cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוריס ז'אר
מוזיקה לסרטים
בשנת 1961 חל שינוי משמעותי בקריירה המוזיקלית של ז'אר, כשמפיק הסרטים סם שפיגל ביקש ממנו לכתוב את הפסקול לסרט לורנס איש ערב, שזיכה את ז'אר בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב הראשונים שלו. אחריו באו היום הארוך ביותר (1962) "הרכבת" (1964), גמביט ו"הפרס הגדול" (1966), סרט המרוצים הפולחני לבמאי ג'ון פרנקנהיימר, וביניהם נחל עוד הצלחה גדולה בסרט דוקטור ז'יוואגו (1966), שכלל את הנעימה ללא מילים "הנושא של לארה" (שהייתה לנעימת השיר "אי שם אהובתי") וזיכה אותו בפרס האקדמיה השני שלו. ב-1968 הלחין את הפסקול לסרט "איזדורה" מתוכו התפרסמה הנעימה "איזדורה". הפסקול שלו לסרטו של דייוויד לין, "בתו של ראין" (1970), המתרחש באירלנד, נמנע לגמרי משימוש בסגנונות מוזיקה איריים מסורתיים, על פי דרישותיו של לין. את השיר "היו אלה ימים טובים" מתוך בתו של ראיין הקליטו בהמשך כוכבי מוזיקה כמו לייזה מינלי, שעשתה בו שימוש בתוכנית הטלוויזיה שלה, שזכתה לשבחי הביקורת, "לייזה עם Z" וזמרים אחרים במהלך שנות ה-70'. ז'אר תרם את המוזיקה לסרטו של לוקינו ויסקונטי "הארורים" (1969), לסרט מלון פלאזה (1971), מיני סדרה ,הרצח של מרי פייגן" (1988), לסרט שונאים סיפור אהבה (1989) ולסרטו של ג'ון יוסטון, "האיש שהיה רוצה להיות מלך" (1975). ב-1972 הלחין את הפסקול לסרט השפעת קרני גמא על ציפורני החתול בבימויו של פול ניומן וב-1982 את הפסקול לסרט "שנה בצל הסכנה" בבימוי של פיטר ויר. ב-1984 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על הפסקול לסרט המעבר להודו של דייוויד לין.
הפסקול האחרון של ז'אר היה לסרט טלוויזיה בנושא השואה בשם "התקוממות".
סגנון מוזיקלי
ז'אר כתב בעיקר לתזמורת, אבל החל להעדיף מוזיקה מסונתזת בשנות ה-80'. ז'אר הוכיח, שכתיבת המוזיקה האלקטרונית שלו לסרט "העד" הייתה לאמיתו של דבר מייגעת יותר, דרשה יותר זמן והפקתה עלתה יותר מפסקול תזמורתי. ז'אר כתב מוזיקה אלקטרונית גם לסרטים "משיכה קטלנית", "שנה של חיי סכנה" ו"אין מוצא". רבים מפסקולי המוזיקה שלו לאותה תקופה מכילים גם מהילות של מוזיקה אלקטרונית ואקוסטית, כמו "גורילות בערפל", "ללכת שבי אחריו", "חוף מוסקיטו" ו"סולם יעקב".
חיים אישיים
ז'אר היה נשוי ארבע פעמים. מנישואיו השונים נולדו לו בן ובת, ובנוסף אימץ את בנה של אשתו השלישית מנישואיה הקודמים.
בנו הבכור, מנישואיו הראשונים, הוא ז'אן מישל ז'אר - מוזיקאי מפורסם בזכות עצמו, הנחשב לאחד מחלוצי המוזיקה האלקטרונית.
קישורים חיצוניים
כתבות על פטירתו בעיתונים הישראלים:
וולפגנג פאק
וולפגנג יוהאן פַּאק (באנגלית: Wolfgang Johann Puck) נולד בשם וולפגנג יוהאן טופשינג (Wolfgang Johann Topfschnig; ב-8 ביולי 1949) הוא שף, איש עסקים והבעלים של כמה רשתות של מסעדות אמריקאיות. בין המסעדות שבבעלותו נמנות מסעדת ספאגו, ורשתות וולפגנג פאק קפה (Wolfgang Puck Café) ווולפגנג פאק אקספרס (Wolfgang Puck Express). בבעלות וולפגנג פאק למעלה ממאה מסעדות ובתי קפה ברחבי העולם.
קורות חיים
פאק נולד למריה טופשינג (Maria Topfschnig) - אם חד הורית. אביו נטש את אימו עוד בטרם נולד. בשנת 1956 נשאה מריה את יוזף פאק (Josef Puck) אשר אימץ את וולפגנג. למריה וליוזף נולדו בן ושתי בנות.
פאק למד בישול במטבחה של אימו אשר עבדה כשפית מאפים. פאק לא למד בבית ספר לבישול, אולם התמחה במסעדה אוסטו דה בומאנייר של ריימון תווילייה (Raymond Thuilier) שבפרובאנס; במלון אוטל דה פארי שבמונקו ובמסעדת מקסים שבפריז. בשנת 1973 עבר פאק לארצות הברית, עבד במסעדת "לה טור" (La Tour) באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה ובשנת 1975 עבר ללוס אנג'לס שם עשה לעצמו שם בהפכו את מסעדה "מה מייזון" (Ma Maison) הכושלת להצלחה גדולה ופיתח בה את המטבח הקליפורני.
בעקבות הצלחתו פתח וולפגנג מספר רשתות של מסעדות, כתב ספרי בישול, הקים קו ייצור של אביזרי מטבח. פאק הוא מספק המזון הרשמי לטקסי האוסקר, הופיע במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, ובתוכניות בישול רבות.
לפאק שני בנים - קמרון וביירון מגרושתו ברברה לאזארוף (Barbara Lazaroff) ושני בנים נוספים: אוליבר וולפגנג ואלכסנדר וולפנג מארוסתו האתיופית גלילה אסאפא.
בין השנים 2002–2007 מסעדותיו של פאק המשתמשות שימוש רב בכבד אווז עוררו ביקורת רבה. בעקבות ביקורת זו החליט פאק במרץ 2007 להפסיק להשתמש בכבד אווז ולרכוש בשר וביצים שגודלו בתנאים הומניים. אירוע בו בישל פאק ב-27 בפברואר 2007 עורר הדים רבים לאחר שהיה חשש שבשל זיהום נדבקו רבים מידועני הוליווד בצהבת.
פוקסה ברלין
פוקסה ברלין (גרמנית: Füchse Berlin) היא קבוצת כדוריד גרמנית מהעיר ברלין, המתמודדת בליגה הגרמנית הראשונה.
היסטוריה
מאז עונת שיחקה הקבוצה תחת השם פוקסה ברלין בבונדסליגה השנייה במחוז הצפוני. בעונת חזרה הקבוצה לליגה הבכירה, הבונדסליגה. בעונת היא סיימה במקום השלישי בטבלה. בעונות 2015\16 ו-2014\15 זכתה הקבוצה באליפות העולם לקבוצות (סופר גלוב). כמו כן זכתה ב-2014 בגביע הEHF, השני בחשיבותו באירופה. בשנים האחרונות הקבוצה מסיימת את העונה במקומות הראשונים. הקבוצה שואפת להגיע למקום ה3 ומעלה, המוביל לכרטיס לליגת האלופות.
הקבוצה מקיימת את משחקיה בהיכל הספורט מקס שמלינג בשכונת פרנצלאואר ברג המכיל 8,500 מקומות ישיבה.
אולימפיאדת השחמט 1992
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-14 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
הנבחרת סיימה במקום ה-25.
טחנת הנזירים
טחנת הקמח בנחל ציפורי, הידועה בשם טחנת הנזירים, ממוקמת על גדות נחל ציפורי במרחק שני קילומטרים מערבית למעיין עין יבקע (אחד ממקורות נחל ציפורי) שבגליל המערבי התחתון.
היסטוריה
הטחנה הוקמה בשנת 1825 על הריסותיה של טחנה נטושה. לא ידוע מתי נבנתה אותה טחנה ומי בנה אותה, אך ידוע שהייתה בשימוש עד שנת 1800 לערך. בשל התנאים הטופוגרפים באזור התיישבו אוכלוסיות רבות למרגלות הנחל, והוא היווה אזור מועדף למעבר סוחרים וצבאות במסעות כיבוש לאורך ההיסטוריה. ישנן שתי סברות מדוע ננטשה הטחנה: הראשונה מאשימה את פלישתו של נפוליאון בניסיונו לכבוש את האזור מידי העות'מאניים, בעוד השנייה גורסת כי ייתכן שמחסור במים בתקופה זו הוביל לנטישת הטחנה. נזיר כרמלי בשם ז'אן בטיסטה מ, אדריכל במקצועו, הגה את הרעיון להקמת הטחנה על מנת לאפשר הכנסה זמינה למסדר הכרמליטי אשר יושב בחיפה. בבניית הטחנה השתתפו משפחה דרוזית משפרעם שהייתה בעלת הקרקע ואדם טורקי בעל ממון רב שסיפק את ההון הראשוני לשיפוצה של הטחנה ההרוסה. שמה של הטחנה נגזר ממסדר הנזירים האחראים לבנייתה. הטחנה שימשה מקור הכנסה חשוב למסדר, והרווחים מתפוקתה התחלקו בין שלושת השותפים למהלך. הרווחים שהופקו מהטחנה שימשו את המסדר הכרמלי בשיקום מנזרי הכרמל סטלה מאריס ומוחרקה. לטחנה היו מגעים המקומיים מכל הכפרים והישובים סביב על מנת לטחון את חיטתם, בכך היוותה הטחנה מקום מפגש חשוב לתושבי האזור. הטחנה הפסיקה לפעול בסביבות שנת 1930 מכיוון שלא יכלה להתחרות בטחנות הקמח החשמליות שהוקמו בשפרעם ובאיבטין. בשנת 1954 עברה הטחנה שיפוץ ושימשה כדיר לחזירים, עזים וכבשים. בשנת 2000 שופץ שוב המקום, והוסב לאולם אירועים, עם מסעדה וחדרי אירוח. בשנת 2011 עזבו מפעילי האתר את המתחם וזמן קצר לאחר מכן נחתם חוזה עם רשות ניקוז ונחלים קישון על מנת לשקם את המבנה ולהפכו למרכז הראשון בארץ לשיקום נחלים.
