cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדעון פרסטר
אמנות וארכאולוגיה יהודית
המחקרים הללו לוו בחפירות באתרי בתי כנסת מתקופת הבית השני ותקופת המשנה והתלמוד (המאות 1–2 לפני הספירה - המאה ה-7 לספירה) בארץ ישראל ובתפוצות. החפירות היו במצדה, הרודיון, חמת גדר, חורבת שורה ובית הכנסת העתיק בסרנדה.
ארכאולוגיה ואמנות נוצרית ויהודית והשפעות הגומלין ביניהם
מחקרים אחדים הוקדשו לארכאולוגיה ולאיקונוגרפיה הנוצרית ולקשרים שלהם עם האמנות והארכיטקטורה היהודית בשלהי העת העתיקה.
פרסטר עסק גם בהשפעות הגומלין האמנותיות והארכיטקטוניות בתקופה הביזנטית של הכנסיות ובתי הכנסת. כלומר, אמנים יהודים ונוצרים השתמשו במידה רבה באותו עולם דימויים ועיטורים. הייתה השפעה של אמנות נוצרית על אמנות יהודית ולהפך, וניתן להבחין במעין תחרות שבאה לידי ביטוי בתכנון המבנים ועיטוריהם. מדובר בעיטור הארכיטקטוני, בעיטורי הפסיפסים ועיטורי השיש הנפוצים בבנייני בתי הכנסת והכנסיות.
ארכאולוגיה אמנות וארכיטקטורה בתקופה ההלניסטית והרומית
מחקריו על האמנות והארכיטקטורה היוונית והרומית של ארץ ישראל והעולם הסובב במאה ה-1 לפני הספירה עד המאה ה-1 לספירה והספר שפרסם על האמנות והארכיטקטורה של מצדה בסדרת פרסומי החפירות של מצדה סיפקו תמונה מפורטת של התקופה הזו באמנות ובארכיטקטורה של ארץ ישראל. ספרו המקיף והחדשני של פרסטר על מצדה עסק בניתוח האמנות והארכיטקטורה והראה שפעלו שם בעלי מלאכה מרומא, אשר הובאו על ידי הורדוס או שנשלחו בידי הרומאים. בעלי מלאכה אלו הראו את רישומם הברור על ציורי הקיר בעיקר בארמון הצפוני במצדה. הוא כתב שהאמנות והארכיטקטורה במצדה היא בעיקר פרי השפעה של האמנות והארכיטקטורה ההלניסטית ואילו השפעת האמנות והארכיטקטורה הרומית הייתה פחותה, אף על פי שהיו שם בעלי מלאכה רומים.
הארמון הצפוני במצדה מקורו ביצירה הלניסטית שהשפיעה גם על הנבטים. פרסטר טען שיש קרבה גדולה בין הארמון הצפוני במצדה והתיאורים על החזית המפורסמת בפטרה - הידועה בשם החזנה וטען שמקורה בארמון הלניסטי מלכותי שהוא סבר שהיה קיים באלכסנדריה.
התרבות החומרית של התקופה הזו תוארה במחקרו על מלחמת היהודים נגד הרומאים בשנים 66–73 לספירה והראיות הארכאולוגיות למלחמה זו.
פיסול רומי
נושא אחר במחקריו היה הפיסול הרומי במיוחד על רקע הממצאים העשירים שגילה בחפירותיו בבית שאן (סקיתופוליס). אחת מהתגליות המרכזיות והנדירות שנמצאו בארץ ישראל בפרט וברחבי העולם הרומי בכלל הוא פסל ברונזה של הקיסר אדריאנוס לובש שריון, אותו הוא חקר ופרסם בעקבות החפירות המקיפות אשר ניהל במחנה הרומי בתל שלם ובאזור הסמוך (הקיבוצים טירת צבי ושדה אליהו).
ההנחה שהייתה רווחת במחקר הייתה שארץ ישראל אינה מקום שבה ניתן למצוא פיסול רומי איכותי, כי האוכלוסייה המקומית התנגדה מסיבות דתיות לעשיית פסלים, אבל פרסטר הראה שהפיסול הרומי בארץ ישראל לא נופל בגיוונו ובאיכותו מאזורים אחרים במזרח האימפריה הרומית. רוב הפסלים הם מיובאים, ונמצאו בעיקר בערים שבהן הייתה אוכלוסייה מעורבת כקיסריה, שומרון, בית שאן, בניאס וגדרה.
פרסטר עסק עוד בתחום נוסף הקשור לפסול והוא כלל את ארונות הקבורה מאבן ומשיש המכונים סרקופגים ואשר גולפו בארץ ישראל ואף יובאו (ארונות השיש) בתקופה הרומית ממרכזי הייצור באסיה הקטנה, אתונה, ורומא. ארונות השיש עוטרו בתבליטים עשירים בעיקר בנושאים מיתולוגיים אך גם בנושאים מחיי יום יום. שרידי ארונות שיש מטיפוס זה נמצאו בעיקר בבית הקברות של בית שערים היהודית וכן בקיסריה. הוא דן בהשפעתם על אמנות גילוף הארונות המקומיים ואף על השפעתם על ייצור ארונות האבן המקומיים ועיטוריהם ומנהגי הקבורה היהודית. וכך ניתן לראות את ממדי ההשפעה של התרבות הקלאסית על תושביה היהודים של ארץ ישראל.
בית שאן
מאז שנת 1980 ועד למותו ניהל גדעון פרסטר ביחד עם פרופסור יורם צפריר את פרויקט החפירות והשחזור של בית שאן מטעם המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. פרויקט ארכאולוגי זה, הגדול ביותר שבוצע אי פעם בישראל ואחת החפירות הנרחבות ביותר שנערכו בעולם, נמשך עתה בקנה מידה קטן והחוקרים עוסקים בעיקר בעיבוד הממצא הרב והכנתו לפרסום מדעי נאות. המערך העירוני שנחשף בידי פרסטר וצפריר במרכזה של העיר ראשיתו במאה הראשונה לפסה"נ ושקיעתה הסופית של העיר כולה במאה ה-13 לספירה, עד לתחייתה מחדש במאה הי"ט. העיר התפתחה בתקופה ההלניסטית והרומית, ובתקופה הביזנטית, ואחר כך לאחר הכיבוש המוסלמי בתקופות האומאית העבאסית עד לדעיכתה בתקופה הצלבנית והממלוכית. בית שאן אשר שמה בתקופה הרומית והביזאנטית היה ניסה-סקיתופוליס הייתה באותה תקופה בירת הדקאפוליס, ברית עשר ערים בארץ ישראל ועבר הירדן והיא היחידה מביניהן שהייתה במערב הירדן.
בחפירות האוניברסיטה העברית נחשפו המרכז העירוני, רשת רחובות עמודים, סטווים, מונומנטים שונים כבסיליקה עירונית, מקדש, נימפיאון מפואר ששמש כמזרקה העירונית ומקור לאספקת המים העירונית. מרבית חלקיו של הנימפאון שרדו ומאפשרים שחזור מדויק של המבנה אשר חרב סופית עם חלקים ניכרים של העיר הרומית-ביזאנטית ברעידת האדמה, שהרסה חלקים גדולים מארץ-ישראל והתרחשה ב-18 בינואר 749 לספירה. אשר את תאריכה יודעים ממקורות יהודיים, נוצריים ומוסלמיים. בחפירות נחשפו עוד בסיסו של מונומנט מרשים במרכזה, תיאטרון ובית מרחץ גדול.
נמצא גם פיסול רומי רב, כולל פסלי שליטים ואלים כאפרודיטה, דיוניסוס, אתנה ועוד. בממצא החשוב יש לציין עוד כ-1,500 כתובות ביוונית.
החפירות בטבריה ובתל שלם וסביבתו
פרסטר ניהל חפירות אינטנסיביות בשתי עונות בטבריה, שהוא ניהל ב-73–1974, בחפירות עלה בידו לאתר את הגבול בין טבריה לבין חמת טבריה אשר בה נמצאו המעיינות החמים ובתי המרחץ. בחפירותיו נחשף השער הדרומי המפואר התחום בשני מגדלים עגולים מתקופת ייסודה של העיר ב-20 לספה"נ, בימיו של הורדוס אנטיפס. בשער זה הייתה הכניסה לעיר. בחפירות נמצאו עוד שרידים מרשימים של בניה מהתקופה הביזאנטית ומהתקופות האומיית, העבסית והפאטימית.
בהמשך לחפירותיו של פרסטר בתל שלם מדרום לטירת צבי, אשר בו חשף פסל ברונזה של הדריאנוס יחיד במינו. נערכו על ידו חפירות כ-2 ק"מ מצפון לתל שלם בו זוהה המחנה הרומי אשר בו הוצב פסלו של הקיסר. באזור זה מצא פרסטר שרידים של שער ניצחון מונומנטלי המוקדש להדריאנוס כנראה לאחר הניצחון על בר כוכבא. השער זוהה על פי שרידיה המרשימים של כתובת בלטינית שמדברת על הקדשת השער להדריאנוס על ידי הסינט הרומי. פסלו של הדריאנוס ושער הניצחון מעידים על כך שמרד בר כוכבא התפשט כנראה גם לצפון הארץ ולא היה מוגבל רק לתחומי יהודה כמקובל כיום.
