cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאוול שטפאן
ביוגרפיה
הופעתו הראשונה של פאבל שטפאן בפומבי התקיימה כשהיה בן שש-עשרה. כעבור שנתיים הופיע לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 24 בדו מינור, ק.491 של מוצרט, בניצוח רפאל קובליק. הרפרטואר של שטפאן כלל גם יצירות של באך, בטהובן, שוברט, ברהמס, דביסי ופרוקופייב, ובכולם באו לביטוי הטכניקה המעודנת והמבע הלירי שלו. לעצים קרובות כלל מוזיקה צ'כית ברפרטואר שלו ומדי פעם ניגן חמישיות מאת שומאן ודבוז'אק עם רביעיית סמטאנה. בשנת 1961 החל ללמד באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג ובסמינרים בארצות אחרות. הוא הרבה להופיע בארצות אירופה ונחל שם הצלחה רבה.
ב-1971 וב-1982 קיבל את פרס פלטנור הווינאי (Wiener Flötenuhr) על הקלטת השנה המצטיינת ליצירה של מוצרט וב-1978 קיבל הביצוע שלו למכלול יצירות הפסנתר של יוזף סוק את פרס "תקליט הזהב" של חברת סופראפון להקלטה המצטיינת של השנה.
מים מים (סרט משנת 1985)
מים מים הוא סרט קומדיה/פארסה פוליטית בריטי משנת 1985, בבימויו של דיק קלמנט ובכיכובו של מייקל קיין. התסריט נכתב על ידי קלמנט ואיאן לה פרנאי.
עלילה
הסיפור מתרחש במושבה הבריטית קסקרה הנמצאת באי בדיוני בקריביים. המושל המקומי בקסטר ת'וויטס זוכה להתעלמות נרחבת מצד ממשלת בריטניה, התקשורת והציבור הרחב, ומנהל חיים נוחים במושבה הקטנה והשלווה. השלווה הזו מופרעת כאשר נמצאים מים במתקן קידוח נפט נטוש – והם באיכות של מיטב חברות המים (וגם של חברות המייצרות חומרים משלשלים, מכיוון שהם מכילים חומר שגורם לך "לחרבן בדיוק של שעון"). צדדים שונים, כולל הממשל הבריטי, החזית לשחרור קסקרה, הבית הלבן, יצרני מים בבקבוקים צרפתיים וארגוני גרילה קובנים מתעניינים בעתיד האי ומאיימים להרוס את אורח החיים ממנו נהנים תושבי האי.
בסרט מככבים מייקל קיין בתפקיד המושל הבריטי בקסטר ת'אוויטס, ש"הפך למקומי" ובילי קונולי כפעיל המחאה המקומי דלגדו, ועמם לאונרד רוסיטר, בתפקיד סר מלקולם לברידג'.
אודות קסקרה
עלילת הסרט מתרחשת ברובה על האי הבדיוני קסקרה. בפועל הצילומים נערכו באי הקריבי סנט לוסיה. שמו של האי הוא מחווה לקסקרה שהוא שמו של צמח (שם מדעי Rhamnus purshiana) בעל תכונות משלשלות.
הפקת הסרט
טיוטה של התסריט נשלחה למייקל קיין, שאהב את התסריט ורצה ליצור את הסרט.
דניס אובראיין, מנהל האולפן, הציע לג'ון קליז את התפקיד של סר מלקולם לברידג' אך זה סירב; לאונרד רוסיטר, גילם את הדמות בסרט זה, שהיה האחרון בו השתתף שכן הוא מת טרם ראה הסרט אור.
את הסרט התחילו לצלם במאי 1984. הצילומים בוצעו בעיקר בסנט לוסיה. בשל מיעוט תשתיות קולנועיות מתאימות שם, היה צריך להעביר פריטים לאי בדרך הים. עבודות האולפן נעשו באולפני שפרטון בלונדון וסצנות באר הנפט צולמו בדבון.
באותה תקופה בילי קונולי היה קומיקאי בתחילת דרכו, שזכה להערכה רבה מצדו של דניס אובראיין שהיה משוכנע שבילי קונולי הוא האיש הכי מצחיק בבריטניה.
ג'ורג' הריסון שבדרך כלל לא התערב בהפקת סרטי HandMade תרם באמצעות הופעה בקונצרט בסופו של הסרט יחד עם אריק קלפטון ורינגו סטאר. סצנת הקונצרט צולמה ביום אחד באולפני שפרטון. קלפטון, סטאר והריסון קיבלו תשלום מינימלי של מוזיקאים המנגנים פלייבק על סט הצילומים.
שיר הנושא, Water, בוצע על ידי אדי גראנט.
הפצה
הסרט הוקרן בינואר 1985 בלונדון והיה זמן קצר בלבד ברשימת עשרת הסרטים המכניסים ביותר שם. בשל העדר מפיץ בארצות הברית, הסרט לא הצליח לכסות את עלות הפקתו. באפריל 1986 נמצא מפיץ לסרט בארצות הברית אך גם שם הסרט לא זכה להצלחה.
הסרט הופץ על גבי קלטת וידאו ב-1 פברואר 1987 על ידי חברת סרטי פרמאונט ומהדורת ה-DVD יצאה לאור בצפון אמריקה בשנת 2006.
Like Ooh-Ahh
Like Ooh-Ahh (מסוגנן באותיות גדולות) הוא סינגל הבכורה של להקת הבנות הדרום קוריאנית Twice. השיר יצא לאור ב-20 באוקטובר 2015, על ידי JYP אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון שלהן, The Story Begins. השיר נכתב והולחן על ידי ה-Black Eyed Pilseung וסם לואיס.
ב-24 בפברואר 2017 הודיעה הלהקה כי הופעת הבכורה היפנית שלהן נקבעה ל-28 ביוני. הן הוציאו את האלבום #Twice, אשר כלל גרסאות קוריאניות ויפניות של חמישה שירים, ובהם "Like Ooh-Ahh". המילים לגרסה היפנית נכתבו על ידי ינאאל.
כתיבה והרכב
"Like Ooh-Ahh" הוא שיר דאנס-פופ הכולל אלמנטים של היפ-הופ, רוק ו-R&B. את השיר כתבו והפיקו ה-Black Eyed Pilseung וסם לואיס, שהפיקו בעבר את השיר "Only You" של מיס איי.
וידאו קליפ
ב-20 באוקטובר 2015 עלה הקליפ הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב הרשמי של JYP אנטרטיינמנט. הקליפ בוים על ידי צוות ההפקה נייב (קים יונג ג'ו ויו סונג וו). בקליפ, נמצאות חברות הלהקה בבית חולים המלא בזומבים. למרות זאת, חברות הלהקה כמעט ולא מבחינות בהם וממשיכות לרקוד ולשיר. הקליפ מסתיים כאשר נשמעות פעימות הלב של אחד מהזומבים, והוא הופך בחזרה לאדם.
ב-11 בנובמבר 2016, הגיע הקליפ ל-100 מיליון צפיות ביוטיוב, ובכך נעשתה Twice ללהקת בנות הדרום קוריאנית הרביעית שהגיעה להישג זה, ולראשונה לעשות זאת עם קליפ בכורה. בהמשך, הפכה Twice ללהקת הבנות הדרום קוראנית הראשונה שהגיעה ל-200 מיליון צפיות בשלושה קליפים, כאשר "Like Ooh-Ahh" הגיע לרף זה ב-2 בנובמבר 2017.
פיליפוס השלישי, מלך מוקדון
פיליפוס השלישי ארהידאוס, מלך מוקדון (ביוונית עתיקה: Φίλιππος Γ; 359 - 317 לפנה"ס) אשר נולד בשם ארהידאוס (Ἀρριδαῖος) היה מלך מוקדון באופן רשמי בין 323 לפנה"ס עד מותו. הוא היה בנו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, ואחיו למחצה של אלכסנדר הגדול. על פי הידוע הוא סבל מנכות נפשית ופיזית, והיה למעשה שליט בובה בידי הדיאדוכים.
תחילת דרכו
פיליפוס נולד בשם ארהידאוס באזור שנת 359 לפנה"ס. אביו היה פיליפוס השני, מלך מוקדון ואמו הייתה אשה מלריסה בשם פילינה (Φίλιννα). לא ברור כמה חוקיים היו נישואיהם של הוריו. בשנת 356 לפנה"ס נולד לארהידאוס אח בשם אלכסנדר. אלכסנדר היה בנה של אשה אחרת של פיליפוס, אולימפיאס. מגיל צעיר התגלה שארהידאוס סובל ממוגבלויות פיזיות ונפשיות. לטענתו של פלוטרכוס, בילדותו הוא היה דווקא נער מחונן, אולם אולימפיאס הרעילה אותו והפכה אותו למוגבל, במטרה להוריש את הכתר לבנה. חלק מהחוקרים המודרניים מפקפקים בטענה זו. בשנת 337 לפנה"ס הציע פיקסדורוס שליט קאריה להשיא אחת מבנותיו לפיליפוס השני. פיליפוס סרב, והציע את ארהידאוס כבעל לנערה במקומו. אלכסנדר ואולימפיאס סברו שפיליפוס מתכוון בכך לחזק את מעמדו של ארהידאוס ולהפוך אותו ליורשו. אלכסנדר שלח שליח אל פיקסדורוס, שהציע לו לבקש דווקא את אלכסנדר כבעל לבתו. פיליפוס גילה את המזימה, העניש קשות את אלכסנדר וגירש כמה מחבריו מהארץ. למרות זאת, ארהידאוס, בשל מוגבלויותיו, מעולם לא נחשב איום רציני על אלכסנדר, וכאשר בשנת 336 לפנה"ס נרצח פיליפוס השני, אלכסנדר עלה על כס המלוכה ללא כל בעיות.
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר למסע המלחמה הגדול שלו. לא ידוע איזה תפקיד רשמי מילא ארהידאוס בתקופה זו, אולם אלכסנדר לקח אותו עמו למסעותיו. ככל הנראה חשש מפני אצילים במוקדון שעלולים לנצל אותו כדי לחולל מרד. בשנת 323 לפנה"ס מת אלכסנדר מוות מסתורי בבבל.
הסכמי בבל
מותו של אלכסנדר יצר מבוכה רבה בקרב מצביאיה של מוקדון, כיוון שלא היו לו ילדים חוקיים. ארהידאוס היה לפיכך המועמד הטבעי למלוכה, אולם אשתו של אלכסנדר, רוקסנה, הייתה בהריון אותה עת. המצביא פרדיקס טען שאלכסנדר הפקיד בידיו את טבעת החותם וסמלי המלוכה, ולפיכך הציע להמתין חודש עד שרוקסנה תלד, ובהנחה ויהיה זה בן זכר, ימונה פרדיקס כעוצר לנסיך עד שיגדל. משמעותה האמיתית של הצעתו הייתה למעשה קיום שליטתו של עוצר במשך כמעט שני עשורים בממלכה. הצעתו של פרדיקס נתקלה בהתנגדות מצד החיילים העממיים יותר בצבא מוקדון, והללו פתחו במרד מזוין. פרדיקס שלח את מלאגרוס כדי להרגיע אותם, אולם הלה מרד בו והפך למנהיג המורדים. בהנהגתו של מלאגרוס, הם התנפלו על בבל, הבריחו ממנה את מפקדיהם, והכריזו על ארהידאוס כמלך מוקדון בשם "פיליפוס השלישי", על שם אביו. במעשה זה חטאו פעמיים למסורת המוקדונית העתיקה. בפעם הראשונה בכך שהתעלמו בבחירתם מן הכוחות המוקדוניים שנותרו במוקדון ובשנייה בכך שלא עירבו כלל את הפרשים (הטיירוי) בהכתרה. יתרה מכך, לא ברורה די הצורך חוקיות הכינוס. ייתכן, אמנם, שלאספת החיילים הייתה סמכות לבחור את המלך, אך אין לכך אזכור מפורש במקורות.
המצב היה עלול להיגרר למלחמת אחים בתוך הצבא המוקדוני, אך התמיכה בפיליפוס הייתה חלשה יחסית לנוכח העובדה שמלאגרוס לא הסתיר את שאיפותיו להיות למלך בעצמו. אז ילדה רוקסנה בן, אלכסנדר הרביעי, ו"אישים בעלי רצון טוב ביותר" כהגדרת דיודורוס, הצליחו להשכין שלום בין הצדדים. סוכם שפיליפוס ובנה של רוקסנה ימלכו במשותף. פרדיקס הסכים לקבל על עצמו את מלכותו של פיליפוס בתקווה שיהיה לו קל לשלוט במלך חולה הנפש, וקיבל את תפקיד העוצר. במסגרת הסכמי בבל מונו כל מצביאי המלך המנוח כשליטים זמניים בארצות שונות ברחבי האימפריה, ועד מהרה ניסה כל אחד מהם להפוך את עצמו למלך בארצו. כך פרצו "מלחמות הדיאדוכים".
מלחמות הדיאדוכים
עם זאת, בשנת 319 לפנה"ס מת אנטיפטרוס, והפתיע את כולם כאשר בבחירת יורשו, דילג על אנטיגונוס המנוסה ועל בנו הצעיר קסנדרוס, ומינה לתפקיד דיאדוך אפרורי ולא מוכר בשם פוליפרכון. קסנדרוס סירב להשלים עם כך, ופתח במלחמת הדיאדוכים השנייה. אורידיקי ופיליפוס החליטו בתחילה לתמוך בפוליפרכון, שהיה זקוק להם כיוון שאלכסנדר הרביעי היה אותה העת באפירוס. פוליפרכון רצה להבטיח לעצמו בעלי ברית, ובשמו של פיליפוס פרסם צו הקובע שכל הפוליס היווניות שהפכו לאוליגרכיות בידי אנטיפטרוס, יוכלו לחזור למעמדן הקודם כדמוקרטיות. כמו כן הודיע שכל הגולים, פרט לאלה שהורשעו ברצח, יוכלו לשוב לעריהם. עם זאת, לאחר תבוסת הצי של קלייטוס הלבן, איבדה אורידיקה את העניין בפוליפרכון, והחלה לקשור קשר עם קסנדרוס.
בעוד פוליפרכון נמצא במסע מלחמה ביוון, אורידיקה הכריזה על הפיכה בשם בעלה, ותפסה את השלטון בעיר הבירה פלה. אורידיקה הכריזה מטעם בעלה על ביטול עוצרותו של פוליפרכון, ועל מינויו של קסנדרוס לתפקיד. כמו כן היא ביטלה את מינויו של אאומנס כסטרטגוס של אסיה והחזירה לתפקיד את אנטיגונוס. שליח נשלח אל קסנדרוס, שהחל בדרכו למוקדון. עם זאת, פוליפרכון ביקש עזרה מאולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול וסבתו והאפוטרופוסית של אלכסנדר הרביעי. אולימפיאס גייסה לעזרתה את צבאו של אחיינה איאקדס מלך אפירוס, והחלה במסע אל מוקדון. אנשיהם של פיליפוס ואורידיקה סירבו להרים את נשקם כנגד אמו של מלכם הנערץ, והם נלכדו בידי חיילי אולימפיאס. אולימפיאס שלחה למאסר את פיליפוס ואורידיקה, ומינתה את עצמה כעוצרת עבור נכדה. בשנת 317 לפנה"ס החליטה אולימפיאס שמסוכן מדי להשאיר אותם בחיים. פיליפוס הוצא להורג, ואורידיקה אולצה להתאבד. שנה לאחר מכן קסנדרוס תפס את השלטון, הוציא להורג את אולימפיאס והכתיר עצמו כמלך.
פיליפוס השלישי בתרבות
פיליפוס השלישי מופיע בספרה של מרי רנו "משחקי קבורה" (Funeral Games) מ-1981, שם מוצעת בין היתר תאוריה על פיה קסנדרוס התעכב בכונה מלהגיע למוקדון והניח לאולימפיאס להרוג עבורו את פיליפוס. בספרה של אנאבל ליון (Annabel Lyon) משנת 2009, "שביל הזהב" (The Golden Mean), מתואר שפיליפוס למד בצעירותו אצל אריסטו לצדו של אלכסנדר, דבר שלא ידוע האם אכן קרה במציאות. אלכסנדר בתחילה נגעל מאחיו המוגבל, אולם לומד לאהוב אותו לפני שיוצא לכבוש את העולם. פיליפוס מופיע בסדרה היפנית המצוירת "Historie", העוסקת בחייו של אאומנס. הוא מופיע כילד מוגבל, אשר נעשה מאושר כאשר אאומנס בונה עבורו מרכבה צעצוע. הוא פורץ בבכי כאשר אלכסנדר הורס את הצעצוע שלו, אולם אאומנס בונה עבורו מרכבה חדשה.
לוס בנדולרוס
לוס בנדולרוס (באנגלית: Los Bandoleros, בתרגום מספרדית לעברית: השודדים) הוא סרט קצר משנת 2009 שנכתב, הופק ובוים על ידי וין דיזל. בסרט מככבים דיזל בעצמו, מישל רודריגז, סונג קאנג, טגו קלדרון, דון עומר ומירתה מישל. השחקנים בסרט מגלמים את התפקידים שגילמו בסדרת סרטי "מהיר ועצבני". הסרט מציג את האירועים שהובילו לשוד משאית הנפט בתחילת הסרט הרביעי בסדרה. הסרט הקצר נכלל כבונוס ב-Blu-ray ובמהדורת DVD מיוחדת שיצאה בארצות הברית ב-28 ביולי 2009. הוא הוקרן בפסטיבל לוס אנג'לס לסרטים קצרים והוצע להורדה בחינם ב-iTunes.
עלילה
ליאו טגו נמצא בכלא של הרפובליקה הדומיניקנית, ומסית את האסירים נגד תאגידי הדלק שדואגים שלא יצאו דגמים של מכוניות חשמליות ומתחילים מלחמות בשביל נפט. באותו הזמן, ברחובות, עומר סנטוס משוחח עם איש זקן שלא הצליח למצוא מספיק דלק. האן סיאול-הו מגיע לרפובליקה הדומיניקנית ונאסף משדה התעופה על ידי קארה מירתה ומאלו. הם מסיעים אותו בחזרה לבית של סנטוס, שם הדודה שלו, רוביה, נאבקת עם עליית המחירים בגלל עליית מחירי הדלק ודומיניק טורטו עובד על המכונית שלו. לאחר מכן כל הקבוצה אוכלים ביחד ארוחה עם המשפחה. לאחר שליאו בורח מהכלא, הם פונים למועדון, שם האן וקארה מפלרטטים, בעוד שדומיניק נפגש עם פוליטיקאי מקומי בשם אלביס, אשר מיידע אותו על הזדמנות לחטוף משלוח של בנזין. בזמן שהם נחים במועדון לאחר מכן, דומיניק מופתע מהגעתה של לטישיה אורטיז, אשר עקבה אחריו ממקסיקו. השניים נוהגים יחד אל החוף, שם הם מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם.
קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה
קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה (בגרמנית : Heeresgruppe Prinz Leopold von Bayern) הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הגרמני, שפעלה נגד רוסיה בין ה-5 באוגוסט 1915 ועד ה-15 בדצמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-29 באוגוסט 1916 שונה שמה לקבוצת הארמיות ווירש.
1915 - 1917
קבוצת הארמיות הוקמה באוגוסט 1915, לאחר כיבוש ורשה על ידי הארמייה התשיעית תחת פיקודו של לאופולד, נסיך בוואריה. קבוצת הארמיות הייתה מורכבת רק מהארמייה התשיעית וממפקדת קבוצת הארמיות. כשהארמייה התשיעית פורקה ביולי 1916 והועברה לבלקנים, נותרה קבוצת הארמיות קיימת, אך כעת היא הייתה בפיקודו של רמוס פון ווירש, משום שהנסיך לאופולד מבוואריה הפך למפקד העליון של החזית המזרחית. קבוצת הארמיות פורקה לבסוף ב-15 בדצמבר 1917.
אמיליו גרסטזו מדיסי
לפני הנשיאות
מדיסי נולד בעיר בז'ה שבמדינת ריו גראנדה דו סול לאבא ממוצא איטלקי ואמא ממוצא בסקי. הוא למד בבית ספר צבאי ופיתח קריירה צבאית, בה הגיע עד לדרגת גנרל.
בזמן ההפיכה הצבאית ב-1964, היה מדיסי מפקד בסיס ההדרכה להכשרת קצינים היוקרתי AMAN (האקדמיה הצבאית אגוליאס נגראס). לאחר תקופה בארצות הברית כנספח צבאי, מונה בשנת 1967 לראש שירות המידע הלאומי. בשנת 1969 שירת כדיקטטור הצבאי השלישי בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
נשיאות
בספטמבר 1969 לקה הנשיא ארטור דה קוסטה אה סילבה בשבץ מוחי. בשל כך, מונתה כת צבאית שהנהיגה את המדינה במשך חודש ימים, כאשר תפקידה העיקרי היה לבחור איש צבא על מנת להחליף את קוסטה אה סילבה, במקום סגן הנשיא פדרו אליישו. לאחר התייעצות עם כלל צמרת הצבא, נבחר מדיסי לתפקיד.
מדיסי דרש שהקונגרס הלאומי, שפוזר על ידי קוסטה אה סילבה בדצמבר 1968, שוב יפתח לרגל בחירתו לנשיא. אמיליו גרסטזו מדיסי נבחר רשמית לנשיאות ב-25 באוקטובר 1969 על ידי הקונגרס ועלה לשלטון ב-30 באוקטובר.
דיכוי ואלימות
משטרו של מדיסי נחשב על ידי רבים לאחד החשוכים והאלימים ביותר בברזיל מאז עצמאותה ב-1822. מאות פעילים שמאלנים עונו, נרצחו ו/או הועלמו. ארגוני ההתנגדות למשטר הצבאי, אשר פעלו בשיטות גרילה (ולעיתים רחוקות אף בשיטות טרוריסטיות), דוכאו ומנהיגיהם נרצחו.
שביתות והפגנות עובדים היו אסורות וחל צנזורה כבדה על העתונות ועל אמנות (בעיקר מחזות תיאטרון ושירים ברדיו ובתקליטים). ערוץ הטלוויזיה הגדול והפופולרי בברזיל, רשת גלובו, נמנע מלהציג כל ביקורת נגד הממשלה ואף תמך במדיניותה. רבים טוענים כיום כי התנהגות זאת היא תוצאת תמיכה מצד בעלי הרשת במטרות האנטי-קומוניסטיות של הדיכוי הצבאי. לעומתם אחרים טוענים כי היא נובעת מחשש של גלובו להסתכסך עם השלטונות. אמנים רבים ראו כיצד פירות עבודתם נשללים על ידי מנגנון הצנזורה. אך היו אמנים, כדוגמת המלחין וזמר שיקו בוארקי, שחיפשו דרכים להערים ולעקוף את הצנזורה על ידי מסרים דו-משמעיים.
השתקת הביקורת נגד הממשלה הובילה לכך שרוב העם לא היה מודע למעשי הדיכוי שביצעה. גם זכייתה של נבחרת ברזיל בכדורגל בגביע העולם 1970 פעלה לטובת מדיסי, בכך שעזרה להסתיר את הדיכוי ומעשי האלימות מצד אחד והעניקה לאוכלוסייה הרגשת פטריוטיזם מצד שני.
יחד עם שלטון נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, תמך שלטון מדיסי באופן פעיל בהפיכה הצבאית בצ'ילה, בה התרחשו תהליכים אלימים דומים לאלו שבברזיל. סרטו של קוסטה גראווס משנת 1982, הנעדר, בכיכובם של ג'ק למון וסיסי ספייסק, מתאר ההתרחשויות הללו, ובין היתר מרמז כי קציני צבא ברזיל תדרכו ויעצו לקצינים צ'ילאנים בפעולות הדיכוי.
"הנס הכלכלי"
מצד שני, המדיניות הכלכלית הובילה לגידול באי-שוויון הכלכלי בין שכבות האוכלוסייה. הגידול בכלכלה הצריך עידוד של החיסכון הלאומי, ומשום שבאופן מסורתי המעמד הגבוה הוא פלח האוכלוסייה החסכני יותר, נתח ההון של העשירים הוגדל במכוון בעזרת פגיעה בערך שכר המינימום. כתוצאה מכך, גדל גם העוני במדינה, חרף הצמיחה הכלכלית. תופעת לוואי נוספת מהגידול הכלכלי הייתה נדידה המונית של כפריים למרכזי האוכלוסין - במיוחד לסאו פאולו ולריו דה ז'ניירו. נדידה זו נגרמה משילוב המודרניזציה בחקלאות עם הגידול בהזדמנויות העבודה בעיר (במיוחד בענף הבנייה). תופעה זו תרמה להרחבת שטחי הפבלות (שכונות העוני) בערים הגדולות.
כלכלת ברזיל ספגה מכה קשה ממשבר האנרגיה העולמי בשנת 1973, אירוע אשר הביא לסיומו של ה"נס הכלכלי" הברזילאי. התלות הכמעט מוחלטת בייבוא נפט, יחד עם חובות גבוהים לבנקים זרים, הכניסו את ברזיל למשבר עמוק שממנו היא החלה להתאושש רק בשנות ה-90, לאחר חזרת הדמוקרטיה לברזיל.
לאחר הנשיאות
הקדנציה של מדיסי הסתיימה ב-15 במרץ 1974, וירש השלטון הגנרל ארנסטו גייזל. מדיסי פרש מהחיים הפוליטיים לאחר מכן ונפטר בגיל 79 כתוצאה מסיבוכים שנגרמו משבץ מוחי.
נקודת ארצ'ר (אנטארקטיקה)
נקודת ארצ'ר (באנגלית: Archer Point) היא לשון יבשה סלעית, בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הקצה המערבי של פתחו של מפרץ הרלד.
הנקודה מצויה 9 קילומטרים ממערב לראש ויליאמסון.
הר ארצ'ר ממוקם בסמוך מדרום לנקודת ארצ'ר.
גלוי הנקודה
לשון היבשה התגלתה בפברואר 1911 על ידי לוטננט הארי פנל, מהצי המלכותי, שהפליג בספינה טרה נובה, ספינת משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910- 1913), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
ראו גם
אתרים נוספים הנקראים על שמו של וו. וו. ארצ'ר באנטארקטיקה:
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 224
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 409
פריבוז'ני (ווזנסנסק)
פריבוז'ני (אוקראינית: Прибужа́ни; לשעבר: קאנטקוזנקה (Кантакузенка), וגם: קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka); בכתיב יידי מופיע גם בשמות: קונטיקוזיבא, קונטיקוזבא, קנטיקוזיבא) הוא כפר באוקראינה, בראיון במחוז ניקולייב.
הכפר שוכן בסמוך לעיר ווזנסנסק, מעברו השני על גדות נהר הבוג הדרומי (למעשה הוא חלק מווזנסנסק, מעבר הנהר). גשר היוצא מהכפר עובר את הנהר, ממנו ממשיכה דרך העוברת בשדות חקלאיות, וממשיכה בתוך ווזנסנסק. ממוקם כ-125 קילומטר צפונית-מזרחית לאודסה. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-2,013 איש. נכון להיום (2021) האוכלוסייה מונה 1,615 איש. הממשלה מקומית היא מועצת הכפר פריבוז'ניבסקה.
היסטוריה
הכפר נוסד בשנת 1753, והשתייך לנסיכי, על שמם הוא כונה מתחילה בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka). מתחילת המאה ה-19 כונה קאנטאקוזינקה (Кантакузенка; Kantakuzinka). במקור הוא השתייך ל, שלא כמו ווזנסנסק הסמוכה, שהשתייכה ל. בשנת 1828 הוסב המחוז ל. כעבור שש שנים, משנת 1834 הוא נכלל ב החדש (שבירתו הייתה אננייב), שהכיל בעיקר את מחציתו המזרחית של מחוז טירספול, במחוז חרסון (מחוז אננייב בוטל מאוחר יותר, ב-1921, וכיום המקום בשטח של ראיון פודילסק ). המחוז היה בשליטת האימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם נקרא הכפר בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka), והוא השתייך למחוז אודסה, בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות. את השם פריבוז'ני קיבל הכפר לאחר מלחמת העולם השנייה, וכך הוא מכונה כיום.
על פי מפקד שנערך במקום בשנת 2001, רוב תושבי הכפר הם דוברי אוקראינית, מיעוט קטן מהם דוברי רוסית, והשאר הזניח דוברי שפות אחרות.
בשנת 1897 חיו בכפר כ-912 יהודים. היהודים היו חלק גדול בכפר עד להשמדתם בשואה.
יעל דרויאנוב
יעל דרויאנוב (2 בנובמבר 1939 – 12 באוקטובר 1998) הייתה שחקנית התיאטרון הלאומי "הבימה" ופעילה חברתית. מייסדת עמותת "ילדי השלום".
ביוגרפיה
יעל דרויאנוב נולדה בתל אביב בתאריך ב' בנובמבר, ביום החג ה 22 להצהרת באלפור ליונתן ושרה.
נכדתם של ברכה והסופר אלתר דרויאנוב, מחבר "ספר תל אביב" ו "ספר הבדיחה והחידוד".
נכדתם של אסתר ואלכסנדר מאכט, אלוף ליטא בשחמט והמנהל הראשון של הבנק לתעשייה.
אחיה היה איש העסקים אברהם (רמי) דרויאנוב שנקרא על שם סבו, הסופר הידוע.
גדלה בתל אביב.
בוגרת "תיכון חדש" בעיר בניהולם של אהרן ברמן וטוני הלה.
בנעוריה של יעל נישאה שרה בשנית למשה פחטר, מראשוני המהנדסים ילידי תל אביב, בנו של שלום פחטר, פעיל ציבור, מפרנסי תל אביב.
משחק בתיאטרון
מגיל צעיר החלה לשחק כילדה בתיאטרון.
בנעוריה שיחקה בתיאטרון הנוער "קלעים".
שרתה בלהקת הגדנ"ע ולאחר מכן בלהקת פיקוד המרכז עם חבר שלישיית "הגשש החיוור", שייקה לוי, אילי גורליצקי, עמוס אטינגר, עודד קוטלר ורבים וטובים נוספים.
לאחר שחרורה מהשירות הצבאי נסעה ללונדון ללימודי משחק ב L.M.D.A
התיאטרון הלאומי "הבימה"
עם סיום הלימודים חזרה לארץ בשנת 1962 והתקבלה לשורות התיאטרון הלאומי "הבימה". מהצעירים והאחרונים שזכו להתקבל לשורות הקולקטיב בשנים האחרונות לקיומו כשהיה כמעט מעין מועדון חברים סגור. לאחר פירוק הקולקטיב בסיומו של אותו עשור המשיכה ככל חברי הקולקטיב להיות שחקנית קבועה.
במשך למעלה מרבע מאה שיחקה דרויאנוב בלמעלה משלושים הצגות מכל הסוגים, דרמטי וקומי, מתורגם וישראלי וזכתה לחלוק את הבמה פעמים רבות עם ענקי דור הנפילים של התיאטרון העברי בכלל ותיאטרון "הבימה" בפרט ובראשם הגברת הראשונה של התיאטרון העברי , השחקנית כלת פרס ישראל חנה רובינא והשחקנים חתני פרס ישראל אהרון מסקין, שמעון פינקל ורפאל קלצ'קין.
במקביל לעבודתה בתיאטרון הופיעה גם בקולנוע, ברדיו ובטלוויזיה.
"משפחת שמחון"
דרויאנוב התפרסמה בתפקיד "נאוה", בתם של "נח שמחון", בכיכובו של שמואל רודנסקי ורעייתו, "צפירה" בגילומה של ניורה שיין, אשתו בחיים, ב"משפחת שמחון", תסכית הרדיו שכתב משה בן אפרים, ששודר שלוש פעמים בשבוע בגלי צה"ל. עודד קוטלר שיחק את "גבי", אחיה הבכור בתסכית שהיה בשנות ה-60 פופולרי מאוד.
"ילדי השלום"
לאחר שנים רבות של משחק, בשנת 1988, שנת הארבעים למדינה, החלה להפנות את כל מרצה וזמנה לפעילות חברתית למען השלום והניסיון לקרב בין העמים כשייסדה את עמותת "ילדי השלום" וניהלה אותה במשך למעלה מעשור במטרה לקרב בין תלמידות ותלמידים, יהודים וערבים על ידי עשייה תיאטרונית משותפת. בשיאה של פעילות זו, בשנת 1998, הלכה לעולמה בטרם עת, בתל אביב, העיר בה התגוררה כל שנותיה בארץ.
חיים אישיים
דרויאנוב הייתה גרושתו של במאי הקולנוע והמרצה לקולנוע באוניברסיטת ת"א, פרופסור יגאל בורשטיין. לזוג בת, היוצרת והזמרת מאיה בורשטיין ובן, עו"ד אלכסנדר (אלי) בורשטיין שנקרא על שם רב-סבו, אלוף השחמט.
תג מאיר
תג מאיר: אור במקום טרור הוא ארגון ישראלי שהוקם בדצמבר 2011. מטרות הארגון, כעולה מפרסומיו, הן "להשמיע קול של סובלנות, כבוד הדדי ומאור פנים כלפי שכנים, זרים וגרים בתוכנו ולמען נזכור כי גרים היינו בארץ מצרים", וכן להתנגד "לתהליכים, פרסומים ודעות גזעניות הבאות בשם היהדות ובכסותה, המסיתות לגזענות מכתימות ומרעילות את החברה הישראלית, לכדי חברה בלתי אנושית וגזענית". לטענתו, הארגון יוצא בפרט נגד פעולות "תג מחיר" שמבצעים יהודים נגד ערבים.
פעילות הארגון
הארגון הוקם בחג החנוכה, תשע"ב (תחילת דצמבר 2011), והחל בעצרות במקומות שבהם אירעו פעולות "תג מחיר".
מפעולות הארגון:
מספר ארגונים הביעו הזדהות והשתתפו בפעילויות שקיים הארגון.
פעילות הארגון נעשית בתמיכת קרן מוריה, הפדרציה של ניו-יורק, קרן איימס והקרן החדשה לישראל.
בפעולות הארגון השתתפו, בין השאר, הרב בני לאו, פרופסור רחל אליאור, ח"כ רובי ריבלין, אברהם בורג, עמרם מצנע וזוהיר בהלול.
ביוני 2013 העניקה האגודה לזכויות האזרח בישראל לארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג.
במרץ 2019 הפגין הארגון לצד ארגונים נוספים מול מעון ראש הממשלה כנגד החיבור בין עוצמה יהודית למפלגת הבית היהודי.
שי כרמלי פולק
שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
שמורת חוף האלמוגים
שְׁמוּרַת חוֹף הָאַלְמֻגִּים או שְׁמוּרַת אַלְמֻגֵּי אֵילַת (ידוע גם בשמות "חוף אלמוג" ו"חוף האלמוגים") והיא שמורת טבע מוכרזת של רשות הטבע והגנים. בשמורה שונית האלמוגים של מים רדודים הצפונית בעולם, והשונית היחידה בישראל. השמורה היא החלק הראשי והמשומר ביותר של השונית שבעבר הייתה בכל החוף המערבי של מפרץ אילת, והיא מהווה מוקד שיקום ושימור עבור השונית בשאר המפרץ.
מיקומה של השמורה הוא לצד חופי הים האדום, ליד העיר אילת, והיא משתרעת לאורך שונית אלמוגים שאורכה הוא כ-1.2 קילומטר. בצמוד לשמורה מדרום מצוי פארק המצפה התת-ימי, שמהווה בעצמו מוקד שימור ושיקום חשוב לשונית, והשמורה למעשה נמשכת דרומה דרך החוף של המצפה. החוף בו מצוי המצפה הוגדר כשמורת טבע נפרדת, לא נגישה לתיירים, שנקראת "שמורת טבע הים הדרומי באילת".
חוף האלמוגים איננו חוף רחצה מוכרז, אך הוא עדיין מהווה מוקד תיירות פופולרי, מאחר שהוא מספק גישה נוחה לשונית למטרות צלילה ושנירקול.
היסטוריה
שונית האלמוגים באילת היא ייחודית מבחינות רבות. היא שונית האלמוגים הצפונית בעולם, ומיקומה המבודד במפרץ אילת, בו המליחות גבוהה יותר ויש פחות תנועת מים מברוב הימים, איפשרה התפתחות זנים אנדמיים רבים. השונית בעבר השתרעה על כל החוף המערבי של מפרץ אילת, ועל חלקים מהחוף הצפוני, כך שאורכה היה מעל 12 קילומטר, אך עקב פגיעת האדם בה השונית הצטמצמה לשטח קטן מאוד בדרום החוף המערבי, בו הוקמה השמורה, שהחלה לשקם ולהגדיל מחדש את שטח השונית.
השמורה הראשית, שמורת חוף האלמוגים, הוקמה בשנת 1964. שמורה צמודה לה ודרומית יותר, שמורת טבע הים הדרומי אילת, הוכרזה בשנת 2002, ושמורה שלישית, שמורת טבע ים האלמוגים, הוכרזה בשנת 2009.
סיבות להקמה
השמורה הוקמה כאזור שימור לשונית האלמוגים הייחודית של מפרץ אילת, מכמה סיבות:
מבנה השמורה
מעבר לחזית השונית נמצא ים חולי פתוח, בו יש בלטי אלמוגים מהגדולים בעולם כמו סלע משה וסלע יהושע.
בחוף השמורה מפוזרות שמשיות וציליות, עם חנות בה ניתן להשכיר ציוד שנירקול. לאורך החוף מפוזרות עמדות הסבר על השונית, השמורה, ובעלי החיים השונים החיים בה.
מדרום לשמורה מצויה שמורת טבע צמודה בשם "שמורת טבע הים הדרומי באילת", ובה מצוי המצפה התת-ימי, והיא לא נגישה לקהל.
החי בשמורה
שונית האלמוגים באילת היא שונית האלמוגים הצפונית ביותר בעולם, והתנאים במפרץ אילת הם ייחודיים גם בעבור שונית אלמוגים, המליחותם ובטמפרטורת המים, ובבידוד המפרץ מימים אחרים. תופעה זו גורמת לכך ש 70% מהפאונה במפרץ משותפת עם בעלי החיים באוקיינוס ההודי, ו 30% מבעלי החיים הם אנדמיים למפרץ, דוגמת צבעון פרידמן, טווסון אילתי, יולית ים סוף ופרפרון לבן מצח. במפרץ ישנם בעלי חיים רבים שאינם נדירים במפרץ או אנדמיים אליו, אך ייחודיים בישראל למפרץ ולשמורה וניתן לראות אותם רק שם, דוגמת זהרון מקרין, זהרון הדור, טריגון נקוד, כריש שחור סנפירים, קופסינון נקוד, פיקסון ים סופי, קרנפון קצר קרן, חלילון חלק, חשמלן פרסי, קיסר הדור, פזית ים סוף ועוד. השמורה מציגה גם מגוון רחב של חיות ים אחרות, כמו חסרי חוליות שונים כגון תמנונים, דיונונים, מדוזות, סרטנים, לובסטרים, כוכבי ים, קיפודי ים, מלפפוני ים וחשופיות ים, שחלקם אנדמיים למפרץ. התמנון הנפוץ ביותר בשונית הוא התמנון העינוני, וקיפוד הים הנפוץ ביותר המפרץ ובשונית הוא נזרית ארוכת קוצים. בשנים האחרונות ישנה גדילה באוכלוסיית הכוכבן הקוצני, כוכב ים שכמעט ואין לו טורפים טבעיים, והוא אחד המשמידים העיקריים של שוניות אלמוגים ברחבי העולם. רשות הטבע והגנים, והמצפה התת-ימי מנסים במאמצים משותפים להקטין את אוכלוסיית הכוכבן, ומבקשות מצוללנים לדווח על צפייה בכוכבן בשונית.
בעלי חיים נדירים
במפרץ ישנם בעלי חיים שנדיר לראותם, דוגמת צבי ים ירוקים וצבי ים קרניים. צבי ים קרניים אף מקננים במפרץ אילת לחופי ישראל.
בנוסף יש בעלי חיים שמגיעים למפרץ לעיתים רחוקות. דוגמת:
פעילויות שימור
מטרתה העיקרית של שמורת הטבע, שלשמה היא הוקמה, היא שימור ושיקום השונית במפרץ אילת, שנפגעה מאוד בשנים קודמות. במסגרת פעילויות השימור השמורה הגדירה את מרבית אזור הלגונה (מלבד 3 בריכות שכשוך רדודות) כאזור מוגן וסגור בגדר מצד החוף ומצופים מצד הים, כך שמטיילים ומבקרים לא יוכלו לשחות שם ולפגוע באלמוגים ובשוכני השונית. בנוסף ישנן בשמורה תקנות כנגד האכלת דגים ובעלי חיים, שעלולים להיפגע מאכילת אוכל של בני אדם, או אף בטעות לבלוע עטיפות פלסטיק ולהיחנק מהן. בנוסף החברה להגנת הטבע שולחת צוללנים ומתנדבים שינקו את החוף ואת השונית עצמה, יחפשו פסולת ואריזות פלסטיק (שלעיתים קרובות עלולות להיתקע על אלמוג ולחנוק אותו), ומובילים קמפיינים וסיורים לאזור. בשמורה אף מתבצע מעקב אחר האלמוגים והדגים בשמורה, כך שניתן יהיה לדעת את מצבם הבריאותי וההתפתחותי. על מנת לעודד את גדילת השונית, פוזרו על הקרקעית החולית שמול קיר השונית מבני ברזל ואבנים שמדמים את השטחים עליהם נוצרים אלמוגים בדרך כלל, ובכך מאפשרים יותר מקום לאלמוגים לגדול ולהתפתח בהם, שבתורם מאפשרים יותר אזורי מחיה לדרי השונית. במסגרת מאמצי השימור נעשה מאמץ לתפוס ולהוציא מהשונית כל כוכבן קוצני שנמצא בה, מאחר שכוכבנים קוצניים הם כוכבי ים כמעט ללא טורפים טבעיים שניזונים מאלמוגים, ומאחר וטורפיהם הטבעיים כמעט נכחדו בגלל פעילויות האדם, אוכלוסיית הכוכבנים יצאה מכלל שליטה בשוניות רבות ברחבי העולם, בהן הוא גורם נזק רב לשונית.
תופעה נוספת בה מנסים להילחם באמצעות שימור השונית והמים במפרץ אילת באופן כללי, היא תופעת הלבנת אלמוגים, שמאיימת על שוניות רבות ברחבי העולם. במסגרת תופעה זו, האצות הסימביוטיות שחיות בתוך האלמוג ומספקות לו את מירב מזונו (וגם את צבעו, ומכאן השם הלבנת אלמוגים) מתות כתוצאה משינויים בהרכב או בטמפרטורת המים, מה שמוביל לגוויעתו של האלמוג. תופעה זו היא רחבה מאוד בשנים האחרונות ברחבי העולם, ובשמורה נערכים תהליכי שימור ומחקרים בניסיון למצוא פתרון לבעיה זו.
מן הדו"ח השנתי שפורסם על ידי המשרד להגנת הסביבה באוגוסט 2018 עולה כי בניגוד לשוניות אחרות ברחבי העולם, שונית האלמוגים באילת נמצאת במגמת התרחבות וגדילה של כחצי אחוז מדי שנה. נתון מעניין אחר באותו דו"ח היה כי טמפרטורת המים, אשר בדרך כלל נמצאת במגמת עלייה בשל ההתחממות הגלובלית, הייתה באותה שנה נמוכה באופן משמעותי מן השנים שקדמו לה. עם זאת, על אף יציבותה של השונית, קשה לדעת באילו טמפרטורות יתחילו להיווצר בה נזקים. יתרה מזאת, בסביבת השונית עדיין קיימים נכון ליום פרסום הדו"ח דיווחים אודות טפילי דגים (למרות שכלובי הדגים הוצאו מאילת), כך שהשונית עדיין לא יצאה לגמרי מכלל סכנה. לכך יש להוסיף סיכונים נוספים כמו פיתוח בחופים, הזרמת חומרי מזון לים, דיג בצפון המפרץ ופגיעה בקיפודי ים בחופי אילת בכלל ובקרבת השונית בפרט.
חינוך
בשמורה מתקיימות פעילות חינוך רבות בהובלת החברה להגנת הטבע וארגונים אחרים שמשתמשים בשמורה במטרה ללמד על השונית ועל היצורים החיים בה. בשמורה עצמה מפוזרים שלטי הסבר על האלמוגים, הדגים, ושאר בעלי החיים והצומח בשמורה. בנוסף יש בשמורה מעין אזור ישיבה שמיועד להרצאות והקרנות סרטים. בשמורה ניתן לקיים פעילויות כגון הקרנת סרטי טבע, הדרכות שנירקול, וסדנאות יצירה וכיתות לימוד לילדים ונוער. המצפה התת-ימי גם משתמש בשונית למטרות חינוך והדרכה, גם בכך שהמצפה עצמו ממוקם בחלק הדרומי של השונית בשמורה נפרדת שלא נגישה לציבור, וגם בכך שהמצפה עורך סיורים בסירת הזכוכית שלו, "קורל 2000", לשונית ומשתמש בה להדרכות בטבע. בית ספר שדה אילת, שנמצא ממול לשמורה, מקיים אף הוא סיורים באזור, גם סיורי טבע, גם הרצאות והסברים, וגם סיורי צלילה ושנירקולים מודרכים. השמורה משמשת גם יעד חינוכי לבתי ספר, גני ילדים ובתי ספר לצלילה ומרכזי צלילה קרובים לשמורה. קמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת שנמצא קרוב לשמורה משתמש בשמורה למטרות מחקר ביולוגיה ימית וחינוך.
=== הקשר עם המצפה התת-ימי ===
שיקום אלמוגים
המצפה התת-ימי מוביל תוכנית שימור ושיקום של אלמוגים, בה הוא אוסף שברי אלמוגים מהשונית, משקם אותם ומגדל אותם חזרה, ואז מחזיר אותם לטבע. בתוכנית אף משתתפים תלמידי תיכון מאילת, ש"מאמצים" אלמוג לשנה עד לשיחרורו. בצורה זו המצפה גם משקם את השונית וגם עוזר לה להתפשט לאזורים חדשים. הפגיעה העיקרית בשונית באילת הייתה תמותה רחבה של אלמוגים, והלבנת אלמוגים, שנבעה מפעילות האדם. פעילויות השימור של המצפה איפשרו לשונית להשתקם באזורים סביב המצפה, ולהתפשט חזרה דרומה לאזורים מהם היא נעלמה. המצפה גם מחזיר אלמוגים שבורים למפרץ לאחר שיקום, וגם "שותל" אלמוגים מסביב למצפה ובכך מאפשר לשונית להתפשט לאזורים חדשים. התרחבות השונית גורמת גם להתרחבות אוכלוסיית הדגים ושאר בעלי החיים שחיים בשונית, שזקוקים לה למחייתם.
סוסוני ים ומרבדי עשב ים
המצפה התת-ימי מקדם מספר פרויקטים לשימור המגוון הביולוגי במפרץ אילת, בהם פרויקט לשימור סוסוני ים במפרץ אילת, שבו חיים שני מיני סוסונים (סוסון ים דורבני וסוסון ים חלק). המצפה מחזיק באקווריום בו את שני סוגי סוסוני הים, ובעונת הרבייה מגדל את צאצאיהם לבגרות בסביבה מוגנת, ואז משחרר אותם למרבדי האצות במפרץ. אוכלוסיית הסוסונים בישראל נפגעה מאוד לאורך השנים, בעיקר בגלל הצטמצמות מרבדי האצות במפרץ, ובשנים האחרונות בזכות פעילות השימור של המצפה ושל רשות הטבע והגנים האוכלוסייה במגמת שיקום. שיקום זה בה יחד עם שיקום של מרבדי האצות הטבעיים במפרץ שהביא איתו עוד מבקרים שהפכו לנדירים במפרץ בגלל צמצום המשטחים, כמו תחש המשכן.
תיירות
השמורה היא אתר צלילה פופולרי, שמושך צוללנים רבים מישראל ומחו"ל, ובנוסף השמורה מושכת תיירות בתור אתר לשנירקול. חלק מהחוף של השמורה מונגש לתיירים, ויש בו סככות צל, שמשיות, כיסאות חוף ושלטי הדרכה על המקום. בנוסף יש באתר חנות של רשות הטבע והגנים, שמאפשרת השכרת ציוד שנירקול וצלילה. באתר אין שירותי הצלה.
האתר משמש מספר מועדוני צלילה כאתר צלילה ראשי, והוא כולל את סלע משה, סלע יהושע, ויותר לעומק את גני הצלופחים, שלושתם אתרי צלילה פופולריים בפני עצמם, וגם את השונית עצמה. האתר נמצא מול בית ספר שדה אילת, שהוא הסוף של שביל ישראל, כך שהוא בעצם שמורת הטבע האחרונה לאורך שביל ישראל.
השמורה משמשת גם מקום למחקרים על השונית ובעלי החיים שחיים בה, מאוניברסיטאות בארץ ובעולם, כולל מחקרים על הלבנת אלמוגים בים באדום.
בנוסף השמורה פתוחה לקהל הרחב, וידועה בשם חוף אלמוג או חוף האלמוגים. הכניסה היא בתשלום.
אוסקר יוסט
אוסקר יוסט (בגרמנית: Oskar Joost; 9 ביוני 1898 – 29 במאי 1941) היה מוזיקאי גרמני וראש תזמורת ריקוד. לעיתים השתמש גם בשמות לאו הארדי (Leo Hardy) ופרד מארלי (Fred Marley) בתזמורות אחרות.
ביוגרפיה
אוסקר יוסט מגיע ממשפחה מוזיקלית. אביו, אלברט יוסט סניור, היה נגן צ'לו בלהקה צבאית. ממנו קיבלו הבנים, אוסקר ואלברט (אָלי) ג'וניור, את שיעור הכינור הראשון שלהם. לאחר בית הספר התיכון והתנדבות במלחמת העולם הראשונה עבד בחקלאות, כטלר בבנק, ולבסוף גם לקח חלק בלהקת בידור.
בשנת 1924 הקימו יוסט ואחיו, אלי, את תזמורת הריקוד, "טנצשפורט אורקסטר אוסקר יוסט" (Tanzsport-Orchester Oscar Joost). אוסקר היה הכנר הראשי ואחיו המתופף. הם זכו להצלחה בכל גרמניה ובדנמרק ובשנת 1929 הקליטו את התקליט הראשון למכירה בברלין. במרץ 1930 הובילה הצלחתם להופעה במלון אדן היוקרתי ולחתימת חוזה הקלטות עם אלקטרולה. לאחר מכן הקליטו גם עם חברות תקליטים אחרות: פאלאס (1931) קריסטל (1931–1934), אולטרהפון/טלפונקן (1932), דויטשה גרומופון/פולידור (1934–1941).
באותו הזמן עסק יוסט גם בקולנוע.
משנת 1933 היה יוסט חבר המפלגה הנאצית ובינואר 1940 הצטרף לוורמאכט. באותו זמן נוהלה התזמורת על ידי רודי יוקלנט שהיה נגן סקסופון וקלרינט בתזמורת החל מ-1930.
יוסט היה קומפניפיהרר (Kompanieführer) בדרגת אובר-לויטננט. בזמן שירותו המשיך לעסוק במוזיקה וחיבר עבור יחידתו 'פולקה בוהמית'. בשנת 1941 הועבר מהחזית המערבית לחזית המזרחית שם נפצע קשה. הוא נפטר משפעת בבית חולים בברלין.
בילי קונולי
סר ויליאם קונולי, CBE (באנגלית: William Connolly; נולד ב-24 בנובמבר 1942) הוא קומיקאי, מוזיקאי, מנחה ושחקן סקוטי. הוא מוכר בכינוי "The Big Yin" ("הגדול") בעיקר בסקוטלנד. עיסוקו הראשון בתחילת שנות השישים של המאה העשרים היה כרתך במספנות בגלאזגו. לקראת סוף העשור הוא עזב את עבודתו והחל לפתח קריירה של זמר פולק. עד שנת 1971 הופיע עם להקת The Humblebums לצדו של חברו ג'רי ראפרטי, ובהמשך הופיע כסולן. בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים שינה קונולי את כיוון הקריירה מזמר לקומיקאי.
קונולי הוא גם שחקן שהופיע בסרטי קולנוע כגון "מים מים" (1985), "הצעה מגונה" (1993), "פוקהונטס" (1995), "החבובות באי המטמון" (1996), "הוד מלכותה, גברת בראון" (1997), "הקדושים מבוסטון" (1999), "האיש שתבע את אלוהים" (2001), "הסמוראי האחרון" (2003), "טיים ליין" (2003), "סדרה של צרות" (2004), "גארפילד 2" (2006), "חברים על הכוונת" (2006), "תיקים באפלה: רוצים להאמין" (2008), "חברים על הכוונת 2" (2008), "אמיצה" (2012), "קוורטט" (2012) "ההוביט: קרב חמשת הצבאות" (2014). ב-2009 שיחק קונולי שוב בתפקיד נואה מקמנוס בסרט ההמשך "הקדושים מבוסטון 2: יום כל הקדושים".
ביוגרפיה
סבו מצד אביו של קונולי, אותו מעולם לא פגש, היה מהגר אירי שעזב את אירלנד כשהיה בן עשר. אבות אבותיו צ'ארלס מילס, איש משמר החופים, וברתולומאו ולנטין היו מאזור קונמארה.
ילדותו
קונולי נולד בשכונת אנדרסטון שבגלאזגו לוויליאם ומרי "מאמי" קונולי (שם נעורים מקלין). חלק מהרחוב בו גדל נהרס בשנות השבעים של המאה העשרים. הוא מתייחס למקום הולדתו בשירו "I Wish I Was in Glasgow" משנת 1983.
בשנת 1946, כשהוא היה רק בן ארבע, נטשה אימו את ילדיה ועזבה את הבית. אביו שירת באותה עת בחיל האוויר המלכותי בבורמה. בראיון מ-2009 הסביר קונולי שמעולם לא חש שהוא ננטש. "היא הייתה בת עשרה עם שני ילדים קטנים שחיה בשכונת עוני... היא ניסתה לשרוד".
קונולי ואחותו הבכורה, פלורנס, שהייתה מבוגרת ממנו בשנה וחצי טופלו בידי שתי דודות, מרגרט ומונה קונולי, האחיות של אביו בבתיהם הצפופים בשכונת פטריק. "דודותי אמרו לי תמיד שאני טיפש" אמר קונולי "דבר שמשפיע עלי לרעה עד היום". אחותו הגדולה הייתה לדבריו "המגינה הגדולה שלו".
זמן קצר אחרי שעברו לפטריק חזר אביהם מהמלחמה, כשהוא זר לילדיו. האב מעולם לא דיבר איתם על עזיבתה של האם.
בביוגרפיה שלו "Billy", שכתבה אשתו פמלה סטיבנסון, מתועדים מקרים של התעללות פיזית ומינית, שהחלו כשהיה בן עשר ונמשכו עד להיותו בן חמש עשרה. ב-1949 ילדה מונה בן בשם מייקל מ"איש מקומי". הילד הוצג כאחיהם של בילי ופלו, ואיש לא הטיל ספק בכך.
הוא למד בבית ספר יסודי סנט פיטר ששכן מול ביתו. בבית הספר החליט קונולי שהוא רוצה להצחיק אנשים. הוא מספר "אני זוכר את הרגע במגרש המשחקים של בית הספר, הייתי בן שבע או שמונה, וישבתי בתוך שלולית ואנשים מסביבי צחקו. נשארתי שם זמן רב יותר מהרגיל כי נהניתי מהצחוק. חיי היו אומללים אז, ולא שמעתי צחוק בדרך כלל".
קונולי היה חבר בתנועת הצופים בגלאזגו (Wolf Cub). הוא חזר למקום במסגרת הסדרה הדוקומנטרית "World Tour of Scotland". בגיל 12 החליט קונולי שהוא רוצה להיות קומיקאי, אבל חשב שאינו בנוי לזה, ושהוא צריך להיות יותר מעניין. באותו גיל הצטרף לארגון בשם "הילדים של מרי". הקבוצה הייתה הולכת לבתים של אנשים עם קופסה ובה פסלון של מרים, אם ישו (Lady of Lourdes) ואומרים את תפילת המחרוזת.
בגיל 14 החל קונולי להתעניין במוזיקה, בעיקר ג'רי לי לואיס וצ'אק ברי. בגיל 15 עזב את בית הספר עם שתי תעודות הסמכה בהנדסה, אחת מהן קיבל בטעות והייתה שייכת לנער בשם קונל.
קונולי היה צעיר מכדי לעבוד במספנות, והוא התחיל לעבוד בחנות הספרים ג'ון סמית ועשה שליחויות על אופניים. עד גיל 16 היה נהג שליחויות של מאפייה, ואחר כך עבד במספנה "אלכסנדר סטיבן ובניו" בלינטהאוס. הוא נשאר שם עד גיל 22.
מקור הכינוי "The Big Yin"
השם "The Big Yin" נוצר בשנות נעוריו של קונולי כדי להבדיל בינו לבין אביו שגם לו קראו בילי. האב שהיה חסון וחזק כונה בתחילה "בילי הגדול" (Big Billy) ואילו הבן נקרא "בילי הקטן" (Wee Billy). כשהבן גדל והיה גבוה וגדול מאביו התחילו לקרוא לו "The Big Yin" (באנגלית: The Big One; הגדול).
שנות השישים של המאה העשרים
בתחילת שנות השישים השתתף קונולי לראשונה בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו. ב-1965 אחרי שהשלים חמש שנים של חניכות במספנה, קיבל עבודה באסדת קידוח בביאפרה שבניגריה. כשחזר לממלכה המאוחדת עבד זמן קצר בחברת הספנות John Brown & Company, אבל עזב בחג "Fair Friday" כדי להתמקד בקריירה של זמר פולק.
אחרי שצפה בקומדיית המצבים "הבוורלי הילבילים" קנה קונולי את הבנג'ו הראשון שלו. הוא החל להופיע במועדונים עם אנשי פולק אחרים בהדרכתו של זמר הפולק דני קייל.
קונולי הקים צמד פולק-פופ בשם "The Humblebums" יחד עם טאם הארווי. ב-1969 הצטרף אליהם ג'רי רפרטי. הלהקה חתמה בחברת התקליטים "טרנסאטלנטיק רקורדס". ב-1969 הם הקליטו את אלבומם הראשון, ואחר כך עזב הארווי את הלהקה. קונולי ורפרטי הקליטו שני אלבומים נוספים "The New Humblebums" (מ-1969) ו-"Open up the Door" (מ-1970). האלבומים לא זכו להצלחה מסחרית גדולה, אבל נהנו ממעמד של פולחן ושבחי הביקורת. תרומתו של קונולי לשירים הייתה של פופ-פולק פשוט, ומילים מוזרות וגחמניות. בשלב זה לא התמקד במיוחד בקומדיה.
ב-1968 כשהיה קונולי בן 26 הוא התחתן עם אייריס פרסאג (Iris Pressagh), ונולדו להם שני ילדים. הם התגוררו ברדלנדס רואד בגלאזגו, אבל כשהמעריצים החלו לחכות ברחוב שלהם, הם עברו לדריימן בחוף לוך לומונד.
ב-1971 התפרקה הלהקה, ורפרטי פנה להקלטת אלבום הסולו הראשון שלו. קונולי חזר לשיר שירי עם. בהופעותיו שילב קונולי הקדמות קומיות שהפכו לארוכות יותר ויותר. מנהל חברת טרנסאטלנטיק רקרודס, נאט ג'וזף, שהחתים את The Humblebums על חוזה הקלטות, רצה שקונולי יפתח קריירת סולו כמו שעשה רפרטי. הוא שם לב לכישרון הקומי של קונולי, והציע לו לעזוב את שירי העם ולהפוך לקומיקאי.
שנות השבעים של המאה העשרים
ב-1972 הופיע קונולי לראשונה בתיאטרון ברביו בשם "Connolly's Glasgow Flourish" שהוצג בתיאטרון קוטג' בקאמברלנד. הוא שיחק באדינבורו פרינג' פסטיבל יחד עם טום באקן, איתו כתב את "The Great Northern Welly Boot Show", ומעצב התלבושות היה האמן והמחזאי ג'ון ביירן.
באותה שנה הפיק נאט ג'וזף את אלבום הסולו הראשון של קונולי שהיה אוסף של שירים קומיים ומונולוגים קצרים. בסוף 1973 הפיק ג'וזף אלבום כפול בשם "Solo Concert" שהיה פריצת הדרך של קונולי לכוכבות בבריטניה. ג'וזף וצוות השיווק שלו קידמו את האלבום שהצליח להיכנס למצעדים עם יציאתו לאור ב-1974. האלבום כולל את הרצועה "The Crucifixion" שמדמה את הסעודה האחרונה של ישו לבילוי לילי של שיכורים בגלאזגו. התקליט נאסר להשמעה בתחנות רדיו רבות באותה תקופה.
ב-1974 נמכרו מראש כל הכרטיסים להופעה שלו בתיאטרון פאביליון בעיר הולדתו. עקב הצלחתו המהירה הוזמן קונולי ב-1975 לתוכנית הראיונות הראשית בבריטניה "פרקינסון" של ה-BBC. הוא התעלם מהתנגדותו של המנהל שלו וסיפר בתוכנית בדיחה גסה. לא היה מקובל להשמיע הומור כזה בפריים-טיים באותה תקופה והבדיחה עשתה רושם רב. קונולי התיידד עם המנחה מייקל פרקינסון. הוא מחזיק בשיא של מספר ההופעות בתוכנית, והתארח בתוכנית 15 פעמים. הצלחתו של קונולי התפשטה לארצות דוברות אנגלית אחרות כמו אוסטרליה, ניו זילנד וקנדה, אבל בשל המבטא הסקוטי הכבד וההתייחסויות לתרבות הבריטית, לא זכה להצלחה בארצות הברית.
ההכרה לה זכה קונולי הובילה אותו למגע עם אמנים נוספים בהם מוזיקאים כגון אלטון ג'ון. באותה תקופה ניסה אלטון ג'ון לסייע לאמנים בריטים שהוא אהב להצליח בארצות הברית. ג'ון ניסה לקדם את הקריירה של קונולי ולקח אותו שישמש מופע חימום עבורו. אבל הכוונת הטובות לא צלחו, מעריציו האמריקאים של אלטון ג'ון לא רצו לראות קומיקאי בלתי ידוע, בייחוד לא לראות סקוטי שהמבטא שלו אינו מובן להם.
ב-1975 חתם קונולי עם חברת התקליטים פולידור רקורדס. הוא המשיך להוציא תקליטים של הופעות חיות, והקליט שירים קומיים שזכו להצלחה מסחרית. בין השאר הקליט גרסה פרודית לשיר "D.I.V.O.R.C.E." של תמי ויינט, ואת "In the Brownies" לפי השיר "In the Navy" של אנשי הכפר. ב-1976 הוצג המחזה הראשון שכתב קונולי "An' Me wi' a Bad Leg, Tae" באירווין ובלונדון. שם, אחרי שצרך כמות גדולה של קוקאין ואלכוהול, התמוטט קונולי באולפן הקלטות. ב-1979 פגש קונולי לראשונה את פמלה סטיבנסון, שחקנית קומיקאית ילידת ניו זילנד. הם נפגשו כשהוא הופיע בהופעת קמע בתוכנית המערכונים "מבט הפוך" שבה היה לה תפקיד קבוע.
בחזרה לבמה החל קונולי להופיע במופע "Big Wee Tour of Britain". בברייטון פגש את סטיבנסון בפעם השנייה. הוא גילה לה שהוא אומלל ונישואיו הנוכחיים הסתיימו. שם החל הרומן ביניהם.
שנות השמונים של המאה העשרים
ב-1981 הזמינו ג'ון קליז ומרטין לואיס את קונולי להופיע איתם במופע הצדקה נשפי השוטר החשאי של אמנסטי. ההצלחה המסחרים של הסרט "The Secret Policeman's Other Ball" שיצא בהפקת מירמקס בשנת 1982, הציגו את קונולי בפני קהל אמריקאי רחב יותר בזכות נוכחותם של חברי מונטי פייתון בסרט. נוכחותו על המסך לצדם של הקומיקאים האלה, שהיו מוכרים לחובבי הקומדיה האנגלופילים, סייעו לשובו של קונולי לארצות הברית בזכות עצמו שנים אחדות אחר כך.
ב-1985 התגרש קונולי מאשתו איריס פרסאג אחרי 16 שנות נישואים (השניים נפרדו ארבע שנים לפני כן). באותה שנה הופיע במופע "An Audience with..." שצולם לווידאו במרכז הטלוויזיה סאות' בנק בפני קהל של ידוענים. ב-1985 הופיע קונולי באצטדיון ומבלי במסגרת מופע הצדקה לייב אייד לפני אלטון ג'ון.
ב-1987 סיים קונולי סיור הופעות עולמי, בו הופיע בין השאר ברויאל אלברט הול בלונדון שתועד בווידאו בשם "Billy and Albert".
ב-1988 כששידרו ברשת פוקס את התוכנית "Freedomfest" לכבוד יום ההודלת השבעים של נלסון מנדלה, קונולי עדיין לא היה מוכר בארצות הברית. אבל הופעה זו משכה את תשומת הלב של המפיקים, והעניין בו גבר.
במרץ 1988 נפטר אביו של קונולי משבץ. אמו נפטרה ממחלת הנוירון המוטורי חמש שנים אחר כך, ב-1993.
באוקטובר 1989 גילח קונולי את הזקן המסורתי שלו בשביל תפקיד בסרט קולנוע. הוא נשאר מגולח למשעי במשך שנים אחדות. ב-20 בדצמבר 1989 התחתנו קונולי וסטיבנסון בפיג'י. הם חיו יחד כבר מ-1981.
שנות התשעים של המאה העשרים
שנה לאחר מכן עברו קונולי וסטיבנסון ללוס אנג'לס, והמשפחה קיבלה גרין קארד בהגרלה. ב-1991 לוהק קונולי לתפקיד ראשי בסיטקום "בילי", ספין אוף של הסדרה "מלך הכיתה", ששודרה במשך חצי עונה בלבד.
ב-4 ביוני 1992 הופיע קונולי בקונצרט בגלאזגו לציון 25 שנה לקריירה שלו. המופע תועד ושודר בתוכנית "The South Bank Show" בהמשך אותה שנה. בינואר 1994 החל קונולי לצלם את התוכנית התיעודית "World Tour of Scotland" ששודרה ב-BBC באותה שנה כסדרה בת שישה חלקים.
בעקבות הצלחת התוכנית הוחתם קונולי ליצור תוכנית דומה בסיור באוסטרליה. התוכנית בת 8 החלקים עקבה אחרי קונולי על אופנוע הרלי-דייווידסון. ב-1995 הקליט קונולי תוכנית ספיישל עבור ה-BBC בשם "A Scot in the Arctic", בה בילה במשך שבוע בחוג הארקטי. עוד ב-1995 דיבב קונולי את בן בסרט האנימציה "פוקהונטס".
ב-1998 הקליט קונולי גרסת כיסוי של השיר של הביטלס לאלבום "In My Life" של ג'ורג' מרטין. בנובמבר 1998 היה קונולי נושא התוכנית "Billy Connolly: Erect for 30 Years" שכללה מחוות מג'ודי דנץ', שון קונרי, וופי גולדברג, רובין ויליאמס, דאסטין הופמן ואדי איזרד.
ב-1999 הקים קונולי את חברת "Tickety-Boo" יחד עם מלקולם קינגסוורת', שהיה מנהל סיורי ההופעות וטכנאי הקול שלו במשך 25 שנה. אחר כך יצא לסיור הופעות של ארבעה חודשים באוסטרליה ובניו זילנד. בהמשך אותה שנה הופיע במשך חמישה שבועות בהאמרסמית' אפולו בלונדון. בשנת 2000 נסע לסיור הופעות של שבועיים בקנדה.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2000 כיכב קונולי בסרט "ביוטיפול ג'ו" לצדה של שרון סטון. בשנה הבאה השלים את התוכנית השלישית בסדרה "World Tour" של ה-BBC, הפעם בסיור באנגליה, אירלנד וויילס. הוא התחיל את הסיור בדבלין וסיים אותו בפלימות'. התוכנית שודרה בשנה שלאחר מכן. עוד ב-2001 יצאה לאור הביוגרפיה "Billy" שכתבה סטיבנסון על בעלה. רוב הספר הוא על קונולי כסלבריטי, אבל תיאור שנותיו הראשונות מספק הקשר להומור ולנקודת המבט שלו. ב-2003 פורסם ספר ביוגרפי נוסף בשם "Bravemouth". קונולי עצמו כתב ספרים אחדים בהם "Billy Connolly" בסוף שנות השבעים של המאה העשרים, ו-"Gullible's Travels" שיצא לאור בתחילת שנות השמונים. שני הספרים מבוססים על המופע של קונולי על הבמה, כמו גם על תוכנית הטלוויזיה שלו "World Tour".
ב-2004 צולמה התוכנית הרביעית בסדרה "World Tour of New Zealand" ושודרה בחורף אותה שנה. בשנתו ה-63 השתתף קונולי בשני מופעי צדקה בתיאטרון החדש באוקספורד לזכרו של מלקולם קינגסוורת'. הוא המשיך להופיע בתפקידי אופי בסרטים כגון "הרדוף לבן" (2002), "הסמוראי האחרון" (2003), ו"סדרה של צרות" (2004). עוד שיחק בשורה של תפקידים ראשיים בסרטים כגון "האיש שתבע את אלוהים" (2001), ובדמות זומבי בסרט "פידו" (2006).
בהמשך אותה שנה נבחר קונולי למקום הראשון בסקר "הקומיקאי האהוב ביותר בבריטניה" של רשת הטלוויזיה Five, לפני קומיקאים ידועים כגון ג'ון קליז, רוני בארקר, דון פרנץ' ופיטר קוק. ב-2006 גילה קונולי שבבעלותו בית באי גוזו.
באוקטובר 2009 יצא לסיבוב הופעות במולדתו, כשכל הכרטיסים נמכרו בכל מקום בו הופיע. בגלאזגו הופיע ב"מרכז התערוכות והכנסים הסקוטי" שנבנה סמוך למקום הולדתו.
חיים אישיים
קונולי היה נשוי לאיריס פרסאג מ-1969 עד לגירושיהם ב-1985. ב-1989 התחתן עם אשתו השנייה הפסיכולוגית פמלה סטיבנסון. הוא אב לחמישה ילדים, שניים מנישואיו הראשונים, ושלושה מנישואיו השניים. ב-2001 נולד נכדו הראשון וולטר מבתו קארה.
דיסקוגרפיה
רשימה חלקית מההקלטות של בילי קונולי
מחזות
קונולי כתב שלושה מחזות
הדיוויזיה הראשונה (בוואריה)
הדיוויזיה המלכותית הבווארית הראשונה (בבווארית: 1. Königlich Bayerische Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-27 בנובמבר 1815, והיא נקראה בשמות שונים במהלך השנים.
מלחמת אוסטריה–פרוסיה
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה לחמה הדיוויזיה נגד הפרוסים, והשתתפה בקרב קיסינגן ובקרב הלמשטדט.
מלחמת צרפת–פרוסיה
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון, אשר נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב וורת, קרב בומונט, קרב באזיי וקרב סדאן. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית.
מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הדיוויזיות של שאר המדינות מתאחדים עם הדיוויזיות הפרוסיות ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הדיוויזיות הבוואריות נותרו עצמאיות ושמרו על המספור המקורי שלהם.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הייתה הדיוויזיה תחת פיקוד אלברט פון שוך. הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה, והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. בשנת 1915 הועבר רגימנט מהדיוויזיה לקורפוס האלפיני, אשר נשלח לחזית האיטלקית. הדיוויזיה לקחה חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הדיוויזיה השתתפה בקרב ורדן וב, ובשנת 1918 לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. הדיוויזיה פורקה עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).