cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד הנרי מאורר
ראשית חייו
מאורר נולד ב-21 באפריל 1868 בניו יורק. אביו, לואי מאורר, היה ליתוגרף ממוצא גרמני שהביע בוז לאמנות המודרנית. בגיל שש עשרה נאלץ מאורר לעזוב את בית הספר כדי לעבוד במשרד הליתוגרפי של אביו. בשנת 1897, לאחר שלמד אצל הפסל ג'ון קווינסי אדמס וורד ואצל הצייר ויליאם מריט צ'ייס, נסע מאורר לפריז, שם שהה מספר שנים והצטרף למעגל האמנים אמריקאים וצרפתים.
קריירה
משנוכח שההוראה באקדמיה ז'וליאן מוגבלת מדי, בילה מאורר את רוב זמנו בהעתקות יצירות בלובר. הדיוקן העצמי שלו מאותה תקופה מבטא את 'האופטימיות הצעירה' של אותה תקופת חייו. באותה תקופה מאורר עבד בסגנון ריאליסטי קונבנציונלי אך בטוח.
היצירה של מאורר, שהושוותה ליצירתו של ויסלר במובן הצבעוניות והטיפול בצבע, נתן לו את המוניטין בעולם האמנות האמריקאי. השוואות נערכו עם צ'ייס וסרג'נט. הציור זכה בפרס ראשון בתערוכה הבינלאומית של קרנגי בשנת 1901.הפרס הבטיח לו עתיד מזהיר, ומאורר קיווה שזה ישכנע את אביו שהוא יכול, להיות צייר. בשנת 1905 הוא זכה במדליה השלישית בתערוכת לייז' (בלגיה). ומדליית זהב בתערוכה הבינלאומית במינכן.
עם זאת, בגיל שלושים ושש בפריז, כשהוא חורג ממה שכולם כינו סגנונות ציור "מקובלים", שינה מאורר את שיטותיו בחדות ומנקודה זו צייר רק בסגנון קוביסטי ופוביסטי. הפריצה שלו מריאליזם ומחויבות חדשה למודרניזם, שנוצרה על ידי חשיפה לאמנות עלתה לו לאחר מכן במוניטין הבינלאומי שלו ובתקווה להתייחסות חיובית של אביו. הייתה לו תערוכה עם ג'ון מרין בעיר ניו יורק בגלריה של אלפרד סטיגליץ, וארבעה מציוריו נכללו בתערוכת הארמורי של 1913. הוא זכה להערכה בחוגי האוונגרד. עם זאת, הוא לא מצא פרנסה.
כשעזב את פריז ערב מלחמת העולם הראשונה, חזר לבית אביו רק כי מנע ממנו תמיכה. זו הייתה ההתחלה, כפי שכתב מבקר האמנות רוברט יוז, "גירוש לגיהנום של סכסוך אדיפלי."
בשבע-עשרה השנים הבאות, צייר מאורר בבית אביו בווסט סייד של מנהטן וזכתה לשבחי ביקורת מוגבלים בלבד. הוא התיידד עם אמנים אמריקאים אוונגרדיים מכובדים כמו ארתור דאב, מרסדן הארטלי וג'ון מרין, שכמעט כולם היו ידועים יותר ממנו. הוא השתתף בתערוכות יוקרתיות, כמו "תערוכת הפורום של ציירים אמריקאיים מודרניים" בשנת 1916, מופע בניו יורק שהציג שבע עשרה מהציירים המודרניסטים האמריקאים החשובים ביותר באותה תקופה. הוא גם הציג באופן קבוע באגודת האמנים העצמאיים בניו יורק ונבחר למנהל שלהם בשנת 1919.
בשנת 1924 קנה סוחר אמנות ניו יורקי את תכולת הסטודיו של מאורר וייצג את האמן בהמשך הקריירה שלו. אולם מות אמו בשנת 1917 העצים את נסיגתו ההדרגתית מהעולם.
על גישתו לציור לאחר נטישת הריאליזם, אמר מאורר, "הדאגה העיקרית שלי בציור היא הסידור היפה של משטחי הצבע - כלומר, הרמוניה של הפיגמנטים, טהורים פחות או יותר. מסיבה זו אי אפשר להציג העתק מדויק של הטבע .... יש צורך שהאמנות תהיה שונה מהטבע ... אולי אמנות צריכה להיות העצמה של הטבע. לפחות היא צריכה לבטא תחושה אינהרנטית שלא ניתן להשיג מהטבע אלא באמצעות תהליך של אסוציאציה .... האמן צריך להיות חופשי לצייר את רגשותיו, אסור לטבע לכבול אותו."
כפי שציין היסטוריון האמנות שלדון רייך, אילו מאורר היה נשאר באירופה בשנת 1914, ככל הנראה הוא היה מתפרסם במקום זאת, הוא הפך לאזרח של מדינה עם עניין מוגבל מאוד בניסויים אמנותיים נועזים ותפס את מקומו כחלק מאותה "אחווה טרגית של אמנים אשר במהלך חייהם סבלו מהזנחה וחוסר הכרה." הוא נשאר במעמד שולי ברוב ספרי הלימוד בתולדות האמנות האמריקאית.
מוות
מאורר נטל את חייו בתלייה, בגיל 64, מספר שבועות לאחר מות אביו בגיל 100. הוא נקבר בבית העלמין גרין ווד בברוקלין, ניו יורק.
חמש שנים לאחר מותו של מאורר כתב מבקר האמנות הנרי מקברייד, שסקר את הצגת עבודתו בגלריה ההדסון ווקר בניו יורק: "הוא חי אך ורק למען אמנותו ובניגוד חריף לרוב הציירים ... היה לו אומץ להאמין בעקרונותיו."
בהווה, ההכרה בתרומתו גבוהה מאוד, ועבודותיו של מאורר נכללות באוספי אמנות רבים ברחבי ארצות הברית.
אתנופואטיקה פסיכולוגית
אתנופואטיקה פסיכולוגית היא אסופת גישות אתנופואטיות, אשר הבולטת בהן היא הפסיכואנליזה, המבקשות למצוא את הקשר בין סיפורי עם לחלקים הלא מודעים של נפש האדם, כפי שהיא באה לידי ביטוי במחקר הפסיכולוגי. גישות זו מהווה חיבור בין האתנופואטיקה לבין הפסיכולוגיה ועל כן שונות מקבילה לשונות התאוריות הפסיכולוגיות העוסקות בסיפורי עם.
האתנופואטיקה הפסיכולוגית חופפת במקרים רבים את הסמיוטיקה (חקר הסמלים) המודרנית, כאשר נידונים סמלים שונים (מוטיבים, ביטויים צירופי מילים סתמיים לכאורה וכו') בסיפורי העם.
לגישות אלו הצלחות רבות בתחום הריפוי, אך רבים מערערים על תוקפן ומשווים אותן לתאוריות הסיפורת העממית של המאה ה-19.
I'm Free
I'm Free ("אני חופשי") הוא שיר של הרולינג סטונז שנכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס, שיצא לראשונה כרצועה האחרונה בגרסה הבריטית של אלבומם "Out of Our Heads" ב-24 בספטמבר 1965. הוא מוקם לאחר מכן בגרסה האמריקאית של אלבומם הבא, "December's Children (And Everybody's)".
הרולינג סטונז ביצעו מחדש גרסה אקוסטית של השיר באלבום "Stripped" (1995), ובהופעה חיה במהלך הסרט הדוקומנטרי "האבנים המתגלגלות" של מרטין סקורסזה. השיר בגרסת הסרט נכלל אחר כך באלבום ההופעה "Shine a Light". הבוטלג "Live'r Than You'll Ever Be" כולל גרסה שבוצעה בהופעה באוקלנד שבקליפורניה בנובמבר 1969.
גרסאות כיסוי
ב-2016 סימפל פיטבול את הגרסה של הסופ דרגונס בשירו "Freedom".
סיל (נהר)
הסיל (בספרדית: Sil) הוא נהר בקסטיליה ולאון ובגליסיה, בספרד. הסיל הוא יובל של נהר המיניו. אורכו הכולל הוא 225 ק"מ. מקורו של הסיל הוא בהרי קנטבריה בעיירה וילאבלינו בלאון. הוא זורם דרך המחוזות לאון ואורנסה. העיר הגדולה ביותר לאורך נהר סיל היא פונפראדה בלאון. הסיל נשפך לנהר המינו במעלה הזרם מהעיר אורנסה.
שפך הנהר
מפגש הסיל עם נהר מיניו הוא באוס פירס, במחוז אורנסה.
בדרך כלל, במפגשים בין הנהרות, קביעת שמו של הנהר מתבצעת על ידי התחשבות בנפח הזרימה ובאורכו של כל אחד מן הנהרות בנקודת המפגש. במקרה זה, כמו במקרים מעטים נוספים, נפח הזרימה של נהר הסיל גדול יותר מזה של המיניו במקום התאחדות הנהרות. על כך קיימת אמירה בספרדית: "למיניו התהילה, אבל הסיל מספק לו מים" (בספרדית: "El Miño lleva la fama y el Sil le da el agua"). אורכו של נהר הסיל אף עולה על אורכו של המיניו עד נקודת המפגש, בכ-20 ק"מ.
