cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סים
ביוגרפיה
סים נולד בעיר לידס שביורקשייר, הוא הבכור למשפחה בת שלושה ילדים. גדל בעיר נלסון שבלנקשייר, משפחתו החליפה מקום מגורים פעמים אחדות והם חיו גם במנצ'סטר, קולן, ברנלי ובלקפול. אביו היה מוזיקאי ולימד אותו לנגן בגיטרה. מגיל 12 החל להצטרף לאביו בהופעותיו במועדוני גברים בשירה ובנגינה על גיטרה.
ב-1986 נרשם ללימודים ב"בלקפול ופיילד קולג'". במשך שלוש שנים כיכב במחזות זמר כמו "ברנשים וחתיכות" ו"סיפור הפרברים". עד מהרה החליט שתיאטרון מוזיקלי לא מעניין אותו, והצטרף לקבוצת תיאטרון דרמטי, ושיחק בהצגות "בילי בדאי" ו"אמדאוס". אחר כך עבר ללונדון ולמד בבית ספר למשחק "Drama Centre London".
במהלך שנות התשעים היה סים, בנוסף לפעילותו כשחקן, גם מייסד מלחין וגיטריסט של להקת הרוק "מג'יק אלכס". הם השתתפו בסיבוב הופעות של להקת Echo & the Bunnymen. סים ניגן בגיטרה באלבומו של איאן מק'קולוק, סולן להקת "אקו אנד דה באנימן", וכן ניגן במספר הופעות חיות של מק'קולוק. להקת "מג'יק אלכס" הוציאה אלבום אחד "Dated and Sexist" והתפרקה ב-2005.
הופעת הבכורה שלו במשחק הייתה ב-1992 כשהופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "רמפול" בתפקיד ג'ובי ג'ונסון. אחר כך הפגין את כישוריו לפני המצלמות בשורה של תפקידים, בהם בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "The Bill", שיחק כתלמיד מאוהב ב-"Heartbeat" ובתפקיד הפורץ ב-"The Locksmith". הוא השתתף בשתי עונות של הסיטקום "Men of the World" של רשת ה-BBC לצידו של דייוויד ת'ריפול. הפרויקט הבא שלו היה בתפקיד רוצח בסדרה "Chiller".
ב-1995 שיחק בכמה פרקים בסדרת הדרמה "המפצח" בתפקיד ביל פריס בן העשרה. תפקיד זה נחשב כנקודת הפריצה שלו. בשנה זו הופיע לראשונה בסרט קולנוע "Boston Kickout" שעליו זכה בפרס פסטיבל הסרטים של ונציה כשחקן הטוב ביותר.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה ב-1996 במחזה "Goldhawk Road" מאת סיימון בנט שביים פול מילר.
ב-1997 כיכב סים בתפקיד דני קוואנה בעונה הראשונה של "האגמים" סדרת הדרמה של ה-BBC שכתב ג'ימי מקגוורן. ב-1999 הופיע בעונה השנייה של הסדרה "האגמים". כמו כן השתתף באותה שנה בסרט "אקסטזי" (Human Traffic), סרט העוסק בסצנת המסיבות והסמים בקארדיף, וגם בסרט עטור השבחים של מייקל וינטרבוטום "וונדרלנד".
בשנת 2000 כיכב בפרק הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "לדפוק שעון" שנכתב על ידי פול אבוט, איתו חזר לעבוד ב-2002 בתפקיד קאל מק'קפרי בסדרת המתח "שם המשחק". בשתי סדרות אלה השתתף גם פיליפ גלניסטר איתו שיתף פעולה מאוחר יותר בסדרות "החיים על מאדים" ו-"כלבי פרא".
ב-2002 שיחק סים בסרט נוסף של מייקל וינטרבוטום "אנשי המסיבות" בתפקיד ברנרד סאמנר סולן להקת ניו אורדר. באותה שנה הופיע בקונצרט בפינסברי פארק עם להקת "ניו אורדר" ושר איתם את "Digital" שיר של להקת ג'וי דיוויז'ן. עוד באותה שנה גילם את דמותו של רסקולניקוב בעיבוד לטלוויזיה של "החטא ועונשו" מאת דוסטויבסקי. טוני מרצ'נט שעיבד את "החטא ועונשו", עיבד גם את הסרט "סיפורו של האביר" שהוא פרק מתוך עיבוד מודרני לסיפורי קנטרברי. בפרק זה שיחק סים בתפקיד אייס לצידה של קילי הוז. אחר כך השתתף בסרט "מירנדה" לצידם של כריסטינה ריצ'י וג'ון הרט.
ב-2004 כיכב בדרמה הבריטית-קנדית זוכת פרס באפט"א "Sex Traffic", העוסק בסחר בנשים. ב-2006 גילם את דמותו של הבלש סם טיילר בסדרה של ה-BBC "החיים על מאדים". בסדרה הוא מגלם דמות של שוטר, סם טיילר, שהיה מעורב בתאונת דרכים בשנת 2005 וכשהוא חוזר להכרה מתברר לו שהוא נמצא בשנת 1973. הסדרה זכתה בפרס "Pioneer Audience Award" בטקס פרסי באפט"א וסים עצמו היה מועמד לפרס בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. אחרי שתי עונות החליט סים לעזוב את הסדרה בטענה שמיצה את התפקיד.
הפרויקט הבא שלו היה גילום דמותו של וינסנט ואן גוך בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "הבית הצהוב" של ערוץ 4 הבריטי. הסרט מבוסס על ספר באותו שם של מרטין גייפורד ועוסק ביחסים הסוערים שבין האמנים ואן גוך ופול גוגן בגילומו של ג'ון לינץ'.
ב-2007 חזר סים להופיע בתיאטרון. הוא השתתף במחזה "Elling", קומדיה על שני גברים שהשתחררו מבית חולים לחולי נפש ומסתגלים ל'חיים נורמלים' ולחיות זה עם זה. ההצגה זכתה לביקורות חיוביות בעיתונות וסים היה מועמד לפרס אוליבייה על תפקידו.
ראסל טי דייוויס בחר בסים לגלם את המאסטר בסדרת הטלוויזיה הוותיקה של ה-BBC "דוקטור הו". סים השתתף בשלושת הפרקים האחרונים של העונה השלישית "אוטופיה", "הלמות תופים", ו"אחרון אדוני הזמן". כמו כן כיכב בתפקיד המאסטר בתוכנית הספישל של חג המולד 2009.
ב-2008 גילם את דמותו של אדוארד סקסבי בדרמה בת ארבעה חלקים "The Devil's Whore" העוסקת במלחמת האזרחים האנגלית. הסדרה צולמה בדרום אפריקה ומשתתפים בה דומיניק וסט בתפקיד אוליבר קרומוול ואנדריאה רייזבורו בתפקיד הראשי. עוד ב-2008 הופיע בסרט Skellig בהשתתפות טים רות' וקלי מקדונלד.
חיים פרטיים
סים התחתן עם השחקנית קייט מגוואן באפריל 2004 ביער דין. לזוג שני ילדים, ריאן (נולד ב-2001) ומולי (נולדה ב-2007). הוא אוהד של קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
רוברט סנט ג'ון
רוברט סנט ג'ון (באנגלית: Robert William St. John; 9 במרץ 1902 - 6 בפברואר 2003) היה סופר, עיתונאי ושדרן רדיו אמריקאי. למרות שלא היה יהודי, חלק גדול מיצירתו נסב סביב מדינת ישראל, הקמתה, אישים בתוכה, אויביה ומלחמותיה, מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת.
ילדות ונעורים
סנט ג'ון נולד בשיקגו, אילינוי, ב-9 במרץ 1902, להוריו ג'ון (רוקח במקצועו) ואמי (ארצ'ר לפני הנישואין) (אחות במקצועה). ב-1904 נולד אחיו ארצ'ר (1904-1955), לימים עיתונאי מוכר בזכות עצמו ומי שייסד ב-1947 את "הוצאת סנט ג'ון" הניו יורקית (מנהטן). המשפחה עברה ב-1910 לאוק פארק - פרבר אמיד במערב שיקגו. בין חבריו של סנט ג'ון לבית הספר היה גם ארנסט המינגוויי, ואביו של המינגוויי אף היה רופא המשפחה. לימים סיפר סנט ג'ון שהמורה לאנגלית שלו ושל המינגוויי אמר להם בהזדמנות מסוימת, כי "אף אחד מכם לא יידע לכתוב כהלכה".
ב-1917 נפטר אביו של סנט ג'ון מסרטן וזמן מה אחר כך נישאה האם מחדש. סנט ג'ון בן ה-16, שיקר לשלטונות צבא ארצות הברית באשר לגילו, התגייס לצי ולחם במלחמת העולם הראשונה, לחופי צרפת.
כתב-חוקר
סנט ג'ון חזר לשיקגו בתום המלחמה, החל ללמוד בטריניטי קולג' בהארטפורד, קונטיקט, תוך שהוא משמש ככתב בעיתון "הארטפורד קוראנט", אך סולק משם במהרה בשל חשיפת צנזורה שניסה נשיא הקולג' להטיל על אחד המורים לאנגלית שם. לאחר מכן היה כתב ב"שיקגו דיילי ניוז" וב"שיקגו אמריקן". ב-1923 יסד יחד עם אחיו את העיתון "קיקרו טריביון", בקיקרו, פרבר של שיקגו. בכך הוא הפך בגיל 21 לבעלים והעורך הצעיר ביותר של עיתון כלשהו בארצות הברית. זמן קצר אחר כך ייסד אחיו ארצ'ר עיתון משלו "ברווין טריביון", בברווין, עיר סמוכה לקיקרו.