מבנה הטחנה וכיצד פעלה
טחנה זו היא טחנת ארובה אשר פועלת על ידי כוח המים. המים היו מגיעים ממעיין עין יבקע הסמוך (במרחק כ-2 ק"מ), ונכנסים לטחנה דרך אמת המים. המים שמשו כמקור אנרגיה להזזת ארבע אבני הריחיים בטחנה ואלו היו טוחנות את זרעי החיטה עד לקבלת אבקת הקמח. הטחנה הייתה מחולקת לשני מפלסים כאשר בכל מפלס היו שתי אבני ריחיים. שימוש בשיטה זו לטחינת קמח היה נפוץ מאוד בארץ ישראל וישנן טחנות ארובה רבות בנות מאות שנים ברחבי הארץ, כאשר רובן מרוכזות בצפון הארץ. בסמוך לטחנה ישנו גשר המאפשר מעבר לגדה השניה של הנחל.
Smells Like Teen Spirit
Smells Like Teen Spirit (בתרגום: מריח כמו רוח נעורים) הוא שיר של להקת הגראנג' האמריקאית נירוונה. השיר פותח את האלבום Nevermind מ־1991, הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום, ונחשב לשיר שהביא את נירוונה ואת מוזיקת הגראנג' אל תודעתם של שוחרי המוזיקה ברחבי העולם. השיר נחשב בעיני רבים לשיר הגראנג' האולטימטיבי ולאחד מלהיטי הרוק הגדולים בכל הזמנים.
סקירה כללית
השיר הגיע למקום הראשון ונותר שם למשך שבועות רבים במצעדים רבים ברחבי העולם במהלך 1991. במצעד 100 הסינגלים הגדולים של בילבורד הוא הגיע למקום השישי. המגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום התשיעי ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. הוא זכה בשני פרסים בטקס חלוקת פרסי הווידאו של MTV ב־1992. מכירותיהם של הסינגל והאלבום בבריטניה הואטו בעקבות הופעתה של הלהקה במסגרת התוכנית טופ אוף דה פופס של ה־BBC, שבה שר קורט קוביין את השיר בטון נמוך ובנימה דיכאונית כמחאה על דרישתה של התוכנית שהלהקה לא תנגן על גבי הבמה אלא תיעזר בהקלטה מוכנה מראש. קוביין אף שינה את שתי שורותיו הראשונות של השיר ל"Load up on drugs, kill your friends" (במקום "Load up on guns, bring your friends") וטען מאוחר יותר שזו הייתה מחווה לסולן הסמית'ס, מוריסי.
השיר תואר בפי רבים כהמנון של שנות התשעים וכן כהמנון של דור שלם. הסינגל יצא בתקופה שבה עולם המוזיקה היה תקוע בין עידן הלהקות התיאטרליות של שנות השמונים ולבין עתיד לא ידוע, ומצב זה הקרין על בני הנוער של אותה התקופה. כאשר השיר התפרסם, בני נוער רבים הזדהו עם הגישה האנרגטית והאנרכיסטית שלו.
השיר הוא פשוט מבחינה מלודית והרמונית, והוא כולל בתים בסגנון מינימליסטי ורגשני עם טקסט בנוסח זרם התודעה ופזמון פראי, כאשר קולו של קוביין עובר מטון מלנכולי למין צרחה ראשונית. בריאיון מינואר 1994, חודשים מספר קודם למותו, ציין קוביין שהשיר נכתב בניסיון ניסיון ליצור שיר רוק בסגנון הפיקסיז. הוא גם הודה שהצלחתו של השיר גרמה לו לרתיעה ממנו, ושלדעתו השיר "Drain You", מתוך אותו האלבום, הוא "ללא ספק באותה רמה של Smells Like Teen Spirit".
"Teen Spirit" הוא שמו של דאודורנט של חברת קולגייט־פלמוליב המיוצר באמריקה. קוביין קיבל את הרעיון לשם השיר לאחר שקתלין האנה, סולנית להקת הפאנק "ביקיני קיל", כתבה את הכתובת "Kurt Smells Like Teen Spirit" על קיר חדרו בלילה של שכרות איתו ועם מתופף נירוונה דייב גרוהל. מכיוון שהם היו בעיצומן של שיחות בנושא פאנק רוק, אנרכיה וכדומה, קוביין חשב שהכתובת היא סוג של סלוגן הקשור לנושא. אך כוונתה האמיתית של האנה הייתה לאל־ריח שגילתה במכולת באותו יום עם טובי וייל, חברתו דאז של קוביין, וששמו הצחיק את השתיים. קוביין טען מאוחר יותר כי לא ידע שמדובר בסוג של תכשיר, ובדיעבד הוא לא היה מאושר מכך ששם השיר ציין את שמו של מוצר מסחרי.
הווידאו קליפ
השיר לווה בווידאו קליפ מפורסם שבוים בידי סמואל באייר וכלל תפאורה של בית ספר תיכון. הקליפ הושפע מן הסרט "Over the Edge" מ־1979, שהיה אהוב על קוביין. הקליפ הציג את הלהקה כשהיא מנגנת באספה בתוך אולם התעמלות של בית ספר תיכון, ומוקפת במעודדות בשמלות שחורות שעליהן סמלים אנרכיסטיים במקום סמל בית הספר. בינתיים מתחיל גם השרת לרקוד לקצב המוזיקה, ובמהרה פוצחים בני הנוער בריקוד פוגו פראי. אנקדוטה מפורסמת מספרת על כך שבצעירותו סולק קוביין מבית ספרו, והעבודה היחידה שאותה הצליח למצוא הייתה בתור שרת של בית הספר שממנו סולק. ייתכן כי נוכחותו של השרת בקליפ מרמזת לפרק זה בחייו של קוביין.
גרסאות כיסוי
בסרט פאן מ־2015 כמעט כל משתתפי הסרט שרים את השיר ביחד.
בסרט האלמנה השחורה הזמרת Malia J עשתה גרסת כיסוי לשיר לסצנת הפתיחה.
כלי יקר
כלי יקר הוא פירוש על חמישה חומשי תורה שנכתב על ידי רבי שלמה אפרים מלונטשיץ במאה ה-17. הספר התקבל כאחד מעמודי התווך של פרשנות המקרא, והודפס פעמים רבות במספר מהדורות. פעמים רבות הפירוש הוא שכתוב של דרשות ורעיונות אותם נשא הרב מלונטשיץ בדרשותיו השבועיות.
הרקע לחיבור הספר
בשנת ה'שס"א (1601) חלה המחבר במחלה קשה, ממנה קיבל דחיפה לכתוב פירוש לתורה, וכך הם דבריו בהקדמתו:
מטרתו העיקרית של הרב הייתה להוציא לאור את המטען הרב שהצטבר אצלו בפרשנות במשך שנות דרשנותו.
את שם הספר קרא הרב בשם "כלי יקר" על שם פסוקים הקשורים לשני שמותיו. שמו העיקרי 'אפרים' הנזכר בפסוק: "הבן יקיר לי אפרים", ושמו השני 'שלמה' שנתוסף לו בעקבות מחלתו הקשה, נרמז בפסוק במשלי "וכלי יקר שפתי דעת" שאמרו שלמה המלך.
פשט
עיקרו של פירוש "כלי יקר" הוא על דרך הפשט, וכן העיד על עצמו המחבר בהקדמתו: "וכל דברי קרובים לפשוטו מאוד". הפירוש מתייחס לפירושים רבים שקדמו לו כגון: רש"י, רמב"ן, ספורנו, אברבנאל, הרא"ם, הרמב"ם במורה נבוכים ועוד. פעמים שהוא מוסיף לדבריהם נופך משלו, מוכיח את אמיתות דבריהם או משתמש בדבריהם להוכחת דבריהם, ופעמים גם חולק עליהם ומקשה על דבריהם.
ככל הפשטנים, גם פירוש זה עוסק בשאלות של סגנון הכתוב, סדר המילים בפסוק, כפל במילים שונות, דיוק בדברי הכתוב ויישוב מקראות.
אגב הפירוש על התורה, פזורים בפירוש גם הסברים לפסוקים מהנביאים ומהכתובים, ולעיתים לא רק פסוקים בודדים כי אם רצף פסוקים או עניינים.
מדרשי חז"ל
מלבד הפשט, מצויים בפירוש מדרשי חז"ל ומאמרים מהתלמוד או מהמדרשים. פעמים הפירוש מנסה ליישב סתירות בין הפשט למדרש, ובסופו של דבר מסיק: "ומכל מקום, לעולם אין כוונתנו לפרש המקראות חוץ מפשוטם."
