cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיימון קמרון
ראשית הקריירה הפוליטית
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1860 ניהל קמרון את הצבעתה של המשלחת מפנסילבניה. הוא דאג שקולות אלו יוענקו לאברהם לינקולן כמועמד לנשיאות. בתמורה הובטחה לקמרון משרה בקבינט.
מלחמת האזרחים
חברת בולטימור-אוהיו נאלצה לבצע תיקונים בקו על חשבונה ולעיתים קרובות קיבלה תשלומים באיחור, אם בכלל, עבור שירותים שסיפקה לממשלה הפדרלית. ב-20 ביוני כבשו כוחות צבא הקונפדרציה את מרטינסבורג, מרכז פעילות חשוב של החברה. תוך שבועות, עבר גנרל צבא הקונפדרציה, תומאס ג'ונתן ג'קסון (שפיצץ את גשר הארפרס פרי ב-14 ביוני) מהתרת מעבר הרכבות דרך מרטינסבורג בין השעות 11 עד 1 בצהריים, להחרמת עשרות קטרים וקרונות ופירוק המסילה כדי להעביר את הפסים לשימוש הקונפדרציה בווירג'יניה. 14 קטרים ו-83 קרונות פורקו ונשלחו דרומה ו-40 קטרים ו-386 קרונות נוספים ניזוקו או נהרסו במרטינסבורג ותחנת מילוי המים ובתי המלאכה של חברת בולטימור-אוהיו הוחרבו, בנוסף ל-164 ק"מ של קו טלגרף שפורק, כל זאת עד להשבת השליטה על האזור על ידי הממשלה הפדרלית במרץ 1862.
בשל העובדה שג'קסון ניתק את קו הרכבת המרכזי של בולטימור-אוהיו אל וושינגטון למשך יותר משישה חודשים, הפיקו חברת קו הרכבת הצפוני-מרכזי של פנסילבניה וחברת הרכבת של פנסילבניה רווחים מתנועת הרכבות הרוויה שעברה באמצעותן, אף על פי שרכבות רבות של בולטימור-אוהיו עמדו בחוסר מעש בבולטימור. כדי להשיג את האבטחה הנדרשת ניסה גארט לנצל את קשריו, החל מהסנאטור רברדי ג'ונסון, והמשך בגנרל ג'ורג' מקללן וכלה במזכיר האוצר סלמון צ'ייס. עם תחילת החורף החלו מחירי הפחם בוושינגטון לנסוק, אף על פי שבספטמבר ארגנה חברת בולטימור-אוהיו משלוחי פחם בחינם מקמברלנד, מרילנד אל התעלה שלה (צעד שהפחית במידת מה את עלויות ההובלה, אף על פי שצבא הקונפדרציה גרם נזק לתעלה בחורף). יותר מכך, החקלאים במערב לא יכלו לשווק את תוצרתם לשווקים בגלל השבתה של חברת בולטימור-אוהיו, אם כי המצב שופר בקיץ 1861 בעקבות הניצחונות של צבא האיחוד בקרב פיליפי ובקרב ריץ' מאונטיין וצוותי עבודה נמרצים של הצבא ושל החברה שקיצרו את אורך הקו בין הארפרס פרי ובאק קריק ל-40 ק"מ.
לבסוף, הוציא סמואל מ. פלטון, נשיא חברת הרכבות פילדלפיה-וילמינגטון-בולטימור הודעה לעיתונות על האפליה שנקטה מחלקת המלחמה כנגד החברות האחרות. הנשיא לינקולן, שהייתה לו היכרות מוקדמת עם חוק הרכבות מאז ימיו כעורך דין באילינוי, החליף בינואר 1862 את קמרון באדווין סטנטון בתפקיד מזכיר המלחמה. יותר מכך, ב-31 בינואר העביר הקונגרס את חוק הרכבות והטלגרף שעל פיו הוקמה סוכנות הרכבות הצבאיות והוא אפשר לה לתפוס ולהפעיל ציוד של כל חברת רכבות או חברת טלגרף, אף על פי שסטנטון וראש הסוכנות דניאל מק'קאלום פעלו כ"צוות של יריבים" בנוגע לניהול תחום הרכבות ואפשרו למפעילים אזרחיים להמשיך בפעולתם. בפברואר כבשו כוחות האיחוד את מרטינסטבורג ואת הארפרס פרי וצוותי העבודה המשיכו לבנות מחדש את הגשרים והציוד, אף על פי שפשיטות הגרילה של הקונפדרציה המשיכו.
אחיו של קמרון, ג'יימס קמרון, שהיה קולונל ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-79 של ניו יורק, נהרג בקרב בול ראן הראשון ב-21 ביולי 1861.
עם כל זאת, שחיתותו של קמרון הייתה כה ידועה לשמצה עד שחבר בית הנבחרים תדיאוס סטיבנס (גם הוא מפנסילבניה), כאשר נשאל אם קמרון ישלח ידו בגנבה, הוא השיב: "אני סבור שהוא לא יגנוב תנור חם". קמרון דרש שסטיבנס יחזור בו מעלבון זה. סטיבנס אמר לנשיא לינקולן "אני מאמין שאמרתי שהוא לא יגנוב תנור חם. לא אחזור בי מדברי אלה". לאחר שסטנטון החליפו, מונה קמרון לשגריר ארצות הברית ברוסיה.
מותו
סיימון קמרון פרש לחוותו שליד מייטאו, פנסילבניה ונפטר ב-26 ביוני 1889. הוא נטמן בבית הקברות של האריסברג. על שמו נקראו מחוז בפנסילבניה ובלואיזיאנה.
אתרי המיסיון בסן אנטוניו
הפארק הלאומי ההיסטורי אתרי המיסיון סן אנטוניו הוא פארק לאומי ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו, שמשמר ארבעה מתוך חמישה מיסיונים ספרדיים בסן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית. מיסיונים אלו הם מאחזים שהוקמו על ידי מסדרים נוצרים-קתוליים כדי להפיץ את הנצרות בקרב הילידים המקומיים. המיסיונים היו חלק ממערכת קולוניזציה שהשתרעה על פני אזור דרום-מערב אמריקה הצפונית במאה ה-17 עד ה-19.
המיסיונים ניצבו לאורך זרם הנהר סן אנטוניו. המיסיונים מצפון לדרום הם: מיסיון קונספסיון (Concepción), מיסיון סן חוסה, מיסיון סן חואן, ומיסיון אספדה. מזרחית למיסיון אספדה ממוקמת אמת המים של אספדה, שגם היא חלק מהפארק.
המיסיון החמישי בסן אנטוניו (והידוע מכולם, בין השאר בשל קרב אלמו), הוא מיסיון אלמו; הוא לא מהווה חלק של הפארק. הוא ממוקם במעלה זרם הנהר, מעל מיסיון קונספסיון, במרכז העיר סן אנטוניו, והוא בבעלות מדינת טקסס.
ב-5 ביולי 2015 הוכרזו אתרי המיסיון, יחד עם מיסיון אלאמו, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
המיסיונים
מיסיון נואסטרה סניורה דה לה פוריסימה קונספסיון דה אקוניה הוקם ב-1716 במזרח טקסס, על ידי נזירים פרנציסקנים, במטרה להמיר לנצרות את הילידים האינדיאנים ההסינאים באזור זה, דוברי שפת קאדו. המיסיון הועבר ב-1731 לסן אנטוניו, ופעל בקרב הילידים באזור זה, פחלאטים דוברי קואווילטיקנית. ב-1835, במהלך המהפכה הטקסנית, נכבש המיסיון על ידי צבא המורדים של טקסס מידי צבא מקסיקו, בקרב שנמשך רק 30 דקות. מיסיון זה הוא השמור ביותר מתוך כמה עשרות מיסיונים שהוקמו בטקסס. הוא הוכר כאתר היסטורי ב-1970. פנים המיסיון שופץ ב-2010 לאחר קמפיין של הכומר רוטקובסקי שמונה לאחראי על המיסיון. המיסיון עדיין מקיים תפילות בימי ראשון.
מיסיון סן חוסה אי סן מיגל דה אגואיו הוקם ב-1720 על ידי האב פראן פלאן. הוא נקרא על שם המרקיז של סן מיגל דה אגואיו, חוסה דה אסלור, שהיה מושל טקסס וקואווילה בתקופה זו, ואישר את הקמתו. הוא הוקם במטרה לסייע בפעילות המיסיונרית בקרב אוכלוסיית הילידים, בעקבות הצפיפות הרבה שהורגשה במיסיון הסמוך, סן אנטוניו דה ולרו (לימים מיסיון אלאמו). הכנסייה שבמיסיון הוקמה ב-1768. הוא הוכר כאתר היסטורי ב-1941. סמוך לאתר ממוקם מרכז המבקרים של הפארק הלאומי.
מיסיון סן חואן קפיסטרנו הוקם בשנת 1716 בשם "מיסיון סן חוסה דה לוס נאסוניס" במזרח טקסס על ידי פרנציסקנים. ב-1731 שמו שונה והוא עבר לסן אנטוניו. הוא נקרא על שם הקדוש הנוצרי והתאולוג חואן דה קפיסטרנו, בן המאה ה-15. לאורך עשרות שנותיו הראשונות נקלע המיסיון לקשיים כלכליים רבים, ונטישה של הילידים שאנשיו ניסו לנצר. הוא הפך למוסד חילוני ב-1794, ולאחר מכן הוזנח עד 1840, אז חודשה פעילותו הכנסייתית. האוכלוסייה בשכונה הסמוכה למיסיון, שחלקה צאצאי שוכני המיסיון בשנותיו הראשונו, גדלה בהדרגה בשל בניית תוואי רכבת סמוך ב-1855. במיסיון פעלו לאורך השנים מספר מסדרים נוצרים, עד שנת 1967, אז שבו הפרנציסקנים לפעול בו. המיסיון שופץ לאורך שנות ה-60, והוא הוכר כאתר לאומי ב-1972. ב-2012 שופץ שוב, וקירותיו כוסו בטיח לבן.
