cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע בקריית היובל (1991)
הפיגוע
התברר כי המחבל היה פלסטיני בן 26, תושב מחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה. הוא היה אח במקצועו ועבד ברצועה וכן במזרח ירושלים, ובשל כך היה לו רישיון לעבודה בישראל. המחבל החביא על גופו סכין שנייה, שנמצאה רק בבית החולים. התברר גם שהוא הכין לעצמו ליד מקום הפיגוע תיק ובו בגדים להחלפה. הוא אמר לשוטרים כי ביצע את הפיגוע על רקע ביקורו המתוכנן בישראל ביום הבא של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'יימס בייקר. הביקור נערך זמן קצר לאחר סיום מלחמת המפרץ לצורך קידום תהליך השלום בין ישראל לבין מדינות ערב והפלסטינים.
לאחר הפיגוע נפרסו שוטרים בירושלים כדי למנוע ניסיונות למעשי נקמה בערבים.
פיגוע הדריסה בקפיטול (2021)
התקרית
המֶפָגֵע ריסק מכוניתו — ניסאן סנטרה כחולה — לתוך נקודת ביקורת בשדרת החוקה המשמשת בדרך כלל את חברי הסנאט של ארצות הברית ואנשי הסגל שלהם בימי חול, כ-91 מטרים (כ-100 יארד) מהכניסה למשכן הקפיטול בו נמצאת מליאת הסנאט. אחרי שהרכב דרס שני שוטרים והוביל למותו של השוטר ויליאם אוונס, המפגע יצא מהרכב והניף סכין. הוא זינק לעבר השוטרים ומיאן לציית לאזהרות המילוליות של השוטרים בטרם נורה בידי קצין אחר. הוא נעצר ואושפז אך מאוחר יותר מת מפצעיו.
בעקבות זאת, קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית הושבת וננעל וסגל הקונגרס צווה להתבצר במקומו, כשבמקביל חיילי המשמר הלאומי של ארצות הברית הוצבו בסמוך למתרס. הנעילה של המתחם הוסרה מאוחר יותר באותו יום.
באותן השעות הוקצו קרוב ל-2,300 חיילים מהמשמר הלאומי של ארצות הברית להגן על מתחם הקפיטול רבתי, במסגרת משימה שהחלה לאחר ההסתערות על הקפיטול בינואר 2021. מספר חיילי המשמר הגיע לשיא לקראת ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, כאשר כ-26,000 חיילים הוצבו במחוז קולומביה על מנת לספק אבטחה לאירועי ההשבעה הנשיאותית. לאחר ההשבעה הושאר כח קטן יותר של חיילים לשמור על המתחם.
המחבל
נואה ר. גרין, גבר אפרו-אמריקאי בן 25, ביצע את הפיגוע. גרין נולד בפיירליאה שבווירג'יניה המערבית וגדל במשפחה בת עשרה ילדים. הוא התבגר בעיר קובינגטון השוכנת במדינת וירג'יניה, והשלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון אלגני (Alleghany). בתיכון הוא שיחק פוטבול והשתתף במשחקי אַתְלֵטִיקָה קַלָּה. גרין למד במכללת גלנוויל סטייט לפני שהועבר לאוניברסיטת כריסטופר ניופורט (CNU) שבניופורט ניוז, שם היה מגן אחורי בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה.
הידרדרות במצבו הנפשי
אנשים שהכירו את גרין תיארו אותו כתלמיד תיכון פופולרי ואתלט ידוע, אך סיפרו כי לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת כריסטופר ניופורט, הפך גרין לפרנואיד והתקרב לדת, והותיר את המשפחה והחברים מודאגים ממצבו הנפשי ההפכפך. בני משפחה וחברים הוסיפו לדווח כי גרין האמין שאנשים סיממו אותו בקסנקס ב-2019, מה שהותיר אותו עם תסמונת נסיגה. חבר לשעבר ששיחק עם גרין בנבחרות האתלטיקה אמר ל"וושינגטון פוסט" כי רוב האנשים ראו בטענתו של גרין בדבר סימומו בקסנקס כ"לא מחוברת למציאות". לאחר שעבר לדירה בניופורט ניוז, דיווח גרין על "הזיות, דפיקות לב מואצות, כאבי ראש ומחשבות אובדניות", ואחיו האמין כי תופעות אלה עשויות להיות קשורות לשימוש בסמים או להפרעה נפשית כלשהי. יום אחד, נטש גרין לפתע את דירתו בניופורט ניוז ועבר לאינדיאנפוליס, ואמר כי "התרופות נתנו לו השראה ללכת לשם". כשהיה באינדיאנפוליס, אמר גרין לאחיו כי הוא מאמין שפורצים לדירתו. אחיו דיווח בנוסף כי גרין היה טרוד נפשית באופן שיטתי.
כעבור זמן מה נהפך גרין לחסיד אומת האסלאם, ארגון לאומיות שחורה בהנהגת לואיס פרחאן, הידוע בהצהרותיו מעוררות המחלוקת על גזע. גרין רשם עצמו כ"חסידו של פרחאן", והביע ברשת החברתית "פייסבוק" תמיכה באומת האסלאם ובפרחאן. הוא פרסם באינטרנט נאומים ומאמרים מאת פרחאן וקודמו אלייז'ה מוחמד. בדצמבר 2020 הוא אף הגיש בקשה לשינוי שמו ל"נואה זאם מוחמד", אך נעדר מהשימוע לשינוי השם באינדיאנפוליס ב-30 במרץ, ארבעה ימים טרם הפיגוע. לאחר הפיגוע הסירה פייסבוק את הפוסטים שפרסם מהרשת החברתית ומאינסטגרם.
שבועיים לפני הפיגוע פרסם גרין צילום מסך של תרומה בסך 1,085 דולר אמריקני שתרם, בשם "נואה X" (על בסיס שמו של דובר אומת האסלאם לשעבר מלקולם X), עבור סניף אומות האסלאם בנורפוק שבווירג'יניה לכבוד יום המושיעים. פרסום התרומה בא לצד קישור לנאום של פרחאן בשם "ההרס האלוהי של אמריקה". בפוסטים נוספים שפרסם גרין זמן קצר לפני הפיגוע, כתב כי השנים הקודמות היו "קשות" וכי "מאז החלה מגפת הקורונה בארצות הברית הפך מצבו לקשה יותר" וחשף כי היה מובטל. דרך הרשתות החברתיות ביטא את עמדותיו הדתיות הקיצוניות, ופרסם פוסטים על אודות אחרית הימים ואנטיכריסט. בפוסט שפרסם ב-15 במרץ, עודד גרין את עוקביו "ללמוד את חזון יוחנן, את סימני אחרית הימים, ללמוד מיהו הטוב ביותר ומיהו האנטיכריסט, ללמוד מיהו נביא השקר ואת המצב שנוצר באותם הימים". כעבור יומיים הוא העלה פוסט שייתכן כי התייחס לטענתו כי סומם על ידי חבריו, והאשים את הסמים שהסיטו אותו מ"דרך המלך". הוא גם פרסם סרטון של פרחאן בכותרת "צליבתו של מייקל ג'קסון" ב-21 במרץ. בפוסטים אחרים שפרסם בשבוע שלפני הפיגוע כתב גרין כי הוא מאמין שפרחאן הושיע אותו, באומרו:
לדברי אחיו של גרין, חודשים אחדים טרם הפיגוע נטש גרין את ביתו באינדיאנפוליס ועבר לבוטסואנה, שם גרין סיפר לו על כוונתו להתאבד. הוא זינק אל עבר מכונית נוסעת ופצע עצמו אנושות, ולאחר מכן שב לארצות הברית והתגורר עם אחיו. בלילה שלפני הפיגוע, מצבו של גרין התדרדר עוד יותר, ובמסרונים ששלח לאחיו אמר כי הוא בדרכו להיות חסר בית. גרין לא היה מוכר למשטרה טרם הפיגוע.
נפגעים
השוטר שנהרג היה "ויליאם פ. 'בילי' אוונס" (באנגלית: William F. "Billy" Evans). אוונס נולד בשנת 1980 בנורת' אדמס שבמסצ'וסטס להווארד וג'ניס אוונס, ולמד בבית הספר התיכון דרארי. ב-7 במרץ 2003 הצטרף לכוחות משטרת הקפיטול של ארצות הברית. הוא שירת במשך 18 שנה במשטרת הקפיטול והיה חבר ביחידת המגיבים הראשונים של המשטרה. לאחר שגרין תקף את אוונס ועמיתו למשטרה, אוונס מת מפצעיו בבית החולים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. אוונס הוא השוטר השישי במשטרת הקפיטול שנפל בעת מילוי תפקידו מאז נוסדה המשטרה בשנת 1828, והשני ב-2021. גופתו של אוונס שונעה מבית החולים בליווי משטרתי.
תגובות
מפקדת משטרת הקפיטול בפועל יוגאנאדה פיטמן אמרה כי "הפיגוע היה זמן קשה במיוחד" עבור כוחותיה, במיוחד בעקבות ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר אותה השנה.
