cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בולען
שיקום
מכיוון שתופעת הבולענים נגרמת כתוצאה מירידת מפלס מי ים המלח, ברור כי המצב לא ישוב לקדמותו כל עוד ימשיך המפלס לרדת או יישאר במצבו הקיים. נכון לשנת 2005 קיים גירעון שנתי של 650 מיליון מטרים מעוקבים של מים בים המלח. מפלס האגם יורד בקצב של מטר בשנה. קיימות שתי דרכים להזרים מים לים המלח כדי להשיב את המפלס לקדמותו: להשיב את הזרימה הטבעית מהכנרת או להקים את "תעלת הימים" – תעלה שתחבר את ים המלח לים סוף או לים התיכון. גם אם תתקבלנה החלטות בנידון, תחלופנה כ-30 שנה עד שישתנה מאזן המים באופן מהותי. בינתיים ממפים את אזורי הסיכון תוך מעקב אחרי התפתחות התופעה. פרופ' שובאל טוען כי לא ניתן למנוע את התופעה, מכיוון שאין סיכוי להשבת הזרימה הטבעית מהכנרת, ומכיוון שתעלת הימים תגרום לאסון כלכלי בכך שתעכיר את מי ים המלח בגלל שקיעת גבס ובגלל התפתחות אצות במים המלוחים פחות, ובכך תפגע הן בתיירות המקומית והן במפעלי ים המלח. הפתרון לדעת שובאל יבוא באופן טבעי כאשר כל הבולענים יתחברו וכל השטח יתיישר ויתאים עצמו בכך לבסיס הסחיפה החדש שנוצר עם ירידת מפלס מי ים המלח.
בולענים במקומות אחרים
ביולי 2022 נשאב גבר לבולען, שנפער בקרקעית בריכת שחייה פרטית, בכרמי יוסף, והוא אותר ללא רוח חיים.
בספטמבר 2022 נפער בולען בנתיבי איילון.
יחסי בהוטן–גרמניה
יחסי בהוטן–גרמניה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בהוטן לבין גרמניה. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-25 בנובמבר 2020.
קרשו
קרשו (באנגלית: Kershaw) הוא שם משפחה.
יחסי בהוטן–גרמניה
סקירה כללית
שגריר גרמניה בניו דלהי, הודו ממונה גם על הקשרים עם בהוטן.
חוקר נוער
חוקר נוער הוא שוטר המוסמך לחקור קטינים בגילאי 14–18 החשודים במעורבות בפלילים.
המחוקק בישראל רואה בקטינים כמי שראויים לשיקום ולהגנה. בהתאם לתפיסה זו, חוקר הנוער פועל על מנת להוציא את הקטין מהסביבה הפלילית ולסייע לשיקומו, תוך השתדלות להימנע מתיוגו ומפגיעה בו.
חוקרי הנוער עוברים הכשרה מיוחדת ופועלים בלבוש וברכבים אזרחיים. עבודתם אינה מופרדת מזו של המשטרה הכללית. חקירת בני הנוער מתבצעת בתוך תחנת המשטרה, אלא בנסיבות מיוחדות. חוקרים אלו פועלים בשיתוף גורמי חינוך וטיפול.
קטינים מתחת לגיל 14 נחקרים על ידי חוקר ילדים.
Say You Won't Let Go
Say You Won't Let Go (בעברית: תגידי שלא תרפי) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי ג'יימס ארתור. השיר יצא לאור כהורדה דיגיטלית ב-9 בספטמבר 2016 בבריטניה על ידי קולומביה רקורדס כסינגל הראשון מאלבום האולפן השני של ארתור Back from the Edge. הסינגל הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, מיקום שיר שנשמר במשך שלושה שבועות. מחוץ לבריטניה, הסינגל הגיע לראש המצעדים באוסטרליה, ניו זילנד, שוודיה ואירלנד. זה גם הפך ללהיט הפריצה של ארתור בארצות הברית, והגיע למקום ה-11 בבילבורד הוט 100. בתחילת מרץ השיר זכה לתואר פלטינה כפולה בבריטניה. בחודש מאי 2018 דווח כי להקת דה סקריפט פתחה בהליכים משפטיים נגד ארתור בשל הפרה לכאורה של זכויות יוצרים בכל הנוגע לשיר.
בתגובה לטענות כי הסינגל נשמע דומה לשיר "The Man Who Can't Be Moved" של דה סקריפט, כותבי השיר החליטו בתחילה שלא לנקוט בהליכים משפטיים, עם זאת, הם פרסמו תביעה בחודש מאי 2018, שבעקבותיה הוענקו להם קרדיטים בכתיבת השיר.
הצלחה מסחרית
ב-12 בספטמבר 2016, השיר היה במקום ה-30 במצעד של חברת המצעדים הרשמית בבריטניה. ב-16 בספטמבר 2016, השיר נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-25, והגיע למקום הראשון כשבועיים לאחר מכן. השיר הפך לשני של ארתור שהגיע לראש המצעד, ובילה שלושה שבועות רצופים בצמרת. השיר דורג כשיר ה-19 הנמכר ביותר בשנת 2016 בבריטניה, מה שהפך את ארתור לזמר הבריטי הנמכר ביותר בשנה זו. בשבוע השני של ינואר 2017 הוא עבר את רף מיליון המכירות, והפך אותו לזוכה הראשון של אקס פקטור ששני סינגלים שלו נמכרו ביותר ממיליון עותקים בארץ מולדתו.
עד לשנת 2021 מכר הסינגל 2,676,756 עותקים בבריטניה.
ב-15 בספטמבר 2016, השיר נכנס למצעד הסינגלים האירי למקום 91 לפני שהגיע למקום הראשון ב-14 באוקטובר ובילה ארבעה שבועות לא רצופים בראש המצעד. השיר נכנס למצעדים גם באוסטרליה, צרפת, ניו זילנד ושוודיה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלווה את יציאתו של "Say You Won't Let Go" יצא לאור ביוטיוב ב-9 בספטמבר 2016 באורך כולל של שלוש דקות ושלושים שניות. ביוטיוב צבר הקליפ מעל 1.2 מיליארד צפיות.
לופנגפיתקוס
לופנגפיתקוס (שם מדעי: Lufengpithecus; מילולית: "קוף האדם של לופנג") הוא סוג של פרימט נכחד משפחת ההומינידיים, אשר התקיים בסוף המיוקן שלפני 12 עד 6.2 מיליון שנה. הוא תואר בידי החוקר Wu Rukang ונקרא על שם אזור לופנג שביונאן, סין. הסוג הכיל 3 מינים שהכילו 5 פריטים מאובנים שנאספו מאותו אזור בין השנים 1975 עד 1983. זהו הסוג היחיד בשבטו (Lufengpithecini).
הלופנגפיתקוס היה פרימט הומיניד שקשה לחקור את קרבתו אך נראה שהיה בעל קירבה לאורנגאוטן ופחות לאדם המודרני. הוא הגיע לאורך של ולמשקל של 55.4 עד 67.6 ק"ג, בהתבסס על גודל שיניו שנמצאו ונראה מהממצאים שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית. הוא דומה ביותר לסוג סיוופיתקוס או לרמפיתקוס ומבנה הגולגולת מעלה זיקה לקופי האדם האפריקנים כמו הגורילה והשימפנזה וכן לראשוני האנשים. עם זאת הוא נחשב ל"קוף מסתורין", שאולי היה אב קדמון משותף בין הסיוופיתקוס לקופי האדם האפריקנים. הוא חי ביערות פתוחים ורחבי עלים שהשתרעו בסין הקדומה וניזון מפירות ועלים רכים.
מינים
היו בסוג זה 3 מינים:
בעבר היה בסוג גם המין L. chiangmuanensis, אך הוא הועבר לסוג קורטפיתקוס (Khoratpithecus).
Light My Fire (שיר)
Light My Fire (בעברית: תדליקי את האש שלי) הוא שיר של להקת הדלתות מתוך אלבומם המלא (LP) הראשון, The Doors. השיר היה להיטם הראשון שנכנס למצעדים. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ב-1967 ונשאר עוד ב-1968 במקום ה-87.
הקרדיט למילות השיר ניתן לכל חברי הלהקה, אולם היה זה נגן הגיטרה רובי קריגר שכתב את השורה המרכזית: “C’mon baby, light my fire …”. ניכר מאמצם המשותף של כל חברי הלהקה בביצוע השיר: לשיר מקצב תופים על בסיס בלוז רוק, לגיטרה ולקלידים ניתנו קטעי סולו פסיכדליים בין קטעי השירה. השיר נחשב מייצג את התרבות הפסיכדלית של שנות ה-60 ומהפכות המין.
השיר בוצע על ידי הלהקה בהופעתם היחידה בתוכניתו של אד סאליבן ששודרה בשידור חי. לקראת ההופעה התחייבו חברי הלהקה להחליף את השורה "Girl, we couldn't get much higher", מאחר שרמזה על שימוש בסמים, לשורה "Girl, we couldn't get much better". אולם ג'ים מוריסון החליט בהתרסה לבצע את השיר כמו שהוא. בתום הביצוע סירב סאליבן ללחוץ את ידי הלהקה.
אבי ברגר
אבי ברגר (נולד ב-1963) הוא מנהל ישראלי ואל"ם במילואים, כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 2013–2015.
