cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סבסטיאן מינסטר
סבסטיאן מינסטר (בגרמנית: Sebastian Münster; 20 בינואר 1488, אינגלהיים – 26 במאי 1552, בזל, שווייץ) היה הומניסט גרמני ואחד מ-15 ההבראיסטים הבולטים בתקופת הרפורמציה. כמו כן, היה קרטוגרף, קוסמוגרף, תאולוג, בלשן בתחום השפות השמיות ופרופסור ללשון העברית. ספרו החשוב ביותר, עליו עמל קרוב לשלושים שנה, הוא הספר "קוסמוגרפיה", שראה אור לראשונה בשנת 1544. הוא נחשב עד היום לתיאור הגרמני הקדום ביותר של העולם, והיה אחד מספרי המדע הפופולריים והמצליחים ביותר במאות ה-16 וה-17. הוא הודפס והורחב במהלך השנים, יצא לאור ב-35 מהדורות, ותורגם לחמש שפות.
מינסטר זכה למוניטין רב, בשל הספרים הרבים שערך ותרגם מעברית ללטינית, בהם "מילות הגיון", ותרגום התנ"ך שיצא לאור בשני כרכים. הוא ספג ביקורת קשה מצד הממסד הנוצרי השמרני, בשל קשריו עם אנשי רוח יהודים ובשל הסתמכותו על הספרות הרבנית כמקור לפרשנות של הברית הישנה. כתגובה לביקורת, שלח מכתבים למלומדים יהודים, בהם הטיף להמרת דתם היהודית לדת הנוצרית. מאחורי משימה "מיסיונרית" זו עמדה מטרתו להדוף את הביקורת שהוטחה כלפיו, ולשכנע את מבקריו להתיר את קריאתם של הטקסטים הרבניים השנויים במחלוקת. פעולה זו הסתייעה בידו, שכן במהלך הזמן זכה למוניטין גם בשל תרומתו המכריעה להפיכת לימודי העברית בגרמניה לדיסציפלינה אקדמית עצמאית.
ביוגרפיה
סבסטיאן מינסטר נולד לאנדריאס מינסטר באינגלהיים (היום אינגלהיים אם ריין), עיר קטנה על גדות הריין, הממוקמת בין הערים בינגן ומיינץ, שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. שמו סבסטיאן ניתן לו כיוון שנולד ב-20 בינואר, ביום שבו חוגגים את חג סבסטיאן הקדוש. אביו ניהל את בית החולים "הייליגייסט" ("Heiliggeist", "רוח קדוֹשה"), והכנסתו מעבודתו אפשרה לו לממן את לימודי בנו באוניברסיטה. בין השנים 1503–1508, למד לוגיקה, קוסמולוגיה, תאולוגיה, מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה הפרנציסקנית בהיידלברג. שנתיים לאחר שהחל את לימודיו, הצטרף למסדר הפרנציסקני, ובגיל 24, הוסמך לכמורה מטעם המסדר והמשיך את לימודיו במנזר סנטה קתרינה בעיירה רוּפאך (Rufach) באלזס. במקום זה, פגש לראשונה את ההומניסט וההבראיסט קונרד פליקן (Konrad Pelikan) שהיה מורה לעברית, ליוונית, למתמטיקה ולקוסמוגרפיה. במשך חמש שנים תרם פליקן תרומה משמעותית להרחבת ידיעותיו של מינסטר ונטע בו את הכמיהה להמשיך ולחקור את הנושאים הללו. בשנת 1514, עבר מינסטר עם פליקאן לטיבינגן, והחל ללמד פילוסופיה באוניברסיטת טיבינגן, שם למד גם במקביל לעבודתו כמרצה, אסטרונומיה, מתמטיקה וגאוגרפיה בהנחיית יוהנס שטפלר (Johannes Stöffler), שהיה יושב ראש הקתדרה ללימודי מתמטיקה וללימודי אסטרונומיה. במשך חמש שנות לימוד, הקנה שטפלר למינסטר גם את היסודות של תורת הקרטוגרפיה. באותה עת, הוציא מינסטר לאור ספר המכיל תמצית של כתבים שהתפרסמו בעבר בתחום הקרטוגרפיה, המלווים ברשימות שכתב בנושא, ותוך זמן לא רב ביסס את מעמדו כגאוגרף בולט.
בין השנים 1518–1520 התגורר בבזל ועבד בבית הדפוס של אדם פטרי (Adam Petri). באותה שנה יצא לאור בבזל ספרו של אליהו בחור (המכונה בלטינית אליה לוויטה) "דקדוק אליהו", אותו תרגם מינסטר ללטינית.
לאחר חזרתו להיידלברג, לימד בין השנים 1529-1524 עברית ופרשנות של התנ"ך באוניברסיטת היידלברג ותרם לכך שלימוד ההבראיזם יקבל מעמד של מקצוע לימוד ומחקר לכל דבר ולשילובו כדיסיפלינה במסגרת המדעים החדשים, שקיבלו לגיטימציה באותה עת.
במהלך השנים הללו, תרגם והוציא לאור מספריהם של גדולי רוח יהודים, בהם הרמב"ם, רד"ק והרב אליהו מזרחי. לצורך הוצאתם לאור, השקיע מינסטר מאמצים כבירים כדי להגיע לבזל לפחות פעם בשנה. מאמצים אלה לוו בתסכול כבד, שכן המסדר הפרנציסקני בו היה חבר ואוניברסיטת היידלברג בה לימד, לא ראו בעין יפה את נסיעותיו. באחד מהמכתבים שכתב, קבל על המחנק שחש בהיידלברג, על רצונו להשתחרר מהמסדר ועל הקשיים לבצע זאת. כמו כן כתב כי אולי בעתיד תיקרה האפשרות הזו בפניו, אבל אין הוא מאמין בכך. "מה אעשה? אני משתוקק להיות אדם חופשי, להיות נוצרי טוב, אבל זה בלתי אפשרי, בשעה שאני ידוע לעולם באופן רב יותר מאשר תקוותיי ידועות לי. אני כותב עכשיו מספר ספרים על השפות ארמית ועברית ואין לי שמץ של מושג אם אקבל אישור לנסוע שוב לבזל...".
במכתבו רמז סבסטיאן מינסטר על עריכתו את הספר ערוך (Dictionarivm Chaldaicum). עבודה זו של סבסטיאן מינסטר, שיצאה לאור בשנת 1527, היא מהלקסיקונים המוקדמים ביותר שיצאו לאור בשפה הארמית והלטינית, המהווה המשך ישיר לעבודתו הקודמת דקדוק דלישן ארמי (Chaldaica Grammatica), שיצא לאור מוקדם יותר באותה שנה. באחרית דבר לספר דקדוק זה, התייחס סבסטיאן מינסטר לתוכניתו להוציא לאור את הספר ערוך, וכך כתב: בכתיבת הלקסיקון, אותו ערך לפי סדר אלפביתי, התבסס סבסטיאן מינסטר על הספר "הערוך" שכתב המדקדק בן המאה ה-12, רבי נתן בן יחיאל, אותו מצא במנזר דומיניקני ברגנסבורג. כמו כן, הכניס לספר הערות שכתב מורהו לעברית פליקן, המתייחסות לאוצר המילים של התלמוד. בדברי הפתיחה למהדורה זו, הבהיר כי הלקסיקון נועד לסייע למלומדים להבין את הספרות הרבנית וחלק מספרי התלמוד שנכתבו בארמית. לקסיקון זה, כלקסיקון הקודם, הוא בין השאר, פועל יוצא משאיפתו של סבסטיאן מינסטר להקנות כלים לקריאת ספרי דניאל ועזרא, המהווים חלק מהברית הישנה, אותם על פי תפיסתו, ראוי כי הנוצרי יוכל להבינם גם בשפה הארמית - שפת המקור בה הם נכתבו. הודות לסבסטיאן מינסטר וליוהאן פרובן (Johann Froben), עבודה זו, כמו רבות אחרות, הפכה לכלי משמעותי לתרגול הבלשנות הרבנית בידי ההבראיסטים הנוצרים.
כחלק מהתעמקותו של מינסטר במקורות של הפילוסופיה העתיקה, תרגם באותה עת את ספרו של הרמב"ם מילות הגיון (Logica sapientis) שהיווה דוגמה מובהקת לשימוש של הרמב"ם במונחי היסוד בלוגיקה של אריסטו, שסייעו לו בביאור לוגי של מושגים ומילים בשפה העברית. ספר זה, שנכתב במקור בערבית יהודית, נקרא "מקאלה פי צנאעת אלמנטק". הוא תורגם לעברית שלוש פעמים, ואת תרגומו של רבי משה אבן תיבון תרגם מינסטר ללטינית. הספר יצא לאור בהוצאת יוהאן פרובן בבזל, 1527.
בשנת 1529 התגשמו תקוותיו של מינסטר. הוא התפטר ממשרתו כמרצה, לאחר שנענה להזמנה לשמש כראש הקתדרה ללימודי עברית באוניברסיטת בזל. עם המעבר לבזל, נטש את המסדר הפרנציסקני, לאחר שאימץ את ההשקפות הלותרניות של תנועת הרפורמציה שקראה לשינוי ערכי ומוסדי בכנסייה הקתולית, והמיר את השקפתו התאולוגית מקתולית לפרוטסטנטית. נטישת הדת הקתולית והמרתה לפרוטסטנטית הייתה עבור סבסטיאן מינסטר מהלך בלתי נמנע שתאם את תפיסותיו ההומניסטיות.
