cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ינדר מהאל
קריירה
מהאל החל את הקריירה שלו בזירות הארגונים העצמאיים בשנת 2002. כעבור שמונה שנים, הוא חתם על חוזה בארגון ההיאבקות WWE, שבו ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי שנה לאחר מכן. לאחר שותפות קצרה עם אחיו למחצה (כחלק מהעלילה), קאלי הגדול, מהאל היה חבר בצוות ה-3MB ביחד עם דרו מקינטייר והית' סלייטר, זאת לפני שמהאל ומקינטייר שוחררו מהחוזה שלהם ביוני 2014. מהאל חזר ל-WWE שנתיים לאחר מכן, כשהוא שיפר את יכולותיו הפיזיות ואף קיבל קידום לאחר האירוע רסלמניה 33, כניצח את רנדי אורטון באירוע באקלאש, שנערך במאי 2017 וכתוצאה מכך זכה באליפות ה-WWE. בעקבות הזכייה, הוא הפך למתאבק ה-50 אשר זוכה באליפות ה-WWE ולמתאבק הראשון ממוצא הודי שזוכה בתואר זה. לאחר שהפסיד את האליפות בנובמבר 2017, הוא זכה באליפות ארצות הברית ברסלמניה 34. שנה לאחר מכן, הוא זכה פעמיים באליפות 24/7 של ה-WWE.
בשנים 2021–2022 שיחק בדמות חוזרת בעונה השנייה של סדרת הדרמה "Big Sky" ברשת ABC; בדמותו של דרוב.
רותם ידלין
רותם ידלין (נולדה ב-2 בפברואר 1981) היא יו"ר המועצה האזורית גזר החל מנובמבר 2018.
ביוגרפיה
ידלין נולדה לקארן ואלוף עמוס ידלין, נכדה לחבר הכנסת ושר החינוך לשעבר אהרן ידלין ונינה לחבר הכנסת ויו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת לשעבר דוד הכהן. גדלה בכרמי יוסף, למדה ביישוב בית חשמונאי. הדריכה במכבי צעיר בכרמי יוסף. בשירותה הצבאי התנדבה לקורס טיס, ממנו נשרה, אך המשיכה לשרת בחיל האוויר בתפקיד קצינת מבצעים בטייסת "בז" והשתחררה בדרגת סגן. במהלך שירותה הצבאי קיבלה פעמיים אות קצינה מצטיינת.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמכה כעורכת דין. בשנים 2005-2013 עבדה כעורכת דין (במשך 4 שנים) במשרד גולדפרב זליגמן ושות' והתמחתה בליטיגציה מסחרית של חברות בינלאומיות. ולאחר מכן שימשה כיועצת למזכיר הממשלה צבי האוזר בתקופת ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו.
בין השנים 2010-2013 כיהנה כחברת הוועדה לאסטרטגיה ותכנון של הסוכנות היהודית. בשנים אלו כיהנה כחברת המועצה הציבורית של מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי.
בשנת 2013 עברה הכשרה בתוכנית "מעוז" למנהיגות ציבורית ערכית בחברה הישראלית. בשנת 2017 השלימה לימודי תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במלגת קרן וקסנר למנהיגות ציבורית בישראל.
בשנת 2013 החלה לעמוד בראש התוכנית אוניברסיטה בעם ולקראת סיום תפקידה קיבלה תואר לשם כבוד מלשכת עורכי הדין על פעילותה לצמצום פערים חברתיים בישראל. כיהנה כחברה בוועד האגודה ובוועד המקומי ביישוב כרמי יוסף, והיא דירקטורית במכללת לוינסקי לחינוך.
בשנת 2015 התמנתה כחברת הוועדה הציבורית של משרד התפוצות לשאלת ציבורים בעלי זיקה לעם היהודי, תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2018.
מכהנת כחברת המועצה המייעצת של המכון האירו-ים תיכוני.
לקראת הבחירות המוניציפליות 2018 חברה למיזם "נבחרת" לקידום מועמדות נשים לתפקידים ציבוריים ובאוקטובר 2018 נבחרה לראשות המועצה האזורית גזר. ידלין ניצחה את ראש המועצה הוותיק פטר וייס בפער של 157 קולות וזכתה ב-41.37% מהקולות הכשרים. בקמפיין שניהלה התייחסה בעיקר לנושאי השקיפות במועצה, פיתוח היישובים הקהילתיים ושמירה על צביונה הכפרי של המועצה.
חיים אישיים
ידלין נשואה לרועי ואם לשלושה ילדים. מתגוררת ביישוב כרמי יוסף.
קני הריסון
קרי לורנזו "קני" הריסון (באנגלית: Kerry Lorenzo "Kenny" Harrison; נולד ב-13 בפברואר 1965) הוא אתלט אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי (אטלנטה 1996) ואלוף עולם (טוקיו 1991) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
הריסון נולד בשם קרי הריסון במילווקי, ויסקונסין. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת מדינת קנזס וזכה 3 פעמים באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בקפיצה משולשת.
אלוף עולם
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בניו יורק בשנת 1991 זכה הריסון במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.28 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 17.78 מטר, לפני לאוניד וולושין מברית המועצות (17.75 מטר) ובן ארצו מייק קונלי (17.62 מטר) ודורג ראשון בעולם. שנה לאחר מכן, הוא החמיץ את הסיכוי להשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992) בעקבות פציעה.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה ביוג'ין, אורגון בשנת 1993 זכה הריסון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.27 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה אותה שנה הוא סיים במקום 10 בקפיצה בתוצאה של 17.06 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בנוקסוויל, טנסי בשנת 1994 זכה הריסון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.43 מטר ודורג שני בעולם.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה הריסון במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אולימפי ואמריקאי חדש של 18.09 מטר, לפני שיאן העולם ג'ונתן אדוארדס מבריטניה (17.88 מטר) ויולבי קסדה מקובה (17.44 מטר). בכך היה לקופץ השני בהיסטוריה שקפץ מעבר ל-18 מטרים. כבר בקפיצתו הראשונה הוא קבע שיא אולימפי חדש של 17.99 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1997 זכה הריסון בפעם השלישית במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.97 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון אותה שנה הוא סיים במקום 9 בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.05 מטר.
אוגוסטה בראון
אוגוסטה בראון (1820 – 1882) הייתה מלחינה אמריקאית, שהתפרסמה בשנות ה-50 של המאה ה-19.. היא נכללת בשורת מלחינות אמריקאיות מהגל הראשון לצד מריון דיקס סאליבן.
בראון הלחינה עשרות לחנים במרוצת השנים, ביניהם Wake ו-Lady Mine, שפורסמו ב-1845 והפכו ליצירות המפורסמות ביותר שלה.
ביוגרפיה
בראון הייתה מלחינה, מוציאה לאור, סופרת ופזמונאית. היא נחשבה לפורצת דרך במוזיקה, שכן רוב התחומים בהם עסקה היו מזוהים עם המין הגברי. נולדה בשנת 1820 בדבלין שבאירלנד, וקיבלה במרוצת השנים את התואר "המלחינה שהלחינה הכי הרבה יצירות מוזיקליות בארצות הברית לפני 1870". היא הלחינה למעלה מ-200 יצירות לפסנתר ולקול, בנוסף למספר מזמורים.
סומליה הצרפתית
סומליה הצרפתית (בצרפתית - Côte française des Somalis), הייתה מושבה צרפתית שהתקיימה באזור בו שוכנת כיום מדינת ג'יבוטי בין 1896 ל-1977. ב-1967 שונה שמה של המושבה והיא נקראה "הטריטוריה הצרפתית של העפרים והעיסאים".
אוגוסטה בראון
ביוגרפיה
בנוסף ליצירות המוזיקליות שלה חיברה בראון כמה מאמרים וכתבי עת שפרסמו אותה גם בעולם הספרותי. הוציאה לאור שני ספרים - אחד מהם היה על אחיה בשם Hamilton, the Young Artist - וכן מסות רבות, מסכתות, פואמות וסיפורים קצרים.
סומליה הצרפתית
היסטוריה
באמצע המאה ה-19 החל המרוץ לאפריקה בו ניסו מעצמות המערב להשתלט על שטחים נרחבים באפריקה. החל משנות החמישים של המאה ה-19 החלה צרפת להשתלט על שטח בצפון סומליה ובמרכזו עיר הנמל ג'יבוטי. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 השתלטה צרפת על השטח והקימה בו מושבה. ב-1888 חתמה בריטניה על הסכם עם צרפת שתיחם את שטחי המושבות של שתי המעצמות, והקימה פרוטקטורט בשם סומליה הבריטית או "סומלילנד הבריטית". סומליה הצרפתית קמה באופן רשמי ב-1896.
אוגוסטה בראון
ביוגרפיה
בראון נפטרה ב-1882, וגופתה נטמה בבית הקברות גרין וודי שבניו יורק.
סומליה הצרפתית
היסטוריה
בסוף המאה ה-19 הייתה סומליה מחולקת למעשה לשטח סומלילנד הבריטית, לשטח סומליה הצרפתית, ולשטח סומליה האיטלקית שהפך לחלק ממזרח אפריקה האיטלקית שכללה את שטחי סומליה האיטלקית, אתיופיה ואריתריאה.
