cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מישל פיליפס
The Mamas & The Papas
ההקלטות לאלבום השני של הלהקה (שבעילום שם נקרא The Mamas & the Papas ולעיתים נקרא "קאס, ג'ון, מישל, דני", ששמותיהם הופיעו על עטיפת האלבום מעל שם הלהקה) הופרעו כאשר מישל חשפה את הרומן שלה עם ג'ין קלארק מלהקת הבירדס. רומן בין מישל פיליפס לבין חבר הלהקה דני דוהרטי, שהתגלה שנה קודם לכן, נסלח. דוהרטי וג'ון פיליפס התפייסו וכתבו יחדיו את השיר I Saw Her Again שנכתב לכאורה על הפרשה, אף על פי שמאוחר יותר התגלעה מחלוקת ביניהם על מידת חלקו של דוהרטי בכתיבת השיר. הפעם היה ג'ון פיליפס נחוש בדעתו להדיח את אשתו. לאחר התייעצות עם עורך דינם ועם חברת ההקלטות, שיגרו ג'ון פיליפס, דוהרטי ואליוט ב-28 ביוני 1966 מכתב למישל שבו הם הודיעו לה על הרחקתה מהלהקה. זמן קצר לאחר מכן, ב-23 באוגוסט אותה שנה, הוחזרה מישל ללהקה לאחר שהשלושה הגיעו למסקנה שמחליפתה, ג'יל גיבסון, חסרה את הכריזמה הבימתית של קודמתה. לאחר שובה של פיליפס, יצאה הלהקה למסע הופעות קצר בחוף המזרחי והופיעה בסדרה של הופעות בוושינגטון די. סי., בולטימור ובאוניברסיטת פורדהם בניו יורק.
לאחר שובם לקליפורניה ולאחר שהתמקמו בלוס אנג'לס, הקליטה הלהקה את אלבומם השלישי, The Mamas & The Papas Deliver שיצא לאור ב-1967. ביוני אותה שנה הופיעה פיליפס עם הלהקה בפסטיבל הפופ במונטריי שבקליפורניה, אירוע שאורגן על ידי ג'ון פיליפס ולו אדלר. בפסטיבל הופיעו גם מוזיקאים בולטים אחרים שנמנו על תרבות הנגד והרכבי רוק פסיכדלי, כמו ג'פרסון איירפליין, ג'ניס ג'ופלין וג'ימי הנדריקס. בספרה על החוויה, אמרה פיליפס:"זה היה כמו יריד רנסאנס. זה היה נוח לאמנים ולקהל. באופן מעשי לכולם היה מקום לשבת, ואם לא, האנשים נתלו על הגדרות ויכלו לראות ולשמוע את ההופעות. או שהאנשים שישבו בחוץ יכלו לשמוע הכל משם... זה היה נחמד".
באוגוסט 1967 הופיעה הלהקה במה שהיה להופעתם החיה האחרונה בהוליווד בול. יחד עם הלהקה הקליטה פיליפס את האלבום הרביעי שלהם The Papas & The Mamas, שיצא בשנת 1968, לפני שיצאו להפסקה זמנית. מישל וג'ון פיליפס, שנישואיהם עלו על שרטון באותה עת, הגישו במאי 1969 בקשה לגירושים בבית המשפט של מחוז לוס אנג'לס וב-1971 התפרקה הלהקה רשמית, עוד לפני שיצא אלבומה החמישי והאחרון People Like Us, שהוקלט כדי לקיים את התחייבותם לחברת ההקלטות.
קריירת משחק
ב-1969 עוד לפני פירוק הלהקה, הצטלמה פיליפס לסרט המדע הבדיוני של גראם פרסונס, Saturation 70, לצדם של נודי כהן, אניטה פלנברג וג'וליאן ג'ונס, אז בנו בן החמש של גיטריסט הרולינג סטונז, בריאן ג'ונס. הפקת הסרט לא הושלמה מעולם. בשנה שלאחר מכן, לאחר פירוק The Mamas & the Papas, החלה פיליפס לקחת שיעורי משחק בלוס אנג'לס והיא אמרה שכוונתה להתחיל את קריירת המשחק שלה "מאפס", בציינה שהתמלוגים ממכירות התקליטים של הלהקה אפשרו לה לקבל הכנסה יציבה כאשר היא החלה להיכנס לעולם הקולנוע.
תפקידה הקולנועי הראשון של פיליפס היה בסרטו של דניס הופר, "הסרט האחרון" (The Last Movie) שיצא לאקרנים ב-1971 ובו היא גילמה תפקיד משני. זמן קצר לאחר סיום הפקת הסרט נישאה פיליפס להופר, אך נישואים אלו החזיקו מעמד שמונה ימים בלבד. שנתיים לאחר מכן לוהקה פיליפס לתפקיד ראשי במותחן "דילינג'ר" (Dillinger), כחברתו של ג'ון דילינג'ר, בילי פריצ'ט. הסרט זכה לשבחי הביקורת ובמגזין וראייטי נאמר על הופעתה של פיליפס: "פיליפס, בהופעת הביכורים שלה לאחר שהייתה חברה בלהקת The Mamas & the Papas, בולטת כחברתו של דילינג'ר", בעוד שהניו יורק טיימס תיאר את הופעתה כ"יעילה למדי". על הופעתה בסרט זה הייתה פיליפס מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בהיזכרה בסרט, אמרה פיליפס:
באותה שנה הקליטה פיליפסקולות כמעודדת יחד עם דרלין לאב, עבור הסינגל של צ'יץ' וצ'ונג, Basketball Jones, שהגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים של מגזין בילבורד. ב-1974 לוהקה פיליפס בסרט האימה הטלוויזיוני The California Kid בכיכובו של מרטין שין. ב-1975 היא הופיעה בהופעה קצרה בסצנת מסיבה עם וורן בייטי בסרט "שמפו". פיליפס ניהלה מערכת יחסים קצרה עם בייטי והופעתה בסרט זה הייתה הופעת קמע. באותה שנה חתמה פיליפס על חוזה הקלטות סולו עם חברת איי אנד אם רקורדס והוציאה סינגל פרומו בשם "אלוהה לואי" (Aloha Louie), שיר שכתבה יחד עם בעלה לשעבר, ג'ון פיליפס. ב-1976 היא הוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה, "אין אהבה היום" (No Love Today) שהיה חלק מפסקול הסרט Mother, Jugs & Speed.
אלבום סולו והמשך הקריירה הקולנועית
ב-1977 הוציאה פיליפס את אלבום הסולו הראשון והיחיד שלה, "קורבן הרומנטיקה" (Victim of Romance) שהופק על ידי ג'ק ניטשה עבור חברת איי אנד אם רקורדס. על האלבום הזה אמרה פיליפס: "לא עשיתי זאת קודם בשל העובדה שמעולם לא חשתי בטוחה מספיק בעצמי כזמרת. אני טובה, אך קאס הייתה תמיד טובה יותר". פיליפס גם הגיבה על מעורבותה בהפקת האלבום באומרה שהיא הייתה מעורבת "בכל היבט של ההפקה, החל מבישול ההקלטה ועד לעיצוב העטיפה". שני הסינגלים הראשונים שלה שנכללו באלבום לא הצליחו להגיע לדירוגים הארציים בארצות הברית.
באותה שנה ביצעה פיליפסקולות רקע יחד עם בתה החורגת לשעבר, מקנזי פיליפס (בתו של ג'ון פיליפס מנישואיו הראשונים) בשיר "לוחם הזולו" באלבום הסולו של בעלה לשעבר, Pay Pack & Follow. באותה שנה היא גם כיכבה בסרטו של קן ראסל, "ולנטינו", בתפקיד נטשה רמבובה, אשתו השנייה של רודולף ולנטינו. הביקורות על הסרט היו מעורבות וב-Time Out של לונדון נאמר: "כסרט שמובנה כסדרה של פלשבקים מהלווייתו של ולנטינו בחזרה לימיו המוקדמים באמריקה, השעה הראשונה מתאפיינת בשפיות והיא עבודתו המבוקרת ביותר של ראסל מזה כמה שנים, על אף הציניות החלולה שבו".
בין הסרטים הנוספים שבהם גילמה פיליפס תפקידים באותן שנים ניתן למנות את The Man with Bogart's Face משנת 1980, "קציר הפרא" (Savage Harvest) משנת 1981 ו"ההמנון האמריקאי" (American Anthem) משנת 1986. בטלוויזיה שיחקה פיליפס בתפקיד בת הים ניה בשלושה פרקים של הסדרה Fantasy Island, בתפקיד לאורה ון טריס בסרט הטלוויזיה Mike Hammer: Murder Takes All בכיכובו של סטייסי קיץ' ובמיני-סדרות כמו "אספן" משנת 1977 ו-The French Atlantic Affair משנת 1979. היא הופיעה בהופעות אורח בסדרות כמו ספין סיטי ומסע בין כוכבים: הדור הבא (בה היא הופיעה בפרק We'll Always Have Paris כאהובתו לשעבר של קפטן ז'אן-לוק פיקארד). בין השנים 1983 – 1986 הצטרפה פיליפס לצוות הסדרה Hotel בתפקיד הקונסיירז', בתו של יריבה של בעלת המלון ויקטוריה קבוט, שמשתיל את בתו כמרגלת כצעד מקדים להשתלטותו על המלון.
