cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט אדוארד לי
מערכת אוברלנד מול גרנט
ב-1864, המפקד הכללי החדש של כוחות הצפון בזירה המזרחית, הגנרל יוליסס ס. גרנט גמר אומר להשמיד את צבאו של לי ולכבוש את ריצ'מונד. לי ואנשיו עצרו את התקדמות הצפון, אך בעזרת תגבורותיו הצליח גרנט להתקדם אט-אט לכיוון דרום מזרח. הקזת הדמים במהלך קרב השממה, שבמהלכו שום צד לא יכול היה לתבוע ניצחון, סימנה את השלב הראשון במתקפה הגדולה של האיחוד לעבר ריצ'מונד, באביב 1864. גרנט היה מודע להפרש אדיר בכמות החיילים של הצבאות לטובת האיחוד ולכן לא נסוג, בשונה מקודמיו, גם במרחצי דמים כואבים לשני הצדדים. לאחר יומיים של לחימה בשממה, שני הצבאות היו באותו המקום בו שהו בתחילת הקרב. צבא האיחוד ספג יותר מ-17,500 הרוגים במשך 48 שעות, אלפים יותר משיעור המתים של חיילי הקונפדרציה. למרות אופיו היקר של הקרב, גרנט סירב להורות על נסיגה, לאחר שהבטיח לנשיא אברהם לינקולן כי ללא קשר לתוצאה, הוא לא יעצור את התקדמות צבא האיחוד.
בלילה של 7 במאי, שעות לאחר סיום הלחימה בשממה, החל גרנט להזיז את צבאו קדימה כדי לחדש את התקדמותו. הוא כיוון להוליך את כוחותיו על פרשת הדרכים בספוטסילבניה ולחתוך בין צבאו של לי לריצ'מונד. לי צפה את המהלך הזה והגיב במהירות. לאחר השגת מודיעין מהפרשים ב-8 במאי, לי הורה לחייליו לחפור קו ביצורי שדה באורך של כ-6 ק"מ מצפון לספוטסילבניה. לאחר התכתשויות ראשונות, כוחות האיחוד תקפו דרך פרצה בקו הביצורים של הקונפדרציה ב-10 במאי. תקיפתם של הכוחות הנחושים שהסתערו בריצה חדרה את קווי ההגנה של הקונפדרציה, אך חיילי האיחוד הונעו בחזרה על ידי מתקפת נגד שארגן לי בסוף אותו היום . כשגרנט העביר את כוחותיו לקראת תקיפה נוספת, לי לא העריך בצורה נכונה את פעילות האיחוד והניע קדימה את הארטילריה שלו לפגוש תמרון איגוף פוטנציאלי. כתוצאה מכך, התקפתו של גרנט ב-12 במאי זכתה בתחילה להצלחה מוחלטת, ופרצה את קווי הקונפדרציה לפני שלי מיהר להורות לחייליו לנוע כדי לסתום את הפער. הקרב השתולל אל תוך הלילה, כוח האש העז של שני הצדדים שיטח את הנוף כשחיילים עסקו בלחימה פנים מול פנים בעמדה שנודעה לשמצה בשם "זווית הדמים". בשעות המוקדמות של 13 במאי השלימו אנשיו של לי בניית תעלת ביצורים חדשה ונסוגו אליה. מתקפת האיחוד על קו חדש זה ב-18 במאי נתקלה בירי ארטילרי כבד ולא השפיעה על הביצורים.
בעקבות השוויון בספוטסילבניה, גרנט היה נחוש להמשיך בקידום הכוחות של האיחוד בכל דרך אפשרית. גרנט מצא את כוחות הקונפדרציה מעוגנות בצידו הדרומי של נהר אנה הצפוני, שם הגנתו של לי אילצה את גרנט לחלק את כוחותיו לשלוש יחידות נפרדות. כוחות הקונפדרציה על גדות הנהר בפיקודו של הגנרל היל הגנו בתעוזה על מוצבם אך לא הצליחו להפיל את ראשי הגשר של האיחוד מעל הנהר. ב-24 במאי, נהדפה התקפה של בריגדה מהקורפוס התשיעי של האיחוד לעבר קצה קו הביצורים של הקונפדרציה באוקס-פורד. בנקודה זאת רוב צפון וירג'יניה נכבשה כבר בידי צבא האיחוד. לאחר יומיים של לחימה ללא תוצאה חד משמעית בין 28 במאי ל-30 במאי בנחל טוטופוטומוי, לי וגרנט הורו לכוחותיהם לנוע לכיוון קולד הארבור מדרום-מזרח. הדרכים הבוקעות בצומת קריטית זאת הובילו לריצ'מונד ולמקורות אספקה ​​של הקונפדרציה אך היו גם מקושרות לדרכי האספקה של האיחוד. פרשי האיחוד בפיקודו של פיליפ שרידן הונחו להשתלט במהרה על פרשת הדרכים האסטרטגית.
גרנט הימר על מאמץ צבאי אחרון כדי להשתלט על ריצ'מונד. התכתשויות קלות שגררו אחריהן עיכובים בהתקדמות האיחוד החלו ב-31 במאי, אך ההתקפה העיקרית של צבא האיחוד התרחשה ב-3 ביוני, כאשר גרנט פתח בתקיפה חזיתית על מערך ההגנה של הקונפדרציה. גרנט הניח שאנשיו של לי נמתחו יתר על המידה בקו ההגנה הארוך, אך לי ניצל את האיחור במתקפה של גרנט כדי להביא תגבורת ולשפר את מערכת הביצורים שלו. התוצאה של הכנותיו הייתה קטל של כוחות האיחוד בעת תנועתם לעבר קולד הארבור; כוחות האיחוד המתקדמים נפלו במהרה, כאשר אלה שעברו את קו ההגנה הראשון נפלו תוך זמן קצר אל מול קו ההגנה השני של הקונפדרציה. למעלה מ-7,000 חיילי האיחוד נהרגו או נפצעו שעה אחת לפני שגרנט עצר את ההתקפה. במשך מספר ימים נפלו חיילים בשדה פתוח וגופות נרקבו מתחת לשמש הקיצית היוקדת. לאחר פרק זמן טרגי של עיכובים ואי הבנות, גרנט ולי ניהלו סוף סוף משא ומתן להפסקת אש זמנית לטובת פינוי הרוגים ופצועים מאמצע שדה הקרב. עבור מרבית החיילים הפצועים ששכבו בין הצבאות, ההפוגה הגיעה מאוחר מדי.
במאמץ נוסף לשבור את המבוי הסתום בקולד הארבור, גרנט פנה שוב לתמרון, הפעם עם הכוונה לנתק את קווי האספקה ​​של לי ולא לנתק את הבירה ריצ'מונד עצמה. כוחות הפרשים של האיחוד רכבו לעבר שארלוטסוויל, במטרה להרוס את מסילת הברזל המרכזית של וירג'יניה, וכוחות האיחוד בעמק שננדואה פנו לעבר לינצ'בורג, היכן שיכלו לחסום את תעלת נהר ג'יימס. שוב, לי פעל להתאים את כוחותיו לנטרול האסטרטגיה של גרנט. פיקוד הקונפדרציה הורה על שליחת את הקורפוס בפיקודו של הגנרל ג'ובל א. ארלי כדי להגן על לינצ'בורג ושלח פרשים כדי לבלום את הפשיטה הרכובה של האיחוד. כוחות הפרשים משני הצדדים התעמתו לבסוף בתחנת טרוויליאן על גדות הנהר. גרנט הצליח לשטות בלי, כשהעביר את אנשיו בגנבה מעבר לנהר ג'יימס. לאחר שעצרו את ניסיון כוחות הצפון לכבוש את פטרסבורג, וירג'יניה, ששימשה כנקודת קישור חיונית עבור רכבות אספקה לריצ'מונד, בנו לי ואנשיו תעלות משוכללות והושמו תחת מצור בפטרסבורג. לי ניסה לשבור את הקיפאון ושלח את ג'ובל א. ארלי לפשיטה על וושינגטון הבירה, מעבר לעמק שננדואה, אך ארלי הובס על ידי כוחותיו העדיפים של פיליפ שרידן. המצור על פטרסבורג החל ביוני 1864 והסתיים באפריל 1865.
מערכת פטרסבורג ונפילת ריצ'מונד
ב-31 בינואר 1865, קודם לי לתפקיד המפקד הכללי של כוחות הקונפדרציה. בתחילת 1865 קידם יוזמה שמטרתה לאפשר לעבדים להצטרף לצבא הקונפדרציה תמורת חירותם. היוזמה לא הבשילה בזמן הקצר שנותר לקיומה של הקונפדרציה. קווי הביצורים של שני הצדדים מסביב לעיר פטרסבורג נבנו לאורך 56 קילומטרים. פטרסבורג עצמה הייתה ממוקמת במרחק 37 קילומטרים מריצ'מונד והייתה מקושרת אליה דרך מסילת ברזל. ב-29 בספטמבר כבשו כוחות האיחוד את פורט הריסון אך התקדמותם להמשך השנה נעצרה. בתחילת המצור היו 62,000 חיילי צבא האיחוד לעומת 42,000 חיילי הקונפדרציה. לאורכו של המצור רבים מחיילי הקונפדרציה ערקו משירותם. גרנט קבע עיירה קטנה בפרברי פטרסבורג לשמש בתור מטה הפיקוד שלו במהלך המצור. הנשיא לינקולן ביקר באתר זה פעמיים במהלך המצור, פעם אחת ביוני 1864 ופעם אחת מרץ 1865. לינקולן כינס את מפקדי האיחוד גרנט, ויליאם טקומסה שרמן ודייוויד פורטר וקבע איתם את תנאי הכניעה שקידם לקראת הכניעה המיוחלת של הקונפדרציה.
