cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסיכה (אסטרואיד)
פסיכה (שם מלא: 16 פסיכה; באנגלית: 16 Psyche) הוא אחד מעשרת האסטרואידים בעלי המסה הגדולה ביותר בחגורת האסטרואידים. קוטרו של פסיכה מעל 200 קילומטר, ומסתו מהווה קרוב לאחוז אחד מהמסה הכוללת של חגורת האסטרואידים. יש אסטרונומים הסוברים שהוא מהווה גלעין חשוף של פרוטופלנטה.
פסיכה נתגלה בשנת 1852 על ידי האסטרונום האיטלקי אניבאלה דה גאספריס. האסטרואיד נקרא על שם פסיכה, דמות מהמיתולוגיה הרומית.
תצפיות מכ"ם מצביעות על כך שפסיכה הוא מתכתי ומורכב בעיקר מברזל ומניקל. פני השטח עשויים 90% ברזל וכמויות קטנות של פירוקסן.
גשושית פסיכה
ב-4 בינואר 2017 הודיעה נאס"א על תוכנית לשליחת גשושית לאסטרואיד פסיכה.
האסטרואיד נמצא בחגורת האסטרואידים המרכזית שבמערכת השמש, בין מאדים לצדק. הוא מרוחק בערך 370 מיליון ק"מ מכדור הארץ ורוחבו 226 ק"מ.
שערי הברזל I
עבודות ההקמה החלו ב-7 בספטמבר 1964 בנוכחותם של גאורגה גאורגיו-דז' ושל יוסיפ ברוז טיטו, והחנוכה הרשמית הייתה ב-16 במאי 1972, בנוכחותם של יוסיפ ברוז טיטו וניקולאה צ'אושסקו. ההשקעה המשותפת הייתה בשווי של 400,000,000 דולרים אמריקאים והייתה משתלמת מאוד. לצורכי יצירת מאגר המים פונו ברומניה 15,000 תושבים מקומיים, והוצפו 11 כפרים, העיר אורשובה והאי אדה קלה. מאגר המים כיסה שטחים נרחבים עד שפך הטיסה בדנובה, מקום בו הצטברו 2,200,000,000 קוב מים.
במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים, הוקמה בהמשך תחנת כוח הידרואלקטרית נוספת קטנה יותר, שערי הברזל II, עם פחות מרבע מהכוח של התחנה הראשונה.
תזמורת הג'אז הישראלית
תזמורת הג'אז הישראלית, הידועה גם בשם האורקסטרה, היא הרכב ג'אז בן 12 נגנים, במבנה דומה להרכב "ביג בנד". התזמורת הוקמה בשנת 2003, על ידי נגן הטרומבון אבי ליבוביץ', ועברה בהמשך לניהולם האומנותי של רון אלמוג ויאיר סלוצקי, חברי ההרכב. הגלגול הראשון של ההרכב היה כחמישיית ג'אז בה היו חברים יאיר סלוצקי, עמית פרידמן, איתמר גרוס, מיקי ורשאי ורון אלמוג.
נגני התזמורת מלחינים את חלק מיצירות ההרכב, וכן מבצעים לחנים ושיתופי פעולה עם אמנים אחרים. התזמורת מופיעה בישראל ובעולם, בין היתר בקנדה, צרפת, איטליה, גרמניה ודרום אפריקה.
שיתופי פעולה
נוסף על הרפרטואר המקורי, הופיעה התזמורת עם אמנים רבים, בהם: קלאודיה אקונה, דיוויד סנשז, יוסי פיין, אבישי כהן, עוז נוי, שם טוב לוי, שלומי שבן, שלום חנוך, חוה אלברשטיין, יוני רכטר, הדג נחש, שלמה גרוניך, אסתר רדא ועוד.
רות קרטון-בלום
רות קַרטוּן-בלום (נולדה ב-9 באוקטובר 1938) היא פרופסור לספרות עברית, לשעבר ראש החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב, בוגרת האוניברסיטה העברית ובעלת תואר דוקטור בספרות עברית מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לימדה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נודעת כחוקרת שירתם של מתתיהו שוהם, נתן אלתרמן, נתן זך ובפרט יוכבד בת-מרים.
חיים אישיים
הייתה נשואה לעמוס בלום, שהיה פרופסור לפיזיקה במכון ויצמן. בתה הלית בלום היא סופרת ילדים ובתה גבריאלה בלום, היא פרופסורית למשפט בינלאומי באוניברסיטת הרווארד.
עבד אל-בארי עטוואן
עבד אל-בארי עטוואן (בערבית: عبد الباري عطوان; נולד ב-17 בפברואר 1950) הוא עיתונאי ועורך בריטי ממוצא פלסטיני. העורך הראשי של אתר החדשות והדעות ראי אל-יום.
עטוואן היה עורכו הראשי של העיתון הפאן-ערבי אל-קודס אל-ערבי הרואה אור בלונדון, מיום הקמת העיתון בשנת 1989 ועד להתפטרותו ביולי 2013.
ביוגרפיה
עטוואן הוא יליד מחנה פליטים בפאתי דיר אל-בלח. הוא למד בירדן ובמצרים. הוא בוגר לימודי תקשורת באוניברסיטת קהיר ולאחר קריירה קצרה כעיתונאי בערב הסעודית היגר ללונדון, שבה עבד לאורך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבור העיתון "אל מדינה" ועבור היומון א-שרק אל-אווסט.
כשהוקם העיתון אל-קודס אל-ערבי בידי גולים פלסטינים בלונדון, הוצע עטוואן לשמש עורך ראשי, תפקיד בו החזיק עד 2013. הוא פרסם מאמרים בגופי תקשורת בינלאומיים רבים והיה לדמות ציבורית ולאורח קבוע בתוכניות אירוח פוליטיות.
עטוואן מעביר הרצאות ברחבי העולם וכן פרסם ארבעה ספרים. הוא ידוע כמבקר חריף של מדינת ישראל ושל ערבים מתונים שאינם רואים בישראל אויב. כך, למשל, בעקבות נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן, הציע עטוואן לישראלים "ללמוד לשחות" לקראת היום שבו תעזוב ארצות הברית גם את ישראל, ובהיעדר תמיכתה של ארצות הברית תהיה "האפשרות היחידה שלהם להימלט לים התיכון כמו חולדות מספינה טובעת".
שמעון זנדבנק
שמעון זנדבנק (נולד ב-1 באוגוסט 1933) הוא מתרגם מאנגלית ומגרמנית וחוקר ספרות ישראלי, חתן פרס ישראל לתרגום שירה תשנ"ו (1996). הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב, בן ליעקב זנדבנק וחנה לבית אלנדמן. בשנת 1965 השלים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטה העברית, והצטרף לסגל האוניברסיטה בדרגת מרצה. בשנת 1974 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1984 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגום. בשנת 1996 זכה בפרס ישראל ובאותה שנה התמנה לחבר באקדמיה ללשון העברית. בשנת 1999 פרש לגמלאות.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
אפי איתם
אפי איתם (נולד ב-25 ביולי 1952, ג' באב ה'תשי"ב) הוא תת-אלוף במיל', בעל עיטור המופת, חבר הכנסת ושר לשעבר וכן יושב ראש המפד"ל (2002–2004) ויושב ראש מפלגת אח"י. משנת 2010 עד 2021 היה נשיא חברת "ג'ני אנרג'י אינטרנשיונל".
ביוגרפיה
נולד כאפרים פיין ב-1952 בקיבוץ עין-גב, בנם של גרשון ואסתר פיין. לאחר מלחמת יום הכיפורים חזר בתשובה דרך מכון מאיר. בגיל 25 למד איתם בישיבת מרכז הרב.
שירותו הצבאי
איתם התגייס לצה"ל בשנת 1971 והתנדב לשייטת 13, אך הודח במהלך המסלול. הוא עבר טירונות צנחנים, הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, אולם נאלץ לפרוש מן המסלול. איתם עבר לחטיבת גולני, שובץ בגדוד 12 ונשלח לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב איתם לגדוד ומונה למפקד מחלקה. במלחמת יום הכיפורים לחם בקרבות הבלימה נגד הצבא הסורי ברמת הגולן. ב-7 באוקטובר הצליחו איתם וחייליו לבלום טור טנקים סורים שניסה לחדור לנאפח, באמצעות 3 רקטות נ"ט מדגם בזוקה ומקלע כבד. איתם אף חילץ את הפצועים בקרב ופינה אותם בבטחה. על כך הוענק לו עיטור המופת. בהמשך המלחמה השתתף בקרב ההבקעה לרמה הסורית. לאחר המלחמה שימש כמפקד פלוגה בגדוד ולחם במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
בשנים 1976–1977 פיקד על סיירת גולני, בין השאר במבצע יונתן. לאחר שחזר בתשובה, בשנת 1978 למד כשנה בישיבת מרכז הרב. ב-1979 מונה למפקד גדוד 12 של חטיבת גולני ולקח חלק בפשיטה על רכס כוכבא בדרום לבנון בקיץ 1979 ובמבצע מוביל. בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 היה מפקד גדוד דקל, גדוד חי"ר בבה"ד 1. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ופיקד על חטיבת אלכסנדרוני. בשנים 1987–1988 פיקד על חטיבת גבעתי. במהלך תקופת פיקודו על החטיבה התנהלו משפטים שנודעו לימים כ"משפט גבעתי א'" ו"משפט גבעתי ב'". במהלך המשפט טען מג"ד ושלושה מפקודיו, שנאשמו שהורו לחייליהם לשבור ידיים ורגליים של פלסטינים, כי את הפקודה נתן איתם. בנוסף נטען כנגד איתם כי במהלך האינתיפאדה הראשונה הכה פלסטינים, אולם הוא מעולם לא הועמד לדין על כך. ב-1992 ננזף על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק בגין חשד למעשי אלימות בלתי חוקיים בתושבי עזה שבוצעו על ידו ובהוראתו.
