cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה קובאלצ'וק
קריירה
היא בוגרת האקדמיה לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע בסנקט פטרבורג בשנת 1998. היא חברה בתיאטרון לנסובייט מאז 1998. הפופולריות של אנה הגיעה לאחר תפקידה בתור המפקחת מריה שבצובה בסדרה סודות החקירה (2001) עליו זכתה השחקנית בפרס והערכה רבה.
לאחר צילומי העונה הראשונה של "סודות החקירה" התגלה כי השחקנית בהריון ועומדת ללדת. לאחר ששקלו את המצב הזה, החליטו יוצרי הסרט שלא להסתיר את הריונה של קובאלצ'וק; והתסריטאית ילנה טופילסקי התאימה בדחיפות את התסריט כך שהוא נוגע לחייה הפרטיים של הגיבורה שלה, המפקחת מאשה שסצובה, כך שיכלול התפתחות זו. ב-26 באוקטובר 2000 ילדה השחקנית את בתה זולוטה (שפירושה ברוסית "זהב"); סצנת ההנקה שלה את תינוקה נכללו לאחר מכן בטלוויזיה. בשנת 2005 גילמה אנה את מרגריטה במיני-סדרה שביים ולדימיר בורטקו, שזכתה לשבחים רבים, במיני סדרה "האמן ומרגריטה".
חיים פרטיים
זמן קצר לאחר מכן החלה קובאלצ'וק לצאת עם איש העסקים אולג קפוסטין. לאחר שנתיים של יחסים הם התחתנו ב-1 בדצמבר 2007 בסנקט פטרבורג. כמתנת חתונה, אולג העניק לה סוס מרוצים גזעי. ב-30 באפריל 2010, ילדה השחקנית את בנה דובריניה.
קורצ'ינה
קורצ'ינה (בפולנית: Korczyna; ביידיש: קארטשין) הוא כפר במחוז קרוסנו שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אבירם גרובר
ביוגרפיה
בשנת 2003, בתקופת ממשלת שרון השנייה, עבד במשך כחצי שנה בלשכת השרה לשיתוף פעולה אזורי מטעם מפלגת הליכוד, ציפי לבני.
קורצ'ינה
תולדות היישוב
הכפר נזכר לראשונה בסוף המאה ה-14, עת הוענקו לו זכויות עיר. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התבססה כלכלת היישוב על תעשיית האריגה וייצור הבדים.
אבירם גרובר
ביוגרפיה
עבד כעורך דין בתחום המסחרי, בשוק ההון ובנושאי תכנון ובנייה. תחילה היה שכיר, ובהמשך הפך לבעלים ושותף-מנהל של משרד עורכי דין "סרוסי וגרובר" ברמת השרון.
בשנים 2009–2015 כיהן כחבר דירקטוריון וחבר ועדת ההשקעות בקרן רוטשילד קיסריה, בשנים 2012–2015 היה יו"ר ועדת ההשקעות של הקרן, ובשנת 2011 כיהן כדירקטור בחברה לנכסי קיסריה והחברה לפיתוח קיסריה.
קורצ'ינה
יהודי קורצ'ינה
בתחילת המאה ה-20 נמנו ביישוב 1,026 יהודים.
אבירם גרובר
ביוגרפיה
בשנת 2008 התמודד לראשונה על ראשות עיריית רמת השרון. הוא קיבל כ-10% מהקולות (לעומת 85% שקיבל ראש העירייה המכהן, יצחק רוכברגר), וסיעתו, "בית", קיבלה מנדט אחד. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 דורג במקום השלישי, עם כ-16% מהקולות, וסיעתו קיבלה שני מנדטים, ונשארה באופוזיציה.
קורצ'ינה
יהודי קורצ'ינה
בין רבני העיר היו הרב יחזקאל הלוי סג"ל ובנו משה יצחק. לפני מלחמת העולם הראשונה כיהן בה רבי שמואל אהרן רובין מחבר הספר בית אהרן על גיטין ואבי ראש כולל גליציה מנחם רובין. חתנו רבי יצחק פלאם כיהן אחריו כרב העיירה אך ברח בזמן מלחמת העולם הראשונה, ונרצח בלבוב בפרעות פטליורה. אחריו כיהנו רבנים ממשפחת רובין משושלת רופשיץ.
אבירם גרובר
ביוגרפיה
בדצמבר 2017 הודיע גרובר למנהלי ישיבת רמת השרון שהם נדרשים להתפנות בתוך חודש ממבנה הישיבה. הרב הראשי לישראל, דוד לאו, פנה לראש העיר בבקשה למנוע את פינוי הישיבה, ואף הציע עצמו כמגשר בין ראש העיר לבין הנהלת הישיבה אך לאחר מכן חזר בו מהצעה זו. נכון לספטמבר 2020, הישיבה טרם פונתה.
קורצ'ינה
יהודי קורצ'ינה
עד מלחמת העולם השנייה יהודי העיירה היו בעלי מעמד כלכלי גבוה.
אבירם גרובר
ביוגרפיה
בשנת 2018 התמודד שוב על ראשות עיריית רמת השרון. בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל כמעט 40% מהקולות, אולם חסרו לו 6 קולות בלבד להיבחר לראשות העיר כבר בסיבוב הראשון. הוא עלה לסיבוב השני מול רון (רוני) בלקין, ונבחר לכהונה נוספת כראש העיר. סיעתו התחזקה וקיבלה שלושה מנדטים.
קורצ'ינה
יהודי קורצ'ינה
בין מלחמות העולם נמנו בו 746 יהודים, כשישית מתושביו.
בשנת 1936 גורשו כעשר משפחות יהודים ילידי קורצ'ינה מגרמניה בחזרה לקרצ'ינה.
ביום שישי ה-1 בספטמבר 1939 (י"ז באלול תרצ"ט) יום פלישת הגרמנים לפולין ותחילת מלחמת העולם השנייה, הם הפציצו את שדה התעופה ומפעל הגומי בקרוסנו הסמוכה. לאחר קרבות בסביבות העיר והרעשתה בתותחים, בבוקר שבת ה-8 בספטמבר חלף סיור ממונע גרמני דרך העיר. שבוע לאחר מכן ביום שישי ה-15 בספטמבר, סגן ראש העיר וקצין המשטרה המקומי הודיעו ליהודים בשם הגרמנים כי עליהם להתייצב בשוק ולטאטא אותו, לאחר שיומיים קודם עשו כך היהודים תושבי קרוסנו. ביום שני ה-18 לחודש, הוצעדו יהודי העיירה לרפתות ואורוות שנשרפו במהלך הקרבות, ואולצו לנקותם. במהלך ראש השנה רוב יהודי העיירה התפללו במניינים שאורגנו בבתים פרטיים. הגרמנים הגיעו לבתי הכנסת ועצרו את מעט היהודים שהתפללו בהם, אך עם ערב העצורים שוחררו. בית הכנסת החסידי ששימש גם בית מדרש הוסב לאורווה בידי יחידת חיילים אוסטרים.
הגבול החדש בין ברית המועצות לגרמניה עבר בנהר הסן, סמוך לעיירה. רבים מן היהודים שעברו לצד הרוסי הושלכו לסיביר. המבוגרים שבהם לא שרדו.
לאוזני יהודי העיירה הגיעו החדשות אודות טבח של 170 יהודים בעיירה דינוב, במרחק 50 ק"מ מקורצ'ינה. יהודי קורצ'ינה שילמו כסף לגרמנים על מנת לאפשר את קבורתם של הנטבחים וביניהם שניים מבני העיירה, בבית הקברות היהודי בדינוב.
עד מאי 1940 יחידות הצבא הגרמניות החולפות בעיירה והחונות במחנה סמוך שהוקם, החרימו בתים ורכוש ואילצו את היהודים לעבוד עבורם בחטיבת עצים, בהובלת פחם, בניקיונות ובקילוף תפוחי אדומה, בכל מזג אוויר ובתחילה, תוך הכאתם. הגרמנים קיבלו אישור להותיר את יהודי קורצ'ין בבתיהם בהיות עבודתם חיונית. קבוצות פולנים הגיעו והתעללו ביהודים תוך גזיזת פיאה או תלישתה, לקול צחוק החיילים הגרמנים. נערכו חיפושים אחר מזון בבתי היהודים ובבתי המסחר תוך שיתוף פעולה פעיל מצד סגן ראש העיר פפייזנר, ואם נמצאו היהודי נאסר, וסחורתו הועברה באמצעות משאיות לגרמניה. יהודים התלוננו במשטרה ונאמר להם למסור את מספרי הרישוי של המשאיות.
בדצמבר 1939 נצטוו יהודי העיירה לענוד סרט לבן ועליו מגן דוד כחול על זרוע ימין, ולסמן את חנויותיהם במגן דוד. בהזדמנות זו הוכו יהודים שלא ענדו את הסרט עוד קודם לכניסת הפקודה לתוקף, הן בידי חיילים גרמנים והן בידי שוטרים פולנים.
