cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי מטק
מרי מִטֶּק (באנגלית: Mary of Teck; ויקטוריה מרי אוגוסטה לואיז אולגה פאולין קלודין אגנס) (26 במאי 1867 – 24 במרץ 1953) הייתה אשתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת וקיסר הודו. למרות שעל פי ייחוסה הייתה מרי נסיכת טק בממלכת וירטמברג, היא נולדה וגדלה באנגליה. הוריה היו פרנסיס, דוכס טק, שהיה ממוצא גרמני, והנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', בת למשפחת המלוכה הבריטית. באופן בלתי רשמי היא נקראה "מאי" (May), על שם החודש שבו נולדה. בגיל 24 היא התארסה עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, בנו הבכור של הנסיך מוויילס (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת), אך שישה שבועות לאחר ההכרזה על האירוסין נפטר הנסיך באופן בלתי צפוי מדלקת ריאות. בשנה שלאחר מכן היא אורסה לאחיו של אלברט ויקטור, ג'ורג', שלימים נעשה מלך. לפני שבעלה עלה לכס המלוכה היא נשאה בתארים דוכסית יורק, דוכסית קורנוול ונסיכת ויילס. כרעיית המלך החל משנת 1910, היא תמכה בבעלה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בתקופות כאשר היה חולה ובתקופת השינויים המדיניים שלאחר המלחמה ועליית הסוציאליזם והלאומיות. לאחר מותו של ג'ורג' ב-1936 היא הפכה למלכה האם כאשר בנה הבכור אדוארד עלה לכס המלוכה, אך לדאבונה הוא התפטר מתפקידו בסופה של אותה שנה כדי שיוכל לשאת את אהובתו ווליס סימפסון, שהייתה גרושה פעמיים. היא תמכה בבנה השני אלברט, שירש את כס המלכות מאחיו, עד למותו ב-1952 והלכה לעולמה שנה לאחר מכן במהלך תקופת מלוכתה של נכדתה אליזבת השנייה, עוד לפני שהתקיים טקס ההכתרה של זו האחרונה.
ראשית חייה
הנסיכה ויקטוריה מרי ("מאי") מטק נולדה ב-26 במאי 1867 בארמון קנזינגטון שבלונדון. אביה, הנסיך פרנסיס, הדוכס מטק, היה בנם של אלכסנדר, הדוכס מווירטמברג ושל הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה. אמה, הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', הייתה ילדתם השלישית ובתם הצעירה של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', בנו השביעי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ושל הנסיכה אוגוסטה מהסן-קאסל.
מרי הוטבלה בקפלה המלכותית שבארמון קנזינגטון ב-27 ביולי 1867 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי ושלושת סנדקיה היו המלכה ויקטוריה, הנסיך מוויילס (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת וחמיה לעתיד של מרי) והנסיכה אוגוסטה, הדוכסית מקיימברידג'. לפני שהיא הוכתרה כמלכה היא הייתה ידועה בקרב בני משפחתה, חבריה ובציבור בשם הבלתי רשמי "מאי", על שם החודש שבו נולדה.
חינוכה היה "עליז אך קפדן". היא הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים והבת היחידה. היא למדה להפעיל את שיקול דעתה ואת תקיפותה הטבעית בפתרון המריבות הקטנוניות של אחיה הקטנים. הילדים שיחקו עם בני דודיהם, בניו של הנסיך מוויילס, שהיו בגילם. מרי חונכה בבית על ידי אמה ועל ידי אומנת, כפי שחונכו אחיה עד אשר נשלחו ללמוד בפנימיות. הדוכסית מטק בילתה חלק רב מזמנה בחברת ילדיה, שלא כמו רבות מחברותיה למעמד באותה תקופה והעסיקה את מרי במשימות צדקה שונות כמו ביקור במשכנות עוני.
ב-1885 שבה המשפחה ללונדון והשתכנה בווייט לודג' (White Lodge) שבפארק ריצ'מונד. מרי בת ה-18 הייתה קרובה מאוד לאמה, תפקדה כמזכירתה הבלתי רשמית וסייעה לה בארגון האירועים החברתיים. כמו כן היא הייתה מקורבת לדודתה, הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' והן התכתבו על בסיס שבועי. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיכה ההתכתבות דרך מרגרט, נסיכת קונוט, נסיכת הכתר של שוודיה שהעבירה את המכתבים ממרי שהייתה בבריטניה לדודתה שהתגוררה בגרמניה עד למותה ב-1916.
אירוסין
בדצמבר 1891 התארסה מרי לבנו של בן דודה מדרגה שנייה, הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, בנו הבכור של מי שהיה אז נסיך ויילס ולימים מלך כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. הבחירה במרי ככלה לנסיך מיוחסת לחיבתה של המלכה ויקטוריה כלפיה ולאישיותה הרצינית ותחושת המחויבות שלה. אך שישה שבועות לאחר ההכרזה על האירוסין, מת אלברט ויקטור כתוצאה מדלקת ריאות שלקה בה במסגרת מגפה שפשטה בבריטניה בחורף 1891–1892.
אחיו של אלברט ויקטור, הנסיך ג'ורג', הדוכס מיורק, היה כעת השני בתור לכס המלוכה. השניים התקרבו זה לזה במהלך תקופת האבל המשותפת והמלכה ויקטוריה עדיין חיבבה את מרי וראתה בה מועמדת ראויה להינשא למלך העתידי. במאי 1893 הציע ג'ורג' נישואין למרי ונענה על ידה בחיוב. עד מהרה הם התאהבו זה בזה ונישואיהם היו סיפור הצלחה. ג'ורג' נהג לכתוב למרי מדי יום כאשר שהה מחוץ לבית ובניגוד לאביו, לא הייתה לו מעולם פילגש.
הדוכסית מיורק
מרי והנסיך ג'ורג' נישאו בלונדון ב-6 ביולי 1893 בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס ולרגל חתונתה הוענקו להם התארים דוכס יורק ודוכסית יורק. הם התגוררו בקוטג' יורק בבית סאנדרינגהאם שבמחוז נורפוק ובארמון סנט גיימס. קוטג' יורק היה בית צנוע לבני מלוכה, אך הוא היה המועדף על ג'ורג', שאהב לחיות חיים פשוטים יחסית. הם הביאו לעולם שישה ילדים: אדוארד, אלברט, מרי, הנרי, ג'ורג' וג'ון.
הדוכסית אהבה את ילדיה, אך השאירה אותם תחת השגחתה של אומנת, כפי שהיה נהוג במשפחות המעמד העליון באותה תקופה. האומנת הראשונה פוטרה בשל התחצפות והשנייה בשל התעללות בילדים. זו האחרונה נהגה לצבוט את אדוארד ואת אלברט בכל עת שהם היו מועברים לידיהם של הוריהם, כדי שיתחילו לבכות ואז הם היו מוחזרים במהירות לידיה. כאשר הדבר נתגלה, היא הוחלפה על ידי עוזרתה האהובה, שרלוט ביל (Charlotte Bill).
לעיתים נראתה מרי כאם מרוחקת. בתחילה היא לא הצליחה להבחין בהתעללות של האומנת באדוארד ובאלברט ובבן הצעיר ג'ון, ששוכן בבית כפרי בבית סאנדרינגהאם בהשגחתה של שרלוט ביל, ככל הנראה כדי להסתיר מהציבור את העובדה שהיה חולה באפילפסיה. עם זאת, למרות התדמית הקפדנית שנודעה לה בציבור, הייתה מרי אם אכפתית במובנים רבים. היא חשפה את צדדיה הנהנתנים לילדיה ולימדה אותם היסטוריה ומוזיקה.
בתור הדוכס והדוכסית מיורק ביצעו ג'ורג' ומרי מגוון של תפקידים ציבוריים. ב-1897 נעשתה מרי הפטרונית של גילדת החייטים של לונדון, תפקיד שקיבלה בירושה מאמה. שמה של הגילדה, שנוסדה בלונדון ב-1882, שונה מאוחר יותר כמה פעמים, ובין השנים 1914 עד 2010 הוא נקרא על שם מרי.
ב-22 בינואר 1901 מתה המלכה ויקטוריה וחמיה של מרי ירש את הכתר כאדוארד השביעי. במשך שמונה חודשים בילו ג'ורג' ומרי בסיור ברחבי האימפריה הבריטית. הם ביקרו בגיברלטר, במלטה, במצרים, בציילון, בסינגפור, באוסטרליה, בניו זילנד, במאוריציוס, בדרום אפריקה ובקנדה. אף אישיות במשפחה המלכותית לא ביצעה סיור רחב היקף ושאפתני שכזה קודם לכן. ערב נסיעתם פרצה מרי בבכי מהמחשבה שעליה להשאיר את ילדיה בהשגחתם של סביהם לפרק זמן ארוך כל כך.
