cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות איטליה בכדורגל 1921/1922 (FIGC)
אליפות איטליה בכדורגל 1921/1922 (FIGC) הייתה עונה בשנים אלו של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-1921 והסתיימו ב-1922. בעקבות כך שבעונת 1920/1921 השתתפו מעל ל-80 קבוצות, הקבוצות החזקות דרשו להקטין מספק קבוצות שמשתתפים בתחרות. הקבוצות האחרות התנגדו לכך מחשש לעתידם. ראשי התאחדות הכדורגל האיטלקית הכינו מתווה לשינוי, אך הוא לא זכה לרוב בהצבעה שמוסדות הארגון. כתוצאה מכך, רוב הקבוצות החזקות פרשו מהארגון והקימו ארגון חליפי. לאור כך, בעונת 1921/1922 התקיימו שתי תחרויות "אליפות" במקביל: אחת של איגוד הכדורגל האיטלקי (ליגת הCCI) והשנייה היא הנ"ל, הליגה של התאחדות הכדורגל האיטלקית (ליגת הFIGC). לאחר סוף העונה הנושא סודר, מספר הקבוצות בתחרות הוקטן ו"איגוד הכדורגל האיטלקי" פורק לאחר שנה אחת בלבד בה הפעיל ליגת כדורגל.
בתחרות השתתפו 47 קבוצות. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קבוצת הכדורגל נובזה זכתה באליפות בפעם הראשונה והיחידה בתולדות המועדון.
פיימונטה
ליגת מחוז פיימונטה. בליגה זו השתתפו 5 קבוצות: יו אס טורינז, פסטורה טורינו, ולנזאנה, ג'יסי קפוצ'ינו ורצ'לי ונובזה, שזכתה בראשות הביתה ועלתה לשלב חצי הגמר הארצי.
ליגוריה
ליגת מחוז ליגוריה. בליגה זו השתתפו 6 קבוצות: ג'יסי גנואה, ספאס גנואה, ססטרסה, ריברלוסה, ספרנצה סאבונה, וסיימפרדארנייס, שזכתה בראשות הביתה ועלתה לשלב חצי הגמר הארצי.
לומברדיה
ליגת מחוז לומברדיה. ליגה זו חולקה לארבעה בתים: א', ב', ג' וד', של ארבע קבוצות בכל בית. לאחר מכן נעשה בית של "סיבוב אחרון" בו השתתפו כל מנצחות הבתים משם עלו לתחרות הארצית.
שלב שני: בית הגמר
ונטו
ליגת מחוז ונטו. בליגה זו השתתפו 6 קבוצות: שיאו, לגנגהאז, טריביזיו, בנטנגודי ורונה, אודינזה, ופטרארצ'ה פאדובה, שזכתה בראשות הביתה ועלתה לשלב חצי הגמר הארצי.
אמיליה-רומאניה
ליגת מחוז אמיליה-רומאניה. ליגה זו חולקה לשני בתים: א' (3 קבוצות) וב' (4 קבוצות). לאחר מכן נעשה בית של "סיבוב אחרון" בו השתתפו כל מנצחות הבתים משם עלו לתחרות הארצית.
שלב ראשון: חלוקה לבתים
שלב שני: בית הגמר
טוסקנה
ליגת מחוז טוסקנה. בליגה זו השתתפו 6 קבוצות: סי אס פירנצה, פראטו, ויארגו, ליברטאס פירנצה, לוקה ופרו ליבורנו, שזכתה בראשות הביתה ועלתה לשלב חצי הגמר הארצי.
חצי הגמר
בחצי הגמר עלו כל האלופות המחוזיות ל-2 בתים (א' וב') של שלוש קבוצות בכל בית.
הגמר הארצי
משחקי הגמר הראשונים נערכו ב-7 במאי וב-14 במאי 1922, שניהם הסתיימו בתוצאה 0-0 ולכן נערך משחק גמר אחד חוזר לקביעת האלופה.
משחק הגמר החוזר והאחרון נערך ב-21 במאי 1922 בו ניצחה נובזה (אלופת מחוז פיימונטה) את סיימפרדארנייס (אלופת מחוז ליגוריה), בתוצאה 2:1 וזכתה באליפות איטליה הארצית של התאחדות הכדורגל האיטלקית.
שארל לברן-רנו
שארל גוסטב ניקולא לברן-רנו (בצרפתית: Charles Gustave Nicolas Lebrun-Renault; 22 ביולי 1853 – 14 ביוני 1921) היה איש צבא צרפתי, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
קריירה צבאית
נולד בשאטו-תיירי ב-22 ביולי 1853. שמו מאוית בדרך כלל כ"לברן-רנו" (Lebrun-Renault) וכך גם נכתב שמו בתעודת זהות. עם זאת, הוא עצמו נהג לכתוב את שמו כ"לה ברן-רנו" (Le Brun-Renaud) וכך גם אוית שמו במסמכים הצבאיים. אביו שימש כשופט שלום בשאטו-תיירי, וב-1873 הוא התגייס לצבא צרפת והוצב בחיל הפרשים. ב-1875 הוא הועלה לדרגת סרז'נט, ושנה לאחר מכן לדרגת סמל ראשון. ב-1878 הוא למד בבית הספר הצבאי בסומיר ולאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1881 הוצב בכוח הפרשים של המשמר הרפובליקני, ובין 1885–1888 הוא שרת בטהיטי. במהלך שירותו שם, מתה אשתו, ובעקבות מותה הוא הפך לאלכוהוליסט. כשחזר לצרפת, הועלה לדרגת קפטן ולתקופה קצרה הוצב בגואטמלה בשליחות דיפלומטית, לפני שב-1892 חזר שוב לצרפת.
פרשת דרייפוס
ב-5 בינואר 1894 מונה לברן-רנו למפקד פלוגת פרשים קטנה אשר נשלחה להביא את אלפרד דרייפוס, קצין יהודי אשר נאשם בריגול לטובת הקיסרות הגרמנית, אל טקס שלילת הדרגות שנקבע לו. אנשיו של לברן-רנו הובילו את דרייפוס מבית הסוהר שרש-מידי אל האקול מיליטר אשר בחצרו היה הטקס אמור להיערך. במהלך הזמן הקצר שבין הגעתו של דרייפוס לתחילת הטקס, שוחח לברן-רנו עם דרייפוס במשך כמה דקות. דרייפוס לא אמר לו דבר בעל חשיבות. עם זאת, לברן-רנו, שרצה להתרברב בפני חבריו, הצהיר שדרייפוס הודה באשמתו, אולם טען שנתן לגרמנים מסמכים חסרי חשיבות בתקווה שיוכל להשיג בהמשך מידע רב ערך. חבריו של לברן-רנו סיפרו על כך לעיתונאים. באותו הלילה ביקר לברן-רנו עצמו במועדון, ושם חזר עוד פעם על סיפורו, ועיתונאי מהפיגארו שמע אותו. השמועה הייתה למורת רוחם של בכירי הצבא, ולברן-רנו נחקר וננזף בידי סגן הרמטכ"ל גונז ולאחר מכן בידי נשיא צרפת ז'אן קזימיר-פרייה. באותו יום הכחיש לברן-רנו רשמית את הסיפור באוזני עיתונאים.
סיפורו של לברן-רנו הצליח לגרום למשבר דיפלומטי. שגריר גרמניה בצרפת הרוזן צו מינסטר נפגש עם פרייה והגיש לו מכתב מאת קנצלר גרמניה, הנסיך הוהנלוהה, אשר דרש להבהיר שגרמניה אינה קשורה לפרשה. לאחר משא ומתן מתיש, ב-9 בינואר פורסמה הודעה רשמית מטעם ממשלת צרפת אשר הכחישה את מעורבותה של גרמניה בפרשה. ב-1897, שינו מפקדי הצבא את טעמם, וכדי להוכיח שדרייפוס אכן אשם, הם מצאו את לברן-רנו ושכנעו אותו לחזור בו מהודאתו ולטעון כי דרייפוס כן הודה באשמה. מספר קציני צבא אף זייפו מסמך אשר כביכול נכתב בידי לברן-רנו ביום טקס שלילת הדרגות, ובו הוא מאשר את הודאתו של דרייפוס. ב-1899 הוא נקרא להעיד במשפט רן שם הוכח כי מסמך ההודאה מזויף. גם לאחר שדרייפוס זוכה ב-1900, המשיך לברן-רנו לטעון שהוא אשם, ומסר הרצאות בנושא. ב-1908 הוא התייצב יחד עם ארמאן די פאטי דה קלאם להגנת העיתונאי לואי גרגורי אשר ניסה להתנקש בחייו של דרייפוס.
