cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' וולינגטון
המשך חייו והקריירה
בשנים 1943 - 1953 ניגן וולינגטון עם דיזי גילספי, עם נגן הקלרינט ג'ו מרסלה, צ'ארלי פארקר, סרג' צ'אלוף, אלן אגר, קאי ווינדינג, טרי גיבס, ברו מור, אל קון, ג'רי מוליגן, זוט סימס ורד רודני, והוקלט, בשנת 1950, כסולן עבור חברת ההקלטות Savoy ו- Blue Note. וולינגטון סייר באירופה בשנת 1953 עם הביג בנד של ליונל המפטון. בשנים 60–1954 ניהל בניו יורק להקות בהם ניגנו מוזיקאים עולים בהם דונלד בירד, ג'קי מקלין ופיל וודס.
והקליט עם מוזיקאים אלה עבור הלייבלסטים "פרסטיז" ו"אטלנטיקה". המופע של השביעיה של "בלו-נוט" משנת 1954 בשם "המופע של ג'ורג' וולוינגטון",אינה כלולה בהקלטות אלה.
יצירותיו
היצירות הידועות ביותר שלו הן "Lemon Drop" (שזכתה להצלחה כשנוגנה על ידי וודי הרמן בסוף שנות הארבעים), ו- "Godchild" (אחד הקטעים שהושמעו לקראת הקלטות האלבום The Birth of the Cool של מיילס דייוויס ).
איטנגאר
איטנגאר (באנגלית: Itanagar; בהינדי: ईटानगर) היא עיר הבירה של מדינת ארונאצ'ל פרדש שבמזרח הודו.
היסטוריה
בעיר שוכן מבצר איטה (הינדי: ईटा दुर्ग) שנבנה במאות ה-11–14.
Ábranse Perras
Ábranse Perras (באנגלית: Open Up Bitches) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום האולפן השנים עשר שלה, Diosa de la Noche. השיר יצא לאור ב-2 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל השביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-45 במצעד הסינגלים של מקסיקו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גלוריה טרווי ומרסלה דה לה גרזה והופק על ידי ארמנדו אווילה ומאפיה. השיר, בדומה לשירים נוספים שהוציאה טרווי במהלך הקריירה שלה ("Todos Me Miran"), הוא המנון גאה וזאת, בנוסף לכך שבקליפ שלו מופיעות דראג קווינס שונות (דמות דראג המגולמת בעיקר על ידי גברים המתלבשים בלבוש דראג נשי).
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-3 במאי 2019 בשידור חי בערוץ היוטיוב הרשמי של גלוריה טרווי. בתחילת הקליפ, ניתן לראות כמה גברים ונשים בתוך בריכת שחייה ולאחר מכן, דראג קווינס המקיפות את כולם. ישנן סצנות שונות שצולמו במועדון לילה, בו נעשה שימוש באורות ניאון בצבעים שונים.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-70 מיליון צפיות.
אבו איוב אל-מסרי
אַבּוּ אַיּוּבּ אלְ-מַסְרִי (בערבית: أبو أيّوب المصري; נודע גם בשם אַבּוּ חַמְזַה אלְ-מֻהַאגִ'ר; 1968 – 18 באפריל 2010) היה טרוריסט ומי שנחשב למחליפו של אבו מוסעב א-זרקאווי בהנהגת סניף אל-קאעידה בעיראק.
אל-מסרי החל את דרכו בארגון האחים המוסלמים במצרים, ובשנת 1982 הצטרף לארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי. הוא עבר למחנה של אוסאמה בן לאדן באפגניסטן בשנת 1999, שם התאמן והפך מומחה בחומרי נפץ, בייחוד בתחום משאיות נפץ. לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן עבר לעיראק, שם פיקד על פעולות אל-קאעידה בדרום המדינה. הוא טען לאחריות על הוצאתו להורג של שבוי טורקי בשנת 2004.
אל-מסרי היה מבוקש על ידי שלטונות עיראק ומחלקת המדינה של ארצות הברית, שהציעה עליו פרס כספי. בעבר היו מספר דיווחים כי נהרג, אך אף אחד מהם לא אומת.
ב-18 באפריל 2010 נהרג אל-מסרי בהתקפה משותפת של הכוחות העיראקיים וצבא ארצות הברית על בית המחסה שבו שהה. יחד עמו נהרג אבו עומר אל-בגדאדי, שהיה אף הוא מראשי סניף אל-קאעידה בעיראק. בבית המחסה שבו נהרג נמצאו מחשבים, ובהם תכתובות במייל לאיימן א-זוואהירי ולאוסאמה בן לאדן.
ג'ון קנדלה
ג'ון אלברט קַנדְלַה (באנגלית: John Albert Kundla; 3 ביולי 1916 – 23 ביולי 2017) היה מאמן כדורסל אמריקאי, מאמנה הראשון של קבוצת מיניאפוליס לייקרס מליגת ה-NBA. לאורך 12 עונותיו בלייקרס הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת ה-NBL ול-5 זכיות באליפות ה-NBA. בשנת 1995 הוצג כמאמן בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996 נבחר לאחד מעשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ביוגרפיה
קנדלה נולד בעיירה "סטאר ג'נקשן" שבמדינת פנסילבניה, ועבר בילדותו לעיר מיניאפוליס שבמינסוטה. בין השנים 1936–1939 למד באוניברסיטת מינסוטה ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה, ובסיום לימודיו החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הים האמריקאי, ובסיומה חזר למינסוטה ואימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט תומאס אשר במיניאפוליס וסיינט פול.
לקראת עונת 1947/1948 מונה למאמנה הראשון של קבוצת מיניאפוליס לייקרס מליגת ה-NBL, עבור שכר של כ-6,000 דולר לעונה. יחד עם קנדלה, הצטרף ללייקרס הסנטר ג'ורג' מייקן, שהפך במהרה לשחקן הדומיננטי ביותר של אותה תקופה. באותה עונה, היחידה של הלייקרס ב-NBL, הוביל קנדלה את קבוצתו לאליפות הליגה אחרי שגברה בסדרת הגמר על רוצ'סטר רויאלס של ארני רייסן, אל סרבי, רד הולצמן ובוב דייוויס.
בעונת עברה מיניאפוליס לשחק בליגת ה-BAA (שסופחה שנה לאחר מכן לליגת ה-NBA), והפכה מיד לקבוצה המובילה בליגה הודות לכוכביה ג'ורג' מייקן, ורן מיקלסן, ג'ים פולארד וסלייטר מרטין. ב-6 עונותיה הראשונות ב-NBA זכתה מיניאפוליס ב-5 אליפויות, כולן תחת הדרכתו של קנדלה. בתחילת עונת עבר קנדלה לתפקיד בהנהלת הקבוצה, והשאיר את אימון הקבוצה בידי מייקן שפרש זה מכבר. לאחר פתיחת עונה חלשה בה העמידה מיניאפוליס מאזן ניצחונות שלילי 9–30 חזר קנדלה לאמן את הקבוצה, והחזיק בתפקיד עד סיום עונת. בעונתו האחרונה בלייקרס הצטרף לקבוצה הרוקי אלג'ין ביילור, שקלע 24.9 נקודות בממוצע למשחק והוביל את מיניאפוליס לגמר ה-NBA, בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
ב-11 עונותיו כמאמן ראשי ב-NBA העמיד קנדלה מאזן מצטבר של 725 ניצחונות ו-423 הפסדים בעונה הסדירה (58.3%), וכן 95 ניצחונות ו-60 הפסדים בשלב הפלייאוף (63.2%). קנדלה הוא אחד משלושה מאמנים בלבד שהובילו את קבוצתם ל-3 זכיות רצופות באליפות ה-NBA, לצד רד אאורבך ופיל ג'קסון.
ב-23 ביולי 2017 נפטר קנדלה במרכז דיור מוגן במיניאפוליס, בגיל 101.
אהבה אסורה (אופרת סבון)
אהבה אסורה (בגרמנית: Verbotene Liebe) הייתה אופרת סבון גרמנית אשר שודרה במשך עשרים שנים, מבכורתה ב-2 בינואר 1995 עד לסיומה ב-26 ביוני 2015. הסדרה התבססה במקור על אופרת הסבון האוסטרלית Sons and Daughters אך העלילה התרחקה מן הסיפור המקורי במהלך השנים. ישנם מספר קווי עלילה מקבילים המספרים על חייהן של דמויות צעירות ומבוגרות; מרבית ההתרחשות היא בערים קלן (שם מתרחשים רוב הצילומים) ודיסלדורף. בעונה הנוכחית העלילה מתמקדת במשפחת פון לאנשטיין האריסטוקרטית ומשפחת ברנדנר מן המעמד הבינוני. שני השחקנים שנשארו מימיה הראשונים של הסדרה הם גבריאלה מצגר (בתפקיד צ'רלי שניידר) וקונרד קראוס (בתפקיד ארנו ברנדנר). התוכנית הפכה פופולרית בקרב קהילות הלהט"ב באירופה וארצות הברית בזכות הדמויות הלהט"ביות בה והעובדה שביסקסואליות והומוסקסואליות מוצגות בה כשוות למערכות יחסים הטרוסקסואליות.
