cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנגה
רנגה במערב וברשת
במקום להשתמש במבנה הבסיס של הטנקה היפנית (חוליות של 3/2/3/2/3/2 שורות, ולמחמירים רצף הברות של 5/7/5 7/7), הם בחרו לעשות הסבה לצורה השירית המערבית הקלאסית הבולטת ביותר ששרדה עד ימינו: הסונטה. מעשה זה הוא ביטוי של התפישה שמפגש הענקים הזה, בין מסורת השירה היפנית, למסורת השירה המערבית, חייב לכלול בתוכו אי אילו התאמות ספרותיות ואחרות. הסונטה, שהמבנה הקלאסי שלה הוא של 14 שורות המחולקות לארבעה בתים/חוליות (בדרך כלל בחלוקה של 3/3/4/4 שורות) התאימה במיוחד לרביעיית המשוררים, משום שאפשרה לכל אחד מהם להשתתף בכל אחד מהשירים. החידוש השני של הספר, הוא בכך שכל אחד מהמשתתפים בו מגיע מארץ אחרת. את הבתים הם כתבו – כל אחד בשפת אמו - ותוך כדי כך תרגמו את השיר לאנגלית (המתרגם העיקרי היה צ'ארלס תומלינסון האנגלי). בספר כל שיר מופיע פעמיים: פעם אחת בארבע שפות המקור (כל שפה – בית), ופעם שנייה כולו באנגלית. מאפיין זה של רב-לשוניות, ואף רב-תרבותיות, כבר מרמז על הכוח הפוליטי של הרנגה במערב כמקום של מפגש והתנגדות בין קולות שונים.
כיום ישנן כמה במות לפרסום של רנגה (כמו "מגזין הרנגה והרנקו" שהחל לצאת בשנת 2010), וגם במות בפועל – כלומר מקומות בהם מתכנסים משוררים לשם כתיבת רנגה. דבר זה מתרחש גם מדי פעם בארץ. כך למשל התכנסו באוקטובר 2010 ארבעה משוררים (בני בשן, ערן הדס, רוני הירש ויונתן לוי) בגלריה "החללית" בירקון 70 בתל אביב וכתבו יחד מחרוזת רנגה שהוקרנה "חי" על מסך, בנוכחות קהל. במקביל לכתיבה, קבוצה של מוזיקאים סיפקה פס-קול לשיר, כאשר הנגינה נבעה מתוך השיר המתהווה על המסך. מי שהפיק את הערב וכן הוביל את הלהקה הוא המוזיקאי והאקטיביסט ערן בריל.
מחרוזות רנגה עכשוויות נכתבות בשלל מקומות והקשרים, אך ככל הנראה, המקום השוקק ביותר בכל הנוגע לרנגה בימינו, הוא הרשת: עליית האינטרנט הביאה לעליית הרנגה. אנשים מכל העולם, בכל זמן, יכולים כעת לתרום לעבודות ספרותיות שיתופיות. אחד הפרויקטים הראשונים של רנגה באינטרנט הוא "כבישים לבנים" שהובילה ג'יין רייכהולד בשנת 1996. מושב רנגה כזה, המתקיים מרחוק, ובלי נוכחות של המשוררים באותו חלל/זמן, נקרא ביפנית "בוּנין". היתרון המרכזי של הבונין הוא בכך שכל כותב מוסיף חוליה בזמנו הפנוי, ובנוחות הלא מלחיצה (לכאורה) של הלבד; החסרון המרכזי של הבונין הוא שהרנגה, ובזאת יתמכו כל המאסטרים היפנים, היא הרבה יותר משיר, והיא דורשת נוכחות משותפת וחוויה משותפת – לא רק כתיבה משותפת. בישראל נכתבה רנגה (בוּנין) באתר "חלל", פעמיים: באביב ובקיץ 2007. הרנגה נכתבה כל פעם במשך שבוע, על ידי מספר כותבים וכותבות קבוע מראש, ועל פי סדר מסוים. הרנגה הזו היא מסוג רנקו-קאזן, של 36 חוליות. מאז 2007 לא ידוע על עוד מחרוזות רנגה שפורסמו בעברית.
צ'אפורדיאנושפה
צ'אפורדיאנושפה (בהונגרית: Csáfordjánosfa) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדומוסלו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1880 היו 423 תושבים בכפר, בשנת 1990 היו 301 תושבים ובשנת 2021 רק 251 תושבים.
יהודי צ'אפורדיאנושפה
בצ'אפורדיאנושפה חיו יהודים בתקופות זמן שונות וכמה יהודים מהכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה
מנחם דברן
מנחם דברן (7 ביולי 1903 – 14 בספטמבר 1987) היה אדריכל ישראלי שפעל בעיקר בחיפה.
ביוגרפיה
דברן נולד בקרקוב, פולין לשמעון וחנה. היה מדריך בתנועת השומר הצעיר ובגיל 16 עלה לארץ ישראל שם פגש את אחיו ואחותו.
היה בין מייסדי קיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל, חבר בגדוד העבודה ובאגודת השומר. עם עלייתו עסק בסיתות אבנים ובניית כבישים.
ב-1921 הגיעה ארצה בעקבותיו חברתו לספסל הלימודים מגיל 12, איטה (חוה) לנגרמן. גם היא ילידת קרקוב. הם נישאו ועזבו את הקיבוץ לחיפה.
תחילה עבד כסתת ובהיותו שמאלי, היה לו סיתות מיוחד בעל ביקוש רב. סיתת מספר בניינים ברחוב ירושלים בחיפה, סיתת חלק מאבני קשתות בניין הטכניון הישן בהדר ועזר כנראה בסיתות התבליטים על בנק אנגלו-פלשתינה ברחוב נתנזון 1. מתכנן מבנה הטכניון, אדריכל אלכסנדר ברוולד הבחין בכישוריו והציע לו מלגת לימודים בברלין.
בשנת 1927 נולד בנו יוסף ומיד לאחר מכן נסעה המשפחה לברלין, שם למד מנחם אדריכלות והנדסה.
ב-1933 שבה המשפחה לחיפה ודברן פתח משרד אדריכלים עצמאי שהתמחה בתכנון בתי דירות. ב-1935 נולד בנו יורם.
דברן תכנן כ-200 בתים, בעיקר בחיפה. בסגנונו ניכרה השפעת הבאוהאוס כפי שלמד בברלין. היה פסל וצייר חובב בעל כשרון רב. הוא תכנן גם בתים בעמק יזרעאל והיה מעורב בתכנון מבנים בתעלת סואץ.
בשנת 1973 בגיל 70 פרש מנחם לגמלאות והמשרד נסגר.
ב-14 בספטמבר 1987 נפטר בגיל 84 ונקבר בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
חיים אישיים
נישא לאיטה (חוה) לנגרמן ונולדו להם שני בנים: יוסף בשנת 1927 ויורם בשנת 1935.
מנחם נפטר בשנת 1987 לאחר 63 שנות נישואין. אשתו נפטרה בשנת 1988.
יחסי ברזיל–קטר
יחסי ברזיל–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל למדינת קטר.
ברזיל וקטר כוננו יחסיהן בשנת 1974, כ-3 שנים לאחר קבלת העצמאות של קטר. לאחר 20 שנה של קשר פורמלי בלבד, מלווה בביקורים פרטיים ולא רשמיים של בעלי תפקידים ואמירים במדינה, קטר החלה להראות עניין גובר ביחסים עם ברזיל. במהלך ביקור רשמי בקטר בפברואר בשנת 2005. שר החוץ סלסו אמורין עם אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, הודיע שר החוץ כי הוא מתכנן לפתוח שגרירות ברזילאית בדוחה. ההחלטה יצאה לפועל ובאפריל באותה השנה השגרירות נפתחה והגיע שגריר תושב ברזילאי לקטר. הנשיאה של ברזיל, דילמה רוסף בירכה על העברת הכתר הקטרי לתמים בן חמד אאל ת'אני ביוני 2013.
סחר
קטר הייתה שותפת הסחר ה-43 בגודלה של ברזיל בשנת 2012. משנת 2007 עד שנת 2011 גדל הסחר עם ברזיל ב-435%, ממאתיים מיליון דולר אמריקאי למיליארד דולר אמריקאי.
עטא אבו מדיגם
עטא אבו מדיגם (בערבית: عطا ابو مديغم) הוא ראש העיר רהט וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.
ביוגרפיה
עטא אבו מדיגם הוא עורך־דין וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב־2018 תמך לראשות העיר בפאיז אבו סהיבאן, ראש העיר בשנים 2009–2013, ומשזה נבחר בשנית מונה אבו מדיגם למשנה לראש העיר, לאחראי על תעשייה, מסחר, תעסוקה, גביה, שירותים חברתיים, דת ובריאות ולראש ועדת תכנון ובניה. ב־2019 הצליח למנף משבר קואליציוני לטובתו כך שימונה לראשות העיר בסוף 2022.
בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) הוצב במקום ה-23 ברשימת רע"ם-תע"ל מטעם רע"ם, ובבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019), הוצב במקום החמישי של רשימת רע"ם, שהיה העשירי ברשימת רע"ם-בל"ד. בשתי הפעמים זכתה הרשימה בארבעה מנדטים בלבד. בבחירות לכנסת העשרים (2015), העשרים ושתים (2019) והעשרים ושלוש (2020), שבהן מפלגתו התמודדה במסגרת הרשימה המשותפת שכללה ארבע מפלגות ערביות, נדחק מקומו מן הרשימה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) התמודדה מפלגתו לבדה והוא שובץ במקום ה־7. המפלגה זכתה ל־4 מנדטים, אך לאור מותו של סעיד אלח'רומי, פרישת עלא א־דין ג'בארין ופרישה צפויה של מאזן גנאים היה אבו מדיגם באמצע 2022 על סף כניסה לכנסת. בעוד ראש המפלגה מנסור עבאס היה מעוניין בכך, אבו מדיגם עצמו העדיף להישאר במועצת העיר רהט לאור מינויו הצפוי לראש העיר בסוף אותה שנה במסגרת הסכם רוטציה. לבסוף לא באה ההתלבטות לידי הכרעה לאור התפזרות הכנסת. ב-23 בנובמבר 2022 נכנס אבו מדיגם לתפקיד ראש העיר.
ג'ודי גרינהם
ג'ודית "ג'ודי" ברנדה גרינהם, חברה (באנגלית: Judith "Judy" Brenda Grinham, MBE; נולדה ב-5 במרץ 1939) היא שחיינית עבר בריטית, אלופה אולימפית (מלבורן 1956), אלופת אירופה (בודפשט 1958), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי (קארדיף 1958) ושיאנית העולם במשחה ל-100 מטר גב. 32 שנים, אחרי מדליית הזהב הראשונה לבריטניה בשחייה לנשים שזכתה בה לוצי מורטון (פריז 1924).
ביוגרפיה
גרינהם נולדה בהמפסטד שבלונדון לנורמן פרדריק ופלורה אדית גרינהם. שישה חודשים לאחר שנולדה נשלח אביה לצרפת במסגרת כוחות הסיוע הבריטיים במלחמת העולם השנייה. לאחר ששרד את הקרבות בדנקרק שבצרפת הוא נשלח למזרח התיכון וחזר לביתם כשהייתה בת 7. לאחר שחזר החל לקחת אותה לאימוני שחייה בגלאדסטון פארק שבניסדן, לונדון.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה גרינהם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:12.9 דקות, לפני קארין קון מארצות הברית (1:12.9 דקות) ובת ארצה מרגרט אדוארדס (1:13.1 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.8 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה תוצאה ב"זינוק שליחות" של 1:09.0 דקות.
אלופת אירופה ואלופת חבר העמים הבריטי
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקארדיף, ויילס בסוף יולי 1958 זכתה גרינהם ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-110 יארד גב בשיא עולם חדש של 1:11.9 דקות ובמשחה שליחות 4x110 יארד מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:54.0 דקות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x110 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.5 דקות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, זהב, כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.6 דקות, מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.2 דקות ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.4 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:54.3 דקות.
בגיל 20 פרשה גרינהם משחייה תחרותית ונישאה לעיתונאי פיטר רולי. לזוג נולדו שני ילדים. כעבור מספר שנים הם התגרשו והיא התחתנה עם מייקל רו ועברו להתגורר בקורנוול.
WordPress.com
WordPress.com (נהגה: וורדפרס דוט קום) הוא שירות אירוח אתרים של חברת "Automattic", המספק פלטפורמה חינמית ליצירת בלוגים ואחסונם. המודל העסקי של השירות הוא שדרוגים ותוספות בתשלום.
היסטוריה
חברת "Automattic" של יזם האינטרנט מאט מולנווג, פיתחה את מערכת ניהול התוכן וורדפרס, ב-2003. המערכת זכתה לפופולריות רבה, ובעקבותיה החליטה החברה להקים שירות אירוח אתרים שיהיה מבוסס על מערכת ניהול התוכן שפיתחה. האתר נפתח לבודקי בטא ב-8 באוגוסט 2005, וכשירות לציבור ב-21 בנובמבר באותה שנה. בשלב הראשון למוזמנים בלבד.
האתר מאפשר לקרוא ולהגיב גם בלי רישום, אלא אם כותב הבלוג מסרב לאפשר תגובות אנונימיות. הרשמה נדרשת רק כדי להיות בעליו של בלוג או לרשום בו רשומות חדשות.
התוכנה הבסיסית של WordPress.com היא תוכנה בקוד פתוח וכל תכונותיה ניתנות לשימוש חינמי. עם זאת, חלק ניכר חלק מההרחבות או היישומים המתחברים לאתר לתועלת המשתמשים הן תוכנות קנייניות שניתנות לשימוש בתשלום בלבד.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 היו קרוב ל-60 מיליון אתרים שהתארחו ב-WordPress.com. בכל יום פורסמו יותר ממיליון מאמרים חדשים ומיליוני תגובות גולשים. לאור הצלחת הפלטפורמה הוכרז בספטמבר 2010 כי מיקרוסופט תפסיק לספק תמיכה לשירות הבלוגים שלה "Windows Live Spaces" ותהיה שותפה ב-WordPress.com.
מפלי קרימל
מפלי קרימל (גרמנית: Krimmler Wasserfälle) הם מפלי המים הגבוהים ביותר באוסטריה ובמרכז אירופה בכלל. גובהם הוא 380 מטר. המפלים נמצאים על נהר קרימל. המפלים ממוקמים בתוך הפארק הלאומי הוהה טאורן (Hohe Tauern) במדינת זלצבורג.
המפלים
מפלי קרימל הם מפלים מדורגים. המפל מתחיל לזרום בראש עמק קרימל, וצונח בשלושה שלבים. החלק העליון של המפל, בגובה של 140 מטר, החלק השני בגובה של 100 מטר והחלק השלישי בגובה של 140 מטר. הנקודה הגבוהה ביותר במפל היא בגובה 1,460 מטר מעל פני הים.
זרימה
מקור הזרימה של נחל קרימל הוא מהפשרת קרחונים. ועוצמת זרימתו משתנה בהתאם לעונות השנה. ספיקת הנהר בחודשי יוני ויולי היא כ-20,000 מ"ק בשעה, בעוד שבפברואר ספיקתו עומדת על כ-500 מ"ק לשעה. הספיקה הגדולה ביותר שתועדה בנחל הייתה ב-25 באוגוסט 1987, אז הייתה הזרימה כ-600,000 מ"ק לשעה.
הרסס של המפל יוצר תנאי גידול אידיאלים למאות טחבים, חזזיות ושרכים. המקום משמש כבית גידול ל-62 זני ציפורים.
לאחר המפלים, הנהר נשפך לתוך הזלצך, הזורם אל נהר האין, לאחר מכן אל נהר הדנובה שלבסוף נשפך אל הים השחור.
תיירות
כדי להנגיש את המפל לתיירים, יצר איגנץ פון קירזינגר מהעיר הסמוכה מיטרזיל שביל המוביל לחלקו העליון של המפל. בשנת 1879 המועדון האלפיני האוסטרי שיפץ את השביל כדי לשפר את איכות הנוף הנצפה מהשביל. כ-400,000 איש מבקרים במפלים מדי שנה.
התיירות הרבה יוצרת עומס על תושבי כפר קרימל, בשל כמות האנשים המגיעים לכפר הקטן.
איירין היגינבות'אם
איירין היגינבות'אם (11 ביוני 1918 – 27 באוגוסט 1988) הייתה פזמונאית ופסנתרנית אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בזכות כתיבת השיר "Good Morning Heartache", שהוקלט על ידי בילי הולידיי כסינגל.
ביוגרפיה
היגינבות'אם נולדה ב-11 ביוני 1918, בעיר ווסטר שבמסצ'וסטס. היא אחייניתו של נגן הטרומבון האפרו-אמריקאי ג'יי. סי. היגינבות'אם. למדה מוזיקה אצל המנצח קמפר הארלד, ממכללת מורהאוס. היגינבות'אם הייתה פסנתרנית בקונצרטים בגיל 15, והצטרפה ל ב-1944, כשהייתה בת 26. היא הלחינה כמעט 50 שירים שפורסמו. עם זאת, כיוון שהייתה אישה אפרו-אמריקאית שעבדה בסמטת טין פאן בתקופה בו רוב המלחינים שעבדו עמה היו גברים לבנים, כמה חוקרים ומוזיקולוגים מאמינים שבמרוצת השנים הולחנו על ידי היגינבות'אם הרבה יותר מחמישים שירים או שבחלק מסטנדרטי הג'אז שמה לא נרשם ברשימת הקרדיטים של היוצרים. ידוע שהיא השתמשה בשם עט, גלן גיבסון, בדומה למרבית המלחינות באותה עת. תרומתה של היגינבות'אם לעולם הג'אז נשארה לאורך דורות, ושיריה עדיין זוכים לגרסאות כיסוי.
היגינבות'אם נפטרה ב-27 באוגוסט 1988, בגיל 70, בניו יורק.
צמח השדה
צמח השדה הוא אתר אינטרנט ישראלי, המשמש כמגדיר צמחים מקוון לצמחי הבר הגדלים בארץ ישראל.
היסטוריה ותכנים
המגדיר "צמח השדה" עלה לרשת ביוני 2006 במטרה להנגיש את המידע הקיים על מיני צמחי הבר הרבים הגדלים בשטחי ארץ ישראל. לצד מגדיר הצמחים, מפרסם האתר מאמרים בנושאים המשיקים לתחום פעילותו. התכנים זמינים בעברית, אנגלית ורוסית. האתר שהתחיל כשבו פרטיהם ותמונותיהם של 2500 צמחים, ומכיל את פרטיהם של אלפי צמחים נוספים נכתב בידי מתנדבים בליווי אנשי מקצוע.
העורך המדעי של האתר הוא פרופ' עמרם אשל מאוניברסיטת תל אביב. כותבי הערכים הם מייק לבנה, ד"ר ערגה אלוני, ד"ר דרור מלמד ואחרים. מנהלת האתר והבעלים שלו היא שרה גולד.
האתר זכה לתג "מלאכים ברשת" לשנת 2007.
החל מ-15 בדצמבר 2021 קרן קיימת לישראל לקחו חסות על האתר. צוות צמח השדה הוותיק ימשיך לתחזק את האתר למשך שנה או שנתיים תוך חפיפה עם אנשי קק"ל שלאחר מכן יתחזקו את האתר.
דאטסון סוג 16
דאטסון סוג 16 (באנגלית: Datsun Type 16) היא מכונית קטנה מתוצרת יצרנית כלי הרכב היפנית Datsun (שם רשמי: Datsun Motor Corporation) אשר יוצרה בין השנים 1937–1938 ביפן.
בשנת 1934 השתלטה יצרנית המכוניות ניסאן על Datsun.
נקודות שיפנר
נקודות שִׁיפְנֵר (באנגלית: Schüffner's dots, Schüffner's stippling וגם Schüffner's granules) הן נקודות אופייניות בגוון אדום-ורוד, המאפיינות אריתרוציטים נגועים באחד משני טפילי פלסמודיום, גורמי מחלת המלריה בבני האדם, Plasmodium vivax או Plasmodium ovale.
נקודות שיפנר נקראות על שם וילהלם אוגוסט פול שיפנר (Wilhelm August Paul Schüffner), רופא ומיקרוביולוג גרמני, אשר תיאר אותן לראשונה בשנת 1899 במֶדַן שבאינדונזיה.
דייוויד לוי
'''דייוויד ה. לוי (באנגלית: David H. Levy'''; נולד ב-22 במאי 1948, מונטריאול, קנדה) הוא אסטרונום יהודי-קנדי. לוי גילה 41 אסטרואידים ו-22 שביטים מהם 8 אשר ניתן היה לראות בעין הבלתי מצוידת. בנוסף לעיסוקו באסטרונומיה תצפיתית לוי עושה רבות להנגשת האסטרונומיה והמדע לציבור, הוא כתב 34 ספרים, במשך שנים רבות היה בעל טור במגזין Sky & Telescope ובמגזינים נוספים, במהלך מספר שנים שידר פודקאסט אשר ארכיונו זמין להאזנה. פרסומו של לוי מחוץ לקהילת האסטרונומים קשור במידה רבה לגילוי השביט שומייקר-לוי 9 אותו גילה במשותף עם בני הזוג יוג'ין וקרוליין שומייקר בשנת 1993, שביט זה התרסק אל פני כוכב הלכת צדק שנה מאוחר יותר באירוע שנצפה מרחבי העולם. מבחינה מספרית לוי הוא השלישי מבין מגלי השביטים בהיסטוריה.
התעניינותו של לוי באסטרונומיה החלה כבר בילדותו אך תאריו האקדמיים אינם מתחום זה. ללוי תואר דוקטור בתחום הספרות האנגלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים אותו קיבל על מחקרו בשם: "השמיים בספרות אנגלית מודרנית מוקדמת".
נקודות שיפנר
ככלי לאבחנת גורם המלריה
ארבעת טפילי המלריה בבני האדם ידועים כמעודדים את היווצרותם של שינויים מורפולוגיים מיקרוסקופיים באריתרוציטים אליהם פלשו, דוגמת בליטות המזדקרות מקרום האריתרוציט (Knobs), אִינְוָוגִינָצְיוֹת (יצירת מעין שקעים הנמשכים אל פנים התא) וחריצים (בקיעים) בקרום התא. בנוסף לכל אלה, טפילי P. vivax ו-P. ovale מעודדים את היווצרותם של מעין גרגירים (גרנולות) ייחודיים אשר ניתנים להבחנה במיקרוסקופ אור רגיל לאחר צביעת רומנובסקי, או גימזה.
אריתרוציטים שנגועים בטפילי פלסמודיום אלה מכפילים תחילה את ממדיהם (במקרה של הדבקות ב-P. ovale גם רוכשים צורה סגלגלה) ולאחר מכן מתחילים ליצור אינווגינציות הדומות לוסיקולות בממברנה, המזכירות בצורתן את נאדיות הריאה. דבר שנראה, לאחר צביעה, במיקרוסקופ אור כנקודות אדומות. מחקרים מלריולוגיים שבוצעו בנושא הראו כי וסיקולות אלה מכילות את חלבוני הטפילים.
מוחמד א-נני
מוחמד נאסר א-סייד א-נני (בערבית: محمد ناصر السيد النني; נולד ב-11 ביולי 1992) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בארסנל, ובנבחרת מצרים.
קריירת מועדונים
מוחמד אלנני נולד וגדל בעיר אל-מחלה אל-כוברא שבמצרים. הוא מוסלמי אדוק. מגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של מועדון הפאר המצרי אל אהלי ממנו עבר לזה של אל-מוקאוולון בו החל את קריירת הבוגרים שלו כשחקן יחד עם מוחמד סלאח. א-נני רשם 35 הופעות בהן כבש שני שערים במדי אל-מוקאוולון ובחודש ינואר 2013, הוזמן להיבחן במחנה האימונים של פ.צ. בזל השווייצרית. במהלך מחנה האימונים א-נני לקח חלק במשחק אימון אחד של בזל נגד סיטוואה בוקרשט והרשים את מאמן הקבוצה מוראט יאקין וב-29 בינואר, חתם א-נני על חוזה עד לתום העונה בבזל. ב-10 בפברואר 2013, ערך א-נני את הופעת הבכורה שלו במדי בזל בניצחון 0–3 על סיון והוחלף במחצית של המשחק. א-נני סייע לבזל לזכות באליפות ליגת העל השווייצרית לעונת 2012/13. בחודש מאי 2013, האריכה בזל את חוזהו של א-נני בקבוצה בארבע שנים נוספות.
ב-16 באפריל 2014, כבש א-נני את שער הבכורה שלו במדי בזל בניצחון 2–4 על פ.צ. ציריך. עונת 2014/15 הייתה לעונת הפריצה של א-נני במדי בזל. הקבוצה זכתה באליפות השישית שלה ברציפות אך החמיצה את ההזדמנות לזכות בגביע השווייצרי. ב-13 בינואר 2016, הכריז מאמן ארסנל ארסן ונגר כי הקבוצה החתימה את מוחמד א-נני מבזל ושילמה עבורו סכום הנע בין 5 ל-7 וחצי מיליון אירו. ב-30 בינואר, ערך א-נני את הופעת הבכורה שלו במדי התותחנים במשחק נגד ברנלי בגביע האנגלי.
את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש א-נני בהפסד קבוצתו בשלב שמינית גמר ליגת האלופות לברצלונה כשבסיום נבחר המצרי לשחקן המצטיין. שערו היחיד של א-נני באותה העונה זיכה אותו בפרס שער השנה של ארסנל לעונת 2015/16.
נבחרות מצרים
לזכותו 40 הופעות ושלושה שערים במדי הנבחרת הבוגרת של מצרים.
מובי דיק (סדרת טלוויזיה)
מובי דיק (בצרפתית: Moby Dick et le Secret de Mu) היא סדרת אנימציה צרפתית לילדים המבוססת באופן רופף מאוד על הרומן הנודע "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל.
בסדרה רומי וחבריו יוצאים למסע בעקבות אבנים מיוחדות שיוכלו להעיר מחדש את העיר האבודה של מו בעזרת הלוויתן המפורסם מובי דיק.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ לוגי.
הבדלים בין הספר לסדרה
בסדרה לא מופיע המספר, ולא מופיעים המלחים האחרים של אחאב. כמו כן, בסדרה זו הגיבורים הם ילדים. בנוסף בספר מובי דיק מתואר כמסוכן בעוד בסדרה הוא טוב לב.
טופו (סדרה מצוירת)
טופו (באנגלית: Tupu) היא סדרת אנימציה צרפתית לילדים, הכוללת עונה אחת בעלת 26 פרקים באורך 24 דקות.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ לוגי.
תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בילדת פרא שובבה אשר גרה יחד עם סנאי מחמד בשם מאנצ'מא בגן החיות של סנטרל פארק בניו יורק. טופו מבלה זמן רב עם נורטון, בנו של ראש העיר, ונוהגת לבלות זמן רב עם החיות בגן החיות. נורטון, אשר בא ממשפחה עשירה, חי יחד עם אביו ויש לו נהג פרטי המסיע אותו בלימוזינה למקומות שונים ברחבי העיר, ובמיוחד לסנטרל פארק. שומר בסנטרל פארק בשם מר שופס מנסה כל העת לתפוס את טופו על מנת להוכיח שישנה ילדת פרא המסתובבת בין החיות בגן החיות. עם זאת, הוא לא מצליח לתפוס אותה ויתר העובדים בגן החיות נוטים שלא להאמין לו.
ציד רוחות רפאים
ציד רוחות רפאים (באנגלית: Ghost Hunting) הוא תחביב שכרוך בחקר אתרים שונים, אשר לכאורה רדופים על ידי רוחות רפאים, ובאיסוף הוכחות לקיומה של פעילות על-טבעית באותם האתרים.
ציד רוחות הרפאים הפך פופולרי במיוחד בארצות הברית במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 בזכות הזמינות הגוברת של מיכשור אלקטרוני מתקדם, ובזכות תוכניות טלוויזיה פופולריות שונות העוסקות בנושא בהם Ghost Hunters (בערוץ Syfy), Ghost Lab (בערוץ דיסקברי), ו-Ghost Adventures (בערוץ Travel Channel). בעקבות העלייה בפופולריות החלו ארגונים שונים בארצות הברית לערוך בלילות סיורי "ציד רוחות רפאים" באתרים היסטוריים שונים ברחבי ארצות הברית תמורת תשלום.
על אף שקבוצות ציידי רוחות רפאים רבים משתמשים בשיטות "מדעיות" לכאורה כדי לנסות ולהוכיח את קיומם של רוחות רפאים, שום גוף מדעי לא מכיר בקיומן של רוחות רפאים ולא מתייחס ל"הוכחות" אלו ברצינות.
דוד פלדמן (חזן)
דוד פלדמן (10 בנובמבר 1888 - ליל י"ח באייר ה'תש"ל, 23 במאי 1970) היה חזן נודע שפעל באירופה עד מלחמת העולם השנייה. התפרסם כחזן הראשי של צ'רנוביץ, משרה שבה החזיק במשך עשרות שנים. ניצול השואה, עלה לארץ ישראל ב-1944, שימש כחזן ראשי בבתי כנסת בתל אביב והופיע ברחבי העולם.
ביוגרפיה
נולד לשרה רחל (לבית סטמבול) ולבנימין פלדמן באקרמן שבבסרביה. למד בחדר ובגימנסיה.
בגיל צעיר החל להתעניין בחזנות. תחילה שימש במקהלתו של החזן ישראל סווט. ואחר כך למד תאוריה ופיתוח קול אצל המנצח דוד נובקובסקי ומומחים נודעים נוספים באודסה. כן למד בבית הספר לחזנים בצ'נסטוכוב בניהולו של המלחין הידוע אברהם בר בירנבאום.
בגיל 19 התמנה כחזן בית הכנסת "עדת ישורון" בוורשה, על מקומו של החזן זלמן ראזומני שעבר אז לאודסה. בהמשך עבר בעצמו לאודסה והתמנה כחזן בית הכנסת של הקצבים בעיר.
נישא לרבקה (רגינה) בת שלמה זלמן אלטהיים.
אחרי המהפכה הבולשביקית התמנה כחזן הראשי בצ'רנוביץ שברומניה, משרה בה כיהן כ-23 שנים.
בתחילת שואת יהודי רומניה עשה בגטו צ'רנוביץ, אך הצליח להימלט וב-4 באפריל 1944 עלה לארץ ישראל.
חזיז
מקור השם
המילה חזיז מופיעה במקרא שלוש פעמים אולם פירושה אינו ברור. לתרגומי המקרא העתיקים אין מסורת מדויקת של פירוש המילה והם מפרשים אותה במספר אופנים: עננים או גשם. בימי הביניים פירשו ברק או רעם. שימושי המילה בבן סירא מצביעים על כך שבתקופתו גם המילה נתפרשה לגבי גשם, למשל: "[נאה חסדו בעת] מצוקה/ *כענן(?) חזיזים בעת בצורת".
דוד פלדמן (חזן)
ביוגרפיה
הוא התפרסם בהופעותיו ברדיו ובמסעי החזנות שערך ברחבי ארץ ישראל והתקבל כחזן ראשי בתל אביב.
לאחר קום מדינת ישראל, הופיע ברחבי העולם בקונצרטים ובבתי כנסת וזכה לפרסום רב.
בשנת 1970 נפטר דוד פלדמן.
חזיז
תכולת החזיז
חזיזים בדרך כלל עשויים מקרטון או פלסטיק, ומכילים אבקת פלאש כחומר הנפץ. לא תמיד היו הדברים כך. כל חומר נפיץ, החל מראשי גפרורים ועד לדלק מצתים, יכולים לשמש לייצור החזיז. המפתח לקול הנפץ הרם נמצא בחלקו בחומר המלכד המצוי בלחץ בתוך חלל החזיז. כל החזיז צריך להיות עטוף בקלילות על מנת שיתפקד באופן הכי טוב. אבקת הפלאש המצויה בתוך החזיז, לא צריכה להיות ארוזה בחוזקה.
כבר מסוף המאה ה-19, בספרו של ג'יימס דאייר בול "Things Chinese", ישנו תיאור מפורט על תהליך הייצור והחומרים הדרושים, על מנת לייצר חזיזים. באותה תקופה, יוצרו החזיזים על ידי פועלים; ילדים ונשים שעשו שימוש בנייר קש לגוף החזיז, כאשר הפתיל יוצר מנייר במבוק שיובא מיפן, והוקשח באמצעות עיסת בצק. נייר הבמבוק היה נחתך לרצועות באורך של כ־360 מ"מ וברוחב 8.5 מ"מ שהונחו על שולחן. מנת אבקת שרפה הונחה במרכזו באמצעות צינור חלול שהיה מפותל ליצירת חתיכת פתיל. צינורות החזיזים היו מיוצרים מנייר קש, מלופפים מסביב למוט ברזל בקטרים שונים ואז מהודקים עם כלים מיוחדים. בין 200 ל-300 חזיזים היו מהודקים יחדיו לכדי אלומה. לאחר מכן היו מפזרים חרס אדומה בתחתית האלומה, מה ששימש לאטימת תחתית החזיז. אבקת השרפה הייתה נמזגת פנימה כאשר הקצה השני היה נאטם באמצעות מרצע, וזאת על ידי סיבוב הצינורית והכנסת הפתיל פנימה.
כליע
כְלִיע (בערבית: خليع) הוא מאכל של נתחי בשר בקר שעוברים תהליך של בישול, טיגון, ושימור בשמן המיועדים לשימוש מהיר במקרה של סעודה לא צפויה. מקורו הוא במטבח המרוקאי.
חזיז
בתרבות
לחזיזים היה מאז ומתמיד שימוש נרחב בתרבויות שונות בעולם. הם שימשו ומשמשים בעיקר בחגים ובפסטיבלים כמו בליל כל הקדושים, ימי עצמאות במדינות שונות, חגיגות ראש השנה הגרגוריאני (הסילבסטר) והסיני, פורים ועוד.
כליע
במהלך הייצור עוברים נתחי הבקר בישול ארוך ולאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק (קונפי). הנתחים נשמרים בצנצנות או בחביות עם מלח ושמן שנשאר מהטיגון. הנתחים משתמרים זמן רב בעוד השמן נקרש ומסייע בשימורם.
חזיז
חוקיות ורישוי השימוש בחזיזים
חזיזים כמו גם סוגים אחרים של חומרי נפץ, נתונים לחוקים שונים בארצות רבות. למרות שחזיזים כשלעצמם לא אסורים בחוק. הייצור, האחסון והמכירה שלהם מוגבלים בחוק המגדיר את השימוש בהם וכן את אופן אחסנתם.
כליע
בשעת הצורך כאשר הגיע אורח בלתי צפוי או נדרשו לארוחה מהירה השתמשו בנתחי כליע כדי להכין מאכלים מהירי הכנה או כתוספת לכריך. גם בשמן הטיגון משתמשים לתיבול מאכלים.
שמואל רומאנלי, סופר יהודי-איטלקי, ביקר במרוקו בסוף שנות השמונים של המאה ה-18 ותיאר את הכליע כך: "... אל-כליע, מאכל מיוחד במערב, הם בצעי בשר מורכבים בשמן במחרשת או מחבת, ומשומר משנה לשנה. ובאין מלון בדרכים ישאוהו עימם למחייתם." ואכן, יהודים שיצאו למסעות, לקחו בתוך מטלטליהם כדי חרס מלאי בשר, ובארוחות צהריים הוציאו חתיכה של בשר, הניחו אותה על חתיכת לחם לבן והשביעו את רעבונם.
בשווקים ובמכולות במרוקו ניתן למצוא כליע בחביות גדולות הנמכר במשקל.
Dance Again... The Hits
השיר זכה להצלחה עולמית, ובמהרה הפך ללהיט כאשר כבש את פסגות המצעדים שביוון, פולין, דרום קוריאה, ומצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד.
רקע
האלבום יצא ב-20 ביולי 2012, הוא הכיל את להיטיה הגדולים של לופז ובנוסף סינגל חדש ומצליח ("Dance Again"). האלבום נחל הצלחה נאה במצעדים יחסית לאלבום להיטים והסתפק במקומות מכובדים של מקום 3 במצעד האיטלקי, 20 במצעד הבילבורד 200, 3 במצעד האלבומים הקנדי, ובעוד מצעדים רבים.
לשיר "Dance Again", שיצא כסינגל יחידי, יצא ווידאו קליפ מצליח שביומו הראשון גרף למעלה מ-3.7 מיליון צפיות. כיום, לשיר ישנם 550 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשיר השישי הנצפה ביותר של לופז.
סינגלים
ב-2 באפריל 2012 יצא הסינגל היחידי מהאלבום "Dance Again" ששמו קרוי על שם האלבום. "Dance Again" הוא הסינגל השישי המצליח ביותר של לופז מבחינת צפיות, ואף הוא בין הסינגלים הכי מושמעים ומוכרים של לופז.
השיר זכה להצלחה נאה בעולם, וזכה בפרסים רבים כאשר הבולטים ביותר מביניהם הם, "השיר הטוב ביותר" של MTV אוסטרליה, וכדומה.
מיקומי שיא
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-3 במצעד האיטלקי, וה-3 במצעד הקנדי.
סטד בונט
בהמשך מסעו עבור בנסאו, איי בהאמה, אל מקלט פיראטים המכונה "רפובליקת הפיראטים", אבל הוא נפצע קשה, במהלך היתקלות עם ספינת מלחמה ספרדית. לאחר שהגיע לנסאו, בונט פגש את אדוארד טיץ, שודד הים הידוע לשמצה. בונט לא יכול היה להוביל את צוותו, וויתר זמנית על הפיקוד בספינה שלו. בדצמבר 1717, בזז בונט אוניות סוחר לאורך החוף המזרחי. לאחר שלא הצליחה ללכוד ספינה גדולה נוספת צוותו נטש אותו והצטרף לשחור הזקן על סיפונה של ״נקמת המלכה אן״. בונט נשאר בספינה של שחור הזקן כאורח, ולא פיקד על צוות נוסף עד קיץ 1718, אז קבל חנינה מהמושל של צפון קרוליינה צ'ארלס עדן וקיבל אישור לצאת להילחם נגד הספנות הספרדית. בונט התפתה לחדש את הפיראטיות שלו, אך לא רצה לאבד את חנינתו, ולכן הוא אימץ את הכינוי "קפטן תומאס" ושינה את שם ספינתו ל״רויאל ג'יימס״. הוא שב לפיראטיות ביולי 1718.
באוגוסט 1718, בונט עגן עם ״רויאל ג'יימס״ בשפך של נהר הפייף כדי לטפל ולתקן את הספינה. בסוף אוגוסט וספטמבר הוביל אלוף-משנה ויליאם רט, באישורו של מושל דרום קרוליינה רוברט ג'ונסון, משלחת ימית נגד שודדי הים על הנהר. אנשיו של רט ובונט נלחמו זה בזה במשך שעות, והפיראטים בסופו של דבר נכנעו. רט עצר את הפיראטים והביא אותם לצ'ארלסטאון בתחילת אוקטובר. בונט נמלט ב־24 באוקטובר, אך נתפס מחדש באי סאליבן. ב -10 בנובמבר הועמד בונט למשפט והואשם בשני מעשי פיראטיות. השופט ניקולס טרוט גזר את מותו של בונט. בונט כתב למושל ג'ונסון לבקש חנינה, אך ג'ונסון אישר את החלטת השופט, ובונט נתלה בצ'ארלסטאון ב־10 בדצמבר 1718.
החיים לפני הפירטיות
בונט נולד ב-1688, והוטבל בפאריש צ'רץ ב-29 ביולי 1688. להוריו, אדוארד ושרה בונט, הייתה אחוזה של מעל 1.6 ק"מ מרובע דרומית-מזרחית לברידג, אשר עברה בירושה לבונט עם מות אביו בשנת 1694. לא ידוע היכן קיבל בונט את השכלתו, אך רבים שהכירו אותו, תיארו אותו כמשכיל, והשופט ניקולס טרוט רמז לחינוך הליברלי של בונה כשגזר עליו גזר דין. בונט התחתן עם מרי אלמבי בברידג'טאון ב־21 בנובמבר 1709. נולדו להם שלושה בנים - אלמבי, אדוארד וסטד - ובת, מרי. אלמבי נפטר לפני 1715, בעוד שאר הילדים שרדו לראות את אביהם נוטש אותם למען הפיראטיות. נכדתו של אדוארד, אן תומאסין קלארק, הייתה אשתו של הגנרל רוברט היינס, במשך 36 שנה יו"ר האספה של ברבדוס.
פרטים על שירותו הצבאי של בונט אינם ברורים, אך הוא היה בדרגת רב-סרן במיליציה של ברבדוס. הדרגה הייתה ככל הנראה בגלל עושרו ואדמותיו, שכן הרתעת מרידות של העבדים הייתה תפקיד חשוב של המיליציה. שירות המיליציה של בונט הצטרף במקביל למלחמת הירושה הספרדית, אך אין שום תיעוד שהוא לקח חלק בלחימה.
קריירה מוקדמת כפיראט
באביב 1717 החליט סטד בונט להפוך לפיראט, אף על פי שלא היה לו שום ידע על חיי הספינה. הוא הזמין במספנה מקומית ספינה בגודל שישה טון, המצוידת בעשרה תותחים ״הנקמה״. פעולה זאת הייתה יוצא דופן, כי רוב הפיראטים תפסו את ספינותיהם על ידי מרד או על ידי כיבוש ספינות. בונט גייס צוות של יותר משבעים גברים. הוא סמך על אנשיו ועל קציניו ועל ידיעתם בשייט, וכתוצאה מכך לא זכה להערכה רבה על ידי צוותו. בשינוי נוסף מהמסורת הפיראטית, בונט שילם לאנשי הצוות שלו שכר, ולא חלקי שלל כמו שעשו רוב הפיראטים.
שיתוף פעולה עם שחור הזקן
בזמן ששהה בנסאו, בונט פגש לראשונה את קפטן בנג'מין הורינגולד ואת אדוארד טץ' הידוע יותר בשם ״שחור הזקן״, שמילא תפקיד גדול בשארית חייו של בונט. כשהוא מושבת מפצעיו, ביטל בונט באופן זמני את הפיקוד על ״הנקמה״ ומסר אותה לשחור הזקן, אך נותר על סיפונו כאורח של רב החובל הפיראטים המנוסה ביותר. שחור הזקן ובונט הפליגו צפונה למפרץ דלאוור, שם בזזו אחת עשרה אוניות. ב -29 בספטמבר 1717, ״הנקמה״, בהנהגתו של ״שחור הזקן״ בזז את ״בטי״, שהיה בה מטען גדול של יין מדירה. רב החובל שספינת הסוחרים שלו נלקחה ב־12 באוקטובר, תיאר את בונט כמי שהלך על הסיפון בחולצת הלילה שלו, חסר כל פיקוד ועדיין לא נרפא מפצעיו. ״נקמה״ המשיכה לבזוז אוניות נוספות בשבועות הבאים.
שחור הזקן, ובונט עזבו את מפרץ דלאוור וחזרו לקריביים בנובמבר, שם המשיכו בהצלחה בפיראטיות שלהם. ב־17 בנובמבר הותקפה ספינה של 200 טונות בשם ה״קונקורד״ על ידי שני כלי שיט פיראטיים שנמצאו קרוב ל 160 ק"מ מהאי מרטיניק. הקצין על הסיפון תיאר את ספינות הפיראטים שבאחת מהן 12 תותחים ו -120 פיראטים והשנייה עם שמונה תותחים ו -30 גברים. צוות הקונקורד ניהל קרב, אך נכנע לאחר שהפיראטים הפציצו אותם עם "שני מטחי תותחים״. שחור הזקן לקח את ״הקונקורד״ והפליג דרומה לגרנדינים, שם שינה את שם האונייה ״נקמת המלכה אן״, אולי כעלבון למלך ג'ורג' הראשון. זמן מה לאחר 19 בדצמבר בונט ושחור-הזקן נפרדו. בונט הפליג כעת למערב הקריביים. במרץ 1718 הוא נתקל בספינת סוחרים ״הקיסר הפרוטסטנטי״, בת 400 טון מול הונדורס. הספינה ברחה ממנו וצוותו הפך למתוסכל וחסר מנוחה. כאשר בונט נתקל שוב בשחור הזקן, זמן קצר לאחר מכן, צוותו של בונט נטש אותו והצטרף לשחור הזקן. שחור הזקן, מינה רב חובל חדש בשם ריצ'רדס בפיקוד על ״הנקמה״. בונט, היה מופתע שעמיתו בגד בו, ומצא את עצמו כאורח על ״נקמת המלכה אן״. בונט הודה בפני כמה אנשי צוות נאמנים שהוא מוכן לוותר על חייו הפליליים אם יוכל לצאת לגלות בספרד או בפורטוגל. בונט לא חזר שוב לפיקוד עד קיץ 1718.
תחת קפטן ריצ'רדס, ״הנקמה״ כבשה ספינה ג'מייקנית, ״ההרפתקה״, בהובלתו של דייוויד הריוט. הריוט הצטרף לפיראטים, ועכשיו שחור הזקן החזיק שלוש ספינות. בונט ליווה את שחור הזקן לדרום קרוליינה, שם ארבעה כלי השיט של הפיראטים חסמו את נמל צ'ארלס טאון בשלהי אביב 1718. הם היו זקוקים למקום מנוחה ושיקום מחדש של כלי השייט, ושחור הזקן ובונט פנו צפונה לאי טופסייל, שם הספינה שלהם עלתה על שרטון וטבעה. כשהם השאירו את שלוש הספינות הנותרות באי, בונט ושחור הזקן, עלו לחוף ונסעו אל באת', שהייתה אז בירת צפון קרוליינה. כשהיו שם, שני הגברים קיבלו חנינה מהמושל צ'ארלס עדן במסגרת חוק החנינה של המלך ג'ורג', בתנאי שיוותרו על הפיראטיות לנצח. בעוד שחור הזקן שב בשקט לאי, בונט נשאר לקבל "אישור" כדי לקחת את אונייתו ״נקמה״ אל המושבה הקריבי של דנמרק בסנט תומאס, שם הוא תכנן לקנות רישיונות לחימה ולצאת לשוד ימים נגד הצי הספרדי. המושל העניק לבונט אישור זה.
חזרה לחיי הפיראטים
גם בונט חזר לאי טופסייל, וגילה ששחור הזקן, לקח את מרבית הצוות שלהם לשעבר, שדד את ״הנקמה״ ושתי ספינות נוספות של השייטת ואת מרבית האספקה שלהן, והפליג משם, כשהם נושאים את כל השלל שתפסו במהלך השנים. בונט כעת (כנראה בסוף יוני או תחילת יולי 1718) חידש את פיקוד על ״הנקמה״. מעטים, אם בכלל, מצוותו המקורי מברבדוס עדיין היו על סיפונה. בונט חיזק את ״הנקמה״ בכך שהציל מספר אנשים ששחור הזקן זרק מהצוות.
זמן קצר לאחר שבונט חידש את הפיקוד, הוא ניסה לתפוס את שחור הזקן ולא הצליח. שתי בעיות דחופות הוא היה צריך לפתור בעניין הפיראטיות. ראשית, שחור הזקן, גנב את המזון והאספקה שעליה הוא ואנשיו היו צריכים להתקיים. שנית, הייתה זו עיצומה של עונת ההוריקן האטלנטית, שנמשכת עד הסתיו. עם זאת, חזרה לפעילות פירטית, פירושה ביטול החנינה שהוא קיבל.
בונט הוסיף לנסות להסוות את חזרתו לפיראטיות על ידי העמדת פנים שהוא סוחר עם שתי הספינות שפגש בדרכו, אבל שדד אותן. ביולי 1718, הוא שייט צפונה למפרץ דלאוור, כשהוא תפס כלי שיט נוספים ולקח כמה אסירים, חלקם הצטרפו לצוות הפיראטים שלו. אחרי כשבועיים בונט נכנס לשפך של נהר הפייף קייפ ועגן בסמוך ליציאה של נתיב מים קטן שנקרא "בונט קריק". הספינה הראשית שלו, החלה לדלוף קשה והייתה זקוקה לתיקון. עבודת הטיפול נעשתה, כולה או חלקה, על ידי האסירים שבונט תפס. בונט נותר בנהר במשך כחודש וחצי, ונראה כי הפיראטים התכוונו להמתין שם בעונת ההוריקנים.
קרב על נהר קייפ פיאר
בסוף אוגוסט הגיעו חדשות לצ'ארלס טאון כי כלי השיט של בונט עוגנים בנהר קייפ פיאר. רוברט ג'ונסון, מושל דרום קרוליינה, אישר לקולונל ויליאם רט להוביל משלחת ימית נגד הפיראטים, אף על פי שהנהר היה בתחום שיפוטה של צפון קרוליינה. וילאם רט הגיע לפתחו של הנהר ב -26 בספטמבר עם שתי ספינות של שמונה תותחים, וכוח של 130 אנשי מיליציה. בונט טעה, שזיהה בהתחלה את השייטת בתור שיירת סוחרים ושלח שלוש סירות קאנו לתפוס אותם. לרוע מזלו של רט, ספינת הדגל שלו ״הנרי״ נתקעה בגדת הנהר, ואיפשרה לצוותי הקאנו של בונט להתקרב, לזהות שמדובר בכוח צבאי, ולחזור ללא פגיעות כדי להזהיר את בונט. בערב כשהגאות העלתה את ״הנרי״ מעל קרקעית הנהר, הם המשיכו.
הפיראטים היו מפוזרים בשלוש ספינות. במהלך הלילה הביא בונט את כולם אל סיפונה של אוניית הדגל שלו - ״רויאל ג'יימס״ ותכנן בבוקר להילחם, בדרכו החוצה לים. בונט כתב גם מכתב למושל ג'ונסון, בו איים לשרוף את כל הספינות בנמל צ'ארלס טאון. עם עלות השחר. ב־27 בספטמבר 1718, הפליג בונט לעבר כוחו של רט, ושלוש הספינות שלו פתחו באש, יזומה אל כוחות המיליציה. שתי הספינות של המיליציות התפצלו במאמץ לכתר על ה״רויאל ג'יימס״. בונט ניסה להימנע מהמלכודת על ידי שייט קרוב לחוף המערבי של הנהר, אך עלה על שרטון תוך כדי כך. הספינות הרודפות, של רט עלו גם הן על שרטון, והותירו רק את הספינה ״הנרי״ בטווח של ה״רויאל ג'יימס״.
הקרב היה סטטי אך התנהל בין הפיראטים וחיילי המיליציה. לאנשיו של בונט היה היתרון שהסיפון שלהם היה גבוה ונתן להם מחסה מספינות המיליציה. כוחו של בונט ספג שתים עשרה נפגעים בעת שהרג עשרה ופצע ארבעה-עשר מאנשי צוותו של רט. בונט עצמו סייר על הסיפון באקדח שלוף, ואיים להרוג כל פיראט שיעזוב את המערכה.
הקרב הוכרע בסופו של דבר כאשר הגאות חילצה את הספינה של רט מתוך השרטון, והשאירה זמנית תקועה את ספינת הפיראטים. בונט נותר חסר אונים, התבונן כיצד ספינות המיליציה סוגרות עליו והחיילים עלו על הסיפון של הספינה המשותקת שלו. מספרם של החיילים היה כמעט פי שלושה, אנשיו של בונט לא היו מסוגלים לנצח. בונט הורה לתותחן שלו, ג'ורג' רוס, לפוצץ את מחסן אבק השריפה של ״רויאל ג'יימס״. רוס ככל הנראה ניסה זאת, אך הוחלט על ידי שאר הפיראטים להיכנע. רט עצר את הפיראטים וחזר לצ'ארלס טאון עם אסיריו ב־3 באוקטובר.
בריחה והוצאה להורג
בצ'ארלס טאון הופרד בונט מרוב צוותו והוחזק במשך שלושה שבועות יחד עם קצינים אחרים שלו בביתו של מרשל העיירה נתנאל פרטרידג'. הפיראטים אדוארד רובינסון והצוות הנותר הוחזקו מחוץ לעיר צ'ארלס בבית השעון, בוויט פוינט. ב -24 באוקטובר ברחו בונט והריוט, אחד הקצינים שלו. המושל ג'ונסון הקציב מיד פרס של 700 ליש"ט על ראשו של בונט ושלח צוותי חיפוש כדי לאתר אותו. בונט והריוט, בליווי אינדיאני, השיגו סירה ועשו דרכם לחוף הצפוני של נמל צ'ארלס טאון, אך רוחות חזקות וחוסר אספקה אילצו את ארבעתם לנחות באי סאליבן. המושל ג'ונסון שלח פלוגה בפיקודו רט לאי סאליבן לצוד את בונט.
ב־10 בנובמבר 1718 הובא בונט לדין בפני סר ניקולאס טרוט, כשהוא ישב בתפקידו כשופט אדמירליות. טרוט כבר נתן פסק הדין על שאר הצוות של בונט וגזר על מרביתם תליה. בונט הואשם רשמית רק על שני מעשי פיראטיות, נגד הספינות ״פרנסיס״ ו״פורצ'ן״. בונט טען שהוא לא אשם וניהל את הגנתו ללא סיוע של בא-כוח. טרוט כתב סיכום מחמיר של הראיות וחבר המושבעים גזר פסק דין אשם. יומיים לאחר מכן, גזר טרוט על בונט עונש מוות.
בזמן שהמתין להוצאתו להורג, כתב בונט למושל ג'ונסון, כשהוא מבקש חנינה והבטיח לקצץ את זרועותיו ורגליו כך שלעולם לא יבצע שוב מעשי פיראטיות. צ'ארלס ג'ונסון כתב שמוחו המעוות בעליל של בונט הניע רחמים קרוליינים רבים, במיוחד האוכלוסייה הנשית, וכתבי לונדון דיווחו אחר כך כי המושל עיכב את הוצאתו להורג שבע פעמים. בונט בסופו של דבר נתלה בצ'ארלס טאון, ב -10 בדצמבר 1718.
ישראל קליינר (מתמטיקאי)
ישראל קליינר הוא מתמטיקאי קנדי וחוקר ההיסטוריה של המתמטיקה.
חייו
קליינר קיבל את הדוקטורט שלו ב-1967 מאוניברסיטת מקגיל בהנחייתו של יואכים למברק, כשכותרת עבודת התזה שלו Lie modules and rings of quotients. קליינר היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת יורק החל מ-1965, ושם היה אחראי על תוכנית הלימודים למורים למתמטיקה. הוא ידוע בשל עבודתו על היסטוריה של האלגברה ועל לימודיו בתחומי המתמטיקה וההיסטוריה של המתמטיקה.
הוא זכה בפרס קרל אלנדורפר ב-1987 על מאמרו על התפתחות תורת הקבוצות ופעם נוספת ב-1992 על מאמרו הסוקר את ההתפתחות של הוכחות קבילות במתמטיקה. ב-1990 זכה בפרס ג'ורג' פוליה על מאמרו על התפתחות מושג הפונקציה, וב-1995 זכה בפרס לסטר רנדולף פורד, יחד עם נצה מובשוביץ-הדר. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היה סגן נשיא של האגודה הקנדית לפילוסופיה והיסטוריה של המתמטיקה.
גרשון דובינבוים
גרשון דובינבוים, שכונה דֶבַּמבַּם (1 באפריל 1927 – 26 באוקטובר 1948) היה מפקד פלוגה בגדודים השני והתשיעי של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. הוא פיקד על יחידות הפלמ"ח בקרבות מכריעים ביד מרדכי, גברעם, ומבצע יואב, במהלכו נהרג בהתקפה על גשר דאהרייה.
ביוגרפיה
גרשון, בן לתנחום ומלה דובינבוים, נולד ב-1927 בברסט ליטובסק שבפולין, על הגבול עם ברית המועצות. בשנת 1935 עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה ברחובות.
בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. בשנת 1943 התגייס לפלמ"ח ומונה למפקד כיתה בקיבוץ גבעת ברנר ואחר כך למפקד מחלקה. השתתף במבצעי העלאת מעפילים, בליל וינגייט, בליל הרכבות ובליל הגשרים בפיצוץ גשר אלנבי שם מילא תפקיד מכריע בפיצוץ הגשר יחד עם אריה עמית (טפר).
בדצמבר 1947 נמנה דבמבם על אנשי הגדוד השני של הפלמ"ח. עם פרוץ הקרבות על הדרכים במלחמת העצמאות פיקד דבמבם על התגבורת הראשונה שנשלחה לנגב - מחלקת פלמ"ח שנשלחה ליד מרדכי. הוא נתמנה למפקד המחלקה האחראית על יד מרדכי, ואחר כך למפקד הפלוגה האחראית על ניר עם, גברעם ויד מרדכי. בתפקידו זה הוא ארגן את שיירות המשוריינים שהעבירו אספקה ליישובי הנגב הנצורים ופיקד עליהן. באחת השיירות גם נפצע באורח קל. אנשי המיליציות הערביות בדרום הכריזו על פרס של 1000 לא"י למי שיתפוס אותו, ועל פי סיפור נפוץ כינוהו "השד האדום" על שם צבע שיערו. עם התקרבות החזית ליד מרדכי הועבר מטה הפלוגה מקיבוץ זה לקיבוץ גברעם.
בקרב יד מרדכי היה דבמבם מפקד כח המשוריינים שפרץ את המצור המצרי וחילץ את ילדי המשק מן הקיבוץ מעט לפני תחילת הקרב. הפינוי התבצע אחרי ויכוח עם מפקד חטיבת הנגב נחום שריג אשר התנגד לו. מספר ימים לאחר מכן, במהלך הקרב על הקיבוץ, חדרו אנשי חיות הנגב בפיקוד שמחה שילוני ודבמבם לקיבוץ וחילצו 30 פצועים מהמצור במשוריינים. במהלך שהותו הקצרה בקיבוץ עמד דבמבם על מצבם הנואש של המגינים, ואישר להם, בניגוד להוראות מפקדת החטיבה, לסגת מן המקום.
במהלך קרבות עשרת הימים ובעקבות אישור הנסיגה שנתן לחברי יד מרדכי, ניטל ממנו הפיקוד על פלוגתו, והוא "הוגלה" מהגדוד השני של הפלמ"ח לגדוד התשיעי - גדוד הפשיטה החדש שהוקם וצורף לחטיבת הנגב. דבמבם הועלה לדרגת סרן, ומונה למפקד פלוגה. בתפקידו החדש השתתף במבצע יואב לשחרור באר שבע, שם הוביל את שיירת הגדוד בפריצת המצור המצרי על יישובי דרום הנגב במקביל לכיבוש משלטי חוליקאת.
למחרת כיבוש באר שבע, ב-23 באוקטובר 1948 נשלח כוח משימה בפיקודו לפוצץ את הגשר על נחל חברון, דרומית ליישוב דאהרייה כדי לבלום התקפת נגד אפשרית של כוחות הצבא המצרי והלגיון הירדני שהיו באותה עת בהר חברון. במהלך הפעולה נפגע בבטנו מכדור חודר-שריון, הוא פונה למרפאה ברוחמה, ושם מת בתום יומיים. נקבר ברחובות.
דבמבם נודע כמפקד אבהי, נערץ וקר רוח ומותו היווה מכה קשה לפקודיו; אחד מהם, ראובן פריגוזין אף ביקש להיקבר לידו.
אשכול (הוצאה לאור)
אשכול הוא הוצאת ספרים ירושלמית ותיקה, המתמחה בהדפסת ספרי קודש.
היסטוריה
נוסד בעיר סאנוק שבפולין, שם הוקם בית דפוס מקומי בניהולו של הרב דוד יואל וינפלד.
בשנת תרצ"ו עלה לארץ בנו, הרב יעקב שאול וינפלד (מחבר הספר "משנת יעקב"), והביא עמו באוניה מספר מכונות דפוס מבית הדפוס של אביו. ויינפלד התיישב בירושלים, ופתח בה הוצאת ספרים בשם "אשכול" מתוך מטרה להוציא לאור ספרי יסוד יהודיים בדפוס מחודש, באותיות מאירות עיניים, יחד עם הקפדה על כל כללי הדקדוק. על הספר הראשון שנדפס בשנת ה'תרצ"ח מופיע השם 'דפוס וינפלד'.
הוצאת אשכול הדפיסה במשך השנים ספרי-יסוד בתחום היהדות שהוגהו נערכו ובדרך כלל גם נוקדו, בידי תלמידי חכמים ודקדקנים. הקדמת הרמב"ם למשניות במהדורת "אשכול", הוגהה בידי הרב שמואל הלוי וואזנר, הרב עזרא ציון מלמד תיקן וערך את מהדורת ספר החינוך, הרב מאיר מאזוז ניקד את הסליחות, והרב קלמן כהנא חיבר את הקונטרס "קיצור המצוות התלויות בארץ" שהודפס כנספח למהדורת קיצור שולחן ערוך.
אשכול
כמה מדברי הדפוס שבהוצאת "אשכול" זכו לתפוצה רחבה: סידור "תפילת כל פה" ומחזורי התפילה "מחזור רבא", ששה סדרי משנה מנוקדים ועוד, נפוצו במשך השנים בכל רחבי העולם היהודי.
יסוד מלכות
יסוד מלכות הוא פירוש שאותו חיבר הרב יוסף שלום וינפלד בנו של הרב יעקב שאול וינפלד בעל הוצאת אשכול, חידושו העיקרי הוא הנגשה גרפית ופירוש מילולי של הטקסט הקדום באמצעות הצמדת הפירוש מילה-מול-מילה, שורה תחת שורה, מה שמקל מאוד על המחפשים להבין את פירוש המילים תוך כדי התפילה בלי צורך לבדוק בספרי מפרשים שונים. הפירוש זכה להסכמות נלהבות מרבים מגדולי ישראל כמו האדמור מויזניץ שהיה מורו ורבו, רבי משה הלברשטאם, הרב שמואל הלוי וואזנר, האדמור מגור בעל הפני מנחם, הרב עובדיה יוסף, הרב יצחק כדורי ועוד רבנים רבים נוספים.
שי למורא
סדור תפלות לימי השנה על פי נוסח האריז"ל, עם פירוש שי למורא, 2 כרכים. חמשה חמשי תורה, עם פירוש שי למורא בשלוש מהדורת, 5 כרכים תשע"א. ספר תהילים, עם פירוש רש"י ופירוש שי למורא.
חלוקת ההוצאת ספרים לשני בניו של המייסד
בשנת תשמ"ט נפטר מייסד הוצאת 'אשכול', הרב יעקב שאול וינפלד, ובניו חילקו ביניהם את זכויות ההוצאה לאור של הספרים שבהוצאת אביהם. חלק גדול מספרי ההוצאה לאור, הועברו לבנו הרב שמואל יהודה וינפלד שפתח הוצאת ספרים בשם "שי למורא" מתוך הפסוק "כל סביביו יובילו שי למורא", כשהוא רומז את שמו הפרטי (שמואל יהודה) בראשי תיבות, ותחת שם ההוצאה לאור המקורית - "אשכול" המשיך אחיו הרב יוסף שלום ויינפלד.
קבוצת צוות 3
צוות 3 ניהול והשקעות 1997 בע"מ (הידועה גם בשם קבוצת צוות 3) היא קבוצת חברות ישראליות, אשר הוקמה בשנת 1990, ומשרדיה הראשיים ממוקמים בפארק המדע קריית ויצמן ברחובות. קבוצת צוות 3 עוסקת בתחומי האבטחה, מוקד ומערכות מיגון אלקטרוניות, מערכות אש, ניקיון ושירותים כלליים, כוח אדם, מיון והשמה. נכון לשנת 2014, על פי דירוג החברות של BDI, קבוצת צוות 3 מדורגת בין 5 החברות הגדולות במשק הישראלי, בתחומי האבטחה, שמירה וניקיון.
היסטוריה
קבוצת צוות 3 נוסדה בשנת 1990 על ידי תת-אלוף במיל' יורם גלבוע, ובנו ניר גלבוע, כחברת שמירה ואבטחה. בשנת 1994 יורם גלבוע נפטר מהתקף לב, ובנו ניר המשיך להוביל את ניהול החברות עד היום. בראשית דרכה משרדיה הראשיים של החברה מוקמו בתל אביב, ובהמשך המשרדים הועתקו לרחובות, שם הנהלת הקבוצה ממוקמת עד היום.
צוות 3 שמירה ואבטחה
בשנת 1990 הוקמה חברת צוות 3 שמירה ואבטחה. החברה מספקת פתרונות שמירה ואבטחה מתקדמים במגוון רמות, מבודק ביטחוני ועד למערך אבטחה כולל, עבור מאות לקוחות ברחבי הארץ. החברה מספקת שירות למגוון חברות בסגמנטים שונים, כגון: חברות הייטק, חברות פיננסים, גופים מוסדיים, גופים בינלאומיים, שגרירויות, בנייני יוקרה ועוד. חברת צוות 3 שמירה ואבטחה חברה בארגון הארצי של מפעלי השמירה והאבטחה בישראל. מנכ"ל החברה הוא שמוליק רזון.
צוות 3 ניקיון ושירותים כללים
בשנת 1992 נוסדה חברת "צוות 3 ניקיון ושירותים כללים", המספקת שירותי ניקיון, אחזקה והדברה. חברת צוות 3 ניקיון ושירותים כללים חברה בארגון חברות הניקיון בישראל. מנכ"ל החברה הוא אודי גונן.
צוות 3 מוקד ומערכות מיגון
בשנת 1994 קבוצת צוות 3 נכנסה לתחום האבטחה הטכנולוגית, והקימה את חברת "צוות 3 מוקד ומערכות מיגון", המספקת שירותי סיור ומוקד מתקדמים, וכן מבצעת התקנות של מערכות מיגון מגוונות הכוללות: מערכות אזעקה, מצלמות, אינטרקום, בקרת כניסה ועוד. בדצמבר 2013 חברת "צוות 3 מוקד ומערכות מיגון" רכשה את פעילות מוקד 101, ונהפכה למוקד המבצעי השני בגודלו בארץ, המספקת שירותים ל-25,000 מנויי מוקד מוסדיים, עסקיים ופרטיים. חברת צוות 3 מוקד ומערכות מיגון חברה בארגון חברות המוקד בישראל. מנכ"ל החברה הוא אבנר בן אריה.
שמירה כהלכה 3 בע"מ
בשנת 2006 קבוצת צוות 3 רכשה את חברת שמירה כהלכה 3 בע"מ (הידועה גם בשם שמירה כהלכה). חברת שמירה כהלכה מספקת שירותי מוקד, סיור והתקנת מערכות מיגון אלקטרוניות לציבור הדתי והחרדי, על פי צו ההלכה. מנכ"לים במשותף, אבנר בן אריה והרב דניאל גילברט.
צוות 3 מערכות אש בע"מ
בשנת 2012 קבוצת צוות 3 רכשה את חברת "צוות 3 מערכות אש בע"מ", המספקת שירותי התקנת מערכות גילוי וכיבוי אש כולל: תכנון, ביצוע ותחזוקת המערכות. מנכ"ל החברה הוא אבנר בן אריה.
ועד עובדים
נכון לשנת 2015, קבוצת צוות 3 מעסיקה כ-4,700 עובדים. בשנת 2008 ועד עובדי קבוצת צוות 3 התאגדו, ובחרו בהסתדרות העובדים הכללית החדשה, כארגון היציג של עובדי הקבוצה. קבוצת צוות 3 הייתה לקבוצת השירותים הראשונה בענפי השמירה והניקיון שתמכה בהקמת ועד עובדים.
מוני עובדיה
סלומונה מוני עובדיה ׁ(באיטלקית: Moni Ovadia, נולד ב-1946 בפלובדיב, בולגריה) הוא שחקן תיאטרון, זמר מוזיקת פולק, מחזאי ומלחין יהודי-איטלקי, יליד בולגריה. התפרסם במופעים בסגנון "יידישקייט" המבוססים על הפולקלור היידישאי ועל פירוש היהדות כתרבות של חופש, אהבת האדם, שלום וצדק. עובדיה, שחונך בחוגים קומוניסטים, מבקר בחריפות את מה שהוא מכנה "המדיניות של תל אביב" כלפי הערבים הפלסטינים, ומתנגד לזיהויים של היהודים עם ישראל. במופעיו, שזכו להצלחה, למד הציבור האיטלקי להכיר ולאהוד את הדמות האקזוטית המיוחדת של יהודי אשכנזי מזרח אירופי שהוא גילם.
שנותיו הראשונות
מוני עובדיה נולד בשנת 1946 בפלובדיב בבולגריה במשפחה יהודית ספרדית. בילדותו המשפחה עברה לגור במילאנו באיטליה.
תיאטרון
בשנת 1984 הופיע עובדיה לראשונה על במת תיאטרון. ב-1987 הוא בלט כזמר-יוצר בהצגה של מרה קנטוני Dalla sabbia dal tempo ("מן החולות של הזמן") בפסטיבל של התרבות היהודית, על במת תיאטרון פייר לומברדו במילאנו (כיום תיאטרון פרנקו פארנטי). בשנת 1990 הוא ייסד את ה-TheaterOrchestra ושיתף פעולה עם ב CRT Artificio במילאנו בהפקה "גולם", איתה יצא לסיורים בבארי, מילאנו, רומא, פריז וניו יורק.
הצלחה רבה גרף עובדיה במופע Oylem Goylem ("עוילעם גוילעם") ששילב מוזיקת כליזמרים שעובדיה שר אותה בקול עמוק ונרגש, הגיגים באור התרבות וההומור היהודי המזרח-אירופי, וסיפורים ובדיחות. המופע שודר מאוחר יותר על ידי ערוצי RAI ובשנת 2005 פורסם ב-DVD בהוצאת אינאודי.
בשנת 1994 התחיל לשתף פעולה עם רובטו אנדו ביצירת המולטימדיה Frammenti sull'Apocalisse (קטעי אפוקליפסה) שהוצגה בפסטיבל רומא אירופה ביולי 1995. בהתחלת שנת 1995 הציג יחד עם מרה קנטוני את ההצגה "דיבוק", המוקדשת לשואה ושנחשבה לאחד האירועים החשובים של העונה התיאטרונית. באותה שנה יצר גם את "טייבעלע והשד שלה" עם פמלה וילורזי וכן את "יומן אירוני בגלות" (כתב יחד עם רוברטו אנדו והפיק בשביל התיאטרון ביונדו סטבילה בפלרמו).
בפברואר 1996 שוב עם מרה קונטוני יצר בתיאטרון פיקולו במילאנו את Ballata di fine millennio ("הבלדה של סוף המילניום") איתה ערך סיורים בכל רחבי איטליה. באותה שנה הופיע בפסטיבל ג'יבלינה במופע Pallida madre, tenera sorella (אם חיוורת, אחות עדינה) בבימויו של פייטרו מקארינלי.
החל משנת 1997 עבד מוני עובדיה עם תיאטרון רונדו, שוב עם אנדו, שביים את הצגתם "המקרה קפקא". באוקטובר 1998 הופיע בהצגה בשם "מאמע, מאמלע, מאמה, מאמא" אותה כתב וביצע בתיאטרון פיקולו במילאנו יחד עם TheatrOrchestra.
בדצמבר 1999 שיחק ב-"Joss Rakover si rivolge a Dio" ("ג'וס רקובר פונה לאלוהים"), לאחר מכן ב-"טוביה ואנחנו" ("טבייע אונד מיר"). מתוך המופע האחרון עיבד עובדיה גרסה איטלקית של "כנר על הגג". ב-2001 הופיע בהצגה על הכסף ששמה Il Banchiere errante (הבנקאי הנודד). בשנת 2003 הפיק את ההצגה L'armata a cavallo ("צבא הפרשים").
ב-2005 שיתף פעולה עם Modena City Ramblers באלבום שלהם "Appunti partigiani" (הערות פרטיזניות) המוקדש למלאת 60 שנה לשחרור איטליה מהכיבוש הנאצי והשלטון הפאשיסטי שר עובדיה שיר של איטלו קאלווינו וסרג'ו ליברוביץ' על מנגינה אירית.
בשנת 2005 זכה בפרס יונת הזהב לשלום מטעם Archivio disarmo על פעילותו למען השלום והדו-קיום בין העמים. בשנים 2003–2008 ניהל מוני עובדיה את הפסטיבל "מיטלפסט" בצ'יבידאלה די פריולי. בעונה 2008–2009 ערך סיור עם ההצגה La bella utopia (האוטופיה היפה) על תולדות הקומוניזם בברית המועצות.
קולנוע, רדיו וטלוויזיה
פרט לתיאטרון, עובדיה השתתף גם בהפקות ותוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע.
שיחק לצידו של ברונו גנץ ב"יומן ללא תאריכים" של רוברטו אנדו, שהוצג אחר כך בפסטיבל הסרטים של ונציה. הופיע הופעת קמע בסרט "La vera vita di Antonio H" ("החיים האמיתיים של אנטוניו ה.") של אנצו מונטלאונה, בסרט "Caro diario" ("יומני היקר") של נני מורטי וב-"Facciamo paradiso" (נעשה גן עדן) של מריו מוניצ'לי. בשנת 2009 הופיע בתפקיד רב בסרט "Mi ricordo Anna Frank" ("אני זוכר את אנה פרנק").
בשנת 1994 הנחה את תוכנית הרדיו Note spettinate ("לילות פרועים") עם מרה קנטוני ברדיו 2.
בשנת 2014 השתתף בתפקיד קטן בסרט השואה האיטלקי "אניטה ב.", המבוסס על ספר ביוגרפי משנת 2009.
חייו הפרטיים
מוני עובדיה הוא צמחוני מסיבות בריאות ומוסר. העריץ את הכומר דון גאלו מג'נובה שדגל בדעות נון-קונפורמיסטיות שמאליות. הוא מחשיב עצמו כאגנוסטי וב-5 בנובמבר 2013 החליט לעזוב את הקהילה היהודית של מילאנו, בטענה ש"היא מנהלת תעמולה עבור ישראל".
בבחירות לפרלמנט האיטלקי בשנת 2012 עובדיה תמך במפלגה "מהפכה אזרחית" של המשפטן אנטוניו אינגרויה שנאבק בין השאר, נגד המאפיה ולמען טוהר מידות בפוליטיקה. מפלגה זו לא הצליחה להיכנס לאף אחד משני בתי הפרלמנט.
דיסקוגרפיה
מוני עובדיה הפיק בשותפות גם מוזיקת במה למופעים "עוילעם גוילעם", "דיבוק", בלדה של סוף המילניום" ו"ניגון"
קאם רדיש
קריירת תיכונים ונבחרת ארצות הברית
בקיץ 2017 השתתף בטורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 19 כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום השלישי וזכתה במדליית הארד. במשחק חצי הגמר הפסידה ארצות הברית במפתיע מול נבחרת קנדה, אותה הוביל אר. ג'יי. בארט עם 38 נקודות, בתוצאה 87–99. בשבעת משחקיו בטורניר רשם רדיש ממוצעים של 10.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.