cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חרדת איון
חרדת איון (באנגלית: Annihilation anxiety) היא פחד מהרס שעלול לקרות לנפש או לגוף, כאשר הטריגרים לפחד הם איומים הישרדותיים על אותו האדם. חרדת האיון יכולה לבוא לידי ביטוי בכמה אופנים: תחושה של חוסר אונים, תחושה של התמזגות עם האחר, תחושה של נטישה, תחושה של התפרקות, תחושה של ניכור, תחושה של מוצפות רגשית ותחושה של חדירה לפרטיות.
רקע היסטורי של התפתחות המושג
המושג הוזכר לראשונה במאמרו של זיגמונד פרויד, האגו והאיד משנת 1923 שם הוא כתב שפחד מאיון נובע מהפחד של האני (אותו הוא מכנה האגו) אל מול האיומים מהמציאות והדחפים של האדם. אמנם, על פי פרויד החרדה העיקרית בגיל הילדות היא חרדת הסירוס. מלאני קליין חקרה חרדות בילדות המוקדמת והסיקה כי קיימת חרדה כללית, חרדת האיון, שהיא קדומה יותר ואשר חרדת הסירוס היא אחת מביטוייה. פסיכואנליטיקאים נוספים פיתחו מושג זה אך כינו אותו בשמות אחרים: "חרדה ללא מובן" של דונלד ויניקוט, "אימה חסרת שם" של וילפרד ביון, "חרדת התפרקות" של היינץ קוהוט.
הרחבה על חרדת האיון
מתוך התאוריה של פרויד ניתן להסיק שחרדת איון מאפיינת יותר אנשים פסיכוטיים. זאת בעקבות קושי בהבחנה שלהם בין פנים לחוץ, ובעת איום פנימי של יצר המוות של האדם הפסיכוטי, הוא חווה זאת כסכנה המגיעה מבחוץ ומאיימת על הישרדותו. מלאני קליין ראתה את שורשי החרדה הזו ביצר המוות, והיא תיארה את האופן שבו החרדה הזו באה לידי ביטוי בהתאם לעמדות דרכם התינוק תופס את העולם בשנה הראשונה לחייו: העמדה הסכיזו-פרנאודית והעמדה הדיכאונית. העמדה הסכיזו-פרנואידית היא העמדה של התינוק בשלב ראשוני יותר בחייו שבו הוא אינו תופס את אִמו כדמות שלמה, והוא נצרך לפצל את השָד שמזין אותו לשתי דמויות שונות – כאשר השָד מספק לו את צרכיו הוא שָד טוב וכאשר הוא לא מספק לו את צרכיו הוא שָד רע. בשלב זה התינוק מפנה את יצר המוות שלו כלפי השָד הרע ומתקיף אותו בפנטזיה שלו, ובעקבות זאת מפחד מכך שהשָד הרע ירדוף אותו, ינקום בו וישמיד אותו ומכאן חרדת האיון.
בהתפתחות תקינה, לאחר השלב הסכיזו-פרנואידי, התינוק עובר אל העמדה הדיכאונית שבו הוא מבין שאִמו היא דמות שלמה שכוללת את השָד המזין-הטוב ואת השָד שלפעמים אינו מזין-הרע. התינוק, שרגיל להפנות את תוקפנות שלו אל עבר השָד הרע, מבין כעת שהוא בעצם מפנה את התוקפנות אל עבר אִמו שהוא אוהב, שכן כלולה בה גם השָד הטוב. בעקבות כך התינוק פוחד שהוא הורס את אִמו, ופחד זה הוא ההתפתחות של חרדת האיון שהיה לו בעמדה הסכיזו-פרנואידית, אך כעת הפחד הוא מכך שהדמות האהובה תיהרס.
העמדות הסכיזו-פרנואידית והדיכאונית מלווים את האדם לאורך כל חייו ומבטאות דרכי תפיסה של המציאות. בהתאם לכך, חרדת האיון של אדם שנמצא בעמדה הסכיזו-פרנואידית תחווה בצורה של התקפה על עצם הקיום שלו עצמו, ואילו חרדה לקיומם של דמויות אהובות תאפיין אדם שנמצא בעמדה הדיכאונית.
חרדת איון אצל תאורטיקנים נוספים
"חרדה ללא מובן" – ויניקוט טען שהתינוק בתחילת דרכו בעולם הוא על סף חרדה שהיא ללא מובן, כלומר היא ללא משמעות, וכאשר האֵם מספקת לתינוק את צרכיו היא מגינה עליו מהחרדה הזו. לפי ויניקוט כאשר הסביבה של התינוק אינה מספקת לו את צרכיו בצורה מינימלית, יהיה שבר בתחושת הרציפות שלו ובעתיד הוא יחווה חרדות ללא מובן באופן שכיח יותר. החרדה ללא מובן יכולה להתעורר בעקבות כשל בסיפוק צרכים ויכולה להתבטא בכמה אופנים: תחושת התפרקות, תחושה של נפילה אינסופית, תחושה של זרות מהגוף ותחושת איבוד התמצאות.
"אימה חסרת שם" – ביון הדגיש בתאוריה שלו את הצורך של התינוק במשמעות. למשל כאשר התינוק רעב ובוכה, בתחושה שלו הוא במצוקה אינסופית וללא הבנה למה. אם אמא שלו מפרשת זאת כרעב ומזינה אותו, מלבד המזון הוא מקבל גם משמעות לאימה חסרת השם שהייתה לו – רעב. לפי ביון הנפש של התינוק כאוטית וללא ארגון, והמשמעות מארגנת בעבורו את העולם. אצל המבוגר האימה חסרת השם עולה באדם כאשר הוא חווה איבוד משמעות. למשל, במקרים של טראומה לעיתים עולה אימה זו בעקבות אי היכולת של האדם הטראומתי לתת משמעות למה שקרה לו.
"חרדת התפרקות" – היינץ קוהוט הדגיש בתאוריה שלו את מושג "העצמי" וטען שלתינוק יש שלושה צרכים בסיסיים שאם הם מתמלאים העצמי של התינוק יהיה בריא. צרכים אלה הם: 1. הצורך באידיאליזציה – הצורך של הילד להעריץ את ההורה ולראות אותו כאידיאל ולאחר מכן להזדהות איתו. 2. הצורך בהתפעלות – הצורך של הילד שההורה יתפעל ממנו. 3. הצורך בלהיות שייך – הצורך של הילד להרגיש חלק מקבוצה (משפחה ולאחר מכן חברים ותרבות). כאשר צרכים אלה לא מתמלאים, העצמי אינו חזק דיו, וכאשר אותו האדם חווה איום על העצמי שלו הוא חווה חרדה של התפרקות העצמי.
אבחון חרדת איון
חרדת איון ניתנת לאבחון על ידי מבחן רורשאך, בעיקר לאבחון החלקים הלא מודעים של חרדת האיון.
בשנת 2007 מרווין הורביץ פיתח את "השאלון על החוויה של הורביץ" (HEI/50), שמאפשר לאבחן את החלקים השונים והמודעים של חרדת האיון. למשל, באדם אחד יכולה חרדת האיון לבוא לידי ביטוי בעיקר בכך שהוא מרגיש מוצף באופן תמידי על ידי עבודה או משפחה. באדם אחר לעומת זאת יכולה חרדת האיון לבוא לידי ביטוי בכך שהוא מרגיש חוסר אונים תמידי כי הוא לכוד בשקר כלשהו שמספר לסביבתו.
גורמי סיכון לקיום חרדת איון
חרדת איון תופיע בצורות השונות שלה באופן שכיח יותר אצל מי שיש לו:
גישה טיפולית מומלצת
הגישה הטיפולית המומלצת לחרדת איון היא פסיכותרפיה פסיכואנליטית אשר מכוונת לטיפול בחרדה, ואשר מסייעת למטופל לפתח פונקציות אגו בדגש על היכולת לשאת רגשות ויכולות וויסות. בנוסף, על הטיפול לכלול לימוד כלים לניהול הסימפטומים שנגרמים מחרדת האיון, שיעזרו למטופל להגן על עצמו כאשר הסימפטומים יופיעו.
לקריאה נוספת
Division of Psychoanalysis, Ixtapa, Mexico
נגרקרטגאמה
נגרקרטגאמה (Nagarakretagama, ידוע גם בשם דסוורנאנה), הוא הספד בשפת ג'אואנית עתיקה על, מלך ג'אווה ומלך אימפריית מג'פהיט. ההספד נכתב כקאקאווין על ידי מאפו פארפנסה בשנת 1365. נגרקרטגאמה מכיל תיאורים מפורטים של אימפריית מג'פהיט בתור הזהב שלה. השיר מאשר את חשיבות ההינדו-בודהיזם באימפריית מג'פהיט בתיאור מקדשים וארמונות ומספר מצוות טקסיות.
כתב היד
בשנת 1894, שלחה ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים משלחת צבאית כנגד בית המלוכה הכקרנגארי, לומבוק. באותה שנה, לקחו ההולנדים את כתב היד רב הערך כחלק מאוצר לומבוק, שלל מלחמה מן הארמון ההרוס "מאטאראם כקרנגארה" בלומבוק. החוקר המערבי הראשון שחקר את כתב היד היה יאן לוראנס אנדריאס ברנדס, פילולוג הולנדי. הוא ליווה את משלחת צבא מזרח הודו ההולנדית בשנת 1894 ללומבוק, והוא זכה להציל אוסף כתבי יד יקרי ערך של הספרייה המלכותית בלומבוק מלהישרף בתוהו ובוהו של הקרב. דור של חוקרים הולנדים השתתפו בתרגום השיר.