במלחמת העולם השנייה
רק בדצמבר 1942 לאחר מבצע לפיד בו כבשו בעלות הברית את מושבות צרפת בצפון אפריקה, והשתלטות גרמניה הנאצית על "האזור החופשי" בצרפת, הודיעו מנהיגי סומליה הצרפתית על תמיכתם בצרפת החופשית.
עד לסיום מלחמת העולם השנייה נותרה סומליה הצרפתית תחת שליטה צבאית בריטית וממשל אזרחי צרפתי. ב-1946 קיבלה המושבה מעמד של "טריטוריה שמעבר לים".
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1958 בעקבות קבלת חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית נערך משאל עם בו הביעו תושבי סומליה הצרפתית את רצונם להמשיך במעמד מושבה צרפתית. בשנת 1960 היו בה כ-67,000 תושבים, 40% סומלים, 40% עפרים והשאר אירופאים וערבים. במושבה היו מתחים אתניים בין העפרים והסומלים. צרפת חששה מהשתלטות סומליה (שהוקמה ב-1960 מאיחוד שתי המושבות סומלילנד הבריטית וסומליה האיטלקית) או אתיופיה על המושבה אם זו תקבל עצמאות.
הערות שוליים
Geschichte Dschibutis
רב חנניה
רב חנניה (או חנינא), הידוע גם בכינויו- רבי חנניה דציפורין היה אמורא בארץ ישראל בדור החמישי. החברות הרבה בין רב חנניה לרבי מנא מתבטאת בעיקר במחלוקותיהם הרבות. לאחר מספר שנים ששימש כראש ישיבת ציפורי העביר את התפקיד לרבי מנא ורב חנניה עצמו היה יושב ולומד לפניו. בגלל זה נאמר עליו שהוא אחד מאלה- "שהניחו כתרן בעולם הזה וירשו חיי העולם הבא"
כעבור מספר שנים הלך רב חנניה לבבל ושהה שם ביחד עם רב אשי ולמד עמו ולכן בתלמוד הבבלי מוזכרות מספר מחלוקות בין רב אשי לבין רב חנניה.
דיוקו קלויטוקה
דיוקו קלויטוקה (בצרפתית: Dioko Kaluyituka, נולד ב-2 בינואר 1987 בקונגו) הוא כדורגלן עבר קונגולזי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
דיוקו קלויטוקה התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת ויטה קלאב מקינשאסה בה שיחק שנתיים. ב-2007 הצטרף קלויטוקה לקבוצת ט.פ מזמבה בה שיחק מספר עונות, עם הקבוצה הוא שיחק בשנים 2007, 2008 ו-2009 בליגת האלופות האפריקאית ובשנת 2009 היה מלך השערים של התחרות עם 8 כיבושים. כמו כן הוא שיחק במסגרת גביע העולם למועדונים. בסיום גביע העולם למועדונים 2010 הוא זכה ב"כדור הכסף.
בשנת 2011 דיוקו קלויטוקה עבר לשחק בקטר. הוא שיחק בליגת העל הקטרית במספר קבוצות. הוא סיים את הקריירה המקצועית בשנת 2018.
חד-צלע חלק
חד-צלע חלק, (שם מדעי: Compsobuthus levyi, מכונה בטעות בשם הלא-רשמי "חד-צלע דרומי") הוא עקרב נפוץ וקטן יחסית, שגודלו עד כ-4 סנטימטרים (נקבות בוגרות), וצבעו הכללי צהוב. שם הסוג, "חד-צלע", נובע משלושה רכסים בולטים המסתיימים בחודים, מעין צלעות, על גבו של העקרב. את שמו המדעי קיבל ברוויזיה משנת 2012, על שמו של חוקר העכבישנים גרשם לוי.
מקומות חיות ותפוצה
חד-צלע חלק נפוץ בישראל, בסיני, ובירדן.
תפוצתו של חד-צלע חלק בישראל משתרעת בדרום הארץ ובמזרחה, באזורים מדבריים ולמעט שטחי חולות. בטבע שוכן תחת אבנים קטנות עד בינוניות ובקירות אבן.
עקיצה
עקיצתו של עקרב זה אינה מסוכנת לאדם, עם זאת - ראוי שלא להקל בו ראש - וככל עקרב אחר, עקיצתו עשויה לגרום לתגובה אלרגית. מדובר בעקרב רגוע יחסית הממעט לעקוץ, אך תנועתו מהירה וכך גם עשויה להיות עקיצתו. ככלל, עקיצתו אינה מכאיבה בהרבה מעקיצת דבורת הדבש, ומסתכמת בדרך כלל בכאב מקומי, המותיר לאחריו עקצוץ שחולף בדרך כלל לאחר מספר שעות. עקרב זה אינו מרבה לחדור למגורי אדם.
באריון דלתא
באריוני דלתא הם משפחה של חלקיקים תת- אטומיים, המורכבים משלושה קווארקים: קווארק למעלה (u) או קווארק למטה (d). קיימים ארבעה באריוני דלתא קרובים אחד לשני: ++Δ (מורכב מהקווארקים ), Δ+ (מורכב מ- ), Δ0 (מורכב מ- udd), ו- -Δ (מורכב מ- ddd). באריונים אלו נושאים בהתאמה מטען חשמלי של. לבאריוני הדלתא מסה של 1232 MeV/c2, ספין 3/2 ואיזוספין 3/2. חלקיקי ה- +Δ וה- Δ0  הם העירור בעל המסה הגבוהה יותר של הפרוטון (N+, uud) והנייטרון (,N0) בהתאמה. למרות זאת, ל- ++Δ ול- -Δ אין נוקלאונים תואמים באופן ישיר.
מצבי באריוני הדלתא המוזכרים כאן הם רק העירורים הקוונטיים בעלי המסה הנמוכה ביותר של הפרוטון והנייטרון. במסות גדולות יותר, מופיעים מצבי דלתא נוספים, כולם בעלי איזו-ספין 3/2, אך עם מספרי ספין קוונטי של 1/2, 3/2, 5/2..... 11/2. בנוסף, קיימים אנטי- חלקיקי דלתא עם מטען מנוגד, המורכבים מאנטי- קווארקים תואמים.
היווצרות ודעיכה
מצבי הדלתא נוצרים כאשר חלקיק כגון פוטון או פאיון בעלי אנרגיה מספקת פוגע בפרוטון או נייטרון, או על ידי התנגשות של צמד נוקלאונים בעלי אנרגיה מספקת.
כל באריוני הדלתא שמסתם סביב 1232 MeV דועכים במהירות באמצעות הכוח החזק לנוקלאון (פרוטון או נייטרון) ולפאיון עם מטען הולם. ההסתברויות היחסיות של המטענים הסופיים האפשריים מתקבלות על ידי צימוד האיזוספין התואם להם. באופן נדיר יותר ואיטי יותר, ה- +Δ מסוגל לדעוך לפרוטון ולפוטון וה- Δ0 מסוגל לדעוך לנייטרון ולפוטון.
חבורות ההומוטופיה היחסיות
בתורת ההומוטופיה, חבורות ההומוטופיה היחסיות הן חבורות המותאמות אל מרחב טופולוגי ביחס לתת מרחב שלו, ונותנות מידע על ההומוטופיה של המרחב ביחס לתת המרחב. הן מכלילות את חבורות ההומוטופיה של מרחב, וקשורות אליהן בעזרת סדרה מדויקת הנותנת מידע על חבורות ההומוטופיה ועוזרת לחשבן.
הגדרה בעזרת מרחב הלולאות
נגדיר - זהו מרחב הלולאות ב-X שמתחילות בקבוצה Aומסתיימות ב-B. זהו תת-מרחב טופולוגי עם הטופולוגיה המושרית מהטופולוגיה הקומפקטית-פתוחה על X^I.
כעת, נגדיר: - חבורת ההומוטופיה היחסית. מבנה זה הוא חבורה עבור n \ge 2, וחבורה אבלית עבור n \ge 3 (כי זה נכון עבור חבורות ההומוטופיה הרגילות מסדר אחד פחות). התאמה זו מהווה פונקטור קו-וריאנטי.
למשל, עבור n=2 נקבל ש- היא החבורה של לולאות סגורות בלולאות שמתחילות בתוך A ומסתיימות בנקודה קבועה *.
הגדרה בעזרת מחלקות הומוטופיה
ההגדרה לעיל נראית מעט לא טבעית, שכן לא נראה בבירור מה הקשר להומוטופיה של המרחב. על כן, נציב הגדרה שקולה.
נסמן - זוהי ההיפרקובייה שהוציאו ממנה את הפנים וגם את פנים אחת הפאות. נביט באוסף ההעתקות עד כדי שקילות הומוטופית: - כלומר, העתקות מהקוביה למרחב, הממפות את לתוך A ואת J^{n-1} לנקודה. את אוסף מחלקות השקילות נסמן. על אוסף זה מבנה טבעי של חבורה, בה הפעולה היא שרשור (כמו בחבורות ההומוטפיה), והיא נקראת חבורת ההומוטופיה היחסית.
זוהי הכללת הרעיון של הגדרת החבורה היסודית, ואכן כאשר A=* מתקיים.
