cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן גרטלר
ביוגרפיה
גרטלר נולד למשפחת יהלומנים ישראלים. סבו, משה שניצר, כיהן כנשיא בורסת היהלומים ולימד את נכדו את מקצוע הסחר ביהלומים מלוטשים. אביו, אשר גרטלר, שימש כשוער של מכבי תל אביב.
גרטלר גדל בתל אביב ולמד בתיכון "ליידי דייוויס". לאחר שירותו בצה"ל כמפעיל מחשב, העמיק את תהליך ההתקרבות לדת בו החל כבר לאחר בר המצווה. בהמשך הצטרפה אליו חברתו החילונית ענת, שהייתה דיילת אוויר והשניים נישאו ב-1997. באותה שנה, בגיל 22 ולאחר שקיבל הון ראשוני ממשפחתו, ייסד את חברת “דן גרטלר אינטרנשיונל” (DGI), והחל לסחור ביהלומי גלם ולבצע עסקים שהורחבו עם השנים למדינות רבות, כולל רוסיה, אנגולה, ואנגליה.
במחצית השנייה של שנות התשעים ניסה ללא הצלחה ליזום קניית מכרות בכמה ארצות באפריקה. עיקר עסקיו של גרטלר מתמקדים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שם החלה הפריצה העסקית שלו בתחילת שנת 2000, לאחר שיצר קשרים עם השליט החדש לורן דזירה קבילה, שהעניק לגרטלר זיכיון בלעדי ליצוא יהלומים מקונגו תמורת 20 מיליון דולר. בנוסף סיפק גרטלר לקבילה ייעוץ ביטחוני, בין היתר באמצעות יוצאי צה"ל כאביגדור בן-גל ומאיר דגן.
גרטלר הוא בעל השליטה בחברות הבנייה הקנדיות "Green Park" ו-"Green Mount".
ב-2013 מכר לממשלת קונגו תמורת 150 מיליון דולר את אחת מחברות הנפט שלו במדינה, נסרג'י, אותה רכש ב-2006 מהמדינה תמורת חצי מיליון דולר.
גרטלר הואשם על ידי עמותות וארגונים בקונגו בשוד אוצרות הטבע של המדינה תוך ניצול קשריו עם הנשיא קבילה. דו"ח מאת ועדת הקידמה של אפריקה (APP) טען כי החוזים המוזלים שהשיג גרמו לממשלת קונגו הפסד הכנסות בסך 725 מיליון דולר. בעקבות עסקיו של גרטלר החליטה קרן המטבע הבינלאומית להפסיק את התמיכה הכספית למדינה, המוערכת במיליארדי יורו. גרטלר השיב לטענות כי הרכישות התבצעו בתקופה של חוסר יציבות פוליטית בקונגו, כאשר לא היו כמעט משקיעים שהיו מוכנים להיכנס למדינה.
ב-2017 הודיעה גלנקור כי הסכימה לשלם לגרטלר 960 מיליון דולר כדי להגדיל את הנתח שלה בשני מכרות ענק של קובלט ונחושת בקונגו. בפברואר 2017 מכר גרטלר לגלנקור את חברות הכרייה מוטאנדה וקטאנגה, ב-534 מיליון דולר.
בעקבות תחקיר אודותיו שפורסם בעיתון TheMarker הגיש גרטלר תביעת דיבה נגד העיתון, שבה דרש פיצוי בסך 8 מיליון ש"ח.
בפברואר 2022 הכריזה ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כי היא קרובה לחתום על הסכם עם קבוצת פלורט של דן גרטלר, שבמסגרתו יחזיר מיליארדי דולרים למדינה.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
רכס לואיס (באנגלית: Lewis Range) הוא רכס הרים המהווה חלק מהרי הרוקי בצפון מדינת מונטנה שבארצות הברית, ובקצה הדרומי של פרובינציית אלברטה שבקנדה.
דן גרטלר
פעילות ציבורית
גרטלר הוא תורם קבוע לרשת החינוך "מגדל אור" בראשות הרב יצחק דוד גרוסמן, לארגוני חב"ד ולארגון "מאורות הדף היומי" בראשות הרב חיים דוד קובלסקי. מקורב לאדמו"ר מנדבורנה והיה מקורב לאביו רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, לרבי דוד חי אבוחצירא, ואף היה ממקורביו של הרב אהרן לייב שטיינמן עד למותו ב-2017, כמו כן תרם מיליוני שקלים לקרן לסיוע לחולי איידס.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
הרכס ממוקם בשטח הפארק הלאומי אגמי ווטרטון שבאלברטה, וכן בשטח הפארק הלאומי גליישר שבמדינת מונטנה, וכן בשטח מתחם אזורי הפרא בוב מרשל, שבשטח היער הלאומי פלטהד והיער הלאומי לואיס וקלארק שניהם במדינת מונטנה.
דן גרטלר
פעילות ציבורית
ב-2014 שיפץ את בית הכנסת הגדול בבני ברק לטובת כולל אברכים גדול שהוא מחזיק, בכולל מתקיימים סדרים סביב היממה, והוא מספק לאברכים מלגות חודשיות גבוהות מהרגיל ומענקים מיוחדים לחגים.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
גובה הפסגה הגבוהה ביותר ברכס (בהר קליבלנד) - 3,190 מטרים מעל פני הים (פסגה זו היא הגבוהה בהרי הפארק הלאומי גליישר).
דן גרטלר
חשדות לפלילים
בדצמבר 2017 הטילה ארצות הברית סנקציות על 52 גופים ואנשים שלדבריה פגעו בזכויות אדם ונגועים בשחיתות, בהם גם דן גרטלר. במסגרת ההחלטה הוקפאו נכסיו הנמצאים בתחום השיפוט של ארצות הברית ונאסר על אמריקאים לקיים עמו יחסי מסחר. לפי ההצהרה שפרסם הבית הלבן, גרטלר עשה את הונו באמצעות עסקאות מושחתות בתחום הכרייה והנפט במדינה, בזכות יחסיו עם נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ז'וזף קבילה.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
חלק ניכר מההרים הצפוניים של הרכס מהווים חלק מקו פרשת המים של אמריקה.
דן גרטלר
חשדות לפלילים
ביולי 2017 פורסם כי הרשויות בקנדה חוקרות את התאגיד השווייצרי גלנקור בשל תשלומים של מעל 100 מיליון דולר שהעבירה חברה בתאגיד לחברה שבבעלות גרטלר. על פי החשד, תשלומים אלה שימשו כשוחד לפקידים בקונגו, אך לא הוגש כתב אישום.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
שטחו של הרכס 9,961 קילומטרים רבועים; מהם 27% בשטח פרובינציית אלברטה ו-73% בשטח מדינת מונטנה.
דן גרטלר
חשדות לפלילים
בינואר 2018 פורסם כי ממשלת ארצות הברית פנתה לשווייץ בבקשה לקבל רישומי פעולות בנקאיות של גרטלר. הבקשה נדונה בבית משפט שווייצרי, שהחליט להעביר את הרישומים הפיננסיים לממשלת ארצות הברית. בפסיקת בית המשפט צוין כי בקשת שיתוף הפעולה של האמריקאים עוסקת ב"פשעים חמורים", וכי מחובתה של שווייץ לסייע לחקירה ככל שניתן. לפי הודעת מחלקת האוצר של ארצות הברית, העסקאות למתן רישיונות כרייה שבהן היה מעורב גרטלר הסבו לממשלת קונגו נזק מצטבר של 1.36 מיליארד דולר, בין 2010 ל-2012.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
אורכו של הרכס 127 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום).
דן גרטלר
חשדות לפלילים
חברת "רנדגולד ריסורסס", אחת השותפות העיקריות של גרטלר, קטעה באחת את השותפות העסקית.
רכס לואיס (הרי הרוקי)
גאוגרפיה
רוחבו של הרכס 130 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב).
בשטח הרכס 496 הרים, ו-450 קרחונים.
פסגות גובהות נוספות ברכס, המהוות אף הן חלק מקו פרשת המים, כוללות את: הר סטימסון (שגובהו 3,091 מטרים מעל פני הים), הר ג'קסון (שגובהו 3,064 מטרים מעל פני הים), הר סייה (שגובהו 3,052 מטרים מעל פני הים), הר ההולכים-אל-השמש (שגובהו 2,939 מטרים מעל פני הים), והר מריט (שגובהו 3,047 מטרים מעל פני הים).
בשטח מתחם אזורי הפרא בוב מרשל, מצוי מצוק "החומה הסינית הגדולה" - מצוק המתנשא לגובה של 304 מטרים מעל סביבתו, ואורכו 64 קילומטרים; מצוק זה חוצה את הפארק הלאומי גליישר ממזרח למערב. את המצוק חוצים שני מעברי הרים - מעבר מריאס, ומעבר לוגן.
בשטח הרכס מצויה פסגת טריפל דיווייד (Triple Divide Peak) - הנקודה שבה נפגשים שניים מקווי פרשות המים הראשיים של אמריקה הצפונית, קו פרשת המים של אמריקה וקו פרשת המים הלאורנטינית. הנחלים המתחילים מנקודה זו מגיעים לאוקיינוס השקט, או לאוקיינוס האטלנטי דרך מפרץ מקסיקו, או לאוקיינוס הקרח הצפוני דרך מפרץ הדסון. גאולוגים, מטאורולוגים, אוקיינוגרפים וגאוגרפים רבים מתייחסים לנקודה זו כפסגת ההידרולוגיה של אמריקה הצפונית. זה אינו המקום היחיד על פני כדור הארץ שבו נפגשים שני קווי פרשות מים של אוקיינוסים, כלומר שהנחלים מאזור נקודתי אחד זורמים לשלושה אוקיינוסים שונים. מעמד זה של פסגת טריפל דיווייד הוא הסיבה העיקרית מאחורי הכתרת פארק השלום הבינלאומי ווטרטון-גליישר כ"נזר היבשת" ("Crown of the Continent") של אמריקה הצפונית.
