cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארתור ניומן (חוקר)
צייד פילים
שאיפתו של ניומן להגיע לאגם רודולף (המכונה אגם טורקנה) הושגה במהלך משלחת שערך בשנת 1895. עם זאת, הציד סביב אגם רודולף לא זכה להצלחה מכיוון שהשטח היה קשה וותנאי מזג אוויר קשים. ביום השנה החדשה 1896 נהרג משרתו האישי, שבבנה, על ידי תנין תוך כדי הרחצה ורבים מאנשיו נפגעו מעקיצות של זבוב הצה צה. ניומן כתב כי הוא צד מספר בעלי חיים גדולים לפני שהרובה שלו נתקע, מה שאפשר לפיל זועם לפצוע אותו. פציעותיו היו חמורות דיין וכפו עליו תקופת שיקום שנמשכה מספר חודשים. הפציעה צמצמה את מסעות הציד אך הוא ניצל את זמנו לאיסוף דגימות עבור המוזיאון הבריטי, כולל סוג לא ידוע בעבר של דבורים שנקראו על שמו. הוא שב למומבסה עם השנהב ואוספים באוקטובר 1896 במצב גופני ירוד ובזרוע פצועה ונבולה.
כתיבה על ציד פילים
ניומן חזר לבריטניה בשנת 1897 שם הוא התאושש ונהנה בשנתיים שלאחר מכן. הוא ביקר בטירה של משפחת מקלאוד בדונווגן ושם כתב על קורותיו ופרסם אותם בספר "ציד פילים באפריקה המשוונית המזרחית" הספר הוא אוטוביוגרפיה שהתקבלה היטב על ידי הביקורת באותם ימים. הספר שופר בעבודותיהם של שלושה אמני טבע בולטים, חברו ג'ון גיל מילאיס, אדמונד קלדוול וג'ורג 'אדוארד לודג' והופיע כפרסום מפואר. הפרסום המפואר הנציח את שמו של ניומן כצייד פילים וכדמות ממסדית. ניומן זכה במוניטין גם ככותב מאמרים בנושא חיות בר ובעל סמכות בנושא חיות הבר של אפריקה. בזכות המחקרים המדעיים הכלולים בספרו הוא הוכר כזואולוג רציני.
מלחמת הבורים
באוקטובר 1899 התחילה מלחמת הבורים בין הרפובליקות הבוריות ובריטניה. ניומן חזר לדרום אפריקה שם התגייס לצבא הדרום אפריקאי שהוקם. הידע שלו באפריקה ובמיוחד ניסיונו במלחמת זולו גרמו לכך שקיבל את דרגת סגן. ניומן שירת כחלק מחטיבה רכובה בכוח שדה של נטאל בפיקודו של סגן אלוף דאגלס קוקרנה, והשתתף בשבירת המצור על העיירה לדיסמית' ובקרבות נוספים.[8] ניומן לא נשאר עד סיום המלחמה בדרום אפריקה ושב לבריטניה בשנת 1901.
שנים אחרונות במזרח אפריקה
בתחילת 1902 הוא שב שוב למזרח אפריקה, שם שהה בהר קניה במשך חמש שנים, ויצא מעת לעת צפונה לצוד פילים. הוא נע בין ביצות לוריאן, אגם רודולף וצפון גוואסו נירו במהלך 1903 ו -1904. אף על פי שסחר השנהב עדיין היה רווחי, אבל הרווח היה בירידה עקב בעיות פוליטיות שיצרו האתיופים והסומלים שהקשו על הצייד והמסחר בשנהב.
קן (פירושונים)
ראו גם
}}
ארתור ניומן (חוקר)
שנים אחרונות במזרח אפריקה
עם סיום שנת 1905 רווחיו הכספיים משנהב היו נמוכים מאוד. במהלך אותה שנה הוא ירה בסך הכל בחמישה עשר פילים. ניומן שכבר אז היה במצב קשה, ספג גם ביקורת מתושבי הקולוניה במזרח אפריקה שהתנגדו לציד הבלתי מבוקר של חיות הבר הגדולות. ניומן התחיל להרגיש מותקף ואמר שהוא מרגיש מנודה. הוא הגיב בפרסום מודפס בו הציג את רעיונותיו כיצד ניתן לשלוט בסחר השנהב וציד הפילים הבלתי לגיטימי. הוא גם הציע את שירותיו שוב כסוכן ממשלתי תמורת משכורת שכללה את זכותו לסחור בשנהב. דבריו אלה לא הועילו לו, ואחרי מסע ציד אחרון באגם רודולף בשנת 1906 התברר כי ימיו כצייד פילים הסתיימו.
מוות בלונדון
ניומן הבודד התכוון לחזור למזרח אפריקה. הוא קיים פגישה עם ג׳יימס הייז סאדלר במשרד המושבות בלונדון מתוך כוונה לנהל משא ומתן על קבלת אדמות ממשלתיות בקניה. על כך הוסכם ביניהם בסוף מאי, אך ההסכם עם ניומן מעולם לא נחתם, מאחר שב־29 במאי ניומן התאבד בביתו במרכז לונדון.
ביאנקה קסטאפיורה
אסטרואיד 1683 בחגורת האסטרואידים נקרא על שמה של קסטאפיורה.
מראה חיצוני
קסטאפיורה היא בעלת שיער בלונדיני קצר, מעוצב בתסרוקת אופיינית. היא מתלבשת בהידור רב, במיוחד בספרים המאוחרים יותר בסדרה. דמותה התפתחה ולאורך הסדרה הפכה לאופנתית, מושכת ומפורסמת יותר, מה שיכול להסביר את התאהבותו הפתאומית של פרופסור קלקולוס בה בספר תעלומת תכשיטי הזמרת. לדברי הרז'ה היא בת 45.
אופי
קסטאפיורה מצטיירת בקומיקס כנרקיסיסטית, גחמנית, שתלטנית, חסרת מחשבה והתחשבות, כאשר נראה שאינה מודעת לכך שקולה צורם וקולני להחריד. היא עשירה בצורה יוצאת דופן, ובעלת אובססיה לתכשיטים ובמיוחד ליהלומים, אובססיה המתבטאת באופן הקיצוני ביותר בספר תעלומת תכשיטי הזמרת העוסק בגנבתו של אחד מתכשיטיה. למרות מגרעותיה היא נאמנה ומסורה מאוד, עוזרת לידידיה בעת צרה ומתנהגת באומץ לב.
מערכות יחסים
בספר תעלומת תכשיטי הזמרת עיתונאי רכילות דיווחו על רומן שמתנהל לכאורה בין קסטאפיורה וקפטן האדוק, אף על פי שיחסים כאלו מעולם לא היו ולא נבראו. קסטאפיורה אמנם מתייחסת לקפטן בחיבה ואולי אף מאוהבת בו, אך הקפטן מבועת ממנה ותמיד מנסה להתחמק ממפגשים עמה. במשך הסדרה היא הופיעה פעמיים בסיוטיו של הקפטן. טינטין כנראה חש פחות רתיעה כלפיה, אך גם הוא משתדל למעט במפגשים איתה.
קסטאפיורה מתוארת לעיתים באופן מרומז כמושא אהבתו של פרופסור קלקולוס, אשר נדמה כי זוהי הפעם היחידה שדמות כלשהי בסדרה מביעה רגש רומנטי כלפי המין השני.
היסטוריית הופעות
קסטאפיורה מופיעה לראשונה בספר שרביטו של המלך אוטוקר משנת 1939, ובהמשך נמצאת גם בספרים שבעת כדורי הבדולח, פרשת קלקולוס, תעלומת תכשיטי הזמרת, טינטין והפיקורוס, כרישי הים האדום, והייתה מופיעה גם בספר טינטין ואלף ארט, אולם הסופר הרז'ה נפטר לפני שהספיק לסיים אותו. שיריה של קסטאפיורה מושמעים ברדיו במספר ספרים, בהם ארץ הזהב השחור וטינטין בטיבט. בספר טיסה 714 לסידני קפטן האדוק מדמיין שהוא שומע את שירתה, ובאופן דומה בספר הטיסה לירח מוזכר שירה המפורסם. למרות שהיא מתוארת כאחת מזמרות האופרה המובילות בדורה, הדבר היחיד שקסטאפיורה שרה במהלך כל ההופעות שלה בקומיקס הן אותן כמה שורות בודדות משירה המפורסם ביותר, "שיר התכשיט" (l'air des bijoux).
כמעט בכל הופעה שלה בקומיקס קסטאפיורה מלווה בנגן הפסנתר שלה, איגור, ובמשרתת הנאמנה שלה, אירמה. בניגוד למוניטין שלה כזמרת אופרה מובילה ומופרסמת בכל העולם, ב"שבעת כדורי הבדולח" היא מופיעה כחלק ממופע חובבני ושלישית בסדר ההופעה, אחרי מהפנט וקוסם. היא מתוארת כדרך קבע בתור דיווה, אם כי בעלת לב טוב ונדיבות. בספר "פרשת קלקולוס", לצורך העניין, היא מסיחה את דעתו של הגנרל המרושע כדי שטינטין וקפטן האדוק יוכלו להימלט ולהציל את חברם פרופסור קלקולוס. בדיחה שחוזרת על עצמה בקומיקס היא הסלידה שחש האדוק מקסטאפיורה, אשר לעולם אינה זוכרת את שמו.
יחסי אינדונזיה–דנמרק
יחסי אינדונזיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לאינדונזיה. דנמרק מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואינדונזיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. היחסים הדו-צדדיים הם חזקים כמו גם התגובה ההומניטרית לצונאמי בדצמבר 2004 שגבה את חייהם של 45 דנים. בשנת 2015, לאחר שהתמקדה בסין ובדרום קוריאה, דנמרק מתכוננת להעצים את קשריה עם אינדונזיה, בתקווה שהיא תעזור לדנמרק לבנות קשרים חזקים עם כל אזור דרום מזרח אסיה.