שרשרת מדויקת של חבורות הומוטופיה
חבורות ההומוטופיה היחסיות מהוות כלי לחישוב חבורות הומוטופיה מסוימות, ובכך מהוות מעין רדוקציה - ניתן לחשב את החבורות היחסיות ביחס לתת מרחב כלשהו, ואת חבורות ההומוטופיה של תת-המרחב, ובכך לקבל מידע על החבורות של המרחב כולו.
פורמלית, נביט בהעתקות ההכלה i:A \to X,. הן משרות העתקות, , ועל כן מתקבלת סדרה:
כדי להשלים אותה לסדרת מדויקת שקושרת את כל חבורות ההומוטופיה, נצטרך להגדיר העתקה מקשרת. כדי לעשות זאת, נביט בהעתקה הנתונה על ידי. לפי ההגדרה הראשונה, העתקה זו משרה העתקה כדרוש לעיל על חבורות ההומוטופיה, אותה נסמן. לסיכום, מתקבלת סדרה:
משפט: הסדרה לעיל היא סדרה מדויקת.
בעזרת סדרה מדויקת זו ניתן למצוא מספר חבורות בסיסיות, והיא טענה בסיסית וחשובה בתורת ההומוטופיה.
מסקנה לפיברציות סר
העתקה \pi:E \to B נקראת פיברציית סרundefined, אם ניתן להרים הומוטופיות ביחס לכל I^n. למשל, כל אגד סיבים הוא פיברציית סר. עבור פיברציות סר מתקיימת הטענה הבאה:
משפט: תהי פיברציית סר, ועבור * \in E ניקח את הסיב. אזי, ההעתקה המושרית היא איזומורפיזם.
כעת, אם נחזור לסדרה המדויקת ונשתמש בהתאמה הנ"ל, נקבל שרשרת:
לסדרה המתאימה לפיברציית סר (ובעיקר לאגד סיבים) שימושים רבים בחישוב חבורות ההומוטופיה, ובעיקר כאשר הסדרה מתפצלת, כמו בחישוב חבורות ההומוטופיה של מרחבים פרויקטיביים.
Homotopy group
יקב בנימינה
יקבי בנימינה הוא יקב ישראלי.
מפעל יסמין
במקום בו עומד כיום יקב בנימינה נפתח ב-1925, על ידי חברת פיק"א של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, מפעל לייצור תמציות מפרח היסמין, לייצוא עבור תעשייות הבושם בצרפת. בשטח המושבה נטע כל איכר כדונם יסמין לצורך אספקה למפעל. פקידי פיק"א חיפשו ידיים עובדות לקטיף היסמין, שנעשה ברובו על ידי ילדים, מאחר שהשיחים של הפרח הם נמוכים. בשנת 1929 קבוצה של 17 משפחות שעלו מגיאורגיה הוזמה על ידי פיק"א להתיישב מדרום במפעל, בשכונה חדשה שהוקמה בשם "שכונת יעקב". למשפחות העולים, שרובן היו ברוכות ילדים, הצטרפו משפחות ספרדיות מבולגריה ויוון ומשפחות ותיקות מירושלים ומטבריה. בשנות ה-30 מחיר תמצית היסמין צנח בשוק העולמי, וב-1937 הוחלט לסגור את המפעל.
יקב אליעז
בניין המפעל עמד ריק וחברת "פיק"א" החכירה אותו בתחילת שנות ה-50 למועצה המקומית לטובת פיתוח ענף התעשייה במושבה, לטובת תעסוקה לעולים חדשים. ב-1952 הקים בבניין יוסף זלצר, עולה מהונגריה, תעשיין ובן למשפחת בעלי כרמים את יקב "אליעז", לזכר בנו אליעזר אותו שכל במלחמת העצמאות. עיקר התמחותו הייתה יינות מתוקים, יינות שולחניים וליקרים. את הענבים רכשה מעודפי כרמים שלא היו בשליטת אגודת הכורמים (שהייתה מחויבת לספק את תוצרתה ל"כרמל מזרחי") ובנוסף נטעה כרם על שטח של 2,000 דונם.
בשנת 1956 פרץ סכסוך בין חברת "פיק"א" למועצה המקומית. יקב "אליעז" ביקש להתרחב אך חברת "פיק"א", כבעלת השטח הוציא צו מניעה נגד אישור תוכנית הבנייה, כבעלת השטח. הסיבה הייתה ומאחר ש"פיק"א" החזיקה במניות "כרמל מזרחי", היא ביקשה למנוע תחרות. חברת "פיק"א" מצידה טענה ש"אליעז" הפרה את ההסכם עימה, שבמקום יוקם מפעל לריבות ולא יקב. הצדדים פנו לבוררות בפני שר הפנים ישראל בר-יהודה, שפסק לטובת יקב אליעז, וחברת "פיק"א" פורקה שנה אחר כך, בעקבות מותו של ג'יימס דה רוטשילד.
באוגוסט 1965 אירעה ביקב התפוצצות במיכל כוהל ובעקבותיה שרפה. חמישה אנשים נהרגו מיד וחמישה נפצעו. כמו כן נגרם נזק למבנה. אחר כך שני פצועים נוספים נפטרו.
יקבי בנימינה
באוקטובר 1992 רכשה את היקב קבוצת משקיעים בראשות איש העסקים איז'ו שני, מבעלי רשת בתי הקולנוע "לב". מאחר שבתי הקולנוע פועלים בשבת איימו גורמים דתיים להחרים את תוצרת היקב. וב-1994 רכשו אותו אבי לרנר ודני דימבורט, מפיקי סרטים ישראלים הפועלים בארצות הברית, הם שינו את שמו ל"יקבי בנימינה", שכללו את ציודו של היקב והביאו את היינן עמרם סורסקי. תחילה הרחיבו את היקב והגדילו את התפוקה, אך בתחילת שנות ה-2000 שינו את האסטרטגיה העסקית, ועברו להתמקד במוצרי איכות על חשבון הכמות.
ב-2008 נרכש היקב על ידי משקיעים פרטיים, בעלי רשת "חצי חינם", אשר השקיעו משאבים רבים ביקב במטרה להפכו למוביל בתחומו. ב-2010 הוקמה "בנימינה ספיריטס", כחטיבה של יקבי בנימינה לשיווק ולהפצה של מותגי אלכוהול, שמפניה ומים מיובאים.
נכון לשנת 2022, היינן הראשי ביקב הוא יונתן שוטס, שרכש את השכלתו המקצועית באוניברסיטת פירנצה. היקב מייצר כ-2.5 מיליון בקבוקי יין והוא היקב חמישי בגודלו בישראל.
פעילות
כרמי היקב פרושים לאורך המדינה: מרמת הגולן, דרך הגליל העליון (כרם בן זמרה, עלמה, עמק קדש) והגליל התחתון (אזור כפר תבור), הגלבוע, אזור בנימינה, דרך אזור הרי ירושלים וכרמי יוסף. ליקבי בנימינה כרמים נוספים באזור גדרה, כרמים גדולים באזור חבל לכיש (שומריה) וכן כרם במצפה רמון.
סדרות היינות המופקים
היקב מפיק את סדרות היינות: אבני החושן, רזרב, יוגב, המושבה וטבע; וסדרת יינות בוטיק בשם "המערה".
מריה ניקיפורובה
מריה גריגוריבנה ניקיפורובה (אוקראינית: Марія Григорівна Нікіфорова; רוסית: Мария Григорьевна Никифорова; 1885–1919), ידועה בכינוייה "מרוסיה" (רוסית: Маруся), הייתה פרטיזנית אנרכיסטית ודמות ידועה בתנועה האנרכיסטית באוקראינה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
ילדותה, נעוריה וחייה בגלות
נולדה באלכסנדרובסק שבאימפריה הרוסית (כיום זפוריז'יה שבאוקראינה) ב-1885. אביה היה קצין וגיבור המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בגיל שש עשרה עזבה את הבית והחלה לעבוד במגוון עבודות, בהן שמרטפית, פקידת מכירות, ולבסוף, שוטפת בקבוקים במזקקת וודקה. באותה תקופה הצטרפה לקבוצה אנרכו-קומוניסטית מקומית.
ניקיפורובה דגלה בתפיסה שיש לנקוט בפעולות חבלה אלימות כנגד "סוכני הדיכוי המעמדי" מהבורגנות, והשתתפה במספר פעולות חבלה, ופעולות "הפקעה" לטובת מעמד הפועלים והארגון האנרכיסטי, בהם שודי בנק. ב-1907 נתפסו מרוסיה וחבריה על ידי המשטרה בחרסון. מרוסיה נשפטה בעוון מספר פעולות "הפקעה" וארבעה מעשי רצח, ונידונה לעונש מוות, שהומר לאחר מכן במאסר עולם. היא ריצתה חלק מהעונש שלה במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג, לפני שהוגלתה לסיביר ב-1910. משם ברחה לאחר מכן ליפן, ממנה לארצות הברית, משם לספרד, עד שלבסוף נחתה בפריז בסביבות 1912, שם נישאה לחברה, האנרכיסט הפולני ויטולד בז'וסטק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה צידדה בעמדתו של האנרכיסט פיוטר קרופוטקין שתמך במדינות ההסכמה במאבקם נגד גרמניה. היא צידדה בו לא רק בתאוריה, אלא גם בפרקטיקה, כשהשלימה לימודים באקדמיה צבאית צרפתית בדרגת קצינה, ושירתה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
חזרה ברוסיה ובאוקראינה
עם פרוץ המהפכה הרוסית עזבה את צרפת וחזרה לפעילות מהפכנית בפטרוגרד, ונאמה בצעדות פרו-אנרכיסטיות בקרונשטאדט שיזם האנרכיסט יוסיף סולומונוביץ' בלייכמן, סגן ראש הסובייט של פטרוגרד, במטרה לרתום את מלחי קרונשטאדט למאבק להפלת ממשלת המעבר הרוסית ולהעברת הכוח בעיר לסובייט.