דן גרטלר
חשדות לפלילים
בעקבות הסנקציות התקשה גרטלר להמשיך בעסקיו באפריקה ומחוצה לה. העיצומים סגרו בפניו את המערכת הפיננסית האמריקאית, חברות אמריקאיות מנועות מלעבוד מולו, ושותפים ותיקים מנתקים את קשריהם איתו. תאגיד גלנקור, השותף החשוב ביותר של גרטלר בקונגו, אמור להעביר לו תמלוגים בגובה 200 מיליון דולר בשנתיים הקרובות, אך לא ברור איך וכיצד ההעברה תתבצע. כמו כן פורסם שהיחידה הבריטית לחקירות הונאה חמורות חוקרת עסקאות אחרות של גרטלר בהן, לפי החשד, הוא רכש מכרות מממשלת קונגו במחיר נמוך ממחיר השוק. לפי תחקיר שפורסם בעיתון "הארץ", יחידה זו חוקרת גם חשדות שגרטלר מעורב במתן שוחד לאנשי ציבור ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בינואר 2021, חמישה ימים לפני סיום כהונתו, הפשיר ממשל טראמפ את חשבונותיו של גרטלר. סוכנות בלומברג דיווחה כי ראש המוסד, יוסי כהן, ושגריר ישראל בארצות הברית לשעבר, רון דרמר, השתדלו אצל הממשל בנושא. במרץ 2021 הוחזרו הסנקציות על ידי ממשל ביידן.
ב-11 במאי 2022 שודרו שני הפרקים הראשונים של עונתה השישית של תוכנית הטלוויזיה "זמן אמת", של תאגיד השידור כאן 11, תחת השם "מבצע גרטלר", העוסק בחייו של גרטלר ובפרשיות שסבבו אותו במהלך הקריירה שלו.
חיים אישיים
נשוי לענת, ומתגורר בבני ברק. לבני הזוג שנים עשר ילדים.
בסיס כוכב הקוטב
בסיס כוכב הקוטב (ברוסית: «Поля́рная звезда́») הוא בסיס צבאי רוסי באי וראנגל באוקיינוס הקרח הצפוני, בים סיביר המזרחי לים הצ'וקצ'י. הבסיס נפתח בשנת 2014. וממוקם בכפר הנטוש אושאקובסקויה, אשר אין בו אוכלוסייה קבועה.
הבסיס מנוהל על ידי משרד ההגנה של רוסיה.
תיאור
הבסיס מהווה חלק מקבוצת החוג הארקטי של המחוז הצבאי המזרחי, כאשר ממעוף הציפור ניתן להבחין שלמתחם הבסיס יש צורה של כוכב, וזו הסיבה לשמו.
הרכבה והתקנה של מתחם מינהלי ומגורים, כחלק מהמחנה הצבאי, הושלמה בשנת 2014. מתחם הדיור המנהלי מורכב משני מתחמי דיור עם 34 מודולים. מבנים מעוצבים בצורת כוכב מאפשרים לאנשי הצבא לנוע בחופשיות בתוך המבנה, מה שמגביל את יציאתם לאוויר הפתוח בטמפרטורות נמוכות וקיצוניות.
מתחם הדיור המנהלי כולל אזורי מגורים, מחייה וניהול. יש חדר ספורט, סאונה וחדר פנאי. באי בו נמצא הבסיס פרוסות עמדות מכ"ם ונקודות תעופה.
ג'וליה
{{פירושונים|* ג'וליה (סרט) – סרט דרמה עטור פרסים שיצא ב-1977 אישים:
ראו גם
}}
בילי בראג
סטיבן ויליאם "בילי" בראג הוא זמר, פזמונאי ופעיל שמאל אנגלי. המוזיקה שבראג יוצר משלבת מרכיבים של מוזיקת פולק, פאנק רוק ושירת מחאה, עם טקסטים שעוסקים על פי רוב בנושאים פוליטיים ורומנטיים.
ראשית חייו
בילי בראג נולד בבארקינג ודאגנהאם כאחד מבניהם של דניס פרדריק אוסטין בראג, מנהל מכירות של יצרן כוסות וכובעים, ושל מארי ויקטוריה ד'אורסו, ממוצא איטלקי. אביו של בראג נפטר מסרטן הריאה ב-1976 בגיל 52 כשבראג בגיל העשרה, ואמו נפטרה ב-2011.
בסיום לימודיו בבית הספר היסודי נכשל בבחינות ה"אילוון פלאס", המסדירות לאיזה סוג בית ספר תיכון ישלחו, דבר שמנע ממנו להתקבל בעתיד ללימודים באוניברסיטה. למרות זאת פיתח עניין בשירה כשהיה בן 12, כשהמורה לאנגלית בחר בו להקריא שיר שכתב עבור שיעורי הבית בתחנת רדיו מקומית. את מרצו השקיע החל מקיץ 1974 בלמידה ובאימון של השימוש בגיטרה חשמלית, עם שכנו פיליפ ויג ("ויגי"); הם הושפעו מהלהקות הפנים הקטנות והרולינג סטונז. בלי בראג הושפע גם ממוזיקת פולק ופולק-רוק במהלך שנות ההתבגרות שלו. אמנים כמו סימון וגרפונקל ובוב דילן השפיעו על תחילת הקריירה שלו כיוצר.
בראג הושפע במיוחד מלהקת הקלאש - אותם ראה בהופעה חיה בלונדון במאי 1977, ושנית בקרנבל של רוק נגד גזענות באפריל 1978 - שבעקבותיהם נכנס לראשונה לעולם השימוש במוזיקה ככלי של אקטיביזם פוליטי. חוויית ההופעה והצעידה בקרנבל עזרו לעצב את עמדותיו הפוליטיות השמאליות של בראג, שקודם לכן, לדבריו "העלימה עין" לתופעות של גזענות מזדמנת.
תחילת הקריירה: שנות השבעים והשמונים
בשנת 1977 הקים בראג להקת פאנק רוק ופאב רוק בשם "ריף ראף ו־ויגי" (Riff Raff with Wiggy). הלהקה עברה לפעול בעיירה הכפרית אונדל שבנורת'האמפטונשייר בשנת 1978 כדי להקליט סדרת סינגלים, שלא נחשפו לציבור רחב. לאחר תקופה של הופעות בנורת'האמפטונשייר ובלונדון, חזרו לבארקינג והתפרקו ב-1980. לאחר מכן עבד במספר עבודות מזדמנות, בהן עבודה בחנות תקליטים ברחוב הראשי של בארקינג. בראג, שהתאכזב מקריירת המוזיקה שלו שעוד טרם נסקה, התגייס במאי 1981 לצבא הבריטי כטירון ברגימנט ההוסרים האירים המלכותי של המלכה, חלק מחיל השריון המלכותי. לאחר שלושת חודשי טירונות, השתחרר לביתו תמורת 175 £.
לאחר שובו הביתה חימצן את שערו כדי לסמן תקופה חדשה בחייו והחל להופיע לעיתים תכופות בהופעות מסודרות, אך גם בהופעות רחוב, ברחבי לונדון, כשהוא שר לבדו מלווה בגיטרה החשמלית שלו. שם הבמה שלו באותה תקופה היה "Spy Vs. Spy" (בעקבות רצועת קומיקס באותו שם שמופיעה ב"מד מגזין").קלטות הדמו שהקליט לא התקבלו בתחילה בתעשיית ההקלטות, עד שנכנס, מעמיד פנים שהוא איש תחזוקת טלוויזיה, למשרדו של איש מחלקת טיפוח האמנים בכריזמה רקורדס, פיטר ג'נר. ג'נר אהב את הקלטת שהגיש לו בילי בראג, אך כריזמה רקורדס היו קרובים לפשיטת רגל באותה תקופה, ולא היה להם מספיק תקציב כדי להחתים אמנים חדשים. בראג קיבל הצעה להקליט קלטות נוספות ב-Chappell & Co., וג'נר הסכים לפרסמן כתקליט. האלבום יצא בשם "Life's a Riot with Spy vs Spy" ביולי 1983. זמן מה לאחר מכן שמע את שדרן הרדיו הבריטי ג'ון פיל בשידור אומר כי הוא רעב, ורץ למשרדי ה-BBC עם ביריאני, כך שפיל השמיע שיר מ-"Life's a Riot with Spy vs Spy", אם כי במהירות הלא נכונה (מפני שהאריך-נגן באורך 12 אינץ' נחתך באופן לא שגרתי כדי שיוכלו לנגן בו במהירות 45 סל"ד). פיל התעקש להשמיע את השיר גם בלי האוכל, ומאוחר יותר אף ניגן אותו במהירות הנכונה. כמה חודשים לאחר מכן עברה השליטה בכריזמה רקורדס לווירג'ין רקורדס, וג'נר הפך עצמאי ולמנהלו המוזיקלי של בראג. פקיד העיתונות של סטיף רקורדס , אנדי מקדונלד – שהקים אז חברת הקלטות משלו, "Go! Discs" – קיבל עותק של "Life's a Riot with Spy vs Spy". הוא קנה את הזכויות על האלבום מווירג'ין רקורדס, והוציאו מחדש בלייבל שלו בנובמבר 1983, במחיר הנמוך 2.99 ליר"ש. בערך באותו זמן, אחד ממעריציו המוקדמים, אנדרו קרשאו, שניהל את רדיו אייר בלידס, נשכר על ידי ג'נר לשמש כמנהל סיבובי ההופעות של בראג.
