cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חסידות קרעטשניף
הדור הראשון
רבי מאיר רוזנבוים נולד בשנת ה'תר"ח. היה חתנו של רבי יחיאל מיכל טירר מדורוהוי, שהיה חתנו של רבי אליעזר זאב מבוטשעטש. התנהל כצדיק עממי והאוכלוסייה התייחסה אליו כבעל מופת. רבי מאיר שינה את שם משפחתו מלייפר לרוזנבוים. הנהיג עדתו בין השאר בערים יאס, מיאלען וטרעבישאן. בסוף ימיו עבר לעיירה קרעטשניף שעל שמה נקרא. נפטר בל' בסיוון ה'תרס"ח (1908).
הדור השני
חמשת בניו ושני חתניו שימשו כאדמו"רים אחריו. המפורסמים שבהם הם רבי אליעזר זאב מקרעטשניף ורבי איתמר ממנו השתלשלה חסידות נדבורנה המרכזית בבני ברק.
בניו: חתניו:
קרעטשניף רחובות
רבי דוד משה רוזנבוים, (ה'תרפ"ה, 1924 - ה'תשכ"ט, 1969) מילא את מקום אביו לאחר השואה. הוא הקים בתחילת שנות ה-50 את קריית קרעטשניף ברחובות. הקים שם גם תלמוד תורה ואת ישיבת "שער אליעזר".
לאחר פטירתו ממלא את מקומו בנו הגדול, רבי מנחם אליעזר זאב. שאר הבנים הם האדמורים מקרעטשניף קריית גת, ביטשקוב, קרעטשניף מונסי, פרמישלאן.
קרעטשניף ברחובות כיום
רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר הנוכחי, הוא חתנו של רבי יואל בער מראצפרט-ברזיל. כיום החסידות מונה כ-600 משפחות, מהן בקריית קרעטשניף ברחובות כ-250 משפחות, ובשכונת פסגת קרעטשניף הסמוכה עוד כ-80 משפחות. קהילה נוספות בהנהגתו קיימת בבני ברק.
מוסדות החסידות: ישיבה גדולה וישיבה קטנה, תלמוד תורה "בני משה", בית ספר יסודי לבנות, סמינר חסידי, גני ילדים, כוללי אברכים, שטיבלאך ומקווה. לחסידות גם ארגוני חסד. פנחס הומינר מייצג את החסידות במועצת העיר רחובות.
האדמו"ר הראשון מקרעטשניף קריית גת הוא רבי ישראל ניסן רוזנבוים. עם פטירת אביו רבי דוד משה רוזנבוים, מונה לאדמו"ר במקביל לאחיו הבכור-התאום רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים. בה'תשכ"ט עבר לקריית גת. הקים את הקהילה החרדית בעיר, ואת שכונת "רמות דוד" על שם אביו. נפטר ה'תש"פ.
את מקומו בקריית גת ירש בנו רבי דוד משה רוזנבוים. נשוי לבת-שבע, בת הרב עקיבא רבינוביץ האדמו"ר מפוריסוב.
גם בניו האחרים של רבי ישראל ניסן הוכתרו לאדמו"רים;
ביטשקוב
בנו השלישי של רבי דוד משה היה רבי זיידא שמואל שמעלקא (י"ד בטבת תשי"ב, 1952 - כ"א באדר ב' תשע"ד, 2014) חתן רבי משה זאב פרידמן, רבה של יפו. כיהן כאדמו"ר מביטשקוב ביפו. עסק בהחזרה בתשובה.
האדמו"ר הנוכחי הוא בנו רבי דוד רוזנבוים (נולד בה'תשל"ז, 1977), חתנו של רבי חנניה יום טוב ליפא רייך, חתנו של האדמו"ר מז'מיגרד. בחיי אביו כיהן כרב בית המדרש "המאור" ביפו וכאביו עוסק בהחזרה בתשובה.
קרעטשניף מונסי
בנו החמישי של רבי דוד משה הוא רבי יוסף שלמה רוזנבוים. חתן רבי ישראל רוזנבוים מסטניסלב (בנו של רבי יצחק אייזיק רוזנבוים מזוטשקא).
מתגורר בעיירה מונסי שבארצות הברית ומכונה האדמו"ר מקרעטשניף מונסי.
פרמישלאן
בנו הרביעי של רבי דוד משה הוא רבי מאיר רוזנבוים.
בשנת ה'תשמ"ז, לאחר פטירת זקנו האדמו"ר מלעלוב, הקים חצר בקריית הרצוג בבני ברק, על שם אבי השושלת רבי מאיר מפרמישלאן.
החסידות תחת הנהגתו מונה כמאה משפחות. ישנם חסידי פרמישלאן בכמה ריכוזים בישראל, באירופה ובארצות הברית.
מוסדות החסידות כוללים ישיבה גדולה וישיבה קטנה, תלמוד תורה, כולל אברכים, בתי חינוך לבנות ומוסדות נוספים.
קרעטשניף סיגעט
רבי צבי הירש רוזנבוים כיהן אף הוא כאדמו"ר מקרעטשניף-סיגעט בכפר אתא ולאחר מכן בירושלים. נולד בסיגט לרבי ניסן חיים מבראדשין בכור בניו של רבי אליעזר זאב רוזנבוים מקרעטשניף.
אחרי השואה עלה לירושלים. לאחר חתונתו עבר לכפר אתא. בשנת ה'תשמ"ב עבר לירושלים ונפטר בה'תשס"ו. לאחר פטירתו נוצר קרע בין שני בניו שמונו לאדמור"ים:
עציץ
עציץ הוא כלי המיועד לגידול צמחים. עציצים בעבר היו עשויים לרוב מטרקוטה, ואילו כיום הם עשויים ממגוון חומרים נוספים ובהם פלסטיק, עץ, אבן וכן מחומרים מתכלים.
בדרך כלל עציצים מכילים תערובת שתילה המשמשת כ"מצע" עבור הצמח הגדל בתוכם, יש להם צורה קונית המאפשרת להוציא בקלות את תוכן העציץ, קרי הצמח יחד עם המצע המחזיק את בית השורשים, לצורך שתילה באדמה או העברה לעציץ אחר, וכן, בתחתיתם קיימים חורים קטנים שמטרתם לנקז עודפי מים לצלחת המונחת תחת העציץ. הצמח יכול להשתמש במים האלה באמצעות השורשים שלו, אם זקוק להם. בעת האחרונה, תוכננו גם עציצים המכילים מערכות השקיה אוטומטיות.
עציצי פרחים
במהלך השנים, השימוש בעציצי פרחים תרם תרומה רבה לענף הגינון, מכיוון שניתנה היכולת להעביר באמצעותם צמחים מסביבה אחת לאחרת. המצרים היו בין הראשונים להשתמש בעציצים למטרה זו.
במאה ה-18, הועברו שתילי עץ הלחם מטהיטי לאיי הודו המערבית וצמחי פלרגוניום הועברו מיבשת אפריקה ליבשת צפון אמריקה. כמו כן, גם סחלבים וסיגליות אפריקניות הועברו למרחקים ארוכים באמצעות עציצים.
בספרות ובשירה
עציץ פרחים - שיר של חיים נחמן ביאליק.
בהלכה
הרעיון הכללי בו נזכר העציץ כמעט בכל המקרים הוא השאלה האם העציץ נחשב כמחובר לקרקע, או מנותק ממנה, ויש לכך השלכות שונות.
עציץ נזכר ב בין השאר, בקשר לכתיבת גט. על פי ההלכה, אין כותבין גט על דבר המחובר לקרקע, שכן מהפסוק "וכתב ונתן" נלמד שעל ה"וכתב" להיות בצמוד ל"ונתן", כלומר בשעת הכתיבה על הגט להיות מוכן לנתינה, ולא שיכתב הגט על דבר המחובר לקרקע ומחוסר קציצה.
בקשר לכך אומרת הגמרא, כי אדם הכותב גט על עציץ, ונתן את העציץ לאשה במתנה, חל גירושין על האשה, שכן במקרה כזה אין הגט מחוסר קציצה, שכן במצב שהגט נכתב עליו - במצב זה הוא ניתן לאשה. אם אדם כתב גט על עלה מתוך העציץ, נחלקו אביי ורבא. בעוד אביי מכשיר, שכן הוא יכול ליתן את העציץ בשלימותו עם העלה לאשה במתנה, פוסל רבא, שכן עלינו לחשוש שמא הוא יתלוש את העלה מתוך העציץ ויתן לה, ובעוד שבמקרה כזה הגט פסול, ייתכן שהוא לא ידע מכך ויחשוב שהיא מגורשת, דבר העלול להביא למכשולות חמורים.
בהלכות שבת, נפסקת ההלכה כי אסור לטלטל עציץ הנקוב בתחתיתו - ממקומו, שכן עציץ כזה יונק מהקרקע, והזזתו נחשבת כקצירה האסורה בשבת.
ב מובא נידון בו קיים עציץ עם זרעים, העציץ שייך לאדם אחד והזרעים שייכים לאדם אחר, ואחד מהם רוצה להקנות לשני את חלקו. הגמרא קובעת, שאם מכר בעל העציץ את חלקו לבעל הזרעים, ומשך בעל הזרעים את העציץ לשם קניין, הוא קנה את העציץ, שכן העציץ נחשב למטלטלין, וכיון שכך הוא נקנה בקניין משיכה. לעומת זאת, אם מכר בעל הזרעים לבעל העציץ את חלקו, לא קנה העל העציץ את הזרעים עד שיחזיק בזרעים, שכן הזרעים נחשבים לקרקע, וקרקע נקנית רק בחזקה.