סאנשיין קוסט
סאנשיין קוסט (באנגלית: Sunshine Coast) היא העיר השלישית בגודלה במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה. העיר ממוקמת כ- צפונית למרכז בריזבן בדרום מזרח קווינסלנד, על קו החוף של ים האלמוגים. שטחה של העיר משתרע על כ-. האוכלוסייה המשוערת של סאנשיין קוסט נכון ליוני 2018 הייתה 333,436 נפשות – מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה באוסטרליה.
היסטוריה
האזור יושב לראשונה על ידי אנשי פפואה שנודדו מצפון אוסטרליה. האירופאים התיישבו באזור במאה ה-19.
בשנת 1770, ג'יימס קוק היה האירופאי הראשון שהגיע לאזור, על סיפון אה"מ אנדוור.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 החלה ההתיישבות הראשונית באזור על ידי ג'ון פיניגן, תומאס פמפט וריצ'רד פרסונס, שהיו שלושה אסירים לשעבר שהלכו לאיבוד. השלושה התגוררו עם הילידים במשך שמונה חודשים. בעשרים השנים שלאחר מכן האזור הפך לביתם של אסירים נמלטים רבים ממושבות עונשין שמדרום לסאנשיין קוסט. ככל שעברו השנים, החלו להיבנות באזור נמלים ומזחים ששימשו את תעשיית העץ המקומית. הסחר בעץ היה זרז משמעותי שקידם את התיישבות המקומית. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החקלאות המגוונת שכללה בעיקר פירות ומוצרי חלב, החליפה את כלכלת הבקר והעץ. קני סוכר ואננס הפכו לתוצרת חשובה במיוחד במחוז.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, סאנשיין קוסט הפכה ליעד תיירותי פופולרי. התיירות המקומית המשיכה לצמוח במהלך תנופת הפיתוח של שנות ה-60 וה-70. באותה התקופה נבנו באזור פארקי תיירות ופארקי שעשועים שונים.
לאחר שנות ה-80, סאנשיין קוסט חוותה גידול מהיר באוכלוסייה. נכון לשנת 2016 הצמיחה בעיר היא אחת מהמהירות באוסטרליה. במקביל לתהליך הצמיחה, מרבית החוות הקטנות (במיוחד חוות טרופיות) נעלמו, וכך גם רוב פארקי השעשועים הנלווים אליהן. במקומם החלו לצמוח עסקים העוסקים בקמעונאות, בקייטרינג ובתיירות.
כלכלה
בשנים 2017–2018 הערך הגולמי של הייצור החקלאי באזור סאנשיין קוסט עמד על כ-217 מיליון דולר, שהיו 2 אחוזים מסך הערך הגולמי של הייצור החקלאי בקווינסלנד (13 מיליארד דולר).
האדמות החקלאיות באזור סאנשיין קוסט תופסות שטח של כ-1,100 קילומטרים רבועים (36% משטח האזור). שמורות הטבע תופסות שטח של כ-880 קמ"ר (29% מהשטח הכללי).
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2016, אוכלוסיית סאנשיין קוסט מנתה כ-346,522 נפשות. הגיל החציוני היה 44, שש שנים יותר מהחציון הארצי. היחס בין גברים לנשים היה 48.3 ל-51.7. מרבית התושבים נולדו באוסטרליה (73.7%), כאשר 1.9% מהתושבים הם ילידים אוסטרלים. ארצות הלידה הנפוצות ביותר של תושבים לא מקומיים היו אנגליה (6.2%), ניו זילנד (4.5%), דרום אפריקה (1.0%), גרמניה (0.7%) וסקוטלנד (0.6%).
חלק גדול מתושבי סאנשיין קוסט דיווחו על חוסר שייכות לדת כזו אחרת (34.0%). מבין התושבים הדתיים, החלוקה הייתה כך של 18.2% קתולים ו-16.8% אנגליקנים.
1936 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת בריטניה זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת אוסטרליה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
שחייניות
27 בפברואר באמסטרדם, הולנד - שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.6 דקות 26 ביוני בקופנהגן, דנמרק - שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:36.7 דקות 3 ביולי בקופנהגן, דנמרק - שיא עולם חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 11:11.7 דקות
שחיינים
11 בפברואר בניו הייבן - שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.4 שניות 28 במרץ בניו הייבן - שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.2 שניות 11 באוגוסט בברלין, גרמניה - שיא עולם חדש במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:51.5 דקות
ניר גלים
נִיר גלים הוא מושב שיתופי דתי של תנועת הפועל המזרחי. המושב נמצא בשפלה הדרומית, סמוך לאשדוד, ושייך למועצה האזורית חבל יבנה, בה הוא היישוב המערבי והגדול ביותר. נכון ל-2012 ביישוב יש כ-200 משפחות.
היסטוריה
הוקם ביום כ"ב חשון תש"י, 19 בנובמבר בשנת 1949 סמוך לים ולנחל לכיש, על אדמות הכפר הערבי ערב סוקריר, שנהרס על ידי חטיבת גבעתי בקרב סוכריר. שמו הראשון של המושב היה "ניר וגל". מייסדי ניר גלים היו ברובם ניצולי השואה יוצאי הונגריה ומרכז אירופה. במקום פועל "בית עדות" - מוזיאון המוקדש ליהדות מרכז אירופה הכולל דגמי בתי כנסת שנשרפו בליל הבדולח.
ב-31 באוגוסט 1955 פוצצו מסתננים ממצרים את בית הבאר של היישוב. בשנת 1956 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית. בשנת 1964 הוקמה ביישוב תחנת דלק של חברת פז.
פעילות במושב
במושב פעילות קהילתית וחברתית ענפה המופעלת על ידי וועדות שונות מקרב התושבים.
בניר גלים קיימת הרחבה קהילתית צעירה לציבור דתי לאומי. נכון לאוגוסט 2012 נמכרו כ-130 מגרשים בהרחבה ומתוכם נקלטו כ-100 משפחות. בשלושים השנים האחרונות משמש הרב צבי ארנון כרב המושב. לפניו, שימש בתפקיד הרב בנציון פירר.
בצמוד לניר גלים נמצאים הישיבה התיכונית נווה הרצוג והמושב בני דרום.
מקורות פרנסה
בבעלות המושב רפת חלב, לול תרנגולים לשחיטה, מכוורת דבש גדולה, גידולים חקלאיים ובייחוד פפריקה וכותנה.
בניר גלים קיים מפעל צעצועים לגני ילדים.
בית העדות להנחלת זיכרון השואה
בניר גלים מוזיאון בשם "בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה". המוזיאון הוקם על ידי עמותת ותיקי בני עקיבא במרכז אירופה, במטרה להגביר ולהרחיב את הנחלת מורשת השואה, וכן להנציח את מורשתה של הציונות הדתית מייסודה ועד היום. כל זאת באמצעות תצוגות ופעילויות חינוכיות-לימודיות ומחקריות.
מאי דיין
מאי דיין (נולדה ב-14 במאי 1994) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת רכזת/קלעית בקבוצת מכבי בנות אשדוד מליגת העל.
ביוגרפיה
דיין גדלה והתחנכה באשדוד ושיחקה כדורסל מגיל צעיר במחלקת הילדות והנערות של מכבי בנות אשדוד. דיין הייתה רכזת מובילה ונבחרה לחמישיית העונה בליגה לנערות (2009), תגלית העונה בנערות א' (2010) ושחקנית העונה בנערות ב' (2010). דיין הגיעה לשיא כשקלעה 41 נקודות! עם הנערות של אשדוד במשחק חוץ בירושלים בשנת 2012.
בקבוצה בוגרת
מעונת 2011/12 השתייכה דיין לסגל הקבוצה הבוגרת, אך קיבלה דקות מועטות ולא השתלבה ברוטציה במהלך המשחקים. במהלך עונת 2012/13 שיחקה בקולג' בקבוצה של אוניברסיטת טמפל (NCAA) וקלעה שלוש פעמים 8 נקודות נגד מונטנה, קנט סטייט ופן. בסך הכל השתתפה ב-30 משחקים ופתחה בחמישייה 6 פעמים.
בעונת 2013/14 החלה לשחק בליגת העל בקבוצת הפועל ראשון לציון. בעונת 2014/15 שיחקה באליצור חולון.
נבחרת ישראל
דיין שיחקה כרכזת מובילה בנבחרות לכל אורך הדרך. בנבחרת הקדטיות, בנערות, בעתודה ובנבחרת ישראל למשחקי המכביה העשרים בשנת 2017. בשנת 2020 זומנה דיין לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
בית הספר לעסקים על שם פיוקווא
תוכניות אלה כוללות את התוכנית היום לקבלת תואר מוסמך במנהל עסקים (MBA), תוכנית MBA בינלאומית למנהלים בכירים (Global Executive MBA), תוכנית MBA חוצת-יבשות (Cross Continent MBA), תוכנית MBA סוף שבוע למנהלים בכירים (Weekend Executive MBA); תוכניות לקבלת תואר מוסמך בלימודי ניהול: יסודות מנהל העסקים, מוסמך בניהול, אינפורמטיקה קלינית, מוסמך בלימודי ניהול (בשיתוף עם האוניברסיטה הלאומית בסיאול), תוכניות לקבלת תואר משולב (לרבות תארים משולבים בתחומי רפואה, משפטים, ניהול סביבתי, ייעור, מדיניות ציבורית וסיעוד). בנוסף, קיימת בבית הספר תוכנית לקבלת תואר דוקטור (Ph.D). מעבר לכך, תוכניות ההכשרה למנהלים בכירים של דיוק (Duke Executive Education) ותוכניות ההכשרה התאגידית של דיוק (Duke Corporate Education) מציעות השכלה במנהל עסקים שלא לקראת תואר, וכן תוכניות לפיתוח מקצועי.
היסטוריה
בית הספר נוסד בשנת 1969 כבית ספר ללימודים מתקדמים במנהל עסקים. לכיתה הראשונה, בשנת 1970, התקבלו 20 סטודנטים. בשנת 1974 התמנה תומאס פ. קלר (Thomas F. Keller), בוגר אוניברסיטת דיוק משנת 1953, לדקאן החדש של בית הספר. הדבר היה לנקודת מפנה בהיסטוריה של המוסד, וקלר העלה אותו במהירות על פסים של הצלחה. בשנת 1978 יצא קלר בקמפיין לגיוס הון במטרה לאסוף 20 מיליון דולר להקמת מבנה בית הספר ולהגדלת מספר הסטודנטים לתואר MBA משישים ל-250, ויותר מהכפיל את מספר תקני הסגל. בתוך שלוש שנים גייס הקמפיין 24 מיליון דולר, אשר 10 מיליון מתוכם הגיעו מאיש העסקים והפילנתרופ ג'יי. בי. פיוקווא. שמו של בית הספר לתארים מתקדמים שונה, אפוא, לבית הספר לעסקים על שם פיוקווא.
ג'יי. בי. פיוקווא גדל וחונך על ידי הסבים שלו בחוות-טבק במחוז הנסיך אדוארד (Prince Edward County), במדינת וירג'יניה. יחסיו של פיוקווא עם אוניברסיטת דיוק התחילו כאשר הוא, בעודו תלמיד בשנות נעוריו, שאל ספרים בדואר מן הספרייה של דיוק. קורא רעבתני ומהיר-תפיסה, פיוקווא מעולם לא הלך לקולג'. במקום זאת, הוא תר אחר השכלה גבוהה בעצמו. "אני ההוכחה שעל כל מכשול ניתן להתגבר אם אתה מוכן ללמד את עצמך ולעבוד קשה". התרומה המצטברת של ג'יי. בי. פיוקווא לדיוק עמדה על כמעט 40 מיליון דולר בעת מותו ב-5 באפריל 2006.
בספטמבר 2008, השיק בית הספר יוזמת התרחבות להקמת קמפוסים בסנט פטרסבורג, רוסיה; דובאי, איחוד האמירויות הערביות; קונשאן, סין; ניו דלהי, הודו; ולונדון, בריטניה. הרשת של האתרים המבוזרים ברחבי העולם החלה לשרת את התלמידים בחודש אוגוסט 2009.
קוד אתי
בית הספר ביסס את עצמו כבעל אחד הקודים האתיים המחמירים ביותר מבין בתי הספר למנהל עסקים, תוך שהוא אוכף אותו בפועל ונוקט בצעדים ממשיים לקידום התנהגות אתית אצל המנהיגים העתידיים של עולם העסקים.
מחקרים מסוימים הראו, כי סטודנטים למנהל עסקים מתארים את עצמם כבלתי-ישרים מבחינה אקדמית בתדירות גבוהה היותר מאשר הסטודנטים שלומדים לתארים אחרים. כדי להתמודד עם חששות שכאלה, הנהיג בית הספר קוד כבוד נרחב, ובסוף השנה האקדמית 2006–2007, הפגין את מחויבותו לקיום סטנדרטים אתיים גבוהים בקרב הקהילה שלו, בלי להתחשב בהד התקשורתי: ננקטו צעדים משמעתיים כנגד 34 מתלמידי השנה הראשונה לקראת תואר MBA - כמעט 10% מכיתת הבוגרים המיועדים של 2008 - בגין רמייה בבחינה המסכמת באחד מקורסי החובה, שנועדה לפתרון בבית, בספרים פתוחים. בשלהי אפריל 2007, פסק בית הדין של פיוקווא כי לימודיהם של תשעה סטודנטים יופסקו, ו-15 סטודנטים יושעו למשך שנה אחת וייחשבו כמי שנכשלו בקורס. תשעה סטודנטים אחרים יקבלו ציון נכשל בקורס, וסטודנט אחד יקבל ציון נכשל בבחינה. ביוני 2007 נודע, כי ועדת הערעורים של בית הספר אישרה את ההרשעות ואת העונשים שהוטלו.
מחקר שנעשה על ידי דן אריאלי, פרופסור לכלכלה התנהגותית בקתדרה על-שם ג'יימס בי. דיוק (James B. Duke Professor of Behavioral Economics) בפיוקווא, וחוקר בכיר במכון קנאן לאתיקה (Kenan Institute for Ethics), מצביע על כך שפרקטיקות שנועדו לשלוט בסביבה ולהכתיב תרבות פנים-ארגונית - למשל, בסביבה אוניברסיטאית, חיוב הסטודנטים לחתום על קוד אתי, וידוא כי אירועי מרמה ייתקלו בזעקה ציבורית והדחה מן התרבות האוניברסיטאית, והרחקת הפיתויים באמצעות מדיניות של אפס סובלנות גם באשר לכל התחומים האפורים - יכולות לקדם התנהגות אתית.
קבלה לבית הספר
הליך הקבלה לתוכנית היום ללימודי MBA הוא תחרותי ביותר. לכיתה של 2012 התקבלו 24% מכלל המועמדים. תלמידי בית הספר באים מרקע מגוון ביותר (למשל, במחזור העתיד לסיים את הלימודים בשנת 2012, 39% היו תלמידים בינלאומיים (שאינם אמריקאיים), ו-30% מהכיתה היו נשים). ציון ה-GMAT הממוצע לכיתה האחרונה עמד על 697, ה-15 הגבוה ביותר מבין בתי הספר למנהל עסקים בארצות הברית.
מאפיינים אקדמיים
סגל בית הספר מאורגן בעשר דיסציפלינות, שכוללות: חשבונאות, קבלת החלטות, כלכלה, פיננסים, ניהול, ניהול מגזר הבריאות, תקשורת ניהולית, שיווק, ניהול התפעול, ואסטרטגיה. תוכנית היום ללימודי MBA מציעה התמחויות בקבלת החלטות, אנרגיה וסביבה, יזמות וחדשנות, פיננסים, ניתוח פיננסי, מנהיגות ואתיקה, ניהול, שיווק, ניהול התפעול, יזמות חברתית, ואסטרטגיה.
סגל בית הספר דורג במקום הראשון בארצות הברית על ידי הביזנסוויק (הון אינטלקטואלי) בשנת 2010.
בתחילת שנות התשעים, בעת שעבד באוניברסיטת דיוק, פיתח פרופ' רוברט אי. ואלי (Robert E. Whaley) את מדד התנודתיות של בורסת האופציות של שיקגו (Chicago Board Options Exchange Volatility Index) (סימול: VIX), המכונה גם "מדד הפחד", במתכונתו הנוכחית (בפיתוח המדד היו מעורבים גם חוקרים ישראלים, דן גלאי ומנחם ברנר). ה-VIX מצוטט מדי יום על ידי הרשתות CNBC, MSNBC, וכלי תקשורת נוספים.
תואר הכבוד האקדמי העיקרי, המוענק לעשירון העליון של בוגרי ה-MBA, הוא "חוקר פיוקווא" (Fuqua Scholar).
מבנה הלימודים
תוכנית היום ללימודי MBA משלבת ליבת-יסוד של קורסי חובה עם קורסי בחירה, המאפשרים לסטודנטים לתור אחר תחומי העניין שלהם ולהעמיק את מומחיותם.
התוכנית בנויה סביב תקופות-לימוד בנות שישה שבועות, ולא רבעים או סמסטרים. כל קורס נפגש למשך שעתיים ורבע, פעמיים בשבוע. המבנה הייחודי של התוכנית סביב התקופות הקצובות מאפשר לתלמידים ליטול חלק בקורסים רבים יותר, וזמני שיעור ארוכים יותר נותנים לתלמיד זמן-כיתה השווה לזה שמספקים בתי ספר אחרים בתקופה של סמסטר. זמני השיעור הארוכים גם מאפשרים למרצים לכסות נושאים מורכבים במהלך פגישה אחת, ומותירים מספיק זמן עבור סימולציות, מצגות מקרה, שאלות ודיונים. בנוסף, מבנה זה של שיעור משאיר זמן לאינטראקציה משמעותית עם חברי-סגל אורחים מתוך הקהילה העסקית.
מרכזי מחקר
בית הספר הוא ביתם של מכוני מחקר שונים, לרבות:
תארים משולבים
תוכנית ה-MBA של בית הספר מציעה מספר תוכניות לימוד לתואר משולב, בשיתוף עם תוכניות אחרות באוניברסיטת דיוק, הן לקראת תארים מתקדמים והן במסגרת תוכניות מקצועיות. תוכניות אלה מאפשרות לסטודנטים לזכות בשני תארים בפחות זמן מאשר היה נדרש אילו למדו לשניהם בנפרד.
התארים המשולבים שמוצעים כוללים:
נתוני קריירה של בוגרי בית הספר
בוגרי פיוקווא מרוויחים באופן עקבי שכר גבוה בתום הלימודים.
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים (MBA)
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים (MBA) של בית הספר דורגה:
תוכנית היום לתואר מוסמך במנהל עסקים בבית הספר קיבלה גם את הדירוגים הבאים בהתבסס על כל קטגוריה, בהתאמה:
הכשרה תאגידית (Corporate Education)
ההכשרה התאגידית של דיוק, חלק מן התוכנית להכשרת מנהלים של בית הספר, דורגה:
תוכנית למנהלים בכירים (Executive MBA)
תוכנית למנהלים בכירים בבית הספר דורגה:
הקמפוס
הקמפוס של בית הספר ממוקם בדירהם, צפון קרוליינה, בצמוד לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק ולקמפוס הראשי של האוניברסיטה. הקמפוס מורכב כיום משישה בניינים מחוברים: קלר מזרח (Keller East) (1981), קלר מערב (Keller West) (1981), מרכז הוועידות הניהולי על שם ר' דייוויד תומאס (R. David Thomas Executive Conference Center) (1989), המרכז האקדמי מאגאט (Magat Academic Center) (1999), מרכז הסטודנטים פוקס (Fox Student Center) (2002), והיכל ברידן (Breeden Hall) (2008).
הבניין המרכזי תוכנן על ידי אדוארד לאראבי בארנס (Edward Larrabee Barnes), והוא משתרע על 45,570 מ"ר.
מרכז תומאס פ'. קלר (Thomas F. Keller Center) נקרא על שמו של הדקאן לשעבר תומאס פ' קלר. הוא כולל שני אגפים עם כיתות בסגנון אודיטוריום, חדרי סמינרים, עשרות חדרי צוות קטנים, ואולמות גדולים עבור מצגות שנועדו לכלל בית הספר ולמרצים אורחים. בבניין שוכנים גם משרדי תמך, אדמיניסטרציה, ניהול קריירה והשמה.
המרכז האקדמי על שם ווסלי אלכסנדר מאגאט (Wesley Alexander Magat Academic Center), משתרע על יותר מ-5,200 מ"ר. הוא נוסף לבית הספר בשנת 1999, ושוכנים בו רוב חדרי הסגל, וכן חדרי סמינרים ופגישות.
מרכז הסטודנטים על שם לאפה.פ. וריטה ד. פוקס (The Lafe P. and Rita D. Fox Student Center) נפתח ביוני 2002. המרכז, שנפרס על 6,500 מ"ר, שיפר מאוד את חיי הסטודנטים, ומתאים גם לצרכים המתרחבים בהציעו אזור מרווח של גינת חורף, טראסות חיצוניות, מלתחות עם לוקרים ומקלחות, מרכז תקשורת סטודנטים, שטחי משרדים נוספים, מתקני אוכל, וטרקלין סטודנטים. מרכז פוקס מחבר את האגפים הראשיים של בית הספר, ומתוקף מיקומו ותפקודו, מהווה מוקד החיים בפיוקווא.
התוספת האחרונה, היכל ברידן (Breeden Hall), נפתח באוגוסט 2008 והוא מתפרס על 8,490 מ"ר. הוא נקרא על שמו של דקאן לשעבר דאגלאס ברידן (Douglas Breeden) ואשתו ג'וזי (Josie). בבניין שוכנים כיתות ואולמות, חדרי צוות, חלל מפגשים, ספריה על שם פורד (Ford Library), המרכז למצוינות בחינוך לעסקים, משרדי הקבלה ל-MBA ומשרדי התפעול. הבניין כולל גם טראסת-גג.
מתחם פיוקווא כולל גם את מרכז הוועידות הניהולי על שם ר' דייוויד תומאס, אשר נפתח במאי 1989. הבניין, בשטח של 10,400 מ"ר נקרא על שמו של מייסד חברת Wendy’s International. המרכז כולל 111 חדרי אירוח, שתי סוויטות מנהלים, חלל מפגשים וקייטרינג, חדר אוכל ל-230 מקומות ובר מלא, לצד כיתות וחדר מועדון. המרכז הוא בניין נוח ומודרני, המשמש בעיקר את תוכניות הלימוד למנהלים בכירים ואת הסטודנטים לתואר MBA למנהלים בכירים. מרכז תומאס מחובר לבניין פיוקווא הראשי על ידי שביל מקורה.
קשר לישראל
מספר פרופסורים המלמדים בבית הספר למדו ולימדו בישראל, ובכלל זה: דן אריאלי, אלון ברב, רון קניאל, שרון בלנסון.
לאחרונה החליט בית הספר, בצעד נדיר, לקבוע את תל אביב כאחד מערי העוגן שלו, ולצרפה בכך לרשימת הערים המרכזיות שבהן נערכים ראיונות למועמדים הסופיים להתקבל ללימודים בו. ישראל היא היעד היחיד באגן הים התיכון שזכה למעמד כזה, והמשמעות היא שגם מועמדים ממדינות אירופה שיבקשו שלא להרחיק עד לארצות הברית כדי לעבור ראיון, יגיעו לישראל.
בוגרים בולטים
בוגרי בית הספר מכהנים במגוון תפקידים בכל רחבי בעולם. מבחר הבוגרים הבולטים כולל:
כרטיס חכם
כרטיס חכם הוא כרטיס שיכול לספק תעודת זהות, אימות נתונים ואחסון נתונים בתוך שבב. כרטיסים חכמים גם מסוגלים לתקשר עם מערכות שמחוץ להם, לרוב בכפוף למנגנוני אבטחה שונים. הכרטיסים החכמים מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
היסטוריה
בשנת 1968 ממציא גרמני בשם יורגן דטלוף יחד עם הלמוט גרטרופ רשמו פטנט על שימוש בכרטיסי פלסטיק המכילים שבבים. בשנת 1970 חוקר יפני בשם קוּניטאקֶה ארימוּרה יישם את אותו הפטנט. בשנת 1974 הציג הממציא הצרפתי רולנד מורנו מיקרו-שבב שהיווה בשנה לאחר מכן את הבסיס לכרטיס פלסטיק עם מיקרו-שבב בשם la carte à puce. הכרטיס החכם שמשתמשים בו היום יושם על ידי יורגן דטלוף בשנת 1976. המחקר התפשט לכיוון אירופה והתקדם בעיקר בצרפת (עם הפיתוח של מורנו) ובגרמניה שם פיתחו גרסאות מגוונות, טכנולוגיות ויישומים שונים בכרטיסים החכמים.
היתרונות של כרטיס חכם
היתרונות של כרטיסים חכמים קשור ישירות להיקף המידע והיישומים שהוא יכול להכיל, אישורים רבים כמו רישיון נהיגה, כרטיס מועדון של חברות עוד. חלק מהנתונים ניתנים לקריאה או כתיבה רק באמצעות "מפתח", כך שהעתקת הכרטיס תהייה קשה ביותר, מה שמשפר את רמת האבטחה.
מערכות "ארנק אלקטרוני"
בשנות ה-90 התחילה באירופה פעילות של שימוש בכרטיסים חכמים כמנגנון ארנק אלקטרוני. בשנת 1993 התאגדו Europay ,MasterCard ו-VISA לאיגוד EMV ליישום שימושי ארנק אלקטרוני, ופיתחו מערכת תקנית לנושא.
רפאל דה גנטוז קובה
רפאל דה גנטוז קובה (באיטלקית: Raffaele de Ghantuz Cubbe; 10 באוקטובר 1904, אורצ'יאנו פיזאנו טוסקנה – 12 באוגוסט 1983, ברומא) היה כומר קתולי, מנהל בית ספר וחסיד אומות העולם איטלקי, שחי בוילה מונדרג'ונה  (Nobile Collegio Mondragone) שבפרסקטי (Frascati)  בגבעות מחוץ לרומא, בין השנים 1936-1947.
דה גנטוז קובה החביא בבית הספר שניהל שלושה ילדים יהודים תחת זהויות בדויות בתקופת השואה באיטליה, זאת מבלי שאף אחד ניסה להמיר את דתם. בנוסף, השמיש את בית הספר כמחסה מהפצצות שהיו באזור לפליטים איטלקים וליהודים.
בשנת 2010, לאחר מותו, הוענק לו תואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בנוסף, בשנת 2015 בניין בית הספר, וילה מונדרג'ונה, זכה לתואר "בית חיים" על ידי קרן ראול ולנברג.
ביוגרפיה
דה גנטוז קובה נולד בתאריך 10 באוקטובר 1904 בעיירה אורצ'יאנו פיזאנו שבטוסקנה. גדל במשפחה קתולית, ששורשיה מרונים, שהגיעו לאיטליה מאות שנים לפני כן מהעיר חלב שבסוריה. אביו שירת את האפיפיורים בנדיקטוס החמישה עשר ופיוס השנים עשר, והמשפחה הייתה בקשר עם האב מיקלה רואה (Michele Rua), שהשפיע על רפאל הצעיר ועל אמונתו הדתית. כבר בגיל צעיר הצטרף למסדר הישועים והתחיל לעלות בדרגות המסדר.
סיפור ההצלה
לאחר מכן, הגיעו המשפחות אל וילה מונדרג'ונה הסמוכה, וביקשו מדה גנטוז קובה שיחביא את ילידיהם, מריו סונינו (Sonnino) בן ה-11, גרציאנו סונינו בן ה-9 ובן דודם, מרקו פאבונצ'לו (Pavoncello) בן ה-9, בבית הספר. הוא נענה לבקשה, ופתח את דלתות בית ספרו לילדים. הוא שינה את שמות הילדים למריו סברדלה (Sbardella), גרציאנו סברדלה ואלדו אוליביירי (Olivieri). שמות המתאימים לאזור קאסינו שבדרום איטליה. אזור זה הופצץ על ידי בעלות הברית, ולכן הוא ידע שהגרמנים או שוטרים איטלקים לא יוכלו לגלות את זהותם האמיתית.
תוך כדי שהותם בבית הספר, חיילים גרמנים הוצבו בעיירה פרסקטי וחלק אפילו היו מוצבים ממש בין כותלי בית הספר.
ההורים למשפחת סונינו ובנם הפעוט סרג'יו מצאו מחסה בבזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן. שתי האחיות הנוספות וירג'יניה ורוסאלבה הוחבאו במנזר.
לאחר סיום המלחמה, גילו הילדים לחבריהם לשולחן הלימודים את זהויותיהם האמיתיות והמשיכו ללמוד בבית הספר עד 1948.
הוא נפטר ברומא ב-12 באוגוסט 1983, כשהוא בן 79.
הכרה והנצחה
תהליך הבקשה להענקת תואר חסיד אומות העולם לדה גנטוז קובה החל בשנת 2004, כאשר בתו של מרקו פאבונצ'לו, צ'לסטה פאבונצ'לו, מצאה תמונה של אביה בארכיון תמונות הנוגע לשואת יהודי איטליה וסיפור הצלתם, והחלה לחקור את סיפור אביה בתקופת המלחמה.
ב-14 בדצמבר 2010, לאחר מותו, הוענק לדה גנטוז קובה התואר בטקס ברומא, איטליה, בו נכחו שני אחייניו, ריקרדו ופרנצ'סקו דה גנטוז קובה.
ב-12 ביוני 2011, הוקדש חדר לזכרו בוילה מונדרג'ונה.
ב-15 באפריל 2015, העניקה קרן ראול וולנברג את התואר "בית חיים" (House of Life) לוילה מונדרג'ונה, כיום שלוחה של אוניברסיטת תור ורגטה של רומא.
פבלודר
פבלודר היא עיר בצפון-מזרח קזחסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר ממוקמת על גדות הנהר אירטיש כ-400 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אסטנה ובקרבת הגבול עם רוסיה.על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022 אוכלוסיית העיר מונה 333,703 בני אדם, רובם רוסים, וכמחצית ממספרם קזחים, בעיר קיימות קהילות קטנות יותר של אוקראינים וגרמנים ואף קהילה יהודית קטנה יותר.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1720 על ידי הקוזאקים ונקראה בשם קוריאקובסקי על-שם האגם, שממנו הם שאבו מלח באזור. ב־1861 השם שונה לפבלודר (מתנת פבל) על שם הנסיך פבל, בנו של אלכסנדר השני, שנולד אז. בתקופה זו העיר הייתה נווה קטן במדבר, חסר חשיבות עד שב־1955 תוכנית האדמות הבתוליות של חרושצ'וב התחילה לצבור תאוצה ולמקום באו מתיישבים רבים שעזרו לפיתוחה ותיעושה של העיר. בעיר נבנו רבעים ובתי חרושת רבים, והיא הפכה לאחת הגדולות בקזחסטן. הכרזת עצמאות קזחסטן הביאה לתאוצה בהתפתחות העיר. נבנה בה בית כנסת ומקווה טהרה מתרומתו של אלכסנדר משקביץ.
Things That U Do
Things That U Do (בעברית: דברים שאתה עושה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי ג'יי זי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבומו Vol. 3... Life and Times of S. Carter.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'יי זי עצמו, ביחד עם סוויז ביטס שהיה גם למפיק השיר. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, אשר משלב בתוכו את סגנון ההיפ-הופ, המאפיין שירים נוספים מתוך אלבומו של ג'יי זי.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא.
ביקורות
ב-Allmusic סקר את השיר ג'ון בוש אשר טען כי הוא "מופק יתר על המידה". זאת תוך שסטיב ג'ון מ-RapReviews ציין כי "מדובר פה בשיר מסחרי מאוד, אך ראוי להגיד כי הוא עדיין נשמע רענן ואפילו מקורי".
שביעות רצון הלקוח
שביעות רצון הלקוח (באנגלית: Customer satisfaction, לרוב נקרא בקצרה CSAT) הוא מדד נפוץ בשיווק, ותפקידו למדוד את האופן שבו מוצרים ושירותים המסופקים על ידי חברה, עומדים או עולים על ציפיות הלקוחות. שביעות רצון הלקוח מחושבת על ידי מספר הלקוחות, שניסיונם המדווח עם חברה, מוצריה או שירותיה עולה על יעדי שביעות הרצון שצוינו, וזאת מתוך סך כל הלקוחות הידועים. המנה, המתקבלת על ידי החלוקה, מוכפלת ב-100 לקבלת ערך האחוז, המייצג את מדד שביעות רצון הלקוח.
מדדי שביעות רצון הלקוחות ממלאים תפקיד חשוב, בכך שהם חיוניים לשמירה על האיכות והמשך שיווק חיובי של מוצר או שירות, כך שהאינטרס של העסק הוא להבטיח את שביעות רצון הלקוחות, ולבנות נאמנות בקרב הלקוחות.
CSAT נתפס כמדד ביצועים מרכזי בעסקים, ולעיתים קרובות הוא חלק מסרגל הישגים מאוזן. בשוק תחרותי בו עסקים מתחרים על לקוחות, שביעות רצון הלקוחות נתפסת כמדד מפתח באסטרטגיה העסקית של החברה.
איך זה נעשה בפועל?
במדד CSAT נשאלת שאלה אחת בהתאם למיקוד, "עד כמה אתה מרוצה מ..." כאשר את השאלה ניתן לשאול על המוצר, על חלקים במוצר, על איכות השירות על החברה בכלל וכדומה. חישוב התוצאה נעשה על ידי שקלול הנתונים וביצוע ממוצע וסטיית התקן של התשובות. ככל שהציון הסופי מתקרב לקצה הסקלה (בדרך כלל 10 או 5), הלקוחות נחשבים מרוצים יותר.
מטרות המדד
שביעות רצון הלקוחות מספקת אינדיקטור מוביל לכוונות הרכישה והנאמנות של הצרכן, ונתוני שביעות רצון הלקוחות הם בין האינדיקטורים הנפוצים ביותר לתפיסות השוק. השימוש העיקרי בהם הוא כפול:
בדומה למדד נאמנות הלקוח, כאשר מודדים בסקלה של 1–5, אנשים המדרגים את רמת שביעות הרצון שלהם כ-5 עשויים להפוך ללקוחות חוזרים ואף עשויים להעביר את הבשורה על איכות החברה ללקוחות פוטנציאליים. לעומת זאת, אנשים שלא מעריכים את רמת שביעות הרצון שלהם כ-1, נראה שלא צפויים לחזור. יתר על כן, הם יכולים לפגוע בחברה על ידי הערות שליליות לגביה ללקוחות פוטנציאליים.
יחסי אזרבייג'ן–הפיליפינים
יחסי אזרבייג'ן–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין אזרבייג'ן לפיליפינים.
סקירה כללית
יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-27 במרץ 1992. בסך הכל נחתם מסמך אחד בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לרפובליקה של הפיליפינים. בשנת 2020 ייבאה אזרבייג'ן מהפיליפינים בשווי 3.18 מיליון דולר.
יעל ניברון
יעל ניברון (נולדה ב-8 באוקטובר 1985) היא שחקנית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה
יעל ניברון גדלה בתל אביב. בוגרת בהצטיינות של תיכון חדש ע"ש יצחק רבין, בו הרחיבה תיאטרון ופיזיקה.
מגיל צעיר רקדה בלט קלאסי, ובהמשך ג'אז מודרני ובלט מודרני. היא הופיעה עם להקתה בישראל ובצרפת, ובשנת 2003 רקדה באנסמבל להקת "בת-שבע".
בצה"ל שירתה בחיל האוויר כמדריכת סימולטורים (מאמנת טיסה) על מטוס קרב, ולקראת סיום שירותה, פיקדה על קורס מדריכות הסימולטור.
ניברון היא בוגרת לימודי משחק בהדרך - בית הספר לביטוי בימתי (2009-2011). במסגרת לימודיה, למדה גם משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
עם סיום לימודיה, למדה את שיטת איוונה צ'בק (בהנחיית אלון נוימן ושחר רוזן) ומשחק אצל נולה צ'לטון. בהמשך, למדה תסריטאות אצל אבנר ברנהיימר.
בשנת 2015, נישאה ניברון לטייס והיזם גיא מלצר.
משחק
בשנת 2012 שיחקה ניברון בתפקיד הראשי (עידית) בסרטה הקצר של ליאן אבידן איזיקסון, "עידית של אברם". הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל London Crystal Palace International Film Festival 2012.
עוד באותה שנה, שיחקה בתפקיד אורח (איילת החיילת) בסרטו של בועז ארמוני "מסווג חריג", השתתפה בפרויקט "חשיפה" 2012 (מבית שח"ם) בו שיחקה את המזכירה "הבלונדינית" מתוך "אחרי הגשם" מאת סרגיי בלבל ושיחקה בהצגה "אורפאוס מאוהב" בבימויו של ערן טובול, בתפקיד אאורידיקה הנימפה. ההצגה עלתה בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים 2012 ובפסטיבל בת ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב 2013, ניברון אף עשתה את הכוריאוגרפיה להצגה זו.
בשנת 2013 עלה בתיאטרון תמונע המחזה "Melting פות" שיצרה וכתבה ניברון יחד עם שניים מחבריה לכיתת המשחק (עומרי לוי ואוריין גליקסברג פרתם) ויחד עם יהושע סובול ובבימויו. היצירה המקורית עוסקת בסיפורן של שלוש נשים בזנות ונכתבה בהשראת כתבה שפורסמה ב"הארץ" על נשים בזנות שהתגוררו בבניין מגורים נורמטיבי בתל אביב. ניברון וחבריה לכיתה יצאו במשך שנתיים לשטח ופגשו את הדמויות אותן הביאו לבמה, בשיטת התיאטרון המוקומנטרי של נולה צ'לטון. ניברון באחד התפקידים הראשיים גילמה בהצגה שלוש דמויות- דינה הזונה הנרקומנית (שעברה התעללות מינית בביתה הדתי בילדותה בצפת), יפית המנקה המוגבלת בשכלה אך בעלת הלב הגדול וגברת כץ יו"ר ועד הבית. ניברון אף עשתה את הכוריאוגרפיה להצגה זו. ההצגה רצה במשך שלוש שנים בתיאטרון תמונע והתארחה בתיאטרון החאן, בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון עכו וזכתה לשבחי המבקרים.
עוד באותה שנה, שיחקה בהצגה "לבדנו ביחד" מאת ליאור זלמנסון ובבימויה של מיה מגנט, בתיאטרון צוותא ובמופע מתוך המחזה "רפסודת המדוזה" (שנכתב בהשראת הציור הקלאסי של הצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו, Le Radeau de la Méduse, 1819), מאת ובבימויו של יהושע סובול. המופע נערך בתערוכה של האמנית רותי הלביץ כהן "מסך הדמעות", במוזיאון הרצליה.
בשנת 2016 עלתה הצגת האנסמבל "חתול שחור עבר", קברט סאטירי מאת ובבימויו של יהושע סובול בתיאטרון תמונע. הקברט מורכב ממערכונים ושירים וניברון בתפקיד הראשי מגלמת בו מספר רב של דמויות. מלבד המשחק, ביצעה גם את הכוריאוגרפיה להצגה זו.
בשנת 2017 עלתה ההצגה "הגולם חי!" בבימויו של מרט פרחומובסקי בתיאטרון תמונע. ניברון מגלמת בהצגה שלושה תפקידים- הכומר טדאוש, תנחום היהודי המוכה ודבורל'ה.
עוד באותה שנה, עלתה הצגת האנסמבל "בחוץ לפני הדלת" מאת וולפגנג בורכרט, בבימויו של מתיאס גהרט, ההצגה רצה בתיאטרון תמונע והופיעה אף בקרפלד שבגרמניה. ניברון מגלמת בהצגה שלושה תפקידים- המוות, נהר האלבה ובת הקולונל.
ניברון היא זוכת מלגת "CULTURE LAB" לשנת 2017, מטעם שגרירות צרפת. בקיץ 2017, ייצגה את ישראל בפסטיבל תיאטרון בינלאומי באביניון, צרפת. במלגה זכו 18 אמני תיאטרון מכל העולם (במאים, מחזאים, שחקנים ועוד). מבין זוכי המלגה היו גם נציגים מן המדינות: סין, ארצות הברית, לוב, עיראק, טורקיה ועוד.
כתיבה
בשנת 2013 עלה בתיאטרון תמונע המחזה "Melting פות" שיצרה וכתבה ניברון יחד עם שניים מחבריה לכיתת המשחק (עומרי לוי ואוריין גליקסברג פרתם) ויחד עם יהושע סובול ובבימויו. *כנזכר לעיל.
בשנת 2016 עלה בבכורה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, המחזה הקצר "למר וייסברג אין רגל", שכתבה ניברון יחד עם אילה שיפטן. המחזה עלה בבימויו של יאיר שרמן.
נכון ל-2018, מופק סרטה הקצר הראשון של ניברון, בהפקתו של קובי עזרן. ניברון כתבה את התסריט וביימה את הסרט.
מעגל החיים (אפקוט)
הסרט מוקרן מאז ה-21 בינואר 1995 (עת שהחליף את הסרט סימביוזה).
הסרט מציג את הדמויות טימון ופומבה מהסרט של אולפני וולט דיסני: מלך האריות המסבירים כיצד פעולות של האדם יכולים להזיק לטבע. הסרט מורכב בחלקו מהנפשה, ובחלקו מצילומי טבע שנלקחו מהסרט סימביוזה.
מריה ז'ואאו גאנגה
מריה ז'ואו גנגה (בפורטוגזית: Maria João Ganga; נולדה ב-1964) היא במאית ותסריטאית קולנוע אנגולית. היא ידועה בתור האישה הראשונה שיצרה סרט קולנוע באורך מלא באנגולה. סרטה "עיר חלולה", אותו כתבה וביימה, יצא בשנת 2004. הסרט זכה בפרס חבר שופטים מיוחד בפסטיבל הסרטים של פריז.
ביוגרפיה
גאנגה למדה בבית הספר החופשי לקולנוע (ESEC) בפריז.
את התסריט לסרט Na Cidade Vazia היא ביססה על רומן מאת ארתור קרלוס מאוריציו פסטאנה דוס סנטוס (Pepetela). הסרט מתרחש בשנת 1991 במהלך מלחמת האזרחים באנגולה. זהו סיפור על חיים שהשתבשו על ידי המלחמה.
גנגה עבדה כעוזרת במאי בסרט התיעודי Rostov-Luanda של עבדרחמן סיסאקו. היא גם כותבת ומביימת לתיאטרון.
תומאס מוריסון
תומאס מוריסון (באנגלית: Thomas Morrison; נולד ב-30 ביוני 1983) הוא שחקן אנגלי שמופיע בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע. הוא ידוע בעיקר מהופעתו במחזה "On the Shore of the Wide World", ובתפקיד סקריפס במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, לצדם של סטיבן וב ומאט סמית.
ביוגרפיה
מוריסון נולד בברנלי שבלנקשייר. הוא למד במשך שלוש שנים בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה שבלונדון. אחרי סיום הלימודים לוהק לתפקיד דני הולדן בסדרת הדרמה של ה-BBC "בלקפול". ב-2011 וב-2012 הופיע מוריסון בסדרה "מונרו" של רשת ITV בתפקיד לי ברדלי. עוד שיחק בדרמה "The 7.39" של ה-BBC, ובמיני-סדרה "ג'ונתן סטריינג' ומר נורל".
מוריסון הופיע בתפקידו הראשון בטלוויזיה במיני-סדרה "בלקפול" עוד לפני שהתחיל לשחק בתיאטרון. הופעותיו הראשונות בתיאטרון היו במחזות "Kes" ו-"On the Shore of the Wide World" בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג במנצ'סטר. אחר כך עבר לתיאטרון המלכותי הלאומי והחל לגלם את סקריפס במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט.
ב-2008 שיחק מוריסון בתפקיד קטן בעיבוד של Sky One לספר "צבע הכשף" מאת טרי פראצ'ט, והופיע באותה סצנה עם פראצ'ט עצמו. עוד ב-2008 הופיע בתפקיד הופר בעיבוד הקולנועי של הספר "בחזרה לבריידסהד" מאת אוולין וו.
ונסה שיניטור
ביוגרפיה
שיניטור נולדה בדנדרמונדה שבבלגיה.
ב-1996 עלתה לגמר של "Ontdek de Ster", תוכנית כישרונות של "VTM", רשת השידור של פלנדריה.
ב-1998 יצא הסינגל הראשון שלה "In al mijn dromen".
היא נבחרה לייצג את בלגיה באירוויזיון 1999 שנערך בירושלים, עם השיר "Like the Wind". באירוויזיון היא שובצה במקום השני בסדר ההשמעה, (מקום שמעולם לא זכה בתחרות), ולבסוף היא סיימה במקום ה-12.
ב-1999 יצא גם האלבום הראשון שלה "Like the Wind" שרוב שיריו באנגלית. שירה "Verlangen" דורג במקומות גבוהים בטבלאות הדירוגים של פלנדריה.
ב-2001 יצא האלבום השני שלה, שבו הקליטה דואטים עם הזמר בארט קאאל.
ב-2006 ניסתה לייצג את בלגיה בשנית באירוויזיון, אך הודחה בשלב רבע הגמר.
קינגמן (אריזונה)
קינגמן (באנגלית: Kingman) היא עיר במחוז מוהאבי שבאריזונה, ארצות הברית. לפי אומדן של לשכת הסטטיסטיקה האמריקנית מנתה אוכלוסיית העיר ב-2019 כ 31,000 נפש.
קינגמן נוסדה ב-1882 בטריטוריית אריזונה, שהפכה לאריזונה של היום. במשך מלחמת העולם השנייה שימשה קינגמן כבסיס של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, והייתה לאחד הבסיסים הגדולים של גוף זה בשנות המלחמה, כאשר התאמנו בו כ-35 אלף חיילים ואנשי תעופה. בתקופה שלאחר המלחמה חוותה קינגמן צמיחה ושגשוג כאשר מספר מעסיקים גדולים השתכנו באזור.
שטחה של קינגמן מונה 78 קמ"ר, והיא ממוקמת למעלה מאלף מטר מעל גובה פני הים.
The Singles 81-85
The Singles 81-85 הוא אלבום אוסף של להקת דפש מוד. האלבום יצא ב-1985 והכיל את כל הסינגלים של הלהקה עד אז, וסדר הופעתם באלבום זהה לסדר יציאתם.
האלבום גם הכיל 2 שירים חדשים שיצאו כסינגלים: Shake The Disease ו-It's Called A Heart.
האלבום לא יצא בארצות הברית, ובמקומו יצא שם אלבום האוסף Catching Up With Depeche Mode.
הוצאה מחודשת
ב-26 באוקטובר 1998 יצאה גרסה חדשה לאלבום. ההוצאה המחודשת הייתה כדי להתאים עם הוצאת אוסף סינגלים חדש בשם The Singles 86>98. כמו כן, שם האלבום שונה בהתאמה לאוסף החדש, ונקרא The Singles 81>85.
הגרסה החדשה הכילה 2 שירים נוספים (15 השירים שהיו קיימים בגרסה המקורית נשארו זהים):
'''16. Photographic (Some Bizzare Version) (3:13)
17. Just Can't Get Enough (Schizo Mix) (6:46)
גרסה זו של האלבום יצאה גם בארצות הברית (בניגוד לגרסה המקורית שלא יצאה שם) והגיעה למקום 114 במצעד האלבומים בארצות הברית.
פלישה (סרט, 2022)
פלישה (באנגלית: Invasion) הוא סרט מתח מדע בדיוני בריטי, בבימויו של מייקל פירס מתוך תסריט מאת פירס וג'ו ברטון. מככבים בו ריז אחמד, אוקטביה ספנסר, ג'נינה גבנקר, רורי קוקריין ולוסיאן-ריבר צ'אוהאן.
תקציר עלילת הסרט
שני אחים יוצאים למסע עם אביהם על מנת להגן מפני פלישת חייזרים.
המרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון
המתחם כולל בשטחו את הספרייה הנשיאותית ומוזיאון ע"ש קלינטון, את משרדיה של קרן קלינטון, בית ספר ללימודי מינהל ציבורי ע"ש קלינטון ופארק. המרכז נוסד על ידי קלינטון, ונפתח לציבור ב-18 בנובמבר 2004.
הרחבה
המרכז הנשיאותי ממוקם בליטל רוק, בירתה של מדינת הולדתו של קלינטון, ארקנסו. המתחם, אשר נושק לנהר ארקנסו, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס פולשק. הפארק הוא דוגמה בולטת לחידוש אורבני. הוא נבנה על אתר של מסילות ברזל נטושות של חברת העבר "מסילות הברזל של שיקגו, רוק איילנד והפסיפיק".
הספרייה הנשיאותית ע"ש קלינטון, אשר כוללת מוזיאון וארכיונים, היא הספרייה הנשיאותית השנייה בגודלה בארצות הברית. קודמת לה רק הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הארכיון מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית (NARA). אוסף הליבה של הארכיון כולל כמעט שני מיליון תמונות, כ-76 מיליון דפי מסמכים, כ-21 מיליון מכתבים שנשלחו בדואר אלקטרוני ושבעים וחמישה אלף פריטים מוזיאוניים מתקופתו של קלינטון בפוליטיקה האמריקנית. המוזיאון כולל מוצגים רבים, ביניהם העתק מדויק של המשרד הסגלגל כפי שהיה בזמן כהונתו של קלינטון כנשיא. מבנה הספרייה הנשיאותית ספג ביקורות בשל דמיונו, לטענת המבקרים, לקרוואן. הסיבה לכך היא שקרוואן מהווה סטריאוטיפ של מבנה מגורים טיפוסי בארקנסו הכפרית.
בנייתו של המרכז הנשיאותי עלתה 165 מיליון דולר. הוא משתרע על שטח של 14,000 מ"ר בנויים. המתחם עצמו משתרע על שטח של כ-113 דונם.
ריבניצה
ריבניצה (ברומנית: Rîbnița, ברוסית: Рыбница, ביידיש: ריבניץ) היא עיר במולדובה בשטח בשליטת רפובליקת טרנסניסטריה. נכון ל-2010, מונה אוכלוסיית העיר 50,100 תושבים. בעיר מתגוררים תושבים ממוצא אוקראיני, רוסי ומולדבי.
היסטוריה
העיר ידועה מהמאה ה-15. לראשונה נזכרת ב-1657. באותה תקופה הייתה חלק מפולין. תקופה קצרה בסוף המאה ה-17 נכבשה על ידי טורקיה. ב-1793 בחלוקת פולין השנייה צורפה לאימפריה הרוסית. הייתה חלק מחבל פודוליה והייתה שייכת לאזור באלטה. ב-1922 נהייתה חלק מהרפובליקה המולדובית האוטונומית, שהייתה חלק מאוקראינה. מ-1938 במעמד של עיר. ב-1939 חלק מרפובליקת מולדובה בברית המועצות. ב-1941 בכיבוש גרמני ורומני כחלק מטרנסניסטריה. ב-1944 חזרה לברית המועצות. מ-1991 במולדובה העצמאית, אך בגלל ריבוי האוכלוסייה הלא רומנית בעיר החליטה להצטרף לרפובליקה הטרנסדינסטרית המולדובית הבלתי מוכרת.
יהודים
ב-1926 היהודים היוו 38% מתושבי העיר, בעוד הלאום השני בגדלו, האוקראינים, רק 33.8%. רוב היהודים הושמדו במחנות בטרנסניסטריה. מ-1945 עד 1973 התגורר בעיר הצדיק, ר' חיים זנוויל אברהמוביץ', הצדיק מריבניצה. הרבי מריבניצה נשאר האדמו"ר ה (כמעט) יחיד בשטחי ברית המועצות אחרי 1945, יהודים מכל ברית המועצות היו נוסעים אליו לקבל את ברכתו.
כיום קיימת קהילה יהודית קטנה בריבניצה. בהנהגת שליח חב"ד הרב זלמן אבלסקי, הרב הראשי למולדובה, הוקם בית כנסת ומרכז חסד לרווחת הקהילה.
ביצית (צמחים)
ביצית היא מבנה הקיים בצמחים בעלי זרע. הביצית מכילה את המגהגמטופיט, הגמטופיט הנקבי במחזור חייהם של צמחים עילאיים אלה, ועתידה להתפתח לזרע.
בבעלי פרחים הביציות נמצאות בשחלה וצומחות מדפנותיה. בחשופי זרע הביציות הן חשופות יותר, כאשר הן מתפתחות על פני איבר ייעודי, לרוב אצטרובל. בשתי מערכות אלה, הביציות מורכבות ממעטפת תאים העתידים להתפתח לקליפת הזרע ומשבעה תאים פנימיים המהווים את הגמטופיט הנקבי (נקרא גם "שק העובר"): תא רבייה נקבי אחד וחמישה תאים הפלואידיים נוספים, ותא ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי.
הביצית מתפתחת לזרע לאחר הפרייתה על ידי גרגר אבקה. הפרייתה של הביצית מכונה הפריה כפולה מכיוון שבתהליך מתרחשות באופן מעשי שתי הפריות: גרגר האבקה מכיל שני תאי רבייה זכריים, כאשר אחד מהם מפרה את תא הרבייה הנקבי ליצירת זיגוטה דיפלואידית שתתפתח לספורופיט, והשני מפרה את תא ההורה של האנדוספרם ליצירת תא טריפלואידי אשר יתפתח לרקמה המזינה של הזרע.
בבעלי פרחים, עם הפרייתן של הביציות והתפתחותן לזרע, מתפתח ומבשיל פרי בו הזרעים יהיו נתונים. בחשופי זרע, לעומת זאת, הזרעים הבשלים יתנתקו ממקומם, ללא שום רקמה העוטפת אותם.
טנסו צ'ילר
טנסו צ'ילר (טורקית: Tansu Çiller; נולדה ב-9 באוקטובר 1946) היא כלכלנית ופוליטיקאית טורקייה שהייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת טורקיה.
ביוגרפיה
צ'ילר נולדה באיסטנבול. היא למדה בבית הספר האמריקאי Robert School ולאחריו בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת הבוספורוס. המשיכה לתואר דוקטור באוניברסיטת קונטיקט והשלימה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל. ב-1978 התמנתה למרצה שם וב-1983 קיבלה משרת פרופסור.
לאחר שלימדה כפרופסור במספר אוניברסיטאות, נכנסה לפוליטיקה בנובמבר 1990 כשהצטרפה למפלגת הדרך הנכונה. היא נבחרה לראשונה לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1991 וכיהנה כשרת הכלכלה בממשלת הקואליציה של סוליימאן דמירל. ב-13 ביוני 1993, עם מינויו של דמירל לנשיא טורקיה, הייתה צ'ילר למנהיגת מפלגתה וראש ממשלת הקואליציה. פרישת מפלגת העם הרפובליקאית מהממשלה הביאה לנפילת ממשלתה ב-1996.
צ'ילר נחקרה בפרלמנט הטורקי בחשד לפרשיות שחיתות בתקופת היותה שרת הכלכלה. ההאשמות נדחו, בעיקר עקב סוגיות טכניות וחסינות פוליטית. רבים מהטורקים חשים כי התנהלותה ואופן זיכויה תרמו רבות לעליית האסלאם הפוליטי בטורקיה ולניצחונו של רג'פ טאיפ ארדואן.
לאחר תבוסתה בבחירות נובמבר 2002 היא פרשה מהפוליטיקה, אך העושר הבלתי מוסבר שלה ושל בעלה עדיין מושכים חיצי ביקורת מהתקשורת הטורקית.
חיים אישיים
צ'ילר נשואה ואם לשני ילדים.
ג'יימס וב
ג'יימס אדווין ובּ (באנגלית: James Edwin Webb; 7 באוקטובר 1906 – 27 במרץ 1992) היה המנהל השני של סוכנות החלל הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל של ארצות הברית, מ־14 בפברואר 1961 עד 7 באוקטובר 1968. על שמו קרוי טלסקופ החלל ג'יימס וב.
קריירה מוקדמת
נולד לג'ון פרדריק ושרה גורהם ובּ, בטאלי הו, קרוליינה הצפונית. ב־1938 נישא לפטסי אייקן דאגלס, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1928 קיבל תואר ראשון בחינוך מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. הוא היה סגן משנה בחיל הנחתים האמריקני ושירת כטייס בין 1930 ל־1932.
בין 1932 ל־1934 שימש כמזכירו של חבר הקונגרס אדוארד פו, שייצג את אחד ממחוזות קרוליינה הצפונית.
בין 1934 ל־1936 למד משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה ב־1936. באותה תקופה עבד גם כעוזר לעורך הדין מקס גרדנר, שהיה בעבר מושל קרוליינה הצפונית.
בין 1936 ותחילת מלחמת העולם השנייה, ב־1944, שירת במספר תפקידים בחברת "סְפֶּרִי גירוסקופ". עם תחילת המלחמה, חזר לשירות בחיל הנחתים.
בתום המלחמה, חזר לוושינגטון ושירת כעוזר מנהלי של מקס גרדנר, שכבר היה תת־מזכיר האוצר של ארצות הברית. לאחר מהן מונה למנהל הלשכה לענייני התקציב של המשרד המנהלי של הנשיא, תפקיד בו החזיק עד 1949. לאחר מכן, ביקש ממנו הנשיא הארי טרומן לשרת כתת־מזכיר המדינה לעניינים מדיניים. כאשר ממשל טרומן הסתיים ב־1953, עזב וב את וושינגטון וקיבל תפקיד בחברת הנפט "קר־מקג'י" באוקלהומה.
שער הניצחון בפריז
שער הניצחון בפריז (בצרפתית: Arc de Triomphe) הוא שער ניצחון הממוקם בכיכר שארל דה גול שבפריז, ואחד האתרים המונומנטליים הידועים ביותר בעיר. שער הניצחון נבנה בפקודתו של נפוליאון, שמינה את האדריכל ז'אן שלגרן לבניית השער ותכנונו. הבנייה החלה בשנת 1806 ונסתיימה רק שלושים שנה לאחר מכן, בשנת 1836.
גובהו כ-50 מטר, ורוחבו כ-45 מטר. על חלקו העליון של עיטור תיאור יציאת המתנדבים ב-1792 (שצויר על ידי האומן הצרפתי פרנסואה רוד). שער הניצחון מזכיר שתי תיבות (מנסרות מלבניות), שהצד הארוך יותר מאונך לרצפה, ועוד אחת שחלקה הארוך מקביל לרצפה. יש מעט סגוליות בחלק הריק באמצע.
השער ניצב במרכזה של כיכר שארל דה גול (כיכר האטואל לשעבר), מוקף בכחמישה נתיבי תחבורה, ומן הגג שלו ניתן לראות את כל 12 הדרכים היוצאות מהכיכר. העלייה מתבצעת בתוך רגל אחת של השער, והירידה דרך הרגל השנייה. השער ממוקם בסופו של השאנז אליזה, הרחוב המרכזי בפריז.
הגישה אל שער הניצחון היא דרך מנהרה תת-קרקעית. מתחת לשער הניצחון נמצא קבר החייל האלמוני, לזכר החיילים שנפלו במלחמות הרבות בהיסטוריה של צרפת. בכל ערב מודלק ליד הקבר נר זיכרון, ומתחת לקשת מונפים שני דגלי ענק, האחד של צרפת והשני של האיחוד האירופי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, נבנתה בהמשך הציר ההיסטורי של פריז (אקס היסטוריק) שהשאנז אליזה הוא רק חלק ממנו, הגרנד ארש שבאזור לה דפאנס. הגרנד ארש נבנתה כמחווה מודרניסטית לשער הניצחון ומסמלת את ניצחון ההומניטריות והשלום.
היסטוריה
בניית השער הוזמנה בשנת 1806 על ידי נפוליאון בונפרטה לאחר ניצחונו בקרב אוסטרליץ. תכנון המבנה ארך כשנתיים והנחת יסודות המבנה ארכה כשנתיים נוספות. בשנת 1810 כאשר נפוליאון נכנס לפריז בתהלוכה לרגל נישואיו עם מארי לואיז, דוכסית פארמה מאוסטריה, מאחר שבניית השער טרם הושלמה, הוקם דגם עשוי עץ בגודל השער העתיד להיבנות, על מנת שתהלוכה תעבור תחתיו. בשנת 1811 נפטר האדריכל ז'ן שאלגרן והחליף אותו בתפקיד האדריכל ז'אן-ניקולה הויו. בתקופת השבת המלוכה לשושלת בורבון ושלטונו של לואי ה-18 נעצרו עבודות הבנייה. העבודות החלו מחדש בתקופת שלטונו של לואי פיליפ, מלך צרפת בין השנים 1833–1836 בפיקוח האדריכל הויו ולאחריו לואי-אטיין אריקאר דה תורי. השער הושלם בשנת 1836.
בשנת 1871 צעדו מתחת לשער הכוחות המנצחים של האימפריה הגרמנית. בתום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, ערכו הכוחות הצרפתיים מצעד ניצחון מתחת לשער על מנת להראות את ניצחונם על הצבא הגרמני לאחר התבוסה שהם נחלו בשנת 1871. לאחר כיבוש פריז בשנת 1940 ערך הוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית, מצעד ניצחון מתחת לשער על מנת להראות את ניצחונם על הצרפתים. לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית והכוחות הגולים של צרפת ב-1944 ערך שארל דה גול, מצעד ניצחון מתחת לשער.
תכנון השער
השער תוכנן על ידי ז'אן שלגרן בסגנון נאו- קלאסי. לפסלי השער תרמו טובי פסלי צרפת: ז'אן-פייר קורטו, פרנסואה רוד, אנטואן אטה, פיליפ ג'וזף אנרי למייר. ארבע קבוצות הפסלים שסביב השער הם:
מעל הקשת נמצא אפריז ועליו 30 שלטי אבירים עם שמות הניצחונות העיקריים במלחמות צרפת שלאחר המהפכה הצרפתית ומלחמות נפוליאון. על קירותיו הפנימיים של השער רשומים שמות 558 גנרלים צרפתיים (וכן שמו של הגנרל פרנסיסקו דה מירנדה שלא היה צרפתי), כאשר שמות הגנרלים שנפלו בקרב מסומנים בקו תחתון.
על רגלי השער חקוקים גם שמות קרבות נפוליאון למעט הקרבות שבין עזיבתו מאלבה ועד תבוסתו בווטרלו.
קבר החייל האלמוני
מתחת לשער שוכן קבר חייל אלמוני ממלחמת העולם הראשונה. עצמות חייל אלמוני הועברו לאתר ביום שביתת הנשק בשנת 1920 ואש תמיד הודלקה בטקס רשמי. טקס זה נעשה בעקבות הטקס שנערך בקבר הלוחם האלמוני שבמנזר וסטמינסטר. מדי שנה נערך טקס באתר ב-11 בנובמבר, יום שביתת הנשק עם גרמניה בשנת 1918. ממשלת צרפת התכוונה לקבור את החייל האלמוני בפנתאון אולם בעקבות מסע שתדלנות ציבורי ומכתבים רבים שנשלחו על ידי הציבור הוחלט לקברו מתחת לשער.