cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוקי נשק באוסטרליה
הסכם הנשק הלאומי
ב-1996 כל מדינות אוסטרליה חתמו על הסכם נשק לאומי. מכיוון שהחוקה האוסטרלית אינה מאפשרת לממשלה הפדרלית לשלוט על חוקי הנשק, ראש הממשלה צריך היה לשכנע כל מדינה בנפרד על מנת להגיע להסכמה כוללת ושינוי מקיף. הצעת החוק להסכם כללה איסור על כל הרובים הסמי-אוטומטיים, שוטגן, אקדחים, וחייבה רישום פדרלי של כל מחזיק נשק ושל הנשק עצמו. שלב נוסף בהסכם היה להחרים את כל האקדחים ולהשמידם. מכיוון שהחוקה האוסטרלית מחייבת פיצויים הוגנים לכל רכוש שהממשלה מחרימה, נפתחה תוכנית שפעלה על עיקרון קניה בחזרה, בה כל אדם שהחזיק אקדח מסר אותו לממשלה וקיבל תמורתו סכום כסף. התוכנית העניקה לכל אדם זכות להיפטר מכלי נשק שאסורים על ידי ההסכם וגם הזדמנות להזדכות על כלי נשק שלא נכנסו לאיסור. התוכנית פעלה במשך שנה, ובמהלכה הממשלה קנתה בחזרה יותר ממיליון כלי נשק. לאחר איסופם, הושמדו כל כלי הנשק. לאחר מכן, בעקבות המלצה של הממשלה הפדרלית כל מדינה שינתה את חוקי הנשק שלה והוסיפה שינויים לחוקים. השינויים כללו חיוב למחסנית בעלת 10 כדורים ולא יותר, הגבלת גודל הכדורים לגודל כדור מקסימלי של 9.65 מילימטרים, ואורך קנה של לא פחות מ-120 מילימטרים. נוהל ממשלתי נוסף שנקבע היה מתן זכות לפיצוי כספי של האנשים שעסקו בירי כספורט. כ-25% מהאנשים העוסקים בירי תחרותי לקחו את הפיצויים וחדלו מהעיסוק בספורט, וכל השאר בחרו להמשיך לעסוק בספורט ולפעול תחת החוקים החדשים.
מקרי ירי מאז חקיקת החוק
לאחר חקיקת החוק התרחשו שני מקרי ירי משמעותיים. האחד התרחש בשנת 2002, סטודנט הרג שני אנשים באוניברסיטת מונאש בעזרת שני אקדחים שקיבל כחבר במועדון ירי ספורטיבי. הרוצח נמצא לא אשם במשפט מכיוון שנמצא לא כשיר נפשית. עקב כך הוא נשלח לבית חולים לחולי נפש לעשרים וחמש שנים.
המקרה השני התרחש ב-2014, במסגרתו הוחזקו 17 אנשים כבני ערובה בבית קפה. השובה היה אסיר משוחרר על תנאי בזמן ביצוע הפשע. הוא ירה באישה אחת אך נהרג מאש משטרתית. אישה נוספת נהרגה מפגיעת כדור של שוטר. לאחר שני מקרי הרצח, חוקק חוק נוסף שקבע שהחזקת נשק גנוב תביא לארבע עשרה שנות מאסר.
מאז 1996 היו עוד מספר תוכניות הזדכות על כלי נשק כדי למנועי מקרי ירי נוספים. מעל מאה אלף כלי נשק נקנו מחדש על ידי המדינה והושמדו.
השפעות חקיקת החוק באוסטרליה
ישנם מחקרים שטוענים שחקיקת החוק הייתה אפקטיבית בהורדת אחוזי מקרי הטבח, ההתאבדויות והפשע. לעומת זאת מחקרים אחרים טוענים שלא היה שינוי משמעותי באוסטרליה. הציבור האוסטרלי תומך מאוד בחוקי הנשק – 85-90% מהאוסטרלים מרוצים מהחוקים ואף רוצים חוקים יותר שמרניים.
בין 1991-2001 מספר המיתות הקשורות לכלי נשק ירדו ב-47% מתוך המיתות הקשורות בנשק, 77% מהן היו התאבדויות, 15% היו רצח, 5% היו תאונות ו2% היו התערבות משטרתית ומקרים לא פתורים.
כמות ההתאבדויות על ידי כלי נשק הצטמצמה בחצי בין 1995-2005, אך באותו טווח זמן כמות ההתאבדויות בתליה גדל ביותר מ-52%. כמות כלי הנשק שנגנבו בין 1994-2007 ירדו ב-66%, אך רק אחוז קטן מאוד מכלי הנשק הגנובים נמצאו. עם זאת, רק 33% אחוזים מכלי הנשק הגנובים נקשרו לפשעים בהמשך.
השפעות חוקי הנשק באוסטרליה על מדינות אחרות
חוקי הנשק השפיעו בעיקר על שתי מדינות בפרט – ניו זילנד וארצות הברית. בארצות הברית, מדינה הידועה בחוקי הנשק המתירנים שלה ומקרי ירי רבים, חוקי הנשק של אוסטרליה עולים בכל דיון על שינוי אפשרי של חוקי הנשק. לאחר כל טבח (במיוחד בירי בבתי ספר) דנים באפשרות לערוך רגולציה ברכישת ורישום כלי נשק. תומכי הרגולציה מביאים את אוסטרליה כמקרה הצלחה ומראים שתהליך הרגולציה אינו ארוך או מפר את זכויות האזרחים. לעומתם, טוענים מתנגדי הרגולציה, שהתהליך סותר את החוקה האמריקאית, וכן שבאוסטרליה אין שינוי משמעותי שהתחרש בעקבות השינויים בחוקי הנשק. למרות הדיונים הרבים, חוקי הנשק באוסטרליה לא השפיעו על חוקי הנשק של ארצות הברית, והם נשארו כשהיו.
בשנת 2019 התרחש בניו זילנד טבח רב הרוגים בשני מסגדים בשעות התפילה המקובלות. הרוצח היה איש אוסטרלי שתמך בעליונות הגזע הארי ופרסם לפני הטבח מניפסט גזעני שתיאר את כוונותיו. היורה שידר את הטבח באינטרנט בשידור חי. במהלך הירי נרצחו 51 בני אדם מוסלמים, ו-49 נפצעו. ראשת ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן תיארה את הטבח כ"אחד הימים החשוכים ביותר של ההיסטוריה של ניו זילנד". לאחר מכן התכנסה ממשלת ניו זילנד על מנת לדון בחוקי הנשק הלוקים בחסר. בהשראה ישירה מן המדיניות האוסטרלית העבירה הממשלה תוך 26 יום, חוקי נשק מגבילים ונוקשים. לפני המקרה כ-96% מכלי הנשק בניו זילנד לא היו רשומים, ובנוסף רובים סמי-אוטומטיים צבאיים היו חוקיים ומותרים להחזקה. נערכו ניסיונות לשנות את חוקי הנשק ב-2005, 2012 ו-2017, אך רק לאחר המקרה המזעזע הציבור בניו זילנד הסכים באופן גורף לחוקי נשק חדשים. החוק החדש בניו זילנד אוסר על אחזקה של כלי נשק סמי-אוטומטיים, ובנוסף הממשלה ערכה תוכנית הזדכות כפי שנערכה באוסטרליה. החוק החדש מתרכז בעריכת בדיקות רקע מדוקדקות ולא ברישום. למעשה, אין חובה לרשום כלי נשק שבאחזקת אזרחים. כדי לקבל רישיון לכלי נשק על הרוכש להיות מעל גיל 16, להחזיק במקום בטוח לאחסון כלי הנשק, לעבור תוכנית ביטחון מיוחדת, לעבור מבחן ביטחון בכתב, לשלם אגרה על כלי הנשק ולהביא תמונת פספורט לרישיון. בנוסך על כך, המשטרה מראיינת את המועמדים ומבקשת לראיין שני אנשים הקשורים למועמד – אחד קרוב משפחה ואחד לא, על מנת לקבל חוות דעת של הקרובים לו ובכך להבטיח שימוש בטוח. אדם בעל קשרים לעולם הפשע או בעל היסטוריה של אלימות כלשהי ייתקל בסירוב ולא יקבל רישיון. גם מועמדים בלעי היסטוריה של התמכרות לאלכוהול או סמים או בעלי בעיות פיזיות או מנטליות שיכולים למנוע מהם שימוש בטוח לא יקבלו רישיון.
ההשפעות של חוקי הנשק בניוזילנד לא ניתנים לבדיקה בשלב זה שכן החוק טרי. עם זאת, הציבור הניו זילנדי הביע תמיכה מוחלטת בחוקי הנשק החדשים.
אריקה (שיר)
אריקה (Erika) הוא שיר לכת צבאי גרמני שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית. השיר הולחן על ידי הרמס ניל בשנות השלושים במיוחד עבור הואפן אס אס אך זכה לפופולריות רבה גם בורמאכט ובקריגסמרינה. השיר מבוסס על כפל המשמעות של המילה "אריקה" שפירושה גם שם פרטי וגם הצמח אברש שנחשב לסמל של מורשת טבע גרמנית. לשיר אין משמעות צבאית מפורשת פרט לקצב המארש שלו ולכך שהדובר בשיר הוא ככל הנראה חייל.
לשיר ישנן עוד שלוש גרסאות בשפות פינית אנגלית והונגרית.