מקרה אחר הנידון בגמרא הוא, כאשר עציץ והזרעים של אחד ומכרן לאחר, במקרה כזה מסיקה הגמרא שאם החזיק בזרעים קנה עציץ, שכן "נכסים שאין להם אחריות נקנין עם נכסים שיש להן אחריות בכסף ובשטר ובחזקה", כלומר אדם הקונה נכס מסוגת "נכסים שאין להם אחריות" - קרקעות, יכול לקנות בדרך אגב גם "נכסים שאין להם אחריות", כלומר מטלטלים. לעומת זאת, אם החזיק בעציץ, אף את העציץ לא קנה עד שיחזיק בזרעים, שהרי העציץ נחשב למטלטלין ולא ניתן לקנותו בקניין "חזקה".
מצוות התלויות בארץ נוהגות בעציץ נקוב מן התורה, אך נוהגות בעציץ שאינו נקוב מדרבנן בלבד; ראו עציץ שאינו נקוב. בשנת השמיטה, מותר לגדל צמחים בעציץ שאינו נקוב הנמצא בתוך בית; צורת גידול זאת נקראת מצע מנותק.
משאל העם באוגנדה (2000)
משאל העם בנושא אישור דמוקרטיה רב-מפלגתית התקיים באוגנדה ב־29 ביוני 2000. המצביעים נשאלו האם הם רוצים להשאיר המצב הקיים בו מצביעים לפוליטיקאים עצמאיים, או להחליף לשיטת בחירות רב-מפלגתית.
במשאל השתתפו 51.1% מבעלי זכות ההצבעה, ונבחרה בו שיטת ההצבעה לפולטיקאים עצמאים. אפשרות זו זכתה עם 90.7% תומכים בעד.
משאל עם שני בנושא נערך בשנת 2005, והתקבלה בו תוצאה הפוכה.
שושן (סוג)
שׁוֹשׁן (שם מדעי: Lilium) הוא סוג של צמח בעל פרחים, המונה 110 מינים.
מאפיינים
מיני השושן הם גאופיטים בעלי בצל, מרביתם מפתחים את הבצלים עמוק בקרקע. יש מינים בהם הפריחה היא גדולה. לפרח תמיד יש שישה עלי כותרת, שישה אבקנים, וצלקת אחת. צבעי המינים מגוונים ויש בהם לבנים, צהובים, כתומים, אדומים, סגולים וורודים. על גבי עלי הכותרת לעיתים תיראה דוגמה, כגון נקודות או כתמים. מרביתם המוחלטת של מיני השושן מאבדים את כל איבריהם שמעל הקרקע לאחר הפריחה ובמהלך עונת הקיץ ותחילת החורף הם נמצאים בתרדמה.
מינים רבים בסוג זה רעילים לחתולים.
תפוצה
השושן צומח ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אסיה ואף צפון אמריקה. הבצלים נובטים לרוב באזורים מיוערים והרריים.
מינים בולטים
נהוג למיין את מיני השושן בחלוקה הבאה:
בישראל
בישראל צומח בר מין אחד של שושן: השושן הצחור.
עלווים
עַלַווים (בערבית: علويون, מקובל גם הכתיב עלאווים) הם קבוצה אתנית בעלי זרם ייחודי יוצא-האסלאם אשר מרכזה בסוריה, בה מתגוררים כ-3 מיליון עלווים (כ-11% מהאוכלוסייה הסורית) מתוך כ-4.6 מיליון עלווים בעולם. מבחינה דתית יש הרואים בדת העלווית כדת עצמאית, ויש הרואים בה פלג אזוטרי באסלאם השיעי.
המונח "עלווי" הוא מונח חדש יחסית, ומקורו בתקופת המנדט הצרפתי בסוריה. המונח מתייחס לזיקתם של העלווים אל האימאם עלי בן אבי טאלב, שתומכיו ייסדו את האמונה השיעית, בן דודו של הנביא מוחמד. בעוד שלאורך הדורות הם כונו לרוב בכינוי הגנאי, כגון "נוס'יירים" (نصيرية, נהגה גם נֹצֵירים).
הנשיאים הסורים חאפז אל-אסד ובשאר אל-אסד השולטים בסוריה מאז שנת 1970 הם ממוצא עלווי, וכן רבים מן האוליגרכיה הצבאית והפוליטית של סוריה.
היסטוריה
מוצאם של העלווים אינו ברור לחלוטין, אך ההנחה המקובלת היא כי הם התפלגו מהזרם השיעי המרכזי התריסרי. העלווים מופיעים לראשונה בכתובים במאה העשירית. יש המזהים את מקורם בשבטי ה"קיזילבאש" שנדדו במרחב שבין טורקיה לאיראן של ימינו.
העלווים עצמם מייחסים את מקורותיהם לאימאם האחד-עשר חסן אל-עסכרי (الحسن العسكري) (846–874), אשר היה מורהו של איבן נוסייר (מת ב־868). נוסייר הכריז על עצמו כ"באב" (שער/דלת) או נציגו של האימאם האחד-עשר, ושזהו השילוש הקדוש השביעי במספר מאז בריאת האדם. קודמיו הידועים יותר כוללים את הבל, יתרו, שועייב, ופטרוס. בכל שילוש שכזה מלבד האל ובחירו יש אדם נוסף המהווה את השער ביניהם והוא כביכול הצעיף המסתיר את ההתגלות האמיתית (כך בהתאמה אדם הראשון, משה רבנו וישו).
נראה כי הכת התארגנה לראשונה בהנהגת תלמידו של א-נוסייר, אל-חסיבי, אשר מת בחלב ב-969. על פי השערה אחת, נכדו של אל-חסיבי, אל-טברני, עבר לגור בלטקיה שבחוף הביזנטי ב-1032, שם הגה את הזרם העלאווי, ויחד עם תלמידיו המיר את דתם של רוב תושבי העיר. התשתית הפורייה להצמחת הדת החדשה באזור נבעה מהיותו חסר יציבות עקב הימצאו במרכז זירת התנגשות שהחליפה ידיים בין הפאטימים, העבאסים והביזנטיים.
כינויים של העלווים עד תחילת המאה ה-20 היה "נוצייריה" או "נוסיירים". יש התולים כינוי זה בכך שהם הגיעו מ"הרי אנסריה". תאוריה אחרת תולה את מקור הכינוי בקרבה ובהשפעה שעלווים הושפעו מן הנצרות בשילוב ממנהגים אליליים שקדמו להופעת האסלאם בסהר הפורה. דעות אחרות מייחסות את מקור הכינוי בפשטות לאבן נוסייר עצמו.
העקרונות המרכזיים של הדת בראשית דרכה היו:
העלווים בסוריה
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, סוריה ולבנון הפכו למנדט צרפתי. רבים מהעלווים התגוררו במדינת העלווים שנהנתה מאוטונומיה, ובסנג'ק אלכסנדרטה, שהייתה בעלת אוטונומיה בגלל הריכוז הגבוה של טורקים.
משנת 1922, החלו העלווים לאמץ את השם "עלווים" במקום השם שהיה נפוץ עד אז, "נוסייריה". ישנן כמה סיבות לשינוי, אך המרכזית שבהן היא הרצון להדגיש את הקשר בין הכת ובין האסלאם והאימאם עלי, ולנסות למחוק סממנים חיצוניים לאסלאם אשר קשורים לשם "נוסיירה" ולהיסטוריה של הכת. בנוסף, השם "עלווים" נתפס כשם שהכת נתנה לעצמה בעוד שהשם "נוסיירה" ניתן לה על ידי גורמים חיצוניים.
עלווים התקבלו לגדודים הקולוניאלים בצבא צרפת. תחת שלטון המנדט תמכו ראשי השבטים העלווים במדינה עלווית עצמאית, וניסו להפוך את האוטונומיה שקיבלו למדינה של ממש. בסוף 1938 התמרד אחד מראשי העלאווים נגד השלטון המרכזי בסוריה.
ב-1939 נתנו הצרפתים לטורקיה את סנג'ק אלכסנדרטה שהכילה עלווים רבים. המעשה הרגיז מאוד את הקהילה העלווית, כמו גם את הסורים שאינם עלווים. זכי אל ארסוזי, מורה מהעיר אנטקיה באלכסנדרטה, בעל חינוך צרפתי, ולימים ממייסדיה של מפלגת הבעת' (ביחד עם מישל עפלק) והוגי האידאולוגיה הבעת'ית, הוביל את תנועת ההתנגדות לכיבוש הטורקי.
לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר המחוזות העלווים אוחדו עם סוריה, ניסו תומכי המנהיג העלווי סולימאן אל מורשיד להתנגד לסיפוח. אל מורשיד נתפס ונתלה על ידי ממשלת המדינה הסורית הצעירה בדמשק ב-1946.
