cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיא תפוקת הנפט
התאוריה של האברט נמצאת בדיון תמידי, בגלל ההשפעות האפשריות של תפוקת נפט נמוכה, וכן בגלל הוויכוח שמתקיים על היבטים של מדיניות האנרגיה. הדעות על האירועים שיתרחשו לאחר מעבר שיא תפוקת הנפט מסתמכות על האמונה כי כלכלת השוק תייצר פתרון בעוד דעות אחרות מזכירות תחזיות של תרחישי יום הדין, אשר בהן הכלכלה העולמית אינה מסוגלת לספק את הדרישה לאנרגיה (ראו השלכות, בהמשך).
כמה מנהלים, כלכלנים ומנתחים מתעשיית הנפט, מפקפקים בישימות "תאוריית שיא תפוקת הנפט" של האברט ברמה העולמית. עם זאת, חברת הנפט שברון השיקה קמפיין פרסומי בשם "האם תצטרפו אלינו?", שמבקש להודיע לציבור על האפשרות של הידלדלות הנפט, ולעודד דיון בנושא. אתר האינטרנט של הקמפיין מביא ממצאים מדו"ח תשקיף האנרגיה לשנת 2004 של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה (International Energy Agency's- IEA): "דלק מחצבי מספק כרגע את רוב האנרגיה של העולם, וצפוי כי ימשיך בכך בעתיד הקרוב. בעוד שמקורות האספקה נמצאים כרגע בשפע, הם לא יימשכו לעד. תפוקת הנפט נמצאת בירידה ב-33 מתוך 48 המדינות שהן ספקיות גדולות של נפט".
התאוריה של האברט
האברט, גאו-פיזיקאי במקצועו, פיתח מודל מתמטי של עקומת שאיבת הנפט (המכונה לרוב, באי-דיוק, "תפוקת נפט"), אשר ניבא כי הכמות הכוללת של נפט שיישאב ממאגר נתון לאורך זמן תתנהג כעקומה לוגיסטית. קצב שאיבת הנפט החזוי בכל נקודת זמן יהיה שקול לנגזרת של העקומה הלוגיסטית, שצורתה צורת פעמון, והיא ידועה גם בשם עקומת האברט (Hubbert’s curve).
תוך התבססות על נתוני תפוקה מהעבר, והתעלמות מגורמים חיצוניים, כגון ירידה בביקוש, המודל מנבא את התאריך שבו התפוקה (שאיבה) משדה נתון, ממספר שדות, או מאזור שלם, תהיה מרבית. נקודת התפוקה המרבית מכונה הפסגה או השיא (Peak). השלב שבא לאחר מכן קרוי שלב ההידלדלות (Depletion). צורת הגרף המתאר את קצב שאיבת הנפט בשדה נתון לאורך זמן היא צורת פעמון: בתחילה, עלייה איטית בקצב השאיבה; אז, עלייה חדה; מישור (או שיא חד); ולבסוף, ירידה תלולה.
ב-1956 חזה האברט שתפוקת הנפט בשטחי ארצות הברית היבשתית (ללא אלסקה והוואי) תגיע לשיא בין 1965 ל-1970. התפוקה אכן הגיעה לשיא ב-1971 וירדה עד העשור השני של המאה ה-21, אז החלה לעלות שוב. על פי המודל של האברט, רזרבות הנפט של ארצות הברית יתרוקנו לחלוטין לפני סוף המאה ה-21.
המודל של האברט יושם על ידי אחרים לסוגי דלק מחצבי אחרים, כגון גז טבעי, פחם, ונפט לא קונבנציונלי.
חיזוי שיא תפוקת הנפט
מעטים יחלקו על ההצהרה שדלק מחצבי מוגבל ושיש למצוא מקורות אנרגיה חלופיים לעתיד. רוב הביקורת נוגעת לתאריך שבו יגיע שיא תפוקת הנפט, ולכך שצורת הפסגה עשויה להיות בלתי סדירה וממושכת, ולאו דווקא שיא חד של עקומה לוגיסטית. הנוסחאות המקוריות של האברט התייחסו למצב תאורטי של "אספקה בלתי מוגבלת", ויש לבצע התאמה למודל לגורמים מלאכותיים משמעותיים, כגון תקנות סביבתיות או פוליטיות. כמו בכל מודל מתמטי, מידת הדיוק של הניבוי מוגבלת על ידי רמת הדיוק של המידע שעליו מתבססים. אם משתנים כגון מידת הצריכה מחושבים באופן שגוי, אזי הנוסחה תניב תוצאות שגויות.
ב-1971 השתמש האברט בערכי מינימום ומקסימום של הרזרבות הגלובליות המוערכות, כדי לנבא ששיא תפוקת הנפט העולמי יתרחש בין 1995 לשנת 2000. ארגון ASPO חישב ששיא התפוקה השנתית של נפט ממקור קונבנציונלי כבר התרחש, בתחילת שנת 2004.
ייתכן שאירועים שהתרחשו לאחר שהאברט פרסם את תחזיותיו גרמו לעיכוב במועד שיא תפוקת הנפט, במיוחד משבר האנרגיה של 1973, אז גרמה אספקה מופחתת של דלק למחסור, ולכן לירידה בצריכה. משבר האנרגיה של 1979, כמו גם הזינוק במחירי הדלק בשנת 1990, עקב מלחמת המפרץ, היו בעלות השפעות דומות (אם כי פחות דרמטיות) על היצע הנפט. מצד הביקוש לדלק, תקופות מיתון בשנות השמונים המוקדמות והתשעים, הפחיתו את הביקוש לדלק ואת הצריכה שלו. כל התופעות הללו תרמו לדחיית ההגעה לשיא תפוקת הנפט.
ארגון Association for the Study of Peak Oil and Gas) ASPO) חזה כי שיא תפוקת הנפט העולמית יתרחש סביב שנת 2010, בהתבסס על המידע הקיים בדבר רזרבות הנפט הידועות, הערכות בדבר תגליות עתידיות, הגידול בביקוש לנפט, וטכנולוגיות נגישות. הגז הטבעי צפוי להגיע לשיא התפוקה בין 2010 ל-2020. (Bentley, 2002). עקב קשיי ניוד של הגז על פני מרחקים, קשה להתייחס לשיא גלובלי בתפוקת גז, אלא לשיאי תפוקה מקומיים.
בשנת 2004 נצרכו בעולם כ-30 מיליארד חביות של נפט (בכל חבית 159 ליטר), בעוד שהמאגרים החדשים שהתגלו הכילו כ-8 מיליארד חביות בלבד. שדות ענק המכילים נפט שקל לזקק אותו, הם כנראה שריד מן העבר. באוגוסט 2005 דיווחה סוכנות האנרגיה הבינלאומית (IEA) על ביקוש גלובלי של 84.9 מיליון חביות ליום (mbd), או 31 מיליארד חביות בשנה. דבר זה אומר שהצריכה ב-2005, הייתה קטנה מהתפוקה רק ב-2 מיליון חביות ליום. במדינות הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי קיים בכל זמן נתון מלאי ל-54 ימים, ומלאי ל-37 ימים נוספים במאגרי החירום.
התסקיר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) מעריך שיש רזרבות נפט ל-50 עד 100 שנה, בקצב התפוקה הנוכחי. מחקר כלל עולמי של USGS משנת 2000 לגבי הרזרבות העולמיות מעלה אפשרות לשיא תפוקה סביב שנת 2037. ישנה ביקורת חריפה על חישוב זה, מצידו של סעודי בכיר מתעשיית הנפט, הטוען שהערכות הממשל האמריקאי לגבי אספקת הנפט העתידי הן "הערכות יתר מסוכנות". קולין קמפבל, גאולוג מייסד ה-ASPO, טוען שהערכות ה-USGS שגויות באופן מתודולוגי. בעיה אחת, לדוגמה, היא שמדינות OPEC העריכו באופן מופרז את המאגרים שברשותן, כדי להגדיל את מכסות הנפט שהן מוכרות (המכסות מחושבות על פי גודל המאגרים החזוי), וכן כדי להימנע מביקורת פנימית. גם גידול באוכלוסייה או בפעילות הכלכלית עלול להוביל לצריכה מוגברת של אנרגיה בעתיד ומכאן גם של נפט.
ועוד, נראה כי הערכת הרזרבות של USGS, מקורה יותר בפוליטיקה, ופחות במחקר. על פי המנהל למידע בנושאי אנרגיה במשרד האנרגיה של ארצות הברית, ההערכות "מבוססות על שיקולים לא טכניים, התומכים בצמיחה באספקת הפנים, לרמות הביקוש החזויות" [הדגש במקור]. (דו"ח האנרגיה השנתי, 1998, עם מבט לשנת 2020). משמעות הדברים היא שההערכות של USGS מבוססות על מה שנדרש כדי לעמוד ביעד הצמיחה הצפוי, ולא על מה שקיים בפועל.
יחס אנרגטי בין השקעה לתמורה
כשהחלה הפקת הנפט באמצע המאה ה-19, על כל 50 חביות של נפט אשר נשאבו מבטן האדמה של שדות הנפט הגדולים, נוצלה חבית אחת בתהליך השאיבה, הניוד והזיקוק של החומר. ערך זה קרוי החזר אנרגיה על השקעת אנרגיה energy returned on energy invested – EROEI (וגם EROI). ערך זה הולך ויורד עם הזמן : כיום, בין שלוש לחמש חביות מופקות על כל  חבית נפט שנצרכת בתהליך הפקת הנפט.
הסיבה לירידה בערך זה היא שתהליך השאיבה והזיקוק הופכים קשים יותר, ככל שהשדה 'מזדקן'. כשהיחס EROEI יורד ל-1 (הפקת חבית אחת דורשת ניצול של חבית אחת של נפט), השדה אינו יכול עוד לשמש כמקור אנרגיה.
