cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאהר אל-עומר
מורשתו והנצחתו של דאהר
שנות שלטונו של דאהר השאירו חותם על הגליל. דאהר העביר את מרכזי השלטון בנפות המקומיות למקומות חדשים, דבר שחיזק את שלטונו באותם מקומות. אחד הסמנים החשובים ביותר של תקופתו הייתה הביטחון והסדר שהקנה לארץ. הוא הצליח להכפיף את השליטים המקומיים וראשי השבטים הבדואים למרותו ודרש מהם לשמור על ביטחון הדרכים והגנת כבוד הנשים. ר' יעקב בירב בספרו 'זימרת הארץ' כותב: "ובזמן השיך ההוא נחה שקטה הארץ וכל שרי העיירות המליכוהו עליהם... ועתה באותם הדרכם הולכים ובאים (עוברי אורח) וכספם בידם ואין מכלים דבר ועל זה כולם משתחווים לו, כי הטיל אימה יתירה על אורבי הדרכים". הנהנים ביותר בתקופת שלטונו היו הפלאחים הכפריים אשר פחד הבדואים הוסר מהם. המיסים שנגבו היו המיסים הסדירים, ובשנים של בצורת אף זכו לקבל הלוואות כספים למען יוכלו לרכוש זרעים. מתוך היכרותו עם בני הארץ, ידע לקרב בני עמים אחרים, יהודים כנוצרים, אשר האמין כי בידע שלהם יוכלו להוסיף לנתיניו. אי לכך, הרשה לחדש את היישוב היהודי בטבריה ובכפר יאסיף. לנוצרים אישר לשפץ את הכנסיות ההרוסות. הפסקת השוד בדרכים, גביית מיסים מוסדרת וסיוע לסוחרים בגביית חובות, כל אלה הביאו להעברת מרכז הכובד של הסחר מאירופה לעכו במקום לצידון. עכו הפכה לבירת המסחר של האגן המזרחי של הים התיכון. כל אלה קיבעו את מקומו ומעמדו של דאהר אל-עומר כאחד מגדולי השליטים בתקופה העות'מאנית בארץ-ישראל.
מפעלו של דאהר אל עומר נתפס כיום באופנים שונים, במיוחד לאור הסכסוך הישראלי-פלסטיני. רבים מתייחסים אליו כאחד ממבשרי הלאומיות הפלסטינית. תפיסה זו אינה נפוצה רק בקרב הערבים, ואישים כיצחק בן-צבי כתבו כי דאהר עשה ניסיון בן 35 שנה להקים מדינה ערבית בארץ ישראל.
על שמו של דאהר רחובות בערי ישראל, כבחיפה, בעכו, ובעראבה בסמוך לבית אביו העומד עדיין במרכזו העתיק של הכפר.
STS-52
STS-52 הייתה המשימה ה-13 של קולומביה וה-51 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 באוקטובר 1992 ונמשכה קרוב לעשרה ימים. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית.
תיאור המשימה
מעבורת החלל אטלנטיס שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-22 באוקטובר. שיום שני של המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. הוא הגיע למסלול המתוכנן בגובה 5,900 ק"מ. מכשור לחקר חוסר משקל USMP-1 הופעל ביום ראשון של המשימה. בנוסף לכך בוצעו ניסויים מדעים שתוכננו על ידי מדענים מקנדה.
לאחר סיום התוכנית, המעבורת נחתה ב-1 בנובמבר במסלול נחיתה 33 במרכז החלל קנדי.
אנטון פרטוריוס
אנטון פרטוריוס (בגרמנית: Anton Praetorius; 1560 בליפשטאדט - 6 בדצמבר 1613 בלאודנבאך ) היה כומר פרוטסטנטי. הוא היה תאולוג נוצרי רפורמי וסופר. נאבק נגד משפטי מכשפות ועינויין.
אנטון נולד בליפשטאדט ב-1560, לאביו מתס שולצה (Matthes Schulze). בגיל 20 שינה את שם משפחתו לפרטוריוס, מהמילה הלטינית Praetor שמשמעותה ראש וראשון.
ב-1586 ילדה אשתו מריה את בנם יוהנס. ב-1595 כתב פרטוריוס פואמה בנושא חבית הבירה של היידלברג.
ב-1596 קיבל את משרת השליט בבירשטיין (בקרבת פרנקפורט על נהר מיין). ב-1597 מחה פרטוריוס על שימוש בעינויים במהלך משפט נגד מכשפה. השופט החליט לסיים את המשפט ושחרר את הנאשמת. בשל כך, איבד פרטוריוס את משרתו ככומר.
קישורים חיצוניים
http://www.anton-praetorius.de
בודיקיאה
בודיקיאה או בודיקה (בלטינית: Budicca, Boudica, Boadicea, Buduica, או Bonduca) (נולדה בשנת 26 לספירה ונפטרה ככל הנראה בשנת 61 לספירה), הייתה ראש שבט איקני (נהגה: אייסינאי [Iceni]), מלכה לוחמת שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי ששלט באיים הבריטיים, בשנת 60 לספירה (תקופת שלטונו של הקיסר נירון).
מרד זה מתואר בספריהם של ההיסטוריונים טקיטוס (בספריו "דברי הימים" ו"אגריקולה" ) ודיו קסיוס בספרו "ההיסטוריה היוונית".
היסטוריה
בשנת 47, בעת שהמושל הרומאי פובליוס אוסטוריוס ניסה לקחת מהאיקנים את נשקם, מרדו האיקנים, אולם מרד זה דוכא על ידי המושל. ככל הנראה מונה פרוסטאגוס למלך על ידי המושל בשל דעותיו ובשל תמיכתו בשלטון הרומי. פרסוטאגוס, משיקולים פוליטיים, הכריז כי הקיסר הרומי היה היורש של ממלכתו, יחד עם שתי בנותיו.
על פי הנוהג השבטי, בנות היו יכולות לרשת את ההנהגה אבל החוק הרומי התיר ירושה רק לגברים, לכן, לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי. האצולה האיקנית שהונהגה על ידי בודיקיאה התנגדה לצעד זה ובתגובה, על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו. בספרו של דיו קאסיוס מצוין כי המלווים הרומיים (ובהם סנקה הצעיר) דרשו את תשלום כל חובותיהם - ככל הנראה פרסוטאגוס חי בפאר רב במימון הלוואות רומאיות, ולכן עם מותו הפכו נתיניו חייבים של המלווים.
סיבות המרד
לדברי טקיטוס וקסיוס דיו סיבת המרד המרכזית היא החמסנות של הרומאים. דיו מספר בנוסף שמלווים רומאים, וראש להם סנקה, אילצו את האיקנים לפרוע סכומים עצומים שהלוו להם, וזה מוטט אותם. טקיטוס אינו מזכיר זאת. סיים מעלה השערה, שדיו נגרר אחרי שנאתו לסנקה, והוא דוחה את הסיפור. גורם אחר שמציין טקיטוס הוא מעשי הנבלה שעשו קציני הצבא ופקידי המכס במלכת האיקנים, בבנותיה ובאצולה שלהם. באגריקולה, טקיטוס מציע סיבה שלישית, והיא התמרמרותם על גיוס אנשיהם לחילות העזר של הצבא הרומאי.
מהלך המרד
בשנת 60 או שנת 61 לספירה, בעת שהמושל הרומי גאיוס סווטוניוס פאולינוס יצא במסע צבאי נגד הדרואידים באי אנגלסי בצפון ויילס, מרדו האיקני בראש קואליציה של שבטים (ובהם השבט השכן - הטרינובנטים) נגד השלטון הרומי. בראש כוחות המורדים עמדה בודיקיאה.
מסעם הראשון של המורדים היה נגד העיר קאמולודונום (כיום קולצ'סטר), שם התגוררו ותיקי הצבא הרומי שהתיישבו במקום, התייחסו בעוינות לתושבים המקומיים, וגבו מהם מיסים גבוהים אשר שימשו לבניית מקדש לקיסר קלאודיוס. בעיר לא היו כוחות צבא רבים שיגנו עליה, ולא היו לה מערכי ביצורים. מגני העיר ואנשיה התבצרו במקדש קלאודיוס, ולאחר שני ימי מצור נכבש המקדש ונשרף. המושל לעתיד של בריטניה קווינטוס פטיליוס קריאליס ניסה להגיע אל העיר עם הלגיון התשיעי היספנה, אולם כוחותיו הותקפו בדרכם אל העיר בידי המורדים, וחלקם הגדול הושמד.
לאחר שהמושל הרומי שמע על המרד, מיהר דרך רחוב ווטלינג לעבר לונדיניום (כיום לונדון), על מנת להגיע אל המורדים. נציב העיר לונדון, קאטוס דסיאנוס, שמעשיו גרמו להצתת אש המרד, החליט שלא להילחם במורדים ונטש את העיר, וזו נשרפה על ידי כוחותיה של בודיקיאה (עדויות ארכאולוגיות מראות שכבת שרפה עבה משנה זו) אשר טבחו בתושבי העיר הרומיים שנשארו.
העיר ורולאמיום (כיום סנט אלבנס) נשרפה גם כן. מקורות היסטוריים טוענים כי בשלוש הערים שנכבשו ונשרפו, רצחו המורדים בין 70 ל-80 אלף תושבים.
המצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס איחד כוחותיו, למעט הלגיון השני אוגוסטה בראשותו של פוסטומוס אשר לא הגיע אל המושל, ויצא בראש כוח של כ-10,000 חיילים לדכא את המרד. כוחות המורדים הבריטיים כללו לפי מקורות עתיקים 100,000 (טקיטוס) או 230,000 (קסיוס דיו) לוחמים, אולם בשל היות החיילים הרומיים מאומנים ומצוידים בכלי נשק טובים יותר, במשמעת חזקה ובאסטרטגיה טובה יותר, ניצחו הרומיים בקרב הידוע כיום כקרב רחוב ווטלינג.
סואטוניוס בחר לשדה מערכה שטח שבו הכוחות הרומאים יהיו שמורים מאגפם באמצעות עצים, ואזור הלוחמה שבו יהיה צר ומצומצם (כעין משפך) ולא יוכל להביא לידי ביטוי את סדר הכוחות הגדול של הבריטים. בתחילה לאחר הסתערות של הבריטים לעבר הרומאים, הרומאים קטלו אלפים מבני השבט באמצעות מטר חניתות שנזרקו באוויר למרחק. לאחר מכן בהתנגשות פיזית דחקו הרומאים לאחור את השבטים הבריטים באמצעות מבנה טריז בצורת משולש. הבריטים שהתקשו להתמודד עם שיטת לחימה זו, נהדפו וניסו לברוח מהכוחות הרומיים, אולם בשל העובדה שכל בני השבט נכחו בקרב - נשותיהם וטפם של הלוחמים עמדו בשולי שדה הקרב, ובשל העגלות שחנו שם, לא יכלו הבריטים לברוח, והם נמחצו והחיילים הרומיים טבחו בהם. על פי טקיטוס, נהרגו בקרב 80,000 בריטונים ו-400 חיילים רומיים. טקיטוס מספר שבודיקיאה הרעילה עצמה על מנת שלא ליפול בידי הרומיים. הערכות מודרניות מעריכות שהיא נרמסה למוות במהלך המנוסה של כוחות המורדים.
מיקום הקרב המדויק אינו ידוע. מסורות בריטיות משייכות את מקום הקרב למקום בו נמצא כיום קינגס קרוס בלונדון, ועל שם הקרב קרוי רחוב בקרבת התחנה. מסורות אחרות מספרות שבודיקיאה קבורה במקום בו נמצאת כיום תחנת הרכבת קינגס קרוס. לפי מסורות אחרות היא קבורה במאנדואסדום במקום בו נמצאת העיר את'רסטון בוורוויקשייר.
כאשר פוסטומוס שמע על הניצחון הרומי, התאבד בנפילה על חרבו. קאטוס דסיאנוס נמלט לגאליה והוחלף על ידי המושל. גאיוס יוליוס אלפינוס קלאסיקיאנוס מונה לנציב הרומאי (procurator) של העיר. המושל הרומי סואטוניוס יצא במסע עונשין, אולם בשל ביקורות שהטיל נגדו קלאסיקיאנוס, פתח הקיסר נרון בחקירה ובסיומה הדיח את סואטוניוס ומינה את פובליוס פטרוניוס טורפיליאנוס למושל בריטניה במקומו.
מקורות היסטוריים לסיפורה של בודיקה
טקיטוס, שהיה החשוב בהיסטוריוני רומא במאה הראשונה לספירה, התעניין במיוחד במרד בבריטניה מאחר שגנאיוס יוליוס אגריקולה - חתנו והנושא של ספרו הראשון, שירת בבריטניה מספר פעמים. קרוב משפחה זה נתן לטקיטוס "דיווחים מהשטח" אשר שימשו מקור לספריו ההיסטוריים ולתיאור מרד בודיקיאה.
מקורותיו של דיו קסיוס פחות ידועים, וככל הנראה התבסס על טקיטוס.
דיו קסיוס מתאר את בודיקיאה כאישה גבוהה עם קול רם ושיער אדום ארוך המגיע עד ברכיה. תיאור נוסף שהוא מביא מתאר את לבושה - שרשרת זהב, ושמלה מרובת צבעים וכן גלימה המוחזקת על ידי תליון. לדבריו היא נהגה לשאת חנית ארוכה.
היסטוריה וספרות
זכרה של בודיקה נשכח במהלך השנים, ובכתבי ימי הביניים, ובייחוד ב"ההיסטוריה של מלכי בריטניה" של ג'פרי ממונמות' ובספרים ההיסטוריה בריטונום והמאבינוגיון, אין היא מוזכרת. לאחר גילויים המחודש של כתבי טקיטוס ודיו קסיוס בשנת 1534 התגלתה המלכה מחדש וחזרה למקומה בהיסטוריה של בריטניה. בשל טעות, פולידורה וירגיל, מגלה הכתבים, לא הבין כי "ואודיקיאה" (Voadicea) בספרי טקיטוס ו"בונדואיקה" (Bunduica) בכתבי דיו קסיוס הן אותה מלכה, וחשב שמדובר בשתי מלכות נפרדות.
סיפורה של בודיקה נכלל בספרו של רפאל הולינשד - "דברי הימים" והשפיע על ג'ון פלטצ'ר לכתוב מחזה על חייה בשנת 1610 שנקרא "בונדוקה". המשורר ויליאם קופר כתב עליה בשנת 1782 אודה.
עקב התעוררות הלאומיות באירופה המאה ה-19 האנגלים שחיפשו אחרי גיבורים לאומים החליטו להעלות את דמותה של בודיקיאה משום היותה דמות היסטורית עתיקה (כמו שהגרמנים עשו עם הרמן הגרמני). אחת הסיבות להתפעלותם של הבריטים מבודיקיאה היה היותה אשה לוחמת. בתקופה הוויקטוריאנית שבה נשים נדרשו להישאר בבית הדמות של אשה לוחמת קסמה לרבים בבריטניה כדמות מוזרה ואקזוטית. עקב כך זכתה בודיקיאה לפופולריות רבה בבריטניה וצוירה כאשה מיוחדת בעולם העתיק (למרות שנשים לוחמות היו דבר שכיח בעולם העתיק). המשורר אלפרד לורד טניסון כתב עליה, והנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, הזמין פסל לכבודה. הפסל בוצע על ידי תומאס תורניקרופט, הושלם בשנת 1905 וניצב כיום ליד בניין הפרלמנט הבריטי בקרבת גשר וסטמינסטר. המלכה שמרדה באימפריאליזם הרומי הפכה להיות מזוהה עם המלכה העומדת בראש האימפריה הבריטית.
בשנת 1979 כתבה רוזמרי סוטקליף את "השיר למלכה האפילה" (Song for a Dark Queen), רומן היסטורי לילדים המספר את סיפור חייה.
בשנת 2002 כתבה ג'וייס דורה את "רוש" (Hemlock) - רומן היסטורי המתאר את חייה ומציע כי נישבתה ונלקחה לרומא, שם פגשה את הקיסר נירון והוכרחה לשתות רעל העשוי מהצמח רוש.
יש קוראים שמצאו רמז למלכה בודיקה בספרי הארי פוטר של הסופרת ג'יי קיי רולינג - רכבת הוגוורטס אקספרס יוצאת מלונדון מרציף תשע ושלושה רבעים בתחנת הרכבת קינגס קרוס - וכאמור לעיל, ישנה מסורת לפיה בודיקה קבורה תחת רציף, 9 או 10 של תחנת הרכבת.
הסופרת מנדה סקוט כתבה מספר רומנים המבוססים על חייה של המלכה.
השפעות נוספות
החל מאמצע המאה ה-19 הופיעו פרסומים בדבר טענות של אנשים ממחוז לינקולנשייר אשר טוענים שראו את רוחה של בודיקה רכובה על מרכבתה.
מיקי גורדוס
מיכאל (מיקי) גורדוס (9 בנובמבר 1944 – 28 בנובמבר 2017) היה עיתונאי ישראלי שסיקר באופן שוטף אירועים עולמיים באמצעות האזנה לשידורים החיים של תחנות רדיו וטלוויזיה בעולם.
ביוגרפיה
מיכאל (מיקי) גורדוס נולד בתל אביב לנתן גורדוס, שהיה נציג סוכנות הידיעות הצרפתית בישראל. גורדוס החל לעבוד ב"קול ישראל" בשנת 1968. בעזרת מקלטי רדיו שהתקין בביתו בשדרות ח"ן בתל אביב, ושליטה בשש שפות (עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, רוסית ופולנית), האזין לתחנות רדיו מרחבי העולם והעביר לקול ישראל ידיעות מיידיות על אירועים המתרחשים בארצות חוץ. במרוצת השנים החל להאזין בעזרת אמצעים משוכללים גם לתחנות טלוויזיה זרות ואף מרוחקות ושידורי לוויינים, וכן לקשר רדיו של מטוסים בנתיבי התעופה בעולם.
במרוצת הזמן הוענק לו הכינוי "קשב" ושמו נודע ברשתות התקשורת הבינלאומיות.
גורדוס הקליט ושידר אירועים רבים בעלי חשיבות שהתרחשו ברחבי העולם ועקב אחרי התפתחותם.
באוקטובר 2014, סיימה רשות השידור את ההתקשרות עם גורדוס עקב סכסוכים עם כתבים אחרים והעובדה שהוא מעבר לגיל הפנסיה.
גורדוס התגורר בתל אביב ובסוף ימיו עבר ליהוד. היה נשוי לבלהה ואב לשלוש בנות. הוא חלה בסוכרת ונפטר בביתו שביהוד.
האזנה לשידורי תחנות זרות
גורדוס האזין לתחנות שידור זרות ברחבי העולם, במיוחד לרדיו מוסקבה ולשידורים מקהיר, והביא באופן שוטף דיווחים על ידיעות מתחנות אלו בקול ישראל. בין השאר, דיווח על שידורי רדיו מוסקבה לגבי פגישתו של נחום גולדמן עם חסן השני מלך מרוקו ומשפט לנינגרד.
במהלך מלחמת יום הכיפורים עקב גורדוס אחרי שידורי הטלוויזיה המצרית, והעביר מידע ששודר שם על טייסים ישראלים שצנחו בשטח מצרים. צוות של צה"ל נשלח לביתו של גורדוס וצילם צילומי סטילס של השידור (הדבר היה בטרם נכנס לשימוש מכשיר הוידאו). צילומים אלה הם שהביאו בסופו של דבר לכך שטייסים שנחשבו לנעדרים או הרוגים זוהו כשבויים חיים. על כך קיבל גורדוס את תודתם של גורמים רשמיים בחיל האוויר.
גורדוס הביא ידיעות על שידורים של תחנות קטנות ברחבי העולם בנושאים הנוגעים ליהדות ולישראל. למשל, הוא הביא משידורים מחתרתיים של המחתרת הבסקית בספרד על משפט לנינגרד.
ב-12 בינואר 2010, אירעה רעידת אדמה בהאיטי, אשר גרמה לחורבן כבד ולעשרות אלפי הרוגים. זו הייתה אסון טבע מהגדולים בתקופה המודרנית והראשון מסוגו במאה העשרים ואחת. גורדוס שידר תיאור נרחב של פעולות החילוץ וההצלה בהאיטי ואת תיאורי ההרס, החורבן, ההרג והפציעה. ב-17 בינואר, כאשר תחנות הרדיו בהאיטי החלו לשדר מחדש, העביר גורדוס את קולן למאזינים בישראל.
האזנה לקשר
גורדוס נהג להאזין לשידורי קשר שאינם מיועדים לציבור הרחב. משרד התקשורת הזהיר אותו על כך וטען שהוא פועל בניגוד לרישיון שניתן לו ובניגוד לכללי החוק הבינלאומי.
ב-1968 היה הראשון שדיווח על מבצע תשורה, הוא פשיטת צה"ל על נמל התעופה הבינלאומי של ביירות, והקליט את פקח הטיסה זועק "יש אש גדולה בנמל התעופה של ביירות, יש אש גדולה בנמל".
בשנת 1970 חשף כי הסובייטים פתחו ברכבת אווירית למצרים, שכללה טילי נ"מ מתקדמים וכוחות צבא. הישגו זה הביא לו פרסום רב בסרט תיעודי שהוצג בארצות הברית.
בספטמבר 1970 קלט שידורים מניסיון חטיפת מטוס אל על מאמסטרדם לניו יורק במסגרת חטיפת המטוסים לשדה דוסון שבוצע על ידי ליילה ח'אלד וחבריה.
ביולי 1974 הודח נשיא קפריסין, הארכיבישוף מקאריוס השלישי, על ידי כת צבאית שהודיעה על מותו, אך במכשירי ההאזנה של גורדוס נקלט שידור חלש מהעיר פאפוס. בשידור נשמע קולו של מקאריוס עצמו המבקש עזרה. מיכאל גורדוס שידר את הידיעה ובעקבות זאת יצא כוח חילוץ בריטי וחילץ את הנשיא. לימים סיפר מקאריוס לשגריר ישראל בקפריסין שחייו ניצלו בזכותו של גורדוס.
גורדוס נהג להאזין לשיחות שמקורן במטוסו של נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1. בתקופת פרשת ווטרגייט האזין לשיחה שניהל ראש סגל הבית הלבן דאז, הגנרל אלכסנדר הייג, בה נאמר כי נציגי התביעה הגיעו אל הבית הלבן לקבל את ההקלטות שהקליט הנשיא ריצ'רד ניקסון. הייג, שהזדהה בשם צופן, נתן הוראות כיצד למנוע מהחוקרים להגיע למקצת מההקלטות. גורדוס העביר את הקלטת השיחה לרשת הטלוויזיה NBC, שזיהתה כי המדובר בהייג. קלטות אלו הובאו בפני ועדת הסנאט שדנה באישור מינויו של הייג למזכיר המדינה. פעילות זו של גורדוס הביאה להגשת תלונה רשמית נגדו ממשרד החוץ האמריקני. בתגובה לתלונה יעץ משרד החוץ הישראלי לאמריקנים כי אם ברצונם שלא יאזינו לשיחותיהם הרגישות, עליהם להצפינן באופן שימנע זאת.
בשנת 1976 חשף גורדוס את חטיפת מטוס אייר פראנס במרחב האווירי היווני. המטוס הועבר בסופו של דבר לאנטבה וחלק מנוסעיו שוחררו ב"מבצע יונתן".
באוקטובר 1977 נחטף מטוס נוסעים של חברת לופטהאנזה הגרמנית, שהיה בטיסה ממיורקה לפרנקפורט, והונחת במוגדישו שבסומליה. גורדוס עלה על התדר בו השתמשו החוטפים ולאחר מכן על התדר של כוח החילוץ הגרמני, בעת הכנותיו לצאת ולחלץ את החטופים. גורדוס ביקש שלא לשדר את הדבר, אך בניגוד לרצונו שידר "קול ישראל" את הידיעה על ההכנות לחילוץ, ועל גורדוס עברו מספר ימי חרדה עד שפעולת החילוץ בוצעה בהצלחה.
בשנת 1980 בראשיתה של מלחמת איראן–עיראק קלט גורדוס שידורים שהצביעו על תנועה אווירית מלוב לאיראן, והסיק מכך שלוב סטתה מן הסולידריות הכלל ערבית שתמכה בעיראק, וסייעה לאיראן במלחמתה נגד עיראק. הוא שידר את הדבר ולמחרת השידור ניתקה עיראק את יחסיה הדיפלומטיים עם לוב.
בליל 24–25 באפריל 1980 ערכה ארצות הברית פעולה צבאית לשחרור 52 אנשי שגרירותה באיראן, שהוחזקו כבני ערובה, אולם המבצע כשל לאחר שמספר מסוקים שנחתו במדבר התקלקלו בשל סופות חול, ומסוק אחד אף התרסק ושמונה חיילים אמריקאים נהרגו. גורדוס הקליט את הקולות של פעולה זו, אך כדי שלא לסכן את הכוח, שידר אותם רק לאחר שהבית הלבן פרסם הודעה על כישלון הפעולה.
ב-2 באוגוסט 1990 פלש צבא עיראק לכווית, דבר שגרר בעקבותיו את מלחמת המפרץ הראשונה. הראשון בישראל שגילה את דבר הפלישה היה מיכאל גורדוס והוא הקדים בכך את אגף המודיעין של צה"ל.
ב-1995 האזין גורדוס לשיחה ממטוסו של נשיא מצרים חוסני מובארכ שהגיע לאדיס אבבה לכנס הארגון לאחדות אפריקה, והיה הראשון שידע בישראל על ניסיון ההתנקשות בחיי הנשיא המצרי. במשך כשעתיים נמנע מלשדר את הידיעה, על מנת שלא לסכן את ביטחונו של הנשיא המצרי, שמטוסו עוד היה באוויר, אך לאחר שגלי צה"ל שידרו את הידיעה, שחרר אותה גורדוס לפרסום. גם על זאת קיבל תלונה ממשרד החוץ המצרי, שהתייחס לשידורו ולא לשידור של גלי צה"ל שנסמך על מקורות במשרד החוץ בירושלים.
לא רק אירועים נקלטו, בעת התרחשותם, על ידי גורדוס; במהלך שנות עבודתו הצליח להאזין גם לשיחות רגישות שנערכו בין אישים בכירים בעולם ולהקליטן. כך קלט תדריך ביטחוני חשאי על סידורי הביטחון שננקטו לקראת ביקורו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בקריית הוותיקן לפגישה עם האפיפיור פאולוס השישי בשנת 1967.
כשנשאל גורדוס האם הוא מבצע עבודת מודיעין, ענה: "אני לא מדבר על זה". למרות זאת גילה בריאיון עיתונאי כי דיווח לראש הממשלה מנחם בגין על מסוקים של הקומנדו הלבנוני שחגו בקרבת הגבול הישראלי. בגין הורה לצה"ל להשמיד את המסוקים, וצה"ל ביצע זאת (לפי גרסה אחרת, המסוקים שהופלו היו סוריים).
הצהרת נאמנות
הצהרת נאמנות היא הצהרה שנדרשת ממהגרים המעוניינים להתאזרח באופן רשמי במדינה בה הם מתגוררים. הצהרת נאמנות היא בדרך כלל אחד מהשלבים האחרונים בתהליך ההתאזרחות, ונעשית במעמד רשמי. הצהרת הנאמנות באה להכריז על נאמנות ותחושת פטריוטיות של המתאזרח כלפי המדינה החדשה שלו.
הדרישה להצהרה זו קיימת בין היתר באוסטרליה, בארצות הברית, בקנדה וב-22 מ-33 מדינות אירופיות, כאשר בגרמניה ובאיטליה הדרישה אינה חלה על כלל המתאזרחים: בגרמניה פטורים ממנה מתאזרחים בני הלאום הגרמני ("Volksdeutche") החיים מחוץ לגרמניה, ובאיטליה פטורים מהצהרה זו מי שמוכיחים קשר דם לאומה האיטלקית, כגון איטלקיים החיים בארצות הברית. מדינות מסוימות המנהיגות משטר מונרכי, דורשות מהמגרים גם הצהרת נאמנות למונרך. כמו כן קיימות מדינות בהן הצהרת הנאמנות כוללת התייחסות לאלוהים, אולם לרוב זהו סעיף אופציונלי שמושמט עם בקשת המתאזרח.
ארצות הברית
ע"פ החוק, לבקשת המתאזרח ניתן להשתמש בביטוי "ומאשר בכובד-ראש" במקום המילים "תחת שבועה", וכן להשמיט את המילים "שכה יעזור לי אלוהים".
הממלכה המאוחדת
החל משנת 2004, נדרשים המתאזרחים גם להצהרה הבאה:
אוסטרליה
התוספת "בפני אלוהים" היא אופציונלית.
ישראל
ע"פ חוק האזרחות, התשי"ב-1952, על כל המבקש לקבל אזרחות ישראלית להצהיר ע"פ הנוסח:
הצהרה זו נדרשת מכל המקבלים אזרחות ישראלית.
ב-10 באוקטובר 2010 אישרה הממשלה להגיש לאישור הכנסת תיקון לחוק האזרחות, לפיו אדם המבקש אזרחות שלא מכוח חוק השבות יחויב להוסיף בסוף ההצהרה המקורית את המילים "כמדינה יהודית ודמוקרטית". התיקון לא אושר בכנסת.
קולורדו רוקיס
קולורדו רוקיס (באנגלית: Colorado Rockies) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר דנוור, קולורדו. הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג.
הקבוצה נוסדה ב-1993 והצטרפה לנשיונל ליג יחד עם הפלורידה מארלינס כשתי קבוצות הרחבה באותה העונה. ב-1995 העפילה הקבוצה לפלייאוף בפעם הראשונה, אך הפסידה בסיבוב הראשון לאטלנטה ברייבס, ב-2007 השיגה הקבוצה 14 ניצחונות מתוך 15 המשחקים האחרונים בעונה, והצליחה להגיע למשחק הכרעה על העפלה לפלייאוף בו ניצחה את הסן דייגו פאדרס באינינג ה-13. בפלייאוף השיגה עוד שבעה ניצחונות רצופים כאשר ניצחה בסדרת חצי הגמר את פילדלפיה פיליז 0-3 ובגמר הנשיונל ליג את שיקגו קאבס 0-4. בוורלד סיריס התמודדה הקבוצה מול בוסטון רד סוקס והפסידה 0–4.
בשתי העונות הראשונות שיחקה הקבוצה במגרש הפוטבול אצטדיון מייל היי, וב-1995 עברה לאצטדיון חדש, קורס פילד, שמומן מכספי הציבור בעלות של כ-300 מיליון דולר. אצטדיון זה נחשב למגרש בעל יתרון התקפי, מאחר שהאוויר הדליל והיבש בדנוור הקשיח את כדורי המשחק וגרם להם לעוף רחוק יותר. לאחר שנכנס לשימוש ברחבי הליגה מתקן מייצב לחות ירד מספר ההום ראן באצטדיון לאזור הממוצע הכללי.
פרס גרובר בקוסמולוגיה
פרס גרובר בקוסמולוגיה (באנגלית: The Gruber Prize in Cosmology) הוא פרס בין־לאומי בקוסמולוגיה שנוסד בשנת 2000 על ידי קרן גרובר ובסיסו באוניברסיטת ייל, בניו הייבן, קונטיקט. פרס הקוסמולוגיה מכבד קוסמולוג, אסטרונום, אסטרופיזיקאי או פילוסוף מדעי מוביל עבור תגליות תאורטיות, אנליטיות, מושגיות או תצפיות המובילות להתקדמות מהותית בהבנת היקום. החל משנת 2001, פרס גרובר בקוסמולוגיה ממומן במימון משותף של קרן גרובר והאיגוד האסטרונומי הבין־לאומי וניתן בתדירות שנתית. הפרס בקוסמולוגיה מורכב ממדליית זהב ופרס כספי. נכון לשנת 2022, סכום הפרס הוא 500,000 דולר. פרס גרובר בקוסמולוגיה, הוא אחד משלושה פרסים בין־לאומיים שנוסדו על ידי קרן גרובר.(שני הפרסים האחרים הם; פרס גרובר בגנטיקה שנוסד בשנת 2001 ופרס גרובר במדעי המוח שנוסד בשנת 2004 ובכל אחד מהם מוענק מדליית זהב ופרס כספי זהה). מקבלי פרס הקוסמולוגיה נבחרים על ידי מועצה מייעצת בין־לאומית המונה שבעה חברים, המועמדים על ידי האיגוד האסטרונומי הבין־לאומי ושלושה איגודים מדעיים בין־לאומיים אחרים בתחומים הרלוונטיים לקוסמולוגיה.
רשימת זוכי הפרס
להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2023:
דודג' סדרה B
Dodge B series (באנגלית: Dodge B series) היו טנדרים ו-מסחריות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית דודג', חברת בת של קונצרן הרכב קרייזלר שיוצרו בין השנים 1948–1953 (טנדרים ומסחריות).
בין השנים 1970–2003 יוצרו מסחריות (וואנים), מ"דודג' סדרה B" הקרויות גם "Dodge Ram van".
אניש גירי
אניש גירי (נולד ב-28 ביוני 1994 בסנקט פטרבורג) הוא שחמטאי הולנדי בדרגת רב-אמן, אותה השיג בגיל 14 שנים ושבעה חודשים.
גירי היה ארבע פעמים אלוף הולנד בשחמט (בשנים 2009, 2011, 2012 ו-2015). ייצג את הולנד בשלוש אולימפיאדות שחמט (2010, 2012 ו-2014).
חיים פרטיים
אניש גירי נולד לסנגיי מנפאל ולאולגה, מרוסיה. בשנת 2002 עקרו הוריו לסאפורו ביפן. בשנת 2008 היגרה המשפחה להולנד שם עובד אביו כחוקר. לגירי שתי אחיות.
ביוני 2013 סיים גירי את בית הספר התיכון בדלפט. המקצועות החביבים עליו היו פיזיקה ומתמטיקה. ב-8 ביולי 2015 התחתן עם סופיקו גורמישוילי, שחמטאית גיאורגית בדרגת אמן בינלאומי.
קריירת שחמט
מועדון השחמט הראשון שבו שיחק גירי היה מועדון הנוער 'DYUSH-2' בסנקט פטרבורג. בשנים שהיה בסאפורו היה חבר באיגוד השחמט היפני ובמועדון השחמט בסאפורו. גירי התפתח במהירות ומד הכושר שלו טיפס במהירות בין אפריל 2006 ליולי 2010 (מ-2114 ל-2672).
גירי חלק מקום ראשון בתחרות לנערים מתחת לגיל 14 בליגה הרוסית עם 6.5/9, ניצח באליפות הנערים עד גיל 16 בסנקט פטרבורג ובשנת 2007 סיים במקום השלישי בתחרות לנערים עד גיל 18 (גירי היה אז בן 13). בשנת 2008 ניצח בתחרות הפתוחה של סנקט פטרבורג עם 8.5/9. באפריל אותה שנה השיג את הציון הראשון לרב אמן בתחרות הפתוחה Intomart GfK עם 7/9, הציון השני הושג בתחרות חרונינגן עם 6.5/9.
בינואר 2009 חלק גירי את המקום שני בתחרות קורוס בקבוצה C, בעקבות זאת קיבל את הציון השלישי והאחרון הדרוש לתואר רב-אמן. באותה שנה חלק מקום שני באליפות הפתוחה של הולנד, ניצח באליפות הולנד וחלק מקום שני בתחרות Unive.
התוצאה בהתחרות קורוס בקבוצה C בשנת 2009 הקנתה לו מקום בתחרות קורוס בקבוצה B בשנת 2010. גירי ניצח בתחרות זו בתוצאה של 9/13, מחצית הנקודה לפני ארקדי ניידיץ'. גירי סיים בתיקו דו-קרב עם נייג'ל שורט וניצח בתחרות Sigeman & Co עם 4.5/5 , הגיע שני באליפות הולנד לאחר ארוין לאמי והיה בין הבולטים בתחרות כוכבים עולים מול השחמטאים המנוסים. גירי לא הצליח להעפיל לתחרות Melody Amber כאשר הפסיד בשובר שוויון מול היקארו נקמורה.
מאמנו של גירי הוא השחמטאי ולדימיר טוקמקוב.
בחודש מאי 2010 דווח כי גירי סייע לוישוואנתן אנאנד בהכנותיו לאליפות העולם בשחמט 2010 כנגד הטוען לכתר וסלין טופאלוב. אנאנד זכה בדו-קרב 6.5-5.5 ושמר על תוארו כאלוף העולם.
בהופעת הבכורה של גירי בתחרות טאטא סטיל בשנת 2011 השיג 6.5/13 וניצח בכלים השחורים את מגנוס קרלסן ב-22 מסעים. באותה שנה ניצח בפעם השנייה באליפות הולנד וחלק מקום ראשון בתחרות Sigeman & Co עם וסלי סו והנס טיקנן.
גירי השתתף בתחרויות המוקדמות של פיד"ה לקביעת המועמדים על אליפות העולם הן בסבב 2012–2013 והן בסבב 2014–2015 אך לא הצליח להעפיל לתחרות המועמדים. בשנת 2014 גירי סיים במקום השני בתחרות טאטא סטיל, זכה במדליית ארד על ביצוע מעולה בלוח הראשון באולימפיאדת השחמט 2014 וסיים במקום השני בתחרות החזקה של אליפות האמנים של קטר.
בשנת 2016 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 21).
בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השישי.
גירי סייע לולדימיר קראמניק בהכנותיו לתחרות המועמדים 2018.
אניש גירי באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2010 ל-20186 השתתף אניש גירי ב-5 אולימפיאדות שחמט:
שלום אליעזר הלברשטאם
רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט (תרכ"ב, 1862 - ט"ז בסיוון תש"ד, 1944) היה בנו השישי של רבי חיים מצאנז, מייסד שושלת חסידות צאנז. הרב הלברשטאם היה מייסד חסידות ראצפרט. נספה באושוויץ-בירקנאו.
תולדותיו
נולד בחול המועד פסח ה'תרכ"ב לרבי חיים מצאנז ולרעכיל דבורה, נכדתו של רבי מרדכי דוד אונגר האדמו"ר מדומברובה. נקרא על שמם של רבי שלום מבעלז ושל רבי אליעזר מדז'יקוב.
באלול ה'תרל"ו נישא למרים שרה בתו של גיסו רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול ועבר להתגורר במקום מגורי הוריה ברוסיה. אחרי תקופה מסוימת חזר לגליציה, לאחר שגורש משם על ידי השלטונות יחד עם תושבים זרים אחרים. הוא עבר לעיר שינאווא ליד אחיו, ולאחר תקופה עבר לעיר טארנא. בשנת תר"ס עבר להונגריה שם שהה כחצי שנה, לאחר מכן עבר לרצפרט, שם נודע כבעל מופתים ואלפים באו לקבל את ברכותיו והתפרסם על שם עיר זו. בימי השואה היה בגיטאות נירג'האזה ואריו-לאפש. נרצח בבירקנאו.
מדרשת אביב
מדרשת אביב היא מדרשה תורנית לנשים. המדרשה הוקמה בשכונת נחלת יצחק בתל אביב בשנת תשנ"ז (1996) בשיתוף עם מכללת תלפיות.
במדרשה זו לומדים אמונה, תנ"ך, חסידות והלכה. המדרשה מלמדת לאור תורת הרב קוק. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. נשיא המדרשה הוא הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של העיר רמת-גן. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. בין המלמדים והמלמדות: הרב משה מערבי, הרב מוטי דיאמנט והרבנית רוחלה סמינובסקי. בנוסף למסלולי "תורה לשמה" מגוונים שקיימים במדרשה, מקיימת מדרשת אביב מספר תוכניות לשיתוף פעולה וקירוב לבבות בין דתיים וחילוניים וכן מספר מפעלי חסד בעיר תל אביב. המדרשה מפעילה אתר אינטרנט ייחודי לנשים וצעירות שבמרכזו עומדת מערכת שיעורים מקוונת הכוללת מאות שיעורי וידאו, אודיו וטקסט.
כנאפה
כְּנָאפֶה (בערבית: كنافة) היא עוגה מזרח תיכונית מסורתית העשויה משכבה של חוטי בצק דקיקים או בצק סולת ומתחתיה שכבה של גבינה. הכנאפה מוגשת עם סירופ סוכר, בדומה לבקלאווה. הכנאפה פופולרית ברוב מדינות העולם הערבי ובפרט במצרים ובלבנט. ניתן למצוא גירסות דומות של המנה גם במטבח הטורקי, המטבח היווני והמטבח הבלקני.
בערבית, המילה "כנאפה" משמשת כדי לתאר את הן הקינוח והן את הבצק. בטורקית, ובעקבות כך גם בעברית, הבצק מכונה קדאיף. בפי הטורקים, המאפה עצמו ידוע בשם כוּנֶפֶה (künefe).
בחודש יולי 2013 חשפה גוגל כי הכנאפה היא המנה אשר מוסלמים חיפשו הכי הרבה במהלך צום הרמדאן.
אטימולוגיה
המילה כנאפה נהגית באופן שונה במקומות שונים במזרח התיכון. באזור הלבנט, המאכל מכונה כְּנָאפֶה (knafeh). במצרים נפוצה יותר ההגייה כוּנָפַה (kunafah).
מקור המילה אינו ידוע. יש הטוענים כי מקורה במילה הקופטית kenephiten, שפירושה לחם או עוגה. אזכורים מוקדמים של המילה מופיעים בסיפורים מצריים באוסף סיפורי אלף לילה ולילה. על-פי גרסה אחרת, מקור המילה בשורש השמי "כנף", הקיים גם בשפה הערבית במשמעות של "לאגף".
היסטוריה
על-פי אגדה אורבנית ידועה, ראשיתה של הכנאפה במרשם רופא שניתן כתרופה לרעבם של הח'ליפים בימי הרמדאן. לאגדה זו קיימות מספר גרסאות: על-פי אחת מהן מקור המנה במצרים הפאטמית; על-פי גרסה אחרת, מקורה דווקא בסוריה בתקופת בית אומיה. יש מי שטען שהכנאפה הוזכרה לראשונה בטקסטים מהמאה העשירית. עם זאת, נראה שהמאכלים שמוזכרים בכתבים הללו הם אינם הכנאפה בגלגולה המודרני. מקור המידע המרכזי לקולינריה של העולם הערבי בימי הביניים המוקדמים הוא ספר הבישול "כיתאב אל-טביח", שנכתב במאה העשירית על-ידי הסופר הבגדאדי אבן סיאר אל-וראק. זהו ספר הבישול העתיק ביותר ששרד בשפה הערבית, והוא מעלה על הכתב אוסף של מתכונים ערביים ופרסיים, וכך למעשה פותח צוהר לקולינריה של תקופת בית עבאס. בספר זה לא נמצא שום אזכור למנה וגם לא למילה "כנאפה". מנגד, הספר כולל פרק על קינוחים על-בסיס בצק קדאיף. באחד המתכונים, ממלאים קדאיף באגוזים שטוגנו בשמן עמוק, ועל המאפה כולו מוזגים סירופ סוכר ודבש. מתכון אחר מתאר אטריות דקות דמויות בד המכונות רוקאק (ruqaq), שעליהן מוסיפים שכבה של פירות ומבשלים אותן בכלי מתכת עגול.
ספר בישול אחר מן המאה ה-13, "מאכלים מהמגרב ומאל-אנדלוס", משתמש במילה "כוּנָפַה" כדי לתאר קרפ אותו מכינים באמצעות בלילה על גבי מחבת הודית, ומזכיר כי זהו שם אחר לרוקאק. בספר נכלל גם מתכון למאכל בשם "קדאיף עבאסי", אותו מכינים מבלילה דומה, אך הכנפה שמתקבלת דקה יותר, "כמו מעין רקמה עדינה". בספר נכללים מספר מתכונים לכנאפה, הכוללים שכבות של קרפים וגבינה טרייה שנאפים ולבסוף מוגשים בדבש ומי ורדים. המלומד הסורי בן המאה ה-13 אבן אל-ג'זארי מספר על פקח שמסתובב בשעות הלילה בשווקים בדמשק בתקופה הממלוכית ובודק את איכות הכנאפה והקדאיף בימי הרמדאן.
הכנה
כדי להכין כנאפה, משתמשים בדרך כלל בתבנית גדולה, שטוחה ועגולה. תבניות מלבניות גם כן נפוצות. משמנים את תבנית האפייה באמצעות חמאה מזוקקת ("סמנה"). לאחר מכן, מפזרים את אטריות הקדאיף באופן אחיד מעל החמאה המזוקקת, ומעליהן מפוררים גבינה לבנה חצי-רכה, רצוי מעיזים, כדוגמת גבינה נבולסית. בחלק מהגרסאות מוסיפים מעל הגבינה שכבה נוספת של אטריות קדאיף.
מתכונים מערביים משתמשים לעיתים בתערובת של מוצרלה וריקוטה כתחליף נגיש יותר ומותאם יותר לחיך המערבי מאשר גבינות העיזים המסורתיות.
כנאפה נבולסיה
אחת הגירסות הידועות ביותר של הכנאפה היא כנאפה נבולסייה ("כנאפה נוסח שכם"), שמקורה בעיר שכם (הידועה בשם נבלוס בערבית). יש המחשיבים את הכנאפה נבולסייה לקינוח האופייני והמייצג של המטבח של ערביי ארץ ישראל. זו למעשה הגרסה הנפוצה ביותר של המנה בישראל, ירדן, לבנון, סוריה ומצרים. בגרסה זו נעשה שימוש בגבינה נבולסית (جبن نابلسي), גבינה לבנה חצי-רכה. כדי להיפטר מהמליחות שלה, היא מושרית במים. לעיתים מוסיפים בראש הכנאפה לצד סירופ הסוכר גם מעט פיסטוק טחון. רווח במיוחד השימוש בצבע מאכל כתום כדי להקנות לכנאפה מראה מושך יותר. ביולי 2009 הכינה קבוצת אופים משכם גרסת ענק של כנאפה בסגנון נבולסיה, באורך 74 מטר ובמשקל 1,350 ק"ג. מידות הכנאפה אושרו על ידי מכון התקנים הפלסטיני ונשלחו ל"ספר השיאים של גינס", אליו הם נכנסו לבסוף בשנת 2015.
ישראל
בישראל כנאפה נמכרת ברוב הקונדיטוריות הערביות, הדרוזיות והצ'רקסיות. בכנאפה המיוצר באופן מסחרי נעשה שימוש בגבינת בקר במקום גבינת העיזים במתכון המקורי, וזאת משיקולי עלות.
בעשור השני של המאה ה-21, הכנאפה הפכה לפופולרית במיוחד גם בקרב הציבורי היהודי בישראל. בעקבות כך נרשמה עלייה משמעותית במספר החנויות המוכרות כנאפה בישראל, ונפתחו גם עסקים רבים בבעלותם של יהודים (לדוגמה, בשוק מחנה יהודה). לצד גירסות הכנאפה המסורתיות נמכרות כעת גם גירסות פיוז'ן חדשות, ובהן כנאפה במילוי שוקולד, קרם פטיסייר, אסאדו וכנאפה טבעונית. נהוג להגישה בתוספת גלידת וניל.
בין המגדניות הבולטות בטיב הכנאפה שהן מגישות ניתן למנות את הבאות: כנאפה קפה (ירכא), אלמרסא (עכו), קשאש (עכו), ממתקי הידידות/ממתקי אל סדאקה (נצרת), ביאת (נצרת), הכנופיה (חיפה), יאפה כנאפה (יפו) וממתקי ג'עפר (העיר העתיקה בירושלים).
בשנת 2014, פורסמה כתבה בBuzzFeed שהציגה את הכנאפה כמאכל ישראלי. הכתבה עוררה ביקורת רבה מצד ערבים שטענו לבעלות על המאכל.
טורקיה
הכנאפה נפוצה מאוד בנפת הטאיי בטורקיה, אזור שהיה בעבר חלק מסוריה ובית לאוכלוסייה ערבית גדולה. באזור זה, המאפה קרוי כוּנֶפֶה (künefe). כנאפה מורכבת משתי שכבות של אטריות קדאיף קצוצות, וביניהן שכבת הגבינה. הגבינה הנבולסית מוחלפת בגבינות חצי רכות אחרות, כדוגמת גבינת אורפה או גבינת הטאיי; הכונפה מבושלת בצלחות נחושת קטנות כמנה אישית. לפעמים מוגשת לצד קאימק או גלידת מסטיק ("דונדורמה") ומקושטת בפיסטוק טחון.
פאל דראבוש
ביוגרפיה
פאל דראבוש נולד במשפחה יהודית והשלים את לימודיו באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד (כיום אוניברסיטת סגד), שם קיבל תואר ברפואה כללית ב-1935. בין השנים 1935 לבין 1941, הוא היה מתמחה ועוזר רופא, ובין השנים 1941 לבין 1943, רופא בבית החולים לילדים ברודי אדל בבודפשט. בשנים 1943–1944 נלקח כיהודי למחנות שירות עבודה בקולוז'ווואר ועבד שם כרופא, משם נקרא לפלוגות שירות עבודה ובמאי 1944 גורש למחנה הריכוז בוכנוולד. הוא ניצל וחזר להונגריה ביולי 1945, בתום המלחמה. בין השנים 1945–1949 היה רופא ילדים ב"סיוע הלאומי", מ-1949 עד 1963 היה רופא במרפאה בצ'פל, כבר רופא ילדים ראשי. בשנה שלאחר המלחמה הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית ההונגרית ולאחר מכן במפלגות היורשות שלה. בין השנים 1957–1964 היה מזכיר "המחלקה הרפואית של ההנהלה המרכזית של איגוד העובדים הרפואיים" (OEDSZ KV - Orvos-Egészségügyi Dolgozók Szakszervezete Központi Vezetősége), ממלא מקום המזכיר הכללי של OEDSZ במחצית הראשונה של 1964, מזכיר כללי בין אפריל לנובמבר 1964, וכן נשיא מנובמבר 1975 עד 1980. (משהו דומה ליו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל) בין השנים 1964–1975 היה חבר בהנהלת "המועצה הלאומית לאיגודים מקצועיים" (SZOT), ובין 1975 לבין 1980 היה יו"ר ההנהלה המרכזית של ה-SZOT. הוא היה חבר בוועדת העריכה של "השבועון הרפואי" (Medical Weekly-Orvosi Hetilap) - עיתון רפואי חשוב ביותר. כהכרה בינלאומית, בין השנים 1968 לבין 1975 כיהן בתפקיד נשיא ועדת הבריאות של האיגוד הבינלאומי של עובדי ציבור ומקצועות קשורים.
דראבוש עסק בארגון שירותי בריאות, הכשרה רפואית, אתיקה רפואית וזכויות החולה. הוא היה מהראשונים בהונגריה שגיבשו את הדרישות האתיות של עבודה רפואית, הוא מילא תפקיד משמעותי בפיתוח הקוד הרפואי, הוא היה המייסד של ועדות האתיקה הרפואית ההונגרית, ופיתח את התקנות הארגוניות והתפעוליות שלהן (משנת 1958).
יחסי איראן–לוקסמבורג
יחסי איראן–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין איראן לבין לוקסמבורג.
פסגת פריור (הרי הרוקי הקנדיים)
הפסגה נמצאת ברכס רכסי פארק (Park Ranges).
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו אי. קרומוול (E. Cromwell), אי. קורמוול ג'וניור (E. Cromwell Jr), ג'ורג'יה אנגלהרד (Georgia Engelhard), אף. אס. נורת' (F.S. North) ו-ג'יי. מ. ת'ורינגטון (J. M. Thorington), בשנת 1937.
לקריאה נוספת
• Lynn Martel, Tales & Trails: Adventures for Everyone in the Canadian Rockies, P 88
אהבה מלידה
אהבה מלידה (באנגלית: Offspring) היא סדרת טלוויזיה עטורת פרסים (זוכת פרסי המכון האוסטרלי לקולנוע ופרס ה"אמי" האוסטרלי), דרמה קומית טלוויזיונית אוסטרלית שהוקרנה לראשונה ב-15 באוגוסט 2010 ,בישראל משודרת ב HOT3.
העלילה מתרחשת בפיצרוי, מלבורן, מתרכזת סביב נינה פראודמן (אשר קאדי, "הדרך לאהוב") בת ה-30, רופאה מיילדת ובני משפחתה, הם מנווטים בכאוס של חיים מודרניים. הסדרה משלבת דרמת נרטיב קונבנציונלי עם פלאשבקים, אנימציה גרפית ורצפי פנטזיה. הקריירה שלה מלאה בהפתעות, בעלה לשעבר מנסה להוכיח את אהבתו האינסופית אליה; למשפחה שלה לא חסרים מצבי חירום; ונינה היא מסוג האנשים שכולם פונים אליהם לעזרה ברגעי המשבר שלהם. בזמן שהיא מתכננת את דרכה במערבולות של משפחת פראודמן, נינה לחלוטין סוטה מהמסלול כשהיא פוגשת בקולגה חדש לעבודה, כריס הבל (דון האני), רופא ילדים שרק הגיע למלבורן. למרות הניצוץ הבלתי ניתן להכחשה ביניהם, לכריס יש עבר שעלול להרוס את תקוותיה של נינה.
בילי פראודמן (קאט סטיוארט) היא אחותה הגדולה והמרדנית של נינה, שעובדת כמתמחה בעסק הנדל"ן של אביהן. כעת, היא נחושה לשים את עברה הפרוע מאחור ולעשות משהו גדול בחייה, אך היא מתקשה לשכנע את בן-זוגה הלא יציב מיק (אדי פרפקט) לעשות צעד דומה. שרי (דבורה מיילמן, "ארוכה הדרך הביתה") המבריקה והנמרצת היא חברתה הטובה של נינה. שרי, שעבדה עד לאחרונה כאחות, מחליטה להצטרף לצוות הרפואי של ספינת שיט, וחוזרת ליבשה ולחייה של נינה רגע לפני שהיא יולדת וחווה מהפך אדיר. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של בני משפחת פראודמן והסובבים אותם, במסע אחר אהבה, סיפוק ואיזון בחיים המודרניים, ובוחנת את הברכות והקללות שמגיעות בחיי המשפחה, שהולכת לעבור צעדים לא צפויים בחיי היומיום שלה.
לצדה של קאדי, מככבים בסדרה קאט סטיוארט, דון האני, ג'יי ראיין, דבורה מיילמן, אדי פרפקט, לינדה קרופר ("דג קטן"), ריצ'רד דייוויס, ג'ון ווטרס ומתיו לנווז.
דברה אוסוולד כתבה את הסדרה עם ג'ון אדוארדס ואימוגן בנקס. הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקות העצמאית הגדולה באוסטרליה, Southern Star Group.
אהבה מלידה נולדה במקור כסרט טלוויזיה בן שעתיים, אבל לאחר שמנהלי הטלוויזיה התרשמו מאיכותה, פוצלה לסדרה בת 13 פרקים. שידוריה של העונה השנייה החלו ביום 16 במאי 2011, עם פרק בכורה כפול. מאז הופקו עונות 3 4 5 6 7.
יעקב אליאב (קויפמן)
יעקב אליאב (קויפמן) (1890, תרנ"א – 30 ביולי 1970, תש"ל) היה מחנך, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
אליאב נולד בשם יעקב קויפמן ב-1890 בפולין. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל. עבד כמורה. במחצית השנייה של שנות ה-30, היה קויפמן-אליאב מראשוני "קריית עבודה" מדרום לתל אביב, מעונות עובדים שנבנו כדיור בר השגה לעובדים בעיר תל אביב וקיימו קואופרטיב שהפעיל בין היתר בית ספר וצרכנייה משותפים (בשלב מאוחר יותר הייתה קריית עבודה אחת מהשכונות שאוחדו ליצירת העיר חולון).
פרסם סיפורים מחיי הארץ במוספים הספרותיים של עיתוני הארץ, בהם "הפועל הצעיר", ובכתבי עת ספרותיים, בהם "הדים", "גזית" ו"מאזנים". בשנת 1960 ראה ספרו "בין אור וצל", ובשנת 1968 הרומן "נפתולי אשה". בנוסף תרגם מיידיש מספריהם של יואל מסטבוים ובן-ציון אפשטיין, מבחר סיפורים מאת ש' מילר, קובץ הסיפורים "אדם באהל" מאת מנדל מאן והרומן "משפחת מושקאט" ליצחק בשביס-זינגר, וערך תרגומים. היה חבר אגודת הסופרים העברים.
ארכיון
מכתבים משלו נמצאים בארכיון גנזים בבית אריאלה בתל אביב.
בוב ג'ון
רוברט פרדריק "בוב" ג'ון (אנגלית: Robert Frederick "Bob" John; 3 בפברואר 1899 - 17 ביולי 1982) היה שחקן ומאמן כדורגל וולשי.
קריירה
ג'ון נולד בבארי, וכשחקן נוער השתתף במשחקים של בארי טאון וצ'ירפילי, לפני שהצטרף למועדון הכדורגל האנגלי ארסנל בינואר 1922, תמורת סכום של 750£. ג'ון ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-28 באוקטובר 1922, בהפסד הביתי לניוקאסל יונייטד, ועד מהרה הפך לשחקן הרכב קבוע במקום הקיצוני השמאלי טום ויטאקר. ג'ון הפגין יכולת משחק גבוהה, ותוך זמן קצר הוא זמן לסגל של נבחרת ויילס, וערך את הופעת הבכורה שלו במדיה במשחק נגד נבחרת סקוטלנד ב-17 במרץ 1923; היה זה משחקו הראשון מתוך 15 בנבחרת.
ג'ון הפסיד את מקומו בהרכב של ארסנל בעונת 1923/1924 בעקבות התחרות בין בילי בליית' לאנדרו יאנג, אך לאחר שעבר לשחק בעמדת הבלם השמאלי כדי לחפות על חסרונו של אנדי קנדי, הוא הפך לשחקן כמעט קבוע בהרכב בעונת 1924/1925. בסופו של דבר ג'ון חזר לשחק בעמדת הקיצוני השמאלי, הפעם כשחקן הרכב קבוע. ג'ון היה בעל יכולת גבוהה בחטיפת הכדור ומסירותיו היו יעילות, והוא הצליח להעפיל עם ארסנל לגמר גביע ה-FA בעונת 1926/1927; אולם, במשחק הגמר ניצחו שחקני קארדיף סיטי כתוצאה מטעות של דן לואיס, שוער ארסנל וחברו הטוב של ג'ון. ג'ון ניחם את חברו הטוב לאחר המשחק והבטיח לו כי תהיה לו הזדמנות נוספת לזכות בגביע, אך זו מעולם לא קרתה.
ג'ון שיחק בהרכב הראשון של ארסנל לאורך המחצית הראשונה של שנות ה-30, למרות שהיו מספר שחקנים כגון צ'ארלי ג'ונס שהתחרו עמו על התפקיד. בעונת 1929/1930 הוא הצליח לזכות בגביע FA ראשון בקריירה, ולאחרים בשלוש אליפויות. ג'ון הבקיע את השער היחיד של ארסנל בגמר גביע ה-FA של 1932, שבו גבר המועדון על ניוקאסל יונייטד בנסיבות שנויות במחלוקת. בתקופה זו הוא היה אחד מהשחקנים המבוגרים בארסנל, והדריך מספר שחקנים צעירים חדשים שהגיעו למועדון, ביניהם אלכס ג'יימס.
תפקידו האחרון היה מאתר כישרונות בקארדיף סיטי. הוא מת בבארי ב-1982. בשנת 2008 החליטו צאצאיו להשאיל למוזיאון ארסנל את החולצות שלו ממשחקי גמר הגביע שבהם השתתף (1927, 1930 ו-1932).
רבי אלעזר בן שמוע
רבי אלעזר בן שמוע (מכונה לפעמים "רבי אלעזר", בדרך כלל במשנה ובברייתות) היה תנא בדור הרביעי - באמצע המאה השנייה לספירה, כהן, והיה בעל השפעה מרובה על המשכיות מסירת התורה שבעל פה. היה האחרון שבחמשת תלמידיו הצעירים של רבי עקיבא ונחשב לתלמיד מובהק שלו, נסמך על ידי רבי יהודה בן בבא, אך למד גם אצל רבי יהושע ורבי טרפון. לפי מדרש "אלה אזכרה" נמנה עם עשרת הרוגי מלכות.
ביוגרפיה
על פי מסורת חז"ל, 24 אלף מתלמידיו של רבי עקיבא מתו במגפה, ובעקבות כך
בשעת השמד של הקיסר אדריאנוס, כשגזרו הרומאים שאסור לסמוך חכמים:, נסמך רבי אלעזר בן שמוע עם עוד ארבעה מתלמידי רבי עקיבא על ידי רבי יהודה בן בבא, והם אלה שהיוו, לפי אותה מסורת, את ההמשך היחידי לתורה שבעל פה ופסיקת ההלכה כפי שנמסרו לדורות הבאים.
מקום מגוריו אינו ידוע. יש משערים שהתגורר בעיר "בוקיא", דרומית מערבית להר מירון, אך השערה זו אינה מבוססת. בעקבות גזירות הרומאים החלו רבי אלעזר בן שמוע ורבי יוחנן הסנדלר ללכת לנציבין, שהייתה מחוץ לארץ ישראל, כדי ללמוד תורה מרבי יהודה בן בתירא, וכשהגיעו לציידן נזכרו בארץ ישראל, ונכתב כי:
מותו
לפי מדרש "אלה אזכרה", היה רבי אלעזר בין עשרת הרוגי מלכות שנהרגו בגזרת הרומאים על שהפרו את הצו הרומאי שלא ללמוד וללמד תורה:
הערכה
בשלשה מקומות מכנה רב את רבי אלעזר "טובינא דחכימי", כלומר: המאושר שבחכמים. עוד מסופר עליו "שהיה ליבו כפתח של היכל", ותלמידו הגדול רבי יהודה הנשיא מספר שכשהיה רבי אלעזר דורש, היו יושבים תלמידיו דחוסים שישה באמה, ונדחקים לשמוע את תורתו.
מתורתו
אימרה מפורסמת של רבי אלעזר מובאת במסכת אבות:. מדרש אגדה מאוחר מדגים עד כמה התנהג רבי אלעזר בכבוד אפילו כלפי רומאי בזמן שהקיסר אינו פוסק מלרדות ולחסל את היהודים: פעם טייל רבי אלעזר על שפת הים, וראה ספינה שטבעה שרק איש אחד מבני עשיו (רומאי) ניצל מתוכה כשהוא ערום וחסר כל. אנשים שעברו לא עזרו לו, משום שעבורם הוא היה ככובש ואויב ומנצל את מצוקתו ללא בושה מאלו שבהם הוא רודה. למרות זאת, כשראה זאת רבי אלעזר הוא פשט אחד מבגדיו שלו עצמו והלבישו, שיכן אותו בביתו, האכיל והשקה אותו, נתן לו כסף, וליווה אותו לדרכו. לאחר זמן נעשה ניצול זה מלך שגזר גזרות קשות על היהודים, ורק לאחר שרבי אלעזר הגיע אליו בעצמו וביקש רחמים, נענה לו וביטל את הגזרות.
אימרה נוספת של רבי אלעזר המאדירה את השלום, מובאת בספרי:.
רבי אלעזר האריך ימים עד גיל 105, ומסופר בתלמוד כי תלמידיו שאלוהו בשל איזה מעשים האריך ימים והשיב להם, שלא קיצר את דרכו דרך בית הכנסת, לא פסע על ראשי עם קודש, ולא נשא כפיו ככהן בלא ברכה. על פי פירוש רש"י, "פסע על ראשי עם קדוש" מכוון לומר כי לא איחר לבית המדרש, ואם איחר התיישב בחוץ, שכן אם היה נכנס באיחור הוא היה נאלץ לפסוע בין התלמידים, ולמסתכל מהצד זה נדמה כאילו פוסע "על" ראשי הנוכחים.
גוטפריד מינד
גוטפריד מינד (בגרמנית: Gottfried Mind; 25 בספטמבר 1768 – 17 בנובמבר 1814) היה צייר סוואנט שווייצרי. הוא כונה רפאל של החתולים משום שהצטיין במיוחד בציור חיה זו.
קורות חייו
אביו של מינד היה חובב אמנות. במהלך הקיץ, נכח בביתם אמן גרמני בשם לגל שצייר בתים וחיות משק. ציורים אלה גירו את מינד הצעיר, שעקב אחר האמן לכל מקום והתבונן בו בזמן היצירה. לגל צירף אליו את מינד בשיטוטיו והציג בפניו את ציוריו בדירתו. לגל הכיר למינד את ציורי החיות של יוהאן אליאס רידינגר,  וזה ניסה לחקות את הציורים בעצמו בעזרת עיפרון עופרת. החיה המועדפת עליו לציור הייתה האריה. לגל תיקן את ציוריו מעת לעת, ומינד הצעיר המשיך לצייר חיות בטבע, כגון כבשים, עזים וחתולים.
עם זאת, אביו של מינד שהיה בונה בעץ, עודד את מינד לפסל בעץ. בכל פעם שמינד הצעיר ביקש דף נייר לציור, אביו נתן לו חתיכות עץ. גוטפריד החל לפסל חיות גם בעץ, והפך למיומן כל כך בכך שהכבשים והעזים שפיסל בעץ קישטו במהרה בתים רבים בכפר. גוטפריד ניסה גם לצייר ילדים איכרים, או לפסלם בעץ, אך ניסיונות אלה לא היו מוצלחים.
הכשרה אמנותית
כשהיה בן שמונה נכנס מינד לבית הספר לילדים עניים שהוקם על ידי יוהאן היינריך פסטלוצי. ב-1778 פורסמה חוות הדעת הבאה שכתב המוסד על מינד: ״[...] חלש מאוד, לא מסוגל לבצע עבודה קשה, מלא כישרון לציור, יצור מוזר, רווי בקפריזות אמנותיות, לצד שובבות כלשהי; ציור הוא כל עולמו; נמצא במוסד מזה שנה וחצי; בן עשר״. לא ידוע כמה זמן שהה מינד בבית הספר. ידוע כי בשנים 1780–1785 הגיע אל הצייר זיגמונד הדנברגר בברן, ממנו למד את אומנות הציור והשימוש בצבעי מים. היכולות של מינד התמקדו בעיקר באמנות; הוא הצליח בקושי לכתוב את שמו, ולא ידע כלל לבצע פעולות חשבון.
הכישרון המיוחד של מינד בציור חתולים התגלה במקרה. הדנברגר היה עסוק בהשלמת ציור של חקלאי מגלף עץ, אשתו לצדו מאכילה את ילדה, ובסמוך אליהם מתהלך חתול. מינד התבונן בדמותו של החתול, ואמר ביובש: ״זהו לא חתול!״. הדנברגר שאל בחיוך אם הוא חושב שיוכל לצייר את החתול טוב יותר. מינד הציע לנסות, צייר את החתול, והדנברגר אהב כל כך את התוצאה שנתן למינד לסיים את הציור - והעתיק את הדמות ממנו.
עבודות
היה זה רק לאחר מותו של הדנברגר שמינד פיתח את כישרונו המיוחד במלואו. לאורך חייו שהיו לרוב מסוגרים בארבעה קירות, הוא פיתח מערכת יחסים עם חיות בית, בעיקר חתולים. בזמן שנהג לצייר, ניתן היה לראות לעיתים קרובות חתול יושב גבו או כתפיו. לעיתים קרובות היה מינד נשאר בתנוחות לא נוחות כדי לא להפריע לחתול. לעיתים קרובות היה חתול נוסף יושב על השולחן, ולעיתים גורי חתולים מתחת לשולחן. צפרדעים צפו בבקבוקים לצד כן הציור שלו, ועם כל חיות אלה הוא ניהל דיאלוג משחקי ואוהב. זאת, בשעה שבני אדם שביקרו אותו או עברו בסמוך זכו לרטינה לא חברותית. מינד צייר לעיתים רחוקות מהתבוננות בטבע עצמו. לכל היותר הוא עשה זאת בכמה משיחות מכחול בודדות. היכולת שלו לצייר מזיכרון הייתה כה חזקה עד שמרגע שהתבונן באובייקט בריכוז, היה מסוגל לצייר אותו בדיוק רב גם זמן רב לאחר מכן.
ג'יי דוידסון
ג'יי דוידסון (באנגלית: Jaye Davidson; נולד ב-21 במרץ 1968) הוא שחקן קולנוע בריטי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1992 על תפקידו בסרט "משחק הדמעות".
ביוגרפיה
דוידסון התפרסם בעולם בעיקר בזכות יכולת המשחק שגילה בתפקידו כטרנסקסואל בדרמת הפשע "משחק הדמעות" שיצאה ב-1992. בסרט גילם דוידסון את דמותה של דיל, חברתו הטרנסקסואלית של גיבור הסרט פרגוס, לוחם במחתרת האירית. על תפקידו בסרט היה דוידסון מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד לפרס באפט"א.
סרט נוסף בו התפרסם דוידסון היה מותחן הפעולה הבדיוני של רולנד אמריך מ-1994, "סטארגייט", בו גילם את דמותו של רע, אל השמש בדמות חייזר אכזרי הנוסע ברחבי הגלקסיה בדמותו של ילד קטן במטרה למצוא גוף בוגר יותר כדי להכיל בו את גופו הגוסס.
בהמשך עזב דוידסון את תחום המשחק וחזר לעסוק בתחום האופנה, בו עסק לפני שנכנס לתחום המשחק. דוידסון עובד כאסיסטנט אופנה בלונדון, בין השאר עבור חברת וולט דיסני.
מפלגת העבודה (ברזיל)
משתפת פעולה עם תנועת O Brasil pode mais.
המפלגה ההיסטורית פוזרה על ידי המשטר הצבאי בברזיל בשנת 1964, אך בשנת 1981 הוקמה המפלגה מחדש, תוך זיקה לקודמתה ההיסטורית. כיום המפלגה היא מפלגת ימין - מרכז. המפלגה ההיסטורית הייתה מפלגת שמאל - מרכז, שעיקר כוחה באנשי האיגודים המקצועיים בברזיל.
בימיה הראשונים של המפלגה הייתה המפלגה אחת משלוש מפלגות דומיננטיות בפוליטיקה הברזילאית. לצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שאף היא הוקמה על ידי אנשי ורגאס כמפלגת מרכז - ימין, ומפלגת הימין האיחוד הלאומי הדמוקרטי, ביטאה המפלגה את הזרם השמאלי המתון בפוליטיקה הברזילאית של הרפובליקה הברזילאית השנייה.
המפלגה נוצרה ופעלה בצילו של ורגאס, שהיה הדמות הדומיננטית בפוליטיקה הברזילאית באמצע המאה ה-20. המפלגה נתמכה על ידי השמאל והאיגודים המקצועיים. בין 1945 ל-1962 הייתה המפלגה הכוח השלישי בגודלו בברזיל, ובבחירות לקונגרס ב-1962 הייתה המפלגה השנייה בגודלה.
המפלגה הייתה אחת מהמפלגות שהביאו לבחירתו מחדש של ז'טוליו ורגאס בשנת 1950 לכהונת נשיא ברזיל. מאחר שהמפלגה עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהוקמה אף היא על ידי תומכי ורגאס, היא נשארה בעמדת כוח כאשר נבחר לנשיאות נציג הסוציאל-דמוקרטים, ז'וסלינו קוביצ'ק, בשנת 1955.
לאחר התאבדותו של ורגאס, בשנת 1954, הפך ז'ואו גולאר לדמות המרכזית במפלגה, ביחד עם הפוליטיקאי הפופוליסט לאונל בריזולה, שהיה גיסו של גולאר. על פי החוקה הברזילאית באותם הימים, הבחירות לתפקיד סגן הנשיא נפרדו מן הבחירות לתפקיד הנשיא, וכך, כאשר נבחר לנשיאות איש הימין ז'אניו קאדרוס, בשנת 1960, הצליח גולאר להיבחר לסגנו. כאשר התפטר קאדרוס בשנת 1961 נבחר גולאר לנשיאות. גולאר הודח בהפיכה צבאית בשנת 1964. המשטר הצבאי אסר על פעילות המפלגה, והיא פורקה בשנת 1965.
בשנת 1981 התיר המשטר הצבאי את התאגדותן של המפלגות בברזיל. איבט ורגאס, אחייניתו של ז'טוליו ורגאס, הייתה לנשיאת המפלגה, וייסדה אותה מחדש. בגלגולה הנוכחי המפלגה היא מפלגת מרכז ימין. פלג בראשותו של ליונל בריזולה פרש מן המפלגה והקים את מפלגת השמאל - מרכז מפלגת העבודה הדמוקרטית המכונה PTD.
פיצוץ סכר נובה קחובקה
בעקבות הרס הסכר הוצפו עשרות כפרים באזור, ועשרות אלפי בני אדם נאלצו לעזוב את בתיהם, ותתכן פגיעה במתקפת הנגד החדשה של אוקראינה. בנוסף, צפויות להיות השפעות ארוכות טווח הומניטריות, אקולוגיות, וכלכליות נוראיות. רוסיה ואוקראינה החליפו האשמות ביניהן מי אחראית לפיצוץ ומהן מטרותיה.
רקע
ב-24 בפברואר 2022 פלשה רוסיה לאוקראינה במטרה לספח אליה את חבל דונבס, ולהפיל את שלטון זלנסקי הפרו-מערבי כדי להקים במקומו משטר פרו-רוסי. זמן קצר לאחר הפלישה כבשה רוסיה את מחוז חרסון, שבו נמצא הסכר ההידרואלקטרי שעל נהר הדנייפר, בסמוך לנובה קחובקה. כבר באוקטובר 2022 הזהיר נשיא אוקראינה ולודימיר זלנסקי כי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מתכוון לפוצץ את הסכר, במטרה להציף חלקים נרחבים בדרום אוקראינה, כדי לשבש את פעולתם של כוחות הצבא האוקראיני המנסים לדחוק את צבא רוסיה מהאזור. זלנסקי הזהיר מפני אסון אנושי ואקולוגי שצפוי בעקבות פיצוץ שכזה.
מתחם הסכר נפגע מספר פעמים במהלך הקרבות באזור חרסון. במהלך נסיגת רוסיה מהגדה המערבית של הדנייפר בתחילת נובמבר 2022, פוצץ הגשר מעל הסכר כדי למנוע מעבר של כוחות אוקראינים והסכר נותר בשליטה רוסית. מאוקטובר 2022 ועד לתחילת 2023, בכוונה או כתוצאה מהזנחה, ירדו המים במאגר קחובקה לגובה 14 מטר, המפלס הנמוך ביותר זה שנים רבות, ולאחר מכן עלה מפלס מאגר המים במשך מספר חודשים, עד שבתחילת יוני 2023 הגיע המפלס ל-17.5 מטר, המפלס הגבוה ביותר זה שנים רבות.
הפיצוץ
לאחר פריצת הקטע הראשון של הסכר, כוחם של המים שזרמו ממנו גרם להרס נוסף של הסכר עד לקריסתו. הרס הסכר גרם להצפות נרחבות שהגיעו לשיאן ב-8 ביוני, עם 600 קילומטרים רבועים תחת מים וגובה המים של 5.6 מטרים. כפרים ועיירות רבים הוצפו, חלקם נעלמו כמעט לחלוטין מתחת למים באזור חרסון, כולל באזורים שבידי רוסיה על הגדה השמאלית. באוקראינה הודיעו כי 80 ישובים נמצאים בסכנת הצפה והחלו בפינוי מיידי של תושבים. עשרות אלפי אנשים נאלצו לעזוב את בתיהם. על פי דיווחים, רשויות הכיבוש הרוסי מנעו סיוע הומניטרי בסיסי מהנפגעים הרבים שבשטחם, האוקראינים טענו כי כוחות רוסיה הפגיזו את העיר חרסון המוצפת בזמן פינוי התושבים והאו"ם הצהיר כי רוסיה סירבה להעניק גישה לסיוע לאזורים שהוצפו שבשליטתה.