cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסטיבל הסרטים ג'ובה
רקע
אחרי הסכם השלום של 2015, החל תהליך של בנייה מחדש, ובינגו הוא בין המחזיקים בדעה שייסוד ובניית התרבות והאמנויות הוא חלק בלתי נפרד מבניית המדינה.
הפסטיבל
רבים מהסרטים עסקו בנושאים בעלי משמעות חברתית ופוליטית בדרום סודאן, ביניהם נישואי ילדות ונישואים בכפייה, שכן יותר ממחצית הנשים הדרום סודאניות נאלצות לתוך מסגרת נישואים לפני הגיען לגיל 18; וכן בפרקטיקה הנקרא דוחאן, בה נשים כורעות בפיסוק רגליים מעל גחלים בוערים, מתוך האמונה שבכך יספקו עונג מיני מוגבר לבעליהן.
הסרט הזוכה של הפסטיבל היה "ואג'ה טה ג'אנה", שפירושו "הכאב של הילד". הסרט מספר את סיפורה של נערה אשר נאלצת להפסיק לימודיה בשל מלחמת האזרחים, אך הוריה נאבקים שתוכל להמשיך ללמוד, ובתם משגשגת. נושא החינוך לבנות הוא מרכזי בשיח החברתי-פוליטי בדרום סודאן, מכיוון שכמו מדינות רבות באזור, פחות מושקע בחינוך בנות מלכתחילה, ורבות נאלצו לנשור מהלימודים בעתות המלחמה.
המהדורה השלישית של הפסטיבל נקבעה להיערך בין 10–15 בדצמבר 2018. גם בשנה זו, גדל מספר הסרטים הדרום סודאניים שהתקבלו על ידי ועד הפסטיבל, וכן התקבלו גם סרטים מלפחות 14 מדינות נוספות. הפסטיבל כולל פאנלים וסדנאות בנוסף להקרנות וטקס הפרסים.
דה-הילה
ג'ייסון קווינוויל (בשמו המקורי באנגלית: Jason Quenneville; נולד ב-23 בפברואר 1982), הידוע בשם הבמה דה-הילה (DaHeala), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי קנדי. הוא הפיק עבור אמנים כגון דה ויקנד, הלסי, ליל עוזי ורט ובלי, בין היתר. הוא הועמד לשלושה פרסי גראמי על עבודת ההפקה שלו באלבומו של דה ויקנד מ-2015, Beauty Behind the Madness. במהלך הקריירה שלו, שיתף פעולה עם מפיקים כגון מקס מרטין, דאפט פאנק, ריק רובין ומטרו בומין.
ביוגרפיה
קווינוויל גדל בגטינו שבקוויבק בבית שדיבר צרפתית ואנגלית. בגיל 13 הוא למד לתקלט במרכז צעירים, מה שהוביל אותו ללמוד להשתמש ב-FL Studio. עבודת ההפקה הראשונה שלו הייתה בגיל 23, כשעבד על המיקסטייפ Death Before Dishonor, עבור הראפר בלי. הוא המשיך לעבוד עם בלי מאוחר יותר בפרויקטים שונים, כולל אלבומו, The Revolution, משנת 2007. הוא גם הפיק את כל הרצועות באלבום הבכורה של מאסארי הנקרא על שמו, שיצא בשנת 2005.
קווינוויל החל לעבוד עם דה ויקנד על אלבום הבכורה שלו, Kiss Land, שיצא בשנת 2013. הוא הפיק את כל השירים באלבום, בשיתוף פעולה עם DannyBoyStyles ודה ויקנד עצמו. בשנת 2014, השתתף בהפקת אלבומו של ריק רוס, Mastermind, כשהפיק את הרצועה "In Vein" בהשתתפות דה ויקנד. בשיר שיתף פעולה עם המפיקים מטרו בומין וריק רובין.
בשנת 2015, קווינוויל היה המפיק הבכיר באלבומו של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness. הוא הפיק וכתב רצועות רבות באלבום, בהן "Often", "Acquainted", "Dark Times" (בהשתתפות אד שירן) ו-"Earned It". השיר האחרון הופיע בפסקול הסרט חמישים גוונים של אפור משנת 2015. השיר אף היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ולשני פרסי גראמי בקטגוריות "שיר ה-R&B הטוב ביותר" ו"השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית". המועמדויות חולקו בין קווינוויל, דה ויקנד, בלי וסטפן מוקיו. האלבום עצמו הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה וזכה בפרס האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר.
בשנת 2016, קווינוויל היה שותף לכתיבת חמש רצועות באלבום האולפן השלישי של דה ויקנד, Starboy, כולל שיר הנושא, "Starboy", בהשתתפות דאפט פאנק. על כתיבת השיר, זכה קווינוויל בפרס SOCAN. באותה השנה, היה שותף לכתיבת שירה של הלסי, "Not Afraid Anymore", שהופיע בפסקול הסרט חמישים גוונים של אופל.
בשנת 2020, קווינוויל היה שותף לכתיבה והפקה של רצועות אלבום האולפן הרביעי של דה ויקנד, After Hours, כולל הסינגל "Blinding Lights", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לשיר המצליח ביותר לשנת 2020. בסוף מרץ 2020, דה ויקנד הוציא שלוש רצועות בונוס לאלבום שהופקו על ידי דה-הילה.
טים וולברג
טימותי לי וולברג (באנגלית: Timothy Lee Walberg; נולד ב-12 באפריל 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת מישיגן מאז 2011. וולברג, חבר המפלגה הרפובליקנית, ייצג את המחוז קודם לכן בשנים 2007–2009.
ביוגרפיה
וולברג נולד והתחנך בשיקגו שבאילינוי, בנם של אליס אן וג'ון א. וולברג. סבו וסבתו מצד אביו היו שוודים. לשם לימודיו הגבוהים הוא עזב משרה בשירות היערות של ארצות הברית. הוא למד יערנות באוניברסיטת מערב אילינוי ובמכון מודי בייבל (Moody Bible Institute) בטרם השלים לימודי תואר ראשון בחינוך דתי מאוניברסיטת טיילור השוכנת באינדיאנה. עד אז היה וולברג במשך ארבע שנים כומר בכנסייה בעיירה ניו הייבן שבמזרח אינדיאנה, עד אשר נרשם אל בית הספר לתארים מתקדמים במכללת ויטון. אחרי שקיבל תואר שני בתקשורת ב-1978, עבר וולברג לעיר טיפטון שבמישיגן, ושב לעיסוקיו הרוחניים ככומר.
בין השנים 1983–1998 היה חבר בבית הנבחרים של מישיגן. וולברג הוסיף לעבוד במקביל ככומר במכון מודי בייבל שבשיקגו בעודו ממשיך להתגורר במישיגן. לאחר שש שנים בפוליטיקה של ארצות הברית, וולברג התמודד ב-2004 בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית. שבעה מתמודדים, כולל וולברג, שאפו להחליף את חבר הקונגרס הפורש ניק סמית'. בסופו של דבר וולברג סיים במקום השלישי, והזוכה בבחירות היה חבר הסנאט של מישיגן ג'ו שוורץ שגם נבחר בסופו של יום אל הקונגרס של ארצות הברית. ב-2006 וולברג ניצב בשנית מול שוורץ, והפעם גבר עליו במהלך הבחירות המקדימות. ביום הבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית ונבחר לקונגרס ה-110 של ארצות הברית. בשנת 2007 היה ניסיון כושל לבחירות חוזרות נגד וולברג.
עם בואן של בחירות 2008, תוייג וולברג על ידי יו"ר ועדת הקמפיין הדמוקרטית כריס ואן הולן כאחד מחברי הקונגרס הרפובליקנים הפגיעים ביותר במחזור בחירות זה. ב-23 באוגוסט 2007 הודיע ​​מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט המדינתי, מארק שאוור, כי יתמודד נגד וולברג ביום הבחירות הכלליות. ג'ו שוורץ, קודמו של וולברג בתפקיד, מיאן להתמודד שוב לקונגרס אך ב-30 בספטמבר 2008 הביע תמיכה רשמית במועמד הדמוקרטי שאוור. שאוור ניצח את וולברג בקושי במהלך הבחירות ונבחר ביחס של 49% מול 47%. שני המועמדים הוצאו כ-3.5 מיליון דולר אמריקני במהלך מסע הבחירות, במה שהיה אחד ממסעי הבחירות היקרים ביותר בשנת 2008.
רוקה ג'וניור
קריירת מועדונים
רוקה ג'וניור החל את קריירת הבוגרים בקבוצת סנטאריטנסה הברזילאית, ממנה עבר לקבוצת סאו ז'וזה. בשנת 1995 החל רוקה ג'וניור פרק ארוך בפלמיירס, שם שיחק חמש עונות ברציפות, הפך לדמות נערצת, וזכה בתארים רבים. התואר הראשון בו זכה רוקה ג'וניור בפלמיירס היה באליפות סאו פאולו בכדורגל בשנת 1996. בשנת 1998 זכה רוקה ג'וניור בגביע מרקוסור לאחר ניצחון בשלושה מפגשים על קרוזיירו, בהם הבקיע רוקה ג'וניור שער אחד, ובגביע הברזילאי, גם שם גברה פלמיירס על קרוזיירו. ובשנת 1999 זכה רוקה ג'וניור עם פלמיירס בקופה ליברטדורס, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על דפורטיבו קאלי, בו הבקיע רוקה ג'וניור את הפנדל שלו. בשנת 2000 זכה רוקה ג'וניור עם פלמיירס בטורניר ריו-סאו פאולו.