מתיישבים דנים
היחסים בין חוקרים דנים לתושבי ג'אווה החלו כבר במהלך המאה ה-17 בעקבות גלי אירופאים רצופים - הפורטוגזים, הספרדים, ההולנדים והבריטים - ביקשו לשלוט בסחר התבלינים אשר היה מרוכז ב"איי התבלינים" (איי מאלוקו) באינדונזיה. סוחרים דנים הגיעו גם הם מטרנסקובר, בחיפוש אחר פלפל, לג'אווה. הדנים הרחיבו את פעילותם המסחרית מיישובם בטרנקובר בחוף קורומנדל לאזורים שונים באינדונזיה. יחסים אלה, במידה מועטה, נוצרו באמצעות שיתוף פעולה ועצות של הולנדים שמצאו את הדרך לאסיה חסומה למפעלים שלהם בגלל המונופול של חברת הודו המזרחית ההולנדית. הסוחרים הדנים ביקשו משליטי בנטן רשות להתיישב ולסחור בהם.
מכתבי סולטאן בנטן למלכי דנמרק
על מנת להרחיב את יחסי המסחר, שלח הסולטאן אגנג טרטייאסה מבאנטן כמה מכתבים רשמיים לפרדריק השלישי, מלך דנמרק ולכריסטיאן החמישי, מלך דנמרק. ב-7 בינואר 1675, כתבו גם הסולטאן וגם השאהבנדר מבנטן (ג'אווה המערבית) את המכתב הראשון לפרדריק השלישי, מלך דנמרק, שבו הסולטאן ביקש תותח ואבקת שרפה.
לאחר שסוחרים הולנדים כבשו את בנטם. לדנים כבר לא היה אישור לסחור בסונדה קלפה.
תקופה מודרנית
יחסים דיפלומטיים בין ממלכת דנמרק והרפובליקה של אינדונזיה כוננו, ושגרירות דנית נפתחה באינדונזיה בשנת 1974.
שיתוף פעולה פוליטי
בשנת 2007 נפגש נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו עם ראש ממשלת דנמרק, אנדרס פוג ראסמוסן בעיר ניו יורק. שר החוץ הדני, פר סטיג מולר, ביקר באינדונזיה בשנת 2007.
ביקורים רמי דרג
ב-17 בדצמבר 2009 ביקר הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו בקופנהגן כדי להשתתף בוועידת האקלים של האו"ם.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק ובעלה הנסיך הנריק, ביקרו ב-21–24 באוקטובר 2015 בשלוש ערים אינדונזיות, ג'קרטה, סורבאיה ויוגיאקרטה. הביקור הדני המלכותי נועד לחזק את הקשר האינדונזי-דני בתרבות ובסחר. הם עמדו בראש משלחת עסקית דנית של כ-50 חברות שייצגו בעיקר 4 מגזרים; טכנולוגיות ימיות, עירוניות וקלינטק, עסקים חקלאיים, עיצוב וסגנון חיים.
אתאיזם מדיני
אתאיזם מדיני הוא שלילה רשמית של הדת על כל צורותיה על ידי הממשלה לטובת אתאיזם. אתאיזם מדיני עלול לגרום להתנגדות אקטיבית לדת, לרדיפת מאמינים, מנהיגי דתות ומוסדות דת.
מי שעודדו בעיקר את האתאיזם כנורמה חברתית היו מדינות מרקסיסטיות, ועל כן אתאיזם מדיני הופץ במדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות לשעבר, קוריאה הצפונית, סין, אלבניה ואפגניסטן. לברית המועצות הייתה היסטוריה ארוכה של אתאיזם מדיני והיא שאפה להשליט אתאיזם בכל המרחבים תחת שליטתה, כולל מרכז אסיה. כחלק מהתהליך עלתה הדרישה להצהיר על אתאיזם ולהתרחק מכנסיות, גישה שהייתה לוחמנית במיוחד תחת שלטונו של יוסיף סטלין. אלבניה הסוציאליסטית תחת אנוור הוג'ה אף הרחיקה לכת עד כדי כך שאסרה כל פולחן דתי.
המהפכה הצרפתית
אתאיזם מדיני הופיע לראשונה בתקופת המהפכה הצרפתית. בשיא שלטון הטרור. במחצית השנייה של שנת 1793 ובתחילת 1794, ניהלו אנטואן פרנסואה מומורו ואחרים מסיעת האברטיסטים מאמץ להשמיד את הנצרות בצרפת ולהחליפה ב"פולחן התבונה" האתאיסטי. ב־10 בנובמבר 1793 נערך "חג התבונה" בכל רחבי הרפובליקה. כנסיות רבות חוללו והופקעו כדי לשמש "מקדשי תבונה". הדת האזרחית החדשה מוגרה יחד עם מפלגת האברטיסטים, וב־7 במאי 1794 הנהיג רובספייר חלופה דאיסטית: "פולחן הישות הנעלה". מדיניותה האנטי-נוצרית של הרפובליקה הגיעה לשיאה במלחמה בווֶנדֶה, בה נטבחו למעלה מ־100,000 אזרחים כשהצבא ניסה לדכא מורדים קתוליים.
תחת שלטון קומוניסטי
עד 1970 כל 22 מדינות אירופה שהיו מאחורי מסך הברזל הוגדרו כאתאיסטיות דה-יורה, ותמכו באתאיזם מדיני מבחינה אידאולוגית, ולכן התנגדו לעקרונות של כל הדתות.
האידאולוגיה הקומוניסטית דגלה באתאיזם מדיני ובביטול הדת. לפי קרל מרקס, אבי האידאולוגיה הקומוניסטית, הדת היא כלי המשמש את המעמדות השולטים (אריסטוקרטיה ובורגנות) כדי להפיג את הסבל של ההמונים על ידי הבעת רגשות דתיים. לדעת מרקס, האינטרס של המעמדות השולטים להחדיר בהמונים את ההכרה כי סבלם הנוכחי יביא לבסוף לאושר אין-סופי. לכן, כל זמן שהציבור מאמין לדת, הם לא ינסו לעשות מאמץ אמיתי במטרה להבין ולהתגבר על המקור האמיתי של סבלם, שלפי דעתו של מרקס היא המערכת הכלכלית הלא-קומוניסטית שלהם.
לפי מרקס, הדת משמשת כדי לשלוט על האנשים והיא ה"האופיום להמונים". זו הסיבה העיקרית שבגללה משטרים קומוניסטים בעבר ובהווה מפחיתים בחופש הדת או אוסרים את פולחן כל הדתות. כמו כן, במשטרים קומוניסטיים לחלק מהדתות נוספו עבירות "הסתה". משטרים קומוניסטיים רבים רדפו נמרצות או אף יצאו לחסל כליל כל סוג של דת, במטרה לעשות את ארצם אתאיסטית לגמרי.
אלבניה הקומוניסטית
אלבניה הוכרזה כמדינה אתאיסטית על ידי אנוור הוג'ה, ונשארה כך מ-1967 עד 1991. הנטייה לאתאיזם מדיני נלקחה לקיצוניות בזמן המשטר, כשכל הדתות שזוהו כיבוא זר אל התרבות האלבנית, נאסרו כליל. מדיניות זו יושמה והורגשה בעיקר בגבולות של מדינת אלבניה כיום, ולכן יצרה רוב לא דתי באוכלוסייה. נכון ל-2007, לפי דיווחי חדשות, ההשתתפות בדת באלבניה במגמת עלייה.
החוק לרפורמה חקלאית של אוגוסט 1945 הלאים את רוב הרכוש של המוסדות הדתיים, כולל רכוש של מנזרים, מסדרים דתיים, ובישופים. עד מאי 1967, הממסדים הדתיים וויתרו על כל 2,169 הכנסיות, מסגדים ומקדשים, רובם נהפכו למרכזים תרבותיים לאנשים צעירים. הרבה אימאמים מוסלמים וכמרים אורתודוקסים וויתרו על עברם ה"טפילי". יותר מ-200 אנשי דת בכירים מדתות שונות נכלאו, בזמן שאחרים הוכרחו לחפש עבודה בתעשייה או בחקלאות. כשהירחון "Nëndori" סיפר על המתרחש, אמר כי הצעירים "יצרו את המדינה האתאיסטית הראשונה בעולם". משנת 1967 ועד סוף השלטון הקומוניסטי, פולחן דתי נאסר והמדינה הוכרזה כאתאיסטית רשמית, ציון מאורע שקרה בפעם הראשונה בהיסטוריה. אלבנים שנולדו בזמן המשטר אף פעם לא למדו דת, ולכן גדלו להיות אתאיסטים או אגנוסטיים.
סעיף מספר 37 מהחוקה האלבנית של 1976 הצהירה כי "המדינה לא מכירה באף דת, ותומכת ומפיצה תעמולה אתאיסטית כדי לנטוע השקפת עולם מדעית-חומרנית באנשים"
הפרק הזה פורש על ידי הדנים כהפרה של מגילת האומות המאוחדות (פרק ט', סעיף 55) שמצהיר כי חופש הדת מהווה זכות אדם שאינה ניתנת להפרה. הפעם הראשונה שבה השאלה הזאת באה בפני וועדת האו"ם לזכויות אדם בז'נבה הייתה ב-7 במרץ 1983. המשלחת מדנמרק גרמה למחאה שלה על הפרת חירות הדת להיות על סדר היום של הפגישה השלושים ותשעה של הוועדה, ובנושא מספר 25 נרשם "הטמעה של ההצהרה על מחיקת כל צורות חוסר הסובלנות ואפליה על בסיס דת או אמונה.", וב-20 ביולי 1984 חבר בבית הנבחרים הדני רשם מאמר באחד העיתונים הגדולים של דנמרק במחאה על הפרת חופש הדת באלבניה.
