cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית
בוליביה
כבר ב-21 ביוני 1836 אישר הפרלמנט של בוליביה תחת שליטתו של סנטה קרוז את ההצטרפות לאיחוד המיועד. ביולי 1835 סנטה קרוז ביקש מהפרלמנט אישור להתמנות ל"מגן צפון ודרום פרו" וזה נעתר לבקשתו, מה שנתן לו את האפשרות למנות לבדו את חברי הקונגרסים של הצפון, הדרום ובוליביה. כמו כן, מריאנו אנריקה קאלבו מונה לסגן הנשיא של סנטה קרוז, שלימים יבצע הפיכה נגד סנטה קרוז ויתפוס את השלטון.
הקונפדרציה השלמה
מסופק על ידי כל ההסכמות המשפטיות שבאסיפות השונות, הכריז סנטה קרוז על הקמתה של הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית בהצהרה חגיגית בלימה ב-28 באוקטובר 1836. להצהרה הזו הגיע, בין היתר, ברנרדו או'היגינס. ב־20 בדצמבר 1836 או'היגיניס שלח מכתב לחוסה דה סן מרטין שבארגנטינה, ובו הציג את סנטה קרוז באור חיובי. המכתב הגן על הזכות לאחד את בוליביה ורפובליקות פרו ועל השלטון של סנטה קרוז. המכתב הוביל לתמיכה של ארגנטינה בקונפדרציה החדשה.
ב-18 באפריל 1837 התכנס לראשונה קונגרס טאקנה, שכלל תשעה נציגים (שלוש מכל קונגרס מדיני). באותו היום אושר "חוק היסוד של הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית", המכונה מאז "ברית טאקנה" שלמעשה אישר את הקיום של קונפדרציה מאוחדת של שלוש המדינות באמריקה הדרומית. לפיכך, ב־9 במאי 1837 הוכרזה הקונפדרציה כרשמית עם חתימת החוקה החדשה. באותו יום נכנס סנטה קרוז לתפקידו כנשיא והמגן העליון של הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית, והשאיר את אורבגוסו כנשיא המדינה הצפון-פרואנית.
מלחמת הקונפדרציה
זמן מועט מאוד אחרי חתימת החוקה החלו לקום אויבים ושונאים בתוך העם הפרואני כלפי סנטה קרוז, שנחשב למנהיג בוליביאני שהשתלט בכוח על המערכת הפוליטית של פרו. כמו כן, עד לאותו הזמן צ'ילה הייתה הכוח הפוליטי והכלכלה היציבה ביותר בדרום אמריקה, הרבה בזכות מחצבים ומשאבים טבעיים שבשטחה. נשיא צ'ילה באותו הזמן, דיאגו פורטלס, ראה בפדרציה איום על האינטרס הכלכלי של צ'ילה. לכן, התכנס הפרלמנט הצ'יליאני בשאלה האם קיום הקונפדרציה כאיום מוחשי על כלכלתה של צ'ילה הוא עילה למלחמה.
כשצבאו של סנטה קרוז התקדם דרומה וכבש חלקים מברזיל וארגנטינה ממשלת צ'ילה הכריזה על מלחמה נגד הפדרציה, מלחמה שעתידה להיקרא "מלחמת הקונפדרציה". הממשלה הורתה על צבא צ'ילה להתאחד עם חיילים מתנגדים לקונפדרציה מפרו ויחד להקים את 'צבא השיקום' שמטרתו להשמיד את הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית ולהדיח את סנטה קרוז. צבא השיקום פלש לשטח מדינת דרום פרו, אולם הוא נתקל בהתנגדות עזה מצד תושבים מקומיים. צבא הקונפדרציה ניצל את העיכוב של צבא צ'ילה, ומיהר לכבוש את גבעת פוקרפטה, שאותה תיאר סנטה קרוז כ'מרפסת של ארקיפה'.
הלחימה בין ארגנטינה לבין הקונפדרציה
מעט אחרי שהוכרזה הפסקת האש היא הוזנחה, וצ'ילה חידשה את כוחותיה לכיוון בוליביה. לא עבר זמן רב, וב-19 במאי 1837, שר החוץ הארגנטינאי ומושל מחוז בואנוס איירס, חואן מנואל דה רוסאס, הכריז מלחמה על הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית, לאחר שחתם על הסכם ברית עם צ'ילה לטובת האינטרס המשותף של המדינות להישאר הכלכלות היציבות ביבשת.
הלחימה העזה החלה באוגוסט 1837 כאשר כוחות הקונפדרציה פלשו לרוב פרובינציית חוחוי ופרובינציית סלטה. הצבא הארגנטינאי נגיב בעוצמה ונרשמו אבדות רבות, אם כי אף אחד מהקרבות לא הוביל לתוצאה ברורה. במאי וביוני 1838 הביס צבא הקונפדרציה את צבאו של רוסאס בכמה קרבות מינוריים, כשהחשוב בהם היה קרב מונטנגרו, שגרם לכוחות הארגנטינאים לסגת ומאז הגזרה לא התחממה שנית. לאחר שנראה היה שהארגנטינאים לא ימשיכו בלחימה מול הקונפדרציה, סנטה קרוז הורה לספח את השטחים שכבשו לקונפדרציה, ובכך הגדיל את שטחה עד שהייתה השנייה בגודלה ביבשת אמריקה הדרומית, אחרי ברזיל.
סנטה קרוז ראה בצבא הקונפדרציה צבא בלתי מנוצח, שכן בשנת 1837 נלחמו בצד הצ'יליאני בסך הכל 2,898 חיילים, לעומת הצד הבוליביאני בו לחמו 12,000 חיילים.
הניצחונות הצ'יליאנים וניתוק פרו הצפונית
ההסכם לא האיר פנים לסנטה קרוז, שכן הצבא הפדרלי שהיה בפרו הצפונית לא היה יכול להתמודד עם ההתקפה הצ'יליאנית, וב־21 באוגוסט 1838 התרחש קרב פורטדה דה גיאס, שאפשר את הכיבוש המלא והסופי של לימה בידיי צבא השיקום. לאחר מכן, בתחילת ינואר 1839 החל הצבא הצ'יליאני להתקדם דרומה מלימה, לכיוון פרו הדרומית. בקרב קסמה הובס הצבא הפדרלי כמעט לחלוטין על ידי הצי הימי של צ'ילה, והיה לסימן המעיד על הקריסה הקרובה של הקונפדרציה. ב-20 בינואר 1839 התרחש קרב יונגאי, שבסופו הושמד כמעט לחלוטין הצי הפדרלי והוא הביא לסיום המלחמה ופירוק הקונפדרציה.
בקרב זה קיוו כוחות הקונפדרציה לגבור על הכוח הצ'יליאני, אך זה ביצע מארב והביס בצורה מוחלטת את האויב. הקונפדרציה נכנעה והתפרקה, וסנטה קרוז גלה לגואיאקיל שבאקוודור. את מקומו כנשיא בוליביה תפס סגנו, מריאנו אנריקה קאלבו. בפרו עלה כנשיא זמני אגוסטין גמארה.
ההישג האולי חשוב ביותר של צ'ילה במלחמה זו היה כיבוש שטחי גישת המים של בוליביה, שבמסגרתו הפכה בוליביה למדינה ללא מוצא לים. הבוליביאנים עדיין רואים בשטח זה כשלהם, והם ראו את הסיפוח הצ'יליאני של האזור כעילה למלחמה, שנקראה מלחמת האוקיינוס השקט. שטחי הגישה למים עדיין נמצאים בידיי צ'ילה, והיו למושא סכסוכים ומהומות בין המדינות. הכלכלה הבוליביאנית, החלשה גם כך מזו של צ'ילה, רואה בשטחי הגישה לים מקור הכנסה טבעי שנלקח בכוח על ידי צ'ילה, כביכול כדי לרמוס את כלכלתם.
לאחר המלחמה
במרץ 1839, קבוצת איכרים פרואנים תומכי הקונפדרציה, בראשות אנטוניו הואצ'קה, לקחו נשק שהשאיר צבא השיקום והטילו מצור על העיר חונאטה. הצבא החדש של פרו, שהיה דליל ביותר אחרי מלחמת הקונפדרציה, התקשה להשתלט על המצב, אך לאחר כמה עימותים האיכרים עייפו מהסכסוך. הסכסוך נפתר ב-15 בנובמבר כאשר נחתם הסכם בין האיכרים לממשל, שאומר שמחוז אייקוצ'ו יכולים להחליט להיפרד למדינה נפרדת מפרו. הואצ'קה לא היה מרוצה מההסדר, ופרש כדי לחיות בג'ונגלים, שם הוא נפטר בשנת 1848.
חלוקה מינהלית
הקונפדרציה הפרו בוליביאנית מחולקת לשלוש מדינות - הרפובליקה של בוליביה, פרו הצפונית ופרו הדרומית - כאשר כל אחת מרפובליקות פרו מחולקת ל-5 מחוזות, ובוליביה ל-7.
פרו הצפונית
המדינה הצפון-פרואנית כללה את המחוזות לה ליברטד, אמסונאס, לימה וג'ונין ובירתה הייתה העיר לימה. גבולותיה היו עם אקוודור מצפון, ברזיל ממזרח, פרו הדרומית מדרום והאוקיינוס השקט ממערב. בשנת 1836 נקבע מחוז האילאס, שהופרד ממחוז ג'ונין.
