cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמק חרוד
ההתיישבות בעמק חרוד
ההתיישבות בעמק חרוד החלה כבר בתקופת האבן. בתקופה מאוחרת יותר הוקמה העיר יזרעאל, הנמצאת בין עמק חרוד לעמק יזרעאל, ליד "דרך הים" אשר הובילה לדמשק. יזרעאל אף התפתחה לבירת ממלכת ישראל בתקופת שלטונם של עמרי ובנו אחאב. בראשית המאה ה-20 היה העמק ביצה גדולה ובה התיישבות ערבית דלילה. בעמק עברה מסילת רכבת העמק ופרט אליה כמעט לא היו דרכי מעבר בעמק. ב-1909 רכש יהושע חנקין אדמות ליד הכפר אלפולה (עפולה), עליהן הוקמה הקואופרציה במרחביה. ב-1920 הצליח לרכוש את אדמות "גוש נוריס" - 51,000 דונם עליהם הוקמו עין חרוד, כפר יחזקאל, גבע ותל יוסף (1921), בית אלפא, חפציבה (1922) ובית השיטה (1928).
בשנת 1933 יזם צבי דר (אז פרנץ לדרר) מקבוצת בית אלפא קידוח לרגלי הגלבוע בו התגלו מים בשפע. ללא תקדים, נמסרו המים גם ליתר הקיבוצים של עמק חרוד וחולקו ביניהם לפי "המפתח ההתיישבותי". לשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה.
בשנת 1936 הוכרז העמק, יחד עם עמק בית שאן כאזור חיוני להתיישבות ביטחונית וכך הוקם במרכזו קיבוץ ניר דוד, הראשון בהתיישבות חומה ומגדל כן הוקמו שדה נחום, מולדת (1937) ורמת צבי (1942).
במסגרת פעולות ההתיישבות נוקזה הביצה הגדולה לתוך ערוץ נחל חרוד ונחשפו שטחי חקלאות פוריים, אשר הושקו בשפע המים. בשטחים בהם לא התאפשרה חקלאות הוקמו בריכות דגים שאליהן הוזרמו מים מליחים מקידוחים וממעיינות.
דייב ב. מיטשל
'''דייב ב. מיטשל (באנגלית: Dave B. Mitchell'''; נולד ב-25 ביולי 1969) הוא מדבב אמריקאי, שהופיע בעשרות דיבובים בטלוויזיה, קולנוע, אנימציה ובאינטרנט וכן עובד ככרוז בפרסומות החברה "Happy Cows" בקליפורניה.
ביוגרפיה
מיטשל נולד ביולי 1969 בטוללהומה, טנסי והחל את קריירת הדיבוב ב-1997.
הוא החל לדבב ב-2001 בסדרה "Busted" לפרק אחד בתור ג'ורג' נפינר והשתתף בסרט מ-2004, "wildlife wars" בתור צייד.
ב-2008 דיבב במשחק המחשב Ratchet & Clank Future: Quest for Booty וב-"White Knight Chronicles". כעבור שנתיים דיבב בסרט "סופרמן/באטמן: אפוקליפסה" את לונגשורמן המזוקן.
ב-2011 דיבב במשחקי המחשב: "קונג פו פנדה 2" וב-"Star Wars: The Old Republic". הוא גם השתתף בסדרה מועדון ווינX בתור קינג קריוס, קורטורטה ועוד קולות.
ב-2012 דיבב בסרט הלורקס ובסרט "Superman vs. The Elite" וכן בסדרות דוק רופאת צעצועים והרפתקאות פיטר הארנב. ב-2013 דיבב במשחקי Grand Theft Auto V, באטמן: ארקהם אוריג'ינס וסדרת המשחקים "Skylanders".
ב-2014 דיבב במשחק Far Cry 4 ובסדרות טום וג'רי וקלארנס. ב-2015 דיבב בסרט "Batman Unlimited: Monster Mayhem" את פני חימר, בסדרה "TripTank" ובמשחקים באטמן: ארקהם נייט, LEGO Dimensions ו-Fallout 4.
ב-2016 דיבב בסרט באטמן ללא גבולות: מקים נגד המוטאנטים את פני-חימר ובבלינג בלינג שוטר ומתאגרף. הוא דיבב גם בסדרות העולם של ריילי והמופע של מר פיבודי ושרמן. שנה לאחריה דיבב בצבי הנינג'ה ובמשחק Middle-earth: Shadow of War.
ב-2019 דיבב בסרט רקסי המלך בתור בוטץ' ובסרט סקובי-דו: בחזרה לאי הזומבים כקצין מעבורת ונהג וכן במשחקים Metro Exodus, מורטל קומבט 11 ו-Mario & Sonic at the Olympic Games Tokyo 2020.
ב-2020 דיבב בסרט "אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון" את ראידן ולוחם לין קוי. בשנה שלאחריה דיבב בסדרה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון" את האוקס ואת ריד, ובסדרה "ארקיין" את ורן, הוסקל והרולד.
חיים אישיים
מיטשל מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה ומיוצג בידי החברה "Dean Panaro Talent". הוא חבר באגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP) ובעמותה "SAG-AFTRA".
דסנקה מקסימוביץ'
דֵסַנְקָה מַקְסִימוֹבִיץ' (בסרבית: Десанка Максимовић או: Desanka Maksimović, 16 במאי 1898 - 2 בנובמבר 1993) הייתה משוררת וסופרת סרבית, חברה באקדמיה הסרבית למדע ואומנות.
ביוגרפיה
מקסימוביץ' נולדה ב-16 במאי 1898 בכפר רברוביצה שליד ולייבו באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוריה היו מיכאלו ודרגיניה מקסימוביץ', מורה ועקרת בית. סבה מצד אמה היה כומר אורתודוקסי. היא הייתה הבכורה מבין שבעה אחים ואחיות. כאשר מקסימוביץ' הייתה בת חודשיים קיבל אביה משרת בעיירה ברנקובינה, ויחד איתו עברה כל המשפחה. כשהייתה בת 10 עברה המשפחה לוולייבו.
מקסימוביץ' למדה בתיכון בוולייבו. היא התקבלה לאוניברסיטת בלגרד ולמדה שם בחוג לספרות עולמית, היסטוריה כללית והיסטוריה של האומנות. בשנת 1923, מונתה כפרופסור לשפה הסרבית. במהלך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטה מקצועות שונים, עד 1953, אז פרשה מהתפקיד. אחת הסטודנטיות שלה הייתה מירה אלצ'קוביץ' (Mira Alečković) שבהמשך נעשתה משוררת וחברה קרובה.
באוגוסט 1933 נישאה לסרגיי סלסטיקוב (Sergej Slastikov). לא נולדו להם ילדים.
הקריירה הספרותית
רק ב-1919, בהיותה בת 21, החלה לכתוב שירה וסיפורת. מאז ה-17 בדצמבר 1959, הייתה מקסימוביץ' חברה חלקית, ומ-16 בדצמבר 1965 חברה קבועה באקדמיה הסרבית למדע ולאומנות. בכך, הייתה מקסימוביץ' לאישה הראשונה שקיבלה הכרה רשמית ומלאה מעולם הספרות הסרבית, שנשלט עד אז בידי גברים בלבד.
ההכרה לה זכתה נבעה מדרך הכתיבה הייחודית שלה. כתיבתה של מקסימוביץ' התאפיינה בכך שהדמויות בשיריה וסיפוריה חוות את הקיום האנושי מזווית הראייה נשית. בכך התבדלה מקסימוביץ' משאר הסופרים הגברים שחיו בתקופתה. העבודה הספרותית של מקסימוביץ' כוללת על פי רוב עימות ישיר בין תפיסות שוביניסטיות לפמיניסטיות, בצורת שירה מלהיבה, אך בה בעת רצינית ומציאותית. למרות הנאמר לעיל, יש לציין כי מקסימוביץ' לא הגדירה עצמה כפמיניסטית.
אגדה מדממת
שירה המפורסם ביותר, "אגדה מדממת", (Bloody Fairytale) מבוסס על חוויה אישית סוערת.
ב-21 באוקטובר 1941, פגשה מקסימוביץ' את שכנה, שבמהלך השיחה איתו סיפר לה על כך שהחיילים הנאצים הגיעו לבית ספר תיכון באזור והתחילו לירות על התלמידים, ועל התושבים שבכפר שבו היה בית הספר. לדבריה:
כאשר בסופו של דבר הגיעה מקסימוביץ' הביתה, החלה לכתוב את השיר. השיר הוא הבעת מחאה חריפה נגד הנאצים והחיילים הגרמנים, ששלטו בסרביה במהלך המלחמה. לפיכך, מתוך חשש לחייה, העזה מקסימוביץ' לפרסמו רק לאחר המלחמה.
השפעה על ספרות נשית
הייתה ברוב תקופת חייה המשוררת היחידה באזור מדינות יוגוסלביה. מצב זה השתנה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעיקר בזכותה. מקסימוביץ' הצליחה לגרום לניתוק הקשר המוחלט והברור עד אז בין גברים, לקרבות ופטריוטיות. היא עשתה זאת באמצעות כך שכתבה על נשים הנלחמות כתף אל כתף עם הלוחמים הפרטיזנים הגברים. למרות שלאחר המלחמה נוספו עוד יוצרות רבות, היא נשארה הבולטת ביניהן, בעיקר משום שהייתה הראשונה.
