cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1950
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1950, הייתה האליפות האזורית השנייה שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בבודפשט, הונגריה בין ה-14 במאי ל-20 במאי 1950.
ברית המועצות זכתה באליפות ובכך החלה תקופת שליטה הכדורסל הסובייטי בכדורסל אירופאי. עד לשנת 1991 נבחרת ברית המועצות ניצחה בכל האליפויות למעט אליפות שנערכה בשנת 1958.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הם חולקו ל-3 בתים. הקבוצה המנצחת וסגניתה בכל בית המשיכו התמודדות על המדליות. יתר הקבוצות התמודדו על מקומות 7-12.
נבחרת ישראל באליפות
הנבחרת הגיעה לאליפות כמעט ללא הכנה מקדימה. ההרכב נוצר על פי שיקולים פוליטיים של חלוקת נציגות ההרכב בין מכבי להפועל. השחקניות מהאיגודים השונים לא התאמנו כמעט יחד.
נבחרת ישראל כללה את השחקניות הבאות:
מאמן הנבחרת - דולק (אהרון) אומשוויף עמישב ז"ל
בתחילת האליפות הנבחרת שיחקה בבית ב' והפסידה בכל המשחקים:
בהמשך היא התמודדה על מקומות 7-12:
הנבחרת סיימה את האליפות במקום ה-11.
במשך 18 שנה לאחר מכן לא נשלחה נבחרת כדורסל נשים ישראלית לאליפויות בינלאומיות.
ב-2019 כדורסלניות נבחרת ישראל הראשונה 1950 נכנסו להיכל התהילה של כדורסל נשים ישראל.
דוד כהן (מנכ"ל)
דוד (צבי) כהן (27 בפברואר 1927 – מאי 1984) היה מהנדס מחשבים, ממייסדי, ממפתחי וממקדמי תחום המחשוב בישראל, ומהמחנכים הראשונים בתחום. היה המהנדס הראשון של מחשב מערכת הביטחון וצה"ל (ממר"ם), מנכ"ל ויו"ר הנהלת חברת יבמ ישראל, ונשיא לשכת מסחר ותעשייה ישראל-אמריקה.
ביוגרפיה
דוד כהן נולד בתל אביב וגדל בירושלים. עם סיום לימודי התיכון לחם בחי"ש (חיל השדה של "ההגנה"), עם חטיבת הראל של הפלמ"ח בפריצת הדרך לירושלים, ובקרבות על העיר העתיקה. השתתף במבצע דני (שחרור רמלה-לוד) ובכיבוש אילת במבצע עובדה.
עם הקמת צה"ל התמנה לקצין המודיעין של פיקוד המרכז, והיה חבר בוועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן.
בשנת 1950 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן, ויצא ללימודים בארצות הברית. הוא סיים בהצטיינות לימודי הנדסת אלקטרוניקה - תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה ב-1954, ותואר שני מאוניברסיטת פרינסטון ב-1956.
בארצות הברית התוודע לעולם המחשבים בראשיתו, במיוחד למערכות שעסקו בעיבוד נתונים בתחום המסחרי. במשך שלוש שנים עבד בחברת RCA האמריקאית כמהנדס בצוות שתכנן מערכות אוטומטיות במחשב "Bizmac”, ואחר-כך כמנהל פרויקט לפיתוח ובנייה של מחשב משוכלל שיועד לחנויות כלבו. בתפקידו זה נזקפו לשמו פטנטים רבים.
עם שובו לישראל הביא עמו ידע חשוב וניסיון בתחום המחשוב, שעשה את צעדיו הראשונים בארץ ובעולם. הוא נמנה עם מקימי מערכת המחשבים במשרד הביטחון, יצא לארצות הברית מטעם המשרד ב-1958 כחבר במשלחת, בראשות מרדכי קיקיון, שתפקידה היה לבחון את האפשרות להביא לישראל מחשב שיענה על דרישות מערכת הביטחון וצה"ל (עד אז פעל בישראל מחשב אחד בלבד במכון ויצמן - "ויצאק"). בשנת 1960 נרכש מחשב "פילקו 2000" של חברת פילקו. כהן נשלח לארצות הברית על מנת לעשות את כל שנדרש על מנת להתאים את המחשב לצרכיה הייחודיים של ישראל, וכדי להכשיר את הצוות שיפעיל אותו.
בשנת 1961 הגיע המחשב ארצה והופעל בממר"ם. דוד כהן היה המהנדס הראשי, מנהל יחידת התפעול והביצוע של יחידת המחשב בממר"ם, הוא תרם רבות להנחת היסודות להתפתחות השימוש במחשבים בארץ.
בשנת 1963 עזב את ממר"ם ועבר לעבוד בחברת יבמ ישראל, שהייתה אז בראשית הרחבת פעילותה לתחום המחשבים האלקטרוניים. הוא היה ממונה על פיתוח מוצרים, ובהמשך מנהל השיווק. בשנת 1967 מונה למנכ"ל החברה, ומשנת 1981 היה גם יו"ר הנהלת החברה. היה מנכ"ל יבמ ישראל במשך 17 שנה, עד למותו במאי 1984. דוד כהן נחשב לאחד מבכירי וממצטייני המנכ"לים במשק. כהן הצעיד את החברה לשורה הראשונה בקרב סניפי IBM באירופה (האזור אליו היא הייתה שייכת), ופעל למען ייצור בישראל של רכיבים עבור מחשבי IBM בעולם. הוא עודד את מעורבות החברה בשיפור החיים בקהילה. בתקופתו הוקמה ב-1972 מעבדת המחקר של IBM בחיפה. במרכז מדעי זה, מהטובים מסוגו בעולם, עוסקים עד היום אנשי מקצוע במחקר ופיתוח בתחומי מחשוב, מתמטיקה ומדעים. כהן תמך מאוד בהוצאה לאור של כתב העת "מחשבות" בעריכת צבי ינאי, שעסק במדע, פילוסופיה ואומנות, ושהפך לאחד מנכסי צאן הברזל של התרבות בישראל. בסוף שנות ה-70 הוביל את הקמת בית יבמ, שבו שכנו משרדי החברה בשנים 1979–1999.
אחר מותו של דוד כהן נקראה על שמו סדרת הרצאות פומביות בחסות יבמ ישראל. בין הנושאים שהועלו בהרצאות: הנדסה גנטית - סיכויים וסיכונים וחילוקי דעות על דרכי טיפול בפוריות האישה.
משפחתו
היה נשוי עד לפטירתו לעיתונאית צביה כהן (ברגנר), ואב לאייל כהן ולתמר ברנדויין.
מחוז קינג
מחוז קינג (באנגלית: King County) הוא מחוז במדינת וושינגטון שבארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, האוכלוסייה במחוז מנתה 1,931,249 תושבים. זהו המחוז המאוכלס ביותר במדינת וושינגטון, וכן ה-13 ביותר בארצות הברית כולה. מקום מושבו של המחוז הוא סיאטל, והיא גם העיר הגדולה ביותר בו.
מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברוב גורף למפלגה הדמוקרטית. במקור המחוז קרוי על שם ויליאם רופוס קינג, שהיה סגן נשיא ארצות הברית בעת שטריטוריית וושינגטון נוסדה, אך ב-1986 מועצת המחוז החליטה על החלפת שם המחוז להקרא על שם מרטין לותר קינג הבן, החלטה שאושרה על ידי המדינה ב-2005.
עיר מרכזית הנמצאת במחוז, בה שוכנת החברה מיקרוסופט, היא רדמונד.
בית יעזק
בית יעזק היה מקום בירושלים בו התכנסו עדי קידוש החודש בתקופת בית שני ובו נבדקו על ידי הסנהדרין.
החצר ומטרתה
ביום ה-30 של כל חודש הסנהדרין נהגה להתכנס בחצר הגדולה בירושלים הקרויה בית יעזק. עדים שטענו כי הם ראו את מולד הירח בלילה הקודם היו מגיעים לתת את עדותם ולהיחקר על ידי חברי הסנהדרין.
בהתחלה, עדי קידוש החודש שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד, היו חייבים להישאר בבית יעזק כל השבת כדין "הבא מחוץ לתחום". מאוחר יותר תקנו חז"ל שהעדים יוכלו ללכת 2000 אמה לכל רוח, מאחר שמותר לחלל שבת כדי להגיע להעיד.
רבן גמליאל החזיק במקום חקירת העדים, דמות צורות לבנות,
הליך בדיקת העדים
המשנה מתארת את הליך בדיקת העדים:
מקור השם
חז"ל נתנו מספר סיבות לשם בית יעזק.
סקוטיש פולד (מחלה)
סקוטיש פולד היא מחלה שהפכה לגזע.
ארן יגאר
ארן יגאר (Eren Yeager; ביפנית: エレン・イェーガー. "ארן" בטורקית: "קדוש"; "יגר" בגרמנית: "צייד") הוא דמות הפרוטגוניסט בסדרות המאנגה והאנימה "מתקפת הטיטאנים".