מונטנגרו במשחקים האולימפיים
מונטנגרו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), כשנתיים לאחר שהכריזה על עצמאותה. עד אז, השתתפו הספורטאים המונטנגרים במשחקים כחלק מהמשלחת היוגוסלבית (ובאולימפיאדת אתונה (2004), כחלק ממשלחת סרביה ומונטנגרו). לאורך השנים, זכו ספורטאים מונטנגרים כחלק מנבחרות יוגוסלביה בכדורסל, כדורמים, כדורגל, כדורעף וכדוריד, אך לא בענפי ספורט אישיים.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה נבחרת הנשים בכדוריד במדליה האולימפית הראשונה לזכותה של מונטנגרו. הנבחרת זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת ספרד 26-27 והפסידה במשחק הגמר לנבחרת נורווגיה 26-23. נבחרת הגברים בכדורמים שוב פגשה את נבחרת סרביה במשחק על מדליית הארד, ושוב הפסידה (12-11) וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה נבחרת הכדורמים המונטנגרית במקום הרביעי בפעם השלישית ברציפות, הפעם אחרי הפסד לקרואטיה 12-8 בחצי הגמר, והפסד לאיטליה 12-10 במשחק על המקום השלישי.
בשנת 2010 השתתפה מונטנגרו לראשונה באולימפיאדת חורף, אולימפיאדת ונקובר. היא יוצגה בידי ספורטאי אחד, גולש הסקי האלפיני בויאן קוסיץ'.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
שנונית
שׁנונית (שם מדעי: Acanthodactylus) הוא סוג במשפחת הלטאיים, תת-סדרת הלטאות. הסוג כולל בערך 38 מינים.
מאפיינים
רוב המינים נפוצים באזורים יבשים, מדבריים או תת מדבריים ממערב אפריקה, דרום ספרד ואירופה, מדבר סהרה ועד הודו. על אף שהשנוניות מעדיפות אזורים יבשים, הן לא מוגבלות לחיים באזורים אלו בלבד, וניתן למצוא אותן בבתי גידול שונים.
בשל צבעיהן והדגמים השונים שעל השנוניות, קרה וזואולוגים סיווגו וואריאציות שונות באותו מין כמינים שונים.
בני הסוג שנונית נוטים להיות אלימים, ונלחמים בבני מינם תכופות. הזכרים מגינים על נחלותיהם במרץ רב מפני פולשים.
בצידי אצבעות הרגליים של השנוניות מצויים קשקשים משוננים המרחיבים את שטח האצבעות. הרחבת שטח זו מונעת שקיעה בחול, שהוא בית הגידול של השנוניות. השם המדעי נגזר מקשקשים אלו. בנוסף להתאמה זו לסביבת חיים יבשה, השנוניות גם מפרישות עודפי מלח דרך הנחיריים. תופעה זאת מונעת איבוד נוזלים. עוד דרך בה השנוניות מונעות איבוד נוזלים היא הפרשת שתן מוצק או משחתי - שמכיל מעט מים. עוד התאמה לתנאי המדבר היא יכולתן של השנוניות לפעול בטמפרטורות גבוהות.
נקבות הסוג שנונית מטילות בין 3-7 ביצים.
גודלה הממוצע של שנונית בוגרת הוא 18-20 ס"מ.
אסצ'לאו טמנה
אסצ'לאו טמנה סיום (נולד ב-22 בנובמבר 1991 בדילה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירת מועדונים
טמנה שיחק במועדונים דבביט סיינט ג'ורג' מליגת העל האתיופית. ב-14 ביולי 2021 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית
ב-7 ביוני 2015 ערך טמנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת זמביה במשחק ידידות. ב-26 ביולי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2020.
פונקציית ריבוי
פונקציית ריבוי (באנגלית: Multiplicity Function) היא פונקציה בפיזיקה סטטיסטית המתארת את מספר המצבים המיקרוסקופיים של מערכת תרמודינמית עבור מצב מקרוסקופי יחיד. בקצרה, מצב מיקרוסקופי הוא מצב המאופיין בהתאם למיקום ולתנע של כל חלקיק במערכת, ועל כן ניתן לקבוע את כל דרגות החופש שלו. מצב מקרוסקופי מאופיין בתכונות המדידות במערכת, כטמפרטורה, לחץ וכו'.
ההנחה היסודית של הפיזיקה הסטטיסטית מגדירה כי עבור מערכת סגורה בצבר המיקרוקנוני, כל המצבים המיקרוסקופיים האפשריים הם שווי הסתברות. כלומר, בזמן בה מתבצעת מדידה בשיווי משקל, ההנחה היא שהמערכת הספיקה לעבור דרך כל המצבים המיקרוסקופיים שלה. מצבים אלו נקראים לעיתים מצבים "זמינים" של המערכת, ועל כן ההסתברות שהמערכת תמצא במצב אחר שאינו מקיים את תנאיה היא אפס.
בהתאם לכך, הוגדרה פונקציית הריבוי, המסומנת לרוב באותיות g או W, אשר באמצעותה ניתן להציג את הסיכוי הסטטיסטי של המערכת להיות במצב מיקרוסקופי כלשהו עבור מצב מקרוסקופי יחיד. כלומר, אם למערכת יש g מצבים "זמינים", הסיכוי שהיא תמצא באחד מהם הוא.
פירוש סטטיסטי
באופן מתמטי, ניתן למנות את כל המצבים המיקרוסקופיים האפשריים של המערכת באמצעות חישוב כל התמורות (פרמוטציות) האפשריות. כלומר, יש לספור את כל האפשרויות של המערכת להימצא במצב מיקרוסקופי מסוים עבור מצב מקרוסקופי נתון. עבור מערכות תרמודינמיות עם מספר רב של חלקיקים זהים, אשר יכולות להיות מצויות במצבים מיקרוסקופיים שונים, חישוב פונקציית הריבוי יעשה בהתאם לנוסחה:
כאשר N מייצג את מספר החלקיקים הזהים במערכת, N_i מייצג מצב מיקרוסקופי i כלשהו, ו - s מייצג מצב מקרוסקופי מסוים.
על כן, ההסתברות של מערכת להיות במצב מיקרוסקופי מסוים כפי שהוסבר היא P(s) = 1/g עבור מצב s כלשהו.
באופן שקול, אם למצב מקרוסקופי s מסוים יכולים להיות n מצבים מיקרוסקופיים, אז ההסתברות שהמערכת תימצא במצב s היא
אם נסכום על כל ההסתברויות של המצבים השונים, נקבל את הקשר מכיוון שההסתברות הכוללת שהמערכת תהיה במצב מסוים מתפלגת בהתאם להתפלגות אחידה.
עבור תכונה פיזיקלית כלשהי, אותה נגדיר ב - X, נוכל למצוא את התוחלת בהתאם להסתברויות המתאימות:
פירוש פיזיקלי
בהתאם לכך, במצב של שיווי משקל תרמודינמי, לפונקציית הריבוי g(N,s) יש מקסימום כאשר המצב s הוא מצב שיווי המשקל. בנוסף, הסיכוי לסטייה משיווי משקל קטן ככל שהמערכת גדולה. נקודת המקסימום של שיווי המשקל ניתנת לתיאור על ידי גיאוסיאן, בהתאם להתפלגות הסטטיסטית של המערכת התרמודינמית.
נגדיר שתי מערכות הנמצאות בצימוד תרמי כך שהן יכולות להחליף חום אחת עם השנייה, אך הנפח ומספר החלקיקים בכל מערכת נשאר קבוע. בנוסף, בהתאם לחוקי התרמודינמיקה, ידוע כי שתי המערכות יחליפו אנרגיה עד אשר הן יגיעו למצב של שיווי משקל תרמודינמי. במצב זה לא יעבור חום בין המערכות והאנרגיה בכל מערכת תגיע לערך הקיצון שלה. במצב של צימוד תרמי, נבחין כי שתי המערכות מוגדרות כמערכת אחת בצבר המיקרוקנוני, ועל כן נוכל להגדיר את פונקציית הריבוי הכללית של המערכת המשותפת בתור מכפלה של שתי פונקציות הריבוי עבור כל מערכת בנפרד.
נגדיר את המצבים עבור המערכת הראשונה בתור s_1 ועבור המערכת השנייה בתור s_2 ובהתאם לכך עבור המערכת המצומדת נקבל כי מספר המצבים הוא:
בדרך כלל נגדיר את מספר המצבים הכולל בתור ולכן נוכל להגדיר את פונקציית הריבוי הכללית עבור המערכת המצומדת בתור:.
כיום ידוע כי לא ניתן למדוד בניסוי את פונקציית הריבוי, שכן במערכות תרמודינמיות יש מספר רב של חלקיקים. עם זאת, ניתן לאמת אותה משיקולים תאורטיים או לבדוק מסקנות המתקבלות בצורה ניסיונית.
