cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטינה – דמויות
הבלש וילסון
הבלש וילסון הוא שותפו לשעבר של הבלש גודמן. בעקבות חקירת רצח משפחת לנדרס, הוא נכנס לבית (בניגוד לגודמן שהחליט לא להיכנס) ולכן מקולל בקללה השוררת בו. הקללה גורמת לו לאבד את שפיותו בהדרגה ובמהלך הסרט הוא מנסה להתאבד עם אקדחו, אך ניצל ומאושפז בבית חולים פסיכיאטרי. וילסון יוצר קשר עם הבלש נאקאגאווה מיפן ומגלה שהקללה עברה יחד עם פיונה לנדרס מטוקיו. במהלך הסרט, הבלשית מולדון נפגשת איתו בבית החולים והוא מספר לה על הקללה ולבסוף עוקר לעצמו את עיניו במטרה לא לראות יותר את הרוחות. לא ידוע מה עלה בגורלו בסוף הסרט.
בורק
שחקן:
בורק הוא בנה הצעיר של הבלשית מולדון שהתייתם מאביו שלושה חודשים לפני תחילת הסרט בגלל מחלת הסרטן. לו ולאמו יש קשר מאוד קרוב ושניהם חולקים אמרה לפיה אם הם פוחדים הם צריכים לעצום את העיניים ולספור עד חמש. בסוף הסרט מולדון מביאה אותו ביחד איתה לבית משפחת לנדרס ומצווה עליו לחכות לו לה בחוץ בזמן שהיא שורפת את הבית, אך מולדון רואה את בורק נמצא בתוך הבית ומבינה שהוא מלינדה ולא בורק האמיתי (בעקבות אותה אמרה קבועה שלהם שמלינדה לא זכרה). במהלך הסרט מלינדה מתחזה אליו פעמיים, אך הוא עצמו ככל הנראה ניצל מהקללה כי לא היה בבית מעולם.
פיית' מאתיסון
שחקנית:
פיית' מאתיסון היא אישה מבוגרת הסובלת משיטיון ומחלה סופנית. פייט עוברת יחד עם בעלה ויליאם לבית משפחת לנדרס ב-2005 ובעקבות המעבר, היא מקוללת בקללה השוררת בבית ולעיתים נראית משחקת "קו קו" עם רוחה של מלינדה. בעקבות מצבה, ויליאם מזעיק את לורנה מודי, יועצת המתות חסד על מנת שתעזור לפיית "לסיים בדרכה שלה", אך מפני שפיית איבדה את שפיותה בגלל הקללה, לורנה מסרבת לסייע לה. אך למרות זאת, לורנה מחליטה להישאר איתם בבית ולסייע בדרכים אחרות. בסופו של דבר ובעקבות הקללה, פיית רוצחת את ויליאם וכורתת את אצבעות כף ידה. היא מתגלה על ידי מולדון ומועברת לבית חולים, אך מתאבדת בקפיצה מהמדרגות בגלל רוחה של מלינדה.
ויליאם מאתיסון
שחקן:
ויליאם מאתיסון הוא בעלה של פיית' העובר להתגורר איתה בבית משפחת לנדרס ב-2005. בעקבות מצבה המחמיר של פיית', ויליאם מזעיק את לורנה מודי על מנת שתעזור לפיית' לסיים את חייה. ויליאם מודע לקללה שקיימת בבית ומאמין שהבית הוא מעין "שער" שדרכו רוחות המתים יכולות לתקשר עם החיים, בכך הוא מאמין שהוא יוכל להמשיך לתקשר עם פיית' לאחר מותה. בסופו של דבר פיית' הורגת אותו ומולדון מוצאת את גופתו בסלון הבית.
מערכת פוספוטרנספראז
מערכת פוספוטרנספראז (phosphotransferase system או PTS), מערכת בחיידקים האחראית על צריכת סוכרים שבה מקור האנרגיה הוא פוספואנולפירובט (PEP). מערכת זו היא מערכת מרובת רכיבים, שבה משתתפים אנזימים המצויים על פני הממברנה ואנזימים הנמצאים בציטופלסמה. דוגמה למערכת זו אופיינה ונחקרה ב-E. coli.
מערכת פוספוטרנספראז מעורבת בהעברת סוכרים שונים, בהם גלוקוז, מנוז, פרוקטוז וצלוביוז, אל תוך תא החיידק. סוכרי PTS עשויים להיות שונים בין קבוצות חיידקים שונים, בהתאם למקורות הפחמן הנפוצים בסביבה שבה התפתחו החיידקים. קבוצת הפוספוריל ב-PEP מועברת אל הסוכר הנצרך דרך מספר חלבונים. קבוצת הפוספוריל מועברת מ-PEP לאנזים EI וממנו ל-HPr, אנזימים אלו כלליים לסוגי סוכר שונים. בהמשך המסלול נמצא EII שמקבל את קבוצת הפוספוריל בשייר היסטידין שמור - חלק זה של המערכת ספציפי יותר לסוגי הסוכר המוכרים. באנזים EIIB מועברת קבוצת הפוספריל לרוב לשייר ציסטאין, ולעיתים להיסטידין.
צביקי בר חי
צבי "צביקי" בר חי הוא איש ציבור ישראלי, כיהן כראש מועצה אזורית הר חברון בשנים 1999 עד 2013 ומנכ"ל החטיבה להתיישבות.
ביוגרפיה
בר חי גדל בכפר הרא"ה. למד בישיבת הסדר קריית ארבע. ב-1983 היה חבר בגרעין ההקמה של ההתנחלות סוסיא ושימש מזכיר היישוב. הוא עבד בתנועת אמנה, ריכז את הפיתוח במועצה אזורית הר חברון ובתקופת ממשלת ישראל העשרים ושבע שימש עוזרו של שר התשתיות הלאומיות אריאל שרון. ב-1999 נבחר לראש המועצה האזורית הר חברון. הוא כיהן בתפקיד עד 2013. בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות שימש קצין המבצעים של מועצת יש"ע לריכוז המאבק. ב-2016 מונה למנכ"ל החטיבה להתיישבות תפקיד בו כיהן עד דצמבר 2020.
נשוי ללאה ולזוג שישה ילדים. בנם דביר נפצע באורח קשה במבצע עופרת יצוקה. בתם מרים נשואה לאלוף-משנה אלישב בהרב.
IPhone (שיר)
iPhone (מעוצב כ-iPHONE; בעברית: אייפון) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי דה-בייבי, ביחד עם הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן השני של דה-בייבי, Kirk.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז' ודה-בייבי, והופק על ידי סט-אין-דה-קיטשן. השיר הוא בסגנון הטראפ, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום בו הוא נכלל.
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-23 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. ב-27 בספטמבר, בסמוך לצאת האלבום המלא, העלה דה-בייבי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפתו של האלבום.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון.
ביקורת
מגזין HotNewHipHop סקר את השיר בחיוב, באומרו כי "דה-בייבי וניקי מינאז' עובדים טוב יחד. שיתוף הפעולה הרשמי הראשון שלהם הוא להיט זיהומי שללא ספק יהיה בסיבוב כבד לשארית השנה", תוך שטען כי סגנון השיר מזכיר את סגנונה של מינאז' באלבומה השני, Pink Friday: Roman Reloaded משנת 2012. מגזין Vice סקר את השיר בחיוב אף הוא, באומרו כי השיר מזכיר את שירה של הזמרת ביונסה, "Irreplaceable" וכי השיר "נשאר נאמן למסיבת הטראפ המהנה של האלבום".
מגזין Complex פרסם דירוג לשירי דה-בייבי, תוך שדירג את השיר במקום ה-20, באומרו כי השיר הוא "התצוגה הטובה ביותר של פוטנציאל הקרוסאובר של הראפר. לצד אחת הווקאליסטיות הטובות בז'אנר, ניקי מינאז', הוא גונב את ההצגה".
הבנק המרכזי של קטר
הבנק המרכזי של קטר (בערבית: مصرف قطر المركزي; בתעתיק מדויק: מצרף קטר אלמרכזי) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי באמירות קטר. הבנק נוסד במקור במטרה להחליף את "הסוכנות המוניטרית של קטר", אשר היא עצמה החליפה את "מועצת המטבע של קטר ודובאי", אשר נוסדה ב-13 במאי 1973, זמן קצר לאחר שדובאי הצטרפה לאיחוד האמירויות הערביות וניתקה עצמה מהמדיניות המוניטרית הבריטית שהתקיימה בעבר באזור.
בתאריך 5 באוגוסט 1993, הסוכנות המוניטרית של קטר הפכה לבנק המרכזי של קטר.
Last Train to London
"Last Train to London" (בעברית: "רכבת אחרונה ללונדון") הוא שיר של להקת Electric Light Orchestra (ELO) מתוך אלבומם "Discovery".
השיר יצא ב-1979 בממלכה המאוחדת כסינגל עם איי-סייד כפול יחד עם השיר "Confusion". הוא הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. בארצות הברית שני השירים דורגו במצעד בנפרד. השיר "Confusion" צעד במצעד בסוף 1979 ואילו "Last Train to London" בתחילת 1980. במצעד בילבורד הוט 100 הגיע השיר למקום ה-39. בספרד יצא השיר בספרדית בשם "Último tren a Londres".
