cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלינה
1994–1995: בוטיקים ו-Amor Prohibido
במרץ 1994, יצא אלבומה הרביעי והאחרון (שיצא כשהייתה בחיים) של סלינה, Amor Prohibido. באותה התקופה לזמרת כבר היה קהל מעריצים מבוסס אך אלבום זה האדיר את שמה עוד יותר אף מקודם. את שירי האלבום כתב אחיה א.ב קינטנייה, אותם כתב ביחד עם ריקי ולה ופיט אסטודילו שהיו חלק מלהקת הלוס דינוס. האלבום נחשב לבעל סאונד בוגר יותר ומשלב בתוכו בנוסף למוזיקת הטחאנו המסורתית גם מוזיקת רנצ'אנו והיפ-הופ. גם מוזיקת הטחאנו שאפיינה את אלבומיה הקודמים עברה מודרניזציה והותאמה לאותה תקופה תוך כי שנעשה שימוש בסינתיסייזרים ובסגנון פשטני יותר של המוזיקה. מבחינה לירית האלבום עוסק במערכות יחסים לא מתפקדות ויציבות וחוקר נושאים כמו אהבה, בגידה ומחלוקות חברתיות. מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה שיר הנושא אשר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטינים של בילבורד ובכך הפך לשיר הלטיני המצליח ביותר בארצות הברית לשנה זו. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Bidi Bidi Bom Bom" אשר זכה להצלחה רבה גם הוא כאשר הגיע גם למקום הראשון במצעד הלטיני של בילבורד. להישג זה הצטרפו גם שני הסינגלים האחרים מהאלבום כאשר השיר "No Me Queda Más" היה לשיר הלטיני המצליח ביותר בארצות הברית בשנת 1995. הצלחת שירי האלבום הפכו אותם לשירים המזוהים עם הזמרת. על מנת לקדם את האלבום, יצאה סלינה לסיבוב הופעות אשר שבר שיאים במכירות הכרטיסים באצטדיון אסטרדום בארצות הברית ובפסטיבל Calle Ocho ובכך הפכה סלינה לאחת הזמרות הלטיניות הכי מצליחות בארצות הברית בתחום סיבובי ההופעות. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הלטינים של בילבורד ונהיה לאלבום הטחאנו הראשון אי פעם לעשות זאת. הצלחתו המשיכה להרקיע שחקים כאשר נשאר בחמישייה הפותחת במצעד במשך 98 שבועות. בנוסף האלבום שהה 97 שבועות במקום הראשון במצעד האלבומים המקסיקניים של בילבורד ובכך שבר שיא לאלבום שהה במקום הראשון הכי הרבה שבועות אי פעם ולאלבום הראשון ששהה במצעד ב-4 שנים קלנדריות. האלבום זכה לשבחי ביקורות ובעיני רבים נחשב לאלבום הטוב ביותר שלה באותה תקופה ובמשך השנים ציינו כי האלבום הצליח לשמור על הרוח החדשנית שלו גם במאה ה-21. בנוסף האלבום הפך את מוזיקת הטחאנו לפופולרית וגרם להרבה אנשים שלא הכירו מוזיקה זו להכיר בה. האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובנוסף זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הטחאנו ובפרס האלבום המקסיקני האזורי הטוב ביותר בטקס פרסי Lo Nuestro.
לאחר הצלחתו, החלה לעבודה על אלבומה החמישי. שמו טרם הוחלט, אך הוא תוכנן להכיל את סגנון מוזיקת הקרוסאובר. לאחר שנרצחה בשנת 1995, יצא האלבום כשהיא כבר לא הייתה בין החיים.
הרצח
אביה ומנהלה, אברהם קינטנייה ג'וניור, מינו את יולנדה סלדיבר לנשיאת מועדון המעריצים של סלינה בשנת 1991 לאחר שסלדיבר ביקשה שוב ושוב שיאשרו לה להקים אחד כזה. בינואר 1994 הפכה סלדיבר למנהלת הבוטיקים של הזמרת. העובדים, מעצבת האופנה ובת דודתה של סלינה, החלו להתלונן על סגנון הניהול הבעייתי של סלדיבר. בינואר 1995 החל קינטנייה ג'וניור לקבל שיחות טלפון ומכתבים ממעריצים זועמים ששילמו דמי חברות במועדון המעריצים שלה ולא קיבלו בתמורה כלום. הוא החל לחקור את תלונותיהם ומצא ראיות לכך שסלדיבר מעלה בכספי מועדון המעריצים ובבוטיקים של סלינה, בסך של 60,000 דולר באמצעות שקים מזויפים. לאחר שמשפחת קינטנייה התעמתה איתה, קנתה סלדיבר אקדח, פיתתה את סלינה להגיע למוטל ולבסוף ירתה בגבה. אף על פי שרופאים ניסו להחיות את סלינה, נקבע מותה מאובדן דם ודום לב.
מורשת והשפעה
Dreaming of You, אלבום הקרוסאובר עליו עבדה סלינה בזמן מותה, יצא ביולי 1995 לאחר שלא הייתה עוד בין החיים. ביום צאתו, נמכר בלמעלה מ-175,000 עותקים בארצות הברית (שיא מכירות של כל הזמנים לאישה – סולו) תוך שנמכר בלמעלה מ-331,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. סלינה הפכה לאמנית השלישית בהיסטוריה (ביחד עם ג'נט ג'קסון ומריה קארי) שהצליחה למכור עם אלבום למעלה מ-300,000 עותקים בשבוע אחד. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 והיה לאלבום הלטיני הראשון והיחיד בכל הזמנים שהצליח לעשות זאת. Dreaming of You היה לאלבום הראשון של אמן סולו שנפטר, שהצליח לכבוש את פסגת המצעד. הפתיחה של האלבום הפכה לאחת מעשר הפתיחות הגדולות ביותר במצעד ולפתיחה הגדולה ביותר של אישה במצעד. כאשר Dreaming of You נכנס למצעד הבילבורד 200, היו בו בסך הכול חמישה אלבומים של סלינה בו זמנית ובכך הפכה לאישה הראשונה בתולדות המצעד שעשתה זאת. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום 59 תוארי פלטינות לטיניות במדינה, על מכירות של למעלה מ-3.54 מיליון עותקים. נכון לשנות ה-20 של המאה ה-21, האלבום נחשב לאלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, פי נילסן סאונדסקאן. נכון לשנת 2015, הוא נמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. בחמש שנים הצליחו חמשת אלבומיה של סלינה להימכר בסכום כולל של ארבעה מיליון דולרים. סלינה הוכנסה להיכל התהילה של המוזיקה הלטינית של בילבורד, היכל התהילה של הארד-רוק קפה בשנת 1995, היכל התהילה של דרום טקסס, והיכל התהילה של מוזיקת הטחאנו בשנת 2001. בדצמבר 1999 היא זכתה בתואר "האמן הלטיני הנמכר ביותר בשנות ה-90" ו"האמן הלטיני הנמכר ביותר של העשור", על ידי בילבורד; זאת על סמך המכירות של 14 הסינגלים שלה ואלבומיה שיצאו באותה העת.
אלפי אמנים ברחבי העולם כדוגמת ויטני יוסטון, ביונסה, דמי לובאטו, ליידי גאגא, מארק אנתוני, קייטי פרי, דייוויד ארצ'ולטה, דדי יאנקי, וסלינה גומז, הצהירו כי סלינה הייתה ההשפעה שלהם.
אייל דנון
אייל דנון (נולד ב- 13 בספטמבר 1972 ברמת השרון) הוא צלם ישראלי ומנהל המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון משנת 2010, והאוצר הראשי שלו משנת 2001.
חייו
דנון למד אמנות בלונדון, והתמחה בצילום סטילס ב"קמרה אובסקורה" בתל אביב. בשובו לישראל עסק בהוראת צילום בבתי ספר לאמנות, בהם בית ברל והמרכז הבין תחומי שפעל ברחוב ירמיהו 16 בחולון. ב-2001 נוסד באותו בניין - תחילה בחדר אחד - המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, בניהולה של גלית אילת, ודנון הצטרף אליו ב-2002. עם העברת המרכז הבין תחומי, הועמד הבניין כולו לרשות המרכז לאמנות דיגיטלית. דנון מונה למנהל המרכז עם עזיבתה של אילת ב-2010.
בשנת 2008 דנון הקים יחד עם דני מאיר ואורי קצנשטיין את תחנת הרדיו "רדיו חלאס" במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, שמטרתה לשלב מוזיקה אלטרנטיבית, אמנות וקהילתיות.
בשנת 2013 נכנס לרשימת "100 המשפיעים בתרבות בישראל" של עיתון "הארץ", תחת תחום האומנות. מבין עשרת המשפיעים ביותר באומנות, דורג דנון במקום ה-8.
פרויקטים
דנון מרבה לשתף פעולה עם מוזיאונים וגלריות בחו"ל. בנוסף לתערוכות שאצר במרכז לאמנות דיגיטלית, יזם וניהל פרויקטים אמנותיים, חברתיים ואף פוליטיים. ברובם, המגמה היא להוציא את האמנות מכותלי המוזיאון, לקרב את האמנים אל הקהילה, ואף להניע שינוי חברתי. עם הפרויקטים נמנים:
תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח
תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח (באנגלית: Münchausen syndrome by proxy) היא תסמונת נפשית מוכרת בתחום הפסיכיאטריה, המסווגת לקבוצת התסמונות הנוגעות לזיוף (באנגלית: factitious disorders), אשר עיקר ביטויה בכך שאדם מנסה בכוונה לגרום לפציעה או למחלה של אדם אחר, בדרך כלל במטרה לזכות בתשומת לב או רווח אחר. זאת בניגוד לתסמונת מינכהאוזן שלא באמצעות שליח, שבה אדם מביים מחלות חמורות, שכביכול יש לו. יש הרואים בביטויה של תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח צורה של התעללות בילדים (ולא תסמונת נפשית שבמקרים רבים פוטרת מאחריות פלילית).