היסטוריה של השיר
השיר היה פופולרי גם בצבא הפיני בזמן מלחמת העולם השנייה. בזמן שלטון החונטה בצ'ילה זכה השיר לפופולריות בארץ זו והושר במצעדים רשמיים של הצבא הצ'יליאני. גרסה מתורגמת של שיר זה הייתה המנון חיל האוויר הדרום אפריקאי בתקופת האפרטהייד. בטיקטוק מוזכר השיר כביכול כהמנון של המפלגה הנאצית וכשהיא מושמעת ישר מייחסים אותה לגרמניה הנאצית
רולנד קאלבר
רולנד ג'וזף קאלבר, OBE (באנגלית: Roland Joseph Culver; 31 באוגוסט 1900 - 1 במרץ 1984) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
רולנד קאלבר נולד בהייגייט שבלונדון בשנת 1900. הוא למד בבית הספר בהייגייט ואחר כך הצטרף לחיל האוויר המלכותי שם שירת כטייס בשנים 1918 ו-1919. לאחר ששקל קריירה בתחומים שונים בחר במשחק וסיים תואר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הופעת הבכורה שלו על הבמה הייתה ב-1924 בתיאטרון הרפרטוארי של האל, וב-1931 החל להופיע בסרטי קולנוע בדמות של ג'נטלמן אנגלי ללא דופי שאינו מגלה את רגשותיו. בשנות השישים של המאה העשרים החל קאלבר לשחק גם בטלוויזיה, והמשיך להופיע עד לפרישתו ב-1982.
בשנת 1960 שיחק במחזה "תרגיל בחמש אצבעות" בתיאטרון מוזיק בוקס בעיר ניו יורק. ב-1966 היה קאלבר מועמד לפרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר במחזה על הופעתו במחזה "איוואנוב". ב-1974 גילם את דמותו של הדוכס מאומניום וגאת'רום בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "משפחת פאליסר".
חיים אישיים
קאלבר היה נשוי פעמיים. ב-1932 התחתן עם השחקנית, הבמאית והמלהקת דפני ריי לה היה נשוי עד 1946. ב-1947 התחתן עם נאן הופקינס, לה היה נשוי עד למותו מהתקף לב ב-1984. לקאלבר ולאשתו הראשונה היו שני בנים השחקן מייקל קאלבר ורובין קאלבר.
ב-1980 הוענק לקאלבר תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על שירותיו לתחום הדרמה.
מנזר אלקובאסה
מנזר סנטה מריה דה אלקובאסה (בפורטוגזית: Mosteiro de Santa Maria de Alcobaça) הוא מתחם נזירי קתולי השוכן בעיירה, במרכז פורטוגל, כ-120 קילומטרים צפונית לליסבון. המנזר הוקם בשנת 1153 על ידי המלך הפורטוגלי הראשון, אפונסו אנריקש, ועתיד לפתח קשר הדוק עם המלוכה הפורטוגלית לאורך ההיסטוריה בת שבע מאות שנים.
הכנסייה והמנזר היו המבנים הגותיים הראשונים בפורטוגל, ויחד עם, המנזר האוגוסטיני העתיק יותר בקוימברה, זה היה אחד המנזרים החשובים של ימי הביניים בפורטוגל. בשל הרלוונטיות האמנותית, התרבותית וההיסטורית שלו, הוא נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1989.
היסטוריה
מנזר אלקובאסה הוא אחד המבנים הראשונים הקשורים למסדר הציסטרציאני בפורטוגל. הוא נוסד בשנת 1153 כמתנה מהמלך הפורטוגלי הראשון, אפונסו הראשון או אפונסו אנריקש (1112–1185) לברנאר מקלרבו, לאחר שהמלך כבש את העיר מהמורים במרץ 1147. הבסיס של המנזר היה חלק מאסטרטגיה רחבה יותר של המלך אפונסו הראשון להגדיר את סמכותו ולקדם את הקולוניזציה של אדמות שנכבשו זמן קצר קודם לכן מהמורים במהלך ה"רקונקיסטה קריסטה" או הרקונקיסטה.
הבנייה החלה בשנת 1178, כ-25 שנים לאחר שהנזירים הציסטרציאנים הראשונים התיישבו באזור אלקובאסה. בתחילה הנזירים גרו בבתי עץ, והם עברו למנזר החדש שנבנה רק בשנת 1223. כנסיית המנזר עצמה הושלמה ב-1252. הכנסייה והמנזר הסמוך הם הדוגמאות המוקדמות ביותר לאדריכלות גותית אמיתית בפורטוגל, והכנסייה עצמה הייתה הגדולה ביותר בפורטוגל בזמן השלמתה. בסוף המאה ה-13 הושלמה הבנייה של מתחם גדול זה בתקופת ימי הביניים, כאשר המלך דיניש הראשון (1261–1325) הורה על בנייתו של הקלויסטר הגותי, הידוע גם כקלויסטר הדממה.
הנזירים הקדישו את חייהם למדיטציה דתית, ויצרו בסקריפטוריום. הנזירים מהמנזר כתבו את ההיסטוריה המהימנה המוקדמת של פורטוגל בסדרת ספרים. הספרייה באלקובאסה הייתה אחת מספריות ימי הביניים הפורטוגזיות הגדולות ביותר, אך היא נבזזה על ידי הצרפתים שפלשו לפורטוגל במסגרת מלחמת חצי האי ב-1810, ופריטים רבים נגנבו בהתפרעות אנטי-כנסייתיות ב-1834, כאשר המסדרים הדתיים בפורטוגל פורקו. שרידי ספריית המנזר, כולל מאות כתבי יד מימי הביניים, נשמרים היום ב בליסבון.
במהלך ימי הביניים הפך המנזר במהירות לכוח פוליטי רב עוצמה ובעל השפעה בתוך ממלכת פורטוגל. המנזר היה בעלים של שטחי חקלאות נרחבים אותם פיתח, ולאב המנזר הייתה השפעה על אזור נרחב. בית ספר ציבורי נפתח בשנת 1269. ניתן לאמוד את חשיבותו של המנזר בעובדה שמלכים רבים נקברו כאן במאות ה-13 וה-14. המלכים אפונסו השני ואפונסו השלישי ומלכותיהם ו קבורים כאן, כמו גם המלך פדרו הראשון ופילגשו,, שנרצחה בהוראת אביו של פדרו, המלך אפונסו הרביעי. לאחר שהוכתר למלך, הזמין פדרו שני קברים גותיים מפוארים עבורו ועבור הפילגש שלו, ואת שניהם עדיין ניתן לראות בתוך כנסיית המנזר.
בתקופת שלטונו של מנואל הראשון, נוספה קומה שנייה לקלויסטר ונבנה חדר תשמישי הקדושה חדש, בעקבות הסגנון הפורטוגזי הגותי המאוחר האופייני המכונה "גותיקה מנואלינית". המנזר הורחב עוד במאה ה-18, עם הוספת קלויסטר ומגדלים חדשים לכנסייה, אם כי המבנה מימי הביניים השתמר ברובו. בתקופת הבארוק, הנזירים התפרסמו בזכות פסלי החימר שלהם, רבים מהם עדיין נמצאים בתוך המנזר. אריחים ו משוכללים השלימו את עיטור הכנסייה.
רעידת האדמה הגדולה בליסבון בשנת 1755 לא גרמה לנזק משמעותי למנזר, אף על פי שחלק מחדר תשמישי הקדושה וכמה מבנים קטנים יותר נהרסו. נזק גדול בהרבה נגרם על ידי פלישת כוחות צרפת בשנים הראשונות של המאה ה-19 במהלך מלחמת חצי האי, חלק מהמלחמות הנפוליאוניות. בנוסף לביזת הספרייה, הם שדדו את הקברים וגנבו ושרפו חלק מהקישוט הפנימי של הכנסייה. ב-1834, עם, עזבו אחרוני הנזירים את המנזר.
מנזר אלקובאסה סווג כמונומנט לאומי ב-1 בינואר 1907 ונכלל באזור ההגנה המיוחד ב-16 באוגוסט 1957.
אמנות ואדריכלות
מנזר אלקובאסה נבנה בסגנון גותי מוקדם, ומייצג את הגעתו של סגנון זה לפורטוגל. הכנסייה ומבנים מרכזיים אחרים נבנו משנת 1178 ועד סוף המאה ה-13. הכנסייה נחנכה בשנת 1252. בהתאם לכללי המסדר הציסטרציאני, המבנים המקוריים של המנזר נבנו בקווים ארכיטקטוניים ישרים, ללא כל עיטור מלבד עיטורי חלק מכותרות העמודים ופסל של מריה הבתולה.
המבנה מבחוץ
לחזית הראשית של המנזר יש שני אגפים בסגנון פשוט עם הכנסייה באמצע. חזית הכנסייה היא שילוב של סגנונות: השער הראשי וחלון הרוזטה שמעל היו חלק מהכנסייה המקורית, בעוד שהפסלים ושני המגדלים באגפים נוספו בתחילת המאה ה-18. בקירות הצדדיים של הכנסייה יש שינות ובאפסיס יש שמונה תמיכות דואות כדי לתמוך במשקל הקמרון של האפסיס, מאפיין אופייני לאדריכלות הגותית.
פנים הכנסייה
האדריכל (ים) הראשונים של הכנסייה, כנראה ממוצא צרפתי, חיקו את התכנון של מנזר קלרבו (כיום הרוס ברובו), אשר הוקם על ידי ברנאר מקלרבו בשנת 1115. הכנסייה היא בניין בצורת צלב לטיני עם זרועות טרנספט בולטות ושלוש מעברים. המעברים הצדדיים של הספינה גבוהים (20 מטר) כמו הספינה המרכזית, שיחד עם רוחבה הצר היחסית של הכנסייה (17 מטר) ואורכה הגדול (106 מטר) משדרים רושם של מונומנטליות. אלקובאסה נותרה, לאחר 800 שנה, הכנסייה הפורטוגזית הגדולה ביותר. הדגש על הגובה בבניין הוא מאפיין גותי טיפוסי.