ב-1970 לקח אסד את השלטון לידיו והכריז על "תנועת רפורמות" במפלגת הבעת' ב-1971 מונה אסד לנשיא סוריה. מצבם של העלווים השתפר וב-1973 האימאם מוסא א-צדר, מנהיג הזרם השיעי המרכזי בלבנון, הכריז בפתווה כי הוא מכיר בעלווים כחלק אותנטי מן האסלאם השיעי. עד להכרזה זו ההנהגה הדתית המוסלמית, הן זו השיעית והן זו הסונית סירבו להכיר בעלווים כמוסלמים. הכרזתו זו של א-צדר הייתה פוליטית בעיקרה: חוקת סוריה מחייבת את הנשיא להיות מוסלמי, ובכך התאפשר לאסד, שהיה עלווי, לכהן כנשיא. בנוסף, הכרזתו זו של א-צדר אפשרה לבסס קשרים בין המיעוט השיעי בלבנון לבין המשטר הסורי. א-צדר היה איש סודו של אסד, והיה לו חלק חשוב בברית בין אסד ובין הגורמים השיעים באיראן (אם כי הוא עצמו נעלם באופן מסתורי במהלך ביקור בלוב ב-1978). למשפחת אסד היה חלק חשוב בברית זו בין המוסלמים השיעים בלבנון ובאיראן ובין המיעוט העלווי בסוריה.
הרוב הסוני בסוריה לא ראה בעין יפה את שלטון העלווים, ותנועת האחים המוסלמים הובילה מרד, במהלכו ניסתה להתנקש בחיי אסד ב־25 ביוני 1980. בתגובה שלח אסד את חייליו להשמיד את מעוז התנועה בעיר חמאת. בפברואר 1982 ביצעו אנשי אסד טבח באנשי העיר ("טבח חמה"), אשר גבה בין 3,000 ל־40,000 קורבנות (המספר הנמוך הוא אומדנה הרשמי של הממשלה הסורית, והגבוה הוא הערכה של "הארגון הסורי לזכויות אדם"). מאז דיכויה האלים של המרידה באל-חמה היה הממשל העלווי בסוריה יציב.
ב-2011 בעקבות גל המהפכות בעולם הערבי פרצה בסוריה מלחמת אזרחים שהעמידה בסכנה את שלטונו של בשאר אל-אסד הנשיא וערערו את עמדות הכוח העלוויות במדינה.
הדת העלווית
מבחינה תאולוגית העלווים טוענים היום כי הם מוסלמים-שיעים תריסריים, אך מבחינה מסורתית הם נחשבו לכופרים וקיצוניים, והוצאו מחוץ לגבולות האסלאם, בשל הערצתם כאל את האימאם עלי. חכם ההלכה הסוני הגדול ביותר בתולדות סוריה, אבן תיימיה (מת ב-1328), אף הרחיק לכת והגדיר אותם כגרועים מהכופרים היהודים והנוצרים. רק ספר קודש אחד של העלווים, "כיתאב אל מג'מוע" תורגם לצרפתית והודפס. ספר זה כולל 16 פרקי תפילה. הדבר נעשה בביירות ב-1863 בידי עלווי שהמיר דתו לנצרות, סולימאן אל-אד'ני אשר לאחר מכן הומת בידי העלווים על בגידתו. פרט לפרסום ספר הקודש פרסם אל-אד'ני העוסק במנהגיה של הדת. הדת העלווית היא בעלת מאפיינים דומים לדת השיעית מן הזרם האיסמאעילי. כמו האיסמאעילים מאמינים העלווים במערכת של התגלמות אלוהית וכן בקריאה אזוטרית של הקוראן. שלא כמו האיסמאעילים מאמינים העלווים כי עלי הוא התגלמות האלוהות בשילוש הקדוש – עלי הוא ה"משמעות" (בערבית: "מִעְנֵא", معنى). מוחמד הוא השני בחשיבותו, וקרוי בשם ה"שם" (בערבית: "אִסְם", اسم). סלמאן הפרסי הוא הנחות ביותר בשילוש, ושמו הוא ה"שער" (בערבית: "בַּאב", باب). הקטכיזם העלווי מבוטא בנוסחה: "אני פונה אל השער, אני כורע בפני השם, אני מעריץ את המשמעות". העלווים מתפללים בנוסח שגובש אחרי השהאדה: "אני מעיד שאין אל פרט לעלי", אך הוא גם חייב להצהיר כי הוא מוסלמי. העלווים מאמינים כי הם המוסלמים הטובים והאמיתיים ביותר.
באמונה השיעית חזר השילוש שוב ושוב בהיסטוריה – שבע פעמים, והיו מעורבות בו דמויות שונות, שזהותן לא תמיד ברורה ומוסכמות, בהן: הבל, אדם הראשון; יהושע, משה; פטרוס, ישו ואחרים. לא במקרה מוקדם ברשימה חלקית זו הבן/תלמיד לאב/מורה, שכן העלווים מקפידים על סדר זה, במטרה להקדים גם את עלי למוחמד בשילוש הסופי והמסכם. על אף השילוש בעיני עצמם העלוואים מוחזקים כגדולי מייחדי האל.
הדת העלווית היא סוד, והעלווים אינם מקבלים לקרבם מומרים או מאפשרים פרסום של כתבי הקודש שלהם. רוב העלווים אינם יודעים הרבה על תוכנם של כתבי הקודש או של התאולוגיה העלווית, הנשמרים בידי מעמד מצומצם של זכרים שותפי סוד. בגיל 15 או 16 מקבלים העלווים הזכרים שיעורי דת, אך עליהם מוטל להחליט האם הם רוצים להמשיך בלימוד הדת, להיות תלמידיו של שייח', ולהתחיל בדרך ארוכה ללימוד סודות הדת העלווית. בכך ובדברים נוספים קיימת הקבלה בין העלווים לבין הדרוזים. קבוצת המשכילים שמכירה את סודותיה של הדת על בורייה קרוייה בשם "ח'אצה" (בערבית: خاصة), כלומר "המיוחדים". ההדיוטות קרויים בשם "עאמה" (בערבית: عامة), כלומר "הכללים".
בשל העובדה שרק ספר אחד מכתבי הקודש העלווים פורסם, מעט מאוד ידוע על הדת, ואינפורמציה לא מדויקת רבה נכתבת ומפורסמת. הדת העלווית נראית כמבוססת על נאופלאטוניזם וגנוסיס. לפי האמונה העלווית כל האנשים היו בתחילה כוכבים בעולם האור, אך נפלו בשל אי ציות. העולם הגשמי הוא מקום של סכנה, אויבים וטומאה, אך ניתן להימלט מן הרוע בעזרת הבורא. כל עלווי שומר בנפשו חלק מן האור של הבורא, שניתן להגיע אליו באמצעות אמונה וישועה. עלווים שומרי דת מאמינים שהם יתגלגלו שבע פעמים לפני שיחזרו למקומם בין הכוכבים, היכן ששולט האימאם עלי. אם יחיו חיי חטא, יתגלגלו בנוצרים או ביהודים, ויישארו ביניהם עד שיכפרו על חטאיהם. כופרים נולדים מחדש כחיות.
חלק מהחוקרים טוענים כי העלווים קרובים לנצרות בשל אמונתם בשילוש, הכרתם בחג המולד ושתיית יין בטקסיהם, לרבות בחגם לציון החדית' השיעי חדית' ע'דיר ח'ם. חלק מהחוקרים טוענים כי טקסיהם הדתיים מבוססים על מוטיבים פיניקיים קדומים אשר שרדו בשל רמזים לאמונה בשמש ובירח.
אף על פי שהעלווים מכירים בחמש מצוות הבסיס של האסלאם, הם טוענים שמדובר בחובות סמליות, ואינם מבצעים אותן בפועל. נסיונותיו של חאפז אל-אסד לקרב את העלווים לאסלאם כללו בניית מסגדים בערים עלוויות. כוהני הדת במסגדים אלו ניסו להורות לצאן מרעיתם להתפלל בקביעות ולקיים את המצוות הבסיסיות של האסלאם. בשאר אל-אסד הלך בעקבות אביו ועודד את העלווים להתרחק ממנהגיהם המסורתיים ומהתאולוגיה הייחודית להם, לכפור באלוהותו של עלי, ולהכריז על עצמם כמוסלמים שיעים.
יש הרואים בהתנהגותם של חאפז אל-אסד ובנו מעשה תקייה אופייני של הסתרת האמונה בסביבה עוינת, דבר המקובל בקרב העלווים.
גישתם המשתלבת מאפשרת לעלווים ליהנות מהטבות שונות. על פי החוקה הסורית רק מוסלמי יכול להיות נשיא, וזה זמן רב נשיא סוריה הוא עלווי. עם זאת העלווים שילמו מחיר יקר על השתלבותם באסלאם, ולמעשה המירו את דתם עבור חלקם בשלטון.
כיום מערכת החינוך הסורית מלמדת את הדת הסונית בבית הספר היסודי והתיכון. בוגר עלווי של מערכת זו יודע את יסודות האסלאם הסוני, ויודע כי דתו שונה מאסלאם זה, אך אינו יודע בדיוק כיצד. רבים מבדילים בין הסונים ובין העלווים רק בשל מנהגים מסורתיים עלווים שנשמרו, כגון קברי קדושים, לבישת קמעות, והקרבת כבשים.
באופן מסורתי העלווים מתחלקים לחמש כתות – חייאביה, חיידריה, מורשידים (תומכי סולימאן אל מורשיד), שמסיה (כת השמש), וקמרי (כת הירח). כיום אבדה משמעותם של רבים מן ההבדלים בין כתות אלו, וישנם נישואים בין שבטיים רבים.
יריבים של העלווים טוענים כלפיהם שהם עובדי אלילים, טענה הנדחית מכל וכל על ידי העלווים.