בדרך כלל הגעת מזג האוויר הסגרירי בחורף 1864 - 1865 הייתה מביאה לעצירה של המבצעים הצבאיים, אך לא זה היה המקרה סביב פטרסבורג. בשבוע הראשון של דצמבר, כוחות האיחוד ניהלו פשיטה על מסילת הברזל וולדון כדי להשמיד חלקים ממנה ולהקשות עוד יותר על מעברי האספקה של ארמיית צפון וירג'יניה. בעוד ששלג וגשם עיכבו את המאמץ המאמץ הצבאי של האיחוד, לי לא יכול היה להשתמש בזמן זה עבור העברה מהירה ככל האפשר של אספקה ממסילת הברזל. תוך שמירה על לחץ מתמיד על כוחות הדרום, הניע גרנט פעם נוספת ​​את חייליו מחוץ לקווי הביצורים ולעבר כביש הקרש בפברואר 1865. כוחות האיחוד של גרנט תכננו לבצע איגוף מלא של פטרסבורג. בעת הגעת כוחות האיחוד לרחבת האצ'ר ליד טחנת ארמסטרונג ב-5 בפברואר הם נפגשו בכוח צבאי של הקונפדרציה שנשלח בידי לי. לאחר שלושה ימי קרב נסוגו כוחות הקונפדרציה וצבא האיחוד השתלט על נתיב מים מקומי.
חודש מרץ התחיל בהשבעה של לינקולן לכהונה שנייה ובצניחת המורל של צבא הקונפדרציה. אספקה ​​לא מספקת, מידע על מצוקה משפחתית בבית, ותחושה מבשרת איום על תבוסה מתקרבת גזלו את רוח הלחימה מרבים מחיילי הדרום. גרנט הבין שזו הזדמנות להכין את חייליו לקראת המכה הסופית. גרנט הורה על ארגונם של 50,000 חיילי רגלים, בתמיכת פרשים וארטילריה, לקראת התנתקותם מקווי הביצורים של המצור עבור תפיסת נתיבי האספקה ​​הנותרים של לי מערבית לעיר. עוד קודם להוצאת התוכנית הצבאית של גרנט לפועל, לי תכנן להפיג את הלחץ ממערב העיר על ידי ביצוע מתקפת פתע על החלק המזרחי של הקו בפורט סדמן שנשלט על ידי צבא האיחוד. לפני הזריחה ב-25 במרץ, חלק גדול מאנשיו של לי התחילו את תקיפתם במהירות לעבר מבצר האיחוד. לצד תקוותם השאפתנית; סיכויי ההצלחה היו קלושים. מתקפת נגד של האיחוד הניסה את מתקפת הקונפדרציה - האחרונה מסוגה שקידם לי - ובכך היוזמה הצבאית שבה לגרנט.
לאחר חודשים ארוכים בהם נשחק צבא הדרום בקרבות מרובים, הצליח הצפון לכבוש את פטרסבורג ב-2 באפריל 1865. לי נטש את ההגנה על ריצ'מונד ופעל להצטרף עם כוחותיו הנותרים לכוחותיו של הגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון בקרוליינה הצפונית.
מערכת אפומטוקס, כניעתו של לי ונפילת הקונפדרציה
פעם נוספת גרנט נקט ביוזמה. ב-29 במרץ החלו פרשי האיחוד בפיקודו של פיליפ שרידן וקורפוס הרגלים החמישי לנוע דרומית-מערבית לעבר האגף הימני של הקונפדרציה ומסילת הברזל סאות' סייד. ב-1 באפריל, 21,000 חיילים פדרליים התכתשו והכניעו את 11,000 חיילי הקונפדרציה בפיקודו של ג'ורג' פיקט בצומת דרכים מקומית המכונה חמישה מזלגות. גרנט המשיך אחר הניצחון זה במתקפה מוחלטת נגד קווי הקונפדרציה הנסוגים ב-2 באפריל. עם צמצום קווי האספקה ​​שלו, נדרש לי לקרוא לתגבורת מצד מוצבי הקונפדרציה בריצ'מונד, ובכך נותרה בירת הקונפדרציה ללא הגנה. במקור תכנן לי לארגן מערך הגנה לאחר הגעת הכוחות הנסוגים לאולם המשפטים אמיליה. לאחר שהצבא שלו הורכב מחדש, לי שינה את תוכניתו המקורית ותכנן לצעוד לאורך מסילת הברזל בין ריצ'מונד ודנוויל בתקווה לפגוש את אשר נותר מצבא טנסי בפיקודו של ג'ונסטון שמגיע מצפון קרוליינה. יחד, שתי ארמיות הקונפדרציה, שהיו רחוקות ממצבם המקורי השלם, תכננו להסדיר קו הגנה ליד נהר רואנוק, ולצאת במתקפה נגד שרמן.
הצעדה מריצ'מונד ופטרסבורג התחילה באופן מוצלח, רבים מחיילי הקונפדרציה, כולל הקצינים ובהם גם לי, היו נלהבים מכך שהיו שוב בשטח, אך לאחר הצעדה של היום הראשון החלו להופיע סימני עייפות ורעב. כאשר לי הגיע לאולם המשפטים של אמיליה ב-4 באפריל, הוא מצא, למורת רוחו, כי מנות האוכל לאנשיו לא הגיעו עקב קטיעת קווי האספקה. אף על פי שהצעדה המהירה צלחה, החיילים הרעבים של ארמיית צפון וירג'יניה נזקקו לאספקה. בעודו ממתין לבואם של כוחות מריצ'מונד, שהתעכב בתנאי שיטפון, החליט לי לעצור את הצעדה ולשלוח קרונות לאזור הכפרי לאיסוף מצרכים. לחקלאים המקומיים לא היה מעט לתת והקרונות חזרו ריקים כמעט. התוצאה העיקרית של עיכוב זה באמיליה הייתה יום צעדה אבוד שאפשר לכוחות האיחוד הרודפים זמן להתקרב. אמיליה הוכיחה את עצמה כנקודת המפנה של המערכה. ביציאתם מאולם המשפטים של אמיליה ב-5 באפריל, כוחותיו של לי נעו רק כמה קילומטרים לפני שמצאו את חילות הפרשים והרגלים של שרידן מחכים להם וחוסמים ישירות את כיוון התנועה שלהם לעבר ג'ונסטון.
במקום לתקוף את העמדה הפדרלית המבוססת, לי שינה את תוכניתו. הוא תכננן כי יצעיד את צבאו מערבה, סביב כוחות האיחוד, וינסה להביא אספקה לחייליו בפרמוויל לאורך תוואי הרכבת של סאות' סייד. הנסיגה של ארמיית צפון וירג'יניה הייתה תחת לחץ פדרלי מתמיד ולי קיווה שהוא יכול להעביר את כוחותיו בין צבאות האיחוד דרך העיירה אפוטומיקס. גרנט שהבין את אופיו המכריע של הגשר הגבוה ליד פרמוויל העביר צוות של האיחוד להשמיד את הגשר בתקווה להכות את צבאו של לי ולמנוע את מעברו. הקרב על הגשר הגבוה היה למרחץ דמים וראה את מותם של רבים מהקצינים בשני הצבאות. עייפים מחוסר שינה (לי הורה על צעדות לילה למלא את הפער לאחר היום שאבד) ורעבים, חיילי הקונפדרציה החלו ליפול מעמדותיהם. פרדות וסוסים, גם הם מורעבים, קרסו תחת העומס.
כשצפה במתרחש מגבעה סמוכה, קרא לי: כמעט 8,000 איש ושמונה גנרלים של הקונפדרציה אבדו במכה אחת, נהרגו, נתפסו או נפצעו כאשר הקורפוס השישי של ארמיית הפוטומק של האיחוד תקף בעורפם. שרידי ארמיית צפון וירג'יניה הגיעו לפרמוויל ב-7 באפריל שם המתינה להם אספקת אוכל, אך כוחות האיחוד של שרידן נעו אחריהם במהירות כה רבה עד כי פרשי הקונפדרציה נאלצו להתייצב ברחובות העיירה כדי לאפשר לשאר חיילי הקונפדרציה לסגת ורוב החיילים מעולם לא קיבלו את מנות האוכל הנדרשות. חסום שוב על ידי צבאו של גרנט, לי שוב הסתובב מערבה בתקווה שיוכל לספק את כוחותיו בהמשך מסילת הברזל ואז לפנות דרומה. צפונית לפרמוויל, לי פנה מערבה לכביש ריצ'מונד-לינצ'בורג. הקורפוסים השני והשישי של האיחוד עקב אחריו. אולם מתחת לידיעתו של לי, כוחות רגלים ופרשים של האיחוד נעו במורד נהר האפוטומיקס בשביל לקטוע את התקדמותו. בהיותו בפרמוויל ב-7 באפריל שלח גרנט מכתב ללי וביקש את כניעת צבאו. לי, בסביבת כנסיית קומברלנד, קיבל את המכתב וקרא אותו. לאחר מכן העביר אותו אל לויטננט גנרל לונגסטריט. לונגסטריט ענה בחומרה "עדיין לא."