בקיץ 1917, עם התגברות פעולות הדיכוי האנטי-אנרכיסטיות מצד ממשלת המעבר הרוסית, שבה מרוסיה לעיר הולדתה אלכסנדרובסק, שם מצאה ארגון אנרכיסטי בן כ-300 פעילים, אך ללא השפעה ממשית על החיים הפוליטיים. היא ארגנה כוח לוחם אנרכיסטי בשם "המשמר השחור", ששם לו למטרה להשליט טרור על רשויות העיר, ובמיוחד על קציני הצבא ובעלי האדמות הבורגנים, שסירבו לשתף פעולה עם מאמצי האיכרים לחלוקה מחדש של ההון, ויצאה לפעולת "הפקעה" ממזקקת בדובסקי המקומית במהלכה נתפסו כמיליון רובל, כשחלק מהכסף הועבר לסובייט של אלכסנדרובסק. הממשלה הלאומית של אלכסנדרובסק התקשתה לשמור על הסדר אל מול פעולותיהם של האנרכיסטים, שהשתמשו בתמיכה הציבורית ובכוחם הפוליטי כדי לבטל את ההשפעה של ה"צנטרלנה רדה", המועצה המרכזית של הרפובליקה העממית של אוקראינה, ולחלק מחדש את הרכוש הפרטי.
אלכסנדרובסק הייתה בירת המחוז האדמיניסטרטיבי (ברוסית: уе́зд) בו שכן, כ-80 קילומטר מזרחית, הכפר גולאי פולה (Гуляйполе) בן ה-17,000 תושבים שהיה ביתו של נסטור מאכנו ושל תנועה אנרכיסטית בת כמה אלפי חברים.
בספטמבר 1917 יצאו מרוסיה וכוח של כ-200 לוחמים ברכבת לעיירה אורחוב, כ-60 ק"מ דרום-מזרחית לאלכסנדרובסק, ושם תקפו רגימנט מקומי של הצבא הרוסי, פירקו אותו מנשקו, החרימו את כלי הנשק, והעבירו אותם לידי המאכנוביסטים.
באותה תקופה, הושפעה מרוסיה מעמדתו של האנרכיסט הרוסי אפולון קרלין, שקידם אסטרטגיה של שיתוף פעולה עם הבולשביקים לצורך השגת מטרות אנרכיסטיות. מרוסיה הסכימה לשתף פעולה עם הבולשביקים רק בפן הצבאי, ודחתה לחלוטין שיתוף פעולה פוליטי.
בדצמבר 1917 עזרו מרוסיה והמשמר השחור לחזק את כוחם של הסובייטים בערי מזרח אוקראינה חרקוב ויקטרינוסלב.
בינתיים באלכסנדרובסק עמדו המהפכנים מול איום חיילי הכוחות האוקראינים הלאומנים. לאחר שלושה ימים של לחימה ברחובות העיר, נאלצו הכוחות הבולשביקים והאנרכיסטים לסגת מאלכסנדרובסק. באותה עת, כוחות גדולים של הצבא האדום ממוסקבה ופטרוגרד עשו את דרכם לאזור, ויחד איתם הצליחו הכוחות המשולבים להניס מן העיר את הצבא האוקראיני בינואר 1918, ולהעביר את השליטה בעיר לבולשביקים. אך לאחר מספר ימים הגיעו כוחותיו האנרכיסטים של מאכנו מגולאי פולה ושינו את מאזן הכוחות לטובת האנרכיסטים.
עם הצלחתם באלכסנדרובסק, והמשמר השחור מאחוריהם, קיים הצמד ניקיפורובה ומאכנו מגעים להפוך לנציגי האנרכיסטים ב"מועצה המהפכנית" החדשה שקנה בעיר. מרוסיה נבחרה לסגנית ראש המועצה (כשלראש המועצה נבחר בולשביק), בעוד מאכנו היה לראש הוועדה הצבאית-מהפכנית של המועצה. במסגרת תפקידו היה צריך מאכנו לקבל החלטות בנוגע לאנשים שנעצרו על ידי הבולשביקים באשמת פעילות אנטי-מהפכנית. כמה שבועות לאחר מכן פרש, בשל מה שהגדיר כמחסור ברדיקליות במועצה, ושב לגולאי פולה.
דרכון רומני
דרכון רומני הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי רומניה המאפשר להם לצאת אל מחוץ לגבולות רומניה, ומזכה את נושאו להגנה וסיוע קונסולרי של רומניה מול גורמים זרים. נכון לינואר 2023, נושאי דרכון רומני מורשים להיכנס ל-175 מדינות וטריטוריות ללא צורך באשרת כניסה.
כל אזרח רומני הוא גם אזרח האיחוד האירופי, הדרכון, יחד עם תעודת הזהות הלאומית מאפשרים זכויות תנועה ומגורים חופשיים בכל אחת ממדינות האיחוד האירופי, האזור הכלכלי האירופי ושווייץ. אם במדינה צד שלישית אין שגרירות של רומניה נושא הדרכון יוכל לבקש עזרה מכל שגרירות של של כל מדינה אחרת שחברה באיחוד לצורך הגנה קונסולרית.
היסטוריה
לאחר המהפכה הרומנית של 1989 והתמוטטות הגוש הקומוניסטי, השלטונות הרומניים פתחו את גבולות המדינה, מה שהוביל ליציאה של אזרחים רומנים שרצו לנסוע למחוץ לארץ. היה צורך שהגופים הרשמיים המנפיקים את הדרכונים הרומניים יתאימו לסטנדרטים הבין-לאומיים של אלו שהונפקו על ידי מדינות אחרות. לפיכך, בהתאם להחלטת הממשלה מספר 757 מ-30 בדצמבר 1993, החל מיוני 1994, הוכנס למחזור מודל חדש של תעודת נסיעה רומנית ראשונה שהונפקה בהתאם לסטנדרטים בין-לאומיים.
ב-21 בינואר 2002 הציגה ממשלת רומניה סוג חדש של דרכונים בהחלטה שהתקבלה עקב התגברות תופעת ההגירה והצורך הגבוה יותר באבטחת מידע, ברמה האירופית והבין-לאומית באותה תקופה.
כמו רוב המדינות בדרום-מזרח אירופה, רומניה התחייבה בתהליך ההצטרפות לאיחוד האירופי, שהיא לוקחת על עצמה אחריות לציית בדיוק כמו המדינות החברות, לכללים ולחוקים שנועדו לאפשר לאזרחי האיחוד לחיות אורח חיים בטוח, וזה גם אומר שרומניה תתחייב להרמוניזציה של החקיקה והנפקת הדרכונים.
בשנת 2019 הוצג עיצוב חדש לדרכון. העיצוב החדש מכיל את סמל המדינה החדש בתלת-ממד, וכולל את הכתר שבראש הנשר. בנוסף, בעמוד 16, נדרש בעל הדרכון למלא פרטים מסוימים (שם מלא, כתובת וטלפון) של קרוב משפחה או חבר שניתן לפנות אליו במקרה של תאונה.
סוגי דרכונים
סוגי הדרכונים הם:
רומניה החלה להנפיק דרכונים ביומטריים ב-31 בדצמבר 2008.
הנפקה ורישום
משרד הפנים של רומניה, באמצעות השירות הציבורי הקהילתי להנפקה ורישום דרכונים רגילים (ברומנית: Serviciul Public Comunitar pentru Eliberarea şi Evidenţa Paşapoartelor Simple), אחראי על הנפקה וחידוש של דרכונים רומניים.
דרישות אשרה
נכון לינואר 2023, לאזרחים רומנים יש גישה חופשית ל-174 מדינות וטריטוריות. הדרכון נמצא במקום ה-15 מבחינת רמת חופש הנסיעה שהוא מעניק.
סטטיסטיקת נסיעה לחו"ל
על פי הנתונים הסטטיסטיים, אלו הם מספרי המבקרים הרומנים במדינות שונות בשנת 2014:
ליקודון ספטנטריונליס
ליקודון ספטנטריונליס (שם מדעי: Lycodon septentrionalis) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי בדרום אסיה.
תיאור
אורכו כ-90 סנטימטרים, שמתוכם אורך הזנב 20 סנטימטרים. החרטום שקוע מעט והעיניים קטנות יחסית. הגב והצדדים שחורים, כשלאורכם כ-30 פסים רוחביים לבנים צרים. הפסים יוצרים טבעות שלמות בזנב שבחלקו התחתון גונו חום כהה. הבטן לבנבנה, עם כמה כתמים חומים בחלקה האחורי.