לאור הצלחתו של רוקה ג'וניור בפלמיירס, הוא הוחתם בשנת 2000 על חוזה במילאן. רוקה ג'וניור לא השתלב היטב במילאן ומיעט יחסית להופיע עקב ריבוי פציעות, אך בעונת 2002/03 זכה עם מילאן בליגת האלופות לאחר ניצחון במשחק הגמר על יובנטוס בבעיטות הכרעה. רוקה ג'וניור החליף בגמר זה בדקה ה-66 את אלסנדרו קוסטקורטה, אך נפצע בעצמו במהלך ההארכה, לאחר שמילאן סיימה את מכסת החילופים שלה, ולכן מילאן שיחקה מספר דקות בעשרה שחקנים. באותה עונה, זכה רוקה ג'וניור גם בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון במפגש כפול על רומא.
בעונת 2003/04 הושאל רוקה ג'וניור ממילאן ללידס יונייטד, ובהופעת הבכורה שלו מול בירמינגהאם הורחק בכרטיס אדום. הגנת הקבוצה עם רוקה ג'וניור הרבתה לספוג, ועל אף שהבקיע צמד בהפסד 3-2 למנצ'סטר יונייטד בגביע וורת'ינגטון, הקריירה שלו בלידס הייתה קצרה והוא עזב את הקבוצה כעבור חצי עונה. במחצית השנייה של עונת 2003/04 הושאל רוקה ג'וניור לסיינה האיטלקית, שם ערך חמש הופעות ליגה.
בקיץ 2004 חתם רוקה ג'וניור בבאייר לברקוזן הגרמנית, ובעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05 סיים במקום השישי בבונדסליגה, כאשר הוא היה חלק מהגנה שכללה את דייגו פלסנטה, ז'ואן וינס נובוטני. בעונת 2005/06 סיימו רוקה ג'וניור ובאייר לברקוזן במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 2006/07 ערך רוקה ג'וניור הופעה אחת בלבד בליגה, ובתום עונה זו עזב את באייר לברקוזן וחתם בדיסבורג, העולה החדשה לבונדסליגה. הוא שיחק שם שנה אחת, אך צבר בה ארבע הופעות ליגה בלבד, והקבוצה נשרה בחזרה אל הבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2008 חתם רוקה ג'וניור באל רייאן הקטרית, אך לאחר שערך בה שלושה משחקים, הושאל למועדון שבו עלה לגדולות, פלמיירס. רוקה ג'וניור סיים את עונת 2008 בפלמיירס, והוסיף עמה זכייה באליפות סאו פאולו בכדורגל, בפעם השנייה בקריירה שלו. לאחר זכייה זו, רוקה ג'וניור היה שחקן חופשי למשך תקופה ארוכה, ובשנת 2010 חתם באיטואנו הברזילאית, שם ערך שמונה הופעות והבקיע שער אחד, ולבסוף פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
רוקה ג'וניור החל לשחק בנבחרת ברזיל בשנת 1999. כעבור שנתיים השתתף עם נבחרת ברזיל בקופה אמריקה 2001, ממנה הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי נבחרת הונדורס. בשנת 2002, על אף שלא הרבה לשחק במדי מילאן, היה רוקה ג'וניור חלק חשוב בזכייה של ברזיל במונדיאל 2002, כאשר פתח בשישה משחקים, שבהם שיחק את מלוא הדקות, לרבות משחק הגמר, בו ניצחה ברזיל 2-0 את נבחרת גרמניה. רוקה ג'וניור היה בגמר זה חלק מהגנת ברזל ברזילאית שכללה גם את חברו למילאן דאז קאפו, את אדמילסון ואת לוסיו. בשנת 2005 רוקה ג'וניור זכה עם נבחרת ברזיל בגביע הקונפדרציות 2005, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על נבחרת ארגנטינה, בו שיחק רוקה ג'וניור 90 דקות. רוקה ג'וניור היה אמור להיות מזומן גם למונדיאל 2006, אך נופה מהסגל עקב פציעה. בשנת 2007 ערך את הופעתו הבינלאומית האחרונה, ולזכותו 48 הופעות ושני שערים במדים הלאומיים.
תארים
עם פלמיירס:
עם מילאן:
עם נבחרת ברזיל:
בנינגטון קולג'
בנינגטון קולג' (באנגלית: Bennington College) היא מכללה פרטית למדעי הרוח ולאמנויות בעיר בנינגטון, ורמונט. היא נוסדה ב־1932 כמכללה לנשים, ונפתחה גם לסטודנטים גברים ב־1969. היא טוענת לתואר המכללה הראשונה שכללה אמנויות חזותיות ואמנויות הבמה במעמד שווה בתוכנית הלימודים לצד מדעי הרוח. המכללה מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה של ניו אינגלנד.
שנות ה־20 של המאה ה־20
התכנון להקמת מכללת בנינגטון החל בשנת 1924 ונמשך תשע שנים. אנשים רבים היו מעורבים, אך ארבע הדמויות המרכזיות בהקמת בנינגטון היו וינסנט ראווי בות', מר וגברת הול פארק מקאלוך, וויליאם הרד קילפטריק.
בשנת 1924, ארגנה ועדת נשים בראשות הגברת הול פארק מקאלוך מפגש של ה־Colony Club, מועדון חברתי לנשים עשירות, אשר ריכז כ־500 מנהיגות אזרחיות ומחנכות מרחבי המדינה. כתוצאה מהמפגש, חוברה חוקת יסוד למכללה והוקם חבר נאמנים עבורה. אחד הנאמנים, הפילוסוף ג'ון דיואי, עיצב רבים מסימני ההיכר המובהקים של המכללה, כגון "תהליך התוכנית" ו"טרימסטר עבודת השטח", באמצעות תורת החינוך שלו.
שנות ה-30 של המאה ה־20
המחזור הראשון, בן שמונים ושבע נשים, הגיע לקמפוס ב־1932. בכל שנה מאז ייסוד המכללה, עוסק כל סטודנט במכללת בנינגטון בהתמחויות או בהתנדבות במשך טרימסטר החורף. במקור נקרא טרימסטר זה "תקופת השטח והקריאה של החורף", והוא תואר על ידי נשיא המכללה הראשון, רוברט דיבור לי, בעלון הפרסומי של בנינגטון משנת 1928 כ"פגרת חורף ארוכה המעניקה לסטודנטים ולסגל הזדמנות לנסיעות, לעבודת שטח ולניצול היתרונות החינוכיים של חיי המטרופולין." שמו של טרימסטר זה שוּנה פעמיים, למונח "טרימסטר ההיעדרות" ולמונח הנוכחי, "טרימסטר עבודת השטח".
בין 1935 ל-1939 ערך הפסיכולוג החברתי תיאודור ניוקום מחקר בבנינגטון על שינוי הגישה הפוליטית בתקופת הניו דיל.
שנות ה־40 עד שנות ה־80 של המאה ה־20
בשנת 1951 הפיקה מחלקת המדינה של ארצות הברית סרט תיעודי על בנינגטון, שהדגיש את גישתה החינוכית הייחודית כמודל לבנייה מחדש של בעלות הברית את החברה הגרמנית לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1969 הפכה מכללת בנינגטון למעורבת מגדרית באופן מלא, מהלך שמשך תשומת לב בכל ארצות הברית, כולל כתבת שער גדולה במוסף הניו יורק טיימס.
שנות ה־90 של המאה ה־20
בשנת 1993 יזם חבר הנאמנים של מכללת בנינגטון תהליך שאותו הם כינו "הסימפוזיון". לדעתם, סבלה המכללה מ"דבקות הולכת וגוברת בסטטוס קוו, שאם לא תטופל תהא קטלנית לתכליתה ולפדגוגיה של בנינגטון". חבר הנאמנים "הזמין דיווחים על בעיות והצעות בנושאים נרחבים ומגוונים, ללא הגבלה, מכל חבר סגל, כל סטודנט, כל איש צוות, כל בוגר ובוגרת, ועשרות מידידי המכללה". לדברי הנאמנים, התהליך נועד להמציא מחדש את המכללה, והתקבלו למעלה מ־600 דיווחים ובקשות מהנשאלים.
תוצאות התהליך פורסמו ביוני 1994 במסמך בן 36 עמודים בשם Symposium Report of the Bennington College Board of Trustees. בין השינויים המומלצים:
סמוך לסוף יוני 1994, קיבלו 27 חברי סגל (כשליש מכלל גוף הסגל) הודעה בכתב לפיה החוזים שלהם לא יחודשו. לפי המלצת "הסימפוזיון", ביטלו הנאמנים את שיטת הקביעות. הפיטורין משכו תשומת לב תקשורתית רבה.
היו סטודנטים ובוגרים שמחו על המעשה, והמכללה ספגה ביקורת מצד "האגודה האמריקאית של מורי אוניברסיטה" (AAUP), שקבעה כי "...במכללת בנינגטון כיום אין החופש האקדמי מובטח, ואין הקביעות האקדמית קיימת". מבקרי הסימפוזיון והפיטורים ב־1994 טענו שהסימפוזיון היה בעצם מסך עשן, שנועד לספק עילה להדחה של חברי סגל שנשיאת המכללה, אליזבת קולמן, ביקשה לפטר. היו שהטילו ספק בעיתוי הפיטורים, וטענו כי בהמתנה לסוף יוני, המכללה מנעה מסטודנטים שנפגעו מהפיטורים לעבור למוסדות אחרים.
