cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרביה במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
ארבע מהמדליות הושגו בענפי הכדור הקבוצתיים. נבחרת הכדורמים זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה בחצי הגמר 8-10 על איטליה ובמשחק הגמר ניצחה 7-11 את קרואטיה. נבחרת הגברים בכדורסל, בכיכובם של שחקנים כמילוש תאודוסיץ', בוגדן בוגדנוביץ', נמניה נדוביץ', מירוסלב ראדוליצה וניקולה יוקיץ', סיימה את שלב הבתים עם שני ניצחונות ושלושה הפסדים, אך עלתה לשלב הבא, ובהמשך הביסה 61-87 את אוסטרליה, והובסה 96-66 על ידי ארצות הברית, בדרך לזכייה במדליית כסף. נבחרת הנשים סיימה אף היא את שלב הבתים עם שני ניצחונות ושלושה הפסדים, אך זכתה במדליית ארד, לאחר הפסד 68-54 לספרד בחצי הגמר, וניצחון 63-70 על צרפת במשחק על המקום השלישי. הנבחרת הסרבית הרביעית שזכתה במדליה אולימפית הייתה נבחרת הנשים בכדורעף, שזכתה במדליית כסף לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית והפסד לנבחרת סין בשלבים המכריעים.
גם בענפים אחרים זכו הסרבים להצלחות. המתאבק דבור שטפנק זכה במדליית זהב, וויקטור נמש סיים במקום השמיני. לוחמת הטאקוונדו טיאנה בוגדנוביץ' זכתה במדליית כסף, והישג דומה רשמו הקיאקיסטים מרקו טומיצ'ביץ' ומילנקו זוריץ', במקצה ל-1000. השניים גם סיימו במקום השמיני עם רביעיית הקיאקיסטים הסרבית. במקצה ל-200 מטר סיימו נבוישה גרוייץ' ומרקו נובאקוביץ' במקום השישי, ובמקצה היחידות ל-500 מטר סיימה דלמה רוז'יצ'יץ'-בנדק במקום השביעי. במדליה השמינית זכתה האתלטית איוונה שפאנוביץ', בקפיצה לרוחק. ספורטאית בולטת נוספת, ההקלעית בובאנה וליצ'קוביץ', סיימה במקום השביעי באקדח אוויר. הטניסאי נובאק ג'וקוביץ', שהגיע לטורניר מדורג ראשון בעולם, הודח במפתיע כבר בסיבוב הראשון, בידי חואן מרטין דל פוטרו.
אלכסנדר קראקסביץ', שחקן טניס שולחן השתתף באולימפיאדה בפים החמישית.
במשחקים אלה נדרשה סרביה לראשונה להתמודד עם השתתפותה של קוסובו במשחקים. סרביה אינה מכירה בעצמאותה של קוסובו, והתנגדה להחלטתו של הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בוועד האולימפי של קוסובו. שר החוץ הסרבי, איוויצה דאצ'יץ' ושר הספורט שלה, וניה אודוביצ'יץ', הודיעו כי סרביה לא תחרים את המשחקים, ולא תנקוט צעדי מחאה נגד ההחלטה. עם זאת, לאחר תחילת המשחקים המליץ אודוביצ'יץ' לספורטאים הסרבים שלא ליטול חלק בטקסי חלוקת מדליות בהם משתתפים גם ספורטאים קוסוברים, וציין כי "איננו יכולים להאזין להמנון שלהם ולצפות בדגלם". בפועל, בשום מקרה במשחקים לא חלקו ספורטאים מסרביה ומקוסובו מקום על הפודיום, ואיש מהספורטאים הסרבים לא נדרש להתמודד עם הדילמה.
אולימפיאדות החורף
בשנת 2010 השתתפה סרביה באולימפיאדת ונקובר, אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה כמדינה עצמאית, אך לא רשמה בה הישגים משמעותיים. גם באולימפיאדת סוצ'י (2014) לא הגיעו הסרבים להישגים גבוהים.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
וסת הגוף
ביהדות, וֶסֶת הגוף הוא כינוי להרגשות גופניות שאשה עלולה להרגיש בזמן הווסת החודשי או בסמיכות אליו. חלק מוסתות הגוף מהוות סימן לראיית הדם המתקרבת, וחלקן מהוות סיבה לבוא הדם. לדעת הרמב"ם גם שינויים במצב הרוח ועייפות יכולים להיחשב לוסת הגוף.
אשה המרגישה אותה הרגשה במשך שלוש פעמים רצופות - קובעת וסת לאותה ההרגשה. המשמעות העיקרית לכך היא שכשתרגיש האישה שוב הרגשה זו על בעלה לפרוש מקיום יחסי אישות עימה עד חלוף הווסת, מחשש להגעת המחזור החודשי האוסר אותם בקיום יחסי אישות מהתורה. אין לבלבל בין הרגשות אלה, שמשמעותן שעל האשה לחשוש להגעת הוסת בעקבותיהן, לבין הרגשת פתיחת המקור, המגדירה את האשה כנידה מדין תורה.
האחרונים נחלקו מהו המקסימלי בין הגעת ההרגשות הגופניות לתחילת הדימום שעדיין מאפשר להגדיר הרגשות אלו כוסת הגוף. יש אומרים שעד יממה, ויש סוברים שגם אם המרחק גדול יותר, כל שהוא מאפשר לאישה לדעת בוודאות באיזו עונה יגיע הדימום - הוא נחשב וסת הגוף.
מקור הדין
המקור לדין וסתות הגוף מופיע במשנה במסכת נדה:
על מקרים אלו מוסיפה הגמרא ארבעה מקרים נוספים: ראשה כבד עליה, איבריה כבדים עליה, רותתת, וגוסה.
פרט למקרים אלו, המסווגים בעגה ההלכתית כ'וסת הפיהוק ' הגמרא מביאה מקרה נוסף שלגביו נחלקו הראשונים האם ניתן לראותו כקטגוריית משנה של 'וסתות הגוף' או שמא מדובר בסוג של 'וסת אונס'- אשה שרואה דם לאחר אכילת דברים חריפים.
מדיני הוסת
על מנת שפיהוק או אחת התופעות הדומות לו ייחשב כסימן מקדים/סיבה לבוא הוסת, כתבו הפוסקים שלא די בהופעה חד פעמית של התופעה במשך שלוש פעמים (לדוגמה פיהוק אחד במשך שלוש פעמים כשלאחר כל פעם שפיהקה ראתה דם), אלא בכל פעם ופעם ישנה דרישה שהתופעה תופיע באופן חריג- למשל שהתופעה תתמשך לזמן ארוך או שתגיע במשך כמה פעמים.
וסת מורכב
לאחר הופעת הרגשה גופנית יחד עם דם נידה פעם אחת, על האשה לחשוש הן שמא תקבע וסת הימים, והן שמא תקבע וסת לאותה הרגשה. לכן, אם פיהקה וראתה דם עליה לחשוש שמא תראה דם בכל אחד מהמקרים הבאים -
1. באותו תאריך בחודש הבא ('וסת החודש')
2. ביום שלושים לראייתה ('עונה בינונית')
3. לאחר אותו מספר ימים שעבר מראייתה הקודמת לראייתה הנוכחית ('וסת ההפלגה')
4. כשתרגיש את ההרגשה הגופנית שהרגישה עם ראיית הדם ('וסת הגוף')
במקרה שאשה קבעה וסת מורכב (כלומר, ראתה שלוש פעמים דם לאחר הרגשה גופנית במרווחים הנחשבים לקובעים וסת מבחינה הלכתית) היא איננה צריכה לחשוש להופעת הוסת אלא אם כן ההרגשה הגופנית הגיעה ביום שנקבע לה. (לדוגמה אם אשה פיהקה וראתה דם בראש חודש תשרי, ראש חודש חשוון, וראש חודש כסליו, היא צריכה לחשוש שמא תראה דם בראש חודש טבת אם פיהקה בו, אך לא אם לא פיהקה בו, וכן אם פיהקה בכט' כסליו אינה צריכה לחשוש שמא יגיע בו הוסת)
וסת הגוף בימינו
המדע המודרני מכיר בתופעה של הרגשה גופנית הנלווית להגעת הווסת, אם כי הדעות חלוקות באשר לפירוש חלק מן ההרגשות המופיעות בגמרא ולהיותן קשורות להגעת הוסת.
כיום נהוג לחלק סימנים הקשורים להופעת הוסת לשני סוגים:
טובה גנזל ודינה צימרמן וכן זאב וחנה ספראי ניסו לזהות את התסמינים המופיעים בגמרא על פי מחקרים עדכניים על סימנים הקשורים להופעת הוסת:
כמו כן, זיהו גנזל וצימרמן במחקרים את התסמינים הנפשיים המופיעים בפירוש המשנה לרמב"ם - דיכאון, חרדה, ועייפות.
זאב וחנה ספראי הציעו לפרש את הפערים בין התסמינים המופיעים בגמרא לבין התסמינים המוכרים לנו כיום כהגזמה הנובעת מדמוניזציה של האשה המוכרת לנו מתרבויות אחרות בימי קדם.
דעת הרמב"ם
לדעת רבים מהאחרונים, לשיטת הרמב"ם הרגשת וסת הגוף היא ההרגשה המחילה על האשה את טומאת הנידה בשעה שרואה דם. וזאת על פי דברי הרמב"ם:
חוסה פרננדו קוואדראדו
חוסה פרננדו קוואדראדו רומרו (בספרדית: José Fernando Cuadrado) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד השוער בקבוצת אתלטיקו נסיונל וכן משתייך לנבחרת קולומביה.
מיונאריוס
קוואדראדו החל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת מיונאריוס ונחשב לאחד מההבטחות של המועדון לעתיד. הוא התאמן לצד אחד מגדולי השוערים של מיונאריוס בכל הזמנים, האורוגוואי הקטור בורגס. עלה לסגל הבוגר של הקבוצה בשנת 2005 על ידי המאמן היוגוסלבי, דראגן מיראנוביץ', אם כי היה זה פרננדו קסטרו שנתן לו את ההזדמנות לערוך את הופעת הבכורה בטורניר הקלאוסורה של 2005. הופעותיו הטובות בקבוצה גרמו לכך שמאמן הנבחרת, חורחה לואיס פינטו, זימן אותו למשחק ידידות מול ב-2008. בסך הכל שיחק קוואדראדו 80 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת לאורך 5 שנים, אך לא זכה עימה בשום תואר.
דפורטיבו קאלי
בשנת 2010 עבר לקבוצת דפורטיבו קאלי אך לא נלקח בחשבון על ידי המאמן חיימה דה לה פאבה ושימש כשוער משנה לאורוגוואי הבינלאומי חואן קסטיו. הוא שיחק בסך הכל שישה משחקים לאורך העונה כולה ורשם זכייה בקופה קולומביה.
דפורטיבו פאסטו
ב-2011 עבר קוואדראדו לשחק בקבוצת דפורטיבו פאסטו ששיחקה באותו הזמן בליגת המשנה. הוא תפס את המקום הראשון בהרכב הקבוצה מהר מאוד. הוא הפך לשוער המצטיין בליגה בכך שספג את הכי מעט שערים, עצר הכי הרבה בעיטות לשערו במהלך אותה עונה (67 הדיפות) והיה אחד הגורמים העיקריים לעלייתה של פאסטו באותה שנה לליגה הבכירה לאחר שפאסטו גברה על פטריוטס בויאקה 0-2 בדו-קרב פנדלים, כאשר קוואדראדו עצר שלוש בעיטות. ב-13 באפריל 2011 כבש את שערו היחיד כמקצוען מהנקודה הלבנה בניצחון של פאסטו על קורטולואה 4-0.
אונסה קלדס
ב-2013 עבר קוואדראדו לשחק באונסה קלדס. לא לקח לו יותר מדי זמן כדי להתבלט ולתפוס את המקום הראשון בהרכב. ב-2017 הפך לאחד השוערים המצטיינים בליגה, מה שפתח לו את הדלת בחזרה לנבחרת הלאומית לאחר תקופה מאוד ארוכה.
אתלטיקו נסיונל
בינואר 2019 חתם קוואדרדו באתלטיקו נסיונל.
נבחרת לאומית
קוואדראדו זומן לראשונה לנבחרת על ידי המאמן חורחה לואיס פינטו ב-2008 לקראת משחק הידידות מול. תודות להופעותיו הטובות במדי אונסה קלדס, זימן אותו חוסה פקרמן ב-3 באוקטובר 2014 לקראת משחקי הידידות נגד ו. את הופעתו היחידה בנבחרת רשם ב-14 בנובמבר 2017 במשחק הידידות מול, משחק שבו ניצחה קולומביה 0–4. ב-4 ביוני 2018 נכלל בסגל הסופי שמנה 23 שחקנים למונדיאל 2018 ברוסיה, אך שימש כשוער שלישי אחרי דויד אוספינה וקאמילו ורגאס ולא שיחק.
פייר אמין ג'ומאייל
פייר אמין ג'ומאייל (ערבית: بيار أمين الجميل; 23 בספטמבר 1972 – 21 בנובמבר 2006), פוליטיקאי לבנוני, נוצרי-מרוני, פעיל במפלגת הפלנגות, נרצח בעת שכיהן כשר התעשייה בממשלת לבנון.
חייו
פייר אמין ג'ומאייל הוא נצר למשפחה הנמנית עם האליטה הפוליטית של לבנון זה מספר דורות: אביו אמין ג'ומאייל היה נשיא לבנון, דודו בשיר ג'ומאייל שירת אף הוא כנשיא לבנון עד שנרצח, וסבו פייר ג'ומאייל, שעל שמו הוא נקרא, הוא מייסד תנועת הפלנגות, המפלגה שייצגה שנים רבות את העדה הנוצרית מרונית בלבנון.
ג'ומאייל למד משפטים בביירות ובפריז והחל בקריירה משפטית בלבנון, כאשר הוא נוטל לידיו את ניהול ענייניו המשפטיים של אביו אמין ג'ומאייל. בשנת 2000 נבחר לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז אל-מתן מטעם תנועת הפלנגות. במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע ג'ומאייל בדעותיו האנטי-סוריות ובתמיכתו בעצמאות לבנון. בין היתר היה מתנגד חריף לנשיא לבנון הפרו-סורי אמיל לחוד ותמך במהפכת הארזים. לאחר בחירות מאי-יוני ב-2005, בה התמודדה מפלגת הפלנגות בתוך האיחוד "מפגש קורנת שהוואן", הצטרפה המפלגה לקואליציה של "כוחות ה-14 במרץ". ביולי מונה ג'ומאייל לשר התעשייה בממשלתו של פואד סניורה.
מותו
ב-21 בנובמבר 2006, ערב יום העצמאות הלבנוני, פתחו שלושה חמושים באש על מכוניתו של ג'ומאייל לאחר שהתנגשו בה, וזמן קצר מאוחר מכן נקבע מותו בבית חולים מקומי. אנשי ממשל לבנונים, בכללם סעד חרירי ווליד ג'ונבלאט, מאשימים גורמים סוריים או פרו-סוריים בתכנון הרצח ובביצועו, אחרים מאשימים את מישל עאון (הנוצרי הפרו-סורי), הרמטכ"ל לשעבר של לבנון. ממשלת סוריה הכחישה את מעורבותה ואף גינתה את הרצח. בעקבות הרצח הוכרזו בלבנון שלושה ימי אבל וחגיגות העצמאות בוטלו.
Chabad.org
Chabad.org (חבד אורג וגרסתו בעברית בית חב"ד או: he.chabad.org) הוא האתר הרשמי של הזרם המתון בחסידות חב"ד העומד תחת דוברות חב"ד המרכזית. הבסיס לאתר היה אחד מראשוני האתרים היהודיים באינטרנט ומהראשונים שהפעילו את מדור "שאל את הרב".
האתר פעיל ב-8 שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, רוסית, ספרדית, גרמנית, פורטוגזית ואיטלקית. על פי נתוני האתר, בשנת 2012 נכנסו אליו למעלה מ-20 מיליון כתובות IP שונות. האתר מכיל כ-100,000 דפי תוכן והוא מפעיל כ-1,500 אתרים עבור בתי חב"ד בעולם.
מנהל האתר וממייסדיו הראשיים הוא מאיר שמחה קוגן.
היסטוריה
בשנת 1988, טרם תחילת עידן ה-WWW, חסיד חב"ד בשם הרב יוסף יצחק קייזן החל להפיץ את תורת חב"ד ברשתות מחשבים שפעלו בטכנולוגיית ה-FidoNet. בשנת 1990 שאל קייזן את רבי מנחם מנדל שניאורסון אם להקים נוכחות חב"דית קבועה ברשת, והוא השיב בחיוב.
בשנת 1993 נרשמה מערכת זו כדומיין בשם Chabad.org. קייזן ביצע דיגיטציה והעלה לרשת את ספר התניא ומקורות מידע נוספים הקשורים לחב"ד ולתורתה. באתר ארכיון האינטרנט, שהוקם 3 שנים לאחר Chabad.org, יש מופע ראשון בשנת 1996. לאחר פטירתו של קייזן בשנת 1998 פרס המרכז לענייני חינוך את חסותו הרשמית על האתר.
בין השנים 2006-2001 ענו במדור "שאל את הרב" על יותר מ-500,000 שאלות עם ממוצע של כ-200 שאלות ליום, ובתקופות החגים עם ממוצע של כ-1,000 ליום.
מגפת הקורונה בצרפת
מקרים ראשונים של נגיף הקורונה אובחנו לראשונה בצרפת בסוף ינואר 2020, והדבר מהווה חלק ממגפת הקורונה העולמית.
התפשטות המגפה ותגובת הממשלה
ב-24 בינואר 2020 משרד הבריאות בצרפת הודיע על אבחון של שלושה חולים בנגיף הקורונה, שמקורן בסין, פריז ובורדו שבדרום-מערב המדינה.
ב-15 בפברואר הודיעה צרפת על מקרה מוות ראשון מנגיף קורונה במדינה. היה זה מקרה המוות הראשון כתוצאה מהדבקות בנגיף מחוץ ליבשת אסיה. שרת הבריאות של צרפת אגנס בוזין אמרה כי המוות הוא של תיירת סינית מבוגרת אשר אושפזה בצרפת.
ב-29 בפברואר אסרה צרפת על התקהלויות וכינוסים של מעל ל-5,000 איש.
ב-1 במרץ הודיעה צרפת על סגירת מוזיאון הלובר, אחד המוזיאונים הפופולריים.
ב-4 במרץ הודיעה חברת התעופה הצרפתית, אייר פראנס, על ביטול הטיסות בקו לנתב"ג.
ב-6 במרץ דווח כי משחקה של פריז סן-ז'רמן בשטרסבורג, שאמור היה להתקיים יום למחרת, נדחה למועד עתידי שעדיין לא נקבע.
ב-10 במרץ דווח בצרפת כי שר התרבות הצרפתי, פרנק ריסטר, נדבק בנגיף הקורונה.
ב-15 במרץ ראש ממשלת צרפת, אדואר פיליפ, הודיע על סגירת כל העסקים "הלא חיוניים" במדינה, בהם חנויות, מסעדות ומקומות בילוי בכל רחבי צרפת. באותו יום הודיעה צרפת על צמצום בהדרגה של תנועת מטוסים, רכבות ואוטובוסים בין הערים במדינה. למחרת, הכריז נשיא צרפת, עמנואל מקרון, על סגר כללי בן שבועיים ברחבי צרפת וכן הכריז על סגירת גבולותיה של צרפת וגבולות נוספים ברחבי האיחוד האירופי.
ב-19 במרץ הודיעו ראשי פסטיבל הסרטים היוקרתי, פסטיבל קאן, אשר היה אמור להיערך באמצע חודש מאי, יידחה לתאריך לא ידוע.
ב-27 במרץ הורה הרב הראשי של צרפת, הרב חיים קורסיה, ליהודי צרפת על סגירת המקוואות ודחיית כל בריתות המילה. עם זאת רבנים אחרים לא תמכו בהחלטתו
ב-28 באפריל אסר ראש ממשלת צרפת, אדואר פיליפ, על קיום אירועי ספורט עד חודש אוגוסט. כתוצאה מכך, ליגת העל הצרפתית בכדורגל התבטלה יומיים לאחר מכן.
הממשלה קטלגה את כל 95 האזורים בצרפת באדום, ענבר (או כתום) וירוק - בהתאם לרמת הסיכון. חלק גדול מצפון ומזרח המדינה, כולל פריז, סומנו באדום, וחלק גדול מהמערב ודרום-מערב בירוק. בהתבסס על מספר הזיהומים, ומספר המיטות בטיפול נמרץ, הייתה אמורה להתקבל החלטה באיזו מהירות כל אזור יוכל לצאת מהסגר.
ב-11 במאי, אחרי 55 ימים של סגר, החלו הקלות. לדוגמה, תושבי צרפת הורשו לחזור להסתובב ברחובות וחלק מהעסקים נפתחו. ראש הממשלה אדואר פיליפ, שר הבריאות הצרפתי והנשיא מקרון הפצירו כולם בציבור לנקוט עדיין זהירות בנוגע למפגשים חברתיים ומשפחתיים, והודיעו כי לא יהססו להציג מחדש הגבלות אם תרשם התפרצות מחודשת. באותו היום, ניפתחו בתי ספר היסודיים וגני הילדים.
בסוף מאי, ראש ממשלת צרפת אדואר פיליפ ערך מסיבת עיתונאים שבה הודיע על השלב השני של תוכנית היציאה של המדינה. בין ההקלות, המסעדות, בתי הקפה והברים ייפתחו מחדש, תחת מגבלת מרחק של מטר אחד בין הלקוחות. באזורים המוגדרים "אזורים כתומים", תותר רק ישיבה בחוץ. באותו היום גם ייפתחו מחדש חופי הים. פיליפ גם הודיע כי תוסר המגבלה שהתירה לצרפתים לנסוע רק עד למרחק של 100 קילומטרים מביתם. במהלך יוני, נפתחו מוסדות תרבות. ב-11 ביולי, רוב מגבלות הריחוק הוסרו פרט למגבלת התקהלות של 5000 וסגירת מועדוני לילה. היוהגם צעדים מקומיים קלים יחסית.
ב-28 במאי נפטר קלוד גואזגן, חבר האספה הלאומית של צרפת לאחר שחלה במחלת הקורונה.
ביולי, התפטרה ממשלת צרפת בשל תוצאות הבחירות המקומיות. ראש הממשלה המתפטר, אדואר פיליפ הוחלף בז'אן קסטקס, שהיה ממובילי המאבק בקורונה והממונה על היציאה מהסגר במדינה.
בסוף אוגוסט, הציג מקרון תוכנית לשיקום כלכלת צרפת. אורכה היה 10 שנים. כמו כן, המדינה הייתה בעיצומו של גל תחלואה שני.
במהלך ההתפרצות התקיימה חקירה שבדקה את התמודדות המדינה עם הנגיף.
בחודש ספטמבר, התעצם גל התחלואה, והוא המשיך והאיץ באוקטובר. עקב כך, בתחילת אוקטובר הכריזה הממשלה על הגבלות חדשות. עם זאת, באמצע אוקטובר נספרו לראשונה מעל 30,000 נדבקים חדשים ביממה, וב-22 בחודש המספר עלה לראשונה למעל 40,000 נדבקים חדשים ביממה.
הפרלמנט הצרפתי האריך את מצב החירום הבריאותי במדינה, מה שאפשר לרשויות המקומיות חופש פעולה רב יותר בנוגע לצעדים לבלימת התפשטות המגפה. צעדים אלה כללו, נכון לסוף אוקטובר, סגירת ברים ובתי קפה, הגבלת פעילות מסעדות, צמצום התחבורה הציבורית, עידוד עבודה מהבית וצעדים נוספים. הלימודים נמשכו.
מקרון הודיע שב-30 באוקטובר יוטל סגר ארצי. בדומה לסגר הקודם, אזרחי צרפת יידרשו למלא הצהרות בחתימתם לפני יציאתם מבתיהם או מעברם בין אזורים במדינה. תושבים יוכלו לעזוב את בתיהם למספר מצומצם של מטרות כמו: לקנות מוצרים חיוניים, לקבל טיפול רפואי או לעשות פעילות ספורטיבית למשך שעה אחת. אולם בניגוד לסגר הקודם, מקרון אמר שבתי הספר יישארו פתוחים ואילו האוניברסיטאות יעברו ללמידה מקוונת. נשיא צרפת אמר שביקורים בבתי אבות יותרו וגם הלוויות.
בתום חודש של סגר הודיע הנשיא עמנואל מקרון, על שלושה שלבי יציאה, הראשון שבהם יחל בסוף נובמבר. בין ההקלות, שינוי מגבלת האימון מקילומטר מהבית ל-20. העוצר הלילי יישאר. הסגר ישוחרר ב-15 בדצמבר אם יהיו פחות מ-5000 נדבקים חדשים. בפועל יצאו מהסגר כשהמספר יותר מכפול. ב-17 בדצמבר, פורסם כי הנשיא עמנואל מקרון נדבק בנגיף. בסוף ינואר 2021, נסגרו מרכזי הקניות. כעבור פחות מחודש, הוטל סגר סוף שבוע חלקי באזור חוף הים התיכון. אחר כך הוטל סגר סוף שבוע במקומות אחרים.
ב-18 במרץ הוחלט להטיל סגר בכמה אזורים במדינה, כולל בבירה פריז. בתי הספר נשארו פתוחים ועוצר הלילה נשאר. בתחילת אפריל, בתי הספר נסגרו כחלק מהקשחת ההנחיות. הסגר החלקי הורחב לכל המדינה. לאחר 3 שבועות, נפתחו בתי הספר. במאי וביוני נרשמו הקלות נוספות.
ביולי הכריז הנשיא עמנואל מקרון כי באוגוסט תותנה הכניסה לחנויות, ברים, בתי קולנוע ונסיעות ארוכות ברכבת בהצגת תעודת מתחסנים או תוצאת בדיקה שלילית עדכנית. אישורי הבריאות היו כבר נדרשים בכמה מקומות, כולל במועדונים. הממשלה נאלצה לוותר על הנחיות מסוימות לאור ביקורת. בפועל, ההנחיה הייתה תקפה למוזיאונים ובתי קולנוע. ב-9 באוגוסט נוספו מקומות כמו מסעדות.
לאחר ירידה, שר הבריאות אמר בנובמבר כי המדינה נמצאת בתחילתו של גל תחלואה נוסף. בדצמבר, ראש הממשלה הצרפתי גם הודיע כי הרשויות המקומיות יאסרו התכנסויות פראיות בחוץ, צריכת אלכוהול ברחוב תוך הימנעות מארגון התכנסויות גדולות ברחוב, בעיקר זיקוקים או קונצרטים. הוחלט שתו ירוק יינתן רק למחוסנים ומחלימים ולא למי שרק מציג תוצאה שלילית בבדיקת קורונה. זאת החל מ-15 בינואר 2022. בנוסף הוחלה הגבלת התקהלות מתונה ונסגרו מועדונים. במהלך ינואר החלה עליה חדה בהדבקה.
ב-24 בינואר, הוחלט להסיר את כל הגבלות הקורונה בפברואר, חוץ מהקפדה על תו ירוק ומסכות בחללים סגורים. בתו הירוק בדיקה שלילית לא הייתה תקפה, אלא אך ורק הוכחת חיסון. בפברואר, החלו הקלות, ביניהן: הסרת מגבלות קיבולת הקהל לאולמות קונצרטים, משחקי ספורט ואירועים אחרים. זאת במקביל לירידה בתחלואה היומית. c-14 במרץ בוטל התו ירוק במדינה.
התפשטות הנגיף במחוז מיוט
מָיוֹט היא קבוצת איים בריבונות צרפתית הנמצאים בחלק הצפוני של מצר מוזמביק באוקיינוס ההודי, בין מדגסקר לצפון מוזמביק, בארכיפלג קומורו.
מרץ
גבר מצרפת הגיע למיוט ב-10 במרץ. הייתה לו מחלה חשודה, והוא היה בסגר במשך שלושה ימים בבית חולים. לאחר שנבדק נמצא שהוא חולה מהנגיף.
ב־17 במרץ זוהה המקרה שלישי, גם הוא תייר.
ב־18 במרץ הקימו הרשויות מערכת בקרת בריאות בשדה התעופה דזודי.
ב־23 במרץ, חבר האספה הלאומית הצרפתית מנסור קמרדין היה מודאג מאוד וארגן כ-70 מיטות בית חולים נוספות שיישלחו למיוט, כיוון שהיו שם רק 61 מיטות לטיפול נמרץ.
ב־30 במרץ נחצה רף 50 המקרים מהנגיף.
ב־31 במרץ נרשם מקרה המוות הראשון במיוט.
אפריל
ב־3 באפריל אושפז חבר הפרלמנט דומיניק וינט שהיה נשא של הנגיף.
ב־8 באפריל, הוכרז על המוות השני מהנגיף. ב־16 באפריל הודיעה מנהלת סוכנות הבריאות האזורית של מיוט, כי המנוח הוא סעיד טוהיר, המופתי הגדול של קומורו.
ב־11 באפריל הוכרז המוות שלישי מהנגיף, ומספר המקרים גדל ל-196.
ב־12 באפריל הוכרז שיש 203 מקרים שאושרו בסך הכול. 67 אנשים שהתאוששו ולמעלה מ־1,400 בדיקות קורונה בוצעו עד כה.
ב־13 באפריל הוכרז שיש 207 מקרים שאושרו, בהם 42 עובדי מערכת הבריאות.
ב־14 באפריל אנשי בריאות מצרפת הגיעו לעזור למיוט. כולם נבדקו לפני העלייה למטוס, ולא נכנסו לסגר עם הגעתם.
ב־17 באפריל הוכרז המוות הרביעי מהנגיף. עד 17 באפריל נערכו 1,700 בדיקות.
ב־21 באפריל פרסם המכון הלאומי לסטטיסטיקה ומחקרים כלכליים דו"ח על תנאי המחיה של אזרחי מיוט תחת הסגר. 30.4% מהאוכלוסייה מתגוררת בבתים של 1 או 2 חדרים עם 4 אנשים או יותר, ולכ-81,000 אזרחי מיוט אין גישה למים בביתם, מה שמקשה על בידוד אפקטיבי.
ב־25 באפריל הוכרז כי גם מעבדות פרטיות יעשו בדיקות. ב-25 באפריל בוצעו יותר מ־2,500 בדיקות.
נכון ל-27 באפריל, מיוט היא השטח הנגוע ביותר בעולם ויש לה יחס של 1,550 מקרים למיליון אנשים. כוחות הצבא חילקו כ-15 טון מזון במיוט.
ב־28 באפריל לא היה עדכון באתר של המחוז ולא ב-ARS.
ב־29 באפריל הייתה הצהרה של דומיניק ווייט כי אושרו עוד 40 מקרים נוספים.
משחק הפיראטים
בתורת המשחקים, משחק הפיראטים הוא סיטואציה המתארת דילמה של חלוקת שלל משותף בין כמה צדדים. תחת ההנחה שכל השחקנים במשחק הם רציונליים ומעוניינים אך ורק במיקסום רווחיהם האישיים. התוצאות המתקבלות במשחק הפיראטים יכולות להיחשב מפתיעות ואף נוגדות את האינטואיציה הראשונית שעולה לשמע תיאור המשחק. המשחק הוא גרסה של משחק האולטימטום כשזה מורחב ליותר משני שחקנים. דרך מקובלת לניתוח משחק הפיראטים היא אינדוקציה לאחור.
תיאור המשחק
נתונה קבוצה של חמישה פיראטים. הפיראטים מסומנים באותיות. הפיראטים השיגו שלל משותף של 100 מטבעות זהב ועליהם להחליט על דרך לחלקם (לא ניתן לחלק מטבע בודד). כל הפיראטים הם רציונליים ומעוניינים להגדיל את הנתח האישי שלהם בחלוקה ככל הניתן. על קבוצת הפיראטים מוגדר סדר מלא חזק כך ש-, כלומר הפיראט המסומן ב-\ A בכיר יותר מזה המסומן ב-\ B, \ B בכיר יותר מ-\ C וכך הלאה.
המנגנון שלפיו מכריעים הפיראטים כיצד יחלקו את שללם הוא כדלקמן - הפיראט הבכיר מציע חלוקה של השלל. כל הפיראטים, כולל מציע ההצעה, עורכים הצבעה כדי להחליט האם לקבל את הצעת החלוקה או לא. אם ההצעה זכתה ברוב או נותרה בתיקו ההצעה מתקבלת. במידה ולא - הפיראט המציע מושלך מן הסיפון אל מותו והפיראט הבכיר מבין הנותרים מציע הצעת חלוקה משלו. כאמור, הפיראטים מונעים אך ורק על ידי אינטרסים אישיים ואינם משתפים בהחלטתם שיקולים אלטרואיסטיים. אין להניח שהפיראטים יכבדו הסכמה כלשהי מלבד הכללים הבסיסיים שתוארו לעיל.
פתרון המשחק
ניתן היה לצפות שהפיראט הבכיר A, יציע הצעה שתקנה לו חלק קטן מהרווח כדי להבטיח לעצמו שחבריו לא יצביעו נגדו מתוך מטרה להקטין את הקבוצה החולקת ברווח. בפועל, התוצאה המתקבלת שונה. נתבונן תחילה במקרה שבו נותרו שני פיראטים בלבד - D ו- E. במקרה כזה יציע פיראט D חלוקה של 100 מטבעות לו ו-0 מטבעות לפיראט E היות שגם תיקו יספיק כדי לקבל את הצעת החלוקה ולכן אין לפיראט D כל סיבה להתחשב בפיראט E. לאחר שברור לנו מה תהיה השתלשלות העניינים בקבוצה של שני פיראטים, ניתן לבחון מה תהיה התוצאה כאשר יוותרו הפיראטים D, E ו- C. במקרה זה, פיראט C יודע שכל רווח גדול מאפס שיוצע לפיראט E יתקבל על ידו היות שאם תידחה הצעתו של פיראט C הרי שפיראט E יוותר לחסדו של פיראט D שלא מתכוון לתת לו מאומה. לאור זאת, פיראט C מציע לעצמו 99 מטבעות, לפיראט D מוצעות 0 מטבעות ולפיראט E - מטבע אחת. שיקול דומה מראה שפיראט B יציע לפיראט D מטבע אחת, לשני הנותרים 0 ולעצמו - 99 מטבעות ואילו פיראט A יציע ל-C ו-E מטבע אחת, לשניים האחרים - 0 מטבעות ולעצמו - 98.
הערה -  לכאורה, פיראט A יכול להציע מטבע אחת לכל צמד שיבחר מארבעת הפיראטים ועדיין לקבל תוצאת תיקו בהצבעה. עם זאת, אם נוסיף למערכת השיקולים של הפיראטים את ההנחה שבהינתן רווח זהה בשני פתרונות (במקרה שלנו, הרווח הוא מטבע אחת) כל פיראט יעדיף את הפתרון שיאפשר היפטרות מכמה שיותר פיראטים. ועל כן, פיראט A צריך להציע לכל פיראט שהוא מעוניין לקבל את קולו רווח גדול יותר מזה שיציע לו כל פיראט אחר. תחת הנחה זו, הפתרון לעיל הוא פתרון יחיד.
גל
בפיזיקה, גל הוא התפשטות (או התקדמות) של הפרעה בשדה. לדוגמה, גל במים הוא הפרעה בגובה המים, גל קול הוא הפרעה בצפיפות האוויר, וגל אלקטרומגנטי הוא הפרעה בשדה החשמלי והמגנטי. מאופי השדה, ניתן לראות שיש גלים שיכולים להתפשט רק בחומר, כמו גלי קול או גלים במים, משום שגלים אלו הם הפרעה בשדות הקשורים לתווך עצמו, כמו צפיפותו או גובהו. לעומת זאת, קיימים גלים שיכולים להתפשט גם בריק, למשל גלים אלקטרומגנטיים. בדרך כלל, המונח "גל" מתאר הפרעה מחזורית בזמן. הפרעה שאיננה מחזורית בזמן נקראת פולס.
לגלים תכונות שונות מאוד משל חלקיקים, והם מראים תופעות מיוחדות כמו התאבכות, עקיפה ושבירה. במשך שנים רבות עסק המדע בשאלה האם אור הוא גל או חלקיק, אך כיום הבעיה נפתרה בעזרתה של מכניקת הקוונטים. על פי תורה זו, לכל חלקיק יש גם אופי גלי, תופעה הנקראת דואליות גל-חלקיק, ולכן תופעות גליות לוקחות חלק מכריע בתיאור העולם הקוונטי.
מאפייני הגל
קיימים מספר מאפיינים או פרמטרים פיזיקליים המגדירים את הגל ואת התנהגותו.
כאשר, כמו בגלי סינוס למשל, הקשר בין שלושת הגדלים האחרונים ניתן באמצעות משוואת הגלים -.
מאפיין נוסף לקבוצת גלים הוא הפרש המופע (פאזה) או זווית המופע. גודל זה, המסומן לרוב ב-\ \phi, מתאר את ההפרש בין הארגומנטים של שני גלים.
משוואת הגלים
כשמנסים למצוא את הדינמיקה של הרבה סוגי גלים בסיטואציות שונות, בפעמים רבות מגיעים למשוואה משותפת. לכן, משוואה זו זכתה להקרא משוואת הגלים:
פתרון משוואת הגלים
הפתרון הבסיסי של משוואת הגלים שנקרא "גל מישורי" הוא פתרון זה ניתן להצגה גם כצירוף של סינוסים וקוסינוסים. בנושא זה כדאי לראות את הערך הדן באוסצילטור הרמוני.
כאשר:
עקרונות פיזיקליים
ממשוואת הגלים ניתן להסיק עקרונות פיזיקליים חשובים הנוגעים לטבעם של גלים ולטיב תנועתם. עקרונות אלה אושרו בניסויים וחלקם אף הוסקו באופן אמפירי.
מעקרונות אלו נובעות תכונות ייחודיות המאפיינות תופעות גליות.
תכונות של גלים
קיימות מספר צורות התנהגות פיזיקליות אופייניות לגלים. קיומן של תכונות אלו מאפשר לקבוע האם התופעה הנמדדת היא גל. רוב התכונות נובעות מכך שהגל, שהוא פתרון של משוואה דיפרנציאלית חלקית ליניארית, הוא ליניארי, ומחוק הויגנס.
החזרה
החזרה (Reflection) היא כינוי לתופעה שבה חזית גל הנעה בתווך מסוים מגיעה לנקודת מפגש עם תווך אחר ובעקבות כך משנה את כיוונה לכיוון אחר בתווך ממנו הגיעה (וגם את מהירותה). החזרה של גל יכולה להיות באופן מסודר (כגון החזרת אור ממראה) או לא מסודר (כגון החזרת אור מקיר), החזרה קיימת בכל פעם שחזית גל מתווך אחד מגיעה לתווך אחר. על פי חוק סנל, אם זווית הפגיעה היא למעלה מן הזווית הקריטית ישנה החזרה מלאה (כל עוצמת הגל מוחזרת). במקרים אחרים ההחזרה היא חלקית.
שבירה
שבירה (Refraction) היא תופעה בה גל העובר מתווך בעל מקדם שבירה אחד אל תווך בעל גורם שבירה שונה ומשנה את כיוונו (וגם את מהירותו). זווית השבירה נקבעת על פי חוק סנל.
תופעות שבירה והחזרה מתוארות ומאופיינות באופן פיזיקלי על ידי תכונה של התווך, הנקראת עכבה (Impedance). העכבה היא היחס בין הכוח הפועל על האמפליטודה למהירות השינוי בה. עבור גלים אלקטרומגנטיים, העכבה היא הכללה של מושג ההתנגדות החשמלית.
התאבכות
התאבכות היא אולי התופעה המזוהה ביותר עם גלים. כאשר עוברים מספר גלים דרך אותה נקודה במרחב, האמפליטודה של הגל באותה נקודה תהיה סכום וקטורי (כלומר: כולל התחשבות בכיוון) של האמפליטודות של כל הגלים באותה נקודה. עקרון ההתאבכות הוא מקרה פרטי של סופרפוזיציה - רכיבים ליניאריים המתחברים ביניהם.
באיור לעיל מתוארת התאבכות של שני גלים.
עקיפה
עקיפה (Diffraction) היא תופעה שבה הגל "עוקף" מכשול ונובעת מעקרון הויגנס.
כאשר בין מקור גלים לגלאי מבדיל עצם כלשהו, הגלאי יקלוט חלק מהגל שנפלט מהמקור למרות החסימה בדרך, מכיוון שהגל "עוקף" את המכשול. תופעה זו מתבססת על עקרון הויגנס (ראו נקודת פואסון).
נפיצה
נפיצה היא תופעה שבה חבורת גלים מתפרקת למרכיביה השונים (גלים בעל תדירות אחת ואורך גל יחיד).
כאשר חבורת גלים המורכבת מאורכי גל שונים עוברת לתווך בעל מקדם שבירה שונה מהתווך ממנו באה (ותלוי באורך הגל), זווית השבירה של כל אורך גל היא שונה. תופעה זו נקראת נפיצה. תופעה נפוצה הנובעת מכך היא הקשת בענן.
התקן שגורם לנפיצה הוא מנסרה, בייחוד מנסרה משולשת. אייזק ניוטון ידוע בניסוייו במנסרות ובכך שהצליח ליצור קשת באופן מלאכותי.
ג'דדיה גודאייקר
ג'דדיה גודאייקר (באנגלית: Jedidiah Goodacre; נולד ב-11 בינואר 1989) הוא שחקן קנדי, הידוע בתפקידיו בסרטים של ערוץ דיסני כמו "זאפד", "היורשים" ובהמשכיו "היורשים 2" ו"היורשים 3".
ביוגרפיה
גודאייקר נולד בפטרוליה, אונטריו, קנדה. יש לו שלוש אחיות בוגרות ממנו ואח אחד. בשנת 2012 החל ללמוד בבית הספר לקולנוע בוונקובר, קולומביה הבריטית.
קריירה
הופעת הבכורה של גודאייקר הייתה בסרט בטלוויזיה "Restless Virgins" של ערוץ לייפטיים. לאחר שני תפקידי משנה בסרט עלילתי ובסרט טלוויזיה, בשנת 2015 הוא התפרסם לראשונה לקהל הרחב כשהשתתף בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה לנוער "100" של רשת The CW. עוד בשנת 2015 הוא גילם את הנסיך צ'אד מקסים בסרט הטלוויזיה "היורשים" של ערוץ דיסני, ובשנים 2017 ו-2019 חזר לשחק בסרטי ההמשך, "היורשים 2" ו"היורשים 3", בהתאמה.
בשנת 2018 גילם את רומן סיינה בסך הכל בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "המקוריים", אותם שיחק שוב כעבור שנה בסדרת ההמשך "מורשות". באותה שנה שיחק בתפקיד דוריאן גריי בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה". בשנת 2019 שיחק בתפקיד קייל בסדרת האימה "המסדר" של ספק שירותי הסטרימינג נטפליקס.
ז'אן רנואר
ז'אן רנואר (בצרפתית: Jean Renoir; 15 בספטמבר 1894 – 12 בפברואר 1979) היה במאי קולנוע צרפתי, אשר ביים ושיחק בלמעלה מארבעים סרטים מימי הסרט האילם עד לשנות ה-60. כן כתב ביוגרפיה נחשבת של אביו, הצייר האימפרסיוניסטי הדגול, פייר-אוגוסט רנואר.
רנואר היה בנו השני של פייר-אוגוסט רנואר ורעייתו אלין ויקטורין שאריגו. הוא אחיו של השחקן הצרפתי הנודע פייר רנואר, ודודו של קלוד רנואר, צלם הקולנוע הנודע. בנו, אלן רנואר הוא פרופסור לספרות השוואתית באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
ילדות ונעורים
רנואר נולד ברובע מונמרטר בפריז, וילדותו נחלקה בין בית המשפחה בפריז, ובין האחוזה המשפחתית בדרום צרפת. רבים מציוריו של אביו מתקופת ילדותו מציגים אותו כילד מתולתל ונאה.
הצלחתו הכלכלית של אביו הביאה לכך שרנואר קיבל את השכלתו בפנימיות, אותן כינה "בתי סוהר אלגנטים" ומהם היה נמלט בקביעות. בשנת 1913, לאחר שהשלים תואר בפילוסופיה ובמתמטיקה הצטרף לחיל הפרשים.
רנואר שירת שירות קרבי במלחמת העולם הראשונה ולאחר שנפגע מכדור ברגלו, החל לשרת כטייס. פגיעתו הותירה אותו עם צליעה תמידית, אך תקופת ההחלמה הממושכת ממנה גרמה לו לגלות את הקסם שבקולנוע, ואת אומנותו של צ'ארלי צ'פלין שנודע בצרפת בכינוי "שארלו". עם תום המלחמה שוחרר רנואר בדרגת סגן.
בתקופה זו נאלץ רנואר לטפל באביו החולה, אשר מת ב-3 בדצמבר 1919. בתקופה זו התאהב בדוגמנית אנדרה הויכטלינג (שהייתה ידועה בשם הבמה קתרין הסלינג), אשר דיגמנה עבור יצירותיו של אביו, ונישא לה בינואר 1920. בטרם הלך לעולמו שכנע פייר-אוגוסט רנואר את בנו כי עתידו נמצא ביצירת חפצי קרמיקה ובמשך שנים מספר שלח בכך רנואר את ידו, בטרם החל לעסוק ביצירת סרטים.
המניע לכך היה מורכב. הוא רצה לקדם את קריירת המשחק של אשתו, אדומת השיער והיפהפייה, ההון שירש מאביו איפשר לו את החירות לעסוק במשלח יד שיבחר, ובתקופה זו גילה את סרטיו של אריך פון שטרוהיים. הייתה זו אומנותו של שטרוהיים, יכתוב רנואר לימים, שגרמה לו להבין כי יצירת הסרט היא יצירת העולם שבתוך הסרט, וכי ניתן לייצר בצרפת סרטים טובים שיציגו נושאים צרפתיים בסביבה צרפתית, דבר שבעבר נחשב לבלתי אפשרי. הוא החל לבחון את ההעמדות של הדמויות בציורי אביו, ובציורי ציירים צרפתים אחרים, והאמין כי יש בהם ערך קולנועי רב.
בשנת 1924 ביים את הראשון מתשעת הסרטים האילמים שיצר, ברובם שיחקה אשתו. סרטים אלו היוו לרוב כישלון קופתי, ורנואר נאלץ למכור את ציורי אביו על מנת לממן את פעילותו. בין הסרטים היה ניסיון גרנדיוזי לעיבוד קולנועי של היצירה "ננה" מאת אמיל זולא, ניסיון שעלה לרנואר הצעיר מיליון פרנק.
בשנת 1930 לאחר ששיחקו יחדיו ככיפה אדומה והזאב, בסרטו של אלברטו קוואלקנטי "כיפה אדומה", נפרד רנואר מאשתו. עד מהרה החל במערכת יחסים עם מרגריט מתייה, עורכת סרטים צרפתית, אשר על אף שמעולם לא נישאה לרנואר, נשאה את השם "מרגריט רנואר".
סדרה קלאסית של סרטים
עד אמצע שנות השלושים היה רנואר מזוהה עם "החזית העממית", ומספר מסרטיו כגון "פשעו של מסייה לאנג" (1936) ייצגו את ערכי הסוציאליזם המזוהים עמה. בשנת 1937 יצר את הסרט שנחשב לטוב שבסרטיו האשליה הגדולה, בכיכובו של אריך פון שטרוהיים, והשחקן הצעיר והפופולרי ז'אן גאבן. הסרט הוא סרט פציפיסטי על מחנה שבויים גרמני בימי מלחמת העולם הראשונה, ועל ניסיונות הבריחה שעושים ממנו הכלואים, הבאים ממדינות שונות – אנגלים, צרפתים, אמריקנים ורוסים. האחווה הבינלאומית הנוצרת כובשת לבסוף גם את לבם של שומרי המחנה הקשוחים. הסרט זכה להצלחה רבה בצרפת ובעולם, אך נאסר להקרנה בגרמניה. שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס יצא כנגד הסרט וכינה אותו "סמל הרקבון שפשה בעם הצרפתי הנחות". באיטליה הוקרן הסרט, ואף זכה בפסטיבל הסרטים של ונציה, אך לאחר מכן אסר הרודן בניטו מוסוליני על הקרנתו. בראייה לאחור נראה הסרט כפנייה ישירה לעמי אירופה, ערב מלחמת העולם השנייה לשמור על השלום, ולהימנע מן המלחמה הקרבה.
סרטו הבא "החיה שבאדם", טרגדיה פילם נוארית על פי ספרו של אמיל זולא בכיכובם של ז'אן גאבן וסימון סימון, אשר הוקרן לראשונה בשנת 1938 שמר על הישגיו הקולנועיים של "האשליה הגדולה".
ממש ערב המלחמה הוקרן "חוקי המשחק" (1939) הנחשב על ידי המבקרים ליצירת המופת של רנואר. המדובר בסאטירה על החברה הצרפתית, בה שיחק רנואר עצמו את תפקיד אוקטאב, דוכס המארגן מסיבת סוף שבוע המלווה בתככי אהבה בין האדונים ובין המשרתים. הסרט היה סרט קודר, וכישלון קופתי נוראי. הוא הוסר מן האקרנים מיד לאחר ההקרנות הראשונות, ובמהלך השנים שלאחר מכן לא הוקרן, ואף נאסר להקרנה בצרפת של וישי שכן נחשב למבשר התבוסה הצרפתית המוחצת במלחמה, ולמתריע על הרקבון החברתי שפשה בחברה הצרפתית, בניגוד לערכים השמרניים שלהם הטיף המרשל פטן. במשך שנים רבות נחשב הסרט לאבוד, ורבים סברו כי העותק היחיד הושמד בהפצצה אווירית בימי המלחמה, אך לבסוף ניתן היה להרכיב גרסה מעותקים שונים ששרדו, במהלך שנות ה-50 ובסיועו של רנואר, אשר במהלך השנים ערך את הסרט שוב ושוב. הסרט נכלל בשפע רשימות של "הסרטים הדגולים שנוצרו".
גלות
עם תחילת מלחמת העולם השנייה גויס רנואר לצבא הצרפתי ל"שירות הקולנוע הצבאי". רנואר היה אז בן 45. לאחר תקופה קצרה בשירות הצבא, הגיע לרומא על מנת לביים גרסה לאופרה טוסקה. כניסתה של איטליה למלחמה לצד גרמניה, עם פלישתה לצרפת, הביאה לשובו של רנואר לצרפת. עם התבוסה הצרפתית במלחמה, נמלט מצרפת, עם מאהבת בשם דידו, אשר לה נישא לאחר מכן, בשנת 1944. בתחילה נמלט רנואר לליסבון ולאחר מכן, לפי הזמנת הבמאי הדוקומנטרי הדגול רוברט פלאהרטי, הגיע להוליווד.
רנואר נתקל בקושי למצוא פרויקטים שיתאימו לו בקולנוע האמריקני. בשנת 1943 ביים את הסרט "ארץ זו היא שלי" בכיכוב מורין או'הרה וצ'ארלס לוטון, דרמה אנטי נאצית המתרחשת באירופה. בשנת 1945 ביים את "איש הדרום" סרט על פועלים חקלאים בטקסס הנחשב לעבודתו הטובה ביותר בתקופתו האמריקנית, ואף היה מועמד לפרס האוסקר. בשנת 1946 קיבל אזרחות אמריקנית. בשנה זו יצר את "יומנה של חדרנית", עיבוד לספרו של אוקטב מירבו בכיכוב פולט גודארד וברג'ס מרדית'. סרט זה נכשל בקופות, ונראה כי הקהל האמריקני לא קיבל היטב את הבמאי הצרפתי. יצירתו האחרונה ב"תקופה האמריקנית" היא "האישה על החוף" (1947) בכיכוב ג'ואן בנט ורוברט ריאן. הסרט, מלודרמה ייצרית, צולם ונערך מחדש לאחר שהקרנותיו המוקדמות נכשלו.
יצירה משני צידי האוקיינוס
בשנת 1949 נסע רנואר להודו ליצירת סרטו הצבעוני הראשון "הנהר". הסרט, המבוסס על ספר בשם זה מאת רומר גודן, הוא התבוננות עמוקה ביחסי אנוש עם הטבע, וסיפורן של שלוש נערות מתבגרות בהודו הקולוניאלית. הסרט זכה בפרס הבינלאומי בפסטיבל קאן בשנת 1951 וסימן את תחילת התקופה החשובה השנייה בחיי היצירה של רנואר. . בתחילת שנות ה-50 שב רנואר לאירופה, ויצר טרילוגיה של קומדיות מוזיקליות צבעוניות. "מרכבת הזהב" (1953) בכיכובה של האיטלקייה אנה מניאני, "קן קן צרפתי" (1954) בו שב לשתף פעולה עם ז'אן גאבן, ו"הלנה והגברים" (1956) בו שיחקה אינגריד ברגמן עסקו בנושאים של הקשר בין התיאטרון, הפוליטיקה והמסחר. בתקופה זו עסק אף בהפקת תיאטרון בפריז.
סרטיו הבאים של רנואר נוצרו בשנת 1959 תוך שימוש בטכניקות שנלקחו מן השידורים החיים בטלוויזיה. "הפיקניק על הדשא" ו"צוואתו של ד"ר קורדלייה" התרכזו בסכנה שצפה רנואר מפיתוח היתר של הרציונליות האנושית על חשבון החושים והרגשות.
בשנת 1962 יצר רנואר את "רב הטוראי החמקן" (Le Caporal épinglé), אשר נחשב בעיניו כסרטו העצוב ביותר. בסרט זה, בו כיכבו ז'אן פייר קאסל וקלוד בראסר שב רנואר למחנה השבויים הגרמני, זו הפעם במלחמת העולם השנייה. הסרט בוחן את הצורך האנושי בחירות מחד, ובביטחון רגשי וכלכלי מאידך.
בשנה זו פרסם רנואר ביוגרפיה של אביו, תחת הכותרת "רנואר, אבי", בה הוא תיאר את ההשפעה העצומה שהייתה לאביו עליו ועל עבודתו. מכיוון שרנואר נתקל בקשיי מימון לסרטיו המשיך לכתוב תסריטים לאחרים, ואף כתב ספר עלילתי בשם "מחברות הקפיטן ז'ורז'" אשר התפרסם בשנת 1966 והיה מסע נוסטלגי אל החינוך האריסטוקרטי שקיבל רנואר, וזכרונות אהבתו לנערה כפרית.
שנותיו האחרונות
בשנת 1969 ביים רנואר את סרטו האחרון "התיאטרון הקטן של ז'אן רנואר". הוא הביע סימפתיה למרד הסטודנטים של שנת 1968 והסרט נקרא בתחילה "זו מהפכה". הסרט הוא סדרה של ארבעה סרטים קצרים עשויים במגוון סגנונות. הסרט הוקרן רק בשנת 1971. בריאותו הרופפת, וקשיי מימון מנעו ממנו את המשך היצירה הקולנועית. הוא בילה את שנותיו האחרונות בביתו בבוורלי הילס בכתיבה של זכרונותיו שיצאו לאור בשם "חיי והסרטים".
בשנת 1973 היה מעורב בבימוי מחזה בשם "קרולה" בכיכוב לסלי קארון ומל פרר כאשר מחלה פתאומית מנעה ממנו את המשך הפרויקט. בשנת 1974 יצאו לאור זכרונותיו.
בשנת 1975 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חייו הקולנועי. ובשנת 1977 קיבל דרגת מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי ממשלת צרפת.
בשנת 1979 מת בביתו בבוורלי הילס. גופתו הוטסה לצרפת, ונטמנה בחלקת הקבר המשפחתית.
אגנס קלטי
אגנס קלטי (בהונגרית: Ágnes Keleti, ההיגוי ההונגרי: קלטי אגנש. שם משפחתה המקורי היה קליין (Klein); נולדה ב-9 בינואר 1921) היא מתעמלת עבר הונגרייה-ישראלית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956) בעלת עשר מדליות, בהן חמש מדליות זהב ואלופת עולם (רומא 1954). כלת פרס ישראל בתחום הספורט לשנת ה'תשע"ז (2017).
מבין כל המתעמלים במשחקים האולימפיים, מדורגת קלטי במקום עשירי בכל הזמנים, לפי מספר מדליות הזהב שאותן צברה ו-11 בכל הזמנים, לפי סך כל המדליות שאותן צברה ולכן נחשבת על ידי רבים כאחת הספורטאיות היהודיות הגדולות ואחת המתעמלות הגדולות בכל הזמנים.
בתום הקריירה הספורטיבית שלה עלתה לישראל בשנת 1957, ופיתחה בה את תחום ההתעמלות כמאמנת ומורה.
בהונגריה
קלטי נולדה בבודפשט למשפחה יהודית מבוססת. היא החלה להתאמן בהתעמלות בגיל ארבע במועדון ספורט יהודי. מגיל 6 עד 17 הקדישה את עיקר זמנה לנגינה בצ'לו במוסד ללימודי מוזיקה. מגיל 16 החלה להתאמן בקביעות בהתעמלות והייתה לאלופת הונגריה. בימי הרדיפות נגד היהודים בהונגריה נישאה קלטי בנישואים פיקטיביים לספורטאי ההונגרי אישטוואן שארקאן (István Sárkány). שארקאן השתתף גם באולימפיאדת ברלין ב-1936. נישואים אלה נועדו למנוע אפשרות של גירוש למחנות לעבודת כפייה. השניים נותרו נשואים למשך חמש שנים.
בשנת 1946 זכתה לראשונה באליפות הונגריה בהתעמלות, בתרגיל על מקבילים מדורגים. בשנת 1947 זכתה להצלחה הבינלאומית הראשונה שלה כשהייתה למתעמלת הדומיננטית באליפות מרכז אירופה בהתעמלות.
בפסטיבל העולמי השני לנוער וסטודנטים (טרום האוניברסיאדה) שנערך בבודפשט בשנת 1949 זכתה קלטי בשש מדליות מהן ארבע זהב אישיות (קורה, קרקע, מקבילים מדורגים וקרב-רב אישי), מדליית כסף (קבוצתי) ומדליית ארד (קפיצות).
באולימפיאדת הלסינקי שנערכה בשנת 1952, בגיל 31, זכתה קלטי בארבע מדליות. מדליית זהב בתרגיל קרקע, מדליית כסף בתחרות הקרב-רב קבוצתי ושתי מדליות ארד בתרגיל המקבילים המדורגים ובתרגיל עם מכשירים קבוצתי. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל על הקורה ובמקום שישי בתחרות הקרב-רב אישי.
באליפות העולם שנערכה ברומא בשנת 1954 זכתה קלטי ב-3 מדליות, אחת כל סוג. מדליית זהב בתרגיל על מקבילים מדורגים, מדליית כסף בתחרות הקבוצתית ומדליית ארד בתרגיל על הקורה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל הקרקע.
באולימפיאדת מלבורן שנערכה בשנת 1956, בגיל 35, זכתה קלטי בשש מדליות. ארבע מדליות זהב, שלוש אישיות (מקבילים מדורגים, קורה וקרקע - האחרונה במשותף עם לאריסה לטינינה, מתחרתה הראשית באולימפיאדה) ובתרגיל עם מכשירים קבוצתי. שתי מדליות כסף, בתחרות קרב-רב אישי ובתחרות קרב-רב קבוצתי.
בישראל
ב-1957 הגיעה קלטי לישראל, למשחקי המכביה החמישית, והחליטה להישאר בארץ.
לדברי המאמנת חיה הלפרין:
אחרי שעלתה לישראל נישאה בשנית בשנת 1959 לרוברט בירו (Bíró Robert), מורה לחינוך גופני יליד הונגריה אף הוא שעיברת את שמו לראובן שופט, ולזוג נולדו שני בנים.
בשנת 1989, אחרי נפילת הקומוניזם בהונגריה, חזרה לבקר שם וזכתה בהוקרה רבה מהמשטר הדמוקרטי החדש.
לאחר 60 שנה בישראל, בגיל 96 שבה להתגורר בהונגריה.
טכנודע חדרה
"הטכנודע - מרכז לחינוך מדע וטכנולוגיה" (או "טכנודע דור ס"ת") הוא מרכז ייחודי לחינוך מדעי וטכנולוגי הנמצא בשכונת גבעת אולגה שבעיר חדרה.
היסטוריה
המרכז נוסד ב-1986 במסגרת פרויקט שיקום שכונות של הסוכנות היהודית וביוזמת אורי צאן כשלוחה של מוזיאון האם בטכניון. המרכז ממוקם בשכונת גבעת אולגה, המתאפיינת באחוז גבוה של עולים חדשים ומאוכלוסיות ותיקות המגיעות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, לצד אזורי נופש ובניינים חדשים הממוקמים בה בסמוך לחוף.
המרכז מציע מגוון פעילויות לכ-20,000 ילדים בשנה מכל מגזרי החברה. פעילות הטכנודע מתמקדת בהתנסות חוקרת במדעים לילדי גן ותלמידי בית ספר כהשלמה לתוכנית הלימודים, וחוגי העשרה בשעות אחרי הצהריים בתחומים כגון פיזיקה, ביולוגיה, רפואה, אלקטרוניקה, רובוטיקה, אווירונאוטיקה, אסטרונומיה, אופטיקה, מחשבים ומתמטיקה. הטכנודע משמש גם כמרכז אזורי לתלמידים מחוננים וכמרכז להכשרת מורים.
הקמפוס החדש של הטכנודע, שנחנך בספטמבר 2006, כולל מעבדות מדעים, טכנולוגיה ומחשבים מתקדמות, מצפה כוכבים ופלנטריום. ברוב ימות השנה, מתקיימות תוכניות חינוכיות וחברתיות רבות, לרבות: מרכז מיוחד לגיל הרך – הטכנוגן, מדע לגיל הרך, תוכנית בוקר לבתי ספר יסודיים, תוכנית בוקר לחטיבות עליונות, תוכנית מחוננים, פרויקט מצוינות, פנימיות יום, תוכנית מד"צים, הרצאות אסטרונומיה ועוד. עם ההרחבה הניכרת של מגוון הפעילות והיקפה, הטכנודע נשאר נאמן למטרתו העיקרית: מחויבות לצמצום פערים חינוכיים בחברה הישראלית באמצעות טיפוח מצוינות בקרב ילדים מכל שכבות האוכלוסייה. בסוף 2011 החלה בניה של אולם תצוגות גדול למרכז מדעי-טכנולוגי אינטראקטיבי. בשנת 2017 הוכרז כי במקום יוקם גם מוזיאון המוקדש לרפואה. שטח מוזיאון הרפואה כ-1,000 מ"ר ועלות בנייתו כ-15 מיליון שקלים. המוזיאון נחנך בשנת 2020.
נחמיה אלוני
נחמיה אלוני (לינדה) (Nehemya Allony (Linde (ב' באב תרס"ו, 24 ביולי 1906, ורשה, פולין – י"ב בסיון תשמ"ג, 24 במאי 1983, ירושלים, ישראל) היה חוקר בתחומי חכמת ישראל, הספרות, הלשון והשירה העברית בימי הביניים, מייסד ומנהל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים (1950 – 1963), כיהן כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בחוג לספרות עברית. זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל (1970).
תחילת דרכו
נחמיה אלוני (במקור: לינדה) נולד בורשה ב-1906 לנפתלי הירץ. הוא גדל והתחנך עם חמשת אחיו ואחיותיו בעיירה אוגוסטוב שבצפון מזרח פולין. הוא לא זכה להשכלה תיכונית איכותית כיוון שבעיר לא היה בית ספר תיכון ראוי. בנערותו נמשך לתנועת החלוץ ואף שימש כיושב הראש שלה בסניף המקומי.
ב-1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. את לימודיו בבית המדרש למורים העברי שבשכונת בית הכרם מימן באמצעות שיעורים פרטיים באנגלית ובמדעי הטבע.
ב-1931 נסע לברלין שבגרמניה כשליח תנועת החלוץ. במקביל למד שפות שמיות באוניברסיטת ברלין בסיוע מלגה מזלמן שוקן. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 שב ארצה עם רבים מחניכיו בתנועת החלוץ.
ב-1934 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. בשנת 1939 השלים את לימודי המוסמך במקרא, בספרות עברית ובערבית.
אלוני נישא לנעמי נטע לבית רוזנבלום, אך התגרש ממנה ב-7 באוגוסט 1946.מאוחר יותר נישא לעדית זלדה בת רחלי וירמיהו. לזוג לא היו ילדים.
בשנת 1948 השלים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית בנושא: "תולדות תורת המשקלים העברים הספרדים מדונש עד ראב"ע". לימים פורסמה העבודה כספר.
לאחר לימודיו ובמשך שנתיים שימש אלוני מרצה לעברית בעיר לידס, אנגליה.
עבודתו המחקרית-ציבורית
אלוני היה אחד החוקרים המרכזיים לכתבי יד הכתובים באותיות עבריות, והכיר אלפי כתבי יד. רבים מפרסומיו מבוססים על כתבי יד שהוא גילה, חשף ופירש. עמיתיו למקצוע תיארוהו כאדם לבבי וידידותי, אך גם יעיל, זריז, קפדן ובעיקר נלהב מתחום עיסוקו ומחקריו.
היכרותו של אלוני עם כתבי היד העבריים, וידיעותיו בספרות ימי הביניים ובביבליוגרפיה הפכו אותו למועמד מתאים למשימה שהגה דוד בן-גוריון – לרכז בירושלים את צילומי כתבי היד העבריים המצויים בספריות ברחבי העולם. אלוני מילא תפקיד זה במשך שלוש עשרה שנים (1950 – 1963). המכון לתצלומי כתבי-יד עבריים הוקם כחלק ממשרד החינוך והתרבות, ואלוני שימש כמנהלו עד העברתו לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי ב-1963. במסגרת זו יצא למסעות לספריות באירופה, שנמשכו חודשים ארוכים, הוא איתר כתבי יד ושכנע את מנהלי הספריות והמוסדות להתיר לו לצלמם על מיקרופילם. בנוסף, איתר שבעה כתבי יד במנזר סנטה קרוז בעיר ואיאדוליד בספרד, שמקורם בספריות יהודיות מלפני גירוש ספרד. עד תום עבודתו במכון הועתקו כ-15,000 כתבי יד יהודיים.
מחקריו
עבודתו המחקרית של אלוני הצטיינה בפריסת ההיסטוריה הרחבה של התקופה, ובהארת הקשר בין המוקדים היהודיים השונים של ימי הביניים, וההשפעות שהיו על היהודים מן השקפות ותפיסות העולם המוסלמיות והנוצריות בנות הזמן בארצות הפזורה היהודית.
אלוני העשיר הידיעות על הלשון השירה והסופרים העבריים בימי הביניים. בין השאר באמצעות גילוי, ההדרה ומחקר של כתבי יד כדוגמת 'ספר הקולות' (כתאב אלמצותאת) שאלוני ייחס למשה בן אשר – מהקדומים שבחיבורים בתורת הלשון, שבו תפיסה חדשה לעניין מהות תפקידיהן של התנועות בעברית. מן החיבור שאלוני מכנה 'יסודות הלשון העברית לעלי בן-יהודה הנזיר' עולה תפקידה וחשיבותה של טבריה כמשמרת של מסורות המקרא והלשון העברית בימי הביניים. או חיבורו על הבלשן והמשורר הנשכח, בן המאה ה-13, יצחק אבן אלעזר הבבלי וחיבוריו בלשון שהיו ייחודיים במשקל ובשפה.
מילון עברי וספר דקדוק קדום נוסף שאותו שיחזר אלוני מתוך קטעי גניזה ומובאות מספרות ימי הביניים הוא ספר השלם (כתאב אל כאמל) של יעקב בן אלעזר.
אלוני זכה בשנת 1970 בפרס ביאליק על המהדורה המדעית שהוציא לספר האגרון לר' סעדיה גאון, מן המילונים העבריים הראשונים, המהווה גם חיבור בתורת השירה העברית, אשר פתח פתח להשכלה ולמדע יהודי בימי הביניים. מן הספר שרדו רק שרידים בגניזה הקהירית ובתפוצות ישראל השונות. על הכנתו עמל אלוני עשרים וחמש שנים.
בסוף ימיו עסק אלוני בהכנת קטלוג מקיף ומפורט של אלפי הספרים שנמצאו בספריות יהודיות בימי הביניים, בהסתמך על רשימות ספרים שנמצאו בגניזת קהיר ובמקורות אחרים. אך לא הספיק להוציאו לאור. הספר יצא בהוצאת יד יצחק בן-צבי בשנת 2006.
לאחר מותו חיבר אברהם הטל מאמר ביבליוגרפי המסכם את פרסומיו של נחמיה אלוני ובו 328 פריטים, בעברית ובשפות אחרות, החל מתרפ"ז (1926) ועד שנת מותו של אלוני בתשמ"ג (1983).
חלק מארכיון נחמיה אלוני ובו העתקי תצלומי כתבי יד וטיוטות של מחקרים הופקד בספריית יד יצחק בן-צבי. חלקו האחר של הארכיון הופקד לידי הספרייה הלאומית, על ידי אלמנתו של אלוני בשנת 1995.
ג'לאל טאלבאני
ג'לאל טאלבאני (בכורדית: جه لال تاله بانی / Celal Talebanî / Jelal Talebaní; בערבית: جلال طالباني; 12 בנובמבר 1933 – 3 באוקטובר 2017) היה פוליטיקאי כורדי-עיראקי בולט, שכיהן כנשיא כורדיסטן העיראקית הראשון וכנשיא עיראק בשנים 2005–2014. כמייסד וכמזכיר הכללי של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. היה חבר בממשלה הזמנית של עיראק אחרי פלישת ארצות הברית ב-2003.
קורות חיים
טאלבאני נולד ב-1933 בכפר קלקן שבדרום כורדיסטן. הוא הצטרף בגיל 14 למפלגה הדמוקרטית הכורדית ונבחר לחבר הוועד המרכזי שלה ב-1951 בגיל 18. הוא הצטרף לבית ספר למשפטים ב-1953 וסיים את לימודיו כפרקליט ב-1959. אחר כך הצטרף לצבא העיראקי.
היה ליו"ר המפלגה הדמוקרטית הכורדית בפוליטבירו במהלך שנות השישים של המאה ה-20. ב-1966 עזב את מפלגתו וב-1975 הקים את האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן.
ב-6 באפריל 2005 נבחר טאלבאני על ידי הפרלמנט העיראקי לנשיא עיראק הראשון ממוצא כורדי.
ב-1 ביולי 2008 היה לפוליטיקאי העיראקי הבולט הראשון שלחץ את ידו עם מנהיג ישראלי, שר הביטחון אהוד ברק. בהמשך השנה עבר ניתוח לב במאיו קליניק שבארצות הברית. ב-17 בדצמבר 2012 לקה בשבץ.
מלבד כורדית, הוא דיבר גם ערבית, פרסית, ואנגלית.
חיים אישיים
טלאבאני היה נשוי להירו איברהים אחמד, ביתו של איברהים אחמד. לזוג נולדו שני ילדים, הבכור באפל טלאבאני ואחיו הצעיר קבאד טלאבאני. קאבד היה בעבר סגן ראש הממשלה בממשלה האזורית של כורדיסטן. בעקבות משאל העם בכורדיסטן פלשו כוחות שיעים לכירכוך. באפל הורה לאנשיו לסגת ולאפשר לכוחות האירנים והעיראקים לשלוט בעיר.
יחסי פינלנד–צ'ילה
יחסי פינלנד–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לפינלנד. צ'ילה הכירה בעצמאות פינלנד ב-17 ביוני 1919. היחסים הדיפלומטיים ביניהם כוננו בשנת 1931 ונשמרו ללא הרף, למרות לחצים לעיתים להפסיקם.
היסטוריה
השגריר הראשון של פינלנד שאינו תושב בצ'ילה היה ג.א. גריפנברג, תושב בואנוס איירס, ארגנטינה, שמונה לשגריר לאחר כינון הקשרים הדיפלומטיים ב-20 בפברואר 1931. עד שנת 1991 פינלנד הייתה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה. ייצוג קבוע ברמה תת-שגרירית הוקם לראשונה בראשית שנות ה-70.
בתחילה יוצגה צ'ילה בפינלנד באמצעות שגרירויותיה בסטוקהולם, שוודיה ואוסלו, נורווגיה. לוסיו פאראדה דגנינו מונה לשגריר תושב בשנת 1991 וצ'ילה פתחה שגרירות בהלסינקי בשנת 1991.
היחסים הדיפלומטיים נשמרו לאורך כל מלחמת העולם השנייה אף על פי שפינלנד הייתה קשורה למדינות הציר. ההפיכה הצ'יליאנית ב-1973 והדיקטטורה של פינושה הביאו לחצים בשתי המדינות לנתק את הקשרים הדיפלומטיים. היחסים השתפרו בעקבות המעבר הצ'יליאני לדמוקרטיה.
תחת סלבדור איינדה קיימה צ'ילה יחסים דיפלומטיים עם המדינות הסוציאליסטיות במזרח אירופה, כולל הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. לאחר ההפיכה הצ'יליאנית ב-1973 נותקו היחסים הללו. על פינלנד הופקדה האחריות לייצג את האינטרסים של גרמניה המזרחית בצ'ילה.
ביקורים רשמיים
שלושה מתוך ארבעת הנשיאים הצ'יליאנים שלאחר פינושה ערכו ביקורים ממלכתיים בפינלנד, פטריסיו איילווין ביקר בפינלנד ב-1993, ריקארדו לאגוס בשנת 2002 ומישל בצ'לט ב-2007. נשיאי פינלנד ערכו שני ביקורים ממלכתיים בצ'ילה, מרטי אהטיסארי ביקר בצ'ילה בשנת 1997 וטריה הלונן בשנת 2003, בנוסף הוא גם בהשבעה של הנשיא ריקארדו לאגוס במרץ 2000.
קשרים תרבותיים
ממשלת איינדה הסוציאליסטית היוותה השראה לקבוצות שמאל בפינלנד, כולל הטאיסטיסטים. ההפיכה ב-1973 הביאה לפינלנד את גל הפליטים הראשון מחוץ לאירופה ויצרה תנועת סולידריות. חברת ידידות פינית–צ'יליאנית הוקמה בשנת 1973 כדי לתמוך בפליטים. הנשיאה העתידית טריה הלונן כיהנה כיו"ר החברה בשנות ה-80 והיא יו"ר הכבוד שלה.
ועדת החקירה הבינלאומית על פשעי החונטה הצבאית בצ'ילה קיימה מושבים מרובים בפינלנד, כולל מושבה הראשון בשנת 1974 בדיפולי, אספו והמושב הרביעי שלה בשנת 1976 בהיכל פינלניה בהלסינקי.