cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מארי מקאליס
רקע משפחתי וביוגרפי
מארי מקאליס נולדה וגדלה כמארי פטריסיה לנגהן (Máire Pádraigín Ní Lionnacháin) במשפחה קתולית בארדוין, בלפסט. אביה היה פטריק ג'וזף לנגהן ואמה- קלייר לבית מקמאנוס. בפרוץ "הצרות" - המהומות וסכסוכי הדמים, משפחתה נאלצה לעזוב את האזור על ידי הלויאליסטים, הפלג הפרוטסטנטי הרדיקלי. פעם חנות אביה הותקפה ביריות ואחיה הוכו על ידי בריונים מהמחנה האויב.
באותו העשור פעלה כיועץ משפטי וחבר מייסד של המערכה לשינוי החוק נגד ההומוסקסואלים, אבל עזבה תפקידים אלה בשנת 1979 כדי להצטרף ורשות השידור האירית כעיתונאית ומגישה, לזמן מה ככתבת ומגישת התוכנית "טודיי טונייט".
מקאליס הייתה חברה במשלחת הכנסיות הקתולית והאפיסקופלית בפורום של אירלנד החדשה בשנת 1984 וחברה במשלחת הכנסייה הקתולית בוועדה שדנה ב-1996 במצעדים השנויים במחלוקת של המחנות הניצים באלסטר. כמו כן השתתפה בוועידה משנת 1995 בבית הלבן על מסחר והשקעות באירלנד ובוועדת ההמשך בפיטסבורג ב-1996. ב-1994 מונתה לסגן רקטור של אוניברסיטת קווינז בבלפסט והייתה האישה הראשונה והקתולית השנייה למלא תפקיד זה.
מאוחר יותר כיהנה מקאליס גם כמנהלת ערוץ הטלוויזיה 4, של חברת החשמל של צפון אירלנד, מנהלת תאגיד "הקבוצה הממלכתית של בתי חולים" וחברה מייסדת בוועדה האירית לאסירים שמעבר לים.
נשיאותה
בשנת 1997 ניצחה מקאליס את ראש הממשלה לשעבר אלברט ריינולדס בבחירות הפנימיות במפלגתה פיאנה פול, למועמדות לתפקיד הנשיא. עיתונאי ופרשן ימני (Koghan Harris) הגדיר אותה באותם הימים כ"פצצת זמן שבטית".
בסיבוב הראשון של הבחירות ניצחה ב-%45.2. בסיבוב השני גברה על מארי באנוטי עם 58.7%. הושבעה כנשיאה ב-11 בנובמבר 1997. ב-1 באוקטובר 2004 הוכרזה כנשיאה בשנית, כשהפעם נבחרה ללא השתייכות מפלגתית וללא מתחרים לתפקיד. בהתחשב בפופולריות שהיא נהנתה בסוף כהונתה הראשונה, אף מפלגה לא הציגה מועמדים נגדה.
מקאליס הצהירה שנשיאותה תתמקד ב"בניית גשרים". כראשונה שנבחרה לנשיאות אירלנד מקרב בני צפון אירלנד, ביקרה בצורה קבועה באלסטר שם זכתה לקבלת פנים חמה מצד שתי הקהילות גם יחד, תוך פיזור הנבואות השחורות שתהיה דמות מפלגת.
היא גילתה הערצה למלכת בריטניה, אליזבת השנייה, אותה הכירה עוד מהביקור המלכותי באוניברסיטת קווינז שבהנהלתה כיהנה. אחת השאיפות שלה האישיות הייתה לארח את הביקור הראשון של ראש המדינה הבריטית ברפובליקה של אירלנד, דבר שהתגשם בקדנציה שלה ב- 17 - 20 במאי 2011.
ב-22 במאי 2005 בנאום באוניברסיטת וילנובה במדינת פנסילבניה בארצות הברית הביעה מקאליס דעות מנוגדות לקו הקתולי השמרני בקשר של הסמכת הומוסקסואלים ונשים לכמורה. על ידי כך עוררה מחאות מידיות מצד גורמים קתוליים שמרנים.
לעומת זאת בביקור באוניברסיטת נוטרדאם במאי 2006 הזכירה את רגיש הגאווה שהיא חשה כלפי המורשת האירית של האוניברסיטה שקיבלה את הכינוי "האירית הלוחמת".
בעקבות תום כהונתה של נשיאת סרי לנקה, צ'נדריקה קומרטונגה, החל מ-19 בנובמבר 2005 הפכה מקאליס לראש המדינה-אישה הנבחרת הוותיקה בעולם.
ב-3 במאי 2007 זכתה בפרס ההומניטרי של הקרן האירית האמריקאית.
ב-3 ביוני 2007 תוך כדי ביקורה החמישי בוותיקן בתוך שנתיים, נכחה בהכרזתו כקדוש של צ'ארלס אוף מאונט ארגוס. באוקטובר 2007 אוניברסיטת אוטגו מניו זילנד העניקה לה את התואר של דוקטור כבוד למשפטים.
מקאליס חברה ב"מועצת מנהיגות העולם", רשת בינלאומית של נשים ראשי ממשלות ונשיאות מכהנות ולשעבר, שיעדה לגייס את המנהיגות לפעולה משותפת במאבק לקידום עניינים חשובים לנשים ולשוויון זכויותיהן.
ב-2006 דורגה במקום ה-55 בין הנשים החזקות בעולם על ידי המגזין פורבס. ב-2007 ירדה למקום 58.
מארי מקאליס נשואה החל משנת 1976 למרטין מקאליס, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בן אחד הוא הומוסקואל מוצהר.
מחוון טיסו
מָחְוָן טיסוֹ או אליפסת טיסו (באנגלית Tissot's indicatrix או Tissot's ellipse) הוא צורה גאומטרית של מעגל או אליפסה המאפשרת להעריך את מידת העיוות של היטל גרפי. מחוון זה הומצא על ידי הקרטוגרף הצרפתי ניקולא אוגוסט טיסו.
ניתן לחלק את ההטלים לשני סוגים: ההיטלים הנפוצים מייצגים פשרה בין שני סוגים אלה.
איב יובולדיו
איב קיטוטטה יובולדיו (בצרפתית: Yves Kitutele Yuvuladio; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
יובולדיו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של שקרספור מליגת העל הטורקית, במדיה שיחק עונה אחת.
בקיץ, יובולדיו חזר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כאשר חתם במוטמה פאמבה, עמה זכה בשתי אליפויות.
בינואר, יובולדיו חתם בארזורומספור עד לסיום העונה, ולאחר מכן חזר למוטמה פאמבה.
בקיץ, יובולדיו חתם באספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית, במדיה זכה באליפות תוניסיה בעונתו הראשונה במועדון.
ב-13 בינואר 2005, יובולדיו חתם בהפועל חיפה מליגת העל. ב-31 בינואר, יובולדיו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 למ.ס. אשדוד. יובולדיו, שיחק בכל משחקי הקבוצה עד לסיום העונה, אך לא הצליח לעזור לקבוצה במאבק ההישרדות בליגה הראשונה.
בקיץ, יובולדיו חתם בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית וכעבור שנה חתם בהפועל פתח תקווה. בשתי הקבוצות שיחק שנה, ועם שניהן רשם עליה לליגת העל.
בקיץ, יובולדיו שוחרר מפתח תקווה ובינואר , חתם בהפועל בני לוד, במדיה שיחק עד לסיום העונה ולאחר מכן פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
יובולדיו שיחק בנבחרת 7 שנים, בהן יובולדיו ערך 15 הופעות וכבש שער אחד.
מחוזות נגורנו קרבאך
נגורנו קרבאך הוא חבל ארץ באזרבייג'ן שהכריז באופן חד צדדי על עצמאותו כרפובליקה של נגורנו קרבאך. במהלך הקרבות, לשליטת ממשל החבל הועברו שטחים שקודם לא נכללו באזור האוטונומי, ולעומת זאת חלק מהשטח של האזור האוטונומי המקורי נכבש על ידי צבא אזרבייג'ן. מבחינה מנהלית נגורנו קרבאך מחולקת ל-7 מחוזות ( район, ראיון) ועיר בעלת מעמד מיוחד.
בעקבות מלחמת נגורנו קרבאך השנייה שטחים נרחבים חזרו לשליטת אזרבייג'ן. כיום (2023) שטח של נגורנו קרבאך קטן מהשטח שהיה באזור אוטונומי בתקופת ברית המועצות.
ת'אוזנד אוקס
ת'אוזנד אוקס (באנגלית: Thousand Oaks) עיר בקליפורניה, ארצות הברית. נכון לשנת 2016, מתגוררים בעיר כ-128,888 תושבים. ת'אוזנד אוקס ממוקמת כ-24 ק"מ מקצה העיר לוס אנג'לס.
היסטוריה
אינדיאנים התיישבו באזור זה כבר לפני למעלה מ-10,000 שנים. האירופאי הראשון שהגיע לסביבה היה החוקר הספרדי חואן רודריגס קבריו בשנת 1542. במהלך המאה ה-19 התקיימו סכסוכים רבים על הטריטוריה בין האינדיאנים לספרדים. לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו השטח הפך לשטח מקסיקני. בשנת 1850 השטח סופח לארצות הברית. ההתיישבות הכפרית החלה להתפתח במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19. לקראת סוף המאה היגרו לאזור מהגרים רבים מנורווגיה. במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 התרחשה הגירה המונית אל האזור. בספטמבר 1964 התקיים משאל עם סביב יצירת העיר באופן רשמי. כ-60% מתושבי הסביבה הצביעו בעד הקמת העיר, אשר הוכרזה באוקטובר שלאחר מכן.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בת'אוזנד אוקס כ-126,683 נפש בכ-45,836 משקי בית. הצפיפות היא 886.4 נפש לקמ"ר. בשנותיה הראשונות, ת'אוזנד אוקס נחשבה לעיר של מעמד הפועלים, אך כיום מתגוררים בה אוכלוסייה יותר משכילה מן הצווארון הלבן.
ההרכב הגזעי הוא:
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 121,088$.
מבין התושבים הידועים אשר התגוררו בעיר למשך זמן כזה או אחר, ניתן למנות את בריטני ספירס, סילבסטר סטאלון, אלן דג'נרס, דין מרטין, קורט ראסל, הת'ר לוקליר ומרילין מונרו.
כלכלה
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 החקלאות הייתה המרכיב הכלכלי המרכזי באזור. בשנות ה-60 החלה להתפתח תעשיית היי-טק. כיום נחשבת לאחת הערים העשירות בארצות הברית. כיום, הכלכלה העירונית מושפעת מעסקים שונים ומתעשיות אלקטרוניקה, ביולוגיה, כלי רכב וכו'.
סמל אל סלוודור
סמל אל סלוודור משמש את המדינה כסמל רשמי בצורתו הנוכחית מאז ה-15 בספטמבר 1912.
בראש המשולש מופיעה קשת בענן. סביב המשולש חמישה דגלי המדינה ומתחתיו קלף שעליו כתוב המוטו של המדינה: Dios, Unión, Libertad (בספרדית: "אלוהים, איחוד, חופש").
סביב המשולש זר עלי דפנה הקשורים יחד תחת דגל המדינה. הזר מורכב מ-14 חלקים המסמלים את 14 מחוזות המדינה. סביב הסמל כתוב באותיות מוזהבות בספרדית: REPÚBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMÉRICA CENTRAL (רפובליקת אל סלוודור שבמרכז אמריקה).
פורטמנטו
פורטמנטו (מאיטלקית: Portamento, ברבים Portamenti; משא, דהירה של סוס) הוא מונח מוזיקלי המתאר גלישה קולית בין תווים, והחיקוי שלו על ידי כלי נגינה כמו הכינור. הגלישה היא למעשה מעבר הדרגתי, בלתי מיידי, מצליל מסוים לצליל מסוים אחר, באופן חלק ואחיד, זאת בניגוד למונח הדומה גליסנדו, שבו המעבר הוא לעיתים מדורג. דוגמה לפורטמנטו היא תחילתה וסופה של צפירת הזיכרון ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וביום הזיכרון לשואה ולגבורה.
על כלי נגינה כמו פסנתר ונבל לא ניתן לבצע פורטמנטו, שכן כל מעבר הדרגתי ולא מיידי בין תווים כולל את נגינתם של תווים מסוימים בדרך, והמעבר נהיה מדורג - גליסנדו. בכלי נשיפה (גם מעץ וגם ממתכת) ובכלי מיתר ניתן לנגן מעבר מהיר בין תווים באופן חלק (לדוגמה, החלקה מהירה מעלה או מטה בכלי מיתר), ולעבור דרך מספר אינסופי של צלילים.
כלי נגינה בעלי צליל משתנה רציף יכולים לבצע פורטמנטו בטווח ארוך של צלילים. אלו כוללים:
ישו כוכב עליון (מחזמר)
ישו כוכב עליון (באנגלית: Jesus Christ Superstar) היא אופרת רוק בריטית ותופעה תרבותית המבוססת על סיפור השבוע האחרון בחיי ישו, פרי נוסף של שיתוף פעולה הפורה בין המלחין אנדרו לויד ובר והפזמונאי טים רייס. אופרת הרוק הופקה לראשונה בשנת 1970 כאלבום מוזיקה כפול בהקלטה אולפנית. העלילה נכתבה לפי המסופר ב"ספרי הבשורה" (האוונגליונים), הכלולים בברית החדשה, בלבוש מודרני עם מגוון של מוזיקה חדשה וגם ישנה, אך לגרעין הסיפורי שמופיע בברית החדשה נוספה גם פרשנות מקורית של המחברים ו"השלמות" פרי דמיונם.
אופרת הרוק הופקה בשנת 1971 גם כמחזמר, ואחר כך כסרט קולנוע, באותו השם, שצולם בישראל בשנת 1973. המחזמר זכה להצלחה גדולה בכל העולם והופק במדינות רבות ובשפות שונות. אחת מהסיבות להצלחה הוא שלקהל נוצרי, המחזמר הוא גם חוויה רוחנית. עם זאת, המחזמר עורר לא מעט מחאות בקרב נוצרים שמרנים שטענו כי הוא פוגע בדמותו של ישו ואף מעמיד באור מגוחך את השליחים. גם בקרב ארגונים יהודיים המחזמר עורר אי נחת, במיוחד בכל הנוגע לסצנת "39 המלקות" שבה פונטיוס פילטוס, בלחץ האספסוף היהודי המאיים עליו, נאלץ כביכול להלקות את ישו לפני צליבתו, גם צליבתו של ישו במחזמר נעשית בלחצו של ההמון היהודי.
בעקבות ההצלחה של האלבום המקורי, מספר זמרים לא ידועים עד אותה עת רכשו לעצמם שם עולמי וביססו קריירה רבת שנים. איבון אלימן (Yvonne Elliman), בדמותה של מרים המגדלית, התפרסמה כזמרת דיסקו בשנות השבעים ואף הופיעה בסרט "שיגעון המוזיקה" מ-1977. הזמר והשחקן מוריי הד (Murray Head) בדמותו של יהודה איש קריות הפך לשחקן מבוקש על במות לונדון בקריירה שנמשכה עד אמצע שנות השמונים. שני להיטים המושרים על ידי שני זמרים אלו הפכו למפורסמים ביותר וזכו לאינספור גרסאות בשפות שונות, והם מוכרים עד היום: השיר Superstar, אותו שר יהודה איש קריות (מורי הד), וכן השיר I Don't Know How to Love Him המושר בפי מרים המגדלית (איבון אלימן).
המחזמר לא הועלה בישראל בהפקה רשמית למרות הצלחותיו של מחזות הזמר מאת לויד וובר בישראל כגון אוויטה ויוסף וכתונת הפסים המשגעת. יש שיטענו שהסיפור של המחזמר הוא מבוסס מדי בנצרות בשביל לעלות לבמות המסחריות בישראל. שיר הפתיחה של המחזמר "Heaven On Their Mind" תורגם לעברית ובוצע על ידי דני רובס במסגרת ספיישל טלוויזיוני בתוכנית הטלוויזיה זהו זה שהוקדש למחזות זמר.
סוואה לי
חליף מאליק אבן שמאן בראון (באנגלית: Khalif Malik Ibn Shaman Brown; נולד ב-7 ביוני 1993), ידוע בשם הבמה סוואה לי (Swae Lee), הוא ראפר, זמר ומלחין אמריקאי.
ביוגרפיה
חליף מאליק אבן שמאן בראון נולד באינגלווד, לאם חד הורית שעבדה על טנקים בצבא ארצות הברית. בראון גדל בטופלו שבמיסיסיפי והחל ליצור מוזיקה בתיכון עם אחיו סלים ג'קסמי והראפר המקומי ליל פנץ בתור "Dem Outta St8 Boyz".
לאחר שסיים את בית הספר התיכון, ב-2013 בראון, לצד אחיו סלים ג'קסמי, הקימו את להקת "ריי סרמרד", ומאז הוציאו שלושה אלבומי אולפן יחד.
במרץ 2015 הוציא את הסינגל הראשון שלו כאמן סולו, "Drinks on Us", יחד עם פיוצ'ר ודה ויקנד.
באפריל 2017 התארח בשירו של פרנץ' מונטנה, "Unforgettable". השיר הגיע בשיאו למקום השלישי בבילבורד הוט 100 והפך לסינגל הראשון של סוואה לי להגיע לעשירייה הפותחת במצעד.
באוקטובר 2018 יצא השיר "Arms Around You" של ליל פאמפ ו-XXXTentacion בהשתתפות סוואה לי ומאלומה. השיר הגיע למקום הראשון במצעד ה-TV של מדיה פורסט.
בנובמבר 2018 התארח בשירו של פוסט מאלון, "Sunflower", אשר נכלל באלבומו של מאלון, Hollywood's Bleeding ובפסקולו של הסרט "ספיידרמן: ממד העכביש". השיר הגיע בשיאו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 וזכה לסך של כ-1.4 מיליארד השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
במאי 2019 התארח בלהיטה של מדונה, "Crave" אשר נכלל באלבומה Madame X.
אהוד בן עזר
אהוד בן עזר (נולד ב-2 באפריל 1936, בפתח תקווה) הוא סופר, מחזאי, משורר, עורך, פובליציסט וביוגרף ישראלי.
ביוגרפיה
אהוד בן עזר (ראב) נולד בפתח תקווה, בנו של בנימין בן עזר – אשר ניהל את חוות קלמניה בשנים 1944–1947 – ונכד ליהודה ראב, ממייסדי פתח תקווה. את שלוש שנותיו כילד בקלמניה תיאר בן עזר בשניים מספריו: "ספר הגעגועים" ו"הלילה בו תלו את סרג'נט מורטון".
שירת בנח"ל, והיה בין ראשוני קיבוץ עין גדי. למד באוניברסיטה העברית בירושלים והתגורר שנים רבות בעיר זו. מסוף שנות החמישים השתתף באופן קבוע בעיתונות העברית בטוריו, מאמריו, שיריו ובמכתביו למערכת. הרומן הראשון שלו, "המחצבה", יצא ב"ספריה לעם" של עם עובד בשנת 1963 וזכה להצלחה מסחרית. לימים המחיז בן עזר את הרומן, והוא הוצג בתיאטרון. בשנת 1990 הופק על פי הספר סרט קולנוע בבימויו של רוני ניניו, אך הסרט כשל – הן בעיני המבקרים והן בקופות.
כביוגרף, כתב בן עזר ספרים על נחום גוטמן כמו "בין חולות וכחול שמים", וכן על דודתו, אסתר ראב המשוררת, "ימים של לענה ודבש", ועל פנחס שדה, עמו הייתה לו היכרות ממושכת, "לספר לדגים".
בן עזר היה במשך שנים חבר מפלגת שינוי, חבר מועצת מפלגת מרצ ואף חבר נשיאות המועצה. לאחר מהומות אוקטובר 2000 פרש מהמועצה (ולאחר מכן מהמפלגה), בטענה שתביעת המפלגה לפנות התנחלויות בעקבות התקפות אלימות ופיגועי טרור אינה מוסרית ועלולה לעודד מעשי טרור אלו. כמו כן אמר כי על השמאל להכיר בכך שהסכמי אוסלו לא שינו את רצונם של ערבים רבים להשמיד את ישראל.
בן עזר הוא אחד הסופרים הראשונים שהבינו את הכוח העצום הגלום באינטרנט. הוא ייסד ניוזלטר המופץ למנויים, וזוכה להתעניינות רבה ולתפוצה נרחבת. הכותר של מפעלו האינטרנטי הוא: "חדשות בן עזר – מכתב עיתי חינם מאת סופר נידח". סביב המכתב העתי שלו נקבצו סופרים ומשוררים רבים, אנשי רוח ובעלי מקצועות חופשיים מתחומים שונים.
בן עזר נשוי ואב לבן. מתגורר בתל אביב משנת 1966.
לקריאה נוספת
אהוד בן עזר פרסם עשרות מאמרי ביקורת, ציוני זיכרון, מסות קצרות על ספרות וסופרים ועוד.
קישורים חיצוניים
על כתביו:
ביני אשכנזי
ביני (בנימין) אשכנזי (נולד ב-14 בפברואר 1986) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב המשפט של אתר החדשות וואלה!.
ביוגרפיה
אשכנזי גדל בירושלים ולמד בישיבה התיכונית נעם, בישיבת ההסדר נתיבות ובישיבת מעלה גלבוע. בשירותו בצה"ל שימש כמש"ק הוראה בקורס "נתיב" במסגרת חיל החינוך והנוער. לאשכנזי תואר ראשון ושני מחקרי במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והוא עורך דין שהתמחה במחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה.
את דרכו בעיתונות החל כשגוייס לשמש כעורך דין בצוות ההקמה של תאגיד השידור הישראלי. לאחר מכן עבר לשמש כתב המשפט של העיתון TheMarker. תחקיר של אשכנזי שפורסם בעיתון עסק במינוי שופטים, ופרוטוקולים מדיוני הוועדה לבחירת שופטים שנחשפו בתחקיר העידו על מעורבותו של איתמר בן גביר בתהליך המינוי של שופטים. תחקיר נוסף של אשכנזי חשף כי פרקליטות המדינה הציעה לחבר הכנסת חיים כץ הסדר מותנה בתמורה לפרישה מהחיים הפוליטיים ומבלי שיושת עליו קלון. בשנת 2021 עבר למקור ראשון, שם חשף את תמלילי החקירה בפרשת "קריסת חניון הברזל" באתר של חברת דניה סיבוס והעלה תהיות לגבי החלטת הפרקליטות שלא להגיש כתבי אישום בפרשה. עוד חשף לאחר אסון מירון (2021) מסמכים פנימיים מהם עלה חשש שוועדת החמישה לא טיפלה כראוי בסוגיית סילוק הפולשים והמבנים המסוכנים והבלתי חוקיים שבהר מירון. בשנת 2022 עבר לאתר וואלה!, שם חשף את החלטת בית הדין האזורי לעבודה לפיה ייתכן כי חברת וולט תיאלץ להכיר בשליחי החברה כעובדיה. תחקיר נוסף עסק בהמשך האפליה של בנות ממוצא מזרחי בבית הספר בית יעקב "נווה בית שבע" בירושלים. בתפקידו באתר וואלה! אשכנזי מכסה את דיוני בג"ץ ואת תיקי האלפים, בהם נאשמים בנימין נתניהו, נוני מוזס והבעלים לשעבר של האתר שאול אלוביץ'. עם תחילת העדויות בפרשת הצוללות חשף אשכנזי את תמלילי החקירה של שייקה ברקת, העד הראשון בתיק ומי שהוחלף על ידי מיקי גנור בתיווך בין המספנות למערכת הביטחון הישראלית.
אשכנזי דוקטורנט למשפטים באוניברסיטת רייכמן, מרצה למשפטים ב ומלמד תקשורת. נשוי ואב לילד.
פויבה
פויבה (איטלקית יחיד Foiba, רבים Foibe) הוא כינוי לבולען דמוי משפך הפוך הנפוץ במאות באזורים הקרסטיים בסלובניה, קרואטיה ואיטליה. מקורו של המונח במילה הלטינית "fŏvea" שמשמעה "נקרה". עומקה של פויבה עשוי להגיע עד 200 מטר.
ממונח זה נגזר שמו של טבח פויבה המיוחס לצבא הפרטיזנים היוגוסלבי ולמשתפי פעולה במשך מלחמת העולם השנייה ולאחריה באוכלוסייה האיטלקית, בפשיסטים ובאחרים בשטחים שכבש, בשל כך שהפויבות שימשו להחבאת גופות.
טומי פלנגן
טומי פלנגן (באנגלית: Tommy Flanagan; נולד ב-3 ביולי 1965) הוא שחקן סקוטי. התפרסם בזכות תפקידו בתור פיליפ "צ'יבס" טלפורד בסדרה "ילדי האנרכיה" ובזכות הופעותיו בסרטים "לחסל את האס", "עיר החטאים", "הנוסע השמיני נגד הטורף", "כשזר מתקשר" ו"גלדיאטור".
ביוגרפיה
פלנגן נולד בגלאזגו, סקוטלנד. את הצלקת בפניו המזוהה עמו "חיוך גלאזגו" קיבל פלנגן בעקבות קרב סכינים בו השתתף מחוץ למועדון לילה סקוטי, שם עבד כתקליטן.
קריירת משחק
פלנגן החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה הסקוטית וכשחקן משני בסרט המצליח של מל גיבסון "לב אמיץ". פרץ לתודעה בבריטניה ב-1999 בזכות תפקידים שעשה בדרמה "לוכד העכברושים" ובקומדיית הפעולה "פלונקט ומקליין". פלנגן צד בהופעותיו את עיניו של רידלי סקוט שהחליט ללהק אותו בשנת 2000 לסרטו המצליח "גלדיאטור" לתפקיד סיסרו עבדו הנאמן של מקסימוס (ראסל קרואו).
בשנת 2001 השתתף במיני סדרה התקופתית "אטילה" בתפקיד השליט בלדה ההוני אחיו של אטילה (ג'ראדר באטלר). ב-2002 שיחק בקומדיית הפעולה "הכול אודות בנג'מין" בתפקיד הנבל הראשי סוחר המכוניות רוברט ויליאמסון.
ב-2004 הופיע פלנגן בסרט הפעולה הבדיוני "הנוסע השמיני נגד הטורף" בתפקיד שכיר החרב מארק ורהיידן. ב-2005 השתתף במותחן הפעולה המוערך "עיר החטאים" בתור השוטר המושחת בריאן. ב-2006 שיחק פלנגן בסרט הפשע "לחסל את האס" בתפקיד המתנקש האגדי לאזלו סוט, תפקיד אותו מילא גם בסרט ההמשך "לחסל את האס 2: נשף קטלני". פלנגן הופיע בנוסף גם במותחן של סיימון וסט "כשזר מתקשר" בתפקיד הזר.
פלנגן זכה לחשיפה רבה ולביקורות אוהדות על משחקו בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" בתפקיד האופנוען פיליפ "צ'יבס" טלפורד.
חיים אישיים
לפלנגן בת אחת מנישואיו השניים לדינה לווינגסטון. אשתו הראשונה הייתה השחקנית רייצ'ל שדט אותה פגש על סט הסרט "המשחק".
שדרות ירוזולימסקייה
שדרות ירוֹזוֹלימסקיֶיה (בפולנית: Aleje Jerozolimskie, כלומר "שדרות ירושלים") הן אחד הרחובות המרכזיים בוורשה בירת פולין. השדרות מתחילות במרכז העיר ונמשכות עד לפרווריה של העיר. בשדרות ממוקמים מספר בנייני מפתח בעיר דוגמת הנהלת הבנק הגדול בפולין והמוזאון הפולני הלאומי.
תחנת הרכבת הגדולה בפולין, תחנת ורשאבה צנטראלנה, ממוקמת בשדרות.
בשנת 1774, מחוץ לגבולות וורשה הוקמה מושבה למתיישבים יהודים ושמה הייתה "ירושלים החדשה". בהתאם לכך, הדרך שקישרה את היישוב עם העיר קיבלה את שמה. תוך זמן קצר, היישוב צורף לגבולות העיר המתפתחת, אך שמה של השדרה השתמר עד היום.
בבון זית
בבון זית (שם מדעי: Papio anubis, קרוי לעיתים בבון אפור) הוא מין של בבון הנפוץ ברחבי מרכז אפריקה. מקור שמו המדעי של המין הוא בשמו של האל המצרי אנוביס, שפניו דומים לפני מין זה. אחד החוקרים המפורסמים שהקדיש מרבית מחייו לחקר בבון הזית הוא רוברט ספולסקי.
