cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריאן ורנל
קריירה
הוא שיחק את התפקיד של בלה-טיק בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר משנת 2015. ובסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה" אתה אודה הצעיר ובסדרת הטלוויזיה "כנופיות לונדון". בשנת 2022 שיחק במיני סדרת הטלוויזיה סוסים איטיים.
הפארק הלאומי ההימלאיה הגדולה
ציר הזמנים של יצירת הפארק
1999: הכרזת הענקת פרס על סיום הסדרת הזכויות. פיצוי כספי לאנשים שהיו להם זכויות של תוצרת מהיערות באזור הפארק, כולל חבילת צעדים להצעת פעילויות לייצור הכנסה חלופית לכל מי שמתגורר באזור פרויקט הפיתוח האקולוגי. הפארק הלאומי ההימלאיה הגדולה הופך לפארק הלאומי האחרון והחדש ביותר של הודו. פרויקט שימור המגוון הביולוגי (CoB) הסתיים ב-31 בדצמבר 1999.
2014: מעמד אתר מורשת עולמית הוענק לפארק הלאומי ההימלאיה הגדולה ב-23 ביוני בהליכי ישיבת ועדת מורשת עולמית 38 בדוחה, בקטר.
בעלי חיים
הפארק הלאומי של ההימלאיה הגדולה הוא משכן של יותר מ-400 מינים של בעלי חיים, כולל כ-31 מיני יונקים, 209 מיני עופות, 12 מיני זוחלים, 9 מיני דו-חיים, 11 מיני תולעים טבעתיות, 17 מיני רכיכות ו-125 מיני חרקים, השייכים לשש סדרות. רוב בעלי החיים בהרי ההימלאיה קיבלו הגנה תחת קטגוריית ההגנה בעדיפות גבוהה של לוח מספר 1 של חוק חיות הבר (הגנה) ההודי, 1972. ממשלת המדינה של הימצ'אל פרדש אסרה על ציד במדינה במשך יותר מעשר שנים. טרק של 35 עד 45 קילומטרים בכל אחד מהעמקים של הפארק מביא אל בית הגידול בגובה רב (3,500 מטרים ומעלה) של בעלי חיים כגון כבש כחול מצוי, נמר השלג, דוב חום ההימלאיה, טאר ההימלאיה ואיילי מושק. התצפיות הטובות ביותר על בעלי החיים הן בסתיו (ספטמבר-נובמבר) כאשר בעלי חיים מתחילים את נדידתם העונתית לגובה נמוך יותר.
צמחייה
הפארק הלאומי של ההימלאיה הגדולה תומך גם במגוון רב של צמחים, הודות לטווח הגובה הנרחב שלו ולבתי גידול שיחסית אינם מופרעים. מהאורנים והאשוחיות הגבוהים וערמונית הסוסים הגדולה והמתפשטת של העמקים התחתונים, ועד המרבדים הצפופים והענפים המשופעים של צמחי התבלין והערערים האלפיניים, הפארק מציג מגוון אינסופי של צמחייה. אף על פי שחלק מהשטחים עברו שינוי בשל מרעה, זהו אחד האזורים הבודדים בהרי ההימלאיה המערביים בהם ניתן לראות את היערות ואת כרי הדשא האלפיניים במצב המתקרב למצבם המקורי. האזור התת-אלפיני הוא העשיר ביותר במינים, ואחריו האזורים האלפיניים והממוזגים העליונים.
סדנאות האמנים בתל אביב
"סדנאות האמנים בתל אביב" הוא מבנה סדנאות המוקצות לאמנים תושבי תל אביב-יפו בעלות מסובסדת. לצד חללי הסדנאות פועלת במבנה גלריה המציגה תערוכות מתחלפות.
היסטוריה
סדנאות האמנים הוקמו בשנת 1989 במבנה ששכן ברחוב אליפלט 18, בפאתי שכונת פלורנטין. היה זה מבנה בית ספר שעבר הסבה לשמש כחללי סטודיו ל-16 אמנים שונים. בשנת 1991 הוקמה עמותה, המנהלת את הסדנאות ומפעילה במתחם גלריה. בשנת 2012 הוסב המבנה בחזרה לבית-ספר, ועיריית תל אביב-יפו הקצתה לסדנאות מבנה ברחוב קלישר מס' 5. מבנה זה שימש בעבר את "בית הספר הגבוה לציור ע"ש מרגולשינסקי", הידוע כ"בית הספר לאמנות קלישר". בשנת 2019 עברו הסדנאות למבנה חדש ברחוב התבור.
כלבים לא נובחים בירוק
כלבים לא נובחים בירוק הוא אלבומה הרביעי של להקת טיפקס, שחלקו הגדול הוא למעשה פסקול לסרט ישראלי באותו השם. האלבום יצא לאור עם יציאת הסרט באוגוסט 1996 ומכר כ-15 אלף עותקים.
האלבום הוקלט בביתו של אוז, והיה מעורב מבחינת תוכנו: קטעי דיבור מתוך הסרט (בכיכובם של חברי החמישייה הקאמרית), קטעים אינסטרומנטליים ("הבלדה לסופי", "גחליליות" ו"בכנפה אצל רפי'ס"), רמיקסים לשירים מהאלבום הקודם ("למה הלכת ממני", "יש לי חברה" ו"מה עשית"), גרסאות כיסוי לשירים של אחרים ("היא" של נקמת הטרקטור, "מאמי" של מיכאל מחפוד פטישי, "מתנה לחג" של נושאי המגבעת, "מה אומרות עינייך" ו"זה הזמן לסלוח"), ואף שני שירים מקוריים: "גבר רומנטי" ו"כלבים לא נובחים בירוק".
רדיפת הפאלון גונג
הרדיפה של הפאלון גונג היא רדיפה שמנהלת המפלגה הקומוניסטית הסינית מאז יולי 1999 נגד קבוצה של אזרחים סינים. מטרת הרדיפה היא לחסל את התרגול הרוחני של הפאלון גונג בסין, שהיא מדינה הדוגלת באתאיזם. הרדיפה מאופיינת על ידי סוגי תעמולה רבים, תוכנית להמרה אידאולוגית ו"חינוך מחדש", ומגוון של אמצעי כפייה כגון מעקבים, מעצרים שרירותיים, עבודות כפייה, עינויים, וכתוצאה מכך מוות.
פאלון גונג היא שיטת צ'י קונג מודרנית המשלבת תרגילי תנועה אטיים ומדיטציה יחד עם פילוסופיה מוסרית המתרכזת ביישום העקרונות של אמת, חמלה וסובלנות. היא הופצה לציבור על ידי לי הונג-ג'י, בחודש מאי 1992 בצ'אנגצ'ון, במחוז ג'י-לין בסין. בעקבות החשיפה הרחבה והצמיחה המהירה של השיטה בשנות ה-90 פתחה המפלגה הקומוניסטית ב-20 ביולי 1999 במסע רדיפה שנועד למגר ולהרוס את הפאלון גונג.
משקיפים זרים מעריכים כי מאות אלפים ואולי מיליונים של מתרגלי פאלון גונג נעצרו במחנות ל"חינוך מחדש באמצעות עבודה", בבתי סוהר ובמתקני המעצר מפני שסירבו לוותר על התרגול הרוחני. אסירים לשעבר דיווחו כי מתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי תקופות מאסר ארוכות מהרגיל ויחס גרוע במיוחד במחנות הריכוז, ובכמה מתקני מעצר מתרגלי הפאלון גונג היוו את הרוב המשמעותי של העצורים. ישנם דיווחים שמאז 2009 לפחות 2,000 מתרגלי הפאלון גונג עונו למוות במסע הרדיפה. מספר משקיפים בינלאומיים ורשויות שיפוט תיארו את הרדיפה נגד הפאלון גונג כרצח עם. בשנת 2009, בתי משפט בספרד ובארגנטינה האשימו בכירים בממשל הסיני ברצח עם ופשעים נגד האנושות, שבמסגרת תפקידם ניהלו והובילו את הדיכוי של הפאלון גונג.
ב-2006, הועלו לראשונה טענות שמספר גדול של מתרגלי פאלון גונג נרצחו כדי לספק איברים לתעשיית השתלות האיברים של סין. חקירה ראשונית מצאה כי "המקור ל 41,500 השתלות לתקופה של שש שנים בין 2000 ל-2005 הוא בלתי מוסבר", והגיעה למסקנה כי "כריתת איברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג מתבצעת וממשיכה גם היום בהיקף נרחב". איתן גוטמן העריך כי 65,000 מתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור האיברים שלהם מ-2000 ל-2008. בעקבות ניתוח נוסף, החוקרים העלו באופן משמעותי את ההערכות על מספר מתרגלי פאלון גונג שהיו מיועדים ככל הנראה לקצירת איבריהם. בשנת 2008 ועדה מיוחדות של האו"ם דרשה "שהממשלה הסינית תיתן תגובה מפורטת על ההאשמות של נטילת איברים חיוניים ממתרגלי פאלון גונג, ותציג את המקור של האיברים שיצדיק את העלייה החדה במספרי השתלות האיברים בסין מאז שנת 2000".
רקע
פאלון גונג, המכונה גם פאלון דאפא, היא צורה רוחנית של תרגול צ'י קונג - הכוללת מדיטציה, תרגילי אנרגיה, ופילוסופיה מוסרית הנשענת על מסורת בודהיסטית. השיטה הוצגה לראשונה בציבור על ידי לי הונג-ג'י בצפון-מזרח סין באביב 1992, לקראת סוף תקופת התפשטות הצ'י-גונג.