בתחילת ינואר 1940 הוטל תשלום כופר על הקהילה. שבוע לאחר דרישת הכופר נצטוו היהודים להקים יודנרט תוך 5 ימים. ראש היודנרט היה אוסקר רובין - דובר גרמנית ובן משפחה של מנהיגי הקהילה, ועוזרו יחזקאל לוויטמן גם הוא תושב גרמניה במשך שנים רבות, ושישה יהודים נוספים, אשר להם לא היה כל תפקיד או סמכות. בנוסף שירתו שני שוטרים יהודים: מנדל הלפרין ונפתלי קירשנר. קירשנר הזהיר את היהודים מפני כל סכנה שעמדה בפניהם. היודנרט נצטווה לספק לשלטונות עובדי כפייה באופן סדיר וגבה מיסים לפעילותו. לעיתים יהודים שהתחמקו מהתשלום נמסרו לידי הגרמנים ונשלחו למאסר בכלא קרוסנו. שם שוחררו בעזרתו של משה קליינר, סגן ראש היודנרט בקרוסנו.
בנובמבר 1939 יהודי קורצ'ינה קלטו בזרועות פתוחות 40 פליטים - בעיקר נשים וילדות לבושות עדיין בחלוקי בית, מתוך קבוצה גדולה של יהודים שנחטפו בלודז' וגורשו לקרוסנו משם היודנרט העבירן. בהמשך, היודנרט פתחו בעיירה בית תמחוי לטובת הפליטים הרבים שהחלו להגיע לעיירה מן הערים הגדולות שם חיי היהודים היו בלתי נסבלים. בדצמבר 1939 היהודים עברו התעללויות שונות וביניהם תלישת זקן עם חלקי פנים, רב העיירה שחמק ממנה נהרג בלובלין זמן קצר לאחר מכן.
בפברואר 1940 הגרמנים אסרו על שחיטת בשר. השוחט משה ליכטיג המשיך לשחוט בהסתר תוך סיכון חייו.
במאי 1940 הגרמנים החלו להתאמן במעבר מהיר ברחובות קורצ'ינה תוך הסוואת תנועותיהם. ב-22 ביוני 1941 הם תקפו את ברית המועצות. כמה ימים טרם ההתקפה דרשו מכל בעלי החנויות היהודים להעביר את רכושם לידי הנוצרים. בית המרקחת נלקח מידי הרוקח, ושני בתי מלאכה למתכת הועברו גם הם, אך אלה השאירו את ההנהלה בידי הבעלים היהודי תמורת חלק מהרווחים.
בינואר 1942 תושבי קורצ'ינה קראו בעיתוני קראקוב למרות האיסור על קריאת עיתונים, כי היטלר הודיע שישמיד את אחרון יהודי אירופה. באותה תקופה הגיעה הוראה למסור את כל מעילי וכיסויי הפרווה שברשות היהודים, והמפר את הצו ענשו מוות. באופן חריג, לא היו הרוגים בעיירה כתוצאה מכך, על אף חיפוש מדוקדק שארך יומיים. במהלך חודש מרץ תוחם בצו האזור המותר ליהודים.
באחד מימי הראשון שבחודש מאי 1942 הופיעו שוטרי גסטפו מקרוסנו ודרשו יהודים לצורך הוצאה להורג. היודנרט מסר לידיהם חמישה יהודים ובהם אישה צעירה הגב' קורב ובנה התינוק. הם הובלו למטה המשטרה ומשם אחד אחד לשדה סמוך שם נורו. כשבועיים לפני חיסול קהילת קורצ'ינה, בסוף יולי 1942 הוציאו הגרמנים להורג שלושה יהודים: שני יהודים מקורצ'ין שברחו קודם לצד הרוסי, ולאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות שבו לקורצ'ין, שבועיים קודם הירצחם, וירו ברבה הלא רשמי של העיירה הרב משה אפשטיין, שנפצע והושאר כמת. חמישה יהודים נוספים הושארו כל הלילה עם הידיים על הקיר אך שוחררו עם בוקר. הרב זחל מהמקום והסתתר בבית אחד היהודים. שוטר פולני הבחין בחסרון הגופה והודיע בשם הגסטפו ש-40 יהודים יהרגו אם לא ימסרו את הרב לידיו. היודנרט הודיע לרב, וזה החליט ללכת כקרבן תמורת הצלת היהודים. הוא ביקש להיקבר עם סכין בארונו וללא מציבה.
חיסול גטו קרוסנו
ביום ראשון ה-9 באוגוסט 1942 כ"ו באב תש"ב הגרמנים הודיעו ליהודי קרוסנו שעליהם להתאסף למחרת ברחבת השוק ליד תחנת הרכבת לרישום. למחרת יום שני כ"ז באב, 40 יהודי קורצ'ינה שעבדו בפלוגת עבודה בקרוסנו נצטוו לשוב לבתיהם ולא להגיע למחרת לקרוסנו. הם מסרו שיהודי קרוסנו עמדו במשך כל היום ללא מים עם ידיים מורמות באוויר ברחבת השוק. יום לאחר מכן, ה-11 באוגוסט ביום שלישי כ"ח באב, יהודי קרוסנו הוסעו צפופים בקרונות בקר, 60 איש בקרון, במשך ימים שלמים ללא מים ולבסוף הועברו למחנה עבודה בגטו צפוף. למסתתרים נאמר שיקבלו חנינה. אלו הוסעו במשאיות למקום לא נודע. אחד קפץ מן המשאית, והשאר לא חזרו וגורלם לא נודע. הגטו נסרק וכ-400 יהודים שנמצאו מסתתרים בו נורו.
חיסול יהודי קורצ'ין
ביום שלישי ה-11 באוגוסט, כ"ח באב תש"ב, הגיעה הודעה גרמנית שעל הפועלים היהודים להתייצב למחרת במקומותיהם כרגיל. דבר זה הרגיע במידה מסוימת את היהודים. למחרת ב-12 באוגוסט, כ"ט באב תש"ב, הגיעו המשפחות כולן להיפרד מקבוצות עובדי הכפיה שיצאו לדרך בשבע בבוקר, ארבעה איש בשורה.
לאחר שעות ללא מזון או שתייה נערכה ביהודים סלקציה, כאשר הקשישים והחולים נלקחו במשאיות, חולפים בדרכם ליד הפועלים, אל הכפר וולה יאייניצקה, שם נורו. את הנשים והילדים הסיעו הגרמנים במשאיות לקרוסנו כשגם הם חולפים ליד הפועלים. את הגברים הריצו לשם רגלית, תוך הכאתם עד זוב דם. בחלפם בשעות הערב ליד הפועלים, צורפו הפועלים אליהם והוכו גם הם. המובילים הואטו והנחשלים מאחור זורזו עד שאלו נפלו על אלו. הם הובלו לכיכר שוק טרגוויץ בקרוסנו, שם ישבו על הארץ יהודי סדליץ ומקומות נוספים שהובאו לשם קודם. 68 פועלים הוצאו מתוך הקבוצה תוך מכות. רק שלושה מאלו שרדו את השואה.
לאחר יומיים בהם שהו יהודי העיירה תחת כיפת השמיים בקרוסנו, שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ שם נספו רובם, יחד עם הפליטים מעיירות הסביבה.
מקהילת קורצ'ינה שרדו את השואה 33 יהודים. 15 גברים ואשה אחת בצד הגרמני, ועוד 11 גברים ושש נשים בצד הרוסי.
איירטו מוריירה
איירטו מוריירה- Airto Guimorvan Moreira (נולד ב-5 באוגוסט 1941) הוא מתופף ג'אז ונגן כלי הקשה ברזילאי. הוא נשוי לזמרת הג'אז פלורה פורים, וגם בתם דיאנה מוריירה זמרת.
עם פרסומו בסוף שנות ה-60 כחבר ההרכב הברזילאי Quarteto Novo, עבר לארצות הברית וניגן ג'אז פיוז'ן עם נגן החצוצרן מיילס דייוויס בלהקת Return to Forever.
ביוגרפיה
איירטו מוריירה נולד באיטאיופוליס שבברזיל למשפחה של מרפאים וגדל בקוריטיבה ובסאו פאולו.
הוא גילה כישרון יוצא דופן במוזיקה בגיל צעיר, והפך למוזיקאי מקצועי בגיל 13, התבלט תחילה כחבר בשלישיית Sambalanço שהיו חלוצי ה"סמבה ג'אז" וגם בהקלטתו, המהווה ציון דרך, עם המלחין והמעבד הרמטו פסקואל בהרכב Quarteto Novo בשנת 1967.
זמן קצר לאחר מכן הוא עבר בעקבות אשתו, פלורה פורים, לארצות הברית. לאחר שעבר לארצות הברית החל מוריירה לנגן באופן קבוע עם מוזיקאי ג'אז בניו יורק, כולל הבסיסט וולטר בוקר. באמצעות בוקר החל מוריירה לנגן עם הפסנתרן האוסטרי ג'ו זאווינול, אשר הציג בפניו את מיילס דייוויס.
באותה תקופה התנסה דייוויס בנגינה בכלי נגינה אלקטרוניים ובמקצבי רוק ופאנק, סגנון אשר תוך זמן קצר קיבל את הכינוי "ג'אז פיוז'ן".
מוריירה השתתף בכמה מהפרויקטים החשובים ביותר של סגנון מוזיקלי מתפתח זה. הוא עבד עם דייוויס כשנתיים, סייר והשתתף ביצירת הקלטת אלבום הפיוז'ן רב ההשפעה "Bitches Brew".
זמן קצר לאחר שעזב את דייוויס, הצטרף מוריירה ל"בוגרי" דייוויס אחרים: ג'ו זאווינול, הסקסופוניסט וויין שורטר, נגן הבס מירוסלב ויטוס בהרכב Weather Report, וניגן על כלי הקשה באלבום הראשון שלהם ב-1971.