דרק לייבלי
קריירה
לייבלי נולד וגדל בפילדלפיה, לאם כדורסלנית עבר, ושיחק כדורסל בתיכון מקומי. באחד ממשחקיו בתיכון רשם 22 נקודות, 20 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-6 חסימות בניצחון קבוצתו. בשנתו האחרונה בתיכון העמיד ממוצעים של 14 נקודות, 14 ריבאונדים ו-4.5 חסימות למשחק, ובשנת 2022 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בנייקי הופ סאמיט וב-"Jordan Brand Classic". לאחר שסיים תיכון, הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק. ב-5 בפברואר 2023 רשם 4 נקודות, 14 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-8 חסימות בניצחון קבוצתו 63–57 על צפון קרוליינה. ב-26 בפברואר רשם שיא קריירה של 13 נקודות, אליהן הוסיף 7 ריבאונדים, 3 חסימות וחטיפה אחת בניצחון קבוצתו 81–65 על וירג'יניה טק. בכל עונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 5.2 נקודות, 5.4 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-2.4 חסימות ב-20.6 דקות למשחק.
ב-4 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. הוא נבחר במקום ה-12.
פיאט 12 HP
פיאט 12 HP (באיטלקית: Fiat 12 HP) היא מכונית משפחתית מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1901–1902. בנוסף יוצר הדגם בתצורות קבריולה.
דגם ה-"פיאט 12 HP" היה הדגם הראשון של חברת פיאט אשר יוצר עם מנוע 4 צילינדרים) מורכב משני בלוקים, ואחד הדגמים הראשונים בעולם אשר צויד במנוע מהסוג הנ"ל.
סך הכול יוצרו 106 יחידות.
אולר שווייצרי
אולר שווייצרי או אולר צבאי שווייצרי (בגרמנית: Schweizer Taschenmesser, בצרפתית: Couteau suisse, באיטלקית: Coltellino svizzero) הוא מותג מפורסם של אולרים המיוצר בשווייץ על ידי היצרנים ויקטורינוקס וונגר (Wenger). ייצור האולר השווייצרי החל בעשור האחרון של המאה ה-19 בהזמנת צבא שווייץ ועל פי דרישותיו, ולאורך המאה ה-20 צברו אולרים אלה פופולריות רבה והחלו משווקים גם לצבאות, לממשלות ולשוק הפרטי ברחבי העולם.
היסטוריה
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 החל צבא שווייץ להתעניין ברכישת סכיני כיס מתקפלים עבור חייליו. באותה תקופה נכנס לשימוש הרובה דגם 1889 של שמידט-רובין, שפירוקו והרכבתו חייבו שימוש במברג. כן נדרשו החיילים לכלי יעיל וזמין לפתיחת קופסאות שימורים מתכתיות, שבאותה עת צברו פופולריות רבה בהזנת צבאות. נדרש איפוא כלי קומפקטי רב-תכליתי ואיכותי שיוכל להיות חלק מציוד הכיס של כל חייל בשטח. דגם האולר הראשון שענה לדרישות הצבא יצא ב-1891 וזכה לכינוי "מודל 1890". הוא כלל להב סכין, להב דוקרן, פותחן קופסאות ומברג, כולם מקובעים בציר לידית אחיזה מעץ אלון כהה (בהמשך הוחלף לעץ הובנה).
היות שבאותה עת לא היה יצרן שווייצרי בעל יכולת ייצור בכמות שדרש הצבא, הוזמנו 15,000 היחידות הראשונות מהיצרן וסטר ושות' בעיר זולינגן שבגרמניה, ואלה סופקו באוקטובר 1891. אולם במקביל, עוד באותה שנה, החל יצרן הלהבים השווייצרי קארל אלזנר מקנטון שווייץ בהיערכות לייצור המוני של אולרים, והחל מסוף 1891 קיבל את החוזה לייצור "מודל 1890". אלזנר לא היה מרוצה לחלוטין מהדגם והמשיך לנסות לשכללו. ב-1897 יצא הדגם המשופר, שבו פיתוח מנגנון קפיץ מיוחד של אלזנר איפשר לקבע להבים מתקפלים בשני צידיה של ידית האחיזה - ובכך להכפיל את מספר הכלים השימושיים שכלל האולר. נוספו להב סכין שני, קטן יותר, וכן חולץ פקקים. הדגם החדש נרשם במשרד הפטנטים בשם "סכין הקצינים והספורט", אף שדגם זה לא נכלל בחוזה האספקה שלו עם הצבא.
החל ב-1909 החל אלזנר להשתמש בסמל שווייץ לסימון מוצריו - מגן וצלב יווני בצבעי אדום-לבן, ואלה, במספר גרסאות, מלווים את הדגמים השונים של האולר הצבאי השווייצרי עד היום. באותה שנה שינה אלזנר את שם החברה ל"ויקטוריה", על-שם אימו שהלכה לעולמה, וב-1921, עם תחילת השימוש בפלדת אל-חלד לייצור הלהבים, שונה שוב השם ל"ויקטורינוקס" - הלחם של "ויקטוריה" ו"אינוקס" (inox - כינוי בצרפתית לפלדת אל-חלד).
אלזנר היה יצרן יחיד בשוק עד 1893, אז נכנסה לזירה יצרנית שווייצרית נוספת מאזור דובר הצרפתית של שווייץ. החברה, שלימים נקראה "ונגר" על שם מנהלה שהפך לבעליה, התמחתה בייצור סכו"ם ווקיבלה הזמנה ראשונה לאולרים מצבא שווייץ. החל ב-1908 החליט צבא שווייץ לחלק את הזמנת העבודה שווה בשווה בין שני המתחרים, מצב שנמשך עד 2005.
פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 הנחיתו מכה קשה על יצרני האולרים השווייצריים, כאשר תקנות התעופה החדשות אסרו על העלאת סכיני כיס למטוסים ופגעו קשות במכירות, שרבות מהן היו עד אז בחנויות הדיוטי פרי בשדות התעופה. היצרנית ונגר נקלעה לקשיים, וב-2005 נרכשה על ידי המתחרה ויקטורינוקס. בכך הפכה ויקטורינוקס שוב, לאחר 100 שנות תחרות, לספק בלעדי של הצבא השווייצרי ולשולטת מוחלטת בשוק. משיקולים מסחריים, החליטה החברה להמשיך ולשווק את האולרים תחת שני שמות המותג וסימני המסחר - "ונגר" ו"ויקטורינוקס".
בשנת 2008 זכתה ויקטורינוקס שוב במכרז לאספקת דגם אולר עדכני לצבא שווייץ, לאחר שהתמודדה מול 6 יצרנים אחרים, משווייץ ומחוצה לה. הדגם החדש, המכונה "סכין חיילים 08" (בגרמנית: Soldatenmesser 08), בוסס על הסכין המונפקת מאז 2003 לחיילי הבונדסוור - צבא היבשה הגרמני.
לוגו
סמל הצלב השווייצרי בצבעי אדום-לבן מלווה את האולר השווייצרי מאז 1909, בשלוש גרסאות שונות. במקביל רווחים בשוק חיקויים שונים, לאו דווקא מתוצרת שווייץ, הנושאים לוגו הכולל את הצלב השווייצרי ואת צבעי האדום-לבן בתצורות שונות במקצת.
צבא שווייץ
דגם האולר המונפק לחיילי הצבא השווייצרי מאז 1891 הוא בסיסי, כאשר הדגש הוא על חוזק ואיכות - לא על ריבוי להבים וכלים. מאז "מודל 1890" הראשוני שודרג הדגם הצבאי מספר פעמים - ב-1908, ב-1951, ב-1961 ולאחרונה ב-2008. בחלק מהדגמים יצאו מהדורות עדכון אחת למספר שנים, ללא שינוי בדגם הבסיסי.
השוק האזרחי
לבד מהדגם המיוצר עבור הצבא, עשרות דגמים של "אולר צבאי שווייצרי" מתוצרת שני היצרנים הרשמיים מוצעים בשוק האזרחי. הם נבדלים ביניהם בגודל ובמספר הלהבים והכלים הנכלל, החל מאולר בעל להב סכין מתקפל יחיד ועד הדגם הנקרא "הענק" (the giant) ובו 87 כלים שונים (מתוצרת ונגר, יצא ב-2006).
בין הכלים הקיימים, בצירופים שונים, בדגמי האולרים: להבי סכין בגדלים שונים; פינצטה; קיסם שיניים; מספריים; מברג; מברג פיליפס; פותחן קופסאות; חולץ פקקים; זכוכית מגדלת; פצירה; מסור; מחזיק מפתחות; דוקרן; פלייר; עט כדורי ועוד.
בצד כלי העבודה מסורתיים, מציעים דגמים מהשנים האחרונות גם אביזרים טכנולוגיים חדישים כגון שעון דיגיטלי, סמן לייזר, כרטיס החסן נייד, פנס LED ועוד.
ריף (אזור)
ריף (בריפית: ⴰⵔⵉⴼ) הוא אזור בצפון מרוקו שמתפרס מטנג'יר במערב עד הגבול עם אלג'יריה במזרח והים התיכון הוא גבולו הצפוני. האזור הררי בעיקרו אך כולל גם כמה מישורים פוריים.
אזור ריף במרוקו מיושב בעיקר על ידי ברברים מבני שבטים המוכרים כ"ריפים". בני שבטים אלה דוברים בדיאלקט ריפי של ברברית (תאמאזיגת) לצד ערבית מרוקאית. בתחילת המאה ה-20 קבוצת שבטים זאת נלחמה לעצמאותה בהובלת עבד אל-כרים אל-ח'טאבי וזכתה להקמת רפובליקת ריף בשנים 1920-1926. אולם הרפובליקה במהרה פורקה על ידי כוח צבאי מסיבי ומשותף של ספרד וצרפת.
מחוז אופאלי
מחוז אופאלי (באנגלית: County Offaly, באירית: Contae Uíbh Fhailí) הוא מחוז באירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר טולאמור. המחוז נקרא על שם הממלכה ההיסטורית היפלגה, ששכנה בתחומי המחוז בעבר. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-78,003 תושבים. המחוז גובל במחוז ליש מדרום מזרח, במחוז טיפררי מדרום, במחוז גולוויי ממערב, במחוז רוסקומון מצפון מערב, במחוז וסטמית' מצפון ובמחוז קילדייר ממזרח. רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד פגע קשות בתושבים הכפריים של מחוז אופאלי. אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-146,857 תושבים, בתחילת המאה ה-20 התגוררו בו כ-60,187 בלבד, צניחה שהתרחשה כתוצאה ממוות או מהגירה. הירידה במספר התושבים המשיכה עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, אז התגוררו במחוז כ-51,533 תושבים, ועלייה במספר התושבים נרשמה רק עם תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, וזאת בעקבות מודרניזציה של המחוז וקרבתו לבירה דבלין. אולם, עד היום אוכלוסיית המחוז לא הצליחה להתאושש, וכיום היא מהווה בערך כמחצית מהאוכלוסייה שהתגוררה בו לפני כמעט 200 שנה.
מבצע לבוב-סנדומייז'
מבצע לבוב-סנדומייז' (ברוסית: Львовско-Сандомирская операция) היה מבצע צבאי גדול של הצבא האדום, שנערך בקיץ 1944 במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. החזית האוקראינית הראשונה, בפיקוד איוואן קונייב, פתחה במבצע באמצע יולי, והגיעה ליעדים שנקבעו לה - ובכלל זה שחרור צפון-מערב אוקראינה ודרום-מזרח פולין - עד לסוף אוגוסט, תוך שהיא גורמת אבדות כבדות לקבוצת ארמיות צפון אוקראינה. המבצע נערך במקביל למבצע בגרטיון שמטרתו הייתה השמדת קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. שני המבצעים הובילו לשחרור שארית שטחי ברית המועצות, שנותרו תחת הכיבוש הגרמני, לחדירה סובייטית לתחומי פולין, ולביסוס מספר ראשי גשר גדולים בגדה המערבית של נהר הוויסלה.
רקע
בעקבות סדרת מתקפות סובייטיות מוצלחות, שנערכו בחודשים הראשונים של שנת 1944, נאלצה קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, בפיקוד אריך פון מאנשטיין, לסגת כמעט מכל שטח אוקראינה המערבית, ורק הפינה הצפון-מערבית של אוקראינה נותרה בשליטת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה. סטלין הורה להשלים את שחרור שטח אוקראינה, ולהגיע לגבולות ברית המועצות לפני הפלישה הגרמנית ב-1941 (שכללו חלק משטחי פולין, שסופחו על ידי ברית המועצות ב-1939), והסטבקה הכין לשם כך תוכנית ראשונית, שקיבלה את השם מבצע לבוב-פשמישל, אולם בהמשך שונו מטרות המבצע והוא הוגדר כמבצע לבוב-סנדומייז'. עיקר המאמץ הוטל על החזית האוקראינית הראשונה של איוואן קונייב, אשר הייתה אמורה לשחרר את העיר לבוב, לגרש את הגרמנים מצפון-מערב אוקראינה וללכוד סדרת ראשי גשר בדרום-מזרח פולין בגדה המערבית של נהר וויסלה.
התוכנית האסטרטגית של הפיקוד הסובייטי העליון לקיץ 1944, הייתה להשלים את שחרור כל השטחים שאבדו לברית המועצות במהלך מבצע ברברוסה. לפיכך הוכן מבצע צבאי גדול, בהשתתפות 3 חזיתות סובייטיות (מבצע בגרטיון), שנועד להשמיד את קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, לכבוש את כל שטח בלארוס ולחדור לתחומי פולין המזרחית. מבצע בגרטיון החל ב-22 ביוני 1944, והפתיע כליל את ה-OKW. הגרמנים העריכו שהמתקפה הסובייטית תערך בחזית הדרומית, ולכן ריכזו כמעט את כל כוחותיהם הניידים בחזית המזרחית בגזרה זו. מתוך 22 דיוויזיות פאנצר ופאנצרגרנדיר, 18 הוקצו לאוקראינה ורק 3 לבלארוס. מבצע לבוב-סנדומייז' היה אמור להתחיל ב-13 ביולי. הפיקוד הסובייטי קיווה, שבנוסף להשגת היעדים הקרקעיים של המבצע, הוא יצליח גם לרתק את קבוצת ארמיות צפון אוקראינה ולמנוע מהפיקוד הגרמני להעביר חלק מכוחותיה לתגבר את קבוצת ארמיות מרכז.
סדר כוחות
ב-28 ביוני 1944, בעקבות המצב הצבאי הקשה שנוצר בבלארוס עקב הצלחת מבצע בגרטיון, הועבר ולטר מודל, מפקד "קבוצת ארמיות צפון אוקראינה", לפקד על קבוצת ארמיות מרכז, ויוזף הרפה החליף אותו בפיקוד. קבוצת הארמיות צפון אוקראינה כללה בשלב זה שתי ארמיות גרמניות: ארמיית הפאנצר הראשונה בפיקוד גוטהרד היינריצי וארמיית הפאנצר הרביעית בפיקוד ולטר נהרינג, וכן את הארמייה ההונגרית הראשונה בפיקודו של פרנץ פרקש דה קיסברנק. בסך הכל עמדו לרשותה כ-900,000 חיילים, 6,300 תותחים וכ-900 טנקים ותותחי סער (כולל כוחות עתודה). הסיוע האווירי כלל כ-700 מטוסים של צי האוויר הרביעי של הלופטוואפה בפיקודו של אוטו דסלוך. עם זאת, בשל שרשרת פיקוד מורכבת, שליטתו של הרפה ביחידות הלופטוואפה הייתה מוגבלת.
החזית האוקראינית הראשונה בפיקודו של איוואן קונייב נהנתה מעדיפות מספרית משמעותית על כוחות הציר שעמדו מולה, בכוח אדם ובמיוחד בנשק כבד (טנקים, ארטילריה ומטוסים).
החזית כללה את הארמיות הבאות:
תחילת המתקפה
לפי התוכנית של פיקוד החזית, המתקפה הסובייטית נועדה להתבצע בשני מאמצים עיקריים, במרחק 60–70 ק"מ זה מזה. הזרוע הצפונית של המתקפה כללה את ארמיית המשמר השלישית, ארמיית המשמר המשוריינת הראשונה והארמייה ה-13, שנועדו להתקדם אל צומת מסילות הרכבת ברווה-רוסקה מכיוון צפון. הזרוע הדרומית של המתקפה, שכללה את הארמייה ה-60 והארמייה ה-38 יחד עם ארמיית המשמר המשוריינת השלישית וארמיית הטנקים הרביעית נועדה לנוע אל העיר לבוב מכיוון דרום.
קרוסין קריק
קרוסין קריק (באנגלית: Kerosene Creek) הוא נחל מים חמים הממוקם כ-30 קילומטרים דרומית לעיר רוטורואה, השוכנת באי הצפוני של ניו זילנד.
מבצע לבוב-סנדומייז'
תחילת המתקפה
הזרוע הצפונית של החזית פתחה במתקפה ב-13 ביולי, וכבר ביומה הראשון פרצו הכוחות הסובייטיים את קווי הקורפוס ה-42 הגרמני ליד הורוכוב, והארמייה ה-13 חדרה לעומק של 20 ק"מ. הקורפוס ה-42 הצליח לסגת במצב טוב יחסית, תודות ללחימה עיקשת של יחידות מאסף מחוזקות. הכוחות הסובייטיים המשיכו בהתקדמותם, וגברו על התנגדות אלמנטים מהדיוויזיות ה-291 וה-340 של קורפוס הפאנצר ה-46, שניסו לבלום אותם.
המבקע הסובייטי העמיד את ארמיית הפאנצר הרביעית בסכנה ממשית. מפקד הארמייה, גנרל נהרינג הורה לכוחות העתודה הניידים שלו כדי לבצע מתקפת נגד. ב-15 ביולי פתחו דיוויזיית הפאנצר ה-17 ודיוויזיית הפאנצר ה-16 מקורפוס הפאנצר ה-46 במתקפה באזור הורוכוב, אולם לשתיהן יחד היו רק 43 טנקים מבצעיים, והמתקפה שלהן נבלמה תוך זמן קצר. שתי הדיוויזיות נאלצו להצטרף לנסיגת יחידות החי"ר של ארמיית הפאנצר הרביעית, אשר יצרה פער בחזית הגרמנית. קונייב שלח את "הקבוצה הניידת ברנוב", כדי לנצל את הצלחת הארמייה ה-13 לצורך חדירה לעומק המערך הגרמני. כוח זה התקדם במהירות, בסיוע אווירי צמוד, ותוך שלושה ימי לחימה הצליח להגיע אל העיירה קאמיאנקה בוזקה ולהקים ראש גשר בגדה המערבית של נהר הבוג הדרומי. בכך נותקו קווי האספקה של הקורפוס הגרמני ה-13 (שהחזיק בגזרה שמדרום לקורפוס ה-42) ונחסמו דרכי הנסיגה שלו.
קרוסין קריק
קרוסין קריק אינו נמצא על ציר טיולים נפוץ, וכתוצאה מכך המקום אינו הומה אדם, כשאר המקומות המטוילים בניו זילנד, ונשאר נקי. בנתיב הערוץ, בתוך היער, שוכן מפל קטן ומתחתיו אזור רחצה, שבו מתאפשרת הרחצה גם בחודשי השנה הקרים.
