cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרסי פוסט
פרסי הריסון פוסט (אנגלית: Percy Fawcett; 18 באוגוסט 1867 – 1925 בקירוב) היה גאוגרף בריטי, קצין ארטילריה, קרטוגרף, ארכאולוג וחוקר דרום אמריקה. פרסי פוסט נעלם בשנת 1925 (יחד עם בנו הבכור, ג'ק, ואחד מחבריו של ג'ק, ראלי רימל) במהלך משלחת למצוא את אתר העיר האבודה "Z" - עיר עתיקה, שהוא ואחרים האמינו כי קיימת בג'ונגלים של ברזיל.
ראשית החיים
פוסט למד באקדמיה הצבאית המלכותית, וקבל דרגת סגן בארטילריה ב־24 ביולי 1886. ב־13 בינואר 1896 התמנה לתפקיד שליש של גדוד התותחנים הראשון בקורנוול והועלה לדרגת קפטן ב־15 ביוני 1897. בהמשך שירת בהונג קונג, במלטה וציילון, שם פגש את אשתו לעתיד נינה אגנס פטרסון, אותה נשא בינואר 1901. נולדו להם שני בנים, ג'ק (יליד 1903), ובריאן (1906–1984), ובת אחת, ג'ואן (1910–2005).
פוסט הצטרף לחברה הגאוגרפית המלכותית ( RGS) בשנת 1901, במטרה ללמוד מדידות ועיצוב מפות. בהמשך עבד בשירות החשאי הבריטי בצפון אפריקה תוך כדי לימוד מלאכת המודדים. הוא שירת במשרד המלחמה באי ספייק, מחוז קורק משנת 1903 עד 1906, שם הועלה לדרגת רב-סרן ב־11 בינואר 1905. הוא התיידד עם הסופרים ה. ריידר האגרד וארתור קונאן דויל. האחרון השתמש בדיווחים מאמזונאס של פוסט כהשראה לרומן "העולם האבוד".
משלחות מוקדמות
המשלחת הראשונה של פוסט לדרום אמריקה הייתה בשנת 1906. הוא היה בגיל 39 ונסע לברזיל למפות אזור ג'ונגל בגבול ברזיל ובוליביה, לפי בקשת החברה הגאוגרפית המלכותית. האגודה הטילה את יצירת המפה של האזור הזה, כמיפוי צד שלישי שאינו מייצג אינטרסים לאומיים מקומיים. הוא הגיע ללה פאס, בוליביה ביוני. בעודו במסע בשנת 1907, טען פוסט כי ראה וירה באנקונדה ענקית באורך 19 מטר, טענה שבגללה הוא הפך ללעג על ידי מדענים. הוא דיווח גם על בעלי חיים מסתוריים אחרים שלא היו מוכרים לזואולוגים, כמו כלב קטן דמוי חתול בערך בגודל של שועל, שלטענתו ראה פעמיים, גם את העכביש הענק Apazauca, שטען שהרעיל מספר מקומיים.
בהתבסס על מחקר תיעודי, פוסט גיבש עד שנת 1914 רעיונות על קיומה של "עיר אבודה", שכינה אותה "Z", אי שם באזור מאטו גרוסו בברזיל. הוא תיאר כי פעם הייתה קיימת תרבות מורכבת באזור האמזונס ושייתכן כי חורבות מבודדות שרדו. פוסט מצא גם מסמך המכונה "כתב יד 512", ושכן בספרייה הלאומית של ריו דה ז'ניירו. הוא האמין שזהו מסמך של מתיישב פורטוגזי, שכתב שבשנת 1753 כי גילה את חורבותיה של עיר עתיקה שהכילה קשתות, פסל ומקדש עם הירוגליפים. העיר מתוארת בפירוט רב מבלי לספק את המיקום המדויק. עיר זו הפכה ליעד משני עבור פוסט, אחרי היעד המרכזי - מציאת שרידי "Z".
בתחילת מלחמת העולם הראשונה חזר פוסט לבריטניה לשרת בצבא כקצין מילואים בתותחנים והתנדב לתפקיד בפלנדריה, ופיקד על חטיבת ארטילריה אף על פי שהיה כמעט בן 50. הוא הועלה לדרגת סגן אלוף ב־1 במרץ 1918. הוענק לו עיטור על השירות המצוין ביוני 1917.
לאחר המלחמה חזר פוסט לברזיל ללמוד על חיות הבר והארכאולוגיה המקומיים. בשנת 1920 עשה ניסיון לבדו לחפש את העיר "Z", אך סיים את החיפוש לאחר שסבל מקדחת.
משלחת אחרונה
בשנת 1925, במימון קבוצת משקיעים מלונדון, חזר פוסט לברזיל עם בנו הבכור ג'ק וחברו הטוב והוותיק ראלי רימל, למסע חיפושים כדי למצוא את האתר של העיר "Z". פוסט השאיר הוראות לפיהן אם המשלחת לא תחזור, אין לשלוח משלחת הצלה שמא גורל המצילים יהיה כגורלו. פוסט היה אדם עם ניסיון של שנים רבות בפעילות וחיים בשטח, ולקח ציוד כמו מזון משומר, אבקת חלב, אקדחים, מכשירי ניווט וכרונומטר. חבריו למשלחת נבחרו בגלל איתנותם, יכולתם ונאמנותם זה לזה. פוסט בחר רק בשני בני לוויה כדי להקטין את הסירבול של המשלחת ופחות התחשב בשבטים הילידים, מכיוון שחלקם היו עוינים כלפי זרים.
ב־20 באפריל 1925 יצאה משלחתו מקויאבה. בנוסף לשני מלוויו העיקריים, ליוו את פוסט שני ברזילאים, שני סוסים, שמונה פרדות וזוג כלבים. התקשורת האחרונה עם המשלחת הייתה ב־29 במאי 1925, כאשר פוסט כתב, במכתב לאשתו שנמסרה על ידי אחד הילידים, שהוא מוכן לצאת לשטח שלא נחקר רק עם ג'ק וראלי. על פי הדיווחים, הם חצו יובל נהר בדרום מזרח האמזונס. המכתב האחרון, נתן את מיקומם ובאופן כללי המכתב היה אופטימי.
רבים הניחו כי האינדיאנים המקומיים הרגו אותם, מכיוון שבאותו זמן היו כמה שבטים בקרבת מקום: הקאלאפלו, השבט האחרון שראה אותם, הארומאס, סויאס והקסוונטות שאל שטחם הם נכנסו. לדברי החוקר ג'ון המינג, משלחתו של פוסט שכללה את השלושה, הייתה קטנה מכדי לשרוד בג'ונגל. הציפייה שלו שמארחיו הילידים יעזרו להם, כנראה הייתה מחשבת שווא כי הוא היה מוגבל במתנות שהצליח להביא להם כדי לתת להם בתמורה לנדיבותם. 20 שנה אחר כך, ראש שבט הקאלפלו בשם קומאצי, אמר לאנשיו כיצד נהרגו הזרים הלא-רצויים. אך חוקרים אחרים חשבו שהם הלכו לאיבוד ומתו מרעב.
בשבט הקאלפלו קיים סיפור שעובר בעל פה, על בואם של שלושת החוקרים, ושהם נסעו מזרחה ואחרי חמישה ימים אנשי השבט הבחינו שהקבוצה כבר לא הדליקה יותר מדורות במחנה שלהם. הקאלאפלו אומרים שסביר להניח כי אנשי שבט אלים הרגו אותם. אין שום הוכחה שהם נרצחו. ייתכן שהם מתו מסיבות טבעיות בג'ונגל הברזילאי.
בשנת 1927 נמצאה לוחית-שם של פוסט אצל שבט אינדיאני. במהלך שנת 1930 אלוהה וונדרוול עם צוותה ניסתה למצוא את פוסט תוך שימוש קשריה עם האינדיאנים וביצוע טיסות חיפוש באזור.
ביוני 1933 נמצא מצפן תאודוליט, השייך לפוסט, בידי שבטי האינדיאנים של המטו גרוסו. עם זאת, לוחית השם הייתה ממשלחתו הקודמת של פוסט. היא ככל הנראה ניתנה במתנה לראש אותו שבט אינדיאני. הוכח שהמצפן הושאר מאחור לפני שנכנסו לג'ונגל במסעם האחרון.
"מחנה הסוסים המתים"
"מחנה הסוסים המתים", או מחנה פוסט, הוא אחד המחנות הגדולים שעשה פוסט במסעו האחרון. המאהל הזה היה המיקום האחרון הידוע שלו. ממחנה הסוסים המתים, פוסט כתב לאשתו על הקשיים שעמדו בפניהם, הקואורדינטות שלו, ותוכניותיו לעתיד הקרוב. הוא סיים את המסר שלו: "אתה לא צריך לפחד משום כישלון".
שאלה אחת שנותרה בנוגע למחנה סוסים מתים נוגעת להבדלים בקואורדינטות שפוסט נתן למחנה. במכתב לאשתו הוא כתב: "הנה אנחנו ב'מחנה סוסים מתים', קו רוחב 11 מעלות 43' דרום ואורך 54 מעלות 35' מערב, המקום בו מת סוסי בשנת 1920". עם זאת, בדו"ח ששלח לעיתונים בצפון אמריקה הוא נתן קואורדינטות אחרות. ייתכן כי אי ההתאמה הייתה שגיאה בדפוס. עם זאת, ייתכן שהוא הסתיר בכוונה את המיקום כדי למנוע מאחרים להשתמש בנתוניו כדי למצוא את העיר האבודה. ייתכן והיה בכך גם ניסיון למנוע כל ניסיונות ההצלה. פוסט הצהיר כי אם ייעלם, אין לשלוח משלחת הצלה מכיוון שהסכנה הייתה גדולה מדי.