מנוטס לנדינג ועד היום
פיליפס כיכבה בשש עונות של הסדרה נוטס לנדינג בתפקיד אן מתסון סאמר התככנית הנצחית, אמה של הדמות הראשית פייג' שאותה גילמה ניקולט שרידן. פיליפס גילמה את אותו תפקיד בסרט הטלוויזיה "נוטס לנדינג - בחזרה למבוי הסתום" שיצא לאקרנים ב-1997. במהלך אותן שנים היא הופיעה גם בסרטים Let It Ride משנת 1989, במותחן "מספריים" (Scissors) בכיכובה של שרון סטון ובסרט "שוטר מושחת" (Joshua Tree) משנת 1993 בכיכובו של דולף לונדגרן. באמצע שנות התשעים של המאה ה-20 שיחקה פיליפס בתפקיד אבי מלון, אמה של ולרי מלון (בכיכובה של טיפאני ת'יסן) בסדרה בוורלי הילס 90210.
בסוף 1987 שרה פיליפס את קולות הרקע בלהיט של בלינדה קרלייל, Heaven Is a Place on Earth וכן באלבום Heaven on Earth של קרלייל. היא גילמה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "שבעת המופלאים" כמוד סטנדיש, אמו של אחד מהשבעה. התפקיד האחרון עד כה של פיליפס בסדרת טלוויזיה היה בסדרה הרקיע השביעי" בתפקיד לילי ג'קסון, אחותה של אם המשפחה, אנני ג'קסון קמדן. ב-1996 היא גילמה את דמותה של לאורה קולינס בסרט הטלוויזיה "אף אחד לא יספר" (No One Would Tell), וגם שיחקה בסרט הטלוויזיה "השדרה החמישית 919", לצד דניס ריצ'רדס וג'יימס מרסדן.
עם תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה פיליפס להופיע מעת לעת בסרטים שונים. היא הופיעה בתפקידי משנה בסרטים Jane White Is Sick & Twisted משנת 2002, Harry + Max משנת 2004 ו-Unbeatable Harold מ-2006. בשנת 2009 הופיעה פיליפס בטקס הפרסים השנתי של ערוץ TV Land לרגל שלושים שנה לנוטס לנדינג. היא גם הופיעה בתפקיד קטן בסרט ההיסטורי הנורווגי "בגידה" שתיעד את תקופת הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?".
חיים אישיים
ב-1986 פרסמה פיליפס את האוטוביוגרפיה שלה "קליפורניה חולמת: הסיפור האמיתי של האימהות והאבות" (California Dreamin': The True Story of the Mamas and the Papas) שיצא לאור שבועות ספורים לאחר שפורסמה האוטוביוגרפיה של ג'ון פיליפס, Papa John. בספרה מתארת פיליפס אירועים כמו פגישתה הראשונה עם קאס אליוט, זכייה במשחק קובייה באיי בהאמה כאשר חברי הלהקה היו מרוששים ולא יכלו להרשות לעצמם לשלם עבור טיסה בחזרה לארצות הברית וכיצד זכויות היוצרים שלה על השיר "קליפורניה חולמת", שעדיין משולמים לה תמלוגים עליו, היו "קריאת ההשכמה הטובה ביותר שלה" (היא ישנה בחדר מלון בניו יורק כאשר ג'ון פיליפס העיר אותה כדי שתסייע לו לסיים את כתיבת השיר).
ב-2007 הביעה פיליפס את מחאתה בפומבי על מלחמת עיראק וטענה שהיא מאמינה שנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש וסגנו דיק צ'ייני צריכים להישפט על פשעי מלחמה. פיליפס תומכת בלגליזציה של קנאביס וב-2008 היא טענה שעישון קנאביס מסייע לה לגמילה מעישון.
מרדכי יצחק רבינוביץ
רבי מרדכי יצחק אייזיק רבינוביץ (תרט"ז, 1856, זאגר חדש – ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920) היה רב ודרשן ליטאי. רבן של ליגום, סלנט וממל.
ביוגרפיה
נולד בזאגר חדש, בשנת תרט"ז (1856), לרב דובר רבינר, מצאצאי הרב מרדכי רבינר רבה הראשון של בויסק מחבר ספר השו"ת "גדולת מרדכי".
למד אצל אביו עד גיל 14, התפרסם כעילוי והיה בקי בסדר נשים ובסדר נזיקין. בהמשך היה לתלמידם של רבי ישראל ליפקין מסלנט, רבי מאיר מיכל רבינוביץ משאט, שנודע בחיבורו "המאיר לעולם"; ושל רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, "הגדול ממינסק".
שימש כרבן של קהילות שונות ברחבי ליטא, ובהן: ליגום, סלנט וממל.
נפטר בקניגסברג בשבת ערב חג השבועות, ה' בסיוון תר"ף, 22 במאי 1920, ונקבר בעיר רבנותו האחרונה ממל.
מסכת מכות
במשנה כוללת המסכת 3 פרקים ובתוספתא יש בה 4 פרקים. על כל שלושת פרקי המסכת מצוי תלמוד בבלי ואורכו בש"ס וילנא - 23 דפים. בתלמוד הירושלמי יש גמרא רק על שני הפרקים הראשונים של המסכת.
על-פי אחת הדעות, מסכת מכות היא חלק ממסכת סנהדרין (ראו בהקדמת הרמב"ם למשנה), והופרדה ממנה מאוחר יותר.
לפי החיד"א, לימוד מסכת זו מהווה סגולה להנצל מהרהורים רעים.
מיקומה של המסכת בסדר נזיקין
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם האסוציאטיבי לפיו מסכת מכות מגיעה לאחר מסכת סנהדרין הוא שמכיוון שאחר שנשנה פרק "ואלו הן הנחנקין" (במסכת סנהדרין), מגיע תורו של פרק "ואלו הן הלוקין" במסכת. אך הרמב"ם מציין מייד כי "ואין זה טעם אמת, אבל היא מסכת בפני עצמה" ומוסיף כי המסכת נסמכה למסכת סנהדרין מפני שאין רשות לבני אדם לענוש ולהלקות, אלא השופטים בעצמם..
פרקי המסכת
בסך הכול, יש במסכת 34 משניות.
ג'וחא
ג'וחא (בערבית: جُحا), הידוע גם בשמו נאסר א-דין הוא דמות הומוריסטית בסיפורי העם בפולקלור של רוב ארצות ערב והעולם המוסלמי, במזרח הקרוב, במרכז אסיה, בקווקז, ובחבל הבלקן. השם ג'וחא או ג'וחה נפוץ גם בקרב יהודי המזרח וסיפורי ג'וחה הם ז'אנר בספרות הלאדינו. לג'וחא שמות שונים בשפות רבות.
בארוטראומה
בארוטראומה (Barotrauma) היא נזק פיזי לרקמות הגוף כתוצאה מהפרש לחצים של האוויר בתוך הגוף והאוויר (או מים) מחוץ לגוף.
בארוטראומה מתרחשת כאשר חללי האוויר בתוך גוף מגיבים לשינויים בלחצים המשתנים בסביבה, מקרים כאלו יכולים להתרחש, למשל, כאשר צוללים (בצלילת סקובה או בצלילה חופשית) או בעלייה וירידה בגובה בזמן טיסה.
חוק בויל אומר שנפח הגז נמצא ביחס הפוך ללחץ הפועל עליו. בטמפרטורה קבועה.
נזק נגרם ברקמות המקיפות את חללי האוויר בגוף, מכיוון שהגזים ניתנים לדחיסה והרקמות לא. כאשר הלחץ הסביבתי עולה (בזמן צלילה מתחת למים או הנמכה בכלי טיס), האוויר בתוך החללים נדחס ולא תומך כמקודם ברקמות אשר נאלצות להתמודד עם הלחץ הסביבתי הגבוה. כאשר הלחץ הסביבתי יורד, האוויר בתוך החללים מתפשט. במקרה שהאוויר כלוא בחללים ללא נתיב בריחה להשוואת הלחץ, הוא גורם נזק לרקמות.
מעיכות
המושג "מעיכה" מתאר תופעה של אוויר המתכווץ כאשר הלחץ עולה, והכאב שמרגיש הצולל כאשר זה קורה.
פציעות נפוצות והשוואת לחצים
בצלילה, ובמידה רבה גם בטיסה, ניתן לבצע השוואה של הלחצים כדי להימנע מבארוטראומה. ישנן טכניקות שונות:
כך היינו
כך היינו (באנגלית: The Way We Were) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקני שובר קופות משנת 1973, בבימויו של סידני פולאק, ובכיכובם של ברברה סטרייסנד ורוברט רדפורד. הסרט, שעלילתו מתרחשת בארצות הברית של שנות ה-30, ובשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מתמודד עם השוני בין שני מעמדות ודעות, דרך סיפור אהבתם של קייטי מורוסקי, יהודיה מרקסיסטית, אותה מגלמת ברברה סטרייסנד והאבל גארדנר, סופר פרוטסטנטי אמיד ויפה תואר, שאותו מגלם רוברט רדפורד. הסרט מסמל את חשיבות האמונה באידיאלים האישיים, וההקרבה למענם. הסרט נכתב על ידי ארתור לורנץ, שכתב את תפקידה של קייטי היהודיה במיוחד עבור ברברה סטרייסנד, כאשר הוא מבסס את הדמות על סטודנטית צעירה שהכיר בקולג', שהייתה פעילה בליגה הקומוניסטית הצעירה.