פרסים
זכתה בפרסים רבים, ביניהם: פרס אוקטובר לקראגוייבאק על השיר "אגדה מדממת" ב-1963, פרס "השביעי", 1964, פרס אבנוג, 1970, פרס ווקוב, 1974, פרס החיים של איגוד סופרי סרביה, 1984 ופרסים רבים אחרים.
מורשת
לאחר מותה ב־11 בפברואר 1993 החליטה ממשלת סרביה ב־12 בפברואר, יום לאחר פטירתה, על הקמת קרן לאומית שתנציח את זכרה בסרביה.
ב־3 באוקטובר 1997, נוסדה רשת בתי ספר יסודיים על שמה. הרשת כללה 18 בתי ספר על אדמת סרביה, ופעלה עד ל-1999, אז נפרדו בתי הספר מהרשת והחלו לפעול באופן עצמאי.
ב־23 באוגוסט 2007, הועמד פסל ברונזה שלה בפארק בבלגרד. הפסל נחנך בפסטיבל מרשים בו שחקנים מקצועיים הקריאו ושיחקו את שיריה וסיפוריה.
קוני למל בקהיר
קוני למל בקהיר הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של יואל זילברג (פזמונים אבי קורן) ובכיכובו של מייק בורשטיין שמשחק בסרט תפקיד כפול. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983 והוא השלישי והאחרון בסדרת "קוני למל" (אחרי "שני קוני למל" ו"קוני למל בתל אביב").
הסרט הפך לקאלט ישראלי, ומכיל שירים וביטויים שנטמעו בחברה הישראלית עד ימינו, כגון השיר "אומרים כי אני אינני אני".
עלילה
קוני למל (מייק בורשטיין) הוא מורה חסידי לחוזרים בתשובה ביישוב בעל צביון חרדי. אשתו נפטרה ויש לו שני ילדים. אחיו התאום והחילוני מוני הוא בדרן ושחקן תיאטרון המעלה מופעים משותפים עם חברתו יונה (חנה לסלאו). בעקבות הבטחה של תשלום של מטבעות יקרות בשווי מיליון דולר עבור העברת ספר תורה יקר שיועבר על ידי קוני לקהילה היהודית בקהיר מחליט הבוס של מוני (משה איבגי) שהוא גם הבוס של ארגון פשע קטן, לחטוף את קוני ולשלוח את אחיו השחקן מחופש בדמותו עם ספר התורה כדי שהוא יקבל עבורו את הכסף. כדי להכין את השטח למוני שולחים הפושעים את יונה מחופשת לבחור חסידי קרוב משפחה של קוני. ההחלפה מצליחה ויונה מתקרבת אל קוני ועוזרת לו בטיפול בילדים וכך מכשירה את הקרקע להחלפה. הפושעים חוטפים וכולאים את קוני, ומוני מחופש לקוני לוקח את ספר התורה לקהיר, מקבל את הכסף, ומצליח לברוח לפושעים ולהביא את הכסף לקוני שבינתיים הצליח אף הוא לברוח מהפושעים. כאשר מביא קונילמל את הכסף לסבו, מתברר כי המטבעות שהביא מזויפים, והכסף האמיתי נשלח אל הישיבה, ואל סבו של קוני בדואר דיפלומטי.
הקשר פוליטי
סרט זה יצא לאקרנים זמן קצר לאחר החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, וסרט ישראלי ראשון שצולם במדינה ערבית, ומביא לידי ביטוי את האופוריה הישראלית לגבי שלום עם מצרים.
שברולט סילברדו
שברולט סילברדו (באנגלית: Chevrolet Silverado) הוא טנדר גדול במגוון תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר מיוצר בארצות הברית, קנדה ומקסיקו משנת 1998 ועד היום.
בשנת 1999 דגם "שברולט סילברדו" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדירוג "משאית השנה" בקטגוריית משאיות.
דור חמישי
החל משנת 2023 שברולט תיצר את הסילברדו כרכב חשמלי
ליילה גנג'ר
ליילה גנג'ר (בטורקית: Leyla Gencer, נודעה באיטליה בשם ליילה גנצ'ר, 10 באוקטובר 1928, איסטנבול, טורקיה – 10 במאי 2008, מילאנו) הייתה זמרת סופרן אופראית טורקייה בעלת שם עולמי.
גנג'ר, הנודעת בשם "לה דיווה טורקה" (הדיווה הטורקייה) ו"לה רג'ינה" (המלכה) בעולם האופרה, היא זמרת סופרן בל-קאנטו חשובה, שעשתה את רוב הקריירה שלה באיטליה, מראשית שנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-80, ובנתה רפרטואר המקיף יותר משבעים תפקידים. היא מיעטה מאוד בהקלטות מסחריות; אף על פי כן, הרבה הקלטות חשאיות של הופעותיה מסתובבות בשוק. בעיקר נקשר שמה עם גיבורות דוניצטי.
קריירה
גנג'ר גדלה ברובע קובוקלו של איסטנבול, בצד האנטולי של הבוספורוס. היא החלה ללמוד שירה בקונסרבטוריון של איסטנבול, אבל עזבה כדי להמשיך בלימודים פרטיים באנקרה אצל זמרת הסופרן האיטלקייה ג'אנינה אראנגי-לומברדי. גנג'ר שרה במקהלה של התיאטרון הטורקי הממלכתי עד שהופיעה לראשונה באופרה באנקרה ב-1950, בתפקיד סנטוצה ב"אבירות כפרית" של מסקאני. במהלך השנים הבאות עשתה לה שם בטורקיה ושרה לעיתים קרובות באירועים של הממשלה הטורקית.
ב-1953 הופיעה גנג'ר לראשונה באיטליה בתיאטרון סן קרלו בנאפולי, בתפקיד סנטוצה. היא חזרה לנאפולי כעבור שנה לשיר בהפקות של "מאדאם באטרפליי" ו"יבגני אונייגין". ב-1957 הופיעה בפעם הראשונה בלה סקאלה במילאנו בתפקיד מאדאם לידואן בהצגת הבכורה העולמית של "הדיאלוגים של הכרמליטיות" מאת פולנק. היא המשיכה להופיע בקביעות בלה סקאלה, שם ביצעה תשעה-עשר תפקידים בין 1957 ל-1983 בהם לאונורה ב"כוחו של גורל", אליזבטה ב"דון קרלוס", אאידה, ליידי מקבת ב"מקבת", נורמה, אוטביה ב"הכתרת פופיאה" ואלצ'סטה. בלה סקאלה הופיעה גם בתפקיד "האישה הראשונה מקנטרברי" בהצגת הבכורה העולמית של "הרצח בקתדרלה" של פיצטי ב-1958.
ב-1962 הופיעה גנג'ר לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן כ"אליזבטה די ולואה" וכדונה אנה בדון ג'ובאני. הופעתה הראשונה בארצות הברית באופרה של סן פרנסיסקו בשנת 1956, בתפקיד פרנצ'סקה ב"פרנצ'סקה דה רימיני". היא שרה בעוד בתי אופרה אמריקאיים, אבל מעולם לא במטרופוליטן אופרה, אף כי התנהלו דיונים לגבי האפשרות שתופיע שם בתפקיד טוסקה בשנת 1956.
ב-1985 פרשה גנג'ר מבימת האופרה ב-La Prova di un'opera seria של פרנצ'סקו גנקו בלה פניצ'ה בוונציה. היא המשיכה להופיע בקונצרטים עד 1992. נכון לשנת 2007 היא עדיין הייתה פעילה, והמנהל המוזיקלי של לה סקאלה, ריקרדו מוטי, מינה אותה לניהול בית הספר לאמנים צעירים.
לאורך כל הקריירה נודעה גנג'ר בעיקר כפרשנית דוניצטי. בין ביצועי דוניצטי המפורסמים ביותר שלה "בליסאריו", "פוליוטו", "אנה בולנה", "לוקרציה בורג'ה", "מריה סטוארדה" ו"קטרינה קורנארו". אבל את הצלחתה הגדולה ביותר קצרה ב"רוברטו דוורו", בנאפולי ב-1964.
נוסף לתפקידי הבל קאנטו, שבהם נודעה ביותר, כלל הרפרטואר של גנג'ר גם יצירות משל מלחינים מתקופת הבארוק כמו מונטוורדי וגלוק, המשך במוצרט, כרוביני, ספונטיני ויוהאן סימון מאייר, פוצ'יני ופרוקופייב, ועד בריטן, פולנק וג'אן קרלו מנוטי. היא הופיעה במספר רב של אופרות המבוצעות לעיתים נדירות, ביניהן "לה פאלנה" של סמארליה, "אליזבטה מלכת אנגליה" של רוסיני, Agnese di Hohenstaufen של ספונטיני, "סאפפו" של פאצ'יני ו"אלצ'סטה" של גלוק. אופי תפקידיה נע מסופרן לירי עד קולורטורה דרמטית.