רמז
עיקר הפירוש בדרך רמז נמצא בענייני המשכן וכליו, זאת בעקבות שאר המפרשים שגם פרשו כך את מעשה המשכן. בשאר המקומות, ענייני הרמז הם בעיקר תוכחה ומוסר לקורא, זאת מכיוון שלמחבר הייתה מטרה נוספת בפירושו, והיא ללמד מוסר את מי שמוכן לשמוע.
סוד
לעיתים נדירות מסביר הכלי יקר דברים על פי דרך הקבלה, למשל: "ולדעת חכמי הקבלה...".
תוכחות מוסר
בפירוש ישנן תוכחות מוסר רבות לציבור הקוראים. המחבר הוקיע תופעות של מינוי רבנים ודיינים שלא לפי גדולתם בתורה, התריע על צרות עין, חנופה, הזכרת שם שמיים לבטלה, קיום מצוות שלא לשמן, אי הדרישה של עם ישראל מה' לשוב אל ארץ ישראל ופירוד לבבות בעם ישראל. בפירוש פרשת מצורע מופיעה דרשה אותה דרש בלובלין בשבת זכור, וכל כולה תוכחה על חטא לשון הרע.
מקום מיוחד בתוכחות תופסת התוכחה בעניין תאוות הממון והרדיפה אחר המותרות. בעשרות מקומות בפירוש מוסברים הנזקים שחמדת הממון גורמת לאדם, ולא רק חמדת הממון, כי אם הממון עצמו: "התורה והעושר בורחים זה מזה".
אמונות ויסודות היהדות
במספר מקומות דן הפירוש בסוגיות של אמונה ויסודות היהדות, ובהגנה עליהן מפני המכחישים אותן. לדוגמה, על מנת "לסתום פי דוברי עתק על תורתנו הקדושה" הביא הפירוש בפרשת בחוקותי שבעה הסברים קצרים (אותם כתב בתחילה האברבנאל) מדוע לא מוזכר בתורה השכר הרוחני, ומוזכר רק הגשמי. במקום אחר מוסבר מדוע אין הקב"ה נוקם ברשעים המרעים לצדיקים.
Weedkiller
Weedkiller (בעברית: קוטל עשבים) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית אשניקו. האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 2023, על ידי חברות התקליטים פרלופון ווורנר מיוזיק גרופ.
רקע והכרזה
האלבום עוקב אחר מיקסטייפ הבכורה של הזמרת Demidevil משנת 2021. אשניקו עמדה אז בראש סיבוב ההופעות הראשון שלה כדי לתמוך במיקסטייפ. "Panic Attacks in Paradise" ו-"Maggots", יצאו יחד לאור ב-29 בספטמבר 2021 כסינגל כפול. אשר היה אמור להיות הסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלה, אבל בסופו של דבר הפרויקט הזה בוטל. הזמרת לקחה הפסקה מהוצאת מוזיקה מאותה תקופה ועד 8 בפברואר 2023, כאשר אז הוציאה את הסינגל החדש שלה "" שיצא בתור הסינגל המוביל החדש. אשניקו הכריזה על צאת האלבום Weedkiller, יחד חשפה תאריך היציאה, עטיפת האלבום, רשימת הרצועות וסיבוב ההופעות העולמי שיחל ב-1 במרץ 2023
הקונספט
הקונספט מאחורי האלבום מתואר בחומרי העיתונות כ"פרשנות לאסון הסביבתי וההתפתחות המהירה של הטכנולוגיה" המספרת "את סיפורה של ציוויליזציית פאה שנכבשה ונהרסה על ידי מכונות הניזונות מחומר אורגני שבהן גיבור הפיות מחפש נקמה על ידי הפיכתו למכונה לחלק."
סינגלים
"" החליף את "Panic Attacks in Paradise" ו-"Maggots" בתור הסינגלים המובילים מהאלבום. השיר יצא כסינגל המוביל החדש ב-8 בפברואר 2023. "Worms" יצא לאור ב-2 במרץ 2023 כסינגל השני מן האלבום.
גרנד פרי אוסטריה
גרנד פרי אוסטריה הוא מרוץ מכוניות המתקיים באוסטריה כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1964, ומאז התקיים במספר תוואי מסלול. מאז שנת 2014 מתקיים המרוץ במסלול הרד בול רינג. אלן פרוסט, שניצח במרוץ שלוש פעמים, הוא הנהג עם מספר הניצחונות הרב ביותר. קבוצת מקלארן היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר, שש זכיות.
זלטווג
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1963, כמרוץ שלא נכלל בסבב האליפות. המסלול נבנה בבסיס חיל האוויר ליד העיירה זלטווג והסתיים בניצחונו של ג'ק ברבהאם. שנה לאחר מכן צורף המרוץ לסבב האליפות. לורנזו בנדיני, נהגה של קבוצת פרארי היה המנצח. האירוע נחשב להצלחה, אך המסלול עצמו נחשב למסוכן. הוא היה צר ובעל מהמורות רבות. בנוסף, עלו תלונות רבות מצד הצופים על ראות מוגבלת. גורמים אלה הביאו את הנהלת האליפות להוציא את המרוץ מהסבב לאחר שנה אחת בלבד, עד שתמצא חלופה ראויה.
אוסטרייכרינג
בין השנים 1970 עד 1987 התקיים המרוץ במסלול אוסטרייכרינג. המסלול נבנה כמסלול מהיר עם פניות חדות, שהיה חביב על הנהגים. המרוץ הראשון התקיים בשליטה של קבוצת פרארי, שנהנו ממנועים חזקים מתוצרת פיאט. ג'קי איקס סיים כמנצח וקליי רגזוני, חברו לקבוצה, סיים במקום השני. ג'ו סיפרט ניצח במרוץ בשנת 1971, מרוץ בו הבטיח ג'קי סטיוארט את זכייתו השנייה בתואר האליפות. ויטוריו במבילה השיג בשנת 1975 את הניצחון הראשון והיחיד שלו בקריירה. על הזכייה העיב מותו של מארק דונהיו, שנהרג בתאונה באימון המקדים באחת הפניות החדות במסלול. בעקבות התאונה שונה מבנה המסלול מספר פעמים והפנייה המהירה הפכה לאיטית ביותר במסלול.
בשנת 1976 רשם ג'ון ווטסון את ניצחון הבכורה שלו באליפות. שנה לאחר מכן היה זה אלן ג'ונס שרשם ניצחון בכורה. הגרנד פרי האוסטרי של עונת 1982 היה אחד המרוצים הצמודים באותה עונה. חמש מכוניות עם מנועי טורבו זינקו למרוץ, אך ארבעה מהם נאלצו לפרוש בשל בעיות מכניות. אלן פרוסט, שהוביל את המרוץ נאלץ לפרוש בשל בעיות במנוע. ההקפות האחרונות במרוץ היו מאבק צמוד בין קקה רוזברג ואליו דה אנגליס, שניצח לבסוף במרוץ. פרוסט ניצח במרוץ שנה לאחר מכן והוסיף עוד שני ניצחונות בעונות 1985 ו-1986.
המרוץ בשנת 1987 הוזנק שלוש פעמים עקב תאונות שנגרמו בגריד הצר. מספר התאונות בגריד יחד עם היעדר אמצעי בטיחות מספיקים הובילו להחלטה להוציא את המרוץ מהמשך התחרויות ולהפסקה בת עשר שנים בקיום התחרות.
A1
במהלך השנים 1995 ו-1996 נבנה המסלול מחדש ובשנת 1997 התקיים שוב הגרנד פרי האוסטרי. ז'אק וילנב ניצח את המרוץ הראשון במסלול החדש, בו נשארה פנייה חדה אחת בלבד. בשש השנים הבאות הצליחה קבוצת מקלארן לרשום שלושה ניצחונות (שני ניצחונות של מיקה הקינן). מספר דומה של ניצחונות היו גם לקבוצת פרארי (שני ניצחונות של מיכאל שומאכר). תמיכתה של אוסטריה בחוקים המטילים הגבלות על צריכת טבק הובילה את מנהל הפורמולה 1, ברני אקלסטון, לבטל את הגרנד פרי האוסטרי ולהוציא אותו מסבב התחרויות בעונת 2004.
רד בול רינג
דיטריך מאטשיץ, הבעלים של רד בול רכש את המסלול ושיפץ אותו במשך מספר שנים. מרוצים שונים החלו להתקיים במסלול כבר בשנת 2011, אך סבב הפורמולה 1 התחדש רק שלוש שנים מאוחר יותר. נהגי קבוצת מרצדס ניצחו בארבע השנים הבאות במרוצים שהתקיימו במסלול המחודש.
פתיחת עונת 2020 נדחתה במספר חודשים בשל התפרצות וירוס הקורונה. מרוץ הפתיחה התקיים באוסטריה ב-5 ביולי. שבוע לאחר מכן התקיים באותו מסלול גרנד פרי שטיריה, מתוך מטרה לאפשר מספר רב ככל האפשר של מרוצים בעונה.
האיש האחרון בעולם (סדרת טלוויזיה)
בישראל, משודרת בערוצי הסדרות בלוויין, תחילה ב-yes Drama ולאחר מכן ב-yes Comedy.
תמצית בסיסית
בשנת 2020, נראה כי פיל מילר (ויל פורטה) הוא האיש האחרון שנשאר על פני כדור הארץ לאחר שוירוס קטלני התפשט בעולם שנה קודם לכן. פיל, נע בצפון אמריקה בחיפוש אחר ניצולים. לאחר מסע ארוך חוזר פיל לעיר הולדתו, טוסון, מתוך אמונה כי הוא האדם האחרון ששרד. רגע לפני שהוא מנסה להתאבד עקב הבדידות והרצון לאישה, הוא פוגש את קרול (קריסטן שאל), אישה מוזרה מעט ובלתי רגילה.