ביוגרפיה בדיונית
ארן נולד בעיירה בתוך מחוז שיגאנשינה, עיירה קטנה בת מאות שנים שמוקפת חומות גדולות, וגדל בה עד שנהרסה על ידי הטיטאנים. חלומו של ארן היה להשמיד את הטיטאנים ולחקור את העולם שמחוץ לחומות. בגיל 9 הרג שניים מהחוטפים שרצחו את משפחתה של מיקאסה, ושכנע אותה להילחם בהם חזרה - ובכך להרוג את החוטף השלישי בזמן שהוא תפס את ארן וחנק אותו. מאותו היום מיקאסה נצמדה לארן ולדרכו להשיב מלחמה ולהיות חזקה. אימו של ארן עצמו מתה בפרק הראשון של הסדרה, כאשר הטיטאן הענק בגובה 60 המטרים פרץ את החומה ואיפשר לטיטאנים לפלוש אל העיר. היא נמחצה תחת ביתה ולא יכלה לברוח, ועקב כך נטרפה על ידי טיטאן לנגד עיניו של ארן-מה שמביא אותו לרצות להשמיד את כל הטיטאנים. בהמשך הסדרה מתגלה שארן מסוגל להפוך לטיטאן ההתקפה משום שלאחר שאביו, גרישה, גילה על מות אימו של ארן, קלרה, הוא הזריק לו חומר מעמוד השידרה של אדם המסוגל להפוך לטיטאן מרצונו (כמו דמויות נוספות בסדרה- ריינר, אנני, ברטולדט ועוד).בשביל להפוך לטיטאן לאחר שאביו הזריק לו את הנוזל ארן היה צריך לאכול בן אדם שמסוגל להפוך לטיטאן ובכך לרשת את הכוחות שלו ולחזור לצורתו האנושית. האדם שארן אכל היה אביו, גרישה, ובעקבות אכילתו הוא קיבל את כוחות שני הטיטאנים שהיו לגרישה: טיטאן ההתקפה (שעל שמו נקראת הסדרה) והטיטאן המייסד (שהוא הטיטאן שהיה ברשותה של משפחת המלוכה רייס).
אישיות
ארן מתואר כאידיאליסט, חמום מוח, אגרסיבי, נחוש ואימפולסיבי. פעמים רבות, בעקבות אישיות השלכות רבות נגרמות, הן לטובה והן לרעה. כדוגמה, בפרק השלישי של הסדרה, כאשר נאלץ לפעול ולהתאמן על התמרון התלת-ממדי, לא הצליח, אך עם נחישותו הרבה, הצליח, על אף שהתגלה בסוף כי המתקן היה חלוד ושבור ולכן לא הצליח לפעול אותו קודם.
הנרי טונקס
הנרי טונקס (באנגלית: Henry Tonks; 9 באפריל 1862 – 8 בינואר 1937) היה מנתח בריטי ומאוחר יותר שרטט וצייר נושאי דמות, בעיקר פנים וקריקטוריסט. הוא הפך למורה לאמנות משפיע.
הוא היה אחד האמנים הבריטים הראשונים שהושפעו מהאימפרסיוניסטים הצרפתים. הוא הציג עם מועדון האמנות האנגלית החדשה, והיה מקורב לרבים מהאמנים המתקדמים יותר של בריטניה הוויקטוריאנית כולל ג'יימס מקניל ויסלר, וולטר סיקרט, ג'ון זינגר סרג'נט וג'ורג' קלוזן.
ראשית חייו
טונקס נולד בסוליהול. משפחתו הייתה בעלת בית יציקה של פליז בברמינגהאם. הוא התחנך זמן קצר בבית הספר בלוקסהאם, ואחריו במכללת קליפטון בבריסטול. הואן למד רפואה בבית החולים רויאל סאסקס בברייטון (1882–1885) ובבית החולים לונדון בוויטצ'אפל (1885–1888).
קריירה כמנתח
הוא הפך למנתח בבית החולים בלונדון בשנת 1886, בפיקוחו של סר פרדריק טרבס. הוא נבחר לעמית הקולג' המלכותי לכירורגים בשנת 1888 ועבר לבית החולים המלכותי החופשי בלונדון. הוא לימד אנטומיה בבית הספר לרפואה בבית החולים בלונדון משנת 1892.
אמן
משנת 1888 למד בערבים בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר, בהדרכתו של פרדריק בראון. הוא הציג ציורים עם מועדון האמנות האנגלית החדשה משנת 1891 והיה חבר במועדון בשנת 1895.
בראון הפך לפרופסור לאמנות ביוניברסיטי קולג', לונדון בשנת 1892, וטונקס החל ללמד בבית הספר לאמנות. טונקס הפך ל"מורה הנודע והנורא ביותר בדורו". תלמידי טונקס בסלייד כללו את וויניפרד נייטס, דייוויד בומברג, ויליאם ליונל קלאוז, מוקול דיי, איאן פיירווטר, מארק גרטלר, הרולד גילמן, ספנסר גור, קייטי אדית גלידון, עדנה קלארק הול, אוגוסטוס ג'ון, גוו. ג'ון, פרסי ווינדהם לואיס, הייאם מאייר, ויליאם אורפן, איזק רוזנברג, סטנלי ספנסר ורקס ויסלר. הסרקזם שלו שם הבריח תלמידים.
מלחמת העולם הראשונה
טונקס חידש את הקריירה הרפואית שלו בשנת 1914, תחילה במחנה שבויים בדורצ'סטר, ולאחר מכן בהיל הול באסקס. הוא עשה רישומי פסטל של אוגוסט רודן ואשתו, שהיו פליטים. הוא שימש כסדרן רפואי בבית חולים של הצלב האדום הבריטי ליד מארן בצרפת בשנת 1915, והצטרף ליחידת אמבולנסים באיטליה. הוא הפך לסגן בחיל הרפואה המלכותי של הצבא המלכותי בשנת 1916, ועבד אצל הרולד גיליס בהפקת רישומי פסטל שתיעדו מקרי פגיעות פנים בבית החולים הצבאי בקיימברידג' באלדרשוט ובבית החולים המלכה, סידקאפ - תרומה שהוכרה בתערוכות Faces of Battle במוזיאון הצבא הלאומי בשנת 2008.
טונקס הפך לאמן מלחמה רשמי בשנת 1918, והוא ליווה את ג'ון זינגר סרג'נט בסיורים בחזית המערבית. באוגוסט 1918, שניהם היו עדים לשדה של פצועים ליד לה באק דו סוד, דולנס, שהפך בסיס לציור העצום של סרג'נט. טונקס נסע לארכאנגלסק ברוסיה בשנת 1919 כאמן מלחמה עם משלחת בריטית.
חיים מאוחרים יותר
הוא החליף את פרדריק בראון כפרופסור לאמנות יפה בין השנים 1918 עד 1930, אם כי בתחילה דחה את המינוי לטובת וולטר סיקרט, אבל קיבל אותו רק כשסיקרט סירב לתפקיד. סטודנטים נוספים לאחר המלחמה כללו את תומאס מונינגטון, ויליאם קולדסטרים, הלן ליסור ופיליפ אברגוד. ליסור, שהקימה את גלריית Beaux Arts עם בעלה פרידריך ליסור בשנת 1923, תיארה אותו כ"דמות שולטת, דומיננטית, גבוה, רזה וסגפני למראה, עם אוזניים גדולות, עיניים מכוסות, אף שמוט אנכי כמו מקור נשר ופה דמוי גמל רועד ".
הוא פרש בשנת 1930, וסירב לקבל תואר אבירות. תערוכה מעבודותיו התקיימה בלונדון בגלריה טייט בשנת 1936, זו הייתה הרטרוספקטיבה השנייה בגלריה טייט לאמן בריטי חי.
הוא נפטר בביתו בצ'לסי.
ג'נאן פראג' פלאח
ג'נאן פראג' פלאח (בערבית: جنان فلاح) היא מרצה בכירה לספרות עברית ומגדר במכללה האקדמית הערבית לחינוך בחיפה, חוקרת באוניברסיטת חיפה ופעילה חברתית למען קידום נשים ודו קיום. היא בת לעדה הדרוזית.
קורות חיים
ג'נאן פראג' פלאח היא בתם של השופט בדימוס פארס חמוד פלאח ושל סלמא פלאח, גדלה בעכו שהייתה מורה ומנהלת בית ספר. אחיה הוא השופט זאיד פלאח. בעלת תואר ראשון (1993) ושני (1996) מאוניברסיטת חיפה, ובעלת תואר דוקטור (2002) מאוניברסיטה בבודפשט הונגריה.
ד"ר ג'נאן פראג' פלאח כיהנה בשנים 2001–2008 כראש החוג לעברית במכללה האקדמית לחינוך ומאז היא מכהנת כראש מחלקת מגדר.
בשנת 2003 יסדה את עמותת "חזון נשות עכו״ ומאז היא עומדת בראשה. בעמותה פעילות נשים יהודיות וערביות העושות למען קידום מעמד האישה בעכו ובצפון. מוטו העמותה הוא "האישה נותנת חיים" ובתרגום מעשי של הרעיון: העלאת איכות החיים, מתן חינוך מתאים, העצמת הנהגה נשית ועידוד נשים באשר הן. העמותה פועלת למען קירוב לבבות בין שני העמים וקיימה במהלך השנים עשרות מפגשים בין נשים ישראליות ופלסטיניות מהרשות הפלסטינית למען קידום נושא השלום. העמותה הובילה פרויקט ראשון מסוגו בישראל, לתמיכה בחולי סוכרת ערבים ויהודים.
היא מרצה וחוקרת כתבה מאמרים רבים כמו כן כתבה את הספר "האישה הדרוזית" שיצא לאור בשנת 2005. פורסם מחקרה: "השפעת עמותות וקבוצות מעורבות של נשים על החיים המשותפים". היא מובילה שני מחקרים גדולים האחד בנושא "רצח נשים על רקע כבוד המשפחה" והשני על חוויות המפגש של נשים פלסטיניות וישראליות.