הלוקה בתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח הוא בדרך כלל הורה, משמורן, או בן זוג, והקורבן הוא בדרך כלל ילד, או בגיר חסר ישע. ברוב המקרים הלוקה בתסמונת גורם למחלה גופנית אצל הקורבן, אולם קיימים אף מקרים שבהם הלוקה בתסמונת יוצר מראית עין של מחלת נפש אצל הקורבן או מחלה גנטית.
תיאור ראשון
תיאור ראשון של התסמונת הובא בספרות הרפואית בשנת 1977 על ידי רוי מדואו, פרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת לידס, באנגליה. הוא תיאר את התנהגותן יוצאת הדופן של שתי אמהות, האחת הרעילה את תינוקה בשימוש מופרז במלח והשנייה מהלה מדמה לתוך דגימת שתן של תינוקה. הוא התייחס להתנהגות זו כתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. בתחילה התייחסה הקהילה הרפואית בספקנות לעובדת קיומה של התסמונת, אולם בהדרגה הוכרה תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח כתסמונת נפשית.
אבחנה
באבחנת מחלות מומצאות, או כאלה הנגרמות בכוונה, נדרש משנה זהירות. רבים מן הסימנים המפורטים להלן הם אף תסמינים של ילד עם מחלה אמיתית, שטרם אובחנה. אבחנה מהימנה ומקצועית של תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח חייבת לכלול הערכה של הילד, הערכה של ההורים ושל הדינמיקה המשפחתית. הערכה מקצועית באשר לקיומה של התסמונת, המתבססת באופן בלעדי על הערכתו הרפואית של הילד, עשויה שלא לעמוד במבחן משפטי.
המבוגר, האחראי להתעללות בילד, עשוי להיראות לעיתים קרובות כמי שאינו מוטרד מאשפוזו של הילד. אנשי מקצוע הרפואה חייבים לעקוב ולנטר את ביקורי המבוגר אצל הילד בעודו מאושפז, זאת כדי לזהות פעולות שהמבוגר מבצע כדי לגרום להחמרת מצב בריאותו של הילד. ברבות ממדינות העולם חלה חובה על הצוות הרפואי לדווח לשלטונות על מקרי התעללות בילדים. בין הסימנים העשויים להצביע על תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח:
שכיחות התסמונת
בעוד שתסמונת מינכהאוזן שכיחה יותר אצל גברים, תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח שכיחה יותר בקרב נשים. מחקר אחד מצא כי ב-90 אחוז ממקרי תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח הגורם המתעלל היה האם. במקרים אחרים הלוקה בתסמונת הוא משמורן נשי אחר. רק במקרים מועטים ביותר דווח על אבות אשר לקו בתסמונת. ריבוי זה של מקרי התסמונת דווקא בקרב נשים עשוי להיות תוצאה של דפוסי חיברות המעודדים נשים לחפש אהדה ועזרה מאחרים. יש המייחסים את שכיחות התסמונת בקרב נשים אף לדפוס חיברות נוסף, זה המטיל על נשים את נטל הדאגה והטיפול.
בדיקות נוירופסיכולוגיות של הלוקים בתסמונת הניבו תוצאות בלתי חריגות, או תוצאות חריגות שאינן ניתנות להגדרה.
מחלוקת
פרופסור מדואו הוא אשר פרסם לראשונה את תיאור התסמונת, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, הוא הופיע כעד מומחה במאות משפטים, כולל מספר משפטי רצח בהם התעורר חשד של גרימת מוות בעקבות תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. בשלושה מקרים נמצא כי אמהות הורשעו בטעות על ברצח ילדיהן על יסוד עדותו של מדואו ונשלחו למאסר. בעקבות מקרים אלה עמד מדואו על סף שלילת רישיונו לעסוק ברפואה בבריטניה. בשנת 2003 האשים ארל האו, שר הבריאות בממשלת הצללים הבריטית, את מדואו בכך שהמציא "תאוריה ללא מדע" וסירב להביא ראיות לכך שתסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח אכן קיימת. חשוב לעמוד על האבחנה בין הטענה העובדתית לפיה הורה עלול לגרום נזק לילדו, אירוע פיזי שניתן לאוששו בקלות (ואשר קיימות ראיות מוצקות רבות לכך שהוא מתרחש לעיתים), לבין הטענה באשר למניע להתנהגות זו, טענה שקשה יותר לאוששה ואשר אותה מנסה להסביר תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח. הורה, או משמורן, עשוי להזיק לילד שבמשמורתו ממניעים רבים ושונים (למשל, התפרצות זעם), לאו דווקא מתוך רצון לרכוש אהדה ותשומת לב.
שאלת המניע להתנהגות עשויה להיות מכרעת בהליכים פליליים, בהם התובע חייב להוכיח לא רק את ההתנהגות, אלא אף את היסוד הנפשי ההופך התנהגות זו לעבירה פלילית. ברוב הערכאות המשפטיות, רופא יכול להעיד כמומחה בשאלה אם הילד ניזוק בידי הורהו, אולם יתקשה עד מאוד לשער את המניע המסתתר מאחורי ההתנהגות. העובדה שמחלת ילד נגרמה, או הומצאה, על ידי הורה, איננה מגדירה את המניעים של ההורה בגרימת הנזק ואיננה מצביעה בהכרח על הצורך של ההורה המזיק בתשומת לב או אהדה. בספרות הרפואית קיימים למעלה מ-2,000 דיווחי מקרה של נזקים לילדים, או המצאת מחלה של ילד, שנגרמו על ידי הוריהם.
מזריק הנפט
תסמונת מינכהאוזן באמצעות שליח יוחסה למקרה שהתפרסם בישראל בשנת 1984, עת אשפז משה לוי בחורה שהתאהב בה בשם סוזאן אמויאל, בבית החולים שיבא בתל השומר בגלל מורסות קשות שכיסו את גופה. לאחר שאושפזה בבית החולים חדר לוי בלילה אל חדרה והזליף לעיניה חומר חיטוי, דבר שהשאיר אותה משותקת בשתי רגליה. נפתחה חקירה משטרתית, לאחר שרופא מבית החולים וולפסון שהיה שם, חשד בו והבחין כי קיים דמיון בין מקרה זה למקרה קודם שאירע ארבע שנים קודם לכן בשנת 1980, אצל מי שהייתה רעייתו של לוי, אילנה, אשר אושפזה בבית החולים דונולו שם מתה בשל המורסות. בחקירתו, הודה לוי בהזרקת נפט לרעייתו משום שביקש להוכיח לה את אהבתו, כדי שלא תתגרש ממנו, וכי הזריק נפט וחומר ניקוי לבחורה שהתאהב בה משום שביקש להינשא לה. לוי, אשר כונה גם "המזריק מיפו" או "מזריק הנפט", הורשע במשפט שנערך בתל אביב, ונידון למאסר של 46 שנים. בבית הכלא פגע באותה דרך בדרור לוי, אסיר שעימו התיידד, וגרם גם לו לחבלות קשות. על כך נידון ל-20 שנות מאסר נוספות. בשנת 1991 מת משה לוי בכלא ממחלת הסרטן.
מייקל אמרסון
מייקל אמרסון (באנגלית: Michael Emerson; נולד ב-7 בספטמבר 1954) הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור בנג'מין ליינוס.
חיים אישיים
אמרסון נולד בסידר רפידס, איווה, וגדל בעיירה הסמוכה טולדו, איווה. לאחר שהשלים את לימודיו ב-1976 באוניברסיטת דרייק שנמצאת בדה מוין, איווה – היכן שלמד משחק ואומנות – הוא עבר לעיר ניו יורק. היות שלא הצליח למצוא עבודת משחק, עסק במסחר ועבד באיור באופן עצמאי.
ב-1986 עבר עם אשתו הראשונה לג'קסונוויל, פלורידה. שם, בין השנים 1986 ל-1993 הופיע בהפקות מקומיות ועבד בתור מורה ובמאי.
קריירה
אמרסון השתתף בתוכנית הכשרה מיוחדת של פסטיבל השייקספירי אלבמה, שיחק במספר הצגות באוף ברודוויי והשתתף במספר סרטים, בהם "המסור" ו"האגדה של זורו". בטלוויזיה שיחק בתפקידי אורח בסדרות שונות, לרוב בתפקידי נבל: "הפרקליטים", "חוק וסדר: כוונה פלילית", "תיקים באפלה", "ללא עקבות", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"אבודים".
החל משנת 2011 משחק אמרסון בסדרה "מבוקש" של רשת CBS.
בשנת 2012 ו-2013 אמרסון דיבב את הג'וקר בסרט (שיצא ב - 2 חלקים) "באטמן: האביר האפל חוזר".
בשנת 2017 אמרסון שיחק ב-7 מהפרקים של העונה השביעית של הסדרה "החץ" כקיידן ג'יימס, הנבל הראשי של אותה עונה.
בשנת 2019 החל לשחק את התפקיד של ד"ר ללאנד טאונסנד בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "פני הרוע" ברשת CBS.
