cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראלף בראון
טלוויזיה
בראון גילם את אבא של שרה סולימני בסיטקום "הוא והיא" שעלה ב-2010 ונמשך עד 2014. החלק האחרון של הסדרה "החתונה" זכתה בפרס באפט"א. ב-2012 הופיע בראון בסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" בכיכובו של מרטין שו, במיני-סדרה "The Poison Tree" של ITV, ובסדרה הקומית "החקיין". ב-2013 השתתף בסרט על מרווין גיי "Sexual Healing" שביים ג'וליאן טמפל, ועבד בווילנה על הסדרה "The Assets" של רשת ABC. ב-2014 השתתף בסדרה "בבילון" של C4 ובסדרה "אלמנטרי" של רשת CBS. בהמשך השתתף בסדרה "המרגלים של וושינגטון" של AMC בתפקיד גנרל סר הנרי קלינטון, וגילם את יוהאן פנהוף (דוקטור פאוסטוס) בסדרה "הסוכנת קרטר" של מארוול. ב-2013 החל להופיע בסדרה "הרשימה השחורה".
ב-2015 שיחק בראון בכל עשרת הפרקים של הסדרה "זהות נרדפת" יחד עם שון בין, איתו עבד בדרמה "Extremely Dangerous". ב-2016 חז לפראג לצילומי הסרט "Genius: Einstein" של קן בילר עבור ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טריבקה באפריל 2017.
ביוני 2016 שיחק בראון בתפקיד בוב קליי בסרט "Reg" של ה-BBC.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד מקס פלאנק במיני-סדרה הביוגרפית גאון ששודרה בנשיונל ג'יאוגרפיק.
תיאטרון
ב-1987 כתב בראון את המחזה "Sanctuary" עבור להקת התיאטרון Joint Stock Theatre Company, שהוצג בסיבוב הופעות וזכה בפרס סמואל בקט למחזה הראשון הטוב ביותר.
כתיבה
בראון כתב את התסריט לסרט "New Year's Day" שביים סורי קרישנמה ב-1999 ויצא לאקרנים ב-2001. הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס וזכה בפרס בפסטיבל הסרטים ריינדנס, ובפסטיבל הסרטים סאפורו.
חיים אישיים
ב-1992 התחתן בראון עם השחקנית ג'ני ג'ולס. הוא חבר בלהקת "נערי החוף של ברייטון", מחווה ללהקת הביץ' בויז, הממוקמת בברייטון.
הטמרייר הלוחמת
הטמרייר הלוחמת (באנגלית: The Fighting Temeraire) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האנגלי ויליאם טרנר משנת 1838. היצירה הוצגה לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1839. בציור מתוארת ספינת מלחמה אה"מ טמרייר, אחת מהספינות שהשתתפו בקרב טרפלגר.
אודות היצירה
טרנר השלים את הציור בשיא הקריירה שלו, והציור הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון במשך כ-40 שנה. הצייר נודע בציורי הנוף שלו שבהם הוא עשה שימוש בים, במזג האוויר ובאור. טרנר חיי רוב חייו ליד נהר התמזה, ורוב יצירותיו נסובו על סצנות של סירות ומים. הוא נהג להשתמש בצבעי שמן ומים, לעשות סקיצות של יצירותיו ולהשלימם בסטודיו.
טרנר חזה בטמרייר בביצות בגריניץ' ביחד עם הצייר קלארקסון סטנפילד בצהריי 5 בספטמבר 1838. הטמרייר, אוניית מפרש ידועה אך מיושנת, נגררה למעגן רות'רהית' שם הייתה מיועדת לפירוק, לאחר שהצי המלכותי מכר אותה לטובת הצטיידות באוניות חדישות יותר, ושיט זה היה איפוא בבחינת דרכה האחרונה. לא ידוע אם בעת הזו טרנר הספיק ליצור סקיצות של האונייה, אך מאוחר יותר הוא הספיק לתפוס את הספינה במעגן ברות'רהית', שם הוא יצר מספר סקיצות ליצירה. מזג האוויר באותו יום היה שמשי, והרקע המעונן הוא פרי המצאתו של הצייר. בציור נראית ספינת גרר מונעת בקיטור המושכת את הטמרייר, אף על פי שבמציאות היו שתי גוררות כאלו. ניתן לראות את טרנר ואת סטנפילד בסירה קטנה בצידו הימני של הציור.
סמליות
הקומפוזיציה בציור היא ייחודית מפני שהנושא המרכזי בה, האונייה, מופיע רק בחלקו השמאלי. הספינה מודגשת על רקע השמים הכחולים והערפל שמסביבה. יופייה של הטרמרייר הישנה מנוגד לספינת הגרר החדישה אך מכוערת, המוציאה עשן מארובתה. טרנר יצר משולש של ארבע ספינות התוחמות את רקע השמים הכחולים. הספינה הגדולה שבהן היא הטרמייר, והשלוש האחרות קטנות יותר באופן היוצר את המשולש.
בצידו האחר של הציור, בדיוק באותו מרחק של הטמרייר מהקצה, שוקעת השמש. קרני השמש השוקעת מתפרסות על רחבי העננים מעליה, וניתן לראות את השתקפותה על המים. ההשתקפות של השמש על המים והעשן המיתמר מהגוררת דומים מאוד בצבעם. שקיעת השמש מסמלת סופה של תקופה עבור הצי המלכותי הבריטי. מעל התורן של הטמרייר מגיח הירח, המסמל את תחילתה של תקופת המהפכה התעשייתית. היצירה מסמלת את סוף עידן הגבורה של אוניות המפרש, ואולי גם חששות מסוף הקריירה המפוארת של הצייר עצמו.
2020 בקולנוע
בערך זה מופיעה סקירה של שנת 2020 בקולנוע, הכוללת סיכומי אירועים בולטים, טבלת שוברי קופות לשנה זו, אנשי קולנוע שנפטרו ופרסים.
בעולם
להלן רשימת שוברי הקופות שיצאו ב-2020: בעקבות מגפת הקורונה, השנה הזאת הייתה הנמוכה ביותר ברשימת שוברי הקופות.
תקן ביקורת 240
תקן ביקורת 240 – אחריות המבקר לשקול אפשרות קיומה של תרמית במסגרת ביקורת של דוחות כספיים הוא תקן ביקורת שפורסם על ידי לשכת רואי החשבון בישראל ועוסק בנושא של תרמית בעת עריכת הדוחות הכספיים של גוף מבוקר.
בהתאם לכך, התקן קובע כי על רואה החשבון המבקר להיות מודע לאפשרות כי בעת עריכת דוחות כספיים של גוף מבוקר התקיימה תרמית, שנועדה למנוע הצגה אמיתית ונכונה של הדוחות הכספיים. תרמית זאת יכולה לנבוע ממגוון סיבות, בין השאר צורך של יחיד או מספר יחידים בגוף המבוקר להסתיר פעולות מסוימות, ויכולה להתקיים במגוון דרכים, בין השאר ע"י רשימת פקודות יומן פיקטיביות. התקן קובע כי על רואה החשבון המבקר להפעיל מספר אמצעים ונהלים כדי לבחון קיומה של תרמית ולהיות בקשר עם הגופים במבוקר שתפקידם להיות אחראיים על הבקרה הכספית והתפעולית. כמו כן, על רואה החשבון לתעד את אותם אמצעים שבהם הוא נקט בנושא זה ולציין את עיקרי ממצאיו.
התקן פורסם בשנת 2018 כחלק מתהליך הקודיפיקציה שלשכת רואי החשבון ביצעה בתקני הביקורת ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020, כאשר הוא חל על ביקורות של דוחות כספיים לתקופות המסתיימות ביום 31 בדצמבר 2019 או לאחר מכן.
התקן מבוסס ברובו על תקן ביקורת 92 (שפורסם בשנת 2006). בנוסף, התקן מבוסס בחלקו על תקנים קודמים, כגון תקן ביקורת 115 ועוד. כמו כן, תקן זה מבוסס על תקן ביקורת בינלאומי ISA 240 של הפדרציה הבינלאומית של רואי החשבון (IFAC) תוך התאמה לישראל.
אנטיגונה מאפירוס
אנטיגונה (ביוונית: Ἀντιγόνη; לפני 317 לפנה"ס - 295 לפנה"ס) הייתה נסיכה יוונית, בתה של ברניקי הראשונה ואשתו של פירוס.
ביוגרפיה
תאריך הלידה של אנטיגונה אינו ידוע, אולם ברי שהיא נולדה לפני שנת 317 לפנה"ס. אביה היה מצביא בשם פיליפוס, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. אמה הייתה ברניקי הראשונה. היה לה אח גדול בשם מגאס ואחות קטנה בשם תיאוקסנה.
בשנת 318 לפנה"ס, מת אביה, ואמה ברניקי נסעה למצרים ביחד עם שלושת ילדיה כדי לשמש כבת לוויה לקרובת משפחתה אורידיקה בתו של אנטיפטרוס, שהייתה אשתו של תלמי הראשון. תלמי התאהב בברניקי ונשא אותה לאשה בשנת 316/317 לפנה"ס. היא הייתה אשתו הרביעית. תלמי אימץ את בניה של ברניקי, וכך הפכה אנטיגונה לנסיכה מצרית. בשנת 300 או 299 לפנה"ס, הגיע למצרים פירוס הראשון נסיך אפירוס, כבן ערובה מטעם דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון. פירוס מאוד מצא חן בעיני תלמי, והוא החליט להשיא לו את אנטיגונה. הם נישאו בשנת 299 לפנה"ס או 298 לפנה"ס. עבור שניהם היו אלו נישואים ראשונים.
