cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מועצת התלמידים והנוער הארצית
ועידת המועצות, תקנון העל ואמנת המועצות
אחת לשנה מתכנסת ועידת מועצות התלמידים והנוער. זהו גוף עליון שהחלטותיו מחייבות את כל המועצות בגלגל. הוועידה מונה כ-700 צירים נבחרים (נציגים), תלמידי כיתות ז' עד י"ב מרחבי הארץ, המייצגים כ-925,000 בני נוער בישראל. בכל שנה מתכנסת הוועידה במחוז אחר והיא מתווה את המדיניות הכללית של כל המועצות בארץ לשנה הקרובה. לקראת כינוסה של הוועידה הארצית, הצירים העתידים להשתתף בה נוטלים חלק בוועידה מכינה מחוזית. מועצת התלמידים והנוער הארצית בוחרת בכותרת אשר תכניה נבחרים על ידי הצירים בוועידות המכינות. הוועידה מתקיימת בדרך כלל בחודש מאי והחלטותיה מנוסחות על ידי ועדה מתמדת, הנבחרת במהלך יום הוועידה, ובסיומו מתקיימת עליהן הצבעה.
בשנת 1997 חיברה ועידת מועצות התלמידים והנוער את "תקנון העל" המקנה שפה משותפת ואחידה לכל המועצות בגלגל ומחייב את כולן. תקנון זה מכיל את התנאים המינימליים לקיומה של מועצה חוקית ומהווה מעין חוקה למועצות. תקנון העל נפתח לדיון אחת לחמש שנים בוועידה ארצית. הוא עודכן בשנים 2001, 2006, 2012, ו-2014.
אמנת המועצות, שחמישת עקרונותיה הם ייצוגיות, מעורבות, אחריות כבוד הדדי ואמינות חוברה אף היא על ידי ועידה ארצית והיא מנחה את נציגי המועצות בכל הארץ. האמנה נקבעה ב-1995 עם הערכים ייצוגיות, מעורבות, אחריות וכבוד הדדי ובשנת 2016, ועידת המועצות אישרה הוספת ערך נוסף - ערך האמינות. ערך זה משקף את הפעילות השקופה של המליאה כלפי קהל הבוחרים, הליך ביקורת אובייקטיבי וייצוגיות אחראי הלא מונעת ממניעים אישיים.
בשנת 2018, במהלך התכנסות הוועדה המתמדת, התעורר ויכוח סביב אחד מסעיפי מסמך הוועידה. בעקבות הוויכוח נוצרה תסיסה בקרב נציגים רבים שהוביל לאי אישור מסמך הוועידה לראשונה. בשנת 2019 שוב לא אושר מסמך הוועידה ולא אושרו הצעות לשינוי תקנון העל.
בשנת 2020, לראשונה מעת כינוס ועידת מועצות התלמידים והנוער הראשונה, בוטלה הוועידה בעקבות מגפת הקורונה שמנעה את קיומה.
בשנת 2021 התקיימה הוועידה הארצית בעיר נשר, בצל משבר מגפת הקורונה במתכונת היברידית (פיזית ומקוונת) בהשתתפות צמרת משרד החינוך ולראשונה שודרה כולה באופן מקוון. בשנה זו מסמך הוועידה אושר ברוב שיא של 95%.
חוק זכויות התלמיד
המועצה הארצית פעלה בוועדות הכנסת ובזירה הציבורית, למען חקיקתו של חוק זכויות התלמיד, שאושר בכנסת בשנת 2000 והוא הראשון מסוגו בעולם. הוא מאגד בתוכו מספר זכויות חשובות כגון: הזכות לערער לפני העברה לצמיתות ממוסד חינוך, הזכות למידע, איסור הפליה וסעיפים נוספים המונעים מתלמידים עונשים מבישים או משפילים, מונעים ענישת תלמיד בשל מעשי הוריו ומאפשרים נוכחות יו"ר מועצה מחוזית בוועדת שימוע הדנה בערעורו של תלמיד על הרחקתו לצמיתות ממוסד חינוך. כמו כן, חוק זה מציין שהוא רואה בעין יפה הקמת מועצת תלמידים בכל מוסד חינוך.
הורדת גיל הבחירות
המועצה הארצית יזמה תיקון לחוק פקודת העיריות שהוריד את גיל הבחירות ברשויות המקומיות מ-18 ל-17 ואפשר לנציגות של המועצות הרשותיות לקחת חלק בוועדות עירוניות. המועצה הארצית הייתה מעורבת במספר שינויים בחקיקה הנוגעים לקבלת רישיונות נהיגה ונהגים צעירים, כמו הורדת תקופת המלווה וחתימה על אמנות שיתוף פעולה עם מרכז השלטון המקומי ועם משטרת ישראל. בשנת 2011 עבר בכנסת חוק החינוך הבלתי פורמלי שמסדיר ומחייב את פעילות מחלקות הנוער ברשויות המקומיות ובנוסף להם גם מועצות תלמידים ונוער עירוניות. החוק קודם בשיתוף מועצת התלמידים והנוער הארצית. בנוסף, בשנת 2011 הצליחה המועצה הארצית למנוע את ביטול חוק זכויות התלמיד.
השפעה על הפסקת עיצומים
ב-13 בינואר 2014 הודיע ארגון המורים על עיצומים ב-15 בינואר. באותו יום הודיעה המועצה כי גם היא תשבית את הלימודים בחטיבות ובחטיבות העליונות. יום למחרת, ב-14 בינואר, ארגון המורים הודיע כי העיצומים בוטלו. יו"ר ארגון המורים, רן ארז, אמר לעיתונות "אני מבין את התלמידים שכואב להם. משרד האוצר לא פותר בעיות שהיה אמור לפתור ולא מאפשר למשרד החינוך לפתור את זה. גם התלמידים מבינים את זה. יכול להיות שאם נפעל ביחד נצליח להשיג משהו".
בדצמבר 2014 הודיע יו"ר ארגון המורים שוב על עיצומים במסגרתם לא יצאו המורים לטיולים השנתיים (בעקבות מקרה שבו מורה ומנהל נתבעו על כך שתלמיד נהרג בטיול שנתי), העיצומים נועדו להסיר את האחריות הפלילית מהמורים בטיולים שנתיים. ב-23 בדצמבר הודיעה המועצה על כך שתקיים שביתת תלמידים ארצית ב-14 בינואר אם לא יימצא פתרון או התקדמות משמעותית עד אז; באותו יום בערב, לאחר ש-700,000 בני נוער לא הגיעו ללימודים, הודיע ארגון המורים על ביטול העיצומים, ובעקבות כך הודיעה המועצה על ביטול המשך השביתה.
באפריל 2016 הודיע יו"ר ארגון המורים שוב על עיצומים במסגרתם לא יצאו המורים לטיולים השנתיים (בהמשך גם לכל שאר הפעילויות החוץ בית ספריות). במקביל התקיימה שביתת בוחני הנהיגה, שהשפיעה על תלמידים לומדי נהיגה רבים בתיכונים. בתגובה השביתה מועצת התלמידים את הלימודים ב-3–4 במאי 2016. השביתה הופסקה על מנת לכבד את אירועי יום השואה והמשיכה לאחר מכן במתכונת של שביתה נודדת שבמסגרתה הושבתו חמש רשויות בכל יום, לאחר שלושה ימים במתכונת זו, בית הדין לעבודה הוציא צווי מניעה לעיצומי ארגון המורים והמועצה הקפיאה את השביתה.
באוקטובר 2016 הודיע יו"ר ארגון המורים כי הוא פותח פעם נוספת כי הוא יפעיל את העיצומים במסגרתם המורים לא יצאו לפעילויות חוץ בית ספריות, הפעם בהמשך למאבק המורים על שכרם ולא בקשר לנושא האחריות הפלילית שיש על המורים בטיולים השנתיים. בתגובה המועצה פתחה בגל מחאות עצום שבו התקיימו עשרות הפגנות בבתי ספר ברחבי הארץ בטענה שארגון המורים נפגש עם המועצה והבטיח לה כי יצמצם את העיצומים אך לא עמד בהבטחתו ואף הרחיב את העיצומים. ב-16 בנובמבר הודיעה המועצה כי אם העיצומים לא יבוטלו, היא תנקוט בצעדים נוספים, ואכן ב-30 בנובמבר הכריזה המועצה כי יום למחרת הלימודים יושבתו עד השעה 10:00, בעקבות הודעה זו, לאחר כשלוש שעות נפגשו יו"ר המרכז לשלטון מקומי, חיים ביבס ויו"ר ארגון המורים, אלו הגיעו להסכמות בנושא והודיעו על ביטול העיצומים, בעקבות כך הודיעה המועצה על ביטול השביתה שהייתה מתוכננת.
נוכחות בוועדות הכנסת
כמו כן, ב-25 בינואר 1999, נחתמה אמנת שיתוף פעולה בין המועצה לכנסת ונציגי המועצה נוכחים באופן שוטף בישיבות של וועדות הכנסת השונות, לרבות ועדת החינוך, התרבות והספורט.
הדלקת משואות יום העצמאות
שלוש פעמים הודלקה משואה בטקס יום העצמאות על ידי אדם מטעמה של מועצת התלמידים והנוער הארצית: ביום העצמאות ה-54 על ידי יו"ר המועצה קובי צורף, ביום העצמאות ה-60 על ידי מנחת המועצה הדרה רוזנבלום וביום העצמאות ה-66 על ידי יו"ר המועצה גל יוסף.
