cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבו אל-חסן מצור
פיוטיו וכתביו
אב חסדה הצורי היה גם אחד משני הפייטנים השומרונים הבולטים, דוברי הערבית, במאה ה-11. הוא כתב פיוטים בארמית, וכן כמה פיוטים בעברית, שניכרת בהם השפעת לשון התפילה היהודית. הוא כתב מספר חיבורים בערבית. החשוב מביניהם הוא כתאב אלטבאח' (ספר השחיטה), שהוא מעין אוסף של דיונים הלכתיים ושל קטעי פולמוס, בין השאר נגד היהודים. חציו הראשון של החיבור פורסם בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי גרהרד ודל
חיבור נוסף שלו הוא כתאב אלמעאד (ספר תחיית המתים) שבו טוען אבו אלחסן שהמתים עתידים לקום מקברם, אמונה שלא הייתה מקובלת על רבים מן השומרונים עד זמנו. פסקי ההלכה של אבו אל חסן הצורי מקובלים על השומרונים גם כיום.
אוסה קלבלנד
אוסה קלבלנד (בנורווגית: Åse Maria Kleveland; נולדה ב-18 במרץ 1949) היא זמרת ופוליטיקאית נורווגית.
ביוגרפיה
קלבלנד נולדה בסטוקהולם, לאם מנהלת חשבונות שוודית ואב נורווגי שברח לשוודיה בעת הכיבוש הנאצי.
ב-1957 היא ומשפחתה עברו להתגורר בנורווגיה.
היא החלה לנגן בגיטרה בגיל שמונה ובגיל עשר הופיעה לראשונה בתוכנית רדיו.
ב-1965 היא הוציאה את אלבומה הראשון וב-1966 הוציאה את אלבומה השני, היא הייתה אחת החלוצות של סוגת הוויספופ המשלבת מוזיקה עממית עם פופ.
היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1966 וסיימה במקום השלישי.
היא הנחתה את אירוויזיון 1986.
בשנים 1990–1996 היא כיהנה כשרת התרבות של נורווגיה.
ב-1998 הנחתה את קונצרט פרס נובל לשלום.
היא למדה משפטים באוניברסיטת אוסלו.
קיום שאינו ראוי
קיום שאינו ראוי או החיים ללא זכות לחיים (בגרמנית:  Lebensunwertes Leben) הוא רעיון שהתפרסם בגרמניה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה והתייחס לאוכלוסיות מסוימות של אנשים שנחשבו פגומים כל כך, עד כדי אובדן הזכות לחיים, לפי שיטה זו. בהמשך, פותחו עבור אוכלוסיות אלו תוכניות של אותנסיה חוקית על ידי המדינה.
הנאצים עשו בו שימוש כדי לתאר פלחים באוכלוסייה שלפי האידאולוגיה הנאצית לא הייתה להם זכות קיום. גרמניה הנאצית שאפה להשמיד את אותם פלחי אוכלוסייה, אם בהשמדה המונית ואם בהשמדה במרמה במסווה של המתת חסד. לפי המדיניות הגזעית של גרמניה הנאצית אותם פלחי אוכלוסייה כללו בעיקר את היהודים, מתנגדי משטר, הומוסקסואלים וכן בעלי מומים פיזיים או מומים נפשיים מכל הסוגים, אפילו ארים "טהורי דם". גישה זו היא שעודדה והובילה לשואת יהודי אירופה. המונח מזכיר מאוד את המונח תת-אדם אך הוא חריף ממנו, שכן העמים הסלאבים נחשבו גם הם לתתי-אדם על ידי הנאצים אך הייתה להם זכות לחיות כעמים משועבדים לטובת העם הגרמני, בעוד שליהודים לא הותרה זכות זו.
הגדרה
"קיום שאינו ראוי" הוגדר כקיומם של אנשים עם בעיות רפואיות חמורות, בייחוד מחלות גנטיות, מחלות נפשיות קשות ונזק מוחי מסיבות שונות.
היסטוריה
המושג "קיום שאינו ראוי" הופיע לראשונה בספרם של המשפטן הגרמני פרופ' קרל בינדינג (Karl Binding) מאוניברסיטת לייפציג והפסיכיאטר הגרמני פרופ' אלפרד הוכה (Alfred Hoche) מאוניברסיטת פרייבורג - "הרשות לחסל חיים שאינם ראויים לחיים" (בגרמנית Die Freigabe der Vernichtung Lebensunwerten Lebens). הספר נכתב בשני כרכים, הראשון בזמן מלחמת העולם הראשונה והשני בשנת 1920. הטענה בספר היא שאנשים הסובלים מנזק מוחי, פיגור שכלי או מחלות פסיכיאטריות קשות אינם אלא "מתים מוחית", "עול לאנושות", "עטיפה ריקה של בני אנוש", "נטל כלכלי" ועוד. על כן, בני אנוש אלו חסרי כל תועלת לעם ולמדינה, קיומם אינו משתלם, ויש לחסלם. בהמשך, רעיון זה הורחב לאנשים שהוגדרו כשייכים לגזע בלתי טהור או נחות.
תוכנית אותנסיה הנובעת מהרעיון שבמושג "קיום שאינו ראוי" הופעלה בשנת 1939, לפי הנחיה אישית של אדולף היטלר וכונתה Aktion T4. היות שרובם ככולם של קורבנות תוכנית זו היו גרמנים, נוצרה בהדרגה התנגדות ציבורית אליה, המבצע הופסק באופן רשמי ב-1941, אך המשיך, בצורה בלתי רשמית, עד סוף המלחמה. לאחר מכן נעששתה אקציית החיסול 14f13 כנגד אסירי מחנות הריכוז. מעשי הרצח בוצעו בהתחלה על ידי זריקות רעל וכאשר גבר זרם הנרצחים, על ידי הרעלה בגז (שיטה שהועברה במהרה למחנות ההשמדה). בפועל, הנאצים המשיכו להמית מפגרים, נכים ומוגבלים פיזית או נפשית אחרים עד לסוף מלחמת העולם השנייה. תוכנית אותנסיה שבהם בעלי הלקויות נרצחו בזריקת רעל או בגז רעיל, הובילה להקמת תאי גזים ולמחנות השמדה שנועדו להשמיד כליל את היהודים, הפולנים והצוענים באירופה.
במחקרו על שיתוף הפעולה של רופאים ופסיכיאטרים בהשמדת עם, חילק הפסיכיאטר רוברט ג'יי ליפטון את התפתחות האותנסיה להשמדת עם ל-5 שלבים:
ביטוי זה הגיע לשיא כוחו עם הקמתם והפעלתם של מחנות הריכוז וההשמדה בפולין, מבנים שנועדו לסייע ברצח והשמדה שיטתית של כל אלה שלפי האידאולוגיה הנאצית היו מיותרים ונחותים. השימוש בביטוי גם עודד ואפשר ביצוע ניסויים רפואיים אכזריים בבני אדם, מחקרים בתחום האאוגניקה ועידודה וכן חקיקת חוקים גזעיים.
משה ארנד
משה אָרֶנְד (Moshé Max Ahrend; 26 ביולי 1926 - 17 בנובמבר 2008) היה חוקר ומרצה לחינוך היהודי ומחשבת ישראל, פרופסור לחינוך ובעל הקתדרה לחקר דרכי ההוראה של לימודי הקודש ע"ש הרב ד"ר דוד אוקס באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
ארנד נולד בשנת 1926 בעיר פרנקפורט שבגרמניה. הוא למד בבית ספר Realschule אותו יסד הרב שמשון רפאל הירש. לאחר עליית הנאצים לשלטון ובעקבות ליל הבדולח, בהיותו בן 12, נשלח על ידי אמו לצרפת (אביו יצחק ארנד נפטר כ- 3 שנים לפני כן), שם התקבל על ידי משפחה יהודית בשטרסבורג. בתחילת מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, הוא נאלץ לעזוב את שטרסבורג כשאר התושבים היהודים, ונדד עם המשפחה המאמצת שלו מעיר לעיר, עד שהגיע למוסד של האוז"ה ב-. במאי 1943, בליל שבת פרשת "קדושים", הוא עבר את הגבול לשווייץ, שהה אצל משפחה יהודית בציריך עד לאחר סוף המלחמה.
אינדיה טאואר
אינידיה טאואר (באנגלית: India Tower; בעבר נקרא מגדל פארק הייאט; ידוע גם כמגדל דיינמיקס באלוואס מגדל או מגדל DB) הוא גורד שחקים מבוטל שבנייתו החלה בעיר מומבאי, הודו, בשנת 2010 ונועד להיות בגובה 708 מטר. בנייתו תוכננה להסתיים ב-2016, אולם עבודות הבנייה הוקפאו ב-2011 בשל סכסוך בין מפתחי המגדל והרשויות האזרחיות של מומבאי. הבניין תוכנן להשתרע של שטח של 150,000 מטרים רבועים ולכלול כ-131 קומות כשמתוכן 5 יהיו תת-קרקעיות.
משה ארנד
ביוגרפיה
ארנד עלה לישראל ב-1945 ופנה ללימודים אקדמיים (תלמוד, עברית וחינוך) ולשירות צבאי. הוא למד באוניברסיטה העברית אצל פרופ' שמחה אסף, רא"מ ליפשיץ ופרופ' יחזקאל קוטשר.
בתום שרותו הצבאי, יצא בשליחות מטעם הסוכנות היהודית לצרפת, בין השנים 1949 ל-1951.
עם חזרתו לישראל, פנה להוראה. בשנת 1960 קיבל תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית.
הוא יצא בשנית לשליחות בחו"ל, בין השנים 1965 ו- 1968, ושימש בין היתר מורה לעברית ב בפריס.
לאחר חזרתו מן השליחות השנייה, פנה לאקדמיה. הוא היה תלמיד של פרופ' נחמה ליבוביץ'.
ארנד מילא תפקידים בכירים בחינוך היהודי. תחילה לימד בבית הספר חורב בירושלים, שם שימש גם מנהל. בהמשך הרצה במכון גולד לתלמידי חו"ל, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן (שם גם שימש כראש בית הספר לחינוך במשך ארבע שנים), במכללת הרצוג ובמכון לנדר (מיסודו של ), שם שימש דקאן בבית הספר ליהדות. פרסם ספרים ומאמרים על יסודות החינוך היהודי ותולדותיו, מתודות בהוראת התנ"ך והתורה שבעל-פה, ופרשנות המקרא.
בשליחות הראשונה לחו"ל הכיר את ברטה לבית גודמן, ונשא אותה לאישה. ד"ר אהרן ארנד הוא בנו.
הוא התגורר בשכונת בית וגן בירושלים, ושם נפטר בשנת 2008, בגיל 82, ונקבר בהר המנוחות. אלמנתו ברטה נפטרה ב-2016.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
על לאומיות
על לאומיות, או לחלופין, מדינת העל האירופית היא מערכת פוליטית בין ממשלתית בין לאומית המקיימת הנהגה המיוצגת מכל המדינות החברות באיחוד האירופי. החלטותיה של ההנהגה גוברות על החלטות מדינות הלאום, חוקיה נכתבים למען שיפור הקהילה האירופית ככלל, ללא התייחסות למדינות הלאום כפרט. האיחוד האירופי הוא ארגון על לאומי המאפשר לחבריו לאגד את ריבונותם כדי להשיג השפעה גלובלית רבה יותר. על כן קמה המערכה הפוליטית העל לאומית, מתוך רצון של המדינות לוותר על סמכויותיהם ולהעבירם למוסדות משותפים שיחליטו עבור כולם וההחלטות יהיו מחייבות. ה"על לאומיות" האירופית באה לידיי במערכת פוליטית ולא מדינה מכיוון, שלאיחוד אין כוח כפייה באמצעות משטרה וכוחות ביטחון (לרגע זה). כוח זה עדיין שייך למדינות הלאום. האיחוד מסתמך על המדינות החברות בו לאכוף את התקנות והחוקים בשביל קידום האיחוד כולו.
האיחוד כארגון על לאומי בין ממשלתי
אמנת ליסבון לקחה את חלוקת התפקידים בין הקהילה האירופית והמדינות החברות בה וביטלה ברובה את התפקידים הבין ממשלתיים והתמקדה יותר בגופים העל לאומיים. הגופים העל לאומיים שמרו על כוחם והמדינות החברות באיחוד נתונות לחסדיו. כעקרון כל החלטות הגופים הללו צריכות להיות מעוגנות בחוק המדינה, שיהיה לו אכיפה וענישה בהפרותיו. עניין האכיפה הוא עניין מסורבל ופועל אחרת בין המדינות השונות, יש מדינות שאוכפות ומקפידות לכללי החוק ויש מדינות הרואות בחוק כלא רלוונטי עבורם או פוגע בצורה מסוימת במדינה ועל כן מעלימות עין והחוק הוא ככתוב בלבד ולא מיושם במדינה.
המערכת הפדרלית
האיחוד האירופי מבוסס על שלטון החוק. כל מה שהאיחוד האירופי עושה מבוסס על אמנות, המוסכמות מרצון ובאופן דמוקרטי על ידי המדינות החברות בו. החוק והצדק מאושרים על ידי רשות שופטת עצמאית. הממשל האירופי עובד עם מוסדות על לאומיים אשר מיוצגים על ידי הנבחרים השונים מהמדינות החברות. עקרון היסוד של הממשל ומוסדותיו היא לאזן בין האינטרסים הלאומיים לבין האינטרסים של האיחוד. קיימים שלושה מוסדות ראשיים של מערכת פוליטית זו שעוסקת בכך: -	מועצת השרים – גוף המייצג את האינטרסים הלאומיים של כל מדינה, בדרך כלל אלו שרי החוץ של מדינות הלאום או שרים הנוגעים באותם נושאים ספציפיים. מועצת השרים נותנת לכל מדינה, גם הקטנה מבין המדינות החברות, לקחת חלק בהחלטות ולוודא ששום חוק אירופי אינו פוגע במדינות הלאום ומשרת את כלל האיחוד. -
הנציבות – האינטרס הקהילתי, רשות מבצעת, המחוקקת חוקים לטובת הקהילה. אנשי הנציבות "מצווים" לשכוח את לאומם ולהפוך להיות אירופאים – רק אירופאים. הם צריכים לחשוב רק לטובת האיחוד וקהילת האיחוד ללא קשר מהיכן הגיעו. יתרה על כך, אם לא יפעלו מתוך רצון לקדם את הקהילה האירופית ככלל יודחו מתפקידם. הנציבות היא מוסד העל לאומי הגדול והחשוב ביותר בפועל בשביל הקהילה האירופית המשותפת שנוצרה ופועלת רק לטובת אירופה כישות אחת, שלא מתעניינת במדינות הלאום בפרט.
-	הפרלמנט – גוף דמוקרטי המייצג את עמי אירופה, לכל מדינה מוקצים מספר מושבים בפרלמנט בהתאם לגודלה (רעיון זה דומה לפרלמנט האמריקאי בהתאם לאלקטורים). הפרלמנט כגוף אינו מחוקק, אלא יותר מפקח ומבקר על פעילויות האיחוד אך גם מאשר את תקציב האיחוד.
דרך המשילה של האיחוד היא בין על לאומית לבין ממשלתית. ההבדל בין ארגון בין ממשלתי לארגון על לאומי הוא, שארגון בין-ממשלתי מורכב ממדינות לאום והוא מקדם שיתוף פעולה ותיאום וולונטריים בין חבריו. ההחלטות וההסכמים שהושגו בארגון מסוג זה אינם ניתנים לאכיפה, והחברים נשארים עצמאיים. ההיבט המכריע הוא שהחברים בו אינם מוותרים לו על שום כוח (או ריבונות). ארגון על-לאומי שונה משום שמדינות חברות אכן מוסרות את הכוח בתחומים ספציפיים לארגון הגבוה יותר, במקרה שלנו הוא ממשל האיחוד. החלטות המתקבלות על ידי ארגון על-לאומי חייבות להישמע על ידי המדינות החברות. לעיתים קרובות ישנם בתי משפט כדי לקבוע מתי התרחשו הפרות, אם כי לעיתים קרובות מנגנוני אכיפה אינם יעילים כפי שהם בתוך מדינות לאום.
דעת הקהל האירופית
לאיחוד האירופי יש אלמנטים על-לאומיים ואלמנטים בין-ממשלתיים ולא ניתן להגדיר אותו כארגון על-לאומי או בין-ממשלתי. הוא איננו מדינה וגם לא ארגון בינלאומי טיפוסי, זוהי תערובת של השניים האירופים חלוקים בדעתם עד כמה המדינות החברות באיחוד האירופי צריכות להיות משולבות הרבה יותר. יש הסבורים שהיא צריכה להתקדם לקראת הפיכתה לפדרציה; אחרים חושבים שיש להתייחס בזהירות לאינטגרציה נוספת ואף כאלה הסוברים שיש לפרק את האיחוד ככלל. החברים השואפים להפיכת האיחוד לפדרציה טוענים כי איחוד מלא יוביל לכלכלה יציבה, אמינה ובטוחה בהרבה מהקיימת. בנוסף הם טוענים כי העולם התקדם והלאום האישי הוא איננו סיבה מספקת להישאר מאחור. הטענה היא שהעולם מתקדם בצעדי ענק לעבר גלובליזציה עולמית ושמי שצריך להיות בראשה הוא האיחוד האירופי, כגוף אמין המקדש את זכויות האדם והאזרח בכל העולם.
החברים הטוענים שיש להתייחס לאינטגרציה בזהירות מתונה מייחסים חשיבות רבה לריבונותה של כל מדינה בפני עצמה. המדינות עצמן עוד מלאות ברצונות משלהן ואיננן מוכנות להעביר את הריבונות הראשית בידיי גורמים שאינם לאומיים. הטענה העיקרית שהאינטגרציה צריכה להיות הליך ארוך ומחושב כך שהאזרחים יוכלו להרגיש בנוח, שהשינויים נעשים בצורה דמוקרטית מספקת ושאף אזרח אירופאי לא ירגיש כאילו מדינתו איננה אחראית עליו עוד. הליך האינטגרציה צריך להיות זהיר מפני הפחד מהמדינות החברות שיחליטו לעזוב כפי שבריטניה עשתה. כאשר האיחוד ידרוש יותר מידיי כוח שולט מהמדינות החברות הן יכולות להרגיש מאוימות ושהן מאבדות את ריבונותן וכוח שלטונן ויפסיקו את החברות באיחוד. המעטים שרוצים בפירוק האיחוד טוענים כי הוא איבד את ראשית דרכו. הם טוענים שהאיחוד נכנס יותר מידיי למדיניות מדינות הלאום וכופה עליהם חוקים שאינם מסכימים איתם. הם לא רואים עין בעין את האינטגרציה וחושבים שגבולות הפעולה של האיחוד נחצו מזמן ועל כן יש לפרקו ושכל מדינת לאום תחזור לעשות כנראות עיניה. באביב 2022 נערך סקר בקרב האירופים ותוצאותיו הראו כי כמעט שני שלישים (65%) מהאירופאים רואים בחברות באיחוד כדבר חיובי המייצר דברים טובים עבור נחלת הכלל, זוהי התוצאה הגבוהה ביותר מאז 2007 שהדעה החיובית אז עמדה על 58% אהדה. ניתן להבין שרוב האירופאים רואים באיחוד כדבר חיובי, יש לשקול את מעשיו מספר פעמים ולדון עליהם אך הרוב איננו חושב שיש לפרקו.
ערפילית הבומרנג
ערפילית הבומרנג היא ערפילית פרוטופלנטרית הממוקמת במרחק של 5,000 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קנטאור. היא ידועה גם בשם ערפילית עניבת הפרפר המקוטלגת תחת השם PGC 3074547. הטמפרטורה בערפילית היא 1 קלווין (272.15- מעלות צלזיוס), מה שהופך אותה לנקודה הטבעית הקרה ביותר ביקום המוכר לנו (מחוץ למעבדה).
קית' טיילור ומייק סקארוט קראו לה בשם "ערפילית הבומרנג" בשנת 1980 לאחר שצפו בה בטלסקופ האנגלו-אוסטראלי במצפה הכוכבים סידינג ספרינגס. לאחר שלא הצליחו לראות אותה בבירור מספיק האסטרונומים חזו באסימטריה קלה בלבד בין שתי האונות שלה שרימזו על צורה כשל בומרנג. בהמשך, הערפילית צולמה בפירוט על ידי טלסקופ החלל האבל בשנת 1998 שחשף צורה סימטרית של שעון חול.
בשנת 1995 בעזרת הטלסקופ התת-מילימטרי השוודי שבצ'ילה אסטרונומים גילו שאותה ערפילית היא המקום הקר ביותר ביקום המוכר מלבד תופעות שנוצרו במעבדה. עם טמפרטורה של 272.15 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, כלומר מעלה אחת מעל האפס המוחלט. טמפרטורה זו היא קרה מקרינת הרקע הקוסמית, שהיא קרינה המתאימה לטמפרטורה של 270- מעלות צלזיוס (2.7 קלווין).
הקרב על מידוויי (סרט, 2019)
הקרב על מידוויי (באנגלית: Midway) הוא סרט מלחמה, מתח ופעולה אמריקאי משנת 2019 אודות קרב מידוויי, בכיכובם של אד סקריין, וודי הרלסון, ארון אקהרט, לוק אוונס, פטריק וילסון, ניק ג'ונאס, מנדי מור, דארן כריס' ג'ייק מנלי ודניס קווייד.
עלילה
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, תקפו היפנים את נמל הצי האמריקני בפרל הארבור. לאחר התקיפה מונה צ'סטר נימיץ (וודי הרלסון) למפקד של צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, בדרגת אדמירל. קצין המודיעין שלו, קומנדר אדווין לייטון (פטריק וילסון), אשר הזהיר גם את קודמו בתפקיד מפני האפשרות שהיפנים יתקפו את פרל הארבור, מזהיר אותו מפני מתקפת פתע נוספת, הפעם על בסיס הצי האמריקני באטול מידוויי. במקביל, בכוח נושאות המטוסים שתחת פיקודו של אדמירל ויליאם הולסי (דניס קווייד), הובילו מפקד הטייסת קומנדר וייד מקלאסקי (לוק אוונס) וסגנו, ריצ'רד "דיק" בסט ( (אד סקריין), את אנשיהם למשימות הפצצה על יעדים של הצבא היפני במסגרת קרב ים האלמוגים. במקביל מוביל קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל (ארון אקהרט) טייסת מפציצים אשר המריאה מנושאת המטוסים למשימה מיוחדת - הפצצת טוקיו. בהמשך, לאחר שלייטון ואנשיו זיהו מבעוד מועד את כוונת הצי היפני לתקוף את מידוויי, יוצא כוח נושאות המטוסים, בפיקוד אדמירל ריימונד ספרואנס (ג'ייק וובר), לארוב לכוח היפני ולהשמידו.
הטעות הכי יפה
הטעות הכי יפה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-21 במאי 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים רות הפקות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-24 במאי 2021, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ משתתפים לוי והדוגמנית דיאן שוורץ.
נכון ליוני 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10 מיליון.
אדרון דק
אִדְרוֹן דק (שם מדעי: Atherina boyeri) הוא מין של דג השייך למשפחת האדרוניים החי בים התיכון.
הדג ניזון בעיקר מפלנקטון וכמו שאר האדרוניים משמש לדג מאכל.
תפוצתו במזרח האוקיינוס האטלנטי סמוך לחופי פורטוגל ואיטליה, בים התיכון, בים השחור. בים הכספי קיימת אוכלוסייה מבודדת שנחשבת לתת מין של המין בשם Atherina boyeri caspia.
דג זה תואר על ידי החוקר אנטוין ריסו ב-1810.
הראלד צ'רני
הראלד צ'רני (בגרמנית: Harald Cerny, נולד ב-13 בספטמבר 1973 בווינה שבאוסטריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי, ששיחק ברוב שלבי הקריירה שלו במינכן 1860 בעמדת הקשר הימני. לצ'רני 47 הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת.
קריירת מועדונים
צ'רני גדל במועדון הנוער של אדמירה ואקר, ובשנת 1990, כאשר היה בן 17, נרכש על ידי באיירן מינכן. בשנתיים הראשונות בבאיירן מינכן שיחק צ'רני רק בקבוצת המילואים, ובעונת 1992/93 הוקפץ לקבוצה הבכירה. באוקטובר 1992 ערך צ'רני את הופעת הבכורה בבונדסליגה, במשחק בו באיירן מינכן נפרדה בתיקו 1-1 מאיינטרכט פרנקפורט. צ'רני ערך באותה עונה 13 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות מהאלופה, ורדר ברמן. את עונת 1993/94 החל צ'רני בבאיירן מינכן, אך חזר לקראת סיום חלון ההעברות לאדמירה ואקר, שם הציג עונה טובה בה הבקיע שבעה שערים. בתום עונה זו נמכר לפ.צ. טירול האוסטרית, שם עונה וחצי, והבקיע 14 שערי ליגה.
בפגרת החורף של עונת 1995/96 חזר צ'רני למינכן, אך חתם אצל היריבה הגדולה של באיירן מינכן, מינכן 1860. צ'רני שיחק במינכן 1860 במשך 11 עונות וחצי ברציפות. בתחילת ימיו בקבוצה, מינכן 1860 הייתה קבוצת אמצע טבלה, ובתחילת שנות ה-2000 הקבוצה החלה לתפוס מקום בצמרת הבונדסליגה, כאשר עונת השיא של צ'רני ומינכן 1860 הייתה עונת 1999/00, אז סיימה הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, כאשר צ'רני מהווה חלק מחוליה התקפית איכותית שכללה גם את תומאס הסלר, מרטין מקס ומרקוס שרוט. גם בשנים הבאות הייתה מינכן 1860 בחלק העליון של הטבלה, אך בעונת 2003/04 נשרו צ'רני ומינכן 1860 אל הבונדסליגה השנייה. לאחר נשירת הקבוצה, צ'רני מיעט לשחק, ובשלוש עונותיו האחרונות בקבוצה ערך 25 הופעות בלבד. בתום עונת 2006/07 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. לצ'רני 263 הופעות ליגה במדי מינכן 1860, מתוכן 238 הופעות בבונדסליגה, והוא נחשב לשיאן ההופעות של מינכן 1860 בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירה בינלאומית
צ'רני ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת במרץ 1993 במשחק ידידות מול נבחרת. צ'רני השתתף עם נבחרת אוסטריה במונדיאל 1998, בו ערך שתי הופעות. במוקדמות יורו 2000 הבקיע צ'רני צמד בניצחון 3-0 מול נבחרת קפריסין, אך גם היה שותף לתבוסות 9-0 לנבחרת ספרד ו-5-0 לנבחרת ישראל, שבשתיהן שיחק 90 דקות. בשנת 2004 פרש מהנבחרת לאחר שצבר 47 הופעות והבקיע 47 שערים.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן צ'רני קבוצות נוער במינכן 1860, ולאחר מכן עבר לאמן קבוצות נוער בבאיירן מינכן.
חיים אישיים
צ'רני נשוי ואב לשניים.
ערן גל-אור
ערן גל-אור (נולד ב-23 במאי 1984) הוא סופר, מדריך טיולים ואיש חינוך ישראלי.
ביוגרפיה
ערן נולד בירושלים, דור עשירי בעיר מצד אמו, למשפחת סלנט - משפחה ירושלמית ותיקה, נצר לרב שמואל סלנט, הרב האשכנזי של ירושלים, ולבנימין (בייניש) סלנט, ממייסדי שכונת נחלת שבעה. הוא גדל והתחנך בבית הספר המסורתי ובמכינה הקדם-צבאית עין פרת בכפר אדומים.
לאחר שירותו הצבאי בחיל הים, החליט ערן לצאת ולטייל בישראל יחד עם אביו דוד, אשר פרש באותה תקופה מתפקידו כמנהל בכיר בחברה עסקית ידועה. יחד טיילו השניים במשך כשבעה חודשים מחרמון ועד אילת, ויחד הקימו בשנת 2006 את הוצאת ספרי הטיולים "מסלולים > להתאהב בארץ מחדש". במסגרת ההוצאה כתבו והוציאו לאור ספרים רבים בתחום ידיעת הארץ: סדרות של מסלולי הטיולים היפים בישראל, ספרי מעיינות, מסלולי פריחה, מסלולים קצרים למשפחות עם ילדים, ומסלולים בעקבות סיפורי התנ"ך. כמו כן יצאו לאור ספר ואלבום סיורים בעיר תל אביב, וכמה אלבומים בשיתוף הוצאת ידיעות אחרונות.
את המידע הרחב ריכזו ערן ואביו גם באתר אינטרנט וביישומון שהושק בשנת 2016, וכך הם מבקשים לעזור לציבור להתאהב בארץ בכל בוקר מחדש.
החל משנת 2014 עמלים ערן ודוד על כתיבת סדרת ספרי סיורים בירושלים, שתיקרא "לכל אחד ירושלים", ותצא לאור לקראת 50 שנה לאיחוד העיר. במסגרת זו מדריך ערן סיורים בשכונות ובאתרים ברחבי בעיר.
בחודש מרץ 2019 הוציא ערן יחד עם אביו דוד סדרת ספרים חדשה 370 מעיינות ו-45 מסלולי מים.
בנוסף להוצאת הספרים, שייך ערן לצוות החינוכי במכינה קדם-צבאית בני ציון בתל אביב, אשר היה שותף להקמתה בשנת 2007. בשנים האחרונות ריכז ערן את תחום הבוגרים ואת תחום ידיעת הארץ במכינה, וכיום הוא מלמד שיעורים ומדריך סיורים בתולדות הציונות ובתולדות ארץ ישראל.
ערן נשוי לאתי, אשת חינוך, ומתגורר בקדם ערבה.
נערת השלג
נערת השלג: מעשיית אביב או סנגורוצ'קה (ברוסית: Снегурочка: Весенняя сказка) היא אופרה מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב לפי מחזה מאת אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (שנכתב לפי הפולקלור והמיתולוגיה הסלאבית). הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב-29 בינואר 1882 בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג והפכה ליצירה אהודה ופופולרית מאוד ברוסיה, והיצירה האהובה ביותר על מחברהּ. בנוסף חיבר רימסקי-קורסקוב סוויטה תזמורתית המבוססת על נעימות האופרה.
תקציר העלילה
הזמן: פרה-היסטוריה המקום: ברנדינה, מדינה אגדית
מערכה ראשונה
המקום: על גבעה אדומה, ליד יריד מסחרי ובירתו של הצאר ברנדיי. נערת השלג, בת ה-15, מעוניינת לחיות יחד עם אנשי הכפר הסמוך. אמה, יפהפיית האביב וסבה, סבא כפור, נעתרים לבקשתה ומוכנים להסכים שהכפריים בוביל באקולה ואשתו בובילחה יאמצו אותה. בנוסף, היא מתוודעת לקול השירה המכשף של לל ומוזהרת מפניו. האריות המרכזיות במערכה הן שני שירי הרועים של לֶל.
מערכה שנייה
המקום: בארמונו של הצאר ברנדיי. קובאבה מתלוננת בפני הצאר על מיזגיר. הצאר מחליט לגרש את מיזגיר ליער. להתרחשות מפריעה כניסתה של נערת השלג היפהפייה. הצאר שואל אותה את מי היא אוהבת והיא משיבה "אף לא אחד". הצאר מכריז כי מי שיחזר בהצלחה אחר נערת השלג ישא אותה לאשה ואף יזכה בגמול מלכותי. נערות החצר מציעות את לֶל כמועמד לזכות בידה, אך מיזגיר נשבע כי הוא יזכה בנערת השלג. הצאר מסכים לתחרות ואנשי החצר שרים שירי הלל. כניסתו של הצאר היא מן הקטעים המוזיקליים האהובים באופרה.
מערכה רביעית
המקום: העמק של ירילו (Ярило), אל הפריחה והאביב במיתולוגיה הסלאבית. שחר היום הבא. נערת השלג קוראת לאמה, יפהפיית האביב והיא באה אליה מן האגם מלווה במקהלת פרחי האביב. היא מעניקה לה פרחים, מזהירה אותה להתרחק מאור השמש העולה ושבה ונעלמת באגם. לפתע מופיע מיזגיר, עוד לפני שהספיקה נערת השלג לשוב ולהסתתר ביער המוצל. נערת השלג מתוודה על אהבתה אליו. מיד מופיעים האנשים וחוגגים את חג ירילו (חג המסלניצה). מיזגיר מציג את נערת השלג ככלתו. כאשר היא מצהירה על אהבתה, מופיעה קרן שמש ונערת השלג מתפוגגת ונמסה לתדהמת האנשים. הכוח לאהוב המס אותה וגרם לאובדנה. מיזגיר מוכה היגון משליך עצמו לאגם. הצאר מנחם את האנשים - זה היה סופו של החורף הארוך בן 15 השנה שנח על הארץ. בתגוה פוצחים האנשים בהמנון לירילו, שהוא הגראנד פינאלה של האופרה.
צפרדע שור אמריקנית
צפרדע זו גדולה מאוד ואורכה 9–15 ס"מ ומשקלה יכול להגיע ל-500 גרם. היא בעלת גוון ירוק כהה עם שפתיים ירוקות בהירות ועיניים ירוקות-חומות וגרון צהוב אצל הזכרים.
צפרדע זו היא מין טריטוריאלי והזכר הגדול מגונן על שטח בקצה הבריכה בה הוא חי ומחפש נקבות. הן ציידות קשוחות ותוקפניות היכולות לטרוף כל יצור קטן יותר לרבות חרקים ופרוקי-רגליים, דו-חיים אחרים קטנים יותר, זוחלים כמו לטאות, נחשים, צבים צעירים ואפילו צאצאי אליגטור, עופות ומכרסמים קטנים ומתחת למים גם דגים, רכיכות וחיפושיות מים ואף צפרדעים אחרות. הן אפילו לא בוחלות בקניבליזם.
קורינה רוטשייפר
קורינֶה-ספיר רוטשייפר (בהולנדית: Corine Spier-Rottschäfer; 8 במאי 1938 – 24 בספטמבר 2020) הייתה דוגמנית הולנדית. מיס אירופה (1957) ומיס עולם (1959).
ביוגרפיה
רוטשייפר נולדה בצפון הולנד.
ב-1957 נבחרה למיס הולנד ובאותה שנה נבחרה גם למיס אירופה, היא הייתה נציגת הולנד ראשונה שזכתה בתואר זה. אלי קוט הצליחה לשחזר הישג זה בשנת 1964.
ב-1959 נתבקשה לייצג את הולנד גם בתחרות מיס עולם, מכיוון שהנציגה המקורית ויתרה על התחרות. כמה שעות לפני הטקס היא גילתה מספר חורים בשמלה שלה ונציגת ישראל בתחרות, זיוה שמרת, השאילה לה שמלת ערב. לבסוף גם בתחרות זו היא זכתה במקום הראשון.
היא עבדה כדוגמנית ברחבי העולם ובסוף שנות השישים היא פתחה סוכנות דוגמנות בינלאומית משל עצמה.
ב-1962 נישאה לאדריכל ולאחר מכן פוליטיקאי אדו ספיר.
נפטרה ב-24 בספטמבר 2020.
אבו אל-פתח
אַבּוּ אלְ-פַתְח בְּן אַבִּי אלְ-חַסַן הַשּׁוֹמְרוֹנִי (בערבית: أبو الفتح بن أبي الحسن، السامري) היה היסטוריון שומרוני בן המאה ה-14.
אבו אל-פתח היה יליד דמשק וכתב בשפה הערבית, שפתם המקובלת של השומרונים בדורו.
חיבורו העיקרי הוא כִּתַאבּ א-תַַּאְרִיח' (בשמו המלא: כִּתַאבּ א-תַַּאְרִיח' מִמַּא תַקַדַּםַ עַןִ אלְ-אַאבַּא – ספר ההיסטוריה ממה שהובא מפי האבות) שזכה לתרגום לטיני במאה ה-19 בידי אדוארד וילמאר (גותה 1865). היצירה הוזמנה בשנת 1352 על ידי פנחס, הכהן הגדול השומרוני דאז, ואל-פתח החל לכותבה ב-1356. זהו אוסף של הכרונולוגיה השומרונית ממקורות קדומים, מאדם הראשון ועד מוחמד.
סלבישה סטויאנוביץ'
סלבישה סטויאנוביץ' (בסרבית: Slaviša Stojanović או Cлaвишa Cтojaнoвић; נולד ב-27 בינואר 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ השני בראד בלגרד.
קריירה
בקיץ חתם בראדניק סורדוליצה בה הפך לשחקן מוביל וסיים את העונה כמלך שערי המועדון עם 9 שערים ב-29 משחקים.
ב-20 ביולי 2016 חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל הישראלית. ב-13 בדצמבר 2016 שוחרר מהקבוצה. לקראת סוף חלון ההעברות של ינואר חתם בהפועל פתח תקווה עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לסרביה וחתם בראדניצ'קי ניש.
ב-7 ביולי 2018 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודית.
ביולי, סטויאנוביץ' חתם בבאצ'קה.
ב-30 בינואר 2021, סטויאנוביץ' חתם בראד בלגרד.
מגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי
רקע היסטורי
על אף פסקי דין חשובים של בית הדין, במשך זמן רב המעמד המשפטי של זכויות האדם באיחוד האירופי לא היה מוגדר ומעוגן באופן רשמי ומחייב. כתוצאה מכך, המועצה האירופית (של ראשי המדינות החברות באיחוד) שהתכנסה בקלן ב-1999 החליטה שיש לנסח מגילת זכויות יסוד עבור האיחוד האירופי (Charter of Fundamental Rights of the European Union). נקבע כי המגילה תהיה מבוססת על האמנה האירופית לזכויות אדם, על מסמכים אירופים שונים בתחום הזכויות הכלכליות-חברתיות ועל המסורות החוקתיות המשותפות של המדינות החברות.
ניסוח המגילה הוטל על ועידה מיוחדת אשר הורכבה מראשי כל המדינות החברות אז, נציגים מכל הפרלמנטים באיחוד (כולל הפרלמנט האירופי) ונציג אחד מן הנציבות. הוועידה סיימה לנסח את המגילה תוך כשנה והיא אושרה לאחר מכן על-ידי המועצה האירופית בביאריץ בצרפת באוקטובר 2000. היא הוכרזה באופן סופי ב-7 בדצמבר 2000. יתרה מזו, המגילה לזכויות יסוד עבור האיחוד האירופי אושרה על-ידי שלושת המוסדות הפוליטיים של האיחוד האירופי: הפרלמנט, מועצת השרים והנציבות. הם "הצהירו באופן חגיגי" על מחויבותם למגילה.
בנוסף לזכויות האדם הקלאסיות המעוגנות גם בהצהרת האוניברסלית של זכויות האדם מ־1948 ובאמנה האירופית בדבר זכויות אדם וחירויות יסוד, ניתן למצוא גם זכויות בתחום הביו-אתיקה (לדוגמה: האיסור על שיבוט גנטי של בני אדם), זכויות סוציאליות של עובדים והזכות לממשל תקין. אף על האישור וההצהרה של מוסדות האיחוד, קיבלה המגילה מעמד משפטי רשמי באופן סופי רק עם אימוץ אמנת ליסבון ב-2008 (על אף העובדה כי החלק העוסק בזכויות האזרח האירופי היה קיים עוד לפני כן). לפני כן, אינדיבידואלים לא יכלו להסתמך על מגילה זו בתביעות נגד מוסדות האיחוד בבית הדין לצדק. עם אימוץ אמנת ליסבון, בה הוטמעה מגילת זכויות היסוד לתוך אמנת האיחוד האירופי, מצב זה השתנה ונקבע כי יהיה לה אותו מעמד משפטי כמו זה שיש לאמנות המכוננות. אמנת ליסבון, אשר נבנתה על חורבות אמנת החוקה האירופית, קבעה בנוסף שעל האיחוד האירופי להצטרף לאמנה האירופית לזכויות אדם. הצטרפות זו, עשויה להביא לשינוי משמעותי במשטר זכויות האדם של האיחוד האירופי. נוסף על כך, היא תאפשר לאינדיבידואלים בפעם הראשונה לתקוף חוקים והחלטות של האיחוד האירופי בבית משפט שאינו בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אלא בבית הדין האירופי לזכויות אדם אשר נמצא בשטרסבורג, צרפת. היא עלולה גם ליצור מצב בו בית הדין לזכויות אדם "יהפוך" החלטה של בית הדין לצדק, או יפסוק בניגוד להחלטה כזו, מה שעלול לערער את ההיררכיה המשפטית והסדר שהיה קיים עד כה באיחוד האירופי.
הכרת בית הדין האירופי בכך שקיימת מגילה בלתי כתובה של זכויות יסוד, המהווה חלק ממשפט האיחוד האירופי, נבעה במידה רבה מהאתגר שהציב בפניו בית המשפט החוקתי הגרמני בראשית שנות ה-70: עמדת העותרים במקרה מסוים הייתה כי שיטת ההפקדות לקבל רישיון ייצוא של הקהילה סתרה את הזכות לחופש העיסוק, חופש כלכלי ועיקרון המידתיות אשר מעוגנים בחוקה הגרמנית. בית המשפט החוקתי של גרמניה גם ציין בזמנו את העובדה כי פרלמנט האיחוד האירופי לא נבחר בצורה דמוקרטית ואין לו מגילה של זכויות אדם. לכן, לא ניתן לדעת האם זכויות האדם שבית הדין האירופי דן בהן עומדות בסטנדרטים של חוקת גרמניה.
המקור למגילה זו נמצא במורשות החוקתיות של המדינות החברות ובאמנה האירופית לזכויות אדם, אשר המדינות היו חתומות עליה, ולא האיחוד עצמו. חייב להתקיים דיאלוג מסוים בין בית הדין של האיחוד האירופי לבין בית הדין האירופי לזכויות אדם שיאפשר את הפעילות ההרמונית של שתי המערכות המשפטיות שהם אמונים עליהן. האיחוד למעשה מבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בין כל מדינות האיחוד, והוא הנהיג מדיניות משותפת בתחום החקלאות, דייג, תחבורה סחר חוץ, תחרות ופיתוח אזורי. האיחוד יצר מטבע משותף אשר אומץ עד כה ב-19 ממדינות האיחוד ואף פיתח תפקיד בתחום מדיניות החוץ המקנה לו את היכולת לייצג את מדינות האיחוד בארגון הסחר העולמי, במפגשי ה-G7 ובמידה מסוימת גם באו"ם. בתחומים רבים נוספים, הוא בעל סמכויות להוביל יוזמות מדיניות וחקיקה, לפעמים במקביל למדינות החברות, כמו תחומים חברתיים ומדיניות רווחה, זכויות עובדים, זכויות נשים, חינוך והשכלה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח טכנולוגי וכדומה. ההמשכיות המתמדת של תהליך האינטגרציה האירופית ניכרת כיום באמנות המכוננות ששואפות לאיחוד הדוק ביותר בין עמי אירופה.
זכויות היסוד של האיחוד האירופי ומשפט האיחוד האירופי
האמנות המכוננות מנוסחות באופן שמזכיר חוקה: הן קובעות את מטרות האיחוד, מקימות את מוסדותיו וקובעות את סמכויותיהם, קובעות את הנורמות הבסיסיות שלפיהן יתנהל האיחוד ומעניקות את הסמכות לחוקק חקיקת משנה פרטנית יותר לצורך יישום נורמות כלליות אלה והשגת מטרות האיחוד. בנוסף, הן מעניקות זכויות שונות לאזרחי האיחוד ובין היתר זכויות אזרח בסיסיות. באמנת האיחוד נכתב על היותו של האיחוד מושתת על ערכי הדמוקרטיה, כבוד האדם, חירות, שוויון, שלטון החוק והכרה בזכויות אדם, כולל זכויות מיעוטים. יתר על כן, היא מחייבת את האיחוד לכבד את זכויות היסוד המובטחות על ידי האמנה האירופית להגנת חירויות יסוד וזכויות אדם ובהתאם למסורות החוקתיות המשותפות של המדינות החברות, כעקרונות היסוד של משפט האיחוד האירופי. מאז כינון אמנת ליסבון, גם מגילת זכויות היסוד של האזרח האירופי מהוות עקרונות מרכזיים במשפט האיחוד. הקהילה מהווה משטר משפטי חדש של המשפט הבינלאומי: למענו המדינות הגבילו את זכויותיהן הריבוניות בתחומים מוגבלים ונושאי הזכויות בו הם לא רק המדינות החברות, אלא גם אזרחיהן. באופן בלתי תלוי בחקיקת המדינות, משפט הקהילה מטיל לא רק חובות על פרטים, אלא הוא גם מיועד להעניק להם זכויות אשר הופכות לחלק מהמורשת המשפטית שלהם.
חל איסור על כל מדינה חברה לשכתב את תקנות האיחוד האירופי לתוך חוקיה הלאומיים מפני שזה מהווה טשטוש של האופי הקהילתי של תקנות אלה. התקנות לא רק מחייבות ומזכות את המדינות החברות ואת מוסדות האיחוד: הן מעניקות זכויות לפרטים כמו אזרחי האיחוד ומטילות עליהם חובות. הפרטים יכולים להסתמך עליהן בפני ערכאות של המדינה ושל האיחוד.
זכויות האזרח
בנוסף, כל אדם זכאי לפיצוי מהאיחוד האירופי על כל נזק שנגרם על ידי מוסדותיו או על ידי עובדיו במילוי תפקידם, בהתאם לעקרונות הכלליים המשותפים לחוקי המדינות החברות באיחוד. כל אדם רשאי לכתוב למוסדות האיחוד באחת משפות האמנות ועליו לקבל תשובה באותה שפה.
לקריאה נוספת
רייך, א. (2004). משפט האיחוד האירופי: מוסדות ועקרונות. אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למשפטים. נדלה מתוך: סיבל, ר., רונן, י. ואדלר, ה. (2016). משפט בינלאומי (מהדורה שלישית). נבו הוצאה לאור.
חורבת רחבה
חורבת רחבה היא אתר ארכאולוגי בהר הנגב, כקילומטר מדרום לדימונה. האתר נסקר על ידי ג' קירק בין השנים 1937 ו-1938, אז נקרא האתר אום אל-טין. ב-1955 סקר את האתר הארכאולוג האמריקאי-יהודי נלסון גליק וב-1965 נסקר האתר על ידי חוליית הסקר של רודולף כהן, שקיים חפירת הצלה באתר בשנת 1974.
