cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרסלה (עיר)
היסטוריה
העיר שוכנת על אתרה של ליליבאום (Lilybaeum), המאחז החשוב ביותר של הקרתחדשתים בסיציליה, שהוקם על ידי חימילקו ב-396 לפנה"ס לאחר נטישת מוטיה. פירוס מלך אפירוס והרומאים ניסו לשווא להכריעה במצור, אך היא נכנעה לרומא ב-241 לפנה"ס, בסוף המלחמה הפונית הראשונה, כחלק מתנאי הסכם השלום. במלחמות הפוניות השנייה והשלישית הייתה ליליבאום נמל מוצא לחילות המשלוח הרומיים שעלו על קרתגו, ותחת שלטונה של רומא נהנתה מפריחה ושגשוג. היא קיבלה זכויות של מוניקיפיום מאוגוסטוס קיסר ומעמד של קולוניה בתקופת שלטונו של פרטינקס או ספטימוס סוורוס.
הערבים הם שהעניקו לה את שמה הנוכחי, "מרסלה" (מערבית "מרסה אללה" - נמל האלוהים). הנמל העתיק של העיר, שנמצא צפון-מזרחה לה, נהרס על ידי קרל החמישי, כדי למנוע את כיבוש העיר על ידי פירטים. הנמל של ימינו שוכן בדרום-מזרח לעיר. ב-11 במאי 1860 נחתו במרסלה ג'וזפה גריבלדי ו"צבא האלף" שלו, ומכאן החלו את מסעם לסילוק שלטון בית בורבון בסיציליה, הצעד הראשון לקראת איחודה של איטליה.
עמרי רונן
עמרי רונן (נולד ב-11 בנובמבר 1978) הוא שדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
רונן נולד וגדל באשקלון ולמד במגמת מוזיקה. ב-1997 התגייס לצה"ל, ושירת בגלי צה"ל. במהלך שירותו בתחנה, הושעה מספר פעמים, לאחר שנעדר משיעורי לשון של אבשלום קור ואף נרדם בשידור. עם זאת, המשיך רונן לשדר בתחנה גם לאחר שחרורו. במשך שנים הגיש את תוכנית המוזיקה היומית "הבחירות" בגלגלצ. בעבר הגיש את מצעדי המוזיקה השבועיים של גלגלצ. בעשור הראשון של המאה ה-21 הגיש מספר פעמים את מצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי ואת מצעד הפזמונים העברי השנתי, לצדה של הדר מרקס. בתקופה בה שודר המצעד של גלגלצ בערוץ 3, שידר אותו לצדה של ימית סול. כן רשם הופעות טלוויזיוניות נוספות, כשהגיש פינות מוזיקה בערוץ 10, והצטרף לזמן קצר לתוכנית הנוער "אקזיט".
בסוף שנת 2009 הודיע רונן בראיון כי בכוונתו לסיים את תפקידו כשדר של המצעד השבועי בגלגלצ, אולם ימשיך בתפקידו בתוכנית היומית "הבחירות". לאחר שידור "מצעד העשור הבינלאומי" של גלגלצ ב-31 בדצמבר 2009, סיים רונן את תפקידו כשדר של המצעד השבועי, תפקיד אותו מילא כעשר שנים. את מקומו בשידור המצעד תפסה הדר מרקס.
ב-2010, לאחר 13 שנות שידור בגלי צה"ל ובגלגלצ, הודיע רונן על עזיבתו את התחנה הצבאית ועל הצטרפותו לרדיו תל אביב, שם הוא הגיש תוכנית יומית וכן משמש כעורך המוזיקלי הראשי של התחנה. ב-25 באפריל 2010 החל להגיש ברדיו תל אביב את התוכנית "חי מתל אביב", ביחד עם עופרי פרישקולניק. בנוסף, שימש כמנהל התוכניות של רדיו תל אביב, זאת במקביל לתפקידו כעורך המוזיקלי הראשי שלה. במאי 2023 הצטרף לתחנת הרדיו eco99fm כשדרן בתכנית צהריים יומית.
לרונן תואר בפסיכולוגיה וניהול מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף לעבודתו ברדיו, ניהל את פורטל תעשיית הקולנוע והטלוויזיה "קולנוען", וכן עוסק בקריינות פרסומות.
החל מ-2005 מדבב רונן את דמותו של תום בסרטוני אתר האינטרנט "בריינפופ".
אדמונית אירופית
אדמונית אירופית (שם מדעי: Pyrrhula pyrrhula) היא מין ציפור שיר ממשפחת הפרושיים. זכרים הם בעלי גוונים אדמוניים מהם הציפור קיבלה את שמה.
זוהי אחת מהציפורים הגדולות במשפחת הפרושיים ואורכה מגיע ל-15-19 ס"מ, מוטת כנפיה ל-22-26 ס"מ ומשקלה ל-26 גרם. היא בעלת ראש מגודל עם מקור אפור קטן וכיפה עם צידי מקור שחורים המקיפות את העיניים הקטנות. החזה, הצוואר והלחיים אדמדמות, הכנפיים אפורות והזנב וקצות הכנפיים שחורות.
האדמונית האירופית חיה ביערות המחטניים של צפון אירואסיה וניזונת מזרעים, גרגרים וחרקים. בחורפים היא נודדת דרומה אך לא הרחק וקשורה לאזורים הממוזגים.
לאופולדו לוקה
לאופולדו לוקה (בספרדית: Leopoldo Luque; 3 במאי 1949 – 15 בפברואר 2021) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ. זכה עם נבחרת ארגנטינה במונדיאל 1978.
ביוגרפיה
לוקה נולד בשנת 1949 בשכונת גואדלופה אוסטה שבסנטה פה. היו לו ארבעה אחים (מתוכם שלוש אחיות) ואביו עבד במקצועו כסנדלר כשאמו הייתה עקרת בית. במהלך משחק של לוקה ב-1978 אחיו הצעיר נהרג בתאונת דרכים, והוא שמע על כך לאחר הניצחון.
במהלך הקריירה שלו שיחק בין היתר במועדונים אוניון, רוסאריו סנטראל, ריבר פלייט, ראסינג קלוב וצ'קריטה ג'וניורס. משחק זכור שלו היה ב-22 בפברואר 1976 עם ריבר פלייט, כשכבש חמישה שערים לרשתה של סן לורנצו בניצחון 1–5. הוא זכה עם ריבר ב-5 תוארי אליפות וכבש במדיה 75 שערים ב-176 הופעות ליגה.
נבחרת ארגנטינה
החלוץ מונה לראשונה בסגל הנבחרת בשנת 1975 והשתתף בטורניר הקופה אמריקה באותה השנה. לוקה זכה בתואר הכובש המצטיין בצוותא לארנסטו דיאס כשלשניהם ארבעה שערים, אם כי ארגנטינה הודחה כבר בסיבוב המקדים.
הוא ביסס את עצמו בהתקפת הנבחרת בשנים הבאות, כך שלא היה מפתיע שחלוץ ריבר פלייט של אותה העת נכלל בסגל לקראת מונדיאל 1978 אותו אירחה ארגנטינה. בסיבוב הראשון כבש נגד הנבחרות הונגריה וצרפת בניצחונות של 1–2, ובסיבוב השני צמד בניצחון 0–6 על פרו. היו שמועות על כך שנבחרת פרו קיבלה שוחד ולא התאמצה במשחק כדי להקל על ארגנטינה את המלאכה, אך הן מעולם לא הוכחו. זמן רב לאחר מכן סיפר לוקה: "ממה שידוע לי, אני לא יכול להיות גאה באותו ניצחון. אבל אז לא קלטתי, רובנו לא קלטנו. פשוט שיחקנו כדורגל". לוקה לקח חלק משמעותי בזכייתה הראשונה בהיסטוריה בטורניר לאחר שניצחו בגמר 1–3 את הולנד. הוא זכה בנעל הארד בצוותא להנס קרנקל האוסטרי עם ארבעה שערים ב-5 משחקים. הזכייה במונדיאל הייתה ללא ספק רגע השיא בקריירה שלו.
לוקה פרש מהנבחרת בשנת 1981 ולא הצליח לבסס את מעמדו למונדיאל 1982 או לשוב לשחק בה. בסך הכל הוא ערך במדיה 45 הופעות בהן כבש 22 שערים.
לאחר הפרישה
בפברואר 2007 לקה בהתקף לב ממנו החלים. לוקה נפטר ב-15 בפברואר 2021 כתוצאה ממגפת הקורונה בארגנטינה.
קנטוניסטים
המאורעות
ב-1794, זמן קצר לאחר חלוקת פולין השלישית וסיפוח שטחים המאוכלסים מיליוני יהודים לאימפריה הרוסית, התקבל חוק שאיפשר להם קבלת פטור מגיוס החובה תמורת תשלום מס. זו הייתה אחת האוכלוסיות המעטות בקיסרות שנהנתה מפריבילגיה זו; התקנה עברה בקלות מאחר שהצבא התנגד ממילא לגיוסם, מתוך אמונה שאינם כשירים כהוא זה לשרת כחיילים. ב-1827 החליט הצאר ניקולאי הראשון, שהיה מיליטריסט מושבע, לבטל את הפטור למעט עבור נכבדים כמו רבנים, סוחרים אמידים וראשי קהל. מניעיו היו חיזוק השוויון בין נתיניו, במסגרת נטייתו האוטוקרטית, והתערות היהודים באוכלוסייה. בנוסף, ציפה שהמגויסים יהפכו מועילים כלכלית לאחר שירותם. חוק הגיוס של 1827 הוחל על קבוצות אחרות שהממשל ראה כבעייתיות, כמו בניהם של מורדים פולנים, קאלה פינים ועוד. כיתר החיילים, היה על המגויס לשרת כעשרים וחמש שנים מהגיעו לגיל שמונה-עשרה. אחד הסעיפים בתקנות לגבי יהודים אפשר לקהילות לספק גם ילדים בני שתים-עשרה עד שבע-עשרה כדי להשלים את המכסה; אלה נועדו להיקלט כקנטוניסטים.