פיתוח גדלים תרמודינמיים
בצבר המיקרוקנוני, נוכל להביא שתי מערכות ל - צימוד תרמי, כלומר, שתי מערכות הרשאיות להחליף חום אחת עם השנייה, ללא שינוי של מספר החלקיקים ושל הנפח עבור כל מערכת. מערכות הנמצאות בצימוד תרמי יחליפו אנרגיה עד אשר המערכת המורכבת מחיבור של שתי המערכות תגיע למצב של שיווי משקל תרמודינמי. במצב שיווי המשקל, חום יפסיק לעבור בין המערכות, בהתאם לחוק השני של התרמודינמיקה, ועל כן האנרגיה בכל המערכת תגיע לערך קיצון. כלומר, בעת צימוד תרמי של שתי מערכות שונות, חום יזרום מהמערכת החמה יותר למערכת הקרה יותר עד אשר הטמפרטורות של שתי המערכות יהיו שוות.
על ידי בידוד של שתי המערכות המובאות לידי צימוד תרמי, בהתאם להגדרת מערכת סגורה, אנרגיה יכולה לעבור בין המערכות אך סך האנרגיה של שתי המערכות יחדיו צריכה להישמר.
כלומר, (1)
בהתאם לשיווי משקל בין שתי המערכות בצימוד תרמי, נפתח את הביטוי לאנטרופיה.
נגדיר את פונקציית הריבוי עבור כל אחת מהמערכות בנפרד:
נסתכל על פונקציית הריבוי המשולבת של המערכת הכללית:
כאשר המערכות בלתי תלויות ולכן עבור ספירת המצבים הזמינים בשתי המערכות, בהתאם לקומבינטוריקה, נכפול בין שתי פונקציות הריבוי ונעבור על כלל מצבי האנרגיה האפשריים.
נניח כי קיימת אנרגיה U_A אשר מגדירה שיווי משקל במערכת, כאשר שאר התרומות של U_A זניחות. בנוסף, נשתמש במשוואה (1) כדי לקבל את הקשר:
בהתאם להגדרה עבור מערכת סגורה. כדי להגיע לנקודת שיווי המשקל, נגזור את הביטוי g_{A,B} לפי U_A ונשווה לאפס:
נקבל את הביטוי: בהתאם לנגזרות חלקיות של פונקציית הריבוי המשולבת ומשוואה (1).
ניתן לבטא תנאי זה בהתאם לזהויות לוגריתמים:
על כן, האנטרופיה תוגדר בהתאם ללוגריתם של פונקציית הריבוי:.
כלומר, האנטרופיה מוגדרת עבור מצב מקרוסקופי מסוים כלוגריתם טבעי של מספר המצבים המיקרוסקופיים השונים בהם הוא מתקיים. הריבוי g (U,V,N) הוא הריבוי במצב של שיווי משקל, כאשר ההנחה היא שזה המצב ההסתברותי הגדול ביותר במערכת המצומדת.
האנטרופיה \sigma מוגדרת כגודל חסר ממדים ועל כן נהוג להגדירה בקשר, כאשר k_B הוא קבוע בולצמן.
על כן, את הקשר בין האנטרופיה לפונקציית הריבוי ניתן להגדיר בהתאם לנוסחת האנטרופיה של בולצמן,.
כידוע, קיים קשר בין הטמפרטורה לאנטרופיה. על כן, באמצעות ההגדרה של האנטרופיה ניתן להגדיר את הטמפרטורה:
בנקודת שיווי המשקל במערכת הכוללת את מערכת A ומערכת B בעת הצימוד התרמי, הטמפרטורה נשארת קבועה. על כן, ניתן להגדיר אותה בהתאם לשינוי באנטרופיה במערכת:
עבור טמפרטורה קבועה:
כאשר. האיבר T מייצג את טמפרטורת המערכת המשולבת בשיווי משקל. מתוך ההגדרה של הטמפרטורה באמצעות האנטרופיה, ניתן לחלץ גדלים תרמודינמיים נוספים, למשל קיבול חום או לחץ.
בהתאם להגדרה של הטמפרטורה, ניתן להציג את הקשר בין הסטטיסטיקה של המערכת לתרמודינמיקה שלה:
כאשר נשתמש בהגדרה של הטמפרטורה לייצג את פונקציית הריבוי והאנטרופיה.
קשר לחוקי התרמודינמיקה
ניתן להגדיר את החוקים הבסיסיים של התרמודינמיקה בהתאם להגדרה של פונקציית הריבוי :
. אם קיים ניוון במצב היסוד במערכת יתקבל הקשר:
פיתוח פונקציית החלוקה בצבר המקרוקנוני
במערכות פיזיקליות רבות, לא תמיד ניתן להניח כי מתקיימות כל ההגבלות של הצבר המיקרוקנוני. כלומר, ישנן מערכות רבות בהן האנרגיה, הנפח או מספר החלקיקים משתנים ואינם קבועים.
כדי לתאר את הצבר המקרוקנוני, נצמיד את המערכת למאגר גדול מאוד, R. מאגר זה מדמה מערכת נוספת, גדולה מאוד ובעלת כמות גדולה מאוד של חום וחלקיקים בהתאם לנדרש. בניגוד לצבר המיקרוקנוני, בצבר המקרוקנוני המערכות יכולות להחליף ביניהן אנרגיה, כך שהאנרגיה של כל אחת מהמערכות יכולה להשתנות. עם זאת, סכום האנרגיה המשותף של המערכות קבוע. כלומר, סך האנרגיה של המערכת המצומדת והמאגר קבועה אך האנרגיה של המערכת יכולה להשתנות. ניתן לקבל את התפלגות בולצמן, אשר מתארת את המשקל ההסתברותי המתאים למצבים שונים של האנרגיה במערכת.
באופן כללי, ניתן להסתכל על המערכת ועל האמבט כמערכת אשר נמצאת בצבר המיקרוקנוני ועל כן לנתח את התכונות בהתאם לה. על כן, אפשר להגדיר את פונקציית החלוקה של הצבר המקרוקנוני בהתאם לפונקציית הריבוי של הצבר המיקרוקנוני:
בהתאם להגדרה של הצבר המקרוקנוני, נניח כי המאגר R גדול מאוד ביחס למערכת A. על כן, אם המאגר R מוסר חום למערכת A אז הטמפרטורה שלו לא משתנה. המערכת המצומדת המכילה את המאגר R ואת המערכת A מהווה מערכת סגורה, אך המצבים המיקרוסקופיים עבור מצב מקרוסקופי מסוים רק במערכת A אינם שווי הסתברות, בניגוד לצבר המיקרוקנוני.
אם המערכת A נמצאת במצב מקרוסקופי עם אנרגיה \epsilon_s, אז האנרגיה של המאגר היא:. על כן, מספר המצבים הזמינים עבור המאגר במצב מוגדרת באמצעות פונקציית הריבוי:.
על כן, הסיכוי למצוא את המערכת A במצב מיקרוסקופי מסוים עבור מצב מקרוסקופי s פרופורציוני לפונקציית הריבוי של המאגר R עם האנרגיה:
כאשר היא האנרגיה הכללית והיא קבועה במערכת הסגורה.
אם המאגר R מאוד גדול, כך ש - R >> A, פונקציית הריבוי גם כן מאוד גדולה (בהתאם למספר האפשרויות עבור המצבים המיקרוסקופיים השונים), ועל כן ניתן להגדיר את ההסתברות בהתאם לאנטרופיה של המאגר על ידי הקשר:
, כאשר \sigma_R היא האנטרופיה של המאגר R.
כעת ניתן לפתח לטור טיילור סביב כיוון שהמאגר R גדול מאוד:
נזכיר כי הטמפרטורה הוגדרה עבור. כמו כן, בהתאם לחוק שימור האנרגיה נראה כי:
נוכל להזניח איברים מסדר שני,, שכן על פי ההנחה בעת בניית המאגר R, הטמפרטורה לא משתנה.
בנוסף, נציין כי שכן האנטרופיה של המאגר R ידועה לפני החיבור למערכת A.
הפיתוח של טור הטיילור בוצע עבור הפונקציה ולא עבור פונקציית הריבוי  שכן הפיתוח עבור פונקציית הריבוי בטור טיילור אינו בהכרח מקיים את תנאי ההתכנסות של הטור.
מכאן נראה כי ביטוי מתמטי מהצורה: ידוע בתור פקטור בולצמן בהתאם להתפלגות בולצמן. בהתאם להגדרה זו ניתן להגדיר את פונקציית החלוקה:
והסיכוי למצוא את המערכת A במצב מיקרוסקופי כלשהו נתונה על ידי:
בהתאם לכך, פונקציית הריבוי של המאגר תוגדר בהתאם לשינוי האנרגיה ומספר החלקיקים במערכת:
כאשר מוגדר להיות פקטור גיבס בדומה לפקטור בולצמן.
נציין כי פיתוח זה זהה לפיתוח עבור הצבר המקרוקנוני, בהתאם להגדרה עבור מאגר בעל פוטנציאל כימי קבוע בנוסף לטמפרטורה.