נשיאי הרפובליקה בשנים בהן הייתה חברה בקונפדרציה היו לואיס חוסה דה אורבגוסו (21 באוגוסט 1837–11 באוגוסט 1838) וחוסה דה לה ריבה (11 באוגוסט 1838–24 בינואר 1839). סמליה הרשמיים של הרפובליקה נלקחו מהרפובליקה של פרו ולאחר איחודן של שתי הפרואניות הם שימשו ומשמשים כסמלה של פרו.
בוליביה
הרפובליקה הבוליביאנית הצטרפה לקונפדרציה כמדינה הבירה שלה בשם מדינת בוליביה. היא כללה הכי הרבה מחוזות (7): קוקבמבה, צ'וקיסאקה, לה פאז, אורורו, פוטוסי, סנטה קרוז וטאריג'ה; בירתה הזמנית העיר סוקרה.
נשיאי המדינה היו אנדרס דה סנטה קרוז (גם נשיא הפדרציה והמגן העליון שלה; 28 באוקטובר 1836 - 20 בפברואר 1839) ואחריו לזמן קצר מאוד מריאנו אנריקה קאלבו (20 בפברואר 1839 - 22 בפברואר 1839) דגלה וסימלה של המדינה נלקחו מהרפובליקה של בוליביה, והיוו השראה לדגלה וסימלה של בוליביה המודרנית.
פרו הדרומית
המדינה הדרום-פרואנית כללה את המחוזות ארקיפה, קוסקו, אייקוצ'ו ופונו ובירתה הייתה טאקנה. בשנת 1837 נקבע מחוז ליטורל, שהופרד ממחוז ארקיפה כדי להיות בלעדי לעיר טאקנה. נשיאי הרפובליקה בשנים בהן הייתה חברה בקונפדרציה היו רמון הררה (17 בספטמבר 1837 - 12 באוקטובר 1838) ופיו דה טריסטאן (12 באוקטובר 1838 - 23 בפברואר 1839).
את סמלי המדינה בחרו בוועידת סיקואני. מכיוון שפרו הדרומית הייתה זו שבמקור חתמה על אמנת הקונפדרציה ורק לאחר מכן כבשה את פרו הצפונית, סמלי המדינה היו חייבים להיות קשורים לבוליביה. הדגל והסמל למעשה מורכבים משילוב של דגל בוליביה בזמנו ודגל הרפובליקה של פרו. לאחר התפרקות הקונפדרציה החליפה פרו הדרומית את הדגל, כדי לשדר היפרדות מבוליביה.
דמוגרפיה
הדת השלטת בקונפדרציה היא נצרות, ובפרט נצרות קתולית. אך המוצא האתני העיקרי היה ילידי האינקה. מכיוון שבעבר, לפני הקמת הרפובליקות, היו בני האינקה שולטים בכל האזור, איחוד הרפובליקות לקונפדרציה נראה היה בעיני רבים כישועה שתחזיר את בני האינקה לחיות יחד כעם אחד. אלא שהלאומיות שחשו הבוליביאנים הייתה חזקה מכדי להזדהות עם הפרואנים, ובוליביה הייתה המדינה השולטת בקונפדרציה.
אותו חזון של איחוד מדינות האינקה הוביל לאחר התפרקות הקונפדרציה למלחמת בוליביה-פרו, בה ניסה השליט החדש של פרו אגוסטין גמארה לספח בכוח את בוליביה לתוך פרו כדי להביא מדינת אינקה חדשה.
אורי בן-הדור
אורי בנדור (בן הדור) (ברומנית: Ury Benador - שמו בלידה : סימון מויסה גרינברג, 1 במאי 1895 - 23 בנובמבר 1971) היה סופר, עיתונאי ומחזאי יהודי רומני.
ילדות וצעירות
אורי בנדור נולד בשנת 1895 בשם סימון מויסה (שמחה משה) גרינברג במילישאוציול דה סוס, אז במחוז רדאוץ, כיום במחוז סוצ'אבה, ואחר כך גדל בכפר מיכאיילן, בזמנו במחוז דורוהוי, כיום במחוז בוטושאן, בדרום החבל בוקובינה. היה בן למשפחת מרובת ילדים של החייט והסופר היידי מויסה פרידל גרינברג ושל ליבה, לבית שמידט. בנדור נאלץ להפסיק את לימודיו בבית הספר כדי לעבוד בעבודות מזדמנות שונות והיה לאוטודידקט. את יצירותיו הראשונות כתב ביידיש ופרסם בשנת 1916 בעיתון "דער האמער". הוא פרסם לעיתים ביידיש עד שנות ה-1940 אבל את רוב פרסומיו וספריו כתב השפה הרומנית. בהתחלה בחר בשם העט Simon Schmidt לפי שם המשפחה של אמו, אבל בהמשך בחר בשם עט בהשראה עברית:אורי בן-הדור - Ury Benador
המשך פעילותו ברומניה שבין מלחמות העולם
בשנת 1918 כתב בנדור מאמרים בכתב העת "Scena" (סצ'נה= הבמה) בבוקרשט, כמו כן כתב סיפורים וביקורות במספר כתבי עת נוספים ברומנית. ב-1924 פרסם לראשונה יצירה ספרותית ברומנית בכתב העת "Lumea literară" (עולם הספרות) ביאשי. הוא הכניס אותה ב-1925 לספרו הראשון Cinci acte - "חמש מערכות", שפרוסם בעיר בראילה ושכלל חמישה מחזות שלא הועלו בסופו של דבר על במה. באותה שנה, 1925 ,הצטרף בנדור לחוג הספרותי Sburătorul (זבורטורול = המעופף) וזכה בפרס איגוד מבקרי התיאטרון והמוזיקה הרומנים. פרסם בהמשך במגזינים "ויאצה רומניאסקה" ( Viața românească החיים הרומניים), Lumea literară (לומיה ליטרארה - עולם הספרות), Rampa (הבמה ) ו Revista Fundațiilor Regale (כתב העת של קרנות המלוכה), Albina (אלבינה - הדבורה) ו Gazeta literară (גאזטה ליטרארה - הגאזטה הספרותית) הצלחתו האמיתית הראשונה הייתה הרומן -פרסקו שלו "" Ghetto veac XX (גטו המאה ה-20) בשנת 1934. בספר זה הדגיש בנדור את הרעיון שרוח ההפליה האתנית נשמרת בעולם הקפיטליסטי המודרני וממשיך לכפות על האוכלוסייה היהודית קיום בנפרד. להבדיל מאיסאק פלץ הבליט בנדור את הפן האתנוגרפי, המסורות הדתיות והתרבותיות היהודיות. בספר מוציאם ביטוי - בעיקר בפי הגיבור הראשי האינטלקטואל - דיונים פולוסופיים-חברתיים בנוגע לשאלות היהדות. הנובלה "אפסיונאטה" המתלווה לרומנן האנליטי Subiect banal" (1935 )" ושדנה בגבר המתוודה בסערת נפש שהוא מוטרד באופן אובססיבי על ידי צורך לבדוק אם אשתו היא מסוגלת לבגוד בו. בסיפור ניכרת השראה חסידית. בסופו של דבר חוויית הגיבור היא זו שדחפה למעשה לבגידה. לרומן "הילדה" (1935) נושא דומה, אך הפעם מתוך נקודת המבט של אישה. בשנת 1939 השתתף בכנס אינטלקטואלים למען השלום שהתכנס בפריז.
בשנות השלטון הצבאי-פאשיסטי
בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט בינואר 1941 הסתתר הסופר עם שלושת ילדיו במרתף של בית.
מאוחר יותר הוא שירת את "המרכז היהודי" (Centrala evreiască) שנוסד על ידי השלטון של המרשל יון אנטונסקו וכתב בביטאונו, "הגזטה היהודית" (Gazeta evreească). במאמריו בה עודד את היהודים לתרום לצבא הגרמני, להתנדב לעבוד בניקוי הרחובות משלג "כי העבודה טובה לגוף" וכו'.
בימי השלטון הקומוניסטי
אחרי מלחמת העולם השנייה נמנה בנדור בין פעילי הוועד הדמוקרטי היהודי, ארגון בחסות המפלגה הקומוניסטית הרומנית שנועד להשיג שליטה של המפלגה ברחוב היהודי על חשבון כל זרמי החשיבה והתרבות האחרים. כמה אסירי ציון חשדו בו במעשי בגידה ומלשינות נגדם. אחרי השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה בנדור נבחר להנהגת איחוד הסופרים הרומנים. בשנים 1948–1955 מילא את התפקיד של מזכיר התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט. הספרים שפרסם - כולל Ghetto veac XX (גטו המאה העשרים) ו"Gablonz Magazin Universal " (" גבלונץ חנות כל בו") (1961) היו תיעודיים וניתוחיים בטיבם וביקשו לשקף את הסביבה החברתית והמוסרית של החברה היהודית ברומניה במחצית הראשונה של המאה ה-20. בספר "גבלונץ חנות כל בו" תיאר, כדברי דורה ליטמן-ליטאני, "טיפוסים יהודים מנוולים, חסרי כל מוסר ונקיפות מצפון"
לפי המבקר יון סימוץ - בנדור "לא היה אף פעם יותר מסופר מדרגה שנייה... והפרוזה שלו נעה בין חובבנית מתקבלת על הדעת (ברומנים הראשונים שלו) לכמעט בלתי נסבלת (כמו בביוגרפיה הספרותית של בטהובן).
חייו הפרטיים
לבנאדור נולדו שלושה ילדים:שתי בנות ובן.