ראשיתו של מוסד הקנטוניסטים (השם נלקח מהכינוי למגויסי החובה בצבא פרוסיה, שנקראו מכל מחוז, או קנטון) הייתה ב-1721, בימיו של פטר הגדול. הוא ציווה כי בכל גדוד יוקם בית-ספר לילדי החיילים, ששירתו במשך עשרות שנים, ובהמשך ייבחרו הכשירים מביניהם ויופנו גם הם לצבא. התפישה כי ילדי המגויסים הם רכוש המדינה התקבעה בימי יורשיו. בערי השדה, בהן הוצבו חילות-המצב, נלקחו למסגרות אלה ילדים מתוך ומחוץ לנישואין וכן יתומי מלחמה. ב-1798 היו 16,400 כאלו, והשם "קנטוניסטים" החל לשמש מ-1805. על אף שהתיימרו להיטיב עם החברה, שררו באותם בתי-ספר תנאים ירודים עד כדי כך ששליש מחניכיו מתו.
הרשויות לא עודדו גיוס ילדים יהודים. העמידה במכסה הוטלה על ראשי הקהל היהודיים, אך הרשויות חיברו שורה של תקנות שנועדו להבטיח כי הנשיאה בעול תתחלק באופן הוגן בין שכבות הציבור. מנהיגי היהודים ניצבו מול הצורך לספק את המספר הנדרש. כפי שציין ההיסטוריון ג'ון ד. קליר, הם העדיפו מטבע הדברים לשמור על בעלי המעמד בחברה היהודית: הם עצמם, העשירים והרבנים, בני משפחותיהם ובחורי הישיבות. כמו כן, בעלי משפחות צעירים היו חיוניים לחיים בקהילות. הפלח שניתן היה לוותר עליו בקלות רבה ביותר היו ילדי העניים. ראשי הקהל הצטדקו בטענה שהם נשאו בעול המס עבור אותם אביונים, והגיוס הוצג לעיתים כתרומתם של העניים למילוי הנטל על העדה. על אף התקנות – בין היתר, הונחו האחראים לוודא, ככל האפשר, שבעלי מקצועות יצרניים ייפטרו מהחובה שנועדה להטיל את הגיוס על כל הציבור – הרשויות היו לרוב מושחתות ואפשרו לקהל לבחור כרצונו, כל עוד עמד במספר הנקוב. הפרנסים אף הפעילו מערכת של "חאפערים" ("תפסנים" ביידיש מזרחית), לוכדים שעבדו תמורת תשלום והיו אחראים לאתר מועמדים מתאימים ולחטפם במקרה שמשפחותיהם ניסו להסתירם. מספר הצעירים בין הקנטוניסטים היהודים היה בלתי-פרופורציונלי: מתוך כשבעים אלף יהודים שגויסו לצבא בימי ניקולאי הראשון, היו כחמישים אלף מתחת לגיל שמונה-עשרה. צעדיהם של הפרנסים עוררו מתח חברתי עז, והשלטונות הוצפו בתלונות על מוסדות הקהילות, שהיו משותקים כבר שנים בגלל הסכסוכים התכופים בין חסידים למתנגדים. קליר ציין כי תפקודם המושחת בשאלת הקנטוניסטים היה כנראה הגורם הסופי שהניע את הממשלה לבטל את מוסד הקהל ב-1844. שיר עם ידוע שהתפרסם באותם ימים סיפר על "פרנסינו ורבנינו המסייעים לתת אותם... לזושא רקובר שבעה בנים, ורק בנה יחידה של לאה האלמנה ביוונים."
לממשל לא הייתה מדיניות כפיית התנצרות מכוונת: הצאר עצמו אמנם תמך בכך עקרונית, אך לא ראה את הדבר כאפשרות מעשית, והכנסייה הרוסית חששה מהמרת דת אופורטוניסטית שלא נובעת מתוך אמונה אמיתית, ושתיצור מעין בעיית אנוסים. למרות זאת, רבים מהקצינים ניצלו במהרה את ההזדמנות. בשש-עשרה השנים הראשונות לא התנהל מאמץ מאורגן בנדון, ורשמית הובטח כי המגויסים יורשו לקיים את דתם. הדבר השתנה חדות ב-29 באפריל 1843, אז הנחה הצאר את הסינוד הקדוש לפעול בנושא, אף כי דרש מתינות וזהירות. החיילים הורחקו מכל מגע עם היהדות. בשייטת באסטרחן הורחק מלח שתפקד כמעין רב מיחידתו, נאסר עליהם לקבל מכתבים ביידיש, והם חויבו לתקשר עם החוץ ברוסית בלבד; כמו כן חויבו להשתתף בטקסים נוצריים ובהרצאות חינוכיות מפי כמרים. עשרים וחמישה אלף המירו את דתם. כפי שציין ג'ון קליר, מדיניות הניצור כלפי הקנטוניסטים בין 1843 ל-1856 הייתה השלב היחיד בתולדות היהודים תחת האימפריה הרוסית בו זנחה הממשלה את הבטחתה לסובלנות דתית ופעלה באופן נחרץ כדי לגרום להם להיטבל לנצרות.
החיילים המשוחררים זכו להטבות שיהודים לא זכו להם בדרך כלל, כמו מגורים בערים מחוץ לתחום המושב; ואכן רבים מהם היו בין מייסדי קהילות יהודיות חדשות מחוץ לתחום המושב (למשל קהילת חרקוב). ב-1856, כחלק ממדיניותו הליברלית יחסית, ביטל אלכסנדר השני את מוסד הקנטוניסטים בכלל. היהודים היו אסירי תודה על כך במיוחד. הממשלה נסוגה מניסיונות דומים לכפיית הנצרות, מאותם שיקולים שהניעו את ההתנגדות לכך עוד בתחילה. במהלך העשורים הבאים התנהלה סדרה של משפטים כנגד קנטוניסטים לשעבר ששבו ליהדות, באשמת המרת דתם. רבים הצדיקו את עזיבת הנצרות בכך שאולצו לקבל אותה כילדים, ורובם המכריע זוכה לבסוף.
התייחסות הרבנים
כיוון שגזירת הקנטוניסטים גרמה להעברה על דת, שימשה גזירה זו לדיונים שונים מבחינות מוסריות והלכתיות. דוגמה להתלבטות הייתה האפשרות להנצל על ידי מסירת ילדים אחרים (הידוע בהלכה כאיסור "מוסר"). בין ראשי הרבנים שדנו בשאלה זו היה הרב דוד מנובהרדוק מחבר "גליא מסכת". החפץ חיים ורבי אלחנן וסרמן דנו ביחס לקנטוניסטים (קובץ מאמרים חלק א עמוד מא ובעמוד שלו). שאלות נוספת שנדונו היו האם חייב אדם למסור את נפשו בעניין זה, האם חל כאן דין "ייהרג ואל יעבור" וגם האם מותר לאדם למסור את עצמו תחת בנו, והאם מותר לסייע ביד האב כזה (דיון בדין לפני עיוור לא תיתן מכשול).
בין יהודי רוסיה היה נהוג לשיר ניגון על המילים הצילני נא, כתפילה להינצל מהגזרה. המשורר היידי יום טוב עהרליך כתב והלחין מספר שירים המתארים מצבים מחיי הקנטוניסטים.
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי הוקמה בשנת 1999 ביוזמת משרד החינוך והתרבות בעקבות חקיקת חוק הקולנוע, במטרה לפתח יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות, דוקומנטריות ועלילתיות שיחשפו את המציאות בחיי הפריפריה ואת המגוון הרב-תרבותי של החברה בישראל. הקרן פועלת כעמותה הנתמכת מתוקף חוק הקולנוע על ידי משרד התרבות ומועצת הקולנוע.
בין הסרטים והסדרות הבולטות שהופקו בשנים האחרונות בסיועה של הקרן ניתן למנות את הדרמה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מעורב ירושלמי", העוסקת במשפחה דתית-מזרחית מירושלים; "עבודה ערבית", סדרה קומית שזכתה לשבחים רבים, המתארת את חייה של משפחה ערבית המנסה, לא תמיד בהצלחה, להיכנס ללב הישראליות; סדרת המתח "תמרות עשן", המגוללת את תעלומת היעלמותו של יישוב ברמת הגולן על כל יושביו; ואת סרטם העלילתי של גידי דר ושולי רנד "האושפיזין".
בין הפרויקטים הבולטים של הקרן ניתן למנות את "פתיחת מסך", במסגרתו מופעלות "חממות" וסדנאות לפיתוח בכל רחבי הארץ ליוצרים בראשית דרכם וליוצרים מהפריפריה; המיזם "תעודה ותהודה", העוסק בקהילת יוצאי אתיופיה בישראל; המיזם "שווים" לעיסוק בנושאים של שוויון וצדק חברתי; "קולנוע לשם שינוי", פרויקט קולנועי החותר לשינוי פני המציאות החברתית בישראל; והמיזם "ירוק" בנושא איכות הסביבה.
בשנת 2016 השיקה הקרן, בשיתוף עיתון "הארץ" ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה את "תחרות התסריט הקצר".
באוקטובר 2019, הודיעה קרן גשר כי תתמוך ב"קרן הקולנוע האזורית ביהודה ושומרון", שיזמה שרת התרבות מירי רגב. אולם חודשיים אחר כך, חזרה בה והודיעה שלא תתמוך בקרן ביהודה ושומרון, מאחר שהיא מתכננת להעניק תמיכה ליהודים בלבד, והביקורות של יוצרים כי מדובר במיזם גזעני.
פליקס לנדאו
תחילת הקריירה
בשנת 1925, בעקבות הצטרפותו של לנדאו לנוער הלאומי-סוציאליסטי הוא גורש מפנימיית חניכים המנוהלת על ידי קתולים שהיה חלק ממנה.
בשנת 1930 הצטרף ל"Austrian Bundesheer", הצבא האוסטרי. ביוני 1933 הוא גורש מהבונדסייר לטובת הפעילות הנאצית. במרץ 1931 השתתף בתכנון חיסולו של הקנצלר האוסטרי אנגלברט דולפוס (שנרצח על ידי הנאצים בשנת 1934) ונכלא.
עם שחרורו בשנת 1937 הוא חידש את הפעילות הנאצית ונאלץ לברוח כדי להימנע ממעצר נוסף. לאחר מכן, היה חבר בסטורמבטילונג, הזרוע הצבאית למחצה המקורית של המפלגה הנאצית. בהמשך, לנדאו התחתן ובעקבות כך הפך לאזרח גרמני, ועבד כעוזר משטרתי בגסטפו.
במהלך מלחמת העולם השנייה ושירותו באיינזצקומנדו
בשנת 1941 הועבר ל- KdS/SD בראדום שנשלטה על ידי ה-General Government שם הוא פגש קלדנית בשם גרטרוד, שמאוחר יותר הפכה למאהבתו ומי שכתב לה את מכתביו.
ביוני 1941 התנדב פליקס לנדאו לשירות באיינזצקומנדו. גם את יומנו הוא החל לכתוב ביולי 1941, בו הוא שילב מכתבים סנטימנטליים לאהובתו ותיעד במפורט את השתתפותו בזוועות במה שנודע לימים בשם השואה. ביומנו הוא מתאר "תרגילי קליעה" ו"פעולות פראיות", שבהם הוא ואנשיו היו מוציאים להורג יהודים אקראיים שעבדו בקרבת מקום או עברו במקרה ברחוב.
בסוף 1941 הוא גר עם גרטרוד בווילה אריסטוקרטית. הוא התגרש מאשתו הראשונה בשנת 1942 והתחתן עם גרטרוד בשנת 1943 וגם ממנה התגרש בשנת 1946. עד מאי 1943 היה לנדאו אחראי על ארגון העבודה היהודית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר מלחמת העולם השנייה, תחת שמו של רודולף יושקה הוא הקים חברה לעיצוב פנים בבוואריה. ב־1946 עובד לשעבר בפלוגה בלינץ' שבאוסטריה זיהה אותו. לנדאו נעצר על ידי האמריקאים אך הצליח להימלט מכלא גלסנבך באוגוסט 1947.
בשנת 1959 נעצר לנדאו והואשם במעשי הטבח. הוא נידון למאסר עולם בשנת 1962 בבית המשפט להפסקה בשטוטגרט. בשנת 1973 קיבל חנינה.
מרתון ברלין
מרתון ברלין (נקרא גם מרתון ב.מ.וו ברלין על שם נותנת החסות ב.מ.וו) נערך מדי שנה בברלין, גרמניה בשבוע האחרון של ספטמבר. במרתון משתתפים אתלטים מקצוענים לצד אתלטים חובבים. המרתון הראשון נערך בשנת 1974.
מרתון ברלין הוא אחד המרתונים הפופולריים ביותר בעולם. בשנת 2008 נרשמו למרוץ כ-40,827 אנשים מ-107 מדינות ואת קו הסיום סיימו באופן רשמי כ-39,913 אנשים. מרתון ברלין הוא אחד מששת המרתונים הכלולים בסבב המרתונים העולמי המרכזי.
שיאי העולם במרתון לנשים ולגברים נקבעו במרתון ברלין, אשר ידוע במסלול המישורי שלו. האירוע מחולק ליומיים.
מנצחי מרתון ברלין
מפתח:
מרתון הסקטים
מרתון הסקטים שנערך בברלין הוא הגדול בעולם לדוגמה בשנת 2008 השתתפו כ-7,685 מחליקים.
מרתון אופני יד
גם מרתון אופני יד פופולרי הוא חלק מאירועי מרתון ברלין. בשנת 2008 השתתפו כ-166 רוכבים במרתון. המרתון מתקיים ביום הראשון.
כריסטי
{{פירושונים|
ורנה פלטון
ורנה פלטון (באנגלית: Verna Felton; 20 ביולי 1890 - 14 בדצמבר 1966) הייתה שחקנית ומדבבת אמריקנית המוכרת בעיקר מדיבוב בסרטי חברת וולט דיסני.
ביוגרפיה
פלטון נולדה בקליפורניה. עבדה רבות ברדיו והייתה ידועה בזכות השתתפותה בתוכניות הרדיו של רד סקלטון, אבוט וקוסטלו ובתוכנית של ג'ק בני. מאוחר יותר הופיעה בתפקידי אורח חוזרים בתוכנית של ריי בולג'ר ובתוכנית אני אוהב את לוסי. לאחר שגילמה את דמותה של הילה קרוקר בתסכית רדיו, בשנים 1954–1959 המשיכה לגלם תפקיד זה בסדרת הטלוויזיה "כלת דצמבר", עליו הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, ולאחר מכן בספין אוף לסדרה "פיט וגלדיס". בשנות הארבעים השתתפה במספר סרטי קולנוע.
פלטון דיבבה דמויות רבות עבור חברת וולט דיסני ונתנה את קולה לסרטים "דמבו הפיל המעופף" (בתפקיד הפילה המנהיגה ומרת ג'מבו), "סינדרלה" (בתפקיד הפיה), "עליסה בארץ הפלאות" (בתפקיד מלכת הלבבות), "היפהפייה והיחפן" (בתפקיד דודה שרה), "היפהפייה הנרדמת" (בתפקיד פלורה) ו"ספר הג'ונגל" (בתפקיד הפילה ויניפרד). בין השנים 1960 ו-1964 תרמה את קולה לסדרת הטלוויזיה המצוירת "משפחת קדמוני" בדמות פרל סלאגהופל, אמה של וילמה קדמוני.
ב-1955 שיחקה בסרט "פיקניק" לצד ויליאם הולדן וקים נובאק.
מאומון עבדול גאיום
מאומון עבדול גיום (בדיבהי: މައުމޫން އަބްދުލް ގައްޔޫމް; נולד ב-29 בדצמבר 1937) היה הנשיא השלישי של האיים המלדיביים שבאוקיינוס ההודי.
עבדול גאיום החל לכהן בתפקיד ב-11 בנובמבר 1978. הוא נבחר לכהונתו בפעם השישית לתקופה בת 5 שנים באוקטובר 2003, עם יותר מ-90% מהקולות. נגד עבדול גאיום הועלו טענות רבות בדבר דיכוי הדמוקרטיה במדינה, ואי-מתן אפשרות ליריביו הפוליטיים להתמודד בבחירות. בבחירות לנשיאות באוקטובר 2008 הוא הפסיד למוחמד נשיד, ובזאת תמה תקופת כהונה של 30 שנה כנשיא המלדיביים.
ארתור דה גובינו
ז'וזף ארתור קומט (הרוזן) דה גובינו (בצרפתית: Joseph Arthur Comte de Gobineau; 14 ביולי 1816 – 13 באוקטובר 1882) היה אריסטוקרט, הוגה דעות וסופר צרפתי. את מרב פרסומו קנה בחיבור ה"מאמר על אי השוויון בין גזעי האדם" בשנת 1854, ספר שנחשב כיום לנקודת ציון בראשית התפתחותה של תורת הגזע, ששימשה מאוחר יותר את האידאולוגיה הנאצית. בספר דירג גובינו את גזעי האדם השונים לפי "איכותם", וקבע כי הגזע הארי הלבן עליון על כולם.
חייו
אביו של גובינו היה פקיד ממשלתי ובעל דעות פרו-מלוכניות מוצקות. אמו לואיז מגדליין דה-גרסי הייתה סופרת בעצמה, ושימשה גם כבת לווייתה של הנסיכה פאולין בונפרט, אחותו הצעירה של נפוליאון. כשהיה גובינו בן 14 ברחה אמו לשווייץ על מנת להתחתן עם גבר אחר, ולקחה אותו עמה. בשנים שבילה בשווייץ החל גובינו הצעיר להתעניין בחקר תרבויות המזרח.
כשחזר גובינו לאחר מספר שנים לצרפת, התפרנס מכתיבת רומנים בהמשכים. באותה התקופה החל להתיידד עם הפילוסוף והמדינאי אלכסיס דה טוקוויל. כאשר מונה טוקוויל למשרת שר החוץ בימי הרפובליקה הצרפתית השנייה, נתן לגובינו משרה במשרד החוץ. עד מהרה קנה לעצמו גובינו שם של דיפלומט מוצלח. שליחותו הראשונה הייתה לפרס, לאחר מכן לברזיל ולמדינות נוספות.
השקפתו הגזענית
גובינו קבע שההבדלים בין המינים הם טבעיים, וכי כל עירוב ביניהם אשר שובר את ההבחנות ביניהם סופו שיוביל לכאוס. את אזורי המזרח התיכון, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית, צפון אפריקה ודרום צרפת, הוא סיווג כ"אזורים מעורבים גזעית".
גובינו האמין שהגזע הלבן עליון על השאר, כפי שהייתה התרבות ההינדו-אירופאית העתיקה, המכונה גם "ארית", עליונה. בתחילה חשב גובינו כי "הזדהמותו" של הגזע הלבן היא בלתי נמנעת (מאוחר יותר שינה דעה זו). כך למשל, ייחס גובינו את המהפכות הפוליטיות והכלכליות הרבות שעברה צרפת בימי חייו לזיהום הגזע שאירע בה.
יחסו ליהודים
על היהודים, אותם הוא מכנה "בני אברהם", אומר דה גובינו בחיבורו כי בעבר היו הם גזע טהור ונעלה, אך בשל התערבבותם במשך השנים עם "עמים נחותי דרגה" - "העירוב חדר לאיבריו של עם ישראל דרך כל החללים שבעורו". לטענתו הפירוד החל עוד בתקופת התנ"ך, למשל אצל יעקב, אשר התחתן עם השפחות זלפה ובלהה ובהמשך על ידי התמזגותם עם "המינים השחורים" אשר סביבם. גובינו מביא כדוגמה את מראם של יהודי גרמניה, ואומר כי אף ששהו באזורים אירופיים במשך מאות שנים, עדיין שמרו על תווי פניהם הכהים והשזופים, "ובכללם קטנים יותר ומראים מבנה גוף צנום אחר מאשר בני הגזע האירופי". לכן גם היהודים מהווים בעיניו חלק מהמינים הנחותים, שיש למנוע את התערבבותם בחברה האירופית למען "טוהר הגזע".
כרמית גלעדי-פולארד
כרמית גלעדי-פולארד היא מאיירת, גרפיקאית ומורה לאמנות.
מנהלת בית הספר בן-גוריון בוגרת ויצו קנדה, חיפה במגמת עיצוב גרפי (1984), וחברת קיבוץ מרחביה.
איירה למעלה מ-30 ספרי ילדים ונוער, זכתה בפרס גוטמן לאיור (1986). הציגה בביאנלה לאיור בברצלונה (1996) ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ וברחבי העולם. חברה באגודת המאיירים הישראלית, מלמדת אמנות לצד עבודתה באיור, מדריכה בסדנאות יצירה, עוסקת בפיתוח דרכי חשיבה ויצירה בתחומי האמנות הפלסטית לילדים.
דניאל וקסמן
דניאל וקסמן (נולד ב-1946 בשאנגחאי, סין) הוא תסריטאי, שחקן, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
וקסמן נולד בסין בשנת 1946 להורים שנמלטו מאימת הנאצים. בשנת 1948 הגיעה המשפחה לישראל. וקסמן למד תיאטרון בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" וסיים לימודי קולנוע בלונדון.
סרט הביכורים שלו, "טרנזיט", השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-30. הסרט עוסק בעולה ותיק מגרמניה שלא נקלט בישראל.
וקסמן מתגורר בתל אביב-יפו.
וינצ'נזו לנצ'יה
וינצ'נזו לנצ'יה (באיטלקית: Vincenzo Lancia; 24 באוגוסט 1881 - 15 בפברואר 1937) היה נהג מכוניות מרוץ, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית המכוניות האיטלקית לנצ'יה.
ביוגרפיה
לנצ'יה נולד בכפר "Fobello" סמוך לטורינו, במחוז פיימונטה בממלכת איטליה. הבן הרביעי (אחות אחת ושני אחים) ממשפחה עשירה, שבה אביו, קאווליר ג'וזפה לנצ'יה, היה יזם שעשה את הונו על ידי הפקת בשר משומר ואגוזי מרק.
מגיל צעיר, התעניין לנצ'יה במכונות ובהנדסה. משנת 1898 עבד כמנהל חשבונות - ובעקיפין כמכונאי - בסדנת טורינו של ג'ובאני בטיסטה צירנו, שבנתה לראשונה אופניים, ועסקה ביבוא אופניים בטורינו.
בשנת 1899 בנתה הסדנה אב טיפוס של מכונית. המכונית עוררה התלהבות רבה בהצגתה, וכדי לייצר אותה בקנה מידה תעשייתי, נוסדה "Fabbrica Italiana Automobili Torino", הידוע גם בראשי תיבות של פיאט, אשר רכשה את הסדנה הקטנה כולל העובדים. לאחר תקופה ראשונית כנהג בדיקה החל לנצ'יה להשתתף במרוצי מכוניות מקומיות.
עד 1908 היה לנצ'יה נהג מרוצים, ולאחר שהיה מעורב במספר תאונות נהיה מאוד מפורסם.
בשנת 1906 הקים את חברת המכוניות לנצ'יה.
המכונית הראשונה שבנה בשנת 1907, והוצגה בשנת 1908, הייתה לנצ'יה אלפא, אשר כללה טכנולוגיה חדשנית.
לנצ'יה אשר היה מעורב בכל הליכי התכנון, עיצוב וייצור הוציא מודלים פורצי דרך כגון "לנצ'יה Lambda" ולנצ'יה אפריליה (לפני מותו).
מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי.
בשנת 1922 לנצ'יה תמך כלכלית בבניית מסלול המרוצים הלאומי מונזה.
לנצ'יה נפטר מהתקף לב ב־15 בפברואר 1937, לפני שלנצ'יה אפריליה הושלמה בייצור מלא. נטמן בפובלו.
אשתו אדל מיגליטי ובנם ג'אני המשיכו את הניהול של יצרן הרכב "לנצ'יה" עד שנת 1955.
מרוצי מכוניות
בשנת 1904 זכה פעמיים במרוץ "Susa-Moncenisio".
בשנת 1904 במרוץ "Florio Cup" הגיע למהירות של 115.7 קמ"ש.
בשנת 1906 זכה ב"גביע הזהב" במילאנו כשהוא נוהג בדגם "פיאט 28–40 HP".
בשנת 1906 הוביל במרוץ "1906 French Grand Prix" בלה מאן, בזמן של 53 דקות ו-42 שניות.
משפחה
בשנת 1922 התחתן עם מזכירתו אדל מיגליטי, לזוג נולדו שלושה ילדים: אנה מריה, ג'אני ואליונורה.
אנפית השלג
אנפית השלג (שם מדעי: Egretta thula) היא מין של עוף מים קטן בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות במערב אמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית וגם באיים הקריביים, איי בהאמה, מקסיקו ודרום ארצות הברית. היא מזכירה את הלבנית קטנה ונחשבה לאותו המין עד ל-1782.
אורכה של האנפית 61 ס"מ ומשקלבה 370 גרם בממוצע. היא בעלת מקור ארוך וצהוב, עיניים צהובות, גוף לבן עם נוצות פלומתיות היכולות להזדקר באזור הצוואר והראש והרגליים אפורות עם כפות צהובות ללא קרומי שחייה.
האנפית אינה יכולה לשחות אך היא חיה בסמוך למקווי מים עומדים - מתוקים או מלוחים לאורך הגדות והחופים וממתינה לדגים קטנים או יצורים דומים. היא דגה את טרפה ממארב מלמעלה ובולעת אותו במהירות.
להקות של אנפיות מקננות על ענפים מעל המים ברחבי אמריקה מפלורידה עד ארגנטינה.
נקודת רוברט
נקודת רוברט או רוברט פוינט (באנגלית: Robert Point) היא לשון יבשה סלעית בקצה חצי אי קטן. הלשון בולטת 2.7 קילומטרים לתוך מצר ברנספילד מהחוף הדרום-מזרחי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הקצה המזרחי של הכניסה למפרץ דבסיל.
נקודת רוברט ממוקמת 6.14 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מנקודת אדוארדס;
נקודת רוברט ממוקמת 2.44 קילומטרים דרומית - דרום מערבית מנקודת סאלאדה;
נקודת רוברט ממוקמת 5.45 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מנקודת באטוליה;
נקודת רוברט ממוקמת 7.25 קילומטרים דרומית - מערבית מנקודת קיצ'ן.
גילוי ומיפוי אזור הנקודה
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת אדוארדס, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת מיפוי בריטית בשנת 1935, ולאחר מכן 1968, וכן, לאחר מכן, על ידי ממפים בולגרים בשנת 2009.
מקור השם
הנקודת נקראת על שם האי בו היא ממוקמת.
דבורה דימנט
דבורה דימַנְט (נולדה ב-6 באפריל 1939) היא פרופסור אמריטה לספרות בית שני ולמקרא באוניברסיטת חיפה. דימנט היא מבכירי החוקרים של מגילות מדבר יהודה וספרות ימי הבית השני. זוכת פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תש"ע-2010 על ספרה "כלים שלובים: מגילות מדבר יהודה וסִפרות ימי הבית השני", ועל מפעל חייה במחקר המגילות. בשנת תש"ף, 2020 זכתה בפרס א.מ.ת בחקר המקרא.
ביוגרפיה
דבורה דימנט נולדה בירושלים. עברה בצעירותה עם הוריה לחיפה שם סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי. שימשה כקצינת ת"ש בשירותה הצבאי. לתואר ראשון למדה קבלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, והייתה מתלמידותיו של גרשם שלום. בשנת 1974 קיבלה תואר דוקטור בחקר המקרא מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' דוד פלוסר (כותרת הדיסרטציה: "מלאכים שחטאו במגילות מדבר יהודה ובספרים החיצוניים הקרובים להן"). היא חקרה, לימדה והרצתה באוניברסיטת חיפה במשך 30 שנה.