חפירות באלבניה
בעונות החפירה 2003 ו-2004 וכן ב-2009 ניהל פרסטר ביחד עם פרופסור אהוד נצר ועם צוות חפירה אלבני את המחקר הארכאולוגי של אתר בית הכנסת והכנסייה, המתוארך למאות ה-4–6 לספירה, בעיירה סרנדה בדרומה של אלבניה. הבניין שנחשף הוא אחד משלושים שרידי בתי כנסת שנמצאו בעולם העתיק מחוץ לארץ ישראל.
ספרים בהכנה
(in an advanced stage of preparation; to be published in the series of Qedem Reports; Excavations at Bet Shean- Hebrew University Reports). The book contains some 150 pages + 150 plates, photos, and drawings.
יחסי ג'יבוטי–רואנדה
יחסי ג'יבוטי-רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין רפובליקת רואנדה.
כלכלת ג'יבוטי
שני שלישים מתושביה חיים בעיר הבירה – ג'יבוטי, והשאר בעיקר נוודים ורועי צאן המפוזרים במדינה. מרבית המדינה היא מדבר שהגשם בו נדיר, דבר המגביל את גידול הפירות והירקות, ולכן מרבית המזון מיובא. ג'יבוטי מספקת שירותים כנתיב מעבר בינלאומי (למשל לספינות) וכמרכז תדלוק באזור כולו. בג'יבוטי קיימים מעט אוצרות טבע ותעשייה זעירה. שיעור האבטלה במדינה עומד על כ-50% ומהווה בעיה קשה.
כלכלת רואנדה
מוצרי הייצוא העיקריים הם קפה ותה. כן מייצאים זנים של חרצית המשמשים, מלבד לנוי, גם להפקת קוטל חרקים. רואנדה אינה ברוכה במשאבי טבע, אך כורים בה בכמויות קטנות מספר מחצבים, בהם טונגסטן וקסיטריט. התיירות מהווה מקור הכנסה משמעותי, ותרומתה לתוצר ב-2008 מוערכת ב-5.3%. מוקדי המשיכה העיקריים הם שרידי יערות העד, שבהם ניתן לצפות בגורילות.
סחר
בשנת 2013 ייצאה ג'יבוטי לרואנדה סחורה בשווי 43.4 אלף דולר אמריקאי. הסחורה הייתה רובה ככולה (100%) מכונות לשיוף מתכת. מאז שנה זו אין תנודות בייצוא הג'יבוטי לרואנדה ואף דולר אחד לא יצא מג'יבוטי והגיע לרואנדה. בשנת 2014 ייצאה רואנדה לג'יבוטי סחורה בשווי 41.8 אלף דולר אמריקאי. הסחורה הייתה מכונית אחת או שתיים (77%) ובגדים משומשים לנזקקים (23%). מאז שנה זו אין כלל יחסי סחר ומסחר בין רואנדה לג'יבוטי ולא עבר אף דולר אחד בין שתי המדינות.
ננסי אלן
ננסי אלן (באנגלית: Nancy Allen; נולדה ב-1954) היא נבלאית ידועת שם מארצות הברית.
קורות חייה
ננסי אלן, בתו של מורה למוזיקה בבית ספר ציבורי בכרמל, מחוז ניו יורק, זכתה כבר מגיל צעיר בתחרויות בינלאומיות רבות, ביניהן תחרות הנבל הבינלאומית לשנת 1973. מוריה לנבל היו לילי לאסקין, מרסל גרנדיאני וקודמתה בג'וליארד, סוזן מקדונלד.
מאז 1999 היא הנבלאית הראשית בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק ובקריירת ההוראה שלה בת עשרים השנה אימנה תלמידים מצליחים רבים, בד בבד עם היותה ראש מחלקת הנבל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד (שם קיבלה את התואר הראשון והשני שלה), בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל ובפסטיבל ובית הספר למוזיקה של אספן.
ננסי אלן הוציאה הקלטות רבות (אחת מהן מועמדת לפרס גראמי) ומופיעה בקונצרטים בנגינת סולו.
Live After Death
Live After Death הוא אלבום הופעה מאת להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן. האלבום יצא לשווקים ב-14 באוקטובר 1985 והוקלט במהלך סיבוב ההופעות "World Slavery Tour". אלבום זה ביסס את מוניטין הופעות הלהקה כהופעות ענקיות ומשובחות. האלבום נחשב בעיני אנשים רבים לאחד מאלבומי ההופעה (של להקות מטאל) הטובים ביותר שהוקלטו אי-פעם.
פתיח
... We shall go on to the end, we shall fight in France, we shall fight on the seas and oceans, we shall fight with growing confidence and growing strength in the air, we shall defend our Island, whatever the cost may be, we shall fight on the beaches, we shall fight on the landing grounds, we shall fight in the fields and in the streets, we shall fight in the hills; we shall never surrender ...".
פתיח זה שימש את איירון מיידן גם בסיבובי הופעות מאוחרים יותר בהם נוגן השיר Aces High.
רשימת השירים
13 השירים הראשונים (12 שירים+פתיח) הוקלטו בהופעה שנערכה בלונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית ב-14-17 במרץ 1985. חמשת השירים האחרונים הוקלטו בלונדון, בריטניה במהלך אוקטובר 1984. בהוצאה מחודשת של שנת 1995 הוסיפו עוד שלושה שירים שהוקלטו גם הם באותה הופעה בלונדון.
האצטדיון העירוני דימונה
האצטדיון העירוני דימונה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בדימונה ומשמש כמגרש הביתי של קבוצות מועדון ספורט דימונה ומכבי דימונה. האצטדיון ממוקם בסמוך לפארק בן-גוריון בצפון העיר ומכיל 1,140 מקומות ישיבה ביציע אחד שמתחתיו חדרי הלבשה, חדר שופטים וחדרי שירות נוספים.
היסטוריה
האצטדיון הוקם בשנת 1970 ושימש את קבוצת הכדורגל של הפועל דימונה עד לשנת 2003. מסביב לכר הדשא קיים מסלול ריצה ישן היוצר זווית צפייה מרוחקת במשחקי הכדורגל.
היציע מורכב מארבעה גושים. גוש ב' וגוש ג' במרכז ומכילים 450 מקומות כל אחד. גוש א' וגוש ד' בצדדים ומכילים 120 מקומות כל אחד.
בשנת 2016 עבר האצטדיון סבב שיפוצים שכלל הסרת הגדרות בקדמת היציע, התקנת כיסאות וחידוש חדרי ההלבשה.
בתחילת עונת 2019–2020 שודרגה תאורת האצטדיון והותאמה לאירוח משחקי ערב.
לצד האצטדיון הקימה העירייה מגרש סינתטי לאימונים ומשחקי נוער עם יציע לכ-500 צופים בעלות של כ-17 מיליון שקלים, שנחנך באוקטובר 2020.
בתכנון העתידי של העירייה הקמת אצטדיון חדש לעיר. על פי אומדן עלות האצטדיון החדש תהיה כ-90 מיליון שקלים והוא אמור להכיל כ-6000 מקומות. בסוף 2017 אף פורסם שעל פי התכנון האצטדיון החדש ייקרא ע"ש כדורגלן העבר יליד העיר יוסי בניון.
יוחנן מדמשק
יוחנן מדמשק (נולד ב-676 לערך – 4 בדצמבר 749; בסורית: ܝܘܚܢܢ ܕܪܡܣܘܩܝܐ - יוחנן דרמסוקיא, ערבית: يوحنا الدمشقي; יוחנא א-דמשקי; יוונית: Ιωάννης ο Δαμασκηνός, יואניס או דמסקינוס) היה נזיר וכומר סורי נוצרי הנחשב לקדוש נוצרי.
יוחנן נולד וגדל בדמשק ומת ככל הנראה במנזר מר סבא שבמדבר יהודה. הוא היה איש רחב אופקים, ובין תחומי העניין שלו ניתן למנות משפטים, פילוסופיה של הדת, פילוסופיה ומוזיקה. הוא כיהן כמנהלן ראשי של שליט דמשק (תחת שלטון בית אומיה) וכתב חיבורים בזכות האמונה הנוצרית. חלק מהמזמורים שכתב נמצאים עדיין בשימוש במנזרים אורתודוקסיים ברחבי העולם. יוחנן מדמשק נחשב לאחד מאבות הנצרות, לגדול התאולוגים בכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ובכנסייה הקתולית הוא נחשב מאז 1883 לאחד ממורי הכנסייה. נהוג לראותו כמייסד מסורת הפולמוס האנטי–אסלאמי בנצרות.
במחלוקת האיקונוקלסטית נמנה יוחנן על האיקונופילים, שתמכו בציור דמות האלוהים.
על אחד מעמודי מנזר המצלבה ציור של יוחנן מדמשק לצידו של המשורר הגאורגי שותא רוסתוולי, שייתכן וצויר על ידי זה האחרון.
במנזר מר סבא כתב את חיבורו "מקור הדעת". חיבור זה כולל שלושה חלקים הדנים בפילוסופיה, בכפירה ובאמונה דתית. בחלק המוקדש לכפירה, מופיע דיון באסלאם, שייתכן כי לא נכתב בידי יוחנן עצמו והוא גם אינו תופס מקום מרכזי, אולם הוא בעל חשיבותו רבה, משום שהוא הניח מעין מתווה ראשוני לוויכוח הנוצרי עם המוסלמים ולמתקפה על מוחמד עצמו. בחיבור זה מועלית לראשונה הטענה כי מוחמד שאב את כל תורתו מהתנ"ך ומהברית החדשה על פי עצתו של מורהו הנוצרי, הנזיר "אריאנוס" – רעיון שנעשה יסוד חשוב בפולמוס הנוצרי מאוחר יותר.