העמודים והקירות נטולי עיטור, כנדרש בכנסיות ציסטרציאניות, ופנים הכנסייה מואר מאוד על ידי שורות של חלונות בקירות וחלונות רוזטה בחזית הראשית ובזרועות הטרנספט. הקפלה הראשית, כמו זו של קלרבו, מוקפת בגלריה (אמבולטוריום) ויש בה סדרה של קפלות שקורנות ממנה. המעברים מכוסים בקמרון גותי פשוט.
קברים מלכותיים
בטרנספט של הכנסייה ממוקמים קברי המלך פדרו הראשון ופילגשו,, שנרצחה ב-1355 בהוראת אביו של פדרו, המלך אפונסו הרביעי. לאחר שהפך למלך הורה פדרו להעביר את שרידיה של אהובתו לקברה באלקובאסה, ולפי אגדה פופולרית, הכתיר אותה כמלכת פורטוגל והורה לחברי בית המשפט לחלוק לה כבוד על ידי נשיקת ידה המרקיבה.
צמד הקברים המלכותיים האלה באלקובאסה, שיוצריהם אלמונים, הם בין היצירות הטובות ביותר של פיסול גותי בפורטוגל. הקברים נתמכים על ידי אריות, במקרה של המלך, וחצי-גברים חצי-בהמות, במקרה של אינש, ושניהם נושאים את הדמויות השוכבות של הנפטר בסיוע קבוצת מלאכים. דפנות קברו של פדרו מעוטרות בצורה מפוארת בתבליטים המציגים סצנות מחייו של ברתולומאוס הקדוש, כמו גם סצנות מחייהם של פדרו ואינש. קברה מעוטר בסצנות מחייו של ישו, כולל הצליבה, ועם יום הדין.
הפנתאון המלכותי
מהזרוע הימנית של הטרנספט מגיעים לפנתאון המלכותי, חדר שנבנה בסוף המאה ה-18 בסגנון התחייה הגותית, בהיותו הארכיטקטורה הנאו-גותית הקדומה ביותר בפורטוגל.
בפנתאון המלכותי ישנם הקברים מהמאה ה-13 של שתי מלכות פורטוגל, אוחאקה מקסטיליה וביאטריס מקסטיליה, שהיו נשואות בהתאמה למלכים אפונסו השני ואפונסו השלישי. ישנם קברים קטנים יותר של נסיכים לא מזוהים. הקבר המרשים ביותר הוא זה של המלכה אוחאקה (מתה ב-1220), קבר מעוטר עשיר בסגנון רומנסקי מאוחר. תבליט המראה את המלכה נראה מעל הקבר, והצדדים מעוטרים בשליחים מתחת לגלריה מקושתת עגולה. תבליטים אחרים מראים את המלך, מוקף בילדיהם, אבלים על המלכה המנוחה, כמו גם ישו מוקף ב וסמלי ארבעת המבשרים. קברים אחרים מעוטרים בשפע בערבסקות בסגנון מודחאר-רומנסקי, כמו גם בשליחים.
חדר תשמישי הקדושה
מהאמבולטוריום ניתן להגיע אל חדר תשמישי הקדושה של הכנסייה. חדר תשמישי הקדושה נבנה בסגנון גותיקה מנואלינית בתחילת המאה ה-16, אך היה צורך לבנותו מחדש לאחר רעידת האדמה של 1755. המסדרון המוביל אל חדר תשמישי הקדושה, מכוסה בקמרון צלעות מנואליני מרהיב, והשער אל חדר תשמישי הקדושה שרדו את רעידת האדמה. השער ממוסגר על ידי ענפי צמחים שזורים זה בזה הנושאים את שלט האצולה של פורטוגל.
חדר המלכים
בחדר זה, הממוקם קרוב לכניסה לכנסייה, יש סדרה של פסלים מהמאה ה-17–18 המייצגים את מלכי פורטוגל. הקירות מעוטרים באריחים מהמאה ה-18 בכחול-לבן המספרים את ההיסטוריה של מנזר אלקובאסה, מאז הקמתו על ידי המלך הפורטוגלי הראשון, אפונסו אנריקש.
אולם השינה
אולם השינה הוא חדר גותי גדול שבו ישנו הנזירים יחד; רק אב המנזר הורשה לקבל חדר משלו. במאה ה-16 החלל חולק לתאים בודדים. בשנות ה-30 נהרסו קירות התאים.
הרפקטוריום
הרפקטוריום היה החדר שבו אכלו הנזירים את ארוחותיהם מדי יום. בזמן שהם אכלו, אחד הנזירים קרא בקול קטעים מהביבליה מדוכן המטיף, שבאלקובאסה היה מוטמע באחד הקירות. הגישה לדוכן נעשית דרך גלריה מקושתת עם גרם מדרגות. הדוכן הוא אחד המבנים האדריכליים ההרמוניים ביותר של המנזר. בדומה לאולם השינה, גם ברפקטוריום יש עמודים רבים המפרידים בין מעברים והוא מכוסה בקמרון צלעות בסגנון גותי מוקדם.
קלויסטר הדממה
הקלויסטר של המנזר נבנה בתקופת שלטונו של המלך דיניש הראשון ובחסותו. זהו אחד מהקלויסטרים הציסטרסיאניים הגדולים באירופה. העמודים שלו מעוטרים בכותרות עם מוטיבים של בעלי חיים וצמחים. הבנאי היה האדריכל הפורטוגלי דומינגו דומינגש (Domingo Domingues). באולם המזרקה הגותי יש אגן מים אלגנטי מתקופת הרנסאנס, המעוטר במוטיבים מתקופת הרנסאנס, כולל הסמל של המנזר. הקומה השנייה של הקלויסטר, בסגנון מנואליני כפי שמתגלה בעמודים המפותלים האופייניים לו, נבנתה בתחילת המאה ה-16.
מטבח
מטבח המנזר נבנה וחופה באריחים באמצע המאה ה-18. הארובה המרכזית עצומה, נתמכת בשמונה עמודי ברזל. מים ודגים טריים הופנו מהנהר אל האגן במטבח דרך תעלה שנבנתה במיוחד.
גאורגיה באירוויזיון 2022
גאורגיה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Lock Me In" של סירקוס מירקוס. זו הייתה השתתפותה ה-14 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בשנה זו כשלה המדינה להעפיל לגמר התחרות.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, גאורגיה השתתפה 13 פעמים בתחרות הזמר מאז הצטרפותה בשנת 2007. המיקום הגבוה אליו הגיעה המדינה בתחרות הוא המקום התשיעי, אליו הגיעו שניים מנציגיה. הראשונה, סופיה ניז'ארדזי עם השיר "Shine" (2010); והשנייה, להקת אדריין עם השיר "One More Day" (2011). בשנת 2009 נפסל השיר הגאורגי "We Don't Wanna Put In" מהשתתפות בתחרות, כיוון שמילותיו מכילות מסרים פוליטיים נגד ראש ממשלת רוסיה דאז ולדימיר פוטין.
רשות השידור הגאורגית (GPB) משדרת את האירוויזיון בגאורגיה, ומארגת את הליך בחירת הנציג והשיר. בין השנים 2013–2014 נבחר הנציג הגאורגי לתחרות בבחירה פנימית על ידי רשות השידור. בשנת 2015 הוא נבחר דרך קדם לאומי. ב-2016 השיר הגאורגי נבחר באמצעות קדם פרטי, שהופק עבור האמן שנבחר על ידי רשות השידור. בין השנים 2017–2019 הפיקה GPB משדר מיוחד לבחירת הנציג. לאחר שאירוויזיון 2020 בוטל, רשות השידור הגאורגית חזרה לשיטת הבחירה הפנימית, ושלחה את תורניקה קיפיאני, עם השיר "You", לאירוויזיון 2021. הוא לא העפיל לגמר, וסיים את חצי הגמר במקום ה-16 עם 16 נקודות.
לפני האירוויזיון
ב-20 בספטמבר 2021 אישרה רשות השידור הגאורגית את השתתפותה באירוויזיון 2022. ב-14 בנובמבר אותה השנה הכריזה כי להקת סירקוס מירקוס נבחרה לייצג את המדינה באירוע זה. שירם טרם יצא לאור. שירה לתחרות, "Lock Me In", יצא לאור ב-9 במרץ 2022.
באירוויזיון
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. גאורגיה הופיעה חמישית, לאחר אזרבייג'ן ולפני מלטה. ב-12 במאי 2022 ביצעה להקת סירקוס מירקוס את "Lock Me In" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 18 עם 22 נקודות.
קרמר החתול יוצא אל היער
קרמר החתול יוצא אל היער הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו. את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2012. הספר מהווה מעין ספר הקדמה לספר הילדים הקודם של שלו - קרמר החתול ישן כל הזמן.