קרול מתעקשת כי עליהם להתחתן במטרה לאכלס מחדש את כדור הארץ, פיל מסכים ויום לאחר החתונה הוא מגלה כי יש אישה נוספת שניצלה, מליסה, אישה שפיל נמשך אליה מאוד. בהמשך נפגשים עם ניצולים נוספים, טוד, גייל, אריקה.
העלילה שתוכננה לעונה החמישית
לאחר ביטול הסדרה ויל פורטה חשף בפודקאסט את העלילה שתוכננה לעונה הבאה: הקבוצה החדשה של ניצולים מסתוריים שהוצגה בפרק האחרון מורכבת מאנשים שהסתתרו מתחת לפני האדמה כאשר המגפה החלה. היה איתם מומחה שידע לקבוע מתי יהיה בטוח לצאת מהמחבוא בטענה שהוירוס במצב רדום. אנשים אלו, שמאמינים שכל בני האדם האחרים מתו, נתקלים בקבוצת הדמויות הראשיות ורואים אותם כאיום בריאותי שיש לכפות עליהם סגר. לאחר זמן מה נוצר חיבור של ידידות בין שתי הקבוצות שמוביל לשבירת הסגר, דבר שמתגלה כטעות קטלנית מכיוון שהדמויות הראשיות הן אמנם חסינות להשפעות הווירוס אך הן נשאיות שלו. כל חברי הקבוצה החדשה נדבקים ונפטרים.
הפקה
שם הדמות הראשית, פיל מילר, מבוססת על שמות שני המפיקים בפועל, פיל לורד וכריסטופר מילר.
רייטינג
בהקרנת פרק הבכורה צפו 5.75 מיליון צופים, על אף שהרייטינג ירד באופן כללי, הסדרה הצליחה וחודשה לעונה שנייה ושלישית.
מבקרים
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות בסך הכל. ב-Metacritic הוענק ציון של 72 מתוך 100 בהתבסס על 30 סקירות.
אנדרו מק'נוטון
אנדרו ג'ורג' לאטה מק'נוטון ( 25 בפברואר 1887 - 11 ביולי 1966) היה גנרל ופוליטיקאי קנדי, אשר שימש כמפקד צבא קנדה, כמפקד הארמייה הראשונה, וכשר ההגנה של קנדה במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
מק'נוטון נולד ב-25 בפברואר 1887 במוסומין שבקנדה. הוא התגייס לצבא קנדה ב-1909, ובמקביל פיתח קריירה אקדמאית באוניברסיטת מקגיל. השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל בשנת 1910, וב-1912 השלים תואר שני. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, החזיק מק'נוטון בדרגת מייג'ור ומונה למפקד על סוללה שלוש במונטריאול. בפברואר 1915 נשלח לצרפת כחלק מהקורפוס הקנדי. הוא לחם בחזית המערבית ונפצע פעמיים. הוא פיתח טקטיקות ארטילריה חדשות, ואף המציא שיטה לאיתור מטרות באמצעות אוסצילוסקופ. מכיוון שהיה פטריוט, הוא מכר את ההמצאה לממשלת קנדה תמורת 10 דולר בלבד. במרץ 1916 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והוחזר לבריטניה כדי לקבל את הפיקוד על בריגדת הארטילריה ה-11. ביולי הועברה הבריגדה לצרפת, וב-10 בנובמבר 1918, יום לפני סיום המלחמה, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
מפקד צבא קנדה
ב-1922 מונה לסגן מפקד הצבא, וב-1929 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הצבא. במסגרת תפקידו זה, הוא פעל להביא למודרניזציה במיליציה. בקיץ 1932 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929, האבטלה בקנדה הגיעה לממדים אדירים. מק'נוטון חשש שהמדינה על סף מהפכה, והציע לראש הממשלה ריצ'רד בדפורד בנט תוכנית שבה יהיה מעורב הצבא כדי להתגבר על האבטלה. במסגרת תוכניתו הוקמו "מחנות סיוע" אשר בהם קיבלו אנשים מזון, קורת גג ולבוש וכן שכר זעום, בתמורה לעבודות שירות שונות כמו סלילת כבישים ובניית שדות תעופה למען המדינה. הממשלה קיבלה את התוכנית בהתלהבות, אולם עד מהרה היא נתקלה בהתנגדות מצד גורמים אזרחיים. המשמעת במחנות הייתה קפדנית מדי, התנאים בצריפים שבהם ישנו העובדים היו גרועים ולא היגייניים, השכר היה 20 סנט ליום בלבד, והעובדים היו למעשה מנותקים מהעולם. נאסר עליהם לקרוא עיתונים או להשתמש ברדיו, וכאשר עזבו כדי לבקר את משפחותיהם לא הורשו לחזור. בשל כך נודעו המחנות לשמצה כ"מחנות עבדים". מאורעות אלו גרמו למק'נוטון לפרוש מהצבא ב-1935. מפרישתו עד שנת 1939 הוא היה ראש המועצה הלאומית למחקר של קנדה (NRC).
מלחמת העולם השנייה
ב-17 באוקטובר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר מק'נוטון והתגייס לצבא בדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-1, שלחמה במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. בעקבות פלישת גרמניה לנורווגיה נתבקש על ידי צ'רצ'יל לשלוח את הצבא הקנדי לנורווגיה, אך סירב. ביולי 1940 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-7 של צבא בריטניה. הקורפוס פורק בדצמבר של אותה שנה ועל בסיסו הוקם הקורפוס הקנדי. הוא פיקד על הקורפוס הקנדי עד דצמבר 1941, ובמקביל פיקד על הקורפוס ה-1 עד 5 באפריל 1942. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה הראשונה של צבא קנדה – הכוח הקנדי הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה. שמו אף עלה כמועמד למפקד כוחות בעלות הברית במערב אירופה. תחת פיקודו של מק'נוטון הארמייה לא השתתפה בקרבות, אולם הדיוויזיה ה-2 אשר הייתה חלק ממנה ספגה אבדות כבדות במהלך הפשיטה על דייפ. בדצמבר 1943 הוא התפטר מתפקידו בשל בעיות בריאותיות.
בעידודו של ראש הממשלה ויליאם ליון מקנזי קינג הוא החל לפתח קריירה פוליטית. ב-2 בנובמבר 1944 הוא התמנה לשר ההגנה במקומו של ג'יימס רלסטון אשר פרש בשל משבר הגיוס של 1944. הוא שר ההגנה היחיד בהיסטוריה של קנדה אשר מונה לתפקיד לא מטעם מפלגה כלשהי אלא מטעם הצבא. עד לאותה תקופה, בגלל המלחמה אמנם היה גיוס חובה לצבא קנדה, אולם חיילים קנדים לא נשלחו מחוץ לגבולות הארץ אלא בהתנדבות. רלסטון ניסה להפוך את השירות מעבר לים לחובה, בעוד קינג התנגד למהלך ורצה לשמור על מודל התנדבותי. מק'נוטון תמך בתחילה בגישתו של קינג, אולם בהמשך שינה את דעותיו והמשיך במאמציו של רלסטון למורת רוחו של קינג. קינג הפר את הבטחתו להמליץ על מק'נוטון כמושל הכללי של קנדה, והמליץ במקום על הרולד אלכסנדר.
אחריתו
ב-20 באוגוסט 1945 בעקבות ניצחון המפלגה הליברלית של קינג במהלך הבחירות ביוני של אותה שנה, פרש מק'נוטון מתפקיד שר ההגנה. בין 1946–1948 הוא שימש כיושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית של האו"ם. בין 1948–1949 שימש כשגריר קנדה לאו"ם ומתוקף כך היה חבר מועצת הביטחון. מהמלך מרץ 1948 בעת שעלה הרעיון להעביר את ארץ ישראל למשטר נאמנות, הביע עמדה מסויגת בעד הרעיון, אך דרש שהוא יובא בהסכמה של המעצמות ושהמדינות המקדמות את ההצעה ישלחו כוחות שידאגו למימושה. בפברואר 1948 היה נשיא מועצת הביטחון, בעת שהמועצה עסקה בסכסוך בארץ ישראל ובקשמיר והוא חזר לתפקיד הנשיא בינואר 1949. הוא נפטר ב-11 ביולי 1966 בגיל 79. נכדו הוא הגנרל אנדרו לסלי אשר שימש כמפקד צבא היבשה הקנדי בין השנים 2006–2010.
שוגאבייבז
שוגאבייבז (באנגלית: Sugababes) היא להקת בנות בריטית שהוקמה בלונדון בשנת 1998. נכון למרץ 2015, הוציאה הלהקה שישה סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד השירים הבריטי ושבעה אלבומים. הלהקה שברה שיא כשהסינגל "About You Now" נכנס למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי רק על ידי מכירות דיגיטליות.
1998–2001: ההרכב המקורי ואלבום בכורה
בשנת 1998 כשהיו בנות 13 בלבד, פגשו מוטיה בואנה וקישה ביוקנן במסיבה את שיבון דונהי. תוך זמן קצר הן החליטו להקים להקה וחברו לרון תום, המנהל האישי שלהן, שהשיג להן חוזה הקלטות בחברת התקליטים "לונדון". השם "Sugababes", שנבחר על ידי הלהקה רק באמצע עבודתן על אלבום הבכורה, הוצע על ידי ביוקנן, שכינויה בבית הספר היה "שוגר בייבי".