מודל פרומגנט - אוסף של ספינים
נניח כי קיימים N אתרים שונים במערכת כלשהי, המתוארים על ידי אוסף של ספינים במישור. לצורך פשטות, נגדיר שני מצבים נפרדים (מודל בינארי) בלבד לכל ספין באמצעות חיצים:
חץ הפונה למעלה מייצג מומנט מגנטי של +m, וחץ הפונה למטה מייצג מומנט מגנטי של -m
על כן, נוכל לייצג את אוסף הספינים בהתאם לייצוג: עבור N אתרים, כאשר כל ספין בכל אתר יכול להיות מיוצג על ידי \uparrow או \downarrow
כידוע, אוסף של ספינים מייצג מודל של פרומגנט בהתאם לתכונות החומר.
מספר המצבים המיקרוסקופיים הכולל, בהתאם לחוקי קומבינטוריקה הוא 2^N
נמצא כעת את מספר המצבים המקרוסקופיים:
מספר האתרים הכולל נתון על ידי:
בהתאם לכך נגדיר את הספין העודף במערכת:
בהתאם לניוון עבור כיוון הספין, נקבל כי כמות המצבים המקרוסקופיים של אוסף הספינים הוא N + 1
כלומר, לכל מצב מקרוסקופי קיימים מספר רב של מצבים מיקרוסקופיים, כיוון ש - עבור N >> 1.
כעת נוכל למצוא את פונקציית הריבוי של אוסף ספינים:
נסתכל על המצב של כל אתר בהתאם לכיוון החץ על ידי הביטוי כפי שהוסבר לעיל.
בהתאם לנוסחת הבינום של ניוטון ובהתאם להגדרת הכיוון של הספין לכל האתרים נתאר את מספר המצבים המיקרוסקופיים הכולל:
בהתאם לכך, הסיכוי להיות במצב עודף ספין מסוים הוא:
נוכל לקרב את פונקציית הריבוי אם N >> 1 וגם |S| << N בהתאם לנוסחת סטירלינג על ידי שימוש ב - \log g :
ובהתאם לקירוב סטירלינג:
ובאופן דומה: ,
ועל כן נוכל להציב בנוסחה עבור פונקציית הריבוי ולקבל:
נוכל לפשט את הביטוי על ידי פיתוח טור טיילור עבור ביטוי מהצורה \log (1+x) והצבה בביטוי שהוגדרו עבור N_\uparrow ו - :
ובצורה דומה:
נציב את הביטויים שהתקבלו בביטוי הלוגריתמי של פונקציית הריבוי ולבסוף נקבל:
ועבור פונקציית הריבוי נקבל:
כאשר
כאשר זוהי התפלגות גיאוסיאן סביב אפס, בהתאם למשפט הגבול המרכזי.
מספר מאפיינים של התפלגות זו:
שתי מערכות ספינים בצימוד תרמי
כפי שהוגדר לעיל, עבור שתי מערכות בצימוד תרמי נוכל להגדיר את פונקציית הריבוי המשולבת. על כן, עבור שתי מערכות של אוסף ספינים פונקציית הריבוי של שתי המערכות היא מכפלה של כל פונקציות הריבוי:
כאשר נגדיר N_1, S_1 עבור המערכת הראשונה ו- N_2, S_2 עבור המערכת השנייה.
אם נצמיד את המערכות כך שכמות החלקיקים N_1, N_2 לא ישתנו, ונגדיר את כמות הספינים במערכת עבור S קבוע בתור נקבל את פונקציית הריבוי:
כעת הסיכוי למצוא את המערכת המצומדת עם ספין S_1 הוא:
עבור N >> 1, ההתפלגות שהתקבלה P(S_1|S) מאוד צרה סביב קונפיגורציית שיווי המשקל שלה, כאשר זו הקונפיגורציה המסתברת ביותר.
מערכת ספינים בשדה מגנטי
נניח כי אוסף הספינים נמצא מושפע על ידי שדה מגנטי H. עבור השדה המגנטי, האנרגיה של כל ספין נתונה על ידי: כאשר \mu_B הוא המגנטון של בוהר.
האנרגיה הכוללת של מערכת הספינים:
כאשר פונקציית הריבוי תישאר זהה עבור כלל המצבים המיקרוסקופיים השונים.
אוסילטור הרמוני
פתרון הבעיה עבור האוסילטור ההרמוני, אשר מוגדרת בספרות לעיתים בתור מוצקי איינשטיין (Einstein Solid ), ניתנה על ידי מקס פלאנק בהתאם לפיתוח התאורטי עבור קרינת גוף שחור, אשר הובילה לפיתוח תורת הקוונטים.
נמצא את פונקציית הריבוי של אוסילטור הרמוני :
למצבים הקוונטיים של אוסילטור הרמוני יש ערכים עצמיים המוגדרים על ידי:. בהתאם לפיתוח ההמילטוניאן של אוסילטור הרמוני עבור משוואת שרדינגר, נקבל כי הערכים העצמיים הללו הם האנרגיות העצמיות עבור המצבים השונים. כאשר נגדיר את המצב הקוונטי בתור, ואת \omega בתור התדירות הזוויתית של האוסילטור. מספר המצבים הוא מספר בר מנייה, ועל כן ישנן אינסוף מצבים קוונטיים עבור האוסילטור ההרמוני. עם זאת, פונקציית הריבוי עבור אוסילטור הרמוני יחיד היא 1, בהתאם לניוון במערכת.
כעת נתבונן במערכת של N אוסילטורים הרמוניים, כאשר לכל אוסילטור יש את אותה התדירות הזוויתית \omega. סך האנרגיה של כלל המערכת נתון על ידי:
כפי שהוזכר לעיל, פונקציית הריבוי עבור אוסילטור הרמוני יחיד היא: g(1,n) = 1. כדי לפתור את הבעיה, נמצא את הפונקציה היוצרת של הסדרה:
על כן, עבור N אוסילטורים הרמוניים, הפונקציה היוצרת היא:
כעת נבחין כי:
התפשטות ספונטנית בגז אידיאלי
לצורך כך, נניח כי ישנם N אטומים עם מסה m כל אחת. ידוע כי עבור בעיה תלת־ממדית, לכל אטום יש שלושה כיוונים עבור המיקום והתנע. כלומר, סך הכל ישנם 3N רכיבי תנע ומיקום עבור כלל המערכת, אותם נגדיר כ - x_i, p_i בהתאמה כאשר.
על כן, האנרגיה הכללית במערכת נתונה על ידי :
כיוון שהאנרגיה הקינטית עבור כל אטום נתונה על ידי.
המצב המקרוסקופי מתקבל על ידי קיבוע של הגדלים התרמודינמיים במערכת:
U - האנרגיה הפנימית מאלצת את התנעים של האטומים במערכת.
האנרגיה הכללית של גז אידיאלי נתונה על ידי הביטוי: כאשר k_B הוא קבוע בולצמן ו-T הוא הטמפרטורה.
בצבר המיקרוקנוני, המערכת סגורה ועל כן האנרגיה אינה משתנה. בהתאם לכך, הטמפרטורה קבועה: T = const.
עם זאת, במהלך ההתפשטות לא ניתן לעקוב אחר הטמפרטורה T והאנטרופיה S שכן הם אינם משתנים בצורה ליניארית בהכרח. נניח כי המצב ההתחלתי לפני ההתפשטות והמצב הסופי לאחר ההתפשטות הם מצבי שיווי משקל, אשר מוגדרים באופן יחיד במערכת.
בהתאם לפונקציה התרמודינמית בצבר המיקרוקנוני והדיפרנציאל השלם שלה נוכל לחשב את האנטרופיה הסופית של המערכת בהתאם לתהליך הפיך אחר:
U = TS - PV => כאשר U - האנרגיה הפנימית, T - טמפרטורה, S - אנטרופיה, P - הלחץ על האטומים במערכת, V - הנפח של המערכת.
ונבצע אינטגרל בהתאם למצב ההתחלתי והמצב הסופי:
כאשר S_i, V_i מגדירים את הנפח והאנטרופיה ההתחלתית במערכת בהתאמה, ו - S_f, V_f מגדירים את הנפח והאנטרופיה הסופית במערכת בהתאמה.
למשל, אם במהלך התפשטות ספונטנית הנפח של המערכת גדל פי 2, אז נקבל: 2^N.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__
עונת 2003/2004 בלה ליגה
עונת 2003/2004 הייתה העונה ה-73 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-30 באוגוסט 2003 והסתיימה ב-23 ביוני 2004.
הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו ריאל מורסיה, ריאל סרגוסה ואלבסטה.
ולנסיה זכתה בתואר וזאת בפעם השישית בתולדות המועדון. היא זכתה לא בהסופר קאפ הספרדי תוך הפסד לריאל סרגוסה בסיכום מפגש כפול - 0:1, 3:1.