סיפורו של וילאס בואז
החוקר הדני ארנה פאלק-רון נסע למטו גרוסו במהלך שנות השישים. בספר שהופיע בשנת 1991 הוא כתב כי נודע לו על גורלו של פוסט בסיפור של אורלנדו וילאס-בואז - פעיל ברזילאי למען זכויות הילידים. את הדברים שמע מאחד הרוצחים של פוסט. לטענתו, פוסט וחבריו עברו תאונה על הנהר ואיבדו את מרבית המתנות שהביאו לשבטים. המשך המסע ללא מתנות היה הפרה קשה של הפרוטוקול. מכיוון שחברי המשלחת היו באותה עת חולים באורח קשה, שבט הקאלאפלו שהם נתקלו בו החליט להרוג אותם. גופותיהם של ג'ק פוסט וריילי רימל הושלכו לנהר. אל"ם פוסט, שנחשב לאדם זקן ולכן מכובד, קיבל קבורה ראויה. פאלק-רון ביקר בשבט קאלאפלו ודיווח כי אחד מזקניי השבט אישר את סיפורו של וילאס-בוז על איך ומדוע נהרג פוסט.
בשנת 1951, אורלנדו וילאס-בוז קיבל כביכול את עצמות השלד של פוסט ובדק אותן באופן מדעי. הבדיקה אישרה, לכאורה, כי העצמות היו של פוסט, אך בנו, בריאן פוסט, סירב לקבל זאת. וילאס-בוז טען כי בריאן התעניין יותר מדי ברווחים כספיים מהספרים על היעלמותו של אביו. ניתוח מדעי מאוחר יותר אישר כי העצמות אינן של פוסט.
בשנת 1998, החוקר האנגלי בנדיקט אלן יצא להפגש עם האינדיאנים בקאלאפלו, שלפי טענת וילאס-בוז הודו בכך שהרגו את שלושת חברי משלחת פוסט. אחד מזקני שבט הקאלאפלו, ווג'וי, טען במהלך הראיון שצולם ב-BBC כי העצמות שנמצאו על ידי וילאס-בוז 45 שנה לפני כן לא היו באמת של פוסט. הזקן הכחיש כי לשבטו היה חלק בהיעלמותם של חברי משלחת פוסט. שום עדות חותכת אינה תומכת בשום הצהרה.
העיר האבודה של Z של גראן
בשנת 2005 ביקר סופר ה"ניו יורקר" דייוויד גראן בשבט קאלאפלו ודיווח כי ככל הנראה השבט שימר היסטוריה בעל פה על פוסט, שהיה בין האירופאים הראשונים שהשבט ראה אי פעם. מהדיווח למד כי פוסט ומשלחתו שהו בכפרם ואז עזבו, לכיוון מזרח. הקאלאפלו הזהירו את פוסט וחבריו כי אם ילכו בדרך שתכננו, הם יהרגו על ידי "אינדיאנים עזים" שכבשו את השטח הזה, אך פוסט התעקש להמשיך. אנשי הקאלאפלו הבחינו בעשן ממדורת המשלחת בכל ערב במשך חמישה ימים לפני שנעלמה. הקאלאפלו אמרו שהם בטוחים שאינדאנים אלימים הרגו אותם. המאמר גם מדווח כי שבט המכונה קוהיקוגו שהה באזור בו פוסט נעלם, כפי שהתגלה על ידי הארכאולוג מייקל האקנברגר ואחרים.
בשנת 2009 יצא ספרו של גראן, "העיר האבודה Z", המתאר את פועלו של פוסט. על פי הספר, יצא בשנת 2016 סרט באותו שם, שנכתב ובוים על ידי ג'יימס גריי , בכיכובו של צ'ארלי האנם.
פוי דה דום
פוי דה דום (בצרפתית: Puy de Dôme) הוא הר געש רדום בגובה 1,465 מטר, הממוקם במחוז פוי-דה-דום שבחבל אוברן-רון-אלפ, חלק מ בדרום-מרכז צרפת. זהו ההר הגבוה ביותר של שן דה פוי, שרשרת הרי הגעש המכונים פוי.
ההר שוכן כחמישה עשר קילומטרים ממערב לעיר קלרמון-פראן, מעליה הוא מתנשא מעל לאלף מטרים. על ההר הותקנו ב-1956 אנטנות של מערכת שידור עבור VHF וטלוויזיה.
גאולוגיה
פוי דה דום מורכב משתי כיפות לבה טרכיטיות שנדחקו זו אחר זו מעל חרוטי אפר קדומים לפני 11,000 עד 10,000 שנה. על המדרונות יש סלעי ברקציה ומשקעים של זרמים פירוקלסטיים (איגנימבריט) מהתמוטטות הכיפה הראשונה. חלקים גדולים מכוסים גם על ידי הטפרה של לוע קיליאן הסמוך (Cratère Kilian), שקרס לפני 8,550 שנה.
מכיוון שהר הגעש הוא אחד מהרי הגעש המונוגנטיים, שלרוב יש בהם רק התפרצות אחת או שלב התפרצות אחד, התפרצות חדשה בהר אינה סבירה. עם זאת, לא ניתן להניח כי מדובר בשדה הגעשי של השן דה פוי בכללותו, מכיוון שהיו כאן תקופות של הפסקת הפעילות הגעשית שוב ושוב במשך כמה עשרות אלפי שנים.
היסטוריה
ב-19 בספטמבר 1648 ביצע פלורין פריה, גיסו של הפיזיקאי בלז פסקל, את הניסוי המפורסם "vide dans le vide" בפוי דה דום שיזם פסקל, שהפריך את ההשערה האריסטוטלית של ה"הפחד מפני הריק", לפיה אדים בלתי נראים ממלאים את הריק. פסקל הוכיח כי לחץ האוויר מבוסס על משקל האוויר מעל המיקום על ידי מדידת הפרש הלחץ בין קלרמון-פראן לפסגת הפוי דה דום באמצעות ברומטר כספית וכך יכול היה לחשב בערך את המשקל הספציפי.
רק באמצע המאה ה-18, כאשר אנשים החלו להתמודד מדעית עם הטבע, התגלה מקורם הגעשי של ההרים הללו. עד אז האמינו כי מדובר במבצרים ענקיים שנבנו על ידי הרומאים.
עם הקמת מחוזות צרפת בשנת 1790 במהלך המהפכה הצרפתית, נתן הר הגעש לחלק זה של אוברן את שמו. במקור, אנשים רצו לקרוא למחוז שלהם (רכס ממוצא געשי עתיק), על שם הרכס שבו מתנשא  בגובה 1,885 מטרים, הנקודה הגבוהה ביותר במחוז. חלק מהאזרחים, בראשות גוטייה דה ביוזה (Gaultier de Biauzat), חבר פרלמנט מקלרמון-פראן, היו בדעה כי שם זה, שניתן גם להבין אותו כ"הרי זהב", יכול להביא את הבירה פריז לגבות מיסים מופרזים. תושבי אוברן החליטו אפוא על שם המחוז פוי-דה-דום.
תיירות
פוי דה דום הוא אחד האתרים המתויירים ביותר באזור אוברן, ומושך אליו כמעט 500,000 מבקרים בשנה. הפסגה מציעה תצפיות רחבות ידיים על שן דה פוי וקלרמון-פראן. זהו מרכז ידוע למצנחי רחיפה.
אל הפסגה ניתן להגיע בשני שבילים להולכי רגל: דרך דרומית ("Le sentier des muletiers", בעבר דרך רומאית) ודרך צפונית ("Le sentier des chèvres") שעוברת על פני הלוע ני דה לה פול (Nid de la Poule). שביל GR 4 למרחקים ארוכים כולל את שני השבילים לחציית ההר.
עד 1925 אפשר היה להגיע להר מקלרמון-פראן באמצעות רכבת של מסילה צרה תוך שימוש במנגנון של פס מרכזי נוסף (Fell mountain railway system). רכבת גלגלי שיניים המכונה "Panoramique des Dômes" פועלת על המסלול מאז יוני 2012, והנסיעה בה אורכת 12 דקות מתחנת העמק לפסגה. בעונת הנסיעות העיקרית היא פועלת כל חצי שעה. תחנת הפסגה שוכנת בגובה 1,406 מטר.
בראש ההר יש מסעדות וחנויות, כמו גם מרכז מבקרים המספק מידע על ההיסטוריה והגאולוגיה של האזור. מהמצפה שבו מוזיאון קטן על הפסגה יש לעיתים נוף מרתק מעל ים עננים, שקשור לתנאי האינוורסיה המתרחשים כאן לעיתים קרובות. ביום בהיר ניתן לראות כמאה הרי געש לא פעילים במרחק של כ-30 קילומטרים. שביל טיול רחב עם לוחות מידע מוביל סביב רמת הפסגה. נקודת המוצא היא תחנת הפסגה של מסילת הרכבת.
האזור הוא חלק מ.
טור דה פראנס
הכביש מקלרמון-פראן לפוי דה דום היה אחד מקטעי הרכיבה התלולים המפורסמים ביותר בטור דה פראנס ויש בו הפרש גובה של מעל 1,000 מטר לאורך 14 קילומטרים, עם שיפוע ממוצע של 7.5 אחוזים.
בין שנות החמישים לשנות השמונים נכלל קטע זה בסך הכל 13 פעמים בטור דה פראנס. פאוסטו קופי היה הראשון שניצח בשנת 1952. הדו-קרב בין ז'אק אנקטיל לריימונד פולידור בפוי דה דום בטור של 1964 נחשב לרגע אגדי בתולדות הטור. בשנת 1975 הוכה אדי מרקס על ידי צופה זמן קצר לפני נקודת הסיום.
הצפנה קלאסית
הצפנה ככלי לקידוד והסתרת מידע הייתה קיימת משחר ההיסטוריה. בראשית דרכה הייתה ההצפנה בעיקר אמנות לקסיקוגרפית שנעשתה בשיטות פרימיטיביות ידניות. שיטות ההצפנה בהן עסקו בעת העתיקה, עד תחילת המאה העשרים, נקראות הצפנה קלאסית במובן זה שהן נעשו בשיטת 'נייר ועט' או באמצעים מכניים בסיסיים כמו גליל הצפנה (ראו תרשים) או בשיטות סטגנוגרפיות. זאת בניגוד לקריפטוגרפיה מודרנית שנעשית באמצעות מחשב. ממצאים המעידים כי המצרים הקדמונים השתמשו בהצפנה בכתב חרטומים, לערך 3000 שנה לפנה"ס. בתנ"ך ובמקורות יהודיים נוספים קיימות עדויות נוספות להצפנה. לדוגמה, בספר ירמיהו (נכתב בשלהי תקופת בית ראשון, לפני שנת 586 לפנה"ס) נכתב,. "ששך" היא "בבל" ו"לב קמי" היא "כשדים" בצופן אתב"ש.
השימוש בהצפנה התרחב בתקופת יוון העתיקה. צבא ספרטה השתמש צופן הזזה פשוט. בצופן זה, כל אות משנה את מיקומה לפי חוק מסוים. צפנים אלו מומשו בין היתר בעזרת גליל הצפנה. יוליוס קיסר (102 עד 40 לפנה"ס) נהג להשתמש בשיטת הצפנה שנקראת צופן החלפה, בה כל אות נשארת במקומה אך מוחלפת באות שונה לפי חוקיות מסוימת. הצופן בו השתמש יוליוס קיסר נודע לימים כצופן קיסר. כמו כן נעשה בתקופה זו שימוש רב בשיטות סטגנוגרפיות, כגון קעקוע המסר על ראשו המגולח של חייל ושליחתו ליעד לאחר שצמחו שערותיו, או כתיבת המסר על לוחות עץ וציפויים בשעווה לאחר מכן.
קריפטוגרפיה בעת החדשה
בימי הביניים ובעת החדשה נעשה שימוש רב בהצפנה מסוגים שונים. צופן הזזה ב"שיטת הרשת" שימש את האפיפיור. אנגרמות שימשו מדענים כגון גלילאו גלילי (המאה ה-16) להחבאת סודות או על מנת להוכיח זכות ראשונים על גילויים מדעיים. מרי, מלכת הסקוטים (המאה ה-16) התכתבה עם קבוצת אצילים קתוליים שרצו להדיח את המלכה אליזבת הראשונה מהכתר, באמצעות צופן החלפה. שבירת צופן זה על ידי שרות הריגול של המלכה אליזבת עלתה למלכה מרי בחייה.
במהלך המאה ה-9 פותחה על ידי איש האשכולות העיראקי אל-כנדי (801 - 873) שיטת פיצוח צפנים המבוססת על ניתוח תדירויות. ככל הנראה, ניתוח התדירויות החל בעקבות בחינה של כתבי הקוראן וניסיון לנתח אותם. שיטה זו הייתה שימושית לפיצוח צפנים עד שלהי המאה ה-20 ופיתוח ההצפנה המודרנית. אל-כנדי פרט את ממצאיו בספר שהכיל, בין היתר, מספר שיטות לפיצוח צפנים (חלקן עבור צפנים פוליאלפביתיים), סיווג צפנים שונים, וניתוח תדירויות אותיות בשפה הערבית.
הסופר והמתמטיקאי המצרי אל-קאלקשנדי (1355 - 1418) כתב אנציקלופדיה שהכילה פרק בנושא קריפטוגרפיה. כתבים אלו הכילו צפני הזזה והחלפה פשוטים, וכן צפני החלפה בהם כל אות מוחלפת באות אחרת מתוך מבחר של מספר אותיות שונות. כמו כן מתוארים שיטות קריפטואנליטיות מבוססות ניתוח תדירויות של אותיות, וצירופי אותיות שלא יופיעו זו אחר זו בטקסט. ייתכן שכתבים אלו מקורם בעבודתו של טאג' א-דין עלי (1312 - 1361).
מחוץ לאירופה ולעולם המוסלמי, תחום הקריפטוגרפיה לא התפתח רבות. לדוגמה, קריפטוגרפיה ביפן החלה להתפתח ככל הנראה רק בשנת 1510.
קריפטוגרפיה עד אמצע המאה ה-20
בשנת 1854 המציא המדען הבריטי צ'ארלס ויטסטון שיטת הצפנה חדשה אשר נודעה לימים כצופן פלייפייר. בשיטה זו התבצעה ההצפנה לראשונה על קבוצת אותיות ולא על כל אות בנפרד. בצופן פלייפייר ההצפנה מבוצעת על זוגות של אותיות (דיגרפים). עובדה זו מקשה את שבירת הצופן בטכניקה של ניתוח תדירויות, כיוון שכעת יש לנתח תדירויות של כ-600 דיגרפים (צירופי אותיות) שונים, לעומת כמות של כ-26 אותיות. הרחבה של רעיון זה הובילה למושג צופן בלוקים הנפוץ בקריפטולוגיה המודרנית.
עם התפתחות הטכנולוגיה גבר גם השימוש בהצפנה ובפרט הצפנה ממוכנת (ראו מכונות מבוססות רוטור בהמשך). הקריפטוגרפיה הפכה כלי בסיסי להצפנת ידיעות צבאיות טרם שליחתן בטלגרף או ברדיו. במקביל גורמי מודיעין רבים עסקו בניסיונות פיצוח צפנים של צבאות אויב. בשנת 1917 הגה המהנדס גילברט סטנפורד ורנם (1890 - 1960) שיטה ממוכנת לביצוע הצפנה בטלגרף, בה המידע מוצפן תו אחר תו בעת שידורו, בניגוד לביצוע ההצפנה מראש ולאחר מכן שידור הטקסט המוצפן. בשיטה זו המפתח מוכן מראש על גבי סרט מנוקב ומחובר על ידי ממסר חשמלי אל מכונת הטלגרף. שיטת הצפנה זו ידועה בשם צופן ורנם, על שם ממציאה, והיוותה את הבסיס להצפנת פנקס חד-פעמי הבלתי-שבירה.
בתקופה זו הקריפטוגרפיה עדיין לא הייתה מפותחת דיה, והייתה קלה יחסית לשבירה. במקביל, התפתחות הטכנולוגיה הובילה להעברת מסרים רבים בקשר רדיו, שהוצפנו בצורה חלשה יחסית והיו מועדים לשבירה על ידי גורמי המודיעין של מדינות מפותחות כגון הממלכה המאוחדת, יפן וארצות הברית. פער זה הוביל למספר אירועים ידועים שגרמו לשינויים מהותיים בקבלת ההחלטות במדינות העולם:
סוגי הצפנה
בעת העתיקה נעשה שימוש בשני צפנים קלאסיים עיקריים: צופן שחלוף (הזזה או העתקה) וצופן החלפה.
צופן הזזה (טרנספוזיציה או העתקה) הוא צופן בו כל אות משנה את מיקומה לפי חוקיות מסוימת. צופן הזזה היה נפוץ בעת העתיקה כאנגרמה (שיכול אותיות). אנגרמות מופיעות ביוון העתיקה וברומא העתיקה, וכן בתלמוד ובמדרשים, שבהם הן קרויות "היפוך אותיות" או "סירוסי מקרא" כמו את-בש. כיום אנגרמות אינן נחשבות ככלי קריפטוגרפי, בשל העובדה שקל לפצחן, והן נחשבות כשעשוע-מוחי, ומופיעות בתשבצי היגיון.
צופן החלפה הוא שם כללי לצופן בו כל אות מוחלפת על ידי אות אחרת לפי חוקיות ידועה הנקראת מפתח. צופני החלפה מתחלקים לשני סוגים עיקריים; צופן החלפה חד-אלפביתי שבו מוחלפת כל אות באות אחרת לפי היסט קבוע או צופן החלפה רב-אלפביתי שבו ההיסט משתנה מאות לאות בהתאם לקבוצת מפתחות או היסטים. דוגמה ידועה לצופן החלפה חד-אלפביתי היא צופן קיסר בו השתמש יוליוס קיסר. בצופן זה כל אות מוחלפת באות הבאה אחריה באלפבית בהיסט מסוים וקבוע (באופן מעגלי). לדוגמה, אם ההיסט הוא שלוש אותיות (גודל ההיסט בו השתמש יוליוס קיסר), המילה "קיסר" תוחלף במילה "תמצא". בצופן זה, גודל ההיסט הוא המפתח לפענוח המסר. צופן החלפה חד-אלפביתי קל לזיהוי ולשבירה כיוון שהוא משמר את תדירות האותיות שבמסר המקורי וקל לפצחו מכיוון שמספר ההיסטים האפשריים מוגבל מאוד. צופן החלפה רב-אלפביתי מסתיר את תדירויות האותיות על ידי החלפה דינאמית בהתאם לסדרה של היסטים שונים, בהם משתמשים באופן מחזורי כדי להגדיר את ההמרה בין כל אות (או קבוצת אותיות) בטקסט הגלוי, לאות (או קבוצת אותיות) בטקסט המוצפן. צופן ויז'נר וצופן ורנם הם דוגמאות טובות לצופן החלפה רב-אלפביתי וכן במידה מסוימת מכונת האנימה. ישנן פעמים שקבוצת ההיסטים היא בעצם אוסף אותיות הנגזר מספר כלשהו לפי סדר הופעתן ואז יקרא הצופן ספר צופן, ויתרונו הוא שהוא מכיל כמות גדולה של מפתחות לשימוש, למשל דף מפתח ייעודי עבור כל יום בו עושים שימוש בצופן. בדרך זו מטשטשים יותר את הזיקה בין הצופן לטקסט הגלוי, בהתאם לרמת אקראיותו של הטקסט המשמש כמפתח.
הצפנה קלאסית במאה ה-20: מכונות הצפנה מבוססות רוטור
בראשית המאה ה-20, עם התפתחות הטכנולוגיה, בעיקר המצאת הרדיו והטלפון, גבר הצורך באמצעי אבטחה קריפטוגרפיים ממוכנים, עקב קלות היירוט של שדר אלחוטי. אז החלו להופיע לראשונה מכונות הצפנה מבוססות רוטור. מקור הרעיון החל בגליל ג'פרסון על שם ממציאו תומאס ג'פרסון, לימים נשיאה השלישי של ארצות הברית. זהו צופן החלפה רב-אלפביתי הבנוי מציר מרכזי עליו מורכבים מספר גלילים שהיקפם מחולק ל-26 מקטעים, בהם מוטבעות האותיות A עד Z לא בסדר אלפביתי אלא בסדר אקראי כלשהו, כל גליל בסדר אלפביתי אחר. הגלילים המסוגלים לנוע בחופשיות ללא תלות זה בזה והמנגנון כולו יכול לשמש כחלק ממכונת כתיבה שמדפיסה את הצופן על פי סדר האותיות שהוטבע בגלילים. לאחר מכן החלו להופיע מכונות הצפנה מורכבות יותר בהן הורכבו גלילים בהיקפים שונים ובסדר שונה ונוספו מנגנונים אלקטרוניים שונים, כדי להתאימם לתקשורת אלחוטית. הדוגמה הקלאסית היא מכונת אניגמה הגרמנית ששימשה את הנאצים במלחמת העולם השנייה.
למכונות ההצפנה מבוססות הרוטור היה משקל מכריע במלחמת העולם השנייה. המכונות שימשו בעיקר לתקשורת מאובטחת בין כוחות הצבא לבין המפקדות ובחילות הים. רוב מכונות ההצפנה פוצחו על ידי מנתחי הצפנים של כוחות המודיעין. יחידת המודיעין הסודית של הבריטים בבלצ'לי פארק, הצליחה בזמן מלחמת העולם השנייה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של הצבא הגרמני ששודרו באמצעות מכונות הצפנה מסוג זה. אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, עמד בראש צוות מנתחי הצפנים הבריטיים שפיצח את האניגמה. הודות לכך, השיגו בעלות הברית יתרון משמעותי במלחמה. גם בעלות הברית עשו שימוש במכונות הצפנה שונות כמו TypeX הבריטית ו-SIGABA האמריקאית (שככל הידוע לא פוצחה בעודה בשירות פעיל).
בספרו של וינטרבותאם The Ultra Secretes צוטט גנרל דווייט אייזנהאואר לאחר המלחמה שלמודיעין האולטרה הייתה השפעה "נחרצת", כלשונו, על ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. כמו כן טוען וינטרבותאם בספרו שהמלחמה הייתה עשויה להיגמר במפלה מוחלטת אילו לא הייתה קיימת אולטרה.
ניתוח סטטיסטי של צפנים קלאסיים
כמעט לכל הצפנים הקלאסיים המנויים חשיבות היסטורית בלבד והם אינם בטוחים כיום לשימוש כלל. זאת בשל העובדה שהם סובלים מבעיה יסודית הנקראת היתירות. בכל שפה ישנן אותיות ששכיחותן גבוהה מזו של האחרות. בשפה העברית למשל, האות י|יו"ד מופיעה בשכיחות של 11.5 אחוז בערך מסך כל האותיות בטקסט נפוץ לעומת האות טי"ת ששכיחותה היא 1.2 אחוז בקירוב. מידע סטטיסטי על התפלגות האותיות בשפה ספציפית, עשוי לסייע בידי מנתחי הצופן בחשיפת המסר ללא צורך במפתח, או אף בחשיפת המפתח עצמו מתוך טקסט מוצפן קצר יחסית.
קיימות מספר שיטות לפענוח צופן רב-אלפביתי עם מפתח קצר, בהן שיטת קסיסקי או מבחן קסיסקי, בה מנסים לאתר את גודל המפתח מתוך מקטעים החוזרים על עצמם בטקסט המוצפן. משנמצא אורך המפתח, מחלקים את הטקסט המוצפן לגושים באורך המפתח ומפעילים ניתוח סטטיסטי על כל גוש בנפרד בהתבסס על שכיחות האותיות. וכן שיטת מדד צירופי מקרים של ויליאם פרידמן שפענח את צופן PURPLE היפני, בה המתקיף מנסה לחשוף את מחזוריות הצופן (אורך המפתח) על ידי מדידת שכיחות יחסית של מקבצי אותיות בטקסט המוצפן בהתבסס על טבלת שכיחויות שהוכנה מראש, שיטה זו טובה כנגד צופן רב-אלפביתי, כגון ספר-צופן (Running key) וכן צופן ויז'נר.
אהרון ברנשטיין
אהרון דוד ברנשטיין (בכתיב יידיש: בערנשטיין; בגרמנית: Aaron David Bernstein; 6 באפריל 1812, דנציג – 12 בפברואר 1884, ברלין) היה עיתונאי, פילוסוף אוטודידקט, מחבר ספרי מדע פופולרי, מהפכן יהודי-גרמני, מהוגי הדעות של היהדות הרפורמית.
הצפנה קלאסית
קריפטוגרפיה מודרנית
עד מלחמת העולם השנייה עסקו בקריפטוגרפיה בעיקר גורמים צבאיים, גופי מודיעין, דיפלומטים ומרגלים. עם המצאת המחשב והתרחבות היקף השימוש בו, גבר הצורך באמצעי קריפטוגרפיים גם במגזר הפרטי והעסקי. המחקר המדעי המואץ החל בעיקר באמצע שנות השבעים של המאה העשרים, כאשר הבסיס התאורטי מסתמך בעיקר על עבודתו של קלוד שאנון, אבי תורת האינפורמציה, שביסס ב-1949 את התאוריה המתמטית של ההצפנה. שנון הגדיר לראשונה, באופן מתמטי, עד כמה צופן מסוים בטוח לשימוש וכן הוכיח כי צופן פנקס חד-פעמי מספק סודיות מושלמת.
אהרון ברנשטיין
ביוגרפיה
ברנשטיין נולד בשנת 1812 בעיר דנציג (כעת גדנסק). התחנך בישיבה ואת השכלתו הכללית רכש בכוחות עצמו. בראשית שנות השלושים של המאה ה-19 עבר לברלין, פרוסיה, שם התפרנס כמוכר ספרים, עיתונאי ומחבר ספרי מדע פופולרי - כתב סדרה בת 21 כרכים על פלאי העולם. הוא השתתף בלחימה במהפכת 1848 בגרמניה ובשנות החמישים, תחת שלטון הריאקציה, נכלא לזמן מה בעוון פרסום השקפותיו הליברליות. בתחילת דרכו כעיתונאי וכסופר נהג ברנשטיין לחתום בשם העט א' רֶבֶּנשטיין (A. Rebenstein).
הצפנה קלאסית
קריפטוגרפיה מודרנית
תקן ההצפנה הראשון, DES, שהתקבל ב-1975, פיתוח של צוות מתמטיקאים מיבמ בשיתוף פעולה עם NSA, היה נקודת ציון חשובה שהגבירה את ההתעניינות הציבורית בתחום. אולם פריצת הדרך אולי החשובה ביותר, אירעה באותה שנה, המצאת ענף חשוב בתורת ההצפנה הקרוי מפתח-פומבי, על ידי ויטפילד דיפי ומרטין הלמן
במרוצת השנים הפכה אמנות הקריפטוגרפיה שאופיה היה בעיקר לקסיקוגרפי, לתורה מדעית המבוססת על היבטים תאורטיים שונים בתחום המתמטיקה כתורת הסיבוכיות, תורת המספרים וסטטיסטיקה. הקריפטוגרפיה המודרנית היא חלק בלתי נפרד מחיינו ומיושמת באופן מעשי בעיקר באבטחת תקשורת, אינטרנט ורשתות מחשבים. כמעט כל אדם שברשותו מחשב עושה שימוש יומיומי בקריפטוגרפיה לביצוע פעולות בסיסיות ככניסה לחשבון דואר אלקטרוני, חשבון בנק, גישה לרשת מקומית או המסחר האלקטרוני. כל אדם שברשותו מכשיר טלפון סלולרי או כרטיס אשראי עושה שימוש בקריפטוגרפיה אם באופן עקיף או ישיר.
פאל קצ'קמטי
פאל קצ'קמטי, מחוץ להונגריה גם: Paul Kecskeméti, Peter Schmiedt (בהונגרית: Kecskeméti Pál; מאקו, 31 באוקטובר, 1901 – וושינגטון די. סי., ארצות הברית, 30 באוקטובר 1980) היה מדען פוליטי, היסטוריון, סוציולוג, סופר, עיתונאי יהודי-אמריקאי ממוצא הונגרי, בנו של הרב הראשי של העיר מאקו ארמין קצ'קמטי, אחיו התאום של העיתונאי ג'רג' קצ'קמטי שניספה באושוויץ (1901-1944).
אהרון ברנשטיין
ביוגרפיה
זיגיסמונד שטרן וברנשטיין היו הדמויות הבולטות ביותר בקרב בני הקהילה היהודית של ברלין, שביקשו לבצע רפורמות רדיקליות ביהדות. השניים, יחד עם משה סימיון נסחו את הטיוטה של ה"קול קורא", שפורסם בעיתונות וקרא ליהודים לקחת חלק בהתוויית העקרונות ליהדות חדשה. ברנשטיין האמין כי כתבי הקודש אינם מכילים את פרטי ההתגלות הישירה של רצון האל, אלא רק עדות לה. ב-10 במרץ 1845 היה מבין מייסדיה של הקהילה הרפורמית העצמאית-למחצה של ברלין, שלראשה נבחר לבסוף שמואל הולדהיים. באותו יום, נאם אהרן ברנשטיין:
פאל קצ'קמטי
ביוגרפיה
אמו הייתה אירמה מדיאר. בין השנים 1911 – 1919 היה תלמיד בית הספר התיכון "יוז'ף אטילה" בעיר מאקו. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הצטרף לחוג כתבי המגזין "המאה שלנו" (Századunk). הוא נסע לגרמניה משנת 1927, בילה עשור בברלין, תחילה כתב את הדו"חות הפוליטיים שלו בשמו ואחר כך בשם הבדוי "פטר שמידט". דו"חות על המצב ברייך השלישי, שהפכה במהרה לגרמניה הנאצית של היטלר. הוא עזב לצרפת בשנת 1937 ולארצות הברית בשנת 1940, שם עבד כמומחה פוליטי ולאחר מכן כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. הוא פרסם גם את עבודותיו של גיסו, קרל מנהיים.
אהרון ברנשטיין
כתביו
ספרו היחיד שתורגם לעברית:
קישורים חיצוניים
Marcel Nicolas: Bernstein, Aaron. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, S. 133.
פאל קצ'קמטי
עבודותיו העיקריות
באנגלית: בתרגום לעברית:
טרקוויניה
טָרקוויניה (באיטלקית: Tarquinia; עד 1872 קוֹרנֶטוֹ - Cornéto ועד 1922 קורנטו טרקוויניה - Cornéto Tarquinia) היא עיר אטרוסקית ורומאית עתיקה בנפת ויטרבו שבמחוז לאציו באיטליה, ומאז שנת 2004 היא מוכרזת כאתר מורשת עולמית. בעיר התגוררו 16,630 תושבים בשנת 2010.
היסטוריה
במאה ה-4 לפנה"ס לחמו בני טרקוויניה מספר פעמים נגד הרפובליקה הרומית, אך לבסוף נכבשה העיר בידי הרומאים בתאריך שאינו ידוע בוודאות, אך ייתכן שסמוך לשנת 281 לפנה"ס. בתקופה הרומית איבדה העיר מחשיבותה, אך הנמל שלה, גראביסקאי, שימש כמקור ליין ולדיג אלמוגים, ושדות הפשתן והיערות בסביבתה נזכרו בכתביהם של מספר סופרים קלאסיים. עם זאת, לפולחן המקומי הייתה השפעה רבה על הדת הרומאית, וגם לאחר שהעיר נכבשה בידי הרומאים המשיכה לשבת בה מועצה של 60 כהנים שעסקו בחיזוי העתיד על פי מצב הכבד של בעלי חיים שהוקרבו לאלים. העיר נותרה בשליטת רומא עד למאה ה-5 עת הייתה לחלק מהממלכה האוסטרוגותית של תאודוריק הגדול.
בשנת 456 לספירה מונה לעיר לראשונה הגמון נוצרי, ובמהלך המאה ה-6 סבלה ממלחמות האוסטרוגותים בביזנטים ולאחר מכן מהפלישה הלומברדית לאיטליה. הלומברדים שלטו בעיר עד למחצית השנייה של המאה ה-8, עת עברה לשליטת השושלת הקרולינגית.
במישור שמדרום לעיר האטרוסקית-רומית התפתחה בימי-הביניים המוקדמים, וככל הנראה כבר במאה ה-6, עיר נוספת בשם קורנטו, אולי על חורבות 'קוריטו' המוזכרת במקורות רומיים. בזכות מיקומה האסטרטגי על גבעה בגובה של 132 מטר מעל מישור מרמה (Maremma), הפכה עיר זאת למרכז אזורי, והעיר העתיקה ננטשה כמעט לגמרי פרט לאזור קטן ליד המבצר שכונה 'קסטלינה'. בסוף המאה ה-10 ובתחילת המאה ה-11 התגלו מחדש שרידיה של טרקוויניה אשר כונו בשמות שונים, אך בדרך כלל בשם "קסטלו טורה די קורניטו" (Castello Torre di Corgnitu) או "צ'יוויטה" (Civita - "העיר").
קורנטו (העיר החדשה) הייתה במהרה לעיר-הנמל החשובה ביותר בחוף הדרומי של המרמה, וזכתה בשנת 1144 במעמד של עיר חופשית. העיר עמדה בקשרי מסחר עם ג'נובה ופיזה ובמאה ה-13 הצליחה להדוף את המצור ששם עליה פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה החל מ-1355 השתייכה אגב מספר הפסקות קצרות למדינת האפיפיור עד שעברה לשליטתה של איטליה במאה ה-19. בשנת 1922 שונה שמה של קורנטו ל"טרקוויניה" במסגרת נסיונותיו של המשטר הפשיסטי של מוסוליני להעלות על נס את גדולתה של רומא העתיקה.
אתרי העיר
האתר הידוע ביותר בטרקוויניה הוא הנקרופוליס המוכר יחד עם אתר דומה בצ'רווטרי בסמוכה כאתר מורשת עולמית. הנקרופוליס בטרקוויניה מכונה "מונטרוצי" (Monterozzi), ונמצאים בו קברים ובהם ציורי קיר עשירים. מתוך 6,000 קברים שהיו באתר בעבר השתמרו כ-200 בלבד וכ-50 מהם נגישים לציבור הרחב. חלק מציורי הקיר ששכנו בקברים בנקרופוליס שמורים כיום במוזיאון הלאומי בטרקוויניה (Museo nazionale Tarquiniese) השוכן בארמון ויטלסקי (Palazzo Vitelleschi) במרכזה של העיר. הארמון נבנה בסגנון הרנסאנס החל ב-1436 ועד 1439 בפקודתו של הקרדינל ג'ובני ויטלסקי. עם מותו של ויטלסקי היה המבנה למעונם של מספר אפיפיורים, ומאז 1924 הוא משכנו של המוזיאון הלאומי בעיר.
מקדש "ארא דלה רג'ינה" (Ara della Regina) המתוארך למאה ה-4 או ה-3 לפנה"ס הוא אחד הממצאים הארכאולוגיים השמורים בסביבת העיר. הוא כולל אולם בודד באורך של 44 מטר וברוחב של 25 מטר, ועשוי מטוף שעליו ניצב מבנה מעץ. עוד ניכרים שרידיה של דרך באורך של 8 ק"מ אשר הקיפה את העיר.
החשובה בין כנסיות העיר היא כנסיית "סנטה מריה דל קסטלו" (Sants Maria di Castello) אשר נבנתה בין השנים 1121-1208. היא ניצבת במקום הגבוה ביותר בעיר בין מגדל "קסטלו" לבי השער העתיק של העיר. ב-1566 נמסרה הכנסייה לידי הכרמליטים אך שלוש שנים בלבד לאחר מכן חדלה מלשמש ככנסייה והייתה לקסרקטין. רעידת אדמה חזקה ב-1819 הביאה להתמוטטות כיפת המבנה אך ב-1875 הוא הוכר כאתר לאומי ושופץ. חזית המבנה מלבנית וקבועות בה שלוש דלתות. מעל הדלת המרכזית חלון ביפורי ומעל לשמאלית ניצב מגדל פעמונים קטן. פנים הכנסייה בנוי מספינה מרכזית ושני מעברים המופרדים זה אלה מאלה על ידי עמודים מסיוויים בסגנון נוצרי מוקדם.
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
הרפורמה המשפטית בישראל (מכונה גם המהפכה המשפטית) היא יוזמת חקיקה שמקדמת ממשלת ישראל השלושים ושבע לביצוע שינויים מהותיים במערכת המשפט בישראל.
את התוכנית הציג סגן ראש הממשלה ושר המשפטים יריב לוין, בתמיכתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו. בין השינויים בתוכנית המקורית נכללו אישור פסקת התגברות והסדרת פסילת חוקים, ביטול עילת הסבירות, הגדרת תפקיד הייעוץ המשפטי כמייעץ לא מחייב ושינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים. התוכנית הוצגה ב-4 בינואר 2023, שישה ימים לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע, ועוררה דיון ציבורי ער, תמיכה ומחאה.
ב-23 במרץ 2023 אושר בכנסת חוק הנבצרות. ב-27 במרץ, לאור התעצמות המחאות ושביתת ההסתדרות החדשה הודיע בנימין נתניהו על השהיית חקיקת הרפורמה וכניסה לשיחות משא ומתן מול האופוזיציה בבית הנשיא. ביוני 2023, בעקבות אי הסכמות בין הקואליציה והאופוזיציה לגבי בחירת נציגי הוועדה לבחירת שופטים, הופסקו השיחות בבית הנשיא, וב-24 ביולי 2023 אושר בכנסת החוק לצמצום עילת הסבירות.
רקע
חבר הכנסת יריב לוין מהליכוד הציע בשנת 2011 לשנות את הרכב הוועדה לבחירת שופטים. בשנת 2013 ניסה לקדם, יחד עם חברת הכנסת איילת שקד, מספר הצעות חוק, בהן הגבלת סמכות בג"ץ לפסול חוקים, אפשרות לחוקק מחדש חוק שפסל בג"ץ, הענקת סמכות לכנסת לבחור את נשיא בית המשפט העליון ושינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים.
בראיון שנערך בשנת 2019 פרש לוין את משנתו בהרחבה, ובמסגרתו פירט את כל סעיפי הרפורמה המשפטית שהוא מתכנן לבצע.
בשנת 2021 נכללה בהסכמים הקואליציוניים הקמת ועדה בראשות שר המשפטים גדעון סער, במטרה לייצר הצעת חוק שתסדיר את היכולת של בג"ץ לפסול חוקים או חלקים מהם, ולקבוע באילו מקרים הכנסת יכולה לעקוף פסילה של בג"ץ. בנוסף החוק המתוכנן יועד להקשות על שינוי וחקיקה של חוקי יסוד.
עיקרי התוכנית
ב-4 בינואר, לאחר השבעתו לתפקיד שר המשפטים בממשלת ישראל השלושים ושבע, הציג לוין את תוכניתו לשינויים במערכת המשפט. בנאומו פירט את 4 המטרות המרכזיות של הרפורמה בעיניו: "אני משיק היום את השלב הראשון של רפורמת המשילות שתכליתה - חיזוק הדמוקרטיה, שיקום המשילות, השבת האמון במערכת המשפט והשבת האיזון בין שלוש רשויות השלטון". לעומת זאת, רבים ממתנגדיה של התוכנית רואים בה הפיכה משטרית, שמטרתה הגדלת כוחה של הממשלה והחלשת מערכת המשפט, באופן הפוגע בישראל כמדינה דמוקרטית.
בשלב הראשון והיחיד שהוצג (נכון לאוגוסט 2023), פירט לוין את עיקרי הרפורמה המוצעת:
ביטול עילת הסבירות
ביטול שימוש בעילת הסבירות לפסילת הוראות שהתקבלו על ידי ממשלת ישראל, אחד משריה או ראש הממשלה, בהתאם לחוק וכללי המנהל.
היועצים המשפטיים
מינוי היועץ המשפטי לממשלה והיועצים במשרדים בידי הממשלה והשרים, הגדרת חוות דעתם ככזו שאינה מחייבת את הממשלה, ומתן אפשרות לממשלה לייצוג משפטי עצמאי בבית המשפט.
מינוי שופטים
ב-13 בפברואר 2023 הונחו על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה שתי הצעות חוק מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – ו.
נמלת קציר
נמלת קציר (שם מדעי: Messor) היא סוג במשפחת הנמלים. זהו סוג עשיר במינים ואחד מסוגי הנמלים הבולטים ביותר בנוף ארץ ישראל. בישראל מצויים כ-23 מינים ותת-מינים.
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
מינוי שופטים
כוללת שינוי של הרכב הוועדה לבחירת שופטים להרכב הבא:
נמלת קציר
מאפיינים
הנמלים נראות לרוב כשהן נעות בשיירות ארוכות על פני שבילים, נושאות זרעים לאגירה בקן הנמצא בתוך הקרקע. הקינים עשויים להגיע לעומק של 3 מטרים ויותר. הקן בנוי ממחילות ומחדרים.
הרפובליקה הקטלאנית (2017)
הרפובליקה הקטלאנית (בקטלאנית ובספרדית: República Catalana, באוקסיטנית: Republica Catalonha) הייתה מדינה לא מוכרת קצרת יומין שהכריזה על קיומה אך לא התקיימה בפועל. היא הוכרזה בסתיו 2017 על ידי הפרלמנט של קטלוניה ופוזרה תוך ימים ספורים. היא הייתה אמורה להחליף בשטחי קטלוניה את הקהילה האוטונומית קטלוניה במסגרת ממלכת ספרד, ובירתה הייתה אמורה להיות ברצלונה. ב-27 באוקטובר 2017 הצביע הפרלמנט של קטלוניה בעד עצמאות מספרד, תוך הפרת חוקת ספרד משנת 1978. לאחר שלושה ימים, ב-30 באוקטובר, בוטל הניסיון עם הוצאת צווי מעצר למנהיגים המקומיים.
נמלת קציר
מאפיינים
ברוב המינים הפועלות שונות זו מזו בגודלן. המלכות גדולות מן הפועלות והן מכונפות ואילו הזכרים שעירים מאוד, קטנים מן המלכות, ראשם ובטנם קטנים. מעוף הכלולות חל בסתיו, אחרי הגשמים הראשונים.
הרפובליקה הקטלאנית (2017)
העימות עם ספרד לעצמאות
קָטָלוּנְיָה היא קהילה אוטונומית בספרד. בירתה היא ברצלונה. היא אוחדה בסוף המאה ה-15 עם ממלכת אראגון וממלכת קסטיליה ומהווה חלק מספרד של העת החדשה. תושבי האזור הם לרוב קטלאנים אתניים, בעלי מורשת לשונית, תרבותית והיסטורית ייחודית. למרות ההשתייכות לספרד, לכל אורך ההיסטוריה היו לתושבי החבל שאיפות בדלניות.
במהלך השנים 2004 ו־2005 התקיימו חרמות הדדיים בין הלאומנים הקטלנים לבין הציבור הספרדי. אלו ניסו לסכל את מועמדות העיר מדריד ל ב־2012, והספרדים הגיבו בהחרמת השמפניה הקטלאנית, הקאווה. בתחילת 2006 הגיעה ממשלת ספרד להסדר עם קטלוניה לפיה היא תוכר כ"אומה" ותמשיך להיכלל בספרד.
נמלת קציר
מאפיינים
נמלת הקציר ניזונה בעיקר מזרעים ובמידה מועטה מחרקים. היא אוספת את הזרעים על פני הקרקע או עולה על צמחים. בתוך הקן נאגרים הזרעים המשמשים להזנת הדיירים בתקופה שאין למצוא מזון בחוץ.
הרפובליקה הקטלאנית (2017)
העימות עם ספרד לעצמאות
אחד הביטויים התקשורתיים הבולטים למתח שבין השלטון הספרדי המרכזי במדריד לבין התודעה העצמאית המתפתחת בקטלוניה, ובירתה ברצלונה, היא משחקי הכדורגל שזכו לכינוי "הקלאסיקו", המתקיימים בין קבוצת הכדורגל ריאל מדריד לברצלונה. משחקים אלו, בין שתי קבוצות הנמצאות בצמרת ליגת העל הספרדית, זוכים בשיאי צפייה גבוהים במיוחד ובתשומת לב עולמית, והם מעוררים מתח רב בקרב האוהדים, בין היתר בגלל המתיחות ההיסטורית והפוליטית שבין הקבוצות, כשבארסה מייצגת את ברצלונה הקטלאנית וריאל מדריד מייצגת את מדריד ה"ספרדית". יו"ר התאחדות הכדורגל הספרדית הודיע כי ברצלונה לא תוכל לשחק בליגה הספרדית אם קטלוניה תזכה בעצמאות.
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
מינוי שופטים
עוד מוצע שהוועדה תוכל לפעול בהרכב חסר של חמישה מחבריה (במקום שבעה בחוק הקיים) ושהחלטותיה יתקבלו ברוב דעות של המשתתפים בהצבעה, אלא אם נאמר אחרת בחוק היסוד.
הרפובליקה הקטלאנית (2017)
העימות עם ספרד לעצמאות
ב־9 בנובמבר 2014 נערכה הצבעה בפרלמנט הקטלאני בדבר קיום משאל עם בנושא היפרדות קטלוניה מספרד, בו הצביע רוב בעד קיומו. למשאל עם מסוג זה אין מעמד חוקי בספרד, ומנהיג המפלגה שיזם את המשאל היה עלול להישפט בעטיו. מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקטלאני, שהנהיגה את קטלוניה לאורך שנות השלטון הדמוקרטי, אימצה בשנים הללו עמדה יותר רדיקלית המצדדת בעצמאות מספרד, ובבחירות שנערכו בספטמבר 2015 זכתה, יחד עם כוחות בדלניים אחרים, ברוב גדול בפרלמנט הקטלוני.
אחרי משאל העם, ב-10 באוקטובר 2017, הודיע נשיא החבל כי הוא מעכב זמנית את הכרזת העצמאות לצורך משא ומתן עם ממשלת ספרד. הממשלה ביקשה הבהרה לגבי הכרזת העצמאות והנהגת קטלוניה לא הייתה מוכנה להיענות לדרישה ודרשה שספרד תיענה להצעת המשא ומתן שלה. ב-27 באוקטובר 2017 הצביע הפרלמנט של קטלוניה בעד עצמאות, שהוכרזה כמה דקות לאחר ההצבעה.
עוד באותו יום הודיע ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי על הדחתו של נשיא קטלוניה קרלס פוג'דמון ופיזור הפרלמנט המקומי בעקבות הכרזת העצמאות. רחוי ציין כי באופן זמני ממשלת ספרד תהיה המנהיגה החוקית של קטלוניה וכי שרי הממשלה ימלאו את מקומם של מנהיגי קטלוניה עד לארגונן של בחירות חדשות. סגניתו של רחוי מונתה על ידי ממשלת ספרד לתפקיד מושלת החבל בפועל. ממשלת ספרד הודיעה על קיום בחירות חדשות בקטלוניה ב-21 בדצמבר 2017. ב-30 באוקטובר 2017 נודע כי פוג'דמון יחד עם כמה מחברי ממשלתו נמלטו לבלגיה.
במרץ 2018 הכריז פודג'מון על הקמת ממשלה גולה לרפובליקה בבריסל.
יחסי חוץ
אף מדינה החברה ב לא הכירה ברפובליקה הקטלאנית. חירט בורז'ואה, נשיא ממשלת פלנדריה, הביע את תמיכתו בהכרזת העצמאות, אך הודה שאין לו יד בדבר, ורק הממשל הפדרלי הבלגי יכול להכיר בעצמאות קטלוניה. ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, גרמניה, צרפת, ליטא, בולגריה, איטליה, אסטוניה, אירלנד, ארגנטינה, אנדורה, קולומביה, צ'כיה, קנדה, קפריסין, מקסיקו, נורווגיה, פנמה, פולין, פורטוגל, סרביה, טורקיה ואוקראינה הכריזו כי הן לא רואות ברפובליקה הקטלאנית ישות לגיטימית.