עלילה
הספר מתרחש בתקופה בה החתול קרמר, המוכר מספרים קודמים של שלו, היה עדיין גור. לאחר ששאר בעלי החיים בחצר סירבו לשחק עם קרמר, שהיה שובב ונמרץ מדי עבורם, קרמר מחליט לצאת אל היער, כדי למצוא חיות שיסכימו לשחק ולהשתובב יחד עמו. ביער הוא נתקל בבעלי חיים מפחידים שמקניטים ומפחידים אותו. קרמר מחליט להסתלק משם אך נדמה לו שהוא איבד את דרכו. אז מופיעות חיות החצר, מראות לו את דרכו, ומציעות לו לשחק איתן. לאחר "חוויה קשה" זו קרמר מחליט שמשחקים שובבים ואמיצים ("קפיצות, נשיכות, שריטות, גלגולים") לא מעניינים אותו יותר, ומעכשיו מנוחה ושינה ("ראש על הכר") יהיו המשחקים האהובים עליו. בכך בעצם מתחבר הספר לספר הקודם אודות קרמר - קרמר החתול ישן כל הזמן, כשבעצם ספר זה נותן רקע להתנהגותו של קרמר בספרים הקודמים (שהופיע גם בספרים שאינם נושאים את שמו, דוגמת הצלחת שמתחת).
עודד שוב
עודד שוב (נולד בשנת 1969) הוא מוזיקאי, גיטריסט קלאסי ישראלי.
ביוגרפיה
עודד שוב נולד וגדל במושב גני עם אחיו הם: עמוס שוב (1967-2015), יעל שוב, ומורן שוב רובשוב. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ֫ בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב (1998), ולמד לתואר שני מ-2004 בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו. תלמידם של יהודה שרייר, יוסי ירושלמי, ומאסטרו וולפגנג לנדלה באקדמיה למוסיקה שבקאסל בגרמניה.
קריירה מוזיקלית
שוב מופיע בקונצרטים, ברסיטלים ובמופעים כסולן ובמסגרת הרכבים שונים. הוא ניגן כסולן עם התזמורת הקאמרית הישראלית בביצוע ה"פנטזיה לבן אצולה" של רודריגו בניצוחו של ירון גוטפריד בפסטיבל הגיטרה בתל אביב, ובביצוע "קונסיירטו דה ארנחואס" של רודריגו במסגרת פסטיבל אילת למוזיקה קאמרית. ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית; התזמורת הסימפונית ירושלים; האופרה הישראלית החדשה; מקהלת קולגיום תל אביב עם המנצח ישי שטקלר; האנסמבל הקולי החדש עם יובל בן עוזר; רביעיית כרמל, ועוד.
שוב הוא חבר קבוע בהרכב לביצוע מוזיקה חדישה "מודאליוס" עם הזמרת אתי בן-זקן והמלחין איתן שטיינברג. הוא הופיע עם המוזיקאים רבים, ביניהם החלילנים מיכאל מלצר, שריג סלע וענבר סולומון; הצ'לנים עירא גבעול, דנה וקסמן ואורית מסר; הכנר עופר פלק, הוויולנית רונה שוב תוויאור, נגן הקונטרבס טל פדר, נגן כלי ההקשה אמנון יואל, ונגנית הקלרינט אורית אורבך. שוב משתף פעולה גם עם גיטריסטים אחרים. הוא ניגן בדואו גיטרות עם יורם זרביב, הופיע עם הגיטריסט חנן פיינשטיין בשידור חי בתוכנית "צעירים במרכז" בקול המוסיקה, ובדואו עם הגיטריסט יהודה שרייר בתוכנית הטלוויזיה "שיחה בעשר אצבעות" של אריה ורדי. עוד הוא ניגן עם רביעיית "דינמיקה" ונגן המנדולינה שמואל אלבז והזמרות ברכה קול ואורית שילוח. שוב מרבה להופיע עם זמרות, ביניהן שרון רוסטורף-זמיר, ברכה קול, יסמין נבות, סיון רותם, והדס פארן. בין המלחינים שאיתם עבד נכללים אהרון חרל"פ, דלית רייך, יואב קלי, ויוסף ברדנשווילי. חלקם אף הקדישו לו יצירות.
עיבודים
שוב הוסיף לרפרטואר הגיטרה עיבודים רבים ליצירותיהם של מלחינים קלאסיים כמו שוברט, מנדלסון, דבוז'ק, רוול, פורה, ביזה, סן-סנס, באך, פרסל, הנדל, דה פאייה, לורקה, סרסטה וברטוק. לצד אלה הוא עיבד גם יצירות של מלחינים מתחומים אחרים כמו ז'אק ברל, מרסדס סוסה, קרלוס גרדל, אנדרו לויד וובר וגם רומנסות רוסיות, שירי לדינו, מוזיקה ישראלית ועוד.
פרסים ומענקים
שוב זכה במקום השני בתחרות הבינלאומית לגיטרה בוולוס – יוון (1996), ובמקום הראשון בתחרות הגיטרה הראשונה לזכרה של אריאן אלדור-ירושלמי באקדמיה למוסיקה בירושלים (1999).
זוכה מלגות קרן שרת במשך 12 שנים ברציפות.
אלייזה לוקאס פינקני
אלייזה לוקאס פינקני (Eliza Lucas Pinckney) (1722- 1793) נולדה באנטיגואה שבאיים הקריביים ונפטרה בפילדלפיה. הייתה בעלת מטעים בדרום קרולינה, ובעלת השפעה רבה על הכלכלה החקלאית במושבות הבריטיות בצפון אמריקה. פיתחה את גידול האינדיגו, צמח שממנו מופק צבע כחול, והפכה אותו לגידול השני בחשיבותו במושבות הדרומיות, אשר סיפק כשליש מהכנסת הייצוא של דרום קרולינה.
כאות הוקרה על תרומתה הרבה למהפכה האמריקאית היה ג'ורג' וושינגטון מנושאי ארונה.
בשלהי המאה ה-20 נהייתה לאישה הראשונה שנכנסה להיכל התהילה העסקי של דרום קרולינה.
ילדותה ונעוריה
אלייזה לוקאס נולדה ב-28 בדצמבר 1722 באי אנטיגואה, מושבה בריטית במזרח הקריביים. אלייזה הייתה בתם הבכורה של בני הזוג מייג'ור ג'ורג' ואן לוקאס, ואחותם הגדולה של ג'ורג', תומאס ומרי (שכונתה פולי). משפחת לוקאס הייתה משפחה בריטית מהמעמד הגבוה אשר החזיקה מטעים באיים הקריביים ובמושבה הבריטית דרום קרולינה, אבי המשפחה הגיע לדרגת לוטננט קולונל בצבא הבריטי ומילא משרות פוליטיות שונות ואף מונה למושל אנטיגואה.
כרוב הנערות בנות המעמד הגבוה של המשובות בזמן ההוא, לוקאס התחנכה בלונדון, שם למדה כמקובל בין היתר צרפתית ומוזיקה, אולם הנושא האהוב עליה היה בוטניקה.
ימיה בדרום קרולינה
אף על פי שלוקאס ניהלה שלושה מטעים בהצלחה רבה, היא עדיין מצאה זמן ללימודים (בעיקר מספרים), קריאה בצרפתית, נגינה על צ'מבלו ואף זמן ללימודי משפטים, כך שבהיותה בת 19 שכניה התייעצו עמה בעניינים משפטיים.
גידול וייצור האינדיגו
לוקאס, ראתה שתעשיית הטקסטיל ההולכת וגדלה באנגליה וצפתה עלייה בשוק הצבעים, ולכן החליטה לגדל אינדיגו, פרח שממנו מיוצר צבע כחול לצביעת בדים. רוב האינדיגו שיובא לאנגליה בזמן ההוא הגיע ממושבות צרפתיות בקריביים. האנגלים היו להוטים למצוא מקור אספקה חלופי, בשל היריבות הבלתי פוסקת ביניהם לבין הצרפתים באותם הימים.
לאור הפוטנציאל העסקי הטמון בשוק האינדיגו, החליטה לוקאס לגדל במטעים המשפחתיים זרעי אינדיגו, אותם סיפק לה אביה מהקריביים. בשנת 1740 החלה לוקאס בניסיונות לגדל אינדיגו, תחילה ניסיונותיה כשלו, אך היא לא אמרה נואש ולאחר מספר שנים של ניסיונות כושלים, בשנת 1744, הצליחה לוקאס לגדל יבול טוב של אינדיגו. בעקבות הצלחתה שכנעה לוקאס את שכניה לגדל אף הם אינדיגו במטעיהם. בשנה זו לוקאס גם הצליחה לראשונה להפיק צבע כחול מגידולי האינדיגו, גם זאת לאחר ניסיונות רבים שכשלו.
הממשלה הבריטית תמכה בייצור אינדיגו במושבות, והעניקה פרס כספי על כל פאונד אינדיגו שיוצר. דבר זה הביא להתפשטות מואצת של ייצור אינדיגו במושבות הדרומיות. תוך שנתיים בלבד עלה משקל האינדיגו שיוצר בדרום קרולינה מכ-2 טונות ורבע לכ-60 טונות, והפך לשליש מההכנסות של דרום קרולינה מייצוא. אינדיגו נותר גידול מרכזי גם בשנים הבאות ובשנת 1775 יוצאו מדרום קרולינה כחצי מיליון קילו של אינדיגו, אך לאחר המהפכה האמריקאית התפשט ייצור הכותנה והפך לגידול המרכזי בדרום ארצות הברית.
לאחר נישואיה
לוקאס נישאה בשנת 1744 לצ'ארלס פינקני, עורך דין ובעל מטע שכן, שהיה בידידות עם לוקאס. החתונה נערכה 4 חודשים בלבד לאחר פטירת אשתו הראשונה של צ'ארלס. במהלך ששת שנות נישואיהם הראשונות, נולדו להם ארבעה ילדים: צ'ארלס קוטוורת' פינקני (נולד 1746), ג'ורג' פינקני (מת בהיותו תינוק 1747), האריוט פינקני הורי (1749) ותומאס פינקני (1750).