בנוסף לפעילותה האקדמית ד"ר פלאח נבחרה בשנת 2010 לראשות מועצת נשים ערביות בעכו, ומשנת 2008 מכהנת כיועצת ראש העיר למעמד האישה בעיר. בשנת 2014 מונתה ליושבת ראש הוועדה האקדמית מטעם השותפות למכללת הגליל, בית לוחמי הגטאות ומרכז השימור.
ד"ר פראג' פלאח הקימה גם את "בית האישה לשלום" בעכו, המהווה מרכז לתרבות, מחקר, הצגת תערוכות ומהווה מרכז לקידום פעילות נשים באזור הצפון. היא מרצה מתנדבת במרכז גולדה מאיר במשרד החוץ ומובילה את פרויקט הנשים הישראלי-פלסטיני מזה 10 שנים.
פלאח נשואה לעורך דין איד פראג' ולשניים שלושה ילדים משותפים. המשפחה מתגוררת בעכו.
כוורת בקופסא
כוורת בקופסא (נקרא גם כוורת - אנתולוגיה 1971-1976) הוא מארז דיסקים של להקת כוורת המכיל קטעים הרואים אור בפעם הראשונה באופן רשמי המופיעים בשישה דיסקים ושני DVD. במארז נכללים שירים שלא ראו אור, מערכונים, גרסאות נדירות לשירים המוכרים וקטעי וידאו שצולמו בשנות פעילות הלהקה. הקטעים נשמרו על ידי דני סנדרסון במהלך השנים. למארז, שמעוצב בתור קופסה, מצורפת חוברת בת 100 עמודים בה מופיעים סיפור הלהקה מאת יואב קוטנר ותמונות נדירות שצולמו בין היתר על ידי יעקב אגור ומונטי אברמסון.
מארז זה יצא בשנת 2013, מעט לפני מופע האיחוד הרביעי והאחרון של כוורת שנקרא כוורת - המופע האחרון, ומכיל, בין היתר, את "אופרת פוגי" המלאה ו"פינות פוגי" ששודרו בתוכניתו של דורי בן זאב בגלי צה"ל "ממנו אליך", כמו גם הקלטות מחדר החזרות של הלהקה, תוכניות על הלהקה, והופעות מלאות בזמן פעילותה בין השנים 1971–1976.
משתתפים בהקלטות
ליד כל משתתף מצוין באיזו הקלטה הוא השתתף.
דיסק 1 - בדרך לכוורת
דיסק זה הכיל את היצירות, שמופיעות לראשונה במלואן, "אופרת פוגי", "המלך ממבו" ו"הסיפור המחריד על הילד מברזיל". ביצירות אלו נמצאות גרסאות מוקדמות לכמה משירי כוורת ושירים מהמשך הקריירה של סנדרסון.
היצירות האלו נכתבו והוקלטו במהלך שירותם הצבאי בלהקת הנח"ל של דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, ומהוות שלב חשוב בהתפתחות הלהקה.
ביצירת "הסיפור המחריד על הילד מברזיל" השתתפה הלהקה הפארודית: "מקהלת השפלה בניצוחו של חולילו לומברטה ובהדרכתו". "מקהלה" זו הייתה בעצם "להקת השניצלים" (דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ודייוויד שנן) בצירוף חברם ללהקת הנח"ל מנחם זילברמן בקריינות ובשירה.
דיסק 2 - פינות פוגי
דיסק זה מכיל את כל פינות פוגי ששרדו בתוספת פינה שלא שודרה מעולם. בזמן שירותו הצבאי של דני סנדרסון, הוא וחבריו ללהקת הנח"ל הקליטו את פינות פוגי ששודרו בתוכניתו של דורי בן זאב "ממנו אלייך" בגלי צה"ל.
דיסק 3 ו-4 - סיפורי פוגי - הופעה חיה בתיאטרון ירושלים
דיסקים 3 ו-4 במארז הם הקלטה של הופעה מלאה של כוורת בתיאטרון ירושלים בשנת 1974. (יצא שוב על גבי תקליט כפול בשנת 2017)
דיסק 5 - צפוף באוזן - חי באולפני טריטון
בלילה אחד הלהקה הקליטה באולפני טריטון את רוב שירי האלבום צפוף באוזן כביקורת לפני ההקלטה עצמה.
מלבד שירי האלבום, נכללו גם שלושה שירים שלא נכנסו לאלבום המקורי: שיר הנושא - "צפוף באוזן", "מחכים לשולה" ו"אם היה לי לב זהב".
שלושת השירים האלו הופיעו לראשונה במהדורות הדיסק של "פוגי בפיתה" ו"צפוף באוזן". בנוסף, מופיעים בדיסק מספר מערכונים מתוך התוכנית "צפוף באוזן", שלא הצליחה כמתוכנן, כבונוסים.
דיסק 6 - כוורת בעבודה
בדיסק זה מופיעים קטעים נדירים של כוורת מתוך חזרות הלהקה שהוקלטו במהלך עבודתם על השירים. כולל גרסאות מיוחדות והופעות חיות.
DVD 1 - בשחור לבן
קטעים מתוך ארכיון הערוץ הראשון בין השנים 1973 - 1975, הכולל הופעה חיה.
DVD 2 - איחודים
חלק זה מלא בקטעים מאיחודי הלהקה בשנים 1984, 1990 ו-1998. כולל הסרט התיעודי "תמונות מחיי הלהקה" ומופע האיחוד בפארק 1998.
ניאו (יצרן רכב)
ניאו (בסינית: 蔚来; פין-יין: Wèilái) היא יצרנית רכב, שבסיסה בשאנגחאי, המתמחה בעיצוב ופיתוח מכוניות אוטונומיות חשמליות. החברה פעילה באליפות פורמולה אי של FIA, במרוצי כלי רכב חשמליים חד-מושביים.
היסטוריה
בשנת 2017 הציגה החברה את מכונית הקונספט בתצורת סטיישן ניאו Eve.
בספטמבר 2018, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך של ניו יורק בסך 1.8 מיליארד דולר.
מעגל החיים (סדרת טלוויזיה)
מעגל החיים הנקראת גם מסעות החיים (The Trials of Life) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC. סדרה זו היא השלישית מתוך טרילוגיית סדרות "החיים" של דייוויד אטנבורו, אשר הראשונה שבהם הייתה "החיים עלי אדמות". הסדרה ששודרה לראשונה ב-1990 עוסקת בהתנהגותם של בעלי החיים בטבע. כל פרק עוסק במבחנים שהם נאלצים לעבור במהלך חייהם, גדולים וקטנים כאחד, מלידתם עד לבגרותם. הסדרה מלווה בהסבריו של חוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו.
איזק ריינדרס
אִיזַק הרמן ריינדרס (בהולנדית: Izaak Herman Reijnders; 27 במרץ 1879 – 31 בדצמבר 1966) היה גנרל הולנדי אשר שימש כמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הולנד בתחילת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ריינדרס נולד באונסטוודה ב-27 במרץ 1879. אביו היה ראש העיר. הוא התחנך באסן ולאחר מכן נרשם לאקדמיה הצבאית המלכותית בברדה. ב-1896 התגייס לצבא הולנד. בין 1899–1912 שרת ברגימנט ה-1. בין 1912–1915 למד בבית הספר הגבוה (Hoogere Krijgsschool) של הצבא ההולנדי. ב-1 בספטמבר 1913 הוא הועלה לדרגת קפטן והוצב ברגימנט ה-18. ב-1918 הוא הוצב במטה הכללי ושרת שם עד 1 בדצמבר 1925 אז הועלה לדרגת מאיור והוצב ברגימנט ה-19. לאחר מכן מונה לראש מטה הבריגדה ה-1. ב-1 באוגוסט 1928 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1 בנובמבר 1931 מונה למפקח על זרוע החי"ר. ב-1 בנובמבר 1933 הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור, וב-1 במאי 1934 מונה לראש המטה הכללי. ב-28 באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל. יומיים לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא מונה למפקד העליון של כל הכוחות המזוינים של הולנד כדי להכין את הארץ למלחמה.
ריינדרס חשש שגרמניה הנאצית תפלוש להולנד. הוא גילה שהכוחות המזוינים של הולנד במצב מוזנח מאוד, והגיש תוכנית שאפתנית ויקרה מאוד להכנסת שיפורים בצבא. כמו כן הוא דרש לשנות ולהגדיל את מערך הגיוס. עמדותיו התקיפות גרמו לכך שהוא הסתכסך עם הקבינט הביטחוני של הולנד. המצב החמיר כאשר היה צורך לתכנן את תוכנית הקרב של הולנד. ריינדרס דרש שהצבא ההולנדי יתגונן לאורך זמן בצפון בראבנט וימתין לתגבורת מבעלי בריתו. הדרג הפוליטי לעומת זאת, סבר שהתגוננות כזו תהיה מיותרת, והציע שהצבא יסוג לברדה וייצב שם את קווי ההגנה שלו. בישיבת הקבינט שנערכה ב-2 בינואר 1940 נכשל ריינדרס בניסיונו לשכנע את חברי הקבינט בעמדתו. ב-5 בפברואר הוא התפטר מתפקידו ועזב את הצבא. אנרי וינקלמן החליף אותו בתפקיד.