העיתון של סנט ג'ון נתפס כעיתון-חוקר חודרני מדי, עד כי ב-6 באפריל 1925 הוא הוכה נמרצות על ידי בריוניו של אל קאפונה, שליטו הבלתי מעורער באותה עת של העולם התחתון של שיקגו ואחיו ארצ'ר אף נורה ונפצע. כשסנט ג'ון הגיש תלונה במשטרה על התקיפה הוא הופגש למחרת היום עם "פני צלקת" עצמו. קאפונה הציע לסנט ג'ון פיצוי כספי על ההכאה (סנט ג'ון סירב לקבל) והתנצל עליה באומרו שבדרך כלל הוא שמח על תחקירים מהסוג שפרסם סנט ג'ון בעיתונו, בהיותם מעין פרסומות עבורו. למרות כל זאת, זמן מה אחרי כן קנה קאפונה את העיתון וסנט ג'ון נאלץ להתפטר ועבר לתקופה קצרה לברווין, לעבוד שם עם אחיו בברווין טריביון. ב-1927 נפרדו דרכי האחים סנט ג'ון, כאשר האח הגדול קיבל מישרה של עורך משנה בעיתון בעיר רוטלנד בורמונט.
סנט ג'ון נישא לראשונה לאידה גואריארי, אך הנישואין הותרו.
ככתב AP
בראשית שנות השלושים הצטרף סנט ג'ון לסוכנות הידיעות Associated Press (AP) ובמסגרת תפקידו "כיסה" ב-1932 את מערכת הבחירות של פרנקלין רוזוולט. ב-1939 נסע סנט ג'ון לאירופה, בשליחות עיתונאית לקראת המלחמה החדשה שעמדה בפתח. הוא שהה בראשית מלחמת העולם השנייה בבולגריה, רומניה ויוגוסלביה וסיקר עבור AP את התקדמות הצבא הגרמני הכובש בשלוש המדינות הללו. הוא אף נפצע בהפצצה אווירית גרמנית על הרכבת בה נסע ונותר לאחר מכן, עד יום מותו, עם רסיסים ברגלו הימנית, שריד מאותה פציעה.
היה זה במהלך אותה תקופה, בפוגרום שערכו הפשיסטים הרומנים ביהודי בוקרשט ב-1941, שהוא נתקל לראשונה באנטישמיות רצחנית, שהפכה אותו לציוני ואוהד ישראל לשארית ימי חייו. 170 יהודים עונו ונרצחו באותו פוגרום והוא עצמו הציל משפחה יהודית מציפורני הפורעים.
סנט ג'ון עזב את אירופה לקהיר, בתום שנתיים של סיקור עיתונאי עבור AP, כשהנאצים כבשו את הבלקן ומשם חזר לניו יורק וכתב את ספרו הראשון על הרפתקאותיו ביוגוסלביה - (From the Land of Silent People" (Doubleday, Doran & co. inc, 1942", ספר שהפך לרב-מכר.
שדר רדיו NBC
משסיים את כתיבת הספר והיות ו-AP התנגדה לכך שעובדיה יכתבו ספרים, עבר סנט ג'ון לרדיו NBC, שם פיתח קריירה כשדרן רדיו. בין השאר הוא היה זה ששידר לאמריקה בעת ה-D day, 6 ביוני 1944, יום הנחיתה של צבאות הברית בנורמנדי. הוא אף זכה להיות הראשון שבישר לאומה האמריקאית על כניעת יפן לארצות הברית ב-14 באוגוסט 1945, סיום מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העצמאות ב-1948 החל בסיקור עיתונאי של מדינת ישראל ומאבקיה, ומאז נחשב למומחה לענייני המזרח התיכון.
סופר
עם זאת, הפיטורין הללו איפשרו לסנט ג'ון להפוך לסופר במישרה מלאה. הוא כתב לא פחות מ-23 ספרים לאורך חייו, מרביתם התרכזו במזרח התיכון מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת, בשנת 1949 פרסם ספר על תולדות מלחמת העצמאות, "שלום פשוטו כמשמעו", באנגלית ובעברית. בין השאר גם כתב ביוגרפיות מוערכות על דוד בן-גוריון, אליעזר בן יהודה, אבא אבן וגמאל עבד אל נאצר. בן-גוריון עצמו כינה אותו ה"גויישר הציוני שלנו".
מרבית ספריו הם ספרי עיון, אך ניתן למצוא ביניהם גם ספרות יפה, כמו "האיש ששיחק בתפקיד אלהים" (הוצאת דבלדיי, 1962), המבוסס באופן חופשי על סיפורו של רודולף קסטנר ועוד. בנוסף לספריו הוא כתב גם מספר רב של מאמרים, שחלקם התפרסמו בנפרד או כחלק מאסופות מאמרים, בספרונים או בחוברות.
ב-1963 הוענקה לסנט ג'ון אזרחות כבוד של אבו גוש.
סנט ג'ון נישא בשנית ב-1965 לרות באס. את ספרו האחרון, אוטוביוגרפיה, הוא הוציא לאור ב-2002, בהיותו בן 100. הוא נפטר ב-6 בפברואר 2003 בוולדורף, מרילנד.
מחצית השקל
מַחֲצִית הַשֶּׁקֶל היא מצווה מהתורה על כל איש בישראל לשלם מדי שנה כופר נפש להקדש. חיוב זה חל רק בזמן שבית המקדש קיים, אך יש קהילות הנוהגות גם כיום לתת 'זכר למחצית השקל' קודם חג הפורים. מנהג נוסף הקשור למצווה הוא קריאת פרשת שקלים בשבת שקודם ראש חודש אדר.
מקור
במקרא נזכרה תרומת מחצית השקל בתחילת פרשת כי תשא:.
חז"ל דרשו מהפסוקים שהיו שלושה סוגי תרומות במחצית השקל, לקרבנות, לאדנים ולבדק הבית. לדעת התלמוד ירושלמי יש כח ביד חכמים לקבוע את השימוש שיעשה בשקלים.
בזמן בית המקדש
מלבד המצווה לתת מחצית השקל לצורך בניית המשכן, נהגה מצווה נוספת שאף בה התחייבו עם ישראל בזמן המשכן ובית המקדש לתת 'מחצית השקל' - כל אדם היה מצווה לתרום בכל שנה למקדש מחצית השקל לצורך קניית קרבנות ציבור. במצווה זו התחייבו כל הזכרים בישראל מגיל 20 ומעלה.
כספי מחצית השקל היו נגבים מדי שנה בחודש אדר, לקראת השנה החדשה, המתחילה בניסן, ושימשו לתרומת הלשכה, המיועדת לרכישת קרבן התמיד וקורבנות ציבור נוספים שהוקרבו על גבי המזבח באותה שנה.
גביית השקלים
בשל האיסור להקריב קורבנות מכספי השנה החולפת, היו חייבים לאסוף את כספי מחצית השקל אל בית המקדש עד א' בניסן. לפיכך ביום א' באדר שבכל שנה היה בית דין שולח שליחים להזכיר כי הגיע זמן מצוות מחצית השקל. החל מיום ט"ו באדר, שלושים יום לפני חג הפסח, היו עומדים גובים בכל קהילות ישראל, כפי המתואר במשנה במסכת שקלים:
בפירוש על אחד מפסוקי מגילת אסתר המופיע בתלמוד הבבלי, מוזכרת גביית מחצית השקל כחלק מנס פורים: במשנה מבואר שהסכום הנגבה השתנה במהלך הדורות:
לדעת הרמב"ם סיבת השינוי נעוצה בשינוי במטבע המקובל. לדעת הראב"ד הגזברים היו קובעים את הסכום בהתאם לגודלו של העם.
עם זאת, הסכום היה אחיד לכולם, כמבואר בתורה:
לזכר המצווה, תקנו חז"ל לקרוא את פרשת שקלים בשבת הקודמת לראש חודש אדר. גם ההפטרות הנהוגות בשבת זו בקהילות ישראל השונות עוסקות בתרומת כסף לבית המקדש.
החייבים במצווה
בתלמוד הירושלמי מבואר שישנן שלוש דרגות בתחילת גיל החיוב: מתחת לגיל י"ג שנים - אינו חייב כלל; קטן שאביו נתן עבורו מחצית השקל, נתחייב מכאן ואילך; בן י"ג עד עשרים שנים - חייב במחצית השקל, אבל לא ממשכנים את נכסיו לצורך זה.
נשים פטורות ממצוות מחצית השקל.
במשנה בשקלים מובא שהכוהנים רצו לפטור עצמם ממצוות מחצית השקל, לאחר שהצביעו על סתירה בין הדין שקרבן מנחה המובא על ידי כהן איננו נאכל, והעובדה שקורבן העומר, הנקנה בדמי מחצית השקל נאכל, לפיכך ביקשו לפטור את עצמם מתשלום מחצית השקל. ואכן דעת רבי יהודה כך היא שהכוהנים פטורים, אמנם דעתו שכהן שרוצה להשתתף במצווה, הרשות בידו.
אמנם לדעת רבן יוחנן בן זכאי, חז"ל לא הסכימו עם פטור זה, בטענה שאינו דומה קורבן ששותפיו כוללים כהנים לקורבן ציבור המהווה ישות בפני עצמו. עם זאת, מפני דרכי שלום לא כפו את התשלום על כהנים שלא שילמו.
קולבון
שני אנשים ששקלו יחד שקל שלם למחצית השקל, נתחייבו להוסיף מטבע 'קולבון'. תוספת זו נועדה למנוע מההקדש הפסד עבור העמלה לפרוט את המטבע. בתלמוד ירושלמי הובאה דעת רבי מאיר שסבור שתוספת הקולבון היא חיוב מהתורה, ואינה שייכת כלל לעמלת פריטה (לדעתו במקרה שהיה צורך בפריטה, חייב ב' קולבנות אחד מהתורה והשני לפריטה).