גנג'ר השיגה קריירה בינלאומית תוך זמן קצר והופיעה עם מנצחים איטלקים ידועי-שם כגון סראפין וריקרדו מוטי, בין השאר. היא תרמה לשיפור ה"רנסאנס של דוניצטי" בביצועים מעולים של אופרות שכוחות של המלחין.
ה"קומפוזיציות הליריות" של שופן, שביצעה בפריז עם ניקיטה מאגאלוף, מופע ליסט-בארטוק שלה בלה סקאלה והקונצרט שהגישה בנושא "אופרות על טורקים" במסגרת קרנבל ונציה בלה פניצ'ה, כולם מצביעים על אופייה החדשני כזמרת אופרה. היא סיכמה את קריירת השירה שלה ב-1985 באופרה La Prova di un'Opera Seria של פרנצ'סקו גנקו בתיאטרון לה פניצ'ה, אם כי המשיכה להופיע בקונצרטים עד 1992.
ב-1982 התמסרה גנג'ר לחינוך זמרי אופרה צעירים. היא עבדה כמנהל אמנות דידקטית של As.Li.Co במילאנו בשנים 1983-1988 וב-1997-98 ניהלה את בית הספר לאמנים צעירים של לה סקאלה. היא שימשה כמנהלת האמנותית של האקדמיה לאמני אופרה בתיאטרון לה סקאלה, שם לימדה פרשנות אופרה.
ליילה גנג'ר ביצעה תפקידים ראשיים באופרות מפורסמות רבות ויצאו לה מוניטין של "הדיווה האחרונה של המאה ה-20". את נוכחותה האיתנה בעולם האופרה השיגה לא רק בזכות הגיוון הרב ברפרטואר שלה, אלא גם בניואנסים הדרמטיים שהיא מייחסת לתפקידים שביצעה. בהיותה חוקרת ומורה מוכשרת, החזירה לבימה יצירות נשכחות רבות מן התקופה הרומנטית.
ליל בייבי
דומיניק ארמני ג'ונס (באנגלית: Dominique Armani Jones; נולד ב-3 בדצמבר 1994), ידוע בשם הבמה ליל בייבי (Lil Baby), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
ראשית חייו
דומיניק ג'ונס נולד באטלנטה, ג'ורג'יה בשכונת אוקלנד סיטי. אביו עזב את משפחתו והשאיר את אמו היחידה לגדל אותו ואת שתי אחיותיו בגיל שנתיים. בעוד שהוא לא נאבק בלימודים, ג'ונס היה מסתבך שוב ושוב וכתוצאה מכך נשר מהלימודים בבית ספר התיכון בוקר ט. וושינגטון בכיתה ט'.
בתחילת 2012, הוא הואשם בגין החזקה בכוונה למכור, והאשמות נוספות. עורך דינו דחק בו לבצע הסדר טיעון לשנתיים, אך ג'ונס סירב ורכש עורך דין חדש, מה שהציב את ג'ונס בתוכנית מיוחדת שתחזיק אותו רק למשך שנה. תוך כדי תוכנית זו, הסתכסך עם אסיר לבן בשל הערות גזעניות. לאחר מכן, גזר הדין של ג'ונס הוחלף בעסקה המקורית לשנתיים. מאוחר יותר בשנת 2013, הואשם בהחזקת מריחואנה. בשנת 2014, הוא נעצר שוב והואשם בהחזקת מריחואנה בכוונה למכור. לאחר שנכנס לבית הסוהר למשך שנתיים, הוא החל את קריירת הראפ שלו.
קריירה
זמן קצר לאחר שחרורו מהכלא, באפריל 2017, ליל בייבי הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Perfect Timing. הוא הוציא את המיקסטייפ הזה בהדרכה מוזיקלית של הראפר ועמיתו יליד אטלנטה יאנג ת'אג. במיקסטייפ התארחו בין היתר יאנג ת'אג וליל יאכטי, ואמנים מחתרתיים נוספים. זמן קצר לאחר מכן, ב-18 ביולי 2017 הוציא לאור את המיקסטייפ השני שלו, Harder Than Hard.
לאחר יציאתם של מספר מיקסטייפים, ב-2018 הוציא ליל בייבי את אלבום הבכורה שלו, Harder Than Ever, הכולל הופעות אורח של דרייק, יאנג ת'אג, אופסט ועוד. האלבום זכה להצלחה רבה ונחשב כפריצת דרכו של ליל בייבי, כאשר הגיע למקום ה-3 בבילבורד 200 וזכה במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. זמן קצר לאחר יציאת אלבום הבכורה שלו, הוציא ליל בייבי מיקסטייפ משותף עם הראפר גאנה, Drip Harder. המיקסטייפ זכה במעמד "אלבום פלטינה" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי וזכה לשבחים רבים מהמבקרים.
ב-28 בפברואר 2020, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, My Turn. האלבום הגיע בשיאו למקום הראשון בבילבורד 200, והפך לאלבום הראשון של ליל בייבי לעשות זאת, ואף היה לאלבום רב-הפלטינה היחיד משנת 2020, על פי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ביוני, הוציא ליל בייבי את "The Bigger Picture", שיר מחאה שיצא בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד והגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. השיר נכלל במהדורת הדלוקס של My Turn. באוקטובר, השתתף בשיר "For the Night" של פופ סמוק, מתוך האלבום של סמוק לאחר מותו, Shoot for the Stars, Aim for the Moon, לצד הראפר דה-בייבי, שהגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
בפברואר 2021 השתתף בשירו של הראפר דרייק, "Wants and Needs", מתוך המיני-אלבום Scary Hours 2, שהגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד הוט 100. בהמשך השנה, יצא שירו של הראפר ג'יי קול, "Pride Is the Devil", מתוך האלבום The Off-Season, בו משתתף ליל בייבי, שהגיע למקום השביעי במצעד. ב-4 ביוני 2021 הוציא יחד עם הראפר ליל דורק את אלבומם המשותף, The Voice of the Heroes.
חיים אישיים
בשנת 2016, ג'ונס החל לצאת עם ג'יידה צ'יבס, וב-18 בפברואר 2019 נולד בנם הבכור.
טקג'י אוצוקי
טקג'י אוצוקי (Ōtsuki Takeji 大槻武二, 2004–1906) היה המייסד של כנסיית ישו הקדושה, שהיא הכנסייה העצמאית השלישית בגודלה ביפן.
אוצוקי נולד באיאבה בשנת 1906. בצעירותו המיר את דתו לנצרות. הוא הצטרף אל כנסיית Japan Holiness Church בשנת 1930, והוסמך כאב מנזר.
הוא עבד ברחבי יפן, ובשנת 1936 קיבל על עצמו עבודה מיסיונרית במנצ'וריה.
בשנת 1938 הוא התנסה בהתגלות אלוהית שעל פיה נדרש להתפלל למען קום מדינת ישראל, התקומה והגאולה של עם ישראל, שלום ירושלים וביאת המשיח. הוא המשיך את פועלו גם בתקופת מלחמת העולם השנייה שבה יפן לחמה לצד גרמניה הנאצית, חרף הרדיפות שסבל בעקבות אמונתו ואהדתו לישראל.
בשנת 1946 הוא ייסד את "אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל".
לאחר המפגש הראשוני שלו עם זוג ישראלי בשנת 1962, הוא הגה רעיון לבנות בית הארחה עבור ישראלים המגיעים לבקר ביפן. בעקבות זאת, נוסד בשנת 1971 בית ההארחה "בית שלום", אשר ממשיך להיות פעיל גם לאחר מותו.
בשנת 1995 הקימה האגודה מרכז חינוך לשואה, אשר בשנת 2007 עבר לביתן חדש על שמו של האב טקג'י אוצוקי.
בפארק יצחק רבין נמצא גן יפני על שם האב טקג'י אוצוקי, אשר פותח בסיוע אגודת "בית שלום".
טליה ששון
טליה ששון (נולדה ב-1951) היא עורכת-דין ויושבת ראש המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל. בעבר הייתה נשיאת הקרן, ראש המחלקה לתפקידים מיוחדים בפרקליטות המדינה ומחברת חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים.
ביוגרפיה
באמצע שנות ה-90 ובעקבות החלטת ממשלה מ-19 בנובמבר 1995 שהתקבלה בעקבות רצח רבין, ששון עמדה בראש צוות משולב בין משרדי, שתפקידו היה לרכז, לתאם ולבקר את פעולות אכיפת החוק על ישראלים ביהודה ושומרון.
התפרסמה במיוחד לאחר סיום תפקידה בפרקליטות, כשהכינה בשנת 2005, לבקשת ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, את "חוות דעת (ביניים) בנושא מאחזים בלתי מורשים" (הידוע כ"דו"ח ששון") שעסקה בתיאור המאחזים הקיימים ביהודה ושומרון, באופן הקמתם ובמצבם המשפטי.
לאחר סיום תפקידה בפרקליטות המדינה
ב-2009 הייתה ששון בעלת משרד עורכי דין, וכיהנה כיו"ר עמית של המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, כחברת הנהלה של "המועצה לשלום ולביטחון, חברת המועצה הציבורית של יש דין ופעילה במטה "יוזמת ז'נבה". ששון מתנגדת בחריפות לקיומן של ההתנחלויות ביהודה ושומרון. בשנת 2012 אמרה ב"כנס השמאל הישראלי", שאורגן על ידי תנועת שלום עכשיו, שההתנחלויות הן "תמצית הרע במדינת ישראל" וקראה לצאת ולהסביר לציבור "למה ההתנחלויות הן הסרטן של המדינה, ומדוע הן מאיינות את המפעל הציוני שסבא וסבתא שלי היו שותפים בהקמתו".
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 ב־2009 שובצה במקום ה-7 ברשימת "מרצ", אך לא נבחרה לכנסת. ששון הצהירה כי הצטרפה לחיים הפוליטיים על מנת להיאבק בכיבוש, וכי תמשיך להילחם במאחזים מהכנסת. בתגובה קראו גורמים בימין לגנוז את דו"ח המאחזים שחיברה, בטענה שחשיפת דעותיה הפוליטיות מוכיחה שהדו"ח פוליטי ולא אובייקטיבי.
בשנים 2015–2018 כיהנה כנשיאת הקרן החדשה לישראל. בשנת 2018 העלתה תנועת אם תרצו קמפיין שילוט חוצות נגד הקרן, ובו גם טענות נגדה.
בדצמבר 2015 יצא לאור בהוצאת כתר ספרה "על פי תהום: האם ניצחון ההתנחלויות הוא סופה של הדמוקרטיה הישראלית?".
ציוץ בטוויטר של עמוס שוקן, בספטמבר 2017, בעקבות כתבה של עמירה הס, שבו שאל: "האם ישראל מדינת רשע, או שרק מדובר בטיהור אתני שגרתי?" הביא לתגובה של ששון: "היא שניהם". בעקבות סערה תקשורתית וגינויים מחקה ששון את הציוץ ופרסמה מאמר תגובה שבו כתבה כי הדברים נאמרו ברגע של כעס, לאחר קריאת הכתבה.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
דוד האן
דוד האן (נולד ב-1965) הוא משפטן ישראלי, פרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן המומחה בדיני תאגידים ובדיני חדלות פירעון. כיהן כאפוטרופוס הכללי והכונס הראשי במשרד המשפטים.
ביוגרפיה
האן נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים. בנם של דינה ואריה האן. אביו היה מזכיר סיעת המפד"ל ומזכיר הכנסת ואמו מרצה לסטטיסטיקה ולכלכלה. בילדותו שהה שלוש שנים בארצות הברית כאשר אביו היה שליח סוכנות היהודית. היה חניך בתנועת בני עקיבא ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים. בצה"ל שירת כקצין ביחידה 8200 של אגף המודיעין והשתחרר לאחר שמונה שנים.
ב-1993 סיים האן לימודי תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה אצל שופט בית המשפט העליון גבריאל בך, ובמשרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות'. בתום ההתמחות סיים תואר שני ושלישי במשפטים באוניברסיטת ניו יורק. במקביל ללימודי הדוקטורט עבד במחלקת דיני החברות בפירמת עורכי הדין Gordon, Altman, Butowsky בניו יורק ועסק במתן חוות דעת בנושאים פיננסים ובפרט בתחום פשיטות הרגל. בשובו לישראל השתלב בסגל אוניברסיטת בר-אילן, ב-2002 מונה למנהל תוכנית הלימודים לתואר שני לרואי חשבון ועורכי דין באוניברסיטה.
כמו כן שימש מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, מרצה אורח באוניברסיטת פורדהם בניו יורק ובאוניברסיטת מונש במלבורן.
מחבר הספר "דיני חדלות פרעון", בהוצאת ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, התשס"ט. בשנת 2018 יצא הספר במהדורה שנייה ועדכנית.
שימש יועץ בתחום חדלות פירעון למחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים. ב-2011 מונה לאפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי. בתפקידו ככונס הנכסים הרשמי, היה ממונה על פירוק רשות השידור.
ב-2016 אוזכר ברשימת המועמדים לכהן בבית המשפט העליון. ב-2018 הוזכר שוב כמועמד לבית המשפט המחוזי בחיפה כשופט כלכלי, תוך ששרת המשפטים איילת שקד מנסה לקדם את מינויו. מינויו לא אושר בוועדה למינוי שופטים.
ב-2017 חזר לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
האן מתגורר באורנית, נשוי, אב לחמישה.
כאב בטן
כאב בטן הוא תסמין המבטא אי-נוחות בבטן כתוצאה מתהליך פתולוגי אשר נובע מגירוי או מנזק בדופן הבטן, בחלל הבטן או באיברים סמוכים. מדובר בתסמין של פתולוגיות רבות עם אבחנה מבדלת ארוכה.
סוגי כאב בטן
כאב בטן קרבי (ויסצרלי) נובע מפתולוגיה באיברים פנימיים הגורמת למתיחה של הצפק הקרבי, שאיתם הוא בא במגע. זהו כאב עמום, אשר בא והולך לסירוגין, ולפעמים שורף. החולה מתקשה למקם באופן ממוקד את הכאב. כאב סומטי הוא כאב חזק, חד וממוקד הנובע מגירוי של הצפק הדופני. כאב זה משתנה בתנועה ובשיעול. כאב מושלך נובע מפתולוגיות בבית החזה או באגן, אולם הוא מתבטא בבטן.
כאב בטן כרוני הוא כאב בטן הנמשך מעל שישה חודשים. לכאב זה יכול להיות רקע אורגני או רקע תפקודי. כאב אורגני נובע מתהליך פתולוגי באיבר וגורם לחולה להתעורר משינה. כאב תפקודי, כמו בתסמונת המעי הרגיז, הוא יותר שכיח מבין הכאבים הכרוניים. לרוב הוא מערב יותר מאיבר אחד והוא אינו מעיר משינה. הוא שכיח יותר בנשים ובמקרי התעללות, למשל, דחק מגביר אותו וקיימת בעקבותיו נטייה לדיכאון.
מיקום
אף שמיקום הכאב יכול שלא להיות ממוקד, ניתן להצביע באופן כללי על אזור הכאב, בין אם בחלוקה לפי רביעים ובין אם בחלוקה לפי גובה. כמו כן, שינויים במיקום יכולים להצביע על הסיבה לכאב.
היסטוריה רפואית
בירור של היסטוריה של כאבים, תרופות, רקע סוציאלי רקע רפואי משפחתי יכולים לסייע בבירור סיבת הכאב.
הופעת הכאב ותזמונו
הופעה פתאומית חריפה של הכאב, בטן חריפה, דורשת אבחנה והתערבות באופן מיידי. דוגמאות להופעה פתאומית מסכנת חיים: נקב של המעי או של כלי דם, אוטם של המעי וקרע של כלי דם גדול בעקבות מפרצת. כאב גם יכול להתחיל לאט ולהתגבר, כמו בדלקת התוספתן, בגסטרואנטריטיס ובאבנים בכליות ובמרה.
גורמים מחמירים ומקלים
כאשר תנועה מחמירה את הכאב, הדבר מעלה חשד למעורבות הצפק. מאידך, כאשר החולה באי-שקט ואינו יכול למצוא מנוחה, הדבר מעלה חשד לפתולוגיה שמקורה בכליה. אכילה לרוב מקלה כאבים שמקורם בכיב פפטי בתריסריון ומחמירה כיב פפטי בקיבה וכאבים שמקורם במעי הדק. ארוחה שומנית מחמירה כאבים שמקורם בדרכי המרה.
סימנים נלווים
בירור סימנים נלווים גם כן יכול לכוון את הרופא לאבחנה. עם הסימנים האלה נמנים: חום, צהבת, שלשול ועצירות, צבע השתן והיריון.
בדיקה גופנית
סדר הבדיקה הגופנית בתלונות המערבות את הבטן מתחיל בבדיקת הסימנים החיוניים. לאחר מכן, הרופא מתבונן בבטן, למשל על הסימטריה שלה, וממשיך בהאזנה לפריסטלטיקה של המעיים. המישוש והניקוש מתחילים מהאזור המרוחק מהכאב ומתקרבים אליו. מטרת המישוש היא למצוא אזורי רגישות, סימנים של התגוננות והגדלה של איברים או מציאת גושים. נוסף על בדיקה של הבטן, מתבצעות גם בדיקה רקטלית ובדיקה וגינלית, וכן בדיקה של הלב ומערכת הנשימה.
בדיקות מעבדה והדמיה
בבדיקות מעבדה נבדקים בבדיקת דם ספירת הדם והדיפרנציאל. ממצאים של אנמיה יכולים להעיד על דלקת מעי איסכמית, הרעלת עופרת או מחלת מעי דלקתית. לויקוציטוזיס יכול להעיד על מחלה זיהומית או דלקתית. כמו כן נבדקים בבדיקת דם תפקודי כבד לבירור דלקת כבד או חסימה בדרכי מרה, רמות עמילאז לבירור דלקת לבלב, HCG להיריון, אלקטרוליטים, גזים בדם לחמצת מטבולית ושקיעת דם, אשר מוחשת במחלות אוטואימוניות, מחלת קרוהן וקדחת ים תיכונית משפחתית. בדיקת שתן משמשת לבדיקת זיהום או אבנים בדרכי השתן.
מבחינה רדיולוגית, צילום בטן וצילום חזה יכולים לתת מידע על התנקבות כיב ודלקת ריאות. בדיקת אולטרה סאונד יכולה לזהות תסמינים במרה ובאגן, ואולטרה סאונד אנדוסקופי גם פתולוגיות בלבלב. אולטרה סאונד גינקולוגי עשוי לאבחן בעיות באגן. CT בטן הפך לבדיקה הראשונה בחדר מיון לאבחון כאבי בטן חריפים. הוא מסייע בממצאים דלקתיים, בממצאים של כלי הדם ובאיברים מוצקים. MRI גם כן יכול לשמש לפעולה זו, אך הוא אורך זמן רב יותר. אלקטרוקרדיוגרם מסייע לברר בעיות לבביות שיכולות להתייצג בכאב ברום הבטן.
טיפול
הטיפול בכאב בטן הוא בראש וראשונה לפי האבחנה של הגורם לכאב. ללא אבחנה של הגורם, ניתן לטפל בטיפול תומך ומקל, למשל במשכך כאבים.
לואיז נבלסון
לואיז נבלסון (באנגלית: Louise Nevelson; 23 בספטמבר 1899–19 באפריל 1988) הייתה ציירת ופסלת יהודיה אמריקאית. נחשבה לאחת הפסלות המובילות של המאה ה-20 והתמחתה ביצירת פסלים בנויים ממערכת של חפצים מצויים צבועים. זכתה במספר פרסים, בניהם פרס art USA ופרס מכון האמנות של שיקגו. אחת מיצירותיה, "מחווה לששת המיליון" נרכשה על ידי מוזיאון ישראל בשנת 1965.
למדה בבית הספר לאמנות מודרנית של הנס הופמן בגרמניה.
חיים אישיים
לאה ברליאבסקי נולדה בעיר פריאסלאב שבאוקראינה בשנת 1899 להורים יהודים, יצחק ברליאבסקי ומינה סאדי.
בשנת 1905 היגרה יחד עם משפחתה למיין בארצות הברית שם למדה בתיכון רוקלנד. חמש עשרה שנה לאחר מכן נישאה לצ'ארלס נבלסון וכעבור שנתיים נולד בנם מיירון. ב-1931 התגרשה לואיז מצ'ארלס, אך מעולם לא חזרה לשם נעוריה או התחתנה שנית.
קריירה אמנותית
עד סוף שנת 1934 הספיקה נבלסון ללמוד מגוון אומנויות כגון דרמה, פיסול, מחול מודרני ואף עבדה כעוזרת של הצייר המקסיקני דייגו ריברה בהכנה של ציור הקיר "דיוקנה של אמריקה."
בשנת 1943 החלה לראשונה להציג עבודות עצמאיות בגלריות בניו יורק.
בין השנים 1969 ל-1984 הציגה נבלסון מספר תערוכות במקומות שונים ברחבי העולם כמו מסצ'וסטס, יוסטון, איראן, טוקיו, מילאנו, הודו וקליבלנד וזכתה במספר תוארי כבוד ממוסדות אמנות שונים ברחבי ארצות הברית.
נבלסון המשיכה ליצור במשך שנים עבודות אמנות שקצרו פרסים רבים ונפטרה בביתה בשנת 1988.
22 שנים לאחר מותה הונצחו עבודותיה בחמישה בולים של דואר ארצות הברית.
עבודות אמנות
בתחילת הקריירה האמנותית שלה עבודותיה של נבלסון נעשו בעיקר על ידי גרפיט על דפי נייר. בשנת 1942 הציגה נבלסון לראשונה את היצירה 'הקרקס, אוסף חיות' 3, בו השתמשה לראשונה בחפצי עץ מצויים כדי ליצור את עבודתה, סגנון שאת השראתו שאבה מעצי ההסקה שנאלצה לאסוף לחורף שנים רבות קודם לכן. סגנון זה הפך מאפיין לעבודותיה הבוגרות וחזר בעוד רבות מעבודותיה בהמשך. בין יצירותיה הבולטות של נבלסון נמנות "קתדרלה שמימית" שיצרה ב-1958, ו"גן ירח" שנוצר ב-1957. שתי העבודות נבנו באמצעות חפצי עץ מצויים שנצבעו בשחור. פסליה הבאים, כמו "מחווה אמריקנית לאנשי בריטניה" נעשו אף הם ברוח אותו עיקרון אך נצבעו בלבן. לצד בחירתה לפסל בעץ נבלסון יצרה אף פסלי מתכת כגון "אטמוספירה וסביבה" שנוצר ב-1966. ב-1965 עבודתה "מחווה לששת המיליון" נרכשה על ידי מוזיאון ישראל.
פעילות פמיניסטית
לואיז נבלסון היוותה גורם מרכזי לפיתוח התנועה האמנותית הפמיניסטית נבלסון הייתה אמנית שאהבה לקחת השראה לעבודותיה מכל יצירה, תופעה או חפץ שראתה, דבר שהעניק לה ידע וניסיון בתחומי האמנות השונים. בשנות ה-70, תקופתה של נבלסון, היה מקובל שגברים בלבד יוצרים פסלים ויצירות בקנה מידה גדול, ואילו נשים אמניות עוסקות בעיקר בציור ורישום. פסליה הגדולים של נבלסון, שהיו מאוד יוצאי דופן בעת ההיא, ערערו מאוד את התפיסה הזאת והשפיעו על אמנים רבים  בזרם האמנות הפמיניסטית.
נגיאר
נגיאר (בהונגרית: Nagyar) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נגיאר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-743 תושבים בשנת 1990 עד 630 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
רביעיית אאוליאן
רביעיית אאוליאן (באנגלית: Aeolian Quartet) היא רביעיית מיתרים בריטית ידועת שם, שבסיסה היה בלונדון. הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים רבים ברחבי העולם, הוציאה תקליטים רבים והייתה בעלת פרופיל גבוה בשידורי רדיו. רביעיית אאוליאן הייתה ממשיכתה של רביעיית סטראטון, שקמה ופעלה לפני מלחמת העולם השנייה. היא אימצה את שמה החדש בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 והתפרקה בשנת 1981.
הרכב הנגנים
לפני 1953, רשום אלפרד' קייב כמנהיג הרביעייה. במהלך שנות ה-50' היה הרכב הרביעייה כדלקמן:
מקורות הרביעייה
רביעיית סטראטון עלתה כפורחת בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20. ג'ורג' סטראטון, הכנר הראשון, התקשה יותר ויותר לעמוד הן בראש התזמורת הסימפונית של לונדון והן בראש הרביעייה, ועובדה זו היא שהביאה להולדת רביעיית אאוליאן.
רביעיית סטראטון הרבתה להופיע בשמה זה בגלריה הלאומית בתקופת המלחמה. בשנת 1946, בערך בזמן שאימצה לה את שמה החדש, השתתפה הרביעייה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בפראג. הן ווטסון פורבס והן ג'ון מור, הוויולן והצ'לן, היו חברים ברביעיית סטראטון. בהקלטות שנעשו לפני 1953 ליצירתו של פיטר וורלוק, "החרטומן", עם לאון גוסנס והטנור רנה סומס, ול"פנטזיות" של הנרי פרסל השתתף חבר הרביעייה לעתיד עמנואל הורביץ. בראש הרביעייה עמד אז אלפרד קייב. עם זאת, האיש שמנהיגותו גיבשה את ההרכב בשנות ה-50' היה סידני האמפריס, כנר קנדי, שלמד בוונקובר ובטורונטו והשתלם באירופה אצל פרדריק גרינק וג'ורג'ה אנסקו. האמפריס עמד בראש רביעיית אאוליאן משנת 1952 עד 1970. הוא היה כנר בעל שם הן ככנר ראשי בתזמורת והן בהרכבים קאמריים, בייחוד בשלישיית סנטה צ'צ'יליה בשנים 1954 - 1965 וככנר ראשון ברביעיית פרסל בשנים 1979 - 1980.
נאבראד
נאבראד (בהונגרית: Nábrád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נאבראד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,035 תושבים בשנת 1990 עד 905 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-13.
יהודי נאבראד
יהודים חיו בנאבראד בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות בכפר קיים בית קברות יהודי ובו שבע מצבות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
אסתר אתי קסטרו
אסתר אתי קסטרו (נולדה ב-15 ביולי 1975) היא זמרת, כוכבת ילדים, מדבבת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
קסטרו נולדה בשנת 1975 בשם אסתר קסטרו, על שם סבתה, וגדלה בשכונת קריית קריניצי ברמת גן. מפני שהוריה חשבו שאסתר הוא שם מבוגר, הם החליטו לשנות את שמה לאתי קסטרו. כבר מגיל 12 החלה קסטרו להופיע. ב-1987 היא השתתפה עם יגאל בשן בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "אני אוהב אותך יפה שלי". לאחר מכן, בנעוריה, הייתה בלהקת הנוער "נעורי גבעתיים". היא שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד הצפון.
בשנת 1999 השתתפה קסטרו במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" בבימויו וכתיבתו של ירון כפכפי.
בשנת 2000 נוסדה להקת חמסה שבה קסטרו הייתה חברה. הלהקה הוציאה בשנת 2003 את האלבום "חמסה", הכולל את השיר "חייב למות עליי", שזכה להצלחה כאשר הופיע במקום הראשון במצעד של רשת ג', למשך שבוע, ואף דורג במקום ה-7 במצעד השנתי והלהקה זכתה במקום ה-3 בקטגוריית תגלית השנה ואף הופיעה בפסטיגל סובב עולם. בשנת 2004 התפרקה הלהקה.
במקביל להשתתפתה ב"חמסה", החלה קסטרו קריירת דיבוב, ודיבבה בסדרות ובסרטים, ביניהם "פוקימון", "ליגת הצדק", "סדריק", "המסע המופלא" ו"הקסם של אלה". בנוסף קסטרו קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בתור דמות אורחת בסדרה "החיים זה לא הכל", בה היא שיחקה את תמי.
קסטרו המשיכה בקריירת הדיבוב שלה, ודיבבה את דמותה של מוזה בסדרה "מועדון ווינX" ובסרטים "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה", "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה", "מועדון ווינX: ספיישלים" ו"מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום". בנוסף היא דיבבה את לימונית בסדרת האנימציה "תותית" ובסדרת האתחול שלה שבעלת אותו שם. היא גם דיבבה את דמותה של מנדי בסדרה "טוטלי ספייס", את דמותו של עידו בסדרה "חבורת החצר" ואת דמותה של אוריאנה בסדרה "לולירוק".
קסטרו הייתה זמרת ליווי של יהורם גאון ושל דנה אינטרנשיונל, והשתתפה במופע משיריו של שמוליק קראוס. בשנת 2010 יצרה דיסק משותף עם הראפר הערבי סאז סאמח זקות, איתו היא גם הופיעה בסבב הופעות בצרפת. קסטרו הוציאה גם סינגלים משל עצמה, ביניהם השירים "מה יגידו" ו"כוכב מפלסטיק".
קסטרו השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חיפזון וזהירון" בשנת 2012 בתפקיד בולי הדוור, וכיכבה בהצגות ילדים רבות, ביניהן "אדון חלום" ו"צ'קצ'יק חברים" בשנת 2016.
בשנת 2017 החלה קסטרו בקריירה ככוכבת ילדים והשתתפה בתפקיד הראשי בסדרה "האוטוגלידה של אסתר" שביים קובי מחט. על בסיס הסדרה נוצר מופע בכיכובה וסדרת המשך בשם "חגיגה בחצר עם אסתר" שגם בוימה על ידי קובי מחט.
בתחילת אוגוסט 2019 השתתפה בעונה השלישית של "גן הצוציקים" בערוץ בייבי, לאחר שבעונות הקודמות השתתפו לורן סביר ורינת גבאי. על בסיס הסדרה נוצר מופע בכיכובה.
בתחילת 2022 חזרה לגלם את כוכבת הילדים אסתר בסדרת הילדים "אסתר ופרוטי" ששודרה בערוץ הכוכבים וב-YOUKID.
חיים אישיים
קסטרו הייתה נשואה לשבי זרעיה ויש להם בת. נכון ל-2019, קסטרו בזוגיות עם איש העסקים יעקב כגן.
בעקבות התקרבות לדת חזרה קסטרו לשם ילדותה, אסתר.
צו כרמיה
הרקע
צרפת פלשה לאלג'יריה וכבשה אותה בשנת 1830. בעת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה חיו בה כ-16,000 יהודים, מרביתם בארבעת הערים הגדולות, אלג'יר, אוראן, קונסטנטין ותלמסן. תחת השלטון העות'מאני, ששרר עד הכיבוש הצרפתי, היהודים חיו במעמד של ד'ימים, מעמד נחות לעומת בני האוכלוסייה המוסלמית.
ביטול האוטונומיה המשפטית של יהודי אלג'יריה
הקהילה היהודית נהנתה בתקופה העות'מאנית מאוטונומיה פנימית בענייני דת ומשפט. לאחר הכיבוש הצרפתי השלטון החדש החל להתערב בנושאי ניהול הקהילה וגבולות האוטונומיה עד שב-28 בפברואר 1841 הוצא צו חדש שביטל את בתי הדין הרבניים והכפיף את היהודים לחוק האזרחי הצרפתי - לא נערכו שינויים דומים לגבי האוכלוסייה המוסלמית.
קבלת הצו תרמה רבות להתקדמותם של היהודים באלג'יריה בכל תחומי החיים והחברה. עם זאת, בעקבות הצו גברה באופן משמעותי האנטישמיות של אנשי המנהל והמתיישבים האירופיים, שהתקשו להשלים עם העובדה שילידים - היהודים האלג'יראים - הפכו להיות שווים להם. רגש העליונות וכן החישוב הכלכלי בהפסידם כוח עבודה זול, יצרו גילויי אנטישמיות כלפי היהודים. גם המוסלמים תושבי אלג'יריה גילו ביטויי שנאה ליהודים, לאחר שהם עצמם לא הוכרזו כאזרחים צרפתים ונשארו במעמדם החברתי הנמוך.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-7 באוקטובר 1940, ביטל ממשל וישי שהוקם בצרפת את צו כרמיה, ונשללה אזרחותם הצרפתית של יהודי המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה.
ב-20 באוקטובר 1943 הושבה האזרחות הצרפתית ליהודי אלג'יריה.
האסכולה החנפית
האסכולה החנפית (בערבית: المذهب الحنفي) היא אחת מארבע האסכולות הפרשניות של השריעה באסלאם הסוני. האסכולה קרויה על שמו של האימאם הגדול אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה שחי בכופה שבעיראק בשנים 767-699. אבו חניפה היה סוחר בדים במקצועו ולכן שם דגש בפסיקתו על הגינות במסחר ושימוש בשיקול דעת (ראי) ובהיקש (אל-קיאס). גישת ההיקש עמדה בסתירה לפרושים שמרניים יותר של האסלאם, הרואים במסורת הקוראנית והחדית'ית את המקורות היחידים לפירוש האסלאם. אסכולה זו נחשבת ליברלית ומקלה.
לאחר מותו של אבו חניפה ירשו את מקומו כפוסקים העליונים של האסכולה החנפית האמאם אבו יוסוף (798-731) והאמאם אלשיבאני (749-804) שהעלה את עיקרי הפסיקה החנפית על הכתב. האסכולה החנפית אומצה על ידי רוב הסונים במצרים, בסהר הפורה, בטורקיה, בבלקן ובמרכז ומזרח אסיה. האסכולה החנפית מהווה את בסיסה של המג'לה הטורקית מ-1869, קובץ החקיקה שהסדיר את המשפט הפרטי ברחבי האימפריה העות'מאנית.
האסכולה מצויה לרוב בקרב המוסלמים הסונים בפקיסטן ובמצרים הצפונית (שם הייתה השפעתם של העות'מאנים החזקה ביותר). מצרים הצפונית מעורבת בחנפים ושאפעים, ואילו תושבי מצרים העליונה וסודאן הם מאליכים. החנפים רבים גם בטורקיה, בלבנט (סוריה, לבנון) ועיראק הם חנפים ושאפעים. הכורדים בטורקיה, סוריה ועיראק הם שאפעים. בוסניה-הרצגובינה, אלבניה, תת היבשת ההודית, הבלקנים (בולגריה ורומניה לדוגמה), אסיה המרכזית (אוזבקיסטן, טורקמניסטן וכו'), המוסלמים בסין, ברוסיה ובאוקראינה (טטרים וטורקים), הם כולם חנפים. חוקת אפגניסטן מאפשרת לשופטים האפגאנים להשתמש בהלכה החנפית היכן שיש לקונה בחוק הקיים.
האסכולה החנפית היא הגדולה מבין ארבע האסכולות; בערך 30% מהעולם המוסלמי הם חנפים.
אסכולה זו נחשבת לליברלית ביותר. לדוגמה, תחת החנפים, המדינה אינה רשאית להעניש על קללות, למרות שהיא נחשבת כפשע באסכולות האחרות.
דוגמה חשובה אחרת היא בנושא האלכוהול. האסכולה החנפית מגדירה יין אסור ("ח'מר") רק כיין שנעשה מענבים, ופרשנות זו אינה כוללת משקאות אלכוהוליים אחרים (בירה וכדומה) שמוגדרים כ"ע'יר מוסכירה" (غير مسكرة - לא-משכרים, תעתיק מדויק: ע'יר מסכרה). לפיכך, על פי הפרשנות של החנפים, רק השתייה של יין ענבים (בכל כמות שהיא) ראויה להיענש על פי השריעה ב־80 מלקות. אולם, גם שאר המשקאות אינם מותרים לשתייה; החנפים אומרים כי אותו העונש ראוי למי ששותה משקה אחר לשוכרה. טענה זו מבוססת על הסיפור על עלי, שבעת שהיה המושל של תימן, הגיש אלכוהול לאורחיו, אך הוא הלקה רק את אלה שהשתכרו. כשנשאל מדוע, הוא אמר ש"העונש הוא על השכרות, ולא על השתייה".
FaceTime
תוכנת FaceTime הוכרזה בכנס ה-WWDC שהתקיים ב-7 ביוני 2010 על ידי מנכ"ל אפל דאז סטיב ג'ובס בנאומו המרכזי במקביל להשקת האייפון 4. באירוע המוזיקה של אפל שהתקיים ב-8 בספטמבר 2010 הושק אייפוד טאץ' 4G עם זוג מצלמות - קדמית ואחורית והוכרזה תמיכתו בתוכנת שיחות הווידאו בנוסף למכשירי האייפון 4. FaceTime עבור Mac OS X הוכרז ב-20 באוקטובר 2010 באירוע מדיה שהתקיים בקמפוס של אפל. במרץ 2011 הושק האייפד 2, גם הוא עם מצלמה קדמית ואחורית, והתווסף לרשימת מכשירי iOS שתומכים בתוכנה.
השם "FaceTime" נרכש על ידי אפל מ-FaceTime Communications, אשר שינו את שמם ל-Actiance Inc.
שימוש
תוכנת FaceTime עובדת על כל מכשיר אייפון 4 ומעלה, אייפוד-טאץ' דור רביעי ומעלה, אייפד 2 ומעלה ומחשב עם מערכת ההפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה. התוכנה אינה זמינה במכשירים שאינם של חברת אפל, ואינה זמינה באמצעות שירותי וידאו אחרים. התוכנה מאפשרת שיחות באיכות תמונה HD באופן אוטומטי, כאשר לשני המכשירים מצלמה תומכת.
התוכנה אינה תומכת בשיחות ועידה והיא נועדה לשימוש אחד על אחד בין שני משתמשים. אם במהלך השיחה, מחייג משתמש נוסף, ניתן לקבל את השיחה אך שיחת הווידאו עם המשתמש הראשון תופסק.
לפני גרסה iOS 6 תוכנת FaceTime פעלה רק כאשר המכשיר היה מחובר לרשת אלחוטית. החל מ-iOS 6 ואילך, השימוש ב-FaceTime אפשרי מכל מכשיר המחובר לרשת אלחוטית או לרשת 3G/4G בתנאי שספק הסלולר מאפשר זאת.
No Me Acuerdo
No Me Acuerdo (באנגלית: I Don't Remember, ובעברית: אני לא זוכרת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת טליה, וזמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-1 ביוני 2018, ומתפקד כסינגל מתוך אלבומה ה-14 של טליה, Valiente. כמו כן, הוגדר "No Me Acuerdo" כשיתוף הפעולה הראשון בין השתיים.
FaceTime
שימוש
במהלך דקה של שיחת וידאו אחת, מעוברים כ-3 מגהבייט של מידע. כאשר משתמשים ב-FaceTime אין ניצול של דקות שיחה.
No Me Acuerdo
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבמקסיקו, השני במצעד שבאקוודור, והארבע עשרה במצעד השירים הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אוסקר הרננדז, מריו קצ'רס, ג'ון לאון, פרנק סנטופיו ויסמיל מרופו, והופק על ידי אותם חמשת הכותבים גם כן. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאיי, והוא הוקלט על ידי השתיים כבר בשנת 2017. ה-RIAA העניק לשיר את 8 תוארי פלטינה לטינית, על מכירות של למעלה מ-480,000 עותקים במדינה.
FaceTime
שימוש
ניתן לחייג ממכשיר תומך לכל מכשיר תומך אחר, תוך שימוש במספר הטלפון או בכתובת דואר אלקטרוני. אם יש למספר מכשירים את אותה כתובת דואר, כולם יצלצלו בו-זמנית.
פרוטוקול
פרוטוקול FaceTime מבוסס על תקנים פתוחים רבים הקיימים בשוק, אך הוא אינו יכול להתממשק עם מערכות שיחות וידאו אחרות.
No Me Acuerdo
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-295 מיליון השמעות.
FaceTime
פרוטוקול
התקנים בהם נעשה שימוש:
הגבלת השירות
החל מאוקטובר 2010, תוכנת FaceTime אינה זמינה במכשירי אפל המשווקים במדינות: איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן, החסימה היא ברמת החומרה של המכשיר.
No Me Acuerdo
וידאו קליפ
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-1.1 מיליארד צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מהסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב.
FaceTime
הגבלת השירות
בישראל נמכרו מכשירי אייפון באמצעות משווקים עצמאיים, אשר יובאו ככל הנראה ממדינות ערב והיו חסומים לתוכנה.
קפריסיה מרשל
קפריסיה מרשל (באנגלית: Capricia Marshall; נולדה בשנת 1964) הייתה ראש הפרוטוקול של ארצות הברית, ומילאה תפקידים נוספים, בשירות ביל והילרי קלינטון.
ביוגרפיה
קפריסיה מרשל נולדה בקליבלנד בשנת 1964 למשפחה ממוצא קרואטי-מקסיקני. היא בוגרת תואר לאמנויות ומדעי המדינה מאוניברסיטת פרדו. בהמשך היא למדה משפטים באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב והוענק לה תואר שלישי במשפטים.
בשנת 1990 החלה לעבוד במערכת הבחירות לנשיאות של ביל קלינטון. לאחר בחירתו היא עבדה בצוות של הילרי קלינטון בבית הלבן. בקדנציה השנייה של ביל קלינטון, בשנת 1997, מונתה למזכירה לעניינים החברתיים של הבית הלבן, (במקום אן סטוק). מרשל עבדה בתפקיד זה עד לשנת 2001. לאחר מכך קפריסיה מרשל עבדה אצל ביל קלינטון כיועצת בכירה.
בשנת 2006 היא עבדה במערכת הבחירות המקדימות לנשיאות של הילרי קלינטון. החל משנת 2009 היא עבדה במחלקת המדינה של ארצות הברית כראש הטקס במקום ננסי ברינקר וסיימה את התפקיד בשנת 2013.
יעקב באסין
יעקב זִינוֹבְיֶיביץ' בַּאסִין (ברוסית: Яков Зиновьевич Басин; בבלארוסית: Якаў Зіноўевіч Басін; 28 באוגוסט 1939 - 17 בפברואר 2022) היה היסטוריון, חוקר תרבות, פובליציסט יהודי-בלארוסי, פעיל בקהילה היהודית בבלארוס, פעיל זכויות אדם וממנהיגי היהדות המתקדמת.
קורות חיים
באסין, סיים את המכון לרפואה במינסק והיה רופא פעיל במשך 34 שנים עד לשנת 1998. מאסים היה מחברם של ספרים על ההיסטוריה של היהודים ברוסיה הלבנה, ועל השואה והאנטישמיות. התגורר בעיר מינסק.
השואה: 1942–1943
הפתרון הסופי - יוני 1942
הפתרון הסופי, רצח שיטתי של יהודים, התחיל עם הפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941. המלחמה נגד ברית המועצות הייתה מלחמה אידאולוגית. הנאצים ראו בקומוניזם אויב אידאולוגי אותו יש להביס. היהודים נתפסו על ידי הנאצים כיוצרי הקומוניזם, לפיכך חיסול הקומוניזם דרש גם את חיסול ביהודים. הרצח השיטתי התבצע באמצעות בורות ירי ומשאיות גז. כמו כן עם הפלישה לברית המועצות, הבינו הנאצים כי עתה עליהם להתמודד עם חמישה מיליון יהודים נוספים, שחיים בשטח רוסיה, כלומר השיטות שנקטו עד עתה נגד היהודים כמו הקמת הגטאות ורעיון השמורות (הגליית כל היהודים לאפריקה לאי מדגסקר הקמת רזרוואט (Reservat, שמורה) בלובלין) לא יעילות יותר ויש לחשוב על פתרונות אחרים. ב-20 בינואר 1942 התקיימה ועידת ונזה, כלומר ועידה שכונסה חצי שנה לאחר שהחל הפתרון הסופי, בוועידה זו הוחלט על הרחבת הרצח לכלל אירופה. המחנה הראשון, חלמנו, החל לפעול באותם הימים באזור מערב פולין. במחנה זה היהודים נרצחו באמצעות משאיות גז - אלו היו משאיות אטומות לחלוטין ולתוכן הושתל צינור הפלטה של המשאית. בזמן שזו הייתה נוסעת, היהודים היו נחנקים למוות בתוכה. אלו שלא נחנקו (לרוב תינוקות דווקא), נורו בהיגעם לקבר ההמוני שהיה במרחק נסיעה משם באזור היערות, בעיקר בחלקה 77. בעקבות "הצלחת" המחנה, הוקמו שלושה מחנות נוספים - טרבלינקה, סוביבור ובלז'ץ. לימים נקרא המבצע הזה "מבצע ריינהרד" על שמו של ריינהרד היידריך, שחוסל בצ'כוסלובקיה. במחנות אלו השיטה הייתה דומה, אך נייחת - עתה לא היה צורך במשאיות שימיתו את היהודים, אלא שהיהודים הובלו לתאים מיוחדים, אטומים, אשר אליהם הוכנס צינור פליטה ממנועים. בתוך כעשרים דקות היהודים היו מתים. תאים מיוחדים אלו, תאי הגזים, פעלו סביב השעון ברצח היהודים. במחנה הגדול אושוויץ-בירקנאו השימוש בתאי הגזים היה בגז ציקלון בה, אשר נועד במקור לחיסול מזיקים ועכברים (לאחר השואה נאסר השימוש בגז זה בגרמניה - לכל שימוש שהוא).
מיידנק הוא המחנה היחיד שנשאר שלם ואותנטי כפי ששוחרר. הוא היה המחנה הראשון ששוחרר על ידי הרוסים והגרמנים לא הספיקו להורסו בטרם עזבו אותו, כמו שקרה בבירקנאו, שם פוצצו תאי הגזים והמשרפות בטרם ברחו הגרמנים חזרה לגרמניה.
המנון תוניסיה
מגיני המולדת (בערבית: حماة الحمى, תעתיק מדויק: חֻמָאתַ אלְחִמָא) הוא ההמנון הלאומי של תוניסיה. מילות השיר נכתבו על ידי מוסטפא סאדק א-ראפעי ואבו אל-קאסם א-שאבי.
היסטוריה
מילות ההמנון נלקחו משיר שנכתב בשנות ה-30 על ידי המשורר המצרי מוסטפא סאדק א-ראפעי. מקובלת הטענה כי המנגינה הולחנה על ידי מוחמד עבד אל-ווהאב, אך המוזיקולוג התוניסאי סלאח אל-מהדי סבור כי המשורר אחמד ח'יר א-דין הוא שהלחין את ההמנון.
בתיו האחרונים של ההמנון נכתבו על ידי אבו אל-קאסם א-שאבי. על פי אל-מהדי, בתים אלו צורפו להמנון ביוני 1955 על ידי מונגי סלים.
ההמנון נקרא לעיתים מזמור המהפכה, והוא הושר במהלך הפגישות של מפלגת השלטון, "ניאו דסתור". השיר החליף את סלאם אלביי כהמנון הלאומי, לאחר נפילת המשטר המלוכני בתוניסיה (ב-25 ביולי 1957). הוא שימש באופן זמני כהמנון עד להחלפתו ב-20 במרץ 1958, אז התקבל אלא ח'לידי כהמנון הרשמי. מאוחר יותר, עם ההפיכה שהעלתה לשלטון את זין אל-עאבדין בן עלי ב-12 בנובמבר 1987, חזר "מגיני המולדת" להיות ההמנון הלאומי.
ג'ושוע רדמן
ג'ושוע רדמן (באנגלית: Joshua Redman ; נולד ב-1 בפברואר 1969) הוא סקסופוניסט ומלחין ג'אז אמריקאי יהודי, מנגן בסקסופון סופרן וטנור. נחשב לאחד מנגני הסקסופון החשובים בעולם הג'אז. ניגן עם נגני ג'אז רבים בהם פט מתיני, ביל פריזל, בילי היגינס, צ'יק קוריאה, בראד מלדאו, הרבי הנקוק, בי-בי קינג ועוד.
ביוגרפיה
ג'ושוע רדמן נולד בברקלי שבמדינת קליפורניה, בארצות הברית לדיואי רדמן, סקסופוניסט אמריקאי שחור, ורנה שדרוף, אמריקאית יהודייה. בילדותו נחשף לסוגי מוזיקה רבים במרכז למוזיקת העולם בברקלי, בו למדה אימו ריקוד. חלק משיעוריו הראשונים בנגינה ואלתור היו בהדרכת נגן הגמלאן ג'ודי דיאמונד. בשנת 1991 סיים רדמן בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, במהלך לימודיו באוניברסיטה שמר על שם נעוריה של אמו כשם משפחתו. באותה שנה, זכה רדמן בתחרות סקסופון הג'אז הבינלאומית על-שם מונק והחל להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו. בשנת 2009 הופיע ג'ושוע רדמן עם הטריו שלו בירושלים במסגרת פסטיבל ישראל.
באוגוסט 2018, היה רדמן האורח המרכזי בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
הלמה של ניימן-פירסון
בבדיקת השערות סטטיסטית, הלמה של ניימן-פירסון היא למה שפותחה על ידי הסטטיסטיקאים יז'י ניימן ואגון פירסון, והיא מצביעה על מבחן בין השערות פשוטות, אשר לו העוצמה הגדולה ביותר מבין כל המבחנים בעלי אותה רמת המובהקות \alpha (או נמוכה יותר). במילים אחרות, היא מבטיחה את קיומו של מבחן שהוא טוב יותר מכל ה"מתחרים" שלו, ומציעה דרך לבנות אותו.
ניסוח
נתונים מדגם, פונקציית נראות התלויה בפרמטר \theta, ושתי השערות פשוטות: השערת האפס,  וההשערה החלופית,. תחת תנאים אלה, מבחן יחס הנראות, שאזור הדחייה שלו הוא: הוא המבחן בעל העוצמה הגדולה ביותר (Uniformly Most Powerful; UMP) מבין כל המבחנים ברמת מובהקות \alpha (כלומר, מתקיים, אם H_0 נכונה).
דוגמה
נניח מודל סטטיסטי שבו הנתונים מתפלגים נורמלית עם שונות ידועה \sigma^2 ותוחלת לא ידועה \mu. נניח גם כי קיימות שתי השערות חלופיות פשוטות באשר לתוחלת:הנראות לפי השערת האפס היא ובאופן דומה, הנראות לפי ההשערה החלופית היא ויחס הנראות הואנרצה להשוות את יחס הנראות הזה לערך קריטי התלוי במובהקות, ולדחות את השערת האפס אם עם זאת, ניתן לשים לב כי תנאי הזה שקול לדחייה של השערת האפס אם
עבור ערך קריטי k_\alpha מתאים.
במילים אחרות, מבחן יחס הנראות שקול למבחן שבודק האם ממוצע המדגם \bar{X}_n גדול מערך קריטי, ולמבחן כזה יש עוצמה מקסימלית. היתרון בהצגה זו היא שממוצע המדגם הוא סטטיסטי מבחן פשוט יותר לניתוח מאשר יחס הנראות עצמו. בפרט, ניתן לחשב ממנו (בעזרת מעט טרנספורציות פשוטות) מבחן Z.
הוכחה
יהי אזור הדחייה אשר מוגדר על פי הלמה, כלומר: ויהי מבחן אחר בעל אותה רמת מובהקות, שאזור הדחייה שלו,, שונה מ-, ומתקיים, אם ההשערה H_0 נכונה.
נוסחת ההסתברות השלמה קובע כי לכל \theta,
ולכן,
ובפרט, אם, למבחנים רמת מובהקות זהה, ולכן,
כלומר:
המשפט מבקש להוכיח כי, אך מטענה (1) נובע כי לשם כך מספיק להוכיח כי
לשם הוכחת הטענה האחרונה, ניתן לשים לב כי מההנחה, בתוך מתקיים, ובפרט,
באופן דומה, בתוך ,
ועל כן,
כנדרש.
אלן סטאק
אלן מק'אינטייר סטאק (באנגלית: Allen McIntyre Stack; 23 בינואר 1928 – 12 בספטמבר 1999) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948) ושיאן עולם בסגנון גב.
ביוגרפיה
סטאק נולד וגדל בניו הייבן, קונטיקט. הוא בוגר אוניברסיטת ייל משנת 1949 ושרת בצי האמריקאי בשנים 1954-1951 ובוגר בית ספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה משנת 1956.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן ב-23 ביוני 1948 קבע סטאק במשחה ל-100 גב, שיא עולם חדש של 1:04.0 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-12 שנים וחצי של אדולף קיפר מגרמניה (1:04.8 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סטאק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.4 דקות, לפני בן ארצו רוברט קאוול (1:06.5 דקות) וז'ורז' ואלרי מצרפת (1:07.8 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה סטאק בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחים 3x100 מטר מעורב (3:16.9 דקות).
סטאק עבד כעורך דין בהונולולו, הוואי עד שנת 1998.
כפר עקב
כפר עקב (בערבית: كفر عقب) הוא פרבר ערבי ושכונה ירושלמית, בצפון שטחה המוניציפלי של העיר, באזור מזרח ירושלים. חלק מן הכפר ההיסטורי נמצא מחוץ לשטח של העיר ירושלים. השכונה נמצאת בסמוך למחנה הפליטים קלנדיה ושדה התעופה עטרות, כ-2 קילומטרים דרומית לרמאללה וכ-8 קילומטרים צפונית ממרכז העיר ירושלים, מחוץ לתוואי עוטף ירושלים. בשל מיקומו מעבר לגדר ההפרדה, ומכיוון שאין הפרדה בין השכונה ליישובים מצפונו, כפר עקב הוא גם חלק ממטרופולין רמאללה.
אלן סטאק
אלוף אולימפי
בשנת 1999 נפטר סטאק בגיל 71.
כפר עקב
לפי עיריית ירושלים, אוכלוסיית כפר עקב מונה כ-13 אלף תושבים. לעומת זאת, דו"ח של מכון ירושלים למחקרי מדיניות טוען שמתגוררים בשכונה בין 61,500 תושבים לכדי 88,000 תושבים, בעלי תושבות קבע ישראלית.
התקופה העותמאנית
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 47 משפחות התגוררו בכפר. בשנת 1870, לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון, גרו בכפר 15 משפחות.