cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרומת איברים באוכלוסיית הכלא בארצות הברית
כתורמים חיים
בתי הכלא בדרך כלל אינם מאפשרים לאסירים לתרום איברים כתורמים חיים לאף אחד מלבד בני משפחה קרובים. אין חוק נגד תרומת איברי אסיר; עם זאת, קהילת המושתלים מונעת שימוש באיברי אסירים מאז שנות ה-90 המוקדמות בשל דאגה לגבי הסביבה בעלת הסיכון הגבוה של בתי הכלא למחלות זיהומיות. גם רופאים ואתיקאים מבקרים את הרעיון משום שאסיר צריך להיות מסוגל להסכים להליך בסביבה חופשית ולא כופה, במיוחד אם ניתנים להם תמריצים להשתתף. כמו כן, אסירים רבים לא יוכלו לתרום בשל גילם, מכיוון שרבים מהאסירים הנידונים למוות הם בשנות החמישים ומעלה. עם זאת, עם התקדמות הבדיקות המודרניות לשלילת מחלות זיהומיות בצורה וודאית יותר ועל ידי הבטחה שלא מוצעים תמריצים להשתתף, חלקם טענו כי אסירים יכולים כעת להסכים מרצונם לתרומת איברים בדיוק כפי שהם יכולים להסכים להליכים רפואיים באופן כללי. עם אמצעי הגנה זהירים, ועם יותר מ-2 מיליון אסירים בארצות הברית, הם חושבים שאסירים יכולים לספק פתרון לצמצום המחסור באיברים בארצות הברית
בתור מושתלים
בארצות הברית, אסירים אינם מופלים לרעה כמושתלי איברים והם זכאים באותה מידה להשתלת איברים יחד עם האוכלוסייה הכללית. בפסק דין אסטל נגד גמבל, שהוחלט ב-1976, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע כי מניעת טיפול רפואי מאסירים מהווה "עונש אכזרי ויוצא דופן. "הרשת המאוחדת לשיתוף איברים, הארגון שמתאם בין איברים זמינים למושתלים, אינו מביא בחשבון את כליאתו של החולה בעת קביעת התאמתו להשתלה. השתלת איברים וטיפול מעקב יכולים לעלות למערכת הכליאה עד מיליון דולר. אם אסיר נמצא מתאים להשתלה, מדינה עשויה לאפשר שחרור מוקדם מטעמי חמלה כדי למנוע עלויות גבוהות הקשורות להשתלות איברים. עם זאת, במקרים מסוימים, השתלת איברים עשויה לחסוך למערכת הכלא עלויות משמעותיות הכרוכות בדיאליזה וטיפולים מאריכי חיים אחרים הנדרשים על ידי האסיר עם האיבר הכושל. לדוגמה, העלות המשוערת של השתלת כליה היא כ-111,000 דולר. טיפולי דיאליזה של אסיר מוערכים בעלות של 120,000 דולר לכלא לשנה.
לאור המחסור באיברים מתרומה, יש יותר אנשים שמחכים להשתלה מאשר איברים זמינים. כאשר אסיר מקבל איבר, יש סבירות גבוהה שאדם אחר ימות בהמתנה לאיבר הפנוי הבא. פתרון לדילמה אתית זו קובעת כי עבריינים בעלי היסטוריה של פשע אלים, שהפרו זכויות בסיסיות של אחרים, איבדו את הזכות לקבל השתלת איברים, אם כי יצוין כי יהיה צורך "לתקן את מערכת המשפט על מנת למזער את הסיכוי שאדם חף מפשע יורשע בטעות בפשע אלים ובכך תשלל ממנו הזכות להשתלת איברים"
נידונים למוות
הנוהג לגבי נידונים למוות התורמים את איבריהם בעודם בחיים, דומה מאוד לזה שנהוג עם האסירים האחרים. ההבדל ביניהם הוא חוסר יכולתם לתרום את איבריהם לאחר הוצאתם להורג. אף על פי ששום חוק לא אוסר ספציפית על נידונים למוות לתרום איברים לאחר המוות, החל משנת 2013 כל הבקשות של נידונים למוות לתרום את איבריהם לאחר הוצאתם להורג נדחו על ידי המדינות. בנוסף, קיים ויכוח האם ההנחיות הנוכחיות לתרומת איברים, המפורטות בחוק הלאומי להשתלות איברים משנת 1984 וב, אוסרים באופן מרומז על נידונים למוות להיות תורמי איברים.
שאלות הנוגעות ליתרונות, הפרקטיו, המוסר והאתיקה של מתן אפשרות לנידונים למוות לתרום את איבריהם לאחר המוות זכו לתשומת לב משמעותית בעקבות שני אירועים מתוקשרים: מאמר מערכת של האסיר המורשע כריסטיאן לונגו שפורסם ב"ניו יורק טיימס" הדוגל בזכות עמיתיו האסירים הנידונים למוות לתרום את איבריהם, והבקשה של הנידון למוות גרגורי סקוט ג'ונסון להשהות את הוצאתו להורג עד שיוכל לתרום חלק מהכבד שלו, הנגוע בצהבת, לאחותו החולה.
התשובות לשאלות אלו נדונו על ידי הציבור, ארגונים רפואיים מקצועיים וביו-אתיקאים. מספר מצומצם של סקרי דעת קהל הצביע על הסכמה רחבה לגבי הנוהג הן בקרב הציבור הרחב והן בקרב מקבלי האיברים. לעומת זאת, בעולם ההשתלות והרפואה התנגדו בדרך כלל לפרקטיקה, והביו-אתיקאים נחלקו בנושא.
יתרונות
לתרומת איברים יש פוטנציאל לשפר מאוד את איכות החיים וכן למנוע מוות בחולים עם אי ספיקת איברים סופנית. קיים מחסור אנדמי בתורמי איברים בארצות הברית, וכתוצאה מכך צורך מיידי ומתמשך בתורמי איברים נוספים ומתאימים. נידונים למוות הם מקור פוטנציאלי לאיברים נוספים. עם זאת, איכות וכמות האיברים שנידונים למוות יכולים לתרום בפוטנציה נתונה במחלוקת, אך אין ספק כי האיברים יספיקו לצמצם רק אחוז קטן מרשימות ההמתנה להשתלות.
מחסומים פרקטיים
אותן סיבות שהופכות את אוכלוסיית הכלא הכללית לפחות מתאימה להיות תורמי איברים - בריאות לקויה וסיכוי מוגבר למחלות זיהומיות - חלות גם על נידונים למוות. עם זאת, בשל האופי המתוכנן מראש של הוצאות להורג ותקופות זמן ממושכות לפני ביצוען, לנידונים למוות יש פוטנציאל גדול יותר להיבדק ביסודיות מראש. בנוסף, נידונים למוות רבים נמצאים בבידוד מהאוכלוסייה הכללית, מה שמפחית את הסיכוי שלהם לחלות במחלה מידבקת.
עם זאת, קיימים גורמים אחרים המפחיתים באופן משתנה את התאמתם של נידונים למוות כתורמי איברים. הגיל הממוצע של הנידונים למוות הוא מעל חמישים, ומצבים רפואיים כרוניים כמו סוכרת ויתר לחץ דם הם שכיחים. ייתכן שמחצית מהנידונים למוות לא יהיו מתאימים לתרומת איברים.
בנוסף, המתקנים המפקחים על הוצאות להורג אינם מצוידים לטפל בניתוח הסרת האיברים. שדרוג מתקנים שלו כדי שיהיו מסוגלים להתמודד עם ניתוחים כאלה יהיה יקר מאוד. בכך נותרות שתי אפשרויות נוספות, שינוי מיקום ההוצאה להורג לבית חולים, או העברת אסירים לבית חולים לאחר הוצאתם להורג. האפשרות הראשונה תהיה מאתגרם מפני שבתי חולים לא מעוניינים לפקח על הוצאות להורג, והאפשרות השנייה מסתכנת בהיפוקסיה נוספת של האיברים במהלך הובלת האסירים.
שיקולים מוסריים ואתיים
חלק מהשיקולים לתרומת איברים מנידונים למוות דומים לשיקולים לגבי אוכלוסיית הכלא הכללית. כפייה עקיפה ולחץ נפשי עלולים לפגוע ביכולתו של נידון למוות לקבל החלטה מושכלת מלאה. הפיכתו לתורם איברים עשויה להשפיע על תהליך הערעור, שבו האהדה או הסיכוי שאדם אחר ירוויח ממותו של הנידון למוות עשויים לבוא בחשבון. בנוסף קיים חשש שהאפשרות של תרומת איברים עלולה להשפיע על חבר המושבעים שעלולים לשקול את האפשרות שמישהו יוכל לחיות על חשבון הנאשם בעת הכרעת הדין. לפיכך, השאלה האם לשלול או לאפשר לנידונים למוות לתרום את איבריהם מגינה על זכויותיהם, או שוללת אותן, נשארה שנויה במחלוקת.
ה'תשל"ו
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשל"ו הם:
אמירטס
אמירייטס (באנגלית: Emirates; בערבית: الإمارات للطيران – "אלאִמַארַאת לילטאיראן") היא חברת התעופה הלאומית של איחוד האמירויות הערביות. בסיסה בנמל התעופה הבינלאומי דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות.
אמירייטס היא החברה הטובה בעולם לשנת 2016, ובמקום הרביעי לשנים 2017, 2018. היא מציבה סטנדרטים גבוהים של איכות ונחשבת לחברה המציעה לנוסעיה נוחיות ושירות מעולים. מחלקת העסקים והמחלקה הראשונה של החברה נחשבות לאיכותיות במיוחד.