הודות לקשריו עם תלמי, הצליח פירוס להשיג די כסף וחיילים כדי לכבוש מחדש את ממלכתו - ממלכת אפירוס. אנטיגונה הפכה איפוא למלכת אפירוס. טיב יחסיה עם פירוס אינו ידוע. היא ילדה לו בת בשם אולימפיאס השנייה, ומאוחר יותר בן בשם תלמי. ההערכה היא שמתה בלידתו של תלמי, בשנת 295 לפנה"ס. לאחר מותה נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס.
אוסטריה באירוויזיון 1965
אוסטריה באירוויזיון 1965 השתתפה עם השיר "Sag ihr, ich laß sie grüßen" ("ספר לה ששלחתי את אהבתי"), שבוצע על ידי הזמר האוסטרי אודו יורגנס. זו הייתה השתתפות התשיעית של אוסטריה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
באירוויזיון
ב-20 במרץ 1965 בוצע השיר על ידי יורגנס באירוויזיון. הוא שובץ שישי בסדר ההופעות, לפני נורווגיה ואחרי גרמניה. בסיום התחרות דורג במקום הרביעי עם 16 נקודות.
נפת סמטרדיה
נפת סָמְטרֶדִיָה (בגאורגית: სამტრედიის მუნიციპალიტეტი, סָמְטרֶדִיִיס מוניציפליטי) היא הנפה המערבית ביותר במחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, בצפון-מערב ומערב בנפת חוני, מצפון-מערב וממערב בנפת אבשה, מדרום-מערב בנפת לנצ'חותי, מדרום בנפת צ'וחטאורי, מדום-מזרח בנפת ואני וממזרח בנפת צקאלטובו.
העיר סמטרדיה מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה קולאשי. כמו כן ישנן 11 תמי: בָּאשִי, גָאמוֹצִ'ינֶבּוּלִי, גוֹמִי, גוֹרמָארַ'אלִי, אֶצֶארִי, מֶלַאוּרִי, נָאבַּאקֶווִי, אוֹפֶּתִי, סָאגַ'אווַאחוֹ, טוֹלֶבִּי ורָ'אנִירִי.
Lex specialis
Lex specialis (דין מיוחד דוחה דין כללי) היא דוקטרינה משפטית הנוגעת לפרשנות חוקים, החלה הן בדין הבינלאומי והן בדין המקומי. הדוקטרינה קובעת שאם יש שני חוקים הנוגעים לאותו מצב משפטי, כשאחד הוא חוק כללי, ואחד הוא חוק ספציפי יותר, החוק הספציפי גובר על החוק הכללי. המצב מתעורר בדרך כלל בהתנגשות בין חוק מוקדם יותר, העוסק במקרה ספציפי, כשלאחר מכן נחקק חוק כללי יותר, הסותר את החוק הספציפי. הדוקטרינה חלה גם במקרה שבו נחקק חוק הכולל גם הוראות כלליות וגם הוראות ספציפיות: הסעיף הספציפי יגבר על ההוראות הכלליות של אותו החוק.
שמה של הדוקטרינה מגיע מהאמירה המשפטית הלטינית: Lex specialis derogat legi generali.
בישראל
בישראל אין דבר חקיקה המגדיר את תחולת הדוקטרינה. עם זאת, במספר פסקי דין של בית המשפט העליון נעשה שימוש בדוקטרינה על מנת לבצע פרשנות לדברי חקיקה. הדוקטרינה נקראה "עיקרון היסוד לפיו הוראה ספציפית גוברת על הוראה כללית".
נועם אביבי
נועם אביבי (נולד ב-25 בפברואר 1999) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת הפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה
אביבי גדל בגבעתיים, שיחק כילד בקבוצת הכדורסל של עירוני רמת גן עד לכיתה ט'.
קריירה
בכיתה י' עבר לאקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט. את לימודי התיכון סיים בכיתת ספורטאים בבית הספר העל יסודי חוף השרון. עונתו הראשונה בקבוצת בוגרים הייתה עונת 2017/2018 בליגה העל בקבוצת בני הרצליה. בעונת 2018/19 הושאל לקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית בכדורסל.
בקיץ 2019 חזר לשחק בקבוצת בני הרצליה שירדה בתום העונה הקודמת לליגה הלאומית. לקראת סוף העונה של 2019/20 בעקבות משבר הקורונה, הופסקה הליגה הלאומית כאשר בני הרצליה ממוקמת במקום הראשון בטבלה. בהחלטת איגוד הכדורסל נקבע שבני הרצליה תעלה לליגת העל ביחד עם השנייה בטבלה הפועל חיפה. בעקבות סיום הליגה המוקדמת, אביבי הושאל לקבוצת מכבי ראשון לציון עד לסוף העונה בליגת העל. בתום העונה חתם חוזה לשנתיים במכבי ראשון לציון.
בנבחרות הלאומיות
ב-2015 וב-2016 היה חלק מהסגל של הנבחרת הקדטים והנוער. ב-2017 שיחק באליפות אירופה דרג ב' לנבחרות עד גיל 18. בטורניר שנערך בטאלין אסטוניה, הנבחרת סימה את הטורניר במקום הרביעי. במשחק השיא שלו בטורניר קלע 15 נקודות בניצחון על נבחרת פורטוגל.
ביולי 2018 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בגרמניה.
ביולי 2019 זכה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל תחת מאמן הנבחרת אריאל בית הלחמי באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 שנערכה בישראל. במשחק השיא שלו בטורניר קלע 17 נקודות בניצחון על נבחרת מונטנגרו.
קייל ווקר-פיטרס
קייל לאונרדוס ווקר-פיטרס (באנגלית: Kyle Leonardus Walker-Peters; נולד ב-13 באפריל 1997 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סאות'המפטון ובנבחרת אנגליה.
קריירה בינלאומית
ב-21 במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות שווייץ וחוף השנהב. ב-26 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת שווייץ.
פאוורוול
פאוורוול (באנגלית: Powerwall) היא סוללת ליתיום נטענת המיוצרת על ידי חברת טסלה לשימוש ביתי, בעיקר במפעל גיגה נבדה. היא מאחסנת חשמל לשימוש ביתי, לוויסות עומסים וכמקור מתח חלופי. לסוללה, שהוצגה באפריל 2015, יש וריאציה תעשייתית הנקראת "פאוורפק" (Powerpack) המסוגלת לאחסן עד kWh100.
שיווק
הסוללה יכולה לשמש רכבים חשמליים ובתים פרטיים וכבר הוצהרה עסקה עם חברות כגון ELCR (Electric Car Company of Missouri) ו-SolarCity.
הפאוורפק, סוללה לשימוש תעשייתי של 100kWh יכולה לעלות $25,000.
כבר במאי 2015, חודש לאחר ההכרזה, הוזמנו סוללות פאוורוול עבור יכולת הייצור של המפעל עד אמצע 2016 בסכום של כ-180 מיליון דולר וסוללות פאוורפק בכ-625 מיליון דולר.
מאפיינים טכניים
מאז 2016 היה מודל יחיד של 6.4 קילוואט-שעה לשימוש יומי,, כאשר לאחר מכן הוצג Powerwall 2:
ג'ורג' סייקס
ג'ורג' סייקס (באנגלית: George Robert Hughenden Sykes, 19 באפריל 1897, לונדון - 26 באוגוסט 1929, חיפה) היה מנהל מחלקת תנועת הרכבות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ראשון נרצחי מאורעות תרפ"ט בחיפה.
ראשית דרכו
סייקס נולד ב-19 באפריל 1897 בלונדון לג'ורג' הנרי סייקס, מהנדס טלגרף בהשכלתו ולפרנסס ריצ'ס (Frances Riches). את השכלתו רכש בדאלוויץ' קולג' (Dulwich College) שבעיר. באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לחיל ההנדסה המלכותי. ברוב שנות המלחמה שירת בצרפת כשליח רכוב והגיע לדרגת רב"ט. סייקס נשאר בצבא עד 1919 ולאחר מכן הצטרף לחברת הרכבות המזרחית הגדולה (Great Eastern Railway Company) סטרטפורד, שם השתלם בתחום הנדסת מכונות ורכבות ובשנת 1926 הוצב בחיפה כמפקח על תנועת הרכבות מטעם חברת הרכבות הבריטית (Palestine Railways).
מותו
ב-25 באוגוסט 1929, בסביבות השעה 18:40, בעת שנסע דרך רחוב הבורג' (כיום רחובות שיבת ציון ומעלה השחרור) יחד עם אשתו לכיוון ביתו בפאתיה המערביים של שכונת הדר הכרמל בעיר, נתקל במתפרעים ערבים אשר החלו לעלות לעבר הדר הכרמל וחשבוהו ליהודי. המתפרעים סקלו את מכוניתו ופצעוהו בראשו. לפני שהתמוטט הצליח סייקס לבלום את רכבו ולעצור. ההמון הערבי התפזר ואל רכבו נכנס איש ההגנה אשר פינה את בני הזוג סייקס לרחבת הטכניקום. סייקס נלקח לבית חולים הדסה בעיר עם שבר בבסיס הגולגולת ולמחרת, בשעה 13:15, נפטר מפצעיו. סייקס נטמן בשעות הערב של ה-26 באוגוסט בבית העלמין האנגליקני ברחוב יפו בחיפה.