הרבייה של מין זה מתבצעת באמצעות הטלת בין 4 ל-14 ביצים.
תפוצה
בית הגידול של מין זה הוא סבך שיחים ביערות רחבי-עלים הרריים טרופיים וסובטרופיים בגובה שבין 1,500 ל-2,100 מטרים. הוא נמצא באזורים הצפון-מערביים של הודו בדרג'ילינג, באסאם ולמרגלות הרי ההימלאיה. הוא מצוי לרוחב המדינות מיאנמר, לאוס, וייטנאם ותאילנד ובמחוז יונאן בסין, וייתכן שגם בבהוטן. אף שקיימות טענות להימצאותו בטאיוואן וביפן הן ככל הנראה זיהוי מוטעה של מין אחר, Lycodon ruhstrati.
אטימולוגיה
מקור השם המדעי מלטינית. משמעות שם הסוג ליקודון (Lycodon), שבו מוכרים 61 מינים, הוא "שיני זאב" בהתייחס לצורת השיניים של סוג זה. פירוש שם האפיתט ספטנטריונליס (septentrionalis) הוא "צפוני", מהביטוי בלטינית "septem triones" שמשמעו "שבעה שורי חרישה", המציין את שבעת הכוכבים של הדובה הגדולה או הדובה הקטנה. את האפיתט "צפוני" העניק אלברט גונתר (Albert Günther; 1830-1914), זואולוג בריטי ממוצא גרמני שזיהה מין זה לראשונה בצפון הודו.
באנגלית קרוי הנחש "נחש זאב לבן-פסים" (White-banded wolf snake). "לבן-פסים" בשל צורתו, ו"נחש זאב" משום שכך קרויים באנגלית המינים השונים של הסוג ליקודון כתרגום חלקי של שם הסוג בלטינית. שם חלופי באנגלית הוא "נחש בעל שיניים גדולות צפוני" (Northern large-toothed snake), שהוא תרגום של השם המדעי.
ג'ון בריקר
ביוגרפיה
בריקר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בחווה דרומית מערבית לקולומבוס באוהיו, ללאורה וללמואל ספנסר בריקר. בשנת 1916 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917–1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ככומר ושוחרר בדרגת לוטננט ראשון. בשנת 1920 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בשנת 1936 ניסה להיבחר לתפקיד מושל אוהיו, אבל לא נחל הצלחה. בשנת 1939 נבחר לתפקיד, וכיהן בו שלוש קדנציות. במהלך כהונתו הוא צמצם את ההוצאות של אוהיו והעביר אותה מגרעון לעודף תקציבי.
בריקר היה אחד המתמודדים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1944. הוא נחשב למועמד המועדף על בעלי ההון ולנוטה להתבדלות שתומך במסחר בין מדינות העולם אך מתנגד למעורבות יתר של ארצות הברית ברחבי העולם. בוועידה הרפובליקנית שהתקיימה ביוני 1944 נותרו שלושה מועמדים: דיואי, בריקר והראלס סטאסן והושגה הסכמה שבריקר יהיה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית תחת תומאס דיואי. אף על פי ששמו עלה כמועמד לבחירות לנשיאות בשנת 1948 הוא העדיף לא להתמודד והביע תמיכה ברוברט טאפט.
לאחר שסיים לכהן בתפקיד מושל אוהיו, נבחר בריקר בשנת 1946 לסנאטור מטעם מדינת אוהיו. בשנת 1952 הוא הוביל את ההתנגדות בסנאט לחתימת ארצות הברית על אמנת זכויות האדם של האו"ם. הוא המשיך לכהן בתפקיד עד לשנת 1959.
ב-22 במרץ 1986 נפטר בריקר בקולומבוס, אוהיו בגיל 92. הוא נקבר בבית הקברות גרינלאון.
סרגיי ואווילוב
סרגיי איבאנוביץ' ואווילוב (רוסית: Сергей Иванович Вавилов; 24 במרץ/12 במרץ 1891 - 25 בינואר 1951) היה פיזיקאי סובייטי. הוא עסק בעיקר באופטיקה ולומינסנציה. על מחקריו שביצע הוא קיבל 4 פעמים פרס סטלין, עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. בשנים 1945-1951 המדען היה נשיא האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
ואווילוב נולד במוסקבה למשפחת סוחרים. אחיו הבכור הוא הבוטנאי הנודע ניקולאי ואווילוב. הוא למד בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא גויס ושירת בהנדסה קרבית.
בשנת 1918 ואווילוב החל ללמד פיזיקה במוסדות להשכלה גבוהה במוסקבה, כולל אוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1925 ואווילוב נסע לגרמניה והשתתף במספר כנסים מדעיים. בשנת 1929 הוא קיבל תואר פרופסור. עוד במהלך שנות ה-20 ואווילוב יזם מחקרים בתחום לומינסציה. הוא היה מנחה מדעי של פאבל צ'רנקוב שבהמשך על עבודות בחקר קרינת צ'רנקוב זכה בפרס נובל לפיזיקה. בשנת 1932 ואווילוב מונה למנהל מכון לבדב לפיזיקה. באותה שנה ואווילוב נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
כאשר בשנת 1940 אחיו ניקולאי ואווילוב נעצר, סרגיי ואווילוב הלך ללברנטי בריה וויאצ'סלב מולוטוב במטרה להגיע לשחרור אחיו אך ללא הצלחה ואחיו נפטר בכלא בשנת 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה ואווילוב עסק בפיתוח מכשירים אופטיים לצורכי הצבא. ואווילוב היה בין יוזמי העמקת מחקרים בתחום פיזיקה גרעינית בברית המועצות.
בשנת 1945 ואווילוב מונה לנשיא האקדמיה למדעים של ברית המועצות במקום ולדימיר קומארוב, וכיהן בתפקיד זה עד סוף חייו.
ואווילוב פעל בתחום מדע פופולרי וכתב ספרים על חייו של מספר מדענים. הוא פעל להכרה של מיכאיל לומונוסוב כמייסד המדע הרוסי וייסד את מוזיאון על שמו.
ואווילוב נפטר ממחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
החל משנת 1951 בברית המועצות וכיום ברוסיה מוענקת מדליה על שמו עבור מחקרים בתחום הפיזיקה, מספר מכוני מחקר של האקדמיה נקראים על שמו.
אמאנסיו אורטגה
אמאנסיו אורטגה גאונה (בספרדית: Amancio Ortega Gaona, נולד ב-28 במרץ 1936) הוא איש עסקים ספרדי, מייסד ויושב ראש קבוצת אינדיטקס הידועה בעיקר בשל רשת חנויות זארה אשר בבעלותה. בנובמבר 2021 הוערך הונו על ידי פורבס בכ-80 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
אורטגה נולד בקסטיליה ולאון, ספרד. בגיל 14 עבר עם משפחתו ללה קורוניה, גליסיה. ב-1966 נישא לרוסליה מרה.
בשנת 1975 פתחו בני הזוג את החנות הראשונה ברשת האופנה זארה, אשר כיום מונה מעל 1,700 חנויות ברחבי העולם. ב-1986 התגרשו בני הזוג, אך מרה נותרה מבעלי המותג והייתה מעורבת בניהולו, עד מותה ב-2013. לבני הזוג נולדו בן ובת.
בשנת 2007 דורג לראשונה ברשימת האנשים העשירים בעולם על ידי מגזין פורבס במקום השמיני עם הון בשווי של 24 מיליארד דולר. בתחילת 2017 עלה למקום השני ברשימה עם 72.8 מיליארד דולר.
משרד החוץ (אוגנדה)
משרד החוץ של אוגנדה (MOFA) הוא משרד ממשלתי האחראי על יישום וניהול מדיניות החוץ של אוגנדה ופעילותה הבינלאומית.
מיקום
מטה המשרד ממוקם ברחוב קולוויל 2A, בגבעת נקאסרו, בחטיבה המרכזית בקמפלה, הבירה והעיר הגדולה ביותר באוגנדה.
סקירה כללית
ההיסטוריה של המשרד מתוארכת לעצמאות אוגנדה ב-9 באוקטובר 1962. בתחילה היא הייתה תחת ניהולו של משרד ראש הממשלה. בשנת 1971 הוא הפך למשרד מן המניין. בשנת 1966 נוצרה תפקיד שר המדינה לעניינים בינלאומיים ובשנת 1988 התווסף תפקיד שר המדינה לעניינים אזוריים.
מנהיגות פוליטית
נכון לאוקטובר 2016, סאם קוטסה הוא השר לענייני חוץ. הוא מילא תפקיד זה מאז 2005. שר המדינה לעניינים בינלאומיים הוא הנרי אוריים אוקלו מאז 2005. מאז ה-1 במרץ 2015, פילמון מטקה הוא שר המדינה לעניינים אזוריים.
מבנה ארגוני
מבחינה אדמיניסטרטיבית, המשרד מחולק למנהל לשיתוף פעולה בינלאומי ולמנהל לשיתוף פעולה אזורי.