רוב הערך ההיסטורי של נובע מהיותו חלק בפעילות אלילית המכוונת להגברת הכוחות מאגיים של השליט. כתב היד נכתב על נייר העשוי מעלי דקל. הספר הוחזק בספריית אוניברסיטת ליידן, ומספרו L Or 5.023. לאחר התרגום שלו בתחילת המאה ה-20, הפך נגרקרטגאמה לבסיס להשראת תנועת העצמאות האינדונזית.
בשנת 1973 במהלך ביקורה של יוליאנה, מלכת הולנד באינדונזיה, הוחזר כתב היד לאינדונזיה. כבר בבקורה השתמשו האינדונזים בכתוב בו כצדוק לתביעתם לשלוט במערב גינאה החדשה כי נכתב בו שבשנת סאקא 1287 בזמן המקביל לספטמבר-אוקטובר 1365 לספירה הנוצרית שלטה ממלכת מאג'אפאהית ב"ואנין" המזוהה על ידי האינדונזים עם חצי האי "אונין" בצפון-מערב גינאה החדשה. כהיום מוחזק הכתב על ידי הספרייה הלאומית של אינדונזיה, ומספרו NB 9. בחודש מאי 2008 אונסק"ו הכיר בחשיבות הנגרקרטגאמה על ידי הגדרתו כ"זיכרון עולמי - רישום אזורי אסיה - פאסיפיק".
תיאורי ממלכת מג'פהיט
היסטוריונים מתעניינים בשיר בגין מה שהוא חושף אודות ההיסטוריה הפוליטית. בפרק 13 - 14, המשורר פארפנסה מונה מספר מדינות בגבולות אינדונזיה המודרנית. ומדווח כי אזורים אלו היו תחת שליטת מג'פהיט. חלק מהמדינות היו חלק ממלכות מג'פהיט ואחרות היו תחת מרותה. הרשימה כוללת אזורים נרחבים משטחי אינדונזיה המודרנית, וחלקים מסומטרה, קמבודיה, לאוס ועוד.
תיאור טקסים
בשיר, מתאר פארפנסה מנהגים דתיים של היאם וורוק במקדש סינגסאהרי, שבו הוא נכנס אל מקדש לקיים את טקס "פוספה" עבור סבא רבא שלו - קרטנאגרה. לאחר הביקור, הוא הלך אל קנאגנגן לבצע פולחן עבור מייסד הממלכה סינגסאהרי ראג'אסא.
פרפאנסה סיפר פרטים על הטקס "סרדאה", שבוצע לכבד את נשמתו של הנפטר. הוא תיאר במיוחד את הטקס לנשמה המלכה הסבתא ראג'אפתאני, שמתה 12 שנים קודם לכן. בפרק 63, בית 4, פרפאנסה מספר על הכנת הטקס על ידי בעלי מלאכה עובדי הממלכה. במהלך הטקס, כיסאות בצורת אריה הוקמו, שם הכהנים הניח בובת פרח ("puspa") המסמלת את נשמת המלכה הסבתא.
הטקס נמשך שבעה ימים. תהלוכות צבעוניים מילאו את החצר המרכזית. הטקס כולו בוצע כדי לרצות את נשמתה של ראג'אפתאני בתקווה שזכותה תגן על שלטונו של צאצאיה. הטקס לאחר מותה המשיך והמלך הורה להפוך את פונדק כמאל למקדש עבור סגידתה כפרג'ניאפארמיטא.
דמויות ומנהגים
אחד המנהגים הדתיים של משפחת המלוכה המג'פהיטית היה "הליכה מלוכתית". הם ביקרו בקצוות האימפריה כמחווה לאבותיו של המלך. השיר גם מתאר את מותו של אחד מנאמניו הקרובים של וורוק, ג'ג'ה מאדא.
דודו, רוזן לאורנבורג
דודו, רוזן לאורנבורג (בגרמנית: Dudo Graf von Laurenburg; בלטינית: Tuto de Lurinburg; לפני 1070- 1124) היה רוזן לאורנבורג הראשון ואציל פיאודלי גרמני שנחשב למייסד בית נסאו, זאת על אף שידוע גם על כמה מאבותיו של דודו כבעלי אדמות פיאודליים, אם כי בדרגה נמוכה מאוד ולא תחת השם "נסאו". לאחר מותו של הרוזן דודו, בית נסאו יהיה לבית אצולה חשוב בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל. כיום, מלך הולנד והדוכס הגדול של לוקסמבורג משתייכים לבית אצולה זה.
קורות חיים
דודו נולד לפני 1070 לרופרכט, פוגט שבבעלותו נמצאו מעט אדמות בארכיבישופות מיינץ.
לאחר מות אביו רופרכט, דודו ירש את אדמות אביו והחל לפתח אותן וניסה לשדרג את כוחו ומעמדו, הוא קנה אדמות נוספות באזור ליפורן ובנה בשנת 1090 את טירת לאורנבורג, ב-1117 הרוזן דודו הביא את המסדר הבנדיקטיני לבנות מנזר בשטחו.
ב-1122, עם מותו של אודאלריך, רוזן אידשטיין-אפשטיין, הרוזן דודו מלאורנבורג ירש חלק מאדמותיו של אודאלריך מפני שהיה לו קשר משפחתי אליו, היה זה שטח בהסן שכלל כפרים, טירת אידשטיין ומנזר.
עם מותו ב-1124 הוריש לצאצאיו את "רוזנות לאורנבורג" תחת השם של "בית נסאו" אותו ייסד על שם אחת העיירות ברוזנות.
משפחתו
הרוזן דודו נישא לאירמגארדיס, הרביעית מתוך שבע בנותיו של לודוויג הראשון, רוזן ארנשטיין, נולדו להם שני בנים ובת:
רופרכט הראשון, רוזן לאורנבורג
ארנולד הראשון, רוזן לאורנבורג
דמודיס, אשת אמיך, רוזן דיאץ
רחל נריה
הרבנית רחל נריה (י"ב באדר ב' תרפ"א, 22 במרץ 1921 – כ"ב בכסלו תשע"ג, 6 בדצמבר 2012) הייתה רבנית ואשת ציבור, מראשי תנועת אמונה, במשך כשבעים שנה עסקה בפעילות ציבורית והתנדבותית בתחום החינוך והרווחה. הייתה מראשי הפעילים בתחום ההסברה לחיזוק מוסד הבית היהודי ושמירת טהרת המשפחה. אשתו של הרב משה צבי נריה.
ביוגרפיה
נולדה בליטא לחיים מאיר ודבורה גיטלסון. אחיה היה חוקר התלמוד יצחק דב גילת. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל. למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-40 נישאה לרב משה צבי נריה, מייסד וראש ישיבות בני עקיבא.
הרבנית נריה הייתה מחלוצי הפעילים בתחום ההסברה של קדושת הבית היהודי וטהרת המשפחה. במשך שנים רבות ערכה מאות כינוסי הסברה לבני נוער והשתלמויות למורים ולמדריכים. כמו כן פרסמה ספרים, חוברות ומאמרי הסברה בנושא שהופצו במהדורות רבות ואף תורגמו לשפות זרות. החוברת "נישואין של אושר" שכתבה ב-1981 מופצת בשפות רבות על ידי המרכז הארצי לטהרת המשפחה בישראל ומחולקת על ידי המועצות הדתיות לכלות ביום חופתן.
לאחר פטירת בעלה עסקה הרבנית נריה בשימור ובסידור כתביו שעדיין לא פורסמו. כמו כן התמנתה לחברה בהנהלת פרויקט "לאורו נלך", הכולל פעילות התנדבותית של תלמידי תיכון בנושאי רווחה וחינוך בקהילה. בשנת תשס"ו (2006) זכתה באות הנשיא למתנדב והיא ובעלה נבחרו לשמש כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי בשנת תשע"ט.
מאז תחילת שנות ה-40 עד פטירתה התגוררה בכפר הרא"ה.
משפחתה
לרבנית נריה שמונה ילדים. בנה הרב נחום נריה הוא ראש מוסדות תורה בציון בירושלים ולשעבר ר"מ בישיבת הכותל. בנה אברהם יצחק נפטר ב-1985. בנה פתחיה היה נשוי לשחקנית החוזרת בתשובה עירית שלג. בתה, אסתר, נשואה לרב יהודה עמיחי, ראש מכון התורה והארץ. נכדה אחיקם עמיחי נהרג בפיגוע בנחל תלם בדצמבר 2007.
המכביה החמישית
המכביה החמישית הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בספטמבר 1957, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
גבול כווית–עיראק
תיאור
הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות עם ערב הסעודית, בוואדי אל-באטין, וממשיך עם הוואדי, לכיוון צפון-מזרח. לאחר מכן, הגבול פונה מזרחה, בקו ישר של 32 ק"מ. לאחר מכן, הגבול פונה, לכיוון דרום-מזרח, בקו ישר של 26 ק"מ, שמסתיים בחוף המפרץ הפרסי, מול האי חג'אם.
היסטוריה
מבחינה היסטורית, לא היה גבול מוגדר בחלק זה של חצי האי ערב. בתחילת המאה ה-20, שלטה האימפריה העות'מאנית באזור עיראק ובריטניה שלטה בכווית כמדינת חסות, כאשר בכווית היו מספר קבוצות ערביות מאורגנות, שהקימו מדי פעם אמירות, שהבולטת בהן הייתה אמירות נג'ד וחסה, שנשלטה על ידי בית סעוד. בריטניה והאימפריה העות'מאנית חילקו באופן תאורטי את תחומי ההשפעה שלהם באמצעות מה שמכונה הקווים "הכחולים" וה-"סגולים" ב-1913–1914, לאחר חתימת האמנה האנגלו-עות'מאנית ב-1913. באותה אמנה, הכירו העות'מאנים בתביעות בריטיות על כווית, שחולקה מהמסופוטמיה העות'מאנית לאורך ואדי אל-באטין, שמכונה כיום כהקו הירוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המרד הערבי, שנתמך על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הצליח להוציא את העות'מאנים מרוב המזרח התיכון. כתוצואה מהסכם סייקס–פיקו האנגלו-צרפתי הסודי מ-1916, השיגה בריטניה את השליטה בוילאייטים העות'מאניים מוסול, בגדאד ובצרה, שאוחדו לעיראק המנדטורית ב-1920. ב-1932, קיבלה ממלכת עיראק את עצמאותה מהבריטים. האימפריה הבריטית אישרה שהגבול בין עיראק לכווית יעבור לאורך ואדי אל-באטין, וכן אישרה שהאיים בוביאן וורבה, יהו בידי כווית. קטעים ליד העיירה ספוואן נותרו לא מדויקים.
המכביה החמישית
ב-24 בספטמבר 1957 השתתף אייזק ברגר, האלוף האולימפי (מלבורן 1956) בהרמת משקולות מארצות הברית במסגרת המכביה החמישית וקבע בסגנון הלחיצה שיא עולם, שיא העולם הראשון שנקבע על אדמת ישראל.
בטקס הסיום של המכביה החמישית, הופיעה אגנס קלטי, האלופה האולימפית (מלבורן 1956) בהתעמלות מהונגריה. בסיום הופעת הראווה היא הודיעה שהחליטה להישאר בארץ.
גבול כווית–עיראק
היסטוריה
כווית קיבלה את עצמאותה ב-1961, אם כי עיראק סירבה בתחילה להכיר במדינה בשל הטענה שהשטח שייך לה. עיראק נסוגה מהטענות הללו, לאחר שבריטניה, בסיוע של כווית, תקפה את עיראק, כחלק ממבצע ונטג', ולאחר שהליגה הערבית תמכה בכווית. הסכם ידידות בין שתי המדינות נחתם ב-1963, שבאמצעותו הכירה עיראק בגבול 1932. למרות זאת, במהלך העשור שלאחר מכן, המשיכה עיראק לתבוצע את שטחה של כווית, בעיקר בקרב הגבול השקט ב-1973.
ב-1990 עיראק פלשה לכווית וסיפחה אותה, וגרמה לפריצת מלחמת המפרץ, שלאחריה ריבונותה של כווית הוחזרה לכווית. ביולי 1992, הועבר עניין תיחום הגבול לאומות המאוחדות, שמיפה במדויק את הגבול, ולאחר מכן תיחם אותו בשטח, בעקבות קו 1932 עם מספר שינויים קטנים. בתחילה, הגבול התקבל על ידי כווית אך נדחה על ידי עיראק. הגבול התקבל על ידי עיראק רק כשנתיים מאוחר יותר, בנובמבר 1994. משלחת מיוחדת של האו"ם עקבה אחר הגבול ב-1991–2003. היחסים בין שתי המדינות השתפרו מאז נפילתו של סדאם חוסיין ב-2003.
המכביה החמישית
איגרוף
התחרויות נערכו בזירהטרון ברמת גן יוליאן נודינג י. ששון גרונובסקי
הרמת משקולות
התחרות נערכה בבית העם בתל אביב
גבול כווית–עיראק
גדר גבול
בינואר 2004, כווית החליטה לשפץ ולהרחיב את גדר הגבול ל-217 ק"מ. עלות גדר הגבול מוערכת לכ-28 מיליון דולר. כמו כן, נבנו כבישים ליד גדרי הגבול, בשביל לשפר את אבטחת הגבול.
המכביה החמישית
טניס
- חוה דולדיג - א. פריימן ( דרום אפריקה) - אייב סגל ( דרום אפריקה) - ג. מאיירס ( דרום אפריקה) - אייב סגל וג. מאיירס ( דרום אפריקה) - א. פורט וו. יעקבסון ( דרום אפריקה) - סימרינג וא. פורט ( דרום אפריקה) - א. פריימן ואייב סגל ( דרום אפריקה)
טניס שולחן
- ונדי בייטס - א. בס ( דרום אפריקה) - סלמה אלטשולר ( דרום אפריקה) - ג' הלל וג' מאייר - א. בס וא. אלטשולר ( דרום אפריקה) - דרום אפריקה 3 - 1  דרום אפריקה 3 - 1 - ג'ף אינגבר - סימון בלונדר - ג'ף אינגבר וסטנלי ג'ייקובסון - שמחה פינקלשטיין ופימה בוריס 5 - 1  5 - 4  דרום אפריקה 5 - 3  5 - 3   5 - 0  דרום אפריקה 5 - 0 (לא הופיעה) - פיטרס ושיף - שמחה פינקלשטיין וג' הלל
ירי ספורטיבי
(מקסימום 1200 נקודות) - נחמיה סירקיס 985 נקודות - שמואל לובין 984 נקודות - דב בן דב 972 נקודות
כדורגל
11 - 1
כדוריד
12 - 4
כדורמים
- דרום אפריקה -   -
כדורסל
79 - 54   61 - 34  90 - 48    94 - 51
כדורעף
-   -
סיף
- אלברט אקסלרוד - דוד רובינס - ביירון קריגר
קפיצה למים
- רינה מנדלסון 76.25 נקודות - ג'ורג' טלץ' 112.89 נקודות - ירון פלבינסקי 101.26 נקודות - חוזה טלץ' 83.73 נקודות
שחייה
תחרויות השחייה נערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן.
סטוקסוזאוריים
סטוקסוזאוריים (שם מדעי: Stokesosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים, שחיו בין היורה העליון לקרטיקון התחתון לפני 150 עד 130 מיליון שנה מזמננו באירופה ובאמריקה הצפונית. קבוצה זו היא מאבותיה של משפחת הטירנוזאוריים, אך היא בעלת מאפיינים פרימיטיביים בהרבה, ובגודלם היו קטנים עד בינוניים בלבד.
המשפחה נקראה ב-2020 בידי החוקים יון וקאר, אך המיונים כבר הציעו את קיום המשפחה עוד לפני כן, בהתבסס על קשר בין דינוזאורים טורפים ללא מקור כמו הטייניקולגראוס והאאוטירנוס, אף שעוד לא קיבלה הכרה מארגון ICZN. היא קרויה על שם הסוג סטוקסוזאורוס, הקרוי על שם החוקר ויליאם ל' סטוקס מיוטה.
מיני המשפחה הם קרוביהם של הפרוצרטוזאוריים, וגם של הצלורידים, מהם החלו להתפתח המינים הגדולים המזכירים את הטירנוזאורוס.
סוגים
ייתכן שגם הסוג Jinbeisaurus שייך למשפחה.
קרו-מניון
אנשי הקרו-מניון, היו בדרך-כלל בעלי גוף מוצק וחזק, עם שרירים חזקים. המצח היה ישר וגבוה ורכסי הגבות נמוכים. הקרו-מניון היו בני האדם הראשונים עם סנטר בולט. קיבולת המוח הייתה כ-1,600 סמ"ק, גדולה יותר מאשר קיבולת המוח הממוצעת של האדם המודרני.
אטימולוגיה
השם נובע מאברי דה קרו-מניון, (צרפתית: מחסה הסלע של קרו-מניון). ליד הקומונה Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil בדרום מערב צרפת, שם נמצאה הדגימה הראשונה של הקרו-מניון. להיותם בני האדם המודרניים העתיקים ביותר הידועים באירופה, קושרו הקרו-מניון, עם ציורי המערות הידועים במערת לאסקו והתרבות האוריניאקית ששרידיה היו ידועים מדרום צרפת וגרמניה. לאחר ששרידים נוספים של בני אדם מודרניים קדומים נתגלו באתרים ארכאולוגיים במערב אירופה ובמקומות אחרים, וטכניקות תיארוך השתפרו בתחילת המאה ה-20, תת-מינים נוספו בסיווג הטקסונומי ושיוך ציורי המערות לקרו-מניון מוטל כיום בספק.
המונח "קרו-מניון", עד מהרה החל לשמש במובן הרחב כדי לתאר את האנשים המודרניים הקדומים באירופה. עד 1970 המונח שימש כל אדם בכל מקום בו נמצא המודרניות המוקדמת, כפי שהיה במקרה עם מקרים מרוחקים כגון בנחל מערות במערת הגדי בישראל, ומקרים שונים של אינדיאנים קדומים ביבשת אמריקה. עם זאת, ניתוח המבוסס על נתונים עדכניים יותר לגבי הנדידה של האדם הקדמון תרמו הגדרה מעודנת של הביטוי הזה. כיום, המונח "קרו-מניון", איננו חלק מן השמות המדעיים למין האדם, אם כי הוא נשאר מונח חשוב בקהילה הארכאולוגית ומזוהה עם מאובנים אנושיים באירופה ובאזורים סמוכים. בספרות המדעית הנוכחית מועדף המונח "בני אדם באירופה בעת החדשה המוקדמת", במקום "קרו-מניון".
מכלולים ודגימות
הגאולוג הצרפתי לואי לרטה גילה את הראשון מחמישה שלדים מסוג זה במרס 1868 במחסה סלע בשם באברי דה קרו-מניון. דגימות דומות התגלו לאחר מכן בחלקים אחרים של אירופה ובאזורים הסמוכים.
Peștera cu Oase
הראשון מבין שרידי אדם לא ארכאי באירופה הם הממצאים ב-Peștera cu Oase (מערה עם עצמות) ליד שערי הברזל ברומניה. האתר נמצא במסלול הדנובה, אשר עשוי להיות נקודת הכניסה של הקרו-מניון למרכז אירופה. המערה עצמה נראית כמערת צבוע או מערת דוב; שרידי האדם יכולים להיות טרף או נבלה. אף כלי לא קושר לממצא.
הדוגמה הכללית Oase 1 הוא בעל לסת תחתונה חזקה ומשלב שלב מגוון תכונות ארכאיות, מודרניות מוקדמת, ואולי תכונות ניאנדרטליות. תכונות מודרניות ממקמות אותו כמאובן הקרוב ביותר לאדם המודרני האירופי המוקדם בין דגימות הפלייסטוקן המאוחרת. המאובן הוא אחד הממצאים הבודדים באירופה אשר יכול לתוארך ישירות ונחשב אחד המאובנים הידועים מהתקופה האנושית המודרנית המוקדמת מאירופה. שתי מעבדות בלתי תלויות הניבו גיל ממוצע של קולגן בתארוך פחמן 14 ל-34,950, +990, ו-890, השוות ערך ל כ־45,000 שנה. הלסת התחתונה 1 Oase התגלה ב-16 בפברואר 2002. גולגולת כמעט מוחלטת של זכר צעיר (Oase 2) ושברי אחר (Oase 3) נמצאו בשנת 2005, שוב עם תכונות פסיפס, אשר חלקם מקביל ללסת 1 Oase.
Peştera Muierilor
ממצא Muierilor Peştera הוא גולגולת יחידה שלמה למדי של אישה עם תכונות פנים ארכאיות ותכונות מודרניות. הגולגולת נמצאה בגלריה התחתונה של מערת "Womans" ברומניה, בין שרידי מערות הדובים הרבים. תארוך פחמן הניבו גיל ממוצע של 30,150 (עם טוח טעות של כ-800 שנים), מה שהופך אותו לאחד משרידי הקרו-מניון העתיקים ביותר.
אתר קרו-מניון
תגלית הקרו-מניון המקורית, התגלתה במחסה סלע ב-Les Eyzies שבחבל Dordogne בצרפת. סוג הדגימה מאתר זה הוא קרו-מניון-1, מתוארך על פי תארוך פחמן 14 ללפני כ-28,000 שנים (עם סטיה של 270 שנים). בהשוואה לניאנדרטלים, השלדים בעלי אותו מצח גבוה, יציבה זקופה ומבנה שלד כמו בני האדם המודרניים. ממצאים אחרים באתר הם שרידי אשה (קרו-מניון 2) ושרידי זכר (קרו-מניון 3).
התנאי והמיקום של שרידי קרו-מניון-1, יחד עם קונכיות ושיני בעלי חיים במה שנראה שהיה תליונים או שרשראות, מעלה את השאלה האם הם נקברו במכוון. אם אכן אנשי הקרו-מניון קברו את מתיהם במתכוון זוהי הוכחה שהם הכירו את מושג הטקסיות, וזאת עשו על ידי קבורת מתיהם עם שרשראות וכלים, או לחלופין את ההבנה כי גופות המתים יכולות לגרום למחלות, ושיש להרחיק את הגופות כדי למנוע זאת.
ניתוח הפתולוגיה של השלדים עולה כי בני האדם בתקופה זו ניהלו חיים קשים פיזית. בנוסף לזיהום, כמה מן השלדים שנמצאו במקלט סבלו מהתמזגות חוליות בצווארם, המעיד על פציעה טראומטית; הנקבה הבוגרת נמצא במקלט שרדה זמן רב עם שבר בגולגולת. פגיעות כאלה מהוות סכנת חיים גם כיום, והשרדות הקרו-מניון עם פציעות אלו מצביע על כך כי אנשי הקרו-מניון זכו לתמיכת הקהילה וטיפלו בפציעות אנשיהם.
Předmostí
האתר Předmostí הוא ככל הנראה אזור מגורים עם מערכת קבורה ובה כ-20 קברים, כולל 15 קברי אדם שלם, חלקים של חמישה אחרים, המייצגים או קבורה משנית או שהופרע. קניבליזם הוצע, אף על פי שזה לא מקובל. המאובנים הלא אנושיים הם בעיקר ממותה. רבים מן העצמות חרוכות בכבדות, המראה שהחיה נצלתה קודם האכילה. שרידים אחרים שנמצאו כוללים שועל, איילים מעידן הקרח, סוס, זאב, דוב, גרגרן, וארנבות. שרידים של שלושה כלבים נמצאו אף הם, כשבפיו של אחד מהם הייתה מונחת עצם גדולה.
האתר Předmostí מתוארך בין 24,000 ו-27,000 שנים. האנשים ללא ספק זהים לתגליות הקרו-מניון הצרפתי. למרות היותם בני-אדם מודרניים ללא ספק, היה להם מבנה גוף מוצק, המעיד על אורח חיים המבוסס על משחק צייד.
Mladeč
למרות היותו צעיר מן הגולגולת והלסת התחתונה Oase, הממצא במערות Mladeč במורביה (צ'כיה) הוא אחד אתרי הקרו-מניון העתיקים ביותר. במערות נמצאו שרידים של כמה אנשים, אך רק כמה חפצים. הממצאים שנתגלו סווגו בהיסוס כחלק מתרבות האוריגנקיאן. הממצאים תוארכו לסביבות 31,000 שנים מהיום. Mladeč 2 תוארך ללפני כ-31,320 שנים מהיום (עם טווח טעות של כ-400 שנה), Mladeč 9a תוארך ללפני 31,500 שנים (עם טווח טעות של כ-420 שנים) ו-8 Mladeč תוארך ללפני כ 30,600 שנים (טווח טעות של כ-300 שנה).
מוצא הקרו-מניון
האדם המודרני הראשון מבחינה אנטומית יצא ממזרח אפריקה, לפני כ-100,000 - 200,000 שנים. יציאת נוספת מאפריקה אל חצי האי ערב התרחשה לפני כ-60,000 שנים והביאה את בני האדם המודרניים אל אירואסיה. בעוד שהקבוצה הראשונה התיישבה במהירות באזורי החוף סביב האוקיינוס ההודי, הקבוצה השנייה נדדה צפונה בערבות מרכז אסיה. רצף הדנ"א המיטוכונדרי של שני אנשי קרו-מניון, מתוך מערת Paglicci, איטליה, המתוארך ללפני 23,000 - 24,000 שנים (Paglicci 52 ו-12), זיהה את mtDNA של השלדים כנושא גן Haplogroup N טיפוסי של הקבוצה השנייה. הקבוצה הראשונה היא המייסדת של אוכלוסיית צפון ומזרח אסיה ("המונגולים"), הקווקזים, חלקים רבים של המזרח התיכון וצפון אפריקה. הגירה מאזור הים השחור אל תוך אירופה החלו לפני כ -45,000 שנים, כנראה לאורך ערוץ הדנובה. לפני 20,000 שנים, כל אירופה הייתה מיושבת.
תכונות פיזיות
הקרו-מניון, היו מודרניים מבחינה אנטומית, זקופים וגבוהים בהשוואה לניאנדרטלים בני זמנם. בגובה ממוצע של 166–171 ס"מ, אם כי שהזכרים הגדולים אולי הגיעו אף ל-183 ס"מ עד 203 ס"מ. הם גם נבדלים מהאדם המודרני כיום בכך שהיו בעלי מבנה גוף חזק יותר וקיבולת גולגולתית גדולה מעט יותר. הקרו-מניון היו בעלי גולגולת ארוכה ושטוחה, עם פנים רחבות, אף בולט בינוני ללא, בדומה לתכונות המצויות אצל האירופאים המודרניים. תכונה בולטת מאוד היא ארובת עין מרובעת.
מספר מחקרים גנטיים, סוגי דם ומורפולוגיה גולגולתית מעלים כי תושבי הבסקים עשוים להיות צאצאי חלק מאוכלוסיית הקרו-מניון המקורית. מחקר גנטי שנערך בשנת 2006 בקרב תושבי הבסקים הראתה שכיחות של 1% mtDNA haplogroup U8a המתוארך לתקופת הקרו-מניון, אך יש לציין כי שכיחות נמוכה של הגן, וזרימת גנים לאחרונה מאוכלוסיות שכנות תושבי הבסקים הנוכחים אינם יכולים להיחשב דוגמאות אמינות של המאפיינים הפיזיים של הקרו-מניון.
ניתוח דנ"א מיטוכונדריאלי מציב את האוכלוסייה האירופית הקדומה כקבוצה אחות לקבוצות אסיה ("המונגולים"), ומתארכת את הפילוג ביניהם ללפני - 50,000 שנים. בעוד העור וצבע השיער של הקרו-מניון, ניתנים לניחוש, ידוע כי עור בהיר התפתחו באופן עצמאי בשני קווים מקבילים באסיה ואירופה, וייתכן כי הקו האירופי הופיע רק לאחרונה, לפני כ-6,000 שנים. מה שמעלה את האפשרות כי הקרו-מניון, יכול היה להיות בעל צבע עור חום בינוני. פסל שנהב קטן של אדם שנמצא בדולני וייסטוניצה, במורביה ומתוארך ללפני 26,000 שנים מצביעים על קרו-מניון כבעלי שיער חלק, אם כי מעט מאוחר יותר הפסל "ונוס מברסמפוי" עשוי להציג שיער מתולתל, או אולי צמות. מארקו ניסקנן (2002) מהמחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת אואלו, פינלנד, טען כי "עצמות לחיים חזקות והקשתות הזיגומטיות המתרחבות של רבים מקרב הפינו-אוגריים, המקובל בטעות שהם ממקור מונגולי, עוברות בירושה למעשה מן הקרו-מניון האירופאי".
תרבות הקרו-מניון
כלי הצור שנמצאו בהקשר עם שרידי הקרו-מניון, יש המשייכים אותם לתרבות האוריגנקיאנית, כפי שלואיס לרטה זיהה כמה שנים עד שמצא את השלדים הראשונה. אוריגנקיאן נבדלים מן התרבויות הקודמות בעיבוד עצם דק או קרן הצבי, שימוש בכלים עם ידיות, ובציורי המערות.
כמו הניאנדרטלים, היו הקרו-מניון, בעיקר ציידים בקבוצות גדולות, וצדו ממותות, דובים, סוסים ואיילים. הם היו נוודים או נוודים למחצה, בעקבות ההגירה השנתית של טרפם. במזריץ' - כפר באוקראינה, נמצאו מספר בקתות הבנויות מעצמות ממותה ואולי זו דוגמה מייצגת של מחנות ציד חצי קבועים שנחשפו.
ממצאים של סיבי פשתן טווי, צבוע וקשור בין חפצי הקרו-מניון ב-Dzudzuana מראה שהם השתמשו במיתרים עבור נשיאת כלי אבן, אריגת סלים, או תפירת בגדים, וסבורים כי הם ידעו איך לארוג בגדים. מלבד בקתות עצם ממותה כאמור, הם בנו מחסות סלעים, חימר, ענפים, על מנת להסתיר חיה או פרווה. הם השתמשו בתחמוצות מנגן וברזל לצייר תמונות, ואולי יצרו את לוח השנה הירחי הראשון לפני 15,000 שנה.
שיטות למחיה והישרדות שבהם השתמשו הקרו-מניון
אנשי הקרו-מניון היו מכינים חניתות וכלי נשק מעצים ואבנים שהם היו משייפים ומחדדים. באמצעות כלי הנשק שהיו מכינים הם היו יוצאים לצוד בעלי חיים כדי לשרוד, את העור שנשאר מהבעלי חיים (ביניהם הממותות) הם היו פושטים ומהם היו מפיקים בדים, מעבדים אותם, מרככים אותם, משתמשים בחוט ומחט כדי לתפור והבגד היה מוכן. הקרניים והעצמות משמשות לעשיית כלי עבודה וגם לתכשיטים. ליד הנהר גילו חומרים שיכולים לצבוע דברים. באמצעות הצבע שגילו מהחומרים שמצאו היה אפשר לצבוע את פני הגיבורים שמתו בצייד, את הנשים, המנהיגים והציורים שעל קירות המערה. הם השתמשו באבנים חמות, אותם היו מניחים בתוך מדורות שהם היו מציתים ומכניסים את האבנים הללו לתוך סירים מלאים מים כדי להרתיח אותם ולעשות בהם שימושים שונים. בנוסף, הם בנו בתים מאבנים, קשים וחמר.
הניאנדרטלים
קרו-מניון, חלקו את הנוף האירופי עם הניאנדרטלים במשך כעשרת אלפים שנה או יותר, לפני שאחרון הניאנדרטלים נעלם. מידת שיתוף הפעולה בין האדם המודרני לבין הניאנדרטלים נתונה בוויכוח. הצעות כוללות קיום בשלום, תחרות, הכלאה, הטמעה ורצח עם. אנשים מודרניים אחרים, כמו אנשי מערת הגדי כנראה חיו בשיתוף עם הניאנדרטלים במזרח התיכון.
מחקרים קודמים טוענים שבמשך יותר מ-15,000 שנים חיו האדם המודרני והניאנדרטלים בשיתוף בצרפת. סימולציה המבוססת על ההבדל קל בכושר הנשיאה בין שתי הקבוצות עולה כי ניתן למצוא את שתי הקבוצות יחד רק בטווח זמן קצר, בראשית גל ההגירה של הקרו-מניון.
תרבות Châtelperronian הניאנדרטלית ככל הנראה הושפעה מן הקרו-מניון, והיא ככל הנראה מציינת מעין חילופי תרבות בין שתי הקבוצות. בשכבות אתר Châtelperronian המקורי, חפצים מתרבות Châtelperronian מעורבים עם חפצים מתרבות האוריגנקיאן, אם כי זו עשויה להיות תוצאה של אינטרסטרטיגרפיה ("עירוב כרונולוגי") של שכבות, או הפרעות מחפירות קודמות. על "הילד מלפאדו" שנמצא בAbrigo do Lagar Velho בפורטוגל, הועלתה אפשרות להיותו הכלאת ניאנדרטלי/קרו-מניון, אך פרשנות זו שנויה במחלוקת. מחקרים גנטיים אחרונים בדגימות נרחבות של האדם המודרני מצביעים על צורה כלשהי של הכלאה עם בני אדם ארכאי שהתרחש אחרי שהאדם המודרני יצא מאפריקה. כ-1 עד 4 אחוזים של ה-DNA אצל אירופים ואסיאנים נראה שמקורם מהניאנדרטלים, אף על פי שתופעה זו אינה בוודאות קשורה לאירוע אירופאי.
בני אדם מודרניים באירופה הקדומה
האדם הגרימלדי הוא אולי מייצג קבוצה של האדם המודרני העכשווי, שאיננו מן הקרו-מניון. הוא נמצא ב"Grotte des Enfants" ליד מנטון בריביירה הצרפתית. שני השלדים שנמצאו נמוכים יותר ובעלי מבנה גוף עדין יותר לעומת הקרו-מניון, שהיו בעלי מבנה גוף מוצק. גולגולותיהם ארוכות יותר וחזקות פחות, ובעלי פרוגנטיזם, דבר הניתן לפירוש כתכונות אפריקאיות. הקביעה כי האדם הגרימלדי שייך לגזע שחור היא בעייתית, בכך שאחד משני השלדים הוא של אישה מבוגרת שעבר שחזור מפוקפק. הממצאים סווגו כקרו-מניון, בהתאם לשימוש הרחב במונח באמצע המאה ה-20. בשל השחזור כפי שהועבר בתיאורו המוקדם והשימוש בו תאוריות גזעניות, הספרות העדכנית מתעלמת לעיתים מן האדם הגרימלדי.
גנטיקה
רצף הגנום המיטוכונדריאלי של שני קרו-מניון (Paglicci 52 המתוארך ללפני 23,000 שנים, ו-Paglicci 12 המתוארך ללפני 24,720 שנים) שפורסם בשנת 2003 על ידי צוות מחקר איטלקי-ספרדי בראשות דוד כרמלי, זיהו את הגן המיטוכונדרי כשייך לאוכלוסיית ה-n, האוכלוסייה כוללת חלקים מן אוכלוסיות אירופה המודרנית, המזרח התיכון, צפון אפריקה ומרכז אסיה, ומייצגת את הפלג הצפוני של הגירה מאפריקה של האדם המודרני. צאצאי ההפלוגרופ (Haplogroup) נמצאים בין תושבי צפון אפריקה המודרניים, אירואסיה, הפולינזיים ואוכלוסיות אינדיאנים.
גיורגי גאגואה
גיורגי גאגואה (בגאורגית: გიორგი გაგუა; נולד ב-10 באוקטובר 2001 בטביליסי) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת המילואים של דפורטיבו אלאבס הספרדית.
קריירה
גיורגי גאגואה נולד בטביליסי שבגאורגיה, הוא החל את קריירתו במחלקת הנוער של דינמו טביליסי ונורצ'י דינמואלי המקומיות משם עבר לשחק במחלקת הנוער של דפורטיבו אלאבס. ב-2022, גאגואה הושאל לריאל אוניון מהליגה הספרדית השלישית, עמם שיחק ב-28 הופעות בכל המסגרות מתוכן כבש 2 שערים בלבד.
ב-2023, גאגואה נבחר לייצג את נבחרת גאורגיה עד גיל 21 ביורו הצעירות.
ב-21 ביוני 2023, כבש גאגואה את שערו הראשון בנבחרת הצעירה נגד נבחרת פורטוגל במסגרת יורו הצעירות 2023, המשחק הסתיים בניצחון 2–0. במהלך יורו הצעירות 2023, גאגואה פתח בהרכב הנבחרת הגאורגית בכל משחק עד הדחתם בדו-קרב פנדלים ברבע הגמר מול ישראל, כאשר היה השחקן שהחטיא את אחד מהפנדלים.
Souls
המשחק הראשון בסדרה היה Demon's Souls ששוחרר בשנת 2009 לפלייסטיישן 3. במהלך המשחק, השחקן צריך ללמוד את הסביבה של ממכלת בולטריה תוך לחימה עם אויבים שונים. המשחק קיבל ביקורת חיובית ושלילית עבור רמת הקושי הגבוה שלה. מספר שנים היה ניתן לשלב במהלך המשחק שחקנים נוספים, אופציה זו נסגרה בשנת 2018. באותה שנה שוחררה גרסה מעודכנת של המשחק Dark Souls: Remastered.
בשנת 2011 שוחרר משחק Dark Souls. תחילה הוא שוחרר ל"פלייסטיישן 3" ובהמשך ל-Xbox 360. המשחק השלישי בסדרה Dark Souls II שוחרר בשנת 2014. בשנת 2016 שוחרר Dark Souls III. המשחק זכה להצלחה גדולה ועד לשנת 2020 נמכרו 10 מיליון העתקים.
משחקי הסדרה זכו במספר פרסים לרבות "משחק השנה" מ-GameSpot. חלק מהמבקרים כללו אותה ברשימות "משחק הטוב בכל הזמנים".
בשנת 2020 שוחרר רימייק Demon’s Souls שפותח על ידי Bluepoint Games עבוד פלייסטיישן 5.
בטקס פרסי "ג'ויסטיק הזהב" לשנת 2021 זכה מהשחק הראשון בסדרה בפרס "המשחק האולטימטיבי של כל הזמנים" בקטגוריית בחירת הקהל.
גשר לגונת גרסון
גשר לגונת גרסון (בספרדית: Puente de Laguna Garzón) הוא גשר מעגלי על גבי לגונה בחוף האוקיינוס האטלנטי של אורוגוואי, כ-150 קילומטר ממזרח לבירה מונטווידאו. הגשר ידוע בשל צורתו המיוחדת.
הגשר מספק מעבר על פני הלגונה באתר שבו פעלה בעבר מעבורת קטנה לשני כלי רכב, שהייתה מסוגלת לפעול רק באור יום ובתנאי מזג אוויר נוחים. הוא נפתח לתנועה בדצמבר 2015. עוברים עליו מדי יום עד 1,000 כלי רכב.
הגשר תוכנן על ידי האדריכל הידוע רפאל ויניולי (Rafael Viñoly). עלות הקמתו הגיעה ל-10 מיליון דולר וכוסתה ברובה על ידי משקיע פרטי.
מדלין קליין
מדלין רנה קליין (באנגלית: Madelyn Renee Cline; נולדה ב-21 בדצמבר 1997) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. היא ידועה בתפקיד הראשי כשרה קמרון בסדרת הדרמה של נטפליקס "חופים של סודות".
ביוגרפיה
קליין נולדה בגוס קריק, דרום קרוליינה שבארצות הברית, ליד צ'ארלסטון. הוריה, פאם קליין, סוכנת נדל"ן, ומארק קליין, מהנדס. תחביביה הם צילום, ציור, טיולי דרך, טיולים רגליים וויקבורד.
קריירה
קליין החלה את הקריירה שלה כשהשתתפה בפרסומות. היא נרשמה לאוניברסיטת Coastal Carolina University, אך פרשה בטרם סיימה, כדי להתמקצע במשחק. היא התחילה עם תפקידים קטנים בסרט "ילד מחוק" ובסדרה "סגני המנהל". בשנת 2018 היא לוהקה לתפקידה כשרה קמרון בסדרת המקור של נטפליקס "חופים של סודות". העונה הראשונה שלה שוחררה לצפייה ב-15 באפריל 2020.
ביוני 2021 לוהקה קליין לתפקיד בסרט הקולנוע רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית, בו מככב דניאל קרייג.
חיים אישיים
ביוני 2020 החלה בזוגיות עם השחקן צ'ייס סטוקס, עמיתה לסדרה "חופים של סודות". באוקטובר 2021 השניים נפרדו.
אלכס אאלה
אלכס אאלה (בספרדית: 	Alexandra Maniego Eala; נולדה ב-23 במאי 2005, קזון סיטי) היא טניסאית פיליפינית. בשנת 2020 היא הייתה מדורגת מס' 2 לנערות.
אלכס אאלה נולדה למשפחה ספוריטיבית. אמא שלה הייתה שחיינית מצטיינת. בגיל 12 אלכס אאלה ניצחה בתחרות טניס לנערות עד גיל 14. בשנת 2019 היא לראשונה השתתפה באליפות ארצות הברית הפתוחה. בשנת 2020 היא ניצחה בתחרות זוגות נערות של אליפות אוסטרליה הפתוחה. בשנת 2021 היא ניצחה בתחרות לזוגות נערות באליפות צרפת הפתוחה לצד אוקסנה סלחמטייבה.
החל משנת 2020 אלכס אאלה מתחרה בתחרויות לנשים בטניס. בשנת 2021 היא לראשונה ניצחה בתחרות מקצועית לנשים.
קרחון פיירצ'יילד
קרחון פיירצ'יילד (באנגלית: Fairchild Glacier) הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז קלאלאם, במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם על הר פיירצ'יילד, והר קארי, ברכס הרי אולימפיק.
הקרחון נמצא 480 מטרים צפונית-מזרחית מקרחון קארי.
מוצאו של הקרחון בגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים. הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח.
בדומה לשאר הקרחונים ברכס הרי אולימפיק, בשל התחממות כדור הארץ, הקרחון נסוג באופן משמעותי.
מקור השם
שמו של הקרחון, וכן שמו של הר פיירצ'יילד הסמוך, נקראים על שם הטייס ויליאם ר. פיירצדיילד (William R. Fairchild), אשר ערך מאות טיסות צילום, וסייע לחוקרי האזור.
לקריאה נוספת
• Olympic Mountain Rescue, Olympic Mountains: A Climbing Guide, P 158
• J.L. Riedel, Steve Wilson, William Baccus, Michael Larrabee, T.J. Fudge, Andrew Fountain, Glacier status and contribution to streamflow in the Olympic Mountains, Washington, USA, Journal of Glaciology, Volume 61, Issue 225, 2015, pp. 8-16, DOI: https://doi.org/10.3189/2015JoG14J138
מורן זומרפלד
מורן זומרפלד (נולד בשנת 1974) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. אלוף ושיאן המכביה.
ביוגרפיה
זומרפלד נולד וגדל במושב רגבה. הוא שחה בקבוצת השחייה של מכבי נהריה בהדרכתו של משה הירש.
1992
בתחרות גביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערכה בפברואר 1992 זכה זומרפלד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.72 שניות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה והיוותה תחרות אחרונה לקביעת המינימום האולימפי, זכה זומרפלד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.46 דקות, לפני ברק עטר מהפועל נהריה (1:57.69 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי לפני ברק עטר (4:03.33 דקות). במשחה ל-100 מטר חופשי הוא קבע תוצאה של 53.55 שניות.
1993
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה זומרפלד ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.39 דקות, לפני אריאל דולינקו מכבי חיפה (1:57.61 דקות) ורז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (1:59.24 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.02 שניות, אחרי דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים שנירשמה לו תוצאה זהה של 54.02 שניות, בגלל שהשעון האלקטרוני לא נעצר ולפני רז דר (54.08 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.33 דקות, אחרי אריאל דולינקו (4:03.79 דקות) ולפני ברק עטר (4:13.80 דקות).
שיאן ישראל
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה זומרפלד ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.43 דקות, שיפור לשיאו הוותיק של אמיר גניאל שנקבע בשנת 1980 ועמד על 3:59.29 דקות, לפני דניאל קנר מארצות הברית (3:58.60 דקות) ואדם ואן מארצות הברית (4:01.09 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:53.61 דקות, אחרי דניאל קאנר שקבע שיא מכביה חדש של 1:52.25 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.62 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:33.84 דקות ולפני מקסיקו (8:21.53 דקות).
1994
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.08 דקות, לפני אהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות) ודימה ריבינסקי (1:59.91 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.06 דקות, לפני אהוד דקטר (4:11.73 דקות) ולירן אורן מהפועל נהריה. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.19 שניות, אחרי איתן אורבך ממכבי חיפה (52.59 שניות) ואורן אזרד מהפועל נס ציונה (52.95 שניות).
1995
בינואר 1995 קבע זומרפלד במשחה ל-200 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) שיא ישראלי חדש של 1:49.82 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-1:50 דקות. חודש לאחר מכן, בפברואר הוא שיפר את שיאו הישראלי במשחה ל-400 מטר חופשי והעמידו על 3:52.96 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.51 דקות, אחרי אהוד דקטר מהפועל עומר (4:03.25 דקות).
אלוף ושיאן המכביה
בתחריות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי 1997 זכה זומרפלד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא מכביה חדש של 2:03.54 דקות
2002 בישראל
2002 בישראל (ה'תשס"ב-ה'תשס"ג) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 54 שנה מיום היווסדה. במהלך השנה הגיעה האינתיפאדה השנייה לשיאה העקוב מדם, מה שהוביל לתחילתו של מבצע חומת מגן.
פיגועי טרור פלסטינים בולטים
פיגועי טרור פלסטינים בולטים שבוצעו נגד מטרות ישראליות במהלך 2002:
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים
מבצעים צבאיים ישראלים בולטים אשר בוצעו נגד פעילי טרור פלסטינים במהלך 2002:
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2002)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002)
עמיחי שמואלי
עמיחי שמואלי (נולד ב-1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, פיקד על טייסת 117 במלחמת ששת הימים ועל בסיס חצרים במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
שמואלי התגייס לצה"ל ב-1954 ושירת בחיל השריון, ב-1955 החל קורס טיס וכפרח טיס השתתף כטיס במלחמת סיני. הוא היה מטייסי המיראז' הראשונים בחיל האוויר. ב-1965 מונה להקים את טייסת 107 כטייסת מטוסי אוראגן בבסיס רמת דוד.
ביולי 1966 מונה למפקד של טייסת 117, טייסת מטוסי מיראז' 3 ופיקד עלייה במהלך מלחמת ששת הימים. הוא הוביל במבצע מוקד את תקיפת שדה התעופה אבו סואר במצרים, בגיחה השנייה שלו הוביל תקיפה שלא צלחה של שדה התעופה מנסורה, בגיחה הרביעית שלו ביום הראשון של המלחמה, היה בפטרול מעל דמשק כשמטוסו נפגע, הוא הטיס את המטוס הפגוע לישראל אך נאלץ לנטוש אותו בגליל ונפצע בגבו ובשתי רגליו במהלך הנטישה. לאחר המלחמה חזר לפקד על הטייסת ושירת בתפקיד עד אפריל 1969. בהמשך שימש סגן מפקד בסיס תל נוף ומפקד פו"ם אוויר ובהצבת חירום השתתף כטייס מיראז' בגיחות במלחמת ההתשה.
ב-1973 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1975 קודם לדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-1977. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים והיה נציג חיל האוויר בבור פיקוד הצפון. לאחר שחרורו עבד באל על.
ג'ון היונרגארד
ג'ון היונרגארד (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא פילולוג ובלשן אמריקאי ממוצא קנדי, מומחה בשפות שמיות, ובולט בעבודתו בנושא מיון שפות, אטימולוגיה ובלשנות היסטורית.
ראשית חייו וחינוך
היונרגארד נולד בעיר קיצ'נר באונטריו שבקנדה, וגדל בעיר הסמוכה ווטרלו. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וילפריד לורייר ב-1974 ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1979, שם למד אצל ויליאם ל. מורן, תומאס אודן למבדין ופרנק מור קרוס.
קריירה
היונרגארד החל את קריירת ההוראה שלו באוניברסיטת קולומביה כמרצה זוטר (Assistant Professor) בשנים 1978–1983. ב-1983 התקבל לעבודה באוניברסיטת הרווארד כמרצה בכיר (פרופסור חבר) וקיבל קביעות ב-1988. הוא המשיך שם כפרופסור לפילולוגיה שמית עד 2009, כולל שנת מרצה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומהרווארד עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא פרש מהוראה במאי 2017.
מחקר
היונרגארד כנראה ידוע ביותר בזכות ספר הדקדוק שחיבר לאכדית, "Grammar of Akkadian" שיצא כבר במהדורתו השלישית. הוא חיבר או ערך תשעה ספרים נוספים, גיליון מיוחד של כתב העת האקדמי בנושא מגע בין שפות "Journal of Language Contact", ולמעלה מ-100 מאמרים ועשרות סקירות בנושאים המתפרסים על פני השפות והתרבויות של המזרח הקדום, ובייחוד במיון שפות, באטימולוגיה ובבלשנות היסטורית.
היונרגארד חיבר את ההגדרות האטימולוגיות של כל המילים האנגליות ממוצא שמי במילון "The American Heritage Dictionary of the English Language" במהדורות הרביעית והחמישית, כמו גם את הנספח על השורשים בשפות השמיות, ואת המאמר "השפה והתרבות הפרוטו-שמיות". ב-2019 הוא היה עורך-שותף של הספר "The Semitic Languages" וכתב בו את הפרק על פרוטו-שמית, בו סיכם את מחקר חייו בנושא.
היונרגארד מוכר גם כאחד המחברים בפרויקט וידאו התיעודי "הנרי דייוויד תורו: מדבר למען הטבע".
הוקרה ופרסים
היונרגארד היה עמית במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ב-2002, והחזיק במלגת גוגנהיים בשנים 2005–2006. הוא זכה להקדשת ספר יובל לרגל יום הולדתו השישים ב-2012. ב-2014 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו, וב-2018 – מדליית אדוארד אולנדורף מטעם האקדמיה הבריטית. היונרגארד שירת כנשיא האגודה האוריינטלית האמריקאית בשנים 2017–2018.
אזנונית יהודה
אזנונית יהודה (שם מדעי: Auricularia auricula-judae) היא פטריה ממשפחת האזנוניתיים.
הפטריה טובה למאכל, וגדלה לרוב על גבי ענפי עצים כרותים, מתים או חיים. הפטריה גדלה בישראל בחודשים דצמבר עד אפריל. צורת גף הרבייה (החלק הנראה בבירור לעין לא מנוסה) של הפטריה היא כצורת אוזן של אדם. גודלו 2–10 ס"מ, וצבעו חום אדמדם עד גוון ארגמני. הוא עשוי להיראות שקוף אם מעמידים אותו מול אור השמש.
על פי האגדה העממית, וכך גם תיאר זאת פפיאס בכתביו, לאחר שיהודה איש קריות הסגיר את ישו, התחרט ותלה את עצמו על עץ, והעץ הצמיח אוזניים. על בסיס אגדה זו, נקראת הפטריה "אזנונית יהודה", כלומר אוזנו של יהודה, מכיוון שהיא דומה לאוזן אדם וגדלה על עצים.
געגוע (אלבום)
געגוע הוא אלבום הסולו העשירי של הזמרת יהודית רביץ. האלבום יצא בשנת 2000 על ידי חברת הליקון.
קרל פרידמן
קרל פרידמן (בהולנדית: Carl Friedman) היה שם העט של קרולינה קלוֹפּ (Carolina Klop; 29 באפריל 1952 – 27 במרץ 2020), סופרת יהודייה הולנדית.
קורות חיים
אביה של פרידמן, יואל (Jochel), יליד 1911, רופא במקצועו, נשלח למחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום המלחמה עבד בחברת פיליפס באיינדהובן שבדרום הולנד, בה נולדה קרל פרידמן; לאחר מכן עברה המשפחה לאנטוורפן. פרידמן היא הבת הצעירה במשפחתה ולה שני אחים בוגרים. מגיל צעיר הוטרדה פרידמן מאירועי השואה, ומגיל 15 יצרה לעצמה ארכיון פרטי.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון, עבדה כמתרגמת באנטוורפן, ומאוחר יותר עברה לעיר בראדה הסמוכה, שם עבדה כעורכת בעיתון "De Stem" (The Voice). היא התגרשה לאחר נישואים קצרים ועברה לגור באמסטרדם עם בנה אהרון בשנת 1979.
יצירתה
ב-1991 פורסם ספרה הראשון, הנושא אופי אוטוביוגרפי. הספר תורגם לאנגלית בעידוד המו"ל שלה ווטר ואן אורשוט (Wouter van Oorschot), ויצא בשם "Nightfather". בעברית יצא הספר בשם "אבא מן האגדות". הספר זכה להצלחה בינלאומית והוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר בהולנד. הסיפור מסופר בגוף ראשון ועוסק בחוויות שעבר אביה של פרידמן מנקודת המבט של בת הדור השני לשואה. הוא נכתב ברגישות ובהומור ומבטא את רגש האשמה של בני הדור השני.
פרידמן פרסמה סיפורים נוספים בכתבי עת ובעיתונים הולנדיים. הנושא שעמד במרכז כתיבתה הוא מלחמת העולם השנייה.
נפטרה ב-27 במרץ 2020.
מרוץ חוצה ארצות הברית
מרוץ חוצה ארצות הברית (Trans-American Footrace ובכינויו העממי - דרבי היבלות) היה מרוץ לאורך 5,509.6 ק"מ (3,423.5 מייל) שנערך בארצות הברית מחוף לחוף בשנת 1928 ושנית ב-1929.
אחד המרוצים הרב-יומיים הראשונים במאה העשרים היה תחרות ריצה לרוחב יבשת צפון אמריקה שנערכה בשנת 1928 מלוס אנג'לס ועד מדיסון סקוור גארדן בעיר ניו יורק. המרוץ אורגן על ידי צ'ארלס פייל.
מתוך 199 הרצים שעזבו את לוס אנג'לס (גברים כולם), ב-4 במרץ 1928 בשעה 3:30 רק 55 רצים הגיעו לנקודת הסיום ב-26 במאי 1928. המירוץ נמשך 84 ימים. המסלול עבר על כביש 66 מלוס אנג'לס לשיקגו ומשם לניו יורק. מרחק הריצה הממוצע ליום היה 41 מייל, כלומר בערך שני מסלולי מרתון מלאים, ביום שבו רצו את המרחק הגדול ביותר רצו לאורך 75 מייל.
הזוכה היה בן עם הצ'רוקי, אנדי פיין שהשלים את המרוץ בזמן מצטבר של 573 שעות, 4 דקות, 34 שניות, כלומר מהירות ממוצעת של 6 מייל לשעה וזכה בפרס של 25,000 דולר. הרץ שהגיע במקום השני עשה זאת בהפרש של כ-15 שעות והמקום השלישי השלים את המסלול בזמן של כ-615 שעות.
ב-1929 ארגן פייל מרוץ בכיוון ההפוך, מניו יורק לקליפורניה, במרוץ זה, שבו רצו 300 איש, הגיע ראשון ג'ון סאלו, אולם בשל המשבר הכלכלי לא קיבל פייל את הכספים שהבטיחו לו נותני החסויות והזוכה במרוץ לא קיבל דבר. הרץ היהודי הארי אברמס (אברמוביץ'), שהגיע למקום ה-11 במירוץ של 1928, רץ גם במרוץ לכיוון ההפוך בשנת 1929 (הוא הגיע במקום ה-9), והפך לראשון ואולי האדם היחיד שרץ פעמיים לרוחב ארצות הברית.
רצים בודדים חזרו על המסלול או מסלולים דומים במהלך השנים ומרוצים נוספים לרוחב היבשת נערכו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 וכן בשנים 2002 ו-2004.
ניקול מליוטאקיס
ניקול מליוטאקיס (באנגלית: Nicole Malliotakis; נולדה ב-11 בנובמבר 1980) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 מדינת ניו יורק. מליוטאקיס היא חברת המפלגה הרפובליקנית והיא הרפובליקנית היחידה המייצגת חלק ניכר מהעיר ניו יורק בקונגרס ה-117 (מחוז הבחירה שלה מצוי בתוך העיר ניו-יורק, וחולש על כל הרובע סטטן איילנד ועל דרום רובע ברוקלין). בנוסף לעובדה זו היא אחת משתי הנשים היווניות-אמריקאיות הראשונות שנחברו לתפקיד בבית הנבחרים של מדינת ניו יורק.
היא הייתה המועמדת הרפובליקנית בבחירות לראשות עיירית ניו יורק שנערכו ב-2017 נגד ראש עיריית ניו יורק לשעבר, ביל דה בלאזיו.
ביוגרפיה
מליוטאקיס נולדה בסטטן איילנד שבניו יורק, היא בת לזוג מהגרים, אביה היה יווני שהיגר לארצות הברית ואמה הייתה קובנית שהיגרה גם היא לארצות הברית. היא גדלה בבית נוצרי-יווני-אורתודוקסי.
מליוטאקיס למדה בתיכון ניו דרופ שבסטטן איילנד, שם גם נבחרה להיות נשיאת הכיתה על ידי חבריה לספסל הלימודים. את התואר הראשון שלה בתקשורת עשתה באוניברסיטת סיטון הול ואת התואר השני שלה במנהל עסקים עשתה בממכלת ונגר.
לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים עבדה מליוטאקיס כמקשרת לקהילה עבור הסנאטור, ג'ון מרצ'י בין 2003 ל-2004, לאחר מכן עבדה עבור מושל ניו יורק, ג'ורג' פטאקי בין 2004 ל-2006.
כחברה בבית הנבחרים של ניו יורק
ב-2010 ניצחה מליוטאקיס בבחירות לייצוג מחוז הבחירה ה-60 בבית הנבחרים של מדינת ניו יורק את המועמדת הדמוקרטית המכהנת, ג'אנל הייר-ספנסר לאחר שכיהנה כ-2 קדנציות. עם בחירתה הפכה לאישה היוונית-אמריקאית הראשונה הנבחרה לתפקיד במדינת ניו יורק, כמו כן גם לאישה הקובנית-אמריקאית  הראשונה בתפקיד זה.
ב-2012 נבחרה מחדש לאחר שגרפה כ-61% מהקולות, כך גם היה בבחירות שנערכו ב-2014 כאשר גרפה כ-73% מהקולות, לאחר ההתפטרות של חבר בית הנבחרים הפדרלי, מייקל גרים הוזכרה מליוטאקיס כאחת מהמועמדות להחליפו אך לבסוף החליטה לא להתמודד על מושבו של גרים.
התמודדות לראשות עיריית ניו יורק
באפריל 2017 הגישה מליוטאקיס את מועמדותה לתפקיד ראשת עיריית ניו יורק לקראת הבחירות שנערכו באותה שנה על התפקיד , היא זכתה במועמדות של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד לאחר שאיש העסקים פול מאסי נשר במהלך הליך הבחירה. בבחירות שנערכו בנובמבר הפסידה מליוטאקיס למועמד הדמוקרטי ביל דה בלאזיו לאחר שגרף כ-66% מהקולות ומליוטאקיס רק כ-27% מהקולות. עם זאת מליוטאקיס קיבלה כ-70% מהקולות בסטטן איילנד.
בחירות 2020 לבית הנבחרים
ב-2020 התמודדה מליוטאקיס כמועמד הרפובליקני למחוז הקונגרס ה-11 של ניו יורק והתחרתה בנציג הדמוקרטי המכהן, מקס רוז. במהלך התמודדותה קיבלה מליוטאקיס תמיכה מנשיא ארצות הברית המכהן, דונלד טראמפ. לאחר הצהרת התמיכה השתמשה מליוטאקיס בתמיכתו של הנשיא טראמפ וחזרה מספר פעמים במספר ראיונות על העובדה שהנשיא טראמפ תומך בה, אם לא די בכך הנשיא טראמפ סייע לה בקיץ של אותה שנה ואמר כי ,"רוז הוא מזויף וחלש" ואף טען כי הוא "בובה של יו"ר בית הנבחרים, ננסי פלוסי". בנוסף לכף טראמפ אמר כי "הוא (רוז) לא מייצג את אנשי סטטן איילנד שאני אוהב, אני אוהב את סטטן איילנד, היא מדינת טראמפ", גם במקרה זה השתמשה מליוטאקיס בדבריו של הנשיא טראמפ ואמרה כי "הנשיא טראמפ צודק, מקס רוז הוא בובה של ננסי פלוסי".
ביום הבחירות הכריזה מליוטאקיס על ניצחונה בבחירות לאחר שהסתמן כי היא תופסת על רוז פער, עם זאת רוז התבצר בעמדתו וטכן כי "יש קולות שטרם נספרו" , כאשר התברר שהפער מליוטאקיס בין רוז היה גדול ולא היה סיכוי שיהיה מהפך הודה רוז בהפסדו ב-12 בנובמבר. מליוטאקיס גרפה כ-53% מהקולות לעומת כ-46% שגרף רוז וזאת בעיקר בזכות התמיכה שקיבלה מהנשיא טראמפ, גם טראמפ עצמו קיבל תמיכה ניכרת בסטטן איינלד ולמעשה גרף שם כ-57% מהקולות, שאר הקולות הלכו למועמד הדמוקרטי שלבסוף גם ניצח את טראמפ בבחירות הכלליות, ג'ו ביידן.
תעלת מונאק
תעלת מונאק היא אמת מים באורך 102 קילומטר, במדינות הריאנה ודלהי שבהודו. התעלה מעבירה מים מנהר היאמונה דרומה למספר יעדים ועד היידרפור שבדלהי.
התעלה היא אחד המקורות העיקריים של מי שתייה לדלהי. מזכר הבנות בנושא נחתם בין שלטונות הריאנה ודלהי בשנת 1996 והתעלה נבנתה על ידי הריאנה בין 2003 ל-2012 במימון דלהי.
בפברואר 2016 סבלה התעלה חבלות במהלך הפגנה של בני הג'אט. החבלות הובילו למשבר אספקת מים חמור בדלהי. השליטה על התעלה עברה לידי הצבא ההודי כדי לאפשר זרימת מים תקינה.
הסופרקאפ הרוסי בכדוריד גברים
הסופר קאפ הרוסי בכדוריד גברים (ברוסית: Суперкубок России по гандболу среди мужских команд) הוא גביע שמשוחק בתחילת כל עונה בין אלופת רוסיה בעונה שעברה לבין מחזיקת הגביע הרוסי בעונה שעברה. אם האלופה ומחזיקת הגביע היא אותה קבוצה, אז במשחק היא משחקת נגד פיינליסטית הגביע.
הגביע מאורגן על ידי התאחדות הכדוריד הרוסית ומורכב ממשחק אחד. הגביע שוחק לראשונה בשנת 2014 והוא נערך מדי שנה.
שיאנית הזכיות היא מועדון הדובים מצ'כוב ממחוז מוסקבה.
איש המערב (סרט, 1940)
איש המערב (באנגלית: The Westerner) הוא מערבון אמריקאי משנת 1940, בבימויו של ויליאם ויילר, עם גרי קופר, וולטר ברנן ודוריס דוונפורט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של סטיארט לייק והוא מתבסס על דמותו האמיתית של השופט רוי בין שהיה בעל מסבאה בו היה עורך את משפטיו כשהוא נעזר בחבר מושבעים יושבי המסבאה. לפי התסריט הייתה לו "יד קלה" לחריצת גדרי דין של מוות בתלייה אף על פי שבמציאות היו רק שני מקרים כאלה. קורות חייו בתסריט שונות מהמציאות פרט לעובדה שהיה מעריץ נלהב של השחקנית לילי לנגטרי שבמציאות לא נפגש אתה מעולם.