הוא עזב את Weather Report (הוחלף על ידי המתופפים דום אום רומאו ומורוגה בוקר שניגנו בהקלטת האלבום Sweetnighter), כדי להצטרף ללהקה החדשה של מיילס דייוויס וצ'יק קוריאה Return to Forever
מוריירה תרם רבות לאלבומיו של נגן כלי הקשה בלהקת גרייטפול דד מיקי הארט, באוסף "The World" של Rykodisc, כולל The Session of the Apocalypse Now, Dafos, Supralingua ו-Planet Drum, שזכה בפרס הגראמי בשנת 1991.
ניתן לשמוע אותו מנגן על תופי קונגה בלהיט ה-"space-funk" של הפסנתרן הברזילאי Eumir Deodato משנות ה-70 "Also sprach Zarathustra" באלבום Prelude.
מוריירה ניגן עם רבים מהשמות הגדולים ביותר בג'אז, וביניהם: הסקסופוניסט קנונבול אדרלי, נגן החצוצרה לי מורגן, נגן סקסופון האלט פול דזמונד, נגן הבס דייב הולנד, המתופף ג'ק דז'ונט, הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הפסנתרן קית' ג'ארט, נגן הגיטרה אל דימיולה, המלחין ההודי ונגן הטאבלה זקיר חוסיין, הקלידן והזמר ג'ורג' דיוק והקלידן והמוזיקולוג מיקי הארט.
בנוסף לקונצרטים והקלטות ג'אז, הוא הלחין וכתב מוזיקה לקולנוע ולטלוויזיה (כולל פרטיטורה לסרט אפוקליפסה עכשיו ולסרט הטנגו האחרון בפריז), הוא ניגן בפתיחה המחודשת של ספריית אלכסנדריה, במצרים (יחד עם פרופסור לאתנומוזיקולוגיה, ונגן מוזיקה אלקטרונית, חלים אל-דאב), ולימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וגם ב-California Brazil Camp.
בשנת 1996, מוריירה ורעייתו פלורה פורים שיתפו פעולה עם זמר ההיפ-הופ P.M. Dawn בשיר "Non-Fiction Burning" לאלבום המחווה למלחמה באיידס "Red Hot + Rio", בהפקת ארגון Red Hot.
כלי נגינה
מוריירה מנגן על מגוון רחב של כלי הקשה:
פאנדיירו, The cuíca, קונגס, תופי בונגו, shekere,, תוף מדבר, טמבורין (תוף מרים), מאראקס, שייקר, משולש, קאמפאנה, caxixi, תופים, Afoxé, צ'יימס, תוף סנר, בירימבאו, פעמוני מזחלת, מצילה, קבאסה, תוף בס, טימבלס, גונג, טמבורים, מכונת תופים, ויברפון, דג'מבה, קונכיות, טום-טום, פעמונים, טאבלה, פעמוני אגוגו, גואירו, מרימבה, קסטנייטות, ביטבוקס ועוד.
כנפיים (ספר)
כנפיים (באנגלית: Wings) הוא ספר אשר נכתב על ידי הסופרת אפרילין פייק ויצא לאור באנגלית בשנת 2009.
הספר בגרסתו האנגלית עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס שבוע לאחר שיצא לאור עד מהרה הפך לרב מכר בינלאומי. ספרי ההמשך של ספר זה הם "כשפים" אשר יצא לאור בשנת 2012, "אשליות", יצא לאור בשנת 2013, ו"יעוד", אשר יצא לאור בשנת 2014.
הסדרה מספרת על נערה בת 15, המגלה שהיא פיה שנשלחה לחיות בקרב בני אדם על מנת להגן על השער הסודי לעולם הפיות אבלון.
תקציר העלילה
לורל, נערה יפהפייה וביישנית, גרה עם הוריה בבית גדול הגובל עם יער מסתורי בקליפורניה. עד הגיעה לגיל 15, היא מבלה בביתה במסגרת חינוך ביתי. בעקבות קשיים בעבודה של אביה, עוברת המשפחה לעיר הגדולה ולורל נכנסת בעל כורחה לבית ספר ציבורי.
לורל התגעגעה לחופש שהיה לה בביתה הקודם, אך גם בבית הספר החדש מצאה חבר טוב, דייוויד, שמלווה אותה לאורך כל הדרך ומגלה הבנה למשטר התזונה הטבעוני של לורל. יום אחד, כאב מפלח את גבה של לורל, וניצן של פרח יפיפה מתחיל לבצבץ בין שכמותיה.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Вооружённые Силы Российской Федерации) הם צבאה של הפדרציה הרוסית. הכוחות המזוינים של רוסיה הם הכוחות המזוינים הגדולים ביותר באירופה. ראש המטה הכללי הרוסי הוא היועץ הצבאי הבכיר של נשיא רוסיה, שהוא המפקד העליון.
כנפיים (ספר)
תקציר העלילה
לורל פוחדת לבקש עצה מהוריה, והיא פונה לדייוויד לעזרה. יחד הם חוקרים את ה"כנפיים" המשונות שצמחו ללורל על גבה.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
הכוחות המזוינים במתכונתם הנוכחית נוסדו ב-7 במאי 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות. כל אחת מהמדינות שהיו חלק מברית המועצות הקימה צבא משלה - שהחליף את הכוחות המזוינים של ברית המועצות. משרד ההגנה הרוסי הוא המשרד הממשלתי האחראי עליהם. הצבא הרוסי נחשב לשני בעוצמתו בעולם. וחיל האוויר והצי הם השניים בגודלם בעולם. לרוסיה יש את מספר הטנקים הגדול ביותר בעולם (למרות שרובם דגמים סובייטים ישנים ביותר במצב מכני גרוע). כמו כן, לרוסיה את מספר המפציצים וצי הצוללות הגדולים ביותר.
התקציב הצבאי של רוסיה הוא השני בגובהו ביבשת אירופה (אחרי גרמניה ולפני בריטניה), ובמקום הרביעי-החמישי העולמי. התקציב הצבאי מהווה כעשירית מהתקציב הצבאי של ארצות הברית. רוסיה היא אחת המדינות היחידות בעולם שלהן יכולת של "טריאדה גרעינית", כלומר שימוש בנשק גרעיני מן היבשה, האוויר והים.
כנפיים (ספר)
תקציר העלילה
הפרט היחידי שידוע להם על ילדותה של לורל הוא שבגיל שלוש היא הופיעה בפתח ביתם של הוריה בתוך סל, ללא כל פתק או הסבר.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
היסטוריה
לאחר שפורקה ברית המועצות רשמית ב-31 בדצמבר 1991, היה הצבא הסובייטי נתון במצב קפאון וניסיון לשמרו כצבא חבר המדינות נכשל, אף שבפברואר 1992 הוקם רשמית הפיקוד הבכיר של צבא חבר המדינות, שנותר עד היום כפיקוד לתיאום גרידא. בינתיים הכריזו היחידות הצבאיות הפזורות ב-15 הרפובליקות הסובייטיות על נאמנותן לממשל הרפובליקני בכל רפובליקה ובכך הבטיחו את עצמאותן הצבאית של המדינות החדשות שירשו את ברית המועצות.
כנפיים (ספר)
תקציר העלילה
לאחר חקירה ממושכת שערכו דייוויד ולורל, נתגלה שלורל היא למעשה אבולוציה מתקדמת של צמח - פחות או יותר פיה; אין לה דופק והיא נושפת חמצן טהור. באחד מהימים שבהם ביקרה בביתה הישן, עולמה של לורל השתנה לנצח כאשר היא נתקלה בטמאני. לורל מוצאת את עצמה נמשכת אל טמאני באופן בלתי מוסבר, והוא מספק לה את התשובות לכל שאלותיה. מתברר שהיא אפילו לא אנושית; כמו טמאני, היא פיה.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
היסטוריה
עם פירוק חילות הפנים ומשמרות הגבול של הקג"ב, הכריזה המנהיגות הרוסית במרץ 1992 על הקמת משמר לאומי אך המיזם לא יושם במלואו. ב-7 במאי 1992, הוקם משרד ההגנה הרוסי כיורש למשרד הסובייטי. ב-16 במרץ 1992 חתם נשיא רוסיה בוריס ילצין על צו לייסוד הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, המנוהלים על ידי הפיקוד העליון של המטה הכללי ומשרד ההגנה. ב-7 במאי 1992 הוקם משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית. שר ההגנה הראשון היה גנרל הצבא פאבל גראצ'ב.
כנפיים (ספר)
תקציר העלילה
לורל היא צאצא של פיות, הנשלחות להגן על בני האדם. מתברר כי ביער המסתורי, השייך להוריה של לורל, נמצא אחד משערי הכניסה לאבלון, עולם הפיות. כאשר הוריה עמדו למכור את הקרקע יקרת הערך לטרול בתחפושת, אויבם של הפיות, נשלחה לורל אל הוריה על מנת לרשת את אדמתם. לורל חייבת לעזור לפיות להציל את ארצם, להגן על משפחתה, לברר את רגשותיה המבולבלים כלפי דייוויד וטמאני, להבין את זהותה ולמצוא את מקומה בין שני העולמות.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
היסטוריה
ב-1994 היו הכוחות מעורבים לראשונה בעימות מזוין, משהחלו במבצע להשלטת הסדר ברפובליקת צ'צ'ניה, שדרשה עצמאות מרוסיה. בדצמבר 1998 צומצם שיתוף הפעולה הצבאי בין מדינות חבר העמים ומרבית החיילים הרוסיים שבו למולדתם, למעט באזורים אסטרטגיים כמו נמל הצי בסבסטופול, אוקראינה, באבחזיה ובטרנסניסטריה.