כאשר לי המשיך בצעדתו מערבה הוא ידע את המצב הנואש שעומד בפני צבאו. אם יוכל להגיע לתחנת אפומטוקס לפני הכוחות הפדרליים הוא יכול היה לקבל את מנות האוכל שנשלחו מלינצ'בורג ואז לעשות את דרכו לדנוויל בדרכים עקיפות. אם לא, לא הייתה לו ברירה אלא להיכנע. אחר הצהריים של 8 באפריל, כוחות הקונפדרציה נעצרו קילומטר צפונית-מזרחית לאולם המשפטים של אפומטוקס. באותו לילה נשמעה אש ארטילרית מתחנת אפומטוקס, ודרכה של ארמיית צפון וירג'יניה הייתה חסומה משני אגפיו ומעורפו. הפרשים הפדרליים, שצעדו בדרכים קצרות יותר, חסמו את הדרך דרומה ומערבה. לי התייעץ עם פקודיו וקבע שיש לעשות ניסיון נוסף להגיע למסילת הברזל ולהימלט. עם שחר ב-9 באפריל תקף חיל הפרשים של מקד הקונפדרציה ג'ון ב. גורדון את פרשי האיחוד שחסמים את הדרך לאולם המשפטים אפומטוקס, אך לאחר הצלחה ראשונית, גורדון שלח הודעה ללי בסביבות השעה 8:30 לפנות בוקר שאין ביכולת כוחותיו להמשיך. ברשותו של לי היו 30,000 חיילים נותרים, מתוכם לערך מחצית היו חמושים. בדיוק לקראת המתקפה הסופית של ארמיית הפוטומק על הנותרים מחיילי ארמיית צפון וירג'יניה, הורה לי לאחד מחיילי הפרשים לצאת עם דגל לבן בידו ולנופף בו לראיית שני הצדדים. לי נכנע לגנרל גרנט ב-9 באפריל 1865, באולם המשפטים באפומטוקס, וירג'יניה. לי סירב לבקשתם של כמה מפקודיו (ובעקיפין, של ג'פרסון דייוויס), שרצו לדחות את הכניעה ולאפשר ליחידות קטנות להסתנן להרים ומשם לפתוח בלוחמת גרילה. כניעת כוחותיו של ג'ונסטון אל שרמן בהמשך החודש התקיימה בתנאים דומים לכניעתו של לי.
שנותיו האחרונות וערוב ימיו
לאחר המלחמה לי הגיש בקשה לקבלת חנינה רשמית, אך מעולם לא קיבל תשובה, עקב טעות רישום. לי הניח שחוסר התגובה מצד הממשלה נבע מרצונה לשמור על זכותה לתבוע אותו בעתיד. בנושא בקשת החנינה לי היווה דוגמה עבור חיילי קונפדרציה רבים אחרים. ב-1975 הנשיא ג'רלד פורד העניק לו חנינה אחרי מותו והקונגרס השיב לו את אזרחותו, לאחר גילוי שבועת האמונים שלו בארכיון הלאומי בשנת 1970. אחוזת קוסטיס-לי, ביתם של לי ואשתו לפני המלחמה, הוחרמה על ידי כוחות הצפון, והיא מהווה כיום חלק מבית העלמין הלאומי בארלינגטון. לאחר מותו פסקו בתי המשפט כי הפקעת האחוזה הייתה לא חוקית ויש להשיבה לבנו של לי. הממשלה הציעה לרכוש את הקרקע, והוא הסכים. לי שירת כנשיא וושינגטון קולג' (כיום - אוניברסיטת וושינגטון ולי) בלקסינגטון, וירג'יניה, החל מ-2 באוקטובר 1865. במהלך חמש השנים הבאות הוא הפך את הקולג' מבית-ספר קטן וחסר ייחוד לאחר מהקולג'ים האמריקנים הראשונים שהציעו קורסים בעסקים, עיתונאות וספרדית. כמו כן, הוא שילב משפטים בתוכנית הלימודים האקדמית, רעיון תמוה בזמנו, מכיוון שמשפט נתפש כעיסוק טכני, לא אינטלקטואלי. לי יצר קוד כבוד פשוט להפליא בקולג' - "יש לנו חוק אחד בלבד, והוא שכל סטודנט הוא ג'נטלמן". חוק זה עדיין קיים באוניברסיטת וושינגטון ולי ובכמה בתי-ספר אחרים. באחת מפעולותיו החשובות, מיקד לי את מאמצי הקולג' למשיכת סטודנטים מהצפון. מרי, אשתו של לי, טענה בנוגע להתפטרות בעלה מפיקוד האיחוד ומעברו לשירות הקונפדרציה כי:
מחלה ומוות
בערב 28 בספטמבר 1870, החל לדבר באופן לא נהיר. רופאיו לא יכלו לתת טיפול פרט למנוחה ותקווה לשיפור. כיום מאמינים כי לקה בשבץ, אף על פי שרופאיו לא אבחנו זאת. בשנותיו האחרונות התלונן על כאבי חזה (ככל הנראה אנגינה פקטוריס) ולעיתים קרובות התלונן על כאב בידו הימנית, שלעיתים חשה רדומה. סביר שסבל מטרשת עורקים, או סוג של הפרעה של הלב ומערכת כלי הדם, שתחליש אותו בהמשך חייו. בשנתו האחרונה התוודה לי, הזקן והחלש, לחבריו כי הוא חש כאילו הוא עלול למות בכל רגע. השבץ פגע באונות הקדמיות של המוח, ובכך שלל ממנו את כושר הדיבור. נוסף לכך, נבצר ממנו להשתעל ולירוק, בעיה שתתגלה כקטלנית. הוא הוזן בכוח באוכל ונוזלים, אך חלק מנוזלים אלה מצאו את דרכם לריאותיו וגרמו לדלקת ריאות. לי, משולל יכולת להשתעל, נפטר מהשפעותיה של דלקת הריאות, שבועיים לאחר השבץ, בבוקר 12 באוקטובר 1870, בלקסינגטון, וירג'יניה. הוא נקבר באולם האירועים באוניברסיטת וושינגטון ולי, מקום המוקדש כיום לזכרו. האוניברסיטה ושלושה בניינים בה נקראים על שמו (או בצירוף שמו).
הנצחה
על שמו של לי קרויים בין היתר מחוז לי בתשע מדינות, הטנק M3 לי ואוניברסיטת וושינגטון ולי בלקסינגטון, וירג'יניה. יום הולדתו של לי מצוין במספר מדינות בדרום: בווירג'יניה כחלק מיום לי-ג'קסון וכחג לאומי באלבמה, במיסיסיפי ובפלורידה, במקביל ליום מרטין לותר קינג. אחוזת קאסטיס-לי, המכונה כיום בית ארלינגטון, בה התגורר לי במשך רוב חייו הבוגרים, משמשת כיום כאתר הנצחה ומוזיאון. האתר מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אנדרטאות רבות הוקמו לזכרו של לי, בעיקר בדרום ארצות הברית. על אף שקיבל חנינה נשיאותית מהנשיא פורד, אנשים רבים, ביניהם אפרו-אמריקאים, דורשים להסיר את הפסלים והאנדרטאות המוקדשות לזכרו של לי ברחבי ארצות הברית. בעקבות החלטה על הסרת פסלו של לי בשארלוטסוויל, וירג'יניה התקיימו הפגנות רבות בדרישה למנוע את הסרת הפסל ובהן עצרת של ארגוני עליונות לבנה אמריקאיים. בהפגנה נגד העצרת התבצע פיגוע דריסה בו נהרגה אישה. ב-20 במרץ 2018 בהוראת ראש העיר, מיץ' לנדריו, הוסר פסלו של לי בעיר ניו אורלינס. ב-3 ביוני 2020 בעיצומן של מחאות ג'ורג' פלויד, החליט גם מושל וירג'יניה, ראלף נורתם, להסיר את פסלי ההנצחה של לי במדינתו.
גיאורגי גאחאריה
גִּיאוֹרְגִּי גַּאחַארִיָה (בגאורגית: გიორგი გახარია; נולד ב-19 במרץ 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי וראש ממשלת גאורגיה בין 8 בספטמבר 2019–18 בפברואר 2021.
יחסי מלאווי–סין
יחסים פוליטיים
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2008, כאשר מלאווי העדיפה קשרים עם סין על פני קשרים עם טאיוואן ב-28 בדצמבר 2007 הודיע משרד החוץ הסיני בבייג'ינג כי סין ומלאווי כוננו יחסים דיפלומטיים. לשם כך נאלצה מלאווי לנתק את מערכת היחסים בת ה-41 השנים שניהלה עם טאיוואן. שר החוץ של מלאווי, ג'ויס בנדה, הצהיר כי, "ממשלת הרפובליקה של מלאווי מכירה בכך שיש רק סין אחת בעולם... וכי טאיוואן היא חלק בלתי מנוצל משטחה של סין". לאחר מכן, מלאווי וסין קבעו את יחסיהן באופן רשמי על ידי חתימה על הודעה משותפת בבייג'ינג.
גיאורגי גאחאריה
קריירה פוליטית
גאחאריה התחיל את הקריירה הפוליטית שלו במרץ 2013, אז הפך לנציב תלונות הציבור של גאורגיה. ב-2 בנובמבר 2016 מונה לשר הכלכלה של גאורגיה.
יחסי מלאווי–סין
יחסים פוליטיים
עם מותו של נשיא מלאווי בינגו ווה מותאריקה ב-2012, אנשים רבים תהו מה יקרה ליחסי סין–מלאווי עם הנשיא החדש של מלאווי, ג'ויס בנדה. שגריר סין במלאווי, פאן היג'ון, הבטיח לכולם, "היחסים בין מלאווי לסין הם גבוהים בכל עת ואנו תומכים מאוד בנשיאת הרפורמות גברת. בנדה מתחייבת ואני רוצה להבטיח לה ולכל המלאוויים את המשך התמיכה הפיננסית שלנו בכל מגזרי הכלכלה."