בתחום המוזיקה הכנסייתית הביזנטית, יוחנן מדמשק נחשב ליוצר ה"אוקטואכוס", הסדרת השירה הכנסייתית (ובפרט שירי תחיית של ישו) ב-8 מודוסים או טונים מוזיקליים הקרויים "אכוס" (מקבילה של הטונים במוזיקה המערבית ולמקאמות במוזיקה של המזרח התיכון) ששורשיהם במודוסים המוזיקליים הידועים בפרובינקיות של האימפריה הביזנטית: 4 הנקראים "אותנטיים" ו-4 הנקראים "פלאגאלים". החוקרים סבורים שהאוקטואיכוס היה קיים לפניו ושיוחנן הנהיג אותו רשמית על מנת להגן על המוזיקה הכנסייתית מפני שינויים והשפעות זרות. כמלחין (מלודוס) הראשי של הנוצרים בירושלים, יוחנן מדמשק יחד עם נזירים "סבאים" (ממנזר מר סבא) אחרים (כגון קוסמס הקדוש ממיומה, תאודורוס הקדוש, תאופנס גראפטוס) הובילו את המסורת הירושלמית או "אגיופוליטית" שבישרה שלב חדש בהתפתחות המוזיקה הכנסייתית האורתודוקסית והביזנטית. הוא הלחין, בין השאר, סוגה חדשה של המנונים הקרויים קאנונים. מיחסים לו תפקיד בהנהגת מערכת התווים הביזנטית האמצעית.
מכונת זמן בג'קוזי
מכונת זמן בג'קוזי או ג'קוזי מכונת הזמן (באנגלית: Hot Tub Time Machine) הוא סרט קומדיה-הרפתקאות-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2010 בבימויו של סטיב פינק. בסרט מככבים ג'ון קיוזאק, רוב קורדרי, קרייג רובינסון, קלארק דיוק, קריספין גלובר, ליזי קפלן, קלי סטיוארט, קריסטל לאו, קולט וולף, וצ'בי צ'ייס. הסרט הופץ ב-26 במרץ 2010.
ב-20 בפברואר 2015 יצא סרט המשך לסרט זה, בשם "בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן".
תקציר העלילה
בשנת 2010, שלושה חברים אומללים בחייהם: אדם ייטס (ג'ון קיוזאק) נזרק על ידי עוד חברה, ואחיינו החנון בן ה-20 ג'ייקוב (קלארק דיוק) מתגורר במרתף שלו, משחק Second Life, ואיננו יודע מיהו אביו; לו דורצ'ן (רוב קורדרי) הוא חיית מסיבות לשעבר; ניק ובר-אגניו (קרייג רובינסון) הוא גבר הנשוי לאישה בוגדנית ושתלטנית בשם קורטני (קלי סטיוארט), ועובד בסלון לכלבים. לו כמעט מת מהרעלת פחמן חד-חמצני, וחבריו סבורים שהוא ניסה להתאבד. אדם וניק מנסים לעודד את רוחו, ומחליטים לקחת אותו, ואת ג'ייקוב, לסוף-שבוע באתר סקי אהוב עליהם. בהגיעם למקום, הם מגלים לאכזבתם שהמקום מוזנח. נער מעלית עם יד אחת בשם פיל (קריספין גלובר) מוביל אותם לחדרם. במהלך לילה של שתייה מרובה בג'קוזי, הם שופכים בטעות משקה אנרגיה רוסי בלתי חוקי על לוח הבקרה של הג'קוזי. למחרת, הם מתעוררים בשנת 1986, ומגלים שאתר הסקי הוא פופולרי מאוד, ונמצא בשיא שגשוגו.
בתחילה, הארבעה חוששים שאם ישנו ולו את הדבר הקטנטן ביותר בעבר, לדבר עלולות להיות השלכות הרסניות על העתיד, והם מחליטים לשחזר את מעשיהם במדויק, כפי שהתרחשו 20 שנה קודם לכן. טכנאי ג'קוזי מסתורי (צ'בי צ'ייס) מודיע לג'ייקוב שהמפתח למסע בזמנם היה משקה האנרגיה, המכיל חומר כימי ייחודי שהוא חיוני לתהליך המסע בזמן.
מאוחר יותר, הם מחליטים לנצל את ההזדמנות לשנות את גורלם, ולתקן שגיאות שעשו בעבר, בתחומי מערכות היחסים הרומנטיות או בתחומי הקריירה שלהם. הארבעה מצליחים למצוא משקה אנרגיה נוסף, ומפעילים את הג'קוזי. אולם, כאשר הג'קוזי מתחיל לפעול, לו מודיע שהוא החליט להישאר בשנת 1986, ומתוודה בפני אדם, שאכן ניסה להתאבד, ושאם יחזור ל-2010 - כנראה שזה מה שיעשה. אדם אומר שהוא יישאר עם לו בעבר, אבל לו משליך אותו אל תוך הג'קוזי, ואדם חוזר אל 2010, יחד עם ניק ועם ג'ייקוב.
בחזרה בשנת 2010, אדם, ניק וג'ייקוב מגלים כי לו נשוי באושר, וכי הוא ניצל את הידע שיש לו אודות העתיד על מנת להתעשר. אדם וניק מגלים שהצליחו לתקן את מערכות היחסים ואת הקריירות שלהם, וארבעת החברים מתאחדים יחד באחוזתו המפוארת של לו, ביחד עם משפחותיהם, כשהם מרוצים מחייהם החדשים.
שיווק
טריילר ראשון לסרט הוקרן ב-24 ביולי 2009, בקומיק-קון 2009 ובאינטרנט. הסרט הוקרן בחינם בלמעלה מ-50 ערים בשבועות שקדמו לערב הבכורה הרשמי.
כחלק מקידום הסרט, ביום 29 במרץ 2010 רוב קורדרי וקלארק דיוק היו מנחים-אורחים של תוכנית ההיאבקות WWE Raw שהתקיימה ב-US איירווייז סנטר, פיניקס. קרייג רובינסון הופיע בקצרה בשידור, באמצעות שידור לוויין.
ביקורות
ביקורות מבקרי הקולנוע על הסרט היו ברובן חיוביות. במצטבר, על פי האתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 63%, המבוסס על 199 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.1 / 10. על פי דעת הרוב, המוצגת באתר, נקבע כי "התסריט הבוטה והטפשי, וצוות השחקנים החביב, מפצים על רוב הפגמים שבסרט". אתר האינטרנט Metacritic העניק לסרט ציון של 63 מתוך 100, המבוסס על 36 מבקרים, ציון המעיד על ביקורות "חיוביות, בדרך כלל".
מבקר הניו יורק טיימס איי.או. סקוט כתב כי "הסרט נע כל כך מהר, ובכזה טירוף, עם תפניות ועם קפיצות לאחור, כך שכשלים קטנים בשנינות שלו מוסתרים על ידי כשלים גדולים בחוסר הטעם שלו (ועל כן - מצחיקים מאוד). הוא המשיך לכתוב כי "הזרמים התרבותיים של שנאת נשים ופאניקה הומופובית, הבולטים בקומדיות המתמקדות בדמויות גבריות, בהחלט נוכחים כאן. אבל בניגוד, למשל, לסרט 'בדרך לחתונה עוצרים בווגאס', שמציג את הגבר-ילד כמתוק ורגשני - ועל ידי כך מאפשר לו להשתולל ואז לרוץ הביתה לאמא - הסרט 'מכונת זמן בג'קוזי' הוא כנה וישיר בחספוס שבו, ודי נוקשה כלפי הדמויות שבו וכלפי המושאים של הסאטירה שלו".
הכנסות
הסרט היה לשלישי המכניס ביותר בסוף השבוע הראשון בו עלה לאקרנים, עם סך הכנסות של 14,020,502 $ ב-2,754 אולמות קולנוע שונים (5,091 $ בממוצע לאולם).
הסרט הוקרן באולמות הקולנוע במשך 11 שבועות, כאשר במהלך 4 השבועות הראשונים היה ברשימת 10 הסרטים המכניסים ביותר של אותו שבוע. בסופו של דבר, הכניס הסרט 50,287,556 $ בארצות הברית בלבד, ובסך הכל 61,336,869.24 $ בעולם כולו.
ב-29 ביוני 2010 הופץ הסרט על גבי DVD ו-Blu-ray.
פסקול
הפסקול לסרט, בעל השם הרשמי "(Music From the Motion Picture) Hot Tub Time Machine", הופץ בשנת 2010 על ידי Rhino Entertainment. חלק מהשירים מבוצעים על ידי שחקני סרט הקולנוע. האלבום איננו כולל את כל השירים שמושמעים במהלך הסרט.
סרט המשך
למרות שלא זכה להצלחה מסחרית עצומה בקופות הכרטיסים, ההכנסות הגבוהות ממכירות הווידאו הביתי הביאו ליצירת סרט המשך ל-"מכונת זמן בג'קוזי", שקיבל את השם "בדרך לג'קוזי עוצרים בזמן" (Hot Tub Time Machine 2. הכותרת העברית מהווה פרפרזה על שם הסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס"). ג'ון קיוזאק לא השתתף בסרט ההמשך, והשחקן אדם סקוט שיחק את הבן של הדמות שלו. למרות שקיוזאק הצהיר בחשבון הטוויטר שלו שהוא אפילו לא התבקש לקחת חלק בסרט ההמשך, הוא בכל זאת מופיע בהופעת קמאו בגרסת הווידאו הביתי של הסרט.
ב-20 בפברואר 2015 פורסם כי סרט ההמשך ספג ביקורות חריפות מצד מבקרי הקולנוע, והיה לכישלון קופתי, והכניס בסך הכל סכום של 12.8 מיליון דולר - סכום הנמוך מ-14 מיליון דולר - הסכום אותו הכניס הסרט במקורי, במהלך סוף-השבוע הראשון שבו הוקרן.
צלמית (סמל חזותי)
צַלְמִית (או אַייקוֹן, מאנגלית: Icon; האקדמיה ללשון העברית מאפשרת גם "אִיקוֹן") היא סמל חזותי פשוט, שנועד להעביר מסר קצר וברור ללא שימוש במלל.
סמלים מוסכמים רבים, כגון סימון לשירותים ציבוריים או תמרורים, הם צלמיות. תרבויות שונות יכולות להשתמש בצלמיות שונות לסימון אותם המסרים, משום שבכל תרבות אותו החפץ או המושג נתפס או מכיל דימויים שונים.
בממשק משתמש גרפי למחשבים נעשה שימוש נרחב בצלמיות, לשתי מטרות:
בטלפונים סלולריים, נעשה במסך הטלפון שימוש נרחב בצלמיות, לציון פעולות שונות של הטלפון.
איש קטלני
איש קטלני (באנגלית: No Retreat, No Surrender, הופץ גם בשם Karate Tiger) הוא סרט קולנוע משנת 1986, בכיכובם של קרט מק'קיניי (בתפקיד ג'ייסון סטילוול) וז'אן-קלוד ואן דאם (בתפקיד איוואן קרשנשקי).
זהו הסרט השני בו השתתף ואן דאם (בתפקיד משני) וההופעה הראשונה שלו בסרט שהוקרן בישראל. לסרט יצא סרט המשך בשנת 1987, "No Retreat, No Surrender 2", שלא הוקרן בישראל.
תקציר העלילה
ג'ייסון סטילוול הוא תלמיד קראטה בבית ספר לקראטה בלוס אנג'לס אצל אביו, לילה אחד מגיע שליח של תאגיד פשע לאביו של ג'ייסון בבקשה להצטרף אליהם, הוא מסרב ושחקן הרכש של התאגיד, איוון קרשנשקי (ז'אן-קלוד ואן דאם) שובר את רגלו של אביו של ג'ייסון, המשפחה עוברת לסיאטל שם לא מצליח ג'ייסון להשתלב בחברה, הוא מתחבר לרקדן ברייקדאנס אפרו אמריקאי שמראה לו את קברו של ברוס לי, בעקבות הצקות חוזרות ונשנות מגיע ג'ייסון לקברו של ברוס לי ומבקש את עזרתו למרבה הפתעתו ברוס לי נענה ורוחו מגיעה ומלמדת את ג'ייסון את סודות הקונג פו. ג'ייסון מתאמן ולבסוף מתמודד נגד איוון ומנצח אותו.
ביקורת
על הסרט נמחתה ביקורת שחלקו למעשה הוא חיקוי של רוקי וקראטה קיד.
עצמות המסרק (כף יד)
עצמות המסרק (TA: Ossa metacarpi; Ossa metacarpalia), הן עצמות גליליות בצורתן, הנמצאות בין עצמות שורש כף היד מצידן המקורב, לבין הגלילים (עצמות האצבעות) מצידן המרוחק. יחד עם עצמות שורש כף היד, מרכיבות עצמות המסרק את המבנה הגרמי של כף היד (לא כולל את האצבעות).
בכל כף יד ישנן חמש עצמות מסרק. כל עצם מופרקת עם אחת מאצבעות כף היד. בהתאם, ניתן להן שמן על-פי מיקומן מהאגודל לכיוון הזרת: עצם המסרק הראשונה היא העצם המופרקת עם עצמות האגודל, עצם המסרק השנייה מופרקת עם עצמות האצבע המורה וכך הלאה.
כל עצם בנויה מגוף ושני קצוות:
יחסי בנגלדש–ירדן
יחסי בנגלדש–ירדן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הממלכה הירדנית ההאשמית.
שיתוף פעולה חקלאי
בשנת 2011 חתמו בנגלדש וירדן על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה חקלאי. על פי מזכר ההבנות, שתי המדינות יחליפו חומרים מדעיים ומידע במסגרת חילופי ביקורים של מדענים ומהנדסים, בתחומי המדע והטכנולוגיה החקלאית. על פי מזכר ההבנות, שתי המדינות יקימו צוות עבודה משותף המורכב ממומחים משתי המדינות כדי להקל על שיתוף הפעולה בתחום.
יחסים כלכליים
בנגלדש וירדן הביעו עניין בהרחבת הסחר וההשקעות בין שתי המדינות. בשנת 2011, ירדן אסרה על ייבוא עבודה מבנגלדש, אך הידקה את תהליך הגיוס זמן קצר לאחר מכן, כתוצאה ממקרים מסוימים של ניצול מיני של עובדות. בשנת 2012, בנגלדש וירדן חתמו על מזכר הבנות כדי לפקח על ההגירה ולהבטיח את בטיחותם של מהגרים, ולהפחית את עלויות ההגירה. באותה שנה, בנגלדש וירדן הכינו טיוטת הסכם כדי לשפר את הסחר בין שתי המדינות. ע"פ ההסכם, שתי המדינות יקימו ועדת סחר משותפת.
עובדים מבנגלדש בירדן
נכון לשנת 2011, כ-30,000 עובדים מבנגלדש חיים בירדן. רובם עובדים בתעשייה.
יחסים דיפלומטים
בנגלדש מחזיקה בשגרירות בעמאן. מאידך, ירדן לא מחזיקה באף נציגות בבנגלדש.
הדומה של האימפריה הרוסית (כינוס 1906)
הדומה של האימפריה הרוסית (כינוס 1906) - היה מוסד פרלמנטרי נבחר ראשון באימפריה רוסית. הוא כונס בעקבות אירועי מהפכת 1905. הדומה קיימה מושב אחד בלבד והתקיימה רק 72 ימים באביב-קיץ 1906 עד שפוזרה על ידי ניקולאי השני.
סמכויות
השלטון הביצועי היה בידי הקיסר שהיה המפקד העליון, קבע מדיניות חוץ והיה רשאי להכריז מלחמה או מצב חרום בכל חלקי המדינה.
בחירות
חוק הבחירות פורסם ב-11 בדצמבר 1905. הבחירות היו לא ישירות והתקיימו ב-4 קוריות שבחרו בוחרי חברי הדומה:
לא לכל תושבי המדינה היה זכות בחירה. לקבלת זכות בחירה היה צורך להיות בעל נכס, פועל במפעל בו מועסקים מעל 50 פועלים. לא הייתה זכות בחירה לנשים, צעירים מתחת לגיל 25, פושעים, ואנשי צבא.
בסך הכול נבחרו 524 חברי הדומה לפי האזורים הבאים: רוסיה האירופאית 412 (79%), פולין 37 (7%), קווקז 29 (6%), סיביר ומזרח הרחוק 25 (4%), מרכז אסיה 21 (4%).היו אזורים שהבחירות התקיימו רק באביב ולכן לקראת תחילת הכינוס נבחרו רק 480 חברים. חלק מהנבחרים הגיעו למושב כבר לאחר תחילתו.
הבולשביקים החליטו להחרים את הבחירות, ולדימיר לנין הכיר שהחלטה זו הייתה שגויה.
בסך הכול נבחרו 499 חברי הדומה לפי חלוקה כדלקמן:
המפלגות הקימו סיעות, אך נציגי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית פעלו כעצמאיים ללא הקמת סיעה מפלגתית ולעומת זאת הוקמה סיעת ברית 17 באוקטובר על בסיס חברי הדומה העצמאיים (כללה 16 חברים). כמו כן הוקמה פרקציית "אוטונומיסטים" שכללה נציגי לאומים שונים שדגלו במתן אוטונומיה לחבלי האימפריה השונים. בהם גם אוטונומיסטים יהודים.
פעילות הדומה
המושב הראשון החל ב-27 באפריל 1906 בארמון טבריצ'סקי בסנקט פטרבורג. כבר בתחילת הפעילות היה ברור שצפוי מאבק קשה של רוב החברים נגד הממשלה בראשות איוואן גורמיקין. לראש הדומה נבחר פרופסור של אוניברסיטת מוסקבה סרגיי מורומצב, סגניו היו הנסיך פיוטר דולגורוקוב וניקולאי גרדסקול, והמזכר היה דמיטרי שחובסקוי (כולם חברי המפלגה הדמוקרטית החוקתית, המפלגה בעלת מספר החברים הגדול בדומה)
במהלך 72 ימי המושב הדומה שלחה לממשלה 391 שאילתות על פעילות לא חוקית של הממשלה.