ביטול אמנת הילדים והנוער
"אמנת הילדים והנוער" הייתה מסמך שהושק בישראל בשנת 2010 לקראת יום זכויות הילד הבינלאומי, המהווה התחייבות הדדית בין הילדים והנוער לבין הרשות המקומית בתחומה הם חיים. המסמך נכתב על ידי פרופסור אסא כשר מטעם עיריית תל אביב-יפו, ואומץ לאחר מכן על ידי עיריות נוספות, בהן עיריות חיפה, ראשון לציון, הרצליה, חדרה, נתניה, רחובות, רעננה, באר שבע ואשדוד. בעקבות ביקורת ציבורית שהובלה על ידי תלמידים, משרד החינוך אסר להחתים תלמידים על האמנה, כחודשיים מיום השקתה.
יושבי ראש המועצה לדורותיהם
בכל שנה נבחר יו"ר חדש למועצה הארצית. היו"ר נבחר בבחירות דמוקרטיות על ידי הנציגים במועצה הארצית, אשר נבחרו באופן דמוקרטי וערכי לייצג את התלמידים והנוער במועצה הארצית.
אלו הם יושבי הראש של המועצה הארצית מאז הקמתה:
עמותת בוגרי המועצה
בשנת 2006 הקימו מספר בוגרי מועצת התלמידים והנוער הארצית את עמותת במתנ"ה - בוגרי מועצת התלמידים והנוער הארצית. העמותה היא עמותה רשומה ברשם העמותות, ומטרתה היא קידום מנהיגות צעירה באמצעות מועצות התלמידים והנוער, באמצעות: חניכת בעלי תפקידים במועצות, ארגון ימי עיון וסמינרים, בניית תכנים, תמיכה במועצת התלמידים והנוער הארצית, קרן מלגות לחברי מועצות התלמידים והנוער ועוד. העמותה מסייעת לפעילותן של מועצת התלמידים והנוער הארצית ומועצות התלמידים והנוער המחוזיות באופן שוטף ומקיף.
סמל ומיתוג המועצה
הסמליל הראשון של המועצה שיצא בשנת 1993 היה זהה לסמל של מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, כשמעליו הוטבע הכיתוב "מועצת התלמידים והנוער הארצית". מאז הסמל עבר חידוש ועדכון מס' פעמים בשנים: 2007, 2010 ו-2015.
בפברואר 2006 מועצת התלמידים והנוער הארצית יצאה בקריאה לבני נוער לעצם סמל חדש ועליו לכלול את ארבעת העקרונות של מועצות התלמידים. הסמלים הנבחרים עלו להצבעה בוועידה הארצית של מועצות התלמידים והנוער אך אף סמל לא נבחר וכך המועצה נשארה עם הסמל הקיים.
בשנת 2007 לאחר שמועצת התלמידים והנוער הארצית השביתה את הלימודים כמחאה על הקיצוץ בתקציב, הועלתה ביקורת על כך שסמל המועצה כולל את הכיתוב "משרד החינוך – מינהל חברה ונוער" המועצה הארצית החליטה להוריד את הכיתוב מסמלה ולהשאיר רק את כיתוב המועצה מעל.
בשנת 2009–2010 החל תהליך של בחינת תדמית המועצה בקרב בני נוער פעילים. התהליך הארצי הובל על ידי דובר המועצה, נחמן בוגוסלבסקי. לאור הרחבת פעילות המועצה וקשרים עם גופים בינלאומיים הוכנס בשנה זו כיתוב נוסף ללוגו המועצה באנגלית.
בשנת 2012 המועצה החלה בתהליך מיתוג רחב היקף שהובל על ידי דובר המועצה הארצית, גיא גריאני, בשיתוף עמותת במתנ"ה. ועדת הדוברות עברה תהליך הכשרה לבניית אסטרטגיה מותגית ובשיתוף משרד החינוך נערכו קבוצות מיקוד בכל הארץ על תדמית, ערכי ומיתוג המועצה.
שיא התהליך הגיע בשנת 2015 עם בחירת לוגו חדש כתוצר מתהליך המיתוג מחדש. הלוגו עוצב על ידי דובר המועצה, נתנאל בן עמי. הסמל מייצג את הסיסמה "מחברים את הנוער" שאומצה על ידי המועצה. בסמל ארבע דמויות יוצרות מעין חיבוק קבוצתי כאשר דמות אחת יוצאת מן הכלל. הדמות הזו פונה קדימה כשאיפה להתרוממות הישגים ומובילה אחריה את השאר. הדמויות יוצרות מסגרת לחלקיק פאזל המוקף במסגרת אפורה במרכז הסמל, ומייצג את הדרך בה המועצה מחברת בין נוער לנוער ועוד. הדמות העליונה והתחתונה ממחישות את צבעי הדגל ויוצרות את הפסים שבדגל ישראל. הצבע הצהוב מסמל חכמה וחמימות. הצבע הירוק מסמל איזון, ומייצג את ערכי שמירה על הטבע.
וקטור האקסצנטריות
באסטרודינמיקה, וקטור האקסצנטריות הוא וקטור המצביע לכיוון הפריאפסיס ושווה בגודלו לאקסצנטריות המסלול.
הפלנטה נמצאת על מוקד הנקרא ממשי, ואילו המוקד השני נקרא מדומה (Vacant focus). הנקודה הקרובה ביותר לפלנטה נקראת במקרה הכללי פריאפסיס (במקרה של כדור הארץ - פריגיאה, ובמקרה של השמש - פריהליון). מגדירים את וקטור האקסצנטריות: כאשר:
מסלול סביב פלנטה יכול להיות כל חתך חרוט בעל תנע זוויתי (כלומר כל חתך פרט לקו ישר). מגדירים:
מתקיימים הקשרים:
מארק רותקו
מארק רותקו (אנגלית: Mark Rothko; 25 בספטמבר 1903 - 25 בפברואר 1970) היה צייר אנרכיסט יהודי-אמריקאי, יליד לטביה. אביו, יעקב רוטקוביץ' היה יהודי ליטאי יליד מיכלישקי (Mikailiškės). רותקו השתייך והיה ממייסדי זרם האקספרסיוניזם המופשט, שכונה גם "אסכולת ניו-יורק", והוא נחשב לאחד מגדולי ציירי שדות הצבע.
חייו
רותקו נולד בשם מרקוס רוטקוביץ' בדווינסק (דוגאבפילס) שבלטביה, אז חלק מאימפריה הרוסית, למשפחה יהודית. בשנת 1913 היגרה משפחתו לפורטלנד שבאורגון, בצפון-מערב ארצות הברית, שם למד בבית הספר התיכון. למד באוניברסיטת ייל במשך שנה בלבד.
בשנות התבגרותו התעניין רותקו בפוליטיקה. בשנות רדיפות הסנטור ג'וזף מקארתי, לאחר תקופת רוזוולט, נמנע רותקו מלבטא את דעתו הפוליטית והשקפת עולמו החברתית ביצירתו האמנותית, כמו ציירים אמריקאים אחרים ובתוכם גם אמנים יהודיים רבים. קל היה להם להתכנס בתחומי האמנות המופשטת, הציור הטהור והבלתי–פיגורטיבי.
יצירתו
רותקו, שהיה בין מייסדי אסכולת ניו יורק, התבלט בהתמקדותו ברגשות בסיסיים ונהג למלא את ציוריו על פי רוב במספר קטן של צבעים בולטים, כמעט ללא פרטים גלויים לעין. בכך ניתן לראות בו סמן מקדים לאמנות שדות הצבע שמשתמשים במשטחי צבע נרחבים ככלי עיקרי להבעה. יצירתו נחשבת לרוב אקספרסיוניסטית ומופשטת, למרות שרותקו לא הסכים להיכלל תחת תוויות. הוא התעקש שאינו אמן אבסטרקט ושתיאור זה לא מדויק, בדיוק כמו תיאורו כאמן שדות צבע. רותקו אמר- "המטרה היחידה שלי היא לבטא רגשות אנושיים בסיסיים... טרגדיה, אקסטזה, אבדון וכולי... והעובדה שהמון אנשים נשברים בבכי כשמציגים להם את התמונות שלי מראה שאני יכול להעביר את הרגשות האנושיים הבסיסיים האלה... האנשים שבוכים לפני התמונות שלי חווים את אותה החוויה הרוחנית שהייתה לי, כשציירתי אותן. ואם אתה, כמו שאתה אומר, מתרגש רק מהיחסים בין הצבעים- אז פספסת את הפואנטה."
בשביל רותקו, צבע הוא "רק כלי". מטרת ציור שדות הצבע היא לבטא רגשות אנושיים ודתיים באופן טהור.
בתחילת דרכו בשנות ה-30 של המאה העשרים חבר עם האמנים אדולף גוטליב ובארנט ניומן לצייר מילטון אייברי. הם הרבו לבקר את אייברי בביתו שבניו יורק ונסעו יחדיו בקיץ לטיולים לגלוסטר ולדרום וורמונט הרחק משאון העיר. הם ציירו נופים ושם התוודעו לכל הנושא של שדות צבע. החבורה נהגה להתחלק יחדיו בתשלום למודל אותה הרבו לרשום ולצייר.
רותקו הציג בציוריו אווירה עצובה המשקפת את הצד האפל של האנושות המודרנית לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1935 הקים יחד עם הצייר אדולף גוטליב את קבוצת הציירים הידועים בשם "העשרה" (The Ten). לפי קטלוג התערוכה בגלריה בה הציגו, המשימה של הקבוצה הייתה "להפגין כנגד האקוויוולנטיות היוקרתית של האמנות האמריקנית וכנגד ציור ליטרלי (literal, פשוטו כמשמעו)." הקבוצה ראתה עצמה כיורשים של האוונגרד האירופאי, שהונהג על ידי אמנים כמו מונדריאן.