העלווים לעומת האַלֶווים
שתי הקבוצות התפלגו מהאסלאם השיעי אך הם שונים בשמם, במנהגיהם ובאמונתם. האלווים נחשבים כיותר קרובים לשיעים מאשר העלווים, שעליהם נטען לעיתים קרובות שהם למעשה בני דת נפרדת. האלווים התבססו בטורקיה (כעשרים אחוזים מהאוכלוסייה), בעוד העלווים התבססו באזור סוריה של ימינו ומהווים פחות מרבע אחוז מהאוכלוסייה הטורקית.
העלווים נחשבים בעיקר בעיני הסונים ככופרים לכל דבר, היות שהם מאמינים בהתגלמותו של האל בבני האדם – על פי העלווים האל התגלם בבני אדם במשך שבעה שילושים קדושים לאורך ההיסטוריה, בדומה לנצרות. הדת האלווית, לעומת זאת, משלבת בין האמונה השיעית למיסטיקה המוסלמית, הסופיות. בניגוד לעלווים, האלווים אינם מאמינים בשילוש, או בהתגלמות האל בבני אדם, אלא שמוחמד ועלי הם שליחיו של האל.
אוכלוסייה
בסוריה, העלווים גרים בהרים שלאורך חוף הים התיכון. לטקיה וטרטוס הן הערים המרכזיות באזור. הם מרוכזים גם במישורים שליד חמה וחומס. העלווים כיום חיים בכל עריה המרכזיות של סוריה. מעריכים את מספרם בכ-3 מיליון המהווים כ-11% מאוכלוסיית סוריה. יחד עם שאר העדות השיעיות, הם מהווים כ-13% מהאוכלוסייה.
ישנם גם כמאה אלף עלווים החיים בלבנון, וכמיליון בטורקיה, בעיקר בנפת האטיי בדרום טורקיה.
עלווים בישראל
כ-2,200 עלווים חיים בישראל בכפר ע'ג'ר שברמת הגולן, ורובם בעלי אזרחות כפולה לבנונית. בשנים 1972–1973 הכין הממשל הצבאי ברמת הגולן ביחד עם משרד הדתות חוקים להסדרת ענייני המעמד האישי של תושבי הכפר והם הוכפפו לקאדי (שופט באסלאם) בחיפה.
ברלינר גרמופון
ברלינר גרמופון או חברת גרמופון האמריקאית (באנגלית: Berliner Gramophone או United States Gramophone Company) הייתה אחת מחלוצות חברות התקליטים שייצרו תקליטים, להבדיל מגלילי פונוגרף.
היסטוריה
הממציא אמיל ברלינר החל לייצר בשנת 1889 תקליטים בקוטר 5 אינץ' באירופה, ששווקו כצעצועים, באיכות הקלטה ירודה יחסית.
ב-1892 הקים את "חברת הגרמופון של ארצות הברית" בוושינגטון הבירה. ב-1894 הוציאה החברה את תקליטה המסחרי הראשון, בקוטר 7 אינץ', שהיה עשוי מגומי קשיח ויועד להשמעת מוזיקה איכותית לבידור מבוגרים ולא כצעצוע. תקליטי החברה היו בעלי צד אחד ניתן לנגינה בלבד וללא תווית, פרט לשם האמן ותאריך ההקלטה.
ב-1900, לאחר סדרת מיזוגים ורכישות, הפכה החברה ל"ויקטור טוקינג משין" (חברת ויקטור למכונות מדברות), בעלת המותג האמריקאי של His Master's Voice.
ב-1897 ייסד ברלינר את חברת גרמופון הבריטית, בעלת המותג הבריטי של His Master's Voice אשר הפכה ב-1931 לחלק מ-EMI.
ב-1897 ייסד ברלינר את הענף הגרמני שהיה לחברת דויטשה גרמופון.
יחסי לסוטו–קניה
יחסי לסוטו–קניה הם היחסים הבילטרליים בין לסוטו לקניה.
היסטוריה
בסוף 2019 ראש ממשלת לסוטו טום טבאנה ביקר בקניה. הוא נפגש וניהל שיחות עם נשיא קניה אוהורו קניאטה.
ביקורו של טבאנה נעשה כתוצאה מכך שהוא ביקש לשפר את היחסים בין שתי המדינות. היחסים מתוארים כלבביים, אם כי יש ביניהם מעט קשרי סחר או חילופי דברים.
טבאנה היה גם ראש ממשלת לסוטו הראשון שביקר בקניה.
משימות דיפלומטיות
ראש ממשלת לסוטו טום טבאנה טען כי בעבר הייתה משימה דיפלומטית בניירובי, ודיבר על כך ששתי המדינות הקימו מחדש משלחות במסרו ובניירובי.
אמלי לואיזה, נסיכת ארנברג
אמלי לואיזה, נסיכת ארנברג (10 באפריל 1789 - 4 באפריל 1823), הייתה נסיכה גרמנית, אשר הייתה סבתה של אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"), וסבתא רבתא של אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים.
ביוגרפיה
אמלי לואיזה נולדה בבריסל שבארצות השפלה האוסטריות ב-10 באפריל 1789, ללודוויג מריה, דוכס ארנברג ולמארי אדלייד ז'ולי דה מאלי, בתם של לואי ז'וזף דה מאלי, מרקיז נסל ואדלייד ז'ולי ד'אוטפור.
ב-26 במאי 1807 התחתנה אמלי לואיזה בבריסל עם פיוס אוגוסט, דוכס בבוואריה, ממנו נולד לה בן אחד:
בשנת 1817 שלחה אמלי לואיזה את בנה למינכן, שם גדל וחונך בבית דודו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ולא ראתה אותו עד לשנת 1820. בשנת 1823 ערכה אמלי לואיזה ביקור שני במינכן, וזמן קצר לאחר חזרתה לביתה מתה ב-4 באפריל.
דורון צור
דורון צור (נולד ב-19 בפברואר 1977) הוא תסריטאי טלוויזיה ישראלי, אשר המוטיב המרכזי ביצירתו הוא סאטירה והומור שחור. שיתף פעולה רבות עם ירון ניסקי.
ביוגרפיה
בתחילת דרכו היה מעורב בעריכתו ובכתיבתו של המגזין הקומי "סטיות של פינגווינים". ב-2004 יצר לצד ניסקי, את הסדרה המונפשת זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מ.ק. 22" המבוססת על חוויותיהם המשותפות כחיילי אפסנאות בצה"ל יחד עם המעצב הגרפי אוהד אלימלך והבמאי אסף הראל,. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת אך שרדה עונה אחת בלבד שאחריה שיתף פעולה עם הראל והיו בין הכותבים הראשיים בתוכנית האירוח בהנחייתו, "כל לילה עם אסף הראל". הן "מ.ק. 22" והן "כל לילה עם אסף הראל" נחשבו לתוכניות פרובוקטיביות מהרגיל בנוף הטלוויזיה הישראלית. כך למשל צונזרו קטעים מתוך "מ.ק. 22" בעת ששודרה בערוץ 2.
ניסקי וצור היו הכותבים המובילים בצוות התסריטאים של הסדרה הקומית-דוקומנטרית "Red Band" מ-2008, שכלל גם את שרון קנטור, דרור נובלמן, איתי רייכר, בני בשן וארי פפר. עונתה הראשונה של הסדרה זיכתה אותה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט הקומי הטוב ביותר. הם גם היו הכותבים הראשיים בעונתה הראשונה של תוכנית האירוח "מה קשור?" בהנחייתם של חברי שלישיית מה קשור.
ב-2010 יצרו צור וניסקי סדרת אנימציה בשם Security 7, המספרת את סיפורם של חיילי הצבא האמריקאי באפגניסטן, וכן שימשו כתסריטאים של התוכנית "מי שואל אותך?" בערוץ 2.
ב-2019 פרסם את הספר “הסבים המופלאים שלך” שנועד ללימוד תורת האבולוציה לילדים. באותה השנה היה מכותבי סדרת הטלוויזיה הקומית שב"ס.
במקביל לעבודתו כתסריטאי הוא גם יזם שעבד בשלושה סטארטאפים. את האחרון, Signpass העוסק באבטחה באמצעות סיסמה בכתב יד, הקים בעצמו ומשמש כמנכ”ל.
צור נשוי לכרמית ואב לשתי בנות.
טרויליט
טרויליט הוא מינרל סולפידי המכיל ברזל השייך ל"קבוצת הפירוטיט", והתגלה בעיקר במטאוריטים של ברזל.
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הטרויליט היא FeS.
הטרויליט יוצר תמיסה מוצקה עם הפירוטיט (Fe1-xS) כאשר ערכי x בנוסחה נעים בין 0 (טרויליט) לבין 0.17, כאשר הנוסחה הממוצעת (המאושרת על ידי הIMA) היא Fe7S8. למעשה הטרויליט הופך לפירוטיט בטמפרטורות נמוכות מ-122°C.
הטרויליט מתגבש במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית דיפירמידלית", וחבורת סימטריות מרחבית P63/mmc. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=3.452 ו-c=5.762.
תא היחידה של הטרויליט הוא צירוף של שני תאים במבנה תא היחידה של NiAs כאשר התא העליון מוסט אלכסונית. אטומי הגופרית ארוזים במערך הקסגונלי צפוף, ואטומי הברזל ממלאים את כל האתרים האוקטהדרלים. ההבדל בין פירוטיט לטרויליט הוא שבפירוטיט אחד מאטומי הברזל חסר ונוצרים חללים או אתרים ריקים (vacancies). זו הסיבה מדוע פירוטיט הוא מגנטי בעוד שטרויליט, שבו אין אתרים ריקים, אינו מגנטי.