לאחר פרישתו מהצבא ניהל ריינדרס חיים מנותקים ומסוגרים. במאי 1940 כבשו הגרמנים את הולנד לאחר קרב קצר. בסתיו 1944 הוא התבקש לעמוד בראש המחתרת ההולנדית. הוא סירב ודרש שהמלכה וילהלמינה עצמה תבקש זאת ממנו. לאחר שהולנד שוחררה מהכיבוש הגרמני, ריינדרס לא זכה בשום עיטור על חלקו במהלך המלחמה. הוא היה פגוע מאוד מכך, ופרסם חוברת בשם De wisseling in het Opperbevel van Land- en Zeemacht in Februari 1940. Hare oorzaken en hare gevolgen (השינוי בפיקוד העליון של כוחות היבשה והים בפברואר 1940. סיבותיו והשלכותיו), אשר בה הציג את תוכניתו ערב המלחמה ותקף את מתנגדיו, ובמיוחד את שר ההגנה אדריאן דייקסהורן. דייקסהורן פרסם חוברת תגובה, וריינדרס פרסם חוברת נוספת שבה ענה לטענותיו של דייקסהורן. ריינדרס נפטר בהאג ב-31 בדצמבר 1966.
ב-14 ביולי 1908 הוא נישא למריה וילמינה נייסינג. נולדה להם בת אחת.
בית המדרש הרבני של צרפת
בית המדרש הרבני של צרפת (בצרפתית: L'École Rabbinique de France או Le Séminaire israélite de France, "הסמינר לבני ישראל בצרפת") הוא המוסד המרכזי ללימודי רבנות בצרפת. מושבו בפריז ברחוב ווקלן 9 ברובע החמישי. זהו מוסד פרטי לחינוך גבוה, ונמצא באחריות של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. הבניין נבנה בשנים 1881-1879 לפי תוכנית האדריכל אלבר פיליבר אלדרוף. בית המדרש מכין ומסמיך רבנים המאוגדים במסגרת הקונסיסטוריה.
ההתחלה בעיר מץ
אחרי התאזרחות יהודי צרפת בשנת 1791 וההחלטות העקרוניות של הסנהדרין הגדול שכונס מיוזמת נפוליאון הראשון משנת 1807, יהדות צרפת נכנסה לעידן האמנציפציה. נכבדי הקהילה נדרשו לקדם התאמתם של האזרחים היהודים הטריים לחוקי המדינה ולדרישות החברה. בהקשר זה היו חייבים להכפיף לחוקי המשפט של המדינה את חוקי הדת היהודית, לחנך את הרבנים החדשים ברוח החינוך הדתי וההשכלה הכללית גם יחד, על מנת שיתאימו להתפתחות והאקולטורציה של הקהילות היהודיות, כדי שהשכלתם תהלום את דרישות החיים המודרניים.
אחרי דיונים רבים שהתחילו בשנת 1820, לפי החלטה מ-21 באוגוסט 1829 של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת ולפי צו ממשלתי הוקם בעיר מץ בחבל לורן בית המדרש המרכזי של רבני צרפת (École centrale rabbinique de Metz). בית המדרש נקבע במץ, מרכז מסורתי חשוב, בלב היהדות הישנה והאדוקה עדיין של אלזס ולורן. הישיבה המקומית הגדולה הייתה אמורה להיות מוסבת למוסד מודרני. בהתאם לשאיפות הדתיות, המוסריות והפוליטיות שעמדו מאחורי הקמתו, בית המדרש היה אמור להתנתק ממסורת הישיבה המיושנת שלא כללה שום לימודי חול וששפת ההוראה בהן הייתה יהודית-גרמנית. בהתחלה התחייבה הקונסיסטוריה במץ לגייס את המורים ואת התלמידים, בעוד שהקונסיסטוריה המרכזית התחייבה לממן את המוסד ולפקח על איכות הלימודים. בית הספר נפתח רשמית ב-1 ביוני 1830 בבניין שנמצא ברחוב הארסנל מס.47.
בשנים 1905- 1831 הובטח לסמינר גם מימון על ידי המדינה, דהיינו ממלכת צרפת בימי המלך לואי פיליפ, בהתאם לצו המלכותי מ-22 במרץ 1831 הרפובליקה הצרפתית השנייה בשנים 1848–1852, הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנים 1870–1905, והאימפריה הצרפתית השנייה בשנים 1852–1870. בימי הקיסר נפוליאון השלישי המדינה סבסדה את בית המדרש ב-22,000, אחר כך 32,000 פרנקים לשנה.
המועמדים לרבנות נדרשו ללמוד חמש שנים ושיהיו אזרחי צרפת. במקביל למקצועות הדתיים, הם נדרשו ללמוד מקצועות כלליים כמו, השפה הצרפתית וספרותה הקלאסית, מתמטיקה, פילוסופיה והיסטוריה.
המעבר לפריז
ב-1 ביולי 1859, בימי הקיסר נפוליאון השלישי, התקבלה לבסוף ההכרעה על העברת בית המדרש לפריז. בהיעדרו, הצו נחתם על ידי הקיסרית אז'ני. המוסד שינה את שמו ל"בית המדרש לבני ישראל בצרפת". המעבר לבירה, קירב את בית המדרש ליהדות פריז המתבוללת ולאוניברסיטאותיה, והפך אותו למוסד מודרני.
בפריז התמקם בית המדרש תחילה במכון דרנבורג-ספרינגר ברחוב פארק רויאל 10 ברובע השלישי ועבר לאחר מכן לשדרות רישאר לנואר 57, ברובע האחד-עשר. בעזרת הנדבן דוד בלוֹקה, נקנה שטח של 1.5 דונם ברחוב ווקלן 9 ברובע החמישי, בחלק התחתון של הר סנט ז'נבייב, לא רחוק מהרובע הלטיני. המוסד נפתח רשמית באכסניה החדשה ב-11 באפריל 1881. באותו רחוב, ווקלן, שוכנים בימינו בית הספר הגבוה לפיזיקה וכימיה תעשייתית של העיר פריז (מס.10), וספריית "זיגמונד פרויד" (מס.15) בשנת 1883 בראש השנה נחנך גם בית התפילה של המוסד, הידוע בימינו כ"בית הכנסת ווֹקלן" או "הקהילה היהודית של הרובע הלטיני".
בבית המדרש הרבני התקבלו בדרך כלל רק בעלי תעודת בגרות. בסוף הלימודים נדרשו הסטודנטים לחבר עבודה בכתב. פרט לעברית, יוונית, לטינית, ערבית, נלמדו גם אנגלית וגרמנית, פילוסופיה, היסטוריה, גאוגרפיה, מדעים, מוזיקה והתעמלות. . כמקצועות דתיים נלמדו תנ"ך, תלמוד, ספרות חז"ל, שו"ת, דין עברי, תפילות, היסטוריה יהודית, אמנות הדרשה, מחשבת ישראל. המנהל האחרון של בית הספר המרכזי לרבנים במץ (1859-1856), יצחק ליון טרנל, היה למנהל הראשון של בית המדרש הרבני בפריז, תפקיד בו החזיק עד שנת 1890. אותם תלמידים שהיו מועמדים ללמוד בבית המדרש הרבני ושלא היו להם תעודות בגרות, יכלו להירשם למכינה שהייתה ידועה כ""תלמוד תורה של פריז" ויותר מאוחר כונה גם "בית המדרש הקטן" (Petit Séminaire). מכינה זו נפתחה כמוסד נפרד בשנת 1853 ובראשה עמדו בשנים 1866-1862 הרב צדוק כהן ואחר כך הרב לזר ווג. אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה היא סופחה לבית המדרש הרבני מיוזמת הרב הראשי של צרפת, לזר איזידור והרב צדוק כהן שכיהן אז כרב הראשי של פריז. בשנת 1889 נפתח מסלול נוסף במסגרת בית המדרש הקטן -בית ספר להוראה וחזנות École de pédagogie et liturgie, École cantoriale שנועדה להכין חזנים (ministres-oficiants) ומורים. מסלול זה מצריך רק שלוש שנות לימודים, להבדיל מן המסלול הרבני הדורש חמש שנים. בתחילת המאה ה-20 סגל המורים של בית המדרש הרבני ושל התלמוד תורה של פריז היה ברמה גבוהה מאוד. באותה תקופה ניהל אותם הרב ז'וזף להמן וסגנו היה הרב אברהם כהן. עם המורים נמנו ישראל לוי, ז'אק כהן, ז'וזף הלוי, ז'וליין וייל וסימון דברה (שהיה אביו של רופא הילדים והחוקר רובר דברה וסבו של מישל דברה).ישראל לוי היה לימים הרב הראשי של צרפת בשנים 1939-1920. הוא היה עורך של כתב העת ללימודים יהודיים Revue des études juives וירש בשנת 1892 מאיזידור לב שנפטר, את ניהול החוג לספרות והיסטוריה יהודית.
אחרי ההפרדה בין דת למדינה
בעקבות חוק ההפרדה בין דת למדינה ב-9 בדצמבר 1905, בית המדרש הרבני, שנהיה מוכר גם בשם École rabbinique de France (בית הספר או בית המדרש לרבנים של צרפת) נשאר באחריות הקונסיסטוריה המרכזית של פריז בלבד שנאלצה לספק גם את מימון המוסד. עד שנת 1905 נהגו הקהילות היהודיות לממן את לימודיהם של תלמידים יחידים מקרבן. אחרי 1908 התעוררו קשיים בסבסוד הלימודים על ידי הקהילות, למשל בבורדו ובאיון. בימי מלחמת העולם הראשונה הושבתה פעילות המוסד במידה רבה, כאשר רוב רובם של התלמידים ומורים אחדים התגייסו לצבא. מרביתם שירתו ככלי קודש צבאיים. הונהגו גם בבית המדרש שעות של אימונים צבאיים שנועדו לתלמידים שמעל גיל 16. בסתיו 1917 רק שני סטודנטים ואחר כך ארבעה השתתפו בקורסים. היו גם כמה תלמידים ממדינות העולם, כמו אחד בשם ברקוביץ' (שנפצע בשנת 1916) ששירתו בלגיון הזרים. בשנות ה-1930 היה נהוג שהתלמידים יסיימו גם תואר ראשון באחד המקצועות הכלליים. בנוסף חלק מהסטודנטים לרבנות או לחזנות למדו גם מקצועות מעשיים -כמו שוחטים, משגיחי כשרות או מוהלים.
בימי השואה
אחרי פינויים מפריז המותקפת של מוסדות הרפובליקה הצרפתית, ב-10 ביוני התפנה גם בית המדרש הרבני בניהולו של הרב הראשי מוריס ליבר לווישי, בה נשאר למשך חודשים אחדים. אחר כך הועבר ב 1941- יולי 1942 לשאמאלייר על יד קלרמון פראן והחל מאוקטובר 1942 לליון. בשנת 1943 הוא נסגר רשמית בליון על ידי השלטונות הפרו-נאציים הצרפתיים. עם זאת המשיך בפעילות חצי-מחתרתית עד לשנת 1945. כשמכינת "התלמוד התורה של פריז" נסגרה, מיוזמת הרב אברהם דויטש של לימוז' הוקם בעיר הזאת "בית מדרש רבני קטן" שפעל בה בשנים 1942–1945. השיעורים של הכיתה המסיימת התקיימו בביתו של הרב דויטש, עד למעצרו ולירידתם של כמה מתלמידיו למחתרת ה"מאקי" של הצופים היהודים E.I בטארן. חלק מתלמידי בית המדרש הקטן הפכו למנהיגים קהילתיים יהודים אחרי המלחמה. בעת האקציות של משטרת וישי ושל הגסטפו נגד יהודי בפריז, קבוצה של ילדות יתומות שמצאה מקלט בבניין בית המדרש הרבני נעצרה באחד הבקרים ונשלחה למחנה הריכוז בדראנסי.
אחרי מלחמת העולם השנייה
בשנות ה-1960 בהשפעת גל ההגירה הגדול של יהודי צפון אפריקה וההתעוררות הלאומית שלאחרי מלחמת ששת הימים, ידע בית המדרש התפתחויות חדשות לכיוון התחזקות לימוד התלמוד, בהתאם לדרישות ולמסורות המאמינים, בעוד שרמת הוראת המקצועות הכלליים נותרה טובה.
החל משנת 2013 מנהל בית המדרש הרבני של צרפת הוא הרב אוליבייה קופמן (נ' 1967). לפניו כיהן בתפקיד הרב מישל גוגנהיים (2012-1992), שנבחר בהמשך לרב הראשי של פריז. תוכנית הלימודים בימינו כוללת:, תלמוד, משפט עברי, תנ"ך, מחשבת ישראל, עברית מודרנית, ספרות עברית, היסטוריה יהודית, דרשות, תפילות, לימודי מנהיגות רוחנית-חברתית-קהילתית. המקצועות הכלליים כוללים ספרות צרפתית ופילוסופיה. היוונית והלטינית יחד עם ההיסטוריה הקדומה והמודרנית הוצאו מתוכנית הלימודים, במקביל לרפורמות במערכת החינוך הלאומית של צרפת. במסגרת הלימודים מעודדים את התלמידים ללמוד למשך שנה בישיבות בישראל. כמו כן הם עוברים תקופות סטאז' כמורים בתלמודי תורה, בבתי דין רבניים ובקהילות, בראש הוועד המנהל של בית המדרש יושב הרב הראשי של יהדות צרפת. בית המדרש מאפשר מסגרת של מעון סטודנטים עם 15–20 מקומות. בחינת הגמר כוללת מבחנים בכתב ובעל פה, לרבות הכנת עבודה בכתב של כ-60 עמודים ("ממואר") המוקדשת לנושאים מתחום הדת, הפולחן, היסטוריה דתית, ביוגרפיות, הגות בנוגע ליישום ההלכה (למשל לגבי זכות השביתה או מעמד העובר), היסטוריה של קהילות יהודיות וברוב המקרים -מוקדשת לפירושים של התורה או לשאלות ותשובות . בסיום המוצלח של הבחינה מוענק התואר רב. שלושה רבנים בממוצע מסיימים בכל שנה את חוק לימודיהם, בוגרים מצטיינים של ישיבה ממקום אחר, למשל מישראל, יכולים לזכות בדיפלומה של בית המדרש הרבני אחרי שנה או שנתיים לימודים.
תלמידים
במהלך השנים שעברו מאז 1830 יצאו את שערי בית המדרש כ-400 בוגרים, מהם - כ-300 בעלי תעודות רבנים, חזנים או מורים, חלק מהתלמידים היו חזנים ומורים לעברית. מתוך 18 הרבנים הראשיים של צרפת תשעת האחרונים היו בוגרי בית המדרש של פריז. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 עומד בית המדרש הרבני של היהדות הקונסיסטוריאלית בפריז בתחרות הולכת וגוברת מצד מוסדות החינוך הפחות פתוחים לעולם מסביב -של חב"ד, הקהילות החרדיות והישיבות האורתודוקסיות בישראל,
ספריית בית המדרש הרבני
ספריית בית המדרש הרבני בפריז נהרסה במידה רבה בימי הכיבוש הנאצי. היא שוקמה בשנת 2004 וכוללת בימינו כ-60,000 כרכים. כתבי היד שבה מאוחסנים בספריית "כל ישראל חברים",
מנהליו
מנהלי בית המדרש הרבני לדורותיו היו הרבנים:
קישורים חיצוניים
Henri Schilli, ed 1, Jean-Pierre Rothschild ed.2 ,2008 ?Serge Golan Quel avenir pour le Séminaire israélite de France
אגיבו קמארה
אגיבו קמארה (בצרפתית: Aguibou Camara; נולד ב-20 במאי 2001 בגינאה) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת גינאה.
ליל
קמארה הגיע למחלקת הנוער של ליל בשנת 2019 ממחלקת הנוער של אלפנט קולאה. ב-29 במרץ 2019 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון. ב-10 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על דיז'ון במסגרת הגביע הצרפתי, בו הבקיע את שער הניצחון.
אולימפיאקוס
ב-13 ביולי 2021 חתם קמארה על חוזה לארבע עונות באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
גד בק
גד בֶּק (בגרמנית: Gad Beck;; 30 ביוני 1923 – 24 ביוני 2012) היה פעיל מחתרת בגרמניה בתקופת השואה, סופר ואיש חינוך יהודי גרמני-ישראלי.
אגיבו קמארה
קריירה בינלאומית
ב-12 באוקטובר 2019 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בהפסד 1-0 לנבחרת קומורו במשחק ידידות. ב-11 ביוני 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת ניז'ר במשחק ידידות.
גד בק
קורות חיים
נולד בשם גֶרהארד בק (Gerhard Beck) בברלין בירת גרמניה, באזור שבו התגוררו בעיקר מהגרים יהודים, בן לאב יהודי מאוסטריה ואם נוצרייה שהתגיירה, ולו אחות תאומה, מַרגוֹט (מרים). כשהיה בן חמש עברה המשפחה לשכונת וַייסֶנזֶה שבצפון-מזרח העיר, ושם גדל בק ולמד בבית ספר עממי וסבל מגילויי אנטישמיות מצד חבריו לספסל הלימודים. בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, החל ללמוד בבית ספר יהודי, אך נאלץ לעזוב את הלימודים ולעבוד בחנות. בהיותו "בן-תערובת" (מישלינג) כהגדרת חוקי הגזע, בק נעצר והושם במחנה רוזנשטראסה שבמרכז העיר, אולם שוחרר תוך זמן קצר ביחד עם יתר העצורים היהודים בעקבות מחאת רוזנשטראסה, והוא נשאר בברלין. בתוך כך יכול היה להציל את אהובו מַנפרֶד לוין (Manfred Lewin), בן זוגו הראשון, ממחנה המעבר שאליו גורש, לאחר שדרש אותו לעבודות בניין; אולם לוין סירב לנטוש את משפחתו. כפי שגילה בק לאחר המלחמה, מנפרד נספה באושוויץ עם שאר בני משפחתו.
בשנת 1941 הצטרף לתנועת "החלוץ", שעודדה עליית יהודים לארץ ישראל. במהלך השנתיים האחרונות למלחמה הנהיג קבוצה מחתרתית קטנה של חלוצים בשם "חוג חלוצי" שהתרכזה בברלין, קיימה פעילויות תרבות ופעלה במחתרת לספק מזון ומקומות מסתור ליהודים שהיו בדרכם להימלט לשווייץ הנייטרלית. בראשית שנת 1945 הוסגרו הוא וכמה מחבריו על ידי יהודי שריגל עבור הגסטאפו, והוא נחקר ונכלא במחנה מעבר ליהודים בברלין.
בשנת 2000 היה בק בין חמשת הגברים והנשים שנאסרו בגרמניה הנאצית על רקע הומוסקסואליות, המופיעים בסרט התיעודי עטור הפרסים "סעיף 175".
בשנת 2006 יצא לאקרנים סרט תיעודי באורך מלא (100 דק') המגולל את סיפור חייו: "חירות המסַפֵּר: חייו של גד בק" (Die Freiheit des Erzählens. Das Leben des Gad Beck).
בק נפטר בברלין בשנת 2012, ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-89 כשהוא מותיר את בן זוגו ב-32 השנים האחרונות לחייו, יוליוס לאופר.
ליאור ספרנדאו
ליאור ספרנדאו (נולד ב-4 בספטמבר 1987 בכפר סבא) הוא צלם ויוצר דוקומנטרי ישראלי עצמאי, ומייסד עמותת שניתה, שהיה מועמד לפרס אמי.
ביוגרפיה
ספרנדאו התחיל את דרכו כצלם מיד עם שיחרורו מצה"ל. עבודתו הראשונה כצלם וידאו הייתה ב-2009 עבור רשת החדשות האמריקאית סי.בי.אן. ב-2012, סיים ספרנדאו את תפקידו כמנהל הפקה ארצי במשרדי הערוץ בירושלים.
בין השנים 2013–2016 הצטרף ספרנדאו לצוות התעודה של רשת סי.בי.אן כצלם ראשי ומפיק. כחלק מעבודתו, צילם והפיק סרטי תעודה על ההיסטוריה היהודית והנוצרית, והארכאולוגיה בישראל, אירופה ובמזרח התיכון.
במקביל לעבודתו, התחיל ספרנדאו לצלם סדרת סרטוני רשת בשם People Of. הסדרה בנויה מקליפים דוקומנטריים קצרים המציגים את קשייהן של אוכלוסיות מושתקות.
בשנת 2019 ייסד ליאור את עמותת שניתה ביחד עם שירי שם-טוב, הפועלת למען ילדים מעוטי יכולת באוגנדה.
פפה גייה
פפה אלסאנה גייה (בצרפתית: Pape Alassane Gueye; נולד ב-24 בינואר 1999 במונטרוי שבצרפת) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סביליה מליגת העל הספרדית, בהשאלה ממרסיי, ובנבחרת סנגל.
לה האבר
גייה גדל במחלקת הנוער של לה האבר החל משנת 2017. בשנת 2016 החל לשחק בלה האבר ב', קבוצת המילואים של המועדון. בסך הכל ערך 39 הופעות ליגה במועדון.
ווטפורד
ב-29 באפריל 2020 חתם על חוזה בווטפורד מהפרמייר ליג החל מה-1 ביולי 2020. 24 שעות לאחר מכן, הודיעה ווטפורד על מכירתו לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
אולימפיק מרסיי
ב-30 בינואר 2023 הושאל לסביליה עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 2-0 על נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
Glorious (שיר של אלה הנדרסון)
Glorious (בעברית: מְפוֹאָר) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הבריטית אלה הנדרסון. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2019, כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום שלה, Glorious, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס.
רקע וכתיבה
הנדרסון סיפרה, "לכתוב את 'Glorious' היה רגע מנקה מחשבות עבורי. השיר מייצג את הפעם הראשונה בה התחלתי באמת לחגוג את כל מה שחייתי בעבר בפחד. התחלתי ללמוד לקבל ולאהוב את עצמי. דבר שקשה לעשות בימנו. 'Glorious' מייצג את כל מה שאנחנו צריכים להרגיש כלפי עצמנו - מועצמים וגאים".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ פורסם בערוץ היוטיוב של הנדרסון ב-13 בספטמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
כביש 717
כביש 717 הוא כביש רוחב אזורי העובר ברמת יששכר, בתחומי מועצה אזורית הגלבוע. אורכו 3.8 קילומטרים והוא משמש כדרך גישה למושבים רמת צבי ומולדת ואל הכפר הערבי טייבה.
פריץ ברכט
פריץ ברכט (בגרמנית: Fritz Bracht; נולד ב-18 בינואר 1899 - 9 במאי 1945) היה קצין אס אה נאצי, ראש סניף המפלגה הנאצית בשלזיה תחתית וכיהן למעשה כמושל שלזיה תחתית משנת 1941 עד להתאבדותו בשנת 1945.
חייו
ברכט נולד בהיידן, סמוך לדטמולד, גרמניה. לאחר השלמת לימודיו כגנן הוא התגייס לשירות צבאי בשנת 1917 והוצב בחזית עד לסוף מלחמת העולם הראשונה משנשבה בידי הצבא הבריטי ושוחרר בשנת 1919.
ב-1 באפריל 1927 הוא התפקד למפלגה הנאצית ומונה לראש סניף המפלגה במחוז סורלנד בנובמבר 1928. הוא החזיק בתפקידו דומה גם באלטנה במרץ 1931.
בשנת 1935 התמנה לממלא מקום ראש סניף המפלגה בשלזיה תחתית ולאחר שראש הסניף הקודם, יוזף ואגנר, הודח בנובמבר 1941, ברכט מונה להחליפו כאשר שלזיה פוצלה לשלזיה תחתית ושלזיה עילית כאשר ברכט מונה למושל הראשונה.
בשנת 1944 הוא קודם לדרגת אס אה אוברגרופנפיהרר כאשר בתחום אחריותו היה גם מחנה ההשמדה אושוויץ. לאחר כניעת גרמניה הנאצית, ברכט ורעייתו התאבדו בבאד קודובה, פולין, בנטילת גלולות ציאניד.
מרטין סמדברג-דאלנסה
מרטין סמדברג-דאלנסה (בספרדית-שוודית: Martin Smedberg-Dalence; נולד ב-10 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר שוודי-בוליביאני ששיחק כקשר ולעיתים כמגן. לזכותו 13 הופעות במדי נבחרת בוליביה.
קריירה
דאלנסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גונילסה מהליגה השנייה בשוודיה. בשנת חתם בגטבורג מליגת העל. לאחר שלא זכה לדקות משחק, הושאל לוטרה פרולונדה ושנה לאחר מכן לליונגסקילה בה רשם עונה טובה כאשר כבש 10 שערים ובסיום העונה הוא חתם במועדון ועלה עם המועדון לליגת העל בסיום עונת. עם עליית המועדון לליגת העל, קיבל את סרט הקפטן. בדצמבר חתם בנורשפין. ב-31 באוקטובר 2013 חזר לגטבורג כאשר חתם במועדון ל-4 שנים. ב-1 בינואר 2018 חתם בבוליבר.
דאלנסה שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של שוודיה. בשנת הצהיר שהוא שואף לשחק בנבחרת בוליביה בגלל מוצא אימו. בשנת קיבל אזרחות בוליביאנית שאיפשרה לו לשחק בנבחרת. ב-15 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015. ב-15 ביוני 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–3 נגד שהיה גם הניצחון הראשון של הנבחרת מאז קופה אמריקה 1997.
Star Wars Jedi: Fallen Order
Star Wars Jedi: Fallen Order הוא משחק הרפתקאות-פעולה לשחקן יחיד שפותח על ידי חברת Respawn Entertainment ומופץ על ידי חברת Electronic Arts, ומתקיים באופן כרונולוגי ביקום מלחמת הכוכבים חמש שנים לאחר "פרק 3: נקמת הסית'". המשחק הוכרז לראשונה במהלך כנס ה-E3 2018, ופרטים ראשונים עליו נחשפו באפריל 2019. במהלך פאנל שהתקיים ב-8 ביוני 2019 בכנס ה-E3 2019, נחשף סרטון משחקיות ראשון מלא בן 13 דקות. המשחק הופץ עבור Microsoft Windows, פלייסטיישן 4 ו-Xbox One ב-15 בנובמבר 2019.
רקע עלילתי
כשהמשחק מתרחש לאחר אירועי "פקודה 66", שהחל את הטיהור הגלקסי הרחב מאבירי הג'דיי, השחקן ייכנס לדמותו של הפדאוואן קאל קסטיס (בדיבובו ולכידת תנועותיו של קמרון מונאהן), אחד הג'דיי האחרונים שנותרו בחיים כשהוא מנסה לשרוד מהאינקוויזטורים שמטרתם לחסל את שרידי הג'דיי ששרדו את "פקודה 66".
במהלך המשחק, השחקן יפגוש דמויות אייקוניות שהופיעו ביקום מלחמת הכוכבים, כמו סאו גררה ו"האחות השנייה", ויבקרו בעולמות כמו קאשייק, דאת'ומיר ואילום, לצדם של עולמות ודמויות חדשות.
עלילה
מספר שנים לאחר אירועי "נקמת הסית'", הפאדוואן קאל קסטיס נמלט מאירועי "פקודת 66" וחי את חייו במנוסה מהאימפריה הגלקטית, תוך שהוא מסווה את עצמו כעובד במגרש גרוטאות בכוכב בראקה (Bracca), וסובל מטראומה בעקבות הטיהור. בעקבות תאונת עבודה, הוא נאלץ להשתמש בכוח בשביל להציל את חברו ושותפו לעבודה, פראוף, מנפילה אל מותו. דרואיד אימפריאלי מתעד את המקרה ומעביר את התיעוד לאימפריה, ששולחת שני אינקוויזיטורים, על מנת שילכדו את קאל. לאחר שאחת מהם, "האחות השנייה" הורגת את פראוף בעוד שהוא מדבר כנגד האימפריה, קאל זועם ותוקף אותה עם חרב האור שלו, נלכד אך נמלט מהמקום, ובמהלך בריחתו נחלץ בעזרת אבירת ג'דיי לשעבר בשם סיר ג'ונדה (Cere Junda) וטייס הקרב גריז דירטוס (Greez Dirtus). השניים מגלים לקאל שמטרתם היא לבנות מחדש את מסדר הג'דיי על מנת להביס את האימפריה, בעזרת הולוקרון שמכיל שמות ומיקומים של ילדים רגישים לכוח, שהשאיר המאסטר לשעבר של סיר, אינו קורדובה (Eno Cordova) על כוכב הלכת בוגאנו.