פירוק
אף על פי שלא התקיימה למעשה, ניתן לראות ב-30 באוקטובר 2017, שלושה ימים לאחר ההכרזה על ייסודה, כמועד בו פורקה הרפובליקה הקטאלנית. במועד זה הכריזה ממשלת ספרד כי מנהיגי החבל נחשבים כבוגדים במולדת. הנשיא הנבחר ומספר שרים נמלטו לבלגיה. שאר השרים נעצרו והועברו למדריד, הוחזקו במעצר עד תום משפטם של מנהיגי קטלוניה, שנים עשר הורשעו, ועל תשעה מתוכם נגזרו עונשי מאסר בפועל.
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
מינוי שופטים
מרכיב שלישי בהצעה הוא הקביעה שלבית המשפט אין סמכות לדון בתוקפו של חוק־יסוד.
הצעת חוק בתי המשפט כוללת תיקונים משלימים לאלה של. היא מפרטת כיצד ייבחרו חברי הוועדה לבחירת שופטים, ובנוסף קובעת שהמועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון יוצגו להערות הציבור ויופיעו בפני ועדת החוקה, חוק ומשפט, לפני שהוועדה לבחירת שופטים תדון בעניינם.
ההצעות אושרו בקריאה ראשונה ב-20 בפברואר 2023.
מגבלות על פסילת חוקים עקב אי-חוקתיות
ב-14 במרץ אישרה הכנסת בקריאה ראשונה את. לפי ההצעה, פסילת חוקים תתאפשר בבית המשפט העליון בלבד, בהרכב מלא של 15 שופטים, וברוב של 80%. הפסילה תתאפשר רק אם בית המשפט קבע שהתקיים אחד מאלה:
בית המשפט העליון לא ידון בפסילת חוק הכולל הוראת התגברות, כלומר נכתב בו במפורש שהוא תקף על אף האמור בחוקי היסוד.
צמצום עילת הסבירות
ב-4 ביולי אישרה ועדת החוקה, חוק ומשפט להגיש לקריאה ראשונה את הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון - עילת הסבירות), שכוללת הוספה של הסעיף הבא לחוק היסוד: "על אף האמור בחוק־יסוד זה, מי שבידו סמכות שפיטה על פי דין, לרבות בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק, לא ידון בעניין סבירות ההחלטה של הממשלה, של ראש הממשלה או של שר אחר וכן של נבחר ציבור אחר כפי שייקבע בחוק, ולא ייתן צו כלפי מי מהם בעניין כאמור". דברי ההסבר להצעת החוק מציינים כי "אין באמור כדי להגביל את סמכותו של בית המשפט לדון או להוציא צו בשל עילות אחרות של ביקורת מינהלית, ובכלל זה עילת המידתיות".
ב-11 ביולי אושרה ההצעה בקריאה ראשונה ברוב של 64 חברי הקואליציה מול 56 חברי האופוזיציה. ב-24 ביולי אושרה ההצעה, לאחר שהוסרו ממנה המילים "וכן של נבחר ציבור אחר כפי שייקבע בחוק", בקריאה שנייה ושלישית, ברוב של 64 חברי הקואליציה וללא מתנגדים לאחר שחברי האופוזיציה החרימו את ההצבעה. לאחר אישור החוק, קראו האיחוד האירופי ומספר מדינות באירופה לממשלה לפעול להשגת הסכמה רחבה בנוגע לחקיקה והביעו את דאגתם מהחקיקה. הבית הלבן יצא בהכרזה דומה וכינה את החקיקה "מצערת". החקיקה גררה גם תגובות של חברות דירוג בינלאומיות המביעות חשש באשר להשלכות החוק על כלכלת ישראל.
נמלת קציר
מאפיינים
הכמויות שנאגרות בקן אחד נאמדות בקילוגרמים, לפיכך נחשבות נמלות הקציר כמזיק חקלאי.
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
אנשי משפט
היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, כתבה כי "שינויים משטריים דרמטיים הנוגעים למאפיינים הדמוקרטיים הגרעיניים של המדינה, צריכים להיעשות בהליך שקול וסדור לגיבוש הסדר מאוזן ומקיף, לאחר עבודת מטה מעמיקה, תוך התייעצות עם כל הגורמים הרלוונטיים". במכתב ששלחה לנתניהו כתבה שיוזמות החקיקה יכולות להשפיע על משפטו, ולכן הוא מצוי בניגוד עניינים ואסור לו לעסוק בתוכנית. בתגובה, הודיע נתניהו שעמדתה אינה מקובלת עליו. שופטת בג"ץ דפנה ברק ארז הורתה למדינה להשיב לעתירה של התנועה לאיכות השלטון לפיה על היועצת המשפטית לממשלה לפעול לשם הוצאת נתניהו לנבצרות בשל ניגוד עניינים. בתגובה הצהירו ראשי מפלגות הקואליציה כי הדיון בבג"ץ בדבר נבצרות ראש הממשלה אינו חוקי ושקול להפיכה צבאית.
נמלת קציר
מינים השייכים לסוג נמלת הקציר
נמלת הקציר כוללת יותר ממאה מינים. בישראל יש כ-20, וביניהם ניתן למנות:
הרפורמה המשפטית בישראל (2023)
אנשי משפט
היועצים המשפטיים לממשלה לשעבר ופרקליטי מדינה לשעבר התנגדו לרפורמה המוצעת, ויש מתוכם שתיארו אותה כ"הפיכה משטרית". 17 משרדי עורכי הדין מהגדולים בישראל, יצאו נגד הרפורמה.
סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס עודד מודריק הביע תמיכה ברוב חלקי הרפורמה, חלקם תוך הצעת שינוי כלשהו, והסתייגות מאחד הרכיבים. 150 משפטנים ובהם שופטים בדימוס, עורכי דין, פרופסור נחום רקובר והמשנה לראש לשכת עורכי הדין שהודח בידי אבי חימי בגלל תמיכתו ברפורמה, ערכו כנס מיוחד לתמיכה ברפורמה.
כלכלנים
נגידי בנק ישראל לשעבר יעקב פרנקל וקרנית פלוג הזהירו שהמהפכה תוריד את דירוג האשראי של ישראל כפי שירד דירוג האשראי של פולין, טורקיה והונגריה בעקבות רפורמות משפטיות שהתבצעו בהן. באפריל 2023 פרסמה חטיבת המחקר של בנק ישראל תרחיש בו תימשך חקיקת המהפכה המשפטית. על פי התחזית, צופים בבנק ישראל פגיעה של כ-14 מיליארד שקל בשנה בשלוש השנים הקרובות בתרחיש המקל, ופגיעה של 48 מיליארד שקל בשנה בתרחיש המחמיר.
270 כלכלנים המרצים בכלכלה ובניהול שאליהם הצטרפו כ-40 כלכלנים ומנכ"לי משרדי ממשלה לשעבר חתמו על מכתב המתריע מפגיעה כלכלית. מנגד טען מנכ"ל הבורסה איתי בן זאב שלא ניכרת תזוזת משקיעים.
האנליסט הראשי האחראי על הדירוג של ישראל ב-S&P סבר כי שינוי מערכת המשפט יחד עם ההסלמה בסכסוך הישראלי-פלסטיני יסכנו את דירוג האשראי של ישראל. בנק "ג'יי פי מורגן צ'ייס", הגדול בארצות הברית, פרסם סקירה בעקבות השינויים הצפויים במערכת המשפט והביע חשש מפגיעה בצמיחה ובדירוג האשראי, וכתוצאה מכך עלייה במחיר ההלוואות שישראל תבקש. חברת השירותים הפיננסיים "ברקליס" פרסמה סקירה המתייחסת לשינוי במערכת המשפט וכן לאפשרות להסלמת המחאה נגדה, באופן שעלול להוריד את דירוג האשראי הישראלי. שתי הסקירות השוו את המתרחש לשחיקה הדמוקרטית שחלה בפולין, והירידה במצבה הכלכלי.
במרץ פרסמה דירוג האשראי הבינלאומית "מודי'ס" אזהרה חריגה למשקיעים, כי השינוי המתוכנן במערכת המשפט עם אזהרה ישירה כי תחזית דירוג האשראי של ישראל עלולה להיפגע מהשינוי במערכת המשפט. באפריל שינתה מודי'ס את תחזית של ישראל לדירוג A1 מ"חיובי" ל"יציב", "כדי לשקף את הדעה שלנו כי המשילות בישראל הידרדרה, כפי שממחישה ההצעה לתיקון מערכת המשפט".
לאחר חקיקת החוק לביטול עילת הסבירות, הצהירה מודי'ס כי חלק מהדאגות שהביעה בנוגע להשלכות הרפורמה מתבררות כנכונות. "מורגן סטנלי", הבנק השלישי בגודלו בארצות הברית, ו"סיטי בנק", הסירו את המלצתם להשקיע במדינת ישראל. בנוסף, "סיטי בנק" ו-S&P הורידו את תחזית הצמיחה לישראל.
באוגוסט 2023 העלה בנק ישראל בדו"ח היציבות הפיננסית לחודשים ינואר עד יוני את רמת הסיכון מ"בינונית-נמוכה" ל"בינונית עד גבוהה", בציינו כי "אי הוודאות סביב שינויי החקיקה העלתה את פרמיית הסיכון של המשק ולוותה בפיחות של שער החליפין שתרם לעלייה באינפלציה".
מחאה ציבורית
ב-12 בינואר הפגינו מאות עורכי דין נגד הרפורמה, תחת הכותרת "מחאת הגלימות השחורות".
ב-14 בינואר הפגינו כ-80 אלף איש בתל אביב, ואלפים נוספים הפגינו בירושלים, בחיפה ובמקומות נוספים.