מודעות לנושא
המחקר של האברט והמודעות לתאוריה של האברט על שיא תפוקת הנפט הופכים להיות תופעה סוציולוגית. לדוגמה peaknik הוא כינוי לאדם שחקר את נושא שיא תפוקת הנפט או שיש לו עניין בה והוא מוטרד מההשלכות ארוכות הטווח שיש לה על החברה. אותו כינוי יכול להיות מוצמד למי שמקדם את המודעות הציבורית לנושא של שיא תפוקת הנפט. מי שמנבא שחורות בהקשר של שיא תפוקת הנפט מקבל לפעמים את הכינוי Doomer.
השלכות של שיא תפוקת נפט עולמית
ההנחה המקובלת טוענת שלכל ירידה באספקת הנפט העולמית יהיו השלכות מרחיקות לכת על החברה והכלכלה. הצמיחה הכלכלית העולמית מבוססת על אנרגיה זולה וזמינה, והנפט תורם באופן משמעותי למאגר האנרגיה העולמי. כאשר אספקת האנרגיה תתחיל לרדת, תרד ביחד איתה גם הצמיחה הכלכלית העולמית. עיקרון זה תקף הן לאורגניזמים בודדים, והן לקבוצות וחברות שלמות. לכן העיתוי של שיא התפוקה חשוב פחות, מאשר קצב הירידה שיבוא אחריו.
ההשפעות של מחסור כזה תלויות בקצב ירידת התפוקה ובפיתוח ואימוץ של חלופות. אם לא יהיו בנמצא חלופות הולמות, אז המוצרים והשירותים הרבים שמקורם בנפט יהפכו נדירים, ותחול ירידה ברמת המחיה בכל המדינות. התחזיות נעות בין "תסריטי יום הדין" ועד לאמונה מוחלטת בכלכלת השוק ובטכנולוגיות חדישות לפתרון הבעיה. כדי להתמודד עם הבעיות הצפויות, הציע קולין קמפבל את פרוטוקול רימיני (Rimini protocol).
ההשלכות הכלכליות לא צפויות להסתיים במחירי מזון גבוהים, או אפילו ברמות אינפלציה מוגברות. יש גורמים נוספים הגורמים לכך שבעולם הראשון המצב יהיה עוד חמור יותר (אם כי ההשפעות יהיו חובקת עולם):
יש גם השלכות פוליטיות לשיא תפוקת הנפט. ב-1976 פרסם ויליאם אופולס (William Ophuls) את הספר "אקולוגיה והפוליטיקה של המחסור". בספר זה, הוא טוען כי שיטות הממשל העיקריות של העולם המערבי התפתחו בין 1700 ל-1900, שיטות אלו חזו (והתרגלו להניח כי יש בנמצא) שפע טבעי גדול. שיטות הממשל שלנו מניחות גם (ותלויות בהנחה של) צמיחה לא מוגבלת, ולמעשה משאבי טבע בלתי מוגבלים, כולל נפט וגז טבעי. המילה "מחסור" אינה מבורכת בחוגים הפוליטיים הנוכחיים. דבר זה מקשה על היכולת של ממשלים לחשוב ולהתמודד עם הבעיות החברתיות והפוליטיות ששיא תפוקת הנפט יביא עמו.
חלופות לדלק קונבנציונלי
חלופות לדלק הן מקורות אנרגיה שאינם נפט או גז טבעי, ושיכולים לשמש כתחליף בתחומים העיקריים: כמקור אנרגיה עיקרי בייצור חשמל, כדלק לצורכי תחבורה, לחימום חללים, וכמרכיב בתעשיית הפלסטיק ההדברה והדישון. החלופות כוללות חולות זפת, פצלי שמן, והמרה של פחם לנוזל או לגז. חלופות אלו יהפכו אולי מרכזיים יותר ויותר במתן מענה לצורכי האנרגיה של העולם, אבל נכון לרגע זה אף אחד מהם לא מציע אלטרנטיבות שהן זולות, נקיות ושופעות מספיק כדי להחליף את הכמות העצומה של נפט וגז טבעי שנצרכת בכל יום בעולם.
רבים טוענים כי אין לנו חלופות ריאליות כדי לסתור את ההשפעות השליליות של פסגת האברט. כדי להרוויח זמן לשם פיתוח חלופות לא קונבנציונליות כגון אנרגיה גרעינית או מתחדשת, יש להתמקד הן בשימור אנרגיה והן בשיפור היעילות.
אירועים עכשוויים המתייחסים לרזרבות נפט
תשומת לב רבה יותר ניתנת כיום לתאוריה של האברט ולהשלכות האפשריות שלה מאז עליות מחירי הנפט של סוף שנת 2005. עם זאת, מחירי נפט וגז ידועים לשמצה בהיותם תנודתיים ועליות מחירים נגרמו בעבר על ידי גורמים רבים אחרים, למרות שיש הסכמה כללית כי הביקוש המתגבר הוא הגורם העיקרי, כאשר ביקוש מתגבר שכזה מקדים את פסגת האברט מאשר תחזיות קודמות. ביוני 2005, הודו החברות באופ"ק כי הן "יאבקו" כדי לשאוב מספיק נפט כדי לעמוד בלחצי המחירים עבור הרביע הרביעי של השנה. הקיץ והחורף של שנת 2005 הביאו את מחיר הנפט לשיאים חדשים. דבר זה עלול להיות סימן של ביקוש גדל שמתחיל לעלות על ההיצע, או שבסך הכול מדובר בכמה כוחות גאו-פוליטיים באזורים בהם הנפט מיוצר, אשר המגבילים את ההיצע. עליית מחירי הנפט מוסברת גם כסימן לעודף כסף נייר ולא למחסור ממשי בנפט. לפי ראיה זו, מחירים גבוהים של כל הסחורות הממשיות ושל נדל"ן מצביעים על עליה באינפלציה.
הנאום השנתי לאומה, אותו נשא ג'ורג בוש, מסמן נקודת מפנה במדיניות המוצהרת של הממשל בנושאי אנרגיה. הנשיא הצהיר כי "..ארצות הברית מכורה לנפט, וכי עד שנת 2020, כ-75% מהנפט שמגיע מהמזרח התיכון, יוחלף במקורות אחרים."
כמו כן, הוסיף הנשיא כי "הפתרון הוא טכנולוגיה". לאור ההבדל המהותי שבין אנרגיה לטכנולוגיה, שאלת ההיתכנות עדיין תלויה באוויר.
ביקורת
ההשלכות של המודל נתונות במחלוקת. כמה כלכלני נפט, כמו מיכאל לינץ (Michael Lynch), טוענים כי עקומת הברט עם פסגה חדה אינה ישימה בסקלה עולמית בגלל ההבדלים הקיימים בין מדינות ואזורים שונים ברזרבות הנפט, בלחצים הפוליטיים והצבאיים, בביקושים וביחסי המסחר.
מבקרים כמו לאונרדו מאוגרי (Leonardo Maugeri) מציינים כי תומכים בשיא תפוקת הנפט כמו קמפבל, חזו בעבר שיא בתפוקת הנפט העולמית הן ב-1989 והן ב-1995, על פי מידע על תפוקת נפט שהיה זמין בשעתו. מאוגרי טוען כי כמעט כל ההערכות לא לוקחות בחשבון נפט לא-קונבנציונלי למרות שהזמינות של משאבים אלו הוא (על פי הטענה) עצום, ועלויות ההפקה, שהן אומנם עדיין גבוהות מאוד, יורדות בהתמדה עקב טכנולוגיה משופרת. זאת ועוד, הוא טוען כי אחוז הניצולת של שדות נפט קיימים בעולם עלה מ-22% בשנות ה-1980 ל-35% היום בעקבות טכנולוגיה חדשה, וחוזה כי מגמה זו תימשך. היחס בין מאגרי נפט מוכחים לבין התפוקה העכשווית השתפר באופן מתמיד, ועבר מ-20 שנה ב-1948 ל-35 שנים ב-1972 והגיע לכ־40 שנים בשנת 2003. שיפורים אלו התרחשו אפילו לנוכח השקעה נמוכה בחיפושי נפט חדשים ובשכלול הטכנולוגיה, עקב מחירי נפט נמוכים ב-20 השנים האחרונות. מחירי הנפט הגבוהים כיום יגרמו אולי להשקעה מוגברת.
הדיון הנוכחי נסוב סביב מדיניות האנרגיה, והאם להסב את המימון לכיוון של יעילות דלק, ודלק חלופי כמו אנרגיה סולרית או גרעינית. המבקרים של קמפבל, כמו מיכאל לינץ' טוענים כי נתוני המחקר שלו הם מרושלים. הם מצביעים על התאריך של השיא המתקרב, שבתחילה נחזה להיות בשנת 2000, אבל כעת נדחה ל-2010. עם זאת, קמפבל ותומכיו מתעקשים שהשאלה מתי השיא יתרחש אינה שאלה חשובה כמו ההבנה שהשיא מתקרב. המבקר הקולני ביותר של קמפל הוא פרדי הטר (Freddy Hutter). במשך השנים 2001–2003, במכתבי הרשת החודשיים שלו, קמפבל ציין שהתחזית שלו משנת 1996 לגבי פסגה בשנת 2000 לא עורערה, למרות ההזהרות של הטר לגבי רמות תפוקה גדלות. לבסוף, במכתב הרשת שלו מאפריל 2004, קמפבל נכנע והעביר את מועד השיא לשנת 2010. מאוחר יותר מועד זה הוקדם לשנת 2007 אבל באוקטובר 2005, הוחזר חזרה לשנת 2010. תזוזות אלו בין תאריכים חזויים התרחשו בגלל שיש מחסור שיטתי בנתונים לגבי רזרבות נפט – ללא מידע מדויק באמת, לא נדע מתי השיא יתרחש. רק לאחר מעבר השיא נדע בוודאות (וייתכן שהדבר יתרחש שנים לאחר מכן – אכן, ייתכן והשיא כבר התרחש).