עלילה
במהלך תקופת הניכור בין האבל לקייטי, האבל מנהל רומן קצר עם חברתו מתקופת הקולג' קרול אן, אשתו לשעבר של חברו הטוב J.J. וזאת כאשר קייטי בהריון עם רייצ'ל. קייטי בוחרת לעמוד לצד האידיאלים שלה, ובוחרת להיפרד מאהבת חייה, מתוך הבנה, בסופו של דבר, שהאבל הוא גבר שתמיד יבחר את הדרך הקלה החוצה, בין אם זה בגידה במוסד הנישואין, או כתיבה חסרת משמעות לסדרות טלוויזיה רדודות. האבל, מצדו, מבולבל, ורוצה למצוא את הפינה השקטה שלו, ולחיות חיים רגועים ושלווים ללא מאבקים, ומלחמות למען מטרות ועמדות פוליטיות או חברתיות.
בסצנת הסיום של הסרט, האבל וקייטי נפגשים במקרה ליד מלון פלאזה בניו יורק מספר שנים לאחר גירושיהם. קייטי, שעסוקה באותו הזמן בהפגנה נגד מרוץ החימוש הגרעיני, רואה את האבל מחובק עם צעירה אופנתית, והוא מעדכן אותה בעבודתו הנוכחית, ככותב תסריטים לסדרת טלוויזיה פופולרית. מתברר שקייטי נישאה בשנית, ומגדלת עם בעלה החדש את הבת רייצ'ל. לאחר המפגש, שניהם מבינים שהאבל היה במיטבו בתקופת נישואיו עם קייטי, שהייתה היחידה שהאמינה בו וביכולתו הספרותית. העבר מאחוריהם כעת, וכל מה שנשאר להם (בנוסף לבתם המשותפת) הוא הזיכרון של חייהם בעבר.
הסרט נגמר על רקע שיר הנושא, בעוד המצלמה מתרחקת אט אט מהסצנה המרגשת והעצובה, בה מתערבבים תחושות של החמצה.
פרסים
הסרט זכה בפרס האקדמיה עבור המוזיקה הטובה ביותר, השיר המקורי הטוב ביותר (שיר הנושא), והיה מועמד לארבעה אוסקרים נוספים: לשחקנית הראשית, צילום, תפאורה ועיצוב תלבושות.
ארימא
ארימא (Arimaa) הוא משחק לוח המיועד לשני שחקנים. כללי המשחק פשוטים מספיק להבנה על ידי ילדים מחד, ומאידך הם גורמים לקושי רב לתכנות מחשב. המשחק תוכנן על ידי עומר סייד (Omar Syed), מהנדס מחשבים המתמחה בבינה מלאכותית, בהשפעת תבוסתו של גארי קספרוב על ידי מחשב השח "כחול עמוק" (Deep Blue). לבנו של סייד, אאמיר (Aamir), שהיה באותה תקופה בן ארבע, הייתה השפעה רבה על פיתוח המשחק. שם המשחק "ארימא" בא מהיפוך "אמיר" והוספת "א" לתחילת השם.
ב-2002 פרסם סייד את חוקי המשחק והכריז על פרס של 10,000 דולר, אותו ניתן לקבל עד שנת 2020, לתכנת המחשב הראשונה שתצליח להביס שחקן אנושי בעל דרגה גבוהה בארימא בקרב בן שישה משחקים או יותר. דויד פוטלנד, המפתח של תוכנת הגו, Many Faces of Go, יצר בתחילת 2004 את תוכנת ארימא החזקה ביותר עד אז, רק כדי לראותה מובסת לחלוטין על ידי סייד עצמו, עם שמונה ניצחונות, אפס הפסדים ואף תיקו. בשנת 2015 זכה דויד וו בפרס כאשר תוכנת 'שארפ' שלו ניצחה את השחקנים האנושיים.
לוח ארימא
בארימא משחקים על לוח שחמט שעליו סומנו ארבע משבצות הנקראות משבצות מלכודת (trap squares) במיקומים ג3, ו3, ג6 ו-ו6.
הכלים בארימא
כל שחקן מתחיל את המשחק עם 16 כלים. מהחזק לחלש, הכלים הם פיל, גמל, זוג סוסים, זוג כלבים, זוג חתולים ושמונה ארנבים. ניתן לייצג את כלי ארימא בעזרת כלי השחמט מלך, מלכה, צריח, רץ, פרש ורגלי בהתאמה. סט אחד בצבע זהב ואחד בצבע כסף. אם הכלים אינם בזהב ובכסף, נהוג לייצג את הזהב באמצעות הלבן, ואת הכסף באמצעות השחור.
כל הכלים יכולים לנוע רק צעד אחד קדימה, אחורה, ימינה או שמאלה. יוצא הדופן הוא הארנב, לו אסור לנוע אחורה.
מהלך המשחק
שלא כמו בשחמט, בארימא המשחק מתחיל עם לוח חלק. בסיבוב הראשון מסדרים שני השחקנים את כליהם לפי רצונם, קודם כל זהב בשורות הראשונה והשנייה ואחריו כסף בשורות השביעית והשמינית. התמונה משמאל מראה סידור ראשוני אפשרי. זהב הוא הראשון לשחק.
כל תור לאחר מכן מורכב מאחד עד ארבעה צעדים. שחקן חייב לעשות לפחות צעד אחד לפני שיוכל לסיים את התור שלו. מותר להשתמש בכל הצעדים כדי להזיז כלי בודד או לפצל את הצעדים בין כלים שונים. בנוסף, מותר לשנות את כיוון התנועה של כלי עם כל צעד.
השורה הקרובה ליריב נקראת שורת המטרה. ניצחון במשחק מושג כאשר ארנב מובא לשורת המטרה. לפיכך, הזהוב מנצח בהביאו ארנב לשורה השמינית, והכסוף בהביאו ארנב לשורה הראשונה.
פעולות מיוחדות ומצבי כלים
להלן, כאשר מדובר על כלים צמודים, הכוונה היא לכלים בשתי משבצות צמודות זו לזו (האלכסון לא נחשב).
מצבים נדירים
הערה: כלל שבוטל בשנת 2008, הרשה מצב של תיקו במקרה שכל שישה-עשר הארנבים נלכדים.
חוסר היכולת של תוכנות המחשב
יש מספר פנים לארימא הגורמים לקושי של תוכנות המחשב לנצח שחקני ארימא טובים. יש צורך להסביר מדוע למרות המאמץ הרב שהושקע בפיתוח תוכנות שחמט חזקות, הטכניקות היעילות בשחמט אינן יעילות או יעילות חלקית בלבד בארימא.
הסיבה החשובה ביותר היא השימוש בעוצמת המחשב (שיטות כוח גס) עליו תוכנות השחמט רצות בשילוב עם בדיקת מיקומים סטטית, כאשר שתי השיטות תלויות בכמות וסוג הכלים על הלוח. תוכנות השחמט בודקות אפשרויות רבות של מהלכים עתידיים, אך הן אינן טובות (יחסית לבני אדם) ביכולתן להחליט מי מנצח בסוף סדרת מהלכים, אלא אם כן לאחד הצדדים יש כמות כלים פחותה ביחס ליריבו. דבר זה נכון גם ביחס לתוכנות ארימא, אבל התוצאות אינן טובות באותה המידה במציאות.
כאשר שיטות כוח גס מופעלות על ארימא עומק החיפוש מוגבל על ידי המספר העצום של אפשרויות שיש לשחקן בכל תור. לשחקן ארימא יש בערך את אותו מספר האפשרויות בכל צעד כמו שיש לשחמטאי בכל תור. לכן תוכנית המסוגלת לראות שמונה מהלכים קדימה לכל שחקן בשחמט מוגבלת לשני מהלכים (שמונה צעדים) לכל שחקן בארימא.
תכנות משחק משתמשות בנוסף גם בשיטות סינון מתוחכמות, המאפשרות להן לקבוע שמהלך אחד יותר טוב ממהלך אחר בלי לבדוק את כל אפשרויות ההמשך של המהלך החלש יותר. אם היריב יכול להגיב במהלך שיהרוס מהלך מסוים בתגובה מסוימת, לתכנה אין צורך לבדוק תגובות אפשרית נוספות. גישה זו מצמצמת משמעותית את משך החיפוש. לעומת זאת, בתכנות ארימא שיפור על ידי סינון מביא לשיפור פחות דרמטי, כיוון שלא ניתן דרך בדיקה חומרית (כמות כלים פיזית) בלבד לדעת אם תגובה הורסת היא באמת הורסת מבחינה אסטרטגית. אם ההשפעות השליליות של מהלך הן מעבר לעומק החיפוש, לא ניתן לבטל אותן בקלות. תכנות המחשב אינן מסוגלות לבדוק עומק אסטרטגי זה.
ברוב תצורות ארימא, ובעיקר בשלבים המוקדמים של המשחק, שחקן טוב מסוגל למנוע איבוד כלים במשך שני התורות הבאים. בהשוואה לשחמט, בארימא יש יחסית מעט דרכים בהן יכול שחקן להכריח לכידות או החלפות כלים בטווח זמן קצר. לרוב ניתן לדחות לכידות אל מעבר לאופק החיפוש של תכנות מחשב העושות שימוש בטכניקת כוח גס. בתחילת המשחק הקרב הוא יותר על מיקומי הכלים וסובב סביב האפשרות להפוך מצבים זמניים ללכידות בלתי נמנעות בזמן כלשהו בעתיד. סוג זה של תחרות מגדיל את חשיבות היכולת לשפוט מי כובש ומי מפסיד שטח בדרכים יותר עדינות מאשר על ידי לכידות או אובדן כלים. המשתמע מכך הוא שיתרונן של תוכנות המחשב (בדיקת מיליוני תצורות לוח) הופך פחות משמעותי לעומת חסרונן הגדול (היכולת להבין את משמעות התצורה בלי קשר למצב החומרי).
