cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרקס של דולי
מראה מראה
בשנת 2010, הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון "מראה מראה", יחד עם המתופף דרור גולן בהוצאת NMC. האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות. השיר "שינקין", מתוך האלבום, גם כן זכה לביקורות חיוביות רבות ולהשמעות רבות ברדיו, בנוסף, השיר הופיע בפס הקול של מספר תוכניות טלוויזיה.
?Who Cares if You Win
ביוני 2011 הוציאה הלהקה לאור סינגל ראשון מתוך האלבום בשם הזמני "Fuck Them Up". מאוחר יותר הוציאה לאור סינגל נוסף בשם "Paralyzed Sleep". כחודשיים לפני יציאת האלבום, פרסמה הלהקה קליפ לשיר "Marry Had A Little Lamb" ביוטיוב שזכה לצפיות רבות. בנוסף פרסמה הלהקה את השיר "Psychopatic Dictator".
רק כשלושה שבועות לפני יציאת האלבום חשפה הלהקה את שם האלבום "Who Cares If You Win?". הלהקה השיקה את האלבום בתאריך 27 בספטמבר 2012. האלבום יצא בהוצאה עצמית.
קרפ (להקה)
קְרָפ (באנגלית: Crap - שטויות) הייתה להקת רוק ישראלית. בין השאר התפרסמה בזכות גילם הצעיר של חבריה (22-20), אלבום הבכורה שלה "לא למכירה" ופרישת סולן הלהקה לאחר צאתו.
פעילות הלהקה
ב-1996 חיפש מוטי שהרבני, איש הלייבל "פוך", להקות צעירות כדי להחתים אותם בחברה. לשם כך הוקמה "ברבריה מסחרה" מחדש תחת השם "קְרָפ" (תעתיק של המילה האנגלית "Crap" שפירושה שטויות; רבים עדיין טועים לחשוב ששמה הוא קְרֶפ - שזהו אחד השמות הלועזיים לחביתית), ושלחה לשהרבני קלטת עם שלוש סקיצות (שבה השתתפה קלידנית ששמה לא פורסם), שהובילה לחתימת חוזה מסחרי עם הלייבל NMC וחוזה הפצה עם הלייבל "פוך".
שבועיים לפני שיצא האלבום פרש נחום מהלהקה בגלל סכסוך "מקצועי", להגדרתו, בינו לבין שהרבני. שלושת חברי הלהקה לקחו על עצמם את תפקיד השירה ואף ערכו הופעה מוצלחת בפסטיבל צמח.
ב-2004 חזרה הלהקה והוציאה שיר חדש, "ווי הו". השיר בעל שתי המילים בלבד ("ווי הו") זכה להצלחה מתונה וכך גם הבאים אחריו, "כל כך יפה" ו"מישו מישו בא". לאחר מכן יצא האלבום המלא, "22". אלבום זה, בניגוד לקודמו, לא יצא בחברת תקליטים מסחרית והופץ דרך "פוך" בלבד. האלבום כלל 12 שירים שאת רובם כתב אסף לוי. בין השירים הבולטים באלבום פרט לסינגלים היו "צעקות", "בואי", "הכתר 2" (המשך לשיר "הכתר" שגם אותו כתב קובי נחום) ו"זבובים", שכתב המשורר חגי הופר.
לאחר יציאת האלבום, שהצלחתו לא השתוותה לזו של "לא למכירה", הלהקה התפרקה.
וייה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ספנדקס
ספנדקס (באנגלית: Spandex), לַיְקְרָה (באנגלית: Lycra) או אלסטיין (באנגלית: Elastane) הוא בד סינתטי שידוע באלסטיות הרבה שלו. הוא חזק ועמיד יותר מאשר גומי טבעי. זהו קופולימר עשוי פוליאסטר ופוליאוריתן. הוא הומצא בשנת 1958 על ידי ג'וזף שיברס במעבדות דופונט בוויינסבורו שבווירג'יניה. כשהוצג לציבור לראשונה ב-1962, הוא חולל מהפכה בתעשיית הביגוד.
השם האנגלי המקורי "Spandex" הוא אנגרמה של המילה "expands", שפירושה "מתרחב". זהו השם המועדף בצפון אמריקה; באירופה משמשות וריאציות של השם "elastane": "élasthanne" בצרפת, "Elastan" בגרמניה, "elastano" בספרד, "elastam" באיטליה ו-"elastaan" בהולנד. לעומת זאת, בבריטניה, באירלנד, בפורטוגל, בברזיל, בארגנטינה, באוסטרליה, בניו זילנד ובישראל משמש השם לַיְקְרָה.
צמח המרמן
צ.מ.ח המרמן בע"מ, המוכרת במותג צמח המרמן, היא חברת נדל"ן ישראלית, שהוקמה בשנת 1997 על ידי אבי בן אברהם וחיים פייגלין ונמצאת בשליטתם, יחד עם רן בן אברהם. החברה היא חברה ציבורית הנסחרת ב.
על החברה
החברה עוסקת בעיקר בתחום הייזום והביצוע של פרויקטים גדולים למגורים, למשרדים ומסחר, וכן בביצוע פרויקטים לחברות בישראל בשיטת Turnkey Project". הפעילות היזמית של הקבוצה מתמקדת במגורים עממיים ויוקרתיים, בבניית שטחי מסחר, משרדים ותעשייה ובהתחדשות עירונית.
החברה התאגדה בישראל בחודש ספטמבר 1997 כחברה פרטית מוגבלת במניות. בחודש מאי 2007 הפכה לחברה ציבורית. מבנה האחזקות בחברה: משפחת פייגלין: 22.74% ; משפחת בן אברהם: 20.52% ; הציבור ובעלי עניין: 56.74%. לחברה צוות של כ-160 עובדים.
חברות בנות
לצ.מ.ח המרמן בע"מ מספר חברות בנות, שביניהן (בסוגריים: שיעור ההחזקה של החברה): עד לחודש מאי 2021 הייתה בבעלותה המלאה של החברה חברת "מלגם ניהול כח אדם", שהעסיקה עובדים זרים בענף הבנייה. במאי 2021 נמכרה מלגם, והעסקת עובדים זרים בצמח המרמן נעשית באמצעות קבלני כוח אדם.
תחומי פעילות
החברה עוסקת במספר תחומי פעילות:
אפורית החמשן
אֲפֹרִית הַחַמְשָׁן (שם מדעי: Pyrgus serratulae; שם קודם: הספרית החמשן) הוא מין של פרפר ממשפחת ההספריתיים.
במרץ 2009 הוכרז המין כפרפר מוגן בישראל, כחלק מ-14 מיני פרפרים שהוכרזו כמוגנים בהתאם לחוק.
תפוצה
מין זה נפוץ באזורים ההרריים של אירופה מלבד האיים הבריטיים וסקנדינביה. אפורית החמשן נפוצה מהרי דרום אירופה דרך המערב, מרכז ומזרח אירופה, דרום מערב סיביר, מונגוליה ועד צפון סין. בנוסף, אסיה הקטנה, עבר הקווקז עד צפון מערב איראן וצפון מזרח עיראק. בצפון-מערב גרמניה קיימים פרטים ותפוצתם מגיעה עד למזרח וסטפאליה ובצפון מזרח גרמניה עד לקרבת הים הבלטי.
בישראל
אפורית החמשן הוא פרפר נדיר בישראל ומספר פרטים נצפו בחרמון ובגליל העליון.
בית גידול
בתי גידול הם שטחי עשב עם אבני גיר או שטחי עשב אלפיניים במקומות רדודים ולעיתים קרובות אזורים סלעיים, כמו גם מסדרונות סלע צרים על סלעים אלקליים בעיקר. בהרי האלפים, אזורי נפילה של מפולות שלגים ואפיקי נחלים מאוכלסים ברובם. בנוסף, ניתן למצוא את המין גם במדשאות בהן נפוץ מין העשב, Nardus stricta.
אקולוגיה
הפרטי הבוגרים מכוונים את עצמם באופן אופטי לסלעים קטנים או גדולים יותר, קצוות או גדות סלעים ומבני קרקע פתוחים אחרים. ההטלה מתרחשת במקומות מרווחים מאוד או דלים בצמחייה, בדרך כלל על צמחים בודדים מהסוג חמשן. צמחים פונדקאים עליהם נצפו זחלים כוללים את המינים: Potentilla tabernaemontani (Potentilla neumanniana, Potentilla verna), Potentilla heptaphylla, Potentilla recta, Potentilla aurea, Potentilla crantzii, Potentilla hirta, montantanumsian, repentillandia, montantanum וחמשן זוחל הקיים בארץ. הביצים מוטלות במרווחים על הצד התחתון של העלים. כפי שמראות תצפיות ההטלה וממצאי הזחלים, התפתחות הזחלים מתרחשת בשמש מלאה ובמקומות המתחממים במהירות. צמחי חמשן הממוקמים ליד סלעים או עליהם משומשים לעיתים נפוצות. יתר על כן, מקומות פתוחים עם מעט צמחייה עם אדמה סלעית או לאורך שבילים לא סלולים משמשים לפיתוח הזחלים. צמח המזון החשוב ביותר באזור החוץ אלפיני הוא קבוצת המינים Potentilla verna agg. אמנם עד כה נעשו תצפיות הטלת ביצים בודדות על Potentilla erecta (החמשן הנפוץ).