ב-21 בינואר נערכו הפגנות בערים אחדות, ובהן השתתפו יותר מ-150 אלף מפגינים. להפגנה זו הצטרפו מספר בכירים מתעשיית ההיי-טק הישראלי, לאחר מכן אחדים מבכירי ההייטק הודיעו על כוונתם להוציא את כספי החברה מהבנקים בישראל ולשבות במחאה על הרפורמה. ההפגנות השבועיות במוצ"ש נגד הרפורמה נמשכו לאחר מכן, והתפשטו לערים נוספות. בראשית פברואר הפגינו עשרות אלפים בתל אביב, חיפה, ירושלים, אילת, הרצליה, באר שבע, ראשון לציון ועוד.
בראשית פברואר מאות מילואימניקים יצאו למסע מחאה בן 50 ק"מ מלטרון לבית המשפט העליון בירושלים תחת השם "אחים לנשק".
מעורבות בינלאומית
מזכיר המדינה של ארצות הברית, אנתוני בלינקן, נפגש עם המשתתפים במחאה, ובפגישתו עם נתניהו הדגיש כי יחסי המדינות מבוססים על שמירה על מוסדות דמוקרטיים. היועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן הבהיר לנתניהו: "אם תהיה פגיעה בערכים הדמוקרטיים - נתקשה לספק תמיכה בלתי מעורערת לישראל". לאחר אישור החקיקה להגבלת עילת הסבירות, יצא הבית הלבן בהצהרה הקוראת לחקיקה בהסכמה רחבה וכינה את החקיקה "מצערת".
נשיא צרפת, עמנואל מקרון, ביקר את הרפורמה בפגישתו עם נתניהו, והזהיר כי אם תעבור "צרפת תסיק שישראל מנותקת מתפיסת הדמוקרטיה".
לאחר אישור החוק להגבלת עילת הסבירות, מסר האיחוד האירופי כי הוא "עוקב מקרוב ובדאגה אחר ההתפתחויות בישראל הקשורות לרפורמה המשפטית.". ממשלות בריטניה, צרפת וגרמניה פרסמו הצהרה דומה.
הרפורמה המשפטית בסקרים
כשבוע לאחר הצגת עיקרי הרפורמה דווח בתוכנית "אולפן שישי" של חדשות 12 כי על פי סקר שערכו, 39% מהציבור מתנגד לרפורמה ו-29% תומך בה. כמה ימים לאחר מכן, דווח בחדשות 13 כי על פי סקר של קמיל פוקס קיים שוויון בציבור עם 36% לכל צד.
כשבוע לאחר מכן פורסם ב"מעריב" כי על פי סקר אינטרנטי שערכו נמצא רוב של 44% המתנגד לרפורמה לעומת 39% התומך בה. באותו היום פורסם ב"גלובס" סקר שעל פיו 43% מהציבור מתנגד לרפורמה, לעומתו 19% תומכים בה ו-20% תומכים בחלקה.
ב-11 בפברואר, עם התחלת תהליכי חקיקת הרפורמה, דווח ב"אולפן שישי" כי 62% מהציבור חושבים שיש לעצור או לעכב את חקיקת הרפורמה לעומת 24% שתומכים בהמשך החקיקה. יום למחרת דווח ב"מעריב" כי על פי סקר של מכון קנטאר 50% מהציבור מתנגדים לרפורמה בעוד 28% תומכים בה.
כשבוע לאחר מכן פורסם בחדשות 13 על פי סקר של קמיל פוקס כי 55% מהמשיבים הביעו תמיכה בעצירת חקיקת הרפורמה בעוד 31% התנגדו. כמה ימים לאחר מכן, דווח ב"אולפן שישי" כי על פי סקר של מנו גבע ומכון איי-פאנל 55% מהציבור מתנגד לרפורמה לעומת 33% תומכים, וכן כי 60% מהציבור הישראלי חושב שהרפורמה המשפטית היא לא "רצון העם" לעומת 32% שטוענים להפך.
ב-1 במרץ, פורסם ב"סרוגים" כי על פי סקר של פוליטיקל לאבס 40% תומכים בקידום הרפורמה, 34% חושבים שיש לפעול להגעה להסכמה רחבה ו- 26% תומכים בביטול מוחלט של הרפורמה. ב-7 באפריל דווח ב"גלובס" כי על פי סקר שיזם המרכז לקידום ההגינות לישראל, בביצוע מכון המחקר גיאוקרטוגרפיה, 62% מתנגדים למינוי שופטים על ידי פוליטיקאים, 64% מתנגדים למינוי יועץ משפטי למשרד ממשלתי שלא יהיה כפוף ליועץ המשפטי לממשלה, 66% סבורים שבג"ץ צריך להיות מוסמך לפסול מינויים בלתי ראויים של שרים או סגני שרים; ו־72% סבורים שבג"ץ צריך להיות מוסמך לפסול החלטה שלטונית לא מוצדקת או לא חוקית. 70% סבורים שקביעת חוקי יסוד צריכה להתבצע ברוב של 64 ח"כים ומעלה, 76% מתנגדים לפסקת ההתגברות, או שדורשים עבורה רוב של 64 חברי כנסת ומעלה.
מתווה הנשיא הרצוג
נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג נשא ב-12 בפברואר נאום לאומה בו ביקש להגיע לפשרה. הנשיא הציג מחד את הכנסת כריבון שרשאי לחוקק ואת הצורך ברפורמה בבתי המשפט ומהצד השני את הדאגה שיש בקרב מתנגדי הרפורמה החוששים מאובדן האיזונים והבלמים של הדמוקרטיה. הנשיא סיפר שדן עם מנהיגים מכל שדרות העם בנושא וקבע שאפשר להגיע להסכמה רחבה בציבור.
מתווה הנשיא כולל הצעה לחמישה עקרונות כבסיס למשא ומתן.
הנשיא ביקש מראש ועדת חוקה, חוק ומשפט, שמחה רוטמן, לנסות להגיע לפשרה ולעצור את החקיקה לפני העלאתה לקריאה ראשונה בכנסת. בנוסף אמר הנשיא כי ייתכן ויבוא באופן תקדימי לפני הוועדה.
עם התקדמות החקיקה והמחאות נגדה, ב-9 במרץ נשא הנשיא הרצוג נאום לאומה, שבו קרא לעצור את החקיקה ולהחליפה במתווה אחר, וקבע: "מכלול החקיקה שנידון כעת בוועדה צריך לעבור מהעולם ומהר. הוא שגוי, דורסני ומערער את יסודותינו הדמוקרטיים." ב-15 במרץ הציג הרצוג מתווה משלו, שאותו כינה "מתווה העם", לשינויים במערכת המשפט.
שיחות הר"ן
שיחות הר"ן הוא שמו של קובץ השיחות המרכזי המיוחס לרבי נחמן מברסלב. הודפס לראשונה כנספח לספר סיפורי מעשיות כחמש שנים לאחר מותו, ומאז הודפס פעמים רבות גם כספר עצמאי. הקובץ מכיל בגרסתו השלמה 308 שיחות אנקדוטליות בענייני חסידות ועבודת האל, תיאורי רקע לדרשותיו של רבי נחמן וכן התבטאויותיו על גדולתו הרוחנית.
הוצאה לאור
הספר נכתב בידי ר' נתן שטרנהרץ מנמירוב, התלמיד הבולט ביותר של רבי נחמן. לאחר הדפסת ספריו החשובים ביותר בשנת ה'תקע"א - ספר הדרשות ליקוטי מוהר"ן וספר המידות - הוציא ר' נתן לאור גם את סיפורי המעשיות של רבו. בהדפסה זו שנעשתה בשנת ה'תקע"ה באוסטרוה צירף את חלקו הראשון של קובץ השיחות המורכב מזכרונותיו, יחד עם הקובץ שהפך לאחר מכן ל"שבחי הר"ן".
בהוצאה הראשונה נדפסו רק 116 השיחות הראשונות, וטרם נקבע שמו של הקובץ. מאוחר יותר, שנים ספורות אחרי מותו של ר' נתן, הודפס הספר באופן עצמאי בנפרד מהמעשיות, בידי ר' נחמן מטולטשין תחת השם "מגיד שיחות". במהדורה זו נוספו שאר השיחות והיא צורתו הסופית של הספר, אך רק במהדורה השלישית הוא קיבל את שמו "שיחות הר"ן".
החלק שנוסף לספר מקורו בכתבי ר' נתן שמהם עתידים היו להרכיב את הספר חיי מוהר"ן, כשלושים שנה אחרי מותו (ו-64 שנה אחרי פטירת רבי נחמן). ספר זה התעכב בפרסומו עקב ההתנגדות לחסידי ברסלב, ועל כן שיחות הר"ן מכיל בעיקרו נושאים 'ענייניים', הקרובים לקונצנזוס הדתי בענייני עבודת האל, ומעט מאוד מאמרותיו השנויות במחלוקת של רבי נחמן. זו גם הסיבה שחלקים מהספר מקבילים במידה מסוימת לחלק מהתוכן ב'חיי-מוהר"ן'.
תוכן ומבנה הספר
השיחות מסודרות באופן אסוציאטיבי, כאשר לאורך הספר הן מופיעות ב'שרשראות' נושאיות בגודל משתנה, ולעיתים השיחות חוזרות על עצמן בנוסח אחר או מזווית אחרת. חלק מהן בנות שורה וחלקן מתפרסות על פני מספר עמודים. ברבות מהן קשה להבחין מה בדיוק נאמר על ידי רבי נחמן עצמו, ומהי פרשנותו של הכותב, התלמיד ר' נתן. לדוגמה השיחה האחרונה בספר לכאורה מסכמת את חווייתו האישית של ר' נתן בנושא ההתמודדות עם הסבל בחיים, כפי שהבין את דברי רבו לאורך היכרותם הממושכת.
הספר מחולק באופן גס לכמה חטיבות: