cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baduizm
הקלטה והפקה
באדו הצהירה כי האלבום היה בהשראת שורשיה וקבעה כי במהלך תהליך ההקלטה היא מאמצת את תרבותה ושורשיה האפריקאים, ועושה שימוש בטורבנים ותופים אפריקאים. אחריי הקלטת האלבום כשהוא היה מוכן ליציאתו, באדו שכנע את חברת התקליטים שלה לתת לה לחזור לפילדלפיה על מנת להקליט את "Otheride of the Game" ו-"Sometimes", שהיו במקור סמפולים משירים של להקת "דה רוטס" אותם היא פגשה בעקבות החתימה שלה על חוזה ההקלטות. בזמן שהקליטה את האלבום בפילדלפיה באדו ודה רוטס עבדו על שירים שונים ובין היתר הם עבדו על "Sometimes" אף על פי שהוא נכתב במקור עבור אמן ראפ. בהמשך הם גם עבדו על שירים נוספים אך לבסוף רק "Sometimes" ו-"Otherside of the Game" נכנסו לאלבום.
באדו ביצעה גם שירה רגילה אך גם קולות רקע ושילבה במוזיקה שלה קלידים, מכונת תופים ותכנות מוזיקליות אחרות בעזרתו של המפיק מאדוקו צ'ינווה שסיפק גם קולות רקע נוספים. מפיקים נוספים שעבדו על האלבום היו בוב פאוור ו"טון דה באקבון" אשר סיפקו כלים נוספים לעבודה על האלבום ועזרו בתכנות המוזיקלי של האלבום לצד המפיק אייק לי השלישי שסיפק קיבורדס (מקלדות מוזיקליות שמפיקים מהם צלילים ומשתמשים בהם להלחין שירים) וג'ון מרדית' שעזר בתכנות מכונות התופים. בנוסף זמר הג'אז רון קרטר ניגן בבס באחד משירי האלבום. באדו גייסה בכוחות עצמה את המפיקים שיעבדו על האלבום בונוסף למפיקים הנ"ל באדו גייסה גם את ג'יימס פויזר, ריצ'רד ניקולס, ג'ייפר בארון, רוברט רדפורד וג'ברון ג'אמל.
הוצאה לאור וביקורת
בסוף 1997 האלבום הוכתר כהאלבום השביעי הטוב ביותר של השנה בסקר שערך מגזין "דה ווילג' ווייס". אם כי המפקח על הסקר רוברט כריסטגאו לא הסכים עם הבחירה וטען כי ההשוואות של באדו להולידיי אינן מוצדקות ושבאדו לא מספיק טובה כמו הולידיי.
שבחים
באדו הייתה מועמדת לשישה פרסים על האלבום בטקס פרסי "Soul Train Lady of Soul Awards" וזכתה בשלושה מהם: "שיר הסולו הנשי של השנה" על השיר "On & On" ובנוסף באותו טקס זכתה גם בפרס "אלבום הסולו הנשי של השנה" ו"שיר הנשמה, R&B או ראפ הטוב יותר" גם על On & On. בטקס פרסי ה-AMA האלבום היה מועמד לפרס אלבום ה-R&B\הנשמה של השנה ובנוסף באדו עצמה הייתה מועמדת וזכתה בפרס "אמן השנה החדש בז'אנר ה-R&B, נשמה או ראפ". בנוסף האלבום גם זכה בשני פרסי גראמי בקטגוריות "אלבום ה-R&B של השנה" ו"הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר R&B" על "On & On". בטקס פרסי מוזיקת הנשמה האלבום זכה בשלושה פרסים בקטגוריות "אלבום הסולו הנשי של השנה", "שיר הסולו הנשי של השנה" (על "On & On") ו"שיר ה-R&B, נשמה או ראפ הטוב ביותר של שנה" על "Next Lifetime".
בנוסף האלבום נכנס לרשימת 261 האלבומים הטובים ביותר מאז 1976 בספר "Talking Heads' Fear of Music" של הסופר ג'ונתן לתם כאשר כתב על האלבום: "התקליט הזה עובד כפסקול פיתוי, משהו להירגע איתו בימי ראשון בבוקר, כתחליף לכנסייה של יום ראשון בבוקר. ההצלחה של יצירת המופת של אריקה באדו איימה לזמן קצר לעורר עידן חדש בנפש מודעת. אבל רק לורין היל ודיאנג'לו היו ברמה שלה. האלבום עומד לבדו, חוליה חסרה בין פאנק רחוב משנות ה-70, ג'אז במרתף, היפ הופ בוהמייני וממצאי הבלוז של פורטיסהד."
ועדת בירור
ועדת בירור במדינת ישראל, או בשמה המלא ועדת בירור פנימית, היא ועדה אותה רשאי להקים שר לבדיקת עניין שבתחום תפקידו. בניגוד לוועדת החקירה הממלכתית, לוועדת הבדיקה הממשלתית ולוועדת החקירה הפרלמנטרית, מעמדה וסמכויותיה של ועדת הבירור אינם מוסדרים באופן מפורש בחוק, והיא משמשת בדרך כלל ככלי עזר לבירורים בנושאים פנימיים. ועדות בירור רבות ממונות על מנת לבחון כשלים שאירעו, ובין היתר לאתר ליקויים אותם יש לתקן על מנת למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד.
התוקף החוקי
החוק בישראל מספק לממשלה ולשריה מגוון אפשרויות לבדיקת נושא שיש בו עניין ציבורי. בנוסף לוועדת החקירה הממלכתית המוקמת על ידי הממשלה מכוח חוק ועדות חקירה, וועדת הבדיקה הממשלתית המוקמת בהחלטה של שר המשפטים ובאישור הממשלה מכוח חוק הממשלה, רשאי כל שר בממשלה למנות ועדת בירור. הקמת ועדת בירור יכול שתעשה מכוח סמכות מפורשת בחוק. כך למשל מוסמך שר התחבורה להקים ועדת בירור על מנת לחקור את גורמיה ונסיבותיה של תאונת דרכים שבה נהרג אדם או נחבל חבלה של ממש ולייעץ לשר ולהציע לו הצעות בכל הנוגע למניעת תאונות דרכים. בנוסף, הקמת ועדת בירור יכול שתעשה מכוח הסמכות הטבועה של הממשלה לבצע פעולות עזר הנדרשות לביצוע תפקידה במידה המתקבלת על הדעת. התייחסות מפורשת לסמכותו של שר להקים ועדת בירור מכוח סמכות טבועה זו מופיעה בחוק ועדות חקירה, המאפשר לשר למנות ועדת בירור לשם בדיקת עניין שבתחום תפקידו, ובלבד שלא נתמנתה לגבי נושא זה ועדת חקירה ממלכתית.
כוחה של ועדת בירור
סמכויותיה של ועדת הבירור מצומצמות ואינן מעוגנות בחוק. זאת בניגוד ל האחרות המוקמות על ידי הממשלה ולחקירה המשטרתית, אשר להן כלי חקירה המאפשרים לחייב עדים להתייצב ומקנים הגנות מסוימות לחברי הוועדה ולעדים המופיעים בפניה. ועדת הבירור נועדה בדרך כלל לסייע לגורם הממנה את הוועדה לאסוף נתונים על הנושא שנמסר לבדיקתה, זאת על מנת לאפשר לממנה לקבל ממצאים מהימנים על נושא שבתחום אחריותו ולסייע בידיו לכוון את צעדיו בהתאם. כלומר, ועדת זו נועדה לאפשר לממשלה להגיע למסקנות ולהפיק לקחים מתחקור אירוע או תאונה ככל שהדבר יידרש. מכאן שוועדת הבירור היא בעיקרה מכשיר עזר מנהלי ואינה מיועדת להכנת חומר למשפט. בשל היותה של ועדת הבירור מעוגנת כסמכות טבועה של שר או של ממשלה, ובשל היעדר הסדרה מפורשת בחוק, ועדת הבירור למעשה משוללת סמכויות חקירה מחייבות כפי שמבהירה השופטת אילה פרוקצ'יה בבג"ץ עמותת אומץ:"'תחום פעולתה הוא מוגבל בהיקפו בתחום תפקידיו של שר, הרשאי להורות על בדיקת עניין המצוי בתחום אחריותו. ועדת הבירור משוללת סמכויות סטטוטוריות של כפיית עדים והבאת ראיות, ולמסקנותיה והמלצותיה אין מעמד סטטוטורי מוכר.'" היעדר סמכויות החקירה הסטטוטוריות לוועדת הבירור נובע מכך שוועדת בירור מוקמת מכוח הסמכות הטבועה של שר או של הממשלה כולה ולא מכוח חוק מפורש, ובכך שנושא החקירה אינו מוגבל לנושאים חשובים בלבד - בהיעדר סמכויות כפייה – היא נחשבת לוועדה "חלשה" הזקוקה לרצון טוב מצד נחקריה כדי להצליח בחקירתה.