תכונות פיזיקליות
הטרויליט מופיע בדרך כלל כמקבצים גרגיריים או חסרי צורה, וכן כנודולות וכלוחיות. הקשיות של המינרל בינונית, 4.5-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.85 גרם לסמ"ק. בניגוד לפירוטיט איתו הוא יוצר תמיסה מוצקה הטרויליט אינו כלל מגנטי.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה לראשונה במטאוריט שנפל ב-1766 באלבַּרטוֹ (Albareto) שבנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. את המינרל גילה לראשונה אב המנזר הישועי האיטלקי דומניקו טרוילי (Domenico Troili; 1792-1722). הוא כתב את התיאור הראשוני של נפילת המטאוריט במסמך בן 43 דפים  Ragionamento della caduta di un sasso  ("בנוגע לנפילת אבן מן האוויר") שהודפס במודנה ב-1766. טרוילי אסף דיווחים מעדי ראייה רבים, בדק את האבן מקרוב וזיהה בה גרגירים זעירים של מינרל בגוון הארד שלו קרא "מרקזיטה" ("marchesita") שבמשך שנים רבות הניחו כי מדובר בפיריט (FeS2). עם זאת, ב-1862, ביצע המינרלוג הגרמני גוסטב רוזה (Gustav Rose; 1873-1798) אנליזה למינרל וגילה באמצעות חישובים סטויכיומטריים כי ההרכב הנכון של המינרל הוא FeS. רוזה קרא למינרל החדש טרויליט על שם טרוילי.
בגרמנית יש למינרל שמות נוספים: מטאורקייס (Meteorkies – "חצץ מטאורי") ואייזנקייס (Eisenkies – "חצץ ברזל").
מקור ותפוצה
טרויליט נתגלה בתוך סרפנטין (במחוז דל נורטה בצפון בקליפורניה שבארצות הברית) או בסולפידים של ברזל-נחושת-ניקל במחדר שכבתי אולטרה-מאפי (מרבץ סאלי מאלאי (Sally Malay deposit) באוסטרליה), אבל בדרך כלל מוצאים טרויליט במטאוריטים של ברזל וניקל יחד עם המינרלים קמאציט ((α-(Fe,Ni) וטאניט ((γ-(Ni,Fe), כשהוא מופיע כנודולות בגודל של כס"מ המוקפות בטבעת דקה של שריברזיט (Fe,Ni)3) פוספיד של ברזל וניקל) או ביחד עם גרפיט. מטאוריט מונדרבילה שנתגלה באוסטרליה ב-1901, המטאוריט במקום האחד עשר ברשימת המטאוריטים של ברזל הכבדים ביותר שנתגלו על פני כדור הארץ, מכיל טרויליט בין 25 ל-35 אחוזים מנפחו.
טרויליט הוא המינרל הסולפידי הנפוץ ביותר על פני הירח. אף שהוא מהווה פחות מאחוז אחד הוא מופיע בכל הדגימות של סלעי ירח שהובאו במסגרת תוכנית אפולו או ממטאוריטים שמקורם בירח, כשהריכוז הגדול ביותר הוא מבזלות של הימות הירחיות.
טרויליט התגלה במטאוריטים שמקורם במאדים. בדומה למטאוריטים מהירח אחוז הטרויליט במטאוריטים ממאדים קרוב ל-1%. אחוז דומה נתגלה על פני כוכב הלכת באמצעות ניתוח הקרקע שביצעו הגשושיות ויקינג 1 וויקינג 2.
כאמור הטרויליט נמצא במספר מקומות רב (נכון ל-2011 הוא נתגלה ב-245 אתרים בעולם), אבל ברוב המכריע של האתרים מדובר במטאוריטים, ונדיר מאוד למצוא טרויליט שנוצר במקור בכדור הארץ. מקומות בהם אפשר למצוא טרויליט שמקורו אינו במטאוריטים כוללים את מכרה אלטה (Alta mine) בבמחוז דל נורטה בצפון בקליפורניה שבארצות הברית; את מרבץ הברזל-ניקל-נחושת בוואאנווי (Wannaway) ומרבץ הנחושת-ניקל במרבץ סאלי מאלאי (Sally Malay deposit), 120 קילומטרים צפונית להולס קריק (Halls Creek) במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה; במחדר אילימואסק (Ilimaussaq) בגרינלנד; ובנורדפיילמרק (Nordfjellmark) שבנורווגיה.
עגולי הפה
עגולי הפה (שם מדעי: Cyclostomata) הם על-מחלקה של מיתרניים חסרי לסתות וכנראה שנכללים בקבוצה זו בעלי החוליות הראשונים שהיו בעולם. הם החלו להתפתח כנראה לפני 420 מיליון שנה.
בקבוצה זו שתי סדרות מודרניות: צמדאים ומיקסינאים.
הצמדאים חיים בנהרות מים מתוקים וכמה מינים מגיעים גם לים והם בעלי עמוד שדרה, ראש גדול עם לסת מעוגלת המשמשת ליניקת חומרים במהירות ומציצת דם מחיות אחרות.
המיקסינות חיות בתהומות הים והן חסרות עמוד שדרה ובעלות גולגולת גרמית שלסתותיה משורבבות החוצה ועוזרות לה לינוק חומרים אחרים מיצורים אחרים (חיים או מתים).
הצאצאים הישירים של עגולי הפה הם הדגים האמיתיים: דגי הסחוס ודגי הגרם.
יש מחלוקת האם קבוצה זו היא מונופילטית או שהצמדאים קרובים יותר לחולייתנים לסתניים.
ליאונרד רוז
ליאונרד רוז (באנגלית: Leonard Rose; 27 ביולי 1918 – 16 בנובמבר 1984) היה צ'לן יהודי-אמריקאי יהודי, הנחשב לאחד מגדולי הצ'לנים האמריקאים במאה ה-20.
ג'ירואמון קימורה
קורות חיים
קימורה נולד בשם קינג'ירו מיאקה בכפר הדייגים קמיוקאווה כילד השלישי מתוך שישה ילדים למוריזו ופוזא מיאקה. אחייניתו, טאמוטסו מיאקה, מספרת שנפלה שגיאה ברישום הולדתו ב־1955 עקב איחוד רישומים בין שתי עיירות סמוכות, ותאריך לידתו האמיתי הוא ה־19 במרץ באותה שנה, ולכן גילו מופלג עוד יותר ב־31 יום.
ליאונרד רוז
קורות חיים
רוז נולד בוושינגטון ולמד אצל וולטר גרוסמן, פרנק מילר ופליקס סלמונד. אחרי השלמת לימודיו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה בגיל 20, הצטרף להתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית (NBC) של ארטורו טוסקניני וכמעט מיד התמנה לצ'לן ראשון נלווה. בגיל 21 היה צ'לן ראשון של תזמורת קליבלנד, ובגיל 26 התמנה לצ'לן ראשון בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. הוא הרבה להקליט כסולן אחרי 1951, בין היתר קונצרטים לצ'לו עם מנצחים כמו ליאונרד ברנשטיין, יוג'ין אורמנדי, גיאורג סל וברונו ולטר. רוז עסק גם בנגינת מוזיקה קאמרית והיה חבר בשלישיית הפסנתר הנודעת שלישיית איסטומין-שטרן-רוז, יחד עם אייזק שטרן ויוג'ין איסטומין.
ג'ירואמון קימורה
קורות חיים
בגיל 14 סיים את לימודיו בהצטיינות והחל לעבוד בגיל 17 בסניף הדואר המקומי. בשנות ה־20 של המאה ה-20 עבד במשרד התקשורת בקוריאה בזמן הכיבוש היפני. כששב מקוריאה התחתן עם שכנתו יאה קימורה (1904–1978), ומאחר שלמשפחתה לא היו בנים יורשים, שינה את שמו לג'ירואמון קימורה ובכך היה התשיעי במשפחה שנשא שם זה.
ליאונרד רוז
קורות חיים
מורשתו של רוז כמורה עומדת בעינה עד עצם היום הזה: תלמידיו מג'וליארד, ממכון קרטיס ומבית הספר הקיצי למוזיקה מדואומאונט (Meadowmount) של איוון גאלאמיאן, ממלאים את מדורי הצ'לו ברבות מתזמורות אמריקה, כמו התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, תזמורת פילדלפיה והפילהרמונית של ניו יורק. עם תלמידיו המפורסמים נמנים לין הארל ויו-יו מה, מט חיימוביץ ושולמית לורין.
ג'ירואמון קימורה
קורות חיים
ב-1962, בגיל 65, פרש לגמלאות. לאחר פרישתו, עסק בחקלאות, עד גיל 90. בסוף חייו חי בקיוטנגו אשר במחוז קיוטו שביפן, יחד עם אייקו קימורה, אלמנתו של נכדו, בבית עץ שבנה במו ידיו בשנות ה־60. היה פעיל וצלול עד יומו האחרון. העיד על עצמו שהוא מבלה את מירב זמנו במיטה. על שגרת יומו הוא סיפר כי הוא קם מוקדם בבקרים כדי לקרוא עיתון בעזרת זכוכית מגדלת, ונהנה לדבר עם העוברים והשבים ולצפות בדיונים פרלמנטריים בטלוויזיה.