כנפיים (ספר)
ביקורות
"כנפיים" זכה בבקורות חיוביות רבות, הבולטת ביניהן היא זו של סטפני מאייר, מחברת הסדרה דמדומים. מאייר כתבה כי
תרגומים
הספר "כנפיים" תורגם ל-28 שפות על ידי 32 הוצאות לאור ברחבי העולם.
עיבוד קולנועי
ביולי 2009, חברת הסרטים וולט דיסני קנתה את הזכויות להפקת גרסה קולנועית של הספר "כנפיים".
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
היסטוריה
עיקר הרפורמות כללו צמצום הכוחות המזוינים, באמצעות צמצום מספר הקצינים וריכוז אימון ולימוד הקצינים, תוך צמצום 65 בתי הספר הצבאיים לעשרה מרכזי לימוד צבאיים, לרבות צמצום בגודל הפיקוד המרכזי והשמת דגש על לוגיסטיקה אזרחית ושיתוף פעולה עם חברות פרטיות אזרחיות לצורך מודרניזציה בנשק והציוד הצבאי. בנובמבר 2012 מונה סרגיי שוייגו לשר ההגנה, והלה ממשיך ברפורמות שהוביל קודמו עם שינויים קלים תוך דגש על העצמת הכוח הצבאי.
באוקטובר 2012 הכריזה הוועדה לענייני הגנה של הבית התחתון בפרלמנט הרוסי כי בכוונתה להגדיל את התקציב הצבאי, שצפוי לעמוד על כ-100 מיליארד דולר (כ-3 טריליון רובל) בשנת 2015.
בדצמבר 2014 שר ההגנה סרגיי שוייגו יזם את הקמת המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית (Национальный центр управления обороной Российской Федерации) בכפוף למטה הכללי הרוסי, האחראי לתיאום בין כל זרועות הצבא ולניהול מבצעים צבאיים מיוחדים וניהול כל הנוגע לתחומי הצבא והביטחון הלאומי. בינואר 2023, שר ההגנה הודיע כי בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה נדרשת רפורמה מבנית נוספת בכוחות המזוינים, מתוך כוונה להרחיב את מצבת כח האדם ל-1.5 מיליון והוספת פיקודים מחוזיים במחוז מוסקבה, מחוז לנינגרד, קרליה והקמת פיקודים בשטחים שרוסיה כבשה מידי אוקראינה כמו מחוז חרסון, מחוז זפורוז'יה, דונייצק ולוהנסק.
ארגון ומבנה
הכוחות המזוינים הרוסיים מחולקים לשלוש זרועות עיקריות:
הכוחות המזוינים מחולקים לחילות המשתייכים לזרועות הנ"ל בהתאם לתחום, וישנם גם חילות עצמאיים:
בשנת 2008 סוכם על תחילת ביצוע רפורמה נרחבת בצבא. נכון לשנת 2011 הסתיים השלב הראשון של הרפורמה והיא נמצאת בעיצומה. במסגרת הרפורמה מבוצעים תמרונים ותרגילים תכופים, על מנת להעלות את רמת המוכנות הצבאית. מטרת הרפורמה מתכננת להעצים את עוצמת הצבא לאחר שני עשורים, שבהם היה הצבא נתון בשפל, מאז התפרקות ברית המועצות.
חיל הים מחולק לארבעה ציים ושייטת אחת:
ברשות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית נמצאים גם בסיסים מחוץ לגבולות שטחה של רוסיה. הגדול ביותר מסוג זה היה בעיר סבסטופול שבחצי האי קרים, והוא הבסיס הראשי של הצי בים השחור.
דרגות הכוחות המזוינים הרוסיים מתחלקות לשני סוגים: דרגות כלליות (כל הזרועות) ודרגות סיפון (חיל הים פרט לחיל נחתים ועוד כמה חילות של הצי). הדרגה הגבוהה ביותר של הפדרציה הרוסית היא הדרגה הכללית מרשל הפדרציה הרוסית ואין לה דרגת סיפון מקבילה. החייל בעל התפקיד הגבוהה בכוחות המזוינים הרוסיים הוא ראש המטה הכללי של הצבא (כיום ואלרי גראסימוב). הוא למעשה המפקד של הכוח הצבאי ודרגתו היא גנרל הצבא ("מרשל הפדרציה הרוסית" משמש תואר כבוד).
המחוזות הצבאיים
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית מחולקים ל-5 פיקודים מרחביים:
ב-24 בנובמבר 2014 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז בישיבה משותפת עם בכירי משרד ההגנה הרוסי על הקמת פיקוד אסטרטגי מאוחד "צפון", שהחל לפעול ב-1 בדצמבר 2014 והוא חולש על החוג הארקטי ומגן על האינטרסים הרוסיים בחצי הכדור הצפוני. כולל בתוכו את הצי הצפוני. בעבר כללו המחוזות גם את הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל שפורק בשנת 2014.
החל מה-1 בספטמבר 2010, הכוחות המזוינים מחולקים ל-5 פקודים אסטרטגיים מאוחדים שאחד מהם הוא פיקוד אסטרטגי: בשנת 2023 הוחלט על הקמת שני מחוזות צבאיים חדשים: המחוז הצבאי המוסקבאי והמחוז הצבאי הלנינגרדי.
משאבים
הכוחות המזוינים הסובייטיים (קודמם של הכוחות המזוינים הרוסיים) היו, לצד הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הכוח הצבאי החזק בעולם ותקציבים עצומים הופנו אליהם. לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 והקמת הכוחות המזוינים הרוסיים שרר מצב כלכלי קשה ברוסיה והכוח הצבאי החדש סבל מקיצוצים נרחבים במשאבים ובתקציבים שהופנו אליו. המשכורות ירדו בצורה חדה, רמת האימונים ירדה, והמורל צנח, ניכר מחסור בדלק וציוד והתחזוקה הייתה לקויה. לאחר המשבר הפיננסי הקשה שפקד את רוסיה ב-1998 צומצמו שוב כל תקציבי הממשלה ובהם תקציב הכוחות המזוינים. מאז, השיפור במצב הכלכלי ברוסיה הוביל לעלייה בתקציב הכוחות ולחיזוקם, אך הבעיות שהוזכרו לעיל עדיין קיימות.
כוח אדם
הכוחות המזוינים הרוסיים מונים כ-800,000 חיילים בסדיר, ועוד כ-2.4 מיליון בכוחות מילואים. שירות החובה נמשך שנה אחת. גם נשים יכולות להתגייס ומשמשות בתפקידים עורפיים.
הנערים הגאים
הארגון מאמין בנכונותה של תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה גברים לבנים במערב נתונים תחת מתקפה שמטרתה לחסל את האדם הלבן; התקפה זו מנוהלת על ידי ארגונים יהודיים, פמיניסטיים ולהט"ביים לפי תאוריה זו, וזאת למרות שבאופן רשמי הארגון אינו תומך בהשקפה של "עליונות לבנה".
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
כוח אדם
המגמה בכוחות המזוינים הרוסיים היא הורדת משך שירות החובה (ב-2008, משך השירות הורד לשנה אחת) ובעתיד אף להפוך אותו להתנדבותי.
הנערים הגאים
בדו"ח של ה-FBI מנובמבר 2018 סווג "הנערים הגאים" כארגון קיצוני עם קשרים ללאומנות לבנה, אך לאחר שבועיים בוטל הסיווג בטענה כי רק חלק מחברי הארגון קשורים לרעיונות אלו . ב-3 בפברואר 2021 הכריזה ממשלת קנדה שהיא מגדירה את הנערים הגאים ארגון טרור.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
תעשייה צבאית
התעשייה הצבאית הרוסית ענפה ומגוונת מאוד וכוללת את כל סוגי הנשק והציוד הצבאי. מוצריה משמשים הן לשימוש פנימי והן ליצוא. מאז התפרקות ברית המועצות סובלת התעשייה הצבאית ממשבר כלכלי קשה עקב ירידה חדה בהזמנות הצבא. חלק מהחברות למדו ניהול עסקי והשתלבו בכלכלה הקפיטליסטית וחלקן על סף פירוק.
הנערים הגאים
הארגון תואר כ"קבוצת שנאה" על ידי ה-NPR וגופים נוספים, עליהם איים מקאינס בתביעה משפטית.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
תעשייה צבאית
רוסיה היא יצואנית הנשק הקונבנציונלי השנייה בגודלה בעולם, אחרי ארצות הברית, עם רווח של כ-14 מיליארד דולר בשנת 2012 (קפיצה משמעותית לעומת שנת 2005, שבמהלכה רוסיה ייצאה נשק בשווי 6 מיליארד דולר בלבד). הצבא מייצא למדינות נשק באמצעות חברת "רוסאובורונאקספורט" ובפיקוח הוועדה הממשלתית לענייני תעשייה צבאית.
הנערים הגאים
היסטוריה
גאווין מקאינס עבד במשך מספר שנים כעיתונאי ופרסומאי, ובשנת 2016 החל להשתלב בפעילות פוליטית בקבוצות ימין רדיקלי בארצות הברית. בספטמבר 2016 הכריז על הקמת ארגון "הנערים הגאים" באתר אינטרנט בו ריצ'רד ספנסר היה עורך בכיר. שם הארגון נלקח מהשיר "גאה בילד שלך" מפסקול הסרט אלאדין, אותו מקאינס חיבב.
בכתבה ברשת פוקס ניוז כונו מקאינס וחבריו "היפסטרים גזענים". הארגון מתואר כ"קבוצת שנאה" על ידי המרכז המשפטי לדרום העני ועל ידי ה-NPR. מקאינס טען בתגובה כי הוא גאה להיות אנטי-פמיניסט ואסלאמופוב.
ארגון "הנערים הגאים" הוקם כחלק מאידאולוגיית האלט-רייט, אך בתחילת 2017 מקאינס החל להתרחק מאידאולוגיה זו בטענה שהיא מתמקדת בגזע ואילו "הנערים הגאים" מתמקדים במה שהוא מגדיר "ערכי תרבות המערב." נטייה זו להתבדל התעצמה לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל. לדבריו הם כעת חלק מתנועת "הימין החדש" בארצות הברית.
חברי הארגון השתתפו במספר תקריות אלימות באירועים פוליטיים, ומקים הארגון, מקאינס אמר: "אני רוצה אלימות, אני רוצה לתת אגרוף בפרצוף. אני מאוכזב מתומכי טראמפ על כך שהם לא מרביצים מספיק.". מקאינס טען שאמירה זו אינה נאמרה ברצינות. הוא הצהיר, "אנחנו לא מתחילים מריבות [...] אבל אנחנו נסיים אותן." הארגון מתנגד לפמיניזם ויש הטוענים שהוא מקדם סטריאוטיפים מגדריים בהם נשים כפופות לגברים.
באוגוסט 2018 סגרה חברת טוויטר את החשבון הרשמי של הארגון, וגם את החשבון האישי של מקאינס, במסגרת מדיניותה האוסרת על אלימות קיצונית.
גם גברים יהודים וגם גברים שאינם לבנים הצטרפו לארגון, בעיקר מתוך הזדהות עם עמדות התנועה לזכויות הגבר. בדו"ח של הליגה נגד השמצה נאמר כי פעילות הארגון מדאיגה ושיטות הפעולה שלו כוללות, באופן גלוי או מרומז, גזענות, אסלאמופוביה, אנטישמיות ושנאת נשים.
גאווין מקאינס, שהקים את הארגון, שימש כמנהיגו עד נובמבר 2018. הוא פרש רשמית מההנהגה לאחר פרסום הדו"ח של ה-FBI בו נחשף הקשר בין הארגון לארגוני לאומיות לבנה, ואחרים מונו במקומו.
תהליך הקבלה לארגון
תהליך הקבלה לארגון כולל ארבעה שלבים וכן "זובור" למצטרפים החדשים. השלב הראשון הוא שבועת אמונים, בנוסח הבא: "אני שוביניסט מערבי גאה, ואני מסרב להתנצל על בריאת העולם המודרני." השלבים האחרים כוללים מכות באגרוף, קעקוע עם אחד מסמלי הארגון, והשתתפות בקטטה המונית.
נשים וגברים טרנסג'נדרים אינם יכולים להתקבל בארגון, בנוסף לכך הארגון מפציר בחבריו להימנע מאוננות וצפייה בפורנוגרפיה, כדי להניע אותם "לרדת מהספה" ולצאת לפגוש נשים.
אירועים בולטים
חברי הארגון נוהגים להגיע לעצרות פוליטיות ולהשתתף בקטטות אלימות נגד מפגיני שמאל ומפגיני אנטיפה. באירועים אלה נעצרים רבים מחברי הארגון.
אירועים מסוג זה התרחשו החל משנת 2017 באוניברסיטת ניו יורק, ברקלי (קליפורניה), פורטלנד (אורגון), ונקובר (וושינגטון), הליפקס (נובה סקוטיה) ובמקומות נוספים.
כמו כן השתתפו חברי הארגון בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, וחלקם נעצרו והואשמו בתקיפות אלימות.
באוקטובר 2018 נשא מקאינס דברים במועדון המטרופוליטן הרפובליקני באפר איסט סייד במנהטן. מחוץ למועדון פרצה קטטה בין חברי הארגון למפגיני אנטיפה. המשתתפים בקטטה נעצרו והואשמו בהתפרעות ובניסיון תקיפה, אך קיבלו עונשים קלים בלבד, בין השאר בגלל חוסר שיתוף פעולה מצד חברי אנטיפה, שחששו להיחשף.
בספטמבר 2020, במהלך העימות הנשיאותי הראשון בין דונלד טראמפ וג'ו ביידן, נשאל טראמפ האם הוא מוכן לגנות מיליציות וארגונים הדוגלים בעליונות לבנה ולומר להם לחדול מפעולתם. בתגובה, אמר טראמפ כי הוא מוכן, אבל מייד לאחר מכן אמר לנערים הגאים "לסגת ולהיות מוכנים", דבר שעורר סערה.
הסמלה
הנערים הגאים נוהגים ללבוש חולצת פולו שחורה עם שוליים צהובים, מהמותג על שם שחקן הטניס פרד פרי. הם נוהגים להגיע להפגנות עם דגלי ארצות הברית, דגל קונפדרציה (המזוהה עם תומכי העבדות במלחמת האזרחים), כובעי Make America Great Again (אחד מהסלוגנים אותם אימץ הנשיא טראמפ), ושלל סוגים של ציוד צבאי כגון אפודי מגן ונשק חם. בין בגדיהם וסמליהם ניתן למצוא סמלים פשיסטיים ובעיקר סמלי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (מדינת בובות איטלקית של גרמניה הנאצית אותה הנהיג אחד מהמנהיגים הפשיסטים הידועים ביותר, בניטו מוסוליני) לצד ראשי התיבות 6MWE (ראשי תיבות של המשפט "שישה מיליון זה לא מספיק" – ) המתייחסות לשואה כאירוע היסטורי חיובי ומכונן.
מותג "פרד פרי"
חברת פרד פרי התנערה מכל תוכן גזעני או פוליטי הקשור למותג הבגדים שבבעלותה וקראה לחברי הארגון להפסיק לעשות שימוש בחולצה כסמל. בשנת 2019 הפסיקה החברה למכור את החולצה המזוהה עם הארגון בארצות הברית, ושנה לאחר מכן הודיעה שלא תחזור למכור אותה כל עוד היא מזוהה עם ארגון זה או עם ארגונים גזעניים אחרים.
אסלאם וחתולים
חתול הבית הוא בעל חיים נערץ באסלאם. נחשב ל"חיית המחמד המושלמת" בזכות הניקיון וההיגיינה שלו.
המקורות הדתיים
על פי חדית'ים רבים, נביא האסלאם, מוחמד אסר רדיפה והרג של חתולים. אחד ממלוויו של מוחמד, עבד אל-רחמן בן סח'ר אל-דוסי היה ידוע בשם אבו הוריירה (מילולית: "אבי החתלתול") בשל זיקתו ואהבתו לחתולים. אבו הוריירה דיווח כי שמע את מוחמד מכריז שאישה שהייתה צדיקה הלכה לגיהנום כעונש על כך שקשרה חתולה שעצבנה אותה, ולא סיפקה לה מזון ומים עד שמתה.
היסטוריה
המשורר וסופר המסעות האמריקאי בייארד טיילור (1825–1878) נדהם כשגילה בית חולים סורי שבו הסתובבו חתולים בחופשיות. המוסד, בו גרו והוזנו חתולים ביתיים, מומן על ידי וואקף, יחד עם שכר מטפלים, טיפול וטרינרי ומזון לחתולים. אדוארד ויליאם ליין (1801–1876), מזרחן בריטי שהתגורר בקהיר, תיאר גן חתולים שנוסד במקור על ידי הסולטן המצרי באיבארס מהמאה ה-13, בעוד שבני דורו האירופאים החזיקו בגישה שונה מאוד כלפי חתולים, אכלו אותם או הרגו אותם על פי הוראת האפיפיור.
טומאה וטהרה
במסורת האסלאמית, חתולים זוכים להערצה על הניקיון שלהם. הם נחשבים טהורים, ולכן מורשים להיכנס לבתים ואף למסגדים. מזון שטעמו חתולים נחשב חלאל, במובן זה שצריכת המזון שלהם אינה נאסרת באכילה למוסלמים, ומים שמהם שתו חתולים מותרים לוודוא, רחצה לפני התפילה. יתר על כן, קיימת אמונה בקרב חלק מהמוסלמים שחתולים מחפשים אנשים שמתפללים.
מנעי קולך מבכי
מנעי קולך מבכי הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עידן רייכל. השיר יצא לאור ביוני 2008, כסינגל הראשון מתוך האלבום "בין קירות ביתי", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר נכתב עבור גלגלצ לכבוד יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל. השיר הוצע לביצוע על ידי אריק איינשטיין, אך איינשטיין דחה את ההצעה.
השיר מבוסס על הפסוקים בספר ירמיהו המתארים את תגובתו של אלוהים לבכי התמרורים של רחל על בניה, הלא הם עם ישראל, בעת יציאתם לגלות. אלוהים עונה לה:
השיר בא לבטא את התגשמותה של נבואה זו בשיבת עם ישראל לארצו ובתקומתה של מדינת ישראל, וניתן לייחס את הבכי של רחל לבכיו של העם כולו במהלך גלותו הארוכה מלאת התלאות, בכי שנראה שהשתלם בסופו של דבר עם תקומתו מחדש בגבולו.
הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג' תוך ששהה שם כארבעה שבועות. במצעד הפזמונים השנתי של התחנה, דורג השיר במקום ה-22. במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ דורג השיר במקום ה-23.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ לשיר באתר יוטיוב עומד על כ-3 מיליון. כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-60 אלף.
השיר מושמע לעיתים בתחנות הרדיו בשעת התפר שבין יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל לבין יום העצמאות, דקות ספורות לפני שידורו של טקס הדלקת המשואות מהר הרצל, המהווה טקס מעבר ממלכתי רשמי בין שני ימים אלו. השמעתו של השיר בשעה זו באה לנסות ולנסוך נחמה בליבם של המאזינים, לאחר יום הזיכרון הנושא עמו מטען רגשי כבד של אבל לאומי, ולבטא את קשרם ההדוק בין האובדן והמחיר הלאומי הגדול של מות הנופלים במערכות ישראל, המגולם בשיר בבכיה של רחל או בבכיו של העם, לבין המטרה הנעלה שלשמה שילם העם את המחיר הכבד ובשלה יהפוך בתוך זמן קצר יום האבל לחג לאומי: תקומתו בארצו לאחר גלות ארוכה, המגולמת במהלך השיר בקריאה לרחל, או לעם כולו: "מנעי קולך מבכי", "כי יש תקווה לאחריתך", "כשישובו לגבולם".
פיטר דמנס
פיטר דמנס (מאי 1850 – 21 בינואר 1919; נולד כפיוטר אלכסייביץ' דמנטייב) היה אציל רוסי, שהיגר בשנת 1881 לארצות הברית והפך לבעל רכבות ואחד ממקימי העיר האמריקאית סיינט פיטרסבורג, פלורידה.
חיים מוקדמים
'''פיוטר א. דמנטייב''' נולד למשפחה עשירה במחוז וסייגונסקי, מחוז טבר, רוסיה. הוא היה אריסטוקרט בעל אופי חופשי, משכיל היטב, בן דודו הראשון של הנסיך פטרוב וקצין במשמר הקיסרי. "אביו של דמנס השאיר לו שתי אחוזות, אחת ליד בירת הצאר סנקט פטרבורג ואחרת קרובה למוסקבה." "אביו נפטר כשהיה תינוק וכשהיה בן 4, אמו נפטרה." על פי הדיווחים, "גדל בבית אבן ענק עם לא פחות מ-30 משרתים" ו"היה אדון האחוזה המשפחתית שלו" בגיל 17. הוא קיבל הכשרה בניהול אחוזות משפחתו הגדולות, מה ששירת אותו היטב בעתיד.
הוא גודל על ידי דודו מצד אמו אנסטאסי אלכסנדרוביץ קאליטייבסקי, מרשל ווסייגונסק, שהפך מורה של הילד ואפוטרופוס של אחוזות הקרקע שלו. כשהיה בן 10, נשלח דמנס "לסנט פטרסבורג ללמוד בגימנסיה מספר 3 (כיום זהו בית הספר מספר 181 בסמטת סוליאנוי), שהייתה מהטובים בעיר". דמנס הצליח מספיק כדי לעבור בסופו של דבר "לבית הספר הטכני הראשון שהוקם בסנט פטרסבורג".
בשנת 1867 "הוא נכנס לשירותו הצבאי של אלכסנדר השני כסגן במשמר הרגלים של הצאר". "הוא קם לפקד על המשמר על ארמון החורף של הצאר וביתו של יורש העצר אלכסנדר השלישי", אך "לאחר ארבע שנים של חובה צבאית, הוא היה מבוגר דיו להחזיק באחוזות משפחתו [וכך]" הוא התפטר מתפקידו בצבא וחי כפקיד מדינה". הוא התחתן עם ראיסה בוריסנקו, שלפי הדיווחים הייתה" גם יתומה שגדלה על ידי קרובי משפחה". "הוא העביר את שנות ה-70 של המאה ה-19 במכירת עצי הכפר באדמת החורשה הצפופה של אחוזותיו והפיכת אדמתו לחקלאות." "הוא נבחר על ידי בני גילו כמרשל מחוז, והפך לסופר נאמן ופעיל בממשלתו הכפרית." "מעולם לא אימץ מושגים מרקסיסטיים או רדיקליים, דמנס הזדהה עם מנהיגים פופוליסטים."
הוא התבטא בדבר המשטר הצארי כאשר "קבוצות טרור קיצוניות רצחו את אלכסנדר השני [ו]בנו הידק את הלחץ הפוליטי שלו על הרדיקלים ונטש את הרפורמות של אביו". החליט שעליו לעזוב את רוסיה לאחר רצח הצאר אלכסנדר השני בשנת 1881. על פי הדיווחים, רבים מהדיווחים על דמנס שנאלץ לברוח מרוסיה "מבוססים על ניסיונותיו של דמנס לרומנטיזציה של עזיבתו מרוסיה על ידי רמיזה שנמלט ממש לפני שהתרחשה פשיטה צבאית על אחוזתו "למרות שמעולם לא היה" יותר מאשר חבר ב"שוליים של ארגונים פופוליסטים". לפי הביוגרף אלברט פרי, עזיבתו של דמנס הייתה "סביר יותר [בשל] בעיותיו עם שערוריית מעילה שהיו מעורבים בה דמנס ואחרים בתפקידי ממשל" ("המשפטים הביאו להרשעה אחת בלבד בפני פקיד ממשלה זעיר וזיכויים עבור דמנס ו-15 אחרים"). בשנת 1880 הוגלה מרוסיה, ושינה את שמו לפיטר דמנס.
בארצות הברית
במאי 1881, "השאיר את משפחתו מאחור, הפליג [דמנס] לניו יורק, בתקווה להבטחה אמריקאית לכושר רב והזדמנות". הוא, "העביר את הפלגתו בים בלימוד ספר לימוד בשפה האנגלית". "הגיע לניו יורק עם 3,000 דולר כדי לפתוח חיים חדשים, דמנס יצא לפלורידה" ("בילה יום אחד בניו יורק לפני שעלה על רכבת שנמצאת לחורשה הכתומה של ג'קסונוויל של בן דודו"). מכיוון שהאדמה בג'קסונוויל הייתה אז יקרה עבורו, דמנס לקח "רכבת לקצה המדינה, שם הוא ציפה לקבל יותר תמורת כספו".
הוא החליט להיכנס לעסקי העץ ("השקעה במנסרה וחברת בנייה בלונגווד, פלורידה."), ובשנת 1885 נכנס דמנס כשותף במסילת הברזל החגורה הכתומה, כאשר הוא השתלט על העסק מכיוון שהבעלים לא יכול היה לשלם לו. דמנס הפך לבעלים של מסילת הברזל החגורה כתומה, הוא הרחיב את קוויוף הרכבת לקיסימי עם ג'קסונוויל ומפרץ טמפה" (בעזרת המילטון דיסטון).
דמנס ייסד את העיר סיינט פטרסבורג יחד עם ג'ון קונסטנטין וויליאמס האב. ב-8 ביוני 1888 הרכבת הראשונה נסעה אל הטרמינל בדרום מחוז פינלס (סוף הקו) עם נוסע אחד. לאזור לא היה שם רשמי ולא היו בו רחובות או מדרכות אמיתיות. לאחר שרטוטים של קשיות, זכה דמנס וקרא לטרמינל סיינט פיטרסברג פלורידה, על שם סנקט פטרבורג, רוסיה, שם בילה מחצית מנעוריו. וויליאמס רצה לקרוא לעיר דטרויט, אך לבסוף שם זה ניתן למלון הראשון בעיר.
בשנת 1895 הוא העביר את משפחתו הצעירה לדרום קליפורניה, שם קנה חוות הדר באלטה לומה. בשנת 1898 קרא על מצוקתם של אלפי דוחובורים שהיגרו לקנדה, על בעיות היישוב שלהם מחדש וקיווה שיבואו לקליפורניה הפורחת. אך הם לא. החל משנת 1900 החל דמנס לעזור אישית לנוצרים רוחניים מרוסיה לעלות לקליפורניה. היו אלה לאומים מעורבים, אמונות ותרבויות מרוסיה שהתנגדו לכנסייה האורתודוקסית הרוסית, כמו פרוטסטנטים. לאחר שלא הצליח להדריך דוחובורים במספרים גדולים מקנדה, הוא התמקד בגל הבא של נוצרים רוחניים בלתי דוחובורים - בעיקר זרמים של Pryguny (מגשרים), Maksimisty, Molokane (אוכלי-חלב), סובוטניקים, בני ישראל החדשה וכו'- שניסו לעקוב אחר הדוחובורים מדרום הקווקז לקנדה. דמנס הצליח להסיט את כולם בהתחלה ללוס אנג'לס, שם יכלו לעבוד בחצר העץ שלו או בכביסה, ללמוד סחר בעיר או להקים מושבה חקלאית. חלקם הוא סייע באופן אישי להגיע לאליס איילנד. לעניים הוא נתן הלוואות או קבע תעריפי הנחה. בלוס אנג'לס, עולים רוסים משכילים אחרים סייעו דרך בתי ההתיישבות המנוהלים על ידי הכמרית ד"ר דנה ברטלט, שכללו מוסדות שונים, בהם ארגנו שיעורי שפה רוסית, חנות שיתופית והדריכו את אלה שרצו להקים קומונות וחווה. ב-1905 דמנס ביקש את הוואי וקבע עם הממשלה הטריטוריאלית הסדר לגבי בתי מגורים שיוכלו להכיל אלפים, אך רק 110 היו בקבוצה הראשונה וכולם ברחו מהוואי תוך 6 חודשים, עד אוגוסט 1906. מאמץ מקביל שהחל בשנת 1905 על ידי מקורבו הרוסי של דמנס, דה בלומנטל ליישוב פריגוני בגוואדלופה, באחה קליפורניה, מקסיקו, הצליח חלקית. בין 1904 ל-1912 היגרו לקליפורניה ומקסיקו כ-3,000 נוצרים רוחניים מדרום רוסיה. מורשתו המפורסמת ביותר, בנוגע למהגרים מרוסיה, הייתה למתג מחדש באופן קולקטיבי את כל הנוצרים הרוחניים מרוסיה בארצות הברית ומקסיקו, עם המילה הקצרה היחידה והנוחה לביטוי: "מולוקאן" (אם כי רובם לא היו מולוקאנים, "אוכלי-חלב"), כולם היו אזרחים פרוטסטנטים לבנים, גבוהים וחזקים, יודעי קרוא וכתוב, עובדים קשה ואידיאליסטים. לאחר שמיזם הוואי נכשל, מרבית המולוקאן התיישבו מחדש בסן פרנסיסקו (על גבעת פוטרו) ובצפון קליפורניה; חלק מזרמי הפריגוני עם אמונות קנאיות אחרות נשארו במחוז בויל הייטס, לוס אנג'לס ודרום קליפורניה. בערים הפרוגרסיביות הפורחות, מרבית צאצאי ארץ האיכרים של דמנס הסתגלו במהירות למובלעות האתניות העירוניות שלהם.