שיטת הפאלון גונג זכתה לתמיכה רשמית ניכרת במהלך השנים הראשונות של התפשטותה. היא קודמה על ידי אגודת הצ'י-גונג הלאומית ועל ידי מוסדות ומשרדי ממשלה. באמצע שנות ה-1990 השלטונות הסינים ביקשו לרסן את ההשפעה של צ'י-גונג והעלו דרישות מחמירות מהענפים השונים של צ'י-גונג. ב-1995 המשטר חייב את כל קבוצות הצ'י-גונג להקים סניפים של המפלגה הקומוניסטית. הממשלה ביקשה למסד גם את הקשרים עם הפאלון גונג, כדי להשיג שליטה רבה יותר על התרגול. מתרגלי הפאלון גונג התנגדו לכך והגישו בקשה להתנתק לחלוטין מאגודת הצ'י-גונג הלאומית הנשלטת על ידי המשטר.
בעקבות ניתוק הקשרים עם המפלגה והמדינה, המתרגלים היו נתונים לביקורת קפדנית ומעקב על ידי הרשויות לביטחון הפנים ומשרד התעמולה. החל מיולי 1996, ספרים של פאלון גונג נאסרו לפרסום, ועיתון רשמי של המדינה החל לבקר את השיטה והציג אותה כצורה של "אמונות טפלות פאודליות" שהכיוון שלה התנגש עם האידאולוגיה הרשמית ועם סדר היום הלאומי של סין.
המתיחות הסלימה במשך שנות ה-1990 המאוחרות. ב-1999, סקרים העריכו ש-70 מיליון אנשים מתרגלים פאלון גונג בסין. אף על פי שמספר משרדי ממשלה ופקידים בכירים המשיכו להביע תמיכה, אחרים נבהלו מהמספר הגדול של המתרגלים וחששו מיכולתם להתארגן באופן עצמאי.
ב-22 באפריל 1999, כמה עשרות מתרגלי פאלון גונג הוכו ונעצרו בעיר טיאן-ג'ין בזמן שישבו במדיטציה שקטה. נאמר למתרגלים כי צו המעצר הגיע ממשרד לביטחון הפנים, ואלה שנעצרו יוכלו להשתחרר רק לאחר אישורו של הרשויות בבייג'נג.
ב-25 באפריל, יותר מ-10,000 מתרגלי פאלון גונג התאספו בשקט ליד ג'ונג נאן-האי (Zhongnanhai) - מתחם הממשל בבייג'ינג כדי לבקש את שחרור המתרגלים מטיאן-ג'ין וכדי לבקש לשים קץ להתנכלות המתגברת נגדם. זה היה ניסיון מטעם מתרגלי הפאלון גונג "לפנות אל המנהיגים בנימוס ובשקט ולהבהיר שאין להתייחס אליהם ביחס מעליב". זו הייתה המחאה הראשונה בהיסטוריה נגד המפלגה הקומוניסטית, שהתקיימה בכיכר ג'ונג נאן-האי והמחאה הגדולה ביותר בבייג'ינג מאז 1989. נציגי הפאלון גונג נפגשו עם ראש הממשלה ג'ו רונג-ג'י (Rongji) שהבטיח להם כי הממשלה לא יוצאת נגד הפאלון גונג, והבטיח כי המתרגלים שנעצרו בטיאן-ג'ין ישוחררו. הקהל בחוץ התפזר בשקט, מתוך אמונה שהמחאה הוכתרה בהצלחה.
חבר הפוליטבירו ואחראי הביטחון לואו גן היה פחות מפויס, ויצר קשר עם ג'יאנג דזה-מין, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין כדי למצוא פתרון החלטי לבעיית הפאלון גונג.
רדיפה על ידי המדינה
בליל 25 באפריל 1999, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ג'יאנג דזה-מין פרסם מכתב המציין את רצונו להביס את הפאלון גונג. המכתב מזהיר מפני הסכנות בפופולריות של "פאלון גונג" במיוחד בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית. על פי דיווחים הוא כינה את המחאה בג'ונג נאן-האי: "התקרית הפוליטית הרצינית ביותר מאז אירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989."
בישיבה של הפוליטביורו ב-7 ביוני 1999, ג'יאנג תיאר את הפאלון גונג כאיום חמור על סמכותה של המפלגה הקומוניסטית —"משהו חסר תקדים במדינה מאז הקמתה לפני 50 שנה" - והורה על הקמתה של ועדה רמת דרג כדי להגיע "מוכנים לפרוק וסילוק [פאלון גונג]." שמועות על סנקציות הממשמשות ובאות החלו להתרוצץ ברחבי סין, מה שגרם להפגנות ולעתירות. הממשלה הכחישה בפומבי את השמועות, טענה שהן "חסרות בסיס לחלוטין", והבטיחה כי מעולם לא אסרה על פעילויות צ'י-גונג.
לי הונג-ג'י הגיב ב"תגובה קצרה" ב-22 ביולי:
"אנחנו לא נגד הממשלה עכשיו ולא נהיה נגדה גם בעתיד. אנשים יכולים להתנהג אלינו גרוע אבל אנחנו לא נתנהג גרוע לאחרים ולא נתייחס לאנשים כאל אויבים.
אנו קוראים לכל הממשלות, הארגונים הבינלאומיים ואנשים עם רצון טוב להרחיב את התמיכה שלהם ואת עזרתם במטרה לפתור את המשבר הנוכחי המתחולל כעת בסין".
הסיבות
משקיפים זרים ניסו להסביר את הסיבות מדוע המפלגה אסרה על קיום הפאלון גונג.
כתבה בעיתון וורלד ג'ורנל (World Journal) טענה שבכירי מפלגה אחדים רצו לדכא את הפאלון גונג במשך שנים, אבל עד המחאה בג'ונג נאן-האי הייתה חסרה להם סיבה. התגובה למחאה נוהלה, בחלקה לפחות, בניצוחו של לואו גאן, יריב מר וממושך של הפאלון גונג. היו גם דיווחים מנוגדים בתוך הפוליטבירו בזמן האירוע. ווילי וו-לאפ-לאם כתב שהקמפיין של ג'יאנג נגד הפאלון גונג נועד כדי לקדם את עצמו; לאם ציטט חבר מפלגה ותיק שאמר, "על ידי שימוש בשיטה כמו של מאו [נגד הפאלון גונג], ג'יאנג מאלץ את הסגל הבכיר להישבע אמונים לקו שלו."
ג'יאנג נתפס על ידי הפאלון גונג כאחראי באופן אישי להחלטה הסופית. מקורות המצוטטים על ידי ה"וושינגטון פוסט" ציינו כי "ג'יאנג דזה-מין החליט בעצמו שהפאלון גונג חייב להיות מחוסל", ו"בחר את מה שהוא חשב כמטרה קלה." פירמן (Peerman) ציין סיבות, כגון חשד אישי או קנאה של ג'יאנג בלי הונג-ג 'י; סאיץ' (Saich) העלה את ההשערה כי ראשי המפלגה כעסו על המחאה הנרחבת של הפאלון גונג ועל המאבק האידאולוגי. "וושינגטון פוסט" דיווח כי חברי הוועדה המתמדת של הפוליטבירו לא תמכה פה-אחד בדיכוי, ו"ג'יאנג דזה-מין לבדו החליט על חיסול הפאלון גונג." הגודל וההיקף של מסע ההשמצה והאלימות של ג'יאנג נגד הפאלון גונג עלה בהרבה על אלה שננקטו נגד תנועות דומות בעבר. משמר זכויות האדם מציין כי הסנקציות על הפאלון גונג משקפות מאמצים היסטוריים שנעשו על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית למגר כל דת, אשר המשטר סבור כי היא חתרנית מטבעה. היו עיתונאים שסברו כי תגובתה של בייג'ינג חשפה את אופייה הדיקטטורי ואת אי-הסובלנות שלה לכל מה שעלול להתחרות על הנאמנות אליה. בעיתון הקנדי "גלוב אנד מייל" (The Glob and Mail) נכתב: "...כל קבוצה שאינה כפופה לשליטתה של המפלגה מהווה איום"; שנית, המחאות מ-1989 הגבירו כנראה את חששותיהם של המנהיגים לאבד את האחיזה שלהם בשלטון, מה שגרם להם לחיות ב"פחד מוות" מהפגנות המוניות. קרייג סמית מה"וול סטריט ג'ורנל" טען כי לממשלה אשר אין בהגדרתה שום תפיסה של רוחניות, חסרה אמינות מוסרית שתיתן לה בסיס למלחמה באויב רוחני. המפלגה הרגישה יותר ויותר מאוימת על ידי כל מערכת אמונה המאתגרת את האידאולוגיה שלה ויש לה את היכולת לקיים את עצמה. הפאלון גונג, מהווה מערכת אמונה שמייצגת את תחייתה של מסורת סין העתיקה, מספר גדול של חברי המפלגה הקומוניסטית ואנשי צבא תרגלו בשיטה זו ונתון זה הדאיג במיוחד את ג'יאנג דזה-מין. "ג'יאנג ראה בפאלון גונג איום אידאולוגי: אמונות רוחניות נגד אתאיזם מיליטנטי ומטריאליזם היסטורי. הוא רצה לטהר את הממשלה ואת הצבא מאמונות כאלה".
משרד 610
ב-10 ביוני 1999 הקימה המפלגה את משרד 610, ארגון לביטחון פנים השייך לשירות הביטחון הכללי ואחראי על תיאום הפעולות לחיסול של הפאלון גונג. המשרד לא נוצר בחקיקה, והמנדט שלו לא מתואר בשום מקום. עקב כך, הוא נחשב לעיתים כארגון שמעבר לחוק. המשימות של המשרד היו "להתנהל מול משרדי המדינה והמפלגה, ברמה מקומית וארצית, שנקראו לפעול בתיאום הדוק עם המשרד", על פי פרופ' ג'יימס טונג מאוניברסיטת UCLA. לראשי משרד 610 ניתנה גישה חופשית "להתקשר לכל בכירי הממשלה והמפלגה ...ולהשתמש במשאבים מוסדיים", הם קיבלו גישה אישית למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית וראש הממשלה. מיד לאחר הקמתו של משרד 610 הראשי, הוקמו סניפים מקומיים בכל רמה אדמיניסטרטיבית, בכל אזור שהייתה בו קבוצת מתרגלים – ברמת הפרובינציה, מחוז, העיר, לפעמים גם השכונה. בכמה מקרים הוקמו סניפים בתאגידים גדולים ובאוניברסיטאות.
תפקידו העיקרי של משרד 610 כולל תיאום התעמולה נגד הפאלון גונג, מעקב ואיסוף מודיעין, וענישה ו"חינוך מחדש" של מתרגלי פאלון גונג. על פי הדיווחים, המשרד מעורב במאסרים ללא משפט, בחינוך מחדש בכפייה, בעינויים ולעיתים במותם של מתרגלי הפאלון גונג.
העיתונאי איאן ג'ונסון (Ian Johnson) שסיקורו את רדיפת פאלון גונג זיכה אותו בפרס פוליצר, כתב שתפקיד משרד 610 היה "לגייס את הארגונים החברתיים במדינה. בהוראת הלשכה לביטחון פנים, כנסיות, מקדשים, מסגדים, עיתונים, אמצעי תקשורת, בתי משפט ומשטרה כולם הפכו במהירות לשותפים בתוכנית של הממשלה: לרסק את הפאלון גונג, כשכל דבר שיעשו יהיה מקובל".
מסמכים וחוזרים רשמיים
החל מיולי 1999 פרסמו הרשויות הסיניות מספר הודעות שהגדירו אמצעים להרס הפאלון גונג והציבו מגבלות על העיסוק ועל האמונה דתית.
מומחים לזכויות אדם ומשקיפים משפטיים הצהירו כי ההוראות הרשמיות והמסמכים המשפטיים שהונפקו לצורך הרדיפה אינם עומדים בתקני המשפט הבינלאומיים ומפרים את הוראות החוקה של סין עצמה.
השלכות על שלטון החוק
משרד המשפטים דרש כי עורכי דין יקבלו אישור לפני שייקחו על עצמם להגן על מתרגלי פאלון גונג, וקרא להם "לפרש את החוק באופן שתתאים לרוח גזירות הממשלה".
בנוסף, ב-5 בנובמבר 1999 פרסם בית המשפט העליון הודעה לכל הערכאות הנמוכות לפיה זו "חובתם הפוליטית" להטיל עונש חמור על קבוצות שנחשבות ככופרות, במיוחד פאלון גונג. ההודעה גם חייבה את בתי המשפט בכל הרמות לטפל במקרי פאלון גונג בהתאם להנחיות של ועדות המפלגה הקומוניסטית, ובכך להבטיח שתיקי הפאלון גונג יידונו על סמך שיקולים פוליטיים ולא על סמך ראיות. בריאן אדלמן וג'יימס ריצ'רדסון כתבו כי הודעות אלו "אינן מביאות בחשבון את זכותו החוקתית של הנאשם להגנה, ונראה שהן מניחות אשמה לפני שהתקיים משפט."
המערכה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג היוותה נקודת מפנה בהתפתחות מערכת המשפט הסינית, והיא ייצגה "צעד משמעותי לאחור" בהתפתחות שלטון החוק, לפי איאן דומינסון. בשנות התשעים מערכת המשפט התמקצעה בהדרגה, וסדרת רפורמות שהונהגה בשנים 1996–1997 אישרה את העיקרון שכל העונשים חייבים להיות מבוססים על שלטון החוק. עם זאת, הקמפיין נגד הפאלון גונג לא היה מתאפשר אילו הוא היה מוגבל למסגרת החוק הפלילי הקיים של סין. כדי לרדוף את המתרגלים, בשנת 1999 הפכה מערכת המשפט לכלי פוליטי, ונדרשה "גמישות" בהפעלת החוקים כדי לקדם את יעדי המדיניות של המפלגה הקומוניסטית. אדלמן וריצ'רדסון כותבים כי "תגובת המפלגה והממשלה לתנועת הפאלון גונג פוגעת בזכותם של האזרחים להגנה משפטית, לחופש דת, לחופש ביטוי וחופש התאספות המעוגנים בחוקה ... המפלגה תעשה כל שיידרש כדי להרוס כל איום על שליטתה העליונה. מהלך זה מייצג את התרחקותה משלטון החוק לעבר מדיניות מאו של 'שלטון על ידי אדם'".
תחילתו של מסע הרדיפה
במהלך החודש הראשון של הרדיפה, פורסמו בעיתונים הראשיים שבידי המדינה 300–400 מאמרים שתקפו את הפאלון גונג כולל בערוץ הטלוויזיה הראשי. מסע התעמולה התמקד בהאשמות כי הפאלון גונג סיכן את היציבות החברתית, היה מסוכן ושקרי, "אנטי מדעי" ואיים על הקידמה. הטענות היו כי הפילוסופיה המוסרית של פאלון גונג אינה מתיישבת עם מוסר חברתי מרקסיסטי.
התעמולה הממלכתית פנתה אל הרציונליזם המדעי כדי לטעון שתפיסת עולמו של הפאלון גונג הייתה "התנגדות מוחלטת למדע ולקומוניזם." לדוגמה, העיתון העממי "פיפל דיילי טען ב־27 ביולי 1999 כי המאבק בפאלון גונג "היה מאבק בין תיאיזם לאתיאיזם, בין אמונות טפלות ומדע, בין אידיאליזם וחומרנות." מאמרי מערכת אחרים הצהירו כי "האידיאליזם והתיאיזם" של הפאלון גונג "מנוגדים לחלוטין לתאוריות והעקרונות הבסיסיים של המרקסיזם", וכי לעקרונות "האמת, חמלה וסובלנות" [שנלמדות בפאלון גונג] אין שום דבר משותף עם עם האתיקה הסוציאליסטית ועם ההתקדמות התרבותית שאנו שואפים להשיג." דיכוי הפאלון גונג הוצג כצעד הכרחי לשמירה על תפקידה המוביל של המפלגה הקומוניסטית בחברה הסינית.
חדשות הערב שידרו תמונות של ערימות גדולות של כתבי פאלון גונג שנמעכים או נשרפים. עד 30 ביולי, עשרה ימים אחרי תחילתו של הקמפיין, דיווח שין-הואה על החרמה של יותר ממיליון ספרים וחומרים אחרים של פאלון גונג.
קול הרטוריקה הרשמית נגד הפאלון גונג המשיך להסלים בחודשים שלאחר יולי 1999, וכלל אישומים לפיהם פאלון גונג משתף פעולה עם כוחות "אנטי-סין" זרים. דיווחים בתקשורת הציגו את הפאלון גונג כפגיעה בחברה, פעילות דתית "לא תקינה" וכצורה מסוכנת של "אמונה טפלה" שהובילה לשיגעון, למוות ולהתאבדות. המסרים הללו הועברו שוב ושוב דרך כל ערוצי המדיה המנוהלים על ידי המדינה, בערוצי מדיה עצמאיים, ביחידות במקומות העבודה ובכל הגופים של המפלגה הקומוניסטית.
כפי שעשתה במהלך מהפכת התרבות, המפלגה הקומוניסטית ארגנה עצרות ברחובות וכנסים במקומות העבודה כדי להוקיע את השיטה. רשויות השלטון המקומי קידמו תוכניות "לימוד וחינוך" ברחבי סין, ומשלחות הרשמיות ביקרו בכפרים חקלאים ובבתים של התושבים כדי להסביר "במילים פשוטות את הפגיעה של הפאלון גונג בהם".
משתמשים בתווית של 'כת' לתיאור הפאלון גונג
למרות מאמצי המפלגה, ההאשמות הראשוניות נגד הפאלון גונג לא הצליחו לעורר הסתייגות מהפאלון גונג ולא הצליחו לגייס תמיכה ציבורית ברדיפה. באוקטובר 1999, שלושה חודשים לאחר תחילת הרדיפה, הוציא בית המשפט העליון צו שיפוטי המציג את הפאלון גונג כ"שיא-ג'יאו", שפירוש המונח הוא כת או "פולחן מרושע". ג'וליה צ'ינג כתבה כי התוויית של "כת" או "פולחן מרושע" שימשה את הרשויות כדי להפוך את המעצרים והכלואים הקודמים לחוקתיים.
איאן ג'ונסון טען כי על ידי ייחוס המילה "כת" לפאלון גונג, העמידה הממשלה את פאלון גונג בעמדה מתגוננת, ו"עטפה את הרדיפה בלגיטימציה הקיימת במערב כלפי התנועה נגד הכתות". לדברי ג'ון פאוורס ומג לי, מכיוון שהפאלון גונג נתפס בציבור כ"מועדון צ'י-גונג א-פוליטי", הוא לא נתפס כאיום על הממשלה. לכן, האסטרטגיה הקריטית ביותר ברדיפת הפאלון גונג הייתה לשכנע אנשים לקשר את הפאלון גונג למספר "תנועות דתיות שליליות" כמו "פולחן רשע", "כת" או "אמונה טפלה". בתהליך זה של ייחוס מחדש, הממשלה ניסתה להשתמש ב"מאגר של רגשות שליליים שקשור לתפקיד ההיסטורי של כתות דתיות ככוח המעורר חוסר יציבות בהיסטוריה הפוליטית הסינית".
אירוע ההצתה העצמית בככר טיאננמן
נקודת מפנה במערכה של הממשלה נגד הפאלון גונג התרחשה ב-23 בינואר 2001. חמישה אנשים הציתו את עצמם למוות בכיכר טיין-אן-מן. גורמים ממשלתיים בסין הצהירו מיד שאנשים אלו הם מתרגלי הפאלון גונג שנאלצו להתאבד על ידי התרגול, ומילאו את כלי התקשורת של המדינה בתמונות גרפיות וגינוי מחודש של התרגול. ההשחתה העצמית נחשבה כעדות ל"סכנות" הפאלון גונג, ושימשה כדי לתת לגיטימציה לרדיפת הפאלון גונג בידי הממשלה.
מקורות של הפאלון גונג בסין טענו נגד אמינות הנרטיב שהציגו השלטונות, וציינו כי תורתם אוסרת במפורש אלימות או התאבדות. כמה עיתונאים וחוקרים מערביים ציינו חוסר עקביות ברישום האירועים, דבר שהוביל רבים לחשוב שאירועי ההצתה העצמית עשויים היו להיות מבוימים כדי להפליל את הפאלון גונג. הממשלה לא אפשרה חקירות עצמאיות ומנעה מעיתונאים מערביים או מארגוני זכויות אדם גישה לקרבנות. עם זאת, שבועיים לאחר תקרית ההצתה העצמית העיתון "וושינגטון פוסט" פרסם חקירה של זהותם של שני הקרבנות, ומצא כי "אף אחד מעולם לא ראה אותם מתרגילים פאלון גונג".
הפרעה לעבודתם של כתבים זרים
מועדון כתבי החוץ של סין התלונן שחבריו "נמצאים במעקב, נעצרים, נחקרים ומאוימים" מפני שהם מדווחים על הסנקציות המופעלות על הפאלון גונג. עיתונאים זרים שכיסו בחשאי כנס של הפאלון גונג באוקטובר 1999 הואשמו על ידי השלטונות הסיניים ב"דיווח לא חוקי" עיתונאים מ "רויטרס", מ"ניו-יורק טיימס", ו-AP, נחקרו על ידי המשטרה, נאלצו לחתום על הודאות, וגם שאישורי העבודה והמגורים שלהם הוחרמו. הכתבים התלוננו על הפרעות לשידורי הטלוויזיה בלוויין המנותבים דרך סין למדינותיהם. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קבע, כי "מספר אנשים נשפטו לתקופות מאסר ארוכות או מעצרים מנהליים מפני שדיברו על הדיכוי או העבירו מידע באמצעות האינטרנט."
בשנת 2002 דיווח ארגון "עיתונאים ללא גבולות" על כך שהשלטונות הסיניים אסרו על צלמים לצלם עבור התקשורת הזרה באזור כיכר טיאננמן שבו מאות מתרגלי הפאלון גונג הפגינו בשנים האחרונות. הארגון מעריך כי "לפחות 50 נציגים של העיתונות הבינלאומית נעצרו מאז יולי 1999, חלק מהם הוכו על ידי המשטרה; מספר מתרגלי פאלון גונג נכלאו על כך שדיברו עם עיתונאים זרים". איאן ג'ונסון, כתב ה"וול סטריט ג'ורנל" בבייג'ינג, פרסם סדרת מאמרים אשר זיכתה אותו פרס פוליצר ב-2001. ג'ונסון עזב את בייג'ינג לאחר כתיבת המאמרים ואחרי שקיבל את פרס פוליצר, ואמר כי "המשטרה הסינית הפכה את חיי בבייג'ינג לבלתי אפשריים".
כתוצאה מקשיים כאלו בדיווח, מאז שנת 2002 סיקור החדשות של הרדיפה בתוך סין בידי עיתונאים מערביים חדל לחלוטין, אף על פי שמספר מקרי המוות במעצר של מתרגלי הפאלון גונג הלך וגדל.
צנזורה באינטרנט
מונחים הקשורים בפאלון גונג עוברים צנזורה קפדנית ביותר באינטרנט הסיני, ומשתמשים המעבירים מידע על פאלון גונג מסתכנים במאסר.
באותה שנה, הממשל הסיני חיפש תאגידים מערביים שיסייעו לו לפתח כלי מעקב וצנזורה שיאפשרו לו לעקוב אחר מתרגלי פאלון גונג ולחסום גישה לחדשות ומידע על הנושא. חברות מצפון אמריקה כגון סיסקו ונורטל מכרו את השירותים שלהם לממשל הסיני ועזרו לייעל את תפיסתם של מתרגלי הפאלון גונג.
בנוסף לצנזורה באינטרנט בתוך גבולותיה, הממשלה הסינית והצבא השתמשו בלוחמת סייבר כדי לתקוף את אתרי הפאלון גונג בארצות הברית, באוסטרליה, בקנדה ובאירופה. על פי איתן גוטמן, ההתקפה הראשונה של מניעת שירות לאתר אינטרנט, הושקה על ידי סין היו נגד אתרי אינטרנט של הפאלון גונג בחו"ל.
חינוך מחדש
מרכיב מרכזי של מסע הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית הוא "חינוך מחדש" או "טרנספורמציה" של מתרגלי פאלון גונג. טרנספורמציה מתוארת כ"תהליך של תכנות אידאולוגי מחדש לפיו המתרגלים יהיו נתונים לשיטות שונות של כפייה פיזית ונפשית עד שהם יכחישו ויוותרו על האמונה שלהם בפאלון גונג".
הטרנספורמציה נחשבה מוצלחת אם מתרגל הפאלון גונג, חתם על חמישה מסמכים:
כל מאמצי הטרנספורמציה מונעים על ידי תמריצים והנחיות ממרכז המפלגה הקומוניסטית באמצעות משרד 610. רשויות מקומיות וממונים על מתקני המעצר מקבלים מכסות הקובעות כמה מתרגלי פאלון גונג חייבים לעבור טרנספורמציה. מילוי המכסות אלה מניב קידום מקצועי ותגמול כספי. "בונוסים נדיבים" ניתנו לפקידים שמילאו את היעדים שנקבעו על ידי הממשלה, ועונשים ניתנו לאלו שלא הצליחו בכך.
עינויים והתעללות במעצר
על מנת להגיע ליעדי הטרנספורמציה, הממשלה אישרה לעשות שימוש שיטתי בעינויים ואלימות נגד מתרגלי הפאלון גונג, כולל מכות חשמל ומכות פיזיות. אמנסטי אינטרנשיונל כותב כי "עצורים שלא משתפים פעולה בתהליך ה'חינוך מחדש' יעברו עינויים והתעללויות אחרות... שחומרתם הולכת וגדלה". שיטות "רכות" כמו חסך שינה, איומים על בני משפחה ושלילת גישה לשירותים או לחדר אמבטיה. משם ההתעללות מסלימה והופכת למכות, למעקב 24 שעות ביממה, כליאה בבידוד, שוק חשמלי, אונס, האכלות בכפייה, עינויים כמו "מתלה" ו"ספסל הנמר", בו האדם קשור ללוח והרגליים שלו מכופפות בכוח לאחור.
הרג מחוץ לחוק
מקרה אחד מתוך אלפים: ב-16 ביוני 2005, גאו רונג-רונג בת ה-37, רואת חשבון ממחוז ליאו-נינג, עונתה למוות במעצר. שנתיים לפני מותה, גאו נכלאה במחנה לעבודות כפייה בלונג-שאן, שם קיבלה מכות חשמל. גאו ברחה ממחנה העבודה בקפיצה מחלון בקומה השנייה, ואחרי שתמונה שלה כשהיא שרופה פורסמה, היא הפכה למטרה להטרדה מחדש על ידי הרשויות. היא הוחזרה למעצר ב־6 במרץ 2005 ונהרגה קצת יותר משלושה חודשים לאחר מכן.
קצירת איברים
בשנת 2006 נשמעו לראשונה טענות כי מתרגלי פאלון גונג רבים נהרגו כדי לספק איברים לתעשיית ההשתלות של סין. טענות אלה הובילו לחקירה שערכו תת-שר החוץ הקנדי לשעבר דייוויד קילגור ועורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס. ביולי 2006 פורסם לראשונה דו"ח קילגור-מטאס שבו נמצא כי "מקורן של 41,500 השתלות במשך שש השנים 2000 עד 2005 אינו מוסבר", וכי "ממשלת סין ושלוחותיה ברחבי המדינה, במיוחד בבתי חולים, במרכזי מעצר ובבתי משפט, הביאו למותם של מספר לא ידוע של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג מאז 1999".
דו"ח קילגור-מטאס הדגיש את זמני ההמתנה הקצרים עבור איברים להשתלה בסין—שבוע עד שבועיים עבור כבד לעומת 32.5 חודשים בקנדה—דבר המבהיר כי האיברים נרכשו על פי דרישה. העלייה המשמעותית במספר השנתי של השתלות איברים בסין החל משנת 1999, מקבילה לתחילת הרדיפה של הפאלון גונג. למרות מספרם הנמוך מאוד של תורמי איברים מרצון, סין היא המדינה השנייה בעולם במספר ניתוחי השתלות איברים שמתבצעים בה. קילגור ומטאס הציגו חומרים מפלילים מאתרי אינטרנט של מרכז ההשתלות הסיני ובהם פרסום הזמינות המיידית של איברים מתורם חי, וכן תמלילים של ראיונות טלפוניים שבהם בתי חולים אמרו למועמדים פוטנציאלים להשתלה שניתן לקבל איברים ממתרגלי פאלון גונג. גרסה מעודכנת של הדו"ח שלהם יצאה לאור כספר בשנת 2009, ובהמשך גרסאות חדשות גם ב-2016 וב-2018. ב-2014, העיתונאי והחוקר איתן גוטמן פרסם את תוצאות חקירה משלו בנושא. גוטמן ערך ראיונות עם עצירים לשעבר במחנות העבודה ובבתי סוהר בסין, כמו גם עם קציני ביטחון לשעבר ואנשי רפואה הבקיאים במערכת השתלות בסין. הוא דיווח כי קצירת איברים מן האסירים הפוליטיים החלה בפרובינציית שין-ג'יאנג בשנות ה-1990, ולאחר מכן התפשטו בכל רחבי המדינה. גוטמן מעריך כי 64,000 אסירי פאלון גונג נרצחו בשביל האיברים שלהם בין השנים 2000 ו-2008.
ב-2016, שלושת החוקרים, גוטמן, מטאס וקילגור, פרסמו עדכון משותף של הממצאים המראה כי מספר השתלות איברים שנערך בסין גבוה הרבה יותר מאשר חשבו בעבר, וכי מקרי המוות כתוצאה מקצירת איברים לא חוקית יכול להגיע עד 1,500,000. הדו"ח מכיל 789 עמודים ומבוסס על ניתוח של רשומות ממאות בתי החולים שמתמחים בהשתלות איברים בסין.
בדצמבר 2005 ובנובמבר 2006, שר הבריאות של סין הודה שקצירת איברים מאסירים המוצאים להורג מתבצעת בהיקף נרחב. עם זאת, הרשויות בסין הכחישו שאיבריהם של מתרגלי פאלון גונג נקצרים, וטענו בתוקף שהיא מצייתת לעקרונות שקבע ארגון הבריאות העולמי האוסרים על מכירת איברים ללא הסכמה כתובה של התורם.
ביוני 2019, הוקם בלונדון בית דין עצמאי בשם "טריבונל סין" (China Tribunal) במטרה לחקור קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין. הטריבונל קבע כי מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג ממשיכים להירצח בסין בעבור האיברים שלהם. הטריבונל ציין שיש לו ראיות ברורות לכך שקצירת איברים בכפייה התרחשה בסין במשך 20 שנה לפחות ונמשכת עד היום. ממשלת סין הכחישה שוב ושוב את האשמות, וטענה שהפסיקה להשתמש באיברים של נדונים למוות להשתלות כבר ב-2015. עם זאת, עורכי דין ומומחי משפט בינלאומי וזכויות האדם בטריבונל סין משוכנעים כי נטילת איברים מעצירים בעודם בחיים ממשיכה להתקיים בפועל ומתרגלי הפאלון גונג הם "כנראה המקור העיקרי" לקצירת האיברים.
מעצרים שרירותיים ומאסר
מעצרים בקנה מידה גדול נערכים מעת לעת, לעיתים קרובות בימי זיכרון חשובים או באירועים גדולים. הגל הראשון של המעצרים התרחש בשעות הערב של 20 ביולי 1999, כאשר כמה אלפי מתרגלי נלקחו מבתיהם למעצר.
לקראת האולימפיאדה של 2008 בבייג'ינג נעצרו יותר מ-8,000 מתרגלי פאלון גונג. הם נלקחו מבתיהם וממקומות העבודה שלהם בכל רחבי המדינה. שנתיים לאחר מכן, השלטונות עצרו 100 מתרגלים לפני תערוכת האקספו העולמית ב-2010.
חינוך מחדש באמצעות עבודת פרך
מ-1999 ועד 2013, רובם המכריע של עצורי הפאלון גונג הוחזקו ב"מחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה" (RTL) - מערכת של מעצרים מנהליים שבה אנשים נכלאים ללא משפט לתקופה של עד ארבע שנים.
מערכת זאת הוקמה במהלך עידן מאו כדי להעניש ולתכנת מחדש "מתנגדים ראקציונרים" ואנשים שנחשבו לאויבי הקומוניזם. בשנים האחרונות נעשה בה שימוש כדי לאסור עבריינים קטנים, נרקומנים וזונות, כמו גם עותרים ומתנגדי משטר. זמן השהייה במחנות לחינוך מחדש יכול להתארך באופן שרירותי על ידי המשטרה, ואין לאסירים כל גישה לעולם שבחוץ. על האסירים נכפה לבצע עבודות פרך במכרות, בבתי חרושת לייצור לבנים, בשדות חקלאיים, ובמפעלים אחרים. עינויים פיזיים, מכות, חקירות, ושאר הפרות של זכויות אדם מתקיימים במחנות, על פי עדותם של אסירים לשעבר ושל ארגוני זכויות אדם.
משקיפים בינלאומיים מעריכים כי מתרגלי פאלון גונג מהווים לפחות מחצית מכלל העצורים במחנות לחינוך מחדש, בהיקף של כמה מאות אלפי אנשים בשנה. דו"ח משמר זכויות האדם מ-2005 קבע כי מתרגלי פאלון גונג מהווים את הרוב המכריע של העצורים במחנות החינוך מחדש, והם קיבלו את "הטיפול הגרוע ביתור ותקופות המאסר הארוכות ביותר". "הרדיפה של הממשלה נגד הקבוצה הייתה כל כך יסודית, שאפילו פעילים אקטיביסטים סינים ותיקים מפחדים להגיד את השם פאלון גונג בקול רם".
בשנת 2012 ותחילת 2013, סדרה של דיווחים וחשיפות בתקשורת הפנו את תשומת הלב הציבורית להפרות זכויות אדם המתבצעות במחנה העבודה בכפייה מא-סאן-ג'יה, שבו כמחצית מהאסירים הם מתרגלי פאלון גונג. החשיפה הובילה לקריאה להפסקת מערכת חינוך מחדש באמצעות עבודה. בתחילת 2013, שי ג'ין-פינג, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, הודיע שמחנות לחינוך מחדש יסגרו. עם זאת, ארגוני זכויות אדם מצאו שרבים ממתקני המחנות לחנוך מחדש פשוט שינו את שמם לבתי כלא או מרכזי שיקום, והשימוש שלהם כמתקני כליאה ללא משפט של אסירי מצפון ומתרגלי פאלון גונג עדיין נמשך.
בתי כלא לא חוקיים ומרכזים ל"חינוך מחדש"
בנוסף לבתי סוהר ולמתקני מעצר מנהליים ומחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה, משרד 610 יצר רשת ארצית של מרכזי חינוך מחדש שפועלת מחוץ לחוק כדי "לשנות את מחשבתם" של מתרגלי פאלון גונג. המרכזים האלה אינם כפופים למערכת המשפט, והממשלה מכחישה את קיומם. הם ידועים כבתי כלא שחורים, "מרכזים לשטיפת מוח", "מרכזי טרנספורמציה באמצעות חינוך מחדש" או "מרכזים לחינוך החוק" חלק מהם הוקמו באופן זמני בבתי ספר, בבתי מלון, במתחמים צבאיים או ביחידות עבודה. אחרים הם מתקנים קבועים שפועלים כמו בתי כלא פרטיים.
כאשר מתרגלי פאלון גונג, מסרבים "להשתנות" בכלא או במחנות עבודה בכפייה, הם עלולים להישלח בתום ריצוי מאסרם למרכזי חינוך מחדש. הוועדה המבצעת של הקונגרס האמריקני לענייני סין (CCEC) טוענת שהמרכזים האלה "משמשים ספציפית כדי לכלוא מתרגלי פאלון גונג שסיימו את ריצוי עונשם במחנות עבודה בכפייה אך הרשויות מסרבות לשחררם". [4] מתרגלי פאלון גונג שנשלחו בעל כורחם למרכזי הטרנספורמציה חייבים בתשלום של שכר לימוד בסכום המגיע למאות דולרים. הכסף נלקח ממשפחותיהם, כמו גם ממקומות העבודה והמעסיקים שלהם.
החינוך מחדש הוא מסווה לעינויים קשים פיזיים ונפשיים עד כדי מוות.
אחרי סגירת מערכת מחנות חינוך מחדש באמצעות עבודות בכפייה (RTL) ב-2013, הרשויות הרחיבו מאוד את השימוש במרכזי הטרנספורמציה כמתקני כליאה של מתרגלי פאלון גונג. כמה ממחנות RTL פשוט שינו את שמם והפכו ל"מרכזי טרנספורמציה".
התעללות נפשית
מתרגלי הפאלון גונג אשר מסרבים להכחיש את האמונות שלהם נשלחים בעל כורחם לבתי חולים פסיכיאטריים, שם הם עשויים להיות כפופים למכות, למניעת שינה, לעינוי על ידי התחשמלות, לזריקות של תרופות הרגעה או תרופות אנטי-פסיכוטיות.
בתי סוהר
מאז 1999, כמה אלפי מתרגלי פאלון גונג נידונו למאסר בבתי הסוהר באמצעות מערכת המשפט הפלילי. רוב האישומים נגד מתרגלי הפאלון גונג הם בעבירות פוליטיות כגון "הפרעה לסדר חברתי," "הדלפת סודות מדינה", "ערעור המערכת החברתית" או "כופרים בחוקיות החוק"—לדוגמה, אנשים שהשתמשו באינטרנט כדי להפיץ מידע על הפאלון גונג.
אפליה חברתית
מאז יולי 1999, על עובדי ציבור בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית נאסר לתרגל בשיטת פאלון גונג. מקומות עבודה, בתי ספר הצטוו להשתתף במאבק נגד הפאלון גונג על ידי הפעלת לחץ על מתרגלי הפאלון גונג שיוותרו על האמונות שלהם. לפעמים הם נשלחו ל"חינוך מחדש" אם הם סירבו, התוצאות היו פיטורין ממקום העבודה, אובדן שכר, אובדן פנסיה או גירושין.
מחוץ לסין
הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג התרחבה גם לקהילות בתפוצות לרבות באמצעות מדיה, באמצעות ריגול ומעקב אחרי מתרגלי הפאלון גונג, על ידי הטרדה ואלימות נגד רופאים, לחץ דיפלומטי על ממשלות זרות, ואפילו פריצה לאתרי אינטרנט בחו"ל. על פי עריק מהקונסוליה בסידני, אוסטרליה, "המלחמה נגד הפאלון גונג היא אחת המשימות העיקריות של הסינים בחו"ל."
בשנת 2004 בית הנבחרים של ארצות הברית העביר החלטה המגנה את ההתקפות על מתרגלי פאלון גונג בארצות הברית שנעשו על ידי סוכנים של המפלגה הקומוניסטית. ההחלטה עברה פה אחד. בהחלטה דווח כי סוכני המפלגה "לחצו על נבחרים לסרב לתת תמיכה לפאלון גונג " שבתיהם של דוברי הפאלון גונג נפרצו ואנשים העוסקים בשלווה בפעולות מחאה מחוץ שגרירויות וקונסוליות הותקפו פיזית.
התגובה הבינלאומית
הרדיפה של הפאלון גונג משכה תשומת לב בינלאומית רבה מממשלות ומארגונים לא ממשלתיים. ארגוני זכויות האדם, כגון "אמנסטי" ו"משמר זכויות האדם", הביעו דאגה חמורה מהדיווחים על העינויים ועל ההתעללות של המתרגלים בסין. הם דרשו מהאו"ם ומממשלות בעולם להתערב כדי להביא לסיום הרדיפה.
הקונגרס של ארצות הברית, העביר שש החלטות – החלטת הבית 304, החלטת הבית 530, החלטה 188, החלטה  218, – שקראו להפסקה מידית של מסע הרדיפה נגד מתרגלי הפאלון גונג בסין ובחו"ל. ההחלטה הראשונה, 217 התקבלה בנובמבר 1999 . החלטה 605, התקבלה ב-17 במרץ 2010, וקראה להפסיק באופן מיידי "את הרדיפה שנועדה להציק, לאיים, לכלוא, ולענות מתרגלי פאלון גונג".
ב-2008 כנסת ישראל העבירה חוק האוסר תיווך ומכירה של איברים. החוק אוסר על קופות החולים וחברות הביטוח לממן השתלות שמקור האיברים בהן מוטל בספק, כמו בסין.
בית דין אזרחי, הטריבונל
בשנים 2019 עד 2020 התכנס בלונדון הטריבונל לנושא סין. זהו בית דין אזרחי בראשותו של סר ג'פרי נייס עורך הדין הנודע. ב-1 במרץ 2020, פרסם הטריבונל את מסקנותיו הסופיות לגבי הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג בסין כולל קצירת האיברים.
התגובה של מתרגלי הפאלון גונג
תגובת הפאלון גונג לרדיפה בסין החלה ביולי 1999 עם עתירות למשרדי ממשלה מקומיים, מחוזיים, ולבייג'ינג. בכיכר טיאננמן נערכו הפגנות של מאות מתרגלי הפאלון גונג שביצעו תרגילי פאלון גונג והחזיקו שלטים להגנה על פאלון גונג. הפגנות אלה פוזרו בכוח ובאלימות על ידי כוחות הביטחון, והמתרגלים המעורבים נעצרו. עד 25 באפריל 2000, יותר מ-30,000 מתרגלים נעצרו בכיכר; שבע מאות מתרגלי פאלון גונג נעצרו במהלך הפגנה בכיכר ב-1 בינואר 2001. המחאה הציבורית נמשכה גם במהלך 2001. כתב ה"וול סטריט ג 'ורנל", איאן ג'ונסון כתב כי "מתרגלי פאלון גונג קראו תיגר על 50 שנה של שלטון קומוניסטי".
בשלהי 2001, ההפגנות בכיכר טיאננמן הפכו פחות תכופות, והשיטה ירדה למחתרת. מחאות ציבוריות נפסקו והמתרגלים הקימו "אתרים להפצת חומרי הסברה", אשר ייצרו חומרים קריאה ו-די. וי. די כדי לסתור את הדימוי של הפאלון גונג באמצעי התקשורת הממלכתיים. מתרגלים התחילו להפיץ חומרים אלה, לעיתים קרובות מדלת לדלת. מקורות מעריכים כי ב-2009 התקיימו מעל 200,000 אתרים כאלה ברחבי סין. ייצור, החזקה או הפצה של חומרים האלה היוו עילה לכוחות הביטחון לאסור או להעמיד לדין את מתרגלי הפאלון גונג.
בשנת 2002, פעילי הפאלון גונג בסין התחברו לשידורי הטלוויזיה, בהחליפם שידורים של המדינה בתכנים שלהם. אחד המקרים הבולטים התרחש במרץ 2002, כאשר מתרגלי הפאלון גונג בצ'אנגצ'ון הפריעו לשמונה רשתות טלוויזיה בכבלים במחוז ג'י-לין ובמשך שעה שידרו תוכנית שנקראה "הצתה עצמית או מקרה מבוים?". כל ששת מתרגלי הפאלון גונג שהיו מעורבים נתפסו במהלך החודשים הקרובים. שניים נהרגו מיד, בעוד ארבעת האחרים מצאו את מותם עד 2010 כתוצאה מפגיעות שנגרמו בעת שהיו במעצר.
מחוץ לסין, מתרגלי הפאלון גונג הקימו רשת תקשורת בינלאומית כדי לקבל חשיפה ולהעביר את הנרטיב שלהם לציבור. אלה כוללים את העיתון "אפוק טיימס" רשת הטלוויזיה שושלת טאנג החדשה (NTD) ואת תחנת הרדיו קול התקווה. על פי ג'יאו, באמצעות "אפוק טיימס" ניתן לגלות איך הפאלון גונג מקימים רשת תקשורת יחד עם תנועות דמוקרטיות של סין בגולה ולכתוב על הנעשה בסין בלי צנזורה. בשנת 2004, "אפוק טיימס" פרסם "תשעה דיונים," אוסף של תשעה מאמרים אשר הציגו היסטוריה ביקורתית של המפלגה הקומוניסטית. יחד עם תשעת הדיונים הוקמה תנועה אשר מעודדת אזרחים סיניים לוותר על חברותם במפלגה הקומוניסטית הסינית, גם חברות בליגת הנוער הקומוניסטית ובחלוצים צעירים. "אפוק טיימס" טוען כי עשרות מיליונים, זנחו את המפלגה הקומוניסטית כחלק התנועה, אם כי מספרים אלה לא קיבלו אישור ממקור אחר.
ב-2007, מתרגלי פאלון גונג בארצות הברית הקימו את להקת אמנויות הבמה שן יון (Shen Yun), הלהקה נוסעת ומופיעה ברחבי העולם.
מתרגלי פאלון גונג בארצות הברית פיתחו תוכנה העוקפת את חומת האש עבור משתמשי אינטרנט בסין.
מתרגלי הפאלון גונג מחוץ לסין הגישו עשרות תביעות נגד ג'יאנג דזה-מין, לאו גן, בו שי-לאי, ושאר פקידים סיניים בטענת רצח עם ופשעים נגד האנושות. לדברי עורכי דין לצדק בינלאומי, מתרגלי פאלון גונג הגישו את המספר הגדול ביותר של תביעות לזכויות האדם במאה ה-21 ובהן ההאשמות החמורות ביותר על פשעים שהוגדרו על ידי החוק הפלילי הבינלאומי. במקרים רבים, בתי המשפט סירב ולדון בעתירות בטענה של חסינות המדינה. בסוף 2009, עם זאת, בתי משפט שונים בספרד ובארגנטינה האשימו את ג'יאנג דזה-מין ואת לו או-גן באשמת "פשעי נגד האנושות", ורצח עם, וביקשו לעצור אותם. הפסיקה נחשבת כסמלית בלבד ולא צפויה להתבצע.
בחודש מאי 2011 מתרגלי הפאלון גונג ותומכיהם הגישו תביעה נגד חברת הטכנולוגיה סיסקו מערכות, בטענה כי החברה עזרה לעצב וליישם מערכת מעקב עבור ממשלת סין שתסייע לה לדכא את הפאלון גונג. סיסקו דחתה את הטענה כי התאימה את הטכנולוגיה שלה למטרה זאת.
דה-סטליניזציה
דה-סטליניזציה (ברוסית: Десталинизация) הוא תהליך שהתרחש בברית המועצות בתקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב ובמהלכו בוטלו סממני פולחן אישיות של יוסיף סטלין ומספר צווים ממשלתיים שהיו בבסיס משטרו של סטלין. התהליך הביא גם לדמוקרטיזציה מסוימת של החיים בברית המועצות, המכונה ההפשרה של חרושצ'וב.
רקע
כבר בשנת 1953, מיד עם מותו של יוסיף סטלין, החלו סממנים של שינויים שלטוניים והפסקת המדיניות של דיכוי פוליטי נרחב. הסממנים הראשונים היו בשחרור אסירי גולאג, התחלה של זיכוי חלק מהאסירים, ביטול משפט הרופאים ועוד.
בפברואר 1956 התקיימה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שבה נשא חרושצ'וב את הנאום הסודי, שבו האשים את סטלין במדיניות של דיכוי. הוא סימן את שנת 1934 כשנת תחילת הדיכוי; בהתאם לכך, חיסול מעמד הקולאקים והמשפטים של תחילת שנות ה-30 לא נכללו ברשימת פשעי המשטר של סטלין. חרושצ'וב ניסה בכל כוחו לבדל את עצמו ממדיניות קודמו, ולכן העברת המידע הייתה סלקטיבית. מדיניות זו הגיעה לשיאה בשנת 1961, כאשר גופתו של סטלין הוצאה מהמאוזוליאום של לנין ושמה של העיר סטלינגרד שונה לוולגוגרד.
שחרור אסירי גולאג וטיהור שמם
במקביל לשחרור האסירים החלו לפעול ועדות לזיכוי הנאשמים. אלפי אסירים זוכו לאחר מותם.
מספר עובדים בכירים של נ.ק.וו.ד הואשמו בהפרות משמעת, ניהול לא תקין של חקירות ואף פעילות נגד המדינה. חלקם הואשמו ואף הוצאו להורג, חלקם הוצאו לגמלאות.
שינוי שמות ערים שנקראו על שם סטלין
במקביל פורקו פסלים של סטלין שהיו מוצבים בכיכרות הערים, ושונו שמותיהם של מפעלים ורחובות רבים. המנון ברית המועצות, שמילותיו כללו אזכור של סטלין, החל להתבצע ללא מילים והושמעה מנגינה בלבד. כל המוזיאונים הרבים שהוקמו ברחבי ברית המועצות והוקדשו לסטלין נסגרו, למעט המוזיאון בעיר שבה הוא נולד, גורי.
דה-סטליניזציה כיום
לצד דעות אלו היו גם דעות אחרות, לפיהן יש אמנם לקדם את תוכנית ההנצחה, אך תוכנית זו עלולה לפלג את הציבור ולא להביא לפיוס חברתי. לפי סקר שבוצע, כ-24% מהנשאלים ציינו שמשפחתם סבלה מדיכוי בתקופת שלטונו של סטלין. לעומת זאת, אם בשנת 2007 רק 15% מהנשאלים ציינו שמדיניותו של סטלין הייתה חיובית למדינה, הרי שבאפריל 2011 הצטרפו לעמדה זו כבר 26% מהנשאלים.
וינדרוז איירליינס
וינדרוז איירליינס (באנגלית: Windrose Airlines) היא חברת תעופה אוקראינית המפעילה טיסות שכר מנמל התעופה בוריספיל בקייב ומיעדים נוספים באוקראינה. בבעלות החברה 11 מטוסים מתוצרת איירבוס.
החברה נוסדה ב-28 באוקטובר 2003 והיא מתמקדת בהפעלת טיסות שכר וטיסות VIP לחברות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2018:
פעילות החברה בישראל
בשנת 2009 החברה החלה להפעיל טיסות שכר עונתיות מקייב וויניצה לתל אביב, טיסות אלה מיועדות לחסידי ברסלב הבאים לבקר בקברו של רבי נחמן מברסלב באומן, הטיסות מופעלות בדרך כלל מספר ימים לפני ראש השנה.
הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A321 או במטוסי איירבוס A320 של החברה.
Roses (שיר של בני בלנקו וג'וס וורלד)
"Roses" (בעברית: ורדים) הוא שיר של המוזיקאי האמריקאי בני בלאנקו והראפר ג'וס וורלד, זמר הרוק ברנדון יורי מהלהקה פאניק! אט דה דיסקו. השיר הושמע לראשונה בתוכניתו של זיין לו ב-Beats 1 ב-5 בדצמבר 2018. במגזין רוק סאונד תוארה ההכרזה על השיר כ"אירוע קרוסאובר שאפתני".
קידום
תחילה, פרסם בלנקו חילופי טקסטים בינו לבין ג'וס וורלד, ולאחר מכן שיתף שני קטעים מהשיר באינסטגרם. למחרת, הודיע בטוויטר כי השיר יפורסם ב-5 בדצמבר.
איזבל הרלובסן
איזבל להן הרלובסן (נורווגית: Isabell Lehn Herlovsen; נולדה ב-23 ביוני 1988) היא כדורגלנית עבר נורווגית ששיחקה כחלוצה. הרלובסן היא המבקיעה הצעירה ביותר במסגרת אליפויות אירופה, אחרי שב-9 ביוני 2005 היא כבשה שער שוויון במשחק נגד צרפת, בגיל 16 ו-351 ימים.
קריירה
הרלובסן נולדה ביוני 1988 במערב גרמניה בעת שאביה, הכדורגלן קאיי אריק הרלובסן, שיחק במדי קבוצת בורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 2000, החלה הרלובסן לשחק בקבוצת הנוער של קולבוטן פוטבול, ואחרי ארבע שנים עלתה לקבוצה הבוגרת של המועדון. היא שיחקה בקולבוטן במשך חמש עונות, במהלכן זכתה בשתי אליפויות (2005, 2006) ובגביע מדינה אחד (2007).
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת נורווגיה ערכה הרלובסן כבר בגיל 16, ומהר מאוד הפכה לאחת משחקניות המפתח של הנבחרת. בשנת 2005, הייתה הרלובסן לכדורגלנית הצעירה ביותר באליפות אירופה שנערכה באותה שנה באנגליה. במהלך הטורניר היא כבשה שני שערים - אחד נגד צרפת בשלב הבתים ואחד נגד שוודיה בחצי הגמר. נורווגיה הגיעה עד לגמר הטורניר, אך שם הפסידה 3-1 לגרמניה. במהלך הטורניר, נערכו מגעים להעברת הרלובסן לקבוצת ארסנל האנגלית, אך בסופו של דבר, שני הצדדים לא הגיעו לידי הסכמה.
שנתיים לאחר מכן הייתה הרלובסן חלק מסגל הנבחרת שנסע לסין כדי להתחרות בגביע העולם. היא לא פתחה בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, אך במשחק השלישי - נגד גאנה, היא נכנסה כמחליפה ואף כבשה את אחד השערים. ברבע הגמר, במשחק נגד סין אל מול קהל 52,000 איש, היא כבר פתחה בהרכב הראשון ואף כבשה את שער הניצחון שהעלה את נורווגיה לחצי הגמר של הטורניר. בחצי הגמר כבר נעצרו הנורווגיות, לאחר הפסד 3-0 לגרמניה. באותה שנה כבשה הרלובסן את שער הניצחון בגמר הגביע הנורווגי, וזכתה לקבל את מדליית הזהב מידיו של האראלד החמישי, מלך נורווגיה. אל אליפות אירופה שנערכה בפינלנד בשנת 2009 כבר הגיעה הרלובסן ככוכבת הנבחרת. היא שיחקה בכל חמשת המשחקים של נורווגיה במהלך הטורניר, וכבשה שער אחד. גם הפעם הגיעה נורווגיה עד לחצי הגמר, שם נעצרה פעם נוספת על ידי הנבחרת הגרמנית (שבסופו של דבר זכתה בטורניר). הרלובסן כבשה את השער היחיד בהפסד 3-1 לגרמניות.
ב-28 באוקטובר 2009 הודיעה הרלובסן על עזיבת קולבוטן ועל הצטרפותה לקבוצת ליון הצרפתית, ביחד עם חברתה לקבוצה ולנבחרת - כריסטין קולומבו נילסן. ב-8 בנובמבר 2009, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה, כשנכנסה כמחליפה בניצחון 1-6 על ג'וביסי. שער הבכורה שלה הגיע ב-7 במרץ 2010, במסגרת הגביע הצרפתי. בהמשך אותה עונה היא זכתה לשחק בגמר ליגת האלופות, בו הפסידה ליון לקבוצת טורבינה פוטסדאם הגרמנית. לאחר עונה אחת בלבד, עזבה הרלובסן את ליון וחזרה לנורווגיה - לקבוצת קבינר.
חבל היין אלטו דורו
חבל היין אלטו דורו (בפורטוגזית: Região Vinhateira do Alto Douro) הוא אזור ייצור יין סביב הנהר דורו בצפון-מזרח פורטוגל. השם "אלטו דורו" (הדורו העליון) מציין את העובדה שהחבל שוכן במעלה הנהר במרחק מהעיר פורטו, כשרכסי ההרים מגנים עליו מהאקלים של החוף. לאזור יש את סיווג היין הגבוה ביותר של פורטוגל כ-"Denominação de Origem Controlada (DOC)" (בפורטוגזית כינוי מקור מבוקר) והוא רשום כ לפי חוקי האיחוד האירופי ובריטניה, וכמציין גאוגרפי במספר מדינות אחרות באמצעות הסכמים דו-צדדיים. בעוד שהאזור קשור בעיקר לייצור יין פורט, מייצרים בדורו יין שולחני (יינות לא מחוזקים) כמו גם יין מחוזק. היינות הלא מחוזקים מכונים בדרך כלל "יינות דורו".
אלטו דורו היה אחד מ-13 האזורים בפורטוגל היבשתית שזוהו על ידי הגאוגרף אמורים ז'יראו, במחקר שפורסם בין השנים 1927 ו-1930. יחד עם טראש-אוש-מונטש הוא הפך למחוז.
סגנון היינות המיוצרים בדורו נע בין קלרט קליל בסגנון בורדו ועד ליינות עשירים בסגנון בורגון שיושנו בחביות עץ אלון חדש.
היסטוריה
קיימות עדויות ארכאולוגיות לייצור יין באזור מסוף האימפריה הרומית המערבית, במהלך המאות ה-3 וה-4 לספירה, אם כי זרעי ענבים נמצאו גם באתרים ארכאולוגיים עתיקים יותר. בימי הביניים, מאמצע המאה ה-12, הייתה לציסטרציאנים השפעה חשובה על ייצור היין באזור, דרך שלושת המנזרים שלהם: סאלזדאש (Salzedas), סאו ז'ואאו דה טארוקה (São João de Tarouca) וסאו פדרו דאש אגואיאש (São Pedro das Águias).
במאה ה-17 התרחבו כרמי האזור, והאזכור המוקדם ביותר של "יין פורט" הוא משנת 1675. בין פורטוגל לאנגליה ב-1703, ובעקבותיו הקמתם של יקבים של סוחרי יין בריטים רבים בפורטו הביאו לכך שיין הפורט הפך המוצר העיקרי של האזור, והוא הפך לחשוב מאוד מבחינה כלכלית לפורטוגל. כחלק מהסדרת הייצור והמסחר של מצרך יקר זה, אמנה פורטוגזית מלכותית מ-10 בספטמבר 1756 הגדירה את אזור הייצור של יין פורט. כך הוא הפך לאזור היין הראשון בעולם שיש לו תיחום רשמי. הכרמים המכוסים בתיחום זה היו בחלקו המערבי של האזור הנוכחי. מאוחר יותר, הכרמים התרחבו בהדרגה מזרחה לאזורים חמים ויבשים יותר.
אזור הדורו לא ניצל ממחלות הגפן של המאה ה-19. הקימחון פגע ב-1852 והפילוקסרה ב-1863.
בעוד שיין שולחני היה תמיד מיוצר באזור, במשך זמן רב נראה מעט ממנו מחוץ לאזור עצמו. סוחרי יין הפורט התמקדו בייצור וייצוא של יין פורט, שהיה המוצר הייחודי שלהם בשוק היצוא, והיה להם עניין מועט בסוגי יין אחרים. לפיכך, בעוד שהיינות היו יכולים להיות טובים, במשך זמן רב, לא היה ניסיון להשתמש בענבי דורו כדי לייצר יין שולחני איכותי יותר. מי שזכה לקרדיט ליצירת יין הדורו האיכותי הראשון הוא פרננדו ניקולאו דה אלמיידה (Fernando Nicolau de Almeida), שעבד כיינן עבור פריירה (Ferreira), יצרן של יין פורט. הוא ביקר בבורדו במהלך מלחמת העולם השנייה, מה שנתן לו השראה ליצירת יין שולחן איכותי. התוצאה הייתה היין "ברקה וליה" (Barca Velha), שיוצר לראשונה בשנת 1952 באמצעות ענבים מ"קינטה דו ואלה דה מיאו" (Quinte do Vale de Meão) הממוקם בתת-אזור דורו סופריור. ברקה וליה לא זכה מיד להרבה מעריצים, שכן רוב סוחרי יין הפורט לא התעניינו ביינות לא מחוזקים במשך זמן רב. עוד כמה יינות דורו איכותיים הופיעו משנות ה-70, אך רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופיע מספר רב של יינות. גורם תורם לכך היה כניסתה של פורטוגל לקהילה הכלכלית האירופית ב-1986, שגרמה לכך שהמונופול של יקבי יין הפורט בוטל, ובכך נסללה הדרך ליצרנים בעמק הדורו לייצר ולבקבק יין משלהם – יינות פורט או דורו יבש. בשלב זה, כמה יקבי פורט הכניסו למגוון שלהם גם יינות דורו.
חבל ייצור היין של דורו הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2001.
גאוגרפיה ואקלים
אזור היין דורו ממוקם סביב עמק נהר הדורו והעמקים התחתונים של יובליו: וארוזה (Varosa), קורחו (Corgo), טבורה (Távora), טוחטו (Torto) ופיניאו (Pinhão). האזור מוגן מרוחות האוקיינוס האטלנטי על ידי הרי מארו (Marão) ומונטמורו (Montemuro) ואקלימו יבשתי, עם קיץ חם ויבש וחורף קר.
האזור מחולק בדרך כלל לשלושה תת-אזורים, ממערב למזרח:
טרסות של כרמים נפוצים מאוד באזור דורו. כרמים המוקדשים לייצור פורט נטועים בדרך כלל על צפחה בעוד ששטחים עם קרקעות שמקורם בגרניט משמשים לייצור יין שולחני.
זני ענבים
זני הענבים העיקריים באזור דורו כוללים את זני הענבים השחורים:, , , , , (זהה לזן הספרדי טמפראנייו),  ו, וזני הענבים הלבנים: , , ,  ו.
מספר רב של זני ענבים גדלים באזור דורו, רובם זני ענבים פורטוגזיים מקומיים. במשך זמן רב, זני הענבים שגדלו בדורו לא נחקרו היטב. כרמים של זנים מעורבים היו הנורמה, ורוב הזמן, בעלי הכרמים לא ידעו אילו זני ענבים הם מגדלים. נעשה מאמץ חלוצי בשנות ה-70 אשר זיהה את טוריגה נסיונל, טינטה חוריש, טוריגה פרנצזה, טינטה קאו וטינטה בחוקה כזני הענבים כהי הקליפה העיקריים. טינטה אמראלה ו כהי הקליפה נכללו מאוחר יותר בין הזנים שמעוררים את העניין הרב ביותר. עבודה זו הייתה חשובה ליצירת הגל החדש של יינות דורו המובילים והובילה גם להתמקדות רבה יותר בזני הענבים שנכנסים ליין פורט. רוב הקינטות המובילים נוטעים כעת מחדש בכרמים חד-זנים ומתמקדים במספר מצומצם של זנים, אך כרמים ותיקים שבהם יש זנים מעורבים ימשיכו לייצר יין במשך שנים רבות בעתיד.
בית הכנסת חאג'י אדוניה הכהן ירושלים
בית הכנסת חאג'י אדוניה הכהן - בית הכנסת המרכזי לעולי משהד בשכונת הבוכרים בירושלים הוא בית הכנסת של אנוסי משהד, אשר נחנך בשנת 1901, ממוקם ברחוב אדוניה הכהן 16 בירושלים בחצר המוגדרת כ"הקדש" אשר כוללת בקומה העליונה את בית הכנסת ואולם אירועים, ובקומת הקרקע דירות מגורים.
בית הכנסת נחשב לאתר מורשת מרכזי בשכונת הבוכרים.
תולדות יהודי משהד
העיר משהד במחוז ח'וראסאן אשר בצפון מזרח איראן נחשבת לאחת הערים הקדושות לאסלאם אחרי מכה. בעיר משהד, בעיר נמצא קברו של האימאם השיעי עלי א-רידא. היהודים נחשבו לטמאים ונאסרה עליהם הכניסה לעיר. בעיר לא הייתה קהילה יהודית עד המאה ה-17. השליט נאדר שאה אשר הגיע למשהד לאחר מסע כיבושים בהודו, החליט בשנת 1734 להקים בעיר גרעין יהודי.
התחנה הראשונה הידועה של יהודי משהד באיראן,הייתה בעיר מאזנדראן בשנים 1483–1647. לאחר מכן החל מעבר הקהילה לקזווין כ-140 ק"מ צפון מערב לטהראן, שם חיו היהודים כ־100 שנה. ובעקבות יוזמת נאדר שאה בשנת 1734 החל מעבר הקהילה לעיר משהד.
עונת 2014/2015 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 2014/2015 בליגה הלאומית בכדורסל היא העונה ה-49 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
פלייאוף עליון
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה מתמודדות בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר תארח את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר תארח את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך).
פלייאוף תחתון
ששת הקבוצת שסיימו את הליגה במקומות 9–14 התמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל חמישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה, הקבוצות שסיימו במקומות 9–11 זכו לארח שלושה משחקי בית. בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 וה-6 בבית התחתון יורדות לליגה הארצית.