למרות מהלכים אלו מצד הדנים, לפי העמדה האלבנית הרשמית, הדת שימשה אינטרסים המתנגדים לאלו האלבנים, ולכן האיסור על תעמולה דתית לא נראה כהפרה של זכות אדם, אלא כצעד הכרחי כדי להגן על זכויות אדם של האלבנים, ועל תרבותם. מנהגים פגאניים לא-ממסדיים באזורים כפריים, שנראו כמזוהים עם התרבות הלאומית, נשארו בשלמותם.
ברית המועצות
אתאיזם מדיני תחת ברית המועצות נודע כ"גוסטאיזם", והיה מבוסס על האידאולוגיה המרקסיסטית והלניניסטית. מייסד המדינה הסובייטית ולדימיר איליץ' לנין ניסח זאת כך:
המרקסיזם-לניניזם תמך בצורה עקבית בשליטה, דיכוי, ולבסוף, חיסול האמונות הדתיות. בתוך שנה מהמהפכה הבולשביקית המדינה הפקיעה את כל רכוש הכנסייה, כולל הכנסיות עצמם, בתקופה שבין 1922 ל-1926, 28 בישופים רוסים אורתודוקסים ויותר מ-1,200 כמרים נהרגו (מספר גדול יותר היה תחת רדיפה). רוב הסמינרים הדתיים נסגרו, והפרסום כתבים דתיים נאסר על פי חוק.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ארגונים כמו ליגת האתאיסטים הלוחמים לעגו לכל האמונות והטרידו מאמינים. האתאיזם התפשט דרך בתי הספר, ארגונים קומוניסטים (כמו ארגון החלוצים הצעירים או קומסומול), והמדיה. על אף שכל הדתות נרדפו, מאמצי המשטר להכחיד את הדת השתנו במשך השנים לכבוד יחסים לדתות מסוימות, דבר שהושפע מאינטרסים גבוהים יותר של המדינה. מדיניות רשמית ונהלים לא רק השתנו עם הזמן אלא גם עם היישום שלהם על דתות ולאומים שונים. אומנם לכל המנהיגים הסובייטים הייתה את אותה מטרה לטווח רחוק של פיתוח אחדות סובייטית, אך הם חיפשו אחר מדיניות שונה כדי להשיג זאת. בשביל המשטר הסובייטי, סוגיות של לאום ודת תמיד היו בקשר קרוב. לא מפתיע, אם כן, שהגישה כלפי דת גם השתנתה מאיסור מוחלט לאישור ואפילו תמיכה בדתות אחרות.
הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין נוסדה ב-1949 ובמשך רוב ההיסטוריה המוקדמת שלה שמרה על גישה עוינת כלפי הדת שנתפסה כסמל של פיאודליזם ושלטון קולוניאליסטי זר. בתי פולחן, כולל מקדשים, מסגדים וכנסיות הומרו לבניינים לא-דתיים לשימושים שונים.
בשנים הראשונות לקיומה של הרפובליקה העממית, אמונה ופולחן דתיים דוכאו כי הם נחשבו על ידי הממשלה כנחשלים ומלאי אמונות טפלות וכי כמה מנהיגים קומוניסטים, כמו ולדימיר לנין ומאו דזה-דונג היו ביקורתיים מאוד כלפי הדת. בזמן המהפכה התרבותית, הדת הוקעה כפיאודליסטית ואלפי מבנים דתיים נשדדו ונהרסו.
הגישה הזאת התמתנה מאוד לקראת סוף שנות השבעים, עם סוף המהפכה התרבותית. בנוסף, החוקה מ-1978 של הרפובליקה העממית של סין הבטיחה "חופש דת" עם כמה מגבלות. מתחילת שנות התשעים, ישנה תוכנית לבנייה מחדש של מקדשים בודהיסטים וטאואיסטים שנהרסו במהפכה התרבותית.
קובה
בחוקת קובה מ-1976 בסעיף 54 רשום כך:
מבחינה תיאורטית, הממשלה "מכירה" בזכות של האזרחים להאמין לקיים פולחנים דתיים, בתוך גבולות החוק, אבל בפועל המדינה מטילה מגבלות שונות על חופש הדת. מ-1959 עד 1961 שמונים אחוזים מהכמרים הקתולים הוגלו מקובה ועברו לארצות הברית. היחסים בן הממשלה החדשה לקהילות היו מתוחים ביותר, והממשלה הגבילה מאוד את פעולות הכנסייה וחשדה בהם, ואפילו האשימה אותם בשיתוף פעולה עם ה-CIA בפלישה למפרץ החזירים ואגירת נשק למהפכת נגד בשביל להפיל את המשטר הקומוניסטי.
עם התפרקות ברית המועצות, קובה שינתה את חוקיה והכריזה כי היא "מדינה חילונית" ולא אתאיסטית, אבל בפועל עדיין ממשיכה לדכא בנוקשות את המאמינים ומתייחסת בחשדנות לעליית קרנה של הדת בקובה.
קמבודיה תחת הקמר רוז'
פול פוט דיכא את הבודהיסטים של קמבודיה: נזירים הופשטו, מקדשים ופריטי אומנות, כולל פסלי בודהה, נהרסו; אנשים שהתפללו או הביעו רגשות דתיים אחרים לרוב נרצחו. הקהילות הנוצריות והמוסלמיות היו בן הנרדפות ביותר, והקתדרלה הקתולית של פנום פן הוחרבה. הקמר רוז' הכריח את המוסלמים לאכול חזיר, שאליו הם התייחסו כאל תועבה, ורבים מאלו שסירבו נרצחו. הכמורה הנוצרית והאימאמים המוסלמים הוצאו להורג, ו-48 אחוזים מן הנוצרים בקמבודיה נרצחו בגלל דתם.
מונגוליה הקומוניסטית
ב-1936, במיוחד לאחר שהסגות הגבול היפניות נתנו לסובייטים מספיק סיבה לפרוס כוחות במונגוליה, התקפה כללית על האמונה הבודהיסטים התחילה. באותו זמן, טיהורים בסגנון סובייטי התרחשו במפלגה הקומוניסטית ובצבא המונגולי. מנהיג מונגוליה באותו זמן היה הורלוגין צ'ויבלסאן, שהלך בדרכו של יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו. הטיהורים הובילו להשמדה כמעט מוחלטת של הלאמאיזם במדינה, ועלו בחייהם של 30 - 35 אלף בני אדם.
בשנות האלפיים
רוב המדינות שישמו אתאיזם מדיני נשארו מדינות בעלות שיעור חילון חברתי גבוה מאוד, כשאפגניסטן ופולין הן המדינות היחידות בהן יישום האתאיזם המדיני לא צלח. באלבניה וברוסיה כוחה של הדת עלה רק לאחר נפילת ברית המועצות, אם כי עדיין שיעור האתאיסטים במדינות אלו גבוה מאוד, כאשר סין היא המדינה שבה עדיין ניכרת בצורה חד משמעית ההשפעה של האתאיזם המדיני.
האוכלוסייה באזורים שהיו בעבר בשליטה סובייטית והיו בעבר אורתודוקסים הם כעת "כמעט אנאלפביתים בנוגע לדת", ואין להם שום ידע כלשהו - לא ביחס לדת אליה השתייכו או בכל דת אחרת.
נכון להיום, ישנן רק שתי מדינות המיישמות אתאיזם מדיני בצורה חלקית והן קובה וקוריאה הצפונית. בחוקת קוריאה הצפונית מובטח "חופש אמונה דתית", אך בפועל האמונה הדתית המותרת על פי ממשלת קוריאה הצפונית נמצאת תחת פיקוח הדוק והיחס לאמונה הדתית (במיוחד זאת שאינה "אסייתית") מצד המשטר הוא עוין.
למרות זאת, בקוריאה הצפונית לא מתרחש אתאיזם מדיני במלוא מובן המילה, כיוון שמתבצע פולחן אישיות ממוסד לקים ז'ונג איל, ולקים איל-סונג תחת האידאולוגיה הרשמית של קוריאה הצפונית, הנקראת ג'וצ'ה, כך שהמניעים האנטי-דתיים של המשטר אינם מסיבות אתאיסטיות רגילות אלא מתוך ניסיון למסד דת מדינה או אידאולוגיה מדינית חדשה.
על אף שקובה היא מדינה קתולית באופן מסורתי, מאז שהקומוניסטים עלו לשלטון במהפכה הקובנית, הממשלה "הגבילה ודיכאה" את פולחן הדת. בקובה יש אתאיזם מדיני והדת כפופה למדינה ועוברת רגולציה, לכנסייה הקתולית אין כלי תקשורת או בתי ספר. למרות זאת, עקב התמתנות העוינות בן הדת למדינה, וביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקובה בינואר 1998, יש גל עליה בקרנה של הנצרות הקתולית בקובה, שמאמיניה עדיין מוטרדים על ידי הממשל, וכמרים קתוליים עדיין נשלחים לפעמים לכלא.
ב-20 באוקטובר 2008 נפתחה מחדשה הכנסייה הרוסית בקובה בטקס שבו השתתף גם הנשיא הקובני ראול קסטרו.
הליגה האנטישמית של צרפת
הליגה האנטישמית של צרפת (בצרפתית: Ligue antisémitique de France) נוסדה בשנת 1889 על ידי העיתונאי הצרפתי אדואר דרימון ופעלה בשלהי המאה ה-19 בצרפת של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית.
הליגה, שבמקור נקראה גם הליגה הלאומית האנטישמית של צרפת (Ligue nationale antisémitique de France), הפיצה פרסומים אנטישמיים ופרסומים כנגד הקומוניזם והבונים החופשיים. בין ראשי הליגה היו ז'אק דה ביאז וז'ול גרן. מרכזה היה בפריז.
הליגה נוסדה לאחר פרסום ספרו הפופולרי של דרימון "צרפת היהודית" (La France juive) ולאחר כישלון ניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה שהביאו להתגברות הרגשות הלאומניים.
תעמולה בציבור
עיתונים רבים תמכו בליגה האנטישמית, ובהם "לה ליברה פארול" (La Libre Parole, "המילה החופשית") שבעריכת דרימון, "ל'אנטי-ז'ואיף" (L'Antijuif, "האנטי-יהודי") שבעריכת גרן ו"לה קרואה" (La Croix, "הצלב").
העיתון "לה ליברה פארול" שתמך בליגה, הוציא כ-91 גיליונות עיתון שבועי, מ-30 באפריל 1895 ועד 19 בדצמבר 1896. העיתון המשיך להופיע עד 1924. חלק מהגיליונות יצאו בתדירות גבוהה יותר. בפתח כל מהדורה הופיעה קריקטורה או ציור, לרוב אנטישמיים ומודפסים בצבע. בכמה מהגיליונות קריקטורות אנטישמיות היו מודפסות על כפולת העמודים האמצעית בגיליון. קריקטורות אלה היו לרוב ברוח הליגה ותמכו בה וברעיונותיה.
פעולות נוספות
מלבד תעמולה אנטישמית, ארגנה הליגה גם הפגנות נגד היהודים וגינתה מעורבות בסקנדל של מניות חברת תעלת פנמה ("שערוריית פנמה"). בזמן משפטו של אלפרד דרייפוס, שהוביל לפרשת דרייפוס, נקטה הליגה עמדה עקבית נגד דרייפוס וגם הפיצה תאוריות קונספירציה על ניסיונות כביכול של הבונים החופשיים להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית.
התפרקות הליגה
הליגה החלה להתפרק ב-1899, בשל חילוקי דעות בין דרימון וגרן, אך שמשה מודל לליגות אחרות ימניות קיצוניות בצרפת בתקופה שבין מלחמות העולם. בשנת 1899 הפכה הליגה, בהנהגתו של גרן, ל"גרנד אוקסנט דה פראנס" (Grand Occident de France) שהתרכזה יותר בפעילות אנטי-מסונית אם כי שמרה על אופייה האנטישמי. השם עצמו מתייחס לשמו של הארגון המסוני הגדול והותיק בצרפת (Grand Orient de France). בתקופה זו הליגה הייתה מקושרת לשבועון של ז'ול גרן, ל'אנטיג'ויף". הליגה נעלמה בהדרגה לאחר פרשת פורט שברול (Fort Chabrol) ומעצרו של גרן.
רם פראסאד ביסמיל
רם פראסאד ביסמיל (באנגלית: Ram Prasad Bismil ) (11 ביוני 1897 – 19 בדצמבר 1927) היה מהפכן הודי אשר השתתף בקשירת הקשר במיינפורי בשנת 1918, בשוד הרכבת בקאקורי בשנת 1925, הידוע בכינוי הקשר בקאקורי, ונאבק נגד האימפריאליזם הבריטי. לצד היותו לוחם חירות, הוא היה גם משורר אשר ביטא את הלאומיות ההודית וכתב בהינדית ובאורדו בשמות העט: רם, אגיאט וביסמיל. את פרסומו קנה בשם משפחתו "ביסמיל". רם פעל עם התנועה הרפורמיסטית ההודית "אריה סמאג'" ושאב השראה מן הספר "סטיארת' פראקאש" אשר נכתב על ידי סוואמי דיאננד סאראסוואטי. הוא קיים גם קשר סודי עם המהפכן ההודי לאלה האר דאיאל באמצעות הגורו שלו סוואמי סומדב אשר הטיף את ערכי תנועת אריה סמאג'.
תחילת דרכו
רם פראסאד ביסמיל נולד ב-11 ביוני 1897 בשאחג'אהנפור, במחוזות הצפון-מערביים בהודו הבריטית. הוא למד הינדי מאביו ונשלח ללמוד אורדו ממורה דת מוסלמי. הוא התקבל לבית הספר בשפה האנגלית, אף על פי שאביו התנגד לכך והצטרף לתנועה הרפורמית ההודית בשאחג'אהנפור.
עוד בעת שהיה תלמיד בן 18 ביסמיל קרא גזר דין אשר דן למוות את בהאי פארמאנאנד, מלומד וחבר של האר דאיאל. באותה תקופה ביקר באופן קבוע בבית תפילה של אריה סאמאג' בשאחג'אהנפור, שם לימד סוואמי סומדב, חבר של פארמאנאנד. כביטוי לזעמו על גזר הדין ביסמיל. חיבר שיר בהינדית אשר שמו "לידתי", אותו הראה לסומדב. בשיר הוא מצהיר על מחויבותו לסלק את השלטון הבריטי מהודו. שנה אחר כך עזב ביסמיל את בית הספר ונסע עם חלק מחבריו ללאקנאו, שם ארגן עמם קבוצת בני נוער במטרה לפרסם ספר בהינדית על ההיסטוריה של עצמאות ארצות הברית. הספר פורסם בהסכמת הגורו סומדב תחת שמות עט. מיד לאחר פרסומו, נאסרה הפצתו על ידי ממשלת אוטר פרדש.
הקשר במיינפורי
ביסמיל ייסד ארגון מהפכני בשם "מזבח האומה" ויצר קשר עם המהפכן גנדה לאל דיקסיט, מורה בית ספר באאורייה. את הקשר בין השניים איפשר סומדב אשר סבר כי ביסמיל יהיה יעיל יותר בשליחותו אם יהיו לו תומכים מנוסים. לדיקסיט היו קשרים עם אנשי כנופיות בעלי עוצמה במדינה. דיקסיט ביקש לנצל את עוצמתם לצורך מאבק מזוין נגד השלטון הבריטי. בדומה לביסמיל, גם דיקסיט יצר ארגון בני נוער, אשר כונו "שיבז'י", על שם מלך הודי בן המאה ה-17.ב-28 בינואר 1918 ביסמיל פרסם עלון אשר כותרתו "מסר לבני העם", אותו הפיץ לצד שירו "שבועת מיינפורי". במטרה לגייס כספים לתנועתו בוצעו שלושה מעשי ביזה בשנת 1918. בעקבות פעולת אלה החלה המשטרה לחפש אחר אנשי ארגונו וחלקם נתפסו בעודם מפיצים את הספר שנאסר למכירה. ביסמיל הצליח להימלט עם הספרים. בעודו מארגן מעשה ביזה נוסף באזור שבין דלהי לאגרה, הגיע למקום כוח משטרה ואש נפתחה משני הצדדים. ביסמיל קפץ למי נהר יאמונה ושחה מתחת לפני המים. עם היעלמו סברו חבריו וגם המשטרה כי נהרג במהלך העימות. אף דיקסיט נעצר בתקרית עם חבריו והוחזק במצודת אגרה. ביסמיל נמלט לדלהי וחי מאותה עת במחבוא. נפתח נגדו תיק פלילי. מאוחר יותר נמלט אף דיקסיט ממעצרו, שעה שהובא למשפט במיינפורי. תקרית זו נודעה בכינוי "הקשר במיינפורי". ב-1 בנובמבר 1919 הרשיע בית משפט מחוזי את כל המשתתפים בתקרית והכריז על דיקסיט וביסמיל כפושעים נמלטים.
פעולות במחתרת
בשנים 1919 עד 1920 חי ביסמיל בסתר כשהוא נע ונד בין כפרים שונים באוטר פרדש, תוך שהוא מוציא לאור מספר ספרים. בין הספרים הייתה אסופת שירים שלו ושל אחרים, "לאהאר במחשבותי". הוא אף תרגם שני ספרים מבנגלית ואת הספר "קתרין" מאנגלית. את הספרים פרסם באמצעות כספים שגייס. לאחר מותו, בשנת 1929, פורסם ספר שירים נוסף שחיבר, Kranti Geetanjali, ספר שנאסר להפצה על ידי הראג' הבריטי בשנת 1931.
חוקת הנייר הצהוב
בהסכמת לאלה האר דאיאל, ביסמיל עבר לאללהאבאד שם כתב בשנת 1923 את חוקת המפלגה בעזרת שני חברים נוספים. המסמך, המפרט את שם ומטרות הארגון, נכתב על נייר צהוב ואושר ב-3 באוקטובר 1924 על ידי ועדת החוקה של הארגון, אשר התכנסה בקאנפור. בכינוס ועדת החוקה אושר שמה של המפלגה "ההתאחדות הרפובליקנית של הינדוסטן". לאחר דיון ארוך נקבע כי ביסמיל ימונה למארגן המחוזי של שאחג'אהנפור וראש האגף המזוין. הוא אף התמנה למארגן של המחוז המאוחד (אגרה ואוד).
המנשר של ההתאחדות הרפובליקנית של הינדוסטן
מנשר שכותרתו "המהפכן" הופץ ברחבי המחוז המאוחד בהודו בשלהי חודש ינואר 1925. עותקים מן המנשר נמצאו בידי חלק מן המשתתפים ב"קשר מקאקורי", בהתאם לקביעות פסק הדין של בית המשפט באוד. הייתה זו למעשה החוקה של ההתאחדות הרפובליקנית של הינדוסטן מודפסת על ארבעה דפים לבנים, אשר הופצה ברחבי הודו.על המנשר לא הופיע שם בית הדפוס. לצד כותרתו הופיע התאריך, 1 בינואר 1925 והוא מוספר כגיליון מספר 1.
הקשר בקאקורי
ביסמיל הגה תוכנית מפורטת לביזת אוצר המדינה, כספים שהועברו ברכבת אשר חלפה בקאקורי, עיירה באוטר פרדש. התוכנית הוצאה לפועל ב-9 באוגוסט 1925 ונודעה בשם "הקשר בקאקורי". עשרה מהפכנים עצרו את רכבת הנוסעים בין שאחראנפור ללוקנו, שעה שחלפה בקאקורי. בידי הקושרים היו אקדחים גרמנים, מאוזר C96. בעוד סגנו של ביסמיל עסוק בפריצת הכספת שברכבת, נפלטה ירייה מאקדח שהחזיק אחד המהפכנים ונוסע נהרג.
למעלה מ-40 מהפכנים נעצרו לאחר האירוע, אף שרק 10 השתתפו בפועל במעשה השוד. בין העצורים היו אף אזרחים תמימים אשר חלקם שוחררו מאוחר יותר. לצורך הגנת החשודים הוקמה ועדה. בסופו של הליך משפטי הורשעו הנאשמים וערעור שהוגש, כשל. ב-16 בספטמבר 1927 הוגש ערעור סופו לחנינה למועצה המלכותית בלונדון, אולם אף הוא נדחה. לאחר 18 חודשי הליך משפטי נידונו למוות ביסמיל ושלושה מחבריו לקשר. ביסמיל הוצא להורג בתליה ב-19 בדצמבר 1927 בכלא גוראקפור. גופתו נשרפה על גדת נהר ראפטי בטקס הינדי.
הנצחתו
ביסמיל הונצח בעיר הולדתו, שאחג'אהנפור. ב-18 בדצמבר 1994 הוסר הלוט מעל פסל שיש לבן, בדמותו של ביסמיל, בידי מושל אוטר פרדס, אז ציינו 69 שנה למותו.
באזור הצפוני של חברת הרכבות בהודו נבנתה תחנת רם פראסאד ביסמיל, כ-11 קילומטר משאחג'אהנפור.
ב-19 בדצמבר 1983 חנכה ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, מצבת זיכרון לחברי הקשר מקאקורי בעיירה קאקורי.
ב-19 בדצמבר 1997 הנפיק השרות הבולאי ההודי בול צבעוני המציין 100 שנה להולדת ביסמיל.
ממשלת אוטר פרדש קראה גן לאומי על שמו של ביסמיל סמוך לאחד הכפרים שם הסתתר לאחר הקשר במיינפורי בשנת 1919.
נתיב הכף
נתיב הכף (בפורטוגזית: Rota do Cabo) הוא הנתיב הימי בין ההמיספירה המערבית להמיספירה המזרחית, אשר בו מקיפים כלי שיט את כף התקווה הטובה, בקצה הדרומי של יבשת אפריקה.
חנוכתו של נתיב הכף נזקפת לזכותם של יורדי ים פורטוגזים, הודות לניסיון שצברו בהפלגה בלב האוקיינוס האטלנטי, תוך היעזרות בתורות הניווט והשיט שפותחו בפורטוגל. הראשון שהפליג בנתיב זה היה וסקו דה גמה, וכך גילה את הנתיב הימי להודו, כאשר עגן מול חופי קוז'יקוד ב-1498. היה זה חלום פורטוגזי נושן שהתגשם. המגעים בין מערב למזרח חדלו להיות תלויים במעבר שיירות בדרך המשי. כעת, ניצלה פורטוגל את ההזדמנות להפוך למעצמה ימית-מסחרית אטלנטית. היא אכן הפכה לכזו במאה ה-16, והסחר בים התיכון ספג מכה אנושה.
הדרך הימית להודו, מקור התבלינים, ולשאר חלקי העולם הלא-נודעים שבאוקיינוס ההודי, נשלטה בתחילה על ידי הפורטוגזים. בשנים 1498–1635, הפליגו מליסבון למזרח 917 ארמדות. ניסיונות מצד צרפתים, ביניהם גם זה של ז'אן פרמנטיאר, שהפליג לסומטרה ב-1529, לא היוו איום על המונופול הפורטוגזי. במאה ה-17 החלו ההולנדים והאנגלים גם הם להפליג למזרח בנתיב הכף, ולהקים שם תחנות סחר, ובכך תמה תקופת ההגמוניה של פורטוגל בשיט באוקיינוס ההודי.
במשך יותר מ-80 שנה יכלו הארמדות הפורטוגזיות, העמוסות בתבלינים ובמגוון סחורות, להקיף את הכף בלי שנשקפה להן כל סכנה מצד שודדי ים או ספינות סוחר של אומות אחרות; עם זאת, בעת שחזרו לאירופה, כאשר הפליגו לתוך המרחב הימי שסביב האיים האזורים (תחנת ביניים בסוף המסע), ספגו הספינות הפורטוגזיות (Naus) לעיתים תדירות התקפות של שודדי ים, שפעלו לא פעם מטעם הכתר הצרפתי או האנגלי.
בעבר נודעה לנתיב הכף חשיבות מסחרית ופוליטית רבה. בזכותו התפתחה מאוד הכלכלה של פורטוגל. זאת, כל עוד לא נאלצו קברניטי האימפריה הפורטוגזית למקד את תשומת לבם בזירות אחרות, בעיקר ברזיל. גם בכלכלה העולמית יוחסה לנתיב הכף חשיבות עליונה בעבר, עד פתיחת תעלת סואץ לשיט ב-1869. כאשר סגרה מצרים את תעלת סואץ לשיט בין השנים 1967–1975, שב נתיב הכף למוקד תשומת הלב העולמית, כמסלול חלופי חיוני לאספקת נפט למערב.
אריה סנגלי
אריה סנגלי (שם מדעי: Panthera leo senegalensis; קרוי גם אריה מערב-אפריקני) הוא תת-מין נדיר של אריה החי במערב אפריקה. הוא תואר לראשונה מסנגל בשנת 1826. מניתוח גנטי עולה כי האריה הסנגלי ואריה קונגו קרובים יותר לאריה אסייתי מאשר לתת-מינים מזרחיים או דרומיים כאריה מסאי, אריה טרנסוואל או אריה הכף. בעבר הטווח ההיסטורי שלו היה רחב ביותר, אולם כיום האוכלוסיות של האריה הסנגלי במרכז ומערב אפריקה מפוצלות וקטנות מאוד עם לא יותר מכמה מאות פרטים; כתוצאה מכך האריה הסנגלי הוא תת-המין המאוים ביותר כיום, ומרבית הפרטים מוגבלים לשמורות ופארקים לאומים.
מאפיינים
האריה הסנגלי הוא ככל הנראה תת-המין הקטן ביותר של האריה. כמו כן בדרך כלל יש לו רעמה קטנה וקצרצרה למדי, ובאזור הפארק הלאומי פנדג'ארי למשל, כמעט כל הזכרים חסרי רעמה או בעלי רעמות דלילות וקצרות ביותר (ראה תמונה). על פי תיאורים האריה הסנגלי כנראה בעל גולגולת שונה מעט בצורתה מתת-מינים אחרים. פרוותו של האריה קצרה וחלקה בצבע צהבהב-חאקי בהיר, בעוד שהראש נוטה לצבע זהוב יותר. הרעמה הדלילה בצבע חום-זהוב צומחת סביב הצוואר, החזה, והלחיים, והיא ארוכה וצפופה יחסית בחזה. האוזניים שעירות למדי אך נראות היטב בשל הרעמה הדלילה, ובאזור הסנטר הלבן-קרמי יש לאריה מעין זקנקן קצר. הלוע גדול ושחור, והאף המשולש בצבע שחרחר, חום או אדמוני. בצידי האף יש מספר זיפים לבנים ארוכים, ומעל העיניים יש כתמים כהים דמויי גבות. מבנה גופו של האריה הסנגלי ארוך וצר למדי, והוא מתאפיין ברגליים וראש קצרים ועבים, טפרים חזקים, כתפיים שריריות, וזנב ארוך וגמיש עם ציצת שיער עגלגלה בצבע שחרחר-חום. החרטום בעל מראה צר יותר משאר האריות.
תפוצה ואקולוגיה
האריה הסנגלי נפוץ במערב אפריקה. התפוצה ההיסטורית המשוערת שלו השתרעה כנראה לאורך דרום הסהרה וקו הסאהל במדינות הבאות: סנגל, גמביה, גינאה, גינאה ביסאו, מאוריטניה, טוגו, בנין, בורקינה פאסו, גאנה, ניגריה, קמרון, מרכז ומערב הרפובליקה המרכז אפריקאית, חוף השנהב, סיירה לאון, מאלי, ניז'ר, צ'אד, ומזרח סודאן ודרום סודאן. ככל הנראה החל מהמאה ה-17 או ה-18 ועד תחילת המאה ה-20, התפוצה צומצמה בצורה משמעותית, והאריה הוכחד לגמרי מסיירה לאון, מאוריטניה, אלג'יריה וגמביה, ונעלם בהדרגה מדרום ומרכז ניגריה, גינאה, גינאה ביסאו, גאנה, טוגו, בנין, ומזרח סנגל; מאז ועד היום התפוצה הצטמצמה בשיטתיות ובאופן דרסטי (כ-99%), כשהתפוצה הנוכחית היא ב-4 ריכוזים מבודדים המהווים 1.1% בלבד מהתפוצה ההיסטורית: הריכוז הגדול נמצא במשולש הגבולות בנין-ניז'ר-בורקינה פאסו, הבינוני נמצא מערב ניגריה, ושניים קטנים נוספים בדרום מזרח סנגל ומזרח ניגריה; ייתכנו 3 ריכוזים קטנים נוספים בשטחה המרכזי של גינאה. בתחילת המאה ה-21 היו כ-14 ריכוזים נוספים שהוכחדו בסופו של דבר; הללו היו פזורים על פני ניגריה, מאלי, בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב וגינאה ביסאו.
בית הגידול של האריה הסנגלי כלל בעבר סוואנות שיחים דוקרניות, סוואנות לחות וגשומות, שולי מדבר סהרה, ובמידה יוצאת דופן הוא גם היה נפוץ באופן די נרחב ביערות טרופיים; עם זאת, גם בתפוצה ההיסטורית האריה הסנגלי נעדר מאזור גוש "יער גינאה" הבראשיתי שלאורך קו החוף המערב-אפריקני. בית הגידול של האריה כיום הוא בעיקר "סוואנות גינאה" וה"סוואנות הסודאניות" שמורכבות מסוואנות לחות וגשומות עם פסיפס של אזורים מיוערים בדלילות ואזורי סבך. הטמפרטורות בתחומי מחייתו כ-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא כ-500 מילימטר.
הגמישות בבחירת בית הגידול של האריות הסנגלים ויכולתם לשרוד בסביבה צחיחה, נובעת מכך שהם מסוגלים לקבל את הלחות הנדרשת מטרפם או אפילו מצמחים; עם זאת האריות ישתו מים באופן קבוע כאשר המים יהיו זמינים. חלק הארי של תזונת האריות הסנגלים מורכב בעיקר מפרסתנים בינוניים-גדולים כדוגמת: קובוס שחור רגל, קובוס המים, צבי סוף הסוואנה, צבי אדום חזית, אוריבי, קודו משורטט, קודו הביצות, בונגו, חזיר נהרות, חזיר יער ענק, חזיר יבלות מצוי, בובאל מערבי, אנטילופה סוסית קצרת קרן ואילנד ענק; עם זאת הם עלולים לטרוף כמעט כל בעל חיים - במיוחד כאשר הם רעבים; החל ממכרסמים, פניניות וצביונים, וכלה בתאו סודאני, היפופוטם, קרנף צר-שפה וולדות ג'ירף מערב אפריקני ופיל סוואנה אפריקני. הם גם נוהגים לגנוב את הציד של טורפים אחרים כמו ברדלסים, צבועים וזאבים טלואים.
כשאר תת-המינים, גם האריות הסנגלים הם בעלי חיים חברתיים, כאשר הלביאות חיות בלהקות עם קשר חזק ביניהן, בעוד שאריה אחד או שניים עסוקים בלשמור על השליטה על הלהקה והטריטוריה, ודחיקת זכרים אחרים. על פי התיאורים האריה הסנגלי נוטה לחיות בלהקות קטנות יותר משאר תת-המינים. הלביאות עסוקות בציד ובטיפול בגורים, בעוד שהאריות נמצאים רוב הזמן במנוחה או בהגנה על הטריטוריה, והם יבואו לעזרת הלביאות רק כדי להכניע טרף גדול כתאו או קרנף.
מצב שימור
האריה הסנגלי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה חמורה" (CR), בשל ירידה דרסטית של האוכלוסייה שמעמידה את קיומו העתידי של תת-המין בספק. הירידה העיקרית נגרמה על ידי המרת בית הגידול למטרות חקלאות בקנה מידה נרחב, ירידה בכמות הטרף שלו בגלל הציידים, וכמו כן הרג מכוון שמגיע בתור "פעולת תגמול" לאחר תקיפת אנשים\חיות משק - בדומה לסכסוך של האדם והאריה בשאר אפריקה. אף על פי שבימינו מוגבלים האריות לאזורים מוגנים, חוסר ניהול של הפארקים גורם להמשכת התדלדלות אוכלוסיית האנטילופות כמו גם לרדיפת האריות על ידי הרועים שמכניסים את עדרי הבקר שלהם לשטחי הפארקים.
בשנת 2004 היו בטבע, ככל הנראה, רק 1,300 אריות סנגלים. השטח שהיה מיושב על ידי האריות בתקופה זאת היה פחות מ-15% מהטווח ההיסטורי שלהם. ממחקרים שנערכו לאחרונה בין שנת 2006 ל-2012, עולה כי מספר הפרטים של האריות הסנגלים ירד עוד יותר במערב אפריקה, וכי רק כ-404 אריות נותרו כיום בכל האזור שבין סנגל לניגריה. האוכלוסייה הגדולה ביותר של האריות הסנגלים נמצאת כיום במשולש הגבולות של בנין, בורקינה פאסו וניז'ר באזור המכונה "WAP" על שם מפגש הפארקים הלאומיים W, פנדג'ארי וארלי. סך מספר הפרטים במערכת אקולוגית זו מוערכת בכ-350 אריות על פני שטח של 246–466 קמ"ר. האוכלוסייה המשנית נמצאת בפארק הלאומי אגם קאינג'י שבמערב ניגריה, עם אוכלוסייה מוערכת בכ-32 פרטים על פני שטח של 23–63 קמ"ר; יש המחשיבים אותה כחלק מהאוכלוסייה הקודמת בשל הקרבה של לגבול בנין-ניז'ר. אוכלוסייה נוספת מצויה בפארק הלאומי ניוקולו-קובה שבסנגל, עם 16 פרטים על פני שטח של 54 קמ"ר. בשמורת הציד יאנקארי שבמזרח ניגריה יש כנראה פרטים בודדים, והנוכחות של האריות שם כיום מוטלת בספק.
בהתחשב בכך שבסביבות 60-40% מאוכלוסיית האריות בעולם בדרך כלל בוגרת, מעריך ארגון השימור IUCN שמתוך 404 הפרטים האחרונים של האריה הסנגלי יש כ-250 בוגרים. בשנת 2006 היו רשומים בשבי כ-13 פרטים תחת השם "P.l. senegalensis"; עם זאת, אריות אלה שנמצאים בעיקר בגני חיות אוסטרלים שייכים למעשה לאוכלוסיות מערביות של אריה קטנגה שנמצאים תחת ההגדרה הכוללנית של "מערב אפריקה". על כן נכון להיום לא ידוע על אוכלוסייה שבויה של אריה סנגלי.
Magic: The Gathering
Magic: The Gathering (בעברית: קסם: ההתאספות) הוא משחק קלפים שהומצא על ידי פרופ' ריצ'רד גארפילד ושווק על ידי חברת "Wizards of the Coast" לראשונה בשנת 1993. "מג'יק" הוא המשחק הראשון מסוגת המשחקים "משחקי קלפים לאספנים" (CCG - Collectable Card Games). סגנונו של המשחק הוא פנטזיה והוא מכיל בתוכו מגוון יצורים ממיתולוגיות שונות והתייחסויות למעשי קוסמות וכשפים. מג'יק הוא משחק אסטרטגיה הדורש חשיבה, ניסיון ומיומנות, אולם יש בו גם אלמנט מוגבל של מזל, בייחוד על ידי סדר שליפת הקלפים מחפיסה שנטרפה באופן אקראי. המשחק משלב בנוסף למשחקיות גם ממד של אספנות, היות שכלי המשחק, קרי הקלפים, מונים אלפים רבים, ומהווים אטרקציה אספנית. את הקלפים רוכשים בחפיסות אטומות מבלי שהרוכש יידע אילו קלפים רכש, ובכך נוצרת דינמיקה של החלפה בין שחקנים על מנת להגיע ליצירת חפיסת המשחק המיטבית. כמו כן, נוצר שוק משני של חנויות אספנות המוכר קלפים ספציפיים במחירים נקובים בדומה לחנויות בולאים ותחומי אספנות אחרים. שכיחות הקלפים אינה זהה ונחלקת לשכיחים, בלתי-שכיחים, נדירים ואגדיים, אך שכיחות הקלפים אינה נמצאת בקשר ישיר לערכם המשחקי. כיום, משחקים במג'יק כ-20 מיליון שחקנים במעל ל-70 ארצות.
מהדורות וצורות משחק שונות
בערך אחת לרבעון יוצאת מהדורה חדשה (באנגלית: Set). בעבר כל שלוש או שתי מהדורות היו מחוברות ביניהן עם רעיון עלילתי מסוים ונקראו "Block", אך כיום המהדורות מחולקות כך בצורה בלתי רשמית. המהדורה הראשונה מכל בלוק היא בעלת מספר הקלפים הגדול ביותר, והשתיים אחריה קטנות יותר והן ממשיכות את העלילה של המהדורה הראשונה. בנוסף למהדורות החדשות היוצאות פעם בשלושה-ארבעה חודשים, ישנה מהדורת ליבה (Core Set) שמתחדשת אחת לשנה בערך, בה הודפסו קלפים בסיסיים כדי להגדיל את אספקתם, והיא נקראה עד שנת 2010 "Edition". בהמשך השם התחלף לשמות מהצורה M10, M11 וכיוצא בזאת. בשנת 2016 יצאה מהדורת הליבה Magic Origins, והיא הייתה האחרונה שיצאה עד M19.
טורנירים
ישנם שני סוגי טורנירים עיקריים: טורניר "בנוי" (Construted), וטורניר "מוגבל" (Limited).
בטורניר בנוי מכינים השחקנים את חבילות המשחק שלהם בבית ומגיעים איתן ביום הטורניר מוכנות מראש. על החבילות להיות מורכבות מלפחות 60 קלפים, ולא יותר מ-4 עותקים מאותו הקלף. לעומתו, בטורניר מוגבל, השחקנים בונים חבילות משחק בעלות לפחות 40 קלפים מקלפים אותם הם קיבלו במהלך התחרות כשאין הגבלה על כמות העותקים של קלף מסוים בחבילה. קיימים שני סוגי תחרויות מוגבלות: דראפט וסילד (Draft and Sealed). בסילד, כל שחקן מקבל מספר חבילות של קלפים אקראיים ובונה מהקלפים בהן חפיסה. בדראפט, שמונה שחקנים יושבים מסביב לשולחן, כל אחד פותח חפיסה אקראית אחת, בוחר ממנה קלף אחד ומעביר את השאר לשחקן מימינו. לאחר מכן הוא מקבל קלפים מהשחקן שלשמאלו, בוחר קלף ומעביר ימינה. לאחר שכל השחקנים קיבלו חמישה-עשר קלפים, מבצעים את התהליך שוב כשהפעם מעבירים שמאלה. לאחר מכן שוב ימינה ומ-45 הקלפים שמקבלים כל שחקן בונה חפיסה. פורמט פופולרי מאוד שבו משחקים שחקנים בסוג הבנוי נקרא Standard. זהו פורמט בנוי בו חוקיים כל הקלפים שיצאו בסטים בהם הודפסו קלפים חדשים בשנתיים האחרונות. פורמט מאוד פופולרי נוסף הוא Modern, שהוא פורמט בו מותר לשחק את כל הקלפים החל מהסט Mirrodin בנוסף, קיימים פורמטים נוספים - Legacy - פורמט המשתמש בקלפים מכל המהדורות, חוץ מקלפים מיוחדים האסורים לשימוש. ו-Vintage - פורמט המשתמש בכל הקלפים, למעט רשימה מצומצמת של קלפים האסורים לשימוש. ההבדל בין וינטג' ולגאסי הוא שבוינטג' הקלפים היחידים שאסורים לשימוש הם קלפים שחוקי המשחק היום לא תומכים בהם בעוד שבלגסי ישנם קלפים שאסורים לשימוש בגלל השפעתם על הפורמט.
ניתן לבצע משחקי מג'יק רבי משתתפים:
חוקי המשחק
במשחק הבסיסי משתתפים שני שחקנים, לכל אחד חבילת קלפים משלו אשר מעורבבת בתחילת המשחק. מספר הקלפים המינימלי בחבילה הוא 60 קלפים, וכמו כן, ישנן הגבלות מסוימות הנוגעות לסוג וכמות הקלפים הספציפיים, שלפיהן ניתן לשים רק 4 מכל קלף בעל אותו שם.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם 20 נקודות חיים (במשחקי זוגות מתחילים עם 30) ושבעה קלפים אותם שלף מהחבילה שלו. שחקן מנצח אם מתקיים אחד מהתנאים הבאים:
לכל קסם שאותו מבקש שחקן להטיל יש מחיר הנמדד בכמות המאנה (אנרגיה קסומה המשמשת להטלת לחשים) שיש להשתמש בה להטלתו. מאנה מיוצרת בעזרת קלפי אדמות (Lands), אשר הבסיסיות מהן: לבנה (plains), אדומה (mountain), ירוקה (forest), כחולה (island), שחורה (swamp) וחסר צבע (colorless) - בהתאם לצבעי המאנה השונים. לסוג האחרון, חסר צבע, יצאו קלפי אדמות בסיסיים רק בסט אחד (OGW) ונקראו Wastes. יש סימון מחיר המורכב מכמה צבעים(באותו עיגול) שהשחקן יכול לבחור מאיזה צבע מביניהם תהיה המאנה.
אדמות (Lands)
המשאב הבסיסי של השחקן. אדמות מייצרות מאנה (Mana) - אנרגיית הקסמים, שבעזרתה ניתן לשחק קלפים. בכל תור שחקן יכול להוריד לא יותר מקלף אדמה אחד מידו אל שולחן המשחק (ישנם קלפים שמשנים את המגבלה הזו).
יצורים (Creatures)
קלפי יצורים שזומנו על ידי שחקן מסוגלים לתקוף את השחקן היריב, להגן מפני התקפות של יצורי היריב, או להשתמש ביכולותיהם המיוחדות.
חפצים (Artifacts)
קלפים שמייצגים כלים, לרוב כלי נשק, אוצרות וחפצים אחרים. ישנם 3 סוגי כלים: בעוד שאר הקלפים מאופיינים על ידי צבע או מספר צבעים, כלים הם בדרך כלל חסרי צבע ולכן מאפשרים שימוש במאנה מכל צבע על מנת להטיל אותם.
כישוף (Enchantments)
כישופים משפיעים על סביבת המשחק או על קלף קבוע ספציפי. כישופים מחולקים לארבעה סוגים:
מהלכי ממדים (Planeswalkers)
קלפי Planeswalker מייצגים קוסמים נוספים שמסייעים לשחקנים בשדה הקרב. לכל מהלכי הממדים נקודות נאמנות (Loyalty Counters) המסמנות גם את נאמנותם לשחקן וגם את יכולת הקסם שלהם. ניתן להפעיל את יכולותיהם באמצעות תשלום של מספר שלילי או חיובי של נקודות נאמנות. לאחר שנגמרות הנקודות למהלכי הממדים, הם "עוזבים" אותך והולכים לבית הקברות.
שימוש בקלפים קבועים - Tap ו-Untap
לחלק מהקלפים הקבועים יש יכולות שניתן להפעיל במהלך התור. חלק מהיכולות דורשות תשלום מאנה, וחלקן דורשות את העברת הקלף למצב שמסמן שהשתמשו בו: מצב "טאפ" (tap, לא פעיל-בדרך כלל אחרי שימוש אך לפעמים כתוצאה מכישוף), במצב זה, הקלף שוכב, ולא ניתן לבצע לו טאפ שוב מבלי לבצע לו קודם "אנטאפ" (untap, העברה למצב פעל-בדרך כלל כחלק מתחילת התור), המסובב אותו בחזרה למצב הרגיל (עומד).
מהלך התור
תורו של כל שחקן מחולק לשבעה חלקים:
שלב הקרב
הקרב מחולק אף הוא לשבעה תתי שלבים: לאחר מכן קיימת אפשרות לשחק/להטיל לחשים [instant ווקלפים עם flash] ויכולות של הקלפים שבשדה הקרב. לאחר מכן קיימת אפשרות לשחק לחשים [instant ווקלפים עם flash] ויכולות. כל יצור תוקף שלא נחסם גורם נזק ישירות לשחקן המותקף. על כל נקודת כוח/עוצמה של היצור התוקף מאבד השחקן נקודת חיים אחת.
חוקים ויכולות בסיסיות של קלפים ויצורים
ישנן יכולות בסיסיות אשר נשמרות בכל מהדורות הקלפים, וישנן יכולות אשר מתחלפות ומשתנות בין המהדורות השונות כדי להתאים למהות או לסיפור של המהדורה - כלומר הן יופיעו במהדורה מסוימת כדי להתאים לסיפור ולעלילה שלה ולא יופיעו במהדורה אחרת.
יכולות בסיסיות:
יכולות אשר מתחלפות בין המהדורות:
קיימות יכולות רבות ולא כולן מפורטות כאן.
כל הקלפים בעלי ה-Prowl יכולים להיות מזומנים בעלות החלופית אם השחקן שמטיל אותם גורם נזק בקרב על ידי סוג מפלצת מסוים.
מג'יק בישראל
מג'יק בישראל זוכה להתעניינות מתונה מצד קהילה קבועה של שחקנים המונה כמה מאות שחקנים אשר משתתפים דרך קבע באירועים ומסגרות שונות בהן משוחק המשחק, הנחלקות למספר סוגים, ועוד כמה אלפים שאינם משתתפים בפעילויות:
בשנת 2007 הוכרז הישראלי אורי פלג כאלוף העולם במג'יק, לאחר שזכה באליפות העולם לשנה זו שנערכה בניו יורק.
בשנת 2013 הוכרז בפעם השנייה ישראלי כאלוף עולם במג'יק. שחר שנהר זכה באליפות העולם לשנה זו שנערכה באמסטרדם. שנה לאחר מכן הפך שנהר לראשון בעולם שזוכה בשתי אליפויות, כאשר זכה באליפות לשנת 2014, שנערכה בניס.
בשנת 2018 נבחרת ישראל הגיעה למקום השני באליפות העולם הקבוצתית במג'יק. חברי הנבחרת היו אלוף העולם לשעבר שחר שנהר, אלוף ישראל לשנת 2018 עמית ואתגר וסגן אלוף ישראל לשנת 2018 יובל צוקרמן.
דו-חיים
דּוּ־חַיִּים (שם מדעי: Amphibia) היא מחלקה של מיתרניים בקבוצת בעלי ארבע רגליים, בעל-מחלקת חולייתנים לסתניים. הדו-חיים הראשונים התפתחו בתור הדבון מתוך דגים בעלי סנפירים בשרניים שהיו להם ריאות וסנפירים עצמותיים, מאפיינים שהיו שימושיים לצורך התאמה לחיים ביבשה. בחלוף הזמן הם התפצלו והתגוונו. הם הפכו דומיננטיים בתורי הקרבון והפרם, אך בסופם תפסו את מקומם הזוחלים ובעלי חוליות אחרים. במקביל, גודלם הלך וקטן והמגוון פחת, כאשר לבסוף שרדה רק תת-מחלקה אחת: דו-חיים קיימים.
תיאור כללי
הדו-חיים הם חולייתנים שבצעירותם חיים במים מתוקים, ובבגרותם מסוגלים להתקיים גם מחוץ למים. למרות זאת, גם בשלב זה זקוקים הדו-חיים ללחות תמידית; את זאת הם מקיימים באמצעות הפרשת ריר על-גבי עורם, השומר על לחות העור. הריר המכסה את גופם של הדו-חיים הוא אחד מהמאפיינים העיקריים של מחלקה זו, ומשמש בעיקר לצורך נשימה עורית. לעיתים מכיל הריר חומרים רעילים המשמשים להגנה.
שמם של הדו-חיים מעיד על היותם בעלי החיים הראשונים אשר התפתחו באופן אבולוציוני מהדגים, יצאו מן המים ועברו, באופן חלקי, לחיות בסביבה יבשתית. חלק מהדו-חיים המשיכו להתקיים באופן זה, וצאצאיהם הקיימים ממשיכים בדרכם (למעט מינים מסוימים של קרפדות אשר חיות במדבר). גם שמם הלועזי של הדו-חיים, אמפיביה, מתאר מציאות זו (אמפיבי = הקשור למים וליבשה כאחד).