גם לאחר נישואיה לוקאס המשיכה לנהל את המטעים, הואיל וצ'ארלס בעלה נדרש לעזוב את הבית לעיתים קרובות. בשנת 1753 עברה המשפחה להתגורר באנגליה במשך חמש שנים, שם צ'ארלס נתמנה למשרת כבוד, ובה רכשה לוקאס חברים בעלי השפעה. בשנת 1758 שבו בני הזוג לוקאס פינקני והבת האריוט לדרום קרולינה, בעוד בניהם נשארו ללמוד באנגליה. לוקאס חזרה לדרום קרולינה מחשש לפריצת מלחמה בין הבריטים לצרפתים ולפגיעה במטעיהם. כשחזרה גילתה לוקאס שהמטעים ניזוקו מאחר שלא טופלו כראוי, והיה עליה לטרוח זמן רב להשיבם לקדמותם.
בקיץ בו שבו לדרום קרולינה צ'ארלס מת ממלריה, ולוקאס נותרה לבדה לדאוג לשבעת מטעיה. לוקאס תיארה את האובדן באומרה שאילו לא היה לה את עבודתה לבה היה שבור.
בשנת 1768 נישאה האריוט בתה של לוקאס. זמן קצר לאחר מכן שבו שני בניה של לוקאס לדרום קרולינה, שם עסקו בפוליטיקה, ובשנת 1770 הם נחשבו לשני הפוליטיקאים המבטיחים בדרום קרולינה. לאחר פריצת המהפכה האמריקאית, מונו שני בניה לגנרלים. גם לוקאס תמכה במהפכה וסיפקה אוכל, כסף וציוד לפטריוטים במושבות הדרומיות, עד שתרומותיה פגעו עמוקות בכיסה האישי. עקב תמיכתה של לוקאס במהפכה, הצבא הבריטי שפלש בשנת 1779 לדרום קרולינה שרף את מטעיה, דבר שפגע קשות במצבה הכלכלי, אך היא נותרה אישה חשובה ומוערכת, וכאשר ג'ורג' וושינגטון התארח בדרום קרולינה, הוא ביקר אותה בביתה.
ימיה האחרונים ומותה
את ימיה האחרונים בילתה לוקאס במטעים של בתה האלמנה האריוט. בשנת 1793 לוקאס מתה מסרטן בהיותה בת 71 בפילדלפיה, שם קיבלה טיפול רפואי. בתור הערכה לתרומותיה הרבות למהפכה ולמושבות, ג'ורג' וושינגטון היה מנושאי ארונה.
בשנת 1850 פורסמו מכתביה בהם תיעדה בין היתר את עבודתה המחקרית. בשנת 1989 נהייתה לאישה הראשונה שנכנסה להיכל התהילה העסקי של דרום קרולינה.
הישגיהם הפוליטיים של בניה
בניה, צ'ארלס קוטוורת' ותומס היו גנרלים בזמן המהפכה האמריקאית. בנה צ'ארלס קוטוורת' חתם על החוקה האמריקאית. בנה תומאס היה שגריר ארצות הברית באנגליה ובספרד.
עבודתה בגידול האינדיגו
זרעי האינדיגו בהם השתמשה לוקאס הובאו לה על ידי אביה מהקריביים. לוקאס עמדה בפני משימה מאתגרת, לסגל את זרעי האינדיגו לאקלים השונה השורר בדרום קרולינה. לשם כך היה עליה ללמוד מהו סוג האדמה הטוב ביותר, ומתי לזרוע ולקצור את הצמחים. לוקאס בררה מהיבול שצמח את הצמחים הטובים ביותר ואותם המשיכה לגדל. בשנת 1740 החלה לוקאס לזרוע אינדיגו, אולם היא זרעה אותם מאוחר מדי, ולכן הצמחים לא הספיקו להבשיל לפני שהכפור הגיע. גם ניסיונותיה בשנים הבאות נכשלו, עד שבשנת 1744 היא גידלה את יבול האינדיגו המוצלח הראשון שלה.
לאחר שלוקאס הצליחה לגדל אינדיגו, היא הייתה צריכה ללמוד איך להפיק ממנו צבע. על מנת לעשות זאת היה עליה לקטוף את הפרח בגיל הנכון, ולהתסיס אותו בכמויות גדולות. הנוזל היה מיובש, נחתך דק ולאחר שהיו מוסיפים ליים לאבקה, חלקיקי הצבע היו מתיישבים בתחתית, ואותם היו הופכים למעין עוגות שהיו נמכרות בשוק. על מנת לעזור לה בתהליך, שכר אביה יצרן צבע צרפתי מקצועי, אך מכיוון שהוא רצה לשמור על המונופול הצרפתי בתעשייה, הוא חיבל בהפקת הצבע. לאחר שלוקאס גילתה זאת היא שכרה יצרן צבע אחר, ובשנת 1744 הצליחה להפיק צבע באיכות מספקת לשיווק.
עבודתה בגידול יבולים אחרים
לוקאס הייתה הראשונה בדרום קרולינה שנטעה ג'ינג'ר. בנוסף ערכה לוקאס ניסויים בגידול תאנים ואף נטעה פרדס תאנים בהיותה בת 19 במטרה לייבשן ולייצאן.
לוקאס ערכה גם ניסויים בגידול קנבוס, פשתן ומשי שממנו תפרה שלוש שמלות משי, ואחת מהן מוצגת במכון הסמית'סוני בוושינגטון די. סי.. אך לאחר שגילתה שגידולם אינו מספיק רווחי, נטשה את גידולם.
לוקאס גם נטעה עצי ארז ואלון, ולאחר מלחמת העצמאות האמריקאית ערכה ניסויים בגידול כותנה, שהפך לגידול המרכזי בארצות הברית לאחר מותה.
עבודתה בחינוך ילדים
לוקאס גידלה את ילדיה והמשיכה את תרומתה המדעית, כשערכה ניסויים בהתפתחות החינוך בילדות המוקדמת. בתומכה בתאוריית ה"טאבולה ראסה" של ג'ון לוק, לפיה ילדים נולדים ללא ידע מולד אלא כדף חלק (טבולה ראסה בלטינית).
Die in Your Arms
Die in Your Arms (בעברית: למות בזרועותך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר לאלבום האולפן השלישי שלו Believe. השיר נכתב והופק על ידי רודני ג'רקינס, דניס "אגני" ג'נקינס וטראוויס סיילס, בעוד שביבר, תומאס לומפקינס וקלי לומקינס סייעו בכתיבתו.
השיר יצא ב-29 במאי 2012 כסינגל שיווקי ועם יציאתו נכנס לעשיריה הראשונה במצעדים בנורווגיה ודנמרק, ולעשרים הראשונים בקנדה ובארצות הברית.
רקע וכתיבה
השיר הוא בסגנון פופ ומשלב נגינת פסנתר, והוא דומה לרצועות המוקדמות של חמישיית הג'קסונים.
ג'ייסון ליפשוץ מבילבורד כתבה כי בניגוד לסינגל המוביל של האלבום, Die in Your Arms הוא שיר פופ בעיבוד קלאסי יותר.
ליאה קולינס ממגזין "national post" תיארה את השיר כ-"Baby 2", והוסיפה כי כמו  נכתב בסגנון פופ קלאסי.
השיר מדבר על אהבה ותשוקה, בשיר ביבר אומר:
ביצועים
ביבר גם ביצע את השיר במהלך סבב ההופעות שלו באירופה ב-4 ביוני 2012, יחד עם הלהיטים "Boyfriend" ו-"All Around the World".
הפצה וקבלה
השיר יצא ב-29 במאי 2012 כסינגל שיווקי ועם יציאתו נכנס לעשיריה הראשונה במצעדים בנורווגיה ודנמרק, ולעשרים הראשונים בקנדה ובארצות הברית.
המגזין האמריקאי רולינג סטון דירג את השיר במקום 45 ברשימת "השירים הטובים ביותר לשנת 2012".
המדרשה לאמנות
"הפקולטה לאמנויות – המדרשה" (הידועה גם בשמות "המדרשה" וה-"המדרשה לאמנות") היא בית ספר לאמנות ולהוראת אמנות חזותית בישראל. היא נוסדה בשנת 1946 וכיום היא מהווה אחת מתוך שלוש פקולטות המהוות את המכללה האקדמית בית ברל.
היסטוריה
בשנת 1946 נוסד בית הספר לאמנות "המדרשה" כמדרשה למורים לציור ולמלאכה של זרם העובדים על ידי אליהו בילס ואהרון אבני. המדרשה פעלה באותם ימים כסמינר ערב במבנה של בית ספר יסודי בתל אביב. כעבור זמן הופרדה הוראת המלאכה מהוראת הציור. ושמה הוסב ל"מדרשה למורים לציור". בשנת 1964 המדרשה עברה לבעלות משרד החינוך והתרבות. שנתיים לאחר מכן עברה למתכונת של לימודי יום. בין השנים 1980-1966 מנהל המדרשה רן שחורי תחת כהונתו של שחורי עברה המדרשה בשנת 1972 למבנים בהרצליה, שהועמדו לרשות משרד החינוך והתרבות על ידי העירייה. באותה עת הפכה דמותו של רפי לביא, שהחל ללמד אמנות במוסד בשנת 1965, למרכזית. לביא, פיתח במדרשה שיטת הוראה שהסתמכה יותר על הבנת שפת האמנות מאשר על טכניקה ומיומנויות אמנותיות. תחת השפעתו התפתחה קבוצה של אמנים, כגון מיכל נאמן, נורית דוד, תמר גטר, דגנית ברסט ואחרים שזוהו עם סגנון "דלות החומר".