ביוגרפיה
ברגר בעל תואר B.Sc בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהנדסת חשמל מ-UCLA.
בשנת 2008 מונה לסמנכ"ל הטכנולוגיות של פרטנר ופרש בשנת 2012 על רקע שינויים ארגוניים בחברה. בתקופתו נבנתה הרשת המהווה את הדור הרביעי בחברה.
בשנת 2013 החל לכהן כמנכ"ל משרד התקשורת תחת השר גלעד ארדן. בשנת 2015, עם החלטות של ארדן שלא להיכנס לממשלה החדשה שהוקמה, פוטר ברגר בשיחת טלפון ביומו הראשון של שר התקשורת הנכנס, בנימין נתניהו.
ברגר כיהן כדירקטור בחברת חלל תקשורת משנת 2018 וזאת במקום בני משפחת אלוביץ' שנאלצו לוותר על השליטה בחברה, ופרש בשנת 2020.
ברגר הוא אחד העדים במשפט נתניהו בתיק 4000, בעדותו הוא מסר כי הופעל עליו לחץ לאשר את עסקת בזק-Yes.
ירושלים: יומנים מעיר הקודש
עלילה
הספר מגולל את נסיעתו של גי דליל לירושלים עם אשתו נאדז', פעילה בארגון "רופאים ללא גבולות", ועם שני ילדיהם הקטנים. הם הגיעו לירושלים באוגוסט 2008 והתגוררו במשך שנה בשכונת בית חנינא שבמזרח ירושלים. בימים הראשונים סייר דליל ברחובות בית חנינא, אותם הוא מתאר כך: "אין מדרכות, הכבישים סדוקים, החנייה אקראית והחום מחניק." בהמשך מתוארות חוויותיו, הכוללות מפגשים רבים עם ישראלים ועם פלסטינים, וכן את נסיעותיה של אשתו לרצועת עזה בתקופת מבצע עופרת יצוקה.
רקע
הספר "ירושלים: יומנים מעיר הקודש" הוא יומן המסע הרביעי של דליל. לפניו הוציא יומני מסע בפורמט של רומן גרפי על נסיעותיו לשנג'ן, המרכז הכלכלי של מחוז גואנגדונג שבסין; פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית; ויאנגון, בתקופה בה הייתה עיר הבירה של מיאנמר. דליל שהה בשנג'ן ובפיונגיאנג במסגרת עבודתו כאנימטור, בעוד שבנסיעתו למיאנמר הוא ליווה את בת-זוגו, נאדז', ששהתה שם כחלק מפעילותה בארגון "רופאים ללא גבולות". גם נסיעתם לירושלים הייתה חלק מעבודתה, וברוב הזמן שעבדה דליל טיפל בשני הילדים הקטנים.
סגנון האיור
דליל משתמש בציורי קו פשוטים שתוארו על ידי המבקרים כ"רגילים, נקיים ופשוטים אך ללא רישול." כל ספריו הקודמים של דליל היו בשחור-לבן, וספר זה הוא הראשון שבו השתמש דליל בצבעים - אך הוא עושה זאת במשורה, על מנת להדגיש פרטים מסוימים כמו מפות, רעשים חזקים או דם.
ביקורת
הספר זכה לשבחי המבקרים, ובביקורת של סטיבן קרליק באתר הקנדי "National Post" הוא כתב: "בזכות תשומת הלב של דליל לפרטי הפרטים של היום-יום הוא הצליח לתעד את ההבדלים המרתקים, שהם בו-זמנית עדינים ומשמעותיים, בין התרבויות של המקומות בהם ביקר ובין קנדה מולדתו. בירושלים, מיומנות זו מחוללת פלאים ממש. אפילו קוראים בעלי ידע בסיסי בלבד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ימצאו עניין רב ברישומיו של דליל על החיים בעיר הקודש."
דליל נתקל בספר לא פעם בהיבטים שונים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומתאר את הטענות של כל אחד מהצדדים. עם זאת, לדברי קרליק "ברור שדליל מזדהה עם צד אחד יותר מהאחר. הוא השתתף בסיור בחברון עם נציג של המתנחלים, ובסיור אחר עם "שוברים שתיקה", ובתיאורו של דליל ברור שאחד מהשניים עושה שימוש בנרטיבים היסטוריים בצורה שמשרתת את השקפתו הדתית."
תרגום ופרסים
הספר יצא לאור בצרפתית בנובמבר 2011 והיה לרב-מכר בצרפת. התרגום לאנגלית יצא בשנת 2012 ונקרא "Jerusalem: Chronicles from the Holy City". הספר תורגם גם לצ'כית, בורמזית, פולנית, ספרדית (מהדורה בארגנטינה בניב המקומי, ומהדורה בספרד), שוודית, פורטוגזית, נורווגית, פינית, קוריאנית, הולנדית, איטלקית וגרמנית.
הספר זכה בפרס "אלבום השנה" בפסטיבל הקומיקס באנגולם בשנת 2012.
סרט תיעודי
בזמן שגי דליל כתב את הספר, צולם סרט תיעודי בשם "The Guy Delisle Chronicles" עליו ועל עבודתו בירושלים.
טינה טרנר
טינה טרנר (באנגלית: Tina Turner; 26 בנובמבר 1939 – 24 במאי 2023) הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית. החלה את הקריירה שלה כזמרת הראשית בהרכב עם בעלה אייק טרנר, והגיעה לשיא פרסומה והצלחתה לאחר שעזבה אותו ובקאמבק בגיל מאוחר יחסית פתחה בקריירת סולו מצליחה. נודעה כ"מלכת הרוק אנד רול". בשנת 1994 עברה להתגורר בשווייץ, וב-2013 קיבלה אזרחות שווייצרית וויתרה על אזרחותה האמריקאית.
ילדות ונעורים
נולדה בשם אנה מיי בולוק (Anna Mae Bullock) בנאטבוש, טנסי שבארצות הברית. גדלה בחיק סבה וסבתה מצד אביה שהיו נוצרים-בפטיסטים אדוקים, וגם שימשו כאנשי כמורה בכנסייה המקומית.
קריירה
טרנר החלה את דרכה המוזיקלית בשנת 1958 בעזרתו של המוזיקאי והמפיק אייק טרנר שהיה זה שהעניק לה את שם הבמה טינה, ולמעשה גם את שם משפחתה לאחר שנשא אותה לאישה בשנת 1962. תחילה שימשה טרנר כזמרת ליווי בהופעותיו עת הייתה בת 18, אך עד מהרה תפסה טרנר את קדמת הבמה לצידו של אייק ולהקתו. בתקופה זו הפכה לאם ל-2 בנים.
השיר הראשון אותו הקליטה, "A Fool In Love", הפך בין לילה ללהיט שהצליח להתברג בראש מצעדי הפזמונים ברחבי ארצות הברית. בעקבות ההצלחה הפתאומית, שינה אייק טרנר את שם להקתו לשם: "Ike and Tina Turner Revue". בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70 זכו הצמד אייק וטינה טרנר להצלחה גדולה. הופעתה המרשימה והמקורית של טרנר על הבמה הפכה לסימן ההיכר שלה כזמרת-רקדנית, דבר שהשפיע רבות על אמנים אחרים, כולל על סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר (שאת סיבוב ההופעות האמריקאי של ה"אבנים" חיממו צמד הטרנרים בשנת 1969).
קריירת סולו
ב-1971 הופיעה בסרטו של מילוש פורמן, "התפשטות". באמצע שנות ה-70 ניצבה טרנר בפרשת דרכים אישית ומקצועית. בעקבות התמכרותו לסמים של בעלה ושותפה המוזיקלי אייק טרנר, חלה דעיכה במכירת האלבומים ובהזמנת הופעות, זאת למרות הצלחתה הגדולה של טינה בסרט "טומי" עם להקת "The Who", בתפקיד מלכת האסיד. אייק נעשה אלים כלפי חברי הלהקה בכלל וכלפי טינה בפרט, דבר שהביא בסופו של דבר לבריחתה ממנו. רגע לפני הופעה בדאלאס ב-4 ביולי 1976, הכה אייק את טינה באופן אכזרי במיוחד, דבר שגרר את הימלטותה חסרת כל. במשך מספר שבועות הסתתרה טינה מפני בעלה, כשהיא לנה בבתי חברים ואוכלת מהיד לפה.
באותה שנה הקליטה טרנר חידוש לשירם של להקת הביטלס "בואו יחד" לסרט המוזיקלי "כל זה ומלחמת העולם השנייה", בו חודשו שירים של הלהקה.
באותה תקופה פנתה טרנר לחיפוש רוחני אותו מצאה בדת הבודהיזם. כיוון זה, הוא שנתן לה את הכוח לפצוח בקריירת סולו.
ב־1978 הגיע תהליך גירושיה מאייק לידי סיום. בספרה האוטוביוגרפי "אני, טינה" (1986), תיארה טרנר את חוויותיה לצידו של בעלה הנרקומן והאלים. ספר זה הפך ברבות השנים לסרט הקולנוע המצליח "מה זה בכלל קשור לאהבה" (1993), בכיכובה של אנג'לה באסט (שזכתה עבור הופעתה בפרס גלובוס הזהב); פסקול הסרט הוקלט בקולה של טרנר עצמה, וזכה להצלחה במכירות ובמצעדים.