יצירתו של רותקו מאופיינת ביצירת משטחים גדולים המחלקים את בד הציור לרצועות רוחב. רצועות אלו, הנוצרות בעזרת צורות גאומטריות מלבניות, מצוירות כך ששוליהן מתמזגים זה בזה. בין ציוריו המוקדמים ניתן אף למצוא מוטיבים גאולוגיים המאירים את יצירתו המופשטת והמאוחרת יותר. רותקו היה סודי לגבי שיטת העבודה שלו, וסריקות של עבודתו הראו שהשתמש בדבק ובביצים שעורבבו יחד עם צבעי השמן. יצירותיו מתאפיינות בשקיפות כתוצאה משימוש בשכבות ומצבע שמן מדולל בטרפנטין. הם כמעט תמיד בעלי ממדים ענקיים מכיוון שרותקו רצה ליצור ציור שיעטוף את הצופה ויהווה עבורו חוויה חשובה. בנוסף, הוא המליץ להתבונן בעבודותיו בקרבה המרבית שמאפשר המוזיאון למקסום החוויה הרוחנית והרגשית.
בתחילת שנות היצירה שלו בטכניקת שדות הצבע (שנות ה-60) הרבה להשתמש באדום וצהוב, וככל שהדיכאון שלו החמיר כך התרחק מצבעים אלו והשתמש בסגול, כחול ואף שחור.
בשנת 1958 הזמין האדריכל פיליפ ג'ונסון סדרה של ציורי קיר מרותקו, למסעדת "ארבע העונות" בניו יורק. הפרויקט הושלם כעבור שנה, אך רותקו לא שבע נחת מהעובדה שציוריו ישמשו רקע לארוחות גורמה, ולא יזכו לתשומת הלב הראויה. משום כך, בחר, כעבור שנים, להעביר תשע מתוך העבודות האלו לגלריית טייט בלונדון, שאותה העריך מאוד. הציורים הגיעו לידי גלריית טייט ביום בו נודע על מותו של רותקו והוצגו בחלל מיוחד עם תאורה שעוצבה על ידיו. מאוחר יותר, עם בניית הבניין החדש, הועברו הציורים אליו לחלל תצוגה דומה, שמאפשר למבקרים להתרשם מיצירתו של רותקו באופן שביקש.
בשנת 1967 שב רותקו לשתף פעולה עם ג'ונסון ב"קפלת רותקו" ביוסטון, טקסס, שבעבורה יצר 14 יצירות המרכיבות ביחד מיצב.
התאבדותו ומורשתו
לאחר מאבק ארוך עם מחלת הדיכאון, בנוסף לבעיית השכרות, שאפיינה רבים מחבורת האמנים חברי "אסכולת ניו-יורק", שלח רותקו יד בנפשו על ידי שיסוף ורידי ידיו בסטודיו שלו בניו יורק, ב-25 בפברואר 1970.
בנובמבר 2005, שנים אחרי מותו, שבר ציור של רותקו משנת 1953, "מחווה למאטיס" (שמן על בד), את שיא המחיר לציור שלאחר מלחמת העולם, בהשיגו מחיר של 22.5 מיליון דולר.
במאי 2007 נמכר ציור אחר של רותקו, "מרכז לבן" משנת 1950, ב-72.8 מיליון דולר, במכירה פומבית של אמנות בת זמננו שקיים בית המכירות סותבי'ס בניו יורק, ובכך קבע שיא חדש במכירה פומבית, הן לעבודה של רותקו והן ליצירת אמנות עכשווית. רוכש הציור הנחשב לאבן דרך בהתפתחותו של האמן, היה המיליארדר דייוויד רוקפלר, שרכש אותו ב-1960 ושילם עליו 10,000 דולר בלבד.
זרם האבסטרקט המופשט נחשב לתנועת האוונגרד האמריקאית הראשונה ושינה את פני האמנות האמריקאית. רותקו היה לאמן משפיע וחשוב שהיווה השראה לאמנים רבים אחריו, ביניהם הציירת אגנס מרטין, ששיבחה אותו על "הגיעו לאפס המוחלט כך ששום דבר לא יכל לעמוד בדרכה של האמת".
כתב יד גנוז של רותקו על פילוסופיית האמנות שלו בכותרת "The Artist's Reality", הובא לדפוס בידי בנו כריסטופר וראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל במהלך 2006.
סמואל בארבר
סמואל בארבר (באנגלית: Samuel Barber; 9 במרץ 1910 – 23 בינואר 1981) היה מלחין אמריקאי.
ביוגרפיה
בארבר נולד בווסט-צ'סטר שבפנסילבניה, למשפחה מוזיקלית: אמו הייתה פסנתרנית ואחותה זמרת אלט מפורסמת. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל שש, את יצירתו הראשונה כתב בגיל שבע, ובגיל 12 כבר שימש כנגן עוגב בכנסייה המקומית. בגיל 14 התקבל למכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, שם למד פסנתר, שירה וקומפוזיציה. שם גם פגש את ג'אן קרלו מנוטי, לימים שותפו לחיים וליצירה (מנוטי כתב את הלברית לשתיים מהאופרות שהלחין).
בגיל 23 כתב בארבר את יצירתו התזמורתית הראשונה: האוברטורה "The School of Scandal", שביצעה תזמורת פילדלפיה. בשנת 1936 כתב רביעייה לכלי קשת, ובשנת 1938 עיבד את חלקה השני לתזמורת כלי קשת רחבה תחת השם "האדאג'ו לכלי מיתר". גרסה זו הייתה ליצירתו המוכרת ביותר וכן ליצירה האמריקנית הראשונה שבוצעה על ידי המנצח ארטורו טוסקניני.
בהשפעת דודתו הזמרת וכבעל הכשרה בשירה בעצמו, הרבה בארבר לכתוב יצירות ווקאליות, מהפופולריות ברפרטואר הקלאסי של המאה ה-20. גם את האדג'ו הידוע לכלי מיתר עיבד למקהלה מעורבת בת שמונה קולות. פרט לכך כתב מספר אופרות, יצירות לכלי סולו ותזמורת (ביניהן קונצ׳רטו לכינור, יצירות לצ'לו ולפסנתר), יצירות לפסנתר סולו ולהרכבים קאמריים שונים.
בארבר זכה בפרסים רבים על יצירתו, בהם שלושה פרסי "פוליצר" בשנים 1935, 1936 (על הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת), וב-1958 (על האופרה "Vanessa"). יצירותיו בוצעו על ידי רשימה ארוכה של אמנים ידועי שם, בהם ולדימיר הורוביץ, מרתה גרהם, ארטורו טוסקניני, ג'ון בראונינג, ג'ני טוראל ואלאנור סטבר.
כמעט בכל יצירותיו של בארבר ניתן להבחין בקו מלודי אחד לפחות ברור ודומיננטי, לכן הוגדר לעיתים כ"נאו-רומנטיקן", אולם ניתן לזהות בהן גם השפעות קלאסיות ומאפיינים מודרניים ודיסוננטים בסגנון סטרווינסקי. סגנונו היה אקלקטי וקשה לאפיון: הוא לא ייסד אסכולת כתיבה חדשה, לא דבק בסגנון מסוים, נמנע מלהיקלע לוויכוח הנפוץ בזמנו בעולם המוזיקה – סטרווינסקי (מוזיקה טונאלית) לעומת שנברג (מוזיקה אטונאלית) – וככזה משך אליו אש מבקרים וקולגות. בשנת 1966 הועלתה הופעת הבכורה של אופרה שכתב – "אנטוני וקלאופטרה" – בטקס פתיחת האודיטוריום של בניין המטרופוליטן אופרה במרכז לינקולן לאמנויות הבמה. האופרה ספגה ביקורת קשה וסימנה את בארבר כמלחין ש"אינו רלוונטי לתקופתו". לאחר מפלה זו מיעט בארבר לכתוב, ויצירותיו האחרונות זכו להתעניינות מועטה בלבד.
איימוס ברן
איימוס ברן (אנגלית: Amos Burn; 31 בדצמבר 1848 – 25 בנובמבר 1925) היה שחמטאי וסופר בנושאי שחמט אנגלי מהמובילים בעולם בסוף המאה ה-19. ברן דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1873-1901.
ביוגרפיה
ברן נולד בעיר האל ועבר ללונדון בגיל 21. שם קיבל שיעורי שחמט מאלוף העולם לעתיד וילהלם שטייניץ וכמו מורו נודע ברן בזכות כישורי ההגנה המעולים שלו. בספרו "שיטתי" מונה אותו אהרון נימצוביץ' בין ששת השחקנים ההגנתיים "הטהורים" הטובים ביותר. משנת 1913 ועד מותו, ערך ברן את טור השחמט של העיתון "השדה", אך מעולם לא הפך לשחקן מקצועני.
הישג השיא של ברן היו מקום ראשון משותף בתחרות לונדון 1887 ביחד עם איזידור גונסברג ולפני ג'וזף הנרי בלקברן ויוהנס צוקרטורט.
הישג מעולה נוסף היה מקום ראשון באמסטרדם 1889, לפני עמנואל לסקר הצעיר.
מקום שני בברסלאו 1889, לפני זיגברט טאראש ומקום ראשון בקלן 1898 לפני רודולף שארושק, מיכאל צ'יגורין, דוד ינובסקי, קרל שלכטר ושטייניץ.