בשנת 1989 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי ואסטרטגיה בלונדון. לאחר שחזר מונה לתפקיד הדרכה. בשנת 1994 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לפקד על עוצבת אתגר, אוגדת שריון. בשנים 1997–1999 פיקד על עוצבת הגליל שהייתה אחראית על כוחות צה"ל בדרום לבנון. איתם הוביל את האוגדה להישגים מבצעיים רבים כנגד החזבאללה. איתם התנגד לנסיגת צה"ל מלבנון.
על תקופה זו אמר:
בשנת 2001 השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל. לאחר שחרורו עברת את שם משפחתו מ"פיין" ל"איתם".
פוליטיקה
איתם היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים ולמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו').
בעקבות מבצע חומת מגן שהחל בסוף מרץ 2002 ופעולות צה"ל שבאו אחריו, חלה ירידה הדרגתית בטרור הפלסטיני ועלייה ניכרת בכמות הסיכולים המוצלחים. עקב כך, הצטרפה מפד"ל ב-8 באפריל 2002 לממשלת שרון הראשונה, ואיתם כיהן ראשית כשר בלי תיק, והחל ב-18 בספטמבר 2002 כשר התשתיות הלאומיות. בתור שר התשתיות קידם איתם את פרויקט הגז הטבעי ואת סגירת מסוף פי גלילות.
במרץ 2003 הצטרפה מפד"ל לממשלת שרון השנייה, בקואליציה שכללה גם את הליכוד, את שינוי ואת האיחוד הלאומי. עם הצטרפותה לקואליציה, קיבלה מפד"ל שני משרדים ממשלתיים ואיתם נבחר כשר הבינוי והשיכון מטעמה.
בתקופת תוכנית ההתנתקות
בעקבות הכרזת שרון על תוכנית ההתנתקות נקט איתם קו תקיף של פרישה מיידית מהממשלה, ואילו זבולון אורלב נקט בגישה שיש להשפיע מבפנים ולהישאר בממשלה, כל עוד אפשר לסכל מבפנים את ההתנתקות. לאחר ישיבת הממשלה שבה פוטרו שרי האיחוד הלאומי ואושרה תוכנית ההתנתקות, איתם ויצחק לוי, שהתנגדו לתוכנית, הכריזו על התפטרותם מהממשלה (ב-8 ביוני 2004) ועזיבתם את הקואליציה. המהלך של השניים יצר קרע בסיעת המפד"ל, שכן אורלב לא התפטר ושאר הסיעה תמכה בקו של אורלב. רק לאחר שחוק ההתנתקות עבר בקריאה ראשונה בכנסת, התפטר אורלב ויחד עם שאר חברי סיעת המפד"ל פרשו מהקואליציה. למרות זאת, עדיין נותר בעינו הקרע בין איתם לאורלב, שבגינו העלה איתם, ביחד עם חברו למפלגה, יצחק לוי, הצעה לוועידת המפד"ל לאיחוד יחד עם מפלגת "האיחוד הלאומי". הצעה זו נדחתה ברוב קולות. בעקבות עתירה שהוגשה לבית הדין של המפלגה בשל פרישתו מהקואליציה בניגוד להחלטת הסיעה, הודח איתם מתפקיד יו"ר המפד"ל ב-14 בפברואר 2005. בעקבות צעד זה והחרפת הקרע עם מחנה אורלב, פרשו איתם ולוי מהמפד"ל והקימו את סיעת "ציונות דתית לאומית מתחדשת" שפעלה בתיאום עם מפלגת האיחוד הלאומי ובהמשך גם עם המפד"ל. הסיעה נקראה גם "סיעת התחברות".
בנאום חריף שנשא ב-11 בינואר 2005, בהפגנה גדולה נגד ההתנתקות, קרא איתם לשרון "סרבן דמוקרטיה" בעקבות סירובו של שרון לערוך משאל עם. איתם טען ששרון מקדם את תוכנית ההתנתקות בצורה אנטי-דמוקרטית באמצעות איומים, פיטורים ודילים מושחתים. כמו כן, טען איתם ששרון ותומכיו בשמאל מנהלים מסע הסתה נגד המתנחלים שכולל יצירת פרובוקציות נגדם ואף את התרת דמם, במטרה לעשות דה-לגיטימציה למאבק הימין נגד התוכנית. למרות הביקורת החריפה נגד שרון והתוכנית, שלל איתם סרבנות ואלימות ואמר שבסיום המאבק.
כמה חודשים לפני הפינוי עבר איתם להתגורר ביישוב נצר חזני בגוש קטיף. מעבר זה שהתבצע לאחר הוצאת צו אלוף פיקוד האוסר העתקת מגורים לרצועת עזה גרר ביקורת מצד חברי הכנסת במחנה השמאל, אך יו"ר הכנסת ראובן ריבלין אמר שהמעשה נמצא בגדר החסינות המהותית של חבר הכנסת.
ביולי 2005 יזם איתם "אמנת מאבק" עליו חתמו מספר חברי כנסת מן הימין ומספר רבנים, שבה יקבעו כללי המחאה נגד תוכנית ההתנתקות והקווים האדומים שאסור לחצותם. המרכיב העיקרי בהצהרה היה התנגדות לאלימות מכל סוג שהוא:
בנוסף הוחלט שפעילויות המחאה תתבצענה ללא נשק, וזאת על מנת למנוע סכנה של התדרדרות לשפיכות דמים עקב פתיחה באש או פליטת כדור. האמנה חולקה באלפי עותקים למשתתפי צעדת ההתחברות לכפר מימון.
אפי איתם נכח בגוש קטיף בזמן פינויו במסגרת תוכנית ההתנתקות ופעל על מנת למנוע התנגשויות אלימות. לאחר פינוי נצר חזני שהה איתם בנצרים וליווה אותם ביום הפינוי. במאמר לסיכום ההתנתקות (מעריב, 27 באוגוסט 2005) כתב העיתונאי בן כספית, שלמתנחלים ולהנהגתם חלק גדול בכך שההתנתקות עברה בשלום, והוא ציטט את איתם שהסביר שעם כל הכבוד לכוחות המפנים, האלימות נמנעה בעיקר משום שהמתיישבים המפונים ומתנגדי ההתנתקות החליטו לנהוג באיפוק ולא להתנגד באלימות.
על הטענה שהועלתה בתקשורת, שלא הייתה אלימות בגלל הכמות הרבה של כוחות הפינוי, השיב:
האיחוד הלאומי
בשנת 2005 הצטרפה מפלגת ציונות דתית לאומית מתחדשת לסיעת האיחוד הלאומי, שכללה את חברי הכנסת של מולדת, בני אלון ואריה אלדד, וחברי הכנסת של תקומה, צבי הנדל ואורי יהודה אריאל. במסגרת הרשימה לבחירות לכנסת ה-17 קיבלו איתם ויצחק לוי את המקומות השלישי והרביעי בהתאמה. איתם מונה לראש מטה ההסברה של האיחוד הלאומי בקמפיין הבחירות.
ב-1 בפברואר 2006 הגיע איתם, יחד עם חברי כנסת נוספים, למאחז עמונה, כדי למנוע הריסת 9 בתים שנבנו ללא היתר בנייה. במקום פרצו עימותים קשים בין המתנחלים לבין כוחות הביטחון, בהם נפצעו רבים מכוחות הביטחון ומהאזרחים שהתעמתו עמם, ובהם גם הח"כים אפי איתם, מוטי יוגב ואריה אלדד. איתם אושפז בבית החולים הדסה עין כרם, ותקף בחריפות את אהוד אולמרט, שאותו האשים בכך ש"השוטרים קיבלו פקודה להתיר את דמם של הילדים ומנהיגי הציבור. זה פוגרום שנעשה באנשים צעירים", בנוסף, ביקר בחריפות את אלימות המשטרה.