מבצע לבוב-סנדומייז'
יצירת כיס ברודי
ב-14 ביולי פתחה הזרוע הדרומית של החזית האוקראינית הראשונה במתקפה על נקודת התפר בין ארמיות הפאנצר ה-4 וה-1, מדרום לעיר ברודי, שהוחזקה על ידי פלגת הקורפוס C (כוח בסד"כ דיוויזיוני) מהקורפוס ה-13. המתקפה הראשונה נכשלה בהבקעת מערך ההגנה הגרמני, ולכן קונייב הסיט את מרכז הכובד של המתקפה דרומה, ולאחר הפצצה אווירית והפגזה ארטילרית כבדה, הצליחו כוחותיו להבקיע את החזית הגרמנית בגזרה שהוחזקה על ידי קורפוס הפאנצר ה-48, ולהביס את הדיוויזיה ה-349, שחייליה נמלטו באנדרלמוסיה מוחלטת. קרב ההגנה המוצלח, שניהלו שתי הדיוויזיות הגרמניות משני עבריה של הדיוויזיה ה-349 (פלגת הקורפוס C והדיוויזיה ה-357), הגביל את רוחבה של הפירצה שנפערה בחזית הגרמנית, אך הכוחות הסובייטיים המשיכו להתקדם באיטיות לכיוון זלוטשוב וסאסוב, ותקעו בהדרגה טריז בין הקורפוס ה-13 לקורפוס הפאנצר ה-48. שני הקורפוסים הפגיזו את המסדרון הסובייטי הצר, שקיבל את השם "מסדרון קולטיב", בסיוע דיוויזיית הארטילריה ה-18, שהייתה חלק מקורפוס הפנצר השלישי. בהמשך, פתח קורפוס הפאנצר השלישי, שכלל את דיוויזיית הפאנצר ה-1 ודיוויזיית הפאנצר ה-8), בהתקפת נגד בסיוע דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-14 שהייתה חלק מהקורפוס ה-13. ההתקפה נכשלה בעיקר עקב תקיפה אווירית מסיבית, שביצעו מטוסי תקיפה מדגם שטורמוביק של ארמיית האוויר ה-2, על הכוחות הגרמניים בדרכם לחזית. דיוויזיית הפאנצר ה-8 ספגה אבדות כבדות במיוחד, ונאלצה לסגת לזלוטשוב בניגוד לפקודות שקיבלה. למרות זאת, התקפת הנגד הגרמנית הצליחה להאט במקצת את התקדמות הכוחות הסובייטים לכיוון לבוב.
ב-16 ביולי החליט קונייב לקחת סיכון, ולהטיל את ארמיית המשמר המשוריינת השלישית בפיקוד פאבל ריבאלקו למערכה במסדרון קולטיב, כדי להשלים את הבקעת מערך ההגנה הגרמני. כוחותיו של ריבאלקו התקדמו במסדרון הצר בין שני הקורפוסים הגרמניים, תחת אש ארטילריה כבדה, והצליחו לחדש את ההתקדמות הסובייטית אל לבוב. מפקד הקורפוס ה-13 ארתור הוף הבין שעליו לסגת כדי להתחמק מכיתור, וכל יחידות הקורפוס קיבלו פקודה לנוע אל "קו פרינץ אויגן" (Prinz-Eugen-Stellung) 35 ק"מ מערבה מטרנופול. אולם ב-17 ביולי השיגו הסובייטים התקדמות ניכרת והצליחו לכבוש חלק מקו פרינץ אויגן. דיוויזיית הואפן גרנדיר אס אס ה-14 "גליציה" ניסתה לבצע התקפת נגד אולם לא הצליחה לבלום את המתקפה הסובייטית. הוף לא הורה לכוחותיו לבצע נסיגה נוספת, ובכך חרץ את גורלם. הדיוויזיות ה-361 וה-454 יחד עם פלגת הקורפוס C ודיוויזיית הוואפן אס אס ה-14 כותרו באזור ברודי. ב-18 ביולי שחררו הסובייטים את בוסק, וכיתורם של 45,000 חיילי הקורפוס ה-13 באזור ברודי הושלם.
הכוחות שנלכדו בכיס ברודי עשו מספר ניסיונות לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ולחבור אל ארמיית הפאנצר הראשונה, אולם כולם נכשלו. בלית ברירה הורה הרפה לכוחותיו לסגת ולנטוש את הקורפוס ה-13 לגורלו. ב-22 ביולי ביצעו הכוחות הסובייטיים התקפת פתע גדולה וביתרו את כיס ברודי לשניים. התנגדות הכוחות המכותרים בכיס נשברה, והניצולים התפצלו לקבוצות קטנות, וניסו להגיע אל הקווים הגרמניים. מעטים מתוכם הצליחו, מתוכם כ-3,500 חיילי אס אס מהדיוויזיה ה-14, שכללה במקור 11,000 איש. במקביל לקרב סביב כיס ברודי נסוגה ארמיית הפאנצר הראשונה לקו נהר הוויסלה, בעוד הארמייה ההונגרית הראשונה יחד עם ארמיית הפאנצר הרביעית נסוגו אל הרי הקרפטים.
שחרור לבוב וסנדומייז'
ב-29 באוגוסט נכבשה העיר סנדומייז' על ידי הכוחות הסובייטיים. שחרור העיר היה נקודת הסיום של מבצע לבוב-סנדומייז'. כוחותיו של קונייב היו מותשים מכדי להמשיך במתקפה. במקביל, ב-19 באוגוסט נבלם גם מבצע בגרטיון במרחק קצר ממזרח לבירת פולין, ורשה. המקורות הסובייטיים טוענים, שהגורמים העיקריים לכך היו התארכות קווי האספקה שלהם, לאחר התקדמות מהירה של מאות ק"מ, והזרמת כוחות עתודה גרמניים חזקים לפולין. אולם מקורות פולניים וחלק מהמקורות המערביים טוענים ששני המבצעים נעצרו על ידי סטלין מסיבות פוליטיות: ב-1 באוגוסט פתחו הפולנים במרד ורשה, והסובייטים רצו להניח לגרמנים למחוץ אותו עבורם. נושא זה מעורר רגשות עזים ומחלוקות עד היום.
לפי מקורות סובייטיים, במהלך מבצע לבוב-סנדומייז' ספגה קבוצת ארמיות צפון אוקראינה אבדות כבדות. 32 דיוויזיות גרמניות איבדו 50–70 אחוז מכוחן ו-8 דיוויזיות נוספות הושמדו לחלוטין. הכוחות הסובייטיים שהשתתפו במתקפה ספגו אף הם אבדות כבדות במהלכו, כולל כ-290 אלף חיילים (מתוכם 65 אלף הרוגים, נעדרים ושבויים), יותר מ-1200 טנקים ותותחים מתנייעים, וכמעט 300 מטוסים.
Alte Kameraden
Alte Kameraden, מגרמנית (מילולית: "חברים ותיקים") הוא מארש גרמני מפורסם אשר משמש גם כהמנונו הרשמי של בית הספק לקצינים של חיל האוויר הצ'יליאני.
היסטוריה
Alte Kameraden הוא מארש אשר נכתב בסביבות 1889 באולם, גרמניה, על ידי המלחין הצבאי קארל טייקה. טייקה כתב קטעים רבים ללהקת הצעדה של הגדוד המלך קארל מס. 123. כשהביא את הטיוטה הראשונית של היצירה, אמר לו הקאפלמייסטר אולטה בפשטות: "יש לנו מספיק צעדות מוזיקליות, זרקו את זה לתנור!". פרשה זו הובילה לעזיבתו של טייקה את הגדוד, בעוזבו, כינה טייקה את היצירה אז בשם: Alte Kameraden. מו"ל רכש ממנו את השיר תמורת 25 מארקים מזהב. בשנת 1895 היצירה הוצגה לראשונה על ידי פריץ קולר. בהמשך הפך Alte Kameraden לאחד המארשים הפופולרים ביותר בעולם. הוא הושמע בשנת 1937 בטקס ההכתרה של מלך אנגליה, ג'ורג' השישי. את הצעדה ניתן גם כן לשמוע בסרט המלאך הכחול (Der blaue Engel).
סוזן אנדרסון
ביוגרפיה
אנדרסון נולדה בפורט וויין, אינדיאנה. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה והיא גדלה עם אביה, אחיה הצעיר וסבתה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בשנת 1891, משפחה עברה לגור בעיירה קריפל קריק, קולורדו (אז מחנה כרייה) בעקבות הבהלה לזהב של קולורדו. למרות כוונותיה לעבוד כמרכזנית, אביה עודד אותה להירשם לבית הספר לרפואה באוניברסיטת מישיגן.
היא סיימה את לימודי הרפואה וקיבלה רישיון לעסוק בתחום בשנת 1897. לאחר מכן שבה לקולורדו בחיפוש אחר עבודה. תחילה התמקמה במחנה הכרייה וטיפלה בכורים ובתושבי האזור, בהם נער שכמעט איבד את ידו לאחר שהיה מעורב בתאונת דינמיט במכרה. רופא שהיה נוכח במקום טען שיש לכרות את היד. מנגד ד"ר אנדרסון התעקשה שניתן לטפל בפציעה הקשה ללא ניתוח, ובכך הצילה את זרועו של הנער. המקרה התפרסם וד"ר אנדרסון בנתה לעצמה מוניטין של רופאה בעלת אומץ ויכולת למנוע ולטפל בזיהום. לאחר כשלוש שנים, ובעקבות מותו של אחיה, עזבה את קריפל קריק ועברה לדנוור. היא פתחה מרפאה אך לאחר זמן לא רב נאלצה לסגור, משום שמטופלים לא סמכו על רופאה שהיא אישה והעדיפו ללכת לרופאים גברים. היא המשיכה אל גרילי בצפון-מזרח קולורדו, שם נאלצה להתפשר ולעבוד במשך שש שנים כאחות למרות השכלתה.