ברן הוא אחד השחמטאים עם תוצאה חיובית מול אלכסנדר אלכין. בשנת 1911 ניצח ברן את אלכין בתחרות קרלסבד.
בדיאגרמה הבאה ישנה עמדה מיוחדת מאחד ממשחקיו של ברן מול מקדונלד (ליברפול 1900, ברן בשחור).
במבט ראשון נראית עמדת השחור אבודה לחלוטין. הרץ השחור מותקף פעמיים ומרותק למלך ולכן ייפול, והעמדה נראית מבטיחה מט ללבן בתוך מספר מסעים. ברן הדהים את הצופים במסע 33...מהז4!! מסע שמשאיר את המלכה מאוימת על ידי שלושה כלים לבנים שונים. אם 34. ר:ז4 או ח:ז4 השחור זוכה על ידי ר:ד2. אם 34. מה:ז5 מה:ז5 35. צ:ז5 מח6 שחור זוכה בכלי ובמשחק. מקדונלד ראה כל זאת ושיחק 34. צ:ז4 פו3+ 35. מז2 פ:ד2 36. צ:ז5+ מח6 37. ח4 פ:ב3 38. צו5 פ:א5 וברן זכה כעבור 11 מסעים נוספים. האמן ועיתונאי טים קראבה מיקם את המסע 33... מהז4!! כאחד מעשרת המסעים היפים ביותר שאי פעם בוצעו. מסע זה הוא דוגמה נדירה למוטיב נובוטני במשחק השחמט.
אובייקט (ארוחת בוקר בפרווה)
"אובייקט", הידוע בשם "ארוחת בוקר בפרווה" (בצרפתית: Le Déjeuner en fourrure) היא יצירת אמנות מאת האמנית הסוריאליסטית מרט אופנהיים משנת 1936.
איימוס ברן
ביוגרפיה
ברן הנציח את שמו גם בהסתעפות ברן של ההגנה הצרפתית (1. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. פג3 פו6 4. רז5 ד:ה4). הוא לא היה הראשון שנקט במסעים אלו אך היה השחקן החזק הראשון שעשה זאת באופן תדיר.
אובייקט (ארוחת בוקר בפרווה)
את האובייקט יצרה אופנהיים לאחר מפגש עם פבלו פיקאסו ודורה מאר, אשר התנהל בבית קפה פריזאי. פיקאסו העיר בקשר לצמיד מכוסה פרווה אותו ענדה אופנהיים כי בעצם ניתן לכסות כל דבר בפרווה. בעקבות מפגש זה רכשה אופנהיים את מערכת הכלים בחנות כלבו וציפתה אותם בפרווה.
העבודה עושה שימוש ברדי מייד, אולם אופנהיים משנה את החפצים על ידי הדבקת הפרווה אשר מנטרלת את התפקוד של האובייקט מן השימוש המקורי. בנוסף, מציעה העבודה התבוננות סוריאליסטית במציאות היום יומית, התבוננות המרמזת על תכנים של מיניות ומיניות נשית.
איימוס ברן
לבן: איימוס ברן - שחור: אז'ן זנוסקו-בורובסקי אוסטנד 1906
החל מהמסע התשיעי לשחור יש רגלי מבודד שבתחילה עומד ב-ד5. רגלי מבודד נחשב לחולשה אך זנוסקו-בורובסקי מדגים בצורה מרשימה עד כמה מסוכן רגלי מבודד, בעיקר לאחר שהוא הופך לרגלי מעבר, וככל שהוא מתקדם והופך למסוכן יותר, כך יותר ויותר כלים של הלבן נחלצים לעכב אותו, עד שאין בכוחו של הלבן להמשיך ולהתמודד איתו.
לקריאה נוספת
ביוגרפיה בת 972 עמ' על האיש ופועלו.
דיליין
דיליין (Delain) היא להקה בסגנונות מטאל סימפוני ומטאל גותי שמקורה בהולנד. הלהקה הוקמה על ידי נגן הקלידים מרטין ווסטהוט.
ביוגרפיה
בעת המוקדמת להקמת הלהקה אסף מרטין ווסטהוט מוזיקאים מוכשרים מז'אנר המטאל כגון מארקו היטאלה (Nightwish), יאן יארולנד, וליב קריסטין (ווקאלי), שילוב זה של מוזיקאים מובילים בתחום יצר תערובת מוזיקלית מיוחדת.
החל משנת 2002 החלה הלהקה להיות פעילה (ולשחרר גרסאות דמו), ובמהלך שנת 2005 חבריה החלו להקליט את אלבומם הראשון. בין חברי הלהקה נמנים מרטין ווסטהוט (קלידים), שרלוט ווסלס (זמרה), רולנד לנדהו-ריי וואן לנט (גיטרות), בוב וואן דר-לו (גיטרה בס), וסנדר זוהר (תופים).
להבדיל משאר חברי-הלהקה שהם יוצאי ומושאלי להקות אחרות בז'אנר המטאל חברת הלהקה שרלוטה ווסלס הייתה זמרת אלמונית לפני חברותה בלהקה, תרומתה ללהקה מתבטאת בקולה הווקאלי-סופראני אשר מדגיש את הניגוד (לעיתים) בין מקצב המטאל הקצבי-אגרסיבי לבין קולה העדין שמזכיר זמרות אופרה בעלות יכולת טכנית לשיר בטונים גבוהים.
בהפקת אלבומם הראשון Lucidity הם הזמינו להשתתפות בהקלטות מספר אמנים ידועי שם.
ב-15 בפברואר 2021, קלידן הלהקה פרסם בדף הפייסבוק שלו על פירוק הלהקה.
אלבומים
EPs
קישורים חיצוניים
הודעה על פירוק הלהקה בפייסבוק
בית מחסיר
בית מחסיר (בערבית: بيت محسير) היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, 2.5 קילומטר דרומית מזרחית לבאב אל ואד (היום "שער הגיא"). בתי הכפר היו בגובה של כ-575 מטרים מעל פני הים, השטח החקלאי של הכפר היה בדרך כלל בשפלת יהודה. במלחמת העצמאות שימש בסיס להתקפות ערביות על הדרך לירושלים. הכפר נכבש במסגרת מבצע מכבי ביום 11 במאי 1948, עם כיבושו נמלטו ממנו כל תושביו. בשנת 1950 הוקמו על אדמות הכפר המושבים בית מאיר (בסמוך להריסות הכפר) ומסילת ציון.
תולדות הכפר
בית מחסיר היה אחד מהכפרים תחת תחום ההשפעה של הכפר המרכזי באזור עד למלחמת העצמאות - אבו גוש. באמצע המאה ה-19 היה סכסוך בין בית מחסיר לאבו גוש על אדמות דיר מוחיסין (היום מושב בקוע), שהסתיים (אחרי שנת 1872) לטובת אנשי בית מחסיר. סכסוך נוסף היה בשנת 1885 בין בני בית מחסיר לבני ח'ולדה (היום משמר דוד) על שטחי ח'רבות בין לטרון וח'ולדה. בשלהי המאה ה-19 שכן הכפר בין מסילת הרכבת יפו–ירושלים לבין דרך המלך לירושלים, ונגישות גבוהה זו תרמה רבות להתפתחותו. אנשי בית מחסיר עיבדו קרקעות בשטח כולל של 16,268 דונם, שחלק ניכר מהם היה בשפלה ממערב לכפר. בתקופת המנדט הבריטי היה בית מחסיר הגדול בכפרי הרי ירושלים, והתגוררו בו 2,400 תושבים.
מלחמת העצמאות
במסגרת מבצע מכבי לפריצת הדרך לירושלים בפיקודו של יצחק רבין, הוטלה משימת כיבוש הכפר על לוחמי חטיבת הראל. בליל 8 במאי 1948 יצאו חיילי הגדוד הרביעי לכבוש את הכפר ולא הגיעו אל היעד, מחמת הערפל הכבד ששרר במקום. הם יצאו גם בלילה הבא, וגם אז לא עלה בידם לבצע את המשימה. לאחר שני הניסיונות, ב-9 במאי בלילה נערכו הלוחמים בקריית ענבים להתקפה השלישית, הפעם בפיקודו של עוזי נרקיס. בצומת שואבה של היום ירד הכוח מן המשאיות והחל לצעוד לכוון בית מחסיר, הלילה היה חשוך עם ערפל כבד, הכוח נאלץ להמתין עד שהערפל יתפזר ולצאת לעבר היעד רק עם עלות השחר (10 במאי). בתוך זמן קצר נפתחה לעברו אש חזקה מכוון בית מחסיר, אחדים מחיילי הגדוד נפצעו, הכוח נעצר והתחפר במקום.
במשך כל היום נלחם הכוח מן העמדות שחפר. הגדוד ביקש סיוע אווירי, ולמקום נשלח מטוס נורסמן חד-מנועי עם פצצה של 200 קילוגרם כדי להטילה על הכפר. המטוס חג סביב הכפר, הסתחרר והתרסק על פסגת דיר עמר, היום הר איתנים, על ששת אנשי צוותו בפיקודם של דניאל בוקשטיין ויריב שינבוים (חלקי מטוס זה נמצאים היום באנדרטה שבאתר ההנצחה המרכזי של חיל האוויר בהר הטייסים). עם רדת הלילה חודשה ההתקדמות ובחצות נערך הכוח להסתערות על "משלט המסרק" שבפסגת שמורת המסרק, השולט על שטחי הכפר.
בשעה 01:30 בבוקרו של יום 11 במאי 1948, בעזרת ריכוך של מרגמת "דוידקה" ממשלט סמוך, נכבש משלט המסרק. עם עלות השחר נכבש הכפר והתברר שתושביו נטשו אותו. לפנות ערב הובאו לכפר משאיות עם חומרי נפץ, ופוצצו יותר מ-100 מבתי הכפר.
בנאום בכנסת ב-11 ביוני 1948 אמר דוד בן-גוריון כי בקרבות בית מחסיר ושער הגיא מספר הקורבנות היה כפול מבקרבות דומים אחרים.
כיבוש בית מחסיר היווה נקודת מפנה במלחמה על הדרך לירושלים. עם כיבוש הכפר ו"המסרק" הושלמה השליטה על הרכס שמדרום לשער הגיא (משואבה של היום עד בית מחסיר). ברכס זה היה חלקה המזרחי של דרך בורמה, שנסללה בסמוך ולרגלי בית מחסיר. דרך מפותלת וצרה זו, שירדה מן הכפר אל כביש שער הגיא-הרטוב, הייתה עורק החיים של ירושלים הנצורה במשך מספר חודשים.
שמו של הכפר צוין בשירו של חיים גורי "באב אל ואד":
לאחר המלחמה
רכס עצי אורן המצוי צפונית לכפר הוכרז כשמורת טבע בשם שמורת המסרק. השם ניתן לשמורה על ידי פורצי הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. בשטח השמורה ננצאים שרידי בית הקברות של הכפר, ובהם מבנה קדום שהשתמר, קברו של שייח' אחמד אל-עג'מי, שהיה על פי המסורת הספר של הנביא מוחמד, אך מסורת זו מוטלת בספקו. בשל מיקומו של הקבר לא נכרתו עצי האורן העתיקים, שנחשבו לקדושים, על ידי העות'מאנים.
על חורבות הכפר הוקם ב-1950 המושב בית מאיר. במושב ניתן לראות הריסות של מספר בתים מבית מחסיר, ושרידים של טחנת קמח.
אתניX
אתניX ("אתניקס") היא להקת פופ רוק ישראלית הפועלת ברציפות משנת 1985 עד היום. הלהקה הוכתרה שבע פעמים כ"להקת השנה" במסגרת "מצעד הפזמונים העברי השנתי", יותר מכל להקה אחרת בישראל.
היסטוריה
הלהקה הוקמה כהמשך של להקת המחאה מוסקבה (זאב נחמה, תמיר קליסקי, עובדיה חממה, יאיר גת, עמוס קשת וישראל נחום) שהחלה לפעול כבר בשנת 1985, אשר השיר היחיד שלה שהצליח היה "רוברט" שיצא ב-1986. וכמו כן פרויקט אומנות וחברה אשר פעל בשנת 1987, שמהם יצאו הסולן זאב נחמה והקלידן תמיר קליסקי. רוני בראון שהקים וניהל את חברת התקליטים הליקון, סיפר:.
התקופה הראשונה: 1989–1996 – רוק ופופ
בסוף 1988 הלהקה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "הליקון". נחמה וקליסקי צירפו אליהם את המפיק והמעבד יועד נבו, שהפיק וניגן בתופים, בגיטרות ובקלידים. תקליט השדרים הראשון של הלהקה, "אין לאן ללכת", יצא לאור בספטמבר 1989. אחריו יצאו "מושיטה" בדצמבר 1989, ו"ציפור מדבר", שיצא לאור במרץ 1990 וזכה להצלחה.
אלבומם הראשון, "אתניX", ראה אור ביוני 1990. האלבום נטה לכיוון של רוק, עם השפעות ניכרות של להקת מוסקבה, אך הוא התחיל להתפתח גם לכיוונים נוספים, ובהם גם הכיוון האתני שיצר את אופי הלהקה.
לקראת סיבוב ההופעות של הלהקה הצטרפו גיל אלון בגיטרות וגל הדני בתופים, ואחר כך עזב יועד נבו את הלהקה ועבר ללונדון, שם פיתח קריירה כמפיק מצליח. בחנוכה 1990 השתתפה הלהקה בפסטיגל, ושרה את "שיר הגראז'" לבדה ואת "אגדת השמש והירח" עם ריטה, שיר שהלחינו נחמה וקליסקי למילים של אהוד מנור, בחלק האומנותי. בשיר התארח בסולו גיטרה הנגן באלדי אולייר.
בשנת 1991 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "מסאלה". האלבום זכה להצלחה גדולה אף יותר מקודמו ועם להיטיו נמנים "כתם הפרי", "אמונה", "שיר ישן", "אל האור" ו"קטורנה מסאלה", שאותו ביצעה אתניX עם הזמרת זהבה בן. כמו כן כתבו נחמה וקליסקי את השיר "על סל, סלים" לשלומי שבת. האלבום הגיעה למעמד של אלבום פלטינה פלוס, על מכירת 50 אלף עותקים תוך שלושה חודשים בלבד. באותה שנה זכתה הלהקה, בפעם הראשונה, בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'.
ביוני 1992 הוציאה אתניX את האלבום "יללת תן", שבו ניכרו השפעות רוקיות. השיר המפורסם ביותר באלבום הוא "תותים", שנותר עד היום אחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה. מתוך האלבום התפרסמו גם השירים "קלנדיה", "קלמנסי" ו"האמת בקולה". באותה שנה שוב זכתה הלהקה שוב בתואר "להקת השנה".
נטיות הרוק של "יללת תן" התמתנו באלבומם הרביעי, "אדם ונחש", שיצא בשנת 1993. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "ג'סיקה", שבו שיתפו אתניX פעולה עם הזמר יבגני שפובלוב. השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', ואתניX נבחרה שוב כ"להקת השנה". מהאלבום התפרסמו גם השירים "בובה", "מקדש אהבה", שיר הנושא ו"חברון". באותה שנה כתבו נחמה וקליסקי את השיר "פטה מורגנה" לאלבום הבכורה של דנה אינטרנשיונל.
בשנת 1994 הוציאה אתניX את אלבומה החמישי, "אתה". גם באלבום זה ניסתה הלהקה סגנון מוזיקלי שונה, הפעם של מוזיקה אלקטרונית. האלבום השאיר אחריו מעט להיטים, ולא זכה להצלחה. בין השירים היותר מפורסמים היו "קולה של ננה גפוס" (שאינו קשור לשיר "האמת בקולה"), "ילד מרקש" ו"לא לבד". השיר "בוא לפטרה" נשלח למלך ירדן לכבוד הסכם השלום עמה. שיר הנושא של האלבום, "אתה", נכתב בעקבות רצח נהג המונית דרק רוט בהרצליה. האלבום הוקדש לזכר גדי סואד, שנפל במבצע דין וחשבון בלבנון. בשנת תשנ"ד נבחרה אתניX בפעם הרביעית ברציפות כ"להקת השנה", ובכך שיחזרה את הישגן של להקות כמו "כוורת" ו"משינה". בסוף השנה השתתפה הלהקה בפסטיגל, שבו זכתה עם השיר "הנסיך הקטן".
בשנת 1995 סיכמה הלהקה חצי עשור לפעילותה, עם אלבום אוסף ראשון - האוסף של אתניקס. בנוסף לשירים מהאלבומים הקודמים, נכללו באלבום גם "אגדת השמש והירח", ביצוע בהופעה חיה של "שיר ישן", ושני שירים חדשים: "אם את יכולה" ו"לחיות בניו זילנד", שנכתב בעקבות רשימה בשם "אומרים ישנה ארץ" מאת יוסף לפיד. לאלבום צורף ספרון שתיעד את שנותיה הראשונות של אתניX, וכלל גם תווים לשירים.
באותה שנה הפיקו נחמה וקליסקי את אלבומה של שרון חזיז "בת הקוסם", ואף הלחינו מספר שירים ממנו, בהם "מלך הכביש", שכתב נחמה, ו"הולכת ממך", שכתב מאיר אריאל. בנוסף השתתפה הלהקה בתוכנית "הקומדי סטור", והקליטה עם חברי התוכנית שיר שהפך ללהיט גדול, "שיר הטרטע".
בשנת 1996 הוציאה אתניX את האלבום "פופ", שבו ניכרו השפעות בריטפופ. באלבום זה הצטרף ללהקה הגיטריסט יורם פויזנר. מבין שירי האלבום התפרסמו "תביא קצת דינרוס", "ג'מבו ג'ט לאירופה", "היא לא תשוב" ו"הקומונה (הם חלק מקולקטיב)" שבוצע ביחד עם גבי שושן. עם זכייתה החמישית בתואר "להקת השנה" באותה שנה קבעה אתניX שיא נדיר, ששבר את שיא הזכיות דאז שהחזיקו בו משינה וכוורת.
באותה שנה כתבו נחמה וקליסקי לחיים משה את השיר "ציפור הנפש". בסוף עונת 1995/1996 זכתה קבוצת מכבי תל אביב בדאבל. נחמה וקליסקי הלחינו את שיר האליפות של הקבוצה, "צהוב עולה זה מכבי", למילים של דידי הררי. את השיר ביצע שחקן הקבוצה איציק זוהר. במקביל יצרו הצמד את הפתיח לתוכנית הרדיו של הררי, כותב השיר, "דידי לוקאלי". את הראפ בפתיח ביצע מוקי משב"ק ס.