פרופ' דימנט משמשת כיו"ר ועדת פרס ישראל בתחום חקר מדעי היהדות.
חקר מגילות מדבר יהודה
היא תרמה לסיווג של ספריית מגילות מדבר יהודה (ספריית קומראן), ופרסמה ספרים ומאמרים רבים הנוגעים להיבטים שונים בפרשנות למגילות. בנוסף, היא ערכה טקסטים שונים שנמצאו באתר שבמערות קומראן, וביניהם המהדורה הרשמית של החיבורים הפסאודו-אפיגרפיים "פסאודו-יחזקאל" ו"האפוקריפון של ירמיהו ג'".
בסמוך לסיום פרסומן של המגילות, ייסדה פרופ' דימנט יחד עם משה בר אשר את כתב העת "מגילות", שיצא לראשונה בשנת תשס"ג בשיתוף אוניברסיטת חיפה ומוסד ביאליק. היא אף שיתפה פעולה עם רינהארד קראץ (Reinhard Kratz) מאוניברסיטת גטינגן בפרויקט הנוגע לפרשנות של הטקסטים מקומראן לספר בראשית.
תרגום
פרופ' דימנט תרגמה מצרפתית את ספרו של המיסטיקן והפילוסוף הארמני-רוסי גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, "סיפורי בעל זבוב לנכדו".
קאוליניט
קאוליניט הוא מינרל חרסית (מינרל פילוסיליקטי, סיליקטים במבנה של לוחיות). הרכבו הכימי: Al2Si2O5(OH)4.
הקאוליניט בנוי משתי שכבות. שכבה אחת בנויה מטטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה השנייה. השכבה השנייה בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה פאות) שבמרכזם אלומיניום, המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). השכבות הכפולות נייטרליות מבחינה חשמלית וקשורות לשכבות הכפולות השכנות רק באמצעות קשרי ואן דר ואלס חלשים. המרחק בין השכבות הכפולות הוא 0.2 אנגסטרם.
מדף הקרח וורדי
מדף הקרח ווֹרדִי (באנגלית: Wordie Ice Shelf; '15 69° דרום, '45 67° מערב) היה קרחון מלכד שהזדקר כמדף קרח אל חלקו הדרומי-מזרחי של מפרץ מרגריט בין כף ברטו להר אדג'ל, לאורך חופו המערבי של חצי האי האנטארקטי.
קאוליניט
סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או קַאוֹלִין על שם אזור גאוֹלינג (בסינית 高岭土, "אדמת רמה גבוהה") בג'יאנגשי שבסין. הקאוליניט תואר לראשונה כסוג של מינרל ב-1867 עת נתגלו מרבצים שלו באגן נהר ז'ארי בברזיל.
מדף הקרח וורדי
התנתקות מדף הקרח
במרץ 2008 דיווח סקר אנטארקטיקה הבריטי שנראה כי המדף עומד להינתק מעל חצי האי האנטארקטי. באפריל 2009 התרחשה ההתנתקות ומדף הקרח נעלם כליל.
קאוליניט
קאולין באיכות מסחרית משווק כאבקה יבשה, כאטריות יבשות למחצה וכתרחיף נוזלי. תכונותיו של הקאולין, היכולת לספוח מים בקלות ולהפוך עקב כך לחומר אלסטי כמו גם היכולות לאבד מים אלה בחום ולהפוך לחומר בעל קשיות ניכרת הופכות את הקאולין לחומר אידיאלי לקרמיקה. כמו כן משתמשים בקאולין בייצור תרופות, לבנים, נייר מצופה, כתוסף מזון, במשחת שיניים, כחומר מפזר אור בנורת ליבון ובקוסמטיקה. ברפואה העממית נעשה שימוש בקאולין להרגיע כאבי בטן, בדומה לדרך בה נוהגים תוכים (ובעקבותיהם בני האדם) בדרום אמריקה לעשות זאת. השימוש הרחב ביותר הוא בייצור נייר שכן הוא מרכיב חיוני ביצירת נייר כרומו (אם כי פחמת הסידן, חומר תחליפי, מתחרה בתחום זה).
קאוליניט יכול להכיל כמויות זעירות ביותר של אורניום ותוריום ולכן שימושי בתיארוך רדיואקטיבי. בעוד שכתב-עת בודד שנוצר תוך שימוש בקאולין אינו מכיל מספיק חומר רדיואקטיבי כדי שיזוהה על ידי מתקני בקרה, משאית המכילה נייר כרומו ברמה מעולה יכולה לעורר אזעקה במעבר דרך מתקני בקרת קרינה רגישים במיוחד.
הקריסטלוגרפיה של הקאוליניט שיחקה תפקיד בעבודתו של לינוס פאולינג על טבע הקשר הכימי.
גליטר פורס דוקי דוקי
גליטר פורס דוקי דוקי (באנגלית: Glitter Force: Doki-Doki, ביפנית: ドキドキ！プリキュア) היא סדרת אנימה יפנית המופנית לנערות צעירות מז'אנר מאהו שוג'ו שהופקה על ידי טואי אנימציה ומשמשת כדור שמיני לזיכיון "Pretty Cure". הסדרה הופקה על ידי הירואקי שיבטה שהפיקה את הסדרה "דיג'ימון יחידה דיגיטלית", ונכתבה על ידי ריוטה ימגוצ'י שכתבה את הסדרה "The Vision of Escaflowne". עיצובי הדמויות נעשו על ידי אקירה טקהאשי שעיצב את הדמויות לסדרה "Suite PreCure" שגם לוקחת חלק בזיכיון "Pretty Cure". הסדרה שודרה ברשת הטלוויזיה "All-Nippon News Network" החל מה-3 בפברואר 2013 עד ה-26 בינואר 2014, במקום הסדרה "גליטר פורס". את הסדרה החליפה הסדרה "!HappinessCharge PreCure". ב-26 באוקטובר 2013 נוצר לסדרה סרט טלוויזיה בשם "DokiDoki! Precure the Movie: Memories for the Future". הנושא העיקרי של הסדרה הוא אהבה ורגשות אנושיים.
חיים סבן הפיק גרסה אמריקאית לסדרה המקצרת את 49 הפרקים המקוריים ל-30. העונה הראשונה בעלת 15 פרקים הועלתה לנטפליקס ב-18 באוגוסט 2017, והעונה השנייה שגם בעלת 15 פרקים הועלתה לנטפליקס ב-10 בנובמבר 2017. בישראל הסדרה פורסמה בנטפליקס בשנת 2017, ולאחר מכן שודרה כעונה אחת בערוץ זום החל מה-7 בינואר 2018 עם קרדיטים בעברית. בנובמבר 2018 הסדרה הועלתה ל-HOT VOD Young יחד עם הסדרה "גליטר פורס".
תקציר העלילה
בממלכת ספלנדוריוס חיים בשלווה ובאושר תושבי העיר, ובניהם גליטר ספייד. החיים של התושבים השתנו כאשר המרסנרים המרושעים פלשו לממלכה והפכו את לבבות האנשים לדיסטיינים אפלים. הנסיכה מארי אנגליקה שלחה לכדור הארץ שלושה פיקסים כדי לגייס את הגליטר פורס שיצילו את ספלנדוריוס. קיפי, הפיקסית הורודה, מוצאת תלמידת תיכון בשם מאיה והופכת אותה לגליטר הארט. רורי, הפיקסי הכחול, מוצא את חברתה של מאיה, רייצ'ל, והופך אותה לגליטר דאימונד. לאנס, הפיקסי הצהוב, מוצא את קלרה, ילדה עשירה שמשפחתה מחזיקה בבעלותה את מגדלי קלובר, והופך אותה לגליטר קלובר. בהמשך הסדרה, הבנות מגלות שכוכבת הפופ, מקנזי מאק, היא גליטר ספייד שבמקור באה מספלנדוריוס והייתה שומרת ראשה של הנסיכה. אחרי שהנסיכה נעלמה היא ברחה לכדור הארץ כדי להקים את הגליטר פורס, להציל את ספלנדוריוס ולמצוא את הנסיכה. ארבע הבנות מכירות את רג'ינה, הטוענת שהיא הבת של המלך מרסנר ומשרתת את שלישית המרסנרים. בהתחלה רג'ינה היא אויבת של הבנות, אך בפרק 15 היא עוזרת להן למצוא את הנסיכה הכלואה בתוך גוש הקרח ועוזרת בשיחורר הנסיכה משבי המרסנרים.
לאחר שהתחברו עם רג'ינה, ומצאו את הנסיכה, רג'ינה מנסה להתחיל חיים חדשים בביתה של מאיה בכדור הארץ. בזמן שרג'ינה נמצאת בכדור הארץ, אבא שלה מופיע בחיזיון ומשתמש באנרגיה כדי לפתות אותה לחזור אליו בחזרה. מאיה שבורה מבגידתה של רג'ינה, אך אחרי שהיא פוגשת את נטלי, שמסתבר שהיא גליטר אייס, היא מתגברת על העצב שלה והיא וחברותיה משיגות את מראת הקריסטל, כלי נשק אגדי שבעבר היה שייך לגליטר פורס המקוריות בהנהגתה של גליטר אמפרס. המראה משדרגת את הכוחות של הגליטר פורס, והופכת אותן לחזקות יותר. לאחר מכן, רג'ינה שעדיין בהשפעת האנרגיה האפלה, משיגה את חנית האור, כלי הנשק השני שהיה שייך לנסיכה מארי אנגליקה. כלי נשק נוסף, כתר החוכמה המוזהב, מקבלת נטלי במתנה מג'וני, ארוסה של הנסיכה שגם נתן לגליטר פורס את כוחותיהן. הכתר מגלה לנטלי את האמת על מוצאה: המלך מרסנר הוא במקור אביה הביולוגי של הנסיכה שפיצלה את לבה לחלק החשוך (רג'ינה) ולחלק המאור (נטלי) ואילו התינוקת דינה היא הרוח של הנסיכה בעצמה. רג'ינה חוזרת לצד של הגליטר פורס, והן נכנסות לגופו של המלך מרסנר ומשחררות את מלך ספלנדוריוס שכלוא בתוכה, ולאחר מכן נאבקות בפרוטו מרסנר, אפלה שאותה הביסו הגליטר פורס המקוריות. לאחר שהן מנצחות, כדור הארץ וממלכת ספלנדוריוס מתאחדים, ורג'ינה ונטלי גדלות כבנותיו של מלך ספלנדוריוס שפרש מהמלוכה.
המדבבים
הדיבוב של הסדרה נעשה באולפני NDG studio. במאי הדיבוב של הסדרה בעברית היו מאיה מיטלפונקט וראיה מנור.
אריק דורם
אריק דורם (בגרמנית: Erik Durm; נולד ב-12 במאי 1992 בפירמאזנס, ריינלנד-פפאלץ, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן השמאלי בפ.צ. קייזרסלאוטרן.
גליטר פורס דוקי דוקי
אנימה
הסדרה שודרה בערוץ בבעלות של "Asahi Broadcasting Corporation" ובתחנות "All-Nippon News Network" אחרות בין ה-3 בפברואר 2013 עד ה-26 בינואר 2014. Marvelous AQL הפיץ את הסדרה ב-DVD החל מה-29 במאי 2013, וב-Blu-ray החל מה-27 בספטמבר 2013.
אריק דורם
דורם היה בעבר חלק מסגל נבחרת גרמניה, במדיה ערך שבע הופעות, ואף היה חלק מהסגל הגרמני שזכה במונדיאל 2014, בו לא שותף כלל.
גליטר פורס דוקי דוקי
אנימה
חיים סבן הפיק גרסה אמריקאית לסדרה שמקצרת את 49 הפרקים ל-30. העונה הראשונה בעלת 15 פרקים הועלתה לנטפליקס ב-18 באוגוסט 2017, והעונה השנייה שגם בעלת 15 פרקים הועלתה לנטפליקס ב-10 בנובמבר 2017. בישראל הסדרה פורסמה בנטפליקס בשנת 2017, ולאחר מכן שודרה כעונה אחת בערוץ זום החל מה-7 בינואר 2018 עם קרדיטים בעברית. בנובמבר 2018 הסדרה הועלתה ל-HOT VOD Young יחד עם הסדרה "גליטר פורס".
סרטים
סרט המבוסס על הסדרה בשם "DokiDoki! Precure the Movie: Memories for the Future" הופץ ב-26 באוקטובר 2013. הפסקול הרשמי של הסרט הופץ ב-23 באוקטובר 2013.
מוזיקה
במהלך הסדרה יש 3 שירי נושא. שיר הפתיחה "Happy Go Lucky! DokiDoki! Precure" השומע במהלך כל הסדרה. עד פרק 26 שיר הסיום היה "Kono Sora no Mukō" ובשאר הפרקים שיר הסיום היה "Love Link". שירי הסיום בוצעו על ידי היטומי יושידה. אלבום שירי הסדרה הופץ ב-29 במאי 2013.
אריק דורם
קריירת מועדונים
בקיץ 2012 עבר לבורוסיה דורטמונד. בעונתו הראשונה במועדון שיחק בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית ובעונת 2013/14 החל לשחק בקבוצה הראשונה של דורטמונד. בקיץ 2018 חתם בהאדרספילד טאון מהפרמייר ליג. בעונת 2018/19 ערך דורם 28 הופעות במדי האדרספילד טאון, ונשר עמה לצ'מפיונשיפ לאחר שהקבוצה סיימה במקום האחרון בפרמייר ליג.
גליטר פורס דוקי דוקי
מוזיקה
בגרסה האמריקאית שיר הפתיחה "Glitter Force: Doki Doki Theme Song" השומע במהלך כל הסדרה. בעונה הראשונה שיר הסיום היה "You And I", ובעונה השנייה שיר הסיום היה "L-O-V-E". בעברית שירי הסדרה לא דובבו, בשונה מהסדרה "גליטר פורס".
מאנגה
עיבודים של מאנגה המבוססת על הסדרה פורסמו על ידי "Futago Kamikita" במגזין "Nakayoshi" של "Kodansha" החל ממרץ 2013 עד פברואר 2014.
מוצרים
במהלך שידור הסדרה הופצו מוצרים שונים של הסדרה, בניהם שעונים, מעילי גשם, צעצועים ובובות.
אריק דורם
קריירת מועדונים
ב-22 ביוני 2022 חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן.
גליטר פורס דוקי דוקי
משחקי וידאו
הדמויות בסדרה מופיעות במשחק הריקודים "!PreCure All Stars: Everyone Gather Let's Dance" שפורסם ב-28 במרץ 2013. משחק המבוסס על הסדרה בשם "!Dokidoki! PreCure Narikiri Life" הופץ על ידי "Bandai" עבור נינטנדו 3DS ב-1 באוגוסט 2013.
שרן ייני
שֶרָן ייני (נולד ב-8 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן ישראלי, המשמש כקפטן קבוצת מכבי תל אביב, כשהוא משחק במספר תפקידים הגנתיים, בתוכם קשר אחורי, בלם ומגן שמאלי וימני. שימש גם כקפטן נבחרת ישראל, טרם פרישתו ממנה.
קריירת מועדונים
ייני נולד בתל אביב, בנם של הזמר ליאור ייני ורותי פולני, אחייניתה של נעמי פולני ונכדתו של ד"ר חיים חיסין. הוא גדל בשכונת רמת אביב שבתל אביב, ולמד בבית הספר היסודי "אילנות" ובבית הספר התיכון אליאנס שבשכונתו.
מכבי תל אביב
ייני החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, והוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת 2004/2005 במשחק נגד הפועל באר שבע במסגרת ליגת העל, תחת הדרכתו של ניר קלינגר. בעונת 2006/2007 פתח ייני בהרכב ב-10 משחקים.
את שער הבכורה שלו כבש במחזור הראשון של עונת 2008/2009 בדקה ה-92 מול בני יהודה. בהמשך העונה הוא זכה עם מכבי תל אביב בגביע הטוטו. באותה העונה סיים עם שלושה שערי ליגה, כמו גם בעונה שלאחר מכן. בעונת 2010/2011 כבש ייני שער אחד בגביע הטוטו, בדרבי מול הפועל תל אביב, וגם שער ליגה, במחזור האחרון של העונה מול מכבי נתניה.
בעונת 2012/2013 מונה ייני לקפטן מכבי תל אביב, הרבה לשחק בעמדת המגן הימני, והפך לאחד השחקנים המשמעותיים בקבוצה. בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות וזכה להניף את צלחת האליפות אחרי עשור שהקבוצה לא זכתה בתואר. ב-26 ביוני 2013 חתם על הארכת חוזהו בקבוצה בארבע שנים נוספות. בעונת 2013/2014 שותף ב-29 משחקי ליגה, ו-42 משחקים רשמיים בסך הכל בדרך לזכייה שנייה ברציפות באליפות המדינה. בעונה זו ערך ייני את משחקו ה-200 במדי הקבוצה במסגרת ליגת העל, וגם הפך לשיאן ההופעות האירופיות במדי מכבי תל אביב בכל הזמנים. בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, והשלים עמה זכייה בכל התארים בעונה זו, כשהניף כקפטן הקבוצה גם את גביע המדינה וגביע הטוטו, וזאת על אף שנעדר מגמר גביע המדינה עקב פציעה.
ויטסה
לקראת עונת חתם בקבוצת ויטסה מליגת העל ההולנדית. ב-13 בספטמבר 2015 ערך ייני את הופעת הבכורה שלו במדי ויטסה, כשעלה כמחליף במשחק ההפסד מול אוטרכט ההולנדית. ב-22 בנובמבר 2015 הבקיע ייני את שער הבכורה שלו בליגה ההולנדית, במשחק נגד דן האג. בסך הכל שיחק שנה וחצי במועדון, וכבש שער אחד ב-36 הופעות ליגה.
חזרה למכבי תל אביב
ב-27 בינואר 2017 חזר ייני לישראל וחתם ל-3.5 שנים בקבוצת נעוריו מכבי תל אביב מליגת העל.
בספטמבר 2019 נפצע באימון הקבוצה וסבל מקרע בשריר התאומים, פציעה שהשביתה אותו למשך חודשיים. גם לאחר הפציעה חזר לסגל הקבוצה, אך מיעט לקבל דקות ועד לסיום העונה, בה זכה באליפות שנייה ברציפות, שותף רק בעשרה משחקים. ב-27 ביולי 2020 הוארך חוזהו בקבוצה בעונה נוספת. בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 2-1 את הפועל תל אביב. ב-17 ביוני 2023 האריך את חוזהו בקבוצה בעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
נבחרות ישראל
בשנים 2007–2008 שיחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל, ולזכותו 10 הופעות במדיה, ביניהן הופעה במסגרת אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 לשנת 2007.
ב-22 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, כשפתח בהרכב מול נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, בו נבחר כשחקן המצטיין בצד הישראלי לאחר שצלח את כריסטיאנו רונאלדו במשחק שהסתיים בתיקו 3–3 (1–1 במשחק הגומלין).
ב-18 בנובמבר 2020 ייני הודיע רשמית, כקפטן נבחרת ישראל הבוגרת, על פרישה מהנבחרת.
חיים אישיים
אביו המנוח, הזמר ליאור ייני, סיפר כי הוא עצמו מעולם לא שיחק כדורגל, אך שכנם שהיה כדורגלן בליגה נמוכה גילה את שרן בילדותו, אימן ודרבן אותו.
בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת רייכמן.
ב-25 במאי 2013 התחתן עם שלי אביב, ד"ר למשפטים, ולהם בת ובן. הוא בעל דרכון פולני.
מועדונים
מעודכן לתאריך 8 ביולי 2020.
נבחרת לאומית
מעודכן ל-18 בנובמבר 2020
אייל ברקאי
אייל ברקאי (נולד ב-16 באוקטובר 1972). הוא שדרן רדיו ישראלי, קריין פרסומות ותקליטן.
ברקאי החל את דרכו הרדיופונית בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 2", בה שידר תוכנית יומית. באותה תקופה, "רדיו 1", התחנה המתחרה, הפסיקה את שידוריה על מנת להשתתף במכרז להפעלת הרדיו האזורי של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ולזכות בזיכיון על אזור חיפה והקריות. כאשר זכתה במכרז והחלה לשדר בשם חדש - רדיו חיפה, הצטרף ברקאי לצוות השדרנים.
ברקאי הגיש מגוון תוכניות לקהלי יעד שונים, בהן תוכניות נוער, מגזין לנשים, תוכנית בוקר ותוכנית ששידרה בעיקר מוזיקה משנות ה-80. הוא הגיש את התוכנית "זיג-זג" לצד ליהי שלו ולצד המיסטיקאית ריקי קיטרו.
ברקאי כתב את הספר "סקס, שקרים ומיקרופון" המבוסס על מונולוגים מהתוכנית שהגיש ברדיו חיפה, "ברקאי לנשים בלבד". בעבר הוא הנחה עשרות ערבי נשים וטקסים, והיה קריין של מחלקת הפרומו של הערוץ הראשון.
בדצמבר 2014 עזב את רדיו חיפה לאחר 19 שנים והחל לעבוד בתחנת הרדיו ״צפון ללא הפסקה״ מבית ״רדיו ללא הפסקה״, שם הגיש את מגזין הבוקר ״ברקאי ללא הפסקה״ כל בוקר בין 9:00-12:00.
באפריל 2015, ביקש לצאת לחופשה שממנה לא שב. מאז ועד היום לא ניתן להשיגו, ולא ידוע מקום הימצאו. אולם באוקטובר 2016 שודרה בחדשות 2 כתבה אשר עסקה בברקאי ובהיעלמותו, אשר כללה גם ריאיון קצר עמו באמצעות שיחת וידאו ממקום מסתורו.
מנזר סנט אנטוניו
מנזר סנט אנטוניו, הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים, השוכן ברחוב ז'בוטינסקי 46, פינת רחוב רד"ק. המבנה משמש כיום בחלקו כמנזר ובחלקו את האוניברסיטה העברית.
היסטוריה
המבנה נבנה בשנת 1936 עבור משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית על פי תוכנית של האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי על מנת לשמש כבית ספר נוצרי לבנות. בית הספר פעל במבנה ונקרא בשם "קולג'יו סנט אנטוניו" (Collegio St. Antonio).
בשל היות הנזירות איטלקיות, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והצטרפות איטליה לגרמניה הנאצית בשנת 1939, הפקיעו שלטונות המנדט הבריטי את המבנה. בין השנים 1939- 1948 פעל בקומה העליונה של המבנה בית דין צבאי בריטי. על מנת להגן על המבנה מפני המחתרות (ההגנה, האצ"ל והלח"י) נאטמו חלונות המבנה, והוקמו סביבו מבני שמירה.
לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה (בדומה למבנה קולג' טרה סנטה) את האוניברסיטה העברית.
כיום משמש המבנה בחלקו כמנזר ובחלקו כמשרדי האוניברסיטה העברית.
תיאור המבנה
חזית המבנה קעורה, ופונה לכיוון צפון מערב. שלושת אגפי המבנה הנמצאים מאחוריו יוצרים את צורת האות "ש". בחזית המבנה גמלון ובמרכזו חלון בצורת צלב. למבנה גג רעפים וחזית עמודים סימטרית היוצרת מראה של מבנה שלטוני. מעל דלת הכניסה למבנה קשת. מבנה זה נבנה בסמוך לבניית בניין קולג' טרה סנטה, ולו אותו סגנון, ואולם בעוד שלמבנה טרה סנטה חזית קמורה, למבנה זה חזית קעורה.
אוסקר גרנאדוס
אוסקר אסטבן גרנאדוס (בספרדית: Óscar Esteban Granados; נולד ב-25 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ארדיאנו ובנבחרת קוסטה ריקה.
תומאס מורלי
תומאס מורלי (באנגלית: Thomas Morley; 1557 – אוקטובר 1602) היה מלחין, תאורטיקן מוזיקה, עורך ונגן עוגב אנגלי מתקופת הרנסאנס, וראש וראשון לחברים באסכולת המדריגל האנגלי. מורלי היה המלחין המפורסם ביותר של מוזיקה חילונית באנגליה האליזבתנית ומי שחיבר את היצירות היחידות ששרדו מאלה שנכתבו בשעתן לשירים של שייקספיר.
נעורים, לימודים וראשית קריירה
מורלי נולד בנוריץ' שבמזרח אנגליה, בנו של בעל מבשלת שיכר. סביר להניח, שהיה זמר בקתדרלה המקומית מאז נעוריו ובשנת 1583 היה למנצח ומדריך המקהלה שם. עם זאת, נראה שמורלי עשה זמן מה מחוץ למזרח אנגליה, כיון שבשנים הבאות הזכיר את המלחין האליזבתני הגדול, הנודע ביצירות הקודש שלו, ויליאם בירד, כמי שהיה מורו; שנות לימודיו אצל בירד אינן ידועות, אבל נראה שהיו אלה שנות ה-70' המוקדמות של המאה ה-16. בשנת 1588 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת אוקספורד וכעבור זמן קצר התקבל לעבודה כנגן עוגב ב"סיינט פול" בלונדון. בנו הצעיר מת בשנה שלאחריה.
בשנת 1588 הוציא ניקולס יונג לאור את מוזיקה טרנסאלפינה שלו, אוסף מדריגלים איטלקיים לטקסטים אנגליים, שהזניק לפעולה את האופנה התוססת והססגונית של חיבור מדריגלים באנגליה. מסתבר, שמורלי מצא במועד זה את הכיוון הנכון ליצירתו וכעבור זמן קצר החל לפרסם אוספי מדריגלים משלו (11 בסך הכל).
מדריגלים ושאר יצירות
נוסף למדריגלים, כתב מורלי מוזיקה אינסטרומנטלית, הכוללת יצירות לכלי מקלדת (שחלקן נשמר ב"ספר הווירג'ינל של פיצוויליאם"), ומוזיקה להרכב הייחודי לאנגליה, שתי ויולה דה גמבה, חליל, לאוטה, ציתר ובנדורה.
חיבורו של מורלי, "מבוא קל ופשוט למוזיקה מעשית" (Plaine and Easie Introduction to Practicall Musicke) שיצא לאור בשנת 1597, נשאר פופולרי למשך קרוב למאתיים שנים אחרי מות מחברו ועודנו משמש מקור חשוב למידע על חיבור וביצוע במאה השש-עשרה.
הנצחה
הר מורלי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של תומאס מורלי.
בואבום
בואבום Boabom היא שיטה של מדיטציה בתנועה, הרפיה פעילה והגנה עצמית. מורי השיטה מדגישים כי למרות שהתנועות הנלמדות באומנות זו יכולות לשמש ללחימה, המטרה המרכזית של התרגול היא להעיר את המודעות הגופנית ולעזור לתלמיד להגיע לרמה אופטימלית של בריאות, אנרגיה וחיוניות.
שורשי השיטה והמקורות עליה מבוססת אמנות הבואבום מזוהות עם מסורת עתיקה שצמחה בטיבט בתקופה שלפני הבודהיזם. למרות שטיבט אינה ידועה באמנויות לחימה, אלא יותר משויכת לבודהיזם, לאזור זה יש היסטוריה ארוכה בסוג זה של לימוד, הכולל שיטות ההיאבקות כגון דוב-דוב (Dob-dob) וקהמבה (Khamba). ישנם כותבים המכירים בהשפעות הטיבטיות על אמנויות הלחימה הסיניות וכמו כן על היוגה.
ישנם מספר היבטים ייחודיים לבואבום המייחדים אותה משיטות אחרות הנהוגות כיום כתרגול פופולרי. ראשית כל, בואבום היא שיטת לימוד מדורגת, מאופיינת בתבניות של תנועות העולות במורכבותן, בהן התלמיד לומד לשלוט צעד אחד בכל פעם. כדי שהתלמידים יוכלו להבין ולהטמיע את הנלמד, השיטה נלמדת בהדרגה, לאט ובשיטתיות, ללא התקדמות מהירה ומסובכות מדי וללא חזרה הגורמת לשעמום יתר. בית הספר לבואבום דוגל בפילוסופיה של הימנעות מגרימת נזק פיסי לגוף, דבר הדורש שלא יהיה כל מגע, לפיכך אין במהלך השיעור כל מגע בין התלמידים. וכן מגע יוצר פחד, בעוד שהמטרה של התרגול היא לחזק את הביטחון העצמי של כל אחד מהתלמידים. בסופו של דבר, אין בבואבום כל תחרות או היררכיה, למעשה, השיעור מתוכנן כך שיעודד את ההפך בדיוק: מהנה, נעים ומקום כיפי ללמוד כיצד להניע את הגוף ולמקד את המחשבה.
תרגולים
הבואבום כולל שלושה ענפי אמנות נפרדים: היא לעיתים נקראת "אמנות הריפוי העצמי דרך הגנה עצמית". ענף זה מוקדש ללימוד ותרגול של תנועות המפתחות תגובות מהירות, קלילות, שליטה עצמית, איזון, זריזות, רפלקסים מדויקים, ספונטניות, נשימה, וריכוז. בנוסף, הלימוד שונה משיטות אחרות בכך שהתנועות נלמדות באופן מדורג, המדמים שרשרת בה כל תנועה חדשה הנלמדת מקושרת לתנועה הקודמת. בין גוף ונפש דרך טכניקות שונות של נשימה ותנועה.
היישוב
היישוב הוא כינוי לישות היהודית שקמה בארץ ישראל החל מהרבע האחרון של המאה ה-19, עם יציאתם של אנשי היישוב הישן מבין חומות העיר העתיקה בירושלים וייסודן של מקוה ישראל ופתח תקווה, ונמשכה בעלייה הראשונה בשנת 1881 וייסוד המושבות, וברצף היסטורי עד ליום הכרזת מדינת ישראל.
באן
היסטוריה
נראה שמקור השם הוא במילה המונגולית bajan, במשמעות של בעל נכסים. המילה הגיעה לעמי האזור באמצעות האווארים. הבאן היה כינויו של רוזן הונגרי במחוזות הגבול המזרחיים ומהשפה ההונגרית התואר עבר גם אל הרומנית, הסרבית והצ'כית.
היישוב
ישות זו נקראה גם "היישוב העברי" ובשם זה היא נזכרת במגילת העצמאות.
לביטוי "היישוב" יש צורות נוספות, "היישוב היהודי" או "היישוב היהודי בארץ ישראל" - לשם הבדלה בין היהודים בארץ ישראל לבין ערביי הארץ, "היישוב החדש" - להבדלה בין מתיישבי הארץ הציונים לבין תושבי הארץ היהודיים זה מכבר בני "היישוב הישן", ו"היישוב המאורגן" - להבדלה בין הסרים למרות הנהגת היישוב לבין אלו שלא סרו למרותה.
באן
היסטוריה
בוולאכיה הבאן היה אציל בעל אחוזה, החשוב שבין הדרגטורים. הבאן הרומני הוא האציל היחיד המוסמך להטיל עונש מוות. התואר מופיע לראשונה במועצה המלכותית של מירצ'אה הזקן. מסוף המאה ה-15 הבאן הוא מנהיג/שליט המחוז אולטניה. החל משנת 1761 כבר לא הוצב באן באולטניה, אלא ממלא מקום לבאן, בכינוי הטורקי, הקאימאקאן של קראיובה.
היישוב
קיצור תולדות היישוב
במרוצת השנים שמאז ייסוד מקווה ישראל ב-1870 וייסוד פתח תקווה ב-1878 ועד ליום הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948 גדלה האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל מכ-20,000 נפש ("היישוב הישן") לכ-650,000 נפש. במרוצת אותן שנים התפתח היישוב בכל אספקט: תנועות התיישבותיות הקימו ערים ומושבות ונוצרו צורות התיישבות ייחודיות לארץ כמו הקיבוץ ומושב העובדים; במקביל נרכשו קרקעות וביצות שהיו לשדות ופרדסים, נוצרה חקלאות משגשגת וכן התפתחה תעשייה מודרנית.
באן
היסטוריה
באנים היו מורשים להטביע מטבעות, לכן ניתן השם באן למטבע הכסף רומני ובמשך הזמן זה הפך להיות השם הרומני לכל מטבע. המטבע הרומני לאו מתחלק ל-100 באני.
חבל ארץ במפגש גבולות רומניה, הונגריה וסרביה, שנשלט תקופה ארוכה במהלך ההיסטוריה על ידי באן, נקרא על כן באנאט.
היישוב
קיצור תולדות היישוב
היישוב סיגל את השפה העברית, המשותפת לכל העדות, היא הייתה לשפת ההוראה ברוב מערכות החינוך, קמו מוסדות להשכלה גבוהה, עיונית ומדעית ברמה בינלאומית, נוצרה עיתונות עברית רבת תפוצה. התפתחו חיי תרבות בספרות, באמנות, בתיאטרון ובמוזיקה.
באן
היסטוריה
בנסיכות מולדובה הבאן היה דרגטור רב מעלה, שרק הספטאר הגדול היה גבוה ממנו בדרגתו. הכנסתו נקבעה כאחוז מסוים מהכנסות שנוצרו ממכירות המלח שנחצב במכרות אוקנלה מאר (Ocnele Mari).
היישוב
קיצור תולדות היישוב
היישוב למד להגן על עצמו והוקמו בו ארגונים צבאיים וארגוני מחתרת ונלחם בהתקפות ערביי הארץ. הארוכה בהן, הנקראת "מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט" ארכה שלוש שנים עקובות מדם. ארגון ההגנה שהיה הארגון הצבאי הגדול ביישוב, העמיד לרשות היישוב, עוד לפני מלחמת העצמאות, שש חטיבות חי"ר וארבעה גדודי עלית של הפלמ"ח.
בתקופת היישוב עברה הארץ משלטון עות'מאני עוין לשלטון המנדט הבריטי, שיחסו אל היישוב השתנה מעת לעת, בהתאם לאישיותם של הנציבים העליונים השונים ולאור אירועי הזמן. עם ההגבלות על עליית יהודים לארץ ישראל, שהוטלו בספר הלבן מ-1939, ארגנה הנהגת היישוב תנועת העפלה שהביאה לארץ, על אפם וחמתם של הבריטים, כ-80,000 עולים עד לקום המדינה.
בתקופת השואה העמיד היישוב, שמנה אז פחות מ-500,000 נפש, כ-30,000 מתנדבים לשירות בצבא הבריטי וכן 32 צנחנים (ביניהם שלוש נשים: חנה סנש, חביבה רייק ושרה ברוורמן), שיצאו בשליחות רבת סיכונים, אל מעבר לקווי האויב הנאצי, בניסיון לחבור ליחידות הפרטיזנים ולאחיהם היהודים באירופה. 12 מהם נתפסו בשליחותם ושבעה מהם הוצאו להורג.
עם החלטת עצרת האו"ם, במועד הידוע כ"כ"ט בנובמבר" 1947 נפתחה על ערי היישוב ודרכי התחבורה בו, התקפה של ערביי ארץ ישראל, שנעזרו בכוחות צבא ההצלה והיישוב עמד על נפשו. בהתקרב מועד הכרזת המדינה, עמדה הנהגת היישוב בפני הכרעה גורלית, האם להכריז על העצמאות במועד שנקבע לכך בהחלטת עצרת האו"ם, או לדחות את ההכרזה עקב סכנת הפלישה של הצבאות הסדירים של מדינות ערב, שהיו מצוידים בארטילריה, שריון ומטוסים. הדעות על כך בהנהגת היישוב נחלקו ואף שר ההגנה האמריקאי צידד בדחייה. למרות הכול ב-14 במאי 1948, ביום ו' בשעות בין הערביים, בעיר העברית הראשונה תל אביב, הכריז דוד בן-גוריון על הקמת המדינה. תם פרק היישוב והחלה תקופת מדינת ישראל, שנפתחה עם בוקר ה-15 במאי 1948, בפלישת חמשת צבאות ערב אל תחום המדינה שזה עתה קמה.
תקופת השלטון העות'מאני
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל החלה בשנת 1517, והסתיימה במלחמת העולם הראשונה.
היישוב הישן
"היישוב הישן" הוא כינוי לרוב המסורתי הוותיק ביישוב היהודי בארץ ישראל שהתקיים בה בדורות שקדמו לעלייה הראשונה. הכינוי נוצר בשלהי המאה ה-19, והופיע בספרות ובעיתונות. רוב אנשי "היישוב הישן" התגוררו בארבע ערי הקודש: ירושלים, צפת, טבריה וחברון, וכן ביישובים פקיעין, כפר יאסיף, עכו, שכם, שפרעם ועזה. במשך המאה ה-19 התיישבו גם ביפו וחיפה, חלק ניכר מאנשי היישוב הישן עסק בלימוד תורה ובתפילה והתפרנס מכספי החלוקה, שהיו תרומות של יהודים בגולה למען המתגוררים בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה
היישוב היהודי במלחמת העולם הראשונה סבל מאוד ממחסור, גירושים, תחלואה ותמותה. ב-28 במרץ 1917 הורה ג'מאל פאשה על גירוש התושבים מיפו ותל אביב. תושבי תל אביב היהודים גלו אל מושבות הדרום וצפון הארץ. כ-5,000 איש גורשו וחיו חיי מצוקה כפליטים עד לכיבוש הארץ על ידי הבריטים.