היחס בין ועדת בירור לוועדת חקירה ממלכתית
על פי לשון החוק, אם וככל שמוקמת ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת עניין כלשהו, הרי שאין בסמכות השר להקים ועדת בירור באותו עניין. מנגד, ככל שלא הוקמה ועדת חקירה ממלכתית רשאי השר לקבוע כי קיים עניין ציבורי בנושא מסוים ולהקים ועדת בירור לבדיקת נושא זה. היות שלועדת החקירה הממלכתית עומדות סמכויות חקירה נרחבות, והיות שבאופן מסורתי ועדות החקירה הממלכתיות הסיקו מסקנות שהשפיעו באופן אישי על הדרג הבכיר ביותר ברשות המבצעת (שרים וממלאי תפקידים בכירים), ממשלות בישראל נמנעו מהקמת ועדת חקירה ממלכתית, והעדיפו להקים ועדות בירור לבדיקת נושאי החקירה. פער זה בסמכויות החקירה ובמשמעות מסקנותיה של הוועדה החוקרת עורר מחלוקות סביב שאלת הצורך בהקמת ועדת חקירה ובקביעת סוג ועדת החקירה שתקום. הדבר הוביל למספר עתירות לבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) בבקשה כי יורה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית, כאשר הממשלה החליטה שלא להקים ועדה כלל או להקים ועדת בירור בנושא.
בעתירה לבית המשפט הגבוה לצדק שעסקה בפרשת מינויו של עורך הדין רוני בר-און לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה (הפרשה שזכתה לכינוי "פרשת בר-און - חברון") קבע השופט יצחק זמיר כי הקביעה כי קיים עניין ציבורי בנושא מסוים, ושיקול הדעת בנוגע להקמת ועדת לחקירת אותו נושא, נתון בידי הממשלה, וכי סמכותו של בית המשפט להתערב בהחלטתה מצומצמת: "'מתוך לשון הסעיף, כמו גם מתוך אופי הסמכות, ברור כי שיקול הדעת של הממשלה בשאלה אם העניין הוא בעל חשיבות ציבורית חיונית אותה שעה, אם הוא טעון בירור באמצעות ועדת חקירה, ואם לדעתה רצוי להקים ועדת כזאת, משתרע על מגוון רחב מאוד של שיקולים, שהממשלה רשאית לתת להם משקל רב או מועט, במסגרת מתחם רחב של סבירות, לפי הנסיבות של כל עניין. התוצאה היא שביקורת שיפוטית על החלטת הממשלה מכוח הסמכות להקים ועדת חקירה היא, בפועל, מצומצמת. היישום של הכללים הרגילים, המסדירים את הביקורת השיפוטית בדרך כלל, על החלטה כזאת, אינו צפוי להוביל את בית המשפט לפסילת ההחלטה, אלא במקרים חריגים ונדירים, שכמותם עוד לא באו, וספק אם יבואו, בפני בית המשפט.'" גם כאשר החליטה הממשלה להקים ועדת בירור, וקבעה שנושא מסוים הוא בעל עניין ציבורי ויש לבדקו, לא ניתן לחייבה להקים ועדת חקירה ממלכתית במקום ועדת הבירור. כך קבע השופט תיאודור אור בעתירה לבית המשפט הגבוה לצדק שעסקה בהקמת ועדה לחקירת נסיבות ניסיון ההתנקשות בחייו של פעיל החמאס ח'אלד משעל:"'על פי אמות מידה אלה, אין, לדעתנו, עילה להתערב בהחלטת הממשלה, כשהחליטה להקים ועדת בירור ושלא להקים ועדת חקירה. גם כשמדובר בעניין בעל חשיבות ציבורית רבה, ואפילו טעון העניין בירור, עדיין שיקול הדעת הוא בידי הממשלה שלא להקים ועדת חקירה. לא מצאנו שבענייננו מתקימות אותן נסיבות חריגות או נדירות שיצדיקו את התערבותנו בדרך הפעלת שיקול הדעת על ידי הממשלה.'" מעבר לכך, עצם העובדה שהגוף החוקר מונה על ידי הגוף הנחקר, גם היא אינה עילה להתערבותו של בית המשפט בהחלטת הממשלה למנות ועדת בירור. כך קבע השופט אליעזר ריבלין בדעת הרוב בעתירה לבית המשפט הגבוה לצדק שעסקה בהקמת ועדת בירור לבדיקת תפקוד הדרג המדיני במלחמת לבנון השנייה: "'העובדה שבמקרה דנן הגוף הנחקר הוא שמינה את הגוף החוקר אינה מהווה טעם המצדיק התערבותנו. נקודת המוצא היא כאמור, שהממשלה אינה חייבת מבחינה משפטית, להבדיל ממחויבותה הציבורית, להקים ועדת בדיקה. מדובר בסמכות שברשות ובשיקול-דעת. משקבענו כי יש לממשלה סמכות להקים ועדת בירור בכל נושא, ולבדיקת כל דרג שמתחת לדרג המדיני – לא ניתן לפסול את ההחלטה אך בשל הבחירה להרחיב את החקירה גם לעבר הדרג המדיני. ככלל, בנסיבות רגילות, העובדה שהממשלה רוצה לבחון את עצמה היא חיובית. הסמכות הטבועה הקנויה לממשלה כוללת גם את בדיקת פעילותה שלה ואת אחריותם של חבריה.'" אף על פי כן, לעיתים הממשלה עצמה החליטה לאחר הקמת ועדת בירור להקים במקומה ועדת חקירה ממלכתית, זאת בעקבות לחץ ציבורי או לחץ מצד שופטים בכירים שסירבו לכהן כיושבי ראש או חברים בוועדות בירור, מפני שסברו שלא ניתן לראות בוועדת הבירור גוף מתאים לביצוע חקירה חשובה מאוד ושיש להקים ועדת חקירה ממלכתית בעלת סמכויות חקירה נרחבות.
היחס בין ועדת בירור לחקירה פלילית
ועדת הבירור עשויה לעיתים לעסוק בנושאים בהם מתקיימת במקביל חקירה משטרתית פלילית. במצב דברים זה קיים חשש כי קיום הבדיקה בוועדת הבירור תוביל לשיבוש החקירה המשטרתית ולכן הנחה היועץ המשפטי לממשלה את היועצים המשפטיים של המשרדים הממשלתיים כי לחקירה הפלילית תינתן עדיפות וקבע את העקרונות הבאים בעת ניהול ועדת הבירור:
השפעתה הציבורית של ועדת הבירור
אף על פי שסמכויותיה של ועדת הבירור מצומצמות, ושהרכבה עשוי להיות שנוי במחלוקת, ועדת הבירור תורמת לקיום ביקורת ציבורית על תפקוד הדרג המדיני והדרגים המינהליים והמקצועיים הכפופים לדרג המדיני. היות שוועדת הבירור מתקיימת מתוקף סמכות מנהלית, החומר שנוצר ונאסף על ידה במהלך עבודתה מהווה מידע המצוי בידי רשות ציבורית שגילויו כפוף להוראות חוק חופש המידע. הדברים יפים גם לתוצרי עבודתה (דו"חות, מסקנות והמלצות). על פי החוק לכל אזרח ישראלי או תושב, הזכות לקבל מידע מרשות ציבורית. כלומר הרשות תהיה חייבת למסור את המידע המבוקש אלא אם מדובר במידע שהרשות אינה רשאית למסור (כמו מידע העשוי לפגוע בביטחון המדינה) או מידע שהרשות אינה חייבת למסור (כמו מידע שגילויו עשוי לפגוע בעבודת הוועדה). משמעות הדבר היא שאזרחי ישראל ותושביה יכול לקבל לידיהם את ממצאי הבירור ולעשות בו שימוש, בין היתר לטובת פיקוח וביקורת על רשויות השלטון. הגם שוועדת הבירור נטולה סמכויות חקירה נרחבות ועשויה לכלול חברים בעלי אינטרסים מנוגדים למטרות החקירה, שימשו מסקנות ועדות הבירור לביקורת ציבורית על מושאי החקירה. כך למשל בעקבות ועדת החקירה שבחנה את תאונת הרכבת בצומת רבדים פורסמה כתבה שעסקה באחריות השר, באחריות אנשי משרד התחבורה ובאחריות בכירים בהנהלת הרכבת. מכאן, שעל אף חולשותיה של ועדת הבירור, היא מהווה כלי לביקורת פנימית (של השר על הנעשה במשרדו) ולביקורת חיצונית (של הציבור על תפקוד משרדי הממשלה).
J-2
ה-J-2 שימש בשלב השני (S-II) והעליון (S-IVB) של הטיל סטורן 5 ובשלב העליון (S-IVB) של הטיל סטורן IB, ששימשו בין היתר בתוכנית אפולו, שהנחיתה את האדם הראשון על הירח.
מוריס שימל
מוריס שימל הוא קומדיה מאת חנוך לוין שהושלמה ב-1998 והופיעה בדפוס כעבור שנה במסגרת הקובץ מחזות 11 - החייל הרזה ואחרים. המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון האוניברסיטה (אוניברסיטת תל אביב) בנובמבר 2003 בבימויה של עדנה שביט. בשנת 2010 הועלה המחזה בתיאטרון הבימה בשיתוף התיאטרון העירוני חיפה בבימויה של יעלי רונן.
בימויה של יעל רונן
המחזה זכה לרוב לביקורות חיוביות.
אלפא רומיאו 85A
אלפא רומיאו 85A (באיטלקית: Alfa Romeo 85A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו שיוצר בין השנים 1932–1934.
יוצרו 30 יחידות.