אלבום הבכורה של הלהקה, One Touch, יצא ב-27 בנובמבר 2000. חברות הלהקה היו שותפות לכתיבה של רוב השירים באלבום. הסינגל הראשון מהאלבום, "Overload", שנכנס למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השלישי בגרמניה ולמקום השני בניו זילנד. הסינגלים הבאים, "New Year", "Run for Cover" ו-"Soul Sound" נכנסו לעשרים המובילים במצעד הבריטי. כלי התקשורת החלו לפרסם שמועות על ריבים בין חברות הלהקה ובאוגוסט 2001 הודיעה דונהי על פרישתה מהלהקה, עקב רצונה לפתח קריירת דוגמנות.
היידי ריינג', חברה בהרכב המקורי של להקת הבנות הבריטית אטומיק קיטן, החליפה את דונהי בשנת 2001. בשל המכירות המעטות של אלבום הבכורה של הלהקה, חברת התקליטים לא הייתה מרוצה ולכן פיטרה את ה-"Sugababes", והן נשארו ללא חברת תקליטים למשך זמן מה.
2002–2003: Angels with Dirty Faces ופריצת דרך מסחרית
במהלך העבודה על אלבומן החדש, הוחתמה הלהקה על ידי חברת התקליטית "איילנד". האלבום השני של הלהקה, Angels with Dirty Faces, יצא ב-26 באוגוסט 2002 וזכה להצלחה יחסית - הוא הגיע למקום השני במצעד הבריטי ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים ברחבי אירופה. הסינגל הראשון מהאלבום, "Freak Like Me", נחשב לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה. הוא נכנס היישר למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השני, "Round Round", הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד ולמקום השני באירלנד, ניו זילנד והולנד. הסינגל השלישי מהאלבום, "Stronger", נכנס לעשרת המובילים במצעד הבריטי. השיר "Angels with Dirty Faces" יצא במקביל לסינגל השלישי. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Shape", המסמפל את "Shape of My Heart" של סטינג, זכה להצלחה דומה לקודמיו והגיע למקום השביעי במצעד.
2003–2004: Three
אלבומה השלישי של הלהקה, "Three", יצא באוקטובר 2003 והגיע למקום השלישי במצעד המכירות הבריטי. הסינגל הראשון מהאלבום, "Hole in the Head", הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. היה זה גם הסינגל הראשון שהלהקה הצליחה להכניס למצעד הבילבורד האמריקאי - למקום ה-96 בקטגוריית סינגלי הדאנס.
הסינגל השני, "Too Lost in You", יצא גם במסגרת פסקול הסרט "אהבה זה כל הסיפור" והגיע למקום העשירי במצעד הבריטי וההולנדי. הסינגל השלישי, "In the Middle", יצא בשנת 2004 והגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. באותה שנה, חברה הלהקה לסולן להקת קולדפליי, כריס מרטין ולזמרים דיידו ורובי ויליאמס בחידוש לשיר "Do They Know It's Christmas?". השיר הגיע היישר למקום הראשון במצעד הבריטי, מכר יותר מ-200,000 עותקים וכל הכנסותיו נתרמו לצדקה.
במהלך שנת 2005 הופיעה הלהקה בקונצרט "לייב 8" ועבדה עם מפיקים וכותבים רבים על האלבום.
2005–2006: Taller in More Ways והצלחה בינלאומית
"Push the Button", הסינגל הראשון מתוך אלבומן הרביעי, נכנס למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. הסינגל מכר יותר מ-300,000 עותקים בבריטניה. בנוסף, הסינגל נכנס למקום הראשון באוסטריה, באירלנד ובניו זילנד. זהו השיר המצליח ביותר של הלהקה באוסטרליה, שם הגיע למקום השלישי במצעד ומכר יותר מ-100,000 עותקים. השיר זכה לפופולריות גם בשוק האמריקאי.
האלבום החדש, Taller in More Ways, יצא לאור ב-16 באוקטובר 2005, והפך לאלבום הראשון של הלהקה שמגיע לפסגת מצעד האלבומים בבריטניה. לאחר שלא הצטרפה לקידום הסינגל השני, "Ugly", החלו שמועות בבריטניה על עזיבתה של בואנה את הלהקה. ב-21 בדצמבר 2005 הודיעה בואנה שהיא פורשת מן הלהקה כדי להקדיש את זמנה לבתה שנולדה באותה שנה. באתר הרשמי של הלהקה נכתב "החלטתה של בואנה מבוססת על סיבות אישיות והיא תמשיך להיות חברה טובה של חברות הלהקה".
בתחילת שנת 2006, הגיע האלבום למעמד פלטינה עבור מכירות של יותר ממיליון עותקים באירופה. הסינגל האחרון מתוך האלבום, "Follow Me Home", יצא ביוני בבריטניה בלבד ונכנס למקום ה-32.
2007: Change
הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות עבור הקלטת אלבומה החמישי, הראשון עם ברבה. בינתיים יצא אוסף להיטים של הלהקה, Overloaded: The Singles Collection, החל מתקופת דונהי עד לתקופת ברבה. האוסף כלל שני שירים חדשים: השיר "Easy", שהיה אחד משני השירים החדשים, יצא כסינגל שיווקי לקידום אלבום הלהיטים. הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד הפזמונים הבריטי. האוסף יצא ב-13 בנובמבר 2006 והגיע למקום השלישי במצעד מכירות האלבומים הבריטי.
ב-12 במרץ 2007 יצא סינגל משותף עם להקת הבנות הבריטית "גירלז אלאוד". הסינגל, שהיה חידוש לקלאסיקה "Walk This Way" של אירוסמית', הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי וכל הכנסותיו נתרמו לארגון "Comic Relief".
לאחר עבודה עם מפיקים כמו דאלאס אוסטין ונובל, האחראים ללהיטים רבים בארצות הברית ובריטניה, יצא ב-24 בספטמבר 2007 הסינגל הראשון מתוך אלבומה החדש של הלהקה. הסינגל, "About You Now" שיצרה קתי דניס, שבר שיא כשנכנס למקום הראשון במצעד הבריטי רק בשל הורדות דיגיטליות ושבר את שיא הקפיצה הגדולה למקום הראשון. ב-14 באוקטובר 2007 יצא אלבומן החדש, Change, והפך לאלבום השני של הלהקה שמגיע למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי. הסינגל השני שיצא היה "Change" והסינגל השלישי והאחרון לאלבום זה היה "Denial" שיצא רק בהורדה דיגיטלית.
2008–2009: Catfights and Spotlight
בספטמבר 2009 עזבה ביוקנן את הלהקה. היא הוחלפה על ידי ג'ייד יואן, שייצגה את בריטניה באותה שנה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
טורסטן הגרסטרנד
טורסטן הגרסטרנד (בשוודית: Torsten Hägerstrand; 11 באוקטובר 1916, מוהדה – 3 במאי 2004, לונד) היה גאוגרף שוודי. הוא ידוע בעבודתו על הגירה, דיפוזיה תרבותית וגאוגרפיה של זמן. היה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת לונד. מחקריו סייעו להפוך את שוודיה ובמיוחד את אוניברסיטת לונד, למרכז עולמי של גישה חדשנית בגאוגרפיה חברתית. הוא השפיע גם על התכנון המרחבי בשוודיה באמצעות תלמידיו. הוא היה מלומד בולט בגאוגרפיה ברחבי העולם שדגל בשיתוף פעולה בין המדעים.
חינוך יסודי
הוא נולד ב מחוז Kronoberg באזור Smaleland המיוער של דרום מזרח שוודיה בשנת 1916. אביו של הגרסטרנד היה מורה בבית ספר יסודי בפרפריה של שוודיה והמשפחה גרה בבית הספר. החינוך המוקדם שלו היה מבוסס על הרעיונות הפדגוגיים של המחנך השווייצרי יוהאן פסטאלוצ׳י. כמה מתלמידיו של הגרסטרנד העריכו כי החשיבה ההוליסטית והחזון שלו נטועים עמוק בחינוך המוקדם שלו בגישת פסטולאצ׳י:
הוא למד גאוגרפיה מקומית, היסטוריה ופולקלור במסורת פסטלוצ׳י שהונהגה באותה עת. קרטוגרפיה, גאולוגיה, בוטניקה ואגרונומיה היו קשורים בהבנה הוליסטית יותר של תהליכים בתוך הסביבה. ראשית, ילדים למדו על הסביבה המיידית שלהם (חדר בית הספר והחווה), ואז על הכפר, ובהדרגה על כל המחוז גישה שמכנים כיום "פרספקטיבה אינטגרטיבית".
קריירה אקדמית
הגרסטרנד נכנס לאוניברסיטת לונד בשנת 1937. תחת השפעתו של הגאוגרף הלגה נלסון הוא התחיל מחקר מפורט על הגירה מקהילת Asby באזור ביתו. מדובר במעקב אחר תנועה מרחבית שנתית מפורטת של כל אחד 10,000 אנשים של קהילה זו, במשך מאה שנים משנת 1840 ואילך. משימה ענקית זו הופרעה על ידי שנים נוספות של שירות צבאי ומלחמת העולם השנייה.
בשנת 1953 הגיש את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת לונד. הנושא היה ״דיפוזיה מרחבית של חידושים״. מחקר על האופן שבו המידע עובר בין אוכלוסיות אנושיות. בעבודה זו ניכרת השפעה של עמיתים מהאוניברסיטה שקירבו אותו לנושא התנועות האנושיות במרחב הכפרי בשוודיה, ואל מודלים מתמטיים וסטטיסטיים כמו מודל מונטה קרלו, שיטה של חישובים עם מספרים אקראיים, שאיתו השתמש במחקר לדוקטורט.