נסיכת ויילס
ב-9 בנובמבר 1901, תשעה ימים לאחר שובם לבריטניה, ביום הולדתו השישים של המלך, הוכתר ג'ורג' כנסיך ויילס. המשפחה העבירה את מעונה שבלונדון מארמון סנט ג'יימס לבית מרלבורו. כנסיכת ויילס התלוותה מרי לג'ורג' בנסיעותיו לאוסטרו-הונגריה ולוירטמברג. בשנה שלאחר מכן היא ילדה את בנה האחרון, ג'ון. הלידה הייתה קשה ואף על פי שמרי התאוששה במהירות, הרך הנולד סבל מקשיי נשימה. באוקטובר 1905 יצאו הנסיך והנסיכה לסיור נוסף של שמונה חודשים. הפעם להודו. הילדים הושארו גם הפעם בהשגחת סביהם. מרי וג'ורג' עברו דרך מצרים בדרכם הלוך ובדרכם חזור ובדרך חזרה עצרו ביוון. מיד לאחר שובם מהסיור הם נסעו לספרד כדי להשתתף בטקס נישואיהם של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ושל ויקטוריה יוג'יני נסיכת בטנבורג שניצלו מניסיון התנקשות בשובם מחתונתם. שבוע לאחר שובם לבריטניה נסעו ג'ורג' ומרי לנורווגיה כדי להשתתף בטקס ההכתרה של גיסו ואחותו של ג'ורג', הוקון השביעי, מלך נורווגיה והנסיכה מוד מוויילס.
מלכה רעייה
ב-6 במאי 1910 מת המלך אדוארד השביעי ובן זוגה של מרי הוכתר למלך - ג'ורג' החמישי. כתוצאה מכך הפכה מרי להיות "מלכה רעייה" (Queen consort). כאשר היא נשאלה על ידי בעלה באיזה משני שמותיה הרשמיים, ויקטוריה מרי, היא מעדיפה להיקרא, היא בחרה בשם מרי כדי לא להיקרא בשמה של סבתו של בעלה, המלכה ויקטוריה. מרי וג'ורג' הוכתרו במנזר וסטמינסטר ב-22 ביוני 1911. בהמשך אותה שנה נסע הזוג המלכותי להודו כדי להשתתף בדורבר דלהי ב-12 בדצמבר. הם סיירו ברחבי תת-היבשת ושבו לבריטניה בפברואר. היותה של מרי המלכה הרעיה הכניסה אותה לעימותים עם חמותה אלכסנדרה. אף על פי שהשתיים היו ביחסי ידידות, הייתה אלכסנדרה עקשנית. היא דרשה בכורה על פני מרי בהלווייתו של בעלה, התמהמהה לפנות את ארמון בקינגהאם ושמרה כמה מהתכשיטים המלכותיים שהיא הייתה אמורה להעביר למלכה החדשה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הנהיגה מרי משטר צנע וקיצוב מזון בארמון וביקרה פצועים בבתי החולים. לאחר שלוש שנות מלחמה כנגד גרמניה, ועם התגברות הרגשות האנטי-גרמניים בבריטניה, נתקלה המשפחה המלכותית של רוסיה בסירוב לקבל מקלט בבריטניה עקב כך שרעייתו של הצאר הייתה נסיכה גרמנית. החדשות על הדחת הצאר הגבירו את קולותיהם של אלה ששאפו להחליף את המשטר בבריטניה לרפובליקני. לאחר שהרפובליקנים ניצלו את מוצאה הגרמני של משפחת המלוכה כטיעון להדחתה, וויתר המלך על תאריו הגרמניים ושינה את שמו של בית המלוכה מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לשם האנגלי בית וינדזור. משפחות נוספות המקורבות לבית המלוכה גם הן שינו את שמן. לדוגמה, משפחת באטנברג שינתה את שמה למאונטבאטן. קרובי משפחתה של מרי גם הם זנחו את שמם הגרמני ואימצו את שם המשפחה קיימברידג'. המלחמה הסתיימה ב-1918 בתבוסתה של גרמניה ובהדחתו והגלייתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
חודשיים לאחר תום המלחמה מת בנם הצעיר של ג'ורג' ומרי, ג'ון, בגיל 13. ביומניה ובמכתביה שפורסמו לאחר מותה תיארה מרי את ההלם והצער: "ג'וני הקטן והמסכן שלנו הלך לעולמו באופן פתאומי... השבר הראשון במעגל המשפחתי קשה מנשוא, אך האנשים היו כה חביבים וסימפתיים כלפינו וזה עזר לנו מאוד". בהמשך תקופת מלוכתו של בעלה הייתה מרי למשענת חזקה עבורו. היא סייעה לו בכתיבת נאומיו וניצלה את הידע הנרחב שלה בהיסטוריה ובתולדות בית המלוכה כדי לייעץ לו בהחלטות הנוגעות למעמדו. המלך העריך מאוד את תבונתה, את חוכמתה ואת שיפוטה. היא שמרה על שלוות נפש בכל פעילותה הציבורית בשנים שלאחר המלחמה, תקופה שהתאפיינה בתסיסה אזרחית וחברתית ובמאבקן של אירלנד ושל הודו על עצמאותן.
המלכה האם
ב-20 בינואר 1936 מת ג'ורג' החמישי לאחר שרופאו האישי נתן לו זריקות של מורפין וקוקאין כדי להחיש את מותו ולקצר את סבלו. בנם הבכור של מרי וג'ורג', אדוארד, ירש את כתרו של אביו כאדוארד השמיני. כעת הייתה מרי רשמית המלכה האם, אף על פי שהיא לא השתמשה מעולם בתואר זה ובמקום זאת היא הייתה מכונה "הוד מלכותה, המלכה מרי" (Her Majesty Queen Mary).
באותה שנה גרם אדוארד למשבר תחוקתי לאחר שהודיע על רצונו לשאת לאישה את אהובתו האמריקנית שהייתה גרושה פעמיים, ווליס סימפסון. מרי הסתייגה ממוסד הגירושין, שהיה מנוגד לרוח הכנסייה האנגליקנית וסברה שסימפסון לחלוטין לא מתאימה להיות רעיית המלך. לאחר שנועץ אדוארד עם ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין ועם ראשי הממשלות של הדומיניונים והבין שהוא לא יכול להישאר על כסאו בעודו נשוי לווליס סימפסון, הוא החליט להתפטר מתפקידו. אף על פי שמרי תמכה בבנה, היא לא יכלה להבין מדוע הוא זונח את חובותיו המלכותיים לטובת רגשותיו האישיים. סימפסון הוצגה בפני ג'ורג' החמישי ומרי בחצר המלכות, אך בהמשך סירבה מרי לפגוש אותה הן בפומבי והן באופן פרטי. היא ראתה בכך דרך לתמוך בבנה השני ג'ורג' השישי שירש את כסאו של אחיו לאחר ההתפטרות. אהבתה לאדוארד לא פחתה, אך היא מעולם לא הפסיקה להביע את חוסר שביעות רצונה מצעדיו.
מרי הייתה מעורבת בגידולן של נכדותיה אליזבת ומרגרט ונהגה לקחתן עמה לפעילויות שונות בלונדון ולביקורים במוזיאונים ובגלריות לאומנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה סבר ג'ורג' השישי כי על אמו להתפנות מלונדון. באי רצון היא התפנתה לבית בדמינטון שבמחוז גלוסטרשייר יחד עם אחייניתה מרי. חפציה האישיים הועברו מלונדון ב-70 ארגזי מטען. משם יצאה מרי לביקורים במחנות צבא ובבתי חרושת וניהלה פעילויות לאיסוף גרוטאות מתכת כחלק מתרומתה למאמץ המלחמתי. היא נהגה להציע טרמפים לחיילים שראתה בדרכים במהלך נסיעותיה. ב-1942 נהרג בנה הצעיר הנסיך ג'ורג', דוכס קנט בתאונה אווירית בעת שירותו הצבאי. מרי שבה לבית מרלבורו ביוני 1945 לאחר שהמלחמה הסתיימה.
מרי הייתה אספנית של חפצים ותמונות עם הקשר מלכותי. היא שילמה מחירים גבוהים כדי לרכוש יהלומים מעזבונה של מריה פיודורובנה, קיסרית רוסיה. ב-1924 יצר הארכיטקט המפורסם סר אדווין לוטיינס (Edwin Lutyens) את בית הבובות של המלכה מרי כדי לשכן את אוסף המיניאטורות שלה. מדי פעם הושמעה כלפיה ביקורת ציבורית על היקף האספנות שלה. בכמה הזדמנויות היא הביעה באוזני אנשים שהתארחה אצלם כי חפצים מסוימים שהיו ברשותם מוצאים מאוד חן בעיניה, מתוך תקווה שהם יסכימו לתרום לה אותם. הידע הנרחב שלה סייע לזהות חפצים ויצירות אומנות של האוסף המלכותי שהגיע לידיים אחרות בדרך לא ישרה. המשפחה המלכותית השאילה חפצים רבים במהלך הדורות וברגע שמרי זיהתה חפץ השייך למשפחה שלא הוחזר היא פנתה מיד למחזיק בו כדי שיחזירו.
ב-1952 מת ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, השלישי מבניה שמרי שיכלה. נכדתה הבכורה הנסיכה אליזבת עלתה לכס המלוכה כאליזבת השנייה. באותה עת היו בממלכה שלוש מלכות: מרי, כלתה אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת השנייה. מרי הלכה לעולמה בשנה שלאחר מכן עקב סרטן הריאה ב-24 במרץ 1953 בגיל 85, עשרה שבועות לפני טקס ההכתרה של נכדתה. על ערש דווי ביקשה מרי שהטקס לא יידחה בשל מותה. ארונה הוצב בארמון וסטמינסטר ורבים עברו על פניו. היא נקברה לצד בעלה בספינה של קפלת סנט ג'ורג' בטירת וינדזור.