באלב השוואבי בגרמניה מין החמשן Potentilla heptaphylla מועדף על פני Potentilla verna. בהרי האלפים, במיוחד, מינים נוספים של חמשן משמשים כמזון לזחלים. הזחלים הצפוניים של בוואריה נהיים לבוגרים כבר באפריל. ניתן לצפות לטווח ארוך יותר בהתפתחות הזחלים באלפים.
הזכרים של אפורית החמשן אוהבים לינוק על אדמה לחה כמו גם על זיעה. הפרטים הבוגרים יונקים מפרחים רבים ממשפחות וצבעים שונים.
שימור
בהרי האלפים, המין נפוץ ללא חשש ולא נחוצים כל אמצעי שימור. הפריטים הקיימים מחוץ להרי האלפים זקוקים לשימור במידה רבה בהתאמות סביבתיות כגון פינוי סלעים ושימור בתי גידול. לשם כך יש לשלב דרכי סלע תלולים ושטחי עשב רדודים שמשובצים בסלע.
אטימולוגיה
השם המדעי של המין מורכב משם הסוג "Serratula", הוא שם מין צמח הקשור לתזונת הזחלים של מין מסוים בסוג פרפרים זה אך אינו מתייחס למרבית המינים בסוג, כמו כן למין זה.
השם העברי מתאר את דפוס צבעו וצמח החמשן המשמש כצמח פונדקאי והמזון העיקרי של הזחל.
שפכים
שפכים הם כל נוזל מימי אשר הושפע על ידי גורמים אנתרופוגניים. שפכים כוללים תוצרי פסולת נוזליים ביתיים, עירוניים, חקלאיים או תעשייתיים ויכולים להכיל מספר רב של ריכוזים מזהמים. השימוש הנפוץ ביותר למונח מתייחס לשפכים הזורמים במערכות הביוב וההולכה, אם כי במדינת ישראל עדיין 4% מהשפכים נספגים בקרקע בבורות ספיגה. המערכת הפיזית הכוללת צינורות, משאבות, נפות ורשתות ותעלות המשמשת להזרמת שפכים ומי ביוב ממקורם לנקודת הטיפול או הסילוק נקראת ביוב.
מי שופכין או מי ביוב מתייחסים לשפכים המזוהמים בצואה או שתן אך לעיתים קרובות משתמשים במונחים אלו לתאר סוגים נוספים של שפכים. בניגוד למי שופכין (המכונים גם "מים שחורים"), מים אפורים הם נוזלים שמקורם אינו מאסלות ההדחה (כגון ממכונות כביסה, מדיחי כלים, כיורים, מקלחות ואמבטיות רחצה) ואשר, אחרי טיפול מתאים, ניתנים לשימוש חוזר בעיקר אל מכלי ההדחה של האסלה, במטרה לחסוך במים שפירים ובעלותם הכספית.
הרכב השפכים
מקורם של שפכים ומי ביוב נובע ממספר רב של מקורות מזהמים וביניהם פסולת אורגנית אנושית, פסולת תעשייתית נוזלית, פליטות של מפעלי טיהור שפכים, מים אפורים, מי תהום שהסתננו אל מי שופכין, מערכות ניקוז של מים גשמים, פסולת תעשייתית לא נוזלית כגון חול, אלקלי וכו'.
מתקני טיהור שפכים
קיימים ארבעה סוגים נפוצים של מתקני טיהור שפכים:
תהליכי טיפול שונים עשויים להשלים זה את זה על מנת להפיק מי קולחין איכותיים יותר.
בורות ספיגה
בור ספיגה הוא בור שנכרה באדמה בעומק ממוצע של 1–2 מטר וברדיוס של 1/2 מטר ומשמש לפינוי השפכים. בור כזה מתאים למגורים צמודי קרקע, כאשר כל בור משרת לרוב יחידת דיור אחת. מבורות אלו מחלחלים השפכים באופן חופשי אל הקרקע ומותירים בהם את השפכים המוצקים. בורות ספיגה עשויים לגרום נזק למי התהום וגורמים לזיהום הקרקע ולפגיעה במי התהום.
בישראל
נכון לשנת 2008, בישראל מופקים 500 מלמ"ק קולחין מדי שנה, כאשר כ-70% מושבים לשימוש בחקלאות בעזרת מכוני טיהור השפכים.
וולף הול
וולף הול (באנגלית: Wolf Hall) היא סדרת טלוויזיה בריטית, ששודרה לראשונה ב-BBC2 בינואר 2015. זהו עיבוד בן שישה פרקים לרומנים של הילרי מנטל, "וולף הול" ו-"הביאו את הגופות", המהווים ביוגרפיה בדיונית המתעדים את עלייתו המהירה לשלטון של תומאס קרומוול בחצר הנרי השמיני ועד מותו של סר תומאס מור, ואחריו הצלחתו של קרומוול לשחרר את המלך מנישואיו לאן בוליין.
עלילה
בשנת 1529, כאשר הקרדינל וולסי מקבל חדשות על פיטוריו כממשרת הלורד קנצלר, עורך דינו תומאס קרומוול נזכר כיצד נפגשו הוא וולסי והאירועים שהובילו לנפילת הקרדינל.
כאשר שנת 1529 מתקרבת לסיומה, הקרדינל וולסי עובר ליורק בעוד תומאס קרומוול מנסה להשיג לו תמיכה מהמלך הנרי השמיני ואן בוליין, ותוך כדי כך זוכה בהדרגה בתמיכה לעצמו.
בשנת 1531 הציע המלך הנרי השמיני הצעת חוק אשר תהפוך אותו לראש הכנסייה באנגליה ותאפשר לו להתחתן עם אן בוליין. עם זאת, תוכניותיו נתקלות בסדרה של סיבוכים.
בשנת 1533, אן בוליין ילדה בת. ככל שהפרנויה של אן בגלל חוסר יכולתה להוליד בן גוברת, תומאס קרומוול מנסה לשכנע את סר תומאס מור לקדש את הנישואים המלכותיים.
בשנת 1535 נדחה הניסיון של המלך הנרי השמיני להיות מוכרז כראש הכנסייה באנגליה על ידי הקיסר הרומי הקדוש. בינתיים, כישלונה של אן בוליין בהולדת יורש זכר מוביל את הנרי לזרועותיה של ג'יין סימור.
מזימתו של אקסטר עודנה בעיצומה. בשנת 1536, המלך הנרי השמיני דורש שתומאס קרומוול ימצא דרך לפטור ממנו את אן בוליין - סנטימנט הנתמך על ידי אחרים המבקשים שג'יין סימור תתפוס את מקומה - מה שמוביל לסדרת טענות וגילויים.
צוות השחקנים
רשימת השחקנים להלן:
ניקטוריים
ניקטוריים (שם מדעי: Nicatoridae) היא משפחת ציפורי שיר אפריקניות בעלות נוצות ירוקות. במשפחה זו סוג אחד - ניקטור (Nicator) ובו שלושה מינים.
ציפורים אלה נחשבים לקרובי משפחה של החנקניים או של הבולבוליים והמלקונוטוסים וסווגו כחלק ממשפחות אלה עד למחקרים שקבעו שהם שייכים למשפחה עצמאית.
אורכם 16–23 ס"מ והם בעלי נוצות ירוקות על גופם, ראשים גדולים עם עיניים גדולות בעלות גבות לבנות בולטות. הכנפיים אפורות עם כתמים צהובים בקדמתם. הרגליים אפורות וחזקות והמקור אפור, דק ומעוקל.
אלו עופות יערות גשם וחרשים החיים באפריקה שמדרום לסהרה מסנגל, מזרחה לאוגנדה ואגן הקונגו ודרומה עד דרום אפריקה.
ספרטן LIM-49
ספרטן LIM-49 היה טיל נגד טילים שפותח בארצות הברית במסגרת תוכנית Safeguard על מנת ליירט טילים בליסטיים בעודם בחלל.
הספרטן התפתח מתוך תוכנית ניקה, אך היה גדול הרבה יותר מטילי הנייק. שלושה שלבים הביאו את הטיל לטווח של כ 700 ק"מ, די והותר ליירוט מחוץ לאטמוספירה. הוא צויד בראש נשק תרמוגרעיני בן חמישה מגהטון והאיץ למהירות העולה על מאך 4.
פיתוח הספרטן הושלם והוחל בפריסה מבצעית ב 1975, אך פחות משנה לאחר מכן, מגבלות יכולת תוכנית Safeguard והערכת עלות עדכנית הביאו את הקונגרס לביטול התוכנית כולה.
טנגרת הבננה
טנגרת הבננה (שם מדעי: Coereba flaveola) היא ציפור שיר החיה באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית וכן באיים הקריביים והיא הציפור היחידה במשפחה טנגרי בננה (Coerebidae). ציפור זו היא קרובת משפחתם של הטנגריים שבמשפחת הפרושיים ושויכה לשם זמן רב וכן למשפחת הגבתוניים. כמה חוקרים העדיפו לשייך אותה למשפחה עצמאית המקורבת יותר לצופיתיים. מיון זה לא התקבל על כל החוקרים וחוקרים רבים ממשיכים לשייך את הציפור לטנגריים או כטקסון ללא מקור. בנוסף מספר חוקרים רואים בו סוג הכולל 3 מינים ולא מין יחידי. מינים אלו נחשבים בדרך כלל לחלק מהתת-מינים המרובים של המין.
מאפיינים
היא נפוצה ברחבי אמריקה מדרום מקסיקו עד צפון ארגנטינה. לעיתים נדירות היא נמצאת בפלורידה. היא מצויה ביערות פתוחים, ערבות ובפארקים וערים שונות, אך לא במדבריות או ביערות עבותים.