ריאל ואיאדוליד, ריאל מורסיה וסלטה ויגו ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה: רונאלדו ( ברזיל), ריאל מדריד, שכבש 25 שערים. (לפי הנתונים הרשמיים כבש 24 שערים)
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: סנטיאגו קניסארס ( ספרד), ולנסיה, שספג 25 שערים ב-37 משחקים. קניסארס זכה בתואר בפעם השלישית בקריירה.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
תלפיות
תַּלְפִּיּוֹת היא שכונה ירושלמית ותיקה, השוכנת בגבולה הדרום-מזרחי של העיר. השכונה התפתחה בתקופת המנדט, וכוללת אזור מגורים ירוק ופסטורלי. יחודה של תלפיות הוא בהיותה השכונה היחידה בירושלים שתוכננה כ"עיר מודרנית" בת כ-800 בתי אב עוד לפני תקופת המנדט (דבר שלא התגשם), וכן בעמידתה רבת-השנים כשכונת סְפר בגבול העיר. בנייתה של השכונה החלה ב-1921, בתכנונו של ריכרד קאופמן כיישום של תפיסה בתכנון ערים הקרויה "עיר גנים".
בין האנשים המפורסמים שהתגוררו בשכונה ניתן למנות את אבל פן, יוסף קלוזנר, אריה לייב יפה, חמדה בן יהודה (אשתו של אליעזר בן יהודה, שתכנן לעבור לגור בשכונה, אך לא הספיק), ושמואל יוסף עגנון, שאף תיאר את השכונה ואת ביתו בה בכמה מספריו.
לצד השכונה התפתחו, בתחילת שנות ה-50, בנייני-שיכונים וכן אזור תעשייה תלפיות, ממתחמי התעסוקה והמסחר הגדולים בבירה. בשנות ה-70 הוקמה מזרחית לתלפיות שכונת תלפיות מזרח, שלרוב מכונה שכונת "ארמון הנציב".
מיקום
תלפיות שוכנת על שטח של כ-75 דונם במורדותיו המערביים המתונים של רכס מוארך הנמשך מצפון לדרום וממוקם בדרום-מזרח ירושלים. גבולה הדרום-מזרחי של השכונה מציין את גבולה המוניציפלי של ירושלים, והוא עובר על קו הרכס הטופוגרפי (לאורך רחוב כפר עציון). מקו גובה זה ומזרחה שוכנים מורדותיו התלולים של הרכס, הגולשים אל מדבר יהודה. נחל תלפיות, העובר למרגלות הרכס, חובר לנחל קדרון, וממנו נשפך לים המלח.
השכונה גובלת בשכונת תלפיות מזרח (ארמון הנציב) ממזרח; ברמת רחל ובית צפאפא מדרום; במקור חיים ממערב, ובבקעה ואבו תור מצפון.
רכישת הקרקע לבניית השכונה
יוזם הקמת השכונה היה יצחק לוי, מנהל בנק אפ"ק, שביקש לבנות קריית מגורים לעובדיו בירושלים. בשנת 1911 יצר לוי קשר עם ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי, שנועד לכוון ולנהל את פעולות ההתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית, ויחד חיפשו השניים קרקע מתאימה להקמת השכונה. באותם ימים הייתה ארץ ישראל נתונה תחת השלטון העות'מאני, והקרקעות שמחוץ לעיר העתיקה היו לרוב בבעלות זרה, בעיקר בידי נוצרים, שרכשו אותן באמצע המאה ה-19. בתוך כמה חודשים אותרה חלקת אדמה גדולה של כ-145 דונם בדרומה של ירושלים, שהייתה שייכת כולה לטמפלרים. לוי ורופין היו מעוניינים בחלקה קטנה בהרבה, אולם בעלי הקרקע, מסיבות עלומות, הסכימו למכור אותה רק כגוש אחד. רופין, במסגרת תפקידו, ראה בכך פוטנציאל לתוכנית התיישבות רחבה יותר, והחליט לרכוש את הקרקע כולה כדי להקים עליה לא פחות מאשר "עיר קטנה". תוכניתו הייתה ליצור מעין "עיר יהודית מודרנית" לצד העיר העתיקה, שתתחרה על יוקרתה של האחרונה, ותהווה אלטרנטיבה מושכת למבקשים להתגורר בירושלים מבלי להצטופף בתוך חומותיה. בעלון של חברת "הכשרת היישוב", דיווח רופין על תכנונה של תלפיות, וציין כי "תוכנית הבנייה הנוכחית ערוכה ל-800 בית, ומכוונה לבניין עיר מודרנית."
את הקלפים טרפה מלחמת העולם הראשונה, שפרצה כשנתיים לאחר מכן, וגרמה להקפאת כל תוכניות הבנייה והפיתוח בירושלים. במלחמה זו נכבשה ירושלים בידי הבריטים, ולאחריה החלה תקופת המנדט הבריטי, בה השתנו לגמרי פניה של ירושלים מבחינה גאוגרפית ואורבנית. גם התוכניות לגבי "העיר המודרנית" בדרום העיר עברו מספר שינויים.
ש"י עגנון, ממתיישביה הראשונים של השכונה, מתאר בסיפורו "הסימן" את שכונת תלפיות, קורותיה ומראיה, וכותב: . בסיפור כותב עגנון על הקמת השכונה, ומספר על וטרינר צעיר (שמו אינו מופיע בסיפור, אך זהו ד"ר יוסף שם-טוב), שהתלהב מפיסת אדמה מדברית הצופה אל סביבות ירושלים:
בהמשך מתאר עגנון כיצד עלה בידי הווטרינר לרפא את פרתו של ערבי שהיה בעלי הקרקע, והלה נתן לו אותה כשכר על עבודתו. הווטרינר המאושר בנה לו סוכת קיץ במקום ואף נטע לו פרדס שקדים, וגר עם משפחתו בבית שבנה בשכונה עד מלחמת העצמאות.
תכנון השכונה
במפה של קאופמן משנת 1921 מתוארת עיר קטנה בעלת מוטיבים סימטריים וסדר פנימי. העיר נסמכת במערב לכל אורכה על דרך חברון, שממנה יוצאים רחובות ישרים אל פנים העיר, וממנה נובעת גם "שדרת הירק" שתחילתה בגינה חצי עגולה. קאופמן תכנן כמה גינות ציבוריות, השוכנות באזורי המגורים (מספר 5 במפה), וכן שני פארקים גדולים בגבולה המזרחי של העיר. התכנון כולו הסתמך על הטופוגרפיה הטבעית, וכלל רחוב מרכזי רחב החוצה את העיר לאורך קו הרכס, ומקשר בין מבני הציבור השונים. אלה מנותקים מאזורי המגורים, ופזורים בעיקר בחציו המזרחי הגבוה יותר של העיר. אזורי המגורים כוללים בתים חד-משפחתיים ודו-משפחתיים בלבד, וכמקובל בעיר גנים, גודל כל בית אינו תופס יותר משליש משטח המגרש כולו.
במפרט מבני הציבור (המופיע במפתח המפה), ציין קאופמן מעון לעולים חדשים ("בית עולים"), בית מלון, בית מרחץ, בית חולים, סניף דואר ("בית דואר"), בית עירייה ("ועד העיר"), מחסנים ("בתי הספקה"), מרכז מסחרי ("כיכר השוק"), מגרש לספורט, מסעדה ("בית אוכל"), גן ילדים, בית ספר, בית כנסת, "בית העם", אקדמיה לאמנות, בית קפה ("בית קהוה וטה"), במה ציבורית ("במה ספורטיבית") ותיאטרון.
ראוי לשים לב למיקומם של מבני הציבור: בפסגת ההר, במבנה הגדול ביותר, מיקם קאופמן את האקדמיה לאמנות, ומשני צדיה, במבנים צנועים בהרבה, מיקם את בית הכנסת ואת בית העם. הבחירה כאן מעניינת, מפני שבשכונת רחביה למשל, הציב קאופמן בפסגת הגבעה את בית הכנסת דווקא, ואת בית הספר השכונתי בצד (אם כי ברחביה שינו המתיישבים את הסדר, כך שבמקום בית כנסת הציבו בראש הגבעה את הגימנסיה, ואילו בית הכנסת נדד לבית צדדי). בשכונת בית הכרם, שאותה תכנן קאופמן כמה שנים לאחר מכן, מיקם קאופמן בפסגת השכונה את הסמינר למורים. בחירות אלו משקפות את תפיסתו של קאופמן באשר לחשיבותם של מבני הציבור הללו בהקשר החברתי-קהילתי של העיר או השכונה, ואת הקשר המעניין שמצא בין מיקומו הטופוגרפי של המבנה, כמשקף את חשיבותו. כך או כך, המפרט המתואר במפת תכנונה של תלפיות מלמד על חזון גדול, ועל ראיית העיר הקטנה כיישוב העומד בפני עצמו, ללא כל תלות במוסדותיה המרכזיים של ירושלים.
שם השכונה ורחובותיה
השם תלפיות נבחר ל"עיר המודרנית" על ידי יצחק לוי וארתור רופין, בשל גובהה הרב. כאשר עמדו על פסגת חלקת האדמה שקנו והביטו צפונה, נפרסו לעיניהם חומות העיר העתיקה, ומעליהן התנוסס מגדל דוד. המראה עורר בזיכרונם את הפסוק התנכ"י:.