עוד מחלוקת הייתה הסטטוס של פסגת האברט של נפט קונבנציונלי. הטר טען במהלך שנת 2004 שהמידע של קמפבל עצמו הוביל לכך שהשיא כבר התרחש ללא הרבה תשומת לב באביב של שנת 2004. מכתב הרשת של ASPO המשיך לחשב פסגה בשנת 2005 ו\או בשנת 2006. לבסוף, באוגוסט 2005, קמפבל שוב נכנע והחל לפרסם כי אכן השיא כבר עבר בשנת 2004.
מרשם לוידס
קבוצת רישום לוידס (באנגלית: Lloyd's Register Group) היא חברה לסיווג כלי שיט וארגון עצמאי לניהול סיכונים המספק הערכות סיכון ושירותי עזרה וכן בדיקות תקן למערכות ניהוליות. מטה החברה שוכן בלונדון. היסטורית, לוידס מרשם כלי שיט, היה ארגון ספנות במהותו. בשלהי המאה ה-20 הארגון גיוון את שירותיו והחל לפעול בתחומים נוספים, כולל בתחומי תעשיית הדלק, תעשיות תהליכים, אנרגיה גרעינית ושירותי רכבות. באמצעות חברת הבת LRQA, לוידס מובילה במתן שירותי הסמכה לתקני ISO 9000 ותקנים אחרים.
מקור
בדומה לחברת החיתום הידועה לוידס של לונדון, שמו ומקורו של מרשם לוידס הוא בבית המסחר לקפה בעל שם זה, אשר פעל בלונדון במאה ה-17 ואשר בו פעלו סוחרים רבים, חתמי אוניות ובעלי עסקים אחרים הקשורים בתעשיית הספנות. בעל בית המסחר, אדוארד לויד, סייע לפועלים תחת קורתו להחליף ביניהם מידע על כך שהחל להדפיס דף חדשות. בשנת 1760 נוסדה חברת הרישום על ידי לקוחות בית המסחר לקפה. להוציא מקור משותף זה לשמם, אין קשר בין חברת מרשם לוידס לחברת החיתום לוידס של לונדון.
רישום כלי שיט
בשנת 1764 פרסמה חברת לוידס את "רישום האוניות" הראשון, זאת במטרה לספק לחתמי אוניות ולסוחרים מידע באשר למצב הספינות שאותן ביטחו ובעזרתן שינעו סחורות. גוף הספינה קיבל ציון באותיות בהתאם למצבו (A הגבוה ביותר), תורני הספינה, מפרשיה ושאר הציוד שעל סיפונה קיבל ציון בספרות (1 הגבוה ביותר). הסיווג "A1", שהוא הגבוה ביותר, הפך ברבות הימים לביטוי נרדף למצוינות. שיטת סיווג זו הופיעה לראשונה במהדורת מרשם לוידס משנת 1775–1776.
מאז שנת 2001 מתפרסם מרשם לוידס, הכולל כל ספינת סוחר שמשקלה הכולל מעל 100 טון, על ידי חברה משותפת של לוידס רישום-פיירפליי (אנגלית: Lloyd's Register-Fairplay).
1441
1441 היא שנה פלינדרומית. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 1331, והבאה אחריה היא 1551.
קושארי
קושארי (בערבית מצרית: كشرى; באנגלית: Kushari או Koshary) היא מנה פופולרית מהמטבח המצרי, המכילה אורז, עדשים מקרוני  אטריות וספגטי מעורבים יחד ומוגש עם רוטב עגבניות מוחמץ המכונה סלסה, רוטב חריף המכונה שאטה,  ורוטב שום עם חומץ המכונה דאה. היא מוגשת עם עם גרגרי חומוס ובצל מטוגן.
היסטוריה
המנה נולדה באמצע המאה ה-19, כשמצרים הייתה מרכז רב תרבותי והכלכלה המצרית פרחה. לבני המעמדות הנמוכים, שעד אז בקושי היו להם מצרכים בסיסיים - לפתע מצאו את עצמם עם מגוון מוצרים ושפע ולפי האגדה כך המנה נוצרה מערבוב של כל מה שהיה להם במזווה, הימצאות הפסטה היא תוצאה ושפעה של הכיבוש האיטלקי. בתחילת הדרך המנה נמכרה בעגלה עם סוס שהסתובבה ברחבי העיר והיום היא נפוצה במזנונים בעיקר כמנת פועלים, במסעדות פשוטות ועממיות.
גרסאות שונות של קושארי
Brother, Can You Spare a Dime?
(בעברית: אחי, אתה יכול לוותר על פרוטה?) הוא שיר מ-1932 שכתב הפזמונאי יפ הרבורג והלחין המלחין ג'יי גורני. השיר, שבוצע על ידי אמנים רבים, עוסק בשפל הגדול בארצות הברית. הדובר בשיר מתגאה על עברו כפועל בניין וכחייל, מדבר על ההווה שלו בתורים ללחם, מנסה לגרום לאנשים להזכר בו, ומבקש מהם פרוטה. הרבורג, כותב השיר, איבד את העסק שלו בשנת 1929.
תרגום חופשי של קטע מגרסת אל ג'ולסון לשיר ("אל" הוא שם הדובר):
צ'ונגראד
צ'ונגראד (בהונגרית: Csongrád, בסרבית: Чонград/Čongrad, ברומנית: Ciongrad, ביידיש: טשאנגראד) היא עיר במחוז צ'ונגראד-צ'נאד על גדות נהר הטיסה בדרום הונגריה.
היסטוריה
בתקופת הכיבוש המדיארי במאה ה-9 היה האזור בשליטה בולגרית. המבצר "צ'ורני גראד" (Chorniy Grad, מונח סלאבי שפירושו "טירה שחורה") היה עמדת ספר בולגרית-סלבית. במאה ה-11 הפך אישטוון הראשון, מלך הונגריה, את העיר למרכז מנהלי ארצי, והעניק את שמה למחוז. היישוב נשאר מקום מושבם של שלטונות המחוז עד הפלישה המונגולית להונגריה באמצע המאה ה-13. העיירה והטירה נפגעו קשה והמלך בלה הרביעי העביר את מושב שלטונות המחוז לסגד. המהלך השפיע על מעמדה של צ'ונגראד והיא לא שבה לקבל מעמד עיר עד 1920.
אתרים בעלי חשיבות
בעיר חלקים שהשתמרו כפי שהיו במאה ה-18, בהם בתים עם קירות עשויי לבנים וגגות קש, והם מעניקים לעיר צביון של עיירת דיג הונגרית מהמאה ה-18. בעיר שדרות עם עצים עתיקים, וכיכר העיר השתמרה בצורתה המקורית מהמאה העשירית. על גדת הנהר טיסה שליד העיר נמצאים שרידי מנזר בנדיקטיני מהמאה ה-11. לחלק מגדת הנהר מראה של חוף ים, כולל חול, וחלק זה מושך מתרחצים רבים. בעיר מסלולים רבים המיועדים לרכיבה על אופניים. כמו כן נמצא בעיר כנסיות רבות, אחת מהן, זו הממוקמת בכיכר המרכזית, נבנתה במאה ה-18. בעיר מוזיאונים מקומיים רבים, ביניהם בית מסורתי, מוזיאון אוספי אמנות, מוזיאון להיסטוריה של העיר וכן פארק אמנים.
בימי הקיץ מתקיימים בעיר מספר פסטיבלים, בהם פסטיבל יין שנמשך שבוע.
קהילה יהודית
בשנות הת"ר כיהנו בה הרבנים משה רובינשטיין ויהודה היילבורן. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, הפכה הקהילה לנאולוגית.
בתחילת שנות ה-40, לפני כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, היו בעיר 286 יהודים שהיו חברים בקהילה הנאולוגית.
עם הכיבוש הגרמני במרס 1944 גורשו מספר יהודים ויהודיות למחנה מעצר בקישטרצ'ה (Kistarcsa), ומשם לאושוויץ. במאי רוכזו יהודי העיר בגטו. ביוני הם הועברו לנקודת איסוף במפעל בקצ'קמט ומשם גורשו לאושוויץ.
פרשת אלישבע
"פרשת אלישבע" הייתה פרשת סחיטה על רקע שוחד מיני שהופעלה כנגד משה דיין בעת היותו שר הביטחון.
הפרשה
בשנת 1969, בעת מלחמת ההתשה, פנתה אשה בת עשרים וארבע בשם אלישבע צ'יזס אל שר הביטחון משה דיין וביקשה ממנו לסייע לה בשחרורו מן הכלא של אחיה, שעבר עבירה פלילית כלשהי. דיין נאות להיפגש עמה, ונוצר קשר אינטימי בינה לבין דיין, שהיה מבוגר ממנה בשלושים שנה. פגישותיהם של השניים היו במלונות פאר בתל אביב. דיין היה אז בשיא תהילתו לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים ולפני הפגיעה בתדמיתו שנגרמה כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים. דיין היה נשוי באותה עת לאשתו רות ובמקביל ניהל קשר זוגי עם מי שעתידה להיות אשתו השנייה, רחל. בהמשך הקשר בין דיין לצ'יזס, היא החלה להאמין כי דיין מתכוון להתגרש מאשתו רות כדי לשאת אותה לאשה.
