cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי דרום אפריקה–צ'ילה
יחסים עם הקולוניה הבריטית בדרום אפריקה
באפריל 1934 ביקרה משלחת צ'יליאנית בהנהגת סגן שר החוץ פרנסיסקו לנדסטרוי בדרום אפריקה כדי לחקור אפשרויות סחר ולחזק את היחסים הדו-צדדיים, אשר יחד עם מאמצי השגריר הבריטי בסנטיאגו, רוברט מיטשל, הובילו למינוי בשנת 1937 של קונסול כבוד חדש בקייפטאון. עם זאת, היחסים נפגעו שוב במהלך מלחמת העולם השנייה, מכיוון שצ'ילה החליטה לא להיכנע ללחץ הבריטי ונשארה נייטרלית בסכסוך, עד שהשתכנעה להצטרף לבעלות הברית בשנת 1943, בעקבות מאמצי ארצות הברית. הקונסול הראשון מסוג זה היה רוחליו פיפרה, שכמה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד נעצר על ידי המשטרה בקומטיפורט, אזור גבול עם מוזמביק, בשל שהותו באזור אסור, ללא מסמכי זיהוי, למרות חסינותו הדיפלומטית, ולאחר זמן קצר הוא גורש מדרום אפריקה. לאחר שחרורו נפגעו היחסים הדו-צדדיים, מה שגרם שוב לריקון הקונסוליה הצ'יליאנית. בשנת 1948 פתחה דרום אפריקה משלחת דיפלומטית בסנטיאגו דה צ'ילה, ובתגובה פתחה צ'ילה קונסוליית כבוד בקייפטאון.
היחסים לאחר עצמאות דרום אפריקה
היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין המדינות החלו בשנת 1976, עם מינוי קונסול כללי, ובשנת 1981 מונה שגריר דרום אפריקה הראשון בצ'ילה. באותה תקופה, שיתוף פעולה מסוג צבאי הפך למרכיב המרכזי במערכת היחסים הדו-צדדית, במיוחד בהתחשב בבידוד בינלאומי של שני משטרי שתי המדינות באותה תקופה. בשנת 1990, עם החזרה לדמוקרטיה בצ'ילה, ממשלתו של פטריסיו איילווין הפחיתה במידה ניכרת את רמת היחסים, תוך שמירה בפרטוריה על משלחת דיפלומטית. עם התקדמות התהליך המדיני של דרום אפריקה, הוחלט להעלות שוב את המשלחת לדרגת שגרירות, ומסיבה זו מינתה צ'ילה את שגריר התושב הראשון שלה בדרום אפריקה בשנת 1991.
בתחילת 1993 פרסם הנשיא איילווין הזמנה למקבילו הדרום אפריקני פרדריק דה קלרק לבקר בצ'ילה, ביקור שהתרחש באוגוסט אותה שנה. ביקור זה היה נקודת המוצא לשלב חדש בקשרים בין המדינות, מכיוון שממשלותיהן בהתאמה הסכימו לנקוט בשורה של יוזמות בעלות אינטרס הדדי, כמו סיוע הדדי בשליטה בסחר בסמים אסורים, שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי במגזר החקלאי וחתימת הסכם הסגרה ודיכוי דרישות אשרות תייר ועסקים. צ'ילה מילאה תפקיד מוביל במאמצי המשטר הדרום אפריקני החדש לשים קץ ליוזמות החברתיות שמקורן בזמן האפרטהייד, מטרה שלפיה דרום אפריקה עקבה אחר המודל שאימצה צ'ילה, ויצרה ועדת אמת ופיוס דומה לזו הצ'יליאנית.
בשנת 2006 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה ביטחוני שנכנס לתוקף שלוש שנים לאחר מכן. בשנת 2012, הוקמה בפרטוריה ועדה משותפת לסחר והשקעות, ונחתם הסכם למניעת מיסוי כפול שנכנס לתוקף בשנת 2016.
ביקורים רשמיים
באוגוסט 1993 ערך נשיא דרום אפריקה פרדריק דה קלרק ביקור ממלכתי בצ'ילה, בעקבות הזמנה של נשיא צ'ילה, פטריסיו איילווין. חמש שנים לאחר מכן ערך הנשיא אדוארדו פריי רואיס-טאגלה את ביקור המדינה הראשון של נשיא צ'ילה בדרום אפריקה. באותה הזדמנות נחתמו הסכמים על קידום והגנה על השקעות ועל שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים. בהמשך, ביוני 2005, נשיא דרום אפריקה, תבו מבקי, ערך ביקור רשמי בצ'ילה, ונפגש עם הנשיא ריקארדו לאגוס.
באוגוסט 2014, נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ערכה ביקור ממלכתי בדרום אפריקה, שם נפגשה עם הנשיא ג'ייקוב זומה, והובטח לקדם את הקשרים בין המדינות על ידי העמקת חילופי הקשרים התרבותיים והמסחריים שלהם.
קשרי עסקים
דרום אפריקה היא שותפת הסחר העיקרית של צ'ילה ביבשת אפריקה ומחזיקה בהשקעות משמעותיות במדינה הדרום אמריקאית. מבחינה היסטורית ובהתחשב בסמיכות היחסית, התקיים נתיב ימי בין יבשתי בין שתי הטריטוריות דרך מיצר מגלן.
בשנת 2015 הסחר הדו-צדדי הגיע ל-158 מיליון דולר, לאחר שגדל בממוצע ב-96% מאז 2011. המוצרים העיקריים שייצאה צ'ילה לדרום אפריקה הם אשלגן חנקתי, אשלגן כלורי ודשנים, ואילו דרום אפריקה מייצאת בעיקר מיץ אננס, פרומנגן ותכשירים לריכוז המינרלים למדינה הדרום אמריקאית.
כדור כביסה
הכדורים נמכרים לעיתים קרובות בשיטות שיווק רשתי. לטענת יצרני כדורי הכביסה, הכדורים שהם מייצרים משפרים את רמת הניקיון של הכבסים באופנים שונים, כגון באמצעות פעולת מינרלים שברכיבים קרמיים שבכדור, השדה האלקטרומגנטי של חלקי מתכת שבו, וקרינת האינפרא אדום המשוחררת ממנו. לעומתם, טענו מדענים שמדובר בהצגה פסבדו מדעית של תכונות המוצר, המפריזה במידת התועלת שבו, אם בכלל. ישנן עדויות אנקדוטליות לפיהן שימוש בכדורים מועיל לניקוי הכבסים, אולם מחקרים מדעיים שנעשו לא מצאו בהם תועלת משמעותית כלשהי. נציבות הסחר הפדרלית בארצות הברית נקטה צעדים נגד מספר יצרני כדורי כביסה, בגין מה שהיא רואה כהטעיית לקוחות.
אנדרטת הנייטרליות
אנדרטת הנייטרליות או קשת הנייטרליות (בטורקמנית: Bitaraplyk binasy או Bitaraplyk arkasy) היא אנדרטה שנבנתה במקור באשגבאט, בירת טורקמניסטן וניצבה בבירת המדינה בשנים 1998–2010. כיום מוצבת במחוז אשגבאט בפרברים, דרומית לעיר, לאחר שהועברה לשם בשנת 2010 והיא נפתחה מחדש ב-12 בדצמבר 2011.
היסטוריה
האנדרטה נבנתה במרכז אשגבאט בשנים 1996—1998 בהוראת הרודן ספרמורט ניאזוב באמצעות חברת הבנייה הטורקית Polimeks. טקס הפתיחה נערך ב־12 בדצמבר 1998.
האנדרטה מורכבת מקשת בעלת שלוש רגליים, שהתפרסמה באופן מקומי בשם "החצובה". האנדרטה היא מבנה בגובה 75 מטרים שנבנתה בשנת 1998 בהוראת נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, על מנת להנציח את עמדת הנייטרליות הרשמית של המדינה. הבנייה עלתה 12 מיליון דולר ובראשה פסל בגובה 12 מטרים מצופה זהב של ניאזוב שהיה מסתובב אל השמש. הקשת שלטה בקו הרקיע בעיר והייתה גבוהה יותר מארמון הנשיאות הסמוך והפסל היה מואר בלילה.
ב־18 בינואר 2010, חתם יורשו של ניאזוב כנשיא, גורבנגולי ברדימוחמדוב, על צו להתחיל בעבודה לפירוק והזזת הקשת. היו דיווחים כי הקשת תפורק כבר בשנת 2008, אך הנשיא לא אישר את המהלך עד שנת 2010. הפירוק שווק כמהלך לשיפור העיצוב העירוני באשגבאט אך הוא נתפס כחלק מהקמפיין של ברדימוחמדוב להסרת סממני פולחן האישיות שיצר ניאזוב בשני העשורים של שלטונו בראש אחד המשטרים הטוטליטריים בעולם. ניאזוב קרא גם על ערים ושדות תעופה על שמו, הורה לבנות ארמון קרח ופירמידה בגובה, אך הפסל המצופה זהב תואר כסמל הידוע לשמצה ביותר במורשתו. ברדימוחמדוב העביר את האנדרטה לפרברים. הנשיא מינה את חברת הבנייה הטורקית פולימקס (Polimeks) לבצע את הריסת הקשת והאנדרטה. הסרת פסלו המוזהב של ניאזוב הושלמה ב-26 באוגוסט 2010.