אף על פי שבראג לא הוציאו מעולם כסינגל, רצועת האלבום "A New England", הפכה ללהיט בגרסת הכיסוי של קירסטי מק'קול. גרסת הכיסוי, שלה הוסיפה מק'קול משפט נוסף על הטקסט שכתב בראג, הגיעה למצעד עשרת הגדולים בנובמבר 1983. מאז מותה המוקדם של מק'קול בגיל 41, בראג שר את השיר בהופעותיו בתוספת המשפטים שהוספה מק'קול.
בשנת 1984 הוציא את האלבום "Brewing Up with Billy Bragg", המשלב שירים בעלי תכנים פוליטיים ושירים העוסקים באהבה נכזבת. בשני תקליטיו הראשונים בראג ליווה את עצמו בגיטרה בלבד. שנה לאחר מכן הוציא בראג את האלבום "Between the Wars", מיני-אלבום בעל תכנים פוליטיים. האלבום הגיע לעשרים הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי, ובשלו הופיע בראג בתוכנית "Top of the Pops", כשהוא שר את שיר הנושא.
בשנת 1985 יצא בראג לסיבוב ההופעות הראשון שלו בצפון אמריקה, כשחבר הילדות ויגי הוא מנהל סיבוב ההופעות, ולצידו מופיעה להקת הרוק האנגלית "Echo & The Bunnymen". סיבוב ההופעות החל בוושינגטון די. סי. והסתיים בלוס אנג'לס. באותו סיבוב הופעות, בניו יורק, הציג לראשונה את "Portastack" – מערכת הגברה נעה העומדת בפני עצמה במשקל 35 ליברות (בערך 16 ק"ג), שעיצב עבורו המהנדס קרי ג'ונס תמורת 500 פאונד. נשיאת מערכת ההגברה הייתה למסמלת את בראג באותה תקופה.
בשנת 1986 הוציא את "Talking with the Taxman about Poetry" ("שיחות על שירה עם איש המס"), שהצליח יותר מקודמיו. שם האלבום לקוח משיר של ולדימיר מאיאקובסקי, שגרסה מתורגמת שלו הופיעה בפנים העטיפה של האלבום. ב-1987 הוציא את "Back to Basics", אלבום אוסף שבו שירים משלושת פרסומיו הראשונים: האלבומים "Life's A Riot With Spy Vs. Spy" ו-"Brewing Up with Billy Bragg" והמיני-אלבום "Between The Wars". במאי 1988 הגיעה גרסת הכיסוי שלו ל-"She's Leaving Home" של הביטלס, שבאיי-סייד של הופיעה גרסת הכיסוי של Wet Wet Wet ל-"With a Little Help from My Friends", למקום הראשון במצעד הבריטי. שני השירים מקורם בחידוש של שירי "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" בשם "Sgt. Pepper Knew My Father" ("סרג'נט פפר הכיר את אבי"). גרסת הכיסוי הושמעה רבות ברדיו, והווידאו קליפ הופיע שלושה שבועות רצופים ב-"Top of the Pops"; בשבוע הרביעי הופיע בראג בתוכנית כשהוא שר את גרסת הכיסוי.
בראג הוציא את אלבומו הרביעי, "Workers Playtime", בספטמבר 1988. באלבום זה הוסיף הרכב ליווי: קארה טייווי על פסנתר; דני תומפסון על קונטרבס ומייקי וולר על תופים. הקרדיט על ההפקה הוענק לג'ו בויד ולחבר הילדות ויגי.
שנות התשעים והאלפיים
במאי 1990 הוציא את האלבום "The Internationale" ("האינטרנציונל") בחברת התקליטים קצרת החיים שלו ושל ג'נר "Utility", שהייתה מעין חברת-בת של "Go! Discs", שאליהם היה בראג עוד מקושר. חלק מהשירים היו חזרה לסגנון השירה בליווי גיטרה בלבד, שאפיין את שיריו הראשונים. באלבום הופיע שיר-מחווה לאחד מהמשפיעים ביותר על סגנונו של בראג, בשיר "I Dreamed I Saw Phil Ochs Last Night" ("חלמתי שראיתי את פיל אוקס אתמול בלילה"), שהוא גרסה מעובדת לשירו של ארל רובינסון "I Dreamed I Saw Joe Hill Last Night", שהוא עצמו עיבוד לשירו של אלפרד הייז. אף על פי שהשיר הגיע למקום ה-34 בלבד במצעד הסינגלים הבריטי, בראג תיארו כמשמעותי מאוד בעיניו. אלבומו השישי "Don't Try This at Home" הוקלט בצל מלחמת המפרץ והמלחמה הקרקעית שבאה אחריו, שהשפיעו על הרצועה "Rumours of War" ("שמועות של מלחמה"). אף על פי שבאלבום, שיצא בספטמבר 1991, שירים בנושאים חברתיים, האלבום מתואר יותר כאלבום פופ מסחרי. הסינגל הראשון היה השיר האופטימי "Sexuality", שלמרות הקליפ הנגיש שלו ורמיקס הדאנס שנעשה לו בבי-סייד, הגיע למקום ה-27 בלבד במצעד הסינגלים הבריטי. אחרי האלבום גישש בראג בחברת ההקלטות Chrysalis, אך בסופו של דבר חתם עם "Go! Discs" על עסקה שכללה ארבעה אלבומים תמורת מיליון פאונד; בתמורה הסכים בראג לקדם את אלבומיו בסינגלים ובקליפים. הצליל המסחרי יותר ושיווק אגרסיבי לא השפיעו ממשית על מכירות האלבום, ולאחר סיבוב הופעות ארוך של 13 חודשים בליווי להקה (ה"רד סטראז", בהנהגת ויגי), ותקופת הבראה כפויה מדלקת התוספתן שבה חלה, עזב בראג את "Go! Discs" בקיץ 1992, משלם את יתרת הכסף בחוזה שלו תמורת קבלת הזכויות על שיריו שיצאו בחברת התקליטים.
בראג הוציא לאור את אלבומו "William Bloke" ב-1996, לאחר תקופה שבה עזב את תעשיית המוזיקה כדי לגדל עם בת זוגו ג'ולייט וילס את בנם ג'ק (הבן מוזכר ברצועה "Brickbat": "כעת תמצא אותי עם התינוק, במקלחת"). לאחר המכשור השאפתני שב-"Don't Try This at Home", היה זה אלבום פשוט יותר מבחינה אינסטרומנטלית, והליריקה שלו אישית יותר ואף רוחנית. שם האלבום מתייחס למשורר האנגלי מהמאה ה-18 ויליאם בלייק, שאף מוזכר באחד משירי האלבום.
בערך באותו זמן בקשה נורה גאת'רי (בתו של וודי גאת'רי) מבראג שילחין וישיר כמה משיריו הכתובים, אך הלא מולחנים, שלא אביה. התוצאה היא שיתוף פעולה עם וילקו ונטלי מרצ'נט. הם הוציאו ב-1998 את האלבום "Mermaid Avenue", ואת "Mermaid Avenue Vol. II" בשנת 2000. האלבום הראשון היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום הפולק העכשווי הטוב ביותר. החלק השלישי, "Mermaid Avenue Vol III", ועוקבו "The Complete Sessions" יצאו ב-2012 לרגל יובל המאה להולדתו של גאת'רי. קרע ביחסיו עם וילקו הוביל את בראג להקים להקה, "הבלוקס", שתלווה אותו בהופעות החיות של שירי האלבום. על יצירת שלושת האלבומים נעשה הסרט התיעודי "Man in the Sand".
התפתחות ההתעניינות בזהות לאומית אנגלית, שהושפעה מעליית המפלגה הלאומית הבריטית ומעברו שלו מלונדון לדורסט הכפרית ב-1999, השפיעו רבות על אלבומו "England, Half English" מ-2002 ועל ספרו "The Progressive Patriot" מ-2006. בספר הביע את דעתו כי סוציאליסטים אנגלים יכולים להיות פטריוטים, ולא רק אישים מהצד הימני של המפה הפוליטית. הוא מתאר את הסופר והמשורר הוויקטוריאני רודיארד קיפלינג כאב-טיפוס ל"אנגליוּת". ב-2007 התקרב לשורשי מוזיקת הפולק, כשהצטרף להרכב הפולק "הכפר המדומיין", הקליט איתו אלבום עם גרסאות עכשוויות לשירי עם אנגליים באותו סתיו, ויצא איתם לסיבוב הופעות.
בדצמבר 2007 ערך בסאות'בנק סנטר ערב לציון שנת החמישים שלו, ובו הציג לראשונה שירים מאלבומו החדש "Mr. Love & Justice". את האלבום הוציא במרץ 2008; זהו האלבום השני של בראג ששמו לקוח משם ספר של קולין מק'אינס, אחרי "England, Half English". באותה שנה, במהלך טקס פרסי NME, הופיע בראג בדואט עם הזמרת הבריטית קייט נאש. הם ערבו שני מלהיטיהם הגדולים: נאש שרה את להיטה "Foundations" ובראג חידש את השיר "A New England".