אמה של צ'יזס, אלפרידה צ'יזס, זממה להפוך את הקשר בין דיין לבתה למקור לסחיטה. היא הקליטה את שיחות הטלפון של בתה עם דיין ואספה כל פתק בכתב ידו של דיין. דיין, שלא ראה בקשר עם צ'יזס אלא הרפתקה חולפת, אחת מרבות שהיו לו, ניתק כעבור זמן את הקשר עמה.
כשנותק הקשר פנתה האם אל דיין בדרישה לשלם דמי שתיקה. לאחר משא ומתן שנערך בין עורכי הדין של הצדדים שילם דיין לאם ולבתה סכום של עשרת אלפים לירות.
האם לא הסתפקה בכך וניסתה להרוויח סכום דומה מהשבועון "העולם הזה", שעורכו אורי אבנרי היה מבקר חריף של דיין ושל עסקי העתיקות שלו. השבועון פרסם את הסיפור בהמשכים בשלושה גליונות רצופים בסוף שנת 1971. "העולם הזה" ראה בפרשה סמל להתנוונות הנהגת המדינה ולהתדרדרותו של דיין, לא מבחינת המוסר האישי של דיין, אלא מאופן הבילוי שלו במלונות פאר, בתקופה ביטחונית סוערת ורבת נפגעים מבין חיילי צה"ל, ויתרה מזו משום שהדבר היה כרוך בסיכון ביטחוני, מאחר שדיין קיים התייעצויות ביטחוניות חסויות בטלפון בנוכחות צ'יזס.
סיפור הפרשה נתגלגל גם לשבועון הגרמני "שטרן", שפרסם עליו כתבה ארוכה בצירוף תצלומים.
בישראל נתקלה הפרשה בקשר של שתיקה, פרט לפרסום ב"העולם הזה". בקרב הציבור הרחב לא הצליחו מעלליו המיניים של דיין לפגוע בתדמיתו. הדבר אף לא בא כהפתעה לציבור, לאחר שכבר בשנת 1963 פרסמה הדסה מור את רומן המפתח "דרכים לוהטות" ובו תיאור הרומן שהיה לה עם משה דיין בעת ששניהם היו נשואים לבני זוג אחרים, ונכללו בו אף תיאורים אינטימיים חושפניים. נהפוך הוא, דבר הפרשה התקבל בקרב חלקים בציבור כסממן לגבריותו של משה דיין והתעלמותו מן המוסכמות. תדמיתו של דיין לא נתערערה אלא כשנתיים לאחר מכן, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
ניר רוזנטל
ניר רוזנטל (נולד ב-16 באוקטובר 1969) הוא קצין בדימוס בדרגת תת ניצב במשטרת ישראל, בתפקידו האחרון פיקד על המערך האווירי במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
רוזנטל נולד וגדל בנהריה ובצעירותו התחרה בשיט מפרשיות מדגם 420 והגיע להישגים רבים, לרבות זכייה במדליית זהב במכביה ה-12 ביחד עם ארז ורדי.
בשנת 1987 התגייס לצה"ל ולאחר שסיים קורס טיס שירת כטייס מסוק סער בחיל האוויר. בתום שירותו הצבאי הצטרף ב-1996 ליחידה האווירית של המשטרה כטייס מן המניין ובשנים שלאחר מכן מילא מגוון תפקידי פיקוד ביחידה האווירית ומחוצה לה במשטרה, בהם קצין אג"ם של היחידה האווירית וקצין אג"ם של מרחב שרון.
באוגוסט 2012 מונה למפקד היחידה האווירית של המשטרה. תחת פיקודו גדלה היחידה, תוך כדי שהיא מקבלת אחריות על הפעלת מערך מטוסי הכיבוי (טייסת אלעד) משדרגת את צי המסוקים שלה ומובילה את הקמת צי כלי הטיס הבלתי מאוישים במשטרת ישראל.
בשל תהליכים אלו ובשל הצורך במיסוד גוף מטה תומך לפעילות המבצעית הפכה היחידה האווירית תחת פיקודו של רוזנטל למערך האווירי של המשטרה. באוגוסט 2016 מונה רוזנטל לראש המערך האווירי. תחת פיקודו זכה המערך האווירי בפרס המפכ"ל על הישגים יוצאי דופן בפעילות מבצעית בשנת 2017. רוזנטל הוביל אלפי מבצעים מורכבים במערך האווירי, כשבין הבולטים שבהם שני אירועי קליטת סיוע בינלאומי של מטוסי כיבוי זרים בשנת 2016 ו-2019, ושיגור משלחות סיוע אווירי למונטנגרו, מקדוניה וקפריסין. הוא שירת בתפקיד עד יוני 2021.
רוזנטל נשוי ואב לארבע בנות, מתגורר עם משפחתו במושב חוגלה. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
ג'לי טרזן
ג'לי טרזן (בדנית: Gummi T) הוא סרט אנימציה ממוחשבת דני משנת 2012 שמבוסס על הקלאסיקה הדנית גומי טרזן. את הסרט ביים מייקל הינר. הסרט הוקרן לראשונה בדנמרק ב-19 במאי 2012.
עלילה
עידן (עוברת מאיוואן) הוא ילד מוטרד. בבית הספר מציקים לו, וחבורת בריונים רודפת אחריו כדי למלא את מכנסיו במים. הוא חי עם אביו שהוא מעריץ מושבע של טרזן שלא מעריך את יכולותיו של בנו, ובשל כך הוא מכנה אותו ג'לי טרזן (טרזן חלשלוש). כאשר לוטי, הילדה החמודה של הכיתה רוצה להיות חברה שלו, חוסר הביטחון של עידן מונע ממנו לנצל את ההזדמנות להסכים. אבל יום אחד, מקבל עידן את ההזדמנות לעמוד בכל ציפיותיו של אביו וללמד את חבורת הבריונים שמציקה לו לקח. הוא פוגש מכשפה ידידותית שרוקחת לו שיקוי קסם שהופך אותו "לילד מוצלח" ליום אחד.
Basket Case
Basket Case הוא שיר של להקת גרין דיי מתוך אלבומה השלישי Dookie שיצא ב-1994. הסינגל זכה להצלחה רבה. השיר נכתב על ידי הסולן בילי ג'ו ארמסטרונג על המאבק שלו בחרדה; לפני שהוא אובחן כחולה בהפרעת פאניקה, הוא חשב שהוא משוגע. בקליפ נראים חברי הלהקה במוסד לחולי נפש. הקליפ שודר רבות ב-MTV. השיר והקליפ עזרו לאלבום "Dookie" להגיע להצלחה גדולה, ולמיינסטרים של מאזיני הרוק. Dookie הפך למולטי-פלטינה (אלבום יהלום) בעקבות שיר זה ובעקבות הלהיטים: "Longview"", "When I Come Around", "Welcome to Paradise" ו"She".
ב-1995, גרין דיי היו מועמדים בקטגוריית "הופעת הרוק הקולית הטובה ביותר על ידי זוג או קבוצה" בפרס גראמי עבור השיר "Basket Case".
ב-2006, נבחר "Basket Case" כ"שיר הפאנק הטוב ביותר בכל הזמנים" על ידי רדיו 1 של ה-BBC. הבחירה הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שהרבה אנשים כלל לא מחשיבים את גרין דיי כלהקת פאנק.
את שיר זה ניתן למצוא גם באלבום הלהיטים הגדולים של הלהקה "International Superhits!", ואת הקליפ ניתן למצוא ב־DVD "International Superhits!". גרסה של השיר בהופעה חיה ניתן למצוא באלבום "Bullet in a Bible", שהוא אלבום הופעה חיה של גרין דיי, כאשר הם הופיעו ב-"National Bowl", במילטון קייניס אשר בדרום מזרח אנגליה.
הווידאו קליפ
"Basket Case" היה הקליפ השלישי של גרין דיי, והבמאי שלו היה מארק קור. הקליפ צולם במוסד לחולי נפש אמיתי, על פי בקשתם של חברי הלהקה. המוסד היה מוזנח, אבל רוב המבנה נשאר במצבו ההרוס. חברי הלהקה מצאו שריטות עמוקות בקירות, ותבניות שיניים מפוזרות. במקור, צולם הקליפ בשחור לבן, ולאחר מכן הוסיפו את הצבע, כדי לתרום לאפקט הסוריאליסטי בקליפ. ב-1995, הקליפ היה מועמד בטקס "פרסי הווידאו קליפ של MTV" בקטגוריות: "הקליפ של השנה", "קליפ הלהקה הטוב ביותר", "קליפ הרוק כבד הטוב ביותר", "קליפ הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר", "קליפ פריצת הדרך", "הבימוי הטוב ביותר", "העריכה הטובה ביותר", "הסינמטוגרפיה הטובה ביותר" ו"פרס בחירת הצופים". בנוסף נעשה לקליפ שילוב עם הקליפ של נלי "Country Grammar", הנקרא " Country Basket".
קאברים והתייחסויות נוספות
לשיר בוצע קאברים על ידי אבריל לאבין, "The Moog Cookbook", "Dilana", "Elysium", "Freefaller", " Rex Goudie" ולהקת הפאנק רוק היפנית "Nicotine". אופספרינג עשו גם קאבר ל-39 השניות הראשונות של השיר לשם הנאה.
דטריטי
דטריטי (מלטינית: Detritus - סחיפה) או מִשאָרי הוא מונח מתחום הגאולוגיה המתאר משקע זעיר-גרגיר שמקורו בתוצרי שחיקה של סלעים ביבשה. משקעים דטריטיים עשויים להכיל חלקיקי סלעים או גרגירי מינרלים, המוסעים על ידי נחלים וזרמי ים ועוברים השקעה בקרקעית, או מתלכדים בתהליך מילוט (cementation). סלע הנוצר באופן זה נקרא "סלע דטריטי" או "סלע משארי", ועשוי ליצור דורות נוספים של סלעים באמצעות מחזורים נוספים של אותם תהליכים.