בשנת 1977 עברה המדרשה שוב, הפעם לרמת השרון. באותה שנה הוקם בה המכון להכשרת מדריכים לאמנויות. בשנת 1980, התמנה לתפקיד מנהל המדרשה הצייר שלמה ויתקין, שכיהן בתפקיד עד שנת 1997. במהלך כהונתו, בשנת 1987, התאחדה המדרשה עם המכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1989 הוקמה מסגרת הלימודים לאמנות "המדרשה הפתוחה", הקרואה היום "תוכנית לימודים אישית באמנות" והמחלקה לטיפול באמנות.
בשנת 1995 העתיקה המדרשה את מיקומה ל"קלמניה" שבמכללת בית ברל, והוקמה בה המחלקה ללימודי קולנוע. בשנת 1997 החליף האמן יאיר גרבוז את ויתקין בראש הנהלת המדרשה. בשנת 1999 הפכה המדרשה למוסד אקדמי וקבלה הסמכה מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון B.Ed.F.A באמנות. בשנת 2008 קיבלה המדרשה אישור נוסף מהמועצה להשכלה גבוהה, לפתיחת תוכנית לימודים לתואר שני M.Ed בחינוך לאמנות.
ב-2009 התמנה האמן דורון רבינא לתפקיד ראש בית הספר ונפתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון B.Ed.F.A בקולנוע. בשנת 2010 נפתחה תוכנית ללימודי המשך באמנות ובשנת 2011 נפתחה המכינה ללימודי אמנות במגזר הערבי. ב-2013 קיבלה התוכנית לתואר שני בחינוך לאמנות הסמכה סופית למתן תואר. בשנת הלימודים תשע"ד עברה מכללת בית ברל למבנה פקולטטי, ושמה הרשמי של המדרשה הפך להיות ״הפקולטה לאמנויות – המדרשה״. במשך השנים הפעילה המדרשה מספר גלריות לאמנות במתחם קלמניה וגם בתל אביב. מאז שנת 2014 פועלת גלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב-יפו. ב-2014 מונה האמן גבי קלזמר לדקאן הפקולטה וב-2018 החליף אותו אמן הווידאו והמיצב גיא בן-נר.
צומת ביל"ו
צומת ביל"ו הוא צומת הנוצר על ידי מפגש כביש 40 (רמלה - גדרה) וכביש 412 (הנמשך מיהוד-מונוסון בצפון עד לקריית עקרון בדרום, דרך בית דגן, ראשון לציון, נס ציונה ורחובות).
הצומת ממוקם בין רחובות לפרברהּ הדרומי קריית עקרון ומכונה על-שם כפר ביל"ו, השוכן בסמוך אליו.
בקרבת צומת זה מצויים בית החולים קפלן ומרכז הקניות בילו סנטר.
יחסי אורוגוואי–סין
היסטוריה
אורוגוואי קיימה בעבר יחסים דו-צדדיים עם הרפובליקה הסינית; יחסים אלו נותקו כאשר הרפובליקה העממית של סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם אורוגוואי בשנת 1988. נוכחותם של מהגרים סינים באורוגוואי קטנה יחסית אך משמעותית.
במאי 2013 ערך נשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה ביקור רשמי בבייג'ינג.
הסכמים דו-צדדיים
בין שתי המדינות קיימים מספר הסכמים:
יחסי סחר
סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אורוגוואי. במונטווידאו קיימת גם לשכת מסחר אורוגוואי–סין.
רונה בקרמן
רונית (רונה) בקרמן (נולדה ב-30 במרץ 1977) היא שחקנית, זמרת, מדבבת וקריינית ישראלית.
ביוגרפיה
רונה בקרמן (נולדה בשם רונית בקרמן) נולדה וגדלה בגבעתיים. כילדה שרה רונה במקהלות בבית הספר והייתה חברה בלהקת הנוער הייצוגית של גבעתיים. למדה בתיכון אורט טכניקום גבעתיים במגמת קולנוע. את שירותה הצבאי עשתה בבית הדין הצבאי בקסטינה.
בתום שירותה הצבאי למדה בקרמן ב"מכללת רדיו תל אביב" את קורס מקצועות הרדיו בניהולו של דורי בן זאב ועבדה כמלצרית מזמרת במסעדת "נייטליין" ברעננה. בנוסף, הועסקה במשך שנתיים ב"טליסמה הפקות" וכן כמלבישה בעונה השלישית של הסדרה "הפוך" ובשעשועון "משולש הבידור" בהנחיית אורנה פיטוסי. בשנת 1998 עבדה בתיאטרון אורנה פורת ובבית צבי כמנהלת הפקות ועוזרת במאי, עד שהחליטה לעבור מתפקידי הפקה לקדמת הבמה.
בשנים 1999–2002 למדה לימודי משחק בבית צבי.
בשנת 2013 בחרה לשנות את שמה הפרטי ל"רונה".
משחק
בסיום לימודיה בקרמן שיחקה ב"תיאטרון שלנו", במשך תשע שנים. היא הופיעה בהצגה "העכבר שלא רצה להיות עכבר", הצגה המבוססת על ספר פזמונים שכתב אהוד מנור בשנות השבעים, ובתו ליבי מנור-ראובני עיבדה להצגה עם לחנים של נתן סגן כהן, בבימויה של עפרה פוקס. בנוסף, השתתפה ב"שימו לב גם אליי", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "חלומות של חתולים" וב"דירה להשכיר".
בקרמן השתתפה בפסטיבל צו קריאה 2 בצוותא 2007 בתפקיד נועה ב"מסעותיה של נועה מועלם", פרי עטה של אורלי קצף-רובינשטיין ביחד עם רון שחר, ליאור גרטי, אירית סוקי ועדי ארד בבימוי של שלומי אדרי. בשנת 2007 שיחקה בהצגת הבידור "על יחסים וסטיות קטנות", העוסקת בזוגיות בתל אביב, מאת ובבימויו של יעקב בוגנים.
שיחקה בהצגה "סדרתיים". פרויקט של ליחי בקרמן וכנרת פלד המביא את סדרות הסיטקום לבמה והציג במועדון ה"סאבליים" בתל אביב. למדה בקורס המשחק של רותי דייכס. השתתפה בשקט-מצלמים, רעש – סדנאת משחק בהנחיית רם נהרי, רני סער, דרור סבו ודובר קוסאשווילי.
ב-2010 שיחקה בקרמן בסרט העצמאי הקצר של יוסי ארצי "ליסה ומיכאל" בתפקיד גלי, אחותה הגדולה של ליסה.
היא משחקת בתפקיד זהירון בסדרת הטלוויזיה לילדים "חיפזון וזהירון" שמשודרת בערוץ HOT VOD Young. חיפזון וזהירון הם תמרורים-ילדים שגרים בשכונה עם שוטר, רמזור מדבר, מוכרת ממתקים ומנקה רחובות ומלמדים את הילדים על בטיחות בדרכים וערכים נוספים בחיים. התוכנית החלה שידוריה בקיץ 2011 וגרפה הצלחה גדולה. הסדרה מבוססת על ספרה של מאיה גוזלי, שהפך להצגה ובשלב מאוחר יותר לסדרה. החל מ-1 ביולי 2012 שודרה העונה השנייה.
רונה בקרמן משחקת מאז שנת 2009 בתיאטרון גשר, אליו נכנסה בעקבות ההצגה "חמישה קילו סוכר", שכתב גור קורן, חברה לכיתה מבית צבי וביים יבגני אריה. בהצגה היא משחקת שלוש דמויות: מנהלת בית הספר, מלצרית בבית קפה וההילרית אוולין ברדה. היא משחקת מאז 2011 בגשר בהצגה "דון ז'ואן" מאת מולייר בבימויו של אלכסנדר מורפוב. היא מגלמת את דמותה של זאזא, זמרת הכפר.
שירה
רונה בקרמן שרה ומופיעה במסגרות מוזיקליות מגיל שבע. בלימודיה בבית צבי השתתפה ב"יוסף וכתונת הפסים", "אחים בדם", "ערב שירי ג'ורג' גרשווין", "ערב שירי תום לרר" ועוד. לאחר לימודיה שרה בהרכבים ומופעים מוזיקליים רבים ביניהם במופע שירי ארץ ישראל "קסם על הגורן" ו"אהבה באוויר". היא שרה במשך שנתיים עם הזמר אייל אלבז והייתה זמרת ליווי במופעי מחווה לאריתה פרנקלין, פינק פלויד וקווין.
ב-2009 שרה ושיחקה במופע המוזיקלי "יום בחייו" של איתי באומן, שהתקיים במשך חצי שנה בתוך דירתו של באומן, היא גילמה את הדמות הנשית בחייו.
ב-2010 רונה בקרמן שרה עם הזמר אדם במספר הופעות במקביל ליציאת סרט תיעודי על חייו "חיים ואדם". כתבה את השיר "כמו ילד אחרייך", לפי לחן של נושי פז, שיצא באלבומו "מרגיש נכון". וכתבה את השיר "עם הפנים קדימה", אותו הלחינה רעות יהודאי שיצא באלבומה של הילה מערבי.
במאי 2010 הצטרפה כזמרת ללהקת "האחים והאחיות", לצידם של מוני ארנון וסוזי מילר.