תת-מינים
לטנגרת הבננה 41 תת-מינים:
קולי (רוטב)
קולי (צרפתית: Coulis) הוא רוטב עדין מאוד, העשוי מירקות או מפירות מרוסקים ומסוננים, שמקורו ב. לקולי מרקם נוזלי ביותר ומראה צלול, ללא חתיכות או גושים. במקורו שימש המונח לנוזלים שניגרו מבשר בעת הבישול ולמרקים שהוכנו על בסיס מחית.
הכנה
רוב המרכיבים המשמשים להכנת קולי הם ירקות ופירות הניתנים לאכילה ללא בישול. להכנת קולי המבוסס על מרכיבים כאלה יעובדו המרכיבים למחית (בדרך כלל באמצעות ממחה), ולאחר מכן נסחטת המחית להוצאת הנוזלים ממנה. לעיתים בעת הכנת המחית יתווספו תבלינים או חומרים אחרים. כאשר הקולי עשוי מירקות הדורשים בישול, הירקות יבושלו בבישול הקצר ביותר האפשרי על מנת לרככם לצורך המחית.
שימושים
קולי ירקות משמש בעיקר למנות בשר וירקות, ויכול לשמש גם כבסיס למרקים או לרטבים אחרים. קולי פירות משמש לרוב בקינוחים. במנות המוגשות במסעדות מקובל להשתמש בקולי גם כקישוט.
מרשל סקלאר
מרשל סקלאר (באנגלית: Marshall Sklare; 21 באוקטובר 1921 – 1 במרץ 1992) היה סוציולוג יהודי-אמריקאי שהתמקד ביהודי ארצות הברית ובקהילה היהודית האמריקאית. היה פרופסור ליהדות בת־זמננו ולסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס. בשל תרומתו הרבה לחקר הסוציולוגיה היהודית בארצות הברית, הוא ידוע כ"אבי הסוציולוגיה של היהודים".
סתריים
סתריים (שם מדעי: Prunellidae) היא משפחה של ציפורי שיר הכוללת רק סוג אחד - סתרי (Prunella) ובו 13 מינים.
מרשל סקלאר
קורות חיים
נולד בשיקגו לאיש עסקים. דור שלישי ליהודים החיים בארצות הברית. סבו מאיר (מאייר) וסבתו אווה ליפמן היגרו לארצות הברית מאזור קובנה שבליטא.
למד במכללת שיקגו ללימודי יהדות ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, וסיים תואר ראשון בשתיהן בשנת 1943. למוסמך אוניברסיטה בסוציולוגיה מאוניברסיטת שיקגו היה ב־1948. ב־1953 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ועבד שם תחת סימור מרטין ליפסט. התזה שלו עסקה ביהדות קונסרבטיבית, ופורסמה בשנת 1955 בשם Conservative Judaism: An American Religious Movement ("יהדות קונסרבטיבית: תנועה אמריקאית דתית"; מהדורות נוספות פורסמו בשנים 1972 ו־1985). הספר, מחלוצי המחקר הסוציולוגי של יהדות ארצות הברית, מציג את החברה הקונסרבטיבית ומנתח את מקומה של התנועה בתולדות יהודי ארצות הברית. הספר הרגיז את התנועה הקונסרבטיבית; בזיכרונותיו מספר סקלאר כיצד ניגש אליו רב קונסרבטיבי לאחר אחת מהרצאותיו, זמן קצר לאחר צאת הספר. "איש צעיר", אמר הרב, "איך העזת לספר את האמת על היהדות הקונסרבטיבית!"
סתריים
מאפיינים
הסתרי הוא עוף המצוי באזורים הרריים ומיוערים ברחבי אירואסיה מצפון עד לסיביר ומדרום מדרים עד המזרח התיכון כולל לישראל אליה מגיעים המינים: סתרי צוקים, סתרי שחור-גרון, סתרי מצוי וסתרי ממושקף.
מרשל סקלאר
קורות חיים
מפני שלא לא היו בנמצא אז תקנים בסוציולוגיה יהודית־אמריקאית – הלך לעבוד במחלקה למחקר מדעי בוועד היהודי־אמריקני, אותה ניהל בסופו של דבר. במחלקה פיקח על מחקרים רבים בנושא החיים היהודיים בארצות הברית, והיה מראשוני החוקרים את הזהות היהודית בצורה אקדמית. שם היה שותף לכתיבתם של שני מחקרים חשובים בתחום: The Riverton Study: How Jews Look at Themselves and their Neighbors (1975) ו־Jewish Identity on the Suburban Frontier: A Study of Group Survival in the Open Society (1967; מהדורה נוספת 1979). כמו כן ערך את The Jews: Social Patterns of an American Group (1958), הראשונה מארבע אתנולוגיות חשובות של יהודי ארצות הברית. באותה תקופה כתב גם מאמרים רבים, שפורסמו ברובם ב"קומנטרי". במאמריו חקר וחשף בעיות שהתרוצצו מתחת לפני שטח של הקהילה הקונסרבטיבית, למשל נישואי התערובת.
ב־1966 עזב את הוועד היהודי־אמריקני וחזר לאקדמיה. לימד בישיבה יוניברסיטי ובסמינר התאולוגי של פרינסטון, וסיים את ספרו החשוב על יהדות ארצות הברית America's Jews (1971), שיצא כחלק מסדרת ספרים שהוקדשה לקבוצות אתניות בפרספקטיבה השוואתית. הספר יצא בעברית בשנת 1972 בספרית אפקים של הוצאת עם עובד. ב־1969 עבר לאוניברסיטת ברנדייס, תחילה כפרופסור אורח, ולאחר מכן כפרופסור של ממש במחלקה למזרח קרוב וללימודי היהדות (ואף כראש המחלקה בשנים 1982–1983). מינויו סלל את הדרך להפיכתה של ברנדייס למוסד מוביל ליהדות זמננו. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה סוציולוגיה של יהדות ארצות הברית הוכרה כדיסציפלינה מחקרית מוכרת. בדצמבר 1990 פרש מברנדייס.
סתריים
מאפיינים
אורכו של הסתרי 14–18 ס"מ ומשקלו 25–35 גרם. הסתרים בעלי צבעים אפורים ולא בולטים והמקור חרוטי וקטן. במראהו הוא מזכיר דרור אך חיוור יותר.
מרשל סקלאר
קורות חיים
בשנים 1973–1975 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ). בתפקיד החליף את מרווין ורביט, שהוא היה סגנו כשזה עמד בראש האגודה.
סתריים
מאפיינים
כשמו הסתרי מסתתר בין השיחים הצפופים או מצוי בין שיחים ועשב על הקרקע. הסתרי ניזון מחרקים בקיץ ומזרעים ופירות יער בחורף. כדי לסייע לו לעכל את הזרעים הוא לעיתים יבלע אבנים קטנות לתוך הקיבה והם יימעכו עבורו את הזרעים שיתפצחו.
מרשל סקלאר
קורות חיים
נפטר בניוטון שבמסצ'וסטס בשנת 1992, והותיר אחריו אישה, רוז ברנרדס, שני בנים ובת, ושמונה נכדים. לאחר מותו, מאז 1992 מעניקה האגודה לחקר היהודים במדעי החברה שבראשה עמד את פרס מרשל סקלאר, המוענק מדי שנה לחוקר בכיר אשר תרם תרומה ייחודית לחקר החברה היהודית.
סתריים
מאפיינים
הסתרי הוא עוף מונוגמי המשקיע שעות רבות בחיזור אחר נקבות בקיץ ובטיפול בצאצאים.
בבלרים גדרוניים
בבלרים גדרוניים (שם מדעי: Pnoepygidae) היא משפחת ציפורי שיר קטנה בתוכה סוג יחיד - בבלר גדרוני (Pnoepyga) ובו 5 מינים. המינים קרובים למשפחת הטימליים והסבכיים אך הופרדו ממנה וכיום שייכים למשפחה עצמאית.
בבלרים אלה חיים במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה, מהודו עד טאיוואן, בעיקר באזורים הרריים.
הם נראים כמו גדרונים קטנים בעלי זנב קצר מאוד ורגליים ארוכות. הם חיים על הקרקע והם בעלי מקור דק מוארך ועיניים גדולות. הם לא עפים לעיתים קרובות ומלקטים את מזונם מהקרקע. הם ניזונים בעיקר מחרקים ותולעים.
שרלוט איאנה
שרלוט איאנה (באנגלית: Charlotte Ayanna; נולדה ב-25 בספטמבר 1976) היא שחקנית פוארטו ריקנית-אמריקאית.
ביוגרפיה
איאנה נולדה בסן חואן שבפוארטו ריקו ועברה עם משפחתה לוורמונט בגיל צעיר. בגיל שבע עשרה הועברה למשפחה אומנת.
קריירה
ב-1993, כאשר הייהת בת 16 נבחרה למיס הנוער של ורמונט ולאחר מכן זכתה לחשיפה כשזכתה במקום הראשון בתחרות הארצית, מיס הנוער של ארצות הברית.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "עולמה הסודי של אלכס מאק", "בוורלי הילס 90210" ו"הפמליה". בקולנוע הופיעה בסרטים "קייט ולאופולד", גילמה את אשתו של אית'ן הוק בסרט "יום אימונים" והופיעה בתפקיד הראשי לצד אדריאן ברודי בסרט "אהבה הדרך הקשה", ועל תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ואלנסיין הבינלאומי לסרטי פעולה והרפתקאות. היא משמשת כדוברת של ילדים שגדלו במשפחות אומנה ואף לקחה חלק בכתיבת ספר הנקרא "אבודה במערכת" העוסק בילדותה שעברה עליה עד שזכתה במיס הנוער.