נשיאת המכללה, פרופ' אליזבת קולמן, השיבה כי ההחלטה הייתה ביסודה "רעיונית", וקבעה כי "בנינגטון הפכה לבינונית עם הזמן" וכי המכללה זקוקה לשינוי קיצוני. קולמן אף אמרה כי המכללה נמצאת במצוקה כלכלית קשה, וכי "אם בנינגטון לא תעשה דבר... עתידו של המוסד הזה מוטל בספק רב". במכתב ל"ניו יורק טיימס", הצהיר ג'ון בר, יו"ר חבר הנאמנים, כי קולמן "אינה אחראית לארגון מחדש של המכללה. [...] היה זה חבר הנאמנים".
במאי 1996 ההגיש, 17 מחברי הסגל שעבודתם הופסקה ב־1994 תביעה נגד בנינגטון קולג', וביקשו פיצויים בסך 3.7 מיליון דולר והשבתם לתפקידיהם הקודמים בדצמבר 2000 הוכרע התיק מחוץ לבית המשפט; במסגרת ההסדר קיבלו חברי הסגל המפוטרים 1.89 מיליון דולר והתנצלות מהמכללה מייד בעקבות שערורייהת, בלשנת הלימודים 1994–1995,צנחד מספר הנרשמים של המכללה לשפל של 370 תלמידי תואר ראשון, ובשנה שלאחר מכן (1995–1996), ירדה ההרשמה לתואר ראשון ל־285. לדברי קולמן, נדרשה כמות של 600 סטודנטים לתואר ראשון כדי שהקולג' יצליח להכניס די כסף לקיומו.
שנות העשרה של המאה ה־21
בשנת 2015 דיווחה המכללה על 755 תלמידים, ועל עלייה באיכות בקשות הרישום. המכללה הופיעה ברשימת "המכללות הטובות ביותר בצפון מזרח ארצות הברית" של כתב העת Princeton Review, אשר מזהה מכללות שהן, לשיפוטו, "...מצוינות אקדמית וראויות מאוד להיכלל ברשימת המועמדים בבקשך קולג'." בנינגטון נכללה גם ברשימת "המכללות הירוקות" של פרינסטון.
באותה שנה הודיעה המכללה שקיבלה מענק בסך 5 מיליון דולר מקרן הלן פרנקֶנְטַלר. המענק הקים את קרן הלן פרנקנטלר לאמנויות חזותיות, אשר מספקת תמיכה לכל ההיבטים של תוכנית האמנות הפלסטית של בית הספר, כולל תוכניות לימודים, מתקנים, מיזמים, וסגל אקדמי. שם האגף לאמנויות חזותיות של מתקן האמנויות המשתרע על פני כ־11 אלף מטרים רבועים שונה לשם "המרכז לאמנויות חזותיות על שם הלן פרנקנטלר."
באוקטובר 2016 אימץ סגל המכללה מדיניות גישה חופשית, כדי להפוך את פועלו האקדמי נגיש לציבור באינטרנט.
מאז קיץ 2020 מכהנת לורה ווקר כנשיאת המכללה.
מבנה ואופי הלימודים
בשנת 2015 התקיים במכללה יחס סטודנטים לסגל של 8:1, וגודל הכיתה הממוצע היה 13 סטודנטים. מכללת בנינגטון מוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה של ניו אינגלנד. בשנת 2021 דורגה בנינגטון במקום ה־76 בדירוג כתב העת US News & World Report בין המכללות למדעי הרוח בארצות הברית, ובמקום 38 בקטגוריית תוכניות ההוראה הטובות ביותר לתואר ראשון במכללות למדעי הרוח בארצות הברית.
במסגרת "תהליך התוכנית" אין קורסי חובה, כך שמרגע שהסטודנטים מגיעים, הם חופשיים להתחיל לעצב את תוכנית הלימודים שלהם כדי להתאים לתחומי העניין שלהם ולחקור תחומים חדשים. בשנה השנייה על הסטודנטים להגיש הצעת תוכנית בסגנון חיבור רהוט (להבדיל מרשימת פריטים), המפרט את תחומי הלימוד העיקריים והמשניים הרצויים להם, סיכום של תחומי העניין והקורסים הקודמים שלהם, ומסגרת לאופן שבו הלימודים אמורים להתקדם עד שיגיעו לעבודה מסכמת באחד מהאשכולות המוגדרים כגון חברה, תרבות ומחשבה, קידום עשייה ציבורית, מחול, לימודי סביבה, אמנות חזותית, ועוד. לאחר מכן נפגשים התלמידים עם ועדה של חברי סגל ועם היועץ האקדמי שלהם כדי לבדוק את התוכנית המוצעת ולבצע כל שינוי נדרש. לאחר שיפור התוכנית שלהם, התלמידים נפגשים באופן קבוע עם היועץ שלהם כדי לבחור קורסים רלוונטיים, ונפגשים שוב עם ועדת התוכנית בכל סתיו כדי לדון בהתקדמותם לקראת סיום. בגלל "תהליך התוכנית", כל סטודנט בבנינגטון לומד תמהיל משלו.
טרימסטר עבודת שטח
טרימסטר עבודת שטח היא אחת החובות של כל תלמידי בנינגטון, והיא תוכנית התמחות שנתית המעניקה לסטודנטים הזדמנות לצבור ניסיון מקצועי לפני סיום הלימודים. התנסויות בעבודת שטח במשך הטרימסטר מסייעות להחלטות התלמידים לגבי תכנון קריירה, ואף יכולות להוביל להזדמנויות עבודה לאחר סיום הלימודים. בנינגטון היא המכללה היחידה אשר דורשת התמחות שנתית לסטודנטים מאז הקמתה.
לימודים לתואר שני
מכללת בנינגטון מציעה לימודים לתואר שני באמנות במגוון מקצועות, וכן לימודי טרום־רפואה לבוגרי תואר ראשון. עד 2012 התקיימו גם לימודים לתואר שני בהוראה דרך "המרכז להוראה יצירתית" שפעל במכללה.
סגל
על סגל המורים בבנינגטון נמנים מבקרי הספרות קמיל פאליה וסטנלי היימן (שאשתו, שירלי ג'קסון, התייחסה בכתיבתה לבנינגטון קולג', במיוחד בספרה Hangsaman); הסופרים ברנרד מלמוד וג'ון גרדנר, המלחינים אלן שון, הנרי בראנט, וויויאן פיין; הציירים קנת' נולנד, מרי לאם, וז'ול אוליצקי; המשוררים לאוני אדמס והווארד נמרוב; הרקדנית/כוריאוגרפית מרתה גרהם; הכלכלן קרל פולאני ומספר יוצרים זוכי פרס פוליצר ובהם ויסטן יו אודן, סטנלי קוניץ, מרי אוליבר, תיאודור רות'קה, דונלד הול, ואן וולדמן.
בספרות
גרסה בדיונית של בנינגטון בשם "קמדן קולג'" מופיעה ביצירותיהם של ברט איסטון אליס, ג'יל אייזנשטדט וג'ונתן לת'ם, כולם תלמידי המכללה בעבר. בעוד שמכללת קמדן של אליס ממוקמת בניו המפשייר, קמדן של לת'ם נמצאת בוורמונט, והיא בולטת בהיותה המכללה היקרה ביותר באמריקה. הסופרת דונה טארט, אף היא בוגרת בנינגטון, משתמשת באותו רקע דמוי־בנינגטון ברומן שלה משנת 1992, "ההיסטוריה הסודית", אלא שהיא מכנה את המכללה הבדויה "המפדן קולג'".
גילי יאלו
גילי יאלו (נולד ב-10 בדצמבר 1981) הוא מוזיקאי ישראלי. זמר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי. יוצר מוזיקה באמהרית, באנגלית ובעברית.
ביוגרפיה
נולד בשם טדסה יאלו בכפר טדה, מחוז בגמדר שבאתיופיה, למנגיסטו ומלקמה. בגיל 4 עלה עם הוריו לישראל במסגרת מבצע משה. המשפחה נשלחה לצפת ובהיותו בן תשע עברה לרמלה. בגיל 11 לוהק כסולן למקהלת פרחי ירושלים, עמה הופיע ברחבי העולם. בין היתר הופיע באולם האולימפיה בפריז לצד אנריקו מסיאס ובלוס אנג'לס לצד עופרה חזה. בתיכון למד במסגרת פנימיית בויאר בירושלים.
את שירותו בצה"ל עשה בבה"ד 20 כמש"ק ת"ש לחיילים ממוצא אתיופי.
קריירה
לאחר השחרור חבר ללהקה בשם "השחקים" עמה הופיע באירועי מוזיקה בינלאומיים והקים מועדון לילה ברחוב המסגר בתל אביב שפנה בעיקר לצעירי העדה האתיופית. מראה המקום והאווירה בו נלקחו מסרטוני גנגסטה ראפ: ספות עור לבנות, צגי פלזמה ענקיים על הקירות, ג'קוזי ושפע אלכוהול. לאחר חמש שנים עזב את המועדון מתוך תחושה של סלידה ומיצוי, והיה לזמר בהרכב דאב-רגאיי אתיופי, זבולון דאב סיסטם.