שמות הרחובות בתלפיות הם ברובם על שם יישובים או אתרים במדבר יהודה ובהרי יהודה, שלעברם ניתן לצפות מהשכונה: הירדן, הגלעד, כפר עציון, בית הערבה, ים המלח, עין גדי וכדומה. הרחוב הראשי בשכונה, שחצה את קו הרכס, נקרא בתחילה בשם דרך אפרתה, שכן הוא שימר תוואי של דרך עתיקה מירושלים לבית לחם. הרחוב הראשי השני (התפצלות "המזלג" לכיוון דרום, במקביל לדרך אפרתה) נקרא במקורו בשם רחוב הרצל, כמחווה לחוזה המדינה. רחוב בית הערבה נקרא במקורו בשם רחוב ביתר, על שם העיר הקדומה, ויש אומרים שלכבודו של גדוד העבודה על שם טרומפלדור, שבנה את בתי השכונה (בית"ר = "ברית יוסף תרומפלדור"). ברבות השנים הוחלפו כמה מהשמות מסיבות שונות, כולם בהחלטת הוועד ויושביה של תלפיות. כך, למשל, הפך רחוב אפרתה לרחוב בית"ר, ש"וויתר" על רחובו לטובת בית הערבה (רחוב אפרתה נדד למקום אחר בשכונה). רחוב הרצל הפך ל"קורא הדורות" (אחד מכינויו של אלוהים, המופיע בתנ"ך: ; רחוב הגלעד הפך ל"גלעדי", לזכרו של ישראל גלעדי, מאנשי השומר וחברם של רבים מבני השכונה; חלקו הדרומי של הרחוב הראשי, בקרבתו לפסגה, הפך בשנת 1948 לרחוב לייב יפה, לזכרו של מנהל קרן היסוד שגר בו, ונהרג במתקפת הטרור על בית המוסדות הלאומיים. אחד מרחובות השכונה נקרא בשם יחזקאל, על שם הנביא שניבא את חזרתם של היהודים לארצם: . ברחוב זה גר במשך שנים רבות פרופסור יוסף קלוזנר, ולאחר מותו הוסב הרחוב על שמו (רחוב יחזקאל נדד צפונה, לתחומי שכונת גאולה).
מעמדה העצמאי של תלפיות
למרות קרבתה הגאוגרפית של תלפיות לעיר העתיקה, היא נתפסה כמרוחקת ומנותקת מהמרכז העירוני החדש של ירושלים ברחוב יפו. גם התוכנית לבנותה כעיר קטנה הקנתה לה מעמד של פרוור מנותק מהעיר, דבר שהשפיע רבות על מעמדה וחזותה. הבריטים, שדרשו כי כל הבתים בירושלים ייבנו בחיפוי אבן, לא החילו את הדרישה על תלפיות, ולכן רוב בתיה נבנו בחיפוי מלט או טיח לבן. גם ארגונה הפנימי היה עצמאי, והוועד של תלפיות ניהל את ענייני הקהילה והכספים במנותק מירושלים. כך, למשל, לא נדרשו יושבי תלפיות לשלם מסים לעיריית ירושלים, אך מאידך גם לא זכו לשירותי מים, חשמל ותחבורה ציבורית, והוועד נאלץ לדאוג לכל אלה בעצמו. הוועד גם דאג לפינוי אשפה, סלילת כבישים, ולהקמת בית ספר וגן ילדים. כן הוקמה רפת ציבורית (בסוף רחוב אפרתה), ואנשי הוועד הפעילו את הגנרטור הראשון בירושלים. על התארגנותו של הוועד כתב עגנון בסיפורו "הסימן":
למרות הקושי, העדיפו יושבי תלפיות לנהל באופן זה את ענייניהם, זאת ניכר מן העובדה שגם לאחר קום המדינה, הוועד לא פוזר, ואף על פי שמדינת ישראל סיפחה את תלפיות באופן רשמי לירושלים, הוועד נותר על כנו עד 1967.
ימי מלחמת העולם הראשונה
הקרקע לשכונת תלפיות אותרה ונרכשה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, אך תוכניות הבנייה הוקפאו למשך כמה שנים. רוב שטח הקרקע נותר ריק, חוץ מכ-50 דונם בחלקו העליון של קו הרכס, בצדה המזרחי של השכונה (בתוכניתו של קאופמן - מתחם מגורים ומגרש ספורט גדול). במלחמת העולם הראשונה ניצל הצבא הטורקי את המקום להקמת מחנה צבאי, וצבא האימפריה הגרמנית, שסייע לטורקים, אף הקים בו מנחת למטוסים, הראשון מסוגו באזור ירושלים. ב-1914 נחת במקום המטוס הראשון, שהגיע מביירות, לצורכי תדלוק. נוכחותו הייתה כה יוצאת דופן, עד כי למקום נקבצו מאות סקרנים, ובמשך שעות לא אפשרו למטוס להמריא בחזרה.
לאחר המלחמה המשיכו הבריטים להשתמש במקום למטרות צבאיות: בצדו המערבי הוקם "מחנה אלנבי" - מחנה צבאי בריטי, שנקרא על שם הגנרל שכבש את ירושלים ב-1917 - ומנחת המטוסים המשיך לשמש במתכונתו, ואף הורחב לשדה תעופה קטן. שדה תעופה זה נסגר כמה שנים לאחר מכן, עקב תלונות על הרעש מצד יושבי תלפיות. הטייסת הועברה צפונה, שם נפתח שדה התעופה עטרות. על מסלול ההמראה והנחיתה של שדה התעופה הישן בתלפיות נסלל לימים רחוב בית"ר.
תקופת המנדט
בשנת 1921, לאחר שהתקבלו האישורים מידי עיריית ירושלים המנדטורית, החלה בנייתה של תלפיות. רוב הבתים תוכננו על ידי האדריכל היהודי-בריטי בנימין צ'ייקין, שבנה בתים רבים בירושלים. צ'ייקין (במקור - חייקין) הגיע ארצה ב-1920, לאחר שסיים לימודי אדריכלות באנגליה. הוא השתקע בירושלים ופתח בה משרד אדריכלים, והיה ממתכנניה של האוניברסיטה העברית. צ'ייקין תכנן בתלפיות בתים כפריים צמודי קרקע, בעלי גגות רעפים ומרפסות פסטורליות. ברחוב עין גדי, שאותו תכנן כציר מרכזי, בנה כמה בתים מיוחדים בעלי כיפות גדולות. כגבול בין החלקות בשכונה נשתלו עצי ברוש, המציינים עד ימינו את הפרצלציה המקורית.
את מלאכת סיתות האבנים, סלילת הכבישים ובניית הבתים ביצעו אנשי גדוד העבודה, שבנו את רוב שכונות הגנים בירושלים, כמו רחביה ובית הכרם. בשל עומס העבודה הרב, חברו לאנשי הגדוד גם בעלי מקצוע יהודים מהשכונות הוותיקות בעיר, בהם בעיקר פועלים בני עדות המזרח. את המראה הפסטורלי, של בנאים יהודים המקימים שכונה בארצם, תיאר יצחק שפירא ב"ירושלים מחוץ לחומה":
בתחילה התנהלה העבודה במהירות, ועד שנת 1924 ניצבו בתלפיות ארבעים בתיה הראשונים. גוש בתים זה נבנה במרכז העיר המתוכננת, בין "ציר הירק" ורחוב עין גדי. אולם בשנים שלאחר מכן חלה האטה משמעותית בקצב הבנייה. בתחילה היה זה בשל חילוקי דעות אידאולוגיים שהתגלעו בין חברי גדוד העבודה (ואף הביאו לפירוק הגדוד בסוף שנת 1927), ובהמשך בשל הסכסוך שהלך והתגבר בין היהודים והערבים בארץ ישראל. מיקומה של תלפיות על סְפר המדבר, בסמוך לכפרים ערביים רבים, עמדה בעוכריה עם פרוץ מאורעות תרפ"ט בשנת 1929. תלפיות הותקפה, ורבים מבתיה נבזזו והועלו באש. אף על פי שהשכונה שוקמה לאחר מכן, הפופולריות והאטרקטיביות שלה ירדו פלאים, וכמעט שלא הגיעו אליה מתיישבים חדשים. עם זאת, דמי השכירות בשכונה, היו גבוהים ביחס לשכונות אחרות בפריפריה של ירושלים.
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שהתחילו באפריל 1936, הותקפה השכונה מספר פעמים, אך בזכות מערך ההגנה בה לא הצליחו הפורעים לחדור לשכונה. עד סוף תקופת המנדט לא ידעה השכונה שקט, דבר שהביא לדעיכתה ולגניזת חלום "העיר הקטנה", מה שהותיר את תלפיות כלא-יותר משכונה קטנה בדרומה של ירושלים.
