cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לבד בברלין
לבד בברלין (בגרמנית: Jeder stirbt für sich allein – "כל אחד מת לבדו") הוא ספר מאת הסופר הגרמני הנס פאלאדה, שנכתב ויצא לאור בשנת 1947, לאחר מות מחברו. הספר הוא רומן היסטורי שעלילתו, המתרחשת בימי מלחמת העולם השנייה, מבוססת על סיפורם האמיתי של אוטו ואליזה המפל, זוג אזרחים ממעמד הפועלים אשר חיו בברלין ברובע ודינג ושהניחו ברחבי העיר מאות גלויות הקוראות לסרבנות ולחבלה במקומות העבודה, עד שנתפסו והוצאו להורג במרץ 1943.
הספר תורגם לאנגלית, בשמו המקורי: Every Man Dies Alone, בשנת 2009; ולעברית, בשם לבד בברלין, ב-2010. ב-2016 הופק סרט המבוסס על הספר. בסרט מככבים ברנדן גליסון ואמה תומפסון כזוג המפל, ודניאל בריהל כבלש משטרה שתופס אותם.
עלילת הספר
העלילה מתארת את חייהם של תושבי ברלין בתקופת הרייך השלישי. היא מתרכזת בסיפורם של בני הזוג אוטו ואנה קוונגל, שלאחר שאיבדו את בנם, סבסטיאן, שנהרג בחזית, החליטו להפיץ ברחבי ברלין גלויות בהן הם קוראים להתנגדות לשלטון הנאצי. קוונגל מקווה כי קוראי הגלויות יפתחו בהתנגדות פסיבית לשלטון, כי גלויותיו יופצו בבתי המלאכה ובמפעלים מיד ליד, וכי הוא ישנה משהו לטובה בעולם שמסביבו. בפועל מוצאות רוב הגלויות את דרכן אל הגסטפו מיד לאחר גילוין. אוטו קוונגל שומט בטעות גלויה מכיסו, נתפס על ידי הגסטפו, והוא ואשתו מובלים לכלא פלצנזה, נשפטים בפני בית הדין העממי בראשות השופט רולנד פרייזלר (מופיע במקור כפייזלר) ונידונים למוות. קוונגל מוצא להורג, ואנה נהרגת בתא הכלא בהפצצה אווירית.
סיפורם של בני הזוג קוונגל הוא רק חלק מהסאגה שמגולל פאלאדה. הוא מתאר את סיפורם של רבים נוספים הלכודים כבני הזוג קוונגל במשטר הבלתי אנושי של חשדנות ומלשינות שהפעיל הרייך השלישי כנגד אזרחיו. הקומיסר אשריך, הממונה מטעם הגסטפו על תפיסת מפיץ הגלויות, וסופו שהוא מבין את אשמתו המוסרית שלו עצמו ומתאבד; טרודל באומן, ארוסתו של בנם המת של הקוונגלים, שאמירה לא זהירה של אנה, בחקירתה, מביאה למעצרה ומעצר בעלה, ולמותם של שניהם; אנו קלוגה, מהמר כפייתי ורודף נשים הנחשד כי הוא מפיץ את הגלויות ונרצח על ידי אשריך; אשתו, אווה, שאינה יכולה לשאת את אשמת בנה, שהרג יהודים בשירות ה-SS, עוזבת את המפלגה הנאצית ואת משרתה כדוורית ועוברת לחיות בכפר; משפחת פרסיקה, חברי מפלגה נאמנים, המתוארים כאלכוהוליסטים חסרי מוסר; השכנה היהודיה רוזנטל, הנרדפת על ידי הנאצים, ונאלצת לחיות במסתור ולבסוף להתאבד; אמיל בארקהאוזן, נוכל ומלשן שמנסה לבזוז את דירתה של היהודיה רוזנטל, לטמון פח לידידו אנו קלוגה ולסחוט בה בעת את חברתו החדשה, גב' הברלה; והשכן, שופט בית המשפט העליון בדימוס פרום, האמיץ והמוסרי, המסתיר בדירתו את רוזנטל, תומך בקוונגלים בעת מאסרם, ואף מספק להם ציאניד.
כל אלו יוצרים פסיפס אנושי מורכב, המתאר את חיי היום יום ברייך השלישי, חיים של חשד מתמיד ממלשינות ושל כפיפות לשרירות לבם של לובשי המדים, אנשי הגסטפו וה-SS, שגם הם, בתורם, אינם חסינים ואף הם צפויים להשפלה ועינויים. כן מתאר הספר בפירוט את מערכת המשפט והענישה המושחתת והפגומה. על אף כל אלו אין הספר חף מתקווה אנושית. קוונגל מוצא את שלוות נפשו בתא הנידונים להורג, והספר מסתיים בתיאור חייה החדשים של אווה קלוגה בכפר לאחר המלחמה, יחד עם בנה המאומץ, קונו-דיטר, בנו של בארקהאוזן, עבריין צעיר שנמלט מאביו, מחיי הכרך ומההפצצות אל הכפר, ומצא שם את האפשרות להיוולד מחדש.
נסיבות כתיבת הספר
הסופר הנס פאלאדה ניהל מערכת יחסים מורכבת עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס ועם המשטר הנאצי. לתקופה קצרה זכה לחסדו של שר התעמולה, אך לאחר שלא הצליח לכתוב רומן אנטישמי אותו הזמין גבלס, נשלח אל בית מחסה לחולי רוח, דבר שבגרמניה הנאצית היה כמעט שקול לגזר דין מוות. לאחר סיום המלחמה היה פאלאדה אדם שבור מבחינה בריאותית ונפשית.
ב-1947 החליט פאלאדה ליצור קשרי עבודה עם המשטר החדש של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית). הוא עבר לברלין ושם חידש את קשריו עם המשורר יוהאנס בכר, שמונה לשר התרבות בממשלה הקומוניסטית החדשה. בכר ניסה לסייע לו בכתיבתו, בכך שנתן לו את תיק הגסטפו של בני הזוג המפל, שבמהלך המלחמה הביעו התנגדות להיטלר באמצעות הפצת גלויות ובהן מסרים אנטי-נאציים ברחבי ברלין. פאלאדה שקע בכתיבת הספר על חייהם של בני הזוג, והשלים את כתיבתו בתוך 24 ימים. בסמוך לאחר מכן מת.
הצלחת הספר
"לבד בברלין" יצא לאור לאחר מותו של פאלאדה והיה לרב-מכר בגרמניה. הספר נחשב ליצירת מופת, וזכה לכך שהסופר פרימו לוי, ניצול אושוויץ, כתב כי "זהו הספר הטוב ביותר שנכתב אי פעם על אודות ההתנגדות הגרמנית לנאציזם". עם זאת הספר לא תורגם לאנגלית עם צאתו לאור, שכן הוצאת פטנם סברה שאינו איכותי כיתר יצירותיו של פאלאדה. בשנת 2009 התחדש העניין ביצירותיו של פאלאדה מחוץ לגבולות ארצו. "לבד בברלין" תורגם לאנגלית, והיה לרב-מכר. תרגום הספר לאנגלית הפך לאחד האירועים הספרותיים הבולטים בשנת 2009. הספר הגיע לראשי רשימות רבי המכר הן בבריטניה והן בארצות הברית וזכויות ההסרטה של הספר נרכשו על ידי המפיקים סטיבן ארנדט ווינסנט פרז.
העניין המחודש בפאלאדה בארצות דוברות אנגלית הביא לתרגום הספר "לבד בברלין" גם לעברית על ידי יוסיפיה סימון. התרגום יצא לאור בשנת 2010 ומאוחר יותר עובד על ידי שחר פנקס למחזה שהועלה בשנת 2016 על ידי תיאטרון הבימה.
הפרק הגנוז
בדיקה מחודשת של כתב היד, השמור בספריה הלאומית בברלין, שנערכה בשנת 2011, העלתה כי הוא כולל פרק (מס' 17 במקור) שלא התפרסם עם הפרסום הראשון של הספר בשנת 1947. שם הפרק: "גם אנה קוונגל משתחררת". הפרק מתאר את ניסיונה של אנה קוונגל להשתחרר מחברותה ב'ליגת הנשים הנאציונל-סוציאליסטית', לפני שהיא ואוטו בעלה פתחו במבצע הפצת גלויות ההמרדה. הניסיון הסתיים בהצלחה.
בנסיבות פרסום הספר, בסמוך לאחר המלחמה, ולאחר מות הסופר, נראה כי העורך גנז את הפרק הזה, על מנת שלא להדגיש את העובדה כי בגרמניה הנאצית, גם דמויות "חיוביות" כקוונגלים, השתייכו לארגונים נאציים. הפרק תורגם לעברית והופיע במדור הספרות במוסף 7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות באפריל 2011. הפרק שנגנז בספר מופיע בסרט המבוסס על הספר.
בן קינגסלי
סר בן קינגסלי (באנגלית: Sir Ben Kingsley; נולד ב-31 בדצמבר 1943) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, שני פרסי גלובוס הזהב, ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כמהמטמה גנדי בסרט "גנדי" בשנת 1982. קינגסלי זכה גם בפרס גראמי, פרס גילדת שחקני המסך ובפרס אינדפנדנט ספיריט והיה מועמד לעוד שלושה פרסי אוסקר ולארבעה פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
נולד בשם קרישנה פנדיט באנג'י (Krishna Pandit Bhanji) ביורקשייר, אנגליה, לאב ממוצא הודי-מוסלמי (אשר נולד בקניה), ולאם נוצרייה ממוצא אנגלי. הוא שינה את שמו המקורי לזה הנוכחי כי חשש ששם זר יפגע בקריירה שלו.
קריירה
בשנת 1991 השתתף בסרט "באגסי" ומועמד לאוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1993, גילם את יצחק שטרן, מנהל החשבונות היהודי במפעלו של אוסקר שינדלר בסרט "רשימת שינדלר", ואף קיבל מועמדות לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. בנוסף, שיחק בתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בסרט "דייב".
בשנת 1994 שיחק את ד"ר רוברטו מירנדה, איש משטר הרודנות הדרום אמריקני, המנגן את שוברט בעת שהוא מענה את קורבנותיו, בסרט "המוות והעלמה".
בשנת 2000, גילם את דון לוגן, מאפיונר בריטי בסרט "לצאת נקי" וקיבל מועמדות שלישית לפרס האוסקר הפעם בקטגוריה לשחקן משנה.
בשנת 2003 שיחק בדרמה "בית של חול וערפל" (אנ') לצדה של ג'ניפר קונלי, ואף היה מועמד על תפקידו בפעם הרביעית לפרס האוסקר, בקטגוריה לשחקן ראשי.
בשנת 2010 הופיע קינגסלי בסרטו של מרטין סקורסזה "שאטר איילנד" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר ג'ון קאולי. בשנת 2015 כיכב במיני-סדרה "תות" ברשת Spike, בתפקיד של איי, יועצו האישי של תות ענח' אמון.
ב-2016 דיבב את דמותו של בגירה הפנתר השחור בגרסה המחודשת של "ספר הג'ונגל" מאולפני וולט דיסני. בשנת 2017 שיחק בדרמת המלחמה "לוטננט".
בשנת 2018 השתתף בסרט "מבצע פינאלה" בתפקיד הראשי את אדולף אייכמן.
חיים אישיים
ב-2007 קינגסלי נישא בפעם הרביעית בחייו, ויש לו ארבעה ילדים מנישואיו הקודמים, ביניהם השחקן פרדיננד קינגסלי.
אליצור יבנה
אליצור יבנה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר יבנה, המתמודדת בליגה הארצית דרום.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1976. בסיום עונת 2006/2007 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. בנוסף, זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע האיגוד (2006, 2007).
המועדון מפעיל גם קבוצת כדורסל נשים בליגה הלאומית ומחלקת נוער (בה החל הכדורסלן עומרי כספי את דרכו). בשנת 2018 מנתה המחלקה עשרים וארבע קבוצות במסגרות השונות וכ-800 ספורטאים וספוראיות.
בעונתה הראשונה בליגה הלאומית הצליחה הקבוצה להעפיל לסדרת הפלייאוף מול מכבי חיפה אך הפסידה בסדרה.
בתחילת עונת התפטר מאמן הקבוצה רוני צוקרמן, עקב אי הצלחת הקבוצה להגיע ליעדיה לאחר כארבע שנים בתפקיד, ובמקומו מונה עמי נאווי.
בעונת הקבוצה התבססה על שחקני נבחרות הנוער והעתודה של ישראל במתכונת של קבוצת קולג', תוכנית אותה הובילה הנהלת הקבוצה בסיוע איש העסקים ושחקן העבר עמוס (טינו) ברבי. למועדון הצטרפו שחקני נבחרת ישראל לשעבר, מוטי דניאל כמנהל מקצועי, ליאור ארדיטי כסמכות מקצועית, גלעד כץ כמאמן טקטי, ונתי כהן כמאמן ראשי.
בעונת 2011/2012 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה 0–2 בסדרה על ידי קבוצת מכבי באר יעקב.
בעונת 2016/2017 שיחקה הקבוצה בליגה הארצית בהדרכת המאמן אוהד יתום. באותה עונה שבה הקבוצה לליגה הלאומית אחרי ניצחון בגמר הפלייאוף על מכבי בת-ים בהובלתם של ארז מרקוביץ', סטנלי ברנדי, יובל רחמילביץ', יונתן דוד, אמיר בורסוק ועידן רג'ואן.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה.
בעונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום השמיני והעפילה לפלייאוף העליון בו הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 1–2 לראשונה בטבלה מכבי עירוני רעננה.
בעונת 2019/2020 העפילה הקבוצה לשמינית גמר גביע המדינה מול מכבי ראשון לציון (כדורסל) ונוצחה בביתה 80–82. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הופסקו משחקי הליגה במחזור ה-22. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי עם מאזן של 14 ניצחונות ושמונה הפסדים.
בעונת 2020/2021 בילתה הקבוצה את מרבית העונה בתחתית הליגה ובסיומה ירדה לליגה הארצית.
בעונת 2022/2023 זכתה יבנה בגביע האיגוד (בפעם השלישית בתולדותיה) לאחר ניצחון על אליצור מכבי פתח תקווה. הקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף לאחר ניצחון 1–2 בסדרה מול פתח-תקווה. בסדרת הגמר הפסידה הקבוצה 0–2 להפועל כפר קאסם ונשארה לעונה נוספת בליגה הארצית.
ביוני 2023 מונה מאמן קבוצת הנוער של המועדון, שלומי כהן, כמאמן הקבוצה, במקומו של אורי קוקיה.
אולם ביתי
עד שנת 2016 האולם הביתי של הקבוצה היה אולם הפיס הקהילתי ברחוב שבזי 7 המכונה בידי יבנאים רבים ושחקני האגודה בתור "מבצר שבזי", סמוך לבית הספר היסודי ביאליק ביבנה שמכיל 600 מקומות ישיבה. בחודש יולי 2012, אישרה עיריית יבנה הקמת היכל ספורט חדש בשטח בנוי של 2,285 מ"ר ברחוב הדוגית. האולם מכיל כ-1,000 מקומות בשלב א' וקיימת אפשרות להגדלתו עד ל-3,000 מקומות ישיבה. העירייה החליטה לקרוא את האולם על שמו של חתן פרס ישראל רלף קליין. ליקויים שהתגלו במבנה היציע דחו את פתיחתו של ההיכל החדש והקבוצה קיימה את משחקיה הביתיים בעונת 2015/2016 בהיכל הספורט קריית מנחם ברמלה. בחודש נובמבר 2016 נחנך ההיכל במשחק חגיגי בין קבוצת ותיקי אליצור יבנה לבין קבוצת ותיקי מכבי תל אביב.{{הערה|{{הערה|{{One|נוי ויינברג|אולם כדורסל על שמו של רלף קליין ז"ל נחנך ביבנה|281755|26 בנובמבר 2016}}}}
באטמן: האביר האפל חוזר
באטמן: האביר האפל חוזר (באנגלית: Batman: The Dark Knight Returns) הוא רומן גרפי אפל מאת פרנק מילר המבוסס על חוברות הקומיקס באטמן בהוצאת DC קומיקס. היצירה פורסמה ב-4 חלקים בין פברואר ליוני 1986. את הקומיקס כתב וצייר פרנק מילר, את האינקינג (מעבר בדיו על ציורי העיפרון) עשה קלאוס ינסון, את האותיות בקומיקס כתב ג'ון קוסטנזה ואת הספר צבעה לין וארלי. העורכים הם דניס אוניל ודיק ג'ורדנו.
יצירה זו עומדת בפני עצמה ומספרת על באטמן בגיל העמידה. הסיפור מציג את באטמן באופן קודר במיוחד, וכולל תיאורים של אלימות קשה, בניגוד לאופן הקליל שבו הוצגה דמותו באותה תקופה. בסיפור זה באטמן שב לתפקיד לאחר פרישה של עשר שנים, בעקבות כנופיות בריונים שמטילות את חתיתן על גות'אם סיטי. גות'אם העתידית היא חברה פוסט-מודרניסטית המאמינה בשיקום רוצחים פסיכופתים ומתייחסת בשלילה לפעילותו של באטמן הנוטל את החוק לידיו. נראה שבעתיד זה גם גיבורי-על נוספים פרשו מפעילות בנסיבות דומות, ורק סופרמן ממשיך לפעול, כפוף לשליטת הממשלה.
ב-2001 יצא המשך לסיפור, "באטמן: האביר האפל מכה שנית", גם הוא מאת פרנק מילר, המתאר כיצד באטמן מארגן מחדש את גיבורי-העל ונלחם נגד הממשלה המושחתת שבראשה עומד לקס לות'ר.
הרומן הגרפי מדורג במקום הראשון ברשימת 25 הרומנים הגרפים הגדולים של באטמן לפי אתר IGN.
עלילה
אחרי שבאטמן מציל את קארי קלי בת ה-13 מהתקפת כנופיית המוטאנטים, קלי רוכשת תחפושת של רובין ומחפשת את באטמן על-מנת לעזור לו. היא מוצאת אותו במזבלה העירונית נלחם במנהיג המוטאנטים הצעיר והחזק. מנהיג המוטאנטים מנצח את באטמן אך קלי מצילה אותו על ידי הסחת הדעת של המוטאנט וגרירת באטמן אל הבאטמוביל (שבגרסה זו היא מעין טנק), שם היא מטפלת בפצעיו. אחרי שהם חוזרים למערת העטלף באטמן מקבל את קרי כרובין החדש למרות התנגדותו של המשרת אלפרד פניוורת'. יחד עם מפכ"ל המשטרה לשעבר ג'יימס גורדון הם מתכננים להביס את המוטאנטים: גורדון נותן למנהיג המוטאנטים לברוח מהכלא, ובאטמן מביס אותו בקרב בתוך שלולית בוץ לעיני כל חברי הכנופיה. כתוצאה מהשפלתו הכנופיה מתפרקת ומספר מוטאנטים לשעבר יוצרים כנופיה חדשה בשם "בניו של באטמן" המשתמשת באלימות קשה במיוחד (כולל רצח) על מנת לטהר את גות'אם מפשע. כך הם חושבים שבאטמן פועל.
בינתיים, שובו של באטמן גורמת לאחד מאויביו הוותיקים והקטלניים ביותר, הג'וקר, להתעורר מתרדמת רבת שנים בה שהה בארקהם אסיילום. הג'וקר משכנע את המטפל שלו, ד"ר ברתולומיאו וולפר, שהוא כעת שפוי ומתחרט על מעשיו בעבר. ד"ר וולפר, המתנגד לבאטמן, מופיע עם הג'וקר בתוכנית אירוח כדי להציג לכאורה את שפיותו ולפגוע במוניטין של באטמן. בזמן שהמשטרה - המונהגת עכשיו בידי המפכ"ל אלן ינדל, שמתנגדת לנטילת החוק לידיים בידי באטמן ואחרים - תוקפת את באטמן, הג'וקר רוצח את כל הנוכחים באולפן הטלוויזיה, כולל את ד"ר וולפר, ובורח. הוא מוצא את סלינה קייל, חוטף אותה, מלביש אותה בתחפושת של וונדר וומן וקושר אותה בחבל זהוב. באטמן ורובין מצילים אותה, ומאתרים את הג'וקר בלונה פארק, שם הוא כבר רצח הרבה אנשים. באטמן מביס את הג'וקר בעימות אלים אך לא הורג אותו; ברם, הג'וקר מתאבד על ידי שבירת המפרקת של עצמו, בכוונה להפליל את באטמן ברצח ולגרום למשטרה לרדוף אחריו. באטמן מצליח לברוח רק אחרי עימות עם המשטרה, וכתוצאה מכך מתארגן מסע ציד כלל-עירוני כנגדו.
אחרי שסופרמן מצליח להדוף ראש נפץ גרעיני שירו הסובייטים ולגרום לפיצוצו במדבר, נשורת רדיואקטיבית ואבק יורדים על גות'אם, ויחד עם פעימה אלקטרומגנטית גורמים להפסקת חשמל והאפלה כללית של העיר, המתדרדרת לכאוס ואנרכיה. באטמן ורובין מגייסים את "בניו של באטמן" ומאמנים אותם בלחימה לא-קטלנית, ובעזרתם מונעים ביזה ומבטיחים זרימה סדירה של אספקה לעיר. בעוד שארצות הברית שקועה בחורף גרעיני, גות'אם נהיית העיר הבטוחה ביותר בארצות הברית. ממשלת ארצות הברית רואה בכך השפלה ומבוכה שמערערת את אמינותה וסמכותה, מורה לסופרמן לעצור את באטמן. אוליבר קווין מזהיר את באטמן מתוכנית הממשלה, ובאטמן מתכונן לעימות עם סופרמן. השניים מתעמתים ב"סמטת הפשע" שבה נרצחו הוריו של ברוס ויין, ובאטמן מנצח (עם עזרה מהחץ הירוק וחץ בעל ראש קריפטונייט). מיד לאחר העימות באטמן מת לכאורה מהתקף לב. אלפרד משמיד את אחוזת ויין ומערת העטלף ומת משבץ.
אחרי הלווייתו של ברוס ויין, מגלים שמותו היה למעשה מבוים ותוכנן כדי להוריד את הממשלה מגבו. קלארק קנט נוכח בהלוויה ונותן לרובין קריצה אחרי שהוא שומע את לבו של ברוס פועם מתוך הקבר, ובכך נותן הסכמה שבשתיקה לתוכנית. זמן מה לאחר מכן באטמן מנהיג את רובין, החץ הירוק ושאר תומכיו אל מערות עמוקות מתחת למערת העטלף ושם מתחיל לאמנם, לבנות צבא ולארגן תוכנית כדי להחזיר את השלווה וההיגיון לעולם הנגוע במשהו "גרוע יותר מגנבים ורוצחים". הוא מחליט ש"אלה יהיו חיים טובים - טובים מספיק".
דמויות
דמויות המבוססות על ד"ר רות וסטהיימר ודייוויד לטרמן ודמות מקבילה לרונלד רייגן מופיעות בקומיקס.
רקע ויצירה
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, חברת DC קומיקס קידמה את דיק ג'ורדנו מתפקיד העורך של באטמן לדירקטור בחברה. כדי לשפר את כותרי החברה, ג'ורדנו גייס את הכותב והצייר פרנק מילר לכתוב ולצייר את הרומן הגרפי "באטמן: האביר האפל חוזר". ג'ורדנו אמר שהוא עבר על העלילה ביחד עם מילר ושהסיפור שבסוף יצא לפועל היה הטיוטה הרביעית או החמישית שלו, ושהעלילה מרכזית נשארה זהה, אך היו המון מעקפים בדרך.
ג'ורדנו נשר מהמיזם במחצית הדרך בגלל חוסר הסכמה על תאריכי יעד של ההפקה. ג'ורדנו אמר ש"פרנק רצה לקחת את הזמן שהיה דרוש כדי להשלים את העבודה". בסופו של דבר יצא הסיפור ב-4 חלקים.
בראיון טען מילר שההשראה לעלילה באה מדמותו של הארי המזוהם, וכנראה בפרט מסרט הקולנוע הארי המזוהם: פגיעה פתאומית מ-1983 שכמו בסיפור של באטמן, חוזר להילחם בפשע אחרי תקופה ארוכה של מנוחה. מילר גם מציין את גילו המתקדם כגורם משמעותי בעלילה.
הופעה במדיה נוספת
סרט אנימטיבי המבוסס על הרומן הגרפי יצא בצורת שני חלקים ישירות ל-Blu-ray כאשר הראשון יצא בספטמבר 2012 והחלק השני בינואר 2013. הסרט כלל הערות ישירות לסיפור הסרט "באטמן: שנה ראשונה" (הרומן הגרפי נכתב גם הוא על ידי פרנק מילר) ורבים מהצופים קיבלו את הסרט בתגובות חיוביות, כאשר החלק השני קיבל ביקורות טובות ביותר על העומק והאופן האפל שהסיפור מובא בו. מבין השחקנים אשר דיבבו את הדמויות נמנים פיטר ולר כבאטמן, אריאל וינטר כקארי קלי/רובין, דייוויד סלבי כמפקח ג'יימס גורדון, וייד ויליאמס כהארווי דנט/דו-פרצוף, מייקל אמרסון כהג'וקר, פאג'ט ברוסטר כלאנה לאנג, מארק ואלי כסופרמן וקונאן או'בריאן כבעל תוכנית האירוח דייוויד אנדוקריין.
החלק הראשון כלל את קשת עלילת המוטנטים, דו-פרצוף ושובו של ברוס ויין לתפקידו הישן כבאטמן בעוד הוא מתחיל לאמן את רובין. החלק השני מתחיל שלושה שבועות אחר כך, מכסה את קשת העלילה עם הג'וקר ומתאר את העימות המתגבר בין באטמן וצבאו החדש מול סופרמן והכאוס המתחולל בעיר גות'אם.
בסרט הקולנוע "עלייתו של האביר האפל" משנת 2012 - החלק השלישי והמסכם בטרילוגיית באטמן של הבמאי כריסטופר נולאן, מספר אלמנטים שאבו השראה מהסיפור "באטמן: האביר האפל חוזר". מבין האלמנטים נמנו:
ביקורות
כיום נחשב הסיפור ליצירת מופת קלאסית, ולאחד הסיפורים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הקומיקס ובפרט בהיסטוריה של סיפורי "באטמן" ומעבר לקומיקס אפל ובוגר יותר מאשר הסיפורים הקאמפיים שאפיינו את שנות ה-60 של המאה ה-20.
מחיר כל גיליון היה 2.95 דולר אמריקאי. חברת DC קומיקס שיווקה את "באטמן: האביר האפל חוזר" כ"סיפור פעולה מעורר מחשבה". באותו זמן, טיים מגזין ראה את התיאור של באטמן בסיפור כ"באטמן חצי-פנסיונר שלא בטוח ביכולות שלו ללחום בפשע" כדוגמה לנסות למשוך את "הקוראים הספקנים של היום". למרות המחיר הגבוה של כל חוברת, כל חוברות הסיפור נמכרו היטב.
הניו יורק טיימס העביר ביקורת שלילית על האוגדן (מהדורה המאחדת את ארבעת החלקים בספר אחד) מ-1987. מרדכי ריצ'לר הרגיש ש"באטמן: האביר האפל חוזר" לא היה יצירתי כמו עבודותיו של בוב קיין, יוצרו של באטמן. ריצ'לר העיר ש"הסיפורים מעורבבים, קשים למעקב ועמוסים ביותר מידי טקסט. הציורים מציגים את באטמן וסופרמן באופן גרוטסקי כשהם נפוחים משרירים, ולא את האלופים הישנים שהיה קל לאהוב." הוא סיכם ש"אם הספר הזה נועד לילדים, אני בספק אם הם יהנו ממנו. אם הוא מכוון למבוגרים, הם לא מהסוג שאני רוצה לקרוא תוך כדי שתייה."
IGN דירג את "באטמן: האביר האפל חוזר" במקום השני ברשימת 25 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר של באטמן, שני רק ל"באטמן: שנה ראשונה", גם הוא של פרנק מילר. האתר קרא לרומן הגרפי "יצירת מופת אמיתית של סיפור סיפורים" עם "סצנה אחרי סצנה בלתי-נשכחות".
ב-2001 ו-2002 פרסמה DC קומיקס את "באטמן: האביר האפל מכה שנית", סיפור ההמשך של מילר ל"באטמן: האביר האפל חוזר". סיפור ההמשך, ששונה באופן משמעותי בסגנון מהסיפור המקורי, זכה לביקורות מעורבות, אך היה אחד מהכותרים הנמכרים ביותר של DC קומיקס באותה תקופה.
חנות הספרים "Forbidden Planet" בחרה באוגדן בראש רשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
באפריל 2010, ניקולס לייטון מהמגזין Comics Bulletin דירג את "באטמן: האביר האפל חוזר" במקום השני ברשימת עשרת ספרי הקומיקס המוערכים יתר על המידה, שני אחרי "השומרים". הם כתבו: "אין עלילה מרכזית לקומיקס, ונותר רק קרב מאולץ בין סופרמן לבאטמן כשיא שאיננו מתאים לסיפור." וכן "המנהגים והמאפיינים שמגדירים את באטמן נעלמו" וכן מצטטים "שימוש לא נכון בדמות המרכזית".
מילטון בביט
מילטון ביירון בביט (באנגלית: Milton Byron Babbitt; 10 במאי 1916 – 29 בינואר 2011) היה מלחין אמריקאי. בביט נודע בעיקר בעבודתו החלוצית בתחום המוזיקה הסריאלית והאלקטרונית.
חייו
בביט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה וגדל בג'קסון שבמיסיסיפי. בילדותו למד כינור ואחר קלרינט וסקסופון. כבר בגיל צעיר גילה נטייה לג'אז ולמוזיקה פופולרית.
אביו של בביט היה מתמטיקאי וזה היה המקצוע שבביט הצעיר תכנן ללמוד כשנכנס לאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1931. אבל לא עבר זמן רב, והוא עזב את הלימודים שם ופנה תחת זאת לאוניברסיטת ניו יורק, ללמוד שם מוזיקה אצל פיליפ ג'יימס ומריון באואר. בתקופת לימודיו החל להתעניין במוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה וכתב מספר מאמרים על מוזיקה של שנים-עשר טונים, ביניהם התיאור הראשון של קומבינטוריאליות וטכניקת "נקודת-זמן" סריאלית. אחרי קבלת התואר הראשון בקולג' לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת ניו יורק בשנת 1935, בהצטיינות, למד אצל רוג'ר סשנס, תחילה באופן פרטי ואחר באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1947 כתב בביט את "שלוש קומפוזיציות לפסנתר", שהן הדוגמאות המוקדמות ביותר לסדרתיות מלאה במוזיקה, קודמות בשנתיים ל-Mode de valeurs et d'intensités של אוליבייה מסייאן ובחמש שנים ל"פוליפוניה X" של פייר בולז. ב"קומפוזיציה לארבעה כלים" שבביט חיבר כעבור שנה נעשה לראשונה שימוש בסריאליזם מוחלט בהרכב אינסטרומנטלי.
בהמשך החל בביט לגלות עניין במוזיקה אלקטרונית. חברת RCA שכרה את שירותיו כמלחין יועץ לעבודה עם "מארק II סינתיסייזר" שלהם ובשנת 1961 נכתבה ה"מוזיקה לסינתיסייזר". מלחינים רבים ראו בכלים אלקטרוניים דרך להפקת גוני צליל חדשים. בביט, לעומת זאת, היה מעוניין הרבה יותר בדיוק המקצבי שיכול היה להשיג בשימוש ב"מארק II סינתיסייזר", מידת דיוק שנחשבה, לפחות ב-1961, כבלתי אפשרית בביצוע של נגנים אמיתיים, חיים ואנושיים.
בביט המשיך לכתוב הן מוזיקה אלקטרונית והן מוזיקה לכלי נגינה קונבנציונליים, ולפעמים לשילוב של השניים. "פילומל" (1964), לדוגמה, נכתבה לסופרן ולליווי מסונתז (שכלל את קולה המוקלט והמתופעל של בתאני בירדסלי, שבשבילה נכתבה היצירה), שאוחסן על גבי סרט הקלטה מגנטי. היצירה הזו נכתבה בשיתוף פעולה עם המשורר ג'ון הולנדר ובמימון קרן פורד.
רשימת יצירות
הערה: רבים משמות היצירות הם משחקי מילים או ארמוזים. חלקם מובאים גם במקור.
פבל קוהוט
פבל קוהוט (בצ'כית: Pavel Kohout; נולד בפראג ב-20 ביולי 1928) הוא סופר, מחזאי, מתרגם ומשורר צ'כי-אוסטרי. קוהוט ידוע כמי שעבר מהפך מחשבתי והפך מתומך בסטליניזם לאחד מיוזמי "האביב של פראג". בשנות השבעים אף נאלץ לגלות מארצו, והיה לאחד מהיוצרים החשובים ביותר שפרסמו את יצירותיהם כסמיזדט.
ביוגרפיה
בגיל 21 התמנה לתפקיד נספח התרבות הצ'כוסלובקי במוסקבה ושימש בתפקידו זה בין השנים 1950-1949. אחר כך היה העורך הראשי של כתב העת הסאטירי "דיקובראז" (Dikobraz) בין השנים 1950–1952.
בשנת 1952 סיים את לימודיו בתחום האסתטיקה והתיאטרון באוניברסיטת קארל בפראג. זמן קצר אחר כך החל לעסוק בכתיבה.
בעת שירותו הצבאי (1954-1952) שימש עורך בכתב עת צבאי. בשנת 1956 שימש במשך כמה חודשים ככתב ופרשן פוליטי בטלוויזיה הצ'כוסלובקית. הוא החל לעבוד במספר תיאטראות, ובין היתר הפך לדרמטורג ב"תיאטרון וינוהרדי" הידוע (1962–1966). עמדותיו הפוליטיות החלו לנטות לכיוון רפורמיסטי.
ביוני 1967, בקונגרס הרביעי של איחוד הסופרים הצ'כוסלובקיים, הקריא מכתב מחאה שכתב הסופר הרוסי אלכסנדר סולז'ניצין לאיחוד הסופרים הסובייטיים, ובכך השלים את המהפך שלו: הוא הפך למתנגד המשטר שביחס לשיטותיו העלה שאלות רבות (יחד עם אחרים, ביניהם הסופרים איוואן קלימה ולודביק ואצוליק).
קוהוט הוא אחד מיוזמי "אמנת 77", שבעקבותיה החלה המשטרה החשאית (StB) לרדוף אותו בגלוי. בשנת 1978 הותר לו לצאת עם אשתו לצורכי עבודה לאוסטריה, ששם היה לו חוזה עם הבורגתיאטר. אולם לא הותר לו לחזור לצ'כוסלובקיה, ואזרחותו נשללה ממנו, כמו גם מאשתו. הוא השתקע באוסטריה, ובשנת 1980 קיבל אזרחות.
מחזאי
מכיוון שלא הותר לו ולמחזאים דיסידנטים אחרים לעבוד בתיאטרון הרשמי, הוא הקים להקת שחקנים בשם תיאטרון הסלון עם השחקנים פבל לנדובסקי, ולאסטה חראמוסטובה, ולאסטימיל טז'שניאק, ועם בתו, תרזה בוצ'קובה, על מנת להציג בחשאי עיבוד למחזה מקבת' של ויליאם שייקספיר בסלונים של בתי מגורים בפראג. המחזה "המלט בשפת דוג, מקבת של קאהוט" (Dogg's Hamlet, Cahoot's Macbeth) של המחזאי היהודי ממוצא צ'כי, טום סטופארד, קיבל השראה ממאורעות אלו.
המחזה הידוע ביותר של קוהוט הוא הדרמה "רוצח מסכן", שהוצג בברודוויי ב-1976. המחזה מבוסס על סיפור קצר בשם "מחשבה" מאת הסופר והמחזאי הרוסי לאוניד אנדרייב.
חייו הפרטיים
כיום חי קוהוט בווינה, ומבקר בפראג לעיתים קרובות. אשתו השלישית (מאז 1965) היא ילנה מאשינובה - סופרת תסריטאית שאף שיתפה פעולה עם קוהוט בכתיבת תסריטים. עם אשתו השנייה, אנה, הביא לעולם שלושה ילדים, ביניהם הסופרת תרזה בואוצ'קובה. נטען כי עם אשתו הראשונה, אלנה וְרונובה, התחתן על פי בקשתו ביום הולדתו של סטלין.
הפרדוקס הצרפתי
הפרדוקס הצרפתי הוא כינוי המתאר את הסתירה, לכאורה, בין התזונה והרגלי החיים בצרפת הנחשבים כגורמים למחלות לב, לבין מיעוט התמותה ממחלות לב שם לעומת ארצות אחרות.
התזונה הצרפתית כוללת אוכל עתיר שומן מגוון, החל מבשר לסוגיו וכלה בגבינות, וכן שתיית 48 ליטר יין אדום בממוצע לאדם בשנה.
לפי נתוני ארגון המזון והחקלאות, הצרפתי הממוצע צורך מדי יום 108 גרם של שומן רווי שמקורו בבשר, בעוד שהאמריקאי הממוצע צורך רק 72 גרם של שומן כזה. הצרפתי אוכל חמאה פי ארבעה יותר מהאמריקאי, גבינה בכמות של 60% יותר מהאמריקאי, ופי שלושה יותר בשר חזיר, שהוא שומני ועתיר כולסטרול.
בנוסף לכך, מידת העישון והיעדר פעילות גופנית בצרפת אינם שונים באופן ניכר מהממוצע העולמי.
למרות כל זאת, אחוז התמותה כתוצאה ממחלות לב וכלי דם בצרפת אצל גברים בגילאים 35–74 היה 83 לכל 100,000. זאת בניגוד לתמותה גדולה בהרבה, של 115 לכל 100,000 איש בארצות הברית.
לפי מקורות משנת 2020, שיעור התמותה בצרפת לכל מאה אלף איש היה 30.17, ואילו בארצות הברית שיעור יותר מכפול, של 73.49.
עם זאת, יש החולקים על הקביעה כי בצרפת מספר מועט יחסית של מקרי מות ממחלות לב. לטענתם, מדובר במצג שווא, שמקורו באופי הדיווח המקובל בצרפת על נסיבות מקרי מוות שלא אירעו בבתי החולים, שכן מוות מחוץ לכותלי בתי החולים שכיח בעיקר על רקע מחלות לב.
הסברים אפשריים לפרדוקס
חוקרים נטו לייחס את התופעה לשתיית יין אדום, אולם מרבית המחקרים מתארים דווקא קשר ישיר בין צריכת אלכוהול לבין שכיחות מחלות לב ומחלות של כלי הדם הכליליים. הסבר אחר התייחס להרגלי התזונה של ארוחות קטנות הנהוג אצל הצרפתים. אולם גם האיטלקים מרבים בשתיית יין, וגם השווייצרים נוהגים לאכול ארוחות קטנות. מה אם כן מיוחד בצרפתים הסובלים פחות ממחלות לב וכלי דם לעומת הממוצע בעולם המערבי?
גבינות שמנות - טענות הרפואה החלופית
בשנת 2009 פרסם הנטורופת פרנק קופר ספר בשם 'הכולסטרול והפרדוקס הצרפתי' ובו רשם את סברתו כי הסיבה התורמת לפרדוקס הצרפתי היא צריכת גבינות שמנות באופן יומיומי. הצרפתים צורכים כ-26 ק"ג גבינה לנפש לשנה בעוד שהממוצע באירופה וארצות הברית עומד על כ-17 ק"ג בלבד. תפיסה זו אומצה בידי רבים מהמזדהים עם רפואה אלטרנטיבית, וביניהם דמויות שנויות במחלוקת כד"ר ניקולס גונזלז מייסד 'פרוטוקול גונזלז', וד"ר אופה רבנסקוב, יו"ר 'ארגון ספקני הכולסטרול' המתנגדים להשערת השומנים.
לדברי קופר, המלצות הממסד הרפואי להגביל את צריכת השומן הרווי על מנת להוריד את רמות הכולסטרול בדם אינן נכונות. לטענתו, מחקרים הוכיחו שצריכת גבינות בשלות, ובעיקר גבינות כבשים, יעילה להורדת לחץ דם, וכי לאנשים הצורכים גבינות אלה רמות נמוכות יחסית של LDL (כולסטרול 'רע') בהשוואה לאנשים הניזונים בתזונה המקובלת בארצות המפותחות, ובעיקר בארצות הברית. עוד טען שאכילת גבינות בשלות תורמת לבריאות המעיים, מסייעת במניעת דלקת מפרקים ומעכבת תהליכי הזדקנות בגוף. בספרו הסביר, שלגבינה תכונות אנטי דלקתיות אשר יכולות לסייע בהגנה מפני מחלות לב וכלי דם, ואינה גורמת לעלייה ברמות הכולסטרול, אף על פי שהגבינה מכילה שומן רווי. על סתירה זו השיב קופר שבדרך כלשהי שאינה נהירה גם לו, הרכב חומצות השומן בחלב והמבנה שלהן וכן נוכחותם של קזאינים ורכיבי תזונה נוספים מאזנים ואף מורידים את רמת השומנים הרוויים בדם.
קופר ציטט בספרו דעות לפיהן חלב יעיל לירידה במשקל הודות לניקוטין-אמיד ריבוסיד רכיב קדם-דנא (Nicotinamide Riboside (NR המיוצר בגוף, אשר ממלא תפקיד חשוב בשיפור הכושר ובמניעת השמנה גם כאשר התזונה עתירת שומן. ב- 2004 הוא נתגלה בכמויות זעירות גם בחלב פרות.
טענות אלו הוזמו בידי מדענים ב- 2015, אשר הראו כיצד העובדות והמסקנות עוותו במיצג של קופר וחבריו, וכיצד חברות תרופות מנסות לקדם את המוצרים שלהם עוד בטרם הוכיחו את עצמם במבחן מדעי כלשהו.
באופן דומה נטען כי גבינות מסוימות, כגון הגבינה הצרפתית ברי, מכילות ריכוז גבוה של ויטמין K2 בצורות MK-9 MK-8, על פי סוגי תרביות החיידקים במחמצת ותנאי ההבחלה, ובלא תלות ברמת השומן בגבינה. ואם נכונה ההשערה שוויטמין זה פועל למניעת הסתיידות כלי הדם הרי שאכילת גבינות יעילה במידה דומה. נטען גם שהוא נספג טוב יותר בגוף כאשר נאכל עם שומן רווי יותר. אך גם טענות רבות לגבי ויטמין K וסגולותיו כתוסף מזון, או חשיבותו לגבי בחירת התפריט התזונתית, הוכחו כשגויים ואף מזיקים.
צריכת יין
בקליפת הענבים מצויים פלבנואידים שונים שהם נוגדי חימצון מסוג catechin epicatechin ו-proanthocyanidin. מאחר שמפיקים את היין האדום מקליפת הענב, הרי שהריכוז של פלבנואידים יהיה גבוה דווקא בו בהשוואה ליין לבן למשל המופק מתוכן הענב. נראה שצריכה מבוקרת ובמידה מועטה, על בסיס יומיומי, של הכוהל האתילי שמקורו ביין האדום היא אחד מחומרי ההגנה על גוף האדם. הפולי-פנולים שביין האדום מדכאים את ייצור האנדותלין, שמעלה את לחץ הדם תוך השפעתו על השריר החלק שבעורקים. מקור הפנולים (טאנינים) הוא בעיקר בקליפות של ענבים אדומים. הכוהל שנוצר מאותם ענבים אדומים גורם לעליית רמת הכולסטרול הטוב בדם, מקטין את צמיגות הפלזמה ומקדם את פירוק הפיברין שבאמצעותו עולה איכות הקרישה והזרימה של הדם. נוגדי חמצון (כמוהם נמצאים ביין, כאמור) מקטינים את השפעת הרדיקלים החופשיים שהם אויבי גוף האדם: הרדיקלים החופשיים גורמים להזדקנות התאים, סרטן, סוכרת, מחלת אלצהיימר, עליה ברמת הכולסטרול ומסייעים בהסתיידות העורקים וסתימתם.
למרות התזונה הצרפתית, אין תופעת האלכוהוליזם נפוצה שם יותר מבמקומות אחרים. להפך: שתיית היין היא בכמות מועטה של כוסית או שתיים ליום בלבד, ולא יותר.
יהודה הרצל הנקין
הרב יהודה הרצל הנקין (תש"ה 1945 – ט' בטבת ה'תשפ"א, 24 בדצמבר 2020) היה פוסק הלכה שהשתייך לציונות הדתית מירושלים, מחבר ספרי "שאלות ותשובות בני בנים". נחשב למוביל דרך הלכתית עצמאית וקשובה למודרנה, ונודע בין השאר כמתמחה בנושאי מעמד האישה ביהדות וצניעות בהלכה.
תולדות חייו
נולד בשנת תש"ה (1945) בפנסילבניה שבארצות הברית. אביו, ד"ר אברהם הלל הנקין, היה מראשי החינוך היהודי בניו הייבן שבקונטיקט. בצעירותו למד ב"ישיבה דפלאטבוש" שבניו יורק, ובנוסף למד שנה אחת (תשכ"ב) בישראל בישיבת כרם ביבנה. לאחר מכן עשה תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה, לצד לימוד תורה עצמאי; וכן שמע שיעורים של הרב אהרון סולובייצ'יק (כמו כן, למד תקופה קצרה בישיבת לייקווד). את לימודי התואר השני בקולומביה הפסיק לחמש שנים, בהן שימש את סבו הגאון - הפוסק הרב יוסף אליהו הנקין, איתו למד בחברותא יומית בוקר וצהריים. בשנת תשל"א נסמך להוראה על ידי הרב יהודה גרשוני וע"י סבו.
לאחר נישואיו, בשנת תשל"ב (1971) עלה לארץ ישראל, שירת בצה"ל, ואחרי מגורים זמניים בשכונת רמת אביב עבר להתגורר בבית שאן, ונתמנה לרב האזורי של עמק בית שאן ודרום הגולן. במהלך כהונתו בתפקיד זה החל לפרסם תשובות בהלכה, ובשנת תשמ"א (1980) הוציא את הכרך הראשון של תשובותיו ההלכתיות, "שאלות ותשובות בני בנים". בפתחו של הספר מופיעות הסכמות מרבנים בולטים כדוגמת הרב משה פיינשטיין, הרב מנשה קליין, הרב אליעזר יהודה וולדינברג (בעל ה'ציץ אליעזר'), הרב עובדיה יוסף, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו.
בשנת תשמ"א (1981) עבר לכהן כרב המושב הקהילתי מתתיהו (סמוך למודיעין) שהוקם על ידי גרעין עולים מארצות אנגלו-סאקסיות, אך כעבור שנה עזב את תפקידו בעקבות חילוקי דעות פנים-קהילתיים, ועבר לגור בירושלים, בה התגורר עד מותו. עד שנות התשעים כיהן כחבר הנהלת "אוצר הפוסקים" והאחראי על קשריה בארצות הברית. לאחר הקמת מדרשת נשמת על ידי אשתו, הרבנית חנה הנקין, הקים יחד איתה ועם הרב יעקב ורהפטיג את תוכנית הכשרת יועצות הלכה של המדרשה, ושימש עד פטירתו כסמכות ההלכתית המפקחת על התוכנית וראש צוות הבחינות שלה.
באמצע שנות התשעים, בתגובה לתסיסה פוליטית בקרב רבני הציונות הדתית (על רקע אירועי יורם שקולניק, ברוך גולדשטיין ומשפטו של הרב עידוא אלבה), ייסד כתב-עת רבני עצמאי בשם "קשוט", יחיד מסוגו באותה שעה. כתב-עת זה הופיע כרבעון, בעריכת הרב הנקין ובמימונו, ולאחר שנתיים וחצי (כתריסר גליונות) נסגר. עם כותבי המאמרים שהתפרסמו בו נמנו: הרב שלום משאש, רבה הראשי של ירושלים; הרב זלמן נחמיה גולדברג; הרב לוי יצחק הלפרין, ראש מכון מדעי טכנולוגי להלכה; והרב יעקב אריאל, הרב הראשי לרמת גן.
לזוג הנקין שישה ילדים. בנו הרב איתם הנקין נרצח עם רעייתו נעמה בחג הסוכות ה'תשע"ו, 1 באוקטובר 2015, בפיגוע ירי. בן נוסף הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. בנם אליהו הוא אלוף ישראל בהרמת משקולות בשנים 2013–2014.
נפטר בט' בטבת תשפ"א, 24 בדצמבר 2020.
מפסיקותיו
הרב הנקין הרבה להביא בספריו פסקים שקיבל מסבו, הרב יוסף אליהו הנקין, וללכת בעקבותיהם. דוגמאות אופייניות הן הקביעה שיש להעדיף את פסיקות הערוך השלחן על פני המשנה ברורה (שו"ת בני בנים חלק ב' סימן ח'), או ההוראה האוסרת לאכול לפני התקיעות בראש השנה, בניגוד למנהג הנפוץ (שם סימן י"ד-ט"ו).
ספריו
במשך השנים הדפיס ארבעה חלקים של שאלות ותשובות בהלכה: וכן פירוש על התורה (מבריאת העולם עד מתן תורה):
זאת לצד פרסום מעל למאה מאמרים תורניים והגותיים רבים בכתבי עת תורניים ובעיתונות בארץ. בנוסף פרסם בשנת תשנ"ה (1995) את החוברת 'פרקים בהבנת מאורעות זמננו', העוסקת בנושא חורבן בית המקדש השני, חידוש מלכות ישראל, היחס להקמת מדינת ישראל ועוד.
חיבר ארבעה ספרים בשפה האנגלית, מהם בענייני הלכה ומהם העוסקים בהגות ופרשנות:
בנוסף כתב והלחין דיסק של שירי-קודש, שיצא בשנת תשס"ו (2006) בשם "שירי נפש יהודה" - משיריו ולחניו של הרב יהודה הנקין; שירה - ירון בר; עיבוד - הרב יהודה הנקין ודניאל בנסמיאן; הפקה מוזיקלית - דניאל בנסמיאן.
התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל
התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל ("התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית") היא הארגון היציג של הסטודנטים בישראל וכן מהווה את ארגון הגג של אגודות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
נכון לשנת 2017, בהתאחדות חברות אגודות הסטודנטים של כל האוניברסיטאות בישראל ואגודות הסטודנטים המכללות בישראל. בסך הכל חברות בהתאחדות 46 אגודות המייצגות כ-350,000 סטודנטים בישראל.
תפקידה המרכזי של ההתאחדות הוא לשמור על זכויות הסטודנטים ומעמדם, כמו גם להעצים את יוזמות הסטודנטים ולעודדם להיות מעורים, פעילים ומובילים בחברה, מתוך שאיפה להשפיע על עתיד מדינת ישראל והחברה האנושית. מתוקף תפקידה וייעודה החברתי, היוותה ההתאחדות את חוד החנית במאבק להפחתת שכר הלימוד (ב-1998 המאבק הביא את ממשלת ישראל להחליט על הקמת ועדת וינוגרד לבחינת שכר הלימוד; וב-2007 נאבקו הסטודנטים נגד הקיצוץ בתקציבי ההשכלה הגבוהה ולמען חזרה למתווה שקבעה ועדת וינוגרד תוך דחיית מסקנות ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה), וכן ההתאחדות בהנהגת איציק שמולי (היו"ר דאז) הובילה את המחאה החברתית בקיץ 2011.
יושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות מכהן מתוקף תפקידו גם כחבר מן המניין במועצה להשכלה גבוהה. החל מנובמבר 2021 מכהן בתפקיד יו"ר ההתאחדות אלחנן פלהיימר ששימש לפני כן כיושב ראש אגודת הסטודנטים בקריה האקדמית אונו.
סגנית יושב הראש הנוכחית היא סיוון קורן.
מקורות ההכנסה של ההתאחדות הם דמי חבר הנגבים מאגודות הסטודנטים החברות בה (10 ש"ח לסטודנט, נכון לשנת ה'תשע"ח), וכן כספים המתקבלים מחברת הבת אלחון אחזקות (המשמשת כחברת הכלכלית של ההתאחדות) וחברת איסתא ליינס. תקציבה השנתי המלא של ההתאחדות מופיע באתר האינטרנט של ההתאחדות ומעודכן בהתאם לשנת הכספים הרלוונטית.
היסטוריה
הארגון נוסד בחנוכה תרצ"ה (1–3 בדצמבר 1934) בשם "התאחדות הסטודנטים העברים בארץ ישראל", ואיגד בתחילה את הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, את אגודת הסטודנטים של הטכניון ואת אגודת הסטודנטים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב (לימים המסד להקמת אוניברסיטת תל אביב).
לאחר קום המדינה שונה שמו של הארגון ל"התאחדות הסטודנטים בישראל", וכינוסה הראשון בשם זה נערך במרץ 1950. מקום מושבה של ההתאחדות בשנותיה הראשונות היה בירושלים.
החל בשנת 1995 ההתאחדות היא מלכ"ר ועמותה רשומה, ומקום מושבה בירושלים.
החל בשנת 2006 ההתאחדות היא חברה מלאה בארגון הסטודנטים האירופי (European Students Union – ESU).
בשנת 2009, לאחר כעשור של פעילות נפרדת, ארגון הסטודנטים בישראל, שייצג את הסטודנטים במכללות, התמזג עם התאחדות הסטודנטים בישראל, שייצגה את הסטודנטים באוניברסיטאות, וכך הפכה התאחדות הסטודנטים לארגון הגג המייצג את רוב אגודות הסטודנטים במוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל.
בשנת 2015 שינתה ההתאחדות את שמה באופן רשמי להתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
בשנת 2016 עבר בכנסת תיקון לחוק זכויות הסטודנט (תיקון – עיגון ארגון סטודנטים יציג) בהובלת ח"כ מירב בן-ארי וח"כ שולי מועלם.
המחלקה לקידום מדיניות אקדמית
מחלקת אקדמיה פועלת לקידום מערכת השכלה גבוהה נגישה ואיכותית – במישור האקדמי, המחלקה מסייעת ומייעצת לאגודות הסטודנטים ודואגת לטיפול פרטני בסוגיות אקדמיות של סטודנטים. במישור החקיקתי, המחלקה מייצגת את ציבור הסטודנטים מול הרשויות ומקדמת חקיקה פרו-סטודנטיאלית.
לשם שמירה על זכויות הסטודנט הוקמה ועדה מיוחדת במועצה להשכלה גבוהה. כמו כן, המחלקה שמה לעצמה למטרה לקדם במיוחד את זכויותיהם האקדמיות של סטודנטים במילואים, ובמסגרת זו פורסמה אמנת המילואים של התאחדות הסטודנטים בישראל.
במסגרת המחלקה פועל גם המדור לקידום סטודנטים ערבים שמטרתו להביא ליצירת מנגנונים באגודות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות להעצמת הסטודנטים בני המיעוטים, לגישור על הפערים הקיימים ולקירוב בין-מגזרי. המדור מפעיל תוכנית להגברת הנגישות של האוכלוסייה הערבית אל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל באמצעות הרחבת היקף המלגות האקדמיות לסטודנטים ערבים והכוונה מקצועית של תלמידי בתי ספר תיכונים במגזר הערבי.
מחלקת מלגות
מחלקת המלגות שמה לה למטרה לעודד ולהוביל שינוי חברתי ולהעצים את מעורבות הסטודנטים בקהילה ובנעשה בחברה הישראלית. זאת מתוך ראייה שעל הסטודנטים יש ליטול חלק מרכזי בעיצוב המציאות שבה הם עתידים לחיות, נוכח הצרכים והאתגרים החברתיים אשר הולכים ומתעצמים. בהתאם לכך המחלקה מפעילה פרויקטים של מעורבות חברתית בקהילה בתמורה למלגה בפריסה ארצית.
בנוסף, על מנת להקל את הנטל הכלכלי הכרוך בלימודים אקדמיים, מחלקת מלגות מספקת לסטודנטים מידע בנושא מלגות באמצעות מאגר המלגות האינטרנטי.
תוכניות המלגות של המחלקה כוללות מגוון רחב של אפשרויות התנדבות בתמורה למלגה. המחלקה מקיימת מספר שיתופי פעולה עם משרדים ממשלתיים כך למשל- בתוכנית "סטודנטים למען אזרחים ותיקים" (בשיתוף המשרד לאזרחים ותיקים) ישנם שבעה אפיקי התנדבות במטרה להעמיק את הקשר בין צעירים לבין אזרחים ותיקים תוך חיזוק מעמדם בחברה הישראלית (למשל, סיוע לניצולי השואה במימוש זכויותיהם ובתיעוד עדותם); בתוכנית "כאן גרים" בשיתוף משרד הבינוי והשיכון והמשרד לאזרחים ותיקים הסטודנטים עוברים כשותפים לבתיהם של האזרחים הוותיקים, וזכאים למלגה ומגורים בחינם. התוכנית נוצרה על מנת לעזור במציאת פתרונות דיור עבור ציבור הסטודנטים, הקלה על מצוקת הבדידות של אזרחים ותיקים והעמקת הקשר הבין- דורי; בתוכנית "סטודנטים במאבק באנטישמיות ברשת" הסטודנטים נוטלים חלק פעיל במאבק נגד ההסתה, ממפים ומנטרים אתרי אינטרנט אנטישמים במטרה להילחם נגד תופעת האנטישמיות והגזענות כלפי העם היהודי; "קטיף ישראלי" הוא מיזם המשותף למשרד החקלאות, פיתוח הכפר והתאחדות הסטודנטים, המשלב בין הצורך של הסטודנטים בעבודה בקיץ, לבין הצורך של החקלאי בידיים עובדות בעונה הבוערת של הקטיף, ומעניק לסטודנט הזדמנות להשתתף בתוכנית המשלבת עבודה לצד לימודי ציונות, יהדות, חקלאות וחברה.
בנוסף מקיימת המחלקה שיתופי פעולה עם ארגונים מובילים כגון: מלגת ליונס ישראל, ארגון מתנדבים למען הקהילה במיועדת לסטודנטים למקצועות מדעי הטבע; פרויקט צמ"ח (ראשי תיבות של: ציונות, מנהיגות, חינוך) – במסגרת הפרויקט פועלים סטודנטים בבתי הספר לקידום ערכים אלו בקרב בני הנוער; מסד נכויות של הג'וינט ישראל פועל יחד עם מחלקת המלגות לקידום תחום הנגישות בהשכלה הגבוהה ומממן תאי סטודנטים במוסדות שונים.
מחלקת מעורבות חברתית
מחלקת מעורבות חברתית מעודדת יזמות חברתית סטודנטיאלית מתוך שאיפה להעצים את כוחם של הסטודנטים והסטודנטיות ולעודד מנהיגות צעירה, על בסיס התפישה שתפקידו של הסטודנט בחברה לא יכול להסתכם ברכישת השכלה וקניית דעת, אלא שתפקידו הוא להיות חלק מהשינוי אותו הוא מבקש לראות. במטרה ליצור מציאות חברתית טובה יותר בישראל, המחלקה שואפת לבסס את מעמדו של הסטודנט כמי שיהווה ספינת דגל בכל הנוגע לצדק חברתי – הן במאבקים הנוגעים לאקדמיה והן בתחומים אחרים הנוגעים לסביבה, חברה וזכויות אדם, בדרך ליצירת מדינה דמוקרטית, ראויה וצודקת יותר.
בשנת 2012, הקימה ההתאחדות בהובלת המחלקה למעורבות חברתית, את קהילת הסטודנטים בלוד במטרה לשנות את אופייה ואת תדמיתה של העיר, ובשיתוף הקהילה המקומית להפכה לסמל של הצלחה ולמוקד משיכה לסטודנטים ולצעירים בכלל. בהמשך, התרחב הפרויקט לערים נוספות כמותג נפרד בשם "תוצרת הארץ".
מחלקת קשרי ממשל
מחלקת קשרי ממשל אחראית על הקשר מול גורמים בכנסת ובממשלה, כולל השתתפות בוועדות הכנסת השונות וקידום האינטרסים של הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. כחלק מפעילות המחלקה, בקיץ 2016, עבר בכנסת תיקון לחוק זכויות הסטודנט אשר מגדיר את התאחדות הסטודנטים כגוף הרשמי של הסטודנטים בישראל.
מחלקת קשרי אגודות
מחלקת קשרי אגודות פועלת לחיזוק אגודות הסטודנטים המקומיות ומהווה צינור בין ההתאחדות הארצית לאגודות בשטח. המחלקה פועלת בשלושה תחומים עיקריים. הראשון, ליווי שוטף ליושבי ויושבות הראש באגודות. השני, יצירת הכשרות לקידומם המקצועי של חברי האגודות השונות. השלישי, פרויקטים מיוחדים שתכליתם שיפור איכות חייהם של הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
מחלקת קשרי חוץ
מחלקת קשרי חוץ פועלת למען פיתוח וחיזוק הקשר בין ציבור הסטודנטים בישראל לבין ציבור הסטודנטים ברחבי העולם תוך יצירת דיאלוג משותף. בשל כך, התאחדות הסטודנטים בישראל חברה באיחוד הסטודנטים האירופאי (European Students Union – ESU) ובאיחוד הסטודנטים היהודים העולמי (World Union of Jewish Students – WUSJ).
בנוסף, המחלקה משתתפת במאמץ הלאומי של הסברת ישראל בעולם בשיתוף פעולה עם משרד החוץ ומשרד ההסברה והתפוצות.
מחלקת מחקר ומדיניות
מחלקת מחקר ומדיניות פועלת ליצירת גוף ידע אודות סטודנטים ומערכות השכלה גבוהה ברחבי העולם. מאגר המידע שהמחלקה מייצרת מונה למעלה מ-50 מחקרים וניירות עמדה בנושאים שונים, וביניהם ההשכלה הגבוהה בישראל ובעולם, רווחת הסטודנט, מעורבות חברתית וסקרי דעת קהל משווים.
מאגר המידע שהמחלקה מייצרת מאפשר למחלקות השונות בהתאחדות ולאגודות הסטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות להתבסס על מידע איכותי לשם עיצוב מדיניות וקידומה.
מחלקת דוברות והסברה
מחלקת דוברות והסברה אחראית על מיתוגה ותדמיתה של התאחדות הסטודנטים ועל הסברת מדיניות ההתאחדות. המחלקה אחראית על יצירת אסטרטגיה תקשורתית להתאחדות, הוצאתה מן הכוח אל הפועל ועל הסברת פעילות ההתאחדות לאגודות הסטודנטים ולציבור הרחב. כמו כן פועלת המחלקה בערוצי המדיה החברתית על מנת להעצים את הקשר הישיר והבלתי אמצעי עם הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
יושבי ראש התאחדות הסטודנטים
מספר מראשי ההתאחדות פונים לפוליטיקה לאחר סיום כהונתם. בין חברי הכנסת שהיו בעברם יושבי ראש התאחדות הסטודנטים בישראל ניתן למנות את יונה יהב, רוני מילוא, צחי הנגבי, גילה גמליאל, בועז טופורובסקי, רם שפע ואיציק שמולי.
תאגידים בבעלות ההתאחדות
באמצעות עמותת "איסתא ליינס" להתאחדות ישנה בעלות חלקית בחברת איסתא ליינס – חברה ציבורית שבבעלותה רשת סוכנויות הנסיעות הגדולה בישראל, עם כ-50 סניפים ברחבי הארץ.
קורבן עולה ויורד
שלוש העבירות שעליהן יש חיוב להביא קורבן עולה ויורד הן:
קורבן עולה ויורד הוא קרבן חטאת, ולכן מתחייבים בו רק כאשר המעשה נעשה בשגגה, למעט שבועת העדות שבה גם אם במזיד נשבע לשקר שאינו יודע או שבמזיד עבר על עדותו ונמנע מלהעיד, חייב בקורבן זה.
בטעם הדבר שדווקא בחטאים אלו התורה הקלה על החוטא כפי מצבו הכלכלי, וכן איפשרה להביא קורבן גם על מזיד בשבועת העדות כתב בספר החינוך (מצווה קכג): "ומחכמתו ברוך הוא ובידיעתו קלות שֶֹכֶל בני איש ומיעוט הבנתם ודלות כוחם, הקל עליהם הכפרה בחטאים האלה הנזכרים להיותם כפי עושר בני אדם ועוניים, לפי שכשלונם קרוב אצל בני אדם, שאין ספק כי חטא הלשון קרוב ותמידי יותר מחטא המעשה... גם על עניין טומאת מקדש וקודשיו ידוע שהכשלון מצוי בו, שעניין הטהרה קשה מאוד על כל אדם לשומרו... ומן השורש הזה שאמרנו.. הקל להם עוד בשבועת העדות להיותם מביאים כפרה בין על שוגג או מזיד, לפי שעניין העדות הוא תמידי ביותר ויצר לב האדם רע... גם יש מן הבריות שאין משגיחין כל כך ברעה הגדולה שעושין בהטיית כוון העדות, אחר שבידיהם לא יגזלו ולא יחמסו, אע"פ שבסיבתן אדם עשוק ורצוץ, לא יתנו לב על זה".
שני חיובים נוספים נקראים לעיתים גם הם "קורבן עולה ויורד": קורבן יולדת וקורבן מצורע. בקורבנות אלו יש שתי ברירות חיוב בלבד, לעומת קורבן עולה ויורד הקלאסי שיש בו שלוש ברירות חיוב.
ברירות החיוב
ברירות החיוב על שלוש העבירות הללו, מפורטות בתורה בספר ויקרא:
ברירת המחדל היא להביא קורבן חטאת מן הצאן, בדומה לקורבנות החטאת הרגילים שמביאים על חטאים רבים. האפשרות הבאה היא להביא זוג עופות - אחד כקורבן חטאת ואחד כקורבן עולה. האפשרות השלישית היא להביא קורבן מנחה ייחודי שאין בו שמן ולבונה אלא סולת בלבד; קורבן זה נקרא מנחת חוטא.
שלוש דרגות החיוב נקראות בפי חז"ל: "עשירות", "דלות" ו"דלי-דלות".
2048 (ספר)
2048 הוא ספר מאת דוד פסיג, פרופסור לחקר העתיד. יצא לאור בישראל בשנת 2010. הספר מציג מבוא מקיף למתודולוגיית "הגישה הגאוגרפית", מתודולוגיה לחיזוי מגמות ביחסים בינלאומיים. העיקרון שעומד בבסיס מתודולוגיית "הגישה הגאוגרפית", טוען שמה שמניע סכסוכים בינלאומיים הוא פחד טריטוריאלי. כמו כן מוצגים בספר עשרות תחזיות עתידיות בתחומי היחסים הבינלאומיים, הדמוגרפיה והטכנולוגיה.
הספר יצא בתרגום לאנגלית בינואר 2013, ונכתבה לו גרסה טורקית שיצאה לאור ב-2011 בשם "2050" (בטורקית: 2050: IKI BIN ELLI).
הרעיונות המובאים בספר
להלן הרעיונות העיקריים המובאים בספר:
גאופוליטיקה גלובלית
לטענת פסיג, על-מנת לזהות את המעצמות הגלובליות הבולטות בעתיד, יש לזהות את המדינות אשר נמצאות בחרדה גאוגרפית. מדינות אלו, יפעלו רבות בשל כך על-מנת לחזק את צבאותיהן. לטענתו, ישנן ארבע מדינות כאלו: ארצות הברית, רוסיה, יפן וטורקיה. סין לדעתו, הייתה יכולה להצטרף לרשימה לעיל, אם הייתה נמנעת ממדיניות הילד האחד, עם זאת היא עדיין תהיה מעצמה אזורית.
הרשות הפלסטינית
לרשות הפלסטינית גאופוליטיקה בעייתית בשל הסיבות הבאות: למסקנה:
התחזיות המובאות בספר
להלן התחזיות העיקריות המובאות בספר:
יחסי אורוגוואי–צ'כיה
יחסי צ'כיה–אורוגוואי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצ'כית ובין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בתקופת צ'כוסלובקיה. ישנם מהגרים צ'כים באורוגוואי. צ'כיה מוסמכת לאורוגוואי משגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה. אורוגוואי מוסמכת לרפובליקה הצ'כית משגרירותה בווינה, אוסטריה.
הסכמים
ישנם מספר הסכמים בין שתי המדינות:
Bang My Head
Bang My Head (בעברית: דפוק את ראשי) הוא שיר של הדי ג'יי הצרפתי ומפיק המוזיקה דייוויד גטה, בשיתוף פעולה עם הזמרת האוסטרלית סיה והראפר האמריקני פטי ואפ. הוא יצא כסינגל השני מההוצאה המחודשת של אלבום האולפן השישי של גואטה, listen. השיר הוא הסינגל השביעי של האלבום בסך הכל. הסינגל יצא להורדה אלקטרונית ב-20 באוקטובר 2015. גרסת האלבום המקורית של השיר כללה רק את שירה של סיה, אך לאחר עיבוד מחדש הבית השני הוחלף לשירה של פטי וופ לקראת יציאת הסינגל שעובד מחדש.
הרכב השיר
מבחינה מוזיקלית השיר כתוב במפתח של A minor. גרסת האלבום של השיר עוקבת אחר התקדמות האקורדים של Am – G – F ובעלת קצב של 124 פעימות לדקה. עם זאת, לגרסת הסינגל של השיר המשלבת את הראפר האמריקני פטי וופ יש קצב של 108 פעימות לדקה. שירה של סיה משתרע על שתי אוקטבות, מ- G 3 ל- G 5.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא ב-6 בנובמבר 2015. בסרטון נראה שגואטה מפסיד במשחק פוקר ואישה (אותה שיחקה הדוגמנית ההונגרית גבריאלה קותי) נכנסת כדי לזכות בכל זה למענו במירוץ סוסים טכניקולור. סיה טי וופ אינם מופיעים בקליפ.
את הקליפ ביימה האנה לוקס דייוויס, והוא צבר למעלה מ-20 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ג'יימס נייסמית'
נייסמית' נולד במדינת אונטריו שבקנדה, בנם הבכור של מהגרים סקוטיים אשר הגרו לקנדה בשנת 1851 ועבדו בתעשיית הכרייה. בשנת 1888 קיבל תואר ראשון בחינוך גופני באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, ולימד זאת שם. בשנת 1891 המציא את משחק הכדורסל, לאחר שעבר לספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס. בשנת 1898 קיבל תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה מהמכללה במונטריאול.
נייסמית' זכה לכבוד רב בקנדה, ארץ הולדתו, ובמדינות רבות נוספות. ב-17 בפברואר 1968 נפתח בספרינגפילד (מסצ'וסטס) היכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'. בנוסף נכנס נייסמית' להיכל התהילה של אוניברסיטת מקגיל בשנת 1996.
המצאת משחק הכדורסל
בשנת 1891 כאשר לימד ד"ר נייסמית' במכללה לעובדים נוצרים בספרינגפילד, מסצ'וסטס, נתבקש לחשוב על משחק ספורטיבי אשר לא דורש מקום רב, לא מסובך מדי ולא פחות חשוב שיהיה ניתן לשחקו באולם סגור. כל זאת כדי ששחקני המכללה בפוטבול ובבייסבול יוכלו לשמור על כושרם בפגרה שבין סיום ליגת הפוטבול לבין פתיחת ליגת הבייסבול, פגרה אשר נמשכה לאורך עונת החורף.
ב-21 בדצמבר 1891 בהשפעת משחק קנדי בשם "ברווז על סלע" אשר שיחק בילדותו, יזם נייסמית' משחק ספורטיבי באולם הספורט של המכללה. לצורך כך הוא הרכיב על הקירות משני צידי האולם שני סלי אפרסקים, איגד שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים כל אחת, הוסיף כדור משחק פשוט והסביר לקבוצות את המטרה - לגרום לכדור להיכנס אל תוך סל האפרסקים של הקבוצה היריבה. בכך הפך האירוע למשחק הכדורסל הראשון אי פעם. המשתתפים באותו משחק מוכרים כ"קבוצה הראשונה".
ב-15 בינואר 1892 פרסם נייסמית' את החוקה הרשמית של המשחק אותו המציא - משחק הכדורסל. בחוקים המקוריים לא הופיעה הפעולה "כדרור" ושחקני הקבוצות הורשו להעביר את הכדור לאורך המגרש באמצעות מסירות משחקן אחד לשחקן אחר בלבד. לאחר כל "סל" הועבר הכדור אל אמצע המגרש והתבצעה זריקת ביניים בה נזרק הכדור מעלה בין שני שחקנים כאשר מטרת כל אחד מהם להיות הראשון שיהדוף אותו אל עבר קבוצתו שלו. משתפסה קבוצה אחת את הכדור שבה והתאחדה לעבר המטרה המקורית של המשחק והיא להצליח לקלוע לסלה של הקבוצה היריבה וחוזר חלילה. שחקני הקבוצות נהגו למרוח על כפות ידיהם אבק פחם כדי לשפר את האחיזה שלהם על גבי הכדור, אף על פי שלא היה מדובר בחוק רשמי המשיך המנהג להתקיים עד שנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20. חוק מעניין נוסף שנכלל בחוקה המקורית היה בנוגע לכדור שיצא מגבולות המגרש, השחקן הראשון אשר החזיר את הכדור אל תחומי המגרש הוא זה שקיבל את הזכות להמשיך ולשחק בו.