בהגיעם לבוגאנו, קאל פוגש את הדרואיד BD-1 שהיה שייך לקורדובה, והוא מוביל אותו לכספת שנבנתה על ידי ציוויליזציה עתיקה של משתמשי הכוח בשם הזפו (Zeffo). כאשר קאל מנסה לפתוח את הכספת, הוא מגלה שהיא חסומה. צוות המאנטיס נוסע לכוכב הבית של הזפו, שם קאל מוצא מקדש עתיק של הזפו ובו הודעה שקורדובה השאיר, שמובילה לחברו הווקי טארפול מכוכב קאשיק.
צוות המאנטיס חוזרים לקאשיק, שם חבריהם מצאו את צ'יף טארפול, שאומר לקאל שעליו לטפס על עץ המקור (Origin Tree) ולחקור את הצמרת שלו. בצמרת העץ קאל מוצא הודעה נוספת מקורדובה, שמציין שישנו אסטריום בכוכב דאת'ומיר. בנוסף, קאל נתקל באינקוויזיטורית נוספת - האחות התשיעית, מביס אותה בקרב והיא נופלת מצמרת העץ אל מותה.
בדאת'ומיר, קאל פוגש במרין - מכשפה ממסדר אחיות הלילה שנטבחו על ידי הסית' אך מאמינות שהג'דיי אחראיים לכך. מרין מצווה על תושבי דאת'ומיר להרוג את קאל. בעוד שהוא נלחם בהם בדרכו למקדש נוסף של הזפו, קאל פוגש באדם מסתורי שמזהה את היותו ג'דיי. אותו אדם טוען שהוא חוקר דברים רבים וביניהם את דאת'ומיר. קאל נכנס למקדש הזפו אך נתקל בחיזיון של המאסטר שלו לשעבר - ג'ארו טאפאל, ונרדף על ידי הזכרונות שלו מיום ביצוע פקודה 66, במהלכו המאסטר שלו הקריב את חייו על מנת שינצל. רדוף תחושות אשמה וטראומה, קאל שובר את חרב האור שלו - שהייתה שייכת למאסטר שלו. מיואש ומובס הוא עוזב את המקדש ופוגש בשנים בזר, שחושף את זהותו כטארון מאליקוס, ג'דיי לשעבר שנמלט מפקודה 66 וערק לצד האפל של הכוח. מאליקוס מציע לקאל להצטרף אליו, אך קאל מסרב.
כאשר הוא חוזר למאנטיס, קאל מגלה מסיר שהיא הפסיקה להשתמש בכוח כאשר למדה שטרילה הפכה לאינקוויזיטורית, מתוך תחושות אשמה. עם זאת, היא מעודדת אותו לשים את עברו מאחוריו, ולבנות חרב אור חדשה תנתק את הקשר למאסטר שלו, ותגרום לו לפתוח דף חדש. קאל יוצא לכוכב אילום במטרה למצוא גביש קייבר לחרב האור שלו. הוא מוצא את הגביש לאחר חיפוש יחד עם BD-1, וחוזר לדאת'ומיר להתעמת מול מאליקוס. מרין מגלה שמאליקוס שיקר לה אודות הטבח, ומחליטה לעזור לקאל במסעו כדי לשקם את הג'דיי.
לאחר שנמלטו עם ההולוקרון, קאל סיר, גריז, מרין וBD-1 בטוחים על סיפון המאנטיס. קאל מחליט להשמיד את ההולוקרון ולהשאיר את גורל הילדים לכוח, מתוך הידיעה שאם הם יאומנו בדרכי הג'דיי הם יאלצו לחיות את חייהם כנרדפים כמוהו. לאחר מכן, הצוות ממשיך לקראת המסעות הבאים שלהם.
פיתוח
הבמאי סטיג אסמוסן הצטרף לחברת "Respawn Entertainment" בשנת 2014 כבמאי המשחק, שהוביל את צוות הפיתוח השני של האולפן. לאחר מכן, במאי 2018, נחשף שהפרויקט יהיה משחק פעולה-הרפתקאה מנקודת מבט שלישית שתתקיים ביקום של זיכיון "מלחמת הכוכבים". אהרון קונטררס, שכתב את התסריט עבור המשחק Mafia 3, הוביל את צוות הנרטיב של המשחק, שכלל את כריס אוולונה וארבעה תסריטאים אחרים. האולפן גם שיתף פעולה עם אולפני לוקאס פילם כדי ליצור דמויות ומיקומים חדשים.
שיווק והפצה
מפיצת המשחק, חברת Electronic Arts הכריזה על פיתוח המשחק במהלך כנס ה-E3 2018. המשחק הופץ עבור Microsoft Windows ועבור הקונסלות פלייסטיישן 4, ו- Xbox One ב-15 בנובמבר 2019, חודש לפני יציאתו של הסרט "מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר" לאקרנים.
משחק המשך
בינואר 2022, Respawn Entertainment הכריזה כי היא מפתחת משחק המשך ל-"Fallen Order". במאי 2022, במהלך אירוע הממוקד בזיכיון "מלחמת הכוכבים" (Star Wars Celebration), נחשף שמו של משחק ההמשך, "Star Wars Jedi: Survivor", והוצג טיזר.
אוסקר מיכילס
פרנסואה פידל אוסקר מיכילס (בצרפתית: François-Fidèle-Oscar Michiels; 24 ביולי 1881 – 14 ביוני 1946) היה גנרל בלגי אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא בלגיה במהלך הקרב על בלגיה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
מיכילס נולד בבריסל ב-24 ביולי 1881. בגיל 11 הוא נרשם לבית ספר צבאי, ושלוש שנים לאחר מכן התגייס לבית הספר לצוערים בנאמור. ב-1897 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא בדרגת קורופורל. ב-1901 הועלה לדרגת סרג'נט ועבר ללמוד בבית הספר לקצינים. ב-1903 סיים את בית הספר בדרגת לוטננט. ב-1913 הוצב מיכילס במבצר לייז'. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הוצב במטה הדיוויזיה ה-3. בשל אומץ הלב שגילה במהלך הקרב על האיסר הועלה לדרגת קפטן. הוא המשיך להילחם עם הדיוויזיה ה-3 עד סוף המלחמה, ועוטר בדרגת מפקד בלגיון הכבוד.
במרץ 1919 הוא מונה למרצה במכללת המלחמה. בתפקידו זה הוא שימש כמדריכו האישי של נסיך הכתר לאופולד. ביוני 1931 עזב את המכללה בדרגת לוטננט קולונל ומונה לראש מטה הקורפוס ה-1. במרץ של השנה הבאה הועלה לדרגת קולונל. ב-1934 מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-1. ביוני 1937 הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה לראש מחלקת כוח האדם של משרד ההגנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, מונה מיכילס למפקד הדיוויזיה ה-7. הוטל עליו לחזק את ההגנות על גבול בלגיה למקרה שגרמניה הנאצית תחליט לפלוש לארץ. ב-2 בפברואר 1940 עם התקדמות המלחמה, מונה מיכילס לראש המטה הכללי של הצבא הבלגי. הוא פיקד על הצבא הבלגי במהלך הקרב על בלגיה. ב-27 במאי הציע מיכילס למלך לאופולד לשלוח נציג למשא ומתן עם הגרמנים. המלך הסכים, ולמחרת בבוקר נכנע בפני הגרמנים. ב-30 במאי כינס את מיכילס את קציני הצבא הבלגי, הודה להם על שירותם, וביקש מהם להישאר בארץ ולא להימלט. הגרמנים לקחו אותו למחנה שבויים בגרמניה. ב-1943 הם הציעו לו לחזור לבלגיה ולסייע בניהול הארץ תחת הכיבוש הגרמני, אולם הוא סרב. ב-7 במאי 1945 הוא שוחרר בידי הצבא האדום.
מיכילס חזר לבלגיה וסייע בשיקומו של הצבא הבלגי לאחר המלחמה. בסוף 1945 הוא פרש מהצבא והחל לכתוב ספר על הקרב על בלגיה. הוא לא הספיק לסיים את הספר ונפטר ב-14 ביוני 1946.
נעים ואן אטנהובן
נעים-נור ואן אטנהובן (בהולנדית: Naïm-Nhour Van Attenhoven; נולד ב-31 בינואר 2003 בבריסל שבבלגיה) הוא כדורגלן ניז'רי יליד בלגיה המשחק בעמדת השוער במחלקת הנוער של קבוצת אנדרלכט מליגת העל הבלגית ובנבחרת ניז'ר.
קריירת מועדונים
ואן אטנהובן גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים בבלגיה ובהולנד, ובחודש מאי 2020 הגיע למחלקת הנוער של אנדרלכט.
קריירה בינלאומית
ב-26 באוגוסט 2021 ערך ואן אטנהובן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר, בהפסד 3-0 לנבחרת סודאן במשחק ידידות.
טיבור דרי
טִיבּוֹר דֵרִי (בהונגרית: Déry Tibor; בודפשט, 18 באוקטובר 1894 – בודפשט, 18 באוגוסט 1977) היה משורר, מחזאי, מתרגם, מסאי וסופר הונגרי-יהודי חשוב.
קורות חיים
דרי נולד בבודפשט, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, ב-1894 למשפחה אמידה ממוצא יהודי שהתבוללה. סבו שינה את שם משפחתו היהודי, דויטש, לשם ההונגרי דרי. אביו היה עורך דין ואמו בתו של סוחר וינאי עשיר. מהיותו ילד, חונך טיבור בבתי ספר למסחר ולשפות, מאידך, בניגוד לרצון משפחתו, החליט טיבור להתמקד באמנות ובספרות. ב-1917 פרסם את יצירתו הספרותית הראשונה בכתב עת הונגרי בשם: מערב. בעקבות מלחמת העולם הראשונה, החל הסופר לפתח מודעות פוליטית שמאלנית, ואף הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה והשנייה, התאכזב דרי מדרך הגשמת האידיאל הקומוניסטי. הוא התגורר בפריז, בבודפשט, בפראג ובעוד ערים באירופה לסירוגין, וניסה את מזלו במסחר אך נכשל. באותן שנים הוא היה פורה מבחינה ספרותית. ב־1926 פרסם מחזה סאטירי בשם: תינוק מגודל. והוא התפרנס מכתיבת מאמרים ותרגום יצירות ספרותיות. הוא תרגם בין היתר להונגרית את יצירתו של אנדרה ז'יד: בחזרה מברית המועצות. בעקבות תרגום הספר נכלא הסופר למשך חודשיים על ידי השלטונות ההונגרים. בשנות השלושים, בעקבות עליית הפאשיזם, החל לכתוב את הטרילוגיה: פנים אל פנים שיצאה לאור ב-1945. הטרילוגיה מורכבת משלוש נובלות שעוסקות בעליית הפאשיזם ובפועלים מברלין המשתעבדים לו. יצירתו הגדולה הנוספת היא הרומן האמירה הלא גמורה, שנכתב בשנות השלושים אך יצא לאור רק ב-1947.
הרומן האמירה הלא גמורה זכה להצלחה בהונגריה והיה מקובל על השלטונות ההונגריים וביטאון המפלגה הקומוניסטית ההונגרית פרסם את סיפוריו של הסופר. בשנת 1948 אף זכה טיבור בפרס קושוט, שהיה באותם ימים הפרס היוקרתי ביותר עבור סופרים בהונגריה וקודם לכן זכה בפרס באומגרטן. מאידך, מנהיג המפלגה הקומוניסטית ההונגרית מתיאש ראקושי ניהל מדיניות פרו סובייטית, שביקשה להתאים גם את הסופרים והאמנים לאידיאל הסטליניסטי. נערכו מעצרים של אנשי רוח ואינטלקטואלים שחרגו מהקו הרשמי שהנהיגה המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. ב-1957 נגזרו על טיבור תשע שנות מאסר בעוון פעילותו העוינת את המשטר, וב-1960 הוא שוחרר בעקבות חנינה כללית. בקובץ סיפוריו אהבה מתאר הסופר את החיים בהונגריה בצל המעצרים הפוליטיים, והשלכותיהם על כל תחומי החיים. ב-1971 זכה סרט קולנוע שהופק על פי סיפוריו של טיבור דרי: אהבה ושתי נשים בפרס בפסטיבל קאן. הסרט זכה לתפוצה עולמית, אך נאסר להקרנה בהונגריה. בעקבות מותו של דרי ב-1977, יצאו כל כתביו מחדש ויצירותיו תורגמו לשפות רבות.
פרסים
בשנת 1947 זכה בפרס באומגרטן
בשנת 1948 זכה בפרס קושוט
בריסטול בולדוג
הבריסטול בולדוג (באנגלית: Bristol Bulldog) היה מטוס קרב חד-מושבי ודו-כנפי בריטי אשר נבנה על ידי חברת בריסטול אירופליין ושירת בחיל האוויר המלכותי החל מסוף שנות ה-20 ובמהלך שנות ה-30. הבולדוג היה דגם מטוס הקרב הנפוץ ביותר בחיל האוויר המלכותי בתקופה שבין מלחמות העולם, עם יותר מ-400 מטוסים שנבנו.
תכנון, פיתוח וייצור
בספטמבר 1926 פרסם משרד האוויר הבריטי מכרז עבור מטוס קרב חד-מושבי המסוגל לפעול ביום ובלילה, החמוש בצמד מקלעי ויקרס בקוטר 7.7 מ"מ ובעל מנוע כוכבי מקורר-אוויר. הבולדוג תוכנן בידי פרנק בארנוול (Frank Barnwell), מהנדס התכנון הראשי של החברה, כהשקעה פרטית של בריסטול כדי לעמוד בדרישות המכרז. אב הטיפוס (בולדוג סימן I) טס לראשונה ב-17 במאי 1927. לאחר הבחינה הראשונית של תשעת דגמי המטוסים שעמדו למכרז נבחרו מתוכם הבולדוג וההוקר הופינץ' (Hawker Hawfinch) לבחינה מעמיקה יותר. בעוד שבחיל האוויר המלכותי שיבחו את חוזקו ואת יכולת התמרון שלו, סבל הבולדוג בתחילה מיכולת חלשה להחלץ מסחרור אליו היה נקלע ומשום כך הוארך חלקו האחורי של גוף המטוס. לאחר הארכת גוף המטוס ובחינתו בגרסת אב טיפוס שנייה, הוכרז הבולדוג כמנצח במכרז בשל פער מהירות קטן ממנו נהנה לעומת מתחרהו ובשל תחזוקתו הזולה יותר. בנוסף, לא היה צורך במספר רב של שינויים כדי להפוך את המטוס למבצעי.
לסדרת הייצור של המטוס, אשר סומנה כבולדוג סימן II, היו שינויים מבניים מינוריים אך מלבדם היה המטוס זהה לאב הטיפוס; החימוש כלל זוג מקלעי ויקרס בקוטר 7.7 מ"מ, יכולת נשיאה של ארבע פצצות במשקל 9 ק"ג כל אחת. המנוע הכוכבי מסוג בריסטול יופיטר (Bristol Jupiter) היה בעל 450 כוחות סוס שהעניקו למטוס מהירות מקסימלית של קצת פחות מ-290 קמ"ש וטווח פעולה של 480 ק"מ. ייצור הבולדוג החל באוגוסט 1928 והוא נכנס לראשונה לשירות החל ממאי 1929. בתחילת שנות ה-30 הפך הבולדוג למטוס הנפוץ ביותר בשימוש חיל האוויר המלכותי, כאשר תחזוקתו הזולה, בתקופה של קשיים כלכליים ומגבלות תקציביות, הפכה אותו לבחירה המועדפת על פני מתחריו. 312 מטוסים סופקו לחיל האוויר המלכותי, כאשר גרסת הייצור העיקרית, הבולדוג סימן IIA, הייתה אף היא זהה ברובה לגרסה שקדמה לה, מלבד שיפורים במנוע, בכן הנסע ובמבנה.
הבולדוג סימן II היה ייצוא מוצלח וסופק לפינלנד, אוסטרליה, דנמרק, אסטוניה, לטביה, יפן, סיאם, ספרד ושוודיה.
עקב הדרישה לביצועים משופרים הציגה בריסטול את הבולדוג סימן IIIA, גרסה שעברה שינויים מקיפים; מנוע בריסטול מרקיורי סימן IVS.2 בעל 560 כ"ס, כיסוי טבעתי סביב בית המנוע, כנף עליונה מעובה ושיפור שדה הראייה מטה מתא הטייס. אב הטיפוס הראשון התרסק ב-30 במרץ 1933 ובמקומו נבנה אב טיפוס חדש. אף על פי שהיה מהיר משמעותית מהבולדוג סימן II והגיע ל-334 קמ"ש בגובה 4,572 מטר, לא הייתה לגרסה זו ביקוש.
לאחר כישלון הבולדוג סימן IIIA הסבה בריסטול את אב הטיפוס ששרד לבולדוג סימן IVA וזאת בהתאם למכרז חדש של משרד האוויר למטוס קרב בעל ארבעה מקלעים. גרסה זו, עם מנוע בריסטול מרקיורי בעל 640 כ"ס, הוצגה באביב 1934 והגיעה למהירות של 362 קמ"ש בגובה 3,877 מטר ויכולת נסיקה לגובה 3,048 (כ-10,000 רגל) תוך ארבע דקות ו-40 שניות. הבולדוג סימן IVA הפסיד במכרז לגלוסטר גלדיאטור אך 17 מטוסים מגרסה זו הוזמנו על ידי פינלנד באפריל 1934.
היסטוריה מבצעית
הבולדוג נכנס לפעילות מבצעית בעשר טייסות קרב בבריטניה אך לא השתתף בפעולות קרביות בתקופת שירותו. עם זאת, במהלך משבר אתיופיה נשלחה טייסת מס' 3 לתגבור כוחות האוויר הבריטיים בסודאן. דאגלס באדר, שהתפרסם בתקופת מלחמת העולם השנייה, איבד את רגליו כאשר הבולדוג אותו הטיס התרסק לאחר שביצע ללא אישור תרגילים אווירובטיים מעל בסיסו, וודלי (Woodley) שליד רדינג.