ליאונרד רוז
קורות חיים
רוז מת מלוקמיה בווייט פליינס, ניו יורק, בנובמבר 1984.
ג'ירואמון קימורה
קורות חיים
ארבעה מאחיו של קימורה חיו מעבר לגיל 90, ואחיו הצעיר מת בגיל 100. במהלך שנות חייו נולדו לקימורה 7 ילדים (5 מהם בחיים), 15 נכדים (14 מהם בחיים), 25 נינים ו־15 חימשים; בכך האריך ימים לאחר שניים מילדיו ואחד מנכדיו. לדבריו, המפתח לחיים ארוכים הוא מנות קטנות של מזון.
בית הדר דפנה
בית הדר דפנה הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר.
המבנה
המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.
הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס
הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס (בפורטוגזית: Parque Nacional dos Lençóis Maranhenses) הוא פארק לאומי בצפון-מזרח מדינת מרניאו שבצפון-מזרח ברזיל, לחוף האוקיינוס האטלנטי.
בית הדר דפנה
המבנה
המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.
הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס
הפארק הוכרז ב-2 ביוני 1981, והוא משתרע על פני כ-1,550 קמ"ר. מרבית שטחו של הפארק מכוסה בדיונות, המפריעות להתפתחות צמחייה ברוב השטח, אף שכמויות המשקעים באזור יכולות היו לאפשר זאת. הדיונות, שחלקן מתנשא לגובה של כ-40 מ', הן גם שנתנו לפארק את שמו, שמשמעותו המילולית "המצעים המרניאואים". מי הגשמים מתנקזים ללגונות בין הדיונות, מה שיוצר נוף ייחודי. מרבית הדיונות ממוקמות צפונית-מערבית לנהר פרגוויסאס, ומקצתן מזרחית לו. באזור הנהר צמחייה רבה יותר ועולם חי עשיר, ולגדותיו גם מספר יישובים. עם יישובים אלה נמנים העיירה ברייריניאס (כ-260 ק"מ מזרחית לסאו לואיס), המהווה את נקודת המוצא העיקרית לביקור בפארק, וכן הכפר מנדקרו, בשפך הנהר, עליו חולש מגדלור שנבנה ב-1920 ומתנשא לגובה של 46 מ'.
בית הדר דפנה
שימושים
משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.
הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס
בשנת 2005 שימשו נופי הפארק רקע לסרט הקולנוע "בית החול", העוסק במשפחה המתיישבת באזור המבודד בשנת 1910.
בית הדר דפנה
השרפה
ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.
משה זכות
רבי משה בן מרדכי זַכּוּת (ידוע בכינויו הרמ"ז) (אמסטרדם, שפ"ה 1625? – מנטובה, ט"ז בתשרי ה'תנ"ח, 1 באוקטובר 1697) היה רב, מקובל, ומשורר יהודי ממוצא פורטוגזי. נצר למשפחת זכות שהגיעה מפורטוגל להולנד אחר הגירוש.
הרמ"ז כיהן כרב קהילת יהדות מנטובה וכראש ישיבה בה ובקהילת הספרדים בוונציה, והוא נחשב לאחד מגדולי המקובלים ביהדות איטליה במאה ה-17. דרך בית מדרשו נפוצו כתביו של ר' חיים ויטל העוסקים בקבלת האר"י וכן מנהגי התפילה המבוססים עליהם.
ביוגרפיה
הרמ"ז הגיע לוונציה אחר בקשת הרב הראשי של העיר הרב עזריה פיגו שיחליפו בתפקידו מחמת זיקנה, שם היה למגיה ספרים. לפי הצעת תלמידיו עבר בשנת 1673 למנטובה, שם ייסד ישיבה והיה לו חוג גדול של תלמידים, וכן שימש כרב העיר תמורת שכר שנתי של 300 דוקטים. הרמ"ז ייסד בישיבתו מפעל העתקה של כתבי האר"י, ומהם נפוצו כתבי האר"י באירופה. הרמ"ז סינן את כתבי תלמידי האר"י, והגיע למסקנה כי הכתבים היחידים בהם ראוי ללמוד את תורת האר"י הם כתבי ר' חיים ויטל, אותם כינה "סולת נקיה" ו"מקובלים מפי עליונים", ושלל את הלימוד והעיסוק בכתבי תלמידי האר"י האחרים, דוגמת רבי מנחם עזריה מפאנו ואחרים, אותם גרס כמיוסדים על "מחשבות וסברות".
במנטובה ישב הרמ"ז עד יום מותו, ט"ז בתשרי ה'תנ"ח, 1 באוקטובר 1697. במאה העשרים התגלתה מצבתו במחסן לחומרי בנייה בעיר.
מצאצאיו, חיים היום באיטליה ובישראל, בעיקר בנתניה וירושלים. רחובות על שמו נמצאים בתל אביב ובבאר שבע.
מסופר עליו כי בצעירותו למד את השפה הלטינית, ולאחר שעמד על דעתו, צם 40 יום ולילה בתקווה לשכוח אותה. ביצירתו תפתה ערוך שילב רעיונות של דנטה אליגיירי, ביצירתו זו, המחולקת לשני חלקים, מונולוג של החוטא ומונולוג של המשחית, זכתה להערכה רבה באיטליה ומחוצה לה, והשפיעה, בין השאר, על רמח"ל שנשא את נכדת הרמ"ז.
חיבוריו
הרמ"ז כתב חיבורים רבים בנגלה ובנסתר, ואף הגהות על ספרים שונים, חלקם זכו למהדורות רבות וחלקם עדיין בכתב יד ולא נדפס. הוא נהג לעטר את הספרים שהגיה בשירים פרי עטו. הרמ"ז היה מומחה ללשון וערך והגיה חיבורים של מחברים אחרים בעיקר בחלקים המבארים מילים זרות. כמו כן העתיק כוונות וחיבורי מקובלים קודמים. רוב ספריו הודפסו מחדש בתוספת הערות והשוואה לכתבי יד על ידי מכון קול בטחה בנגב בהגהה נמרצת מאת המקובל הרב יצחק נחום (ב"ר שלמה) מהמושבה תפרח בנגב. להלן רשימה מחיבוריו, שבדפוס ושבכתב יד, לפי נושאים:
תנ"ך, משנה, תלמוד והלכה תפילה, כוונות, פיוטים, תקונים, בקשות וקינות
קבלה
אקונומטריקה
אקונומטריקה היא תורת מדידה כמותית המשתמשת בכלים סטטיסטיים לבחינת יחסים בין משתנים כלכליים, בחינת מגמות ומתן תחזיות כלכליות. האקונומטריסטים מנסים למצוא אומדים בעלי מאפיינים סטטיסטיים רצויים, כולל חוסר הטיה, יעילות ועקביות. אקונומטריקה יישומית משתמשת באקונומטריה תאורטית ובנתונים ממשיים להערכת תאוריות כלכליות, פיתוח מודלים אקונומטריים, ניתוח ההיסטוריה הכלכלית וחיזוי.
משה זכות
חיבוריו
שירה ומחזות שירים ופיוטים נוספים של הרמ"ז נדפסו גם בספרים של אחרים.
אקונומטריקה
אקונומטריקה היא הענף האמפירי של מדע הכלכלה. תפקידה לבדוק את נכונותן של תאוריות כלכליות ולספק אומדנים מספריים לפרמטרים תאורטיים.
מודל אקונומטרי בסיסי
על מנת שמודל כלכלי יהיה ניתן למדידה אקונומטרית צריכים להתקיים מספר תנאים:
בהתקיים התנאים האלה ניתן, על ידי ניתוח רגרסיה (בדרך כלל רגרסיה ליניארית), לאמוד את המשוואות המייצגות את המודל ולומר האם הנתונים מאששים את המודל או מפריכים אותו, ולמצוא את הערכים המספריים של הפרמטרים במודל.
דוגמה לאמידה אקונומטרית
כלכלן ישראלי סבור כי בישראל קיים קשר הפוך ליניארי בין אבטלה לאינפלציה. במילים אחרות הוא משער כי קיימת עקומת פיליפס ישרה היורדת משמאל לימין. הוא מנסח את המשוואה הבאה כדי לבצע רגרסיה ליניארית:
כאשר \ Y הוא שיעור האינפלציה ו-\ Xשיעור האבטלה. המקדמים \ \alpha ו-\ \beta הם השיפוע והחותך של העקומה המשוערת בהתאמה ו- הוא ה"טעות", גורם מקרי בעל התפלגות נורמלית עם תוחלת 0, כפי שנדרש במודל של רגרסיה ליניארית.
החוקר פונה למקור מוסמך כגון הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומשיג סדרה של נתוני אינפלציה ואבטלה בישראל לאורך מספר רב של שנים. את הנתונים הוא מזין לתוכנה סטטיסטית וזו מספקת לו את תוצאת האמידה הכוללת בין השאר:
בחינת התוצאות מאפשרת לחוקר להעריך את התאמת השערתו למציאות. אם המקדם \ aאינו שונה באופן מובהק מאפס, המסקנה היא כי אין קשר בין שני המשתנים. לעומת זאת, אם המקדמים שונים במובהק מאפס אך ערכו של מקדם ההסבר \ R^2 נמוך המסקנה תהיה כי יש קשר בין המשתנים אך הוא אינו מתבטא במודל באופן מלא. ייתכן שקיים עוד משתנה המשפיע על האינפלציה מלבד האבטלה כגון שער הריבית במשק או האינפלציה בתקופה קודמת המייצרת ציפיות אינפלציוניות. אפשרות נוספת היא שהאינפלציה אכן תלויה אך ורק באבטלה אך הקשר אינו ליניארי כפי ששיער החוקר.
במידה והמודל מתגלה כבעל מובהקות ומקדם הסבר גבוהים החוקר משתכנע שהשערתו נכונה. כעת הוא יכול לעשות במידע זה שימוש מעשי ולחזות את שיעור עליית המחירים בשנה הבאה בהנחה שמדיניות הממשלה תקטין את האבטלה בכמות נתונה.
אישים בולטים
רשימת הזוכים בפרס נובל לכלכלה להם הוענק הפרס על תרומתם לתחום האקונומטריקה:
דסטין מוסקוביץ'
דסטין מוסקוביץ (באנגלית: Dustin Moskovitz; נולד ב-22 במאי 1984) הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי, אחד מחמשת מייסדי הרשת החברתית המקוונת הגדולה בעולם "פייסבוק", והבעלים והמנכ"ל הנוכחי של חברת "אסאנה".
ביוגרפיה
נולד בגיינסוויל (Gainesville), פלורידה וגדל באוקלה. למד בתיכון ואנגארד (Vanguard) וסיים עם תעודת IB. לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטת הרווארד, אז חלק את מעונו ביחד עם מארק צוקרברג. ביוני 2004 נטלו צוקרברג ומוסקוביץ' שנת חופשה מלימודיהם, ביחד עם אדוארדו סברין, כריס יוז ואנדרו מקקולום, ועברו להתגורר בפאלו אלטו, קליפורניה, שם הקימו לראשונה את הרשת החברתית פייסבוק; הרשת נקראה במקור thefacebook.com, והיא היוותה בתחילת דרכה רשת חברתית לסטודנטים. מוסקוביץ' כיהן כמנהל הטכני הראשי הראשון של פייסבוק, ואחראי האסטרטגיה ופיתוח פייסבוק בטלפון הנייד.
ב-3 באוקטובר 2008 הודיע מוסקוביץ שהוא עוזב את פייסבוק ביחד עם ג'סטין רוזנשטיין, המהנדס הבכיר של פייסבוק. בכך היה האחרון ממייסדי פייסבוק שעזבו את החברה, וצוקרברג הוא היחיד שנותר בה.
ב-7 בפברואר 2011 הציגו מוסקוביץ ושותפו רוזנשטיין את "אסאנה" (Asana), תוכנת יישום שמשפרת את האופן בו אנשים משתפים פעולה בקבוצות עסקיות בניהול פרויקטים. אסאנה מופעלת על ידי "לונה", מסגרת אינטרנט מבוססת JavaScript שפותחה על ידי החברה. ההשקעה הראשונה של מוסקוביץ ורוזנשטיין ב"אסאנה" הייתה כ-9 מיליון דולרים. אסאנה עוררה עניין ציבורי גם כאשר מהנדסיה קיבלו 10,000 דולרים לשיפור הציוד במשרדיהם.
במרץ 2011 הוגדר מוסקוביץ כמיליארדר הצעיר ביותר בעולם בזכות עצמו. הוא החזיק ב-7.6% ממניות פייסבוק, שהוערכו בכ-6.4 מיליארד דולר.
סלמן עמר
סלמן עמר (בערבית: سلمان عمر; נולד ב-10 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני. כיום מאמן את הילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית.
קריירה
עמר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בגיל 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת וכבר בעונתו הראשונה היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה אחרי 4 שנות היעדרות. ב-22 במרץ 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה בתיקו 1-1 נגד מכבי פתח תקווה. עמר שיחק בכל הקריירה שלו בקבוצה למעט עונת 2004/2005 בה שיחק במ.ס. אשדוד.
עם פרישתו מכדורגל מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל ירושלים. בהמשך מונה לעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת ובהמשך למאמן ראשי. במהלך עונת מונה למאמנה של הילאל אל-קודס אותה אימן עד לסיום העונה. בינואר מונה למאמנה של אהלי אל-ח'ליל ובסיום העונה עזב את המועדון. ב-24 בדצמבר 2017 חזר לקדנציה שנייה באהלי. בקיץ מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל קטמון ירושלים. בספטמבר מונה למאמנה של הפועל בני לוד אותה אימן 3 חודשים. בקיץ מונה למאמנה של שבאב א-דאהרייה וכעבור כמה חודשים חזר לקדנציה שנייה בהילאל אל-קודס.
Heaven Sent
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מכון תאמר לחינוך קהילתי
מכון תאמר לחינוך קהילתי (בערבית: مؤسسة تامر للتعليم المجتمعي) הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח הפועל למען קידום החינוך בקרב ילדים ונוער ברשות הפלסטינית. המכון הוקם בשנת 1989 ומשרדיו שוכנים ברמאללה.
המכון נוסד על ידי בת קוטאב ומוניר פאשה בירושלים. בשנת 2009 זכה המכון בפרס אסטריד לינדגרן בעבור פעילותו למען קידום הקריאה והכתיבה בקרב הילדים ברשות הפלסטינית.
חומצה טריפלואורומתאנגופריתית
חומצה טריפלואורומתאנגופריתית שידועה גם בשמה המקוצר חומצה טריפלית או TfOH, היא חומצה בעלת נוסחה מולקולרית של CF3SO3H. החומצה הטריפלית נחשבת לרוב לאחת החומצות החזקות ביותר והיא נכללת בקבוצת הסופר-חומצות. החומצה הטריפלית היא בערך חזקה פי 1000 (לפי קבוע הדיסוציאציה pKa) מחומצה גופרתית. החומצה הטריפלית נמצאת תחת שימוש נרחב בעיקר בתחום הקטליזטורים.
תכונות
החומצה הטריפלית היא נוזל היגרוסקופי חסר צבע בטמפרטורת החדר. החומצה הטריפלית ממיסה תרכובות אורגניות כמו דימתילפורממיד (DMF), דימתיל סולפוקסיד (DMSO), אטצוניטריל (CH3CN) ודימתיל סולפון. הוספת החומצה הטריפלית לתרכובות אורגניות יכולה להיות מסוכנת מאוד, בגלל האנרגיה שמשתחררת בתגובה, היות שהתגובה אקסותרמית מאוד, הוכחה להיות החומצה הטריפלית ממס מצוין לחומרים אורגניים.
היסטוריה וסינתזה
דרך אחרת של סינטוז החומצה הטריפלית פלואורוניזציה אלקטרוכימית:
שימושים
החומצה הטריפלית נחשבת לחומצה מצוינת לתרומת פרוטונים לתרכובות אחרות מכיוון שהבסיס המוצמד של החומצה הטריפלית איננו מגיב עם הצורונים האחרים.
יצירת מלחים
החומצה הטריפלית מגיבה בתגובה אקסותרמית עם מתכות פחמתיות (בקשר יוני עם -CO3) ומתכות הידרוקסיות (עם קבוצת הידרוקסיל - -OH). דוגמה לתגובה כזו היא סינתזה של נחושת טריפלית (נחושת טריפלואורומתאנוגופריתית - Cu (OTf)2 פלי המשוואה הבאה :
בטיחות
מגע עם העור עלול לגרום לכוויות חמורות ולהרס הדרגתי של רקמות באזור הפגוע. שאיפת אדי החומצה עשויות לגרום לעוויתות שעשויות להיות קטלניות, לדלקת ולבצקת ריאות. הוספה של החומר לתמיסות פולריות גורם לתגובה אקסותרמית מסוכנת במיוחד.
ז'אק אלול
ז'ק אלול (בצרפתית: Jacques Ellul; 1912, בורדו – 1994, בורדו) היה אנרכיסט נוצרי, פרופסור למשפטים, פילוסוף, סוציולוג, תאולוג וחסיד אומות העולם מצרפת. אלול היה סופר פורה, חיבר יותר מחמישים ספרים ויותר מ-600 מאמרים במהלך חייו, שרבים מהם דנו בתעמולה, בהשפעת הטכנולוגיה על החברה ובאינטראקציה בין דת ופוליטיקה. הנושא הדומיננטי בעבודתו היה האיום שנוצר על חופש האדם ודתו, בעקבות הטכנולוגיה המודרנית. בין ספריו המשפיעים ביותר הם "החברה הטכנולוגית" (The Technological Society) ו"תעמולה: גיבוש עמדות האדם" (Propaganda: The Formation of Men's Attitudes).
ביוגרפיה
אלול היה חבר קרוב של ברנרד שרבונו, שגם היה סופר מאזור אקיטן וחסיד תנועת הפרסונליזם הצרפתי. הם נפגשו באמצעות התאחדות הסטודנטים הפרוטסטנטית במהלך שנת הלימודים האקדמית בשנים 1929–1930. שניהם הכירו בהשפעה הרבה שהייתה לכל אחד על השני.
בראשית שנות השלושים שלושת מקורות ההשראה העיקריים של אלול היו קרל מרקס, סרן קירקגור וקרל בארת. אלול התוודע לראשונה לרעיונותיו של קרל מרקס במהלך קורס בשנת 1929; אלול למד את מרקס והפך לפרשן פורה של התיאוריות שלו. באותה תקופה הוא נתקל גם באקזיסטנציאליזם הנוצרי של קירקגור. לדברי אלול, מרקס וקירקגור היו שתי ההשפעות הגדולות ביותר שלו, ושני המחברים היחידים שאת עבודתם קרא במלואם. כמו כן, הוא ראה בקארל בארת, שהיה מנהיג ההתנגדות נגד כנסיית המדינה הגרמנית במלחמת העולם השנייה, לגדול התאולוגים במאה ה-20. בנוסף להשפעות אינטלקטואליות אלו, אלול אמר גם כי אביו מילא תפקיד גדול בחייו ורואה בו את המודל לחיקוי.
בשנת 1932, לאחר מה שהוא מגדיר "המרה מאוד אכזרית ופתאומית", אלול הכריז על עצמו כנוצרי מאמין. אלול מאמין שהיה בערך בן 17 ובילה את הקיץ עם כמה חברים בבלנקפורט, צרפת. תוך כדי תרגום של פאוסט בעת שהיה לבדו בבית, ידע אלול (מבלי לראות או לשמוע דבר) שהוא נוכח במשהו כה מדהים, כה מוחץ, שנכנס למרכז ישותו. הוא קפץ על אופניים ונמלט, והגיע בסופו של דבר למסקנה שהוא נכח בפני אלוהים. ניסיון זה התחיל את תהליך התקרבות לדת, שלדברי אלול נמשך לאחר מכן במשך שנים רבות,
ב-1943 הגיש חיבור לשם הביליטציה (פוסט-דוקטורט) בנושא המשפט הרומי. ב-1944 מונה לתפקיד מרצה באוניברסיטת בורדו.
פעילותו בתקופת השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, עבר אלול לקלרמון פראן עם רוב סגל אוניברסיטת סטרסבור. הוא היה מהאינטלקטואלים הראשונים שהתנגדו לנטיות האנטישמיות של משטר וישי. כשהצהיר על נטייתו זו בפומבי, סולק ממוסדות החינוך הגבוה בתירוץ של לאומיותו האנגלית של אביו, שנולד במלטה. הוא החל לעסוק בחוואות לשם פרנסה, ליד בורדו, ובסיוע משפחתו החל לייצר בחווה תוצרת חקלאית. ביתו הפך למרכז של המחתרת הצרפתית, ובין הפעילים שפקדו את ביתו היו צופים פרוטסטנטים מתנועת Eclaireuses et Eclaireurs Unionistes de France.
בסיוע אשתו אכסן אלול בחוותו חברי מחתרת, פליטים, שבויי מלחמה שנמלטו מהשבי הגרמני, ויהודים שנרדפו. באפריל 1943 הוזהר כי שכניו היהודים, בני משפחת הרץ (Hertz), צפויים למעצר. הוא הזהיר אותם וליווה אותם ללזה (Lezay), שם הסתתרו בביתו של חסיד אומות העולם, חבר המחתרת הכומר פייר פושיה (Fouchier). אלול הגיע לפריז ושם השיג מסמכים מזויפים גם לקרוביהם של בני משפחת הרץ. לאחר מכן פעל בשורות המחתרת הצרפתית בדרום-מערב צרפת.
לאחר המלחמה
מאפריל 1945 היה אלול חבר מועצת העיר באופן זמני. הוא המשיך להרצות באוניברסיטת בורדו, עד שנת 1980, בה פרש ממשרתו זו. הוא התמקד בחקר כתביהם של קרל בארת וסרן קירקגור, וכן עסק בחקר התנ"ך (לא ביקורת המקרא אלא עיון תאולוגי פילוסופי) והכנסייה בת זמנו. בין השנים 1956–1971 היה חבר הכנסייה הרפורמית הפרוטסטנטית של צרפת (Église réformée de France).
בשנת 2001 הוכר אלול על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
הגותו וכתביו
בכתביו ניסה אלול לקשור את הולדת הטכנולוגיה עם השפעות דתיות. לגישתו של אלול, המכונה והבירוקרטיה שמנסה להפעיל אותה הן מעין גולם שקם על יוצרו, האדם, ודרוש מבנה חברתי-מדיני שירסן אותה וירסן את האדם מלהשתמש בה ללא בקרה. יצירתו "הטכנולוגיה, או אתגר המאה" (La technique ou l'enjeu du siècle) תורגמה לאנגלית בהמלצתו של אלדוס הקסלי. יצירותיו תורגמו לאנגלית, גרמנית ושפות נוספות.
תאולוגיה
בעוד שאלול היה בעיקר סוציולוג שהתמקד בדיונים על טכנולוגיה, הוא ראה בעבודתו התאולוגית חלק מהותי בקריירה שלו. הוא החל לפרסם מאמרים תאולוגיים בשלב מוקדם בקריירה שלו, וספרים דוגמת "נוכחות הממלכה" שפרסם ב-1948.
תנועה תאולוגית שעוררה את זעמו הייתה "תאולוגיית מות האל" (Death of God theology). הוגי תנועה זו החזיקו בעמדה שהתפיסות הנוצריות המסורתיות של אלוהים והאנושות נובעות מתודעה פרימיטיבית, זו שרוב האנשים המתורבתים התגברו עליה. קו מחשבה זה אישר את משנתו האתית של ישו, אך דחה את הרעיון שהוא מייצג משהו יותר מאשר בן אדם מוכשר ביותר. אלול תקף את אסכולה הזו, והעוסקים בה כמו הארווי קוקס, משום שלא בהתאם למסורות הדוקטרינריות הנוצריות, המסירות לאלילים כמו שליטים, מדינות, מטריאליזם, מדענות, טכנולוגיה וכלכלה. בעיני אלול, אנשים משתמשים בהם, כתחליף לאלוהים, והם, בתורם, משמשים אותם, ללא פנייה לתמימות או נייטרליות. אלול למעשה דגל בהבנה הנוצרית המסורתית של החטא הקדמון, ודגל בפסימיות יסודית בהבנה של היכולות האנושיות.
על טכניקה
מושג הטכניקה של אלול מוגדר בקצרה בסעיף "הערות לקורא" של הספר "החברה הטכנולוגית" (1964). זהו "מכלול השיטות שהגיעו באופן רציונלי ובעלות יעילות מוחלטת (לשלב נתון של התפתחות) בכל תחום של פעילות אנושית". הוא קובע גם כאן שהמונח טכניקה אינו אך ורק מכונות, טכנולוגיה או הליך המשמש להשגת מטרה.
מה שרבים רואים בעבודתו החשובה ביותר של אלול, החברה הטכנולוגית (1964), פורסם במקור בצרפתית בשם La Technique: L'enjeu du siècle (מילולית, "יתד המאה"). בה העלה אלול שבעה מאפיינים של טכנולוגיה מודרנית ההופכים יעילות לחובה: רציונליות, מלאכותיות, אוטומטיות של בחירה טכנית, הגדלה עצמית, מוניזם, אוניברסליזם ואוטונומיה. הרציונליות של הטכניקה אוכפת ארגון לוגי ומכני באמצעות חלוקת עבודה, קביעת תקני ייצור וכו 'והיא יוצרת מערכת מלאכותית אשר "מבטלת או מכפיפה את עולם הטבע".
בנוגע לטכנולוגיה, במקום שהיא כפופה לאנושות, "בני האדם צריכים להסתגל אליה ולקבל שינוי מוחלט" כדוגמה, אלול הציע את הערך המופחת של מדעי הרוח לחברה טכנולוגית. כשאנשים מתחילים להטיל ספק בערך של לימוד שפות והיסטוריה עתיקות יומין, הם מטילים ספק באותם דברים שעל פני השטח אינם עושים מעט כדי לקדם את מצבם הכלכלי והטכני. לטענת אלול, דגש שגוי זה הוא אחת הבעיות בחינוך המודרני, מכיוון שהוא מייצר מצב בו מושם לחץ עצום על מידע בבתי הספר שלנו. המוקד באותם בתי ספר הוא להכין צעירים להיכנס לעולם המידע, להיות מסוגלים לעבוד עם מחשבים אך לדעת רק את הנמקתם, את שפתם, את צירופיהם ואת הקשרים ביניהם. תנועה זו פולשת לכל התחום האינטלקטואלי וגם לזה של המצפון.
חדף הכיס
מאפיינים
כפי שמרמז שמו, חדף הכיס חולק דמיון רב עם החדף: יש לו מבנה גוף קומפקטי וצר, ראש משולש וחרטום מחודד במיוחד דמוי מקור. האוזניים שלו דקיקות, קצרות ומעוגלות וזנבו ארוך ושעיר. הגפיים שלו קצרצרות, ולהן טפרים חדים המאפשרים לו לטפס בקלות על עצים. הפרווה של חדף הכיס עבה וצפופה, ובעלת מראה זיפי במקצת. צבעה משתנה בין חום אדמדם לחום אפרפר בהתאם למין, ולאורך הגב יש פס שחור צר ובולט המשתרע מהחוטם עד לזנב. הגחון והרגליים של חדף הכיס כהים במיוחד בניגוד לסוגים רבים של טורפי כיס וצבעם משתנה בין כתמתם לאדמדם. העיניים גדולות ושחורות, והאף זעיר ואדמוני; על הלחי וסביב החוטם ישנם זיפים בולטים אחדים. טווח אורך הגוף של חדפי הכיס 13–22 ס"מ (כולל הזנב), והזכרים גדולים במעט מהנקבות.