השימוש במחצית השקל
בפרשת כי-תשא נזכרת תרומת מחצית השקל כאמצעי למימון בניית המשכן. בהמשך נאמר שם שבאמצעות מחצית השקל יצרו את האדנים במשכן. חז"ל (בבלי מגילה דף כט ע"ב) דרשו מהפסוקים שהיו שלושה סוגי תרומות במחצית השקל, לקרבנות, לאדנים ולבדק הבית. בירושלמי (שקלים א,א) נאמר שיש כח ביד חכמים לקבוע את השימוש שיעשה בשקלים.
בימי הבית השני כספי מחצית השקל שימשו לקניית קורבנות ציבור, כגון קרבנות התמיד ומוספין עם הנסכים, וכן מנחת העומר, שתי הלחם, ולחם הפנים, וכן קטורת הסמים, שהיו מקטירים בכל יום וביום הכיפורים. מאחר שקורבנות אלו נחשבים קורבנות ציבור, חייבה התורה לכל אחד מישראל שישתתף בקרבנות אלו.
מעות שנותרו
הכספים שנותרו מהשנה הקודמת שימשו לקניית קורבנות עולה שהוקרבו כאשר לא הייתה פעילות רבה במקדש, וזאת כדי שבכל עת יהיו קרבנות שקרבים על גבי המזבח.
משקל המטבעות
בזמן משה רבנו שם המטבע השלם היה שקל, והמצווה הייתה לתת מחציתו, הנקרא גם בקע (על שם שהשקל נבקע לשני חצאים). בזמן בית המקדש השני המטבע השלם נקרא סלע, וערכו מחצית שקל של זמן משה רבנו.
משקל "מחצית השקל" בזמן משה רבנו והמשכן, היה כסף במשקל של 160 שעורות, שהוא מחצית ממטבע השקל במשקל 320 שעורות. כל שעורה מוערכת ב-0.05 גרם, מה שעולה ל-16 גרם לשקל.
בימי בית שני, הוסיפו חכמי ישראל 20% למשקל השקל, והוא שקל 384 שעורות (19.2 גרם), ומחצית השקל עמד על כסף במשקל 192 שעורות.
מחצית השקל למקדש הייתה כ־2.3 אחוז מהשכר החודשי הממוצע בתקופת התלמוד. החישוב מבוסס על כך ששכר יומי ממוצע של פועל חקלאי היה בין 3 ל-4 דינרים, שהם בממוצע 672 פרוטות (בבא מציעא עז א). בחישוב חודשי, משכורת ממוצעת הייתה כ־87.5 דינרים (25 ימי עבודה בחודש, 6 ימי עבודה בשבוע) נמצא לפי זה שמחצית השקל השווה ל־384 פרוטות הייתה כ־ 2.3 אחוז מהשכר החודשי הממוצע בתקופת התלמוד.
מחצית השקל שווה למשקל של 192 שעורים כסף צרוף. משקל השעורה המקובל בהלכה הוא 1/20 (0.05) גרם. שווי גרם כסף נכון לכ"ט בשבט תשפ"א הוא 2.84 ש"ח. החישוב לפי מחיר סיטונאי וללא מע"מ הוא 27.26 ש"ח. עם זאת יש שכתבו לחשב בתוספת המע"מ, שעולה ל-31.9 ש"ח.
שקל צורי
בתקופת בית שני, החל מ־126/125 לפנה"ס, הטביעה העיר צור מטבע שהפך למטבע החשוב בלבנט ב־180 השנים הבאות: השקל הצורי. צור הייתה המקור העיקרי למטבעות כסף בארץ ישראל כמה מאות שנים קודם לשקל הצורי, אך השקל הצורי הפך המטבע הבלעדי לתשלום חובות בבית המקדש השני בתקופת הטבעתו. המטבע היה כה חשוב בעיני היהודים, אולי בזכות טהרת מתכתו ודיוק משקלו, שקביעתו כסטנדארט לתרומות קודש למחצית השקל העלימה עין מהסמלים הפגניים שעליו כגון האל הכנעני מלקרת והנשר הסלאוקי. במשנה מוזכר שכל השקלים המוזכרים בתורה הם שקלים צוריים:.
בתקופת המרד הגדול הוחלף השקל הצורי בשקל ישראלי – עם פרוץ המרד בשנת 66 לספירה (לא קיימים שקלים צוריים מאוחרים משנת 65) הוטבעו מטבעות יהודיים בירושלים, שמשקלם ותכולת מתכתם שווים לשקל הצורי, ואף הכיתוב "ירושלים הקדושה" עליהם מקביל לכיתוב "צור הקדושה" ביוונית על מטבעות צור.
בשל השימוש בשקל הצורי רבו באזור המקדש חלפנים, שהמירו את מטבעות עולי הרגל מהכסף המקובל בארצם למחצית שקל צורית. בחפירות הכותל נמצאו מטבעות כסף צורי ששימשו למס מחצית השקל.
מחצית השקל כיום
אף שמצוות מחצית השקל בטלה מיום שחרב בית המקדש, יש קהילות שנהגו לתת תרומה 'זכר למחצית השקל'. המנהג נזכר בספר המרדכי, והרמ"א בהגהותיו לשולחן ערוך, הביא אף הוא מנהג זה והוסיף שהזמן לתת את מחצית השקל בכל שנה הוא ביום תענית אסתר, קודם תפילת המנחה. בערים מוקפות חומה כגון ירושלים, שפורים נחוג בהן ביום ט"ו אדר, נהוג לקיים מנהג זה בתפילת מנחה של יום י"ד באדר.
בספרי אחרונים נחלקו מאיזה גיל יש לנהוג במנהג זה. יש שסוברים שרק מגיל כ' שנה, ויש אומרים מגיל י"ג. גם בחיוב הנשים נחלקו הדעות. יש שכתבו שאף שהיו פטורות מהמצווה בזמן בית המקדש, מכל מקום בזמן הזה יתנו, שהרי אף בזמן בית המקדש נשים נותנות את הזכר למחצית השקל משום שיש בזה כפרה לנפש.
שווי התרומה
מנהגים שונים קיימים בדבר הסכום שנהוג לתרום "זכר למחצית השקל":
יעד התרומה
בזמן בית המקדש מחצית השקל הייתה ניתנת על מנת לקנות בה קרבנות ציבור. את כספי "זכר למחצית השקל", נפסק במשנה ברורה שיש ליתן כצדקה לעניים (אך מעות אלו לכתחילה אין ליתנם ממעות מעשר כספים).
גופים שונים, ביניהם מכון המקדש, מוכרים מטבעות מכסף בעלי משקל של מטבע מחצית השקל. הרווחים ממכירת המטבעות על ידי מכון המקדש הולכים למטרות המכון, ובכך נתינה זו מזכירה את מצוות נתינת מחצית השקל המקורית.
חידוש מצות מחצית השקל
לדעת הרב ישראל אריאל מאז כיבוש ירושלים, התחדשה מצוות בנין המקדש. מאחר שמחצית השקל נועדה ביסודה לשם בנין המשכן והמקדש, הרי שבימינו חוזרת תרומת מחצית השקל לרמה של חיוב דאורייתא. על כן יש לייעד את תרומת מחצית השקל להכנת כלי המקדש והתכוננות לחידוש עבודת המקדש.
אליפות ישראל באתלטיקה 1968
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון רמת גן ברמת גן בין התאריכים 28 - 29 ביוני 1968.
פולנצו
פולנצו הוא כפר באיטליה, סמוך לברה בנפת קונאו שבמחוז פיימונטה.
בתקופת רומא העתיקה שכנה במקום העיר הרומית פולנטייה, שלפי פליניוס הזקן הוקמה במאה השנייה לפנה"ס. בשנת 402 נערך ליד העיר קרב פולנצו, קרב חשוב שבו התנגשו הויזיגותים בפיקוד אלאריק עם כוחות הגנרל הרומי סטיליקו. בקרב הכריע סטיליקו את כוחות אלאריק וכפה עליו לסגת בחזרה לאיליריה.
הרמזים של בלו
הרמזים של בלו (באנגלית: Blue's Clues) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה ב-8 בספטמבר 1996 בניקלודיאון. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2006 בערוץ הופ! ובניק ג'וניור. לסדרה יש 6 עונות ו-143 פרקים באורך 21-26 דקות. בנובמבר 2019 עלה אתחול לסדרה בשם "הרמזים של בלו ואתם!" שמתרחש כמה שנים אחרי עלילת "הרמזים של בלו". ובנוסף ישנה סדרת בת בשם "החדר של בלו".
עלילה
בכל פרק, בלו הכלבה שמה את כפותיה על שלושה רמזים, והמנחה צריך להסיק אותם כדי לדעת מה בלו רוצה לעשות.
דמויות ומדבבים
במאית הדיבוב של הסדרה הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב של הסדרה הייתה ענבר שטגר עזרא.
1304
נפטרו
7 במרץ או 8 במרץ - ברתולומאו דלה סקלה, לורד של העיר ורונה באיטליה בין השנים 1301-1304
ג'מיני 2
יעד השיגור המקורי של החללית היה ה-9 בדצמבר 1964, אך באותו יום, לאחר הספירה לאחור, מערכת איתור התקלות של הטיל איתרה תקלות טכניות שנבעו מאיבוד לחץ הידראולי וכיבתה את מנועי הטיל.
תוצאות
כל המטרות הושגו, למעט בחינת תאי הדלק; אלה נותקו לפני ההמראה.
יקב גבעות
יקב גבעות הוא יקב בוטיק הנמצא במאחז גבעת הראל שבגוש שילה. מאז שנת 2008 פועל במקום מרכז מבקרים בחסות המועצה האזורית מטה בנימין.
היסטוריה ופעילות
את היקב הקימו בשנת 2005 אלישיב דרורי, בנו של הרב צפניה דרורי רבה של קריית שמונה, המסיים לימודי תואר שלישי במחלקה למטעים בפקולטה לחקלאות ברחובות וחותנו אמנון וייס, איש עסקים מקדומים.
הגפנים לענבי היקב וכן הזיתים (המעובדים בבית הבד ליד היקב) נטועים בגובה רב (700-800 מטר מעל פני הים) בשטחים שבין גבעת הראל לבין כביש 60, מבית אל לשכם. מפאת המחסור בקרקע, ניטעו הגפנים בצפיפות רבה וכתוצאה יבול הענבים נמוך, יחסית, עבור כל גפן, אולם הכמות הכוללת סבירה.
בציר הענבים ביקב גבעות הוא ידני בלבד, לשימור איכות האשכול ולמניעת פגימה מכנית. הבציר נעשה לפנות בוקר לניצול מרבי של צינת הבוקר המאפשרת את הגעת הענבים אל היקב, הסמוך לכרמים, כשהם במיטבם.
היין כשר למהדרין בהשגחת הרב אלחנן בן נון, רב היישוב שילה. גרסאות ממותגות של יינות היקב הופקו בעבור מסעדות מול ים וקיוטו, המפורסמות במזון הלא כשר שהן מגישות לסועדים בהן.
מדליות ופרסים
בשנת 2019 היקב זכה בתחרות הבינלאומית "דיקנטר" שנערכת בלונדון, לאחר שיין קברנה סוביניון מסדרת גופנה בציר 2016 זכה בציון גבוה ולא שכיח שעמד על 95 נקודות.
סדרות היין
סדרות היין העיקריות של יקב גבעות:
הטרואר של יקב גבעות
יקב הגבעות הוא אחד היקבים המצויים בדרך האבות העוברת בשדרת ההר המרכזי: מיקב יתיר ליד ערד, דרך יקב נח (קריית ארבע), יקבי גוש עציון, מטה בנימין, גוש שילה ולב ההר ליד שכם.
מכלול תנאי האקולוגיה של היין בהרי השומרון מביא את התפתחות פרי הענבים על פי ציר הזמן הבא:
דימיטרי פיטרס
דימיטרי פיטרס (בגרמנית: Dimitri Peters; נולד ב-4 במאי 1984 בגלג'אדן, ברית המועצות) הוא ג'ודוקא גרמני יליד רוסיה. מדליסט ארד מאולימפיאדת לונדון 2012.
ביוגרפיה וקריירה
פיטרס נולד ברוסיה בשנת 1984 ועבר עם משפחתו לגרמניה בשנת 1992, בגיל 11 החל להתאמן בג'ודו. באליפות אירופה 2006 שנערכה בפינלנד, זכה פיטרס במדליית ארד לאחר שניצח את אריק זאבי הישראלי בקרב על המדליה. באליפות העולם 2013 זכה פיטרס במדליית ארד לאחר שניצח יריב מאוזבקיסטן, שנתיים לאחר מכן באליפות העולם 2015, הוא זכה שוב במדליית ארד לאחר ניצחון על לוקאש קרפאלק הצ'כי.
ב-2 באוגוסט 2012, באולימפיאדת לונדון 2012 הגיע לחצי הגמר והפסיד לטגיר חאיבולאייב הרוסי, בקרב על הארד ניצח את רמזידין סאידוב מאוזבקיסטן וזכה במדליה.
סאלם אבו סיאם
סאלם אבו סיאם (בערבית: سالم أبو سيام; נולד ב-8 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
אבו סיאם גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה בשנת 2001 באליפות ליגת העל לנוער, כאשר שנה לאחר מכן זכה עמה בדאבל ועלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. במקביל שיחק אבו סיאם בנבחרת הנוער של ישראל, ולאחר מכן ערך 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה. בעונת זכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, ובעונת  העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לראשונה בתולדותיה, וזכה עמה בגביע המדינה.
לקראת עונת עבר אבו סיאם לקבוצת בני יהודה תל אביב, במדיה שיחק שנתיים ולאחר מכן שוחרר מהמועדון.
את עונת החל אבו סיאם ללא קבוצה, עד שבחלון ההעברות של ינואר הוחתם בקבוצת הפועל עכו על ידי המאמן ירון הוכנבוים. הקבוצה שיחקה באותה עונה בליגת המשנה, ובסיום העונה העפילה לליגת העל.
באוקטובר 2009 חתם אבו סיאם בקבוצת הפועל פתח תקווה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת.
לקראת עונת חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית, ובסך הכל שיחק שבע שנים במדי הקבוצה.
בקיץ חתם בשמשון כפר קאסם מליגה ב' דרום א', ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה א'. בנובמבר חתם אבו סיאם בשמשון בני טייבה מליגה ב'.
ונדל (מכלית)
וַנְדָל (ברוסית: Вандал) הייתה מכלית-נהר שתוכננה על ידי קרל הָגֶלִין וג'ון ג'ונסון עבור חברת הנפט ברנובל (Branobel). "ונדל" הרוסית ו"פֶּטִיט-פְּיֶיר" הצרפתית (Petite-Pierre), שהושקו ב-1903, הן אוניות הדיזל הראשונות בעולם. המקורות חלוקים בשאלה מי מן השתיים היא החלוצה. "ונדל", מכל מקום, הייתה האונייה הראשונה בעולם שצוידה בהנע דיזל-חשמלי.
תולדותיה
בעשור האחרון של המאה ה-19 חיפשה תעשיית הנפט אחר מנוע-נפט חסכוני. את הפתרון מצא המהנדס הגרמני רודולף דיזל, אשר מכר את המצאתו לברוני הנפט ברחבי העולם. בפברואר 1898 העניק דיזל רישיונות בלעדיים לבניית מנועיו בשוודיה וברוסיה לאמנואל נובל, בן למשפחת נובל. הרישיון עלה לנובל 800,000 מארק במזומן ובמניות של חברת מנועי הדיזל הרוסית שהקים לצורך זה. מפעל המנועים בסנקט פטרבורג נחל הצלחה מיידית; הוא החל בונה משאבות מונעות על ידי מנועי דיזל להולכת נפט בצינורות, ועד מהרה חדר לשוק הכללי והחל משווק מנועים להנעת טחנות קמח. המפעל בנה בשעתו מספר מנועים רב יותר מכל מפעל אחר בעולם.
ב-1903 הציע קרל הגלין, "מבעלי הניסיון בוולגה ואיש בעל חזון", לצייד את ארבות הנהר במנועי דיזל. הוא ראה בעיני רוחו שילוח ישיר של נפט דרך הנתיב בן 1,800 המיילים ממורד הוולגה אל סנקט פטרבורג ופינלנד. תעלות השיט מהוולגה אל הים הבלטי התאימו לארבות קטנות יחסית, ואלה הונעו על ידי מנועי קיטור בזבזניים. מנוע הדיזל נראה אפוא כבחירה הטבעית. הגלין האמין, כי ניתן להפוך את כיוון הסיבוב של המדחף ולשלוט על מהירותו באמצעות הנע חשמלי, וחתם על חוזה עם החברה השוודית ASEA (Allmänna Svenska Elektriska Aktiebolaget) כדי שתבדוק את היתכנותה של מערכת הנעה חשמלית. אחר כך גייס הגלין את שירותיו של הארכיטקט הימי ג'ון ג'ונסון מגטבורג כדי שיתכנן את האונייה. ג'ונסון הציב את מנועי הדיזל והגנרטורים החשמליים באמצעית האונייה, ואת המנועים החשמליים בירכתיה, והם סובבו את המדחפים ישירות. הספנות (מכלי המטען) היו מופרדות זו מזו על ידי מחיצות אורכיות (ולא על ידי מחיצות רוחביות, כמקובל), מאפיין מבני שנפוץ אחר כך למכליות אוקייניות.
מערכת ההנעה של האונייה (3 מנועים בהספק 120 כוחות סוס כל אחד) נבנתה בשוודיה על ידי החברות Aktiebolaget Diesels Motorer ו-ASEA. כל אחד מהמנועים היה בעל 3 צילינדרים בקוטר 290 מ"מ, אורך מהלך של 430 מ"מ ומהירות סיבוב קבועה של 240 סיבובים לדקה. המנוע החשמלי, שנשלט על ידי ידית דומה לזו שבחשמלית, שינה את מהירות המדחף מ-30 עד 300 סיבובים לדקה. גוף האונייה נבנה במספנת סורמובו בניז'ני נובגורוד ונגרר אל סנקט פטרבורג להשלמת ההצטיידות והבנייה. אורכה של האונייה היה 244.5 רגל, רוחבה 31.75 רגל והשוקע 8 רגל, והיא הותאמה במיוחד לתעלות ונתיבי השיט מהוולגה אל הים הבלטי. לאונייה הוענק השם "ונדל", והיא החלה בהפלגות מסחריות באביב 1903. היא ניזוקה בתאונה בהפלגת הבכורה שלה, תוקנה והוסיפה לשרת בנהר הוולגה עוד עשר שנים.
"סרמט" (Sarmat) הגדולה יותר, בעלת ארבעה מנועים בהספק 180 כוחות סוס כל אחד, הושקה בקיץ שנת 1904. שלא כמו "ונדל", מנועיה של "סרמט" שולבו ישירות אל המדחפים, וכך חסכו 15% מהספק המנוע שהלך לאיבוד בהנע החשמלי. "סרמט" פעלה עד 1923; גוות האונייה הייתה רתוקה בניז'ני נובגורוד עד שנות ה-70 של המאה הקודמת.
האוניות החדשות עוררו את עניין הציבור ואנשי המקצוע והביאו הזמנות חדשות. המפעל התרחב והעסיק כעת למעלה מאלף איש, אבל הצמיחה עוררה מחלוקות בקרב ההנהלה. רולף נובל, לודוויג נובל הבן והגלין היו חלוקים עם אמנואל בשאלת עתידן של אוניות המנוע. הצעת הגלין להסב את צי ספינות הקיטור למנועי דיזל נדחתה על ידי אמנואל. הגלין התפטר וקיבל את משרת הקונסול הכללי של שוודיה בסנקט פטרבורג. ב-1907 תכננו הגלין וג'ונסון מכלית בת 4,500 טונות, ושוב דחה אמנואל נובל את ההצעה. השניים מכרו את תוכניותיהם לאחים מרקולייב מקולומנה, אשר בנו על פיהן ב-1908 את מכלית הדיזל האוקיינית הראשונה בעולם, "מיסל". אירוע זה שכנע סוף סוף את אמנואל לאפשר להגלין לחדש את צי האוניות של החברה, שגדל והגיע ב-1915 ל-315 כלי שיט.
אולפן השחקנים
אולפן שחקנים (באנגלית: Actors Studio) הוא בית ספר למשחק שנוסד במנהטן בשנת 1947 על ידי איליה קאזאן, שריל קרופורד, רוברט לואיס ואנה סוקולוב, על בסיס שיטת סטניסלבסקי. הבמאי לי סטרסברג הצטרף לאולפן, ובו פיתח בו את שיטת המשחק שלו. אולפן השחקנים הוא המשך לעבודת קבוצת תיאטרון בשנות השלושים בניו יורק. שטרסברג ניהל את המקום מהיווסדו ועד מותו בשנת 1982. הוא מנוהל כיום על ידי השחקנים הידועים אל פאצ'ינו, אלן בורסטין והארווי קייטל.
גזרת תקרה
גזרת תקרה היא תקנת חכמים, הקובעת כי על אף שנסרים (קרשי עץ) כשרים לסיכוך מהתורה - היות שיש בהם את שני התנאים הנדרשים ל'סכך' בכדי שיהיה כשר לסוכה (שיהיה גידולו מן הקרקע ושלא יקבל טומאה) - חכמים גזרו שאין לסכך בהם, מחשש שמא מתוך כך יטעה ויבוא לשבת בביתו.
מקור הדין
במשנה במסכת סוכה מובאת מחלוקת תנאים:
על משנה זו מובאת מחלוקת אמוראים בתלמוד הבבלי בהסבר מחלוקת רבי יהודה ורבי מאיר:
פסיקת ההלכה
המשנה ברורה מביא שיש ראשונים שאוסרים מדינא (כלומר לא "רק" מנהג כפי שהביא השולחן ערוך) לסכך בנסרים הפחותים מארבעה טפחים, מכיוון ש"בזמן הזה" עושים מהם תקרה לבתים, ועל כל פנים פוסק כהשולחן ערוך, שאף במקום שאין מסככים בהם את הבתים, אין לסכך בהם מפני המנהג. אמנם דעת המשנה ברורה שבשעת הדחק ניתן לסכך בנסרים שרחבם ארבעה טפחים, ויש דעות שונות בפוסקים האם מברכים על ישיבה בסוכה זו.
יש ראשונים המעלים אפשרות שגזרת תקרה אינה מתייחסת רק לנוסח המסוים שנזכר בגמרא, אלא תלויה במציאות הספציפית, ולפי העניין.
Web 3.0
Web3 הוא רעיון לדור חדש של האינטרנט המבוססת על בלוקצ'יין ציבורי. המונח נטבע בשנת 2014 על ידי מייסד ה-Ethereum גאווין ווד. הרעיון צבר עניין ציבורי ניכר בשנים 2020 ו-2021 בעיקר בקרב העוסקים בתחום המטבעות המבוזרים, חוזים חכמים ואסימונים חסרי תחליף (NFT). המגזין בלומברג תיאר את Web3 כרעיון שמייצר נכסים פיננסיים בצורה של אסימונים לתוך הפעילות הפנימית של כמעט כל דבר שנעשה באינטרנט".
רקע כללי
Web 1.0 ו-Web 2.0 מתייחסים לעידנים בהיסטוריה של האינטרנט: Web 1.0 מתייחס בערך לתקופה שבין 1991 ל-2004, שבה הרוב המכריע של משתמשי האינטרנט היו אך ורק צרכני תוכן, ורוב האתרים היו דפי אינטרנט סטטיים. Web 2.0 מבוסס על הרעיון של "הרשת כפלטפורמה", והתבסס על תוכן שנוצר על ידי משתמשים והועלה לרשתות החברתיות, בלוגים, ויקי, ושירותים אחרים. Web 2.0 החל בסביבות 2004 ונמשך עד היום.
Web 3.0 נבדל מקונספט של רשת סמנטית שנוצר ב-1999 על ידי טים ברנרס-לי, שנקרא גם הוא לפעמים "Web 3.0". כמה כותבים המתייחסים למושג המבוזר המכונה בדרך כלל "Web3" השתמשו בטרמינולוגיה "Web 3.0", מה שהוביל לבלבול מסוים בין שני המושגים; בנוסף, כמה חזונות של Web 3.0 משלבים גם רעיונות הקשורים לרשת הסמנטית.
עקרון יסוד
Web3 סובב סביב רעיון הביזור, בניגוד ל- Web 2.0, שבו הכמויות הגדולות של הנתונים והתוכן של האינטרנט מרוכזים בקבוצה קטנה של חברות גדולות המכתיבות את הטון העולמי (מכונים לעיתים קרובות ביג טק). חזונות ספציפיים עבור Web3 שונים, אך כולם מבוססים בכבדות על טכנולוגיות בלוקצ'יין, כגון מטבעות קריפטוגרפיים שונים ואסימונים חסרי תחליף (NFT). חלק מהחזונות מבוססים על המושג ארגונים אוטונומיים מבוזרים (DAOs). ארגונים פיננסים מבוזרים ( DeFi) הוא מושג מפתח נוסף, שבו משתמשים מחליפים מטבעות ללא מעורבות בנקאית או ממשלתית. זהות ריבונית עצמית המאפשרת למשתמשים לזהות את עצמם מבלי להסתמך על מערכת אימות כמו OAuth, שבה יש להגיע לגורם מהימן כדי להעריך את זהותו.
קבלה
דיסקורד הודיעו לאחר מכן כי אין להם תוכניות לשלב טכנולוגיות Web3, עקב ביקורות חמורות שספגו. מנכ"ל דיסקורד, ג'ייסון סיטרון, צייץ בטוויטר צילום מסך בנובמבר 2021 המצביע על כך שהחברה עשויה לבחון את שילוב Web3 בפלטפורמה שלה. זה הוביל כמה לבטל מנויים בתשלום שלהם בשל איבתם ל-NFTs, ואחרים הביעו חששות כי שינוי כזה עשוי להגדיל את כמות הונאות דואר הזבל שהם חוו כבר בשרתי דיסקורד הקשורים להצפנה. יומיים לאחר מכן צייצה Citron כי לחברה אין תוכניות לשלב טכנולוגיות Web3 בפלטפורמה שלה, ואמרה כי מדובר בקונספט פנימי בלבד שפותח בהאקתון כלל החברה.
כמה אקדמאים משפטיים הביעו דאגה מהקושי להסדיר רשת מבוזרת, מה שעלול להקשות על מניעת פשעי סייבר, הטרדה מקוונת, דברי שטנה והפצת תמונות של התעללות בילדים. חלק מהמבקרים אחרים של Web 3.0 רואים את המושג כחלק של בועת מטבע מבוזר, או כהרחבה של מגמות מבוססי blockchain כי הם רואים אותה כהתלהבות יתר או כמסיבת נזק, במיוחד NFTs. כמה מבקרים העלו חששות לגבי ההשפעה הסביבתית של מטבעות קריפטוגרפיים ו-NFT. אחרים הביעו דעות ש-Web3 והטכנולוגיות הנלוות הן תוכנית פירמידה.
רוני פורת
רוני פורת (נולד ב-2 באוגוסט 1958) הוא מנצח, מלחין ואמן במה בינתחומי ישראלי.
רוני פורת מלחין מוזיקה להרכבים קאמריים ותזמורת, ומרבה להלחין לתיאטרון ומחול.
נמנה עם מייסדי תזמורת הבמה הישראלית אותה ניהל מוזיקלית החל מהקמתה בין השנים 1992–2004. כיום הוא משמש כיועץ מוזיקלי של התזמורת.
בחופשות הקיץ של שנות לימודיו באקדמיה עסק רוני פורת בהופעות רחוב באירופה וארצות הברית, שם רכש מיומנויות מתחום התיאטרון, הקוסמות והלהטוטנות ופיתח גישה בלתי אמצעית וייחודית לקשר עם הקהל, גישה המיושמת בקונצרטים אותם הוא עורך ומגיש.
בשיתוף עם תיאטרון קליפה יצר פורת עבודה מיוחדת על "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי עבור התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לצד פעילותו על בימות הקונצרטים יוצר פורת בתחומי התיאטרון והמוזיקה הקלה. במסגרת זו יצר ומופיע עם "חיותה" – פנטזיה מוזיקלית/תיאטרלית על פי חנוך לוין. המופע זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2006.
בין השנים 2000 – 2007 שימש רוני פורת כמנהלו האומנותי של פסטיבל "צלילי ילדות" המהווה את פרי יוזמתו ומתקיים מדי שנה בחול - המועד סוכות, בחולון.
מדי קיץ מוזמן פורת לנצח וללמד ניצוח בהונגריה במסגרת קורס בינלאומי למוזיקאים מצטיינים מכל העולם.
פיסטוזאורוס
פיסטוזאורוס (שם מדעי: Pistosaurus; מילולית: "לטאה נוזלית") הוא סוג של זוחל ימי קדום מקבוצת הזאורופטריגיים מקרובי הפליוזאורים, אשר חי בימים שלאורך אירופה בתור הטריאס לפני 230 מיליון שנה.
מאפיינים
המאובנים של יצור זה התגלו בגרמניה וצרפת ב-1839 בידי החוקר הגרמני כריסטאן מאייר.
מבנה גופו הזרים ובעל הצוואר הארוך הזכיר את זה של הפלסיוזאורודים אך הוא היה קרב יותר לנותוזאורוס. הוא הגיע לאורך 3 מטרים והיה בעל לסת מלאה בשיניים חדות ובעלת חוטם מחודד. היצור נע במים במהירות בעזרת גפיו הארוכים וניווט עם זנבו. ככל הנראה הראש היה מכוסה בסחוס שעזר להוריד את הלחץ מעל הגוף, כאשר הוא רדף אחרי דגים ורכיכות במים. הוא היה יכול גם לעלות ליבשה לנוח כמו כלבי ים. מחקרים מוכיחים שהוא היה מסוגל לשחות גם בלב הים הפתוח.
הפיסטוזאורוס לצד קרוביו כמו הבובוזאורוס (Bobosaurus), היונגואיזאורוס (Yunguisaurus) והאוגוסטזאורוס (Augustasaurus) היו דומים במראם לפליוזאורים קטנים והיו מאבותיהם הראשונים, אשר התפתחו בסופו של הטריאס.
ג'ון ויליאם סטראט ריילי
ג'וֹן וִילִיאָם סְטְרָאט רֵיילִי, ידוע גם כלוֹרְד רֵיילִי (באנגלית: John William Strutt Rayleigh; 12 בנובמבר 1842 – 30 ביוני 1919) היה פיזיקאי בריטי שתרם רבות הן לפיזיקה תאורטית והן לפיזיקה ניסיונית. ריילי גילה את גז הארגון (ביחד עם ויליאם רמזי), הישג שבזכותו קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1904. נימוקי השופטים להענקת הפרס היו: "על הקביעה שלו את הצפיפויות של הגזים החשובים ביותר ועל הגילוי שלו את גז הארגון בהקשר של מחקרים אלו". כיהן כנשיא החברה המלכותית בשנים 1905–1908 וכדיקן אוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1908–1919.
ריילי סיפק את הטיפול התאורטי הראשון בפיזור אלסטי של אור על ידי חלקיקים קטנים בהרבה מאורך הגל של האור, תופעה הנקראת כיום פיזור ריילי, ומסבירה מדוע השמיים כחולים. הוא תיאר וחקר גלי שטח רוחביים במוצקים, הנוצרים בעת רעידות אדמה (סוג של גלים סיסמיים), גלים שמכונים כעת "גלי ריילי". הוא תרם רבות למכניקת הזורמים, והציג וחקר לעומק מושגים רבים כגון מספר ריילי (פרמטר חסר ממדים המקושר להסעה טבעית), זרימת ריילי, אי יציבות ריילי-טיילור, אי-יציבות פלטו-ריילי וקריטריון ריילי ליציבות של זרימת טיילור-קואט. הוא ניסח גם את תאוריית הסירקולציה המסבירה את היווצרותו של עילוי אווירודינמי על כנף מטוס. באופטיקה, ריילי הציע קריטריון לרזולוציה זוויתית. הגזירה שלו את חוק ריילי-ג'ינס לקרינת גוף שחור קלאסית שיחקה מאוחר יותר תפקיד חשוב בהולדת מכניקת הקוונטים (קטסטרופת העל-סגול). ספרו של ריילי "תורת הקול" (1877) נחשב לטקסט קלאסי, והוא עדיין משמש כיום אקוסטיקאים ומהנדסים.
חייו
ריילי נישא לאוולין בלפור, בתו של ג'יימס מיטלנד בלפור, חבר פרלמנט בריטי לשעבר, ולזוג נולדו שלושה בנים. ב-1873 נפטר אביו וריילי ירש את תוארו. על שמו נקראו מכתשים על הירח ועל מאדים וכן שיטת ריילי שהיא שיטת אנרגיה בתחום תורת האלסטיות.
מנת ריילי (Rayleigh quotient):
דימס טיילור
דימס טיילור (באנגלית: Deems Taylor; 22 בדצמבר 1885 – 3 ביולי 1966) היה מלחין ומבקר מוזיקה אמריקאי.
חייו
טיילור נולד בניו יורק. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בשנת 1895. בשנת 1906 קיבל תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1907 שמע ויקטור הרברט מוזיקה שכתב טיילור להצגת אוניברסיטה ועודד אותו להמשיך בלימודי מוזיקה. הוא למד קונטרפונקט והרמוניה בשנים 1908-11 ולאחר כמה משרות בהוצאה לאור ועיתונאות היה למבקר מוזיקה בעיתון "ניו יורק וורלד" בשנים 1921-25, לעורך "מיוזיקל אמריקה" בשנים 1927-29, ומבקר המוזיקה של "ניו יורק אמריקן" ב-1931-32. נוסף לכך היה מנהל ואחר כך נשיא של האיגוד האמריקאי של מלחינים ונגנים ופרשן מוזיקה בשידורי רדיו. ספריו מן בשנים 1937, 1940 ו-1949 מכילים גרסאות מורחבות של שיחות הרדיו שלו.
בשנת 1924 נבחר למכון הלאומי לאמנויות וספרות, ובשנת 1935 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות.
דימס טיילור מופיע בפתיחת סרטו של וולט דיסני "פנטסיה" משנת 1940, כמנחה ומבאר פרקי המוזיקה בסרט, בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי.
המכללה האקדמית תל-חי
המכללה האקדמית תל-חי היא מכללה אקדמית הממוקמת באצבע הגליל, צפונית לקריית שמונה, במקום שבו שכן בעבר היישוב תל חי. בשנת 2021 התמזגה המכללה להוראה אוהלו עם המכללה האקדמית תל-חי, והחל משנה זו למכללת תל-חי קמפוס נוסף בקצרין.
היסטוריה
בשנת 1957 הקימה המועצה אזורית הגליל העליון בית ספר להשכלת מבוגרים ואולפן לאומנויות בתל חי. באולפן התקיימו שיעורים במוזיקה, פיסול, קדרות, בימוי, גרפיקה, ציור ומחול. באמצע שנות ה-60 למדו באולפן כ-400–500 בני הקיבוצים בסביבה, מתיכוניסטים ועד פנסיונרים ובעול אחזקתו נשאה מועצה אזורית גליל עליון. הלימודים התקיימו בחצר תל חי ובבית אנה פרנק לאחר שנחנך בשנת 1964.
בשנת 1963 פעלה מועצה אזורית גליל עליון להקמת מכללה ללימודים גבוהים בתל חי שיתן לבני הקיבוצים הכשרה מקצועית לאו דווקא אקדמית. בשנת 1965 הוקם מרכז להשתלמות שקיים לימודים בחקלאות, מקצועות טכניים, מזון וכלכלה. בשנת 1968 אומץ המרכז להשכלה על ידי ידידי תנועת הבונים בארצות הברית.
בשנת 1969 החליט המרכז להשתלמות בתל חי להפוך למכללה אזורית אקדמית בחסות אוניברסיטת תל אביב. המכללה קיימה לימודים אקדמיים עד 60% מלימודי תואר ראשון כשאת השאר התלמידים היו צריכים להשלים באוניברסיטת תל אביב. לימודי החקלאות במכללה הוכרו על ידי הפקולטה לחקלאות ברחובות כמקבילות לשנת לימודים. כן התקיימו במכללה לימודי טכנאים והנדסאים בחסות הטכניון. לניהול המכללה הוקמה אגודה בשם המכללה האזורית הגליל העליון תל-חי, ששינתה את שמה ל"המכללת האזורית תל חי ע"ש גרטרוד ומוריס רודמן", בעקבות תרומה שהתקבלה לבניית הקמפוס. מאמצע שנות ה-70, הלימודים התקיימו בחסות אוניברסיטת חיפה.
בראשית שנת 1976 הוקמה במקום מכינה קדם אקדמית למסיימי תשע כיתות לימוד בלבד.
מתוך המכללה האזורית התפתחה בשנת 1976, בחסות המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), המכללה הטכנולוגית תל חי למדעים, תקשורת ועיצוב.
בשנת הלימודים תשנ"ד (1993), החלה המכללה האקדמית תל חי לפעול כמוסד אקדמי הפועל בהיתר המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג), בתוך הקמפוס של המכללה האזורית תל חי, בחסות אוניברסיטת חיפה.
משנת הלימודים תשנ"ז 1996, הוכרה המכללה על ידי המל"ג כמוסד עצמאי להשכלה גבוהה הרשאי להעניק תואר ראשון בחוגים לביוטכנולוגיה ומדעי הסביבה, מדעי המחשב, חינוך, כלכלה וניהול, עבודה סוציאלית ולימודים רב-תחומיים. בשנת הלימודים תשס"א 2000 הוסמכה המכללה להעניק תואר ראשון במדעי התזונה. בשנת תשס"ו 2006 הייתה למכללה הראשונה בארץ שפתחה חוג לפסיכולוגיה. באותה שנה 2006 נפתחו גם החוגים למדעי המזון ולמדעי הסביבה. בשנת הלימודים תשס"ט 2008 פתחה המכללה חוג שירותי אנוש, וכן קיבלה היתר מהמל"ג להעניק תואר שני בשני חוגים עבודה סוציאלית וביוטכנולוגיה. ב-2011 נפתח במכללה החוג למדעי החי. ב-2012 נפתח החוג ללימודי מזרח אסיה. בשנה זו 2012 נפתחה גם התוכנית לתואר שני בדרמה-תרפיה, ב-2013 נפתחו התוכניות לתואר שני במדעי התזונה ובלימודי גליל. ב־2015 נפתחו התוכניות לתואר שני בחוג לחינוך ובפסיכולוגיה חינוכית. ב־2016 נפתחה התוכנית לתואר שני במדעי המים. וב-2017 נפתחה התוכנית לתואר שני בטיפול באמצעות אמנויות.
בשנת 2021 התמזגה המכללה להוראה אוהלו עם המכללה האקדמית תל-חי. המיזוג נערך כחלק מהתכנית לאיחוד מכללות, שיצאה לדרך בשנת 2015, במסגרת הסכם שנחתם בין משרד החינוך לבין המועצה להשכלה גבוהה.
2021 ואילך
במתחם המכללה האקדמית תל-חי, על מגוון מוסדות הלימוד שבו, לומדים ב-2021 למעלה מ -6,000 סטודנטים, מתוכם 4,900 בתחוגים האקדמיים. הלימודים במכללה מתקיימים בשלושה קמפוסים: קמפוס מערב הוותיק, מצוי כשני ק"מ צפונית לקריית שמונה בו שוכנת הפקולטה למדעים וטכנולוגיה, קמפוס מזרח אשר נחנך בתחילת שנת הלימודים תשס"ט, ממוקם מזרחית לכביש 90 ובו שוכנת הפקולטה למדעי החברה והרוח וקמפוס אוהלו לחדשנות בחינוך והוראה, הממוקם בקצרין. החל משנת הלימודים 2021, מתקיימים במכללה לימודים בחמישה-עשר חוגים אקדמיים לתואר ראשון, וארבעה-עשר מסלולים לתואר שני וכן במגוון תוכניות לימוד חוץ אקדמיות.
במכללה האקדמית פועל מרכז תמיכה לסטודנטים בעלי לקויות למידה, הראשון מסוגו בארץ. המרכז מספק עזרי למידה שונים, וכן סיוע פרטני וקבוצתי לסטודנטים שאובחנו כלקויי למידה.
גבר ואישה
גבר ואשה (בצרפתית: Un homme et une femme) הוא סרט צרפתי משנת 1966. תסריט הסרט נכתב בידי קלוד ללוש ופייר אויטרהובן (Pierre Uytterhoeven) ובוים בידי ללוש. הסרט מיוחד בצילום השופע שלו (ללוש הוא בעל רקע בצילום פרסומות), שמציג מעברים חלקים בין צבע מלא, שחור-לבן, ותצלומים בגוון חום כהה, ובשל הפסקול שלו, אותו הלחין פרנסיס לה (Francis Lai).
סרט המשך, "גבר ואישה: 20 שנים אחרי" (Un Homme et une Femme, 20 Ans Déjà),יצא לבתי הקולנוע בשנת 1986.
עלילה
הסרט מגולל את ספורם של אן, אלמנה צעירה (אנוק איימה), מפקחת תסריט בסרט, שבעלה המנוח (פייר ברוך) היה פעלולן ונהרג בתאונה באתר הצילומים, ושל אלמן, ז'אן-לואי (ז'אן-לואי טרנטיניאן), נהג מרוצים שאשתו שולחת יד בנפשה אחרי שז'אן-לואי התנסה בתאונה כמעט קטלנית במרוץ 24 השעות של לה מאן. הם נפגשים בבית הספר שבו לומדים ילדיהם בדוביל (Deauville). לילה אחד, אחרי שאן מחמיצה את הרכבת האחרונה, הם נוסעים ביחד לבית בפריז, והם מייד נמשכים זה לזה.
הסיפור מתחקה אחר התפתחות הרומן ביניהם במהלך מספר נסיעות לדוביל והוא מתפתח חרף רגשות האשמה שאן חשה לגבי אובדן בעלה המנוח. אחרי שהם מבלים ביחד לילה בדוביל, אן נוכחת לדעת שהיא אינה נאמנה לזיכרון בעלה, ומחליטה לעזוב את ז'אן-לואי. בזמן שהיא נוסעת בחזרה לפריז ברכבת, ז'אן לואי נוסע במהירות כדי לפגוש אותה בתחנה, וכשהיא יורדת מהרכבת היא מופתעת לראותו שם. מאושרת מכך שאהובה שב אליה, הם מתחבקים כשהסרט מסתיים. המשך מערכת היחסים נותר פתוח לפרשנויות.
קבלת הסרט
גבר ואשה זכה בפרסים רבים, בכללם Grand Prix בפסטיבל קאן של 1966,
פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, ובפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. איימה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וללוש לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
הפסקול
הפסקול נכתב בידי פרנסיס לה והיה מועמד לפסקול המקורי הטוב ביותר גם לפרס באפט"א וגם לפרס גלובוס הזהב ב-1967. שיר הנושא של הסרט, שהולחן אף הוא על ידי פרנסיס לה ומילותיו נכתבו בידי פייר ברוך, היה להיט גדול והיה מועמד ל"שיר המקורי ביותר בסרט קולנוע" בפרס גלובוס הזהב.
פייר ברוך, שאף גילם את דמותו של הבעל המנוח, גם שר את השירים בפסקול. בהמשך הסרט, הוא מופיע מחדש לזמן קצר ושר את "Samba Saravah", גרסה צרפתית עם מילים שכתב ברוך בעצמו, המבוססת על השיר הברזילאי "Samba da Benção", שנכתב בידי באדן פאוול, עם מילים אותן חיבר ויניסיוס דה מוראיס.
בשיר "Aujourd'hui C'est Toi", משתמשים כשיר הנושא לסדרת הטלוויזיה Panorama של ה-BBC. את שירי הדואט בסרט שרו הזמרת ניקול קרואזי ופייר ברוך.
בלוטה אנדוקרינית
הבלוטות האנדוקריניות שבגוף האדם הן: בלוטת יותרת המוח (היפופיזה), בלוטת האצטרובל, בלוטת התריס, בלוטת יותרת התריס, התימוס, יותרת הכליה, השחלות, האשכים, השליה והלבלב. הבלוטות האנדוקריניות לוקחות חלק בוויסות תהליכים, ריכוז חומרים ופעולות וויסות אחרות, והן גורמות להפעלה של רקמות או איברים מסוימים בגוף.
ההורמונים שנוצרים בבלוטות אנדוקריניות מופקים, רובם ככולם, על ידי תאים מיוחדים הקיימים בשביל ליצור הורמונים ספציפיים אלו, דוגמת איי לנגרהנס בלבלב. הורמונים אלו יוצאים אל מחזור הדם דרך אקסוציטוזה, ומוסעים בדם עד שהם מגיעים אל תאי המטרה שלהם.
בלוטות אנדוקריניות משתתפות כמעט בכל מערכות הגוף, והן נוטלות תפקיד חשוב בהומאוסטזיס של הגוף.
הקצ לדמעות
"הקצ לדמעות" (באנגלית: No More Tears) הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמנית הילה לולו לין בשנת 1994.
הסרט מציג צילום תקריב של האמנית, כשהיא מעבירה על גופה חלמון של ביצת תרנגולת. במהלך הסרט מועבר החלמון מכף ידה הימנית של לולו לין, אל פיה ומשם אל ידה השמאלית ובחזרה. הסרט הוצג לראשונה בתערוכה "מטא-סקס - זהות גוף ומיניות", שהתקיימה בשנת 1994 במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
הפרשנות הרווחת לעבודה הדגישה את הממד הארוטי שבה. חלמון הביצה מהווה סמל לחושניות, לנקביות ולפריון, והעברתו על גופה של האמנית הופך את הפעולה לפעולה של לוליינות אוטו-אירוטית ואינסופית של הגוף.
מאז היווצרה הוצגה העבודה כמה פעמים ביניהן בתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות, ב-"VideoZone" בשנת 2008 ובתצוגות נוספות.
שדה אוקלידי
בתורת השדות, שדה אוקלידי הוא שדה סדור, שבו לכל איבר חיובי יש שורש. לדוגמה, שדה המספרים הממשיים הוא אוקלידי, אבל שדה המספרים הרציונליים אינו אוקלידי. למרות הדמיון בשמות, אין לשדות אוקלידיים כל קשר עם חוגים אוקלידיים. השדות האוקלידיים הם מעין אנלוג סדור לשדות סגורים ריבועית, שבהם לכל האיברים יש שורש.
אם אפשר לסדר שדה נתון באופן שהוא יעשה אוקלידי, אז יש רק דרך אחת לסדר אותו (משום שריבוע מוכרח להיות חיובי בכל סדר אפשרי). כל שדה אוקלידי הוא שדה פיתגורי (סדור), משום שסכום של ריבועים הוא תמיד ריבועי. לעומת זאת, לא כל שדה פיתגורי סדור הוא אוקלידי. כל שדה סגור ממשית הוא אוקלידי.
כשמרחיבים שדה סדור בכל השורשים של איברים חיוביים, התוצאה היא שדה שגם אותו ניתן לסדר. אם חוזרים על התהליך, מתקבל באינדוקציה טרנספיניטית שדה אוקלידי, הנקרא הסגור האוקלידי של השדה המקורי. לדוגמה, הסגור האוקלידי של שדה המספרים הרציונליים מוכל בשדה המספרים הניתנים לבניה.
מחקר סין
מחקר סין הוא ספר עיון מאת הביוכימאי והתזונאי ט. קולין קמפבל ובנו תומאס מ. קמפבל שיצא לאור בשנת 2004.
שרה דרו
שרה דרו (באנגלית: Sarah Drew, נולדה ב-1 באוקטובר 1980) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל משחקה בסדרות ובתור ד"ר אפריל קפנר "האנטומיה של גריי".
מחקר סין
הספר בוחן את היחס בין צריכת מוצרים מהחי (בשר, ביצים, חלב) לבין מחלות כמו סרטן השד, סרטן הערמונית, סרטן המעי הגס, סוכרת, מחלת לב כלילית, השמנת יתר, מחלות אוטואימוניות, דלדול עצם, מחלת ניוון מוח, וניוון כתם (מקולה).
שרה דרו
שנותיה הראשונות
דרו נולדה בשרלוטסוויל שבווירג'יניה אך גדלה ב שבניו יורק ולמדה בתיכון בלונג איילנד. אמהּ, דוקטור ג'ני דרו מלמדת ביולוגיה. בן דודה מדרגה שנייה הוא השחקן בנג'מין מקנזי. בשנת 2002 קיבלה תואר מאוניברסיטת וירג'יניה.
מחקר סין
פרויקט סין
"מחקר סין" המתואר בכותרת הוא "פרויקט סין", סקר שנעשה בקרב 6,500 איש ב-65 מחוזות בסין ונערך במשותף על ידי אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת אוקספורד, והאקדמיה הסינית לרפואה מונעת, במהלך 20 שנה, ומצא למעלה מ-8,000 התאמות סטטיסטיות משמעותיות בין הגורמים שנבדקו. הסקר נערך בעקבות סקר קודם הקרוי "אטלס הסרטן", במסגרתו בדקה ממשלת סין בשנות ה-70 את שיעורי תמותה עבור 12 מחלות סרטן שונות ב-2,400 מחוזות ו-880 מיליון (96%) תושבי סין, ומצאה כי שכיחות הסרטן בסין קשורה לנתונים גאוגרפיים.
שרה דרו
קריירה
ב-1997 היא דובבה בסדרה "דריה" ואף השתתפה בשני סרטי המשך לסדרה. הופעתה הראשונה בתיאטרון הייתה במחזה "רומיאו ויוליה" בפרינסטון והופעתה הראשונה בתיאטראות ברודוויי הייתה ב-2003 ולאחר מכן הופיעה גם בתיאטרון הווסט אנד.
מחקר סין
פרויקט סין
קולין קמפבל זכה לעיטורים רבים ופרסם למעלה מ-350 עבודות מדעיות במהלך 40 שנות מחקר תזונתי בבני אדם ובבעלי חיים. את מימון המחקר סיפקו המוסדות הלאומיים לבריאות בארצות הברית (NIH), המכון האמריקאי לחקר הסרטן מוושינגטון, והקרן האימפריאלית לחקר הסרטן באנגליה.
שרה דרו
קריירה
בשנים 2004 עד 2006 שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "אוורווד". לאחר מכן שיחקה גם בסדרות שונות, ביניהן "חוק וסדר", "מדיום", "קאסל", "Glee", "מד מן" ו"על טבעי". ב-2008 שיחקה בתפקיד משנה בסרט "בחזית הכיתה", וב-2009 לוהקה לסדרת הדרמה המצליחה של שונדה ריימס "מרפאה פרטית" ולאחר מכן לוהקה בתפקיד אפריל קפנר לעונה השישית של הסדרה "האנטומיה של גריי" אשר גם היא בהפקתה של ריימס. ב-9 ביוני 2010 קודמה לשחקנית קבועה בסדרה.
מחקר סין
ממצאים והמלצות
הספר נותן שורה של המלצות שנועדו להקטין או למנוע התפתחות של מחלות כרוניות. ההמלצה העיקרית היא לצמצם צריכה של מזונות מעולם החי, פחות מפעמיים בשבוע חלבון מהחי, לא יותר ממאה גרם בכל פעם. טוב עוד יותר, על פי המחברים, לעבור לתזונה טבעונית. כמו כן יש המלצות לעבור לצריכת מזונות מלאים (מזונות על בסיס אורז וקמח מלא) ולהימנע ממלח, ממזונות מעובדים, מתוספות שומן ומפחמימות מעובדות.
שרה דרו
חיים אישיים
ביוני 2002 נישאה דרו לפיטר לנפר, מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-18 בינואר 2012 נולד לזוג בנם הראשון אשר נקרא מיכה עמנואל. בדצמבר 2014 נולדה לזוג בתם השנייה שנקראה בשם חנה מלי רוז.
מחקר סין
ממצאים והמלצות
על אף שבספר נטען כי האפקט התרמי של פחמימות הוא גדול יותר מזה של חלבונים, קיימת מוסכמה שלפיה ההפך הוא הנכון.
ביקורת על מחקרי סין
מחקר סין כולל משתנים רבים: נמדדו בו מאות משתנים שונים לכל אחד מ־65 המחוזות ולכן יש צירופי משתנים אפשריים רבים. הארייט הול סקרה את הספר ומצאה מקרים רבים שבהם יש בלבול בין מתאם (דוגמה היפותטית: בכמה מחוזות שונים יש צריכה גבוהה של בשר וכן שיעור גבוה יחסית של סרטן המעי הגס) לסיבתיות (הטענה שצריכת כמות גדולה של בשר מעלה את הסיכוי ללקות בסרטן המעי הגס) ואף חמור מכך: התעלמות מממצאים לא נוחים (דוגמה היפותטית נוספת: מתאם בין צריכה גבוהה של ביצים לשיעור תמותה נמוך מסרטן המעי הגס).
פרנק הו (Frank B Hu) ווולטר וילט (Walter Willett) מאוניברסיטת הרווארד, אשר מחקריהם נסתרו על ידי קמפבל בספרו, הגיבו במכתב למערכת שפורסם ב-"Journal of Clinical Nutrition". הו ווילט טוענים שניתן לייחס את התוצאות המראות מתאם חיובי בין צריכת חלבון למחלות לב לפרמטרים אחרים המקושרים סטטיסטית לצריכת חלבון גבוהה, ושהתאמות סטטיסטיות כמו שקמפל הביא יכולים לנבוע מגורמים אחרים, גם תזונתיים וגם ואורח חיים המאופיין על ידי שפע כלכלי - החשובים בגורמים אלה הם הבדלים בפעילות גופנית, משקל גוף ועישון.
בעימות כתוב עם קמפבל ב-2008, לורן קורדיין (Dr. Loren Cordain), פרופסור במחלקה לבריאות וישום מדע באוניברסיטת קולורדו, טען ש"ההגיון הבסיסי אשר עליו בנויה ההיפותזה של קולין (שדיאטה דלה בחלבון משפרת את בריאות האדם) היא חסרת בסיס, והיא אינה נמצאת בהלימה עם האבולוציה של המין שלנו", וכי "ישנן עדויות ניסוייות נרחבות אשר מצביעות כעת, כי צריכה גבוהה של חלבון רזה של בעלי חיים מפחיתה את הסיכון לשיגדון (דלקת פרקים), מחלות לב וכלי דם, יתר לחץ דם, כולסטרול גבוה, השמנה, תנגודת לאינסולין, ואוסטאופורוזיס בעוד שהיא אינה מחלישה את תפקוד הכליות". קמפל הגיב בהטלת ספק במשמעות של העובדות שציין קורדיין, וטען ש"קישור בין תפריט לבין מחלות בתצפיות בימינו אלה, הוא בעל משמעות רבה בהרבה מכפי שהיה בתקופת האבולוציה – לפני כ-2.5 מיליון שנה לפחות".
בנוסף, המחקר נערך בקרב מדגם של כ-6,500 בני אדם, כולם מסין ובעלי אורח חיים שונה מזה המערבי. לכן, נדרשים מחקרים נוספים על בני אדם בעלי אורח חיים שונה הנתונים תחת אותו משטר תזונה על מנת להצביע על כך שהתזונה היא המשתנה המכריע ולא, למשל, ההבדל בין הפעילות הפיזית היומית בין הנחקרים לשאר העולם.
המחקר שבספר לא פורסם בכתב עת מדעי, והוא ללא ביקורת עמיתים.
סיכום מחקרים אחרים ומטא-אנליזות לגבי צריכת בשר - שונה ממסקנות כותב מחקר סין, ראו ערך מורחב - השפעות בריאותיות של אכילת בשר.
פיינברג
פיינברג (בכתיב לועזי: Feinberg, ברוסית: Фейнберг) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
ראו גם
}}
כרמלית (שבת)
כרמלית היא אחת מארבע רשויות השבת המפורטות בהלכה. הכרמלית היא בעיקרה מקום שאינו מוקף במחיצות, ואינו מקום הילוך לרבים. בניגוד לשאר רשויות השבת, כרמלית היא רשות שתוקנה מדרבנן, שכן מדאורייתא היא נכללת בהגדרה של מקום פטור. כיום, רוב השטחים הפתוחים נחשבים לכרמלית (כל זמן שלא הוקפו בעירוב). כל דיני הכרמלית הם מדרבנן, ועיקריה הם איסור הוצאת והכנסת חפצים מהכרמלית לרשות היחיד ולרשות הרבים, ואיסור הולכת חפץ יותר מד' אמות בתוך הכרמלית.
פירוש השם כרמלית הוא כ-'ארמלית', היינו כאלמנה, שאינה לא נשואה ולא רווקה, כלומר הכרמלית אינה לא רשות הרבים ולא רשות היחיד. פירוש נוסף הוא שכרמל היא מילה נרדפת ליער, שגם הוא לא רשות היחיד ולא רשות הרבים (וזה גם מקור שמו של הר הכרמל - הר היער).פירוש נוסף הוא שכרמל היא צירוף המילים רך ומל כלומר לא לח ולא יבש אלא בינוני כמו כרמל המובא בתורה [רמ"א סימן שמ"ה סעיף א' ובמשנ"ב שם]