בשבת, המשטרה שחררה קלטת וידאו אותה צילמה, המוכיחה לכאורה שאיתם לא נפצע מפרש משטרה, ולא היו פרשים בסביבתו סמוך לזמן הפגיעה. לטענתם נפצע איתם על ידי אבנים שזרקו המתנחלים ולא על ידי פרש משטרתי ב-8 בפברואר, לעומתה הציג איתם תמונות בהן הוא נראה סמוך לפרש משטרתי, לכאורה שניות אחרי שפגע בו, לפי דבריו
האיחוד הלאומי-מפד"ל
ב-9 בפברואר הודיעו האיחוד הלאומי והמפד"ל על יצירת "רשימה יהודית לאומית מאוחדת". את המשא ומתן ניהלו בנימין אלון, איתם וזבולון אורלב. המשא ומתן צלח למרות המשקעים הכבדים בין השניים. במסגרת הבחירות לכנסת ה-17 איתם המשיך לכהן כראש מטה ההסברה של הרשימה המשותפת כאשר לצידו פעלו ח"כ אריה אלדד (איחוד לאומי-מולדת) וח"כ שאול יהלום מטעם המפד"ל. הבחירות והמאמץ המשותף, גרמו לזכיית המפלגה ב-9 מנדטים. בכנסת ה-17 היה איתם חבר בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
אולימפיאדת פריז (1900)
אולימפיאדת פריז (1900) היא האולימפיאדה השנייה בעת החדשה. האירועים התקיימו כחלק מן התערוכה העולמית של פריז (1900) והאולימפיאדה נמשכה 6 חודשים, מ-14 במאי עד 28 באוקטובר 1900. השתתפו בתחרויות 997 ספורטאים מ-24 מדינות ולראשונה השתתפו באולימפיאדה ספורטאיות. תחרויות התקיימו ב-19 ענפים.
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
ב-11 בספטמבר 2006, בעקבות נסיעתו של עזמי בשארה לסוריה, שם הודיע כי הוא תומך במאבק של סוריה נגד ישראל אמר איתם: "נצטרך להכריע הכרעה נוספת, וזה לסלק את ערביי ישראל מהמערכת הפוליטית. גם כאן הדברים ברורים ופשוטים: גידלנו לנו גיס חמישי, חבר של בוגדים מהמעלה הראשונה, ולכן לא נוכל להמשיך לאשר נוכחות כל-כך עוינת וכל-כך גדולה בתוך המערכת הפוליטית של ישראל." כמו כן אמר איתם שיש לגרש את ערביי יהודה ושומרון עקב היותם איום על ישראל. בתגובה זכה איתם לגינוים מהשמאל ומחברי הכנסת הערביים ובדרישה בפתיחת חקירה פלילית נגדו. לאחר כשלושה חודשים קבע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז כי קריאתו של איתם היא אכן עבירה פלילית, אך הוא לא יועמד לדין בשל מדיניות תביעה מצמצמת. עם זאת הצהיר מזוז כי קריאה דומה בעתיד עלולה להוביל להעמדה לדין של איתם.
אולימפיאדת פריז (1900)
באולימפיאדה לא התקיימו טקסי פתיחה ונעילה רשמיים, אך ב-3 ביוני 1900 התקיים מצעד חגיגי של הספורטאים בולודרום דה ונסן כחלק מחג "איגוד קבוצות ההתעמלות בצרפת" (Union des sociétés de gymnastique de France).
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
בראיון לבן כספית ממעריב ב-15 בספטמבר חזר איתם על הדברים, ודיבר אף על הצורך של יצירת משוואה של אזרחינו מול אזרחיהם ושבמתקפה של האויב על העורף יש לגבות מחיר כבד במתקפה על עורף האויב, כולל הרג אוכלוסייה אזרחית במספרים גבוהים ובמכוון. בנוסף אמר, כי במקרה של אי-רגיעה בשטחים, יש לשקול גירוש כל ערביי יהודה ושומרון. עוד דיבר איתם על הצורך לשידוד מערכות בצה"ל והפיכתו לכוח שתפקידו להשמיד את כוחות האויב ולא "להוגיע" וביקר את החברה הישראלית על רגישות היתר שלה לחיי חיילים וחוסר הנכונות להקריב קורבנות עבור המדינה. כמו כן דיבר איתם על הצורך בהקמת ממשלת אחדות לאומית שתמודד מול האיום האיראני, איום הטרור ואיום ערביי השטחים וערביי ישראל.
אולימפיאדת פריז (1900)
אתלטיקה
האתלטים המצטיינים בתחרות היו כולם מארצות הברית, שזכתה בסך הכל ב-39 מדליות מתוך 67 אפשריות, מהן 16 מזהב מתוך 23 אפשריות.
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
בנובמבר 2006 רמז איתם על רצונו לאחד את מפלגת האיחוד הלאומי-מפד"ל עם מפלגת הליכוד. לטענתו, בנימין נתניהו הוא היחיד שנמצא במערכת הפוליטית עם ניסיון של ראש ממשלה, ועל המחנה הלאומי להתרכז סביב מועמדותו. עוד טען איתם כי נתניהו יצטרך לעבוד עם צוות ביטחוני וחברתי, והוא הדמות הביטחונית שיכולה להיות לצדו של נתניהו.
אולימפיאדת פריז (1900)
ענפים בהם נערכה לראשונה תחרות
במספר ענפים נערכה לראשונה תחרות אולימפית. יצוין, כי מכיוון שמדובר באולימפיאדה השנייה בתקופה המודרנית, והראשונה בה השתתפו הנשים כמתחרות, ענפים רבים הוצגו לראשונה, או לכל הפחות הוצגו לראשונה כתחרות בה משתתפות גם נשים.
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
ב-4 בינואר 2007 מונה איתם לעמוד בראש תת-ועדה שתבחן את הכשרת הקצונה הבכירה בצה"ל לאור מלחמת לבנון השנייה ב-3 ביולי 2007 הגישה הוועדה את מסקנותיה ובין המלצותיה נכללו החזרת קורס מפקדי אוגדות ומפקדי חטיבות בצה"ל ושינוי בדרך מינוי האלופים והקצינים הבכירים.
אולימפיאדת פריז (1900)
ענפים בהם נערכה לראשונה תחרות
מספר ענפים היו מיוצגים באולימפיאדה זו בלבד, ולאחר מכן נזנחו באולימפיאדות הבאות:
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
באוקטובר 2007 כתב איתם באתר הבית שלו שעל הציונות הדתית לשנות מוקד ממאבק על ההתנחלויות ויישוב ארץ ישראל השלמה למאבק על אופייה היהודי של המדינה ולהחזרה בתשובה.
אולימפיאדת פריז (1900)
כדורגל באולימפיאדה
באולימפיאדת פריז, נערך טורניר הכדורגל הראשון במשחקים האולימפיים. השתתפו בו רק שלוש קבוצות ששיחקו שני משחקים, ולא חולקו מדליות לקבוצות, אבל הוועד האולימפי הבינלאומי החליט לתת קרדיט לבריטניה, צרפת ובלגיה, ולהגיש להם מדליות על סמך הצלחתם בטורניר. המשחקים נערכו באצטדיון הוולודרום דה ונסן בפריז.
מגדל בגדאד
מגדל בגדאד המכונה גם מגדל הטלוויזיה של בגדאד (בערבית: برج بغداد) הוא מגדל טלוויזיה הממוקם בבגדאד בירת עיראק. גובהו של המגדל 207 מטרים והוא משמש כמגדל תקשורת וכמגדל נקודת תצפית תיירותית. בראש המגדל מסעדה מסתובבת ואזור תצפית.
המגדל הוקם בשנת 1994 במקום בו ניצב קודם לכם מגדל תקשורת שנהרס במהלך מלחמת המפרץ. בעת הקמתו נקרא המגדל בשם "מגדל סדאם הבינלאומי" על שם שליט עיראק באותה עת - סדאם חוסיין. לאחר מלחמת המפרץ השנייה, בשנת 2003 וכיבוש העיר בגדאד על ידי צבא ארצות הברית נפגע המגדל בלחימה. לאחר תום הלחימה שופץ המגדל ושונה שם המגדל לשמו הנוכחי.
אפי איתם
האיחוד הלאומי-מפד"ל
ב-2008 הציע איתם לאחד את האיחוד הלאומי על מפלגותיו עם המפד"ל למפלגה חדשה שתכונה אח"י - ארץ, חברה, יהדות, שתפנה אל הציבור הציוני, הלאומי, המסורתי והדתי-לאומי. איתם זכה לתמיכתו של חתן פרס נובל, פרופסור ישראל אומן.
ב-5 במרץ 2008 גינה איתם בחריפות את הפגנות ערביי ישראל נגד מבצע חורף חם ברצועת עזה שבהן נשמעו השוואות בין הציונות וישראל לנאצים ונקראו קריאות לבצע פעולות טרור נגד ישראל. איתם גינה את ההפגנות וראה בהם כבגידה בעת מלחמה וקרא לגרש את הח"כים הערבים שהשתתפו בהן.
ב-7 במרץ 2008, האשים איתם את הח"כים הערביים בהסתה שהובילה לפיגוע בישיבת מרכז הרב והגיש תלונה ליועץ המשפטי לממשלה מני מזוז נגדם. ב-19 במרץ, על רקע פרסום דו"ח מרכז מוסאוא, האשים איתם את הנהגת הציבור הערבי והח"כים הערביים בתמיכה באויב ובוגדנות ובשנאה שיש בציבור היהודי כלפי הערבים וקרא "הציבור הערבי בישראל חייב להתנער מהח"כים המתיימרים לייצג אותו כדי שיוכל להמשיך ולזכות בכל הזכויות של אזרחים החיים במדינה יהודית ודמוקרטית".
ב-9 באוקטובר 2008, בעקבות המהומות האלימות שהתרחשו בעכו, גינה איתם חד-צדדית את הפורעים ואת הח"כים הערביים שתמכו בפורעים: "זהו פוגרום אנטישמי בלב מדינת ישראל, ביום הקדוש ביותר לעם היהודי. העובדה שהח"כים הערבים מסרבים לגנות את הפרעות ומגבים את הפורעים, היא הוכחה נוספת לחוסר נאמנותם למדינה".
הליכוד-אח"י
ב-2 בנובמבר 2008, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, הודיע איתם על רצונו להתמודד ברשימת הליכוד. איתם נימק זאת בכך שרשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל מייצגת בעיקר את הציבור הדתי-לאומי ולא פתחה את שורותיה לכלל הציבור במפקד חברים פתוח וכללי, וקיום בחירות לרשימת ומוסדות המפלגה. ב-23 בדצמבר התמזגה מפלגת אח"י לתוך הליכוד, אך איתם הודיע שאיננו מעוניין במקום ברשימה ובכך למעשה פרש מהחיים הפוליטיים. בבחירות התמודדה הרשימה המשותפת בשם הליכוד-אח"י, כששני חברי אח"י ברשימה הוצבו במקומות לא ריאליים ולא נבחרו לכנסת ה-18.
חקיקה
במהלך כהונתו בכנסת, יזם איתם, יחד עם גלעד ארדן, תיקון בחוק המרשם הפלילי, המסמיך את ראש אגף חקירות ומודיעין במשטרה למחוק מרישומי המשטרה החלטות שלא לחקור או שלא להעמיד לדין, ומחייב אותו למחוק רישומים כאלה בתוך 7 שנים מיום האירוע, למעט בנסיבות מסוימות שיקבע השר לביטחון הפנים בתקנות.
המשך הקריירה
בשנת 2010 מונה איתם לנשיא חברת "ג'ני אנרג'י אינטרנשיונל", שחברה בת שלה, "IEI", פעלה בין השאר להפקת נפט מפצלי שמן שנמצאו בישראל. איתם טוען שבישראל יש עתודות נפט בתצורת פצלי שמן והגיש בקשה שנדחתה לקידוח בחבל עדולם, שבסמוך לבית שמש. כמו כן חברת הבת "אפק" עוסקת בבדיקת כדאיות הפקת נפט שמצאה ברמת הגולן. בשנת 2021 סיים את תפקידו.
בנובמבר 2020 אישרה הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות את מועמדותו של איתם לתפקיד יו"ר "יד ושם". ההחלטה ספגה ביקורת. כ-200 חוקרי שואה ויהדות חתמו על עצומה נגד המינוי, אשר סוכל בסופו של דבר.
חיים אישיים
לאיתם תואר שני במדע המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. גר במושב נוב ברמת הגולן ונשוי לעילית, אב לשמונה. בין בניו: עמיצור איתם - שופט בבית הדין לעבודה בירושלים; הרב אביחי איתם - רב כפר פינס (נשוי לבתה של מרים פרץ). ביתו אמנה נשואה ליאיר צוקרמן.
האקדמיה הגאורגית למדעים
האקדמיה הלאומית למדעים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს მეცნიერებათა ეროვნული აკადემია) מאגדת בתוכה 63 מוסדות מחקר מדעיים בגאורגיה ומחקר בסיסי. האקדמיה מתאמת את פעולות המחקר ושומרת על קשר עם מדינות אחרות. משרדה הראשי ממוקם בטביליסי.
סגל האקדמיה כולל 69 איש. נשיא האקדמיה הוא תמז גמקרלידזה. האקדמיה מחולקת למחלקות הבאות: מתמטיקה ופיזיקה, גאולוגיה, מכניקה שימושית, הנדסה ותהליכי פיקוח, כימיה וטכנולוגיה כימית, ביולוגיה, פיזיולוגיה ורפואה ניסיונית, בעיות מדעיות שלחקלאות, מדעי החברה, שפה וספרות.
האקדמיה כוללת בתוכה גם את הגנים הבוטניים של טביליסי והגנים הבוטניים של בתומי. האקדמיה מעורבת גם בחפירות מאובני הומו-גאורגיקוס מדמניסי.
האקדמיה חברה ב"פדרציה האירופאית לאקדמיות הלאומיות של מדעי-הטבע ומדעי-הרוח". ביטאונה המדעי נקרא "ביטאון האקדמיה הגאורגית למדעים".
מלבד האקדמיה הגאורגית למדעים ישנם בגאורגיה את האקדמיה הגאורגית למדעי-החקלאות והאקדמיה הגאורגית למדעים ביו-רפואיים והאקדמיה האבחזית למדעים. שתי האחרונות ממוקמות בטביליסי.
היסטוריה
האקדמיה נוסדה בפברואר 1941 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית בשם האקדמיה הלאומית של גאורגיה ס.ס.ר. בנובמבר 1990 שונה שמה לשמה הנוכחי. המייסדים היו חברי הסניף הגאורגי של האקדמיה הרוסית למדעים שייסדה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 לשכות מחקר של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. אנשי האקדמיה שייסדו אותה היו: הבלשן גיאורגי אחוולדיאני, הפילוסוף איוון בריטשווילי, המומחה לשפות איברו-קווקזיות ארנולד צ'יכובאווה, האמן גיאורגי צ'ובינאשווילי, ההיסטוריון סימון ג'נשיה, הגאולוג אלכסנדר ג'אנלידזה, הפילולוג קורנלי קקלידזה, הבוטניקאי ניקו קצחובלי, המומחה לתרבויות סובטרופיות, המתמטיקאי והמכניקאי ניקו מוסחלישווילי, שהיה גם הנשיא הראשון של האקדמיה, המתמטיקאי ליה וקואה, שהיה הנשיא השני של האקדמיה, הבלשן אקקי שנידזה, המינרולוג אלכסנדר טברצ'ארלידזה, הפסיכולוג דימיטרי אוזנדזה, בונה המכונות קיריאק זבריאב והזואולוג פיליפ זאטיצב.
בתקופת.
קרחון ג'ורום
הקרחון נשפך אל מפרץ אקזאספריישן, צפונית לנקודת קושן.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947, ובשנית בשנת 1955.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא בשם זה בשל צורתו של ראש הקרחון. ג'ורום הוא (יורה - קדרה גדולה, מעין גביע גדול); ככל הנראה מקורה של המילה במילה העברית "יורם", וזאת בהתבסס על פסוק מספר ספר שמואל ב:
בו נכתב:
לקריאה נוספת
• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., 20 Coastal-Change and Glaciological Map of the Ross Island Area, Antarctica: 1962–2005, U.S. Geological Survey Professional Paper
• B. Osmanoglu, F. J. Navarro, R. Hock, M. Braun, and M. I. Corcuera, Surface velocity and mass balance of Livingston Island ice cap, Antarctica, The Cryosphere, vol. 8, no. 5, 2014. doi:10.5194/tc-8-1807-2014
אברהם גייגר
הרב ד"ר אברהם גַיְיגֶר (בגרמנית: Abraham Geiger; כ' באייר תק"ע, 24 במאי 1810 – י"ב בחשוון תרל"ה, 23 באוקטובר 1874) היה מגדולי "חכמת ישראל" ותורם חשוב לביקורת המקרא והתלמוד, אביה הרוחני של היהדות הרפורמית. היה אחיו הצעיר של ר' שלמה זלמן גייגר, ודודו של לצרוס גייגר.
קורות חייו
גייגר נולד בפרנקפורט. משפחת אביו, אהרן יחיאל מיכל, התגוררה בעיר כשלוש מאות שנה, והלה שימש כש"ץ בקהילה. אברהם היה הבן האחרון של אביו מנישואיו השניים לריזכן, בת הרב אליעזר וואלוי, ראש בית המדרש ודיין. וואלוי היה תלמידו ומקורבו של רבי נתן אדלר, אך התרחק ממנו לאחר שהוכרז עליו חרם ב-1779.
משפחת גייגר הייתה שמרנית ודתית מאוד, אך גם היא ספחה את ערכי הסביבה. בנוסף ללימודי קודש מאביו ואחיו הגדול שלמה זלמן, רכש הילד גם ידע בגרמנית תקנית מגיל מוקדם, ולאחר מכן למד יוונית, לטינית והיסטוריה בפיקוח אביו. הוא כתב לאחר מכן כי ספקות ראשונים התעוררו בו בגיל אחת-עשרה, כשקרא את "תולדות העולם" מאת קארל פרידריך בקר:
סוזנה השל ציינה כי למעשה, המשיך כל ימי חייו לאחוז בהסבר זה – שדתות הגויים היו כולן חיקוי של היהדות, שבבסיסה עמדה ההתגלות האמיתית היחידה של האלוהים – והחיל אותו עוד על האסלאם והנצרות.
ב-1829 החל ללמוד באוניברסיטת היידלברג, שם למד לימודים קלאסיים ומזרחנות במהלך סמסטר אחד. ביומנו כתב כי עזב את האוניברסיטה מפני שהמרצה שלימד את הברית הישנה היה לועג ליהודים בבדיחות על פרעות "הפ-הפ" שהצחיקו את הסטודנטים הנוצרים. אחר כך עבר ללמוד ערבית ומזרחנות באוניברסיטת בון, שם היה לחברו הטוב של סטודנט אחר, שמשון רפאל הירש, שעתיד היה להיות אויבו הראשי; הם נפגשו במועדון המעמת אחרי שהגיב לנאום של הירש, ולמדו ביחד גמרא בקיץ 1830. קשרי הידידות ביניהם נותקו רק מקץ שש שנים, כשגייגר פרסם ביקורת נוקבת על "אגרות צפון". במהלך לימודיו בבון הושפע מכתבי הֶרְדֶר ולֶסינג.
בקיץ 1832 הוסמך לרבנות על ידי הרב משה שלמה גוזן ממארבורג; הלה נודע כבעל דעות פרוגרסיביות ולימים השתתף באסיפות הרפורמה של גייגר. ב-21 בנובמבר אותה שנה מונה להיות רבהּ של קהילת ויסבאדן. כבר בשלב זה התלבט בחיפוש הדרך הראויה להנהיג את העדה, ובכלל בדרך אליה צריכים היהודים לפנות בהתמודדות עם התקופה המודרנית ומגמת ההתבוללות.
פעולותיו של גייגר, כמו פעולותיהם של רבנים רפורמים אחרים, נועדו לאפשר ליהודים לשלב את תפישותיהם כאזרחים בחברה מודרנית ואת השתלבותם בחברה הלא-יהודית עם המשך היותם יהודים. מכאן נבע רצונו של גייגר לבסס יהדות בעלת גוונים ותפישות חדשות.
החל מ-1835 ערך גייגר את כתב העת Wissenschaftliche Zeitschrift für Jüdische Theologie ("כתב העת המדעי לתאולוגיה יהודית"), שעסק בסוגיות הקשורות לרפורמה בדת.
ב-1840 מונה לרב בברסלאו, למרות התנגדות הרב האורתודוקסי שלמה זלמן טיקטין. ב-1849 התפלגה קהילת ברסלאו לאחת שבראשהּ עמד גייגר ולנוספת שבראשהּ עמד גדליה טיקטין, בן הרב האורתודוקסי המנוח. באותה השנה התקבל סידור התפילות שערך (אשר כלל רק שינויים מעטים בסידור העברי המסורתי, ועיקר חידושו היה בשילוב תפילות בגרמנית), על ידי בני קהילתו. ב-1856 אוחדה הקהילה שוב, בשל תפישתו של גייגר כי על הקהילות למצוא פשרה בין הזרמים השונים.
ב-1863 מונה גייגר לרבנות בפרנקפורט דמיין. ב-1870 מונה לרב הקהילה המרכזית של ברלין, בה התקיימו באותה העת שתי עדות נוספות קטנות ועצמאיות למחצה, הרפורמית הבדלנית של הרב שמואל הולדהיים והאורתודוקסית של הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר. החל מ-1872 עמד גייגר בנוסף בראשות בית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין. בשנים 1862–1874 ערך את כתב העת Jüdische Zeitschrift für Wissenschaft und Leben ("כתב העת היהודי למדע ולחיים").
אברהם גייגר נפטר בברלין ב-1874. הג'ואיש כרוניקל דיווח כי למעלה מ-10,000 איש השתתפו בלווייתו, ביניהם רוב נציגיה הבולטים של הקהילה היהודית של ברלין למעט הרב עזריאל הילדסהיימר. גייגר היה נשוי לאמילי אופנהיים והיו להם 5 ילדים: רוברט, ברתולד, לודוויג (גדול חוקרי גתה בגרמניה), ג'ני ואידה.
כתביו ומחקריו
מאמרו הראשון של גייגר, "Was hat Mohammed aus dem Judenthume aufgenomen" ("מה לקח מוחמד מהיהדות"), פורסם ב-1833 ועסק בהשפעות היהודיות, ובייחוד יהדות חז"ל, על הקוראן. המאמר זכה לשבחים וזיכה אותו בתואר דוקטור מאוניברסיטת מרבורג.
מחקרו המרכזי ראה אור בספרו Urschrift und Übersetzen der Bibel ("המקרא ותרגומיו"' 1857). בספר מנתח גייגר את המגמות התאולוגיות השונות העולות מנוסחי התרגום על רקע המאבקים הכתתיים בימי בית שני, ובעיקר על רקע המאבק בין פרושים לצדוקים. הספר עורר סערה גדולה, שנעה בין הערצה לביטול מוחלט של טיעוניו.
גייגר פרסם חיבורים רבים נוספים, בהם מחקרים על הרמב"ם (1850) על אבן גבירול (1867), על יהודה אריה ממודנה (1856) ועל הקראי יצחק טרוקי (1853). נוסף לכך, הוא תרגם לגרמנית חלק משיריהם של יהודה הלוי ואבן גבירול והוציא לאור כמה כתבי יד חשובים. סדרת הרצאות על ההיסטוריה היהודית שנשא בפרנקפורט פורסמה באוסף בן שלושה כרכים, "Judentum und seine Geschichte" (היהדות ותולדותיה, 1864-1871).
התנועה הרפורמית
גייגר נחשב למייסדה של התנועה הרפורמית ולהוגה המרכזי שלה. בראש ובראשונה פעל לכך בתחום הרוח: בכתביו ובפרסומיו זיקק את תפישתו לפיה ליהדות יש יסוד עמוק אחד שאינו משתנה, והוא ערכי המוסר והצדק להם הטיפו נביאי ישראל. גייגר הצביע על האופן בו גינו פולחן דתי שלא הייתה כוונה בצדו כראיה לכך שההיבטים הטקסיים אינם בעלי חשיבות כשלעצמם. גייגר העריץ גם את הפרושים והחשיב אותם כמי שהביאו את היהדות לשלב גבוה יותר בכך שדחו את הריטואליזם הנוקשה של הצדוקים. זיקתו לנביאים וניסיונו לפשר את היהדות עם הפילוסופיה הגרמנית המקובלת בימיו באה לידי ביטוי במשנתו התאולוגית על התגלות מתמדת של רצון האל בכל דור מחדש, המחייבת שינוי מתמיד של הדת יחד עם התקדמות האנושות, כהמשך של דפוס החוזר על עצמו מאז ומתמיד. היהודים הם בעלי גניוס מיוחד לקלוט ולהבין התגלות זו, והתפתחות הדת שלהם לאורך ההיסטוריה משקפת הבנה מחודשת של רצון הבורא. הוא ניסח רעיון זה בבהירות רק בעשור האחרון של חייו, אך ההיסטוריון מיכאל מאיר עמד על כך שהביע רעיונות ברוח זו כבר בדרשתו הראשונה בברסלאו, בשבת מטות-מסעי תקצ"ח (21 ביולי 1838). במבוא לדרשה, שכתב בדיעבד שבועיים לאחר מכן, הוא מזכיר את "היהדות הנבואית" (prophetischen Judenthume), מושג החוזר בחיבוריו ושנעשה לרווח בקרב אוהדיו וממשיכיו בגרמניה. ההתגלות המתמדת – רעיון שהובע גם על ידי הוגים מקורבים לגייגר כמו שלמה פורמשטכר, שכתב על כך רבות כבר ב-1841 – היא אחד העיקרים המרכזיים של היהדות הרפורמית.
ב-1869 התכנסה ועידת לייפציג, שבהּ נכחו 83 רבנים ואישים יהודים אחרים מרחבי העולם. גייגר לקח חלק פעיל בארגון הסינוד והיה חבר בנשיאותו. הסינוד אישר את השימוש בעוגב בבית הכנסת, שם דגש על המאפיינים הכלל-אנושיים בתפילה ואיפשר קריאת הפטרות בשפת המדינה.
תפישת היהדות של גייגר
גישתו של גייגר הייתה גישה של ביקורתיות היסטורית. הוא לא ראה בטקסטים הדתיים טקסטים מקובעים אלא טקסטים ששיקפו התפתחויות היסטוריות, ומכאן שהטקסטים והנורמות הדתיות שהוגדרו בהם היו יחסיים. לפי גייגר ניתן היה, אם כן, לבקר את הציוויים הדתיים, לקבלם או לשלול אותם בהתאם למציאות בהווה. גייגר לא היה רפורמטור קיצוני, ולכן השתדל לשלב את בעלי הדעות השונות בקהילה אחת; שפת התפילה בקהילותיו נותרה עברית, והוא שם דגש על התפילה והטקסים הדתיים המסורתיים.
גייגר הכריז: "ירושלים היא זיכרון נאצל מהעבר וערש דתנו, אך אין בה תקווה לעתיד. חיים חדשים לא ייוולדו שם. אל נא נפריע את מנוחתה".
רוברט מולר
רוברט סווֹן "בוב" מולר השלישי (באנגלית: Robert Swan "Bob" Mueller III; נולד ב-7 באוגוסט 1944) הוא עורך דין אמריקאי שכיהן כראש ה-FBI בשנים 2001–2013, וכיהן כתובע מיוחד לחקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 ונושאים נלווים.
ביוגרפיה
מולר נולד בניו יורק. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת ניו יורק. ב-1968 התנדב לשרת בחיל הנחתים של ארצות הברית בעת מלחמת וייטנאם, ושירת כמפקד מחלקה רובאית בדיוויזיה השלישית של חיל הנחתים ולאחר מכן היה שלישו של מפקד הדיוויזיה. על שירותו ותפקודו במלחמה קיבל מספר אותות, בהם לב הארגמן על פציעתו בקרב וכוכב הארד (עם סימון V לגבורה בקרב). הוא השתחרר מהשירות הצבאי ב-1970.
ב-1973 סיים לימודי JD במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר הלימודים עבד כליטיגטור במשרד עורכי דין בסן פרנסיסקו וב-1976 הצטרף למחלקת המשפטים של ארצות הברית, תחילה לצוות התובע הפדרלי של המחוז הצפוני של קליפורניה, שם היה לראש המחלקה הפלילית, ולאחר מכן במשרד התובע הפדרלי של מחוז מסצ'וסטס שם היה עוזר התובע. לאחר תקופה קצרה מחוץ לשירות הציבורי כעורך דין בבוסטון שב למחלקת המשפטים וכיהן כעוזר התובע הכללי בימי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בין המקרים שטיפל בהם היו מנואל נורייגה, אסון לוקרבי ומשפחת הפשע גמבינו. ב-1993 שב למגזר הפרטי וב-1998, בימי כהונתו של ביל קלינטון, מונה לתובע הפדרלי של המחוז הצפוני של קליפורניה. ב-2001 מונה למשנה בפועל לתובע הכללי של ארצות הברית בימי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
לאחר התפטרותו של ראש ה-FBI לואי פרי ביוני 2001, מונה מולר על ידי הנשיא בוש לכהן כראש הבולשת ב-4 בספטמבר 2001, שבוע בדיוק לפני פיגוע התאומים. בתקופת כהונתו עלתה שאלת המעקב אחר אזרחים ללא צו שיפוטי והבולשת הפדרלית התאימה עצמה לתקופה חדשה של מאבק בטרור מבחינה משפטית, לוגיסטית וטכנולוגית לאחר פיגועי 11 בספטמבר. הוא כיהן 12 שנים, כשתקופת כהונתו הוארכה על ידי הנשיא ברק אובמה ואושרה על ידי הסנאט האמריקאי ברוב של 100–0.
במאי 2017 מונה על ידי המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית רוד רוזנשטיין כתובע מיוחד על מנת לחקור את מעורבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 וקשרים אפשריים עם מקורבי קמפיין טראמפ בעת הבחירות ואחריהן. המינוי נעשה בין היתר על רקע פיטורי ראש ה-FBI, ג'יימס קומי. ביוני 2017, לאחר עדותו של קומי מול ועדת הסנאט למודיעין, דווח כי מולר פתח בחקירה פלילית נגד הנשיא טראמפ בחשד לשיבוש הליכי משפט.
באוקטובר 2017 הגיש מולר כתב אישום על 12 עבירות נגד פול מנפורט ועוזרו ריק גייטס. בין האישומים: קשירת קשר נגד ארצות הברית, הלבנת הון והשתמטות ממס. מנפורט הורשע ב-22 באוגוסט בשמונה סעיפים של עבירות כלכליות.
במרץ 2019 הגיש לתובע הכללי של ארצות הברית את דו"ח החקירה שלו, הנקרא דו"ח מולר, בעניין מעורבות רוסיה בבחירות. הדו"ח קבע שרוסיה התערבה בבחירות, אך לא נמצאו ראיות לקנוניה של קמפיין טראמפ עם רוסיה.
ז'וזה אגואס
ז'וזה אגואס (בפורטוגזית: José Águas; 9 בנובמבר 1930 – 10 בדצמבר 2000) היה כדורגלן ומאמן פורטוגזי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא נחשב לאחד מגדולי שחקני בנפיקה בכל הזמנים וכקפטן הוביל אותה לשתי זכיות בגביע אירופה לאלופות בתחילת שנות ה-60.
ביוגרפיה
אגואס נולד בלואנדה שבאנגולה בשנת 1930 והחל את קריירת הכדורגל בקבוצה המקומית לוסיטאנו לוביטו. בגיל 20 משך את תשומת ליבם של גורמים מבנפיקה לאחר משחק ידידות נגדם בלוביטו. הוא היגר לפורטוגל ושיחק במשך רוב הקריירה בבנפיקה שם זכה למעמד אגדי במועדון. כבר בעונתו השנייה ב-1951/52 זכה בתואר הכובש המצטיין בליגה עם 28 שערים.
לאחר החתמתו של המאמן היהודי-הונגרי בלה גוטמן הם גברו על היריבה פורטו בעונת האליפות 1958/59. עונה אחר כך אגואס תרם עם 18 שערי ליגה ב-25 הופעות לזכייה באליפות נוספת ומשם בנפיקה הצליחה גם ברמה האירופית. בעונת 1960/61 היה הכובש המצטיין בגביע אירופה לאלופות עם 11 שערים. בגמר נגד ברצלונה הם הגיעו כאנדרדוג לאחר וזאת ניצחה את ריאל מדריד בחצי הגמר ובכך קטעה את רצף ה-5 זכיות רצופות שלה. בנוסף לכך, היו לברצלונה שחקנים מהטובים ביותר ובהם לאסלו קובאלה, שנדור קוצ'יש, אבריסטו ולואיס סוארס מירמונטס. מנגד אגואס הקפטן סיים שוב כמלך שערי הליגה עם 27 שערים ושבוע לפני משחק הגמר שנערך בברן צוות בנפיקה עבד באינטנסיביות יום אחר יום במחנה אימונים בשפיץ. בנפיקה זכתה בתואר בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה עם ניצחון 2–3 על ברצלונה כשאגואס כובש בדקה ה-31' מבישול של דומיסיאנו קאוום.
עונה לאחר מכן ב-1961/62 בנפיקה סיימה במקום השלישי בליגה ואגואס כבש 18 שערים ב-22 הופעות. לעומת זאת, בגביע האירופי זכתה בפעם השנייה ברציפות והפעם עם אחד השחקנים הגדולים שהיו, אאוזביו. בשמינית הגמר נגד אוסטריה וינה כבש אגואס בחוץ אחד ועוד שניים בניצחון הביתי 1–5. גם ברבע הגמר כבש בניצחון 0–6 על נירנברג כבר בדקה ה-1' למשחק. בנפיקה פגשה בחצי הגמר את טוטנהאם הוטספר בצמד משחקים צמודים שבסיכום נגמרו בתוצאה 3–4 לטובת קבוצתו. אגואס כבש במשחק החוץ באצטדיון ווייט הארט ליין שבלונדון. בגמר הם פגשו פעם נוספת קבוצה ספרדית, הפעם זו הייתה ריאל מדריד והם ניצחו אותה 3–5 על אף שפרנץ פושקש השכיל לכבוש שלושער. אחרי שבנפיקה הייתה בפיגור 2–0 בעיטה חופשית של אאוזביו פגעה בקורת השער ובריבאונד הצליח אגואס לכבוש בקלות בדקה ה-31' ולהשאיר תקווה בקרב הקבוצה.
עונת 1962/63 הייתה האחרונה שלו במדיה והמעיט לשחק בה. הם הגיעו לגמר גביע אירופה לאלופות שלישי ברציפות אך בלי אגואס בן ה-33, והיא הפסידה בו 2–1 למילאן. הוא כבש בסך הכל במדיה 374 שערים ב-384 הופעות וזכה עימה בשלל תארים ובהם 5 זכיות בליגה, 7 בגביע ו-2 בגביע אירופה לאלופות. עונה לאחר מכן עבר לאוסטריה וינה תמורת סכום של 720,000 שילינג אך שיחק רק ב-9 משחקים וכבש שני שערים. אחרי עונה אחת בה פרש מכדורגל.
נבחרת פורטוגל
במדי נבחרת פורטוגל אגואס ערך את הופעת הבכורה ב-23 בנובמבר 1952 נגד אוסטריה במשחק ידידות בפורטו. כמעט שנה לאחר מכן הצליח גם לכבוש נגדה את שערו הראשון ב-27 בספטמבר 1953 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954, אך השער לא היה משמח בעקבות התבוסה להם 9–1 ואי העפלתם לטורניר הגדול. הוא מעולם לא זכה לשחק עימה במונדיאל ואגואס עשה את הופעתו האחרונה ב-17 במאי 1962 בהפסד 2–1 לבלגיה של פול ואן היסט. עד שפורטוגל כבר העפילה למונדיאל ראשון ב-1966 הוא כבר סיים את הקריירה. אגואס בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 11 שערים.
לילה רנאם
לילה רנאם (בערבית: ليلى غنام; נולדה ב-29 במאי 1975) היא פוליטיקאית ופסיכולוגית מהרשות הפלסטינית, המכהנת כמושלת נפת רמאללה ואל-בירה תחת נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. היא האישה הראשונה והיחידה שמחזיקה בתפקיד בכיר ברשות הפלסטינית.
ביוגרפיה
רנאם נולדה בכפר דיר דיבוואן. היא התחנכה בבתי הספר בכפר שלה, והגיעה לתיכון ב-1992.
בשנת 2002 קיבלה תואר ראשון בהתפתחות חברתית, ובשנת 2004 השלימה תואר שני בפסיכולוגיה, שניהם מאוניברסיטת אל-קודס. בהמשך השלימה את הדוקטורט באוניברסיטת מיניה לבריאות הנפש.
גנאם עבדה בגן ילדים וכרכזת תוכניות שיקום לנכים, ובשנים 2007–2009 כיהנה כמנכ"לית משרד החוץ, והיא עבדה כמרצה במשרה חלקית ב. בנוסף הייתה חברת מועצת הנאמנים של האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין מאז 2017, וחבר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת העצמאות.
ב־6 ביוני 2009, בהתאם לצו הנשיאות מס' 102 לשנת 2009, הועברה ממשרד הרווחה לתפקיד סגן מושל רמאללה ונפת אל-בירה. מאוחר יותר ב־22 בינואר 2010, נכנסה לתפקידה כמושל הנפה. במסגרת תפקידה, התמודדה עם משבר נגיף הקורונה.
כמושלת, רנאם משמשת גם כיו"ר המועצה הביטחונית באזור רמאללה.
347
נולדו
תאודוסיוס הראשון
נטע יוסף
נטע יוסף (נולדה בשנת 1964) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, בעלת מדליית כסף מהמכביה העשירית (1977).
ביוגרפיה
יוסף התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל בית ברל. בהמשך היא התאמנה במסגרת פנימיית המחוננים בווינגייט תחת הדרכתו של יוסף טלקי.
1976
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה יוסף בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.7 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל חולון/בת-ים (1:12.9 דקות) ויעל נתנאל מהפועל חצרים (1:16.37 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:45.0 דקות, אחרי ליז בוכשטבר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:35.8 דקות ויעל נתנאל (2:43.9 דקות).
המכביה ה-10
בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם לילך אריאל ואסנת ארליך ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות.
שיאנית ישראל
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט 1977 קבעה יוסף בהיותה בת 13 בלבד במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:35.43 דקות, שיפור לשיא של רעיה צורף (2:35.9 דקות).
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:09.39 דקות, שיפור לשיא של דורית זלץ (1:09.8 דקות), לפני טובה אברמוב (1:09.89 דקות) וענת פרקש (1:09.98 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:38.63 דקות, אחרי אסנת ארליך (2:36.70 דקות) ולפני שוש עזרתי (2:38.98 דקות), שתיהן מהפועל בת ים, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.04 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל בת ים (1:11.96 דקות) ולפני גליה אלפר מהפועל רמות השבים (1:18.99 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:40.91 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (2:33.04 דקות) ולפני דניאלה יוסטר ממכבי תל אביב (2:49.10 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.17 דקות, אחרי איריס קרפ מהפועל בת ים (1:03.69 דקות) ואסנת ארליך (1:04.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 5:11.98 דקות.
1978
בתחרות ספורט הפועלים שנערכה בליל, שבצרפת במאי 1978 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:03.29 דקות, שיפור לשיא של איריס קרפ (1:03.58 דקות). בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:02.50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכתה יוסף ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.56 דקות לפני טובה אברמוב (1:09.58 דקות) ושוש עזרתי (1:11.98 דקות), כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:07.90 דקות, שיפור לשיא של אברמוב (1:09.17 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.43 דקות, לפני ליאור בירקאן מהפועל ימק"א ירושלים (1:03.79 דקות) ואסנת ארליך (1:04.57 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:18.09 דקות, אחרי אסנת ארליך (2:17.22 דקות) ולפני ליאור בירקאן (2:18.71 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:39.23 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (2:34.30 דקות) ולפני רינת גורן מהפועל קישון (2:41.71 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:53.60 דקות, אחרי בירקאן (4:50.08 דקות) וארליך (4:51.43 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.19 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (1:12.79 דקות) ורינת גורן (1:15.57 דקות).
1979
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1979 זכתה יוסף במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.73 דקות, אחרי טובה אברמוב (1:08.03 דקות) וליאור בירקאן	 (1:08.29 דקות). בנוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.24 דקות.
חייה האישיים
בשל סיבות משפחתיות נאלצה יוסף לעבור לגור בהמבורג שבמערב גרמניה בנובמבר 1978.
It's Only Me
It's Only Me הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר האמריקאי ליל בייבי. האלבום יצא לאור ב-14 באוקטובר 2022, על ידי חברות התקליטים קוואליטי קונטרול מיוזיק, מוטאון, וולף-פאק ו-4 פוקטס פול. האלבום מכיל הופעות אורח של נארדו ויק, יאנג ת'אג, פריידיי, פיוצ'ר, ריילו רודריגז, ג'רמי, EST Gee ופו שייסטי. הוא נתמך על ידי שני סינגלים: "In a Minute" ו-"Heyy".
סינגלים וקידום
ב-8 באפריל 2022, ליל בייבי הוציא את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "In a Minute". באוגוסט 2022, חשף ליל בייבי ברשתות החברתיות קטע קצר מתוך שיר מהאלבום. ב-2 בספטמבר 2022, הכריז על שם האלבום וחשף את עטיפתו ותאריך צאתו, מיד לאחר צאת הסינגל "Detox", שאינו נכלל באלבום. העטיפה מתארת שלבים שונים בחייו של ליל בייבי בתור הר ראשמור. ב-10 באוקטובר 2022, הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "Heyy", וכן חשף את רשימת הרצועות שלו באותו היום.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ב-29 באוקטובר 2022, עם 216,000 יחידות שקולות לאלבום (כולל 6,500 מכירות טהורות) בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית. האלבום זכה לסך מצטבר של 288.97 מיליון השמעות בהזרמת מוזיקה לשיריו, הכמות השלישית בגודלה להשמעות בשבוע ראשון ב-2022. זה אלבומו השלישי של ליל בייבי שהגיע למקום הראשון.
Brainiac
Brainiac (במקור: Brainiac: Science Abuse, בתרגום חופשי לעברית: "חוכמולוג - שימוש לרעה במדע"), היא תוכנית בידור בריטית, בעלת מוטיב מדעי, בהנחיית ריצ'רד האמונד. התוכנית שודרה בישראל בשמות "זעזוע מוח" ב-HOT ו"חכם בלילה" ב-Yes.
Brainiac עוסקת בבחינת ובמימוש תאוריות מדעיות שונות ובביצוע ניסויים תוך שילוב הומור. התוכנית נשענת בעיקר על נושאים מדעיים העוסקים בתחומי הכימיה, הפיזיקה ולעיתים רחוקות גם הביולוגיה. אף שתוצאות הניסויים בתוכנית פועלות לרוב על פי הכללים והתאוריות הנכונות, הן אינן באות להמחיש את האמת באשר לספקה המדעית, שכן כל תוצאת ניסוי, בין אם נכונה או לא - נקבעת כנכונה באופן שלא ניתן לערעור על ידי המנחה.
פורמט התוכנית
בכל תוכנית עולות מספר תהיות מדעיות. כמו כן, מוצגות תשובות, לעיתים ביזריות, לשאלות ובעיות נפוצות.
בתוכנית קיימת סוג של "היררכיה" בה הקובע הוא האמונד, מנחה התוכנית, וצמד המדענים (שגם הם אנשי טלוויזיה פופולריים בבריטניה): ג'ון טיקל ושארלוט הדסון. אחר-כך, ישנם ה"נסיינים" (Brainiacs) שמארגנים, מבצעים ושעליהם מתבצעים הניסויים בתוכנית. הנסיינים "זוכים" להתעללות מילולית מצד המגיש ולהטחות על רוע עבודתם, תוך שילוב הומור על אופן פעולתם.
אנשי התוכנית מציגים שנאה לקרוואנים ולמוזיקת רוק משנות ה-90. כמעט בכל תוכנית קרוואן מושמד או ניזוק על ידי פיצוץ, הבערה, הפלה ממנוף או מחיצה.
עונה ראשונה
העונה הראשונה שודרה לראשונה בשנת 2003 (בבריטניה). העונה עסקה בעיקר בביצוע ניסויים ותאוריות שונות (לדוגמה: האם 100 טלפונים סלולריים יכולים לבשל ביצה?)
בכל הפרקים הייתה פינה אחת קבועה: הכנסת חפץ לא שגרתי לתנור מיקרוגל במטרה לראות מה יקרה. (חפץ לא שגרתי = סבון, דיסק מחשב, קופסת שימורים וכו'.)
עונה שנייה
לקראת סוף כל תוכנית מוצג משחק סנוקר, המתמשך לאורך כל העונה, בין נסיין של התוכנית למומחה סנוקר. בכל סיום תוכנית מצליח בכל פעם שחקן הסנוקר המקצועי להכניס כדור אחד לחור. הכדור מפעיל מתג הגורם להפעלת מטען שלבסוף גורם לקרוואן אחד להתפוצץ.