מראה
עורו ופרוותו של בבון הזית, כשמו, הם בצבע ירוק-זית, ופניו שחורים. במין דו-צורתיות זוויגית בולטת, המתבטאת הן בגודל והן במראה. משקלם של הזכרים כפליים מהנקבות - 25 ק"ג לעומת 14, בהתאמה. הפרטים הגדולים ביותר הגיעו למשקל 50 ק"ג. אורכו של הזכר כ-75 ס"מ ללא הזנב (שאורכו כחצי מטר) ואורכה של הנקבה כ-60 ס"מ. לזכר שיניים כלביות גדולות ורעמה, הנעדרים בנקבות.
תפוצה וסביבת מחיה
תפוצתו של בבון הזית היא הנרחבת ביותר מבין כל מיני הבבונים, והוא נפוץ בכל רחבי מרכז אפריקה שמדרום לסהרה, מגינאה ועד אתיופיה. אוכלוסיות מבודדות של המין מתקיימות גם בתוך מדבר הסהרה. אף על פי שהבבונים נתפסים כחיות סוואנה, בבון הזית נפוץ במגוון של סביבות מחיה - ממדבריות ועד יערות גשם, אך לרוב ניתן למצוא אותם בגבול שבין הסוואנה לבין היער.
אחת הסיבות למגוון סביבות המחיה של בבונים אלה היא האסטרטגיות המגוונות שהם מאמצים בעת חיפוש מזון. בבוני הזית מלקטים מזון מעצים, מהאדמה ואף מתחת לה. מזונם מורכב מרוב חלקי הצמח - שורשים, פירות, עלים, פרחים, גרעינים ואף מקליפת העץ. כאוכלי כל, הם אינם בוחלים במזון מן החי - חרקים, ביצים, ציפורים ואף יונקים אחרים, כולל קופים אחרים ואפילו אנטילופות, אותן הם צדים באופן מזדמן (במקרים בודדים נצפו בבוני זית הצדים באופן מאורגן ויזום). בבונים החיים ביערות מסתמכים על פירות כמזון עיקרי, בעוד שוכני הסוואנות שביניהם מסתמכים יותר על עלים ושורשים. בקרבת מגורי אדם, בבוני זית עשויים אף לפשוט על יבולים, וכתוצאה מכך מתפתחים לעיתים עימותים בינם לבין חוואים.
אויביהם העיקריים של בבוני הזית הם החתולים הגדולים, ובעיקר אריות, נמרים וסרוולים. פרט להם, מאיימים על בבוני הזית גם זאבים טלואים, צבועים, שימפנזים, תנינים ועופות דורסים, המאיימים בעיקר על הצעירים.
ארגון חברתי
גודל הטריטוריה של בבוני זית נע בין 0.7 קמ"ר ועד מעל 40 קמ"ר. ההבדל הדרסטי בגודל נובע מהבדלים בגודל הלהקה - להקות גדולות צורכות יותר משאבים, ולכן נאלצות לחפש משאבים אלה בשטח גדול יותר. גורם נוסף המשפיע על גודל הטריטוריה הוא העונה - בעונה היבשה הבבונים נאלצים ללקט אוכל בשטחים גדולים בהרבה, ולכן שטח הטריטוריה גדל.
סדר היום של בבוני הזית משתנה גם הוא בהתאם לעונה. בדרך כלל לאחר הקימה, מבלים הבבונים זמן מה בפעילויות חברתיות, התרחקות מאזור הלינה ולאחר מכן מעגל של ליקוט מזון ומנוחה וחוזר חלילה. בתקופות המנוחה, נמשכות הפעילויות החברתיות. עם רדת החשיכה, הלהקה חוזרת לאתר השינה שלה. הבבונים מעדיפים ללון באזור מצוקי שאין בו עצים - סביבה המקשה על גישת חתולים גדולים, אויביהם הטבעיים העיקריים. באין סביבה כזו, ילונו על עצים.
בבוני הזית חיים בלהקות, בהן בין 15 ל-150 פרטים. בלהקה מספר זכרים, נקבות רבות, וצאצאיהן. נקבות יישארו לעולם בלהקת המוצא שלהן, בעוד זכרים יתפזרו בחיפוש אחר זיווג, תופעה המביאה לקרבת דם רבה בין נקבות באותה להקה. הנקבות יוצרות תת-קבוצות מטריליניאליות בתוך הלהקה הגדולה. מעמדן החברתי של הנקבות נקבע לפי אימן, וכך בנות מתמקמות בהיררכיה מיד מתחת לאמותיהן. כאשר אחות נוספת תגיע לבגרות, גם היא תתפוס את מקומה מתחת לאם - ותדחוק את אחותה הבכירה כלפי מטה. כך נוצר מבנה היררכי ליניארי, בו ברור לכל אחד מהפרטים מה מיקומו ביחס לכל פרט אחר. קבוצות מטריליניאליות אלה משמשות כמקור לתמיכה, הן פיזית והן נפשית, עבור החברות בהן, והן מעניקות זו לזו הן טיפוח (בצורת סירוק ופליית כינים) והן תמיכה חברתית. אך קיימות גם מערכות יחסים בין נקבות המשתייכות לקבוצות שונות - חברויות בין שוות-מעמד מחד, ומערכות יחסים בהן נקבה נמוכת-מעמד מנסה לזכות בחסדיה של גבוהת מעמד על ידי הענקת שירותים ומזון לאחרונה.
העובדה שאין הצטרפות של נקבות נוספות לקבוצה מונעת איומים על המבנה ההיררכי, וכך נוצר מבנה חברתי יציב, שאינו משתנה לאורך זמן.
חלק מהנקבות יוצרות מערכות יחסים ארוכות-טווח עם זכר אחד או שניים, במה שניתן לכנות ידידות. מערכות יחסים אלו מתחילות כאשר הנקבה מיוחמת, ויוצרת קשר עם זכר מחוץ ללהקה. לאחר הייחום, מערכת היחסים נמשכת, וכוללת טיפול זה בזה, אתרי שינה קרובים, טיפול משותף בצאצאים ותמיכה חברתית. הזכר אף מביא מנחות אוכל לנקבה ומגן עליה מנקבות אחרות ומזכרים. מערכות יחסים כאלה עשויות להסתיים כאשר הנקבה מתייחמת שנית ויוצרת קשר דומה עם זכר אחר, או כאשר הזכר ממשיך בנדודיו ללהקה אחרת.
הזכרים עוזבים את הלהקה בה נולדו כאשר הם מגיעים לגיל הבגרות המינית ולגודלם המלא, בגיל שש עד תשע שנים. הזכרים חוברים ללהקה אחרת, ועוברים להקות מספר פעמים במהלך חייהם. מעבר כזה מוריד את סיכוייו של הבבון למצוא זיווג, שכן הנקבות מחפשות זכרים צעירים וזכרים שקיימו עימן מערכת יחסים ארוכת טווח. המעבר אף טומן בחובו סיכונים של טריפה או אלימות מצד הזכרים בקבוצה הקולטת, אך דומה שהוא הכרחי שכן זכרים צעירים בקבוצת המקור נוטים להתנכל לזכרים בוגרים, כנראה משום שהם זוכרים את היותם של האחרונים עליונים בהיררכיה בעבר. לעיתים זוג זכרים עוברים מלהקה אחת לשנייה יחדיו - פעמים רבות יהיו אלה אחים למחצה או אחים מלאים.
העובדה שהזכרים בלהקה אינם קשורים גנטית זה לזה גורמת להם לעמוד בתחרות מתמדת על הגישה לנקבות. התחרות היא עזה ביותר בין בבונים צעירים, והולכת ומתמתנת ככל שהם מתבגרים. עמד הזכר בלהקה נקבע על פי גודל, כוח גופני וגיל, כאשר הזכרים הצעירים מדורגים גבוה יותר בהיררכיה. המעמד נתון למשא ומתן מתמיד, בין אם בקרבות בלתי פוסקים - קרבות זכרים הם מחזה נפוץ בלהקות של בבוני זית, וגם פציעות אינן מחזה נדיר - ובין אם בסיטואציות שקטות יותר, כגון מפגשים בין זכר לזכר, המלווים בברכות שלום טקסיות. זכרים מבוגרים יוצרים לעיתים קואליציות על מנת לקדם את מעמדם לעומת זה של זכרים צעירים יותר.
הסולמות ההיררכי של הזכרים והנקבות אינם קשורים זה לזה - נקבות אינן בוחרות בזכרים לפי מעמדם כבני זוג לזיווג או כחברים.
רבייה
גיל הבגרות המינית בבבוני זית משתנה בצורה משמעותית, בעיקר בהתאם לתזונה, אך הגיל המוצע הוא בין שש לתשע שנים. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לגודלם המלא מספר שנים לאחר מכן.
משכו של המחזור החודשי בנקבות הבבון כ-37 ימים. בשיאו אחוריה של הנקבה מתנפחים ומאדימים - מצב הנמשך כ-18 יום, שבאחרונים שביניהם חל הביוץ. נפיחות זו היא משמעותית - עשויה להוסיף למשקל הנקבה עד 14% - ולעיתים אף מכבידה ורגישה לזיהומים במקרה של פציעה. מאידך, לנפיחות חשיבות רבה - מחקרים מראים כי נקבות בעלות נפיחות גדולה ממליטות מוקדם יותר, צאצאים רבים יותר, בעלי סיכוי רב יותר לשרוד. זכרים מעדיפים נקבות בעלות נפיחות גדולה.
בעת הייחום, המתרחש בכל עונות השנה, נקבה יוצרת מערכת יחסים זוגית עם אחד הזכרים. בעת קיום מערכת היחסים, הבבונים שומרים על קרבה זה לזה, לעיתים תוך התרחקות משאר הלהקה (אך שמירה על קשר עין) והזכר מגרש זכרים אחרים מקרבתה של הנקבה. במהלך תקופה זו, שאורכה יכול לנוע בין דקות מספר לשבועיים, הזוג מזדווג בתדירות גבוהה. זו אינה מערכת יחסים מונוגמית - נקבות יוצרות מספר מערכות יחסים כאלו בכל ייחום, בדרך כלל שלוש עד ארבע אך לעיתים עד תשע.
טיפול בצאצאים
נקבת בבון הזית ממליטה כל שנה עד שלוש, בהתאם לזמינות המזון, למעמדה בלהקה ולשרידת הצאצא הקודם. אורך הריונה הוא כשישה חודשים (180 יום), בסופו היא ממליטה צאצא יחיד, שמשקלו כ-1,068 גרם.
שני ההורים מטפלים בוולד, אך עיקר הטיפול מבוצע על ידי האם. בימים הראשונים לאחר הלידה, על האם לאחוז בוולד בידיה. לאחר שבוע עד שבועיים, כאשר אחיזתו תתחזק, הוא יוכל לאחוז בעצמו בפרוותה. לאחר מכן הוא נאחז בבטנה והיא נושאת אותו. בגיל שלושה חודשים יעבור לרכב על גבה, בדומה לאופן בו פרש רוכב על סוס. הגור ימשיך לרכב על גב אימו, בתדירות הולכת ויורדת, עד גיל שנה.
בגיל שבועיים הגור יעזוב לראשונה את אימו, ויצא לתור את הסביבה למספר דקות - אך יישאר קרוב אליה. עד גיל 10 חודשים, הגור נשאר בהישג ידה של האם לפחות במחצית מהזמן. האם מניקה את הגור עד גיל שנה.
הזכרים מטפלים לעיתים קרובות בצאצאיהן של נקבות המקורבות אליהן. הגורים זוכים בטיפול טוב יותר, בתמיכה במצבי לחץ ובהגנה מטורפים. לעיתים הזכרים מספקים אוכל (בעיקר בשר) לגורים ואף נושאים אותם. הזכרים זוכים בהגנה מפני תקיפות של בבונים הממוקמים גבוה יותר בהיררכיה - הסיכוי שבבון המלווה בגור יותקף הוא נמוך. בנוסף, קיימת סבירות גבוהה שצאצאה של נקבה המקורבת לזכר הוא בנו של אותו זכר.
קאדילק XLR
קאדילק XLR (באנגלית: Cadillac XLR) היא מכונית ספורט, תוצרת חטיבת רכבי היוקרה קאדילק, חברת בת של קונצרן יצרני כלי הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 2003–2009.
סך הכול יוצרו 15,460 יחידות.
תכונות עיצוב רבות של דגם מכונית הקונספט קאדילק אבוק שהוצגה בשנת 1999 שולבו ב-"קאדילק XLR".
שמואל בן יוסף
הרב שמואל בן רבי יוסף (קראקא, בסביבות שנת ה'ת' 1640 - אלטונה, א' באדר ה'ת"ס, 1700) היה מרבני יהדות פולין במאה ה-17. חיבר את הספרים "עולת תמיד" על הלכות יום ויום בשולחן ערוך ו"עולת שבת" על הלכות שבת בשולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד בקרקוב בשנת ה'ת - 1640, חותנו היה הרב חיים אורגלר, מחכמי קרקוב (נפטר חשוון תמ"ט).
שימש כדיין בקרקוב.
ככל הנראה לבסוף ספר זה לא יצא לאור.
התמוטט ונפטר בפתאומיות בליל שבת, א' באדר ת"ס (1700), בעת ביקור באלטונה. הוא נקבר בבית הקברות המקומי יומיים לאחר פטירתו.
פירושו לשולחן ערוך
חיבר פירוש על שולחן ערוך אורח חיים (נדפס לראשונה אמסטרדם תמ"א). חלקו הראשון, העוסק בהלכות יום יום (סימנים א-רמא), נקרא "עולת תמיד", וחלקו השני, העוסק בהלכות שבת ומועד (סימנים רמב-תרצז), נקרא "עולת שבת".
הפירוש מצוטט רבות בפי הבאים אחריו, אך ה"מגן אברהם" מצטט אותו תכופות באופן ביקורתי. הדבר גרם לירידת קרנו והשפעתו של ה'עולת תמיד', כפי שכתב הרב חיים נתן דמביצר בספרו 'כלילת יופי' (חלק א עמ' סא-סב):
בשנת תשס"ג נדפס הספר שנית במהדורה מפוארת על ידי מכון 'זיכרון אהרן'.
סאסקי בסקוניה
מועדון הספורט סאסקי בסקוניה ויטוריה-גאסטייס , הנקראת בקיצור בסקוניה, ומטעמי חסות מוצגת בשם Bitci Baskonia Vitoria-Gasteiz, היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ויטוריה השוכנת בחבל הבסקים, המתמודדת בליגת העל הספרדית וביורוליג. המועדון נקרא בעבר במספר שמות עקב חסויות מסחריות, אולם כיום הקבוצה נקראת בשמה המקורי.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1959 כחלק מאגודת דפורטיבו וסקוניה. המועדון שיחק לראשונה בליגה הספרדית הבכירה, בעונת 1970/1971 וקודם לכן שיחק בליגות הנמוכות בספרד. המועדון תחילה נחשב למועדון חלש יחסית ותפס תאוצה רק בתחילת שנות ה-90 כשתפס מקום קבע בצמרת הספרדית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 העפילה הקבוצה חמש פעמים לפיינל פור של היורוליג, מתוכן פעמיים העפילה לגמר.
שמות הקבוצה לאורך השנים
בסקוניה שינתה את שמה מספר רב של פעמים. להלן טבלה של שמות הקבוצה מהקמתה עד עונת :
זבל
הזבל, הנקרא גם דשן אורגני הוא חומר אורגני המשמש בחקלאות לטיוב הקרקע, להעשרתה בחומרי מזון, ובהעלאת כמות ואיכות היבול. משתמשים בעיקר בשלושה סוגי זבל אורגני:
רקע
בטבע, על פיסת קרקע נתונה, גדלים מגוון צמחים. כמות וסוגי הצמחים על שטח נתון מתאימים לעושר וסוג הקרקע. הצמחים שבטבע מקבלים מינרלים מהקרקע ומוסיפים עלים וחלקי צמח נבולים לשם הוספת רקבובית לקרקע. בנוסף, בעלי חיים הנזונים מהצמחים מוסיפים את הפרשותיהם המעשירות את הקרקע.
בחקלאות המודרנית, גידולים רבים נקצרים במלואם ואינם מטייבים את הקרקע ולכן נדרשת התערבות חיצונית. התערבות זו יכול להיות על ידי הוספת דשן (חומר כימי) או זבל (חומר אורגני).
זבל המשק
זבל המשק הוא צואה או שתן של בעלי חיים המגודלים במשק. הרכבו של הזבל תלוי בסוג בעל החיים, בהרכב המזון שהוא מקבל, בחומר הריפוד עליו עומדות הבהמות בדיר, ברפת או בלול והמתערב עם הזבל ובצורת שימורו של הזבל.
סוגי הזבל הנפוצים בשימוש חקלאי הם זבל של בקר, של צאן ולשלשת של תרנגולים. חומרי המזון העיקריים הקימים בזבל המשק הם חנקן בתרכובות שונות, זרחן (P2O5), אשלגן מחומצן (K2O) ופחמימות שונות.
תכולתם של חומרים אלו בזבל:
שימור זבל המשק
בזמן שימורו של הזבל חלים בו תהליכים שונים, המורידים את ערכו של הזבל. את התהליכים הללו אפשר לחלק לשלושה כיוונים עיקריים:
יישום זבל המשק
גם בהיות הזבל בשדה, עלולים לחול בו שינויי הרכב משמעותיים. לכן גם בפיזורו, יש להקפיד על תנאים מתאימים. יש לפזר את הזבל סמוך לזריעה, ולכסותו באדמה סמוך ככל האפשר לפיזור. עומק ההטמנה, תלוי במספר גורמים; לפירוקו של הזבל בקרקע נדרשים חמצן ולחות. לכן, תלוי עומק ההטמנה באדמה, בדרך כלל באדמה כבדה רצוי להטמין רדוד יותר.
מנות הזבל, תלויות בחוק הקובע לגבי כל שימוש חקלאי בחומר כלשהו: השפעתו היחסית של החומר, יורדת עם עליית המנה. מסיבה זו, אין לזבל את הקרקע עד לגבול העליון של היעילות, שכן זו הופכת ללא כלכלית.
זבל ירוק
הזבל הירוק הוא כל עשב שלא נקצר ולא רעו עליו, המוצנע בקרקע לשם טיובה. לזבל הירוק, משתמשים בדרך כלל בקטניות. השימוש בזבל הירוק הוא בכמה אופנים: יש אפשרות לזורעו כגידול יחיד, ובשנה הבאה לגדל גידול אחר על הכרב שלו. אפשרות אחרת, היא לזורעו עם הגידול, כשבחורף הוא עוזר להגנה על הקרקע מפני הגשם, ובאביב הוא מוצנע. אפשרות נוספת, נפוצה אף היא, היא גידול הזבל הירוק לאחר הקציר, ומיד אחריו זריעת הגידול של השנה הבאה. זמני ותנאי גידול הזבל הירוק, קשורים קשר הדוק בתנאיו של מחזור הזרעים.
את התועלות העיקריות של הזבל הירוק, אפשר לחלק לשישה סוגים:
דשונת
הדשונת (בלועזית: קומפוסט) הוא זבל המורכב מחומרים אורגניים וא-אורגניים. משתמשים לייצור הדשונת בפסולת ביתית, בפירות רקובים, בנסורת, בקש, ובחומרים צמחיים אחרים. הדבר שיש להקפיד עליו בדשונת, הוא יחס נכון של חנקן ופחמן, ולכן כאשר מייצרים דשונת מקש, יש להוסיף לו חנקן בצורת שתנן, ציאניאמיד או מי זבל משק.
היסטוריה
הזבל הירוק, התפתח בעיקר בסין, בה לא היה נפוץ גידול בקר; שם הוא מוכר עוד מלפני כ-3,000 שנה. גם באירופה היה מוכר השימוש בזבל הירוק. פרטי השימוש בו מוזכרים כבר בספריהם של קאטו, קולומלה, מרקוס טרנטיוס וארו, פליניוס הזקן ותאופרסטוס, אך נראה שלא היה נפוץ במיחד. בעת החדשה, חזר השימוש בזבל הירוק לגרמניה, על ידי החקלאי שולץ לופיץ בשנת 1881.
אדוארד הופר
אדוארד הופר (באנגלית: Edward Hopper; 22 ביולי 1882 – 15 במאי 1967) היה צייר אמריקאי, הנחשב לאחד החשובים שבין הציירים האמריקנים. ידוע בעיקר בציוריו הריאליסטיים המתארים את הבדידות במציאות האמריקאית בת זמננו. הופר למד אמנות באוניברסיטת ניו יורק והמורה החשוב והמשפיע על התפתחותו כאמן היה רוברט אנרי.
ביוגרפיה
הופר נולד בנייאק שבמדינת ניו יורק. בגיל 17 עזב את Nyack ועבר לעיר ניו יורק. עם המעבר לניו יורק החל הופר בלימודי רישום וציור כרזות פרסומת בבית ספר לאמנות מסחרית. לאחר תקופה של שנתיים עבר לבית הספר לאמנות של ניו יורק. כאן פגש את המורה שהשפיע רבות על המשך דרכו כאמן - רוברט אנרי, אשר עודד את תלמידיו לנסות לתפוס את חוויית המציאות האורבנית המתפתחת בארצות הברית. כמה מתלמידיו, ביניהם הופר, ג'ורג' בלווז, ג'ון סלואן ואחרים, זוהו בהמשך עם תפיסה זו. הקבוצה כונתה אסכולת אש קאן (אסכולת פח האשפה). מקור הכינוי נובע מההתמקדות של קבוצה זו בנושאים המתארים את החוויה העירונית הכאוטית והנשכנית של ניו יורק. הופר הרבה לתאר את האדם הבודד ואת הגאוגרפיה של המבנה העירוני. ג'ורג' בלווז מזוהה עם תיאורי קרבות האיגרוף שלו ועם תמונות הרחוב הניו יורקיות שלו. חלק מהאומנים בקבוצה היו חברים בקבוצה שנקראה השמונה. השמונה הציגו בתערוכה חשובה שהייתה לציון דרך באמנות המודרנית, "תערוכת הנשקייה". התערוכה חשפה בפני הציבור האמריקאי את האמנות המודרנית האירופאית.
דרכו האמנותית
לקראת סיום למודיו נסע הופר לאירופה על מנת לעמוד ולהתרשם מקרוב מהכיוונים המתפתחים באמנות האירופאית. הופר התרשם מסגנונות אלו בעיקר מהקוביזם המופשט, אך העדיף את הריאליזם. בעבודותיו המוקדמות ניתן למצוא הדים להשפעות אלו אך בחירתו והתמקדותו בריאליזם ניכרת בבירור. עם זאת, ניכרת ביצירותיו גם השפעת זרמים אימפרסיוניסטים יותר. ברבים מציוריו הוא מוותר על תיאור פרטים רבים ומתמקד בנושא העיקרי.
הופר פעל בתקופה בה האמנות בארצות הברית הפכה להיות אמנות מאורגנת, תערוכות נפתחו כמיזם אמנותי, סצנת גלריות החלה מתפתחת (בעיקר בניו יורק). כתוצאה מכך אמנים עברו לניהול אישי של הקריירה האמנותית שלהם. הופר הפקיד את ניהול עבודותיו בידי אשתו ג'וזפין ובכך הצליח לשמור על ניתוק יחסי מהזרמים והאופנות באמנות. בתקופה בה התמקד הופר בריאליזם האמנות המודרנית חיפשה והגדירה כיוונים שונים וחדשניים. ההתעניינות וההכרה להם זכה הופר יש בהם כדי להעיד על העצמה של הריאליזם באמנות, למרות האופנות והזמן החולף.
העשייה האמנותית שלו מתארת את דיוקנה של ארצות הברית ובעיקר של העיר ניו-יורק כפי שהיא מתהווה ללא משוא פנים. האנשים בעיר נעים במעגלים משלהם וציוריו מבטאים כמיהה למגע אנושי.
ניצי הלילה
אחת מעבודותיו הבולטות היא "ניצי הלילה". בציור זה הופר התמקד בתיאור לילי של דיינר הנמצא בצומת רחובות. אף על פי שהתמונה מאוכלסת בארבע דמויות, מצליח הופר להעביר לצופה את היעדר המגע או הקשר בין הדמויות. חלון הזכוכית השקוף המקיף את המזנון יוצר תחושה של בידוד ומדגיש את האקראיות שיש במפגש של הדמויות.
אחד ממאפייני הביטוי של הופר הוא השימוש שהוא עושה באור. האור בין שהוא מקרני שמש, מנורות רחוב, או תאורת פנים הוא לעיתים חושפני ומשולל כל אינטימיות. בניצי הלילה משתמש הופר באור כדי להדגיש את הניתוק בין האנשים ואת מספר הפריטים המועט שנמצא במזנון.
סאקאי
סאקאי (ביפנית: 堺市 – סאקאי-שי) היא עיר במחוז אוסקה, השוכנת במרכז האי הונשו ביפן. סאקאי היא אחת מערי הנמל הגדולות והחשובות ביפן מימי הביניים. גבולות העיר הורחבו בפברואר 2005 כשהוכללה בה העיירה מיהארה, ושטח העיר מאז הוא 149.99 קמ"ר. נכון ל-1 ביולי 2021 מתגוררים בה 823,029 תושבים, צפיפות אוכלוסייה של 5,493 תושבים לקמ"ר, זוהי העיר השנייה בגודלה במחוז אוסקה, הרביעית בקנסאי וה-15 ביפן.
העיר הנוכחית נוסדה רשמית ב-1 באפריל 1889 על פי חוקי האימפריה היפנית. סאקאי קיבלה מעמד של "עיר בתקנה ממשלתית" באפריל 2006 וקיבלה עקב כך סמכויות שלטון נרחבות יותר. העיר חולקה לשבעה רבעים.
היסטוריה
חרסים וכלי אבן מתקופת ג'ומון נתגלו באתרים ביוצויקה ובקוסאבה, אבל ראשית העיר של ימינו הייתה, ככל הנראה, במאה ה-14. האזכור הראשון של סאקאי הוא מ-1320, כחלק מהאחוזה הקיסרית שיצרה מלח, והייתה ידועה בין האצילים של קיוטו בשל המעיינות החמים שבסביבתה. העיר נשלטה בידי בית אוצ'י (大内). ב-1399 מרד אוצ'י יושיהירו (大内義興) בשוגון אשיקאגה יושימיצו (足利 義満), והתבצר בסאקאי. יושימיצו כבש את העיר ושרף את מרבית בתיה (רשומות מאותה תקופה נוקבות במספר 10,000 בתים). העיר נבנתה מחדש, ובתקופת מורומאצ'י הייתה סאקאי אחת הערים העשירות ביותר ביפן. מיקומה הגאוגרפי של סאקאי, בקצה של מפרץ אוסקה ובשפך הנהר יאמטו, שקישר בין מחוז יאמטו (כיום מחוז נארה) לים, עזר לה לקשור בין סחר החוץ לסחר הפנים, אבל הגורם העיקרי לשגשוגה של העיר היה המסחר בין יפן לסין של שושלת מינג. המסחר החל בשנת 1469, כאשר המשלחת הרשמית שיצאה לסין במקור מהבירה קיוטו דרך נמל היוגו (兵庫, כיום חלק מהעיר קובה) חששה בחזרתה מסין שיוגו נפלה בידי האויב, ולכן במקום לחצות את הים הפנימי סטו עקפה את קיושו מדרום ושיקוקו ממזרח. מכאן ואילך יצאו המשלחות לסין מסאקאי.
סאקאי הייתה עיר אוטונומית שנוהלה על ידי אזרחיה הסוחרים. בפתגם נפוץ בימים ההם נאמר שהערים העשירות ביותר היו "אוּמי נוֹ סאקאי, ריקוּ מם אִימָאי" ("לאורך הים, סאקאי, בפנים הארץ, אימאי" (העיר האחרונה היא כיום חלק מהעיר קשיהארה). הנזיר הזן בודהיסטי הנודע איקיו (休宗純; 1481-1394) בחר להתגורר בסאקאי בשל האווירה החופשית ששררה בעיר. בתקופת סנגוקו ביקרו בסאקאי כמה מיסיונרים נוצרים, החל בפרנסיסקו חאווייר, שביקר בעיר בשלהי 1550, ותיעדו את עושרה.
לאחר בואם של האירופאים הפכה סאקאי למרכז ייצור של כלי ירייה, והדאימיו, אודה נובונאגה, היה אחד מלקוחותיה החשובים. במהלך הניסיון השאפתני שלו לאחד את יפן ניסה נובונאגה לבטל את האוטונומיה שממנה נהנתה סאקאי. אזרחי סאקאי התקוממו וניהלו קרב נואש כנגד צבאו. מרבית האזרחים נמלטו, סאקאי נשרפה ונלכדה על ידי נובונאגה. לאחר מותו של נובונאגה עלה לשלטון טויוטומי הידיושי, שהיה עוזרו של נובונאגה. סאקאי הפכה שוב לעיר משגשגת תחת שלטונו.