מקסים וורוביוב
מקסים וורוביוב (ברוסית: Максим Никифорович Воробьёв; 17 באוגוסט 1787 – 11 בספטמבר 1855) היה צייר נוף רוסי.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של חייל בדימוס ששירת מאוחר יותר כאפוטרופוס באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. בגיל עשר הוא נרשם לכיתות היסוד והמשיך ללמוד ציור נוף אצל פיודור אלכסייב ואדריכלות אצל ז'אן פרנסואה תומאס דה תומון. בשנת 1809, אלכסייב הצטרף למשלחת לחקור את האזורים ההיסטוריים של מרכז רוסיה ווורוביוב הלך איתו כעוזר.
בשנים 1813–1814 ליווה את הצבא הרוסי במסעותיו בגרמניה ובצרפת. ב-1815 הוא הפך למורה באקדמיה, תפקיד שמילא עד מותו. בשנת 1820 הוא הצטרף למשלחת חקר בארץ ישראל, שתיעדה את המקומות הקדושים לנצרות. רוב העבודה הזו הייתה צריכה להיעשות בסתר כדי למנוע התערבות של השלטונות העות'מאניים המקומיים. מלבד ההריסות העתיקות, הוא גם צייר רישומים של ירושלים וים המלח וכן סצנות מאיסטנבול, סמירנה, יפו ומקומות נוספים בהם עבר. התוצאה הסופית הייתה אוסף של למעלה מ-90 דפי צבעי מים שישמשו בסיס לציורים רבים. הוא קיבל קצבה לכל החיים על עבודתו שם.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צורף לפמלייתו של הצאר ניקולאי הראשון כדי לשרטט ולצייר ציורים ממסעם, שכללו כמה סצנות מהמצור על ורנה.
אחרית ימיו
לאחר מותה הפתאומי של אשתו קליאו בשנת 1840, הוא נקלע לתקופה של דיכאון כרוני ואלכוהוליזם שהובילו למחלה שבסופו של דבר הביאה למותו. התפוקה שלו ירדה מאוד, והורכבה בעיקר מסקיצות שנעשו מ-1844 עד 1846 בזמן שנסע דרך איטליה במאמץ לשכך את צערו. כאשר הוא נפטר, רוב ציוריו עדיין היו ברשותו או הועברו לחברים ומקורבים. רובם נמצאים כעת בארמונות או באוספים פרטיים.
כמה מתלמידיו הידועים ביותר היו לב לאגוריו, מיכאיל קלודט, אלכסיי בוגוליובוב, לונגין פריקה ואיוואן שישקין.
בנו המאומץ, סוקרט וורביוב, הפך גם הוא לצייר נוף ומורה לאמנות.
אלפונסו התשיעי, מלך לאון
אלפונסו התשיעי, מלך לאון (בספרדית: Alfonso IX de León; 15 באוגוסט 1171 - 24 בספטמבר 1230) היה מלך לאון בין השנים 1188–1230.
ביוגרפיה
אלפונסו התשיעי נולד ב-15 באוגוסט 1171 לפרננדו השני, מלך לאון ואורקה מפורטוגל, בתם של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ומפאלדה מסבויה, מלכת פורטוגל.
בשנת 1188 מת אביו פרננדו השני, מלך לאון, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו, אולם נאלץ להכיר בבכירותו של בן דודו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. עקב מצבו הקשה בתחילת שלטונו, נאלץ אלפונסו לכנס בשנת 1188 את הקורטס של לאון.
בשנת 1191 התחתן אלפונסו עם תרסה מפורטוגל, מלכת לאון, אולם בשנת 1196 ביטל האפיפיור סלסטינוס השלישי את הנישואים.
בשנת 1197 פלש אלפונסו לממלכת קסטיליה, תוך שהוא מסתייע בחיילים מוסלמים, ובעקבות כך הוחרם על ידי האפיפיור. בהמשך אותה שנה התחתן אלפונסו עם ברנגלה, מלכת קסטיליה, בניסיון ליצור שלום עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, אולם בשנת 1204 ביטל האפיפיור אינוקנטיוס השלישי אף את הנישואים הללו.
במלחמותיו במוסלמים נחל אלפונסו הצלחה, וכבש את כל אקסטרמדורה (כולל הערים קסרס ובדחוס). בשנת 1212 ייסד אלפונסו את אוניברסיטת סלמנקה.
ב-24 בספטמבר 1230 מת אלפונסו התשיעי בסריאה, ובנו פרננדו השלישי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובכך איחד את ממלכת קסטיליה עם ממלכת לאון.
משפחתו
בשנת 1191 התחתן אלפונסו עם תרזה מפורטוגל, מלכת לאון, בתם של סנשו הראשון, מלך פורטוגל ודולסה מאראגון, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
בשנת 1197 התחתן אלפונסו עם ברנגלה, מלכת קסטיליה, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
בנוסף, היו לאלפונסו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
טום אוסטן
טום אוסטן (באנגלית: Tom Austen; נולד ב-15 בספטמבר 1988) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר מהופעתו בתפקיד ג'ספר פרוסט בסדרה "The Royals", ובתפקיד גאי הופקינס בסדרה "גרנטצ'סטר".
ביוגרפיה
אוסטן גדל בטאונטון שבסאמרסט. הוא למד בקווינס קולג' שבטאונטון, ואחר כך בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ג'ירפה (סרט, 2019)
ג'ירפה או נערה גבוהת קומה (ברוסית: Дылда) הוא סרט דרמת מלחמה רוסי מאת קנטמיר בלאגוב. הסרט זכה להוקרה רבה ויצא לאקרנים ב-20 ביוני 2019.
הסרט היה מועמד על ידי רוסיה לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, כשהשחקנית ויקטוריה מירושניצ'נקו הייתה מועמדת לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר".
ב-17 בדצמבר 2019, הסרט נכלל ברשימת המועמדים הקצרה לאוסקר במועמדות "הסרט הזר הטוב ביותר". בנוסף הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, אך זכה רק בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
הליוטאיים
הליוטאיים (שם מדעי: Hyliotidae) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיים רק באפריקה שמדרום לסהרה. במשפחה סוג אחד - הליוטה (Hyliota) ובו 11 מינים. בעבר סווגו המינים במשפחת הסבכיים לאחר מכן למשפחות דבלולי עיניים, מלקונוטוסים ובהמשך לחטפיתיים ולבסוף כמשפחה עצמאית.
אלו ציפורים באורך 14 ס"מ והן בעלות נוצות כחולות-צהובות ובעלי מקור מחודד מעט ומעוקל מטה. הן חיות בצמרות יערות הגשם ומחפשים חרקים למאכל. הם לא חיים בלהקות אך יצטרפו לקבוצות אכילה.
הם מונוגמיים וטריטוריאליים ויתקפו כל ציפור מסיגת גבול.
1921 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית ניצחה את נבחרת יפן עם התוצאה 5:0
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
קבוצות שנוסדו
קרוזיירו
שחייניות
29 ביולי בלידס, בריטניה - שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:16.6 דקות 7 באוגוסט באנטוורפן, בלגיה - שיא עולם ראשון במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:38.2 דקות 25 באוגוסט בניו ברייטון, ארצות הברית - שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:47.6 דקות
שחיינים
25 בספטמבר בברייטון ביץ', ארצות הברית - שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:14.4 דקות
עכן קטן
עָכָן קטן (שם מדעי: Cerastes vipera) הוא נחש ארסי בסוג עכן ממשפחת הצפעיים האנדמי למדבריות של צפון אפריקה, סיני וישראל.
תיאור
אורכו הממוצע נע בין 20-35 ס"מ, כאשר אורכו המרבי מגיע ל-50 ס"מ. הנקבות גדולות מן הזכרים.
צבע הנחש אדמדם-חום עד צהוב חולי עם נקודות חומות לאורך כל גופו. הגחון בצבע צהוב והזנב עשוי להיות שחור אצל הנקבות.
הראש משולש ונבדל מן הגוף, בדומה לרוב הצפעיים, וללא נקודות חומות. הגוף מוצק יחסית לאורכו.
אסון הלה מאן
אסון לה מאן הוא אירוע שהתרחש ביוני 1955 במהלך מרוץ 24 השעות של לה מאן במהלכו נהרגו נהג המרוצים פייר לאבק יחד עם 83 צופים, ו-120 נוספים נפצעו. התאונה נחשבת לקשה ביותר בתולדות הספורט המוטורי ובעקבותיה נעשו שינויים רבים בתחום הבטיחות במרוצי המכוניות.
עכן קטן
תיאור
הכשות של בני אדם על ידי מין זה אינן נפוצות וארסו אינו נחשב כקטלני לאדם.
התנהגות ותזונה
העכן הקטן הוא נחש לילי. הוא נע בחול בתנועה צדית, כך שבכל רגע רק 2 חלקים מגופו נוגעים בקרקע, ובכך הוא לא מתחמם יתר על המידה כאשר נע על החול החם. במשך היום הוא מתחפר בחול או מסתתר במאורות מכרסמים.
אסון הלה מאן
מותו של לאבק, נהגה של קבוצת מרצדס, הוביל את הקבוצה לפרוש מהשתתפות במרוצי מכוניות, פרישה שנמשכה עד לשנת 1989.
עכן קטן
התנהגות ותזונה
העכן מתחפר בחול כאשר רק עיניו מציצות ואורב לטרף שיעבור לידו. הוא ניזון בעיקר משנונית החולות. את טרפו הוא משיג בשני אופנים: סריקת מחילות שנונית וחדירה לתוך מחילה מאוכלסת שם השנונית ישנה בשעות הלילה שכן היא פעילה ביום. תפיסת השנונית וטריפתה. או לחילופן בדרך של מארב בוקר לשנוניות חולפות. ממחקרם של סובח וחוב' (2009) וסיוון וחוב' (2013) עולה כי עכנים קטנים צדים גם את ישימונית רביבים אך במספרים קטנים מאוד. לא נתגלה עד היום ממחקרי השדה המצוינים לעיל כי עכנים קטנים אוכלים מכרסמים או חרקים.
אסון הלה מאן
רקע
באותה שנה הציגה מרצדס את דגם ה-300SLR החדש, שזכה להצלחה במרוצים שונים, כולל המילה מילייה האיטלקי. מרכב הרכב העשוי ממגנזיום קל משקל סייע בהפחתת משקל הרכב ולעלייה בביצועים. ביצועי המכונית חייבו את מהנדסי החברה להוסיף לרכב מעצור אוויר, על מנת שיסייע למכונית לבלום בתנאים שונים.
עכן קטן
התנהגות ותזונה
הנקבה משריצה בין 3 ל-5 נחשים קטנים.
אסון הלה מאן
רקע
אמצעי בטיחות, שכיום נפוצים מאוד, לא היו בשימוש באותה התקופה. המסלול בו נערך המרוץ, כמעט ולא השתנה מאז בנייתו בשנת 1923, תקופה בה מכוניות המרוץ הגיעו למהירות מרבית של כ-100 קמ"ש. בשנת 1955 עמדה המהירות המרבית על 300 קמ"ש. חגורות בטיחות לא הותקנו במכוניות, בשל ההנחה שבמקרה תאונה עדיף לנהג לעוף מתוך כלי הרכב ולא להישאר לכוד ברכב בוער.
עכן קטן
תפוצה
הוא מצוי בצפון אפריקה ב: מרוקו, מאוריטניה, מאלי, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, ניז'ר, צ'אד ומצרים. כמו כן הוא מצוי בחצי האי סיני ובנגב.
אסון הלה מאן
רקע
ב-11 ביוני 1955 יצא לדרכו מרוץ 24 השעות. אסטון מרטין, יגואר, פורשה, פרארי ומזארטי התחרו על ההובלה במרוץ. קצב המרוץ היה מהיר ושיאי ההקפות נשברו במהלכו מספר פעמים.
התאונה
במהלך השעה השלישית של המרוץ מייק הות'ורן, נהגה של קבוצת יגואר האט על מנת להיכנס לרחבת הטיפולים. לאנס מקלין, נהגה של קבוצת אוסטין, שהיה צמוד להות'ורן פנה חדות על מנת להימנע מהתנגשות ברכב שלפניו. כתוצאה מהסטייה פגע ברכבו של לאבק שנסע במהירות של 200 קמ"ש. כתוצאה מההנגשות התפרקה מכוניתו של לאבק והתעופפה באוויר. לאחר שנחתה, התלקחה המכונית. חלקים שונים מתוך המכונית, ביניהם המנוע הבוער, התעופפו לתוך קהל הצופים. לאבק נהרג באופן מיידי לאחר הפגיעה. כתוצאה מהפיצוץ ומהחלקים שפגעו בקהל נהרגו 83 צופים ו-120 צופים נוספים נפצעו.
עכן קטן
קריאה נוספת
עקבות בחול - מדריך לעקבות בעלי חיים בחולות \סובח עזיז\החברה להגנת הטבע ומדרשת שדה בוקר
אסון הלה מאן
בעקבות התאונה
עונת 1955 באליפות העולם למכוניות ספורט נמשכה כסדרה עם מרוצים בבריטניה ובאיטליה. קבוצת מרצדס ניצחה את שני המרוצים, אך בסיום העונה הודיעה על הפסקת הפעילות של החברה בספורט המוטורי והתמקדות בייצור מכוניות סדרתיות בלבד. מספר נהגים, ביניהם פנאג'יו, נמנעו מהשתתפות במרוץ בשנים שלאחר מכן.
החקירה הרשמית לאירוע קבעה כי הות'ורן לא היה אשם באירוע וכי התאונה נגרמה כחלק מהמרוץ. האשמה הוטלה על תכנון המסלול הלקוי והעדר של תקני בטיחות. בעקובת הדו"ח נהרסו יציעי הצופים ורחבות הטיפולים סביב המסלול ונבנו מחדש.
גא"ז 31029 וולגה
גא"ז 31029 וולגה (ברוסית: ГАЗ-31029 Волга, קרוי גם: ГАЗ-31029, באנגלית: GAZ-31029 Volga, קרוי גם: GAZ-31029) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר יוצרה בין השנים 1992 – 1997 ברוסיה.
מיכאיל קלודט
מיכאיל קלודט (ברוסית: Михаил Константинович Клодт;  1832–1902) היה צייר רוסי אימפריאלי ריאליסטי.
ביוגרפיה
מיכאיל קלודט נולד למשפחה האמנותית של הברונים קלודט פון יורגנבורג, אביו קונסטנטין קלודט היה חרט העץ הרוסי הראשון, דודו פיטר קלודט פון יורגנבורג היה פסל רוסי מפורסם.
הוא למד ציור בסנט פטרבורג, ולאחר מכן באקדמיה הקיסרית לאמנויות (1851–1858). לאחר שקיבל מדליית זהב גדולה הוא קיבל מלגה לשלוש שנים ללימודי ציור בצרפת, שווייץ ואיטליה אך נטש אותם תוך שנה. הוא התלונן שהנופים הזרים לא עוררו בו השראה ושאסכולת הציור הצרפתית והאיטלקית נחותה מהרוסית. לאחר חזרתו קיבל קלודט רשות להשתמש בשאר כספי המלגה למסעות ברוסיה. בשנת 1863 קיבל קלודט הכרה על ציורו "דרך בסתו". שבחים רבים זכתה יצירתו "בשדה" (1872) ו"נוף היער בצהריים" (1878). מבקרים ציינו את התמסרותו לנוף הרוסי, תשומת הלב לפרטים קטנים ולפרספקטיבה הטובה. מנגד, מבקר האמנות ולדימיר סטאסוב ציין את הנטורליזם הקטנוני ואת "המעקב האובססיבי אחרי המציאות" ביצירות רבות של קלודט. כדוגמה לאובססיה כזו הוא ציין את הציור "פרות שותות" (1879). בהתמסרותו לנוף הרוסי והן בנטורליזם קלודט היה כנראה הושפע מהצייר איוואן שישקין.
בשנת 1871 קלודט התחיל ללמד באקדמיה לאמנות ובשנת 1873 מונה לפרופסור. בין תלמידיו היה מיכאילו ברקוס וציירים נוספים.
מיכאיל קלודט היה חבר מייסד של תנועת הנודדים (פרדוויז'ניקי), אך הם לא ראו בו לחלוטין אחד מהם. הפער נבע בחלקו מהביקורות הנוקבות מצד קלודט ובחלקו בגלל שהוא שמר על פרופסורה באקדמיה הקיסרית לאמנויות (1871–1886). לאחר הביקורת הנוקבת במיוחד של קלודט על ארכיפ קוינג'י, קלודט נאלץ להיפרד מהנוודים. עד מהרה פרש גם מהאקדמיה.
קלודט לא צייר שום דבר בעל ערך לאחר שנות ה-70. הוא היה חצי עיוור ושבור כלכלית, ומת ב-1902.
מיכאל פרייליך
מיכאל פרייליך (Michael Freilich ; נולד באנטוורפן, 17 אפריל 1980) הוא פוליטיקאי יהודי-בלגי, חבר במפלגת הברית הפלמית החדשה (N-VA). בעבר היה עורך ראשי של הירחון היהודי הפלמי Joods Actueel.
ביוגרפיה
פרייליך הוא בן לאב בריטי ולאמא בלגית, טרי דווידס, עורכת אחראית של העיתון Joods Actueel. פרייליך סיים את התיכון באנטוורפן, למד בישיבה בלונדון. אחר כך למד במכון לב בירושלים והשיג תואר בשיווק. אחר כך למד במכללת תומאס אדיסון בניו ג'רזי והשיג תואר בניהול עסקים.
קריירה
משנת 2000 עד 2001, הוא היה דובר 'הוועדה העולמית לצדק ושלום'. בין השנים 2002–2004 היה מנהל פרויקטים בחברת הטלפונים הבלגית Tellink. בשנים 2004–2005 היה מנהל פיתוח עסקי בחברת הטכנולוגיה NDL.net. בין 2008 ל-2010 היה מנהל פיתוח עסקי בחברת הטכנולוגיה Europesales ובין 2009 ל-2011 מנהל תקשורת בחברת השיווק Infinity Belgium. ב-2012 הקים חברת חלונות, ווינדו פלייס, שפשטה את הרגל ב-2016. בין 2007 ל-2019 פרייליך היה העורך הראשי של Joods Actueel. בתפקיד זה הוצג לא פעם כדובר הקהילה היהודית.
קריירה פוליטית
בבחירות הפדרליות בבלגיה של 2019, פרייליך הוצב במקום החמישי ברשימת הבית עבורמפלגת N-VA, לכן הוא התפטר מתפקידו כעורך הראשי של Joods Actueel. הוא נבחר עם 12,829 קולות העדפה וה-N-VA זכתה ב-24 מושבים, מה שהפך אותה לקבוצה הפוליטית הגדולה ביותר. פרייליך הפך בכך ליהודי האורתודוקסי המודרני הראשון בלשכת הנבחרים.
דעות פוליטיות
הוויכוח הישראלי-פלסטיני: פרייליך הצהיר כי הוא אינו ישראלי, אך יש לו קשר רגשי ורוחני עם ישראל. פרייליך ציין שהוא פרו-ישראלי וגם פרו-פלסטיני. הוא גם מאמין שלפלסטינים יש זכות לשלום ולהגדרה עצמית, ולכן הוא בעד פתרון שתי המדינות.
איראן: פרייליך ידוע כמתנגד חריף לאיראן, וארגן הפגנות נגד משא ומתן של ממשלת בלגיה עם איראן על שחרור מחבל איראני.
חיים אישיים
נשוי לאשה מבריטניה, ואב לארבעה.
דגל הממלכה המאוחדת
דגל הממלכה המאוחדת, אשר ידוע גם כ"יוניון ג'ק" (באנגלית: Union Jack, דגלון האיחוד) וכ"דגל האיחוד" (Union Flag), הוא דגלה הלאומי של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. בעבר הונף הדגל בכל רחבי האימפריה הבריטית, ועודנו בעל מעמד רשמי למחצה בממלכות חבר העמים הבריטי. עיצובו הנוכחי של הדגל מתוארך לאיחודה של בריטניה הגדולה ואירלנד משנת 1801. הוא מורכב משילוב של שלושה צלבים, המונחים זה על גבי זה: צלב ג'ורג' הקדוש, פטרונה של אנגליה, בצבע אדום על רקע לבן; צלב פטריק הקדוש, פטרונה של אירלנד, צלב אלכסוני אדום; וצלב אנדרו הקדוש, פטרונה של סקוטלנד, צלב אלכסוני לבן על רקע כחול.
עיצובו של הדגל
הדגל מורכב משלושה צלבים המונחים זה על גבי זה. הצלב הראשון הוא צלב אלכסוני לבן על רקע כחול, ומעליו מונח צלב אלכסוני נוסף בצבע אדום. הצלב האדום מונח על הצלב הלבן באפקט של מטען מנוגד וממוסגר בלבן על מנת להבדילו מן הצבע הכחול, וזאת עקב חוק הטינקטורה. מעל שני הצלבים מונח צלב אדום הממוסגר בלבן.
הדגל איננו דגל סימטרי, וזאת עקב אפקט השבשבת של צלב פטריק הקדוש, שנקרא "מטען נגדי של הסאלטייר", ועל כן ישנה צורה נכונה וצורה לא נכונה להנפת הדגל. על מנת להניף את הדגל בצורה הנכונה, יש לוודא כי בקנטון (הרבע השמאלי העליון הקרוב לתורן) יהיה הפס הלבן העבה מעל הפס האדום והפס הלבן הדק מתחתיו. עיצוב זה מעניק עדיפות וקדימות לסמל הסקוטי על פני זה האירי. הנפת הדגל בצורתו ההפוכה נחשבת כאיתות מצוקה, אך ההבדל הוא כה קטן עד כי רבים טועים בו.
הגוונים המדויקים לצבעי הכחול המלכותי, האדום והלבן מפורטים בטבלה:
דגל אנגליה
ג'ורג' הקדוש שימש כפטרונה של אנגליה החל מהמאה ה-12, לאחר שהחליף את אדוארד המודה כפטרון, אך סמלו, צלב אדום על רקע לבן, לא זוהה עם אנגליה אלא רק מאוחר יותר. הדגל שימש במקור כדגלה של ג'נובה, ואומץ בשנת 1190 על ידי אנגליה והעיר לונדון כדגל שהונף על ספינות אנגליות אשר שטו במימי הים התיכון, זאת על מנת ליהנות ממטריית ההגנה של הצי של ג'נובה. הרפובליקה הימית של ג'נובה הייתה כוח עולה, ויחד עם יריבתה ונציה, הפכה לאחד ממוקדי הכוח בעולם. המלך האנגלי שילם מס שנתי ל"דוג'ה" הג'נובי בעבור הזכות להשתמש בדגל ג'נובה. השימוש הראשון בדגל נעשה במהלך קרבות הצלבנים הבריטים נגד המוסלמים במהלך מסעי הצלב במאות ה-11, ה-12 וה-13, בייחוד על ידי אבירי מסדר הטמפלרים. הוא שימש גם את אבירי מסדר הבירית אשר הוקם על ידי המלך אדוארד השלישי בשנת 1348, והוכר כדגלה הלאומי של אנגליה החל מהמאה ה-16.
דגל ממלכת בריטניה הגדולה
כאשר ירש המלך הסקוטי ג'יימס השישי את כס ממלכת אנגליה בשנת 1603 והפך למלך ג'יימס הראשון, הכתר האנגלי (אשר כלל גם את נסיכות ויילס מאז 1535) וכתר ממלכת סקוטלנד אוחדו על ידיו תחת אוניה פרסונלית. למרות איחוד הכתרים נותרה כל ממלכה עצמאית.
לוויילס לא היה ייצוג בדגל האיחוד, וזאת כיוון שוויילס, שסופחה לממלכת אנגליה בשנת 1282 על ידי אדוארד הראשון ואוחדה חוקית עם סדרת חוקי ויילס 1535–1542, יוצגה על ידי דגל אנגליה. (דגל ויילס הנוכחי ודגל צלב דייוויד הקדוש הופיעו, או יותר נכון הופיעו מחדש, במאה ה-20, הראשון מבוסס על סמלה ההיסטורי של ויילס - הדרקון האדום, והשני מבוסס על הנס של הדיוקסיה של סנט דייוויד). ממלכת אירלנד, שקיימה אוניה פרסונלית עם אנגליה מאז 1541, לא זכתה אף היא לייצוג על דגל האיחוד, אולם בעת הפרוטקטורט האנגלי על אירלנד הונף דגל איחוד אשר הוטען בנבל האירי במרכזו. דגל זה היה בשימוש בין השנים 1658–1660 ובוטל עם הרסטורציה בידי צ'ארלס השני.
גרסאות נוספות שורטטו בעקבות איחוד הכתרים בשנת 1603, אך לעיתים נדירות היו בשימוש, אם בכלל. אחת הגרסאות מציגה את דגל ג'ורג' הקדוש עם צלב אנדרו הקדוש בקנטון, אחרת מציגה את הצלבים זה לצד זה. סקוטים רבים זעמו על כך שהדגל הסקוטי הופיע מתחת לדגל האנגלי בדגל האיחוד והעדיפו דגל המציג את צלב אנדרו הקדוש מעל צלבו של ג'ורג' הקדוש.
דגל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
הדגל הנוכחי מתוארך ל-1 בינואר 1801, בעקבות חוק האיחוד של 1800 אשר מיזג את ממלכת אירלנד וממלכת בריטניה הגדולה לישות אחת: "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד". העיצוב החדש הוסיף את צלב פטריק הקדוש האדום כייצוגה של אירלנד. הסאלטייר האירי האדום הונח מעל הסאלטייר הסקוטי הלבן של אנדרו הקדוש אך עדיין מתחת לצלב ג'ורג' הקדוש. הסאלטייר האירי הוא מטען מנוגד לסאלטייר הסקוטי, ועל כן הלבן יופיע תמיד לימינו (בכיוון השעון) של האדום. הפס הלבן הנוסף (משמאלו של האדום) נועד למנוע מצב של צבע ליד צבע - חוק הרלדי בסיסי.
השימוש בצלב פטריק הקדוש בעייתי, כיוון שאינו מעורר תהודה רגשית עקב ההיסטוריה הצרה והקצרה שלו; יש המאמינים כי הוא "הומצא" על מנת לשלבו בדגל האיחוד. מקור אפשרי אחד הוא בשלט האצולה של משפחת פיצג'רלד (דוכסי ליינסטר), שנשלחו על ידי הנרי השני לאירלנד במטרה לחזק את השליטה האנגלו-נורמנית שם ולא כסמל אירי המייצג את אירלנד. נבל בריאן בורו, הצלב הקלטי, התלתן או הטריקולור האירי היו נפוצים יותר מהסאלטייר האדום. המקור המדויק לדגל אינו ידוע, אך עדויות לשימוש בסאלטייר ניתן למצוא במטבעות ובמפות עתיקות.
הצעות לדגל חדש
ב-27 בנובמבר 2007 טען חבר הפרלמנט איאן לוקס מטעם מפלגת הלייבור בבית הנבחרים הבריטי, כי יש לאחד את דגל האיחוד עם דגל ויילס על מנת לשקף את מעמדה של ויילס בתוך הממלכה המאוחדת, וכי יש לשלב את הדרקון הוולשי בתוך דוגמת האדום-כחול-לבן. הוא טען כי כיום מייצג הדגל הבריטי רק שלוש מתוך ארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת. שרת התרבות, מרגרט הודג', הודתה כי מר לוקס העלה נקודה נכונה לדיון, ואמרה כי: "הממשלה להוטה לגרום לדגל האיחוד להיות סמל חיובי לבריטים המשקף את הגיוון של מדינתנו כיום ולעודד אנשים להיות גאים בדגלם". התפתחות זו הציתה תחרויות עיצוב עם הצעות שהתמודדו מכל רחבי העולם. חלק מההצעות שילבו את הדרקון האדום או את צלב דייוויד הקדוש בתוך דגל האיחוד. אולם נכון לשנת 2023 עיצובו של הדגל נותר כפי שהוא.
טרמינולוגיה
שמו הרשמי של הדגל הוא "דגל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד" ( Flag of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland) או בקיצור "דגל האיחוד" (Union Flag; זהו גם שמו בתוך הממלכה המאוחדת). אולם כינויו הידוע יותר ברחבי העולם הוא "היוניון ג'ק" (Union Jack). הזמן והמקום לכנות את הדגל בשם זה או אחר הם עניין לדיון, אינו קבוע או מעוגן במסמך רשמי כלשהו, ונשען על מוסכמות ישנות והיסטוריות.
המונח "ג'ק" שימש לתיאורם של דגלים רבים, בעיקר ימיים, ככינויו של דגלון החרטום שהונף על כלי שיט שעגנו בנמלים, עוד לפני המאה ה-16. אך בראשית ימיה של האדמירליות כונה הדגל הבריטי "ג'ק" ללא קשר למקום הנפתו או לשימוש שנעשה בו. בשנת 1902 יצא חוזר מטעם האדמירליות, ולפיו ניתן לכנות את הדגל בשני הכינויים הללו. קביעה זו קיבלה גושפנקה פרלמנטרית בשנת 1908 אשר קבעה כי, אף על פי שהמונח שהופיע בהצהרתו של המלך צ'ארלס משנת 1634 ובהצהרתו של המלך ג'ורג' השלישי משנת 1801 היה המונח "דגל" ולא "ג'ק".
כאשר הוצג והונף הדגל הראשון בשנת 1606, הוא נודע בפשטות בתור "הדגל הבריטי" או "דגל בריטניה". המונח "ג'ק" שימש עוד קודם לכן לתיאורו של דגלון חרטום, ומשנת 1627 ניתן היה לראות דגלונים קטנים בעמדת החרטום בכלי שיט בריטיים. תאוריה אחת גורסת כי במשך מספר שנים כונה הדגל "ג'ק", "דגל הג'ק" או "הג'ק של המלך", אך משנת 1674 כונה הדגל באופן רשמי "הג'ק של הוד מלכותו" (His Majesty's Jack), או בפשטות "יוניון ג'ק".
בין כל ההצהרות המלכותיות שפורסמו בשמו של ג'ורג' השלישי בזמן האיחוד של 1801, פורסמה גם הצהרה בדבר הדגלים הימיים אשר כוונה ל"דגלינו, דגלונינו ונסינו", ואסרה על ספינות מסחר להניף את או כל נס ודגל אשר היו בשימוש ספינותיו של המלך (בדרך כלל היו אלו ספינות הצבא), אולם בהצהרה באותו היום ממש, העוסקת בדגלים ובצבעים של הממלכה המאוחדת (שלא לשימוש בים), מכונה הדגל "דגל האיחוד".
מעמד הדגל
דגל הממלכה המאוחדת נמצא בשימוש כדגלון חרטום בספינות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי שקיבלו מינוי, וכן בחיל האוויר המלכותי ובצבא הבריטי שקיבלו מינויים מיוחדים. בין אם הספינה עוגנת ובין אם היא משייטת לאורך החוף, יונף דגלון החרטום על תורן החרטום של הספינה. הדגלון יונף בשיט רק כאשר הספינה מקושטת באירועים חגיגיים, או (כאשר הוא מונף על התורן הראשי) לציון נוכחותו על הסיפון של אדמירל הצי או של הלורד האדמירל הגבוה - המונרך הבריטי.
דגל הממלכה המאוחדת מעולם לא הוכרז כדגל הלאומי מבחינה חוקית, אם כי הוא הפך לכזה מכוח השימוש בו. התיעוד הראשון שבו הוא מופיע כדגל לאומי הוא משנת 1908, אז נטען בפרלמנט כי. הצהרה מפורשת יותר ניתנה על ידי משרד הפנים בשנת 1933, שקבעה. אך באופן רשמי זהו דגלו של המונרך יותר מאשר דגלה של המדינה.
השימוש האזרחי מותר על היבשה, אך שימוש ימי שאינו צבאי, או שאינו קשור לצי, אסור בהחלט. שימוש לא-מאושר, למשל על מנת להימנע מתשלום מסי נמל (פריבילגיה של ספינות צי), גרם במאה ה-17 ליורשו של ג'יימס, המלך צ'ארלס הראשון, לצוות כי הנפת הדגל על ספינות תוגבל לספינות המלכותיות בלבד "בכאב ממורת רוחנו הרבה". הנפת דגל האיחוד (ולא "ג'ק הנווטים") על סיפונה של ספינה בריטית נחשבת כיום עבירה פלילית.
חצר הלורד ליון, שלה הסמכות המשפטית בנושאי הרלדיקה בסקוטלנד, מאשרת כי דגל האיחוד.
ב-5 בפברואר 2008 העלה חבר הפרלמנט השמרני אנדרו רוסינדייל את "הצעת חוק דגל האיחוד" בבית הנבחרים הבריטי. הצעת החוק נועדה לעגן את מעמדו של דגל האיחוד כדגל הלאומי בחוק הבריטי, להסיר את המגבלות הקיימות על הצגתו, ולקבע את שמו, ה"יוניון ג'ק", באופן רשמי, לצד השם "דגל האיחוד". ההצעה הועמדה לקריאה שנייה ב-17 באוקטובר 2008 אך לא עברה.
גרסאות נוספות
על אף העובדה כי יחס האורך לגובה הנפוץ ביותר הוא 3:5, קיימות גם גרסאות נוספות. על פי ספר הקודים של הממשל הבריטי "דגלי כל האומות", היחסים 1:2 ו- 3:5 הם הגרסאות הרשמיות של דגל האיחוד (פסקה BR20). יחסי האורך והגובה הרגילים הם 3:5, למעט הדגל אשר בשימוש הצי המלכותי, שם היחס הוא 1:2.
הדגל הצבאי
הדגל הרשמי של צבא בריטניה הוא דגל האיחוד, אך בשנת 1938 נכנס לשימוש דגל צבא בריטניה הלא-רשמי, הכולל אריה מעל חרבות מוצלבות עם כתר אדוארד הקדוש על רקע אדום. דגל זה אינו שווה ערך לדגליהן של שאר הזרועות, אך הוא משמש באירועים צבאיים, גיוס וספורט כאשר יש צורך לייצג את הצבא הבריטי, ודגלי הגדודים ודגל האיחוד אינם מתאימים לכך.
דגלי "צבעי המלכה" של גדודי הצבא הבריטי הם מרובעים, ועוביים של הפסים הלבנים והאדומים בהם זהה. ספינות, ברצותן להניף דגלון חרטום, יניפו גרסה של הנס הכחול כאשר דגל האיחוד יופיע בקנטון.
דגלים ימיים ואוויריים
הנסים הבריטיים הם גרסאות הדגל הלאומי המונפות על כלי שיט הרשומים בממלכה המאוחדת וכן הדגלים האוויריים אשר הונפו בעבר על כלי טיס. עיצובם של הנסים הוא עיצוב קבוע המתבסס על דגל בצבע אחיד עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון. הנסים הכחול, האדום והלבן שאובים מצבעי השייטות ההיסטוריות של הצי המלכותי בין המאות ה-17 וה-19. בעקבות ארגונו מחדש של הצי המלכותי בשנת 1864, פורסם צו מלכותי אשר קבע כי הנס הלבן ייועד לשימושו של הצי המלכותי, הנס הכחול לשימוש הממשלה והנס האדום לשימושו של צי הסוחר. בשנת 1921 תוקנן נס חיל האוויר המלכותי כדגל לאומי רשמי, המקביל לדגלים הימיים, לשימושו של חיל האוויר, ובשנת 1931 תוקנן מקבילו האזרחי - דגל האוויר האזרחי של הממלכה המאוחדת.
דגליהם של מרבית הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים מעוצבים על בסיס עיצובו של הנס הכחול (או נס בצבע אחר) בהשחתתו של רקע הדגל בסמל הטריטוריה.
דגלון נווט
סטטוס זה אושר על ידי Merchant Shipping (Registration, etc.) Act 1993 וה-Merchant Shipping Act 1995 אשר אוסרים על הנפת דגלים לאומיים או דגלים הדומים להם, על ספינות הוד מלכותה, למעט: הנס האדום, דגל האיחוד בעל שוליים לבנים או דוגמאות מסוימות אשר מותרות על פי התקנה.
דגל ראש הנמל של המלכה הוא, כמו דגלון הנווט, דגל איחוד בעל שוליים לבנים אך אורכו ארוך יותר מכפליים הגובה.
דגל האיחוד המלכותי - השימוש בדגל בקנדה
השימוש בדגל האיחוד החל בקנדה עוד בתחילת ההתיישבויות הבריטיות הראשונות בנובה סקוטיה בשנת 1621. בסיומו של דיון הדגל הגדול בשנת 1964, אשר בסופו אומץ דגל עלה המייפל כדגל הלאומי הקנדי, העביר הפרלמנט הקנדי החלטה אשר הפכה את דגל האיחוד לסמל לחברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי ולמחויבותה כלפי הכתר. צעד זה נעשה על מנת להכיר בדרישתם של השמרנים אשר תמכו בהשארת הדגל הישן (שהוא הדגל עם דגל האיחוד בקנטון).
עם החלפת דגלה ב-1965, נותר דגל המושבה בשימוש בדגלי כמה מהפרובינציות לאחר שינוי הסמל בשטח הדגל. כך נוצרו דגלי קולומביה הבריטית, מניטובה ואונטריו. דגל הפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור הוא עיבוד של דגל האיחוד. הפרוטוקול הקנדי מתיר שימוש בדגל האיחוד, הידוע בקנדה כ"דגל האיחוד המלכותי" (Royal Union Flag), בידי יחידים, קבוצות וסוכנויות ממשלתיות על מנת לציין את נאמנותם לכתר ולחבר העמים.
דגל האיחוד בדגלים אחרים
דגל האיחוד מופיע בקנטון (הרבע השמאלי העליון) של רבות מהמושבות לשעבר של הממלכה המאוחדת, בעוד השדה של דגלם הוא בצבע הנס הימי אשר הונף על ידי השייטת של הצי המלכותי הבריטי שפטרלה בחלק זה של העולם. על שטח הדגל מופיע סמל המושבה, חלק מהמושבות לשעבר הוסיפו אלמנטים נוספים לדגל המושבות או החליפו את סמל המושבה לשעבר בסמלים המתפרשים על כל השטח. אומות ומושבות אשר עשו שימוש בזמן זה או אחר כוללים את: אמריקה, צפון בורנאו, גמביה, ג'מייקה, הודו, חוף הזהב (כיום גאנה), טנגניקה (טנזניה), טרינידד, לאגוס, מאוריציוס, מלטה, ניגריה, סומלילנד, סיירה לאון, סינגפור, עדן, פלשתינה-א"י, פנאנג (מלזיה), ציילון, מזרח אפריקה (קניה), קפריסין ורודזיה. כאשר האומות באימפריה הבריטית זכו בעצמאותן, דגלי המושבות פינו את מקומם לדגלים לאומיים אחרים. המקרה האחרון היה ב-1 ביולי 1997, כאשר מושבת הכתר של הונג קונג הוחזרה לסין. כיום ארבע מדינות עצמאיות מניפות גרסה של הנס הכחול: אוסטרליה, טובאלו, ניו זילנד ופיג'י.
כלל האזורים המנהליים והטריטוריות שמעבר לים של הממלכה המאוחדת מניפים את דגל האיחוד בצורה זו או אחרת, להוציא את גיברלטר (דגל המושבה) ואת שטחי החסות של הכתר הבריטי. מחוץ לממלכה גופא, הדגל מבוסס על נס כחול או אדום.
ניתן לראות את דגל האיחוד בעיבודים שונים (אשר רובם מבוססים על הנס הכחול) בדגלים טריטוריאליים של רבות מן המושבות לשעבר של הממלכה המאוחדת. הדגל הושאר על מנת לסמן את הקשר לכתר הבריטי שהיה בעבר.
הממלכה המאוחדת
ביולי 2007, הסיר ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, את הלוט מעל תוכנית לתקנון ימים מרובים במהלכם יונפו דגלי האיחוד על בנייני ממשלה. בעת הדיון על קווים מנחים חדשים לימי הדגל, ההחלטה על הנפתו ביום מסוים נקבעת בידי האגף הממשלתי.
בעבר, הדגל הונף על בנייני ציבור בימים אשר סימלו את ימי ההולדת של חברי המשפחה המלכותית, יום השנה לנישואי המונרך, יום חבר העמים הבריטי, יום העלייה לכתר, יום ההכתרה, יום הולדתה הרשמי של המלכה, יום הזיכרון ובימי פתיחת וסגירת מושבי הפרלמנט.
ימי הדגל בהם יונפו דגלי האיחוד על מבני ציבור בכל רחבי הממלכה הם:
בנוסף, דגל האיחוד יונף בימי הדגל האזוריים באזורים הרלוונטיים בלבד:
ארגונים לא ממשלתיים רשאים להניף את דגל האיחוד כאוות נפשם.
סקוטלנד
על פי צו של הממשלה הסקוטית, ה"סאלטייר" יונף על כל בנייניה בכל יום מהשעה 8:00 ועד לשקיעת השמש, אך אין מדיניות רשמית לגבי הנפת דגל האיחוד ועל כן הוא מונף לעיתים לצדו של הדגל הסקוטי ולעיתים הוא נזנח, למעט ב"ימים הלאומיים", שבהם מורד הסאלטייר והוא מפנה את מקומו לדגל האיחוד. הימים הלאומיים הם הימים הרשומים מעלה למעט:
צפון אירלנד
דגל האיחוד יונף מעל משרדים בצפון אירלנד בהתאם לתקנות אשר פורסמו בשנת 2000. תקנות אלו שונו בשנת 2002, שינוי בו הוסרו החיובים להנפת הדגל בימי ההולדת של המלכה האם והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן, אשר שתיהן נפטרו באותה השנה. כיום ימי הדגל בצפון אירלנד זהים לימי הדגל של הממשלה הבריטית, למעט יום הולדתה של דוכסית קורנוול אשר נוסף לרשימה רק לאחר נישואיה לנסיך ויילס בשנת 2005 וטרם הורחב לצפון אירלנד.
קנדה
דגל האיחוד המלכותי יונף על בניינים פדרליים, נמלי תעופה, בסיסים צבאיים ובניינים ממשלתיים בקנדה בימים הבאים:
הנפה בחצי התורן
דגל האיחוד יונף על בנייני ממשל בחצי התורן במצבים הבאים:
הריבון יכול להכריז על ימים נוספים בהם יונף הדגל בחצי התורן. דגל בחצי התורן משמעותו כי הדגל יונף בשני שלישים גובה התורן.
שימוש וגניזה
אין חוקים ותקנות מדויקים הנוגעים לאופן השימוש והגניזה של דגל האיחוד, כפי שניתן לראות בקוד דגל ארצות הברית, עובדה המשקפת את מעמדו הלא רשמי של הדגל כדגל לאומי. גם אין דרך מסוימת בה יקופל הדגל כמו הדגל האמריקני. יש צורך לקפלו בצורה שבה יהיה זמין לשימוש חוזר. ספר תקנות של הצי המלכותי מ-26 בפברואר 1914 מציין כי דגלים אשר לא ניתן לבצע בהם שימוש חוזר, ייקרעו לפיסות קטנות וכך ייפטרו מהם, ולא יימסרו לשם עיטור או למכירה - למעט דגלים אשר הונפו בקרבות, אלו ימוסגרו וייתלו במקום הולם כגון מוזיאון.
בנו מוסא
בנו מוסא (מילולית: בניו של מוסא) היו שלושה אחים ממוצא פרסי בבגדאד של המאה ה-9 שכתבו חיבורים משותפים חשובים על מתמטיקה ומדעים, והיו ידועים בין הממציאים הגדולים של זמנם.
חייהם
"בנו מוסא" היה הכינוי המשותף לאחים אבו ג'עפר מוחמד אבן מוסא אבן שאקר (803 – 873) אחמד אבן מוסא אבן שאקר, ואל-חסן אבן מוסא אבן שאקר. הם היו שלושת בניו של מוסא אבן שאקר, אסטרונום שהתיידד עם הח'ליף אל-מאמון בתקופה שהח'ליף היה עדיין מושל מחוזי של ח'וראסאן.לאחר מותו של אביהם, אנשיו של אל-מאמון דאגו לשלושת האחים הצעירים, ולאחר שהבחינו בכישוריהם של שלושת האחים צירפו אותם לחוגי המלומדים שפעלו בבית אל-חכמה בבגדאד, מוסד המחקר, התרגום והלימוד המפורסם.
שלושת האחים למדו בבית אל-חכמה תחת המלומד יחיא אבן אבי מנצור. הם השתתפו במפעל התרגומים של טקסטים של חכמי יוון העתיקה לערבית. תפקידם היה לנהל משא ומתן לרכישת כתבי יד יוונים קדמוניים מהאימפריה הביזנטית ולהביאם לבגדאד לתרגום וללמידה. הם צירפו אליהם לנסיעותיהם גם את המתמטיקאי והמתרגם המפורסם ת'אבת אבן קורה וכן את המלומד האשורי חנין אבן אסחאק.
לאחר מותו של הח'ליף אל-מאמון, שלושת האחים המשיכו לעבוד גם בחצרותיהם של הח'ליפים שבאו אחריו: אל-מעתצם, אל-ואת'ק הראשון ואל-מתוכל הראשון. בימיהם של שני הח'יליפים האחרונים התגלו מריבות פנימיות בבית אל-חכמה, ובשלב מסוים בנו מוסא נהפכו ליריביו של המלומד הערבי הידוע אל-כינדי. בימיו של אל-מתוכל הראשון האחים הועסקו גם בבניית תעלה עבור העיר החדשה ג'פריה. הם נפטרו בבגדאד בסוף המאה ה-9.
כתביהם
ידוע שבנו מוסא חיברו יחדיו למעלה מ-20 ספרים, אך מרביתם אבדו עם השנים. שלושת האחים עסקו במתמטיקה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, מוזיקה ואוטומציה. מלבד כתבים פרי עטם הם גם תרגמו לערבית כתבים מדעיים יוונים וסינים.