חולשת תוכנות ארימא בשלבי הפתיחה של המשחק מועצם עוד יותר על ידי שלב הסידור. בשחמט כל משחק מתחיל מאותה התצורה. על ידי זכירת רשימת התגובות הטובות ביותר לכל פתיחות המשחק הסטנדרטיות תוכנות שחמט יכולות לבצע תריסר מהלכים מעולים, ולפעמים אף יותר, לפני שהן מתחילות "לחשוב". בני אדם משתמשים באותה השיטה אבל בעזרת זיכרון קטן יותר ומושלם פחות, דבר המעמיד אותם בחסרון בשחמט מול תוכנות המחשב. בהשוואה, בארימא קיימות מיליוני דרכים לסדר את הכלים עוד לפני הצעד הראשון. פן זה של ארימא מונע מתוכניות להיות בעלות ספר פתיחות בעל משמעות.
עם התקדמות המשחק הופכים החלפות וקידום הארנבים את המשחק ליותר פתוח וטקטי ברוב המקרים. תוכנות ארימא מצליחות טוב יותר במצבים אלו, בגלל יכולתן למצוא מהלכים טקטיים אותם בני אדם יכולים להחמיץ. אף על פי כן בני אדם יכולים להימנע מתצורות פתוחות על ידי משחק שמרני ועל ידי כיוון המשחק לתצורות אסטרטגיות בהן המחשב מצליח פחות. בארימא כמעט בלתי אפשרי לשבור את עמדת השחקן השמרן, לעומת שחמט בו המשימה קשה בלבד. כדי להביס שחקן מתגונן צריך לאסוף יתרונות קטנים וארוכי טווח, דבר אותו תוכנות המחשב אינן עושות היטב.
סייד הצהיר כי הוא מקווה שהיעילות הנמוכה של שיטות משחק ממוחשב הנהוגות כיום בארימא תגרום למתכנתים לפתח שיטות בינה מלאכותית חדישות ושונות בצורה קיצונית מהשיטות הקיימות כיום. החיפוש אחר תוכנת שחמט ברמת רב-אומן תרמה מעט מאוד, אם בכלל, לשדה המחקר של בינה מלאכותית.
עמנואל יפה
ביוגרפיה
עמנואל יפה נולד ב-1911 בעיר קובנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא), בן למשפחת מורים וסופרים: אביו יצחק יפה היה מחנך, ואמו בלהה יפה הייתה מחנכת וסופרת ומשוררת ילדים (ובעצמה בתו של הסופר והמחנך מנחם מרדכי סילמן ואחייניתו של המורה, הסופר ואיש הציבור קדיש יהודה סילמן). בשנת 1913, בגיל שנתיים, עלה עם הוריו לארץ ישראל, וגדל והתחנך במושבה רחובות, שבה למד בבית הספר העממי שניהל אביו, ולאחר מכן בירושלים, שם הייתה המשפחה בין מייסדי שכונת בית הכרם. את לימודיו סיים בגימנסיה רחביה, ולאחריהם המשיך וסיים לימודי הוראה בבית המדרש למורים בית הכרם ולימודי חינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לימים השתלם באוניברסיטאות לונדון והרווארד (1965). בתקופת המנדט הבריטי היה פעיל בתנועת הצופים וערך את ביטאוניה. שנים אחדות שימש כמורה מן החוץ בחוג למינהל חינוכי באוניברסיטה העברית.
את עבודתו החינוכית החל בשנת 1931 כמורה בכיתות היסוד של בית הספר הריאלי בחיפה. בהמשך ניהל בו את כיתות היסוד וריכז את סניפיו, לצד היותו מדריך פדגוגי בבית המדרש למורים שליד בית הספר הריאלי (מה שנקרא בהמשך, "סמינר גורדון"), מורה וסגן מנהל בית המדרש למורים בחיפה.
לאחר קום המדינה התמנה למפקח על בתי המדרש למורים ועוזר למנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 1959 החליף את חיים אורמיאן בתפקיד מנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם, וכעבור כעשור התמנה לסמנכ"ל המשרד.
ב-1970 התמנה בנוסף כאחראי לחינוך היסודי במזכירות הפדגוגית, ובשנת תשל"ז התמנה ליו"ר המזכירות הפדגוגית – תפקיד שאותו מילא עד פטירתו.
משנת 1954 היה יפה נשוי לחווה לצרוס-יפה (1930–1998), פרופסור לדת האסלאם באוניברסיטה העברית, כלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג-1993. אחיו הצעירים היו עמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים, ואביעד יפה, איש ציבור, דיפלומט וחבר הכנסת (חתנו של אליהו ששון).
יפה נפטר בשנת 1978, בגיל 66, ונקבר בהר הזיתים. הותיר את אשתו ושני ילדיו, ישי ואורית.
שמו הונצח בבית הספר לעובדי הוראה בכירים על-שם עמנואל יפה בירושלים.
פועלו הספרותי והמוזיקלי
יפה פרסם ספרי לימוד והדרכה ועשרות מאמרים בנושאי חינוך. כמו כן חיבר לחנים ופרסם מספר ספרי ילדים, בהם ספרו "מיקי-מהו ואליהו". הסיפור פורסם בהמשכים לראשונה בעיתון "עיתוננו לקטנים" בשנת 1935, והוא אף אויר בידי יפה. "מיקי מהו ואליהו" נחשב כסיפור הקומיקס המקורי הראשון בארץ ישראל.
בשנת 1976 כונסו כמה ממאמרים בקובץ "על מחנכים וחינוכם".
לאחר מותו כונס מבחר מכתביו על ידי חיים אורמיאן בקובץ "במעגלי חינוך" (1979).
חינוך
לאחר מותו:
קאדילק
היסטוריה
המכונית הראשונה הוצגה ב-7 באוקטובר 1902. היא נחשבה למכונית איכותית ומתקדמת, ונמכרה בהצלחה רבה.
בשנת 1948 הוצגה הקאדילק הראשונה בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ועד סוף שנות החמישים המכוניות עוצבו בסגנון מוחצן, עם "סנפירים" אחוריים גדולים (בהשפעת המעצב הראשי של ג'נרל מוטורס, הארלי ארל). משנות השישים עיצוב המכוניות הפך שמרני יותר, בהשפעת המעצב הראשי החדש ביל מיטשל. אך השפעת "הסנפירים" האחוריים על עיצוב המכוניות באה לידי ביטוי גם בדגמים מאוחרים משנות התשעים.
בשנת 1967 הוצגה מכונית ה"אלדורדו" - מכונית קופה (2 דלתות) בעיצוב מעודן. הצלחת החברה דעכה בעקבות התחרות מול מכוניות יוקרה אחרות, בעיקר מגרמניה, שהציגו יכולות ואיכויות גבוהות יותר.
בשנת 1975 הוצגה מכונית ה"סוויל" - מכונית סלון קטנה וחסכונית (יחסית) שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1981 הוצגה מכונית ה"סימרון" - מכונית סלון בסיסית, שנועדה להתחרות בב.מ.וו סדרה 3 הדגם הזה נכשל לחלוטין, בעיקר בגלל שהיה בסיסי מאוד (זהה לשברולט קוואליר) ויקר. באותה שנה הוצג מנוע V-8 מתקדם בנפח 6 ליטר (בשם L62), שהתגלה כבלתי אמין, וייצורו הופסק בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1987 הוצגה מכונית ה"אלנטה" - מכונית קונברטיבל (גג נפתח) בעיצוב איטלקי. האלנטה נחלה כישלון במכירות וייצורה הופסק בשנת 1993.
באוגוסט 2021 הודיעה קאדילק כי היא תחזור בשנת 2023 למרוץ 24 השעות של לה מאן עם מכונית חזקה ביותר.
דגמים
דגמיה של קאדילק מעוצבים במסגרת תפיסת "אומנות ומדע" (Art & Science) של החברה ומתאפיינים בעיצוב חדשני וזוויתי, מידות קטנות יותר מבעבר ודגש על הנאה מן הנהיגה.
בישראל
יבואנית קאדילק בישראל היא חברת יוניברסל מוטורס ישראל. מכונית מסוג קאדילק שימשה כמכונית השרד של שר החוץ הראשון וראש ממשלת ישראל השני, משה שרת.
נתוני מכירות
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
חטיפה
חטיפה היא פעילות שמשמעה תפיסת אדם ולקיחתו ממקומו בכוח, באמצעות פיתוי, באמצעות התחזות, או בכל מניפולציה אחרת. החטיפה נעשית בדרך כלל על מנת לאיים עליו, לפגוע בו, לכלאו, או לדרוש כופר נפש תמורת שחרורו. אדם חטוף מכונה בחלק מהמקרים בן ערובה. במקרה שאדם פרטי מבצע זאת כנגד אדם אחר, מדובר בעבירה פלילית חמורה. במקרה שמדינה עושה זאת כנגד אויבי המדינה רואים בדבר המשך של האקט המלחמתי, ובמקרה שמדינה חוטפת אנשים כדי להעמידם לדין, יש בדבר את המשך הפעלת שלטון החוק של המדינה.
חטיפה בישראל
חטיפה היא פשע נדיר למדי בישראל. שני סוגי החטיפה העיקריים שקרו במדינת ישראל הם חטיפה למטרות כופר, לדוגמה - חטיפת הילד אורון ירדן שהסתיימה ברציחתו, וחטיפה לצרכים פוליטיים, המתבצעת בידי ארגוני הטרור, כדוגמת חטיפת החייל נחשון וקסמן ורציחתו.
חקיקה
לחטיפה ישנן מספר הגדרות, כשהעונש על פי הדין הישראלי הוא בין 3 שנות מאסר למאסר עולם.