בנאום שנשא פאן היג'ון, הוא הצהיר מדוע סין מעוניינת לפתח את היחסים עם מלאווי. הוא הצהיר על ההיסטוריה הארוכה בין שתי האומות והוא גם הצהיר כיצד האומות האפריקאיות עזרו לסין בעבר באומרו, "אנחנו הסינים לעולם לא שוכחים שבשנת 1972, היו אלה האחים האפריקאים, יחד עם מדינות ידידותיות אחרות עזרו לסין לשחזר את מושבה באו"ם". הוא סיים את הצהרתו באומרו כיצד סין נתנה תרבות והון רב למדינות אפריקאיות, וכיצד לשתי האומות הללו וליחסיהן יש תקוות גדולות לעתיד.
מימון פיתוח סיני למלאווי
משנת 2000 עד 2012, היו כ-21 פרויקטים סיניים רשמיים למימון פיתוח שזוהו במלאווי באמצעות דיווחים שונים בתקשורת. פרויקטים אלה נעו בין מענק של 70 מיליון דולר לבניית הכביש המהיר קרונגה-צ'יטיפה המקשר את מלאווי עם זמביה השכנה ב-2008, ועד הלוואה של 80 מיליון דולר מבנק היבוא של סין לבניית אוניברסיטה למדע וטכנולוגיה במחוז של תיולו בשנת 2011.
יחסי כף ורדה–סין
יחסי כף ורדה–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה העממית של סין לכף ורדה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דו-צדדיים באפריל 1976, זמן קצר לאחר שכף ורדה קיבלה עצמאות מהאימפריה הפורטוגזית. כף ורדה היא תומכת במדיניות סין האחת של סין. סין שמרה על יחסים עם כף ורדה לאורך שנות ה-70 עד אמצע שנות ה-90 בעיקר כדי למנוע מהרפובליקה של סין (טאיוואן) לזכות בהכרה הבינלאומית של כף ורדה באמצעות דיפלומטיה בפנקסי צ'קים. עם זאת, באמצע שנות ה-90, מספר בעלי הון סינים החלו להשקיע במדינת האי והיחסים גדלו במהלך שנות ה-2000 כתוצאה מכך.
התפתחות כלכלית
מאז ועידת הפורום הראשון לשיתוף פעולה בסין אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין סיפקה בהצלחה 63.5 מיליון דולר במימון פיתוח. פרויקטים אלה כוללים 4.4 מיליון דולר לבניית סכר פוילאו בסנטה קרוז, 22 מיליון דולר לבניית אצטדיון ספורט במונטה ואקה, ו-2.3 מיליון דולר למחיקת חובות. במהלך 2010 הפורום לשיתוף פעולה כלכלי וסחר בין סין למדינות דוברות פורטוגזית במקאו, הכריז Wen Jiaobao על יצירת קרן של מיליארד דולר שמטרתה להגביר את הסחר בין סין למדינות דוברות פורטוגזית.
ארמדיל בלוס
ארמדיל בלוס (שם מדעי: Dasypus bellus) הוא מין של ארמדיל נכחד מהסוג טטו אשר חי באמריקה הצפונית והדרומית בתקופת הפליסטוקן מלפני 1.8 מיליון שנה ועד לכ- 12,000 שנה לפני זמננו. הוא קרוב לארמדיל תשע החגורות. מין זה נקרא בידי החוקר ג'ורג' גיילורד סימפסון ב-1930. מאובניו נמצאו בפלורידה עד לניו מקסיקו וצפונה עד איווה ואינדיאנה. במקור הוא חי באמריקה הדרומית. משמעות השם "bellus" הוא "יפה".
מאפיינים
ארמדיל גדול זה הגיע לאורך 1.2 מטר, לגובה 1 מטר ולמשקל ממוצע של 18 ק"ג, מעט יותר גדול מהארמדיל המודרני. לארמדיל זה היו שיניים רבות בלסתותיו אך הן היו שטוחות ועדינות מכדי לנשוך בחוזקה. הן התאימו לתזונתו של הארמדיל המודרני שהוא אוכל כול המתבסס על תזונה של חסרי חוליות שונים.
גבריאל תומאס
גבריאל "גבי" תומאס (באנגלית: Gabrielle "Gabby" Thomas; נולדה ב-7 בדצמבר 1996), היא אתלטית אמריקאית. סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) בריצת שליחות 4x100 מטר וזוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), אלופת ארצות הברית (2021) ובעלת התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים בריצת 200 מטר (21.60 שניות).
ביוגרפיה
תומאס נולדה וגדלה באטלנטה, ג'ורג'יה. מצד אמה היא ממוצא אפרו-אמריקאי ומצד אביה היא ממוצא ג'מייקני. היא עברה עם משפחתה לנורת'המפטון, מסצ'וסטס. היא בוגרת תואר ראשון בנוירוביולוגיה ובריאות הציבור מאוניברסיטת הרווארד.
תומאס עברה להתאמן באוסטין, טקסס בהדרכתה של טוניה בופורד-ביילי. היא לומדת לתואר שני באפידמיולוגיה באוניברסיטת טקסס באוסטין.
2021
באליפות ארצות הברית שהיא גם המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו ביוג'ין ביוני 2021 זכתה תומאס במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 21.61 שניות, לפני ג'נה פרנדיני (21.89 שניות) ואנבייה בטל (21.95 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.15 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 11.00 שניות ובשלב חצי הגמר תוצאה של 10.95 שניות (רוח גבית במהירות של 2.5 מטר לשנייה).
מדליות כסף וארד אולימפיות
באולימפיאדת טוקיו (2020), זכתה תומאס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ג'וויאן אוליבר, טיהנה דניאלס וג'ינה פרנדיני בתוצאה של 41.45 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.02 שניות ולפני בריטניה (41.88 שניות). מדליית ארד בריצת 200 מטר, בתוצאה של 21.87 שניות, אחרי אליין תומפסון-הרה מג'מייקה (21.53 שניות) וכריסטין מבומה מנמיביה (21.81 שניות).
2023
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-9 ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי ותוצאת השנה בעולם של 21.60 שניות, לפני שקארי ריצ'רדסון (21.94 שניות) וקיילה ווייט (22.01 שניות).
בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה
תולדות בית הספר
בית הספר הוקם כשלוחה של בית הספר הריאלי ושכן באופן זמני באחוזת מגד. טקס פתיחה רשמי של בית הספר צוין באוקטובר 1934. בט"ו בשבט תרצ"ה, הונחה אבן פינה לבית הספר במשכנו הנוכחי וביוני 1935 נחתמו חוזים להקמת מבני בית הספר. בית הספר עבר לנקודת הקבע בשנת 1936, אך הפנימיה המשיכה לשכון למשך שנה נוספת באחוזת מגד. בתחילת 1937 נחתם חוזה עם קבלן על הקמת פנימיה ל-60 תלמידים. עד שנות השבעים בית הספר נחשב למוסד חינוכי יוקרתי שהתלמידים קיבלו בו הכשרה חקלאית. הלימודים מומנו מתקציב של משרד החינוך ומשכר לימוד גבוה. עם ירידת קרנה של החקלאות ירדה הדרישה ללמוד בבית הספר והוא הוסב לבית ספר אזורי שקלט תלמידים מאזור פרדס חנה. בית הספר צבר חובות כבדים ובשנת 2003 החלו עיצומים של המורים על רקע הקשיים הכלכליים.
בשנת 2010 נרכש חלק קטן מאדמות בית הספר על ידי המדינה. שטח זה, שעליו עומדות כיתות הלימוד, הועבר לרשותה של המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור ולניהולו של מכון ברנקו וייס. שמו שונה ל"התיכון החקלאי ברנקו וייס פרדס חנה". יתר שטחו של בית הספר ההיסטורי נמכר ליזמים פרטיים או מושכר לגורמים פרטיים, תוך הרס המבנים ההיסטוריים שעמדו בו. פעילותו כבית ספר חקלאי הופסקה.
כיום פועל לצד בית הספר התיכון בית ספר יסודי של העמותה האנתרופוסופית רימון המשמרת את הרוח החינוכית של המקום.
אופי בית הספר
תלמידי בית הספר שילמו שכר לימוד מלא, אשר כלל גם תשלום עבור השהות בפנימייה. למרות העלות הנכבדה של הלימודים, ההרשמה ללימודים הייתה גבוהה במיוחד ובית הספר נחשב לבית ספר יוקרתי. בית הספר החקלאי בפרדס חנה היה בית הספר הראשון שהנהיג לימודים עיוניים, ברמה אשר תאפשר לבוגריו לקבל תעודת בגרות. שאר בתי הספר החקלאיים עד לאותה עת התרכזו בהכשרה לעבודה מעשית בחקלאות, לצד מעט לימודים עיוניים, בעיקר אלה הקשורים במקצוע החקלאות. בין בוגריו הבולטים של בית הספר נמנים העיתונאי ואיש הטלוויזיה מרדכי קירשנבאום, חוקר הזמר העברי וחתן פרס ישראל אליהו הכהן, מנכ"ל חברת טבע תעשיות פרמצבטיות לשעבר ישראל מקוב, שר החקלאות לשעבר אברהם כ"ץ-עוז, חבר הכנסת לשעבר אלעזר גרנות, שחקן הכדורגל דוד פיזנטי, האלופים אהרן יריב ויעקב ברק, נשיא התאחדות התעשיינים לשעבר דב לאוטמן, העיתונאי גל אוחובסקי, איש העסקים מודי כידון, חבר הכנסת אליהו גבאי, המלחין מיכאל וולפה, השופט אמנון סטרשנוב, מנהל תיכון חדרה אריה לוקר, אורי דרומי, נשיא התאחדות האיכרים דובי אמיתי והזמר חנן יובל.
חצר בית הספר החקלאי בפרדס חנה הייתה מן הגדולות בין בתי הספר בארץ. בשטחו פעלו לול עופות, רפת ומכון חליבה, משתלה לצמחי גן ונוי ואורוות סוסים. בית הספר אף החזיק בפרדסי הדרים ומטעי אבוקדו, אשר אפשרו תוכניות לימוד ומחקר אף בתחומים אלה. העבודה בענפי החקלאות השונים התבצעה על ידי התלמידים, בהנחיית מדריכים מקצועיים, כחלק מתוכנית הכשרתם החקלאית לאורך השנים. כל תלמידי בית הספר התיכון חויבו לעמוד בחובות העבודה החקלאית ולהיבחן בבחינת בגרות בענף חקלאות שבו בחרו להתמחות. עד לתחילת המאה ה-21 הפעיל בית הספר אף תוכנית הכשרה לקבלת רישיון נהיגה בטרקטור, במהלך הלימודים בכיתות ה'-ו' (י"א-י"ב), במשטח לימוד מיוחד שהשתייך לבית הספר. תוכנית זו נסגרה בגלל מכירת קרקעותיו של בית הספר.
מאבק משפטי על קרקעות בית הספר
מאז 2010 מתחולל מאבק משפטי על מעמדו של בית הספר. ב-2005 התאחדות האיכרים ביקשה למכור את חלק מקרקעות בית הספר על מנת לשלם את הגירעונות שצבר בית הספר במשך השנים. התאחדות פנתה לאחד מבוגרי בית הספר שייסע במכירת 130 דונם מהשטח המסופח לבית הספר. מנגד טוענים המתנגדים כי אדמות בית הספר אינן פרטיות משום שאדמונד דה רוטשילד קנה אותן עבור בית הספר. הדיון בדבר השימוש הקרקע ושינוי היעוד שלה הגיע לבית המשפט העליון. הגר פרי יגור, הייתה ממובילות המאבק נגד תוכנית הבניה.
מישיים
מישיים (שם מדעי: Ulmaceae) היא משפחה של צמחים מסדרת הורדנאים, הכוללת 7 סוגים ו-45 מינים.
מאפיינים
העלים מסורגים, ערוכים לרוב, בשני טורים והענף דומה לנוצה. העלים פשוטים ונשירים.
לרוב משוננים ומחודדים בראשם. בסיס העלה הוא א-סימטרי במידה ניכרת.
הפרחים בודדים או נמצאים בקבוצות קטנות והם חד-מיניים או דו-מיניים.
העטיף לרוב פשוט. השחלה מורכבת משני עלי שחלה.
הפרי הוא בית גלעין, אגוזית או כנפית.
ההאבקה נעשית על ידי הרוח.
בישראל גדל רק מין אחד מהמשפחה והוא בוקיצה שעירה.
מוצב נבי
מוצב נבי, שנקרא גם נבי אל עואדי, היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון. המוצב עוד שימש כנקודת תצפית של צבא צרפת, במלחמת העולם הראשונה.
דרומית לו שכן המושב משגב עם, מצפון לו שכן מוצב גלגלית שכונה גם גבעון, ומערבית לו שכן מוצב טייבה. משימתו של מוצב נבי הייתה לשמור על הציר בין גבול ישראל למוצב גלגלית פתוח, שבהמשך הגיע עד מוצב הבופור, את נבי תפסה מחלקת חי"ר, שהייתה גיבוי למחלקה שתפסה את מוצב גלגלית.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.
פן אי ואן
פן אי ואן (באנגלית: Pen y Fan, בוולשית: pɛnəˈvan) הוא הר בוויילס, שפסגתו בגובה 886 מטרים מעל גובה פני הים, ונמצא בתחום הפארק הלאומי ברקון ביקונס (Brecon Beacons). זהו ההר הגבוה ביותר באזור דרום ויילס, והוא מנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי.
שם ההר
שמו של ההר מורכב מהמילה הוולשית "פן" (pen) שפירושה פסגה, המילה "אי" (y) שפירושה ה"א הידיעה, ו"ואן" (fan) שהיא גלגול של המילה "באן" (ban) שפירושה פסגה או הר. מכאן שתרגום מילולי של פאן ואי פן הוא "פסגת ההר" או "קצה הפסגה".
פן אי ואן, יחד עם פסגת ההר הסמוך קורן די (Corn Du) שגובהו 873 מטרים מעל פני הים, מכונה "קדאיר ארתור" או "כיסא ארתור".
גאולוגיה וארכאולוגיה
ההר נוצר משכבות של אבן חול אדומות מתקופת דבון. פסגת ההר מורכבת מאבן חול קשה, ומדרונותיו מורכבים משכבות של אבן חול ואבן בוץ. בעידן הקרח האחרון כיסו קרחונים את שטח הפארק הלאומי.
בפסגת ההר מצוי גל-עד מתקופת הברונזה, וגל-עד דומה מצוי גם על ההר קורן די הסמוך. במרכזו גומחה שבה מוצב שלט של קרן הנאמנות, אך ייתכן כי בעבר שימשה כקבר לגופה או לאכסון אפר של אדם מתקופת הברונזה בבריטניה. בפסגות אחרות של הרים באזור התגלו גם כלי אבן ושרידי חפצים מתקופת הברונזה.
תיירות בהר
הגישה להר היא בעיקר דרך השביל Beacons Way החוצה את האזור ממזרח ולמערב ופתוח לכל המטיילים. קיימים שבילים נוספים המתוחזקים על ידי קרן הנאמנות במטרה למנוע סחיפת קרקע, הנגרמת מאלפי המבקרים בפארק הלאומי והמטפסים על ההר מדי שנה.
מרכז המבקרים Storey Arms נמצא בתחומי הפארק הלאומי ונגיש מכביש A470, הכביש החוצה את ווילס לאורכה, ומחבר את העיר ל'אנדידנו בצפון לקארדיף בירת ויילס בדרום. מרכז המבקרים שהוקם בשנת 1971 יכול לארח עד 58 מבקרים, ומקיים פעילויות שונות כגון חתירה בקיאקים, שיט בקאנו, רפטינג, סיורי מערות, טיפוס הרים וטיפוס מצוקים.
בסמוך לדרך המובילה ממרכז המבקרים לפסגה מצוי אובליסק מסלע גרניט, המסמן את המיקום בו נמצאה גופתו של ילד בן 5 בשם טומי ג'ונס שנהרג מהיפותרמיה, לאחר שטיפס על ההר בדרכו לבקר אצל סבו וסבתו המתגוררים באזור בליל ב-4 באוגוסט 1900. שרידיו נמצאו ב-2 בספטמבר 1900 לאחר 29 ימי חיפוש קדחתניים. האובליסק הוקם על ידי קבוצת מתנדבים, והוא משמש כציון דרך באזור הערפילי של ההר. בשנת 1980 צולם סרט על מבצע החיפושים אחר הילד הנעדר.
"ריקוד הפן"
פן אי ואן משמש את הצבא הבריטי במסגרת תהליכי המיון והגיבוש של הכוחות המיוחדים, ובפרט ליחידת הקומנדו SAS, ובו מתקיים מבחן סיבולת וניווט הקרוי "ריקוד הפן". "הריקוד" הוא מרוץ לאורך 24 ק"מ תוך נשיאת תרמיל כבד, טיפוס על פן אי ואן מצידו המערבי וירידה מצידו השני המכונה "סולם יעקב". שאר המסלול עובר בדרך רומאית עתיקה וחוזר באותה דרך לנקודת המוצא.
"ריקוד הפן" מתקיים בסוף השבוע הראשון של תהליך המיון לכוחות המיוחדים, והוא המבחן הגדול הראשון לכושרם ויכולתם הפיזית והמנטלית של המועמדים לסיים את המיון בהצלחה. כל המועמדים מחויבים להשלים את המרוץ בלא יותר מ-4 שעות ו-10 דקות, בכל תנאי מזג האוויר.
המרוץ מבוצע גם על ידי אזרחים בתחרויות המתקיימות פעמיים בשנה, ובשנת 2017 נערה בת 17 סיימה את המסלול כולו ב־4 שעות ו-30 דקות, כשהיא נושאת תרמיל במשקל 15 ק"ג כל הדרך, ובכך קבעה שיא חדש לאדם הצעיר ביותר שהשלים את המרוץ.
אליפות העולם בכדוריד 1961
אליפות העולם בכדוריד 1961 היא אליפות העולם הרביעית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים בגרמניה המערבית בין ה-1 במרץ ל-12 במרץ 1961. המשחקים נערכו במספר ערים. משחקים של שלב הגמר נערכו בדורטמונד ובאסן.
זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת. זכתה במדליית כסף בפעם השנייה ברציפות, תוך הפסד דרמטי בתוספת זמן שנייה.
מלחמתה של חנה
מלחמתה של חנה (באנגלית: Hanna's War) הוא סרט של המפיק והבמאי הישראלי מנחם גולן, המספר את סיפורה של חנה סנש. גולן התבסס על יומניה של סנש, וכן על הספר "רוח גדולה באה" מאת יואל פלגי.
אליפות העולם בכדוריד 1961
מתכונת התחרות
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. מנצחי הבתים והסגנים העפילו לשלב השני בו קבוצות רוכזו ב-2 בתים. בהתאם לתוצאות המשחקים בבתים, נערכו משחקי הכרעה על המקום הראשון, השלישי, החמישי והשביעי.
מלחמתה של חנה
היסטוריה
בשנת 1964 קיבל מנחם גולן ממשפחתה של חנה סנש זיכיון להכין עליה סרט, בתנאי שיציג למשפחה את התסריט, הסרט יופק תוך שלוש שנים ולא יעורב בו כסף גרמני. אולם בהמשך המשפחה נסוגה מהזיכיון בגלל הפרות נטענות של ההסכם על ידי גולן, ובורר אישר את טענותיהם. אולם בבית המשפט המחוזי קבע השופט לם שאין צורך בזיכיון המשפחה כדי להכין סרט על חנה סנש שכן היא מהווה דמות ציבורית. בשנת 1967 פורסם שהסרט יוסרט לאחר תום העבודה על 999... עליזה מזרחי. העבודה על הסרט התעכבה בגלל בעיות מימון ובשנת 1971 הוסכם שהסרט יופק על ידי ג'ו היימן המפיק של הסרט בלומפילד ושמנחם גולן יהיה הבמאי. מיה פארו נבחרה לגלם את סנש והוחלט להסריט את הסרט בהונגריה או יוגוסלביה וכן באיטליה וישראל. גולן בדק חמישה תסריטים שנכתבו על חנה סנש ולא היה מרוצה מאף אחד מהם ולכן כתב בעצמו תסריט על סמך הספר של יואל פלגי, "רוח גדולה באה". העבודה על הסרט נתקעה, ובשנת 1983, לטענת גולן, ביקשה המשפחה מגולן שיאיץ את הכנת הסרט. לייזה מינלי נבחרה לגלם את סנש, אולם ככל הנראה בגלל משבר אישי הדבר לא יצא אל הפועל. שלטונות הונגריה באו לקראת גולן כדי שהסרט יוסרט בהונגריה, דבר שאפשר חסכון רב בהוצאות. הסרט צולם במשך שבועיים בישראל (בג.ג. אולפני ישראל) וארבעים ימים בהונגריה.
אליפות העולם בכדוריד 1961
מתכונת התחרות
נבחרת גרמניה כללה ספורטאים מגרמניה המערבית ומגרמניה המזרחית.
מלחמתה של חנה
עלילה
הסרט עוסק בחנה סנש, יהודייה ילידת הונגריה. חנה בוחרת לוותר על החיים השקטים בארץ ישראל המנדטורית, ומתגייסת לחיל האוויר הבריטי כדי להילחם לצדו במלחמת העולם השנייה. במסגרת פעילותה, הופכת חנה לצנחנית ומוצנחת ביוגוסלביה שם היא משתפת פעולה עם כוחות פרטיזנים מקומיים ומגיעה להונגריה. בהונגריה היא נתפסת, נחקרת ועוברת עינויים קשים, אולם לא מסגירה את חבריה ומסתירה את הקוד הסודי של המשדר, שבעזרתו ההונגרים יכולים לתפוס את חבריה. היא נשפטת, אולם עוד לפני שמסתיים המשפט מוצאת להורג בידי כיתת יורים.
בתפקידים משניים בסרט שיחקו הישראלים יהודה אפרוני, שמעון פינקל, אלי גורנשטיין, רמי ברוך ועוד. את חנה סנש גילמה השחקנית ההולנדית/צרפתייה מרושקה דטמרס (Maruschka Detmers).
אליפות העולם בכדוריד 1961
בית א'
המשחקים נערכו בשטוטגרט, אולם ובטיהיים.
בית ב'
המשחקים נערכו בברלין המערבית, וולפסבורג וקיל.
בית ג'
המשחקים נערכו בקרלסרוהה, האסלוך ופרייבורג.
בית ד'
המשחקים נערכו בקרלסרוהה, ויסבאדן וזנקט אינגברט.
בית העפלה א'
המשחקים נערכו בשטוטגרט, אסן, הומברג וברלין המערבית.
בית העפלה ב'
המשחקים נערכו בדורטמונד, קרפלד ומינסטר.
משחקי הגמר
במשחק האליפות נערך בדורטמונד. נפגשה עם וניצחה 8:9 (בתוספת זמן).
במשחק על המקום השלישי נערך באסן. נפגשה עם וניצחה 14:17.
במשחק על המקום החמישי נערך באסן. נפגשה עם וניצחה 13:14.
במשחק על המקום השביעי בדורטמונד. נפגשה עם וניצחה 12:13.
ימת צ'ינגהאי
צִ'ינְגהָאי (בסינית: 青海, בפין-יין: Qīnghǎi), או צו נגומפו (בטיבטית: མཚོ་སྔོན་པོ།), היא ימה מלוחה במחוז צִ'ינְגְהָאי שבצפון-מזרח טיבט. הימה נמצאת בחלקו הנמוך ביותר של אגן טקטוני סגור, שבין שלוחה דרומית של הרי נאן שאן לבין הרי קוקו נור, שלוחה צפון-מזרחית של הרי קונלון. האוכלוסייה באזור הימה היא דלילה, ומורכבת ברובה משבטי נוודים.
יש תנודות עונתיות גדולות בהיקפה ובעומקה של הימה. בשוליה המערביים יש שטחי ביצות רחבים. הימה קפואה 4-5 חודשים בחורף.
סביב הימה מצויות האוכלוסיות האחרונות של צבי יעלי פרז'וואלסקי האנדמי לאזור.
אבי גיל (דיפלומט)
אבי גיל (נולד ב-11 בינואר 1955) הוא דיפלומט ישראלי, מנכ"ל משרד החוץ לשעבר.
ביוגרפיה
אבי גיל עשה את עיקר הקריירה המקצועית שלו במשרד החוץ. הוא התחיל את דרכו ב-1983 כמזכיר השני בקטמנדו, וסיים אותה כמנכ"ל המשרד ב-2001. ב-1988 החל לעבוד בלשכת שר החוץ שמעון פרס ומאז לא נפרדו דרכיהם. גיל ליווה את פרס בתפקידיו השונים הן כיועץ וכידיד והן בתפקידים ממלכתיים וציבוריים. בין היתר, שימש כמנהל לשכת ראש הממשלה, כסמנכ"ל מרכז פרס לשלום, כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכמנהל התוכן של ועידות הנשיא.
לגיל תוארי מוסמך מהאוניברסיטה העברית במדע המדינה ואוניברסיטת הרווארד במינהל ציבורי (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
נכון לשנת 2019, משמש גיל כעמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי, לצד עיסוקיו כיועץ אסטרטגי.
משתנה (תכנות)
בתכנות, משתנה (באנגלית: Variable) הוא חלק זיכרון בתוכנית המכיל נתון שיכול להשתנות בזמן הריצה, על פי הפקודות הניתנות לו, בניגוד לקבוע שמכיל ערך שנקבע בתחילת ההרצה ונשאר קבוע עד סופה. גודל המשתנה עצמו שונה לפי סוג הטיפוס שלו ויכול לנוע מסיבית אחת ועד טווח זיכרון גדול של מגהבייטים שלמים. בנוסף לפעולת ההשמה ניתן לבצע גם פעולה של שליפת המידע שבמשתנה.
שמות
לכל משתנה חייב להיות שם. שם משתנה יכול להכיל רצף מכל סוג שהוא של אותיות ומספרים. ישנם תווים בודדים שאסור שיהיו בשם משתנה או בתחילתו. לצורך קריאות הקוד ישנן שיטות שונות לקבוע את שמות המשתנים. אחת הידועות שבהן היא "השיטה ההונגרית", בה המקדמים בכל שם מצביעים על הטיפוס שלו. אחד הדברים החשובים בהבנת קוד תוכנית הוא נתינת שמות משתנים משמעותיים וארוכים, שמסבירים את תפקידו של המשתנה בעצם שמו. לעיתים ישנן מוסכמות לקידומת של משתנה בהתאם לסוגו, ולטווח הכרתו. הדבר נפוץ בעיקר בהגדרת פקדים בטפסים, ומאפשר לנווט ביניהם בקלות.
בשפות תכנות ישנות (למשל BASICA) היה מקובל להשתמש בשמות קצרים מאוד (לרוב אות אחת), כיום גישה זו איננה מקובלת. במרבית שפות התכנות המודרניות, שמות המשתנים חייבים להיות מזהים חוקיים, כלומר הם מוגבלים על פי אותם חוקים המגבילים את שמות הפונקציות, המחלקות, הקבועים וכדומה. מגבלות אלו משתנות משפת תכנות אחת לשנייה אולם הם לרוב כוללות מגבלת תווים אפשריים (תווים המשתמשים לאופרטורים כמו + או ? לרוב אסורים), איסור על שמות הזהים למילים שמורות וכן מספר תווים משמעותיים (למשל ב-Embedded SQL משתנים שהם בעלי 31 תווים ראשונים זהים נחשבים זהים).
הכרזה מפורשת והכרזה מרומזת
בחלק משפות התכנות כמו שפת C ושפת Pascal, חובה להכריז על המשתנה לפני השימוש בו. שימוש במשתנה בלי הכרזה מפורשת שלו תגרום להודעת שגיאה. שפות אחרות, בעיקר שפות סקריפט כמו VBScript לא דורשות מן התוכניתן להכריז על המשתנה בטרם השימוש בו, והמערכת מגדירה אותו בפעם הראשונה שהיא נתקלת בו. אם כי על פי נוהלי התכנות המתוקנים, רצוי להכריז על כל המשתנים באופן מאורגן, והדבר תורם לסדר של הקוד, איתור שגיאות כתיב, ולניפוי יעיל של הקוד. ישנן שפות שיש בהן את שתי האפשרויות, לעבוד במוד של הכרזה מפורשת והכרזה מרומזת. לעיתים הדבר נאכף על ידי המהדר על פי סוג ההצהרה בתחילת המודול (למשל use strict ב-Perl).
סוג טיפוס
לכל משתנה יש טיפוס שקובע איזה סוג נתונים הוא יכול להכיל, ולמעשה, מהי קבוצת הערכים שאליה יהיה שייך כל ערך של המשתנה. גודל המשתנה שונה בהתאם לטיפוס ויכול להיות בטווח רחב. גודל קטן ביותר למשתנה מסוג בוליאני ותו ועד לגודל גדול למשתנה מסוג מערך או אובייקט.
סוגים טיפוסיים של משתנים הם: מספר שלם (בטווחים שונים), מספר ממשי - (נקודה צפה) (בטווחים שונים), תו, מחרוזת, מערך, מצביע, רשומה, אובייקט וערך בוליאני, ישנן שפות שמוסיפות טיפוסים ספציפיים נוספים כמו משתני אוסף, תאריך ומטבע. ברוב השפות ניתן גם להגדיר טיפוסים חדשים על ידי הרכבה (קומפוזיציה) של טיפוסים אחרים, או שימוש בבנאים (לא להתבלבל עם קונסטרקטורים בתכנות מונחה עצמים!) כגון תבניות בC++.
אורך חיים
אורך חיים הוא פרק הזמן בריצת התוכנית שבו המשתנה נשמר בזיכרון. משתנה גלובלי יהיה קיים כל זמן שהתוכנית רצה. משתנה מקומי המוגדר בפונקציה יהיה קיים בזמן שהפונקציה מורצת, אך לפניה או אחריה הוא לא יהיה קיים כלל (למעט בשפות בהן ניתן להגדיר משתנה סטטי ששומר על ערכו) בפעם הבאה שבה תתבצע התייחסות אליו, זה כבר יהיה משתנה אחר לחלוטין. משתנה גלובלי במחלקה יהיה קיים כאשר נוצר מופע של המחלקה.
חוק עידוד תרומות מזון
חוק עידוד תרומות מזון, התשע"ט-2018 נחקק בשנת 2018 וקובע כי מי שתורם מזון לארגוני חלוקת מזון, לא יישא באחריות אזרחית או פלילית לנזק שנגרם עקב תרומת המזון.
משתנה (תכנות)
אתחול
בחלק מהשפות כמו למשל C, ניתן לאתחל את המשתנה לערך מסוים, אחרת עלול להימצא בו "זבל" (שהוא ערך מספרי מקרי, שנמצא בזיכרון המחשב, עקב פעולות קודמות). בשפות אחרות נעשה אתחול אוטומטי בזמן היצירה של המשתנה, כך שמשתנה מספרי מאופס, משתנה מחרוזתי מאותחל למחרוזת ריקה, משתנה מצביע מאותחל למיקום לא קיים וכדומה. וישנן שפות, כגון פסקל בהן אין דרך לאתחל משתנה בעת ההצהרה עליו. בשפות בהן לא קיים אתחול אוטומטי, הדבר מאפשר גמישות ומניח למתכנת לבחור באתחול או לוותר עליו, מכיוון שלפעמים אין צורך באתחול והדבר מבזבז פעולות חישוב, במיוחד כאשר מדובר במשתנים רבים. החיסרון שבחוסר אתחול אוטומטי שתמיד המתכנת צריך לדאוג לערכים שבמשתנה, ולעיתים אי תשומת לב מספקת לעניין, עלולה לגרום לבאגים קשים לאיתור.
חוק עידוד תרומות מזון
מטרת החוק
לפי סקר שערך המוסד לביטוח לאומי בשנת 2011, עולה כי 18.7% מאוכלוסיית ישראל חיים באי ביטחון תזונתי ומעל ממחציתם ב"אי ביטחון תזונתי ניכר".
משתנה (תכנות)
שימוש
על כל משתנה ניתן לבצע שתי פעולות: פעולת השמה של ערכים לתוכו, ופעולה של שליפת מידע הנתון בו. בדרך כלל ניתן לבצע פעולות השמה למשתנה, כאשר הנתונים המושמים בו, הם מסוג הטיפוס של המשתנה. פעולות על המשתנים יבוצעו בדרך כלל באמצעות אופרטורים שונים.
חוק עידוד תרומות מזון
מטרת החוק
בנוסף לכך, כ-25% מהאוכל שמכינים במסעדות, אולמות אירועים, חדרי אוכל, מפעלים, בסיסים צבאיים, רשתות שיווק ובתי מלון – נזרק, כאשר הסיבה העיקרית לכך היא שמוסדות אלו לא מסכימים לתרום את המזון במקום להשליכו לפח בגלל החשש לתביעות. לפי חוק האחריות למוצרים פגומים, התש"ם–1980, האחריות לפיצויים על נזק גוף שנגרם כתוצאה מפגם במוצר, לרבות מזון, מוטלת על היצרן.
לפיכך, הוצע לקבוע פטור מאחריות פלילית או נזיקית למי שתורם בתום לב מזון לעמותה שמחלקת מזון. ההגנה תחול גם על תרומת מזון, שלא היה משווק למסחר מטעמים שונים, ובכללם טעמים אסתטיים, כל עוד מדובר במזון שאינו עלול לסכן את בריאות צרכניו.
עיקרי החוק
החוק קובע כי מי שתורם מזון לארגוני חלוקת מזון, וכן ארגונים לחלוקת מזון המובילים, מחלקים או מחזיקים תרומות מזון, לא יישאו באחריות אזרחית או פלילית לנזק שנגרם עקב תרומת המזון וכמובן, רק אם התורמים פעלו בהתאם להוראות כל דין החלות עליהם ולא התרשלו.
קביעה נוספת בחוק עוסקת בנושא הבעת הוקרה לעסקים העומדים בדרישות החוק. כלומר, לפי החוק, שר הבריאות יעניק אחת לשנה אותות הוקרה לעסקים העומדים בדרישות החוק והוכיחו כי הם תורמים מזון לארגונים לחלוקת מזון על פי קריטריונים מסוימים שנקבעו. רשימת העסקים שהוענקו להם אותות הוקרה תפורסם באתר האינטרנט של משרד הבריאות.
דעות לגבי החוק
עם אישור וקביעת החוק התעוררו דעות רבות בקשר לחוק.
ח"כ יחיאל (חיליק) בר, שיזם את החוק כבר בכנסת ה-19 ביחד עם ח"כ אורלי לוי-אבקסיס ושולי מועלם-רפאלי ובכנסת העשרים יזם אותו יחד עם ח"כ אורי מקלב. אמר במליאה שהחוק החברתי החשוב הזה הוא מהפכה של ממש ושאחרי שנים של עבודה, החוק מסדיר סוף סוף את תחום הצלת ותרומת המזון בישראל, ומסיר את עננת התביעה המרחפת מעל תורמי המזון.
גם גידי כרוך, מנכ"ל ארגון "לקט ישראל" ציין כי מדובר בהישג עצום לחברה הישראלית. חקיקה זו תאפשר לתורמים בתום לב לתרום עודפי מזון לא חשש, ותביא להגדלה משמעותית של היצע המזון המועבר לאוכלוסיות הסובלות מאי ביטחון תזונתי. בעקבות פעילויותיהם בלקט ישראל מצאו כי העברת הצעת החוק תשלש את כמות תרומת הארוחות המוצלות מספקים שונים, שעד כה נמנעו מתרומה משום שחששו כאמור מתביעות.
יו"ר ועדת העבודה והרווחה ח"כ אלי אלאלוף אמר שהחוק הזה הוא לא רק לעניים, אלא גם לאוכלוסייה שלא מצליחה למלא את צרכיה, והמערכת הממשלתית לא מצליחה להגיע אליהם.
משתנה (תכנות)
שימוש
דוגמה שכוללת את שתי הפעולות היא למשל חישוב מתמטי של ערכים שנעשה בין משתנים שונים. בדוגמה הבאה: <blockquote style="border:1px solid blue; padding:1px; direction:ltr;"> A=B+C התוכנה תשלוף את הנתון שקיים במשתנה C תחבר אותו לערך שקיים במשתנה B, ותבצע השמה של הערך החדש לתוך משתנה A. מכיוון שהפעולה המתמטית נעשית באופן הזה (מימין לשמאל), ערך התוצאה יהיה מוגבל לא רק לפי ערכו של משתנה A אלא גם לפי ערכו של משתנה B. במקרה שמשתנה B יהיה מטיפוס קטן יחסית למשתנה C, הערך יוגבל לפיו. למשל אם משתנים C וA הם מטיפוס נקודה צפה ומשתנה B הוא מספר שלם, התוצאה ב-A תמיד תהיה מספר שלם.
במקרה של השמת נתונים מטיפוס אחר מסוג המשתנה, לעיתים תתבצע שגיאת הידור ולעיתים תתבצע פעולת המרה באופן אוטומטי בהתאם לסוג הטיפוס, לשפת התכנות ולמהדר. כאשר נעשה ניסיון לבצע השמת מחרוזת למשתנה מטיפוס מספרי לרוב הדבר יהיה כרוך בהודעת שגיאה. לעומת זאת כאשר תתבצע השמה של מספר נקודה צפה (שבר) למספר שלם, יתבצע חיתוך של השארית, והתוכנה תמשיך לרוץ כרגיל. גם במקרה של השמה של מספר גדול למשתנה קטן שלא יכול להכיל אותו לא תופיע שגיאה, ותתבצע גלישה של המספר. דברים הפותחים פתח לבאגים של טעויות ואי דיוק חישובי, שקשה לנפות אותם לעומת באגים אחרים.
האינטראקציה בפעולות חישוביות איננה חייבת להיות רק בין משתנים, והיא יכולה להיות בין משתנה לקבוע ואף בין משתנה לפונקציה. כך למשל ניתן לבצע השמה של ערך שמוחזר מפונקציה + ערך של משתנה למשתנה אחר. לדוגמה <blockquote style="border:1px solid blue; padding:1px; direction:ltr;"> A=B+MaxOf(C,D) שמשמעותו השם למשתנה A את הערך שבמשתנה B + את הערך שמוחזר מהפונקציה MaxOf כאשר הפונקציה מקבלת שני ערכים ומחזירה את הגדול שבהם.