תולדות החברה
חברת אמירייטס נוסדה בשנת 1985 על ידי ממשלת הנסיכות דובאי. טיסותיה הראשונות היו בקווים לערים שונות בהודו, במטוסי איירבוס A300 ובואינג 737-300 שהיו חכורים מחברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס. בהמשך החלו להשתמש במטוסי בואינג 727-200 שנקנו משירות הטיסות המלכותי של איחוד האמירויות. מטוסים אלו שימשו את החברה עד שהחלה לקבל את הדגמים החדשים שהוזמנו מאיירבוס - איירבוס A300-R600 ו-A310-300.
בשנת 1987 החלה החברה להפעיל טיסות לאירופה והקו הראשון שהופעל היה ללונדון. בשנת 1990 החלה החברה להפעיל טיסות גם למזרח הרחוק והיעד הראשון היה סינגפור.
חברת אמירייטס מעסיקה עובדים מלאומים שונים בעולם. אמירייטס היא נותנת החסות הרשמית של קבוצות הכדורגל: ארסנל (שגם אצטדיונה הביתי נקרא על שם אמירייטס, אצטדיון האמירויות) אולימפיק ליון המבורג, פריס סן ז'רמן, מילאן, ריאל מדריד, בנפיקה ליסבון, וניו יורק קוסמוס.
באוגוסט 2015 הודיעה החברה כי בתחילת 2016 תחנוך את קו הטיסה הישיר הארוך בעולם: מדובאי לפנמה סיטי בלא פחות מ-17.35 שעות.
טיסות לישראל וממנה
בנובמבר 2020 הודיעה החברה על תכנון להפעלת טיסה יומית בין נמל התעופה הבינלאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון החל מ-3 בדצמבר 2020. הקו תוכנן לפעול במטוסי הבואינג 777-300 של החברה, אך עוד לפני הפעלת הקו, החליטה החברה להשהות את טיסותיה בקו, בינואר 2021 הודיעה שוב החברה על פתיחת הקו החל מ-15 בפברואר. בעקבות מגפת הקורונה דחתה החברה את השקת הקו ל-6 בפברואר 2021. בנומבר 2021 הכריזה החברה כי תחל להפעיל טיסה יומית בין תל אביב לדובאי החל מ-6 בדצמבר 2021, טיסת הבכורה תבוצע באיירבוס A380. כמו כן, החברה השיקה אתר המתורגם לשפה העברית ואפשרות להזמין ארוחות כשרות.
ב-20 בנובמבר הודיעה החברה על דחיית השקת הקו החדש לתל אביב, שתוכננה ל-6 בדצמבר בשל, התפרצות זן האומיקרון של נגיף הקורונה בישראל.
בחודש מרץ 2022, הודיעה החברה כי בכוונתה להשיק את הקו לתל אביב ב-23 ביוני 2022. טיסות סדירות בקו תל אביב-דובאי החלו לפעול בתאריך זה.
ב-31 באוקטובר 2022 הוסיפה החברה טיסה יומית שנייה מדובאי לתל אביב.
יעדים
קהיר, טריפולי, תוניס, קזבלנקה, ח'רטום, אדיס אבבה, ניירובי, אנטבה, דאר א-סלאם, איי סיישל, מאוריציוס, לואנדה, יוהנסבורג, דרבן, קייפטאון, דקר, אקרה, לאגוס, אביג'אן, הארארה, לוסקה
טיסות מטען בלבד - לומה, אלדוראט, לילונגווה
דאלאס, שיקגו, סיאטל, ניו יורק, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, יוסטון, טורונטו, סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, בואנוס איירס, בוסטון, פורט לודרדייל, וושינגטון די. סי.
טיסות מטען בלבד - קמפינאס
טוקיו, אוסקה, סיאול, שאנגחאי, בייג'ינג, גואנגג'ואו, הונג קונג, מנילה, סינגפור, קואלה לומפור, בנגקוק, פוקט (עיר), הו צ'י מין סיטי, דאקה, קולומבו, מלדיבים, צ'נאי, קוצ'י, דלהי, מומבאי, קוזהיקוד, קולקטה, אחמדאבאד, היידראבאד, בנגלור, קראצ'י, לאהור, אסלאמאבאד, פשאוור, טהראן, בצרה, בגדאד, כווית, בחריין, דוחה, דהראן, ריאד, מדינה, ג'דה, דובאי, מוסקט, צנעא, עמאן, דמשק, ביירות, תל אביב. טיסות מטען בלבד - ארביל, אלמטי, באגראם, קאבול, טייפה
ליסבון, ברצלונה, מדריד, פריז, ניס, המבורג, דיסלדורף, פרנקפורט, מינכן, פראג, אמסטרדם, ונציה, רומא,מילאנו, אתונה, איסטנבול, לרנקה, מלטה, מוסקבה, סנקט פטרבורג, לונדון, ניוקאסל, ברמינגהאם, גלאזגו, מנצ'סטר, ז'נבה, ציריך, וינה, קופנהגן, דבלין
טיסות מטען בלבד - גטבורג, סרגוסה
פרת', בריזביין, סידני, מלבורן, אוקלנד, קרייסטצ'רץ', אדלייד.
דילן בטובינסיקה
בודוקה דילן בטובינסיקה (בצרפתית: Buduka Dylan Batubinsika; נולד ב-15 בפברואר 1996) הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם בסנט אטיין.
קריירת מועדונים
בטובניסקה נולד בקרגי-פונטויס, צרפת, למשפחה ממוצא קונגולזי. גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, במדיה ערך 52 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב־13 ביולי 2017 חתם ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 73 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים. בתקופתו בבלגיה זכה בגביע הבלגי.
ב־23 ביולי 2021 חתם בפמליקאו מליגת העל הפורטוגלית.
ב־31 באוגוסט 2022 חתם במכבי חיפה מליגת העל. ב־3 בספטמבר ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון החוץ 2–1 על הפועל באר שבע.
ב־22 באוקטובר 2022 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 3-2 מול עירוני קריית שמונה במסגרת ליגת העל.
ב-21 ביולי 2023 חזר לצרפת וחתם לשנתיים בסנט אטיין.
קריירה בינלאומית
לזכותו חמש הופעות במדי נבחרת הנערים עד גיל 16 של צרפת, וחמש הופעות ושער אחד במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 20 של צרפת.
פאגרדארספיאטל
פאגְרדאלסְפִיאטְלְ (באיסלנדית: Fagradalsfjall) הוא הר געש באיסלנד הנמצא כ-30 קילומטרים מדרום מערב לבירה רייקיאוויק.
ההר היה רדום במשך כ-6,000 שנים, עד שהתפרץ במרץ 2021. וקילוחי לבה החלו לזרום מסדקים געשיים שנפערו בו סמוך להר וממנו החלה לזרום לבה.
באוגוסט 2022 וביולי 2023 חלו התפרצויות נוספות.
גאולוגיה
פאגרדארספיאטל הוא הר געש מסוג 'טויה' (הר געש תלול שפסגתו שטוחה כתוצאה מהתפרצות מתחת לקרחון). פאגרדארספיאטל נוצר בהתפרצויות שאירעו תחת יריעת קרח בתקופת הפליסטוקן, והיה רדום במשך כ-6,000 שנים.
התפרצות 2021
החל מדצמבר 2020 ועד מרץ 2021 החלה פעילות סייסמית יוצאת דופן בחצי האי סוד'ורנס, שהתבטאה בכמות גבוהה של רעידות אדמה, החזקות שבהן בעוצמה של 5.7 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט. הפעילות הסיסמית העלתה חששות לגבי התפרצות קרובה באזור. בשלושת השבועות שקדמו להתפרצות אירעו יותר מ-40 אלף רעידות אדמה.
ב-19 במרץ 2021 בשעות הערב החלה לבה לזרום מסדק באורך 600–700 מטרים שנפער באזור גלדינגדליר (Geldingadalir) שמדרום לפאגרדארספיאטל. הלבה כיסתה שטח בגודל של כקילומטר רבוע.
ב-5 באפריל נפער סדק בפאגרדארספיאטל, כקילומטר מצפון לסדק הראשון, והחל לפלוט לבה. לאחר זמן מה נפתח סדק נוסף במורדות פאגרדארספיאטל. כמות הלבה שנפלטה מכל הסדקים יחד ב-5 באפריל הוערכה בכ-10 מטר מעוקב לשנייה. בלילה שבין 6–7 באפריל החלה לבה לצאת מסדק חדש, כ-400 מטרים מצפון לסדק הראשון. בלילה שבין 10–11 באפריל נפער סדק נוסף במורדות פאגרדארספיאטל. עד 2 במאי 2021 נותר רק סדק פעיל אחד שהמשיך לפלוט לבה. ההתפרצות כללה מזרקות לבה שהגיעו לגובה של 300 מטרים.
לאחר שלושה חודשים, כיסתה הלבה יותר מ-3 קילומטרים רבועים. זרימת הלבה הייתה קבועה יחסית בקצב של כ-12 מטרים מעוקבים בשנייה. זרם הלבה נותר קבוע עד 23 ביוני, ואחריו חלה ירידה בנפח הפעילות הגעשית. בכמה מקרים נפסקה הפעילות למספר שעות. ב-5 ביולי נפסקה פליטת הלבה למשך ארבעה ימים, והתחדשה לאחר מכן.
ההר פלט לבה בקצב של בין 5 ל-10 מ"ק בשנייה. בקצב כזה הלבה לא מספיקה להתקרר ולהתגבש, והסדק אינו נסתם, מה שעשוי לקרות אם קצב פליטת הלבה נמוך מ-3 מ"ק.
התפרצות 2022
ב- 3 באוגוסט 2022 התפרץ ההר פעם נוספת לאחר כ-10,000 רעידות אדמה שהתרחשו באזור בימים שלפני ההתפרצות. הלבה נפלטה כקילומטר מהסדק בו נפלטה שנה קודם לכן. רשויות איסלנד קראו לתושבים להתרחק מהמקום בגלל גזים רעילים ופרסמו "קוד אדום" עבור המטוסים באזור.