באתר נמצאו שרידי מצודה, שהיא חלק ממצודות הנגב שנבנו לדעת חוקרים על ידי ממלכת ישראל המאוחדת במהלך תקופת הברזל. קוטר המצודה האליפטית נע בין 60 ל-75 מטרים. עובי הקירות 60 ס"מ וגובהם נשתמר לחצי מטר. חומת המצודה היא חומת סוגרים המורכבת משני קירות מקבילים המחולקים לחדרים, מהם נחשפו שמונה. גודל החדרים אינו אחיד ובתוכם נמצאו כלים משני סוגים: כלי חרס עשויים באבניים האופייניים למאה ה-10 לפנה"ס וכלי חרס גסים עשויים ביד, האופייניים לנגב. מספר החדרים כמו מיקום השער של המצודה לא נמצאו ועל גבי חלק חורבת המצודה נבנה מבנה בהתקופה הרומית או בהתקופה הביזנטית. לא נמצאו שרידי יישוב בסביבת המצודה.
טיבריוס
טִיבֶּרְיוּס קְלַאוּדִיוּס נֵירוֹן קֵיסָר (16 בנובמבר 42 לפנה"ס – 16 במרץ 37 לספירה) היה קיסר רומא בשנים 14–37 לספירה. טיבריוס היה הקיסר השני מן השושלת היוליו-קלאודית.
ביוגרפיה
טיבריוס נולד בשנת 42 לפנה"ס, אביו היה הסנאטור טיבריוס קלאודיוס נירון ואמו הייתה ליוויה. כתוצאה ממלחמת האזרחים שפרצה עם הירצחו של יוליוס קיסר משפחתו של טיבריוס נאלצה להימלט מרומא, אולם בשנת 39 לפנה"ס הם הורשו לחזור כשהוכרזה חנינה כללית.
אמו של טיבריוס, ליוויה, התגרשה מאביו ונישאה לאוקטביאנוס בשנת 39 לפנה"ס בעת שהייתה בהיריון עם אחיו דרוסוס. טיבריוס נשאר להתגורר עם אביו וכשזה נפטר בשנת 33 לפנה"ס הוא עבר להתגורר עם אמו ואוקטביאנוס.
בצילו של אוגוסטוס
טיבריוס גדל עם אחיו דרוסוס, יוליה שהייתה אחותו החורגת ומרקוס קלאודיוס מרקלוס אחיינו של אוגוסטוס.
טיבריוס קיבל את החינוך המעולה ביותר באימפריה. אף על פי שלא היה כל ביטחון שהוא יירש את אוגוסטוס כקיסר, היה ברור שהוא ימלא תפקידים חשובים במערך האימפריאלי.
הקריירה הצבאית של טיבריוס החלה בגיל 15 כשהוא התלווה אל אוגוסטוס לסיור בגאליה, בסיור זה התחיל בלמידת מלאכת הצבא. הוא זכה בפרסום ותהילה בשנת 20 לפנה"ס כשהחזיר את נסי הלגיונות הרומאים שנפלו לידיה של האימפריה הפרתית בניסיונות הפלישה הכושלים של מרקוס אנטוניוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס.
כשטיבריוס חזר לרומא הוא נישא לויפסניה אגריפינה, בתו של מרקוס ויפסניוס אגריפה מצביאו הראשי של אוגוסטוס, למרות שהיה מדובר בנשואים פוליטיים שנועדו לחזק את הקשר בין אוגוסטוס לאגריפה, טיבריוס אהב את אשתו אהבה עמוקה. טיבריוס התמנה לפראיטור והצטרף לאחיו שנלחם בגבול האימפריה המערבי, בעוד שדרוסוס התמקד בלחימה בשבטים שישבו בגאליה נארבוננסיס טיבריוס נלחם כנגד השבטים שישבו בהרי האלפים ובגאליה לוגדנסיס. טיבריוס חזר לרומא בשנת 13 לפנה"ס עטור תהילה והתמנה לקונסול.
מותו של אגריפה בשנת 12 לפנה"ס הציב לפני אוגוסטוס בעיה, הוא תכנן להפוך את נכדיו ליורשיו, אך חשש מהאפשרות כי מותו בשעה שנכדיו עדיין צעירים ובלי יורש מבוגר כמו אגריפה ידרדר את המערכת הפוליטית ברומא לכאוס.
פתרונו של אוגוסטוס היה לחתן את יוליה עם אחיה החורג טיבריוס, מתוך מחשבה להעניק לבנו החורג אותו מעמד שהוחזק קודם לכך על ידי אגריפה ועל ידי הנישואים להפוך אותו למגנם של נכדיו. אוגוסטוס הורה לטיבריוס להתגרש מאשתו והשיא אותו ליוליה. הנישואים נועדו לכישלון מההתחלה, טיבריוס נטר ליוליה על שאולץ להתגרש מאשתו האהובה ויוליה תיעבה את טיבריוס ולא טרחה להסתיר את ניאופיה.
טיבריוס המשיך לצבור כוח ועם מותו של אחיו דרוסוס בשנת 9 לפנה"ס נחשב ליורשו של אוגוסטוס. בשנת 12 לפנה"ס עסק טיבריוס בדיכויו של מרד שפרץ בפאנוניה, דיכוי המרד נמשך כשלוש שנים וטיבריוס בחר לנהל מלחמת גרילה תוך שהוא משמיד את יבולי המורדים במטרה להרעיב אותם, טקטיקה שספגה ביקורת ברומא. עם החזרתו לרומא הוא מונה שוב לקונסול ולטריבון והוטלה עליו המשימה לצאת למזרח האימפריה כדי לפתור את המחלוקות עם הפרתים.
בדרכו למזרח גרם טיבריוס להלם כשבשנת 6 לפנה"ס הודיע על פרישתו מכל תפקידיו והסתגר באי רודוס בחברת מלומדים יוונים. ההיסטוריונים חלוקים בשאלה למניעים של טיבריוס, יש סבורים שפרישתו נגרמה כתוצאה מאי שביעות רצונו מהעובדה שאוגוסטוס טיפח את מעמדם של נכדיו הצעירים גאיוס ולוקיוס והחשש שהם יועדפו על פניו בסדר הירושה, מנגד וליוס פטרקולוס גורס שטיבריוס ראה בעין יפה את תוכניותיו של אוגוסטוס ופרישתו לא הייתה אלא מעשה אבירות מכיוון שלא רצה שפרסומו ותהילתו יעיקו על התפתחות הנסיכים הצעירים.
קיסר רומא
עם מותו של אוגוסטוס, החזיק טיבריוס בסמכויותיו של הפרינקפס אולם חסר לו את תאריו של אביו המאמץ אוגוסטוס, אבי המולדת והכתר האזרחי בתחילה הציע טיבריוס לסנאטורים לחלוק יחד אתם בעול השלטון כבימי הרפובליקה, אולם במהרה הם דחו את הצעתו ותבעו ממנו, מתוך התרפסות, לשמש שליט יחיד. דו-שיח מזויף זה שימש את ההיסטוריונים העתיקים שהצביעו על הצביעות והעמדת הפנים שדרכו של טיבריוס הייתה שזורה בהם, אולם סביר יותר שהוא נבע מחסרונם של כללים ברורים להעברת השלטון.
עם כניסתו לתפקיד טיבריוס העביר את סמכות בחירת המגיסטרים מן אספת העם אל הסנאט, כמו כן ניסה לשפר את המינהל בפרובינקיות על ידי הארכת משך זמן כהונת נציביהן מתוך מחשבה שדבר זה יגרום להם לנהוג בריסון כלפי האוכלוסייה המקומית.
בתחילת שלטונו של טיבריוס הלגיונות שהיו מוצבים בפאנוניה וגרמניה מרדו מכיוון שלא שולם להם בונוס כספי שהובטח על ידי אוגוסטוס, טיבריוס שלח את בנו דרוסוס יוליוס קיסר ואת גרמניקוס להשקיט את הלגיונות המורדים. אחרי שמשימתם צלחה גרמניקוס לא הסתפק בכך, הוא ארגן את המורדים, חצה את הריין ופלש לשטחם של השבטים הגרמאניים, לפי טקיטוס הוא כבש את כל השטח בין הריין לאלבה והצליח להחזיר את נסי הלגיונות שאבדו בקרב יער טויטובורג.
טיבריוס עצר את מסע הכיבושים של גרמניקוס וציווה עליו לחזור לרומא בשנת 17, ייתכן שעשה זאת מקנאה וחשש שגרמניקוס האהוד יהפוך לאיום על מעמדו אולם ייתכן גם שבכך בחר למלא את צוואתו של אוגוסטוס שהמליץ לא להרחיב את האימפריה, עם שובו נערך לו טריומף, טיבריוס מינה אותו בשנת 18 לאחראי על הפרובינקיות המזרחיות, כסימן למעמדו כיורש העצר. גרמניקוס לא שרד בתפקידו החדש והורעל על ידי מושל סוריה, גנאיוס קלפרוניוס פיסו. כאשר הועמד למשפט איים פיסו על פי טקיטוס להפליל את טיבריוס במעורבות ברצח אולם כשראה שהסנאט התייצב כנגדו הוא בחר להתאבד, השאלה של האם באמת לטיבריוס היה חלק ברצח גרמניקוס נשארה ללא מענה.
טיבריוס חלק את הסמכות הטריבונית בשנת 22 עם בנו דרוסוס, דבר שמצביע על כך שהוא טיפח אותו כיורשו אולם דרוסוס נפטר שנה לאחר מכן וטיבריוס לא עשה כל מאמץ להחליפו. כמו כן טיבריוס התחיל לבלות יותר ויותר זמן כמתבודד מחוץ לרומא עד שבשנת 26 הוא עבר להתגורר באופן קבוע על האי קאפרי.
כשטיבריוס עזב את רומא הוא השאיר את מפקד המשמר הפרטוריאני סיאנוס כאחראי מטעמו. סיאנוס הנהיג משטר של טרור ברומא, הוא ערך משפטי ראווה לסנאטורים ופרשים עשירים שתוצאותיהם היו העשרת אוצר הקיסרות וסילוק מתנגדים אפשריים, בשנת 31 כוחו של סיאנוס התחזק כשכיהן כקונסול במשותף עם טיבריוס, אולם מכיוון שטיבריוס ישב בקאפרי הוא בעצם שלט כקונסול יחיד והפך לאחד האנשים החזקים ביותר ברומא.
אולם בסופו של דבר טיבריוס החליט להדיחו, הוא הוקיע אותו במכתב לסנאט וסילק אותו מראשות המשמר הפרטוריאני. דבר זה הצית גל אלימות כנגד סיאנוס שהוצא להורג. העם התעלל שלושה ימים בגופתו ואחר כך השליכה לנהר הטיבר. לפי טאקיטוס, רבים מתומכיו של סיאנוס מצאו את מותם בטיהורים ואפילו בתו הפעוטה של סיאנוס נאנסה ונתלתה.
טיבריוס המשיך למשול באימפריה מקאפרי, שם לפי עדותו של סווטוניוס טיבריוס חי חיים של זימה וסטיה, ניתן לחשוד שלכל הפחות סוונטוניוס נוקט הגזמה בתיאור העניינים אולם דבר זה מראה על הידרדרות תדמיתו הציבורית של טיבריוס.
לבסוף טיבריוס זימן את קליגולה וגמלוס לקאפרי והכריז על שניהם כיורשיו, הוא נפטר בשנת 37, ועל פי אחד הדיווחים הוא נרצח על ידי קליגולה.
אישיותו
אופיו של טיבריוס, נחשב לקודר וסגור והוא זכה לכינוי "העצוב בבני האדם". טיבריוס התנגד לקבלת תוארי כבוד ודברי חנופה. מספרים שכאשר הציע הסנאט לקרוא לאחד מחודשי השנה על שמו - כבוד לו זכו גם שני קודמיו, יוליוס ואוגוסטוס - שאל טיבריוס בסרקזם מה יעשה הסנאט אם יהיו ברומא בסופו של דבר שלושה עשר קיסרים.
טיבריוס והיהודים
בתקופת שלטונו של טיבריוס היהודים גורשו מן העיר רומא, ככל הנראה מכיוון שעסקו בתעמולה דתית וגיור, ואף הצליחו לגייר את אשת הסנטור החשוב סאטורנינוס פוליוויה ולאחר מכן גזלו מרכושה. אז גמלה בלב טיבריוס ההחלטה להציע לסנאט לגרש את כל היהודים והגרים מרומי, ומי שלא יציית או שלא יתכחש ליהדות ישלח לעבודת פרך כעבד עולם בסרדיניה. ההיסטוריון דיו קסיוס מציין את הגיור כסיבת הגירוש: "משנהרו היהודים בהמוניהם לרומא ועסקו בהמרת רבים מבני המקום לאורחותיהם, הוא [טיבריוס] גירש את רובם". סווטוניוס, סופר רומי בן המאה השנייה לספירה, מציין את פועלם של ישו ותלמידיו היהודים, כסיבה לגירוש: "את היהודים, שעל ידי הסתת כְרֶסטוּס (=ישו) עוררו מהומות מתמידות, גירש מרומא". סווטוניוס גם מציין שטיבריוס הטיל על היהודים גם גיוס בכפייה: "מנהיגים דתיים דיכא בחוזק-יד, בייחוד של המצרים והיהודים, וכפה על המחזיקים באמונת-הבל זו לשרוף את בגדי-הפולחן שלהם על כל אביזריו. את הנוער היהודי גייס לשירות צבאי ופיזרם בפרובינציות שאקלימן קשה; את שאר בני העם הזה...הרחיק מן העיר, ואיים בעונש של עבדות-עולם על אלה שלא יצייתו".
בשנת 19 לספירה נענשו המוני יהודים על שלא רצו להילחם בשבת ויום טוב. אולם למרות תקריות אלה דומה שמותו של סיאנוס צורר היהודים מיתן את יחסו הקשה והחשדני ליהודים והוא המשיך במדיניות הסבלנות של יוליוס קיסר ואוגוסטוס.
כשנציב יהודה, פונטיוס פילאטוס הציב מגנים שעליהם כתובות הקדשה לקיסר בארמונו של הורדוס בירושלים טיבריוס הורה להסיר אותם כדי למנוע פגיעה ברגשות היהודים, הורדוס אנטיפס היה ידידו הקרוב ואף קרא את בירתו החדשה, טבריה, על שמו.
בטרצ'יליים
בטרצ'יליים (שם מדעי: Batrachylidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב. בני הקבוצה חיים באמריקה הדרומית, בעיקר בארגנטינה ובצ'ילה והוגדרו כקבוצה ב-1965 על ידי ג'וש מאריו גאלארדו.
בעבר הם נכללו במשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae) ובהמשך עברו למשפחת צרטופרידיים (Ceratophryidae).
אופון (סוג)
אופון (שם מדעי: Upeneus) הוא סוג דג ממשפחת המוליתיים החי באוקיינוס האטלנטי ובאזור האינדו פסיפי. בסוג זה 37 מינים.
המינים בסוג זה מגיעים לאורך 30 סנטימטרים וצבעם צהבהב-אדמדם והם בעלי פסים כהים על סנפירי הגב והזנב.
תזונתם כוללת בעיקר דגים אחרים וחסרי חוליות.
מינים ידועים מסוג זה כוללים את אופון רקקי, אופון חום-פס ואופון זהוב-קו.
אמנת בריסל
אמנת בריסל (הידועה בשם 'אמנת המיזוג') היא האמנה המייסדת של האיחוד המערבי (WU) שנחתמה ב-1948 והמשיכה להיות האמנה המייסדת של האיחוד המערב-אירופי (WEU) עד לפירוקו ב-2010. ההסכם נחתם ב-1948 על ידי בריטניה, צרפת, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג למען יצירת ברית הגנה קולקטיבית בין היתר, והוביל בהמשך ולהקמת האיחוד המערבי האירופי ולהקמת נאט"ו. האמנה קבעה ארגון של שיתוף פעולה צבאי, כלכלי, חברתי ותרבותי בין המדינות החברות וכן סעיף הגנה הדדי, לאחר שמלחמת העולם השנייה החלישה הרבה מהכוחות הצבאיים של מדינות אלה.
רקע לאמנה
בעקבות השלכותיה של המלחמה הקרה ובניסיון לסיים אלפיים שנות לוחמה פנים-אירופית, אמנת בריסל נחתמה מתוך כוונה מפורשת לאחד את 3 הקהילות האירופיות הקיימות אז (EC) - קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC), הקהילה הכלכלית האירופית (EEC) והקהילה האירופית לאנרגיה אטומית (EAEC או הידועה יותר בשם "Euratom"). תוך שמירה על 3 הקהילות עצמאיות מבחינה משפטית, אמנת המיזוג ביצעה רציונליזציה של מוסדותיהן על ידי מיזוג הגופים המבצעים שלהן שהיו אז עדיין עצמאיים. מטרת האמנה הייתה להראות שמדינות מערב אירופה יכולות לשתף פעולה, יצליחו להישמר מפני התוקפנות האפשרית של גרמניה והגוש הסובייטי לאחר מלחמת העולם הראשונה ובכך יעודדו את ארצות הברית למלא תפקיד בביטחון מערב אירופה. היסוד המרכזי שלה היה הנכונות של מדינות אירופה אלה להעניק זו לזו ערבות ביטחון הדדית חזקה ולהתקרב לביטחונן על בסיס רב לאומי.
גורמים לאמנה
שלושה גורמים הובילו לאמנת בריסל מ-17 במרץ 1948. האחד היה הדחף לקדם שיתוף פעולה כלכלי, חברתי ותרבותי והגנה עצמית קולקטיבית ככל שהמתח המזרח-מערבי גובר, כאשר ברית המועצות נתפסה עד מהרה ככאיום באמצעותה. נחישות להטיל שליטה על מדינות מרכז אירופה. בנוסף, האמנה שיקפה את נחישותן של המדינות המתקשרות לנקוט באמצעי זהירות מפני התחדשות פוטנציאלית של כל איום מגרמניה; סימן לסולידריות זו כבר היה באמנה הצרפתית-בריטית של דנקרק מ-4 במרץ 1947. שלישית, הסכם בריסל היה אישור לרצונן של מדינות אירופיות מסוימות להתארגן במשותף. התנאי הבסיסי לתמיכה האמריקנית בהגנ ה על אירופה היה בעיקר אינטגרציה כלכלית אירופית (כמו גם שיתוף פעולה צבאי), מה שיביא להסרת הסתייגויות רבות וליריבות היסטורית רבה בין מדינות אירופה. מטרת האמריקנים הייתה להביא משאבי הגנה ומדיניות תחת ראש אחד.