כבר בתחילת המושב המפלגה הדמוקרטית החוקתית העלתה לדיון את נושאי שחרור האסירים הפוליטיים, ביטול עונש המוות, ביטול המועצה המדינית והכפפת הממשלה לדומה. ב-5 במאי הדרישות הועבדו לאיוואן גורמיקין שב-13 במאי נתן תשובה שלילית מוחלטת לכל הדרישות.
נושא בעלות על האדמות היה במרכז פעילות הדומה. ב-7 במאי הועברה הצעת חוק להגדרת חלקת האדמות שבבעלות האיכרים על חשבון אדמות המדינה, הכנסייה וקנייה חלקית של אדמות מבעלי אדמות גדולים.
ב-6 ביוני הועלתה הצעת חוק על הלאמה מיידית של אוצרות טבע וביטול בעלות על האדמות. רוב של חברי הדומה לא קיבל את ההצעה.
הועלתה הצעה לחיסיון של חברי הדומה שלא הועלה לדיון.
אחד מסימני המשבר היה העברה לדיון בדומה של הצעת הממשלה לבניית מכבסה באוניברסיטת טרטו.
במשך המושב הדומה אישר 2 הצעות חוק - על ביטול עונש מוות (שהתקבל תוך הפרת סדר הדיון) והקצאת 15 מיליון רובל לנפגעי הבצורת שבוצעה על ידי הממשלה.
יהודים חברי הדומה
לקראת הבחירות הבונד עשה הסכם עם מפלגת הפועלים בליטא וזה גרם לבחירת שני נציגים יהודים: שמריהו לוין ולאון ברמסון. יתר הנציגים, מתוכם גם הציונים, נבחרו מטעם המפלגה הדמוקרטית החוקתית, ביניהם: מקסים וינבר (ממייסדי המפלגה), ניסן קצנלסון, משה אוסטרוגורסקי, שמשון רוזנבאום, מיכאיל שפטל, ויקטור יעקובסון, דר' צבי ברוק, גריגורי יולוס, מיכאיל הרצנשטיין. יולוס והרצנשטיין נרצחו על ידי מתנקשים מטעם ברית העם הרוסי. הרוב מהם לא המשיך בפעילות פוליטית לאחר פיזור הדומה וחלק אף עלו ארצה.
פיזור הדומה
ב-9 ביולי חברי הדומה שהגיעו לארמון גילו שהדלתות נעולות. חלק מחברי הדומה (כ-180) עברו לעיר ויבורג הנמצאת בשטח הדוכסות הגדולה של פינלנד ופרסמו את כרזת ויבורג. הכרזה כללה קריאה למרד אזרחי לא אלים. לקריאה זו לא היו תגובות של ממש, אך כל חברי הדומה שחתמו על ההכרזה קיבלו עונש של 3 חודשי מעצר וזכות הבחירה שלהם בוטלה.
חוק יסוד: משק המדינה
תיקון חוק היסוד בהוראות שעה
בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי, בניגוד לחוק יסוד: משק המדינה, שבו נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018. בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה נדחתה, אך בג"ץ הוציא התראת בטלות, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
באפריל 2020, עקב דרישת היועץ המשפטי לממשלה להשלים את צעדי החירום בחקיקה ולא רק בתקנות לשעת חירום, תוקן חוק היסוד בהוראת שעה שבאה לתת מענה לצרכים תקציביים הנובעים ממגפת הקורונה, באמצעות הגדלת מסגרת התקציב. לשם שינוי החוק נדרשו 61 מצביעים, אך בשל חילוקי דעות במשא ומתן להקמת הממשלה, ימינה לא הצטרפה להצבעה ולצורך אישור החוק הרשימה המשותפת הצביעה בעדו.
לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש נמשכו חילוקי הדעות בין סיעות הקואליציה בנושא התקציב. ממשלה זו הפרה פעמיים את הוראות חוק היסוד, כאשר נמנעה מלהגיש את התקציב לשנת 2020 לדיון בכנסת במועד החוקי, וכן את תקציב לשנת 2021. כמו כן ביצעה הכנסת העשרים ושלוש שינוי בחוק יסוד: הכנסת, והאריכה את מועדי אישור חוק התקציב, כדי למנוע את פיזור הכנסת עקב אי-הגשת התקציב בזמן, אך בסופו של דבר לא הוגש התקציב לאישורה, והיא התפזרה אוטומטית עקב כך בהתאם ל.
דמוגרפיה של איי פארו
באיי פארו מתגורים 48,700 תושבים (2004):
אוכלוסייה לפי אזורים
אוכלוסיית איי פארו מתחלקת לפי האזורים הבאים:
גידול באוכלוסיית איי פארו לאורך השנים
שיעור גידול האוכלוסייה באיי פארו הוא 0.83% (נכון לשנת 2000), וזאת בשל שיעור ילודה של 13.58 לידות לכל אלף תושבים לשנה, שיעור התמותה של 8.7 נפטרים לכל אלף תושבים, וההגירה השלילית של 3.38 תושבים לכל אלף תושבים מדי שנה.
אוכלוסייה לפי גילאים
אוכלוסייה על פי גילאים ומגדר:
אוכלוסייה על פי מגדר
בלידה: 1.05 מתחת לגיל 15: 1.01 גילאים 15 - 64: 1.14 מעל גיל 65: 0.81
היחס באוכלוסייה הכללית: 1.06
נתוני תמותה ופוריות
שיעור תמותת התינוקות נכון לשנת 2000 היה 6.94 לכל 1000 לידות.
כלל האוכלוסייה: 78.43 גברים: 74.96 נשים: 81.92
2.32 ילדים לאישה.
דתות ושפות מדוברות
דת מרבית תושבי האי היא נצרות פרוטסטנטית לותרנית.
השפות המדוברות באי הן פרואזית (שמקורה בנורדית עתיקה) ודנית.
תמרה קרסבינה
תמרה קרסבינה (ברוסית: Тамара Платоновна Карсавина; 10 במרץ 1885, סנקט פטרבורג - 26 במאי 1978, לונדון) הייתה פרימה בלרינה רוסיה בבלט הקיסרי ובבלט רוס, שם רקדה עם ואצלב ניז'ינסקי.
נולדה לרקדן ומורה לבלט בשם פלאטון קרסבין (בין תלמידיו מיכאל פוקין), למדה בבית הספר של הבלט הקיסרי הצטרפה ללהקה של הבלט הקיסרי של תיאטרון מריאינסקי כפרימה בלרינה והופיעה בכל הרפרטואר של מריוס פטיפה. הצטרפה כפרימה בלרינה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב, ורקדה בתפקידים ראשיים בבלטים של מיכאל פוקין: הסילפידות, קלאופטרה, פטרושקה, רוח הורד, ציפור האש (תפקיד שהוצע תחילה לאנה פבלובה), נרקיס, דפני וכלואה, ובבלטים ז'יזל, Les Orientales בבלט jeux של ניז'ינסקי, בבלט "הכובע משולש הפינות" של מאסין ובלטים נוספים.
בין תלמידותיה נמנות מרגוט פונטיין ואליסיה מרקובה. הייתה שותפה בשחזור יצירות מופת של הבלט, סייעה בהקמת הבלט המלכותי, ויעצה לכוריאוגרף פרדריק אשטון.
לאחר מהפכת אוקטובר התחתנה עם דיפלומט אנגלי ובשנת 1918 עזבה לבריטניה.
משואה (איתות)
מַשּׂוּאַת אִיתוּת היא מדורה גדולה אשר מבעירים על ראש הר או נקודה הנראית למרחוק על מנת להעביר ידיעות או לאותת על סכנה. בעבר שימשו משואות איתות להעברת מסרים מהירה. כמו כן השתמשו במשואות לסימון מקומות מסוכנים לספינות בים, כעין מגדלור.
המסרים היו פשוטים, לרוב ניצחון בקרב או בקשת סיוע. כאשר הועברו ידיעות בלילה הייתה חשיבות לגודל הלהבה, כאשר הועברו ידיעות ביום החשיבות הייתה לכמות העשן, ולעיתים גם לצבעו, על מנת להעביר מסרים שונים. לפני המאה ה־20 הלילות היו חשוכים יותר, האוויר צלול יותר ופחות מבנים הסתירו את ההרים.
הדרך הנפוצה ביותר להעברת מסר באמצעות משואות איתות הייתה הכנת רשת אתרי הדלקה על ראשי הרים שיש ביניהם קו ראייה. בכל אתר עמד צופה, אשר צפה אל ראשי ההרים הנראים לעין ולצידו ערימת עצים מוכנה להדלקה. כאשר ראה הצופה משואה נדלקת על אחד מראשי ההרים, היה מדליק את משואתו וכך היה המסר עובר במהירות. ברשת טובה, עם צופים ומדליקים מיומנים, ניתן היה להעביר מסר תוך שעה למרחק של כמעט 800 קילומטרים.
היסטוריה
במסופוטמיה הקדומה בתקופת הברונזה, הן יושבי הקבע בערים והן הנוודים האמורים השתמשו במשואות לאיתות והעברת מסרים.
בין מכתבי לכיש נמצא מכתב המתאר את היעלמות משואות עזקה:
באנגליה הזהירו מפני התקדמות של הארמדה הספרדית באמצעות משואות שהודלקו על גבעה הנקראת עד היום Beacon Hill (גבעת המשואה).