בודיונובקה
בּוּדיוֹנוֹבקַה (ברוסית: Будёновка) הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר. לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי.
ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה". בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני.
היסטוריית השינויים
בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם ביטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף. הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו.
הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום.
בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים.
הבודיונובקה כיום
כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה.
תומאס תורדרסון
תומאס תורדרסון (בדנית: Tomas Thordarson; נולד ב-1974) הוא זמר דני-איסלנדי. בשנת 2004 הוא זכה בתחרות הזמר הדנית Dansk Melodi Grand Prix עם השיר "Shame on You" ונשלח לייצג את דנמרק באירוויזיון 2004, בו סיים במקום ה-13 בחצי הגמר ולא העפיל לגמר.
קריירה מוזיקלית
תורדרסון התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בסמינר בלאגארד. אחר כך הוא הצטרף ללהקת פאנק-נשמה כסולן. בשנת 2001 הוא השתתף בתוכנית "כוכב ללילה" של רשת DR.
בשנת 2004 הוא היה מועמד לפרס הלהט"ב של ארגון LGBT Danmark בקטגוריית ההומוסקסואל של השנה.
חיים אישיים
תורדרסון הוא הומוסקסואל מוצהר.
VX בקשת
VX בקשת (VX Sagittarii) הוא כוכב היפר-ענק אדום משתנה סדיר למחצה הנמצא במרחק של 1,500 פארסק (5,150 שנות אור) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קשת. עם רדיוס של בין 1,350 ל 1,940 רדיוסי שמש, VX בקשת הוא אחד מהכוכבים הגדולים ביותר הידועים לאנושות. הטמפרטורה של הכוכב נעה בין 2,500 ל 3,500 קלווין (בדרך כלל 2,900).
הפיגוע בקו 14א (2004)
הפיגוע בקו 14א היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-22 בפברואר 2004 באוטובוס אגד קו 14א בירושלים. בפיגוע נהרגו שמונה אנשים ויותר משישים נפצעו. ארגון הטרור הפלסטיני, גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע
ב-22 בפברואר 2004, בשעת שיא בבוקר, עלה מחבל מתאבד פלסטיני באזור התעשייה תלפיות בירושלים לאוטובוס אגד קו 14א שנסע במרכז ירושלים. המחבל נשא מטען חבלה שהוטמן בתוך תרמיל הגדוש ברסס על מנת למקסם את הפגיעה. המחבל חיכה שהאוטובוס יתמלא בנוסעים. בשעה 8:30 בבוקר, כשהאוטובוס עבר בגן הפעמון בקצה עמק רפאים, הרחוב הראשי במושבה הגרמנית, הוא פוצץ את מטען הנפץ. שמונה נוסעים נהרגו בפיגוע, ויותר משישים נפצעו. 11 מהנפגעים היו ילדים שהיו בדרכם לבית הספר.
אנשי הזרוע הצבאית של הפת"ח, גדודי חללי אל אקצה, קיבלו אחריות לפיגוע, והודיעו שהמחבל הוא מוחמד זעול, בן 23 מהכפר חוסאן, הסמוך לבית לחם. לאחר הפיגוע פורסמה קלטת של המחבל המתאבד, בה טען שביצע את הפיגוע כנקמה "על הטבח שמבצעת ישראל בפלסטינים".
ישיבת נזר ישראל
תולדות הישיבה ואופייה
הישיבה נוסדה בשנת ה'תש"ס (2000) על ידי הרב מנשה עוזרי, תלמידו של הרב שך, והיא קרויה על שם סבו הרב ישראל עוזרי. הישיבה מיועדת לתלמידים חוזרים בתשובה מכלל העדות. שיטת הלימוד בישיבה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי.
משגיח הישיבה הוא הרב יצחק פנגר, מרצה בערכים.
רוב מוחלט של בוגרי הישיבה משתלבים לאחר מכן בציבור החרדי. ישנה קהילה במודיעין עילית של בוגרי הישיבה ורבניה.
ג'אנג יאונג-ג'ין
ג'אנג יאונג-ג'ין (בקוריאנית: 장영진; נולד ב-1958/1957) הוא סופר ועריק צפון קוריאני הידוע כעריק ההומוסקסואל הגלוי היחיד בהיסטוריה של המדינה.
חייו בקוריאה הצפונית
יאונג-ג'ין גדל בצ'ונגג'ין, עיר בחוף המזרחי של קוריאה הצפונית. במהלך ילדותו התאהב יאונג-ג'ין בנער שהיה חבר שלו בשם סון-צ'אול, ידידות שנמשכה עד לבגרותו במהלכה היו ג'ין וצ'אול היו מחזיקים ידיים וחולקים מיטות יחדיו. יאונג-ג'ין וסון-צ'אול עבור מאוחר יותר לבירה פיונגיאנג עבור למידה במכללות שונות. הם הופרדו ב-1976 כאשר שניהם הצטרפו לצבאה של קוריאה הצפונית אשר מחייב ניהול אורח חיים צליבט לאורך 10 שנות גיוס החובה. לדברי יאונג-ג'ין, "בחורף, כאשר חיילים קיבלו רק שתי שמיכות מרופטות כל אחת ומעט חום, היה מקובל שמצאנו בן זוג וישנו מחבקים זה את זה בלילה כדי להתחמם. ראינו את זה חלק ממה שהמפלגה כינתה "חברות מהפכנית'". יאונג-ג'ין הצהיר גם כי ביחידה הקדמית שלו, חיילים וקצינים בכירים שיחדו אותו בתפוחים ומזון אחר כדי לפתות אותו "להיכנס לשמיכותיהם". בשנת 1982, יאונג-ג'ין שוחרר מהצבא לאחר שחלה בשחפת. לאר מכן החל לעבוד בצ'ונגג'ין כפקיד תקשורת אלחוטית.
בשנת 1987, יאונג-ג'ין התחתן עם מורה נקבה למתמטיקה בנישואים מאורגנים, אך לא נמשך אליה או לנשים באופן כללי. לאחר שנים של נישואים ללא ילדים, הזוג ביקר רופא על לבחינת בעיות פיזיות. יאונג-ג'ין ראה בעבר נוירולוג בזמן שלמד באוניברסיטה כי תהה "למה הוא כל כך שונה מאחרים" אם כי לדבריו "ברגע שהתחלתי לדבר על הרגשות שלי, נאלצתי לברוח מהמשרד כי הרופא התחיל לצעוק עליי". יאונג-ג'ין הגיש מאוחר יותר תביעת גירושים אם כי נדחה. מחשש לאבד את עבודתה כמורה, אשתו של יאונג-ג'ין ביקשה ממנו להישאר נשוי לה. יאונג-ג'ין יצר מחדש את קשריו עם בן זוגו לשעבר, סון-צ'אול, שחזר מהצבא, התחתן עם אחות והביא לעולם שני ילדים. השניים ביקרו זה את זה מדי פעם ונשותיהם הניחו להם לישון יחד, מתוך מחשבה שזהו "הרגל מילדותם".
עריקתו, מעברו לקוריאה הדרומית ונישואיו
בחורף 1996, יאונג-ג'ין נמלט מקוריאה הצפונית על ידי חציית גבולה של המדינה עם סין על פני נהר קפוא, אם כי לא הצליח להגיע לקוריאה הדרומית מסין. לאחר מכן נכנס שוב לשטחי קוריאה הצפונית ולאחר חמישה ימי נסיעה, נמלט לדרום קוריאה ב-27 באפריל 1997 בזחילה דרך האזור המפורז הקוריאני (DMZ), מה שהפך אותו לאחד האנשים הבודדים שעשו זאת בהצלחה. עריקתו של יאונג-ג'ין עלתה לכותרות ומשפחתו נענשה על מעשיו, כשהיא גורשה לכפר נידח בצפון. לאחר הגעתו, גורמים רשמיים בדרום קוריאה תחקרו את יאונג-ג'ין במשך חמישה חודשים לפני ששחררו אותו לאחר שדיבר על נישואיו הקשים בצפון קוריאה. יאונג-ג'ין לא יבין עד תום את נטייתו החד-מינית עד תחילת 1998, כאשר גילה שהוא הומוסקסואל מקריאת מאמר מגזין על זכויות להט"ב וגברים הומוסקסואלים שהוצא לאור. המאמר הראה תמונות של זוג מאותו המין מנשקים אחד את השני ודיווח על כך שישנם ברים הומוסקסואלים בבירת קוריאה הדרומית, סיאול.
בשנת 2004, יאונג-ג'ין התאהב בדייל אוויר מקומי אותו הכיר לו הבעלים של הבר האהוב עליו. לאחר שלושה חודשים של היכרויות, יאונג-ג'ין נתן לדייל את כל חסכונותיו, חפציו, ובית להשכרה כדי שיוכל לקנות להם בית גדול יותר לחיות בו. למרות ההבטחה להיות בן זוגו, יונג-ג'ין לא ראה שוב את הדייל וניסה לדווח עליו למשטרה במשך חמישה עשר ימים רצופים אם כי המשטרה הודיעה ליאונג-ג'ין לוותר. תקרית זו הפחיתה את האמון של יאונג-ג'ין באנשים אחרים על פי דבריו. לאחר מכן, יאונג-ג'ין חלה ואושפז למשך חודש, אירוע אשר הוביל לאיבוד המפעל בו עבד, מה הפך אותו לחסר בית. לאחר מכן יצר קשר עם פעילי זכויות להט"ב עבור עזרה. באותו הזמן, ליאונג-ג'ין נודע ששלושה מאחיו ואחת מאחיותיו בצפון קוריאה נפטרו לאחר שגורשו מהכפר שלהם לאחר שערק מהמדינה. עריק צפון קוריאני אנונימי שהכיר את משפחתו של יאונג-ג'ין הצהיר שגם אשתו גורשה מהכפר שלה לאחר עריקתו, אך לאחר מכן הוחזרה.