ב-2009 הוזמן על ידי סאות'בנק לכתוב טקסט חדש ל"אודה לשמחה", המופיעה בפרק האחרון של הסימפוניה התשיעית של לודוויג ואן בטהובן, שהטקסט המקורי שלו נכתב על ידי פרידריך שילר. התזמורת הפילהרמונית של לונדון ביצעה את האודה עם הטקסט של בראג ברויאל פסטיבל הול אל מול אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שאיתה נפגש לאחר הטקס.
העשור השני של המאה ה-21
הוא היה מעורב במחזה "Pressure Drop" שהוצג באוסף ולקם באפריל ובמאי 2010. המחזה, שנכתב על ידי מיק גורדן, ומתואר כ"חלקו מחזה, חלקו הופעה, חלקו מתקן", כוללת שירים חדשים שכתב והלחין בראג. את השירים הוא מבצע במהלך הופעות המחזה, והוא אף הנחה את המחזה כמה פעמים. בראג הוזמן על ידי מייקל איוויס, מייסד ומנהל פסטיבל גלסטונברי, לנהל את אזור "לפטפילד" של הפסטיבל, שבו מוזיקה ופוליטיקה שמאלית מעורבים, על פי הגדרת NME. הוא המשיך לנהל את האזור במתכונת זו עד פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, אז הוסב האזור לתחנה עבור "אלו שזועזעו מהשלכות הברקסיט". בשנת 2011 לקח חלק גם במיזם של תיאטרון בוש, "ששים וששה ספרים" , ובו כתב קטע המבוסס על הבשורה על-פי לוקאס. בפרויקט זה כתב כל משתתף קטע על פי אחד מחלקי "תנ"ך המלך ג'יימס", ששנת ה-400 שלו חלה באותה שנה.
ב-18 באוגוסט 2013 הוציא אלבום אולפן נוסף, חמש שנים לאחר שהוציא את קודמו "Mr. Love & Justice", בשם "Tooth & Nail". האלבום הוקלט בחמישה ימים בלבד בביתו של המוזיקאי והמפיק המוזיקלי ג'ו הנרי בסאות' פסדנה  וכולל 11 שירים, אחד מהם נכתב עבור הקטע שיצר בראג עבור תיאטרון בוש אודות לוקאס, וגרסת כיסוי לשיר של וודי גאת'רי. האלבום הוא המשך של התהליך שעבר בראג, במהלכו החל לחקור את סגנונות האמריקנה והקאנטרי האלטרנטיבי, תהליך שהחל ב-"Mermaid Avenue" (1998). האלבום זכה להצלחה מסחרית, והגיע למיקום הגבוה ביותר במצעדים מאז אלבומו "Don't Try This at Home" ב-1991. בפברואר 2014 החל בסדרת "תוכניות רדיו" ב-Spotify, שבו דיבר עם המאזינים והשמיע פלייליסט של "השירים והאמנים האהובים עליו, והצגת יהלומים מוזיקליים לא-ידועים". ב-14 באפריל 2014 הוציא אלבום מזכרת ו-DVD בשם "Live at the Union Chapel", הקלטת של הופעתו ביוניון צ'אפל שבאיזלינגטון ב-5 ביוני 2013, הכולל מבחר שירים מ-"Tooth & Nail" ומבחר משירי אלבומיו הקודמים.
בפברואר 2016 זכה בפרס פורץ-הדרך בטקס פרסי אגודת מוזיקת האמריקנה בממלכה המאוחדת. בספטמבר אותה שנה זכה בפרס רוח חופש הביטוי של האמריקנה, בטקס פרסי אגודת מוזיקת האמריקנה בארצות הברית, שנערך בנאשוויל.
באוגוסט 2016 הוציא את אלבומו ה-11, שיתוף פעולה עם ג'ו הנרי, איתו שיתף פעולה ב-"Tooth & Nail", שנקרא "Shine A Light: Field Recordings from The Great American Railroad". שירי האלבום, שזכה להצלחה מסחרית, נכתבו במסע רכבות משיקגו ללוס אנג'לס שערכו בראג והנרי במרץ של אותה שנה. האלבום הגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הראשון במצעד אלבומי האמריקנה הבריטי. השניים יצאו לסיבוב הופעות משותף בשם "Shine a Light", שהחל בנאשוויל שבטנסי בספטמבר 2016, ונמשך ברחבי ארצות הברית, קנדה, בריטניה, אירלנד ואוסטרליה.
ספר העיון השני שלו, "Roots, Radicals and Rockers", יצא ביוני 2016. בספר הוא מתאר את ההיסטוריה של תנועת הסקיפל הבריטית, ומאתר את שורשיו של הסגנון המוזיקלי הפופולרי משנות ה-50 ברגטיים, בלוז, ג'אז ומוזיקת פולק אמריקאית. ב-2017 עזר להציב שלט זיכרון באולפן בסוהו שבו הקליט דייוויד בואי כמה מאלבומיו הקלאסיים, כחלק מיום המוזיקה של ה-BBC. בנובמבר הוציא מיני-אלבום בשם "Bridges Not Walls".
באפריל 2018 העביר סמינר בשם "Accountability: the Antidote to Authoritarianism" בבנק אנגליה. בטקס פרסי אייבור נובלו במאי, קיבל את פרס התרומה היוצאת מן הכלל למוזיקה הבריטית. בהמשך 2018 הופיע בניו זילנד ובאוסטרליה, וניסה פורמט חדש להופעות, בשם "One Step Forward, Two Steps Back", שבמסגרתו יופיע שלושה לילות רצופים בכל אולם, ובכל לילה ינגן מבחר אחר של שירים מתקופות שונות בקריירה שלו. סיבוב ההופעות נמשך בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ובאירלנד.
במאי 2019 יצא ספרו הקצר "The Three Dimensions of Freedom".
פעילות פוליטית
לאורך 40 שנות הקריירה המוזיקלית שלו בילי בראג הרבה להתבטא נגד פשיזם, גזענות, אפליה מינית והומופוביה, ותומך ברב-תרבותיות בבריטניה. הוא היה מעורב בפוליטיקה עממית ופעיל בתנועות שמאל, דבר המשתקף גם במילות השירים שלו. בין השאר הוא ביצע גרסאות כיסוי להמנונים סוציאליסטיים ידועים, בהם "האינטרנציונל" ו"הדגל האדום". בראג אמר בראיון: "לא אכפת לי להיות מתויג כזמר פוליטי. הדבר שמטריד אותי יותר הוא להיות זמר פוליטי לא נחשב." לדברי בראג, השפעתו העיקרית הייתה להקת הקלאש: "הפעילות הפוליטית באה פחות לידי ביטוי במילים של הקלאש ויותר בדברים שהם מייצגים, ובפעולות שהם עושים. זה מה שלמדתי מהקלאש, ואני מנסה להישאר נאמן למסורת הזו כמיטב יכולתי."
בשנת 1983 ניצחה המפלגה השמרנית בבחירות וזכתה ברוב של 144 מושבים, ובראג, שהזדעזע מכך, התבטא נגדה תדירות בהופעותיו. הוא הופיע במופעי תמיכה בשביתת הכורים בבריטניה (1984–1985) בערי כורים כמו ניופורט וסנדרלנד. בשנת 1984 הוציא גם מיני-אלבום בשם "Between the Wars", שבו שירים בנושאי מאבקים מעמדיים וסולידריות. בשנה שלאחר מכן ניגן בסיבוב הופעות שמימנה מפלגת הלייבור בשביל לקרב צעירים לרעיונותיה, ולאחר מכן הקים עם מספר מוזיקאים בעלי רעיונות דומים לשלו את "רד וודג'", שבבחירות בבריטניה בשנת 1987 סייעה ללייבור (שהפסידה בבחירות) בקירוב צעירים לרעיונותיה. הם ארגנו ב-1986 סיבוב הופעות, שבו הופיעו, בין השאר, הסטייל קאונסיל, ג'רי דאמרס (מוביל להקת הספשלז) והקומיונרדס (שבה היה חבר ג'ימי סאמרוויל). הוא סייע ללייבור במספר מערכות בחירות, וכן סייע לאונה קינג להיבחר כחברת פרלמנט. בשנת 2010 הודיע על תמיכתו במפלגה הליברל-דמוקרטית. בשנת 2015 תמך במועמדותו של ג'רמי קורבין לראשות מפלגת הלייבור, אך לאחר מספר חודשים הסתייג מתמיכתו והביע חששות לגבי עתידה של המפלגה.
בשנת 1986 הופיע בראג פעמיים בברית המועצות, בתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב.
בשנת 2007 הקים ארגון בשם "Jail Guitar Doors" הפעיל בבריטניה ובארצות הברית. הארגון מספק כלי נגינה לאסירים ומסייע בשיקומם.
בשנת 2010 שלח מכתב לשר האוצר של בריטניה ובו הוא מאיים להפסיק לשלם מיסים, אם ממשלת בריטניה לא תגביל את גובה הבונוסים שמחלקים הבנקים לבכיריהם.
בתקליטיו הראשונים דאג בראג לכיתוב בעטיפת התקליט "לא למכירה בדרום אפריקה", לאור התנגדותו למדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בשנת 2006 הקליט שיר לזכרה של רייצ'ל קורי שנהרגה על ידי דחפור של צה"ל ברצועת עזה ב-2003. השיר מבוסס על שירו של בוב דילן, "The Lonesome Death of Hattie Carroll".