קידוש החודש
השימוש במשואות מתועד ב. בתקופת בית שני השתמשו במשואות כדי לציין את קידוש החודש העברי, שנקבע על ידי הסנהדרין בירושלים, לכל חלקי הארץ ומחוצה לה (עד בבל).
המשואות הושאו רק כאשר החודש הקודם קודש להיות חודש חסר, אך אם החודש קודש להיות חודש מלא, לא היו משיאים משואות כלל.
הרמב"ם כתב, כאלף שנים מאוחר יותר, שלאחר שאירע מקרה שהכותים הדליקו במזיד משואות בחודש מלא וגרמו להטעיה, הוחלט להפסיק את השאת המשואות ולעבור להודעה על ידי שליחים:
בתרבות ובספרות
שכונת גבעת משואה בירושלים נקראת בשם זה כיוון שהיא פסגה גבוהה עליה הושאו משואות איתות בתקופת בית שני.
זכר למשואות האיתות נותר בתרבות הישראלית בדמות טקס הדלקת המשואות, הנערך בערב יום העצמאות ובטקס הדלקת המשואות ביום השואה.
בפנטזיה שר הטבעות מוזכרות "משואות גונדור" ששימשו להעברת בקשות סיוע בקרב.
סטארלייט
למרות שנאס"א הייתה מעוניינת בחומר וכן חברות טכנולוגיות אחרות, וורד מעולם לא היה מוכן לחשוף את הרכבו או את אופן הכנתו. בראיונות שנערכו עימו הוא סיפר שאשתו ובנותיו יודעות איך להכין את החומר, אך לאחר מותו אף אחת מהן לא הכינה כמות נוספת מהחומר או הודתה שהיא אכן יודעת כיצד לעשות זאת.
תכונות
לאחר בדיקות, נטען כי סטארלייט יכול לעמוד בפני קרן לייזר שהפיקה 10,000 מעלות צלזיוס. בתוכנית "עולם המחר" וכן בתשדיר רדיו של ה-BBC, נאמר שביצה שכוסתה בחומר לא בושלה לאחר שנחשפה למבער לוהט במשך חמש דקות, היא אפילו לא הייתה חמה במקצת למגע לאחר מכן. יתרה מכך, החומר הגן גם על יד אנושית מפני מבער פועל.
היועץ המדעי של משרד ההגנה האנגלי, רונלד מייסון, אמר: "מוריס לעיתים אמר שטויות מבחינה מדעית, אך זהו החומר המיוחד ביותר". מהנדסי חומרים אחרים מן העולם הביעו התעניינות בחומר, בהרכבו ובאופן יצירתו.
הדובר של נאס"א זאז רודי נרגנור סיפר על מגעי הסוכנות עם וורד: "ביצענו המון הערכות ו...אנחנו יודעים על כל האפשרויות העצומות שיש לחומר הזה".
ניסיון לסחר
וורד התיר למספר ארגונים מדעיים לבחון ולבדוק את החומר שייצר, אך הוא אסר עליהם לשמור ממנו דוגמיות לאחר המבדקים שונים מחשש שיבצעו לו הנדסה הפוכה. וורד ציין כי המצאתו שווה מיליארדים והוא התעקש לבעלות על 51% מהנוסחה - דרישה שהקשתה רבות על המתעניינים והמשקיעים הפוטנציאליים בחומר.
אם כי וורד היה מעורב במגעים עם נאס"א על השקעה במוצר שלו וכן עם גופים אחרים, הוא היה קנאי ביותר להגנה על סוד הפקת החומר או הרכבו (הוא אפילו חשש שדגימות יגיעו לידיים זרות מבלי ידיעתו). וורד מת במאי 2011, ולפי דיווחים שונים בכלי התקשורת, החומר אינו מיוצר מאז על ידי חברה או אנשים פרטיים כלשהם. כלומר, וורד לקח את סוד תגליתו עימו לקבר.
בשנת 2011 עיתונאי חוקר של הגרדיאן פרסם כי את הסטארלייט שהיה למעשה אבקה דקה היה צריך לערבב עם דבק פלסטי, ולכן למוצר היה זמן חיים קצר ביותר. לפי טענתו זו "הייתה הסיבה שמר וורד מעולם לא הצליח למכור או להביא את המוצר לשוק". יתרה מכן, העיתונאי אמר שקם פיתוח למוצר מתחרה באותה תקופה ולכן הסטארלייט נשכח.
הרכב
כאמור, הנוסחה המדויקת של הסטארלייט אינה ידועה. אך, נאמר שהחומר הכיל מגוון של פולימרים אורגנים וקו-פולימרים יחד עם תוספים שונים, כגון בוראט וחומרים נוספים שסייעו לתכונות שלו - עד 21 חומרים שונים בסך הכל. לפי הערכות של כימאים, היותו של החומר מבודד חום וחסין ירי, מעידה על כך שהרכבו 90% חומרים אורגניים.
חצב
הֶחָצָב (שם מדעי: Drimia) הוא סוג במשפחת האספרגיים (שם מדעי: Asparagaceae ). הסוג כולל כ-100 מינים אפריקניים וים-תיכוניים.
בוטניקה
החצב הוא גאופיט. עליו מרוכזים בבסיס-הצמח והם בעלי ציפוי שעוותי בצבע כחלחל המונע היקוות מים עליהם. הפרחים נישאים לגובה על עמוד תפרחת בעל צורת חרוט. צבע הפרחים משתנה בין לבן, צהוב וורוד והם בעלי 6 עלי כותרת, 6 אבקנים ושחלה בעלת עמוד עלי אחד. בצל הצמח המצוי מתחת לקרקע הוא רב שנתי ועשיר בחומרי-תשמורת. מהבצל יוצאת ציצת שורשים הצומחת לעומק האדמה ומספקת מים ומינרלים לצמח.
בדומה לצמחי-בצל אחרים, החצב יכול גם הוא להתרבות על ידי ניצני ריבוי הנוצרים בחיק הגלדים (רבייה וגטטיבית).
פרי החצב הוא הלקט וזרעיו מצוידים בכנפיים העוזרות בהפצה על ידי הרוח.
שורשי החצב ארוכים וחזקים ומסוגלים לחדור דרך סדקים צרים בסלע ולהרחיבם כדי להגיע אל קרקע לחה. שמו של החצב ניתן לו כנראה על שום תכונה זו, הדומה לחציבה בסלע.
מיני החצב
אצל האדם, מיני החצב משמשים כצמחי-נוי ואף להפקת משקאות חריפים, תרופות וחומרים משלשלים. דבש המופק מפרחי חצב נחשב למשובח. החומרים השונים בצמח משמשים לשימושים אלה: פוליסכריד סיניסטרין (מורכב מפרוקטוז) מופק מהבצל, משמש להכנת משקאות חריפים; סציליארן משמש כחומר המשפיע על פעולת הלב. חומרי-רעל שונים המצויים בבצל הצמח משמשים להפקת רעל עכברים.
החצב הגלוני מתאפיין בפרחים אדמדמים ובגובה עמוד-תפרחת נמוך - כ-30 סנטימטר בלבד. הסוג הקרוב לחצב הוא הסוג בן-חצב (Scilla) המונה כ-90 מינים המצויים בעיקר באירופה ובאסיה.
איסמעיל חאלדי
איסמעיל חאלדי (בערבית: إسماعيل خالدي; נולד ב-1971) הוא הדיפלומט הבדואי הראשון במשרד החוץ הישראלי והשגריר המיועד בטורקמניסטן. בשנים 2020–2022 כיהן כשגריר ישראל לא-תושב באריתריאה.
ביוגרפיה
חאלדי נולד בכפר ח'וואלד, הוא השלישי מבין אחד עשר ילדים. הוא חי באוהל בדואי עד גיל שמונה והלך 6 קילומטרים כדי ללמוד בבית ספר. חאלדי הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת תל אביב. הוא שירת במשרד הביטחון, במשטרת ישראל ובצבא ההגנה לישראל כאנליסט פוליטי.
חאלדי יזם פרויקט בשם "טיול ולמידה עם בדואים בגליל", שהביא אלפי צעירים יהודים לח'וואלד כדי ללמוד על התרבות וההיסטוריה של הבדואים. לדבריו, המפגשים הללו עוררו בו השראה להיות דיפלומט.
חאלדי החל לעבוד בשירות משרד החוץ בשנת 2004. ביוני 2006 מונה לשרת בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית כסגן קונסול. באוגוסט 2009 מונה חאלדי ליועץ המדיני של שר החוץ אביגדור ליברמן.
חאלדי טוען כי יש עדיין דרך ארוכה לפני שהמיעוט הבדואי ישיג שוויון זכויות מלא בישראל, אך המצב משתפר, ויותר בדואים מסיימים בית ספר תיכון, מתקבלים לאוניברסיטאות ומשיגים משרות טובות יותר מאי פעם. לדבריו,. הוא רואה את עצמו כבדואי גאה ורואה את מדינת ישראל כמועילה לקהילה הבדואית.
בשנת 2020 מונה לתפקיד שגריר ישראל באריתריאה, השגריר הישראלי הראשון ממוצא בדואי. אריתריאה מעולם לא אישרה את מינויו, ללא מתן נימוק כלשהו, ועל כן הוא עבד כשגריר לא-תושב מישראל עד שביולי 2022 הוחלט לסגור את השגרירות.