מאוחר יותר מצא יאונג-ג'ין העבודה כמנקה והצליח לחסוך לשכירת בית חדש. לאחר מכן החל לבלות את זמנו הפנוי בכתיבה ובסוף אפריל 2015, פרסם אוטוביוגרפיה בשם "A Mark of Red Honor", שתורגמה מאוחר יותר לאנגלית ב-2017. במאי 2015, יאונג-ג'ין הצהיר כי הוא כותב רומן בדיוני "על נשים בצפון קוריאה, כמו אימו ואחיותיו". החל מיוני 2015, עבד כמנקה בבניין במרכז סיאול. בראיון בפברואר 2016, יאונג-ג'ין אמר שהוא עזב את עבודתו כמנקה עבור "התמקדות לחלוטין בכתיבה". בשנת 2020, פגש את בעל המסעדה הקוריאנית-אמריקאית מין-סו באתר היכרויות. ארבעה חודשים לאחר מכן, יאונג-ג'ין פגש את מין-סו בארצות הברית וחודשיים לאחר מכן, הציע לו מין-סו נישואים. בני הזוג דיווחו כי הם מתכננים להינשא מאוחר יותר ב-2021.
אבינדב בן שאול
אֲבִינָדָב בֶּן שָׁאוּל הוא דמות מקראית. הוריו הם שאול המלך ואחינועם בת אחימעץ, אשתו.
בספר שמואל מסופר שהוא נהרג בגלבוע, בקרב נגד הפלשתים. בקרב זה נהרגו גם שניים מאחיו, יהונתן ומלכישוע, ואביו, שאול, שהתאבד מכיוון שלא רצה שהפלשתים יהרגו אותו.
בספר שמואל א' מסופר על עוד שני אנשים בשם אבינדב:
כרטיס הרחבה
כרטיס הרחבה הוא רכיב חומרה מסוג מעגל מודפס המוסף למחשב כדי לאפשר לו לבצע פעולות שלא תוכנן לבצע קודם, או כדי לייעל ביצועים של פעולות קיימות. לדוגמה, כרטיס קול עשוי לאפשר למחשב לעבד מידע קולי (כולל הקלטה וניגון) או לשפר את הדרך בה המחשב עושה זאת.
כרטיס ההרחבה מתחבר אל לוח האם של המחשב. כרטיסי הרחבה פשוטים מכילים רק את רכיבי החומרה הייעודיים לפעולה אותה הם מבצעים. כרטיסים יקרים יותר עשויים להכיל גם חומרה להוספת משאבי זיכרון או עיבוד מידע כלליים אשר יוקצו לפעולה זו. לדוגמה כרטיס מסך משוכלל יכיל רכיבי זיכרון RAM משל עצמו ומעבד משל עצמו שיוקצו רק לעיבוד המידע המוצג על המסך.
ג'ין אלכסנדר
ג'ין מייביס הודג'קינסון (באנגלית: Jean Mavis Hodgkinson; 11 באוקטובר 1926 – 14 באוקטובר 2016) הידועה בשם ג'ין אלכסנדר (Jean Alexander) הייתה שחקנית טלוויזיה בריטית. היא הייתה מוכרת לצופי הטלוויזיה הבריטים בדמות הילדה אוגדן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", תפקיד שגילמה מ-1964 ועד 1987. עוד הייתה מוכרת בתפקיד הדודה ויירייט בסיטקום "בערוב ימי היין" בו שיחקה מ-1988 עד 2010. על תפקידה ב"קורוניישן סטריט" זכתה אלכסנדר ב-1985 בפרס "Royal Television Society" על ההופעה הטובה ביותר, וב-1988 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולדה בטוקסטת' שבליברפול לנל וארצ'י הודג'קינסון. אביה היה חשמלאי במקצועו. לאלכסנדר היה אח מבוגר ממנה בשם קנת'. כבר מגיל צעיר שאפה להיות שחקנית, היא הושפעה ממופעי בידור שראתה בתיאטרון פביליון בעיר הולדתה. היא למדה בבית הספר לבנות סנט אדמונדס קולג' בפרינס פארק שבטוקסטת'. בנעוריה הצטרפה לתיאטרון חובבים וקיבלה שיעורי הגייה.
קריירה
במשך חמש שנים עבדה אלכסנדר כעוזרת ספרייה בליברפול, וב-1949 התחילה את קריירת המשחק שלה בהופעה בתיאטרון אדלפי גילד במקלספילד. בתחילה הופיעה בתפקיד פלורי במחזה "Sheppey" מאת סומרסט מוהם. בהמשך עבדה בתיאטרון רפרטוארי באולדהאם, סטוקפורט וביורק. לרוב גילמה תפקידים קטנים ועבדה גם כאחראית תלבושות וכמנהלת במה. הופעות הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסדרת המשטרה "Z-Cars" ובסדרה "Deadline Midnight".
ב-1962 שיחקה אלכסנדר לראשונה בסדרה "קורוניישן סטריט" בתפקיד קטן בדמות בעלת בית. שנתיים אחר כך חזרה להופיע בתפקיד קבוע בדמות הילדה אוגדן. היא התחילה לשחק בסדרה ב-8 ביולי 1964 והמשיכה להופיע עד 25 בדצמבר 1987. אוגדן הייתה דמות פופולרית מאוד בקרב הצופים ולעיתים קרובות אלכסנדר זוהתה עם הדמות.
ב-1979 הוקמה הליגה הבריטית של הילדה אוגדן על ידי סר ג'ון בטג'מנן, ויליס הול, ראסל הרטי, לורנס אוליבייה ומייקל פרקינסון. ב-1984 שלחו מעריצים מכתבי תנחומים לאלכסנדר על מותו של סטן אוגדן, שהיה בעלה בסדרה. ברנרד יאונס, השחקן שגילם את סטן, נפטר כמה חודשים לפני ש"הרגו" את הדמות. ב-1985 זכתה אלכסנדר בפרס Royal Television Society על הופעתה ב"קורוניישן סטריט". הופעתה האחרונה בסדרה שודרה ב-25 בדצמבר 1987, וזכתה לנתוני צפייה של 27 מיליון איש, הגבוהה ביותר שהייתה לסדרה אי פעם.
ב-2005 נבחרה אלכסנדר כ"כוכבת אופרת הסבון הגדולה ביותר בכל הזמנים" בסקר של המגזין TV Times.
בקולנוע הופיעה אלכסנדר בסרט "סקנדל" ב-1989, ובסרט "Willie's War" ב-1994. היא דיבבה את גברת סנטה בסרט "Hooves of Fire" ב-1999. עוד שיחקה בסדרה "בון" ובדמות לילי בסדרה לילדים "The Phoenix and the Carpet". אלכסנדר כיכבה לצדם של פטרישה הודג' וליונל ג'פריס בסדרה הקומית "Rich Tea and Sympathy", והשתתפה בשעשועון "Cluedo". בהמשך הופיעה בסיטקום "ברברה", בסדרה "Heartbeat", בסדרה "מקום בו נמצא הלב" ובפרק בסדרה "The Afternoon Play".
חיים אישיים
אלכסנדר מעולם לא התחתנה. היא הייתה חברה קרובה של השחקן ברנרד יאונס שגילם את בעלה בסדרה "קורוניישן סטריט". ב-1989 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלה "The Other Side of the Street: The Autobiography of Jean Alexander". היא חייתה שנים רבות בעיר סאות'פורט שבמרזיסייד.
אקוודוקט ונוויטלי
אקוודוקט ונוויטלי (באיטלקית: Acquedotto di Vanvitelli) או אקוודוקט קרולינו (Acquedotto Carolino) הוא אמת מים שנבנתה כדי לספק מים לארמון קזרטה ולמכלול סן לאוצ'ו. אמת המים מובילה מים ממעיינות פיצו (Fizzo) שלרגלי הר טבורנו (Taburno). משם מובילה האמה את המים למרחק כ-38 קילומטרים, בנתיב מתפתל, רובו מתחת לפני האדמה.
האמה תוכננה על ידי האדריכל לואיג'י ונוויטלי, ונחנכה בידי קרלוס השלישי, מלך ספרד (מכאן שני שמותיה). בנייתה החלה במרץ 1753, והשימוש בה החל ב-7 במאי 1762.
ערך אדריכלי מיוחד יש לחלק מן האמה שאורכו 529 מטרים, העשוי מטופה (סלע משקע רך), המגשר על עמק מאדאלוני (Valle di Maddaloni), בין הר לוגאנו (monte Logano) במזרח להר גרצאנו (monte Garzano) במערב. מקטע זה עוצב על פי אמות מים רומאיות עתיקות, והוא בנוי משלוש קומות עשויות קשתות המונחות זו על גבי זו. גובהה המרבי של אמה הוא 55.8 מטרים.
