cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלאן אוף סימוקס
היסטוריה
ב-1997 חזר מורנינגס לבמה תחת השם הישן Clan of Xymox והוציא את האלבום "Hidden Faces", שהציע שינוי סגנוני נוסף. האלבום חזר לסגנון של האלבומים הראשונים של הלהקה, אך לא זכה להצלחה. הוא גם הופיע בכמה פסטיבלי מוזיקה גותית (כולל Wave Gotik Treffen), והשירים "Out of the Rain" ו-"This World" טיפסו לראש רשימת ה-Independent Top 10 של גרמניה.
האלבומים הבאים: "Creatures", "Notes from the Underground" ו-"Farewell" הציגו מוזיקה שהייתה קרובה יותר לרוק גותי. במיוחד "Creatures", שזכה להצלחה ניכרת בקרב מאזינים ומבקרים ולעיתים קרובות הושווה לאלבומים "הקלאסיים" של הלהקה.
אלבומה האחרון, נכון להיום, של קלאן אוף סימוקס הוא "לימבו" שיצא בשנת 2021.
סוחאר
סוחאר (בערבית: صُحَار) היא עיר לחוף מפרץ עומאן בעומאן, המשמשת כבירת המחוז אל-באטנה צפון. באזור העיר, נמצאים אוניברסיטת סוחאר, נמל סוחאר ובית החולים סוחאר
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-190 ק"מ מבירת עומאן, מסקט.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 31 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (36 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 161 מילימטרים בשנה. חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (41 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכבישים הלאומיים 1 ו-8. בנוסף, באזור העיר נמצא נמל התעופה סוחאר.
ניקולא פיובאני
ניקולא פיובאני (באיטלקית: Nicola Piovani, נולד ב-26 במאי 1946) הוא נגן מוזיקה איטלקית קלאסית-קלה, מלחין מוזיקה לתיאטרון ופסקולי מוזיקה לסרטים, וזוכה פרס אוסקר למוזיקה הדרמטית המקורית הטובה ביותר על הפסקול לסרטו של רוברטו בניני "החיים יפים".
חייו
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם פיובאני לאוניברסיטת סאפיינצה ברומא, ובשנת 1967 קיבל תואר בפסנתר מן הקונסרבטוריון ע"ש ורדי במילאנו. בהמשך למד תזמור אצל המלחין היווני מאנוס חג'ידאקיס. בין יצירותיו הפופולריות הפסקול לסרט "אינטרוויסטה" של פדריקו פליני, השני משלושת שיתופי הפעולה שלו עם הבמאי המפורסם (השניים האחרים היו "ג'ינג'ר ופרד" (Ginger e Fred) ו"קול הירח" (La voce della luna). שנים אחר כך הלחין בלט בשם "באלטו פליני".
בשנת 2000 היה הפסקול זוכה האוסקר שלו ל"חיים יפים" מועמד לפרס גראמי בקטגוריה של "היצירה האינסטרומנטלית הטובה ביותר שנכתבה לקולנוע, טלוויזיה או אמצעי ויזואלי אחר". הפרס ניתן לבסוף לרנדי ניומן. בשנת 2005 ישב בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-27 של מוסקבה. לאור עבודתו בשנים האחרונות עם במאים צרפתים, בעיקר דניאל תומפסון, פיליפ לאורה ואריק-עמנואל שמיט, העניק לו שר התרבות הצרפתי את התואר "שבלייה" (אביר) של מסדר האמנויות והספרות ב-21 במאי 2008 בפסטיבל הסרטים של קאן.
עד כה, חיבר פיובאני למעלה מ-130 פרטיטורות, בהן מוזיקה לסרטים כמו "הכה במפלצת בעמ' הראשון" (1972), "בושם האישה בשחור" (1974), "פלאוויה הכופרת" (1974), "טביעות-רגל על הירח" (1975), "קפיצה בחשיכה" (1980), "הלילה בו נפלו הכוכבים" (1982) וקאוס (1984). המוזיקה ל"קאוס" נחשבת לדעת רבים לאחת המשובחות ביותר שנכתבה אי פעם לקולנוע. עם זאת, פיובאני עצמו סבור, ש"יותר מדי מוזיקה לסרטים עושה את המלחין לשכיר-עט לכל עת, אבל בתיאטרון המוזיקה עולה על כל מעשה אמנות". נאמן לדעתו זו, הוא ממשיך לעבוד בתיאטרון מוזיקה ואף מחבר מוזיקה קונצרטנטית ומוזיקה קאמרית.
קרייזלר וליאנט AP6
סך הכול יוצרו 43,344 יחידות.
קלאדובו
שֵׁם
בסרבית העיירה ידועה בתור קלאדובו (Кладово), ברומנית – "Cladova", בגרמנית – "Kladowo" או "Kladovo" ובלטינית ויוונית באותיות לטיניות – "Zanes". בתקופת האימפריה הרומית, שם העיירה היה "Zanes" וביצוריה נודעו בשם "דיאנה" (Diana) ו"פונטס" (מיוונית: "ים" – "pontos", או מלטינית: "גשר" – "pontem"). הקיסר טראיאן היה בעל ביצורים באזור בתקופה הרומית, כמו גשר טראיאנוס (ביצורי פונטס נבנו בצד הסרבי, ביצורי תיאודורה – בצד הרומני). מאוחר יותר הקימו הסלאבים יישוב שנקרא "נובי גראד" (Нови Град), בעוד העות'מאנים בנו בעיירה מבצר וקראו לו "פתוליסלם" (Fethülislam). השם "קלאדובו" נרשם לראשונה בשנת 1596 במסמך צבאי אוסטרי.
ישנן מספר תאוריות לגבי מקור השם הנוכחי של העיר:
יש יישוב עם אותו שם ברוסיה, ליד מוסקבה ויש אמונה כי יישוב זה הוקם על ידי סרבים שעברו לשם מקלאדובו הסרבית במאה ה-18. אחד מפרברי ברלין קורי בשם זה, שמקורו בסורבים הסלביים החיים במזרח גרמניה.
יישובים בשם זה נמצאים גם בארד וטימיש, מחוזות של רומניה.
גאוגרפיה
ממזרח לעיירה נמצאים האזור החולי של "קלדובסקי פשצ'אר", יערות רוביניה בת-השיטה ואזור ביצות של קלדובסקי ריט, ששימש בעבר כבריכת דגים גדולה. זהו ביתם של 140 מיני ציפורים, מתוכן 80 מקננות באזור. יש מושבות מעורבות של קורמורן גמדי ואנפות, וכן ברבורים, עיטמים לבני זנב, שרקרק מצוי, ברווזים ועוד. האזור הוא שטח לציד חזירי בר. יישובים שכנים, כמו אוסוינה (Osojna) ולוליצ'בה צ'סמה (Lolićeva Česma), הם אזורי טיול מקומיים פופולריים.
היסטוריה
בימי קדם, ביצור ליד גשר טאריאנוס בשם "זאנס" או "פונקס" התקיים במיקום זה, באזור שנשלט בידי שבט בני דאקיה. בימי הביניים הקימו כאן סלאבים עיירה חדשה בשם "נובי גראד" (Нови Град), אך זו הושמדה על ידי ההונגרים בשנת 1502. היא נבנתה מחדש בשנת 1524 על ידי העות'מאנים וקיבל שם חדש: "Fethülislam". לדברי המטייל העות'מאני, אווליה צ'לבי שביקר בעיירה בשנת 1666, מרבית תושביה דיברו בשפה הסלאבית המקומית. ובטורקית, וחלקם דיברו גם ולאך. בשנת 1784 מנתה אוכלוסיית קלאדובו 140 בתים מוסלמים ו-50 נוצרים.
בין השנים 1929–1941 היה קלאדובו חלק מממלכת יוגוסלביה.
כלכלה
העסק העיקרי באזור הוא תחנות הכוח ההידרואלקטריות של ג'רדאפ (Đerdap): שער הברזל I ושער הברזל II. עסקים אחרים באזור משמשים לתמיכה טכנית בהקמה ובתפעול של תחנות הכוח ובני המקום, וכן לאספקת שירותים עבורם.
אוכלוסיית הכפרים סביב קלאדובו נתמכת בעיקר על ידי בני המשפחה העובדים בתור עובדים זרים שהגיעו ממדינות מערב אירופה. החקלאות בשטחי הכפרים שבמועצה האזורית היא פעילות צדדית יותר מאשר הכנסה.
מוקדי עניין
נהר הדנובה אמנם מזוהם מאוד בסטנדרטים בינלאומיים, אך אנשים רבים עדיין דגים בו. לפני הקמת תחנת הכוח, קוויאר חדקן מאזור זה היה פופולרי מאוד ויוצא כמעדן למערב אירופה וארצות הברית. בשנות ה-60 של המאה ה-20 יוצאו מקלאדובו עד שלושה טון קוויאר מדי שנה. הספציפיות של הקוויאר מקלאדובו הייתה בזכות "הבשלת" הביצים במהלך מסעם בן 850 הק"מ של הדגים מן הים השחור במעלה זרם הדנובה.
האתרים הארכאולוגיים הסמוכים כוללים את שרידי גשר קיסר רומא טראיאנוס, אחד מלוחותיו של טראיאנוס, שרידי דרכו של טראיאנוס דרך שערי הברזל של הדנובה והמבצר הרומי דיאנה.
גשר טראיאנוס ממוקם 5 ק"מ במורד הזרם מקלאדובו. היו לו 20 עמודים ואורכו 1,200 מטר. יורשו של טראיאנוס, אדריאנוס, הרס אותו חלקית כדי למנוע את פשיטות הדאקים והגשר הוזנח מאוחר יותר. הגשר מתואר בתבליט על עמוד טראיאנוס ברומא. עד המאה ה-16 היה זה הגשר הגדול ביותר שנבנה אי פעם. 20 העמודים נראו עדיין בשנת 1856, כאשר מפלס הדנובה הגיע לשיא. בשנת 1906 החליטה ועדת הדנובה להשמיד שניים מעמודי התווך שהפריעו לניווט. בשנת 1932 נותרו 16 עמודים מתחת למים, אך בשנת 1982 מופו רק 12 על ידי ארכאולוגים; ארבעת האחרים כנראה נסחפו במים. רק עמודי הכניסה נראים כעת בשתי גדות הדנובה.
אגם ג'רדאפ (Đerdap) המלאכותי הוקם בין השנים 1967–1972 כתוצאה מהקמתה של תחנת הכוח ההידרואלקטרית שער הברזל I. האגם הציף את הדרך הרומית העתיקה לאורך החוף והחלק היחיד שנותר בשביל הישן הוא טאבולה טראיאנה ("Tabula Traiana"), לוח זיכרון רומי, שהוגבה ב-25 מטר. תהליך הרמת הלוח (4 מטר רוחב ו-1.75 מטר גובהו) נמשך בין השנים 1966–1969, כיום הוא מספר מטרים מעל מפלס האגם וניתן לראותו רק מהאגם.
שרידי המבצר דיאנה ממוקמים 2 ק"מ במורד הזרם של שער הברזל I. דיאנה היא אחת המבצרים הרומיים הגדולים והשמורים ביותר בקטע זה של הלימס הדנוביים. היא נבנתה על ידי הקיסר טראיאנוס בראשית המאה ה-2 והושמדה על ידי ההתקפה המשותפת של הסלבים והאווארים הפנוניים במאה ה-6. במהלך הכיבוש העות'מאני בחצי האי הבלקני נבנה מבצר ליד העיירה. הוא נקרא Fetislam (במקור "Feht-ul-Islam" שמשמעותו "שער האסלאם") והוא ממוקם 300 מטר במעלה הזרם ממרכז קלאדובו. הבנייה החלה בשנת 1524 והמראה הנוכחי של פטיסלם מתוארך לתקופת סולימאן המפואר באמצע המאה ה-16. הוא מורכב מ"עיר גדולה" ו"עיר קטנה", המייצגות שתי רמות של הגנת המבצר. במיקומו שלט המבצר בערוץ שער הברזל. לפטיסלם מגדלים גבוהים, דו קומתיים. ביצור התותחים המלבני עם שישה מעוזים עגולים הפך את פטיסלם למבנה צבאי חשוב עד סוף מלחמת העולם הראשונה. הוא נפגע במלחמת העולם השנייה ונזנח לאחר המלחמה. בשנת 1968 החלה אט אט הסבה למתחם ספורט והוא שופץ בחלקו בשנת 1973, כולל האמפיתיאטרון. המבצר היה בסכנת הכחדה עם עליית מפלס המים של הדנובה עם בניית סכר שער הברזל המסיבי. כיום הוא מכיל מגרשי משחקים לילדים, מגרשי מסלול וכדורגל, כדוריד, כדורעף ומגרשי טניס.
בפארק הלאומי ג'רדאפ (Đerdap) נופים ציוריים, שטחי ציד ושבילים רבים לטיולים (רוב השבילים אינם מסומנים היטב ולא מתוחזקים, לכן טיולים מומלצים רק למנוסים).
לקלאדובו יש חוף, מוזיאון ארכאולוגיה וכנסייה אורתודוקסית על שם סנט ג'ורג'. קלאדובו נמצא בשביל האופניים האירופי ובשנת 2016 כ-16,000 רוכבי אופניים עברו בעיירה. נכון לשנת 2017, קו האוטובוסים בלגרד-קלאדובו היה היחיד בסרביה שהיה בו מובילי אופניים באוטובוסים. כפרים השכנים הקימו חופי רחצה בנהר. אטרקציות תיירותיות אחרות כוללות ביקורים מאורגנים בתחנת הכוח שער הברזל I, מאכלים מקומיים ואזור היין שמסביב בין קלאדובו. במאה ה-19 היין שיוצר בקלאדובו נשלח לבלגרד, נובי סאד, בודפשט, וינה ועוד.
השוק הציבורי נפתח בשנת 1586, כאשר העות'מאנים הפכו את מגדל פטיסלם למרכז שלטוני מנהלי. באמצע המאה ה-19 היה השוק פתוח בשבתות. באמצע המאה ה-20, השוק היה מצויד בדוכני שוק מבטון, שזכה למעט תחזוקה עד שנת 2019, אז החלו עבודות שיפוץ.
קבר פירדוסי
קבר פירדוסי (בפרסית: آرامگاه فردوسی; בתעתיק לעברית: אראמגאה-י פרדוסי) הוא מתחם קבר, המורכב מבסיס שיש לבן ומבנה דקורטיבי, שהוקם לכבודו של המשורר הפרסי פירדוסי. המבנה ממוקם בטוס, איראן, שבמחוז ח'וראסאן רזאווי. המבנה נבנה בתחילת שנות ה-30,
תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי, ומעוצב בעיקר באלמנטים של אדריכלות אחמנית, במטרה להציג את התרבות וההיסטוריה העשירה של איראן. בניית המאוזוליאום לצד עיצובו האסתטי הם שיקוף של מעמדה התרבותי והגאו-פוליטי של איראן באותה תקופה.
רקע כללי
פירדוסי היה משורר פרסי רב השפעה ומחבר האפוס הפרסי, שאהנאמה. פירדוסי מת בשנת 1020 לספירה בטוס, איראן (פרס), באותה עיר בה נולד. למרות תרומתו הספרותית, פירדוסי לא זכה להכרה במהלך חייו. רק לאחר מותו זכו יצירותיו להצלחה. במשך מאות שנים, מקום קבורתו היה היכל כיפה קטן, שנמצא בגן ביתו, שם קברה אותו בתו. בשנים הראשונות של המאה ה-20 החלה איראן להבין את תפקידו המרכזי של פירדוסי בזהות האיראנית.
רק ב-1934 הכירה ממשלת איראן, אז בשליטתו של רזא שאה פהלווי (המלך הראשון של שושלת פהלווי), בערך התרבותי והספרותי של פירדוסי והקימה קבר קבע לכבודו. כמו כן, נערךכה לכבודו חגיגת אלף שנה, אליה הוזמנו חוקרים מכמה מדינות, כולל טג'יקיסטן הסובייטית, הודו, ארמניה ואירופה (גרמניה, צרפת ואנגליה). נאספו כספים, בעיקר תרומות מחכמים פארסים, כדי לבנות פסל למשורר באתר קברו. משפחת פהלווי השתמשה בפירדוסי כדי לקדם את היוקרה התרבותית של איראן, אך בכך כמעט עלתה לפירדוסי מקום קבורתו מאחר שלאחר המהפכה האסלאמית, התסכולים על השאה של איראן כמעט הובילו להרס הקבר על ידי המהפכנים.
המבנה
המבנה הבסיסי של הקבר הוא מלבני עם גן גדול המקיף את המבנה, בסגנון גינון פרסי המכונה צ'הארבאג (בפרסית: چھارباغ, בתרגום חופשי לעברית: ארבעה גנים), גן סימטרי המחולק לארבעה חלקים. במרכז ההצטלבות שנוצר מרגלי הגן המקיפות אותו, נמצא מבנה העשוי בעיקר משיש לבן. ניתן לחלק את המבנה ל"חדר רחב" השוכן בבסיסו ומעליו מבנה קוביתי, עם ארבעה עמודים המקיפים אותו וקטעים מהאפוס של שאהנאמה יחד עם טקסט המקשטים אותו. גופו של המשורר נטמן למעשה במרכז החדר המלבני הרחב שמתחת לקוביית ארבעת העמודים. יש שתים עשרה מדרגות המובילות מהנקודה הנמוכה ביותר של החדר הרחב עד לרמת הקובייה. לבסיס הרחב גובה כולל של 16 מטר. למבנה מידות שוות של 30 מטר מכל צד.
מאפיין ייחודי בעיצוב קברו של פירדוסי היה הדמיון שלו לזה של קבר כורש בפסארגאדה. לקברו של כורש יש גם מבנה מלבני היושב על גבי בסיס מלבני שמתנשא בהדרגה. הדמיון הזה הוא מכוון, שכן מעצב המבנה הזה התכוון לבטל את הסגנון האדריכלי האחימני המקורי. למעשה לכל פן אחר של המבנה יש סמל זורואסטרי המכונה פרוהר. זה לא מקרי. ישנם מספר יישומים של זה באדריכלות האחמנית בעיקר בפרספוליס שבמחוז פארס כיום. "החברה למורשת הלאומית של איראן" (SNH) הסתמכה במידה רבה על השימוש בפרוהר, מכיוון שזה היה הייצוג הסמלי של איראן העתיקה מאז התקופה האחמנית. בניות רבות בשנות ה-30, כולל הבנק הלאומי של איראן דאז משתמשות בפרוהר וזה צפוי, שכן אותו אדריכל שיצר את קברו של פרדוסי יצר גם את מבנה הבנק הלאומי של איראן.
סימיליאן צ'קדה
ד"ר סימיליאן פרניו צ'קדה (בקרואטית: Smiljan Franjo Čekada, 29 בנובמבר 1902 - 18 בינואר 1976) היה כומר קתולי, בישוף סקופיה ובהמשך גם ארכיבישוף וורחבוסנה. במלחמת העולם השנייה התנגד בגלוי לנאצים והציל לפחות 5 ילדים יהודים.
קורות חייו עד מלחמת העולם ה-2
נולד בשנת 1902 בדוני ואקוף שבבוסניה למשפחה עם חמישה ילדים. הוא ושני אחיו הפכו לכמרים.
ב-5 באפריל 1925 סימיליאן פרניו צ'קדה הוסמך לכומר. למד באוניברסיטה האפיפיורית הגיאורגיאנית ברומא ובשנת 1928 הפך לדוקטור בפילוסופיה. בין השנים 1928 ו-1933 היה העורך הראשי של העיתון הקתולי השבועי.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ערב מלחמת העולם השנייה, חיו במקדוניה קרוב ל-8,000 יהודים, כמחציתם בסקופיה.במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, סופחה מקדוניה כמחוז בולגרי.
ב-22 בפברואר 1943 נחתם ההסכם בין גרמניה לבולגריה שקבע כי ראשוני היהודים שיגורשו יהיו 20,000 יהודים מתראקיה, מקדוניה והעיר פירוט שבסרביה.
כאשר נחתם ההסכם, כיהן צ'קדה כבישוף הקתולי של סקופיה. צ'קדה מחה בכתב בפני בוגדאנוב, מפקד המשטרה הבולגרי, על ריכוזם של יהודי מקדוניה במרץ 1943 לקראת שילוחם להשמדה בטרבלינקה. הוא דרש ממנו בין היתר, לבקר במחנה 'מונופול' בו רוכזו היהודים לפני שילוחם ואיים שאם לא יתייחסו ליהודים באופן אנושי, כי ייתן על כך את הדין.
בוגדאנוב לא השיב על המכתב אך התלונן באוזני הקונסול הגרמני בסקופיה וזה צירף את התלונה לדיווח ששלח למשרד החוץ לגירוש יהודי מקדוניה.
ד"ר צ'קדה היה מעורב גם בהסתרה של קבוצת ילדים יהודים במנזרים קתוליים במקדוניה ומחוצה לה. במנזר בקרבת סקופיה הצליח ד"ר צ'קדה להסתיר חמישה ילדים יהודים - 4 בנים ובת.
לאחר המלחמה
בין השנים 1946–1951 שימש כמנהל השליחים של הבישופות והשתתף ב-4 הפגישות הראשונות של וועידת הוותיקן ה-2.
ב-12 ביוני 1967 מונה כעוזר הארכיבישוף של וורחובוסנו וב-13 בינואר 1970 הוכתר כארכיבישוף של אותו אזור.
צ'קדה נפטר ב-18 בינואר 1976 בסרייבו ונקבר בבית הקברות בעיר. ב-28 באוקטובר 2011 הועברו עצמותיו לקתדרלת הלב הקדוש של ישו (בה קבורים הארכיבישופים של וורחובוסנו) ונקברו בקריפטה.
קבוצת ברמ
קבוצת ברמ בע"מ, המוכרת במותג BRM, היא חברת השקעות ישראלית המתמקדת בהשקעות בחברות הזנק בתחומי התקשורת, האינטרנט והתוכנה. מחזיקה כ-28% ממניות בית השקעות מיטב דש וניהלה את קרן הון סיכון, "BRM Capital Advisors" (ב.ר.מ. קפיטל יועצים בע"מ).
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1988 על ידי האחים ניר ואלי ברקת, יובל רכבי ועומרי מן, על בסיס תוכנת אנטי-וירוס שבפיתוחה החלו בשנת 1987, לאחר שרכבי ומן, אז סטודנטים למחשבים באוניברסיטה העברית בירושלים, גילו שוירוס מחשב פגע במחשבי האוניברסיטה. יחד עם אלי ברקת, שסיים כבר תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהצטיינות יתרה ועבד כמהנדס תוכנה, הם פתחו פתרון שהיה בין תוכנות האנטי-וירוס הראשונות בעולם. התוכנה חולקה בתחילה בחינם, אך לאחר שהבינו שיש לה פוטנציאל מסחרי הוקמה החברה. ניר ברקת, שלמד אז לקראת תואר שני במנהל עסקים, מונה כמנכ"ל. שם החברה הוא ראשי תיבות של שמות המשפחה של המייסדים ברקת, רכבי ומן באותיות לטיניות. התוכנה נמכרה בישראל תחת השם "וירמזהיר" ובהמשך גם בצרפת. בתחילת 1990 נכנסה החברה לשוק האמריקני וחתמה על הסכם שיווק עם חברה מקומית שגם שכרה את שרותי BRM לפיתוח פרויקטים בתחום הגיבוי, החברה החלה לייצר הכנסות משמעותיות ולהיות רווחית.
בשנת 1993 פנו מיסדי חברת צ'ק פוינט ל-BRM לשם השגת מימון ראשוני לחברה, ו-BRM השקיעה 150 אלף דולר תמורת 50% מהמניות. צ'ק פוינט התפתחה במהירות למובילה עולמית בתחומה, הונפקה לראשונה ביוני 1996 בבורסת נסדא"ק לפי שווי שוק של 458 מיליון דולר ו-BRM מימשה חבילת מניות תמורת 6.3 מיליון דולר. במאי 1997, בהנפקה השנייה של החברה, מימשה חבילת מניות נוספת תמורת 30 מיליון דולר ועד סוף 1997 מכרה מניות צ'ק פוינט בסך 125 מיליון דולר.
חברת בקווב
בשנת 1995 הוקמה חברת "בקווב" (Backweb Technologies) כחברת בת של BRM, שהתמחתה בתחום טכנולוגיית דחיפת מידע. החברה פיתחה תוכנה המאפשרת הזרמה אוטומטית של מידע המותאם אישית לצורכי המשתמש. הצורך בטכנולוגיה של "בקווב" עלה מאחר שדפי אינטרנט אז, במחצית הראשונה של שנות ה-90, היו סטטיים (התוכן שלהם נקבע מראש כקובץ HTML) והיה קשה לעדכן אותם במהירות. אלי ברקת שימש כמנכ"ל. החברה גייסה כ-40 מיליון דולר מ-BRM וממשקיעים נוספים, בהם הבנקים גולדמן זאקס וסופטבנק וקרן הון הסיכון פולאריס. "בקווב" הונפקה ב-1999 בבורסת נסדא"ק וגייסה 66 מיליון דולר לפי שווי שוק של 420 מיליון דולר.
קרן BRM קפיטל
ביולי 2001 הוקמה קרן ההון סיכון "BRM קפיטל" והשלימה גיוס של 253 מיליון דולר ממשקיעים מוסדיים ופרטיים, בהם IBM, כור תעשיות, עידן עופר, חברת "בזק" וחברת BRM עצמה. כעבור שנה, התפוצצות "בועת הדוט-קום", צמצמה את היקף הקרן מ-253 מיליון דולר ל-150 מיליון דולר, השינוי נעשה בהתאם לחלק היחסי של כל משקיע בקרן שכספו הוחזר. ב-2003 הגישה "בזק" תביעה לבית המשפט המחוזי נגד ניר ברקת ו"קרן BRM קפיטל" להשבת 2.3 מיליון דולר שהשקיעה ולביטול ההתחייבויות הנותרות שלה לקרן בהיקף של 2.1 מיליון דולר. "בזק" טוענה כי ברקת גרם לה נזק ולא מילא אחר התחייבויותיו כלפיה כשעזב את ניהול BRM שייסד לטובת מרוץ על ראשות עיריית ירושלים, בו הפסיד לבסוף, אך שימש כחבר מועצה וכיו"ר האופוזיציה באותה עת. ומפני שבזמן שניהל את הקרן נהג להתחרות בראלי פריז דקר ולהיעדר לתקופות ארוכות. התביעה הסתיימה בפשרה ואלי ברקת מונה למנהל הקרן. בשנת 2007 הקרן סיימה לבצע השקעות חדשות והוחלט שלא לגייס קרן המשך.
הקרן השקיעה בהצלחה במספר חברות, ביניהם:
eToro
בשנת 2007 השתתפה BRM בגיוס ההון הראשוני של חברת eToro, המפעילה פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת, בסך שני מיליון דולר. בתחילת דרכה פיתחה החברה אתר להימורים על סחר במטבע חוץ ובהמשך שינתה את המודל העסקי. BRM השתתפה גם בגיוסים הבאים של החברה. גיוס של 6.3 מיליון דולר ב-2009, 15 מיליון דולר בשנת 2012, 39 מיליון דולר בשנת 2015 ו-100 מיליון דולר לפי שווי של 800 מיליון דולר בשנת 2018. בסוף 2020 הוערך שווי החברה ב-2.5 מיליארד דולר. במרץ 2021 הודיעה החברה שתיכנס לבורסת נאסד"ק באמצעות חברת רכישה למטרות מיוחדות ("ספאק") לפי שווי של כ-10 מיליארד דולר. על פי הפרסומים בעיתונות, BRM מחזיקה 10% ממניות החברה, בשווי מיליארד דולר.
רכישת דש בית השקעות
בינואר 2010 השתלטה קבוצת BRM על דש בית השקעות, בעסקה מורכבת שכוללה רכישת מניות מחמישה בעלי מניות בו זמנית, מוזי ורטהיים (12%), נתן חץ (8.3%), קרן הגידור אולד ליין שבבעלות סיטיגרופ (13%) והמנכ"לים המשותפים ויקטור שמריך ועידו נויברגר (כ־3.9% כל אחד) תמורת כ-600 מיליון שקל. דש בית השקעות הוקמה בשנת 1991 בשם "דוברת שרם ושות' ניהול השקעות בע"מ" על ידי אהרן דוברת ויצחק שרם.
השקעות נוספות
השקעות נוספות של החברה כוללות את החברות Moovit, אורקם, Passave ועוד.
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הנשמה/R&B האהובה ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הנשמה/R&B האהובה ביותר מוענק מאז 1974. השנים משקפות את השנה שבה הוענקו הפרסים, עבור יצירות שיצאו בשנה הקודמת. שיאניות הזכיות בקטגוריה זו הן ריהאנה וביונסה עם 7 זכיות כל אחת. ביונסה היא שיאנית המועמדויות, עם 12 מועמדויות.
אנקרה ארנה
אנקרה ארנה (בטורקית: Ankara Spor Salonu) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי שנבנה בשנת 2010 בבירת טורקיה, אנקרה, במיוחד לקראת אליפות העולם בכדורסל 2010 שנערכה במדינה (אירח את שלב הבתים הראשון - בית ג'). לאולם קיבולת מושבים של 10,400 איש במשחקי כדורסל, והוא החליף את אולם אטאטורק הישן בעל תכולה של 4,500 מושבים, בקרבתו, כמגרש הביתי של טורק טלקום המשחקת בליגת הבקו. האולם משמש גם כאולמה הביתי של מועדון הספורט אוניברסיטת הג'טפה המשחקת מאז 2011 בליגת הבקו.
טופאש בורסה
טופאש בורסה (בטורקית: Tofaş Bursa) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר בורסה, המתמודדת בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות בכדורסל.
אנקרה ארנה
המתקן משמש כמו כן לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים: כדורעף, אגרוף, וכו'; וכן כאולם הקונצרטים. הוא אירח, בין השאר, את אליפות העולם בכדורעף לנערות [עד גיל 18] 2011 (ביחד עם היכל באשקנט לכדורעף באנקרה); ואת אליפות העולם בוו-שו (אמנויות הלחימה הסיניות, "קונג-פו") בשנת 2011.
טופאש בורסה
היסטוריה
הקבוצה, הוקמה בשנת 1974. בעונות 1998/99, 1999/00 זכתה הקבוצה פעמיים בדאבל עם המאמן הקרואטי יסמין רפשה, בעונה שלאחר מכן הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות כלכליות.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1990/91 בגביע קוראץ'. בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע קוראץ' והפסידה לקבוצת אריס סלוניקי בסיכום שני מפגשים. בעונת 1999/00 השתתפה הקבוצה ביורוליג.
אל-בוריימי
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-277 ק"מ מבירת עומאן, מסקט. בנוסף, העיר נמצאת ליד גבול איחוד האמירויות הערביות–עומאן.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (37 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 92 מילימטרים בשנה. חודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (20 מ"מ גשם), וחודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (0 מ"מ גשם).
ז'אן בואטו
ז'אן אוגוסט בואטו (בצרפתית: Jean Auguste Boiteux; 20 ביוני 1933 - 11 באפריל 2010) היה שחיין צרפתי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) במשחה ל-400 מטר חופשי ושיאן עולם במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
בואטו היה לשחיין הצרפתי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב אולימפית, 52 שנים עד לזכייתה של לור מנודו (אתונה 2004) במדליית זהב אולימפית שנייה בשחייה עבור צרפת.
ביוגרפיה
בואטו נולד במרסיי. הוא גדל במשפחה שבה ענף השחייה הוא מסורת. אביו, גסטון בואטו, בשנת 1921 זכה באליפות צרפת בשחייה במדליית כסף במשחה ל-500 מטר חופשי. אמו, ביביין פלגרי, השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים (פריז 1924 ואמסטרדם 1928) וסיימה פעמיים במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וקבעה שיא צרפת במשחה ל-800 מטר חופשי. דודו, אחיה של אמו, סלווטור פלגרי השתתף אף הוא באולימפיאדת פריז וסיים במקום 16 במשחה ל-400 מטר חופשי (5:56.2 דקות) ובמקום 15 במשחה ל-1500 מטר חופשי (24:07.6 דקות).
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה שבאוסטריה בשנת 1950 זכה בואטו ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:50.1 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:48.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:10.0 דקות).
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בעיר הולדתו, מרסיי ב-2 באוגוסט 1951 קבע בואטו ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, וילי בליוך ואלכסנדר ז'אני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:33.0 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-4 חודשים של יפן 8:40.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים וחצי ונשבר על ידי ארצות הברית (8:29.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, במשחקי הים התיכון הראשונים שנערכו באלכסנדריה שבמצרים הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (4:47.5 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:32.9 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:05.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (60.0 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה בואטו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:30.7 דקות, לפני פורד קונו מארצות הברית (4:31.3 דקות) ופר-אולוף אסטרנד משוודיה (4:35.2 דקות). לאחר ניצחונו, קפץ אביו למי הבריכה בלבוש מלא וכומתה לראשו על מנת לחבקו, דבר שכמעט עלה לו בפסילה. כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 4:33.1 דקות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, אלדו אמיננט ואלכסנדר ז'אני בתוצאה של 8:45.9 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות ויפן (8:33.5 דקות). כשחיין רביעי הוא שחה "בזינוק שליחים" תוצאה של 2:06.4 דקות, התוצאה השנייה המהירה בתחרות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:12.3 דקות
במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה שבספרד בשנת 1955 הגן בואטו על תואריו לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:42.2 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:14.1 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:03.8 דקות).
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים בואטו במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:38.3 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.9 דקות ולא הצליח להגן על תוארו ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:56.5 דקות.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים בואטו במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:41.2 דקות.
ב-11 באפריל 2010 נפטר בואטו לאחר שנפל מעץ בגינתו.
צוקאסה יושידה
ביוגרפיה וקריירה
יושידה נולדה בשנת 1995 בעיר קיוטו. בילדותה החלה להתאמן בג'ודו וכבר בשנותיה בבית הספר היסודי, זכתה בתחרויות ג'ודו ארציות לגילה. בנערותה המשיכה לזכות בתחרויות ג'ודו ארציות ובשנת 2011 זכתה במדליית ארד באליפות העולם לקדטים שנערכה בקייב. בשנת 2012 זכתה באליפות יפן עד גיל 20. בדצמבר 2014 יושידה זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי המקצועי כאשר זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו.
באליפות העולם 2017 אשר נערכה בבודפשט, זכתה יושידה במדליית כסף. את שני קרבותיה הראשונים ניצחה באיפון וברבע הגמר ניצחה בזכות עונשים. בחצי הגמר ניצחה באיפון את הלן רשבו הצרפתייה לאחר תרגיל ריתוק בשם יוקו-שיהו-גטאמה. בגמר יושידה התמודדה מול סומייה דורג'סורן המונגולית ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, נכנס הקרב לזמן ניקוד זהב. קרוב לתשע דקות בתוך זמן ניקוד הזהב, היא הפסידה בווזארי לאחר שיריבתה ביצעה תרגיל בשם קושי-גורומה שהטיל אותה על צידה.
באליפות העולם 2018 אשר נערכה בבאקו, זכתה יושידה במדליית הזהב. היא החלה בסיבוב השני בו ניצחה באיפון את אמלי שטול הגרמנייה. בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את תלמה מונטיירו הפורטוגלית וברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את קוון יו-ג'ונג הדרום-קוריאנית לאחר שני ניקודי ווזארי. בחצי הגמר יושידה ניצחה בווזארי את כריסטה דגוצ'י הקנדית בזמן ניקוד זהב לאחר שהטילה את יריבתה על צידה בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה. בגמר יושידה התמודדה מול נקודה סמית'-דייוויס הבריטית וניצחה תוך דקה ו-19 שניות לאחר שני ניקודי ווזארי המשתווים לאיפון; הראשון בתרגיל הראי-גושי והשני בתרגיל קוסוטו-גאקה.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה בטוקיו, זכתה יושידה בפעם השנייה במדליית הכסף. לאחר שלושה ניצחונות היא הגיעה לשלב חצי הגמר מול רפאלה סילבה הברזילאית וניצחה באיפון בתוך זמן ניקוד זהב לאחר תרגיל סיאו-נגה. בגמר היא התמודדה מול כריסטה דגוצ'י הקנדית והפסידה בווזארי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה יושידה במדליית ארד. היא החלה את דרכה בסיבוב השני בו ניצחה באיפון את לו טונגצ'ואן הסינית וברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את תמנע נלסון-לוי הישראלית. בחצי הגמר היא הפסידה בווזארי לנורה דג'קובה מקוסובו ונשרה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה היא ניצחה באיפון את אטרי ליפרטליאני הגיאורגית באמצעות שני ניקודי ווזארי שהשיגה משני תרגילי אוצ'י-מטה. בנוסף למדליה בתחרות האישית, זכתה יושידה במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית.
דולף זיגלר
ניקולאס תאודור נמת' (באנגלית: Nicholas Theodore Nemeth; נולד ב-27 ביולי 1980) הידוע יותר בשם הבמה שלו, דולף זיגלר הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw ובתוכנית NXT.
לאחר קריירת היאבקות חובבנית פורה, שבה קבע שיאים באוניברסיטת קנט, נמת' חתם על חוזה פיתוח עם ה-WWE בשנת 2004 ונשלח לארגון Ohio Valley Wrestling (OVW), שם התאבק תחת שמו האמיתי. הוא קודם לתוכנית Raw בשנת 2005, כשגילם נושא כלי הגולף של קרווין ווייט. דמות זו לא זכתה להצלחה רבה, ולכן נשלח בחזרה ל-OVW זמן קצר לאחר מכן. באותה התקופה הוא הוכר בשם הבמה ניקי, כשהוצג כחלק ממעודדי קבוצת הספיריט סקוואד בתוכנית Raw בינואר 2006. הוא זכה ביחד עם הקבוצה פעם אחת באליפות הזוגות של העולם, אך בחודש נובמבר נשלח פעם נוספת ל-OVW. בספטמבר 2007, נמת' נשלח לארגון Florida Championship Wrestling (FCW), שם זכה פעמיים באליפות הזוגות, פעם ראשונה עם בראד אלן ובפעם האחרת עם גאווין ספירס.
כשחזר לרוסטר הראשי של ה-WWE בספטמבר 2008, נמת' הוכר בשם הבמה דולף זיגלר. מאז, זיגלר זכה פעמיים באליפות העולם במשקל כבד, שש פעמים באליפות הבין יבשתית, פעמיים באליפות ארצות הברית ופעם אחת באליפות הזוגות של Raw (ביחד עם דרו מקינטייר). בנוסף, הוא היה השורד האחרון במסגרת שתי קרבות הדחות מסורתיים של אירוע סדרת ההישרדות (האחד בשנת 2012 והאחר בשנת 2014) ומחזיק מזוודת כסף בבנק לשנת 2012.
החיים שלפני
נמת' היה מעריץ של היאבקות מקצועית מאז שהיה בן חמש בלבד, כשבגיל זה הוא נכח במופע ההיאבקות הראשון שלו. בגיל 12, הוא החליט שהוא רוצה להפוך למתאבק מקצועי בעצמו. בפודקאסט של המתאבק קולט קבנה, הוא אמר שהוא בחר את שם הבמה שלו ב-WWE, "דולף", משום שזה הוא שמו הפרטי של סבא רבא שלו, וחבר הציע לו את השם "זיגלר" כשם המשפחה של שם הבמה. נמת' למד בתיכון סיינט אדוארד בלייקווד, אוהיו, שבו הוא מחזיק בשיא ההצמדות כמתאבק חובבני עם 82.
לנמת' יש תואר ראשון במדעי המדינה.
חיים אישיים
נמת' הוא אוהד מושבע של קבוצת הפוטבול, קליבלנד בראונס.
יש לו שני אחים צעירים ממנו: ריאן, שהוא גם מתאבק מקצועי ועבד בעבר עם ה-WWE ו-NXT תחת שם הבמה בריילי פירס, ודונלנד, שנשלח ל-15 שנות מאסר לאחר שהודה באשמה בעבירות הריגה, חטיפה ושוד בניסיון שוד כושל שהוביל לרצח נחת לשעבר בינואר 2016.
בעבר, זיגלר ניהל מערכת יחסים עם המתאבקת לשעבר, ניקי בלה.
הלב (שיר)
הלב הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור במרץ 2004, כסינגל השלישי מתוך אלבומה הראשון, סיפור מכור. לשיר תוכנן לצאת וידאו קליפ, אך טרם נודעה סיבת גניזתו.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון ברוב מצעדי הפזמונים השבועיים בישראל, ובין היתר ברשת ג', וגלגלצ.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מירית שם אור, הולחן על ידי צביקה פיק והופק על ידי יעקב למאי. את השיר כמו גם את שאר שיריה, שרה בוסקילה בסיבוב הופעות אשר בו שרה את מיטב להיטיה בהפקה מחודשת של עמית הראל.
השיר זכה לאזכור בסדרת הדרמה היומית השיר שלנו, שם אותו שרה נינט טייב. את השיר הקליט ושר מחדש צביקה פיק.
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה בישראל כאשר כבש את פסגת המצעד של גלגלצ, למשך תקופה מסוימת, ואף היה לאחד מן השירים הבודדים בהיסטוריה שהצליחו לשהות קרוב לעשרים שבועות במצעד של רשת ג'. בסך הכל שהה השיר בפסגת המצעד במשך חמישה שבועות.
במצעדי סוף השנה הצליח השיר להגיע אל המקום השישי במצעד של גלגלצ, ואל המקום השני במצעד של רשת ג'. בנוסף לכך, נכנס השיר אל המקום ה-67 במצעד של "פסקול העשור" שהתקיים בשנת 2009. בעקבות הצלחתו במצעדים זכתה בוסקילה בתואר "זמרת השנה" לשנת 2004.
בשנת 2005, זכה השיר לתואר הזהב ולבסוף קיבל את תואר הפלטינה (רינגטון), לאחר שצבר למעלה מ-50,000 הורדות.
דולאג 183
דולאג 183 (בגרמנית: Dulag 183, השם המלא - Durchgangslager 183, "מחנה מעבר 183"), היה מחנה מעבר לשבויי מלחמה, שהקימה גרמניה בשאבאץ שבמזרח סרביה.
המחנה נפתח בספטמבר 1941. מטרתו העיקרית של מחנה זה הייתה לאסוף ולהעביר אסירי מלחמה, אך גם פרטיזנים ובני משפחותיהם הוחזקו בו בשבי. בנוסף, המחנה שימש להחזקתם של יהודים וצוענים לפני השמדתם, וביניהם רבים מקהילת שאבאץ (פרשת קלאדובו-שאבאץ) ויהודים שברחו מאוסטריה.
כשלוש שנים לאחר פתיחתו, בספטמבר 1944, נסגר המחנה. בנוסף ליהודים ולצוענים שנמנו על קורבנותיו של מחנה זה, ככל הידוע, הושמדו בדולאג 183 או הועברו בו לפני השמדה 5,475 בני אדם.
קוסובו במשחקים האולימפיים לנוער
קוסובו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) זאת לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בוועד האולימפי של קוסובו רק בדצמבר 2014. קוסובו החלה להשתתף במשחקי החורף החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מקוסבו מדליית ארד בג'ודו.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
Me Gusta (שיר של אניטה)
Me Gusta (באנגלית: I Like, ובעברית: אני אוהבת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה, ביחד עם הראפרית האמריקאית קארדי בי והזמר מייק טאוורס. השיר יצא לאור ב-18 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס כסינגל מתוך האלבום, Versions of Me.
כבר בצאתו, זכה השיר להד תקשורתי ולביקורות שונות שפורסמו על ידי אתרי מוזיקה ומגזינים שונים.
רקע
השיר נכתב על ידי אניטה, קארדי בי, מייק טאוורס, אנדרס טורס, קרולינה קולון, מאוריסיו רנגיפו, בניטו גרסיה, רפא דיאס, וואלאס צ'יבטינהא וראיין טדר והוא יצא לאחר שאניטה הוציאה את הסינגל "Tócame", ולאחר שקארדי בי הוציאה את הלהיט הבינלאומי "WAP".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
נינה קראליץ'
ביוגרפיה
נינה קראליץ' נולדה בליפובלג'אני, עיירה קטנה בקרואטיה ב-4 באפריל 1992 בתם של ז'לקו ואירנה קראליץ'. יש לה אחות צעירה בת 8, טנה. הופעת הטלוויזיה הראשונה של קראליץ', הייתה בשנת 2009 כשהשתתפה בגרסה הקרואטית של Got Talent. היא סיימה במקום העשירי בתחרות. כאשר הייתה בת 14, עזבה את בית המשפחה על מנת לפתח את ידיעותיה המוזיקלית ונסעה ללמוד אופרה באקדמיה למוזיקה בפקולטה לפילוסופיה ברייקה.
קריירה
קראליץ', התמודדה בעונה הראשונה של The Voice – Najljepši glas Hrvatske", הגרסה הקרואטית של "The Voice, היא עבדה תחת ז'לקו הודק אשר הוביל אותה לניצחון בתוכנית כשקראליץ' מקבלת סביב המיליון קולות במופע הגמר. ביוני 2015, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "זלג'ולג'אלי סמו סוויג'ט", בלדה אתנית מודרנית.
ב-24 בפברואר 2016, הוכרזה כמי שתייצג את קרואטיה באירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה. ב-9 במרץ 2016, פורסם השיר איתו תתמודד בתחרות, "מגדלור".
ב-17 במרץ 2016 זכתה קראליץ' בפרס המוזיקה הקרואטית היוקרתי "Porin", עבור האמן הטוב ביותר בקרואטיה לשנת 2015.
באירוויזיון, התמודדה נינה בחצי הגמר הראשון אשר שודר ב-10 במאי, היא סיימה במקום העשירי מתוך 18 מדינות והעפילה לגמר כשהיא מקבלת 133 נקודות. זו הפעם הראשונה שקרואטיה העפילה לגמר התחרות מזה 7 שנים. בגמר, שנערך ב-14 במאי, שובצה נינה לשיר מספר 17, סיימה במקום ה-23 מתוך 26 מדינות כשלרשותה 73 נקודות. אלבום הבכורה של קראליץ' יצא לאור ב-30 בספטמבר 2016.
ב-13 בפברואר 2021, קראליץ' השתתפה בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021, עם השיר "Rijeka" וזכתה במקום השני.
נינה היא גם מדובבת בקרואטית, בין היתר דיבבה בסרט הנסיכה סופיה הראשונה, ובמלכת השלג.
קרלוס סאינס (נהג ראלי)
קרלוס סאינס סנמור (ספרדית: Carlos Sainz Cenamor, נולד ב-12 באפריל 1962 במדריד) הוא נהג ראלי ספרדי, שזכה באליפות העולם בראלי עם טויוטה בשנים 1990 ו-1992 וסיים במקום השני ארבע פעמים. הוא היה שותף לזכיות באליפות היצרנים עם סובארו (1995), טויוטה (1999) וסיטרואן (2003, 2004 ו-2005).
סאינס, המכונה המטדור, החזיק בעבר במספר ההשתתפויות הרב ביותר באליפות העולם בראלי, עד שהנווט הפיני מיקה אנטילה שבר את השיא ב-2018. הוא היה גם לנהג הלא נורדי הראשון שניצח בראלי פינלנד. הוא כמעט וחזר על ההישג בראלי שוודיה לאחר שסיים ארבע פעמים במקום השני ופעמיים במקום השלישי. בנוסף להצלחות באליפות העולם בראלי, הוא זכה שלוש פעמים בראלי דקר (2010, 2018, 2020), פעם אחת במירוץ האלופים (1997) ופעם אחת באליפות האסיה-פסיפיק בראלי (1990). הנווטים העיקריים שלו היו אנטוניו בוטו, לואיס מויה ומארק מארטי.
בנו, קרלוס סאינס הבן הוא נהג מרוצים מקצועי המתחרה כיום עם קבוצת פרארי בפורמולה 1.
תחילת הקריירה (1980–1988)
סאינס החל להתחרות במרוצי ראלי ב-1980. הוא סיים את אליפות ספרד בראלי של שנת 1986 במקום השני ברנו 5 טורבו בקטגוריה B הבכירה (Group B). ב-1987 ו-1988 זכה באליפות עם פורד סיירה RS קוסוורת'.
עם פורד עשה סאינס את הופעתו הראשונה באליפות העולם במהלך עונת 1987. הוא סיים במקום השביעי בראלי קורסיקה ושמיני בראלי בריטניה. הוא נשאר עם פורד לעוד עונה כשמצטרף אליו הנווט לואיס מויה, שיישאר איתו במשך חמש עשרה השנים הבאות. בעונה זו של 1988 סיים חמישי פעמיים, בקורסיקה ובסן רמו, ושביעי בבריטניה.
בסוף עונת 1988 עזבו סאינס ועמיתו לקבוצה דידייה אוריול את פורד שהתקשתה עם הסיירה המונעת על ידי הגלגלים האחוריים בלבד להתחרות בקבוצות האחרות עם כלי רכב המונעים על ידי ארבעת הגלגלים. אוריול עזב ללנצ'יה בעוד סאינס עבר לטויוטה.
טויוטה (1989–1992)
עד שהצטרף סאינס לטויוטה, נראתה הסליקה (Celica) כמכונית תחרותית בעיקר במרוצים קשים במיוחד, כמו ראלי ספארי בקניה, אך עד מהרה, השילוב של סאינס עם הסליקה החל להניב תוצאות. לאחר ארבע פרישות בתחילת עונת 1989, סיים סאינס על דוכן המנצחים שלוש פעמים ברציפות. חברו לקבוצה, כבר אז פעמיים אלוף עולם, יוהא קנקונן, הביא לסליקה את ניצחון הבכורה בראלי אוסטרליה. סאינס גם כן היה קרוב מאוד לניצחונו הראשון באליפות העולם בראלי בריטניה, האחרון לעונה. סבל סאינס מבעיות מכניות בשלבים האחרונים של המירוץ שהורידו אותו למקום השני, אחרי המנצח פנטי אריקולה הפיני.
בעונת 1990 הוביל סאינס את הסליקה לניצחונות בראלי אקרופוליס ביוון, ניו זילנד, בראלי אלף האגמים בפינלנד כנהג הלא נורדי הראשון, ובבריטניה. תוך כדי כך, קוטף סאינס את אליפות העולם הראשונה שלו. סאינס מסיים לפני אוריול מלנצ'יה וקנקונן שעבר כבר ליצרן האיטלקי בתחילת העונה. כך באה לסיומה שליטתם של נהגי לנצ'יה שהחלה ב-1987 עם כניסתה של קטגוריה A שהחליפה את קטגוריה B כקטגוריה הבכירה.
בשנת 1991 סאינס לא הצליח להגן על התואר, שעבר לקנקונן בלנצ'יה. חלק מהכישלון נזקף להתהפכות שהייתה לו באוסטרליה שהשאירה אותו בסד צוואר בסן רמו. גם סאינס וגם קנקונן זכו בחמישה ניצחונות כל אחד, הפעם הראשונה בהיסטוריה של אליפות העולם ששני נהגים מצליחים להגיע למספר כזה של ניצחונות. למירוץ האחרון בבריטניה הגיע סאינס כשהוא מוביל על קנקונן בנקודה אחת בלבד. קנקונן ניצח את המירוץ כשהוא מסיים לפני קנת' אריקסון וסאינס ולוקח את אליפות העולם בפעם השלישית והופך לנהג הראשון שזוכה ביותר משתי אליפויות עולם. מספר הנקודות של קנקונן וסאינס, 150 ו-143, שברו את שיא הנקודות שקבע סאינס בעונה שלפני (140).
בעונת 1992 השיג סאינס ניצחונות בראלי ספארי, ניו זילנד ובראלי האספלט הביתי שלו בקטלוניה. הוא התייצב עם הטויוטה סליקה למירוץ האחרון בבריטניה כשהוא במאבק על האליפות עם נהגי הלנצ'יה יוהא קנקונן, עליו הוביל בשתי נקודות, ודידייה אוריול, שהשיג באותה עונה מספר שיא של שישה ניצחונות. סאינס שסיים את המירוץ במקום הראשון לפני ארי וטנן וקנקונן, יחד עם פרישתו של אוריול מהמירוץ, לקח את האליפות. עונה זו גם הייתה האחרונה של לנצ'יה כיצרן מוביל באליפות.
מספר קטן של 440 סליקות GT-4 ST185s, שנשאו את שמו של סאינס על לוחית ברכב ואת ראשי תיבות שמו מבחוץ, נמכרו בבריטניה בניסיון לנצל את שתי האליפויות של סאינס עם הרכב.
לנצ'יה (1993)
למרות זכייתו בתואר העולמי, עזב סאינס את טויוטה בסוף עונת 1992, בעיקר משום שלעונת 1993 גייסה טויוטה כנותנת חסות את יצרנית חומרי הסיכה לרכבים קסטרול, מתחרתה של נותנת החסות האישית של סאינס, רפסול. סאינס עבר לקבוצה הפרטית שנתמכה על ידי לנצ'יה, ג'ולי קלאב. לנצ'יה אמנם זכתה באליפות היצרנים בשש השנים הקודמות, אבל הדלתא כבר נחשבה למיושנת באותה תקופה והפיתוחים לקראת עונת 1993 היו מינוריים וכך לכל אורך העונה, נהפכה הדלתא לפחות ופחות תחרותית. הסיום היחיד של סאינס על הדוכן היה המקום השני בראלי אקרופוליס היווני. הוא גם סיים את ראלי סן רמו במקום השני אך נפסל כמה חודשים לאחר מכן עקב שימוש בדלק לא חוקי. סאינס סיים את העונה במקום השמיני באליפות נהגים בה זכה מי שהחליפו בטויוטה, יוהא קנקונן. לנצ'יה פרשה מאליפות העולם בראלי בתום אותה שנה.
החזרה לפורד (1996–1997)
לעונת 1996 חזר סאינס לפורד בה בילה את שתי העונות הקרובות על ההגה של הפורד אסקורט RS קוסוורת', שהפכה ב-1997 עם שינוי התקנות לפורד אסקורט WRC. ב-1996 הוא ניצח בראלי אינדונזיה שצורף לסבב העולמי ויחד עם חמש פעמים נוספות על הדוכן, סיים את העונה במקום השלישי באליפות הנהגים, מאחורי טומי מאקינן במיצובישי וקולין מקריי בסובארו. בעונת 1997, הוא שוב זכה בסבב האינדונזי והוסיף לכך ניצחון באקרופוליס, אבל שוב איבד את הקרב למאקינן שזכה באליפות שוב ומקריי שהגיע שני. עם זאת, הוא זכה במרוץ האלופים בסוף 1997.
החזרה לטויוטה (1998–1999)
לעונת 1998 סאינס עבר שוב, הפעם בחזרה לטויוטה אותה עזב חמש שנים קודם לכן, והצטרף לדידייה אוריול לעזור בהתאוששות הקבוצה לאחר ההרחקה מאליפות העולם ב-1995 ו-1996.
סאינס ניצח כבר במרוץ הראשון במונטה קרלו ומאוחר יותר בעונה, הוסיף ניצחון בניו זילנד. למרוץ האחרון בבריטניה התייצב סאינס כשהוא במקום השני בפיגור של שתי נקודות אחרי טומי מאקינן במיצובישי. מקינן פרש כבר ביום הראשון כשהוא משאיר לסאינס לקחת את האליפות. פרישה דרמטית עקב תקלה מכנית רק 300 מטרים מקו הסיום, כשהוא במקום הרביעי שמעניק לו את האליפות, עלתה לסאינס בתואר והשאירה את אליפות הנהגים אצל מאקינן, בפעם השלישית ברציפות. עונת 1999 הייתה מאופקת בהרבה. סאינס סיים אמנם שמונה פעמים על הדוכן אך ללא ניצחונות וכך סיים את האליפות במקום החמישי, אחרי חברו לקבוצה אוריול שסיים שלישי עם ניצחון בסיבוב החדש בסין. עם זאת, מדובר בהישג לא מבוטל עם יצרן שכבר פזל לכיוונים אחרים וחיפש אלטרנטיבות בפורמולה 1.
החזרה השנייה לפורד (2000–2002)
פרישתה של טויוטה הובילה לפרק נוסף של סאינס לצדו של מקריי, הפעם בפורד, אליה חוזר סאינס פעם נוספת. בעונת 2000, מנצח סאינס בסבב החדש בקפריסין ומסיים את אליפות העולם במקום השלישי בדירוג הנהגים, לפני קולין מקריי שסיים רביעי. השניים הביאו את פורד למקום השני בדירוג היצרנים אחרי פיג'ו.
סאינס לא הצליח לנצח באף מרוץ במהלך עונת 2001, אך עם חמש פעמים על הדוכן ועוד ארבע סיומות עם נקודות, הוא הצליח לשמור את עצמו בקרב הצמוד על האליפות עד לשלבי העונה הסופיים. בסופו של דבר סיים במקום השישי, אחת-עשרה נקודות בלבד אחרי האלוף ריצ'רד ברנס מסובארו. שותפו מקריי ניצח בשלושה מרוצים והוביל את האליפות עד למירוץ האחרון בבריטניה שם הוא התרסק ואיבד את האליפות. פורד שוב סיימה שנייה אחרי פיג'ו בדירוג היצרנים.
בשנת 2002 ניצח בראלי ארגנטינה. סאינס, שסיים במקום השלישי, ירש את הניצחון לאחר ששני נהגי הפיג'ו המובילים, גרונהולם וברנס, נפסלו. זה היה הניצחון היחידי שלו בעונה, ובמאבק קרוב על המקום השני באליפות הנהגים עם פטר סולברג, סיים שלישי, נקודה אחת לפני מקריי.
סיטרואן (2003–2005)
למרות פרישתו הרשמית בסוף עונת 2004, הוזמן סאינס על ידי סיטרואן להשתתף בשני מרוצים כמחליף לנהג הבלגי פרנסואה דובאל. על אף שדובאל חזר במהרה, סאינס, כעת בן 43, הרשים כשהוא מסיים במקומות הרביעי והשלישי בהתאמה.
קריירה מאוחרת יותר
ב-2006 השתתף סאינס לראשונה בראלי דקר מאחורי ההגה של פולקסווגן לצידו של הנווט ופעמיים מנצח המרוץ אנדריאס שולץ. הוא ניצח כבר בקטע הראשון בו השתתף אי פעם במירוץ, השלים שלושה ניצחונות בארבעת הקטעים הראשונים והוביל את המירוץ. הוא סיים לבסוף במקום השישי עם ניצחונות בארבעה מקטעים. בשנת 2007 הוא השתתף שוב עם פולקסווגן, הפעם עם מישל פרין הצרפתי, גם מנצח לשעבר של המרוץ. הוא ניצח בחמישה מקטעים והגיע במקום החמישי הכללי. סאינס גם ניסה אפילו לרוץ, בסופו של דבר לשווא, על תפקיד סגן הנשיא במועדון הכדורגל האהוב עליו ריאל מדריד. בשנת 2007 זכה סאינס בגביע העולם בקרוס קאנטרי ראלי עם קבוצת פולקסוואגן וב-2008 בראלי מרכז אירופה שהתקיים באותה שנה במקום הדקר שבוטל. בינואר 2009, שוב עם הנווט פרין, הוביל את ראלי דקר עד שפרש עקב תאונה בקטע ה-12. מאוחר יותר בשנת 2009 ניצח את ראלי דרך המשי הראשון מרוסיה לטורקמניסטן, שוב עם קבוצת פולקסוואגן. ב-2010 צירף אליו סאינס כנווט את הספרדי לוקאס קרוז ויחד איתו השיג את ניצחון הבכורה שלו בדקר כשהוא מקדים את חברו לקבוצה נאסר אל-עטיה. באותה שנה ניצח סאינס גם בראלי דרך המשי בפעם השנייה. בראלי דקר 2011 סיים סאינס במקום השלישי כשהוא משלים סיום 1-2-3 לפולקסוואגן.
סאינס לא השתתף בדקר של שנת 2012. למירוץ של 2013 נכנס סאינס עם באגי המונע בשני גלגלים. הוא וחברו לשעבר לקבוצת פולקסוואגן, נאסר אל-עטייה, נתמכו על ידי קטר ורד בול. סאינס ניצח בקטע הראשון אך נתקל בבעיות שונות לאחר מכן ולבסוף נאלץ לפרוש בקטע השישי עקב כשל במנוע. סאינס חזר עם אותה קבוצה להשתתף בדקר 2014 אך נאלץ לפרוש לאחר התרסקות בקטע העשירי. לדקר 2015 הצטרף סאינס לקבוצת פיג'ו. גם ממירוץ זה הוא פרש לאחר תאונה. בדקר 2016 נאלץ סאינס שוב לפרוש, הפעם מן ההובלה, לאחר שתיבת הילוכים של הפיג'ו שלו נשברה. בשנת 2017 נאלץ לפרוש לאחר שגילגל את הפיג'ו בקטע הרביעי לאחר שניסה לכפר על איבוד זמן מוקדם יותר במרוץ. בשנת 2018 ניצח סאינס את הדקר בפעם השנייה כשהוא מסיים לפני נאסר אל-עטייה. לראלי דקר של 2019 נכנס סאינס עם מיני ג'ון קופר. את המירוץ סיים סאינס במקום ה-13 לאחר שכבר בקטע השלישי איבד כל סיכוי לנצח כשנכנס לבור ושבר את מיתלה המיני שלו. הניצחון השלישי במרוץ הגיע בשנת 2020 במהלכו ניצח 4 סטייג'ים ובמסיומו הוביל בפער של 6:21 דקות. בשנת 2021 הוביל את המרוץ לאחר היום השני, אך טעות בניווט ביום השלישי גרמה לאיבוד זמן רב. את המרוץ סיים במקום השלישי.
פרויקט ה-WRC של פולקסוואגן
סאינס לקח חלק בכניסתה של פולקסוואגן לאליפות העולם בראלי. בחודש נובמבר 2011 היה הראשון לבחון את הפולו WRC ליד טריר, גרמניה. בתחילת 2012 בחן סאינס בספרד את הפולו במבחנה הראשון בקטעי עפר יחד עם סבסטיאן אוז'ייה. באוקטובר חבר סאינס מחדש לנווט לואיס מויה לראלי סן מרינו שם שימשו השניים, יחד עם הפולו, כרכב פתיחה (מכונית "0"). סאינס עזב את הפרויקט כשעבר להתחרות עם פיג'ו במרוצי הדקר. אוז'ייה ופולסקוואגן המשיכו וזכו באליפות הנהגים והיצרנים במשך 4 שנים ברציפות, מ-2013 ועד 2016.
לעוף הביתה (סרט, 2016)
לעוף הביתה (בגרמנית: Maikäfer flieg) הוא סרט דרמה אוסטרי משנת 2016 בבימויה של מרים אונגר, מבוסס על הרומן הביוגרפי מאת כריסטינה נסטלינגר.
עלילה
בווינה במהלך סוף מלחמת העולם השנייה, הבית של משפחת נסטלינגר בהרנאלים נפגע במהלך הפצצות אוויריות והוא ניזוק קשה. אימה של כריסטין בת השמונה מקבלת אפוא את הצעתה של הגברת פון בראון, אלמנתו של נאצי, לעבור עם שתי בנותיה לווילה בנויוואלדג, בעוד הסבים והסבתות נשארים בדירה המופצצת. אביה של כריסטינה כחייל הוורמאכט נפצע קשה ברגליו, הוא בורח מבית החולים עם שברי רסיסים ברגלו וחוזר למשפחתו. כעריק עליו להסתתר מחיילים גרמנים ורוסיים כאחד. לאחר כניעת הוורמאכט, אנשי הצבא הרוסים מגיעים לווילה. בעוד שרובם חוששים מהחיילים באופיים הבלתי צפוי ושכרותם המתמדת, כריסטין מתיידדת עם טבח השדה הרוסי כהן, שמביא את כריסטין לסבה וסבתה בעגלה רתומה לסוסים ומבטיח שיאסוף אותה בקרוב כדי להחזיר אותה לאחוזה, אך הוא כבר לא מופיע. במקום זאת היא נאספת על ידי אביה בזמן שכהן נעצר מכיוון שהוא נחשב לעריק. לאחר עזיבת הרוסים, משפחת נוסטלינגר עוזבים את הווילה.
הפקה
הצילומים נערכו מיוני עד אוגוסט 2015 בווינה, אוסטריה תחתית ודרום טירול. קונסטנטין חבנסקי נאלץ ללמוד את השורות שלו באופן פונטי על תפקידו דובר הגרמנית מאחר שהוא עצמו לא דובר את השפה.
ספר האמונות והדעות
שם הספר
שמו המקובל של הספר הוא "ספר האמונות והדעות", כתרגומו של ר' יהודה אבן תיבון, וכגרסת רוב כתבי היד שבערבית שבידינו. עם זאת, לדעת הרב קאפח, שם זה הוא רק השם הראשוני שנתן רס"ג לספרו, ואילו השם הסופי שניתן לו הוא "הנבחר באמונות ודעות", וכך כתב (בהערתו לשם הספר, מהדורתו): אמנם דעה זו אינה מבוססת ביותר (אין ראיה ממשית לדעתו של הרב קאפח שכתב היד המדובר הוא אכן מהדורתו הסופית של הספר), ולא קנתה לה שם בקהילת המחקר ובקרב ציבור הלומדים, שממשיכים לכנות את הספר בשמו המקובל והידוע, "האמונות והדעות".
נושאי הספר
הספר דן בעשרה נושאים שונים:
"ספר האמונות והדעות" לוקח חלק בפולמוס היהודי-נוצרי-מוסלמי, ומברר את כל הבעיות הנ"ל, בנוסף הוא מוכיח לטענתו שהדת והפילוסופיה אינן נבדלות זה מזה, אלא עוזרות ומשלימות זה את זה. ספר זה נותן ביטוי עז לרעיון המוסר האוטונומי ביהדות:
רס"ג ממשיך וכותב שאף אם יציג אותו נביא אותות ומופתים, ויטען שיש הצדקה ללכת בעקבותיו, שקרנותו תהיה ברורה ואין טעם אפילו להידבר עמו. זאת הואיל ולא ציווי האל לבדו מחייב את ההתנהגות המוסרית אלא גם השכל. עוד כותב רס"ג כי על אף "גודל ערכו ויקר מעלתו" של ספר התורה, בכל אופן יש ציוויים נוספים שלא כתובים בו שהאדם מחויב בהם, ביניהם המצוות השכליות, הצדק והיושר.
בספרו, רס"ג מביא קשת רחבה של דעות פילוסופיות, ומתפלמס איתן בחריפות. בין מסקנותיו:
רס"ג הסיק גם שהאדם הוא מרכז ותכלית הבריאה, ונפש האדם היא בעלת בחירה חופשית, שכן האדם עומד ברשות עצמו, והוא יכול או לעשות דברים טובים או לעשות דברים רעים. אך אף על פי שהאדם הוא מרכז הבריאה ובעל בחירה חופשית, "יש גמול ועונש לעתיד לבוא, אחרי היפרד הנפש מן הגוף". לפי רס"ג, רק על ידי מעשים טובים תזכה נפשו של האדם לגמולה הטוב - הגעה אל "המדור הרוחני". לדעתו של רס"ג, מציאות הנפש היא גם בפני עצמה, כלומר מחוץ לגוף, "כי בלעדיו היא לא תוכל לראות את פעולתה, ממש כשם שהאש אינה יכולה להראות מבלי להיות תלויה בחומר הבוער".
לגבי תחיית המתים טען רס"ג, כי היא מעיקרי האמונה הישראלית, ו"כל הכופר בתחיית המתים, כאילו כיחש באמיתות הניסים והנפלאות המסופרים בכתבי הקודש". את זמן תחיית המתים, קובע רס"ג בעת הגאולה של ימות המשיח, וגם את האמונה בביאתו של המשיח - רס"ג קובע כאחד מעיקרי האמונה הישראלית.
הספר נכתב בתקופה שבה רבים מהיהודים חיו בסביבה דוברת ערבית, ונחשפו לתרגומים של הפילוסופיה היוונית העתיקה לערבית וגם לספרות נוצרית ומוסלמית. אמונות ודעות נכתב כתגובה לאתגר הרעיוני שהציבה התקופה הזו.
עיקרי טענותיו הפילוסופיות
הוא קבל את שיטת המועתזילה לגבי חירות הרצון, אחדות האל, דחה את תורת האטומים של הכלאם, ובפסיכולוגיה הוא ממזג בין אריסטו לאפלטון. האמת הדתית היא ההתגלות ותוכנה של ההתגלות זהה עם השכל, השכל יכול להכיר את תוכנה ואמיתותה של ההתגלות. ישנה מצווה דתית להשיג בשכלנו את מה שבא לנו בנבואה. וכל זה אחר שנקבל את תוכנה האמיתי של ההתגלות כבסיס לאמונה.
לשיטת הרס"ג אפשר להוציא מ"פשוטו של מקרא" כל היכן שהפשט נוגד את השכל.
הרס"ג דוחה את מציאותו של "חומר קדמון" כשורש למורכבותו של העולם. הוא מייחס לבורא את התארים "חי חכם יכול" כמבטאים דבר אחד ומוכרחים הם אחד לשני. כל תורה נבואית עליה לעמוד במבחן השכל האנושי עוד טרם נבקש הוכחות של ניסים.
הרס"ג במאמר הראשון במענה לשאלה ודאות קיומינו עונה "הואיל ומצאתי את עצמי מצוי" כלומר, הפקטור החשוב ביותר למציאות הזה שהאדם מוצא את עצמו מצוי. וכל עוד שאין למציאת האדם את עצמו מצוי מעמד של אמיתות, מה יוכל לקבל מעמד שכזה? טיעון זה של הרס"ג הוא מעין טיעון הקוגיטו (לטינית: Cogito, Ergo sum) "אני חושב משמע אני קיים" של הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט שטען שיכולת החשיבה מוכיחה של קיומו של האדם.
Marea (We've Lost Dancing)
Marea (We've Lost Dancing) (בעברית: מריה (איבדנו את הריקודים)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר והמפיק מוזיקלי הבריטי פרד אגיין ביחד עם המפיקה מוזיקלית האמריקאית דה בלסד מדונה. השיר יצא לאור ב-22 בפברואר 2021, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק ו-.Again, כסינגל שלישי מתוך האלבום, Actual Life (April 14 – December 17 2020).
רקע והוצאה
השיר נוצר על ידי פרד אגיין בעקבות שיחה בינו ובין דה בלסד מדונה. הטקסטים נוצרו על ידי דגימת נאומה של המדונה המבורכת. השיר מתאר את אובדן המועדונים במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת, אך גם מצפה לחזרתו לאחר מכן.
ב-22 בפברואר 2021, יצא לאור השיר כסינגל. בחודש מרץ, הכריז אגיין על צאת אלבום הבכורה שלו, Actual Life (April 14 – December 17 2020, הכולל את השיר.
ביוני 2021, יצא לאור גרסת רמיקס של השיר על ידי המפיק המוזיקלי דיפלו.
סורסי
סורסי (באיטלקית ובצרפתית: Sursee; בגרמנית: Soorsi) היא עיירה בקנטון לוצרן בצפון־מרכז שווייץ.
היסטוריה
האזור היה מיושב מהתקופה הנאוליתית. קיימות עדויות נוספות ליישוב מתקופת הברונזה. מתחילת המאה ה־19 ועד לתחילת המאה ה־21 נמצאו פריטים מחרס, מאבני צור, מארד ועוד. במאה ה־8 נבנתה במקום כנסייה וסביבה התפתח היישוב. כבר במאה ה־13 היה היישוב לעיירה קטנה, ובשנת 1299 ניתנו לסורסי זכויות עיר על ידי דוכסי אוסטריה.