את מצבה העגום של תלפיות תיאר עגנון בסיפור "הסימן":
יצחק שפירא, מוותיקי העיר, שחיבר את הספר "ירושלים מחוץ לחומה", מציג את תלפיות באופן נעים יותר:
לאחר קום המדינה
לאחר 1948 נותרה תלפיות מנוונת ומרוחקת, עקב קרבתה לגבול הקו העירוני שחצה את ירושלים בשנים שבין מלחמת העצמאות ומלחמת ששת הימים. גבולה המזרחי של השכונה היה, למעשה, גבולה של ירושלים; וחלקו הצפוני של רחוב בית"ר גבל עם "השטח המפורז" - אזור נייטרלי, אליו יכלו להיכנס אזרחים בלבד - בו שהו אז כוחות האו"ם. אפילו התפתחותם של שיכוני העולים ואזור התעשייה ממערב לשכונה (להלן), לא הועילו לשכונה הוותיקה, ובפועל נבנו אז בכל תחומה רק 75 בתים, שהם פחות מעשרה אחוזים מהתוכנית המקורית. היחידים שפקדו את גבולה המזרחי היו חקלאים מקיבוץ רמת רחל הסמוך, שעיבדו אדמות באזור. היה זה לאחר שמדינת ישראל הצעירה ביקשה לתמוך בקיבוץ הנחשל, שהיה נתון באותן שנים במצב כלכלי וביטחוני קשה, ולכן התירה ליושביו לעבד את הקרקעות הסמוכות לגבול. קרקעות אלו המשיכו לשמש את הקיבוץ כאדמות חקלאיות עד לשנות ה-90 של המאה ה-20.
המהפך המשמעותי במצבה של תלפיות התחולל לאחר מלחמת ששת הימים, עם העתקת קו הגבול הרחק לקצה מדבר יהודה. הסכנה הביטחונית כמעט וחלפה, וחלה התעניינות נדל"נית גדולה בשכונה המרוחקת. בשנות ה-70 עברה תלפיות מהפכה של ממש, כאשר רוב בתיה הכפריים צמודי הקרקע נהרסו לטובת בנייני מגורים בעלי שלוש או ארבע קומות. בתי הכיפות היפים שבנה צ'ייקין ברחוב עין גדי נהרסו, ובמקומם נבנו בתי דירות. הגינות הגדולות "ננגסו" על ידי חניונים משותפים לדיירים, ואופיה של השכונה השתנתה כמעט לגמרי. על אף שינויים אלה, נותרה תלפיות שכונה ירוקה, בעלת אופי פסטורלי ושקט.
מהפך נוסף התחולל גם במצבו של קיבוץ רמת רחל; המשק התאושש וברבות השנים עבר לפרנסה המושתתת בעיקר על תיירות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפשירו חברי הקיבוץ את קרקעותיהם החקלאיות בגבול שכונת תלפיות לבנייה, ובנו עליהן בתי מגורים פרטיים. קצב הבנייה המסחרר הוליד אלפי יחידות דיור, שהרחיקו את גבולה של תלפיות מזרחה, עד למלוא תחומה בתוכניות המקוריות (זוהי "תלפיות המורחבת" במפה המצורפת). נכון לשנת 2010, הבנייה בעיצומה, והיא אף התרחבה לצפון תלפיות (להלן). התוכנית היא לבנות במקום עוד מאות יחידות דיור במתחמים מגודרים, הסוגרים על חצרות פנימיות גדולות. תוכנית נוספת היא להקים בחלקו הצפוני-מזרחי של המתחם, לאורך רחוב ינובסקי, מתחם תיירות גדול, שיכלול שני מלונות וכ-200 דירות להשכרה.
אריה לייב יפה
ביתם היפה של פרידה ולייב יפה ניצב מול ביתו של ש"י עגנון. בית זה נפגע קשה במאורעות תרפ"ט. לייב יפה היה מנהיג ציוני חשוב, יו"ר הנהלת קרן היסוד. הוא נהרג יחד עם עוד שנים-עשר מעובדי קרן היסוד בפיגוע מכונית התופת בבניין המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948 כחודשיים לפני הכרזת העצמאות. לאחר מותו נקרא קטע הרחוב הראשי הסמוך לביתו על שמו.
אליעזר בן-יהודה
אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית, חי רוב שנותיו בירושלים ברחוב אתיופיה, השוכן במרכז העיר. באחרית ימיו החל בבניית בית חדש בפרבר המרוחק – תלפיות. מדי שבוע נהג לבוא ולבדוק את קצב בניית ביתו, ואף העיר לפועלים העבריים הערות בענייני לשון ועברית, כך על פי עדותו של אריה ליפשיץ, איש גדוד העבודה:
חודשים ספורים לפני שעמד להיכנס לביתו החדש, נפטר בן יהודה, ולבית נכנסו בסופו של דבר רק אשתו חמדה וילדיהם. אף על פי שבן יהודה עצמו לא גר, למעשה, מימיו, בתלפיות, קבעה חמדה על פתח הבית את השלט "בית אליעזר וחמדה בן יהודה", שם שהשתמר עד ימינו.
אבל פן
אָבֵּל פַּן (1883–1964) היה צייר יהודי, ממורי בית הספר לאמנות בצלאל. הוא התגורר בשכונת תלפיות, ברחוב קורא הדורות 8, משנת 1923 למשך שנים ארוכות. פן הרבה לתאר בציוריו אירועים יהודיים עכשוויים, כמו פרעות קישינב, וכן כרזות וציורים שעודדו ללחימה ותיעדו את מוראות הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. בציורי התנ"ך שלו השתמש פן בדמויות מזרחיות שהתבססו על תושבי ירושלים. לאחר מות בנו,, בקרב האחרון של גוש עציון בכפר עציון, בד' באייר תש"ח, הסתגר פן בביתו ומיעט לקבל אורחים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נהרס ביתו של פן בתלפיות, ובמקומו הוקם בית דירות.
יוסף קלוזנר
עוז, בספרו שלעיל, תיאר את קלוזנר כ"עדין נפש ורודף כבוד, שופע עליצות ילדותית, איש מאושר המעמיד תמיד פני אומלל". הוא תיאר בהרחבה את המסע הארוך שנהג לערוך עם הוריו מדי כמה שבתות, מביתם בשכונת כרם אברהם, ועד בית הדוד בתלפיות. תיאור הדרך מלמד על ניתוקה של תלפיות, הן מבחינת המרחק הגדול שבינה ובין המרכז היהודי של ירושלים, והן בשל הדרך אליה, שעברה בשכונות ערביות סמוכות, כמו בָּקעה ואבו תור. עוז אף תיאר את חוג החברים שנהג להיפגש בבית קרובו בשכונת תלפיות בצהרי שבתות, ובו אישים כמו אורי צבי גרינברג ופרופסור בן ציון נתניהו.
קלוזנר נפטר ב-1958, ולאחר מכן הוחלף שם הרחוב בו גר לשמו. יושבי תלפיות מספרים כי עגנון, שמערכת יחסיו עם קלוזנר הייתה מורכבת, התקשה לקבל את הבשורה על פיה עליו לגור מעתה ברחוב קלוזנר.
ש"י עגנון
ש"י עגנון הוא ללא ספק הדמות המוכרת ביותר שהתגוררה בתלפיות מאז ועד ימינו. מסכת בתיו ודירותיו כמעט טראגית: הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1908, אך שלוש שנים לאחר כן עקר לגרמניה והשתקע בהמבורג. בשנת 1924 נשרפה שם ספרייתו הגדולה, ובעקבות הטראומה נטש את גרמניה ושב ארצה. כאן התגורר עגנון בירושלים ובתל אביב חליפות, עד שהשתקע בירושלים, אך בשנת 1927 התמוטטה הדירה בה גר בשכונת זיכרון משה ברעידת האדמה הקשה שהייתה באותה שנה והוא ניצל אך בקושי. בעקבות כך פנה עגנון לתלפיות ושכר דירה מידי חברו הטוב, האדריכל פריץ קורנברג. אך גם עתה לא צלחה דרכו של עגנון. שנתיים בלבד לאחר שהשתקע בתלפיות, עלו ערבים על ביתו בפרעות תרפ"ט; ביתו נבזז ונשרף, ואתו ספרייתו המחודשת בת שלושת אלפים ספרים. גם הפעם ניצל עגנון בנס. על אירוע קשה זה כתב לש"ז שוקן:
לאחר שהתאושש ממכה זו, ובעקבות מענק כספי גדול שקיבל מקרן עזרה ופיצויים מממשלת המנדט על נזקיו, פנה עגנון להקמת ביתו שלו בתלפיות. הוא שכר את שירותיו של קורנברג, והלה בנה מול הבית שנשרף את ביתו החדש. על בניית בית זה כתב:
מערכת יחסיו של עגנון עם שכונת תלפיות מתוארת בכמה מספריו, כשהמפורסם מכולם הוא הסיפור "מאויב לאוהב". בסיפור זה מתאר עגנון כיצד הוא מבקש להקים את ביתו במקום בו שולט "מלך הרוחות", שמנסה בכל דרך לסלקו מהמקום. עגנון מספר כיצד התעקש ובנה מחדש את ביתו, אף על פי שמלך הרוחות הצליח לעקרו ממקומו שוב ושוב. נראה כי בסיפור קצר ואוטוביוגרפי זה ביקש עגנון לתאר את מסכת ייסוריו (שריפת ספרייתו פעמיים, התמוטטות הדירה בה גר, וכדומה), עד שהצליח למצוא מנוח לראשו בתלפיות. ייתכן שהדימוי שבחר עגנון ב"מלך הרוחות" דווקא, קשור בגובהה הרב של תלפיות, שהרוחות המנשבות בה היו אכן חזקות מאוד, והתמתנו מאז שנבנו בה בתים וניטעו בה עצים, כמתואר בסיפור. כך או כך, "מלך הרוחות" מוזכר שוב בסיפורו "הסימן", כשכן המבקר בשכונה הבנויה:
בתים ואתרים בעלי עניין
מִספוּר האתרים מתייחס למספרים המופיעים במפת הרחובות התכולה המצורפת.