הלחישה הרועמת
הלחישה הרועמת (באנגלית: The Loudest Whisper) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1961 בבימויו של ויליאם ויילר.
הסרט מבוסס על המחזה "שעת הילדים" של ליליאן הלמן משנת 1934. היא הייתה חלוצה בהעלותה את בעיות הלהט"ב על הבמה בזמן שקוד הייז התייחס רק לתעשיית הקולנוע.
תקציר העלילה
מרתה דובי (שירלי מקלין) וקארן רייט (אודרי הפבורן) הן חברות מגיל 17 שבו החלו ללמוד בקולג' להוראה. לאחר סיום הלימודים הן פתחו בעיירה קטנה, פנימייה קטנה לעשרים ילדות שם הן מורות ומנהלות. אתם נמצאת גם לילי (מרים הופקינס), דודתה של מרתה. שחקנית מתוסכלת ועצבנית המשמשת כמורה בפנימייה.
הסרט מתחיל בקבלת פנים בפנימייה למשפחות התלמידות. שתי תלמידות מנגנות סונטה של מוצרט בארבע ידיים ולאחר מכן מתכבדים בני המשפחות בכיבוד עשיר. בין האורחים מתבלטת גב' אמליה טילפורד (פיי ביינטר) שנכדתה מרי (קארן בלקין) לומדת בפנימייה. גב' טילפורד היא אישה אמידה ובעלת קשרים פוליטיים חזקים בעיירה. על פיה יקום וייפול דבר.
מרי היא ילדה מפונקת, מניפולטיביות ובעלת תכונות של בריונות. לאחר שהיא מגלה צמיד גנוב אצל התלמידה רוזלי היא סוחטת אותה שתגלה זאת אלא אם תענה לכל בקשה שלה.
קארן מאורסת לג'ו קארדין (ג'יימס גארנר), גינקולוג מצליח, קרוב משפחה של גב' טילפורד והם עומדים להתחתן.
קארן מענישה את מרי לאחר שתפסה אותה בשקר והיא מחליטה לנקום. לאחר שהאזינה לשיחה בין מרתה לדודתה על זה שאיננה מתעניינת בגברים וראתה נשיקה ידידותית וחטופה בין מרתה וקארן, היא מחליטה לפעול. בעת נסיעה במכונית של סבתה היא אומרת לה שברצונה לומר לה דבר נורא אבל רק בלחישה. היא לוחשת על אזנה של גב' טילפורד את הסוד הנורא שהיא יודעת על מרתה וקארן (הלחישה הרועמת). פניה הנדהמות של גב' טילפורד מביעות הכל. מרי מגייסת לטובתה את רוזלי ושניהן טוענות שראו את מרתה וקארן במצב אינטימי (ללא פירוט). כדור השלג מתחיל להתגלגל במהירות. בהשפעתה של גב' טילפורד מוציאים כל ההורים את בנותיהם מהפנימייה. מרתה וקארן תובעות את גב' טילפורד על הוצאת דיבה אך תביעתן נכשלת. הן מוחרמות בעיירה ונהגים הנוסעים בכביש הסמוך שולחים לעומתן תנועות מגונות.
קארן שואלת את ג'ו אם הוא מאמין שההאשמות נגדן אינן נכונות. הוא עונה כי אכן הוא חושב כך אבל אומר זאת בקול רפה, דבר שמספיק לקארן להחליט לנתק את הקשרים אתו.
לבסוף מוצאת אמה של רוזלי את הצמיד הגנוב. רוזלי נשברת ומספרת על כך שמרי סחטה אותה בגלל זה לתת עדות שקר נגד המורות. היא מודיעה זאת לגב' טילפורד וזו ממהרת לפנימייה, מתנצלת ומבקשת לפצות את מרתה וקארן על הנזקים שנגרמו להן, אבל זה מאוחר מדי.
קארן מציעה למרתה לעבור למקום אחר ולהתחיל מחדש אבל מרתה מסרבת בטענה שהפרשה תרדוף אחריהן לכל מקום. מרתה נשברת ומתוודה לפני קארן הנדהמת כי בעקבות הפרשה הבינה כי אהבה אותה אהבת נשים מרגע שהכירה אותה אבל הדחיקה את הרגש הזה ולא הייתה מודעת לו וכי היא מצטערת שהרסה להם את החיים.
מרתה בורחת לחדרה וקארן יוצאת לטייל בשבילי הפנימייה. כאשר היא רוצה לפתוח את דלתה של מרתה ולשוחח אותה היא מוצאת אותה נעולה. היא פורצת בכוח את הדלת ומוצאת את מרתה תלויה.
הסצנה האחרונה היא ההלוויה של מרתה שבסיומה עוזבת קארן את בית הקברות כשג'ון מתבונן בה מרחוק.
No Mediocre
No Mediocre הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי טי. איי, ביחד עם הראפרית האוסטרלית איגי אזליה, מתוך אלבומו Paperwork. השיר יצא לאור ב-17 ביוני 2014, על ידי חברות התקליטים גראנד הסטל רקורדס וקולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבגרמניה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טי. איי ואיגי אזליה והופק על ידי מאסטרד. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים במדינה, בעוד איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-110 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בסוף מאי 2014 בריו דה ז'ניירו, ברזיל והוקרן לראשונה ב-18 ביוני 2014, ב-MTV וב-VH1 ומאוחר יותר היה זמין ב-Vevo. הקליפ בוים על ידי דירקטור X והוא מתחיל כאשר ניתן לראות את טי. איי בפאבלה, כשהוא משחק בכדורגל. בהמשך, ניתן לראות את אזליה עצמה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-320 מיליון צפיות.
אדוארד יוז (אדמירל)
אדמירל סר אדוארד יוז (באנגלית: Edward Hughes; בערך 1720–1794) היה קצין בצי המלכותי שפיקד על תחנת הודו המזרחית.
ביוגרפיה
יוז נולד בערך בשנת 1720, הצטרף לצי המלכותי בשנת 1735, וארבע שנים לאחר מכן, נכח בכיבוש פורטובלו, פנמה. ב-1740 הועלה לדרגת לוטננט ושירת במשלחת קרטחנה של 1741, ובקרב הבלתי החלטי על טולון ב-1744. ב-HMS Warwick, הוא השתתף בפעולה נגד ה- Glorioso, אך ללא תמיכה מתאימה מה-Lark (שהפליגה עם Warwick), האויב ברח. לאחר מכן נשפט מפקד ה-Lark ונידון על התנהגותו, ויוז קיבל את התפקיד שהתפנה. קפטן יוז היה עם אדוארד בוסקוון בלואיבורג ועם צ'ארלס סונדרס בקוויבק.
הוא היה בתעסוקה מתמשכת במהלך השלום, וכקומודור פיקד על תחנת הודו המזרחית מ-1773 עד 1777. תוך זמן קצר הוא חזר לתחנת איי הודו המזרחית כאדמירל משנה, עם כוח ימי מוחץ. במסעו החוצה, הוא כבש את גורה מהצרפתים, והוא נקרא לבצע פעולות קטנות בלבד במשך השנתיים הבאות, שכן האויב לא הצליח לגייס שום כוח המתאים לפגוש את השייטת החזקה שהביא יוז מהתעלה.
מאחר שספרד ובריטניה היו נתונות במלחמה במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, הרשויות הספרדיות בצ'ילה קיבלו אזהרה כי יוז הולך לחופי צ'ילה להתקפה קרובה. אולם מתקפה זו מעולם לא התרחשה. בשנת 1782, עם פתיחת פעולות האיבה מחדש באיי הודו המזרחית, הוא הסתער על טרינקומלי כמה ימים לפני שהגיעה השייטת של סיפרן לאזור. במשך השנה שלאחר מכן, המים ההודיים הללו היו הזירה של אחד מהמסעות הימיים המפורסמים ביותר. סיפרן היה אולי המפקד הימי המוכשר ביותר שצרפת טיפחה אי פעם, אבל הכפופים לו היו תככנים וחסרי מיומנות; יוז לעומת זאת, שהיכולת שלו הייתה כזו שנולדה מניסיון ארוך ולא מגאונות, נתמכה היטב. לא פחות מחמש קרבות עזים התקיימו שני הציים, ואף אחד מהם לא השיג יתרון מכריע. בסופו של דבר, יוז עמד על שלו.