הנצחתה
על שמה של מרי נקראו ספינות הנוסעים קווין מרי וקווין מרי 2 וספינת הקרב של הצי המלכותי אה"מ קווין מרי, שטובעה בקרב יוטלנד ב-1916. כמו כן נקראו על שמה קולג' באוניברסיטת לונדון, בית חולים בהונג קונג, הפסגה הגבוהה ביותר באי טריסטן דה קונה וארץ המלכה מרי שבאנטארקטיקה.
אש וזעם
אש וזעם: בתוך הבית הלבן של טראמפ (באנגלית: Fire and Fury: Inside the Trump White House) הוא רב-מכר שנכתב בידי העיתונאי מייקל וולף, ויצא לאור ב-5 בינואר 2018. הספר עוסק במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 ובתשעת החודשים הראשונים של נשיאות דונלד טראמפ. בספר מביא וולף תיאורים לא מחמיאים על התנהגותו של טראמפ, התנהלות כאוטיות בין הבכירים בבית הלבן, וביקורת רבה מפי סטיב באנון, שהיה האסטרטג הראשי בבית הלבן.
קטעים מהספר פורסמו בגארדיאן ובמגזין "ניו יורק". עיתונאים המסקרים את הבית הלבן אישרו את מהימנותה של התמונה הכללית של טראמפ כפי שהיא מתוארת בספר, אך ציינו שחלק מהפרטים שגויים או לא סבירים. מנגד, הנשיא טראמפ טען כי לא התראיין לכותב הספר, שאותו כינה "לוזר", ושהספר "מזויף" ומכיל סיפורים שקריים. ראש ה-CIA, כינה את הספר "פנטזיה", סגן הנשיא מייק פנס כינה את הספר "בדיוני", וגם דוברת הבית הלבן ואנשי טראמפ אחרים טענו שתוכן הספר שקרי לחלוטין.
רקע
שם הספר נלקח מנאום של טראמפ באוגוסט 2017, בו אמר כי אם קוריאה הצפונית תאיים על ארצות הברית, היא תיענה "באש ובזעם שהעולם לא ראה מעודו."
בחודש יוני 2016 ראיין מייקל וולף את דונלד טראמפ באחוזת בוורלי הילס, עבור העיתון הוליווד ריפורטר. טראמפ אהב את הראיון, ולדברי וולף לאחר שנבחר לנשיא הוא אישר לו גישה לאגף המערבי של הבית הלבן (טראמפ הכחיש טענה זו). וולף ערך כ-200 ראיונות עם אישים בכירים בבית הלבן, פקידים ועובדים. רוב הראיונות הוקלטו.
תוכן הספר
הספר "אש וזעם" מביא תיאורים רבים של התנהגותו של דונלד טראמפ, בדרך כלל לא מחמיאים, וכן מתאר התנהגות כאוטית של בכירים בבית הלבן. רוב הפרטים בספר לא פורסמו לפני כן.
רבים מהציטוטים השנויים במחלוקת הגיעו מסטיב באנון, שניהל את מערכת הבחירות ולאחר מכן היה האסטרטג הראשי בבית הלבן עד שהודח בידי טראמפ והיה ליריבו המר. על פי באנון, הפגישות של דונלד טראמפ ג'וניור וג'ארד קושנר עם גורמים רוסיים במגדלי טראמפ היו "בוגדניות ולא פטריוטיות".
לאחר פרסום הספר התנצל סטיב באנון בפני דונלד טראמפ על הדברים שהוא מסר לסופר ואמר כי הוא "תומך בנשיא ובאג'נדה שלו ללא הסתייגות"
ביקורת
מייקל ד'אנטוניו, שפרסם בעבר ספר ביוגרפי על טראמפ, סקר את הספר ברשת CNN והעיד כי התמונה הכוללת של טראמפ בספר תואמת את ההיכרות שלו ושל אחרים, ויש בה תשומת לב לפרטים כמו טווח הקשב הקצר של טראמפ, נטייתו למיזוגיניה ועליונות לבנה, וכן נטייתו לזלזל בחוות דעת של מומחים. הוא הוסיף כי תיאורי האנשים סביב טראמפ בספר יוצרים אף הם "תמונה אמינה". ד'אנטוניו מתח ביקורת על סגנון הכתיבה של וולף, שלדבריו מזכיר עיתונות צהובה, ואמר: "אף על פי שיש להתייחס לספר במידה מסוימת של ספקנות, זהו ספר חיוני לקריאה והוא מספק מסגרת שעליה יוכלו לבנות הסופרים העתידיים."
לדברי עיתונאית הניו יורק טיימס מגי הברמן, ישנם חלקים שגויים בספר. לדעתה, מייקל וולף מביא בספר תמונה כללית נכונה, אבל מתאר באופן שגוי רבים מהפרטים הבסיסיים. כדוגמאות היא מביאה תיאור לקוי של תקריות בימים הראשונים של טראמפ בבית הלבן, ופרשנות שגויה למאמר בניו יורק טיימס.
שאולה
שאולה או λ בעקרב הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת עקרב, ואחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. למרות עובדה זו, זכה הכוכב לציון באייר נמוך (λ היא האות ה-11 באלפבית היווני), ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שמקשה על הצפייה בו מאירופה. פרוש שמו של הכוכב בערבית (الشولاء - אל-שַאוּלַא) הוא "המונף" - המתייחס לזנב העקרב, כיוון שהכוכב נמצא בקצה הזנב, בצמוד לכוכב לסאת' (υ בעקרב) המייצג את העוקץ.
מאפיינים
שאולה הוא למעשה מערכת משולשת הנמצאת במרחק של כ-570 שנות אור ומורכבת משני כוכבי הסדרה הראשית כחולים וכוכב נוסף קטן הרבה יותר שטיבו אינו ידוע בוודאות. שני הכוכבים הגדולים מקיפים זה את זה במרחק של כ-5.7 יחידות אסטרונומיות (מעט יותר מהמרחק של צדק מהשמש) בזמן הקפה של כשלוש שנים (1,082 ימים). מסת הכוכב הגדול מבין השניים, שאולה Aa היא כ-11 מסות שמש, רדיוסו יותר מ-6 רדיוסי שמש והטמפרטורה שלו היא 25,000 קלווין, כך שהוא מוגדר כתת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B1.5 IV. כוכב זה הוא משתנה β בקפאוס עם שינוי של כמאית דרגת בהירות במחזוריות של כ-4.68 שעות. הכוכב השני, שאולה B קטן יותר, מסתו כ-8 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש והטמפרטורה שלו היא 21,000 קלווין כך שהוא מסוג ספקטרלי B2 V. רוב הקרינה של שני הכוכבים היא בתחום העל-סגול כך שלמרות שעוצמת ההארה שלהם היא פי 16,000 מהשמש, באור נראה הם קורנים רק פי 2,500 ממנה.
הכוכב הנוסף במערכת, שאולה Ab, הוא עמום בהרבה ומקיף את שאולה A בזמן הקפה של פחות משישה ימים ובמרחק ממוצע של כ-0.15 יחידות אסטרונומיות (כמחצית המרחק של כוכב חמה מהשמש). בשל הקרבה הרבה לשאולה A לא ניתן להבחין בו ישירות וקיומו מוסק מקיומה של קרינת X חריגה משאולה A. מסתו המשוערת של הכוכב היא כ-1.8 מסות שמש וטיבו אינו ברור. קיימות השערות שמדובר בכוכב נייטרונים, ננס לבן או כוכב צעיר בשלבי התהוות, שזו האפשרות הסבירה יותר בהתחשב בגילם הצעיר של שני הכוכבים הגדולים - כ-15 מיליון שנים בלבד.
במרחק זוויתי של 42 שניות קשת ובמרחק זוויתי של 95 שניות קשת משאולה A (פי 1300 ופי 3000 מהמרחק הזוויתי בין שאולה A ושאולה B) נמצאים שני כוכבים עמומים נוספים עם בהירויות מדרגה 15 ו-12. לא ידוע האם שני הכוכבים האלו קשורים למערכת של שאולה או שהם רק במקרה נמצאים באותו קו ראייה.
הכוכב υ (אופסילון) בעקרב (לסאת') המייצג את העוקץ של העקרב נמצא כחצי מעלה מדרום מערב לשאולה.
סוטה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עמאר דדיץ'
עמאר דדיץ' (בבוסנית: Amar Dedić; נולד ב-18 באוגוסט 2002) הוא כדורגלן בוסני, המשחק בעמדת המגן הימני ברד בול זלצבורג ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירה
דדיץ' החל לשחק כדורגל במועדון מקומי, לפני שהצטרף למערך הנוער של שטורם גראץ ב-2012. ב-2015 עבר לאקדמיית הנוער של רד בול זלצבורג. באוגוסט 2019 הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון.
בקיץ 2019 הושאל ליפרינג. ב-26 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 2–3 לאמשטטן. ב-19 ביוני 2020 כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 1–5 על דורנבירן.
ביוני 2021 הושאל לוולפסברג. ב-25 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוסטריה קלגנפורט. ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על אדמירה ואקר מדלינג.
ב-29 במרץ 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות נגד לוקסמבורג, אותו ניצחה הנבחרת הבוסנית 0–1.
ישיבת סלבודקה (בני ברק)
ישיבת סלבודקה (סלבודקא) היא ישיבה חרדית-ליטאית השוכנת בגבעת רוקח בבני ברק.
