cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרמניה המזרחית במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה בחצי הגמר 1-2 על ברית המועצות, ובמשחק הגמר ניצחה 1-3 את פולין. שחקן הנבחרת האנס-יורגן דרנר הבקיע ארבעה שערים במהלך הטורניר, והיה לסגן מלך השערים. נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית הכסף, לאחר שדורגה שנייה, אחרי ברית המועצות, בבית שכלל את שש הנבחרות שהשתתפו במשחקים. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השישי.
אולימפיאדת מוסקבה (1980)
באולימפיאדת מוסקבה (1980) השיגה המשלחת המזרח-גרמנית את ההישג הגבוה בתולדותיה - 126 מדליות, מהן 47 מדליות זהב. עם זאת, אולימפיאדה זו הוחרמה בידי מדינות רבות, ובהן ארצות הברית, גרמניה המערבית, קנדה ויפן. גרמניה המזרחית דורגה במקום השני בטבלת המדליות, בהפרש גדול אחרי ברית המועצות המארחת, ובהפרש גדול לפני בולגריה.
בשחייה זכו המזרח גרמנים ב-30 מדליות, מהן 12 מדליות זהב. הנשים זכו ב-11 מתוך 13 מדליות הזהב האפשריות, וב-26 מתוך 39 המדליות שחולקו. בשישה משחים רק שחייניות ממזרח גרמניה עמדו על הפודיום (100, 200 ו-400 מטר חופשי, 100 ו-200 מטר גב ו-100 מטר פרפר). ברברה קראוזה קבעה שיא עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (54.79 שניות) ושיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.33 דקות). אינס דירס קבעה שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:08.76 דקות), וזכתה במדליות כסף במשחים ל-200 ול-800 מטר חופשי, ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. ריקה רייניש קבעה שיאי עולם במשחי הגב, 1:00.86 דקות במשחה ל-100 מטר ו-2:11.77 דקות במשחה למרחק הכפול. קארן מטשוק זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי, ואוטה גווניגר זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה. אינס גייסלר קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר פרפר (2:10.44 דקות) ופטרה שניידר קבעה שיא עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:36.29 דקות). שניידר גם זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. קראוזה, דירס ומטשוק, יחד עם זרינה הילזנבק, קבעו שיא עולם במשחה ל-100X4 מטר חופשי (3:42.71 דקות). במשחה ל-100X4 מטר מעורב השתתפו רייניש, גווניגר, מטשוק ואנדריאה פולק, ואף הן קבעו שיא עולם חדש, 4:06.67 דקות. פולק גם זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר. במדליות כסף נוספות זכו אינה קלבר (100 מטר גב), קורנליה פוליט (200 מטר חזה) וסיבילה שנרוק (200 מטר פרפר). כרמלה שמידט זכתה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-200 ו-400 מטר חופשי, ובמדליות ארד נוספות זכו הייקה דנה (800 מטר חופשי), פטרה רידל (100 מטר גב), בירגיט טרייבר (200 מטר גב) וכריסטיאנה קנאקה (100 מטר פרפר).
בקרב הגברים, רק שחיין אחד זכה במדליית זהב, ירג ווייתה, במשחה ל-100 מטר חופשי. ווייתה גם היה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית הכסף במשחה ל-200X4 מטר חופשי. שחיין נוסף, רוגר פיטל, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר.
אילונה סלופיאנק קבעה שיא אולימפי בהדיפת כדור ברזל, שעדיין לא נשבר - 22.41 מטר. מרגיטה פופה זכתה במדליית הארד במקצוע זה. נבחרת השליחות בריצת 100X4 מטר קבעה שיא עולם חדש (41.60 שניות), שנכון לינואר 2016 הוא עדיין התוצאה הרביעית בטיבה בהיסטוריה, וכשיא אולימפי הוא החזיק 32 שנה בטרם נשבר על ידי האצניות האמריקניות באולימפיאדת לונדון (2012). ברברה וקל, שהשתתפה במרוץ זה, שמרה על תוארה בריצת 200 מטר, עם שיא אולימפי חדש, 22.03 שניות. שתי שותפות נוספות לזכייה, מרליס גר ואינגריד אאורסוולד, זכו במדליות הכסף והארד בריצת 100 מטר. מריטה קוך קבעה שיא אולימפי בריצת 400 מטר (48.88 שניות), וכריסטיאנה לתאן זכתה במדליית הארד. שתיהן זכו גם במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. אלופה אולימפית נוספת הייתה אוולין יאהל, ששמרה על תוארה בזריקת דיסקוס. יוהנה שאלר איבדה את תוארה בריצת 100 מטר משוכות, וזכתה במדליית כסף. במדליות כסף נוספות זכו כריסטיאנה ורטנברג (בריצת 1500 מטר) ובריגיטה וויאק (בקפיצה לרוחק), ואילו יוטה קירסט ואוטה הומולה זכו במדליות ארד בקפיצה לגובה והטלת כידון.
בחתירה זכו המזרח גרמנים ב-11 מתוך 14 מדליות הזהב האפשריות, וגם ב-3 התחרויות הנותרות זכו במדליות. האחים לנדפויגט זכו במדליית זהב שנייה ברציפות, ובמדליות זהב נוספות זכו צמד החותרות אוטה שטיינדורף וקורנליה קליר, צמד החותרים יואכים דרייפקה וקלרוס קרפלין, צמד החותרים עם הגאי, וכל רביעיות ושמיניות החותרים והחותרות. צמד החותרות קורנליה לינזה והיידי וסטפהאל זכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו פטר קרסטן ומרטינה שרטר, במקצי היחידים.
חותרי הקאנו והקיאק זכו ב-8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. הקיאקיסטית בירגיט פישר זכתה במדליית זהב במקצה הנשים ל-500 מטר, הראשונה שלה במאזן מצטבר של 12 מדליות (מהן 7 מדליות זהב) באולימפיאדות שנערכו עד אולימפיאדת אתונה (2004). קרטה גנויס ומרטינה בישוף זכו במדליית הזהב במקצה המקביל לזוגות. רידיגר הלם זכה במדליית זהב במקצה היחידים ל-1,000 מטר, יחד עם ברנד אולבריכט זכה במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר, ושניהם זכו גם במדליית זהב במקצה הרביעיות ל-1,000 מטר. חותרי הקאנו אולף הוידקרודט ואווה מדיה זכו במדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר. הוידקרודט זכה גם במדליית ארד במקצה היחידים ל-500 מטר. במדליית ארד נוספת זכה אקהארד לויה, במקצה ל-1,000 מטר.
בהתעמלות זכו המזרח גרמנים ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. מקסי גנאוק זכתה במדליית זהב במקבילים המדורגים, במדליית כסף בקרב-רב ובמדליות ארד בתרגיל הקרקע ועם הנבחרת. חברתה לנבחרת, שטפי קראקר, זכתה במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד במקבילים המדורגים. אצל הגברים בלט רולנד בריקנר, שזכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע, במדליית כסף עם הנבחרת ובמדליות ארד במקבילים ובקפיצות. מיכאל ניקולאי זכה במדליית ארד בסוס הסמוכות.
רוכב האופניים לותר תומאס זכה במדליית זהב במרוץ נגד השעון ולוץ הסליך עשה זאת בספרינט. הנבחרות המזרח גרמניות במרוץ המרדף ובמרוץ אופני כביש זכו במדליות כסף. מרטינה ישקה זכתה במדליית זהב בקפיצה למים מ-10 מטר, ובתחרות המקבילה לגברים ניצח פאלק הופמן. בקפיצה מ-3 מטר זכתה מרטינה פרבר במדליית כסף, וקארין גותקה זכתה במדליית ארד.
המתאגרף רודי פינק זכה במדליית זהב, וחמישה מתאגרפים נוספים זכו במדליות ארד: ריכרד נובקובסקי, קארל-היינץ קריגר, דטלף קסטנר, הרברט באוך ויורגן פאנגהנל. הג'ודוקא דיטמר לורנץ זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוחה, ובמדליית ארד במשקל חצי כבד (עד 95 ק"ג). שלושה ג'ודאים נוספים זכו במדליות ארד: קארל-היינץ להמן, הראלד היינקה ודטלף אולטש. הקלעים המזרח גרמנים זכו ב-6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. יורגן ויפל זכה במדליית כסף שנייה ברציפות באקדח אש מהירה, והראלד וולמאר זכה במדליית כסף שנייה ברציפות ומדליה אולימפית שלישית ברציפות בירי באקדח. במדליות כסף נוספות זכו הלפריד היילפורד (ירי בשכיבה), ברנד הרטשטיין (ירי בשלושה מצבים) ותומאס פפר (ירי במטרה נעה). ירג דאמה זכה במדליית ארד בטראפ. מרימי המשקולות יואכים קונץ ויורגן הויזר זכו במדליית כסף, ופרנק מנטק זכה במדליית ארד. שייטי ה-470 ירן בורובסקי ואגברט סוונסון זכו במדליית כסף, וכך גם המתאברק אווה נויפרט.
