cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוורסטינג
באוורסטינג מודדים רק גובה ולא מרחק. ככל שהעלייה תלולה יותר הרוכבים צוברים גובה יותר מהר ואז הם צריכים לטפס פחות מרחק. ולהפך: כשבוחרים שיפוע פחות תלול לוקח יותר דרך לדווש (או לרוץ) כדי להגיע לגובה של האוורסט.
.אוורסטינג
אתגר האוורסטינג של ג'ורג' מלורי ב-1994 תואר במאמר ב-2012 והניע לראשונה רוכבים נוספים להתמודד עם האתגר הזה. התפתחות טכנולוגיית ה-GPS והמדיה החברתית – במיוחד תוכנות האימון הגופני בתחום הריצה והרכיבה על אופניים Strava ו-Zwift – הייתה חיונית כדי לאפשר לרוכבים למדוד במדויק מרחק, גובה וטיפוס, תוך שהם משתפים ביניהם את המידע.
האוורסטינג הפך פופולרי הן בין רוכבי אופניים חובבים בהיותו יעד מאתגר אך בר-השגה והן בקרב מקצוענים.
הפופולריות שלו גברה במהלך שנת 2020, כאשר מגפת הקורונה הביאה לביטול תחרויות ולסגרים ומנעה רכיבות אופניים משותפות. רוכבים החלו לחפש אתגרים חדשים, שאותם יכלו להשלים בקרבת הבית. דרך נוספת היא V-אוורסטינג – אוורסטינג וירטואלי – שמתבצע על טריינר לאופניים.
במהלך 2020, הורחב האתגר גם לתחום הריצה.
מספר אתגרים קשורים נבעו מאתגר האוורסטינג המקורי. הרוכבים ניסו אוורסט כפול, משולש או אפילו מרובע. באתר "אוורסטינג" יש מספר הצעות לגרסאות של האתגר, כולל אתגר אוורסטינג 10k – כלומר להמשיך מעבר ל-8,848 מטר של האוורסט ולהגיע לגובה מצטבר של 10,000 מטר כמטרה מוגברת, או חצי אוורסט כמטרה קלה יותר.
פרמטרים
האוורסטינג הוא אתגר אישי וככזה אין גוף רשמי שקובע את הכללים. הקריטריון היחיד הוא ש 8,848 מטרים של טיפוס יושלמו ברכיבה או ריצה בודדת.
כדי להתקבל כרכיבה באתר, האוורסטינג", חייבים בין היתר:
נחמיה בריל
הרב נחמיה (נחום) בריל (Nehemiah Brüll; 16 במרץ 1843, רוסינוב, מורביה – 5 בפברואר 1891 פרנקפורט) היה רב רפורמי וחוקר במדעי היהדות.
ביוגרפיה
ברול נקרא כרב בביזנץ במורביה. בשנת 1870 מינה אותו גייגר לרב הקהילה הרפורמית בפרנקפורט. הוא נשא במשרה זו עד יום מותו אם כי הוא חווה קשיים רבים כתוצאה מהחיכוך המתמיד עם קהילתו האורתודוקסית של הרש"ר הירש. קשיים אלו שנגרמו מעמדתו הקיצונית גרמו לו להתמסר לעבודת המחקר.
מחקריו
מחקריו של בריל נעו כמעט בכל ענפי המדע היהודי, כולל פרשנות, דקדוק, היסטוריה, חקר ההלכה, פיוט, בלשנות, פילולוגיה, שירה, ספרות יהודית-גרמנית והספרים החיצוניים.
מאמרו של בריל – "תולדות ייסודו של התלמוד הבבלי כיצירה ספרותית" נחשב עד היום כמאמר קלאסי במחקר התלמודי, וזאת למרות הזמן הרב שעבר מזמן פרסומו וההתפתחות הרבה שנעשתה מאז בשדה המחקר התלמודי.
ספרים
בריל יסד את השנתון – Jahrbücher Für Jüdische Geschichte Und Litteratur,(ספר השנה לתולדות היהודים וספרותם), שיצא במשך עשר שנים (1874 עד 1890. רוב המאמרים בשנתון, לרבות מאמרי ביקורת הספרים היו מפרי עטו. מאמריו בעברית התפרסמו בכתבי העת – "בית המדרש", "בית תלמוד" "הכרמל", ו"אוצר הספרות".
כיתריה
כיתריה פאוץ’ (נולדה ב-1996), המוכרת בשמה הפרטי כיתריה, היא זמרת פופ ישראלית, מקהילת העבריים מדימונה.
ביוגרפיה
כיתריה נולדה ב-1996 וגדלה בדימונה בבית להורים מוזיקליים. לזהורה, אשר הייתה בעצמה זמרת, ולחזקיה, נגן פסנתר ותופים. היא חלק מקהילת העבריים מדימונה.
בשנת 2018 התפרסמה לראשונה בתחרות The Four ישראל והגיעה למקום השני. לאחר סיום התחרות השתתפה בסינגל של איזי "עוד לא נגמר השיר". בהמשך אותה שנה השתתפה בעונה השישית של הכוכב הבא לאירוויזיון והגיעה למקום השני.
בשנת 2020 השתתפה בסינגל של סאבלימינל לכבוד יום העצמאות 2020 "ימים טובים" יחד עם האולטראס, רן שפיר, ים רפאלי וגד אלבז.
חיים אישיים
כיתריה מתגוררת כיום ברמת גן ועובדת במאפייה.
רבן בר צומה
רבן בר צַוְמָה (בארמית: ܪܒܢ ܒܪ ܨܘܡܐ (= אדון בן-צום); 1220 – 1294) היה נזיר סיני שהפך לדיפלומט של כנסיית המזרח. הוא מוכר בזכות מסע הצליינות מסין שבשליטת המונגולים כדי לעלות ברגל לירושלים עם אחד מתלמידיו, רבן מרקוס. על רקע תסיסה צבאית לאורך הדרך, הם מעולם לא הגיעו ליעדם, אך במקום זאת בילה שנים רבות בבגדד שהייתה בשלטון השושלת האילח'אנית.
מרקוס הצעיר נבחר בסופו של דבר להיות הפטריארך של כנסיית המזרח, ובהמשך הציע למורה שלו רבן בר צומה להישלח למשימה אחרת, כשגריר המונגולי באירופה. הנזיר הקשיש נפגש עם רבים מהמלכים האירופאים, כמו גם עם האפיפיור, בניסיונות לארגן ברית פרנקו-מונגולית. המשימה לא נשאה פרי, אך בשנותיו המאוחרות יותר בבגדאד תיעד רבן בר צומה את חייו.
מסעותיו של בר צומה התרחשו לפני שובו של מרקו פולו לאירופה, וכתביו מעניקים נקודת מבט הפוכה, של המזרח המשקיף אל המערב.
ראשית חייו
רבן בר צומה נולד 1220 בבייג'ינג או בסמוך לה, המכונה אז ז'ונגדו, מאוחר יותר נקראה חאנבאליק תחת שלטון מונגולי. כנראה הוא היה ממוצא אוייגורי. מקורות סיניים מתארים את מורשתו כאנגוד, המסווג כחברי הקסטה "המונגולית" תחת חוק יואן. השם צומה הוא ארמי. אם כי נולד למשפחה עשירה, הוא היה חסיד האמונה ה"נסטוריאנית ", והפך לנזיר סגפני בסביבות גיל 20 ואז למורה דתי במשך עשרות שנים.
עלייה לרגל לירושלים
בגיל מבוגר, רבן בר צומה ואחד מתלמידיו הצעירים, רבן מרקוס, יצאו למסע מיואן שבסין לעלות לרגל לירושלים. הם נסעו דרך חוטאן, קשגר וראסאן (באפגניסטן), מערג׳ה (באזרבייג'ן) ומוסול, אל ממלכת גאורגיה. באותו הזמן היו אזהרות על סכנה בדרכים בדרום סוריה, והם שינו את יעדם. הן נסעו לפרס שבשליטת השושלת האילח'אנית. שם התקבלו בברכה על ידי הפטריארך דנה הראשון מכנסיית המזרח. הפטריארך ביקש משני הנזירים לבקר בחצרו של השליט על מנת להשיג מכתבי אישור על הסמכת של איש מסוים כפטריארך בשנת 1266. במהלך המסע הוכרז רבן מרקוס כבישוף "נסטורי".
לאחר מכן ניסה הפטריארך לשלוח את הנזירים כשליחים חזרה לסין, אך הסכסוך הצבאי לאורך המסלול עיכב את עזיבתם, והם נשארו בבגדד. עם מותו של הפטריארך, רבן מרקוס נבחר כמחליפו וקיבל את השם יבאללה השלישי, בשנת 1281. שני הנזירים נסעו כדי לאשר את הבחירה אך הח'אן של אילח'יאנת נפטר לפני הגעתם, והוחלף על ידי בנו, ארגון.
רצונו של ארגון היה ליצור ברית אסטרטגית פרנקו-מונגולית עם האירופאים הנוצרים כנגד אויבם המשותף, הסולטנות הממלוכית המוסלמית בקהיר. לצורך מימוש רעיון זה הציע הפטריארך החדש יבללה השלישי את מורו לשעבר רבן בר צומה כשגריר באירופה, שיפגש עם האפיפיור ומלכי אירופה.
שגריר באירופה
בשנת 1287 יצא בר צומה הקשיש למסעו באירופה, כשהוא נושא מתנות ומכתבים מארגון לקיסר הביזנטי, לאפיפיור ולמלכי אירופה. הוא המשיך את שליחותו של שגריר אחר נסטוראני, עיסא קלמחי, שנשלח על ידי ארגון כדי שיפגוש את האפיפיור הונוריוס הרביעי, ב 1285.
רבן בר צומה נסע עם קבוצה גדולה של עוזרים ו-30 חיות רכיבה. בר צומה ככל הנראה לא דיבר אף שפה אירופאית, אם כי ידוע שהוא דיבר סינית, טורקית ופרסית. אירופאים תקשרו אליו בפרסית. הוא נסע בדרך היבשה חצה את ארמניה ומדינות אחרות באזור והגיע לים השחור. משם בספינה לקושטא.
כתביו של בר צומה נותנים תיאור נלהב במיוחד של האיה סופיה היפה. לאחר מכן הוא נסע באוניה לאיטליה. כשהמסלול שלהם עבר באי סיציליה, הוא היה עד ותיעד את ההתפרצות הגדולה של הר אטנה ב־18 ביוני 1287.
כמה ימים לאחר הגעתו, הוא היה עד לקרב ימי במפרץ סורנטו ביום הקדוש של סנט ג'ון. 24 ביוני 1287. הקרב היה בין הציים של שארל השני, מלך נאפולי (אותו הוא מכנה "איריד שרדאלו", כלומר "איל צ'ארלס דו"), שקיבל את פניו בתחומו, לבין חיימה השני, מלך אראגון, מלך סיציליה (אותו הוא מכנה איריד ארקון. כלומר, "Il re de Aragon"). לדברי בר צומה, ג'יימס השני ניצח וכוחותיו הרגו 12,000 איש.
לאחר מכן הוא נסע לרומא, אך היה זה מאוחר מדי לפגוש את האפיפיור הונוריוס הרביעי, שנפטר באותה העת. בר צומה עסק במקום זאת במשא ומתן עם הקרדינלים וביקר בכנסיית פטרוס הקדוש.
לאחר מכן בר צומה עצר בטוסקנה (ת'וסקן) וברפובליקה של גנואה, בדרכו לפריז. את חורף 1287–1288 בילה בגנואה, בירת פיננסים מפורסמת באותם ימים. בצרפת (פרנגסטן) הוא בילה חודש אחד עם המלך פיליפ הרביעי שככל הנראה הגיב בחיוב להגעת השגרירות המונגולית, נתן לו מתנות רבות ושלח את אחד מאציליו Gobert de Helleville, ללוות את בר צומה חזרה לארצות המונגוליות. גוברט דה הלוויל עזב ב־2 בפברואר 1288, עם שני בני לוויה וליוו את בר צומה דרך רומא, בחזרה לפרס.
באותה תקופה דרום צרפת, הייתה בידיים אנגליות, בר צומה נפגש עם המלך אדוארד הראשון, מלך אנגליה, כנראה בעיר בורדו. אדוארד הגיב בהתלהבות להצעות השגריר, אבל בסופו של דבר לא הצטרף לברית צבאית בשל סכסוך בבריטניה עם הוולשים והסקוטים. כשחזר לרומא, בר צומה התקבל בלבביות על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי שנבחר לכהונה, שאיפשר לו לחגוג את הטקסים שלו עצמו בבירת הנצרות הלטינית. ניקולס הזמין את בר צומה לבקר את נוצרי המזרח, והפקיד בידיו נזר יקר, שיועד ליבאללה (תלמידו לשעבר של רבן בר צומה, מרקוס). לאחר מכן שב בר צומה לבגדד בשנת 1288, כשהוא נושא מסרים ומתנות רבות ממנהיגי אירופה השונים.
המכתבים שנמסרו נענו בתורם על ידי השליט ארגון בשנת 1289, והועברו על ידי הסוחר בוסקארלו דה גיזולפי, סוכן דיפלומטי של האילח'אנים. ארגון מזכיר במכתב לפיליפ הרביעי, את בר צומה.
שנים מאוחרות
לאחר שליחותו באירופה התגורר בר צומה בשאר שנותיו בבגדד. בתקופה זו שהוא כתב את תיאור מסעותיו, שפורסם באנגלית בשנת 1928, תורגם ונערך על ידי סר וואליס באדג'. הנרטיב ייחודי לתצפיותיו על אירופה של ימי הביניים בסוף תקופת הצלב, דרך עיניו של אדם שומר מצוות מתרבות שנמצאת במרחק של אלפי מיילים משם.
רבן בר צומה נפטר בשנת 1294 בבגדד.
ז'נין הניס-פלאסחארט
ז'נין הניס-פלאסחארט (בהולנדית: Jeanine Hennis-Plasschaert; נולדה ב-7 באפריל 1973) היא פוליטיקאית הולנדית המכהנת כנציגתו המיוחדת של מזכ"ל האו"ם למשימת הסיוע של האומות המאוחדות בעיראק, מאז נובמבר 2018. הניס-פלאסחארט כיהנה כשרת ההגנה של הולנד משנת 2012 עד אוקטובר 2017. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. הניס-פלאסחארט הייתה חברה בפרלמנט האירופי מטעם הולנד במשך שש שנים, מ-2004 ועד 2010 ולאחר מכן היא הייתה לחברה בבית הנבחרים של הולנד (הבית התחתון ההולנדי) עד לבחירתה לתפקיד שרת ההגנה.
ביוגרפיה
ז'נין הניס-פלאסחארט נולדה בשם ז'נין פלאסחארט ב-7 באפריל 1973 בהירלן, העיר הרביעית בגודלה במחוז לימבורג. היא למדה בבית ספר תיכון בעיר בשם גאודה ולאחר מכן למדה באקדמיה באוטרכט.
קריירה פוליטית
היא הצטרפה לפוליטיקה בשנת 2000. ב-2004 נבחרה הניס-פלאסחארט לפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. במהלך כהונתה בפרלמנט האירופי הניס-פלאסחארט הייתה חברה בוועדת התחבורה והתיירות. היא גם הייתה חברה במשלחת של האיחוד האירופי לרומניה וחברה בוועדה הפרלמנטרית לענייני טורקיה. בשנת 2010 ניצחה מפלגתה בבחירות והניס-פלאסחארט נבחרה לבית הנבחרים של הולנד.
בבחירות הכלליות שנערכו בהולנד ב-12 בספטמבר 2012, זכתה מפלגתה שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים. ראש ממשלת הולנד מארק רוטה מינה אותה לתפקיד שרת ההגנה. מינוי זה היה להיסטורי בהולנד, זאת מכיוון שהיא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. עם כניסתה לתפקיד התפרסמה במשפט "זה לא משנה אם יש לך בולבול או לא", והכחישה את התפיסה כי לנשים יש דרך מסוימת לעסוק בפוליטיקה וכי הן חוות חוויה משותפת מעצם היותן נשים. "אני לא חושבת שקציני הצבא שאנחנו עובדות עמם מסתכלים עלינו באופן שונה מעל גבר", אמרה.
ב-20 במאי 2014 נועדה הניס-פלאסחארט עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון. השניים חתמו על מזכר הבנות בין המוסדות הביטחוניים של ישראל והולנד. השניים דיברו על השתתפות אזרחי אירופה והולנד בפרט במלחמת האזרחים בסוריה.
ביולי 2016 פורסם כי הניס-פלאסחארט תמכה בגיוס חובה של אזרחי הולנד לכוחות המזוינים של הולנד. הניס-פלאסחארט תמכה בנוסף בהרחבת גיוס החובה לנשים.
עמדותיה מזוהות עם עמדותיה של הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.
בשנת 2017 פרסמה "מועצת הבטיחות ההולנדית" דו"ח המדגיש כישלונות חמורים במשרד ההגנה סביב תקרית מרגמה במאלי. הניס-פלאסחארט הודיעה על התפטרותה לאחר דיון בבית הנבחרים ב-3 באוקטובר, ומסרה את התפטרותה למחרת.
חיים אישיים
הניס-פלאסחארט נשואה לאריק ג'אן-הניס ולהם ילד חורג אחד. מתגוררת כיום בכפר בשם Nederhorst den Berg.
קתדרלת טרטו
היסטוריה
הקתדרלה ממוקמת על גבעת הקתדרלה (Toomemägi) הצופה לעבר נהר אמיוגי, במקום בו עמדה מצודה שהגנה על היישוב הפגני במאה השביעית לספירה. המצודה נהרסה בשנת 1224 עת שהעיר נכבשה בידי המסדר הליבוני כחלק ממסעי הצלב הצפוניים, ותושביה נוצרו, הוקמה בראש הגבעה מצודת הבישוף (Castrum Tarbatae), ששרידיה התגלו בחפירות ארכאולוגיות.
בניית קתדרלה באתר, בסגנון אדריכלות גותית החלה במחצית השנייה של המאה ה-13. הקתדרלה הוקדשה לקדושים הנוצריים פטרוס ופאולוס. הקתדרלה תוכננה כבזיליקה, אולם שינויים מאוחרים נתנו לה מבנה גותי אופייני, כאשר חלקה המרכזי של הכנסייה נחנך בשנת 1470. הכנסייה הושלמה בשלהי המאה ה-15 עם סיום בניית מגדליה שהגיעו לגובה של 66 מטרים.
בשנת 1520 החלה הרפורמציה להשפיע על העיר טרטו, וב-10 בינואר 1525 הותקפה הקתדרלה על ידי פרוטסטנטים ונהרסה. בעקבות ההרס הרב שנגרם לה ננטשה הכנסייה.
בשנת 1582 נכבשה העיר על ידי צבא פולני קתולי ותושבי העיר הקתולים תכננו להקים את הקתדרלה מחדש, אולם תוכניות אלה ננטשו בשל המלחמה הפולנית-שוודית שהתנהלה בין השנים 1600–1611.
שרפה שפרצה בקתדרלה ההרוסה בשנת 1624 העצימה את הנזקים למבנה.
בשנת 1629 העיר נכבשה על ידי שוודיה. שרידי מבנה הקתדרלה שימשו כאסם תבואה. באמצע המאה ה-18 נעשה נהרסו מגדלי הכנסייה, וגובהם הופחת מ-66 מטרים ל-20 מטרים (גובה מבנה ספינת הכנסייה). שרידי המגדלים הפכו למגדלי שמירה, והוצבו בראשם תותחים.
עם הקמת אוניברסיטת טרטו (שנקראה אז אוניברסיטת דורפט (Kaiserliche Universität zu Dorpat), בהתאם לשם העיר באותה עת) הוחלט להפוך את שרידי הקתדרלה לספרייה עבור האוניברסיטה, ומבנה הספרייה בן שלוש הקומות הוקם בין השנים 1804–1807. אדריכל המבנה, יוהאן וילהלם קראוס הציע לבנות מצפה כוכבים בראש אחד המגדלים, אולם האוניברסיטה בחרה לבנות את מצפה הכוכבים באתר אחר.
בסוף המאה ה-19 הפך המגדל הצפוני של הקתדרלה למגדל מים.
Summer Hits Tour
The Summer Hits Tour 2018 (בעברית: סיבוב ההופעות קיץ 2018) הוא סיבוב ההופעות החמישי של להקת נות הפופ הבריטית ליטל מיקס. סיבוב ההופעות החל ב-6 ביולי 2018 והסתיים ב-29 ביולי באותה השנה. סיבוב ההופעות הוכרז ב-27 בנובמבר 2017, עם 15 מופעי אצטדיון. הכרטיסים נמכרו ב-30 בנובמבר.
קתדרלת טרטו
היסטוריה
מבנה הספרייה שופץ בשנות ה-60 של המאה ה-20, ובשנת 1881 עברה הספרייה למבנה ספרייה חדש, ובשנת 1985 הפך מבנה הספרייה הישן למוזיאון להיסטוריה של האוניברסיטה (Tartu Ülikooli ajaloomuuseum), המציג כלים מדעיים וספרים עתיקים.
Summer Hits Tour
בסמוך למכירת הכרטיסים של סיבוב ההופעות, הוכרז כי הזמרים ראק-סו וז'רמן יהיו אלה שיופיעו במופעי החימום של ההופעות.
רקע והצלחה
סיבוב ההופעות הוכרז ב-27 בנובמבר 2017, עם 15 מופעי אצטדיון. הכרטיסים נמכרו ב-30 בנובמבר.
ב-21 במאי 2018 דיווחה קפיטל FM כי אזלו הכרטיסים להופעות שהתקיימו בסוונסי, קינגסטון על ההול, בולטון והאדרספילד. קלייר יואל מ-Essex Live דיווחה ב-4 ביולי 2018, שהכרטיסים להופעה בקולצ'סטר אזלו גם כן. טים רדיגולו מ-Northampton Chronicle & Echo הוסיף כי הכרטיסים להופעה בנורת'המפטון אזלו בתוך שש שעות בלבד.
רשימת השירים
רשימת השירים הזו לקוחה מההופעה שהתקיימה ב-6 ביולי 2018 בהוב. אותם השירים לא בהכרח בוצעו בשאר ההופעות.
פרסי ג'קסון והאולימפיים (סדרת טלוויזיה)
פרסי ג'קסון והאולימפיים (באנגלית: Percy Jackson and the Olympians) היא סדרת הרפתקאות-פנטזיה אמריקאית שמפותחת עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" ומבוססת על סדרת ספרים באותו שם מאת ריק ריירדן.
רקע עלילתי
עלילת הסדרה עוסקת בדמותו של פרסי ג'קסון, נער המגלה כי הוא חצוי-דם ובנו של פוסידון, שנאלץ לצאת למסע ברחבי אמריקה במטרה להוכיח את חפותו לאחר שהואשם על ידי מלך האלים, זאוס, בגניבת הברק שלו.
פיתוח
בשנת 2018, פרסם ריק ריירדן פוסט בבלוג האישי שלו, בו הוא שיתף בניסיונו המר ובסלידתו מעיבוד ספריו לקולנוע. עם זאת, בדצמבר 2019, נמסר כי ריירדן נפגש עם בכירים באולפני דיסני והציג את רעיונו לעיבוד ספרי הסדרה. בתחילת מאי 2020, ריירדן הודיע בטוויטר כי הוא ואשתו מעורבים בפיתוח סדרה המבוססת על סדרת הרומנים עבור שירות "דיסני+". בשלהי אותו החודש, ריירדן צייץ תמונה שאישרה כי הוא עובד על מתווה הפיילוט עבור הסדרה הפוטנציאלית.
במרץ 2021, ריירדן עדכן כי בעוד שהפקת הסדרה טרם אושרה רשמית, תהליך הפיתוח מתקדם בהדרגה אך בצורה חלקה. באפריל 2021, נמסר כי ג'ונתן א. שטיינברג ישמש כתסריטאי-שותף ומפיק בפועל עבור פרק הפיילוט לצד ריירדן, וב-15 ביולי 2021, נמסר כי הוא ודן שוץ ישמשו כמפיקים בפועל. ריירדן העיר כי שטיינברג ושוץ "מתעקשים אפילו יותר" ממנו להיות נאמנים לרומנים. באותו יום, נמסר על הצטרפותם של מוניקה אווסו-ברין, דפני אוליב, סטיוארט סטרנדברג, זואי נירי, ג'ו טראץ' וקסבייר סטיילס לצוות התסריטאים.
בינואר 2022, נמסר כי הפקת הסדרה אושרה רשמית.
כתיבה
על פי ריירדן, עלילת הסדרה עתידה לעבד כל רומן בסדרה לעונה באורך מלא, כאשר העונה הראשונה תהווה עיבוד לרומן הראשון, "גנב הברק", וכן הלאה בהתאם. בנוסף לכתיבת הפיילוט, ריירדן ושותפו להפקת הסדרה, ג'ונתן א. שטיינברג, יצרו עבור הסדרה, וכמו כן התוו את מתווה העלילה עבור העונה הראשונה ועבור עונות עתידיות פוטנציאליות.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ב-2 ביוני 2022, בוונקובר, קנדה; ועל בימוי הפרקים אמון הבמאי ג'יימס בובין.
שיווק
בדצמבר 2020, נחשף סמליל הסדרה הרשמי ברשתות החברתיות.
בית מדרש לתורת ארץ ישראל
בית מדרש לתורת ארץ ישראל (מכונה גם: כולל תורת ארץ ישראל) הוא כולל אברכים בפתח תקווה, מראשוני הכוללים ביישוב החדש בארץ ישראל. בין כתליו למדו מהרבנים הליטאים הבולטים בישראל.
היסטוריית בית המדרש
בית המדרש נוסד בשנת תרצ"ד (1934) על ידי הרבנים שמעון דב הורוביץ וישראל זיסל דבורץ ואליהם הצטרפו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ. הם ייסדו את בית המדרש במטרה להקדיש את הלימוד לנושאים הקשורים בהלכות התלויות בארץ. הכולל גם הוציא לאור את המאסף התורני תורת הארץ, שעסק בהלכות התלויות בארץ ושימש במה למאמרים תורניים בנושאים אלו.
ראשי בית המדרש היו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ.
בית המדרש כיום
בית המדרש משמש ככולל רגיל, הלימודים בו כבכל הכוללים בארץ ישראל, ומצוות התלויות בארץ אינן הסוגיות העיקריות שנלמדות בו. בראשות בית המדרש והכולל מכהן הרב בנימין ראבד נכדו של רבי יצחק קאץ ומקורב לבית הרב חיים קניבסקי, וכן הרב יחזקאל וילנסקי נכדו של רבי צבי פוחוביץ'. בשנת תשס"ח פתח וילנסקי מסגרת נוספת בכולל לקבוצה בת שלושים אברכים רובם חניכי ישיבת חברון כנסת ישראל, בראש החבורה העמיד את חתנו הרב אליהו סוקולובסקי גם הוא בוגר ישיבת חברון ומקורב מאוד לראש הישיבה הרב דוד כהן. הקבוצה הוותיקה של הכולל נותרה תחת אחריותו של הרב בנימין ראבד.
יום הלימודים בכולל שבבית המדרש מסתיים בשעה 18:00 ולא כמקובל בשאר הכוללים. זאת על פי המלצת החזון איש לראשי כולל לומז'ה שבעיר, על מנת לאפשר לאברכים מבני ברק לשוב מוקדם לביתם שיספיקו ללמוד אף בסדר שלישי.
מפעל הקדיש
בבית המדרש קיים מפעל הקדיש. במסגרת זו, נאמרים בסיומי התפילות, בימות החול ובשבתות, קדיש לעילוי נשמת קרוביהם של תורמים לבית המדרש. הקדיש נאמר על ידי ראשי בית המדרש או אחד מוותיקי המתפללים.
אינוק (קומיקס)
אינוק (ברוסית: Инок, "הנזיר") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום באבל קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "אינוק 1" (Инок #1) מאוקטובר 2012 ונוצרה על ידי המאיירים אדוארד פטרוביץ' ואנדריי ואסין והכותבים יבגני פדוטוב וארטיום גברליאנוב.
אינוק הוא האלטר-אגו של הנזיר אנדריי ראדוב, בן לשושלת שנלחמה למען הגנת המולדת הרוסית מאז ולדימיר הראשון, נסיך קייב. הבן הראשון לשושלת ראדוב נקרא אנדריי והוטל עליו להגן מפני הרוע באמצעות אבני כוח וצלב מגן. המגן הראשון היה אינוק הראשון, סבו של אנדריי ראדוב, האינוק הנוכחי. בשנת 988 ראדוב קיבל לידיו צלב מגן והוזמן לחסות בצלו של הנסיך ולדימיר אך סירב. צבא פרשים בראשות המגיסטר תקף אותו אך הוא הצליח להימלט. בשנת 1240, במהלך מסעי הצלב הצפוניים, ראדוב גבר בקרב על אולריך פון מיינהוף ולאחר מכן קיבל לידיו אבן איזמרגד רבת עוצמה. אינוק הפך לנוסע בזמן ולאורך ההיסטוריה תפקד כמגן האדמות הרוסיות.
ראזי חמד
ראזי חַמַד (נולד ב-1964; בערבית: غازي حمد; תעתיק מדויק: ע'אזי חמד) הוא בכיר בחמאס, יו"ר רשות האנרגיה ברצועת עזה. בעבר כיהן כסגן שר החוץ ודובר ממשלת חמאס, יו"ר רשות המעברים ברצועת עזה וכיועצם של אסמאעיל הנייה ואחמד ג'עברי. חמד היה המתווך מטעם חמאס בעסקת שליט והתקרב לאחמד ג'עברי במהלך המשא ומתן החשאי שניהל עם ישראל. שחרורו של גלעד שליט יחד עם קשריו הקרובים עם ראשי החמאס איסמעיל הנייה וח'אלד משעל העניקו לו מעמד של כבוד בתנועה וברחוב הפלסטיני.
חמד נחשב לאחד המנהיגים הפרגמטיים ביותר בחמאס.
ביוגרפיה
חמד נולד בשנת 1964 במחנה הפליטים יבנא אשר ברפיח. אביו ודודו נהרגו על ידי צה"ל ב-1967. כשהיה בן 16, הצטרף לתנועת האחים המוסלמים ועם הקמת חמאס ב-1987 הצטרף לארגון ואף ריצה חמש שנות מאסר בכלא הישראלי באשמת חברות בחמאס.
באוקטובר 2004, חמד שימש כראש מפלגת ההצלה הלאומית האסלאמית.
עמדותיו ופועלו
ראזי חמד קיבל את תפקיד דובר החמאס, בעקבות האמינות הניכרת שזכה לה עקב הפופולריות של עיתונו, ובעקבות מאסרו על ידי הרשות הפלסטינית תחת ממשל הפת"ח וכן מעצרו בישראל במשך חמש שנים עקב פעילויות הקשורות לחמאס. חמד היה עורך השבועון אלרסאלה בזמן שנסגר והוא עצמו נכלא על ידי הרשות הפלסטינית בעוון פרסום מאמרים אשר הזיקו למוניטין שלה, במיוחד בנוגע למערכת בתי הכלא שלה.
בשנת 2006 בתגובה לחטיפת צלם של סוכנות הידיעות AP על ידי ארבעה חמושים פלסטינים ברצועת עזה. חמד, אמר כי "מדובר בפעולה פסולה ובפשע המשחיר את תדמיתו של העם הפלסטיני". בתגובה לירי הקסאמים לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף אמר חמד כי כל ירי הוא הפרה של ההסכם ושל ההסכמה הלאומית הפלסטינית. ובראיון אחר הוסיף "כי הצלחת ההסכם להפסקת ירי הטילים מעזה תעודד הכרזה פלסטינית על 'תהדיאה' (רגיעה) מלאה עם ישראל". באוגוסט אותה שנה פרסם מאמר חמד מאמר הבוחן את טעויות הפלסטינים. חמד האשים את הנהגת חמאס שלא התכוננה כראוי ליום שלאחר ההתנתקות וכי ירי הרקטות לא הביא להישגים. לדבריו, על הפלסטינים לקחת אחריות על עתידם וגורלם ולהפסיק להשתמש בכיבוש הישראלי כתירוץ.
בשנת 2007, חמד הצהיר על נכונותו לקבל מדינה פלסטינית בגבולות הקו הירוק וכי ארגונו אינו מתנגד להסכם מדיני עם ישראל. עם זאת בשנת 2013 טען כי "אם מסתכלים על הגדה המערבית היום, היא נראית כגבינה שווייצרית", והוסיף "אני לא יודע מה נשאר בכלל למשא ומתן". במקביל הציע הניה למנות חמד לתפקיד שר הפנים. באותה שנה אמר חמד הביע את הקושי של חמאס מול הנתק עם הגדה ויתר העולם וכי מבחנו של חמאס הוא במסלול המדיני.
בעקבות ההרס הרב שנגרם ברצועת עזה במהלך מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009, חמד, יחד עם יועצו של הנייה, אחמד יוסף, ביקר את הנהגת החמאס. השניים נפגשו עם צמרת הארגון בדמשק, ובראשה חאלד משעל, ואמרו להם שהם המיטו אסון כבד על עזה. בתגובה למבצע, כתב חמד מאמר בו הוא מבקר את תיאור המבצע כניצחון מצד החמאס, אשר לדבריו הוא תיאור שקרי.
ב-23 בספטמבר 2011, לאחר שאבו מאזן פנה באופן רשמי אל האו"ם בדבר הקמת מדינה פלסטינית, חמד ציין כי הוא לא התייעץ עם החמאס ולא היה מוכן כיאות למהלך.
במאי 2011, עת המהפכה במצרים, נפתח מעבר רפיח לראשונה מאז שנת 2007. המעבר נפתח ללא משקיפים בינלאומיים כפי שהיה בעבר אך לדברי ראזי חמד הצד הפלסטיני מעדיף שהמעבר יהיה עניין מצרי-פלסטיני בלבד. חמד ייצג את חמאס במשא ומתן לפתיחת מעבר רפיח כדי לאפשר מעבר פלסטינים מרצועת עזה לשטח מצרים. כשעלה לשלטון עבד אל-פתאח א-סיסי, יריב תנועת האחים המוסלמים, בת בריתה של חמאס, הוא סגר את מעבר רפיח למעט מקרים מיוחדים. בשבוע בו אירעה ההשתלטות הצבאית במצרים, ציין חמד כי המצרים אישרו ל-600 איש לעבור בכל יום מהרצועה לסיני לעומת 1,200 איש בזמנים רגילים. לדבריו, פלסטינים רבים שבוע לרצועה משום שהם פחדו מהנעשה במדינה ומהאווירה העוינת כלפי חמאס ואף התבטא כי עזה הפכה לבית כלא אחד גדול.
ב-2012 ראזי חמד ייצג את אחמד ג'עברי מול גרשון בסקין במגעים להפסקת אש, הכוללים מנגנון שימנע מישראל ביצוע פעולות סיכול ויאפשר לחמאס להוכיח את נכונותו לפעול למניעת התקפות טרור. מגעים אלו העלו חרס עם חיסולו של ג'עברי.
בשנת 2013 בראיון שנתן ל'ישראל פולס' המערכת הישראלית של אל-מוניטור, אחרי 'מבצע צוק איתן' פרסם מאמר המתנגד לאלימות בין ישראל לפלסטינים וקורא לאחדות שורות בין הפלגים הפלסטינים.
הסכסוך הפנים פלסטיני
בשנת 2006 חמושים בעיר עזה פתחו באש לעבר רכבו של איסמעיל הנייה. הנייה לא נפגע אולם שניים משומרי ראשו ומלוויו נפצעו פצעים קלים עד בינוניים. מגורמי ביטחון פלסטינים נמסר כי הירי בוצע על ידי קרובי משפחתו של פעיל פת"ח, שנהרג בעימותים בין פת"ח חמאס. עם זאת, כאשר ראזי חמד הגיב לפרשה הוא טען כי האש לא כוונה אל עבר השיירה וכי מדובר בירי מקרי שהיה בסמיכות לרכבו של הנייה. במסגרת הניסיון ליישב את הסכסוך, חמד תמך בניסיון הקמת ממשלת אחדות אך אישר כי התגבשה בחמאס הסכמה להקמת ממשלת מומחים, שתקיף את כל גוני הקשת הפוליטית ותכלול אנשי מקצוע לא מזוהים פוליטית. זאת לאחר שהתנגד להצעתו של נשיא מצרים דאז, חוסני מובארכ, לקיים בחירות חדשות כדי לשים קץ לסכסוך. באוגוסט 2007 התפטר מתפקידו כדובר ממשלת חמאס בעקבות טענתו כי חמאס לא קיימו צעדים שיקדמו פיוס עם הפת"ח מאז השתלטות החמאס על רצועת עזה. חמד התבטא כי בעד הסדר להקמת ממשלת אחדות פלסטינית והצהיר כי קיווה שהמצב לא יגיע לאן שהגיע, קרי השתלטות צבאית של חמאס על מתקני הביטחון.
בשנת 2012 שקד על הכנת סגל דיפלומטי מטעם חמאס אשר הצוערים בו יעבדו בתוך משרד החוץ בעזה ויהיו אחראים לפיתוח היחסים של ממשלת חמאס עם מדינות העולם. מה שבאותו הזמן נתפס כצעד נוסף לקראת היפרדות מוחלטת מהגדה והקמת ישות מדינית נפרדת. באותה שנה סירב חמד להצעה איראנית לארח פגישות פיוס בינו לבין פת"ח בשטחה. חמד, בניגוד להצהרות חמאס בעשור האחרון ציין כי איראן היא גורם למחלוקת בין הפלגים הפלסטינים, והודה כי היחסים בין ארגונו לרפובליקה האסלאמית הידרדרו בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, בהן חמאס תומך במורדים ואילו איראן מגבה את שלטונו של אסד. חמד הוסיף כי איראן קיצצה את התמיכה בארגון הן מבחינה פיננסית והן מבחינת אספקת הנשק.
משבר חטיפת גלעד שליט
בבוקר ה-25 ביוני 2006 החלה הפגזה של פצצות מרגמה בגזרת מעבר כרם שלום. קודם להפגזה חדרו שבעה מחבלים מרצועת עזה לשטח ישראל דרך מנהרה סמוך למעבר כרם שלום. לאחר החדירה חברי החוליה תקפו טנק מרכבה סימן 3, באמצעות רקטת אר פי ג'י. אחד המחבלים זרק לפנים הטנק רימוני רסס ובשל העשן שיצרו הרימונים החליט סמ"ר גלעד שליט לצאת מן הטנק כשאינו חמוש. כשיצא הוא ראה מחבל מטפס על הטנק ולמעשה הסגיר את עצמו בידיו. המחבלים, שככל הנראה לא התכוונו לפעולת חטיפת חייל מלכתחילה, רצו עם שליט לכיוון הגדר, פרצו אותה באמצעות מטען חומר נפץ וזחלו איתו מתחתיה.
בעקבות אירוע החטיפה, ישראל פתחה במבצע גשמי קיץ להשבת החייל החטוף. את המבצע הגדיר חמד כ"הרפתקאה צבאית בלתי מוצדקת שהשלכותיה חמורות" והוסיף כי "ישראל לא תנצח כי היא לא תוכל לקבל את מה שהיא רוצה", קרא להפסקת אש ותקף את ישראל בעקבות סירובה. עם זאת הבהיר, כי נמשכים המגעים הדיפלומטיים למציאת פתרון.
ראזי חמד שקד רבות על עסקה להשבת החייל החטוף, במתווה של שחרור אסירים. כמה ימים לאחר חטיפתו של שליט, התקשר חמד עם גרשון בסקין, פעיל שלום ישראלי, באמצעות ממרצה באוניברסיטה האסלאמית בעזה המוכר לשניהם ושלושה חודשים לאחר מכן, הם נפגשו ברצועה. לטענתו הייתה הסכמה עקרונית על מספר וסוג האסירים אך לא על השמות. עם זאת, לדבריו ישראל לא הציבה קריטריונים רציניים ואת אי הסכמה זו קרא חמד לפתור בסוגיית באמצעים דיפלומטיים. חמד פרסם כי גלעד חי ולא עבר עינויים, ואף קיימת אפשרות שתינתן גישה לאנשי הצלב האדום לבקר אותו אך דחה את התנגדות ישראל לשחרור אסירים עם "דם על הידיים". לאחר פרסום קלטת בה הוצג גלעד, קרא חמד לישראל לנהל משא ומתן והדגיש כי המשלחת המצרית היא המתווכת בין ישראל וחמאס ולממשלה הפלסטינית אין צד בעניין. ראזי חמד המשיך לקיים קשר רציף עם גרשון בסקין.
באפריל 2011 מונה בכיר המוסד, דוד מידן, למתאם מטעם ראש הממשלה לנושא השבויים והנעדרים אשר בניגוד לקודמיו הטה אוזן לבסקין. בעקבות זאת, נוצר ציר תקשורת קצר אשר חיבר את דוד מידן עם אחמד ג'עברי באמצעות אנשי הקשר של השניים גרשון בסקין וראזי חמד, באמצעות ציר זה העביר ג'עברי ב-20 ביוני 2011 מסמך ראשון עם הצעת חמאס שהציג עמדה מקסימליסטית. ביולי 2011 קיבל ביסקין מחמד מסמך נוסף שכלל הגמשה משמעותית בעמדות החמאס והביא את ישראל להשלים את העסקה.
במלאת שנה לעסקת שליט, אמר ראזי חמד טען עסקת שליט היא "ללא ספק ההישג הכי גדול של חמאס עד כה".
אחרי צוק איתן
ב-8 ביולי 2014, בעקבות רצח שלושת הנערים ביהודה ושומרון ומבצע שובו אחים, יחד עם התגברות ירי הרקטי וחפירת המנהור ההתקפי לעבר שטח ישראל, החל מבצע צוק איתן. המבצע גרם לנזק רב ברצועה במהלכו תקף צה"ל 6,231 מטרות, 10,590 מבנים נפגעו מתוכם 4,024 מבנים נהרסו כליל. בנוסף, 32 מנהרות טרור הושמדו, בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נטשו את בתיהם בין 2,125 ל-2,203 פלסטינים נהרגו ומעל ל-11,000 נפצעו (ראו הרוגים פלסטינים) עד שהסתיים המבצע ב-26 באוגוסט.
טרם המבצע, ועל רקע הסכם הפיוס הפנים-פלסטיני, הצהיר חמד שהארגון חותר למדינה בגבולות 67', התנגד למשא ומתן עם ישראל וסירב להתחייב להפסקת האלימות. ושבועיים לאחר סיום המבצע אף הודה שהארגון שיגר רקטות מריכוזי אוכלוסין.
ביולי 2016, על רקע יום השנה השני למבצע צוק איתן, פרסם מאמר המבקר גורמים פלסטינים העוסקים במלחמה הבאה של עזה עם ישראל אשר לדבריו, מעידים על פזיזות ורדידות. לדבריו על הפלסטינים להעדיף את המשך המאבק נגד ישראל באמצעות פעולות התנגדות עורפיות, מהירות ומפתיעות, על פני מלחמה חזיתית כוללת. לדבריו, בשלוש הלחימות בעזה, "עופרת יצוקה", "עמוד ענן" ו"צוק איתן" ספגו הפלסטינים מכות קשות בנפש וברכוש, בעוד ישראל כמעט ולא ניזוקה. לעומת זאת, הסכינאות בישראל, מכאיבות ומתישות אותה ויוצרות עליה לחץ ציבורי רב, אך המחיר שהצד הפלסטיני קטן יותר. באותה שנה נפגש עם הקונסול השווייצרי, פול גרנייה, בניסיון להגיע להפסקת אש של חמש עד חמש עשרה שנים, להסרת הסגר על רצועת עזה ובניית נמל ימי ושדה תעופה אך הכחיש התקדמות כלשהי בנושאים אלו מול ישראל. בפנאל משותף עם סאיב עריקאת קרא חמד לעימות מזוין מול ישראל ושלל לחלוטין את המשא ומתן עמה. לדבריו, ישראל אינה מבינה את שפת הדיפלומטיה בלבד ואם לא תחוש בכאב – לא תעשה ויתורים מדיניים.
ב-2015 פרסם חמד כי חמאס משקיע עשרות אלפי דולרים בסרטוני תעמולה באיכות גבוהה, ברשתות החברתיות ובניו־מדיה לצורך לוחמה פסיכולוגית.
באוגוסט 2016 התלונן משמר זכויות האדם כי הרשויות הפלסטיניות בגדה המערבית וברצועת עזה עוצרות עיתונאים ואקטיביסטים המותחים עליהן ביקורת בדרכים לא אלימות, מתעללות בהם ומעמידות אותם לדין. חמד הכחיש כי אנשי כוחות הביטחון עינו עצירים או כפו על אדם כלשהו לחתום על התחייבויות להימנע מפרסום עלבונות או ביקורת אחרת על אנשי ממשלה או צבא. לדבריו, הם התירו לצלב האדום הבינלאומי ולנציבות הפלסטינית העצמאית לזכויות האדם לבקר אסירים ולפקח על היחס לו הם זוכים. הוא הוסיף כי הרשויות ברצועת עזה אינן עוצרות אנשים בשל פעילותם הפוליטית. לדברי חמד: "אנחנו עוצרים אנשים על עבירות פליליות. לאנשים יש חופש להאמין ולתמוך במה שהם רוצים" והוסיף שהרשויות "רגישות למעצר של עיתונאים". עו"ד שרי בשי, מנהלת תחום ישראל/פלסטין בארגון, שיבחה את הנכונות של חמד לענות על שאלות הארגון ולדבריה הם קיבלו תשובות מקיפות, אך שאינן מספקות מבחינת התוכן והמהות.
במרץ 2017 התמנה חמד ליושב ראש רשות האנרגיה ברצועת עזה, כמענה להפגנות בעניין מצוקת החשמל, הדלק והגז.
יחסי גרמניה–דנמרק
בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
הסכסוך בשלזוויג-הולשטיין
בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, בין ממלכת דנמרק לבין הקונפדרציה הגרמנית. המלחמה פרצה עקב דרישת דוכסויות שלזוויג-הולשטיין להשתחרר מתלותם בממלכת דנמרק, והסתיימה בניצחון דני, שהשאיר את הדוכסויות תחת שלטון דני.
בשנת 1864 פרצה מלחמת שלזוויג השנייה, בין ממלכת דנמרק לבין ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית. המלחמה פרצה עקב מותו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק ללא יורש מוסכם על הקונפדרציה הגרמנית. המלחמה פרצה ב-1 בפברואר 1864, והסתיימה ב-30 באוקטובר באותה שנה בתבוסת דנמרק. כתוצאה מהמלחמה סופחו דוכסויות שלזוויג-הולשטיין וסקסוניה-לאוונבורג לפרוסיה ואוסטריה.
לאחר שנתיים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שפרצה בעקבות סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו, ובכך סללה את הדרך לקראת איחוד גרמניה שהתרחש לאחר הניצחון על צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נערך משאל עם בשלזוויג, ובו הוחלט על מסירת צפון-שלזוויג בחזרה לדנמרק.
מלחמת העולם השנייה
במשך רוב מלחמת העולם השנייה, הייתה דנמרק כבושה על ידי גרמניה הנאצית. הכיבוש החל במבצע וזריבונג (Operation Weserübung) לכיבוש דנמרק ונורווגיה ב-9 באפריל 1940 והסתיים עם כניעתם של הגרמנים בפני בעלות הברית ב-5 במאי 1945. בניגוד למצב שהיה בארצות אחרות שהיו תחת הכיבוש הגרמני, רוב רובם של מוסדות השלטון הדנים המשיכו לתפקד באופן יחסית רגיל עד 1943. הן ממשלת דנמרק והן המלך נשארו בארצם תוך כדי שהם מנהלים דו-שיח לא פשוט בין המערכת הדמוקרטית לבין המערכת הטוטליטרית, עד שהרשויות הגרמניות הפסיקו את פעילותה של הממשלה בעקבות גל של מעשי חבלה ושביתות.
כ-3000 דנים מתו במלחמה כתוצאה ישירה של פעולות הכיבוש. בנוסף, נהרגו 4000 מתנדבים דנים שנלחמו במסגרת "הגייסות החופשיים הדנים" (Frikorps Danmark) שהוקמו על ידי המפלגה הדנית הנאצית והצטרפו לצבא הגרמני בחזית המזרחית. בכל מקרה מדובר על אחוז תמותה נמוך מאוד (כ-0.08% מכלל האוכלוסייה) בהשוואה למדינות כבושות אחרות ולרוב המדינות שהשתתפו במלחמה.
המחתרת הדנית הייתה פעילה באופן מיוחד, בעיקר לקראת סוף המלחמה וב-1943 ארעה הצלת יהודי דנמרק, כאשר עמדו הגרמנים לשלוח אותם למחנות ההשמדה.
ב-2003, בנאום לציון 60 שנה לסיום כהונתה של ממשלת משתפי הפעולה עם הנאצים, אמר ראש ממשלת דנמרק, אנדרס פוג ראסמוסן, כי שיתוף הפעולה הדני היה "לא מוצדק מוסרית". היה זה הגינוי הפומבי הראשון של ההנהגה הדנית במלחמת העולם השנייה על ידי מנהיג דני.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הצטרפו גרמניה (כגרמניה המערבית) ודנמרק לנאט"ו ולאיחוד האירופי.
יחסים כלכליים
17.8% מכלל היצוא הדני מיוצא לגרמניה, ואילו 20.4% מכלל היבוא הדני מיובא מגרמניה, ומשום כך גרמניה היא שותפת הסחר החשובה ביותר עבור דנמרק. לעומת זאת, עבור הכלכלה הגרמנית, דנמרק מדורגת במקום ה-20 ביבוא ובמקום ה-17 בייצוא. דנמרק מייצאת מוצרים תעשייתיים, ובעיקר מכונות ומוצרים חקלאיים לגרמניה, ואילו גרמניה מייצאת לדנמרק מכונות וציוד הובלה, מוצרים מוגמרים למחצה ומוצרים מוגמרים, כימיקלים ומוצרים חקלאיים.
דנמרק דחתה במשאל עם בשנת 2000 את אימוץ האירו, והקרונה הדנית כפופה למנגנון שער החליפין האירופי.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ושבע קונסוליות באולבורג, אורהוס, האדרסלב, מידלפארט, ניקבינג פאלסטר, אודנסה, ורנה. מאידך, דנמרק מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ותשע קונסוליות כבוד בברמן, מינכן, קלן, ארפורט, המבורג, נירנברג, פלנסבורג, דרזדן, הנובר, קיל, ליבק, רוסטוק, פרנקפורט ושטוטגרט .
מצר ז'רלאש
מצר ז'רלאש (Gerlache) הוא מצר המפריד בין ארכיפלג פאלמר לבין חצי האי האנטארקטי.
גילוי המצר
המשלחת האנטארקטית הבלגית, בהנהגת לויטננט אדריאן דה ז'רלאש, חקרה את המצר בינואר ופברואר 1898.
ג'ק סיקמה
ג'ק ויין סיקמה (באנגלית: Jack Wayne Sikma; נולד ב-14 בנובמבר 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר. נודע בשל תלתליו הבלונדיניים הבולטים, והתאפיין כקלע מצוין מטווח רחוק וכשומר יעיל. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 15.6 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק. אחוזי הקליעה של סיקמה מקו העונשין עומדים על 84.9% - הנתון הטוב בתולדות ה-NBA לשחקן בעמדת הסנטר.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
אביו של כדורסלן אולימפיאקוס לוק סיקמה.
קריירת משחק
סיקמה נולד בעיר קנגקאקי, אילינוי, ולמד באוניברסיטת אילינוי וסליאן שבבלומינגטון הסמוכה בין השנים 1973–1977. בדראפט ה-NBA לשנת 1977 נבחר סיקמה בבחירה השמינית על ידי קבוצת סיאטל סופרסוניקס, ושיחק עבורה ב-9 עונותיו הראשונות בליגה. בעונת הרוקי שלו, תחת המאמן לני וילקינס, קלע סיקמה 10.7 נקודות בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדותיה. בסדרת הגמר התמודדו הסופרסוניקס מול וושינגטון בולטס של אלווין הייז, וס אנסלד ובוב דאנדריג', והפסידו לה בתוצאה 4-3. לאורך סדרת הגמר קלע סיקמה 13.7 נקודות והוריד 8.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונה הבאה,, שיפר את תפוקתו ל-15.6 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק (חמישי ב-NBA), ולצד הרכז גאס ויליאמס והקלע דניס ג'ונסון הוביל את סיאטל למאזן הטוב באזור המערבי, 52-30, ולהופעה שנייה ברציפות בגמר ה-NBA. בשחזור הגמר הקודם, מול הבולטס, ניצחו הסופרסוניקס בתוצאה 4-1 וזכו באליפות הראשונה בתולדות המועדון, כאשר סיקמה תורם 16.2 נקודות ו-14.8 ריבאונדים למשחק לאורך סדרת הגמר.
בעונות הבאות המשיך סיקמה להיות אחד מכוכבי הקבוצה, יחד עם גאס ויליאמס וטום צ'יימברס, אך הסופרסוניקס לא הצליחו לעבור את שלב גמר המערב. ב-7 מתוך 9 עונותיו בסיאטל נבחר סיקמה להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת אף נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בשנת 1992 העלו הסופרסוניקס את גופייתו של סיקמה עם המספר 43 לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו למועדון.
לקראת עונת נשלח סיקמה בטרייד למילווקי באקס, בה שיתף פעולה עם ריקי פירס וטרי קאמינגס. ב-5 עונותיו מילווקי קלע ממוצע של 13.4 נקודות למשחק, ובכולן הודחה הקבוצה באחד משני סיבובי הפלייאוף הראשונים. בעונת הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין כשקלע ב-92.2% - נתון נדיר לשחקן בעמדת הסנטר. בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 35.
קריירת אימון
בשנת 2003 מונה לתפקיד עוזר מאמן בסופרסוניקס, תחת נייט מקמילן, ובהמשך היה עוזרם של בוב וייס ובוב היל בקבוצה, עד סיום עונת. ב-4 העונות הבאות שימש כעוזר מאמן ביוסטון רוקטס תחת המאמן ריק אדלמן, והתמקד בהדרכת הסנטר יאו מינג. בין השנים 2011–2014 החזיק בתפקיד זהה במינסוטה טימברוולבס, שוב תחת אדלמן.
לגיו
במקורות הרומיים כונה המקום בשם לגיו, בשל מחנה הקבע של הלגיון השישי פראטה שהוקם על גבעה צפונית-מערבית לצומת מגידו ומדרום לתל מגידו, וזהו השם שהשתמר לחורבה ותועד עוד במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. לגיו העניקה את שמה לכפר הערבי לג'ון ולמחוז (סנג'ק) העות'מאני לג'ון.
היסטוריה
גוטליב שומאכר איתר מצודה צבאית קטנה בראש שלוחה מעל לכפר, מצפון לנחל קיני, בשטח מורם מסביבתו בשיפולים הצפון-מזרחים של גבעת אל-מאנאך. החוקרים ישראל רול ובנימין איזק, הציעו לזהות את גבעת אל-מאנאך עם מחנה הלגיון הרומי בלגיו. תחילה הלגיון השני טריאנה ולאחר מכן, הלגיון השישי פראטה, הלגיון נכח בלגיו משנת 117 עד ראשית המאה ה-4. לאתר נודעה חשיבות אסטרטגית שכן הוא שכן בשיפוליו המערביים של עמק יזרעאל, סמוך לדרך הים שהוליכה מבירת הפרובינקיה בקיסריה לבית שאן. ממפקדת הלגיון נסללו בשנת 120 לספירה, כבישים גם לבירת הפרובינקיה, קיסריה, לציפורי, ולעכו. במקום נמצאו כתובות, רעפים הטבועים בטביעות חותם של הלגיון השישי פראטה, מטבעות עם טביעות משנה של הלגיון וציוד צבאי רומי. היישוב השלישי שזוהה במקום הוא "מאקסימיאנופוליס", פוליס רומית-ביזנטית שנצבה על הגבעה הדרומית של קיבוץ מגידו ועל מדרונותיה. העיר נוסדה ככל הנראה בראשית המאה ה-4 לספירה והתקיימה עד לכיבוש המוסלמי.
לגיו במקורות הקדומים
במפת פויטינגר על הדרך מקיסריה לבית שאן מסומן מקום בשם Caporcotani, שאותו יש לזהות עם כפר עותנאי הנזכר במקורות היהודיים. גם במקרה זה רשום המקום אצל פטולמאוס בצורה הדומה לצורה שבה נכתב במפת פויטינגר. לגיו מופיעה פעמים אחדות באונומסטיקון של אוסביוס. בצורה זו הוא נזכר אצל הנוסע מבורדו ובמקורות מן התקופה הביזנטית.
במסכת גיטין שבמשנה נזכר מעשה ברבן גמליאל שעבר בעיירה ונדרש להכריע לגבי גט שעדיו שומרונים:. כמו כן, מובאת במסכת גיטין שבמשנה הלכה הנוגעת לכך שאנשי הגליל היוצאים ליהודה רשאים לחזור בהם מהצהרה על גירושין עד שיגיעו לכפר עותנאי, אשר סימן את גבול הגליל:.
כמו כן, קבעו חז"ל כי על פירות וירקות השומרונים בכפר עותנאי חל דין דמאי בשל הספק שבעישורם:.
במסכת בכורות נזכר היישוב כעיירת מחוז גדולה לעניין מעשר בהמה, הכוללת ספר של יישובי משנה:, כאשר בפירוש רש"י על כך אף ננקבו המרחקים המדויקים מכפר עותנאי לציפורי ולכפר חנניה, באופן התואם לאתרה של לגיו.
כמו כן, במקורות חז"ל נזכרים חכמים בני המקום, ובהם התנא רבי שמעיה איש כפר עותני, בן דורו של רבן יוחנן בן זכאי, אותו שאל במספר הלכות.
אולם תפילה נוצרי
כמו כן, נמצאו בין הממצאים שני חותמות לחם צבאיים, עשוים אבן שעליהם חרותים שם האופה ושם היחידה הצבאית שאליה יועד הלחם. בחותם הראשון רשום "Auti Lic[i](nius) Priscus", בחותם השני, שדומה מאוד לחותם מבריטניה ולא נעשה מאבן מקומית, רשום Lul(ius) Maxim(us), מהקנטוריה של Caecil(ius) Ter(tius.
בתחילת המאה ה-20, עם חידוש ההתיישבות היהודית באזור עמק-יזרעאל, משפחות ערביות אחדות מהיישוב אום אל-פחם הגיעו לאזור חאן לג'ון והתיישבו במקום. המשפחות הערביות אימצו את השם ההיסטורי "אל-לג'ון" על שם מפקדת הלגיון הרומי. בעקבות המרד הערבי הגדול בין 1936–1939, הקימו הבריטים מצודת טגראט בצומת מגידו שנקראה בשם "מצודת לג'ון" (או "מצודת לג'ו"). כיום משמשת המצודה ככלא מגידו. בתחילת מלחמת העצמאות חנתה יחידה צבאית עיראקית באזור כפר לג'ון. הכפר עצמו שימש מעין מפקדה לוגיסטית לכוח הצבאי העיראקי. הכפר הותקף לראשונה על ידי כוחות ההגנה ב-12 באפריל 1948, אך לא נכבש. לאחר קרבות קשים שנערכו באזור ב-29 במאי 1948 כבשה חטיבת גולני את כל מתחם מגידו מידי הצבא העיראקי. במהלך הקרבות, ננטשו בתי הכפר, ותושביו מצאו מקלט ביישוב אום אל-פחם. לאחר כיבוש כל מתחם מגידו, נוסד ב-1949 קיבוץ מגידו ליד חורבות "אל-לג'ון".
מערכת דינקין
מערכת דינקין היא משפחה של קבוצות המקיימת תכונות סגירות מסוימות. מערכות אלו נקראות על שמו של המתמטיקאי הרוסי יוג'ין דינקין.
משפט π−λ קובע קשר בין מערכות דינקין לבין סיגמא-אלגברות, וקשר זה מאפשר להוכיח תכונות רבות בתורת המידה ובתורת ההסתברות, כדוגמת משפט המחלקה המונוטונית.
הגדרות
תהי X קבוצה.
יחד, התכונות האלה מרכיבות את המושג סיגמא אלגברה: משפחה של תת-קבוצות היא סיגמא-אלגברה, אם ורק אם היא גם מערכת-π וגם מערכת-λ.
תהי משפחה כלשהי של תתי-קבוצות.
משפט π−λ
משפט: תהי X קבוצה ותהי מערכת-π. אזי.
נשים לב שכל סיגמא-אלגברה היא בפרט גם מערכת-λ, ולכן ברור כי לכל משפחה של תתי-קבוצות מתקיים. משפט π−λ מוסיף כי אם P היא מערכת-π, אז \lambda(P) היא למעשה סיגמא-אלגברה.
שימוש יסודי
משפט π−λ מספק כלי חזק לזיהוי של מידות ולאפיונן. מידה היא סיגמא-סופית אם המרחב מהווה איחוד בן-מניה של קבוצות בעלות מידה סופית.
טענה: תהי \mathcal{E} מערכת-π על מרחב X, ויהי המרחב המדיד הנוצר על-ידה. תהי \mu מידה סיגמא-סופית על המרחב הזה כך שקיימת לפחות קבוצה אחת המקיימת. אזי המידה \mu נקבעת ביחידות על כל, על-פי ערכיה על \mathcal{E}.
בפרט למשל עבור המרחב יחד עם סיגמא-אלגברת בורל שלו, מידה נקבעת באופן יחיד באמצעות ערכיה על התיבות. כלומר, קיימת מידה יחידה \mu על שמקיימת:
הוכחה: יהיו זוג מידות המזדהות על המערכת-π \mathcal{E}. נקבע המקיימת. נסמן. ניתן להראות כי זו מערכת-λ המכילה את \mathcal{E}, ולכן ממשפט π−λ נובע כי היא מכילה את. כעת השוויון הכללי לקבוצה מדידה כלשהי נובע מסיגמא-אדיטיביות ומרציפות המידות, תוך שימוש בשרשרת המכסה את המרחב:
תיאטרון זיגפלד
תיאטרון זיגפלד (באנגלית: Ziegfeld Theatre) היה מבנה תיאטרון שפתח בשנת 1927 האמרגן והמפיק פלורנץ זיגפלד, בפינת רחוב 54 והשדרה השישית במנהטן, על מנת לשמש בימה להעלאת הפקותיו. המבנה נהרס ב-1966, לאחר מחאה ציבורית.
המבנה, בן 1,600 המושבים, הוקם בסיועו של ויליאם רנדולף הרסט ועוצב בידי האדריכלים ג'וזף אורבן ותומס לם כהיכל אר דקו, עם חזית מרשימה עשויה אבן כלפי חוץ וחלל פנימי בצורת ביצה חלקה מעוטרת בציורים צבעוניים. התיאטרון נחנך ב-2 בפברואר 1927 עם המחזמר "Rio rita" מאת גאי בולטון. מיד לאחר מכן, החל מה-27 בדצמבר, הועלה על במתו המחזמר המפורסם והחשוב בתולדותיו, "ספינת השעשועים" מאת ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין. עוד הופיע על במת התיאטרון המחזמר "Show Girl" של ג'ורג' ואיירה גרשווין (1929).
ב-1931 הופיעה בתיאטרון העונה האחרונה של מופע הרביו "שיגיונות זיגפלד" בהפקתו. זיגפלד עצמו נפטר שנה לאחר מכן.
השפל הגדול גרם להפיכת התיאטרון לקולנוע בשנת 1933, עד לרכישתו ושיקומו על ידי האמרגן בילי רוז ב-1944, שהעלה בו את מחזות הזמר "גברים מעדיפים בלונדיניות" (1949), העלאה מחודשת של "Of Thee I Sing" של האחים גרשווין (1951), "אנטוניוס וקלאופטרה" (עם לורנס אוליבייה וויוויאן לי, 1952), פורגי ובס (עם לאונטין פרייס, 1953) ו"אניה" (1965). בין השנים 1955 ל-1963 פעל המקום כאולפן טלוויזיה של CBS ובין השאר שודרו ממנו תוכניתו של פרי קומו וטקסי פרסי האמי בשנים 1959–1961.
בשנת 1966 נהרס המבנה לשם הקמת גורד שחקים בן 50 קומות, Alliance Bernstein building. שריד יחיד למבנה המקורי הוא פסל שהיה חלק מהאפריז המוצב ברחוב 80 מזרח, מספר 52 (ולא היה מיועד מעולם לתפקד כפסל בגובה העיניים, אלא כעיטור בגובה).
אמיר אבראשי
אמיר מאלוש אבראשי (באלבנית: Amir Malush Abrashi; נולד ב-27 במרץ 1990) הוא כדורגלן אלבני המשחק בגראסהופרס ציריך בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
אבראשי נולד בעיירה בישוזופול שבשווייץ אלייה היגרו הוריו מקוסובו לפני לידתו. בגיל 12 התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של עיר הולדתו ובגיל 15 הצטרף למחלקת הנוער של וינטרטור. לקראת סוף עונת הצטרף לקבוצת המילואים. ב-27 באפריל 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרת נגד פ.צ. לה שו-דה-פון.
ביולי הושאל לגראסהופרס ציריך עד לסיום העונה. בתום העונה רכשה גראסהופרס את כרטיס השחקן שלו תמורת 600 אלף אירו. בתום עונת זכה עם המועדון בגביע השווייצרי שהיה התואר הראשון שלו בקריירה. בקיץ חתם בפרייבורג מהבונדסליגה השנייה בה היה שותף לחזרה של המועדון לבונדסליגה.
ב-27 בינואר 2021, אבראשי הושאל לפ.צ. בזל.
בקיץ אבראשי חתם בגראסהופרס ציריך.
קריירה בינלאומית
אבראשי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ בהן שיחק כ-40 משחקים ואף השתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 בה הגיעה לחצי הגמר וגם באולימפיאדת לונדון (2012).
אבראשי מעולם לא שיחק עבור הנבחרת הבוגרת וב-24 במאי 2013 קיבל דרכון אלבני המאפשר לו לשחק בנבחרת אלבניה. ב-14 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 במשחק ידידות נגד. אבראשי נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
באב"ד
משפחת בַּאבָּ"ד היא משפחת רבנים שמוצאה מגליציה. פירוש השם הוא ראשי תיבות של בן אב בית דין, כלומר בן הרב.
{{פירושונים|* יהושע העשיל באב"ד – רבה של טרנופול, סבו של הרב יוסף באב"ד
ראו גם
}}
ארקדי וייספאפיר
ארקדי מויסייביץ' וייספאפיר (ברוסית: Арка́дий Моисе́евич Вайспапи́р; (23 בדצמבר 1921 – 11 בינואר 2018) היה ממשתתפי המרד בסוביבור, ומאחרוני הניצולים ממנו שנותרו בחיים.
קורות חיים
נולד במושבה חקלאית יהודית בוברובי קוט בדרום אוקראינה (כיום נמצאת המושבה בתחומי מחוז חרסון של אוקראינה), ילדם האמצעי של מויסיי (משה) וראיסה וייספאפיר. למד בבית ספר יהודי ביידיש. בשנת 1938 נאסר אביו ונידון למוות באשמת פעילות אנטי סובייטית. בשנת 1939 סיים את לימודיו בבית הספר והחל לעבוד כטרקטוריסט. ב-1940 התגייס לצבא האדום.
עם הגעת הצבא האדום, התגייס וייספאפיר מחדש לצבא. הוא צורף ליחידת הסיור ולחם בשורותיה עד לסוף המלחמה. הגיע עם יחידתו עד לאזור פומרניה שבצפון-מזרח גרמניה. לאחר המלחמה שב לעיירת הולדתו ושם גילה כי הוא היחיד ששרד את המלחמה מכל משפחתו - אחיו הבכור נפל בקרבות עם הגרמנים ב-1941, אימו ואחותו הקטנה נרצחו על ידי הנאצים יחד עם כל תושבי המושבה היהודים.
ארקדי למד הנדסה בעיר זפורוז'יה. שם גם התחתן ונולדו לו שני בנים. לאחר סיום הלימודים עבד במפעלים שונים בערים : לוהנסק, באחמוט ודונייצק. בשנת 1953 פגש בלוהנסק באקראי את אלכסנדר פצ'רסקי. בשנת 1963 השתתף בפגישה הראאשונה של תשתתפי המרד, אשר נערכה בדירתו של אלכסנדר פצ'רסקי בעיר רוסטוב על הדון. מאז נערך המפגש של הניצולים כל 5 שנים, עד למותו של פצ'רסקי ב-1990.
ארקדי פרש לגמלאות בסוף שנות ה-80. בשנת 1994 עבר להתגורר בקייב.
ב-1 בדצמבר 2016 העניק לו נשיא אוקראינה את אות מסדר ההצטיינות מהדרגה השלישית.
ב-11 בינואר 2018 נפטר בביתו בקייב.
האווה אסומן
האווה אסומן (באנגלית: Hawa Essuman; נולדה ב-23 בינואר 1980) היא שחקנית ובמאית קולנוע קנייתית. סרטה העלילתי הראשון, Soul Boy (2010), זכה בפרסים מרובים והביא לה הכרה בינלאומית.
ביוגרפיה
אסומן נולדה ב-1980 בהמבורג, גרמניה, להורים גאנאים אשר גידלו אותה בניירובי, קניה. לאחר מספר הופעות בתיאטרון, היא עברה לתחום ההפקה, תחילה בפרסומות טלוויזיה ובסרטים דוקומנטריים, ואחר כך בסדרות דרמה. היא הפיקה וביימה את הסרט ''Selfish? ב-2008, ואחריו שלושה סרטים קצרים, The Lift, Cold War ו-Coming Out''.
סרטה Soul Boy משנת 2010 מבוסס על סיפור מאת בילי קהורה, ומקורו בסדנה שאורגנה על ידי האיגוד הגרמני One Fine Day. הסרט הוקרן ביותר מ-40 פסטיבלים ברחבי העולם, וזכה בפרסים רבים.
מדד האג"ח הממשלתי העולמי
מדד האג"ח הממשלתי העולמי (באנגלית: World Government Bond Index, בקיצור: WGBI) הוא מדד של חברת המדדים פוטסי ראסל (FTSE RUSSELL) שהיא חברת בת של הבורסה לניירות ערך בלונדון (LSE) שהוקמה בשנת 1995.
המדד הוא מדד וותיק העוקב אחר איגרות חוב של יותר מ-20 מדינות והזכאות להיכלל בו נקבעת על פי קריטריונים של שווי שוק והשקעות, ובהם:
בשנת 2019 ביצעה החברה בחינה ועדכון של השיקולים להכנסת מדינות למדד, בעקבות הבחינה נבנה דירוג חדש בין 0 ל-2, שהיא הדרגה הגבוהה ביותר. בעקבות השינוי הכריזה חברת המדדים על צירופה של ישראל והכנסת איגרות החוב של ממשלת ישראל למדד שתכנס לתוקף במרץ 2020. ישראל דורגה בציון "2", הגבוה ביותר, בקטגוריית רמת נגישות. משרד האוצר וכלכלנים ואנליסטים נוספים העריכו כי משקלן של האג"ח של ממשלת ישראל במדד יעמדו על 0.2%-0.3% מסך המדד.
כלב ים נמרי
כלב ים נמרי (שם מדעי: Hydrurga leptonyx) הקרוי גם הידרורגה נמרית (באנגלית: Leopard seal) הוא מין יחיד בסוגו של כלב ים, השני בגודלו בין מיני כלבי הים באנטארקטיקה (אחרי פיל ים דרומי). חי לחופי חצי הכדור הדרומי, בעיקר באיים בסביבות אנטארקטיקה. תוחלת החיים הממוצעת שלו היא 26 שנים. זהו המין היחיד בסוג Hydrurga. משמעותו של השם Hydrurga היא "פועל מים" ו-leptonyx הוא, ביוונית עתיקה, בעל טופרים קטן.
התנהגות
תחום המחיה מתפרס במים הקרים שסביב אנטארקטיקה. בחודשי הקיץ צד בין הקרחונים שמקיפים את היבשת, ונמצא במים רוב הזמן. בחורף מתפזר ברחבי האיים שסביב היבשת. במקרים מסוימים נצפו פרטים בחופים הדרומיים של אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אמריקה ואף צפונית יותר, באיי קוק. פרטים צעירים מגיעים צפונה יותר מאחרים. ההידרורגה חי בבדידות ונאסף לקבוצות קטנות רק בעונת ההזדווגות. בעונה זו, זכרים ונקבות משמיעים קולות רמים במטרה למצוא זה את זה, כשכל זכר משמיע תבנית ייחודית של רצף קולות. במהלך הקיץ, לאחר תשעה חודשי הריון, חופרת הנקבה חור בקרח וממליטה בו צמד גורים. היא מגנה על הגורים עד שהם יכולים לדאוג לעצמם. ההידרורגה אינו בעל חיים קולני, אך לעיתים הוא משמיע נהמות ונאקות.
תזונה
ההידרורגה הוא הטורף השני בחשיבותו באנטארקטיקה לאחר הלוויתן הקטלן. פרטים צעירים ניזונים בדרך כלל מטרף קטן כגון קריל, דיונונים ודגים. כשהם מגיעים למלוא גודלם הם מעדיפים לטרוף פינגווינים ולעיתים רחוקות גם מיני כלבי ים קטנים יותר. כמו כן, תועדו מעט מקרים של ציד גורי פיל ים דרומי ועופות ים. על מנת לצוד פינגווינים הוא אינו רודף אחריהם, אלא אורב להם במים בסמוך למדף הקרח. התנהגות זו מסתייעת במנהגם של הפינגווינים עצמם לדחוף את חבריהם למים לפניהם.
תקיפת בני אדם
מתועדים מספר מקרים בהם כלב ים נמרי תקף אדם על החוף או במים, האחרון שבהם הסתיים במותה של הביולוגית קריסטי בראון מהמרכז הבריטי לחקר אנטארקטיקה, בעת ששחתה במרחק לא גדול מהחוף ונגררה לעומק 70 מטר בידי כלב ים שפצע אותה קשה. עם זאת התקיפה נחשבת לטעות בזיהוי או למגננה ולא לטריפה.