שנה לאחר השתקעותו של סבסטיאן מינסטר בבזל, נשא לאישה את אנה פטרי, אלמנתו של אדם פטרי, אצלו הועסק שנים קודם, ובשנת 1532 נולדה בתם ארציה (Aretia). הנישואין הללו ביססו את מצבו הכלכלי של מינסטר ואפשרו לו להמשיך במחקריו הגאוגרפיים לצד משרתו באוניברסיטה, ללא דאגות פרנסה. הנישואין הניבו עבורו יתרון כלכלי נוסף. בנו של אדם פטרי, היינריך, המשיך לנהל את בית הדפוס המשפחתי ואפשר למינסטר להדפיס שם את ספריו. מתיו מקלין כתב כי החיים בבזל "הסכימו עם מינסטר", שכן עבודתו, קשריו המקצועיים והאווירה האינטלקטואלית שאפיינה את העיר שהייתה פרוטסטנטית במהותה, היוו יחדיו ביטוי הרמוני לאישיותו ולהשקפותיו ההומניסטיות. בשנותיו הראשונות בבזל סיים מינסטר לתרגם ללטינית את ספר התנ"ך מקדש ה'  (Hebraica Biblia), ולהוציאו לאור בשני כרכים בשנים 1534–1535. כרך זה מכיל את חמשת חומשי התורה, ספר יהושע, ספר שופטים, ספר שמואל, ספר מלכים, ובמהדורה שיצאה לאור בשנת 1537, נוספה גם הבשורה על-פי מתי, בעברית ובלטינית.
כדי להבהיר את הטקסט התנ"כי ולהוסיף משנה תוקף לתרגומו ברוח ההבראיסטית, הוסיף סבסטיאן מינסטר לטקסט, פרשנויות של רבנים ופרשנויות משלו. בפתיחה לספר כתב מינסטר, כי אסור לגנות את הפרשנות הרבנית, אך בגלל המלכודות הפוטנציאליות הטמונות בה, יש להתייחס אליה במשנה זהירות. עם זאת, הוסיף ואמר כי לפרשנות הזו יש ערך רב ומקורות מידע שאין להתעלם מהם.
תרגום זה של סבסטיאן מינסטר היה בסיס לתרגומים מאוחרים יותר של התנ"ך לשפות נוספות.
במהלך השנים הבאות התמסר סבסטיאן מינסטר למפעל הגדול של חייו – איסוף חומרים עבור ספרו גאוגרפיה ובעיקר עבור ספרו קוסמוגרפיה, שיצא לראשונה לאור בשנת 1544, בשפה הגרמנית. בשנת 1547, התמנה מינסטר לרקטור של אוניברסיטת בזל, משרה בה אחז עד ליום בו חלה ונפטר כתוצאה ממגפת הדבר שפשטה בעיר בזל. חברו הקרוב ועמיתו לעבודה וללימודים, אראסמוס אוסוולד שרקנפוקס (Erasmus Oswald Schreckenfuchs), נשא נאום לזכרו בשפה העברית, ובמצבה שהונחה על קברו, נכתב בין השאר בלטינית: "Germanus Esdras Heic Straboque conditur" - "כאן מונח סטראבון הגרמני", כדי להצביע על כך שחשיבותו עומדת בקנה אחד, עם זו של הגאוגרף היווני סטראבון.
הרקע לתפיסת עולמו ההומניסטית
סבסטיאן מינסטר חווה במהלך חייו את השינויים הרבים שהתחוללו עם תום ימי הביניים ותחילת העידן החדש של תקופת הרנסאנס. תקופה זו הביאה עימה את לידתה של הרפורמציה והתנועה הפרוטסטנטית שבין מנהיגיה הבולטים היו ההומניסטים, מרטין לותר, ויוהנס רויכלין שהיה אחד ממוריו לעברית של סבסטיאן מינסטר. הם מתחו ביקורת נוקבת על מנגנוני הכנסייה המנופחים, על מסורת הפולחן הנוקשה והתנגדו לטקסי מחילת העוונות למיניהם (האינדולגנציות), שהתנהלו בתיווכם של הכמרים, הן מכיוון שהם התקיימו בתמורה לתשלום, והם ראו בכך הונאה, והן בשל תפיסת עולמם, לפיה על האדם לפנות במישרין לאל בבקשת מחילה. הוגי הדעות ההומניסטים הנוצרים יצאו כנגד הפרשנות הדוגמטית המקובלת של הברית הישנה שבעטיה, כך טענו, התרחקה הנצרות מן הדרך הנוצרית המקורית. על פי השקפתם, "הברית הישנה, היא המקור היחיד של האמת הדתית (sola Scriptura), הנוסח הראשון של ההבטחה למאמינים - המציאות שישו צמח ממנה".
את חיצי ביקורתם הם הפנו גם כלפי 'הוולגטה', תרגום התנ"ך, מעברית ללטינית, פרי עמלו של הירונימוס הקדוש (420-325 בערך), שעד היום נחשב על ידי הכנסייה הקתולית, לאחד מפרשני המקרא החשובים ביותר בתולדות הנצרות. הם טענו כי התרגום משובש ואינו משקף בנאמנות את הטקסט התנ"כי. בין מנהיגי הפרוטסטנטים הראשונים שפעלו לצידו של מרטין לותר, היו הבראיסטים רבים. מרביתם היו תלמידיו של רויכלין, שהיה מומחה לשפה העברית, אותה למד מפרשן המקרא והמשנה רבי עובדיה ספורנו. ידיעת השפה העברית על בוריה, הייתה לדעתם הדרך היחידה להגיע להבנה מלאה של הברית הישנה, מבלי ליפול למלכודות הטמונות בפרשנויות ובשיבושים הקיימים בתרגומים השונים.
הרפורמציה הפרוטנסטנטית התפשטה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-16 לדרום מערב גרמניה, והתקבלה באופן רשמי על ידי הנסיך הבוחר אוטו היינריך, שריכז בחצרו בהיידלברג הומניסטים רבים, ביניהם רויכלין, שהשפיע באמצעות הרצאות שנתן, על חיי הרוח באוניברסיטת היידלברג.
סבסטיאן מינסטר, הושפע רבות מהרוחות החדשות שנשבו באירופה ומאנשי הרוח ההבראיסטים שהקיפו את מעגל חייו, הן בתקופת היותו סטודנט והן בתקופת היותו מרצה. בנסיעתו הראשונה בשנת 1518 לבזל, שהייתה עיר פרוטסטנטית ברובה ומרכז של אינטלקטואלים שהגיעו אליה מכל רחבי אירופה, ספג את האווירה הקוסמופוליטית של העיר ויצר קשרים עם אנשי הרוח שהתקבצו בה. הוא ורבים מהם, הסתופפו סביב אראסמוס מרוטרדם שהקים שם את ביתו באותה עת. הם היו קשובים למשנתו, שהטיפה לטיהור הדוקטרינה הפורמליסטית הנוקשה שאפיינה את מוסדות הנצרות בימי הביניים ואת רעיונותיו ביישום המחקר הטהור, שהובילו אותו לסרב לחבור באופן רשמי לתנועה הפרוטסטנטית או לכל תנועה אחרת, על-מנת שיוכל לעסוק במחקריו ללא משוא פנים וללא כל התחייבות לדוקטרינה כלשהי.
כאשר התמנה מינסטר ללמד עברית ופרשנות של המקרא באוניברסיטת היידלברג, הוא הביא עמו למקום את המטען התרבותי שספג בבזל, שהשתלב היטב עם המורשת ההבראיסטית שהותיר אחריו רויכלין, שנים לאחר מותו.
זיקתו לשפת הקודש ולספרות הרבנית
"אם היו עומדים בפני הירונימוס, כתבים יהודים, כגון פירושי אבן עזרא, הרמב"ן ואחרים, גם הוא היה מתרגם ומפרש את המקרא באופן שונה". טענה זו, אותה פרסם מינסטר בספרו 'Hebraica Biblia' (תרגום התנ"ך ללטינית), שמשה עבורו, מעין כתב הגנה על שימושו בפרשנות הרבנית במחקריו. טענה זו האירה גם את גישתו הביקורתית כלפי הפירושים השרירותיים, שהיו מקובלים על הכנסייה הקתולית ואת מהות תפיסתו, כי הבנת הנוסח העברי של התנ"ך, כרוכה בלימוד יסודי ומעמיק של ספרות רבנית וחיבורי דקדוק עבריים. תפיסה זו תאמה גם את השינויים שחלו אצל היהודים בתחום לימודי הקודש. לימוד הדקדוק והמקרא, החל לקבל את ברכתם של אנשי רוח יהודים, שאימצו את רוח הטקסט שכתב קלונימוס בן קלונימוס באיגרת מוסר לבנו: "בני התמד קריאת חכמת הדקדוק ולימודה, כי היא ראשית, חכמה ויסוד כל מדע, ומי שיסכל אותה, לא ימלט מבושת ומפגם בדיבורו ובמכתביו".
העניין המשותף של ההבראיסטים הנוצרים ואנשי הרוח היהודים בדקדוק העברי, גרם לשיתוף פעולה ולדיאלוג פורה ביניהם, מבלי שאחד מהצדדים יוותר על המסגרת הדתית בה הוא נמצא, להוציא מקרים חריגים. ככל שגברה התעמקותו של מינסטר בדקדוק העברי, כך גדל הצורך שלו במציאת מדריך שיסייע לו בהבנת נפתולי השפה. עמיתו לעבודה באוניברסיטת היידלברג, זימון גרינאוס (Simon Grynaeus), שהיה פרופסור לשפה היוונית והלטינית, הציג בפניו את עבודותיו של אליהו בחור ששבו את ליבו והניעו אותו ליצור עמו קשר. משנת 1525, החל לתרגם את ספריו של אליהו בחור מעברית ללטינית ולהוציאם לאור בשתי השפות, ובכך תרם לפרסומו של אליהו בחור בקרב ההבראיסטים הנוצרים. במהלך השנים קיים עמו סבסטיאן מינסטר גם קשר מכתבים מקצועי, בו זכה להדרכה לא מבוטלת באשר לסוגיות השונות שהעלה בפניו בתחום שפת הקודש.
בהמשך המכתב מביע בחור את אי הבנתו מדוע ערבב מינסטר "בספרו שילוש לשונות לשונות אחרות שאינן לשון עברי כלל, רק לשון הגרי ופרסי". את המכתב הוא חותם כך:
סבסטיאן מינסטר ענה במכתב לאליהו בחור כי הספר כבר יצא לאור, ולכן בלתי ניתן לתקן את השגיאות שנעשו בו. באותה עת עמד לצאת לאור ספר פרשנויות של רבי דוד קמחי לספר עמוס הנביא, בעריכת סבסטיאן מינסטר. כדי לפייס באופן כלשהו את אליהו בחור, עיכב מינסטר את הדפסת הספר, כדי להוסיף בו את מכתבו של אליהו בחור, בו הוא מלין על השגיאות שנעשו בספרו 'דקדוק אליהו'.
בהתעמקותו בתורת הדקדוק העברי, הסתמך סבסטיאן מינסטר כהבראיסטים רבים בני זמנו, על כתבי אברהם אבן עזרא, על ספרי בית קמחי, על ספריו של אליהו בחור ועל חיבורי דקדוק אחרים, וכמוהם נוכח אף הוא לדעת את חשיבות שורשי לשון הקודש וזו של טעמי המקרא, שביטויה מופיע בפתגמים כגון: "כל פירוש שאינו פירוש הטעמים – לא תאבו לו ולא תשמעו לו", "כתיבה בלא נקודה – כגוף ללא נשמה", וכן "כתיבה בלא טעמה – כמלך בלא עטרה".
תורת הדקדוק
ברוב ספרי הדקדוק שערך הקדיש מינסטר הקדמה הפונה לתלמידי לשון הקודש המבהירה להם הן את מהותם של הספרים והן את המלאכה העומדת לפתחם בבואם ללמוד את שבילי הדקדוק. בספר שורשים עם נגזרים - Dictionarivm Hebraicum, כתב: "הנה אהוביי, הכרתי לתועלתכם את ספר השרשים, אשר בו שמתי בסדר האלפא ביתא את כל (שרשים) עם שמות הנגזרים מהם, באשר יכולתי למצואם בעשרים (וארבע) ספרים ובשרשי רבי קמחי ז"ל והוספתי לכל אחד ואחד עניינו ופירושו בלשון הרומיים כשרבי הגזבר מתרגם אותם. גם אביא מקומות אשר בהם זה או זה שורש ומילה נמצא ולא אפיל דבר אחר שנצטרך בספר הזה מאשר תלמידי (הלשון) הקודש, ימצאו הכל שיבקשו, חפץ השם בידי יצלח לתום מעשה הזה עד הסוף". ובספר מלאכת הדקדוק כתב: ספר הזה שלכם, חמד ורצון ללמוד לשון הקודש, כי בו אלמדכם. בכחי לקרוא ולדבר ולהבין לשון הזה והודעתיכם כל שבילי הדקדוק בשמות ובפעולות ומלות, ובטעם ובנגינות".
הגותו
בספרו The Cosmograpia of Sebastian Munster ציין מתיו מקלין (Matthew Mclean) כי בכל מהלך חייו של סבסטיאן מינסטר, כהבראיסט וכגאוגרף, כמורה וככותב, היוו עבורו העיסוקים הללו, מקשה אחת - דרך חיים שביטאה באופן הרמוני את פילוסופית החיים שלו ובהקדמה לספר כתב כי המילים הספורות שנחקקו על מצבתו של מינסטר, הן כניסה אינטימית ראשונית לעולמו, וכי הן מאירות את הגותו כהומניסט, כאיש רוח וכאיש אשכולות.
לדבריו, האזכור של סטראבון ועזרא מגלם יותר מכל את המשמעות ההומניסטית של עבודתו הן בתחום הגאוגרפיה והן בתחום שפות הקודש ומצביעות על האחריות שנשא על כתפיו עם כניסתו למחלוקות שאפיינו את תקופת הרפורמציה. כפי שחייו בבזל היו מוקפים בעמיתיו ההומניסטים, כך גם במותו, נטמן מינסטר לצד חבריו מאוניברסיטת בזל שחלקו עמו השקפת עולם זהה: הרפורמטור ג'והן אוקלומדיאוס ראש כנסיית בזל, זימון גרינאוס ויעקב מאיר ראש העיר הראשון של בזל.
"אוגוסטינוס סבר כי רק מי שבקי בחוכמות החיצוניות יכול להגיע אל האמת הרוחנית החבויה בכתבי הקודש, אמת נסתרת מעין המתבונן השטחי. עבודת הפרשנות נתפסה כמשימה מדעית ולא כפרי השראה על טבעית. מי שניגש לכתבי הקודש צריך להיות מצויד בידע בסיסי רחב. עליו להכיר בין השאר, את טבע החיות והצמחייה, את סמליות המספרים, את ההרמוניות של המוזיקה ואת תנועת גרמי השמים", כמו כן סבר כי היהודים הם עדים לאמיתות האמונה הנוצרית ובעלי תפקיד מכריע במהלך ההיסטוריה המדעית.
סבסטיאן מינסטר אימץ תפיסות אלה, וביטא באמצעות עבודותיו בתחום כתבי הקודש והגאוגרפיה את רעיון הפלורליזם העומד מאחורי מסורת ההומניזם שהתבטא בפשרה בין הנצרות לבין התרבות האלילית שקדמה לה בעולם העתיק.
"טקסט וטריטוריה היוו נושאים לתיקונים קפדניים של הפילולוגיה והמדעים האמפיריים בתקופת הרנסאנס...ומינסטר סבר כי לגאומטריה, לגאוגרפיה ולספרות הקודש יש משמעות זהה". הגישות הללו באו גם לידי ביטוי בעבודתו גאוגרפיה אוניברסליס ובמפעל חייו קוסמוגרפיה.
הספר גאוגרפיה אוניברסליס, יצא לראשונה לאור בשנת 1540 כמהדורה מתוקנת ומורחבת של הספר שכתב תלמי, בו תיאר את הידע הגאוגרפי של העת העתיקה מתוך נקודת מבט פילוסופית. תלמי כתב בספרו כי "אף אחד לא יכול לתאר טוב יותר את העולם, אלא אם כן הוא אמן" וכי יש לחקור את המדע של הגאוגרפיה, בדומה לשאר המדעים, מנקודת מבטו של הפילוסוף..." סבסטיאן מינסטר, ערך מחדש את הספר, הוסיף לו מפות, דיאגרמות וטקסטים. בספר זה מופיעים 27 מפות של העולם העתיק ו-21 מפות מודרניות של העולם, כפי שהיה מוכר בתקופת הרנסאנס, שחלקן "מהוות את המפות המשמעותיות ביותר בהיסטוריה של הקרטוגרפיה".
בספר מוצגים לראשונה מפות מופרדות של ארבע היבשות, המפה המופרדת הראשונה של אנגליה והמפה הראשונה של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
ספרו קוסמוגרפיה "משקף את יחסו של מינסטר לערכיות של הידע ולהיותו אנטיתזה של הבערות, את תשוקתו לחגוג את ההישגים של האדם בעולם כולו ואת יחסו כאיש שוחר שלום לדת ולמלחמות, באופן בו זהותו מכתיבה את אופי כתיבתו...הוא סלד משפיכות הדמים שבאה לעיתים לידי ביטוי בדרשות כפי שסלד מזו המתקיימת בשדה הקרב".
הספר קוסמוגרפיה, נחשב כתיאור הגרמני הקדום של העולם, כמונומנט תרבותי וכמקור לימוד ומחקר של ההיסטוריה, במיוחד זו של המאה ה-16. הוא יצא לראשונה לאור בשנת 1544 במתכונת של 649 עמודים ובמהלך השנים הורחב והודפס ב-35 מהדורות. המהדורה האחרונה שיצאה לאור בשנת 1628, כוללת 1,750 עמודים.
באחד מפרקי הספר, הגדיר מינסטר את תכליתו:
כדבריו של מינסטר, עוסק הספר בגאוגרפיה, בהיסטוריה, בזואולוגיה, בבוטניקה, באתנוגרפיה ובאסטרונומיה ומלווה בטקסטים ובמאות מפות ואיורים של מדינות וערים ברחבי העולם. סבסטיאן מינסטר הקדיש בספרו תשומת לב רבה לצמחייה הגדלה במקומות שונים בעולם, לתלבושות המסורתיות שהיו נוהגים ללבוש בתקופות שונות, לתיעוד מלכים ונסיכים, באמצעות ציורי דיוקן, לתיעוד מלאכות, בעלי חיים, מפלצות ויצורים מיתולוגיים, קרבות ואנשים ממעמדות שונים ומתרבויות שונות. כמו כן נתן ביטוי לפרשנויות השונות של תיאור העולם על ידי סטראבון, קופרניקוס, תלמי ואחרים ולהתפתחות הקרטוגרפיה והאסטרונומיה באמצעות תיאור כלי מדידה ושיטות מתמטיות. מינסטר התייחס בספרו לנמלי הים, לכפרים, לחוות ולנתיבי הנהרות לא כאל אובייקטים העונים להגדרות יבשות הנובעות מחישובי קנה מידה, מרחקים בין מיקומם בשטח וגודלם, אלא כאל אובייקטים הראויים להתייחסות הנובעת מנקודת מבט הומניסטית והבנה עמוקה של מהות הטבע.
סבסטיאן מינסטר שכר עשרות חוקרים ומלומדים כדי שיצאו למסעות, במטרה לאסוף מידע ולתעד את המקומות בהם ביקרו. הוא ערך אף בעצמו מסעות מחקר ברחבי גרמניה, אותם תיעד בספרו. לעיתים הסתייע בתמיכה כספית וחומרית, על-מנת שיוכל לבצע את תוכניתו השאפתנית. כמו כן, התכתב עם מלכים, בישופים, דיפלומטים, ראשי ערים, כדי לאסוף מידע ומסמכים לצורך יצירת הספר. בקשותיו למידע, לא תמיד זכו למענה ובאחד ממכתביו משנת 1549, הזכיר את פנייתו החוזרת ונשנית לבישוף של מיינץ: "הבישוף של מיינץ הוא כה חירש. כתגובה לבקשותיי הוא שלח כלום וכלום".
ביקורת על הספר
חלק ניכר מתיאוריו של מינסטר את העולם, התבססו על מקורות מיד שנייה, שלקו באי-דיוקים ובהגזמות, וכן בצורך שלו להשלים פרטים שנבעו מפרי דמיונו ומהשקפותיו הדתיות. את המונגולים והטטרים, תיאר כבעלי ראש גדול וקול צווחני וכאוכלי כלבים, חתולים ועכברים. בשל תיאורים בוטים מסוג זה, ספג מינסטר ביקורת נוקבת על היותו מתנשא ובעל דעות קדומות העלולות ללבות פחד ורתיעה מפני הזר והבלתי מוכר. כמו כן נשלחו כלפיו חיצי ביקורת על היותו ידוע כבעל ביקורת עצמית, אך ללא תוצאות מעשיות.
ביקורת נוספת שהוטחה כלפי מינסטר, נסובה על שימושו באיורים זהים לתיאור ערים שונות, כגון הערים קובלנץ ובזל, ונציה ופרנקפורט, מילאנו ואינגלהיים.
כמענה לביקורת שהוטחה כלפי תיאוריו הבוטים בהתייחסו למונגולים ולטטרים, כתב בשנת 1545: "אם הדיווחים המוזרים הללו הגיעו אלינו, הרי ברור שאנו נאיביים כדי לקבלם, ככל שאנו מרשים לעצמנו". בשנת 1548 כתב "אני מתוודה על פזיזותי, באשר לביקורת שקיבלתי על הספר", ובשנת 1557 כתב: "אנו יודעים כי בעבודה מסוג זה נדרשות השערות וניחושים הנובעים ממחסור במידע אמין".
מתיו מקלין כתב, כי האמביציה של סבסטיאן מינסטר לתאר באמצעות הספר קוסמוגרפיה את העולם כולו, לא עמדה במבחן התוצאה, שכן בסופו של דבר, מספק הספר תיאור מוגבל של העולם, בהתייחס לאמצעים וליכולות שהיו באותה עת.
מהדורות 'קוסמוגרפיה' 1544 - 1598
בין השנים 1544 - 1588, יצאו המהדורות של קוסמוגרפיה לאור בשש גרסאות שונות. מלבד הספר הראשון שעיקר עיסוקו במתמטיקה, אסטרונומיה, גאוגרפיה פיזית וקרטוגרפיה, נערכו שאר הספרים תוך התייחסות למיקומן הגאוגרפי של המדינות. משנת 1614–1628, נוספו שלוש גרסאות נוספות. הספרים, שמלכתחילה התמקדו בהיסטוריה, הורחבו באופן משמעותי, כמו כן, מפות רבות שהודפסו במהדורות הקודמות בגוונים אפורים, נצבעו במכחול, תחת ידם המיומנת של אמני התקופה. במשך הזמן, נוספו למהדורות טקסטים, מפות חדשות של ערים וארצות ותוקנו שגיאות ואי דיוקים.
מהדורות 'קוסמוגרפיה' בשפות שונות
הספר קוסמוגרפיה, מייצג במידה רבה, את השקפותיו של סבסטיאן מינסטר, את תפיסותיו ההומניסטיות ואת ראייתו את העולם כאדם שנולד מחד, בשלהי ימי הביניים וקנה מאידך, את רוב השכלתו בתקופת העידן המודרני של הרנסאנס. ביטוי לתפיסות הללו, ניכר בעיקר באיוריו שהתבססו בחלקם על האיקונוגרפיה של ימי הביניים המאוחרים.
זיקתו לארץ הקודש
סבסטיאן מינסטר התייחס בעבודותיו לא רק לשפת הקודש, אלא גם לארץ הקודש, באמצעות מפות וטקסטים בהן תיעד אותה. יחסו כלפי ארץ הקודש, בדומה ליחסו כלפי היהדות, התבטא לעיתים בנימה ביקורתית:
המהדורה הלטינית של קוסמוגרפיה, מכילה התייחסויות של מינסטר לארץ הקודש, יותר מכל מהדורה אחרת:
רקע
מפות ארץ הקודש, הן לרוב, מפות מצוירות המתעדות באופן אמנותי את ארץ הקודש וחלק מעריה. בניגוד לקרטוגרפיה המודרנית המבוססת על מדידות, היטלים, שימוש בקנה מידה ושאיפה להגדיר באורח אובייקטיבי את נושאי המיפוי ואת רמת ההכללה של הפרטים, המפות העתיקות, הן יצירות אמנותיות שנוצרו כ"שילוב של אמנות, אומנות ומדע", ללא תלות באמות מידה אובייקטיביות.
המפה הקדומה ביותר המתארת את ארץ הקודש היא מפת מידבא - מפת פסיפס שנוצרה לפי הסברה במאה השישית לפני הספירה. בעקבות מפה זו, נוצרו מפות רבות, בעיקר על ידי הקרטוגרפים האירופאים שזכו להכרה בכל רחבי העולם, שהידועים ביניהם, הם תלמי, פרנץ הוגנברג, אברהם אורטליוס, סבסטיאן מינסטר והיינריך בונטינג.
ארץ הקודש על עריה ובמיוחד ירושלים, היוותה השראה ליצירת מפות על ידי הקרטוגרפים, בשל מעמדה המיוחד בקרב היהדות, הנצרות והאסלאם. המפות נוצרו כאיור לכתבי קודש, כפריט עצמאי או כחלק אינטגראלי בתוך ספרי מסעות, ספרי גאוגרפיה ויומני צליינים. בחלק מהמפות צלחה ידם של היוצרים לשקף את המציאות בהתאם לידע שהיה באותה עת, כיוון שיוצריהן ביקרו הלכה למעשה באתרים שאותם תיעדו. אותן מפות של ארץ הקודש, שנוצרו "מרחוק", כמו אלה שצייר סבסטיאן מינסטר, ביטאו בעיקר את מבטו האמנותי ואת דמיונו של היוצר. רבות ממפות ארץ הקודש כוללות ציורים או רישומים של הרים, נהרות, אנשים העוסקים במלאכתם, בעלי חיים, ספינות ומיניאטורות המתארות מסורות מכתבי הקודש ואלמנטים תנ"כיים, כגון מסלול יציאת מצרים, נדודי בני ישראל במדבר, נחלות השבטים וכן אלמנטים הקשורים לברית החדשה.
הודות להמצאת הדפוס, הופצו המפות הללו בכל רחבי אירופה הנוצרית ובהדרגה נעשה בהן שימוש גם בכתבים יהודיים, כגון בהגדות של פסח ובמהדורות של התנ"ך.
סבסטיאן מינסטר, מעולם לא ביקר בארץ הקודש. ההשראה לציור המפות בהן תיעד אותה ואת חלק מעריה, ניזונה מהמפות שציירו תלמי, יעקב ציגלר ואחרים, מהתיאורים המילוליים והמצוירים שהופיעו בספרי הקודש וביומני מסע של צליינים, וכן מהשקפותיו הדתיות.
באותם זמנים, הקרטוגרפים האירופאים ציירו את מפותיהם בכיווני מבט שונים, כאשר הצפון שינה את מיקומו מעת לעת. במפות אלה מופיעה ארץ הקודש, על עריה, הריה ונחליה. כמו כן מופיעים בהן, נחלות השבטים, כפריים העוסקים במלאכתם ובעלי חיים. בצד העליון הימני מופיעה בכולן טבלה, שבה מצוינים חלק משמות המקומות המופיעים במפות.
השוני בין המפות, ניכר בעיקר בצבעוניות ובכיתובים המופיעים בהן. הכותרות משתנות במקצת, כגון האות U המתהפכת במילה TABULA במפה מס' 2. במפה מס' 3 מופיעה מסגרת, אותה יצר, על פי הסברה, האנס הולביין.
מפת ירושלים
מפת ירושלים, שצייר סבסטיאן מינסטר, מופיעה בליווי טקסטים בלטינית ובעברית ובשינויים קלים, במהדורות השונות של הספר קוסמוגרפיה. גם במפה זו, ממוקם המערב בחלקה העליון. כותרת המפה מצביעה על העיר ירושלים, אזור יהודה והקולוניה הטורקית. ירושלים מופיעה מוקפת בחומה, אותה בנה בן דורו של סבסטיאן מינסטר, סולימאן הראשון, שהיה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין השנים 1520 - 1566. במפה מצוינים חלק משמות שערי חומת ירושלים: שער הרחמים הנקרא בלטינית Aurea Porta ושער האריות המופיע בשם Rot Port (השער האדום). בין החומות מצוירים מגדל דוד ומסגד עומר, המצוין בשם מקדש שלמה. ברקע מופיעים הר ציון והר הזיתים. סבסטיאן מינסטר תיאר תיאור דמיוני של ירושלים בימי תהילתה, שיש לה קשר מועט לטופוגרפיה הממשית שלה. הוא התבסס בעיקר על כתבי הקודש ועל עבודותיו של יוספוס פלאביוס. סבסטיאן מינסטר בחר לצרף לצד תמונת מפת ירושלים, טקסט הלקוח מהברית החדשה, המפאר את סגולותיה:
ב, מופיעים הפסוקים המקוריים, ו-, מהם שאובה הפתיחה של הטקסט:
חורבן סדום ועכו
בספרו קוסמוגרפיה מתייחס סבסטיאן מינסטר לסיפור המקראי של חורבן סדום, כפי שהוא מופיע ב:
סבסטיאן מינסטר הקדיש עמוד בספרו קוסמוגרפיה לעיר עכו, בליווי טקסט ומפה. בכותרת המפה מצוין שמה העתיק של עכו, פתולמאיס.
גלריית פורטרטים
סבסטיאן מינסטר היה מושא להנצחה במספר טכניקות שונות:
אילן קובלסקי
אילן קובלסקי (נולד ב-14 בדצמבר 1950) הוא מאמן כדורסל ישראלי. כיום (2009) קובלסקי הוא חבר הנהלת איגוד הכדורסל בישראל, חבר בהנהלת אס"א (איגוד ספורט אקדמאי), חבר בוועדה לקידום הנשים בספורט בישראל, חבר בארגון FISU העולמי ורכז הספורט במרכז הבינתחומי בהרצליה.
ביוגרפיה
קובלסקי נולד והתחנך בעיר הרצליה. בנעוריו היה שחקן כדורסל במועדונים מקומיים. בגיל 18 התגייס לחיל האוויר שם שימש כמדריך ספורט ומאוחר יותר כקצין אימון גופני. בין היתר פעל לשיפור היכולת הגופנית של חיילים בשירות סדיר ולארגון אליפויות וליגות של חיל האוויר. לאחר סיום שירותו חזר לשחק כדורסל בהרצליה. בשנת 1977 סיים תואר ראשון לחינוך גופני בסמינר הקיבוצים ובמקביל סיים קורס מאמני כדורסל מטעם בית ספר "נט הולמן" להכשרת מאמנים במכון ווינגייט. באותה שנה החליט לפרוש ממשחק פעיל ולהתמקד באימון.
בראשית דרכו כמאמן פתח קובלסקי בהרצליה את בית הספר לכדורסל של מכבי הרצליה. מאוחר יותר, יחד עם מאמן הכדורסל אריה מליניאק, פתח בית ספר לכדורסל ברמת השרון ובמקביל היה שותף לפתיחת כיתת ספורט ראשונה ברמת השרון בחטיבת הביניים "עלומים". בין בוגרי כיתת הספורט היו הטניסאי עמוס מנסדורף, הג'ודוקא רות מגן, שחקני הכדורסל יואב קדמן, נדב הנפלד, רותם ארליך ואחרים. בשנת 1981 הקימו קובלסקי ומספר רכזי ספורט את ליגת ה"קט-סל" בישראל, ליגה שמטרתה הקניית יסודות המשחק לילדים בגילאי 11–12.
בשנת 1978 החל קובלסקי את קריירת האימון המקצועני כשמונה לעוזרו של גרשון דקל בקבוצת בית"ר תל אביב. בעונה זו הקבוצה הצליחה לשמור על מקומה בליגה העליונה למרות שנחשבה לקבוצה חלשה. שנה לאחר מכן מונה למאמן קבוצת הפועל אור יהודה מליגת המשנה ובתפקיד זה החזיק שלוש עונות. במקביל מונה למאמן קבוצת הנערים (גיל 16) של בית"ר תל אביב. לאחר מכן שימש מאמן במחלקת הנוער של מועדון מכבי רמת גן, ובשנת 1983 מונה לעוזרו של מולי קצורין בקבוצה הבוגרת של מכבי רמת גן. באותה עונה הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל. בשנת 1984 מונה למאמן אליצור נתניה מליגת המשנה. בעקבות פעילותו כמאמן קבוצות נוער החליט איגוד הכדורסל למנותו למאמן נבחרת הנוער מחוז דרום ולאחראי לאיתור ופיתוח כישרונות בדרום הארץ.
בשנת 1987 שב קובלסקי לשתף פעולה עם מולי קצורין, הפעם בקבוצת הפועל חולון, בה שיחקו באותה העת קני בניסטר, מייק קרטר, ישראל אלימלך וניב בוגין. בשנה זו הפועל חולון השתתפה בפעם הראשונה במפעל אירופי (גביע קוראץ'). קובלסקי המשיך עונה נוספת בחולון, הפעם כעוזרו של המאמן האמריקני מרוין קסלר. בשנת 1989 שב לשתף פעולה עם מולי קצורין, הפעם בהפועל גליל עליון, בה שיחקו ברד ליף, אנדרו קנדי, ויין קמבל, דורון שפר, עדי גורדון ודייוויד בלאט. בשנת 1991 הקבוצה הגיעה לגמר הפלייאוף וגמר גביע המדינה נגד מכבי תל אביב. בפלייאוף הפסידה הקבוצה בשלושה משחקים. את משחק גמר גביע המדינה בו הפסידה הקבוצה 90–92 ניהל קובלסקי לאחר הרחקתו של קצורין.
ב-1992 מונה קובלסקי למאמן אגודת ספורט רמת השרון, אך פוטר לאחר שבעה משחקים על רקע חילוקי דעות עם הנהלת המועדון. בהמשך אותה עונה מונה למאמן הפועל חולון במקום אפי בירנבוים והקבוצה סיימה במקום השישי בליגה. קובלסקי המשיך עונה נוספת בהפועל חולון, ובעונה זו סיימה הקבוצה במקום העשירי. בעונה השלישית בקבוצה פוטר קובלסקי לאחר 18 משחקים כתוצאה ממחלוקת עם ראשי הקבוצה, והוחלף על ידי השחקן מייק קרטר ורמי הדר.
בשנת 1997 מונה קובלסקי למאמן קבוצת הנשים אליצור חולון. הקבוצה זכתה באליפות ובגביע המדינה, וקובלסקי בעונה זאת נבחר כמאמן העונה בליגת הנשים, על ידי מאמני הליגה ותא עיתונאי הספורט. ב-1998 מונה למאמן אליצור רמלה, אך התפטר בשידור חי לאחר הפסד להפועל גליל עליון בנקודה הפרש על רקע חילוקי דעות מקצועיים עם ראש העיר רמלה יואל לביא. ב-1999 אימן את קבוצת הגברים של גבעת שמואל, אך התפטר לאחר 9 משחקים בשל חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה, וב-2000 שב לאמן את קבוצת הנשים של אליצור רמלה. עבודתו בקבוצה זו הופסקה לאחר 10 משחקים בשל חילוקי דעות עם ראש העיר לביא. לאחר מכן מונה קובלסקי למאמן נבחרת ישראל נשים עד גיל 20 (נבחרת העתודה). בשנת 2001 מונה שוב למאמן הפועל חולון שסיימה במקום ה-14. בשנת 2002 יצא לאמן בארצות הברית בבית ספר תיכון יהודי פרטי במרילנד.
בשנת 1998 הצטרף קובלסקי למרכז הבינתחומי הרצליה. תחילה הקים ואימן את קבוצת הכדורסל של המרכז ומאוחר יותר הקים את מחלקת הספורט התחרותי. קובלסקי מאמן גם את קבוצת כדורסל הנשים של המרכז הבינתחומי, אשר זכתה ב-10 אליפויות אס"א רצופות.
פעילות חברתית וקהילתית
משנת 1993 חבר בסגל המאמנים במכון INSTITUTE FOR INTERNATIONAL SPORT AT R.I UNIVERSITY U.S.A בניהולו ומקימו של המאמן DAN DOYLE, שהמטרה היא להפגיש בני נוער מכול העולם ליצירת מנהיגי העתיד.
בשנת 2000 אילן קובלסקי יחד עם אריה רוזנצוויג מנכ"ל מרכז הספורט של אוניברסיטת ת"א ויו"ר אס"א ישראל ואחרים קיימו בישראל בפעם הראשונה במזרח התיכון, את משחקי המזרח התיכון.
משחקי הים התיכון לסטודנטים ספורטאים (MIDDLE-EAST-MEDITERRANEAN SCHOLAR ATHLETE GAMES) בתוכנית השתתפו 300 משתתפים מירדן, פלסטין, ישראל, ארצות הברית, יוון, דרום אפריקה, אירלנד ועוד. בשנת 2006 הקים אילן קובלסקי יחד עם אריה רוזנצוויג את טורניר השלום לקבוצות כדורסל לסטודנטים בחסות התורם אד פסקוביץ הבעלים של קבוצת אטלנטה הוקס מ-N.B.A טורניר זה מתקיים בכול שנה בחודש מאי בהשתתפות מדינות רבות מאפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה.
בשנת 2006 אילן קובלסקי יחד עם אחרים הקים עמותה שנקראת "בדרכי שלי" MY WAY"" ששמה לה למטרה תמיכה בחינוך, ספורט, לבני נוער ואחרים ללא הבדל של לאום.
אילן קובלסקי נבחר על ידי ארגון הספורט האקדמי להיות נציגו בהנהלת איגוד הכדורסל והחל משנת 2006 הוא חבר הנהלת איגוד הכדורסל וחבר בוועדות מקצועיות לנשים וגברים.
אילן קובלסקי חבר הנהלת איגוד הספורט האקדמי החל משנת 2000, כנציגו של המרכז הבינתחומי. אילן קובלסקי משמש החל משנת 2000 כראש מנהל הספורט במרכז הבינתחומי הרצליה והקים את הפרויקט "אקדמיה לספורטאים מצטיינים" שנותן אפשרות לספורטאים מקצוענים.
קניון ירושלים
קניון עזריאלי ירושלים (הידוע גם כ"קניון מלחה"), הוא הקניון הגדול בירושלים וסביבתה. הקניון, הנמנה עם קניוני "קבוצת עזריאלי", נפתח למבקרים ב־1993.
היסטוריה
מכרז להקמת הקניון הוצא על ידי מינהל מקרקעי ישראל בשנת 1986. חברת קנית של דוד עזריאלי זכתה במכרז בינואר 1987, אך ערעור על תוצאת המכרז עיכב את השלמתו עד מרץ 1987. הקמת הקניון אושרה בשנת 1990. בדצמבר 1992, עוד לפני שהושלמו בנייתו, הושכרו 90% משטחי המסחר שלו, כולל שלוש חנויות עוגן: חנות מרכול גדולה של רשת קואופ ישראל, וחנויות כלבו של המשביר לצרכן והשקם.
הקניון נחנך ב-16 במרץ 1993 בטקס בנוכחות ראש העיר טדי קולק והיזם דוד עזריאלי.
בשנת 1997 הוקמו מרפאות של קופת חולים כללית במבנה המשרדים שמעל הקניון.
בשנת 2006 חצה לראשונה מחזור העסקים בקניון את קו מיליארד השקלים.
בשנת 2009 התפנו בתי-הקולנוע שפעלו בקניון מאז פתיחתו לטובת סניף של רשת האופנה H&M.
מתחילת 2014 פועל חניון הקניון בתשלום כאשר השעתיים הראשונות הן בחינם.
אודות הקניון
הקניון תוכנן על ידי האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיון והוא כולל 3 קומות מסחר עם 260 בתי עסק בשטח של כ-44,000 מ"ר. מעל לקניון משרדים בשטח של 3,000 מ"ר. בחניון הקניון מקום ל-2,000 כלי רכב. הקניון סגור בשבת.
השיפוץ המקיף האחרון שהתקיים בקניון הסתיים בתחילת 2018 ועלה כ-80 מיליון שקלים.
קניון עזריאלי ירושלים (מלחה) נחשב לקניון הטוב ביותר בישראל כבר שנים. במאי 2023 נבחר למקום הראשון בסקר הקניונים של Mako ו- CofaceBdi בזכות הציון המקסימלי בכל הקטגוריות.
תוכניות עתידיות
בתוכניות ההרחבה העתידיות של הקניון, האמורה להתבצע בשלבים הם תחילה בניית תוספת שטחי מסחר בשטח כולל של כ-11,700 מ"ר מצידו הדרומי חלקם כאגף בתוך הקניון וחלקם עם חזית לרחוב, הכפלת שטחי המשרדים במבנה ל-6,000 מ"ר, בניית מגדל דיור מוגן של רשת "פאלאס" מקבוצת עזריאלי בשטח כ-40,000 מ"ר הכולל גם אגף סיעודי בחלקו הצפוני ומבנה ציבור עירוני. כמו כן תפותח טיילת לצד שטחי המסחר החיצוניים של הקניון שיכללו גם מסעדות הפונות אל הרחובות סביבו (בעוד שטחי החניונים יהפכו לחניונים תת-קרקעיים) וכן מוקמת לצידו שלוחה של הקו הירוק והקו הכחול של הרכבת הקלה. בשלב השני מתוכנן בניית מגדל משרדים של 21 קומות ובשטח 30,000 מ"ר בפינתו הדרום מזרחית הסמוכה למתחם הגן הטכנולוגי. נכון לתחילת אוגוסט 2018, התוכנית אושרה להפקדה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים.
אתרים בסביבתו של הקניון
תחנת הרכבת מלחה נמצאת בסמוך לקניון (אך היא אינה פעילה מאז 2020), שם נמצא גם מסוף מרכזי של אגד. בנוסף, סמוך לקניון נמצאים גם גן החיות התנ"כי, אקווריום ישראל, אצטדיון טדי, פיס ארנה ירושלים, הגן הטכנולוגי מלחה, פארק האיילים השוכן בסמוך לשכונת גבעת מרדכי וכביש בגין.
ז'וזף פלטו
קורות חייו
פלטו נולד בבריסל. אביו, אנטואן פלטו, שנולד בטורנה, היה צייר, שהתמקד בציור פרחים. כבר בגיל שש ידע פלטו הצעיר לקרוא, מיומנות נדירה לילד בזמנו. בבית הספר היסודי גילה עניין בתחום הפיזיקה, מה שמשך אותו להעמיק בנושא בהמשך בלימודים אקדמיים.
ב-27 באוגוסט 1840 נישא לאוגוסטין תרז אמי פאני קלברו, ושנה לאחר מכן נולד להם בן משותף. בתו אליס פלטו נישאה ב-1871 לגוסטב ואן דר מנברו, שהפך בהמשך לעוזרו ולביוגרף הראשון שלו.
פלטו, שהתעניין ברישומי האור על הרשתית, ביצע ניסוי שבו בהה ישירות לשמש במשך 25 שניות. בשלב מאוחר יותר בחייו התעוור, והוא ייחס זאת לאותו ניסוי. עם זאת, ייתכן שסבל מדלקת הענבייה וזו הייתה הסיבה לעיוורונו.
ב-1872 נכלל באקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים על אף שלא היה הולנדי.
פלטו מת בשנת 1883 בגנט.
קריירה אקדמית
פלטו סיים בשנת 1829 את לימודיו באוניברסיטת לייז' שבלייז', בלגיה, מטעמה קיבל תואר דוקטור במדעי הפיזיקה והמתמטיקה.
ב-1827 החל לשמש מורה למתמטיקה במכינה מדעית ללימודים אקדמיים (Atheneum) בבריסל. ב-1835 מונה לפרופסור לפיזיקה ולפיזיקה שימושית באוניברסיטת גנט.
אופטיקה
ב-1829 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו למנחה שלו אדולף קטלה. העבודה הייתה באורך 27 עמודים בלבד, אבל כללה מספר אבחנות ומסקנות חשובות. היא כללה את תוצאותיו הראושונת במחקר על השפעת צבעים על הרשתית (אורך, עוצמה וצבע), מחקרו המתמטי על ההצטלבות (מקום גאומטרי) של עקומות סובבות (הוא קרא לכך דיסקים אנורתוסקופיים). ב-1832 המציא פלטו מכשיר סטרובוסקופ מוקדם, שנקרא פנקיסטיסקופ, המכשיר הראשון שיצר אשליה של תמונות נעות. המכשיר כלל שני דיסקים, האחד בעל חלונות קטנים מעוגלים במרווחים קבועים, והשני כולל רצף של תמונות. כששני הדיסקים הסתובבו אחד גבי השני במהירות המתאימה, נוצר סנכרון של החלונות והתמונות, שיצא אפקט של אנימציה. תצוגה סטרובוסקופית זו של תמונות, שיצרה אשליה של תמונות, הייתה שלב חשוב בהתפתחות הקולנוע.
בעיית פלטו
פלטו חקר גם את תופעת הנימיות ומתח פנים. הבעיה המתמטית של קיום משטח מינימלי עם גבול נתון, נקראת על שמו "בעיית פלטו", על אף שז'וזף-לואי לגראנז' העלה אותה כבר ב-1760. הוא ערך מחקרים נרחבים בבועות סבון, וניסח את חוקי פלטו, שמתארים את המבנים שנוצרים על ידי קרומי סבון בקצף.
בתרבות
ב-14 באוקטובר 2019 יצרה גוגל שרבוט (דודל) המנציח את פועלו של פלטו, לרגל מלאת 218 שנה להולדתו. השרבוט הציג דימוי של פנקיסטיסקופ, כאשר בכל פלטפורמה הוצג שרבוט שונה, למשל בגרסת המחשב האישי הוצגה מחבת המטגנת חביתית. זו הייתה הפעם הראשונה בה גוגל הציגה שרבוט שונה בפלטפורמות שונות - גם במחשב האישי, גם במובייל וגם באפליקציה של גוגל.
בוב בימון
רוברט "בוב" בימון (באנגלית: Robert "Bob" Beamon; נולד ב-29 באוגוסט 1946) הוא אתלט אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לרוחק (8.90 מטר), שיא שהחזיק מעמד 23 שנים.
ביוגרפיה
בימון נולד בשכונת דרום ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק. אמו נפטרה ממחלת השחפת בגיל 25, כשהיה בן 8 חודשים. אמו סבלה מאלימות פיזית קשה מצד אביו, שאיים אף להורגו אם תביאו הביתה לאחר הולדתו. לפיכך נשלח בימון לסבתו, שגידלה אותו. הוא למד בתיכון ג'מייקה. בשנת 1965 סיים במקום השני בארצות הברית בקפיצה לרוחק וקיבל מלגת לימודים באוניברסיטת טקסס שבאל פאסו. הוא סירב להתחרות נגד האתלטים של אוניברסיטת בריגהאם יאנג בשל המדיניות הגזענית שלה, וכתוצאה מכך הוא נשאר ללא מאמן. לקראת המשחקים האולימפיים במקסיקו הוא אומן באופן לא רשמי על ידי חברו לקבוצה האלוף האולימפי באולימפיאדת רומא (1960) ושיאן העולם (8.35 מטר) רלף בוסטון.
קפיצת השיא באולימפיאדת מקסיקו
חלק מהישגו של בימון מיוחס לתנאים המיוחדים ששררו בזמן הקפיצה; תחרויות האתלטיקה באולימפיאדה נערכו במקסיקו סיטי, בגובה של 2,240 מטר. כתוצאה מכך האוויר היה דליל, מה שהקטין את התנגדות האוויר, ויצר תנאים אופטימליים לריצה ולקפיצה. בימון נהנה גם מרוח גבית של שני מטר לשנייה - הרוח החוקית המקסימלית. רגלו המנתרת של בימון, כפי שנותח לאחר מכן, עלתה על קרש הקפיצה בדיוק מקסימלי, כך שלא הפסיד מרחק.
האלוף האולימפי הקודם, לין דייוויס מאנגליה, צוטט שאמר לבימון "הרסת את האירוע הזה" (“You have destroyed this event”), בהתייחסו לענף הקפיצה לרוחק. בעקבות הישגו יוצא הדופן של בימון, נכנס לעגה שם תואר חדש: "בימוני" ("Beamonesque"), שמשמעותו "הישג מדהים ובלתי צפוי".
לאחר אולימפיאדת מקסיקו
לאחר אולימפיאדת מקסיקו סיטי המשיך בימון להתחרות לפרק זמן קצר, אך לא התקרב למרחק השיא שהשיג ב-1968. הוא פרש מאתלטיקה, ונבחר בסיבוב ה-15 של דראפט ה-NBA על ידי קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס. בשנת 1972 הוא קיבל תואר בסוציולוגיה מאוניברסיטת אדלפי.
כיום מתגורר בימון במיאמי, ונשוי למילנה, מפיקת סרטים. בימון הוא מנהלו ומקימו של ארגון צדקה למען בני נוער.
נאוצ'ן
נאוצ'ן (שם מדעי: Neochen) הוא סוג של עופות מים נאוטרופים מתת-משפחת ברווזי צדפות ממשפחת הברווזיים, הכולל כיום שני מינים: אווז אורינוקו ואווז האנדים. בעבר נכללו עוד שלושה מינים שנכחדו בסוג.
כריס וייט
כריסטופר אנדרסון "כריס" וייט (אנגלית: Christopher Anderson "Chris" Whyte; נולד ב-2 בספטמבר 1961 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי. הוא השתתף בלמעלה מ-350 משחקים בפוטבול ליג במספר מועדונים, ובמספר משחקים במדי הנבחרת הצעירה של אנגליה.
וייט היה מגן ששיחק במרכז חוליית הקישור (אם כי לעיתים שיחק בעמדת הבלם).
קריירה
וייט החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ארסנל, וחתם על חוזה המקצוען בספטמבר 1978. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול מנצ'סטר סיטי ב-17 באוקטובר 1981, ופתח בכל אחד משאר המשחקים של ארסנל באותה עונה כאשר הוא משתף פעולה במרכז ההגנה עם דייוויד אולירי. וייט התבלט בזכות משחקו הרגוע והבטוח, בזכות התזמון ובזכות יכולת קבלת החלטות. הוא המשיך לשחק בארסנל גם בעונה שלאחר מכן, שבמהלכה השתתף ב-4 משחקים של נבחרת אנגליה עד גיל 21.
אולם, הוא הודח מההרכב לטובת טומי קאטון בעקבות ההפסד לוולסול בגביע הליגה בנובמבר 1983 ופיטוריו של המאמן טרי ניל); לאחר הגעתו של טוני אדמס היו לווייט מעט מאוד הזדמנויות לשחק. הוא לא שיחק כלל בעונת 1984/1985, שבמהלכה הושאל לקריסטל פאלאס, ולמרות שבעונת 1985/1986 הוא שיחק כחלוץ חוד במשך זמן קצר הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית בסיום העונה. בסך הכל הוא השתתף ב-113 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שמונה שערים.
וייט לא קיבל הצעה לחוזה ממועדון אנגלי כלשהו, ועזב לארצות הברית שם שיחק במשך שנתיים בניו יורק אקספרס ולוס אנג'לס לייזרס מליגת הכדורגל אולמות. בקיץ 1988 הוא קיבל הצעה לחוזה מווסט ברומיץ' אלביון מהליגה השנייה. וייט ערך את הופעת הבכורה באלביון במשחק גביע הליגה מול פיטרבורו יונייטד בספטמבר 1988, ובסיום עונת 1988/1989 הוא נבחר לשחקן השנה של המועדון.
וייט חזר לליגה הראשונה ב-1990, וחתם בלידס יונייטד של הווארד וילקינסון תמורת 400,000 לירות שטרלינג. בשלוש עונותיו הראשונות בלידס הוא השתתף במשחקים רבים, ואף היה חלק חשוב בהרכב של לידס שזכה באליפות הליגה בעונת 1991/1992. ב-1993 הוא עבר לברמינגהאם סיטי, וזכה שם באליפות הליגה השנייה בעונת 1994/1995. לאחר תקופה קצרה שבה הושאל לקובנטרי סיטי הוא עזב את ברמינגהאם, ושיחק בצ'רלטון אתלטיק, לייטון אוריינט, אוקספורד יונייטד וראשדן אנד דיאמונדס.
באוגוסט 1999 הוא הצטרף למועדון החובבני הארלו טאון מהחטיבה הראשונה של ליגת איסטמיאן (המאמן שם היה איאן אלינסון ששיחק עם וייט בארסנל). במאי 2001 הוא הודיע על פרישתו.
דוד ברגלסון
ביוגרפיה
דוד ברגלסון גדל במשפחה חסידית, אך זכה לחינוך כללי אוניברסלי נוסף על השכלתו התורנית. הוא למד רפואת שיניים, אך לא עסק במקצוע זה.
ברגלסון החל לכתוב בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל ב־1905, בתחילה בעברית ואחר כך ברוסית, אך זכה להכרה רק כשכתב ביידיש. בכתיבתו הושפע בעיקר מצ'כוב, והִרבה לכתוב על צעירים מיוסרים ועל חיי השטעטל. בקיץ 1909 התפרסם בהוצאת "פראגרעס" בוורשה ספרו הראשון: הסיפור 'ארום וואָקזאַל' ('ליד התחנה' או 'מסביב לבית הנתיבות'), שעורר סנסציה בעולם הספרות היהודית.
ב־1917 ייסד בקייב את "אוונגרד – הליגה לתרבות יידיש". הוא כתב בקביעות לשבועון האמריקני ביידיש "פארווערטס".
ב־1921 עקר ברגלסון לגרמניה, שם חי בברלין שנחשבה למרכז ספרות היידיש. בעקבות הפרעות ביהודי אוקראינה (1917-1920) הוא כתב את הסיפור 'שני רוצחים'. ב־1926 פרסם מאמר בשם "שלושה מרכזים", ובו טען כי ברית המועצות, ולא ארצות הברית או פולין, היא משכנה לבטח של התרבות היידית.
לאחר עליית היטלר לשלטון ב־1933 נמלט ברגלסון לרוסיה, שם כתב ביידיש לעיתונים קומוניסטיים. במהלך מלחמת העולם השנייה נטל חלק בוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שניסה לסייע למאמצי המלחמה של ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. ב־1949 נעצר וב־1952 הוצא להורג בליל המשוררים הנרצחים. לאחר מות סטלין זכה לרהביליטציה, וכתביו פורסמו מחדש ברוסיה ב־1961.
בנו היחיד, לוי (לב) ברגלסון, היה פרופסור לביוכימיה במוסקבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
פטרו גרוזה
בין השנים 1952 - 1990 העיר שטיי Ştei במחוז ביהור בטרנסילבניה נקראה על שמו. במרכז העיר דווה שבה פעל בעבר הוקם בעת השלטון הקומוניסטי פסל לזכרו.
היהודים בתקופתו
ב-1945 פירקה המפלגה הקומוניסטית את "המשרד היהודי המרכזי" והחליפה אותו ב- "ועד היהודי הדמוקרטי" (CDE), צעד זה של ארגון הוועד היהודי מחדש המיט אסון על הקהילה היהודית שנטמעה בתעמולה הקומוניסטית.
מנהיגי יהדות רומניה עד אז, הרב הראשי ד"ר אלכסנדר שפרן והד"ר פילדרמן הוגדרו כאנטי-קומוניסטים ואולצו לעזוב את רומניה ב-1947. והרב ד"ר דוד משה רוזן מונה בראש הקהילה הארצית.
ב-1946 נשפטו שליט רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה יון אנטונסקו ושר החוץ שלו מיכאי אנטונסקו על פשעי מלחמה ביניהם פשעים כנגד היהודים, ונגזר עליהם עונש מוות.
אונרר"א
אונרר"א ראשי תיבות של סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות  (מאנגלית: UNRRA, ראשי תיבות: United Nations Relief and Rehabilitation Administration) היא גוף לשעבר של האומות המאוחדות שמטרתו הייתה לטפל בכל הפליטים תחת אזור הכיבוש של בעלות הברית באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה באירופה והמזרח הרחוק.
הארגון פעל בשנים 1943–1948, מנהלו הראשון היה הרברט ליהמן. פעילותו מומנה בעיקר על ידי ארצות הברית, והוא העסיק כ-12,000 עובדים. מקום מושבו הראשי היה בוושינגטון די. סי..
הקמת הארגון
אונרר"א הוקם ב-9 בנובמבר 1943 על בסיס הסכמת 44 מדינות שחתמו על הסכם הקמת הארגון בבית הלבן בוושינגטון, כהקדמה לפתיחת ועידה בינלאומית לסיוע באטלנטיק סיטי, למחרת. על פי הסכם ההקמה, הוקמה מועצה מנהלת ובה נציג לכל מדינה, וועד מרכזי שבו נציגים של ארבע המדינות שהובילו את הקמת הארגון: ארצות הברית, בריטניה, סין וברית המועצות. על פי ההסכם, הארגון נועד לפעול בכל מדינה שעתידה הייתה להשתחרר על ידי בעלות הברית, לספק מזון, מלבוש ומחסה לנזקקים וכן לשקם את הפעילות הכלכלית במדינות אלה. הוועידה באטלנטיק סיטי ננעלה ב-1 בדצמבר 1943. בוועידה נקבע שהארגון לא ישיב פליטים בכפייה למדינות מהן ברחו, אם הם אינם מעוניינים לשוב אליהן. בוועידה נדונו ארבעה נושאים עיקריים:
פעילות
אונרר"א פעל בשטחי גרמניה הכבושה לאחר מלחמת העולם השנייה וסייע ליותר מ-11 מיליון עקורים לא-גרמנים ושארית הפליטה, שהתרכזו בעיקר בגרמניה לאחר תום המלחמה. על העקורים נמנו עובדי כפייה שהובאו לגרמניה, שבויי מלחמה וכן מזרח אירופאים שנמלטו מן הצבא האדום, שלחמו לצד הוורמאכט או שהגיעו מרצונם לגרמניה הנאצית לצורך עבודה.
הארגון לא סייע לאזרחי גרמניה עצמם וגם לא למיליוני הגרמנים האתניים שגורשו ממדינות מזרח אירופה לגרמניה. רוב היהודים שברחו ממדינות הגוש הקומוניסטי לאחר סיומה של המלחמה התגוררו במחנות של הארגון בגרמניה ובאוסטריה.
באסיה סייע הארגון לפליטים בסין ובטיוואן. משרדי הארגון הוקמו בלונדון.
אונרר"א סייע למדינות נוספות, ובכללן ליוון, ליוגוסלביה, לצ'כוסלובקיה, לפולין, לאלבניה, לאיטליה, לסין, לבילורוסיה, לאוקראינה, לאוסטריה ולאיי הדודקנס, שעדיין לא היו אז חלק מיוון. הארגון היה מופקד על פעילותם של 23 ארגוני סעד מתנדבים, ביניהם היו כמה משלחות של ארגונים יהודיים, כגון משלחת של היישוב היהודי בארץ-ישראל, הג'וינט והוועד היהודי לסיוע בחוץ-לארץ.
בשנת 1947 העביר אונרר"א חלק ניכר ממשימותיו לארגונים בינלאומיים אחרים כגון ארגון הפליטים הבינלאומי (IRO), וסגר את רוב משרדיו באירופה. בשנת 1948 נסגרו משרדי הארגון הנותרים באירופה, במזרח הרחוק, במרכז אמריקה ובדרומה, בהודו ובאוסטרליה.
קיכליים
קיכליים (שם מדעי: Turdidae) היא משפחה של עופות מסדרת ציפורי שיר. היא קרובה לחטפיתיים ולסבכיים. הסיווג שלה עדין אינו מוסכם על כל החוקרים. יש הרואים בה משפחה נפרדת, יש המסווגים אותה כתת-משפחה של החטפיתיים ואחרים מצרפים למשפחת החטפיתיים גם את הסבכיים.
בני המשפחה הם ציפורי שיר גדולות שחלקן מסוגלות לתפוס שלשולים וחלזונות בעזרת מקורן החזק. מינים אחרים הם ציידי חרקים או אוכלי פירות.
9 במרץ
9 במרץ הוא היום ה-68 בשנה (69 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 297 ימים.
Komm, du süße Todesstunde, רי"ב 161
Komm, du süße Todesstunde (בעברית: בואי, שעת המוות המתוקה), רי"ב 161, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. הוא ביצע אותה לראשונה כנראה ב-27 בספטמבר 1716, לכבוד יום ראשון ה-16 שלאחר חג השילוש הקדוש.
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. אין ודאות לשנה המדויקת בה ביצע אותה באך. הטקסט פורסם על ידי סלומון פרנק ב-1715 ומקובל שבאך השתמש בו ליום ראשון ה-16 שלאחר חג השילוש הקדוש. עם זאת ידוע שב-1715 שרר במועד זה אבל בחצר הדוכס בגלל מות בן אחיו של הדוכס וכל מוזיקה לא נוגנה. לכן, מעריכים בדרך כלל שבאך אמנם הלחין אותה אז, אך ביצועה היה באותו מועד בשנה שלאחריה. כך, שיטת זוואנג שממספרת את הקנטטות על פי סדר הלחנתן, ממקמת את הקנטטה לאחר רי"ב 185 שהולחנה ובוצעה ביולי 1715. אלפרד דירר סבור שקנטטה זו הייתה השנייה שביצע ב-1716 לאחר רי"ב 155.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל האפסים ואת סיפור החייאת בן האלמנה המת מהבשורה על-פי לוקאס. הלברית נכתבה כאמור על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה זו. הטקסט מתייחס בציפייה אל המוות, מכיוון שלאחריו תיפגש הנשמה עם ישו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב כריסטוף קנול (Christoph Knoll), משורר גרמני בן המאה ה-16.
בדומה לחלק מהקנטטות שלו מתקופה זו, באך ביצע אותה שוב בעת שעבד בלייפציג, כנראה ב-1735 או מאוחר יותר, גם לחג הקנדלמאס.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1887 בכרך 33 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בין השנים 1850-1900.
הקלטות
היצירה הוקלטה כ-29 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1981), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
רמת אשכול
רמת אשכול היא שכונה יהודית בצפון ירושלים, שנבנתה לאחר מלחמת ששת הימים. השכונה וכביש "שדרות אשכול" הסמוך לה נקראים על-שם לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל. הם נבנו במסגרת תוכנית שכונות הבריח ליצירת רצף התיישבות עברי בין ירושלים המערבית והר הצופים, אשר נותק מהעיר במלחמת העצמאות. רמת אשכול, שבנייתה החלה ב-1968, היא השכונה היהודית הראשונה שנבנתה מעבר לקו הירוק לאחר איחוד העיר. נכון ל-2017, מתגוררים בשכונה כ-8,975 איש.
מיקום ומבנה כללי
שדרות אשכול הן נתיב התחבורה העיקרי בין העיר המערבית לבין הר הצופים. שדרות אשכול מתחילים בצומת סנהדריה, שבין השכונות סנהדריה – מצפון לנתיב ושמואל הנביא – מדרום לנתיב. בהמשך סמוכות אל הנתיב, מצפון, תחילה רמת אשכול לקטע ארוך של הנתיב ואחריה גבעת המבתר לקטע קצר של הנתיב ומדרום, תחילה מעלות דפנה לקטע קצר של הנתיב ואחריה אתר ההנצחה של קרב גבעת התחמושת לקטע ארוך של הנתיב.
רמת אשכול בנויה, למעשה, על המורדות הצפוניים של גבעת התחמושת, ואתר ההנצחה שוכן על פסגת הגבעה. בהמשך המורדות הצפוניים, מצפון לשכונה, מצוי נחל צופים וחורשה הנטועה סביבו (ומצפון לו, על הרכס ממול, השכונות שועפאט ורמת שלמה). בתי הספר היסודיים של השכונה ומגרש הכדורגל הסמוך להם, גן החמישה-עשר – הפארק הגדול של השכונה ששמו מנציח את חמישה עשר הלוחמים שנפלו ביום האחרון של מלחמת ההתשה (כ"ד באיר תש"ל - 30/5/1970), ורחוב הווילות רמת הגולן, תוחמים את השכונה מצפון וצופים אל נחל צופים. רחוב רמת הגולן נבנה בשיטת בנה ביתך ויחד עם בנייני שכונת גבעת המבתר הסמוכה, היה מיזם בנה ביתך הראשון בירושלים מאז 1967 והראשון מזה עשרות שנים.
מעלות דפנה, בנויה, למעשה, על המורד המערבי של גבעת התחמושת. (מעלות דפנה ואתר ההנצחה מדרומם בשייח' ג'ראח, אך לרמת אשכול אין גבול עם שכונה זו). גבעת המבתר, בנויה על גבעה רמה מצפון מזרח לגבעת התחמושת, שבשטחה הייתה העמדה השלטת של מוצב גבעת התחמושת.