התקופה השנייה: 1997–2000 – רוק ופופ לים תיכוני
בשנת 1997 חברי הלהקה מימשו חלום ישן שלהם שאליו חיכו שנים רבות: הפקת אלבום ים תיכוני עם הפקה וסאונד המקובלים במוזיקת הרוק והפופ. נחמה וקליסקי שמעו את הזמר אייל גולן בהופעותיו באירועים, והחליטו כי הוא הזמר המתאים לאלבום שכזה. התוצאה הייתה אלבומו השני אך המשמעותי ביותר של גולן עד אותו שלב, "בלעדייך". עם להיטים כמו "בלעדייך", "לב של גבר" ו"צאי אל החלון", היה האלבום לאחד הנמכרים ביותר בישראל אי פעם (מספר מקורות אף ציינו מכירות של 300,000 עותקים), ונחשב לאחד הגורמים המרכזיים בחדירתה של המוזיקה הים תיכונית מן השוליים אל הזרם המרכזי. האלבום הופק על ידי חברת התקליטים הפרטית של אתניX "שולטן". באותה שנה הוציאה אתניX את הסינגל "גולה גולה", ובו שלושה ביצועים שונים לשיר, אחד מהם יחד עם אהובה עוזרי.
שיתוף הפעולה של חברי הלהקה עם גולן נמשך גם באלבומו הבא, "חייל של אהבה", שיצא בשנת 1998. באלבום זה כתבו נחמה וקליסקי את כל השירים, ביניהם "דמעות" ו"יפה שלי". גם אלבום זה זכה להצלחה גדולה, והשיר "דמעות" נבחר כ"שיר השנה" ברשת ג'.
במקביל השתתף גולן בהקלטת השיר "קן של אהבה", שהופיע באלבומם של אתניX מאותה שנה, "ברוכים הבאים לישראל". זהו אלבומה האחרון של הלהקה שהוקלט ב"הליקון". באלבום ניכרו השפעות ערביות ברורות, ובלטו בו שירים כמו "אין כמו אמא", "הכרם", "פתחי לו את לבך", "ב.מ.וו. שחורה" (שבו השתתף הבדרן שלום אסייג) ו"האהבה תנצח".
באותה שנה התארח נחמה באלבום "רוני פיטרסון וחברים", שבו ביצע יחד עם רוני פיטרסון את שירה של אתניX "היא לא תשוב". בנוסף, כתבו נחמה וקליסקי לחיים משה את אחד משיריו הידועים ביותר, "התמונות שבאלבום", ולשרית חדד, אז זמרת בתחילת דרכה, את "הכל סגור".
בשנת 1999 שיתפה אתניX פעולה בפעם האחרונה פעולה עם גולן, באלבומו "הסתכלי אלי". האלבום מכר מעל למאה אלף עותקים, והתפרסמו ממנו השירים "הסתכלי אלי", "בעירי" ו"לב חולה". באותה שנה הוציאה אתניX את אלבומה "מוריס", שהמשיך את הקו המזרחי של קודמו. מתוכו בלטו שירים כ"מחר אני בבית", "קמיעות" ו"האינטרנט שלי". בשנה זו הופיעה אתניX בבינת ג'בייל ברצועת הביטחון בלבנון בפני חיילי צה"ל וצד"ל יחד עם אייל גולן וסי היימן.
את שיתוף הפעולה ביניהם חתמו אתניX וגולן באלבום ההופעה "המופע המשותף", שהוקלט והופץ בשנת 2000. הופיעו בו ביצועים לשירים של גולן שכתבו נחמה וקליסקי לצד שירים של אתניX מתחילת דרכה, כמו "תותים" ו"ג'סיקה". באותה שנה יצא אלבום אוסף שני של אתניX, "מקסימום אתניX". במקביל הפיקו נחמה וקליסקי לנגן הגיטרה יהודה קיסר את האלבום האינסטרומנטלי "הקיסר האחרון". עוד באותה שנה הפיקו חברי אתניX אלבום בשם "רוק מחנה יהודה" ללהקת הגמלים.
התקופה השלישית: 2001–2007
בשנת 2001 חזרו חברי הלהקה לסגנון הרוק, באלבומם "בדרך שלך". מספר שירים אף היו בסגנון רוק כבד או אלקטרוניקה. את עטיפת האלבום עיצב סטורם ת'ורג'רסון, המעצב משנות ה-60 ועד היום את עטיפות האלבומים של להקת פינק פלויד. מן האלבום התפרסמו השירים "תראה עולם" ו"נשרפת מבפנים". באותה שנה הלחינו וביצעו אתניX למילים של ירון תגר ומיקי בר את השיר "בשבילי הכוכב זה אתה", שנבחר להמנון חברת הסלולר "סלקום". היה זה שיתוף פעולה חלוצי בין חברות סלולר ליוצרים בישראל.
בשנת 2002 הוציאה אתניX את האלבום "13", כמספר שנות פעילותה. מתוכו התפרסמו השירים "איך אפשר לשיר על אהבה", "רק תחייכי אליי" ו"בטנדר לדרום". באותה שנה זכתה הלהקה בפעם השישית בתואר "להקת השנה".
בדצמבר 2002 תבעה הלהקה פיצוי של מיליון שקל ממפלגת ש"ס, בגלל שימוש ללא היתר בשירי "אתניקס" שמילותיהם שונו למילות תעמולת ש"ס.
בשירותרום של שנת 2003 הקליטו חברי הלהקה גרסה מחודשת לשיר "חסקה" של להקת חיל הים. באותה שנה הוציאה את הסינגלים "חמש שלוש אחת" ו"יהיה לנו טוב", שהיה לאחד השירים המשודרים ביותר בשנת הפעילות הראשונה של ערוץ מוזיקה 24. בסוף השנה יצא הסינגל "אחת מאלף" של חיילי הנקמה ורינת בר, שכתבו נחמה וקליסקי. השיר הופיע באלבום "סובארו פשע" של חיילי הנקמה, צמד ראפרים שהיו אז בני 18 וכונו "דם חם" ו"קאליבר". באלבום, שיצא בשנת 2004, כתבו נחמה וקליסקי בשיתוף הצמד את רוב שירי האלבום, ובנוסף ל"אחת מאלף" בלטו בו דואטים עם ישי לוי ("תרקדי"), מרגלית צנעני ("אישה עובדת"), נימרוד לב ("וגאס"), שר-אל ("מסיבה").
באוגוסט 2004 יצא לאור הסינגל "סגאפו" ("אני אוהב אותך" ביוונית) דואט יווני-עברי עם שלומי סרנגה.
בשנת 2005 יצא האלבום "אמריקה", שבו חזרה הלהקה שוב לסגנון הרוק. שיר הנושא והשיר "כוכב סרטים" זכו להצלחה יחסית. פרט להם כולל האלבום את השירים "אפריקה", "ג'ואיש בוי" ו"מדרגות". את העטיפה המיוחדת של האלבום עיצב אמן יפני בשם נאוטו האטורי. ביוני 2005 קיימה הלהקה מופע לציון 20 שנות יצירה (של נחמה וקליסקי יחד) בבריכת הסולטן בירושלים, לעיני 8,000 איש. במופע השתתפו קובי אוז, יזהר אשדות, זהבה בן, שרית חדד, שרון חזיז, רינת בר וחיילי הנקמה, נימרוד לב, אלי לוזון, שלומי סרנגה, חמי רודנר וכן נגנים נוספים, כיוסי בוזין בכלי הקשה, אבי סינגולדה בגיטרות, יהודה קיסר בגיטרות, חיים רומנו בגיטרות ורביעיית כלי מיתר.
בשנת 2006 הופיע השיר "אני חי" שיצרו נחמה וקליסקי באלבומו של ליאור נרקיס "מילים שלא אמרת". ביוני באותה שנה הוציאה הלהקה שני סינגלים, "לינדה" ו"שיר התרנגול". "לינדה" פורסם בתקשורת כשיר בסגנון של רוק לבנוני. לאחר מכן יצאה הלהקה יחד עם אייל גולן, לסדרת מופעים בארצות הברית, קנדה ואירופה. לאחר חזרתה של הלהקה מסיבוב הופעות בארצות הברית ולאחר מלחמת לבנון השנייה הודיעה הלהקה על גניזת הדיסק שהיה אמור לצאת באותה שנה, עקב "חוסר בנשמה בשירים" על פי טענת הסולן.
התקופה הרביעית: 2007–2016
החל משנת 2007 עובדים חברי הלהקה ביחד ולחוד בפרויקטים שונים. שירים של להקת אתניX ממשיכים לראות אור לצד הפקות בהן נחמה וקליסקי יוצרים ומפיקים בנפרד.
בשנת 2007 כתבו נחמה וקליסקי את השיר "משקר" לאלבומה של זהבה בן "הולכת עם האור". בשנה זו השתתפו חברי אתניX לצד אמנים נוספים בהקלטת השיר "רוח האדם" (מילים: סי היימן, סיני מיתקי ובשמת אדמון; לחן: סי היימן), לכוונת הגברת המודעות לשיקום נפגעי נפש. הגברת המודעות לשיקום הייתה דרך עמותת אנוש.
ביוני 2007 זאב נחמה כתב והלחין את השיר שמח של שרית חדד מתוך האלבום זה ששומר עליי.
באוקטובר 2007 שלושה חברי הלהקה הקימו הרכב בשם "טוטובל". ההרכב כולל את גל הדני המתופף, יורם פויזנר, שמלבד גיטרות ובס, אחראי גם על העיבודים וההפקה המוזיקלית, וזאב נחמה, שכותב את השירים ומנגן בגיטרות נוספות.. ההרכב הוציא את הסינגל הראשון שלו, "מים" לתחנות הרדיו, לקראת אלבום מלא. למרות הקמת ההרכב, הודיעו חברי אתניX כי הם ימשיכו לפעול. באפריל 2008 יצא אלבומה של "טוטובל" להורדה בחינם באינטרנט. האלבום, הכולל אחד עשר שירים, לא הופץ כתקליטור בחנויות.
במאי 2008 יצא לרדיו השיר "דיסקוטק". בשיר השתתפו כל חברי הלהקה וכן הנרי וניקה (שניהם מחוץ למסגרת הצמד שהקימו "Henree feat. Nika"), ודי ג'יי PM בגרסאות משלהם.
בעקבות הצלחת השיר "אישה נאמנה", שכתב נחמה לישי לוי, הקליטו חברי הלהקה באותה שנה את השיר "נשמה", שבו אירחו את לוי. באוקטובר הם הופיעו יחד בפסטיבל באילת. בדצמבר יצא לרדיו השיר "שוקולד", שאותו יצרו נחמה ופויזנר, לזמרת העולה מרוסיה קתרין דיאצ'קוב. השיר נכתב במסגרת פרויקט של "סלקום" לצעירים יוצאי רוסיה.
בפברואר 2009 הופיע השיר "בתוך הלב" בביצוע חיים משה. את השיר כתב נחמה והלחין יחד עם פויזנר.
אחרי חודשים רבים באולפן, הופיע ביוני 2010 הסינגל "מתי לחזור" מתוך אלבומה החמישה עשר של הלהקה. השיר נכתב והולחן על ידי נחמה, ועובד על ידי פויזנר. באוקטובר 2010 יצא הסינגל "במכונית". בחודש נובמבר 2010 יצא סינגל בשם "זאוס" באינטרנט בלבד, ובמקביל ראתה אור יצירה של הרב קוק "המרפא" בביצוע של נחמה ועובדיה חממה, שהחלו את דרכם האמנותית יחד בלהקת "מוסקבה". בדצמבר 2010 יצא הסינגל "יש אלוהים", שאת מילותיו כתבו יחד מוקי וזאב נחמה. באותו חודש נערך המופע "היא עוד תשוב", מחווה ללהקת אתניX ולשיריה במועדון האוזן בר בתל אביב. מופע המחווה נערך במלאת 20 שנה לאלבום הבכורה של אתניX והשתתפו בו הזמרים והלהקות: computer camp, המועדון, אנטיביוטיקה, אבי עדאקי, לברדור לבורטוריז, בני בשן, Jack in the box, קוב, Guilts, בוא לבר, רוצי בובה, קרוסלה ועוד. באותו שבוע הוציא הצמד "Doctor Core", שבו חברים רון בונקר וחגי שלזינגר, אלבום מחווה מלא לאתניX, ובו ביצועים שלהם לשירים של הלהקה.
הלהקה הוציאה בפברואר 2011 את הסינגל "געגועים (געגועי לללניה)", שזכה לאהדת כלי התקשורת. במקביל הכריזו חברי הלהקה על מופע גדול בקיסריה שייערך בקיץ. לקראת המופע הוציאה במרץ את הסינגל "קאזה דה לונה" (בעברית: "לילות שרב"). השיר נכתב והולחן על ידי נחמה והופק על ידי יועד נבו. במאי ראה אור הדואט של אתניX עם ריקי גל, "אהבה עושה לך טוב", שנכתב והולחן על ידי נחמה. ביוני 2011 ראה אור האלבום "געגועים", ובו 15 שירים. באותו חודש יצא מתוך האלבום הסינגל השביעי, "הטעם שנשאר", שזכה להשמעות רבות ברדיו. את השיר כתב נחמה יחד עם מוקי, פרננדו סיישס ובנג׳מין קולהו. את העיבוד, כמו במרבית האלבום, יצר פויזנר.
ב-2 ביולי 2011, התקיימה ההופעה בקיסריה. המופע סימל את חזרתה של הלהקה למרכז העשיה וקצר שבחים רבים. במופע הורחב ההרכב עם שלוש זמרות ליווי, רבעיית כלי מיתר וכלי הקשה. הלהקה ייבאה לארץ מערכת תאורה מיוחדת וזכתה לאהבה גדולה מהקהל שהתגעגע. במהלך המופע נפרדו חברי הלהקה מהגיטריסט גיל אלון, אשר ניגן בה משנת 1990 ועבר עם משפחתו לארצות הברית. עם סיום המופע, הכריזה הלהקה על סיבוב מופעים ארצי, העונה לשם "שיא הקיץ". באותה שנה הצטרף ללהקה הגיטריסט גלעד פסטרנק.
ב-12 באוגוסט 2012 יצא אלבום האולפן ה-13 במספר וה-16 בסך הכול של הלהקה, שנקרא "אהבת חינם". מבין שיריו התפרסמו הסינגלים "אהבת חינם", "כי החיים כל כך יפים" ו"מה יוצא". האלבום הביא לזכייתה של הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של גלגלצ ושל רשת ג'.
ב-2012 נחמה הלחין למכבי תל אביב שיר אליפות נוסף, "צהוב עולה", למילים של דידי הררי שאותו ביצעה הלהקה.
אורי מרק
אורי מרק (נולד ב-25 בדצמבר 1983) הוא עיתונאי, כותב ומוזיקאי ישראלי. שימש כראש מערכת החדשות של עיתון "הארץ" ובמאי 2018 מונה לעורך המוסף. יליד רמת גן, מתגורר בתל אביב, נשוי לעיתונאית נוף נתנזון, בתו של השחקן נתן נתנזון.
אתניX
התקופה הרביעית: 2007–2016
ביולי 2014 יצא לאור השיר "מקסיקאנה" ביחד עם עדן בן זקן.
אורי מרק
קריירה עיתונאית
מרק התחיל את דרכו העיתונאית בעיתון הצבאי "במחנה", שם שימש כעורך החלק המגזיני של העיתון. לאחר השירות הצבאי עבד במערכת "ידיעות תל אביב" בתור עורך, ובהמשך עבר לדסק החדשות של עיתון "הארץ" שם שימש עורך השער וראש הדסק. ב-2015 מונה לתפקיד ראש מערכת החדשות.
אתניX
התקופה החמישית: 2016–2022 – המחלוקת
ב-18 בנובמבר אתניקס הוציאו סינגל חדש בשם "ג'סיקה 2" אשר מהווה המשך ללהיטם משנות התשעים.
התקופה השישית: 2022–הווה – הפיוס
באוקטובר 2022 חברי "אתניקס" ערכו סולחה עם קליסקי. הוא חזר ללהקה והיא הוציאה לאור סינגל חדש.
אורי מרק
לא לדבר על מין
משתתפים באלבום:
אין לאן לברוח
בשנת 2015 הוציא את אלבומו השני: "אין לאן לברוח". מרק כתב והלחין את כל השירים (פרט לשיר "הנה מוטלות גופותינו" אותו כתב חיים גורי). שישה שירים הוקלטו בלונדון ואותם הפיק גיל לואיס. השירים הנוספים הוקלטו בתל אביב והופקו על ידי דניאל רוט ("המצאת הגלגל"), עמוס בן דוד ("הנה מוטלות גופותינו") ומרק עצמו ("אם לא תחכה לבואה").
פשע מאורגן בישראל
פשע מאורגן בישראל (לעיתים מכונה גם "פשיעה מאורגנת") הוא כינוי לפעילות לא חוקית ועבריינית של ארגונים היררכיים של הפשע בישראל, בדרך כלל במטרה להשיג רווח כספי.
היסטוריה
בתחילת שנות השבעים פרסם העיתונאי רן כסלו ב"הארץ" סדרת כתבות שנגעו להתבססותו של פשע מאורגן בישראל, תוך כדי פירוט התחומים בהם עסקו המעורבים, ובהם הימורים בלתי חוקיים, גביית דמי חסות וגביית חובות. ועדת בדיקה בראשות מאיר שמגר סתרה את הטענות, וקבעה כי אין פשע מאורגן בישראל.
בשנת 1977 פרסם העיתונאי אבי ולנטין סדרה של כתבות תחקיר ב"הארץ", ובהן קבע, כי לא זו בלבד שקיים בישראל פשע מאורגן, אלא שיש לו קשרים עם אישי ציבור מכובדים ובהם קציני צבא בכירים. קביעתו לגבי בצלאל מזרחי, אחד מהאנשים שהופיעו ברשימת ה-11, כי הביאה לתביעת דיבה של מזרחי נגד "הארץ", בה זכה מזרחי בפיצוי של 300,000 לירות, לאחר ש"הארץ" לא הצליח להוכיח את הנטען בכתבות. כתבה זו התבססה בין השאר על הדלפה של תוצאות ועדת בדיקה משטרתית בראשות ניצב משנה מיכאל בוכנר, אשר קבעה שאין ארגון על של פשיעה בישראל, אך ציינה בנספח לעבודתה את שמותיהם של 11 עבריינים בכירים ובהם רחמים אהרוני, טוביה אושרי ועזרא טיסונה.
במהלך המשפט (1978) קבעה ועדת חקירה ממשלתית, ועדת שימרון, שמונתה בעקבות הכתבות, כי קיים פשע מאורגן בישראל. הקרימינולוג מנחם אמיר, ששימש כיועץ לוועדת שימרון ואף העיד במשפט הדיבה, טוען כי כתבותיו של ולנטין, שפרש מאז ממקצועו כעיתונאי, השפיעו על ההכרה הציבורית בקיומו של פשע מאורגן.
בסוף שנות התשעים ובעיקר בתחילת שנות האלפיים התגבשו בישראל מספר קבוצות של פשע מאורגן, שפעילותן החלה להיות מורגשת על ידי הציבור הרחב על רקע חיסולי חשבונות אלימים שחלקם פגעו גם בקורבנות תמימים, בין היתר ניסיון לחיסולו של זאב רוזנשטיין שבמהלכו נרצחו שלושה עוברי אורח בשנת 2003 וחיסולו של יעקב אלפרון ב-2008.