התפרצות 2023
ב-10 ביולי 2023 התפרץ ההר באופן חזק יותר מהפעמים הקודמות, לאחר שהורגשו באזור הרבה רעידות אדמה. מוקד ההתפרצות הפעם הוא כ-30 קילומטרים דרומית-מערבית לבירה רייקיאוויק, בעמק בלתי מיושב סמוך להר Litli-Hrútur, והלבה וענני גזים נראו במרחק של מאות מטרים מהמוקד.
תיירות
הקרבה לרייקיאוויק ואופי ההתפרצות הנוח הביאו מבקרים רבים לצפות בהתפרצות הר הגעש. כדי להתמודד עם שטף המבקרים, הסדירו הרשויות שביל הליכה באורך 3.5 ק"מ המוביל לאתר. שוטרים סיירו באזור כדי לשמור על הסדר, ולמנוע מהמטיילים לסכן את עצמם.
Stream Control Transmission Protocol
Stream Control Transmission Protocol (בראשי תיבות: SCTP) הוא פרוטוקול בשכבת התעבורה, שהוגדר בשנת 2000 על ידי ה-IETF. הפרוטוקול מוגדר ב-, ומבוא נמצא ב-.
כפרוטוקול תעבורה, SCTP שקול במובן מסוים לפרוטוקולים TCP או UDP. ואומנם, הוא מספק כמה שירותים הדומים לאלו ש-TCP מספק, בהבטיחו תעבורת הודעות אמינה וסדורה. בעוד ש-TCP הוא מוכוון בתים, SCTP עוסק בהודעות ממוסגרות.
היתרון העיקרי של SCTP היא תמיכה בריבוי התבייתויות: אחד מקצוות הקשר (או שניהם) יכולים להיות מורכבים מיותר מכתובת IP אחת, ובכך מתאפשרת תמיכה שקופה בגיבוי מיידי במקרה של נפילה, בין מכונות או כרטיסי תקשורת.
SCTP תוכנן במקור עבור תעבורת פרוטוקולי טלפון (SS7) מעל IP, מתוך מטרה לשכפל כמה מתכונות האמינות של רשת הסיגנלים SS7. מאמץ זה של IETF ידוע בכינוי SIGTRAN. אולם בינתיים הוצעו שימושים אחרים לפרוטוקול זה.
משאבת נתרן-אשלגן
משאבת נתרן-אשלגן (באנגלית: Na+/K+-ATPase) היא אנזים טראנסממברנלי בקרום התא המוביל באופן פעיל יוני נתרן אל מחוץ לתא ויוני אשלגן אל תוך התא. משאבות נתרן-אשלגן נמצאות בתאיהם של כל בעלי החיים ופעולתן חיונית לתפקוד התאים ולשלמותם. מעריכים כי משאבות נתרן-אשלגן צורכות כשבעים אחוזים מכלל מולקולות ה-ATP במוח האדם.
גילוי המשאבה
הרכב הציטוזול (הנוזל התוך-תאי) שונה מאוד מהנוזל החוץ-תאי. בין היתר ניתן למצוא ריכוז גבוה של יוני אשלגן בתוך התא וריכוז גבוה של יוני נתרן מחוץ לתא. מעקב אחר תנועת יונים עם סימון רדיואקטיבי העלה שתנועת אשלגן ותנועת נתרן תלויות זו בזו, מכאן שייתכן שאותו גורם אחראי על הובלת שני היונים.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 גילה המדען הדני ינס סקואו (Jens Skou) את משאבת נתרן-אשלגן. גילויו התפרסם בספרות המדעית ב-1957. היה זה צעד חשוב בהבנת מנגנוני ההובלה של יונים אל תוך תאים והחוצה מהם. ב-1997 הוענק לסקאו פרס נובל לכימיה על היותו ראשון המגלים של אנזים הובלת יונים.
הרכב ומנגנון פעולה
משאבת נתרן-אשלגן מורכבת מקומפלקס של שני חלבונים, הראשון מכונה α ולו משקל מולקולרי של כ-100,000 והשני מכונה β ולו משקל מולקולרי של כ-55,000. נראה שחלבון β בעיקר מקבע את המשאבה לקרום התא, בעוד שחלבון α נקשר ליוני נתרן ואשלגן וחלקו פועל כזרז לפירוק ATP (אדנוזין תלת-זרחתי, ATPase).
הצעד הראשון בפעילות המשאבה הוא קישור לשלושה יונים של נתרן תוך-תאי. לאחר מכן נלכדת מולקולה עתירת אנרגיה המכונה אדנוזין תלת-זרחתי (ATP) המאפשרת את המשך התהליך. המשאבה מזרזת הידרוליזה של האדנוזין הגורמת לזירחון של המשאבה ולשחרור האדנוזין כאדנוזין דו-זרחתי (ADP).
החיבורים משנים את מבנה המשאבה כך שיוני הנתרן נחשפים לנוזל החוץ-תאי, למשאבה המזורחנת אפיניות נמוכה ליוני נתרן והם משתחררים לנוזל החוץ-תאי. לחלק החיצוני (מחוץ לתא) של המשאבה נקשרים שני יוני אשלגן הגורמים לשחרור קבוצת הזרחה מהמשאבה ומכאן לשינוי מבנה החושף את יוני האשלגן לנוזל התוך-תאי.
בכל מחזור פעילות משתמשת המשאבה במולקולת אדנוזין תלת-זרחתי אחת כדי להוציא שלושה יוני נתרן מהתא ולהכניס שני יוני אשלגן אל תוך התא.
ריפוי העיוור מבית צידה
ריפוי העיוור מבית צידה הוא נושאו של אחד מהנסים של ישו. הוא מופיע רק בבשורת מרקוס ח: 26-22. מיקומה המדויק של בית צידה נתון לוויכוח בקרב החוקרים, אך ככל הנראה היא מצויה בתל בית ציְדה השוכן בבקעת בית צידה בתוך שטח פארק הירדן בצפון-מזרחה של הכנרת. בשטח התל, שהיה ידוע פשוט כ"א-תל". התגלו שרידים של עיר עתיקה המזוהה כ"בית צידה" ההלניסטית.
משאבת נתרן-אשלגן
תפקודים
מתח מנוחה הוא הפרש פוטנציאל חשמלי הנשמר בין שני צדדיו של קרום התא. מתח מנוחה יימצא בכמעט כל תא והוא הבסיס ליכולת תאים בעלי כושר התעוררות (כגון תאי עצב ותאי שריר) להעביר לאורכם אותות ודחפים עצביים. אחד התנאים להיווצרות מתח מנוחה הוא הבדל בריכוז יונים משני עברי קרום התא. משאבות נתרן-אשלגן יוצרות ריכוז גבוה של אשלגן בתוך התא וריכוז גבוה של נתרן מחוץ לתא וריכוזים אלו מאפשרים היווצרות מתח על קרום התא. גם המעבר הא-סימטרי של היונים משפיע על מתח קרום התא, שכן המשאבה מוציאה שלושה יונים חיוביים ומכניסה שני יונים חיוביים בכל מחזור פעילות, כך שנוצר מעבר של מטען חיובי אחד נטו מחוץ לתא בכל מחזור פעילות.
ריפוי העיוור מבית צידה
על פי בשורת מרקוס, ח 22–26, כאשר הגיע ישו לעיירה בגליל, לבית צידה, הוא התבקש לרפא עיוור. ישו אחז בידו של העיוור והוליך אותו אל מחוץ לעיר, מרח טיט שיצר מערבוב רוקו ומעפר על עיניו של העיוור והניח עליו את ידיו. כאשר שאל אותו ישו האם הוא רואה, השיב העיוור "אֶרְאֶה אֶת־בְּנֵי הָאָדָם כִּי מִתְהַלְּכִים כְּאִילָנוֹת אֲנִי רֹאֶה", ישו חזר הניח את ידיו מחדש על עיני העיוור, והתוצאה הייתה שעיניו נפקחו לראייה ברורה ומושלמת. ישו שולח אותו לביתו ומצווה עליו "אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר ואַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר".
משאבת נתרן-אשלגן
תפקודים
הובלה פעילה שניונית תלויה בהפרש ריכוזים של יונים, בעיקר בריכוז גבוה של יוני נתרן מחוץ לתא. חלבוני הובלה בקרום התא מנצלים את האנרגיה הגלומה במעבר יוני נתרן בפעפוע מריכוזם הגבוה מחוץ לתא אל ריכוזם הנמוך בתוך התא. ההובלה הפעילה השניונית מתקיימת בשתי דרכים: כהובלת-יחד וכהובלת-נגד. בהובלת-יחד מוכנסים החומרים יחד עם יוני הנתרן, שכן חלבוני ההובלה יאפשרו מעבר של יון נתרן בתנאי שהחומר המובל ייקשר גם הוא לחלבון. גלוקוז וחומצות אמינו מועברים בדרך זו בעיקר במעי ובנפרונים. בדרך זו פועלות גם משאבת נתרן-אשלגן-כלוריד המובילה לתוך התא שני יונים של כלוריד יחד עם יון נתרן אחד ויון אשלגן אחד ומשאבת אשלגן-כלוריד המובילה כלוריד יחד עם אשלגן אל מחוץ לתא. משאבות הובלת-נגד מאפשרות ליון נתרן להיכנס לתא בתנאי שהחומר אותו הן מובילות יצא מהתא. בין היתר פועלות כך משאבת נתרן-סידן ומשאבת נתרן-מימן המוציאות מהתא סידן ומימן בהתאמה.
נפח התא מושפע מלחץ אוסמוטי הגורם לכניסת מים לתא או ליציאת מים מהתא לפי ריכוז החלקיקים משני עברי קרום התא. בתוך התא תרכובות אורגניות וחלבונים רבים, לרובם מטען חשמלי שלילי. סביבם נאספים יונים בעלי מטען חיובי. ריכוז גבוה של חלקיקים שאינם יכולים לחצות את קרום התא, גורם למים להיכנס לתא ולהעלות את נפחו עד כדי הרס התא. משאבות נתרן-אשלגן מוציאות חלקיק אחד נטו בכל מחזור פעילות שיכולתו לחזור לתוך התא נמוכה (עקב החדירות הקטנה של קרום התא ליוני נתרן) ובדרך זו מקטינות את מספר החלקיקים בתוך התא ומווסתות את נפח התא. כאשר נפח התא גדל, מתגברת פעילות משאבות הנתרן-אשלגן והעלייה בנפח נבלמת.
ריפוי העיוור מבית צידה
אף על פי שהסיפור נמצא רק בבשורת מרקוס, הוא נתמך בחוזקה על ידי "קריטריון המבוכה" (Criterion of embarrassment - כלי ביקורת לטובת הברית החדשה, כאשר קיים חשש לקיומה של אפולוגטיקה שאינה תואמת לנאמר בכתבי הקודש), שכן ניתן לטעון כי המאמינים נוצרים הקדומים "לא שבעו נחת" מכך שישו "נאלץ לכאורה" לברך פעמיים לצורך השגת התוצאה הראויה.
הסופר הנזיר בדה ונרביליס, שנודע בזכות היותו סופר ומשכיל, אשר עבודתו המפורסמת ביותר, קשורה בתולדות הכנסייה של האומה האנגלית, טוען כי "באמצעות הנס הזה, מלמד אותנו המשיח עד כמה גדול עיוורונו הרוחני של האדם, שרק בהדרגה, ובשלבים רצופים, הוא יכול להגיע להארה של ידע אלוהי".
הציטוט המדויק על נס הריפוי הזה מתוך הברית החדשה הוא כלהלן: 22  וַיָּבֹא אֶל־בֵּית צָיְדָה וַיָּבִיאוּ אֵלָיו אִישׁ עִוֵּר וַיִּתְחַנֲנוּ לוֹ לָגַעַת בּוֹ׃  23  וַיֹּאחֶז בְּיַד הָעִוֵּר וַיּוֹלִיכֵהוּ אֶל־מִחוּץ לַכְּפָר וַיָּרָק בְּעֵינָיו וַיָּשֶׂם יָדָיו עָלָיו וַיִּשְׁאָלֵהוּ וַיֹּאמֶר אֵלָיו הֲרֹאֶה אָתָּה׃  24  וַיַּבֵּט וַיֹּאמֶר אֶרְאֶה אֶת־בְּנֵי הָאָדָם כִּי מִתְהַלְּכִים כְּאִילָנוֹת אֲנִי רֹאֶה׃  25  וַיּוֹסֶף וַיָּשֶׂם שֵׁנִית יָדָיו עַל־עֵינָיו וַתִּפָּקַחְנָה עֵינָיו וַיֵּרָפֵא וַיַּרְא הַכֹּל הֵיטֵב עַד־לְמֵרָחוֹק׃  26  וַיְשַׁלְּחֵהוּ אֶל־בֵּיתוֹ וַיֹּאמַר אַל־תָּבֹא אֶל־תּוֹךְ הַכְּפָר (וְאַל־תְּדַבֵּר לְאִישׁ בַּכְּפָר)׃ — <cite style="font-size:small; font-style: normal;">הבשורה על-פי מרקוס, פרק ח, פסוקים 22–26, בתרגום דליטש
הברית החדשה מתארת רק נס נוסף אחד שנעשה בבית-צידה, נס הלחם והדגים שבו האכיל אלפי נפשות ממעט ככרות לחם ומעט דגים, מתועד בבלוקס ט: 16. לפי בשורת יוחנן כא: 25, נעשו על ידי ישו הרבה יותר נסים מאשר הללו שתועדו בכתב.
על פי מתי יא: 22-21, הוכיח ישו את העיר בית צידה על חוסר האמונה בה למרות כל המעשים האדירים והנסים שנעשו בקרבה. " 21 אוֹי לָךְ כּוֹרָזִין אוֹי לָךְ בֵּית־צַיְדָה כִּי הַגְּבוּרוֹת אֲשֶׁר נַעֲשׂוֹּ בְקִרְבְּכֶן לוּ בְּצוֹר וּבְצִידוֹן נַעֲשׂוֹּ הֲלֹא־כְבָר שָׁבוּ בְּשַׂק וָאֵפֶר׃  22  אֲבָל אֲנִי אֹמֵר לָכֶם כִּי בְּיוֹם הַדִּין יֵקַל לְצוֹר וְצִידוֹן מִכֶּם"
מייסד המתודיזם ג'ון וסלי מציע כי ישו ליווה את האיש מחוץ לעיירה לפני שריפא אותו, כמצעד של מורת רוח כנגד תושבי בית צידה, בשל חוסר אמונתם העיקש".
יוהאן מאתזון
יוהאן מאתזון (בגרמנית: Johann Mattheson לרוב מופיע כ-Johannes) (28 בספטמבר 1681 – 17 באפריל 1764) היה מלחין, סופר, מילונאי, דיפלומט ותאורטיקאי מוזיקה גרמני.
ביוגרפיה וקריירה
מאתזון נולד ומת בהמבורג. היה ידיד קרוב של הנדל, אף כי כמעט והרג אותו בריב פתאומי, במהלך הצגת האופרה "קלאופטרה" של מאתזון בשנת 1704. הנדל ניצל רק הודות לכפתור גדול, שהיטה הצידה את חרבו של מאתזון. השניים התפייסו לאחר מעשה.
במקצועו היה מאתזון דיפלומט, וזה היה עיסוקו העיקרי משנת 1706. מאתזון למד אנגלית בבית הספר ודיבר בה באופן שוטף. הוא היה מחנכו של בן השגריר האנגלי, סר ג'ון ויץ', ובהמשך היה למזכירו של השגריר. במסגרת תפקידו ייצג את השגריר בשליחויות דיפלומטיות מחוץ לגרמניה. היה מעורה בחיי המוזיקה של לונדון ואף מיודד עם מספר מלחינים אנגליים בהם הנדל וויליאם בבל. בשנת 1709 נשא אישה אנגליה.
כתיבתו התאורטית
מאתזון מפורסם בעיקר כתאורטיקאי מוזיקה. כתביו בנושאים של ביצועי מוזיקה, סגנון תיאטרלי והרמוניה של הבארוק הגרמני הם היסודיים והמעמיקים ביותר. נוסף לכתבים מקוריים - בייחוד בנושא הקשר בין שיטות לימוד של רטוריקה ומוזיקה - אסף וערך את רוב הרעיונות שנודעו בזמנו. חיבורו הידוע ביותר כיום יצא לאור בצורת ספר עב-כרס הוא Der vollkommene Capellmeister (דר פולקומנה קאפלמייסטר, בתמונה משמאל). הספר סוקר בצורה מעמיקה את יסודות המוזיקה אשר על המושא הכותרת, "המנהל המוזיקלי המושלם", לשלוט בהם ולהכירם. יש לציין שמאתזון היה אדם דעתן וגם חיבורו עוסק בהשקפת עולמו המוזיקלית האישית ועל כן יש להתייחס לתוכן הדברים בהתאם.
כתיבתו המוזיקלית
עיקר תפוקתו היוצרת הייתה ווקאלית וכללה שמונה אופרות ומספר רב של אורטוריות וקנטטות. כמו כן כתב סונאטות ומוזיקה לכלי מקלדת, כולל יצירות שתכליתן הוראת נגינה בכלי מקלדת. כל המוזיקה שלו, פרט לאופרה אחת, אורטוריה אחת וכמה קבצים של מוזיקה אינסטרומנטלית, נעלמה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הושבה להמבורג על ידי ירוואן (ארמניה) בשנת 1998. במכלול הזה ארבע אופרות ורוב האורטוריות. כתבי היד נמצאים כיום בספרייה הממלכתית והאוניברסיטאית של המבורג, לשעבר הספרייה העירונית של המבורג.
רובין ואן פרסי
רובין ואן פרסי (נולד ב-6 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת פיינורד, ארסנל ומנצ'סטר יונייטד. היה קפטן נבחרת הולנד והוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
פיינורד
ואן פרסי הוא בנם של שני אמנים, שעודדו אותו ללכת בעקבותיהם. הוא שאף להיות כדורגלן והצטרף לקבוצת הנוער של אקסלסיור רוטרדם. בעקבות מחלוקות עם צוות האימון של אקסלסיור הוא עזב והצטרף לפיינורד כשהיה בן 15. עד מהרה הוא קודם לסגל הבכיר וערך את הופעת הבכורה בגיל 17. בסיום עונת זכה ואן פרסי בתואר השחקן הצעיר המצטיין בליגת העל ההולנדית. באותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר שפתח בניצחון הקבוצה במשחק הגמר, 3-2 על בורוסיה דורטמונד.
בתחילת העונה שלאחר מכן חתם ואן פרסי על חוזה מקצועני בפיינורד לתקופה של שלוש שנים וחצי. ב-6 בפברואר 2003 הוא הבקיע חמישה שערים בניצחון 1:6 בגביע אמסטל על אפלדורן. אולם, הוא היה מסוכסך עם המאמן בארט ואן מרוויק, שהדיח אותו לקבוצת המילואים של המועדון. ואן מארוויק אמר לעיתונים "ההתנהגות שלו הפכה את שהותו בסגל הבכיר לבלתי אפשרית, ולפי שעה הוא יישאר בסגל המילואים". ואן פרסי היה אחד משחקני פיינורד שהותקפו על ידי חוליגנים שפלשו למגרש במהלך משחק מול קבוצת המילואים של אייאקס אמסטרדם.
ארסנל
בחלק הראשון של עונת הרבה ואן פרסי לשבת על ספסל המחליפים, וערך את הופעת הבכורה לעונה זו ב-27 באוקטובר, כאשר עלה כמחליף והבקיע את השער הראשון בניצחון 1:2 על מנצ'סטר סיטי בגביע הליגה. הוא הורחק בתיקו 1:1 מול סאות'המפטון ב-26 בפברואר, בעקבות עבירה קשה על גרהאם לה סו, שעוררה את זעמו של ארסן ונגר. ואן פרסי ישב על ספסל המחליפים במשחקים שלאחר מכן, וחזר להרכב מול בלקברן רוברס בחצי גמר הגביע האנגלי (בו הבקיע שני שערים), בין השאר בעקבות פציעתו של תיירי הנרי. אותה עונה נפסקה מבחינתו לאחר שנפצע, והוא סיים אותה עם עשרה שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות.
בנובמבר 2005 הבקיע ואן פרסי שמונה שערים בשמונה משחקים, ובשל כך זכה בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג. כמו כן, הנהלת ארסנל החליטה להאריך את החוזה עמו עד ה-4 בינואר 2011. יומיים לאחר חתימת החוזה הוא שבר אצבע במשחק הגביע האנגלי מול קארדיף סיטי, כתוצאה מתיקול של שחקן יריב. בשלושת המשחקים הבאים הוא שיחק עם חור בנעל על מנת להקל על הכאב, עד שבמשחק מול וסטהאם יונייטד ב-1 בפברואר הוא הוצא מהסגל על מנת שיחלים. ואן פרסי ישב על ספסל המחליפים בהפסד של ארסנל לברצלונה בגמר ליגת האלופות.
בתחילת עונת הבקיע ואן פרסי שער מהאוויר במשחק מול צ'רלטון אתלטיק, שהוכתר על ידי ה-BBC בתואר שער חודש ספטמבר. בסוף 2006 הוא נבחר לספורטאי השנה של רוטרדם. אולם, גם עונה זו הסתיימה מוקדם לאחר שהוא נפצע במשחק מול מנצ'סטר יונייטד ב-21 בינואר. למרות זאת הוא הצליח לסיים את העונה כמלך השערים של ארסנל, עם 13 הבקעות.
ואן פרסי הפך לחלוץ הבכיר של ארסנל בעקבות עזיבתו של הנרי לברצלונה לפני עונת. בתחילת העונה הוא הבקיע שבעה שערים בעשרה משחקים, אך לאחר מכן הושבת למשך חודשיים בעקבות פציעה שספג בברכו במשחק נבחרת. הוא חזר להרכב להרכב בניצחון על סטיאווה בוקרשט ב-12 בדצמבר, במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ואן פרסי הבקיע את שערו הראשון לעונת בניצחון הליגה 0:3 על ניוקאסל יונייטד ב-31 באוגוסט. ב-29 באוקטובר הוא הבקיע את שערו החמישים במדי ארסנל, בתיקו 4:4 מול טוטנהאם הוטספר בדרבי של צפון לונדון. הוא הורחק בכרטיס אדום ב-1 בנובמבר, לאחר שפגע בשוער תומאס סורנסן מסטוק סיטי במשחק שהסתיים בהפסד 2:1. לאחר המשחק הודה סורנסן כי הוא התגרה בוואן פרסי.
ב-3 בינואר 2009 זכה ואן פרסי לענוד את סרט הקפטן ולהוביל את ארסנל בתפקיד זה לניצחון 1:3 על פליימות' ארגייל בגביע האנגלי. ואן פרסי הבקיע את השער הראשון והשלישי של ארסנל, כאשר השער השני היה שער עצמי שנבע ממסירה שלו. כמו כן, כל אחד מהשערים של ארסנל בחודש הובקע ישירות על ידי ואן פרסי או בסיוע שלו. ב-24 בפברואר הבקיע ואן פרסי את שער הניצחון בפנדל במשחק הראשון של שמינית גמר ליגת האלופות מול רומא, וסייע לארסנל להעפיל לשלב הבא, בו הבקיע פנדל נוסף בניצחון 0:3 על ויאריאל. בסיום העונה הגיע ואן פרסי להישג של 20 שערים בכל המסגרות, ובעקבות כך הוחלט להעניק לו את תואר שחקן העונה של ארסנל.
בסיום העונה נותרה לוואן פרסי שנה אחת בחוזה שלו עם ארסנל, ולאחר משא ומתן הוא החליט לחתום על חוזה חדש לטווח ארוך. עונת הייתה הטובה ביותר בקריירה של ואן פרסי בארסנל. הוא שימש כקפטן הקבוצה, הבקיע 30 שערים שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הפרמייר ליג, ובישל 11 שערים נוספים. המועדון סיים במקום השלישי והעפיל ישירות לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשל הישגי המועדון ובשל הישגיו האישיים של ואן פרסי הוא זכה בתואר כדורגלן השנה באנגליה על פי בחירת השחקנים ובפרס כדורגלן השנה באנגליה על פי בחירת העיתונאים.
מנצ'סטר יונייטד
ב-17 באוגוסט 2012 ואן פרסי חתם במנצ'סטר יונייטד לארבע שנים תמורת 24 מיליון ליש"ט, וקיבל את המספר 20. במשחקו הראשון בהרכב, מול פולהאם, כבש את שערו הראשון, וכעבור שבוע כבש שלושער מול סאות'המפטון. ב-9 בדצמבר באותה עונה כבש את שער הניצחון (2:3) בתוספת הזמן בדרבי מול מנצ'סטר סיטי. ואן פרסי סיים את עונת כמלך השערים בפרמייר ליג, עם 26 שערים, וזכה עם מנצ'סטר יונייטד באליפות.
את שער הליגה הראשון שלו בעונת כבש ואן פרסי רק במחזור החמישי בהפסד יונייטד 5:3 ללסטר סיטי. ב-26 באוקטובר, כבש ואן פרסי שער שוויון דרמטי בתיקו 1:1 מול צ'לסי מוליכת הטבלה.
מעבר לפנרבחצ'ה, חזרה לפיינורד ופרישה ממשחק
ב-14 ביולי 2015 ואן פרסי עבר לפנרבחצ'ה הטורקית. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 22 שערים בכל המסגרות. ב-19 בינואר 2018 חזר ואן פרסי לפיינורד אחרי 14 שנים. ב-8 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו בקדנציה זו בפיינורד.
בסוף עונת 2018/2019 פרש ואן פרסי מכדורגל, כאשר שיחק את משחקו האחרון ב-12 במאי 2019 במשחק ההפסד של פיינורד 2:0 לדן האג, והוחלף בדקות הסיום לקול תשואות האוהדים.
נבחרת הולנד
ואן פרסי ערך את הופעתיו הראשונות במדי נבחרת הולנד בתוך פחות משבוע. המשחק הראשון היה בניצחון 0:2 על נבחרת רומניה במוקדמות מונדיאל 2006, וארבעה ימים לאחר מכן הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0:4 על נבחרת פינלנד.
אף על פי שלא פתח בהרכב של ארסנל באופן קבוע היה ואן פרסי חלק מהסגל של המאמן מרקו ואן באסטן לקראת מונדיאל 2006 בגרמניה. הוא השתתף בכל ארבעת המשחקים של הולנד, שהודחה בשמינית הגמר, והבקיע את שערו היחיד בטורניר במשחק שלב הבתים מול נבחרת חוף השנהב.
ואן פרסי הבקיע ארבעה שערים במוקדמות יורו 2008, ובמהלך הטורניר הוצב בעמדת הקיצוני מאחורי החלוץ רוד ואן ניסטלרוי בעקבות החלטתו של ואן באסטן לשנות את מערך המשחק. ב-13 ביוני הוא הבקיע שער בניצחון 1:4 על נבחרת צרפת בשלב הבתים, וכבש גם במשחק מול נבחרת רומניה לאחר מכן. הוא סיים את הטורניר עם שני השערים הללו, כיוון שהולנד הודחה כבר ברבע הגמר על ידי נבחרת רוסיה.
במונדיאל 2010 פתח ואן פרסי בהרכב הנבחרת. למרות מונדיאל מוצלח מבחינת נבחרת הולנד שהגיעה עד משחק הגמר, בו הפסידה לנבחרת ספרד, נמתחה ביקורת על טורניר חלש של ואן פרסי. ואן פרסי סיים את הטורניר עם שער אחד בלבד, בניצחון 1:2 על נבחרת קמרון.
ביורו 2012 כבש ואן פרסי שער אחד, אך הולנד סיימה את דרכה בשלב הבתים לאחר שלא הצליחה לצבור נקודות. ב-12 באוקטובר 2013 העלה את מאזנו ל-41 שערים בסך הכל, כשהבקיע שלושער בניצחון 1:8 על נבחרת הונגריה, והפך למלך השערים של נבחרת הולנד בכל הזמנים.
במונדיאל 2014, בו סיימה הולנד במקום השלישי, שימש ואן פרסי כקפטן הנבחרת, וכבש ארבעה שערים במהלך הטורניר, כולל צמד בניצחון 1:5 על ספרד, אלופת העולם היוצאת.
חיים אישיים
רובין ואן פרסי נולד ברוטרדם לאב ואם העוסקים שניהם באמנות. אמו הייתה הציירת הראשית של הפאב מוליגנס, בו הייתה מחפשת תכנים מיניים, מצלמת ומציירת העתק דומה, אך בטכניקת הפוינטליזם. אביו של רובין, היה מעריץ גדול של ואן גוך, בשכונה כינויו היה; "The new Van Gogh". הסיפורים מספרים שאביו אפילו ניסה לכרות את אוזנו בשביל חברתו, שעתה אשתו. בגיל 19 פגש רובין סטודנטית מוסלמית, בת גילו ממרוקו בשם בוח'רה אלבאלי. השניים נישאו וכיום הם הורים לשניים.
במהלך 2005 נעצר ואן פרסי על ידי משטרת הולנד באשמת אונס צעירה ניגרית-הולנדית. הוא הוחזק במעצר מספר ימים. ולאחר מכן שוחרר. בהמשך הוברר כי לא ניתן להוכיח כי הייתה כפייה במערכת היחסים המינית.
אלעד
אֶלְעָד היא עיר בעלת אוכלוסייה דתית-חרדית במחוז המרכז בישראל, היא הוכרזה מועצה מקומית בשנת 1998 וכעיר ב-23 בנובמבר 2006. אלעד שוכנת דרומית לראש העין, דרום-מזרחית לפתח תקווה וצפון-מזרחית לבקעת אונו, כשכביש 444 וכביש 6 תוחמים אותה ממערב.
יער נחשונים ויער קולה תוחמים את העיר מצפון ומדרום בהתאמה, יערות אלו הם גם שטחי אש, וממערב לעיר שוכן גן לאומי מאוזוליאום מזור. בשנת 2009 זכתה אלעד בפרס חמשת כוכבי היופי מטעם המועצה לישראל יפה לשנה זו, ובנוסף קיבלה "מגן עשור הצטיינות" על עשר שנים רצופות של זכייה בפרס היוקרתי.
היסטוריה
אל-מוזירע (ערבית: المُزيرعة) היה כפר ערבי, ששכן במקום בו נמצאת היום הכניסה הראשית לאלעד. משרד הבינוי והשיכון החל בהקמת אלעד על אדמות כפר זה ב-1994 בהתבסס על החלטת ממשלה משנת 1990, כחלק מ"יישובי הכוכבים". היישוב תוכנן כעיר בת 8 שכונות, יועד לאוכלוסייה בעלת צביון דתי, ונמצא קרוב יחסית לעיר בני ברק כדי להקל על המחסור בדיור באוכלוסייה החרדית. כדי לענות על צורכי אוכלוסייה זו תוכננו דירות גדולות מן הממוצע ומבני הציבור מוקמו במרחק הליכה מן הדירות, על מנת לחסוך את השימוש בתחבורה לשם הגעה אליהם.
ב-20 בנובמבר אותה שנה נתכוננה המועצה הממונה. רוב גדול של הדירות נמכרו עוד בטרם החלה בנייתן. אכלוס היישוב החל בנובמבר 1998. בשנותיה הראשונות תפקדה אלעד כעיר שינה אולם המסחר והתעשייה בעיר מתפתחים והולכים עם הזמן. באוגוסט 2004 פנתה המועצה המקומית למנכ"ל משרד הפנים בבקשה לשינוי מעמדה של אלעד לעיר, בקשה שהוגשה שנית ביולי 2005. בחודש יוני 2006 אישר שר הפנים הקצאת 250 דונמים נוספים ליישוב לצורך הקמת אזור תעשייה. קצב גידול האוכלוסייה בעיר הוא מן הגבוהים בארץ, ולכן מינה שר הפנים, בראשית 2008, ועדת גבולות לשם בדיקת אפשרויות להרחבתה של העיר. לאור מסקנות הוועדה, חתם שר הפנים בחודש יולי 2011 על צו המאפשר את הרחבת גבולות השיפוט של אלעד ב-595 דונמים. בשנת 2012 היה שטח העיר 2,550 דונמים. באוגוסט 2017 העביר משרד הביטחון לעיר שטח אש בן מאות דונמים ששכן ממזרח לעיר. שטח זה יאפשר בנייה של אלפי דירות נוספות. בשנת 2017 הוקמה פינת חי במתחם הפארק באלעד, ובשנת 2018 הוחלט להרחיבו ל"גן חיות". במרץ 2018 נחתם הסכם גג לשיווק 7,000 יח"ד וכ-1.6 מיליון מ"ר לתעסוקה ולמסחר.
אוכלוסייה
באלעד מגוון מייצג של אוכלוסייה חרדית טיפוסית - ספרדים בני עדות המזרח, לצד ליטאים וחסידים. בעיר גם קהילה מגובשת של ציבור דתי-לאומי. בולטות באלעד קהילות גדולות של חסידות חב"ד, חסידות ויז'ניץ וצאנז, ונדבורנה אלעד חסידות עם אדמו"ר, המפעילים בעיר מוסדות קהילתיים מפותחים.
רבני העיר הם הרב שלמה זלמן גרוסמן והרב מרדכי מלכה. רב הקהילה הדתית-לאומית הוא הרב אברהם נחשון.
תחבורה ציבורית
מערכת התחבורה הציבורית בעיר יעילה למדי, כשבנוסף למספר קווים עירוניים, ישנו שירות על בסיס יומי לבני ברק, פתח תקווה וערי גוש דן, ירושלים ומספר יעדים נוספים, וכן מספר קווי סוף שבוע. את עיקר השירות מספקת קווים, שזכתה במכרז להפעלת התחבורה בעיר יחד עם אשכול בקעת אונו ביולי 2015 והחליפה את אגד תעבורה ביוני 2016. ישנם עוד מספר קווים המופעלים על ידי מפעילים אחרים. החל מיוני 2023 חברת מטרופולין החליפה את קווים בהפעלת התחבורה הציבורית בעיר.
בשנת 2008 החליטה הוועדה לתשתיות לאומיות על פרויקט המסילה המזרחית ולשקם את תוואי המסילה המזרחית ההיסטורית מלוד לחדרה מזרח כמסילת גיבוי למסילת החוף בין חדרה לתל אביב ולרכבות משא, כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל. במסגרת הפרויקט, תוקם תחנת הרכבת אלעד ממערב לעיר, בסמוך למשולש העסקים המתוכנן. בשנת 2019 החלו עבודות להקמת תחנת הרכבת אלעד.
סמל העיר
הסמל כולל את האלמנטים הבאים:
נומנור
נומנור (באנגלית: Númenor) הוא אי בים בלגיר, מקום מושבם של אנשי המערב, בעולם הפנטזיה המתואר בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין.
תיאור
נומנור הייתה ממלכתם האדירה של אנשי המערב, הדונאדין. הממלכה ישבה באי במערבו של ים בלגיר השוטף בין הארץ התיכונה, לאמן, הממלכה הברוכה שבמערב. צורת האי דמתה לכוכב בעל חמישה קודקודים. סיפורה דומה לסיפור היבשת האבודה אטלנטיס, כמשל למרד בני האדם כנגד האלים.
קורות הממלכה
הוולאר העניקו את הממלכה לאדיין, בני האדם שלחמו בעידן הראשון לצד העלפים, כנגד מורגות' בקרבות בלריאנד. הם עברו להתיישב בנומנור בשנת 32 לעידן השני, ומלכם הראשון היה אלרוס (אחי אלרונד), שהיה חצי עלף אך בחר בחיי התמותה, וממנו צמחה שושלת נומנור. הוא כונה "טאר מיניאטור", שפירושו השליט הראשון, ומלך כ-400 שנה.
מלכי נומנור כרתו ברית עם העלפים בארץ התיכונה, ונלחמו לצד גיל-גלד, שליט העלפים נגד סאורון. סאורון, שנחל תבוסה במלחמה, נטר טינה גדולה לנומנור.
במרוצת הזמן הפכו אנשי נומנור לחמדנים ולמושחתים, וחפשו לשווא דרכים להאריך את חייהם. רובם החלו להתנכר לעלפים בני האלמוות, ולנטור לוולאר על האיסור שחל עליהם להגיע אל הממלכה הברוכה, בתקוות שווא כי בתחומיה יוכלו לזכות בחיי נצח. מיעוטם, נשארו נאמנים לוולאר ושמרו על קשרים עם העלפים בארץ התיכונה.
מלכה האחרון של נומנור, אר פרזון, שבה את סאורון, שהיווה איום על עוצמתה של נומנור, אך סאורון הצליח להגיע בדרכי עורמה למעמד של יועץ למלך, והסית אותו נגד הוולאר, בהבטיחו לו עושר חומרי וחיי נצח אם יעבוד את מורגות', שר האופל. בשנת 3319 לעידן השני, בעצת סאורון, יצא אר פרזון בראש צי אדיר לוולינור כדי לתבוע מהוולאר את האלמוות, אך אילובטר, יוצר העולם, התערב בנעשה והטביע את נומנור במצולות הים. לאחר שקיעתו נקרא האי בשם אטלנטה, שמשמעותו בקווניה: אשר נפלה, ומהאי נותרה רק פסגת ההר מנלטרמה, כאי בודד שמקומו אינו נודע. אילובטר שינה את צורתו של העולם לעגול, כך שבני האדם לעולם לא יוכלו להפליג לעבר ולינור, ורק העלפים שרשאים לבוא שמה, ימצאו את הנתיב הישר העובר בילמן אל ולינור.
קומץ הנאמנים לוולאר, ובראשם אלנדיל, ובניו איסילדור ואנריון, הצליחו להינצל והגיעו בספינות לארץ התיכונה. הם הקימו את ממלכת גונדור בדרום וארנור בצפון. חלק מאנשי נומנור כבר ישבו בארץ אומבר כחיל מצב ונציבות של נומנור, וכונו הנומנורים השחורים, מאחר שהיו שייכים לנומנורים שהתנכרו לעלפים ומרדו בשלטון הוולאר ונטו להשפעתו של סאורון.
העץ הלבן שבנומנור
נימלות', העץ הלבן, גדל בחצרו של מלך נומנור, והיה מנצר עתיק ביותר שראשיתו בוולינור. הוא נכרת על ידי אר פרזון, מלכה האחרון, בעצתו של סאורון שהסיתו נגד הוולאר. איסילדור, מנאמני הוולאר, הצליח להציל פרי מענפי העץ לפני כריתתו, והפרי שנטמן בגנו נבט ולבלב. את השתיל הביא עמו איסילדור לארץ התיכונה לאחר שקיעתה של נומנור בים. הנטע נשתל בממלכת גונדור כמה פעמים, אך האחרון שבהם נבל אחרי שמת העוצר האחרון של הממלכה.
בסוף העידן השלישי, לאחר שארגורן הוכתר למלך גונדור, נתגלה נטע מהעץ הנבול, והוא נשתל בחצר המלך והחל לפרוח, כסמל למלכות גונדור שחזרה לימי גדולתה.
דה יורה
דֵּה יוּרֶה (מלטינית: de jure; בעברית: לַהֲלָכָה) הוא ביטוי בלטינית שמשמעו "לפי החוק", בניגוד לדה פקטו, שמשמעו "למעשה".
דוגמאות
ניתן למצוא מספר רב של משפטים סותרים (דה יורה) אך אף אחד מהם אינו בתוקף (דה פקטו). דוגמה לכך היא מצרים, אשר לפי החוק העות'מאני הייתה פרובינציה של האימפריה העות'מאנית אך דה פקטו הייתה חלק מהאימפריה הבריטית.
דוגמה נוספת היא לואי השבעה עשר, מלך צרפת, אשר שלט בצרפת דה יורה בלבד. הוא היה כלוא בזמן שהיה תורו למלוך כתוצאה מהמהפכה הצרפתית, ועל כן לא שלט דה פקטו בצרפת (בפועל).
הערות שוליים
Liste de locutions latines
לירה ארץ-ישראלית
לירה ארץ-ישראלית (בראשי תיבות: לא"י) היה הכינוי הרווח בעברית של המטבע שהיווה הילך חוקי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ולאחר מכן השם הרשמי של המטבע במדינת ישראל עד 17 באוגוסט 1948. שמו הרשמי של המטבע בתקופת המנדט, כפי שהופיע על שטרי הכסף דאז, היה "פונט פלשׂתינאי (א"י)" (בערבית: جنيه فلسطيني באנגלית: Palestine pound). המטבע הונפק על ידי "מועצת המטבע של פלשתינה (א"י)" (Palestine Currency Board) החל משנת 1927, מועצה שהייתה כפופה למשרד המושבות הבריטי. לאחר הקמת מדינת ישראל קיבל בנק אנגלו-פלשתינה את האחריות על הנפקת שטרות הכסף והמטבעות, ועל השטרות שהנפיק הופיע בעברית השם "לירה א"י" (השם בערבית ובאנגלית לא השתנה). הלא"י הייתה שווה בערכה ללירה שטרלינג הבריטית, וצמודה אליה.
הלא"י בתקופת המנדט
ב-1 בספטמבר 1927 החליפה הלא"י את הלירה המצרית בשטחי המנדט הבריטי בארץ ישראל. במהלך תקופה קצרה במלחמת העולם השנייה שימשה הלא"י כהילך חוקי גם בקפריסין. הלא"י הוחלפה רשמית בלירה הישראלית בישראל בשנת 1952, בדינר הירדני בממלכת ירדן ב-1946, ובגדה המערבית ב-1951, ובחזרה בלירה המצרית ברצועת עזה ב-1951.
הלירה הייתה מחולקת ל-1000 מיל (בערבית: مل, באנגלית: Mil). בציבור הייתה מקובלת גם חלוקה ל-100 גרושים (חלוקה שמקורה בלירה המצרית המחולקת ל-100 קרושים), כך ש-10 מילים נקראו "גרוש", אולם חלוקה זו לא הייתה רשמית. הונפקו מטבעות של מיל אחד ו-2 מילים מנחושת, מטבעות של 5, 10 ו-20 מילים מקופרניקל (סגסוגת נחושת וניקל) עם חור במרכזן (המטבע בן 10 מילים היה ידוע בתור "הגרוש עם החור"), ומטבעות של 50 מיל ו-100 מיל מכסף. במשך מלחמת העולם השנייה הוחלפו מטבעות הקופרניקל במטבעות מנחושת, ומטבעות הכסף במטבעות מקופרניקל. השטרות שהונפקו היו בני 500 מיל (חצי לירה), לירה אחת, 5, 10, 50 ו-100 לירות ארץ ישראליות. בבריטניה נהגה באותה תקופה חלוקה של הלירה שטרלינג ל-20 שילינג, ל-240 פני, או ל-960 פרת'ינג, אבל שיטה זו לא הונהגה בארץ ישראל ובמקומה הועדפה השיטה העשרונית. אף על-פי כן, נהוג היה לכנות מטבעות של 50 מיל בשם "שילינג" כיוון שהיו שווים בערכם לשילינג האנגלי.
הלא"י בראשית תקופת המדינה
לפני הקמת המדינה, התכוננו מוסדות היישוב גם להנפקת מטבע למדינה שתוקם. בנק אנגלו-פלשתינה היה המוסד הפיננסי של התנועה הציונית והיישוב, ויושב ראש מועצת המנהלים של הבנק, אליעזר זיגפריד הופיין, הצליח להשיג את הסכמת חברת "אמריקן בנקנוט קו'" בארצות הברית להדפיס שטרות כסף למדינה שאינה קיימת. השטרות לא כללו את שם המדינה, והציון שהם מהווים הילך חוקי ("מטבע חוקית לתשלום כל סכום שהוא") הודפס מאוחר יותר בהדפסת רכב. מאחר שטרם נקבע שם למדינה ולמטבע שלה, נכתב על השטר "בנק אנגלו-פלשתינה ישלם למוכ"ז לירה א"י אחת" (או סכום העריך), ונוסף הכיתוב: "הבנק יקבל את השטר הזה לשם תשלום בכל חשבון שהוא". על השטרות הודפסו חתימותיהם של ז' הופיין ואהרן ברט. עריכי השטרות היו: 500 מיל (חצי לירה), לירה א"י אחת, 5, 10, ו-50 לירות א"י. השטרות הובאו לארץ בחודש יולי 1948.
ביום 17 באוגוסט 1948 הכריזה מועצת המדינה הזמנית על הנפקת הלירה הישראלית, לאחר שאושרו מספר חוקים המסדירים את הנפקתה יום קודם. הנפקת הלירה תואמה עם ממשלת בריטניה, והיא ברכה על המהלך. עם כינונה ערכה של הלירה נקבע בשוויון מול שער הלירה השטרלינג, אך בשוק החופשי החלה להיסחר בכ-1.14-1.15 מול הלירה השטרלינג. שער הלירה מול הדולר נקבע בתקופה זו על ידי הסוכנות היהודית, על 3 דולר ללירה. הלירה הישראלית החלה להיסחר גם בבורסת לונדון בשער גבוה מהלירה ארץ-ישראלית.
המטבעות שהונפקו בתקופת המנדט המשיכו לשמש הליך חוקי במדינת ישראל, אך הורגש מחסור בהם עקב הגידול באוכלוסייה. במאי 1949 החלה הנפקתם של מטבעות ישראליים. ב-23 בפברואר 1950, הוצאו מהמחזור המטבעות בנות 10 ו-20 מיל שהונפקו בתקופת המנדט והוחלפו במטבעות ישראליים.
ב-1 במאי 1951 הועברה כל הפעילות של בנק אנגלו-פלשתינה לבנק החדש שירש אותו, "בנק לאומי לישראל בע"מ", ולאחר כשנה, (ביוני 1952), הוחלפו שטרות בנק אנגלו-פלשתינה בשטרות חדשים של בנק לאומי, שננקבו במטבע לירה ישראלית (ל"י). החלפת המטבע לוותה במלווה חובה של 10% מן הסכומים שהומרו (לרבות חשבונות עובר ושב).
מאחר שחומרי גלם לא היו בנמצא, הונפקו שטרות נייר ששימשו כמעות ואשר החליפו את המטבעות המנדטוריים. מעות הנייר הונפקו בשנה 1948 בערכים של 50 ו-100 מיל. ב-1948 הונפק בירושלים המטבע הראשון בעריך של 25 מיל. על פניו הוטבע אשכול ענבים והמילים "ישראל" בעברית וערבית, ועל גבו העריך "25 מיל", שנת הטבעה עברית ושני ענפי זית בהיקף. שנה לאחר מכן הונפקו בחולון מטבעות נוספים בעריך זה והם נושאים את שנת ההנפקה תש"ט. המטבע חדל לשמש הילך חוקי ב-6 בספטמבר 1950, כאשר נכנסו לשימוש מטבעות הפרוטה.
המתים
"המתים" הוא סיפור קצר מאת ג'יימס ג'ויס, האחרון בקובץ הסיפורים הקצרים "דבלינאים" (1914).
"המתים" הוא הארוך שבסיפורים בקובץ, והוא מכיל 15,672 מילים, ומסיבה זו לעיתים מוגדר כנובלה. ג'ויס סיים את כתיבתו בספטמבר 1907. הסיפור אומץ במדיומים אומנותיים שונים, כמחזה בשנת 1967 על ידי יו לאונרד, כסרט בשנת 1987 בבימויו של הבמאי האגדי ג'ון יוסטון, ובשנת 1999 יצא מחזמר פרי עטם של ריצ'רד נלסון ושון דייבי בכיכובו של כריסטופר ווקן המבוסס על הסיפור.