בשנת 2012 הצטרפה למופע המחווה לחנוך לוין "חנוך לוין בצבעים" בבימוי דודו באוכנר.
דיבוב וקריינות
מאז 2005 עוסקת בקרמן בדיבוב, ודובבה עשרות סדרות וסרטים מונפשים.
בנוסף, מבצעת קריינות לפרסומות ברדיו ובטלוויזיה. ותרמה קולה למשחקי מחשב של חברת "קומפדיה".
הצגות לילדים ולנוער
בהפקת "התיאטרון שלנו"
בתיאטראות שונים
דיבוב וקריינות לסדרות, סרטים מצוירים וכותרי מחשב
רשימה חלקית:
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר (באנגלית: Star Wars: The Force Awakens), או בשמו המלא: מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר, הוא סרט אופרת חלל אפית וסרט פעולה-הרפתקאות אמריקאי משנת 2015, כחלק השביעי בסאגת סרטי מלחמת הכוכבים, והסרט הראשון בטרילוגיה השלישית של הסאגה, שמתרחשת כרונולוגית ב-30 שנה לאחר המועד בו התרחשה עלילת הטרילוגיה המקורית של הסדרה. זהו הסרט הראשון בסאגת מלחמת הכוכבים המופק לאחר רכישת חברת לוקאס פילם על ידי תאגיד הבידור חברת וולט דיסני, שאף אחראית על הפצתו.
כוכבי הסרט כוללים את ג'ון בויגה, דייזי רידלי, אדם דרייבר כנבל של הסרט קיילו רן, אוסקר אייזק, אנדי סירקיס, דונל גליסון, מקס פון סידוב, לופיטה ניונגו, בריאן ורנל, גוונדלין כריסטי, אנתוני דניאלס, פיטר מייהו, קני בייקר, האריסון פורד, קארי פישר ומארק המיל (שלושתם שבים לגלם את דמויותיהם של האן סולו, הנסיכה ליאה אורגאנה ולוק סקייווקר בהתאמה, לראשונה מאז 1983). את הסרט ביים ג'יי ג'יי אברהמס והוא מבוסס על תסריט מאת מייקל ארנדט בשיתוף פעולה עם לורנס קסדן. יוצר הסדרה ג'ורג' לוקאס היה מעורב בהפקת הסרט כיועץ יצירתי.
לאחר שחברת וולט דיסני רכשה את לוקאס פילם בשנת 2012, הכריזו האולפנים על כוונתם להפיק טרילוגיית המשך של מלחמת הכוכבים. מפיקי הסרט הם קתלין קנדי, ג'יי. ג'יי. אברהמס ושותפו בריאן בורק.
הצילומים החלו באפריל 2014 ונערכו באבו דאבי ואיסלנד לפני שעברו במאי אותה שנה לאולפני פיינווד בבקינגהאמשייר שבבריטניה. הצילומים הושלמו בנובמבר 2014. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בדצמבר 2015 בארצות הברית וב-17 בדצמבר 2015 בישראל.
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-3D (תלת-ממד), RealD3D (גרפיקת תלת-ממד שפותחה בידי חברת הקרנת סרטי הקולנוע RealD), דו-ממד (2D) ו-IMAX והיה לסרט הראשון בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים שיצא בתלת-ממד, אף על פי שהסרט הראשון זכה למחווה בתלת-ממד ב-17 בדצמבר 2015 בישראל וב-16 בדצמבר 2015 בארצות הברית ושאר מדינות בעולם. עם יציאתו הסרט הפך לשובר קופות ושבר שיאי הכנסות והכניס כ-529 מיליון דולר ברחבי העולם כבר בסוף שבוע הראשון להקרנתו, עם הפתיחה הטובה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, עד לצאת הנוקמים: סוף המשחק. הסרט גרף הכנסות של למעלה ממיליארד דולר כבר לאחר 12 ימי הקרנה. בנוסף, הוא עקף את עולם היורה והפך לסרט השלישי המכניס ביותר בכל הזמנים לאחר אווטאר וטיטאניק, אך חזר למקום חמישי לאחר יציאת הסרטים "הנוקמים: סוף המשחק" ו-"אווטאר: דרכם של המים". בנוסף להצלחתו הקופתית הגדולה, זכה הסרט לשבחים ביקורתיים עולמיים מצד מבקרי קולנוע ומעריצי הסדרה ששיבחו רבות את העלילה, הכתיבה, הבימוי, פסקול הסרט מאת ג'ון ויליאמס, קטעי האקשן, הנבלים, האפקטים, הפעלולים, המשחק, האווירה וההומור הקומי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בחמש קטגוריות: עריכת הסאונד הטובה ביותר, מיקס סאונד הטוב ביותר, איפור ועיצוב שיער הטובים ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
לסרט יצאו שניסרטי המשך: "פרק 8: אחרוני הג'דיי" ב-14 בדצמבר 2017 ו"פרק 9: עלייתו של סקייווקר ב20 בדצמבר 2019.
עלילת הסרט
לאחר שנים של מלחמה בין המסדר הראשון המהווה את שאריות האימפריה, לרפובליקה החדשה, מצליחה הגנרלית ליאה אורגנה להשיג מידע לגבי מיקומו של אחיה, אביר הג'דיי האחרון, לוק סקייווקר. לוק, שנעלם שנים רבות לפני כן, מבוקש לא רק על ידי המורדים המחפשים אותו בשל כוחותיו ועל מנת שיחזיר את הג'דיי לקדמותם, אלא גם על ידי המסדר הראשון שמעוניין לחסלו ולהביא בכך את הקץ על מסדר הג'דיי. פו דמרון נשלח לכוכב ג'אקו במטרה לפגוש את לור סאן טקה, ולקבל ממנו את המפה המובילה אל לוק. אל המקום מגיעים גם חיילי סער השייכים למסדר הראשון בראשותו של קיילו רן, מנהיג אבירי הרן (המקבילים לסית' מהטרילוגיה המקדימה). פו מחביא את המפה בתוך הדרואיד שלו, BB-8, ונתפס על ידי חיילי המסדר הראשון שמחסלים לאחר מכן את כל הכפריים בפקודת קיילו רן. BB-8 נמלט מהמקום ופוגש את ריי, צעירה מקומית העוסקת למחייתה באיסוף גרוטאות מחלליות שהתרסקו ומכירתן תמורת אוכל.
לאחר שקיילו רן מוציא מדמרון, בעזרת הכוח, את מקום המסתור של המפה, הוא שולח כוחות למצוא את הדרואיד. FN-2187, חייל סער שהזדעזע מרצחנותו של רן וחייליו, מחליט להציל את דמרון ולהימלט בעזרתו מכוחות המסדר הראשון. פו מעניק לחייל את השם פין (Finn), והשניים נמלטים ומתרסקים על הכוכב ג'אקו. פין מתעורר לאחר ההתרסקות ומשלא מצא את פו, הוא משוכנע שהוא נהרג בהתרסקות. בעודו מחפש דרך להימלט הוא פוגש את ריי ומזהה את הדרואיד שברשותה כזה שמחזיק את התוכניות. פין מזדהה לפני ריי כלוחם המחתרת והשניים גונבים את המילניום פלקון שנמצאת במגרש גרוטאות סמוך ונמלטים.
המילניום פלקון נחטפת על ידי ספינת משא שבה, נמצאים האן סולו וצ'ובאקה ששבו לחייהם כמבריחי סחורות. לאחר שלספינת המשא מגיעים כמה בעלי חוב שדורשים מסולו את הכסף, נמלטים הארבעה במילניום פלקון וטסים לטירתה של מאז קאנאטה, פיראטית בת למעלה מאלף שנה וחברתו של סולו שתסייע להם להימלט. אורחי המסיבה של מאז מודיעים לאנשי המסדר הראשון, ובמקביל למורדים, על הימצאותם של הארבעה ו-BB-8 במקום. ריי שומעת קולות ממרתף הארמון של מאז שמביאים אותה עד לחרב האור של לוק סקייווקר, וברגע שהיא נוגעת בחרב היא חווה חיזיון במהלכו היא נלחמת בקיילו רן ואף רואה את דמותו של לוק עצמו. כשהיא מתעוררת מאז מעניקה לה את חרב האור של סקייווקר שנמצאת במקום, אך היא מסרבת ובורחת. כוחות האימפריה מגיעים למקום במרדף אחר הדרואיד, אך מעט אחריהם מגיעים גם חיילי המרד ובראשם פו דמרון (שמתברר ששרד את הנחיתה אבל התעורר רק בלילה הרבה אחרי שפין הלך) והנסיכה ליאה אורגנה. מתברר שקיילו רן הוא בן סולו, בנם של סולו והנסיכה ליאה, שאומן על ידי לוק אך עבר לצד האפל בעידודו של המנהיג העליון סנוק. נישואיהם של סולו ואורגנה נגמרו בעקבות הכאב הרב שחש סולו לאור בגידתו של בנו, משבר שגרם לו לנטוש את חייו כגנרל ברפובליקה ולחזור לחייו כמבריח. פין יוצא לחפש את ריי שברחה ולוקח עמו את חרב האור, אך רן חוטף את ריי לספינתו במטרה להוציא ממנה את המידע על מיקומו של סקייווקר.