בעקבות רציחתו חומשו כל השוטרים הבריטים בארץ ישראל.
חיים פרטיים
סייקס הניח אחריו את אשתו דוריס קלארק (Doris Clarke), איתה התחתן ב-21 בנובמבר 1928 ואת שתי אחיותיו, מארי אגנס (Marie Agnes) ודורותי הילדה (Dorothy Hilda). אשתו חזרה לאנגליה ונפטרה בסארי בשנת 1965. לבני הזוג לא היו ילדים.
הנצחתו
במהלך השנים הרסו גנבי מתכות את מצבת קברו של סייקס בבית הקברות האנגליקני בחיפה, עד למצב בו כמעט ובלתי אפשרי היה לזהותו. בין השנים 2010–2011, ביוזמתו של חבר העמותה לתולדות חיפה, מיכאל גוטשלק, ובסיוע עמותת חברי המשטרה המנדטורית (Palestine Police Old Comrades Association and Friends), שוקמה המצבה, וב-22 בפברואר 2011 נערך טקס גילויה מחדש.
זליג סגל
זליג (עזריאל) סגל (1933 – 3 בפברואר 2015) היה מעצב, פסל, צייר ואמן יודאיקה ישראלי.
ביוגרפיה
זליג סגל נולד בשנת 1933 בירושלים במשפחה חרדית וגדל בשכונת בית ישראל. סבתו הייתה המיילדת של היישוב היהודי בחברון ואביו היה מלמד בתלמוד תורה "עץ חיים" בשכונת מזכרת משה. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבת "מרכז הרב" וישיבת תורת אמת של חב"ד. בשנת 1949 החל ללמוד במחלקה למתכת ב"בצלאל החדש". סגל התגורר בירושלים ופעל בסדנה במתחם "חוצות היוצר" בעיר.
סגל היה נשוי עד מותו לאביבה, והיה אב לשני בנים: שחר סגל, במאי, ועידו סגל, יזם הייטק. נפטר ב-2015 לאחר מחלה קשה, בגיל 82. נקבר בירושלים.
גלוק 26
גלוק 26 (באנגלית "Glock 26") הוא אקדח שעוצב ופותח על ידי חברת גלוק האוסטרית המיועד לנשיאה סמויה. דגם זה הוא דגם מוקטן של גלוק 19 מבית אותה חברה היצרן מכנה אותו גרסה "תת קומפקטית" בסדרת אקדחי גלוק הוצג ב-1995, בעיקר לשוק האזרחי. יש הטוענים כי מדובר באחד מאקדחי הנשיאה הפופולריים בארצות הברית.
סקירה טכנית
צינת האקדח עשויה מתכת וגוף האקדח פולימר, אורך האקדח 16.3ס"מ, רוחבו 3.2ס"מ, גובהו 10.6ס"מ, ומשקלו 615 גרם, עם קליע בגודל 9×19 מ"מ.
הוא כולל מסגרת קטנה יותר בהשוואה לגלוק 19, עם אחיזת אקדח שתומכת רק בשתי אצבעות, קנה ומגלשה קצרים יותר ומחסנית ערימה כפולה (דו טורית) בקיבולת סטנדרטית של 10 כדורים.
ישנה אפשרות לקנות מאריך למחסנית שנותן אחיזה נוחה יותר וקיבולת של עוד שני כדורים, בנוסף, מחסניות מפעל מה-גלוק 17, גלוק 18 ו-גלוק 19, בעלי קיבולות של 15, 17, 19, 24, 31 ו-33 כדורים, יתפקדו בגלוק 26.
בייסבול בישראל
בישראל, בייסבול לא נחשב לענף ספורט פופולרי. ארגון הבייסבול הישראלי, ה-IAB הוקם על ידי רנדי קאן ב-1985. ישנם כ-1,000 שחקנים ב-16 ערים ברחבי הארץ. מאמנים ותורמים מתנדבים מסייעים לצמיחה ולפיתוח של הספורט שכן משאבי הבייסבול נמוכים מאוד. נכון ל-28 במרץ 2023 הנבחרת מדורגת במקום ה-18 בעולם.
היסטוריה
בייסבול שוחק לראשונה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל ב-4 ביולי 1927. המגרש הראשון בישראל נבנה בקיבוץ גזר בשנת 1979, וכיום יש בארץ מגרש בייסבול במתחם הספורט ירקון בפתח תקווה. ישראל שולחת מדי שנה נבחרות לאומיות בקבוצות גיל שונות לטורנירי בייסבול בינלאומיים. הביצוע הטוב ביותר עד כה במשחק בינלאומי היה מקום ראשון של הצעיר הישראלי (גילאי 10-12) באליפות אירופה 2009. בין 500 ל-1,000 ישראלים משחקים בקביעות בייסבול בליגת חובבים.
איגוד הבייסבול הישראלי
ארגון הפוטבול הראשון הוא האגודה הישראלית לבייסבול (IAB) שהוקם ב-1986 כעמותה ללא ‏מטרות ‏רווח, לצורך קידום ופיתוח הביסבול בישראל[1]. כיום (2023), האגודה מפעילה כ-80 קבוצות ב-5 ליגות בכ-16 מרכזים ובהם[2]: אביעזר, אפרת, עמק הארזים, בית הספר האמריקאי הבינלאומי באבן יהודה, בית שמש, גזר, חשמונאים, יד בנימין, כפר הבפטיסטים, מודיעין, מסילת ציון, משגב, תל אביב-יפו ותל מונד.
האגודה מלמדת נוער בייסבול, מארגנת טורנירים לאומיים וכן מסייעת בסיוע לקבוצות ישראליות בתחרויות בינלאומיות. האגודהמארגנת את הליגה לבייסבול, רוכשת ציוד רלוונטי, דואגת למתקנים ועוזרת בארגון המאמנים, השופטים וסגל השחקנים.
ה-IAB הוא חבר בוועד האולימפי של ישראל, בקונפדרציה של הבייסבול האירופי ובאיגוד הבייסבול הבינלאומי. ה-IAB כגוף המנהל הבלעדי של הבייסבול בישראל.
ביוזמת ה-IAB האקדמיה הישראלית לבייסבול הוקמה באוקטובר 2014 במגרש שבפתח תקווה.
ליגת הבייסבול הישראלית
בשנת 2007 שיחקה ליגת הבייסבול הישראליתאת עונתה הראשונה שש קבוצות הליגה היו תל אביב-ברק, נתניה טייגרס, בית שמש בלו סוקס, פתח תקווה פיונירס, מודיעין מיראקל ורעננה אקספרס. כל משחקי הליגה נערכו בשלושה מגרשים: מתחם הספורט ירקון, מגרש גזר ומגרש הבייסבול ספורטק שבתל אביב-יפו.
העונה השנייה בליגה (2008) בוטלה עקב קשיים כספיים אליהם נקלעה הליגה.
בעונת 2020/2021 בליגת הסניורס משתתפות 4 קבוצות: בית שמש, משגב, רעננה ותל אביב.
נבחרת ישראל בבייסבול
נבחרת ישראל בבייסבול היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את ישראל בתחרויות בינלאומיות.נכון ל-2023, הנבחרת מדורגת במקום ה-18 בעולם בדירוג של WBSC.הנבחרת חברה בקונפדרציית הבייסבול האירופית משנת 1995. הישגי השיא של הנבחרת הם: השתתפות באולימפיאדת טוקיו (2020), מקום שישי בוורלד בייסבול קלאסיק 2017 ומקום שני באליפות אירופה בבייסבול 2021.
אתלטיקו פרנאאנסה
מועדון אתלטיקו פָּרָנָאאֵנסֶה (בפורטוגזית: Clube Atlético Paranaense) הוא מועדון כדורגל מהעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה, ברזיל. קבוצת הכדורגל הבכירה של המועדון היא אחת משתי קבוצות הכדורגל הגדולות במדינת פרנה, לצד קוריטיבה.
לאחר שנים מוצלחות בשנות ה-30 ושנות ה-40, היו לקבוצה שלושה עשורים פחות טובים עד לשנות ה-80.
שנות ה-2000 הביאו מספר הישגים לאתלטיקו פרנאאנסה. בשנת 2001 הייתה אלופת ליגת העל הברזילאית. הקבוצה הגיע שלוש פעמים לגביע ליברטדורס, והגיעה למקום השני בשנת 2005.
בשנת 2011, אחרי 15 שנה בליגת העל, סיימה במקום ה-17 וירדה לליגת המשנה למשך שנה.
בשנת 2018 זכתה לראשונה בגביע סודאמריקנה לאחר שגברה על ג'וניור ברנקייה מקולומביה בפנדלים לאחר צמד משחקי גמר.
הואצין
הואצין (שם מדעי: Opisthocomus hoazin) הוא מין של עוף אוכל עלים; זהו המין היחיד ששרד ממשפחת ההואצינאים. בתי הגידול של ההואצין הם ביצות, יערות מנגרובים ונחלים, בין השאר באגני האמזונאס והאורינוקו, בדרום אמריקה. הוא תועד לראשונה בשנת 1776.