יחסי דנמרק–מלזיה
יחסי דנמרק–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למלזיה. היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1963.
יחסים כלכליים
היצוא הדני למלזיה הסתכם בשנת 2008 ב-792 מיליון קרונה דנית, ואילו היצוא המלזי היה 1.7 מיליון קרונה דנית. קיימת גם מועצה לעסקים דנית-מלזית.
טוניו קרגר
טוניו קרגר היא נובלה שנכתבה על ידי תומאס מאן מוקדם בשנת 1901 בהיותו כבן 25 שנה. פורסמה לראשונה בשנת 1903. א' א' קנוף בניו יורק פרסם את המהדורה האמריקאית הראשונה בשנת 1936 בתרגום הלן טרייסי לואר-פוטר.
קשר ליצירות אחרות של תומאס מאן
טוניו קריגר יוצר צמד עם סיפור מפורסם יותר: "מוות בוונציה" (Der Tod in Venedig). שתי היצירות מתארות את חייו של אמן ומבטאות את עמדותיו של תומאס מאן על האמנות. בסיפור אחד האמן נוסע מדרום לצפון, בשני מצפון לדרום. אחד המסע מסתיים בפיוס קלוש והשני במוות. אך, כשם ש-ט' ג' רייד ציין: "ב'מוות בוונציה' תומאס מאן חוזר ממסע ומגיע לאלגוריה ושוב כותב ישירות על אמן-הכתיבה. אבל הישירות אינה של טוניו קרגר. שם הוא הביע בצורה לירית את חוויותיו המיידיות, כשהוא מגבש ומתפייס עם מה שעבר עליו."
החשיבות של היצירה מונחת, ביסודה, באופיה האוטוביוגרפי, ובה במידה בתרומתה, דרך תיאור ידידות מיוחדת (amitié particulière) כתאוריה של האהבה. בשנת 1964 נעשה סרט על פי הנובלה בבימויו של Rolf Thiele.
ראו גם
אימו של תומאס מאן שימשה השראה לקונסולאו, אימו של טוניו
אסטריד לינדגרן
אסטריד לינדגרן (בשוודית: Astrid Lindgren ; 14 בנובמבר 1907 – 28 בינואר 2002) הייתה סופרת ילדים שוודית שספריה הרבים תורגמו ליותר משבעים שפות וזכו להצלחה ברחבי העולם. יצירתה המפורסמת ביותר היא סדרת ספרי הילדים בילבי.
ביוגרפיה
לינדגרן נולדה בשם אסטריד אנה אמיליה אריקסון וגדלה בחווה ליד הכפר וימרבי בחבל סמולנד שבשוודיה. כשהייתה בת 16 החלה לעבוד כשוליה בעיתון המקומי, "וימרבי טיימס" ומהר מאוד למדה הדפסה במכונת כתיבה והפכה לעיתונאית של ממש.
בגיל 18 הרתה לעורך העיתון, שהיה אמנם פרוד מאשתו אך עדיין נשוי וגם מבוגר מלינדגרן בשלושים שנה. בתמיכת משפחתה ומאהבה כאחד וכדי להמשיך בהיריון חרף הביקורת החברתית באזור מגוריה. כדי להימנע ממסירת שמו של האב לרשויות, בשוודיה, ילדה לינדגרן את בנה בדנמרק ומסרה אותו שם למשפחת אומנה. בחמש שנותיו הראשונות לאחר מכן היא פגשה אותו לעיתים רחוקות בלבד.
כשנה לאחר לידת בנה הבינה מצידה כי איננה אוהבת יותר את אביו, והשניים נפרדו סופית. לפרנסתה וכדי לנסות לממן את האפשרות להחזיר לעצמה את בנה היא למדה קצרנות והחלה לעבוד כמזכירה. ב-1928 החלה לעבוד בקלוב המכוניות השוודי המלכותי, שבו הועסק שטורה לינדגרן, הממונה עליה, שגם התגרש למענה. השניים נישאו ב-1931, וב 1934 נולדה קארין בתם המשותפת.
לינדגרן התפרסמה בתמיכתה בזכויות הילד ובזכויות בעלי חיים, ואחד החוקים שעברו בפרלמנט השוודי (חוק המטיל מגבלות על הובלת בעלי-חיים) מכונה "חוק אסטריד לינדגרן" על שמה. ב-1994 זכתה בפרס הקיום הנכון.
לאחר מותה ב-2002 הכריזה ממשלת שוודיה על כינון פרס אסטריד לינדגרן לספרות ילדים ונוער. הפרס, בסך חמישה מיליון קרונות שוודיות, מוענק לזוכה מדי שנה.
בשנת 2019 יצא לאור סרט העוסק בחייה של לינדגרן, בשם "להיות אסטריד". הסרט מבוסס על סיפור חייה של לינדגרן והעלילה עוסקת בחייה החל מהיותה נערה מתבגרת בת 16, אז נשלחה לעבוד בעיתון הכפר בו התגוררה ומתארת את הרומן עם עורך עיתון הכפר, הריונה של לינדגרן בגיל 18 ומסירת הילד לאומנה.
מחקר שהתפרסם באוניברסיטת גטבורג בשנת 2011, על ידי אווה וולסטרומס (בשוודית Eva Wahlströms), עורך לראשונה השוואה בין הכתיבה לילדים של לינדגרן לבין זו של הסופרת והעיתונאית השוודית אסתר בלנדה נורדסטרום, שהחלה לפרסם סדרת ספרים על ילדה שובבה בשם אן-מארי לינדלוף כבר בשנת 1919. עד להופעת המחקר, נחשבה שנת 1945, כשנת ההופעה של סוגה חדשה בספרות הילדים בשוודיה. באותה שנה הופיעו מספר ספרים המתארים דמות נערית רעננה ומשוחררת, כשהבולטת שבהן היא פיפי לנגסטרומפ של לינדגרן. ספרה נחשב לחדשני הודות לדמות הילדה החופשית, המורדת בעולם המבוגרים ובחוקי הנימוס הנוקשים. החוקרת אווה וולסטרומס הניחה כי הדמות החדשה הזאת לא הגיעה ללא רקע מוקדם. לאחר קריאה נרחבת בספרות ילדים מהתקופה שבין מלחמות העולם היא גילתה כי כבר אחרי מלחמת העולם הראשונה תוארו בספרות השוודית דמויות כמו פיפי. היא ערכה ניתוח מפורט והשוותה בין פיפי של לינדגרן לבין אן-מארי לינדלוף של אסתר בלנדה (וכמו כן לדמות מספריה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס). הניתוח ההשוואתי של וולסטרומס מראה כי הדמויות הראשיות בספריהן של אסתר בלנדה ומיכאליס, ובאותה מידה פיפי לנגסטרומפ עוסקות בילד השובר נורמות ועצמאי. החוקרת מציגה במחקרה מגוון רחב של מאפיינים משותפים המביאים אותה למסקנה כי אסתר בלנדה היא למעשה החלוצה בתחום זה, והתפיסה כי 1945 הייתה השנה בה נולד ספר הילדים המודרני אינה רלוונטית עוד.
עולם קפוא 2
עולם קפוא 2 (באנגלית: Frozen Planet II) היא סדרת-טבע תיעודית של ה-BBC, המהווה סדרת-המשך לסדרה בעלת אותו שם מ-2011, המציגה את חיי הבר באקלימי הקרח. הסדרה מלווה בקריינותו של השדרן הבריטי דייוויד אטנבורו והיא משודרת ברשת BBC One וב-BBC Earth החל מ-11 בספטמבר 2022, יותר מעשר שנים מקודמתה. צילומי הסדרה לקחו 4 וחצי שנים תוך שימוש בטכנולוגיות ייחודית ועם שימוש ברחפנים. פסקול הסדרה נעשה בידי הנס צימר ומוזיקת הנושא נעשתה בידי הזמרת הנורווגית אורורה.
הסדרה מציגה את חיות הבר לאורך כל הקריוספירה העולמית, תוך שימת דגש על האיומים החדשים הנוצרים מהשפעת ההתחממות הגלובלית.
יוגוסלביה באירוויזיון 1961
באירוויזיון
ליליאנה פטרוביץ' הופיעה חמישית בלילה של התחרות, אחרי פינלנד ולפני הולנד. בסיום ההצבעה השיר קיבל 9 נקודות, וכתוצאה מכך הגיעה למקום ה-8 מבין 16 מדינות מתחרות.
ז'אן דה לה ברייר
ז'אן דה לה ברייר (בצרפתית: Jean de La Bruyère; 16 באוגוסט 1645, פריז – 10 במאי 1696, ורסאי) היה מסאי צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אן דה לה ברייר נולד בפריז בשנת 1645. למד משפטים, והתקבל כפרקליט בפרלמנט של פריז. בשנת 1673 קנה את משרת הממונה על האוצר במחלקת הכספים של העיר קאן שבנורמנדיה; משרה זו העניקה לו תואר אצולה.
הוא התפטר ממשרתו בקאן והתמסר לחיבור ספרו "הדמויות של תאופרסטוס עם דמויות ומנהגים של המאה הזאת" (Caractères de Théophraste, traduits du grec, avec les Caractères ou les mœurs de ce siècle). הספר זכה לתשע הוצאות בשנים 1688–1696, שבכל אחת מהן הוסיף לה ברייר 'דמויות' ששיקפו את פריז של זמנו. זהו ספרו היחידי.
