cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התרשלות
העתיד החקיקתי בישראל
בהצעת חוק דיני ממונות, אשר אמורה להחליף את פקודת הנזיקין הקיימת, מוצעות שתי חלופות להגדרת ההתרשלות הקיימת כיום בפקודה. שתי החלופות מבהירות כי התרשלות היא סטייה מקנה המידה של האדם הסביר וכי היא חלה גם על מעשים מכוונים. החלופה השנייה כוללת שיקולים מפורטים – "התרשלות היא התנהגות, לרבות מכוונת, שאדם סביר לא היה מתנהג בנסיבות העניין, בשל הסיכונים הצפויים ממנה; סבירותה של ההתנהגות כאמור תבחן, בין היתר, בשים לב לעלות הכרוכה במניעה או בהקטנה של הסיכונים האמורים באמצעות התנהגות חלופית, ולערך החברתי של התנהגויות אלה."
לקריאה נוספת
M Pignone, S Earnshaw, M. Pletcher, J. Tice, "Aspirin for the Primary Prevention of Cardiovascular Disease in Women- A cost Effective Analysis", Arch Intern Med. 2007;167:290-295.
O.W Holmes, The Common Law 108 (1881).
J. Fleming, The Law of Torts 117 (9th ed.1998).
Ceen Van Dam, European Tort Law 195 (2006)
E.J. Weinrib, The Idea of Private Law 148 (1995).
S Shavell, The Economic Analysis of Accident Law 5-32 (1987).
W.M Landes & R.A Posner, The Economic Structure of Tort Law 54-84 (1987).
United states v. Carroll Towing Co. 159 F. 2d 169 (1947).
רובליובקה
השם נובע משמו של הכביש רובליובו-אוספנסקויה. אין יחידה מנהלית רשמית בשם "רובליובקה", אבל שם זה הפך פופולרי בחברה ובתקשורת ההמונים. פקידי ממשלה רוסיים רבים ואנשי עסקים מצליחים מתגוררים בקהילות המגודרות של רובליובקה. מחירי הנדל"ן שם הם מהגבוהים בעולם.
במשך שנים אזור כביש רובליובסקויה היה אזור מגורים עבור האצולה הרוסית, מאחר שהיה הדרך שדרכה נסע הצאר בתקופת המאה ה-16 וביתר שאת בתקופת שושלת רומנוב. השליטים מיכאיל פיודורוביץ', אלכסיי מיכאילוביץ', פיוטר הגדול ויקתרינה הגדולה היו נוסעים דרך אזור זה בנוסעם אל מנזר סאבינו-סטורוז'בסקי בזווניגורוד. זהו גם היה אזור ציד מלכותי ואצילים רבים התגוררו כאן כדוגמת הנסיכים יוסופוב, שובאלוב וגוליצין. גם השינוי במצב המדיני לא הביא את בני המעמד הגבוה להדיר את רגליהם מכאן. כאן שכנו מעוני הקיץ של לנין, סטלין ושל כל מזכ"לי המפלגה הקומוניסטית מחרושצ'וב ועד מיכאיל גורבאצ'וב, כך גם מדינאים בכירים אחרים כמו אנסטאס מיקויאן, פליקס דזרז'ינסקי, ניקולאי יז'וב ומדענים ואמנים רבים כמסטיסלב רוסטרופוביץ', אנדריי סחרוב, דמיטרי שוסטקוביץ' ודיפלומטים זרים. בתקופה הסובייטית ליאוניד ברז'נייב התגורר במרחק הליכה מהסופר אלכסנדר סולז'ניצין שנרדף על ידי הקג"ב והסתתר במעונו של רוסטרופוביץ'. בשנות התשעים של המאה העשרים האזור הפך לביתם של אוליגרכים רבים כמו מיכאיל חודורקובסקי, בוריס ברזובסקי לפני בריחתו לאנגליה וגם נשיא רוסיה מחזיק כאן מעוני קיץ.
רצח יואל להנגהל
רצח יואל לֶהַנגֶהל התרחש ב-7 באוקטובר 2022 בקריית שמונה. להנגהל נדקר בבטנו באמצעות סכין, בעת שהותקף על ידי קבוצה גדולה של נערים ובגירים. להנגהל היה תלמיד ישיבת ההסדר מעלות, עולה חדש בן קהילת בני המנשה מהודו, שעמד לפני גיוס לצה"ל.
במהלך חקירת המשטרה נחקרו 115 עדים ונעצרו 11 חשודים, רובם קטינים. נגד אחד מהתוקפים, ליעד אדרי, חייל בן 21 תושב קריית שמונה, הוגש כתב אישום ברצח. הרצח דווח בהרחבה בתקשורת ובעיקר ברשתות החברתיות. בעקבות מחדלי המשטרה הודחו מתפקידם מפקד תחנת קריית שמונה סגן-ניצב ניר ששון, והשוטר חיים גבאי, לאחר שנחקר בחשד כי היה מעורב בהסתרת מידע עקב היכרותו עם החשוד ברצח, וכן לאחר שלא דיווח כי בתו בת ה-13 הייתה מעורבת בקטטה שקדמה לרצח.
רקע
יואל להנגהל בן ה-18 היה בנם הבכור של בת שבע וגדעון להנגהל, הוא עלה יחד עם בני המשפחה לישראל כחצי שנה לפני הרצח, ולא דיבר היטב עברית. המשפחה התגוררה בנוף הגליל. שלושה חודשים לפני הרצח הוא פגש את בת זוגו הדסה סינגסון, גם היא מקהילת בני המנשה, שעלתה לארץ שנתיים לפניו. ביום הרצח הגיע יואל לקריית שמונה, עיר מגוריה של זוגתו, על מנת לבלות עמה.
הרצח
יואל וחברתו יצאו לאכול פיצה וישבו על המדרגות ברחבת ההסתדרות בעיר, יחד עם חברה של הדסה וקרוב משפחה שלה. הדסה סיפרה שהניחה את ראשה על רגלו של יואל. בסמוך למקום ישיבתם נערכה מסיבת יום הולדת בהשתתפות עשרות קטינים בגילאי 13–15, שלפי העדויות היו שיכורים, וברחבה היו מספר בגירים. לדברי הנערים הם חשבו שיואל תוקף את חברתו. הדסה סיפרה שהם קראו להם סינים ותאילנדים, הם שאלו אותה אם היא בסדר והיא ענתה שכן. בצילומים במצלמת גוף של אחד השוטרים שהגיעו למקום בעת הקטטה נראה יואל כשפניו נפוחות, וסנוקרת וחתך ליד עינו. הוא מדבר בהתרגשות בשפתו, וחברתו נסערת ובוכיה. בן המשפחה מתרגם את דברי יואל, שאומר לשוטרים שאחת הנערות הציקה להם שוב ושוב. בתרגום דבריו הוא אומר שאחד הנערים תפס בחולצתו, והוא תפס אותו בחזרה, אז התוקף נתן לו אגרוף בעין ויואל החזיר אגרוף, וכך החלה הקטטה. לדבריו "היו כל כך הרבה מהם, אתה רב עם אחד ואחרי זה בא עוד אחד. אני לא זוכר אותם בכלל מרוב שהיו כל כך הרבה." התוקפים שברו ליואל שן ודם זב מפניו. השוטרים ניסו להרגיע ואומרים שטוב שזה נגמר כך והחברה אומרת "לא, זה לא נגמר". השוטרים לא נקטו פעולה למרות החבלות בפניו של יואל, אחד מהם התעקש לעצור דווקא אותו והשני סרב, והם עזבו את המקום בהנחה שהאירוע הסתיים.
לאחר שהשוטרים הלכו הקטינים הזעיקו חברים נוספים, חלקם בגירים. הקריאה הייתה "בואו מהר, 40 תאילנדים מרביצים לילדים". חברתו של להנגהל אמרה "היו עם קסדה, ברזל ואבנים". בין החבורה שבאה לתגבורת היה ליעד אדרי, שמאוחר יותר הוגש נגדו כתב אישום ברצח. הוא הגיע למקום לפני כן עם עוד שניים בזמן הקטטה הראשונה, עזב כשהשוטרים עזבו, וחזר אחר כך. לפי כתב האישום, הוא חזר מצויד בסכין שאותה הסתיר מתחת לשרוול, ניגש ליואל וחבריו נופף את ידו השמאלית וצעק לעברם "אף אחד לא ירביץ לילד קטן". הקטטה התלקחה שוב בין להנגהל לבין החבורה הגדולה, ותוך כדי כך דקר אותו אדרי בביטנו.
הקטטה נמשכה תוך כדי שהמתקיפים מתכתשים עם להנגהל הדקור במורד המדרגות שברחבה, ואז שעט אדרי לעבר להנגהל ובעט בו בביטנו. להנגהל התיישב ולאחר שניות התמוטט ארצה. התוקפים התפזרו במהירות. חברתו הדסה רכנה אליו וניסתה לאושש אותו, והוא לא הגיב. הוא פונה באמבולנס לבית החולים זיו בצפת, שם נקבע מותו.
חקירת משטרתית
במהלך החקירה, נחקרו 115 מעורבים, מרביתם ילדים בגילאי 13–17 שנכחו במסיבת יום הולדת בסמוך למקום הדקירה. 11 נערים נעצרו בחשד למעורבות ברצח, מעצרם של שניים מהם הוארך מספר פעמים. על פי כתב האישום, ליעד אדרי דקר את להנגהל דקירה אחת בבטנו, שפצעה אותו פצעי מוות. באותו לילה הוא הסתיר בעזרת אחרים את הסכין, והעלים את הבגדים אותם לבש. הוא הודיע בקבוצת ווטסאפ של הנערים "תמחקו כל הודעה אפשרית בקבוצה – וצאו", והורה לחשוד אחר למסור גרסה שקרית בחקירה. בנוסף נעצר קטין בן 17, החשוד במעורבות ובקשירת קשר וכי ידע על מקום הימצאות הסכין. הסכין עמה נרצח להנגהל לא נמצאה והחשוד שוחרר.
ליעד אדרי, תושב קריית שמונה בן 21, נעצר כחשוד ברצח. אדרי, חייל צה"ל, חשוד שדקר את להנגהל דקירה אחת בבטנו שהביאה למותו. ב-21 בנובמבר 2022 הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של רצח, שיבוש מהלכי משפט והדחה בחקירה. במאי 2023 שוחרר למעצר בית.
המחדל המשטרתי
בצילומים ממצלמת הגוף של אחד השוטרים נשמע להנגהל אומר ששבר מראה של מכונית. אחד השוטרים מתעקש לעצור אותו ועמיתו מתנגד. השוטר אומר "צריך לעצור את המטומטם הזה", "הוא שבר פה זכוכיות, הוא שבר רכבים". עמיתו עונה לו שרק מראה אחת. השוטר אומר "הוא עמוס בסמים, הוא עמוס באלכוהול", ועמיתו אומר שהוא בדק והוא לא עמוס בסמים ואלכוהול. השוטר אומר "יש לו גם סכין לדעתי בביצים." ועמיתו עונה לו שאין סכין. השוטר מתעקש שלנהגהל עמוס בסמים ועמיתו מסכם "לא". ללנהגהל לא הייתה סכין ובבדיקה לאחר המוות לא נמצאו סמים בדמו. אחד השוטרים נשמע אומר ללהנגהל "מזל שהגענו מהר, זה היה יכול להיגמר לא טוב. טוב שזה נגמר ככה, כי אחר כך בסוף מישהו היה מקבל סכין פה." השוטרים הניחו שהקטטה הסתיימה ועזבו את המקום.
בתוכנית הטלוויזיה עובדה, פורסם כי לנגהל פונה לבית החולים בצפת ללא ידיעת זהותו, וללא ליווי וטיפול משטרתי. לכן מיון בית החולים חשב אותו בטעות לעובד זר ממוצא תאילנדי. כמו כן, מהתחקיר עולה שהופעל לחץ כבד על אחד העדים, ילד בן 14, למסור בחקירתו כי ליעד אדרי היה זה שהעביר לו את כלי הרצח, אף על פי שאותו עד מסר תחילה שם של קטין אחר שהיה מעורב במקרה.
כתב אישום נגד השוטרים
ב-5 בינואר 2023 הוגש כתב אישום נגד שלושת השוטרים שטיפלו באירוע, חיים גבאי, שי כהן ויצחק בן שעיה. כתב האישום מייחס להם עבירות של שיבוש מהלכי משפט, מרמה והפרת אמונים. מן הממצאים עלה כי גבאי היה מיודע עם החשוד ברצח, אדרי, ואף שוחח עמו טלפונית והעביר לו מידע לגבי מצבו של להנגהל, ולאחר מותו שוחח עם אמו של אדרי בטרם נעצר והציע לה לשכור לו עורך דין. על אף מעורבותו של אדרי באירוע הקטטה, והחשד כי היה מעורב באירוע הדקירה, מצבו הנפשי והשאלות ששאל, נמנע גבאי, במודע ובמכוון, מלמסור את המידע למפקדיו ולצוות החקירה. למעשה, אדרי הפך לחשוד רק לאחר שנודע למשטרה מגורם אחר על מעורבותו האפשרית.
לפי סעיף אישום נוסף, השוטר גבאי ומתנדב נוסף לקחו מהזירה קסדה מוכתמת דם, והכניסו אותה לניידת המשטרה. כהן ובן שעיה החליטו להשיב את הקסדה למקום באופן שיסתיר את דבר הזזתה מהמקום, וכן את החזרתה. בהוראתם, החזיר גבאי את הקסדה לזירה, תוך שהוא משנה את המקום ממנו נאספה. בנוסף, הנאשמים נמנעו מלתעד את הזזת הקסדה והחזרתה, ולא עדכנו את מתעד זירת האירוע בעניין.
שדר (עץ)
שַׁדָּר (שם מדעי: Betula, באנגלית birch) הוא סוג עצי יער במשפחת השדריים, הקרוב יחסית למשפחת האלוניים (שבה בין היתר מצויים האלון והאשור). רוב מיני השדר נפוצים באזורים צפוניים של אקלים ממוזג: צפון אסיה, אמריקה הצפונית, ויערות באירופה. סופרי ההשכלה ברוסיה כינו את השדר בשם "לִבְנֶה" על שם העץ הנזכר במקרא, בשל גזעו הלבן. מאוחר יותר ניתן שם זה ללבנה רפואי, עץ הגדל בר בארץ ישראל.
מאפיינים
עצי השדר הם עצים בינוניים או קטנים או שיחים. עליהם פשוטים ועשויים להיות בעלי אונות או שיניים. באביב צבעם זהוב, בקיץ ירוק ובסתיו צהוב. עצי שדר נבדלים מעצי אלמון, בני אותה משפחה, בכך שהתפרחת אינה מעוצה ומתפוררת בהגיעה לבגרות. כך משתחררת מתוך הפרחים האבקניים אבקה שנקלטת על ידי הפרחים העֶלְיָניים (הנקביים). הפרי קטן ומכונף והרוח נושאת אותו למרחקים רבים.
זחלים מסדרת הפרפראים ניזונים מעצי שדר.
באזורים הצפוניים נחשבת אבקת פרחי השדר לגורם אלרגיה נפוץ למדי. מוערך כי בין 15%-20% מהאוכלוסייה הסובלת מקדחת השחת רגישה לאבקת השדר.
שני מינים נפוצים או ידועים של השדר, מבין מיניו הרבים, הם שדר לבן ושדר הכסף, המתנשאים לגובה כ-20 מטרים.
אקולוגיה
עצי שדר נחשבים מינים חלוציים המקדימים לאכלס שטחים פתוחים. הם גדלים מהר אולם אורך חייהם אינו רב. לאחר 50 שנות חיים בקירוב מתחיל שדר הכסף האירופי להיכנע למחלות הנגרמות על ידי מיקרואורגניזמים וחרקים שונים. עצים אחרים בעלי צמיחה איטית יותר אך אורך חיים רב כמו האלון הם האחרונים שמשתלטים על אזורים כאלה. צמרותיהם הצפופות הסוגרות בעד קרני השמש ומונעות מהאור להגיע לקרקע ולספק אנרגיה חיונית, מונעות את צמיחתם של עצי שדר נוספים. עצי שדר גם מהווים כמה ממיני העצים רחבי העלים המסוגלים לשאת טמפרטורות נמוכות ביותר ולכן גדלים באזורים צפוניים מאוד, שבהם עצים אחרים כמו אלון או אשור אינם מסוגלים להתקיים.
שימושים
שדרים הם עצים רב תכליתיים. העלים, העצה, הענפים, והשורשים משמשים להכנת כלי נגינה, חומרים רפואיים, חומרי סיכה ועוד כהנה וכהנה.
עצי שדר משמשים בין השאר להפקת סבון ושמפו. את הממתיק המלאכותי "קסיליטול" ניתן להפיק באמצעותו גם כן. בארצות שונות לשד השדר משמש להכנת משקאות. ניתן גם להכין באמצעותו משקה קוואס. משתמשים בעצי שדר כעצי הסקה בשל ערכם הקלורי הרב ביחס ליחידת משקל. הילידים באמריקה הצפונית היו נוהגים להכין סירות, קערות או אוהלי טיפי מקליפת שדר הנייר בשל משקלה הקל, גמישותה, והקלות שבה ניתן להסירה מעצים שנפלו. שדר ננסי הוא שיח נמוך הנפוץ ביערות סיביר, שעושים שימוש בקליפתו. שדר צהוב גדל בצפון אמריקה ומשמש לריצוף.
בתרבויות צפוניות שונות נהוג להפיק מיץ לִבְנֶה מתקתק מלשד העץ באמצעות חור הנקדח בגזע העץ.
באוטובוס הדו-קומתי איסט לנקס מילניום ויקינג רצפת המפלס התחתון עשויה מלוח עץ תעשייתי מעץ לבוד ועץ המכילה גם "שדר" פיני.
בתעשיית המוזיקה מקובל להשתמש בעץ שדר (לבנה) לבניית גוף (זיווד או קופסת) הרמקול.
הדבי
הדבי (גרמנית: Haithabu, הייטהבו; בדנית: Haddeby, נורדית עתיקה: Heiðabýr) הייתה נקודת מסחר חשובה של הוויקינגים, ששכנה בדרום חצי האי יוטלנד (באזור השייך היום לגרמניה) ואשר שגשגה בין המאות 8 ל-11, עת נחרבה בשנת 1066, שנה אשר נחשבת לתום עידן הוויקינגים באירופה.
אמיל ברנאר
צייר בצרפת
נולד בעיר ליל וחלק ניכר מילדותו העביר במחיצת סבתו (אותה גם צייר ב-1887 באחד מציוריו הנודעים, La Grand mère). בשנת 1878 עבר לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן. בשנת 1884 הצטרף לאטלייה של פרנן קורמון באקול דה בוזאר, שם פגש את לואי אנקטן ואנרי טולוז לוטרק. כן ראה תערוכה של פול סזאן והפך למעריץ שלו והתיידד עם וינסנט ואן גוך. באביב 1886 סולק מהאקול דה בוזאר עקב מרדנותו ויצא במסע רגלי לחבל ברטאן. באוגוסט אותה שנה נפגש עם גוגן בפונט-אוון והשניים נדברו להפגש בשנית. בחורף שב לפריז, שם עבד עם ון גוך, אנקטן וטולוז לוטראק בשדרת קלישי. באותה תקופה נטש ברנאר את הריאליזם לטובת קווי מתאר חזקים, אזורים שטוחים של צבע וצורות מפושטות. את סגנונו זה, שהיה פרי החיפוש אחר דרך ביטוי אקספרסיבית יותר ושיקף השפעות של אמנות יפנית, אמנות ימי הביניים והרנסאנס המוקדם, אמנות עממית וכן תאוריה ספרותית סימבוליסטית, כינה קלואזוניזם.
הדבי
היישוב התפתח כנקודת מסחר בחלקה העליון של לשון ים צרה, אך ניתנת לניווט, הידועה בשם שליי (Schlei), אשר מתחברת אל הים הבלטי במזרח. כמו כן, פחות מ-15 ק"מ מהישוב זורם הנהר טְרֶאֶנֶה (Treene), המתחבר עם הנהר אֵיידר (Eider), הנשפך אל הים הצפוני.
אמיל ברנאר
צייר בצרפת
באפריל 1892, כשנתיים לאחר מותו של ואן גוך, ארגן ברנאר את התערוכה הראשונה של יצירותיו, הוא גם יצר את קטלוג התערוכה בעצמו.
חיים במזרח ומשפחתו
ב-1893 יצא לטיול גדול, הוא ביקר בפירנצה ורומא. מאיטליה עבר לטורקיה וביקר בסמרנה וסאמוס, משם יצא ליפו, ירושלים, קהיר ואלכסנדריה והתיישב בקהיר. בין היתר יצר פרסקו לקתדרלה של קהיר.
הדבי
היסטוריה
הדבי הייתה העיר הנורדית הגדולה ביותר בעידן הוויקינגי, ובמשך שנים הייתה היישוב העתיק ביותר בדנמרק, עד אשר עברה לשליטת גרמניה. כיום העיר ריבֶּה (גרמנית: Ripen) בדנמרק, אשר נוסדה במאה ה-9, היא היישוב העתיק ביותר בממלכה זו.
אמיל ברנאר
חיים במזרח ומשפחתו
ב-1894 נשא לאשה את חנאן סאט, ילידת לבנון והחל להתלבש כערבי. באותה עת שקע בקריאת כתבים פילוסופיים משל אוגוסטינוס, תומאס אקווינס, אריסטו, אפלטון והגל. ב-1895 נולד בנו הראשון, אוסטה. ב-1896 עברה המשפחה לספרד, שם חלתה חנאן בשחפת והמשפחה שבה לקהיר. ב-1897 נולד בנו השני. שני הבנים נפטרו משחפת. שנה לאחר מכן נולד בנו השלישי, אודילון. ב-1900, בעת נסיעה לצרפת, מת אודילון בעת שהות המשפחה בחניה בוונציה. באותה שנה נולד בן רביעי, אנטונין וב-1902 נולדה בתו אירן. ב-1903 נפרד מחנאן ושב לצרפת עם שני ילדיו.
הדבי
היסטוריה
העיר הגרמנית שלֶזְוויג נוסדה אחרי הדבי, בצידו השני של השליי. עיר זו היא שנתנה את שמה לדוכסות על שמה נקרא המחוז המודרני. על פי הרישומים העתיקים, בין הדבי ושלזויג חיברו שני גשרים. עם חורבנה של הדבי בשנת 1066, תושביה נטשו את המקום.
אמיל ברנאר
שארית חייו
ב-1922 הציג בביאנלה של ונציה תערוכת ציורים, וחיתוכי עץ בסגנון מסורתי. עד 1925 שהה באיטליה.
הדבי
היסטוריה
העיר עצמה הוקפה בביצורים בשלושת צדדיה הפונים אל היבשה (צפון, דרום ומערב). לקראת סוף המאה ה-9, החלקים הדרומיים והצפוניים של העיר נעזבו, ותושביה עבור לגור קרוב יותר למרכז. במקביל, חוזקה החומה המערבית של העיר.
אמיל ברנאר
שארית חייו
ב-1937 מתה חנאן וברנאר נשא לאשה את מאהבתו לאורך השנים, אנדראה פור (Andrée Fort) והמשיך לחלק את ימיו בין פונט אוון לפריז.
הדבי
היסטוריה
הסיבות העיקריות להצלחתה של הדבי כמרכז מסחרי היו גם קרבתה לנהרות אשר חיברו בין הים הצפוני לבין הים הבלטי, וסייעו לסחר בין הסקנדינבים לבין עצמם, אך גם בשל היותה מרכז המקשר בין סוחרי הממלכה הפרנקית לבין הסקנדינבים. שיא פריחתה הכלכלית של העיר הגיעה לקראת סוף האלף הראשון לספירת הנוצרים, אז הצליחו הוויקינגים להביא את מושבותיהם עד לקצה המזרחי של אמריקה הצפונית (ל'אנס או מדוז, היום בקנדה).
אמיל ברנאר
שארית חייו
ב-16 באפריל 1941 מת בפריז.
הדבי
היסטוריה
למרות פריחתה הכלכלית, תוחלת החיים בהדבי הייתה נמוכה למדי. ברוב המקרים, תושבי העיר לא זכו להגיע לגיל 30, ובמקרה הטוב – 40, ושנות חייהם האחרונות לוו בסבל רב עקב נכויות שונות. רחובות העיר היו צרים למדי, וגם הבתים היו קטנים וצפופים. עם זאת, נקודת אור אחת כן הייתה בהדבי: נשים זכו בה ליותר זכויות מהמקובל בתקופה זו.
תיאור העיר בימי הביניים
הנוסע היהודי האנדלוסי, אברהם בן יעקב, סיפק במהלך המאה ה-10 עדות מעניינת על הדבי. בתור איש קורדובה, עיר חשובה ועשירה בהרבה מהדבי, הוא תיאר את העיר כך:
העיר נבזזה על ידי המלך הנורווגי הראלד הרדרדה בשנת 1050, בעקבות סכסוך שלו עם מלך דנמרק. הוא העלה את העיר באש על ידי שליחת אוניות בוערות אל עבר הנמל. שרידים של אוניות אלו נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באזור. סנורי סטורלוסון, המשורר האיסלנדי, תיאר את ביזת העיר כך:
"בוערת מזעם הייתה הדבי, מקצה לקצה גבוה מעלה עלו הלהבות מהבתים כאשר, בטרם שחר, עמדתי על מעוז חמוש"
שש עשרה שנים לאחר מכן, העיר שוב נבזזה, הפעם על ידי סלאבים מהמזרח. בעקבות הביזה, העיר ננטשה אט-אט, כאשר תושביה עוברים את הגשרים מעל השליי אל עבר שלזויג.
You're Mine (מיני-אלבום)
You're Mine (בעברית: אתה שלי) הוא מיני-אלבום הבכורה של הרכב האינדי-פופ הישראלי לולה מארש. האלבום יצא לאור ב-29 בינואר 2016, דרך חברות התקליטים אנובה מיוזיק ויוניברסל.
רקע
כל שירי האלבום נכתבו על ידי יעל שושנה כהן וגיל לנדאו והופקו על ידי לנדאו. האלבום הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי בסמוך לצאתו.
סינגלים
שני הסינגלים, יחד עם השיר "In Good Times", נכנסו מאוחר יותר לאלבום הבכורה של ההרכב, Remember Roses.
ג'ורג' שולץ
ג'ורג' פראט שולץ (באנגלית: George Pratt Shultz; 13 בדצמבר 1920 – 6 בפברואר 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר העבודה האמריקני בשנים 1969–1970, מזכיר האוצר מ-1972 עד 1974 וכמזכיר המדינה מ-1982 עד 1989.
קורות חיים
שולץ נולד בניו יורק, כבנם היחיד של מרגרט לבית פראט וברל ארל שולץ. הוא גדל באנגלווד, עיירה בצפון ניו ג'רזי. הוא ממוצא גרמני. סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון ב-1942 והצטרף לחיל הנחתים האמריקאי, בו שרת עד 1945 והגיע עד דרגת קפטן. ב-1949 קיבל תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הוא לימד במחלקת הכלכלה ובבית הספר לניהול מ-1948 עד 1957 עם שנת היעדרות ב-1955 אותה לקח כדי לשרת במועצת הכלכלה של הנשיא דווייט אייזנהאואר כחבר בכיר. ב-1957, שולץ הצטרף לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו כפרופסור ליחסי עבודה. ב-1962, מונה לראש המחלקה.
שולץ כיהן כמזכיר מחלקת העבודה בקבינט של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969 ו-1970, לאחר מכן היה מנהל המשרד למנהל ותקציבים. במאי 1972 עבר לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, בו נשאר עד מאי 1974. בתקופה הזו שולץ, יחד עם פול וולקר וארתור ברנס, תמכו בהחלטתו של ניקסון לשים קץ לסטנדרט הזהב ולשיטת ברטון וודס.
ב-1974 עזב שולץ את השירות הממשלתי כדי להפוך לנשיא ומנהל קבוצת בכטל. ב-16 ביולי 1982, הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית השישים במספר. במדיניות החוץ שלו נטה שולץ לשמאל, ולעיתים קרובות היה בחילוקי דעות עם אנשיו הימניים יותר של ממשל רייגן. בעיקר נודעה התנגדותו הגלויה לעסקת החליפין בה העבירה ממשלת ארצות הברית נשק לאיראן תמורת שחרור בני ערובה, מה שהיה לבסוף לפרשת איראן-קונטראס. שולץ היה תומך נלהב בפלישת ארצות הברית לניקרגואה. ב-1983, במהלך נאום מול הקונגרס, הוא אמר "אנו חייבים לחתוך את הסרטן הניקרגואי החוצה". כמו כן, הוא התנגד לכל סוג של משא ומתן עם ממשלתו של דניאל אורטגה ואמר: "משא ומתן הוא לשון נקייה לכניעה אם צילו של הכח אינו נופל על שולחן הדיונים".
ג'ורג' שולץ עזב את משרת מזכיר המדינה ב-20 בינואר 1989 וקיבל לאות הוקרה על פועלו את מדליית החירות הנשיאותית, הוא המשיך להיות בעל קול במפלגה הרפובליקנית, בין השאר ייעץ לג'ורג' וו. בוש במהלך הקמפיין של שנת 2000 והיה חבר בכיר ב"וולקנים", קבוצה של יועצים פוליטיים לנשיא בוש שכללה גם את דיק צ'ייני, פול וולפוביץ וקונדוליזה רייס. יועצו הבכיר ביותר וחברו הקרוב הוא צ'ארלס היל, שמחזיק בעמדות במכון הובר ובאוניברסיטת ייל.
לאחר שעזב את משרתו הרשמית ב-1989, שולץ הפתיע רבים מחבריו השמרנים כשהפך לרפובליקני הראשון שקרא ללגליזציה של סמים. הוא הוסיף את חתימתו למודעה, שפורסמה בניו יורק טיימס ב-8 ביוני 1998, שתוכנה היה "אנו מאמינים שהמלחמה הגלובלית בסמים מזיקה כיום יותר מהשימוש בסמים עצמו".
באוגוסט 2003, שולץ מונה יחד עם וורן באפט לראש המועצה להתאוששות כלכלית של קליפורניה, קבוצה שייעצה לקמפיין של ארנולד שוורצנגר למשרת מושל קליפורניה. ב-5 בינואר 2006 השתתף בבית הלבן בפגישה של בכירי ממשל בוש עם מזכירי הגנה ומדינה לשעבר כדי לדון במדיניות החוץ של ארצות הברית.
בפברואר 2016 העניק לו ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרס הערכה על שירותו לישראל.
שולץ הלך לעולמו ב-6 בפברואר 2021 בגיל 100 בביתו שבסטנפורד, קליפורניה.
פרשת תראנוס
משנת 2011 עד 2015, היה שולץ חבר בדירקטוריון של Theranos, חברת טכנולוגיות בריאות שנודעה בטענות השווא שלה על כך שהמציאה בדיקות דם מהפכניות. הוא היה דמות בולטת בשערורייה שלאחר מכן. לאחר שהצטרף לדירקטוריון החברה בנובמבר 2011, הוא גייס דמויות פוליטיות נוספות, כולל שר החוץ לשעבר הנרי קיסינג'ר, שר ההגנה לשעבר וויליאם פרי והסנאטור האמריקני לשעבר סם נון. שולץ גם קידם את מייסדת ת'רנוס, אליזבת הולמס, בפורומים גדולים, כולל המכון לחקר מדיניות כלכלית של אוניברסיטת סטנפורד SIEPR, ותמך בה בפרסומים מרכזיים בתקשורת. זה עזר להולמס במאמציה לגייס כסף ממשקיעים.
היסטוריה של טביליסי
ההיסטוריה של טביליסי מתוארכת אחורה לסוף המאה ה-5. במשך 1,500 שנה שעברו מאז הייתה טביליסי לא רק בירת גאורגיה אלא גם מרכז תרבותי, פוליטי וכלכלי של כל הקווקז. כיוון שהייתה ממוקמת על הצטלבות דרכי מסחר ראשיות היוותה טביליסי מטרה לכובשים חיצוניים ונכבשה על ידם במהלך ההיסטוריה לפחות עשרים פעמים. משנת 1991 היא בירת גאורגיה העצמאית.
היסטוריה מוקדמת
270px|ממוזער|צוק [[מטחי ופסל גורגסלי, מייסד העיר על פי האגדה]] הגרסה הנפוצה ביותר של סיפור עם עתיק מספרת כי שטחה הנוכחי של העיר היה מכוסה יערות, והמלך וחטנג, המכונה "בעל ראש הזאב", הלך לצוד פסיונים יחד עם חבריו, באזור שהיה מכוסה ביערות, עם בז (בגרסאות אחרות מופיע כנץ או כעוף דורס אחר). במהלך הציד, הבז הכה בפסיון בעודו עף באוויר, והשניים נפלו לתוך מעיין חם ומתו. כאשר הגיעו הציידים היו שתי הציפורים מבושלות. המלך וחטנג התלהב כל כך מן המעיינות החמים עד כי שכח את אובדן הבז, והחליט לגדוע את היער ולבנות עיר באותו המקום. המילה "תבּילי" (თბილი) פירושה בגאורגית "חמים", ומכאן "תבּיליסי" - "מקום חמים". עד היום ישנם שם מעיינות גופרית חמים הנובעים מהאדמה. רובע בתי המרחץ של טביליסי, אבאנותובני, נמצא באזור זה.
על פי הממצאים הארכאולוגיים התקיימה התיישבות באזור טביליסי כבר במילניום הרביעי לפנה"ס. האזכור הראשון לעיר בכתובים מופיע במחציתה השנייה של המאה ה-4, כאשר נבנתה במקום מצודה בתקופת שלטונו של המלך ואראז-בקור. לקראת סוף המאה ה-4 נפלה המצודה בידי הפרסים ולאחר מכן, באמצע המאה ה-5, בידי מלך ממלכת איבריה, וחטנג גורגסלי, ששלט בה עד סוף המאה ה-5. ייסוד העיר נזקף בעיקר לזכותו של גורגסלי, שהיה האחראי בפועל לחידושה ולבנייתה של העיר, אך היא לא נוסדה על ידיו. העיר שנבנתה בידי גורגסלי מכסה את סביבות צוק מטחי וסביבות אבאנותובני (רובע בתי המרחצאות של טביליסי - רובע היסטורי).
טביליסי הופכת לעיר בירה
המלך דאצ'י, מלך ממלכת איבריה (נקרא גם דאצ'י הראשון אוּגָ'רמֶלי), שהיה יורשו של וחטנג גורגסלי, העביר את בירת ממלכתו ממצחתה לטביליסי בהתאם לצוואתו של אביו. טביליסי שימשה איפוא כבירת הממלכה המזרחית של גאורגיה, ולא הייתה בירתה של כל גאורגיה. בתקופת שלטונו סיים דאצ'י את בניית החומה המקיפה של המצודה שסימנה את גבולות העיר. החל מהמאה ה-6 החלה טביליסי לצמוח במהירות עקב מיקומה האסטרטגי; העיר שכנה על מסלולי מסחר ומסלולי טיול (המטיילים של אותה תקופה היו גם הגאוגרפים וההיסטוריונים של אותה תקופה) בין אירופה ואסיה.
טביליסי תחת שלטון זר - תחילת ימי הביניים
מיקומה האסטרטגי של טביליסי, במרכז הקווקז על הדרך בין אירופה לבין אסיה, הפך אותה למטרה עבור הכוחות הגדולים של האזור באותן השנים, בהם: ביזנטים, הערבים והסלג'וקים. התפתחותה התרבותית של העיר הייתה תלויה לפיכך, במידה רבה, במי שהיה בשלטון באותה תקופה. למרות זאת, טביליסי וכל מזרח גאורגיה, הצליחו לשמור על מידה מסוימת של עצמאות מפני הכובשים. השליטה הזרה על העיר החלה במחצית השנייה של המאה ה-6 והתמשכה עד המאה ה-10. בשנים 570–580 השתלטו האימפריה הסאסאנית על העיר, ושלטו בה כעשור. בשנת 627 נבזזה טביליסי בידי צבאות הביזנטים ובאביב 629 בידי הכוזרים במהלך המלחמה הפרסית-טורקית (627–629). בשנת 645, הופיעו לראשונה הערבים בגאורגיה. אבל עדיין עד לשנת 735 הם לא הצליחו לייצב את שלטונם. באותה שנה (או בין 735–738), ח'ליף האימפריה המוסלמית מאומאי, מרואן השני (مروان بن محمد بن مروان بن الحكم), כבש את טביליסי וחלק גדול מהשטחים השכנים, מידי ממלכת איבריה (כארתלי), וייסד אמירות ערבית, שהייתה תחת חסותו של ח'ליף בגדד או לעיתים הואלי (ولي) של ארמניה (Armīniya).
במהלך התקופה הערבית, טביליסי, שנקראה "אל-תפליס", גדלה למרכז המסחר בין העולם המוסלמי לבין צפון אירופה. מעבר לזה, היא תיפקדה כמוצב חוץ מפתח והיוותה חוצץ בהתמודדות כנגד הביזנטים והשליטה הכוזרית. במרוצת הזמן הפכה טביליסי מוסלמית בעיקרה, אבל ההשפעה האיסלמית נתחמה לעיר עצמה כאשר הסביבה נשארה נוצרית. טביליסי הייתה עיר גדולה עם חומה כפולה ובה 3 שערים. היא שכנה על שני צידי נהר הקורה, ושני חלקיה היו מחוברים בגשר של סירות.
השלטון הערבי בטביליסי הביא סדר מסוים שלא היה קיים לפני כן. בין היתר הכניסו הערבים מודרניזציה במערכת המשפט. בשנת 764 נבזזה טביליסי שוב בידי הכוזרים. בשנת 853 שיגר הח'ליף אל-מותאווכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم) משלחת ענישה לדיכוי המרד שיזם האמיר של טביליסי, אסחאק בן איסמעיל. המשלחת בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (הידוע גם בשם "בוגה הטורקי") שרפה את טביליסי עד אפר וערפה את ראשו של אסחאק בן איסמעיל. בכך הוא חיסל את הסיכוי של העיר להפוך למרכז של מדינה אסלאמית עצמאית בקווקז. העבאסים בחרו לא לשקם את העיר, וכך ירד מעמדה של העיר יחד עם מעמדם של המוסלמים בקווקז. עד שנת 1050 סולק לחלוטין השלטון המוסלמי מטביליסי. ניסיונות של הגאורגים לכבוש את העיר באותה תקופה עלו בתוהו. בשנת 1068 נבזזה העיר פעם נוספת בידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן.
טביליסי - בירת הממלכה הגאורגית המאוחדת
בשנת 1122, לאחר קרבות קשים נגד הסלג'וקים ובהשתתפותם של לפחות 60,000 חיילים גאורגים נגד כ-300,000 טורקים-סלג'וקים, הצליחו חייליו של דוד הבנאי (1089–1125), מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, לכבוש את טביליסי. לאחר שהקרב על טביליסי הסתיים, העביר דוד את מושבו מכותאיסי לטביליסי, והפך אותה לבירת ממלכתו. מהמאות ה-12 וה-13 הפכה טביליסי לעיר דומיננטית באזור, נהנתה משגשוג כלכלי עם חיי מסחר מפותחים וכוח עבודה מיומן, וממערכת סוציאלית מבוססת היטב. עד סוף המאה ה-12 נאמד מספר תושבי טביליסי בכ-80,000 איש. העיר הפכה למרכז ספרותי ותרבותי לא רק עבור גאורגיה אלא גם עבור העולם הנאור הגדול יותר. בתקופת שלטונה של תמר, מלכת גאורגיה, עבד שותא רוסתוולי בטביליסי כאשר חיבר את האפוס הלאומי הגאורגי "עוטה עור הנמר". תקופה זו מצוינת לעיתים קרובות כ"תור הזהב של גאורגיה" או "תקופת הרנסאנס
השליטה המונגולית וחוסר היציבות שלאחריה
תור הזהב של טביליסי ארך לא יותר ממאה שנה. בשנת 1236, פלשו המונגולים לגאורגיה, לאחר שתי הקרבות שנערכו במישור קורה דרומית לטביליסי, קרב קורה הראשון, בפברואר 1221, וקרב קורה השני בסתיו של אותה שנה, נסללה דרכם של המונגולים לכיוון טביליסי. לשליטת האימפריה המונגולית קדם מאבק הרסני עם ג'לאל א-דין מינגבורנו (جلال الدين منكبرتي), שאה שהיה פליט החווארזם, שביקש מהגאורגים, בראשות רוסודן, בשנת 1225 לתמוך בו במלחמתו במונגולים. משלא נמלאה בקשתו, הרס והחריב את גאורגיה. בתקופת השלטון המונגולי שימרה הממלכה עצמה מידה של עצמאות למחצה ולא איבדה את מעמדה כממלכה. יחד עם זאת, הייתה טביליסי, בירת הוילאיאט (ولاية) של גורג'יסטן (פרובינציית גורג'יסטן), שכללה את גאורגיה וכל דרום הקווקז, מושפעת במידה רבה מהמונגולים במאה שבאה לאחר מכן, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה תרבותית. בשנות ה-20 של המאה ה-14 גורשו המונגולים מגאורגיה בכוח, וטביליסי שבה והייתה לבירתה של ממלכה גאורגית עצמאית. בשנת 1366 התפרץ בעיר המוות השחור.
מסוף המאה ה-14 ועד סוף המאה ה-18 הייתה טביליסי תחת שליטה זרה ואף נשרפה לאפר מספר פעמים. ב-21 בנובמבר 1386 נכבשה ונבזזה על ידי טימור לנג ומספר פעמים נוספות במהלך הפלישות הטימוריות לגאורגיה. בשנת 1444 נכבשה העיר ונבזזה על ידי מוזפאר אלדין ג'יהאן שאה (Muzaffar al-Din Cihan Şah), השאה של תבריז ומנהיג הקראקויונלו. בשנים 1477–1478 נכבשה טביליסי על ידי אוזון האסן, סולטאן האק קויונלו. בשנת 1522 נכבשה טביליסי בידי האימפריה הספווית, אולם שוחררה מאוחר יותר על ידי דוד העשירי מלך ממלכת כארתלי. בתקופת שלטונו נבנו מחדש ושוקמו חלקים רבים של העיר. החל מהמאות ה-17 וה-18 הפכה טביליסי שוב למטרה נחשקת על ידי עות'מאנים והפרסים הקאג'ארים. ארקלה השני, מלך ממלכת כארתלי-קאחתי, ניסה מספר פעמים ואף הצליח לשחרר את טביליסי מידי הפרסים, שהיו בראשות אע'א מוחמד ח'אן קג'אר, אולם בסופו של דבר, למרות הברית שכרת ארקלה עם הרוסים, נשרפה העיר לאפר בשנת 1795 בתום קרב עקוב מדם. תוצאת הקרב הובילה להרס מוחלט של טביליסי, ורבים מתושביה נהרגו בקרבות רחוב. אלפי פליטים נמלטו למחוזות אחרים של המדינה.
בשנת 1709 הודפס בטביליסי הספר המודפס הראשון בגאורגיה שנדפס על ידי וחטנג השישי, הואלי של כארתלי (נמצא כיום בספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה).
במסגרת מאבקה של יקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה, במוסלמים של צפון הקווקז, שלחה הקיסרית, בשנת 1769, כוח של 400 איש דרך מעבר דריאל לטביליסי ממבצרה החדש במוזדוק שבצפון אוסטיה, המבצר שבנייתו בשנת 1762 עורר את המאבק הרוסי בקברדינים בין השנים 1765–1779 ומאוחר יותר המאבק כנגד העות'מאנים בשנים 1768–1774.
תחת שליטת האימפריה הרוסית
בשנת 1801, לאחר שמלך כארתלי-קאחתי הצטרף לאימפריה הרוסית, הפכה טביליסי למרכז המנהלתי של פלך טביליסי ולבירת מלכות המשנה של הקווקז. מתקופה זו החלה טביליסי להתפתח פוליטית וכלכלית. מבנים חדשים, רובם בסגנון אירופאי, החלו להופיע בעיר. כבישים חדשים ומסילת ברזל חדשה קישרו את טביליסי לערים האחרות של רוסיה, ולערים אחרות בעבר הקווקז, כמו בתומי, פותי, באקו וירוואן. עד שנות ה-50 של המאה ה-19 הפכה טביליסי שוב לעיר מסחר ראשית ולמרכז תרבותי של כל עבר הקווקז. הייתה זו העיר המועדפת על ידי איליה צ'בצ'בדזה, אקקי צרתלי, יעקב גוגבשווילי ואלכסנדר גריבוידוב וכן על ידי מדינאים, משוררים, ואמנים אחרים, אשר פעלו בטביליסי.
בין המבקרים הרבים בטביליסי, שהביעו ביצירותיהם את החיבה שרחשו לה, היו אלכסנדר פושקין, לב טולסטוי, מיכאיל לרמונטוב, משפחת רומנוב ואחרים. משפחת רומנוב ייסדה בטביליסי את מושבה הטרנס-קווקזי ברחוב גולובאני (כיום שדרות רוסתוולי). בשנת 1819 יצא לאור העיתון המודפס הראשון בטביליסי, "סָכַּרתווֶלוֹס גאזֶתי". שנה לאחר מכן שונה שמו ל"כּארתוּלי גאזֶתי" ובשנת 1828 יצא לאור העיתון "טפיליסיס אוצק'באני". בין השנים 1852–1875 ראה אור הז'ורנל, "ציסקארי" ובין השנים 1866–1885 העיתון "דרוֹאֶבָּה" ("זמנים"). בשנת 1877 הוציא איליה צ'בצ'בדה לאור את הז'ורנל "איבריה" שהפך משנת 1886 לעיתון. בשנת 1966 יצאה לאור "האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית".
במהלך המאה ה-19 מילאה טביליסי, על הגיוון התרבותי שבה, תפקיד חשוב מבחינה פוליטית, כלכלית, ותרבותית לא רק עבור גאורגיה אלא עבור כל הקווקז. טביליסי השתנתה לגמרי, נבנו בה מונומנטים אדריכליים שונים, והיא קיבלה תכונות של עיר בינלאומית, בד בבד עם פולקלור עירוני, עגה מקומית ותרבות ייחודית שנקראה "טבּיליסוּרי" (מילולית: "השייך לטביליסי"). בסוף המאה ה-19, בשנת 1897, היה הרכב אוכלוסיית טביליסי: 38.1% ארמנים, 26.3% גאורגים ו-24.8% רוסים. בתקופה זו נבנו כיכר החירות (1829), פארק מושטאידי שבשנת 1935 נבנתה בה רכבת הילדים הגדולה בעולם, התיאטרון האימפריאלי, ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה (1846), מוזיאון סימון ג'נשיה (1856), הקונקה של טביליסי (1883) שעל בסיסו הוקמה מאוחר יותר בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה החשמלית של טביליסי, פנתאון דידובה, הפוניקולר של טביליסי (1905), הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (בשנת 1917 לאחר מהפכת פברואר בתקופת ממשלת המעבר הרוסית).
בשלהי שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה הייתה טביליסי מרכז חשוב להתפתחותה של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות. אישים בולטים במפלגה פעלו בטביליסי ובכללם סטלין שהפך מאוחר יותר לשליט ברית המועצות. בטביליסי גם התרחש שוד הבנק של טיפליס, שוד שנבעה ממניעים פוליטיים בשנת 1907, בטביליסי גאורגיה, והייתה האירוע החשוב ביותר בהיסטוריה הבולשביקית ובדרכה של מפלגת הפועלים הרוסית הסוציאל-דמוקרטית (РСДРП). סכום הכסף שנשדד, כמיליון רובל על פי ההערכה, הניע את גלגלי המהפכה הבולשביקית ומימן את פעולותיה שנים רבות לאחר מכן.
עצמאות 1918 - 1921
לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 הפכה טביליסי לבירת מדינה טרנס-קווקזית זמנית שנוסדה באביב 1918, הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז. המדינה לא החזיקה מעמד זמן רב, וב-26 במאי 1918 הכריזה גאורגיה, בארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, על עצמאותה בנפרד והקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. יומיים לאחר מכן הכריזו ארמניה ואזרבייג'ן על עצמאותן באותו המקום בטביליסי, ועל הקמתן של הרפובליקות המוקדמות של ארמניה ואזרבייג'ן. מ-26 במאי 1918 הפכה טביליסי לבירתה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה עד 25 בפברואר 1921. בתקופה זו, במשך השנים 1918–1919, שכנה בטביליסי מפקדה צבאית גרמנית ולאחר מכן מפקדה צבאית בריטית.
תחת השלטון הגאורגי הפכה טביליסי לעיר האוניברסיטאית הראשונה בקווקז, לאחר שהוקמה בה, ב-8 בפברואר 1918, האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. היה בכך משום הגשמת חלומם הישן של הגאורגים, שכן נאסר עליהם להקימה בתקופת האימפריה.
הכרזת העצמאות הגאורגית הביאה לשינויים רדיקליים בקהילה היהודית בגאורגיה, והיהודים קיבלו שוויון זכויות מלא במדינה. החידוש באפשרות של נאום בחופשיות, חופש העיתונות וחופש ההתארגנות הובילו לחידוש המעורבות היהודית בחיים הציבוריים. באותה שנה, 1918 הצליח דוד באזוב לייסד בית ספר עברי-ציוני בטביליסי. בית ספר שהיה מושתת על יסודות פדגוגיים מודרניים, והלימודים בו התקיימו בשיטת עברית בעברית, שיטה שהופעלה קודם לכן על ידי אברהם חוולס, בשנת 1906 בצחינוואלי.
ב-10 ביוני 1918 הגיע כוח גרמני מחיל המשלוח הגרמני לקווקז לטביליסי, שנת יומיים לפני כן בנמל פותי שלחופי הים השחור, והצטרף למצעד הצבאי הגאורגי-גרמני שנערך בשדרות רוסתוולי. תוך זמן קצר הצטרפה המשלחת הגרמנית לשבויי המלחמה לשעבר הגרמנים מרוסיה, ולמתיישבים שהועברו מווירטמברג, והתיישבו בגאורגיה באמצע המאה ה-19.
ב-15 בפברואר 1921 פלשו הסובייטים לגאורגיה, ויומיים לאחר מכן, ב-17 בפברואר, הגיע הצבא האדום לטביליסי מכיוון דרום-מערב, וכבש תחילה את העיירה קוג'ורי והתקדם וכבש את כפר טבחמלה. ביומיים לאחר מכן, 18 - 20 בפברואר עברה השליטה בעיר מיד ליד. ב-20 בפברואר נסוגו הכוחות הגאורגיים והרוסים הידקו את המצור על טביליסי. ב-23 בפברואר שיקם הצבא האדום את גשר מסילת הברזל שפוצץ עם נסיגת הגאורגים והגיעה תגבורת של טנקים, שכבשו בסופו של דבר, ב-25 בפברואר, הושלם כיבושה של העיר, והכריזו על שלטון סובייטי.
תחת השלטון הקומוניסטי
עם כיבושה של גאורגיה בידי הסובייטים ועד שנת 1936 הפכה טביליסי לבירתה של הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז, רפובליקה שכללה את מדינות עבר הקווקז, ואחריה הייתה לבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. בתקופת השלטון הסובייטי גדלה אוכלוסיית טביליסי משמעותית, העיר הפכה למתועשת, זכתה לחשיבות פוליטית וחברתית והייתה למרכז תרבותי בברית המועצות. בשנת 1980 נערך בה פסטיבל הרוק הראשון בברית המועצות. ב-9 במרץ 1956, טבח הצבא האדום במפגינים גאורגים שהפגינו בטביליסי כנגד הדה-לגיטימציה של סטלין והפגיעה בגאווה הלאומית הגאורגית, שנבעו בעקבות נאומו מכה הגלים של המנהיג הסובייטי החדש, ניקיטה חרושצ'וב, הוקיע חרושצ'וב את הדיקטטור סטלין (יליד גאורגיה) כעריץ ברוטלי. השלטונות המקומיים שאיבדו שליטה העבירו את השליטה לידי הצבא שטבח במפגינים. היד הקשה הביא לשקט יחסי, ובמשך 20 השנה הבאות לא נרשמו עימותים דומים. כמו כן הטילו השלטונות הסובייטים איסור פרסום האירוע.
פסטיבל הרוק של טביליסי היה אירוע מוזיקלי שהתקיים בטביליסי במשך כשבוע בין 8 במרץ ל-16 במרץ 1980. האירוע היה פסטיבל הרוק הרשמי הראשון בברית המועצות, ונחשב לעיתים קרובות כנקודת מפנה בהיסטוריה הסובייטית ושל מוזיקת הרוק הרוסי.
ב-9 באפריל 1989, נהרגו בטביליסי 20 נשים ומאות נפצעו בהפגנות שפוזרו באלימות על ידי הצבא האדום, בטרגדיה של 9 באפריל. המחאה הגאורגית שהחלה בדרישה להעניש את הבדלנים האבחזים שהכריזו על עצמאותם באספת ליחני, ולהחזיר את עצמאות גאורגיה. השלטונות הסובייטים המקומיים איבדו שליטה על המצב בבירה וביקשו את עזרת הצבא הסובייטי, שפיזר ביד קשה ובאלימות אשר גרמו ל-20 הרוגים ומאות פצועים, על ידי שימוש באלות ובגז רעיל. למרות ניסיונות של המעורבים בטרגדיה להתנער מאחריות קבעה ועדה פרלמנטרית רוסית כי יש להעמיד לדין את ראשי הצבא שהביאו למות אזרחים. שנתיים מאוחר יותר, לאחר משאל עם, הצביעו הגאורגים על עצמאות גאורגיה, ותאריך הטרגדיה, 9 באפריל, נקבע כיום כינון הרפובליקה.
עצמאות גאורגיה
עם התפרקות ברית המועצות עברה על העיר תקופה של חוסר יציבות ומבוכה שהגיעו לכדי מלחמת אזרחים. לאחר הכרזת העצמאות של גאורגיה. בסתיו 1991 הגיעה פעילות האופוזיציה כנגד נשיאה הראשון של גאורגיה, זוויאד גמסחורדיה, לכלל מהומות אלימות. ב-2 בספטמבר 1991 דיכאה המשטרה הפגנה גדולה של האופוזיציה בטביליסי, וזאת תוך שימוש בכוח רב. מספר פעילים מרכזיים באופוזיציה נעצרו, עיתוני אופוזיציה נסגרו, והמשטרה פשטה על משרדי תנועות האופוזיציה. המשמר הלאומי הגאורגי, שהיה הכוח הפארא-צבאי העיקרי במדינה, התפצל לשני פלגים, בעד הנשיא גמסחורדי, ונגדו. מיליציית המחדריוני בהנהגת ג'אבא יוסליאני תמכה אף היא במתנגדים לנשיא.
עד מהרה הפכו ההפגנות לפעילות צבאית גלויה כמעט. במשך שלושת החודשים הבאים עסקו הצדדים בהכנות לעימות מזוין, בהתבצרות ובהנחת בריקדות. ההרוגים הראשונים בעימות נהרגו בטביליסי ב-22 בספטמבר וב-24 בספטמבר הוכרז על מצב חרום בטביליסי. עד לסוף אוקטובר נעצרה רוב המנהיגות של מפלגת האופוזיציה "המפלגה הלאומית הדמוקרטית", ובראשם מנהיגם גאורגי צ'נטוריה. בפרברי טביליסי התבצרה קבוצה של אנשי המשמר הלאומי, בפיקודו של תנגיז קיטובאני. עד לסוף דצמבר החריף העימות, ואנשי האופוזיציה טענו כי פעולות גמסחורדיה לא הותירו להם כל אפשרות למשא ומתן ליישוב הסכסוך בדרכי שלום.
ב-20 בדצמבר 1991, החלו תומכי קיטובאני את המתקפה האחרונה כנגד גמסחורדיה. יוסליאני שוחרר ממעצר, ובראש המחדריוני הוביל הסתערות על הבריקדות במרכז טביליסי. ב-22 בדצמבר תפסו המורדים מספר בנייני ממשלה, והתקיפו את בניין הפרלמנט הגאורגי בו התבצר גמסחורדיה. בה בעת דיכאו המורדים ניסיונות למחאה עממית בעד גמסחורדיה. המורדים ירו אל מפגינים שהתקהלו בתמיכה בנשיא, והרגו אחדים מהם.
גמסחורדיה נמלט מטביליסי ב-6 בינואר 1992, בתחילה לארמניה ולאחר מכן לצ'צ'ניה שם הקים ממשלה גאורגית גולה שתיפקדה במהלך השנה וחצי שלאחר מכן, וזכתה להכרה בינלאומית מסוימת. לאחר מספר ימי לחימה, בהם נפגעו בצורה חמורה שדרות רוסתוולי, השדרה המרכזית בטביליסי, ו-113 אנשים נהרגו, יכלו המורדים להכריז על ניצחונם. תומכי הנשיא המודח המשיכו במאבק מחוץ לטביליסי. המלחמה באבחזיה ותוצאותיה הביאו לגל של פליטים שהגיעו ברובם לטביליסי. בתקופת שלטונו של אדוארד שוורדנדזה (1993–2003) היו הפשע והשחיתות נפוצים כמקודם, ופשו בקרב הדרגים הבכירים ביותר בחברה. חלקים רבים בחברה התרוששו כתוצאה מאבטלה שהביאה לקריסה כלכלית של העיר. מצב זה הביא להפגנות סוערות בנובמבר 2003, לאחר שהשחיתות הגיעה לשיאה בבחירות לנשיאות גאורגיה, שנערכו ב-2 בנובמבר של אותה שנה, וזויפו בידי הממשלה המכהנת של שוורדנדזה. כ-100,000 איש שיצאו לשדרות רוסתוולי בטביליסי, יחד עם הפגנות דומות ביתר ערי גאורגיה, הביאו להפיכה ללא שפיכות דמים במהפכת הוורדים. ממשלת שוודנדזה גובתה על ידי אסלן אבשידזה, מנהיג חצי-בדלני של המחוז האוטונומי אג'ריה, ששלח אלפים מתומכיו להפגנות פרו-ממשלתיות כמשקל נגדי להפגנות בטביליסי. ההפגנות הסוערות גרמו להתפטרותו של שוורדנדזה ולבחירות חדשות בהן נבחר מיכאיל סאקשווילי לנשיא.
מאז 2003 גברה היציבות במידה ניכרת. הממשלה החדשה בראשות מיכאיל סאקשווילי הקטינה את השחיתות במידה ניכרת, ושיפרה את הכלכלה בגאורגיה בכלל ובטביליסי בפרט.
המלחמה הרוסית-גאורגית
ב-7 באוגוסט 2008 נכנסו כוחות גאורגיים לדרום אוסטיה, ופתחו במבצע בדרום אוסטיה, שמטרתו כיבוש צחינוואלי והשתלטות על החבל הבדלני. בתגובה פלשה רוסיה לגאורגיה, הדפה את הכוחות הגאורגיים בדרום אוסטיה וכבשה עמק קודורי שבאבחזיה, השטח היחיד בצפון-מזרח אבחזיה שהיה בשליטת גאורגיה. משם המשיכה וכבשה את העיר גורי וחלקים נוספים בתוככי גאורגיה. קודם לפלישה הפציצו מטוסים רוסיים מטרות בכל רחבי גאורגיה.
במהלך הפלישה תקפו מטוסים רוסיים יעדים שונים בטביליסי, ביניהם שדה תעופה צבאי סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של טביליסי. הניסיון הרוסי להפלת ממשלת סאקשווילי הביא, ב-12 באוגוסט, להפגנת ענק בתמיכה לנשיא בכיכר החירות מול בנין הפרלמנט של גאורגיה ולהגעתם של נשיאי פולין, אוקראינה, ליטא ואסטוניה כמפגן תמיכה לצד סאאקשווילי. זרם הפליטים הגאורגים מדרום אוסטיה וגורי הגיע ברובו לטביליסי והוקמו בה מחנות פליטים.
דיניליסיה
דיניליסיה (שם מדעי: Dinilysia; מילולית: "אניליוס נוראי") הוא סוג נכחד של נחש מתקופת הקרטיקון העליון, שחי ביבשת העל הקדומה פנגיאה, באזור אמריקה הדרומית של היום.
מאפיינים
נחש זה התגלה בתצורות אנקלטו שבנאוקן, ארגנטינה ותואר ב-1901 בידי ארתור סמית' וודוורד. הסוג כלל מין יחיד - Dinilysia patagonica, על שם פטגוניה בה התגלה.
נחש זה הגיע לאורך של 1.8 עד 3 מטרים, והוא ניזון מטריפת חיות קטנות. הוא היה חסר את תעלת האוזן הפנימית של הנחשים המודרניים והוא השתייך לקבוצה אופידיה. במקום האוזן הפנימית הוא השתמש באיבר כדורי המשמש להרגשת רעידות באדמה, וכך התקרב לטרף. ככל הנראה הוא לא היה ארסי והרג באמצעות מחיצה חזקה של טרף קטן, כמו החנקיים. כמותם המבנה של הלסת שלו עזר לבלוע טרף גדול יחסית לגודל הלסת.
נחש זה נחשב לממצא הראשון של נחש אמיתי מהקרטיקון ובכלל מהמזוזואיקון, בעוד הנחה רווחת סברה שהנחשים החלו להתקיים רק מהפלאוקן.
בתרבות
נחש זה הופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים ובמשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
RJ-11
RJ-11 (קיצור של Registered Jack 11) הוא תקע נפוץ לכבלי טלפוניה. זהו התקע האנלוגי שהיה נפוץ ביותר לפני השימוש בטכנולוגיות מתקדמות כגון: ADSL, ISDN ו-VoIP. גם כיום הכבל נפוץ בשימוש בטלפון ביתי וברשתות מקומיות. מחבר זה מאפשר חיבור של קו טלפוניה אחד.
RJ-14 ו-RJ-25 הם תקעים דומים ל-RJ-11 אך מאפשרים חיבור שני קווי טלפון ושלושה, בהתאמה.
צורת הכבל
בשלושת הכבלים, הכבל מכיל שלושה זוגות שזורים. ב-RJ-11 מחובר רק זוג אחד למחבר בחיבורים המרכזיים (3,4), ב-RJ-14 מחוברים שני זוגות לחיבורים המרכזיים (3,4 ו-2,5) וב-RJ-25 מחוברים שלושת הזוגות לששת החיבורים במחבר. בכל זוג הצד החיובי הוא 0 וולט (הארקה) והצד השלילי הוא 48- וולט (כאשר הטלפון מצלצל).
סימון הכבל
הכבל מכיל 6 חוטים בצבעים שונים. קיימות מספר צורות של סימון המוליכים. השתיים העיקריות הן הסימון הישן, שבו כל חוט היה בצבע שונה והסימון לפי קטלוג 5e או קטלוג 6 של תקן TIA-568, שבו כל זוג הוא באותו הצבע - הצד החיובי הוא בצבע חסר (לבן עם פס בצבע של הזוג) והצד השלילי הוא בצבע מלא.
קישורים חיצוניים
Parikaapeli
תסמונת רט
תסמונת רט (באנגלית: Rett Syndrome) היא תסמונת המאופיינת בניוון התפתחותי פרוגרסיבי.
תסמיני המחלה באים לידי ביטוי בפעילות לקויה של מערכת העצבים ושל המערכת האורתופדית. התסמונת באה לידי ביטוי בצורה מלאה בעיקר בקרב נשים, ומתבטאת בקשיים בתקשורת מילולית ולא מילולית. בהשוואה לאוטיזם, הקושי בתקשורת המילולית של הלוקים בתסמונת יהיה חמור לעומת אוטיזם קלאסי, בעוד הקושי בתקשורת הבלתי מילולית יהיה קל לעומת זאת, מבנה גוף קטן, תנועות ידיים סטראוטיפיות (בדומה לאוטיזם קלאסי) וקושי רב בשליטה על תנועות הידיים לצרכים תפקודיים (בשונה מאוטיזם קלאסי), הפרעות נשימה ובמקרים רבים אפילפסיה ומוגבלות שכלית התפתחותית. 26% ממקרי המוות של החולות בתסמונת הם פתאומיים ומסיבה לא ברורה. זכרים הנושאים את המטען הגנטי המקביל לזה של נקבות בעלות התסמונת המלאה נולדים, לרוב, עם נפח ראש קטן באופן פתולוגי ומתים בינקותם. קיימות גם תצורות חלקיות של התסמונת.
עד לשנת 2013 הייתה התסמונת מוגדרת בספר האבחנות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR כחלק מתסמונות הקשת האוטיסטית. הגדרה זו הפכה עם השנים לשנויה במחלוקת, בשל הבדלים רבים בין רט לשאר התסמונות בקשת זו. בעקבות שינוי הקריטריונים והסיווג של כלל הקשת במהדורה DSM-5 שיצאה ב-2013, והמעבר לחלוקה כללית לשלוש רמות אוטיזם - הוסרה התסמונת מהמהדורה החדשה; הלוקים בה עשויים להיות מאובחנים בנוסף גם ברמה מסוימת של אוטיזם או לא, בהתאם להופעת תסמיני אוטיזם אצלם. לעומת זאת, במדריך האבחנות הפסיכיאטרי ICD-10, התסמונת עדיין מופיעה כחלק מתסמונות הקשת האוטיסטית.
נכון לשנת 2012, לא מוצע מענה רפואי לתסמונת והמענה הפרא-רפואי לתסמונות דומות מתאים ללוקים בה באופן חלקי. אולם, ניסויים בחיות מודל הניבו תוצאות מעודדות לגבי האפשרות לטפל בה היטב בעתיד הקרוב.
גנטיקה
החלבון MeCP2 הוא חלבון רגולטיבי דהיינו, חלבון המהווה חלק ממנגנון שליטה במידת ביטויים של גנים המקודדים לחלבונים אחרים. לכן, פגיעה בו עשויה להתבטא בפגיעה בתפקודם של חלבונים רבים ולגרימה לתסמונת בעלת תסמינים מתחומי תפקוד מגוונים. כאשר החלבון תקין הוא נקשר ל-DNA שעבר מתילציה - בעיקר לאלמנטים מסוג CpG.
הגנטיקה של התסמונת המלאה
בלמעלה מ-95% מהמקרים של התסמונת המלאה, הגורם לתסמונת הוא מוטציה בגן MeCP2. כ-80% מהלוקות בתסמונת רט הן בעלות מוטציה מסוג מחיקה (deletion), באזור של הגן המקודד לאתר הקושר של החלבון. חלק גדול מן המוטציות גורמות להפרעה בשחבור (splicing) הגן, דהיינו בהסרה של מקטעי RNA מיותרים לפני תרגום הRNA לחלבון.
מאחר שהמחלה היא דומיננטית, מקרה בו נשא של המחלה אינו חולה בה הוא נדיר מאוד. בנוסף לכך, היות שהמחלה גורמת כמעט תמיד לתפקוד נמוך מאוד אצל הלוקות בה, ולמוות בגיל צעיר אצל הזכרים הלוקים בה - ללוקים בתסמונת רט כמעט שלעולם אין צאצאים. ב-99.5% אחוז מן המקרים המחלה נוצרת כתוצאה ממוטציה אקראית בתאי המין של ההורים. מתוך מקרים אלה, בכ-70% מן המקרים המוטציה היא בתא הזרע המגיע מהאב. 0.5% מן החולות יורשות מחלה זו דווקא מאימותיהן - זאת כאשר המחלה אינה באה לידי ביטוי פנוטיפי קשה אצל האם או כאשר האם החולה נאנסת ונכנסת להיריון. מסיבה זו ניתן לומר שתסמונת רט היא מקרה נדיר שבו מחלה גנטית היא כמעט ואינה מחלה תורשתית.
ההשפעה הפתולוגית של המוטציות אלה היא כה חמורה, עד שזכרים הלוקים בתסמונת זו נוטים למות כעוברים או כתינוקות, אלא אם כן יש להם תסמונת נוספת שמאפשרת להם להיות זכרים בעלי שני כרומוזומי X (לדוגמה תסמונת קליינפלטר). לכן, כמעט רק נשים לוקות בתסמונת. חומרתה של התסמונת תלויה בפעולת מנגנון השתקת כרומוזום X; בנשים שבאחוז גבוה יותר מתאי גופן מושתק דווקא כרומוזום ה-X הנושא את הגן הפגום, התסמונת פחות חמורה.
תסמונת רט מלאה בזכרים
תסמונת רט מלאה בזכרים היא תסמונת נדירה ביותר. המחלה מופיעה בעיקר אצל נשים וזאת משתי סיבות:
הזכרים מתים מן המחלה משום שלזכרים יש רק כרומוזום X אחד, ולכן אין לזכרים כל הגנה של כרומוזום X תקין; כך זכר בעל גן MeCP2 בדרך כלל מת בשלב העוברי מתת התפתחות של המוח (encephalopathy). עם זאת, יש עדויות מתועדות למקרים נדירים בהם תינוקות זכרים עם תסמונת רט חיו למשך שנה ומקרים נדירים עוד יותר כמו זה של הילד בן ה-11 שהייתה לו תסמונת רט.
האלל למחלה יכול להגיע לזכרים רק במקרים נדירים כמו המקרים הבאים:
בספרות ישנם דיווחים מעטים מאוד על זכרים שבהם התפתחה התסמונת המלאה. בכל המקרים האלו, לבעל התסמונת הייתה תסמונת נדירה נוספת לצד תסמונת הרט. התסמונת הנדירה הנוספת אפשרה להסביר את הישרדותו של הזכר למרות תסמונת הרט המלאה. על פי Laurent Villard (2007, ראו הערות שוליים), במרבית המקרים האלו, הזכר היה כימרה - אדם שהתפתח מתאים שהיו אמורים ליצור תאומים לא זהים. בחלק נוסף מהמקרים, לזכר הייתה תסמונת קליינפלטר. דהיינו, הוא היה זכר בעל גנוטיפ כרומוזומלי של XXY. לזכרים אלו שני כרומוזומי X ולכן כאשר כרומוזום נושא את הגן המוטנטי, הכרומוזום השני מאפשר להם לחיות זמן ארוך ביחס לזכרים בעלי תסמונת רט ללא תסמונת קליינפלטר. דיווח נוסף היה על זכר שלצד התסמונת המלאה היו לו שתי התופעות האלה; 76% מתאי גופו היו גם עם רט וגם עם קליינפלטר והנותרים היו חסרי אנומליה. עוד דיווח היה על זכר בעל שני כרומוזומי X, שלאחד מהם דבק גן קובע מין שמיקומו הנורמלי הוא על כרומוזום X.
הגנטיקה של התסמונת החלקית
לא כל מוטציה בגן MeCP2 גורמת לתסמונת המלאה. חלק מהמוטציות בגן זה הן מוטציות קלות, שגורמות למוגבלות שכלית התפתחותית בינונית עד קשה או להופעה חלקית של התסמונת בגברים ואצל נשים הן גורמות למוגבלות שכלית התפתחותית קלה, או שהן חסרות השפעה פתולוגית. כאשר מוטציות אלו חסרות השפעה פתולוגית בנשים, זה בשל השתקה מוחלטת של כרומוזום ה-X המכיל אותן, בעזרת הפעלה בלתי מקרית של מנגנון השתקת כרומוזומי ה-X. גברים יכולים ללקות במוגבלות שכלית התפתחותית בינונית עד קשה ובחלק מתסמיני התסמונת גם במקרה בו הם נושאים יותר מעותק אחד של MECP2 בכרומוזום ה-X שלהם.
מלבד המוטציות הגורמות לתסמונת המלאה ולתסמונת החלקית, קיימות בגן גם מוטציות שהן חסרות השפעה, הן בגברים והן בנשים ומוטציות שטרם הובהרה השפעתן. מוטציות שטרם הובהרה השפעתן הן כאלו שנמצאו באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית שאין לה הסבר פתולוגי, אך טרם התקבלו נתונים סטטיסטיים מספקים כדי לקבוע מתאם מובהק בין הופעת המוגבלות השכלית לבין קיומן של המוטציות.
סוגים אלה של תסמונת רט לא אופיינית מתבטאים במאפיינים כגון שימור השפה שנרכשה בשנה וחצי הראשונה בחיים, הקדמה או איחור בשלב הנסיגה ותסמונת רט בזכרים. סוגי רט אלו עשויים להיות תורשתיים מאם נשאית חסרת סימפטומים או בעלת מוגבלות שכלית התפתחותית קלה.
תסמונת רט בשל פגיעה בגנים אחרים
במקרים נדירים ביותר ניתן לקבל מופע מלא של תסמונת רט, או תסמונות דומות מאוד למופע מלא זה, בשל מוטציה בגנים אחרים, מלבד MECP2. שני גנים כאלה הם CDKL5 ו-FOXG1. מוטציה בגן CDKL5 כוללת, לצד התסמינים המוכרים של תסמונת רט, גם לקות ראייה ואף על פי שגם גן זה מצוי על כרומוזום X (במקום p22), בנים כן יכולים ללקות בתסמונת הנגרמת ממוטציה בו. מרבית בעלי המוטציה בשני גנים אלה הם בעלי הווריאציה המולדת לחלוטין של התסמונת. מוטציות בשני גנים אלה, שנוצרו בתאי המין, שיצרו את העובר, אינן שכיחות כמו בקבוצת המוטציות בMECP2, הגורמות למופע המלא של התסמונת. אולם, הן גם אינן נדירות. הגן FOXG1, בניגוד לשני הגנים האחרים, נמצא על כרומוזום 14.
אפידמיולוגיה
תינוקת חולת תסמונת רט נולדת אחת ל-10,000-15,000 לידות של בנות. עם זאת, לנשים הנושאות את הגן לתסמונת רט שאינן חולות במחלה, יש סיכוי של 50% להוריש את המחלה לבנותיהן ובניהן. אך מכיוון שרוב הזכרים הנגועים במחלה מתים לפני הלידה, גדול יותר הסיכוי להולדת בת חולה מבן חולה.
מוטציות בגן MECP2, בין אם הן מלוות בתסמונת רט ובין אם לא, הן אחד הגורמים המאובחנים השכיחים ביותר להופעת מוגבלות שכלית התפתחותית. אולם, שכיחות המוגבלות בין הלוקים במוטציות אלו ובין הלוקים בתסמונת רט בפרט, אינו ברור. חלק מהמחקרים שחיפשו מוטציות כאלה, חיפשו אותן מראש רק אצל אנשים עם מוגבלות שכלית. מעבר לזאת, ייתכן מאוד שבנות רבות עם תסמונת רט מאובחנות בטעות גם כבנות עם מוגבלות שכלית התפתחותית, משום שהתסמונת עצמה מקשה על בדיקת המשכל וייתכן שבשל העובדה שהטיפול בתסמונת אינו מגובש, רבות מהן פיתחו פיגור סביבתי, שלא היה מן ההכרח לפתח.
שלבי ההתפתחות התפקודית של הלוקים בתסמונת
מקובל לחלק התפתחות התסמונת המלאה לארבעה שלבים:
קיימות שיטות נוספות לסיווג שלבי המחלה.
במופע החלקי של התסמונת או במופעים האלטרנטיביים שלה, יכולות להיות, למשל, הווריאציות הבאות:
הפתולוגיה ברמת התא והרקמה
סיבה מרכזית להצלחה בצמצום הסימפטומים אצל חיות המודל היא תפקידם הפתולוגי של תאי הגלייה בתסמונת זו. תאים אלה, בניגוד לתאי העצב, הם תאים מתחדשים וייתכן שהשתלת מח עצם תשקם את הלוקים בתסמונת. תפקידם של תאים אלה הוא לשרת את תאי העצב ולסייע להם בשמירת ההומאוסטזיס בתא.