נתיב הנהר
הסיל נמצא באזור המכונה ריביירה סקרה ועובר, בין השאר, דרך הרשויות בביה (Babia), לוסיאנה (Laciana), אל בירת'ו (El Bierzo) ולה קבררה, בפרובינציית לאון, ובלדאורס בפרובינציית אורנסה.
זהב בנהר סיל
סחף הנהר היווה מקור עשיר להפקת זהב, והוא נוצל באופן נרחב ביותר בתקופה הרומית, לאחר כיבוש צפון-מערב ספרד על ידי הקיסר אוגוסטוס בשנת 25 לפני הספירה. זהב התגלה בחלקו העליון של הנהר ובאזור סביב לאס מדולס הפיקו כמויות גדולות של זהב. הזהב נכרה בשיטת כרייה הידראולית, שכלל בניית אמות מים רבות אשר איפשרו את שטיפת הסחף.
גנאדי מנאקוב
גנאדי מנאקוב (ברוסית: Геннадий Михайлович Манаков; ) היה קוסמונאוט סובייטי ורוסי שטס ב-2 משימות חלל כמפקד צוות לתחנת החלל מיר.
ביוגרפיה
גנאדי מנאקוב נולד בכפר יפימובקה במחוז אורנבורג למשפחת מורים. בשנת 1967 הוא סיים בית הספר והתקבל ללימודים במכון להנדסת אווירונאוטיקה בקויבישב. בשנת 1969 הוא עזב את הלימודים והחל ללמוד בבית ספר לטייסים של חיל האוויר של ברית המועצות. בשנת 1973 הוא סיים את הלימודים בהצטיינות תוך הסמכה למטוסים מדגם מיג 15 ומיג 17. מנאקוב שירת ביחידות שונות של החיל. בשנת 1980 הוא עבר קורס טייסי ניסוי ועבר הסבה למטוסים מתקדמים.
בשנת 1995 מנאקוב החל הכנות לטיסה שלישית בחלל. באוגוסט 1996 במהלך בדיקה רפואית שגרתית התגלתה בעיה לבבית ומנאקוב לא היה יכול להמשיך בהכנות. ב-20 בדצמבר 1996 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים.
עד לשנת 2000 מנאקוב עבד בתפקידים שונים במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר הכוכבים.
הוא נפטר בשנת 2009 ונטמן בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה במוסקבה.
קלאודיה פול
קלאודיה מריה פול ארנס (באנגלית: Claudia Maria Poll Ahrens; נולדה ב-21 בדצמבר 1972) היא שחיינית עבר מקוסטה ריקה. היא אלופה אולימפית (אטלנטה 1996), אלופת עולם (פרת' 1998) ושיאנית עולם במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי.
קלאודיה פול, היא הספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית. אחותה הבכורה, סילביה, היא הספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.
ביוגרפיה
קלאודיה פול נולדה במנגואה, ניקרגואה להורים גרמנים. לאחר רעידת האדמה בשנת 1972 וכתוצאה מבעיות פוליטיות בארצה, הוריה החליטו להגר לקוסטה ריקה איתה ועם אחותה הבכורה סילביה. היא החלה להתאמן בגיל 7. היא התאמנה בהדרכתו של המאמן פרנציסקו ריבס. את אזרחותה היא קיבלה בשנת 1993.
במשחקים הפאן פסיפיים שנערכו בקוב, יפן בשנת 1993 זכתה פול ב-3 מדליות. מדליית זהב ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.85 דקות, מדליית כסף ב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.61 דקות אחרי השחיינית הגדולה ג'נט אוונס (4:07.47 דקות) ומדליית ארד ב-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.80 דקות, אחרי אוונס (8:23.72 דקות) והיילי לואיס מאוסטרליה (8:26.72 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1994 זכתה פול בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.61 אחרי המנצחות פרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש (1:56.78 דקות) והשחיינית מסין לו בין (1:56.89 דקות) וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.61 דקות אחרי המנצחות יאה יאנג מסין (4:09.69 דקות) וקריסטינה טאצ'ר מארצות הברית (4:10.21 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 1995 זכתה פול בשתי מדליות זהב. ב-200 מטר חופשי היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 1:55.42 דקות וב-400 מטר חופשי תוצאה ש 4:05.18 דקות.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה פול להישגה הגדול כשזכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.16 דקות, לפני שיאנית העולם ואן אלמסיק (1:58.57 דקות) ודאגמר האסה מגרמניה (1:59.56 דקות). בנוסף היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.00 דקות, ראשונה סיימה מישל סמית' מאירלנד (4:07.25 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1997 זכתה שוב פול בשתי מדליות זהב וקבעה שני שיא עולם חדשים. ב-200 מטר חופשי 1:54.17 דקות וב-400 מטר חופשי 4:00.03 דקות.
אותה שנה זכתה פול במשחקים הפאן פסיפיים שנערכו בפוקואוקה, יפן בשתי מדליות זהב. ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.48 דקות וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.56 דקות. בנוסף היא זכתה גם במדליית כסף ב-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.05 דקות אחרי ברוק בנט מארצות הברית (8:26.36 דקות).
הישג גדול נוסף של פול היה באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 כשזכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.90 דקות לפני מרטינה מורבצ'ובה מסלובקיה (1:59.61 דקות) וג'וליה גרוויל מאוסטרליה (1:59.92 דקות). בנוסף היא סיימה במקום השמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.08 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה פול בשתי מדליות ארד, ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.81 דקות אחרי סוזי אוניל מאוסטרליה (1:58.24 דקות) ומורבצ'ובה (1:58.32 דקות) וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.83 דקות אחרי האמריקאיות בנט (4:05.80 דקות) ודיאנה מונז (4:07.07 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה פול במדליית כסף ב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.15 דקות, אחרי יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (4:07.30 דקות) ולפני אנה סטוקבאואר מגרמניה (4:09.36 דקות). כמו כן היא סיימה במקום הרביעי ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.92 דקות אחרי המנצחות רוני ג'יהן מאוסטרליה (1:58.57 דקות), יאנג יו מסין (1:58.78 דקות) וקמילה פוטק (1:58.85 דקות).
שימוש בסמים
בשנת 2002 הואשמה פול באימרוץ, אך זוכתה מאוחר יותר באותה שנה. מאוחר יותר הזיכוי בוטל והיא נאשמה בשימוש בנאנדרולון (19-נורטסטוסטרון) והושעתה ל-4 שנים מפעילות ספורטיבית. עונשה הופחת לשנתיים והיא שבה להתחרות.
באולימפיאדת אתונה (2004) השתתפה פול ב-200 מטר חופשי וסיימה רק במקום העשירי בתוצאה של 1:59.79 דקות ולא הצליחה להתברג לשלב הגמר. כך גם ב-400 מטר חופשי, היא פסיפסה את משחה הגמר במעט וסיימה במקום התשיעי בתוצאה של 4:09.75 דקות.
אחותה של קלאודיה פול, סילביה פול גם היא שחיינית לשעבר. בעלת מדליית כסף מאולימפיאדת סיאול (1988), המדליה האולימפית הראשונה של קוסטה ריקה.
גני בוצ'ארט
גני בוצ'ארט (באנגלית: Butchart Gardens) הם קבוצת גנים בוטניים הממוקמים במפרץ ברנטווד (ליד העיר ויקטוריה) שבאי ונקובר, בקולומביה הבריטית, קנדה. הגנים נקבעו כאתר היסטורי לאומי של קנדה, ומבקרים בהם למעלה ממיליון מבקרים בשנה.
היסטוריה
בשנת 1907, הגיע לוויקטוריה, לבקשת בנו, מעצב הגנים בן ה-65, איזברו קישידה מיוקוהמה, כדי לתכנן ולבנות גן תה לפארק אסקווימלט גורג'. הגן הפך פופולרי מאוד ובעקבות כך, כמה אזרחים קנדיים עשירים, ביניהם ג'ני בוצ'ארט, הזמינו גנים יפנים מקישידה לאחוזותיהם. בשנת 1912 חזר קישידה ליפן.
בשנת 1909, כאשר לא ניתן היה להפיק עוד אבן גיר מהמחצבה, החלה ג'ני בוצ'ארט בעבודות להפיכת בור המחצבה לגן משוקע ואלו הושלמו בשנת 1921. הם כינו את ביתם "Benvenuto" ("ברוכים הבאים" באיטלקית) והחלו לקבל מבקרים לגנים שלהם. בשנת 1926, החליפו את מגרשי הטניס שלהם בגן איטלקי וב-1929 החליפו את גן הירק שלהם בגן ורדים גדול שעיצב באטלר סטורטוואנט מסיאטל. סמואל מקלור, שהיה יועץ לגני בוצ'ארט, שיקף את האסתטיקה של תנועת האמנויות והאומנויות האנגלית.
ב-1939, ניתנו הגנים לנכדם, איאן רוס (1918–1997), ביום הולדתו ה-21. רוס היה מעורב בפעולות ובקידום הגנים עד מותו, 58 שנים מאוחר יותר.
ב-1953, הונחו קילומטרים של חיווט חשמלי תת-קרקעי כדי לספק תאורה, לציון יום השנה ה-50 של הגנים. ב-1964, הותקנה "מזרקת רוס" הדינמית במאגר התחתון לציון יום השנה ה-60 של הגנים. בשנת 2004, לכבוד יום השנה ה-100 לגנים, הותקנו שני עמודי טוטם בגובה של 9.1 מטרים והם נקבעו כאתר היסטורי לאומי של קנדה.