התאוריה שלו היא תאוריה הסתברותית, שבדקה מהי ההסתברות של ״השכן״ הקרוב למוקד החידוש, יאמץ גם הוא את החידוש. הוא הראה כי ההסתברות לאימוץ החידוש יורדת עם המרחק ממוקד החידוש - ״עקומת פיחות המרחק״. עם זאת הוא הראה, כי יכולים להיות מצבים שדווקא במקומות רחוקים יאמצו את החידוש - עקב תקשורת טובה עם המוקד הראשוני. התהליך הזה הוא איטרטיבי וניתן לבצע בו סימולציה של חיזוי התפשטות החידוש במרחב.
הגרסטרנד הראה את הדרך שבה התרחש אימוץ החידושים על ידי חקלאים במרכז שוודיה. תהליך שנתפס כסדרה של גלי דיפוזיה אשר יכול להיות ממופה, ממוסגר, מדומה, ובעל יכולת ניבוי מותנה. הדוקטורט נכתב בשוודית, ונותר סמוי מהעולם המדעי הבינלאומי לעוד עשור שנים לפחות. פריצת שמו לעולם המדעי התרחשה כאשר קיבל הזמנה לאוניברסיטת וושינגטון (שהייתה אז מרכז הגאוגרפיה הכמותית בארצות הברית) אפשרה להגרסטרנד לדבר על עבודתו. כמו כן, בשנת 1960 היה שוודיה אחת המדינות הנורדיות שאירחו את הקונגרס הגאוגרפי הבינלאומי IGU. הגרסטרנד ארגן סימפוזיון על מודלים עירוניים באוניברסיטת לונד והביא לשם חוקרים גאוגרפים מובילים, והראה להם - אלה הרעיונות השוודיים בנושא. התלהבות החוקרים הייתה עצומה והדבר הביא להפצת שמו ומחקריו בעולם.
בעקבות פגישת IGU, התחייבו משתתפיו לתרגם את התזה המקורית של הגרסטרנד לאנגלית - ״דיפוזיה של חדשנות כתהליך מרחבי״ (1967). קבוצות מחקר בארצות הברית ובבריטניה רצו לפתח יותר ויותר "מודלים של הגירה באמצעות המהפכה במחשוב הדיגיטלי, תוך שימוש בסימולציות מונטה קרלו של תנועות האוכלוסייה. הגרסטרנד הציג מאמר שכותרתו "מה עם האנשים במחקר במדעי האזור?" בקונגרס האירופי של איגוד המדע האזורי בקופנהגן, דנמרק.
מאמר זה, שפורסם בשנת 1970, פיתח שני מושגים:
הצורך ללמוד את התנהגות המרחבית של הפרט על מנת להבין פרקטיקות חברתיות וקבוצתיות. גאוגרפים חברתיים מודרניים נוהגים כעת ללמוד התנהגויות יומיומיות על בסיס אישי, על מנת להבין דפוסים גדולים יותר.
קשר בין מרחב וזמן. מבחינה היסטורית, מדעני החברה התייחסו לזמן כאל גורם רלוונטי אך חיצוני לתכונות מרחביות. עבודתו המוקדמת של הגרסטרנד על דיפוזיה של חדשנות (לימוד ההתפשטות הגאוגרפית של טכנולוגיות חדשות) גרמה לו להבין כי השניים, (המרחב והזמן) הם נפרדים, אבל לא עצמאיים זה מזה. באמצעות רשומות מפורטות של מפקד האוכלוסייה של שוודיה, הוא פיתח שיטות חדשות של קידוד גאוגרפי ומיפוי מחשבים - רתימת כוח מיחשוב כדי לקלוט נתונים גאוגרפיים בדרכים חדשות וגמישות. הכוח הנוכחי של מערכות מידע גאוגרפי (GIS) שמתמודדות עם נתונים גאוגרפיים, שורשיה החלוציים ברעיונות של הגרסטרנד ותלמידיו.
מורשת המחקר
עבודתו הראשונית של הגרסטרנד הייתה בעיקר כמותית. בשנות החמישים הוא היה חלוץ של שימוש בנתונים גאוגרפיים סטטיסטיים ראשוניים. הוא פיתח מודלים וטכניקות סטטיסטיות, כגון הקובייה של מרחב הזמן ופריזמה בחלל-זמן, שהפכה מאוחר יותר לפיתוח מערכות מידע גאוגרפיות המעובדות ומדמיינות את נתוני התנועה. עבודתו הובאה לידיעת העולם הדובר אנגלית על ידי את אלן פרד ונייג'ל טריפט.
הגרסטרנד ראה את הזמן והמרחב כמסגרת מבנית אחת, שבה האדם פועל ונע. הרעיון שלו היה למפות את התנועה הזאת ולבחון אילו אילוצים משפיעים על התנועה הן במרחב והן בזמן. תנועתו של האדם נקראת מסלול, וישנם שני מסלולים עיקריים: המסלול היומי ומסלול החיים. היינו מסלולים שהוגדרו על פי פרקי הזמן. מסלול החיים הוא סכום של המסלולים היומיים, שבדרך כלל הוא מסלול מחזורי: בית-עבודה-בית. במסלול היומי של האדם העירוני המודרני, הנחת היסוד היא שישנה הפרדה מרחבית בין מקום העבודה למקום המגורים. שיטת המיפוי הזאת של זמן-מרחב, מאפשרת לחוקרים השוואות אין סופיות בהתנהגות המרחבית של קבוצות אוכלוסייה שונות.
עבודתו של הגרסטרנד תרמה להכנסת המחשבה ההומניסטית לגאוגרפיה, שהובילה לפיתוח גאוגרפיה ביקורתית. בעוד עבודתו המוקדמת הייתה כמותית במידה רבה, עבודתו המאוחרת יותר של הגרסטרנד הקדישה תשומת לב רבה יותר לרעיונות של תחושות ורגשות.
אף על פי כן, שיטותיו בוקרו על ידי הגאוגרפית הפמיניסטי ג'יליאן רוז, שטענה כי המודלים שלו מראים השקפה גברית ונקודת מבט מזויפת על העולם. גאוגרפים מאוחרים יותר ניסו לשלב את הגאוגרפיה עם המחקר האיכותני והפנומנולוגיה של הגאוגרפיה הפמיניסטית.
בשנת 2005, Thrift סיכם את יתרונות של הגאוגרפיה של הזמן שפיתח הגרסטרנד עבור מדעי החברה העכשוויים:
ראשית, הגישה מספקת תחושה של מעשיות, ועושה זאת באופן חזותי - ייצוג כזה עדיין נדיר אצל תאורטיקנים חברתיים. כל הדיאגרמות המורכבות שיצר היו, בין השאר, ניסיון לתאר בדרך מעשית את האירועים, נושא שהפך לאופנתי במדעי החברה והרוח. אבל בזמן שבו הגרשטרנד פרסם את מחקריו השקפת העולם המדוברת, נטתה להיות מוגבלת לתחום הפילוסופיה שרק מעטים התעמקו בה.
שנית, עבודתו של הגרסטרנד הייתה התקפה על הרעיון כי מרחב וזמן הם קטגוריות חברתיות - ייצוגים קולקטיביים, אשר נגזרים שניהם מהחברה וגם מוכתבים לחברה. גאוגרפיה של זמן מאפשרת ללכת מעבר לקונסטרוקטיביזם החברתי על ידי הדגשת אילוצים פיזיים של הפעולה האנושית.
שלישית, כנקודת התייחסות ישירה, דיאגרמות שפיתח הגרסטרנד עשו משהו אחר: הם הפחיתו באופן קיצוני את ההבחנה בין בני אדם וחפצים אחרים. הם סיפקו סוג של נייטרליות של ייצוג, אפילו דמוקרטיה של תיאור העולם.
רביעית, עבודתו של הגרסטרנד אימצה אתיקה גאוגרפית, המתמקדת בשימוש חכם במרחב ובזמן. אף על פי שהגרסטרנד נהג להשתמש במטאפורות כלכליות כדי לתאר את החוכמה הזאת בשימוש במרחב ובזמן, נראה שהוא התכוון למשהו רחב יותר ומקיף יותר, שראוי לשמור עליו, מעין אתוס דמוקרטי של ממדים קרדינליים - שמחת השימוש במרחב ובזמן.
חמישית, הגרסטרנד יצר ״שפה חדשה״ ומושגים אשר יכולים לייצג את העולם בדרכים שונות. אולי אחת הדרכים להסתכל על עבודתו של הגרסטרנד היא יצירת שפה בינלאומית מובנת - סוג של ״אספרנטו חזותי״.
אותות כבוד
הגרסטרנד קיבל דוקטורט כבוד מאוניברסיטת ברגן, בית הספר הנורווגי לכלכלה ומנהל עסקים, האוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה, אוניברסיטת בריסטול, אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת גלאזגו ואוניברסיטת אוהיו.
בשנת 1968 זכה פרופסור הגרסטרנד במדליית צ 'ארלס P. Daly של האגודה הגאוגרפית האמריקנית AGS
בשנת 1968 קיבל פרס המצוינות של ״איגוד הגאוגרפים האמריקאים״ AAG.
בשנת 1979 הוא קיבל את מדליית ויקטוריה מן החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
בשנת 1992 זכה בפרס הגבוה ביותר בתחום המחקר גאוגרפיה באוניברסיטת לונד.
טרייסי לורדס
טרייסי לורדס (באנגלית: Traci Lords; נולדה ב-7 במאי 1968), היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אמריקאית. היא התפרסמה לראשונה באמצע שנות השמונים של המאה ה-20, כאשר בהיותה קטינה הופיעה באופן לא חוקי בסרטים פורנוגרפיים ובמגזין פנטהאוז (היא הייתה בת 15 וחצי בסרטה הראשון), ולאחר מכן הפכה לשחקנית טלוויזיה וסרטי בי מוביז.
ביוגרפיה
לורדס נולדה בסטיובנוויל, אוהיו בשם נורה לואיז קוזמה ללואיס, מהגר יהודי מאוקראינה ופטרישיה, נוצרייה ממוצא סקנדינבי. קיימות שתי גרסאות שונות לסיבה שבגינה בחרה לורדס את שם הבמה שלה: על פי גרסה אחת, השם נבחר כמחווה לדמות של טרייסי לורד בסרט "סיפור פילדלפיה", אותה גילמה קתרין הפבורן. על פי הגרסה השנייה, השם "טרייסי לורדס" הורכב משמה הפרטי של חברתה הטובה ביותר בתיכון, טרייסטי, ומשם המשפחה של השחקן אותו העריצה, כוכב הסדרה "הוואי חמש אפס" ג'ק לורד, בתוספת האות ס' בסופו.
בגיל 12 ברחה מאביה האלכוהוליסט והאלים לקליפורניה, ביחד עם אמה ושלוש אחיותיה. בשנת 1983 החלה את לימודיה בתיכון רדונדו, אך תוך זמן קצר הרתה, עברה הפלה אותה מימנה בעצמה, סבלה מהתמוטטות עצבים וברחה מהבית.
התרמית
לאחר שברחה מהבית, עברה לורדס להתגורר עם החבר לשעבר של אמה, ששימש לכאורה אביה החורג. בסיועו ובאמצעות רישיון נהיגה מזויף שבו צוין שהיא בת 22, הערימה לורדס על מעסיקיה ופילסה דרכה לפורנוגרפיה, למרות שידעה שיבוא יום והתרמית שלה תיחשף ותעורר סערה ציבורית גדולה. היא החלה בקריירה של שחקנית פורנוגרפיה בהיותה בת 15 וחצי בלבד. את צעדיה הראשונים בתעשייה עשתה לורדס בסוכנות הפורנוגרפיה הנודעת "World Modeling" של ג'ים סאות'.
המעבר להשתתפות בסרטי פורנוגרפיה קשים היה מהיר. הסרט "!What Gets Me Hot" (בתרגום חופשי: "מה שמחרמן אותי!") נחשב לסרטה הרשמי הראשון מסוגה זו, ואחריו הגיעו שני סרטים נוספים שצולמו במחצית הראשונה של 1984, עוד בטרם מלאו לה 16 - "The Sex Godess" ("אלילת המין") ו"Talk Dirty to Me Part III" ("דברי אלי מלוכלך חלק שלישי"), שהיה פארודיה פורנוגרפית על הסרט "ספלאש". המראה החיצוני הצעיר אך המשכנע שלה והופעתה המינית המוקצנת מאוד העלו אותה לדרגת כוכבת תוך זמן קצר. עד הגיעה לגיל 18, לורדס הספיקה להופיע בכ-100 סרטים פורנוגרפיים. עם זאת, בספרה האוטוביוגרפי טענה לורדס שכ-80 מאותם סרטים היו בעצם אוספים, שהורכבו משאריות שנותרו בחדר העריכה, ומסצינות שנערכו מחדש מתוך 20 הסרטים המקוריים שבהם אכן השתתפה. כמו כן, בעקבות הסכם שנערך עמה להפצת 3 סרטים פורנוגרפיים, ייסדה לורדס חברת סרטים פורנוגרפית משלה בשם "Traci Lords Company". החברה הפיצה את הסרטים "Traci Takes Tokyo" ("טרייסי באה לטוקיו"), הפקה אמריקאית-יפנית מסוגת "סרט ורוד" בה השתתפה גם השחקנית היפנית קאיוקו אייזומה (כוכבת הסרט הוורוד "Daydream" מ-1981, הנחשב לסרט הפורנוגרפיה היפני הראשון), ו"Beverly Hills Copulator" ("אוגד בוורלי הילס") שהיה הסרט האחרון בו השתתפה לורדס טרם גילוי התרמית שביצעה, ובו נעשה שימוש חוזר בסצנה הלסבית של לורדס ואייזומה מתוך הסרט הקודם. הסרט השלישי, "Screamer" ("צרחן"), לא הופץ ונגנז.
כמו שאר כוכבות הפורנוגרפיה באותה תקופה, עבור השתתפותה בסרטים קיבלה לורדס משכורת והזכויות על הסרטים (למעט אלו של חברת "Traci Lords Company") לא היו בבעלותה. לפי האוטוביוגרפיה שלה, היא הרוויחה בסך הכל 35,000 דולר מכל הסרטים, כולל ה-5,000 דולר שקיבלה עבור צילומיה ל"פנטהאוז". את רוב הרווחים היא בזבזה על שכר דירה ורכישת סמים אסורים, ובשאר השתמשה כדי לקנות לעצמה מכונית מסוג שברולט קורבט בצבע שחור.
החשיפה
במאי 1986, לאחר צאת הסרט השני של חברת הסרטים של לורדס, גילו רשויות החוק שהיא הייתה קטינה בזמן שהופיעה בסרטים ושהוליכה שולל את הקהל ואת מעסיקיה כדי לזכות בפרסום. לורדס נעצרה, ואיתה נעצרו גם הבעלים של הסוכנות שלה ושל חברת ההפקה שהפיקה את הסרטים שבהם השתתפה.
חשיפת הפרשה החמורה עלתה לתעשיית הפורנוגרפיה האמריקאית מיליוני דולרים, מאחר שהם חויבו על ידי הרשויות להסיר מהמדפים מאות אלפי עותקים של כל הסרטים והמגזינים הפורנוגרפיים שבהם הופיעה לורדס, כדי לא להסתכן בתביעה בגין הפצה של פורנוגרפיית ילדים. בספרה האוטוביוגרפי יצאה לורדס כנגד צביעותם של מפיקי הסרטים, וטענה שהרווח שהפיקו מהפרסום שהסקנדל זכה לו היה גדול יותר מההפסדים שנגרמו להם כתוצאה מהשמדת העותקים של סרטיה. בנוסף, היא ציינה שחשה מנוצלת על ידי כתבי העיתונות, שהשתמשו לצורך כתבותיהם בתמונות מצונזרות מתוך סרטיה הפורנוגרפיים.
נגד לורדס עצמה לא הוגש כתב אישום מאחר שהיא הייתה קטינה ולא הייתה מוסמכת לתת את הסכמתה לשדר תוכן מיני מול המצלמה, תמורת תשלום. לעומת זאת, הוגשו כתבי אישום נגד הסוכנים והמפיקים שהעסיקו אותה, ונגד עשרות אנשים שהיו מעורבים בסרטים שבהם השתתפה התנהלו חקירות והליכים משפטיים במשך שנים, אם כי, כאמור, היה ברור לכולם כי הם לא ידעו אודות גילה האמיתי של לורדס במהלך הקריירה שלה בפורנוגרפיה. בסופו של דבר, משרד המשפטים נאלץ לבטל את כתבי האישום לאחר שהתברר במהלך המשפט, למבוכתם, שהתעודה המזויפת שבה השתמשה לורדס כדי להערים על מפיקי הסרטים לא הייתה של רישיון נהיגה אלא דרכון אמריקאי שנשא את שם הבמה שלה, טרייסי לורדס.
בעקבות המקרה של לורדס, שהנחית מכה קשה על תעשיית הפורנוגרפיה, שונה החוק הפדרלי והוקשחו הדרישות ממפיקי הסרטים - המפיקים נדרשים מאז לקבל מכל המשתתפים בסרטיהם הוכחות אמיתיות בכתב לגבי גילם, עליהם לשמור אצלם תיעוד של כל המסמכים המוכיחים את גילם ולמנות "ממונה על הרשומות" (Custodian of Records) לצורך העניין, שיאמת את פרטי המסמכים ויאשר את השתתפותם. בנוסף, נקבע כי בראשית כל סרט יש לציין שכל המשתתפים בו הם מגיל 18 ומעלה ושאינו כולל בתוכו שום השתתפות של ילדים או קטינים, וכמו כן יש לציין את התאריכים המדויקים שבהם הופק הסרט ואת פרטיו של הממונה על הרשומות (שם ודרך ליצירת קשר).
גם הופעתיה של לורדס מחוץ לתעשיית הפורנוגרפיה באותה תקופה, עוררו סערה רבה עם חשיפת התרמית. המפורסמת מבין אותן הופעות היא הוידאו קליפ לשיר "Gimme Gimme Good Lovin'" של להקת המטאל Helix מ-1984, בגרסה ששודרה בערוץ פלייבוי ושקטעים ממנה הופיעו גם בפרק 26 של תוכנית הטלוויזיה האירוטית (פורנו רך) מאותו ערוץ, "כחול אלקטרי" (Electric Blue). הסרטון, שנוצר כפרודיה לתחרות מיס אמריקה של 1984 בה זכתה ונסה ויליאמס (אשר הצטלמה בעירום לצד לורדס עבור מגזין פנטהאוז), מציג מספר שחקניות פורנוגרפיה ידועות ובהן לורדס, שהופיעה תחת הכינוי "מיס ג'ורג'יה", כשהן טופלס. עם גילוי התרמית הסרטון בגרסה זו הפך פסול לשידור, ובמקומו משודרת כיום רק הגרסה השנייה, המצונזרת, שיועדה לשידורים בערוצי מיינסטרים כגון MTV ועלתה לאוויר עוד בטרם התפרסמה הפרשה.
הפרשה לא שללה מלורדס את הרישיון כשחקנית פורנוגרפית מאחר שכבר צברה קהל מעריצים והצלחה רבה. עם זאת, לאחר תום הפרשה היא השתתפה בפעם האחרונה בסרט פורנוגרפי אחד בלבד, שהופק לאחר יום הולדתה ה-18 (אותו חגגה בחשאי). הסרט, "טרייסי, אני אוהב אותך", הוא היחיד שניתן להשיגו באופן חוקי בארצות הברית מכיוון שבמהלך הפקת הסרט הייתה לורדס בגיל המינימלי המותר להשתתפות בסרט פורנוגרפי (אם כי הפקתו בפועל נעשתה בחשאיות והושלמה בטרם הפרשה עלתה לכותרות). עם זאת, סרטיה המוקדמים יותר ממשיכים להיות מופצים באופן לא חוקי באינטרנט. בחלק ממדינות אירופה, כגון גרמניה, סרטיה של לורדס בכל זאת נחשבים לחוקיים מאחר שהגיל המינימלי המותר בהן להשתתפות בפורנוגרפיה שונה (בגרמניה, לדוגמה, הגיל המינימלי הוא 16), אך עם חשיפת הפרשה דעך כוכבה של לורדס גם במדינות אלו. "טרייסי, אני אוהב אותך" הוא גם הסרט היחיד שהזכויות עליו היו בבעלותה המלאה; אך לאחר מעצרה, מכרה לורדס את הזכויות על הסרט תמורת סכום של 100,000 דולר. מהלך זה שלה הוביל לשמועות לא מאומתות לפיהן לורדס הייתה זו עצמה שפוצצה את הפרשה וחשפה את תרמיתה, כדי להגדיל את ערכו של הסרט, לזכות בחסינות מתביעה ולהפיק רווחים ממכירת הזכויות. לורדס הכחישה שמועות אלה באוטוביוגרפיה שלה, וסיפרה שמכרה את הזכויות על הסרט בשמחה משום שבאותה עת ניסתה להפוך לשחקנית רגילה ולהתנער מעברה הפורנוגרפי. כמו כן, כתבה שלא ידעה דבר על שמותיהם האמיתיים של אנשים בתעשייה, ולא היה לה כל מידע לספק ל-FBI. לדבריה, סוכני ה-FBI לא אהבו את חוסר יכולתה לספק להם את המידע שהם רצו וטענו שהם עקבו אחריה במשך שלוש שנים.
רשויות התביעה הצהירו שהיא הייתה קורבן של תעשייה מניפולטיבית. לורדס עצמה טענה כי סוממה והוכרחה לעשות מעשים שלא הסכימה להם, אולם, גורמים מתוך התעשייה דוגמת כוכבי הפורנוגרפיה רון ג'רמי, ג'ינג'ר לין, קריסטי קניון וטום ביירון, סיפרו שהמדובר בשקר - הם מעולם לא ראו אותה משתמשת בסמים וטענו שהיא הייתה מודעת באופן מלא למעשיה, גם אם בתור קטינה היא לא יכולה הייתה לתת את הסכמתה החוקית לכך. קניון, לדוגמה, שהייתה אחת מעמיתותיה לעבודה באותה תקופה, חיזקה טענה זו בהתייחסה לאוטוביוגרפיה של לורדס: "אני חושבת שהספר שלה היה יכול להיות נפלא, אלמלא העובדה שהיא משקרת לכל אורכו".
למרות שלורדס מתנערת מעברה בתעשיית הפורנוגרפיה ומביעה דעות שליליות כלפיו, היא לא מתכחשת להתרחשותו, ממשיכה להשתמש בשם הבמה שבחרה לעצמה בתור קטינה, ואף הפכה אותו לשמה הרשמי. היא כתבה בספרה: "בחרתי להפסיק ולברוח מזה. במקום זאת, אני מרגישה שניצחתי בכך ששיניתי את שמי הרשמי לטרייסי לורדס. זו מי שהייתי, וזו מי שאמשיך להיות". בראיון אצל אופרה וינפרי, ציינה שהיא אכן לא מנסה להתכחש לעברה: "גיליתי שאת יכולה לברוח, אבל את לא יכולה להסתתר", אמרה.
התחלה חדשה
ב-2003 פרסמה לורדס את האוטוביוגרפיה שלה, "טרייסי לורדס: מתחת להכל", שנכנסה לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס", וזכה לתגובות מעורבות עקב נושא השתתפותה בתעשיית הפורנוגרפיה הבא לידי ביטוי בספר. עוד באותה שנה, כתבה וביימה סרט קצר בשם "Sweet Pea", שהופק על ידי חטיבת הסרטים העצמאיים של אולפני פוקס והוקרן במספר פסטיבלי סרטים במהלך 2005. הסרט מבוסס באופן חלקי על חוויה שתוארה באוטוביוגרפיה שלה, ועוסק בהתמודדותה של נערה בגילאי העשרה, שנאנסת על ידי החבר שלה.
בשנת 2007 כיכבה בסיטקום הבלשים "אנדי בארקר, בלש פרטי" ברשת NBC; הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים.
בשנת 2008 שיחקה בדרמה העצמאית "השם שלך כאן" לצד טארין מנינג. בשנת 2012 גילמה את פיליס בסרט האימה "חתכים".
קריירה מוזיקלית
בשנות התשעים של המאה ה-20 החלה לפתח גם קריירה כזמרת. ב-1992 תרמה את קולה לסינגל "Little Baby Nothing" של להקת מאניק סטריט פריצ'רס. בהמשך הופיעה במספר וידאו קליפים של זמרים ולהקות. ב-1995 הוציאה את אלבומה הראשון והיחיד עד כה, שנקרא "1000 Fires", בשיתוף פעולה עם ג'ונו ריאקטור ועם מייק אדוורדס מלהקת Jesus Jones. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Control", זכה להצלחה בארצות הברית ובבריטניה, הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי של המגזין "בילבורד", והגרסה האינסטרומנטלית שלו נכללה בפסקול הסרט מבוסס משחק המחשב "מורטל קומבט". הסינגל השני מתוך האלבום, "Fallen Angel", העוסק בחוויות אונס, הגיע למקום ה-11 במצעד הדאנס האמריקאי. לורדס חזרה לסצנת המוזיקה ב-2004, כשהוציאה את הסינגלים "Sunshine" ו-"Walking In L.A". ב-2007 פרסמה סינגל נוסף, "Come Alive".
חייה האישיים
בשנת 2002 התחתנה לורדס עם ג'ף לי. ב-10 באוקטובר 2007 ילדה את בנה הבכור, ג'וזף גונאר.
קרחון פאנצ'בול (אנטארקטיקה)
קרחון פאנצ'בול (באנגלית: Punchbowl Glacier; מילולית: קרחון קערת הפונץ') הוא קרחון בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום, בין רמת פוייברן ומצוק מטליצ'ינה.
מריה רייכה
מריה רייכה (בגרמנית: Maria Reiche; 15 במאי 1903 – 8 ביוני 1998) הייתה מתמטיקאית וארכאולוגית ילידת גרמניה, שהתפרסמה בחקר קווי נסקה בפרו.
קרחון פאנצ'בול (אנטארקטיקה)
צפונית לקרחון ג'ורום; קרחון פאנצ'בול נשפך אל הקצה הצפוני של מפרצון אקזאספריישן, שבצד המזרחי של ארץ גרהאם.
מריה רייכה
ביוגרפיה
רייכה נולדה בדרזדן שבגרמניה. היא למדה מתמטיקה, פיזיקה, גאוגרפיה ושפות באוניברסיטה הטכנית של דרזדן.
קרחון פאנצ'בול (אנטארקטיקה)
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947, ובשנית בשנת 1955.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
מריה רייכה
ביוגרפיה
ב-1940 הצטרפה מריה רייכה כעוזרת לארכאולוג האמריקאי פול קוסוק שגילוי קווי נסקה נזקף לזכותו. החל בשנת 1946 החלה למפות את הדמויות של קווי נסקה. כשעזב קוסוק ב-1948, המשיכה את עבודתה במיפוי האזור.
קרחון פאנצ'בול (אנטארקטיקה)
מקור השם
הקרחון נקרא בשם זה, בשל צורתו. הקרחון מוקף על ידי הרים, ונמצא במרכז מעגל הרים, בדומה לפונץ' בתוך קערת פונץ'.
מריה רייכה
ביוגרפיה
התאוריה של רייכה לגבי קווי נסקה הייתה שיוצריהם השתמשו בהם כלוח שנה מבוסס על שנת השמש וכמצפה כוכבים. משום שניתן לראות את הקווים בבירור רק מהאוויר, פנתה לחיל האוויר הפרואני בבקשת עזרה בביצוע סקרי הצילום. חלק מהצילומים נעשו ממסוק כשרייכה חגורה לאחד המגלשים. את רוב זמנה בילתה לבדה בתנאים ספרטניים בביתה בנסקה. את התאוריות שלה היא הסבירה בספרה "המסתורין של המדבר" והשתמשה ברווחים ממכירת הספר לנהל מסע תעמולה לשימור המדבר ולשכור שומרים ועוזרים.