יש בו גם את המחלקות הבאות:
סגוס
סָגוֹס הוא כלי מתקופת חז"ל שלפי הפרשנות נחשב אחד מכלי המיטה, ואולם פירושו המדויק לוט בערפל. מן האזכורים בספרות חז"ל, ייתכן שכלי הסגוס היה דומה לשמיכה עבה ממולאה מחומר או מזרן ממולא מחומר.
לפי ספר המילים של מרקוס יסטרוב סגוס אינו אלא כלי הסגום, שהיה לבוש חיילי רומא העתיקה. עם זה, אין פירוש זה תואם לפרשנות חז"ל שהבינו שהוא כלי מיוחד לשימוש לילה (כלי מיטה).
בספרות חז"ל
כפי העולה ממקורות החז"ליים, הסגוס היא טקסטיל עבה ואין הדרך ללבוש אותה על גוף האדם ואולי שמשו בו או כסמיכה עבה או כמין מזרן לשכיבת האדם בלילה. הודות לעובדה שהיא מוזכרות ככלי הראויה לקבל טומאת נגעים, מובן שהיא עשויה או מצמר או מפשתים או מעור בהמה כי רק שלשת חומרים הללו מוכשרים לקבל נגעי בגדים. עם זאת, הפרשנים הבינו שהייתה עשויה דווקא מצמר.
בדרך כלל, הוזכר הסגוס כבעל ארבעת אופנים הללו;
יאנדקס. דיסק
'''יאנדקס. דיסק (ברוסית: Яндекс.Диск''') הוא שירות אחסון ענן בבעלות יאנדקס המאפשר למשתמשים לאחסן את הנתונים שלהם בשרתים ב"ענן" ולהעבירם למשתמשים אחרים באינטרנט. העבודה מבוססת על סנכרון נתונים בין מכשירים שונים. במאי 2012, רישום משתמשים חדשים היה זמין בהזמנה בלבד. כעת, רישום משתמשים זמין לכולם. בעבר לפני השקת השירות, פונקציית אחסון קובצי המשתמש ביאנדקס בוצעה על ידי השירות "יאנדקס. נארוד".
המתחרים העיקריים של שירות זה הם ענן Mail.Ru, Google Drive, Dropbox, ו-OneDrive.
אחסון
השירות הוא חינמי, אך ישנן אפשרויות בתשלום להרחבת שטח הדיסק הזמין. כברירת מחדל, 10 ג'יגה של שטח מסופק וניתן להרחיבם ל-20 או יותר. משתמשים שהשתמשו באופן פעיל בצ'אט ב"יאנדקס. דואר" קיבלו באופן אוטומטי שטח נוסף של 10 ג'יגה בייט ב"יאנדקס. דיסק" כאשר הצ'אט הוסר מהדואר. על ידי תשלום עבור מנוי לאפליקציית Yandex.Music לאייפון בדצמבר 2012, אפשר היה לקבל עוד 10 ג'יגה לשנה. השירות מפעיל מעת לעת קידומי מכירות שבהם משתמשים משתתפים יכולים לקבל שטח נוסף. אחת הפעולות הללו נערכה במשותף עם סמסונג. בעת רכישת דגמים מסוימים של מחשבים ניידים, הוענקו למשתמש 250 (200) ג'יגה בייט בשירות "יאנדקס. דיסק". ב-23 בדצמבר 2013 יאנדקס הכינה מתנה לשנה החדשה לכל משתמשי השירות: +2014 מגה בייט לשנה ללא תוספת תשלום.
תיקיות משותפות שקיבלו גישה למשתמש אינן תופסות מקום בדיסק שלהם, תיקייה משותפת תופסת מקום רק בדיסק של הבעלים שלה.
פורמטים נתמכים של קבצים
"יאנדקס. דיסק" תומך בצפייה והשמעה מקוונת של קבצים בפורמטים הבאים:
תרזה יפה
תרזה יפה הוא שיר מאת חיים נחמן ביאליק שפורסם לראשונה בכתב העת "השילוח" בחורף 1908 בתוך צרור של חמישה שירי עם. השיר זכה ללחנים ולביצועים רבים. בשנת 1967 השיר הולחן בידי ניסן כהן הב-רון ובביצוע "הפרברים" הגיע למקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון. השיר הולחן גם בידי מיקי גבריאלוב, ובוצע על ידי אריק איינשטיין, וגם בידי מוני אמריליו
על השיר
בסוגת שירי האהבה של ביאליק קדמו לשיר זה השירים "בין נהר פרת ונהר חדקל" ו"יש לי גן".
בשיר ארבעה בתים, המחולקים לשתי קבוצות: שני הבתים הראשונים עוסקים בעץ תרזה, שהוא המשל, ושני האחרונים עוסקים בנערה, שהיא הנמשל. בין שתי קבוצות הבתים קיימת תקבולת ניכרת, עד כדי כך ששלוש שורות מופיעות בצורה זהה בכל אחת מהקבוצות.
חוקרת הספרות זיוה שמיר מציינת שתקבולת זו אינה מלאה, ומונה הבדלים מהותיים בין שני חלקי השיר, ובהם:
שמיר מוסיפה שהתקבולת מאפשרת פרשנויות סותרות:
גם אבנר הולצמן מדגיש את ההבדלים בסימטריה בין הנערה והתרזה; הם כולם באים, לדעתו, לרעתה של הנערה. התרזה היפה תתחדש ותתרענן מדי אביב עם בוא הציפורים, ואילו אביביה החולפים של הנערה מקרבים אותה אל קמילתה. בניגוד לשני שירי העם אחרים באותו הקובץ, "בין נהר פרת ונהר חידקל" ו"יש לי גן", שם קיימת מעין תקווה ואף אופטימיות, הרי שכאן משדרת תמונת הנערה בחדרה סוג של ריפיון וחוסר מוצא.
שורות הפתיחה של השיר, היא מוטיב מקובל בשירי עם ביידיש, למשל בשיר "על הדרך עץ עומד" של איציק מאנגר, המתחיל במילים "אין מיטן וועג שטייט א בוים / און האָט זיך איַינגעבויגן" [על אם הדרך עומד עץ, שם עומד כפוף הוא], חוקר הספרות דן מירון עמד על כך שבשירו של ביאליק נוספו למוטיב זה יאור ובבואת העץ הנשקפת בו, וציין כי "שינוי זה שהטיל ביאליק בשיר העממי הוא שהוליד, כמובן, את האנלוגיה החיננית שבין התרזה לנערה, המאוהבת בבבואתה."
תרגום
השיר "תרזה יפה" נכלל בלקט שיריו של ביאליק שתורגמו לערבית בידי אהרון (בנימין) זכאי.
אלומת יונים
אלומת יונים היא סוג של קרן המורכבת מחלקיקים טעונים-יונים. יון הוא אטום בעל מטען חשמלי (חיובי או שלילי). אלומת יונים משמשת לטכניקות רבות בתעשייה האלקטרונית ובתעשיות נוספות. בעבר שימשו אלומות היונים לייצור מסכי מחשב וטלוויזיה (קרן היונים פגעה במסך רגיש אשר זיהה אותה ובתגובה לכך זהר, כך התקבלה התמונה הרצויה. בנוסף, באמצעות אלומת היונים התקבלה תמונה ברזולוציה רוחבית גבוהה). אלומות היונים הנפוצות ביותר הן של יונים טעונים יחידים.
יחידות
אנו נוהגים למדוד את אלומת היונים באמצעות צפיפות אלומת יונים, אשר נמדדת ביחידות mA/cm^2 ואנרגיית אלומת היונים נמדדת ביחידות eV.
השימוש ב-eV נוח להמרה בין מתח ואנרגיה, במיוחד כשמדובר ביון יחיד, כמו גם להמרה בין אנרגיה לטמפרטורה [eV = 11600 K 1].
מקורות לאלומת היונים
מקור היונים השכיח ביותר הוא ממתכות במצב צבירה נוזל כמו גליום (Ga), זהב (Au), ואירידיום (Ir).
מכשיר FIB
מכשיר זה דומה בעיקרון פעולתו למיקרוסקופ אלקטרונים, אך פועל באמצעות אלומת יונים – הוא מורכב מקרן יונים בעלת אנרגיה קינטית גבוהה הפוגעת במשטח הרצוי. המכשיר משמש לעיבוד חומרים ויצירת אובייקטים קטנים בשיטות נידוף, התזה וחריטה באמצעות אלומת יונים. בעזרת שדה חשמלי ניתן להאיץ את היונים באלומה (ובכך לשלוט על כיוונם) ובדרך זו מתאפשרת התזה (טכניקה להיפטרות ממטרות מסוימות באמצעות אטומים בודדים בקרן, בדומה להתזת מים בעזרת צינור לניקיון), חריטה (באמצעות הקרן ניתן לחרוט צורות מורכבות), נידוף (תהליך בו משתמשים באנרגיה הקינטית הגבוהה של היונים בקרן על מנת "להדוף" אטומים מפני השטח – מעין "כרסום" בחומר) וניתוח אלומת יונים ממוקדת.
מוליכים למחצה
קרני היונים תופסות חלק משמעותי בתהליך הייצור של מוליכים למחצה – במהלך הייצור נוצרים מעגלים חשמליים קטנים ביותר המורכבים מחלקיקים בודדים שלא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת וכן לא באמצעות מיקרוסקופ אופטי. על מנת לוודא שתהליך הייצור נעשה בצורה תקינה, יש צורך להשתמש בכלי שיאפשר לעין האנושית לראות את הליך זה. צפייה באלמנטים זעירים אלו, מתאפשרת על ידי מכשיר ה-FIB.
רפואה
בתחום תרפיית בחלקיקים, משתמשים באלומות יונים, במיוחד לטיפולים בסרטן. נוסף על כך, קרני יונים משמשות כמעכב קורוזיה במפרקי ירך וברך מלאכותיים, העשויים ממתכת. שיטה זו יעילה מאחר שהתהליך אינו דורש שימוש בטמפרטורה גבוהה וכך נמנעת פגיעה במפרק המלאכותי (טכניקה זו מיושמת גם בתעשיית המתכות).
חלל
אלומות יונים משמשות להעברת אינפורמציה ותקשורת בין חלליות בחלל. כמו כן, אלומות יונים משמשות להנעת חלליות. כדי שמסה תנוע בוואקום (ריק), היא זקוקה לשינוי תנע שיוביל אותה לנוע. בחלל, שינוי תנע זה נוצר על ידי פליטת מסה מהחללית, ובדרך זו חלליות מצליחות לנוע. אלומת יונים יכולה לשמש תחליף למסה הנפלטת על ידי החללית – ובכך לאפשר לה לנוע בחלל, להתחמק מאסטרואידים ומפסולת השרויה במרחב.
שימוש באלומות יונים בעלות אנרגיה גבוהה
באלומות יונים משתמשים במאיצי חלקיקים לטובת חקר תחום פיזיקת החלקיקים. ממקור חלקיקים (כגון מיכל גז מימן) משחררים את אטומי המקור ומייננים כדי לקבל את היונים. לאחר מכן מאיצים את היונים בשדה חשמלי ובכל מעניקים להם אנרגיה קינטית. בהמשך ניתן להאיץ את היונים בעזרת שדה מגנטי או חשמלי בהתאם לצורך. את אלומת היונים מרכיבים בשלבי ההאצה השונים, כלומר מאטומים הנפלטים מהמכל לקבוצות של חלקיקים המהווים את אלומת היונים, בעזרת שדות חשמליים ומגנטיים המשנים את מהירותם בגודל או בכיוון וגם שומרים עליהם כקבוצה – מגנטים הגורמים להם לנוע יחד למרות כוחות הדחייה החשמליים (רכיב המבצע זאת נקרא מגנטי ארבע-קוטבי).
שימוש צבאי
באופן תאורטי, השימוש באלומת יונים כנשק חלקיקי אפשרי אך מעולם לא הוכח באופן מעשי. בתחילת המאה ה-20 חיל הים האמריקאי ביצע ניסויים על מנת להוכיח את יעילות הנשק, אך חוסר היציבות של האלומה מונעת את הדיוק והאמינות של ניסויים אלה במרחק העולה על 30 אינץ'.
וילי בנקס
ויליאם "וילי" אוגוסטוס בנקס ה-III (באנגלית: William "Willie" Augustus Banks III; נולד ב-11 במרץ 1956) הוא אתלט אמריקאי בעבר. היה שיאן עולם במשך כ-10 שנים וסגן אלוף עולם (הלסינקי 1983) בקפיצה משולשת. היה לשיאן העולם האמריקאי הראשון בקפיצה משולשת מאז דניאל אהירן (1911).
הוא בעל התוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים בקפיצה משולשת 17.97 מטר.
ביוגרפיה
בנקס נולד בבסיס חיל האוויר של ארצות הברית טרוויס, קליפורניה וגדל במחוז סן דייגו. הוא בוגר אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1977 זכה בנקס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.94 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה בנקס במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.88 מטר.
בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1981 זכה בנקס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.04 מטר.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה בנקס במדליית כסף בתוצאה של 17.18 מטר, אחרי ז'דיסלב הופמן מפולין (17.42 מטר) ולפני אג'ג'אי אגבבקו מניגריה (17.18 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים בנקס במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.75 מטר.
שיאן עולם
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-16 ביוני 1985 קבע בנקס שיא עולם חדש של 17.97 מטר, שיפור לשיא העולם של ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה מברזיל (17.89 מטר). שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונישבר על ידי ג'ונתן אדוארדס מבריטניה (17.98 מטר). בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בקנברה, אוסטרליה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 17.58 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס בשנת 1987 זכה בנקס במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.87 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא הוא סיים רק במקום 19 בתוצאה חלשה עבורו, 16.37 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) שנערכו באינדיאנפוליס קבע בנקס בקפיצה משולשת תוצאה של 18.20 מטר, טובה בהרבה משיא העולם שלו, אך היא לא הוכרה כשיא מאחר שנשבה אותה עת רוח גבית מעל המותר של 5.2 מטר לשנייה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום שישי בתוצאה של 17.03 מטר.
כיום, עוסק בנקס בעריכת דין.
שיאים אישיים
אצטדיון: אולם:
תאופיל דלקאסה
תֵאוֹפִיל פייר דֶלְקאסֶה (בצרפתית: Théophile Pierre Delcassé; 1 במרץ 1852 – 22 בפברואר 1923) היה פוליטיקאי ומדינאי צרפתי, שר החוץ בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית בין השנים 1898–1905 ופעם נוספת למספר חודשים בתחילת מלחמת העולם הראשונה עד אשר התפטר מתוקף קשיים בריאותיים.
דלקאסה היה דיפלומט מיומן ומנוסה והיה ל"אדריכל" ההסכמה הלבבית בין צרפת והאימפריה הבריטית, אשר ביחד עם הברית הצרפתית-רוסית היוותה את אבן היסוד של מדינות ההסכמה. דלקאסה היה חבר המפלגה הרדיקלית, והיה במקור בן חסותו של לאון גמבטה. כהונתו הארוכה בת שבע השנים בראש משרד החוץ הצרפתי הגיעה לסיומה עם פיטוריו בידי ראש הממשלה מוריס רובייה במהלך המשבר המרוקאי הראשון.
שנותיו הראשונות וקריירה עיתונאית
דלקאסה נולד ב-1852 בפאמייר (Pamiers), מחוז (département) ארייז' בחבל אוקסיטניה, הקיסרות הצרפתית השנייה, למשפחה בורגנית צנועה. אביו היה עובד זוטר בבית משפט. אמו של דלקאסה נפטרה שנים ספורות לאחר הולדתו וב-1857 נישא אביו בשנית. אמו החורגת הייתה קרירה כלפיו ודלקאסה הצעיר נשלח באופן שכיח להתגורר לצד סבתו. ב-1874, לאחר סיום לימודיו בפקולטה לספרות בטולוז, עבר לבירה פריז, איפה שלא הצליח לפרנס את עצמו מעיסוקו כמחזאי ועל כן עבר לעבוד בהוראה ועיתונאות. דלקאסה החל בקריירה עיתונאית והיה לעורך בעיתון "הרפובליקה הצרפתית" ("La République française") שהיה בראשותו של לאון גמבטה, אופוזיציונר פוליטי לשלטונו הקיסרי של נפוליאון השלישי. דלקאסה עבר בין מספר עריכות של עיתונים שונים עם הקמתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית ונותר בן חסותו של גמבטה.
פוליטיקה מוקדמת
דלקאסה נישא ב-1887 לאלמנה עשירה, אשר השקיעה חלק נרחב מכספה לקידום הקריירה הפוליטית שדלקאסה תכנן לעצמו. ב-1889 נבחר לחבר האספה הלאומית מטעם מחוז הולדתו כחבר מתון של הסיעה הרדיקלית (בהמשך התפתחה לכדי המפלגה הרדיקלית). דלקאסה עבד תחילה במסגרת ענייניה הקולוניאליים של צרפת קודם מונה לשר החוץ בידי ראש הממשלה אנרי בריסון, גם הוא בן המפלגה הרדיקלית. דלקאסה, אדם נמוך, גונה בידי יריביו הפוליטיים בכינוי "הגמד" ועל אף שלא הרשים את עמיתיו ביכולת אינטלקטואלית היה בעל כושר עבודה, והוכיח את חשיבותו ליחסי החוץ של צרפת. אמיל לובה, נשיא צרפת, הניח לדלקאסה לפעול באופן עצמאי לגמרי והלה מצידו נהג לעיתים לעבוד במשרד החוץ מלפנות שחר ועד חצות הלילה.
דלקאסה ראה בבוז את רוב עובדי משרד החוץ (הקי ד'אורסיי) ועשה כמיטב יכולתו להסתיר את פעילותו ולשמור על חשאיות, ואף להשאיר אנשים בעמדות מפתח ללא הידיעה הנדרשת על אשר עשה משרדו. דלקאסה היה אדם פטריוטי ונהג לצטט את גמבטה באומרו כי צרפת היא "האישיות המוסרית ביותר בתבל".