רנו Type E
רנו Type E (בצרפתית: Renault Type E) היא מכונית ספורט, בתצורת קבריולה, בסגנון גוף "Phaeton body", אשר פותחה על ידי לואי רנו בשנת 1901, כשנתיים לאחר שייסד את חברת רנו הצרפתית. דגם ה"רנו Type E" היה מבוסס על דגם הרנו Type D,
רנו Type E יועדה למרוצי מכוניות ויוצרו יחידות בודדות במשך שנת 1901.
סימורלי
Cimorelli (בתעתיק לעברית: סימורלי) היא להקת בנות המורכבת מחמש זמרות שהן למעשה אחיות - כריסטינה, קת'רין, ליסה, איימי ולורן. הסגנון העיקרי של הלהקה הוא אקפלה. הלהקה מפרסמת בעיקר גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים ואף שירים מקוריים. הלהקה החלה לפרסם שירים ביוטיוב בתחילת שנת 2008.
היסטוריה
בשנת 2007 הקימו האחיות את להקת סימורלי. הן הופיעו עם כלי נגינה עד 2009 ללא האחות דני אך עם אחיהן הגדול מייק. בשנת 2009 הן העלו את גרסת הכיסוי הראשונה שלהן ליוטיוב וזכו לביקורות חיוביות. בשנת 2010 דני הצטרפה ללהקה. בנוסף לכך הלהקה העלתה גרסאות כיסוי לשירים של אומנים מפורסמים כמו סלינה גומז, טיילור סוויפט, דמי לובאטו, ג'סטין ביבר, ואן דיירקשן ועוד. גרסת הכיסוי שלהן לשיר "What Makes You Beautiful" זכתה ליותר מ-40 מיליון צפיות. לסימורלי יש יותר משלושה מיליון רשומים בערוץ היוטיוב שלהן. בשנת 2011 חתמו הלהקה ב-Universal Music. בשנת 2013 זכתה סימורלי בפרס בחירת הנוער לכוכב הרשת הנבחר. בשנת 2014 הייתה מועמדת לאותו פרס אך לא זכתה. בשנת 2015 היו מועמדות לפרס בחירת הנוער לקבוצה מוזיקלית נשית.
חברות הלהקה
כריסטינה לין סימורלי- כוריאוגרפית, כותבת שירים, עורכת וידאו ופסנתרנית. קתרין אן סימורלי - בסיסטית מזדמנת, כותבת שירים. ליסה מישל סימורלי- מסדרת הרמוניה, פסנתרנית, מתופפת ועורכת וידאו. איימי אליזבת סימורלי - גיטריסטית, פסנתרנית. לורן כריסטין סימורלי- פסנתרנית, תוף מרים. דניאלה "דני" ניקול סימורלי - גיטריסטית.
2007–2008: ייסוד
בשנת 2008, הוציאו הבנות את המיני-אלבום הראשון שלהם. כל אחד מהשירים בו נכתב על ידי כריסטינה ולורן. הוא כלל את השירים הבאים:
2009–2011: CimFam
סימורלי הוציאו דיסק הכולל גרסאות כיסוי לשירים נבחרים, בנוסף לשיר מקורי בשם "Million Bucks", שנכתב על ידי קת'רין.
2014: Renegade EP
המיני-אלבום יצא ב-27 באוקטובר 2014. הוא כלל את השירים:
בנובמבר של אותה שנה הוציאו מיני-אלבום שכולו א-קפלה עם שירי חג המולד בשם Christmas Magic.
Janet
Janet (בעברית: ג'נט) הוא אלבומה החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נט ג'קסון, אשר יצא לאור ב-18 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. לפני יציאת האלבום, החוזה שלה עם A&M נגמר ובעקבות כך, חברות תקליטים רבות הציעו לג'קסון להצטרף אליהן.
בסופו של דבר ג'קסון נענתה להצעה של וירג'ין רקורדס שהציעו לה 40 מיליון דולר תמורת חתימה על החוזה עמם; החוזה היקר ביותר שהיה אי פעם.
רקע
באותה התקופה קיבלה ג'קסון תגובות רבות מאנשים על כך שהיא מצליחה בזכות משפחתה והמפיקים שלה, ולא בזכות עצמה מה שהיווה לה השראה לכתוב את השירים באלבום זה וגרם לה להיות מעורבת יותר באלבום. ג'קסון הייתה מעורבת בכתיבה ובהפקה של כל השירים באלבום ואף בעיבודים שלהם.
היא כתבה והפיקה את כל השירים באלבום ביחד עם צוות המפיקים ג'ימי ג'אם וטרי לואיס אשר עבדו איתה גם על אלבומים קודמים שלה. אלבומה נקרא בשמה הפרטי בלבד "ג'נט" על מנת להראות כי היא אינה משתמשת בשם משפחתה כדי להצליח או בשום דבר שקשור אליהם.
הצלחה
האלבום זכה להצלחה אדירה. הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובכך הפך לאלבום השלישי שלה לעשות זאת ולאלבום הראשון שלה שעושה זאת בשבוע הבכורה שלו. הוא נמכר בלמעלה מ-350 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובכך שברה שיא בתור האמנית עם הפתיחה הגדולה ביותר בשבוע הראשון במדינה. נכון להיום מכירות האלבום עומדות על 7.9 מיליון עותקים בארצות הברית ו-14 מיליון עותקים בכל העולם. בין היתר האלבום גם זכה להצלחה בקנדה שם הגיע למעמד פלטינה משולשת, ובאוסטרליה שם הגיע למעמד פלטינה כפולה.
מהאלבום יצאו 6 שירים אשר הגיעו לעשירייה הפותחת בארצות הברית ונכון להיום רק 6 אלבומים נוספים מלבד אלבום זה הצליחו להגיע להישג זה. בין היתר האלבום הביא שני שירים שהגיעו למקום הראשון ו-4 שירים שהגיעו לחמישייה הפותחת. על מנת לקדם את האלבום יצא ג'נט לסיבוב הופעות בחסות MTV תחת השם "Janet World Tour", אשר זכה לביקורות חיוביות רבות וחיזקו את הפופולריות של ג'נט בערוצי ה-MTV. אלבום זה ביסס את מעמדה של ג'נט כאייקון בין לאומי וכסמל מין ואף האלבום נכנס לרשימת 200 האלבומים של היכל התהילה של הרוק אנד רול. אקדמאים טענו כי הקליפים הפרובוקטיביים מתוך האלבום עודדו נשים לחופש מיני גדול יותר.
מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-164 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
גונתרם, מלך בורגונדיה
גונתרם, ידוע גם כגונטרן (Gontran ,Gontram; 532 - 28 במרץ 592) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
שנותיו המוקדמות
ב-573 פרצה מלחמה בינו לבין אחיו, זיגברט הראשון מלך אוסטרזיה. לאחר שנתיים בהן לא הושגה הכרעה, קרא גונתרם לעזרת אחיו כילפריך הראשון, מלך נויסטריה. אך כילפריך הצליח לאחד את שני היריבים כנגדו, וצבאו נאלץ לסגת כשכוחותיהם המשותפים התייצבו מולו. בסוף 575 נרצח זיגברט וכילפריך פלש לארצו. גונתרם שלח את המצביא מומולוס כנגדו, והשליט הנויסטרי אולץ לעזוב את אוסטרזיה.
לגונתרם היו חיי משפחה מעורערים: לפי גרגוריוס מטור, אשתו הראשונה ונרנדה התקנאה כשלאשתו השנייה מרקטרודה נולד בן, והיא הרעילה אותו. לאחר מכן, מת בנה שלה ממחלה. גונתרם נשא אישה שלישית, אוסטרכילד. היו לו מספר צאצאים נוספים, אך כולם מתו בטרם הגיעם לבגרות. עם פטירת שני בניו האחרונים מדיזנטריה ב-577, אימץ כיורש את אחיינו כילדבר השני, בנו של זיגברט ומלך אוסטרזיה.
שנותיו המאוחרות
ב-581, פרצה מלחמה בין גונתרם לכילפריך, והאחרון פלש לבורגונדיה וכבש שטחים נרחבים. כילדבר פנה כנגד גונתרם וכרת ברית עם דודו האחר. אך כשכרת המלך ברית שלום עם אחיו, הוא הצליח להדוף את צבא אחיינו. ב-584, פלש לאוסטרזיה על מנת לגמול לכילדבר ולבסוף שניהם החליטו להפסיק את הלחימה.
באותה שנה, דיכא המלך מרידה של מתחזה בשם גונדובלד, שטען כי הוא בנו הבלתי חוקי של כלותאר הראשון. אף כי המתחזה נחל הצלחות בתחילה, הביס אותו גונתרם עד מהרה ואילץ אותו לסגת לטירת קומאנז'. צבאו של המלך צר על הטירה עד שתומכי גונדובלד בגדו בו ומסרו אותו לידי גונתרם, שהוציאו להורג.
בשנת 587 ניסתה גיסתו, פרדגונד, להתנקש בחייו ללא הצלחה. באותה שנה אילץ גונתרם את וארוך, מלך הונטים, להשבע לו אמונים ולהעלות לו מס. ב-589, כשוארוך לא שילם את הכסף, פלש צבא המלך לארצו ואילץ אותו לכבד את ההסכם. באותה שנה, הובילה בסינה, בתו הנזירה של כילפריך, מרי נגד אם המנזר שלה. המלך השליט שוב סדר במנזר ונידה את אחייניתו.