כאמור, הדו-חיים הצעירים, בדרך-כלל ראשנים, חיים במים בלבד. הסיבה לכך היא שליצורים אלו ישנם זימים בלבד, המאפשרים נשימה רק באמצעות סינון של חמצן מתוך המים. כאשר הדו-חיים מתבגרים הם מפתחים ריאות, ואז הם מסוגלים לקלוט חמצן מהאוויר, אם כי קיימים גם מינים חסרי ריאות שנושמים דרך עורם בלבד.
הדו-חיים הידועים ביותר הם הצפרדעים, הקרפדות והסלמנדרות. תנועתן של הסלמנדרות על-גבי הקרקע מזכירה את אופן השחייה של דגים בים (זיג-זג), דבר שתרם להבנת הקשר האבולוציוני בין שתי המחלקות.
אבולוציה
קבוצות הדו-חיים הראשונות התפתחו בתור הדבון, לפני כ-370 מיליוני שנים. הללו התפתחו מתוך דגים בעלי סנפירים בשרניים הדומים לדגי הריאות ה"מודרניים". דגים אלו פיתחו ברבות השנים סנפירים דמויי-רגליים בעלי מספר מפרקים, עם אצבעות שאיפשרו להם לזחול על קרקעית הים. חלקם פיתחו ריאות קטנות, שסייעו להם לנשום אוויר בזמן שהבריכות הביצתיות הכילו שיעורי חמצן נמוכים. הסנפירים החדשים איפשרו להם גם להגיח מהמים אל היבשה, במקרי צורך.
בסופו של דבר, הסנפירים הגרמיים התפתחו לגפיים - ויצורים אלו היו אבותיהם של כל קבוצת בעלי ארבע רגליים - הכוללת את הדו-חיים, היונקים, העופות והזוחלים. על אף יכולתם לזחול ביבשה, רבים מיצורים אלו המשיכו לבלות את מרבית זמנם במים, ולנשום בעזרת הזימים ולא בעזרת הריאות.
בסוף תקופת הדבון, לפני כ-360 מיליוני שנים, הימים, הנהרות והאגמים היו שוקקי חיים. ביבשה, לעומת זאת, חיו בעיקר צמחים מוקדמים, ולא היו כלל בעלי חוליות - למעט גיחות קצרות של יצורים כמו האיכתיוסטגה. בתחילת תור הקרבון (לפני 360 עד 345 מיליוני שנים), האקלים הפך חם ולח, ובעקבותיו התרבו והתרחבו הביצות וכן נפוצו מיני צמחים כגון טחבי עלים, שרכנים, קלמיטים ושבטבטיים. פרוקי-הרגליים פלשו ליבשה, ושימשו כמזון זמין לדו-חיים הטורפים, שהחלו להתאים את עצמם לסביבה היבשתית. באותה תקופה, לא חיו ביבשה בעלי ארבע רגליים אחרים, ולכן הדו-חיים היו בראש שרשרת המזון. אורכם הגיע למספר מטרים, והם ניזונו הן מחרקי-ענק והן מדגים גדולים. עם זאת, הטלת הביצים המשיכה להיות בסביבה מימית, מאחר שהביצים היו חסרות קליפה. בסופו של דבר, התפתחותה של הביצה האמניוטית, שמנעה מהעובר להתייבש ביבשה, היא זו שאפשרה לזוחלים, ואחרי-כן ליונקים, להתרבות ביבשה ולהדיח את הדו-חיים מעליונותם היבשתית.
הידלדלות אוכלוסיית הדו-חיים
מאז שנות ה-80 ניתן להבחין בהידלדלות אוכלוסיית הדו-חיים. במקומות שונים בעולם נרשמו התמוטטויות של אוכלוסיות שלמות, עד כדי הכחדה של מינים. הידלדלות זו היא חלק מתופעה כוללת יותר של הצטמצמות אוכלוסיות של בעלי חיים. אולם הצטמצמות אוכלוסיות הדו-חיים היא איום גדול במיוחד, שכן היא מסכנת באופן משמעותי את המגוון הביולוגי על פני כדור הארץ.
מספר סיבות משוערות הביאו למצב זה, בהן: הרס של בתי גידול, ניצול יתר סביבתי, זיהום, מינים פולשים, התחממות עולמית, קרינת על סגול מוגברת ומחלות. עם זאת, סיבות רבות שעל פי המשוער גרמו להידלדלות אוכלוסיית הדו-חיים עדיין אינן מובנות דיין, ומחקרים עכשוויים רבים עוסקים בנושא זה.
דו-חיים בישראל
בישראל שרדו 8 מינים בלבד של דו-חיים בשלולית חורף, בית הגידול העיקרי של המחלקה:
הילדה מרי וודס
הילדה מרי וודס (באנגלית: Hilda Mary Woods; 1892–1971), MBE, הייתה סטטיסטיקאית אנגלית שהתמחתה במחקר רפואי. היא הייתה בעלת תואר דוקטור למדעים וחברת כבוד בחברה המלכותית לסטטיסטיקה.
קורות חייה
בחיבור שכתבה על שנותיה הראשונות וודס סיפרה כי ב-1916 חיפשה עבודה בלונדון. היא הגיעה למשרד התחמושת שם נשאלה האם היא טובה במתמטיקה. משהשיבה בחיוב נאמר לה כי מישהו שמחפש אדם משכיל שיסתובב בבתי החרושת לייצור תחמושת ויאסוף שם נתונים. אולם, כך נאמר לה, היא נראית צעירה מדי למשרה זו. היא הוסיפה שלוש שנים לגילה וקיבלה את המשרה.
אותו אדם היה מ. גרינווד, איתו עבדה בשיתוף פעולה עד 1933. לאחר סיום המלחמה, ב-1919, עברה וודס לעבוד במחלקה הסטטיסטיקה החדשה של משרד הבריאות, לשם עבר גם גרינווד, ב-1928 עברה לעבוד במחלקה לאפידמיולוגיה ב-LHSTM (The London School of Hygiene & Tropical Medicine), שם הייתה חברת סגל האישה הראשונה. ב-1933 היא עזבה את LHSTM ועברה להתגורר בציילון בעקבות נישואיה לרוג'ר פאוקה, פאוקה נפטר כחודשיים לאחר שנישאו. למרות הטרגדיה, וודס המשיכה בעבודתה כסטטיסטיקאית ואפידמיולוגית, הפעם בשירות ממשלת ציילון. עבור פעילותה המדעית בציילון הוענק לה תואר חברות במסדר האימפריה הבריטית. ב-1938 חזרה לאנגליה, וב-1940 הצטרפה למשרד המזון, שם עבדה עד 1947, אז פרשה מעיסוק בסטטיסטיקה.
עבודתה המדעית של וודס הייתה בתחום הסטטיסטיקה הרפואית והאפידמיולוגיה. ב-1919 פרסמה יחד עם גרינווד מחקר רב השפעה שעסק בשכיחותן של תאונות עבודה. בשנותיה ב-LHSTM פרסמה וודס שורה של מחקרים אפידמיולוגיים שעסקו, בין היתר, במחלות נשימתיות, שנית ודיפטריה. כמו כן פרסמה מאמר תאורטי שעסק בניתוח לוחות תמותה. ב-1931 הוציאה לאור, ביחד עם ויליאם ראסל, את ספר הלימוד הראשון בבריטניה על סטטיסטיקה רפואית.
עודד אסף
עודד אסף (נולד ב־1947) הוא מלחין ישראלי.
אסף מרצה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת לוינסקי לחינוך.
יצירתו
בין יצירותיו - יצירות לכלי סולו (שבוצעו על ידי אסתרית בלצן, עמית דולברג, מיכל טל, רון מרחבי, ראובן סרוסי ועדית שמר), ולהרכבים קאמריים (ביניהם אנסמבל המאה ה-21 ואנסמבל מוזיקה נובה).
יצירות רבות פרי עטו של עודד אסף נמצאות ברשותו של המכון למוזיקה ישראלית ובמרכז למוזיקה ישראלית (איגוד הקומפוזיטורים בישראל). בשנת 2007 הוציא לאור את החוברת "מוזיקה קאמרית" בהוצאת סל תרבות ארצי.
אלפונס ז'ואן
אלפונס פייר ז'ואן (בצרפתית - Alphonse Pierre Juin; 16 בדצמבר 1888 - 27 בינואר 1967) היה איש צבא צרפתי. ז'ואן הצטיין בלחימה בשורות צבא צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, ובשל שירותו לצרפת זכה לדרגת מרשל של צרפת.
חייו
ז'ואן נולד בעיר בון (כיום "ענאבּה") שבאלג'יריה. הוא סיים את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1912 והתגייס לצבא הצרפתי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת במרוקו ופיקד על גייסות מקומיים. הוא נשלח אל החזית המערבית, ונפצע קשה ב-1915. פציעתו שללה ממנו את השימוש בידו הימנית. על אף פציעתו המשיך בשירות, ולאחר המלחמה נשלח שוב לאפריקה, שם שירת כקצין מטה, בין היתר תחת פיקודם של אנרי פיליפ פטן ואנרי ז'ירו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד ז'ואן על הדיוויזיה הממונעת ה-15. במהלך המערכה על צרפת נקלעה הדיוויזיה לכיתור ליד ליל, וז'ואן נפל בשבי. עד 1941 היה במעמד של שבוי מלחמה בגרמניה, אך בהשתדלות ממשלת וישי שוחרר, ונשלח לפקד על כוחות וישי בצפון אפריקה.