עד לתחילת שנות ה-80, לא הצליחה טרנר למצב את קריירת הסולו שלה, בעיקר משום שהייתה חסרת כל בעקבות גירושיה וביטול מסע ההופעות שתוכנן לה ולאייק שהכניס אותה לחובות כבדים.
ב־1984 הגיעה טרנר חזרה אל ראשי המצעדים, וזאת הודות לאלבומה "רקדנית פרטית". אלבום זה כלל שלושה להיטים שהגיעו לראשי המצעדים וכן שני שירים שזכו בפרסי גראמי: "מה לאהבה ולכל זה?" ו"עדיף לך להיות טוב אלי". ב־1985 זכתה טרנר בארבעה פרסי גראמי על אלבומה "רקדנית פרטית". עד היום, נחשב אלבום זה לאחד מהאלבומים הנמכרים בכל הזמנים.
באותה שנה הקליטה טרנר גם דואט עם הזמר בריאן אדמס בשם "זוהי רק אהבה", ושיחקה לצידו של מל גיבסון בסרט "מקס הזועם וכיפת הרעם ", וגם שרה חלק מהשירים המופיעים בפס-קול הסרט. שיר הנושא של הסרט: "איננו זקוקים לגיבור נוסף" הפך להצלחה מיידית. באותה שנה תרמה טרנר את קולה לשיר "We Are the World" לצידם של זמרים מובילים מכל העולם. כמו כן, הופיעה לצידו של מיק ג'אגר בלייב אייד.
ב־1986 הוציאה טרנר את אלבומה "שוברת כל כלל" שזכה אף הוא להצלחה אדירה. באותה שנה יצאה למסע הופעות עולמי בו בין היתר הגיעה לישראל והופיעה בפארק הירקון וכן שברה גם שיא שנכלל בספר השיאים של גינס, עת הייתה האדם שהופיע בפני הקהל הגדול ביותר בעולם, אירוע שהתרחש בריו דה ז'ניירו שבברזיל, שם הופיעה בפני קהל מעריצים של למעלה מ-182,000 איש. שנת 1986 סימנה את הפיכתה של טרנר לזמרת מוכרת ויציבה, לא רק מהבחינה המקצועית אלא אף מהבחינה האישית. בשנה זו, עזבה טרנר את ארצות הברית ועברה להתגורר באירופה, בה התגוררה עד מותה בשווייץ עם בן זוגה הגרמני, מנהל בחברת התקליטים EMI. ב־1989, ביצעה מחדש את "The Best", אשר לימים, הפך לאחד משיריה המצליחים ביותר. ב־1991 הקליטה גרסה ל־"The Bitch Is Back" של אלטון ג'ון, לרגל הוצאת אלבום המחווה "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin", עליה הייתה מועמדת לגראמי (בקטגוריית "הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר לשיר רוק").
ב־1993 שיחקה טרנר בסרט הקולנוע "אחרון גיבורי הפעולה" (בתפקיד ראש העיר) לצד ארנולד שוורצנגר.
משנת 2000
מאז שנת 2000 פרשה טרנר באופן חלקי מעולם המוזיקה, למעט הופעות אורח קצרות מעל במות שונות. בשנת 2004 הוציאה אלבום אוסף כפול, "All the Best", שסיכם קריירה של למעלה מ-40 שנות עשייה מוזיקלית, לצד חומר חדש. אלבום האוסף הפך להצלחה מסחררת והגיע במצעד המכירות של הבילבורד למקום השני.
בשנת 2013, בגיל 73, הופיעה טרנר על שער מגזין האופנה האירופאי ווג ובכך הפכה לאישה המבוגרת ביותר שהופיעה אי פעם על שער הגיליון. באותו ראיון טרנר דיווחה כי היא עובדת על אלבום חדש, הראשון מאז 1999 וכן רמזה על מסע הופעות עולמי שיבוא בעקבותיו. ב-17 באפריל 2017 עלה על במות לונדון מחזמר ביוגרפי בשם טינה. בשנת 2020, הוציאה עם קייגו חידוש ללהיטה "What's Love Got to Do with It".
חיים אישיים
בשנת 1958 נולד בנה הראשון קרייג, מסקסופוניסט בלהקת הליווי של אייק טרנר. בשנת 1960 נולד בנה השני, היחיד המשותף לה ולאייק לו הייתה נשואה עד 1978. בנה הבכור, קרייג, התאבד בשנת 2018. בנוסף אימצה שניים מילדיו של אייק, והצעיר מהם, רוני טרנר, נפטר בדצמבר 2022.
טרנר חלתה ב-2016 במחלת הסרטן, וב-2017 עברה השתלת כליה.
משנת 1994 ועד למותה התגוררה בשווייץ.
נפטרה ב-24 במאי 2023, בגיל 83.
מפרקתניים
מפרקתניים (שם מדעי: Ginglymostomatidae) היא משפחת כרישים בעלת 3 סוגים מסדרת הזנבתנאים.
לבני קבוצה זו סנפירים שטוחים הנראים כמו גפיים וראשים מרובעים עם זיפים בקצוות הפה. גופם אפור עד חום ואורכו עד 4.5 מטרים.
כרישים אלה חיים בקרבה לקרקעית הים וניזונים בעיקר מחסרי חוליות בעלי גוף קשה כמו סרטנים וצדפות וגם מדגים. שיניהם חזקות עוזרות להם למעוף את טרפם.
כרישים אלה משריצים ולדות חיים.
ניקו שלוטרבק
ניקו שלוטרבק (בגרמנית: Nico Schlotterbeck; נולד ב-1 בדצמבר 1999 בוויבלינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה.
פרייבורג
שלוטרבק הגיע אל מחלקת הנוער של פרייבורג בשנת 2017, לאחר ששיחק במחלקות הנוער של ו.פ.ר. אאלן ושל קרלסרוהה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-9 במרץ 2019 ערך שלוטבק את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על הרטה ברלין במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת 2018/2019. בסך הכל ערך שלוטרבק ארבע הופעות ליגה בעונה זו, והוסיף 13 הופעות ליגה בעונת 2019/2020.
אוניון ברלין
ב-31 ביולי 2020 הושאל שלוטרבק למשך עונה אחת לאוניון ברלין מהבונדסליגה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על קרלסרוהה במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור השני לעונת 2020/2021. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד בליגה במדי המועדון.
בורוסיה דורטמונד
ב-2 במאי 2022, הודיעה בורוסיה דורטמונד על החתמתו של שלוטרבק, אליה הצטרף החל מעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית
שלוטרבק זכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, וערך שש הופעות בטורניר.
ב-26 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת ישראל במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
אקוודור במשחקים האולימפיים לנוער
אקוודור משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האקוודורים שישה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה. אקוודור החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020).
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של אקוודור למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 14 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף. המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בהליכת 10 ק"מ לנערים. בהליכה ל-5 ק"מ לנערות המשלחת סיימה במקום התשיעי, בהרמת משקולות היא סיימה במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג לנערות ובמקום השישי בקטגוריית המשקל עד 62 ק"ג לנערים, ובאיגרוף סיימה במקום הרביעי בקטגוריית המשקל קל-כבד. המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפים טריאתלון ושחייה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים היאבקות, טניס וטניס שולחן.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שאקוודור שלחה עד כה. המשלחת מנתה 19 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפי ספורט. המשלחת לא זכתה במדליות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים הרמת משקולות בה סיימה במקום הרביעי בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג לנערות ובמקום השישי בקטגוריית משקל עד 56 ק"ג לנערות. באופניים עם הגעת נבחרת הבנות למקום הרביעי. המשלחת העפילה לרבע הגמר בענף הטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 55 לנערים. בענף האתלטיקה היא לא הגיעה להישגים בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור ולא העפילה למקצי הגמר. אך סיימה במקום השביעי בהליכה ל-5 ק"מ לנערות. המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפים היאבקות, טניס, כדורעף חופים ושיט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים קאנו/קיאק, רכיבה ושחייה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
פרנל וויטאקר
פרנל וויטאקר (באנגלית: Pernell Whitaker; ) היה מתאגרף אמריקאי מקצועני, שהתחרה בין השנים 1984–2001, ובהמשך עבד כמאמן אגרוף.
וויטאקר נולד בנורפוק והחל להתאמן באגרוף בגיל 9.
וויטאקר היה אלוף העולם בארבע קטגוריות משקל: קל, מעורב קל, מעורב וקל בינוני. בנוסף היה אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל קל ואלוף אולימפי מ-1984 באותו משקל. בשנת 1989, וויטאקר נבחר ללוחם השנה על ידי מגזין הזירה ואיגוד סופרי האגרוף באמריקה.
וויטאקר היה אחד ממתאגרפי ההגנה הטובים בכל הזמנים. ב-2002 מגזין הזירה מיקם את וויטאקר במקום העשירי ברשימת "100 המתאגרפים הגדולים ביותר ב-80 השנים האחרונות". בשנת 2006 הוכנס וויטאקר להיכל התהילה הבינלאומי לאגרוף.
גלן בק
גְּלֶן לִי בֶּק (באנגלית: Glenn Lee Beck; נולד ב-10 בפברואר) הוא מגיש של תוכנית טלוויזיה ותוכנית רדיו, סופר, פרשן פוליטי ויזם אמריקאי.