הבעלות על הגנים נותרה של משפחת בוצ'ארט וכיום, הבעלים והמנהלת (מאז 2001) היא הנינה, רובין לי קלרק.
בשנת 1982 שימשו גני בוצ'ארט כהשראה לגנים בביתן הקנדי שנפתח במרכז אפקוט שבאורלנדו, פלורידה.
בדצמבר 2009 נפתחו ביתן הילדים והקרוסלה. עיצוב הגנים כולל שלושים בעלי חיים החל מדובים, סוסים, יענים, זברות, ועוד. העיצובים נבחרו על ידי הבעלים, בייעוץ עם אמן מצפון קרוליינה. בגנים קיימים גם שתי מרכבות המסוגלות להסיע נכים ברחבי האתר.
ציפורים
בזמן שגברת בוצ'ארט אספה וטיפחה צמחים, מר בוצ'ארט אסף ציפורי נוי מכל העולם, כולל תוכים בביתו, ברווזים באגם הכוכב וטווסים במדשאה הקדמית. הוא בנה כמה בתי ציפורים בגנים ואימן יונים בשטחו.
פסלים
בגנים מוצגים כמה פסלי ברונזה: האחד, של חזיר בר, שנרכש בטיול באזור הים התיכון בשנת 1973. הפסל נוצק בפירנצה על ידי בסדנא של פרדיננדו מרינלי. פסל זה הוא העתק של פסל יצוק ברונזה משנת 1620 שהוכן על ידי פייטרו טאקה. הפסל נקרא "טאקה" כאות כבוד לפסל המקורי. חוטמו של הפסל מבריק מן המבקרים הרבים הנוהנגים לשפשף אותו מתוך אמונה למזל. האחר, סמוך לבית המגורים, של חמור וסייח שהוכן בידי סיריו טופנרי. פסל מזרקה של שלושה גדי חדקן, שבוצע אף הוא בידי סיריו טופנרי, הנמצא ליד הגן היפני. פסל "מעגל היונים" שניתן על ידי אן-לי רוס לבעלה איאן בשנת 1991 כדי לציין את יום הנישואין ה-50 שלהם.
בידור
בימים עברו התקיימו קונצרטים של סימפוניה אחת לשבוע במימונם של מר וגברת בוצ'ארט. אלה נערכו לעיתים קרובות עבור האורחים של המשפחה, אך מאוחר יותר משכו קהל גדול יותר. לאחרונה, בעונת הקיץ (יולי ואוגוסט) ובמהלך עונת החורף הם מספקים מגוון רחב של בידור מקומי, מג'אז למוזיקה קלאסית. כמו כן, "עשבים", להקה המורכבת מעובדי הגנים, מנגנת לפעמים במהלך עונת הקיץ. בשנת 1977, בנו של איאן רוס, כריסטופר (1944–2000), הציג מופעי זיקוקים המלווים במנגינות בערבי שבת. במהלך החורף, אורות ועיטורים עונתיים מעטרים את הגנים יחד עם מגרש החלקה על הקרח בכיכר ווטרוויל.
נעמי קמפבל
נעמי איליין קמפבל (באנגלית: Naomi Elaine Campbell; נולדה ב-22 במאי 1970) היא דוגמנית על ושחקנית בריטית. נחשבת לאחת הדוגמניות המצליחות והידועות ביותר של שנות ה-90 ופעילה בתחום האופנה גם היום.
ביוגרפיה
קמפבל נולדה בלונדון שבאנגליה למשפחה ממוצא אפרו-ג'מייקני וסיני-ג'מייקני. אימה הייתה רקדנית מקצועית ילידת ג'מייקה. חודשיים לאחר לידתה עזב אביה את המשפחה. רוב ילדותה, גדלה קמפבל לצד האומנת שלה בזמן שאמה יצאה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת הריקוד שלה. בגיל 10, התקבלה קמפבל לבית ספר לאומנויות הבמה, שם למדה בלט.
קריירה
קמפבל החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 15 וכעבור שנה כבר הופיעה על שער מגזין האופנה היוקרתי "Elle". ב-1988 כיכבה במגזין ווג הפריזאי והייתה הדוגמנית השחורה הראשונה שהגיעה למעמד זה. ב-1992, הופיעה גם בפלייבוי ובספר "Sex" שפרסמה מדונה בו גם צולמו השתיים בעירום. יחד עם הופעה בקליפ השיר "Erotica" של הזמרת והשיר "Freedom! '90" של ג'ורג' מייקל פיתחה תדמית של דוגמנית סקסית במיוחד וכיכבה במגזינים רבים, על מסלולי תצוגות האופנה, ובקליפים נוספים בטלוויזיה.
בשנות ה-90 הוכתרה כאחת מדוגמניות העל הגדולות ביותר במסגרת הקבוצה שכונתה "שש הגדולות" לצד קלאודיה שיפר, סינדי קרופורד, לינדה אוונג'ליסטה, קייט מוס וכריסטי טרלינגטון. היא לקחה חלק בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים.
רבים מחשיבים את קמפבל לדוגמנית השחורה המצליחה ביותר בהיסטוריה ובשנים האחרונות רבים משווים אליה את טיירה בנקס שפרחה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.
פילנתרופיה
מאז 1997 מעורבת קמפבל במעשי צדקה רבים אשר מתמקדים בעיקר בילדי אפריקה שמדרום לסהרה. היא עבדה עם נלסון מנדלה וסיפרה שהיא מאוד שמחה להכיר אותו ושהוא בן אדם טוב לב ואינטליגנט. ב-2005 גייסה קמפבל למעלה ממיליון דולר למען נפגעי הוריקן קתרינה.
ב-7 ביולי 2007 היא הנחתה את לייב ארת' בדרום אפריקה.
בשנת 2010 יזמה קמפבל אירוע צדקה לטובת נפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
שערוריות
לצד הצלחתה, ידועה נעמי קמפבל כבעלת אופי בעייתי, המתנכלת לאנשים רבים סביבה ומסתבכת בשערוריות שונות לרבות תקריות אלימות. בנובמבר 2012 נפגעה ברגלה כשאלמונים ניסו לשדוד את ארנקה בעת שהותה בפריז וכתוצאה מכך נאלצה להתנייד בכיסא גלגלים.
ביוני 2015 פורסם כי עובד מטעמה של חברת יחסי הציבור של קמפבל הסיר מידע מהערך אודות הדוגמנית באנציקלופדיית הרשת ויקיפדיה במטרה להסתיר פרטים לא מחמיאים אודותיה.
באוגוסט 2015 הורשעה בבית משפט באיטליה בתקיפת צלם פפראצי ונידונה לחצי שנת מאסר.
משחק ושירה
קמפבל ביצעה את תפקיד המשחק הראשון שלה בסדרת הילדים הבריטית "The Chiffy Kids" בשנת 1978.
בשנת 1991 שיחקה בסרט הקומי-מוזיקלי "קר כקרח" בתפקיד משמעותי ראשון לצדו של ונילה אייס.
בשנת 1994 הוציאה אלבום בסגנון האר אנד בי בשם "Baby Woman". האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית בבריטניה, אך זכה להצלחה ביפן ומכר כמיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 1995 שיחקה בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "נישואין נוסח מיאמי" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר. באותה שנה גילמה את סימון בסדרת המשטרה "ניו יורק בהסוואה" ב-FOX.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס, בתפקיד קמילה מרקס-וייטמן לצד טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון. שבה למספר פרקים בעונה השנייה ב-2016. בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומי "מרגישה פצצה", לצד איימי שומר.
חיים אישיים
קמפבל היא אם לשני ילדים שנולדו ב-2021, ו-2023.
דיסקו
דיסקו הוא סגנון של מוזיקת דאנס בקצב גבוה שהתחיל בשנות ה-70 המוקדמות. הדיסקו התפתח מהפאנק ומוזיקת נשמה והיה פופולרי בכל העולם.
מקור השם דיסקו הוא המילה הצרפתית "דיסקוטק". דיסקוטק הוא מועדון לילה לריקודים בו הושמעה מוזיקה על ידי נגינת תקליטים. מילה זו למועדון ריקודים נטבעה בשנת 1941 בשם המקום La Discothèque שנמצא ברחוב Rue de la Huchette שבפריז. המונח הצרפתי Discothèque שפרושו תקליטיה או אוסף תקליטים הוא שילוב המילים תקליט - Disque והמילה היוונית thêkê - ארגז או תיבה. בדומה למילה הצרפתית (לטינית) bibliothèque - ספרייה (מיוונית bibliothêkê).
יחסי סוריה–קוריאה הצפונית
סוריה וקוריאה הצפונית נמצאות ביחסים הדוקים עוד מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר קוריאה הצפונית סיפקה סיוע צבאי לסוריה במלחמותיה עם ישראל. לכל אחת מהמדינות שגרירויות בבירות אחת של השנייה.
קוריאה הצפונית בנתה כור גרעיני בסוריה על בסיס התוכנית של הכור הגרעיני שלה ביונגביון, ופקידים רשמיים בקוריאה הצפונית ביקרו באופן קבוע באתר. הכור הסורי נהרס על ידי ישראל במהלך תקיפה אווירית בשנת 2007. ארצות הברית חיקקה את "החוק למניעת נשק גרעיני לצפון קוריאה וסוריה" בשנת 2000. בשנת 2016 היו דיווחים כי כוחות קוריאה הצפונית נלחמים כדי להגן על המשטר הסורי במלחמת האזרחים בסוריה.
דיסקו
מקורות
כבשאר הסגנונות המוזיקליים, קשה לאפיין נקודה אחת בה התפתח סגנון הדיסקו, מאחר שמרכיבים רבים של מוזיקת דיסקו קיימים בתקליטים מוקדמים (כגון נעימת הסרט "שאפט" של אייזק הייס מ-1971). ניתן לומר בכלליות ששירי הדיסקו הראשונים הושמעו ב-1973, אך רבים מחשיבים את Soul Makossa של מאנו דיבאנגו משנת 1972 כתקליט הדיסקו הראשון. בתחילה נוצרו רוב שירי הדיסקו למען קהל מועדוני הריקודים בלבד ולא לקהל כללי כגון מאזיני רדיו, אך היו גם מגמות הפוכות. להיטי רדיו פופולריים הושמעו בדיסקוטקים כל עוד היה להם קצב קל למעקב של כ-120 BPM.
הדיסקו הושפע מוזיקלית מפאנק, מוזיקת נשמה (Soul music), סלסה וסגנונות הלטיניים וההיספנים שהשפיעו על הסלסה.
השפעות חברתיות שתרמו למוזיקת הדיסקו כללו התגברות כח הצריכה המוזיקלי של קבוצות אתניות - שחורים והיספנים, התגברות העצמאות הנשית במימון ופנאי, והמהפכה המינית.
פופולריות
הדיסקו נסק מאמצע שנות השבעים עם להיטים כמו "Love to love you baby" של דונה סאמר ומיקס הדיסקו "Never can say goodbye" של גלוריה גיינור. שיא פופולריות הדיסקו היה בין השנים 1977–1979, בעקבות הלהיט הקולנועי "שיגעון המוזיקה" ("Saturday Night Fever"), בו בוצעו להיטי להקת הבי ג'יז. בסוף שנות ה-70 קמו למוזיקת הדיסקו מתנגדים רבים, אוהדי הרוק בעיקר, שראו בו סוגה המוזילה את איכות המוזיקה ושייכת לסצנה חברתית נמוכה. זכור במיוחד אירוע שריפת התקליטים באחד ממשחקי הבייסבול של שיקגו בו במחצית פוצצו עגלה מלאה בתקליטים (יולי 1979). האירוע סימל את ירידת קרנו של הדיסקו בשנים ההם.
אמני דיסקו פופולריים בשנות השבעים
גם אמנים אחרים שלא מקושרים לדיסקו יצרו שירי דיסקו, כמו הרולינג סטונז, מייקל ג'קסון, דולי פרטון, צ'אקה קאן, אריתה פרנקלין, ELO, אלטון ג'ון, רוד סטיוארט, קווין, בלונדי, ופרנק סינטרה.
בישראל יצרו שירי דיסקו אמנים כמו צביקה פיק ("הרקדן האוטומטי"), חדוה ודוד ("אני חולם על נעמי") ושלום חנוך ("בוכה רק לי").
תחיה מחודשת
בשנות השמונים הפך הדיסקו לפחות פופולרי, אך בשנות התשעים זכה הדיסקו לתחיה מחודשת עם שירים כמו "Lemon" של U2 ב-1993, "Cosmic Girl" של ג'מירקוואי ב-1996. בשנים 2000–2005 נוצרו שירי דיסקו על ידי אומנים רבים כמו: קיילי מינוג, ג'מירקוואי, מדונה וסופי אליס בקסטור.
בשנים האחרונות התפתח סגנון מוזיקה אלקטרונית בשם "Nu - Disco" המשלב אלמנטים ממוזיקת הדיסקו.
יוסף שטרן (רופא)
השפעתו על בית החולים סורוקה
שטרן ניהל את בית החולים בין השנים 1960–1978. מסופר עליו כי בכל שנות כהונתו לא החסיר את הסיבוב הקבוע בין המחלקות ועקב אישית אחר החולים הקשים. הוא היה מנהל בית החולים בשלוש ממלחמות: מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. בית החולים סורוקה עמד בחזית הדרומית של מדינת ישראל, ונאלץ להתמודד עם קליטת מאות ואף אלפי פצועים. שטרן הצליח להעמיד את בית החולים על רגליו ולצלוח תקופות קשות אלה. לזכותו של שטרן נזקפת ההתפתחות העצומה של בית החולים סורוקה: בתקופתו הוקמו מחלקות ומבנים רבים, ומספר המיטות בבית החולים גדל ל-650 מיטות. שטרן היה אחראי על צמיחת ענף הפלסטיקה בנגב. הישג נוסף שלו היה בשנת 1966, כאשר בצל איומי הסורים והמצרים למלחמה, הקים את מחלקת הנוירוכירורגיה בבית החולים והעמיד בראשה את פרופ' פסקל איברין. ב-1978 החליף את שטרן כמנהל בית החולים פרופ' דוד רונן.
הקמת בתי ספר למקצועות הרפואה
במקביל לתפקידו כמנהל בית חולים, הקים שטרן את בתי הספר למקצועות הסיעוד, הפיזיותרפיה והפרמדיק, וב-1974 הפך את בית החולים למרכז רפואי אוניברסיטאי (אז היה בין רופאי המוסד שהתמנו כפרופסור חבר). בנוסף, הקים את בית הספר למנהל רפואי ואת בית הספר לרפואה, הפועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הכרה והנצחה
על שמו נקרא "האודיטוריום על שם שטרן" שנמצא בכניסה לאגף הדרומי בבית החולים סורוקה. בנוסף נקרא על שמו רחוב פרופסור יוסף שטרן בשכונת רמות בעיר.
קישורים חיצוניים
עם פרישתו לגמלאות:
פעולת האצ"ל בעיראק
פעולת האצ"ל בעיראק היא פעולה חשאית בימי מלחמת העולם השנייה, שעירבה את השתתפותם של ארבעה חברי תנועת האצ"ל. חברי התנועה נשלחו מישראל על ידי הבריטים לחבניה שבעיראק במטרה לחבל במצבורי הדלק ששימשו את מטוסי גרמניה הנאצית. בסופו של דבר הפעולה שונתה והפכה לפעולת מודיעין במהלכה הצליחו שניים מחברי הקבוצה לצלוח את המדבר ולדווח חזרה שדרך הכניסה לבגדאד פנויה. הדבר הוביל לכניסת הבריטים לבגדאד ולהצלת יהודי עיראק מהמשך הפרהוד.
תכנון הפעולה
מפקד האצ"ל, דוד רזיאל, הסכים למלא את המשימה וביקש לכלול בה גם:
מהלך הפעולה ומשתתפיה
יעקב סיקא אהרוני מונה למפקד הפעולה ויצא עם יעקב תרזי כדי לתור אחר מידע מודיעיני. השניים המשיכו במשימתם, תוך סכנת התגלות על ידי שבטים נודדים במקום. הם סיימו את המשימה בהצלחה, כשהם מספקים את המידע החשוב שהוביל לכניסת הבריטים לבגדאד. הפעולה שאפשרה את הכניסה המידית של הבריטים לבגדאד הובילה למעשה להפסקת פרעות הפרהוד תוך התערבות בריטית בנעשה והצילה באופן זה יהודים רבים.
ישראל אלתר
רבי ישראל אלתר (כ"ד בתשרי ה'תרנ"ה, 24 באוקטובר 1894 – ב' באדר ה'תשל"ז, 20 בפברואר 1977), היה אדמו"ר בשושלת אדמור"י גור, משקם חסידות זו בישראל לאחר השואה ומן האדמו"רים הבולטים בעשורים שאחרי הקמת המדינה. מכונה על שם כתביו שיצאו לאור לאחר פטירתו ה"בית ישראל".
קורות חייו
נולד בפולין באסרו חג הסוכות (בחו"ל) ה'תרנ"ה (1894), והוא הבן השלישי של רבי אברהם מרדכי אלתר. עד גיל עשר למד עמו סבו יהודה אריה ליב אלתר וכבר אז נודע כעילוי. היה ידוע בייחוד בהקפדתו על זמנים. התארס בגיל שלוש עשרה עם חיה שרה, בת דודו הרב יעקב מאיר בידרמן, ונישא לה בשנת ה'תר"ע, ונולד לו ממנה בן בשם יהודה אריה לייב, ובת בשם רבקה יוכבד.
בהוראת אביו, שבקשו לסייעו, הנהיג כבר בחיי אביו קבוצות אברכים "בני עלייה" מחסידי גור, ומסר להם הנהגות והוראות, כך העיד גם אחיו רבי פינחס מנחם בשיחה לציבור שבועיים קודם פטירתו.
בזמן השואה ברח יחד עם אביו מפולין לארץ ישראל, אך כל בני משפחתו הקרובה, אשתו, וילדיו, נרצחו בידי הנאצים כמו גם רוב החסידים שהתגוררו בפולין. לאחר פטירת אביו בשנת תש"ח מונה לממלא מקומו באדמו"רות. בשנה זו נישא בשנית לפערל (שרלוטה), בתו של דוד וינפלד, אך לא נולדו להם ילדים.
בארץ ישראל
כאדמו"ר, שיקם את החסידות, הגדיל את כוחה ועיצב את דרכה. רבי ישראל אסף סביבו את חסידי גור שהתגוררו בישראל מלפני מלחמת העולם ואת ניצולי השואה, וכן פעל לקרב את אלו שהם או הוריהם עזבו את החסידות.
מקובל בציבור החרדי לראות בו את אחד ממשקמי הציבור החרדי לאחר השואה במיוחד בכל הקשור לקביעת נורמות ציבוריות בנושאי צניעות, הפרדה בין המינים והתבדלות מהתרבות הכללית. השפעתו הייתה רבה מאוד וחרגה בהרבה מתחומי ההשפעה של חסידות גור. אישיותו הכריזמטית והכובשת זכתה להערצה של רבים, וצעירים רבים ממגזרים שונים נסחפו אחריו והפכו לחסידיו ומעריציו הנלהבים.
פעילותו הציבורית
פעילותו הציבורית התמקדה בעיקר במסגרת תנועת אגודת ישראל. הוא יחס חשיבות רבה לתחום החינוך ופעל רבות תוך שיתוף פעולה עם מנהיגים אחרים מהמגזר החרדי להקמת החינוך העצמאי - מסגרת חינוך חרדית אוטונומית - וביסוסו. כמו כן הקים את היומון החרדי המודיע והשקיע מאמצים רבים לבסס את העיתון כלכלית.
על החשיבות הרבה שהרבי ייחס לחינוך ולעיתונות עם השקפה תורנית, ניתן ללמוד מהעובדה שבמשך כל שנות הנהגתו הוא נמנע מלערוך מגביות לכל נושא שהוא אפילו עבור מוסדות החסידות. להוציא מגבית אחת עבור עיתון המודיע ונוספת עבור החינוך העצמאי.
בנוסף לתפקידו כאדמו"ר ומנהיג של חסידות גור שימש גם בתפקיד של יושב ראש מועצת גדולי התורה. מתוקף תפקידו זה השפיע רבות על התנהלותה ודרכה של תנועת אגודת ישראל שנוסדה, בין היתר, על ידי אביו, האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר, שנודע בכינויו ה"אמרי אמת". הוא גם יזם, סייע ועודד את הקמתן מחדש של חצרות אדמו"רים מכל הקהילות החסידיות, שנכחדו בשנות המלחמה.
עריכת השולחן (טיש)
עניין רב עוררו ה"שולחנות" ("טיש" בלשון החסידים) שערך בשבתות וחגים. רבי ישראל ייחס לכך חשיבות רבה, ובמשך 29 שנות הנהגתו כמעט ולא נקטע רצף עריכת הטישים להוציא פעמים ספורות בעת שחלה ואושפז בבית החולים.
רבי ישראל אלתר ערך את הטיש בדרך כלל פעמיים בכל שבת וחג; בלילות שבת וכן בשבתות אחרי הצהריים בזמן ה"סעודה השלישית", שנחשב לזמן מיוחד להתעלות רוחנית לפי משנת החסידות ("רעוא דרעוין"). בשנותיו האחרונות [החל מאב תשל"א], עקב חולשתו, הוא ערך את הטיש רק פעם אחת בשבת בעת ה"סעודה השלישית".
סדר עריכת הטיש התנהל על פי רוב לפי הסדר הזה: הגבאי היה מחלק יין או בירה לחסידים והם ניגשו לאדמו"ר לאחל "לחיים". לאחר מכן המקהלה פצחה בניגונים חסידיים לשבת. בהמשך הושלך הס בקהל והרבי השמיע מדברי תורתו כשהחסידים נדחקים בניסיון לשמוע ולקלוט משהו מדבריו.
דאגה ל'יהדות' ('יידישקייט')
הרב אלתר נודע בדאגתו הרבה לעתיד ה'יהדות' או כפי שמקובל להגדיר בשפת היידיש - "יידישקייט". מדובר במכלול נושאים בתחומי הפילוסופיה היהודית, החסידות והקבלה, אבל הוא התמקד בעיקר סביב הדאגה לנושאי הצניעות, החינוך ל"שמירת הברית" מקטנות, וההתבדלות מהחברה והתרבות המתירנית, כמו הימנעות מקריאת עיתונות חילונית וכדומה. הוא ראה בהם אבן יסוד להבטחת המשך הקיום של עם ישראל במתכונתו ההיסטורית ומניעת התבוללותו. הוא גם סבר שנושאים אלה הם אבן היסוד של היהדות והקפדה על שמירה עליהם ממתיקה דיני שמים ומונעת גזירות קשות מעם ישראל. משפט מפתח שהיה נוהג לומר לרבים שהגיעו לבקרו – "היידיש לא משנה, מה שמשנה זה היידישקייט".
קדושה והתעלות רוחנית
בספר הביוגרפי "פאר ישראל" שליקט וערך הרב ברוך ווידסלבסקי, וכתב הרב אהרן סורסקי, הוא מסביר בין היתר כך את דרכו של הרבי והנהגתו: "הרבי דרש מחסידיו ומעריציו להתעלות מבחינה רוחנית ולקדש את עצמם. הוא סבר שלא ניתן להינצל מהחטא ללא הרחקות מהנאות גשמיות גם בדברים שאינם אסורים לפי התורה". מחסידיו הצעירים אף דרש שלא לטייל ברחוב עם האשה ולהקפיד להימנע, במידת האפשר, מלטייל בכלל ברחוב שלא לצורך וכן לשמור על "קדושת העיניים" שלא יראו מראות לא צנועים.
החמרות ופרישות
הרב אלתר תיקן לחסידיו תקנון מחמיר המיועד להרחיקם מחטא ולקדשם, בין השאר אסר על חסידיו מגע ובילוי עם נשותיהם, כמו קיום של יחסי אישות מעבר למינימום הכרחי, איסור על קיום יחסים במשך תקופה ארוכה לאחר לידה וכדומה. תקנות אלו עוררו עליו מתנגדים רבים גם מקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי שאף כתב קונטרס המביע הסתייגות מגישתו המחמירה, אם כי נמנע מלצאת למאבק גלוי על כך.
אולם מתברר לפי המכתב ששלח הסטייפלר בחודש אב ה'תשכ"ח (1968) להרב שמואל הומינר מירושלים בקשר לקונטרס הנ"ל שהודפס בשמו, עולה כי את הקונטרס כתב כאשר חשב שהנהגות אלו חידש הבית ישראל בעצמו, אך התברר לו כי מדובר במסורת של דרכי קדושה ופרישות שהייתה מקובלת בחסידויות קוצק וגור ובממשיכי דרכם בפולין מזה דורות. בתחילת המכתב כותב "הרבה צער וכאב גרם לו הקונטרס שהדפיס", ובהמשך כותב "שהתברר עכשיו שיש חסידים שהנהגם בקדושה מכמה דורות והמה נפגעים מקונטרס זה הרבה וגם אומרים שזה יזיק לשלום בית ח"ו כו' וכו'. לזאת אבקש מאד מכבודו שבאם ירצה מעכ"ת לגנוז את כל הקונטרס מה טוב, ובאם אין דעתו לגנוז עכ"פ יתלוש דף ההקדמה. ובעמוד ז' ימחוק התיבות מאת אחד מגדולי הדור שליט"א"... כידוע הרב הומינר גנז את כל הקונטרסים שהיו עוד בידו וקיבל את ברכתו ותמיכתו של הרבי הבית ישראל מגור.
הימנעות מ"חילול השם"
למרות שנחשב למחמיר מאוד בנושאי דת, הייתה זו החמרה כלפי פנים ולא כלפי חוץ; דרישותיו מחסידיו ומעצמו היו גדולות אבל הוא נזהר מאוד שלא לגרום למתיחות בין דתיים לחילונים ודאג לשמור, במידת האפשר, על תדמית חיובית של שומרי המצוות אצל אלו שאינם כאלה. הוא סבר שהתגרות בחילונים היא מעשה שיש בו "חילול השם" ולכן דרש מחסידיו להשתדל מאוד להימנע מכל פעולה שפוגעת בתדמית של ציבור שומרי המצוות בקרב הציבור הכללי. בין היתר הוא אסר על חסידיו להשתתף בהפגנות של החרדים בירושלים נגד תנועה בכבישים בשבת וכן אסר על חסידיו ללכת עם 'גרטל' ברחוב (אבנט עשוי מחוטי טרלין ובצדדיו מעין ציציות. החסידים נוהגים לקשור אותו על מותניהם מעל החליפה בעת התפילה וחלקם אף בשעת לימוד תורה).
ספריו
הרב ישראל היה משמיע דברי תורה לחסידיו לאחר התפילות בשבתות ובחגים ובמהלך טישים, כמו גם בסעודות ובקידושים שהיה עורך למעגל מצומצם מאנשיו, את דבר התורה שהיה אומר במהלך הטיש היה כותב לאחר מכן בקיצור, ומקיצור זה שהשאיר בכתב ידו חובר הספר "בית ישראל" על התורה. כמו כן, רבים מדברי תורתו (בעיקר מה שאמר בביתו ונכתבו על ידי חסידים) נאספו בחיבור נוסף שיצא תחת השם 'בית ישראל ליקוטים', היה בגור מי שהביע ביקורת על הספר, והוא נחשב כאסור בהחזקה באופן רשמי.
פטירתו
כחמש שנים לפני מותו עבר בהצלחה ניתוח להסרת גידול ממעיו. נפטר בבית החולים הדסה עין-כרם בב' באדר התשל"ז (1977) כתוצאה מנמק במעיים בעקבות חסימה עורקית, לאחר שסירב להתפנות לבית החולים יום קודם בשל קדושת השבת. הוא נקבר ב"מערת גור" בהר הזיתים. בהלווייתו נכחו כ-90,000 בני אדם.
עם תום ימי השבעה מונה אחיו רבי שמחה בונים אלתר, בעל ה"לב שמחה" למלא את מקומו.
הנצחתו
על שמו ולזכרו נוסדו ישיבות באשדוד ישיבה קטנה לצד ישיבה גדולה בשם 'בית ישראל', בבני ברק ישיבת 'מאור ישראל', בירושלים ישיבת 'פאר ישראל', בראשון לציון 'נזר ישראל' ובנין בית המדרש "בית ישראל" שבישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב, וכן כוללים הנושאים את שמו, לצד גמ"ח 'עזר נישואין' על שמו.
אלבום
Romania canta lautare vol 6 full album in curand promo la RoTerra music 2022 2023 17 oct 2022 Album
קציר
קָצִיר הוא כריתת יבולי התבואה בשדות. המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו - החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום. עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים. אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש. לאחר מכן, באמצעות מגובב, הקש מגובב לשורות וואלים, נכבש לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים..
בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה. בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת. שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות. בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה. הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ול, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח.
שֶׁלֶף הוא שדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים. שִׁלְפֵי קָצִיר הוא הזמן שאחרי הקציר.
שריה (כהן גדול)
שריה בן עזריה היה הכהן הגדול האחרון בתקופת בית ראשון וכיהן עד לחורבנו ב-586 לפנה"ס.
משפחתו
שריה התייחס בין הכהנים בני צדוק. בנו היה יהוצדק, נכדו היה הכהן הגדול יהושע לפי המובא בספר עזרא (ז, א), מוכח כי עזרא הסופר היה בנו. נלכד לאחר פלישת הכשדים אל ירושלים, עם מחליפו צפניה, כנראה צפניה בן מעשיה, ואישים חשובים נוספים, על ידי נבוזראדן, והובא יחד איתם לנבוכדנצר מלך בבל ששכן ברבלה שבארץ חמת, שם הרג אותו נבוכדנצר.
בוצ'ייקוב
בוצ'ייקוב (בבלארוסית: Бачэйкава, בצ'ייקבה; ברוסית: Бочейково, בוצ'ייקובו) הוא יישוב במחוז ויטבסק בבלארוס, הוא ממוקם 22 ק"מ מביישינקוביץ הסמוך לנהר אולה הזורם אל הדווינה.
היסטוריה
הכפר נזכר לראשונה בשנת 1460 כשהוא בבעלותה של אצולת ימנטוביצ'ה. העיר נחרבה ונהרסה פעמים רבות, כמו נשרפה בשנת 1654 במהלך מלחמת רוסיה-פולין.
אחר חלוקת פולין בשנת 1793 עבר היישוב לשלטון האימפריה הרוסית. בעת שליטת האימפריה הרוסית היישוב הפך לעיר יריד מחוזית, והיו מתקיימים בה ירידים שלוש פעמים בשנה. בשנת 1886 היו בעיר 250 איש (29 בתי אב) לפי מפקד האוכלוסין.
מאחר שהכפר בוצ'ייקוב עמד על הדרך הראשית מ ל החליט הצאר ניקולאי להקים בו ביצורים אזוריים, תוכנית שלא יצאה אל הפועל.
בסתיו 1918 כבשו הגרמנים את בוצ'ייקוב.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר 432 איש. במהלך המלחמה הנאצים שרפו 87 בתים.
הקהילה היהודית
בעיירה זו התקיימה קהילה יהודית. במקום בית עלמין יהודי.
פיסטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תתרנות
תתרנות (Anosmia) היא אובדן חלקי או מלא של חוש הריח, בצורה קבועה או זמנית. תתרנות יכולה להתאפיין בחוסר יכולת לחוש ריחות מסוימים (תתרנות ספציפית), או אובדן מוחלט של חוש הריח (תתרנות מלאה).
התתרנות נחשבת ברפואה לנכות אך היא שולית יחסית לנכויות אחרות, זאת מאחר שהאדם אינו משתמש בהרחה כדי לחוש את סביבתו (בניגוד לבעלי חיים כמו קרנפיים או כרישים), אלא בעיקר בראייה ושמיעה.
לתתרנות יש מספר השפעות שליליות: פגיעה בחוש הריח עלולה להוביל גם לפגיעה בחוש הטעם, וזאת בעקבות החיבור המשמעותי בין חוש הריח וטעם. אובדן של חוש הריח עלול להיות מסוכן, כיוון שתתרן יתקשה בגילוי דליפות גז, שרפות ומזון מקולקל.
גורמים
איבוד זמני של חוש הריח יכול להיגרם על ידי מגוון גורמים, ביניהם אף סתום, עיטוש או זיהום קל. גם מצבים נפשיים כדיכאון מלווים בירידת ההרחה.
איבוד קבוע של חוש הריח נדיר יחסית ויכול להיגרם על ידי מות קולטני הריח באף, נזק מוחי באזורים המעבדים את חוש הריח וכן עקב פגיעות בחלל האף. לעיתים התתרנות היא מולדת עקב גורמים גנטיים.
מספר מחלות וסימפטומים יכולים לגרום לתתרנות מלאה או חלקית. למשל חולים בנגיף הקורונה דיווחו כי לאחר שחלו איבדו את חוש הריח לחלוטין או חלקית, ובעקבות זאת פותחה שיטה המאפשרת לזהות חולי קורונה רק בהתבסס על מבחני הרחה של חפצים ביתיים.
איבחון
איבחון תתרנות מבוצע על ידי סדרת ריחות שמטרתה לבדוק את חוש הריח של הנבדק, בעזרת הרחת ריחות נפוצים כגון קפה, לימון, קינמון וכדומה.
פגיעות אחרות בחוש הריח
בשונה מתתרנות, קיים מצב של היפוסמיה, שמשמעותו דעיכה בעוצמת ההרחה. תופעה הפוכה, במסגרתה יש לאדם רגישות חזקה מהרגיל להרחה, נקראת היפרוסמיה.
Broken by Desire to Be Heavenly Sent
Broken by Desire to Be Heavenly Sent (בעברית: נשבר מהרצון העז להשלח לשמיים) הוא אלבום האולפן השני של הזמר הסקוטי לואיס קפלדי. האלבום יצא לאור ב-19 במאי 2023, על ידי חברות התקליטים קפיטול רקורדס, יוניברסל מיוזיק גרופ ו-ורטיגו רקורדס.
רקע והכרזה
קפלדי הצהיר שההשראה שלו לכתיבת האלבום הייתה "לצאת ולהסתכל על העולם ומה החרא, ואז [הוא] היה כותב שירים הקשורים לזה". בהודעה לעיתונות בעת צאת הסינגל המוביל "Forget Me", קפלדי הסביר שהוא לא רוצה להשמיע "סאונד חדש" עבור עצמו וגם לא "להמציא מחדש" את עצמו, וכי "השירים שהוא רוצה. לכתוב הם שירים רגשיים, על אהבה או אובדן".
האלבום הוקלט במערך פשוט, "רק ממשק קטן, מחשב נייד, רמקולים ומיקרופון ווקאלי של Shure SM7B", וכותבי שירים ומפיקים שעבדו על האלבום הראשון של קפלדי - TMS, פיל פלסטד, ניק אטקינסון ואד הולוואי — כשקפלדי הצהיר "לפחות אחד מהם מופיע כמעט בכל שיר". קפלדי ציין כי הוא "הרגיש כאילו [הוא] נשמע טוב יותר כי [הוא] פשוט היה רגוע בגופו של עצמו".
דב שרירא
דב בֶּר שרירא (על פי רוב ד.ב. שרירא; 1905~ – 4 ביולי 1955, י"ד בתמוז תשט"ו) היה עורך ופעיל ציוני, מעורכי "דברי הכנסת".
ביוגרפיה
דב בר שרירא גדל בעיר וילנה. מנעוריו היה בין עסקניהם הפעילים של תנועות הנוער ותנועת העבודה הציונית בעירו, ומילא בה תפקיד של מזכיר ההסתדרות הציונית. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, ואחר כך נסע לפריז לסיים את השכלתו במשפטים. מילא תפקידים ארגוניים וציבוריים שונים בארץ. היה מזכיר "הסנה", מזכיר כללי של הוועדה המרכזית למשפחת החייל בוועד למען החייל, עורך "דברי הכנסת" עד 1954, ומתחילת שנה זו עבד בהוצאת עם עובד. היה מפעיליה של מפא"י, ועבד בעבודה גרפית במטה המפלגה.
שרירא השתתף בכתבי עת שונים. ערך אלבום תצלומים בשם "מדן ועד באר שבע" (1940) וכן את הספר "שנה בישראל תש"ח–תש"ט: פרשת השנה בתמונות (עברית וצרפתית; תש"ט). בראשית שנת 1955 החל להוציא ירחון בנושאי ספרות וחברה בשם "אכסניה" (שפסק להופיע באותה שנה). היה מעורה בחוגי האמנים והסופרים.