חטיפה כהעברה ממקום למקום:
חטיפה לצורכי תועלת החוטף:
חטיפה לצורכי זנות, עבדות וסחר באיברים:
חטיפת קטינים ולא שפויים:
מקרי חטיפה בישראל
בשנת 1973 התרחשה חטיפת ג'קי אלבו - אירוע החטיפה הראשון בתולדות מדינת ישראל שילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו.
ב-12 ביוני 2014 נחטפו שלושת הנערים אייל יפרח, גיל-עד שער ונפתלי פרנקל בידי ארגון הטרור חמאס בטרמפיאדה בצומת אלון שבות בגוש עציון. במשך כשבועיים וחצי עמלו כוחות הביטחון צה"ל ושב"כ באיתור החטופים, ב-30 ביוני 2014 התברר הסוף המר של החטיפה, גופות הנערים החטופים נמצאו קבורים ברישול בשטח פתוח כשלושה קילומטר מערבית לכפר חלחול. חטיפת הנערים התבצעה על ידי ארגון הטרור חמאס, על רקע לאומני, במטרה לבצע עסקת חלופי שבויים. החטיפה ככל הנראה הסתבכה והחוטפים רצחו את החטופים דקות אחדות לאחר החטיפה, הטמינו את הנרצחים, ונעלמו בלא ליטול אחריות רשמית על החטיפה או מניעיה. החטיפה נודעה בשם רצח שלושת הנערים.
היבט משפטי
ברוב ארצות העולם נחשבת חטיפה לעבירה חמורה במיוחד, ובארצות מסוימות (כגון - חלק ממדינות ארצות הברית) העונש עליה מגיע עד לכדי עונש מוות.
סימן ז' בחוק העונשין הישראלי (סעיפים 369-377) עוסק בפגיעה בחירות, ובפרט בסוגי החטיפה השונים (סעיפים 369-375). העונש על עבירה זו נע בין עשר שנות מאסר (למעשה החטיפה העצמו) למאסר עולם (חטיפה למטרת רצח).
על פי פרשנות חז"ל לעשרת הדיברות בדיבר של לא תגנוב מדובר על חטיפה ולא על גנבת רכוש. על פי החוק המקראי העונש על חטיפת אדם ומכירתו לעבדות היה מוות. (שמות כ"א ט"ז, דברים כ"ד ז')
אמנת האג 1980
בשנת 1980 נחתמה בהאג האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים הקרויה בקיצור, כאשר ההקשר ברור, "אמנת האג". על פי האמנה, המשמורת על הילד צריכה להיקבע במקום מגוריו הקבוע. האמנה אוסרת על העברת ילד ממדינה למדינה ללא הסכמת שני הוריו, או מי שמונה לו על ידי בית המשפט לענייני משפחה כמנהל משמורת. במידה והוברח הילד לארץ אחרת ניתן להגיש בקשה להחזרתו. ברוב המקרים נועדה אמנה זו להילחם בתופעה של לקיחת המשמורת בכוח על ידי אחד ההורים אחרי סכסוך או גירושין. בישראל נכנסה האמנה לספר החוקים בשנת 1991, והגוף האחראי על ביצועה הוא המחלקה לעניינים בינלאומיים בפרקליטות המדינה.
דוקטור לרפואה
דוקטור לרפואה (בקיצור: ד"ר; M.D.) הוא תואר אקדמי המוענק למי שסיים הכשרה מקצועית ומדעית בבית ספר לרפואה.
התואר דוקטור לרפואה מקביל לתוארי דוקטור אחרים הניתנים על ידי האוניברסיטה, כגון דוקטור לפילוסופיה, משפטים, רפואת שיניים ועוד. הקיצור הנפוץ בצפון אמריקה הוא M.D (מלטינית: Medicinae Doctor) ו M.B.B.S (מלטינית: Medicinae Baccalaureus Baccalaureus Chirurgiae) בבריטניה ובמדינות שאימצו ממנה שיטה זו.
בישראל, כדי שבעל תואר דוקטור לרפואה יהיה רשאי לעבוד בתור רופא עליו לעבור רישוי על ידי משרד הבריאות.
היסטוריה
בשנת 1703 העניקה אוניברסיטת גלאזגו לבוגר הראשון של בית הספר לרפואה שלה, סמואל בניון, את התואר ד"ר לרפואה .M.D. סקוטלנד המשיכה עם חלוקת תואר זה עד שבמאה ה-19 בוצע יישור קו בין כל האוניברסיטאות בבריטניה, והוחלט לאמץ את התואר החדש M.B.B.S. בהמשך, אוניברסיטאות בארצות הברית החליטו להשתמש בתואר ההיסטורי M.D ומאז תואר זה הוא הנהוג ברוב העולם.
בישראל, בשנת 1952 הוענקו לראשונה 63 תוארי "ד"ר לרפואה (M.D)" למסיימי המחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הסמכת נשים
האשה הראשונה לקבל תואר דוקטור לרפואה בארצות הברית הייתה אליזבת בלקוול, שהוסמכה בינואר 1849. ב-1 בינואר 1859 הייתה אליזבת בלקוול לאישה הראשונה שנרשמה בפנקס הרופאים בממלכה המאוחדת. בשנת 1877 הייתה סופיה ג'קס-בלייק לאישה הראשונה מסקוטלנד שקיבלה תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1903 הוסמכה מרת ד. פאסקער, שלמדה רפואה באוניברסיטת פריז, כאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור לרפואה באימפריה הרוסית.
התואר בישראל
בישראל, שש אוניברסיטאות שלהן יש פקולטות לרפואה רשאיות להעניק את התואר ד"ר לרפואה, והן:
התואר המוענק בישראל הוא תואר M.D כמקובל בארצות הברית ובמדינות נוספות. כדי לקבל את התואר, על הסטודנטים להשלים מסלול לימודים שאורכו שש שנים והוא מחולק לשלוש שנים של לימודים פרה-קליניים (לימודי בסיס ויסודות), שבסופן זכאים הסטודנטים לתואר בוגר במדעי הרפואה (B.Sc.Med.), ושלוש שנים של לימודים קליניים שמתרחשים בבתי החולים שמסונפים למוסד הלימודים. בנוסף נדרשים הסטודנטים להגיש גם עבודת מחקר ולבצע שנת סטאז' במהלכה מתנסה הסטאז'ר בעבודת הרופא. לאחר מסלול זה, זכאי המסיימים לקבל את התואר ד"ר לרפואה.
קיים בישראל גם מסלול לימודים מקוצר של ארבע שנים לבוגרי תואר ראשון. מסלול זה קיים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל. לאחר ארבע שנים, נדרשים הסטודנטים במסלול זה לעשות שנת סטאז' שלאחריה הם זכאים לתואר ד"ר לרפואה.
קישורים חיצוניים
אתרי אינטרנט של בתי ספר לרפואה:
תומאס סייוורי
תומאס סייוורי (באנגלית: Thomas Savery; 1650 לערך – 1715) היה ממציא אנגלי יליד דבון, שפיתח ובנה את אחד ממנועי הקיטור הראשונים.
סייוורי היה מהנדס צבאי במקצועו, שהגיע ב-1702 לדרגת קפטן. את זמנו הפנוי הקדיש לעריכת ניסויים בנושאים מכניים, וב-1696 רשם פטנט למכונה לליטוש זכוכית או שיש. פטנט אחר משלו הציע דרך "להשטת אוניות בקלות וביעילות גדולות מכפי שהשיגו כל האמצעים האחרים עד כה" - גלגלי משוטות (paddle wheels) המונעים על ידי כנן (capstan) - אך הרעיון נדחה על ידי האדמירליות.
סייוורי עבד גם עבור הגוף האחראי למתן שירותים רפואיים למלחי הצי הבריטי, וחתם עמו על חוזה לאספקת תרופות. במסגרת עבודתו הגיע אל דרטמות, שם פגש כנראה לראשונה את תומאס ניוקומן, ממציא נוסף של מנוע קיטור.
מנוע הקיטור של סייוורי
ב-2 ביולי 1698 רשם סייוורי פטנט על אחד ממנועי הקיטור הראשונים: "המצאה חדשה לשאיבת מים ולהנעת כל סוגי הטחנות באמצעות כוח הדחף של קיטור, אשר תהיה לרוב תועלת ויתרון לריקון מים ממכרות, לאספקת מים לערים ולהפעלת כל סוגי הטחנות שאינן נהנות מזרם מים או מרוחות קבועות". הוא הציג את המנוע בפני חברי החברה המלכותית ב-14 ביוני 1699. להמצאתו לא נלוו שרטוטים ואפילו לא תיאור בכתב, אך ב-1702 תיאר סייוורי את המנוע בספרו The Miner's Friend; or, An Engine to Raise Water by Fire ("ידידו של הכורה; או מנוע לשאיבת מים באמצעות קיטור"), בו הוא טוען כי המכונה יכולה לשאוב מים ממכרות.
המנוע היה בנוי משני מכלי מתכת, ללא חלקים נעים כלשהם. שני המכלים חוברו אל צינור יניקת מים משותף בצדם התחתון ואל צינור סניקת מים משותף בצדם העליון, וכל אחד מהם צויד בשסתום יניקה ובשסתום סניקה חד-כיווניים (אוטומטיים). הקיטור יוצר בדוד כפול, וסופק לסירוגין לכל אחד מן המכלים דרך שסתום בורר שהופעל ידנית.
הפעלת המשאבה נעשתה על ידי אספקת קיטור באמצעות השסתום הבורר. הקיטור מילא את המכל, והעודף "ברח" דרך שסתום הסניקה אל צינור סניקת המים ודרכו אל מחוץ למכרה. כשהמכל התחמם די צורכו, נותקה אספקת הקיטור באמצעות השסתום הבורר, והמכל קורר במים מצדו החיצוני. כתוצאה מכך התעבה הקיטור, והלחץ בתוך המכל נפל אל מתחת ללחץ אטמוספירי. בשל הפרש הלחצים בין הלחץ האטמוספירי הפועל על פני המים בתחתית המכרה לבין תת-הלחץ במכל, עלו המים בצינור היניקה ומילאו את המכל. כעת חודשה אספקת הקיטור, ולחץ הקיטור דחק את המים החוצה מן המכל דרך צינור הסניקה אל מחוץ למכרה. פעולה זו בוצעה לסירוגין בשני המכלים, על ידי סיבוב השסתום הבורר. כשבמכל אחד התבצעה סניקה, בשני התבצעה יניקה ולהפך. מי הקירור נשפכו בכוח הכובד מאגן מים קטן מעל המכלים. אספקה סדירה של מים לאגן נעשתה מצינור הסניקה של המשאבה, כלומר היו אלה המים שנשאבו מן המכרה עצמו.
סייוורי לא חסך כל מאמץ להדגיש עד כמה חזק המנוע שלו, והיה הראשון להשתמש במושג "כוח סוס". ברם, המנוע סבל משלושה חסרונות חמורים. ראשית, נצילותו הייתה קטנה מאוד. בכל פעם שהוזרם קיטור אל המכל, חלק ניכר מאנרגיית החום שלו עבר אל המים הקרים שנשאבו בפעימה הקודמת והלך לאיבוד. שנית, נחוץ היה קיטור בלחץ גבוה יחסית כדי לדחוק את המים החוצה מן המכל, אלא שהחיבורים המולחמים של המכל עמדו בקושי בלחץ העבודה הגבוה ונזקקו לתיקונים תכופים. ושלישית, המנוע/משאבה יכול היה להעלות מים לגובה של כ-12 מטרים בלבד, בשל מגבלות לחץ הקיטור, ולכן לא התאים למכרות עמוקים.
Fire Engine Act
זכויות הפטנט המקורי של סייוורי מיולי 1698 קיבלו הגנה ל-14 שנים; שנה אחר כך, ב-1699, אושר בפרלמנט הבריטי חוק, המאריך את זכויות הפטנט ל-21 שנים נוספות, ואשר נודע בשם "חוק מנוע הקיטור" (Fire Engine Act). חוק של הפרלמנט הסקוטי מ-1701 העניק למר ג'יימס סמית מווייטהיל את הזכות הבלעדית לשווק בסקוטלנד את מנועו של סייוורי, שתואר כ"מנוע או מכונה לשאיבת מים ולהנעת טחנות בכוח הקיטור". זכויות הפטנט אמורות היו לפוג באותו מועד כמו אלו באנגליה.
הפטנט של סייוורי הקיף את כל המכונות לשאיבת מים באמצעות קיטור, וניוקומן נאלץ להיכנס עמו לשותפות. ב-1712 הסדירו השניים ביניהם את פיתוח מנוע הקיטור המתקדם יותר של ניוקומן, ששווק במסגרת זכויות הפטנט של סייוורי. מנועו של ניוקומן פעל רק על לחץ האוויר האטמוספירי, ולכן היה פטור מן הסכנות הכרוכות באספקת קיטור בלחץ גבוה יחסית. זאת ועוד, החלק העיקרי במנועו של ניוקומן הייתה בוכנה, רעיון שהגה עוד ב-1690 הצרפתי דני פפן, והוא מסוגל היה לשאוב מים ממכרות עמוקים יותר.
לאחר מותו, ב-1715, נמסרו זכויות הפטנט לחברה בשם "בעלי הזכויות על האמצאה להעלאת מים בכוח הקיטור" (The Proprietors of the Invention for Raising Water by Fire). החברה סיפקה לאחרים רישיונות לבנייה ולהפעלה של מנועי ניוקומן, וגבתה עמלות שגובהן הגיע עד 420 ליש"ט לשנה. במקרה אחד שילם מכרה פחם לבעלי הזכויות 200 ליש"ט לשנה ומחצית מרווחיו "בתמורה לשירותיהם להמשך פעולתו של המנוע".
השימוש במנוע
אחד ממנועיו נרכש על ידי "יורק בילדינגס קומפני" (York Buildings Company), חברה לונדונית לשאיבת מים מן התמזה ואספקתם לבתים. על פי תיאורים מאוחרים, המנוע ייצר קיטור "חזק פי שמונה עד עשרה מן האוויר הפשוט" (כלומר 8-10 אטמוספירות), אך הלחץ הגבוה ביקע את חיבורי המכלים, והוא נאלץ להלחימם עם אבץ.
מנוע אחר נבנה כדי להסדיר את אספקת המים להמפטון קורט; אחר, שהותקן בקמפדן האוז בקנסינגטון, פעל משך 18 שנים.
כמה ממנועיו של סייוורי נוסו במכרות. ניסיון לא מוצלח לרוקן מים מבריכה בוונדסברי (אז בסטפורדשייר) וממכרות פחם סמוכים הסתיים בהתפרקותו של המנוע לחלקיו בשל לחץ הקיטור הגבוה. הדבר ארע, כפי הנראה, בסביבות 1705.
ורדינה כהן
ביוגרפיה
במהלך היותה סטודנטית, בשנות ה-80, שימשה כזמרת ליווי בהופעותיה של ירדנה ארזי.
ב-1984 השתתפה לצד אחיה חופני בסרט הישראלי "כאסח".
ב-1987 השתתפה עם אחיה יזהר בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "מוזיקה היא נשיקה לנצח" (מילים: דודו ברק, לחן: יזהר כהן, עיבוד: רוני וייס). השניים הגיעו עם השיר למקום החמישי בתחרות.
ב-1988 הוציאה כהן את אלבום הבכורה שלה, "נוסעת בעקבות האהבה", שאת כל השירים בו כתב, הלחין ועיבד דני רובס. השיר הראשון שהתפרסם היה "הרגע האחרון" ואחריו התפרסמו השירים "שוב לבד", "קח אותי איתך", "מתגעגעת אליך", ו"כשמישהו אוהב אותך", אך שיר הנושא של האלבום זכה להצלחה הגדולה ביותר והוא המזוהה ביותר עימה עד היום. באותה שנה גם השתתפה במחזמר סאלח שבתי, תחילה בתפקיד קטן, ואחר כך כמחליפה של חני נחמיאס בתפקיד העובדת הסוציאלית בת שבע.
ב-1989 השתתפה כהן בשנית בקדם אירוויזיון עם השיר "שביל הזהב" (מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: יזהר כהן, עיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום התשיעי.
ב-1990 הוציאה את אלבומה השני, "דרך עצמי", בלטו באלבום השירים "עיר ללא רחמים", למילים של יהונתן גפן ולחן של יורם צדוק (מספר על אישה שמסתובבת בעיר אלימה בה אין רחמים), "שישי בצוהריים" (מילים: עדית פאנק, לחן: נתן כהן), "אהבה נכזבת", ו"אני שוב מתאהב" (בשניהם, מילים: יונה וולך, לחן: יהודה אלבוים). נתן כהן עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום. בעקבות האלבום יצאה לסיבוב הופעות שאת קטעי הקישור עבור המופע כתב יהונתן גפן.
ב-1991 נישאה למוזיקאי צור בן זאב ונסעה בעקבותיו להתגורר בארצות הברית, שם נולדה בתם הבכורה, מיתר.
ב-1996 שבה כהן לישראל, והקליטה את אלבומה השלישי "מי אמר ש...", שיצא רק ב-2000. השירים "בייבי" אותו הלחינה בעצמה למילים של רחל שפירא ו"עיני זהב", שהופיע בשני עיבודים שונים זכו להצלחה. אף על פי שדיסק זה לא הושמע רבות הוא הגיע לשיא של מכירות של פעמיים זהב.
בשנים 2006, 2008 ו-2010 הוציאה מגוון של אלבומי ילדים ללימוד מורשת הארץ וחגיה בשירים שכתבו לה אורלי בינדר ועמוס ברזל. מתוך סדרה זו יצא מאוחר יותר אוסף שירים.
לאורך השנים, ורדינה הופיעה על במות רבות ברחבי ישראל ושרה את שיריה, לרבות שירי ארץ-ישראל המזוהים עם המסורת של בית הוריה, בית משפחת "סולימאן הגדול". ב-2015 הוציאה ורדינה את הדיסק "שירים מהבית" בהפקתו המוזיקלית של בעלה, צור בן זאב, והוא כולל מגוון שירי ארץ-ישראל עמם היא מופיעה, כגון מחרוזת רועים, מחרוזת הורה ושירים מסביב למדורה.
חיים אישיים
כהן נשואה ואם לארבעה ילדים. מתגוררת בחולון. ארבעת ילדיה של כהן זכו לשמות מוזיקליים: מיתר, סול, קשת ותו. בנה של כהן, קשת בן זאב, השתתף ב-2017 בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
M18 הלקט
M18 הלקט (M18 Hellcat, בתרגום מאנגלית: "חתול גיהנום") הוא משחית טנקים שפותח במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חברת ביואיק עבור צבא ארצות הברית. ההלקט הוא משחית טנקים שנבנה כולו כדי לענות ליעוד זה. שלא כמו קודמיו כמו הוולברין, ההלקט לא התבסס על הרכבה של חלקים קיימים, כמו שימוש בתובה של טנקי שרמן. עם מהירות מרבית של למעלה מ-80 קמ"ש היה ההלקט לכלי הרק"מ המהיר ביותר במלחמה. כ-2,507 יחידות נבנו עד תום הייצור באוקטובר 1944.
פיתוח
פיתוח ההלקט התחיל בהתאם לצורך של צבא ארצות הברית במשחית טנקים חדש שלא מבוסס על חלקים קיימים, המבוסס על מסקנות ממשחיתי הטנקים הקיימים בשטח. הצורך העיקרי היה במשחית טנקים בעל מהירות רבה וכוח אש רב.
הדרישות הראשוניות היו לכלי בעל מזקו"ם קריסטי, תותח 37 מ"מ ומנוע של חברת רייט קונטיננטל (R-975). במהלך פיתוח הכלי, בעקבות הלקחים שהפיק הצבא האמריקאי מהמערכות בצפון אפריקה ובתוניסיה, הוחלט שתותח 37 מ"מ אינו מסוגל להתמודד עם השריון של הטנקים הגרמניים מהדגמים החדשים, ולכן התותח שודרג לתותח 75 מ"מ ולבסוף לתותח 76 מ"מ (3 אינץ', אותו התותח ששימש את השרמן 76 מ"מ ואת הM10 וולברין), גם הדרישה למזקו"ם קריסטי ירדה וההלקט פותח עם מזקו"ם ויקרס.
הדגש העיקרי בפיתוח ההלקט היה על מהירות, על חשבון המיגון. השריון של הכלי היה דק במיוחד, כאשר ברוב חלקיו עובי השריון לא עלה על 13 מ"מ פלדה, מה שהפך את ההלקט לכלי קל במיוחד (17.7 טון) ומשום כך גם מהיר מאוד.
ב-M18 הלקט הורכבה מערכת הנעה חדשה, על בסיס לקחים שהופקו מהשימוש בכלים משוריינים אחרים, שהופעלו על ידי צבא ארצות הברית, אשר התאפיינה בפשטות ההרכבה והפירוק, ושיפרה את היכולת לטפל בכלי בשטח. המנוע ותיבת ההילוכים הורכבו בצורה כזו, שהיה קל לפרק ולהוציא אותם לצורך טיפול ואיבחון בעיות בשדה הקרב.
שירות
ה-M18 הלקט נכנס לייצור החל מיולי 1943 ושירת בכל זירות הלחימה בהן לחם הצבא האמריקאי בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, אך בעיקר בזירת מערב אירופה. ההלקט היה משחית הטנקים המהיר ביותר שהופעל במהלך המלחמה, אולם תותח ה-76 מ"מ שלו לא הוכיח את עצמו מול השריון של הטנקים ומשחיתי הטנקים הגרמניים הכבדים, כגון הטיגר. במהלך הלחימה הוכיח ההלקט את עצמו כמשחית טנקים מעולה בזכות יכולתו לנוע במהירות לאזורי היתקלות עם כוחות שריון של האויב, לנוע מסביב לטנקים הגרמניים ולפגוע בהם מהאגפים ומהעורף, שם השריון שלהם היה דק יותר, תוך שימוש בטקטיקת "פגע וברח". יכולת זו פיצתה במידה מסוימת על המחסור במיגון ובכוח האש של ההלקט. בסך הכל הושמדו במהלך המלחמה 216 כלים, כאשר צוותי ההלקט טענו שפגעו בלמעלה מ-500 טנקי אויב. יחס אבדות של 1:2.3.
אביבה אבידן
אביבה אבידן (נולדה ב-18 במרץ 1953) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם אביבה שמואלי וגדלה בשכונת הבוכרים שבירושלים; אביה, שהיה סדרן בקולנוע "אוריון", היה ממוצא כורדי, ואמה עקרת בית עלתה מסוריה והיא ממוצא אורפלי. אביה דיבר בניב הנאש דידן.
בגיל 11 שרה אבידן במקהלת "פינת הילד" בקול ישראל.
את הקריירה המוזיקלית החלה בשנת 1972 כסולנית בלהקת פיקוד דרום, בתוכנית "מדרום תפתח הטובה" לצידם של ציפי מור, חנה לסלאו, ברייני ויינשטוק, איציק עוקב ויונית שוהם. בתוכנית ביצעה את תפקיד הסולנית בשיר "אלעד ירד אל הירדן" ובתוכנית "חול בקפה" לצידם של חיים צדוק, שמעון ברק, חנה לסלאו וציפי מור, שם ביצעה את שירו של שלמה ארצי "אבשלום".
קריירה
באמצע שנות ה-70 שימשה כזמרת ליווי בלהקת פיאמנטה, שהוקמה על ידי האחים יוסי ואבי פיאמנטה.
בשנת 1982 הייתה בלהקת הליווי של אבי טולדנו בתחרות האירוויזיון 1982 עם השיר "הורה" אשר הגיע למקום השני. באמצע שנות ה-80 חזרה להופיע כזמרת סולנית בשיתוף פעולה עם היוצר והמוזיקאי יוני רועה.
ב-1991 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "יהיה בסדר", שכלל להיטים כמו שיר הנושא (מילים ולחן: אבי מוסקוביץ'), "איש יקר שלי" (מילים: חמוטל בן זאב, לחן: יוני רועה), "ימות המשיח" (מילים: נועם נתנאל, לחן: יוני רועה), ואת "פרי גנך", שנכתב והולחן גם כן על ידי רועה, בעקבות מוות של חברו בצה"ל מספר שנים קודם לכן. השיר הפך לאחד משירי הזיכרון הידועים בישראל. מאוחר יותר הקליטה אבידן את השיר, בדואט עם אלי לוזון. המוזיקאי ואיש הסאונד יהודה (יוג'י) גבאי עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום, ולצידו השתתפו בהקלטות גם אבי סינגולדה, ומשה בן-מוש בגיטרות, וחיים רומנו בבוזוקי.
בסוף 1993 הוציאה אבידן את אלבומה השני "פילפל", שזכה להצלחה יחסית, ובלטו בו "רגש מעורב" ללחן של המוזיקאי היוגוסלבי גוראן ברגוביץ', שיר הנושא (מילים: אהוד מנור, לחן: יוני רועה), "דרך עולם" (מילים ולחן: יוני רועה) וכן הלהיט הגדול ביותר מתוכו - הדואט "כותל המזרח" (מילים: דודו ברק, לחן: יוני רועה) עם דקלון. אריה ברקוביץ' עיבד את מרבית שירי האלבום, ובנוסף אליו לקחו חלק בעיבודים גם יהודה (יוג'י) גבאי ומשה בן-מוש.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השלישי "אוהבת לאהוב", שכלל חידושים לשירים 'ישראליים' ידועים, דוגמת "מי ההולך", "הבלדה על חדוה ושלומיק", "הביתה לחזור", ו"לך איתה". האלבום שהופק מוזיקלית על ידי יהודה (יוג'י) גבאי לא זכה להצלחה גדולה כמו קודמיו.
באמצע 1996 הוציאה את אלבומה הרביעי "רק איתך", בו בלט הדואט עם יואב יצחק - "כשהשיר ייגמר" (מילים: אהוד מנור, לחן: רמי ברזל). אהוד שמר הפיק מוזיקלית, נחום עושרי עיבד את מרבית שירי האלבום, לצד יהודה (יוג'י) גבאי ושי בוקסבאום.
ב-1999 השתתפה אבידן באלבום "דרבוקה ישראלית - קלאסיקה ישראלית מסולסלת", ובו חידשה את "לשיר זה כמו להיות ירדן" שביצעה במקור "חבורת בימות" ב-1972 עם הסולנית מירי אלוני.
בשנת 2004 הוציאה את אלבומה השביעי "אמונה" בהפקה עצמית, ובהפצה של חברת התקליטים "בן-מוש".
בשנת 2010 החלה לעבוד על אלבום חדש הנקרא "אחד ממאה", שיצא בחודש ספטמבר באותה השנה. שיר הנושא של האלבום יצא לאור לרדיו ב-31 בינואר 2010.
בשנת 2011 השתתפה בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה". עוד באותה שנה לפרויקט ולאלבום "שני צדדים למטבע" חידשה את "אתה לי ארץ" של ירדנה ארזי.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "היורשת" ובסרט הקולנוע "לשחרר את שולי".
בשנת 2022 התמודדה בפרק הבכורה של תוכנית המציאות "המסעדה הבאה" ברשת 13, אך לא עברה את הצבעת השופטים והודחה מהתחרות.
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתפה לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
חיים אישיים
ב-1980 נישאה ליקי אבידן, אותו פגשה בעת שהתגוררה כשנתיים בלונדון, אנגליה, ולהם שתי בנות ובן, הזוג התגרש בשנת 2001. לאחר מכן אבידן הייתה בזוגיות עם האלוף (במיל) והשר לשעבר יוסי פלד.
אבידן היא אחותו של כדורגלן העבר אופיר שמואלי, שהתפרסם כמגינה של בית"ר ירושלים בסוף שנות ה-80.
הוויוואריום של לוזאן
הוויוואריום של לוזאן הוא בניין בעיר לוזאן, שבשווייץ, שבו מוצגים לקהל בעלי חיים, בעיקר זוחלים, דו-חיים ועכבישנים. הוויוואריום מציג לקהל כמאתיים בעלי חיים, כשרובם חיים בטרריומים ורוב החיות מתוחזקות בתנאים דומים לסביבות הטבעיות שלהן. לחיות מסוימות, כמו לשלושת התנינים מותאם תא ייחודי בבניין.
הוויוואריום נפתח לקהל, לראשונה, בשנת 1970 והוא התפתח מתצוגת זוחלים, שתחזק אספן חובב, מאז 1959. בשנת 1992 הוקמה קרן סיוע לתחזוקת המקום. הוויוואריום ממוקם על גבול היער, בצפון העיר, בשכונת סובבלן.
עקב קשיים כלכליים במתקן נסדר בשנת 2015. בשנת 2019 הבניין הנטוש נשרף.
שאלת קיטבג
שאלת קיטבג היא ביטוי סלנג צה"לי המתאר שאלה שהתשובה עליה ברורה מראש וכן שהשואל יינזק מעצם הצגת השאלה, ולעיתים אף יגרום נזק גם לסובבים אותו. בעיית שאלת הקיטבג היא סוגיה קלאסית בתורת ההחלטות.במקורו נוצר הביטוי כאשר חיילים שקיבלו פקודה לנוע ממקום למקום שאלו את מפקדיהם אם עליהם לקחת עמם את שק הציוד האישי ("קיטבג"), והתשובה הייתה "כמובן שיש לקחתו", למרות שזו לא הייתה הכוונה המקורית של המפקדים. כיום הביטוי שגור בישראל גם בתחומי חיים שאינם צבאיים. בדרך כלל שאלות קיטבג הן שאלות כן או לא, או שהן שאלות של מה צריך לעשות.
ניתן לזהות שני סוגים של שאלות קיטבג:
כאמור, גם בתחומים שאינם צבאיים ניתן לזהות "שאלות קיטבג". דוגמה שעולה רבות היא בפניות לרשויות שונות לקבלת מסמכים (למשל היתר בנייה). מקובל כי אם המבקש ישאל את הרשות אם עליו להציג מסמך כלשהו, התשובה תמיד תהיה חיובית, בין אם המסמך באמת נדרש ובין אם לא.
בית ספר שדה כפר עציון
בית ספר שדה כפר עציון נמצא ביישוב כפר עציון. בית הספר עוסק בהדרכות טיולים בכל מרחב גוש עציון, הרי יהודה, ירושלים, מדבר יהודה ושפלת יהודה והנגב.
בית-ספר שדה כפר-עציון נוסד סמוך לחידוש היישוב היהודי בגוש-עציון, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, בשיתוף החברה להגנת הטבע ביוזמתו של יהושע כהן משדה בוקר. נכון לשנת 2008, ההדרכה שמעניק בית הספר היא בשיתוף עם החברה להגנת הטבע אך האכסניה היא עצמאית.
בית הספר עורך סדרה של טיולים על הקשר בין ארץ ישראל לבין התנ"ך: נושאי הלימוד: מראשית ממלכת ישראל המאוחדת עד שתי מדינות לעם אחד, לטייל עם התנ"ך - תקופת הממלכה המאוחדת, " קום התהלך בארץ" - בארץ יהודה, סיור לאור המקורות, סדרת סיורים בארץ יהודה, סיורים בעקבות חידושים בארכאולוגיה של ארץ ישראל, חוג אלונים לחובבי בוטניקה וטיול מאורגן בשביל ישראל.
פעילויות מיוחדות לנוער נערכות תוך הפרדה בין בנים לבין בנות. פעילויות אלו כוללות מסעות נודדים לשלושה ימים מכפר עציון לירושלים, לשפלת יהודה ולסיירים: גלישות וסיורי מערות.
סדרה של מחנות למבוגרים ולנערים לשם ביצוע חפירות ארכאולוגיות באתר "חורבת ג'ומג'ום" מימי מרד בר כוכבא בהדרכת ארכאולוג מאוניברסיטת בר-אילן.
בית הספר מתמחה בין היתר בטיולים לעבר הירדן המזרחי. במסגרת בית הספר נערכו השתלמות למדריכי טיולים, מורי-דרך וחובבי ידיעת הארץ, וכן טיול אל קניוני מואב - נחל ארנון ונחל זרד. כן נערך מסע ג'יפים בדרום ירדן: עקבה, ואדי ראם, פטרה וואדי נמלה בדרך הבשמים.
במרוצת השנה נערכים קורסים, הכוללים בין 8 ל-20 סיורים, בנושאים: לטייל עם התנ"ך, מדינה קמה בסערת מלחמה, בוטניקה ברחבי ארץ יהודה, אתרים ארכאולוגיים חדשים, סיורים למטיבי-לכת ולאור מקורות בתולדות העם והארץ.
מסע המלך (סדרת משחקים)
מסע המלך (אנגלית: King's Quest) היא סדרה של משחקי הרפתקאות מתוצרת Sierra Entertainment (לשעבר Sierra On-Line). הסדרה נחשבת בעיני רבים כקלאסיקה מתור הזהב של משחקי ההרפתקה והיא זאת שבנתה בראש ובראשונה את המוניטין של החברה, כהמשך להצלחה של הפרק הראשון בסדרה - משחק הרפתקה ממוחשב ה"תלת-ממדי" הראשון. על העיצוב של כל המשחק אחראית אחת מהבעלים של סיירה, רוברטה ויליאמס (Roberta Williams).
תיאור
העולם בו מתרחשת סדרת "מסע המלך" אינו עקבי מאוד או מתוחכם במידה רבה. הוא מקיף מעל עשרה עולמות שונים, ביניהם Daventry (מסע המלך 1), Kolyma (מסע המלך 2), Llewdor (מסע המלך 3), Tamir (מסע המלך 4) ו-Serenia (מסע המלך 5).
הדמויות הראשיות בכל פרק בסדרה הן המלך גרהאם (King Graham) ובני משפחתו. קיים רק יוצא מן הכלל אחד - "מסע המלך 8" - בו השחקן שולט על סר קונר מדבנטרי (Sir Connor of Daventry), האביר של המלך גרהאם (שמופיע גם בחידוש הלא-רשמי של "מסע המלך 2", שם הוא יוצר קשר בין שתי הדמויות). עקב זאת, ובגלל ההתמקדות הגדולה באלמנטים של RPG וארקייד במשחק האחרון, מעריצים רבים נמנעים מלהחשיב אותו כהמשך אמיתי של הסדרה והם מכנים אותו KQ:MOE (King's Quest: Mask of Eternity).
דמויות מפורסמות רבות ממיתוסים ואגדות מופיעות בסדרת המשחקים, כולל היפה והחיה, עוץ לי גוץ לי, כיפה אדומה והרוזן דרקולה. הם מופיעים בעיקר במשחקים המוקדמים יותר, בהם הקונספט היה פתרון של פאזלים בעולם פנטזיה סוריאליסטי. המשחקים המאוחרים יותר בסדרה דורשים שימוש רב יותר בלוגיקה ויש להם עלילה מבוססת יותר, בנוסף למקומות ודמויות ריאליסטיות.
בסך הכול יצאו לאור שמונה משחקים בסדרת "מסע המלך". מספר אתרי אינטרנט מספקים תוכניות עבור פרק תשיעי בסדרה, אך למעשה לא קיים משחק רשמי כזה. אולם, קיימת קבוצה של מעריצים שעובדת בימים אלו על יצירת המשך לא רשמי לסדרה בשם The Silver Lining.
דייוויד השני, מלך סקוטלנד
קורות חיים
דייוויד נולד בארמון דנפרמלין שבפיף. בהתאם לתנאי הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון נשא דייוויד השני ב-17 ביולי 1328 לאישה את ג'ואן מהמצודה, בתו של מלך אנגליה אדוארד השני ושל איזבלה מצרפת. הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר טוויד. לבני הזוג לא נולדו ילדים. דייוויד השני היה בן חמש בעת נישואיו, וג'ואן בת שבע.
לאחר מותו של אביו, ב-7 ביוני 1329 הומלך דייוויד השני כמלך סקוטלנד, בהיותו בן חמש שנים, שלושה חודשים ושלושה ימים. דייוויד ורעייתו ג'ואן הוכתרו יחד על אבן הגורל שבמנזר סקון בפרת'שייר ב-24 בנובמבר 1331.
בשל גילו הצעיר של דייוויד, כיהן תומאס ראנדולף, רוזן מוריי כנאמן סקוטלנד (העוצר) עד מותו ב-20 ביולי 1332. לאחר מותו מונה ב-2 באוגוסט 1332 דונלד, רוזן מאר, כנאמן סקוטלנד. לאחר מותו של מאר בקרב דפלין מור עשרה ימים מאוחר יותר, נבחר סר אנדרו מוריי מבות'וול כנאמן (סר אנדרו היה נשוי לאחותו של המלך רוברט הראשון). אנדרו מוריי נתפס על ידי הכוחות האנגליים בקרב בקרבת טירת רוקבורג' באפריל 1333, ובמקומו נבחר כנאמן סר ארצ'יבולד דאגלס, אשר נהרג בקרב גבעת הלידון ביולי באותה שנה.
בעקבות תבוסת הסקוטים בקרב דופלין, הוכתר אדוארד באליול על ידי הצבא האנגלי כמלך סקוטלנד. באליול הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון ב-24 בספטמבר 1332, אולם בשל התנגדות הסקוטים להכתרה, ומחשש לחייו נמלט באליול בדצמבר באותה שנה לאנגליה.
לאחר שהכוחות הסקוטיים זכו במספר קרבות, והצליחו לדחוק את רגלי הצבא האנגלי מסקוטלנד, שב דייוויד השני לסקוטלנד ב-2 ביוני 1341 והחל למשול בסקוטלנד בעצמו (לראשונה).