מיסיון סן פרנסיסקו דה לה אספדה היה המיסיון הראשון שהוקם בטקסס; הוקם ב-1690 בשם "סן פרנסיסקו דה לוס טחאס" באזור שמצוי כיום סמוך ליוסטון. בשנה שלאחר מכן פרצה באזור מגפה, שגרמה למותם של 3,300 איש בקרב הילידים; הילידים הניחו שהספרדים מהמיסיון הביאו את המגפה, ופיתחו עוינות כלפיהם. ב-1693 ברחו אנשי המיסיון מפני הילידים לכיוון מונקלובה שבאזור מקסיקו. ב-1713 הוקם המיסיון מחדש באותו מקום, אך הוא ננטש ב-1716 בעקבות קונפליקט בין ספרד לצרפת על תחומי ההשפעה של המדינות באזור זה. המיסיון הוקם שם בשלישית ב-1721, ולבסוף הוא הועבר ב-1731 לאזור סן אנטוניו, ושמו שונה לשם הנוכחי. במתחם זה הוקם גם מנזר ב-1745, והכנסייה במקום הושלמה ב-1756. המיסיון הוכר כאתר היסטורי ב-1972. מספר כנסיות מודרניות הושפעו בעיצובן מהעיצוב של מיסיון אספדה, בהן כנסיית סט. סטפן בווימברלי, טקסס.
הפארק כולל שלושה אתרים נוספים שהוכרו כאתרים היסטוריים:
קישוט מרכז השולחן
הקישוט המרכזי הוא פריט דקורטיבי, בדרך-כלל פונקציונלי בלבד ואינו מהווה חלק מן הארוחה, המונח במרכז שולחן הסעודה, כחלק מעריכת השולחן, ומטרתו להוסיף אווירה, עניין, הדר ונוי לסעודה. לא תמיד מדובר בפריט אחד ויחיד. בפרט בשולחנות ארוכים, ייתכנו מספר קישוטים מרכזיים, שיהיו פזורים לאורכו.
ייעוד
הקישוט המרכזי על השולחן הוא פריט, המשמש למטרות דקורציה (קישוט ועיצוב). יחד עם זאת, לעיתים קרובות, הקישוטים המרכזיים לא גדולים במיוחד, כדי למנוע מהם לחסום את שדה הראייה בין משתתפי הסעודה וכדי להשאיר מספיק מקום להגשת המנות והאוכל.
קישוטים מרכזיים מהווים חלק גדול ומשמעותי מעיצוב וקישוט שולחנות בחתונות ושמחות אחרות, כגון: בר/בת מצוות, ימי הולדת ומסיבות אירוסין.
במפגשים ואירועים רשמיים באירופה יש לעיתים קישוטים מרכזיים מושקעים ומורכבים במיוחד, בפרט על גבי שולחנות ארוכים, העשויים להתפרש לכל אורכם. בחגים, בפרט ראש השנה, פסח וגם פורים, מקובל גם בבתים הפרטיים להשקיע בשדרוג שולחן הסעודה בקישוט מרכזי.
טוביה קרופיק
טוביה קרופיק (1864 גרודנו, האימפריה הרוסית - 13 במאי 1924 זכרון יעקב) היה מראשוני קבלני הבניין בארץ ישראל. תושב זכרון יעקב. פעל בשירותה של יק"א (ובהמשך של פיק"א) לבניית המושבות החקלאיות בארץ עבור אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה.
ביוגרפיה
טוביה קרופיק נולד ב-1864 בגרודנו שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) להוריו בנימין ורצה קרופיק. השלים את לימודיו בחדר ובישיבה וב-1880 עלתה המשפחה ארצה. בשנתיים הראשונות גרו ביפו שם למד קרופיק את מלאכת הבניה תוך כדי עבודתו עם פועלי הבניין הערבים בעיר. ב-1882, כשהוקמה המושבה זכרון יעקב, עברה המשפחה לשם. במושבה השלים קרופיק את חוק לימודיו והרחיבם ללימודי חקלאות ב"ארבייטער שולה". עם סיום הלימודים הקצתה לו יק"א נחלה ליד המושבה וכן בקרבת גבעת עדה.
על אף עיסוקו של קרופיק בעיבוד אדמותיו הפך לקבלן המועדף על יק"א (ובהמשך פיק"א) לבצוע פרויקטי בנייה ברחבי הארץ. לאחר מספר שנים מסר את נחלתו לילדיו והתמסר לעבודת הבניה.
קרופיק נשא לאישה את חסיה הירשנזון (גרושתו של משה רוזנצוויג). לזוג נולדו 4 בנים ו-3 בנות. משפחתו חוותה שתי טרגדיות כשב-2 במאי 1920 נרצח בנו בנימין קרופיק על ידי ערבים מכפר מרח (היא גבעת עדה) וב-24 ביוני 1938 נחטף ונרצח נכדו, יצחק קרופיק (בנו של בנימין), על ידי חברי כנופיה ערבית.
נפטר ב-1924 בזכרון יעקב והובא לקבורה בהר הזיתים. חסיה, אשתו, נפטרה ב-1930 ונקברה בבית הקברות בזכרון יעקב.
פרויקטים
פרויקטים במושבות:
פרויקטים הנדסיים:
שחזור גלגולים
שחזור גלגולים (באנגלית: Past life regression או PLR) מהווה טיפול, המבוסס על ההנחה כי נפש האדם חוותה בעברה מספר גלגולי נשמות. טיפול זה עושה שימוש גם בהיפנוזה וגם באמצעות מדיטאציה עמוקה, כדי לשחזר לכאורה זיכרונות מהחיים הקודמים של המטופלים, שניתן לשחזרם.
קיימות מספר שיטות לשם כך. הטכניקה הנפוצה במהלך שחזור גלגולים כוללת גם היפנוט מטופלים והצבת סדרת שאלות בפניהם, המסייעים לחשוף זהות מגלגול קודם ואירועים שחוו במהלכו. טכניקה אחרת מבוססת על מדיטאציה מודרכת, שהיא סדרת הנחיות של המטפל, ללא שאלות מכוונות.
מטרת הטיפול להביא שיפור בחיי המטופל בעקבות שחרור של אירועים אותם חווה אדם בגלגולים קודמים ומשפעים על חייו בהווה באופן שלילי. הטיפול מסוגל לסייע למטופל למצוא הסברים לטראומות, פוביות או הפרעות פסיכוסומטיות בחייהם, לשחרר את האנרגיה החוסמת ולהביא לרפוי.
ביקורת
ישנם מדענים המטילים ספק באפשרות של זיכרונות מגלגולים קודמים.
קון-טיקי
קון-טיקי הוא שמה של רפסודה שחצתה בשנת 1947 את האוקיינוס השקט מפרו לפולינזיה, בניסיון להוכיח כי המסע היה בר ביצוע בתקופה הפרה-היסטורית, ובכך לחזק את ההשערה כי איי פולינזיה יושבו במקור על ידי מהגרים מאמריקה הדרומית.
הקדמה
כך מתחיל ספרו של תור היירדאל "מסע קון-טיקי". הספר מתאר כיצד עברו חמישה נורווגים ושוודי אחד מסע בן ארבעה חודשים על גבי רפסודה עשויה מגזעים של עץ בלזה מפרו שבאמריקה הדרומית לשונית רארויה שבקבוצת איי טואמוטו בפולינזיה. המסע, שהסתיים בהצלחה, ניסה להוכיח תאוריה שפיתח הוגה רעיון המסע, היוזם שלו ומנהיגו, הנורווגי תור היירדאל.
הרקע
בראשית שנות העשרים לחייו קץ היירדאל בחיים המודרניים; הוא האמין כי הדרך הנכונה לחיות היא קרוב לטבע, בלי תלות באנשים אחרים. משסיים את לימודיו בזואולוגיה באוניברסיטת אוסלו, עבר להתגורר במשך כשנה (1937–1938) עם אשתו באי פאטו היווא שבקבוצת איי מרקיז בפולינזיה.
בשהותו שם נתקל בפולינזי זקן בשם טאי טטואה (Tei Tetua) שסיפר לו על המסורות שהוא קיבל בשעתו מאביו ומסבו. על פי מסורות אלו: "טיקי", שהיה גם אל וגם ראש השבט, הביא את אבות אבותיו לאיי פולינזיה. לפני כן הם חיו בארץ גדולה מעבר לים שהייתה ממזרח לאי. האזור היבשתי הגדול הקרוב ביותר לאי פאטו היווא ממזרח הוא יבשת אמריקה הדרומית, 8,000 ק"מ משם.
משחזר היירדאל לנורווגיה נטש את הזואולוגיה והתמסר למחקר אתנולוגי על מקורם של תושבי פולינזיה. מקובל לתחום את איי פולינזיה במשולש שקודקוד הראש שלו בהוואי וקודקודי הבסיס באי הפסחא ובניו זילנד המכונה המשולש הפולינזי. בכל המרחב הענק הזה חי עם אחד בלבד: הפולינזים, בני הגזע הלבן. המחקר המדעי הוכיח כי בתקופה שבה הופיע האדם על בימת ההיסטוריה, לא היה כל גשר יבשתי בין האיים שמהווים היום את פולינזיה, לבין היבשות השכנות. היה ברור שהתושבים של איי פולינזיה הפליגו אליהם, אם מרצון ואם מתוך כפייה. בדיקה יסודית של השפה הפולינזית הוכיחה כי על-אף שהפולינזים מפוזרים על שטח ים הגדול פי ארבעה משטחה של אירופה, טרם פיתחו שפות שונות באיים השונים, מה שמצביע על כך כי ההגירה התרחשה בתקופה מאוחרת יחסית - הערכה היא כי גלי ההגירה הראשונים התחילו בשנת 500 לספירה, אך עם-זאת מקורם הגאוגרפי טרם התברר.
התאוריה המקובלת אז והיום מדברת על הגירה בשלבים מיבשת אסיה. על פי תאוריה זו, הפולינזים יישבו קבוצת איים אחרי קבוצת איים במרכז ודרום האוקיינוס השקט בגלי הגירה ממערב למזרח. היירדאל הראה כי קיימת בעיה בתאוריה זו: עקב סיבוב כדור הארץ נושבת הרוח כמעט תמיד ממזרח למערב, כלומר מחופי אמריקה הדרומית אל פולינזיה, וכך גם זרמי המים. כלומר על פי התאוריה המקובלת, יושבו איי מרכז ודרום האוקיינוס השקט, המצויים במרחק 10,000 ק"מ מחופי אסיה, על ידי תושבים מאסיה שעשו את כל הדרך כנגד הרוח.
תור היירדאל הציע תאוריה חלופית, על פיה מקורם של הפולינזים בעם ממוצא לבן שחי באזור אגם טיטיקקה שבבוליביה, עם שבנה את העיר טיוואנאקו ושהובס על ידי שבטים אינדיאנים שקדמו לאינקה. על פי אגדות האינקה עמד בראש העם הלבן אל בשם "ויראקוצ'ה". היירדאל חקר ומצא כי שם זה אינו שמו המקורי. השם המקורי של מלך השמש, שליטם של "האנשים הלבנים", היה "קון-טיקי" ופירושו "טיקי השמש". לא היה ספק בלבו שהמנהיג האל טיקי, אשר לדברי האינקה גורש מפרו אל הים על ידי אבות אבותיהם, זה היה עם טיקי בן-השמש אשר כל יושבי האיים ראו בו את אבי גזעם.
מלחמת העולם השנייה הפסיקה את מחקרו של היירדאל והוא חזר אליו לאחר שהסתיימה. אלא שאז גילה כי איש אינו רוצה לקרוא את כתב היד שהכין בנושא. השינוי חל דווקא בעת ביקור מאכזב אצל האנתרופולוג פרופסור הרברט ספינדן, המנהל של מוזיאון ברוקלין בניו יורק. שם שמע היירדאל חוות דעת פסקנית מהמנהל: "אתה טועה, טועה לחלוטין. איש מתושבי אמריקה הדרומית לא הגיע אל איי האוקיינוס השקט. ויודע אתה מדוע? התשובה היא פשוטה מאוד. הם לא יכלו להגיע. לא היו להם סירות!" היירדאל ניסה להשיב בהיסוס "היו להם רפסודות. רפסודות עשויות מעץ בלזה". ועל כך נענה בבוז "יכול אתה לנסות להפליג מפרו לאיי האוקיינוס השקט על רפסודה עשויה עץ בלזה." זו הייתה נקודת המפנה. היירדאל החליט להיענות לאתגר, ומרגע שהחליט החל כדור השלג להתגלגל. הוא קיבל הצעה נדיבה לממן את הוצאות המסע בתמורה לכתבה בסיומה. וכל שנותר היה לארגן את המסע עצמו.
הצוות
מלכתחילה תכנן היירדאל כי בצוות יהיו שישה אנשים חסרי ניסיון ימי (כדי שלא יטענו אחר כך שהמסע אינו משקף את היכולות הימיות הדלות שהיו לאינדיאנים). באקראי פגש מהנדס מכונות מנורווגיה בשם הרמן ואצינגר שהתנדב מיד להצטרף על תקן של מבצע מדידות. יחד תכננו את יתרת הצוות. אחד מהם היה הצייר אריק הסלברג, ידיד נעורים של היירדאל, שלמד בבית ספר ימי וידע להשתמש בסקסטנט. שני אנשי צוות נוספים היו האלחוטנים קנוט הוגלאנד וטורשטיין ראבי, שהיירדאל הכיר מהשרות במחתרת הנורווגית בעת מלחמת העולם השנייה. איש הצוות השישי נקבע מאוחר יותר כאשר ההכנות למסע כבר הגיעו לשלב מעשי. היה זה החוקר השוודי בנגט דניאלסון, שסיים מסע מדעי באמזונאס ושמע על תוכנית הרפסודה בפרו, וביקש מיד להצטרף.
ההכנות למסע
היירדאל וואצינגר טסו לאקוודור, ושם במטע עצי בלזה בחרו ואף חטבו את הגזעים שישמשו לבניית הרפסודה. הגזעים הנבחרים הושטו במורד הנהר פלנק עד לנמל גואיאקיל באקוודור, שם הועלו על אוניית משא ונשלחו לנמל קייאו בפרו. בינתיים טס היירדאל ללימה בירת פרו והתקבל לראיון אצל נשיא פרו. הוא הביא עמו מכתב המלצה שקיבל משגריר צ'ילה באו"ם, ד"ר בנימין כהן, שהיה ארכאולוג חובב. הנשיא התעניין בסיפור והבטיח את עזרת פרו בפרויקט.
על פי מהירות הרוח וההשערה לגבי מהירות הרפסודה, הניח היירדאל כי יעשו את המסע בן ה-7,000 ק"מ ב-97 יום.
המסע
ב-28 באפריל 1947, בנוכחות צופים רבים, עיתונאים וצלמים עזבה ה"קון-טיקי" את נמל קייאו כשהיא קשורה לגוררת. הגוררת הביאה את ה"קון-טיקי" למרחק 80 ק"מ מהחוף ושם נפרד צוות הגוררת מה"קון-טיקי" בברכת הצלחה.
היומיים הראשונים היו קשים מאוד משום שהים היה סוער והצוות היה חסר ניסיון בתפעול משוט ההיגוי. אך מרגע שיצאו מתחום הזרמים של החוף עבר המשך המסע בצורה חלקה יחסית. הרוח שנשבה קבוע השיטה את הרפסודה מערבה בקצב של כ-80 ק"מ ליממה. התברר כי העובדה כי הרפסודה נבנתה בשיטות העתיקות הצילה את חייהם של אנשי הצוות: עצי הבלזה שלא עברו יבוש על החוף ספגו לתוכם מים, מה שריכך אותם ואיפשר לחבלים הקלועים "להבלע" בקורות - דבר שמנע חיכוך בין החבלים והקורות וששמר על יציבותה המבנית של הרפסודה.
לצוות היה סדר יום קבוע, שכלל תורנות היגוי והכנת הארוחות, וביניהן היו חופשיים לעסוק בתחביביהם: קריאה, ציור ונגינה. הרפסודה שמרה על קשר אלחוטי קבוע עם חובבי רדיו בעולם שעקבו בעניין רב אחרי מסעם. היה ברפסודה מזון משומר ומים למשך כל תקופת המסע החזויה, אך מהר למדי התברר שאין בהם צורך. הים סביבם היה עשיר בדגה. כל בוקר היה האחראי על ארוחת הבוקר עורך סיור על הרפסודה ואוסף את הדגים המעופפים והדיונונים שנחתו על הרפסודה. בחלקם השתמשו כפתיון על מנת לדוג דגי רעמתן כחלחל, כרישים ודגי טונה. חודשיים לאחר תחילת המסע הגיעה הרפסודה לאזור גשום וכך לא חסרו להם מים טריים. קרוב לפולינזיה עברה הרפסודה בשלום שתי סערות עזות.
ביום ה-93 למסע עברה הרפסודה ליד חלוץ האיים של קבוצת טואמוטו "פוקה פוקה", אולם האי היה מחוץ ליכולתם לנווט אליו את הרפסודה. שלושה ימים אחר כך התקרבה הקון-טיקי לאי הבא "פאנגאטאו" (Fangatau) ותושבים מקומיים הגיעו אליהם עם סירות. שוב לא ניתן היה לכוון את הרפסודה אל הפתח הצר בשונית האלמוגים, והצוות נאלץ לוותר ולהמשיך הלאה.
ב-7 באוגוסט 1947, ביום ה-101 למסע, אחרי מסע של 6,980 קילומטרים, נסחפה הרפסודה ישירות אל שונית האלמוגים של אטול "רארויה". ההיתקלות בשונית גרמה נזק ניכר לרפסודה והיא נשארה תקועה על השונית, אבל הצוות הצליח להגיע בשלום לכפר ששכן בצד השני של הלגונה שיצרה השונית, ובכך הסתיים בשלום המסע שהתחיל שלושה חודשים קודם לכן בחופי אמריקה הדרומית. הרפסודה נשטפה במהרה מעל השונית אל תוך הלגונה כאשר הגאות הייתה גבוהה. לאחר מכן היא נגררה לטהיטי ובעזרת בעלי ספינות נורווגיים הוחזרה לנורווגיה, שם הוקם מוזיאון קון-טיקי באוסלו.
סיכום
מסע קון-טיקי זכה לפרסום רב. הספר שכתב תור היירדאל על המסע תורגם לכ-70 שפות והיה לרב-מכר. הסרט הדוקומנטרי שנעשה על המסע זכה בפרס אוסקר לסרטים דוקומנטריים בשנת 1952. באוסלו הוקם מוזיאון לנושא, מוזיאון קון-טיקי ובו מצויה הרפסודה המקורית.
ב-2012 יצא לאקרנים הסרט הנורווגי "קון-טיקי" המבוסס על הספר בבימוים של יואקים רוניג ואספן סנדברג. השחקן פול האגן מגלם את דמותו של תור היירדאל.
מחקרים גנטיים מאוחרים יותר נוטים בבירור למוצא אסיאתי של תושבי פולינזיה, אך יש המוצאים עקבות למקור דרום אמריקאי. מה שכן הוכח הוא כי האינדיאנים היו מסוגלים, עקרונית, לעבור בשלום את המרחק העצום שבין אמריקה הדרומית לפולינזיה, וזאת על פי מילותיו של היירדאל עצמו בסוף ספרו: "המרחק איננו הגורם הקובע במקרה של הגירה בין יבשתית. קובעת במקרה זה העובדה כי לרוח ולזרם כיוון כללי אחד יומם ולילה במשך כל תקופות השנה. הרוחות הקבועות וזרמי קו המשווה של האוקיינוס השקט פונים מערבה בגלל סיבובו של כדור הארץ, וסיבוב זה לא השתנה במשך תולדות האנושות".
שחזורים של מסע קון-טיקי
ב-28 באפריל 2006, 59 שנים בדיוק מהיום שבו הפליגה הקון-טיקי, הפליגה מקייאו משלחת טנגארואה, רפסודת בלזה מעט גדולה יותר מהקון-טיקי שהשתמשה במַעֲטֶה (כלל התרנים, המפרשים וכדומה) משופר ובמתקן הניווט האינדיאני המכונה גווארה (guara). בשל שני השיפורים השלימה הרפסודה את המסע לרארויה ב-30 ימים פחות מהקון-טיקי.
בניסיון לשחזר חלק מהמסע ההיסטורי הפליגו שתי רפסודות בלזה המכונות "קון-טיקי 2" מנמל לימה בפרו ב-7 בנובמבר 2015 במטרה להגיע לאי הפסחא ולחזור בחזרה לאמריקה הדרומית. החלק הראשון של המסע הסתיים בהצלחה והרפסודות הגיעו לאי הפסחא ב-43 ימים. הניסיון לחזור לאמריקה הדרומית לעומת זאת נתקל ברוחות בלתי טיפוסיות, ולבסוף הצוותים הזעיקו עזרה. הם חולצו ב-18 במרץ 2016 בעזרתו של הצי של צ'ילה כשהיו במרחק של כ-1,600 קילומטרים מפוארטו מונט בצ'ילה.
מנחם שמואלי (חוקר)
מנחם שמואלי (1937–1982) היה חוקר ישראלי, שפיתח ויישם שיטת השקיה בטפטוף יעילה, והדגים במחקריו את היעילות של שיטה זו. פריצת הדרך של שמואלי הייתה בפריסת הטפטוף על פני הקרקע, דבר שמנע סתימות בצנרת, גרסה שהפכה להיות הנפוצה בעולם. כתבו על יעילותה: "בתחילת שנות ה-60, עבודות של גולדברג ושמואלי במדבר הערבה בדרום הארץ הוכיחו שמערכת השקיה מטפטפת המותקנת על פני הקרקע עבדה בצורה יוצאת דופן בייצור גידולי ירקות, גם עם מים מלוחים" עוד כתבו ב-2020 על היותה הנפוצה בעולם כיום: "קיימות שתי גירסות לטכנולוגית הטפטפות: על הקרקע, וטמונה בקרקע. הנפוצה ביותר היא השקיה בטפטוף על הקרקע, שפותחה לראשונה בישראל על ידי גולדברג ושמואלי שפרסמו אותה ב-1970"
קורות חיים
שמואלי, בנם של זאב ופיגה שמול נולד באמסטרדם, הולנד ושם בילה את שנות ילדותו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוסתר עם הוריו על ידי הכומר הכפרי וילהלמוס יוהאנס ון אויחן ואשתו, שקיבלו על כך את אות חסידי אומות העולם לאחר מותם.
קריירה מקצועית
ביוני 1964 סיים את הסמכתו במדעי החקלאות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, הוא השתלם בפקולטה לחקלאות, במחלקה להשקיה שבראשה עמד פרופ' דן גולדברג. ב-1964 במקביל להקמת קיבוץ יטבתה, הוקמה תחנת ניסיונות - מעבדה לקרקע ומים אשר שמואלי התמנה למנהלה. הקמת התחנה הייתה יוזמה משותפת של גולדברג, ויו"ר המועצה האזורית חבל אילות, אבינועם פינקלמן. ביטבתה עסק שמואלי בפיתוח שיטת השקיה בטפטוף. צפיות ראשונות בגידולים אינטנסיביים הראו כי להשקיה בשיטות קונבנציונליות קיימות מגבלות רבות הנובעות מתנאי הקרקע החולית והמים המלוחים ביטבתה. שמואלי היה מראשוני המיישמים של שיטת הטפטוף. ב-1989 התפרסם בארצות הברית ספר שנקרא: אוסף המאמרים הקלאסיים שהביאו למהפכה בחקלאות ב-200 השנים האחרונות. המצאת שיטת הטפטוף נכללת בין מאמרי הספר. על המאמר מ-1970 חתומים פרופ' דן גולדברג ומנחם שמואלי. במקביל לניסויים הרבים שערך בתחנת הניסיונות ביטבתה ערך מספר ניסויים בעין גדי, נאות הכיכר, ועין יהב. בתחנה ניהל שמואלי 10 חוקרים נוספים שערכו ניסויים בהשקיה וגידולים באזור הערבה הדרומית.
בשנת 1971 סיים שמואלי את תפקידו בתחנת הניסיונות ועבר עם משפחתו מאילת לרחובות, שם עבר לתפקידים ניהוליים במחלקה לירקות בשירות ההדרכה והמקצוע של משרד החקלאות ובמינהל המחקר החקלאי במרכז וולקני.
שמואלי ערך ניסיונות שטח רבים, וכתב ופרסם מאמרים מדעיים, חלקם במשותף עם דן גולדברג. המאמר החשוב ביותר של השניים ב-1970 התפרסם שנית ב-1989 בספר Classic Papers in Horticultural Science, לאחר מותו של שמואלי, והציג את עקרונותיה של שיטת ההשקיה בטפטוף על הקרקע.
חיים אישיים
שמואלי היה נשוי לציפק'ה, ועוד לפני שעברו להתגורר באילת נולדה בתם הבכורה. בזמן שגרו באילת נולדו לזוג שתי בנות נוספות.
שמואלי נפטר בגיל 45, בשנת 1982, ימים מספר לאחר פירוקה הפיזי של המשתלה בימית במסגרת פינוי היישוב. הוא חש בליבו כששב מפגישה מקצועית, התמוטט ומת.
פרסומים נבחרים
6 מאמרים בעברית על ידי צוות המחקרים בראשותו של מנחם שמואלי ופרופ' דן גולדברג, לפי אתר הגמלאים גמלה-עט:
עונת 1998 בגביע ליברטדורס
עונת 1998 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-39 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-25 בפברואר 1998 ותחרות הסתיימה ב-26 באוגוסט 1998. בתחרות השתתפו 23 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ובנוסף לראשונה התווספה מקסיקו
התחרות הסתיימה בניצחון של ואסקו דה גאמה בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 23 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב מוקדם נפגשו נציגי מקסיקו וונצואלה. בהתאם לתוצאות המשחקים, רק קבוצות ממקסיקו התקדמו לשלבים הבאים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שלוש קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל משלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
2 ביולי
2 ביולי הוא היום ה-183 בשנה (184 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 182 ימים. יום זה נמצא בדיוק באמצע השנה (בשנים שאינן מעוברות).
סתיו למקין
סתיו למקין (נולד ב-2 באפריל 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית ובנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
קריירת מועדונים
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בשנת 2018 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
הפועל תל אביב
ב-2 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 1–0 על בני סכנין במסגרת ליגת העל לעונת 2021/2022.
שחטאר דונצק
ב-31 ביולי 2023 חתם למקין ל-5 שנים בשחטאר דונצק המשחקת בליגת העל האוקראינית.
קריירת נבחרות
למקין רשם דקות משחק כמעט בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט בנבחרת נוער ב' עד גיל 18 בה לא שיחק).
בשנים 2021–2022 נכלל למקין בסגל נבחרת ישראל עד גיל 19, והיה שותף להעפלתה של נבחרת הנוער לטורניר הסופי של אליפות אירופה בשנת 2022 בפעם השנייה בתולדותיה. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הסופי, בו שיחק בכל משחקי הנבחרת, כולל בהפסד 1–3 לאנגליה בגמר יורו הנוער. הוא נבחר על ידי אופ"א ל-11 המצטיינים של האליפות (ביחד עם עמיתיו לנבחרת הישראלית, אוסקר גלוך ואיליי מדמון).
למקין לקח חלק משמעותי גם בנבחרת ישראל עד גיל 20 למונדיאליטו שנערך לבסוף בארגנטינה ב-2023, ועמה זכה במקום השלישי, כשבמשחקה על מדליית הארד, הנבחרת הישראלית גברה 1–3 על דרום קוריאה.
למקין כיום הוא חלק מסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21, כשאת משחק הבכורה שלו עמה עשה ב-2 ביוני 2022. הוא אף סייע לה בהעפלתה ההיסטורית לחצי גמר יורו הצעירות ב-2023, בו הנבחרת אמנם נחלה הפסד 0–3 לאנגליה, אך מצד שני הרוויחה לישראל בזכות הישגיה בטורניר זה גם כרטיס השתתפות (כנבחרת האולימפית עד גיל 23) באולימפיאדת פריז 2024.
חיים אישיים
למקין גדל בתל אביב-יפו, לאביו שחר, עורך דין במקצועו המסייע ללמקין בניהול הקריירה, ולאמו יאנה, מעצבת ומתנדבת-חברתית ממוצא אוקראיני, שמאז הפלישה הרוסית לאוקראינה השתתפה במשלחת שסיפקה מוצרי יסוד לתושבי המדינה המותקפת, כשבנוסף היא גם עוזרת במד"א ובעמותה לילדים חולי סרטן . סבתא רבתא שלו עדיין מתגוררת באוקראינה, וכך גם דודיה של אמו ובת דודתה וילדיה.
Wubi
Wubi היא תוכנה חופשית של אובונטו הפועלת על חלונות, המתקינה את אובונטו על מחיצה קיימת של חלונות, וזאת בלי צורך ביצירת מחיצה חדשה.
Wubi נולדה כמיזם עצמאי, ובגרסאות 7.04 ו-7.10 של אובונטו היא שוחררה, אך עדיין לא באופן רשמי. בגרסה 8.04 שולב הקוד באובונטו, ובגרסת האלפא 5 שלה הוכנסה התוכנה לתקליטור אתחול של אובונטו. בגרסה 13.04 הוסרה התוכנה, ובגרסאות מאוחרות יותר התוכנה קיימת אך יש להוציאה מקובץ הISO על מנת להפעילה.
מטרת המיזם היא לאפשר למשתמשי חלונות שאינם מכירים את לינוקס, לנסות את אובונטו מבלי הסיכון לאיבוד נתונים בשל טעויות בחלוקת המחיצות או בפירמוט התקנים, במהלך ההתקנה. בנוסף ניתן להסיר באמצעות התוכנה ללא סיכון את אובונטו מתוך חלונות.
התוכנה אינה משתמשת בטכנולוגיה של מכונה וירטואלית, אך יוצרת את ההתקנה במחיצה וירטואלית הידועה בשם דיסק אימג', כמו ש-Topologilinux עושה. אין מדובר בהפצה כשלעצמה אלא רק בתוכנית התקנה להפצת אובונטו.
אף על פי ש-Wubi אינה יוצרת מחיצה אמיתית, ניתן באמצעות LVPM שבה, להעביר את כל המערכת אל מחיצה אמיתית וכן להחסן נייד. היתרון בצורת התקנה זו, היא בכך שמשתמשים יכולים לנסות את מערכת ההפעלה בשלמותה, ואף להתקין מנהלי התקנים ללא כל סיכון הכרוך בהתקנה אמיתית.
Wubi מוסיף רשומה לתפריט האתחול של חלונות, המאפשרת למשתמש להריץ את לינוקס. אובונטו מותקנת כקובץ בתוך מערכת הקבצים של חלונותובנוסף נוצר קובץ Swap לשימוש אובונטו כתוספת לזיכרון של המכונה המארחת. על ידי אובונטו נראה קובץ ה-Swap כתוספת ב-RAM.
מיזם דומה הוא Lubi, המבצע את אותה פעולה של Wubi רק שהמערכת המארחת היא לינוקס ולא חלונות, אך מיזם זה אינו פעיל כבר מ-2007 ועובד רק בגרסה 7.04 של אובונטו.
שולחן עבודה
משתמשים יכולים לבחור שולחן עבודה בתוך Wubi. בגלל שסביבת שולחן העבודה זמינה גם כחבילת תוכנה, הדרך העדיפה היא להתקין את שולחן העבודה לאחר התקנת אובונטו. המערכת מאפשרת להחליף שולחן עבודה גם לאחר ההתקנה במסך הכניסה.
הגבלות
בהשוואה להתקנה רגילה לWubi יש מספר הגבלות: לא ניתן לבצע מצב שינה וכן מערכת הקבצים פגיעה יותר במצב של אתחול אלים. בנוסף אם התקני האחסון במערכת חלונות, מעוגנים לא בצורה חלקה אובונטו לא יכול לתקן, לעגן מחדש, ולהתאתחל מהתקן ה-NTFS, של חלונות עד שחלונות תעלה באופן מוצלח, תנקה את הדיסק, ואז תכבה באופן תקין. אם חלונות לא יכולה לעלות לאחר שלא הצליחה לתקן את מערכת הקבצים גם אובונטו לא תוכל לעלות.
ביצועים הקשורים לגישה לדיסק קשיח גם הם איטיים יותר, בהשוואה למערכת הקבצים ext4 המותקנת כברירת מחדל בהתקנה רגילה.
Wubi מבוססת על מיזמי קוד פתוח אחרים, כ-Migration Assistant, Grub4Dos,NTFS-3G, ו-Metalink.
פיתוח
המפתחים הראשיים הם אוגוסטינו רוסו, גזה קובקס, אוליבר מאטוס ו-Ecology2007. הפיתוח העיקרי התבצע בללנצ'פד, והוא מובל על ידי קבוצת לופין ובמיזמים נוספים.
תנאי שוורצשילד
באסטרופיזיקה תנאי שוורצשילד (באנגלית: Schwarzschild criterion) הוא תנאי ליציבות של גרם שמים כמו כוכב או ענק גזים כנגד קונווקציה. קרוי על שמו של הפיזיקאי קרל שוורצשילד. תנאי שוורצשילד הוא מקרה פרטי של תנאי לדו, בו מניחים הרכב כימי הומוגני של גרם השמיים. לתנאי זה ישנו שימוש באסטרופיזיקה כאשר דנים בכוכבים ומדעים פלנטריים, כאשר חוקרים את המבנה הפנימי של ענקי הגז.
לתנאי יש מספר ניסוחים מתמטיים שקולים או דומים. אחד מהנפוצים הוא: כאשר T זו הטמפרטורה, Z הוא הגובה ביחס למרכז גרם השמיים, g היא תאוצת הכובד ו-C_p הוא קיבול החום בלחץ קבוע.
נוסח אחר של התנאי הוא: כאשר הוא "גרדיאנט הטמפרטורה" של גרם השמיים ו-\nabla_{ad} הוא גרדיאנט הטמפרטורה האדיאבטי.
כאשר תנאי מתמטי זה מתקיים, האזור יציב לקונווקציה, כלומר החום עובר בהקרנה או הולכה ואין תנועת חומר המסיע את חום. בדרך כלל המעבר בהקרנה יעיל בהרבה מהולכה וניתן לקרב את גרדיאנט הטמפרטורה האמיתי של גרם השמיים ל"גרדיאנט הטמפרטורה הרדיאטיבי" (כלומר), הנתון על ידי: כאשר P זה הלחץ, L זו ההארה (Luminosity), \kappa זו האטימות, c מהירות האור, G קבוע ניוטון, m המסה ו-. ההארה עצמה נתונה לפי:
הסבר אינטואיטיבי
נסתכל על אזור בגרם שמים גזי. הלחץ, הצפיפות הטמפרטורה יורדים עם הרדיוס. נדבר על מודל חד-ממדי בו מתייחסים לרדיוס כ"גובה". ניקח בועה של חומר ונעלה אותה למעלה באופן אדיאבטי, כלומר ללא החלפת חום עם הסביבה, כלומר הבועה שומרת על טמפרטורה קבועה. הבועה שומרת על שיווי משקל מכני עם הסביבה, כלומר הלחץ הפנימי בה שווה ללחץ הסביבה. מכיוון שטמפרטורה שלה קבועה והלחץ יורד, הבועה מתנפחת ונפחה עולה. כך צפיפות הבועה יורדת.
השאלה שנשאלת היא: האם הבועה תמשיך לעלות או תשקע חזרה? אם הבועה שוקעת, האזור נקרא יציב. אחרת, יתחיל תהליך של זרימת חומר כלפי מעלה- כלומר האזור יהפוך לבלתי יציב. במקרה היציב, החום מועבר על ידי הקרנה בעיקר ובמקרה הלא יציב על ידי הסעה.
פיתוח מתמטי
התנהגות הבועה נקבעת על ידי ציפה. כלומר שקיעה או עליה של הבועה היא פונקציה של יחס בין צפיפות הסביבה לצפיפות הבועה: כלומר היציבות נקבעת לפי הקריטריון: כאשר השינוי הוא לאורך רדיוס הגרם. מכיוון שלפי משוואת המצב P\sim\rho T ואנו שומרים על לחץ קבוע, ניתן לתרגם את התנאי ל: תוך שימוש בכלל השרשרת: המעבר השני נובע משיווי משקל הידרוסטטי והשלישי ממשוואת המצב. \mu הוא משקל מולקולרי ממוצע, k הוא קבוע בולצמן וm_H הוא מסת אטום המימן. כך התנאי מתורגם ל: או בצורתו המקוצרת:
מירס (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יולס
יולס הוא שם משפחה.
הרפובליקה האוטונומית של קרים
הרפובליקה האוטונומית של קרים (באוקראינית: Автономна Республіка Крим, ברוסית: Автономная Республика Крым, בטטרית של קרים: Qırım Muhtar Cumhuriyeti) הייתה רפובליקה אוטונומית שהתקיימה בשנים 1991–2014 במסגרת אוקראינה, החל משנת 1992 ללא המילים "סובייטית סוציאליסטית". בפועל היא הפסיקה להתקיים עם סיפוח חצי האי קרים בפברואר-מרץ 2014 על ידי הפדרציה הרוסית. הרפובליקה כללה את כל שטחה של חצי האי קרים מלבד העיר סבסטופול שנהנתה ממעמד מיוחד ונפרד. חצי האי קרים שוכן בצפון הים השחור. בירת הרפובליקה הייתה סימפרופול. בשנת 2013 אוכלוסיית המדינה האוטונומית הייתה לערך 1,970,000 תושבים.
הרפובליקה האוטונומית של קרים הוכרזה בהחלטת המועצה העליונה של אוקראינה בספטמבר 1994 על בסיס "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של קרים" שקמה בפועל ב-12 בפברואר 1991 בעקבות משאל העם מ-20 בינואר 1991. ב-6 במאי נקראה הרפובליקה האוטונומית של קרים.
בסוף פברואר 2014 היא נכבשה על ידי כוחות צבאיים רוסיים ובדלנים אוקראינים פרו-רוסים. ב-11 במרץ 2014 הפרלמנט של קרים הכריז על עצמאות תחת השם "הרפובליקה של קרים". בנסיבות החדשות ב-16 במרץ 2014 התקיים משאל-עם שאישר את האיחוד מחדש של חצי האי קרים עם רוסיה. חוקיות משאל העם לא הוכרה על ידי ממשלת אוקראינה ולא זכה בהכרה בינלאומית רחבה. רוסיה ועוד 17 חברות באו"ם הכירו את קרים כחלק מהפדרציה הרוסית, בעוד אוקראינה רואה בחצי האי עדיין חלק אינטגרלי ממנה, עמדה שנתמכת על ידי רוב הקהילייה הבינלאומית.
ב-27 במרץ 2014 העצרת הכללית של האו"ם החליטה להכיר בשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה בגבולות המוכרים שלה עד שנת 2014 (החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם). בעד ההחלטה הצביעו 100 מקרב 193 מדינות, בעוד 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 לא השתתפו בהצבעה.
מבחינת אוקראינה (בהתאם לחוק האוקראיני שנחקק ב-15 באפריל 2014) קרים, לרבות הרפובליקה האוטונומית שלה והעיר סבסטופול, בעלת המעמד המיוחד, נחשב "שטח כבוש זמנית" על ידי רוסיה. גם בשנים 1994–2014 העיר סבסטופול הייתה יחידה מנהלית נפרדת משאר חצי האי קרים ונהנתה ממעמד מיוחד, בדומה לעיר הבירה של אוקראינה, קייב. אחרי סיפוחה לרוסיה היא המשיכה להיות נפרדת מהרפובליקה של קרים ביחידה הנקראת "עיר פדרלית" כששתי היחידות הטריטוריאליות הרכיבו יחדיו את המחוז קרים של הפדרציה הרוסית, שבוטל אומנם, אך נותרו חלק מרוסיה.
בפועל החל ממרץ 2014 איבדה אוקראינה את השליטה הממשית בשטח חצי האי קרים.
ILoo
ה-iLoo (קיצור ל-Internet Loo, בית שימוש אינטרנטי) היה פרויקט מבית מיקרוסופט שהיה אמור לאפשר בתי שימוש ניידים שתומכים באינטרנט אלחוטי. ה-iLoo, שהיה מתוכנן לשמש בפסטיבלי קיץ בריטים, תואר כבית שימוש נייד עם חיבור אינטרנט אלחוטי, מסך פלזמה מתכוונן, מקלדת אלחוטית עמידה למים, מערכת שמיעה היקפית עם שישה ערוצי סטראו ונייר טואלט עליו מוטבעים כתובות אתרי אינטרנט מוכרים. ל-iLoo תוכננו גם מקלדת ומסך נוספים מבחוץ, והיה צורך בשמירה עליהם כדי שלא ייגנבו. הפרויקט היה אמור להיות אחת מהיוזמות המצליחות של MSN בממלכה המאוחדת, שהיו אמורות להציג את האינטרנט במקומות לא רגילים, כמו ברחוב (MSN Street), בפסלי רחוב (MSN Park Bench) ובכיסאות חוף (MSN Deckchair).
הפרויקט הוכרז ב-MSN UK ב-30 באפריל בשנת 2003, והיה מושא לבדיחות רבות לפני שהוכרז כמתיחה על ידי מיקרוסופט ב-12 במאי. ב-13 במאי, הצהרה נוספת של מיקרוסופט טענה שלמרות שהפרויקט לא היה מתיחה, הוא בוטל מכיוון שהוא לא היה מקדם מספיק את המותג של MSN. פרויקט ה-iLoo של מיקרוסופט הוכרז כ"כישלון" ביחסי ציבור ב-Online Journalism Review.
סטטוס: ידידים
סטטוס: ידידים (באנגלית: The Art of Getting By) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שביים גווין וויסן משנת 2011. הסרט בכיכובם של פרדי היימור ואמה רוברטס.
יואב דגון
יואב דגון (2 באפריל 1951 – 3 במרץ 2004) היה מנהל מוזיאון הרצליה, מקים ומנהל מוזיאון נחום גוטמן ואוצֵר.
ביוגרפיה
יואב דגון נולד במעברת גן יבנה לאירמה ואביגדור (ויקטור) פישמן. אמו, ילידת וילנה, נסעה בתום המלחמה לפריז ללימודים בבית ספר לאחיות, שם הכירה את אביו, אשר נולד בורשה ובגיל 7 משפחתו היגרה ללימוז' שבצרפת. הוריו של יואב עלו בשנת 1950 לישראל ולימים עברתו שם משפחתם לדגון. בשנת 1953 קבעה המשפחה את משכנה ברמת השרון, בשיכון יוצאי ליטא, שם יואב גדל. יואב הוא הבן הבכור ולו אח ושתי אחיות. הוא בוגר בית הספר העממי ע"ש מנחם אוסישקין. בילדותו התגלה בידי רפי לביא, ששלח אותו לחוג לאמנות במוזיאון תל אביב. למד במשך שנתיים בבית הספר לאמנות רננים וכשזה נסגר, עבר ללמוד בבית הספר תלמה ילין. בצה"ל שירת במשטרה הצבאית.
לאחר שחרורו מהצבא, טס לפריז ללמוד אמנות. הוא בעל תואר ראשון באקדמיה לאמנויות יפות (Beaux-Arts de Paris) ותואר שני בסורבון. עבודת הגמר שלו הייתה בנושא תסרוקות אפריקאיות. בשהותו בצרפת התחתן עם מישל ולהם שלושה ילדים.
ב-1979 יואב דגון שב לישראל. בתחילה שימש כמורה לרישום ומתודיקה במדרשה לאמנות רמת השרון (1981-1979) ולימד גם בבצלאל.
בשנים 1981–1993 כיהן כמנהל וכאוצר ראשי של מוזיאון הרצליה, בתקופה זו הקים ואצר כשמונים תערוכות ואת גן הפסלים של המוזיאון. במסגרת עבודתו במוזיאון הרצליה התמקד בפיסול, כעשור לפני פריחתו המחודשת של התחום. הקדיש תערוכות להיסטוריה של הפיסול בארץ ולתחומי פיסול שונים: ארד (ברנרד רדר, צבי לחמן), ברונזה (דורותי רובינס), נייר יצוק (זיוה קרונזון), חול (יגאל תומרקין), עץ (דב חוף, יעקב פינס), אבן (מתניה אברמסון, טניה פרמינגר), ברזל (יחיאל שמי, מוטי מלר), טקסטיל (ישעיהו א. גבאי) ותשומת לב מיוחדת הקדיש לפיסול בחומר, לו אצר עשר תערוכות (דייוויד מוריס). אצר תערוכות של אמנים ישראלים ידועים מהעבר (צבי אלדובי, בתיה לישנסקי, יוסף קונסטנט) ותערוכות של אמנים אירופאיים (הנרי מור, ברנרד פז'ס, ז'ורז' ז'נקלו וצ'יקו בוננוטה), בעידן בו עולם האמנות האמריקאי משל בכיפה. הקדיש מספר תערוכות לציירים-רשמים כמו עמוס אריכא, אוזיאש הופשטטר, רות שלוס ויוסף הירש.
היה ממייסדי פורום המוזיאונים הקטנים לאמנות וישב בחבר השופטים של פרסי אגודת אמני קרמיקה בישראל.
בשנת 1993 שב עם משפחתו לצרפת וב-1998 נקרא להקים את מוזיאון נחום גוטמן בנווה צדק ושימש כמנהלו וכאוצרו הראשי של המוזיאון עד למותו ב-2004. במסגרת המוזיאון הציג תערוכות וכתב מאמרים החורגים מדימויו המקובל של גוטמן, כמו: "נחום גוטמן במחוזות הרשע", "סוד הארוס הערבי בפרדסי יפו של גוטמן".
יואב דגון שם קץ לחייו במרץ 2004 ונקבר בקיבוץ עינת.
עיריית הרצליה קראה לכיכר הסמוכה למוזיאון הרצליה בשם כיכר דגון, ביוזמת ראש העיר דאז יעל גרמן.
לקריאה נוספת
הספר מכיל בעיקר מאמרי אוצרות שכתב דגון לרגל תערוכות. בפתיחת הספר יש מספר מאמרים ביוגרפיים:
בנימין לוי
בנימין בנט לוי (באנגלית: Benjamin Bennett Levy; 22 בפברואר 1845 - 20 ביולי 1921) היה טוראי (לאחר מכן סמל) יהודי בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית. היהודי הראשון שזכה במדליית הכבוד, המדליה הצבאית האמריקאית הגבוהה ביותר.
קורות חיים
סך הכל שירת לוי ביחידה הראשונה של ניו יורק, כשנתיים, במרוצתם הועלה לדרגת סמל. השתחרר עם פרוק היחידה כולה ב-25 במאי 1863.
סמוך לאחר שחרורו, חזר והתנדב לצבא הצפון, ליחידת הרגלים ה-40 של ניו יורק. בקרב המכונה Battle of the Wilderness, הקרב הראשון בין הגנרל יוליסס גרנט לגנרל לי, בתחילת מאי 1864, בסביבות פרדריקסבורג, וירג'יניה, הוא נפצע ובעקבות זאת שוחרר מהצבא סופית.
נישא לאוליב א. לוי (1849–1907). נפטר ב-1921 בברוקלין, ניו יורק.
מדליית הכבוד
בין מרץ ליולי 1862 התנהל הקרב הגדול הראשון של הזירה המזרחית של מלחמת האזרחים האמריקאית, מערכת חצי האי, בין כוחות הצפון בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מקללן, לכוחות הדרום בפיקודו של הגנרל רוברט אי. לי. הקרב התנהל בסביבות ריצ'מונד וירג'יניה ובסיומו נחל הצפון מפלה קשה. כחלק ממערכה כוללת זו, בין ה-25 ביוני ל-1 ביולי 1862 נוהלו "קרבות שבעת הימים", בין שני הצבאות ובמסגרת ספציפית זו, ב-30 ביוני 1862 אירע הקרב על גלנדייל, וירג'יניה, בעקבותיו קיבל המתופף הצעיר טוראי לוי, בן ה-17 את מדליית הכבוד:
תוך כדי קרב קודם נפגע התוף של לוי. הוא לקח את רובהו של אחד הלוחמים שחלה והצטרף לקרב עצמו, כלוחם. נושא הדגל בקרבות אלה היה מטרה מרכזית ליריות האויב. בהמשך הקרב, כשנפל נושא הדגל, הרים לוי את הדגל במקומו והמשיך לנוע עם הדגל תחת אש אויב כבדה ומנע בכך את תפישתו בידי האויב ודמורליזציה של היחידה כולה, תוך סיכון חייו באופן ממשי.
באזור קרב גלנדייל הציבה מדינת וירג'יניה שלט זיכרון בו מתואר ומונצח מעשה הגבורה של לוי.
את מדליית הכבוד עצמה קיבל לוי רק ב-1 במרץ 1865, כחודש לפני תום המלחמה.
ג'רארד לופס
ג'רארד לופס סגו (בקטלאנית-ספרדית: Gerard López Segú, נולד בגרנוליירס שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ומאמן כדורגל בהווה. לופס, שגדל במערכת הנוער של ברצלונה, שיחק, בין היתר, בוולנסיה, ברצלונה, מונקו ורקראטיבו ולבה. לופס גם שיחק במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 2000.
תחילת הדרך, ההצלחה בוולנסיה
לופס, שנולד וגדל בעיר גרנוליירס שקרובה לברצלונה, הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של ברצלונה. לקראת עונת 1996/97, בהיותו בן 17, קודם לופס לקבוצת המשנה של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השנייה. לופס היה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, הופיע ב-32 משחקים וכבש 10 שערים, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו להישאר בליגה השנייה, והיא ירדה להליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
לופס חזר מההשאלה לוולנסיה, ודרכו המחודשת עמה החלה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי, אחרי ניצחון בתוצאה מצטברת של 4-3 על קבוצת נעוריו, ברצלונה. בעונה זו, עונת 1999/2000, הפך לשחקן משמעותי בקבוצה. שערו הראשון במדי ולנסיה היה שער השוויון מול באיירן מינכן בליגת האלופות, ב-28 בספטמבר 1999. לאחר מכן עזר לוולנסיה לנצח את ריאל מדריד בתוצאה 3-2 בביתה, כשכבש את השער השני במשחק. ולנסיה החלה את העונה עם קשיים רבים והייתה אף במקום ה-18, מתוך 20, במחזור ה-11, אך מצבה של ולנסיה השתפר עם התקדמות העונה והיא הגיעה עד למקום ה-3 בסוף העונה. לופס שותף להתאוששות זו, עם 33 הופעות בליגה בהן כבש 4 שערים. במשחק הראשון של רבע גמר ליגת האלופות, נגד לאציו ב-5 באפריל 2000, כבש לופס שלושער וולנסיה ניצחה 5-2. ולנסיה העפילה לחצי הגמר למרות הפסד 1-0 בגומלין, שם פגשה את ברצלונה. ולנסיה, עם לופס בהרכבה, גברה על ברצלונה בתוצאה מצטברת 5-3, ועלתה למשחק הגמר. במשחק זה הפסידה ולנסיה לריאל מדריד בתוצאה 3-0.
השיבה לברצלונה
בתום העונה חזר לופס לברצלונה, ששילמה בתמורה להעברתו 24 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בברצלונה, עונת 2000/01, עבר לופס מהרכב לספסל הקבוצה לסירוגין. הוא פתח ב-20 משחקים ונכנס כמחליף ב-19 נוספים, בהם הבקיע 4 שערים - 2 בליגה, 1 בגביע המלך ו-1 בגביע אופ"א. ברצלונה דשדשה בליגה וסיימה במקום ה-4 בלבד. בהמשך דרכו בברצלונה דעך מעמדו בקבוצה אף יותר, הן בשל פציעות שסבל מהן והן בשל מעמדם הבכיר של שחקני קישור אחרים כגון צ'אבי, פיליפ קוקו וגברי. בעונת 2001/02, שגם בה סיימה ברצלונה במקום ה-4, פתח לופס ב-6 משחקים, נכנס כמחליף ב-17 נוספים, והבקיע שער בודד, שער הניצחון של ברצלונה לרשתה של אולימפיק ליון בליגת האלופות, ב-23 באוקטובר 2001. במרץ 2002 נפצע בסחוס של ברכו הימנית, עבר ניתוח והחמיץ את יתר העונה.
בעונת 2002/03 המשיך תפקידו של לופס כשחקן מחליף בברצלונה. ב-13 בנובמבר 2002 כבש את השער היחיד שלו לעונה זו - בניצחון 3-1 על גלאטסראיי בליגת האלופות. בינואר 2003 נפצע ברצועה בברך השמאלית ונעדר ממשחק למשך חודשיים. לאחר חזרתו היה לופס שותף, באופן כמעט בלעדי כשחקן חילוף, להדחתה של ברצלונה מליגת האלופות על ידי יובנטוס והגעתה למקום ה-6 בליגה. בסך הכול לעונה זו פתח ב-8 משחקים ונכנס כמחליף ב-21 נוספים. בעונת 2003/04 החל פרנק רייקארד לאמן את ברצלונה. לופס נמנע בעונה זו מפציעות, ובחודשיים הראשונים של העונה פתח בעקביות בהרכב, אך לאחר מכן שב לתפקד כשחקן מחליף. גם בעונה זו, בה הופיע ב-28 משחקים, 15 מתוכם כשחקן הרכב, כבש שער בודד. לופס נכנס כמחליף במשחק הליגה נגד קבוצתו הקודמת, ולנסיה, ב-21 בפברואר 2004, וכעבור 7 דקות הבקיע את השער היחיד במשחק, והביא לברצלונה ניצחון 1-0.
בעונת 2004/05 סבל לופס מפציעה חוזרת במפשעה, מה שהביא אותו לעבור ניתוח בסוף נובמבר, לאחריו נעדר ממשחק במשך כחודשיים. עד הפציעה נכנס כמחליף ב-4 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד, מול ריאל בטיס, ופתח במשחק אחד בליגת האלופות. לאחר חזרתו מפציעה נכנס כמחליף ב-7 משחקי ליגה, באחד מהם הבקיע שער נוסף, נגד מאלגה, ופתח בשניים נוספים. בליגת האלופות, נכנס כמחליף במשחק הראשון של שמינית גמר ליגת האלופות נגד צ'לסי, בו ניצחה ברצלונה 2-1, ופתח בגומלין, בו הפסידה ברצלונה 4-2 והודחה מהטורניר. בעונה זו זכתה ברצלונה באליפות ראשונה מזה 6 שנים.
מונקו ושלהי הקריירה
בסוף העונה תם חוזהו של לופס בברצלונה, והוא חתם בשורות מונקו שמשחקת בליגה הצרפתית. לצערו, גם שם סבל לופס מפציעות. בנובמבר 2005 קרע לופס את גיד האכילס השמאלי שלו ונעדר ממשחק למשך חצי שנה. בעונתו הראשונה במונקו, עונת 2005/06, שותף ב-7 משחקי ליגה בלבד, לא כבש אף שער, ומונקו סיימה את העונה בליגה במקום ה-10. גם בעונתו השנייה במונקו מיעט לשחק. הוא פתח במשחק אחד ונכנס כמחליף ב-5 משחקים, באחד מהם, נגד סנט אטיין ב-12 באוגוסט 2006, כבש את שערו היחיד בליגה הצרפתית.
בקיץ 2007 עזב לופס את מונקו ושב לספרד. הוא חתם במדי רקראטיבו ולבה ששיחקה אז בליגה הספרדית הראשונה. בעונתו היחידה במועדון, עונת 2007/08, פתח בשני משחקי ליגה ובשני משחקי גביע, ונכנס כמחליף ב-16 משחקי ליגה נוספים, באף אחד מהם לא כבש שער. בתום העונה סיימה רקראטיבו במקום ה-16, שתי נקודות מעל הקו האדום, ונשארה בליגה הראשונה. בסוף העונה עזב את רקראטיבו ונותר ללא קבוצה. לופס התאמן במשך מספר חודשים בעיר הולדתו, גרנוליירס, ובפברואר 2009 חתם במדי ז'ירונה שמהליגה השנייה. במשחקו השני במדי הקבוצה נכנס כמחליף וכבש צמד, בניצחון 2-1 על קאסטיון ב-24 במאי. בהמשך כבש עוד שני שערים ב-4 משחקים נוספים בהם שותף. בעונתו השנייה בז'ירונה פתח ב-11 משחקים ונכנס כמחליף ב-10 אחרים, וקבוצתו סיימה במקום ה-14 בליגה. בעונת 2010/11 צומצם תפקידו של לופס בקבוצה, הוא פתח במשחק בודד ונכנס כמחליף ב-4 נוספים, ובסוף העונה, בגיל 32, פרש ממשחק.
קריירת נבחרות
לופס החל את דרכו בייצוג מדינתו, ספרד, במדי הנבחרת הצעירה, עמה השתתף באליפות העולם לנוער 1997 שנערכה במלזיה. לופס פתח בשני משחקים בשלב הבתים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר. עם לופס בהרכבה, בשמינית הגמר גברה ספרד על בתוצאה 2-0, אך ברבע הגמר הודחה על ידי. בהמשך, עזר לופס לנבחרת הצעירה להעפיל לאליפות אירופה עד גיל 21 2000. הוא כבש 3 שערים ב-7 משחקים בהם הופיע בשלב המוקדמות. לצד זה גם כבש צמד במשחק ידידות נגד הצעירה ב-28 במרץ 2000.
בעקבות הצלחתו במדי ולנסיה, זומן לופס לנבחרת ספרד הבוגרת לקראת יורו 2000. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-3 ביוני 2000, במשחק ידידות נגד. לופס גם נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הגמר, והוא נכנס כמחליף בהפסד ספרד ל ברבע הגמר, לאחר שלא שותף כלל בשלב הבתים של הטורניר.
לצד משחקו בנבחרת ספרד, כקטלאני, השתתף לופס במשחקיה של נבחרת קטלוניה. בין 1998 ל-2008 שיחק במדיה 6 פעמים והבקיע פעמיים.
קריירה כמאמן
ב-2013 החל לופס לאמן את נבחרת קטלוניה, נבחרת לא רשמית שמשתתפת במשחק ידידות או שניים בלבד בשנה. בקיץ 2015 התמנה לתפקיד המאמן בברצלונה אתלטיק, שירדה בעונה לפני כן לליגה השלישית.
חיים אישיים
שני אחיו הגדולים של ג'רארד לופס, סרג'י וז'וליה, שיחקו כדורגל גם הם, כשחקני הגנה. סרג'י, שכמו ג'רארד שיחק במדי ברצלונה בין היתר, התאבד ב-4 בנובמבר 2006, לאחר שהיה במשך תקופה בדיכאון. ז'וליה, שנודע בכינוי ז'ולי, שיחק בעיקר בליגה הספרדית השנייה.
וילהלמינה, נסיכת באדן
ביוגרפיה
וילהלמינה נולדה ב-21 בספטמבר 1788 בקרלסרוהה, לקרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ולאמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט. בתחילה היה מדובר שווילהלמינה תתחתן עם לואי אנטואן, דוכס אנייה מבית בורבון, אולם עקב המהפכה הצרפתית נסוגה משפחתה מההצעה.
ב-19 ביוני 1804 התחתנה וילהלמינה עם בן דודה לודוויג, נסיך הכתר של הסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ולאחר הולדת שלושת ילדיה הגדולים הם נפרדו. בשנת 1820 התיישבה וילהלמינה בטירת הייליגנברג, שם נפגשה בברון אוגוסט לודוויג פון סנארקלן דה גראנסי. וילהלמינה קיימה רומן עם הברון, וארבעת ילדיה הצעירים היו ממנו, אולם בעלה לודוויג השני הכיר בהם כילדיו, כדי להימנע מסקנדל.
בשנת 1830 מת חמיה לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, וב-27 בינואר 1836 מתה וילהלמינה ברוזנהה.
משפחתה
ב-19 ביוני 1804 התחתנה וילהלמינה עם בן דודה לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ממנו נולדה לו 7 ילדים:
השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי
רשימת השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי מכילה את 100 השירים המובילים עם הכי הרבה השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. נכון למאי 2023, "Blinding Lights" של דה ויקנד מדורג במקום הראשון. 2 שירים בלבד עברו את סף 3 מיליארד ההשמעות.
השירים המובילים
הרשימה הבאה מונה את 100 השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי, כשמספר ההשמעות מעוגל למאות האלפים הקרובים ביותר.
האמנים עם המספר הרב ביותר של שירים ברשימה
זוהי רשימת האמנים עם הכי הרבה שירים ברשימת השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
היסטוריית השירים המושמעים ביותר בספוטיפיי
הטבלה הבאה מפרטת את ששת השירים שהחזיקו בתואר "השיר המושמע ביותר בספוטיפיי" מאז 2013 ועד היום. {{legend|#d0f0c0|המחזיק העכשווי בתואר}}
שירים מובילים שבועיים
הטבלה הבאה מפרטת את השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד השבועי של ספוטיפיי. הטבלה מתעדת רק שירים מסוף ספטמבר 2013, מכיוון שהנתונים שלפני כן אינם זמינים.
השירים ששהו הכי הרבה ימים במקום הראשון
הטבלה הבאה מפרטת את 20 השירים עם הכי הרבה ימים במקום הראשון במצעד היומי של ספוטיפיי.
יובל שבח
יובל שבח (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא שחקן ישראלי. התפרסם בעקבות תפקידו הראשי בסדרת הנוער "ראש גדול".
ראשית חייו
בשירותו הצבאי, שירת כלוחם בחטיבת הנח"ל.
כיום, שבח מתגורר בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב.
קריירה
בשנת 2007 הצטרף לעונה הרביעית של הסדרה "ראש גדול", בה גילם את גורי בנה של יועצת מנהל בית הספר שלו. את התפקיד מילא גם בעונה החמישית של הסדרה.
בשנת 2008, יצא הסרט "אילי ובן", בו גילם את אילי. משחקו של שבח בסרט זה זכה לביקורת חיובית. בהמשך אותה שנה גילם את בנו של אודי בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "על קצות האצבעות".
בשנת 2015, הקליט יחד עם לין אשרוב את שיר "הבזבז", ששודר בערוץ דיסני ונועד להעלאת המודעות לחשיבות החיסכון באנרגיה.
בשנת 2017 השתתף בסדרת הטלוויזיה "כיפת ברזל" בתפקיד אורח בעונה הראשונה (פרק 6) שם גילם את יונתן, דתי לייט ואחיה של אלישבע. בעונתה השנייה של הסדרה קיבלה הדמות בתפקיד מרכזי.
יווניות (מתמטיקה פיננסית)
במתמטיקה פיננסית, היווניות (באנגלית: Greeks) הן משתנים המתארים רגישות של אופציות ונגזרים פיננסים ביחס לפרמטרים שלהם. השם נגזר מסימון משתנים אלו באותיות יווניות.
יעוד היווניות
היווניות משמש ככלי עיקרי בניהול סיכונים פיננסיים. כאשר כל יוונית מתארת את השיעור השינוי הצפוי כאשר מתרחש שינוי באחד הפרמטרים של התיק או של נכס הבסיס ובעצם מתארת את רגישות התיק לשינוי זה. משתנים אלו מאפשרים למנהל הסיכונים לגדר סיכונים שנובעים משינויים במחיר נכס הבסיס. למשל גידור דלתא יאפשר גידור של סיכון שנובע משינוי בערך של נכס הבסיס.
במודל בלק ושולס, חישוב היווניות הוא אנליטי ופשוט, אולם ישנם מודלים שבהם החישוב מסובך מאוד.
קיימות יווניות רבות אולם יש 5 יווניות עיקריות: דלתא, ווגה, תטא, רו, גמא. כאשר הארבע הראשונות הן נגזרות מדרגה ראשונה של מחיר נכס הבסיס, וגמא היא נגזרת מדרגה שנייה.
במודל בלק שולס
הנוסחה למחיר אופציית רכש (CALL) אירופאית הוא:
והנוסחה של אופציית מכר (PUT) אירופאית הוא:
כאשר
הדלתא של אופציית רכש: ומכיוון ש-\Phi הוא פונקציית התפלגות אז ערכו נע בין 0 ל-1. הדלתא של אופציית מכר תהיה וערכה יהיה בין 1- ל-0.
מכיוון שהדלתא של נכס בסיס הוא 1 (ערכה הוא S ולכן ) אז ניתן לגדר לפי דלתא בפשטות תיק בעל נכסים רבים על ידי חישוב ערך הדלתא המשוקלל של כל הנכסים וקניה או מכירה של נכס בסיס לפי הדלתא שהתקבלה כך שהדלתא הכוללת תהיה 0.
ווגה
ווגה, מסומן על ידי האות נו \nu, הוא משתנה המתאר את הרגישות של מחיר הנגזר ביחס לתנודתיות:.
ווגה היא יוונית החשובה למספר אסטרטגיות כמו אסטרטגיית אוכף שבו יש חשיבות גדולה מאוד לתנודתיות של נכס הבסיס.