בק מזוהה עם הימין השמרני ומגיש את תוכנית הרדיו "The Glenn Beck Program", אשר משודרת בסינדיקציה ברחבי ארצות הברית ברשתות הרדיו הגדולות וזוכה למיליוני מאזינים. בנוסף, בק הגיש עד יוני 2011 גם תוכנית אקטואליה אישית בערוץ פוקס ניוז. כסופר, בק זכה להצלחה רבה כאשר חמשת ספריו כיכבו בעבר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. שכרו השנתי מוערך ב-23 מיליון דולר. בק הוא גם המייסד והמנכ"ל של חברת "Mercury Radio Arts", חברת ההפקה שדרכה הוא מפיק תכנים עבור הרדיו, הטלוויזיה, המדיה המודפסת, והאינטרנט.
בשנת 2011 הקים בק רשת טלוויזיה שמרנית הנקראת "TheBlaze".
חיים אישיים
בק נולד באוורט, וושינגטון לוויליאם ומרי בק. הוא גדל בבית נוצרי קתולי ולמד בילדותו בבית הספר הקתולי הפרטי בעיירה מאונט ורנון שבוושינגטון. בגיל 13 זכה בק בתחרות אשר אפשרה לו באופן חד פעמי להיות די.ג'יי בתחנת הרדיו המקומית KBRC.
צביה אגור
צביה אגור היא ביו-מתמטיקאית ישראלית, לשעבר פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. מחקריה עוסקים בתאוריה של מחלות וייעול כימותרפיה וקביעת מדיניות חיסון. כיום משמשת כמדענית ראשית בחברת אופטימטה וכנשיאה של מכון מחקר עצמאי אותו היא ייסדה.
גלן בק
חיים אישיים
בשנת 1977, הגיש אביו תביעת גירושין מאמו של בק עקב התמכרותה לאלכוהול. גלן ואחותו הגדולה עברו בעקבות כך יחד עם אמם לעיר סאמנר שבוושינגטון. ב-15 במאי 1979 טבעה בים. האדם אשר לקח אותה לשייט בסירה טבע גם הוא. בראיונות טלוויזיה ושידורי רדיו ציין בק כי אמו התאבדה.
צביה אגור
אודות
אגור סיימה תואר שני בגנטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה את הדוקטורט שלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומהאוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB). שימשה כמרצה אורחת באוניברסיטת אוקספורד.
גלן בק
חיים אישיים
לאחר מות האם, עברו הוא ואחותו הגדולה לגור בבית אביהם בעיר בלינגהאם שבוושינגטון. ביוני 1982 סיים בק את לימודיו בתיכון סיהום. בעקבות מותה של אמו ובעקבות התאבדותו של אחיו החורג לאחר מכן, ציין כי החל לשתות אלכוהול על מנת להתמודד עם המשבר בחייו.
צביה אגור
אודות
אגור היא המייסדת של המכון לביו-מתמטיקה רפואית (IMBM), וכיהנה כנשיאת החברה הישראלית לביולוגיה תאורטית ומתמטית. היא חברה בחבר הנאמנים של החברה האירופית לביולוגיה מתמטית, ומשמשת כעורכת של עיתונים מדעיים רבים.
גלן בק
חיים אישיים
בגיל 18, לאחר סיום לימודיו בתיכון, עבר לעיר פרובו שבמדינת יוטה שם עבד בתחנת הרדיו KAYK. בק הרגיש כי לא השתלב שם, עזב את יוטה לאחר שישה חודשים, והחל לעבוד בתחנת הרדיו WPGC שבוושינגטון בפברואר 1983.
צביה אגור
אודות
בשנת 2000 הקימה את חברת הביו-טכנולוגיה אופטימטה (Optimata) והיא משמשת כיו"ר והמדענית הראשית של החברה.
גלן בק
חיים אישיים
בעת שעבד בתחנת הרדיו WPGC, פגש את אשתו הראשונה, קלייר. הזוג נישא ונולדו להם שתי בנות, מרי והאנה. מרי נולדה בשנת 1988 עם שיתוק מוחין. בני הזוג התגרשו בשנת 1994. בנוסף להיותו אלכוהוליסט מחלים, ובעל התמכרות לסמים קלים, אובחן בק גם כבעל הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. הוא ציין בעבר כי בזכות השתתפותו בפעילות הארגון אלכוהוליסטים אנונימיים הוא הצליח להיגמל מאלכוהוליזם ומעישון חשיש.
בשנת 1996, בעת שעבד בתחנת רדיו בניו הייבן, התקבל ללימודים באוניברסיטת ייל. בק השתתף בקורס תאולוגיה אחד ולאחר מכן הפסיק את לימודיו במוסד.
בשנת 1999 נישא בק לאשתו השנייה, טניה. באוקטובר של אותה השנה הצטרף הזוג ל"כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים" (אחת מתוך כנסיות המורמונים). בהמשך נולדה לזוג ילדה וכמו כן הם אימצו ילד. כיום הם מתגוררים בעיירה ניו כנען שבקונטיקט.
השקפותיו הפוליטיות
בק מזדהה כשמרן בעל נטייה לליברטריאניזם. הערכים העיקריים בהם בק דוגל כוללים אחריות אישית של אזרחים על מעשיהם, צדקה ביוזמה פרטית (בניגוד למדינת רווחה), הזכות לחיים ולביטחון (מתנגד להפלות מלאכותיות), חופש דת ומניעת דעות קדומות לגבי מורמונים, הגבלת מעורבות הממשלה הפדרלית, חוב ציבורי נמוך וחשיבות המשפחה כיסוד החברה.
בק תומך בזכות החוקתית של כל אזרח בארצות הברית לשאת כלי נשק להגנה עצמית ומתנגד לחקיקה שתגביל זכות זו.
בק סבור כי אין מספיק ראיות המצביעות באופן חד משמעי כי פעילות האדם היא הגורם העיקרי להתחממות כדור הארץ, אף כי הוא מאמין שהתחממות כהתקררות הם דברים שבאים במחזוריות. הוא גם טוען כי חוק ההתחממות הגלובלית והאנרגיה הנקייה (American Clean Energy and Security Act) הוא רק צורה לחלוקה מחדש של הון, ואף קידם עצומה לביטול פרוטוקול קיוטו.
גלן בק וישראל
גלן בק תומך נלהב במדינת ישראל. הוא טוען שהעולם נוהג בצביעות כלפי ישראל, בין היתר, ממניעים אנטישמיים. במהלך תוכניותיו ברדיו ובטלוויזיה הוא מרבה להפגין תמיכה בעם היהודי ובמדינת ישראל. לאחר אירוע המשט לעזה ב-2010, כאשר ישראל ספגה ביקורת על פעולתה, הקדיש בק שתי תוכניות רצופות כדי להוכיח את הקשר שבין מארגני המשט לטרור האסלאמי הערבי, וטען כי יש קשר היסטורי בין סוציאליזם, פשיזם, אנטישמיות, נאציזם והטרור האסלאמי, וכי המשט לעזה הוא המשך לכל אלה. בק גם טען שהיתקלות של כל צבא אחר בספינה כזו עם "פעילי שלום" שכאלה, היה מסתיים בהטבעת הספינה.
בתוכניתו ב-17 במאי 2011 הודיע על "עצרת החזרת האומץ" שתתקיים באוגוסט באותה השנה בירושלים ומטרתה הבעת תמיכה והזדהות עם מדינת ישראל והעם היהודי אך בעיקר הבעת התנגדות לתוכנית חלוקת ירושלים.
ב-11 ביולי 2011 ביקר בכנסת והשתתף בישיבת ועדת העלייה והתפוצות בנושא המאבק בדה-לגיטימציה לישראל בעולם באמצעות גיוס ידוענים לטובתה. בק מתח ביקורת על אמצעי התקשורת הבינלאומיים שאינם מספרים את הסיפור האמיתי על ישראל אלא פועלים בצביעות, כגון אי סיקור רצח בני משפחת פוגל באיתמר שסותר את הנרטיב שהם מציגים. לדבריו, הוא היה "אמריקאי רגיל, עד הפיגוע במגדלי התאומים. האמנתי למה שהתקשורת האמריקאית אמרה על ישראל – אבל אז הלכתי לעשות שיעורי בית". בק אמר כי הסכסוך הישראלי-ערבי הוא מלחמה על קיומה של ישראל ועל אורח החיים המערבי.
בכנס של ארגון ציוני אמריקה שנערך בנובמבר 2011 הוענק לבק אות "מגן ישראל" של מרים ושלדון אדלסון.
תוכנית הרדיו
תוכנית הרדיו של בק משודרת בימי חול ולמעלה מ 8 מיליון מאזינים לה. החצי הראשון של התוכנית הוא מונולוג של בק בנושאים פוליטיים ובנושא המוסריות של מדיניות ציבורית, בדגש על אירועים אקטואליים. לאחר מכן הוא משוחח עם מאזינים.
קריירה טלוויזיונית
ב-8 במאי 2006 החל בק להגיש תוכנית פרשנות לאירועים חדשותיים בשם "Glenn Beck" בערוץ CNN. התוכנית שודרה במהלך ימי השבוע בשעה 19:00 ובשידור חוזר בשעה 21:00 ובחצות. ב-21 ביולי 2008, בק אף מילא את מקומו של לארי קינג בתוכנית האירוח הפופולרית שלו "לארי קינג לייב" בערוץ CNN.