היסטוריה
הישיבה נוסדה בבני ברק לאחר מלחמת העולם השנייה, כהמשך לישיבת סלבודקה בליטא, חנוכת הבניין התקיימה בקיץ ה'תש"ז, 1947. מייסד הישיבה בבני ברק היה הרב יצחק אייזיק שר (חתנו של "הסבא מסלבודקה" הרב נתן צבי פינקל), שלפני כן כיהן כראש הישיבה שבליטא. לצדו של הרב שר בהקמת הישיבה עמד חתנו, הרב מרדכי שולמן, שהיה ר"מ בישיבה בליטא.
קודם להקמת הישיבה בבני ברק סברו ראשי הישיבה להקימה מחדש בארצות הברית, שם היו רבים מבוגרי הישיבה. לאחר מכן הועלתה הצעה להקימה בזכרון יעקב, אך החזון איש עודד את הקמתה בבני ברק, כדי לחזק את הצביון החרדי של המושבה הצעירה, לצד ישיבת פוניבז' שהוקמה שם שנתיים קודם.
את עלות הקמת מבנה הישיבה תרם רפאל ראבינס, שהכניס לתוכנית הבנייה פרטים ייחודיים: הבניין הוא בעל שמונה צלעות, התקרה נצבעה תכלת והורכבו בה גופי תאורה המדמים כוכבים נוצצים בשמים. פתרונות יקרים אפשרו הימנעות מהצבת עמודי בטון מתחת המבנה, מלבד עמוד אחד במרכז הבניין שעוצב כמזרקת מים שסביבה בריכה. ראבינס עמד על כך שבבניין הפנימיה תוקם בריכת שחייה עבור התלמידים. עם השנים הופסקה הפעלת המזרקה והבריכה, תקרת המבנה נצבעה בלבן והמנורות המיוחדות לא הופעלו. מבנה הישיבה הושלם בשנת תשט"ו. המעבר לבניין החדש לא צוין באופן חגיגי.
בעת הקמת הישיבה למדו בה 6 תלמידים, בהם הרב נתן צבי שולמן בנו של הרב מרדכי שולמן ולימים ראש הישיבה בעצמו. הרב שר, שהיה בן למעלה משבעים, החל למסור בה שיעורים ושיחות מוסר והרב שולמן מסר שיעורים. החל משנת ה'תשי"א (1951) מסר בה שיעורים הרב יחזקאל אברמסקי. בשנים אלו כיהנו כר"מים גם הרב אליעזר פלצ'ינסקי וגיסו הרב אליעזר גולדשמידט. החזון איש, שהתגורר בסמוך לישיבה, סייע וייעץ לראשיה. עד שנת ה'תשנ"ד (1994) נמסרו השיעורים והשיחות בהיכל ביידיש.
לאחר פטירתו של הרב מרדכי שולמן בשנת ה'תשמ"ב (1982), מילאו את מקומו בראשות הישיבה בנו הרב נתן צבי שולמן וחתניו הרב עמרם זקס והרב משה הלל הירש. לאחר כשנה פתח הרב נתן שולמן סניף לישיבה בשכונת בית וגן בירושלים והמשיך למסור שיעורים בישיבה בבני-ברק. הסניף נקרא ישיבת טיקטין, על שם עיר הולדתו של אביו. בשנת ה'תשמ"ט (1989) פרש מהישיבה והיגר לצרפת. בראשית שנות ה-90 מונו הרב ברוך רוזנברג והרב דב לנדו לראשי ישיבה.
לאחר פטירת הרב זקס, בשנת תשע"ג (2013), מונה חתנו הרב יצחק שוורץ לראש ישיבה. בנו, הרב שמואל, קיבל את התואר "מראשי הישיבה" והוא עוסק בעיקר בעניינים מנהלתיים.
דרכה של הישיבה
חלק מתלמידי הישיבה נמנים עם "חוג חזון איש". את קו הלימוד המאפיין חוג זה החדיר בישיבה תלמידו של החזו"א הרב נתן צבי שולמן, וכן הרבנים זקס ולנדו. הרב הירש, שלמד בארצות הברית בישיבתו של הרב אהרן קוטלר (ובעבר הרב ברוך רוזנברג) מלמד בדרך הישיבתית המקובלת.
צוות הישיבה
כלל ראשי הישיבה מוסרים 'שיעור כללי' לכל בני הישיבה, ויש להם מעמד בכיר בהנהגת סדרי הישיבה ובהכוונת הבחורים. לחלק מראשי הישיבה יש גם בעלות ממונית, והם עוסקים גם בניהול הישיבה. האחרונים הם: הרב מרדכי שולמן (דור ראשון), הרב נתן שולמן (יורשו), הרב עמרם זקס והרב משה הלל הירש (לאחר עזיבת הרב נתן שולמן), הרב יצחק שוורץ והרב שמואל זקס (יורשי הרב עמרם זקס. הרב יצחק שוורץ מוסר 'שיעור כללי' והרב שמואל זקס מוסר 'ועדים'). הרבנים המכונים 'מראשי הישיבה' זוכים לכיבודים דומים לאלו של ראשי הישיבה.
מוסדות הקשורים בישיבה
קיימות קהילות של בוגרי הישיבה באלעד, מודיעין עילית וירושלים, וכן בתי כנסת לבוגרי הישיבה בבני ברק ובערים נוספות.
בראדלי סטרייקר
ביוגרפיה
סטרייקר נולד בסיאטל, וושינגטון ב-29 ביוני 1977.
קריירה
בשנת 2003 התפרסם עם גילום דמותו של טריי אטווד (אחיו של ראיין אטווד) בשני פרקים בדרמת הנעורים "The O.C.".
בשנת 2016 ביים וכתב את סרטו העלילתי הראשון "Land Of Smiles". הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים NewFilmmakers New York ב-27 באפריל 2016 ולאחר מכן שוחרר לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-1 בינואר 2018; סך הכל הסרט זכה בכ-33 פרסים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
חביב
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
לאה פילובסקי
לאה פילובסקי (נולדה ב-13 בינואר 1970) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
פילובסקי נולדה בבית חילוני בירושלים, לאם היסטוריונית ואב מורה ליידיש, ובילדותה עברה לקריית ביאליק. היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית, תואר שני בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים וכן בעלת תעודת הוראה בתחום החינוך המיוחד ממכללת גורדון. פילובסקי מתגוררת בקריית חיים, ומאז 1998 חיה, לטענתה, כדתיה, אך אינה מגדירה עצמה כחוזרת בתשובה.
פילובסקי היא בוגרת המחזור הראשון של כיתת השירה בהליקון ושיריה ראו אור בכתבי עת רבים, ביניהם הליקון, שבו, עכשיו, מאזנים והמוסך. שיריה אוטוביוגרפיים ברובם ועוסקים בין השאר בנושאי דת ואמונה, קשיים נפשיים, זוגיות וגירושין, וארס פואטיקה.
בשנת 2009, לאחר 18 שנות פרסום בכתבי עת, יצא ספר הביכורים שלה "אמנות זה" בהוצאת פרדס, במסגרת הסדרה לשירה "כבר" בעריכת ליאת קפלן. ספר זה גם זיכה אותה בפרס טבע לשירה לשנת 2010 במסגרת פסטיבל מטולה לשירה ובפרס הליקון על שם רמי דיצני לשנת 2013.
בשנת 2013 יצא ספרה השני "מקשיב גם לי דווקא עכשיו" בהוצאת קשב לשירה. הספר זכה לשבחי המבקרים וזיכה אותה בפרס רמת גן לספרות לשנת 2015.
פילובסקי זכתה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ז 2017.
פילובסקי גרושה.
דוב רוסיקוס
דוב רוסיקוס, המכונה גם דוב מערות פליסטוקני קטן (שם מדעי: Ursus rossicus), הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הדוביים, אשר חי בצפון אירואסיה וסיביר לאורך הפליסטוקן שלפני 250,000 עד 27,000 שנה מזמננו.
המאובנים של הדוב התגלו בהרי אלטאי, שם התגלתה לסת תחתונה שבורה ושרידי גולגולת התגלו במחוז טומסק שברוסיה. הוא תואר למדע ב-1930.
לדוב זה הייתה גולגולת רחבה מאוד עם מבנה כיפתי ומצח בולט. היו לו גפיים ארוכות, שוקיים רחבות וכפות גדולות שאיזנו אותו, מה שעזר לו לרוץ היטב. במבנה חייו דמה מעט לזה של דוב חום מודרני אך היה נמוך יותר ועדיין היה כבד מהם בהרבה, כשייתכן שהגיע למשקל של 650 ק"ג.
שוודית
שוודית היא שפה סקנדינבית מזרחית מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופיות. היא מדוברת בפי תשעה מיליון איש בעולם, שמונָה וחצי מתוכם בשוודיה. משנת 2009 היא הוכרה כשפה רשמית בשוודיה.
מלבד בשוודיה, מדוברת השוודית גם במחוז אולנד (Åland), השייך לפינלנד. בפינלנד היבשתית ישנו מיעוט של שישה אחוזים דוברי שוודית, וזו שפה רשמית ובעלת מעמד שווה לפינית. בנוסף, כמה אלפי אנשים באסטוניה דוברים שוודית.
השפה התפתחה מהנורדית העתיקה, בדומה לדנית ולנורווגית, מהן אינה שונה באופן מהותי. למעשה, דובריה יכולים להבין דנית ונורווגית, ובייחוד נורווגית, הדומה לשוודית במבטאה. בימי הביניים עברה השפה שינויים רבים עד שעברה סטנדרטיזציה במאה ה-16. ב-1786 נוסדה האקדמיה השוודית, שתפקידה לפקח על התפתחותה התקנית של השפה.
כשפה גרמאנית חולקת השוודית אוצר מילים נרחב גם עם הגרמנית ועם האנגלית. היא שאלה מילים רבות מהגרמנית התחתית בימי הביניים, מהגרמנית העילית (הגרמנית התקנית) במאות ה-16 וה-17, מהצרפתית במאה ה-18, ומהאנגלית במאה העשרים. בדומה לרוב השפות הסקנדיביות, האותיות C,Q,W,X,Z מופיעות במילים שאולות בלבד, והאות G כמעט ואף פעם לא נהגית.
הגייתה וכתיבתה של השפה השוודית
עד המאה ה-13 נכתבה השוודית באמצעות האלפבית הרוני, אך עם התפשטות הנצרות בשוודיה החלו לכתוב את השפה באמצעות האלפבית הלטיני, בתוספת שלוש אותיות תנועה נוספות - å ,ä ו-ö. לפעמים נעשה שימוש גם באות התנועה ü לכתיבת שמות ממקור גרמני.
הטעם
בשוודית הטעם נופל בדרך כלל על ההברה הראשונה, אך להברה המוטעמת יכולים להיות שני טונים: עולה ויורד.
מערכת הפועל השוודי
תכונה של השפה השוודית (וכן של הדנית והנורווגית) המקלה מאוד על לומדיה היא היעדר מוחלט של נטיית פעלים לפי הגופים השונים. "אני הולך" ייאמר בשוודית jag går; "הם הולכים": de går; "הוא הולך": han går. כלל זה תקף אפילו עבור פעלים יוצאים מן הכלל, כגון "להיות".
בסיסי הפעלים הרגילים בשוודית עשויים להסתיים בעיצור או בתנועת a מה שאומר שלא ניתן להבחין בבסיס הפועל בצורת המקור, אך הבסיס מתגלה בצורת הציווי ביחיד. הבסיס נראה בבירור בנטיות ההווה (כפי שיפורט בהמשך) ומאחר שיש צורך בידיעת בסיס הפועל ליצירת כל צורות הפעלים הרגילים, צורת ההווה עדיפה לשינון מאשר צורת המקור.
פועלי העזר בשוודית
בשוודית משתמשים במספר פועלי עזר המסייעים לבנות משפטי תיאור ומשפטי פעולה בזמנים שונים.
הזמנים הרגילים
בפעלים רגילים זמן ההווה נוצר באמצעות תוספת ‎-r לבסיסי פעלים המסתיים בתנועת a, ובאמצעות תוספת ‎-er לבסיסי פעלים המסתיימים בעיצור. פעלים בני הברה אחת בצורת המקור הם לרוב בלתי רגילים וצורת ההווה שלהם נוצרת לרוב באמצעות תוספת ‎-r.
בפעלים רגילים זמן העבר נוצר באמצעות תוספת ‎-de לבסיסי פעלים המסתיימים בתנועת a או בעיצור קולי, ובאמצעות תוספת ‎-te לבסיסי פעלים המסתיימים בעיצור אטום.
זמן העתיד נוצר באמצעות שימוש בפועל העזר skola בזמן ההווה ובצורת המקור של הפועל העיקרי.
דרך התנאי נוצרת באמצעות שימוש בפועל העזר skola בזמן עבר ובצורת המקור של הפועל העיקרי, מציין תנאי הווה שהוא תנאי היפותטי.
זמני הפרפקט
זמני הפרפקט מופקים באמצעות שימוש בנטיות פועל העזר ha – שייכות בזמנים שונים וצורת הפרפקט. בפעלים רגילים צורת הפרפקט נוצרת באמצעות תוספת ‎-t לבסיס הפועל.
בינוני ההווה
בפעלים רגילים נוצר באמצעות תוספת ‎-nde לצורת המקור של הפועל בפעלים בני מעל הברה אחת, בפעלים בני הברה אחת נוצר באמצעות תוספת ‎-ende לצורת המקור של הפועל.
בינוני ההווה משמש כשם תואר וכאשר הוא משמש שם תואר הוא נוטה לפי נטיות התארים. בינוני ההווה משמש גם כשם הפעולה.
ראוי לציין, כי בניגוד לאנגלית בינוני ההווה אינו יוצר זמנים מתמשכים עם הפועל "להיות".
בינוני העבר
בפעלים רגילים שבסיסם מסתיים בתנועת a, נוצר באמצעות תוספת ‎-d לבסיס הפועל. בפעלים רגילים שבסיסם מסתיים בעיצור, נוצר באמצעות תוספת ‎-d לבסיסים המסתיימים בעיצור קולי, ותוספת ‎-t לבסיסים המסתיימים בעיצור אטום.
בינוני העבר משמש כשם תואר וכאשר הוא משמש שם תואר הוא נוטה לפי נטיות התארים. בינוני העבר משמש גם את דרך הסביל כאשר מופיע לאחר נטיות פועל העזר bli, שמשמעותו "להיהפך" בזמנים שונים.
יחיד לא מיודע
בעבר, התקיימו בשוודית שלושה מינים דקדוקיים (זכר, נקבה ונייטרלי), בדומה לשפות גרמאניות אחרות. עם הזמן, מיני הזכר והנקבה התאחדו למין אחד. כתוצאה מכך, כיום לשמות העצם ביחיד שני מינים בלבד בשוודית, אוטרום (מבחינה היסטורית איחוד של הזכר והנקבה) והמין הנייטרלי (ניטרום). התווית המסתמת en מופיעה לפני שם עצם ממין האוטרום, בעוד התווית המסתמת ett מופיעה לפני שם העצם מהמין הנייטרלי. תפקידה של תווית זו זהה לתפקידה בשפות אחרות (a/an באנגלית, למשל).
יחיד מיודע
ליידוע שם העצם ממין האוטרום מתווסף en, כאשר ה־e נשמט אם שם העצם מסתיים בתנועה. ליידוע שם העצם מהמין הנייטרלי מתווסף et, כאשר ה־e נשמט אם שם העצם מסתיים בתנועה. כאשר לשם העצם המיודע מתווסף תואר, נוספת התווית den לפני שם התואר שלפני שם העצם ממין האוטרום, והתווית det נוספת לפני שם התואר שלפני שם העצם מהמין הנייטרלי.
ליידוע שם העצם מהמגדר הנפוץ ביידוע הצגתי (זה, זו), כאשר העצם קרוב לדובר נעשה שימוש בתווית היידוע den här ("זה שפה") או בקיצור denna. ליידוע שם העצם מהמגדר הנפוץ ביידוע הצגתי (זה, זו), כאשר העצם רחוק מהדובר נעשה שימוש בתווית היידוע den där ("זה ששם"). ליידוע שם העצם מהמגדר הנייטרלי ביידוע הצגתי (זה, זו), כאשר שם העצם קרוב לדובר נעשה שימוש בתווית היידוע det här או בקיצור detta. ליידוע שם העצם מהמגדר הנייטרלי ביידוע הצגתי (זה, זו), כאשר שם העצם רחוק מהדובר נעשה שימוש בתווית היידוע det där.
רבים לא מיודע
כמעט כל שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנפוץ המסתיימים בתנועת a, תנועה זאת מותמרת בהם לסיומת or. רוב שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנפוץ המסתיימים בתנועה שאינה תנועת a נוספת להם הסיומת ar. רוב שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנפוץ המסתיימים בעיצור נוספת להם הסיומת ar. רוב שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנפוץ בהם הטעם הוא על ההברה האחרונה, או שהם בני הברה אחת, הריבוי נעשה באמצעות הסיומת er. בחלק משמות העצם בהם הריבוי הוא באמצעות הסיומת er ישנו שינוי תנועה בשם העצם לפי התבנית הבאה: a>>ä o>>ö ä>>å.
כמעט כל שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנייטרלי המסתיימים בתנועה, נוספת להם הסיומת n. כמעט כל שמות העצם שאינם מיודעים מהמגדר הנייטרלי המסתיימים בעיצור, צורת הרבים שלהם היא כצורת היחיד.
רבים מיודע
ליידוע שם העצם ברבים ביידוע הצגתי (אלה/אלו), כאשר העצם קרוב לדובר נעשה שימוש בתווית היידוע de här או בקיצור dessa. ליידוע שם העצם ברבים ביידוע הצגתי (אלה/אלו), כאשר העצם רחוק מהדובר נעשה שימוש בתווית היידוע de där.
נטיות תארים
בשפה השוודית התארים מתאימים לשם העצם במין ובמספר. ישנן שתי מערכות לנטיית התואר השוודי: הנטייה החזקה והנטייה החלשה.
הנטייה החלשה משמשת לתיאור שם עצם מיודע, ויש בה תוספת a לשם התואר ולפניו אחד הכינויים den או det בהתאם למגדר שם העצם ביחיד (den למגדר הנפוץ ו־det למגדר הנייטרלי) ו־de לפני שם העצם ברבים.
הנטייה החזקה משמשת לתיאור שם עצם בלתי מיודע. בנטייה זו צורת התואר הבסיסית משמשת את המגדר הנפוץ בצורת היחיד, ולצורך יצירת המגדר ביחיד נייטרלי נוסף t לשם התואר, אם שם התואר מסתיים ב־d או dd בצורה הנייטרלית זה מותמר ב־t או tt בהתאמה. לשם התואר ברבים נוסף a.
יהודה ליב אשר גולאק
יהודה ליב אשר גולאק (1881–1940) היה ממייסדי המחקר המודרני של המשפט העברי, ואחד מהבולטים שבחוקריו.
ביוגרפיה
נולד בלטביה בשנת 1881, בעיירה דנקירה שליד ריגה. בבחרותו למד תלמוד ופוסקים במסגרות מסורתיות. בשנת 1911 סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת דורפט באסטוניה. עם סיום לימודיו החל לשקוד על חיבורו המונומנטלי "יסודי המשפט העברי" (ארבעה חלקים). בשנת 1913 פרסם את חלקו הראשון של הספר. המהדורה הראשונה המלאה של הספר ראתה אור בברלין בשנת תרפ"ב בהוצאת דביר.
בשנת 1926 הוזמן לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1936 מונה לפרופסור. שימש כמרצה באוניברסיטה עד מותו יום י"ג באדר ב' שנת ת"ש (1940).
תרומתו החשובה התבטאה בין היתר ביכולתו לדלות מהמקורות הקזואיסטיים של המשפט העברי, את העקרונות ההלכתיים-משפטיים שהם מייצגים, תוך ניסוח בהיר של עקרונות אלה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
קייטאנו ריפול
קייטאנו ריפול (1778, כנראה סולסונה –  26 ביולי 1826, ולנסיה) היה מנהל בית ספר בוולנסיה, ספרד, והיה הקורבן האחרון של האוטו דה פה - האחרון שהוצא להורג על ידי הכנסייה הקתולית בשל הפצת רעיונות הדאיזם.
חייו
ריפול היה חייל בצבא ספרד במהלך מלחמת חצי האי (1807-1814). הוא נתפס על ידי כוחות צרפת והיה שבוי מלחמה. בזמן שהוחזק בצרפת נחשף לדאיזם והפך לדאיסט בעצמו.
האשמות הכנסייה
יושב ראש הבישופות של ולנסיה, האינקוויזיטור מיגל טורנזו, שלח דו"ח  לארכיבישוף של ולנסיה בוותיקן שריפול לא מאמין בישו, בשילוש הקדוש, באינקרנציה, ועוד. ריפול לא מילא חובות נוצריות כגון חג הפסחא, ולא עודד את ילדי בית הספר לדקלם את אווה מריה או להצטלב.
המשפט
בעוון האשמות אלו אנשי האינקוויזיציה הספרדית דרשו שריפול יורשע ויעלה על המוקד. עם זאת, מאחר שביצוע גזר הדין הוטל מסורתית על הנציגות האזרחית החילונית של המלוכה, בחרה זו לתלות אותו במקום העלאה על המוקד.
על פי הסיפור אך ללא מקור מבוסס, שלטונות הכנסייה לא אהבו את העונש ולכן הניחו את גופתו של ריפול בחבית, העלו אותה באש וקברו את השרידים באדמה מחוץ לבית קברות. דיווחים אחרים גרסו כי האפר נזרק לנהר.
מילותיו המפורסמות האחרונות של ריפול היו :"אני מת בהשלימי עם אלוהים ואדם."
מוסד הרצל לחקר הציונות
מוסד הרצל לחקר הציונות באוניברסיטת חיפה מוביל ומקדם פעילות מחקרית ופרויקטים תיעודיים בתחומים הקשורים לתולדות הציונות, להיסטוריה הפוליטית, התרבותית והחברתית של שיבת ציון ושל מדינת ישראל ובסוגיות הקשורות בהיסטוריה של הלאומיות המודרנית.
ייסוד ומטרות
מוסד הרצל לחקר הציונות הוקם בנובמבר 1987 במטרה לקדם את המחקר והמורשת של הציונות המדינית ההרצליאנית על פי הסכם שבין ד"ר ראובן הכט לבין אוניברסיטת חיפה. מטרותיו הן: לקדם את חקר ההיסטוריה והאידאולוגיה של הציונות המדינית ההרצליאנית, לתרום לטיפוח ולקידום התודעה הציונית, לקדם את מחקר תולדות הציונות ומדינת ישראל, לקיים ימי עיון, סדנאות וכינוסים מתחום ההיסטוריה וההגות הציונית ולפרסם את פרי עבודות המחקר והכינוסים שנערכים במסגרתו.
הנהלה
מאז הקמתו ועד שנת 2010 עמד בראשו פרופ' יואב גלבר. מ-2010 ועד 2016 עמד בראשו פרופ' אריה כוכבי והחל מינואר 2017 עומד בראשו פרופ' מעוז עזריהו. הוועד המנהל מורכב מנציגי קרן הכט ובעלי תפקידים באוניברסיטת חיפה; ביניהם נשיא האוניברסיטה, רקטור האוניברסיטה והדיקן למחקר.
פרסומים נבחרים
בכל שנה מעניק מוסד הרצל פרס מטעם קרן הכט לחוקרים וחוקרות ישראליים על פרסום ספרים בנושאי הציונות.
מחקרים ומיזמים תיעודיים
בנוסף, במסגרת הפעילות האקדמית מתקיים פורום בין-אוניברסיטאי של חוקרי המנדט בישראל.
גשר החוקה
גשר החוקה (באיטלקית: Ponte della Costituzione) הוא הגשר הרביעי החוצה את התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה. הגשר תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה ומכונה על שמו "גשר קלטרווה". הגשר הוצב באתר בשנת 2007, עבודות הבנייה הושלמו בשנת 2008 והגשר נפתח לציבור ב-11 בספטמבר 2008.
היסטוריה
ביוני 1999 החליטה עיריית ונציה להקים גשר רביעי מעל התעלה הגדולה. בעקבות הליך ציבורי נבחר האדריכל סנטיאגו קלטרווה בנובמבר 1999 לתכנן את הגשר. הוא תכנן גשר שנבנה באתר אחר, והועבר בשלמותו לאתר הבנייה.
הגשר ניצב בנקודת מפתח מבחינת חשיבות תחבורתית בוונציה - במקום המקשר בין פיאצלה רומא (שבה נמצאים תחנת האוטובוסים המרכזית של ונציה ומגרשי החנייה של העיר) לבין תחנת ונציה סנטה לוצ'יה (תחנת הרכבת של ונציה). מרבית המבקרים בעיר עוברים דרך צומת דרכים זה בהגיעם אל העיר.
הגשר בנוי פלדת אל-חלד, וניצב על בסיס בטון. דופנות הגשר עשויות זכוכית.
אורכו של הגשר 79.62 מטרים ורוחבו משתנה בין 17.6 מטרים ל-9.38 מטרים. גובה הגשר 7.04 מטרים מעל התעלה.
מריו לופז
מריו מייקל לופז הבן (באנגלית: Mario Michael Lopez, Jr.; נולד ב-10 באוקטובר 1973 בסן דייגו) הוא דוגמן, מנחה ושחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.
קריירה
לופז החל את קריירת המשחק שלו בגיל 11, כשהשתתף בסדרת טלוויזיה של רשת ABC. הוא השתתף בעוד מספר סדרות וסרטים, לפני שפרץ לתודעה בסדרה "הצלצול הגואל" (1989). בסדרה זו גילם את דמותו של איי.סי סלייטר השרירן, שהתחרה על לבן של בנות כיתתו עם זאק מוריס (מארק פול גוסלאר), שהפך מאוחר יותר לחברו הטוב.
לאחר ירידת הסדרה, בשנת 1993, המשיך לופז לגלם את דמותו של סלייטר בסדרת-בת "הצלצול הגואל: שנת קולג'", למשך עונה אחת. לאחר מכן החל להנחות שעשועונים בערוצים שונים, החל ב-ESPN וכלה ב-Animal Planet. במקביל, המשיך בקריירת המשחק שלו. הוא גילם את דמותו של גרג לוגניס בסרט ביוגרפי אודותיו, וכן שיחק בסרט הטלוויזיה של NBC "להרוג את מר גריפין" (1997) לצד מישל ויליאמס.
השתתף בסדרת המשטרה פסיפיק בלו, בה גילם את דמותו של השוטר בובי קרוז (1998-2000). בשנת 2002 שיחק בסרט "המלך ריקי" לצד ג'ון סדה.
בשנת 2006 השתתף במספר פרקים של אופרת הסבון "היפים והאמיצים", ושיחק בסרט "כל הטיסות בוטלו", וכן השתתף בכמה מעונות סדרת הדרמה "ניפ/טאק". במקביל, השתתף בגרסה האמריקאית של רוקדים עם כוכבים, והגיע עד לשלב הגמר בו סיים במקום השני. ב-2009 השתתף לופז באיחוד מיוחד של סדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל", במלאת 20 שנה לעליית התוכנית.
ב-2008 שיחק לראשונה בתיאטרון, בהפקה מחודשת של "שורת המקהלה" בברודוויי, בה גילם את דמותו של הבמאי, זאק.
ב-2012 החל להנחות את העונה השנייה של התוכנית "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית בשיתוף עם קלואי קרדשיאן. בעונה השלישית המשיך להנחות את התוכנית לבדו. לופז הנחה בשנים 2007, 2009 ו-2010 את תחרות מיס אמריקה וב-2007 הנחה את תחרות מיס תבל.
בשנת 2014 שיחק בסרט הילדים "The Dog Who Saved Easter" לצדם של דין קיין וטיפאני ת'ורנטון.
ב-2020 יצר את סדרת הסיטקום "אשלי גרסיה: גאונה מאוהבת" לשירות נטפליקס, בה הוא גם שיחק בתפקיד אורח. באותה השנה חזר על תפקידו של סלייטר בחידוש הסדרה "הצלצול הגואל". בשנת 2021 שיחק בסרט הטלוויזיה של ערוץ לייפטיים "Holiday in Santa Fe" לצדם של איימי גרסיה ואמרוד טוביה.
חיים אישיים
לופז היה נשוי לדוגמנית אלי לנדרי במשך שבועיים בשנת 2004. כנער היה מתאבק, וגם למד מחול ונגינה על תופים.
שער קיפונוס
שער קיפונוס הוא שער כניסה להר הבית מצד מערב. שער זה נזכר במשנה, במסכת מידות א, ג:. במשנה מתואר הר הבית בטרם הרחבותיו של הורדוס; על פי החפירות הארכאולוגיות, בכותל המערבי של הר הבית בתקופת הורדוס היו לא שער אחד כי אם ארבעה: שער מעל קשת רובינסון, שער ברקלי, שער מעל קשת וילסון ושער וורן. לפי החוקר מאיר בן דב, שער קיפונוס המתואר במשנה לא יכול להתייחס לשער וורן או לקשת וילסון, משום ששניהם היו מיועדים לכהנים והובילו ישירות לתחום המקודש, ולא ייתכן שהשער היחיד המופיע במשנה הוא לא השער ששימש לכולם. לכן הסיק ש"שער קיפונוס" מהמשנה הוא השער שנתגלה בחפירות הר הבית מצדו המערבי ב-1852 על ידי ג'יימס טרנר ברקלי, ונקרא על שמו – "שער ברקלי". לעומתו, החוקר לין ריטמאיר משער שדווקא שער וורן הוא שער קיפונוס, כיוון שהוא מכוון כנגד הסלע שמתחת לכיפת הסלע, אשר משערים כי הוא מקום קודש הקודשים. לדעת ריטמאיר, שער וורן לא נפתח ישר לתחום המקודש, אלא לרחבת הר הבית, אל מול מערב המקדש.
תפקיד השער
שער זה היה מיועד, ככל הנראה, לגויים ונכרים שרצו לראות את הר הבית בתקופת הורדוס ולהתרשם מיופיו. השער הוביל לאמצע רחבת הר הבית, לפני הכניסה למתחם המקודש, שהכניסה אליו הייתה אסורה לזרים ולנוכרים.
מקור השם
לא ברור מקור השם של שער זה. יש אומרים שהשער נקרא קיפונוס על שם הבנאי שבנה אותו. תוספות יו"ט ותפארת ישראל פירשו את השם קיפונוס כצירוף המילים "עבודת הגן" ביוונית (המילה Κήπουρος פירושה "גנן") והסבירו שליד שער זה היו גני ורדים. ייתכן ושם השער רומז לצורתו או לקישוטים שהיו עליו, בדומה ל"שער שושן" שנקרא על שם צורתו או על שם ציור של שושן הבירה שהיה עליו (מסכת מידות א, ג). יש סברה כי שער קיפונוס קרוי למעשה על שמו של הנציב קופוניוס, הנציב הרומי הראשון ביהודה.
על פי סברה אחרת ייתכן ששמו של השער קיפונוס, הוא שיבוש עברי של המילה היוונית קיפוס (κἥπος) שמשמעותה גן, או של המילה הנגזרת ממנה קיפאיה (κηπαια) = שער הגן.
פחמן חד-חמצני
פחמן חד-חמצני (CO בכתיב כימי) הוא תרכובת של פחמן וחמצן, שהיא גז בטמפרטורת החדר. זהו גז רעיל המסוכן לבריאות, חסר צבע וריח, והוא תוצר לוואי של שרפה (חימצון) בלתי מושלמת של תרכובות אורגניות. בעירה חלקית של דלק היא שרפה ללא נוכחות מספקת של חמצן, הגורמת לפליטת מולקולות מים ופחמן חד-חמצני, זאת לעומת בעירה מלאה של דלק בה יש נוכחות מספקת של חמצן, ושכתוצאה ממנה מתפרקות התרכובות למולקולות מים ופחמן דו-חמצני. פחמן חד-חמצני הוא גז דליק, ויכול בבערה להשלים את תהליך הבערה המלא ולהפוך לפחמן דו-חמצני.
מבנה המולקולה
מולקולה של CO מורכבת מאטום פחמן (C) אחד ואטום חמצן (O) אחד, הקשורים זה לזה בקשר משולש: 2 קשרים קוולנטים וקשר קואורדינטיבי בו משתתפים 2 אלקטרונים מאטום החמצן. לפחמן וחמצן יחד יש 10 אלקטרוני ערכיות. הקשר המשולש מביא לקיום כלל האוקטט עבור אטום הפחמן - שישה אלקטרונים בשלושה קשרים ועוד 2 אלקטרונים לא קושרים. זוג האלקטרונים הקושרים של הפחמן נקשרים לאלקטרונים הקושרים של החמצן, והאלקטרונים הבלתי קושרים של החמצן נקשרים גם הם לשני האלקטרונים הקושרים שנותרו. מצב היסוד של המולקולה הוא סינגלט מגנטי - אין אלקטרונים לא מזווגים. כיוון שארבעה מששת אלקטרוני הקשר באים מהחמצן ורק שניים מהפחמן, נוצר דיפול - מטען שלילי קטן על אטום הפחמן ומטען חיובי קטן על אטום החמצן (בניגוד להפרשי האלקטרושליליות שבין האטומים). כאשר המולקולה קשורה כליגנד כיוון הקיטוב עשוי להשתנות בהתאם למבנה הקומפלקס הקואורדינטיבי.
המולקולה איזו-אלקטרונית למולקולת החנקן N2 כי בשתי המולקולות 10 אלקטרוני ערכיות ו6 אלקטרוני קשר. ואורך הקשר פחמן-חמצן 112.8 פיקומטר בדומה לאורך הקשר בחנקן (קשר משולש ומסה מולקולרית זהה). להשוואה אורך קשר כפול פחמן-חמצן (בקרבוניל) הוא כ 120 פיקומטר. גם טמפרטורות ההיתוך - 68K והרתיחה - 82K קרובות לאלו של חנקן (63K ו77K). אנרגיית הקשר בפחמן חד-חמצני 1072KJ/mol היא הגבוהה ביותר הידועה וגבוהה מאנרגיית הקשר המשולש בחנקן (942KJ/mol).
המקור לפחמן חד-חמצני
CO נוצר כאשר שורפים פחמימנים ללא אספקה שוטפת של חמצן. המקור העיקרי לפחמן חד-חמצני מחוץ לבית הוא שרפה לא מושלמת שנוצרת כחלק מפעילותם של מנועי כלי רכב. בשנים האחרונות הופחת ריכוז הפחמן החד-חמצני באוויר, כתוצאה משיפור הדלקים, משיפור מערכת השרפה במנועי כלי הרכב ומכניסתם לשימוש של ממירים קטליטיים. למרות כל זאת, עיקר החשיפה לריכוזים גבוהים של פחמן חד-חמצני מתרחשת באזורים בהם יש ריכוז צפוף של כלי רכב הנעים באיטיות, בעיקר במרכזי ערים סואנות ולאורך צירי הגישה לתוכן.
השפעות בריאותיות
CO הוא גז רעיל. שאיפת פחמן חד-חמצני אינה גורמת נזק משמעותי לריאות עצמן, אך מקטינה בצורה משמעותית, ולעיתים קטלנית, את יכולת נשיאת החמצן על ידי תאי הדם האדומים בדם. הפחמן החד-חמצני נקשר, דרך אטום הפחמן הנושא מטען שלילי חלקי ליון הברזל בקבוצת ההם, אותו חלק במולקולת ההמוגלובין שנושא את החמצן. זיקתו של הCO לקבוצת ההם גדולה פי 240 ממולקולת החמצן, וכך הוא מתחרה בצורה ניכרת על המקום של החמצן ומונע את העברתו. חשיפה לריכוזים נמוכים של פחמן חד-חמצני גורמת לסחרחורות, בחילות וכאבי ראש. בחשיפה לריכוזים קצת גבוהים יותר, חלה ירידה ביכולת הריכוז, פגיעה בעירנות וביכולות הפיזיות, כלומר הקטנת היכולת לתפקד ולמלא משימות יומיומיות. ההשפעות נגרמות מכך שרקמות ואיברים שונים בגוף אינם מקבלים אספקת חמצן מלאה. פחמן חד-חמצני מסולק מהגוף רק דרך הריאות ועל ידי מולקולות החמצן המתחרות איתו על הקשירה להמוגלובין. כלומר, כאשר יהיה יותר חמצן הוא ייקשר יותר להמוגלובין וכמות הפחמן החד-חמצני שתוכל להיקשר להמוגלובין תפחת והוא יסולק מהר יותר בזמן נשיפת האוויר החוצה. זמן מחצית החיים של הקרבוקסיהמוגלובין באוויר חדר הוא כ-300 דקות ויורד עד 90 דקות כאשר מספקים חמצן בקצב מהיר ובריכוז גבוה דרך מסכה המושמת על פיו ועל אפו של הנפגע.
חשיפה לריכוזים גבוהים, העשויה להתרחש באזורים סגורים, עלולה לגרום להרעלה חריפה שתוצאותיה הן אובדן הכרה ואף מוות כתוצאה מחנק. פחמן חד-חמצני הנפלט ממכשירים ביתיים כגון תנורים לחימום או בישול, עלול לגרום להרעלה, כיוון שהגז חסר צבע, חסר ריח וחסר טעם. מחוץ לבית קטן הסיכוי לחשיפה קטלנית לפחמן חד-חמצני למעט במקרים נדירים, כגון כבאים הנחשפים לרמות גבוהות של ריכוזי פחמן חד-חמצני בעת כיבוי שרפה.