ב-1997 הוכרזו ארמון קזרטה, אקוודוקט ונוויטלי ומכלול סן לאוצ'ו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מנימוקי ההחלטה:
פונטיאק ונטורה
פונטיאק ונטורה (באנגלית: Pontiac Ventura) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1960–1977.
בין השנים 1960-1970 הדגם יוצר ב"גודל מלא", (Full-size) ובין השנים 1971-1977 הדגם יוצר כמכונית קומפקטית.
בנוסף דגם ה"פונטיאק ונטורה" יוצר בגרסאות קופה וקבריולה (דור ראשון) ובגרסת קופה (דור שני).
דגם פונטיאק ונטורה "גודל מלא" בוסס על פלטפורמת "GM B platform" אשר הייתה קרויה "B-body".
דגם פונטיאק ונטורה "קומפקט" בוסס על פלטפורמת "GM X platform (1962)" אשר נקראה "X-body".
KY בברבור
KY בברבור (KY Cygni) הוא על-ענק אדום משתנה לא סדיר איטי הנמצא במרחק של 5,000 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ברבור, קרוב מאוד לכוכב γ בברבור ובסמוך לצביר הפתוח NGC 6913) M29), אך הוא אינו חלק מהצביר.
עם רדיוס מוערך של 1,420 רדיוסי שמש, KY בברבור הוא אחד הכוכבים הגדולים הידועים לאנושות ואחד הבוהקים שבהם עם עוצמת הארה הגדולה פי 138,000 - 270,000 מזו של השמש. הכוכב קוטלג ככוכב משתנה ב-1930 ומאוחר יותר קיבל את שמו הנוכחי. שיעור איבוד המסה של KY בברבור הוא אחד מאיבוד שיעורי המסה הגבוהים ביותר בשביל על-ענק אדום ולכן הוא תואר לפעמים בתור כוכב היפר-ענק אדום.
הטמפרטורה של הכוכב נעה בסביבות 3,500 קלווין והבהירות הנראית שלו נעה בין 10.60 - 11.74.
טריגלב
טריגלב (בסלובנית: Triglav; בגרמנית: Terglau; באיטלקית: Tricorno) הוא ההר הגבוה בסלובניה ובעל הפסגה הגבוהה ביותר באלפים היוליאניים. פסגתו מגיעה לגובה של 2,864 מטרים. הר הטריגלב הוא האתר המרכזי בפארק הלאומי טריגלב, הפארק הלאומי היחיד של סלובניה, ומהווה סמל לאומי של האומה הסלובנית.
שמות
לאורך השנים נקרא ההר בשמות שונים. מפה ישנה משנת 1567 מציינת אותו בשם "אוקרה מונס" (Ocra mons). ההיסטוריון יוהאן ויקרד פון ולווסור (Johann Weikhard von Valvasor) התייחס אליו בשם "קרמה" (Krma) במחצית השנייה של המאה ה-17. לפי מטפס ההרים והפרופסור הגרמני אדולף גשטירנר (Adolf Gstirner), השם "טריגלב" הופיע לראשונה במקורות כתובים כ"טרגלאו" (Terglau) בשנת 1452, אך המסמך המקורי אבד. המסמך הבא, עליו ידוע, שבו מופיע השם "טרגלאו" הוא משנת 1573; את המסמך ציטט גשטירנר ומקורו בפרוטוקול בית המשפט המתאר את הגבול של סלובניה. עדויות מוקדמות נוספות לשם כוללות מופע של "טרגלאו" משנת 1612, של "טרגלו" (Terglou) משנת 1664 ושל "טרקלו" (Terklou) מהשנים 1778-89. מקור השם הוא במילה "*Tri-golvъ", שמשמעותה המילולית היא "תלת-ראשי", כלומר "תלת-פסגתי", כנראה בשל כך שהצופה בהר, ברוב אזור קרניולה עלית, רואה שלוש פסגות שלו. לא סביר שיש קשר כלשהו בין שם ההר לבין האל הסלאבי טריגלב. בפי המקומיים, שם ההר נהגה "טרגוו" (Tərgwò; ההברה השנייה מוטעמת), בניגוד לשם הסלובני הסטנדרטי Tríglav ("טריגלאו").
היסטוריה
תולדות הטיפוס על הטריגלב סובבות סביב התחרות בין הסלובנים לגרמנים. הטיפוס המתועד הראשון על פסגת הטריגלב בוצע ב-26 באוגוסט 1778 בידי לוקה קורושק, מטיג'ה קוס, שטפן רוז'יץ' ולוברנק וילומיצר, ביוזמתו ובמימונו של התעשיין והידען זיגמונד צויס (Sigmund Zois).
גובהו של הטריגלב נמדד לראשונה בשנת 1808 בידי ולנטין סטניץ. המפה הראשונה שבה הופיע ההר בשמו היא "מפתו של קוזלר", Zemljovid Slovenske dežele in pokrajin (מפת חבלי הארץ והמחוזות הסלובניים), מאת פטר קוזלר (Peter Kozler). הוא אייר אותה בשנת 1848 ופרסם אותה בדפוס בווינה בשנת 1861.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הר הטריגלב סמל ללאומיות הסלובנית, והשארתו בידי העם הסלובני נחשבה אחת המניעים העיקריים לכוח ההתנגדות הסלובני שלחם בצבא הפשיסטים של איטליה ובצבא גרמניה הנאצית. משנת 1942 ועד לאחר 1944 חבשו כוחות הפרטיזנים הסלובנים כובע שכונה "כומתת טריגלב".
פסגת הטריגלב הייתה הגבוהה ביותר ביוגוסלביה לשעבר. הטריגלב היה גם ההר החשוב ביותר ביוגוסלביה, ויחד עם נהר וארדאר שבמקדוניה נחשב לסמל של ה"אחווה והאחדות" היוגוסלבית.
מגדל אליאז'
בפסגת ההר ניצב מבנה מתכת קטן, ששמו מגדל אליאז' (סלובנית: Aljažev stolp). הוא משמש מקלט מפני סופות וכן תחנה גאודזית. המגדל מהווה אף הוא את אחד האתרים המפורסמים בסלובניה, וכן סמל לעם הסלובני ולריבונותו על אדמתו.
המגדל קרוי על שם הכומר, מטפס ההרים והפטריוט יאקוב אליאז' (Jakob Aljaž), שרכש בסביבות שנת 1900 את תחנת הדרכים קרדריקה (Kredarica) ואת פסגת הטריגלב בעבור חמישה פלורינים אוסטרו-הונגריים. המגדל נבנה בידיו על השטח שרכש. בתחילת שנת 1895 שרטט תוכניות למגדל בצורת גליל שבראשו ניצב דגל והורה על בנייתו.
המגדל נבנה על ידי אנטון בלק מברזל ומפח מצופה אבץ. בלק וארבעה פועלים העלו את חלקי המגדל לפסגת הטריגלב והרכיבו את המגדל תוך חמש שעות בלבד ב-7 באוגוסט 1895. אירוע פתיחת המגדל התקיים באותו יום. אליאז' תרם את המקלט לאגודת טיפוס ההרים הסלובנית.
בתחילה, כלל המבנה בתוכו שלושה כיסאות, קופה רושמת, פתילייה וציור פנורמי של הטריגלב שצייר מרקו פרנהרט. בהמשך שופץ המבנה ונצבע מחדש כמה פעמים. אולם, המבנה שמר פחות או יותר לאורך השנים על מראהו המקורי. ביוני 1991, עם הכרזת העצמאות הסלובנית, הונף הדגל הסלובני באופן חגיגי בראש המגדל.
מקלט סטניץ
בשל חוסר מקום במגדל אליאז', החליט יאקוב אליאז' לבנות בנוסף לו את מקלט סטניץ (Stanič). הוא ממוקם 55 מטר מתחת לפסגת הטריגלב וקרוי על שם ולנטין סטניץ, מי שמדד את גובהו של הטריגלב לראשונה. המגדל הוא בגודל 2.4x2x2 מטר, ויש בו מקום ל-8 אנשים בישיבה או ל-16 איש בעמידה. במקור כלל גם דלת מעץ, קופה, שולחן וכיסא. חשיבותו פחתה לאחר בניית ביתן קרדריקה ב-1896.
קרחון טריגלב
קרחון טריגלב (Triglavski ledenik) ממוקם מתחת לפסגה באזור הקרסטי "רמת טריגלב" (Triglavski podi), הנמצא בצדו הצפון-מזרחי של ההר. בסוף המאה ה-19 שטחו היה 400 דונם, אך עד 1946 התכווץ הקרחון עד לשטח של 150 דונם, ובשנת 1992 לאחר היצרות נוספת התפרק לשני חלקים. כיום שטחו רק 10-30 דונם, תלוי בעונה.
אגדות עממיות
באזור הטריגלב מתרחשת עלילת האגדה הסלובנית העתיקה על אודות צייד התר אחר אוצר שנשמר בידי יעל מכושף, מסוג צפיר האלפים, בשם זלטורוג.
באמנות
הציור המתועד הראשון של הטריגלב מצוי על כריכת הספר Oryctographia Carniolica מאת בלסזר הקוט (Belsazar Hacquet), שפורסם לראשונה בלייפציג ב-1778. זוהי חריטת נחושת מאת ק. קונטי משנת 1778, שנחרטה לפי איור של פרנץ חאוור ברגה. בהמשך צויר הטריגלב על ידי ציירים נוספים, ובהם אנטון קרינגר (1829-1870) מליובליאנה, מרקו פרנהרט (1824-1871) מקלגנפורט, ולנטין הודניק (1896-1935), אדו דרזז' (1904-1980) מליובליאנה ולאחרונה בידי מרז'ן זלטל (נולד ב-1945) מליובליאנה.
עם היצירות המוזיקליות הקשורות לטריגלב, נמנית הפואמה הידועה "או, טריגלב, ביתי" (Oj, Triglav, moj dom). היא נכתבה בשנת 1894 בידי הכומר והמשורר מטיז'ה זמליץ' והפכה במהרה לשיר פופולרי ביותר בקרב מטפסי ההרים הסלובנים. בשנת 2007 הוכרז הבית הראשון של הפואמה, מלווה בלחן מאת יאקוב אליאז', כהמנון הרשמי של אגודת טיפוס ההרים הסלובנית. גרסה אינסטרומנטלית של הפואמה, שנכתבה בידי בוז'אן אדאמיץ', מהווה את אות הפתיחה והסיום של שידורי תחרויות קפיצת הסקי השנתיות מפלניקה.
הסרט הראשון באורך מלא בשפה הסלובנית, שצולם בשנת 1931 בבימויו של ג'נקו רבניק (Janko Ravnik), נקרא "בממלכת זהוב הקרן" (V kraljestvu Zlatoroga), והוא מתמקד בקבוצת סטודנטים שמעפילה לפסגת הטריגלב. הסרט השני באורך מלא בשפה הסלובנית, שצולם שנה לאחר מכן, נקרא "מדרונות הר הטריגלב" (Triglavske strmine). הסרט, בבימויו של פרדו דאלק (Ferdo Dalek), הוא סרט רומנטי, שכולל סצנת חתונה על פסגת הטריגלב.
סמל לאומי
ציור של הר הטריגלב, בצורתו האופיינית, מופיע כאלמנט מרכזי בסמל סלובניה, שמוצג בעצמו בדגל סלובניה. בעבר, הוצג אותו ציור על סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה (1943-1991). ב-26 ביוני 1991, ליל הכרזת העצמאות של סלובניה מיוגוסלביה, נתלה הדגל הסלובני על פסגת הטריגלב.
הכובע בעל שלוש ה"שיניים" של הפרטיזנים הסלובנים במלחמת העולם השנייה ידוע בשם "כומתת טריגלב". על אף שמו, עיצוב הכומתה אינו מחקה את צורת הטריגלב, אלא מקורו בכומתת החיילים הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד. מטבע 50 אירו-סנט הסלובני כולל תבליט של צורת ההר.
האדמו"ר מחב"ד
אישים רבים שימשו כאדמו"רים בחסידות חב"ד ובענפיה השונים: {{פירושונים|
ראו גם
}}
ארתור טנסלי
ראשית חייו ושנות השכלתו
טנסלי נולד בלונדון לאמליה (שם נעוריה: לורנס), עקרת בית, ולג'ורג' טנסלי, איש עסקים. חרף הצלחתו של האב בעסקיו, הוא נמשך לעסוק בחינוך עם לימודיו ב"מכללה לגברים עובדים" כשהיה בן 19. מאוחר יותר, ב-1884, עם פרישתו מניהול עסקיו, התנדב אביו להוראה במכללה והקדיש לכך את מרב מרצו. הוריו נישאו ב-1863. ארתור היה בנם השני, ואחותו, מוד (Maud, גם שמו של שיר מאת טניסון), הייתה בוגרת ממנו בשבע שנים.
משיכתו של טנסלי למדעים הוצתה על ידי אחד מעמיתיו של אביו, מתנדב הוראה, שתואר כ"בוטנאי שדה מצטיין ונלהב". טנסלי למד בבית הספר התיכון "הייגייט", אך משלא התרצה מרמת הוראת המדעים, אותה תיאר כלא ראויה בעליל, עבר לקולג' האוניברסיטאי של לונדון ב-1889, ובו הושפע עמוקות מרי לנקסטר ופרנסיס וול אוליבר. ב-1890, החל את לימודיו בטריניטי קולג', אוניברסיטת קיימברידג'. ב-1893, לאחר שהשלים את החלק הראשון ב"טריפּוס" (לימודים כלליים) שב לקולג' האוניברסיטאי של לונדון, כעוזר הוראה ומחקר לאוליבר, עמדה בה החזיק עד 1907. ב-1894, עם השלמתו את החלק השני ב"טרייפּוס" (התמחות) הוסמך בוגר טריניטי. ב-1907 קיבל משרת מרצה בקייבמברידג'. במהלך מלחמת העולם הראשונה עם הדעיכה בהיקף הלימודים באוניברסיטה, קיבל משרת פקיד במשרד החימוש. ב-1923 שב למשרתו בקיימברידג', ובילה שנה בלימודי פסיכולוגיה בווינה אצל זיגמונד פרויד. לאחר ארבע שנים בהן לא עסק בהוראה אקדמאית פורמלית בבוטניקה, טנסלי מונה פרופסור לבוטניקה באוקספורד, משרה בה החזיק עד לפרישתו ב-1937.
חייו המקצועיים
פרסומיו המוקדמים של טנסלי היו בפלאובוטניקה, חקר מאובני צמחים ובעיקר באבולציית שרכים. ב-1902, ייסד טנסלי את כתב העת "ניו-פיטולוג'יסט", "כמדיום לפישוט דרך ההתקשרות והדיון בין בוטנאים בריטיים בכל התחומים, ובהם שיטות הוראה ומחקר". כתב העת נקרא על שם כתב עת שקדם לו, ה"פיטולוג'יסט" שיצא לאור בשנים 1842 –1863 בייסוד כתב העת, ביקש טנסלי לאפשר את פרסומם של "רשמים והצעות", עת שיתר כתבי העת המומחים פרסמו אך ורק מחקרים שלמים. טנסלי ערך את כתב העת עד 1931.
הכרותו של טנסלי עם חקר האקולוגיה, החלה ב-1898, כשקרא לראשונה את התרגום הגרמני ל"פלאנטסמפונד" מאת ורמינג. הספר הביא אותו. ב-1903, נחשף לעבודת מיפוי הצמחייה של סקוטלנד ויורקשייר, שנעשתה תחילה על ידי רוברט סמית' ועם מותו המשיכו, אחיו, ויליאם גרדנר בעזרתו של צ'ארלס אדוארד מוס.
ב-1904, הצעתו של טנסלי, להקים גוף מרכזי לחקר מערכתי ומיפוי האיים הבריטיים, הביאה להקמת "הוועדה המרכזית לסיקור וחקר הצמחייה הבריטית" שלימים נודעה בשם המקוצר "הוועדה לצמחייה בריטית", על ידי טנסלי, מוס, סמית' וט.ו. וודהד, בתמיכת מרסל הארדי, פ.ג'. לואיס, לויד פריגר ו.מ. רנקין, שמונת המייסדים של הוועדה המקורית וטנסלי בראשם. מאוחר יותר הצטרף פ.ו. אוליבר כחברה התשיעי. הקבוצה שמה לה למטרה לדאוג לתאום מרבי בין המחקרים והחוקרים דאז וליצירת אמות מידה מתודולוגיות על פיהן יקבע דבר. הוועידה התכנסה פעמיים נוספות ב-1905 והציגה את נייר העמדה בן ששת העמודים, "הצעות לסקר צמחייה ראשוני".
ב-1935, פרסם טנסלי את "שימוש וניצול מונחים ורעיונות בוטניים", בו העלה את רעיון המערכת האקולוגית. את המונח מערכת אקולוגית למעשה טבע ארתור רוי קלפהם לבקשתו של טנסלי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפיסה האקולוגית הוכתבה על ידי עבודותיו של קלמנטס, שחשב על "קהילות אקולוגיות" כאורגניזמים, ואיגודם כסופר-אורגניזמים. טנסלי פיתח את התפיסה וריכז את תשומת הלב בחשיבות חילוף חומרים בין אורגניזמים ובין סביבתם, תוך התחשבות במערכות האקולוגיות כיחידות היסוד של הטבע.
עניינו של טנסלי בהוראה הביאו לחבור לתומאס פורד צ'יפ בכתיבת "היסודות של אקולוגית צמחים" ב-1922, שלוותה לאחר מכן בספרים "אקולוגית צמחים מעשית" ב-1923 ו"כוונות ושיטות בחקר צמחייה" ב-1926. הספר האחרון, שנערך עבור "וועדת האימפריה הבריטית לצמחייה", היה בעל השפעה מכרעת לא רק בהגדרת השיטות האקולוגיות כי אם בהדגשת הצורך בהקמת מצאי ל"נכס הצומח" של האימפריה. בעזרת המידע, יוכלו לנהל ביעילות את המשאבים הטבעיים של האימפריה. "האיים הבריטיים וְצִמְחִיתָם", הנחשבת עבודתו המקיפה ביותר, פורסמה ב-1939. כהכרה בהישג זה זכה במדליית לינן ב-1941.
במהלך מלחמת העולם ה-2 החל טנסלי מתמסר לשימור תוך דבקות במטרה בשארית חייו. הוביל יוזמות שונות ב-BES לניסוח מדיניות לשימור הטבע שלבסוף נתמצו בהקמת הסוכנות הממשלתית (הבריטית) לשימור הטבע, כשהוא יושב בראשה. בגין יוזמה זו קיבל טנסלי תואר אבירות ב-1950.
הכרותו של טנסלי עם פסיכולוגיה נעשתה על ידי תלמידו לשעבר, ברנארד הארט, שעבד כרופא בבתי חולים לרפואת נפש בסביבת לונדון. במהלך עבודתו במשרד החימוש, עוד במלחמת העולם הראשונה, הופיע לו חלום, לתפיסתו, נקודת מפנה בחייו, ועורר את עניינו בפרויד ובפסיכואנליזה. ב-1920 פרסם את ספרו "הפסיכולוגיה החדשה והחיים", שהיה לאחד הניסיונות הראשונים להביא את רעיונותיהם של פרויד ויונג לקהל רחב, והיה לרב-מכר עם 10,000 עותקים בממלכה המאוחדת ו-4,000 בארצות הברית. ב-1922 טנסלי בילה שלשה חודשים עם פרויד, ושנה לאחר מכן עבר עם משפחתו לווינה למשך שנה. חרף העובדה שחזר לעסוק בבוטניקה, טנסלי נותר בקשר עם פרויד ועם מותו של זה כהוקרה ספד לו בסיכום קורות חייו לפני החברה המלכותית.
בספרו שיצא לאור ב-2001, מעלה פדר אנקר, קשר תאורטי בין ניסוח תפיסתו האקולוגית של טנסלי ותפיסתו הפסיכולוגית.
חייו האישיים, משפחתו והוקרה
טנסלי נישא ב-1903 לאדית שיק, סטודנטית לשעבר שיחדיו כתבו שני מאמרים. נולדו להם שלוש בנות. ליידי טנסלי נפטרה ב-1970.
על שמו של טנסלי מוענקת מדי שנה "מדליית טנסלי" למצוינות בחקר צמחים מכתב העת מיסודו, ה"ניו פיטולוג'יסט".
יובל אשכנזי (כדורגלן)
יובל אשכנזי (נולד ב-13 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בבית"ר ירושלים.
קריירה
אשכנזי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, וב-31 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד למכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. אשכנזי המשיך לשחק בקבוצת הנוער ובשנתיים הבאות לא שותף במשחקי הליגה של הקבוצה הבוגרת, ובקיץ הושאל לקבוצת הפועל אזור מליגה א'. ב-14 בספטמבר 2012 ערך אשכנזי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על מכבי עמישב פתח תקווה. ב-16 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 5–0 על מ.ס. שיכון המזרח במסגרת גביע המדינה.
את עונת התחיל אשכנזי בהפועל אזור בליגה א' דרום, ובינואר  עבר למכבי עירוני קריית מלאכי מאותה הליגה. ב-7 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–3 להפועל אזור. שבוע לאחר מכן כבש צמד בניצחון 2–0 על מכבי באר שבע, ובסך הכל הבקיע ארבעה שערים במדי הקבוצה עד תום העונה. בקיץ הצטרף אשכנזי להפועל כפר שלם מליגה א' דרום, במדיה כבש שער אחד ב-22 הופעות ליגה. בקיץ חזר אשכנזי לקדנציה שנייה בהפועל אזור, ואת עונת  סיים כמלך שערי הקבוצה עם תשעה שערי ליגה ועוד שער בגביע המדינה. ב-20 ביולי 2016 חזר אשכנזי לקדנציה שנייה בהפועל כפר שלם, ובעונת כבש במדיה שבעה שערים ב-32 הופעות ליגה.
ב-5 ביולי 2017 חתם אשכנזי לשלוש עונות בבני יהודה תל אביב, ששיחקה בליגת העל באותה תקופה. ב-13 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1–1 נגד א.ס. טרנצ'ין במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–0 במשחק הגומלין. ב-23 בספטמבר 2017 ערך אשכנזי את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד הפועל עכו. ב-10 בפברואר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–1 על מכבי פתח תקווה, ואת עונת 2017/2018 הוא סיים עם שני שערים ב-26 הופעות בליגת העל. בעונת 2018/2019 כבש אשכנזי ארבעה שערי ליגה, והיה לו חלק חשוב בזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה, כאשר הבקיע את שער הניצחון בחצי הגמר מול מכבי תל אביב, וכן כבש את השער המכריע בבעיטות ההכרעה במשחק הגמר מול מכבי נתניה.
ב-20 ביוני 2019 חתם אשכנזי במכבי חיפה מליגת העל. ב-11 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו ואף כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון הביתי 2–0 על מורה הסלובנית, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-24 באוגוסט 2019, ערך אשכנזי את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה במדי מכבי חיפה, במשחק מול הפועל רעננה. בדצמבר אותה שנה זכה אשכנזי בפרס כדורגלן החודש בליגת העל של מנהלת הליגות לכדורגל, לאחר שכבש במהלכו שלושה שערי ליגה.
את עונת בה זכתה מכבי חיפה באליפות בילה רוב הזמן על הספסל עקב פציעות.
ב-29 ביולי 2021 כבש צמד בניצחון 5–1 על דינמו טביליסי הגאורגית, במסגרת מוקדמות הליגה האזורית של אופ"א.
ב-13 בינואר 2022 חתם לעונה וחצי במכבי נתניה מליגת העל. ב-17 בינואר ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על בני סכנין. ב-30 בינואר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, במשחק הליגה נגד מכבי חיפה.
ב-5 בינואר 2023 חתם בבני סכנין. חמישה חודשים לאחר מכן, הודיעה בית"ר ירושלים על החתמתו לעונת 2023/2024 עם אופציה לעונה נוספת.
יחסי טנזניה–שווייץ
יחסי טנזניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המאוחדת של טנזניה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים לבביים וארוכי שנים עם היסטוריה ארוכה.
Walk Me Home
Walk Me Home הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, פינק. הסינגל נמצא באלבומה השמיני, Hurts 2B Human. הסינגל הוכרז במהלך ריאיון בתוכנית המופע של אלן דג'נרס ששודרה ב-6 בפברואר 2019. הסינגל יצא כסינגל מוביל של האלבום ב-20 בפברואר 2019, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. השיר נכתב על ידי פינק, סקוט האריס ונייט רוס, והופק על ידי פיטר תומאס וקייל מורמן. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ של השיא נצפה למעלה מ-115 מיליון פעמים, ואילו הושמע למעלה מ-311 מיליון פעמים בספוטיפיי.
יחסי טנזניה–שווייץ
היסטוריה
שווייץ וטנזניה חתמו על סדרה של הסכמים דיפלומטיים. הבולטים שבהם הם: הסכם בנושא שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1966), הסכם בנושא תעופה אזרחית (2004) והסכם בנושא הגנה הדדית על השקעות (2004).
שווייצרים בטנזניה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2015 התגוררו בטנזניה שלוש מאות עשרים ושניים אזרחים שווייצרים.
Walk Me Home
הופעות חיות
מאוחר יותר, היא הופיעה עם השיר בסיבוב ההופעות שלה, Beautiful Trauma World Tour, לאחר שהחליפה את השיר "I'm Not Dead" עם "Walk Me Home". ב-22 באפריל 2019, היא ביצעה את השיר בתוכנית המופע של אלן דג'נרס.
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה צרפתית)
זמר המסכה (בצרפתית: Mask Singer) היא תוכנית מציאות צרפתית המבוססת על פורמט דרום קוריאני King of Mask" Singer" של ערוץ MBC. התוכנית מנוהלת על ידי קבוצת TF1. זמר המסכה היא תחרות שירה בין ידוענים הלובשים תלבושות משוכללות וכיסויי פנים כדי להסתיר את זהותם מהקהל, חברי הפאנל ומתמודדים אחרים.
העונה הראשונה של זמר המסכה עלתה לראשונה ב-8 בנובמבר 2019. בהנחיית קמיל קומבל, היא כללה את אלסנדרה סאבלט, קב אדמס, אנגון וג'רי בפאנל השופטים. העונה השנייה החלה לצלם ב-2020, ושודרה בין 17 באוקטובר ל-28 בנובמבר 2020 עם אותם מארחים בפאנל. העונה השלישית שודרה לראשונה ב-1 באפריל 2022, עם אותם חברי הפאנל והמנחה. העונה הרביעית שודרה לראשונה ב-23 באוגוסט 2022.
פורמט
קבוצה של מפורסמים מתחרה בעילום שם על הבמה, שרים בתלבושות מלאות. בכל פרק, חלק מהמתחרים משודכים לתחרויות דו-קרב, בהן כל אחד יבצע שיר לבחירתו. לאחר כל דו-קרב, חברי הפאנל והקהל בשידור חי מצביעים: המנצח חסין מהדחה, בעוד המפסיד מועמד להדחה. בסוף הפרק, המפסידים של הדו-קרבים נתונים להצבעות חדשות של חברי הפאנל כדי לקבוע מי לא ימשיך; לאחר מכן הזמר שהודח נכנס לחדר מיוחד מאחורי הקלעים שבו הוא מפנה את גבו למצלמה, מוריד את המסכה, ואז מסתובב כדי לחשוף את זהותו לצופים.
בנוסף לתחרות השירה, לפני כל ביצוע של מתמודד, מוקרן על המסך באולפן סרטון קצר בו רמזים על זהותו של הזמר. ראיונות מוקלטים מראש ניתנים כרמזים ומציגים את הקולות המעוותים של הידוענים. חברי הפאנל מקבלים זמן לשער את זהות הזמר לאחר ההופעה ולעיתים לשאול אותם שאלה בודדת כדי לנסות ולנחש את זהותם.
חברי הפאנל והמנחה
לאחר ההכרזה על בכורת התוכנית, TF1 הודיעה כי חברי הפאנל של העונה הראשונה יורכב מהשחקן קב אדמס, מנחת הרדיו והטלוויזיה אלסנדרה סובלט, הזמרת אנגון והקומיקאי ג'רי. הפאנל נשאר גם לעונות השנייה והשלישית. ב-4 ביוני 2022, פורסם כי חברי הפאנל שיצטרפו לאדמס וימלאו את מקומם של סובלט, אנגום וג'רי יהיו: הפיתום והסטנדאפיסט ג'ף פנקלוק, השחקנית והקומיקאית שנטל לאדסו והזמרת-יוצרת ויטה.
עונה ראשונה (2019)
פרק בכורת העונה שודר לראשונה ב-8 בנובמבר 2019 ופרק סיום העונה שודר לראשונה ב-13 בדצמבר 2019.
עונה שנייה (2020)
פרק בכורת העונה שודר לראשונה ב-17 באוקטובר 2020 ופרק סיום העונה שודר לראשונה ב-28 בנובמבר 2020.
עונה רביעית (2022)
פרק בכורת העונה שודר לראשונה ב-23 באוגוסט 2022 ופרק סיום העונה שודר לראשונה ב-11 באוקטובר 2022.
דוד מג'אר
רבי דוד מג'אר ( - ירושלים, כ' באדר ה'תק"ס), היה מקובל ומחבר ספרי קבלה, מחכמי ישיבת המקובלים בית אל.
תולדותיו
רבי יעקב שאלתיאל ניניו מציין שיש בידו סידור עם כוונות שסודר על פיו. הרב ניניו גם הוציא לאור את חיבורו המפורסם של רבי דוד מג'אר, חסדי דוד, שהוא "קיצור חכמת האמת", ובנוי מ-120 סעיפים. הרב מנחם מנכין היילפרין צירף חיבור זה למהדורת הספר עץ חיים שהוציא. הרב יצחק גינצבורג פירש חיבור זה בסדרת שיעורים (שלאחר מכן יצאה לאור במספר כרכים), ולדבריו "חסדי דוד הוא הקיצור המוסמך, המתומצת והמדויק ביותר שנכתב על ידי אחד מגדולי תלמידי האריז"ל".
נפטר בכ' באדר ה'תק"ס.
בתו נישאה לרבי יחיאל יעקב אליקים, בנו של רבי ישראל חיים יוסף אליקים, מחבר "שם יוסף" על הרמב"ם.
אוסטרים
אוסטרים (בבווארית: Österreicher) הם אומה וקבוצה אתנית שבמרכזם במדינה אוסטריה. המונח האנגלי "אוסטרים" הוחל על אוכלוסיית ארכידוכסות אוסטריה מהמאה ה-17 או ה-18. לאחר מכן, במהלך המאה ה-19, התייחס הכינוי לאזרחי האימפריה של אוסטריה (1804 – 1867), ומ־1867 עד 1918 לאזרחי ציסלייטניה.
לכן, ניתן לתאר אוסטרים כלאום או כקבוצה אתנית גרמנית הומוגנית, הקשורה קשר הדוק לגרמנים, ליכטנשטיינים, דרום טירולים ושווייצרים דוברי גרמנית.
מבחינה היסטורית, האוסטרים נחשבו לגרמנים אתניים וראו עצמם ככאלה. אדמות אוסטריה (כולל בוהמיה) היו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה ומהקונפדרציה הגרמנית עד למלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 שהביאה לכך שפרוסיה גירשה את האימפריה האוסטרית מהקונפדרציה. לפיכך, כאשר גרמניה אוחדה למדינת לאום ב-1871, אוסטריה לא הייתה חלק ממנה. בשנת 1867, אוסטריה עברה רפורמה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918 בתום מלחמת העולם הראשונה, אוסטריה צומצמה למדינת גב ואימצה והשתמשה לזמן קצר בשם אוסטריה הגרמנית בניסיון להגיע לאיחוד עם גרמניה, אך זה נאסר בחוזה סן-ז'רמן (1919), ובשל כך הוקמה הרפובליקה האוסטרית הראשונה, אשר סופחה לגרמניה הנאצית ב-1938 ב"אנשלוס". לאחר כניעת גרמניה הנאצית וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, האידאולוגיה הפוליטית הפאן-גרמנית והאיחוד עם גרמניה נקשרו בנאציזם, וכתוצאה מכך האוסטרים פיתחו זהות לאומית נפרדת ומובחנת משלהם. כיום, רובם המכריע של האוסטרים אינם מזדהים כגרמנים.
עידית איצקוביץ
הרבנית עידית איצקוביץ היא דמות תורנית בולטת במדרשות תורניות לבנות. מזוהה אידאולוגית עם ישיבות הקו.
ביוגרפיה
שמעה ולמדה שיעורים של הרצי"ה קוק וכן של הרבנית חנה טאו ובעלה הרב צבי ישראל טאו.
הרבנית איצקוביץ מלמדת במדרשת הרובע וכן במכון אורה, ובמדרשות שיל"ת, בבינת, שירת חברון, אוריה, תהלליה, ראשית, ממעמקים, דניאלי ועוד.
כמו כן מלמדת במכללה ירושלים ומעבירה שיעורים בכנסי בניין שלם, בכנסי ימי העיון בתנ"ך, בכנסים של מכון פוע"ה ועוד.
בפברואר 2023 במסגרת פעילות של ארגון "דרישת ירושלים" שהקים בעלה הרב שמואל, דרשה להסיר מהגן הארכאולוגי ירושלים שברובע היהודי ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הביזנטית והצלבנית בטענה כי מציביהם היו "שופכי דמינו, שונאנו וכובשי ארצנו".
משפחתה
היא אחייניתו של הרב ישראל מאיר לאו (אביה והרב לאו אחים מן האב אך לא מן האם), ונינתו של רבי ישראל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ (ה"אהבת ישראל"). אחיה הוא הרב משה הגר-לאו ראש המכינה הקדם-צבאית יתיר.
נשואה לרב שמואל, ר"מ בישיבה קטנה מורשה שבגבעת שאול. מתגוררת ברובע היהודי בירושלים. לזוג חמישה ילדים.
חיימה מורנו
מורנו ייצג את נבחרת בוליביה ב-75 הופעות, בהן כבש תשעה שערים. הוא ייצג את בוליביה בין היתר במונדיאל 1994, וכן בחמישה טורנירי קופה אמריקה, בהן בהעפלתה לגמר קופה אמריקה 1997.
קריירת משחק
מורנו הצטרף כנער לאקדמיית טהואיצ'י, בה גדלו כוכבים בוליביאנים בינלאומיים נוספים ובהם מרקו אצ'ברי, ארווין סאנצ'ס וחואן מנואל פנייה. הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של בלומינג מעיר הולדתו בעונת, ובארבע עונות במדיה כבש 14 שערי ליגה ב-57 הופעות. בעונת שיחק לתקופה קצרה באינדפנדיינטה סנטה פה מליגת העל הקולומביאנית, שם ערך חמש הופעות ליגה בלבד.
בקיץ 1994, לאחר ששותף בטורניר מונדיאל 1994, עבר מורנו למידלסברו האנגלית, תחת המאמן בריאן רובסון, תמורת כרבע מיליון ליש"ט. עונת הבכורה שלו בקבוצה הסתיימה עם שער ליגה בודד ב-14 הופעות, ובהעפלה לפרמייר ליג. מורנו פתח עם הקבוצה את עונת 1995/1996, ובכך הפך לבוליביאני הראשון בתולדות הפרמייר ליג. עם זאת, הוא התקשה לתפוס מקום בהרכב הקבוצה בליגה הבכירה, ערך שבע הופעות בלבד בחצי עונה, בטרם שוחרר מהמועדון.
בעונת היה מורנו לאחד מהשחקנים הטובים של העונה בליגה. הוא היה למלך השערים של הליגה עם 16 כיבושים, וסייע לקבוצתו לזכות בתוארי האליפות ומגן האוהדים, עם ניצחון 1–2 בגביע ה-MLS על קולורדו ראפידס. מורנו כבש את השער הראשון במשחק, ונבחר בסיומו לשחקן המצטיין של הגמר. בזכות הופעותיו, נכלל לראשונה בהרכב העונה ב-MLS. לאחר תום העונה, חזר מורנו למידלסברו בהשאלה לשלושה חודשים, בהן שותף בשבעה משחקים, מתוכם חמישה בליגת המשנה, וכבש שער בודד.