לאחר השלום, הוא חזר לאנגליה, ולמרות שהגיעו אליו הצעות קידום נוסף, הוא לא הניף שוב את דגלו. הוא צבר עושר רב במהלך שירותו ההודי, שאת רובו העניק לצדקה באופן חשאי. הוא מת בביתו בלוקסבורו באסקס בשנת 1794.
אשתו השנייה רות מתה בשנת 1800. הונו של יוז הלך לאדוארד יוז בול יוז (בערך 1798 - 1863), נכדה מנישואים קודמים, שהפך לגנדרן וכונה בבוז "כדור הזהב".
הנצחה
האונייה הבריטית של חברת הודו המזרחית "סר אדוארד יוז" שהושקה ב-1784, נקראה על שמו.
קרסון רולנד
קרסון רולנד (באנגלית: Carson Rowland נולד ב-3 בנובמבר 1997) הוא זמר, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
רולנד נולד ב-3 בנובמבר 1997 בבוקה רטון, פלורידה.
קולנוע וטלוויזיה
תפקידו הראשון של רולנד היה בשנת 2015 בסדרת הטלוויזיה "Tweet: The Series".
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה אני פרנקי.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע"Dream Killer" באותה שנה שיחק לצד טאנר ביוקנן בסרט הקולנוע פיתוי מרושע ובסרט "Santa in Training".
בשנת 2020 שיחק בארבעה פרקים של הסדרה "אמא אמריקאית". באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה מגנוליות מופלאות.
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה העתידית שקרניות קטנות: החטא הקדמון.
מוזיקה
בשנת 2020 הוציא רולנד את הסינגלים Miss Hollywood Wanabbe" ,"leave me alone" ו-"Disappear", שיתוף פעולה עם המוזיקאי טיילור קסטרו, בלייבל PMA Records. רולנד וקסטרו כתבו יחד את השירים מאז שנפגשו לראשונה על סט הצילומים של סרט הקולנוע "Dream Killer".
חיים אישיים
ביולי 2021 נשא לאישה את מאריס קני.
עמנואל הורביץ
עמנואל הורביץ (באנגלית: Emanuel Hurwitz; 7 במאי 1919 - 19 בנובמבר 2006) היה כנר יהודי-בריטי.
חייו
הורביץ נולד בלונדון להורים ממוצא יהודי-רוסי. הוא החל לנגן בכינור בגיל חמש ובהיותו בן 14 קיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם כיהן לאחר שנים כפרופסור. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הרפואה והופיע בנגינה לפני החיילים.
בשנת 1946 הקים את רביעיית הורביץ, רביעיית מיתרים שבה היה הכנר הראשון. בשנת 1948 עמד בראש התזמורת הקאמרית האנגלית מיד עם ייסודה. הורביץ היה הכנר הראשי של אנסמבל מלוס בשנים 1956-72. הקלטות האנסמבל למוזיקה קאמרית הן לכלי נשיפה מעץ והן לכלי מיתר יצאו להפצה מחודשת בשנת 2011, בהן היצירות להרכבים גדולים יותר, שהיו הבסיס להחלטתו לייסד את האנסמבל, כגון השביעייה והשמינייה של בטהובן, השמינייה של שוברט ו"מבוא ואלגרו" של ראוול, שבביצועה השתתפו אוסיאן אליס (Osian Ellis)(נבל), ריצ'רד אדני ( Richard Adeney) (חליל), ז'רווז דה פייה (Gervase de Peyer) (קלרינט), אייבור מקמאהון (Ivor McMahon) (כינור), ססיל אהרונוביץ ( Cecil Aronowitz) (ויולה) וטרנס וייל (Terence Weil) (צ'לו). משנת 1959 עמד בראש תזמורת גולדסבורו. משנת 1969 עד 1971 הנהיג את תזמורת פילהרמוניה החדשה ובשנת 1970 היה לכנר הראשון של רביעיית אאוליאן.
במשך רוב שנות הקריירה שלו ניגן הורביץ בכינור מתוצרת משפחת אמאטי משנת 1603.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
האי המיושב (סרט)
האי המיושב (ברוסית: Обитаемый остров) הוא סרט בן שני חלקים, שובר קופות מסוגת הדרמה ומדע בדיוני בבימויו של פיודור בונדרצ'וק ובכיכובם של וסילי סטפאנוב, יוליה סניגיר ופיוטר פיודורוב. הסרט מתרחש בתחילת המאה ה-22 ומגולל את קורות הגעתו של תושב כדור הארץ מקסים קמרר אל כוכב הלכת סאראקש. הסרט מבוסס על ספרם של האחים ארקדי ובוריס סטרוגצקי.
שני חלקי הסרט זכו להצלחה קופתית מרשימה והפכו לשוברי קופות משהרוויחו 27 מיליון דולר, אך לא הצליחו לכסות את עלות ההפקה שעלתה 36,6 מיליון דולר (מה שהפך את האי המיושב לאחד הסרטים היקרים ביותר בתולדות הקולנוע הרוסי ולסרט מדע בדיוני היקר ביותר ברוסיה). החלק הראשון של הסרט יצא לאקרנים ב-18 בדצמבר 2008, חלקו השני, "הקרב על האי המיושב", יצא ב-23 באפריל 2009. הסרטים זכו לביקורות מעורבות, מחד שיבחו את מראהו הוויזואלי ועיצוב ההפקה מאידך קטלו את יכולות המשחק של השחקן וסילי סטפאנוב.
חלק א': האי המיושב
כשמקסים מובל אל אחד מ"האבות הלא ידועים" — סטראניק, המלווה שלו, פאנקה חוטף התקף ומקסים מוצא את עצמו חופשי. בסיורו בעיר הוא מגיע לבית קפה שם פוגש מלצרית בשם ראדה גאאל, אחותו של גאי. כשהוא מלווה אותה לביתה הם נתקלים בכנופיית נוכלים ומקסים מכניע את כולם. מקסים נשאר ללון בביתם של האחים גאאל ומתחיל להכיר את תושבי הכוכב סאראקש, הוא מתחיל להבין שראדה וגאי מאמינים ש"האבות הלא ידועים" הם מגיני המולדת, שמוקפת כולה באויבים, מושבות לשעבר.
בינתיים מתפתח מאבק על השלטון כשבמהלך ישיבה של האבות הלא ידועים, סטראניק יורה למוות בוולדיר, אחד מהאבות הלא ידועים. גאי מגייס את מקסים למשמר, שם מוטלת עליהם המשימה לרדוף את "הנבלים", אויבי המשטרה, שניתנים לזיהוי כשהם חוטפים התקף דמוי אפילפסיה. במהלך חקירת אחד מהם מקסים מבין ש"הנבלים" אינם מוטאנטים או מרגלים אלא אנשים רגילים המחזיקים ברעיונות עצמאיים, הוא לא מצליח להישאר בשורות המשמר וכשהוא מקבל פקודה להעניש את אחד העצורים הוא מסרב. או-אז קצין המשמר צ'אצ'ו יורה בו, אך מקסים שורד ונופל לידי "הנבלים". יחד הם נוטלים חלק בהפצצת מגדלי המשטר ולאחר מכן מחפש מקלט בביתם של ראדה וגאי אך נעצר על ידי השלטונות.
"האבות הלא ידועים" מחליטים לפתוח במלחמה נגד המדינה השכנה חונטי. סטראניק מבקש מתובע המדינה אומניק לתת לו את מקסים. התובע שמתעניין ביכולותיו של מקסים (בייחוד חוסר התגובה הגופנית לקרינת המגדלים) מחליט שלא להעביר את מקסים לידי סטראניק. מקסים נשלח לגבול הדרומי לעבודת פרך בטיהור שטח מסוכן מטכנולוגיה צבאית. שם הוא פוגש את זף, "נבל" נוסף ומהפכן נוסף בשם ופר. מקסים מגלה שהמגדלים לא נועדו על מנת לפגוע ב"נבלים" אלא לפיקוח ולשליטה על האוכלוסייה באמצעות שטיפת מוח. "הנבלים" אינם מגיבים לקרינת המגדלים ובכל עת שהם סופגים קרינה הם מרגישים כאבים עזים ולמעשה "האבות הלא ידועים" עצמם הם "נבלים". המתקפות מסתירות למעשה את ייעודם האמיתי של המגדלים.
מקסים חוטף טנק אוטומטי ובורח מהמושבה. בדרך הוא חוטף את גאי ופורץ את עמדת הגבול.
חלק ב': הקרב על האי המיושב
לאחר שהוא חוטף את גאי הוא מספר לו את מה שנודע לו אך גאי מסרב להאמין לו. בעודם נוסעים הרחק מארץ האבות והמגדלים, גאי מבחין שהוא לא מרגיש שום דבר. הם יוצאים דרומה, אל עיר נטושה שנהרסה במתקפה גרעינית, היכן שחיים מוטאנטים. מקסים מציע לתושבים לצאת למרד נגד "האבות הלא ידועים", אך המוטאנטים חלשים מדי ואינם ששים להיענות לו. מקסים נפגש עם מנהיגם הרוחני קולדון ומנסה להבין האם עליו לנסות להרים את נס המרד לבדו.
מקסים מחליט לקשור ברית עם אימפריית האי, מדינה מבודדת שלעיתים שולחת את הצוללות שלה לתקוף את ארץ האבות. יחד עם גאי הם טסים על נושאת פצצות שניתנה להם על ידי המוטאנטים. במהלך הטיסה הם מתקרבים לאחד המגדלים וגאי חוטף התקף, נושאת הפצצות מתנגשת במגדל הקרינה ומתרסקת לים. מקסים וגאי מצליחים להגיע לחוף שם הם מוצאים צוללת נטושה ובה חומרים מחרידים אודות רציחות המוניות שבוצעו באימפריית האי והם מבינים שהם לא יכולים לקשור ברית עם האימפריה.
בינתיים תובע המדינה מנסה ולא מאבד את תקוותו ללכוד את מקסים ולהשתמש ביכולותיו. הוא מנסה לשדל את ראדה גאאל לשתף עמו פעולה אך זו מסרבת. התובע שולח אותה לכלא, אך אנשיו של סטראניק מארגנים בורה בריחה, מאחר שסטראניק עצמו מעוניין לא פחות להשתמש במקסים למטרותיו.
לאחר שהוא שומע ברדיו שארץ האבות פתחה במלחמה עם מדינת חונטי, מקסים וגאי מסגירים את עצמו לידי המשמר והם נשלחים לחזית, שם הם פוגשים את ופר וזף. במהלך הקרב גאי נהרג, בעודו מציל את מקסים מפני התקפתו של הקצין צ'אצ'ו. מקסים ששומע מפאנקה על מאסרהּ של ראדה מסכים עם ההצעה לעבוד במכון תחת פיקודו החשאי של סטראניק.
המלחמה מביאה לתבוסה צבאית של ארץ האבות. התובע שהיה ממצדדי המלחמה מבין שהאבות ירצו להעניש אותו. הוא יוצר קשר עם מקסם ומוסר לו את נקודות הציון למרכז הפיקוד של המגדלים. מקסים משתמש בכך כדי ליצור קשר עם המחתרת והוא הורס את המרכז תוך שהוא מחלץ את ראדה. סטראניק יוצא למרדף אחר מקסים ועד מהרה מתברר שסטראניק הוא איש כדור הארץ רודולף סיקורסקי, עובד לשעבר בביטחון הגלקטי. סטראניק מאשים את מקסים בסיכול התוכניות להצלת כוכב הלכת סאראקש ונאבק בו, אך מקסים מכניע אותו.
לצורך שיקום כלכלת המדינה יש צורך בשיקום מלא של כלל התעשייה והמשק במדינה. הארץ בסכנת רעב, ואם לא די בכך אימפריית האי מתכננת מתקפה גדולה על ארץ האבות. מקסים מחליט להישאר בכוכב הלכת סאראקש ומצהיר שמטרתו היא לא לאפשר את בנייתם מחדש של המגדלים.
צילומים ופיתוח
רעיון הפקת עיבוד קולנועי לספר "האי המיושב" עלה במוחו של המפיק אלכסנדר רודניאנסקי עוד מתחילת הקריירה הקולנועית שלו והוא שכנע את פיודור בונדרצ'וק לביים את הסרט. גרסה ראשונית לתסריט נכתבה על ידי אדוארד וולודארסקי, אך התסריט לא מצא חן בעיני בונדרצ'וק ונכתבה גרסה נוספת בשיתוף פעולה עם מריה וסרגיי דיאצ'נקו.
הסרט נעשה בהפקה משותפת של חברת Art Pictures Studio, Non-Stop Productions וערוץ הטלוויזיה CTC, כשהאפקטים המיוחדים בוצעו על ידי EyeScream Studio בשיתוף פעולה עם Main Road Post ו-Quantum Creation FX.
צילומי הסרט התרחשו בחצי האי קרים שבאוקראינה ונמשכו 10 חודשים (מה-14 בפברואר ועד ה-7 בדצמבר 2007). תקציבם הכולל של שני חלקי הסרט הגיע לכדי 36.6 מיליון דולר, כולל 10 מיליון דולר שיועדו לקידום הסרט.
מוזיקה
את הפסקול לסרט הלחין המלחין הרוסי הנודע יורי פוטיינקו.
ג'פריס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרידה בוקארה
דניאל פרידה הלן בּוֹקָארָה (בצרפתית: Danielle Frida Hélène Boccara; 29 באוקטובר 1940, קזבלנקה, מרוקו הצרפתית – 1 באוגוסט 1996, פריז, צרפת) הייתה זמרת יהודייה-צרפתייה אשר ייצגה את צרפת באירוויזיון בשנת 1969 וזכתה במקום הראשון, בצוותא עם שלוש מבצעות נוספות.
קורות חיים
פרידה בוקארה נולדה בקזבלנקה למשפחה יהודית תוניסאית ממוצא איטלקי אשר היגרה מתוניסיה למרוקו הצרפתית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 היגרה המשפחה לפריז ופרידה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כזמרת.
ב-1969 ייצגה את צרפת בתחרות האירוויזיון שנערכה במדריד עם השיר "Un jour, un enfant". התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין פרידה בוקארה, לולו מבריטניה עם השיר "Boom Bang a Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" וסלומה מספרד עם השיר "Vivo cantando", וכל ארבע הזמרות הוכרזו מנצחות.
לאחר תחרות האירוויזיון המשיכה בוקארה בקריירה ענפה והקליטה אלבומי מוזיקה במגוון סוגות ושפות. היא ביקרה והופיעה גם בישראל.
ב-1996 הלכה פרידה בוקארה לעולמה לאחר מחלה והיא בת 55.
רפי רון-אל
רפאל (רפי) רון-אל (נולד בשנת 1948) הוא פרופסור מן המניין בחוג לגיניקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר שבאוניברסיטת תל אביב, מנהל היחידה להפריה חוץ גופית במרכז הרפואי אסף הרופא, יו"ר של האגודה הישראלית לחקר הפוריות (איל"ה) (בשנים 2003–2005), היה מהראשונים שעסקו בתחום המיקרומניפולציה (ICSI), שותף לכ-200 פרסומים מדעיים בעיתונים מקצועיים. השתתף ומשתתף במחקרים רב מרכזיים אירופאים.
תחילת דרכו
רפי רון-אל נולד בחיפה כחודשיים לפני קום מדינת ישראל להורים שנמלטו מהשואה בגרמניה. למרות יכולותיהם הכלכליות המוגבלות, ההורים שלחו אותו לבית הספר הפרטי "הריאלי" בחיפה. רון-אל סיים את התיכון במגמה הביולוגית בהצטיינות. המשיך את דרכו לצבא, בחיל רגלים וסיים את שירות החובה כקצין, מדריך בבית ספר לקצינים (בה"ד 1).
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד רפואה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977. הוא התמחה במיילדות וגינקולוגיה במחלקת נשים ויולדות בבית החולים "אסף הרופא". במסגרת התמחותו, עשה מחקר בסיסי במכון ויצמן למדע במשך שנה (1982–1983), שם רכש את הידע והניסיון בטכנולוגיות עבודה במעבדת מחקר שסייעו לו בהמשך דרכו במחקר בתחום האמבריולוגיה. ביולי 1983 חזר לעבוד במחלקת נשים יולדות במרכז הרפואי "אסף הרופא" וצורף לצוות הרופאים ביחידת הפוריות של המחלקה. בהמשך אותה שנה נפצע בפיגוע בצור, בלבנון. למרות פציעתו, המשיך בפעילותו כסגן מפקד פלוגת רפואה ועל כך זכה בצל"ש. נסע בשנת 1985 לוינה, להשתלמות ראשונה בתחום ההפריה החוץ גופית אצל פרופ' פייכטינגר וקמטר. שנה אחר כך עשה קורס לכירורגיה מיקרוסקופית בשיקום חצוצרות בלוון בלגיה. ובאותה שנה השתלם ביחידה בגרמניה, בבית החולים האוניברסיטאי של בון בתהליכי מעבדה בהפריה חוץ גופית כולל הקפאה והפשרת עוברים.
מנהל יחידת המבחנה באסף הרופא
עם שובו לישראל, החל ליישם את הדברים שלמד ביחידת ההפריה החוץ גופית שנפתחה ב"מרכז הרפואי אסף הרופא". בשנת 1987 מונה רון-אל למנהל יחידת המבחנה באסף הרופא, כשבשנים הראשונות טיפלה ב-200 -250 מחזורי טיפול בשנה.
בשנת 1992 נסע רון-אל לשנה וחצי לשבתון ביחידת ההפריה המובילה בעולם בבריסל. שם למד את הטכנולוגיות החדשות שפותחו ביחידה זו: מיקרומניפולציה - הזרקת הזרע לתוך הביצית (ICSI), ניתוחים באשך הגבר להפקת זרע מגברים שהוגדרו קודם לכן עקרים. בתקופת שהייתו שם, השתתף במחקרים רבים שנערכו בבריסל והכיר מקרוב את הרופאים האירופאים המובילים בתחום. הכרות זו הביאה בהמשך להרבה שיתופי פעולה בין המרכז בבריסל ובמקומות נוספים באירופה לבין המרכז באסף הרופא. יישום שיטת המיקרומניפולציה נעשה בארץ לראשונה ביחידה באסף הרופא וקידמה את יחידת ההפריה.
היחידה באסף הרופא בניהולו של פרופ' רון-אל נותנת שירותים בכל תחומי הפוריות שקיימים בהפריה חוץ גופית, מיקרומניפולציה, שימור פוריות מסיבות אונקולוגיות, IVM, שימור פוריות מסיבות סוציאליות, תרומת ביציות, כל מגוון הניתוחים שקיימים בתחום הגבר, TESE, MicroTESE, PESA, ו TESA. כמו כן בדיקות גנטיות שנעשות בעוברים ובביציות, PGS, PGD.
פרופסור ונציג בוועדות
פרופ' רון-אל הוא מורה למיילדות וגיניקולוגיה בבי"ס לרפואה באוניברסיטת ת"א. קיבל את דרגת פרופסור חבר בשנת 1995 ומאז שנת 2001 משמש כפרופסור מן המניין במסלול הרגיל. היה יושב ראש האגודה הישראלית לחקר הפוריות בשנים 2003–2005. פרופ' רון-אל משמש כחבר בוועדות שונות מטעם משרד הבריאות, חבר בוועדה של משרד הבריאות לחידוש רישיונות ליחידות הפריה חוץ גופית ובקרת פעילותן של היחידות הקיימות. יזם ותרם להקמת "מסד הנתונים הארצי" לתוצאות ההפריה החוץ גופית שיצא לדרכו בספטמבר 2013.
רון-אל מונה בשנת 2004 לשמש נציג רופאי הפוריות בוועדת הלסינקי העליונה למחקרים בתחום הגנטיקה והרביה. על פני השנים ארגן רון-אל כנסים בינלאומיים באסף הרופא אליהם הגיעו המובילים בתחום מאירופה וארצות הברית. ביניהם היה גם פרופ' בוב אדוארד, ממציא ההפריה החוץ גופית שזכה גם לפרס נובל בתחום.
בשנת 2012 סיים קורס בן שנתיים באולטרסאונד במיילדות וגיניקולוגיה של אוניברסיטת ת"א. הידע הנרחב שרכש בתחום האולטרסאונד מסייע לו בעבודתו היומיומית בפוריות ובהריונות ברי סיכון.
ב-2013 נעצר ברומניה בחשד לסחר בביציות.
Britney: Live in Concert
Britney: Live in Concert הוא סיבוב ההופעות התשיעי של זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס, באסיה. ההופעה הראשונה של פתיחת המופע התבצע ב-3 ביוני 2017. במהלך שנת 2017, הודיעה ספירס שהיא תצא לסיבוב הופעות באסיה לאחר שלא הופיעה זמן רב מחוץ ללאס וגאס. סיבוב ההופעות החל ב-יפן ונמשך בטאיוואן, תאילנד, הונג קונג וסינגפור. הסיבוב הסתיים ב-ישראל וכלל 11 הופעות בלבד.
בהמשך ספירס יצאה לסבב הופעות נוסף שנקרא: "Britney Spears: Piece of Me Tour", אשר התקיים בצפון אמריקה ואירופה.
רקע וההכרזה
במרץ 2017, החלו לדלוף פרטים על התוכניות הבינלאומיות של ספירס כגון סבב הופעות נוסף חדש, ובאותו זמן הכריזה ספירס על הופעות בפיליפינים ובישראל. באותו תאריך 3 ביולי 2017, היו אמורים להתקיים באותו יום בחירות למפלגת העבודה, כך שבשל כמות אנשים וחסימת התנועה שהיו בשל ההופעה הוחלט לדחות ביום את הבחירות. בנוסף הכריזה ספירס כמה שבועות אחרי על הופעות נוספות באסיה. ב-31 במאי, יצא במהדורה מיוחדת של אלבום האולפן התשיעי שלה Glory, לקידום סבב ההופעות.
הצלחה ומכירות
המופע בארץ מכר כ-57 אלף כרטיסים. המופע הראשון בנגקוק, נמכר תוך 45 דקות, ובשל הביקוש הגבוה נוסף תאריך נוסף ב-24 ביוני. על פי סוני מיוזיק יפן, נמכרו תוך שעות בודדות כ־12,000 כרטיסים.
בישראל
ב-3 ביולי 2017 הופיעה ספירס בפארק הירקון בתל אביב. ההופעה התקיימה בפני 57,500 איש. מבקרים תיארו את המופע כ"מופע הפופ המושלם" וכ"מפגן גרנדיוזי של להיטים, יכולות ריקוד מרשימות ואנרגיות חושניות שהכניסו את הקהל המקומי להיסטריה" ואת ספירס כ"מלכה אדירה על הבמה".
הוקר סידלי
הוקר סידלי (Hawker Siddeley) הייתה קבוצת יצרנים בריטית שעסקה בייצור כלי טיס.
הוקר סידלי תעופה בע"מ הייתה זהות תחום המטוסים של קבוצת הוקר סידלי בין 1948 ל-1959. הקבוצה איחדה בתוכה את מורשתם של מספר יצרני כלי טיס בריטיים שהתהוו כתוצאה מסדרה של מיזוגים ורכישות. בשנת 1977, הייתה "הוקר סידלי" לרכיב המייסד של בריטיש אירוספייס (BAe) הלאומית. האינטרסים הלא-תעופתיים והאיטנטרסים הזרים נותרו תחת חברת אחזקות המכונה הוקר סידלי גרופ, אשר נמכרה בסופו של דבר ל- BTR בשנת 1992.
הקבוצה פעלה גם בשווקים תעשייתיים אחרים, כמו בניית קטרים (באמצעות בעלותה על "בראש טראקשיון" – Brush Traction) וייצור מנועי דיזל (באמצעות בעלותה על "ליסטר פטר" – Lister Petter).
המקלט (סרט, 2007)
המקלט הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2007 בכתיבתו ובבימויו של רועי הורנשטיין, עם יחזקאל לזרוב, גילה אלמגור וסתיו נגר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אב ובנו היורדים למקלט על רקע "מתקפת פתע על ישראל". כאשר הבן מתעורר בבוקר שלמחרת הוא נחרד ללמוד מאביו, כי "ישראל הושמדה במהלך המתקפה".
רוב העלילה מתרחשת באפלולית של המקלט. הסרט זכה בפרס ראשון ב-Hollywood DV Film Festival, בארצות הברית.
תקציר העלילה
שרה עמיחי (גילה אלמגור) יושבת לארוחת ערב עם בנה (יחזקאל לזרוב) ונכדה (סתיו נגר). היא מתאמצת לפתוח בשיחה אבל הבן שותק רוב הזמן ופניו זועפות וגם הנכד מסתפק בתשובות קצרות. מסתבר ששניהם נמצאים עדיין בטראומה לאחר שהאם נרצחה לפני חצי שנה בפיגוע טרור. שדרן הרדיו (מלאכי חזקיה) מדווח על המצב הביטחוני החמור וכי מצרים עומדת להחזיר את שגרירה מישראל. האב בטוח שמלחמה כוללת עומדת לפרוץ.
בלילה נשמעות צפירות אזעקה, האב מזנק ממיטתו, לוקח מסכות אב"כ, מעיר את הבן, רץ אתו למקלט ונועל אותו ולא מאפשר לאנשים אחרים להיכנס. מעתה משליט האב את רצונו על הבן. הוא יוצא מדי פעם להביא אוכל וחוזר עם הודעות שישראל נכבשה אך "אנו נהדוף אותם".
אדם נכנס למקלט והאב משוכנע שמדובר בחייל מצרי או סורי ומתנפל עליו. מתחולל מאבק ממושך במהלכו נפצע האב אך מצליח לקשור את האדם ולסתום את פיו. הוא מורה לבן להרוג את האדם "לפני שהוא יהרוג אותם" אך הבן מסרב. הבן מוצא בתיקו של אביו מכתב לאביו ובו מודיעים לו מהחברה בה עבד כי הוא מפוטר מעבודתו בגלל היעדרויות וחוסר מוטיבציה. הבן מבין כי האב נמצא בסערת רגשות. הוא מטפס על סולם דרך פיר ומגיח החוצה. הוא מגיע לבית סבתו בה נמצאים שוטרים שמחפשים אותו כבר מספר ימים. מסתבר שצפירות האזעקה הופעלו בטעות...
הישאם משישי
הישאם משישי (בערבית: هشام المشيشي; נולד בינואר 1974) הוא מדינאי תוניסאי, ראש ממשלת תוניסיה לשעבר.
ביוגרפיה
נולד בבו סאלם. בעל תואר במשפטים וממשל באוניברסיטת תוניס א-מנאר ותואר שני במשפטים, מדעי המדינה ומנהל ציבורי מבית הספר הלאומי למנהל.
בשנת 2011 מונה משישי לחבר בוועדה הלאומית לחקירת השחיתות במדינה. בשנת 2014 מונה למנכ"ל משרד התחבורה ובהמשך מונה במקביל למנכ"ל משרד הרווחה והבריאות. לאחר מכן כיהן בתפקיד מנכ"ל הסוכנות הלאומית לבקרה תברואתית וסביבתית. ב-11 בפברואר 2020 מונה משישי על ידי הנשיא קייס סעיד ליועצו הראשון לעניינים משפטיים. ב-27 בפברואר מונה לשר הפנים.
ב-25 ביולי 2020, בעיצומו של משבר פוליטי, מינה אותו הנשיא סעיד לראש הממשלה. ב-1 בספטמבר 2020 נכנס משישי לתפקידו באופן רשמי. ביולי פוטר ממשרתו.
הדיוויזיה השמינית (יפן)
הדיוויזיה השמינית (ביפנית: 第8師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בקוממוטו.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 במטרה להגן על המחוזות קגושימה, קוממוטו ומיאזאקי. הדיוויזיה היא חלק מארמיית המערב. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור.
בסיס הדיוויזיה נמצא בבעיר קוממוטו.
מחוז מיראפלורס (לימה)
מיראפלורס (באנגלית: Miraflores) הוא מחוז בעיר לימה שבפרו. מחוז מיראפלורס, אשר ממוקם לאורך החוף מדרום למרכז העיר לימה, מכיל שכונות מגורים אקסקלוסיביות וכמו גם אזור שופינג יוקרתי. זהו גם אחד מהמחוזות האמידים ביותר בעיר לימה. המחוז מכיל בתי מלון יוקרתיים רבים (כולל הילטון, מאריוט ובלמונד), מסעדות, ברים, מועדוני לילה וחנויות כלבו. המחוז מהווה את אחד מיעדי התיירות המרכזיים בלימה.
נכון לשנת 2005 המחוז הכיל כ-92,815 תושבים. המחוז מתפרש על פני כ־9.62 קמ"ר.
פירוש השם נגזר כהלחם המילים בספרדית mirar + flores שמשמעותו "מראֶה הפרחים".
במירפלורס נמצאות גם חורבות העיר ואקה פוקיאנה אשר לפי ההערכות נוסדה עוד לפני תקופת אימפריית האינקה.
פייג' (אריזונה)
פייג' (באנגלית: Page) היא עיר במחוז קוקונינו במדינת אריזונה שבארצות הברית, סמוך לסכר קניון גלן ואגם פאוול. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו ביישוב 7,247 תושבים.
היסטוריה
שלא כמו ערים אחרות באזור, פייג' נוסדה ב-1957 על ידי סוכנות השבחת הקרקע של ממשלת ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית. הסוכנות, שהייתה אחראית על בניית סכר קניון גלן, הקימה את היישוב כיישוב קהילתי זמני עבור העובדים שהועסקו בהקמת הסכר ובני משפחתם, למשך תקופת הבנייה. האתר, בשטח של 44 קמ"ר, נרכש בעסקת חליפין עם הנאוואחו שתמורתה הם קיבלו קרקע בגודל זהה בניו מקסיקו, שהנאוואחו חמדו מזמן. המקום כונה פייג' על שמו של מנהל הסוכנות לשעבר ג'ון ק. פייג' (John C. Page). בהגיע 1959 הייתה פייג' מקבץ של מבנים זמניים, ובית ספר קטן שבו למדו ילדי העובדים. ככל שהעיירה גדלה, כך נוספו לה מבנים פונקציונליים, כולל מספר חנויות, בית חולים ואפילו צורף.
לאחר שהסכר הושלם בשנות ה-60 של המאה ה-20 גדלה העיירה בהדרגה והיא מונה מעל ל-7,000 תושבים. בשל הכבישים החדשים והגשר שנבנו בעת הקמת הסכר הפכה העיר לשער הכניסה לאתר הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area) ואגם פאוול, המושכים מעל לשלושה מיליון תיירים בשנה.
תיאור כללי
פייג' שוכנת על רמה המכונה מנסון מסה (Manson Mesa) בגובה 1,255 מטרים מעל פני הים וצופה אל מפרץ ואוויפ (Wahweap Bay), שלוחה של אגם פאוול, 160 מטרים מתחת לפייג'. שטחה של העיר על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית הוא 43 קמ"ר, מתוכם כ-100 דונם מים.
אקלים
פייג' שוכנת באזור של אקלים מדברי (סיווג BWk על פי שיטת קפן), שבו הקיצים חמים ויבשים מאוד, והחורפים קרים כששלג יורד לעיתים רחוקות. כמות המשקעים השנתית הקטנה היורדת על פייג' היא תוצאה של מדבר צל גשם. ההרים השוכנים באריזונה, דרומית לעיירה, חוסמים את הלחות המגיעה מהאוקיינוס השקט, כך שהעיירה מקבלת גשמים אפילו פחות מפיניקס, ופחות משליש הכמות השנתית הממוצעת שיורדת בפלגסטף.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 התגוררו בעיר 6,809 תושבים ב-2,342 משקי בית, ו-1,779 משפחות. 67.32% מהאוכלוסייה היו לבנים ו-26.69% אמריקנים ילידים. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 46,935 $, כש-13.9% ממשקי הבית מתחת לקו העוני.
כלכלה
המעסיקים הגדולים ביותר באזור הם תחנות הכוח ומתקני הנופש. באזור פייג' שוכנות שתיים מתחנות הכוח החשמליות הגדולות ביותר במערב ארצות הברית. ההספק המקסימלי של הגנרטורים של סכר קניון גלן הוא 1,296 מגה ואט. ודרומית מזרחית לעיירה שוכנת תחנת הכוח נאווחו, תחנה המופעלת בפחם ומייצרת 2,250 מגה ואט. התיירות (כאמור כ-3 מיליון איש בשנה) יצרה ביקוש לשירותי תיירות, ובנוסף, בשל הריחוק ממרכזי מסחר נוצר ביקוש למוצרי צריכה ולשירותים נלווים. כ-70% מהמעסיקים ויותר מ-50% מהעובדים בעיירה עוסקים בקמעונאות ובשירותים.
מעסיק חשוב נוסף (כ-10%) הוא השירות הציבורי הכולל את סוכנות ההשבחה המנהלת את סכר קניון גלן ותחנת הכוח שלו את שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שהמטה שלו באזור נמצא בפייג' ומנהל את אתר הנופש הלאומי קניון גלן, וכן משרדים מטעם מדינת אריזונה, ובתי הספר ציבוריים.
בעיר יש פארק תעשייתי על שטח של כ-400 דונם.
מבני ציבור
בעיר יש שדה תעופה קטן המציע טיסות לפיניקס ודנוור.
בתרבות
באזור פייג' צולמו סרטים רבים המנצלים את הנוף המדברי מחד ואת מי אגם פאוול מאידך. בין הסרטים הידועים ביותר:
פייג' מוזכרת ברומן כנופיית המקלות בגלגלים (The Monkey Wrench Gang) של הסופר אדוארד אבי (Edward Abbey) המתאר את הניסיונות הבדויים של קבוצה של שוחרי איכות הסביבה המפנטזים על פיצוץ סכר קניון גלן.
לואי, דוכס בורגונדיה
לואי, דוכס בורגונדיה (16 באוגוסט 1682 - 18 בפברואר 1712) היה דופן צרפת בין השנים 1711 ל-1712.
ביוגרפיה
לואי גדל יחד עם אחיו פיליפ, דוכס אנז'ו ושארל, דוכס ברי, ועל אף שהיה ילד קשה, הפך בהשפעת מורהו פרנסואה פנלון ארכיבישוף קמברה לדתי אדוק מאוד.
בשנת 1697 התחתן לואי עם מריה אדליידה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה, על מנת לסיים את המלחמה שהתנהלה עם סבויה.
בשנת 1702 צורף לואי למועצה המלכותית בגיל 20, ולא כמו אביו שצורף רק בגיל 30. בשנת 1708 מונה לואי למפקד הכוחות בפלנדריה, עם לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום לצידו. אולם מכיוון שלא היה ברור מי אמור לפקד בפועל על הכוחות, הביא הדבר לשיתוק הצבא ולכמה תבוסות כואבות.
לואי היה מוקף ביועצים שטענו כי על המלוכה להיות פחות אבסולוטית, ועליה למשול באמצעות שרים מבני האצולה, ודעתם הייתה מקובלת על לואי.
בשנת 1711 מת אביו לואי, הדופן הגדול, ולואי מונה לדופן צרפת. בשנת 1712 חלתה אשתו בחצבת, ולואי טיפל בה במסירות. ב-12 בפברואר מתה אשתו, וכעבור 6 ימים ב-18 בפברואר מת אף לואי שנדבק ממנה. ב-8 במרץ מת אף בנו לואי, דוכס ברטאן, ובנו הקטן לואי, דוכס אנז'ו מונה ליורש העצר. ב-1 בספטמבר 1715 נפטר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולואי, דוכס אנז'ו ירש את הכתר בשם לואי החמישה עשר. אך היות שהיה בן חמש שנים בלבד שימש פיליפ השני, דוכס אורליאן (אחיינו של לואי הארבעה עשר) כעוצר בשמו.
משפחתו
בשנת 1697 התחתן לואי עם מריה אדליידה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה ואן מארי ד'אורליאן, ממנה היו לו 3 ילדים:
יוליה לבצ'נקו
יוליה לבצ'נקו (נולדה ב-28 בנובמבר 1997) היא אתלטית אוקראינית, סגנית אלופת העולם (לונדון 2017) וסגנית אלופת אירופה באולם (גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
לבצ'נקו זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) בתוצאה של 1.89 מטר. היא ייצגה את אוקראינה באליפות העולם באתלטיקה 2015 אך לא עברה את שלב המוקדמות. ביוני 2016 קבעה שיא אישי של 1.95 מטר, באליפות העולם באתלטיקה מתחת לגיל 20 באותה שנה זכתה במדליית ארד. היא נכללה במשלחת האוקראינית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא העפילה לגמר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1.94 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שהתקיימה ב-2017 בבידגושץ' שיפרה את שיאה האישי ל-1.96 וזכתה במדליית זהב. ביולי 2017 סיימה שנייה בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי של 1.97 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית כסף בשיא אישי של 2.01 מטר לאחר מריה לאסיצקנה. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום החמישי. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.99 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שהתקיימה ב-2019 הגנה על תוארה בתוצאה של 1.97 מטר. בספטמבר 2019 שיפרה את שיאה האישי ל-2.02 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיימה רביעית בתוצאה של 2.00 מטר.
רוברט אקסלרוד
רוברט אקסלרוד (באנגלית: Robert M. Axelrod; נולד ב-27 במאי 1943) הוא מדען מדינה אמריקני. הוא פרופסור למדע המדינה ולמדיניות ציבורית באוניברסיטת מישיגן שם הוא מלמד מאז 1974.
קריירה
אקסלרוד סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת שיקגו ב-1964. ב-1966 סיים את התואר השני, ואת והדוקטורט במדע המדינה קיבל ב-1969, שניהם מאוניברסיטת ייל. מ-1968 ועד 1974 לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אקסלרוד נודע בעיקר בזכות עבודתו האינטרדיסציפלינרית בתחום האבולוציה של שיתוף הפעולה אשר צוטטה, נכון לינואר 2011, בלמעלה מ-500 ספרים ו-4000 מאמרים. תחומי העיסוק הנוכחיים שלו כוללים מחקר המערכות המורכבות (במיוחד מודלים מבוססי-סוכנים - agent-based modeling), והביטחון הבינלאומי. אקסלרוד חבר במועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations).
סימה קדמון
סימה קדמון (נולדה ב-1953) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כפרשנית פוליטית בעיתון "ידיעות אחרונות".
רוברט אקסלרוד
קריירה
בתורת המשחקים נודעת חשיבות רבה להתנהגות על פי מידה כנגד מידה. במשחקי דילמת אסיר החוזרים על עצמם פעמים רבות, או במילים אחרות דילמת אסיר איטרטיבית, נחשבת מידה כנגד מידה לאסטרטגיה היעילה ביותר עבור שחקן רציונלי. סוגיה זו שימשה בסיס למחקרים מתמטיים ופסיכולוגיים רבים, שבהם נבחנה התנהגותם של המשתתפים בדגם זה של ה"משחק".
סימה קדמון
ביוגרפיה
קדמון נולדה בשנת 1953 בתל אביב. היא בתם של יפה ואברהם (בומה) שביט, תעשיין ונשיא התאחדות התעשיינים, מאנשי המפתח בכלכלת ישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 (ונקראת על שם אמו, סימה שְצִ'יגְלִיק). גדלה בשכונת אפקה ולמדה בבית הספר העממי "אלחריזי" בתל ברוך ובגימנסיה הרצליה. התגייסה לצה"ל בשנת 1971 ושירתה כסמלת מבצעים בטייסת 201 בחיל האוויר. למדה לתואר ראשון בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, והמשיכה ללימודי תעודה בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב.
עוד בזמן לימודיה החלה לעבוד במוסף "הארץ". בשנת 1987 עברה ל"מעריב", שם כתבה מנקודת מבט שמאלית בנושאים חברתיים ופוליטיים. הייתה שליחת העיתון לטקס החתימה על הסכם אוסלו בבית הלבן. בדצמבר 1994 החלה בכתיבת הטור הפוליטי המרכזי במוסף השבת של "מעריב", במקום אמנון אברמוביץ' שעזב את העיתון.
רוברט אקסלרוד
קריירה
אחד הניסויים המפורסמים בתחום זה נערך על ידי אקסלרוד. בניסוי התבקשו מומחים ממגוון דיסציפלינות (כלכלה, פסיכולוגיה, מדע המדינה, ביולוגיה, מדעי המחשב ועוד) לשלוח תוכניות מחשב שישחקו זו נגד זו בדילמת אסיר איטרטיבית במשך 200 משחקים לכל זוג תוכניות. התוכנית שתוכרז כזוכה היא זו שתזכה ברווח המצטבר הגבוה ביותר בכל 200 המשחקים.
סימה קדמון
ביוגרפיה
ב-2015 הוענק לה פרס מפעל חיים על ידי הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב
רוברט אקסלרוד
קריירה
תוכניות אלה נקטו באסטרטגיות שונות כדי להשיג מטרה זו, ובהן: בטורניר שערך אקסלרוד השיגה מידה כנגד מידה את התוצאה הטובה ביותר.
אקסלרוד נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, היה חמש שנים עמית מקארתור ואף קיבל פרס מטעם האגודה האמריקאית לקידום המדעים (AAAS) על תרומה יוצאת דופן למדע. ב-1985 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1990 זכה אקסלרוד בפרס על מחקר התנהגותי הרלוונטי למניעת מלחמה גרעינית, מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
סימה קדמון
ביוגרפיה
ב-2017 הגישה תנועת "אם תרצו" תביעת דיבה נגד קדמון ונגד "ידיעות אחרונות", לאחר שבטור של קדמון נכתב כי "אם תרצו" ודוברה, אהוד טנא, המציאו מכתב שנכתב כביכול בשם משפחות שכולות. ביוני 2020 חויבו "ידיעות אחרונות" וקדמון לפצות את "אם תרצו" ב-30 אלף ש"ח ואת טנא ב-70 אלף ש"ח, וכן לשלם לתובעים הוצאות משפט בסך 20 אלף ש"ח.
נשואה לאמן דובי קדמון, ואם לשניים. מתגוררת ברמת השרון.
רוברט אקסלרוד
קריירה
בשנים האחרונות אקסלרוד מרצה ומייעץ לאו"ם, לבנק העולמי, למחלקת ההגנה של ארצות הברית ולמגוון ארגונים שונים המשרתים אנשי מקצוע מתחום הבריאות, אנשי עסקים ואנשי חינוך, בתחום קידום שיתופי פעולה.
בשנים 2006–2007 היה אקסלרוד נשיא האגודה האמריקאית למדע המדינה. הוא מיקד את פעילותו בנושאים בין-תחומיים.
ב-2006 הוענק לאקסלרוד תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-2013 הוענק לאקסלרוד פרס יוהאן סקייט למדע המדינה.
ב-2014 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה לאקסלרוד את המדליה הלאומית למדעים.
ב-28 במאי 2015 הוענק לאקסלרוד תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד.
בספטמבר 2022 עמד אקסלרוד, לצד פרנסיס פוקויאמה בראש קבוצה של כ-200 מדעני מדינה אשר שיגרו ל ולניו יורק טיימס מכתב המפציר במחוקקים לקדם שינויים דרמטיים בשיטת המשטר. החוקרים הצביעו על נקודת התורפה המרכזית בשיטת ההצבעה ברוב מדינות ארצות הברית, שבהן המנצח זוכה בכל הקופה. "ברור לכל שהשיטה שבורה", כתבו החוקרים.
Rómpeme el Corazón
Rómpeme el Corazón (בעברית: לשבור את ליבי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום האולפן השנים עשר שלה, Diosa de la Noche. השיר יצא לאור ב-9 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל השמיני והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים של מקסיקו.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-31 במאי 2019, שלושה שבועות לאחר יציאתו של השיר כסינגל. הקליפ, בדומה ל-"Ellas Soy Yo" (2018) הוא שילוב של הופעה חיה שקיימה טרווי עם סצנות שצולמו במיוחד. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות גבר המתקרב ומתרחק ממנה, בדומה למילותיו של השיר עצמו.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-12 מיליון צפיות.
שגיא אזולאי
שגיא אזולאי (נולד ב–1979) הוא אמן ציור ורישום ישראלי.
ביוגרפיה
שגיא אזולאי נולד בשנת 1979 ביפו. למד לתואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בין השנים 2008–2012, ולאחר מכן לתואר שני אותו סיים ב-2014. יצירתו של אזולאי זיכתה אותו בפרס אסנת מוזס לציור בשנת 2014, ובפרס עידוד היצירה ממשרד התרבות והספורט בשנת 2019.
עבודותיו
אזולאי משתמש בטכניקות ציוריות מגוונות בצבעי שמן, אקריליק וצבעי פסטל על בד. יצירותיו עוסקות בסוגיות של דימויים תרבותיים, זהות וזיכרון. סגנון הציור שלו מתאפיין בשימוש בטכניקות ייחודיות בצבעים ומרקמים על גבי בד. עבודותיו של שגיא אזולאי הן, לעיתים קרובות תוצרים של תהליך כמו ארכיבאי וארכיאלוגי ביחס לדימויים ושרידים של תרבויות קדומות. בעבודות אלו, אובייקטים ודימויים הטבועים בזיכרון הקולקטיבי, כמו סמלי תרבות ישראלים ומזרח-תיכוניים, מחולצים מהקשרם המקורי וממוקמים בקומפוזיציה לפי סדר מארגן חדש, לאחר שעברו תהליך הפשטה.
תערוכת היחיד הראשונה של אזולאי בשם "בור גראז" הוצגה בשנת 2013 בגלריה שלוש בתל אביב. בתערוכה הוצגו ציורים בפורמט גדול וקטן, שבמרכזם הפשטת אלמנטים אדריכליים ממאפייניהם הצורניים, תהליך אשר הותיר את האובייקטים כנפחים פשוטים. אזולאי השתמש בשיטות ייחודיות לעבודה עם צבע על בד, כולל גירוד וסימון על צבעים לחים. הנחת הצבע בציורים נעשתה בגישה פיסולית תלת־ממדית ביחס למסת הצבע.
בשנת 2016 הציג מוזיאון פתח תקווה לאמנות את עבודותיו של אזולאי במסגרת תערוכה קבוצתית בשם 'ציור, למשל'. תערוכה קבוצתית זו ריכזה עבודות מופשטות של ציירים ישראליים עכשוויים שהתייחסו אל פרספקטיבות מודרניסטיות בהקשרים של הרס, חורבן ובניה. בתערוכה, אזולאי ביצע פירוק סמלי של אלמנטים אדריכליים באמצעות שימוש בטכניקות של בצבע וקומפוזיציה. אלמנטים אדריכליים, כמו עמודים וסורגים, הוצגו במינימליזם ובגווני ניאון עם וקישוטים שנחרטו על גבי משטחי הצבע. הגופים האדריכליים המופשטים נותרו עם מעט פרטים שעשויים לרמז על תפקידם והחלל בו הם נמצאים. קטלוג וידאו שנוצר עבור התערוכה מתאר כיצד אזולאי משתמש בדימויים שחרוטים בזכרוננו ומארגן אותם לקומפוזיציות חדשות "שמעוררות את פעולתו של התת-מודע".
מעבר להתמודדות עם חומריות ודמיון, עבודתו של אזולאי מגיבה למציאות הישראלית. עבודתו "רוחות" (2016) מציפה סוגיות הנוגעות לזהות ותרבות מקומית. בעבודה נראה בית ים-תיכוני ומאחוריו צלליות של סברסים, אשר במקום קוצים, מזדקרות מהם סיגריות דלוקות. יצירה זו מוצגת באוסף הקבוע של אמנים ישראלים צעירים במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2020 הציג אזולאי את עבודותיו בתערוכת יחיד בגלריה רו-ארט בתל אביב. בתערוכה זו הוצגה לראשונה הסדרה 'אריק' – סדרת ציורים של הדמות "אריק" מסדרת הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום". המתבונן בציורים רואה את גבו של אריק עומד בחלל פנימי ומביט אל חלל חיצוני הממוסגר על ידי חלון. דמותו של אריק חוזרת על עצמה, והציורים נבדלים זה מזה בזכות דוגמאות, טקסטורות הצבע העמוקות והשכבות המאירות את הדמות המוכרת באור שונה בכל ציור. עד לתערוכה זו לא ניצבו דמויות במרכז יצירתו לעיתים קרובות מה שנראה כפריטים ארכאולוגיים של תרבויות עתיקות (כמו עמודים, שערים, שברי חרס) או שרידים פולחניים (תיבות תכשיטים, כתרים או סרקופגים).
במוקד התערוכה "אריק" עומדים מתחים בין גלוי למוסתר, נושאי הילדות, הציפייה, הבדידות והריחוק, שמלווים את עבודתו של אזולאי בכללותה.
השכלה
● 2008–2012: תואר ראשון באמנות, בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב
● 2017 בית הספר לציור ופיסול בסקווהגן, מיין, ארצות הברית.
סטן למפרט
ביוגרפיה
למפרט למד באוניברסיטת ניו יורק.
1947
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1947 זכה למפרט במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.91 מטר. בתחרות שנערכה בסולט לייק סיטי ב-21 ביוני הוא קבע שיא איש חדש של 15.97 מטר.
1948
בתחרות שנערכה בניו יורק ב- 29 במאי 1948 קבע למפרט בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.99 מטר. כחודש ושבוע לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) שנערכו באוונסטון, אילינוי ב-9 ביולי הוא סיים במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.57 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
סגן אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1949 זכה למפרט במדליית כסף בתוצאה של 16.32 מטר, אחרי ג'ים פוקס היהודי שקבע שיא אליפות חדש של 17.49 מטר. בתחרות שנערכה בניו יורק ב-11 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא איש חדש של 17.24 מטר התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
1950
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1950 סיים למפרט במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.18 מטר.
אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה למפרט בשתי מדליות זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.59 מטר, לפני מרקוס מדרום אפריקה (36.23 מטר) ורפאל מאירון מישראל (34.78 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.54 מטר.
1952
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים למפרט במקום שמיני בהדיפת כדור ברזל של 16.06 מטר.
תוצאה טובה משיא העולם
בתחרות שנערכה באסבורי פארק ב-1 במאי 1954 קבע למפרט בהדיפת כדור ברזל תוצאה טובה משיא העולם - 18.13 מטר.
1956
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) שנערכו בלוס אנג'לס ב-29 ביוני 1956 סיים למפרט במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.31 מטר.
באליפות ארצות הברית אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.41 מטר.
127 שעות
127 שעות (באנגלית: 127 Hours) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של דני בויל, אודות מטפס ההרים ארון רלסטון (ג'יימס פרנקו) שנתקע במשך חמישה ימים על סלע ביוטה. בסרט גם משחקות אמבר טמבלין וקייט מארה. הסרט זכה לביקורות מהללות והיה מועמד לשישה פרסי אוסקר.
הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת ב-5 בנובמבר 2010, וב-7 בינואר 2011 ברחבי בריטניה. לאחר עיכובים מסוימים והקרנות ספורות בסינמטקים, הסרט יצא בישראל באפריל 2011.
עלילה
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מטפס ההרים ארון רלסטון (ג'יימס פרנקו) שנתקע בקניון ביוטה לאחר שנפל על זרועו סלע. במשך חמישה ימים, בוחן רלסטון את חייו, נזכר במשפחתו, בחברתו ובמכריו. לאחר 127 שעות הוא אוזר אומץ ובאמצעות אולר קטן הוא קוטע את ידו - אותה יד המחוצה מתחת לסלע ובכך יוצא לחופשי.