מוות ומורשת
דמנס פרש בסופו של דבר לאלטה לומה, קליפורניה לחווה המשפחתית (מה שנודע לימים כאחוזת דמנס-טולסטוי). על פי הדיווחים, "צאצאיו של פיטר דמנס חיים כיום בקליפורניה ובקולומביה הבריטית, [כולל] הנכד, פיטר דמנס טולסטוי ("שהסופר לב טולסטוי, שכתב את אנה קרנינה ומותו של איוון איליץ', הוא דודו הרחוק"), כמו גם הנין, גרג דמנס." Demens Landing Park בסנט פטרסבורג, פלורידה נקראת לכבודו.
הפארק הלאומי אוורגליידס
הפארק הלאומי אוורגליידס (באנגלית: Everglades National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית בפלורידה, שבדרום-מזרח ארצות הברית. הפארק הלאומי הוא הסביבה הטבעית הטרופית הגדולה ביותר בארצות הברית היבשתית. הפארק משתרע על הרבע הדרומי של האוורגליידס, ומאז ההכרזה על הקמתו ב-6 בדצמבר 1947 מבקרים בו כמיליון אנשים בכל שנה. הפארק הוא השלישי בגודלו מבין הפארקים הלאומיים בארצות הברית היבשתית, אחרי עמק המוות וילוסטון. בניגוד לפארקים לאומיים אחרים בארצות הברית, שהוקמו כדי להגן על מאפיינים גאוגרפיים ייחודיים, פארק זה נוצר על מנת להגן על מערכת אקולוגית רגישה. הפארק הוכרז כשמורה ביוספרית בינלאומית, כאתר מורשת עולמית, וכאזור ביצות בעל חשיבות בינלאומית, אחד משלושה אתרים בלבד בעולם שזכו לכל שלושת התארים. בתוך גבולות הפארק חיים 36 מינים מוגנים לפי תקנות פדרליות או שמצויים בסכנת הכחדה; המינים הללו כוללים בין השאר את פומת פלורידה, תנין אמריקני, ותחש נהרות קריבי. הפארק כולל בתוכו את הסביבה הטבעית המוגנת הגדולה ביותר מזרחית לנהר מיסיסיפי.
מערכת המים של כל דרום פלורידה תלויה בפארק המזין מחדש במים טריים את אקוויפר ביסקיין (Biscayne). הפארק הוא בית הגידול החשוב ביותר באמריקה הצפונית עבור מינים טרופיים של עופות מסדרת החופמאים, והוא כולל בתוכו את המערכת האקולוגית המנגרובית הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי. בתוך הפארק חיים 350 מינים של עופות, 300 מינים של דגי מים מתוקים ומים מלוחים, 40 מיני יונקים ו-50 מיני זוחלים.
אזור האוורגליידס הוא מערכת של נהרות איטיים, הזורמים בכיוון דרום-מערב במהירות של כחצי קילומטר ביום אל מפרץ פלורידה, המוזנת על ידי הנהר קיסימי (Kissimmee) ואגם אוקיצ'ובי (Okeechobee). אף על פי שבני אדם חיו באוורגליידס במשך אלפי שנים, רק החל מ-1882 הם ניסו לייבש את האוורגליידס למטרות חקלאיות או למטרות מגורים, ולפקח על זרימת המים מאגם אוקיצ'ובי כך שניתן יהיה להסיטה לאזורים המטרופוליניים במחוזות מיאמי-דייד, בראוורד ופאלם ביץ'. המערכות האקולוגיות בפארק ספגו נזקים משמעותיים בעקבות פעילות האדם, והתיקון והשימור הוא נושא טעון מבחינה פוליטית בדרום פלורידה.
גאוגרפיה
שטח הפארק כ-6,110 קמ"ר, והוא משתרע על פני שלושה ממחוזות פלורידה: דייד, מונרו, וקולייר. הפארק שוכן בגובה שבין 0 ל-2.4 מטרים מעל גובה פני הים, אך גובהו של תל צדפים שהוקם על ידי האינדיאנים בני שבט הקלוסה (Calusa) הוא 6 מטרים מעל גובה פני הים.
אקלים
האקלים בפארק הלאומי אוורגליידס הוא אקלים סוואנה טרופית (סימול Aw בשיטת קפן) ואקלים מונסון טרופי (סימול Am בשיטת קפן) כתלות במיקום. האקלים במרבית האזור המרכזי הוא סוואנה טרופית בעוד שבאזורים הקרובים לחוף, בייחוד ברביע המזרחי של הפארק האקלים הוא מונסוני. שני סוגי האקלים מתאפיינים בשתי עונות, גשומה ויבשה. העונה היבשה היא בין דצמבר לאפריל כאשר טווח הטמפרטורה הוא בין 12°C ל-25°C מעלות צלזיוס עם לחות נמוכה. כיוון שכמות המשקעים בתקופה זו נמוכה, נוטים בעלי החיים להתקבץ באזור מקווי המים הגדולים וניתן לצפות בהם בצורה הטובה ביותר. העונה הגשומה היא בין מאי לנובמבר כאשר הטמפרטורה בדרך כלל גבוהה מ-33°C מעלות והלחות היא מעל 90%. סופות גשמים יכולות להוריד 250 עד 300 מ"מ של גשם בכל פעם, כך שבתוך חודשיים יכולה לרדת מחצית מכמות המשקעים השנתית הממוצעת (1,200 מילימטרים).
גאולוגיה
פלורידה הייתה פעם חלק נפרד מיבשת אמריקה הצפונית, והייתה חלק מיבשת-העל גונדוונה, שהכילה את היבשות לעתיד של אפריקה, אמריקה הדרומית, אנטארקטיקה, אוסטרליה ותת-היבשת ההודית. פלורידה של ימינו הייתה אז פיסת יבשה ששכנה בין הבליטה של מערב אפריקה לבין צפון-מזרח אמריקה הדרומית. לפני כ-300 מיליון שנים התנגשה אמריקה הצפונית בגונדוונה ונוצרה יבשת-העל פנגיאה. בתור הטריאס, לפני 225 מיליון שנים, התפתחה נקודה חמה עמוק בקרום כדור הארץ בסמוך למזרח פלורידה של ימינו. עקב כך החלה הפעילות הגעשית שגרמה להצטברות שכבה עבה של סלעי יסוד על גבי סלעי המשקע של פלורידה של ימינו. לפני 180 מיליון שנים בתור היורה החלה אמריקה הצפונית להיפרד מפנגיאה תוך יצירת צפון האוקיינוס האטלנטי, הים הקריבי ומפרץ מקסיקו. בתהליך זה הצטרפו פיסות היבשה של פלורידה וחלקים מדרום ג'ורג'יה ואלבמה לאמריקה הצפונית. פנגיאה המשיכה להתפרק, ולפני 125 מיליון שנים נפרדו אפריקה ואמריקה הדרומית, שהתחברה לבסוף ליבשת אמריקה הצפונית לפני כ-2.5 מיליון שנים כשנוצר הגשר היבשתי של אמריקה המרכזית.
בתחילה היה האזור המכונה "בימת פלורידה" (Florida Platform) שטח שבלט מעל פני הים משום שקרום כדור הארץ היה אז לוהט וקל. בשלהי תור היורה הקרום התקרר והחלק הדרומי של פלורידה שקע מתחת לפני הים ונוצרה סביבה ימית טרופית רדודה. בתחילת תור הקרטיקון שקעה כל בימת פלורידה מתחת לפני הים כשהחלק הדרומי שוקע עוד יותר. התנאים אפשרו לסביבה ימית רדודה להשקיע סידן פחמתי בחול, בקונכיות, ובאלמוגים שהפכו לאבן גיר שהצטברה במהירות על פני שכבת סלעי היסוד. דוגמה אחת לאירוע זה היא תצורת סאנילנד (Sunniland Formation), שנוצרה לפני כ-135 מיליוני שנים. התצורה שוכנת בעומק של כ-3.2 ק"מ מתחת לביצת הברוש הגדולה והאוורגליידס המערבי, ויש בה כמות רבה של נפט. חלקיקים של קונכיות, חול וחיטחבים נדחסו על פני שכבות רבות תוך יצירת מבנים באבן הגיר המכונים אואואידים שיצרו תנאים לחלחול ששומר על מים. קצב יצירת אבן הגיר תאם לקצב השקיעה האיטי שנמשך ככל שהקרום הלך והתקרר. בשל כך מרבית הבימה הייתה שקועה מתחת למים רדודים, ומדי פעם עם השינויים בגובה פני הים היא נחשפה מעל פני הים לתקופות קצרות.
בניגוד לחלק הצפוני של פלורידה, אין בפארק מעיינות תת-קרקעיים המזרימים מים לתוך מערכת האוורגליידס. מאגר מים תת-קרקעי המכונה אקוויפר פלורידה שוכן בעומק 300 מטרים בקירוב מתחת לפני השטח של דרום פלורידה. אולם, באוורגליידס יש תכולת מים גבוהה מאוד. רוב המים בפארק הם תוצאה מירידת גשמים, אך כמות המים באקוויפר עדיין גדולה מאוד. המים זורמים לפארק גם מאגם אוקיצ'ובי ונהר קיסימי. כאשר הגשם יורד באזורים הללו, הוא מגיע לאוורגליידס כמה ימים לאחר מכן.
מדף אבן הגיר נראה שטוח, אבל יש בו התרוממויות קלות הקרויים באנגלית pinnacles (מגדלים) ושקעים שנגרמו על ידי סחיפה של אבן הגיר בשל האופי החומצי של מי הגשמים. משך הזמן במהלך השנה שבו המים נוכחים במקום מסוים באוורגליידס קובע את אחד משני סוגי הקרקע, כבול, הנוצר במשך שנים של ריקבון של חומר צמחי וחוואר, תוצאה של פעילות הפריפיטון (תערובת מורכבת של אצות, כחוליות, מיקרואורגניזם הטרוטרופיים ובלית הצמודים למשטחים תת-מימיים במרבית המערכות האקולוגיות המימיות). חלקים של האווגליידס המוצפים יותר מתשעה חודשים בשנה מכוסים בדרך כלל בכבול. אזורים המוצפים שישה חודשים או פחות מכוסים בחוואר. חבורות הצמחייה נקבעות על פי סוג הקרקע וכמות המים הזמינה.
אקולוגיה
בתחילת המאה ה-20, כללו תמיד התפיסות המקובלות של מה צריך להיות מוגן בפארקים לאומיים אך ורק תכונות גאולוגיות בולטות כמו הרים, גייזרים או קניונים. ככל שאוכלוסיית פלורידה הלכה וגדלה באופן משמעותי והוקמו שכונות עירוניות ליד האוורגליידס, עמדו התומכים בהקמת הפארק בפני קושי לשכנע את הממשלה הפדרלית ואת תושבי פלורידה שהמערכות האקולוגיות המעודנות והמשתנות כל הזמן של האוורגליידס ראויות להגנה. כאשר הפארק הוקם בשנת 1947, הוא הפך לאזור הראשון בארצות הברית שבו ניתנה הגנה על הצומח ועל בעלי החיים המקומיים באזור לעומת הגנה על נוף גאולוגי. שירות הפארקים הלאומיים מזהה תשע מערכות אקולוגיות בלתי תלויות שונות בתוך הפארק, המשתנות ללא הרף בגלל הכמויות של המים וגורמים סביבתיים אחרים.
ביצות מים מתוקים וערבות החוואר
ערבות החוואר (Marl Prairies) דומות לביצות המים המתוקים, אך אין בהן זרימה איטית של מים; במקום זאת המים מחלחלים דרך נקבוביות בשכבת קרקע העשויה מבוץ קלציטי, המכונה חוואר. החוואר הוא תוצאה של פעילות הפריפיטון, תערובת מורכבת של אצות, כחוליות, מיקרואורגניזם הטרוטרופיים ובלית הצמודים למשטחים תת-מימיים במרבית המערכות האקולוגיות המימיות. הפריפיטון משמש מקור חשוב למזון עבור חסרי חוליות, ראשנים וכמה מינים של דגים. כאשר התערובת מתייבשת היא נראית כמו בוץ אפור. גובהם של צמחי המים ומכבד הביצות באזור זה קטן יותר מאשר על הכבול, סוג הקרקע השני באוורגליידס הקיים בכל מקום בו יש מים עומדים תקופה ממושכת יותר במשך השנה. ערבות החוואר מוצפות במים בממוצע בין שלושה לשבעה חודשים בשנה, בעוד שביצות המים המתוקים מוצפות יותר מתשעה חודשים בשנה, ולעיתים שרויות תחת מים כל השנה. מכבד הביצות שולט בביצות המים המתוקים, תוך יצירת מונוקולטורה. בערבות החוואר אפשר למצוא עשבים אחרים, כדוגמת Muhlenbergia filipes (מין של מולנברגיה המכונה באנגלית Muhly grass) וצמחי מים רחבי עלים. בעלי החיים השוכנים בביצות המים המתוקים נוטים לאכלס גם את ערבות החוואר. ערבות החוואר יכולות להתייבש בחלקים מהשנה. האליגטורים משחקים תפקיד חשוב בקיום חיים בחלקים המרוחקים של האוורגליידס בכך שהם מתחפרים בבוץ בעונה היבשה, ויוצרים בריכות של מים שבהם דגים ודו-חיים מצליחים לשרוד משנה אחת לזו שאחריה. השקעים בקרקע שיוצרים האליגטורים מושכים בעלי חיים אחרים המתאספים על מנת להיזון מטרף קטן. כאשר האזור מוצף שוב בתקופה הגשומה מאכלסים מחדש הדגים והדו-חיים, ששרדו בבריכות שיצרו האליגטורים, את ערבות החוואר.
חורשות העצים רחבי העלים הטרופיים
"חורשות העצים רחבי העלים הטרופיים" (Tropical hardwood hammocks) הן קבוצות עצים הגדלות על שטחי האדמה היחידים בפארק שאינם מוצפים באף חלק של השנה. החורשות גדלות באזורים קטנים שגובהם הוא כמה סנטימטרים בלבד מעל גובה העשב. הצמחייה העיקרית בשטחים אלה היא עצים טרופיים וסובטרופיים. בצפון האוורגליידס הצמחייה היא סובטרופית כדוגמת מין האלון הגבוה אלון וירג'יניה (Quercus virginiana) ו-Celtis laevigata (באנגלית Hackberry). בדרום האוורגליידס הצמחייה היא טרופית כדוגמת Lysiloma latisiliquum (באנגלית wild tamarind) ובורסרה סימרובית (Bursera simaruba, באנגלית Gumbo-Limbo). המינים הטרופיים הובאו לאזור מאיי הודו המערביים על ידי עופות נודדים או על ידי זרמי הים. העצים הגבוהים יוצרים חופות שמתחתיהן משגשגים בעלי החיים בין שיחי הקפה הפראי (Psychotria) ו-Randia aculeate (באנגלית White indigoberry) ממשפחת פואתיים, Metopium toxiferum (באנגלית Poisonwood) ממשפחת האלתיים ודקל ננסי (Serenoa repens) ממשפחת הדקליים. ברחבי הפארק יש אלפי איי עצים כאלו בתוך ביצות המים המתוקים—שלעיתים קרובות יש להם צורה של דמעה כאשר צופים בהם מהאוויר, בשל זרימת המים האיטית מסביבם—אם כי הם קיימים גם בארץ האורנים ובאזורי המנגרובים. גובה העצים באוורגליידס אינו עולה על 15 מטרים בגלל ברקים, רוחות ומזג אוויר. העצים חסינים לשריפות בשל המים המקיפים אותם, למעט בעונה היבשה ואז החורשות עלולות להישרף כליל כשזמן ההתאוששות נמדד בעשרות שנים.
מסביב לבסיסי האיים גדלים צמחים בצפיפות כה גבוהה כך שחצייתם היא כמעט בלתי אפשרית, אם כי מתחת לחופת העצים יש יותר חלל, המהווה בית גידול אידיאלי לבעלי חיים. זוחלים (כגון מינים של נחשים או אנוליס) או דו-חיים (כדוגמת האילנית Hyla cinerea (באנגלית American green tree frog)) חיים בחורשות העצים רחבי העלים. עופות כגון לילית אמריקנית, נקרים, קרדינל צפוני ועיטם לבן-ראש מקננים בעצים. מיני היונקים החיים בחורשות העצים רחבי העלים כוללים דוב שחור פלורידה (Ursus americanus floridanus), שועל מצוי, חורפן אמריקאי, מין ארנבון היער Sylvilagus palustris (באנגלית Marsh rabbit) אייל פרדי לבן-זנב ופומת פלורידה הנדירה והמצויה בסכנת הכחדה.
אדמות האורנים
המערכת האקולוגית המכונה "אדמות האורנים" (Pineland) או גם "האדמות הסלעיות של האורנים" (Pine Rockland) הייתה פעם נפוצה מאוד בדרום פלורידה. מחוז מיאמי-דייד היה פעם מכוסה ביערות אורנים של אדמות הסלע בשטח של 750 קילומטרים רבועים, אבל מרביתם נכרתו לתעשיית העץ.