אף על פי שהאנדרטה הוצבה במקום אחר, הפסל כבר לא מסתובב, אם כי עמדת הצפייה פתוחה בדרך כלל למבקרים ויש מעליות ב"רגלי" האנדרטה.
נח"ל רפיח
נח"ל רפיח הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה על ידי חיל הנח"ל ב-1956, אחרי מבצע קדש, השנייה מתוך שתי ההיאחזויות שהוקמו במרחבי סיני וחבל עזה. המקום שנבחר להקמת ההיאחזות ברפיח היה מחנה צבאי מצרי, ששימש בית חולים לפני המלחמה ולהקמת משק חקלאי הוקצו ליישוב 1,000 דונם קרקע בעל ו-250 דונם שלחין.
ההיאחזות פונתה כחודשיים לאחר הקמתה במסגרת נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957).
אגדז
אגדז (צרפתית Agadez), ובעבר אגדס (Agadès) היא עיר במרכז ניז'ר ובירת מחוז אגדז המשתרע על פני כמחצית משטחה של המדינה. העיר השוכנת בגובה של 520 מטרים מעל פני הים, נמצאת בגבולם של מדבר סהרה והסאהל, בפינתו הדרום-מערבית של מסיף הרי אייר. שמה של העיר בא מהפועל אגדז (Egdez) בשפת הטוארג, שמשמעותו "לבקר", שכן בני הטוארג שהיו נוודים, הגיעו אליה אך לשם ביקור.
בשנת 2012 התגוררו באגדז 118,244 תושבים, והיא הייתה הגדולה שבערי צפון המדינה. העיר משמשת כמרכז מסחרי, כיעד תיירותי וכמרכז לשינוע אורניום הנכרה בסביבתה. מדרום לעיר שוכן נמל תעופה בינלאומי.
דנשפה
דנשפה (בהונגרית: Dénesfa) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דנשפה קטנה משמעותית, מ-429 תושבים בשנת 1990 עד 339 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-20%).
אגדז
היסטוריה
אגדז נוסדה במאה ה-11 על ידי בני שבט האוסה, שהגיעו לאתר מהדרום ונסמכו על מעיינות הנובעים למרגלות הרי אייר. ההאוסה פיתחו סגנון אדריכלות ייחודי שהתבסס על שימוש בלבני בוץ שנוצקו מחומרים מקומיים. הברברים והטוארג שנושבו באתר לאחרי ההאוסה, המשיכו ועשו שימוש בסגנון זה ואף פיתחו אותו.
בראשית המאה ה-15 הקימו הברברים את סולטנות אייר, אשר השתלטה על דרכי המסחר בדרום-מזרח הסהרה ועל אלה המקשרות אותו אל המגרב, ואגדז הייתה לבירתה. הסולטנות צברה עוצמה בראשית המאה ה-16, ובאגדז הוקמו מבנים חילוניים ודתיים מפוארים, דוגמת המסגד הגדול המתגאה במינרה הבוץ הגבוה בעולם, ואשר מתנשא לגובה של 27 מטרים. העיר סבלה פעמים רבות מיחסי יריבות בין סולטנות אייר ואימפריית סונגהאי, וכן ממאבקים בין שבטי טוארג יריבים, אשר הגיעו לשיאם במאה ה-19. כתוצאה מכך נפגעו גם חלק מהמבנים החשובים בעיר.
ב-1904 השתלטו הצרפתים על העיר, וסולטנות אייר התחזקה לאחר שביססה את עצמה ככוח מתווך בין השבטים הנוודים באזור וכמגנת חיי המסחר. כאשר זכתה ניז'ר בעצמאותה בשנת 1960, המשיכה סולטנות אייר להתקיים, ושימרה את כוחה החברתי והפוליטי באזור, וגם כיום היא נחשבת לכוח ממתן ולסמכות מוסרית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה כריית אורניום בסהרה, ואגדז זכתה לתנופה מחודשת, בין היתר, בזכות חיבורה למערכת הכבישים. במרד הטוארג השני שפרץ בשנת 2007, סבלה העיר מפרצי אלימות ומהגירת אוכלוסייה בהיקף של אלפי בני אדם אליה. העיר הושמה תחת משטר צבאי ותנועת התיירות אליה פסקה, עד סופו של המרד בשנת 2009.
אוכלוסייה
המצעד השנתי הטקסי שעורך הסולטאן, ממשיך ומסמל את קיומו של מוסד הסולטנות, ויחד עם הסולטאן משתתפים בו גם סגניו ובכירי הממסד. המצעד מתחיל בארמון הסולטאן, ליד המסגד הגדול, ועובד דרך מספר אתרים בהם נושא הסולטאן דברים באוזני התושבים, ומדגיש את יתרונות השלום, הביטחון האישי והשגשוג שמבטיחה הסולטנות.
מתאר העיר
במרכזה של העיר שוכן הרובע העתיק, ובו 11 שכונות תחומות המנציחות את ראשית התיישבות בני הטוארג באתר, בהתאם לשבט שנאחז בכל אחת מהן, עיסוקם של תושביו (לדוגמה כדרים או משרתים), או בהתאם לייעודו (רובע הביצורים והארמון, רובע השיירות, רובע השוק וכיוצ"ב). שכונות אלה ממשיכות ומשמשות גם כיום כיחידות מנהליות.
הבית המסורתי
בעיר העתיקה מבנים עתיקים מסורתיים רבים הערוכים סביב חצר פנימית, והמוקדמים שבהם הם מהמאה ה-15 או ה-16. גובהם של מבנים אלה הנושאים גגות מדורגים, נע בין 3–6 מטרים והם עשויים מקומה בודדת או שתיים. כאמצעי להגנה מפני השמש, אין כמעט פתחים בחזיתות המבנים. לעיתים קרובות הותקנו ספסלים עשויים אדמה משני צדדיה של הדלת הראשית, או שנבנה "דיקלי", מעין מושב המשמש גם להגנת בסיס המבנה מפני שחיקה. החזית סביב דלת הכניסה הראשית למבנה מעוטרת, דבר המהווה, יחד עם מבלטים המקרינים החוצה מהמבנים, את מאפייניו העיקריים של הסגנון המקומי. חומר הבנייה העיקרי הוא אדמה חרסיתית, אשר עוצב ללבני בוץ בצורת חרוט בעבר וכיום בדרך כלל בצורת מלבן. בין הלבנים מונחת שכבת מלט העשוי גם הוא מאדמה, והקירות מטוייחים בטיח על בסיס אדמה. גזעי דום מצרי או דקלים תומכים בגג, הבנוי גם הוא מאותה אדמה חרסיתית, ובמבנים נעשה שימוש בקשתות העשויות גם הן מאדמה.
בכניסה לבית המסורתי שוכן אולם כניסה המשמש לאירוח, בישול ופעילויות הקשורות בהכנת המזון, וכן לייצור ומכירת פריטי אמנות. חדרי המבנה פונים אל החצר המרכזית המשמשת כמקור לתאורה ולאוורור לכל חלקי הבית, וממנה ניתן לעלות אל הקומה השנייה, אם זו קיימת, או אל המרפסת. החדרים מעוטרים בדוגמאות גאומטריות.
ארמון הסולטאן
הארמון ששטחון 12 דונם, הוקם במאה ה-15, כאשר הסולטאן התיישב בעיר, והוא נמצא עדיין בשימוש, הן כמקום מגורי הסולטאן ובני משפחתו והן כמושב השלטון. בארמון מבנים רבים הערוכים סביב חצרות פנימיות, והוא מוגן על ידי חומה היקפית שבה שני שערים - האחד עבור שימוש שוטף והאחד שמור לתהלוכות. בצידו הדרומי של הארמון מוביל מעבר מיוחד השמור לסולטאן אל המסגד הגדול.
המסגד הגדול
המסגד הגדול הוקם בראשית המאה ה-16 והוא עדיין משמש לתפילות יום השישי. המסגד ניכר במינרה שלו, הבנוי בצורת פירמידה קטומה מלבנות בוץ, ובתוכו מדרגות לולייניות. בקירותיו קבועות קורות עץ הבולטות כלפי חוץ המשמשות כפיגומים קבועים וכן לשם בידוד. המינרה מתנשא לגובה של 27 מטרים, ונחשב למינרה הבוץ הגבוה בעולם. הוא נבנה מחדש במאה ה-19, והוא מטוייח באופן קבוע בידי "הבנאי הראשי" (מע'לאמי - "המלומד"), בפיקוחו הישיר של הסולטאן ובסיוע סטודנטים מהמדרסות הדתיות בעיר. המסגד משתרע על פני שטח של 5.6 דונם, וסביבו חומה. בשטח זה שוכנים שני אולמות תפילה מהמאה ה-19 וה-20, מבנה קבר, חצרות פנימיות ושטחי קבורה.
תואר המצוינות של פיפ"א
תואר המצוינות של פיפ"א (באנגלית: FIFA Order of Merit) הוא תואר הכבוד הגבוה ביותר שמוענק על ידי פיפ"א. התואר ניתן במהלך הקונגרס השנתי של פיפ"א, אך לא מוענק בכל שנה.
מקבלי התואר הם אנשים או ארגונים שתרמו תרומה משמעותית לענף הכדורגל. למרות זאת, ישנם זוכים אשר אינם קשורים באופן ישיר לענף. לדוגמה נלסון מנדלה, אשר זכה בתואר על זה שהחזיר את דרום אפריקה לצמרת הכדורגל הבינלאומי.
נועה שקרג'י
נועה שקרג'י (נולדה ב-31 באוקטובר 1989) היא משוררת, עורכת וחוקרת ספרות ומדיה ישראלית. מייסדת שותפה של ״בית הספר לאומנויות המילה" בירושלים מבית "מקום לשירה". עורכת כתב העת "מעלה" לביקורת ספרות.
ביוגרפיה
שקרג'י היא בעלת תואר ראשון מהחוג לספרות ותואר שני מהחוג לתקשורת ועיתונאות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שיריה התפרסמו בעיתונים כגון הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות, מקור ראשון; ובכתבי העת: הליקון, כתובת, ננופואטיקה, עתון 77 ומאזניים; וכן במספר אנתולוגיות בינלאומיות.
בין השנים 2014–2019 הייתה עורכת שותפה בכתב העת "ננופואטיקה".
בשנת 2021 הקימה את כתב העת לביקורת הספרות "מעלה".
מתגוררת בירושלים.
חקאני
רשת חקאני היא ארגון טרור אסלאמי הפועל נגד כוחות אמריקאיים, כוחות נאט"ו וכוחות של ממשלת אפגניסטן. מנהיג הארגון בעבר היה ג'לאלודין חקאני, וכיום מנהיג אותו בנו, סיראג'ודין חקאני.
הארגון מבוסס במחוז צפון וזיריסטן, ופועל בשני צידי גבול אפגניסטן-פקיסטן. הוא מהווה כוח חשוב במחוז פקטיקה במזרח אפגניסטן, אולם המרכז הניהולי והאופרטיבי שלו הוא באזורים השבטיים בפקיסטן. הארגון מזוהה עם טליבאן ומסונף אליו, ופועל גם עם אל-קאעידה. חקאני מונה כ-10,000 לוחמים.
אטימולוגיה
השם "חקאני" מגיע מ"דארול אולום חקאנייה", מדרסה בפקיסטן (מכונה במערב לפעמים "האוניברסיטה של הג'יהאד"), בה למד מנהיג הארגון, ג'לאלודין חקאני.
יעדים
היעדים הבסיסיים של רשת חקאני הם לאומיים ודתיים, וזהים לערכי הטליבאן. הטליבאן פועל למיגור ההשפעה הצבאית, המדינית והחינוכית של תרבות המערב באפגניסטן, במטרה להופכה למדינה הנוהגת על פי השריעה. כך היה בין השנים 1995–2001, בהן שלט הטליבאן ברוב אפגניסטן.
היסטוריה
אחרי פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001, חבר חקאני לארגון טליבאן במאבק נגדה, אך רק ב-2012 הוכרזה המיליציה כארגון טרור בארצות הברית, וביקורת נמתחה - בין היתר על הנשיא אובמה - על שההכרזה עוכבה מחשש שתגרום להידרדרות היחסים עם הממשל הפקיסטני. הארגון נחשב קיצוני, מתוחכם, ואכזרי במיוחד, ומחלקת המדינה האמריקנית הגדירה אותו כקטלני וכמסוכן ביותר לכוחות האמריקניים, ולכוחות הממשל באפגניסטן. מאות מחיילי ארצות הברית נהרגו על ידו, והאמריקאים רואים בו את הסכנה הגדולה ליציבות המדינה.
חקאני עוסק בעיקר בפעילות בסגנון המאפיה בגבול אפגניסטן-פקיסטן - הברחות גבול, סחיטה וחטיפות. הארגון מבריח אבנים יקרות, עץ וכדומה. סוחט דמי חסות מחברות שסוללות כבישים ובונות בתי ספר במימון אמריקאי. כמו כן הם חוטפים ושובים אנשים ממניע כספי ואידאולוגי. בין היתר הוחזק בשבי הארגון בו ברגדאל. גם כתב הניו יורק טיימס, דייוויד רוד, היה בשבי הקבוצה מנובמבר 2008 עד ליוני 2009. בשלהי 2017, שוחרר זוג אמריקני-קנדי ושלושת ילדיהם, שנולדו בשבי הארגון באפגניסטן, בסיוע הממשל הפקיסטני. הארגון ומשפחת חקאני גם מנהלים בחשאי חברות ברחבי פקיסטן, העוסקות במכירת נדל"ן, מכוניות ועוד. בנוסף הם קשורים לשני מפעלים שמייצרים אמוניום ניטראט, המשמש לייצור מטעני צד.
אולם חקאני אינו פועל רק לרווחתו הכלכלית, אלא עוסק במתקפות טרור כדי לקדם את עצמו ולהפוך לישות מדינית משפיעה בכל הסדר פוליטי עתידי, דבר שאכן עולה בידו. הארגון מפעיל אלימות בעיקר כדי לשלוט על מזרח אפגניסטן, ובין היתר מגן על שטחי מחייתו בהרים בעזרת מטעני צד, ובהפגזת בסיסים אמריקניים מבודדים. הארגון גם מחולל טרור כשכיר חרב, בפעולות המוכתבות בידי פטרוניו - שירותי המודיעין הפקיסטנים. חברי הארגון מתכננים, מתאמנים ומתחמשים בעת שהותם בשטח פקיסטן.
הארגון הוא שהחל בפיגועי ההתאבדות באפגניסטן, והוא אחראי לפיגועים מתוקשרים ולמתקפות מורכבות ומתוכננות היטב נגד יעדים צבאיים, מטרות אזרחיות וחטיפת אישים בכירים, בעיקר בקאבול הבירה. לפי ממשלות אפגניסטן וארצות הברית, הארגון אחראי לכמה מהמתקפות הקטלניות ביותר במדינה בעשור השני של המאה ה-21. ב-2017, מחבל מתאבד, שכנראה נשלח על ידי הארגון, הרג כ-150 איש בפיגוע בלב הרובע הממשלתי בקאבול.
אנשי הארגון תקפו בשלהי 2011 את השגרירות האמריקאית בקאבול. כמו כן על פי החשד, חקאני אחראי לחיסולו של נשיא אפגניסטן לשעבר, בורהנודין רבאני, בספטמבר באותה שנה, וכחודש לאחר מכן נחשף שיחד עם אל-קאעידה תכנן הארגון להתנקש בחיי הנשיא האפגני הבא, חאמיד כרזאי.
באוקטובר 2011 חוסל בתקיפה אווירית במזרח אפגניסטן, דילוואר, אחד ממפקדי חקאני, יחד עם שניים מעוזריו. מנהיג אחר בארגון, חאג'י מאלי חאן, נתפס במהלך מבצע של כוחות הקואליציה והצבא האפגני במחוז פקטיה באפגניסטן. לפי נתונים רשמיים של הכוח הרב-לאומי, 20 בכירים בחקאני נהרגו באותה שנה, ועוד 300 מנהיגים ו-1,300 פעילים נעצרו בידי כוחות הביטחון המקומיים והקואליציה מהמערב.
קשרים עם הממשל בפקיסטן
בין הממשל הפקיסטני באסלאמאבאד, לבין ארצות הברית וסוכנות הביון של אפגניסטן (NDS), קיים מתח קבוע שמתעצם מפעם לפעם בעקבות פעולות טרור, או מאידך חיסול טרוריסטים מחקאני, מטליבאן ומאל-קאעידה. שירותי הביון האמריקנים והאפגנים, מאשימים את המודיעין הפקיסטני בכך שהם בעצם תומכי ופטרוני חקאני, המספקים מחסה לבכירי ולוחמי הארגון, ולאנשי טליבאן, כשבמקביל, חקאני משמש כשכיר חרב בתשלום עבור הפקיסטנים, ומבצע עבורם "עבודות מלוכלכות", כפיגועים בקאבול, וברחבי המדינה. הפקיסטנים מכחישים זאת, ורומזים בתגובה על קשרי הארגון לארצות הברית בעבר. מאידך, הם מגנים לא פעם חיסולים שונים שיוזם המערב בקרב הארגונים.
זיהוי עם טליבאן ואל-קאעידה
ב-1996 כבש טליבאן את קאבול, והשתלט למעשה על רוב אפגניסטן. חקאני, שלא היה חבר בטליבאן עד אז, שינה את נאמנותו אליהם. בשנים 1996–1997 כיהן כמפקד צבאי בטליבאן מצפון לקאבול, והואשם בטיהור אתני נגד אוכלוסיות טג'יקיות מקומיות. בתקופת ממשלת טליבאן הוא כיהן כשר הגבול וענייני השבטים ומושל מחוז פקיסטן.
באוקטובר 2001 נבחר חקאני למפקד הצבאי של הטליבאן. ייתכן שהיה לו תפקיד בהאיץ את בריחתו של אוסאמה בן-לאדן. בתחילה ניסו האמריקאים לחזר אחריו מהטליבאן. הוא סירב להצעותיהם בטענה שכמוסלמי הוא חייב לעמוד בפניו כ"פולשים כופרים" בדיוק כפי שעשה הסובייטים בעשורים קודמים. עם בסיסו בח'וסת תחת התקפה אווירית חוזרת ונשנית של ארצות הברית.
סיראג'ודין חקאני, מנהיג "רשת חקאני" כיום, הוא גם סגן מנהיג טליבאן, עמו מזוהה הארגון. אולם בדרך כלל הרשת פועלת עם אנשיה עצמאית. ארגון חקאני קיים גם קשרים עם מנהיג אל-קאעידה אוסאמה בן לאדן, ושיתף פעולה עם ארגונו. בעבר שיתף הארגון פעולה גם עם שירות הביון הסעודי.
משפחת חקאני
מייסד הארגון ג'לאלודין חקאני (נולד ב-1939 לבעל אדמות סוחר עשיר), היה חולה ומשותק כבר מסוף העשור הראשון של המאה ה-21, ובמשך שנים לא נראה בפומבי. שמועות על מותו החלו צפות כבר ב-2015, אך רק ב-4 בספטמבר 2018 פרסם הטליבאן שהוא מת אחרי מחלה ממושכת (- "הוד מעלתו חקאני עזב אותנו פיזית אך האידאולוגיה שלו תחזיק מעמד"), ונקבר באפגניסטן. אולם שירותי ביון סבורים שמת כשלוש שנים בטרם ההודעה. מספר שנים לפני מותו העביר ג'לאלודין את השליטה על הארגון לבנו סיראג'ודין (או "סראחדין"), ולדברי משרד ההגנה האמריקני, תפקידו בשנותיו האחרונות היה יותר אידאולוגי מאשר מעשי.
בניו של חקאני נחשבים לאסלאמים מחויבים יותר מאביהם. הבן, סיראג'ודין חקאני, מנהיג מיליציית חקאני כיום, הוא גם סגן מנהיג הטליבאן. הוא נחשב בקרב גורמים אמריקניים ואפגניים לבכיר המסוכן ביותר של טליבאן, וארצות הברית הציבה פרס של 5 מיליון דולר על ראשו. לאחר מותו של מנהיג טליבאן מולא מוחמד עומאר, עמל סיראג'ודין לפייס את הפלגים בטליבאן שסירבו לקבל את הנהגת מחליפו אח'תר מוחמד מנסור. ב-2015 מונה סיראג'ודין לסגנו של מנסור, לצד חביתולה אכונדזדה. עם חיסולו של מנסור במאי 2016, החליפו אכונדזדה (המנהיג את הארגון כיום), וחקאני נותר סגנו, לצד מולה יעקוב, בן המנהיג לשעבר, עומאר.
באוגוסט 2012 הודיע המודיעין האפגני שבאדראודין חקאני, בן נוסף של ג'לאלודין, חוסל בהתקפה אווירית בפקיסטן. טליבאן הכחיש את ההודעה. באדראודין נחשב לגורם מרכזי בארגון, ומומחים סברו שמילא תפקיד מרכזי בחטיפות, בסחיטה ובפעולות מתוקשרות אחרות. אחד מתפקידיו היה לאתר מחבלים מתאבדים ממדינות זרות.
בכיר נוסף בטליבאן הוא עבדול חכים חקאני, שעמד בראש צוות המשא ומתן של הטליבאן מול ממשלת אפגניסטן בשנות ה-20 של המאה ה-21. בעבר נחשב ל"שופט הצללים" של הארגון, וכיום עומד בראש מועצה משפיעה של אנשי דת. נחשב לאחד האנשים המוערכים ביותר על המנהיג העליון אחונדזאדה.
משפחת חקאני שייכת לחלק האפגני של שבט זדראן, אולם את המטה הכללי שלה הקימה בעיר מיראם שאח באזור השבטי של פקיסטן, שם מפעילים בניה בתי משפט, רשות מס ובתי ספר רדיקליים המייצרים עבורה לוחמים.
דרעא (מחוז)
מחוז דרעא (בערבית: مُحافظة درعا) הוא אחד מ-14 מחוזות סוריה, משתרע בדרום-מערבה של המדינה ויחד עם מחוז קוניטרה ומחוז א-סווידא הוא מרכיב את חורן - חבל הארץ היסטורי הנזכר כבר בתנ"ך. שטחו של המחוז הוא 3,730 קמ"ר ואוכלוסייתו הוערכה בשנת 2007 בכ-916,000 תושבים. בירת המחוז היא העיר דרעא.
תחרות היופי הבין-לאומית
התחרות הראשונה אורגנה בעיר גלווסטון, שבטקסס על מנת למשוך תיירים לעיר. לפני כן היו תחרויות יופי מקומיות בארצות הברית עוד מהמאה ה-19. אולם באירוע זו הוחלט לקיים תחרות בהשתתפות מתמודדות מרחבי העולם.
הפרס לזוכה במקום הראשון היה 2,000 דולר. האירוע סוקר רבות בתקשורת בארצות הברית. התחרות חולקה לשני אירועים, בערב הראשון הכתירו את מיס ארצות הברית, ובערב השני הכתירו את מיס תבל.
תחרות זו שימשה השראה לתחרויות מיס ארצות הברית ומיס תבל המודרניות.
בשנת 1930 בתחרות זכתה נטה דושאטו, נציגת בלגיה.
רודריגו גונזלס
רודריגו גונזלס (נולד ב-16 בינואר 1981) הוא יוצר ומפיק תוכן דוקומנטרי ישראלי יליד-צ'ילה. התגלה לראשונה ב"קחי אותי שרון". השתתף במספר סדרות טלוויזיה וסרטים, ובעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים" בה זכה במקום הראשון.
קריירה
פרסומו הראשון היה כאשר השתתף בתוכנית המציאות "קחי אותי שרון" (2003), שבה התחרה על לבה של שרון איילון. גונזלס הודח במהלך התוכנית, אך הוחזר על ידי קהל הצופים במסגרת "גלגל הצלה", ובסופו של דבר הגיע למקום השלישי.
לאחר התוכנית הצטרף גונזלס לצוות המנחים בערוץ הילדים, והנחה את התוכנית "אולפן ערוץ הילדים". בשנת 2003 השתתף בסדרה הקומית "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים", ששודרה בערוץ הילדים. במהלך אותה שנה השתתף ב"פסטיגל סובב עולם" וב-2004 הופיע במחזמר "רובין הוד" לצד דנה דבורין והשתתף בסרט של פרויקט "ילדים יוצרים סרטים", ב-2005 הנחה את טקס פתיחת משחקיי המכבייה שנערך בבריכת הסולטן. בשנת 2005 שיחק בסדרה "הצלצול הוא בשבילי" בערוץ הילדים אצל HOT. ב-2006 הוקרנה בערוץ לוגי הסדרה "מתחת לאף" בה השתתף גונזלס, באותה השנה, השתתף בתפקיד אורח בסדרת הנוער "השמיניה".
בשנת 2007 חזר לתודעה הציבורית כשזכה במקום הראשון בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, יחד עם הרקדנית נעמה תבורי. בהמשך, כיכב בסדרת פרסומות לטלפונים סלולריים שנקראה "Encandilados" (מסנוורים), לצידה של השחקנית הארגנטינאית לואיסנה לופילטו - סדרה בת 50 פרקים, כשאורכו של כל פרק הוא כ-5 דקות.
ב-2008 יצר גונזלס, יחד עם גילי גולן וסער ברודסקי, את הפורמט "המשדרגים" לשעשועון טלוויזיה ששודר מאז במעל ל-25 מדינות בעולם.
בשנת 2009 השתתף גונזלס בתוכנית הדוקו-ריאליטי "שדרג את הסלב", בערוץ הוט בידור ישראלי.
בשנת 2011 השתתף בסרט הקולנוע "סלסה תל אביב". במהלך אותה שנה שיחק בסרט הגמר של רוני בארי ממכללת ספיר, "מלח הארץ" לצדן של עדי בילסקי ויעל טל.
בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יצר גונזלס את סדרת הרשת "12 רגשות", סדרה אינטרנטית אודות רגשות הלוחמים בשדה הקרב. הסדרה יצרה גל של תגובות בכל כלי התקשורת. הסדרה הוצגה במגוון רחב של אתרי תוכן מובילים בישראל.
במהלך שנת 2015 החל גונזלס לצלם ולהפיק את סרטו "הקרב שאינו נגמר" יחד עם איתי רזיאל כבמאי ושנהר הפקות. הסרט עוסק בתקופה בה היה לוחם מילואים במלחמת לבנון השנייה ובפוסט טראומה אותה חווה גונזלס בעקבות כך. הסרט שודר בספטמבר 2018 בערוץ 10 וזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2019 השתתף בנינג'ה ישראל vip עונה 2 אך לא נחל הצלחה.
החל מ-2015 משמש כשותף ומנכ"ל בחברת תוכן וידאו veo שמייצרת סרטונים לערוצי סושיאל ולרשתות חברתיות של חברות ענק.
חיים אישיים
גונזלס נשוי לאפרת ואב לשני בנים.
הבריגדה האלפינית יוליה
הבריגדה האלפינית יוליה (באיטלקית: Brigata alpina "Julia") היא בריגדת אלפיני של צבא איטליה הבריגדה הוקמה ב-1949 על בסיס הדיוויזיה האלפינית השלישית יוליה אשר נקראה כך משום שחייליה גויסו מהאלפים היוליאניים.
היסטוריה
הדיוויזיה האלפינית השלישית יוליה הוקמה ב-1935 מחיילים שגויסו מהאלפים היוליאניים. בצבא האיטלקי, האלפיני הם חיילי עלית מיוחדים המתמחים בלוחמה הררית. ב-1943 פורקה הדיוויזיה האלפינית השלישית במהלך הכיבוש הגרמני של צפון איטליה בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ב-15 באוקטובר 1949, הוקמה מחדש יחידת אלפיני מהאלפים היוליאניים בגודל של בריגדה מורחבת, שנקראה "הבריגדה האלפינית יוליה". הבריגדה כללה באותה תקופה 10,000 חיילים והייתה הבריגדה הגדולה ביותר בצבא האיטלקי. היא הייתה חלק מהקורפוס החמישי של הצבא האיטלקי אשר היה אחראי על הגנת צפון איטליה במסגרת ברית נאט"ו. הבריגדה האלפינית הוצבה במעברי הגבול עם אוסטריה.
הבריגדה השתתפה במשימות שמירת שלום באפגניסטן במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי. ב-2002 סופחו לבריגדה גדודים מהונגריה וסלובניה, ועל בסיסה הוקם כוח הקרקע הרב-לאומי הכולל חיילים משלוש המדינות. מפקד הבריגדה משמש בו זמנית כמפקד הכוח. יחד עם החיילים הסלובנים וההונגרים, השתתפה הבריגדה גם במשימת שמירת שלום בבוסניה והרצגובינה במסגרת כוח הייצוב, ובקוסובו במסגרת כוח קוסובו.
Cry Pretty Tour 360
Cry Pretty Tour 360 הוא סיבוב ההופעות השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, שנועד לקדם את אלבום האולפן השישי שלה, Cry Pretty. סיבוב עזר בקידום העולמי של האלבום, והחל ב-1 במאי 2019, בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית והסתיים ב-31 באוקטובר 2019, בדטרויט, מישיגן, עם סך של 64 הופעות.
כמו כן, אושר ש- מכל כרטיס שיימכר יתרם ל-Danita's Children המסייעת לילדים מהאיטי.
רקע
אנדרווד הכריזה על סיבוב ההופעות ומופעי הפתיחה באמצעות סרטון מקוון שפורסם ב-8 באוגוסט 2018, יחד עם ההודעה על הריונה תוך ציון זה כסיבה לעיכוב סיבוב ההופעות. במהלך סיבוב ההופעות התארחו מאדי & טאי וראנאווי ג'ון. ב-4 במרץ 2019, אנדרווד הכריזה על תאריכים בממלכה המאוחדת שהתקיימו יחד עם The Shires.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם כאשר הניב רווחים של למעלה מ-50 מיליון דולרים וזאת, בנוסף לכך שזכה לביקורות חיוביות.
קרן אברהם הכהן
קרן אברהם הכהן היא קרן חרדית המעניקה מלגות לעידוד לימוד התורה וההלכה.
היסטוריה
הקרן נוסדה בכ"ה בתשרי תשמ"ו (1985) על ידי המוהל אברהם הכהן קאהן מארצות הברית (מחבר ספר "ברית אברהם הכהן"). מאז זכו במלגה עשרות אברכים ורבנים. בכל שנה זוכים שני תלמידי חכמים במלגת "כתר תורה" ובמלגת "נזר הוראה" (בין השנים תשס"ה - תשע"א ניתנה גם מלגת "עטרת המשפט").
בנשיאות הקרן עומדים רבנים ידועי שם. בעבר מילאו את התפקיד הרב משה פיינשטיין, הרב יצחק יעקב וייס, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב מיכל יהודה לפקוביץ והרב שמואל וואזנר, הרב ניסים קרליץ והרב יצחק טוביה וייס. שאר חברי ועדת הרבנים הם הרב שאול אלתר ראש ישיבת שפת אמת, הרב ברוך שמואל דויטש מראשי ישיבת קול תורה, הרב ברוך דב פוברסקי ראש ישיבת פוניבז' והרב יצחק יחיאל ארנפלד ראש ישיבת בית שמואל, ובעבר היה אף הרב שמעון משה דיסקין מראשי ישיבת קול תורה.
הכינוס להענקת המלגות היה נערך מדי שנה בכ"ה בתשרי, יום השנה לפטירת החתם סופר. לאחר פטירת מייסד הקרן בשנת 2020, זה עבר ליום השנה של פטירתו, כ״ח אדר.
מסלולי המלגות
"כתר תורה" מעניק לזוכים בו מלגה בסכום כולל של 35,000 דולר ומיועד לאברכים מצטיינים המתעתדים לשמש כראשי ישיבה או כר"מים. המענק מותנה במספר תנאים, ובתום תקופת לימוד של חמש שנים נדרשת ידיעה מקיפה ב-800 דפי גפ"ת (גמרא, רש"י, תוספות) מסדר נשים וסדר נזיקין עם ראשונים ואחרונים.
"נזר הוראה" מעניק מלגה בסכום של 25,000 דולר לאברכים מצטיינים החפצים להשתלם בלימוד ההוראה ולשמש כמורי הוראה. בתום תקופת לימוד של חמש שנים נדרשת ידיעה מקיפה באו"ח הלכות שבת ופסח עם המשנה ברורה. יורה דעה — חלק א', הלכות טריפות, מליחה, בשר בחלב, תערובות עם הפרי מגדים ופתחי תשובה. יורה דעה — חלק ב', הלכות נדה וריבית עם החוות דעת, הלכות מקואות והלכות סת"ם.
"עטרת המשפט" ניתן לאברכים שהתעתדו לעסוק בדיינות וכלל דרישת ידע בשולחן ערוך חושן משפט ואבן העזר.
עידית מטות
פרופ' עידית מטות (נולדה ב-27 באוקטובר 1960) היא רופאה מרדימה, פרופסור בחוג להרדמה וטיפול נמרץ בבית הספר לרפואה אוניברסיטת תל אביב, מנהלת מערך הרדמה, כאב, וטיפול נמרץ במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי משנת 2008 ומנהלת האגף הכירורגי (2020).
תחומי עניין ועיסוק מרכזים של מטות הקשורים להיבט ההרדמתי הם השתלות כבד, השתלות ריאה, ניתוחי כבד, ושט, ולבלב. בנוסף, עוסקת מטות בהכנת חולים מורכבים לפרוצדורות כירורגיות.
ממרץ 2020 חברת מטה הנהלת קורונה באיכילוב.
ביוגרפיה
מטות היא ילידת שכונת בת גלים בחיפה, בתם של פרופ' אירנה מוניס-חס, רופאה מרדימה, פרופסור להרדמה בבית החולים רמב"ם בחיפה, שהייתה בין 63 בוגרי המחזור הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית (2018-1925), ויהושע חס, מהנדס (נפטר במאי 2011).
מטות בוגרת בית הספר הריאלי במחזור נ"ט (1978). במסגרת העתודה האקדמאית סיימה לימודים לתואר דוקטור ברפואה מבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום שנת סטאז' בהדסה עין כרם, שירתה כרופאה צבאית בצה"ל. בסיום השירות הצבאי יצאה לארצות הברית לבצע מחקר בנושא ריאות במשך 3 שנים.
בין השנים 1993–1998 התמחתה מטות בהרדמה בבית החולים הדסה עין כרם. בין השנים 1999–2008 עבדה מטות כמרדימה בכירה, וניהלה את היחידה להרדמת השתלות כבד, בבית החולים הדסה עין כרם. בין השנים 2002–2005 כיהנה מטות כמזכירת איגוד המרדימים. בין השנים 2005–2008 מונתה מטות ליושב ראש וועדת הקבלה לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. באותן שנים מונתה לחברה בוועדה לקביעת קריטריונים למינויים אקדמיים בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים.
ביולי 2020 מונתה לחברה בכירה במטה הרפואי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו.
בפברואר 2022 עלתה לשידור העונה השמינית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" בערוץ קשת 12, בה התחרה מטות יחד עם הרקדן המקצועי דני יוחטמן והודחה רביעית.
בחודש אוגוסט 2023 כינתה את חברי הממשלה חיידקים שלבסוף הורסים את הגוף.
חיים אישיים
מטות נשואה לד"ר ישראל מטות, נוירולוג ילדים בבית החולים הדסה עין כרם. לזוג שני בנים.
מתגוררת בתל אביב.
ברונו הנריקה
ברונו הנריקה פינטו (בפורטוגזית: Bruno Henrique Pinto, נולד ב-30 בדצמבר 1990 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בפלמנגו מליגת העל הברזילאית ובנבחרת ברזיל בעמדות הקשר והחלוץ.
קריירת מועדונים
ברונו הנריקה גדל בקרוזיירו, מועדון פאר מעיר הולדתו בלו הוריזונטה, והעביר בו את שנות נעוריו. בשנת 2011 עלה ברונו הנריקה לבוגרים, אך מיעט לשחק. בשנת 2012 הושאל ברונו הנריקה לעונה אחת למועדון הברזילאי אוברלנדיה, וכעבור שנה חתם במועדון באופן סופי. בשנת 2014 הושאל למועדון איטומביארה והציג יכולת טובה מאוד, כאשר הבקיע תשעה שערים. בינואר 2015 חתם במועדון הברזילאי גויאש, ואת הופעת הבכורה בליגת העל הברזילאית ערך בתיקו 0-0 מול ואסקו דה גאמה במאי 2015. כעבור שישה ימים הבקיע צמד בניצחון 0–2 על אתלטיקו פרנאאנסה. שערים אלו היו שערי הבכורה של ברונו הנריקה בליגת העל הברזילאית. ברונו הנריקה הציג יכולת גבוהה בגויאס, והבקיע שבעה שערים ב-33 הופעות.
בינואר 2016 עבר ברונו הנריקה לוולפסבורג, בהמלצתו של שחקן העבר הברזילאי של וולפסבורג, ז'וסואה. ברונו הנריקה היה תחילה שחקן ספסל במשחקי הליגה, אך קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב בניצחון 0–2 על ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, והיה מהמצטיינים במשחק, אך במשחק הגומלין הפסידו וולפסבורג וברונו הנריקה בתוצאה 0–3 והודחו מליגת האלופות.
בינואר 2017 חתם ברונו הנריקה בסנטוס הברזילאית, תמורת דמי העברה של 4 מיליון אירו ששולמו לוולפסבורג. ב-12 בפברואר 2017 ערך ברונו הנריקה את הבכורה בסנטוס, במסגרת אליפות סאו פאולו בכדורגל, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–3 על רד בול ברזיל. כעבור כחודש הבקיע ברונו הנריקה את שעריו הראשונים בקבוצה, שלושער מול מועדון הכדורגל סאו ברנרדו. ביולי 2017 הבקיע שלושער מול באהיה בניצחון 0–3. את עונת 2017 סיים ברונו הנריקה הן כמלך השערים של סנטוס עם 18 כיבושים בכל המסגרות, והן כמלך הבישולים עם 11 בישולים. סנטוס סיימה את אותה עונה במקום השלישי בליגת העל הברזילאית. במחזור הראשון של עונת 2018 נפצע ברונו הנריקה בעינו, ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו למספר חודשים. ברונו הנריקה חזר לשחק, אך תפוקתו ירדה משמעותית והוא סיים את עונת 2018 עם שתי הבקעות בלבד בכל המסגרות. סנטוס וברונו הנריקה סיימו עונה זו במקום העשירי בליגת העל הברזילאית.
בינואר 2019 חתם ברונו הנריקה בפלמנגו מליגת העל הברזילאית. דמי ההעברה היו 23 מיליון ריאל ברזילאי, והשאלה של ז'אן לוקאס אוליביירה לשנה אחת מפלמנגו לסנטוס. ברונו הנריקה השתלב במהרה בקבוצה, ושיתף פעולה בהתקפה עם גאביגול, אברטון ריביירו וג'ורג'יאן דה ארסקאטה. באליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל של 2019 הבקיע ברונו הנריקה שמונה שערים והוכתר כמלך השערים של הטורניר, שמתוכם שלושה צמדים מול שלוש היריבות העיקריות של פלמנגו מהעיר ריו דה ז'ניירו - ואשקו דה גמה, בוטפוגו ופלומיננזה, כאשר מול האחרונה הבקיע צמד במשחק הראשון בגמר האליפות, שהסתיים בתוצאה 0–4 לפלמנגו. ב-22 באפריל 2019 ערך ברונו הנריקה את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי פלמנגו, וניצח עם הקבוצה 1–3 את קבוצתו לשעבר קרוזיירו, במשחק בו הבקיע צמד. בנובמבר 2019 הבקיע ברונו הנריקה שלושער מול קורינתיאנס בניצחון 1–4, ובאותו חודש הבטיח ברונו הנריקה יחד עם פלמנגו את זכיית הקבוצה באליפות ליגת העל הברזילאית, מספר מחזורים לפני סיום העונה. ב-23 בנובמבר 2019 היה ברונו הנריקה שותף מלא לזכייה של פלמנגו בגביע ליברטדורס, לאחר שהקבוצה ניצחה בגמר 1–2 את ריבר פלייט בלימה שבפרו. פלמנגו וברונו הנריקה היו בפיגור 0–1 עד לדקה ה-89, אך הצליחו להפוך את התוצאה וניצחו בתוספת הזמן. ברונו הנריקה נבחר בסיום הטורניר כשחקן המצטיין של הטורניר.
קריירה בינלאומית
באוגוסט 2019 זומן ברונו הנריקה לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, לצמד משחקי ידידות מול נבחרות קולומביה ופרו. במשחק מול קולומביה ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים, כשהחליף את פיליפה קוטיניו במשחק שהסתיים בתיקו 2-2.
תארים
עם גויאש:
עם פלמנגו:
תארים אישיים:
חיים כהן (רופא)
כהן היה מראשוני החוקרים בארץ בתחום "דלקת עור ממגע" (Contact Dermatitis) ו"דלקת עור ממגע בכרום".
קורות חיים
כהן נולד בשנת 1914 בלאריסה בירת חבל תסליה ביוון.
בשנת 1939 סיים כהן את לימודי הרפואה ב"אוניברסיטת אתונה" באתונה, יוון.
בשנת 1944 סיים כהן את התמחותו במחלות עור ומין, בבית החולים "Andreas Syggros Hospital" באתונה.
בשנת 1944 נמלט כהן מהנאצים, לטורקיה, משם לסוריה ומשם ללבנון.
בשנת 1944 עלה כהן לארץ ישראל.
בישראל
בשנת 1946 התיישב כהן בירושלים.
בשנת 1947 קיבל כהן משרה קבועה במחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים במחלקה שניהל הפרופסור אריה דוסטרובסקי.
בין השנים 1951–1953 השתלם כהן בדרמטולוגיה בניו יורק אצל הפרופ' סולצברגר.
בשנת 1966 מונה כהן לפרופסור לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978 מונה חיים כהן לנהל את מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה, לאחר שהפרופ' פליקס זגהר פרש לגמלאות.
ביו השנים 1978–1982 ניהל כהן את מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1982 פרש כהן לגמלאות. מנהל המחלקה שמונה בשנת 1982 היה הפרופ' קרל הולובר.
כהן נפטר בשנת 1988.
ארנה פור (מזכיר)
אֶרְנֶה פוֹר, (במקור פולאצ'ק עד 1905; בהונגרית: Pór Ernő; זבולן, 23 ביוני, 1895 – אחרי 1937) היה תחילה פקיד בנק יהודי-הונגרי, ובגיל 24 הצטרף בתפקיד בכיר ל"המשמר האדום" בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
ביוגרפיה
ארנה פור נולד במשפחה יהודית כבנם של שלמה פולאצ'ק ושל אידה צווילינגר. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד תחת המפקד הצבאי הראשי של המשמר האדום ד"ר זולטאן ויידה. בתפקיד זה, ב-17 ביולי 1919, טיפל בתלונה אנונימית נגד הגנרל שלושה כוכבים בדימוס של הז'נדרמריה (לשעבר) אוסקר פרי וכמה ממקורביו. פור העביר את התלונה, ללא כל בדיקה, לדרגים הגבוהים ביותר של הנהגת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. נטען לאחר מכן שעל בסיס טיפולו מעצר הקצינים והוצאתם להורג היה בלתי חוקי והגנרל אוסקר פרי נעצר שלא כדין.
המשמר האדום
המשמר האדום היה גוף אכיפת חוק רב עוצמה שפעל תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא החליף את המשטרה, את הז'נדרמריה, את משמר הגבול ואת משטרת המכס והפיננסים ובמידה מסוימת גם את שרות הביטחון, ככל שהדבר נגע לשמירת ביטחונם של מנהיגי המשטר. המשמר האדום היה חלק גם מהצבא האדום ההונגרי ואפשר היה לשייך את חבריו לשירות צבאי או להעביר אותם לצבא האדום בכל עת (ולהפך). במקביל להקמת המשמר האדום, כל היחידות הלא-צבאיות לשמירת הסדר ואכיפת החוק הפסיקו להתקיים. המשמר האדום היה כפוף ישירות לקומיסר העם לענייני פנים (שר הפנים). המדינה חולקה ל-11 מחוזות, בנוסף לבירת הונגריה בודפשט כמחוז 12. על הגוף פיקדו כקומיסרי עם גם פרנץ יאנצ'יק, ארנה לנדלר, דז'ה בירו (מקודם: בוקסבאום) וארנה זיידלר. המשמר האדום כלל לא רק חיילים חמושים היטב ופועלים פעילים קומוניסטים, אלא גם מיזג את צוות המשטרה והז'נדרמריה שבוטלו. מפקדי המשמר היו (במשך הזמן ובתפקידים שונים) פרנץ ראקוש (מדיני), ד"ר זולטאן ויידה (צבאי) ואדה הנטוש צ'לפקו (קומיסר פוליטי).
המעצר
ארנה פור נעצר לאחר נפילת הרפובליקה בספטמבר 1919. התביעה נגדו ונגד יוז'ף צ'רני (מנהיג קבוצת טרור שכונתה "קבוצת צ'רני" בתוך נערי לנין) הוגשה ב-14 בספטמבר 1919 על ידי אלברט וארי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלת ממלכת הונגריה באמצעות פרקליטות התביעה של בודפשט בתיק מספר: 24.402 / 1919. בתביעה נטען שהם (לרבות פור) אחראים לרצח שלושת קציני הז'נדרמריה. המשפט התנהל בהליך מזורז בפני בית המשפט הפלילי בבודפשט. מסמכי החקירה שהסתיימה בכתב האישום כאמור נקראה "תביעה נגד יוז'ף צ'רני ואח'."
תיאור התביעה
בית המשפט מצא את העובדות הבאות:
ב-17 ביולי שירת יוז'ף זג'י (Zagyi József), פקיד ז'נדרמריה לשעבר, באחת מהמִפקדות הלאומיות של המשמר האדום. הוא כתב דו"ח אנונימי במכונת כתיבה שבו הציג מידע של "הלשנה" שקציני ז'נדרמריה בכירים מתכוננים להפיכת נגד. בדו"ח מנה חמישה קציני ז'נדרמריה שאם יצליחו בהפיכת הנגד יזכו בתפקידי פיקוד גבוהים לאחר מכן. השמות כללו גם את גנרל הז'נדרמריה בדימוס אוסקר פרי (Ferry Oszkár), וכן את סגני הקולונלים שאנדור בורהי (Borhy Sándor) ויאנוש מנקינה (Menkina János). הדוח הובא על ידי יוז'ף זג'י לאדה הנטוש צ'לפקו (Chlepko Hantos Ede), שהיה הנציג הפוליטי (קומיסר פוליטי) בפיקוד העליון של המשמר האדום. צ'לפקו הורה לארנה פור כמזכירו של ד"ר זולטאן ויידה, המפקד הצבאי הלאומי של המשמר האדום, להעביר את הדו"ח כתיק לדרגים הגבוהים ביותר לרבות: קומיסר העם לענייני פנים (שר הפנים), קומיסר העם לענייני הגנה (שר ההגנה) ולקומיסר העם לענייני חוץ (שר החוץ) בלה קון. כמו כן הורה צ'לפקו לפור לרשום בצד האחורי רישום כזה שמתאר את תוכנו כדו"ח חסוי בענייני פנים. הדו"ח אכן הועבר לוועדות הצבא וגם לבלה קון. אדה הנטוש צ'לפקו הזמין את יוז'ף צ'רני ממפקדי נערי לנין והורה לו לעצור ולהוציא להורג את שלושתם.
להגנתו טען פור כי אכן לא חשב על ההשלכות. הוא נמצא אשם ב"הפרת חירות אישית של אזרח", אך לא ברצח עצמו ונידון לשלוש שנות מאסר על בסיס פסק דין מיום 12 בדצמבר 1919.
לאחר השחרור
פור השתחרר מהכלא וב-26 בספטמבר 1931, בבודפשט, התחתן עם השחקנית גיזלה קרמן (במקור קליין), בתם של וילמוש קליין ושל יוז'ה פליישנר, ממנה התגרש בשנת 1937.
ארקטופוס
ארקטופוס (שם מדעי: Erectopus; מילולית: "erectus " - זקוף, "pous" - רגל. כלומר: "זקוף רגל") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שהיה קרוב לאלוזאוריים אך חי בקרטיקון התחתון.
יצור זה התגלה בממצאים במחוז מז שבצרפת במהלך המאה ה-19 לצידם של זוחלים ימיים כמו תנינים, פלזיוזאורים ואיכתיוזאורים. הממצאים כללו כמה חוליות ושיניים שנלקחו למוזיאון, שם נקבע שהם שייכים לסוג מגלוזאורוס. אך ב-1923 החוקר פרידריך פון הינה (Friedrich von Huene) קבע שצורת החוליות שייכת לסוג נפרד ונתן לו את השם Erectopus superbus.
יצור זה היה הקרנוזאור (Carnosauria) הקרטיקוני השלישי שהתגלה באירופה לאחר הנאוונאטור ויצור מדרום צרפת שקיבל את השם "Montmirat theropod".
צוות וירטואלי
החל משנות התשעים של המאה העשרים השימוש בצוותים וירטואליים הולך וגובר, במיוחד עם התפתחותה המואצת של הטכנולוגיה במאה ה-21. ״על רקע הגלובליזציה ומשיקולים של חיסכון בכסף ורצון להיות קרובים יותר לשוקי היעד, יותר מנהלים בארץ ובעולם מוצאים עצמם מנצחים על צוותים וירטואליים". שיעור העובדים בחברות גלובליות הפועלים בצוותים וירטואליים גדל מ-64% בשנת 2010 ל-89% ב-2018. צמיחה זו נובעת מגורמים כמו גלובליזציה, מומחיות מבוזרת, צורך של ארגונים בפיתוח מוצרים במהירות ושיפור בטכנולוגיות של שיתוף פעולה.
אתגרים בצוות וירטואלי
ארגונים בהם קיימים צוותים וירטואליים עומדים בפני אתגרים רבים לעומת ארגונים בהם הצוותים הם מסורתיים. בצוותים וירטואליים קיים קושי בתקשורת ובשיתוף פעולה, רמת המעורבות של חברי הצוות נמוכה יותר, ישנו קושי ביצירת אמון וחלוקת אחריות בין חברי הצוות, קיים מרחק חברתי ופערי תרבות (שפה, מנטליות, מנהגים) והניהול והניטור בצוותים אלו מורכב יותר. קשיים אלו נובעים כתוצאה מרמה נמוכה של נוכחות פיזית ומהשפעה פחותה של מנהלי הצוותים עליהם. כתוצאה מכך נגרם קושי בפתרון קונפליקטים, בהנעת הצוות ומעקב אחר ביצועים ובעיקר ביצירת אמון ומחוברות בקרב הצוותים.
אסטרטגיות להתמודדות עם אתגרים בצוות וירטואלי
קיימות מספר אסטרטגיות לצורך התמודדות עם אתגרים אלו ובניית צוותים וירטואליים אפקטיביים.
בניית אמון: מחקרים מראים כי צוותים בעלי רמות גבוהות של אמון מפגינים יוזמה גדולה יותר, מתמקדים יותר בפלט המשימות, אופטימיים ויוזמים יותר ומספקים משוב מהותי ופרודוקטיבי יותר. לכן ארגונים בהם פועלים צוותים וירטואליים חייבים להמציא דרכים להיות שקופים אחד עם השני כדי לבנות ולשמור על אמון. לדוגמה אפשר, בין היתר, לקבוע קודים התנהגותיים היוצרים תרבות של שקיפות ושותפות אשר יוצרים אמון.
בניית צוותים אשר מתאימים לעבודה בצוות וירטואלי: על מנת לבסס אמון בצורה יעילה יש להרכיב צוותים אשר מתאימים לעבודה בצוות וירטואלי. מלבד ההכללה הברורה של המומחיות הנדרשת ישנם מאפיינים אישיותיים בסיסיים אשר ישפיעו על הצלחת הצוות הווירטואלי כגון: נכונות לבטוח, ראייה חיובית של הארגון ומשימותיו, מיומנויות של ניהול עצמי ויכולת לתקשר ולשתף פעולה בסביבת עבודה וירטואלית. בנוסף מחקרי אישיות גילו כי חברי צוות אשר גבוהים בסבלנות ובמצפוניות נתפסים כחברי צוות יותר טובים בצוות וירטואלי. כמו כן, הצוותים הפרודוקטיביים ביותר בדרך כלל יהיו מורכבים מאנשים אשר להוטים לשתף אחד את השני בהתפתחות והצלחה. בשל כך, ההצלחה של צוותים תלויה גם ביכולתם לתקשר באופטימיות ובחיוביות, וההצלחה תלויה ברצון החברים לחלוק מניסיונם האישי. לכן, על מנת להעלות את פרודוקטיביות הצוותים הווירטואליים, על הארגון לבחור אנשי צוות שגבוהים במדדים האישיותיים שפורטו מעלה ושיוכלו לשתף פעולה עם השיתופיות.
משימות ותפקידים מוגדרים: אסטרטגיה נוספת היא להקצות לצוות משימות מוגדרות ולשבץ את חברי הצוות באופן מודע ומשותף לכולם בתפקידים ברורים הכוללים פרמטרים ותוצאות מדידות. הקצאת משימות מעורפלות לצוותים וירטואליים גורמת לקושי רב יותר בתקשורת בין החברים ומובילה לירידה בתוצאות המיוחלות. כמו כן, על הארגון לספק לצוותים טכנולוגיה וירטואלית איכותית, עשירה, אמינה ומהירה ככל הנדרש, כדי לבצע כראוי את הפונקציות הנדרשות על ידי הצוות.
צמצום פערים תרבותיים: על הארגון לשים דגש על ההבדלים התרבותיים בין חברי הצוות ועל מערכות תגמול שמתאימות לכל חברי הצוות באופן אישי.
בחירת מנהל צוות וירטואלי מתאים: אסטרטגיה נוספת וחשובה ביותר היא בחירה נכונה של מנהל הצוות הווירטואלי. המנהל הנבחר זקוק למיומנויות מיוחדות כדי לפצות על המרחק הפיזי, התרבותי, הלשוני, החוויתי והאזורי שבין חברי הצוות. על הארגון להבטיח שמנהל הצוות יוסמך לענות על צרכים אלה ויהיה בעל יכולת לזהות אתגרים מיוחדים כאלו. מנהלים של צוותים וירטואליים נדרשים להיות גם מנהיגים ולטפל בצרכים האנושיים של העובדים הבודדים, לקדם זהויות של חברי הקבוצה,  לחבר ולקדם קשרי ידידות, להקל על התנגשויות ולשפר שיתופי פעולה. בנוסף על המנהל ליצור שגרות ניהוליות אשר יועילו לצוות הווירטואלי כגון: בקשת עזרה, דיון על חילוקי דעות בגלוי מול כל הקבוצה, שיח על טעויות ועוד. כמו כן פגישה פנים אל פנים אחת לתקופה תשמור על רמת ביטחון פסיכולוגי של חברי הצוות ותגביר שייכות.
הקורפוס ה-42 (ורמאכט)
הקורפוס ה-42 (בגרמנית: XXXXII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט, שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-29 בינואר 1940, וכמפקדו מונה ולטר קונצה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן כחלק מהארמייה התשיעית. באמצע יולי הועבר הקורפוס לקבוצת ארמיות צפון, כחלק מהארמייה ה-16 ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18. ב-10 באוקטובר 1941 מונה הנס פון שפונק למפקד הקורפוס, וב-20 באוקטובר הועבר הקורפוס לחלקו המזרחי של חצי האי קרץ', תחת פיקוד הארמייה ה-11. מנשטיין היה עסוק במתקפה על סבסטופול והוציא לשם כך כוחות מהקורפוס ה-42, עד שנשארו לפקודת הקורפוס רק הדיוויזיה ה-46 ושתי בריגדות רומניות.
ב-26 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים כוח גדול בשלושה מקומות בחצי האי קרץ'. הקורפוס הצליח לחסל שני אתרי נחיתה רוסיים אבל ב-29 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים 42,000 חיילים בפאודוסיה, בעורפו של פון שפונק.
עם מתקפת החורף של ז'וקוב ומתקפות נוספות של הרוסים בקשו מפקדים גרמנים רשות לסגת. היטלר הוציא לפיכך ב-26 בדצמבר 1941 את "פקודת העמידה במקום" ובה אסר על כל נסיגה. "החיילים יילחמו עד האחרון שבהם וייצרו כיסי התנגדות עד שהלופטוואפה יצניח להם אספקה וכוחות נוספים יפרצו את הכיתור. העובר על פקודה זו יהיה צפוי לעונש מוות".
פון שפונק לא הצליח ליצור קשר עם מפקדו של פון מנשטיין שהיה עסוק במתקפה על סבסטופול. הוא חש שחלון ההזדמנויות שלו הולך ונסגר והוא ו-10,000 חייליו ייפלו בשבי וגורלם ייחרץ. הוא החליט על נסיגת הדיוויזיה ה-46. הם השאירו את הציוד הכבד כולל תותחים ונסוגו ברגל בקור של C° 30- כעבור 46 שעות, ב-1 בינואר 1942 הם חברו לשאר הכוחות ויצרו קו הגנה שהדף שתי התקפות סובייטיות. בעקבות הנסיגה הודח פון שפונק, ופרנץ מאטנקלוט מונה למפקד הקורפוס. ב-24 באוגוסט 1942 הועבר הקורפוס לעתודת קבוצת ארמיות A, וב-21 באפריל 1943 הועברה תחת פיקוד פלגת הארמייה קמפף, ולחמה עימה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. ב-1 באוגוסט הפכה פלגת הארמייה להארמייה השמינית, וב-29 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית. הקורפוס ספג אבדות כבדות במהלך קרב דנייפר, והושמד כמעט כליל בקרב קורסון-צ'רקאסי.
הקורפוס הוקם מחדש על בסיס מפקדת הקורפוס ששרדה, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-14 ביוני 1944 מונה הרמן רקנאגל למפקד הקורפוס, וב-23 בינואר 1945 מונה ארתור פינגר למפקד הקורפוס. הקורפוס לחם במהלך מבצע ויסלה-אודר, והושמד כליל ב-23 בפברואר.
המערכה על צרפת
במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המצור על סבסטופול
במצור על סבסטופול כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסק
בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסון-צ'רקאסי
בקרב קורסון-צ'רקאסי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
אקווה (להקה)
אקווה (Aqua) היא להקת פופ דנית-נורווגית שהתפרסמה בעיקר ב-1997 לאחר צאת הסינגל הפופולרי "Barbie Girl". הלהקה הוציאה שני אלבומים, "Aquarium" (1997) ו-"Aquarius" (2000), ובארבע שנות פעילותה הראשונות מכרה כ-33 מיליון עותקים מהאלבומים והסינגלים שהוציאה. בכך היא מהווה הלהקה הדנית המצליחה ביותר בכל הזמנים. ב-2001 התפרקה הלהקה וחבריה פנו לקריירות מוזיקה עצמאיות. ב-2007 הלהקה התאחדה מחדש, הוציאה מספר סינגלים ויצאה לסיבובי הופעות, לאחריו הוציאה אלבום שלישי וראשון לאחר האיחוד "(Megalomania (2011" וסיבוב הופעות. ב-2016 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף וסיבוב הופעות עתידי.
האלבום הראשון Aquarium
בהמשך חברו אנשי הלהקה למנהל חדש ושינו את סגנונם המוזיקלי לבאבלגאם פופ (bubblegum pop). הם החליפו את שם הלהקה לאקווה, בעקבות פוסטר של אקווריום שראו בחדר ההלבשה באחת מהופעותיהם. ב-1996 נענו להצעת ענק התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ בדנמרק, חתמו על חוזה והחלו לעבוד על אלבומם הראשון. הסינגל הראשון שיצא מתוכו, בספטמבר 1996, היה שיר הדאנס "Roses Are Red", שנכנס מיד לעשרת הלהיטים הגדולים במצעד הדני, והצליח במכירות עד לדרגת תקליט פלטיניום. בפברואר 1997 יצא הסינגל השני, שיר מלודי יותר בשם "My Oh My", שזכה להצלחה רבה והגיע לדרגת תקליט זהב בתוך שישה ימים. ב-26 במרץ 1997 יצא בדנמרק אלבומם הראשון, "Aquarium", זאת במקביל ליציאתם של שני הסינגלים הראשונים במדינות רבות באירופה וכן ביפן.
בחודש מאי 1997 יצא ברחבי העולם הסינגל השלישי והפופולרי ביותר מתוך האלבום, "Barbie Girl". השיר עוסק בבובות ברבי וקן, וכולל רמיזות מיניות רבות, ולפיכך ספג גם ביקורת. הסינגל זכה להצלחה רבה באירופה, הגיע למקום הראשון במצעדים במדינות רבות, ונמכר שם בלמעלה מ-2.8 מיליון עותקים. בארצות הברית נמכר הסינגל בלמעלה מ-1.4 מיליון עותקים, והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
למרות הצלחת אלבומם במכירות ברחבי העולם, והפופולריות לה זכו הסינגלים הבאים מתוך האלבום, "Doctor Jones" ו-"(Lollipop (Candyman", נחשבה אקווה כבר אז ללהקה של להיט אחד, "Barbie Girl". עם זאת, השיר הבא שהוציאו, "Turn Back Time", היה שיר מיינסטרים מלודי ואיטי, שהתפרסם כשיר הנושא לסרט הקולנוע "דלתות מסתובבות", והתקבל בהערכה גם בקרב מבקרי הלהקה. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והצליח במצעדים ברחבי העולם; זהו הסינגל השלישי של הלהקה שהגיע ישירות למקום הראשון במצעד הבריטי, הישג שלהקות בודדות בלבד הגיעו אליו.
האלבום השני Aquarius
במהלך 1999 עבדה הלהקה על אלבומה השני, "Aquarius", שיצא בפברואר 2000. הפעם כלל האלבום שירים ממגוון סגנונות. תחילה יצאו שירים בסגנון הבאבלגאם-פופ המוכר של הלהקה, "Cartoon Heroes" ו-"Bumble Bees", שזכו להצלחה מתונה במצעדים. בהמשך יצא השיר "Around the World", שלא הצליח במצעדים בבריטניה ואוסטרליה. הלהקה ביטלה את הוצאת הסינגלים הבאים והחלה לעבוד על אלבומה השלישי. זאת במקביל למסע הופעות ברחבי העולם, ואף הופעה באירוויזיון 2001 עם הלהיט "Barbie Girl", שמילותיו שונו מעט ובעקבות זאת ספגה הלהקה ביקורת רבה על גסותן.
פירוקה הזמני של הלהקה
במהלך קיץ 2001 החלו להתגלות חיכוכים רבים בין חברי הלהקה. החיכוכים היו קשורים בין השאר ברומן שהתנהל בין לינה ניסטרום לרנה דיף עוד בתחילת דרכה של הלהקה, בעוד ב-2001 החלה ניסטרום לצאת עם חבר אחר בלהקה, סרן רסטד. בנוסף פורסם כי דיף כעס על כך שחלקו באלבום השני היה קטן יחסית, וכן נוצרו חילוקי דעות יצירתיים בין חברי הלהקה. במקביל סבלה ניסטרום מבעיות בריאות, ואף התמוטטה במהלך אחת ההופעות כתוצאה מתשישות בעקבות לוח הזמנים הצפוף של הלהקה. חברי הלהקה החליטו על פירוקה.
ב-22 במאי 2002 יצא ביפן אלבום סיכום של הלהיטים הגדולים של הלהקה, בשם "Cartoon Heroes: The Best of Aqua". האלבום יצא גם בארצות הברית, ב-2006.
ב-2002 הסתיימה גם פרשת התביעה המשפטית של חברת מאטל, יצרנית הבובה ברבי, כנגד הלהקה. מאטל טענה כי בעקבות השיר "Barbie Girl" נגרם נזק תדמיתי למוצרי ברבי, אך בית המשפט דחה את הטענה וקבע כי מכיוון שהשיר מהווה פרודיה על הבובה, הוא מקובל מבחינת החוק.