הצדדים החתומים
הצדדים החתומים באמנה כללו את:
וינסנט אוריול, נשיא צרפת דאז
שרלוט, הדוכסית הגדולה מלוקסמבורג
וילהלמינה, מלכת הולנד
הנסיך צ'ארלס מבלגיה בתור הנסיך השולט של בלגיה
ג'ורג' השישי, מלך בריטניה
פול-אנרי ספאק, ראש ממשלת בלגיה
ז'ורז' בידו, שר החוץ הצרפתי
יוסף בק, שר החוץ של לוקסמבורג
גסטון אייסקנס, שר האוצר הבלגי
קארל גודפריד וילם הנדריק ברון ואן בוצלאר ואן אוסטרהוט, שר החוץ ההולנדי
ז'אן דה הוטקלוק, השגריר יוצא הדופן והבכיר של הרפובליקה הצרפתית בבריסל
ג'ורג' וויליאם רנדל, השגריר יוצא הדופן והבכיר של הוד מלכותו הבריטית בבריסל
השתלשלות האירועים
22 בינואר 1948: שר החוץ הבריטי ארנסט בווין מכריז כי בריטניה תציע, בהסכמה עם עמיתיהם הצרפתים, ניסוח הסכם המרחיב את חוזה דנקרק מ-1947 כך שיכלול גם את מדינות בנלוקס.
31 בינואר 1948: שרי החוץ של בנלוקס מכריזים שמדינותיהם מסכימות להתחיל בשיחות אלה.
19 בפברואר 1948: צרפת ובריטניה מגישות טיוטת הסכם למדינות בנלוקס.
4 במרץ 1948: ועידה מתקיימת בבריסל בין חמשת שרי החוץ, שממנה נבנתה ההצעה, וב-12 במרץ מועברת לממשלות המתאימות.
נוסח האמנה
האמנה פתחה בהצהרת המטרות והאידאולוגיות שהיא עומדת מאחוריהן, ולאחר מכן חולקה לסעיפים ספציפיים המפרטים את הפעילות הישירה בין המדינות שתיעשה בהשראת עקרונות האמנה.
השפעות האמנה
הסכם בריסל סלל את הדרך להקמת ארגון האמנה הצפון אטלנטית (NATO) ב-1949. פרויקט להקמת קהילת הגנה אירופית בקווים על לאומיים היה על הפרק בתחילת שנות ה-50, אך אז הוחלט לשנות ולהרחיב את אמנת בריסל, מה שיצר את האיחוד האירופי המערבי (EWU) שכלל את המדינות המקוריות, ואת גרמניה ואיטליה בנוסף. יום השנה השלושים לאמנת בריסל ששונתה ב-1984 סימן את תחילתו של עידן חדש בהיסטוריה של האיחוד האירופי.
בקרב כל בעלות הברית של נאט"ו נרשמה מודעות גוברת שיש לחזק ולמקד את התרומה האירופית להגנה המשותפת במסגרת שיתוף הפעולה האטלנטי. בסוף שנות ה-80 האיחוד האירופי המערבי צבר חברים חדשים עם היצמדותן של ספרד ופורטוגל והפגין את רצונו לקבוע ולקחת על עצמו אחריות גלובלית על ידי תיאום פעולות ימיות במפרץ ב-1987, ושוב ב-1990. בהצהרה אנגלו-איטלקית משותפת ב-1991, סוכם כי יש להפקיד בידי האיחוד האירופי המערבי את המשימה של פיתוח הממד האירופי בתחום ההגנה. היא תפתח את תפקידה בשני כיוונים משלימים: כמרכיב ההגנה של האיחוד (האירופי) וכאמצעי לחיזוק העמוד האירופי של הברית.
בשנת 2009, סעיף 42.7 לאמנת ליסבון החליף למעשה את סעיף 5 באמנת בריסל המתוקנת כסעיף ההגנה ההדדית למדינות החברות באיחוד האירופי שהיו גם בעלות ברית של האיחוד המערבי אירופי. לאחר דיונים, עשר המדינות החברות באיחוד האירופי החליטו לסיים את חוזה בריסל ב-31 במרץ 2010.
הפעילות של WEU הופסקה רשמית ביוני 2011. מאז תום מלחמת העולם השנייה, מדינות אירופה הריבוניות חתמו על אמנות ובכך שיתפו פעולה והתאימו מדיניות (או ריבונות מאוחדת) במספר הולך וגדל של תחומים, בפרויקט האינטגרציה האירופי או בבניית אירופה (בצרפתית: la building אירופה). האיחוד האירופי ירש רבות מהאחריות הנוכחית שלו מהקהילות האירופיות (EC), אשר נוסדו בשנות ה-50 ברוח הצהרת שומאן.
הנס אשבכר
הנס אשבכר (בגרמנית: Hans Aeschbacher; 18 בינואר 1906 – 27 בינואר 1980) היה צייר ופסל שווייצרי.
שנותיו המוקדמות
הנס אשבכר נולד בשנת 1906 באחת משכונות התעשייתיות של ציריך. הוא היה בן בכור, לצד שלוש אחיות צעירות ממנו, במשפחתו של השרברב יוהאן אשבכר, שהיה נעדר תכופות מהבית. חלק מילדותם בילו אשבכר ואחיותיו בשוורצנבורג בקנטון ברן, בו ניהל הסב מצד האם מנסרה. אחרי שסיים את חוק לימודיו בבית הספר השתלם אשבכר תחילה בבית דפוס בציריך אך בסופו של דבר התפרנס כנער שליח. במרוצת הזמן למד כאוטודידקט לרשום ולצייר. בשנת 1926 ביקר ברומא ובפירנצה, והתרשם שם במיוחד מהאנדרטאות ומפסלי העירום הנשי. בחזרתו למד ועבר מבחן בציריך כאומן טייח בעבודות סטוקו.
השלב הפיגורטיבי 1945-1936
עד לשנות ה-1930 צייר בעיקר נופים ודיוקנאות. ב-1932 שכר בציריך-הוטינגן את הסטודיו הראשון כאמן ומאוחר יותר עבר בסמוך שם למקום יותר מרווח. בשנת 1936, בגיל 30, הקדיש את עצמו בעיקר לפיסול. פסליו הראשונים היו עדיין פיגורטיבים - ראשים ודמויות גוף נשיים - ואשבכר עיצב אותם בעיקר בטרקוטה ובגבס. ב-1938 יצר את פסל האבן הראשון שלו. בתקופה זו הושפע אשבכר על ידי המסורות הוותיקות, כולל זו הקלאסית יוונית-רומית ועל ידי זרמים של האמנות בת זמנו. באמצעות האדריכל הנס פישלי התוודע אשבכר לשני המצנטים שתמכו בעבודתו:וילי בלטמן מוודנסוויל ואליזבת פלר מהורגן.
שלב הביניים 1952-1945
אחרי 1945 יצירותיו הפכו למופשטות, ועוצבו מאבן או מתכת. יצר פסלים מסיביים, נזיריים וגאומטריים. בשנים 1964-1947 התיישב בדרום צרפת, ביישוב סי-פור-לה-פלאז' (Six-Fours-La Plage), בו ידידו הצייר אנדרה קלנברגר סידר לו בית מגורים וסטודיו. שם התחיל לפסול בשיש של פרובאנס ובלבה, מה שסימן שלב חדש ביצירתו האמנותית. בחורפים נהג לעבוד בציריך באטלייה של פסלי הקברות צגראגן, יוכלי ודאלה מונטה. פסליו היו יותר קטנים ונזילים. בשנות ה-50 המאוחרות הם נעשו לזוויתיים וגדולים יותר, וגובהם מגיע ל 4,50 מטר. בשנת 1944 השתתף לראשונה בתערוכה בבית האמנויות (Kunsthaus) בציריך. באותו עשור היו לו מספר תערוכות אישיות. בלטו בין יצירותיו פסלי דמויות נשיות בגודל טבעי - "צורה" (בית האמנות בציריך, 1948), ונוס מסי-פור (ציריך, 1952), "אידול נשי" (1952) עשוי לבה, "ונוס פרובנסלית" (1949) ו"אידיאל נשי" (1949) עשוי משיש פרובנסלי.
חייו הפרטיים
בשנת 1931 התחתן אשבכר עם לינה מרטין והקשר ביניהן נמשך שנתיים בלבד. ב-1947 התחתן עם רוז-אמה קיאנדה (Cuendet) והתיישב יחד איתה בדרום צרפת, בסי-פור-לה פלאז'. אחרי פרידתו מקיאנדה, בשנת 1953 חי גם בציריך עם מאיה אינגבורג פרימוט (Frimuth), איתה התחתן ב-1956. מאשה שלישית זו נולדו לאשבכר שלוש בנות.
מייקל בראון (אסטרונום)
מייקל אדוורדס בראון (באנגלית: Michael Edwards Brown; נולד ב-5 ביוני 1965) הוא אסטרונום אמריקני, המשמש כפרופסור במדעים פלנטריים במכון הטכנולוגי של קליפורניה משנת 2003. בראון עומד בראש צוות שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא אריס - כוכב לכת ננסי הזהה בגודלו לפלוטו. הגילוי הוביל לשינוי סיווגו של פלוטו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי. נכון ל-2018 גילה 39 גופים ובהם 37 גופים טרנס-נפטוניים. בינואר 2016 פרסם יחד עם קונסטנטין בטיגין מאמר אודות חיזוי תאורטי של כוכב לכת תשיעי במערכת השמש.
ביוגרפיה
נולד בהאנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית בשנת 1965. למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון, אותו סיים ב-1987. בשנת 1990 סיים תואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והשלים שם דוקטורט ב-1994. משנת 1996 הוא מלמד בבמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
גופים טרנס נפטוניים
בראון ידוע בעיקר עקב גילויים של מספר רב של גופים בחגורת קויפר וגופים טרנס נפטוניים. הוא היה מעורב בגילויים של כוכבי הלכת הננסיים אריס, האומיה, מאקה-מאקה.