בספטמבר 2022 הוחלט על מינויו של חאלדי לשגריר בטורקמניסטן, בכפוף לאישור הממשלה.
חצי הכוס המלאה
"האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" הוא ביטוי נפוץ, אשר בדרך כלל משמש בצורה רטורית לציין שמצב נתון יכול להיות סיבה לאופטימיות (הכוס חצי מלאה) או סיבה לפסימיות (הכוס חצי ריקה), או כסוג של מבחן לקמוס, כדי לקבוע השקפת עולם של אדם מסוים. מטרת השאלה הזו היא להמחיש כי אפשר לראות מצבים מסוימים במספר דרכים שונות בהתאם לנקודת מבטו של אדם, ושבכל סיטואציה עשויות להיות גם הזדמנויות וגם בעיות.
הניב משמש להסבר איך אנשים שונים תופסים אירועים ואובייקטים. התפיסה היא ייחודית לכל אדם והיא פשוט פרשנות שונה למציאות. את הביטוי "חצי הכוס הריקה או חצי המלאה" אפשר גם לראות כשאלה פילוסופית.
פרספקטיבה אחרת נובעת ממחקרים פסיכולוגיים שהראו כי בחירת הדובר במסגרת מסוימת יכולה לשקף את הידע שלו על הסביבה, ושהמאזינים לאותו דובר יכולים להיות רגישים למידע זה.
הדימוי מאוד שכיח בעברית ומשתמשים בו לרוב כדי להציג את ההבדלים בין ראייה חיובית לראייה שלילית: אנשים אופטימיים ייטו לראות את חצייה המלא של הכוס בעוד אנשים פסימיים ייטו לראות את חצייה הריק.
מקורו של הדימוי הזה בלשונות אירופה, כגון באנגלית: to see the glass half full. התרגום המילולי הוא 'לראות את הכוס חצי מלאה' (כלומר מלאה למחצה), וכך משמש הביטוי גם בגרמנית ובצרפתית. בעברית התקבע הביטוי במבנה אחר: 'לראות את חצי הכוס המלאה', 'לראות את מחצית הכוס המלאה'.
המונח קשור לתחום הפסיכולוגיה החיובית: "אופטימיות וגישה חיובית הן מרכיב חשוב בהשגת שגשוג אישי. איש חכם אחד התייחס פעם לנושא באומרו: "הפסימיסט רואה את הקושי בכל הזדמנות; האופטימיסט רואה את ההזדמנות בכל קושי". גישה חיובית וחשיבה חיובית פירושן לצפות תמיד לטוב. לדבר ולחשוב תמיד במושגים חיוביים, לשכוח את כישלונות העבר ולחשוב על הצלחות העתיד. לראות תמיד את חצי הכוס המלאה".
מקיטה
מקיטה (ביפנית: マキタ株式会社, באנגלית: Makita Corporation, TYO: 6586) הוא תאגיד יפני ויצרן של כלי עבודה חשמליים. תאגיד מקיטה נוסד ב-21 במרץ 1915, ומטהו שוכן באנג'ו, יפן. באחריות התאגיד ישנם מפעלים בברזיל, סין, יפן, מקסיקו, רומניה, בריטניה, גרמניה, דובאי, תאילנד וארצות הברית. בשנת 2012 המכירות השנתיות עמדו על 2.9 מיליארד דולר.
היסטוריה
במרץ 1915 ייסד מוסאבורו מקיטה (נולד בשנת 1893) את "מפעלי החשמל של מקיטה" בנגויה, איצ'י, יפן והחל למכור ולתקן ציוד תאורה, מנועים ושנאים. בשנת 1958, מקיטה שיווקה מקצוע חשמלי נייד ביפן והפכה ליצרן כלי חשמל בשנה שלאחר מכן. באפריל 1969 הם הציגו את המקדחה המופעלת באמצעות סוללה 6500D (כלי החשמל הנטען הראשון). בדצמבר 1978 הם השיקו את המקדחה הנטענת 6010D (הכלי הראשון שהשתמש בסוללות קדמיום ניקל). באוגוסט 1997 הוצגה מקדחה-מברגה נטענת 6213D בתערוכת החומרה בשיקגו (כלי הסוללה הראשון של ניקל הידריד). בפברואר 2005 הושק ה-TD130D (כלי סוללת הליתיום-יון הראשון).
מקיטה מוציאה רבים מכלי החשמל שלה בתיבות אריזה תואמות של Systainer. בשנת 2011 מקיטה רשמה עיצוב עבור גרסת "מקפאק" משלה על שם יוז'י יאמאמוטו וקייוזומי קוקאווה.
מיה לנדסמן
ביוגרפיה
מיה לנדסמן נולדה וגדלה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון ושירתה בצה"ל כמ"כית בנים (מפקדת כיתת בנים בטירונות). למדה משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב.
קריירה
החל משנת 2016 שיחקה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי".
בשנת 2018 שיחקה בסדרה "להעיר את הדב" בתפקיד משני. באותה שנה שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "קופה ראשית" בתפקיד נעמי, עובדת ירקנייה לסבית במרכול. בשנת 2020 שבה לגלם את נעמי, ושיחקה בסדרה "חזרות" בתפקיד עלמה שחקנית התיאטרון.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "המפקדת" את ספיר, סמלת מחלקה של טירוניות, על תפקידה בסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית משנה בסדרה קומית.
בנוסף ב-2021, לנדסמן הופיעה בתפקיד משני בסרט הקולנוע "היו זמנים בתל אביב".
בתיאטרון הקאמרי משחקת בהצגות "כטוב בעיניכם", "מתאבל ללא קץ", "השיבה", "קן הקוקיה", "אל נקמות", "מהומה רבה על לא דבר", "פיקוח נפש", "Name drop", "פיטר פן" ו"מלאכים באמריקה".
בנוסף למשחק, מופיעה לנדסמן כזמרת וכמתופפת בצמד הפאנק האקספרימנטלי פאוור סטריינג'רס עם בן זוגה אור רימר (בעברו חבר בלהקות השקרנים ואד טרנר והדנילוף סנטר). קלטת הבכורה של ההרכב, "Apes Together", ראתה אור בשנת 2023 דרך הלייבל "תת קרקע" ב-50 עותקים בלבד, וכוללת 27 שירים באורך שבין עשרות שניות ל-2 דקות, עם טקסטים קצרים שתוארו על ידי הצמד כ"שירי ילדים למבוגרים". בנובמבר 2022, עוד בטרם ראתה אור הקלטת, צולם וידאו קליפ לשיר "נסיכת גורילה".
לוח צפחה
לוחות אלה שימשו כמצע לכתיבה בזכות עמידות הלווחה בשל קשיותה, קלות תיקון השגיאות על גביה מאחר שגבישיה זעירים וכן עקב מחירו הגבוה של הנייר. הלוחות נועדו בעיקר לתלמידים צעירים, לשם אימוני כתיבה. היו לוחות ששורטטו במשבצות או בשורות, כדי להנחות את הכתיבה. מאידך, היו גם לוחות ששימשו מבוגרים בעבודתם, אלו היו קטנים יותר (בגודל 9*12 סנטימטר לערך) ואוגדו יחדיו ל"ספרי צפחה".
כתיבה על גבי הלוח נעשתה באמצעות "עיפרון צפחה" - מקלון עשוי סטיאטיט – סלע רך הבנוי מטלק – או חרסית דחוסה, היוצרים קו דק על גבי הלווחה. ניתן היה להשתמש גם בגיר. את הנכתב מחקו באמצעות בד רך או ספוג, שהיה קשור אל הלוח בחוט.
בבתי הספר של כל ישראל חברים השתמשו בלוחות אלה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בכיתת הפעוטות - לצורך אימוני כתיבה תמה.
בין צפחה ללווחה
עד השנים האחרונות לא הוגדר ההבדל בין שני הסלעים בשפה העברית, ולכן נהוג היה להתייחס ללווחה כאל צפחה. הבנה מעמיקה יותר של תהליכי התמרה הדגישה את הצורך ליצור הפרדה בין שני המושגים:
לווחה היא סלע מותמר שגבישיו מיקרוסקופיים (ולכן חלק ומתאים לכתיבה) הנוצר בהתמרה אזורית בדרגה נמוכה מסלעי משקע חרסיתיים (כגון פצלים ואבן בוץ) ומטוף.
לעומתה, צפחה – שגבישיה גסים ואינה חלקה (ולכן אינה מתאימה לכתיבה) – נוצרת בהתמרה בדרגה גבוהה של סלעים, בהם גם לווחה. עם זאת, הביטוי העברי המתאר את לוחות הכתיבה נותר "לוח צפחה".
אביבה סרור בייגל
אביבה סרור בייגל (נולדה ב-6 באפריל 1961) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
סרור בייגל נולדה בפתח תקווה. משפחתה עברה להתגורר בבת ים ובהמשך בראשון לציון. את שירותה הצבאי עשתה במסגרת הנח"ל בקיבוץ עין זיוון, כחלק מהשירות הצבאי לקחה חלק במכבייה ה-11 ואף נשאה את שלט ישראל במצעד המשלחות. סרור ביגל בוגרת אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת ירושלים בחוגים גאוגרפיה ופילוסופיה יהודית. במשך שתים עשרה שנה עבדה כמורה ולאחר מכן הצטרפה לבעלה (חיים סרור) בניהול השיווק של החברה המשפחתית.