לפי גרגוריוס, גונתרם היה נוצרי אדוק והיה אהוב מאוד על נתיניו. הוא אף מייחס לו מעשי נסים. זמן קצר לאחר מותו, הוכרז המלך כקדוש. יום החג שלו הוא ה-28 במרץ, יום מותו, והוא נחשב לפטרון הגרושים ולפותר בעיות בחיי הנישואין.
בתרבות
אופרה בשם "גונטרם" (אופוס 25), המבוססת באופן חלקי על חייו של המלך, נכתבה על ידי ריכרד שטראוס ב-1894.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-8 באוגוסט 1944 בדנמרק בתור דיוויזיית הגרנדיר ה-19, על בסיס דיוויזיית יוטלנד ודיוויזיית הסער של הלופטוואפה ה-19, והיא הועמדה תחת פיקוד אוטו אלפלדט. ב-9 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19, והיא הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה בצרפת. בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד כחלק מקורפוס האס אס ה-13, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ההררית ה-2.
אייסה באטרפילד
אייסה מקסוול ת'ורנטון פאר באטרפילד (באנגלית: Asa Maxwell Thornton Farr Butterfield; בעברית נקרא גם אסא באטרפילד; נולד ב-1 באפריל 1997) הוא שחקן קולנוע אנגלי. התפרסם בתור הילד הוגו קברה בסרטו של מרטין סקורסזה "הוגו", הילד ברונו בדרמת השואה "הנער בפיג'מת הפסים", הילד אנדר בסרט "המשחק של אנדר", והנער אוטיס בדרמה הקומית "חינוך מיני".
קריירה
ב-2008 שיחק את התפקיד הראשי בדרמת השואה הספרותית "הנער בפיג'מת הפסים" בתור הילד הגרמני ברונו, בנו של קצין האס אס הממונה על מחנה השמדה. במהלך הסרט מנהל ברונו ידידות יוצאת דופן עם אסיר יהודי בן גילו בשם שמואל.
בנוסף שיחק בסדרה הבריטית "מרלין" בתפקיד הדרואיד הצעיר מורדרד. ב-2010 הופיע בפנטזיות "איש הזאב" בתור הדמות הצעירה של בן טלבוט ו"נני מקפי 2: הקסם חוזר" בתור נורמן בנה של איזבל גרין (מגי ג'ילנהול). בסוף שנת 2011 שיחק באטרפילד בתפקיד הראשי של הילד הוגו קברה בסרט ההרפתקאות התלת־ממדי זוכה 5 פרסי האוסקר של מרטין סקורסזה "הוגו". בשנת 2012, הצטלם לעיבוד הקולנועי לספרו של אורסון סקוט קארד, "המשחק של אנדר", אשר יצא לאקרנים בסוף 2013. ב-2016 הופיע בסרטו של טים ברטון "המעון של מיס פרגרין לילדים משונים" בתפקיד הראשי בסרט גילם ילד בשם ג'ייקוב. ב-2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט ההרפתקאות "המקום בינינו" שם גילם את גרדנר אליוט, בן האנוש הראשון שנולד במאדים.
הוא התמודד מול צ'ארלי פלאמר, צ'ארלי רואו וטום הולנד על התפקיד הראשי של ספיידרמן בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" משנת 2017. את התפקיד קיבל בסופו של דבר הולנד.
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "חינוך מיני" ברשת נטפליקס, שם הוא מגלם את אוטיס מילבורן.
הטינה (סדרת סרטים)
סדרת סרטי "הטינה" היא סדרת סרטי אימה ועל טבעי שהופצו על ידי אולפני סוני ומהווים עיבוד אמריקאי לסדרת סרטי "ג'ו-און" היפניים שנוצרו על ידי טאקאשי שימיזו. הסרט הראשון בסדרה מהווה עיבוד אמריקאי לסרט "ג'ו-און: הטינה". סרט ההמשך, "הטינה 2" הוא לא עיבוד לשום סרט, אלא מציג עלילה מקורית ששואלת אלמנטים מהסדרה. הסרט השלישי בסדרה, "הטינה 3" מתרחש זמן מה לאחר עלילת הסרט השני.
עלילת סדרת הסרטים עוסקת באנשים שקוללו בקללה השוררת בבית ברובע סוגינאמי. הקללה נוצרה על ידי גבר קנאי שרצח את אשתו ובנו לאחר שגילה שיש לה רגשות לגבר אחר. שם הקללה, "ג'ו-און" גורמת לקורבנות להירדף על ידי רוחות המשפחה ולהעביר את הקללה הלאה כמעין "נגיף" שלא ניתן לעצירה.
בשנת 2020 שוחרר סרט רביעי בסדרה. בעוד בתחילה האמינו שהסרט יהיה אתחול לסדרה, עלילתו היוותה המשכון צד (כלומר, לא קשור באופן ישיר לסדרה המרכזית) המתרחש במקביל לסרט הראשון והשני. סם ריימי ו הפיקו את את הסרט הראשון, השני והרביעי דרך חברת ההפקות "" שבבעלותם, יחד עם טאקאשי איצ'ס שהפיק את ארבעת הסרטים.
הטינה (2004)
הסרט עלה לאקרנים ב-22 באוקטובר 2004. עלילת הסרט עוקבת אחר קרן דיוויס (שרה מישל גלר), תלמידה זרה אמריקאית שלומדת עבודה סוציאלית בטוקיו שביפן, בה היא מתגוררת ביחד עם בן זוגה, דאג (ג'ייסון בהר). קרן, שמתנדבת במרכז לטיפול בקשישים דרך לימודיה, מסכימה להחליף מטפלת בשם יוקו בטיפול באישה קשישה אמריקאית בשם אמה (גרייס זבריצקי), השרויה במצב קטטוני. בעודה מטפלת באמה, קרן שומעת רעשים מהקומה העליונה וחוקרת אותה. קרן נאלצת להתמודד מול תופעות על טבעיות הנגרמות בגלל רוחותיהן של בני משפחת סא'אקי המנוחים. אותן רוחות אחראיות לשרשרת רציחות זוועתית שמקורה בטרגדיה משפחתית שהתרחשה שנים קודם לכן. כאשר אנשים ממשיכים למות, קרן נשאבת בעצמה אל מעגל האימה ולומדת על סודותיה של הקללה הרובצת בבית, ובמקביל מנסה למנוע מבן זוגה להפוך למקולל בעצמו.
הטינה 2 (2006)
החלק השני בסדרה עלה לאקרנים ב-13 באוקטובר 2006. עלילת הסרט מתרחשת בחלקו מיד לאחר הסרט הראשון (2004) וכשנתיים לאחר מכן (2006) ובמקביל בארצות הברית וביפן. עלילת הסרט עוקבת אחר אוברי (אמבר טמבלין), אחותה הצעירה של קרן שנשלחת על ידי אמן החולה (ג'ואנה קסידי) ליפן במטרה להחזיר את קרן הביתה. בהגיעה ליפן, אוברי מגלה שקרן אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי לאחר אירועי הסרט הקודם. ביציאתה מבית החולים, אוברי חוזה בקרן מתה לנגד עיניה ומחליטה לחקור את מקור הקללה ביחד עם עיתונאי סיני בשם איסון.
עלילה שניה בסרט עוקבת אחר אליסון פלמינג (אריאל קבל), תלמידת תיכון אמריקאית שלומדת בתיכון הבין-לאומי בטוקיו שנאלצת להתמודד עם תופעות על טבעיות בעקבות מתיחה אכזרית שגבתה את חייהן של תלמידות נוספות. בנתיים, בשיקגו, ג'ייק קימבל נחשף בעצמו לקללה שהתפשטה בבניין בו הוא גר בעקבות הגעתה של דמות מסתורית לבניין.
בדומה לקודמו, הסרט היווה הצלחה קופתית והרוויח 70 מיליון דולר ברחבי העולם.
הטינה 3 (2009)
בשיקגו, ג'ייק קימבל, היחיד ששרד את אירועי הסרט הקודם, מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי תחת השגחתה של ד"ר סאליבן (שוני סמית'). למרות תחנוניו, ד"ר סאליבן לא מאמינה לסיפוריו של ג'ייק אודות הקללה. כשג'ייק נהרג על ידי הרוחות, ד"ר סאליבן מחליטה לחקור בעצמה האם סיפוריו של ג'ייק היו אמת או בדיה. במקביל, ליסה אחותו של אב הבית בבניין, מקס (גיל מק'קיני) גונבת את המפתח לדירה 305 כדי לשכב שם עם בן זוגה, אנדי (בו מירצ'וף). כשהיא מבינה שהדירה בה הם נמצאים היא בעצם זירת פשע, ליסה חוזרת אל ביתה, בו היא גרה עם מקס ואחותם רוז (ג'יידי רוז הובסון). דמות חדשה מגיעה להתגורר בבניין ושמה נאוקו (אמי איקהאטה) ומתברר שהיא אחותה של קיאקו (טאקאקו פוג'י), הרוח שמאחורי הקללה. נאוקו טסה מיפן לארצות הברית במטרה לשים לקללה סוף ומבקשת את עזרתן של ליסה ורוז, אך הן מסרבות. אולם, כאשר מקס אחוז דיבוק על ידי אחת הרוחות, ליסה מחליטה לשקול מחדש את בקשתה של נאוקו.
בניגוד לשני הסרטים הקודמים, הסרט לא הופץ בבתי הקולנוע, אלא הופץ ב.