לקריאה נוספת
Ovid S. Crohmălniceanu, “Ury Benador,” Literatura română între cele două războaie mondiale, vol. 1, pp. 345–346 (București 1972); (אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו - אורי בנדור - ב"ספרות הרומנית בין שתי מלחמות העולם" כרך א) אלכסנדרו מירודן - אורי בנדור ב-לקסיקון הבלתי קונבנציונלי של הספרות היהודים כותבי רומנית, כרך א, תל אביב Ion Simuț, "Gelozia maladivă", in România Literară, nr. 43/2005 (יון סימוץ - "הקנאה החולנית" במגזין "רומניה הספרותית")
קישורים חיצוניים
קמליה קרצ'ון
מאיטג
מאיטג (באנגלית: Maytag) הייתה חברה אמריקאית לייצור מכשירי חשמל לבית. היא נרכשה על ידי וירפול ומאז קיים רק מותג שמיוצר במספר מפעלים.
היסטוריה
ב-1893 הקים פרדריק מאיטג חברה בשם Maytag Washing Machine Company. בנו החל לנהל את החברה בשנת 1926 וניהל אותה עד לשנת 1940. במהלך השפל הגדול החברה הייתה בין הבודדות שנתנו רווח לבעלים. בשנת 1938 במפעלי החברה פרצה שביתה שהסתיימה רק בהתערבות הצבא. באותה תקופה לצורכי פרסום החברה החלה לייצר מכונית קטנה לנוסע בודד Maytag Toy Racer. במהלך מלחמת העולם השנייה מפעלי החברה עברו לייצור תחמושת וציוד נוסף לצורכי הצבא. בשנת 1946 ייצור מכונות כביסה חודש ובשנת 1949 הוקם מפעל חדש. באותה תקופה החברה החלה לייצר מכשירי חשמל נוספים דוגמת תנורי אפיה ומקררים. במהלך שנות ה-50 החברה החלה לייצר מייבשים ורצתה להגיע לקו מלא של "מוצרים לבַנִים". בסופו של דבר, לאור התחרות הקשה, הוחלט להתרכז בייצור מכונות כביסה ומיבשים תוך מכירת מוצרים נוספים שמיוצרים על ידי יצרנים אחרים.
בסוף שנות ה-70 כ-70% ממשקי הבית בארצות הברית השתמשו בתוצרת של מאיטג. בשנת 1986 נרכש מותג Magic Chef והחברה הכפילה את עצמה. בשנת 1988 החברה קיבלה שליטה על Hoover ונכנסה לשוק באירופה. בשנת 1991 נבנה מפעל חדש בטנסי.
בשנת 2001 החברה רכשה שליטה על חברת Amana Corporation. באותה שנה לראשונה בראש החברה הועמד מישהו שלא ממשפחת המייסדים. באותה תקופה התחרות בשוק הוחרפה ומאיטג התקשה לעמוד בה. עלויות הייצור גדלו ושילוב Amana היה קשה מבחינה כלכלית. קו חדש של מוצרים לא זכה להצלחה והיו תלונות רבות מצרכנים על איכות ירודה. בשנת 2007 החברה נאלצה לבצע ריקול של 250 אלף מכונות כביסה.
באפריל 2006 הוכרז על מכירת החברה ל"וירפול" תמורת 1.7 מיליארד דולר. הבעלים החדשים הכריזו על צמצומים בצוות הניהולי וסגירת מספר מפעלים ותיקים. תחת וירפול ייצור מותגי החברה נמשך תחת שמות שונות - Amana, Caloric, Magic Chef, Maytag ועוד. החברה פועלת בארצות הברית, בריטניה, יפן ואוסטרליה.
זכויות להט"ב בפיטקרן
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטריטוריה הבריטית שמעבר לים בפיטקרן מוגדרות כשווים לאלו של תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית חוקית בקרב קבוצת האיים מאז 2001, בעוד אפליה על רקע נטייה מינית אסורה חוקתית משנת 2010 ונישואים חד-מיניים מוכרים מאז 14 במאי 2015. עם זאת, אין הכרה בשינוי מגדר בקרב טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית ברחבי האיים ולא ידועים נתונים לגבי התרתן של תרומות דם בקרב גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים או גישה עבור הפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בקרב מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית באיי פיטקרן מאז 2001.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים באיי פיטקרן ב-14 במאי 2015. פקודה להכשרת הנישואים אושרה פה אחד על ידי מועצת האי ב-1 באפריל 2015, ונחתמה על ידי המושל ג'ונתן סינקלייר  ב-5 במאי. החוק פורסם ב-13 במאי 2015 ונכנס לתוקף ביום למחרת.
הגנה מפני אפליה
צו החוקה של איי פיטקרן משנת 2010 אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית, בין קטגוריות נוספות באומרו:"'הביטוי 'מפלה' פירושו מתן יחס שונה לאנשים שונים מכל סיבה שהיא כגון מין, נטייה מינית, גזע, צבע, שפה, דת, גיל, מוגבלות, דעה פוליטית או אחרת, מוצא לאומי או חברתי, קשר עם מיעוט לאומי, רכוש, לידה או מעמד אחר'."המונח זהות מגדרית מוזכר רק פעמיים בחוקי פיטקרן. בפקודת הנישואים שקובעת כי "'נישואים" פירושם איחוד של שני אנשים ללא קשר למינם, נטייתם המינית או זהותם המגדרית" ושנית בפקודת גזר הדין שמחייבת בתי משפט להתייחס לגורמים מסוימים בעת התמודדות עם עבריין, לרבות אם העבירה בוצעה על בסיס זהותו המגדרית של הקורבן כמו גם על בסיס נטייה מינית כגורם מחמיר.
הורות ואימוץ
הכשרתם של נישואים חד-מיניים משנת 2015 כוללת הוראה שקובעת כי זוגות חד-מיניים רשאים להיות הורים לילדים. פקודת אימוץ תינוקות ברחבי האיים קובעת שזוגות נשואים, זוגות לא נשואים ורווקים רשאים להגיש בקשה משותפת לאימוץ ילדים.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בלוי בכוחות המזוינים של בריטניה שכן ההגנה על איי פיטקרן כטריטוריה בריטית מעבר לים היא באחריות הממלכה המאוחדת.
Changes (אלבום של פנדורה)
Changes (בעברית: שינויים) הוא האלבום השלישי של הזמרת השוודית פנדורה. האלבום יצא לאור ב-16 בדצמבר 1996 על ידי חברות התקליטים "MCA Records" ויוניברסל מיוזיק גרופ. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הפיני ולמקום ה-29 במצעד האלבומים השוודי.
פוזילי
פוזילי (באיטלקית: Fusilli) היא סוג של פסטה, שמיוחדת בצורתה הדומה לסליל. השם "פוזילי" בא ככל הנראה מהמילה האיטלקית fuso, שפירושה ציר, מכיוון שבאופן מסורתי הפסטה נוצרה על ידי לחיצת מוט קטן אל רצועות הפסטה וסיבובן סביבו, וכך קיבלה צורה מסולסלת.
כינוי עממי נפוץ בישראל לפוזילי הוא "פסטה ביסלי", על שם החטיף ״ביסלי גריל״ שעשוי מפוזילי מוקשה.
המונח "פוזילי" משמש גם לתיאור פסטה קצרה ומפותלת, הידועה בארצות הברית בשם "רוטיני".
סוגים
הפוזילי מגיע בסוגים רבים: לעיתים הוא עשוי מדגנים רגילים ולעיתים מדגנים מלאים. אפשר להכין את הפוזילי בטעמים ובצבעים שונים; סלק או עגבנייה יעניקו לפסטה צבע אדמדם, תרד יעניק צבע ירוק ודיו של דיונון משמש לצביעת הפסטה בשחור.
פוזילי עשוי להיות מוצק או חלול. הפוזילי החלול נוצר על ידי סלסול צינורות פסטה חלולים.
יחסי ספרד–תימן
יחסי ספרד–תימן הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד ותימן.
יחסים כלכליים
אין חברות ספרדיות שפועלות בתימן, אם כי כמה חברות רב לאומיות קיימות בשוק באמצעות חוזי הפצה. התחומים המבטיחים ביותר עבור חברות ספרדיות הם, ללא ספק, תשתיות, נגזרות דיג ופיתוח ותחומי תיירות ושיקום. תחום שאינו מנוצל כלל ואולי מעניין עבור חברות ספרדיות הוא של אנרגיה מתחדשת. אנרגיה סולארית אינה מנוצלת בתימן ותהווה נישה עסקית חשובה בתקופה זו של נפילה דרסטית בייצור הנפט.
בשנת 2011 חתמה החברה, "The Valencian Machinist" על חוזה להתקנת חמש מגדלורים באיי ים סוף. כמו כן, כמה חברות הראו את התעניינותן להשתתף בתחרויות עבודות שונות עבור ממשלת תימן: באופן ספציפי, הפרויקטים של תחנת כוח הרוח מוקה, הנחת רשת מתח גבוהה, העבודה וההתניה של הטרמינל החדש של נמל התעופה הבינלאומי צנעא ומערכת התקשורת הפנימית של משרד הפנים.
מקל סבא
מקל סבא הוא ממתק בצורת מקל הליכה שמקושר לחג המולד. באופן מסורתי הוא בצבע לבן, בעל פסים אדומים, ובטעם מנטה; אולם, הוא מיוצר גם במגוון צבעים וטעמים אחרים.