אוכלוסיות הרגישות במיוחד לחשיפה לפחמן חד-חמצני:
תקנים
התקן הישראלי לפחמן חד-חמצני הוא 11 מיקרוגרם למטר מעוקב לפרק זמן של 8 שעות ו-60 מיקרוגרם למטר מעוקב לפרק זמן של חצי שעה.
פלטפוס (תוכנית טלוויזיה)
פלטפוס הייתה תוכנית מערכונים ישראלית ששודרה במשך שלוש עונות בטלוויזיה החינוכית בשנים 1994–1996. התוכנית כללה מערכונים וקטעים הומוריסטיים של מבחר סטנדאפיסטים אשר הופיעו באותה התקופה על הבמה ב"דומינו גרוס", ובעקבות התוכנית כונו "חבורת פלטפוס".
"פלטפוס" שודרה בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית (ערוץ 2 וחינוכית 23) ומאוחר יותר בערוץ ביפ של HOT.
מבנה התוכנית
בנוסף למערכונים אלו, מערכונים רבים נגעו בנושאים חברתיים והיוו סאטירה - מערכונים על הניצול המיני של נשים בתעשיית הדוגמנות, מערכונים על פוליטיקאים, על משטרה, צבא, ציונות ועוד.
בעקבות התוכנית
"פלטפוס" זכתה להצלחה אדירה, והפכה במהרה לתוכנית קאלט. כוכביה, שלפניה היו אלמוניים, זכו לאהדה רבה ולחשיפה משמעותית בעקבותיה. מערכונים מפורסמים מהתוכנית הם מערכוני "נווה חמציצים" בכיכובם של גרייניק ואלתרמן ואשר אותם ביים קובי חביה. לאחר סיום התוכנית הופקו מספר פרקים נוספים של "נווה חמציצים", אשר שודרו במסגרת התוכנית "הערב עם אלי יצפאן" בערוץ 2.
לאחר סיום התוכנית הועלה מופע הבידור "פליטי פלטפוס", בהשתתפות ארבעה מחברי התוכנית – תומר שרון, תומר יוסף, דני קרפל וחנן לדרמן. במקביל הופיעו הארבעה בשנת 1998 בפינה קבועה בעונתה האחרונה של התוכנית "זהו זה!", ובתוכנית הסיום של "זהו זה!" התאחדו כל שבעת משתתפי "פלטפוס". בתקופה זו גם הופיעו תומר יוסף ותומר שרון כצמד במופע הקומי "פעמיים תומר".
בשנים 1999–2000 הופיעו גרייניק ואלתרמן כמאיר וצחי בפינה בתוכנית האירוח "אברהם ויעקב", בהנחייתם של אברי גלעד וקובי מידן ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2001 קיבלו גרייניק ואלתרמן תוכנית בידור משלהם בערוץ 2, בשם "כוכבי השכונה", אותה הנחו בדמויותיהם של "צחי ומאיר" ובה הופיעו דמויות נוספות ממערכוני "נווה חמציצים". בתוכנית השתתף גם עמיתם מ"פלטפוס" תומר יוסף, בדמותו של המתופף עובדיה. במקביל המשיכו גרייניק ואלתרמן להריץ את המופע המצליח שלהם "ילדים סורגים" במשך מספר שנים נוספות.
בשנת 2015 התאחדו גרייניק ואלתרמן והעלו יחד את מופע הבידור "ילדים סורגים 2".
איחוד החבורה ב"צחוק מעבודה" (2013)
באפריל 2013 התקיים איחוד של חבורת "פלטפוס" במסגרת ספיישל "צחוק מסטנדאפ" של התוכנית "צחוק מעבודה" בערוץ 2. במסגרת האיחוד התראיינה החבורה באולפן וכן ביצעה 2 מערכונים ידועים מתוך המופע "ילדים סורגים" ומתוך התוכנית (עם שינויים ועדכונים קלים). אולם החבורה לא התאחדה בשלמותה, ונעדרו ממנה תומר יוסף וחנן לדרמן.
אהובה יובל
אהובה יובל היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
יובל הופיעה בתיאטרון הבימה משנות השבעים ועד שנות השמונים, ב-1971 הופיעה בתיאטרון המרתף במחזות הרופא וגרושתו (בתפקיד דינה) ופרנהיים.
ב-1976 גילמה את אביגיל בסרט הטלוויזיה האמריקאי "The Story of David" העוסק בסיפורו המקראי של דוד המלך, ב-1977 שיחקה בסרט הגן שהוקרן בפסטיבל קאן, ב-1978 שיחקה בסרט הטלוויזיה "חפיף" ששודר בערוץ הראשון, ב-1983 גילמה את אמא של רוני בסרט בחינת בגרות.
בטלוויזיה גילמה את אמא של נוגה (איילת זורר) בסדרה עניין של זמן, גילמה שופטת בסיטון, שיחקה בסדרת הדרמה "קו 300" בבימויו של אורי ברבש המבוססת על פרשת קו 300, היא גם הופיעה בסדרה טירונות.
היא עבדה כמורה למשחק.
פטריק הקדוש
פטריק הקדוש (המאה ה-5) הוא הקדוש הפטרון של אירלנד, ומבשרה של הנצרות באי.
פטריק נולד למשפחה בריטית בת לתרבות הרומאית, בכפר בבריטניה שנקרא בנאוום, אשר לא ידוע היכן מקומו, ומניחים כי הוא מצוי בשפך הנהר סוורן. אביו היה קלפורניוס, אזרח רומאי, בן למשפחה נוצרית דתית. בגיל שש עשרה נשבה פטריק על ידי שודדים אירים, אשר פשטו על כפרו ולקחו בשבי אלפי אנשים. פטריק נמכר כעבד באירלנד.
לפני שביו לא היה פטריק אדוק בדתו, אך שביו חיזק את אמונתו. שש שנים היה עבד, ועבד בעיקר כרועה. במהלך התבודדותו עם הצאן נתגלו לפטריק, לפי המסורת הנוצרית, חזיונות דתיים, אשר עודדו אותו להימלט מן השבי. הוא נמלט מן השבי בגיל עשרים ושתים ושב לבריטניה על מנת להתאחד עם משפחתו. בשנים אלו הייתה בריטניה נתונה במהומה ובתוהו ובוהו, בעקבות עזיבת הצבא הרומי בשנת 407 והתמוטטות השלטון הרומי המרכזי בשנת 410. הנצרות נסוגה בפני פולשים סקסונים פגנים. לפי המסורת הנוצרית, חיזיון שנגלה לפטריק בחלום ציווה עליו להמשיך ולהפיץ את הנצרות באירלנד וכך להחזיר לשוביו טובה תחת רעה. לאחר שהכשיר עצמו במשך שתים עשרה שנים, שב פטריק לאירלנד, כפי הנראה בשנת 462 לספירה. (יש מחלוקת בדבר התאריך המדויק, והוא נע בין 432 לספירה ו-462 לספירה). אירלנד הייתה עדיין ברובה עובדת אלילים, אם כי לפטריק קדמו מיסיונרים כפלאדיוס, אשר פעל בתחילת המאה החמישית באירלנד, אך אין לדעת מה היה היקף הצלחתו כמיסיונר.
הצלחתו של פטריק הייתה מהירה והחלטית. הוא ארגן את הנוצרים המעטים שנמצאו כבר באי, ניצר את ממלכות עובדי האלילים, והפך את הכנסייה הנוצרית של אירלנד לחלק בלתי נפרד מן הכנסייה הנוצרית באירופה, שמרכזה ברומא. הנוצרים המעטים שהיו באירלנד עם בואו היו מרוכזים בדרומה של המדינה, ולכן פעל פטריק במיוחד במחוזות אלסטר וקונכט בצפון ובמערב, אשר שם לא היה כל ידע על הנצרות. היו אלה מאמציו של פטריק אשר העלו את אירלנד על המסלול לקראת היותה מדינה נוצרית, אם כי תחלופנה עוד כמאה שנה בטרם תדביר הנצרות את הדתות המתחרות באי.
פטריק ייסד מנזרים רבים, אשר הפרידו בין נזירים ונזירות. היה זה בסיס לתנועה שפרחה באירלנד באופן בו לא פרחה באף מקום אחר באירופה.
פטריק היה בין ההוגים הראשונים אשר תמכו בביטולה של העבדות.
לפי האמונה הנוצרית הרווחת, הישג מופלא נוסף המיוחס לפטריק הוא גירושם של כל הנחשים מאירלנד, אם כי יש הטוענים שמדובר למעשה באלגוריה לכך שגירש את הכוהנים הדרואידים מן האי.
על פי האגדה, לימד פטריק את אנשי אירלנד על השילוש הקדוש והדגים זאת באמצעות עלה התלתן המשולש, שהפך מאז לסמלה של אירלנד.
לא ידוע תאריך מותו של פטריק והרבה תאריכים הוצעו בין 460 ל-493. יום פטירתו, ה-17 במרץ הפך לחגם הלאומי של האירים - "יום פטריק הקדוש".
שרק השלישי
שרק השלישי (באנגלית: Shrek the Third) הוא סרט קולנוע משנת 2007, המהווה את סרט ההמשך השני ל"שרק". כמו שני קודמיו, גם סרט זה הופק על ידי חברת דרימוורקס.