בשנת 1907 נדבקה בשחפת. שיטת הטיפול באותם ימים עודדה חולים לעבור לאזורים בעלי אקלים קר ויבש, ובהתאם לכך עברה ד"ר אנדרסון אל העיירה ההררית פרייזר, ושם נשארה לגור גם לאחר החלמתה. השמועה בדבר רופאה שגרה בקרבת מקום הגיעה לאוזניהם של תושבי האזור, ואלו החלו לפקוד את ביתה. עד מהרה נודעה בקרב המקומיים כד"ר סוזי. אף על פי שלא היו ברשותה סוס או מכונית, הגיעה לכל מקום בו נדרשה, וביצעה ביקורי בית בכל תנאי מזג האוויר. היא טיפלה בתינוקות רכים, ילדים, נשים וגברים כאחד, ובמגוון רחב של מצבים רפואיים, תחלואות ופציעות. משום שרבים היו עניים, התשלום שקיבלה היה בדרך כלל עצי הסקה, דברי מאכל או באמצעות שירותים שניתנו לה כברטר. במשך 49 שנים הייתה הרופאה היחידה בכל אזור פרייז'ר. על מנת להשלים הכנסה, החלה בשנת 1926 לעבוד בחצי משרה כפתולוגית מחוזית.
מצעד ליל כל הקדושים בכפר בניו יורק
מצעד ליל כל הקדושים בכפר בניו יורק הוא מצעד שנתי המתקיים מדי שנה בליל כל הקדושים, בשכונת גריניץ' וילג' במנהטן התחתית. מצעד ליל כל הקדושים של הכפר, אותו יזם בשנת 1973 ראלף לי. המצעד נחשב לגדול ביותר במסגרת אירועי ליל כל הקדושים ונחשב למצעד הלילי היחיד בעיר ניו יורק. במצעד משתתפים בקירוב 50,000 אנשים, ו-2 מיליון אנשים צופים בו.
היסטוריה
בעבר, נקרא "הקרנבל של ניו יורק". המצעד נחשב לאירוע ספונטני, בו כל מי שחפץ, יכול להצטרף ללא עלות או הרשמה כלשהן. המאפיינים המובהקים ביותר של המצעד הם בובותיו הגדולות אשר אותן סוחבים מאות המשתתפים. נושא המצעד הרשמי בכל שנה הוא הבובות השונות שהמשתתפים מביאים עמם. בנוסף לבובות, האחראים עליו מדווחים כי יותר מ-50 תזמורות צועדות משתתפות בו מדי שנה.
המצעד מתחיל בדרך כלל בשעה 19:00 בשעון של ניו יורק ונמשך כשעתיים עד שלוש.
השפעה תרבותית
המצעד נחקר על ידי אנתרופולוגים תרבותיים שבדקו את השפעתו התרבותית על האנושות. על פי הניו יורק טיימס, "מצעד ליל כל הקדושים הוא הבידור הטוב ביותר שיש בעת הזו". ב-USA Today דיברו עליו גם כן ואמרו כי "אם תשתתף במצעד, תהיה מוכן לזה שהלסת שלך תיפול".
נמל התעופה ואצלב האוול
נמל התעופה ואצלב האוול (בצ'כית: Letiště Václava Havla Praha; נקרא בעבר נמל התעופה רוזינֵה) הוא נמל התעופה הראשי בעיר פראג. נמל התעופה ממוקם באזור פראג-6. בשנת 2007 הוכרז כנמל התעופה הטוב ביותר במרכז ומזרח אירופה. נמל התעופה ואצלב האוול משמש כנמל הבית של חברת התעופה צ'ק איירליינס.
היסטוריה
צ'כיה נחשבת לחלוצה בתחום התעופה האזרחית באירופה עוד משנת 1919. הצורך בבניית שדה תעופה נוסף בפראג החל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עקב העומס הרב ששרר בנמל התעופה הישן "קְבֶּלה" והצורך להפריד לחלוטין את התעופה האזרחית מזו הצבאית. נמל התעופה רוזינה נפתח ב-5 באפריל 1937, ונשא את שמו של פרבר העיר פראג בו הוקם. באותה שנה זכה רוזינה בתערוכה הבינלאומית בפריז במדליית זהב עקב תכנונו האדריכלי היעיל, מעשה ידי האדריכל א. בנש.
ב-5 באוקטובר 2012 לרגל יום הולדתו ה-76 של נשיא צ'כיה הראשון לאחר נפילת הקומוניזם ואצלב האוול שונה שמו של נמל התעופה מנמל התעופה רוזינה-פראג לנמל התעופה פראג-ואצלב האוול.
בשטח נמל התעופה ממוקמים משרדים של רשות התעופה האזרחית הצ'כית. עד להקמת המכון לחקירת תאונות אוויריות כאישות נפרדת, חקירות תאונות אוויריות בצ'כיה בוצעו ממשרדים אלו.
בתי נתיבות
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
קווה-וואר
קווה-וואר (שם מלא: 50000 קווה-וואר; באנגלית: 50000 Quaoar, הגייה: kwa-whar) הוא כוכב לכת ננסי וגוף טרנס-נפטוני בחגורת קויפר שהתגלה ב-5 ביוני 2002. הגוף נקרא "קווה-וואר" על שמו של אל הבריאה במיתולוגיה של הטונגווה, שבט אינדיאני מאזור לוס אנג'לס של ימינו. מסלולו של קווה-וואר מרוחק כמיליארד קילומטרים מאחורי פלוטו ומקיף את השמש אחת ל־286 שנים במעגל כמעט מושלם. לקווה-וואר ירח אחד בשם Weywot.
קווה-וואר נמדד באמצעות טלסקופ החלל האבל ונמצא כי קוטרו 1,170 קילומטרים – כ־200 קילומטרים יותר מקרס, כוכב לכת ננסי והגוף האסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים העיקרית, ויותר ממחצית קוטרו של פלוטו. זה היה העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של פלוטו ב-1930. מאז התגלו עוד כמה גופים הגדולים ממנו, כגון מאקה-מאקה.
הבניה חברתית של טכנולוגיה
ההבניה החברתית של הטכנולוגיה או בשמה הנוסף, הגישה החברתית, היא אחת משלוש אסכולות המרכיבות את צבר הגישות התאורטיות הקשורות לתחום של טכנולוגיות מידע ותקשורת. שתי הגישות הנוספות הן "הגישה הטכנולוגית" ו"הגישה הסביבתית" (אקולוגית). שלוש הגישות חוקרות ומתייחסות להשפעה שבין החברה לטכנולוגיה.
ההבניה החברתית של הטכנולוגיה טוענת ביסודה כי החברה מפתחת את הטכנולוגיות בהתאם לצרכיה.
השפעת הגישה
על פי ההבניה החברתית של הטכנולוגיה ישנם שני סוגים של "הסדרים חברתיים", על פיהם נקבעים הצרכים החברתיים אשר מובילים ליצירת החידושים הטכנולוגיים:
ההסדר הראשון פועל מלמעלה למטה, כלומר לחברה יש מבנה היררכי ברור והגורמים הנמצאים בקודקוד הפירמידה כגון ראשי ממשלות, ממשלות, פרלמנט ונשיאים, יכולים לעודד ולתמוך בהקמתו וחדירתו של אמצעי טכנולוגי כלשהו. מנגד יש להם גם יכולת לצנזר אותו, כלומר להגביל את כניסת האמצעי הטכנולוגי למרחב הציבורי ובכך להימנע מההשלכותיו. דוגמה לסוג כזה של צנזורה ניתן לראות בהתנגדותם של דוד בן-גוריון וראשי המדינה להכניס את הטלוויזיה לשימוש בישראל עד לסוף שנות ה-60.
ההסדר השני פועל מלמטה למעלה. במקרה הזה מדובר בשימוש שעושים פרטים או שכבות באוכלוסייה בטכנולוגיות חדשות ו/או קיימות על מנת לקדם אינטרסים חברתיים. לדוגמה, מחאת הקוטג' יצאה לדרך באמצעות הפייסבוק, אך מקורה נבע מאותם אזרחים אשר מאסו ביוקר המחיה בארץ. המשותף לשני ההסדרים הוא אותו טיעון מרכזי לפיו הטכנולוגיה מסייעת לקידום תהליכים חברתיים, הנובעים בראש ובראשונה מצרכים חברתיים.
בשנים האחרונות התפתחו גישות תאורטיות שונות שמבוססות על שדות מחקר רבים, ואלה טוענות כי ההבניה החברתית של הטכנולוגיה לא נובעת רק מפעילותו של ממציא הטכנולוגיה או משני התהליכים החברתיים הנזכרים. לפי הגישות הללו, את ההבניה החברתית של הטכנולוגיה יוצרים מכלול של גורמים, החל במשתמשים בטכנולוגיה ועד למפעלים שמייצרים אותה, מהמחוקקים ועד לרשויות האכיפה. כך למשל, התקנת טכנולוגיית ה-V-chip (טכנולוגיה המוטמעת בתוך מכשירי טלוויזיה בארצות הברית שנועדה לאפשר להורים לתכנת את הטלוויזיה כך שזו לא תציג בפני ילדיהם תכנים שסווגו מראש כתכנים הכוללים אלימות, סצנות מין או שפה גסה) גורמת להבניה חברתית טכנולוגית של המשתמשים. טכנולוגיות DRM מוטמעות בתקליטורי מוזיקה ומטרתן היא להגביל ואף למנוע את אפשרות ההמרה של שירים לקבצים דיגיטליים. זוהי דוגמה להבניה חברתית מצדם של המחוקקים ורשויות האכיפה. הטמעתם של הטכנולוגיות המגבילות הללו נועדה כדי להגביל את טווח השימושים האפשריים של הטכנולוגיה, תוך הגדרה מחדש של טווח השימושים הלגיטימיים בה. כך, יכולים מכלול הגורמים ליצור את ההבניה החברתית של הטכנולוגיה.
ביקורת
אחד המבקרים הבולטים של הגישה החברתית הוא לנגדון וינר (Langdon Winner), אשר טען בשנת 1993 כי הגישה אכן מסבירה ומתארת את אופן הצמיחה של חידושים טכנולוגיים, אך מתעלמת לחלוטין מהשפעתם במשך הזמן. המשמעות לדעתו היא שהגישה החברתית מסתכלת באופן צר למדי על התהליך. ווינר טוען שהגישה החברתית היא שטחית למדי ונותנת מענה רק לטכנולוגיות חדשות אשר באות לפתור אד-הוק בעיה מסוימת ומתעלמת מתהליכים תרבותיים-אינטלקטואליים-כלכליים עמוקים יותר.
בית עיריית לוון
בית עיריית לוון (בפלמית: Stadhuis van Leuven) הוא מבנה בולט ונקודת ציון עירונית בעיר לוון שבבלגיה. הבניין ממוקם על כיכר השוק (Grote Markt) ממול לכנסיית פטרוס הקדוש. המבנה נבנה בסגנון האמנות הגותית המאוחרת הברבאנטית בין השנים 1448 ל-1469.
מבנה הבניין
פסלים הממוקמים בנישות מיוחדות מפוזרים בכל רחבי הבניין. התומכות של הפסלים מגולפים עם סצנות תנכיות. בעוד הנישות והתומכות מקוריים, 236 הפסלים חדשים יחסית, ומתוארכים אחרי שנת 1850. הפסלים של הקומה הראשונה מסמלים אישים חשובים בהיסטוריית העיר; אלו של הקומה השנייה, מסמלים קדושים פטרונים ודמויות סימבוליות; אלו של הקומה השלישית, את הדוכס של לוון ושל דוכסות בראבנט מתקופות שונות.
בחזית הראשית קיים גרם מדרגות המובילות לכניסה, ושני שערים במרכז, אשר מעליהם מתנוססות הדמויות של פטרוס (השמאלי) והמדונה והילד (הימני).
בחלק הפנימי קיים אוסף מעניין של עבודות אמנות, כולל פסלים של ז'ף לאמבו וקונסטנטין מונייה, כמו כן ניתן לראות בפנים את הדיוקנות של כל ראשי הערים משנת 1794.
היסטוריה
הבניין הידוע כיום כבית העירייה היה הבניין הקדמי במתחם של בניינים עירוניים שבנייתם החלה בשנת 1439. האדריכל הראשון של הבניין מת זמן קצר אחרי תחילת הבנייה של האגפים האחוריים, והוא הוחלף על ידי אדריכל אחר, שמותו בשנת 1445 ציין את סוף השלב הראשון בבנייה.
הפרויקט המשיך בשנת 1448. אבן הפינה הונחה ב-28 במרץ של אותה השנה. מרתפים של מספר בתים הרוסים סופחו למבנה, וניתן להגיע אליהם כיום דרך דלת קטנה בצידו השמאלי של בית העירייה. התוכניות הראשונות, שהושפעו מבית עיריית בריסל, כללו מגדל פעמונים באחת הפינות. התוכניות שונו לצריחים סימטריים, אותם ניתן לראות כיום. בניית התקרה והגג הסתיימו בשנת 1460, והבניין כולו הושלם בשנת 1469.
במאה ה-19, בית העירייה עבר שיפוץ הכרחי כתוצאה של מאות שנים של התיישנות. הבניין נותר עומד לאחר ההפצצות הרבות על לוון במלחמת העולם הראשונה, וסבל מנזקים קלים בלבד. במלחמת העולם השנייה פצצה פגעה בפתח הבניין וגרמה לנזקים חמורים יותר, שתיקונם הושלם רק ב-1983.
NXT Halloween Havoc (2020)
NXT Halloween Havoc היה פרק ספיישל של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, כחלק מהתוכנית השבועית של המותג NXT, ששודר ברשת USA. פרק הספיישל נערך ב-28 באוקטובר 2020, ב-WWE Performance Center המשופץ שבאורלנדו, פלורידה, שעתה נקרא בשם "Capitol Wrestling Center", ומשמש כגרסה התאומה ל-"ThunderDome" של ה-WWE, שמשומש עבור המותגים Raw וסמאקדאון באמוויי סנטר - גם הוא בפלורידה. כיאה לשם הספיישל, הוא היה בנושא ליל כל הקדושים, ולפיכך שמות קרבות מסוימים ברשימת הקרבות שונו.
חמישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, איאו שיראי ניצחה את קנדיס לאריי בקרב TLS: שולחנות, סולמות ופחדים (שהיה בעצם קרב TLC: שולחנות, סולמות וסולמות עקב אווירת ליל כל הקדושים) ושמרה על אליפות הנשים של NXT. עוד ברשימת הקרבות, ג'וני גרגאנו ניצח את דמיאן פריסט בקרב "מגרש המשחקים של השטן" (שהיה בעצם קרב הארדקור עקב אווירת ליל כל הקדושים) וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT, ודקסטר לומיס ניצח את קמרון גריימס בקרב בית רדוף טרור.
רקע
האלווין האבוק הוא אירוע היאבקות מקצועית, המופק על ידי ה-WWE. שם האירוע נגזר מחג ליל כל הקדושים, הנחגג בחודש אוקטובר. במקור, האירוע היה אירוע שלם וצפה שנתי, שהופק על ידי ארגון ההיאבקות World Championship Wrestling (WCW) משנת 1989 עד לשנת 2000. האירוע של שנת 2000 היה האחרון בסדרת אירועי האלווין האבוק עד שה-WWE החליט להחזירו בשנת 2020 עבור המותג NXT.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית NXT.
באירוע NXT TakeOver 31, הוכרז ששוטצי בלאקהארט תנחה את הגרסה המחודשת של האלווין האבוק ב-28 באוקטובר 2020.
ב-14 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, קנדיס לאריי ניצחה את בלאקהארט לאחר עזרה מצד אינדי הארטוול בקרב אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שתתמודד מול איאו שיראי. ג'וני גרגאנו קיבל הזדמנות נוספת להתמודד על אליפות צפון אמריקה מול דמיאן פריסט. קרבות אליפות זה הוכרז ככזה שיתקיים תחת "גלגל המזל".
דקסטר לומיס חזר לאחר פציעה בקרסול ובהה בקמרון גריימס, שנוצח על ידי רידג' הולנד. לאחר שלומיס ניצח את אוסטין ת'יאורי, גריימס הגיע ותקף את לומיס, כשביצע עליו את מהלך ה-Cave In. לאחר שלומיס כשל בניסיונו לזכות באליפות צפון אמריקה של NXT, כשנוצח על ידי דמיאן פריסט ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, גריימס תקף פעם נוספת את לומיס. כתוצאה מכך, קרב בין השניים נקבע לספיישל האלווין האבוק; קרב שהוגדר תחת חוקי "קרב בית רדוף טרור".
באירוע NXT TakeOver 31, דמיאן פריסט הגן בהצלחה על אליפות צפון אמריקה של NXT נגד ג'וני גרגאנו. ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, פריסט רשם הגנה מוצלחת על התואר נגד דקסטר לומיס. לאחר הקרב, פריסט חגג את ניצחונו על רמפת הכניסה לאולם, אך הוא הותקף מאחור על ידי גרגאנו, שביצע עליו את מהלך הסופרקיק. הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל, קבע שפריסט יגן על תוארו פעם נוספת נגד גרגאנו באירוע האלווין האבוק, כשהקרב יתנהל תחת "גלגל המזל".
לאחר שבועות של עימותים בין ריאה ריפלי לראקל גונזלס, ב-14 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, האחרונה איתגרה את ריפלי לקרב יחידים ביניהן, אתגר שאליו ריפלי נענתה בחיוב.
מייק מיטשל
מייקל אנתוני "מייק" מיטשל (אנגלית: Michael Anthony "Mike" Mitchell; 1 בינואר 1956 - 9 ביוני 2011) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA במשך 11 עונות, בין 1978 ל-1990.
ביוגרפיה
מיצ'ל נולד באטלנטה ושיחק באוניברסיטת אובורן. בשנת 1978 הוא נבחר בדראפט על ידי קליבלנד קאבלירס, אך שיחק במשך רוב הקריירה בשורות סן אנטוניו ספרס. במהלך קריירת ה-NBA שלו השיג ממוצעים של 19.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק. אחוזי הקליעה שלו מהשדה היו 49.3% ואחוזי הקליעה מקו העונשין 79.9%. מיצ'ל שיחק במשחק האולסטאר בעונת, והיה הקלע המוביל של סן אנטוניו בעונת , במהלכה קלע 22.2 נקודות בממוצע למשחק. בסך הכל קלע מיצ'ל 9,799 נקודות במדי סן אנטוניו.
משנת 1988, למעט תקופה קצרה בה חזר לסן אנטוניו בפלייאוף של 1990, שיחק מיצ'ל במספר קבוצות באירופה, בהן ברשיה, נאפולי ופלקנסטרו רג'אנה.
מייק מיצ'ל שיחק גם במכבי תל אביב בעונת 1991–1992 וזכה עמה באליפות המדינה. מיצ'ל קלע 384 נקודות באותה עונה במסגרת גביע אירופה לאלופות בכדורסל. באותה עונה הגיעה מכבי תל אביב לרבע גמר הטורניר. בתום העונה חזר מיצ'ל לאיטליה, שם שיחק מספר עונות נוספות עד שפרש מכדורסל בגיל 46.
לאחר פרישתו ממשחק עבד מיצ'ל כיועץ לנוער בסיכון בסן אנטוניו. בגיל 55 נפטר מייק מיצ'ל ממחלת הסרטן.
וג'די כשרידה
וג'די כשרידה (בערבית: وجدي كشريدة; נולד ב-5 בנובמבר 1995 בניס שבצרפת) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אטרומיטוס ובנבחרת תוניסיה.
קריירת מועדונים
כשרידה החל את הקריירה המקצוענית שלו באטויי ספורטיב דו סאהל מליגת העל התוניסאית, במדיה שיחק במשך חמש עונות, בהן ערך 72 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-22 במרץ 2019 ערך כשרידה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בניצחון 4-0 על נבחרת אסוואטיני במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
הוא נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, וערך שלוש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר מונדיאל 2022.
קרב באנוקברן
קרב באנוקברן (בגאלית סקוטית: Blàr Allt nam Bànag או Blàr Allt a' Bhonnaich, באנגלית: Battle of Bannockburn) היה קרב שנערך בין 23 ל-24 ביוני 1314 במסגרת מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה בין צבא ממלכת סקוטלנד, בפיקודו של רוברט דה ברוס, לצבא ממלכת אנגליה, בפיקודו של אדוארד השני, והסתיים בניצחון סקוטי מכריע. אף על פי שלא הביא לסיום המלחמה, אשר נמשכה כ-14 שנים נוספות, היווה הניצחון נקודת ציון בהיסטוריה של סקוטלנד.
ב-1313, לאחר שדרש רוברט דה ברוס מכל תומכיו של מלך סקוטלנד המודח ג'ון באליול להכיר בו כמלכם או לאבד את אדמותיהם, פלש אדוארד השני לסקוטלנד. בנוסף, באותה עת הייתה נתונה טירת סטירלינג, מצודה סקוטית שנכבשה על ידי האנגלים, תחת מצור של צבא סקוטי. המלך אדוארד כינס צבא רב עצמה, שהורכב מחיילים מאנגליה, מאירלנד ומויילס, במטרה להסיר את המצור - הצבא הגדול ביותר שפלש אי פעם לסקוטלנד. הניסיון להגיע לטירה ולהסיר את המצור נכשל, לאחר שנחסמה דרכו של הצבא האנגלי על ידי צבא סקוטי קטן יותר, בפיקודו של רוברט דה ברוס.
הצבא הסקוטי נחלק לשלוש יחידות שכונו "סקילטרון", עליהן פיקדו רוברט דה ברוס, אחיו אדוארד ברוס ואחיינו, רוזן מוריי. לאחר שסר הנרי דה בוהון נהרג על ידי ברוס ביומו הראשון של הקרב, נסוגו הכוחות האנגליים וחנו למשך הלילה. סר אלכסנדר סטון, אציל סקוטי שתמך באדוארד ולחם בשורות הצבא האנגלי, ערק באותו לילה לצידו של ברוס וסיפק לו מידע אודות מיקומו של מחנה האנגלים והמורל הנמוך השורר בו. רוברט דה ברוס החליט לצאת למתקפה כוללת, ולהשתמש ביחידות הסקילטרון במערך התקפי, אסטרטגיה אותה לא ניסה קודמו, ויליאם וולאס. הצבא האנגלי הובס בקרב סדור אשר הסתיים במותם של מספר מפקדים בולטים, כולל רוזן גלוסטר וסר רוברט דה קליפורד, ובנפילתם בשבי של רבים אחרים.
רקע
מלחמות העצמאות הסקוטיות בין אנגליה לסקוטלנד החלו ב-1296, כאשר תחת שלטונו של אדוארד הראשון ניצחו האנגלים בקרב דאנבר וכבשו את בריק. הדחתו של ג'ון באליול תרמה אף היא להישגי האנגלים. הסקוטים, בהנהגתו של ויליאם וולאס, הצליחו להביס את האנגלים בקרב גשר סטירלינג ב-1297, אך אדוארד ניצח שוב בקרב פאלקריק ב-1298. עד 1304 נכבשה סקוטלנד וב-1305 נלכד וואלס והוצא להורג, אך ב-1306 תפס רוברט דה ברוס את כס המלוכה הסקוטי והמלחמה התחדשה.
לאחר מותו של אדוארד הראשון עלה לשלטון בנו, אדוארד השני, ב-1307, אך זה לא מסוגל היה לספק את המנהיגות הנחושה שהראה אביו, ועד 1313 איבדו האנגלים את מרבית השטחים והטירות בהם החזיקו בסקוטלנד.
ב-1313 דרש רוברט דה ברוס מכל תומכי באליול הנותרים להעביר את נאמנותם אליו, תחת האיום של איבוד אדמותיהם אם יסרבו, כמו גם את כניעת הכוחות האנגליים בטירת סטירלינג. הטירה הייתה אחד הנכסים החשובים ביותר שהוחזקו בידי האנגלים, מכיוון ששלטה על הדרך צפונה אל ההיילנדס בסקוטלנד. ב-1314 צר על הטירה אדוארד ברוס, אחיו של רוברט, והגיע להסכם עם המפקד האנגלי, לפיו אם לא תחולץ הטירה מהמצור עד אמצע הקיץ ייכנעו הוא ואנשיו בפני הסקוטים.
האנגלים לא היו יכולים להתעלם מאתגר זה והתארגנו והצטיידו למערכה משמעותית. ידוע כי אדוארד ביקש להקים צבא של 2,000 פרשים כבדים ו-25,000 רגלים, אשר רבים מהם היו מצוידים בקשת ארוכה, שהתאספו מאנגליה, ויילס ואירלנד. ההערכות הן שלא יותר ממחצית הרגלים אכן הגיעו, אך עדיין היה צבא זה לגדול ביותר שפלש אי פעם לסקוטלנד. הצבא הסקוטי מנה כ-6,000 לוחמים, כולל לא יותר מ-500 פרשים. שלא כאנגלים, לא היה הפרשים הסקוטיים מצוידים להסתערות חזיתית והתאימו בעיקר לסיור ולהתכתשויות. הרגלים בצבא הסקוטי היו מצוידים בגרזנים, חרבות ורומחים וכללו רק קשתים מעטים. עם זאת, לאחר שמונה שנים של לוחמת גרילה מוצלחת ופשיטות לתוך צפון אנגליה יצרו הסקוטים צבא מנוסה וממושמע. בנוסף, סייעו פשיטות אלה למימון המאמץ המלחמתי הסקוטי.
היתרון המספרי המדויק של הצבא האנגלי אינו ידוע, אך חוקרים מודרניים מעריכים כי יחסי הכוחות נטו לרעת הסקוטים ביחס של 1.5 ל-2 או ל-3 מכוחם.
הכנות
אדוארד השני ויועציו היו מודעים למקומות בהם עשוי הצבא הסקוטי לתקוף אותם והוציאו פקודות לכוחותיהם להתכונן לאויב הממוקם באזורי הביצות שלאורך הנהר פורת', סמוך לסטירלינג. ככל הנראה נעו האנגלים במערך אשר הורכב מארבע "דיוויזיות", בעוד המערך הסקוטי הורכב משלוש דיוויזיות המכונות "סקילטרונים", מבנה היקפי חזק שאנשיהם מצוידים ברומחים ארוכים. תומאס רנדולף, רוזן מוריי הראשון, פיקד על החלוץ הסקוטי, אשר חנה כקילומטר וחצי דרומית לסטירלינג, סמוך לכנסיית סיינט ניניאן, בעוד המלך רוברט פיקד על המאסף, בכניסה לניו פארק. אחיו של המלך, אדוארד, פיקד על הדיוויזיה השלישית. על פי ג'ון בארבור, משורר בן התקופה, הייתה לסקוטים דיוויזיה נוספת, בפיקודו של וולטר, ראשון הלורדים הצעיר, כאשר הפיקוד הממשי על כוח זה היה בידי סר ג'יימס דאגלס. הקשתים הסקוטים היו מצוידים בקשתות עשויות עצי טקסוס, שלא היו נחותות בהשוואה לאנגליות. עם זאת היה מספרם קטן, כ-500 בלבד, ונעשה בהם שימוש מועט במהלך הקרב. על פי שיר שנכתב בתקופה בה התקיים הקרב, עשו שני הצדדים שימוש בקשתות מוצלבות ובקלעים.
מיקום שדה הקרב
המיקום המדויק של האתר בו נערך הקרב נידון במשך שנים רבות, אך מרבית ההיסטוריונים המודרניים מסכימים כי האתר המסורתי, במקום בו הוקמו מרכז המבקרים והפסל, אינו נכון.
מספר גדול של אתרים חלופיים נבחנו, אך חוקרים מודרניים מסכימים רק על שניים הראויים לאזכור:
היום הראשון
לרוב, נמשכו קרבות ימי הביניים רק זמן קצר, כמה שעות, כך שקרב באנוקברן היה יוצא דופן בכך שנמשך יומיים. ב-23 ביוני 1314 נעו קדימה שני מערכי פרשים אנגליים, כאשר מטרתם הייתה חבירה מהירה לטירת סטירלינג והסרת המצור. על המערך הראשון פיקדו רוזן גלוסטר ורוזן הרפורד. הפרשים האנגליים נתקלו בכוח פרשים סקוטי, בפיקודו של רוברט דה ברוס. רוברט ואחיינו של רוזן הרפורד, סר הנרי דה בואן לחמו זה בזה בקרב פנים אל פנים. דה בואן הסתער, וכאשר חלפו זה על פני זה, פגע ברוס בראשו של סר הנרי באמצעות גרזן הקרב שלו והרגו. לאחר מכן הסתערו הסקוטים לעבר הפרשים הנותרים, שנסוגו בחזרה לעבר הצבא האנגלי העיקרי.
כוח הפרשים האנגלי השני היה בפיקודם של רוברט דה קליפורד והנרי דה בומון וכלל גם את תומאס דה גריי, אביו של הכרוניקאי תומאס גריי. גריי הצעיר תיאר מאוחר יותר את הקרב:
היום השני
במהלך הלילה חצה הצבא האנגלי את נחל באנוקברן וחנה בשטח המישורי שמעבר לו. עמדה זו לא היטיבה עם הצבא האנגלי, מכיוון שהעורף והאגף השמאלי (הדרומי) נשענו על נחל באנוקברן בעוד הימני (הצפוני) על פלג קטן בשם פלסטרים, כך שמספר גדול של חיילים התרכז בשטח צפוף וקשה לתנועה, ועם נתיב נסיגה בעייתי. אלכסנדר סטון, אביר סקוטי אשר לחם בשירותו של אדוארד השני, ערק מהמחנה האנגלי, דיווח לברוס על המורל הנמוך בקרב האנגלים והמליץ בפניו לצאת להתקפה.
בבוקר התקדם הצבא הסקוטי מכיוון ניו פארק, ואדוארד ואנשיו הופתעו למראה נושאי הרומחים הסקוטיים המגיחים ממחסה היער ונעים לעבר עמדתם. הצבא הסקוטי נע במעין מבנה אשלון, כאשר הסקילטרון בפיקודו של אדוארד ברוס נערך באגף ימין של המערך הסקוטי והוביל את ההתקפה, בעוד הסקילטרון בפיקודו של רוברט דה ברוס היה במרכז ומעט מאחור והסקילטרון בפיקודו של מוריי באגף שמאל. כאשר התקרבו עוד, נעצרו חייליו של ברוס וכרעו ברך בתפילה. על פי אחד הדיווחים קרא אדוארד בהפתעה: "הם מתפללים לרחמים!", "אכן לרחמים" השיב לו אחד ממלוויו, "אך מהאל ולא ממך. אנשים אלה יכבשו או ימותו".
ויכוח פרץ בין רוזן גלוסטר לרוזן הרפורד סביב זהותו של מי שינהיג את החלוץ האנגלי אל הקרב. רוזן גלוסטר אף ניסה לשכנע את המלך שמוטב לדחות את הקרב, מה שהוביל את האחרון להאשימו בפחדנות. בשל האשמה זו יצא גלוסטר לעבר הסקוטים אך רק מעטים ליוו אותו, וכאשר קרב אל שורות הסקוטים הוקפו הוא ואנשיו במהירות ונהרגו.
לאחר כישלון הסתערות הפרשים הכבדים, נדחקו האנגלים לאחור תחת איום הסקילטרונים, בצפיפות רבה וכשגבם לנחל. הקשתים האנגליים ניסו לסייע לפרשים אך קיבלו פקודה לחדול מירי, מכיוון שגרמו לאבדות גם בקרב אנשיהם. אז ניסו האנגלים לפרוס את הקשתים הוולשים והאנגלים כדי לתקוף את הסקוטים מאגפם, אך אלה פוזרו על ידי כוח של 500 פרשים סקוטיים בפיקודו של סר רוברט קית'.
הפרשים האנגליים נדחקו לעבר נחל באנוקברן, מה שהקשה עליהם לתמרן. לאחר שלא עלה בידם להישאר יחד כמערך לוחם, נשברו שורותיהם. תוך זמן קצר התברר לאמר דה ולאנס ולז'יל ד'ארז'נטאן (אשר נחשב לאביר השלישי בטיבו באירופה של אותה תקופה) שהאנגלים הפסידו בקרב ושעליהם להוביל את אדוארד השני למקום בטוח בכל מחיר. בניגוד לרצונו, נמלט המלך משדה הקרב, בליווי צמוד של 500 אבירים מהמשמר האישי שלו.
ברגע שיצאו מטווח הסכנה פנה ד'ארז'נטאן אל המלך ואמר שלאחר שהבטיח את שלומו כפי שדרש תפקידו עליו להפרד ממנו, מכיוון שלעולם לא נסוג מקרב לפני כן, ואין בכוונתו לעשות זאת כעת. לאחר מכן הסתער על שורות הסקוטים, הופל מסוסו ונהרג.
נסיגה אנגלית ואבדות
אדוארד השני נמלט עם משמר ראשו, והופעתו של כוח סקוטי נוסף (שהורכב למעשה מתומכי הלחימה הסקוטיים, אותם חשבו האנגלים בטעות כתגבורת משמעותית) גרם לבהלה שהתפשטה בקרב חייליו הנותרים, ותבוסתם הפכה למנוסה לא מאורגנת, בשעה שניסו לחצות את נחל באנוקברן. בשלב זה חדל הצבא האנגלי לשמש ככוח לוחם. תחילה הגיעו המלך ומלוויו אל שערי טירת סטירלינג, אך מכיוון שכניעת הטירה בפני הסקוטים הייתה למעשה בלתי נמנעת בעקבות התבוסה, סירב מפקדה לפתוח בפני אדוארד את שעריה. כאשר בעקבותיו מזנב כוח פרשים קטן בפיקודו של ג'יימס דאגלס, הצליח אדוארד להגיע לטירת דאנבר ומשם הפליג בספינה לבמבורו שבנורת'מברלנד. כוח הליווי של המלך רכב מדאנבר לבריק, אליה הגיע ב-26 ביוני, ואדוארד הצטרף אליהם ביום שלאחר מכן. משדה הקטל שבבאנוקברן ניסו שרידי הצבא האנגלי להגיע אל גבול ממלכת אנגליה, כ-140 ק"מ דרומה, ורבים מהם נהרגו על ידי כוחות סקוטיים רודפים או על ידי תושבי השטח הכפרי דרכו נמלטו.
ההיסטוריון פיטר ריס כתב כי "רק כוח משמעותי אחד של חיילים - כולם רגלים - הצליח להגיע לאנגליה בשלמותו". היה זה כוח של נושאי חניתות ולשיים, אשר נותרו מלוכדים בראשות מפקדם, סר מוריס דה ברקלי, ומרביתם הגיעו בשלום לקרלייל. ריס העריך, כי רק כשליש מהרגלים שהשתתפו בקרב הצליחו לשוב לאנגליה. אם נכונה הערכה זו, הרי מתוך 16,000 רגלים נהרגו כ-11,000. הכרונקאי האנגלי תומאס ולסינגהאם (Thomas Walsingham) העריך את מספרם של הפרשים שנהרגו ב-700 איש, כאשר 500 נוספים נשבו למטרות כופר נפש. אבדות הסקוטים הוערכו כקלות יחסית, כאשר רק שני אבירים נמצאו בין ההרוגים.
תוצאות הקרב
ביום שלאחר הקרב נכנעה טירת סטירלינג. רוזן הרפורד, גיסו של המלך, נשבה במהלך הקרב ושוחרר בתמורה לאשתו, בתו ואחיותיו של ברוס, לאחר כשמונה שנים בשבי האנגלי. אצילים נוספים שוחררו לאחר תשלום כופר נפש. התבוסה הותירה את צפון אנגליה חשופה לפשיטות הסקוטים, ואפשרה את הפלישה הסקוטית לאירלנד. אלה סייעו בסופו של דבר, לאחר כישלון הכרזת אבוראת' להבטיח את עצמאות סקוטלנד באמצעים דיפלומטיים, לחתימה על הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון ב-1328. בהתאם לתנאי ההסכם, הכירה ממלכת אנגליה בעצמאותה המלאה של ממלכת סקוטלנד וברוברט דה ברוס ויורשיו כשליטיה החוקיים.
סדרת ההישרדות (2020)
סדרת ההישרדות (2020) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-22 בנובמבר 2020, באולם אמוויי סנטר שבאורלנדו, פלורידה. כמו כן, האירוע כלל את חווית הצפייה לקהל המוכרת יותר בשם ThunderDome. אירוע זה היה אירוע השלם וצפה האחרון של ה-WWE, שהופק מאולם האמוויי סנטר במהלך מגפת הקורונה לפני שהארגון העביר את אירועיו לאולם הטרופיקנה פילד בסיינט פיטרסברג, פלורידה עקב תחילת עונת 2020/2021 ב-NBA. בדומה לשנים הקודמות, הנושא של האירוע היה עליונות המותגים והדרך להבטיח זאת הייתה לקיים קרבות בין המתאבקים של המותגים השונים. אירוע היה האירוע ה-34 בסדרת אירועי סדרת ההישרדות וציין 30 שנים לבכורה של אנדרטייקר ב-WWE, כשטקס הפרידה ממנו סגר את האירוע.