המסדר הראשון בנה כלי נשק חדש, עוצמתי בהרבה מכוכב המוות: מחסל הכוכבים, בסיס בגודל של כוכב לכת קטן, המשתמש באנרגיית השמשות שמסביבו. בעזרתו היא מחסלת את כל כוכבי הלכת עליהם שוכנים הנהגת הרפובליקה ממרחק. הנשק הוא כדור דייסון ופועל על ידי "שאיבה" של אנרגיה מהשמש הצמודה לו. כשהשמש נעלמת הנשק טעון ומוכן לפעולה. כוכב זה היה כוכב קרח, והמסדר הראשון הוסיף לו את הנשק המיוחד והקטלני שלו. האנרגיה של הנשק היא אנרגיה אפלה המכונה "תמצית", הנמצאת בכל מקום ביקום ומציעה מקור כוח כמעט בלתי מוגבל למסדר הראשון. מפקד הבסיס הוא גנרל האקס.
סולו, צ'ובאקה ופין נשלחים לנסות לחסל את הגנות הכוכב מבפנים על מנת שלוחמי המחתרת יוכלו להתקרב עם חלליות ה-X-Wing כדי להשמיד את המתנד של מחסל הכוכבים וכל זאת לפני שהמסדר הראשון יספיק להטעין אותו מחדש. בהגיעם לכוכב מתברר שפין הגיע במטרה להציל את ריי, אך זו הצליחה להימלט כשגילתה שגם היא שולטת ב"כוח" כשעמדה בחקירה של קיילו רן. החבורה תופסת את המפקדת-לשעבר של פין, קפטן פאזמה וזו, תחת איומים, מבטלת את הגנת הכוכב והתקפת המורדים על המתנד מתחילה.
לאחר שפין, האן סולו וצ'ובאקה רואים שההתקפה לא מוצלחת, הם מחליטים לנסות לעזור על ידי הטמנת חומרי נפץ על מנת לפוצץ את המתנד מבפנים, אך במהלך הניסיון פוגש סולו את בנו ומנסה לשכנע אותו לחזור לצד המואר של הכוח. רן מתוודה כי הוא אינו שלם עם החלטתו לעבור לצד האפל ומבקש את עזרת אביו. בעודו מושיט לו את חרב האור שבנה, הוא מפעיל אותה והורג את אביו. מיד לאחר מותו של סולו, צ'ובאקה מפוצץ את מטעני הנפץ ואלה פוגעים אנושות במתנד אך לא מפסיקים את פעולתו ואת פעולת הכוכב - והשמש, שאותה יונק מחסל הכוכבים, הולכת ונחלשת. לאחר קרב שנראה אבוד, מצליח פו לירות את היריות שגורמות לכוכב להתפוצץ מבפנים. בעוד הכוכב מתחיל לקרוס, נלחמים ריי ופין בקיילו רן. פין נפצע קשה במהלך הקרב, אך ריי מצליחה להילחם ולהביס את רן. במהלך קריסת הכוכב נפערת האדמה ביניהם והקרב נפסק. ריי וצ'ובאקה נמלטים במילניום פלקון, כשאיתם פין הפצוע ומחוסר ההכרה.
לאחר שהמורדים מפענחים את המפה, נשלחת ריי יחד עם צ'ובאקה ו-R2-D2 למצוא את לוק סקייווקר. היא מאתרת אותו בכוכב, ובסצנת הסיום של הסרט מושיטה לו את חרב האור שלו.
צוות השחקנים ודמויות
צוות השחקנים הוכרז במהלך אפריל 2014. קני בייקר שב לגלם את דמותו של הדרואיד R2-D2. טים רוז ומייק קווין שבו להפעיל את דמויותיהם של אדמירל אקבר וניין נאנב, כאשר את הדמויות דובבו אריק באורספלד וקיספנג רוטיץ'. יואן מקגרגור הקליט דגימת קול ללא קרדיט עבור הסרט כאובי ואן קנובי, וכן נעשה שימוש בקולותיהם של פרנק אוז ואלק גינס כיודה וכקנובי, בהתאמה. גוונדלין כריסטי גילמה את דמותה של קפטן פאזמה, מפקדת לגיונות חיילי הסער של המסדר הראשון. גרג גרונברג וג'סיקה הנוויק גילמו דמויות של טייסים בשירות ההתנגדות, תומאס סאנגסטר גילם קצין במסדר הראשון, הארייט וולטר ומייסי ריצ'רדסון-סלרס גילמו חברות בהתנגדות, סיימון פג גילם סוחר גרוטאות ו-ווריק דייוויס גילם דייר בטירתה של מאז קאנאטה. ביל היידר ובן שוורץ סייעו ביצירת האפקטים הווקאליים לדמותו של BB-8, שהופעל בידי דייב צ'פמן ובריאן הרינג.
הפקה
ב-30 באוקטובר 2012 פורסם לראשונה כי חברת וולט דיסני רכשה את חברת לוקאס פילם תמורת 4 מיליארד דולרים. מנכ"ל דיסני רוברט איגר ציין לאחר הרכישה כי הם הולכים להפיק טרילוגיה חדשה בסאגת מלחמת הכוכבים.
ב-24 בינואר 2013 פורסם לראשונה כי במאי הסרט יהיה ג'יי ג'יי אברהמס.
במאי 2013 לוקאס פילם ציינו לראשונה כי הסרט יצולם בין היתר בבריטניה, כמה נציגים של לוקאס פילם נפגשו עם ג'ורג' אוסבורן (שר האוצר של בריטניה) על מנת שיסכים לתנאי ההפקה בבריטניה. בהמשך דווח כי צילומי האולפן יתבצעו בסטודיו פיינווד שבאנגליה.
ב-22 באוגוסט 2013 פורסם כי צלם הסרט דניאל מינדל יצלם את הסרט על סרט 35 מילימטר.
הפצת הסרט בארצות הברית נקבעה ל-18 בדצמבר 2015.
ב-11 בפברואר 2014 נחשף לוח זמני הצילום לשלושה חודשים. במרץ 2014 הודיעו דיסני כי יפיצו את הסרט לגרסת IMAX.
אליהו פאלומבו
הרב אליהו פאלומבו או אליה פאלומבו היה ראש ישיבה ואב בית דין ורבה של קושטא בסוף המאה ה-18, ומחבר ספר יד המלך.
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
הפקה
באפריל ובמאי 2014 החלו צילומי הסרט שבוצעו בכמה אתרים ברחבי העולם, בעיקר באבו דאבי, איסלנד ובבריטניה והושלמו בנובמבר 2014.
אליהו פאלומבו
ביוגרפיה
היה אב בית דין איסור והיתר בקושטא בחשון התקל"ג (1772), בשנת 1788 כבר אישר בתור חבר בית דין הגדול של העיר הסכמות שתיקנו חברי בית דין לאיסור והיתר . נישא לריינה, שנפטרה בי"ד אייר התקמ"ז (1787) . חתם על פסקי דין יחד עם רבי אברהם מיוחס מחבר ספר בני אברהם, רבי נסים גבאי ועוד.
בשנת התקמ"ט (1792) חתם כבר כרב העיר בקושטא. התפרסם בשל חיבורו החשוב על הרמב"ם. התכתב עם רבני דורו, וביניהם רבי נסים גבאי מחבר ספר פאת נגב.
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
הפקה
בנובמבר 2014 אולפני דיסני חשפו את שם הסרט הרשמי "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר" ("Star Wars: The Force Awakens") ובהמשך אותו החודש פורסם הטריילר הראשון.
אליהו פאלומבו
צאצאיו ותלמידו
ילדיו היו רבי יהושע ורבי אברהם פאלומבו. רבי אליהו העמיד תלמידים הרבה, וביניהם רבי אליעזר די טולדו, רבי אברהם הכהן ורבי אליהו עניו, שהיה רבה של קושטא ורב בבאלאט.
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
תסריט
לוקאס גיבש לאורך השנים טיוטה ראשונית לתסריט הסרט (כמו גם לסרט השמיני והתשיעי בסדרה) אותם הוא העביר ליו"ר דיסני בוב איגר לאחר שחברת לוקאס פילם נמכרה לדיסני. בינואר 2014 דיווח הבמאי כי התסריט גמור, וכי הצילומים יחלו במאי 2014.
אליהו פאלומבו
ספרו
יד המלך (שאלוניקי תקס"ד) - חידושים על הרמב"ם.
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
שיווק
ב-28 בנובמבר 2014 פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של מלחמת הכוכבים טיזר טריילר באורך 88 שניות. בטריילר ניתן לראות סוג חדש של רובוט, חלליות X-Wing, פלוגות סער עם שריון חדש וגם סית' מסתורי (לא רואים את פניו) עם חרב אור בצורת צלב, שיוצא ממנה להב ראשי גדול, ועוד שני להבים קטנים בצדדים. שבוע אחרי פרסום הטריילר התברר כי הסית' המסתורי הוא השחקן אדם דרייבר המגלם את דמות הנבל החדש בסרט ששמו קיילו רן. בסוף הטריילר ניתן לראות את המילניום פאלקון, החללית של האן סולו טסה ונלחמת מול חלליות TIE של המסדר הראשון.
אליהו פאלומבו
לקריאה נוספת
פנקס בית הדין בקושטא, הוצאת אורות יהדות המגרב, עמוד 90
מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר
שיווק
באפריל 2015 פורסם הטיזר השני שבו מופיעות לראשונה גם דמויותיהם של האן סולו וצ'ובאקה. ב-19 באוקטובר 2015, שודר לראשונה הטריילר הרשמי המלא של הסרט במהלך שידור משחק הפוטבול המרכזי ב-ESPN ויום למחרת הופץ ברחבי האינטרנט.
פסקול
את פסקול הסרט הלחין ג'ון ויליאמס
הכנסות
הסרט שבר שיאי הכנסות (ללא התאמה לאינפלציה) רבים (41). הבולטים שבהם: