cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טל טריידינג קורפ נגד בנק לאומי לישראל
רע"א 8301/13 טל טריידינג קורפ נגד בנק לאומי לישראל בע"מ הוא פסק דין תקדימי שניתן בבית המשפט העליון, וביטל את אחת ההלכות החשובות והוותיקות בדיני שטרות - הלכת גויסקי אשר ניתנה בבית המשפט העליון בשנות ה-60. על הלכת גויסקי סמכו מחזיקים רבים בהמחאות ובשטרות ובעיקר הבנקים, אשר השיקים הדחויים שקיבלו מלקוחותיהם שימשו כבטוחה ליתרות חובה בחשבון וכאמצעי למתן אשראי. הלכה זו ספגה ביקורת רבה בפסיקת בתי המשפט ובכתבי מלומדים שכן היא העניקה למי שמחזיק בשטר כזה מעמד מועדף המתגבר בנסיבות מסוימות על טענות הגנה של מושכי השיקים. בית המשפט קבע כי מעתה, רק אוחז כשורה יכול להתגבר על טענת כישלון תמורה ולאכוף את פרעון השטר על הנתבע, וכל מי שמבקש לאכוף פרעון המחאה יצטרך להוכיח כי השטר הגיע אליו בתום לב ובעד ערך (כלומר שהוא אוחז כשורה).
ב-12 בספטמבר 2017 ניתן פסק דין בדיון נוסף, ברוב דעות, שוב מול דעת המיעוט של השופט סולברג. פסק הדין הותיר את שינוי ההלכה על כנו.
מושגי יסוד
המושגים שלהלן חלים על כל סוגי השטרות בפקודת השטרות, אולם ביחס לפסק דין זה, הם מתייחסים להמחאות בלבד. המחאה הוא מקרה פרטי של שטר חליפין.
מי שמחזיק בשטר, ורשאי לתבוע מכוח החזקתו זו, נקרא אוחז. הפקודה מבחינה בסוגי אוחזים אלה:
הלכת גויסקי
הלכת גויסקי, שניתנה בשנת 1962, קבעה כי כאשר אדם אוחז בהמחאה ומסחר ("מגלגל") אותה הלאה לאדם אחר, ולאחר הסיחור התמורה בעד ההמחאה נכשלה הרי שההמחאה סוחרה כאשר היא נקייה מכל פגם ולכן יוכל כל אוחז בעד ערך לאכוף את פרעון ההמחאה על המושך ולהתגבר על טענת מושך ההמחאה כי התמורה נכשלה. אבל אם כישלון התמורה קדם לסיחור השטר, הרי שרק אוחז כשורה יכול לגבור על טענת כישלון תמורה. נקודת המוצא להלכת גויסקי הייתה כי החיוב הכספי הגלום בשטר מתמזג עם הנייר עצמו, כך שהשטר הופך לחפץ של ממש בעל ערך, ובכך הוא דומה לכסף מזומן או נכס מטלטל. מכאן, שאם אדם מעביר את הבעלות בשטר לאחר, הרי שזכות הבעלות בשטר עוברת לאותו אחר ולכן הוא זכאי לפרעון השטר. העובדה שהחוזה הופר או שהתמורה בעדה ניתן השטר נכשלה, לאחר שהשטר כבר סוחר לידי האוחז, אינה פוגעת למפרע בזכות שרכש האוחז עם קבלת השטר לידו. הלכה זו השוותה למעשה את מעמדו של אוחז בעד ערך למעמדו של אוחז כשורה (כל עוד ההמחאה הגיע לאוחז בעד ערך טרם כישלון התמורה) שכן שניהם מתגברים על טענת כישלון תמורה ויכולים לחייב את המושך לפרוע את השטר לידיהם. הלכת גויסקי הקלה למעשה על אוחז בעד ערך שכן הוא לא נזקק לעמוד בתנאים בהם על אוחז כשורה לעמוד: תום לב וערך, ועדיין, ליהנות מהיתרונות שיש לאוחז כשורה.
הלכה זו פגעה בצרכנים רבים אשר מסרו לבעלי עסקים המחאות דחויות על חשבון מוצרים שרכשו והמחאות אלו הופקדו בחשבונות הבנק של אותם בעלי עסקים (על מנת לקבל אשראי או כדי לשמש כביטחון בחשבון), או סוחרו לצדדים אחרים, ובעת שהגיע מועד האספקה המוצר לא סופק. מאחר שסיחור ההמחאות קדם במרבית המקרים לכישלון התמורה, נאלצו אותם צרכנים לפרוע את ההמחאות על אף שלא קיבלו דבר.
העובדות וההליכים הקודמים
המבקשת, חברת טל טריידינג, כרתה הסכם לקניית יהלומים מחברה בשם יהלומי צבי אור (1981) בע"מ (להלן: החברה) . בעת כריתת ההסכם מסרה המבקשת לחברה מספר המחאות דחויות, ובכללן ההמחאה נשוא המחלוקת. ההמחאה נרשמה לפקודת "חברת יהלומי צבי אור בע"מ". סחרותה של ההמחאה לא הוגבלה, אף לא באמצעות הכיתוב "למוטב בלבד". החברה הפקידה את ההמחאה בחשבון המתנהל בבנק לאומי (המשיב) כבטוחה לתשלום חובותיה, כאשר בעת ההפקדה היה החשבון ביתרת חובה. בעת ההפקדה חתמה החברה בגב ההמחאה בחותמת "יהלומי צבי אור (1981) בע"מ", כלומר, באופן השונה מהשם המופיע בחזית ההמחאה. בהמשך, נקלעה החברה לקשיים ולא סיפקה למבקשת את היהלומים ולכן ביטלה המבקשת את ההמחאה. הבנק הגיש את ההמחאה לביצוע בהוצאה לפועל ובית משפט השלום חייב את המבקשת בתשלום ההמחאה אף על פי שההסכם עימה הופר והיא מעולם לא קיבלה את היהלומים שכנגדם מסרה את ההמחאה. בית משפט השלום קבע כי די בהבדל בין שני הכיתובים בהמחאה (בחזית ובגב ההמחאה) כדי לשלול את מעמדו של הבנק בהמחאה כ"אוחז כשורה". אולם, מאחר שחשבון החברה היה ביתרת חובה ומאחר וההמחאה הופקדה כבטוחה כנגד חובה זו, הרי שהבנק הוא "אוחז בעד ערך" (הערך שנתן הבנק הוא האשראי, משיכת היתר, בה היה החשבון). לאור מעמדו זה של הבנק ובהתאם להלכת גויסקי, הרי שהבנק נעשה אוחז בהמחאה לפני הפרת ההסכם ועל כן הוא מתגבר על טענת ההגנה של המבקשת כי ההסכם בינה לבין החברה הופר. בית המשפט המחוזי אישר את קביעות בית משפט השלום. על קביעות אלו הגישה טל טריידינג בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון.
טענות טל טריידינג
במסגרת הדיון בבית המשפט העליון צמצמה טל טריידינג את טענותיה לטענה אחת: הגיעה העת להורות על ביטולה של הלכת גויסקי, ומשמעות הדבר היא כי אם הבנק אינו אוחז כשורה בהמחאה אלא רק אוחז בעד ערך אין הוא יכול להתגבר על טענת המבקשת כי ההסכם עימה הופר, ומכאן שאין הוא יכול לגבות את ההמחאה.
דעת הרוב
הלכת גויסקי התבססה על דיני הקניין וראתה את השטר כחפץ ממש הניתן להעברה מיד ליד, אשר תוכנו הוא החיוב לשלם את הסכום הנקוב בו. אולם, על שטר חלה מערכת דינים משולשת: דיני שטרות, דיני קניין ודיני חיובים ולא ניתן לבחון אותו דרך מערכת דינים אחת בלבד: במישור דיני הקניין מצוי הפגם על גבי ההמחאה שכן היא אינה "שלם ותקין על פי מראהו" ועל כן אין הבנק יכול להיות אוחז כשורה. על פי דיני החיובים ודיני החוזים, בעת סיחור השטר עוברת גם הזכות לקבלת תמורה עתידית ובזכות זו טמון פוטנציאל לכישלון תמורה. לכן השטר אינו נושא זכות מוחלטת לפרעונו, והפרה עתידית של ההתחייבות, שבתמורה לה ניתן השטר, יכולה לפגוע בזכות הפרעון. הדבר עולה בקנה אחד עם העיקרון הידוע בדיני החיובים לפיו הממחה (מי שמסחר את השטר) אינו יכול להעביר לנמחה (הנסב בשטר) יותר ממה שיש לו. טיב ה"חפץ" (ההמחאה) שעבר לבנק במקרה זה הוא חיוב, ועל פי דיני החיובים היה החיוב תלוי בכך שהחברה תבצע את חיוביה כלפי המבקשת ותספק את התמורה (היהלומים) בגין ההמחאה. כאשר החיוב הופר והתמורה נכשלה, הרי שנפגע גם החיוב השטרי.
השופט הנדל דחה את טענת הבנק כי הלכת גויסקי מתיישבת עם ציפיות הצדדים. העובדה שהמבקשת נטלה סיכון מסוים בעת מסירת ההמחאה לחברה (שכן המבקשת טרם קיבלה את התמורה) אינה אומרת שיש להטיל עליה את מלוא הנזק ללא בחינת האירועים שהתרחשו לאחר מכן. הבנק הוא גורם מקצועי ועל כן אין מניעה שהבנק יבדוק את ההמחאה בעת קבלתה כדי לוודא שהיא שטר "שלם ותקין על פי מראהו". אם מבחין הבנק כי ההמחאה אינה כזו, הוא יכול שלא לקבלה, אלא להסתפק בבטוחות אחרות או לבקש המחאה תקינה ובכך להבטיח את מעמדו כאוחז כשורה. אך אם לקח הבנק את השטר כבטוחה כשהוא אינו שלם ותקין על פי מראהו, הרי שהוא היה מודע לכך כי לא יוכל ליהנות מהיתרונות השמורים לאוחז כשורה ומכאן שהוא לקח את הסיכון כי התמורה כנגד השטר תכשל.
השופט הנדל דחה את טענת הבנק כי ביטול הלכת גויסקי יפגע ביכולת הבנקים להסתמך על המחאות דחויות כבטוחות. הבנק לא הביא נתונים על מספר ההמחאות שהוא מקבל כבטוחה ושבהן אין הוא במעמד של אוחז כשורה ואשר גם העסקאות במסגרתן ניתנו הופרו על ידי הלקוח. סקירת מאגרי הפסיקה מלמדת כי בשנים האחרונות מתקבלות בשנה כעשרים תביעות על סמך הלכת גויסקי, ומכאן שביטול ההלכה יהיה בעל השפעה זניחה על תחשיבי הבנק בעת מתן הלוואות. נוסף על כך, על הבנק חובה לבדוק את ההמחאה בעת קבלתה ועומדת בפניו האפשרות לסרב לקבל את ההמחאה ובכך למנוע מתן אשראי, או לראות בה בטוחה נחותה יותר.
השופט הנדל פנה למשפט העברי שבו ישנם כללים החלים במקרה זה. הדין העברי מחזק את מעמד השטר על ידי שימוש בכלים דיוניים, ראייתיים ומעין הליך של הוצאה לפועל. חכמי המשפט העברי בימי הביניים מצאו הסדר המעניק לשטר מעין טהירות. גישות שונות במשפט העברי העכשווי רואות את ההמחאה כבעלת מעמד מיוחד העשוי להשתנות על פי ההקשר הנדון: שווה כסף, שטר חוב או הוראת תשלום. יוצא, שגם המשפט העברי רואה את השטר כבעל שלושה ממדים: חפץ, חוזה, מסמך סחיר; ומאחר שתכליתה של ההמחאה לסייע למסחר הרי שיש לראות בה יצור משתנה בעל גמישות ופנים שונות.
דעת המיעוט
השופט סולברג קבע כי אין מקום להותיר את הלכת גויסקי כמות שהיא, אך עם זאת, אין לבטלה כליל אלא להגבילה בשני תנאים:
השופט סולברג פנה גם הוא למשפט העברי אולם קובע כי בכל האמור לשאלה העומדת במחלוקת בעניין זה קשה לחלץ מהדין העברי תובנה התורמת לגיבושו של הסדר משפטי אופטימלי.
בעקבות פסק הדין
נוכח פסק הדין נראה כי הבנקים לא יוכלו לסמוך יותר על הטענה כי די שהם קיבלו את ההמחאה לפני שהתמורה נכשלה, ובכך לאכוף את פרעונם על מושכי ההמחאות. ייתכן שהבנקים ימשיכו לקבל המחאות כאלה אולם יעלו את מחיר האשראי באופן המגלם את הסיכון הכרוך בכך שהם לא יוכלו לאכוף את פרעון ההמחאה במקרה של כישלון תמורה. מנגד, ייתכן שהבנקים, שהם גוף מקצועי שהמחאות הן חלק נכבד מעיסוקם על פי טיבם וטבעם, יקפידו לקבל רק המחאות שיבטיחו להם מעמד של אוחז כשורה, המתגבר בקלות על טענה של כישלון תמורה. הקושי יתעורר באותם מצבים שבהם מפקידי ההמחאות יציגו המחאות שאינן תקינות מבחינת הכיתוב, כפי שקרה בעניין שנדון בפסק הדין, ואז יכול הבנק לשלחם חזרה להשיג המחאה תקינה, דבר שעלול לגרום לסרבול וטרחה. קושי זה מתחדד משום שרבים, הן סוחרים והן צרכנים, אינם ערים לדקויות ולאבחנות שעושה פקודת השטרות בכל האמור לכיתוב על ההמחאה ומעמד האוחז הנגזר מכך, ולכן לא יודעים במעמד קבלת ההמחאה להקפיד על אופן כתיבתה.
יש בפסק הדין גם הגנה על ציבור הצרכנים. לקוח ששילם מראש עבור שירות או מוצר שרכש באמצעות המחאה דחויה (שסחרותה לא הוגבלה, קרי, ניתן "לגלגל" אותו הלאה), יהא מוגן במקרה שבו התמורה נכשלה והאוחז לא הוכיח כי הוא אוחז כשורה, לעומת המצב הקודם שבו צרכן לא קיבל תמורה אך נאלץ לפרוע בכל זאת את ההמחאה.
דיון נוסף
בנק לאומי הגיש בקשה לדיון נוסף בעקבות פסק הדין. נשיאת בית המשפט העליון, השופטת מרים נאור, נעתרה לבקשה, וב-31 בינואר 2017 התקיים דיון בהרכב של שבעה שופטים בראשות הנשיאה.
עובר למתן פסק הדין בדיון הנוסף נכתב מאמר על ידי המלומדות מיכל עופר צפוני, רות פלאטו-שנער, שם הן הפצירו בבית המשפט העליון להותיר את שינוי ההלכה על כנו.
ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק דין בדיון הנוסף בבית המשפט העליון, ברוב דעות של שישה שופטים, שוב מול דעת המיעוט של השופט סולברג שנותר בדעתו. פסק הדין הותיר את ביטול הלכת גויסקי על כנו. את רוב פסק הדין כתבה הנשיאה הנכנסת, השופטת חיות, אשר קבעה ברוב דעות כי רק המחוקק יכול ליצור סוג של שטר חדש אליו כיוון השופט סולברג בדעת מיעוט, וקיבלה את עמדת השופט הנדל, אשר קבע כי הלכת גויסקי שבוטלה קבעה הלכה בניגוד לחוק, וזאת אין להרשות. השופט סולברג נותר איתן בדעתו, כשקבע, בעמדה חדשנית ביותר, כי במקרה שבו בית המשפט העליון משנה הלכה קודמת, ניתנת לו הזכות לקבוע הלכה חדשה תחתיה, על אף שהודה שאין היא מצויה בלשון החוק.
בעל זבוב (סרט, 1990)
בעל זבוב (באנגלית: Lord of the Flies) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט הרפתקאות דיסטופי המבוסס על ספר בשם זה משנת 1954 מאת הסופר ויליאם גולדינג שזכה בפרס נובל לספרות בשנת 1983.
זה העיבוד הקולנועי השני של הספר. העיבוד הראשון הופק ב-1963 בבימויו של פיטר ברוק.
הסרט צולם בהוואי וקיבל ביקורות מעורבות בעיקר בגלל סטייתו מהסיפור המקורי אבל הוא הצליח באופן מסחרי והפך לסרט פולחן.
תקציר העלילה
לאחר התאוששות הם מתחילים להתארגן. ראלף "הקולונל" (בלת'זר גטי) נבחר להיות המנהיג ומשימתו העיקרית היא להבעיר מדורה שתוכל לגלות אותם למחפשים מהאוויר. בנסון הפצוע עוזב אותם בלילה, מגיע למערה ונשכב בתוכה.
כעבור זמן קצר קורא תגר על מנהיגותו נער בשם ג'אק (כריס פור), נער כריזמטי הסוחף כמעט את כל הנערים אליו. הם צובעים את פניהם, מחדדים את מקלות העץ מתעסקים בציד ומזניחים את המדורה. אחד מהם נכנס למערה חשוכה, נתקל בבנסון ודוקר אותו. הוא ורץ להודיע לחבריו כי יש במערה מפלצת. הם נפחדים ושמים בפתח המנהרה ראש של חזיר שצדו כדי שיגן עליהם מהמפלצת. הראש מושך זבובים והם מכנים אותו "בעל זבוב".
ראלף מגיע עם "פיגי" לפגישה עם הציידים הפראים ו"פיגי" נואם בפניהם שיש לשתף פעולה כדי שיחלצו אותו מהאי. בתגובה הם זורקים עליו סלע והורגים אותו.
ראלף נמלט על נפשו מהפראים המנסים לרוצחו. הוא נס בין להבות האש ומגיע בשארית כוחותיו לחוף שם הוא נתקל בקצין אמריקאי ובקבוצת חיילים שראו את האש והגיעו לאי. הקצין מסתכל בתימהון על ראלף הפורץ בבכי ומעליו קבוצת הציידים הנראים כמו פראים ילידי האי.