במאה ה-21
עד לאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שלטו בשוק הפשע המאורגן בישראל משפחות רוזנשטיין, אבוטבול ואברג'יל. על פי הערכת המשטרה, שווי עסקיהן של משפחות אלה היה כ-3 מיליארד שקלים. עיקר עיסוקיהן היה שוק ההימורים הלא חוקי בישראל ומחוצה לה, סחר בסמים, גביית דמי חסות, הלוואות בשוק האפור והלבנת הון.
בשנת 2010 נחשף בוויקיליקס מסמך שנכתב בידי עובד שגרירות ארצות הברית ובו סקירה של הפשע המאורגן בישראל. במסמך, בין השאר, נכתב:
במאי 2015, ביצעה המשטרה מעצרים של עשרות עבריינים במסגרת פרשה 512, שנוהלה בידי להב 433. ביולי 2015 הוגש כתב אישום נגד 18 נאשמים, בראשם יצחק אברג'יל על עבירות כמו רצח, ניהול ארגון פשע, יצוא ויבוא סמים בהיקף גדול ועוד. יד ימינו של אברגל יניב בן סימון היחיד שהצליח להימלט מאימת הדין, אך נתפס בנובמבר 2022 בדרום אפריקה. בשנת 2022 הורשע אברג'ל.
נכון לשנת 2016, ההכנסות של ארגוני הפשיעה בישראל מוערכות בכ-50 מיליארד שקלים בשנה. תחומי הפעילות העיקריים הם גביית חובות והלוואות בשוק האפור, גביית דמי חסות, הימורים, ניהול בתי בושת, סחר בסמים, סחר במתכות, הפעלת רשתות להימורים לא חוקיים על משחקי כדורגל בארץ ובעולם והברחת כספים. בשנים האחרונות נוספו פעילויות חדשות, ביניהן ניהול הימורים באינטרנט, שליטה בשוק חלפנות הכספים והפצת חשבוניות פיקטיביות בישראל באמצעות חברות קש. תחומי פשע נוספים הם ניהול משחטות רכב והפצת ומכירת החלקים למדינות שונות, ומאבקי שליטה על עסקים שונים, בעיקר כאלה המתאפיינים בהכנסות גבוהות במזומן, כמו מסעדות וברים.
דו"ח שהוכן בשנת 2019 באגף החקירות והמודיעין של המשטרה, טוען כי כי שבעה ארגוני פשיעה חשובים פועלים במגזר הערבי בישראל. הדבר כולל חמישה ארגונים ושתי כנופיות. הגופים ניצלו את הוואקום שיצרה "פרשת 512" שבה הופללו מרבית ראשי ארגוני הפשע בישראל.
לפי דו"ח המשטרה, ארגוני הפשיעה הערבים בישראל כוללים את ארגון משפחת חרירי, אבו-לטיף מהצפון, עראר, כראג'ה וג'ארושי. שתי כנופיות פשע הן אבו אל-קיעאן, ואל-ערייש. הארגונים לפי סדר החשיבות שמייחסת להם המשטרה:
חוק המאבק בארגוני פשיעה
ב-9 ביוני 2003 אישרה הכנסת את "חוק המאבק בארגוני פשיעה". עיקר הגדרתו של "ארגון פשיעה" בחוק זה היא "חבר בני אדם, מאוגד או בלתי מאוגד, שפועל בתבנית מאורגנת, שיטתית ומתמשכת לעבירת עבירות".
דברי ההסבר להצעת החוק מציינים:
מופשט לירי
מופשט לירי הוא סגנון באמנות המופשטת, המבקש להביע הלך רוח נפשי אישי ופרטי של צייר בעוצמה רגשית גבוהה. שם הסגנון מתייחס לכך שהחוויה האמנותית הנוצרת מהתבוננות ביצירות דומה להאזנה לשירה, והמכחול משמש בהקבלה לכלי נגינה. הסגנון מזוהה עם אמנים אירופאים מתחילת המאה ה-20 ובראשם וסילי קנדינסקי, ארשיל גורקי ואחרים. באמנות הישראלית מזוהה סגנון זה עם ציירי קבוצת "אופקים חדשים", כגון יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי ואחרים. בעיני מבקרי אמנות רבים נתפש סגנון המופשט הלירי כרמה הגבוהה ביותר של סובייקטיביות בציור, וכגישה שבין השאר נמנעה מיצירת אשליה של דימוי או חלל.
המונח "מופשט לירי" מתייחס לשתי מגמות קשורות אך מובחנות בציור המודרניסטי שלאחר מלחמת העולם השנייה: האחת היא המופשט הלירי האירופי, שנולד בפריז. מבקר האמנות הצרפתי, ז'אן ז'וזה מרצ'נד, נחשב כמי שטבע את המונח בשנת 1947, כחלק מהזרם האמנותי הראשי יותר, הטאשיזם. המונח טאשיזם הוגדר בשנת 1951 על ידי פייר גוגן, צ'ארלס אסתיין ומישל טאפיה. השנייה היא המופשט הלירי האמריקאי. תנועה זו תוארה בשנת 1969 על ידי לארי אלדריך, מייסד מוזיאון אלדריך לאמנות עכשווית ברידג'פילד, קונטיקט.
ניתן להשתמש במונח "מופשט לירי" גם כמונח תיאורי, עבור סוג של ציור מופשט הקשור לאקספרסיוניזם המופשט; המונח נמצא בשימוש מאז שנות הארבעים. ציירי אקספרסיוניזם מופשט מפורסים רבים, כמו ארשיל גורקי, זוהו בהקשרים מסוימים ככאלה שיצירתם מתויגת תחת ההפשטה הלירית.
מקור
תנועת האמנות של המופשט הלירי נולדה בפריז לאחר מלחמת העולם השנייה, בתקופה בה חיי האמנות בעיר התחדשו לאחר שנקטעו בימי המלחמה. אמנים רבים הציגו שוב מיד עם שחרור פריז, באמצע שנת 1944. לאור צורות ההפשטה החדשות שנראו בעבודותיהם של כמה אמנים, נטבע בשנת 1947 שמה של התנועה החדשה על ידי מבקר האמנות, ז'אן חוזה מרצ'נד, והצייר, ז'ורז' מתיו. כמה מבקרי אמנות ראו בתנועה זו ניסיון לשחזר את הדימוי של פריז כבירת האמנויות, שפי שנתפסה עד המלחמה. ההפשטה הלירית שיקפה גם את התחרות בין אסכולת פריז לבין אסכולת ניו-יורק שלהאקספרסיוניזם המופשט, שמאז 1946 מייצגיה הטובים ביותר הם ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג ומארק רותקו, שזכו גם לתמיכת השלטונות האמריקאים מתחילת שנות החמישים.
ההפשטה הלירית התנגדה לא רק לקוביזם ולסוריאליזם שקדמו לה, אלא גם להפשטה הגיאומטרית. ההפשטה הלירית הייתה, במובנים מסוימים, הראשונה ליישם את לקחיו של ואסילי קנדינסקי, הנחשב לאחד מאבות ההפשטה. בתוך כך, עבור האמנים, ההפשטה הלירית ייצגה פתח לביטוי אישי.
בשנות השישים המאוחרות (באופן חלקי בתגובה לאמנות מינימלית), ציירים רבים הכניסו מחדש אפשרויות ציוריות לאמנות שלהם ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, יחד עם מספר מוזיאונים ומוסדות, זיהה באופן רשמי את התנועה ואת חזרתה להפשטה ציורית כזרם מובחן תחת השם "מופשט לירי".
מופשט לירי אירופאי
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, אמנים רבים, מבוגרים וצעירים, חזרו לעבוד ולהציג בפריז, ביניהם: ניקולאס דה סטיל, סרג' פוליאקוף, אנדרה לנסקוי וזאקס מרוסיה; הנס הארטונג וולס מגרמניה; אנדרה רוז'דה, ארפאד סנש וסימון האנטאי מהונגריה; אלכסנדר איסטרטי מרומניה; ז'אן פול ריופל מקנדה; ויירה דה סילבה מפורטוגל; ז'רארד ארנסט שניידר משווייץ; לואיס פייטו מספרד; בראם ואן ולדה מהולנד; אלברט ביטראן מטורקיה; זאו וו-קי מסין; סוגאי מיפן וסם פרנסיס, ג'ון פרנקלין קניג, ג'ק יונגרמן ופול ג'נקינס מארצות הברית. האמנים הללו ורבים אחרים היו באותה תקופה חלק מתנועת ההפשטה הלירית, יחד עם האמנים הצרפתים: פייר סולאז', ז'אן-מישל קולון, ז'אן רנה בזיין, ז'אן לה מואל, גוסטב סינג'יר, אלפרד מנסייר, רוג'ר ביסייר, פייר טל-קואט, ז'אן מסאג'יר, ז'אן מיוטה ואחרים.
ההפשטה הלירית שהתפתחה בצרפת התנגדה לא רק לשרידי אסכולת פריז אלא גם לתנועות קוביסטיות וסוריאליסטיות שקדמו לה, כמו גם להפשטה הגיאומטרית. עבור האמנים בצרפת, הפשטה לירית ייצוג פתח לביטוי אישי. בבלגיה, לואי ואן לינט מייצג דוגמה יוצאת דופן לאמן שאחרי תקופה קצרה של הפשטה גיאומטרית עבר להפשטה לירית, שבה הצטיין.