לה ברייר היה ביישן ומופנם באופייו וראה מעלות רבות ביכולת להיות לבד עם עצמך. הוא היה בן המעמד הבינוני, שנמצא, לעיתים קרובות, בחברתם של אריסטוקרטים ואנשי חצר המלכות. הוא בחן את 'גן החיות' הממלכתי בעין חודרת, ותיאר אותו בספרו. הוא השתמש בשמות בדויים של אנשים מפורסמים בחצר המלכות. בפריז פורסמו 'מפתחות' שלפיהם ניתן היה לזהות את הדמויות המקוריות. לה ברייר מחה על כך ואמר שכל דמיון בין דמויותיו ואנשים מסוימים הוא מקרי לחלוטין; איש לא האמין לו, והוא הפך לאדם מפורסם. ב- 1693 נבחר לאקדמיה הצרפתית. לה ברייר, שנשאר רווק כל חייו, מת ב-1696 לאחר שני התקפים של שבץ מוחי, אך במשך זמן רב רווחו שמועות שהורעל.
ג'ירף
ג'ירף או בשמו העממי ג'ירפה (שם מדעי: Giraffa) הוא סוג פרסתן מעלה גירה ממשפחת הג'ירפיים, הכולל ארבעה מינים. הג'ירף נחשב לחיה היבשתית הגבוהה בעולם.
מאפיינים
לג'ירף רגליים וצוואר ארוכים מאוד. גובה כתפיו כ-3 מטרים מעל הקרקע וגובה ראשו כ־5.3 מטר מעל פני הקרקע. צבעו חום-צהוב עם כתמים כהים וגדולים. צבע זה משמש לו בתור הסוואה מאויביו. ראיית הג'ירף חדה, והוא מיטיב לרוץ ולהימלט מאויביו במהירות של עד 60–65 קמ"ש. במצחו בין שתיים לחמש קרניים. בכל רגל של הג'ירף קיים זוג אצבעות אחד בלבד. כמו אצל כמעט כל היונקים, גם לג'ירף יש שבע חוליות צוואר, רק שבמהלך האבולוציה הן התארכו מאוד.
הג'ירף ניזון מעלים, אותם הוא קוטף בעזרת הלשון הארוכה שלו, ובדרך כלל חי בעדרים, בערבות אשר באפריקה. משך ההיריון של הג'ירפה הוא כ-15 חודשים, ובסופו נולד גור אחד; מקרה של תאומים אפשרי, אך נדיר ביותר. תוחלת החיים המקסימלית היא כ-30 שנה. ג'ירפות החיות בשבי מגיעות לגיל 28 בממוצע.
על פי מאמר, שפורסם בכתב העת Mammal Review באוגוסט 2021, על ידי חוקרים מאוניברסיטת בריסטול, אנגליה, ירדו מספרי הג'ירפות ב-40% מאז 1985, ונכחדו כבר משבע מדינות.
האיגוד הבינלאומי לשימור טבע (IUCN) סיווג אותן בקטגוריית "מין פגיע".
מינים
המינים של הג'ירף הם:
בעבר היה מוסכם כי קיים מין אחד של ג'ירף, הג'ירף המנומר, הכולל מספר תת-מינים (בין שישה לתשעה). עם זאת, בסוף 2007 התפרסם מחקר שהראה כי לפחות ארבעה מתת-המינים של הג'ירף אינם מתרבים ביניהם (כלומר, ג'ירף מתת-מין אחד לא יזדווג עם ג'ירף מתת-מין אחר). קריטריון הרבייה בין האוכלוסיות הוא קריטריון מקובל להפרדה בין מינים, ולכן מסקנת המחקר היא כי קיימים ארבעה מינים שונים של ג'ירפים.
מאפיינים פיזיים
גובהם של זכרי הג'ירף נע בין 4.3–5.7 מטרים (מקצות הרגליים עד לקצות הקרניים), ומשקלם נע בין 700 ל-1,500 קילוגרמים. הנקבות נמוכות מהזכרים בכשישים ס"מ, וגם משקלן נמוך מזה של הזכרים. שני הזוויגים הם בעלי קרניים עשויות סחוס קשה, אך הקרניים של הנקבות קטנות יותר מאלו של הזכרים. אצל הזכרים עשויים להתפתח עם הגיל מרבצי סידן היוצרים בליטות על הראש. הבליטות עשויות לשוות לג'ירפים הזכרים מראה של שלוש קרניים נוספות.
לבם של הג'ירפים מגיע למשקל של עשרה קילוגרמים ולאורך של שישים סנטימטרים, ועליו לספק לחץ דם הגדול פי שניים מלחץ הדם של יונק גדול ממוצע, וזאת על מנת לשמור על זרימת דם תקינה למוח. מכיוון שהרגליים של הג'ירף ארוכות מצווארו, הוא נאלץ לפשק את רגליו בפישוק רחב כאשר הוא רוצה להרוות את צמאונו. עובדה זו יוצרת בעיה כפולה: כאשר הוא רוכן קדימה לשתות, מוח הג'ירף עלול לקבל זרם גדול מדי של דם; כאשר הוא מתרומם חזרה, זרם הדם קטן באופן משמעותי. בשני המקרים עלול הג'ירף לאבד את הכרתו. לכן, מפותחות בג'ירף שתי מערכות לוויסות הדם: כאשר הוא מתכופף, זרם הדם ממותן על ידי מערכת מורכבת של שסתומים המווסתים את כמות הדם המגיעה למוח; כאשר הוא מתרומם, מערכת המכונה בשם "רשת פלאים" (Rete mirabile) פועלת כמעין בולם זעזועים, ומונעת גם כן אובדן הכרה. לחץ הדם האופייני לג'ירף, שהוא גבוה מאוד יחסית ליונקים, מחייב את הג'ירפים להיות בעלי כלי-דם עבים במיוחד.
התנהגות
נקבות הג'ירף חיות בקבוצות המונות כתריסר פרטים, ולעיתים מספר זכרים צעירים. אלו האחרונים נוטים לחיות בקבוצות "רווקים", והזכרים הבוגרים חיים בבדידות. זכר אחד עשוי להזדווג עם מספר נקבות, ולאו דווקא עם נקבה אחת. בדרך זו, מספר מועט של זכרים בוגרים בעדר מעברים את כל הנקבות הפורות בו. פוריות הנקבות נקבעת על ידי הזכרים על ידי טעימת השתן שלהן, בתהליך רב-שלבים (flehmen response) בו בודקים הזכרים אם הנקבה נמצאת בתקופת הייחום.
משך ההיריון של הנקבה נע בין 14 ל-15 חודשים, בסופם היא ממליטה ולד אחד בלבד. תהליך הלידה מתבצע בעמידה, והשלייה נקרעת לרוב עם נפילתו של הוולד לקרקע. גובהם של הגורים בעת היוולדם נע בין 1.8 ל-2 מטרים. בתוך 20 דקות יוכלו הגורים לעמוד על רגליהם ולינוק מאמם, ובתוך מספר שעות יהיה ביכולתם לרוץ ולהתרוצץ, כך שלא יהיה הבדל בין התנהגותם להתנהגותם של גורים בני שבוע. עם זאת, בשבועיים הראשונים לחייהם הם מבלים את מרבית זמנם ברביצה על הקרקע לצד אמם ששומרת עליהם. בעוד שאריות ותניני היאור הם הטורפים היחידים התוקפים את הג'ירפים הבוגרים, גורי הג'ירף יכולים להיות טרף קל גם לנמרים, לצבועים ולזאבים טלואים. לפי מספר השערות, הנקודות המצויות על עורם של הגורים משמשות כמעין הסוואה. רק כ-25 עד 50 אחוזים מגורי הג'ירף מגיעים לבגרות; תוחלת החיים שלהם בטבע נעה בין 20 ל-25 שנים, ול-28 שנים בממוצע בשבי.
מדי פעם ניתן לראות את הזכרים מנגחים את הצוואר (Necking) שלהם זה בזה. להתנהגות זו יש מספר מטרות. אחת ממטרות האלה היא מאבקים. קרבות-צוואר אלו עלולים להיות קטלניים, אך לרוב הם לא גורמים לנזק רב. חוזקו של צוואר נמדד על ידי אורכו ועל ידי משקל ראש הג'ירף. במילים אחרות, ככל שצוואר של ג'ירף ארוך יותר, וככל שמשקל ראשו רב יותר, כך יוכל הג'ירף להפעיל כוח רב יותר באמצעות הצוואר. במחקר שנערך, נמצא כי זכרים שמצליחים יותר בקרבות הצוואר זוכים להזדווג עם נקבות מיוחמות במידה רבה יותר, כך שייתכן שאורך הצוואר הרב הוא תוצר של תהליך ברירה זוויגית.
פרט לקרבות, ניגוח הצווארים נועד גם למטרות מיניות והבעת חיבה. כך, שני זכרים יתעסקו זה בצווארו של זה, עד שלבסוף האחד "יטפס" על השני והללו יקיימו יחסי-מין. יחסים הומוסקסואליים נפוצים יותר מהיחסים ההטרוסקסואליים בקרב זכרי הג'ירף. באזור מסוים תועד כי 94% מיחסי המין במקום היו הומוסקסואליים. לרוב, אחוז היחסים ההומוסקסואליים נע בין 30 ל-75. לעומתם, הנקבות מקיימות יחסים כאלו רק לעיתים רחוקות - באחוז בודד מהמקרים.
הג'ירף נוהג לנקות את פניו מחרקים שעולים עליהם בעזרת לשונו הארוכה.
בעבר שיערו כי הג'ירף הוא חיה אילמת; אולם, על אף שהוא לרוב שקט, מספר ג'ירפים נשמעו נוהמים, מחרחרים ופועים. כמו כן, מחקר שנעשה הראה כי הג'ירפים מתקשרים באמצעות קולות תת-שמעיים ("אינפרה-סאונד", קולות המופקים בתדירות הנמוכה מ-20 הרץ). ג'ירפות בלהקות מתקשרות בצלילים גבוהים מעט יותר, 90 הרץ - צלילים שנשמעים לאוזן האדם, בהתקבצן בשעות הערב.
החוקרים, זואי מולר וסטפן האריס מאוניברסיטת בריסטול שבבריטניה ב-2021, מצאו הוכחות, שנקבות הג'ירפות חיות גם בבדידות, וגם בקבוצות של 3 דורות, שומרות על יחסים ארוכי טווח עם נקבות אחרות ועם הצאצאים שלהן, כאשר המבוגרות דואגות לגורים, ואף מתאבלות על מוות של תינוק שלא שלהן, והזכרים מתייחסים בעיקר לאימהות שלהם. לדברי מולר, הבנת התנהגותן של הג'ירפות בחיים במערכות חברתיות מורכבות, ובחברות מטרנליות (חברות בהן הנקבות מובילות) יעזור בשימורן.
תזונה
הג'ירף ניזון מעלי עצים גבוהים, והוא מעדיף לרוב עצים מהסוג מימוזה (Mimosa) או עצי שיטה. למרות התנהגותם הצמחונית, לעיתים נצפים ג'ירפים שמלקקים עם לשונם בשר או עצמות, כדי לקבל מלחים הנמצאים בעצמות. באפריקה הדרומית, הג'ירפים אוהבים את עצי השיטה, ובמיוחד את השיטה שעירת-התרמיל (Acacia erioloba), עד כי הם בעלי לשון ושפתיים המותאמים במיוחד לקוצי השיטה.
מקור שמו
בעבר נקרא הג'ירף באנגלית "camelopard", מכיוון שיוחסו לו תכונות של גמל (Camel) ונמר (Leopard) – ובעברית "גמל נמרי" או שמות דומים. כך למשל פרסם דוד שמעוני סיפור בחרוזים המספר "איך בא לעולם הגמל הנמרי".
עם הזמן נתקבל יותר השם ג'ירף – ההגייה האיטלקית למילה הערבית الزرافة, זראפה. ייתכן ומקור המילה הערבית הוא במילה הפרסית زرناپا (זרנאפא) – הלחם בסיסים של המילה زرنا (זרנא) שמשמעותה היא סוג של חליל ושל המילה پا (פא) שמשמעותה היא רגל. אפשרות נוספת היא שמקור המילה בערבית הוא בשפה אפריקאית.
הג'ירפה ביהדות
הג'ירפה מעלת גרה ומפריסת פרסה שסועה, ומכאן שלפי המקרא היא בעל חיים טהור.
בשנת 2003, ערך צוות מחקר שני ניתוחים בג'ירפות בספארי, בשיתוף עם רבנים, והתוצאות הוכיחו שמדובר בחיה כשרה. גם בדיקת חלב הג'ירף הראתה כי הוא מתגבן, תכונה הקיימת בחיות כשרות בלבד, כמו כן, נערך מחקר לעיבוד העור של הג'ירפה לטובת ספרי תורה, תפילין ומזוזות.
זיהויו עם ה'זֶמֶר' המקראי
המתנגדים לזיהוי זה טוענים שהוא לא סביר מכיוון שאין ממצאים ארכאו-זואולוגיים להימצאות הג'ירף בארץ ישראל בתקופות היסטוריות. מחקר שנעשה בשנת 2011 על ידי פרופ' גיא בר-עוז ופרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן בחן את כלל שרידי בעלי החיים שנמצאו ב-133 אתרים מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל ועד לתקופה הפרסית. על פי מחקר זה, בעל החיים "זמר" איננו ג'ירף אלא עז הבר.
לאופר תעופה ג.ה.י
לאופר תעופה - GHI בע"מ (Laufer Aviation-GHI) היא חברה ישראלית העוסקת במתן שירותי קרקע לחברות תעופה הפועלות בישראל. השירותים מסופקים למגוון חברות התעופה והטיסות - טיסות נוסעים (סדיר ושכר), טיסות מטען, טיסות / מטוסים פרטיים, טיסות צבאיות, טיסות דיפלומטיות. לאופר תעופה ג.ה.י היא חברת בת של חברת ממן - מסופי מטען וניטול.
החברה מספקת שירותיי קרקע לחברות תעופה בכל נמלי התעופה בישראל. עיקר פעילות החברה מתבצע בנמל התעופה בן-גוריון. ובנמל התעופה רמון הנמצא בדרום ישראל.
החברה מספקת את השירותים הבאים:
בשדה התעופה רמון, החברה מספקת בנוסף לרשימה מעלה גם ציוד קרקע לטיפול במטוסים כגון מדרגות, רכבי פריקה/ העמסה, רכבי ניקיון שירותים ומיי שתייה). הציוד הנוסף משמש למתן שירותיי פריקה/ העמסה, ניקיון תא הנוסעים והצוות, טיפול בכבודת הנוסעים ומיונם.
בבעלות החברה, מספר חברות בת:
היסטוריה
בשנת 2007 התמזגה לאופר עם חברת GHI ליצירת חברת Laufer Aviation-GHI.
בשנת 2011 החברה זכתה בהסמכת איגוד חברות התעופה - יאטא בתקן הבטיחות ISAGO. לאופר תעופה תעופה הייתה הראשונה הישראל בקבלת הסמכה זו שמבוקרת ונבחנת כל שנתיים מחדש.
בשנת 2019 החברה שירתה יותר מ־7 מיליון נוסעים בשנה היוצאים את ישראל באמצעות כ־26,000 טיסות בחברות תעופה המיוצגות על ידי לאופר תעופה בכל נמלי התעופה הבינלאומיים הפועלים בישראל.
מאוריסיו מאקרי
מאוריסיו מאקרי (בספרדית: Mauricio Macri; נולד ב-8 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה בשנים 2019-2015. מאקרי הוא יושב ראש מפלגת PRO ובעבר כיהן כראש עיריית בואנוס איירס. כיהן כנשיא קבוצת הכדורגל בוקה ג'וניורס וכחבר הקונגרס הלאומי הארגנטינאי. הוא מהנדס אזרחי בהכשרתו.
ביוגרפיה
מאקרי נולד בטנדיל שבפרובינציית בואנוס איירס, בן לאיש עסקים איטלקי שהיגר לארגנטינה והפך לאחד מעשירי המדינה. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטה הקתולית של ארגנטינה, עבד בחברת הבנייה המשפחתית ובסיטיבנק. הוא כיהן כסגן נשיא וכנשיא יצרנית המכוניות הארגנטינאית "סבל". ב-24 באוגוסט 1991 נחטף באישון לילה מביתו על ידי כנופיה של יוצאי המשטרה הפדרלית וסוכנות הביון הארגנטינאית, הוא הוחזק במשך 14 יום בתיבה קטנה במרתף, עד ששוחרר לאחר תשלום כופר על ידי משפחתו. בשנים 1995–2007 כיהן כנשיא קבוצת הכדורגל בוקה ג'וניורס. בתקופתו זכתה הקבוצה שש פעמים באליפות הליגה, ארבע פעמים בגביע ליברטדורס, פעמיים בגביע הביניבשתי ובתארים נוספים.
מאקרי החל את דרכו בפוליטיקה כשייסד את מפלגת "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ב-2003. הוא התמודד במסגרתה על ראשות עיריית בואנוס איירס אך נוצח בסיבוב השני של הבחירות. ב-2005 ייסד את מפלגת "הצעה רפובליקנית" (PRO) ונבחר לנציג העיר בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. ביוני 2007 ניצח בבחירות לראשות עיריית בואנוס איירס כשזכה לרוב של כ-61% בסיבוב השני. ב-2011 ניצח בבחירות לכהונה נוספת.
ב-2015 התמודד לנשיאות ארגנטינה בראש הברית הפוליטית "קמביימוס" (Cambiemos), קואליציית ימין-מרכז שכוללת את מפלגתו, את מפלגת "איחוד אזרחי רדיקלי", את מפלגת "קואליציה אזרחית ARI", ועוד מפלגות קטנות רבות. בסיבוב הראשון זכה ב-34% מהקולות, ובסיבוב השני התמודד מול מועמד מפלגת השלטון ומושל פרובינציית בואנוס איירס, דניאל סיולי, וזכה ב-51.4% מהקולות. הוא הושבע לתפקיד הנשיא ב-10 בדצמבר 2015.
עם כניסתו לתפקיד החל מאקרי בביצוע שינויים מקיפי לכת בתחום הכלכלי: בוטל הפיקוח על שער הפסו, הורד שיעור מס ההכנסה, מונה נגיד חדש לבנק המרכזי והובטחו מקורות מימון לארצו מקבוצת בנקים בינלאומיים למימוש התוכניות הכלכליות.
מאקרי נשוי בפעם השלישית, הוא אב לשלושה ילדים בוגרים מרעייתו הראשונה ולילדה נוספת מרעייתו השלישית.
עמדותיו
בתחום יחסי החוץ ציין מאקרי שבכוונתו לבטל את הברית הפוליטית עם ונצואלה ולפעול להוציאה מגוש המרקוסור על רקע הפרת זכויות האדם של משטר ניקולאס מאדורו. הוא ציין כי יכונן ברית אסטרטגית עם ברזיל ויחזק את הקשרים עם מדינות אמריקה הלטינית המתונות יותר, חברות הברית הפסיפית: מקסיקו, צ'ילה, קולומביה ופרו. כמו כן ציין כי בכוונתו לחזק את יחסי ארגנטינה-ארצות הברית, להפחית את הרטוריקה האנטי-אמריקאית שהייתה נהוגה במדינה ולפעול יחד עמה במלחמה בסמים. בנושא יחסי ארגנטינה-הממלכה המאוחדת ציין כי בכוונתו למתן את העוינות סביב המחלוקת על איי פוקלנד. בתחום יחסי איראן-ארגנטינה ציין כי בכוונתו לבטל את כוונתה של קודמתו, כריסטינה קירשנר, להקים ועדה משותפת עם איראן "לחקר האמת" של הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. עם כניסתו לתפקיד מומשה הבטחה זו. בתחום יחסי ארגנטינה–ישראל שוחח מאקרי לאחר בחירתו עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, והבטיח כי יחסה של ארגנטינה לישראל ישתנה מעתה לחיוב, וכי שיתוף הפעולה בין שתי המדינות צפוי להתרחב. הוא מינה את סרחיו ברגמן לשר בממשלתו.
בתחום כלכלת הפנים תומך מאקרי בכלכלה חופשית יותר הכוללת מדיניות תמיכה בעסקים פרטיים וביטול הפיקוח על מטבע החוץ. עם זאת, ציין כי יותיר בבעלות ממשלתית את חברת התעופה הלאומית אארולינאס ארחנטינס, וכן את חברת האנרגיה YPF.
במסגרת קמפיין הבחירות לנשיאות הציג את תוכנית "אפס העוני" שמטרתה לפתור את בעיית 14 מיליון העניים במדינה. על פי התוכנית תורחב התמיכה של הביטוח הלאומי לילדים ולקשישים ויינתנו מיליון משכנתאות מסובסדות על מנת להבטיח מגורים בטוחים לכל. תוכנית נוספת שהציג עוסקת בפיתוח כלכלי של אזור צפון ארגנטינה, האזור הנחשל יותר במדינה. תוכנית זו כוללת השקעה של כ-16 מיליארד דולר בתשתיות, בנייה של מאות אלפי יחידות דיור ומתן הטבות מס ותעסוקה.
מסמכי פנמה
שמו של מאקרי עלה במסגרת פרשת מסמכי פנמה באפריל 2016. מן המסמכים עולה כי בין השנים 1998–2009 הייתה בבעלותו ובבעלות משפחתו חברה באיי בהאמה, ומאקרי לא הצהיר על נכסים אלו בזמן היותו ראש עיריית בואנוס איירס. בתגובה טען דוברו כי הוא לא היה בעל נכסים בחברה אלא רק חבר במועצת המנהלים.
המכון הלאומי לכינויי מקור
המכון הלאומי לכינויי מקור (בצרפתית: L'Institut national de l'origine et de la qualité; בראשי תיבות: INAO) הוא ארגון צרפתי הממונה על הסדרתם של מוצרי תוצרת חקלאית ביחד עם חוק האיחוד האירופי של המעמד הגאוגרפי המוגן (Protected Geographical Status; בראשי תיבות: PDOs). הוא באחריותה של ממשלת צרפת, כחלק ממשרד החקלאות. הארגון נוסד ביחד עם הברון פייר לה רואה, יצרן יין שאטונף-די-פאף.
כינוי מקור מבוקר (Appellation d’origine contrôlée; בראשי תיבות: AOC), הוא המונח הצרפתי המקביל למונח PDOs של האיחוד האירופי ונקבע בהתאם לחוקים אותם קבע המכון הלאומי לכינוי מקור. מכיוון שמטרתו העיקרית היא לפקח על שימוש לא נאות בשמות המוצרים, אחת ממשימותיו העיקריות היא לתחום את יצור המוצרים. עבור יינות הוא מפקח על הכרמים, אולם הארגון גם מסדיר את מקומות ותהליכי ייצורם ויישונם.
היסטוריה
פיקוח ממשלתי על המוצרים החל עם החוק שנקבע ב-1 באוגוסט 1905, שהעניק לממשלה את הסמכות להגדיר את גבולות הייצור של מוצרים חקלאיים מסוימים. בתחילה, לא נועדו האפלאסיונים (האזורים המפוקחים) לקביעת איכות המוצר ולא הצליחו לפתור את הבעיה של תפוקת יתר של היין, בעיה שממשיכה עד עצם היום הזה.
בניסיון לפתור את הבעיות של תעשיית היין, הוקם המכון לפי צו מ-30 ביולי 1935, על-מנת לשלוט על כל ההיבטים המנהליים, המשפטיים והמקצועיים של הפיקוח על האפלאסיון. בתחילה תיפקד המכון כמועצה יותר מאשר מכון. חוקי כינויי המקור המבוקר הראשונים נקבעו ב-1936, ורוב היינות הקלאסיים מבורדו, בורגון, שמפניה ועמק הרון קיבלו את תקנות כינוי המקור המבוקר הראשונות שלהם לפני תום שנת 1937.
ב-1990, ההצלחה הכלכלית של האפלאסיונים הובילה את הפרלמנט לקבוע חוק ב-2 ביולי שירחיב את כוחו של המכון לכל המוצרים החקלאיים.
ב-1 בינואר 2007, שינה המכון את שמו ל"המכון הלאומי למקור האיכות" (Institut National de l'Origine et de la Qualité) והוא גם מפקח על הקטגוריות האורגנית ותווית הרוזה. למרות שהשם שונה הוא שמר על ראשי התיבות INAO בהם ידוע המכון.
עץ ועלה
עץ ועלה (באנגלית: Tree and Leaf) הוא ספר קצר מכתביו של ג'ון רונלד רעואל טולקין. בגרסתו הראשונה, שיצאה לאור ב-1964, כלל הספר מסה הנקראת "על סיפורי פיות" וסיפור הנקרא "עלה של קטנוני". הן המסה והן הסיפור כבר פורסמו בכתב קודם לכן. במהדורה של "עץ ועלה" שיצאה ב-1988 נוספה למסה ולסיפור גם הפואמה "מיתופיה" (בעברית: שיר המיתוס). המכנה המשותף לטקסטים שקובצו בספר הוא התייחסותם לשיטתו של טולקין בנושא הספרות הבדיונית, שאותה הוא מכנה "בריאה משנית".
על סיפורי פיות
המסה "על סיפורי פיות" נישאה לראשונה כהרצאה ב-1939, והתפרסמה בדפוס בקובץ מסות ב-1947. הגרסה שהתפרסמה ב"עץ ועלה" שונה במקצת.
במסה מדבר טולקין על "סיפורי פיות" ומגדיר איזה סיפורים מוגדרים כ"סיפור פיות אמיתי" ואיזה סיפורים אינם כאלה. הוא מנסה להבין מה המקורות שלהם, וכיצד הם נוצרים. הוא מתייחס למוסכמה לפיה "סיפורי פיות" שייכים לילדים בלבד, וטוען שהיא שגויה ומקורה ב"תאונה היסטורית". בנוסף, מדברת המסה על תפקידם של סיפורי הפיות, ומסבירה כי אלו נועדו ל"בריחה" (שטולקין מכנה "אסקפיזם חיובי") מהכיעור של העולם.
במסה זו טבע טולקין לראשונה את המושג "פנטזיה", והיא המקור לספרות המכונה כיום בשם זה. אפשר לראות במסה באופן ברור כיצד לדעותיו של טולקין יש זיקה עמוקה לרעיונות נוצריים.
מספר סופרים הושפעו מרעיונותיו של טולקין המובאים במסה. דוגמה לכך אפשר לראות בספר "הסיפור שאינו נגמר" של מיכאל אנדה.
"עלה של קטנוני"
"עלה של קטנוני" פורסם לראשונה ב-1945 בכתב עת.
בסיפור קצר זה מספר טולקין על אדם ששמו "קטנוני", שכל חייו עובד רק על ציור ענק של עץ. הוא נפטר, ומגיע לאחר מכן למעין "גן עדן" שהוא בעצם הציור שצייר.
בסיפור זה באה לידי ביטוי אמונתו של טולקין בדמיון כ"בריאה שנייה" - הכוח ליצור שנתן הבורא לאדם. סיפור זה משופע בסממנים נוצריים מובהקים, בעיקר בתיאור החיים שלאחר המוות.
היו שראו בסיפור כעין אוטוביוגרפיה של טולקין.
"מיתופיה"
פואמה זו נכתבה במקור כתגובה לטענתו של ק. ס. לואיס (שהיה ידידו של טולקין) ש"מיתוסים הם שקרים, גם אם 'מופרחים מבעד לכסף'".
בפואמה מרחיב טולקין את טענתו שהאדם בסיפוריו בורא עולם ממשי, ולכן מיתוסים אינם שקר, אלא בריאה שהאדם בורא. הוא מדבר שוב על ה"אסקפיזם החיובי", ומעביר ביקורת על אנשים שרואים בעולם "מדעי" עולם אמיתי יותר מאשר עולם בו לכל דבר יש פירושים רבים.
לקריאה נוספת
דני אורבך- "עמוקה קהאזאד דום ותהומות רבים לה - הפילוסופיה הטולקינאית"
למידה משולבת מחשב
למידה משולבת מחשב (נקראת גם לימוד באמצעות המחשב האישי, למידה מתוקשבת או למידה מתוּוכת מחשב) היא צורת למידה בה מסתייעים במחשב בתהליך הלמידה.
השימוש בלמידה משולבת מחשב לצורכי חינוך מצריך הקנייה של מיומנויות הקשורות לאוריינות מדיה.
פעילות הלמידה המתוקשבת
עם ההתקדמות של טכנולוגית המחשב, המחשוב החל לקבל תפקיד חשוב בחינוך.
אחת מצורות הלמידה היא ה-cmc, כלומר למידה משולבת מחשב. זו צורת למידה בה לומד מסתייע במחשב בתהליך הלמידה. (אין לבלבל בין תחום זה, שבו האדם הוא הלומד, והמחשב מסייע לו בכך, ובין למידה חישובית, שבו המחשב הוא הלומד). שיטה זו של למידה נמצאת בשימוש רחב בתחום ההשכלה הגבוהה ובמחלקות ההדרכה וההכשרה של ארגונים. אבל עדיין לא נפוצה מספיק במסגרות החינוך של גילאי גן–י"ב (המכונה קבוצת גילאי ה–K12). תחת המושג CMC ניתן למצוא מגוון של פעילויות, החל במקרה בו יש מחשב בודד בכיתה, והמורה מאפשרת לתלמיד שסיים את מטלותיו, או לחלופין לתלמיד הנוטה להפריע לשבת מול המחשב ולעסוק בלמידה בקצב התקדמות אישי, וכלה במערך גדול של מחשבים, תוכנות ועזרים המשמשים את מחלקת ההדרכה של חברה גדולה.
בנוסף ללמידה משולבת מחשב, ניתן לראות מגמה של למידה בעזרת טכנולוגיה ניידת. למידה ניידת היא למידה המתבצעת בעזרת מכשירים ניידים חכמים כגון: סמארטפון, טאבלט ואייפד. הלמידה הניידת היא אישית, אינטראקטיבית ומאפשרת שיתופיות. בלמידה ניידת מועבר ללומדים מסר כי הלמידה מתקיימת בכל מקום וזמן כאשר הידע עובר ממקום אחד לשני והקשרי הלמידה נוצרים דרך אינטראקציה. ללמידה ניידת יכולת גבוהה להכניס את החוץ פנימה, לשיעור, ולאפשר נגישות גבוהה למידע.
לומדות
במקרים רבים למידה משולבת מחשב עושה שימוש בלומדות. לומדות הן תוכנות מחשב שייעודן הנחלת ידע ותרגולו. הלומדות מיועדות לרוב לתלמיד בודד וניתנות לשימוש בכיתת מחשבים בבית הספר או בבית התלמיד.
דוגמאות לחברות ישראליות המספקות לומדות למערכת החינוך הן המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח), סנונית, לוגל, קופיוטרס, קומפדיה ואדיוסיסטמס. כבר ב-1977 פותחה והותקנה על ידי מט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית) מערכת להוראה בסיוע מחשב בבית הספר בישראל המערכת נקראה תוא"ם (ראשי תיבות של: תרגול ואבחון במחשב). מערכת זו התבססה על אלגוריתם שהוצע על ידי תלמידיו של סקינר ופותחה בגישת הביהביוריזם.
משחקי מחשב
משחקי מחשב מאפשרים להתנסות בלמידה פעילה באופן המסייע להכללה של חומר הלימוד להקשרים נוספים ולמצבים עתידיים.
לימוד באמצעות האינטרנט
האינטרנט היום הוא הסמן הבולט של תקופתנו במהפכת המידע. הטענה הרווחת היא כי לשילוב האינטרנט ככלי בהוראה יש השלכות על שיטות ומטרות הלמידה וההוראה בכיתה והוא עשוי לחולל שינוי מהותי במסגרות הלמידה המסורתיות.
יכולת הגישה למאגרי מידע, לספריות מקוונות, לעיתונים ברשת, למוזיאונים וירטואליים, ולאתרים לימודיים באינטרנט עשויה למלא תפקיד מרכזי בתהליכי למידה. אפשרויות התקשורת החדשות שמעמיד האינטרנט לרשות מורים ותלמידים מאפשר סוגים חדשים של אינטראקציות לימודיות.
מקובל להתייחס למושג כאל למידה מרחוק באמצעות האינטרנט או האינטראנט (ה-E מהמילה Electronic), כלומר שכאשר נפגשים לימוד מבוזר ותקשורת המחשבים - מדברים על e-learning.
לימוד באמצעות E-learning כולל מגוון אפשרויות של שילוב האינטרנט בהוראה ובלמידה, החל בלמידה פנים אל פנים (בכיתה) הנעזרת בדפי Web של אתרים תומכים או בדואר אלקטרוני. למידה באמצעות צ'אט או קבוצות דיון ועד ללמידה מרחוק ללא פגישות כלל, הנעזרת באותם אמצעים. בשנים האחרונות התווספו ועידת וידאו, Web TV, היכולים להיות משולבים ב E-Learning או לעמוד בפני עצמם.
כלומר, E-learning הוא לימוד מבוזר נתמך מחשב המקושר לאינטרנט. מושג נוסף בעל משמעות זהה לתיאור פעילות זו הוא Online Learning (או online education) וכן למידה שיתופית מקוונת (Collabotative Learning).
יתרונות
ניתן להשתמש בסביבה ממוחשבת ובטכנולוגיה ניידת באופן יעיל לצורך מדידה והערכה בחינוך פורמלי ופיתוח של כלים חדשים לצורכי למידה. בשימוש בטכנולוגיה זו, לצורכי לימוד, ניכרים היתרונות הבאים:
חסרונות
בעולם המחקר נבדקות בשנים האחרונות השפעותיה של הגברת "זמן המסך" בו תלמידים חשופים יותר ויותר למחשבים במקום ספרים או הוראה פרונטלית. למשל, חלק מהמחקרים מצביעים על כך שישיבה מול מחשב מפחיתה את תנועתיות הילדים והפעילות הגופנית, ולפיכך עשויה לפגוע בהתפתחות החושים, בשיווי המשקל ובקואורדינציה; וכן נטען כי העבודה מול מחשב מפחיתה את רמת האינטראקציה הבינאישית עם המורים והתלמידים האחרים, ועשויות להיפגע יכולות הוויסות הרגשי והאמפתיה. עם זאת, המחקר עדיין בחיתוליו בבדיקת השפעות הלמידה משולבת מחשב, ונדרשים עוד מחקרים נרחבים רבים לבירור השפעות אלו.
חסרונות נוספים של למידה בעזרת מחשב ושל למידה ניידת הם:
ארונאצ'ל פרדש
ארונאצ'ל פרדש (Arunachal Pradesh; הינדית: अरुणाचल प्रदेश) היא הצפונית ביותר מבין שבע המדינות הקטנות ("שבע האחיות") של צפון-מזרח הודו. היא חולקת את גבולותיה עם מיאנמר (בורמה) במזרח ועם בהוטן במערב, וגבולה הצפוני מותווה מול הרפובליקה העממית של סין ב"קו מקמהון" (שהיה בעבר הגבול עם טיבט). היא גובלת גם במדינות ההודיות אסאם בדרום ונאגאלנד בדרום-מזרח.
היסטוריה
כלים מן התקופה הנאוליתית נמצאו באזור ארונאצ'ל פרדש מעידים על כך שאנשים חיו באזור זה למשך 11,000 שנים לפחות. ההיסטוריה של ארונאצ'ל פרדש בתקופה הפרו-מודרנית אינה ברורה מאוד. מסורות שבעל פה מעידות על מוצא התושבים המקומיים מצפון טיבט. השבטים המקומיים היו אוטונומיים יחסית עד עצמאותה של הודו בשנת 1947.
בשנים 1913–1914 נפגשו בהודו נציגים של סין, טיבט ובריטניה בתיווכו של הנרי מקמהון על מנת לשרטט את הגבולות באזור בין הודו הבריטית לבין טיבט. לבסוף, לאחר מחלוקות רבות שורטט קו מקמהון. המצב החל להשתנות במחצית השנייה של שנות ה-40, כאשר הודו הפכה לעצמאית והוקמה הרפובליקה העממית של סין. לאחר סכסוכים רבים, נקבע הגבול הבינלאומי באזור. האזור התלקח שוב בשנת 1962, כאשר התרחשה מלחמת הודו–סין. סין פלשה לארונאצ'ל פרדש וכבשה את רובו, אך בשנת 1963 נסוגו שוב לקו מקמהון כתוצאה מלחץ בינלאומי. המתיחות בין הודו לסין נמשכת עד היום.
מחוזות
ארונאצ'ל פרדש מחולקת ל-20 מחוזות.
כלכלה
התוצר המקומי הגולמי של ארנצ'ל פראדש נאמד ב-1.75 מיליארד דולר ב-2012. הענף המרכזי בכלכלה הוא החקלאות. נהוג לגדל באזור אורז, תירס, דוחן, חיטה, קטניות, קני סוכר, זנגביל ושמן. האזור נחשב לאידיאלי גם עבור מטעי פרות.
דמוגרפיה ותרבות
מבחינה אתנית, ארנצ'ל פראדש היא מדינה מגוונת מאוד, והתרבות המקומית משתנה מאזור לאזור. האוריינות עלה בשנים האחרונות, 66.95% (73.69% בקרב הגברים ו-59.57% בקרב הנשים) בשנת 2011 לעומת 54.74% בשנת 2001.
מבחינה לשונית, ארנצ'ל פראדש היא אחד מהאזורים המגוונים ביותר באסיה, עם כעשרות לשונות ואין ספור דיאלקטים.
צ'נאי
צֵ'נַּאי (בטמילית: சென்னை; אנגלית: Chennai) אשר בעבר נודעה בשם מדראס, היא העיר הרביעית בגודלה בהודו ובירתה של מדינת טאמיל נאדו. העיר נמצאת בחוף קורומנדל, בקצה הדרום מזרחי של הודו, לחוף מפרץ בנגל. היא ידועה בחוף העירוני שלה, מרינה ביץ', מן החופים העירוניים הארוכים בעולם. העיר משמשת כמרכז כלכלי בדרום הודו ובולטים בה המגזרים הפיננסיים והתעשייתיים ובמיוחד תעשיית הרכב המרכזת כ-60% מפעילות תעשיית הרכב בהודו.
שם העיר
השם מדראס נגזר מהשם מדראספנטם(மதராசப்பட்டினம்), היישוב שלידו הקימה ב-1639 חברת הודו המזרחית הבריטית את מאחזה המסחרי הראשון באזור. בסמוך למדראספנטם שכן היישוב צ'נהפנטם. במשך השנים התמזגו שני היישובים, אך הבריטים העדיפו את השם מדראספנטם. שם העיר שונה לצ'נאי באוגוסט 1996 בתקופה של רפורמת השמות בהודו, לאחר שנשמעו טענות שמקורו של השם מדראס הוא פורטוגזי.
היסטוריה
ידוע כי במאה ה-1 לספירה הייתה צ'נאי כפר דייגים קטן, סמוך לאזור ששימש כמרכז מנהלי, צבאי וכלכלי. האזור נשלט על ידי ממלכות דרום הודו: פאלווה, אימפריית צ'ולה, אימפריית פנדייה ואימפריית ויג'איאנגר. העיירה מיילפור, היום פרבר במטרופולין, הייתה נמל ראשי של ממלכת פאלווה.
כאשר ספני האימפריה הפורטוגזית הגיעו לאזור ב-1522, הם בנו במקום נמל וכינו אותו סאו טומה, על שם השליח הנוצרי תומאס הקדוש, על בסיס אמונתם שטומא הקדוש הגיע לאזור זה ופעל בו בין השנים 52 ו-72 לספירה. ב-1612 הגיעו ההולנדים לפוליקט, מקום סמוך לצ'נאי, ושם הקימו בסיס של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
ב-22 באוגוסט 1639, יום פרנסיס של חברת הודו המזרחית הבריטית, השיגו הבריטים אחיזה ברצועה קטנה בחוף קורומנדל. באותה עת נשלט האזור על ידי דמרלה ונקאטאדרי נאיאקודו, נייאק (מנהיג) ואנדאוואסי, וזה העניק לבריטים אישור לבנות מפעל ומחסן לשימוש מיזם המסחר הבריטי.
שנה לאחר מכן נבנה מבצר סנט ג'ורג', שהפך במהרה לגרעין שסביבו התפתחה העיר הקולוניאלית. ב-1746 נכבשו מבצר סנט ג'ורג' והעיר מדראס על ידי כוח צרפתי בפיקוד הגנרל מאהה דה לה בורדונה, מושל מאוריציוס, שבזז את מדראס ואת העיירות השכנות.
במלחמת העולם הראשונה הייתה מדראס העיר היחידה בהודו שהותקפה על ידי מעצמות המרכז. היא הופגזה באמצע ספטמבר 1914 על ידי הסיירת הקלה הגרמנית SMS אמדן. ההפגזה פגעה במאגרי דלק וגרמה נזק משמעותי.
לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה ב-1947 הפכה העיר לבירתה של מדינת מדראס, מ-1969 טאמיל נאדו. בשנים 1965-1967 הייתה צ'נאי מוקד מרכזי לתסיסה הטמילית נגד ההינדים.
ב-1996 שונה שם העיר מ"מדראס" ל-"צ'נאי"
באסון הצונאמי 2004 ספגה צ'נאי גל גדול בחופה שגרם לאבדות בנפש ולשינוי בקו החוף של העיר.
כלכלה
צ'נאי היא המרכז הפיננסי והתעשייתי השלישי בגודלו בהודו. הכלכלה בצ'נאי מגוונת והתעשיות העיקריות בה הן: שירותי תוכנה, יצור חומרה, שירותים פיננסים ותעשיית הרכב שהיא הגדולה בהודו ונתנה לעיר את כינויה: "דטרויט של דרום אסיה". בנוסף, צ'נאי היא מרכז ראשי למיקור חוץ מן המערב.
קבוצת ההינדו, בין חברות הוצאה לאור הגדולות במדינה, ממוקמת בעיר ופועלת מאז המאה ה-19.
דמוגרפיה
צ'נאי היא העיר הרביעית בגודלה בהודו. תושביה נקראים "צ'נאייטים". בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית המטרופולין 6.4 מיליון איש. בשנת 2006 היא מנתה 7.3 מיליון איש. צפיפות האוכלוסייה בעיר היא 25,016 איש לקמ"ר, ובמטרופולין 5,847 איש לקמ"ר. צפיפות זו היא בין הגבוהות בערי העולם. כתוצאה מהצפיפות בעיר קיימים בה עומסי תנועה וזאת, למרות שרוב תושבי העיר משתמשים בתחבורה ציבורית.
היחס בין גברים לנשים בצ'נאי עומד על 948 נשים לכל 1,000 גברים, קצת יותר מהממוצע הארצי בהודו של 934 נשים ל-1,000 גברים. 80.14% מהתושבים בעיר יודעי קרוא וכתוב, הרבה מעל הממוצע הארצי בהודו שעומד על 59.5%. 18% מתושבי העיר חיים מתחת לקו העוני. בצ'נאי מדובר ניב מיוחד של טמילית - "מדראס בהשי" – טמילית בשילוב מילים מהשפות אנגלית וטלוגו. כמו כן, קיימות גם קהילות גדולות שדוברות אורדו, מלאיאלאם (כמו יהודי קוצ'ין) וטלוגו.
הקהילה היהודית
ידוע כי בסוף המאה ה-17 ישבה בסנט ג'ורג', חלקה הבריטי של העיר, קבוצת סוחרים יהודים ממוצא פורטוגזי. מהקהילה היהודית שבעיר, שהייתה מרוכזת ברחוב סוחרי האלמוגים (Coral Merchants Street), לא נותר איש.
ג'ונתן וודגייט
ג'ונתן סימון וודגייט (אנגלית: Jonathan Simon Woodgate; נולד ב-22 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל.
קריירה
וודגייט, יליד מידלסברו, הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מידלסברו, אך בגיל 16 עבר ללידס יונייטד בעקבות מחלוקות עם הנהלת המועדון על דרכו העתידית. הוא הוביל את לידס לזכייה בגביע ה-FA לנוער ב-1997, ובנובמבר שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בסגל הבכיר.
ב-1999 הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אנגליה, והיה לשחקן הראשון שנולד בשנות ה-80 ומשתתף במשחק מלא של הנבחרת. אולם, הקריירה שלו בנבחרת לא הייתה רציפה מאותן סיבות שפגעו בקריירת המועדונים שלו.
בשנת 2000 הוא הועמד למשפט ביחד עם חברו למועדון לי בויר בעקבות תקרית מחוץ למועדון לילה שבה סטודנט נפצע באורח קשה. המשפט הראשון בוטל, ובמשפט השני שנערך בדצמבר 2001 זוכה בויר משני האישומים ואילו וודגייט הורשע במעורבות בקטטה ונדון למאה שעות עבודות שירות לתועלת הציבור. התאחדות הכדורגל האנגלית השעתה אותו מהנבחרת, וכתוצאה מכך הוא לא היה יכול להיכלל בסגל לקראת מונדיאל 2002.
בינואר 2003 הוא הועבר לניוקאסל יונייטד תמורת סכום של 9 מיליון לירות שטרלינג. הוא הפגין יכולת טובה בתחילת דרכו שם, אך בעקבות פציעה נאלץ לסיים את העונה בשלב מוקדם מאוד.
באוגוסט 2004 הוא הועבר לריאל מדריד תמורת 13.4 מיליון לירות שטרלינג. היה זה מהלך שהפתיע אנשים אחדים בתחום הכדורגל, בגלל פציעותיו התכופות במועדונים שבהם שיחק, והוא אף היה פצוע בזמן שהמעבר התבצע. הוא לא שיחק כלל בעונתו הראשונה בריאל, וערך את הופעת הבכורה במשחק הליגה מול אתלטיק בילבאו ב-22 בספטמבר 2005. הוא הבקיע שער עצמי והורחק במשחק. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור ריאל בניצחון הבית על רוזנבורג בליגת האלופות ב-19 באוקטובר 2005.
וודגייט היה לשחקן קבוע בהרכב הפותח, ותואר כמנהיג של ריאל מדריד. אולם, הוא נפצע פעם נוספת ולא היה יכול לשחק. וודגייט היה מועמד להיכלל בסגל של נבחרת אנגליה לקראת מונדיאל 2006, אך לא נכלל בו לאחר שעבר ניתוח בגבו. ביולי 2007 הוא דורג במקום הראשון מבין השחקנים הגרועים שהוחתמו בריאל, במשאל שנערך באתר האינטרנט של העיתון דיאריו מארקה. הוא קיבל 37.11% מהקולות.
ב-30 באוגוסט 2006 הוא הושאל למידלסברו למשך עונה אחת. וודגייט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק החוץ מול ארסנל ב-9 בספטמבר. במשחקו השני במידלסברו הוא קיבל את סרט הקפטן במקומו של ג'ורג' בואטנג המושעה.