ב-2017 הוציא יאלו את אלבום הבכורה שלו, "Gili Yalo", בחברת התקליטים "Dead Sea Recordings". האלבום הכולל מגוון מוזיקלי הנע בין מוזיקה אתיופית לבין מוזיקה אלקטרונית, פאנק (Funk), בלוז, ג'אז, מוזיקת נשמה ורגאיי. המוזיקה קצבית וטובה לריקודים, אך רבות ממילות השירים (באמהרית ובאנגלית) עוסקות במחאה חברתית, גזענות בישראל ואלימות משטרתית. באותה עת התחיל יאלו להופיע בפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם יחד עם הרכב המונה את אמיר שדות (גיטרה בס), יונתן גיטלמן (תופים), ספי ציזלינג (חצוצרה), נדב פלד גיטרה חשמלית) ונועם חבקין (קלידים).
ב-2019 יצר את המופע "געגועים לירוסלם" עם עלמה זהר במסגרת פסטיבל הפסנתר. המופע משלב תפילות של יהדות אתיופיה עם לחנים פ'אנקיים.
ב-2020 התחרה בעונה הרביעית של שעשועון הטלוויזיה "המרדף" בכאן 11.
חיים אישיים
ב-2009 היה נשוי לזמרת והשחקנית אסתר רדא, אך הם התגרשו.
לא
לא היא מילת שלילה. {{פירושונים|* לא (לוגיקה) – קשר בלוגיקה מתמטית ואלגברה בוליאנית המתאר שלילה
ראו גם
}}
האחים ג'ונאס – ההופעה בתלת מימד
האחים ג'ונאס – ההופעה בתלת מימד (באנגלית: Jonas Brothers: The 3D Concert Experience) הוא סרט הופעה בתלת-ממד בשנת 2009. הוא יצא לאור בארצות הברית ובקנדה ב-27 בפברואר 2009 ויצא לאור במדינות אחרות בהמשך. בסרט מככבים קווין, ג'ו וניק ג'ונאס מלהקת הפופ האמריקאית, האחים ג'ונאס, בבכורה הקולנועית שלהם.
עלילה
הסרט מלווה את האחים ג'ונאס במהלך סיבוב ההופעות שלהם, Burnin' Up Tour, מאחורי הקלעים בניו יורק, כשהם מתראיינים ומופיעים בטלוויזיה כדי לקדם את צאתו לאור של אלבום האולפן השלישי שלהם, A Little Bit Longer, בין התאריכים 9–11 באוגוסט 2008 ומופיעים במדיסון סקוור גארדן. הסרט כולל הופעות ש שירים מתוך אלבום האולפן השני שלהם ואלבום האולפן השלישי שלהם, שצולמו במהלך סיבוב ההופעות שלהם בין התאריכים 13–14 ביולי 2008 באנהיים. מופיעים לצד האחים ג'ונאס גם כוכבי האורח דמי לובאטו בשיר "This Is Me", טיילור סוויפט בשיר "Should've Said No" ושומר הראש של האחים - ביג רוב בשיר "Burnin' Up". הסרט גם מציג לראשונה שני שירים חדשים, "Love Is On The Way", שצולם סנטרל פארק, ו-"Live to Party", שישמש מאוחר יותר גם כשיר הנושא לסדרת הטלוויזיה שלהם בערוץ דיסני.
משתתפים
ראשיים
חברי להקה
משתתפים נוספים
פסקול
פסקול הסרט יצא לאור ב-24 בפברואר 2009, שלושה ימים לפני יציאתו של הסרט. הגיע למקום השלישי בבילבורד 200.
תגובות ומכירות
הסרט היה מועמד לפרסי בחירת הנוער בשנת 2009 בקטגוריות "בסרט המוזיקה/ריקוד הנבחר" ו"אלבום הפסקול הנבחר". הסרט היה מועמד גם לשני פרס פטל הזהב כולל "הזוג הגרוע ביותר" עבור האחים ג'ונאס אך הם זכו בסופו של דבר בפרס "השחקן הגרוע ביותר".
מדיה ביתית
הסרט יצא לאור ב- DVD ובלו-ריי ב-30 ביוני 2009. בארצות הברית, מהדורת הבלו-ריי של הסרט כוללת את גרסת האנגליף 3D,
אמבולנס (שיר)
אמבולנס הוא סינגל שהקליטו הזמרים הישראלים נועה קירל ומרגי. השיר יצא לאור ב-2 בספטמבר 2020, על ידי חברות התקליטים גאגא בוקינג ו-D-Music, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע והכרזה
בשנת 2018 עלה המופע Freestyle פסטיגל, בו השתתפו יחד מרגי וקירל, וכן הכירו והפכו לבני זוג במהלך החזרות למופע. במסגרת המופע, הקליטו את השיר "זיכרון ישן", שיצא גם כסינגל באוגוסט 2018. ב-17 באוגוסט 2020 נשאל מרגי בריאיון בישראל היום האם צפוי לצאת שיר משותף נוסף שלו ושל קירל, ומרגי ענה בשלילה. אף על פי כן, כשבועיים לאחר מכן, הכריזו קירל ומרגי על השיר המשותף, על שמו, וכי הוא צפוי לצאת לאור ב-2 בספטמבר.
השיר הוא שיר בסגנון הדאנס האלקטרוני, שכתבו והלחינו קירל, מרגי, סטטיק, רון ביטון, איתי שמעוני וג'ורדי, שגם הפיק את השיר. על תוכן השיר, סיפר מרגי בראיון לערב טוב עם גיא פינס: "הכנסנו את עצמנו למקומות שממש מספרים קצת עלינו ועל הקשר שלנו, כמו למשל על איך החברה מסתכלת עלינו ומנסה תמיד בכל מיני דרכים שונות להפריד, ואנחנו, כמה שזה קלישאתי, חזקים מול זה".
ביקורת
מבקר המוזיקה בן שלו מעיתון הארץ ביקר את השיר באופן שלילי, תוך שאמר כי "המשולש הזה — ג'ורדי־מרגי־סטטיק — היה אחראי לפני כשנה וחצי ל'הזוג הזה', השיר הכי טוב של מרגי, אחד מלהיטי הפופ הישראליים המוצלחים של השנים האחרונות, ושיר שאפילו אלטון ג'ון היה מאשר. ל'אמבולנס' אין את הזרימה הכיפית והאחידה של הלהיט ההוא. חרף היותם של מרגי וקירל מה שנקרא 'פאואר־קאפל' (לשון ההודעה לעיתונות), זה ממש לא 'הזוג הזה 2'", אם כי שיבח את הפקתו המוזיקלית של השיר, ואמר כי היא "טובה מאוד" ו"כמעט קטלנית". גם מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר את השיר באופן שלילי, כשבאתרו "יוסמיוסיק", אמר כי "שרבטו עבור הזוג נועה קירל את יהונתן מרגי טקסט 'מצב חירום', סוג של בדיחה לגמרי לא מצחיקה", וכי השיר הוא "מהומה על מאומה, כחוש מלודית, רזה רגשית", תוך שנתן לשיר ציון של כשני כוכבי זהב וחצי, מתוך חמישה.
בסמוך לצאת השיר, התעוררה ביקורת על דמיון בין מקצב השיר למקצבו של השיר "Bury a Friend" של הזמרת בילי אייליש.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של קירל ב-2 בספטמבר 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. הקליפ בוים על ידי רועי רז וצולם בשיתוף פעולה מסחרי עם חברת סמסונג לפרסום סמסונג גלקסי נוט 20. בקליפ נראים קירל ומרגי מאושפזים בבית חולים עתידני. בסמוך לצאת הקליפ, פורסם עבורו בערוץ היוטיוב של סמסונג ישראל סרטון "מאחורי הקלעים".
נכון למאי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-13 מיליון והוא הקליפ השלישי הנצפה ביותר של מרגי, וה-22 הנצפה ביותר של קירל בפלטפורמה.
נווין פו טרונג
נווין פו טרונג (בווייטנאמית: Nguyễn Phú Trọng, נולד ב-14 באפריל 1944) הוא פוליטיקאי וייטנאמי, המכהן כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם החל מ-19 בינואר 2011. בתוקף תפקיד זה הוא הדמות המרכזית בהנהגת המדינה. בנוסף, מכהן נווין פו טרונג גם כיושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. הוא כיהן בעבר כיושב ראש האספה הלאומית של וייטנאם בשנים 2011-2006. ב-23 באוקטובר 2018 החל לכהן גם כנשיא וייטנאם, עד לפרישתו מהתפקיד ב-5 באפריל 2021.
שנות ילדותו ולימודיו
נווין פו טרונג נולד בשנת 1944 בכפר דאונגם הוי על יד האנוי במחוז דאונגם איינג. לפי מקורות רשמיים הוריו היו איכרים עניים. מגיל 10 חי תחת השלטון החד-מפלגתי הקומוניסטי של החלק הצפוני של וייטנאם, שהשתחרר מהשלטון הקולוניאלי הצרפתי. בשנים 1957–1963 למד בחטיבת ביניים ובתיכון במחוז גיא לאם. בשנת 1967 גויס להיות עובד מדינה. בהמשך למד שפות זרות כסטודנט באוניברסיטה הלאומית הווייטנאמית בהאנוי בשנים 1967-1963. מאוחר יותר, באפריל 1976- ספטמבר 1973 השתלם בלימודי כלכלה מדינית בבית הספר הגבוה של המפלגה, על שם נווין אי קואוק (בימינו - האקדמיה הפוליטית הלאומית על שם הו צ'י מין) בהאנוי.
פעילות והשתלמויות בתחום האידאולוגי
בדצמבר 1968 התקבל למפלגת הפועלים (בעבר ושוב לימים - המפלגה הקומוניסטית), שהנהגיה את צפון וייטנאם. עבד בכתב העת Tạp chí Cộng Sản ("כתב העת הקומוניסטי"), הביטאון התאורטי של המפלגה השלטת, בשנים 1973-1967, 1980-1976 ו-1996-1983. באוגוסט 1981 - ספטמבר 1980 חזר לבית הספר הגבוה של המפלגה כדי ללמוד רוסית
בשנת 1981 נסע לברית המועצות כדי ללמוד באקדמיה למדעי החברה שליד הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. נושא השתלמותו היה "בניין המפלגה". בשנת 1983 סיים במוסקבה את עבודת התואר "קנדידט למדעים" בתחום ההיסטוריה, השקולה כנגד עבודת דוקטורט. בשנים 1996-1991 שימש כעורך הראשי של כתב העת "Tạp chí Cộng Sản" ובשנים 2006-2001 עמד בראש המועצה לתאוריה המופקדת על התורה המדינית של המפלגה הקומוניסטית.
הקריירה האקדמית ופוליטית
החל משנת 1992 לימד נווין פו טרונג כמרצה בכיר, והחל משנת 2002 כפרופסור באוניברסיטה הממלכתית של האנוי.
בשנת 1994 נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה, החל משנת 1997 כחבר בפוליטביורו (הלשכה הפוליטית). החל משנת 1998 נבחר טרונג לאחראי על נושאי האידאולוגיה, ענייני התרבות והחינוך, במסגרת הפוליטביורו והפך לאחד התאורטיקנים הבולטים של המדיניות הווייטנאמית. בשנים 2001-1998 היה סגן יושב ראש וב-2006-2001 יושב ראש של הוועדה לתאוריה האחראית על האידאולוגיה של המפלגה הקומוניסטית.
ב -26 ביוני 2006 נבחר כיושב ראש של האספה הלאומית של וייטנאם. באותה תקופה נבחר למזכיר הארגון המפלגתי של האספה הלאומית וחבר במועצה להגנה ולביטחון. קונגרס המפלגה הקומוניסטית שהתכנס בינואר 2011 בחר בצ'אונגם כמזכיר כללי של המפלגה. נבחר גם פוליטבירו חדש, ובו חבר גם טרונג במקום השמיני ברשימה.
ישיבת המליאה החמישית של הוועד המרכזי ה-11 של המפלגה החליטה להוציא את הוועד המרכזי להיגוי בסוגיית המאבק בשחיתות מאחראיות ראש הממשלה ולהעביר את האחריות עליו אל נגויין פו טרונג, שהתמנה ליושב ראשו.
ב־10-6 ביולי 2015 ערך ביקור ממלכתי בארצות הברית, ביקור ראשון מסוגו ונפגש עם הנשיא ברק אובמה. בעת שהותו בארצות הברית פגש נציגי הקהילה הווייטנאמית בארצות הברית, ואף את מנהיג המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, ג'ון בקטל.
עליזה בנציוני
עליזה בנציוני (נולדה ב-8 בספטמבר 1936) היא מדענית ישראלית ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקרת בתחום פיזיולוגיה של הצמח. פרופסור בנציוני תרמה תרומה מכרעת לגידול החוחובה בארץ.
קורות חיים
עליזה נולדה להילדה והנס ריטר, בשנת 1936, בתל אביב. הוריה הגיעו לארץ שנה לפני כן, מברלין, גרמניה. אמה קראה את החיבור "מיין קאמפף" של היטלר והחליטה שהמצב המסתמן מחייב עליה ארצה. בעלה הצטרף אליה, כצפוי. עד עלית הנאצים הוא היה שופט, אך בעקבות " חוקי נירנברג" איבד את משרתו. הם היו חלק מהעלייה החמישית, הידועה גם בכינוי "עליית היקים", בתקופה של עליה ליגלית, עם "סרטיפיקט". בארץ האב לא חזר לעיסוקו הקודם ומצא את פרנסתו בהנהלת חשבונות.
עליזה בנציוני (אז עדיין ריטר) למדה בבית הספר תיכון חדש בתל אביב, הצטרפה לתנועת השומר הצעיר והתגייסה לנח"ל יחד עם חבריה לתנועה. עליזה הייתה חלק מהיאחזות ניר עוז ומהשלמת קיבוץ מגן בנגב. ב-1958 נישאה ליואל בנציוני והם הורים ל4 בנות: סיגל, התאומות ורד ונורית והצעירה, הדס.
פרופסור בנציוני מתגוררת כעת בתל אביב.
יוג'ין מאייר
יוג'ין יצחק מאייר (באנגלית: Eugene Isaac Meyer; 31 באוקטובר 1875 – 17 ביולי 1959) היה כלכלן יהודי-אמריקאי, יושב ראש הפדרל רזרב והנשיא הראשון של הבנק העולמי.
עליזה בנציוני
המסלול האקדמי
עליזה בנציוני לסיימה לימודי תואר ראשון ב-1961 ולימודי לתואר מוסמך ב-1965, שניהם באוניברסיטת תל אביב, במחלקה לביולוגיה. במקביל, בשנת 1958 הצטרפה למכון לחקר הנגב, שהיה מכון מחקר ממשלתי וצורף לאוניברסיטת בן-גוריון עם היווסדה.
היא המשיכה את לימודיה לדוקטורט באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור יואש ועדיה ודוקטור הרמן ליפס. את תואר דוקטור לפילוסופיה קיבלה בשנת 1972. במסגרת עבודת הדוקטורט גילתה מסלול מטבולי הנקרא על שמה. עליזה בנציוני המשיכה את עבודתה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בהוראה וכן כחוקרת במכון לחקר הנגב, אשר הפך ל"מכונים למחקר שימושי", במסגרת האוניברסיטה. בשנת 1998 הוענק לה תואר פרופסור.
יוג'ין מאייר
חייו
למד באוניברסיטת ייל, והחל לעבוד בחברת הייעוץ הפיננסי Lazard, בה אביו היה שותף. משנת 1901 עבד באופן עצמאי בבורסת ניו יורק.
עליזה בנציוני
המסלול האקדמי
במסגרת עבודתה הייתה חברה בהתאגדות מגדלי החוחובה, חברה בוועדת השיפוט של קרן ישראל ארצות הברית (BARD), וכן חוקרת ראשית במיזם החוחובה של משרד החקלאות. בנוסף, הייתה פרופסור בנציוני יועצת בפיתוח גידולים תעשייתיים כמו חוחובה ו במדינות שונות (מצריים, הודו, צ'ילה, אוסטרליה וסין).
יוג'ין מאייר
חייו
בזמן מלחמת העולם הראשונה הועסק על ידי ממשלו של הנשיא וודרו וילסון כראש התאגיד למימון המלחמה.
בשנת 1930 מונה על ידי הנשיא הרברט הובר לתפקיד יושב ראש הפדרל ריזרב (החמישי המספר), בו כיהן עד שנת 1933, תוך התמודדות עם השלכות השפל הגדול של שנת 1929.
עליזה בנציוני
תרומה לכלכלה ולשימור הסביבה
מחקריה של פרופסור בנציוני היוו בסיס לשיטות הגידול הנהוגות במטעי החוחובה, הנטועים היום על פני שטח של 24000 דונם ברחבי הנגב, רובם בעיבוד "חוחובה ישראל" מקיבוץ חצרים. רוב הגידולים הם זנים שנלמדו ואופיינו ידי פרופסור בנציוני.
יוג'ין מאייר
חייו
בשנת 1946, בגיל 70, מונה על ידי הנשיא טרומן לתפקיד הנשיא (הראשון) של הבנק העולמי, בו כיהן כחצי שנה.
עליזה בנציוני
תרומה לכלכלה ולשימור הסביבה
השעווה המופקת מהזרעים מיוצאת ומהווה כיום כשליש מהצריכה של שמן החוחובה בשוק העולמי בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה. שמן החוחובה דומה מאוד לשמן המופק מלוויתן הזרע ושימוש בה מקטין את ציד הלווייתנים עצמם. בנוסף, גידול החוחובה חסכוני במים ומונע בזבוז משאב זה.
יוג'ין מאייר
חייו
חזר לנהל את חברת וושינגטון פוסט עד מותו בשנת 1959.
הזוג הזה
הזוג הזה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי מרגי. השיר יצא לאור ב-6 בינואר 2019 כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקומות הראשונים במצעד השבועי של מדיה פורסט ובמצעד הרשמי של גלגלצ. כמו כן, זכה במקום השביעי במצעד השנתי של גלגלצ, במקום ה-20 במצעד השנתי של כאן גימל ובמקום השמיני במצעד השנתי של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סטטיק וג'ורדי והופק על ידי ג'ורדי. השיר הוא בסגנון פופ.
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית תוך שהעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-1.8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי נמרוד פלד והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-6 בינואר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל.
מרכז העסקים הראשי של מלבורן
מרכז העסקים הראשי של מלבורן (באנגלית: Melbourne city centre), אשר מכונה גם "The CBD" או "The City", הוא אזור מרכז העסקים של העיר מלבורן שבאוסטרליה. אזור זה, המשתרע על פני כ-1.79 קמ"ר, וכלל כ-47 אלף תושבים נכון ל-2016.
מרכז העסקים הראשי של מלבורן נחשב למרכז המסחר העיקרי של אוסטרליה. באזור זה נמצאים חמישה מתוך ששת המבנים הגבוהים ביותר באוסטרליה.
דרלינג הרבור
דרלינג הרבור (באנגלית: Darling Harbour) הוא אזור בעיר סידני שבאוסטרליה, הכולל מתחם נופש ומדרחוב גדול אשר הממוקם בפאתי אזור העסקים הראשי של סידני.
אטרקציות תיירות בולטות בדרלינג הרבור
בדרלינג הארבור נמצאים מספר מתקנים ואטרקציות ציבוריות מרכזיות בהן:
אנדרטת הזיכרון "גברת הזהב"
תיאור
האנדרטה נמצאת בכיכר הקונסטיטוציה במרכז העיר לוקסמבורג. היא מורכבת מאובליסק שחם בגובה 21 מטר שבראשו פסל ברונזה מוזהב של "גברת הזהב". פסל זה מייצג את מלכת החירות (בלוקסמבורגית - Friddenskinnigin) המחזיקה זר של עלי דפנה ומתכוונת להניחו על ראש האומה.
בבסיס האנדרטה יש שתי דמויות מברונזה. אחת מתארת חייל שוכב מת והשנייה היא חברו החייל המתאבל עליו. בצד הימני של הבסיס חקוקים דבריו של המרשל פרדיננד פוש המשבח את גבורתם של החיילים הלוקסמבורגים במלחמת העולם הראשונה ובצד השני - דברי שבח של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג לנופלים הלוקסמבורגים במלחמת העולם השנייה (1945).
הפסלים הם של הפסל הלוקסמבורגי Claus Cito (1882–1965).
רקע היסטורי
לוקסמבורג סבלה מהיותה ממוקמת בין פרוסיה (ולאחר מכן גרמניה) לבין צרפת. הסכם לונדון (1867) קבע שלוקסמבורג תהיה נייטרלית תמורת פירוק המבצר החזק שבה שכונה "גיברלטר של הצפון".
גרמניה הפרה את הנייטרליות של לוקסמבורג בשתי מלחמות העולם. במלחמת העולם הראשונה נכבשה לוקסמבורג על ידי צבא הקיסרות הגרמנית. כמה אלפי לוקסמבורגים ברחו לצרפת מתוכם 3700 הצטרפו לצבא הצרפתי ומהם כ-2000 נהרגו בקרבות שונים כמפורט באנדרטה.
גם במלחמת העולם השנייה הופרה הנייטרליות של לוקסמבורג על ידי גרמניה. גם אז נמלטו אלפי לוקסמבורגים והצטרפו לכוחות בעלות הברית ונלחמו במקומות שונים כפי שמפורט באנדרטה.
ב-21 באוקטובר 1940 הגרמנים פירקו את האנדרטה שהייתה למורת רוחם. לאחר המלחמה נמצאו חלקים ממנה אבל פסל גברת הזהב נמצא רק ב-1980 ליד אצטדיון הכדורגל הלאומי. הפסל שוקם וב-23 ביוני 1985 נחנכה האנדרטה המשוקמת בטקס לאומי על ידי ז'אן, הדוכס הגדול מלוקסמבורג.
לאחר המלחמה החליטה לוקסמבורג להפסיק להיות נייטרלית והצטרפה לאו"ם ולנאט"ו. חייליה השתתפו במלחמת קוריאה כמפורט באנדרטה.
ב-2001 יצרה הפסלת הקרואטית Sanja Iveković פסל הנראה כהעתק של גברת הזהב וקראה לו "גברת רוזה של לוקסמבורג". הפסל הוצב לא רחוק מהאנדרטה אבל בגלל מחאות רבות הוא הועבר למוזיאון לאומנות מודרנית בלוקסמבורג.
אנפה שחורת-ראש
אנפה שחורת-ראש (שם מדעי: Ardea melanocephala) היא מין של אנפה מהסוג אנפה, שמצויה באפריקה שמדרום לסהרה ובמדגסקר. מין זה יציב (לא נודד) ברוב המקרים, אך ישנן אוכלוסיות שעפות לאזורים צפוניים יותר של אפריקה בעונה הגשומה.
מאפיינים
האנפה מחפשת את מזונה במקווי מים, וניזונה מדגים ומצפרדעים, שאותם היא משפדת על מקורה החד. לעיתים היא ניזונה גם מבעלי חיים יבשתיים, כמו חרקים גדולים, עופות ממינים אחרים, או יונקים קטנים. האנפה עשויה לחכות שהטרף יבוא אליה, או להתקרב אליו באיטיות.
הפרטים ממין זה מקננים בדרך כלל בלהקות. הקן מוקם על עצים, ונבנה מזרדים. הנקבה מטילה 2–4 ביצים.
האנפה שחורת-הראש היא מין גדול יחסית לשאר המינים בסוג: גובהה כ-85 סנטימטרים, ומוטת כנפיה כ-150 סנטימטרים. הניצוי כהה בחלק העליון יותר של הגוף, אך מתבהר בחלק התחתון. האנפה עפה באיטיות, כשצווארה זקור.
Don't Play
Don't Play (בעברית: אל תשחק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האנגלייה אן-מארי, בהשתתפות הראפ האנגלי KSI והתקליטן האנגלי דיגיטל פארם אנימלס. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2021, על ידי חברת התקליטים אסיילום רקורדס ווורנר, כסינגל ראשון מתוך אלבומה של אן מארי Therapy.
הוצאה וקידום
ב-4 בינואר 2021, שיתף KSI קטע אינסטרומנטלי בעמוד הטוויטר שלו בו כתב "איזה אמנית, לדעתך, תעבוד טוב בשביל זה?". ב-6 בינואר, הוא חשף באמצעות הרשתות החברתיות שהשיר הוא שיתוף פעולה עם אן-מארי ודיגיטל פארם אנימלס, אשר יקרא "Don't Play". עטיפת הסינגל מתארת את שלושת האמנים כדמויות מצוירות, לבושים בבגדי ספורט. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2021. השיר לווה בצאתו של וידאו קליפ המכיל את מילות השיר.
מוזיקה ומילים
מבחינה מוזיקלית, השיר בסגנון גראז' בריטי, עם אלמנטים של מוזיקת דאנס-פופ. השיר מדבר על רגשיות ועל כאב לב. מילות השיר מתארות את אן-מארי מתחננת בפני KSI שלא ישחק עם לבה, לפני ש-KSI מגיב בהבעת הרגשות שלו עד כמה הוא מתגעגע אליה, עד כמה היא מחכה לו. השיר בנוי בעיבוד כמו דו-שיח.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי טרוי רוסקו והועלה לערוץ היוטיוב של מארי בשידור חי ב-15 בינואר 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. הקליפ צולם במהלך סגר בעקבות מגפת הקורונה.
פסוק האור (אסלאם)
פסוק האור (בערבית: آیة النور) הוא פסוק מספר 35 בסורה מספר 24 בקוראן, אשר נקראת סורת אל-נור. הפסוק ידוע בדימויים שבו, ואולי יותר מכל פסוק אחר נועד לקריאות מיסטיות או אזוטריות של הקוראן. חלק מפרשני הקוראן השיעים גורסים כי הפסוק מרמז בין היתר על אהל אל-בית, בעוד אחרים גורסים כי הוא אלגוריה המדמה את אלוהים לאור כדי לעזור לאדם להבין את האלוהים. פסוק האור היה הנושא המרכזי של הספר "גומחת האורות" של האימאם אל-ע'זאלי. עבור חלק מהסופים, פסוק האור מרמז על חשיבותו המיסטית של מוחמד.
ניסים ברכה
ניסים ברכה (נולד ב-19 בפברואר 1978) הוא משורר ישראלי.
ביוגרפיה
ברכה נולד בדימונה למרסל, עקרת בית, ואברהם, איש ביטחון. הוא גדל והתחנך בדימונה, למד בבית הספר התיכון ״זינמן״. בצה"ל שירת כלוחם בחיל השריון. בתום שירותו הצבאי עבר להתגורר בירושלים. לפרנסתו ברכה עובד בחברת הייטק בתחומי התשתיות, התקשורת ואבטחת המידע. הוא מתגורר בירושלים, נשוי לרינה ספיר ברכה ואב לבן ובת.
יצירתו
שיריו הראשונים פורסמו בעיתון הארץ - מוסף תרבות וספרות בשנת 2013. שירו הראשון, ״אני ניסים ברכה כותב שירה״ זכה לתהודה גדולה, מאז הוא פרסם שירים בעיתון הארץ ובעיתון "מעריב", במספר כתבי העת לשירה ״כרמל״ ובמספר מהדורות של כתב העת עתון 77. בנוסף פורסמו שיריו באנטולוגיה ״בבואי היה מקום״ בעריכת רפי וייכרט וגור אלרואי בהוצאת ספרי עתון 77. בשנת 2019 עלתה בדימונה ההצגה ״דימונה אהובתי״, מופע מוזיקלי בבימויו של אורי וידיסלבסקי המספר את סיפורה של העיר דימונה דרך שירים שכתבו תושבי העיר. חלק משיריו של ברכה הולחנו והועלו בהצגה. בשנת 2021 פורסמו שיריו באנטולוגית שירי כדורגל "קריאת משחק" בעריכת המשורר גלעד מאירי.
בנוסף על פעילותו בתחום השירה, התנדב ברכה בין השנים 2019–2017 בבתי סוהר כמנחה סדנאות שירה לאסירים והשתתף בהתנדבות בסדנאות לילדים עם צרכים מיוחדים.
בשנת 2015 פורסם ספרו הראשון ״אני ניסים ברכה כותב שירה״ בעריכת סמדר שרת ובהוצאת ספרי עתון 77 ובשנת 2020 יצא לאור ספרו השני ״לכבוד מערכת שעות נוספות״ (גם בעריכת סמדר שרת ובהוצאת ספרי עתון 77)
ספריו
ברכה מקפיד שלא לנקד את שיריו, וספריו אינם מנוקדים (למעט מילים בודדות).
בירז' (מחוז משנה)
בירז' (בליטאית: Biržų rajono savivaldybė, נהגה: בירז'אי ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז פוניבז'.
מחוז-משנה בירז' הוא המחוז הצפוני ביותר בליטא, משתרע על פני 1,476 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-26,000 תושבים. העיר בירז' היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
יישובים
במחוז המשנה שתי עיירות גדולות: עיירת המחוז בירז', וובלנינקס (ואבולניק). ארבע עיירות: קופרלישקיס, נמוניליו רדווילישקיס, פבירז'י ופפיליס; ו-538 כפרים קטנים וחוות.
פרשת סילבסטר
פרשת סילבסטר היא פרשה פלילית שהיוותה את התיק הראשון שהונח על שולחנו של בית המשפט העליון של מדינת ישראל וגם משפט הריגול הראשון שהתקיים במדינת ישראל. במסגרת הפרשה הורשע פרדריק סילבסטר בערכאה הראשונה בריגול ונידון לשבע שנות מאסר, ולאחר מכן זוכה בערעור.
הפרשה עוררה עניין תקשורתי רב הן בישראל, הן בבריטניה והן בעיתונות הבין-לאומית.
אודות הפרשה
הפרשה החלה בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות, כחודשיים לאחר שהשלטון הבריטי המנדטורי הסתיים. ב-8 ביולי 1948 עצרו אנשי האצ"ל (שעדיין פעל בצורה עצמאית בירושלים) חמישה אזרחים בריטים: ויליאם ג'ורג' הוקינס, פרדריק ויליאם סילבסטר, אלפרד ליץ', תומאס מייקל אלווד בריאנט ותומס אנת'וני דאונס. כל העצורים היו אזרחים בריטים, פקידי חברת החשמל תושבי המושבה הגרמנית בירושלים שנעצרו בחשד שריגלו לטובת הלגיון הערבי. ב-16 ביולי 1948 ראשי האצ"ל הסגירו את החשודים לרשויות המדינה לאחר שניתנה התחייבות בשמו של היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, להעמידם לדין.
לאחר שחקירה משטרתית, שנוהלה על ידי יעקב מלץ לא גיבשה תשתית ראייתית נגד שלושה מהעצורים, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, אליעזר מלחי, הורה לשחרר את השלושה והאריך את מעצרם של סילבסטר והוקינס. לא נמצאו ראיות להעמידם לדין בקשר לפיגוע ברחוב בן-יהודה בפברואר 1948 בו היו מעורבים עריקים בריטים. משרד החוץ הבריטי הפעיל לחצים כבדים על מדינת ישראל שלא להעמידם לדין. משה שרת, שר החוץ הישראלי, נטה שלא להחריף את היחסים עם בריטניה שהיו ממילא מתוחים. לפיכך הזמין אליו את היועץ המשפטי לממשלה שפירא כדי לשכנעו שהאינטרסים העליונים של המדינה מחייבים שלא לפגוע עוד יותר ביחסים הרעועים עם הבריטים. שרת ביקש משפירא לשחרר את הנאשמים ללא משפט. האחרון סירב ועמד בתוקף על קיום משפט, כששני נימוקים מרכזיים עמדו לנגד עיניו: הראשון, כי יש להעמיד לדין את מי שחשוד בביצוע עבירה חמורה. השני, ההתחייבות שניתנה לאצ"ל על העמדתם לדין. נוכח תגובה זו ויתר שר החוץ שרת על כוונתו להביא את העניין לדיון בממשלה.
לאחר חקירת הנאשמים ובחינת חומר הראיות, טענות ההגנה והעדויות החליט שופט השלום הראשי בבית משפט השלום בירושלים, משה גולדברג כי יש הוכחות מספיקות להאשמתם של השניים בריגול והעביר את המשך דינם לבית המשפט המחוזי בירושלים.
בבית המשפט המחוזי בירושלים
ב-29 באוגוסט 1948 הוגש נגד השניים כתב אישום בית המשפט המחוזי בירושלים. סילבסטר הואשם בכך ששידר באלחוט לקונסוליה הבריטית, ששכנה בקרבת העיר העתיקה, בשטח שהוחזק על ידי הלגיון הערבי, ידיעות על מיקום הפגזות באזור ירושלים ובעבירות נוספות של החזקת משדר אלחוטי ללא רישיון. על פי כתב האישום, דובר בידיעות שעלולות היו להיות לתועלת האויב. התובע היה חיים כהן, מי שמונה לפרקליט המדינה. את הנאשמים ייצגו עורכי הדין יעקב סלומון החיפאי, יעקב סטוינובסקי ופנחס רבינוביץ הירושלמים, וריצ'רד לוי, בריסטר יהודי-אנגלי שנשלח בידי משרד החוץ הבריטי. במהלך אחד הדיונים בתיק נפטר השופט גד (גינטר) שטולץ מאירוע מוחי. במותב שישב בדין נותרו הנשיא בנימין הלוי והשופט אליהו מני. ב-8 באוקטובר 1948 ניתן פסק הדין, לפיו זוכה הוקינס (זיכוי בעל פה ללא פסק דין כתוב), ואילו סילבסטר נמצא אשם בעבירה נגד סעיף 3(1)(ג) של פקודת הסודות הרשמיים, ונדון לשבע שנות מאסר.
בבית המשפט העליון
סילבסטר ערער על הרשעתו בפני בית המשפט העליון, בתיק הראשון שהובא אי פעם בפני בית המשפט העליון במדינת ישראל בהרכב שכלל את נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה, יצחק אולשן ומנחם דונקלבלום. בערעור בנובמבר 1948 זוכה מחמת הספק, בפסק דין המהווה תקדים בדיני הדיון הפלילי. בית המשפט קבע בפסק הדין כי אף אם ידיעה מהסוג ששידר סילבסטר ושבגינה הואשם בריגול יכולה להיות לתועלת האויב, לא נמצאה הוכחה שזו המטרה הפסולה שהוא ביקש להשיג בשדרו את הידיעה. אחד הציטוטים הזכורים מפסק הדין של נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה: "פרוצידורה פלילית טובה צריכה בוודאי לתת לנאשם את מלוא ההגנה, כדי למנוע עיוות דין, אבל הדיון הפלילי אינו צריך לקבל צורת משחק אשקוקי שבו מהלך אחד בלתי נכון קובע את גורל המשחק. תפקיד הדיון הפלילי — להוציא כאור משפט".
הפלה בכפייה
הפלה בכפייה היא פעולה שנעשית בכוח, איום או כפייה תוך ניצול חוסר יכולתה של האישה לתת את הסכמתה לכך. חלק מהמקרים כוללים התערבות לא מוצדקת של הגורמים הרפואיים כגון עיקור כפוי או הפלה תוך פלישה פיזית לאיברי הרבייה הנשיים.
הדרכים לביצוע הפלה
ישנם מספר טכניקות לביצוע הפלה שתקפות הן להפלה מלאכותית והן בכפייה. הבחירה בסוג ההפלה מושפע בעיקר מגיל האישה מצבה הבריאותי ושלב ההיריון.
הפלה בכפייה בסין
על פי הערכות, במליוני מקרים הופסקו ההריונות מחשש שהאם נושאת ברחמה נקבה. במקרים חריגים בעבר אף אולצו נשים לעבור הפלות או עיקור. מאות אלפי נשים מקבוצות מיעוט אולצו על ידי המדינה לעבור בדיקות היריון, הותקנו להם מכשירים תוך רחמיים ועל אחרות נכפה לעבור הפלות ועיקור. הפלות בכפייה הקשורות לניהול מדיניות הילד האחד התרחשו בסין. ביוני 2012 אזרחית סינית, העונה לשם פנג ג'יאנמיי חויבה על פי חוק הילד האחד בסין להפיל את עוברה כשהייתה בחודש השביעי להריונה לאחר שלא שילמו בני הזוג קנס בגין הפרת מדיניות הילד האחד. הרשויות בסין הכו את האישה והזריקו לדמה חומר שגרם להפלת התינוק.
הפלה בכפייה במדינות מערביות
תופעה זו היא תופעה רווחת בקרב פליטים, מהגרים, ובעלי מצב סוציו-אקונומי נמוך.
הפלה בכפייה בקרב לוחמות הגרילה בקולומביה
בארגון FARC הגרילה של קולומביה, מנהיג הארגון (הקטור ארבולדה אלביידיס בויטראגו) כפה הפלות על לוחמות הגרילה, בטענה כי הדבר פוגע במערך הלחימה, בכשירות שלהן בלחימה בפרט ובארגון בכלל. ארגון הגרילה הוא ארגון מחתרתי אשר פועל ללא חוקים מדיניים וצבאיים רשמיים ולכן הבקרה, הבקרה והענישה על הארגון ועל מנהיגיו לא מתקיימים. ישנן כמאה וחמישים תלונות רשמיות של נשים שנאלצו לעבור הפלה בכפייה בארגון. חלק מהמתלוננות טוענות כי ההפלה התרחשה ללא ידיעתן וללא אישורן על ידי גלולות שהוטמנו להן במזון וגרמו להמתת העובר.
עמרי גאנדלמן
קריירת מועדונים
גאנדלמן נולד וגדל בהוד השרון. החל את דרכו בהפועל הוד השרון ובמהלך השנים שיחק במכבי פתח תקווה, הפועל רעננה והפועל פתח תקווה.
בגיל 17 רשם הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה כשנכנס מחליף בגביע הטוטו נגד הפועל בני לוד באצטדיון המושבה ב-12 בספטמבר 2017.
בנובמבר 2017 עבר לגרמניה ונקלט בקבוצת הנוער של מועדון ווין ויסבאדן (SV Wehen Wiesbaden) מליגת הבונדסליגה הגרמנית לנוער.
בתום עונת המשחקים 2017/2018 קיבל חוזה לעונת 2018/2019 במועדון הגרמני ווין ויסבאדן, אך לאחר התלבטויות רבות חזר לישראל – גם כדי לעשות בגרויות – וגם כי נדרש לחזור על מנת למלא את חובת הגיוס לצה"ל.
מכבי נתניה
באוגוסט 2018 חתם לשנה עם אופציה לשנתיים במכבי נתניה ושיחק במסגרת קבוצת הנוער שבה כבש שמונה שערים והוביל אותה למעמד גמר גביע המדינה בכדורגל לנוער על שם אבי רן, בו הפסידה הקבוצה 0–1 להפועל תל אביב.
בתום עונת 2017/2018 מימשה מכבי נתניה את האופציה על גאנדלמן לשנתיים נוספות.
בעונת המשחקים 2019/2020, בה שימש קפטן, המשיך להוביל את קבוצת הנוער של מכבי נתניה, כבש 12 שערים והשתלב גם במסגרת הקבוצה הבוגרת, עם שתי הופעות במסגרת גביע הטוטו ושש הופעות במסגרת ליגת העל.
הכנסייה לזכר רצח העם הארמני
הכנסייה לזכר רצח העם הארמני הייתה כנסייה ומתחם זיכרון, שניצבו בעיר דיר א-זור שבמזרח סוריה. הם נחנכו בשנת 1991 והוחרבו במעשה חבלה מכוון בשנת 2014.
עמרי גאנדלמן
מכבי נתניה
ב-24 בפברואר 2020 חתם על חוזה לארבע שנים במכבי נתניה מליגת העל. את עונת המשחקים 2020/2021 פתח כשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה בעמדת הבלם. בתחילת עונת 2020/2021, ב-31 באוקטובר, כבש את שער הליגה הראשון שלו מול הפועל כפר סבא, במשחק בו ניצחה קבוצתו 0–3. בינואר 2023 זכה עם המועדון בגביע הטוטו לעונת המשחקים 2022/23.
הכנסייה לזכר רצח העם הארמני
הכנסייה
הכנסייה הוקמה ביוזמת הכנסייה האפוסטולית הארמנית באחד מאתרי ההרג במקומה של כנסייה קטנה שנבנתה שם במועד מוקדם יותר. טקס הקדשת האתר נערך ב-12 במאי 1985. הבנייה בפועל החלה בשלהי 1989 והמתחם נחנך ב-4 במאי 1991. מתכנני המתחם היו סארקיס בלמנוקיאן (Sarkis Balmanoukian) וגארביס טובמסיאן (Garbis Tovmasian).
הכנסייה נבנתה כחלק ממכלול הנצחה. בחצרו ניצבה אנדרטה - לוח אבן שבו חרות צלב, אשר הוצב בתוך גומחה בכותל מקושט. לפניה דלקה אש תמיד. בחצר נבנה גם כותל מעוטר, שסימל את הידידות בין העם הארמני לבין העם הערבי. במרכז מבנה הכנסייה הגבוה הוצב עמוד שהתנשא עד לתקרתה, וסביב תחתיתו, מתחת ללוחות זכוכית, הונחו עצמות של הקרבנות הארמנים שלוקטו מהמדבר הסורי. בתוך אולם הכנסייה הוקם מוזיאון קטן ובו ספרים, מסמכים ותמונות אודות רצח העם הארמני.
עמרי גאנדלמן
נבחרות ישראל
מאז 2021, משחק גם בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, ולזכותו 12 הופעות וארבעה שערים במדי הנבחרת הצעירה.
צ'ארלס רוברט ג'נקינס
צ'ארלס רוברט ג'נקינס (באנגלית: Charles Robert Jenkins) (18 בפברואר 1940 - 11 בדצמבר 2017) היה חייל בצבא ארצות הברית שחי בצפון קוריאה בין השנים 1965 ל-2004 לאחר שערק מיחידתו וחצה את האזור המפורז הקוריאני.
הכנסייה לזכר רצח העם הארמני
הכנסייה
מדי שנה, ב-24 באפריל, יום הזיכרון לרצח העם הארמני, ביקרו בכנסייה אלפי עולים לרגל על מנת לציין את זיכרון רצח העם.
עמרי גאנדלמן
נבחרות ישראל
ב-5 בנובמבר 2021 זומן לראשונה גם לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת המשך משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022 מול נבחרות ו. ב-12 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, במשחק החוץ מול אוסטריה שהסתיים בהפסד 4–2, בו נכנס כמחליף במהלך המחצית הראשונה.
צ'ארלס רוברט ג'נקינס
ג'נקינס היה אחד משישה חיילים אמריקאים שערקו לצפון קוריאה לאחר מלחמת קוריאה, אך היחיד שהצליח לעזוב את המדינה. האחרים מתו מסיבות טבעיות בצפון קוריאה. לאחר בריחתו והאיחוד עם משפחתו בארצות הברית, הוא השתקע עד סוף ימי חייו ביפן, שם נפטר בשנת 2017. הוא הותיר אחריו אישה ושתי בנות, שגם הן נמלטו מצפון קוריאה.
הכנסייה לזכר רצח העם הארמני
החרבת הכנסייה
ב-21 בספטמבר 2014 פוצצו הכנסייה ומכלול ההנצחה שסביבה והוחרבו במעשה חבלה מכוון. האחריות לחבלה יוחסה לאנשי ארגון המדינה האסלאמית, שהם ששלטו בדיר א-זור באותו זמן. הועלו גם טענות אחרות, שייחסו את החבלה לאנשי ארגון ג'בהת א-נוסרה או לטורקיה.
עמרי גאנדלמן
חיים אישיים
בנו של שמואל (שמוליק) גאנדלמן, כדורסלן עבר, ששיחק בקבוצות הפועל ירושלים, מכבי חיפה, אליצור נווה-דוד רמלה ומכבי ראשון לציון, ונכדו של רמי גאנדלמן – מאמן כדורסל ואושיית ספורט בירושלים.
בעונת 2017/2018, בעת ששיחק בליגה לנוער שבגרמניה, למד גרמנית.
גאנדלמן הוא בעל דרכון פורטוגלי.
צ'ארלס רוברט ג'נקינס
שירות צבאי ועריקה
ג'נקינס נולד בצפון קרוליינה שבארצות הברית. הוא הצטרף למשמר הלאומי של ארצות הברית ב-1955, בגיל 15, כשהוא מתחת לגיל הגיוס המינימלי. הוא הצטרף לצבא הסדיר ב-1958 והוצב בדיוויזיית הפרשים הראשונה. הוא שירת בדרום קוריאה מ-1960 עד 1961, במערב גרמניה מ-1962 עד 1964, ושוב בדרום קוריאה מ-1964 עד 1965.
בדרום קוריאה ג'נקינס שובץ לסיורי לילה. הוא נבהל מהסיכוי שיישלח לדרום וייטנאם. בערב של 4 או 5 בינואר 1965 הוא חצה את הגבול לקוריאה הצפונית ונכנע לכוחותיה. תקוותו הייתה שהוא יישלח לברית המועצות, ולאחר מכן באמצעות חילופי שבויים, יחזור בסופו של דבר לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן, התעמולה הצפון קוריאנית הכריזה כי סמל אמריקאי ערק, ושידרה הצהרות שנאמרו לכאורה על ידו. צבא ארצות הברית טען שג'נקינס כתב ארבעה מכתבים המצהירים על כוונתו לערוק (טענה אותה ג'נקינס הכחיש), עם זאת, לפי הדיווחים המכתבים המקוריים אבדו. קרוביו של ג'נקינס טענו לאורך כל היעדרותו כי הוא נחטף.
התרמית אודות הוראת השואה בבריטניה 2007
התרמית אודות הוראת השואה בבריטניה בשנת 2007 הייתה תרמית שהופצה בדואר אלקטרוני, בנושא הוראת השואה בבתי ספר ציבוריים ובמכללות בבריטניה.
רקע
בתחילת המאה ה-21 גברה בבריטניה התופעה של הכחשת השואה, בתור אחד ההבטים של הצגת היהודים כמי שבדו את השואה לצרכים פוליטיים ואחרים. על רקע זה, ב-2004 פרסם יד ושם הודעה, המביעה דאגה מתופעות של הכחשת השואה וטריוויאליזציה של השואה, תופעות הרווחות בבריטניה, וקרא להגברת החינוך בנושא.