1. בית יצחק לוי
ביתו של יצחק לוי (רחוב עין גדי 4), יוזם השכונה ומקימה, היה הראשון שהוקם בתלפיות. היה זה הבית הפרטי הגדול ביותר שנבנה בשכונה, וכלל שלוש קומות וגינה מרווחת. לוי התגורר בתלפיות במשך שנים ארוכות, והיה חבר בוועד השכונה. בשנת 1938 עקר לוי עם משפחתו ליישוב רמת הדר (כיום שכונה בהוד השרון) ועסק בחקלאות בלבד.
שני בניו, אברהם וריצ'רד נפלו במלחמת העולם השנייה. אברהם נפל בטברוק ב 1941 ואילו ריצ'רד היה הארץ ישראלי הראשון שסיים קורס טיס בחיל האוויר הבריטי ושירת כטייס ומפקד בטייסת 230 בדרום-מזרח אסיה. הוא נהרג באוקטובר 1945 בשעה שהטיס מטוס מסוג סאתרלנד ביחד עם 7 אנשי צוותו ועוד 15 שבויים משוחררים מהשבי היפני כשמטוסו התרסק לצלע הר בדרום מלאיה.
יצחק לוי ואשתו מטילדה (מוד) שהייתה במשך שנים רבות מנהלת בית הספר לבנות אליאנס בירושלים, קבורים בקרית שאול בתל אביב כששמות בניהם חקוקים על מצבותיהם.
2. בית אברהם
ברחוב עין גדי 10 עומד ביתם של בני משפחת יוסף ורוזה מרָאש, שעקרו עם שמונת ילדיהם משכונת ימין משה לביתם החדש בתלפיות בראשית תקופת המנדט. בניגוד לרוב הבתים ברחוב, בית מראש לא נהרס, וצורתו נשמרה בשלמותה, כולל הגינה הענקית שמאחור. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 מכרה המשפחה את הבית למסדר נזירות בשם "האחיות מרים", שהוקם בזמן השואה בגרמניה, כדי לסייע לניצולים יהודים.
הסניף הראשון נפתח בפרנקפורט, ואחריו נפתחו עוד ועוד סניפים ברחבי אירופה. ב-1961 השתקעו בבית שבתלפיות שש נזירות, וקבעו על פתחו את השלט "בית אברהם", שכן בדומה לאברהם אבינו ביקשו להפוך את הבית למרכז הכנסת אורחים. הנזירות החלו להפעיל בבית "נופשון לניצולי שואה" חינם אין כסף, שכלל טיולים, הרצאות ואטרקציות. בחלוף השנים הלך ופחת מספר המבקרים, עד כי בראשית שנות האלפיים התקיימו שמונה נופשונים בשנה בלבד. בעקבות כך החליטו הנזירות לפתוח את הפעילות גם לבני ניצולים.
באתר הבית של המסדר נכתב על "בית אברהם" בתלפיות:
3. בית בן יהודה
אליעזר בן-יהודה לא גר בבית שבנה בתלפיות, אולם חמדה אשתו התעקשה לקרוא לבית על שמו. הבית המסוגנן ניצב ברחוב עין גדי 28. הוא בן שתי קומות, עם מרפסת קדמית רחבה בקומה השנייה הפתוחה אל הרחוב.
בשנות מלחמת העולם הראשונה שהו בני משפחת בן יהודה בארצות הברית, ועם שובם ארצה החלה הקמת הבית בתלפיות, ביוזמה ובמימון של ההסתדרות העברית באמריקה, שהוקירה מאוד את מפעלו של בן יהודה להחיאת השפה העברית. אלא שהוא עצמו לא זכה לגור בביתו החדש. זמן קצר לאחר התחלת הבניה, בשנת 1922, הוא הלך לעולמו. משפחתו גרה בבית עד 1948, ולאחר מכן הפכה אותו למוזיאון קטן לזכרו. כעבור מספר שנים תרמה המשפחה את הבית לעיריית ירושלים, בתנאי מפורש שהמוזיאון ימשיך להתקיים בו. למרות ההתחייבות למלא את מצוות המשפחה, הועברו מוצגי המוזיאון לבניין העירייה, במטרה מוצהרת לפתוח שם את המוזיאון מחדש. אלא שגם הבטחה זו לא התגשמה מעולם. המוצגים לא חזרו למשפחה ועד היום אין איש יודע היכן הם נמצאים.
ב-1965 השכירה העירייה את הבית לדיירים פרטיים, ובשנות ה-70 החליט ראש העיר טדי קולק, למסור אותו, תמורת דמי שכירות סמליים, לארגון המתנדבים הגרמני "אות הכפרה והשלום". הארגון מביא ארצה צעירים ומבוגרים מגרמניה לעבודה בהתנדבות במוסדות סעד ורווחה ובמפעלי הנצחת השואה במטרה לכפר על פשעי הנאצים. הבית משמש את מטה הארגון בישראל. בראשית העשור נוסף לו אגף חדש שהוקם בחצר האחורית של הבית, כאכסניה למתנדבים שפתוחה גם לאורחים אחרים בתעריף אכסניות הנוער. האגף כולל גם אולם הרצאות וחדרי לימוד עבור סמינרים וכנסים.
4. החורשה ובית הכנסת הספרדי
בין הרחובות אפרתה, בית הערבה, קורא הדורות, וסמטת ברזילי, שוכן גן שעשועים קטן מוקף בירק ובעצי ברוש ואורן. גן שעשועים זה הוא הוותיק והגדול בשכונה, ונכלל בתכנון המקורי של קאופמן (ראו מפה). זהו למעשה הגן היחיד מתוך כל הגנים המתוכננים שהוקם בפועל, והעצים הצומחים בו היום נשתלו כבר בראשית ימי השכונה בשנות ה-20. הגן שימש מראשיתו כציר מרכזי בחיי השכונה: במקום זה עמד בית הכנסת הראשון של השכונה, שנבנה מעץ, וכן ניצב בו צריף המגורים של אנשי גדוד העבודה שהקימו את השכונה. ותיקי תלפיות סיפרו כי למרות ההבדל המהותי בין יושבי צריף זה לצריף זה – באחד התפללו בשבת ובשני ערכו מסיבות בשבת – לא הפריעו אלה לאלה, ושלום ושלווה שררו במקום.
מבנה העץ של בית הכנסת, השוכן עד ימינו בתחומי "החורשה" הוחלף ברבות השנים במבנה קבע עשוי אבן, והוא משמש כיום את יוצאי עדות המזרח. בראשית ימי השכונה שימש בית הכנסת את כל יושביה, ספרדים ואשכנזים. ש"י עגנון, בסיפורו "הסימן", תיאר ארוכות את מבנה העץ הפשוט של בית הכנסת, ואף הוסיף כמה מילות ביקורת:
5. בית מרדכי כספי
מרדכי כספי (זילברמן) היה פעיל ציוני, ששימש כמזכירו האישי של חיים ויצמן, והיה ממקימיה של תלפיות. הוא שימש כראש ועד השכונה, ואף התגורר בה במשך שנים ארוכות, ברחוב קורא הדורות 18. במהלך חייו שימש כספי כקונסול לטביה, ועדות לכך נותרה עד היום בחזית הבית, בדמות מוט להנפת דגל. על שמו של כספי רחוב בצפון תלפיות הנושא את שמו.
6. בית הקברות ההודי
בית הקברות ההודי בתלפיות הוא בית קברות לחיילים הודים ממלחמת העולם הראשונה שנהרגו בסביבות ירושלים. הוא ממוקם בשכונת תלפיות בירושלים. באתר נמצאים שני קברים - אחד לחיילים הינדים והשני לחיילים מוסלמים, שמתו בין השנים 1920-1918. במקום קבורים 79 חיילים הודים ועוד 290 חיילים טורקיים, שהיו שבויי מלחמה שמתו בשבי הבריטי.