עלילה
במסיבה השנתית בארגונן של האחיות קייט וג'וליה מורקן ובעזרתה של אחייניתן מרי ג'יין, לילי עוזרת הבית מקבלת את פני האורחים בחום. המסיבה נערכת בשבוע הראשון של ינואר 1904, בליל חג ההתגלות (או בערב שלפניו) המציין את התגלותו של אלוהים בדמותו של ישו, אליה מוזמנים מספר קרובי משפחה וחברים. קייט וג'וליה מחכות בציפייה לאחיין האהוב עליהן ביותר, גבריאל קונרוי, ואשתו גרטה. בעת הגעתם, גבריאל מנסה לפתח שיחה עם לילי בזמן שהיא תולה את מעילו, אולם היא מסרבת לענות על שאלותיו בדבר חיי האהבה שלה, דבר היוצר חוסר נוחות. גבריאל חותם את השיחה המטרידה בנותנו ללילי תשר נדיב, אך הסיטואציה מסבה לו אי נחת. הוא נרגע כאשר הוא חובר לאשתו ודודותיו, ברם הצקותיה מתוך עליצות הדעת של גרטה בדבר הפצרתו מוקדם יותר באותו הערב, שתלבש ערדליים לכבוד המסיבה, מעצבנות אותו. הם ממשיכים לשוחח על החלטתם לישון במלון בלילה ולא לעשות את הדרך הארוכה הביתה באותו היום. השיחה מופרעת בעת הגעתו של פרדי מאלינס השיכור. גבריאל מוודא שפרדי כשיר להצטרף למסיבה בזמן ששאר האורחים משוחחים בהפסקה בין הריקודים. מר בראון, ג'נטלמן מבוגר, מפלרטט עם מספר נערות צעירות, אשר לא נענות לחיזוריו. גבריאל מוביל את פרדי השיכור לכיוון הטרקלין כדי לבקש עזרה ממר בראון, המנסה לפכח את פרדי.
המסיבה ממשיכה בלוויית נגינתה של מרי ג'יין בפסנתר. האורחים רוקדים, גבריאל וגברת איוורס רוקדים יחדיו. גברת איוורס היא תומכת נלהבת של התרבות האירית, והיא מביכה את גבריאל כאשר היא מכנה אותו "בריטי מערבי" בגלל כתיבתו לעיתון אנגלי שמרני. גבריאל מכחיש, אך גברת איוורס לא מוותרת ומתעמתת איתו על חוסר התעניינותו בארצו שלו. גבריאל משיב לה שהוא כבר מאס באירלנד. לאחר הריקוד גבריאל פורש לפינת החדר ומשתתף בכמה שיחות חולין. ברם, העימות עם גברת איוורס עדיין מציק לו.
מאוחר יותר האורחים מתחילים לעזוב, וגבריאל נזכר בסיפור על סוסו של סבו, שתמיד חג במעגל גם כאשר יצא מטחנת הרוח שבה עבד. לאחר שהוא מספר לאורחים את האנקדוטה המשעשעת, הוא שם לב שגרטה עומדת כמהופנטת לשמע שירתו של ברטל בטרקלין השר את הבלדה "לורד גריגורי". כאשר הוא מסיים לשיר, וכל האורחים מתאספים בפתח לקראת עזיבה, גרטה נותרת במקומה בארשת פנים מהורהרת. גבריאל מתבונן בעניין רב במצב רוחה המסתורי של אשתו, ורגשות אהבה כלפיה מציפים אותו.
במלון, גבריאל מתחיל להתרגז כתוצאה מהתנהגותה של גרטה. היא לא נענית לחיזוריו, ולפתע היא פורצת בבכי. גרטה מתוודה שהיא לא הפסיקה לחשוב על השיר במסיבה משום שאהוב נעוריה היה שר לה שיר זה כאשר הייתה נערה צעירה בגולווי. גרטה נזכרת בסיפורו העצוב של הנער, מייקל פיורי, שמת מקור לאחר שחיכה לה מחוץ לחלונה בעת סופת שלג. בסופו של דבר, גרטה נרדמת, אולם גבריאל נותר ער, מהרהר בסיפור ששמע מפי אשתו. הוא ממשיך להרהר על עצמו, על אשתו, בדבר החיים והמתים, ובעת הביטו החוצה דרך החלון נשקפת אליו סופת שלג, והוא מדמיין את השלג המכסה את קברו של מייקל פיורי ואת כל אירלנד.
דמויות
גבריאל קונרוי, גרטה קונרוי, קייט מורקן, ג'וליה מורקן וברטל דארקי מוזכרים ביצירתו המאוחרת יותר של ג'ויס, "יוליסס", אולם שום דמות אינה מופיעה באופן ישיר בנובלה.
ניתוח
גבריאל קונרוי מוצג כדמות זהירה ואחראית, הזוכה ליחסן המועדף של דודותיו. אולם, שני מפגשים עם שתי נשים מערערים את ביטחונו. הראשון, שאלותיו הלא הולמות בנוגע לחיי האהבה של לילי, אשר גוררות התנגדות מזו האחרונה כלפיו. אך במקום להתנצל או להסביר את כוונתו, גבריאל ממהר לתת ללילי תשר גבוה. הוא תולה באשם את החינוך היוקרתי שרכש כסיבה הבלעדית לחוסר יכולתו ליצור קשרים עם אנשים פשוטים כמו לילי, אולם רצונו לתת לה כסף כפיצוי מראה שהוא נהנה ממידה מסוימת של הבדלי מעמדות. במקרה השני, בעת ריקודו עם גברת איוורס, הוא נשאל שאלות לגבי חוסר חיבתו כלפי הלאום האירי, והוא לא יודע כיצד לענות על כך כראוי. ללא יכולת לספק תשובה הולמת, גבריאל פולט שהוא מאס לגמרי באירלנד, תשובה המפתיעה את גברת איוורס וכמו כן את עצמו בדבר היותה משולחת רסן.
במלון, גבריאל מגיב בזעם על עצמו ועל גרטה כתוצאה מהתוודותה של אשתו. לאחר שגרטה נרדמת, ליבו מתרכך, הוא מבין שליבה אינו שייך לו, שגבר אחר הקדים אותו ושבה את ליבה, אולם הוא לא מקנא, אלא הוא מתמלא עצבות כלפי אהבתו של מייקל פיורי כלפי גרטה, שהוא עצמו מעולם לא חווה ולא יחווה. הוא מגיע למסקנה שהחיים קצרים, ואלו שעוזבים את העולם כמו מייקל פיורי, במהלכה של סערת רגשות, למעשה חיים חיים שלמים יותר מאשר אנשים כמוהו.
אסטרונומיה גלקטית
אסטרונומיה גלקטית היא ענף של האסטרונומיה החוקר את גלקסיית הבית של כדור הארץ ומערכת השמש, שביל החלב. זאת בניגוד לאסטרונומיה חוץ גלקטית, שחוקרת את כל היקום שמחוץ לשביל החלב, כולל גלקסיות אחרות.
אין לבלבל את ענף האסטרונומיה הגלקטית עם חקר היווצרות והתפתחות גלקסיות, שבו חוקרים גלקסיות באופן כללי; את אופן היווצרותן, המבנה שלהן, המרכיבים שלהן, היחסים והתנועות הפנימיות בהן וצורותיהן.
גלקסיית שביל החלב, שבה נמצאת מערכת השמש של כדור הארץ, היא הגלקסיה הנחקרת ביותר. זאת, למרות שחלקים ממנה עדיין נסתרים בשל אבק קוסמי. התפתחות טכנולוגיות לחקר החלל, כגון אסטרונומיית אינפרה אדום, אסטרונומיית הרדיו והשימוש בגלים מילימטריים ותת-מילימטריים במהלך המאה ה-20 איפשרו לראשונה למפות את האבק ומצבורי הגז בשביל החלב.
צ'יפ פי.סי. טכנולוגיות
היסטוריה
צ'יפ פי.סי נוסדה באוקטובר 2000 בידי בני הזוג אורה מאיר-סופר ואביב סופר. ב-2001 נכנסה חברת "ר.ה. טכנולוגיות" להשקעה בחברה כשרכשה 10% ממנה לפי שווי של 10 מיליון דולר. לאחר מכן, ב-2005, נכנסה אלביט מערכות לחברה עם רכישת 20% לפי שווי דומה של כ-10 מיליון דולר.
החברה פתחה פתרונות מנוהלים של תחנות קצה רזות כבסיס להקטנת עלויות ושיפור הזמינות של מערכות מחשב ארגוניות. המוצר הראשון של החברה היה מעין שקע קטן ברוחב של 5.5 ס"מ שיועד להחליף את המחשב השולחני, ושווק כמחשב השולחני הקטן בעולם. החברה השיקה את הדור הראשון של מוצריה לשוק בשנת 2002 ,כאשר הדור השני של החומרה ותוכנת הניהול הושק בשנת 2005 והדור השלישי בשנת 2008. בין השאר מכרה את הפתרונות שלה לחברת וולמארט, רשות המיסים הגרמנית, וחברת פראנס טלקום.
את שנת 2006 סיימה החברה עם מכירות של 35 מיליון שקל, צמיחה של 50% לעומת 2005.
בתחילת 2007 מונה אילן ישראלי, מנכ"ל וואלה! לשעבר, למנכ"ל החברה. אולם לאחר כ-4 חודשים עזב ואורה סופר חזרה לשמש כמנכ"ל.
באוגוסט 2007, השלימה הנפקה ראשונה לציבור וגייסה 25 מיליון שקל לפי שווי של 60 מיליון שקל. בשיאה, שוויה היה כ-100 מיליון שקלים.
באוקטובר 2009, דיווח העיתונאי אורי בלאו כי החברה מכרה מאות מחשבים לצה"ל, בעת שאיתי אשכנזי בנו של הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי שימש כסמנכ"ל מכירות ושיווק בחברה.