סרור בייגל הוציאה לאור ארבעה ספרים וסיפור קצר. ספרה הראשון "ההחלטה שלי" יצא לאור ב-2018 ועוסק בנושא של הטרדות מיניות ואונס ואף היה רב מכר. ספרה השני יצא לאור ב-2019 "הקופסה" מנסה לטפל בפערים התרבותיים שבין מרכז לפריפריה. סיפורה קצר שיצא אף הוא לאור ב-2019 "שקיעות בסיני", הוא חלק מהספר "סיפורי דרך". הספרים יצאו לאור בהוצאת "יהלומים". ספרה השלישי "מאז ולנצח" יצא בספטמבר 2020 בהוצאה עצמית. ספרה הרביעי "יהלומי הדמים" ראה אור בפברואר 2023.
יעקב יצחק הורוביץ
רבי יעקב יצחק הלוי הורוויץ, מכונה החוזה מלובלין (אצל חסידי פולין: הרבי מלובלין) (תק"ה, 1745 – ט' באב תקע"ה, 15 באוגוסט 1815) היה תלמידו של רבי אלימלך מליז'נסק, מחשובי האדמו"רים בפולין בשלהי המאה ה-18. נודע כבעל ראייה רוחנית, ועל כן נקרא "החוזה".
ביוגרפיה
בסביבות 1780, עבר ללנצוט ונשא את הרבנית תהלה שפרינצא בת רבי צבי הירש (מאשתו הראשונה, ששמה לא ידוע, נפרד כמעט מיד). הוא הנהיג בעיר עדת חסידים. צעד זה נעשה כשרבו עוד היה בחיים: לפי עדויות שונות, הלך רבי אלימלך ונעשה מסוגר ופרוש מן הציבור, ועוד קודם העדיף להפקיד את המגע היום-יומי עם הקהל בידי תלמידו הצעיר יחסית, שהקים חצר משלו בברכתו. רשימות אחרות מדווחות על מתח ביניהם. עם מות אשתו שפרינצא, בערך בשנת תקנ"ג, נישא בשלישית, לבילה מימעלס, בת ר' מאיר אב"ד מאסט.
לאחר פטירת רבי אלימלך הוא נעשה לבכיר מנהיגי החסידות בגליציה ופולין, עמדה בה החזיק עד מותו שלושים שנה אחר כך. הוא מיקד את תורתו – שהדגישה את מחויבות הצדיק לסייע לחסידיו במישור החומרי והיום-יומי – בשכבות הנמוכות, אך צבר הצלחה גם עם צעירים למדנים ומיוחסים שהסתופפו בצלו; הידועים מביניהם היו רבי יעקב יצחק מפשיסחה (היהודי הקדוש), רבי ישראל יצחק קאליש ורבי שמחה בונים מפשיסחה. אלה הובאו על ידי תלמידו רבי דוד בידרמן מלעלוב.
הוא עזב את לאנצוט וחצרו נדדה לרוזבדוב, ושיניאבה ולבסוף ל הסמוכה ללובלין, ממנה התכוון לבסס את השפעתו בתוך העיר הגדולה עצמה, שהייתה בה נוכחות מתנגדית חזקה בראשות האב"ד הרב עזריאל הורוביץ. ב-1794 הקים בית מדרש בלובלין, ברחוב הראשי מול הטירה, שהיה יכול להכיל 180 איש, ונתקל בקשיים רבים שהערימו עליו ראשי הקהל. ב-1803 הגיע לבסוף לפשרה עמם, והמוסד הוכר רשמית: הפרנסים הצהירו כי ניתן לקיים תפילות בנוסח האר"י, וכי המניין לא יסבול עוד הצקות מהם ומהדורות הבאים. הסיבה שניתנה לכך בפנקס הקהילה היא קריסת קיר בבית-המדרש הישן, שהצריכה מבני תפילה אחרים בדחיפות, אך ההיסטוריון שיער כי עוצמתו הגוברת של החוזה ושגשוגו הכלכלי, בתקופה בה היה הקהל שרוי בקשיים כספיים, הניעו את הפרנסים לקבל אותו. את בית מדרשו בלובלין הקים ברח' שירוקה 28 (הנקרא גם רחוב היהודים) בתוך רובע היהודי, בה התחנכו אלפים ובתוכם מאות שנעשו אחר כך אדמורי"ם מפורסמים על אדמת פולניה. גם אחר פטירתו, בית המדרש נשאר לבם ונשמתם ללומדי העיר וחסידיה. במלחמת העולם בית המדרש נחרב כליל ולא נבנתה מחדש. לאחרונה ניסו ארגון לובלין בניו יורק לגאול את השטח כדי לבנות מחדש את בית המדרש לזכרו של הרבי, אך פעולותיהם לא הצליח.
בראשית המאה ה-19, הפך את פולין למוקד חסידות חשוב, יחד עם רבי ישראל הופשטין, המגיד מקוז'ניץ, קיבל על עצמו תקופה ארוכה ללכת עם כיסוי סביב עיניו כדי להישמר ממראות אסורים, ונודע אחר כך כבעל ראייה רוחנית, ועל כן נקרא "החוזה". לפי גרסה אחת היה יכול לראות ״מסוף העולם ועד סופו״ ולפי גרסה אחרת היה יכול לראות את נבכי הנפש ומחשבותיהם של אנשים. הוא גם סמך אדמו"רים וראשי שושלות חסידיות אחרות ברחבי פולין כולה, ופעל להפצת החסידות בפולין. בנוסף, עסק בלימוד תלמידים רבים, אשר חלק נכבד מהם היו לרבני ערים בפולין.
ב-1812 פרש מעליו תלמידו הבכיר, "היהודי הקדוש" רבי יעקב יצחק מפשיסחה, שהיה למדן אליטיסט והתנגד לשיטת רבו, שהתמקדה בחשיבות עשיית המופתים עבור פשוטי העם. ניצתה ביניהם מחלוקת קשה, וחסידי השניים הרבו להתעמת.
נפילתו ומותו
ביום שמחת תורה ה'תקע"ה – 1814, נפל מחלון ביתו בנסיבות שלא הובררו מעולם. החוזה שרד את הנפילה, אך גופו שותק, ולאחר תשעה חודשים בתשעה באב נפטר, אלו העובדות היבשות, הפרשנויות שניתנו לסיפור רבות.
משפחתו
היו לו ארבעה בנים ובת, כולם מזוגתו השנייה, שפרינצא
שיטתו
דרכו בחסידות פנתה בעיקר אל השכבות העממיות. הוא הדגיש כי על ההמון להיות נאמן ודבוק בצדיקיו, לציית להם ולתמוך בהם. במקביל, תפקידו של האדמו"ר כמשפיע רווחה חומרית היה מרכזי בראיית עולם זו, עד כדי כך שעוני נחשב כסימן לאי-נחת מהבורא, והחסידים יכלו להגיע לתכליתם הרוחנית כמעט רק על ידי דבקות בצדיק. דרכו זו קוממה עליו מבקרים, כולל נאמנו "היהודי הקדוש", שייצג לבסוף גישה הפוכה בתכלית.
שמו וזכרו נערצים בעיקר בחסידויות פולין וגליציה שיצאו בעיקר מתלמידיו, ומכונה בהן: "החוזה מלובלין".
בהגיוגרפיה החסידית
בהגיוגרפיה החסידית החוזה נודע בכוחו לנבא עתיד, לחזות בעבר, לגלות את שושלת היוחסין של נשמת האדם ואת גלגולה על פי מצחו של אדם או מעל פתק שהוגש לו, וכן ביכולתו לצפות במתרחש בעולמות העליונים.
לפי מעשיות החסידים נקרא ה"חוזה" על שם שיכל לראות למרחקים עצומים בראייה טבעית, בזכות שמירת העיניים שנהג בצעירותו.
גם זכרונו הפך לאגדה ידועה. על "החוזה" נאמר מפי רבי אורי מסטרליסק (השרף), שלובלין היא ארץ ישראל, חצר בית המדרש שלו היא ירושלים, בית המדרש עצמו הוא הר הבית, דירת "החוזה" - אולם העזרה וההיכל, חדר "החוזה" – הוא קודש הקודשים ושכינה מדברת מתוך גרונו של "החוזה מלובלין".
היהודי הקדוש, תלמידו של החוזה, הוא גיבור הרומן ההיסטורי של מרטין בובר גוג ומגוג, והרומן מתמקד ביחסיו הנפתלים עם רבו.
ניגון המלאכים
בחצרות בית רופשיץ-צאנז ישנו ניגון שלימדו החוזה מלובלין, המכונה "ניגון המלאכים". הניגון מושר בטיש בליל שבת על הפיוט (מתוך זמירות השבת) "לאל אשר שבת". לניגון שתי נוסחאות, אחת מהירה וקלילה המושרת ברוב החצרות, ושנייה איטית יותר ובעלת קישוטים המושרת בחצרות דז'יקוב באבוב וויז'ניץ, בשינויים קלים בין החצרות וכן בשינויים קלים במנגינה לצורך התאמתה למילים. בנוסף ירמיה דמן, שר ניגון זה בגרסה שונה, כפי שקיבלו מאביו ממסורת חסידות רוזבדוב.