cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיתולוגיה נורדית (ספר)
קומיקס
דארק הורס קומיקס עיבדו את הספר לסדרה של 18 גיליונות קומיקס. קרייג ראסל סיפק את התסריטים, עיצוב והעטיפות לכל גיליון. הצביעה והציור נעשו על ידי מספר אמנים שונים, ביניהם, מייק מיגנולה, ג'רי אורדווי ודייב סטיוארט.
הטבח בקולפקס
הטבח בקולפקס (באנגלית: Colfax Massacre) היה אירוע טבח המוני, שהתרחש ביום ראשון של פסחא, 13 באפריל 1873, בקולפקס שבלואיזיאנה, ואשר בו נהרגו לפחות 62 אזרחים שחורים ושלושה אזרחים לבנים. הטבח התרחש על רקע גזענות ומתיחות פוליטית בלואיזיאנה, לאחר שהבחירות במדינה בשנת 1872 לא הובילו לתוצאות ברורות ומוסכמות. כוח צבאי למחצה של כ-140 גברים לבנים מהאזור, ביניהם חיילים לשעבר בצבא הקונפדרציה וחברים בקו קלוקס קלאן, פשט וצר על מבנה בית המשפט בעיירה קולפקס, שבו התבצרו מאות אזרחים שחורים. התוקפים ירו לעבר המתבצרים והציתו את גג המבנה. הם רדפו אחרי הנמלטים וטבחו בהם. כמה עשרות מהמתבצרים נכנעו, נשבו, ולאחר מכן הוצאו להורג ללא משפט. ההיסטוריון אריק פונר כתב שהטבח היה "מקרה הקטל הגזעני העקוב ביותר מדם במהלך תקופת השיקום".
לאחר הטבח התנהל משפט כנגד תשעה ממבצעיו, אך אף אחד מהתוקפים לא נענש על מעשיו. לאחר שהורשעו שלושה בלבד מהשותפים לטבח, באשמת קשירת קשר לשלילת זכויות האזרחים השחורים בקולפקס, הוגשה על ידם עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית, שם הוכרע שתבוטל הכרעת הדין מחוסר סמכות של הממשל הפדרלי בעניינם. היסטוריונים רואים את הטבח ואת הכרעת בית המשפט כאירועים שצמצמו את היכולת של הממשל הפדרלי לפעול נגד ארגוני עליונות לבנה בדרום העמוק, איפשרו את התבססותם של ארגונים כגון הקו קלוקס קלאן והליגה הלבנה ופגעו ביכולת של אזרחים שחורים להגן על עצמם ועל זכויותיהם.
גזע, חברה ופוליטיקה באזור קולפקס
ההתיישבות של אמריקאים ממוצא אירופי והסחר בעבדים באזור החלו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר פריצת החסימה הגדולה בנהר האדום. אחד המתיישבים הראשונים היה מרדית' קלהון, שהגיע לאזור בו נוסדה לאחר מכן קולפקס יחד עם כ-1,000 עבדים, וזאת אחרי מסע מפרך מאלבמה. בשנת 1840, הפעיל קלהון במקום ארבע חוות עבדים (plantations), שייצרו סוכר וכותנה. עסקיו המשגשגים היוו את הבסיס להמשך ההתיישבות באזור. פרדריק לו אולמסטד ביקר בחוות של קלהון בשנת 1853 ותיעד את האלימות והאכזריות שננקטה בהן כלפי העבדים. שמו של קלהון כבעל עבדים עשיר ואכזר יצא למרחוק, וב-1896 פורסם בוושינגטון פוסט מאמר שטען כי קלהון היה ההשראה של הארייט ביצ'ר סטואו ליצירת הדמות של בעל העבדים המתעלל סיימון לגרי, בספרה אוהל הדוד תום. אחריו הופיע מאמר שהכחיש זאת.
ב-1859 מינה מרדית' קלהון את בנו הבכור, ויליאם "וילי" סמית קלהון למנהל נכסיו באזור. שנתיים לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים. בניגוד לאב, שנמנע מלהביע עמדות פוליטיות חד משמעיות, ובניגוד לרוב המוחלט של הלבנים בלואיזיאנה, תמך ויליאם קלהון במדינות האיחוד ובאמנסיפציה של העבדים. דעותיו הפכו אותו לאישיות לא רצויה בעיני לבנים רבים באזור, אך הוא נותר אישיות בעלת עוצמה בשל עושרו. בזמן המלחמה סבלו בעלי העבדים החקלאים באזור מההרס הרב שהשית הקמפיין הכושל של צבא האיחוד לכיבוש האזור ומנטישה של עבדים רבים שנמלטו מבעליהם עם כניסת צבא האיחוד. לאחר המלחמה, בשנים 1866–1867, סבל האזור גם משיטפונות ומהתפרצות של מגפת הכולרה.
מרבית החקלאים הלבנים בדרום הגיבו בעוינות לשינויים הפוליטיים לאחר המלחמה, ובראשם שחרור העבדים והסרת המגבלות על אזרחים שחורים, במסגרת התיקון ה-14 לחוקה וחוק זכויות האזרח של 1866. מרביתם הגיבו לשינוי זה על ידי יצירה של מערכת אפליה גזעית בלתי-פורמלית. בניגוד לגישה זו, תמך ויליאם קלהון בשינויים ובקו הרדיקלי יותר במפלגה הרפובליקנית. באזור שהפך לאחר מכן לקולפקס, הוא החכיר אדמות לעבדים משוחררים, פתח חנות ששירתה את שני הגזעים, הקים בית ספר לילדים שחורים ונישא בעצמו לאישה שנחשבה למעורבת גזעית. כתוצאה מכך, אזור החוות של קלהון הפך מוקד משיכה לאזרחים שחורים.
מתן זכות הבחירה לשחורים הפך את היתרון המספרי של שחורים באזור ליתרון פוליטי עבור הרפובליקנים הרדיקלים. בבחירות שנערכו בקיץ 1867 הצביעו במחוז רפידס, שאז עוד כלל את אזור קולפקס, 999 אזרחים שחורים ו-157 אזרחים לבנים. ויליאם קלהון נבחר באותן בחירות לסנאטור ברשות המחוקקת של לואיזיאנה. בשנת 1868 אישרה האספה המכוננת של לואיזינה בניו אורלינס, שבה היו חברים 50 שחורים ו-49 לבנים, מתן זכויות שוות לאזרחים שחורים. התגובה של לבנים במדינה כללה אלימות ואיומים, ומועדונים של הקו קלוקס קלאן צצו בכל רחבי לואיזיאנה. האלימות בלטה במיוחד בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1868, שבהן זכה יוליסס ס. גרנט, ולאחריהן. בשנת 1868 לבדה דווח על לפחות 784 מקרי רצח פוליטיים בלואיזיאנה ועל בין 40 ל-50 מקרים באזור קולפקס (מחוז גרנט לעתיד) לבדו.
בשנת 1869 נוצר מחוז גרנט בלואיזיאנה, וכן נוצרה העיירה קולפקס. מושב המחוז נקבע בקולפקס, ליד החנות שהקים ויליאם קלהון. מניע מרכזי ליצירת המחוז החדש היה הרצון של הרפובליקנים ליצור משרות ציבוריות חדשות במדינה, ולאיישן בתומכי הרפובליקנים המקומיים וב"צקלונאים" שהגיעו ממדינות אחרות. הבחירה לקרוא למחוז על שם הנשיא ולעיירה על שם סגנו הרפובליקן הרדיקל, סקיילר קולפקס, גם כן לא הייתה מקרית. אחת המשרות שנוצרו הייתה משרת השריף, שאויישה על ידי דלוס וייט. וייט שם לעצמו למטרה לעצור את האלימות של הלבנים במחוז ולחקור את הרצח של מנהל בית הספר בקולפקס, העבד המשוחרר האל פרייזר. וייט עצמו נרצח ב-25 בספטמבר 1871, ביתו הוצת וגופתו נשרפה. רצח זה היה אחת הסיבות ליצירתה של מיליציה שחורה, שבראשה עמד ויליאם וארד, אחד האזרחים השחורים הראשונים שהורשו להצטרף לצבא האיחוד במלחמת האזרחים. המיליציה של וארד השתמשה בחוקים שהופעלו לפני המלחמה כנגד עבדים נמלטים וכעת איפשרו למיליציות לעצור חשודים באלימות ולהביאם בפני בית המשפט. לפי קרול אנדרסון, יצירה של מיליציות שחורות הייתה אסטרטגיה נפוצה של רפובליקנים ברחבי הדרום, שכן כל האופציות האחרות למאבק בטרור שהפעילו לבנים לא צלחו.
הבחירות בשנת 1872
בבחירות בשנת 1872 סבלה המפלגה הדמוקרטית מפיצול בין תומכי הנשיא גרנט לבין רפובליקנים-ליברלים, שהתנגדו לנשיא ולמדיניות השיקום. פיצול זה בא לידי ביטוי גם בבחירות למשרת מושל לואיזיאנה. המושל הרפובליקני המכהן, הנרי וורמות' הביע התנגדות למה שכינה "אפריקניזציה של לואיזיאנה". הוא הודח מתפקידו ובמקומו כיהן פ. ב. ס. פינצ'בק, המושל השחור הראשון בארצות הברית והיחיד עד 1980. כמועמד הרפובליקנים בבחירות למושלות, הוצב ויליאם פיט קלוג. מולו התמודד ג'ון מקאנרי, מועמד של קואליציה של רפובליקנים-ליברלים ודמוקרטים שמרניים, שכונו יחד "פיוז'ניסטים" (Fusionists). הבחירות למשרת המושל התקיימו ב-4 בנובמבר, תחת אבטחה כבדה. המיליציה של ויליאם וארד, שהתמודד בעצמו לבית המחוקקים של לואיזיאנה, ליוותה את הבוחרים השחורים לקלפיות במחוז גרנט.
לאחר הבחירות השתרר כאוס פוליטי, כאשר כל צד טוען שמועמדיו ניצחו. ועדת הבחירות שמינה וורמות' התפצלה גם כן לצדדים יריבים, שהכריזו על תוצאות מנוגדות. ההיסטוריון ג'ו גריי טיילור כתב ש"הונאת בחירות הייתה כה נפוצה בבחירות של 1872 [בלואיזיאנה], שאף אחד לא ידע מי זכה בהן באמת". במחוז גרנט עצמו, שני הצדדים היריבים טענו גם כן לניצחון בבחירות למושל, למושב בבית הנבחרים של לואיזיאנה ובבחירות למשרת השריף המחוזי. לפי צ'ארלס ליין, במחוז היה יתרון מספרי ניכר לבוחרים רשומים שאינם לבנים (776 מול 630), כך שהתוצאות שעליהם דיווחו תומכי הפיוז'וניסטים - ניצחון מוחץ של מועמדיהם לכל המשרות - היו כמעט בטוח מפוברקות, ואם הן היו אמיתיות, הן היוו תוצאה של הפחדה של בוחרים שחורים. בתמיכה של בית משפט וחיילים פדרליים, השיגו קלוג ותומכיו הרפובליקנים שליטה על בית המחוקקים בניו אורלינס, אך תומכיו של מקאנרי כוננו בית מחוקקים מתחרה והשביעו שם את מקאנרי. הממשל של גרנט בוושינגטון די. סי. הודה שתוצאות הבחירות אינן ברורות, אך הכיר בקלוג כמושל "דה פקטו".
המאבק על בית המשפט בקולפקס
שתי משרות שהיו במוקד הוויכוח בין רפובליקנים לפיוז'ניסטים לאחר הבחירות ב-1872 היו משרת השריף ומשרת השופט המחוזי. הפיוז'ניסטים טענו שכריסטופר קולומבוס נאש, חייל לשעבר בצבא הקונפדרציה, זכה במרוץ למשרת השריף, ושאלפונס קזבת נבחר לכהן כשופט. בינואר 1873 נשבעו השניים לתפקיד ותפסו את בית המשפט של מחוז גרנט, ששכן במבנה שהיה בעבר האורווה של משפחת קלהון.
שליטה בבית המשפט הייתה חיונית לצורך שליטה במחוז. הרפובליקנים, שהבינו זאת, מסרו במרץ אותה שנה לנאש שמועמדיהם, דניאל שו ורוברט רג'יסטר, נבחרו לתפקיד השריף והשופט בהתאמה, ושעליו למסור להם את מפתחות בית המשפט. נאש סרב, וב-25 במרץ קבוצה של רפובליקנים שהובלה על ידי שו ורג'יסטר פרצו למבנה, נשאו שבועה לתפקיד ושלחו עותק של השבועות למשרד המושל בניו אורלינס. בתגובה, החליטו המועמדים הרפובליקנים לארגן מיליציה לבנה שתיקח את המבנה חזרה בכוח. תוכניתם התגלתה, וב-1 באפריל קבוצה של כ-24 חמושים רפובליקנים, רובם שחורים, התגייסה כדי לשמור על המבנה.
תוכנית ההשתלטות בוטלה לבינתיים, אך תחושת פחד אחזה באוכלוסייה השחורה, מחשש לפעולות נקמה. ב-2 באפריל, לאחר חילופי יריות שבהם לא היו נפגעים, הגיעו כ-150 אזרחים שחורים לקולפקס, מתוך מחשבה ששם ימצאו הגנה. ב-5 באפריל, לאחר שקבוצה של לבנים רצחה עבד משוחרר בשם ג'סי מקיני, הגיעו כ-400 שחורים מהסביבה לחפש מחסה בסביבת בית המשפט.
וארד, מנהיג המיליציה השחורה, שנבחר לבית המחוקקים של המדינה, החל להתכונן לעימות אפשרי. הוא הבין שהנשק שיש בידי אנשיו אינו מספק וכתב לקהילות שחורות בסביבה בבקשה שיסייעו. כשבקשה זו לא נענתה, הוא החליט לפנות לקלוג, המושל הרפובליקני, בבקשה שישלח חיילים למקום. המכתב הופקד בידי ויליאם קלהון, שיצא עם המכתב בספינת קיטור לכיוון ניו אורלינס. אולם, כשהתקרבה הספינה לאלכסנדריה חיכה לו קהל גדול של לבנים חמושים, שפשטו על הספינה. קלהון התחבא במטען הספינה, אך הוא נמצא ונעצר. לאחר יומיים הסכימו שוביו לשחררו, בתנאי שיעביר לקהילה השחורה בקולפקס מסר שעליהם לעזוב את בית המשפט. כשהוא הגיע לקולפקס עם המסר, המתאספים בבית המשפט הבהירו שאין להם כוונה לעזוב, אך התקרית הבהירה להם את הצורך להתכונן לעימות אלים.
ב-11 באפריל החליט וארד להגיע בעצמו עם משלחת לניו אורלינס על מנת לבקש סיוע מהמושל, אך כשהוא הגיע לשם הוא גילה שבתקשורת המקומית שולט נרטיב שקרי, לפיו השחורים בקולפקס אחראים למהומות קשות, שכוללות מעשי שוד ורצח. הוא נשאר שם מספיק זמן כדי להוציא צווי מעצר נגד כ-50 לבנים באזור קולפקס ולארגן משלחת צנועה לשמירה על השלום בקולפקס, אך מאמץ זה היה מאוחר מידי, ובהיעדרו נותרה הקהילה השחורה בקולפקס ללא הנהגה.
בינתיים, שני הצדדים באזור קולפקס החלו להתארגן לקראת עימות. כריסטופר קולומבוס נאש אסף סביבו גברים לבנים חמושים מקהילות סמוכות, שהיו מוכנים לפשוט על בית המשפט. בבית המשפט, המתאספים החלו לבנות ביצורים, לאסוף תחמושת ולאלתר כלי לחימה.
הטבח
בבוקר 13 באפריל 1873 עמדו לרשותו של נאש כ-140 גברים לבנים, רובם חמושים ברובים. בנוסף, היה ברשותם תותח קטן, שהושאל להם מספינת המלחמה John T. Moore של הצי של ארצות הברית, עם תחמושת מאולתרת עשויה ברזל.
מנגד, בבית המשפט בקולפקס התאספו כ-150 גברים, רובם המוחלט שחורים, ומספר זהה של נשים וילדים. לרובם לא היה ניסיון צבאי, והם לא הגיעו לבית המשפט כדי להילחם, אלא מחשש שפורעים לבנים יפשטו על בתיהם. לפחות שליש מהגברים לא היו חמושים, ולאלה שהיו חמושים חסרה תחמושת. בנוסף, חסרה להם הנהגה, שכן המשלחת של וארד לניו אורלינס, שכללה את האנשים בעלי הניסיון הרב ביותר, טרם חזרה ממסעה. בהדרכתו של מורה לבן שנדד לקולפקס מניו יורק, הם בנו שוחות הגנה מסביב לבית המשפט, אך אלה היו שטוחות ובלתי-מוגנות.
הלחימה עצמה התקדמה במספר שלבים. בתחילה התקדמו הכוחות של נאש לעבר בית המשפט והחלו לירות בתותח לעבר השוחות. הירי לא היה יעיל, ובמשך שעתיים בערך היה קיפאון. בהמשך החליט נאש שכוח חמוש בתותח יאגף את המבנה וירה לתוך בית המשפט. הירי מהמיקום החדש גבה את חייו של הנפגע הראשון וזרע פחד בקרב המתגוננים. חלקם החלו לנוס מהמקום, כשקבוצות מתוך הכוח של נאש רודפות אחריהם והורגות בהם. רוב האחרים נסוגו לתוך בית המשפט וניסו לירות בתוקפים דרך חלונות המבנה. הכוחות של נאש, שהקיפו את המבנה, החליטו שהדרך המהירה ביותר לסיים את הלחימה היא להצית את גג המבנה, שהיה עשוי מרעפי עץ. הם הדליקו לפיד מאולתר, הצמידו אותו לאחד השבויים - העבד המשוחרר פינקני צ'מברס - והורו לו להצית את הגג, תחת איום שאם לא יעשה זאת הוא יוצא להורג. צ'מברס ציית, והבניין החל לעלות בלהבות.
לאחר שהוצת המבנה, החליטו רבים מהמתגוננים להיכנע. לפי הגרסה שסיפרו התוקפים לאחר האירוע, הם הניחו את נשקם לאחר הכניעה, אך כשאחד מהם, ג'יימס הדנוט, פתח את דלת בית המשפט הוא התקבל בירי מכל הכיוונים ונהרג. לפי ניקולס לימן, גרסה זו אינה תואמת את העובדה שהודנוט נפגע מכדור אחד בלבד, הובל לאחר מכן בספינת קיטור לכיוון ניו אורלינס על מנת לקבל טיפול, ושם מת מפצעיו. ההיסטוריונית ליאן קית' כתבה שהמתגוננים השחורים בחרו באופן כללי את מטרותיהם בקפידה ולא ירו ללא הבחנה בתוקפיהם. ייתכן שהם ראו בהדנוט מטרה חשובה, או שהירי נבע מבלבול או התנגדות לכניעה ברגע האחרון. לפי גרסת הקורבנות, המתגוננים החלו לצאת מהבניין מתוך רצון להיכנע, אך התוקפים החלו לירות ללא הבחנה בנכנעים. הירי מצד הכוחות של נאש, שהיו מסודרים בחצי סהר מסביב לבניין איים בהכרח גם על התוקפים עצמם. הודנוט, לפי גרסה זו, נפגע מאש ידידותית. צ'ארלס ליין, בספרו על האירועים, מאמץ גרסה זו ומציין שמספר תוקפים לבנים נוספים נפגעו באותו השלב מאש עמיתיהם.
בעוד שקיימת מחלוקת לגבי הדרך שבה מצא הדנוט את מותו, אין מחלוקת לגבי מה שקרה לאחר מכן. התוקפים הלבנים ירו בעשרות אזרחים שחורים שביקשו להיכנע. עד הערב הייתה העיירה מלאה בפצועים והרוגים. התוקפים שבו בין 37 ל-47 אזרחים שחורים, חלקם הגדול פצועים שלא הצליחו להימלט. כשהסתיים שלב זה, התעוררה מחלוקת לגבי מה לעשות עם השבויים. נאש, שהיה שבוי מלחמה בעצמו בזמן מלחמת האזרחים, העדיף לשחרר את השבויים תחת איום שמותם יגיע אם לא יחזרו לעבוד בשקט אצל אדוניהם הלבנים. אחרים במחנהו ביקשו להמשיך בנקמה. לאחר שנאש עזב, הם הוציאו את האופציה השנייה לפועל. התוקפים הצעידו את השבויים לעבר בניין ששימש בעבר כמפעל לעיבוד סוכר, סמוך לנהר. הם העמידו אותם בשורה וירו בהם תוך שהם משתעשעים באתגרים שונים, כמו להרוג שני אנשים בקליע אחד, וגורמים לשבויים להתחנן לחייהם. חלק ניכר מהגופות הושלכו לנהר. רק תשעה מתוך השבויים שרדו והעידו לאחר מכן על האירועים.
מניין ההרוגים
ידוע שבמהלך האירועים נהרגו שלושה תוקפים לבנים, אך מספר הנרצחים השחורים אינו ידוע במדויק. ב-15 באפריל הגיעו למקום שני נציגים של המיליציה של לואיזיאנה. בדו"ח שהם כתבו דווח על 62 מתים שחורים, כולל שמות המתים. קצין בצבא ארצות הברית, שסרק את המקום שבועיים לאחר מכן בחיפוש אחר הרוגים שלא הובאו לקבורה, דיווח על 71 הרוגים שחורים. שנתיים לאחר מכן, בדו"ח שהוכן עבור הגנרל פיליפ שרידן, נכללו שמות של 81 הרוגים שחורים והוערך כי המספר האמיתי של ההרוגים כולל בין 15 ל-20 שחורים שגופותיהם נזרקו לנהר האדום ולכן מגיע לכ-105. בשלט שהותקן בעיר בשנת 1950 נטען שב"מהומות" נהרגו 150 שחורים, מספר שאינו נחשב לאמין, שכן מספר הגברים הכולל בבית המשפט טרם הטבח היה כ-150, ולפחות 45 מתוכם שרדו והעידו לאחר מכן לגבי האירועים.
לאחר הטבח
כשוארד יצא לניו אורלינס, הוא קיווה שהביקור יביא לשליחתם של כוחות מיליציה או צבא לצורך הגנה על הקהילה השחורה באזור. תחת זאת, המושל קלוג שלח תגבורת של שני אנשים בלבד – הקולונלים תאודור דקליין וויליאם רייט – מצוידים בצווי מעצר לכחמישים תושבים לבנים שנחשדו כמעורבים באיום על שחורים בקולפקס. השניים הגיעו לקולפקס ב-15 באפריל, מאוחר מידי בכדי למנוע את הטבח. בדוח שהם כתבו למפקדה של המשמר הלאומי של לואיזיאנה תוארו חלק ממראות הזוועה שחיכו להם בעיירה:
מלבד תאורים של מעשי הטבח ורשימה מפורטת של שמות המתים, הזהירו השניים גם שמאז הטבח נבזזו בתיהם ורכושם של התושבים השחורים על ידי קבוצות של חמושים לבנים. השניים הפצירו ברשויות לשלוח חיילים למקום. למעשה, השמועות על הטבח הגיעו לניו אורלינס עוד לפני הדוח של דקליין ורייט. קלוג הכריז על גרנט והמחוזות הסמוכים כמצויים במצב של מרד ושלח בקשה לויליאם ה. אמורי, מפקד הכוחות של ארצות הברית באזור, שיישלחו כוחות צבא לקולפקס. בקשתו נענתנה, ותאודור דקליין חזר לקולפקס ב-19 באפריל מלווה בכוח של 98 חיילי צבא ארצות הברית.
המשפט הראשון: ארצות הברית נגד קולומבוס נאש
בפני המושבעים והשופט ויליאם ברנהאם וודס, הופיעו 140 עדים מהקהילה השחורה בקולפקס, שהעידו נגד הנאשמים ותוקפים לבנים אחרים שהשתתפו בטבח. התביעה ביקשה לצמצם למינימום את אזכור המוטיבציה הגזענית לטבח. למרות זאת, היחסים בין לבנים ושחורים היו מתוחים וכללו אלימות כלפי שחורים שהעידו במשפט. העדים הובאו לבית המשפט ובחזרה באמצעות האוזרק, וזאת גם בשל אמצעיהם הדלים וגם מתוך רצון להגן על חייהם. חבר המושבעים כלל רק אזרח שחור אחד, שהיה היחיד שהתעקש על הרשעה, בעוד האחרים מתעקשים על זיכוי של כל או חלק מהנאשמים. כתוצאה מחילוקי הדעות בין המושבעים, בוטל המשפט ללא הכרעה, מלבד זיכוי של נאשם אחד.
המשפט השני: ארצות הברית נגד קרוקשנק
לאחר ביטול המשפט הראשון הגישה התביעה כתב אישום חדש כנגד כל הנאשמים, מלבד הנאשם האחד שזוכה. שם התיק שונה ל"ארצות הברית נגד קרושנק". כמו במשפט הקודם, התביעה נסמכה על הכוח של הממשל הפדרלי לאכוף שמירה על זכויות המוקנות לאזרחים בחוקה. בנוסף, התביעה הפדרלית השתמשה בחוק האכיפה משנת 1870, שנתן לנשיא את הכוח לאכוף חלקים מהתיקון ה-14 והתיקון ה-15 בכל רחבי ארצות הברית, ובכלל זאת לפעול כנגד קבוצות כגון הקו קלוקס קלאן. אסטרטגיה זו התבררה כבעייתית, שכן בתיקים אחרים שנידונו בבית המשפט העליון בתחילת השנה, אותתו השופטים על כוונתם לא לאפשר לממשל הפדרלי להשתמש בתיקונים לחוקה או בחוק האכיפה, באופן שפוגע כביכול בזכויות של המדינות.
המשפט התנהל בפני שופט בית המשפט המחוזי ויליאם וודס, ולמורת רוחה של התביעה הצטרף אליו שופט בית המשפט העליון ג'וזף בראדלי, שהיה מופקד על עריכת "סבבים" בדרום העמוק. ההגנה טענה שלממשל הפדרלי אין סמכות להעמיד לדין את האחראים לטבח ושחלקים מחוק האכיפה של 1870 אינם חוקתיים. חוק האכיפה אמנם נועד לאפשר לממשל הפדרלי לאכוף את התיקונים ה-14 וה-15, שהם חוק פדרלי, אך ההגנה טענה שתיקונים אלה אינם מבטיחים הגנה מפני הפרת זכויות על ידי אזרחים אחרים, אלא אך ורק הגנה מפני הפרת זכויות על ידי המדינות. לאחר שסיימה ההגנה להשמיע את הטיעון הזה ואחרים, הצהיר בראדלי שהוא יתן למשפט להימשך, אך אם יורשעו הנאשמים הם יוכלו להעלות שוב את הטיעונים בפני בית המשפט העליון.
ב-10 ביוני 1874 מסר חבר המושבעים את הכרעתו: הם זיכו חמישה מהנאשמים מכל אשמה והרשיעו שלושה מהם בקשירת קשר לשלילת זכויות האזרח של הקורבנות בקולפקס. כל הנאשמים זוכו מאשמת רצח. חלק מהנאשמים שוחררו בערבות, וההגנה הגישה בקשה לעצירת ההליך המשפטי בשל בעיות חוקתיות. ב-27 ביוני, התכנס שוב בית המשפט, הפעם כדי לשמוע את ההכרעה של בראדלי לגבי בקשה זו. בראדלי קבע שההרשעה של השלושה בטלה. לפי הכרעתו, גם אם חוק האכיפה היה חוקתי - טענה שבעניינה רק בית המשפט העליון בהרכב מלא יכול להכריע - לממשל הפדרלי קיימת סמכות בעניינים פליליים כמו רצח, הצתה, תקיפה ושוד רק במקרה שבו מוכח שהעברות נעשו ממניע גזעני. לטענת בראדלי התביעה כשלה בביסוס מניע כזה. בנוסף, הוא טען שחלק מהאישומים לא היו בהירים דיים. השופט המחוזי וודס הכריז שהוא לא מסכים עם בראדלי. זו הייתה הפעם היחידה במהלך תקופת השיקום שבה שופט מחוזי הביע בפומבי אי-הסכמה עם שופט סבב של בית המשפט העליון, והמשמעות של אי-ההסכמה הייתה שהתיק יגיע לדיון בהרכב מלא של בית המשפט העליון. בראדלי קבע ששלושת הנאשמים ישוחררו בינתיים בערבות וברחבי לואיזיאנה התקיימו הפגנות תמיכה שחגגו את שחרורם.
הליגה הלבנה
ההחלטה של בראדלי לשחרר את הנאשמים במשפט היוותה זריקת עידוד עבור אלו שדגלו בעליונות הגזע הלבן בלואיזיאנה. שלושת הנאשמים המשוחררים הגיעו באותו היום לקולפקס, שם הם התקבלו על ידי קהל גדול של תושבים לבנים, שחגג עם מוזיקה ויריות תותח. במהלך הקיץ התגבשה פעילות הגזענים הלבנים באמצעות ארגון הליגה הלבנה, שנקט בפעולות טרור אלימות על מנת להרתיע שחורים ונושאי משרות רפובליקנים. בשלהי קיץ 1874, היו לארגון כ-14,000 חברים, רובם חמושים שהתאמנו ככוח צבאי למחצה.
בסוף אוגוסט ביצעה קבוצה של הליגה הלבנה את טבח קושאטה, שבו נרצחו שישה לבנים רפובליקנים שהחזיקו במשרות ציבוריות ובין 5 ל-20 עבדים משוחררים. בספטמבר, התגלה והוחרם משלוח נשק גדול שיועד לחברי הליגה הלבנה. בעקבות זאת, התרחש הקרב של ליברטי פלייס : אלפי חמושים של הליגה הלבנה התעמתו בניו אורלינס עם כוחות המשטרה והמיליציה של לואיזיאנה, והשתלטו על מרכז העיר ומחסני הנשק למשך שלושה ימים. הם נסוגו מעמדותיהם רק לאחר שבהוראת הנשיא גרנט נשלחו לעיר כוחות צבא פדרליים. גם לאחר ניסיון הפיכה זה, לא הורשע אף פעיל של הליגה הלבנה.
הכרעת בית המשפט העליון
ב-27 במרץ 1876 מסר בית המשפט העליון את הכרעתו בעתירה "ארצות הברית נגד קרוקשנק". נשיא בית המשפט מוריסון וייט כתב את החלטת הרוב. וייט כתב שלממשל הפדרלי לא הייתה סמכות להאשים את שלושת העותרים, שכן זכות זו הייתה נתונה למדינת לואיזיאנה בלבד. בהכרעתו הדגיש וייט שאזרחי ארצות הברית הם אזרחים הן של המדינות והן של הממשל, ושלממשל אין סמכויות אכיפה של זכויות האזרח, מלבד הסמכויות שמצוינות בחוקה במפורש.
התביעה ביקשה, בין השאר, להעמיד לדין את הנאשמים באשמה של פגיעה בזכות ההתארגנות של האזרחים בקולפקס, המובטחת להם בתיקון הראשון לחוקה; אולם, על פי הפסיקה, זכות זו נאכפה תמיד על ידי המדינות, והתיקון הראשון לא שינה זאת. בנוסף, התביעה טענה שהנאשמים פגעו בזכות המוקנה לקורבנות לשאת נשק, אשר מובטחת על ידי התיקון השני לחוקה. אולם, גם האכיפה של זכות זו נתונה למדינות בלבד, והמטרה היחידה של התיקון היא להגביל את כוח הממשל הפדרלי. לבסוף, הממשל הפדרלי יכול להגן על הזכות להליך הוגן והזכות להגנה שווה (right of equal protection), המובטחות על ידי התיקון ה-14, רק כשהמדינות עצמן מפרות את הזכויות האלה, ולא כאשר אזרחים פרטיים הם הפוגעים בזכויות. אם כן, לממשל הפדרלי לא היה כל בסיס לנקוט בפעולות אכיפה כנגד המשתתפים בטבח, והחלטת המושבעים בעניינם בטלה. וייט לא הזכיר בפסיקתו כלל את האירועים שהובילו לעתירה, את הטבח בתושבי קולפקס, או את העובדה שהמניע לטבח היה גזעני. שלושת השופטים בדעת המיעוט, ובכללם ג'וזף בראדלי, קיבלו את המסקנה המעשית של וייט, אך העדיפו נימוקים אחרים להצדקתה.
ההיסטוריון אריק פונר כתב על ההכרעה, ש"בשם הפדרליזם, הפכה ההחלטה את העמדתם לדין של נאשמים בפשעים נגד שחורים לבלתי אפשרית, ונתנה אור ירוק למעשי טרור במקומות בהם מחזיקי משרות מקומיים לא היו יכולים, או לא רצו, לאכוף את החוק".
הנצחה וזיכרון
שני מונומנטים הוקמו בקולפקס כדי להנציח את האירוע. שניהם לא מתארים את האירוע כטבח אלא כמהומות. הראשון, אנדרטה בצורת אובליסק בבית הקברות בקולפקס, מאדיר את שמם של שלושת ההרוגים הלבנים, ולשונו: "הוצב בזיכרון אוהב, להנצחתם של הגיבורים, סטיבן דיקייטור פאריש, ג'יימס וסט הדנוט [ו]סידני האריס, שנפלו במהומות קולפקס בקרב למען עליונות לבנה". המונומנט השני הוא לוחית זיכרון שהוצבה בשנת 1950, ועליה נכתב "באתר זה התרחשו מהומות קולפקס, שבמהלכן נשחטו שלושה גברים לבנים ו-150 שחורים. האירוע התרחש ב-13 באפריל 1873 וציין את סיום שלטון הצִקלונאים האומלל". השלט הוסר, לאחר מחאה, ב-15 במאי 2021 והועבר למוזיאון.
פלאסה
פלאסה (ברומנית: plasă, ברבים plăşi "פּלֶש" - בעברית - נפה) הייתה יחידת חלוקה מנהלית ברומניה, בין מחוז הנקרא "ז'ודץ" ובין ה"קומונה" (יחידה המורכבת מכפר אחד או יותר). בראש הפלאסה עמד פרטור שמונה על ידי פרפקט המחוז. המוסד שבראשו עמד הפרטור נקרא pretură פרֶטורה.
חלוקת המחוזות (ז'ודץ) ל "פלאסות" (plăşi) הונהגה בימי השליט קרול הראשון ונמשכה בתקופה הממלכה הרומנית ועוד שנתיים תחת השלטון הרפובליקני הקומוניסטי עד לשנת 1950. אז ה"פלאסה" הוחלפה לפי הדגם של ברית המועצות על ידי ה"ראיון".
הרכבת התחתית של דוחה
דוחה מטרו היא רכבת תחתית בקטר, אשר נפתחה ב-8 במאי 2019. היא מהווה חלק חשוב ובלתי נפרד ממערכת הרכבות הכללית של קטר. המערכת כוללת ארבעה קווים באורך כולל של 211.9 קילומטרים, מספר התחנות של המערכת עומד על 85 תחנות. היא מחוברת לרכבת הקלה של העיר לוסייל.
שטייף
שְׁטַיף (בגרמנית: Margarete Steiff GmbH) היא חברה גרמנית הידועה בזכות בובות ממולאות שהיא מייצרת באיכות גבוהה ובמחירים גבוהים.
החברה נוסדה על ידי מרגרט שְׁטַיף בשנת 1880, אליה הצטרף אחיה פריץ. בתחילה ייצרה מרגרט שְׁטַיף צעצועי פילים, על פי עיצוב שמצאה בירחון, אותם מכרה ככריות סיכות לידידיה. אולם, ילדים החלו משחקים בהן כצעצועים, ועל כן החלה מעצבת ומייצרת צעצועי חיות רבים אחרים שנועדו לילדים, בהם כלבים, חתולים וחזירים. את עיצוביה יצרה במו ידיה.
בשנת 1897 הצטרף לחברה אחיינה של מרגרט, ריכרד, וביוזמתו החלה החברה מייצרת, בשנת 1902, את המוצר בזכותו התפרסמה ברחבי העולם: דב צעצוע. בשנת 1907 ייצרה שְׁטַיף 947,000 דובי צעצוע, ומאז היא מגבירה בעקביות את כושר הייצור.
המוטו של החברה, כפי שנקבע על ידי מרגרט שְׁטַיף, הוא "רק הטוב ביותר הוא טוב דיו לילדים". מוצרי חברת שטייף עוברים ביקורת טיב מוצר קפדנית. הצעצועים עמידים לאש, וחלקים קטנים, כגון עיניים, צריכים לעמוד במתיחות גבוהה כנגד קריעה או בלאי.
החומרים הנמצאים בשימוש הרב ביותר במוצרי שְׁטַיף הם צמר אלפקה, לבד, צמר אנגורה ופילוסין. עיני הבובות עשויות בדרך כלל מעץ או זכוכית, ומילוי הבובות עשוי שבבי עץ או סיבי פוליאסטר. הבובות עשויות ברובן בעבודת יד. סימן מסחרי לבובות שְׁטַיף הוא "כפתור באוזן" (בגרמנית: Knopf im Ohr), אשר עוצב על ידי אחיינה של מרגרט, פריץ, בניסיון להילחם בזיופי תוצרתם. הכפתור עשוי מתכת ובעבר הוטבע עליו סמל פיל, מאוחר יותר הוטבע שם החברה, "שְׁטַיף". בובות מעטות יוצרו עם כפתור שעליו סמל הפיל ושם החברה גם יחד.
בחודש אוקטובר 2010 נערכה בבית המכירות "כריסטיס" בלונדון המכירה הפומבית היקרה ביותר של דובי צעצוע מתוצרת שְׁטַיף. באירוע נמכר אוסף של 1,300 דובי צעצוע מתוצרת החברה, במחיר כולל של 1.75 מיליון דולר.
יואל גמליאל
יואל גמליאל (נולד ב-31 ביולי 1963) הוא ראש המועצה המקומית גדרה משנת 2008.
ביוגרפיה
גמליאל נולד בכפר אוריאל שבגדרה, לעליזה שעלתה מלוב וליוסף גמליאל שעלה מתימן. ילד שני מבין שישה אחים.
בשנת 2003 התמודד גמליאל על ראשות מועצת גדרה מטעם הליכוד נגד ירון בן נון, אך הפסיד וכיהן כסגן ראש המועצה. בבחירות 2008 שב גמליאל להתמודד על ראשות המועצה, הפעם מטעם רשימה עצמאית בתמיכת הליכוד וניצח. בבחירות 2013 זכה גמליאל בקדנציה נוספת. גמליאל ידוע בסוכה הפתוחה שאותה עורך מדי שנה ואליה מגיעים בכירים מהליכוד, ביניהם חברי הכנסת ראובן ריבלין, צחי הנגבי, גדעון סער ועוד. בבחירות המקומיות ב-2018 נבחר לכהן קדנציה נוספת.
משפחה
גמליאל נשוי לתמר ואב לשני ילדים.
סוון בוטמן
אייאקס וההשאלה להירנפיין
לקראת עונת הושאל בוטמן להירנפיין מליגת העל ההולנדית. ב-4 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על הראקלס אלמלו במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-19 באוקטובר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–4 על א.ז. אלקמאר במסגרת המחזור העשירי בליגה. בסך הכל ערך בוטמן 26 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונה זו, בה סיימה הירנפיין במקום העשירי בליגה.
ליל
ב-1 באוגוסט 2021 שיחק בוטמן 90 דקות בניצחון 0–1 על פריז סן-ז'רמן במסגרת גביע האלופות הצרפתי לשנת 2021. ב-14 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 0-0 נגד וולפסבורג במסגרת המחזור הראשון של שלב הבתים לעונת 2021/2022.
ניוקאסל יונייטד
ב-28 ביוני 2022 חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג לחמש שנים, ששילמה עבורו 37 מיליון אירו. ב-6 באוגוסט הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–2 על נוטינגהאם פורסט.
קריירה בינלאומית
בוטמן זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד לקראת משחקי ליגת האומות 2020/2021 נגד נבחרות פולין ובוסניה והרצגובינה בחודש נובמבר 2020, אך לא שיחק במשחקים אלו.
הוא היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
1947 בירדן
1947 בירדן הייתה השנה בה חגגה ירדן שנה מיום היווסדה.
ביוויס ובאטהד עושים את היקום
ביוויס ובאטהד עושים את היקום (באנגלית: Beavis and Butt-Head Do the Universe) הוא סרט הנפשה אמריקאי למבוגרים, מסוגת קומדיה ומדע בדיוני, המבוסס על סדרת הטלוויזיה המונפשת של "MTV", "ביוויס ובאטהד", ומהווה המשך לעלילת הסרט "ביווס ובאטהד דו אמריקה", שיצא לאקרנים בשנת 1996. הסרט נכתב ובוים על ידי יוצר הסדרה, מייק ג'אדג', שאף שב לדבב את דמויותיהם של ביוויס ובאטהד.
הסרט עלה לשירות "פרמאונט+" ב-23 ביוני 2022.
תקציר העלילה
לאחר אירועי הסרט הקודם, ביוויס ובאטהד הפכו לגיבורים מקומיים בעיירת מולדתם, אך שנה לאחר מכן, כשהתהילה וההון עולים להם לראש, הנערים מוצאים את עצמם נסחטים בשל הונאה לא-חוקית. בשנת 1998, לאחר מעצרם, ביוויס ובאטהד נידונים לשהות במחנה חלל. באופן טבעי, לאחר שדעתם של הצמד מוסחת על ידי סימולטור עגינה וחוש ההומור הגס שלהם, השניים מגיעים בטעות למעבורת חלל ונוסעים דרך חור שחור אל שנת 2022 – שם הם מחפשים אהבה, מנסים להבין כיצד להשתמש באייפון, ונרדפים על ידי הדיפ סטייט.
פיתוח
במרץ 2018, הצהיר ג'אדג' בריאיון ל-"Rotten Tomatoes" כי הרעיון להפיק סרט המשך ל"ביוויס ובאטהד" הועלה חודשיים לפני כן, ואמר "זה רק עניין של לחשוב על רעיון שכדאי לעשות." ביולי 2019, ג'אדג' שוב ציין את התעניינותו בסרט המשך פוטנציאלי, וקבע כי "יש לי כמה רעיונות. אני חושב שזה צריך להיות משהו שהופך אותו לרלוונטי היום. אני חושב שאולי מצאתי דרך לעשות את זה." עוד הוא הצהיר על כוונתו לביים את הסרט.
בפברואר 2021, הוכרז שסרט חדש של "ביוויס ובאטהד" נמצא בתהליכי הפקה עבור שירות "פרמאונט+". החדשות הגיעו בעקבות ההכרזה על סדרת תחייה בשנה הקודמת, אשר הייתה אמורה לעלות במקור בערוץ קומדי סנטרל. בינואר 2022, ג'אדג' צייץ ציורים של גרסאות מבוגרות יותר של ביוויס ובאטהד. חודש לאחר מכן, נחשף שמו הרשמי של הסרט.
הנפשה
שירותי ההנפשה עבור הסרט סופקו על ידי חברת "Titmouse, Inc", מה שהופך אותו לסרט ההנפשה הרשמי הראשון של "ביוויס ובאטהד" שהופק באמצעות תוכנת Adobe Animate.
שיווק
ב-2 ביוני 2022, הופץ הטריילר הרשמי. הצצה נוספת לסרט הופצה ב-5 ביוני 2022, במהלך טקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV.
שידור
הסרט עלה לשירות "פרמאונט+" ב-23 ביוני 2022.
בארט פרינדס
בארט פרינדס (בהולנדית: Bart Vriends; נולד ב-9 במאי 1991 באמרספורט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
מספרי טלפון ברשות הפלסטינית
קידומת הטלפון הבינלאומית 970+ שמורה למספרי טלפון ברשות הפלסטינית.
הקידומת הנ"ל משמשת בעיקר כאשר מתקשרים ממדינות ערב למקומות שבתחום השיפוט של הרשות הפלסטינית (כולל רצועת עזה). מערכת הטלקומוניקציה בגדה המערבית וברצועת עזה תלויה במידה ניכרת בתשתית הישראלית. לכן, חיוג 972+ המהווה את הקידומת הבינלאומית של מדינת ישראל, יהיה לרוב האפשרות הטובה יותר על מנת לחייג למספרי טלפון בשטחים הפלסטיניים. עם זאת, מדינות ערביות או מוסלמיות רבות חוסמות את קוד הגישה הישראלי. סוריה היא כיום המדינה היחידה שחוסמת את הקידומות הבינלאומיות 972 ו-970. לבנון הסירה את האיסור על הקידומת 970 ביולי 2008 אך עדיין חוסמת את הקידומת 972.
הפלסטינים משתמשים בתשתית התקשורת הישראלית ישירות או דרך חברת פלטל הפלסטינית, שמקצה מספרים השמורים לה על ידי משרד התקשורת הישראלי. הקידומת 059 שמורה בלעדית לחברת התקשורת הסלולרית הפלסטינית ג'וואל (חברה בת של פלטל), וקידומת 056 שמורה ל-Ooredoo פלסטין. בעבר קידומות אלה שימשו מפעילי תקשורת ישראלים, אך הוחלפו או מוזגו עם קודי חיוג אחרים, והוכנסו מחדש לשימוש בלעדי של מערכת התקשורת הפלסטינית.
צפון הגדה המערבית
04-24XXXXX - נפת ג'נין 09-25XXXXX - נפת טובאס 09-26XXXXX - נפת טולכרם 09-23XXXXX - נפת שכם 09-29XXXXX - נפת קלקיליה 09-25XXXXX - נפת סלפית
מרכז הגדה המערבית
02-29XXXXX - נפת רמאללה ואל-בירה 02-22XXXXX - נפת יריחו 02-23XXXXX - נפת אל-קודס
דרום הגדה המערבית
02-27XXXXX - נפת בית לחם 02-22XXXXX - נפת חברון
רצועת עזה
08-24XXXXX - נפת צפון עזה 08-28XXXXX - נפת עזה 08-26XXXXX - נפת עזה, טול אל-הווא 08-20XXXXX - נפת ח'אן יונס 08-25XXXXX - נפת דיר אל-בלח 08-21XXXXX - נפת רפיח
טלפונים ניידים
059XXX-XXXX - ג'וואל 056XXX-XXXX - וטנייה מובייל
שירותי חירום
100 - משטרה 101 - אמבולנס 102 - מכבי אש
קידומות חיוג מיוחדות
1-700 - שיחה בתשלום למוקדי חברות עסקיות 1-800 - שיחת חינם
אלן הנדרסון
אלן ליברוקס הנדרסון (באנגלית: Alan Lybrooks Henderson; נולד ב-2 בדצמבר 1972) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1995–2007. בעונת זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA כשחקן אטלנטה הוקס. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 7.8 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות
הנדרסון נולד במורגנטאון אשר בווירג'יניה המערבית, לומד ב"תיכון ברבוף ג'זויט" אשר באינדיאנפוליס, אינדיאנה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון הוביל אותה לגמר אליפות התיכונים של אינדיאנה, בו הפסידה מול קבוצת "תיכון רוזוולט" בה שיחק גלן רובינסון. בסיום אותה עונה הוזמן הנדרסון להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בין השנים 1991–1995 למד באוניברסיטת אינדיאנה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן בוב נייט. בעונת 1991/1992 קלע הנדרסון 11.6 נקודות למשחק כשחקן ספסל, וקבוצתו הודחה במשחק חצי גמר טורניר אליפות המכללות על ידי אוניברסיטת דיוק, אותה הובילו כריסטיאן לייטנר וגרנט היל. בעונה העוקבת הפסידה אינדיאנה ברבע גמר הטורניר, מול אוניברסיטת קנזס. בעונתו האחרונה בליגת המכללות רשם ממוצעים של 23.5 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק, אך קבוצתו הודחה כבר במשחק הראשון של טורניר ה-NCAA.
קריירה מקצועית
לקראת עונת הועבר יחד עם ג'ייסון טרי בטרייד לדאלאס מאבריקס, בתמורה לאנטואן ווקר וטוני דלק. בשתי העונות הבאות שיחק עבור קליבלנד קאבלירס ופילדלפיה 76', בהתאמה, בטרם פרש ממשחק בגיל 34.
נידה סנף
דינה וילמינה יקובה "נידה" סנף (בהולנדית: Dina Willemina Jacoba "Nida" Senff; 3 באפריל 1920 – 27 ביוני 1995) הייתה שחיינית הולנדית. הייתה אלופה אולימפית (ברלין 1936) ושאינית עולם במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה
סנף נולדה וגדלה ברוטרדם.
1935
באליפות הולנד שנערכה בשנת 1935 זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
אלופה אולימפית
המתחרה העיקרית של סנף באולימפיאדת ברלין (1936) אלינור הולם מארצות הברית, האלופה האולימפית מלוס אנג'לס 1932 הושעתה מנבחרת ארצות הברית לאחר שהשתתפה במסיבת קוקטייל ושתתה שמפניה בספינה בדרך לגרמניה. במשחקים עצמם זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.9 דקות, לפני חברתה לנבחרת שיאנית העולם ריי מסטנברוק (1:19.2 דקות) ואליס בריג'ס מארצות הברית (1:19.4 דקות) וזאת אף על פי שפיספסה את הסיבוב ולא נגעה בקיר, היא חזרה לגעת בקיר וניצחה את המשחה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:16.6 דקות ובשלב חצי הגמר תוצאה של 1:17.1 דקות.
שיאנית עולם
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקופנהגן, דנמרק ב-8 בספטמבר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן חצי שנה של ריי מסטנברוק (1:15.8 דקות). יומיים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 1:15.4 דקות.
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדיסלדורף, גרמניה ב-25 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:13.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי קור קינט מהולנד (1:13.5 דקות).
1937
בתחרות שנערכה באמסטרדם ב-2 בפברואר 1937 קבעה סנף במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:44.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן 11 החודשים של אלינור הולם (2:48.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד כשבועיים ונשבר על ידי רנהילד ווגר מדנמרק (2:41.3 דקות).
מזוזום
מֶזוֹזוֹם (באנגלית: Mesosome) הוא אברון בתא פרוקריוטי שנוצר מהתקפלות של קרום התא או החיידק פנימה. מתרחש באזורים מוגדרים בקרום התא בעקבות תהליך קיבוע כימי (Fixation).
בשנות ה-60 הוצע שהאברון משמש למספר תפקידים, אך כיום הוא אינו מוגדר כחלק ממבנה התא והוסק שמדובר בתוצר לוואי מלאכותי (ארטיפקט) כחלק מהכנת התתקין.
היסטוריה
מזוזומים נצפים באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים ותועדו לראשונה בשנת 1953 על ידי ג'ורג'.ב.צ'פמאן וג'יימס הילר והוגדרו כ-"peripheral bodies" ("גופים פריפריאלים"). הם נקראו "מזוזומים" על ידי ג'.ד.רוברטסון בשנת 1959.
על בסיס ההנחה שריבוי התקפלויות גורם להגדלת שטח פנים ובכך מסייע לפעילות מטבולית מוגברת, הועלו מספר השערות לתפקיד האברון:
עם התפתחות שיטות הכנת תתקיני התאים על ידי פיצול בהקפאה התברר שבתאים חיים לא מופיעים מזוזומים, ועל כן מדובר בתוצר לוואי של שיטת ההכנה. על אף זאת, כיוון שהמזוזומים מרוכזים באזור מוגדר בקרום התא, ניתן ללמוד שמבנה אזור זה שונה מיתר אזורי הקרום.
עונת 1962/1963 בפוטבול ליג
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. ליברפול ולייטון אוריינט (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
אברטון זכתה באליפות בפעם השישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו מנצ'סטר סיטי ולייטון אוריינט. במקומן לליגה הבכירה עלו סטוק סיטי וצ'לסי.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ימי גריבס מטוטנהאם הוטספר כבש 37 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השלישית בקריירה.
סטנלי מתיוס מסטוק סיטי זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
אמנון שעשוע
אמנון שעשוע (נולד ב-26 במאי 1960) הוא מיליארדר ישראלי, נשיא ומנכ"ל חברת מובילאיי, אותה הוא ייסד (במשותף עם זיו אבירם), מייסד-שותף בחברות אורקם טכנולוגיות, הבנק הדיגיטלי הישראלי ONE ZERO ו-A121 LABS ופרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל בתחום מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תשפ"ג (2023).
ביוגרפיה
שעשוע נולד בגבעתיים, ולאחר סיום לימודיו במגמת מחשבים באורט טכניקום התגייס לצה"ל ושירת כקצין שריון. בשנת 1985 קיבל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1989 קיבל תואר שני במתמטיקה ומדעי המחשב ממכון ויצמן למדע, בהנחייתו של פרופ' שמעון אולמן. בשנת 1993 קיבל תואר דוקטור מ-MIT, על מחקר שעשה במסגרת המעבדה לאינטליגנציה מלאכותית. את הפוסט דוקטורט עשה ב-MIT, במרכז ללמידה ביולוגית וחישובית, תחת הנחייתו של פרופ' טומאסו פוג'יו.
קריירה אקדמית
בשנים 1995–1996 היה מרצה בכיר במחלקה למדעי המחשב של הטכניון בחיפה. בשנת 1996 עבר לבית הספר למדעי המחשב ולהנדסה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1999 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2003 לפרופסור מן המניין. בשנים 2002–2005 עמד בראש בית הספר למדעי המחשב ולהנדסה של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2007 מונה שעשוע לשמש כמחזיק הקתדרה על שם זקס במדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
GeForce 10
סדרת מאיצי הגרפיקה GeForce 10 (10XX) היא משפחת מעבדים גרפיים שפותחה על ידי חברת Nvidia. המעבדים בנויים בארכיטקטורה של פסקל, על שמו של המתמטיקאי בלז פסקל.
טכנולוגיה
הליבה הראשונה שעובדת בארכיטקטורת פסקל, ה-GP100, הוכרזה ב-5 באפריל 2016 והכרטיסים הראשונים שעובדים תחת ארכיטקטורה זו, ה-GTX 1080 וה-GTX 1070, שפועלים על ליבת GP104, הוכרזו ב-7 במאי 2016 בשעה 04:00 לפנות בוקר שעון ישראל. GTX 1080 כולל בתוכו זיכרון GDDR5X, שמהיר מ-GDDR5 הסטנדרטי, טכנולוגיית SLI היברידית שמכפילה את התעבורה של חיבור ה-SLI.
אמנון שעשוע
קריירה אקדמית
עבודותיו של שעשוע כוללות עיבוד חזותי מוקדם לשיוך קבוצות על פי בולטות (Saliency), זיהויי ועיבוד תמונה, סינתזה חזותית לאנימציה וגרפיקה, תאוריית ראייה ממוחשבת של מגוון צורות גאומטריות (מוכרות ושאינן מוכרות) מזוויות שונות, מערכות מולטי ליניאריות באלגברה אשר מתמקדות בראייה ולמידה, אופטימיזציה של הראייה הממוחשבת על פי מודל MRF ומודלים גרפיים. בנוסף, מאז שנת 2014 מתמקד שעשוע רבות בבינה מלאכותית וברשתות נוירונים עמוקות (DNN).
GeForce 10
טכנולוגיה
כל הכרטיסים בארכיטקטורה זו מיוצרים בטכנולוגיה של 16 ננומטרים. הסדרה הביאה תמיכה בטכנולוגיה GPU Boost 3.0 וכן תמיכה נרחבת במציאות מדומה, שכן השיפורים בביצועים במציאות המדומה ביחס לדור הקודם הם כפי 2.
אמנון שעשוע
קריירה אקדמית
חבר בחבר הנאמנים של עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים.
GeForce 10
טכנולוגיה
פיצ'רים חדשים בארכיטקטורת פסקל כוללים:
אמנון שעשוע
קריירה עסקית
בשנת 1995 הקים את חברת קוגניטנס (CogniTens), שעסקה בהדמיה תלת-ממדית לבקרת איכות בפסי ייצור, באמצעות חיישנים אופטיים ומצלמות. בשנת 2007 נמכרה החברה לחברת הקסגון השוודית.
בשנת 1999 הקים את חברת "מובילאיי" העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות סיוע מתקדמות לנהג (ADAS ), המבוססות על טכנולוגיות לעיבוד תמונה, והוא משמש נשיא ומנכ"ל שלה. באוגוסט 2014 הונפקה מובילאיי בבורסת ניו יורק בשווי של 5.8 מיליארד דולר והיא נחשבת להנפקה הישראלית הגדולה ביותר בכל הזמנים. בשנת 2017 נמכרה מובילאיי לחברת אינטל בסכום של 15.3 מיליארד דולר, בעסקה הגדולה ביותר בתולדות המשק הישראלי. באוקטובר 2022 מובילאיי הונפקה בפעם השנייה בבורסת הנאסדק ושוב נרשמה כהנפקה הישראלית הגדולה ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2010 ייסד את חברת "אורקם טכנולוגיות", המפתחת משקפיים לסיוע ללקויי ראייה, באמצעות טכנולוגיה של עיבוד תמונה והקראה ממוחשבת.
בשנת 2015 דורג על ידי המגזין "פורבס ישראל" בין 100 עשירי ישראל עם הון מוערך של 4.3 מיליארד ש"ח.
בשנת 2019 הצטרף למיזם של מריוס נכט להקמת הבנק הדיגיטלי הראשון. בספטמבר 2019 אישר בנק ישראל את הקמת הבנק אשר יחל לפעול באוגוסט 2022. לאחר פרישת נכט מהמיזם הפך שעשוע לבעל השליטה העיקרי.
שעשוע הוא יו"ר ומייסד משותף (יחד עם פרופ' יואב שוהם ואורי גושן) של חברת ההזנק AI21 Labs, העוסקת ביישומי בינה מלאכותית.
פעילות חברתית
נוסף לעיסוקיו השונים, שעשוע פועל למען שילובם של גברים ונשים מהמגזר החרדי בשוק העבודה, הוא חבר המועצה המייעצת של חברת "קמא-טק" ואף השקיע במיזם של החברה להקמת חלל העבודה המשותף הראשון בבני ברק.
בשנת 2020 ייסדו הוא ואשתו חברה לתועלת הציבור בשם "הבית לסולידריות חברתית", במסגרתה הושק מיזם לסיוע לעסקים מתחילים בתקופת התפרצות מגפת הקורונה.
חיים אישיים
שעשוע נשוי ליזמית החברתית ענת רמתי-שעשוע ומתגורר במבשרת ציון.
במהלך חודש דצמבר 2021 שעשוע נפצע בתאונת מסוק קלה סמוך לקיבוץ יקום בשרון.
מחוננות בישראל
משרד החינוך במדינת ישראל באמצעות ״האגף למחוננים ומצטיינים״ מקיים בכל שנה מבחן איתור למחוננים ומצטיינים בכל רחבי הארץ. מבחני האיתור מתקיימים במערכת הממלכתית והממלכתית- דתית ונערכים באמצעות ״מכון קרני״ אשר זכה במכרז מטעם משרד החינוך.
ערך זה מפרט את התוכניות והמסגרות הייחודיות למחוננים ומצטיינים ברחבי הארץ ואת אופן אבחונם.
זיהוי מחוננים בישראל
לאחר קבלת תוצאות המבחנים, על בית הספר להודיע להורי התלמידים אם ילדם נכלל או לא נכלל ברשימת הזכאים למבחן שלב ב'. בנוסף לתלמידים שעברו את מבחני שלב א', לצורך הסינון הראשוני, ניתן להוסיף תלמידים באמצעות המלצת צוות בית הספר.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
הקורפוס ה-11 (בגרמנית: XI. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
מחוננות בישראל
זיהוי מחוננים בישראל
מבחן שלב ב' נערך על ידי מכון סאלד או קרני, מחוץ לבית הספר, בשעות אחר הצהריים. הוא מועבר במתכונת קבוצתית בדומה למבחן שלב א', אך הוא קשה יותר ודורש התמודדות אינטלקטואלית בלחץ של זמן. על סמך תוצאות מבחני שלב ב', נבחרים ללמוד בתוכניות למחוננים 1.5%-3% מכלל המועמדים. החל משנת הלימודים תשס"ב מונהג בישראל רף קבלה שונה לבנים ולבנות כחלק ממדיניות של אפליה מתקנת.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
החזית המערבית
הקורפוס הוקם ב-6 באוקטובר 1936 בהנובר, וכמפקדו מונה אמיל לב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלל הקורפוס במסגרת הארמייה העשירית, ויחד אתה השתתף במערכה בפולין ולחם בקרב בזורה והמצור על ורשה. מאוחר יותר הועבר הקורפוס אל הארמייה השמינית.
בשנת 1940 נכלל הקורפוס בארמייה השישית, ויחד עמה לחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הקורפוס השתתף בקרבות בהולנד ובלגיה.
מחוננות בישראל
שיטות חינוכיות להתמודדות עם ילדים מחוננים
על הצוות החינוכי המלמד את הילדים המחוננים ללמוד ולהיות מגובה בצוות הדרכה המיומן בהתמודדות עם צרכים של ילדים מחוננים. כיום מסלול הכשרה לעובדי הוראה לתלמידים מחוננים עומד על כשנתיים. על המורים להיחשף לחומרים המותאמים לילדים המחוננים ושעשויים לענות על הצרכים המיוחדים לתלמידים הללו. לרוב מדובר בתכנים מסדר חשיבה גבוה המשתנה ומותאם גם הוא לרמות שונות, שכן גם המחוננות נעה על ספקטרום רחב. תוכנית הלימודים צריכה להיות גמישה ופתוחה ללמידה אחרת הפורצת את גבולות הכיתה ומאתגרת ומעודדת שיח פתוח ולמידה עצמאית ומשלבת בתוכה תוכניות העשרה מגוונות. חלק בלתי נפרד מהתוכנית היא גם זיהוי ואיתור מחוננים והתאמתם לקבוצת הלמידה המתאימה בהתאם ליכולת שכלית-חברתית-קוגניטיבית כך שיוכלו לעבוד באופן שיפרה אחד את השני ויימנע יצירת תסכול מסוגים שונים. יש להתגבר על אתגרים רבים בבואנו ללמד ילדים מחוננים ועלינו להתאים כלים ואמצעים המותאמים אליהם. וירגולים (2007: דף 18) מציין כמה מהם: אימון הצוות החינוכי בדגש על ילדים מחוננים. התאמת חומרי הלימוד בהתאם לצרכים של קבוצות מותאמות בתוך קבוצת המחוננים. התאמת תוכניות למחוננים עבור בתי ספר פרטיים וציבוריים. טכניקות מתקדמות לאיתור מחוננים.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
המערכה בבלקנים
במערכה בבלקנים פיקד על הקורפוס יואכים פון קורצפלייש. הקורפוס כלל אז 3 דיוויזיות והוא נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. הקורפוס השתתף בפלישה ליוגוסלביה.
החזית המזרחית
קורצפלייש פיקד על הקורפוס במהלך מבצע ברברוסה, והוא לחם לסירוגין כחלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-1 ביוני 1942 מונה קרל שטרקר למפקד הקורפוס, והשתתף עמו במתקפת הקיץ הגרמנית. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. הקורפוס הגן על האגף הצפוני של הארמייה השישית, ביחד עם כוחות נוספים, כנגד סדרת התקפות נגד סובייטיות. אך בעקבות הצלחת "מבצע אורנוס" הסובייטי, כותר בתוך כיס סטלינגרד, ביחד עם שאר יחידות הארמייה השישית. זמן קצר לפני חיסול הכיס הגרמני, ב-25 בינואר 1943, קיבל שטרקר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-2 בפברואר נכנעו שרידי הקורפוס, יחד עם היחידות הגרמניות האחרות, שכותרו בחלק הצפוני של סטלינגרד.
מחוננות בישראל
מדיניות מדינת ישראל ומשרד החינוך לגבי ילדים מחוננים
המדיניות של מדינת ישראל לגבי המחוננים עברה שינויים במשך השנים: בשנת 1984 הנושא המרכזי במערכת החינוך היה טיפוח הילדים המחוננים, שמו דגש בעיקר על טיפוח הילדים המחוננים מהשכבות החברתיות הנמוכות. בשנת 1988, נקבעה המדיניות לאיתור המחוננים, הגדרתם, הכנות תוכניות לימוד מיוחדות בעבורם והעברת תקציב להכשרת מורים מיוחדים בשבילם. למדינת ישראל חשוב לפתח טכנולוגיה גבוהה ומדענים מצוינים אך היא לא מקדישה שעות לטובת המחוננים לכן אילוצים שונים נבנים בתוכנית הלימודים. בשנת 1993, בעקבות הביקורת שנעשתה בעניין המחוננים נתגלה שחלק נרחב מן המדיניות שנקבעה לא הושמה. כגון: ועדה מיוחדת להגדרת המחוננות ותוכניות לימוד מיוחדות לתלמידים המחוננים לא פותחו במידה מספקת. כיום- יש יותר דגש על אוכלוסיית המחוננים אך עדיין ישנם מקומות שבהם טיפוח המחוננות ואיתור הילדים לא נעשה. ישנם מקומות שבהם אכן נתנו דגש והתייחסות למחוננים ולאיתורם אך רק בגילאים מסוימים.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
החזית המזרחית
הקורפוס נהדף בהדרגה מערבה תחת לחץ המתקפות של הצבא הסובייטי. הוא השתתף בלחימה במסגרת מבצע לבוב-סנדומייז', ולאחר מכן במסגרת הקרב על פראג, ונכנע לכוחות הסובייטיים, יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, עם סיום המלחמה ב-9 במאי 1945.
מחוננות בישראל
מדיניות מדינת ישראל ומשרד החינוך לגבי ילדים מחוננים
בעקבות דו"ח של מבקר המדינה על מדיניות הממשלה לגבי טיפוח ילדים מחוננים, משרד החינוך התבקש לבחון ולבצע דרכים נוספות על מנת שטיפוח ילדים מחוננים יתבצע בכל שכבות הגיל ובכל חלקי הארץ. ואכן, בעקבות כך נכתבה והופצה בשנת 2010 חוברת לכלל בתי הספר ובה "קווים מנחים לתוכניות לטיפוח המצוינות וההצטיינות בבתי הספר. במספר ערים בישראל קיימות כיתות מחוננים אך למחוננים יש אפשרות לבחור מסגרת בשם "יום שליפה" בו הילדים המחוננים יוצאים ביום ראשון לרוב (יום חופש) ליום בו הם לומדים ברמה גבוהה יותר.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
מפקדים
הקמה שנייה (לאחר קרב סטלינגרד):
המערכה בפולין
במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
הרופי הנפאלי (בנפאלית: रूपैयाँ, סמל:रू, Rs, קוד: NPR) הוא המטבע הרשמי של מדינת נפאל משנת 1932. ערך רופי אחד שווה ל-100 פאיסה, בדומה לרופי הודי.
מחוננות בישראל
מסגרות למחוננים
קיימות מסגרות שונות לטיפוח מחוננים. לגיל הרך קיימים מספר מרכזים, כדוגמת מרכז רון ורדי לטיפוח ילדים מחוננים בראשון לציון, בית ספר אופק בירושלים, מרכז מדע ודעת למחוננים ומצטיינים בשלומי ומרכז מרו"ם באשדוד, המקיימים יום העשרה שבועי בשעות בית הספר. תהליך האיתור מבוסס בגיל הרך על סינון ראשוני על ידי הצוותים החינוכיים. למסגרות אלה אופי חוגי וקיימת התייחסות רבה לתחומים הרגשיים והחברתיים של הילדים הפוקדים אותם ואף קיימים שיעורי חברה.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
המערכה בבלקן
במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
רופי נפאלי מוטבע על גבי שטרות בערכים של 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 500 ו-1,000.
מחוננות בישראל
מסגרות למחוננים
החל מכיתה ג', ילדים שאותרו כמחוננים או כמצטיינים יכולים לצאת למסגרת העשרה במרכז אזורי. ילדים מחוננים יתקבלו לתוכנית הבוקר ואילו המצטיינים יתקבלו לתוכנית אחר הצהריים. בנוסף למסגרת יום השליפה, קיימת אפשרות (בעיקר באזורים עירוניים גדולים) לכיתות מחוננים במסגרת בית ספר רגיל, כבר בכיתות היסוד ועד סיום בית הספר התיכון. בנוסף לאפשרות ההצטרפות לכיתת מחוננים בבית הספר היסודי, ניתן להיבחן במבחני המחוננות בכיתה ו' כדי להצטרף לכיתת מחוננים בחטיבת הביניים.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
מבצע ברברוסה
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
1945 – 1955
השטרות הראשונים שהונפקו בין 1945 ל-1955 בזמן שלטונו של המלך טריבהוואן, לא הונפקו על ידי בנק מרכזי כלשהו מפני שלא היה קיים אז בנפאל. הרשות המנפיקה היה האוצֵר שנקרא בשם סאדר מוּלוּקי קאהנה. לפיכך, שטרותיו של המלך לא הוחתמו בידי נגיד בנק אלא בידי גזבר שהיה גם כן כוהן הינדי. אלה כנראה שטרות הכסף היחידים בעולם שהוחתמו בידי כוהן דת. שטרות מוקדמים אלה, הודפסו על ידי העיתון ההודי הממשלתי – בנאשיק, ללא סימני ביטחון מלבד סימני מים.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
קרב סטלינגרד
במהלך קרב סטלינגרד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
1955 – 1972
בראשית מלכותו של המלך מהנדרה שירש את אביו טריבהוואן ב-1955, הונפקו שטרות המדינה על ידי בנק רסטרה נפאל (הבנק המרכזי של נפאל) שנוסד באפריל 1956.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
קרב קורסק
במהלך קרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
1955 – 1972
תחת שלטונו של המלך מהנדרה, הפכה ממשלת נפאל ל"ממשלת הוד מלכותו", שם שהוטבע ונמשך גם בזמן מלכותו של המלך בירנדרה והמלך גיינדרה. 2 סדרות של שטרות הונפקו בעת שלטון המלך מהנדרה: בסדרה הראשונה, נראה המלך לבוש בבגדי אזרחים וחובש "טופי" (כובע נפאלי). בסדרה השנייה, נראה המלך לבוש מדי צבא. עם הנפקת הסדרה השנייה, הוצגו שטרות ה-500 וה-1,000.
הקורפוס ה-11 (ורמאכט)
קרב קורסון-צ'רקאסי
במהלך קרב קורסון-צ'רקאסי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רופי נפאלי
1972 – 2001
אף בזמן שלטון המלך בירנדרה, ניתן היה להבחין בין שני סוגי שטרות: הראשון, בו נראה המלך לבוש בגדי מדים והשני, בו הוא נראה כשעל ראשו כתר נפאלי מסורתי מעוטר בנוצות ציפור עדניים. בזמנו, גם הונפקו שטרות של 2 רופי, 20 רופי ולראשונה, הונפקו שטרות מיוחדים של 25 ושל 250 רופי. על גבי השטרות שהונפקו מאוחר יותר, הושמט כל התייחסות למלך.
מחוננות בישראל
מסגרות למחוננים
במסגרת חטיבת הביניים קיימת מתכונת של יום שליפה (כאשר בכוונת האגף למחוננים להרחיב את המסגרת בהמשך גם לחטיבה העליונה) וכיתות מחוננים. במסגרת החטיבה העליונה כיום קיימות מספר מסגרות חינוכיות למחוננים בהן כיתות מחוננים במסגרת בית הספר הרגיל ובתי ספר ייחודים למחוננים ומצטיינים, כגון מרכז מדעני העתיד ונוער שוחר מדע.
קולומבן קרי-קרי
קולומבן קרי-קרי (באנגלית: Colomban Cri-cri) הוא מטוס דו-מנועי קל אשר תוכנן ויוצר ב-1973 על ידי מהנדס האווירונאוטיקה הצרפתי מישל קולומבן.
המטוס נחשב למטוס הדו מנועי הקטן בעולם.
עיצוב ופיתוח
קולומבן תכנן את המטוס כך שיהיה קל לבנייה ולהטסה. הקרבה של שני המנועים זה לזה, סביב מרכז המטוס, גרמה לכך שגם טייסים בעלי רישיון להטסת מטוסים חד-מנועיים בלבד יוכלו להטיסו מכיוון שאפילו אם מנוע אחד מפסיק לפעול, ההשפעה היחידה תהיה פגיעה בכושר התמרון. החופה של תא הטייס תוכננה בקפידה כדי לכוון זרימת אוויר יעילה על פני הזנב במצב זה. המטוס תוכנן כך שיהיה קל לאחסון במוסך ולנשיאה על ידי על גרר, כאשר ההרכבה והפירוק שלו נמשכת כחמש דקות בלבד.
המטוס בנוי בתצורת כנף תחתית. הוא מכיל תא טייס סגור חד-מושבי, כן נסע קבוע ושני מנועים המותקנים על עמודים המחוברים לאף המטוס. המטוס עשוי מפח אלומיניום המודבק לקצף קלגצ'ל. למטוס מוטת כנפיים של 4.9 מטר ושטח כנפיים של 3.1 מ"ר. המטוס מסוגל גם לבצע אווירובטיקה במסגרת המגבלות של מטוסים דו-מנועיים.
קרי-קרי MC-12
דגם בעל מהירות שיוט של 185 קמ"ש (100 קשר) וטווח של 500 ק"מ.
קרי-קרי MC-15
דגם מופעל על ידי שני מנועי JPX PUL 212 בחוזק 15 כוח סוס.
קרי-קרי ג'ט MC-15
דגם המופעל על ידי שני מנועי טורבו סילון מסוג PBS VB TJ20 בחוזק 210 ניוטון (47 ליברות כוח) כל אחד