cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוסיאט
יהודי דוסיאט
עם פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה לאומנים ליטאים, וביצעו ביהודיה מעשי שוד ורצח. עם כניסת הגרמנים לעיירה, ריכזו את יהודיה בגטו קטן, אליו נכנסו מעת לעת השומרים הליטאים, והתעללו ביושביו.
ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו ליער דגוצ'יאי (Deugučiai), ונרצחו שם בסמוך לכפר סוויצ'יונאי (Savičiunai) עם יהודים נוספים מסביבה.
סרדין אירופי
סרדין אירופי או סַרְדִּין צְפוֹנִי (שם מדעי: Sardina pilchardus) הוא מין דג יחידי בסוגו ממשפחת הסרדיניים (Clupeidae), משפחה של דגים שמנוניים הכוללת בתוכה גם את הסוג הרינג. המונח הקולינארי "סרדין" משמש לתיאור מינים שונים של דגי מאכל, המשתנים ממקום למקום. הסרדין היה לאחד מהמזונות הראשונים אשר אוחסנו בקופסאות שימורים. את שמם קיבלו הדגים מהאי סרדיניה שבים התיכון, אשר חופיו שפעו בעבר בדגים אלו. הפופולריות הרבה של הסרדינים הביאה לדיג יתר, עד כי מספריהם בימות העולם התדלדלו מאוד.
ערכים תזונתיים
הדג הקטן עשיר בחומרים מזינים - חלבונים, סידן, חומצות שומניות חשובות, זרחן, ברזל, אשלגן, ויטמין B6, ניאצין וקו-אנזים Q10.
מרדכי סורקיס
מרדכי סורקיס (21 בינואר 1908 - 26 במאי 1995) היה חבר הכנסת בכנסת השישית והשביעית (1965–1973) וראש עיריית כפר סבא הראשון (1951–1965).
חייו
סורקיס נולד למשה ולרבקה בת אלתר גרוברגר בסטניסלבוב שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים בית ספר תיכון ועבד כפקיד. ב-1933 עלה לארץ ישראל והצטרף להגנה. בימי מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית ולאחר המלחמה היה פעיל במסגרת הבריחה, העלאת פליטי השואה מאירופה לארץ ישראל.
סורקיס נבחר למועצה המקומית של כפר סבא ב-1949 ונבחר לראש המועצה ב-1951. ב-1962 הפך לראש עיריית כפר סבא כאשר המועצה הוכרזה כעיר. ב-1965 חנך כראש עיריית כפר סבא את בריכת השחייה הראשונה בשרון. בין השנים 1959 - 1965 היה יושב ראש מרכז השלטון המקומי. בעת כהונתו גדלה המועצה מאוד באוכלוסייתה בזכות העלייה ההמונית. ב-1965, עם הקמת רשימת פועלי ישראל (רפ"י), פרש ממפא"י ועבר לרפ"י. בנובמבר 1965 נבחר סורקיס לכנסת מטעם רפ"י, אך במקביל הפסיד בבחירות לראשות עיריית כפר סבא לזאב גלר שהיה המועמד מטעם מפא"י. עם איחוד מפא"י ורפ"י למפלגת העבודה, הצטרף סורקיס למפלגת העבודה ונבחר מטעמה לכנסת השביעית. בשתי הקדנציות שימש כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת.
ב-1 באוגוסט 1966 היה מעורב בתאונת דרכים. סורקיס חצה צומת ברחוב ז'בוטינסקי ברמת גן במהירות גבוהה ובחילופי אורות הרמזור, פגע בשתי נערות שחצו את הכביש ופצע אותן. לבקשתו, חסינותו הוסרה כדי שיוכל לעמוד לדין, והוא הורשע בנהיגה רשלנית ובגרימת התאונה.
בכפר סבא הוקם בית ספר יסודי על שמו. בבית הספר היה בעבר חדר הנצחה המנציח את מרדכי סורקיס ומכיל תעודות ומסמכים על חייו ופעילותו.
חיים אישיים
סורקיס נישא ללולה לבית רגנבוגן ולשניים נולד בן. בשנת 1969 נפטרה לולה, ובהמשך נשא סורקיס לאישה את עדה, אחותו של השחקן מוסקו אלקלעי, שחיה איתו עד מותו ונפטרה בשנת 2014.
יחסי הונגריה–מצרים
יחסי הונגריה–מצרים הם יחסי החוץ בין הונגריה למצרים.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1929. במהלך מלחמת העולם השנייה נותקו היחסים, אולם הם חודשו בשנת 1947 לאחר המלחמה. מצרים תמכה בהונגריה במהלך המרד ההונגרי, ונאצר אף היה אמור לבקר בהונגריה בשנת 1956 במהלך ביקורו במזרח אירופה, אולם לבסוף הביקור התבטל בגלל מלחמת סיני. בשנות ה-50 מכרה הונגריה נשק לציוד צבאי למצרים. במהלך מלחמת יום הכיפורים סיפקה הונגריה למצרים ציוד צבאי במקום הציוד שאיבדה בקרבות.
בפברואר 2021 נפגשו שרי החוץ של שתי המדינות וחתמו על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בין שני משרדי החוץ תוך התמקדות בשיתוף פעולה פיתוח בינלאומי.
'Till I Collapse
הוא שיר של הראפר האמריקאי אמינם בהשתתפות הראפר והזמר האמריקאי נייט דוג, שיצא לאור ב-26 במאי 2002, כחלק מאלבום האולפן הרביעי של אמינם, The Eminem Show. אף על פי שמעולם לא יצא כסינגל, השיר הופיע במצעדים מספר פעמים ברחבי העולם והוא השיר השני המושמע ביותר של אמינם בפלטפורמת ספוטיפיי, עם למעלה מ-1.4 מיליארד השמעות, נכון לנובמבר 2022.
הצלחה מסחרית
אף על פי שלא יצא כסינגל, השיר התברג בכמה הזדמנויות במצעדים כאשר אלבומים אחרים של אמינם יצאו לאור. ב-2012 זכה השיר בתואר הפלטינה הכפולה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על מכירת 2,000,000 עותקים בארצות הברית. אחריו הגיעו חמישיות פלטינה ב-2018 ופלטינה מתומנת ב-2022.
בתרבות הפופולרית
כשהסינגל "Shake That" של אמינם (גם הוא בהשתתפות נייט דוג) יצא בשנת 2006, שירים שונים של אמינם נכנסו למצעדים ברחבי העולם בשנית באותו שבוע, ובהם "". השיר הגיע למקום ה-192 במצעד הסינגלים הבריטי ב-15 באפריל 2006. בשנת 2008, הופיע השיר בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO, De La Hoya/Pacquiao 24/7.
ב-2009, הופיע בפרסומת למשחק Call of Duty: Modern Warfare 2. הפרסומת העלתה משמעותית את מכירות ההורדות הדיגיטליות של השיר ברחבי העולם. בבריטניה, מכר השיר כמות מספקת של עותקים על מנת להיכנס מחדש באותו שבוע (21 בנובמבר 2009) למקום ה-73, ולקבוע שיא חדש במצעד. המתאגרף שיין מוזלי השתמש בשיר הזה כשיר הכניסה שלו לקרב מול פלויד מייוות'ר, וכך גם שיין קארווין בקרב שלו מול ג'וניור דוס סנטוס. מגיש ליגת ה-MLB ג'סי ליטש השתמש בשיר כמוזיקת הכניסה שלו במהלך עונת 2011. השיר שימש גם בקרדיטים של הבכורה של עונה 8 של סדרת הטלוויזיה "הפמליה". הוא שימש גם בספטמבר 2011 בטריילר ובפסקול של הסרט "פלדה אמיתית", ובטריילרים שונים לסרטו של אוליבר סטון "בלי חוקים". במהלך עונת 2013–2014 של ה-NBA, השיר שימש במהלך ההיכרות של קבוצת ברוקלין נטס. הוא נמצא בשימוש כבר מספר שנים על ידי מועדון הכדורגל הפורטוגלי בנפיקה ליסבון במשחקי בית כאשר הקבוצה נכנסת למגרש המשחקים כדי להתחמם.
Terrence Loves You
השיר הגיע למקום ה-188 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ריק נואלס, והופק על ידי דל ריי, נואלס וקירון מנדזיס. בשונה משאר שירי האלבום Honeymoon, השיר הוא שיר בסגנון הג'אז. זוהי אחת מהפעמים הראשונות בהן דל ריי הוציאה שיר בסגנון זה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-28 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-11 מיליון צפיות.
גרין לנטרן (סרט)
גרין לנטרן הוא סרט גיבורי על-פעולה משנת 2011 המבוסס על דמות הקומיקס גרין לנטרן מבית DC קומיקס, בבימויו של מרטין קמפבל ובכיכובם של ראיין ריינולדס, בלייק לייבלי, מארק סטרונג, פיטר סארסגארד, טים רובינס, אנג'לה באסט ובדיבובם של ג'פרי ראש, מייקל קלארק דאנקן וקלנסי בראון. הסרט יצא בפורמט תלת-ממדי.
סקירה
העלילה עוקבת אחר עלילת הקומיקס, לפיה לפני מיליוני שנים, גזע בני אלמוות בשם "שומרי היקום", התיישב בכוכב הלכת אואה, שם הם הקימו את חיל הפקחים הירוקים, כוח משטרתי בין-גלקטי שמטרתו היא לשמור על הסדר ביקום. חברי החיל מתחלקים בין אלפי אזורים ביקום, כאשר כל חבר מקבל לרשותו טבעת כוח, נשק המקנה לעונד אותו יכולות עצומות המונעים על ידי כוח רצונו. כדי להיות חלק מהחיל, צריך להיבחר על ידי טבעת כוח. רק אלה שיש להם כוח רצון וערכי מוסר גבוהים יכולים להפוך לפקחים ירוקים.
במשך מיליוני שנים, הפקחים הירוקים שמרו על הסדר ביקום, אבל הסדר הזה נמצא בסכנה כעת על ידי פאראלקס, ישות-על חייזרית השואבת כוח מהאור הצהוב, שהוא התגלמותו של הפחד. פאראלקס עובר מעולם לעולם וגורם להשמדתן של ציוויליזציות שלמות. פאראלקס מביס את אבין סור, אחד הפקחים הירוקים המכובדים ביותר, שנפצע אנושות וגוסס מפצעיו. הוא שולח את טבעת הכוח שלו לחפש מועמד מתאים להחליפו כגרין לנטרן. האל ג'ורדן, טייס ניסוי של חיל האוויר האמריקאי נבחר בתור המחליף, והוא הופך לגרין לנטרן האנושי הראשון. ג'ורדן מגיע לכוכב הלכת אואה, שם הוא לומד כיצד להשתמש בטבעת הכוח, אבל גם מגלה כי שאר הפקחים הירוקים לא חולקים לו כבוד בגלל שהוא בן-אנוש. ג'ורדן חייב למצוא את הכוח להביס את פאראלקס, מאחר שהישות נמצאת בדרכה לכדור הארץ.
עלילה
לפני מיליוני שנים, קבוצה הנקראת "שומרי היקום" השתמשה בכוח הירוק של הרצון כדי ליצור את הכוח הבין-גלקטי הידוע בשם חיל הפקחים הירוקים. השומרים חילקו את היקום ל-3,600 סקטורים, כשכל שני פקחים ירוקים מופקדים על שמירתו של סקטור אחד. הנשק של הפקחים הירוקים הוא טבעת כוח, המקנה לעונד אותה יכולות עצומות המונעות על ידי כוח רצונו. כדי להיות חלק מהחיל, צריך להיבחר על ידי טבעת הכוח. הלנטרן המכובד ביותר נקרא אבין סור, המגן של סקטור 2814. אבין סור הביס את היצור האפל הניזון מהפחד, פאראלקס, וכלא אותו בסקטור האבוד (סקטור 666).
אבל, בימינו, פאראלקס מצליח לברוח מכלאו, לאחר ששואב לתוכו את נשמותיהם של שלושה חייזרים המוצאים אותו בטעות. כעבור חצי שנה, לאחר שהוא הרג ארבעה פקחים ירוקים והשמיד שני עולמות, פאראלקס תוקף את אבין סור, ופוצע אותו אנושות. אבין סור מצליח לברוח בעור שיניו, והחללית שלו מתרסקת בכדור הארץ. כשאבין סור מבין שהוא גוסס ואין דרך להצילו, הוא פוקד על טבעת הכוח שלו לחפש אחר יורש בכדור הארץ.
באותו זמן, טייס הניסויים השחצן וחסר הפחד האל ג'ורדן מרסק את מטוס הניסויים שלו במהלך ניסוי של חיל האוויר. זיכרונות העבר רודפים אותו, לאחר שאביו נהרג במהלך טיסת ניסיון. בתו של מנהל "פריס תעופה" שמעסיק את האל היא קרול פריס, חברת ילדות של האל, שמנהלת עמו מערכת יחסים. אבל השניים לא מצליחים להסתדר, בגלל שקרול רואה בהאל יותר ממה שהוא רואה בעצמו. לאחר שאבין סור שולח את טבעת הכוח שלו לחפש לו יורש, הטבעת מוצאת את האל, ולוקחת אותו למקום ההתרסקות של חלליתו. אבין סור מעביר את טבעת הכוח שלו להאל ג'ורדן, שבמהרה מגלה את כוחה האמיתי, והוא נלקח על ידי הטבעת לכוכב אואה, כוכב הלכת שמשמש כבסיס עבור הפקחים הירוקים. באואה, האל לומד להשתמש בטבעת הכוח שלו, והוא פוגש בפקחים ירוקים אחרים כמו טומר-רי וקילווג שמלמדים אותו להשתמש בכוחו. האל גם פוגש בלנטרן סינסטרו, שהוא לא רק מנהיג של הפקחים הירוקים, אלא גם חברו הטוב ביותר של אבין סור. סינסטרו מאמין כי האל לא ראוי להיות לנטרן, בגלל היותו בן אנוש, גזע שנחשב לצעיר מאוד וחסר ניסיון, ולכן אי אפשר לסמוך עליו עם כוח הטבעת. לאחר אימונים קשים עם סינסטרו וקילווג, האל מחליט לפרוש ולחזור לכדור הארץ, לאחר שמבין כי הוא לא רצוי על ידי אחיו לנשק.
בינתיים, המדען הקטור האמונד נקרא על ידי ארגון סודי בשם "שחמט" שמצא את גופתו של אבין סור כדי לבצע בו ניתוח שלאחר המוות. במהלך הניתוח, מתגלה כי כאשר פאראלקס פצע את אבין סור, הוא השאיר חלק מה-DNA שלו בתוך הגופה. אותו DNA חדר לגופו של האמונד, שמקבל עקב כך כוחות כמו טלקינזיס וטלפתיה, אבל הוא גם מתחיל לאבד את שפיותו כתוצאה מהשינוי שמתחולל בו וראשו גדל והופך לגדול יותר ועיניו נהפכות זהובות.
במהלך מסיבה עבור קרול פריס, שהופכת ליו"ר חברת התעופה של אביה, הכוח הזדוני שמתקיים בתוך האמונד גורם לו לרצות לרצוח את אביו, סנאטור אמריקאי, לאחר שהאמונד מגלה כי אביו עומד מאחורי הארגון הסודי שהכריח את האמונד לבצע את הניתוח על גופתו של אבין סור. אחוז בטירוף, האמונד משתמש בכוחותיו כדי לחבל במסוק של אביו וגורם לו להתרסק. האל - שנמצא באותה מסיבה - מחליט להשתמש בכוח הטבעת שלו כדי להציל את הסנאטור, ובאותו זמן גם מציל את קהל הנוכחים ואת קרול. לאחר המסיבה, הוא מגיע בזהותו כגרין לנטרן לביתה של קרול, המגלה את זהותו. קרול מאמינה שהגורל של האל הוא גדול בהרבה, והוא חייב להאמין בעצמו. באותו הזמן, שריד ישותו של פאראלקס גורם לשינוי נוסף בהאמונד, כאשר מוחו גדל בצורה קיצונית, מה שגורם לכוחותיו לגדול. השינוי הקיצוני הזה גורם להאמונד לאבד את השפיות שעוד נותרה בו. האמונד מנסה להרוג את אביו בשנית, והפעם מצליח. האל מגיע למקום ונלחם בהאמונד, ובזמן הקרב האל מגלה כי פאראלקס נמצא בדרכו לכדור הארץ.
באואה, השומרים חושפים בפני סינסטרו כי במקור פאראלקס היה אחד מהם, אבל הרצון שלו להשתמש בכוח האלמנט של הפחד השחית אותו ובסופו של דבר הפך אותו לישות מפלצתית של פחד ורשע. סינסטרו מבין כי הדרך היחידה להביס את פאראלקס היא בעזרת פחד, ומבקש מהשומרים ליצור טבעת כוח העשויה מאותו כוח שממנו פאראלקס ניזון. אותה טבעת היא טבעת כוח בעלת האלמנט הצהוב. לאחר שהטבעת נוצרת, האל חוזר לאואה, ומזהיר את סינסטרו שאסור לו להשתמש בטבעת הצהובה. האל מבקש מהשומרים לעזור לו לעצור את פאראלקס מלהשמיד את כדור הארץ. השומרים מסרבים, וכשהם מחליטים להמשיך בתוכנית המקורית שלהם, האל מבין כי הוא חייב להביס את פאראלקס לבדו.
בכדור הארץ, האמונד חוטף את קרול, כשהוא רוצה להפוך אותה לבעלת כוחות כמוהו. האל מגיע ומנסה לשכנע את האמונד לעצור. השניים היו חברים בילדותם, והאל אומר שהוא מוכן לתת להאמונד את טבעת הכוח שלו בתמורה לחייה של קרול. האמונד מסכים, אבל מגלה כי הטבעת לא עובדת עבורו ואפילו פוגעת בו משום שלא נבחר לקבל את הטבעת. פאראקלס מגיע לכדור הארץ ומעניש את האמונד על כישלונו בכך שהוא שואב את נשמתו. פאראלקס מתחיל להשמיד את החיים על פני כדור הארץ, אבל האל נלחם בו ומצליח לגרום לפאראלקס לרדוף אחריו לחלל. במהלך האימונים של האל עם קילווג, הלנטרן סיפר לו שכוח הכבידה של השמש הוא חזק מאוד, ואם משהו גדול (כמו פאראלקס) יהיה קרוב מספיק לשמש, כוח הכבידה ימשוך אותו לתוך השמש וישמיד אותו. האל משתמש בעיצה זו, ומצליח למשוך את פאראלקס לכיוון השמש. הוא מחליט להקריב את עצמו כדי להשמיד את פאראלקס, שנשרף על ידי השמש. רגע לפני שהאל נשרף גם הוא, סינסטרו, קילווג וטומר-רי מצילים אותו. כל חיל הפקחים הירוקים מודה להאל על גבורתו, וסינסטרו מכתיר את האל בתור לנטרן מן המניין.
בסוף הסרט מתגלה כי סינסטרו מחליט לענוד את טבעת הכוח הצהובה, שנותנת לו כוח רב, אבל גם משחיתה את נשמתו.
הפקה
אולפני האחים וורנר ניסו להפיק סרט על פי עלילות הקומיקס עוד ב-1997. הרעיון הוצע למספר במאים ושחקנים אך פעם אחר פעם ההפקות לא יצאו אל הפועל מטעמים שונים.
לבסוף החלה הפקת הסרט תחת הבמאי מרטין קמפבל, בעל הניסיון בבימוי סרטים הוליוודים עתירי תקציב, בהם מספר מסרטי ג'יימס בונד. הצילומים החלו ב-31 במרץ 2010.
בין האלמנטים הבולטים בסרט צפויה להיות החליפה הירוקה של הגיבור, אשר בעזרת אפקטים מיוחדים תופיע כעשויה מאור ירוק קורן.
עוד בטרם הושלמה הפקתו של הסרט נשכרו תסריטאים לכתוב בעבורו סרט המשך.
שיווק
הקטע הראשון מהסרט נחשף ב-2010 בכנס קומיק-קון, שנערך בסן דייגו. אותו קטע הועלה לאינטרנט בנובמבר 2010. הקדימון הראשון של הסרט נחשף בזמן הקרנת הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות". הקדימון קיבל ביקורות נמוכות, מה שהוביל לדחיית הפרסום השיווקי של הסרט. סו קרול, דובר השיווק של הסרט, חשף כי רוב הקטעים החשובים של הסרט עוד לא היו מוכנים כשהקדימון הוכן, והקדימון הראשון סבל מכך.
באפריל 2011, נחשף קטע חדש של הסרט בכנס וונדר-קון שנערך בסן פרנסיסקו. בשונה מהקדימון הראשון, הקטע בן הארבע דקות זכה לשבחים מהמבקרים. הקטע הזה הפך את הסרט לסרט המצופה ביותר בשנת 2011. הקדימון השני פורסם ברשת מספר שבועות לאחר מכן, וגם הוא זכה לביקורות טובות. במאי 2011 פורסם טריילר שלישי.
ביקורת
הסרט קיבל בממוצע ביקורת שלילית ממבקרי הקולנוע. הוא זכה לדירוג של 25% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 199 ביקורות (52 מתוכן "טריות" בעוד 147 מתוכן "רקובות"), עם ציון ממוצע של 4.6 מתוך 10. אתר הביקורות Metacritic עשה ממוצע משוקלל לסרט, ונתן לו את הציון 39 מתוך 100. מבקרת העיתון הניו יורק טיימס אמרה כי "גרין לנטרן הוא סרט רע", והוסיפה כי השחקנים המצוינים של הסרט לא הצליחו להצילו. מבקרי Associated Press ביקרו את הסרט ואמרו כי הסרט אינו מהנה ואפילו האפקטים המיוחדים של הסרט אינם כה מיוחדים. רוג'ר איברט אמר כי אנשים שמגיעים לסרט ללא ציפיות קודמות יהנו מהסרט רק בזכות כל הדברים שנמצאים ברקע של הסרט. הוא מסר כי הסרט הוא כמו מופע של זיקוקין די-נור.
עיתון הוליווד ריפורטר דווקא נתן לסרט ביקורת חיובית, כשאמר שהסרט עצמו לא מצפה מהקהל לקחת אותו ברצינות, וזה סרט כיפי שמתאים לתקופת סרטי הקיץ. מלוס אנג'לס טיימס נמסר כי הסרט הוא יותר אופרת חלל מאשר סרט גיבורי-על, והוסיפו כי הסרט אינו מתיימר להיות סרט עמוק, אלא אך ורק סרט אשר מבוסס על קומיקס שבא לשעשע את קהל הצופים.
הכנסות
ביום הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 21.5 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט זכה להכנסות של 52.7 מיליון דולר. נכון ל-17 ביולי 2011, הסרט גרף סכום כולל של כ-$145,980,000 מיליון דולר, כ-$112,680,000 מיליון מתוכם בארצות הברית בלבד, ו-$33,300,000 מיליון ברחבי העולם.
סרטי המשך
במאי הסרט מרטין קמפבל רמז בראיון כי הסרט יזכה לסרטי המשך, וכי יש תוכניות ליצור טרילוגיה אפית בסגנון "מלחמת הכוכבים", בעקבות הביקורות השליליות שהסרט קיבל, בוטלו שני סרטי ההמשך.
ביוני 2010, האחים וורנר שכרו כותבים שיעבדו על התסריט לסרט המשך. כחלק מהיקום הקולנועי של DC, האחים וורנר יאתחלו את סרטי גרין לנטרן.
פסקול
להלחנת פסקול הסרט נשכר ג'יימס ניוטון הווארד, שעבד יחד עם הנס צימר בעבר על פסקולי הסרטים "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל". הפסקול יצא ב-14 ביוני 2011.
רשימת הרצועות:
צבים כל הדרך למטה (ספר)
צבים כל הדרך למטה הוא רומן למבוגרים צעירים שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ג'ון גרין. הרומן פורסם ב-10 באוקטובר 2017 על ידי הוצאת הספרים דטון. זהו הרומן החמישי שכתב גרין, והשביעי שלו בסך הכל. פרסומו הוכרז במהלך כנסVidCon 2017, ועידת הווידאו המקוונת שנוסדה על ידי גרין ואחיו האנק. הרומן הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית "ספרי כריכה קשה למבוגרים צעירים". הוא נשאר בראש הרשימה במשך 15 שבועות ונשאר ברשימה במשך 62 שבועות. בדצמבר 2017, גרין הודיע כי עיבוד קולנועי נמצא בעבודה, והצילומים החלו באפריל 2022 לאחר שנים של עיכובים ודחיות.
רקע העלילה
בהתייחסו לרומן, גרין הצהיר: "זה הניסיון הראשון שלי לכתוב ישירות על סוג של מחלת נפש שהשפיעה על חיי מאז ילדותי, כך שהסיפור אמנם בדיוני, אבל הוא גם די אישי".
תקציר עלילה
אייזה הולמס היא תלמידת תיכון בת 16 המתגוררת באינדיאנפוליס שמתמודדת עם הפרעה טורדנית-כפייתית, שמתבטא לעיתים קרובות כפחד מהמיקרוביום האנושי. אייזה מודאגת כל הזמן מזיהומים, במיוחד מדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה, והיא פותחת שוב ושוב יבלת שאף פעם לא נרפאת במלואה באצבעה בניסיון לנקז את מה שהיא מאמינה שהם פתוגנים. לאורך הספר, אייזה מלווה בשתי חברות קרובות: מיכל טרנר, אמנית שאפתנית, וחברתה הטובה דייזי רמירז, שכותבת ספרות חובבים של מלחמת הכוכבים.
יום אחד בבית הספר דייזי מגלה שראסל פיקט, איל בנייה מיליארדר ואביו של אחד מחברי ילדותה הוותיקים של אייזה, דייוויס פיקט, נעלם בעקבות חקירת הונאת כספים בחברה שלו. אשתו של ראסל נפטרה שנים קודם לכן, אז היעלמותו של ראסל מותירה את דייוויס ואת אחיו נואה ללא אפוטרופוס רשמי. דייזי מתפתה לקבל את הפרס המוצע של 100,000 דולר עבור מידע שיוביל למעצרו של פיקט, ולכן היא לוקחת את אייזה לחיפוש אחר המיליארדר הנעדר. לאחר שהן שטות בקאנו במורד הנהר הלבן ומתגנבות לאחוזתו של פיקט, הן נתפסות על ידי מאבטח שמביא אותן לפגוש את דייוויס.
כדי לשכנע את שתי הבנות להפסיק לרדוף אחרי ראסל, דייוויס נותן לאייזה 100,000 דולר שנלקחו מהמחסנים השונים של אביו מסביב לבית ההארחה, והיא מתחלקת בהם עם דייזי. לאחר הפגישה, דייוויס ואייזה מתחילים לצאת, ובמקביל, דייזי מתחברת רומנטית עם מיכל. ככל שעובר הזמן, אייזה מתחילה להאמין שהיא לא יכולה להתגבר על החרדה שלה, ושהיא מונעת ממנה לנהל מערכת יחסים תקינה עם דייוויס. היא מוצאת פוסטים רבים בבלוג שנכתב על ידו על רגשותיו הן לגבי היעלמותו של אביו והן ביחסיו איתה.
אייזה קוראת את ספרות החובבים של דייזי בפעם הראשונה ומגלה שדייזי משתמשת בה כפורקן לתסכולים שלה עם אייזה. היא מתדרדרת אל עבר התקף חרדה, שגורם לה לשתות חומר חיטוי ידיים ולהתעלף. החברות ביניהן מתדרדרת, ומגיעה לשיא שלילי בוויכוח סוער בזמן שאייזה נוסעת על הכביש המהיר וגורמת לתאונת דרכים. אייזה מבלה שמונה ימים בבית החולים, שבמהלכם היא שוב חוטפת התקף חרדה, עקב חששותיה מזיהומים, ושוב שותה חומר חיטוי, אך הפעם היא נתפסת על ידי אמה. אייזה מתאוששת ומכוננת מחדש את ידידותה עם דייזי ברגע שהיא נרפאת. אייזה גם מתחילה לשפר את יכולת ניהול הדחפים שלה על ידי תרגול טיפול חשיפה.
בתערוכת אמנות שהחברה של ראסל פיקט הייתה אחראית עליה, אייזה ודייזי יוצאות לחקור בעצמן. לאחר שהן מבחינות בצחנת ריקבון השוררת באזור, הן מבינות שראסל פיקט נמצא שם והן חושדות שהוא כבר מת. אייזה מספרת לדייוויס על הגילוי, והאחרון מעביר בסופו של דבר את המידע באנונימיות למשטרה. הרשויות מוצאות את הגופה ומאשרות את זהותה.
לאור אובדן הוריהם וביתם, ובנוסף לעובדה שאביהם השאיר את כל הונו לספנודון המחמד שלו, דייוויס ואחיו הצעיר נואה מחליטים לעבור לקולורדו, שם הם שוכרים בית ומתחילים ללמוד בבית ספר. בזמן שדייוויס ואייזה נפרדים לשלום, היא משקפת את האפשרויות הפתוחות של עתידה.
פרסום
חלק מהרומן נקרא בקול על ידי גרין במהלך השידור החי של "Project for Awesome" בדצמבר 2016. על מנת להגן על זכויות היוצרים של הספר, חלק זה של השידור החי לא הועבר לארכיון ואינו זמין עוד באינטרנט.
בחודשים שקדמו להכרזה על הרומן, גרין השאיר רמזים שונים בסרטוני ה-"Vlogbrothers" השבועיים שלו, וכמה מחברי הנרדפייטריה עבדו יחד כדי לפתור את הרמזים הללו ולחשוף מידע נוסף על הספר.
בספטמבר של אותה שנה, גרין פרסם סרטון שלו מספר את הפרק הראשון של הרומן בערוץ "Vlogbrothers".
ביקורות
בתוך שעות ספורות מההכרזה על הרומן, ערוצי עיתונות כולל Associated Press, BuzzFeed, Bustle, Publishers Weekly, Mashable, MTV, Entertainment Weekly פרסמו כתבות המדברות על הספר, ובכך יצרו ציפייה גדולה ליציאתו.
הספר זכה בתחילה לביקורות חיוביות. עיתון הניו יורק טיימס שיבח את הספר כ"מפתיע ומרגש" וכתב כי "לא צריך לסבול כמו אייזה כדי להזדהות איתו. צריך רק להיות אנושי." מבקרים רבים ציינו את כישרונו של גרין להתבוננות חדה, כישרון שהתבלט יותר במקרה זה בגלל מאבקו של גרין עצמו עם הפרעה טורדנית כפייתית, המתוארת ברומן.
עיבוד קולנועי
בדצמבר 2017, גרין הודיע כי עיבוד קולנועי נמצא בפיתוח. העבודה על הסרט הוקפאה לאחר קניית אולפן פוקס 2000 על ידי דיסני, אך במרץ 2022, הוכרז שהסרט יעובד בידי אולפן ניו ליין סינמה וישודר בשירות הזרמת המדיה HBO Max.
נאומכיה
נַאוּמָכְיָה (בלטינית: naumachia, מיוונית עתיקה: ναυμαχία, מילולית: "מלחמת אוניות", "קרב ימי") הוא השם שניתן ברומא העתיקה הן לקרב ראווה ימי הן למקווה המים או הזירה בהם נערך.
הנאומכיות הראשונות
ב-2 לפנה"ס, בחנוכת מקדש מרס אוּלְטוֹר (Mars Ultor - "מרס הנוקם"), ערך אוגוסטוס נאומכיה כדוגמת זו של קיסר. כמסופר בתיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי, הוא חפר מקווה מים בגדתו הימנית של הטיבריס, בו נלחמו 3000 איש, לבד מן החותרים, ב-30 אוניות מלחמה, עליהן נוספו ספינות קטנות יותר.
קלאודיוס ערך נאומכיה בשנת 52 לספירה באגן מים טבעי, באגם הפוקיני, קודם שנשלמה מלאכת ניקוזו והוא יובש. הלוחמים היו 9000 נדונים למוות, וכפי שמספר סווטוניוס, ברכו ה-naumachiarii את הקיסר קודם הקרב בקריאה המפורסמת Ave Caesar, morituri te salutant ("היה שלום, קיסר, ההולכים למות מברכים אותך!").
הנאומכיה הייתה על כן חיזיון עקוב-דם יותר מקרבות הגלדיאטורים, אשר כללו התנגשויות קטנות יותר ובהן לא נסתיימה הלחימה בהכרח במות המפסידים. ליתר דיוק, הופעת ה"נאומכיה" קשורה קשר הדוק והיא קודמת אך במעט לחיזיון אחר, "קרב הקבוצות", שבו לא נלחמו לוחמים בודדים זה בזה, אלא שני צבאות קטנים. גם במקרה זה היו הלוחמים מי שנדונו למוות ולא עברו את האימונים המיוחדים לגלדיאטורים. יוליוס קיסר, מי שיצר את הנאומכיה, צריך היה פשוט להעתיק את העיקרון אל סביבה אחרת.
בנאומכיות ניתן היה להציג נושאים היסטוריים או פסיאודו-היסטוריים, כשכל אחד מן הציים מייצג את אחת המעצמות הימיות של יוון העתיקה או של המזרח ההלניסטי: מצרים ואנשי צור בנאומכיה של קיסר, פרסים ואתונאים בזו של אוגוסטוס, אנשי סיציליה ורודוס בזו של קלאודיוס. המשאבים שנדרשו להצגת נאומכיה היו גדולים לאין שיעור משעשועים אחרים, ולפיכך שמרו את החזיונות הללו לאירועים מיוחדים במינם, כמו חגיגות הקיסר, ניצחונותיו וחנוכת מפעלי הבנייה שלו. עצם טבעו של החיזיון וכן הנושאים ההיסטוריים שהושאלו מן העולם היווני קשורים קשר הדוק למונח "נאומכיה". מילה זו, שהיא תעתיק פונטי של המילה היוונית ל"קרב ימי" (ναυμαχία), נעשתה מאז מונח המציין גם את מקווי המים המלאכותיים הגדולים שנוצרו לשם הצגת חזיונות ימיים אלה.
בניית הנאומכיות
הנאומכיה של יוליוס קיסר, שאת מקומה המדויק איננו יודעים, הייתה ללא ספק מקווה מים פשוט שנחפר על גדת הטיבריס.
כאשר מביאים בחשבון את ממדי מקווה המים ואת מידותיה של טרירמה (אורכה כ-35 מ' ורוחבה כ-4.9 מ'), יוצא ששלושים האוניות יכלו אך בקושי לתמרן. מאחר שאנו יודעים כי צוותה של טרירמה רומאית מנה כ-170 חותרים ובין 50 ל-60 חיילים, מעלה החישוב כי כדי להגיע למספר של 3000 איש צריכות היו אוניותיו של אוגוסטוס לשאת על סיפוניהן יותר לוחמים מאשר בשיבוץ בצי רגיל. החיזיון התמקד אפוא פחות בתנועת כלי השייט, ויותר בעצם נוכחותם במקווה המים המלאכותי, ובקרבות פנים אל פנים שנערכו בו.
שונה היה הדבר בנאומכיה של קלאודיוס. שני הציים כללו, כל אחד, 50 אוניות, מספר התואם את מניין כלי השיט בכל אחד מציי המלחמה הקיסריים שהוצבו במיסנום וברוונה. האגם הפוקיני היה גדול יתר על המידה, ולכן רק חלק ממנו, שהוקף במזחים, שימש כזירת לחימה ובה מספיק מקום לתמרון כלי השיט ולהתנגחותם. הנאומכיה של קלאודיוס ייצגה אפוא קרב ימי אמיתי.
אגן המים לא התקיים זמן רב. במהלך שלטונו של אוגוסטוס יובש חלק ממנו ועליו ניטעה ה-nemus Caesarum (חורשת הקיסרים הקדושה), אשר מאוחר יותר הוחלף שמה ל"חורשת גאיוס ולוקיוס". עד סוף המאה ה-1, ככל הנראה, כוסה שטח רחב-ידיים זה בבניינים.
נאומכיות באמפיתיאטראות
התפתחות חדשה ארעה במהלך שלטונו של נירון קיסר: נאומכיה באמפיתיאטרון. סווטוניוס ודיו קסיוס מספרים שחיזיון שכזה נערך בשנת 57 לספירה באמפיתיאטרון עשוי עץ, שנחנך על ידי האחרון בשושלת הקיסרים היוליו-קלאודיים. איננו יודעים דבר אודות זירת החיזיון לבד מכך שהוקמה בשדה מרס (Campus Martius). נירון הציג נאומכיה נוספת בשנת 64, שקדם לה ציד חיות פרא ולאחריה נערכו קרב לודרים ומשתה גדול. נעלם מעיינינו טיבם של המשחקים הללו. כפי הנראה נערך החיזיון באותו אמפיתיאטרון עשוי עץ, שכן אין כל רמז לכך שנהרס לפני השריפה הגדולה שפרצה ברומא זמן קצר אחר כך.
בחנוכת הקולוסיאום בשנת 80, ערך טיטוס שתי נאומכיות, אחת במקווה המים של אוגוסטוס ובה השתתפו כמה אלפי אנשים, והשנייה באמפיתיאטרון החדש. על פי סווטוניוס, הציג דומיטיאנוס נאומכיה בתוך הקולוסיאום בסביבות שנת 85, ואחת נוספת בשנת 89 במקווה המים החדש שנחפר מעברו של הטיבריס, ואשר האבנים שנחפרו בו שימשו לתיקון נזקי השריפה של הקירקוס מקסימוס. בין שתי נאומכיות אלה, ככל הנראה, השלים דומיטיאנוס את בניית רשת החדרים מתחת לקולוסיאום שעדיין ניתן לראותם בימינו. עקב כך נמנעה מזמן זה ואילך עריכת חזיונות שכאלה בזירת האמפיתיאטרון.
מידות זירת הקולוסיאום היו 79.35 על 47.20 מטרים בלבד, לאין שיעור פחות מממדי מקווה המים של אוגוסטוס. הנאומכיה שנערכה בקולוסיאום לא יכולה הייתה להיות אפוא מפוארת כקודמותיה. ניתן לדמיין שנערכו בו קרבות בין צוותי רפרודוקציות של אוניות מלחמה, כפי הנראה בגודלן הטבעי או קרוב לו, אך ספק אם האוניות נעו הנה והנה ואפילו אם צפו במים. ידוע כי השתמשו בתפאורות של אוניות, לעיתים עם מנגנונים המדמים את טביעתן, הן על הבימה הן בזירה.
המים באמפיתיאטראות
השימוש במים באמפיתיאטראות מעורר מספר שאלות. ראשית, מבנים אלה לא נועדו לנאומכיות בלבד, אלא גם לקרבות לודרים ולחזיונות אחרים. המעבר המהיר ממופעים ימיים למופעים הנערכים על הקרקע דומה שהוא עצמו זכה להשתאות רבה. דיו קסיוס מבליט זאת בדבריו אודות הנאומכיה של נירון; המשורר מרטיאליס (Martialis) עושה כמוהו בהזכירו את הנאומכיה של טיטוס בקולוסיאום.
המחקר הארכאולוגי אינו יכול לתת מענה לשאלות אלה, מאחר שמרתף הקולוסיאום עבר מאז שינויים. רק שני מבנים בפרובינקיות, בוורונה (Verona) ובמרידה (Mérida) שבספרד, יכולים לספק לנו סיוע טכני מסוים.
הבור המרכזי באמפיתיאטרון בוורונה היה עמוק מן החדרים שמתחת לזירה, והוא אשר שימש כאגן המים. חוברו אליו שני מוֹבָלים: האחד, שזרם סביב הגלריה המערבית של הזירה ולא היה קשור למערכת הניקוז, ולכן היה צורך לחברו אל אמת מים כדי למלא את האגן. המובל השני היה עמוק יותר ותוכנן לנקז את המים אל נהר אדיגה. האגן באמפיתיאטרון של מרידה, עומקו 1.5 מטרים בלבד, היה רדוד מזה שבוורונה. בשל רדידות מימיו – פחות מגובהו של אדם – לא ניתן לחושבו לחדר שירות תת-קרקעי. אגן זה היה מצויד במדרגות גישה, וצופה בחומר הדומה לזה ששימש בבריכות שחייה במרחצאות רומיות. גם אליו חוברו שני מובלים, שהמערבי בהם קיבל את מימיו מאמת המים סן לאזרו (San Lazaro) הסמוכה.
ברם, ממדי מקווי מים אלה שוללים אפילו את היתכנותה של הנאומכיה הפשוטה ביותר: מידותיו של אגן המים במרידה הן 18.5 על 3.7 מטרים בלבד, ועל כן יכלו להתחולל בו רק חזיונות ימיים צנועים ביותר. אם מניחים שבקולוסיאום היה אגן מים דומה קודם שנבנה בו הקומפלקס התת-קרקעי המכונה "היפוגיאום" (hypogeum), מתבקשת המסקנה כי נאומכיה הוצגה רק בשכבת המים הרדודים שכיסתה את הזירה.
שקיעת הנאומכיה הרומאית
השימוש בטכנולוגיות חדשות הגדיל בתחילה את תדירותן של הנאומכיות. שלוש הראשונות נערכו ברווחי זמן של 50 שנים זו מזו, ושש הנאומכיות שלאחריהן אחת ל-30 שנים ורובן הוצגו באמפיתיאטראות. בהיותן פחות יקרות במונחים של חומר וכוח אדם, ניתן היה להעלותן לעיתים תכופות יותר. מתוך העדויות האיקונוגרפיות אנו למדים, כי על אף היותן פחות מפוארות ורבות רושם הן נעשו סמלם של המשחקים, אך לא נחשבו למופעים יוצאי דופן. מבין עשרים התיאורים האיקונוגרפיים של נאומכיות באמנות הרומית, כמעט כולם שייכים לתקופתו של נירון קיסר ולשושלת הפלאבית (69-96 לספירה).
המחקר ההיסטורי מלמד, כי נאומכיה זו הוסיפה כפי הנראה להתקיים במאה ה-5, והעובדה כי בהיקפה נמצאו מקומות ישיבה מחזקת את ההנחה שנערכו בה מופעים דרך קבע. על פי רשומות העיר אוסטיה הופיעו בחנוכת הנאומכיה 127 זוגות של גלדיאטורים; כמו באמפיתיאטרון, צרות מידותיו של מקווה המים של טראיאנוס לא איפשרה עריכת כמה קרבות בין מספר רב של אסירים בלתי מאומנים, אלא ככל הנראה קרב קטן אחד בלבד. במתכונת זו ובזירה המותאמת לדבר יכולות היו הנאומכיות להוסיף ולהתקיים כמה מאות שנים נוספות (אם כי בתדירות פוחתת והולכת) ללא אזכור במקורות, מאחר שלא היו ראויות לציון מיוחד: הן איבדו מן הסתם את אופיין המרשים והמפואר.
השפעת הנאומכיה הרומית ניכרת בנקל בפרובינקיות, אך היא מוגבלת ומצומצמת למופעים ימיים מקומיים פשוטים. תחרות שנשאה את השם naumaciva הייתה חלק מן המשחקים הפאן-אתנאיים בין אפבוי (epheboi) אתונאיים מתקופת השושלת הפלאביית ואילך. היא החליפה את תחרויות השיט (regattas) שהתקיימו במהלך משחקים אלה קודם לכן. אם להאמין לדברי המשורר הרומי אוסוניוס (Ausonius), נאומכיה נערכה בנהר המוזל (Moselle) בין צעירי המקום.
נאומכיות מודרניות
נאומכיות הוצגו על ידי אנרי השני מלך צרפת ברואן ב- 1550 ועל ידי נפוליון במילאנו ב-1807.
בפארק מונסו (Parc Monceau) בפריז מוצג מבנה דמוי נאומכיה מוקפת שדרת עמודים. באנגליה הוצגו במאות ה-18 וה-19 בכמה פארקים קרבות ימיים מדומים בין דגמי אוניות, שגם הם נקראו בשם "נאומכיות".
נאומכיה בסיפורת
הספר Those about to Die, פרי עטו של דניאל פ' מניקס (Daniel P. Mannix) מתאר בפרוטרוט נאומכיה מימיו של הקיסר קלאודיוס, שנערכה באגם סמוך לשעשוע ההמון הרומי.
רמת עבדת
רמת עבדת היא רמה המתפרשת על שטחים נרחבים, אשר נמצאת בהר הנגב המרכזי. הרמה קרויה על שם העיר העתיקה עבדת, אשר הייתה מצויה ברמת עבדת בעבר, ושרידיה משמשים היום בגן הלאומי עבדת שבשטחי הרמה גם כן. כמו כן, ברמת עבדת נמצאים גם נחל עבדת, מעיין עין עבדת, וקניון עין עבדת, אשר קרויים גם הם על עבדת העיר הקדומה שבמקום. פני השטח של הרמה משתפלים מגובה של 700 מטר מעל פני הים, עד לגובה של כ-400 מטר בשפתה הצפון מערבית של הרמה. הירידה הטופוגרפית של פני הרמה היא בהתאמה לזווית הנטייה של שכבות סלעי הגיר הבונות את רמת עבדת. הרמה נקטעת בצפון מזרחה על ידי מצוק סחיפה גבוה - מצוק הצינים, היורד משפתה אל בקעת צין.
גבולותיה של הרמה
בדרום- רמת סלעי גיר אשר משתרעת בין רמת עבדת לבין קמר רמון.
בצפון- נחל צין.
במערב- קו הר החורשה (בארותיים), אשר נמצא בגבול ישראל- מצרים.
במזרח- מצוק הצינים, אשר יורד לכיוונה של בקעת צין.
היסטוריה
=== העיר העתיקה עבדת === העיר עבדת הייתה בעבר עיר מרכזית על ציר המסחר הנבטי, הממוקם בין פטרה לבין נמל עזה ומכונה גם דרך הבשמים. האקרופוליס- מרכזה של העיר עבדת, שון בהר הנגב, על ראש שלוחת גבעה לצד ציר התנועה העתיק מכיוון צפון לדרום, וממזרח לכביש 40. אזור זה של העיר נישא לגובה של כ-655 מטר מעל לפני הים, ומשקיף על הסביבה מגובה של כ-80 מטר. כלל שטחה הבנוי של עבדת משתרע על כ-85 דונם.
לפי ממצאי החרסים, תחילתה של עבדת היה במאה ה4 לפנה"ס, כתחנה על דרך הבשמים. בשלב זה העיר עצמה אינה הייתה בנויה, שכן היא נבנתה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס. בתחילת ימיה, התבססה כלכלת העיר בעיקר על שירותי הארחה לשיירות אשר עברו בסביבתה. בשנת 70 לספירה, שבטים ערביים פלשו לאזור ובכך גרמו לחורבנה של עבדת. העיר נבנתה מחדש בימיו של המלך הנבטי רבאל (70–106 לספירה). גם לאחר שממלכת הנבטים סופחה לאימפריה הרומית (לאחר מותו של רבאל השני), המשיכה העיר עבדת לשגשג והגיעה לשיא פריחתה בתקופה הביזנטית, וזאת בזכות החקלאות המפותחת אשר הייתה בסביבתה של העיר ובזכות התמיכה הכלכלית והצבאית ממנה נהנתה העיר בהיותה עיר גבול לאימפריה. אך כמו רב היישובים הנבטיים בנגב, לאחר כיבוש הנגב בידי הערבים בשנת 636, העיר עבדת ננטשה באופן מוחלט (למרות כי יש שסוברים כי הנטישה היא תוצאה של רעידת אדמה שפקדה את העיר בשנת 630 לספירה).
עבדת קיבלה את שמה משמו של המלך עבדת, המלך הנבטי היחיד אשר זכה להיחשב לאל לאחר מותו, ולפי אורניוס הוא אף נקבר בעיר. שלושה ממלכי הנבטים כונו עבדת ולא ידוע על שם איזה מהם קרויה העיר. ככל הנראה, היא למלך עבדת השני (62-60 לפנה"ס) שעליו אין כל מידע, אך בימיו זכתה העיר לתנופת פיתוח.
העיר ואתריה
העיר עבדת הייתה עיר מפותחת למדי, ונבנו בה כנסיות, נחפרו בורות מים ומערות אשר שימשו כמחסנים ובתי מלאכה, ועוד. העיר כולה בנויה על שלוחה צרה המכונה שלוחת עבדת. לרגלי השלוחה, מכיוון מערב, נחשפו שרידים המעידים כי היה במקום זה בית מרחץ במהלך התקופה הביזנטית. בראש שלוחת עבדת נמצא מרכזה של העיר הקדומה, והוא האתר הבולט ביותר בה- בתקופה הנבטית פולס המשטח העליון של השלוחה הזו והוקם עליו מקדש, ובשנת 267 עד 268 לספירה נבנה על מקומו מקדש לזאוס.
במהלך התקופה הביזנטית הוקמו בעיר שתי כנסיות, ולצידן במזרח הוקמה מצודה ששטחה 2.5 דונם. מדרום למרכז עבדת הקדומה, נמצא רובע מגורים אשר הוקם במהלך התקופה הרומית, אך גם היה מיושב במהלך התקופה הביזנטית. ברובע מגורים זה קיים רחוב ראשי מצפון לדרום, אשר בשני צדיו קיימים מכלולי בתי מגורים.
כ-100 מטר ממזרח למרכז העיר, נחשפו שרידים של מחנה צבאי מוקף חומה ששטחו 100*100 מטר ובו שמונה מבנים. מחנה זה הוקם בתקופה הנבטית התיכונה, ובימי הקיסרים דיוקלטיאנוס קונסטנטינוס פורקו חומותיו ואבניו שימשו לבניית המצודה במרכז העיר.
במדרון שלוחת עבדת וממערב למרכזה של העיר עבדת, שוכן רובע המערות, שככל הנראה נבנה בתקופה הביזנטית. ברובע המערות קיימים בתי מגורים, וצמוד להם מערות חצובות אשר שימשו בעיקר כבתי מלאכה וכמחסנים לשימור התוצרת החקלאית שלהעיר.
בנחל רחץ, לרגלי שלוחת העיר עבדת, ישנה מערכת חקלאית עתיקה ומרשימה.
הגן הלאומי עבדת
שרידי עיר קדומה גדולה ברמת עבדת, כ-15 קילומטר מצפון למצפה רמון. מקומה של עבדת, אחת משש ערי הנבטים שהתקיימו בנגב משלהי התקופה ההלניסטית ועד הכיבוש הערבי. המקום הוא גן לאומי ולכן ניתן לבקר בו בשעות מוגדרות ומוגבלות, על מנת להמעיט את הפגיעה סביב מקור המים היחיד של בעלי החיים באזור. שטחו של הגן הוא 2100 דונם ובמרכזו נמצאת העיר העתיקה עבדת ושרידיה. בכניסה לשרידי העיר שבגן הלאומי, נמצא בית המרחץ העתיק ולידו מרכז מבקרים בעל תוכנית אור-קולית המסבירה על היסטוריית הנבטים. בתחומי רובע המערות של עבדת הקדומה קיים היום בגן הלאומי בית ביזנטי משוחזר, שבחלקו האחורי מערה חצובה אשר שימשה בעבר כיקב.
מקורות המים באזור
בקניוני הנחלים היורדים מרמת עבדת לבקעת צין יש מקורות מים איתנים- עין עבדת ועין מעריף בקניון עין עבדת ובנחל עבדת, עינות עקב בנחל עקב, עין זיק בנחל זיק, עין שרב בנחל צינים ועין חוה בקניון נחל חוה.
נחל עבדת
נחל עבדת הוא נחל באורך כ-11 קילומטר הנמצא ברמת עבדת, וקרוי על שם העיר העתיקה עבדת הסמוכה לשפכו. נחל זה הוא יובל של נחל צין. שמות קטעי הנחל בערבית- ואדי עבדה (נחל עבדת), וואדי ראמלייה (הנחל החולי).ראשיתו של נחל עבדת מצוי בשוליים הדרומיים של רמת מטרד, שממנה הוא יורד לכיוון צפון מזרח ומתחבר אל נחל צין, במרחק של כקילומטר אחד מן העיר הקדומה עבדת. נחל עבדת יורד מאזור חורבת עבדת ומתחבר לנחל צין במקום שהנחל עוזב את רמת עבדת ומתחתר בין הרמה ורכס חתירה. מנחל עבדת נובעים שלושה מעיינות: עין מעריף, עין מור ועין עבדת.
=== עין עבדת === עין עבדת הוא מעיין ברמת עבדת, המרכזי והתיכון ביותר מבין המעיינות הנובעים מנחל עבדת. עין עבדת נובע בראשו של נקיק סלע בקניון עין עבדת בנחל צין, כ-3 קילומטר מדרום מערב למדרשת בן-גוריון וממדרשת שדה בוקר, כלומר בתחום הגן הלאומי עבדת. מי המעיין נובעים מכוך קטן בנקיק הנחל עבדת.
המים שבעין עבדת יוצרים בדרכם במעיין זה מעין פלג, בגובה 15 מטר, ובנוסף לכך יוצרים גם בריכות. המפל הנוצר נשפך לבריכה אשר עומקה הוא 8 מטר. בגדות הפלג ישנה צמחייה, וכתוצאה מכך מגיעים לאזור זה בעלי חיים שונים, ביניהם גם יעלים.
קניון רמת עבדת
קניון עין עבדת הוא קניון טבעי ברמת עבדת, החתור בסלע גיר לבן אשר בו כביכול משובצות עדשות צור שחורות וחומות. הקניון מתהדר בקירות גבוהים וזקופים ובהם דרגשי סלע ומערות. דרך קניון עבדת נופל נחל צין, בדרכו אל בקעת צין דרך רמת עבדת.
החקלאות בעבר
לכל אורכו של נחל עבדת, המצוי ברמת עבדת, ישנם שרידי חקלאות קדומה כגון טרסות, תעלות, מבנים, מכלאות, בורות ועוד. ליד מפגש נחל עבדת עם נחל מטרד, נראים שרידים של חווה קדומה. בסמוך לחווה חצובות בצלע הנחל 9 מאגורות גדולות, אשר מכונות אל קטר בפי הבדואים. מערכת אגורות נוספת המכונה בורות רמלייה, נמצאת כקילומטר וחצי ממערב לעיר הקדומה עבדת.
החקלאות כיום
כיום קיימים ברמת עבדת ניסיונות לשחזור שיטות החקלאות הנבטית הייחודית אשר התבצעה באזור בעבר. ניסיונות אלו מתבצעים בחוות ניסיונות שהקימו חוקרים מהאוניברסיטה העברית. חווה זו ממוקמת ליד בורות רמלייה, על הגדה המערבית של נחל עבדת.
מבנה גאולוגי
רמת עבדת היא הקער הנתון בין קמר רמון לקמרי הנגב הצפוני. המבנה הגאולוגי של רמת עבדת הוא סלעי משקע צעירים שעברו הרבדה בקער אשר מפריד בין קמר רמון לבין קמרי הנגב הצפוניים. השטח הרמתי הוא בדרך כלל רציף ברוב השטח, ורק בצפון מערב (באזור רמת רות) מבותרת הרמה לשלוחות שולחניות גדולות עם עמקים רחבים ביניהן.
תהליכי התפתחות האזור
בעבר, בניגוד לימים אלו, סלעי רמת עבדת היו מחוברים לאגפי קמרי הנגב הצפוני. אך מפני שעמידות סלעי הר הנגב צפוני (שהם סלעי גיר ודולומיט), גבוהה מעמידותם של הסלעים המרכיבים את רמת עבדת (סלעי גיר, חרסית, וקרטון), החלו תהליכי סחיפה בשטחי רמת עבדת, וכתוצאה מכך נפתח קו תורפה בין שתי היחידות.
תהליכי הסחיפה אשר התרחשו בשטחה של רמת עבדת, הותיר בה הרי שולחן טרפזיים, כדוגמת ההר שעליו העיר העתקה עבדת נבנתה, ובנוסף יצרו העמקה של פרוזדור נחל צין. כתוצאה מכך, התרחשה ברמה נסיגה דרומה באופן הדרגתי.
הנסיגה ההדרגתית של רמת עבדת גרמה עם הזמן ליצירתו של מצוק צנים, שהוא מצוק מרשים בשוליה הצפוניים של הרמה. כיוון שמצוק זה נמצא בנסיגה הדרגתית כלפי דרום, הוא יוצר הרחבה הדרגתית של בקעת צין. בנוסף לכך, המצוק יצר הפרש גבהים רב בין רמת עבדת לבין קרקעית נחל צין.
כיוון שהנחלים המצויים ברמת עבדת נסחפים אל נחל צין, הפרש הגבהים בין הנחל לרמה גרם לנחלי הרמה להתחתר בעוצמה ועומק רב בדרכם לבקעת צין. התחתרות זו גרמה ליצירה של קניונים עמוקים ומרשימים בעלי מכתשות רבות, כדוגמת קניון עין מור, קניון נחל עקב, קניון נחל זיק וקניון נחל חוה. התחתרות זו יצרה בדפנותיהן וקרקעיתם של הקניונים שכבות של אקוויפר ואקוויקלוד, ובמספר מקומות גם נביעות מים עשירות למדי. כיוון הניקוז שברמת עבדת הוא מדרום לצפון, עקב נטייתה הקלה של הרמה מדרום לצפון.
תרומתה של הטקטוניקה לעיצוב נופה של רמת עבדת הוא בקיומו של קו העתק הנמשך לרוחבה- משלוחת נוצה במערב ועד להר סעד במזרח. זהו העתק תזוזה אופקי. לאורכו, בנקודות לחיצה, וחיתוך אינטנסיביות במיוחד, נוצרו מבני קימוט בולטים המתנשאים בבירור מעל נופה השטוח של הרמה: קמר שלוחת קדש ברנע, קמר הר חמרן, קימוט הר קמר, קמר נפחה וקמר הכר סעד.
חוסה מריה בארטו
חוסה מריה בּארֶטוֹ (בספרדית: José María Barreto; 16 בנובמבר 1875 – 11 באוגוסט 1948) היה דיפלומט פרואני, ממקימי עיתון LETRAS, אשר הנפיק אשרות כניסה לפרו עבור יהודים במלחמת העולם השנייה וזכה לתואר חסיד אומות העולם.
קורות חייו
חוסה מריה בארטו נולד בשנת 1875 בטאקנה. הצעיר מבין שלושת ילדיהם של הקולונל פדריקו-מריה בארטו ומריה ונטורו בוסטוס. אחיו הגדול היה פדריקו בארטו, זמר פרואני ידוע, ואחותו הייתה ונטורה בארטו. בתקופת ילדותו, בשנת 1879, נכבשה טאקנה על ידי צ'ילה, אשר החזיקה בה עד לשנת 1929. חוסה מריה ואחיו פדריקו, התנגדו לכיבוש וכתבו ברוח זו בעיתון שערכו – לה ווז דל סור. עיתון זה היה מהעיתונים הפרואניים העיקריים בטקנה, ופעל עד להשמדת בית הדפוס שבו הודפס בידי המון פועלים צ'יליאני. בשנת 1912 פרסם חוסה מריה בארטו את ספרו "הבעיה הפרואנית צ'ילאנית", שבו דן במצבן של טקנה ואריקה (שני חבלי ארץ בפרו) תחת כיבוש צ'יליאני. בנוסף, הוא עבד במערך הדיפלומטיה של פרו והיה חבר באגודות בינלאומיות.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
באמצע שנת 1943, בעת פועלו כקונסול פרו בז'נבה, פנתה אל חוסה מריה בארטו הוועדה להצלת פליטים אינטלקטואלים בבקשה להנפיק דרכונים דיפלומטיים לאינטלקטואלים יהודים שהוחזקו במחנה הריכוז ויטל שבדרום צרפת ויועדו להישלח לאושוויץ. עד יולי אותה שנה הנפיק בארטו 27 דרכונים, שלמעשה תרמו להצלת הפליטים ובני משפחותיהם, וזאת בניגוד מוחלט להוראות שנתנה הממשלה הפרואנית, לפיהן נאסר להנפיק דרכונים פרואנים לאנשים ללא רקע פרואני. באופן זה ניצלו בזכות בארטו 58 יהודים, וביניהם 14 ילדים. עם זאת, לאחר שהמשטרה השווייצרית תפסה יהודי המחזיק בדרכון פרואני, היא התחילה בבירורים עם השגרירות הפרואנית לגבי מוצאם. עד מהרה נתגלו מעשיו של בארטו, הוא פוטר ממשרתו והקונסוליה הפרואנית בז'נבה נסגרה. עם זאת, הממשל הפרואני השאיר את בארטו בז'נבה, ללא שכר ולמרות הסכנה שהנאצים ינסו להתנקם בו. על מנת להתקיים, בארטו נעזר במשרד העבודה הבינלאומי. בנובמבר 1943, בדו"ח שכתב על התקרית, הסביר את מעשיו בכך שכוונתו הייתה להציל חיי אדם, מתוך אמונה שיזכה לתמיכה של השלטון הפרואני שלטענתו התנגד לנאצים. בארטו הוסיף וטען כי הדרכונים לא נועדו לאפשר הגירת היהודים לפרו, אלא רק לאפשר להם לעזוב את מחנה הריכוז שבו שהו.
הכרה והנצחה
חוסה מריה בארטו הוכר בשנת 2014 כחסיד אומות העולם הפרואני הראשון, וב-2016 הוכרה חסידת אומות עולם פרואנית נוספת – איזבל וייל. באפריל 2018 הועלתה הצעת חוק בקונגרס הפרואני שמטרתה להכיר בבארטו כדגם פרואני יוצא דופן להתנהגות דיפלומטית למופת בעתות מלחמה, ובמקביל לבטל את ההצהרה על פיטוריו מהמערך הדיפלומטי. ההצעה אושרה.
תיאה
תֵיאַה (יוונית: Θεία) היא טיטאנית שעל פי המיתולוגיה היוונית ילדה לאחיה היפריון את הליוס, אל השמש; את סלנה, אלת הירח; ואת אאוס, אלת השחר.
פירוש השם "תיאה" הוא בפשטות "אלה". לעיתים כונתה גם אאוריפסה. היא תוארה כמי שמביאה עמה גוונים של זוהר והילה.
הר בוקר
הר בוקר (בערבית: רג'ם אלבקרה – "רגם הפרה") הוא פסגה בגובה 640 מטר, נמצא כשמונה קילומטרים ממערב לקיבוץ שדה בוקר. הר בוקר הוא חוטמו הדרומי־מערבי של קמר בוקר־צבוע, אחד מששת הקמרים הבונים את הר הנגב הצפוני. מפסגת הר בוקר יש תצפית אל העמק העליון של נחל הבשור, רמת מטרד, בקעת צין, קמר חלוקים, רמת עבדת ורכס רמון. על פסגת ההר אתר קידוח נפט נטוש. עץ זית בודד צומח בערוץ קטן היורד מן הפסגה מזרחה, אל נחל הבשור.
סקירה גאוגרפית
הר בוקר הוא פסגה בגובה 640 מטר מעל פני הים, כשמונה קילומטרים ממערב לקיבוץ שדה בוקר. חוטמו הדרומי-מערבי של קמר בוקר-צבוע, אחד מששת הקמרים הבונים את הר הנגב הצפוני. מפסגת הר בוקר יש תצפית אל עמקו העליון של נחל בשור, רמת מטרד, בקעת צין, קמר חלוקים, רמת עבדת ורכס רמון.
הר בודד המתרומם מהמישור בצלעותיו התלולות, 8 ק"מ מדרום מזרח לשבטה (א-סביטה), בינה לבין עבדת. ממזרח להר עובר נחל הבוקר, שתוואי הזרימה שלו עולה הדרך מעבדת לחלוצה. פסגה בהר הנגב הצפוני, על פרשת המים של רכס בוקר.
גאולוגיה
בראש פסגת הר בוקר נמצא קידוח נפט נטוש, וממזרח לפסגה יש עץ זית עתיק (ייתכן שזהו העץ שהעניק להר את שמו הערבי). דרך עפר עולה לפסגה מנחל בשור. מצודות מלבניות, ללא מגדלים, דוגמת המצודות בנחל רביב, קצר-רחייבה, באר-חפיר, לענה, הר-בוקר, מישור-הרוח. צורתו מצולע שצלעותיו אינן שוות. במרכזו חצר גדולה שחדרים גדולים וקטנים ערוכים סביבה. אופייניות ביותר להדגמת התופעה של המצודות בהר הנגב הן אלה היוצרות מעין מקבץ מצפון וממערב לקיבוץ שדה בוקר. שם נמצא את אתר חלוקים, את מצד הרועה, את מצודת רתמה ואת מצד הר בוקר. אלה מייצגות טיפוסים שונים, ורובן נחפרו ונחקרו ביסודיות.
היסטוריה
שרידי מצד ישראלי מימי מלכי יהודה בהר בוקר אשר בהר הנגב.
Because of You (שיר של קלי קלרקסון)
Because of You (בעברית: בגללך) הוא הסינגל הרביעי (השלישי באירופה) של קלי קלרקסון מאלבומה השני Breakaway. השיר הוא בלדת פופ שיצאה לאור בשנת 2005.
רקע
קלרקסון כתבה את Because of you, שיר על גירושי הוריה, בגיל 16. בשיר קלרקסון מאשימה את הוריה בכאב שנגרם לה עקב פרידתם וטוענת כי לא התחשבו ברגשותיה.
עקב היות השיר אישי מאוד, קלרקסון הצהירה לאחר יציאתו שהיא מתחרטת על הוצאתו כסינגל. למרות זאת, הסינגל היה להיט גדול מאוד בכל העולם, בעיקר באירופה.
עד היום, זהו הסינגל הכי מצליח של קלי קלרקסון בישראל, לאחר שהיה שבועות רבים במקום הראשון במצעד של גלגלצ ואף נבחר לשיר השנה לשנת 2006.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ של Because Of You בוים על ידי ואדים פרלמן. בתחילת הקליפ רואים מריבה בין קלרקסון לבין שחקן שמגלם את בן זוגה. באמצע המריבה התמונה קופאת ברגע שבן זוגה כמעט ומשליך תמונה שלו, קלרקסון ובתם הקטנה ורואים את קלרקסון מבקרת בביתה ורואה איך הרגישה כילדה כשהוריה רבו. בסוף הקליפ קלרקסון מבינה שהיא לא רוצה לפגוע בבתה כמו שהוריה פגעו בה אז היא ובן זוגה משלימים ומחבקים את בתם הקטנה.
סרטון השיר זיכה את קלארקסון בפרס VMA בשנת 2006 בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
דגלי המשנים למושל קנדה
דגלי המשנים למושל קנדה אושרו בשנת 1980 על ידי המושל הכללי של קנדה עבור המשנים למושל. דגל זה מונף בעדיפות על הדגל הלאומי של קנדה, אולם חשיבותו משנית לדגל מלכת קנדה וכן חשיבותו משנית לדגל המושל הכללי של קנדה, למעט במגורי המשנה למושל עצמו - שם המשנה למושל פועל כנציג מלכת קנדה בעוד שהמושל הכללי הוא רק אורח של הפרובינציה, ולכן בבית המשנה למושל חשיבותו של דגל המשנה למושל משנית רק לדגל המלכה (במקרה בו המלכה נמצאת במבנה).
כל אחד מהדגלים כולל את סמל הפרובינציה וסביבו עשרה עלי עץ אדר מוזהבים, שעליה כתר מלכותי על רקע כחול, למעט דגלי המושלים של נובה סקוטיה (ששימרה את הדגל הבריטי המושחת בסמל הפרובינציה) וקוויבק (אשר מציג את סמל הפרובינציה במרכזה של דסקה לבנה על דגל כחול ללא עלי האדר).
נס המשנה למושל מונף מעל בית המשנה למושל או משרדו, וכן באתרים בהם הוא מבקר; כמו כן הדגל מונף בחזית מכוניתו של המשנה למושל. נס המושל לא יונף על כנסייה בו נמצא המשנה למושל, וכן לא יורד לחצי התורן בעת אבל. עם מותו של המשנה למושל מורד הדגל, ועם השבעת משנה חדש מונף הדגל מחדש.
הדגל לעולם לא יונף בתוך בניין.
ריאה
ריאה היא איבר המאפשר נשימה בגופם של בעלי חיים מפותחים. לבעלי חוליות, ובכללם לאדם, זוג ריאות.
הריאות הן איברי הנשימה העיקריים: הריאות ומספר מבנים נוספים מרכיבים את מערכת הנשימה. תפקידן העיקרי של הריאות הוא לשאוף אוויר ולמסור את החמצן שבו אל תאי הדם האדומים: הללו נושאים אותו בעזרת זרם הדם אל כל תאי הגוף. בנוסף, אל הריאות מגיע הפחמן הדו-חמצני, תוצר הלוואי של תהליך הנשימה התאית, ומהן הוא נפלט החוצה אל הסביבה.
תפקיד הריאות הוא להעביר חמצן מהסביבה דרך מערכת הדם לכל תאי הגוף. אורגניזמים קטנים, וחד-תאיים בפרט, אינם זקוקים למערכות אלו (מערכת לב-ריאה משולבת), מכיוון שהם יכולים לספוג את החמצן ולפלוט את הפחמן הדו-חמצני ישירות מהסביבה שבה הם נמצאים אל תוך התא.
מבנה הריאות
אצל האדם תופסות הריאות חלק גדול מבית החזה, מעצם הבריח עד הסרעפת. לאדם בריא יש שתי ריאות, ימנית ושמאלית. הריאה השמאלית מחולקת לשני חלקים הנקראים אונות, והיא מעט קטנה יותר מהריאה הימנית כדי להותיר מרחב להכלת הלב. הריאה הימנית מורכבת משלוש אונות. האונות מתחלקות לאוניות, שכל אחת מהן מהווה יחידה עצמאית מבחינת הספקת הדם. לפיכך אפשר, במקרה של מחלות ריאות מסוימות, לכרות אונה או אונית, ושאר חלקי הריאה יוכלו להמשיך לתפקד.
אל כל ריאה נכנס צינור הנקרא: סמפון (ברבים סמפונות). כל אחד מהסמפונות קרוי על שם חלקה של הריאה שהוא מספק לו אוויר. הסמפונות מחוברים אל צינור קנה הנשימה.
ניתן להגדיר את הריאות כמערכת צינורות שדרכם עובר האוויר. הסמפון שנכנס לריאות ומוביל בתוכו אוויר מתפצל לסמפונות קטנים יותר (המכונים סמפונונים). בצינורות הסמפונות הקטנים נעלם הסחוס ונותרת רקמת חיבור בלבד. הסימפונות הולכים ומסתעפים בשלישית וברביעית עד התהוות הסימפונון הסופי, המוקף שכבה של שרירים חלקים. הללו גורמים להרחבת הסמפונון הסופי או להצרתו על ידי כיווץ והרפיה. דפנות הסמפונונים הסופיים הן כה דקות, שחילוף הגזים בין הדם והאוויר מתאפשר כבר בתוכן. בהמשכו של הסמפונון הסופי מצוי הסימפון הנושם, שהוא צינור שאליו מחוברות שקיות רבות - נאדיות הריאה, שבדפנותיהן מתבצע חילוף הגזים. שטחן הכללי של נאדיות הריאה, לו נפרשו כולן זו לצד זו, היה מגיע ל-50–75 מטרים מרובעים.
נאדיות הריאה
הנאדיות הן שלפוחיות אוויר קטנות המוקפות בנימי דם. כאשר הנאדית מלאה באוויר שנשאף, מפעפע חמצן (O2) אל הדם שבנימים, אשר מוזרם על ידי הלב אל כל רקמות הגוף. בו בזמן, מפעפע פחמן דו-חמצני (CO2) מנימי הדם אל האוויר שבנאדיות, ומהן, דרך הסמפונונים, הסימפונות וקנה הנשימה, נפלט החוצה באמצעות פעולת הנשיפה.
מעטפת הריאות (קרום האדר)
כל אחת מהריאות עטופה בקרום כפול, הנקרא אדר (פְּלֶאוּרַה), שנודע לו תפקיד חשוב במנגנון הנשימה. זהו קרום נסיובי דק וכפול, שעלהו הפנימי דבוק לריאה, והחיצוני דבוק לקירות בית החזה, לסרעפת ולדפנות חלל הבינה (חלל המצוי בין שתי הריאות שממוקמים בו הוושט, הקנה, הלב וכלי הדם הגדולים). בין שתי שכבות הקרום ישנו מרווח מיקרוסקופי הנקרא חלל האדר המשוח בנוזל.
הריאות נתונות בתוך סל גרמי עשוי צלעות, המחוברות מאחור אל החוליות ומלפנים אל עצם החזה. בין הצלעות מצויים השרירים הבין צלעיים. בין בית החזה ובין חלל הבטן שמתחתיו מפרידה הסרעפת, העשויה משרירים בחלקיה ההיקפיים ומרקמת חיבור במרכזה.
מנגנון הנשימה
מנגנון הנשימה הוא התהליך האחראי על הכנסה והוצאת האוויר מהריאות. תהליך זה נעשה על ידי הגדלה והקטנה לסירוגין של הנפח הכללי של בית החזה. הגדלת נפח בית החזה נעשית על ידי פעולת שרירי הנשימה: שריר הסרעפת (שריר הנשימה הראשי) והשרירים הבין-צלעיים.
במצב מנוחה הסרעפת קמורה כלפי בית החזה והצלעות יורדות כלפי מטה. כיווץ שריר הסרעפת, המבטל את הקימור, גורם לקיצורה ומגדיל על ידי כך את נפח בית החזה, ובמקביל, כיווץ השרירים הבין צלעיים גורם להתרוממות הצלעות בכיוון מעלה והחוצה.
בזמן הגדלת בית החזה נמשך עלה האדר הדבוק לדפנות בית החזה (עלה דופני) יחד עם הדפנות ואילו עלה האדר השני נשאר צמוד אל הריאות. כאשר קרום העלה הדופני מתרחק מהעלה הריאתי, נוצר תת-לחץ בין שני עלי האדר, דבר המוביל למשיכת העלה הריאתי אחר העלה הדופני וכך מביא להתרחבות נפח הריאות וליצירת תת-לחץ בהן. השוואת תת-לחץ בריאות מתאפשרת על ידי כניסת אוויר מבחוץ דרך דרכי הנשימה.
בעת הנשיפה, שרירי הנשימה נרפים, קטן הנפח הכללי של בית החזה, וכתוצאה מכך נוצר לחץ על הריאות המורחבות, המביא לפליטת האוויר שבהן כלפי חוץ.
הריאה היא איבר סביל במה שנוגע לתהליך הנשימה; נפחה גדל וקטן כתוצאה מהרחבת בית החזה. מכאן שתהליך נשימה תקין מחייב אטימות של חלל האדר. נקב בעלי האדר, כמו בפציעה למשל, יגרום לכך שבעת הרחבת בית החזה לא ייווצר תת-לחץ בחלל האדר והריאה לא תוכל להתרחב ולקלוט אוויר. אם לא תתבצע התערבות מהירה להצלת חיי הפגוע – לא יוחלף אוויר בריאות, והחולה עלול להפסיק לנשום. מאחר שבבית החזה קיימת הפרדה לשתי ריאות ולשני חללי אדר, פוגעת פציעה זו לרוב רק בריאה אחת והשנייה יכולה להמשיך לנשום.
אספקת הדם לריאות
אספקת הדם לריאות היא כפולה. כמות קטנה של דם מחומצן מגיעה מאבי העורקים באמצעות עורקי-הסימפונות ומספקת חמצן לסימפונות פלאורה.
מרביתו של הדם מובאת לריאות במחזור הריאות כדי שיתחמצן. הדם המגיע בעורקי הריאה הוא דם בלתי מחומצן. הוא נכנס אל תוך העורקים, ההולכים וצרים, ומגיע עד רשת הנימים שבדפנות הנאדיות, שם הוא קולט חמצן ופולט פחמן דו-חמצני. לאחר שהפך על ידי כך לדם מחומצן, יוצא הדם מן הריאות באמצעות ורידי הריאות ומגיע ללב. כלי הדם נכנסים לריאות יחד עם הסימפונות ומתלווים אליהן במהלכן. הריאות מקבלות במשך יחידת זמן את אותה כמות דם שמקבלים כל שאר חלקי הגוף יחד.