דוגמאות של הגדרת משתנים
דוגמאות להגדרת משתנה בשם A מסוג Integer ואתחול שלו בערך 5 בשפות תכנות שונות. ישנן שפות שחייבת להיות מילת קידומת מסוימת על מנת להכריז על משתנה כמו Var (קיצור של Variable) בפסקל ו-DIM (או Public או Private) ב-VB, וישנן שפות שבהן אין כתיבה של מילה קבועה, אלא כתיבת סוג הטיפוס עצמו לפני משתנה היא הוראה ליצירת משתנה.
JavaScript
או:
מסכת עבודה זרה
מַסֶּכֶת עֲבוֹדָה זָרָה (ידועה גם בשמות: עבודת גילולים, עכו"ם) היא המסכת השמינית בסדר נזיקין, שהוא הסדר הרביעי במשנה. במסכת זו חמישה פרקים אשר עוסקים בהלכות הרחקה מגויים ובאיסור עבודה זרה (בפועל). כמו כן עוסקת המסכת ביסודות איסור והיתר על כן היא נקראת בפי האחרונים "כלל גדול" (ברכי יוסף יורה דעה סימן רמו).
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 75 דפים.
מיקומה של המסכת בסדר נזיקין
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, בנוסף על הדינים והעונשים, על השופט להתמצא היטב אף בענייני עכו"ם. וטעם זה הוא על מנת שיהיה פתח לדיין לזכות את העובד עכו"ם בשוגג ממיתה "כי כל מי שיעבוד לכוכב שבתאי בעבודת כוכב נוגה, או יתפלל לכוכב צדק בתפילת מאדים, אינו חייב מיתה, כמו שבאה הקבלה הברורה" (המפורשת בתלמוד).
והטעם שמסכת זו היא בין האחרונות בסדר הוא שעניין עכו"ם הוא עניין נדיר - "באחד מני אלף, לימים רחוקים".
לעומת זאת, התוספות מסבירים, שמשום שסוף מסכת סנהדרין עוסק בדיני עיר הנידחת, כתבו את מסכת עבודה זרה לאחר סנהדרין. אולם, בגלל שהמסכתות מכות ושבועות עוסקות בעיקר מסכת סנהדרין, הן נכתבו לפניה.
פרקי המסכת
בסה"כ יש במסכת 50 משניות.
נתנאל הלוי (אדוני)
הרב נתנאל הלוי (אדוני) (מאות 16–17), רב דיין ומקובל, בכורדיסטן.
ביוגרפיה
הרב נתנאל נולד למשפחת אדונים-הלוי, משפחת לווים מיוחסת על אשר על אבותיה נמנו חכמים כגון דונש בן לברט, דונש בן תמים ולדעת חלק מן החוקרים אף רב סעדיה גאון ורבי יצחק בן שלמה הישראלי.
מעט פרטים ידועים לנו אודותיו. שנת לידתו אינה ידועה. בראשית חייו, נמנה בין חכמיה של העיר ברזאן בכורדיסטן. לאחר שלמד תורה וש"ס. השתלם בתורת הקבלה, ועד מהרה התפרסם בכל סביבתו כמקובל גדול. מקרוב ומרחוק היו מגיעים אליו להיושע, בעקבות כך זכה לכינוי "באבו סבא", כלומר האב הזקן. מפאת כבוד תורתו הוא כונה בפשטות "אדוֹניִ", שם שדבק ביורשיו לתפקיד הרבנות.
כפי הנראה, עזב הרב נתנאל את ברזאן, והעתיק את מגוריו לעיר עמדיה. שם כיהן כרב העיר ואב בית הדין שלה. בנוסח ההשכבה של יהודי עמדיה, נזכר בראש החכמים וכונה: "הדיין המצוין הח' הנעלה כמוד מורנו ורבינו חכם נתנאל הלוי. הייתה לו ספריה גדולה ובה אוסף נדיר של ספרים וכתב יד עתיקים. בצוואתו כתב שספריה זו תהיה נחלת הכלל, וכל הרוצה לבוא להתלמד בה - ברוך יהיה.
לנתנאל היו שני בנים ומספר בנות. אחד מבניו, הרב שמואל ברזאני (אדוני) התפרסם בין גדולי הרבנים בכורדיסטן. בנו השני יצחק שימש גם הוא ברבנות.
נכדתו מצד בנו שמואל, הייתה הרבנית אסנת ברזאני וכונתה התנאית אסנת, בשל ידיעותיה הרבות בתורה ובקבלה, ובשל הניסים שחוללה. כשנפטר בעלה עמדה בראש הישיבה, שהקים אביה, ועמדה בקשר עם גדולי חכמי תקופתה.
הרב נתנאל, על אף שמצד עצמו היה צאצא של משפחה רבנית, נחשב מי שיסד את שושלת הרבנים לבית ברזאני. צאצאי משפחת ברזאני שימשו בין ראשי הציבור בעיראק וכורדיסטן במשך מאות שנים. כמה מבניה היו רבניה הראשיים של יהודי בבל, אבות בתי דין, רבני ערים, שוחטים, פייטנים ומחברי ספרים.
הינשוף (קומיקס)
הינשוף (באנגלית: Owl) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס דרדוויל ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #3 מאוגוסט 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ביל אברט.
הינשוף הוא האלטר אגו של לילנד אאולסלי (Owlsley, מלשון ינשוף), בעבר איש כספים ומשקיע פיננסי בעל הצלחה שזכה לכינוי "הינשוף של וול סטריט". כתוצאה מחקירה מצד מס הכנסה, נחשף כי לילנד העלים מס וקיים מגעים עם ארגוני פשע. במקום להתחמק מההאשמות, לילנד עבר למקום מסתור ליד נהר ההאדסון, שכר שני בריונים והחליט להקים אימפריית פשע. באמצעות נסיוב מסתורי, לילנד קיבל יכולת תעופה אך נאלץ לקחת את הנסיוב לעיתים תכופות. זה מצדו גרם לתופעות לוואי שונות, דוגמת מטבוליזם, שמיעה, ראייה וכוח בין היתר משופרים. הוא נאבק בדרדוויל והובס, אך הצליח להתחמק ממאסר. הוא נאסר מאוחר יותר, אך לבסוף ברח והקים בסיס באי וולקני. הוא חטף את השופט שהרשיע אותו ואת עורך הדין מאט מורדוק - האלטר אגו של דרדוויל - והכריח אותם להשתמש במעין משפט בו השופט שהרשיע אותו הוא הנאשם. מורדוק הצליח להשתנות לדרדוויל והתחיל בקרב נגד לילנד, אך הקרב הסתיים בתיקו והשלושה נאלצו לברוח מהר הגעש המתפרץ.
הוא גויס לצד הידרו-מן ואדם-קוף בין היתר בידי דוקטור דום להילחם בארבעת המופלאים בוושינגטון. כאשר הקינגפין נעדר, לילנד ניסה להראות נוכחות פעילה בעולם התחתון כמחליף הקינגפין. כאשר ספיידרמן חקר אותו על חטיפתה של דודה מיי, לילנד הסגיר את אלקטרו והנשר כאחראים. למעשה, הוא הפליל אותם כנקמה על שחטפו אותה ממנו, ושכר את החתולה השחורה לאתר אותם. הוא הרחיב את השפעתו בכך שמכר הורמון גדילה מוטאנטי ברחובות, אך דרדוויל הביס אותו והוא הושם בחזקת ה-FBI. לאחר מותו לכאורה של פוגי נלסון, לילנד התגרה בדרדוויל, שכעת זהותו הסודית נחשפה לציבור. הוא הוכה באכזריות, והצליח להימלט מכלאו מאוחר יותר. הוא גנב את דת'לוק מסוכנות S.H.I.E.L.D והרג ארבעה סוכנים, והחל במכירה פומבית למכירת דת'לוק למרבים במחיר. כתגמול על שלא ביקש רשות, הברדס (שהגדיר את שמו כ"הקינגפין של נבלי-העל") גנב את דת'לוק, ירה בלילנד ולכאורה הרג אותו. הוא הופיע במעצר משטרתי, אך שוחרר בידי הקינגפין שרצה להיעזר בו נגד ארגון היד. הוא לקח את דקוטה נורת' בשבי, ורמז כי הוא יענה ויתקוף אותה מינית כדי להשיג מידע על דרדוויל, שהופיע וחתך את עצביו של לילנד בגפיו.
אנשיו של לילנד החלו מלחמת כנופיות עם המאגיה במגרש גרוטאות, והתגלה כי הם סופקו ללילנד בידי טאסקמאסטר שאימן אותם. הוא נראה בקרקס הפשע עם קינגפין, מאדאם מאסק, ראש פטיש וטומבסטון כאשר הוקאיי גנב את כספם. לילנד ואנשיו החלו בקרב יריות עם כנופיה בהנהגת הדרקון הלבן. לילנד והדרקון הלבן הוכו באכזריות בידי ספיידרמן העליון (דוקטור אוקטופוס בגופו של ספיידרמן), ואילו אנשיהם הצטרפו לאומת הגובלינים של מלך הגובלינים. בסיסו של לילנד הותקף בידי ששת המרושעים, אך הוא הספיק ללכוד את ספיד דימון ואוברדרייב. חיפושית ניסתה לסחוט את לילנד, אשר התכוון לתקוף אותה כשלפתע טומבסטון הגיע כתגבורת. לאחר כישלונות רבים, לילנד חבר לבומרנג והקים את שישה-עשר המרושעים כדי להחזיר ציור של דוקטור דום שנגנב ונמצא בידי של זיקית. למרות שהקבוצה כללה חברים חזקים כספוט וארמדילו, הם שמשו בעיקר כהסחת דעת לזיקית כדי שבומרנג יוכל לגנוב את הציור.