הר הקפיצה
הר הקפיצה (בערבית: جبل القفزة), הנקרא גם הר קדומים, הוא הר בהרי נצרת המתנשא לגובה של 397 מטר מעל פני הים. הר הקפיצה שוכן בדרומה של העיר נצרת, והוא משקיף דרומה אל עמק יזרעאל ומזרחה אל הר תבור, הכנרת ורמת הגולן. מקור הכינוי להר במסורת המייחסת לישו קפיצה מההר אל העמק עת נמלט ממבקשי נפשו. מקורו של השם הר קדומים, הוא ככל הנראה בשמו של נחל קישון הזורם למרגלותיו בעמק יזרעאל, והמוזכר בדברי דבורה הנביאה: "נחל קישון גרפם נחל קדומים נחל קישון".
דטריטי
דוגמה: חומר דטריטי משמש, בנוסף לארגוניט, ליצירת חוואר הלשון.
הר הקפיצה
ממצאים פרהיסטוריים
ב"מערת קדומים", "מערת קפזה" (Qafzeh Cave) או "מערת הקפיצה" שלמרגלות ההר, נמצאו שרידים חשובים של האדם הקדמון. זו אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לבני אדם בעלי אנטומיה מודרנית. החפירות במקום נערכו בשנת 1933, ובהפסקות בין 1965 ל-1979. במקום התגלו כירות אש, כלי אבן מהתרבות המוסטרית, עצמות אדם ועצמות בעלי חיים, שמעידים כי המערה שימשה הן כמקום מגורים והן כאתר קבורה.
דטריטי
קישורים חיצוניים
Detritus (geology)
הר הקפיצה
ממצאים פרהיסטוריים
הממצאים כללו 13 שלדים שלמים, שישה מהם שייכים למבוגרים והשאר לילדים. חמישה מבני האדם נקברו באופן מסודר בקרקע המערה, ושניים מהם נקברו מסיבה כלשהי עם קרני אייל. השרידים מתוארכים ל-85,000 עד 100,000 שנים לפני זמננו.
ממצא חשוב נוסף היה שרידי אוכרה שנמצאו הן על עצמות והן ב-71 ריכוזים לפני שימוש, ומשמעות הדבר היא כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כ-100,000 שנים.
באמונה הנוצרית
בברית החדשה מסופר כי ישו הרגיז את מתפללי בית הכנסת בנצרת כשרמז על היותו משיח. בית הכנסת מזוהה לפי המסורת עם כנסיית בית הכנסת השוכנת בשוק בנצרת. המתפללים הוציאו את ישו מהעיר וביקשו להתנכל לו, אך הוא עבר בתוכם וניצל: מסורת זו לפיה קפץ ישו מההר אל העמק, איננה מקובלת עוד, הן בשל מרחקו של ההר מהמרכז ההיסטורי של העיר והן בשל כך שהמקורות אינם רומזים לכך. לאחר הדברים האלה עבר ישו לפעול באזור הכנרת. במקום שכן מנזר ביזנטי ששרידיו נמצאים על המורדות המערביים של ההר.
מסורות נוצריות לגבי מיקומו של הר הקפיצה
אחת ההתייחסויות המוקדמות ביותר להר הקפיצה בספרות הנוצרית מגיעה מהצליין האלמוני המכונה "הצליין מבורדו", שביקר בארץ ישראל במאה ה-4. בתיאור מסעותיו הוא מתאר את הר הקפיצה כאתר שבו "רצו היהודים להפיל את ישו".
סופר ביזנטי חשוב נוסף שכתב על הר הקפיצה היה ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, שחי במאה ה-4. בספרו "חיי קונסטנטינוס" הוא מזכיר את הר הקפיצה כאחד האתרים שבהם בנתה אמו של הקיסר קונסטנטינוס, הלנה, כנסיות בארץ הקודש.
סופרים ביזנטיים נוספים שכתבו על הר הקפיצה כוללים את הנזיר והסופר קירילוס מסקיתופוליס, שחי במאה ה-6, ואת הצליין והסופר ארקולף, שביקר בארץ הקודש במאה ה-7.
בראשית המאה ה-13, בורכרד מהר ציון, כתב: "כדי ארבעה מטחווי קשת מדרום לעיר מצוי המקום הנקרא "קפיצת האדון" ממנו רצו להפיל את ישו לתהום, אך הוא נעלם מידיהם ולפתע - הופיע על צידו האחר של ההר, ניתן לראות שם על הסלע את טביעות צורתו".
על ההר שמצפון להר הקפיצה, מעברו האחר של כביש 60, שוכנים שרידים של כנסייה נוספת מהמאה ה-19 המוכרת ככנסיית ההשלכה או כ"כנסיית ארמון הבישוף".
לפי המסורת, הבתולה מיהרה בעקבות ישו וההמון, אך משהגיעה בסמוך להר הקפיצה נתקפה בפחד. מקום זה זוהה עם תל דיר אל-בנאת (גבעת מנזר הנשים), כקילומטר וחצי מצפון-מערב להר הקפיצה (מעבר לכביש 75), המכונה גם "גבעת הרעידה" או "הר הפחד". על הגבעה הוקמה כנסייה יוונית-אורתודוקסית שהנציחה את האירוע. ב-1876 נוספה לה גם כנסייה פרנציסקנית אך כיום היא נטושה, וכעת ניצבים במקום מנזר האחיות הקלריסטיות "סנט קלייר" ובה קפלה המוקדשת ל"גבירתנו של האימה" (Notre-Dame de la frayeur) ובית האבות של האחיות סנט אן.
פיתוח ההר
במהלך המאה ה-20 פעלה במקום מחצבה שהביאה לחציבת חלק ניכר ממדרונו הדרום מערבי של ההר. לאחר סיום פעולת המחצבה ונטישתה, לקראת סוף המאה ה-20, נותר במקום מראה לא טבעי, שכלל מדרונות חצובים בגובה של עשרות מטרים, הבולטים בלובנם אל מול יתר נוף הרי נצרת המכוסה ברובו בחורש טבעי. שיקום המחצבה נראה הכרחי, ותוכניות בעניין זה קרמו עור וגידים עם תחילת המאה ה-21.
בתחילה תוכנן כביש שיעבור דרך ההר, ויחבר את עפולה ישירות עם נוף הגליל, במקום קטע הכביש התלול והמפותל העובר דרך האפיק שממערב לנחל מזרע ממערב, ומגיע לכניסה הדרומית לנצרת (צומת נצרת דרום). פעולות התכנון והבינוי ארכו שנים, ולוו במערכה משפטית של תושבי האזור שהתנגדו לסלילת הכביש. לבסוף, ב-19 בנובמבר 2008 נחנך הקטע בכביש 60, העובר דרך מנהרה בהר, ומקשר את עפולה לנצרת ולנוף הגליל אורכו של הקטע הוא שישה קילומטרים, ועלות סלילתו עמדה על 365 מיליון ש"ח.
קטע הכביש החדש קרוי על שמו של רפאל איתן, ומשנודע הדבר לראש עיריית נצרת ראמז ג'ראיסי בעת טקס חנוכת הכביש, עזב את המקום. המנהרה עצמה קרויה על שם יצחק הרשקוביץ, בכיר במע"צ שנפטר בשנת 2004 בנסיבות טראגיות.
ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה-עשר
לקראת ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה-עשר בישראל בשנת 2009, נבנה בהר הקפיצה תיאטרון ענק היכול להכיל עד 45,000 צופים. במקום הוקמו טריבונות מבטון ל-7,500 איש, הוכשרו שני כבישי אספלט מפותלים המטפסים אל ההר מצפון, וסמוך ממערב לו הוכשר מנחת מסוקים.
התיאטרון הוקם על ידי עיריית נצרת, קק"ל ומשרד ראש הממשלה, והאפיפיור קיים במקום מיסה המונית ב-14 במאי 2009. לפי ההערכה הגיעו כ-40,000 מתפללים להשתתף בתפילה.
ז'אק טיבו
ז'אק טיבו (בצרפתית: Jacques Thibaud; 27 בספטמבר 1880 – 1 בספטמבר 1953) היה כנר צרפתי.
קורות חייו
טיבו נולד בבורדו ולמד נגינה בכינור תחילה אצל אביו, לפני שנכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל שלוש-עשרה. בשנת 1896 זכה במשותף בפרס הכינור של הקונסרבטוריון יחד עם פייר מונטה (שבהמשך היה למנצח מפורסם). הוא נפצע בלחימה במלחמת העולם הראשונה, והיה צריך לשקם את הטכניקה שלו. בשנת 1943 ייסד את תחרות מרגריט לונג-ז'אק טיבו הבינלאומית, תחרות לכנרים ופסנתרנים, יחד עם מרגריט לונג.
טיבו נהרג בשנת 1953 כאשר מטוס אייר פראנס שנמצא בו התרסק בהרי האלפים הצרפתיים. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו בתאונה. כינור הסטרדיוואריוס שלו משנת 1720 נהרס אתו.
סיבה ג'ונסון
סיבה ג'ונסון (באנגלית: Seba Johnson; נולדה ב-1 במאי 1973) היא גולשת סקי אלפיני אולימפית מאיי הבתולה של ארצות הברית, שחקנית ופעילה טבעונית בתנועה לזכויות בעלי חיים. ג'ונסון התחרתה לראשונה באולימפיאדת קלגרי בגיל 14 ובכך הפכה לאדם הצעיר ביותר בהיסטוריה להתחרות בסקי אלפיני באולימפיאדה. בנוסף, היא האישה השחורה הראשונה להתחרות בסקי אלפיני באולימפיאדה. בשנת 1989, ג'ונסון נפסלה מלהשתתף בתחרות גביע העולם בסקי אלפיני לאחר שסירבה, מטעמי מצפון, ללבוש חליפת סקי שהכילה תגים מעור. בשנת 1994, החליטה להחרים את אולימפיאדת לילהאמר ולא להשתתף במשחקים האולימפיים כפעולת מחאה נגד המדינה המארחת, נורווגיה, שביטלה את המורטוריום בדבר צייד לווייתני מינקי.
ביוגרפיה
ג'ונסון נולדה בפרדריקסטד, איי הבתולה של ארצות הברית. אמה, סוזי ג'ונסון, גדלה בניו המפשייר למשפחה ממוצא אנגלי-סלובני, ואביה הוא בורונדי, בן שבט הטוטסי. כשהייתה בת שלוש, הוריה התגרשו ואביה חזר לבורונדי. בגיל שבע עברה לקיטרי שבמיין. לג'ונסון אחות גדולה, זולי, מאב ממוצא מקסיקני ואמה גידלה אותן כאם חד הורית.
ג'ונסון מתגוררת בלוס אנג'לס, היא בוגרת אוניברסיטת הרווארד, מורה לחינוך מיוחד, נושאת נאומים בנושא ספורט ועוסקת במשחק.
טבעונות
ג'ונסון היא טבעונית מלידה. אמה של ג'ונסון, סוזי, היא ציירת, ובגיל 20, במסגרת לימודי ציור, קיבלה משימה לנסות לצייר סבל. היא בחרה ללכת לבית המטבחיים הקרוב לאזור מגוריה כדי לבצע את משימתה וצפתה בסבלם של בעלי החיים. חוויה זו הותירה עליה רושם עז, היא אימצה אורח חיים טבעוני והפכה לפעילה לזכויות בעלי חיים. בנוסף, היא החליטה שאם יהיו לה ילדים - היא תגדל אותם כטבעונים מלידה, וכך אכן גידלה את שתי בנותיה. ג'ונסון טוענת שאמה ספגה ביקורת רבה בטענה כי ההחלטה לגדל את בנותיה כטבעוניות היא ביטוי של התעללות בילדים ואף מסכנת את חייהן. ג'ונסון למדה מגיל צעיר על המתרחש בתעשיית המזון, הביגוד והבידור וגיבשה עקרונות הדוגלים במתן כבוד לבעלי חיים. משום שהמושג 'טבעונות' לא היה נפוץ בתקופת ילדותה ונעוריה, ג'ונסון השתמשה במושג 'צמחונות אדוקה' (strict vegetarian) כדי לתאר את אורח חייה. לתפיסתה, צורות דיכוי שונות כמו הומופוביה, גזענות, סקסיזם וסוגנות כרוכות זו בזו, והיא מקדישה את מרצה לקידום טבעונות וזכויות בעלי חיים (משתתפת בקמפיינים, הפגנות, פסטיבלים, כינוסים, הרצאות וסרטי תעודה).
קריירה ספורטיבית
אמה נהגה לטייל עם בנותיה ברחבי העולם, וכשג'ונסון הייתה בת חמש, במסגרת טיול לשווייץ, היא התוודעה לראשונה לענף הסקי כשראתה גולשי סקי גולשים במורד ההר. באותו הרגע החליטה שהיא רוצה להיות גולשת סקי והחלה להתאמן. תשע שנים לאחר מכן, בשנת 1988, היא ייצגה את איי הבתולה של ארצות הברית באולימפיאדת קלגרי בגיל 14, ובכך היא האדם הצעיר ביותר בהיסטוריה להתחרות בסקי באולימפיאדה. במצעד המשלחות שנערך בטקס הפתיחה של האולימפיאדה, ג'ונסון נבחרה לשאת את דגל מדינתה. בתחרות, ג'ונסון דורגה במקום ה-28 מתוך 64 גולשות, שהיו ברובן גדולות ממנה בעשור. בשנת 1992, השתתפה באולימפיאדת אלברוויל ודורגה במקום ה-37. מגיל 14, חוותה גזענות בתגובה לעיסוקה בענף הסקי. היא קיבלה מכתבי שנאה ואף ספגה איומים ברצח המזהירים אותה שענף הסקי הוא ענף ספורט השייך ללבנים.
בשנת 1989, בגיל 16, היא עמדה לתחרות בגביע העולם בסקי אלפיני. עשר דקות לפני שעלתה לנקודת הזינוק, מארגני התחרות דרשו ממנה ללבוש את חליפת הסקי עם החסויות שהם מספקים, אולם חליפה זו הכילה תגיות עשויות מעור, וג'ונסון סירבה מטעמי מצפון ללבוש חליפה זו, והתעקשה ללבוש את חליפת הסקי שלה, בה התגיות עשויות מפלסטיק. בתגובה, ג'ונסון נפסלה מלהשתתף בתחרות גביע העולם. תקרית זו משכה תשומת לב תקשורתית גדולה יותר מהזוכה בתחרות גביע העולם, וג'ונסון ניצלה הזדמנות זו כדי לעורר שיח בנושא זכויות בעלי חיים.
בשנת 1988, כתב הניו יורק טיימס טען כי בזכות גילה הצעיר, יש לה פוטנציאל להשתתף בחמש אולימפיאדות, אולם החלטתה בגיל 21 להחרים את המשחקים האולימפיים בשנת 1994, עקב החלטה של נורווגיה לחדש את צייד הלווייתנים, הביאה את הקריירה הספורטיבית שלה לסיומה. בנוסף לשתי אולימפיאדות בהן השתתפה, ג'ונסון התחרתה גם בשתי אליפויות עולם ובמספר תחרויות גביע עולם.
פרנסואה דה לה רושפוקו
פרנסואה דה לה רוֹשְׁפוּקוֹ (בצרפתית: François de La Rochefoucauld; 15 בספטמבר 1613 - 17 במרץ 1680) היה סופר וסאטיריקן צרפתי.
ביוגרפיה
פרנסואה השישי, הדוכס מרושפוקו, נולד בשנת 1613 בפריז למשפחת אצולה. אביו שירת בחצרה של מריה דה מדיצ'י שהייתה עוצרת בשם בנה לואי השלושה עשר. כבן אצולה קיבל לה רושפוקו את חינוכו בלטינית, במתמטיקה, במוזיקה, בריקוד, במשחקי אבירים ובגינוני טקס. כשהיה בן 14 השיאו אביו לבתו של אחד מאנשי חצר המלכות.
בהיותו בן 15 נתמנה למפקד של יחידת פרשים. שנה מאוחר יותר קנה לעצמו דרגת קולונל (בזמנו היה מקובל לקנות דרגות צבאיות), הצטרף לצבא הצרפתי ושירת באיטליה ובארצות השפלה. במשך שירותו הצבאי גילה אומץ לב. בשנת 1636 השתתף בקשר נגד הקרדינל רישלייה, נאסר בבסטיליה וגורש לאחוזתו של אביו סמוך לעיר אנגולם שבדרום מערב צרפת, שם התגוררו אשתו וילדיו.
הוא לחם במלחמת שלושים השנים תחת פיקודו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה שהביס את ספרד בקרב רוקרואה שבצפון צרפת בשנת 1643. משנפטר אביו בשנת 1650 לה רושפוקו ירש את האחוזה המשפחתית ואת התואר דוכס. בשנת 1652 נפצע קשה בראשו וכמעט התעוור במרד הפרונד השני נגד הקרדינל מזראן. כשהיה בן 40 חלה בדלקת מפרקים, פרש מן הפוליטיקה לאחוזתו הכפרית והתמסר לכתיבה. החל משנת 1656 חילק את מגוריו בין אחוזתו לבין פריז, שם השתתף בחוגים ספרותיים.
התנסותו של לה רושפוקו בתככי חצר המלכות הייתה קשורה לכתיבה של שני ספריו: "זיכרונות" (1664) ו"אמרות" שיצא לאור לראשונה באותה שנה בהאג ובשנה שלאחריה בפריז. לה רושפוקו קיים חוג ספרותי בביתו בפריז שבו השתתפו בין היתר שלוש נשים שעסקו בספרות: מאדאם דה סבלה, מאדאם דה סבינייה ומאדאם דה לה פאייט. הוא השתתף גם בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של מאדאם דה סבלה. מספרים שהרעיון לכתוב את אמרותיו עלה בדעתו במרוצת שיחות אלה בחוגים הספרותיים. המשתתפים עשו זאת להרגל לבחון חלקים של האמרות בשיחותיהם. מישהו היה מציע נושא בדבר טבע האדם והתנהגותו והמשתתפים דנו בנושא זה מכל צדדיו.
ספר ה"אמרות" זכה להצלחה גדולה מיד עם פרסומו. הספר הופיע בחמש הוצאות במשך חייו של המחבר שהמשיך ללטש את אמרותיו ולהוסיף אמרות חדשות.
ציטוט מפורסם שלו: "קל יותר להיות חכם עבור אחרים, מאשר בעבור עצמך".
לוס פסטידיוס
לוס פסטידיוס (באיטלקית: Los Fastidios) היא להקת סקא-פאנק שהוקמה בשנת 1991 בעיר ורונה שבאיטליה ופועלת מאז ברציפות. לאורך השנים חברי הלהקה התחלפו, מלבד הסולן ומקים הלהקה אנריקו קוב, שגם מנהל את הלייבל העצמאי בו חתומה הלהקה כיום "Kobb Records". במהלך 24 שנות קיומה שחררה הלהקה מעל 10 אלבומי אולפן ו-4 אלבומי אוסף, ושיריה הופיעו באלבומי אוסף משותפים רבים, בסאונדטרק של סרטים אודות סצנת הפאנק והסקינהדס האיטלקית ובהופעות ופסטיבלים ברחבי העולם.
הלהקה מזוהה עם תנועת האנטיפה והסקינהדס השמאלית (SHARP- Skinheads Against Racist Prejudices), ושיריה הפוליטיים עוסקים בהתנגדות לפאשיזם ונאציזם, לאומנות, אימפריאליזם הומופוביה וסקסיזם. הלהקה קיימה הופעות מחווה למען המאבק העממי במחוז צ'יאפאס במקסיקו, למען קידומה של פוליטיקה מעמדית וזכויות סוציאליות לעובדים, וכנגד מלחמות ותוקפנות מערבית.
ב-16 בנובמבר 2017 קיימה הלהקה הופעה ראשונה בתל אביב, במועדון הלבונטין 7.
קישורים חיצוניים
ָ*לוס פסטידוס ברשת פייסבוק
מעשי השליחים
מעשי השליחים (ביוונית: Πράξεις τῶν Ἀποστόλων, בלטינית: Actus Apostolorum) הוא הספר החמישי בספרי הברית החדשה, והוא מסודר אחרי ארבע הבשורות כחיבור הסיפּוּרי-היסטורי האחרון בברית החדשה. המסורת מייחסת אותו ללוקאס המבשר, מחבר הבשורה על-פי לוקאס. כמו הבשורה על-פי לוקאס גם מעשי השליחים מוקדש ל"תיאופילוס".
תוכן הספר
הספר, כשמו כן הוא – מתאר את מעשי השליחים – תלמידיו של ישו – אחרי צליבתו, קימתו לתחייה ועלייתו השמימה. הספר מתמקד במעשיהם של שניים מהשליחים, החלק הראשון מתמקד בפטרוס והחלק השני מתמקד בפאולוס. השליחים עושים נסים, מרפאים חולים ומגייסים עוד ועוד אנשים ללכת בדרכו של ישו. הספר מתאר את תולדותיה של הכיתה הנוצרית המתגבשת ואת המחלוקות השונות בה – בין ה"יהודים" (כנראה הכוונה לתושבי יהודה דוברי-ארמית) ל"יוונים" (יהודים דוברי-יוונית) שבה, ולאחר-מכן את המחלוקת בין החלק המסורתי של הזרם, המונהג על ידי יעקב אחי ישו והשליח פטרוס, אשר גורסים כי אל להם להתנתק ממצוות התורה, לבין השליח פאולוס, המאמין כי "המשיח קץ התורה" והמתנגד להטלת עול מצוות על עובדי האלילים בטיעון שחסד ישו לבדו יגאל אותם ואת היהודים גם יחד. חשיבותו של הספר גדולה מאוד, שכן זהו המקור היחיד (חוץ מכמה מאיגרותיו של פאולוס) על שנותיה המוקדמות של הנצרות.
הספר נחלק בבירור לשני חלקים שווים בערך: חלקו הראשון של הספר (עד פרק י"ב לערך) מוקדש לתיאור תולדות הכנסייה הקדומה בירושלים. חלקו השני מוקדש בעיקר לשליח פאולוס – חייו ופעילותו המיסיונרית.
על פי הכתוב בספר, הייתה החברה הנוצרית בירושלים חברה קומונלית:
חלק א': שליחותו של פטרוס
מיד לאחר מכן בוחרים שנים-עשר השליחים את מתיאס הקדוש, שליח חדש במקום יהודה איש-קריות שהתאבד כיוון שהסגיר את ישו.
-: השליחים בוחרים שבעה דיקאנים שינהלו את חיי הנוצרים בירושלים. סטפנוס הקדוש, הבכיר מהשבעה, נעצר ונושא נאום טרם הוצאתו להורג.
בבית שמעון הבורסקאי אירע לפטרוס נס החלום, ולזכר נס זה הקימו ביפו את שתי כנסיות פטרוס הקדוש: הקתולית והאורתודוקסית.
מחבר הספר
המסורת הנוצרית, כאמור לעיל, מייחסת את הספר ללוקאס, מחבר הבשורה על-פי לוקאס, שהיה רופא יווני וחבר קרוב של פאולוס.
ניתוח פילולוגי של "מעשי השליחים" ושל הבשורה על-פי לוקאס אכן מגלה אחידות של סגנון ואוצר מילים בין שני הספרים. בנוסף לכך, שניהם מופנים ל"תאופילוס המכובד" וההקדמה ל"מעשי השליחים" היא בעצם חזרה על הפרק האחרון של לוקאס. בנוסף לכך, בבשורה מונחים ארמיים מתחום ההלכה היהודית אינם מופיעים, אלא במקומם מופיע ההסבר היווני, וכן מופיעים בה מונחים מתחום הרפואה של אז. כל אלה מראים שכותב הבשורה ו"מעשי השליחים" אכן היה רופא יווני, ויכול להיות ששמו אכן היה לוקאס (אך בה במידה זה יכול להיות שם עט).
ברם, חוקרים מטילים ספק בכך שאותו לוקאס שכתב את שני הספרים הללו היה ידידו של פאולוס, משום שהוא מרבה להשתמש במקורות אחרים (כך, הבשורה על-פי מרקוס משולבת בבשורה על-פי לוקאס) ובאגדות עממיות על ישו – במקום להשתמש במידע שאבות הכנסייה הנוצרית, המקורבים לפאולוס, היו יכולים למסור לו. לכן עובדת היות לוקאס חבר של פאולוס מוטלת כיום בספק.
זמן כתיבת הספר
היות שבספר אין שום אזכורים של חורבן בית שני, היו כאלה שטענו שהספר נכתב לפני שנת 70. אולם על פי המחקר ההיסטורי, הספר נכתב בו-זמנית (או מעט אחרי) עם הבשורה על-פי לוקאס, אשר דווקא כן מתייחסת לחורבן הבית, ויתר על כן, מתייחסת לתקופת שלטונו של הקיסר הרומאי דומיטיאנוס, ולכן יש לשייך את הספר לשנת 90 לערך, אם כי יש המשייכים אותו דווקא לשנת 80. בנוסף לכל, יש הטוענים כי כותב הספר נסמך גם על כתביו של יוסף בן מתתיהו, וכי לכן יש לשייכו לשנת 100, אך במבט קרוב יותר ניתן לראות כי טענות אלה רחוקות מלהיות מוצקות.
דנה אינטרנשיונל
דנה אינטרנשיונל (נולדה ב-2 בפברואר 1969) הוא שם הבמה של שרון כהן, זמרת ושחקנית ישראלית.
אינטרנשיונל היא זוכת אירוויזיון 1998 כשזכתה עם השיר "דיווה" והביאה לזכייה השלישית של ישראל. אינטרנשיונל היא הזמרת הטרנסג'נדרית הראשונה שהשתתפה באירוויזיון והראשונה שזכתה בו. היא גם האישה הלהט"בית הראשונה בישראל שזכתה בתואר זמרת השנה של רשת ג' (1995, 1998). בעקבות הזכייה פצחה בקריירה מוזיקלית בינלאומית מצליחה וסיפור חייה זכה לתהודה, לביקורות ולסיקור נרחב בישראל וברחבי העולם.
ביוגרפיה
כהן נולדה וגדלה כזכר בתל אביב בשם ירון כהן, למשפחה יהודית ממוצא תימני. היא סיפרה שנקראה על שם דודה שנהרג בפיגוע טרור. בילדותה, אמה, בת-גלים כהן, נאבקה לשלוח אותה ואת אחותה לימור לשיעורי מוזיקה למרות הקשיים הכלכליים שניצבו בפני המשפחה. ב-1980 השתתפה במקהלת ילדים שליוותה את שלמה ארצי במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת". בשנות ה-80, הושפעה רבות מזמרות ישראליות ובינלאומיות שהיו פופולריות באותה תקופה, בהן מדונה ועפרה חזה.
בתקופת הנעורים נהגה לפקוד מועדוני גייז בעיר הולדתה, שם הכירה את עופר ניסים, מי שעתיד להיות המפיק והמנהל המוזיקלי בשנים הראשונות של הקריירה שלה. יחד עם ניסים ואמני דראג קווין אחרים, הופיעה עם פרודיות וגרסאות כיסוי לשירים ישראלים ובינלאומיים מוכרים. אחד מהשירים התבסס על שירה של ויטני יוסטון "My Name Is Not Susan" שאותו שינתה דנה ל"סעידה סולטנה" שזכה להצלחה מסחרית וגרם לפריצתה הגדולה בתעשיית המוזיקה בארץ. במהלך אותה עת, בעקבות תחושות של חוסר התאמה בין מינה הביולוגי לבין זהותה המגדרית כאישה, דנה החלה בתהליך התאמה מגדרית מזכר לנקבה.
בהתייחסה לזהותה המינית והמגדרית אמרה:. לאחת השאלות בראיון, "את מאה אחוז אישה? עברת ניתוח מלא לשינוי מין?", היא השיבה בחיוב.
ב-1993 נסעה אינטרנשיונל ללונדון ושם עברה ניתוח להתאמה מגדרית.
שנים לאחר שהתפרסמה, סיפרה בריאיון כי היא מעולם לא יצאה מהארון בפני הוריה וכי הם ראו אותה לראשונה כאישה מופיעה בטלוויזיה. בעבר ניהלה זוגיות עם ניסים בכר, אשר נהרג בתאונת אופנוע, אסון שהותיר בה צלקת.
קריירה מוזיקלית בישראל 1992-1998
ב-1992 הקליטו דנה ועופר ניסים את השיר "סעידה סולטנה", פרודיה על השיר "My Name Is Not Susan" של הזמרת ויטני יוסטון. תקליט שדרים של השיר הגיע לשדרני הרדיו דידי הררי ועופר נחשון, והשניים הפכו את השיר ללהיט. בעקבות הצלחת השיר החתימה חברת התקליטים הקטנה אי אם פי (IMP), שמתמחה בעיקר במוזיקת דאנס, את דנה ועופר ניסים כדי שישתפו פעולה עד ליצירתו של אלבום מלא. בהמשך השנה הוציאה דנה את הסינגל השני "דנה אינטרנשיונל" שמוכר בשם "שושו יא שושו", שבעקבות שמו היא קיבלה את שם הבמה שלה שנשאר עד היום.
באפריל 1993 יצא אלבומה הראשון דנה אינטרנשיונל. שירי האלבום היו ברובם חומרים שאסף ניסים עבור להקה שהקים בשם "דרמה", שהוא היה אמור להיות הסולן שלה. אולם לאחר שהלהקה הקליטה שני שירים ("מסכה" שיצא על גבי תקליט שדרים) ניסים החליט לוותר על קדמת הבמה ולקדם את דנה אינטרנשיונל. אלבום זה היה מי שהביא לחשיפתה בפני הקהל הרחב. בין השירים הבולטים באלבום נמצאים "פטה מורגנה", שכתב יואב גינאי והלחינו זאב נחמה ותמיר קליסקי, "דנה אינטרנשיונל" ו"משחק הדמעות", שכתב אהוד מנור והלחינו דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים. באותה שנה פרסמה IMP כי דנה אינטרנשיונל הפכה ללהיט גדול במדינות ערב, אך שם נאסר להפיץ את אלבומיה עקב זהותה המינית ומצאה הישראלי. להערכת החברה, למעלה מחמישה מיליון עותקים של האלבום וקלטת שדרים של "סעידה סולטנה" נמכרו בצורה פיראטית במדינות אלו מבלי לחשוף את היותה ישראלית וטרנסג'נדרית. ב-24 בדצמבר 1993 הופיעה אינטרנשיונל לראשונה בתוכנית "סיבה למסיבה" ושם התגלתה לקהל הרחב.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני, אומפטמפה. האלבום כלל להיטים רבים, בהם "ישנן בנות" (גרסת כיסוי מעודכנת לשיר של להקת הנח"ל) אשר לווה בנעימת מארש צה"ל, "אני לא יכולה בלעדיך", שכתב מקס גת מור והלחין צביקה פיק (שבהמשך גם ביצע בעצמו את השיר בגרסה מעט שונה), "נוסעת לפטרה", שכתב יואב גינאי לכבוד הסכם השלום עם ירדן, "בתולה" שהלחינה דנה אינטרנשיונל למילים של דודו ברק, "100% גבר", שהלחינה קורין אלאל למילים של המשוררת יונה וולך ועיבוד לפיוט היהודי "דרור יקרא". שירי האלבום, ובמיוחד "אני לא יכולה בלעדיך" ו"ישנן בנות", זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים. בסוף השנה זכתה בתואר זמרת השנה במצעד הפזמונים השנתי ה'תשנ"ה של רשת ג'.
בהמשך יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה את השיר "לילה טוב אירופה", איתו השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון. אף על פי שנחשבה לפייבוריטית בתחרות זו, היא הגיעה לבסוף למקום השני, ובמקום הראשון זכתה ליאורה. עם זאת, האלבום שכלל את השיר הצליח במכירות, והגיע למעמד של אלבום פלטינה על מכירת למעלה מ-40,000 עותקים.
בשנת 1995 עזבה את חברת IMP רקורדס וחתמה על הסכם עם הליקון. עם עזיבתה הוציאה חברת IMP אלבום שלישי שהיה גם למיני-אלבום בשם איפיטמפה. המיני-אלבום כלל את הסינגל "אני רוצה לחיות", הדואט "מי שלא רוקד עומד" עם צביקה פיק, חידוש בסגנון דאנס לשירה של עפרה חזה "פלאש גורדון" וגרסאות רמיקס חדשות לשירים "דנה אינטרנשיונל", "בתולה" ו"לילה טוב אירופה". בנוסף לכך, כלל גם את הסינגל "".
ב-1996 הוציאה במסגרת תת-חברה של חברת הליקון בשם "BIG FOOT", את אלבומה השלישי, "מגנונה", שהופק גם הוא על ידי עופר ניסים. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "דון קיחוטה", שכתב והלחין נינו אורסיאנו (ובהמשך התפרסם גם בביצועה של שירי מימון בתוכנית הריאליטי "כוכב נולד"). שירים בולטים נוספים באלבום היו "מנפנפת", שכתב יואב גינאי והלחינה אלונה דניאל, "מגנונה" (קוקורוקו), הדואט "יש בו אש" עם הזמרת איגי וקסמן ושיר הדאנס "צ'ינקוומילה" ("Cinquemilla"; "חמשת אלפים" באיטלקית), שנכתב על ידי דנה אינטרנשיונל וכלל בעיקר מילים באיטלקית ובג'יבריש. דנה אינטרנשיונל סיפרה שהשיר קיבל את שמו לאחר שבאותה השנה במהלך טיול בברלין, מלכת דראג מקומית שאגה לעברה את המילים "צ'ינקוומילה, אלורה אלורה". הקליפ, בבימויו של גיא שגיא שנלווה לשיר היה לאחד הקליפים הישראליים הראשונים ששודרו בערוץ MTV אירופה וזכה בפרס "נוצת הזהב" לקליפ השנה בשל חדשנותו ואיכותו.
באותו זמן, הופיעה אינטרנשיונל בפסטיבל הפסנתר של תל אביב, במסגרת מופע משיריה של המשוררת יונה וולך. השיר "שיר קדמשנתי (סקס אחר)", שהוקלט כדואט עם הזמר ערן צור, צורף לאלבום "מגנונה" כסינגל וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. ביצועה של דנה אינטרנשיונל לשיר עורר עניין תקשורתי בגלל התוכן שאותו שרה וייצג אותה כטרנסג'נדרית. עם זאת, האלבום "מגנונה" לא הצליח לשחזר את הצלחת אלבומה הקודם, והדבר הביא למתיחות בין נציגיה לחברת התקליטים ובסופו של דבר גם לפרידה מתוקשרת. שנים לאחר מכן האשימה אינטרנשיונל בראיונות כי הליקון הקימה את "BIG FOOT" כדי להוציא במסגרתה את התקליטים שלה, מאחר שהם "התביישו בה", להגדרתה. בכל זאת, האלבום זכה להצלחה מסחרית ומכר למעלה מ-20,000 עותקים וזכה במעמד של אלבום זהב.
האירוויזיון והצלחה בין-לאומית
בתחילת הקריירה שלה, הגיעו קלטות שלה למצרים והופצו באופן פירטי. תוך מספר שבועות, כאשר עלה הביקוש לקלטות שלה, השלטונות המקומיים גילו שהיא זמרת מישראל, האלבומים והקלטות שלה נאסרו למכירה ובמשך כמה חודשים ניתן היה להשיג אותם רק בשוק השחור.
כמה שנים לאחר מכן דנה צילמה הפקת אופנה על רקע הפירמידות. כשהתמונות התפרסמו נפוצו סיפורים בתקשורת המצרית כי דנה היא סוכנת מוסד שתפקידה להשחית את הנוער המצרי.
בדצמבר 1995 פורסם שדנה אינטרנשיונל תשתתף בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "אגדה", שנכתב על ידי יואב גינאי ללחן של יזהר אשדות. השיר, שנקרא במקור "Extazy", יועד לעופר ניסים בתקופה שבה היה זמר בלהקת "דרמה", אך בסופו של דבר לא נעשה בו שימוש וניסים העביר אותו לדנה ולגינאי, שחיבר מילים עבריות ללחן של אשדות. השיר הוגש לתחרות לקראת תום מועד ההרשמה במקומו של שיר אחר בשם "מציאות" בביצוע רפי דהן, שנפסל מאחר שהושמע ברדיו בניגוד לתקנון. גם הגשת השיר "אגדה" הייתה בניגוד לתקנון מאחר שהיא נעשתה ללא אישורו של אשדות. כשאשדות גילה על כך, הוא הביע התנגדות ונפגש עם ניסים במטרה למצוא פתרון, אך ב-5 בינואר 1996 פורסם בידיעות אחרונות שדנה אינטרנשיונל החליטה להסיר את המועמדות ושהיא דחתה את בקשת רשות השידור להשתתף בכל זאת עם שיר אחר או לחן חלופי למילים של גינאי, באמרה שהיא לא מרגישה שלמה עם השיר (בלחן של אשדות) ולא מתחברת אליו, שהיא "עייפה וכורעת תחת הנטל, מופיעה כל יום, לפעמים שתי הופעות ביום" ושמאחר ורוב משתתפי הקדם בשנה זו היו זמרים אלמוניים היא רוצה לפנות להם את הבמה. כמו כן, היא טענה שהשיר הוגש מכיוון שאנשי טלוויזיה לחצו עליה להשתתף בתחרות. בסופו של דבר ישראל לא השתתפה כלל באירוויזיון 1996 מאחר שהשיר שזכה בקדם ונבחר, "שלום עולם" בביצועה של גלית בל, נופה בידי ועדת איגוד השידור האירופי. עם השנים דלפו לרשת סקיצות של השיר "אגדה" (עם מילים) ושל הגרסה המקורית "Extazy" (ללא מילים מלבד שם השיר בפזמון).