מאפיינים
תזונתו של ההואצין מורכבת בעיקר מעלים, ובמידה פחותה גם פירות ופרחים. אורכו כ-65 ס"מ, ומשקלו כ-1 ק"ג; צווארו ארוך וראשו קטן יחסית. נוצותיו צהובות-חומות בחלקן התחתון, ומפוספסות בשחור ולבן בחלקן העליון. מסביב לעיניו יש עור חשוף בצבע כחול, ומעל ראשו יש ציצת נוצות שאורכה 4 עד 8 ס"מ. העיניים חומות.
ההואצין הוא העוף היחיד שיש לו קיבה ייחודית לאכילת עלים וניצנים: לאחר שהעלה נאכל, הוא מגיע לזפקו של ההואצין, שם הוא מפורק על ידי חיידקים והופך למעין עיסה; לאחר 48 שעות החלקים שאינם אכילים נפלטים עם ריח המזכיר צואת פרות, מה שגרם לכמה שבטים בדרום אמריקה לכנות את ההואצין "עוף הבקר". מחקר שנערך בוונצואלה העיד שתזונתם של ההואצינים מורכבת מ-82% עלים, 10% פרחים ו-8% פירות. אכילת העלים מקשה על ההואצינים לעוף, והואצינים בוגרים יכולים לעוף רק למרחקים קצרים; הם מבלים את רוב זמנם על עצים.
לגוזלי ההואצין טפרים בקצות כנפיהם, בהם הם משתמשים לטיפוס על עצים. הטפרים הופיעו גם אצל עופות קמאים, כמו הארכאופטריקס, העוף המוקדם ביותר שידוע לנו. עם גדילתם של הגוזלים, הטפרים בכנפיהם נעלמים.
ההואצינים מתרבים בעונת הגשמים, עונת הרבייה משתנה באזורים שונים. הזכר והנקבה, בנוסף לבני משפחה אחרים, משתתפים בבניית הקן ובגידול הגוזלים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, ודוגרת עליהן יחד עם הזכר במשמרות של כ-24 שעות, במשך כארבעה שבועות. הגוזלים מואכלים בדייסת עלים שעוכלה בקיבה והוקאה. הקינים מוקמים בדרך כלל מעל מים. לגוזלים יש שני טפרים שיוצאים מכל אחת מכנפיהם, מה שמסייע להם לטפס בחזרה לקן במקרה שהם נופלים למים. הגוזלים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.
זכויות להט"ב בזמביה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בזמביה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית היא פלילית הן לגברים והן לנשים. זמביה, אשר הייתה בעבר קולוניה של האימפריה הבריטית, ירשה את החוקים ואת המערכת המשפטית של הכובשים הקולוניאליים שלה עם עצמאותה בשנת 1964. חוקים הנוגעים להומוסקסואליות נותרו ברובם ללא שינוי מאז, והומוסקסואליות נכללת כפלילית בחוקים בריטיים נגד "מעשי סדום" האוסרים גם על זואופיליה. עמדות חברתיות כלפי חברי קהילת הלהט"ב במדינה הן לרוב שליליות וידועות על פי תפיסות לפיהן הומוסקסואליות "אינה מוסרית וסוג של שיגעון".
בשנת 1999, הארגון הלא ממשלתי "Zambia Against People with Sexual Acts" הוקם עבור מסע פרסום נגד הומוסקסואלים בזמביה אשר כלל ברובו המוחלט מיסיונרים אוונגליסטים פונדמנטליסטים מהתקופה הקולוניאלית הבריטית. דיווחים הצביעו כי לאורך השנים הרשויות בזמביה השתמשו בבדיקות אנאליות כפויות על הומוסקסואלים עבור הוכחת נטייתם החד-מינית. בשנת 2013 הצהירה כריסטין קסבה, רעייתו של הנשיא לשעבר מייקל סאטה, כי "יש להפסיק את השתיקה סביב סוגיות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים ואין להפלות אף אחד לרעה על בסיס נטייתו המינית".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה היא פלילית על ידי סעיפים 155 עד 157 לחוק העונשין של זמביה:
סעיף 155 ("עבירות לא טבעיות") מסווג את פעילות הומוסקסואלית בתיאור המעורפל "ידיעה גשמית (קיום יחסי מין) של כל אדם נגד סדרי הטבע" כעבירה שדינה 14 שנות מאסר."'כל אדם ש- (א) יש לו ידיעה גשמית עם אדם כלשהו בניגוד לסדר הטבע; או ... (ג) מתיר לאדם זכר להיות בעל ידיעה גשמית עליו בניגוד לסדר הטבע; אשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר ארבע עשרה שנים'."סעיף 156 קובע מאסר של 7 שנים על כל "ניסיון לבצע עבירות לא טבעיות". לבסוף, סעיף 157 מטיל עונשים על "כל מעשה מגונה גס" שנעשה בין גברים, "בין אם בפומבי ובין אם בפרטיות", ומסווג מעשים אלה כעבירות שדינן 5 שנות מאסר. ההוראה משתרעת גם על "ניסיונות להשיג ביצוע של כל מעשה כזה [על חוסר הגינות בוטה]"."'כל אדם זכר העושה, בין אם בפומבי ובין אם באופן פרטי, כל מעשה מגונה גס באדם זכר אחר, או רוכש אדם אחר לבצע בו כל מעשה של מגונה בוטה, או מנסה להשיג ביצוע של כל מעשה כזה על ידי זכר כלשהו. אדם עם עצמו או עם גבר אחר, בין בציבור ובין אם בפרטיות, אשם בעבירה פלילית ודינו - מאסר חמש שנים'."אף על פי שחוק העונשין של זמביה אינו מכיל התייחסות מפורשת לפעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין נשים, סעיף 155 כולל בתוכנו יחסים בין זוגות לסביות גם כן.
עם זאת, כמו כל המושבות הבריטיות לשעבר במזרח ובדרום אפריקה, זמביה חוקקה את החוקה שלה בשנות ה-90, כשהיא גברה על חלק גדול מהקוד הפלילי שלפני 1964, הכוללת הגנות רחבות מפני אפליה, בעוד ניתן לטעון שהומוסקסואליות מוגנת חוקתית על פי סעיף 23 של חוקת 1996: 23. [הגנה מפני אפליה על רקע גזע וכו']
איבר פיירלו
איבר מרי אז'ן, הדוכס פיירלו (בצרפתית: Hubert Marie Eugène, Le comte Pierlot; 23 בדצמבר 1883 - 13 בדצמבר 1963) היה מדינאי בלגי ממוצא ולוני, ששימש כראש ממשלת בלגיה במלחמת העולם השנייה, חלק ניכר מכהונה זו כראש הממשלה הבלגית בגלות.
זכויות להט"ב בזמביה
מעמד בחוק
"(1) בכפוף לסעיפים (4), (5) ו-(7), לא יקבע כל הוראת חוק מפלה בין כשלעצמה או בתוקף".
איבר פיירלו
ביוגרפיה
פיירלו נולד בעיירה ברטריקס (Bertrix) בדרום בלגיה. הוא למד בהקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש ובהמשך באוניברסיטת לוון מתחילת הקריירה הפוליטית שלו היה חבר במפלגה הקתולית, שנשאה שמות שונים במהלך השנים. הוא ייצג את המפלגה בשני בתי הפרלמנט הבלגי, ושימש בתפקידים שונים בממשלות בלגיה, שר הפנים בין 1934 ל-1935, שר החקלאות בין 1934 ל-1935 ובין 1936 ל-1939, ושר החוץ בשנת 1939.
זכויות להט"ב בזמביה
מעמד בחוק
"(2) בכפוף לסעיפים (6), (7) ו-(8), אין לנהוג באדם באופן מפלה על ידי מי הפועל מכוח כל דין כתוב או במילוי תפקידים של כל תפקיד ציבורי או כל רשות ציבורית".
איבר פיירלו
ביוגרפיה
ב-21 בפברואר 1939 מונה פיירלו לראש הממשלה, והרכיב ממשלה בה היו נציגים קתולים וסוציאליסטים, לאחר משבר פוליטי הרכיב ממשלה חדשה המורכבת מקתולים וליברלים ללא הסוציאליסטים.
זכויות להט"ב בזמביה
מעמד בחוק
"(3) בסעיף זה הביטוי "מפלה" פירושו, מתן יחס שונה לאנשים שונים, המיוחס, כולו או בעיקר, לתיאורי גזע, שבט, מין, מקום מוצא, מצב משפחתי, דעות פוליטיות צבע או אמונה לפיהם אנשים של תיאור אחד כזה נתונים למוגבלות או הגבלות שאנשים בעלי תיאור אחר כזה אינם כפופים להן או שזוכים להטבות שאינן מוענקות לאנשים בעלי תיאור כזה אחר". המדיניות המשפטית של זמביה בנוגע לפעילות הומוסקסואלית הביאה בפועל לסביבה לאומית של הומופוביה ברחבי המדינה, בעוד מערכת המשפט פוגעת קשות באנשים המזהים כלהט"ב. דו"ח זכויות אדם בזמביה מטעם משרד החוץ האמריקאי לשנת 2010 קבע באומרו כי,"'הממשלה אוכפת חוק המפליל התנהגות הומוסקסואלית ולא הגיבה לאפליה חברתית... על פי קבוצות הסברה למען זכויות להט'ב, התרחשה אלימות חברתית, וכך גם אפליה חברתית בתעסוקה, דיור וגישה לחינוך או שירותי בריאות... קבוצות להט'ב דיווחו על התקפות תכופות ואפליה בשכונות שבהן פעלו. פעילים דיווחו על הטרדה קבועה, כולל איומים באמצעות הודעת טקסט ודואר אלקטרוני, ונדליזם, מעקב ואלימות מוחלטת'."בשנת 2011, זמביה הייתה אחת משלוש מדינות שנמנעו מקריאה מטעם מועצת זכויות האדם של האו"ם להכין דו"ח על זכויות אזרחיה השייכים לקהילת הלהט"ב. לאחר הסקירה התקופתית אוניברסלית של הארגון בשנת 2012, זמביה דחתה המלצות לביטול חוקים המפלילים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, זאת בעקבות המלצה דומה של הסקירה בשנת 2008. המשלחת הזמבית הצהירה בתגובה כהגנה על מעשה באומרה כי, "תהליך יצירת החוקה ייתן לאנשים את ההזדמנות לקבוע אם יש לעגן בחוקה זכויות ספציפיות עבור להט"ב. הממשלה הייתה נחושה לא לקבוע לעם הזמבי את הזכויות שהחוקה צריכה להכיל, אלא לאפשר לו לקבוע קביעה כזו".
איבר פיירלו
ביוגרפיה
עם כיבוש בלגיה על ידי בעלות הברית, בספטמבר 1944 שב פיירלו לבלגיה, והקים מחדש ממשלה ובה נציגים לכל המפלגות, וגם לאנשי תנועות המחתרת והקומוניסטים. אך ממשלה זו סבלה מחוסר יציבות, ובסופו של דבר התפטר פיירלו בפברואר 1945, לאחר שלא הצליח להקים ממשלה יציבה שתשלוט במדינה. לאחר פרישתו קיבל את תואר הכבוד "שר המדינה", ואת תואר האצולה "דוכס".
זכויות להט"ב בזמביה
מעמד בחוק
במאי 2014, אזרחי אזור מראפודי בבירה לוסקה חטפו שתי נשים שנחשדו כלסביות והביאו אותן לתחנת המשטרה המקומית בה דרשו את מעצרן.
בינואר 2015 הותקף גבר הומוסקסואל גלוי על ידי המון שכלל על פי הדיווחים שלושה שוטרים.
בסקירה התקופתית אוניברסלית של האו"ם בזמביה בשנת 2018, ציינה המדינה את ההמלצות להעביר אי-הפללה עבור פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, אם כי מלבד זאת, לא נקטה בפעולות נוספות בנושא.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
זמביה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). בשנת 2006, שר הפנים רוני שיקפושה הצהיר כי המדינה "לעולם לא תאשר נישואים חד מיניים" וטען כי מדובר "בחטא הנוגד את מעמדה הנוצרי".
בפברואר 2010 הסכימה הוועידה הלאומית החוקתית (NCC) לאמץ סעיף האוסר במפורש על נישואים בין בני אותו המין.
תנאי מחיה
בדו"ח שהוגש לועדת האו"ם לזכויות אדם על ידי ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים "Global Rights" ו-"OutRight Action International", הוצהר כי לפללת פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בזמביה "ישנה השפעה הרסנית על אזרחי להט"ב בזמביה" בעודו קבע כי חברי הקהילה היו "נתונים למעצר ולמעצר שרירותיים, אפליה בחינוך, תעסוקה, דיור וגישה לשירותים וסחיטה באיומים - לעיתים קרובות בידיעת רשויות אכיפת החוק או בהשתתפותן".
על פי דו"ח מטעם "Behind the Mask", ארגון ללא מטרות רווח המוקדש לזכויות להט"ב באפריקה, רוב אזרחי הלהט"ב בזמביה אינם מוגדרים כגלויים לגבי נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית עם סביבתם הקרובה בשל חשש לקבלת אפליה בעוד לסביות מוגדרת כפגיעות במיוחד, על פי הדו"ח, בשל המבנה הפטריארכלי של החברה הזמבית. פרנק בווליה, קאפיה קאומה וג'ולייט מפנדה ידועים כפעילי זכויות להט"ב זמבים בולטים.
חופש ביטוי
ממשלת זמביה אינה מתירה תמיכה בזכויות להט"ב, אולם חופש הביטוי אושר על ידי בתי המשפט.
בשנת 1998, בהצהרה לאספה הלאומית של זמביה, קרא סגן הנשיא כריסטון טמבו לעצור אנשים המקדמים זכויות הומוסקסואלים, תוך ציון הצורך "להגן על המוסר הציבורי". הנשיא פרדריק צ'ילובה תיאר הומוסקסואליות כ-"בלתי מקראית" ו-"נגד הטבע האנושי". מאוחר יותר, שר הפנים פיטר מצ'ונגווה הורה על מעצרו של כל אדם או קבוצה המנסה לרשום רשמית קבוצה למען זכויות הומוסקסואלים. הרברט ניינדווה, רשם האגודות, הצהיר כי "יסרב לרשום כל ארגון להט"ב או קבוצה אזרחית".
ההגבלות על הסברה לזכויות להט"ב נדונו בבתי המשפט של זמביה בשנת 2013, לאחר שהפעיל פול קסונקומונה הופיע בתוכנית אירוח בטלוויזיה במהלכה קרא לאי-הפללה של הומוסקסואליות בזמביה, להכרה בזכויות של מיעוטים מיניים, ומאבק בהתפשטות ה-HIV בקרב קבוצות מיעוטים מיניים. לאחר התוכנית, הפעיל נעצר על ידי המשטרה, הוחזק בכלא בן לילה, והואשם ב-"הסתה של הציבור להשתתף בפעילות מגונה". מאוחר יותר הואשם ב-"התנהגות סרק והפרת סדר לפי סעיף 178(ז) של חוק העונשין. קסונקומונה ערער על האישומים בבית המשפט בשאלת שלוש הגדרות שבהן הוא הואשם: (1) "שידול", (2) "מרחב ציבורי" ו-3 "מטרות לא מוסריות".
בדרג הראשון של בית המשפט, בית משפט השלום, פסק השופט לטובת הפעיל וקבע כי דבריו משקפים מעשה של חופש הביטוי. הממשלה ערערה על ההחלטה. בג"ץ קבע כי הממשלה אינה יכולה להוכיח כי השתתפותו של הפעיל בדיון יכולה להיחשב כ-"שידול", שכן קריאות הפעילים אינן מתמידות ואינן מכילות אלמנט של לחץ. עם זאת, בית המשפט הסכים כי תוכנית הטלוויזיה יכולה להיחשב כ-"מקום ציבורי". בית המשפט לא הסכים עם הממשלה שהצהרותיו של הפעיל נועדו ל-"מטרות לא מוסריות", שכן הפעיל "לא עודד אנשים לעסוק בפעילויות חד מיניות" אלא עבור "הגנה על זמבים מפני פגיעה". בנוסף, בית המשפט העליון קבע בנוסף כי הפעיל "מימש באופן סביר את זכותו לחופש הביטוי".
חיים ביז'ה
רבי חיים ביז'ה (או ביג'ה ; "הרב חיים עד העולם" על שם ספרו) היה רבה של טירה.
ביוגרפיה
נולד בסלוניקי בשנת ה'תקס"ה לרבי יצחק ביז'ה, מטובי העיר בטירה, את תורתו הביא רבי חיים בספריו . נישא לבתו של רבי יעקב קאנייאס, מעסקני הקהילה ומטובי העיר . כשהגיע רבי חיים לטירה מונה להיות אחראי על השחיטה וכשליח ציבור. ובשנת ה'תק"ץ התמנה לדיין ולרבה של העיר, בתפקידים אלו כיהן במשך כחמשים שנה, עד לפטירתו. במסגרת תפקידיו שימש גם כדרשן, אך בשל נסיבות שונות לעיתים כיבד את רבי משה קורקידי שהיה ר"מ בעיר לשאת את הדרשות במקומו.
בשנת ה'תרל"ב ניצב בראש הרבנים מעירו אשר חתמו על קונטרס בשם "יצב גבולות", בו נקבע כי הכסף שנתרם לקופת רבי מאיר בעל הנס לא יועבר לנזקקי הערים השונות בארץ ישראל, למעט אלו שבטבריה, בה מצוי קבר רבי מאיר בעל הנס.
ייסד בטירה את ארגון הצדקה "חסד ואמת" שהכנסותיו הוקדשו עבור תחזוקה ושמירה על בית העלמין בעיר שהיה עד אז מוזנח. הוא ייסד ארגון צדקה נוסף ממנו ניתנו כספים מדי שבוע לאלמנות ועניים. רבי חיים פאלאג'י מזכיר בספריו את הרב ביז'ה פעמים רבות ; תשובות הלכתיות של הרב מופיעות בספרי החבי"ף, בנושאים: הפסק ברוך הוא וברוך שמו למי שמכוון לצאת בתפילת שליח הציבור, תקיעות שופר בתפילת הלחש ובענייני ספקות בכתיבת גיטין . נשא ונתן בהלכה גם עם רבי נסים חיים מודעי . רבי נסים אברהם אשכנזי כינה את הרב ביז'ה:.
פטירתו
נפטר בי' בטבת התרמ"א ונטמן בטירה. על מצבתו שם נכתב:
נספד על ידי רבי אברהם פאלאג'י, שכתב עליו:
צאצאיו
בניו היו רבי שמואל, שהיה ש"ץ בטירה, רבי אליה שהיה שוחט בעיר ורבי יוסף.
ספרו
חיים עד העולם שני חלקים (אזמיר תרמ"ח - תרנ"ט) - א': שנים עשר דרושים לשבת תשובה, שנים עשר להלבשה, שישה לשבת זכור; ב': ארבעה עשר דרושים לשבת הגדול, ארבעה עשר לשבת כלה, אחד לבניין בית הכנסת, דרוש לנישואין ושנים עשר דרושים להספד, ביניהם לאביו, לחמיו , לרבי דוד אמאדו , לרבי שלמה חכים לרבי דוד פ'ראנסייא , לרבי חיים דוד חזן , לרבי חיים אברהם גאגין. לספר הסכמה מרבה של אזמיר, הרב אברהם פאלאג'י. את הספר הגיה והוציא לאור רבי חיים בכר יעקב אלבעלי. החיבור נדפס מחדש בפתח תקווה תשס"ח, ובירושלים תשפ"א.
נפת צקאלטובו
נפת צקַאלטוּבּוֹ (בגאורגית: წყალტუბოს მუნიციპალიტეტი, צקַאלטוּבּוֹס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, מצפון בנפת צאגרי, במערב בנפת חוני בדרום-מערב ומערב בנפת סמטרדיה, מדרום בנפת ואני, מדרום-מזרח בנפת בר'דתי וממזרח בנפת תרג'ולה ונפת טקיבולי.
העיר צקאלטובו מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 12 תמי: גווִישטִיבִּי, גוּמבּרָה, דר'נוֹרִיסָה, מָאר'לַאקִי, מֶכּווֶנָה, מוּחִיאָנִי, אוֹפּוּרצ'חֶתִי, פָּאטרִיקֶתִי, רִיוֹנִי, כּווִיטִירִי, צקַאלטוּבּוֹ (על שם כפר באותו שם) וצחוּנקוּרִי.
יום טוב אלנקווה
הרב יום טוב אלנאקוה (אלנקוה) (?-1786) היה רב, מו"ץ ואב בית דין בקושטא. מחבר ספר שביתת יום טוב.
חייו
תלמידו המובהק של רבי אברהם מיוחס, מחבר ספר שדה הארץ, כלשונו של רבי יום טוב:.
כיהן כאב בית דין איסור והיתר בקושטא והיה דורש בק"ק גאלאט. סבל ייסורים רבים בחייו.
נפטר בשנת בכ"ח בניסן תקמ"ו (1786) ונקבר בקושקונג'וק. על מצבתו נכתב: "החכם השלם, הדיין המצוין". לאחר פטירתו, בשנת התקמ"ח (1788) נדפס ספרו, שביתת יום טוב.
יחסי אפגניסטן–ארצות הברית
יחסי אפגניסטן–ארצות הברית הם יחסי החוץ בין ארצות הברית של אמריקה לבין אפגניסטן.
ראשית היחסים
בשנת 1911 הגיע א.ק. ג'ווט לאפגניסטן להקים מפעל הידרואלקטרי ליד קאבול. הוא הפך למהנדס הראשי של חביבולה חאן, לאחר שקודם לכן עבד בחברת ג'נרל אלקטריק (GE), הוא הפך לאמריקאי השני הידוע שחי ועבד באפגניסטן.
בינואר 1921, לאחר שנחתם הסכם רוואלפינדי בין אפגניסטן להודו הבריטית הקולוניאלית, ביקרה המשלחת האפגנית בארצות הברית כדי לכונן יחסים דיפלומטיים. עם שובם לקאבול הביאו השליחים מכתב ברכה של נשיא ארצות הברית וורן הרדינג. לאחר כינון יחסים דיפלומטיים, מדיניות ארצות הברית לסייע למדינות מתפתחות להעלות את רמת חייהן הייתה גורם חשוב בשמירה ושיפור קשרי ארצות הברית עם אפגניסטן. אף על פי שאפגניסטן ניהלה יחסים קרובים עם גרמניה הנאצית, היא נותרה נייטרלית ולא השתתפה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1953 דחתה ארצות הברית את בקשתה של אפגניסטן לשיתוף פעולה ביטחוני, אך הרחיבה תוכנית סיוע כלכלית שהתמקדה בפיתוח התשתית הפיזית של אפגניסטן - כבישים, סכרים ותחנות כוח. בהמשך, הסיוע האמריקני עבר מפרויקטים תשתיתיים לתוכניות סיוע טכני כדי לסייע בפיתוח המיומנויות הדרושות לבניית כלכלה מודרנית. המגעים בין ארצות הברית לאפגניסטן גברו במהלך שנות ה-50, במיוחד במהלך המהפכה הקובנית בין 1953 ל-1959. בזמן שברית המועצות תמכה בפידל קסטרו שליט קובה, ארצות הברית התמקדה באפגניסטן למטרותיה האסטרטגיות. זה נועד בעיקר כדי להתמודד עם התפשטות הקומוניזם והשפעת ברית המועצות בדרום אסיה, ובמיוחד באזור המפרץ הפרסי.
השלטון הקומוניסטי באפגניסטן ונפילתו
לאחר מהפכת הסאור באפריל 1978, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו. בפברואר 1979, שגריר ארצות הברית אדולף "ספייק" דאבס נרצח בקאבול, לאחר שכוחות הביטחון האפגנים התפרצו על חוטפיו. לאחר מכן, ארצות הברית צמצמה את הסיוע הדו-צדדי וסיימה תוכנית אימונים צבאית קטנה. כל הסכמי הסיוע שנותרו הסתיימו לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאחר הפלישה הסובייטית, ארצות הברית תמכה במאמצים דיפלומטיים להשיג נסיגה סובייטית. בנוסף, תרומות נדיבות של ארצות הברית לתוכנית הפליטים בפקיסטן מילאו תפקיד מרכזי במאמצים לסייע לפליטים אפגנים. המאמצים של ארצות הברית כללו גם עזרה לאוכלוסייה המתגוררת בתוך אפגניסטן. במהלך תקופת הכיבוש הסובייטי באפגניסטן, ארצות הברית סיפקה כ-3 מיליארד דולר בסיוע צבאי וכלכלי לקבוצות מוג'הידין שהוצבו בצד הפקיסטני של קו דורנד. שגרירות ארצות הברית בקאבול נסגרה בינואר 1989 מסיבות ביטחוניות.
ארצות הברית קיבלה בברכה את הממשל האסלאמי החדש שעלה לשלטון באפריל 1992 לאחר נפילת הממשלה שקיבלה סובייטית. לאחר מכן, קבוצות מוג'הידין שניצחו, התחילו מלחמת אזרחים בינן לבין עצמן, אך תשומת לבה של ארצות הברית לא הופנתה אז לאפגניסטן.
מלחמת אפגניסטן
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, שהעלו את אפגניסטן כחשודה העיקרית במתן בסיסים לאוסאמה בן לאדן ולארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעידה פתחה ארצות הברית במלחמה במסגרתה נכבשה אפגניסטן והופל שלטון הטליבאן שעבר למלחמת גרילה נגד שלטון הכיבוש החדש, בעיקר מבסיסי פעולה שהקים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בינלאומיים רחבים, ובין היתר הברית הצפון אטלנטית - נאט"ו - הפעילה לראשונה מאז הקמתה את סעיף מספר 5 באמנתה, לפיו תקיפה באחת המדינות החברות בברית משמעה פגיעה בכל המדינות החברות בה. בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה, והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי. אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית ה- ISAF (קיצור של International Security Assistance Force, כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי) שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר מפלת שלטון הטליבאן בה.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן וששלטו באפגניסטן לפני שהארגון השתלט עליה). כיום הקואליציה בראשות ארצות הברית מנסה לייצב את המדינה על ידי ביסוס משטר דמוקרטי בה ועל ידי חיזוק צבאה כדי שיוכל להתמודד עם ארגוני הטרור. בנוסף לכך, הקואליציה עוסקת בפעולות ביטחון שוטף במדינה שכוללות לחימה במעוזי טליבאן החוזרים ומתגבשים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה (הדבר נגרם עקב היעדר צבא חזק שישליט סדר במדינה).
ב-2 במאי 2012 ארצות הברית ואפגניסטן חתמו על הסכם שותפות אסטרטגית. הסכם זה נחתם לתקופה של 10 שנים ומדגים את המשך המחויבות של ארצות הברית לחיזוק ריבונותה של אפגניסטן, כמו גם ליציבותה ושגשוגה. שתי המדינות ימשיכו לשתף פעולה במאבק נגד אל-קאעידה והטליבאן. הסכם זה ממחיש גם את כוונתה של ארצות הברית לכלול את אפגניסטן ברשימת בעלות הברית העיקריות שלה מחוץ לנאט"ו.
הכוחות המזוינים האפגנים החלו למלא תפקיד מוביל בהבטחת הביטחון באזורים רבים במדינה: עד סוף 2014, הקואליציה הבינלאומית הוציאה את רוב כוחותיה מאפגניסטן. בדצמבר 2014 נערך טקס סמלי לסיום מעורבותן של ארצות הברית וכוחות נאט"ו בלחימה פעילה - שתעבור כעת לאחריות הצבא האפגני. במטה בקאבול הורדו הדגלים במעמד המציין את סיום המלחמה, אף ש-13,500 חיילים זרים יישארו על אדמת אפגניסטן, החל מ-1 בינואר 2015, 11,000 מהם אמריקנים, רובם בתפקידי הדרכה וייעוץ.
לאחר הסגת רוב כוחות הברית מהמדינה החל הטליבאן להתחזק וארצות הברית המשיכה להיות מעורבת בפעילות נגדו. ב-2018, לאחר שורה של מתקפות ופיגועים, החלה במדינה תנועה אזרחית שקראה לשלום, והנשיא ע'ני הציע לארגון הסכם שלום בתמורה להכרה מלאה בארגון כמפלגה פוליטית. ביולי 2018 החלה ארצות הברית, תחת ממשל דונלד טראמפ, במשא ומתן חשאי עם הטליבאן, ובמקביל התקיים משא ומתן בין הטליבאן לבין הממשלה האפגנית. סבבים נוספים של משא ומתן התקיימו בפברואר ודצמבר 2019.
בפברואר 2020 נחתם בדוחה הסכם בין הטליבאן לארצות הברית, שבמסגרתו התחייבה ארצות הברית לפנות את כוחותיה מהמדינה עד אפריל 2021. הטליבאן התחייב למנוע מקבוצות חמושות לפעול מהטריטוריה שבשליטת הארגון נגד ארצות הברית ובנות בריתה. הממשלה האפגנית התנגדה להסכם, ובמיוחד להסדר של שחרור אסירים.
ארצות הברית הודיעה כי תאריך היעד לנסיגת כוחותיה מהמדינה נדחה מאפריל לאוגוסט 2021. באפריל, לאחר שהגיע התאריך המיועד לפי ההסכם, פתח הטליבאן במתקפה רחבה בכל רחבי המדינה. הטליבאן השתלט על רוב שטחי המדינה וב-15 באוגוסט תפס גם את קאבול. באותו היום ברח נשיא אפגניסטן אשרף ע'ני אחמדזאי מהמדינה. ארצות הברית שמרה על השליטה בנמל התעופה הבין-לאומי קאבול בלבד וממנו ניהלה מבצע של פינוי כוחותיה וכוחות בנות בריתה. עד 25 באוגוסט פינתה ארצות הברית 122,000 אנשים. הטיסה האחרונה יצאה דקה לפני חצות ב-30 באוגוסט, ובכך הסתיימה המלחמה והנוכחות האמריקאית במדינה.
לאחר פינוי כוחותיה, הכירה ארצות הברית בכך שהטליבאן שולט במדינה באופן מעשי, אך נכון לאוגוסט 2022, ארצות הברית עוד לא החליטה האם להכיר רשמית בטליבאן או בכל גוף אחר כממשלה של אפגניסטן.
יחסים כלכליים
ארצות הברית התחייבה לטווח ארוך לעזור לאפגניסטן להיבנות מחדש לאחר שנים של מלחמה. ארצות הברית קוראת לממשלת אפגניסטן לנקוט באמצעים מכריעים נגד השחיתות ולספק שירותים טובים יותר לתושבי אפגניסטן.
בשנת 2011, יבוא הסחורות מאפגניסטן לארצות הברית הסתכם בפחות מ-1% מייצוא ארצות הברית למדינה.
נציגויות דיפלומטיות
אפגניסטן מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון הבירה ו-2 קונסוליות בלוס אנג'לס וניו יורק.
אלפא רומיאו 500
אלפא רומיאו 500 (באיטלקית: Alfa Romeo 500) היא סדרת משאיות מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרו בין השנים 1937–1945.
ז'ונתן סיסה
ז'ונתן סיסה (בצרפתית: Jonathan Cissé; נולד ב-18 במאי 1997 בחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוצלול גאלאץ מליגת העל.
קריירת מועדונים
בין השנים 2016–2019 שיחק סיסה במונקו ב', קבוצת המילואים של מונקו מליגת העל הצרפתית.
לקראת עונת 2019/2020 חתם סיסה בהפועל חדרה מליגת העל. ב-17 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון על סקציה נס ציונה במסגרת גביע הטוטו לעונת 2019/2020. ב-24 באוגוסט ערך סיסה את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד מ.ס. אשדוד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סיסה 12 הופעות ליגה. בעונתו השנייה במועדון הפך סיסה לשחקן הרכב קבוע, וערך 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם באוצלול גאלאץ מליגת העל הרומנית.
קריירה בינלאומית
סיסה היה חלק מסגל נבחרת חוף השנהב עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2019.
Melodic Intonation Therapy
MIT) Melodic Intonation Therapy) היא שיטה המשתמשת באלמנטים מוזיקליים, כולל מלודיה וקצב, על מנת לשפר את יכולות ההבעה של מטופל לאחר נזק נוירולוגי לאזורי השפה במוח, תוך הישענות על אזורי שירה השמורים בהמיספירה שלא נפגעה (ימין). שיטה זו משמשת קלינאי תקשורת ומטפלים באמצעות מוזיקה על מנת לשפר תפקודי שפה, שנפגעו אצל חולי אפאזיה בעיקר, ואצל אנשים בעלי נזק נוירולוגי באחד מאזורי השפה במוח.
עקרונות השיטה
עקרון השיטה מתבסס על שני מרכיבים מרכזיים:
מחקרים מצביעים ששני הרכיבים, מלודיה וריתמיקה, מובילים להפעלתם של אזורים פרונטו-טמפוראלים בהמיספירה הימנית במוח, ומתאימים לחולים עם פגיעה נרחבת בהמיספירה השמאלית, אשר מוגדרים כחולי 'אפזיית ברוקה'.
תהליך הטיפול
הטיפול המסורתי בשיטה נחלק לארבעה שלבים, וככל שהמטופל מתקדם בשלבים, כך מעורבות המטפל (תרפיסט) הולכת ודועכת. בשלב הראשון, המטפל מזמזם ביטויים והמטופל מטופף את הקצב של כל תבנית עם ידיו או רגליו. בתחילתו של השלב השני, המטופל מצטרף למטפל בזמזום, בד בבד, עם תיפוף הקצב. בהמשך, התרפיסט מתחיל לשיר את הביטויים והמטופל חוזר אחריו. השלב השלישי, דומה לשלב השני אך כולל שינוי קל, המטופל צריך להמתין זמן מסוים בטרם חוזר על הביטוי בזמזום. בשלב הרביעי והאחרון, אורכם של הביטויים הולך ועולה והזמזום עובר התאמות על מנת לקרבו במידת האפשר לדיבור שוטף ו'נורמלי'. המטרה היא להסיר אלמנטים מוזיקליים לחלוטין ולהקנות למטופל דיבור תקין.
מיכאל אלמוג
מיכאל (מיכה) אלמוג (אברוצקי) (27 בנובמבר 1923 – 2 בנובמבר 1991) כיהן כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל בשנים 1973–1982. כמו כן, כיהן כמנכ"ל מרכז השלטון המקומי בישראל בשנים 1980–1991 וכן כסגן ראש העיר כפר סבא בשנים 1970–1978.
ביוגרפיה
מיכאל אלמוג נולד וגדל בכפר סבא למשפחת אברוצקי, ממייסדי העיר, והיה הבכור מבין חמישה אחים וביניהם סא"ל זאב אלמוג (אברוצקי). הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן וכן חינוך במכללת בית-ברל. אלמוג נישא לניצה, בת למשפחת מילר, ולהם נולדו שלושה ילדים.
בעת מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט (1936–1939) גויס לכיתת הנוער הראשונה שגויסה להגנת המולדת ובהיותו כבן 18 היה מפקד גדוד הנוער הראשון "נעורים" ולאחר מכן פיקד על שבט הצופים, שבוגריו הקימו את קיבוץ מעגן מיכאל. במלחמת השחרור שימש כמפקד גדוד בחטיבה 9 ואחר כך כסגן מפקד-חטיבה. במהלך המלחמה השתתף בקרבות שחרור הגליל. היה בין מקימי משמר הגבול, וראש מטה הגדנ"ע בארץ.
אלמוג שימש כמזכיר הראשון של הפועל כפר סבא. כעשר שנים ניהל את המחלקה המוניציפלית במרכז מפא"י ובשנים 1970–1978 שימש כסגן וממלא מקום ראש העיר כפר סבא, זאב גלר, וכיו"ר ועדת החינוך של העירייה.
על פועלו הרב, הוענק לו תואר יקיר העיר כפר סבא. בנוסף, נבחר אלמוג כאחד ממאה המשפיעים על העיר כפר סבא בכל הזמנים.
יושב ראש ההתאחדות לכדורגל
אלמוג לקח חלק בשני חידושים משמעותיים במשחק הכדורגל. הראשון היה השימוש בכרטיסים אדומים (לציון הרחקה) וצהובים (לציון אזהרה), אשר בהם נעשה שימוש לראשונה במונדיאל 1970.
בנוסף, לקח חלק אלמוג בהמצאת הכרעת משחק בדו-קרב בבעיטת עונשין. אלמוג שלח יחד עם מנכ"ל ההתאחדות יוסף דגן מכתב לפיפ"א, בשנת 1969, לאחר שנבחרת ישראל הפסידה בהטלת מטבע לנבחרת בולגריה ברבע גמר אולימפיאדת מקסיקו, בו הציעו להכריע את משחקי הכדורגל בבעיטות עונשין מאחד עשר מטרים. בספרו ״הוא תמיד בועט לצד ימין״ של קלארק מילר האנגלי, הסוקר את ההיסטוריה של הפנדלים, מצוין כי מיכאל אלמוג היה זה שהעלה את הרעיון לראשונה, אלמוג פרסם את הצעתו באוגוסט 1969 במגזין הרשמי של פיפ״א שם הציע כי משחקים שחייבים להסתיים בהכרעה יתסיימו במקרה של תיקו בחמש בעיטות עונשין. המשחק הראשון שהוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין היה באנגליה, בחצי גמר גביע ווטני, והשחקן הראשון בעולם שהבקיע היה ג׳ורג׳ בסט בניצחונה של מנצ׳סטר יונייטד את האל סיטי. העיתונות האנגלית שיבחה את ההמצאה אשר התפשטה מאז בכל רחבי העולם.
צבא בלגיה החופשית
החלטתו של המלך הבלגי לאופולד השלישי להיכנע, ב-28 במאי 1940 לא הייתה מקובלת על רבים מחברי הממשלה הבלגית, לרבות ראש הממשלה איבר פיירלו, שנמלט בתחילה לפריז ולאחר מכן ללונדון, ועמד שם בראש הממשלה הבלגית בגלות. בתמיכת ממשלה גולה זו אורגנו כוחות הצבא, הצי וחיל האוויר הבלגי שנותרו מחוץ לגבולות בלגיה כך שיוכלו להמשיך בפעולותיהם כחלק מבעלות הברית וכוחות הצבא הבלגי במושבות, ובמיוחד בקונגו הבלגית הועמדו לרשות בעלות הברית.
ממשלת בלגיה החופשית הייתה גם בקשר עם תנועות התנגדות שפעלו בבלגיה הכבושה (למשל Witte Brigade).
כוחות היבשה
כוחות היבשה של צבא בלגיה החופשית גויסו משלושה מקורות עיקריים במהלך המלחמה. הראשון היה מעין ז'נדרמריה שפעלה בקונגו הבלגית וכונתה "Force Publique" (הכוח הציבורי). המקור השני כלל בלגים שנמצאו בבריטניה ובקנדה, ולבסוף, לאחר ספטמבר 1944 בלגים ששוחררו על ידי בעלות הברית לאחר הפלישה לנורמנדי ושחרור צפון מערב אירופה.
"הכוח הציבורי" באפריקה
שלוש חטיבות חי"ר גויסו מאנשי הכוח הציבורי בקונגו הבלגית על מנת להילחם למען מטרת בעלות הברית. בשנים 1940 ו-1941 תרמו חיילים אלו את תרומתם במסגרת המערכה במזרח אפריקה בה שוחררו אתיופיה, אריתריאה וסומליה מעול הכיבוש של איטליה הפשיסטית. בסוף מאי 1941 הוביל הגנרל אוחוסט אדוארד חיליארט את אנשיו למסע מקונגו הבלגית ועד לתוככי אתיופיה, שם עמדו בדרך הנסיגה של הגנרל פייטרו גאזרה, ובסופו של דבר הביאו לכניעתו ועמו 7,000 מחייליו.
לאחר סיום המערכה, נשלחה החטיבה הקולוניאלית הבלגית הראשונה להיות לחיל משמר באזורי העורף במזרח התיכון כקהיר, מצרים ואזור המנדט הבריטי בארץ ישראל.
התאג"ד העשירי של קונגו הבלגית שהיווה אף הוא חלק מאנשי "הכוח הציבורי" שירת באזורי קרב בין 1940 ל-1945. כוח זה מנה 350 קונגולזים וכעשרים בלגים, ועבד לצד חיל הרפואה הבריטי באביסיניה, סומליה, מדגסקר ובורמה.
בריגדת פירון
בלגים ולוקסמבורגים שנמצאו בעת שנכבשה בלגיה בבריטניה וקנדה, לרבות 163 חיילים שפונו מדנקרק במבצע דינמו ב-1940, גויסו, החל מ-25 במאי 1940, לחטיבת הרגלים הבלגית הראשונה המכונה "בריגדת פירון" על שם מפקדה ז'אן בטיסט פירון (Piron). מפקד כוחות היבשה הבלגים בבריטניה היה לייטננט גנרל ויקטור ואן סטרידונק דה בורקל (Victor van Strydonck de Burkel). פירון הגיע לבריטניה רק באפריל 1941 לאחר שנמלט מבלגיה הכבושה. פירון היה בדרגת מיור, וקודם לקולונל עם הגיעו, על מנת לקבל את הפיקוד על היחידה. בתחילה הוקמה היחידה כגדוד, אך ואן סטרידונק דה בורקל ופירון הצליחו לגייס כוחות נוספים, ועד שנת 1944 מנתה היחידה בריגדה, ובה שלוש פלוגות ממונעות, סוללת ארטילריה, מחלקת הנדסה ויחידות תומכות לחימה. היחידה צוידה ואומנה על ידי הצבא הבריטי. הבריגדה נחתה בארומנש שבנורמנדי ב-8 באוגוסט 1944 ולחמה בשבועות הבאים באזור חופי נורמנדי, בכפיפות לארמייה הקנדית הראשונה. לאחר מכן, ב-3 בספטמבר היחידה הוכפפה לארמייה הבריטית השנייה והועברה לבלגיה, וסייעה בשחרור המולדת הבלגית ודרום הולנד. בנובמבר 1944 היחידה הוצבה בבלגיה ועברה ארגון מחדש, ושבה לקרבות בהולנד באפריל 1945.
הכוחות המיוחדים הבלגים
חיילים בלגים בבריטניה תרמו גם את כוחם במסגרת הכוחות המיוחדים של הקומנדו הבריטי, ביחידת קומנדו בלגית. במסגרת זו לחמו בלגים בנורווגיה, צרפת, מדגסקר, איטליה, יוגוסלביה, וגרמניה. בסוף 1944 נוצרו עוד שתי יחידות מסוג זה מכוח אדם שנמצא בבלגיה המשוחררת. הבלגים תרמו גם רגימנט לכוחות האוויר המיוחדים, רגימנט שלחם בצפון צרפת, בלגיה והולנד ב-1944 - 1945.
גדודי הקלעים
לאחר שחרור בלגיה גויסו עוד 57 גדודי רגלים שכונו גדודי קלעים. גן גויסו ארבעה גדודי הנדסה ארבעה גדודי פלסים ו-34 גדודי תובלה ממוכנת מאוקטובר 1944 עד יוני 1945. עיקר תפקידם היה לשמש לאבטחת אזורים בעורף הלחימה, אך משימה זו הפכה לקשה יותר כאשר נכבשו חלקים גדולים של גרמניה, ונוכחות הבלגים שהיו חמושים בחימוש קל איפשרה ליחידות מצוידות ומאומנות יותר להשתתף בלחימה העיקרית, מבלי להקצות כוח אדם יקר לאבטחת אזורי העורף. במסגרת הקרב על הבליטה לחמו כ-20 מגדודים אלו במערכה העיקרית. כן לחמו גדודים אלו בקרב על גשר רמגן בהולנד במרץ 1945, ובפילזן שבצ'כוסלובקיה.
כוחות האוויר של הבלגים החופשיים
הטייסים הבלגים הראשונים במסגרת ה-RAF היו יחידים שהצטרפו לטייסות בריטיות קיימות. במהלך הקרב על בריטניה השתתפו 29 טייסים בלגים בכוחות ה-RAF שלחמו כנגד המתקפה האווירית הנאצית. בשלב מאוחר יותר אורגנו הטייסים הבלגים בטייסות בלגיות אורגניות, הטייסת ה-350 שגובשה בנובמבר 1941 והטייסת ה-349 שגובשה בנובמבר 1942. ביוני 1943 שירותו במסגרת ה-RAF כ-400 טייסים בלגים. בתחילה שימשו הטייסים כחלק מהכוחות שהגנו על המרחב האווירי של בריטניה, אך לאחר מכן סייעו מן האוויר לכוחות הקרקע שפלשו לאירופה. בסופו של דבר שירתו במסגרת ה-RAF כ-1,200 בלגים. חלק מהם כמו ז'אן דה סליס לונשאן המשיכו לשרת ביחידות מחוץ ליחידות בלגיות ב-RAF.
הצי הבלגי החופשי
במהלך המלחמה פעלו במסגרת הצי הבלגי החופשי שתי קורבטות וקבוצה של שולות מוקשים. כלים אלו השתתפו במסגרת המערכה באוקיינוס האטלנטי ובמאי 1943 מנו צוותיהם 350 מלחים.
לאחר המלחמה
בין הכניעה הבלגית לכניעת גרמניה במלחמת העולם השנייה, לחמו במסגרות שונות הקשורות בצבא בלגיה החופשית כמאה אלף חיילים. לאחר המלחמה גובשו חמש חטיבות שהיוו את הבסיס לצבא הבלגי החדש, ומהן הרכיבו שתי דיוויזיות, ששימשו בין היתר ככוח עזר במסגרת כוחות הכיבוש בגרמניה. כוחות הקומנדו המיוחדים ששירתו בצבא הבריטי גובשו לכלל גדוד קומנדו בצבא הבלגי, וטייסות ה-RAF הבלגיות שימשו את הבסיס ליצירת חיל האוויר הבלגי שלאחר המלחמה.