ב-16 באוקטובר 2008, יצאה הודעה רשמית על כך שבק עוזב את צוות החדשות של ערוץ CNN וכי הוא יצטרף לצוות החדשות של ערוץ פוקס ניוז.
בפוקס ניוז, החל בק לשדר תוכנית משלו בשם "The Glenn Beck show" אשר שודרה החל מ-19 בינואר 2009 בימי חול בשעה 17:00 ובסופי השבוע. כמו כן, בק קיבל גם פינה קבועה בתוכניתו של ביל אוריילי "The O'Reilly Factor" אשר משודרת בימי שישי בערוץ פוקס ניוז.
בק זכה לרייטינג גבוה בזכות אמירותיו הנוקבות (שבר את שיאי הרייטינג לשעה בה התוכנית משודרת).לאורך הדרך תוכניתו הביאה לו אהדה רבה ואף הערצה מצדה הימני של המפה הפוליטית בארצות הברית ושמו הועלה כאחד המועמדים לרוץ לנשיאות (גלן טען שהוא אינו מעוניין בפוליטיקה). מנגד תוכניותיו הפכו אותו לשנוי במחלוקת וליעד לביקורת גדולה מצד גורמים שונים אשר טענו בין היתר כי הוא מקדם תאוריות קונספירציה וכי הוא נוהג להשתמש ברטוריקה מתסיסה באופן קבוע בתוכניותיו במטרה להשיג אחוזי רייטינג גבוהים.
ב-6 באפריל 2011 פרסמו פוקס ניוז וחברת ההפקה של בק הצהרה משותפת לפיה תוכניתו הנוכחית "המופע של גלן בק" תרד מלוח השידורים של רשת פוקס ניוז בהמשך השנה אך שיתוף הפעולה ביניהם ימשיך בדמות תכנים טלוויזיוניים ואינטרנטים חדשים שבק יפיק בעבור רשת הטלוויזיה. השידור האחרון של תוכנית הטלוויזיה התקיים ב-30 ביוני 2011.
ספרים ואתרי האינטרנט
כמו כן, פרסם בק גם שלושה ספרים בפורמט אודיו בלבד:
GlennBeck.com, אתר הדגל של חברת ההפקות של בק, מכיל גם תוכן פרימיום אשר זמין למנויים בלבד. באוגוסט 2010 השיק בק אתר עצמאי נוסף בשם "The Blaze".
מופעים ואירועים בפני קהל
החל משנת 2005, בק נוהג לערוך מופע יחיד בערים שונות בארצות הברית פעמיים בשנה.
במהלך ינואר ופברואר 2010, בק וביל אוריילי הופיעו בערים שונות בארצות הברית במופע משותף בשם "The Bold and Fresh Tour 2010". במהלך המופע, בק ואוריילי נאמו כל אחד בנפרד במשך 30–40 דקות והציעו פרשנות משלהם למגוון סוגיות שונים. לאחר מכן, לקראת סיום המופע הופיעו בק ואוריילי יחד על הבמה במשך כ-30 דקות, ענו על שאלות מהקהל ודנו בהשקפותיהם לגבי סוגיות שונות.
המחאות של פרויקט 9–12 ותנועת מסיבת התה
בק הוא היוזם של המניפסט הפוליטי וקבוצת הפעילים הפוליטיים המכונה "פרויקט 9–12". המניפסט הוצג לראשונה בתוכניתו של בק ב-13 במרץ 2009. לדברי בק, מטרת הפרויקט היא לקרב את כל האמריקאים לתחושת האחדות אשר בה אמריקה הייתה שרויה ב-12 בספטמבר 2001, יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר. המניפסט נקרא על שם 9 העקרונות ו-12 הערכים אשר לדעתו של בק ייצגו את הלך רוחו של העם האמריקאי יום לאחר פיגועי 11 בספטמבר (וכמובן מציין את התאריך המדובר, 12/09).
פרויקט 9–12 הוא למעשה חלק מתנועת מסיבת התה. אנשי התנועה וקבוצת פעילי "פרויקט 9–12" אינם מזדהים עם אף אחת מהמפלגות הפוליטיות הגדולות, על אף שהן נחשבות לתנועות אמריקאיות שמרניות ואפילו אנטי ממשלתיות. בק תמך בהפגנות "מסיבת התה" בתוכניותיו ואף דרבן אנשים לצאת ולהשתתף בהן. באפריל 2009 שודרה תוכניתו של בק מעצרת מחאה של מפגיני "מסיבת התה" בסן אנטוניו.
פרויקט 9–12 ספג ביקורת רבה כאשר מתנגדיו טענו כי הוא משמש לצורך הסתה ודוגל תיאוקרטיה, תוך ניצול פיגועי 11 בספטמבר למטרות רווח פוליטי.
הבלדה על יואל משה סלומון
הבלדה על יואל משה סלומון (בשמו המלא "הבלדה על יואל משה סלומון ושלושת רעיו"; במילותיו הראשונות: "בבוקר לח בשנת תרל"ח") הוא פזמון שכתב יורם טהרלב והלחין שלום חנוך, ואשר התפרסם בשנת 1970. הפזמון ייחודי בכך שהוא מבוסס על מאורע היסטורי – סיור באדמות הסמוכות לכפר אומלבס אשר הוביל לייסודה של המושבה העברית הראשונה בארץ ישראל, פתח תקווה, המכונה "אם המושבות".
רקע היסטורי
המושבה העברית פתח תקווה הוקמה בשנת תרל"ח (1878) על ידי קבוצת יהודים בני היישוב הישן בירושלים. קדמו להקמת המושבה מספר ניסיונות של היישוב הישן לבסס התיישבות חקלאית, שכללו מאמצים של השר משה מונטיפיורי. קודם לקניית אדמות אומלבס נעשה ניסיון לרכוש אדמות בבקעת יריחו, על ידי עסקני העדה היהודית בירושלים, והשם שנבחר עבור המושבה המיועדת היה 'פתח תקווה'. ניסיון זה כשל לאחר שבפקודת השולטן עבדול חמיד השני, נאסרה המכירה משום שהקונים היו נתיני חוץ. ניסיון נוסף אשר כשל היה בקניית אדמות דוראן הסמוכות לרמלה (אשר לימים הוקמה עליהם המושבה רחובות).
גלן בק
עצרת השבת הכבוד
העצרת ספגה ביקורת רבה מצד מנהיגי זכויות אזרח אמריקאיים, ואנשי תקשורת שונים, בעיקר על כך שהעצרת שהתקיימה ביום השנה לנאום ה"יש לי חלום" של מרטין לותר קינג ובאותו המקום בו מרטין לותר קינג נאם את הנאום ההיסטורי.
הבלדה על יואל משה סלומון
רקע היסטורי
בשנת תרל"ו (1876) נודע לעסקנים מירושלים על כך שאדמות הכפר אומלבס עומדות למכירה, על ידי סוחר קרקעות עשיר מיפו בשם טיאן. על מנת לסקור את הנחלה יצאו מירושלים ארבעה עסקנים: דוד גוטמן, יואל משה סלומון, יהושע שטמפפר וזרח ברנט, ונפגשו ביפו עם הסוחר טיאן. למחרת היום יצאו הארבעה בלוויית נציגו של טיאן, זאכרי אפנדי, לסיור בנחלה. מראה הנחלה מצא חן בעיני המסיירים והם החליטו לקנות את כל שטח הנחלה, אולם כאשר בסוף היום הגיעו לכפר אומלבס, הזדעזעו המסיירים ממראה הפלאחים אשר היו "דוויים חסמומים וצהובי הפנים". באותו ערב נשאר יואל משה סלומון לישון בכפר בעוד שאר הסיירים חזרו ליפו. במשך שלושה ימים ניהל סלומון חקירות, ונודע לו שהסיבה למחלות של תושבי הכפר היו מי הירקון אשר אליהם היו מושלכות נבלות צאן ובקר, והביצות הסמוכות לכפר. כאשר שב סלומון ליפו, הוא הציע לדוד גוטמן לנסות לקנות תחילה אדמות סמוכות אשר היו שייכות לסוחר היפואי קאסאר.
על מנת להפיג את החששות לגבי המחלות השוררות במקום, פנו סלומון וגוטמן לרופא יווני אשר היה מפורסם מאוד באותה תקופה, ד"ר מזארקי, וביקשו ממנו לסקור את המקום. בסיור שערכו סלומון, גוטמן, שטמפפר ומזארקי במקום פסק הרופא שמשום שאין ציפורים במקום ניתן להסיק ללא כל ספק ש'רע ומושחת הוא אוויר המקום הזה'. למרות דברים אלו החליטו השלושה – סלומון, גוטמן ושטמפפר – לקנות את האדמות, ובעקבות ההחלטה התחבקו ופרצו בבכי. על הקרקעות שנקנו הוקמה המושבה העברית פתח תקווה, אשר נודעה בכינוי 'אם המושבות'.