הטינה (2020)
סרט המשך הוכרז באוגוסט 2011 ותאריך הפצה משוער נקבע לשנת 2013/2014. בתחילה שוער כי הסרט יהווה אתחול לסדרת הסרטים ויציג עלילה מקורית. בשנת 2014, הוכרז שסרט שיהווה אתחול לסדרה נמצא בתהליכי הפקה, ושהכותב ג'ף בוהלר צפוי לכתוב את התסריט. בוהלר ציין בראיון שהסרט יכיל "דמויות ורוחות חדשות". בנוסף, דווח שדמותה של קיאקו סא'אקי, שהייתה דמות מרכזית בכל סרטי הסדרה עד כה, לא תופיע בסרט החדש. ביולי 2017, הוכרז ש יכתוב תסריט חדש על סמך התסריט של בוהלר וגם יביים את הסרט. פסקה ציין בראיון שהסרט יהיה "יותר אפל, מחלחל ומציאותי מקודמיו". במרץ 2018, הוכרז שהשחקנים אנדראה רייסבורו, דמיאן ביצ'יר, ג'ון צ'ו, ו חתמו על השתתפותם בסרט. צילומי הסרט היו אמורים להתחיל בספטמבר 2018. לבסוף, התברר שהסרט הוא סרט המשך צדדי שעלילתו מתרחשת במקביל לעלילת הסרטים "הטינה" ו-"הטינה 2" בין השנים 2004 ל-2006. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-3 בינואר 2020 בהפצת אולפני סוני.
קרן דיוויס
דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה" (2004). במקור, קרן עברה להתגורר ביפן עם בן זוגה, דאג במסגרת תכנית חילופי סטודנטים. במהלך לימודיה בטוקיו, קרן מתנדבת במרכז לטיפול בקשישים כמטפלת. במהרה, קרן לומדת על קללת משפחת סא'אקי ומנסה לעצור אותה לפני שהיא ודאג ימצאו את מותם. במהלך נסיונה להציל את דאג, קרן מעלה את בית משפחת סא'אקי באש בתקווה שהקללה תיעצר, אך מעשיה גורמים לקללה להשתחרר מגבולות הבית. בסרט השני, קרן מאושפזת בבית חולים בטוקיו, ורוב הזמן היא קשורה למיטה ושוטרים שומרים על חדרה. קרן עדיין נרדפת על ידי רוחה של קיאקו, ובמטרה לברוח ממנה, היא מצליחה להשתחרר ולעלות לגג בית החולים. על הגג, קיאקו תוקפת את קרן והאחרונה נופלת למותה.
גלר קיבלה שבחים על משחקה ורוב המבקרים מקשרים אותה להצלחה הכלכלית של הסרט.
אוברי דיוויס
אחותה הצעירה של קרן ודמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה 2" (2006). אוברי מתגוררת בפסדינה שבקליפורניה ובאחד הימים, היא נשלחת על ידי אמה החולה לטוקיו על מנת להחזיר את קרן הביתה. בהגיעה לטוקיו, אוברי עדה למותה של קרן ומחליטה לחקור ביחד עם עיתונאי בשם איסון את מקור הקללה. אוברי מגיעה ביחד עם איסון לבית משפחת סא'אקי ומקוללת בקללה השוררת בבית. בסוף הסרט, אוברי מגיעה אל הבית בשנית ונמשכת על ידי קיאקו (שמתחזה לקרן) לקומה השניה של הבית, שם טאקאו (אב המשפחה) משחזר על גופה את הרצח של אשתו. בעקבות הרצחה, אוברי הופכת לרוח נקמנית בעצמה ורודפת את בית משפחת סא'אקי עד עצם היום הזה.
ליסה מוריסון
דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה 3". אחותו הקטנה של מקס ואחותה הגדולה של רוז. ליסה מתגוררת בבניין הדירות בשיקגו, ומכירה את המשפחות קימבל ופלמינג. בתחילת הסרט, מעוניינת לעזוב את שיקגו לניו יורק ביחד עם בן זוגה, אנדי במטרה להפוך למעצבת אופנה ולעזור לשלם את החשבונות הרפואיים של אחותה (הסובלת מאסתמה קשה). לומדת מאחותה שילד חדש עבר לבניין ומגלה לאימתה שאותו הילד הוא טושיו סא'אקי. לאחר שנאוקו, אחותה הקטנה של קיאקו עוברת להתגורר בבניין, היא מנסה לשכנע את ליסה ורוז להשתתף בטקס גירוש שדים במטרה לעצור את הקללה. ליסה מסרבת להשתתף, אך משנה את דעתה לאחר שאחיה אחוז דיבוק על ידי רוחו של טאקאו. במהלך הטקס, ליסה מותקפת על ידי קיאקו ונאוקו נהרגת על ידי מקס. על מנת להציל את אחותה, רוז שותה את דמה של קיאקו, בכך היא כולאת את הרוחות בגופה ומשלימה את הטקס. מיד לאחר מכן, נאוקו עצמה חוזרת בתור רוח נקמנית ורוצחת את מקס.
ליסה היא אחת משתי הניצולות היחידות ששרדו את הקללה בסרטים.
הבלשית מולדון
הבלשית מולדון (שמה הפרטי לא נחשף לאורך הסרט) היא דמות הפרוטגוניסט בסרט "הטינה" משנת 2020. מולדון היא בלשית משטרה שעוברת לפנסילבניה ביחד עם בנה, בורק לאחר שבעלה נפטר ממחלת הסרטן. עם הגיעה לעיר, היא מצוותת לבלש גודמן הותיק והשניים חוקרים קריאה אודות רכב נטוש עם גופה בתוכו. אותה גופה מתבררת להיות לורנה מודי, יועצת המתות חסד שטרם מותה שהתה בבית משפחת לנדרס המקולל. מולדון מבקרת בבית (למרות אזהרותיו של גודמן) ומתחילה להירדף על ידי רוחות משפחת לנדרס. בסוף הסרט, היא מנסה לשרוף את הבית במטרה לעצור את הקללה, אך מותקפת על ידי הרוחות וגורלה נותר לא ידוע.
Blue Lips
Blue Lips (בעברית: שפתיים כחולות) הוא אלבום האולפן השלישי של זמרת ופזמונאית השוודית טובה לו. האלבום יצא לאור ב-17 בנובמבר 2017, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס. האלבום נחשב לחצי השני של אלבום קונספט של שני חלקים, חלק ראשון הוא באלבום Lady Wood, שמתואר כ"שיאים, שפל, אובן סופי של מערכת יחסים". החלק שני מתואר כ"קרני אור", "חושך מוחלט", "אבקת פיות", "אש דועכת".
ב-19 באוקטובר 2018, יצא הסרט הקצר "Blue Lips", על מנת לקדם את האלבום.
רקע
הסינגל "Bitches", שנקרא לפני "", הוצג לראשונה בסרט הקצר "Fairy Dust", הסרט יצא ב-31 באוקטובר 2016, הסרט יצא למטרת קידום האלבום. במקביל לו הוציאה את המיני-אלבום Spotify Singles.
באפריל 2017, הופיעה לו בפסטיבל "קואצ'לה", וחשפה שיר נוסף מתוך האלבום "Struggle".
בסיס האי סרדני
בסיס האי סרדני (ברוסית: Остров Средний) שדה תעופה צבאי באי סרדני והוא שדה התעופה הפעיל היחיד בסברנאיה זמליה.
באי סרדני יש שדה התעופה היחיד בסברנאיה זמליה, כמו גם מחסני דלק, בנייני חוץ ומוצב גבול פעיל. מאז 1981, יחידת התעופה המשרתת את שדה התעופה ממוקמת כאן ם. המסלול מתחיל בחלקו המרכזי של האי ממש מאחורי גבעה קטנה וכמעט כל המשלחות המדעיות והתיירותיות יוצאות מהאי סרדני. לדוגמה, בשנת 2005 החלה המשלחת הרוסית הראשונה לקוטב הצפוני בתחנת Svyataya Rus, בראשותו של המטייל הרוסי ולנטין יפרמוב וב-18 בדצמבר 2007, יצא המשלחת הראשונה בסקי מסוורנאיה זמליה לחוג הקוטב.
לשדה התעופה יש קישורים אוויריים בעיקר עם שדות תעופה אחרים בצפון הסמוכים, כמו בחטנגה, דיקסון או קרסנויארסק.
בשנת 2014 השיקה סוכנות הבנייה המיוחדת הפדרלית תוכנית להקמתם של עיירות ושדות תעופה צבאיים בשישה אזורים באזור הארקטי, אחד מהם שנבחר היה האי סרדני. לדברי ראש המטה הכללי הרוסי, גנרל הצבא ולרי גרסימוב, בתחילת 2015, תוכנן להקים מרכז ייעודי להכשרת חיילים באזור הארקטי. בשנת 2016 הוקם גדוד אווירי, שנועדו להפוך לחלק בלתי נפרד מכוחות האוויר והחלל של רוסיה.
שמחה רבה
שִׂמְחָה רַבָּה (אָבִיב הִגִּיעַ, פֶּסַח בָּא) הוא שיר ילדים לפסח, שנכתב על ידי משוררת הילדים בלהה יפה, והולחן על ידי חתן פרס ישראל למוזיקה, ידידיה אדמון.
השיר הופיע לראשונה בתווים בשנת 1953 בחוברת "פסח, חגים וזמנים בחלילית".
השיר מתאר שמחת ילד לקראת הפסח, עם בוא האביב ואת ההכנות לליל הסדר: תפירת כיסים ומילוים באגוזים. הילד מחכה לקריאת ארבע הקושיות ושתיית ארבע הכוסות, ובמיוחד מצפה לבואו של אליהו הנביא שיראה אותו בהידורו.
השיר הולחן על ידי ידידיה אדמון במשקל זוגי, ובמבנה של בית ופזמון חוזר. הפזמון חוזר פעמיים. בפעם הראשונה – משפט פתוח ובפעם השנייה – משפט סגור. שני המשפטים זהים זה לזה מבחינה מלודית, בפתיחה, ומשתנים במילים "פסח בא". לבתים של השיר יש שני משפטים מוזיקליים זהים, המאופיינים במקצב מנוקד.
השיר הפך עם השנים להמנון של חג הפסח – שיר עליז המשלב אווירת חג ושמחה על האביב, והושר על ידי מבצעים שונים, בהם: יפה ירקוני, מתן אריאל ולהקת רון עמי.
השיר בתרבות
בשיר "איך יודעים שבא אביב" שכתבה והלחינה דתיה בן דור מופיעה השורה.
אסון הבור בדיר אל-אסד
אסון הבור בדיר אל-אסד התרחש ב-13 באוגוסט 2023 ובמהלכו נהרגו שלושה בני אדם (צעיר שנפל לבור ועוד שני כבאים שניסו להצילו).
תיאור האירוע
בסביבות השעה 12:50 התקבל דיווח במוקד 102 של כבאות והצלה על צעיר בן 20, תושב חברון שככל הנראה הועסק במקום, שנפל לבור בעומק של 8 מטרים בחצר בית ביישוב דיר אל-אסד ומצבו קשה.
בסביבות השעה 13:05 הגיעו הכבאים למקום האירוע על מנת לחלץ אותו במהרה ולהעביר אותו לבית החולים במהרה לפני שמצבו ידרדר, אך לקח הרבה זמן לחלץ את הנער.
לאחר שעות ספורות המרכז הרפואי לגליל הודיע על מותו של אחד הכבאים ושל הנער בן 20, לאחר יומיים מהחילוץ בית החולים נאלץ להודיע על מותו נוסף של הכבאי שאושפז במצב אנוש.
ההרוגים
באירוע זה נהרגו שני כבאים וצעיר תושב חברון בן 20.
אחד הכבאים שנהרג הוא עדנאן אסעד, מבית ג'ן נשוי ועוד שלושה ילדים ביניהם תינוקת שנולדה לפני חודשיים.
המחדל
חמודי עומאר, תושב דיר אל-אסד ציין כי הבור המדובר נפתח כבר לפני שלושה חודשים, וכי המשטרה ידעה על כך. לדבריו, "אני סגרתי את הבור. שמתי עליו ברזל ושמתי עליו גם אבן".
בנוסף סגן עיריית דיר אל-אסד, נמר חוסין שהיה עד לניסיונות החילוץ אמר: הכבאים ירדו ככל הנראה ללא שום ציוד מיוחד, הכבאים ירדו רק עם קסדות בלי מסיכה.
ריצ'רד בירד (פוליטיקאי מארקנסו)
'''ריצ'רד סי. בירד (באנגלית: Richard C. Byrd'''; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו בפועל מינואר ועד אפריל 1849 בעקבות התפטרותו של המושל תומאס סטיבנסון דרו.
ביוגרפיה
ריצ'רד בירד נולד ב, באזור שהיום הוא אלבמה. הוא עסק במסחר ובחקלאות, וב-1826 עבר לטריטוריית ארקנסו. הוא שימש כמבקר השני של הטריטוריה בשנים 1829 - 1831, וכיהן בבית המחוקקים של הטריטוריה בשנים 1833 - 1835. בירד כיהן כחבר בית הנבחרים של ארקנסו ב-1836 וכחבר הסנאט של המדינה ב-1840, 1842, 1846 ו-1848.
ב-1844 התמודד בירד ללא הצלחה בבחירות על משרת מושל ארקנסו. ב-10 בינואר 1849, כאשר התפטר המושל תומאס סטיבנסון דרו, כיהן בירד כנשיא הסנאט, ומתוקף תפקידו מונה כמושל בפועל. הוא סיים את כהונתו ב-19 באפריל אותה שנה, ושב לעסקי המסחר שלו במחוז ג'פרסון.
בירד נפטר ב-1 ביוני 1854 בביתו בעקבות מחלה קשה. הוא נטמן בבית הקברות פלאט באיו שבמחוז ג'פרסון.
במדינת היהודים
במדינת היהודים היא תוכנית טלוויזיה תיעודית ישראלית בת אחד עשר פרקים העוסקת בתולדות ההומור היהודי בארץ ישראל. התוכנית נוצרה בשנים 2003 – 2004 ושודרה בערוץ הראשון בהנחיית מודי בר און החל מ-22 בפברואר 2004.
בכל פרק מתראיינים שחקנים וקומיקאים ששיחקו והופיעו במאה ה-20 ומספרים על התקופה המדוברת. הסדרה נתנה דגש להומור החל מקום המדינה, ועד שנות ה-2000, וזאת בקטעי הומר מארכיון המדינה. הפרק הראשון זכה למדרוג (רייטינג) של 11.3%. הפרק השלישי בסדרה, "במדינת היהודים - ביידיש זה נשמע יותר טוב", הוקרן קודם לשידור בפסטיבל הקולנוע היהודי החמישי, בסינמטק ירושלים בדצמבר 2003.
בספטמבר 2004, שודר הפרק האחרון, "עלילות כולנו בעיר הגדולה", שהוקדש לכוכבי ההומור בשנות ה-90. בין המתראיינים בו היו: טל פרידמן, אורנה בנאי, צביקה הדר, חברי "החמישייה הקאמרית", רמי שטרן, שמואל וילוז'ני, ירדן בר כוכבא, גיל קופטש, גיא מרוז ואחרים.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר בשנת 2004. מלבד בערוץ הראשון שודרה הסדרה גם בערוץ כאן 11, בערוץ 24 בערוץ ההומור של שידורי קשת ובערוץ 20.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אמסונאס (קולומביה)
אמסונאס (בספרדית: Amazonas) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום-מזרח קולומביה והוא גובל במחוזות פוטומאיו, קקטה וואופס בצפון, בברזיל במזרח, ובפרו בדרום ובמערב. מקור שמו של המחוז הוא בנהר אמזונאס (הקרוי בספרדית "אמסונאס") הזורם בו.
המחוז משתרע על שטח של 109,665 קמ"ר, והוא המחוז הגדול ביותר מבחינת שטח בקולומביה. בירת המחוז היא לטיסיה.
היסטוריה
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית פופאיאן. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה בטריטוריית קקטה שהייתה חלק ממדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
ב-1922 נחתם הסכם סולומון-לוסנו בין פרו וקולומביה לפיו הגבול בין המדינות הוסדר ונקבע בנהר פוטומאיו למעט שטח בקרבת הגבול עם ברזיל בין נהרות פוטומאיו ואמזונאס הידוע בשם "הטרפז האמזוני" שהיה שייך דה פקטו עד אז לפרו ונמסר לקולומביה. בטרפז נכללה העיר לטיסיה. לאחר האשרור הסופי של החוזה וחתימה על חוזה שהסדיר את הגבול עם ברזיל ב-1928 נוצרה באזור הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) אמסונאס עם לטיסיה כבירתה. ב-1931 שונה מעמד הקומיסריה למעמד דומה יחסית של אינטנדנסיה. בשנית 1932–1933 התרחשה באזור מלחמת פרו-קולומביה שהסתיימה ללא שינויים טריטוריאליים.
מעמד האזור השתנה בין קומיסריה לאינטנדנסיה מספר פעמים בשנים שלאחר מכן עד שב-1957 התקבע כקומיסריה. ב-1991 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.
כלכלה
כלכלת המחוז מסתמכת על הפקת עץ וגומי, דייג, ציד, חקלאות (הכוללת בין היתר גידול תירס, בננה, אורז, קנה סוכר, יאם, אבוקדו, מניהוט, קקאו ואננס), גידול בקר ותיירות אקולוגית.
קקואיי טנאקה
קקואיי טנאקה (ביפנית: 田中角栄; 4 במאי 1918 – 16 בדצמבר 1993) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-64 וה-65, והדמות המשפיעה ביותר במפלגה הליברלית-דמוקרטית עד אמצע שנות ה-80, אז נאלץ להתפטר בצל פרשיית שחיתות בה היה מעורב, שהקנתה לו את הכינוי "סמל השחיתות של התקופה שלאחר המלחמה."
ביתו מקיקו טנאקה הייתה שרת החוץ של יפן בשנים 2001–2002.
ראשית חייו
טנאקה נולד למשפחת איכרים בעיירה נישיאמה, שבמחוז ניאיגטה. יוזמה עסקית של אביו להקים את המחלבה הראשונה בניאיגטה נכשלה, והמשפחה נמצאה מתחת לקו העוני. טנאקה עזב את בית הספר בכיתה ח', החל לעבוד בבנייה, ותוך זמן קצר עבר לטוקיו, שם המשיך לעסוק בבנייה.
טנאקה גויס לצבא היפני הקיסרי ב-1939 ונשלח למנצ'וריה, שם עבד כפקיד. לאחר שנתיים בצבא לקה טנאקה בדלקת ריאות ונשלח לטוקיו להבראה. הוא מעולם לא שב לצבא.