בבוקר מותו הגיע עם אחותו לבניין "תפארת" (שדרות רוטשילד 31 פינת רחוב אלנבי), משם התכוונו לנסוע במונית לביתה שבקריית חיים. הוא עלה לקומה הרביעית וקפץ ממנה מטה לפסאז'. היה בן 50 במותו. בדיקה רפואית שנערכה בו ימים אחדים קודם לכן, בעקבות ניסיון התאבדות בקפיצה למול מכונית מסחרית ברחוב מגוריו, שלמה המלך, שאירע בשבוע שלפני כן, העלתה כי הוא סובל מהפרעה נפשית וזקוק לטיפול. בתוך כך הוא התלונן בפני ידידו, אחיו של חבר הכנסת הרצל ברגר, כי התרשם שבמטה הבחירות של מפא"י חושדים בו ומנהלים חקירה נגדו; אולם בדיקה העלתה כי אין חקירה כזו, וכך נמסר לשרירא.
דב שרירא היה רווק. הותיר אחות נשואה, פני דודסון. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול במעמד קהל רב, שכלל את יו"ר הכנסת יוסף שפרינצק, חברי כנסת, נציגי מוסדות ציבור ואנשי תיאטרון, ידידיו ומכריו.
אוס מוטנטס
אוס מוטנטס (בפורטוגזית: Os Mutantes, "המוטנטים"; אופן ביטוי: אוּז מוּטַאנ-צֶ'ס) הוא שמה של להקת רוק פסיכדלי ברזילאית משפיעה שצמחה מתוך זרם הטרופיקליה של שנות השישים של המאה העשרים.
תולדות הלהקה
הלהקה נוצרה בשנת 1966 בסאו פאולו על ידי הזמרת ריטה לי והאחים ארנלדו בפטיסטה (בס, קלידים ושירה) וסרז'יו דיאז (גיטרות ושירה), ששיתפו פעולה עוד קודם לכן במסגרות מוזיקליות אחרות. בשנת 1967 ליוו השלושה את ז'ילברטו ז'יל בפסטיבל חשוב וביחד זכו במקום השני; האירוע הזה מסמל את התקרבותה של הלהקה לתנועת הטרופיקליה, שז'יל היה מדמויותיה המרכזיות. אלבומה הראשון, ששמו כשם הלהקה, יצא בשנת 1968, וניכרה בו השפעתם הברורה והבלתי נמנעת של הביטלס. בשנת 1971 הצטרפו כחברים בלהקה הבסיסט לימיניה והמתופף דיניו. הלהקה הקליטה חמישה אלבומים עד פרישתה בשנת 1972 של ריטה לי לקריירת סולו (יש אומרים שנאלצה לפרוש, ובכל מקרה, עזיבתה הדאיגה מאוד את חברת התקליטים). ארלנדו פרש בשנת 1973 בשל בעיות ה-LSD שלו, שבעטיין החל לאסוף שקי אשפה, לשוחח בשפה דמיונית ולתכנן את ייסודה של כנסייה מיוחדת. זמן מה אחריו הלכו לדרכם גם שני המצטרפים החדשים. דיאז, שנותר יחידי מן ההרכב המקורי, המשיך לקיים את הלהקה בעזרת מוזיקאים שונים עד 1978. הקהל שהגיע להופעתה האחרונה של הלהקה, באותה שנה, מנה בקושי מאתיים איש.
יהושע נתן גנסין
ביוגרפיה
יהושע נתן גנסין נולד בשנת ה'ת"ר לאביו ר' אורי ניסן. התחתן עם אסתר בת הרב שניאור זלמן באסין.
אוס מוטנטס
תולדות הלהקה
ב-1992 נפוצו בקרב עיתונאי בידור בברזיל שמועות על איחוד קרוב של הלהקה. לאמיתו של דבר לא היה מדובר אלא בכך שריטה לי הזמינה את חבריה משכבר הימים לאחת מתוכניות האירוח הטלוויזיוניות שלה. משקעי העבר היו כנראה כל כך כבדים, שבשל המריבות שפרצו מאחורי הקלעים עלה לבמה רק סרז'יו דיאז, ואילו ארנלדו סירב ליטול חלק בצילומים.
יהושע נתן גנסין
ביוגרפיה
היה ראש ישיבת סטארודוב, והיא נסגרה בשנת תרמ"א על־יד השלטונות, עקב דיווח כי בישיבה נמצאים משתמטים.
אוס מוטנטס
דרכם המוזיקלית
גם על רקע התקופה שבה פעלו, שהתאפיינה בנסיינות וחדשנות מוזיקליות עולמיות, בולטים המוטנטים בכושר ההמצאה שלהם שאותו יישמו על מגוון של סגנונות כפסיכדליה, פופ, בלוז ורוק. הניסיונות המוזיקליים כללו דיסטורשן, משחקי מילים, פידבק וכלים בלתי שגרתיים שנועדו ליצור צליל חופשי ושמח; כך, על פי המידע שמצורף ל"הכל אפשרי", אחד מכלי הנגינה ששימשו אותם בהקלטת Le Premier Bonheur du jour (בלדה של הזמרת הצרפתייה פרנסואז ארדי מ-1963, שהמוטנטים הקליטו ב-1968), היה מכל תרסיס.
יהושע נתן גנסין
ביוגרפיה
אחר כך מונה לרב בעיר פוצ'פ, והצטרף לניהול ולראשות הישיבה שהקים חותנו שהייתה לשם דבר ברמתה הלימודית, ותלמידים רבים שיצאו ממנה היו מפורסמים ברבנותם. בישיבה זו למדו אצלו יעקב מלכוב, יוסף חיים ברנר, הלל כדורי ועוד. ברנר הוסיף להיות איתו בקשר גם לאחר סיום לימודיו בישיבה, וכך כתב לו באחת ממכתביו:. רבים מתלמידיו המשיכו ללמוד בישיבת תומכי תמימים, והיו המצטיינים בלימודם.
על שיטתו בלימוד הגמרא נכתב:
אוס מוטנטס
דרכם המוזיקלית
האלבום Mutantes e Seus Cometas no País dos Baurets ("המוטנטים וכוכבי השביט שלהם בארץ ה-"Baurets") יצא לחנויות בחודש מרץ 1972 לא לפני שזכה לטיפול של הצנזורה, שדרשה לשנות את שם השיר "פטריוט מדובלל" למשהו חתרני פחות ולכסות בקולות רקע את השורה "השיער שלי הוא ירוק וצהוב...". כבר בתקליט זה הסתמנה נטיית המוטנטים לעבר השלב השלישי בהתפתחות המוזיקלית שלהם, שלב הרוק המתקדם, נטייה שגברה באלבומים הבאים.
באותה שנה, תכננו המוטאנצ'ס להקליט אלבום נוסף, אך חברת התקליטים, Polydor, לא הסכימה לאמנים החתומים בה להוציא יותר מאלבום אחד בשנה. בדרך מקורית, הצליחו חברי הלהקה לעקוף את ההגבלה: האלבום Hoje É o Primeiro Dia do Resto da Sua Vida, שנחשב כאלבום סולו של ריטה לי, אחת משלושת חברי הלהקה המקוריים, הוא למעשה יצירה מוזיקלית של הלהקה: הוא שוחרר תחת שמה של לי, שלקחה חלק ניכר בתפקיד השירה, כשעל הלחנים והעיבודים אמונים שאר החברים. לאחר צאתו של האלבום, עזבה ריטה לי את אוז מוטאנצ'ס.
האלבום O A e o Z ("האות A והאות Z") שהוקלט ב-1973 נגנז על ידי חברת התקליטים משום שהיה ניסיוני מדי לטעמה. שלב מוזיקלי שלישי זה הוא גם האחרון בחייה של הלהקה.
יהושע נתן גנסין
ביוגרפיה
הרב גנסין הוא אביהם של אורי ניסן גנסין ומנחם גנסין.
אוס מוטנטס
האיחוד של 2006
בפעם הראשונה מאז 1978 שבו המוטנטים והתאחדו בשנת 2006 בהופעה שהתקיימה במרכז האמנות ברביקן בלונדון לרגל תערוכת הטרופיקליה שהתקיימה שם. ההרכב המאוחד כלל את המשתתפים הישנים לבד מלימיניה ולבד מריטה לי. את מקומה של ריטה לי מילאה הזמרת ילידת 1964 זליה דונקן. הופעות נוספות של הלהקה בהרכב זה צפויות להתקיים בשיקגו ובלוס אנג'לס.
מגדל פחם
מגדל פחם או תחנת פחם הוא מבנה המשמש להעמסת פחם כדלק לקטרי קיטור של רכבת. מגדלי פחם מוקמו לעיתים קרובות בדפו או במוסכים לתיקון קטרים.
מגדלי פחם נבנו מעץ, בטון מזוין או פלדה. כמעט בכל המקרים, מגדלי הפחם השתמשו בשיטת הזנת המבוססת על כח הכבידה. מגדל פחם מורכב ממחסן פחם גדול אחד או יותר המוגבהים על עמודים מעל פסי הרכבת, מהם משתחרר הפחם על מנת לגלוש במורד לקרון עזר (tender) של קטר הממתין ליד או מתחת למגדל.
שיטות הרמת הפחם למחסן הייתה מגוונות. הפחם הושלך בדרך כלל מקרון הופר (hopper car) לתוך בור פחם מתחת לפסי הרכבת הסמוכים למגדל. מבור הפחם, שרשרת עם דליים מונעת על ידי מנוע (סוג של מסוע) הייתה מעלה את הפחם לראש המגדל, שם הוא נשפך למחסן. בחלק מהאתרים הונפו קרונות עם פחם עצמם על מנת לשפוך את הפחם למחסן. לעיתים קרובות, הותקנו במגדלי פחם גם צינורות להזרמת חול, כך שניתן היה למלא את ארגז החול של הקטר ביחד עם חידוש מלאי הפחם.
כשבמהלך שנות ה-50 הופסק השימוש בקטרי קיטור במסילות הברזל ובמקומם נכנסו קטרי דיזל, נגמר הצורך במגדלי פחם. מגדלי בטון רבים נשארים במקומם אלא אם הם מפריעים לעבודות אחרות בשל העלות הגבוהה של הריסת המבנים המאסיביים הללו.
אלימות נגד יהודים בצ'כוסלובקיה, 1918–1920
האלימות האנטי-יהודית בצ'כוסלובקיה בשנים 1918–1920 כללה שורה של תקריות בצ'כוסלובקיה, שהתרחשו לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת צ'כוסלובקיה. האלימות נבעה בעיקר בפריצה ושדידת חנויות של יהודים.
הפוגרומים בנובמבר
בסלובקיה התרחשו פוגרומים רבים בחודש נובמבר של שנת 1918. אחד מהמאורעות הראשונים התרחש בפובאז'קה ביסטריקה, שם נשדדה חנות של יהודי, ולאחר מכן גם הושמדה. שדידה זו גרמה לנזק של 300,000 קורונות צ'כוסלובקיות (8,880 דולר ב-1920). קבוצות חיילים לשעבר הסתובבו בכפרים וחיפשו חנויות לשדוד, שרובן היו שייכות ליהודים.
הפוגרומים בדצמבר
בדצמבר 1918 התרחשו הפוגרומים הקשים ביותר בבוהמיה ובמוראביה. הגרוע ביותר היה בהולשוב ב-3-4 בדצמבר. בהולשוב, נשדדו עשרות בתים וחנויות של יהודים, בית הכנסת ומשרדי הקהילה הושחתו ושני יהודים נרצחו, אך לבסוף הצבא התערב.
בעולם
בעוד האלימות נמשכת, בוועידת השלום בפריז הפוליטיקאים הצ'כוסלובקים הציגו את צ'כוסלובקיה כמדינה ליברלית וסובלנית ונקייה יחסית מהאנטישמיות שפקדה את המדינות השכנות. עיתונים צ'כוסלובקים טענו כי האלימות נעשתה על ידי יהודים גרמנים שרוצים להרוס את המוניטין של צ'כוסלובקיה.
לאחר האלימות
האלימות נמשכה עד שנת 1920. היא לא הייתה חמורה כמו בפולין ובאוקראינה, שם נרצחו רבבות יהודים. לאחר שנת 1920, צ'כוסלובקיה הייתה המדינה הבטוחה ביותר והפחותה ביותר באנטישמיות במרכז אירופה, עבור יהודים.
אקסל אולריק
אקסל אולריק (בדנית: Axel Olrik; 3 ביולי 1864 – 17 בפברואר 1917) היה אתנופואטיקן דני, מאבות האתנופואטיקה ההיסטורית-גאוגרפית.
מחקרו
אולריק פרסם ב-1908 את המחקר הקלאסי אודות החוקים האפיים בסיפור העממי, במסגרתו חקר אלפי סיפורי עם אירופיים. במחקרו הצביע על מספר כללים אופייניים לז'אנר זה. חוקיו מבוססים על מאות סיפורי העם שחקר ועל המאפיינים המשותפים שמצא בהם.
רצח יחזקאל שיפטר
רצח יחזקאל שיפטר הוא מעשה רצח בלתי מפוענח שבוצע בישראל בשנת 1958.
הרצח
ב־23 באוגוסט 1958 בשעה 22:00 נמצאה גופתו של יחזקאל שיפטר שהיה בן 60 בדירתו שברחוב פינסקר 64 בתל אביב. הגופה נמצאה שכובה על הספה עם סימני אלימות, כאשר בדירה שרר אי סדר וחפצים רבים נמצאו על הרצפה.
הרצח הכה גלים במדינה. תעוזה ואכזריות הרצח, ומיקומו במרכז תל אביב בשעות הערב הסואנות, עורר תדהמה בציבור. כלי התקשורת הפנו אצבע מאשימה כלפי המשטרה בטענה שהיא כושלת בפענוח פשעים, וציינו את ההפקרות במדינת ישראל עם סרטי הקולנוע האלימים שמציגים רציחות ברוטליות. כן יצר הרצח בהלה במרכז תל אביב, ובעקבותיו החלו תושבים להגיף את התריסים בשעות הלילה.
המשטרה פתחה בחקירה נרחבת. בהמשך התברר כי מבית הנרצח נעלם סכום כסף ומשכך ההנחה הראשונית הייתה כי מדובר בשוד. החוקרים סברו כי הרוצח היה מוכר לשיפטר, שכן הרוצח נכנס בדלת הראשית כאשר שיפטר לבש מכנסיים קצרים בלבד. על פי החשד, הרוצח התנפל על שיפטר ובעת ההיאבקות ביניהם נשברה מאפרה ומשקפיו של שיפטר נפלו על הרצפה. הרוצח הלם עם חפץ קהה פעמיים על ראשו של שיפטר ובהמשך חנק אותו בידיו. לפי המשוער הרוצח נפצע ברגלו, ניסה לשטוף את הדם בדירה ובהמשך השאיר בה כתמי דם. לאחר מכן ביצע הרוצח חיפוש בדירה ויצא ממנה דרך הדלת הראשית.
המשטרה החלה בסריקה רחבת ממדים בבתי חולים ומרפאות כדי לחפש אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה. כן פנתה המשטרה לציבור בבקשה להודיע על כל אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה.
בסמוך לאחר הרצח נעצרו שלושה חשודים, אך שוחררו לאחר שהוכיחו אליבי.
בהמשך החקירה, הגיעה המשטרה למסקנה כי אי הסדר בזירת הרצח בוים על ידי הרוצח, על מנת להטעותה. כן נמצאו בדירה מעטפות עם בולים יקרי ערך, כך שמניע הרצח כשוד - ירד מהפרק.
ב-5 בספטמבר 1958 הודיעה המשטרה כי עצרה שבעה אנשים וכן במהלך החקירה עצרה 60 אשר הוכיחו אליבי ונחקרו עשרות נוספים. ב-12 באוקטובר 1958 הודיעה המשטרה כי החקירה עדיין נמשכת. במרץ 1960 הודיעה המשטרה כי יש בידה חשוד בביצוע הרצח.
דסטיניישן X (2010)
דסטיניישן X (2010) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-21 במרץ 2010, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי דסטיניישן X. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
דניאלה בונרה
דניאלה בונרה (באיטלקית: Daniele Bonera; נולד ב-31 במאי 1981 בברשה) הוא כדורגלן עבר איטלקי, אשר שיחק בעמדת הבלם.
בונרה עבר לפארמה בעונת, בה שיחק במשך ארבע שנים והביא אותה להישגים אחדים. בתאריך 28 ביולי 2006 עבר בונרה למילאן. בהופעה הראשונה שלו בליגת האלופות נגד אנדרלכט קיבל כרטיס אדום בדקה ה-47 מכיוון שבעט באחד משחקני היריבה. בסיום עונת שוחרר ממילאן לאחר תשע עונות במועדון. ב-2019, לאחר ארבע עונות בויאריאל, הודיע על פרישה וחזר למילאן כחלק מצוות האימון.
וחטנג צ'בוקיאני
וַחטַנג צַ'בּוּקיאני (בגאורגית: ვახტანგ ჭაბუკიანი; 12 במרץ 1910 - 6 באפריל 1992) היה רקדן בלט וכוריאוגרף גאורגי.
ביוגרפיה
וחטנג צ'בוקיאני נולד בשנת 1910 בטביליסי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; הוריו - נגר ותופרת - פרנסו בדוחק את חמשת ילדיהם.
בילדותו, צ'בוקיאני למד בבית הספר היסודי מס' 3 של שכונת וֵרַה, ובמקביל עבד כשוליה בבית מלאכה להכנת צעצועים; הוא שימש גם כנער שליחויות, שהעביר את התוצרת ללקוחות, וכך הגיע לבית הספר לבלט של מַריַה פֵּריני (רקדנית בלט איטלקייה, שהקימה בשנת 1910 את בית הספר הראשון לבלט בגאורגיה); צ'בוקיאני התעקש, שאביו ירשום אותו לבית ספר זה והחל ללמוד בלט.
בשנת 1920 הפך בית הספר לבלט של מריה פריני מבית ספר פרטי לבית הספר של תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי; צ'בוקיאני המשיך ללמוד בבית ספר זה בהדרכתה של פריני, סיים אותו בשנת 1924 והתחיל לרקוד בתיאטרון הבלט והאופרה.
בשנים 1926–1929 למד צ'בוקיאני בבית הספר לבלט של לנינגרד (בהדרכתם של הרקדנים-כוריאוגרופים ויקטור סמיונוב, ולדימיר פונומריוב ואלכסנדר שיראייֵב); בשנת 1929 הוא החל לרקוד בלהקת קירוֹב שבתיאטרון הבלט והאופרה של לנינגרד (שבה נשאר עד שנת 1941).