גלן בק
עצרת השבת האומץ
במהלך אוגוסט 2011 ערך בק עצרת בשם "השבת האומץ" (Restoring Courage) בירושלים שמטרתה הפגנת תמיכה בעם היהודי. בעת שהודיע על כוונתו לערוך את העצרת ציין בק כי לפי דעתו פתרון שתי המדינות יחתוך את ירושלים, ואת העיר העתיקה, משאר העולם. כמו כן, הוא ציין כי סידורי ביטחון והלוגיסטיקה בעיר העתיקה יהוו אתגר ממשי לעריכת העצרת והדגיש כי הוא סבור ש"שערי הגיהנום יפתחו נגדנו". חברת ההפקה של בק "Mercury Radio Arts" הפיקה שלושה אירועים שונים במסגרת עצרת "השבת האומץ", בהם עצרת שנערכה ב-24 באוגוסט בכותל הדרומי של הר הבית. בנוסף לכך, בק שידר את התוכנית שלו מאושוויץ במסגרת עצרת "השבת האומץ".
הבלדה על יואל משה סלומון
השיר
הפזמונאי יורם טהר-לב כתב את "הבלדה על יואל משה סלומון" ב-1968 לאחר שקרא את סיפור המעשה בספר "זכרונות ארץ ישראל" שבעריכת אברהם יערי (1947). הזיכרונות שהיוו את הבסיס לסיפור נכתבו על ידי טוביה סלומון, בנו של יואל משה סלומון, ששמע לטענתו את הסיפור מאביו. הסיפור המסופר בבלדה ממזג יחדיו את תיאור שני הביקורים שקדמו לרכישת האדמות: הסיור הראשון באדמות שלאחריו נותר יואל משה סלומון לישון בכפר אומלבס, והסיור השני שנערך בלוויית הרופא היווני מזארקי.
הבית הראשון של השיר נפתח במילים "בבוקר לח בשנת תרל"ח", ומתאר חמישה רוכבים היוצאים מיפו, ששמותיהם מוזכרים בבית השני:
גלן בק
עצרת השבת האומץ
במהלך שהייתו בישראל ביקר בק באתרים היסטוריים שונים ברחבי ישראל אשר קדושים הן ליהודים והן לנוצרים. כמו כן הוא ביקר את תמר פוגל, אשר הוריה ושלושת אחיה נרצחו בפיגוע באיתמר.
הבלדה על יואל משה סלומון
השיר
אלו הם ארבעת העסקנים שהשתתפו בסיור הראשון באדמות. החמישי, המוזכר בבית השלישי של השיר הוא הרופא מזארקי. חוות דעתו של הרופא, שניתנה במקור בסיור השני באדמות, מופיעה בבתים הרביעי והחמישי של השיר:
על פי הבלדה, שלושה מהרוכבים כיבדו את דעתו של הרופא והסתלקו אתו, ורק יואל משה סלומון נותר במקום. בשלב זה לובשת הבלדה אופי מיתי:
גלן בק
ביקורת
ב-2006 עורר בק ביקורת מצד ארגונים מוסלמים כאשר פקפק בשידור בנאמנותו של קית' אליסון לארצות הברית.
הבלדה על יואל משה סלומון
השיר
הבית השמיני מסיים את החלק המיסטי של השיר במילים:
לאחר מכן מספרת הבלדה שלמחרת היום "העמק הארור נמלא, ציוץ של ציפורים". לדברי יורם טהרלב, במקור הוא כתב "העמק העכור נמלא ציוץ של ציפורים", תוך רמיזה למקור שמה של פתח תקווה - "ונתתי לה את כרמיה משם ואת עמק עכור לפתח תקווה" (הושע ב' 17), אך לבקשת אריק איינשטיין הוא שינה את "עכור" ל"ארור".
גלן בק
ביקורת
במהלך 2009 בעקבות פרשת מעצרו של פרופסור שחור מאוניברסיטת הרווארד ובעקבות תגובתו של הנשיא אובמה אשר ציין כי "המשטרה נהגה בצורה מטומטמת" בק טען כי הנשיא ברק אובמה חושף עצמו שוב ושוב כבעל "שנאה עמוקה לאנשים לבנים ותרבות לבנה", ובנוסף ציין כי "אני לא אומר שהוא לא אוהב אנשים לבנים. אני אומר שיש לו בעיה. הבחור הזה, אני מאמין, הוא גזען." דבריו עוררו סערה רבה בתקשורת האמריקאית אשר הובילה לכך שחברות מסחריות רבות הודיעו כי יפסיקו לפרסם בתוכניתו של בק על מנת למנוע שיוך של המותגים שלהם עם תוכן שעלול להיחשב לפוגעני בקרב קהל הלקוחות הפוטנציאלי שלהם.
הבלדה על יואל משה סלומון
השיר
השיר נכלל בתקליטם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "שבלול", שהופק ב-1970. בעקבות התקליט צולמה התוכנית הראשונה בסדרת "לול", והיא כללה קליפ לשיר זה, לצד שירים נוספים מהתקליט.
ב-1973 הוקלטה גרסה שנייה לשיר, עדכנית יותר, בעיבוד של שם טוב לוי, והיא נכללה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה" של אריק איינשטיין. העיבוד של גרסה זו עשיר בהרבה מהעיבוד של הביצוע הראשון, ולכן זוהי הגרסה המושמעת יותר של השיר. גם לגרסה השנייה צולם קליפ, הפעם בצבע, שנכלל בתוכנית הטלוויזיה "ארץ ישראל הישנה והטובה". תוכנית זו שודרה לראשונה בערב יום העצמאות 1978.
מלחין השיר שלום חנוך, ביצע גרסה משלו לשיר באלבומו "על פני האדמה", שיצא בשנת 1983.
מחלוקות
סביב אמינותו של הגרעין ההיסטורי של הבלדה שוררת מחלוקת, שמעורבים בה צאצאיהם של מייסדי פתח תקווה. הטענות נגד השיר מתמקדות בכך שהשיר מייעד ליואל משה סלומון תפקיד מרכזי הרבה יותר מאשר למייסדי המושבה האחרים. זאת אף על פי שסלומון עקר בשנים שלאחר מכן מפתח-תקווה למושבה הסמוכה יהוד ולבסוף חזר לירושלים, ואף הטיף נגד חזרה לפתח תקווה. לעומת זאת, הוצנע תפקידם של שטמפפר, שהיה ראש המועצה הראשון של פתח תקווה, ושל גוטמן וזרח ברנט, שבכספיהם נרכשו אדמות המושבה, והם אף מוצגים כפחדנים. לעומתם, מייסדים אחרים, כגון יהודה ראב, כלל אינם מוזכרים בשיר.
מנגד נטען שלולא הבלדה היה האירוע כולו נשכח מהזיכרון הקולקטיבי. טהר-לב גם טוען שהיה מקום לבסס את סלומון כגיבור הראשי של הפרשה משום המאמצים הרבים שהוא עשה קודם לקניית האדמות לעורר את הרעיון של ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל וכן פעילותו בתחום העיתונות העברית.
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
ברקלי נולד למשפחה נודעת בהיסטוריה של ארצות הברית. סבו, תומאס ברקלי, היה דמות בעלת חשיבות במהפכה האמריקאית והקונסול הראשון של ארצו בפריז ב-1781. בין השנים 1826–1828 למד רפואה ורוקחות באוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מכן התגורר בסקוטסוויל, וירג'יניה.
הבלדה על יואל משה סלומון
מחלוקות
ב-2019 טען רוב האקסלי, גיטריסט הצ'רצ'ילים שניגן באלבום "שבלול", כי הלחן של הבלדה לקוח משיר אישי בן בית אחד שהשמיע לאיינשטיין ביום פטירתו של אביו, יעקב איינשטיין. שלום חנוך, יורם טהר-לב, יואב קוטנר ואחרים שללו את טענתו של האקסלי, בין היתר לאור העובדה שהבלדה נכתבה בשנת 1968 ופורסמה באלבום שבלול שיצא במאי 1970, בעוד שיעקב איינשטיין נפטר ב-18 ביולי 1970.
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
בשנת 1830 נשא לאשה את ג'וליה אן סוורס (Julia Ann Sowers).
גלן בק
השוואות לנאצים
הוא טען כי רפורמת הבריאות שיזם אובמה תוביל לתוצאה דומה לתוכנית T4 הנאצית לחיסול נכים וחולי נפש.
הבלדה על יואל משה סלומון
הנצחת האירוע
הבלדה השפיעה באופן ניכר על האופן שבו מונצחים מייסדי המושבה פתח תקווה.
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
לקראת סוף שנות ה-30 של המאה ה-19 התקרבו הוא ורעייתו אל הדת, למרות שמשפחתו הייתה בפטיסטית, השתייכו ברקלי ורעייתו לכנסייה הפרסביטריאנית. ברקלי העיד על עצמו שקרא את כל התנ"ך והברית החדשה מכריכה לכריכה במחזורי קריאה כל שישה שבועות. בהשפעת מטיף בשם אלכסנדר קמפבל נוצרה בסקוסוויל קהילה וכנסייה מבוססת על פעילות מיסיונרית בשם "כנסיית חניכי המשיח" (Disciples of Christ Church), שמרכזה היה בסינסינטי. ברקלי היה מבין העומדים בראשה. ב-1849 שכנע את ראשי הקהילה לתמוך בו ובמשפחתו במסע מיסיונרי לארץ הקודש, מתוך אמונה בביאתו השנייה של ישו שנחזתה לשנת 1851.
גלן בק
השוואות לנאצים
אחרי הטבח בנורווגיה בקיץ 2011, בו נרצחו עשרות משתתפים במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית, אמר בתוכנית הרדיו שלו: "היה ירי במחנה פוליטי, שנשמע קצת כמו מחנה הנוער ההיטלראי. מי מקיים מחנה לילדים שכולו עוסק בפוליטיקה?
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
בינואר 1851 הגיעה משפחת ברקלי לביירות, משם נסעה לירושלים. בואם לירושלים הכה את ברקלי בתדהמה. העיר הייתה שקועה בהריסות ובמגפה, יתרה מזו, בין העדות הנוצריות הרבות שררה עוינות ומשפחת ברקלי, שלא הייתה קשורה לאף אחת מהן, נודתה מכל הכנסיות והטקסים. בקרב היהודים, שלא נטו להתנצר, פעלה כבר מערכת מיסיון אנגליקנית ונדמה כי למסעו של ברקלי, בשלב זה, לא הייתה כל תכלית. עם זאת פעל ברקלי כרופא (בחסות הקונסוליה האמריקאית בירושלים) והצליח, לפי מכתביו, לרפא מאות חולים ממלריה. בין ידידיו הבודדים בעיר נמצא הצלם מנדל ג'ון דינס, שברקלי הטביל לכנסייתו.
גלן בק
ביקורת בקהילה היהודית בארצות הברית
ב-2010 האשים בק את המיליארדר היהודי ג'ורג' סורוס בסיוע למשלוח יהודים הונגרים למחנות השמדה בתקופת השואה. בתגובה פרסמה הליגה נגד השמצה הודעה שבה היא מוקיעה את הקשר שיצר בק בין סורוס, שהיה ילד קטן בתקופת השואה, לבין פעולותיהם של אחרים ששלחו יהודים למחנות השמדה.
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
תפנית בגורלו אירעה כאשר הצליח לרפא בכיר ממשל עות'מאני שהיה קשור לעבודות השיפוצים בהר הבית. כאות הוקרה לרופאו העניק הבכיר לברקלי גישה להר הבית – מעשה נדיר ביותר כלפי לא-מוסלמים באותה עת. ברקלי ניצל את עבודות השיפוץ למחקר על במת ההר. בשנת 1858 פרסם בארצות הברית את ספרו City of the Great King, המתאר את מחקריו בירושלים. הספר מעוטר במפות ורישומים פרי עטה של בתו, שרה. בנוסף פרסם, בנפרד מן הספר, מפה של ירושלים. שרה ברקלי פרסמה באותה שנה ספר משלה, Hadji in Syria, or Three Years in Jerusalem שבו תיאורים צבעוניים ודרמטיים מחוויותיה ושיטוטיה בעיר.
גלן בק
ביקורת בקהילה היהודית בארצות הברית
במהלך ינואר 2011 כ-400 רבנים רפורמים אמריקנים חתמו על מכתב שפורסם בתשלום בוול סטריט ג'ורנל בו מחו על כך שלפי דעתם בק נוהג להתייחס לעיתים רבות לשואה ולנאצים באופן שאיננו הולם ואף מוזיל את זכר השואה. פרסום המכתב מומן על ידי הארגון "Jewish Funds for Justice" אשר קרא בעבר לפיטוריו של בק מערוץ פוקס ניוז. באתר האינטרנט של הארגון נטען כי נדמה שבק "שואב את החומר שלו הישר מן המסמך האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון". במכתב נאמר כי בק ופוקס ניוז " ...ממעיטים בזכר ובמשמעות של השואה, כאשר הם משתמשים במונח על מנת לערער על כל אדם או ארגון אשר עמו הם אינם מסכימים." בתגובה, מנהל פוקס ניוז, ציין בפני סוכנות רויטרס כי המכתב נבע מ"ארגון פוליטי שמאלני אשר נתמך על ידי ג'ורג' סורוס".
ג'יימס טרנר ברקלי
תולדות חייו
משפחת ברקלי עזבה את העיר עם פרוץ מלחמת קרים. ביולי 1854 שלחה ג'וליה ברקלי ממלטה מכתב למשפחתה בסקוטסוויל, ובו כתבה שהיא נמצאת סוף סוף בקרב בני תרבות.
ב-1857 שב ברקלי לירושלים לתקופה קצרה. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הטיף ברקלי לעליית יהודים לארץ ישראל כהכנה לבוא המשיח. שרה שבה למזרח ונישאה לאוגוסטוס ג'ונסון, קונסול ארצות הברית בביירות.
חקירותיו בירושלים
ברקלי נחשף לחפירות תת-קרקעיות על הר הבית, בהם בור מים ענק אותו זיהה כ"ים" (מלכים א' פרק ז'), בריכת המים של בית המקדש.
באופן מקרי זיהה ברקלי גם את מערת צדקיהו בעת שיצא לטיול עם כלבו סמוך לשער שכם בירושלים. לפתע נעלם הכלב, ולאחר חיפושים התברר כי החליק לתוך פתח מערה ענקית, שהיה מוסתר בערימת אשפה גדולה. הפתח נחשף בעקבות גשמים עזים שירדו באותה שנה, וסחפו את האשפה אל תוך חלל המערה. נרעש מן הגילוי, מיהר ברקלי לביתו, ולמחרת בלילה יצא שוב בחברת שני בניו לבדוק את המערה מקרוב. הם התחפשו לערבים כדי לא למשוך תשומת לב, ונכנסו דרך הפתח הקטן מצוידים בלפידים כבויים, שהודלקו רק בתוך המערה. ברקלי זיהה את המקום כמחצבה ושיער שממנה נחצבו אבנים לשם הקמת בית המקדש. עובדה זו עוררה את דמיונם של הבונים החופשיים, שאמצו אותה כמקום מפגש לטקסיהם.
גלן בק
ביקורת בקהילה היהודית בארצות הברית
ב-22 בפברואר 2011, במהלך דיון בתוכנית הרדיו של בק אשר התמקדה בפולמוס סביב הערותיו הקודמות של בק על סורוס, ציין בק כי "רבנים רפורמים הם בדרך כלל פוליטיים מטבעם. במידה רבה, באותו האופן שהאסלאם הרדיקלי מתמקד פחות בדת ויותר בפוליטיקה". בק ספג לביקורת רבה על דבריו מצד אישים רבים בתקשורת בהם שמרנים אמריקנים אחרים ורבנים יהודיים. הליגה נגד השמצה ציינה בתגובה כי דבריו של בק הם "דברי בורות של קנאים". ב-24 בפברואר, התנצל בק על דבריו והסכים כי אלו היו "דברי בורות".
A Flock of Seagulls
A Flock of Seagulls (באופן מילולי: להקת שחפים) היא להקת גל חדש בריטית שהוקמה בשנת 1979 בליברפול על ידי מייק סקור, אחיו אליסטר ג'יימס סקור ופרנסיס פרנק מודסלי.
ללהקה היו שורה של סינגלים שהפכו ללהיטים בינלאומיים, וביניהם: "I Ran (So Far Away)", "Space Age Love Song", "Wishing (If I Had a Photograph of You)" ו-"The More You Live, the More You Love".
הלהקה התפרסמה לראשונה בשנות השמונים בזכות הקליפ לשיר "I Ran (So Far Away)" ששודר ב-MTV במהלך הפלישה הבריטית השנייה. היא זכתה בפרס גראמי בשנת 1983 על השיר "D.N.A".
1979–1986
הלהקה הוקמה על ידי מייק סקור בסוף שנת 1979 בליברפול. שמה של הלהקה נלקח מהשיר "Toiler on the Sea" של להקת הפאנק רוק The Stranglers ומהספר Jonathan Livingston Seagull.
הלהקה הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Talking". לאחר מכן ההרכב הוציא את הסינגל השני שלו "Telecommunication". המהדורה השלישית של להקה הייתה ה-"Modern Love is Automatic". בשנת 1982, הסינגל הרביעי של הלהקה, "I Ran (So Far Away)" בהפקתו של מייק האולט, נגן הבס לשעבר של להקת גונג, הפך ללהיט עולמי, והגיע למקום הראשון באוסטרליה ולטופ 10 בארצות הברית ובניו זילנד. הסינגל "Space Age Love Song" גם זכה להצלחה. הלהקה זכתה בפרס גראמי בשנת 1983 על הביצועים הטובים ביותר של הרוק האינסטרומנטלי.
ב-28 במאי 1983 הלהקה הופיעה בפסטיבל ארצות הברית יחד עם Oingo Boingo ,Men at Work ואחרים. שלושה סינגלים נוספים יצאו בשנת 1983, כולל גרסה מוקלטת מחדש של סינגל הבכורה שלהם "(It's Not Me) Talking", אך לא זכה להצלחה רבה. הלהקה הפיקה בשנת 1984 אלבום בשם The Story of a Young Heart, עם "The More You Live, the More You Love" כסינגל הראשי. לאחר מכן יצא האלבום Dream Come True. האלבום יצא בשנת 1985 בבריטניה וב-1986 בארצות הברית, ולא זכה להצלחה, ובכך זה הביא לפירוק הלהקה עד שנת 1988.
1988–הווה
הלהקה הוקמה מחדש בשנת 1988 עם הרכב שהורכב ממייק סקור יחד עם מוזיקאים חדשים.
בשנת 1999 הקליטה הלהקה מחדש את השיר "This Used to Be My Playground" עבור אלבום המחווה של מדונה בשנת 2000. בנובמבר 2003, ההרכב המקורי של מייק ועאלי סקור, פול ריינולדס ופרנק מודסלי התאחדו להופעה חד פעמית בסדרת VH1 Bands Reunited. בספטמבר 2004 הם עברו רפורמה מחדש ועשו סיור קצר בארצות הברית. אף שהסיור המשיך להתפרסם כ"הרכב המקורי", הופעות מאוחרות יותר כבר לא כללו את הלהקה המקורית, אלא היה המשכו של מייק סקור בלהקה החדשה יותר; שבשלב זה כלל את סקור, רודריגז והמוזיקאים החדשים מייקל ברהם (תופים) ופנדו (גיטרה בס).
ב-3 במאי 2018 פורסם כי ארבעת חבריה המקוריים של הלהקה מתאחדים להקלטת אלבום חדש בשם "Ascension", הקלטת האולפן הראשונה שלהם מאז 1984. בהשתתפות התזמורת הפילהרמונית של פראג, זהו אלבום של 12 שירים המורכב מביצועים חדשים של להיטיהם הקודמים. הסרטון של "Song Age Love Song" הוקרן לראשונה ב-YouTube ב-6 ביוני 2018. בדצמבר 2018 יצאה הגרסה התזמורתית של "I Ran" כסינגל.
מרקוס רדיקר
מרקוס רדיקר (באנגלית: Marcus Rediker; נולד ב-14 באוקטובר 1951) הוא היסטוריון ופעיל חברתי אמריקאי. מחברם של מספר מחקרים וספרים פופולריים-למחצה בנושאי היסטוריה ימית של האוקיינוס האטלנטי ובהם, בפרט, סחר העבדים ופיראטיות, כולל פיראטיות של אפרו-אמריקאים. מחבר הספר ספינת העבדים: היסטוריה אנושית וכן ספר על המרד בספינת העבדים "לה אמיסטאד".
תולדות חייו ותפיסתו ההיסטורית
רדיקר נולד באונסבורו (Owensboro), קנטקי וגדל בטנסי ובווירג'יניה בדרום ארצות הברית. רדיקר סבור כי אמו של אביו הייתה כנראה ממוצא שחור וילידי. את הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטת פנסילבניה. בין 1982 ל-1994 לימד באוניברסיטת ג'ורג'טאון ולאחר מכן באוניברסיטת פיטסבורג, שם הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה. עמית הקרן הלאומית למדעי הרוח בשנים 2005–2006.
תפיסתו ההיסטורית של רדיקר היא ביקורת מרכסיסטית על החברה הקפיטליסטית, בפרט חברת הסחר הימי מן המאה ה-16 עד המאה ה-19. מחקריו מצטיינים באימוץ נקודת מבטם של המוחלשים ובני המעמדות הנמוכים, בפרט העבדים, אך גם הספנים הפשוטים שהיו ממעמד חברתי נמוך ביותר ופעמים רבות אסירים בעצמם והמשרתים החוזיים שאולצו להגר ל"עולם החדש". לפיכך הצליח לחקור עדויות וסוגיות שכותבי ההיסטוריה לא ייחסו להן חשיבות קודם לכן. במחקריו ניקה את הפיראטיות מן ההילה הרומנטית שאפפה את הנושא והציג את העליבות וההתעמרות הממסדית שדחפו גורמים שונים מלאומים שונים לעסוק בשוד הימי.
רדיקר זכה במספר פרסים על ספריו ומחקריו. בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008 על "ספינת העבדים",
שארל הראשון, דוכס בורגונדיה
שארל הראשון "הנמהר" (בצרפתית: Charles le Téméraire; 10 בנובמבר 1433 - 5 בינואר 1477) היה דוכס בורגונדיה מ-1467 עד מותו.
ביוגרפיה
שארל נולד ב-10 בנובמבר 1433, לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה ולאיזבל מפורטוגל. שארל התחנך בחצר הדוכסות, הצטיין בלימודיו אך אהב בעיקר תרגילי מלחמה. ב-19 במאי 1440 השיא אותו אביו לקתרין, בתו של שארל השביעי, מלך צרפת, שנפטרה ב-1446. ב-30 באוקטובר 1454 נישא לאיזבל מבית בורבון שילדה לו את מארי מבורגונדיה. איזבל מבורבון נפטרה ב-1465, וב-3 ביולי 1468 הוא נשא לאישה את מרגרט מיורק. ב-1465 מסר אביו לידיו את ניהול ענייני דוכסות בורגונדיה. בשנת 1467 נפטר אביו ושארל ירש את הדוכסות.
תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
בשנת 2020 החלו מגעים ויחסים דיפלומטיים חלקיים בין ישראל למספר מדינות ערביות, בתיווך ארצות הברית, בהן איחוד האמירויות הערביות, בחריין, מרוקו, עומאן וערב הסעודית. ברוב המקרים מדינות אלה מיעטו להתייחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
נקודת המבט הישראלית
הציבור בישראל מחזיק בדעות ותפיסות מגוונות לגבי תהליך השלום. עמדתה הרשמית של ישראל היא שבמסגרת משא ומתן לשלום היא תהיה מוכנה לוותר במידת-מה על שליטה ביהודה ושומרון, בתמורה להפסקת הטרור וחתימת הסכם שלום. עמדה זו באה לידי ביטוי בועידת מדריד (1991), בהסכמי אוסלו (1993) ובוועידת קמפ דייוויד (2000). הגורם הפלסטיני מולו מנהלות ממשלות ישראל משא ומתן הוא הרשות הפלסטינית, בראשות מחמוד עבאס ופת"ח, תוך התעלמות משליטת חמאס ברצועת עזה. חמאס מוגדר כארגון טרור על ידי מדינות רבות ובהן ישראל, ארצות הברית, קנדה, ירדן ויפן. חלק מהישראלים תומך בפתרון "שתי מדינות לשני עמים", בעוד אחרים נואשו מתהליך השלום לאחר שחוו את הטרור של האינתיפאדה השנייה ואת מתקפות חמאס על ישראל, ואינם סומכים על ההנהגה הפלסטינית. חלקם מאמינים שלא ייתכן הסכם שלום על בסיס "שתי מדינות לשני עמים" או שכל השטח בין הירדן לים נועד למדינה יהודית או שילוב בין הגישות הללו וקורא לספח את השטחים במחלוקת במסגרת "פתרון מדינה אחת" או פתרון מדיני אחר.
נקודת המבט הפלסטינית
הציבור הפלסטיני מחזיק בדעות ותפיסות מגוונות לגבי תהליך השלום. המטרה המוצהרת של חמאס היא כיבוש מדינת ישראל, גירוש היהודים, והקמת מדינה אסלאמית. לפי גישה זו, כל הפליטים הפלסטיניים וצאצאיהם יוכלו לשוב לבתיהם ולשלוט בקרקע. גם יאסר ערפאת והארגון לשחרור פלסטין תמכו בתחילה בגישה זו, אך בשנות ה-80 של המאה ה-20 התמתנו בהדרגה והחלו להשתתף בשיחות שלום עם ישראל. במסגרת הסכמי אוסלו, בתמורה לנסיגת כוחות צה"ל ממספר מוקדים ברצועת עזה ובגדה המערבית, הכירה ההנהגה הפלסטינית בזכות הקיום של מדינת ישראל.
עם זאת, בעיית הפליטים הפלסטינים נותרה ללא פתרון. אף מנהיג פלסטיני לא הביע נכונות לוותר על זכות השיבה של הפליטים.
נקודת המבט האמריקאית
קיימות דעות ותפיסות מגוונות לגבי תהליך השלום בקרב גורמים רשמיים בארצות הברית. מאז מלחמת ששת הימים, כל נשיאי ארצות הברית נקטו במדיניות לפיה הפלסטינים צריכים לעשות כל מאמץ למנוע טרור, עליהם לקבל את זכות הקיום של ישראל ללא תנאים, ובתמורה ישראל צריכה לוותר על שטחים שנכבשו.
הנשיאים ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש תמכו בפומבי בהקמת מדינה פלסטינית בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה, על בסיס ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני. דעות דומות הושמעו על ידי הנשיא ברק אובמה. בשיחה עם בנימין נתניהו הוא אמר כי ארצות הברית נותרה מחויבת לפתרון "שתי מדינות לשני עמים" במסגרתו "ישראל תהיה בטוחה ולצדה מדינה פלסטינית ריבונית".
נושאים עיקריים במשא ומתן
בשיחות בין הישראלים לפלסטינים עלו המחלוקות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
סוגיות נוספות
עם זאת, פעילי שלום פלסטינים רואים גם סימנים חיוביים בצד הפלסטיני, ולדעתם ישראל צריכה להיעזר בהם על מנת לטפח יחסים חיוביים הדדיים. משנת 2007 גבר שיתוף הפעולה הביטחוני בין ישראל לכוחות הביטחון הפלסטיניים בגדה המערבית. בין השאר, ארצות הברית אימנה וחימשה את כוחות הביטחון הפלסטינים והמשמר הנשיאותי.