הפארק הלאומי דארטמור
הפארק הלאומי דארטמור (באנגלית: Dartmoor National Park) הוא פארק לאומי השוכן בדרום-מערב אנגליה שבבריטניה. הפארק משתרע על פני 954 קמ"ר בחבל הארץ דארטמור, המהווה רמה גאוגרפית בדרום מחוז דבון. דארטמור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1951.
נופי הפארק, אשר מהווה את אחד ממרחבי הטבע הבראשיתי הגדולים בבריטניה, מאופיינים בבתה עשבונית, גבעות גרניט חשופות, נחלים רבים וחורשי יער. המקום מהווה בית גידול לאינספור חיות בר וצומח ייחודי. גובה פני השטח משתנה ממקום למקום, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר שוכנת 621 מטר מעל גובה פני הים, וגובהה של הנקודה הנמוכה ביותר הוא 24 מטר בלבד. לצד אלו, הפארק גם מתהדר בכפרים ציוריים ושפע של אתרים ארכאולוגיים חשובים, לרבות צלבי דארטמור ו-60% משורות האבן שבאנגליה. בפארק נפרסים עשרות רבות של מסלולי הליכה מסומנים באורך של למעלה מ-730 קילומטר. לצד הליכה, מוצעים בו פעילויות תיירותיות רבות נוספות ובהן רכיבה על סוסים, שחייה, שיט נהרות, דיג, טיפוס צוקים ומחנאות. בתחומי הפארק מתגוררים בעשרות יישובים שונים כ-33,00 תושבים, המתפרנסים בין השאר מחקלאות מקומית הכוללת הפקת דבש וגבינות, ייצור לחם, וגידול בקר וכבשים. היישוב הגדול ביותר הוא העיירה אשבורטון (Ashburton) בת ארבעת אלפים התושבים.
אזור הפארק הלאומי נקשר לא פעם באגדות ומיתוסים שונים אשר הגבירו את העניין הציבורי בו. כך למשל הוא נחשב לפי חלק מהאגדות למעוז של פעילות יצורים מיתיים שונים לרבות פיקסים ורוחות רפאים. נופי הפארק גם היוו השראה לסופרים רבים, לרבות ארתור קונאן דויל (אשר עלילת ספרו כלבם של בני בסקרוויל מתרחשת בו), אגאתה כריסטי ורוזמונד פילצ'ר.
טבע ואקלים
בתחומי הפארק הלאומי דארטמור אפשר למצוא כיום את אזור הגרניט הגדול ביותר בבריטניה. קרקע של סלע גרניט מכסה 625 קמ"ר משטח הפארק, שהם כ-65% מכלל שטחו. הגרניט הופיע בפארק כסלע פלוטוני במהלך תקופת הקרבון הגאולוגית לפני כ-309 מיליון שנה.
הפארק הלאומי מהווה רמה הגאוגרפית המתנשאת מעל האזורים שסביבה. בעוד באזורים אלו הגובה הממוצע בדרך כלל לא עולה על כ-150 מטר מעל פני הים, גבוהו ממוצע של דארטמור הוא כ-550 מטר. כעיקרו של דבר, על אף היותן גבוה ומעצם היותו רמה, שטח הפארק איננו הררי במיוחד. עם זאת, תופעה ייחודית יחסית למקום, גבעות הטור (tor), מפרות לעיתים קרובות את מישוריות הקרקע. גבעות הטור הן גבעות סלע גרניט חשופות המזדקרות על פני השטח, וברחבי הפארק שוכנים למעלה מ-160 גבעות כאלו.
יחד עם כל דרום-מערב אנגליה, האקלים בפארק הלאומי הוא בעיקרו של דבר ממוזג. ינואר ופברואר הם החודשים הקרים ביותר, והטמפרטורה הממוצעת בהם נעה סביב מעלה צלזיוס אחת. יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר כאשר הטמפרטורה נעה במהלכם בממוצע סביב 18 צלזיוס. עם כמות של 2,000 מילימטרים של גשם בשנה, אזור דארטמור נחשב לשופע בגשמים ביחס לאזורים הסמוכים אליו. התרחשות זאת נובעת מגובהו של השטח וכן כתוצאה מקרבתו היחסית לים (תעלת למאנש השוכנת כעשרה קילומטר בלבד מדרום לגבולו הדרומי של הפארק). לאורך השנה, החודשים הגשומים ביותר הם נובמבר ודצמבר. שלגים יורדים בממוצע במשך 20 ימים בשנה.
הקרקע הגבוהה של דארטמור מהווה אגן ניקוז עבור רבים מהנהרות של דבון ודרום-מערב אנגליה, המוזנים מהגשם הרב היורד בשטח הפארק. לצד קרקע הגרניט הסלעית הנפוצה, הפארק כולל גם כמויות נרחבות של אדמות כבול המכסה אותו. אדמה זאת, יחד עם היותו כאמור של אזור הפארק הלאומי גשום יחסית, תורמת היטב להתבססותן של ביצות רבות במקום, השולטות בנוף המקומי. הביצות בפארק שופעות בצמחייה של דגנאים, טללית ואברש.
ארכאולוגיה
הפארק הלאומי דארטמור עשיר בממצאים ארכאולוגיים, ויש בו ייצוג כמעט לכל תקופה בתולדותיה של בריטניה. הממצאים המוקדמים ביותר שאפשר למצוא בפארק הם מהתקופה הנאוליתית ותקופת הברונזה המוקדמת. בפרט, מבחינת שיעור ממצאים בתקופת הברונזה, דארטמור הוא האזור השופע ביותר בבריטניה ומעריכים כי בתקופה הפרהיסטורית המקום היה מאוכלס למדי.
ככל הנראה השרידים הבולטים ביותר שהשאירו לנו תושביו הפרהיסטוריים של דארטמור, הם כמויות גדולות של מנהירים מגוונים הנפוצים במקום. אלו הם אבנים גדולות וגבוהות אשר הוצבו באתרים שונים למטרות שונות. לרוב הם מסודרים בשורות ובמעגלים, אך לעיתים אפשר גם למצוא אותם עומדים בודדים, מפעם לפעם על ראשי גבעות. היותו של דארטמור אחד הריכוזים הגדולים ביותר של מנהירים בבריטניה, מושך אליו מבקרים רבים מדי שנה.
תופעה ארכאולוגית ייחודית בפארק הלאומי דארטמור היא הימצאותם של כ-130 צלבי אבן קדומים ברחבי הפארק, הידועים כצלבי דארטמור. צלבים אלו נחצבו והוצבו במקומות רבים בשטח הפארק, ככל הנראה לפני כאלף שנה, במהלך שלהי התקופה האנגלו-סקסונית. הצלבים מוקמו למטרות שונות, לרבות לצורכי ניווט, סימון דרכים בין מנזרים וקביעת גבול בין קהילות שונות. לעיתים הם גם שימשו בתור אנדרטאות, ציון מקומות תפילה ועיטורי קברים.
תיירות, בעלות ומנהלה
עד לראשית המאה ה-19, חבל דארטמור לא נחשב לתיירותי או אטרקטיבי במיוחד. כך למשל בשנת 1789 כתב האנטיקוואר האנגלי ריצ'רד גאף לאחר שעבר במקום, כי דארטמור הוא "אזור הררי משמים". עם זאת, במהלך השנים הבאות צבר האזור פופולריות יחסית, ומבקרים החלו לפקוד את המקום ולטייל בו. בראשית המאה ה-20, בשנים 1909 ו-1938, יצאו לאור גם מדריכי טיולים מקיפים ראשונים על דארטמור. באמצע המאה, בשנת 1951, הוכר חבל הארץ כפארק לאומי.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי דארטמור (Dartmoor National Park Authority), אשר הוקמה לצורך זה בשנת 1995 בחסות איגוד רשויות הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת. רשות הפארק מעסיקה צוות של 100 עובדים, והיא מונהגת על ידי מועצה בת 19 חברים הממונים בין השאר על ידי מועצת המחוז של דבון. מטרותיו הרשמיות של הפארק הלאומי, לפי הרשות המנהלת שלו, הן לשמר ולשפר את היופי הטבעי, חיות הבר והמורשת התרבותית של הפארק הלאומי; לקדם את יכולותיו של הציבור ליהנות מאיכויותיו של המקום; וכן לתמוך ברווחתם הכלכלית והחברתית של הקהילות המתגוררות בתחומיו.
למעלה ממחצית (57.3%) משטח הפארק הלאומי דארטמור היא קרקע בבעלות פרטית, לרבות רוב שטחי היער של דארטמור הנמצאים בבעלות דוכס קורנוול. 37% מהקרקע היא שטח ציבורי, חלק גדול נוסף (14%) נתון לבעלות משרד ההגנה הבריטי (המשתמש בשטחים בפארק לצורכי אימונים), ושאר השטח מתחלק בין השאר בין הקרן הלאומית, נציבות היערות הבריטית, ורשות הפארק הלאומי דארטמור, המפקחת על כלל השטח של הפארק.
את הפארק הלאומי דארטמור חוצים לאורכו ולרוחבו למעלה מ-730 קילומטר של מסלולי הליכה מסומנים. טיולי הליכה לאורך מסלולים אלו הן הפעילות הפופולרית בפארק בקרב המבקרים בו. פעילויות תיירותיות רווחות אחרות הן רכיבה על סוסים, שחייה, שיט נהרות, דיג, טיפוס צוקים ומחנאות. מרכז המבקרים הראשי של הפארק ממוקם בפרינסטאון שבחלקו המערבי. לצד מידע תיירותי, מפות וספרי הדרכה, מרכז המבקרים בפרינסטאון כולל תערוכה על ההיסטוריה של האזור, החי והצומח בו וכן תצוגות מתחלפות של אמנות מקומית. לצד מרכז המבקרים הראשי, ברחבי הפארק פועלים גם שני מרכזי מבקרים משניים.
קלייר הולדן רוטמן
קלייר הולדן רוטמן (באנגלית: Claire Holden Rothman; נולדה ב-1958) היא סופרת קנדית, מחברת רומנים, סיפורים קצרים, ומתרגמת. היא פרסמה שני רומנים ושני קובצי סיפורים קצרים. ספרה "אוקטובר שלי" תורגם לעברית על ידי ניצן לפידות ויצא לאור בישראל בספטמבר 2016. הספר עוסק בסיפורה של משפחה מודרנית ששדה הקרב של התרבויות, השפות וההיסטוריה מאיים לפרק אותה ובהשלכות של המילים שלא נאמרו.
הרומן הראשון שלה, מומחה הלב היה מועמד לפרס גילר בשנת 2009, והרומן השני שלה, אוקטובר שלי היה מועמד לקבלת פרס זה בשנת 2014. בנוסף היה הספר אוקטובר שלי בין המועמדים הסופיים לקבלת פרס המושל הכללי לסיפורת בשפה האנגלית בתחרות פרסי המושל הכללי בשנת 2014. בשנת 1994 היא זכתה בפרס ג'ון גלאסקו לתרגום על השפעתו של הספר, תרגום של הולדן רוטמן שפורסם בשנת 1993 לספרו של פיליפ-איגנס פרנסואה אוברט דה גאספה משנת 1837.
היא מתגוררת בווסטמאונט, קוויבק, עם השחקן והסופר ארתור הולדן.
דורזים
הדוֹרזים (באנגלית: Dorze) הם קבוצה אתנית קטנה שחיה באזור Gamo Gofa שבאתיופיה. הם דוברים את השפה הדורזית.
על פי ה-Ethnologue, אוכלוסיית הדורזים מונה 29,000 איש (נכון לשנת 1994). הם בעיקר חיים בחלקים הדרומיים של המדינה, למרות שחלקם נדדו אל אדיס אבבה ואזורים אחרים. רבים מתגוררים בכפרים ליד הערים Chencha וArba Minch.
עונת 1985/1986 בלה ליגה
עונת 1985/1986 הייתה העונה ה-55 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-31 באוגוסט 1985 והסתיימה ב-20 באפריל 1986.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-17 יעברו בסוף העונה לליגת משנה.
מליגת המשנה עלו קדיס, לאס פאלמס, וסלטה ויגו.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-21 בתולדות המועדון. הסופר קאפ הספרדי לא הוענק.
ולנסיה (לראשונה מאז שעלתה לליגה הבכירה לקראת עונת 1931/1932), הרקולס וסלטה ויגו ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: הוגו סאנצ'ס, ריאל מדריד, שכבש 22 שערים ב-33 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חואן קרלוס אבלנדו, ספורטינג חיחון, שספג 27 שערים ב-34 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
כמו בשנה הקודמת כל פרסי דון בלון הוענקו לנציגי קבוצה אחד.
צבי הירש תאומים (קאליש)
הרב צבי הירש תאומים (תקט"ו-תקע"ה; 1755-1815) היה אב בית הדין של העיר קאליש שבפולין. חתנו של הרב יעקב לורברבוים.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקט"ו, 1755, לאביו הרב יוסף תאומים, אב בית הדין של העיר בורשטין, ולאימו שיינדל. שימש כרבה של העיר קאליש, כיום בפולין.
משפחתו
לרב צבי הירש ולאשתו היו ארבעה בנים ושלוש בנות:
אטלנטה (סדרת טלוויזיה)
אטלנטה (באנגלית: Atlanta) היא סדרת טלוויזיה דרמה קומית אמריקאית המשודרת בערוץ FX משנת 2016. יוצר הסדרה והשחקן הראשי בה הוא דונלד גלובר. הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2016.
באוגוסט 2019, טרם יציאת העונה השלישית, הסדרה חודשה לעונה רביעית שבהמשך פורסם שתהיה האחרונה.
עלילה
הסדרה עוסקת בארן, צעיר אפרו-אמריקאי שנשר מאוניברסיטת פרינסטון, הוא אב כושל לבת מחברתו לשעבר ונסה וחסר כל רכוש. הוא מנסה לבנות עצמו באמצעות קידום הקריירה של בן דודו הראפר "פייפר בוי".
קישורים חיצוניים
ביקורות:
טיילר ביי
טיילר טאריק ביי (באנגלית: Tyler Tarik Bey; נולד ב-10 בפברואר 1998) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
קריירה
ביי שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קולורדו בשנים 2017–2020. בתחילת שנת 2019 רשם 11 משחקי דאבל דאבל ב-16 משחקים.
ב-31 ביולי 2022 חתם בעירוני נס ציונה.
יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה
יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (גרמנית: Johann Georg II, Kurfürst von Sachsen; 31 במאי 1613 - 22 באוגוסט 1680) היה נסיך בוחר של סקסוניה בין השנים 1656–1680.
ביוגרפיה
יוהאן גאורג נולד ב-31 במאי 1613 בדרזדן, ליוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין ולמגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, בתם של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה ומריה אלאונורה מקלווה. בשנת 1656 מת אביו יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ויוהאן גאורג עלה במקומו לשלטון. בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ.
בשנת 1664 הגיע יוהאן גאורג להסכם עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ואף קיבל ממנו תמיכה כספית נכבדת, אך בעקבות התנגדות אנטי-צרפתית חזקה בנסיכות, כרת יוהאן גאורג גם ברית עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יוהאן גאורג שחיבב מאוד מוזיקה ואמנות, הפך את דרזדן למרכז המוזיקה של גרמניה, ואף בנה בה את בית האופרה Opernhaus am Taschenberg. אולם בעקבות ההוצאות הרבות שהוציא על אמנות, נאלץ יוהאן גאורג לבקש תמיכה מצרפת כדי להימנע מפשיטת רגל לאומית.
ב-22 באוגוסט 1680 מת יוהאן גאורג בפרייברג, ובנו יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1638 התחתן יוהאן גאורג עם מגדלנה זיבילה מברנדנבורג-ביירוית, בתם של כריסטיאן, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית ומריה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
רודי טומג'נוביץ'
רודולף "רודי" טומג'נוביץ' הבן (באנגלית: .Rudolph "Rudy" Tomjanovich, Jr; נולד ב-24 בנובמבר 1948) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, ששיחק בסן דייגו/יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980, ואימן אותה בין השנים 1992–2003. בעונות ו- הוביל את הרוקטס לזכייה בשתי אליפויות NBA כמאמן הקבוצה. כשחקן, נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
בשנת 2020 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן.
נעורים ומכללות
טומג'נוביץ' נולד וגדל בעיר המטראמק שבמישיגן. בין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת מישיגן, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.1 נקודות ו-14.4 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1969/1970, נבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות ("Second-team All-American"). 1,039 הריבאונדים שהוריד כשחקן מישיגן מציבות אותו במקום הראשון בתולדות הקבוצה.
קריירת משחק
טומג'נוביץ' ניצב במקום השלישי בתולדות הרוקטס במספר משחקים (768), דקות משחק (25,714) ונקודות (13,383) אחרי האקים אולאג'ואן וקלווין מרפי, ובמקום הרביעי במספר ריבאונדים (6,198) אחרי אולאג'ואן, אלווין הייז ומוזס מלון. ב-28 בינואר 1982 הועלתה גופייתו עם המספר 45 לתקרת אולמה הביתי של יוסטון רוקטס, כהוקרה על תרומתו למועדון.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק החל טומג'נוביץ' לשמש כסקאוט עבור הרוקטס, ולאחר שנתיים בתפקיד מונה לעוזר מאמן בקבוצה. ב-7 מתוך 8 עונותיו כעוזר מאמן, תחת ביל פיץ' ודון צ'ייני, הגיעה יוסטון לשלב הפלייאוף, ובעונת אף העפילה לגמר ה-NBA. בפברואר 1992 החליף טומג'נוביץ' את צ'ייני כמאמן הראשי של הרוקטס, ונשאר בתפקיד זה עד שנת 2003. את עונתו המלאה הראשונה כמאמן,, סיימה יוסטון עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, והיא עברה את שלב הפלייאוף הראשון לראשונה מזה 6 עונות.
בעונת הוביל טומג'נוביץ' את הרוקטס לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על ניו יורק ניקס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–3. הכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה היה הסנטר האקים אולאג'ואן, ולצידו בלטו שחקנים כגון אוטיס ת'ורפ, קני סמית', ורנון מקסוול, רוברט הורי, מריו אלי וסם קאסל. בעונה העוקבת הצטרף לרוקטס שחקן האולסטאר קלייד דרקסלר, אך הקבוצה סיימה את העונה הסדירה עם מאזן 47–35 אשר הציב אותה במקום השישי בלבד במערב. על אף הביקורות הרבות שהופנו כנגד הקבוצה, היא גברה לאורך הפלייאוף על ארבע הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר, וזכתה באליפות שנייה ברציפות לאחר ניצחון על אורלנדו מג'יק בסדרת הגמר. במהלך טקס הענקת גביע האליפות הצהיר טומג'נוביץ': "לעולם אל תפקפקו בלב של אלופה" (במקור: "!Don't ever underestimate the heart of a champion"), הכרזה שהפכה לאחת הזכורות והמצוטטות ביותר בתולדות ה-NBA.
באליפות העולם בכדורסל 1998 אימן טומג'נוביץ' את נבחרת ארצות הברית, אשר השתתפה בטורניר ללא אף שחקן NBA בשל שביתת שחקנים שהתקיימה במקביל. על אף הסגל המוגבל שאימן, אשר הורכב משחקני ליגת ה-CBA ושחקני מכללות, הוביל טומג'נוביץ' את הנבחרת לזכייה מפתיעה במדליית הארד. שנתיים לאחר מכן, באולימפיאדת סידני (2000), חזר לאמן את נבחרת ארצות הברית וזכה עמה במדליית הזהב לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה.
לקראת עונת מונה למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של פיל ג'קסון. חוזהו המקורי בקבוצה היה לחמש עונות עבור 30 מיליון דולר, אך כעבור 43 משחקים בלבד התפטר מתפקידו, לדבריו עקב "תשישות נפשית וגופנית" שאינם קשורים למחלת הסרטן בה חלה בעבר. בין השנים 2005–2011 שימש כיועץ לענייני כדורסל עבור הלייקרס.
גפן ברקאי
גפן ברקאי (נולד ב-7 בפברואר 1995) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה
ברקאי נולד וגדל בהוד השרון ולמד בתיכון הדרים בעיר. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל.
חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2012 כאשר שיחק בסדרת הנעורים "יומני החופש הגדול" ששודרה בערוץ דיסני לצופי Yes, בה שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של גור, בן זוגה של תמר (ליהי קורנובסקי). על תפקידו בסדרה היה מועמד לתואר שחקן השנה בטקס נבחרי הילדים לשנת 2012. ברקאי שיחק גם בעונה השנייה של הסדרה, בשנת 2013.
בשנים 2015 ו-2016 הנחה את "פסטיבל יותר" למתגייסים.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "ירח בבית 12" בבימויה של דורית חכים. בסדרת המתח שיצרה וכתבה קרן ויסמן, "מלאך של אמא", שיחק בתפקיד אורח. בדצמבר אותה שנה החל לגלם את מייקל רוזן בסדרת הנוער "Oboy" בערוץ הילדים לצופי Yes.
בשנת 2017 שיחק בסרט "פוקסטרוט".
בשנת 2014 החל לשמש כפרזנטור של חברת האופנה הישראלית "רנואר". ביולי 2021 פורסם כי שיתוף הפעולה בין ברקאי לרנואר הגיע לסיומו.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של אדר שיין (תפקיד ראשי) מתנדב במד"א ואחיה של רומי שיין (שירה לוי) בסדרת הנוער "התחנה".
ביולי 2019 החל לשחק בקומדיה הרומנטית של קשת 12, "זה לא הגיל", בתפקיד בן זוגה של מירי מסיקה הצעיר ממנה בשני עשורים.
בשנת 2019 השתתף במופע הפסטיגל השנתי, "play פסטיגל".
דיגיטל ספיי
דיגיטל ספיי (באנגלית: Digital Spy) הוא פורום ואתר חדשות בריטי המפרסם חדשות על בידור, טלוויזיה וקולנוע.
היסטוריה
האתר הוקם על ידי איאן צ'פמן בתחילת ינואר 1999 בשם digiNews.
ב-28 בפברואר 1999, האתר התמזג יחד עם אתר החדשות הבריטי ONfaq.
ב-9 באפריל 2008, הוכרז שהאתר נרכש על ידי Hachette Filipacchi UK, חברת בת של לגרדר.
מאז 2008, האתר אחראי על פרסי Digital Spy.
במרץ 2011, העיתונאי הבריטי, דייוויד מויניהן, החליף את ניל ווילקס כעורך אתר החדשות.
ב-1 באוגוסט 2011, הבעלות על Hachette Filipacchi UK נמכרה לסוכנות הידיעות הרסט.
ב-2 במאי 2013, Digital Spy זכה בפרסי המדיה הבריטית בקטגוריית צוות העריכה של השנה. ב-3 ביולי 2014, Digital Spy זכה בפרסי הפרסום הדיגיטלי של "AOP" בקטגוריית אתר הצרכנים של השנה.
בנובמבר 2015, עורך Heat לשעבר, ג'וליאן לינלי, מונה לעורך הראשי. בנובמבר 2016, העיתונאי הבריטי מאט היל, מונה לעורך אתר החדשות.
באוקטובר 2017, Digital Spy זכה בפרסי PPA Digital בקטגוריית צוות התוכן הדיגיטלי של השנה, והיה מועמד בקטגוריות אתר השנה וראש צוות התוכן של השנה של פרסי PPA Digital. במרץ 2018, Digital Spy היה מועמד לפרסי המצוינות בעריכה של Hearst בקטגוריית האתר הבין-לאומי של השנה.
באוקטובר 2018, Digital Spy זכה בפרסי PPA Digital בקטגוריית צוות התוכן הדיגיטלי של השנה.
ב-22 במרץ 2021, הודיעה Digital Spy באתר שלה כי פורומים שאינם קשורים לסרטים, בידור וטלוויזיה (כגון פוליטיקה) ייסגרו. פורומים אלו אכן נסגרו 24 שעות לאחר מכן.
שארל-ז'אן-מלכיור דה ווגואה
שארל ז'אן מלכיאור דה ווגה (בצרפתית: Charles-Jean-Melchior de Vogüé; 18 באוקטובר 1829 – 10 בנובמבר 1916) היה ארכאולוג, דיפלומט צרפתי וחבר האקדמיה הצרפתית במושב ה-18.
ביוגרפיה
נולד בפריז כבנו הבכור של לאונס ווגואה. ווגואה למד באקדמיה הצבאית סן-סיר ובאקול פוליטקניק. בשנת 1849 היה נספח בשגרירות צרפת בסנקט פטרבורג.
לאחר מעצרו של אביו במהלך ההפיכה הצרפתית של 1851, ויתר דה ווגואה על הדיפלומטיה כדי להתמקד בארכאולוגיה ובהיסטוריה בסוריה ובארץ ישראל. בשנת 1854 נסע לארץ ישראל ולירושלים, ובשנת 1864 פרסם את הספר Le Temple de Jerusalem על בית המקדש. ב-1868 הוא נקרא כחבר באקדמיה לכתובים ולספרות, והמשיך לפרסם מאמרי כתב עת אקדמיים על כנסיות ארץ ישראל, בית המקדש ומרכז סוריה.
לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה, נשיא צרפת אדולף טייר מינה אותו לשגריר צרפת בקונסטנטינופול ב-1871, ולאחר מכן בווינה ב-1875.
בשנת 1891 התקבל לאקדמיה הצרפתית, במקום אלבר, הדוכס הרביעי מברוי.
יקותיאל אריה קמלהאר
הרב יקותיאל אריה קמלהאר (י"ח בטבת ה'תרל"א, 7 בינואר 1871 - י"ט באלול ה'תרצ"ז, 26 באוגוסט 1937) היה ראש ישיבה, רב וסופר יהודי-פולני. כיהן כרב בקהילות ריישא וקארטשין וכראש ישיבה בסטניסלב. חיבר ספרי הלכה ומונוגרפיות על חכמי ישראל.
קורות חיים
יקותיאל אריה קמלהאר נולד בקולושיץ לגרשון קמלהאר שהיה בן ביתו וקרובו של רבי צבי הירש מרימנוב. בשנת ה'תרפ"ז היגר לארצות הברית והתגורר בניו יורק. היה רב בקהילת יוצאי רישא-קארטשין אך פוטר על ידי נשיא הקהילה. בחודש כסלו תרצ"ג התקבל לרב בקהילה החסידית "קשר אחים", אנשי ספרד באיסט ניו-יורק. בכ"ג תמוז תרצ"ג עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
בשנת תרס"ג הוציא לאור את "הבונה", כתב־עת ראשון מסוגו לענייני "הדת והחיים", ובו תעודות היסטוריות, סיפורים, שירים, משלים, פתגמים ומכתמים. בגלל התנגדות לרעיון הוא לא המשיך בהוצאתו. כן ערך וכתב מאמרים בכלי המבטא "קול מחזיקי הדת" שיצא לאור בלבוב. במאמרו "שלום בפמליא של מעלה" (תרס"ח) ובעוד מאמרים הוא יצא נגד הנוהג בגליציה של רכישת משרת הרבנות בכסף לכל המרבה במחיר, וקומם נגדו רבים. הוא חזה כי תופעה זו תהיה לדיראון כפי שמעשי ה"פאכטורים" (חוכרי האחוזות) נודעו כבר לשמצה.
היה מהחותמים יחד עם רבנים אחרים בפולין על כרוז תמיכה בקרן היסוד. הוא גם היה מראשוני הרבנים שהצביעו על הצורך בחינוך דתי לבנות.
משפחתו
היה נשוי לחנה. בנו בכורו הרב ישראל ובנותיו רחל, איטה ובילה ומשפחותיהם נספו בשואה. בניו גרשון ק' גרשוּני, משה קמלהאר (עורך ספרים) וצבי ק' אריאל (סופר) עלו לארץ.
חיבוריו
הרב קמלהאר חיבר ספרים במגוון תחומים: בהלכה, אגדה, דרוש, מוסר, פלפול, היסטוריה יהודית ופובליציסטיקה. מהם:
מיילס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יודנראט
היודנראט (בגרמנית: Judenrat, ברבים: Judenräte; "מועצת היהודים"), או האֶלְטֶסטֶנרָאט (בגרמנית: Ältestenrat; ביידיש: עלטעסטענראט, "מועצת הזקנים"), היה מוסד שלטון יהודי שהיה ממונה על תיווך בין השלטון הנאצי לבין הקהילה היהודית. היה זה מוסד זמני שנועד בדיעבד לקיים את המדיניות הנאצית שקדמה לפתרון הסופי של שאלת היהודים. יודנראטים קמו בפקודת הגרמנים בקהילות יהודיות בשטחי הכיבוש הנאצי בתקופת השואה.
תהליך הקמת היודנראטים על פי התפיסה הגרמנית
ההנחיה להקמת היודנראטים ניתנה ב"איגרת הבזק" שכתב ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך, ב-21 בספטמבר 1939. האיגרת קבעה שהשלב הראשון בטיפול בבעיית היהודים יהיה ריכוז הקהילות במקומות בהם יש צומתי רכבות, תוך העברת הקהילות הקטנות לנקודות הריכוז. על פי האיגרת, יש להקים מועצות זקנים יהודיות, "יודנראט", ביישובים שבהם יש אוכלוסייה יהודית. מספר חברי היודנראטים היה עד 24 גברים יהודיים, על פי גודל האוכלוסייה, בעדיפות לאישים סמכותיים ורבנים. היודנראטים הונחו לערוך מפקד אוכלוסין הכולל מיון היהודים לפי מין, גיל ומקצוע. היודנראטים יהיו אחראים להעברת האוכלוסייה, וכן לאספקת מגורים וכלכלה ליהודים במקומם החדש. הודגש באיגרת כי היודנראטים יהיו אחראיים ליישום ההוראות שיינתנו על ידי השלטונות וידאגו ליישמן בקרב הקהילה היהודית. אי יישום ההוראות על פי לוח הזמנים המוגדר יגרור עונשים חריפים.
ב-28 בנובמבר 1939 הוציא ד"ר הנס פרנק, מושל אזור הממשל הכללי בפולין, הגנרלגוברנמן, פקודה מפורטת להקמת היודנראטים. הפקודה קבעה שמספר החברים יהיה 12 לאוכלוסייה קטנה מ-10,000 יהודים, ו-24 לאוכלוסייה גדולה יותר. הרכב המועצה חייב להיות מאושר על ידי מנהל המחוז או ראש העיר. תהליך ההקמה צריך להסתיים לא יאוחר מ-31 בדצמבר 1939.
הגרמנים העדיפו לפעול מול נציגות יהודית מרכזית אחת, שתישא באחריות ישירה למילוי הוראותיהם.
תהליך הקמת היודנראטים בפועל
לרוב הוקם היודנראט לפני הקמת הגטו, וחברי היודנראט סייעו בהעברת היהודים אל הגטו. אף על פי שעצם הקמת היודנראטים הייתה בכפייה, בחירת הרכבם הייתה שונה ממקום למקום. לעיתים כפו השלטונות הגרמניים על אדם אחד - יושב ראש היודנראט - את האחריות להקמת היודנראט. היו"ר היה מבקש ממנהיגי ציבור להצטרף אליו. במקומות שונים היו מנהיגי ציבור שסירבו להצטרף ליודנראט, והיו כאלו שצורפו ואחרי שהבינו את המצופה מהם פרשו. לכן היה לעיתים קושי להרכיב את המועצה. לעיתים נכפה גם ההרכב על ידי הגרמנים. במקומות בהם היה קיים ועד קהילה יהודי לפני הכיבוש הנאצי, היו חבריו פעמים רבות הבסיס למועצות היודנראט. במקומות מסוימים, הרכב המועצות נקבע בהתאם להרכב הפוליטי של הנהלות הקהילות לפני המלחמה, וייצג עמדות דתיות וחילוניות על פי הרכב האוכלוסייה.
הרפורמה בכלכלת סין
הרפורמה בכלכלת סין (בסינית: 改革开放, בפין-יין: Gǎigé kāifàng) היא שם כולל למגוון רפורמות שיזם דנג שיאופינג החל משנת 1978 בכלכלת סין שנודעו גם בשם "סוציאליזם בעל מאפיינים סיניים". מטרותיה של הרפורמה, שהחלה בשנת 1978, בוטאו על ידי דנג שיאופינג בכינוי ארבע המודרניזציות: חקלאות, תעשייה, מדע וטכנולוגיה.
הרפורמה נחלה הצלחה מרובה, הובילה לצמיחה מסיבית ושינתה את פני כלכלת סין. מכלכלה מתוכננת נחשלת שמתבססת בעיקר על חקלאות ותעשייה עם אחוזי ייצוא אפסיים, סין הפכה לכלכלת השוק (למחצה) הגדולה בעולם במונחי כוח קנייה, שמתבססת רבות על ייצוא על השקעה זרה ועל סקטור השירותים.
יודנראט
תהליך הקמת היודנראטים בפועל
ההוראות לדרכי קביעת היודנראטים לא בהכרח התקיימו בפועל. בחירת היו"ר בדרך כלל נכפתה וכמעט לא התקיימו בחירות לתפקיד. בניגוד להנחיות, בארצות הבלטיות, אוקראינה, ורוסיה הלבנה, שותפו השלטונות המקומיים של האוכלוסייה הכבושה בקביעת חברי היודנראטים. גם הוראה של פרנק, שחברי היודנראטים צריכים להשתייך לקהילה המקומית, לא תמיד נשמרה. מספר חברי היודנראטים נע לרוב בין 8–24, לא בהכרח על פי גודל הקהילה כפי שנדרש.
הרפורמה בכלכלת סין
לפי נתוני הבנק העולמי, בין השנים 1978–2014 צמח התמ"ג הריאלי לנפש פי 48, פריון העבודה ביחס לעובד פי 9 מ-1980 ל-2012 והייצוא הסיני כאחוז מהתמ"ג גדל מ-4.5% בשנת 1978 ל-22% בשנת 2014.
יודנראט
תהליך הקמת היודנראטים בפועל
רבים מיו"רי וחברי היודנראטים התחלפו בתקופת הכיבוש. השלטונות הגרמניים אסרו ורצחו יו"רים שגילו עצמאות או התנגדות לדרישותיהם. חלקם התאבדו. היו"רים שמונו תחתיהם נאלצו לפעול תחת "המורשת" שהשאירו קודמיהם.
הרפורמה בכלכלת סין
יש המשווים את הצמיחה והתיעוש של סין במהלך אותם שנים לצמיחה של מערב אירופה וארצות הברית בזמן המהפכה התעשייתית והמהפכה הטכנולוגית.
יודנראט
תהליך הקמת היודנראטים בפועל
ברוב המקומות, הוקמו היודנראטים לפני הקמת הגטאות וכינוס היהודים לתוכם.
הרפורמה בכלכלת סין
יישום הרפורמות
הדרך בה בחר דנג להפוך את סין למדינה מודרנית-מתועשת הייתה רפורמה כלכלית נרחבת במשק הסיני שהתבססה על ליברליזציה נרחבת תוך כדי פיתוח של מספר מגזרים כלכלים. ביישום הרפורמות הייתה הקפדה על התחשבות במאפיינים כלכליים וחברתיים אשר התאימו לחברה הסינית המתפתחת (בניגוד לצעדיו של מאו בקפיצה הגדולה קדימה).
יודנראט
תפקידי היודנראטים
בין השאר, היודנראטים טיפלו בשירותים הציבוריים הבאים: עבודה, דיור, מזון, סעד, חינוך, דת, בריאות, תברואה, דואר ותחבורה ציבורית.
הרפורמה בכלכלת סין
יישום הרפורמות
לטענתו, בשנות שלטונו של מאו הייתה סין בשלב מוקדם של סוציאליזם וכעת על המפלגה לעשות הכול כדי להיטיב את הסוציאליזם במדינה תוך שמירה על מאפייניו הסיניים. פירוש זה לקומוניזם הסיני הפחית את תפקידה של האידאולוגיה המפלגתית בתהליכי קבלת ההחלטות הכלכליים, מה שהביא ליצירת מדיניות של יעילות והשתפרות. על ידי הפחתת החשיבות של השיתופיות בכלכלה, יצא דנג נגד התחושה בקרב העם שמשמעות הסוציאליזם היא "עוני משותף לכל", ותמך בגישה פרגמטית שאף כונתה על שמו "דנגיזם", בניגוד לקודמיו שנודעו בגישתם האידאולוגית. שלא כמו חואה גוופנג, דנג האמין שאין לדחות מדיניות רק מכיוון שהיא אינה תואמת את משנתו של מאו, ובניגוד לדעה השמרנית הוא גם הסכים לאמץ מודלים שהיו קיימים בחברות קפיטליסטיות ברחבי העולם. אמרה מפורסמת המיוחסת לדנג, ושנטען כי הכעיסה מאוד את מאו, היא "אין זה משנה אם החתול הוא לבן או שחור כל עוד הוא תופס עכברים".
הגל הראשון של הרפורמות של דנג החל בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, וכלל פתיחה של המשק הסיני להשקעות זרות ולמיקור חוץ, דה-קולקטיביזציה של ענף החקלאות, אישור לפתיחת עסקים פרטיים, הסרת הפיקוח על המחירים ופתיחת השוק הסיני לסחר חופשי וזאת לצד שמירה על מונופולי ענק ממשלתיים בענפי הנפט והבנקאות. מהלכים אלו הובילו לגידול מסיבי בחלקו של המגזר הפרטי ל-70% מהתמ"ג בשנת 2005. הרפורמות בכלכלת סין הובילו לצמיחה מסיבית בתמ"ג מה שבא לידי ביטוי באחוזי צמיחה אדירים של 9.5% בממוצע משנת 1978 ועד לשנת 2013. דנג תמך בהקמה של אזורים שמקיימים הפרדה משפטית וכלכלית מהמחוזות המנהלים של סין, שכונו אזורים כלכליים מיוחדים. אזורים אלו היוו מנוע מרכזי לצמיחה של חלקים רבים בסין לצד אזוריים מנהלים מיוחדים כגון הונג קונג ומקאו.
דנג שיאופינג נפטר ב-19 בפברואר 1997 בגיל 93. הרפורמות שהנהיג היו בעלות השפעה עצומה על סין, והובילו להפיכתה לאחת המעצמות הכלכליות והפוליטיות המשפיעות והחזקות בעולם. החל מאמצע העשור השני של המאה העשרים ואחת סין הפכה למעצמה הכלכלית הגדולה בעולם על פי תמ"ג וכוח קנייה.
יודנראט
תפקידי היודנראטים
דוגמה אופיינית הייתה הדרישה לאספקת עובדי כפייה, אחת הדרישות הראשונות, שהחלה כבר בתחילת הכיבוש. סרוב לדרישה גרם למאסרם ולרציחתם של יושבי הראש. היו ניסיונות (שלעיתים הצליחו) לשחד את הגרמנים ובכך לצמצם כמות הפועלים הנדרשת או לדחות את שליחת העובדים. משפחות בעלות יכולת כספית שילמו כסף בתמורה לשחרורם מהעבודה. היודנראטים קיבלו כספים אלו כי היו זקוקים למימון פעולותיהם. התוצאה הייתה שלעבודות הכפייה נשלחו יהודים חסרי יכולת כלכלית. משפחות עובדי הכפייה איבדו את יכולת הפרנסה שלהם מפני שהגרמנים לא שילמו שכר לעובדים אלו. נטל הפרנסה של עובדי הכפייה ומשפחותיהם הוטל על היודנראטים. הם שילמו "דמי כיס" לעובדים, ואף פתחו מטבחים ציבוריים שסיפקו ארוחות חינם לעובדים ובני משפחותיהם. התוצאה הייתה כעס גדול על אנשי היודנראטים. בנוסף, היו יודנראטים שנכנסו למצוקה כלכלית והתקשו לספק את צורכי הקהילה.
הרפורמה בכלכלת סין
הרפורמה בענף החקלאות
בענף החקלאות הוביל דנג תהליך רפורמה שכלל דה-קולקטיביזציה, הפיכה של משקים קולקטיביים למשקים פרטים שאחראים על רווחיותם שנודעה בשם "מערכת אחריות ביתית". שינוי זה הוביל לגידול בתפוקה החקלאית בקצב של 8.2% לשנה לעומת 2.7% בשנים לפני הרפורמה בענף החקלאות.
יודנראט
תפקידי היודנראטים
מצב נוסף איתו התמודדו היודנראטים היה דרישת הגרמנים לתשלומי כופר. כבר מתחילת הכיבוש, הגרמנים נהגו לאסור מספר יהודים מאמידי הקהילה ונכבדיה. הם הוכו ועונו בכלא. הגרמנים דרשו תשלומים גבוהים בתמורה לשחרורם, אחרת יוצאו להורג תוך מספר ימים. היודנראטים נאלצו לגבות כספים מהקהילה על מנת לשחרר את האסירים, זאת כאשר האוכלוסייה עצמה איבדה את יכולת הפרנסה שלה וחיה על חסכונותיה. היודנראטים גם אולצו לאסוף דברי ערך שונים (כגון פרוות) על פי דרישת הגרמנים.
הרפורמה בכלכלת סין
השפעה על אי שוויון כלכלי ועוני
הרפורמות הכלכליות בסין והצמיחה שהן הביאו הגדילו דרמטית את אי השוויון הכלכלי במדינה, וגררו ביקורת נרחבת מצד ארגוני השמאל החדש. אך עם זאת שיעור העוני מוחלט (הנמדד על פי אוכלוסייה המשתכרת הכנסה הנמוכה מ-2 דולר ליום) הצטמצם משמעותית מ-85% בשנת 1981 ל-15.9% בשנת 2005.
יודנראט
תפקידי היודנראטים
לאורך תקופת הכיבוש נהגו הגרמנים להעביר אוכלוסיות יהודים מגטו לגטו. יהודים אלו הגיעו לגטו ללא פתרון מגורים ופרנסה, זאת כאשר האוכלוסייה המקומית עצמה חיה בצפיפות ובקשיי פרנסה. היודנראטים נדרשו לספק פתרונות מגורים ומזון למהגרים אלו. עם גידול בכמות הנפטרים, היה צורך לטפל ביתומים שנותרו ללא משפחה תומכת. הוקמו בתי יתומים תוך דאגה למזון, ביגוד וחינוך ליתומים.
החורפים הקשים הצריכו אספקה קבועה של חומרי בערה לחימום וכן בגדים חמים לאוכלוסייה.
בעיה קשה נוספת איתה נאלצו היודנראטים להתמודד היא בעיית התברואה והבריאות. היה קיים מחסור בצוות רפואי מיומן, בתרופות וציוד רפואי אחר. תנאי הצפיפות וחוסר ההגיינה בגטאות גרמו למגפות טיפוס שכיחות. היה צורך בהקמת בתי חולים, וכן בביצוע פעולות ניקוי וטיהור במקומות המגורים ובמקומות הציבוריים. היודנראטים נשאו באחריות ובמימון פעולות אלו. לצורך פעולות אלו, היודנראטים בפולין נתמכו על ידי ארגון הבריאות טא"ז.
מימון פעולותיהם של היודנראטים היווה בעיה בפני עצמה. המימון היה הן על ידי מקורות פנימיים והן על ידי מקורות חיצוניים. המקורות הפנימיים כללו דרישה ל"תרומות" מצד היהודים האמידים בקהילה וכן תשלום על שירותי היודנראט. התוצאה הייתה שיהודים אמידים קיבלו פריבילגיות, כגון מגורים משופרים, בעוד משפחות אחרות גרות בצפיפות קשה. המימון החיצוני נעשה דרך ארגוני העזרה הג'וינט והיס"ס, שהיה תחת ניהולו של מיכאל וייכרט.
כספי היודנראטים שימשו גם לתשלומי שוחד לגרמנים. תשלומים אלו מנעו או צמצמו עונשים (הן אישיים והן קולקטיביים) וגזירות. הם איפשרו מתן הקלות לקהילה. ידועים מקרים בהם שוחד דחה או ביטל ביצוע אקציות.
הוקמה משטרה יהודית (Ordnungsdienst; "שירות הסדר"), לביצוע בפועל ההוראות הנדרשות. אף על פי שפורמלית המשטרות היהודיות היו כפופות ליודנראטים, בפועל הן קיבלו גם הוראות ישירות מהפיקוד הגרמני במקום.
עם תחילת תהליך ההשמדה של היהודים, נעשו דרישות הנאצים קשות יותר לביצוע, והיודנראטים נדרשו לבצע פעולות הקשורות למדיניות הדיכוי הנאצית, כמו הכנת רשימת הנשלחים להשמדה, ומיון האנשים במחנות ההשמדה לעבודה או לתאי גזים.
היודנראטים בגטאות ובקהילות
שמות המדינות מצוינים על פי גבולות אירופה ב-1939
גורלם של אנשי היודנראטים
בסקר שבוצע על ידי ישעיה טרונק, לגבי גורלם של חברי היודנראטים במזרח אירופה, עולה כי קרוב ל-80% מחברי הידנראטים נספו לפני האקציות הגדולות או במהלך הגירושים להשמדה. להלן החלוקה כפי שעולה ממחקרו:
קיימות עדויות שונות שרצח אנשי היודנראטים נעשתה על פי הנחיות מפורשות. כך לדוגמה על פי תעוד של רוברט קובאלק, בגטו לובלין:
על פי מגוון רחב של מקורות, עשרות מיושבי הראש וחברי יודנראטים בחרו להתאבד, לעיתים יחד עם נשותיהם ומשפחתם. בגטו ורשה, התאבד ביולי 1942, ראש היודנראט אדם צ'ארינקוב בבליעת כמוסת רעל, כשנדרש למסור ליד הגרמנים את ילדי גטו ורשה. לאחר מותו נלקחו ילדי הגטו, ובין היתר ילדי בית היתומים שניהל יאנוש קורצ'אק אשר החליט ללכת גם הוא עם הילדים לטרבלינקה ולמות עימם למרות שהגרמנים נתנו לו אפשרות לעזוב. בגטו ברזה קרטוסקה, באוקטובר 1942, התאבדו יעקב שלוסברגר יחד עם רוב (לפי מקורות שונים - כל) חברי היודנראט במהלך פגישתם האחרונה, לפני האקציה.
עדויות נוספות על גבורתם של ראשי יודנראטים שבחרו שלא לפעול לפי הוראת הגרמנים ושילמו על כך בחייהם ובחיי משפחתם: ד"ר ברגמן, ראש יודנראט רובנה, התאבד אחרי שסירב למסור יהודים; קרסנוסטבסקי, ראש יודנראט קוריץ, התאבד אחרי שסירב למסור יהודים; עורך דין ויילר, ראש יודנראט ולודימייז, התאבד אחרי שסירב למסור ילדים; יהושע אייזקיסון, ראש יודנראט ברונביצ'ה, נרצח כי סירב למסור ילדים לידי הנאצים; שאול טרוצקי, יודנראט וילנה, נורה כי סירב לשתף פעולה ולמסור יהודים; זליקוביץ פרנס, יונדראט לבוב, נורה כי סירב לשתף פעולה ולהכין רשימות; גצל שוורצמן, ראש יודנראט טוצ'ין, הוביל את הגטו למרד, ונרצח בעינויים; פרמלומטר אליעזר, ראש יודנראט מלאווה, נורה כי סירב למסור יהודים; עורך דין לם מיכאל, ראש יודנראט סטניסלבוב, נרצח כי סירב למסור יהודים; מחליפו מרקוס גולדשטיין, נורה גם הוא כי סירב למסור יהודים; בן ציון כץ, ראש יודנראט קרמניץ, נרצח כשסירב לשתף פעולה; אהרון כץ וברל קרטן,יודנראט שאוולי, הצטרפו לאקציית הילדים ונשלחו איתם.
תהליכים בתדמית היודנראטים בתודעה הישראלית
החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, שנחקק ב-1950 איפשר להעמיד לדין יהודים, תושבי ישראל, שהואשמו על מעשיהם בתקופת השואה. סך הכל הואשמו כ-30–40 איש, רובם זוכו או שיצאו בעונשים קלים, יחסית למעשים שהואשמו בהם. משפטים אלו הופסקו לחלוטין בעקבות פסק דינו של השופט משה לנדוי בעניין הירש ברנבלט, סגן מפקד המשטרה היהודית בגטו בנדז'ין, ב-1963 שפסק ש"אין על בית המשפט לפסוק בוויכוח הגדול הניטש".
משפט ישראל קסטנר (שלא היה בעצמו איש יודנראט) ב-1954, הלהיט את הוויכוח הציבורי בנושא אחריות היודנראטים.
כבר בשנת 1947 הזמין נתן אלתרמן את אבא קובנר אליו, ושאל אותו על תולדות גטו וילנה ותפקידו במרד. אלתרמן הגיב במשפט: "לו אני בגטו, הייתי עם היודנראט". ב-1954 אלתרמן הביע את דעתו במדור הטור השביעי בעיתון דבר ביצירתו "יום הזיכרון והמורדים", בביטוי "גיבורי השתדלנים והפרנסים". הביטוי והיצירה עוררו ויכוח ציבורי נוקב בין אלתרמן מחד ובין רבים כמו דוד כנעני וכן מנהיגי היישוב, כגון משה כרמל וישראל גלילי, וממנהיגי המרידות בנאצים (יצחק צוקרמן, טוביה בוז'יקובסקי ואחרים) מאידך. אלתרמן בטור השביעי ("שתי דרכים", "טיב האשמה", "נימת הדיון") ובספרו "על שתי דרכים", כרמל במאמר בעיתון למרחב, בוז'יקובסקי במאמרו "בין השיר והפרוזה" בעיתון על המשמר וכנעני במאמר "כאור יהל" ב'על המשמר'.
אורי צבי גרינברג היה מהתומכים בדעותיו של אלתרמן, וקרא להימנע מלבקר את אנשי היודנראטים והמשטרה היהודית.
משפט אייכמן ב-1961 המשיך את הוויכוח לגבי אחריותם של חברי היודנראטים. כך למשל, בנימין מורמלשטיין לא הוזמן להעיד במשפט, חרף היכרותו האישית עם אייכמן. עדים במשפט רצו לספר גם על תפקידיהם של ראשי היודנראטים, אולם התובע, גדעון האוזנר, החליט שלא להעלות את תפקודם במשפט, בטענו "זה יהיה משפטו של הרוצח, לא של קורבנותיו".
לאחר משפט אייכמן הייתה חנה ארנדט לנושאת ההאשמה לגבי שיתוף הפעולה של היודנראטים עם הנאצים. ארנדט, אינטלקטואלית והוגת דעות מהידועות בעולם, יצאה למעשה נגד "שתי הדרכים", הן נגד דרך היודנראטים והן נגד דרך ההתנגדות האקטיבית. היא טענה ששיתוף הפעולה של היודנראטים היה מרכיב חשוב בתהליך ההשמדה. היא עצמה ודעותיה הותקפו באופן אישי. ארנדט ביססה את דעותיה על מחקריו של ראול הילברג, חוקר שואה מהמשפיעים ביותר, ועם זאת שנוי במחלוקת, שמחקריו התבססו בעיקר על מסמכים גרמניים. מחקרים מאוחרים, התומכים בדעותיה של ארנדט, מותקפים בטענה, שהם מתעלמים ממחקרים היסטוריים עדכניים, מחקרים המציגים את התמונה המורכבת של דרך היודנראטים. תשובות מפורטות לטענותיה של ארנדט ניתנו על ידי המשפטן הבינלאומי, יעקב רבינסון, בספרו "העקוב למישור".
בשנת 1977 הוקדש הכינוס הבינלאומי השלישי של יד ושם לדמות ההנהגה היהודית בשואה. קדם לכינוס פרסום מחקרו פורץ הדרך של ישעיהו טרונק אודות היודנראטים במזרח אירופה. בכנס הוצגו מחקרים עדכניים של טרונק, וויס, לוין, ארד, יוסף מכמן ואחרים. ההרצאות בכנס הדגישו את הרבגוניות של תגובות היודנראטים למהלכי הגרמנים, ואת הצורך בהימנעות ממבט הומוגני, אחיד על היודנראטים כמכלול אחד. תפיסה חדשה זו הובלטה בשאלתו של גידעון האוזנר להילברג (שהשתתף בכנס):
למרות המחקר ההיסטורי העדכני בו מוצגת תופעת היודנראטים על כל מורכבותה, כולל צדדיה ההירואיים והטרגיים, עדיין בקרב הציבור בישראל רווח השימוש במילה "יודנראט" כמילת גנאי פוליטית. כך למשל כתב נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, השופט בן דוד, בשנת 2008, בפסק דין בתביעת דיבה של אדם שכונה "יודנראט":
פסק דין זה ספג ביקורת על כך שהיודנראטים הפכו לכלי משחק בשדה הפוליטי העכשווי, ללא יכולת מענה:
כבר ב-1964, בית המשפט העליון, בהרכב יצחק אולשן, נשיא ביהמ"ש העליון, לנדוי וכהן בסרבם לשפוט, בפלילים ובאופן מוסרי, את פעילות "משתפי הפעולה", כתבו:
תעוד פעולותיהם של היודנראטים בפולין
בארכיון היהודי ההיסטורי בוורשה [ZIH] שמורים שני אוספים של תכתובת ראשי היודנראטים עם ארגוני הג'וינט והיס"ס. האוספים מונים אלפי מסמכים בהם מכתבים, דוחות תקציב ודוחות סוציאליים המעידים על תפקוד היודנראטים במאות גטאות ברחבי פולין בשנים 1940–1942. המכתבים כתובים בשפות הפולנית והאידית, חלקם מודפסים וחלקם כתובים בכתב יד. מכתבים אלו טרם תורגמו לעברית או לשפה אחרת כל שהיא.