מקור
לפי סיפור עממי, מקור הממתק בשנת 1672, בקלן, גרמניה. אז מנצח המקהלה של קתדרלת קלן, שרצה לטפל ברעש שנהגו הילדים לעשות בעת מסורת המחזת לידת ישו שנערכה בכנסייה בערב חג המולד, ביקש מסוחר ממתקים מקומי להכין עבורו ממתקי מקל לילדים. כדי להצדיק חלוקה של ממתקים לילדים בעת טקס הפולחן, הוא ביקש מיצרן הממתקים להוסיף קצה מכופף לכל מקל, שיעזור לילדים להיזכר ברועי הצאן שבאו לבקר את הילד ישו בלידתו. בנוסף, הצבע הלבן סימל בעיניו את האמונה הנוצרית בחייו הנקיים מחטאים של ישו. מגרמניה, החל הממתק להתפשט לרחבי אירופה, שם חולקו מקלות הסבא לילדים במהלך המחזת לידת ישו.
מתכון להכנת ממתקי מקל בטעם מנטה, בצבע לבן ועם פסים צבעוניים, פורסם כבר בשנת 1844. לממתק אזכורים בספרות מאז שנת 1866, אזכורים הקשורים לחג המולד קיימים מאז שנת 1874, ואזכורים לפיהם נתלה על עץ חג המולד קיימים מאז שנת 1882. יצרני הממתקים האחים בונט משיקגו הם הראשונים שהוציאו פטנט על מכונה לייצור מקלות סבא בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20.
ווילסון בנטלי
ווילסון אלווין בנטלי (באנגלית: Wilson Alwyn Bentley ; 9 בפברואר 1865 – 23 בדצמבר 1931) היה צלם ומטאורולוג אמריקאי. הוא האדם הראשון שידוע כי חקר וצילם פתיתי שלג. הוא פיתח תהליך בו תפס את פתיתי השלג על קטיפה שחורה כך שהצליח לצלם אותם לפני שנמסו או עברו המראה.
הפרופסור קנט ליברכט כתב שתהליך הצילום שווילסון פיתח משמש עד היום וש"התמונות שצילם כל כך טובות שאף אחד לא טרח לצלם פתיתי שלג כמעט 100 שנים".
אוסף התמונות הגדול ביותר שצילם שמור במוזאון בעיר מגוריו יריחו שבורמונט.
קורות חייו
ווילסון נולד בחווה בעיר יריחו שבורמונט. בגיל 15 קיבלו מאמו מיקרוסקופ ישן, הוא ניסה לצייר פתיתי שלג שראה בעזרתו. פתיתי השלג נמסו במהירות והיה קשה לצייר אותם לכן חיבר מצלמה למיקרוסקופ. לאחר ניסיונות רבים הצליח לצלם בבירור פתית שלג ראשון ב-15 בינואר 1885. במשך חייו צילם יותר מ 5000 פתיתי שלג.
בעזרת פרופסור ג'ורג' פרקינס הוא פרסם מאמר שאין שני פתיתי שלג זהים, ולאחר מכן כתב על כך במגזינים שונים כגון נשיונל ג'יאוגרפיק, סיינטיפיק אמריקן, נייצ'ר ועוד.
ב-1931 פרסם ספר בשם Snow Crystals המכיל יותר מ-2500 תמונות של פתיתי שלג.
בנוסף ווילסון צילם סוגים שונים של קרח, עננים וערפל.
הוא נפטר מדלקת ריאות ב-1931. וספרו מודפס עד היום.
עסקת החלף
עסקת החלף, או "סוואפ" (באנגלית: Swap) היא סוג של נגזר פיננסי. משמעותה היא הסכם בין שני צדדים להחלפת נכסים פיננסיים בתאריך עתידי קבוע מראש. עסקת סוואפ יכולה להיות גם סדרת חוזים עתידיים במסגרתה הצד האחד מתחייב להקצות סדרה של תזרימי מזומנים לצד השני בתמורה לסדרה של תזרימי מזומנים מסוג אחר, בסדרה של תאריכים קבועים מראש. שני התזרימים מכונים "רגליים". בפועל, רגל אחת היא לרוב קבועה בעוד האחרת היא משתנה, המוגדרת לפי משתנה בלתי ודאי כמו שיעור ריבית, ערך מט"ח או מחיר סחורות. עסקאות סוואפ הן לרוב עסקאות מעבר לדלפק בין חברות או מוסדות פיננסיים, כאשר משקיעים קמעונאיים לרוב אינם מעורבים בעסקאות סוואפ. העסקאות יכולות לשימוש כאמצעי גידור להגנה מפני סיכונים מסוימים, כמו סיכון ריבית או שינויי מחירים.
דוגמה לעסקת סוואפ
לאדם א' חוב משכנתא בריבית משתנה והוא צופה כי הריבית תעלה בעתיד. לאדם ב' חוב משכנתא בריבית קבועה אך הוא צופה דווקא כי הריבית תרד בעתיד. השניים קובעים יחד שבתאריך מסוים יבצעו עסקת החלף בין המשכנתא בריבית המשתנה לבין זו בריבית קבועה וכל אחד מסכים לקחת על עצמו את התחייבויותיו של השני. באמצעות עסקת הסוואפ כל צד הצליח לשנות את תנאי המשכנתא שלו לאלה המועדפים עליו מבלי שנאלץ להיכנס למשא ומתן מחודש עם המלווה. יש לזכור שמדובר בעסקת סכום אפס, שכן אם צד אחד בוודאות ירוויח, הצד השני יפסיד.
סוגי סוואפ
הסוגים הכללים של עסקאות סוואפ, לפי סדר חשיבותם הכמותית, הם:
יהושע רבינוב
יהושע רבינוב (ל' בניסן תרס"ד, 15 באפריל 1904 - כ"ז בטבת תש"ס, 5 בינואר 2000) היה משורר שהיה מזוהה עם התנועה הקיבוצית. היה חבר קיבוץ גבת. זוכה פרס אוסישקין לשנת 1960.
ביוגרפיה
שירו הראשון נדפס בוורשה ב"הכוכב". בארץ ישראל החל לפרסם את שיריו בכתב-העת "הדים" של אשר ברש ויעקב רבינוביץ, ומאז פרסם שירים בעיתונות היומית ובכתבי-העת הספרותיים בארץ (במיוחד ב"גליונות" של יצחק למדן).
יצירתו הנודעת ביותר היא "ירדה השבת", שיר שהולחן על ידי דוד זהבי והיה מזוהה עם התנועה הקיבוצית. את השיר ביצעו אמנים שונים, בהם דפנה ארמוני ויהורם גאון.
בתו,, נהרגה יחד עם חברתה ב-24 במרץ 1948, כשהייתה בת 19. שתיהן היו חיילות בגדוד 14 של חטיבת גולני. הן עשו דרכן חזרה מקורס אלחוטאים ביבנאל לגבת כשכוחות ערבים ירו ממארב לעבר המכונית בה נסעו בסמוך לעין דור. בספרו "מול הר העקדה", שמוקדש לשתיים, כתב רבינוב, "כאילת על נחל כרעת, כרעת נפלת, ילדתי".
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
המרכז הישראלי לנפגעי כתות
המרכז הישראלי לנפגעי כתות הוא חברה לתועלת הציבור המסייע לנפגעי כתות ולבני משפחותיהם. המרכז מסייע בחשיפת גופים כיתתיים הפועלים באופן פלילי.
אודות המרכז
המרכז הוקם בשנת 2006 על ידי העיתונאית איילת קדם, שחדרה למספר כתות לצורך תחקירים עבור ידיעות אחרונות, לצד קבוצה נוספת של אישים ששמרו על עילום שם. קדם שימשה כמנכ"לית הראשונה של הארגון. בתחילה נקראה החברה "קו למסלול – חברה לתועלת הציבור בע"מ". היא שינתה את שמה ל"המרכז לנפגעי כתות בישראל" ולאחר מכן לשמה הנוכחי.
המרכז מסייע בייעוץ לבני משפחות שיקירם שוהה בכת הרסנית ויוזם פעילות קבוצתית של בני משפחה לצורך תמיכה ופעולה משותפת. המרכז מקיים ערבי עיון, אירועים והרצאות לקהל הרחב.
המרכז מספק מידע בנושא כתות, אופן פעולתן, דרכי גיוס נפוצות ועוד. אנשי המרכז מתראיינים באמצעי תקשורת במטרה לקדם את המודעות הציבורית לנושא הכתות ולפעולה נגדן.
המרכז זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנים תשע"ב/תשע"ג (2013/2013) בתחום קידום שלטון החוק, ערכי הדמוקרטיה, שמירה על זכויות אדם. הפרס ניתן בעקבות מכתב של אם שבתה יצאה מכת שהמרכז סייע בפירוקה.
ביקורת והליכים משפטיים
שטיפת מוח, אחד המושגים המרכזיים העומדים בבסיס ההגדרה של 'כת מסוכנת' על ידי המרכז, שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית והטיפולית העוסקת בתחום. חלק מהחוקרים מתנגדים לעצם ההגדרה 'כת', וגורסים כי מדובר בתיוג שלילי או כינוי גנאי שניתן להדביקו למיעוטים דתיים. אחרים, סבורים כי חלק מהארגונים המופיעים ברשימת הכתות של המרכז אינן עונות על ההגדרה של כת מסוכנת, ומותחים ביקורת על כך שהמרכז, גוף פרטי שאינו פועל על פי סטנדרטים אקדמיים – מצטייר כגוף ממלכתי, ואף ייעץ בשנת 2011 לוועדה ממלכתית בנושא.
על פי תחקיר 7 ימים ממרץ 2011, בשנותיו הראשונות נתמך המרכז על ידי איש העסקים החרדי רמי פלר. עוד נחשף בתחקיר כי פלר ומנכ"לית המרכז רחל ליכטנשטיין עבדו שניהם בעבר בארגון החרדי 'יד לאחים' הפועל כנגד התבוללות ומה שמוגדר על ידו כפעילות מיסיונרית בקרב יהודים. בדצמבר 2018 חשף אתר העין השביעית כי בהכנת תחקיר זה היה מעורב היחצ"ן מוטי מורל, שנשכר על ידי אחת הקבוצות שהותקפו על ידי המרכז לנפגעי כתות, במטרה לפגוע בשמו של הארגון.
לאורך השנים הותקף הארגון גם על ידי בלוגים אנונימיים, המופעלים ככל הנראה על ידי גורמים שנגדם פעל הארגון, בין היתר בטענה כי המרכז פועל מתוך מניעים חרדיים.
בשנת 2009 תבע ארגון בני ברוך - קבלה לעם את המרכז, בעקבות אמירה של המנכ"לית דאז בערוץ 2, בדבר מעשים פליליים של אנשי בני ברוך. המרכז חזר בו מאמירה זו ובמסגרת פשרה משפטית ב 2010 הסיר את הארגון מרשימת הכתות. עם זאת, באוגוסט 2017 פרסם המרכז שוב באתרו טענות כלפי הקבוצה, לאחר שלדבריו צבר מידע נוסף לגביה.
מוצאים את דורי
מוצאים את דורי (באנגלית: Finding Dory) הוא סרט אנימציה ממוחשבת אמריקאי של חברת וולט דיסני ופיקסאר, שיצא לאקרנים ב-17 ביוני 2016.
זהו סרט המשך לסרט "מוצאים את נמו", המתרחש שנה לאחר הסרט הקודם. הסרט בוים אנדרו סטנטון ועוקב אחר דורי, אחת הדמויות הראשיות מהסרט הקודם. בניגוד לסרט הקודם, שדיבובו בוים על ידי שפרירה זכאי ובו שונה שמה של דורי לדוגי, שרית וינו אלעד ושרון כהן השאירו את שמה המקורי בסרט זה. הדיבוב הוקדש גם לזכרה של רמה מסינגר שנפטרה שנה לפני הפקת דיבוב הסרט. סרט זה היה הסרט הראשון שדובב באולפנים שהוקמו על ידי שרון כהן לאחר שעזב את אולפני אלרום.
פרופריוספציה
בעזרת הפרופריוספציה האדם מקבל מידע שוטף היכן מצויים האיברים שלו, הן ביחס לפלג הגוף שלו והן ביחס לסביבה, גם כאשר הוא לא מביט עליהם באופן ישיר ולא חושב עליהם באופן מודע.
מוצאים את דורי
ב-9 באוקטובר חצו הכנסות הסרט את רף מיליארד דולר ובכך הפך לסרט האנימציה החמישי שמכניס סכום זה.
פרופריוספציה
לידת המושג בראייה היסטורית
את המושג פרופריוספציה טבע צ'ארלס סקוט שרינגטון, נוירופיזיולוג אנגלי, בעבודה שפרסם ב-1906. כמו כן, טבע את המונחים "אינטרוספציה" ו"אקסטרוספציה". אינטרוספציה היא קבלת האינפורמציה עבור איברים פנימיים, בעוד אקסטרוספציה מתייחסת לקבלת האינפורמציה מחוץ לגוף בעזרת איברים שיכולים לספק מידע זה (קרי: עיניים, אוזניים, מערכת העור והפה). מנגד, המערכת הפרופריוצפטורית מספקת מידע שמגיע מהשרירים, הגידים וממקורות שקשורים למפרקים.
מוצאים את דורי
עלילה
בתחילת הסרט, דורי (אלן דג'נרס, נקראה בדיבוב של הסרט הראשון ״דוגי״), דגה כחולה וצעירה, מחונכת על ידי הוריה ג'ני (דיאן קיטון) וצ'ארלי (יוג'ין לוי) כדי שתוכל להתמודד עם בעיות הזיכרון שלה. יום אחד, דורי מוצאת עצמה בודדה באוקיינוס, והיא מתחילה לחפש אחר הוריה, עד אשר פוגשת במרלין דג הליצן (אלברט ברוקס, נקרא בדיבוב של הסרט הראשון ״בר-דג״), ועוזרת לו למצוא את בנו, נמו.
פרופריוספציה
רכיבי המערכת הפרופריוצפטיבית
בבני אדם, ישנם פרופריוצפטורים (חיישנים) בכישור השריר להם תפקיד בשליטה על פעולת השרירים ובתחושת ההתמצאות המרחבית של הגוף, אלה מצויים בשרירי השלד (אחד מבין שלושה סוגי שרירים). כמו כן, מצוים הפרופריוצפטורים באברון הגיד על שם גולג'י ובקפסולות פיברוטיות במפרקים. האינטגרציה המורכבת של המערכת הפרופריוצפטיבית מתאפשרת בעזרת שילוב מספר מערכות בגוף: הפרופריוצפטורים, מערכת שיווי המשקל (המערכת הווסטיבולרית), מערכת שרגישה לתנועה קווית וסיבובית, מערכת הראייה ומערכת העצבים המרכזית.
מוצאים את דורי
עלילה
לאחר שנה מאירועי הסרט הראשון, דורי גרה באותה השונית של מרלין ונמו, אך לא מצליחה להשתלב בין חבריהם. במהלך טיול שטח של בית הספר של נמו בו היא מסייעת למר ריי, בעודם צופים בנדידת הטריגונים, כשדורי שומעת את המשפט ״זרם תחתי״ היא נזכרת בהוריה, אשר הזהירו אותה מפניו כשהייתה קטנה. דורי נזכרת רק במקום שבו ראתה אותם לאחרונה, ״היהלום של מפרץ מורו, קליפורניה״, ומשכנעת את מרלין ונמו לעזור לה למצוא אותם. הם מגיעים לשם במהרה בעזרתו של קראש, צב הים מהסרט הראשון, בעודם דוהרים על זרמי האוקיינוס (בזהה לז. מ. א. - זרם מזרח אוסטרליה מהסרט הראשון) וכשהם מגיעים, דורי מחפשת אחר הוריה באזור נטוש ומאיים, מה שגורם לכך שדיונון ענק רודף אחר השלושה, כמעט אוכל את נמו, ומסבך את דורי בתופסן בקבוקים. כתוצאה מכך, מרלין, אשר כועס על דורי, אומר לה ללכת לבדה, ודורי מחפשת אחר הוריה, לבדה. לאחר שדורי עוקבת אחר קולה של סיגורני ויבר מהכרוז של המכון לחקר תת-ימי, מרכז לשיקום דגים והצגתם לראווה, היא נאספת לפתע על ידי שני עובדים, כאשר מרלין ונמו צופים בכך, אחוזי אימה.
פרופריוספציה
דרך פעולת המערכת הפרופריוצפטיבית
בעזרת רכיבי המערכת הפרופריוצפטיבית מתקבל מידע אודות המיקום המדויק של איברי הגוף השונים במרחב, מידע אודות רמת מתח השרירים השונים ומידע אודות השינויים המתרחשים בשרירים, רצועות וגידים באמצעות מתח השריר. זוהי האינפורמציה הפרופריוצפטיבית- אינפורמציה לגבי תחושת מנח ומצב. בניגוד לחושים האחרים בגופינו המספקים מידע על המתרחש בעולם החיצון מספקת הפרופריוספציה מידע שוטף על מיקום האיברים במרחב גם ללא התבוננות ישירה וללא מודעות.
מוצאים את דורי
עלילה
לאחר שהיא מגיעה אל מרכז שיקום הדגים, דורי פוגשת בתמנון בשם האנק (אד אוניל), תמנון שרוצה לחיות חיים נוחים יותר באקוואריום של קליבלנד. הוא מסכים לעזור לדורי בתמורה לכך שתביא לו את התג אשר יתן לו להגיע לאקוואריום (אשר דורי מיועדת להגיע אליו). הבריחה שלהם נכשלת כאשר דורי נופלת לדלי אשר מיועד ל״דסטיני״, והיא, ביחד עם דגים מתים, מושלכת לבריכה, שם היא מתייחדת עם חברתה כרישת הלוויתן, דסטיני (בגרסה העברית נקראת ״קארמה״). בבריכה הסמוכה נמצא ביילי (טיי בורל), לבנתן בעל יכולות התמצאות.
פרופריוספציה
הבחנה בין שני סוגי פרופריוספציה
בבני אדם נוטים להפריד בין פרופריוספציה מודעת (הכרתית) לבין פרופריוספציה לא מודעת (תת הכרתית).
מוצאים את דורי
עלילה
האנק עוקב אחר דורי ומנסה לשכנעה לשחות דרך הצינורות המקשרים בין הפארק למרכז התצוגה הימי, אבל דורי, החוששת שתשכח את הדרך, משכנעת את האנק לקחת אותה לשם בעגלת תינוק, תחת סיועם של ביילי ודסטיני. עם זאת זיכרון נוסף פורץ למוחה של דורי, דבר שמוביל לכך שדורי והאנק מגיעים בטעות ל״בריכת הנגיעות״ בה ילדים מנסים לנגוע בהם. למרות זאת, האנק מגלה כי מרכז התצוגה הימי במרחק מטרים ספורים, ובעזרתו דורי נכנסת לאווקוואריום ומחפשת אחר הוריה. בינתיים, בחוץ, מרלין ונמו, יחד עם עזרתם של שני אריות ים, פלוק (אידריס אלבה) ורודר (דומיניק ווסט) ובקי הצוללנית, הם מגיעים לפארק.
בעוד דורי מחפשת אחר הוריה, היא מבחינה בצדף המוביל אותה אל ביתה אך היא לא רואה את הוריה, ומשלימה עם כך שהוריה כנראה נעלמו. אך מיד לאחר מכן היא נזכרת כיצד הופרדה מהוריה בכך שכשהייתה קטנה, היא שחתה קרוב לצינור ונשאבה אל האוקיינוס. בעזרתם של שני סרטנים, שאומרים לה שהוריה נמצאים בדרכם לקליבלנד, היא מגיעה דרך צינורות המבנה אל מרכז השיקום, בעזרת דסטיני וביילי, ומתאחדת בדרך עם מרלין ונמו במהלך דרכה אל המשאית שיוצאת לקליבלנד. לאחר שהם מגיעים לאקווריום שיש בו דגים מהזן של דורי, בעזרתו של האנק, הדגים מאושרים עקב שובה של דורי, אך חוששים כי צ'ארלי וג'ני עזבו כבר מלפני זמן רב. בגלל שהאנק חושש שדורי תוכנס למשאית, הוא אוסף אותה בכוס זכוכית, אך משאיר את מרלין ונמו מאחור. הכוס נופלת ומשברת כשהעובדים מנסים לתפוס אותו, בעוד דורי מובלת בזרמי המים אל תעלה המובילה אותה אל האוקיינוס.
דורי והוריה נחלצים לעזרתם, בעזרתם של דסטיני וביילי אשר מדלגים מעל לחומות הבריכה שלהם. בעודם רודפים אחר המשאית שמובילה את מרלין ונמו לקליבלנד, לדורי עולה רעיון שביילי תשגר אותה ואת הלוטרות שפגשה אל עבר הכביש, ובאמצעות ״חמידותם״ של הלוטרות, הם עוצרים את הרכבים, ובכך נכנסים למשאית, ומנסים להציל את מרלין ונמו. עם זאת, דורי משכנעת את האנק לבוא איתה לאוקיינוס. בעודם חושבים על דרך להגיע בחזרה לאוקיינוס, מרלין מחליט לקרוא לבקי אך המשאית נסגרת על ידי העובדים ברגע שבקי נכנסת. דורי אומרת להאנק שיעזור לה להשתלט על המשאית באמצעות פתח עליון. לאחר מכן, האנק מזנק על שמשת המשאית ובכך מבריח את העובדים. האנק משתלט על הרכב, ודורי נותנת לו הוראות הכוונה על מנת שיגיעו בחזרה לאוקיינוס. בדרך, אורבת להם משטרה, אך הם עוקפים אותה בכך שהם נוסעים דרך היער ומטביעים את המשאית. דורי משחררת את כל הדגים ומתאחדת עם כל משפחתה - ג'ני, צ'ארלי, מרלין, נמו, ביילי, דסטיני והאנק.
לאחר מכן, נראה כי כל החבורה חזרה אל השונית, והאנק למעשה מחליף את מר ריי כמורה השטח, כיוון שמר ריי יצא לנדוד. דורי הולכת אל מדרון השונית, בעוד מרלין עוקב אחריה, מבלי שהיא יודעת. ברגע שהוא מתקרב אליה, דורי אומרת לו שהיא יודעת שזה הוא ושהיא זוכרת די הרבה מהאירועים ונזכרת בדבר אחרון מעברה, שלא משנה שיש לה בעיות זיכרון, היא עדיין מצליחה לעשות דברים ויש דגים שאוהבים אותה. הסרט נגמר בכך ששניהם משקיפים ממדרון השונית, ומרלין אומר שהנוף יפה, ובכך, למעשה משלים את בעיית החרדה שלו ממדרון השונית, כפי שנראתה בסרט הראשון.
לאחר כותרות הסיום, נראית חבורת דגי האקוואריום מהסרט הראשון כלואה עדיין בתוך שקיות. ביניהם: גיל, בלוני, דבי, פלו, באבלס, פיצי, ז'אק וג'ורג', אשר גם הם נאספים על ידי המתנדבים מהמכון התת-ימי.
מדבבים
גרסת הדיבוב של הסרט הוקדשה לזכרה של השחקנית רמה מסינגר, שדיבבה את דורי בגרסה העברית של "מוצאים את נמו" ונפטרה בסמוך להופעת הטריילר הראשון, באוגוסט 2015. במאי 2016, השחקנית טלי אורן הודיעה בחשבון האינסטגרם שלה שתיכנס לנעלים שהותירה אחריה מסינגר ואמרה:
הפקה
בשנת 2005 נחתם הסכם בין מייקל אייזנר, מנכ"ל דיסני דאז, וסטיב ג'ובס מפיקסאר על הפקת סרטי המשך לסרטי פיקסאר שהופקו בין שנת 1995 ל-2005 במסגרת אולפני אנימציה חדשים. האולפן החל להפיק את צעצוע של סיפור 3, וסרטי המשך למפלצות בע"מ ומוצאים את נמו. לאחר מינויו של רוברט איגר למנכ"ל דיסני, הסכמי החוזה נפתחו מחדש - האולפן נסגר, ובוטלו כל הסרטים שהופקו באותו אולפן.
אלן דג׳נרס שהביעה פעמים רבות בתוכנית האירוח שלה את רצונה לסרט המשך ל״מוצאים את נמו״, הכריזה רשמית על הסרט החדש ושמו ״מוצאים את דורי״ בתוכניתה באפריל 2013. באפריל 2013 אישרה דיסני כי סרט ההמשך למוצאים את נמו ייקרא "מוצאים את דורי", וכי אלן דג'נרס תדבב את דורי, ואלברט ברוקס את מרלין. בנוסף, אלן דג'נרס אמרה:
הפצה
הסרט תוכנן במקור לצאת לאקרנים ב-25 בנובמבר 2015, אך הפצתו נדחתה ל-17 ביוני 2016, עקב עיכוב בהפצת הסרט הדינוזאור הטוב. בסוף השבוע הראשון להפצתו בארצות הברית רשם הסרט הכנסות של 140 מיליון דולר. בכך שבר הסרט את שיאו של הסרט שרק השלישי וקבע שיא הכנסות חדש לסרט מצויר.
כנהוג בסרטי פיקסאר, לפני תחילת הסרט מוצג סרט קצר בשם ״פיפר״ (Piper), אודות גוזל המפחד מהים.
מסרים וביקורות
עם כל הצלחתו הרבה של הסרט, הן הבקורתית והן הכלכלית, הסרט ספג מספר ביקורות על דמותו של ג'רלד, אריה הים, אשר נראה שמשמש כדמות שמקבלת הרבה לעג עקב היותה ״אוטיסטית״, ונראה כי הוא סובל משאר אריות הים ומנוצל על ידם.
בנוסף עלה חשש מצד גורמים רבים מהביקוש העתיד לבוא לדגי נתחן כחול, ממשפחת הבתרניים (מהזן אליו משתייכת דורי) בשוק חיות המחמד, בדומה להשפעה שהייתה ל"מוצאים את נמו" על דגי הליצן ב-2003 (אז נמדדו כ-40% עלייה בביקוש שלהם בחנויות דגי הנוי). הבעייתיות עם דגי הנתחן הכחול היא שבניגוד לדגי הליצן הם אינם מתרבים בשבי, ולכן כל דג מסוג זה הנמכר בשוק דגי הנוי נלקח מביתו הטבעי באוקיינוס, מה שעלול להוביל למשבר אקולוגי. כל זאת בניגוד מוחלט למסר ששני הסרטים ניסו להעביר, והוא כי חייהם של דגים בשבי הוא בגדר סיוט, ותכלית חייהם באקווריום היא לברוח ממנו חזרה אל הים.
כמו כן, יש הטוענים כי זאת הפעם הראשונה שפיקסאר מציגה זוג גאה בסרטם, כמו שנראה בסצנה בה האנק ודורי רוכבים על עגלת תינוק ומתנגשים בטעות באישה שלצידה עומדת, ככל הנראה, בת זוגה.
פסקול
כמו ב״מוצאים את נמו״, גם בסרט ההמשך חזר תומאס ניומן להלחין את פסקול הסרט. הזמרת סיה שרה את שיר הנושא של הסרט "unforgettable" (בביצוע המקורי- נט קינג קול).
קונקיליה
קונקיליה (באיטלקית: Conchiglie) הוא סוג של פסטה. הפסטה נמכרת בדרך כלל במגוון סוגים העשויים מקמח דורום, וגם בסוגים צבעוניים שנובעים משימוש בפיגמנטים טבעיים כגון תמצית עגבניות, דיו של דיונון או תמצית תרד. צורת הקונכייה של הפסטה מאפשרת לרוטב להיצמד אליה.
אטימולוגיה
בשנות השלושים, איטליה יצרה סוגי פסטה חדשים, שהיו קרויים על שם מושבות באימפריה שלה, כגון "טריפולינה" (על שם טריפולי), בנגזינה (על שם בנגאזי), אסאבסי (על שם אסאב) ואביסינה (על שם אתיופיה האיטלקית). ב-2021, לאחר התנגדות למסע הפרסום של מותג הפסטה לה מוליסנה, שונה שמה של הפסטה "אביסינה" ל"קונקיליה". עם זאת, חלקם טענו ששינוי השם הזה מהווה תרבות ביטול.
השם נובע מהמילה האיטלקית לקונכייה (conchiglia). מקורן של המילה האיטלקית conchiglie והמילה האנגלית "conch" במילה היוונית κοχύλι (נהגה: kochýli), שפירושה "קליפה".
מוהי
מוהי (בהונגרית: Muhi) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות - מ-542 תושבים בשנת 1990 עד ל-455 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
היסטוריה
ב-11 באפריל 1241, במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, נערך בקרבת מוהי (שהייתה אז עיירה) קרב מוהי בין כוחות האימפריה המונגולית ובין כוחות ממלכת הונגריה בפיקודו של המלך בלה הרביעי, במהלכו הובסו הכוחות ההונגרים.
הקרב התרחש בקרבת התחברות הנהרות שאיו והטיסה. הצבא ההונגרי התמקם ליד זרם המים שנבע מהפשרת מי הנהר שאיו. אך המונגולים גברו עליהם בזכות מיומנותם בשימוש בקשתות. בקרב זה נהרגו ביומיים חמישים אלף לוחמים הונגריים ואילו בלה הרביעי, מלך הונגריה נמלט. במנוסתו איבד המלך את החותם שלו שנמצא על ידי המונגולים, ובו נעשה שימוש בחתימת צווים שלטוניים במהלך שלוש שנות שלטונם בהונגריה וטרנסילבניה.
הקהילה היהודית
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים.
רמת איוואנילי
רמת איוואנילי או רמת איבאנילי (באנגלית: Ivanili Heights; בבולגרית: Иванилски възвишения) היא רמה בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 10 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום), ורוחבה של הרמה 7.5 קילומטרים.
הרמה מתנשאת לגובה של 1,350 מטרים מעל פני הים (בפסגת סטארגל).
מקור השם
הרמה נקראת על שם היישוב איוואנילי במחוז גברובו, שבצפון בולגריה.
קסדייה
קסדייה (בספרדית: Quesadilla) היא מנה מקסיקנית המורכבת מטורטייה הממולאת בגבינה ולעיתים גם בבשר, ירקות ותבלינים. לצד הקסדייה נהוג להגיש רוטב סלסה, גואקמולה ושמנת חמוצה. מסורתית, הטורטיה עשויה מקמח תירס, אך במספר מקומות נהוג להשתמש גם בקמח חיטה. נהוג להכין קסדייה הן באמצעות שתי טורטיות שביניהן שכבה של גבינה והן באמצעות טורטייה אחת הממולאת בגבינה ומקופלת במהלך הבישול.
אטימולוגיה
מקור המילה קסדייה הוא המילה הספרדית לגבינה – queso (קסו). ייתכן כי המילה קסדייה היא המילה Queso בתוספת מנגנון הקטנה. לפי תאוריה נוספת קסדייה היא הלחם בסיסים של המילה הספרדית לגבינה ושל המילה טורטייה (queso + tortilla).
אמיר אוחנה
אמיר אוחנה (נולד ב-15 במרץ 1976, י"ג באדר ב' ה'תשל"ו) הוא יושב ראש הכנסת בכנסת העשרים וחמש, מטעם מפלגת הליכוד.
כיהן כשר לביטחון הפנים, כשר המשפטים, כיושב ראש הוועדה המיוחדת של הכנסת לדיון בחוק-יסוד: הלאום, כיו"ר ועדת המשנה לכוח אדם בצה"ל של ועדת החוץ והביטחון וכיו"ר התא הגאה במפלגתו.
אוחנה הוא ההומוסקסואל המוצהר הראשון בתולדות מדינת ישראל שכיהן בתפקיד שר ובתפקיד יושב ראש הכנסת. עורך דין במקצועו.
קורות חייו
אוחנה נולד וגדל בבאר שבע, בשכונה ה'. הוא בנם השלישי של אסתר ומאיר שמעון אוחנה, יוצאי מרוקו. אמו, ילידת וזאן ואביו יליד מרקש שעבר בילדותו לרבאט. שניהם עלו בשנות ה-50. בנעוריו עברה משפחתו מבאר שבע ללהבים, ובהמשך עברו להתגורר בראשון לציון.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המשטרה הצבאית. לאחר שירות ברצועת עזה, בכוח שנועד לאבטח את צירי התנועה ברצועה וכחוקר תאונות דרכים בפיקוד הדרום, נשלח לקורס קצינים. על רקע גל הטרור ב-1995 שובץ כמפקד מחסום קרני. בהמשך שובץ כקצין חקירות תאונות דרכים פיקודי של פיקוד הדרום, כמפקד קורס חוקרי תאונות דרכים, ומפקד בסיס המשטרה הצבאית אילת והערבה. לקראת סיום שירות הקבע שירת כקצין חקירות במצ"ח ב"ש ומצ"ח דן, והוא רב-סרן במילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל שירת בשנים 2000–2006 בשירות הביטחון הכללי.
בעל תואר ראשון מבית הספר למשפטים של המכללה למינהל. את התמחותו עשה במשרד המשפטים בפרקליטות מחוז המרכז, ולאחר מכן עבד במשך כעשור כעורך דין העוסק במשפט פלילי.
פעילות ציבורית ופוליטית
אוחנה הוא ממייסדי קבוצת "גאווה בליכוד", תא הלהט"ב של תנועת הליכוד, שהוקם ב-2011, ומדצמבר 2014 מכהן כיו"ר הקבוצה, המהווה את התא הגאה הפוליטי הראשון בימין, המוביל מאבק לשוויון להט"בי. מאז הוקם, תפס התא תאוצה במפלגה, ואוחנה סומן כפעיל מרכזי בתנועת הליכוד וצורף כחבר בהנהלת חוג "תדמור", פורום נאמני ארץ ישראל בליכוד, וכן כחבר בפורום "מנוף" – פורום צעירים ליברלי בליכוד. בשנת 2013 הוביל מהלך של שינוי חוקת הליכוד באופן שלמטרות התנועה התווסף גם המאבק באפליה על רקע נטייה מינית. במסגרת פעילותו הציבורית מבקש אוחנה לשבור את ההגמוניה בקהילת הלהט"ב, לפיה המודעות והדאגה לזכויות הקהילה היא נחלת הצד השמאלי שבמפה הפוליטית.
במהלך "מבצע צוק איתן" פעל לגיוס מתנדבים מאזור תל אביב, בשיתוף פעולה עם פעילים חברתיים משדרות, לחלוקת מזון לנכים ולנזקקים בשדרות.
לאחר ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק באוקטובר 2014 התנדב אוחנה לאבטח אותו בעת שיצא מביתו.
לאחר רעידת אדמה שהתרחשה בנפאל באפריל 2015, סייע אוחנה לזרז את חזרתן לישראל של המשפחות שתינוקותיהן נולדו בהליך פונדקאות ולאלו שהמתינו ללידה, על ידי פנייה לשר לביטחון הפנים גלעד ארדן, שפתר את הבעיות הביורוקרטיות.
בדצמבר 2014 נבחר לנציג מחוז תל אביב בבחירות המקדימות בליכוד, והוצב במקום ה-32 (ששוריין עבור המחוז) ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת העשרים, אך הליכוד זכה ב-30 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
הכנסת ה-20
ב-27 בדצמבר 2015 נכנס אוחנה לכנסת, לאחר התפטרותו של השר וחבר הכנסת סילבן שלום. בהשבעתו הציג עצמו: "אני יהודי, ישראלי, מזרחי, הומו, ליכודניק, ביטחוניסט, ליברל ואיש הכלכלה החופשית". ב-23 בפברואר 2016 צורף אוחנה לוועדת הכנסת ולוועדת החוץ והביטחון, לאחר שח"כ אורן חזן הודח מוועדות אלה. ב-20 ביוני 2016 מונה אוחנה ליו"ר ועדת המשנה לכוח אדם בצה"ל ולחבר ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
הוא קידם מתן הקלות בנשיאת כלי ירייה וייסד בכנסת את השדולה לעיצוב מדיניות נשיאת כלי ירייה בישראל. במקביל פעל אוחנה בנושאים הקשורים בביטחון אישי, כך למשל בפעילות למיגור פשיעה חקלאית. אוחנה מחזיק בעמדות ליברליות בתחום הכלכלי-חברתי, הוא פועל לאפשר תחבורה שיתופית בישראל, באמצעות חקיקה שתתיר את פעילותן של חברות כגון אובר. הוא פעל למעבר מסימון מחירים על גבי מוצרים באמצעות מדבקות אל עבר סימון מחירים באמצעות צגים אלקטרוניים על המדפים, בנימוק שהביטול יביא לירידת מחירים לצרכן.
יזם חוק השולל תקני שירות לאומי מעמותות שעיקר מימונן ממקורות זרים.
פעל לחשיפת עלות החזקת המסתננים למשלם המיסים הישראלי.
בינואר 2017 הגיש הצעת חוק המבקשת לאפשר לשרים למנות יועצים משפטיים למשרדם במינוי אישי. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הביע התנגדות חריפה ביותר למהלך. גם נציב שירות המדינה תקף את הצעת החוק.
ביולי 2017 מונה אוחנה ליו"ר הוועדה המיוחדת של הכנסת לדיון בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי. במסגרת תפקידו זה סיכל אוחנה את חקיקת "סעיף המשפט העברי" בחוק זה, שאמור היה להורות כי במקרי לאקונה יפנה בית המשפט אל עקרונות המשפט העברי. באותו חודש, לאחר שפורסמה חוות דעת של משרד הרווחה המקשה על אימוץ בידי זוגות להט"בים, פרסם אוחנה כי לא יצביע יחד עם הקואליציה עד שיתוקן החוק וישווה את תנאיהם של בני זוג מאותו המין לזוגות הטרוסקסואליים. בהצבעה על "חוק הפונדקאות" הצביע אוחנה נגד, בניגוד לעמדת הקואליציה, בשל העובדה שהחוק לא כלל גברים יחידניים בין הזכאים להליך זה. בעקבות הפרות של המשמעת הסיעתית והקואליציונית בהצבעות בנושא להט"ב, הורחק מ.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (אפריל 2019) הוצב אוחנה במקום ה-19 ברשימת המפלגה ונבחר לקדנציה שנייה בכנסת. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים (ספטמבר 2019) ו בחירות לכנסת העשרים ושלוש (מרץ 2020) הוצב במקום ה-21 ברשימת הליכוד.
שר המשפטים
ב-5 ביוני 2019 מינה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את אוחנה לשר המשפטים בממשלת המעבר, לאחר פיטורי איילת שקד. בכך היה לשר ההומוסקסואל הראשון בתולדות המדינה. כפועל יוצא מהמשרה, היה חבר בקבינט המדיני-ביטחוני.
בריאיון למהדורת החדשות של חדשות 12 ב-12 ביוני 2019 אמר אוחנה כי הדבר החשוב ביותר שנעשה עבור להט"ב במדינת ישראל נעשה בכנסת, לא בבג"ץ. לדבריו, הוא מעדיף לחיות בדמוקרטיה, גם כשלא כל ההחלטות שהרשות המחוקקת מקבלת הן לרוחו.
באוגוסט 2019 פרסם את תזכיר החוק הראשון שלו כשר המשפטים – תזכיר חוק אימוץ ילדים. מדובר במהלך שהחל לקדם עוד בהיותו ח"כ, בשל עמדת משרד הרווחה שהתנגד לאימוץ על ידי זוגות להט"ב. במסגרת ההצעה יבוטל תנאי הסף הדורש זוגיות של "איש ואשתו", כך שלמעשה טובת הילד תקבע, ולא סוג הזוגיות של המאמצים.
ב-16 בספטמבר 2019 הורה על דחיית כניסתן לתוקף, עד לספטמבר 2020, של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות שיזמה קודמתו בתפקיד, איילת שקד. הוא ציין כמה נימוקים: עקרון הוודאות המשפטית, שלטענת נציגי לשכת עורכי הדין ייפגע מאוד עקב הרפורמה; הפגיעה בציבור המתדיינים, שייאלצו להתאים את עצמם לסד זמנים לחוץ יותר; והטענות בדבר שיקול-הדעת השיפוטי הנרחב שיוענק לבתי המשפט במסגרת התקנות החדשות. לדבריו התקנות החדשות כוללת שורה של מטרות ועקרונות הנתונים לפרשנות נרחבת, שעשויים להוות כר פורה לפרשנות ולאקטיביזם שיפוטי. עוד אמר אוחנה כי בכוונתו לערוך בחינה כוללת ומקיפה של הרפורמה, שהשלכותיה משתרעות הרבה מעבר למה שמסגרת הזמן הקצר העומד לרשותו לצורך העניין מאפשרת.
בעקבות פרשת מותו של סלומון טקה, הודיע אוחנה ביולי 2019 על כוונתו להקים ועדת בדיקה ממשלתית לחקירת התנהלותה של מח"ש בפברואר 2020 הביא אוחנה את ההצעה לאישור הממשלה, בניגוד לחוות דעתו של מנדלבליט שאין להקים ועדה בתקופת בחירות. הממשלה אישרה את הצעת אוחנה והוועדה הוקמה, אך פעולתה הוקפאה על ידי בג"ץ.
באוקטובר 2019 כינס מסיבת עיתונאים שבה טען לקיומה של "הפרקליטות שבתוך הפרקליטות" כקבוצה שמובילה סדר יום מוטה פוליטית ומדליפה חומרי חקירה ודיונים פנימיים, ומחה על הסירוב לבקשתו להנהיג במערכת בדיקות פוליגרף או לפתוח בחקירה לאיתור מקור ההדלפות. לאחר כשבוע פירט במליאת הכנסת את התנהלות החוקרים במסגרת חקירתו של עד המדינה ניר חפץ במסגרת תיק 4000. לדבריו, החוקרים סירבו לטפל בעקיצות הפשפשים שמהן סבל בתא המעצר ואף הביאו לחקירה אישה צעירה שאינה קשורה לחקירה, שאלו אותה על טיב יחסיה עם חפץ והפגישו ביניהם במסדרון. לאחר מכן אמרו לו "אנחנו נפיל על המשפחה שלך פצצה". אוחנה המשיך ואמר שחפץ נכנע ומסר גרסה שהתבררה כשקרית. לאחר מכן הוצא מן המקום וניהל עם אחד החוקרים שיחה שלא תועדה, ואז שב ומסר "גרסה מלאה, תפורה אחד לאחד לנתונים שבידי החוקרים". לדברי אוחנה מדובר בזדון ובפשעים חמורים, שראשי מערכת האכיפה מגוננים על העבריינים מחקירה אמיתית. ניר חפץ טען שהוא דיבר אמת בעדותו ותבע את השר אוחנה. תביעתו של חפץ נדחתה על הסף, מאחר שדברי השר חוסים תחת חסינות חברי הכנסת, אך השופטת מתחה ביקורת על אוחנה על שהפר צו איסור פרסום.
לאחר סיום כהונת פרקליט המדינה שי ניצן מינה אוחנה את המשנה לפרקליטת מחוז המרכז, אורלי בן-ארי, לממלאת מקום פרקליט המדינה, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שיש למנות לתפקיד את שלמה למברגר. מנדלבליט מסר בתגובה כי "מינוי זה חורג באופן קיצוני ממתחם הסבירות ולפיכך קיימת מניעה משפטית באישורו". התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ נגד המינוי. בג"ץ הקפיא אותו בצו ביניים, ובן ארי ויתרה עליו.
כחודש וחצי לאחר מכן, בראשית פברואר 2020, מינה אוחנה את דן אלדד לממלא מקום פרקליט המדינה בניגוד לדעתו של מנדלבליט. באפריל 2020, לקראת פקיעת מינויו של אלדד הוגשה עתירה לבג"ץ נגד הארכת המינוי, וזה אסר על אוחנה בצו ביניים למנות מחליף כלשהו. מנדלבליט הודיע כי עד למינוי הוא ימלא את מקום פרקליט המדינה. בתגובה העלה אוחנה טענות שלפיהן אנשי הפרקליטות והייעוץ המשפטי לממשלה נגועים בניגודי עניינים, קליקות ושיקולים זרים. הוא פנה למבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, בבקשה כי יבדוק את הדברים. אנגלמן הודיע כי אין מקום לסטות מתוכנית העבודה ביחס לפרקליטות וכי הנושאים שהועלו הועברו לידיעת החטיבה הרלוונטית..
ביוני 2021 בית משפט השלום נדחתה על הסף תביעת דיבה בסך חצי מיליון ש"ח של ניר חפץ כנגד אוחנה, כיוון שהייתה לו חסינות כחבר הכנסת. חפץ ערער על פסק הדין בבית המשפט המחוזי, ובנובמבר 2022, במסגרת פשרה בתביעה, התנצל אוחנה בפני חפץ, על שבזמן כהונתו כשר המשפטים חשף פרטים אישיים שהיו מוגנים בצו איסור פרסום
השר לביטחון הפנים
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר לביטחון הפנים, ב-30 ביולי פרש מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי", ופינה את מקומו לעמית הלוי.
ביולי עיכב השר את תחילת אכיפתו של חוק איסור צריכת זנות בנימוק שלא ניתן מענה שיקומי לאוכלוסיות בזנות אך בדצמבר 2020 חתם על הצו.
בדצמבר 2020, מדינת ישראל הצטרפה באופן רשמי ל-ISA, ברית בין-לאומית של משרדי הפנים וביטחון הפנים, עוד באותו החודש החליט אוחנה כי מפקד מג"ב קובי שבתאי יהיה המפכ"ל ה-19 של משטרת ישראל, בנוסף החליט על מינויה של קטי פרי לנציבת שב"ס ה-18. במאי 2021 נדרשה משטרת ישראל להתמודד עם המהומות בישראל במהלך חודש הרמדאן.
בינואר 2021, בעת מבצע "לתת כתף" לחיסון מפני נגיף הקורונה, הורה לחסן את כלל סגל שירות בתי הסוהר לפני חיסון האסירים, בנימוק שסגל בתי הסוהר יוצא ונכנס מבית הסוהר, והוא מקור ההדבקה העיקרי. המהלך נעשה בניגוד לתעדוף משרד הבריאות וחרף פנייתם של המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, ונשיא המדינה ראובן ריבלין. הם סברו שעליו לפעול לפי תיעדוף משרד הבריאות המנחה לחסן מבוגרים קודם צעירים. נגד הנחייתו של אוחנה הוגשו עתירות לבג"ץ. העתירות נדחו משום שבינתיים חוסנו האסירים, אך שלושת שופטי בג"ץ מתחו ביקורת על אוחנה וקבעו שחרג מסמכותו.
בעקבות האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בשנת 2021 כתב אוחנה: "אני אחראי לכל דבר הקשור בגופים שתחת אחריותי. אני אחראי – אך אחריות אין פירושה אשמה".
עמדותיו
הוא מחזיק בעמדות ליברליות בתחום הכלכלי-חברתי. הוא תומך בשוק חופשי ובהקלות בנשיאת כלי ירייה וזכויות להט"ב.
אוחנה מתנגד לתופעה לה הוא קורא אקטיביזם שיפוטי. הוא תומך בכך ששרים ימנו יועצים משפטיים למשרדם ובפסקת ההתגברות שאותה כינה "התגלמות הדמוקרטיה". במאי 2018, הוא אמר בריאיון לאתר זווית אחרת שלא צריך להזדעזע מהרעיון של אי-ציות לפסיקה של בית המשפט העליון.