נבחרת הגברים בכדוריד זכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון 22-23 על ברית המועצות בהארכה. נבחרת הנשים זכתה במדליית ארד, לאחר שדורגה במקום השלישי אחרי נבחרות ברית המועצות ויוגוסלביה. נבחרת הכדורגל איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 0-1 על ברית המועצות, והפסידה באותה תוצאה לנבחרת צ'כוסלובקיה במשחק הגמר. נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שגברה על בולגריה בחצי הגמר, והפסידה לברית המועצות במשחק הגמר.
אולימפיאדת סיאול (1988)
גרמניה המזרחית הצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), ולא השתתפה בה.
האולימפיאדה האחרונה בה השתתפה גרמניה המזרחית הייתה אולימפיאדת סיאול (1988). גם באולימפיאדה זו דורגה שנייה אחרי ברית המועצות, אף שמספר המדליות בה זכו ספורטאיה פחת במעט - 102 מדליות, מהן 37 מדליות זהב.
השחייניות המזרח גרמניות שבו לשלוט בבריכה, וזכו ב-10 מתוך 15 מדליות הזהב האפשריות, וב-22 מתוך 41 המדליות האפשריות. בסך הכל זכתה המשלחת המזרח גרמנית בתחרויות השחייה ב-28 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. קריסטין אוטו זכתה בשש מדליות זהב, מספר שיא לספורטאית באולימפיאדה אחת. המדליות הושגו במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר חופשי, 100 מטר גב, 100 מטר פרפר (עם שיא אולימפי חדש, 59.00 שניות) ובמשחי השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב. הייקה פרידריך קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חופשי (1:57.65 דקות) וזכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. זילקה הרנר קבעה שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:26.71 דקות) וזכתה במדליית ארד במשחה לחצי המרחק. דניאלה הונגר קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:12.59 דקות) וזכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. אלופה אולימפית נוספת, קאתלין נורד, ניצחה במשחה ל-200 מטר פרפר. בירטה וייגנג זכתה במדליות כסף במשחים ל-100 ו-200 מטר פרפר, אסטריד שטראוס זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי, ובמדליית כסף נוספת זכתה קתרין צימרמן, במשחה ל-200 מטר גב. קורנליה שטיך זכתה במדליות ארד במשחים ל-100 ו-200 מטר גב, קטרין מייסנר זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי, מנואלה סטלמך זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי, ואנקה מהרינג עשתה זאת במשחה ל-400 מטר חופשי.
אצל הגברים בלט אווה דאסלר, שקבע שיא עולם במשחה ל-400 מטר חופשי (3:46.95 דקות), וזכה גם במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמדליית כסף עם נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי. פרנק בלטרוש זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב, פטריק קיהל זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי זכתה במדליית ארד.
באתלטיקה זכו המזרח גרמנים ב-27 מדליות, אך רק 6 מהן היו מדליות זהב. זיגרון וודארס זכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר, וסגניתה הייתה כריסטינה וכטל. מרטינה הלמן קבעה שיא אולימפי בזריקת דיסקוס (72.30 מטר), וסגניתה הייתה דיאנה גנסקי. פטרה פלקה קבעה אף היא שיא אולימפי, בהטלת כידון, 74.68 מטר. במדליית הארד בתחרות זו זכתה באטה קוך. הייקה דרקסלר זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק ובמדליות ארד בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. פטרה מילר זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והייתה שותפה לזכייה במדליית ארד בריצת 400X4 מטר. בקרב שבע זכתה זאבינה ג'ון במדליית הכסף, ואנקה בהמר במדליית הארד. גלוריה זיברט זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות, ובמדליית כסף נוספת זכתה קתרין ניימקה, בהדיפת כדור ברזל. אלן פידלר זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות, וקתרין דרה זכתה במדליית ארד במרתון.
בקרב עשר, זכה במדליית הזהב כריסטיאן שנק, וטורסטן פוס זכה במדליית הכסף. יורגן שולט זכה במדליית הזהב בזריקת דיסקוס, ואולף טימרמן קבע שיא אולימפי בהדיפת כדור ברזל (22.47 מטר). רונלד וייגל זכה בשתי מדליות כסף, בהליכה ל-20 ול-50 ק"מ. הרטוויג גאודר, שהיה האלוף האולימפי בהליכה ל-50 ק"מ במוסקבה, זכה הפעם במדליית ארד. ינס-פטר הרולד זכה אף הוא במדליית ארד, בריצת 1500 מטר, והאנסיירג קונצה זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר.
גם בחתירה שבה מזרח גרמניה להפגין דומיננטיות, אם כי במידה פחותה מעט מבעבר, וצברה 10 מדליות, מהן 8 מתוך 14 מדליות הזהב האפשריות. במדליות הזהב זכו תומאס לאנגה במקצה היחידים, יוטה ברנדט במקצה היחידות, וכן רביעיית החותרים ורביעיית החותרות, רביעיית החותרים עם הגאי ורביעיית החותרות עם הגאית, ושמיניית החותרים. צמד החותרים ללא הגאי זכה במדליית כסף, ורביעיית חותרים נוספת זכתה במדליית ארד.
חותרי הקאנו והקיאק זכו בתשע מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. הקיאקיסטיות בירגיט פישר ואנקה נותנאגל זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר, והיו גם שותפות לזכייה במדליית הזהב במקצה הרביעיות. פישר זכתה גם במדליית כסף במקצה היחידות. אנדראס שטלה זכה במדליית כסף במקצה הגברים ל-500 מטר, אנדרה ווהלבה זכה במדליית ארד במקצה ל-1,000 מטר, ושניהם זכו גם במדליית ארד במקצה הרביעיות. חותר הקאנו אולף הויקרודט זכה במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, ויחד עם אינגו שפלי זכה במדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר. ירג שמידט זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1,000 מטר.
הנבחרת המזרח גרמנית במרוץ אופני כביש זכתה במדליית זהב במרוץ נגד השעון, ואולף לודוויג זכה במדליית זהב במקצה היחידים. לוץ הסליך השיב לעצמו את התואר האולימפי במרוץ הספרינט באופני מסלול, וכריסטה לודינג-רוטנבורגר זכתה במדליית כסף במקצה המקביל לנשים. לודינג-רוטנבורגר התחרתה גם בהחלקה מהירה, ורק כמה חודשים קודם לכן זכתה בשתי מדליות באולימפיאדת קלגרי (1988). במרוץ המרדף זכתה נבחרת מזרח גרמניה במדליית כסף, ובמרוץ המרדף ליחידים זכה ברנד דיטרט במדליית ארד.
בהתעמלות זכו המזרח גרמנים ב-8 מדליות. במדליית הזהב היחידה זכה הולגר ברנדט, בתרגיל הטבעות. ברנדט זכה גם במדליית כסף עם הנבחרת ובמדליית ארד בתרגיל המתח. שני מתעמלים נוספים בנבחרת זכו אף הם במדליות אישיות: סילביו קרול זכה במדליית כסף בקפיצות, וסוון טיפלט זכה במדליות ארד במקבילים ובטבעות. נבחרת הנשים זכתה במדליית ארד, ודגמר קרסטן זכתה גם במדליית כסף במקבילים המדורגים.
שני מתאגרפים מזרח גרמנים זכו במדליות זהב, אנדראס צילוב והנרי מאסקה. מתאגרף שלישי, אנדראס טווס, זכה במדליית כסף. מרים המשקולות יואכים קונץ זכה במדליית זהב, אינגו שטיינהפל זכה במדליית כסף, ורוני ולר זכה במדליית ארד. הקלע אקסל וגנר זכה במדליית זהב בסקיט, וראלף שומן זכה במדליית כסף באקדח אש מהירה, הראשונה מבין חמש מדליות אולימפיות רצופות בהן יזכה. ענף נוסף בהם זכו ספורטאים מזרח גרמנים במדליית זהב היה השיט, לאחר שצוות שייטי הסולינג סיים במקום הראשון. שני ג'ודאים זכו במדליות כסף, סוון לול והנרי שטהר, וג'ודוקא שלישי, טורסטן ברכוט זכה במדליית ארד. הסייף אודו וגנר זכה במדליית כסף ברומח, והיה למזרח גרמני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה, וגם האחרון. המתאבק אנדראס שרדר זכה במדליית ארד. בענפי הכדור לא הצליחה אף נבחרת מזרח גרמנית לזכות במדליה. נבחרת הנשים בכדוריד דורגה במקום החמישי, ונבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השביעי.
ב-1990 אוחדה גרמניה, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) שבה גרמניה להיות מיוצגת בידי משלחת אחת.
משחקי החורף
גרמניה המזרחית זכתה להישגים נאים גם באולימפיאדות החורף. בשש אולימפיאדות החורף בה השתתפה זכתה ב-110 מדליות, מהן 39 מדליות זהב, 36 מדליות כסף ו-35 מדליות ארד. מ-1972 ואילך הייתה שנייה רק לברית המועצות בטבלאות המדליות, ובאולימפיאדת סרייבו (1984) אף עברה אותה וסיימה ראשונה.
אולימפיאדת גרנובל (1968)
אולימפיאדת גרנובל (1968) הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה בה התחרו הספורטאים המזרח גרמנים בנפרד מחבריהם ממערב גרמניה. הישגיהם היו צנועים יחסית במשחקים אלה - חמש מדליות. גולשי הלוז' תומאס קלר וקלאוס בונזאק זכו במדליית הזהב היחידה, בתחרות הזוגות. במקצה היחידים זכה קלר במדליית הכסף ובונזאק במדליית הארד. גבריאלה זייפרט זכתה במדליית כסף בהחלקה אמנותית, ואנדראס קונץ זכה במדליית ארד בסקי נורדי משולב.
אולימפיאדת סאפורו (1972)
באולימפיאדת סאפורו (1972) זינקו הישגיה של גרמניה המזרחית באופן משמעותי. הם זכו ב-14 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
גולשי הלוז' המזרח גרמנים שלטו בתחרויות באופן כמעט מוחלט. הן במקצה הגברים והן במקצה הנשים זכו ספורטאים מזרח גרמנים בכל המדליות. אצל הגברים היו אלה וולפגנג שיידל, הראלד אהריג ווולפראם פילדר, ואצל הנשים היו אלה אנה-מריה מילר, אוטה ריהרולד ומרגיט שומאן. במקצה הזוגות חלקו הורסט הרנליין וריינהרד ברדוב את מדליית הזהב עם צמד איטלקי, ובמדליית הארד זכו וולפראם פידלר וקלאוס בונזאק.
אולריך והלינג זכה במדליית הזהב היחידה שלא בלוז', בסקי נורדי משולב, ובמדליית הארד זכה קארל-היינץ לוק. הביאתלט האנסיירג קנאותה זכה במדליית כסף במרוץ ל-20 ק"מ ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ. המחליקים האמנותיים מנואלה גרוס ואווה קגלמן זכו במדליית ארד, וכך גם קופץ הסקי ריינר שמידט, בקפיצה מגבעה גבוהה.
אולימפיאדת אינסברוק (1976)
הלוז' שוב היה הענף המוביל, אך הדומיננטיות שלו ירדה בהשוואה לסאפורו. הגולשים המזרח גרמנים זכו ב-5 מדליות, בהן כל שלוש מדליות הזהב. במקצה הנשים זכתה מרגיט שומן במדליית הזהב, ואוטה ריהרולד זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות. במקצה הגברים זכה דטלף גינתר, והאנס רין זכה במדליית הארד. רין זכה גם במדליית זהב במקצה הזוגות, יחד עם נורברט האן.
צמד המחליקים האמנותיים רומי קרמר ורולף אסטרייך זכו במדליית כסף, ומנואלה גרוס ואווה קגלמן זכו במדליית ארד שנייה ברציפות. מחליקה אמנותית נוספת, כריסטינה אראת, זכתה אף היא במדליית ארד. גרט-דיטמר קלאוזה זכה במדליית כסף במרוץ הסקי למרחקים ל-50 ק"מ, ונבחרת השליחות ל-5X4 ק"מ זכתה במדליית ארד. המחליקה המהירה אנדראה אהריג-מיטשרליך זכתה במדליית כסף במרוץ ל-3000 מטר, ונבחרת הביאתלון זכתה במדליית ארד במרוץ השליחים.
אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980)
מגמת השיפור נמשכה גם באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980), אז צברה המשלחת המזרח גרמנית 23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. בפעם השלישית ברציפות דורגה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות.
גולשי הלוז' האנס רין ונורברט האן שמרו על תוארם במקצה הזוגות, וברנהרד גלאס ניצח במקצה הגברים. במקצה הנשים זכתה מליטה זולמן במדליית כסף. בסקי למרחקים זכתה ברברה פצולד בשתי מדליות זהב, במרוץ ל-10 ק"מ ובמרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ. הביאתלט פרנק אולריך זכה במדליית זהב במרוץ ל-10 ק"מ ובמדליות כסף במרוץ ל-20 ק"מ ובמרוץ השליחים ל-7.5X4 ק"מ. אברהארד רש, שהתחרה אף הוא במרוץ השליחים, זכה גם במדליית ארד במרוץ ל-20 ק"מ.
גולשי המזחלות גרמסהאוזן וגמר, שזכו במדליית זהב באינסברוק, נפרדו הפעם. גרמסהאוזן התחרה לצדו של האנס-יורגן גרהארדט, והשניים זכו במדליית כסף, ונמר התחרה לצדו של בוגדן מוזיול, והצמד זכה במדליית ארד. כל הארבעה התחרו יחדיו במקצה הרביעיות, וזכו במדליית הזהב, ורביעייה מזרח גרמנית נוספת זכתה במדליית ארד. המחליקה המהירה קארין אנקה קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-500 מטר (41.78 שניות). זאבינה בקר זכתה במדליית כסף במרוץ ל-3000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר. מחליקה נוספת, אנדראה אהריג-מיטשרליך, זכתה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר.
המחליקה האמנותית אנט פץ' זכתה במדליית זהב, יאן הופמן זכה במדליית כסף והצמד מנואלה מאגר ואווה בוורסדורף זכה במדליית ארד. אולריך והלינג זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר האולימפי בסקי נורדי משולב, וקונרד וינקלר זכה במדליית ארד שנייה ברציפות. ספורטאי נוסף, קופץ הסקי מנפרד דקרט, זכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה.
אולימפיאדת סרייבו (1984)
הישגיה של גרמניה המזרחית באולימפיאדת סרייבו (1984) היו דומים - 24 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, אך הפעם די היה בכך כדי לעבור את ברית המועצות ולהקנות לה את המקום הראשון בטבלת המדליות.
ענף ההחלקה המהירה תפס את הבכורה, והוא סיפק כמעט מחצית מהמדליות - 11 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. ב-9 מהמדליות זכו נשים, והן זכו בכל מדליות הזהב והכסף האפשריות. קארין אנקה קבעה שיא עולם במרוץ ל-1500 מטר (2:03.42 דקות) ושיא אולימפי במרוץ ל-1000 מטר (1:21.61 דקות), וכן זכתה במדליות כסף במרוצים ל-500 ו-3000 מטר. אנדראה אהריג-מיטשרליך קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-3000 מטר (4:24.79 דקות) וזכתה במדליות כסף במרוצים ל-1000 ול-1500 מטר. כריסטה רוטנבורגר קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-500 מטר (41.02 שניות), ומחליקה נוספת, גבי צאנגה, זכתה במדליית ארד במרוץ ל-3000 מטר. בתחרויות הגברים זכה רנה שלפיש בשתי מדליות ארד, במרוצים ל-5000 ול-10000 מטר.
גולשי המזחלות וולפגנג הופה ודיטמר שאוארהאמר זכו במדליית זהב במקצה הזוגות, והיו שותפים לזכייה במדליית זהב במקצה הרביעיות. בוגדן מוזיול וברנהרד להמן זכו במדליית כסף, והיו חלק מרביעייה מזרח גרמנית נוספת, שזכתה אף היא במדליית כסף. בלוז', זכו שלוש מזרח גרמניות בשלוש המדליות שחולקו במקצה הנשים, שטפי מרטין, בטינה שמידט ואוטה אוברהופנר. ירג הופמן ויוכן פיץ' זכו במדליית ארד במקצה הזוגות. קופץ הסקי ינס וייספלוג זכה במדליית זהב בקפיצה מגבעה רגילה ובמדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה, ובמדליית הזהב התשיעית זכתה המחליקה האמנותית קטרינה ויט. הביאתלט פרנק-פטר רואטש זכה במדליית כסף במרוץ ל-20 ק"מ, ומתיאס יאקוב זכה במדליית ארד במרוץ ל-10 ק"מ.
אולימפיאדת קלגרי (1988)
גם באולימפיאדת קלגרי (1988), האחרונה בה השתתפה, שמרה גרמניה המזרחית על הישגים דומים - 25 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. ברית המועצות שבה ותפסה את המקום הראשון, וגרמניה המזרחית דורגה במקום השני.
13 מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה, ו-3 מהן היו מדליות זהב. כריסטה רוטנבורגר קבעה שיא עולם במירוץ ל-1000 מטר (1:17.65 דקות) וזכתה במדליית כסף במירוץ ל-500 מטר. חודשים ספורים לאחר המשחקים זכתה רוטנבורגר גם במדליה אולימפית ברכיבה על אופניים, באולימפיאדת סיאול (1988). אנדראה אהריג-מיטשרליך זכתה במדליות כסף במרוצים ל-3000 ול-5000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר, קארין אנקה זכתה במדליות כסף במרוצים ל-1000 ול-1500 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-500 מטר, וגבי צאנגה זכתה במדליות ארד במרוצים ל-3000 ול-5000 מטר. אווה-ינס מיי קבע שיא עולם במרוץ הגברים ל-500 מטר (36.45 שניות), וזכה גם במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר. אנדרה הופמן קבע שיא עולם במרוץ ל-1500 מטר (1:52.06 דקות).
בלוז' זכו המזרח גרמנים ב-6 מדליות, בהן כל 3 מדליות הזהב. בתחרות הנשים שוב זכו המזרח גרמניות בכל שלוש המדליות: שטפי מרטין זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות, אוטה אוברהופנר זכתה במדליית הכסף, וצרסטין שמידט זכתה בארד. ירג הופמן ויוכן פיץ' שיפרו את הישגם מסרייבו וזכו במדליית הזהב לזוגות. סגניהם היו שטפן קראוסה ויאן ברנדט. במקצה הגברים ניצח ינס מילר. הביאתלט פרנק-פטר רואטש זכה בשתי מדליות זהב, במרוצים ל-10 ול-20 ק"מ. קטרינה ויט זכתה אף היא במדליית זהב, ושמרה על תוארה בהחלקה אומנותית. גולשי המזחלות וולפגנג הופה ובוגדן מוזיול זכו במדליות כסף הן במקצה הזוגות והן במקצה הרביעיות, וצמד נוסף, ברנרד להמן ומריו הויר, זכה במדליית ארד.
שימוש בסמים
הישגיה של גרמניה המזרחית היו גבוהים במיוחד ביחס למדינה בסדר גודל שלה (כ-17 מיליון תושבים בשיא גודלה). הדבר נבע לא רק מיכולת ספורטיבית יוצאת דופן. במדינה הונהגה תוכנית לקידום הספורט הייצוגי, שהמנהל הרפואי שלה, ד"ר מנפרד הפנר, נתן סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים החל משנות ה-60. דור שלם של ספורטאים וספורטאיות נפגע בגלל סימום שיטתי מילדות, עם תופעות לוואי קשות לאורך שנים. לאחר נפילת הממשלות הקומוניסטיות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ואיחוד גרמניה התגלו מסמכים רבים שתיעדו את התוכנית, ובכיריה הורשעו (אך קיבלו עונשי מאסר על תנאי), ואילו הספורטאים שנאלצו להשתמש בסמים - קיבלו פיצויים.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
שם-קוד (משחק)
שם-קוד (Codenames) הוא משחק קופסה בסגנון משחקי מסיבות, בו מנסים השחקנים לנחש מילים שאחד השחקנים האחרים ניסה להעביר להם באמצעות רמזים (שמות-קוד).
המשחק יצא בשנת 2015 וזכה בפרס משחק השנה הגרמני בשנת 2016.
מהלך המשחק
המשחק מתנהל בין שתי קבוצות יריבות של שחקנים. בכל קבוצה אחד השחקנים נבחר להיות "רב-המרגלים", והוא נותן רמזים (שמות-קוד) לשאר חברי הקבוצה שיצטרכו לנחש את כוונתו.
על גבי לוח המשחק מופיעות 25 מילים שונות שמשתנות בכל משחק, כאשר ישנו "קלף סדר" שגלוי רק לרבי-המרגלים של כל קבוצה והוא מסדיר אילו מהמילים שייכות לאילו קבוצה. מתוך 25 המילים, ישנן 9 מילים של קבוצה אחת, והיא הראשונה שתשחק; 8 מילים של הקבוצה האחרת, ומילה אחת שתסומן באיקס שחור ושאותה אסור להגיד מכיוון שניחושה יביא לסיומו של המשחק ולניצחון הקבוצה היריבה.
מטרת המשחק: רב-המרגלים של כל קבוצה צריך לגרום לחברי הקבוצה שלו לנחש את כל המילים המסומנות כשלהם ב"קלף הסדר" במספר המועט ביותר של מהלכים, זאת על ידי שימוש בשמות-קוד מקוריים ככל האפשר שיכללו כמה שיותר מילים ששייכות לקבוצה. רב-המרגלים צריך להיזהר במיוחד בשמות הקוד מכיוון שבלבול של חברי הקבוצה יכול להביא לכך שינחשו מילה של הקבוצה האחרת, והנקודה תיזקף לזכותם. כמו כן, יש להיזהר ששם הקוד לא יכווין את חברי הקבוצה לבחור במילה האסורה המסומנת בשחור, כיוון שהדבר יביא להפסד של אותה הקבוצה.
סיום המשחק: המשחק נגמר כאשר קבוצה סיימה את כל המילים שהיו מוקצות לה לנחש ומוגדרת כמנצחת, או כאשר קבוצה ניחשה בטעות את המילה האסורה המסומנת בשחור - מה שמוביל לניצחון מידי של הקבוצה היריבה.
הלל ליבשיץ
רבי הלל אריה ליב ליבשיץ (ה'תר"ד, 1844 - ליל י"ג בחשוון ה'תרס"ח, 20 באוקטובר 1907) היה רב ליטאי, רבן של פלונגיאן, סובאלק ולובלין. נודע בספרו בית הלל על שולחן ערוך חושן משפט.
ביוגרפיה
נולד בשאבילן בעת כהונת אביו הרב דובער זאב וולף ליבשיץ כרב המקומי, התחנך אצל אביו והתפרסם כעילוי. בגיל 18 נישא לבתו של ר' יעקב ר' נאָטילס מראסיין ועבר לגור בעיירה, שם למד בחברותא עם הרב זלמן לנדא מחבר "אור לישרים" והתוודע גם לרב שמחה ראובן עדלמן (הש"ר העדלמי).
באמצע 1876, לאחר שנתיים שעמדה בלי רב, מאז עזיבת הרב הקודם רבי אליעזר שמחה רבינוביץ, בחרה קהילת סובאלק ברב הלל ליבשיץ לכהן כרבה. תקופת כהונתו שארכה 17 שנים, הייתה שקולה באורכה לתקופות כהונתם של כל ארבעת רבני העיר הקודמים. ברל כהן העיר, כי אף על פי שהייתה זו אחת התקופות הסוערות בחיי הקהילה, בשל הפוגרומים, ההגירה ההמונית ותנועות ביל"ו וחיבת ציון, אין שמו של הרב ליפשיץ מוזכר רבות במכתבים לעיתונות שנשלחו מסובאלק.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 היה אחד המועמדים למשרת "הרב הכולל" של ניו יורק, ולדברי ברל כהן היה הוא המועמד הבטוח ביותר שנתמך בידי רוב חברי הוועד הבוחר. עמדה לזכותו העובדה ששלט בגרמנית ועובדה זו צוינה מפורשות במכתב ההזמנה שנשלח אליו. הוא דחה את ההצעה ונשאר בסובאלק.
בשנת 1893 קיבל את משרת רבנות העיר לובלין, בה התקיימה קהילה עתיקה גדולה וחשובה. הוא כיהן כרבה של לובלין עוד 14 שנים עד פטירתו בליל י"ג בחשוון ה'תרס"ח, 20 באוקטובר 1907.
מלבד ספרו המפורסם "בית הלל" השאיר אחריו עוד 12 ספרים בכתב יד.
משפחתו
בניו שימשו אף הם כרבנים בקהילות פולין: רבי יחזקאל ליבשיץ, מחבר "המדרש והמעשה" כיהן בכמה עיירות בליטא בסוף ימיו בקאליש. רבי אליעזר ליבשיץ בזדונסקה וולה, ורבי יעקב ליבשיץ בקונין. נינתו היא כלת פרס נובל לכימיה, פרופ' עדה יונת.
דניאלה מיכאלי
דניאלה מיכאלי (נולדה ב-12 בספטמבר 1952) היא כוריאוגרפית, במאית תיאטרון ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
מיכאלי נולדה וגדלה ברחובות. למדה ריקוד, נגינה בפסנתר ופיתוח קול מילדות. למדה בין השאר אצל דליה חרל"פ, עליזה שדה, דבורה ברטונוב, מיה ארבטובה ורינה שחם, בסטודיו בת דור ועם להקת בת שבע. היא בוגרת בית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט בעירה. בתחילת 1971 התגייסה לצה"ל ושירתה בצוות הווי של חיל האוויר.
הכשרה מקצועית ותחילת הדרך
למדה בפריז בבית הספר להכשרת מורי ריקוד והתעמלות הרמונית – Ecole Irène Popard, 1970.
רקדה בלהקה הקאמרית למחול מודרני בהדרכת הכוריאוגרפיות רינה שחם ורוני סגל. סיימה תואר ראשון בתיאטרון בשנים 1977-1974 בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. בקיץ 1973 עברה השתלמות אצל הכוריאוגרף ג'יימס וורינג באוניברסיטת בפאלו, סטייט יוניברסיטי ניו יורק. למדה שיעורים פרטיים וקבוצתיים בטכניקות פלדנקרייז, אלכסנדר, שיטת פאולה ושיטת בייטס. ב-1976 עברה סדנת תיאטרון עם ג'ו צ'ייקין במשכנות שאננים. הופיעה כפנטומימאית בתוכנית "קלפים" של יורם בוקר ולהקת "מיני מיים" במסגרת תיאטרון חיפה (1977).
עבודתה הראשונה של מיכאלי ככוריאוגרפית הייתה על המחזה "קריזה" מאת איציק ויינגרטן ויהושע סובול, בבימוי נולה צ'לטון בתיאטרון חיפה (1976). בהצגת "קריזה" מיכאלי גם רקדה וגם שיחקה בהצגה. ב-1977 הייתה עוזרת במאי של רנה ירושלמי שעשתה כוריאוגרפיה ליצירת המחול "הדיבוק" במסגרת להקת בת שבע. דניאלה מיכאלי הייתה חברה ב"קבוצת הפרויקט" של תיאטרון חיפה קריית שמונה בהדרכתם של פרופ' נולה צ'לטון ועודד קוטלר. לפרויקט השתייכו באותה עת גם חוה אורטמן, ארנון צדוק, דליק ווליניץ, איציק ויינגרטן, עפרה ויינגרטן, אורי חכמון, אלברט (בבר) עמאר ואירית בן-צור. דניאלה מיכאלי שיחקה, עיצבה את התנועה והדריכה בריקוד ובתנועה במסגרת "קבוצת הפרויקט" בקריית שמונה ובתל אביב עד 1990, בין השאר בהצגות "ערב של אגדה", "אופניים לשנה", "נעים", "סופ-משחק בקרית-גת", "שייקספירימנט" ו"סורגים".
ב-1990 עברה קורס לכוריאוגרפים ומוזיקאים מקצועיים בהדרכת מרק קופיטמן ורוברט כהן (אנגליה), במרכז סוזן דלאל. בנוסף לקחה חלק בסדנאות שונות לאורך השנים, ביניהן: קורס דרמה ותרפיה בהנחיית דיאנה ג'יראלדה (ארצות הברית). ב-1997 עברה סדנת פסיכודרמה בהנחיית חנן שניר. ב-1999 עברה סדנת טאי צ'י, סדנת בייטס ואלכסנדר בוויילס, אנגליה, ומספר סדנאות במסגרת סדנאות הבמה. משנת 1977 עושה עבודות כוריאוגרפיה בתיאטראות שונים בישראל, בטלוויזיה, בקולנוע ובאופרה.
בקולנוע עיצבה תנועה לסרטים "החולמים (סרט)" (1988) ו"ללקק ת'תות" (1992), בבימויו של אורי ברבש, שאת התסריט להם כתב בני ברבש, (הסרט החולמים נכתב יחד עם פרופ' ערן פרייס). שיחקה בסרטה של מיכל בת-אדם "מאיה" (2010).
עבדה עם זמרים על עיצוב תנועה בהגשת שיר במופעים ובטלוויזיה. בטלוויזיה עיצבה תנועה לתוכניות: "החיים על פי י' שוורץ" (עם שלמה בראבא), "צפיר הנפש" (עם טוביה צפיר), "מוצ"ש" (עם ספי ריבלין), "רק בישראל". עשתה כוריאוגרפיה ושיחקה בתוכנית הטלוויזיה "מתגלגלים". העמידה שירים לחוה אלברשטיין, טל אמיר ומיקי קם. העניקה ייעוץ אמנותי לשתי תוכניות עבור פסטיבל ישראל לאחינועם ניני. ביימה את התוכנית של "טררם", מיסודו של המוזיקאי דורון רפאלי.
הופיעה כפנטומימאית בפסטיבל הפנטומימה הראשון בישראל שהתקיים בקרית שמונה ב-1979. ביימה את טקס פרסי אקו"ם נוצת הזהב 1997. ביצעה עבודות לתיאטרון בהן שילבה משחק, מוזיקה וריקוד כגון "ססיליה, כריסטינה, קורנליה וכל השאר" - הצגת יחיד על פי שירי משוררות בפסטיבל עכו של 1985, ו"שלאף שטונדה" - הצגת יחיד על פי ספרה של יהודית קציר בבמוי יורם פאלק, שזכתה בפרס הראשון בתיאטרונטו 1991.
שיחקה בהצגה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט, בבימויה של נולה צ'לטון, שהציגה בפסטיבל עכו 1995. שיחקה בהצגה "הסתברות" מאת תמר שחף, בבימויו של רועי הורוביץ בתפקיד נועה גיל, שהציגה בתיאטראות בית ליסין ותמונע, 1999. השתתפה כשחקנית ורקדנית בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן "שמיניות באוויר", "מתגלגלים”, "כן לציפור", "קשר משפחתי" ובסרט טלוויזיה על המשוררת לאה איילון.
ביימה את הצגות יחיד של נעם מאירי, ("מומיק" על פי דויד גרוסמן), חוה אורטמן ("מה בעניין שמחה יחזקאל?"), גיל אלון ("מים" על פי מרוז'ק), דבורה ברטונוב ("עם כיבוי האורות") ו"חשבונית הנפש" של משה איבגי על פי טקסט של דני הורוביץ.
לימדה תנועה לתיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב. לימדה תנועה וריקוד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הדריכה תנועה לזמרים בבית הספר רימון למוזיקה ובאופרה הישראלית החדשה. ביימה והדריכה שחקנים בבתי ספר למשחק. הדריכה תלמידים ומורים במסגרת מת"ן ומיל"ב. הייתה חברה במדור למחול של המועצה לתרבות ואמנות, חברת הוועדה האמנותית של חשיפה בינלאומית במחול וחברת הוועדה האמנותית של התיאטרונטו משנת 2012.
ניהלה את פרויקט המחול "הרמת מסך" 1995-1994. בשנים 2004-2000 מנהלת אמנותית של פסטיבל חיפה להצגות ילדים. בשנים 2008-2005 מנהלת אמנותית פסטיבל עכו. בשנת 2010 הייתה המנהלת האמנותית של פסטיבל אישה בחולון. לקראת סוף שנת 2018 תעלה בצוותא הצגה בבימויה מאת איש התיאטרון והמטפל בגשטלט ואמנויות אביאל הדרי.
משפחה
דניאלה מיכאלי הייתה נשואה למוזיקאי ישראל בורוכוב (אנסמבל "מזרח מערב", ממייסדי להקת "הברירה הטבעית"), להם שני ילדים, נגני ג'אז, מלחינים ומעבדים: אברי בורוכוב, קונטרבסיסט ואיתמר בורוכוב, חצוצרן. בן זוגה הנוכחי הוא הפיזיולוג אבי לבנת.
בני דודיה הם המוזיקאים יובל וגיל דור. אביה, הכימאי פרופסור יצחק מיכאלי, עבד במכון ויצמן. אמה, מרים מיכאלי, מניצולי רכבת ההצלה של ישראל קסטנר, עבדה כספרנית במכון ויצמן ועוסקת בהוראת שיטת אלכסנדר. כילדה הרבתה לבקר עם הוריה במקומות שונים בעולם, שם התוודעה לסגנונות שונים ומגוונים של מחול ותיאטרון.
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
עבודתה מתאפיינת בבחירת טקסטים מסוגננים (שירה או פרוזה) ומתומצתים, שילוב של תנועה, טקסט ועבודה מוזיקלית; ברובם יש מרכיב של story-telling.
ססיליה, כריסטינה, קורנליה וכל השאר
תיאטרון תנועה בביצוע דניאלה מיכאלי, אותו יצרה אותו על פי שירי לאה גולדברג, דליה רביקוביץ' ובעיקר יונה וולך. המופע עוסק בעולם נשי פנימי. בכורה בפסטיבל עכו בספטמבר-אוקטובר 1985.
עמנואל בר-קדמא כתב על המופע בידיעות אחרונות:
בעקבות ההצלחה, הוזמנה מיכאלי להעלות את ההצגה בבית לסין.
מיכאלי יצרה וביימה ביחד עם הכוריאוגרפית והרקדנית אליס דור-כהן, על פי טקסטים אישיים ושירי לאה איילון. שרו ורקדו, עוסק ביחסים בין נשים. בכורה בפסטיבל עכו 1990. אליקים ירון כתב על העבודה במעריב:
שלאף שטונדה
עיבוד של יורם פאלק (שגם ביים) ודניאלה מיכאלי לסיפור מאת יהודית קציר. זוהי מונודרמה על חוויית הנעורים לעומת הזמן שחולף וההזדקנות. חוויית הנעורים מתוארת באמצעות סיפור אהבתם של הילדה ובן דודה בחופשת קיץ בבית סבם וסבתם שעל הר הכרמל. ההזדקנות באה לידי ביטוי בהלווייתו של הסבא, שהיה דמות מרכזית בחיי הגיבורים. הקיץ חולף, האהבה נעלמת, מגיע החורף ועמו הזיקנה, הפנים הדהויים והשיער המאפיר.
הציגה בתיאטרונטו השני, ב-1991. זוהי הצגת יחיד בביצוע דניאלה מיכאלי שזכתה במקום הראשון בתיאטרונטו, ביחד עם אירינה סלזניובה. זו הפעם הראשונה שעשתה כמבצעת משהו שהעיקר שבו הוא טקסט ולא תנועה. בנימוקי חבר השופטים (אהוד מנור, חנה מרון וציפי פינס) נכתב:
ההצגה רצה בתחילה בתיאטרון בית ליסין ואחר-כך כהפקה פרטית של אירית נאמן, רצה במשך כשלוש שנים כ-250 פעמים. הוזמנה להעלותה מחדש בתיאטרונטו 2012 ומאז מופיעה בה בקפה תיאטרון הקאמרי וברחבי הארץ.
צבי זיו
ביוגרפיה
זיו נולד בתל אביב בה הוא גר גם כיום, נשוי ואב לשניים.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
הקץ של העץ
צבי זיו
ביוגרפיה
זיו למד תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב (סיום 1974) והמשיך לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב במקביל לעבודתו בבנק הפועלים (סיום 1978). ב-1994 השתתף זיו בקורס ניהול בכיר ב-London Business School.
קריירה בבנק הפועלים
זיו כיהן במשך 35 שנה במגוון תפקידים בבנק הפועלים בין השנים 1974–2009. עם סיום לימודי התואר הראשון זיו החל את עבודתו בבנק במחלקת לווים שנהפכה במהלך השנים לחטיבה העסקית של הבנק. עד שנת 1985 מלא תפקידים שונים בתחום האשראי ללקוחות החטיבה מתוכן שנתיים כעוזר אישי לריצ'רד ערמון משנה למנכ"ל וראש החטיבה.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
סיפור בחרוזים מאת יענקל'ה יעקובסון אודות ינשוף אינטלקטואל ועורב קשה יום המנהלים ריב שכנים על עץ משותף. זהו משל חברתי סאטירי. בהצגה שיחקו אורי הוכמן, עמי סמולרצ'יק, ניר רון ויהויכין פרידלנדר.
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
בשנים 1985–1988 עבר ללונדון וכיהן כמנהל האשראי של בנק הפועלים באנגליה.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
ההצגה גרפה שמונה פרסים בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 1996, בכלל זה פרס הבימוי לדניאלה מיכאלי. נימוקי חבר השופטים היו:
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
עם חזרתו של זיו מאנגליה, מונה למנהל מחלקת האשראי להתיישבות וחקלאות וניהל בין השאר, כנציג הבנק, את המשא ומתן על הסדר הקיבוצים הראשון, מול משרד האוצר ובנק לאומי. ההסכם נחתם בדצמבר 1989 על ידי שמעון פרס, אשר כיהן באותה התקופה כשר האוצר.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
שירת העצבים
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
ב-1991 מונה זיו לראש האגף העסקי בחטיבה העסקית ובמסגרת זו השתתף בצוות שהוביל, יחד עם חברת הייעוץ מקינזי ושות', את השינוי המבני בבנק ממבנה על בסיס מוצרים למבנה על בסיס לקוחות.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
קברט סאטירי מאת אפרים סידון בבימויה של מיכאלי, שזכה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת הבידור לשנת 2008. ההצגה הועלתה לראשונה כבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים והמשיכה ורצה בצוותא. משחקות בו שש שחקניות בוגרות הסמינר ופסנתרנית. המופע מותח ביקורת על תופעות שונות שבעוכרי החברה הישראלית של שנות האלפיים, כגון ילדים רעבים, תאונות דרכים ונשיא שטוף זימה. במופע מוצג מבחר שירי ארץ ישראל בהגשה שונה. בין השירים "חורף 73" מאת שמואל הספרי, "אלף בית" ו"אצלנו בחצר" מאת נעמי שמר, "לא נפסיק לשיר" מאת חיים חפר ו"פתאום עכשיו" מאת תרצה אתר.
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
ב־1995 מונה זיו למנכ"ל בנק הפועלים שווייץ ומלא את התפקיד עד 1998.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
כשהאוניה שוקעת
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
ב-1998 חזר זיו לישראל ומונה לסמנכ"ל, חבר הנהלה וראש האגף הקמעונאי וב-2000 מונה לראש החטיבה הקמעונאית. בחטיבה זו הוביל זיו מהלך אסטרטגי של ביסוס ניהול הלקוחות על הפעלת כלי מידע חדשניים לרבות כריית מידע מתוך מאגר הנתונים בבנק וניתוחו בעזרת Data Warehouse ותוכנות פילוח מידע מתקדמות.
תאוריית אסון טובה
תאוריית אסון טוֹבָּה היא תאוריה בתחום האבולוציה של האדם שהוצעה בשנות ה-90, אך עדויות הסותרות אותה הוצגו בעשור השני של המאה ה-21.
צבי זיו
קריירה בבנק הפועלים
באוגוסט 2003 מונה זיו למנכ"ל בנק הפועלים בעקבות פרישתו של מר אלי יונס מהתפקיד. זיו התפטר במרץ 2009 בעקבות חילוקי דעות מהותיים עם היו"ר דני דנקנר.
תאוריית אסון טובה
תוכן התאוריה
התאוריה עוסקת בצוואר בקבוק גנטי משוער שהתרחש כ-71,000 שנים לפני זמננו. על פי התאוריה, התפרצות-על של הר הגעש טובה בסומטרה הובילה לחורף געשי, שהוביל להצטמצמות האוכלוסייה האנושית לכמה אלפי פרטים ולהיווצרות צוואר בקבוק גנטי בקרב המין האנושי.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
רעיון, בימוי וכוריאוגרפיה: דניאלה מיכאלי. כתיבה ופזמונים: זאב שצקי, מוזיקה: רויטל מונטה. סיפור שקיעת הטיטניק "האוניה שלא טובעת", סיפורם של מי שביהירותם האמינו שכסף או פלאי הטכנולוגיה, מספיקים כדי לחמוק מהגורל. הטייקונים שקפאו באוקיינוס האטלנטי כשבבטנם שמפניה וקוויאר... התזמורת שהמשיכה לנגן עד הסוף... קריאת SOS הראשונה בהיסטוריה... השרירות האכזרית של הטבע שבמהלומת קרחון אחת שמה קץ לשאיפותיהם ולעתידם של אלפים.
צבי זיו
פעילות עסקית
בשנת 2010 התבקש זיו על ידי מר אריאל חסון, מנכ"ל Kardan N.V. להצטרף לדירקטוריון של בנק TBI Bank EAD שהיה בנק קטן כושל שנרכש על ידי הקבוצה בבולגריה. זיו כיהן בדירקטוריון עד 2016 ובמהלך תקופה זו הבנק הפך לבנק הרווחי בבולגריה ונמכר בסופו של דבר לקבוצת משקיעים ממזרח אירופה.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
עלתה לראשונה עם תלמידי הסטודיו למשחק ניסן נתיב במסגרת פסטיבל עכו 1992 ובגרסה שנייה עם תלמידי ניסן נתיב 2010 כהצגת שנה ג', המשיכה בצוותא כהצגת פרינג' וזכתה בצוותא בשני קיפוד הזהב 2012, על עבודה קבוצתית ועיצוב תלבושות (מורין פרידמן).
תאוריית אסון טובה
התפתחות התאוריה
בשנת 2013 פורסם מחקר שבחן את האפר הגעשי באגם מלאווי, בו נטען כי התפרצות הר הגעש טובה לא הובילה לשינוי אקלים משמעותי במזרח אפריקה, וכי אין עדויות לכך שחורף געשי התרחש וגרם לצוואר הבקבוק הגנטי. מחקר נוסף שפורסם בשנת 2015 תמך בטענה זו.
צבי זיו
פעילות עסקית
בשנים 2011–2013 שימש זיו כיועץ של הבנק העולמי בהודו בתחום מיקרופיננס ועסק בארגון מחדש של עסקי הבנק בתחום זה בדגש על היחסים עם הבנקים המקומיים שהיו מעורבים בתחום.
דניאלה מיכאלי
עבודות בהן באה לידי ביטוי שפתה האמנותית
צבי גורן כתב על ההצגה באתר הבמה:
צבי זיו
פעילות עסקית
בשנת 2012 הצטרף זיו, על פי בקשת היו"ר והמנכ"ל ישראל איבצן, לוועד המנהל של "יקבי כרמל" על מנת להוביל מהלך של מכירת היקב שהיה בבעלות 120 משפחות המייסדים. המהלך הסתיים בהצלחה בשנת 2013 והיקב נמכר לקבוצה של משקיעים פרטיים.
בשנת 2013 זכה זיו יחד עם חברת הייעוץ טאסק במכרז של חברת החשמל להכנת תוכנית לבנית האיתנות הפיננסית של החברה צופה פני רפורמה. הפרויקט הסתיים בהצלחה אך הרפורמה עצמה נדחתה באותה עת על ידי שר האוצר יאיר לפיד ולא יצאה לפועל.
פעילות עסקית נוכחית
בשנת 2016 זכה זיו, יחד עם אורי פז (לשעבר מנכ"ל בנק ירושלים) וחברת פנינסולה, במכרז של משרד הכלכלה להקמת קרן למתן הון צמיחה לעסקים בינוניים. השותפים הקימו את "פנינסולה קרן צמיחה לעסקים בינוניים" וגיסו 450 מיליון ש"ח בשוק ההון כאשר 25% מתוכם הם מימון מדינה. הקרן פועלת בהצלחה ותסיים את תקופת ההשקעה במרץ 2021. זיו הוא אחד מהשותפים המנהלים בקרן ויו"ר ועדת ההשקעות.
בשנת 2019 הצטרף זיו כאחד המייסדים לחברת "Silver Castle". החברה היא בית השקעות לנכסים דיגיטליים ועוסקת בכל ההיבטים הפיננסיים של נכסים אלו בדגש על פעילות שוק הון.
פעילות חברתית ציבורית
תפקידים קודמים שזיו מלא בתחום זה:
תרבות כדורגל
סביב משחק הכדורגל קיימת תרבות ענפה. במדינות רבות הכדורגל מהווה חלק חשוב מן התרבות הפופולרית המקומית. שחקני הכדורגל המקצועיים הופכים פעמים רבות לכוכבים ולמודלים לחיקוי, וכלי תקשורת משדרים משחקי כדורגל ועוסקים בהם. במקרים לא מעטים, לשחקנים, מאמנים, קבוצות ונבחרות לאומיות מעמד של סמלים, המייצגים דבר מה שאינו קשור ישירות לכדורגל כמשחק, כמו מדינה, עיר, השתייכות אתנית, דרך התנהגות או אמונה כלשהי. ברוב המקרים לצבעים הרשמיים של הקבוצות יש מעמד ומקום מרכזי וחשוב מאוד בעניין הענף בכלל והקבוצות בפרט ובשל כך הצבעים משמשים לעיתים קרובות כסמל זיהוי חלופי לשם הקבוצה. מיליוני אנשים משחקים כדורגל בכל רחבי תבל, אף על פי שרובם לא מקבלים תשלום על כך. בשל אלמנטים אלו ואחרים הכדורגל נחשב לענף הספורט הפופולרי ביותר ובעל ההשפעה התרבותית הרבה ביותר בעולם.
"משחק הוגן"
"משחק הוגן" הוא פרויקט של פיפ"א המקדם את הרוח הספורטיבית ומניעת האפליה במשחקי הכדורגל ואת הפחתת הגזענות במגרשים. התוכנית תומכת גם בנושאים שלא קשורים לכדורגל, בניסיון לתרום לצדקה ולתרום לגופים אשר תורמים לשיפור המצב בעולם. פיפ"א ואופ"א מעניקים את "פרס המשחק ההוגן" ("Fair Play award") למי שפועל לפי העקרונות הללו ויתרום לקהילה.
שירי אוהדים
לעיתים קרובות לפני משחק בין שתי קבוצות המתחרות באותו אזור בטבלה או במשחק גביע, האוהדים מכינים שירים בגנות הקבוצה מבעוד מועד. לאחר משחק השרוכים יצא דיסק שלם שכולו שירי גנאי לקבוצת הפועל בית שאן ושחקנה, איתן טייב. בתקופת האינתיפאדה השנייה, שירים רבים בגנות שחקנים השתמשו במילה "ערבי" כמילת גנאי, בעקבות המצב הרגיש באותה תקופה.
אולטראס
למועדונים רבים יש אולטראס, חבורות מאורגנות של אוהדים אדוקים. האולטראס מעודדים את הקבוצה במשך המשחק באמצעות שירים, תפאורה, דגלים, שלטים ואבוקות.
אוכל
האוהדים שצופים במשחק נהנים בדרך כלל מאוכל מלוח וקל להגשה כגון: גרעינים (לרוב גרעיני חמנית), טוגנים (צ'יפס), פופקורן. השתייה היא גם חלק דומיננטי בצפייה במשחק, וכוללת לרוב משקאות אלכוהוליים קלים כגון בירה, או משקאות מוגזים כגון קולה. יש החוגגים ניצחון גדול בשתיית יין או שמפניה.
ליגת החלומות
"ליגת החלומות" הוא שם של שעשועון ספורט נפוץ המתקיים במקביל לליגת כדורגל מסוימת (אמיתית) בו על האוהדים להרכיב קבוצת כדורגל במסגרת תקציב נתון, ומקבלים ניקוד לפי ביצועים האמיתיים בליגה הרלוונטית של השחקנים שבחרו. המנצח בכל שבוע זוכה בפרס והמנצח בסוף העונה זוכה בפרס גדול יותר. את השעשועון מארגנים לרוב כלי תקשורת העוסקים בספורט ואתרי אינטרנט העוסקים בכדורגל.
אלימות וגזענות
בשל ריבוי הלאומים והשחקנים הזרים בקבוצות בישראל ובאירופה, ובשל אופיו הקשוח של המשחק (בעיקר בקרב האוהדים), ישנה גזענות רבה וקריאות גנאי לשחקנים זרים באירופה, ולשחקנים ערבים בישראל.
באירופה הגזענות מתבטאת בעיקר כנגד שחורים או שחקנים ממדינות שהיו אויבות בעבר למדינות שהשחקנים משחקים בהם.
לעיתים קרובות הגזענות או התחרותיות בין הקבוצות נגררת לאלימות, שהובילה בעבר אף לרצח.
מקרה קיצוני אירע ב-26 בפברואר 2006 במשחק בליגה הספרדית בין ברצלונה, לבין המארחת, ריאל סרגוסה, במגרש הרומרדה, כאשר אוהדי סראגוסה קראו קריאות גנאי לעבר סמואל אטו, מה שגרם להפסקה קצרה במשחק, ואף לאיום מצידו של אטו לעזוב את המגרש.
ארגונים נגד גזענות בכדורגל
בשנת 1999 הוקם הארגון "כדורגל נגד גזענות באירופה" (Football against racism in europe או FARE), במטרה למגר את הגזענות באמצעות משחקים בין קבוצות אתניות שונות, בעיקר של ילדים. הארגון מקבל סיוע מאופ"א ומהנציבות האירופית.
חברה
עם התפתחות הענף, הכדורגל השפיע גם על החיים שמחוצה לו, כאשר הוא מהווה דוגמאות למפגשים חברתיים בתרבות, רקע בסרטים, ערבוב בין כדורגל לאופנה, לבידור ולדת ועוד.
קולנוע
במשך המאה ה-20 הופקו סרטים רבים העוסקים באופן ישיר בכדורגל. אחד הסרטים המפורסמים שבהם הוא "בית חרושת לכדורגל" (באנגלית: The Football Factory) שמבוסס על ספרו של ג'ון קיו שמתאר את האובססיה של האנגלים לכדורגל והשני הוא הסרט "בלי חוקים". שני הסרטים מתארים את אורח החיים של האוהדים האנגלים הפנאטים שכולל בתוכו: צפייה במשחקי הכדורגל במגרשים, בילוי בפאב, שתיית בירה וקטטות בין אוהדים של קבוצות אחרות.
מוזיקה
שירים רבים ברחבי העולם עוסקים בכדורגל. בין היתר, הביטלס הזכירו את מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, מאט באזבי, בשיר, ובאחד מאלבומי פינק פלויד מופיע סימפול של אוהדי ליברפול שרים You'll Never Walk Alone. בארץ, זכור בעיקר אריק איינשטיין שהזכיר את הפועל תל אביב במספר שירים ואף ביצע שיר שמורכב משמות כדורגלנים, ואלה שמות.
ספרים
ידוע במיוחד הוא ספרו של ניק הורנבי "קדחת הדשא" (שידוע בעברית כ"אהבה על הדשא") המתאר את חייו של אוהד ארסנל. הספר אף הוסרט בקולנוע.
כדורגל בתקשורת
תקשורת כדורגל היא שם כולל לסיקור משחק הכדורגל בכלי התקשורת השונים. כיום סיקור ענף זה תופס חלק נכבד בכלי התקשורת בעולם.
סיקור הכדורגל בתקשורת מתחלק לכמה קטגוריות:
סיקור טלוויזיוני
זהו סיקור כדורגל המובא בטלוויזיה. משחקי כדורגל מהליגות והטורנירים המרכזיים משודרים לרוב בשידורים ישירים ברחבי העולם, לרוב בערוצי הספורט אך לעיתים גם בערוצים הממלכתיים והמסחריים. את השידורים הישירים מלווים מספר אנשים: בנוסף לתיאורים המילוליים, בשידור הישיר מופיעים כלי עזר גרפיים המשרתים את הצופה: לוח תוצאות המראה בכל רגע את התוצאה ואת הזמן, כתוביות המציגות את השחקנים וכו'. מדי פעם מופיעות גם סטטיסטיקות הקשורות למשחק ולשחקנים.
פעמים רבות את השידור הישיר מלוות תוכניות מיוחדות לסיקור המשחק לפניו, במחציתו ואחריו. תוכניות אלו, לרוב מורכבות מצוות של מגיש ומספר פרשנים, מנתחות את המשחק בדיעבד ולעיתים קרובות משדרות גם "כתבות צבע" הקשורות למשחק. דוגמאות בולטות הן "פורד סופר סאנדיי" בהגשת ריצ'רד קיז (מסקרת את משחקי הפרמייר ליג ברשת סקיי ניוז הבריטית) ו"אולפן ליגת האלופות" בהגשת מודי בר און (המסקרת את משחקי ליגת האלופות בערוץ הספורט הישראלי).
סיקור עיתונאי
סיקור המובא בעיתון. ישנם שני סוגים של עיתונים המסקרים הכדורגל:
סיקור אינטרנטי
סיקור המובא ברשת האינטרנט. דומה לסיקור העיתונאי, מלבד זאת שהיותו קיים בכל רגע ולא מדי תקופה מאפשר לו הבאת תוצאות ועדכונים באופן מהיר יותר, ולעיתים קרובות אף בזמן אמת.
כדורגלנים בברנז'ה
כדורגלנים מפורסמים רבים הפכו עם השנים לסלבריטאים ולאנשים המזוהים לא רק עם כדורגל. בין הדוגמאות הבולטות נמנים אריק קאנטונה שהחל אחרי פרישתו לככב בסרטי קולנוע, גארי ליניקר שהפך למגיש טלוויזיה ב-BBC, ודייוויד בקהאם שכיכב במספר קמפיינים של דוגמנות וזכה לעניין רב בתקשורת הבריטית והעולמית, בין השאר בגלל נישואיו לוויקטוריה אדמס מהספייס גירלז. בישראל, בין היתר, שמעון גרשון הוציא אלבום מוזיקלי, בוני גינצבורג הוא מגיש הספורט של הערוץ הראשון, איציק זוהר כיכב במספר תוכניות טלוויזיה ואייל ברקוביץ' הפך לאיש תקשורת ופרשן כדורגל.
כסף וכדורגל
מוצרים הקשורים לכדורגל נמכרים בכל העולם בצורות שונות. בין אם מדובר בכרטיסים למשחקים, רכישת מנויים לשידורי ספורט בטלוויזיה, קניית ציוד למשחק, צעצועים או העתקים של חולצות שחקנים נערצים - קשה להעריך את היקף הפעילות הכלכלית הקשורה במשחק. פיפ"א, הארגון המארגן הרשמי, מעריך את הכנסותיו בין השנים 2003 ו-2006 בכ-3,268 מיליון פרנקים שווייצריים (CHF), ומנגד את הוצאותיו בכ-2,422 מיליון CHF. בין ההכנסות ניתן למנות כ-1,660 מיליון CHF בזכות מכירת זכויות השידור של משחקי מונדיאל 2006, ו-714 מיליון CHF נוספים ממכירת זכויות פרסום ושיווק באצטדיונים במהלך הטורניר.
טווח תקציבי מועדוני הכדורגל בעולם הוא רחב ולרוב הוא תלוי באזור בו הם נמצאים. רוב המועדונים המקצועיים זוכים ל"ספונסר", נותן חסות המפרסם על מדיהם את שמו ובתמורה נותן לקבוצה סכום קבוע. רווחים נוספים נמנים ממכירת זכויות שידור, פרסום באצטדיונים במהלך המשחקים, מוצרים נלווים ומכירת כרטיסים למשחקים. התקציבים הגדולים ביותר הם של המועדונים האירופיים הבכירים, כגון הבולטים בליגות הספרדית, הגרמנית, האיטלקית והאנגלית.
העברות
דרך נוספת בה כסף רב מחליף ידיים בעולם הכדורגל היא העסקת השחקנים. מועדונים חותמים עם שחקניהם על חוזי תעסוקה למשך מספר שנים תמורת משכורת מסוימת, המבוססת בין השאר גם על הישגים אישיים או קבוצתיים אשר יתנו לשחקנים "בונוסים". לעיתים יחליט מועדון כי עדיף לו למכור את זכויותיו בחוזה של אחד משחקניו למועדון אחר בתמורה כספית. הדבר מוסדר דרך ההתאחדויות וברמות הבכירות הוא מערב סכומי כסף גבוהים במיוחד.
צדקה
הכדורגל הוא גם אמצעי עזר לתרומות וצדקה במקרים רבים. אחת התרומות הגדולות של פיפ"א היא פיתוח הספורט באזורים בעולם העומדים בפני קשיים ובעיות רבות, כמו מחסור בציוד. יתר על כן, משתף הארגון פעולה עם יוניצ"ף מאז שנת 1999, על ידי סיפוק ציוד וחומרים (הקשורים לכדורגל) שיחולק על ידי האומות המאוחדות. ברחבי העולם נערכים משחקי ידידות למטרות צדקה מדי שנה בשיתוף כוכבי כדורגל. במקרים מסוימים משחקים שכאלו אף הוסדרו לכדי טורניר של ממש מטעם ההתאחדות, כגון מגן הצדקה האנגלי.
רפי קוצר
רפאל (רפי) קוצר (8 בנובמבר 1924 - 23 במרץ 2005) היה ממקימי ארגון נכי צה"ל.
לחם בהגנה ובצה"ל במלחמת העצמאות ובסוף המלחמה נפצע. לאחר פציעתו הקים את ארגון נכי צה"ל ועמד בראשו. בשנות החמישים והשישים מילא מגוון תפקידים בקיבוץ הארצי ובמפ"ם ואחר כך עסק בתפקידי ניהול שונים.
קורות חייו
קוצר נולד בניטרה שבסלובקיה. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל עם הוריו, והצטרף לחברת נוער בקיבוץ שער הגולן.
שירותו בהגנה ובצה"ל
קוצר שירת בהגנה ובפרוץ מלחמת העצמאות נמנה עם ראשוני הלוחמים של חטיבת גולני. לחם בקרבות משמר העמק, גשר וצמח. כמו כן הקים את "מחלקת הקומנדו" של גדוד 12 (ברק), שהייתה גלגולה הראשון של סיירת גולני, ופיקד עליה במהלך קרבות סג'רה, הקרב על קיבוץ גשר ומבצע חירם. לקראת תום מלחמת העצמאות נפצע קוצר קשה ברגליו בקרבות באזור פתחת רפיח.
פעולתו במסגרת ארגון נכי צה"ל
בזמן ששכב בבית החולים הקים יחד עם קבוצת חברים את "ועד הפעולה של הנכים", גוף שניסה לטפל במצוקותיהם של נכי המלחמה. באותה תקופה נעדרה מדינת ישראל הצעירה תשתית ארגונית לטיפול ושיקום נכים, וצה"ל ומשרד הביטחון התקשו להתמודד עם מצוקות הנפגעים. בשנת 1949 נחקק בכנסת "חוק הנכים (תגמולים ושיקום)" וקוצר היה מגיע לישיבות ועדת העבודה והרווחה של הכנסת באלונקה כדי להשתתף בדיונים שליוו את ניסוח החוק. כיהן כיו"ר הראשון של ארגון נכי צה"ל עד שנת 1951.
פרסם את הספר "חזרה לחיים – מארגון נכי מלחמת השחרור לארגון נכי צה"ל".
מחוזות נפאל
בחלוקה המנהלית, נפאל מחולקת בדרג המשני (לאחר פרובינציות) ל-77 מחוזות. עד 20 בספטמבר 2015 הייתה נפאל מחולקת לאזורים שחולקו ל-75 מחוזות.
אדמיר מחמדי
אדמיר מחמדי (באלבנית: Admir Mehmedi; נולד ב-16 במרץ 1991) הוא כדורגלן שווייצרי יליד מקדוניה המשחק בעמדת החלוץ באנטליהספור.