סן-נו-ריקיו, הידוע כאדם שגיבש את כללי טקס התה היפני, היה במקור סוחר מסאקאי. בשל הקשר ההדוק בין טקס התה לזן בודהיזם, ובשל עושרם של אזרחיה, הייתה סאקאי אחד מהמרכזים הראשיים של טקס התה ביפן.
במאה ה-20 הייתה סאקאי לעיר תעשייתית שבה פועל נמל גדול. משום כך הופצץ חלקה המערבי במהלך מלחמת העולם השנייה ונגרמו לו נזקים כבדים. העיר נבנתה מחדש, ונכון ל-2011 מונה אוכלוסייתה סאקאי מעל ל-800,000 איש, והיא הפרוור הגדול ביותר של אוסקה, ובמקום הארבעה עשר ברשימות הערים בעלות האוכלוסייה הגדולה ביותר ביפן.
חלוקה מנהלית
סאקאי מחולקת לשבעה רבעים (ביפנית: 区 תעתיק קוּ) - חלוקה של "עיר בתקנה ממשלתית" לאזורים שבהם יש סמכויות שלטון כדוגמת גביית מיסים. שבעת הרבעים הם:
תחבורה
סאקאי מצויה בלב חבל קנסאי, שבו מתגוררים כ-20 מיליון תושבים ולכן מגיעים אליה כמה צירי תחבורה. אל העיר ניתן להגיע באמצעות נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי (קוד יאט"א KIX) השוכן על אי מלאכותי בלב מפרץ אוסקה במרחק של 20 דקות נסיעה מסאקאי. אל העיר מגיעים קווי הרכבות של חברת הרכבות הארצית וחברת ננקאי (.Nankai Electric Railway Co). שתי החברות מפעילות קווים לשדה התעופה הבינלאומי של קנסאי. ננקאי מפעילה שרות אוטובוסים, ובבעלותה מצויה גם חברת האנקאי (.Hankai Tramway Co) המפעילה קו טראם בסאקאי. בעיר פרוסה רשת כבישים מהירים שלנהגים בה יצא שם כנהגים פרועים ברחבי יפן.
הנמל של סאקאי, נמל סאקאי סמבוקו (Sakai Semboku), הוא נמל מסחר המשרת בעיקר את התעשיות הפטרוכימיות בעיר (יבוא נפט וגז טבעי וייצוא כימיקלים), אם כי יש לו גם מטרות נוספות. מעבורת מחברת בין הנמל של סאקאי לקוקורה (小倉) שבקצה הצפוני של האי קיושו, והנמל גם מתפקד כמרכז חירום במקרה של אסון בקנה מידה גדול.
תעשייה
סאקאי היא עיר תעשייתית שבה בולטות התעשיות הפטרוכימיות המנצלות את הנמל של העיר לייבוא חומרי גלם (נפט וגז טבעי) ולייצוא כימיקלים. מפעלי תעשייה חשובים נוספים הם שימאנו, חברה רב לאומית לייצור רכיבים איכותיים לאופניים, וקובוטה, יצרן טרקטורים.
במקביל לתעשייה הכבדה יש בסאקאי תעשייה מסורתית שמוצריה ידועים ביפן והם כוללים מזונות בריאות מקלפ, בדים לקימונו, שטיחים ארוגים ביד ומקלות קטורת, אבל המוצר הידוע ביותר מתוצרת סאקאי הם סכיני המטבח הנחשבים לאיכותיים ביותר ביפן. מסורת ייצור סכיני המטבח בסאקאי התחילה במאה ה-16 בשל הצורך לחתוך עלי טבק, גידול שהפורטוגזים הביאו ליפן. אומני המתכת של סאקאי כבר התמחו בייצור חרבות לסמוראים (ומעטים עוסקים בכך גם כיום), והם העתיקו את מומחיותם לשוק האזרחי.
אתרי תיירות
אתרי התיירות העיקריים בעיר הם:
פסטיבלים
כמקובל ביפן מתרחשים פסטיבלים רבים בסאקאי, ביניהם:
ערים תאומות
לסאקאי ברית ערים תאומות עם
מפרץ הל (אנטארקטיקה)
מפרץ הַל (באנגלית: Hull Bay) הוא מפרץ מכוסה קרח לחוף ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 46 קילומטרים.
קרחון הל נשפך אליו בין נקודת לינץ' וכף ברקס.
גילוי הקרחון
המפרץ התגלה על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1941–1939.
מקור השם
המפרץ נקרא על שם קרחון הל הנשפך אליו. הקרחון נקרא על שם של מזכיר המדינה של ארצות הברית - קורדל האל.
לקריאה נוספת
• NATIONAL GEOSPATIAL-INTELLIGENCE AGENCY, SAILING DIRECTIONS ANTARCTICA, P. 169
אדה שבשטין
אדה שבשטין (במקור שוסברגר, בהונגרית: Sebestyén Ede; נאג'אטאד, 7 ביוני 1875 – בודפשט, 25 בפברואר 1950) היה סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך עיתון, מומחה למוזיקה, היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי. הוא אחיו של היסטוריון הספרות קארוי שבשטין.
ביוגרפיה
אדה שבשטין נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר הסוסים מור שוסברגר ושל רוזה קראוס. בילדותו עבר לקפושוואר עם משפחתו, שם נולד אחיו קארוי. בשנים שלפני תחילת המאה ה-20 הוא נסע לסיור לימודים ברוסיה ודיווח על חוויותיו שם ביומון פשטי הירלאפ (Pesti Hírlap). בשנת 1895 הפך לכתב בשבועון בשם "חיים" (Élet). שנתיים לאחר מכן הצטרף למערכת של העיתון "עיתון ארצי" (Országos Hírlap) ועבד שם עד לפירוקו בשנת 1899. לאחר מכן עבד באשטי אוישאג, בפשטי אוישאג. הוא ערך כארבעה כתבי עת בנושאים שונים. בשנת 1903 למד על נושא הלאום בבוקרשט. ב-1904 פרסם את "חיי ההונגרים ברומניה", וב-1905 את העבודה בשם "מדיניות הלאום ברומניה". במהלך שהותו ברומניה כתב כמה מאמרים פוליטיים על ענייני הונגריה ואוסטרו-הונגריה בעיתון הפוליטי הרומני אדברול והיה גם כתב של ה"בודפשטי הירלפ" ושל ה"פשטי הירלאפ" בבוקרשט. מאמריו על מדיניות חברתית וכלכלה לאומית פורסמו בפשטי נפלו, ב"עיתון הערב" (Esti Újság} וב"הונגריה". בנוסף למגזינים שכבר פורטו, מאמרי הספרות היפה שלו פורסמו על ידי העיתונים וכתבי עת: Somogyi Hírlap, Magyar Szó, Uj Idők Magyar Geniusz, Ország-Világ ו-Uj Század. הוא כתב סיפורים ב-Kis Lap, מאמרים לשוניים ב-Magyar Nyelvőr, והיה עמית במגזינים Corvina ו-Könyvkereskedők Lapja (עיתון סוחרי הספרים). הוא עיבד ופרסם את ההיסטוריה של תולדות האופרה של בודפשט בין השנים 1793–1937, וכן כתב את ההיסטוריה של הקונצרטים של פרנץ ליסט בבודפשט. הוא כתב כ-300 מחקרים על תולדות המוזיקה ביומונים שונים ובכתב העת "המוזיקה" (A Zene). הוא כתב גם כמה ספרים, ביניהם "נשיקה על היד וסיפורים אחרים" בשנת 1909, "בריאות הילד" בשנת 1913 ו"גלריית הנשים" בשנת 1923. הוא גם תרגם להונגרית את הרומן של דנילבסקי (Nikolay Danilevsky) "כרוניקת משפחתית", את סיפוריהם של פוטאפנקו, צ'כוב וסופרים רוסים אחרים. הוא תרגם גם מרומנית, מגרמנית ומצרפתית.
אשתו הייתה טרזיה אקר, איתה התחתן בבודפשט, ב-28 בדצמבר 1909, אך הם התגרשו כעבור 5 שנים.
שדה הנפט מגד
שדה הנפט מגד הוא שדה נפט סמוך לאלעד, המנוהל על ידי גבעות עולם חיפושי נפט. בשדה זה מספר קידוחים. יחד עם שדה הנפט חֶלֶץ הם שני שדות הנפט המסחריים היחידים בישראל.
מגד 2
בשנת 1994 החלה השותפות בקידוח מגד 2 שביער חורשים, בסמוך לכפר סבא, שם מצאה לראשונה סימני נפט שלא נבדקו במבחן הפקה בגלל בעיות טכניות בקידוח. ארבע שנים לאחר מכן, בדצמבר 1998, בוצע באתר זה קידוח נוסף ומבחני הפקה אשר העלו כי למרות שהופקו 15 חביות נפט מאיכות טובה, כמות הנפט אינה מצדיקה את הפקתו.
מגד 3
בחודש מרץ 2000 ביצעה גבעות עולם את קידוח מגד 3, כחמישה קילומטרים ממערב לקידוח הראשון, בסמוך למושב אלישמע. בסיומו הודיעה החברה כי לא איתרה סימני נפט (הידרוקרבונים) בכמות מסחרית ולכן החליטה לנטוש אותו. ביולי 2000 פג תוקפו של "רישיון ראש העין", שהוחזק על ידי גבעות עולם במשך 7 שנים. למרות שזוהי התקופה המרבית המותרת בחוק, קיבלה השותפות הארכה נוספת, עד גמר קידוח הנפט מגד 3, שקדחה בשטח הרישיון. גם המועד הזה הסתיים בסתיו 2000 כשהקידוח נמצא יבש.
מגד 4
באוקטובר 2002 החלה גבעות עולם לקדוח את מגד 4, הממוקם כחמישה קילומטרים צפון-מערבית למגד 2 וחמישה קילומטרים מצפון למגד 3, אשר הסתיים בחודש מאי 2003. השותפות החלה בביצוע לוגים חשמליים ומבחני הפקה, אשר העידו על בעיית מוליכות של שכבת הסלע. בשותפות החליטו "לעקוף" את התכונות הפיזיקליות הבעייתיות, ולנסות ולבצע את הקידוח אופקית. הקידוח האופקי באתר זה החל בחודש יוני 2005, אך חודשיים לאחר מכן התמוטטה שכבת הסלע מעל הקידוח, והעבודה הופסקה. בעקבות כישלון שלושת הקידוחים, הוחלט בשותפות לפנות לקידוח בשטחו הדרומי של המבנה, ולקדוח את מגד 5 במרחק 20 ק"מ דרומית לקודמיו.
מגד 5
ב-24 בדצמבר 2009 דיווחה השותפות כי גילתה מצבור נפט בקידוח "מגד 5", הממוקם בסמוך לכביש 465 ובקרבת מחסום רנתיס. החברה ציינה כי מדובר ב"כמויות משמעותיות", אך אינה יכולה להעריך בדיוק באלו כמויות מדובר. בעקבות ההודעה זינק מחיר יחידות השתתפות בכ-100% ביום אחד.
ב-2 בפברואר 2010 קבוצה המחזיקה כ-10% מיחידות ההשתתפות של החברה, הגישה מכתב לחברה, בו ביקשה למנות דירקטור מטעמה, להפחית את דמי הניהול שמשלמת השותפות מוגבלת ולמנות עו"ד חיצוני כמפקח על פעילות השותפות. צעד שהתפרש כניסיון השתלטות מאחר שבעלי העניין בחברה מחזיקים בה כ-4.4% בלבד מיחידות ההשתתפות.
ב-2 ביוני 2010 היו לשותפות הכנסות ראשונות, כאשר מכרה 250 חביות נפט לבז"ן. ב-21 ביולי 2010 דיווחה השותפות כי קידוח "מגד 5" הוא "מסחרי" ויכול להפיק 470 חביות נפט ליום, לאחר שהפיק 3,015 חביות במשך 189 שעות.
ב-26 בספטמבר 2010 ערכה השותפות אספת משקיעים במלון כפר המכביה, בה נכחו מאות משקיעים במטרה לקבל הבהרות לדיווחי השותפות (שהסחר בניירות הערך שלה הופסק באותו שבוע). באספה טען טוביה לוסקין כי באתר מגד 5, יש "פי 5 יותר ממה שקיווינו", וכי הקידוח הוא המוצלח בתולדות ישראל.
ב-20 באוקטובר 2010 מסרה גבעות עולם בדיווח רשמי לבורסה לניירות ערך בתל אביב את לוח הזמנים לפעילותה בקידוח "מגד 5", בו היא הודיעה כי ההפקה המסחרית מהקידוח צפויה להתחיל בנובמבר 2011. הצפי הוא שהקידוח יפיק 2,000 חביות ליום.
ביוני 2011 הודיעה החברה כי היא החלה בשלב הפקת הנפט באתר וכי היא מעריכה את קצב ההפקה ב-800 חביות ליום.
ב-7 באוקטובר 2013 פרסמה חברת NSAI דו"ח משאבים ממנו עולה כי יתרות הנפט המוכחות בבאר "מגד 5" גדלו לכ-900 אלף חביות בפוטנציאל הנפט, בהסתברות הפקה של 90%.
החל ממרץ 2017 הופסקה ההפקה ממגד 5 עקב תקלות טכניות.
לאחר יותר משנה, ב-30 ביולי 2018 חודשה ההפקה.
נכון לסוף 2020 קצב ההפקה ירד ל-400 חביות.
מגד 6
ב-30 בינואר 2012 אישר הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות את פיתוח קידוחי מגד 6–8. ב-8 בנובמבר 2012 דיווחה השותפות כי הוועדה המחוזית לתכנון ובניה אישרה לשותפות לקדוח את קידוחים מגד 6–8, הממוקמים 1–3 קילומטרים מקידוח מגד 5. עתירה לבג"ץ כנגד אישור זה נדחתה כליל ביום 24 בדצמבר 2012. את הקידוחים מבצעת חברת הקידוחים דאפורה גרופ מרומניה. קידוח מגד 6 החל ב-20 ביוני 2013. ב-2 בדצמבר 2013 דווחה החברה לבורסה כי ארעה תקלה בקידוח מגד 6 וכי צינורות הקידוח נתקעו בעומק של 3,860 מטר ונעשים מאמצים לשחררם. בשל כך הקידוח נפסק באופן זמני. ב-4 בפברואר 2014 הודיעה החברה כי
ב-10 בנובמבר 2014, דווחה החברה לבורסה כי "במהלך בדיקות שגרתיות התגלתה דליפה בבאר מגד 6 וכי עד תיקון הדליפה לא ניתן יהיה לבצע מבחנים או הפקה בבאר." עוד נכתב; "השותפות בוחנת את השלכות הדליפה על המשך הפעולות בבאר ואת אפשרויות הפתרון השונות ועלותן". לאור דיווח זה ירד מחיר מניית החברה בכ- 10%.
מגד 8
באוגוסט 2019 החל קידוח מגד 8 כ-2 קילומטר מערבית למגד 5, משך הקידוח הצפוי כ-180 ימי עבודה.
המלט (סרט, 1996)
המלט (באנגלית: Hamlet) הוא עיבוד קולנועי משנת 1996 למחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של קנת בראנה ובכיכובו בתפקיד הראשי בדמות הנסיך המלט. עוד משתתפים בסרט דרק ג'קובי בתפקיד המלך קלאודיוס, ג'ולי כריסטי בתפקיד המלכה גרטרוד, קייט וינסלט בתפקיד אופליה, מייקל מלוני בתפקיד לארטס, ריצ'רד בריירס בתפקיד פולוניוס וניקולס פארל בתפקיד הורציו. שחקנים נוספים בסרט הם רובין ויליאמס, ז'ראר דפארדיה, ג'ק למון, בילי קריסטל, רופוס סוול, צ'רלטון הסטון, ריצ'רד אטנבורו, ג'ודי דנץ', ג'ון גילגוד וקן דוֹד.
זהו סרט הקולנוע הראשון שמציג את המחזה "המלט" במלואו, והוא נמשך מעט יותר מארבע שעות. זמן ההתרחשות הוא המאה ה-19, אבל השפה נשארה אנגלית מהתקופה האליזבתנית. ארמון בלנהיים שימש לצילומי החוץ עבור טירת אלסינור, וצילומי הפנים נערכו כולם באולפני שפרטון, ששולבו בהם צילומים של בלנהיים. "המלט" היה סרט הדרמה החשוב האחרון שצולם בפילם 70 מ"מ עד 2012, עם יציאת סרטו של פול תומאס אנדרסון "המאסטר".
הסרט נחשב לאחד העיבודים הקולנועיים הטובים ביותר של מחזות שייקספיר. הוא לא זכה להצלחה בקופות וההכנסות היו פחות מחמישה מיליון דולר, כשהתקציב עמד על 18 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר בטקס ה-69 עבור עיצוב התפאורה הטוב ביותר (טים הארווי), עיצוב התלבושות הטוב ביותר (אלכסנדרה ביירן), הפסקול המקורי הטוב ביותר (פטריק דויל) והתסריט המעובד הטוב ביותר (קנת בראנה).
עלילה
הסרט עוקב אחר העלילה של המלט המחזה המקורי, והוא העיבוד הראשון שכולל את הטקסט המקורי במלואו.
הפקה
חלקים מהבימוי של הסרט התבססו על ההפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית בבימויו של אדריאן נובל בה שיחק בראנה בתפקיד הראשי.
סגנון
על אף שהסרט מכיל את הטקסט המלא הוא גם מאוד ויזואלי. נעשה שימוש תכוף בפלשבקים, כדי לתאר סצנות שרק מתוארות אבל לא משוחקות בטקסט השייקספירי, כגון ידידותו של המלט עם יוריק, או יחסי המין עם אופליה.
בשונה מגרסאות קודמות של "המלט", סצנות הפנים מוצגות בצורה צבעונית מרהיבה. בראנה בחר להשתמש בתלבושות וריהוט של התקופה הוויקטוריאנית והשתמש בארמון בלנהיים שנבנה בתחילת המאה ה-18 לצילומי החוץ של טירת אלסינור. לדברי הארי קיישאן הסרט בנוי בצורה אפית, ומתכתב עם הסרטים "בן חור", "עשרת הדיברות" ו"דוקטור ז'יוואגו". ההשוואה ל"דוקטור ז'יוואגו" גוברת בשל נוכחותה של ג'ולי כריסטי (שגילמה את לארה) בתפקיד גרטרוד.
מוזיקה
את פסקול הסרט "המלט" כתב והפיק פטריק דויל, שהרבה לשתף פעולה עם קנת בראנה, וניצח רוברט זיגלר. דויל חיבר שלושה נושאים מוזיקליים עבור הדמויות של אופליה, קלאודיוס והמלט.
אלבום הפסקול יצא לאור ב-10 בדצמבר 1996 בחברת Sony Classical Records, ובו 26 רצועות של מוזיקה הנמשכת מעל 76 דקות. על עבודת על הסרט היה דויל מועמד לפרס אוסקר עבור הפסקול המקורי הטוב ביותר.