הברית עם בריטניה
דלקאסה שאף להקמתה של אימפריה צרפתית לאורך חופי הים התיכון, שאיפה שנתמכה בידי קולוניאליסטים צרפתים רבים בני תקופתו והובילה להתנגדות צרפתית נחרצת להשתלטות של האימפריה הבריטית על מצרים במהלך המלחמה האנגלו-מצרית. השאיפות הצרפתיות בנוגע למזרח התיכון התרכזו בעיקר בסולטנות מרוקו ובאימפריה העות'מאנית שהייתה בתהליך דעיכה ממושך. מצבה של האימפריה העות'מאנית והאפשרות לנצל מצב זה הובילו את דלקאסה לתמוך בהגנה על המיעוטים הנוצרים בשטחי האימפריה העות'מאנית וזאת על אף היותו מתנגד בכל אופן לעירוב הדת בענייני המדינה. בכדי לקדם את שאיפותיה האימפריאליסטיות של צרפת שאף דלקאסה, עוד משנות ה-80 של המאה ה-19, לקדם ברית של צרפת עם בריטניה, בנוסף לברית הצרפתית-רוסית.
ניסיונותיו המוקדמים של דלקאסה לקדם חימום יחסים בין בריטניה לצרפת כשל שכן ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, רוברט גסקוין ססיל, הלורד סולסברי, סירב לנטוש את מדיניות הבדידות הבריטית (ראו "בדידות מזהירה") ותמיכת דעת הקהל הצרפתית ברפובליקה הדרום-אפריקאית ובמדינת אורנג' החופשית במלחמת הבורים השנייה, כמו גם תקרית פשודה שגררה עמה שערורייה ומשבר פוליטי, הובילה להמשך היחסים הקרירים בין בריטניה וצרפת. בשנת 1900 החל דלקאסה לקדם את שאיפותיו בקשר למרוקו, עם השתלטות על נווה מדבר לגבולות אלג'יריה הצרפתית והסכם עם ממלכת איטליה שקבע כיבוד בין שתי המדינות של חופש פעילות איטלקית בטריפוליטניה העות'מאנית וחופש פעילות צרפתית במרוקו. לאחר שמשברים פנימיים בתוך הרסטורציה הספרדית פגעו בניסיונותיו לקדם ברית עם ספרד, החל דלקאסה לרכז מאמץ דיפלומטי רב יותר להגעה להסכם עם בריטניה. ב-1903 הורה דלקאסה לשגריר צרפת בבריטניה, פול קמבון, לקדם משא ומתן לברית עם משרד החוץ הבריטי. קמבון הציע ויתור על כלל הזכויות הצרפתיות בניופאונדלנד ותיאום ציפיות בעניין המושבות בצפון אפריקה. הבריטים מצידם לא התחייבו לדבר מחשש כי קמבון פעל באופן עצמאי.
בריטניה עדיין לא ניסחה מדיניות ברורה בעניין צרפת ועודנה פעלה להגיע להסדר וברית עם הקיסרות הגרמנית, אפשרות שנתמכה בעיקר בידי ג'וזף צ'מברלין אך לא התממשה בסופו של יום. בהמשך 1903 התקיים צעד מקדים לברית כאשר בנקים בריטים, צרפתים וספרדים העניקו הלוואה למרוקו שהובילה להישענותה על האירופאים וב-1904 אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ביצע ביקור ממלכתי לפריז. אדוארד היה למונרך חוקתי אך בשיחתו האישית עם דלקאסה הזהיר אותו מפני וילהלם השני, קיסר גרמניה (שהיה אחיינו של אדוארד) והביע תמיכה במתן יד חופשית לצרפת במרוקו.
לאחר סיום ביקורו של המלך אדוארד השביעי היה דלקאסה משוכנע כי הממשלה הבריטית תהיה מוכנה לקידום המשא ומתן ולכדי ברית. חודשיים מאוחר יותר ביקר דלקאסה, ביחד עם הנשיא לובה, בלונדון. במשך 9 חודשים נערך משא ומתן ממושך בין משרדי החוץ של בריטניה וצרפת לקראת הסכם. הקשיים הקולוניאליים לא פעם כמעט וגרמו לתרפוד של ההסכם ומתוכם הקושי המרכזי נע סביב זכויותיה של קהילת הקנדים הצרפתים בניופאונדלנד הבריטית. לאחר סדרת ויתורים לבריטניה שבסופו של יום הובילו לביקורת על דלקאסה, נחתמה ב-8 באפריל 1904 ההסכמה הלבבית, ברית פרנקו-בריטית שבמרכזה עמדה ההכרה הצרפתית בחסות הבריטית על מצרים ובהענקת יד חופשית לצרפת במרוקו מצידה של בריטניה. דעת הקהל בצרפת גם היא נעה באותה העת לתמיכה גדולה יותר בברית הממשמשת וקרבה עם בריטניה וההגעה לכדי חתימת ההסכם הייתה להישג המרכזי של הקריירה הפוליטית של דלקאסה, ולאבן יסוד במערכת הבריתות שקדמה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
נושאים נוספים
ב-1898 פרסם ניקולאי השני, קיסר רוסיה, קריאה להתכנסות מנהיגי המעצמות לפתור את מה שהגדיר כבעיית העלייה החריפה בהתחמשות של המעצמות באמצעי שלום. על אף תנועת הפציפיסטים הגדולה בצרפת, דלקאסה דאג שוועידה שכזאת תמנע מצרפת כל דרך להשיב את אלזס-לורן שאבדה במלחמת צרפת–פרוסיה, ואשר הייתה נעוצה בלב צורכי הלאומיות הצרפתית:
במסגרת ההסכמה הלבבית נסוגה צרפת מדרישותיה בניופאונדלנד ובתמורה על כך הועברו לידיה מספר אלפי איים משניים בחזקה בריטית לחופי גיאנה הצרפתית ופלך קטן משטחיה של צפון ניגריה הבריטית שסופחו לתוך אפריקה המערבית הצרפתית. במהלך מלחמת רוסיה–יפן, כאשר הצי הבלטי הרוסי נע לעזרת צי האוקיינוס השקט במאבק נגד היפנים, היה עליו לעבור מסביב לאפריקה בכדי להגיע אל עבר המזרח הרחוק. במהלך המסע התיר דלקאסה עגינה של הצי הרוסי לחופי מושבותיה של צרפת במערב אפריקה קודם המשיכו בדרכן. במסגרת יחסיה של צרפת עם רוסיה וההסכמה הלבבית, דלקאסה הפעיל לחץ דיפלומטי על האימפריה הרוסית בכדי שזאת תגיע להסדר יחסים עם בריטניה, שהיו מתוחים וקרירים. המטרה הייתה להניע את בריטניה ורוסיה יחדיו נגד גרמניה, יריבתה הראשית של צרפת.
ב-1904 אמר דלקאסה:
המשבר המרוקאי הראשון
המשבר המרוקאי הראשון פרע עם ניסיון גרמניה לפרק את ההסכמה הלבבית על בסיס שאלת מרוקו. בתחילת 1905 וילהלם השני, קיסר גרמניה, רכב על סוס ברחובות טנג'יר והכריז על תמיכתו בעצמאות שלטונו של עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו. גרמניה לא הכירה בחסותה של צרפת על מרוקו ודלקאסה חשש שגדילת הצי הקיסרי הגרמני במרוץ החימוש שלו מול הצי המלכותי הבריטי נועדה בין לבין בכדי לאתגר את צרפת במזרח התיכון. דלקאסה סירב בתוקף למשא ומתן דיפלומטי עם גרמניה, שיציג את צרפת למעשה מתכופפת למורת רוחה של גרמניה וינפץ את יוקרתה הבינלאומית ומעמדה. ראש הלשכה הפוליטית במשרד החוץ הגרמני, פרידריך פון הולשטיין, התנגד למלחמה אך ראה בה הכרחית עבור זה אשר החשיב לאינטרסים של גרמניה.
ב-23 באפריל 1905 נשלח למשרדו של דלקאסה שדר משר החוץ הבריטי ומראש ממשלתו, ארתור ג'יימס בלפור, ובו גיבתה ההנהגה הבריטית את צרפת מול גרמניה במרוקו. בריטני חששה כי השתלטות גרמנית על מרוקו תעניק לה פתח לאוקיינוס האטלנטי שיאיים באופן חריף על מעמדה הימי של בריטניה. הממשלה הבריטית של בלפור, עם זאת, סירבה להבטיח למקבילתה הצרפתית התחייבות מפורשת וברית הגנה. שגריר בריטניה בצרפת פעל באופן בדלני מממשלתו ופעם אחר פעם הבטיח לדלקאסה תמיכה בריטית בעניין מרוקו. דלקאסה נחשב למטרה מצד ההנהגה הגרמנית, ולאויב הראשי שלהם מצידה של צרפת. במקביל למשבר המרוקאי, ניסיונותיו לגשר בין רוסיה והאימפריה היפנית העלו חשש בהנהגה הגרמנית מפני התחזקות מעמדו. במשא ומתן סודי עם ראש ממשלת צרפת מוריס רובייה הבהירו הגרמנים את דרישותיהם להדחתו של דלקאסה. בסוף מאי שלחה גרמניה מסר חריף וחריג לממשלת רובייה לפיו על דלקאסה להסתלק מהממשלה או שהם לא יהיו אחראים על התוצאות.