עונה שלישית
העונה השלישית עלתה לאוויר ב-25 באוגוסט 2005 (בבריטניה). בנוסף לניסויים הוספו עוד מספר פינות קבועות קטנות בכל תוכנית:
לקראת סוף כל תוכנית נערך משחק גולף. מול נסיין התוכנית התייצב שחקן גולף מקצועי אשר זכה לבצע את כל החבטות במשחק ולהכניס את הכדור לחור (אם כי לעיתים בדרכי מרמה). בכל פעם שהוכנס הכדור לחור הופעל פתיל שהוביל להתפוצצות קרוואן, אשר הכיל כימיקל דליק. לכל קרוואן התפוצצות צבעונית שונה (אדום, ורוד, כחול, ירוק), זאת בהתאם לכימיקל שהוצב בקרוואן.
ניסוי המתכות האלקליות
ניסוי מפורסם מתוך התוכנית הוא ניסוי המתכות האלקליות. בניסוי חברי התוכנית בדקו איזו מתכת אלקלית מגיבה בעוצמה הכי גבוהה כשהיא מושלכת לאמבט מים. זהו ניסוי מזויף, שכן הוכנסו לאמבט חומרי נפץ במקום מתכות. צוות התוכנית הודה בזיוף.
עונה חמישית
מעונה זו החל להנחות המנחה ויק ריבס במקומו של ריצ'רד האמונד. העונה החמישית כוללת:
רייטינג
התוכנית זכתה לאהדה רבה ברחבי בריטניה וגם בעולם. גם בישראל התוכנית זכתה לפופולריות. ישנן שתי תוכניות-בת לתוכנית עצמה:
תחומי שידור
התוכנית שודרה גם בישראל בערוץ 8 (ערוץ המדע של חברת הכבלים HOT), וזכתה לשם: "זעזוע מוח", אף על פי שמשמעות השם באנגלית הוא: "חוכמולוג - התעללות מדעית". בחברת הכבלים yes משודרת התוכנית בערוץ דיסקברי בשם "חכם בלילה".
רוברט פולטון
רוברט פולטון (באנגלית: Robert Fulton; 14 בנובמבר 1765 – 24 בפברואר 1815) היה מהנדס וממציא אמריקאי המוכר כמפתח ספינת הקיטור המסחרית המוצלחת הראשונה, המונעת על ידי מנוע קיטור ימי.
תולדות חייו
רוברט פולטון נולד בכפר ליטל בריטיין במחוז לנקסטר בפנסילווניה, ב-14 בנובמבר 1765. היו לו לכל הפחות שלוש אחיות - איזבלה, אליזבת ומרי, וכן אח צעיר בשם אברהם. אביו, רוברט פולטון, נולד באירלנד והיגר לפנסילווניה, שם הוא נשא את מארי סמית. האב עבר עם משפחתו לאחר מכן ללנקסטר, שם למד פולטון הצעיר בבית הספר יסודי קוויקרי. פולטון הראה נטייה רבה להמצאות, ועוד בעודו בן 14 הכין גלגל משוטות בצדה של סירת הדיג של אביו.
הוריו היו עניים מאוד ופולטון הצעיר נמסר לצורף זהב, על מנת שילמד מקצוע. אך הסתבר שפולטון מוכשר יותר בציור, ובגיל 17 החליט הנער שברצונו להיות צייר. הוא צייר פורטרטים וציורי נוף וכך יכול היה לשלוח כסף לכלכלת אמו. בשנת 1785 הוא קנה בכסף שחסך משק קטן בעיר הופוול שבפנסילווניה והעביר את אמו ומשפחתו לשם.
בגיל 23 החליט פולטון לנסוע ללונדון על מנת להשתלם שם באומנות הציור. בלונדון צייר פולטון פורטרטים לאצילים ולעשירים ובזה הוא הרוויח די מחייתו, אך המשיך ללא הרף גם לפתח המצאות מכניות. המצאותיו הראשונות היו מכונת טווייה לפשתן, מכונה לשזירת חבלים, מכונת חיתוך לשיש וכן מכונות שונות לחפירת תעלות.
פולטון עבר בשלב זה לפריז, שם למד צרפתית, גרמנית, מתמטיקה וכימיה. בפריז התמסר להמצאה שהייתה מוזרה בימים ההם - צוללת. אך ההמצאה הזו לא נתקבלה ולא הכירו בערכה. ב-1800 הסכים נפוליאון בונפרטה לממן את תכנון את ה"נאוטילוס" - אך לא הצי הצרפתי ולא הצי הבריטי התעניינו בהמצאה זו בסופו של דבר.
אחר כך המציא פולטון סירת קיטור ששטה על פני נהר הסן בפריז, אך גם המצאה זו לא זכתה לתשומת לב נאותה. אולם פולטון לא ויתר על חלומו הגדול; ידידו העשיר רוברט ליווינגסטון, שגריר ארצות הברית בצרפת באותו הזמן, סיפק לו את המימון, והממציא חזר למולדתו לבנות שם ספינת קיטור גדולה ומשוכללת. בתחילה לעגו לפולטון, אך כשספינת המשוטות "קלרמונט" יצאה לנסיעתה הראשונה בנהר ההדסון, מניו יורק לאולבני, היא עוררה התלהבות רבה. אחרי הספינה "קלרמונט" בנה פולטון ספינות קיטור נוספות, וממשלת ארצות הברית הזמינה אצלו גם אוניית מלחמה המונעת על ידי קיטור "דמולוגוס", שלכבודו נקראה בשם "פולטון" כאשר בנייתה הושלמה בשנת 1814.
פולטון מת בטרם הגיעו לגיל חמישים, בשנת 1815, ממחלת השחפת.
1983 בברית המועצות
1983 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-66 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
עיריית באר שבע
באר שבע היא עיר במחוז הדרום. היא העיר השביעית באוכלוסייתה במדינת ישראל, והשנייה בשטחה (אחרי ירושלים). שטח השיפוט של באר שבע הוא 117,500 דונם. הוכרזה כעיר בשנת 1906.
בניין העירייה
בניין עיריית באר שבע נמצא בשכונה ג' בסמוך לצומת שדרות יצחק רגר ושדרות שז"ר. בסמוך אליו נמצאים מבני ציבור נוספים כמו בית יד לבנים ובית העם ששימש שנים רבות כמשכן לתיאטרון באר שבע וכיום משמש כמשכנו של גודמן בית ספר למשחק. את בנין העירייה תכננו אדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון בעקבות זכייתם בתחרות אדריכלים. המבנה הושלם ב-1972.
בחירות לעירייה
בינואר 1950 מונתה ועדת עירייה חדשה לבאר שבע לאחר שהעירייה הערבית מימי הבריטים חדלה להתקיים וב-26 בפברואר 1950 נערכה ישיבה חגיגית ראשונה של העירייה בראשות דוד טוביהו.
בבחירות של 1955 זכו מפא"י ב-4 מנדטים, מפ"ם ב-3 מנדטים, אחדות העבודה - 1 מנדט, המפד"ל ב-2 מנדטים, אגודת ישראל 1-מנדט, חרות-1, עובדים כלליים והעובד הדתי - 1 מנדט.
בבחירות של 1959 זכו מפא"י ב-5 מנדטים, מפ"ם ב-4 מנדטים, אחדות העבודה - 1 מנדט, המפד"ל ב-2 מנדטים, חרות-1, הציונים הכלליים - 1 מנדט, למען באר שבע עולי מצרים - 1 מנדט.
בבחירות של 1969 זכו המערך ב-9 מנדטים במועצה, המפד"ל ל-3 מנדטים, חרדים ב-1, גח"ל ב-3 מנדטים ורשימת "לתמורה" במנדט אחד.
בבחירות בדצמבר 1973 זכו המערך ב-9 מנדטים במועצה, המפד"ל ל-2 מנדטים, חרדים ב-1, הליכוד ב-4 מנדטים ורשימת "לתמורה" במנדט אחד.
בבחירות בנובמבר 1983 זכה המערך ב-5 מנדטים, רשימת אשל של אליהו נאווי ב-6 מנדטים, הדתיים ב-4 מנדטים בשלוש רשימות שונות, הליכוד - 3 מנדטים, מפ"ם - 1 מנדט ורשימת "אביב" ב-1 מנדט. אליהו נאווי זכה בראשות העיר בסיבוב שני.
בבחירות בתחילת 1989 זכה בראשות העיר יצחק רגר מהליכוד עם מעל 60% מהקולות, לפני בנ"ץ כרמל (24%). למועצת העיר נבחרו, הליכוד - 10 מנדטים, המערך - 5 מנדטים, רשימה משותפת של מפלגת ש"ס ואגודת ישראל - 2 מנדטים, המפד"ל - 1 מנדט, רצ - 1 מנדט, ושלוש רשימות מקומיות - 4 מנדטים יחד.
בבחירות של 1993 התמודד אריה בר בראשות רשימה עצמאית נגד ראש העיר המכהן יצחק רגר, אשר גבר עליו עם 46% מהקולות מול קרוב ל-29%. למועצת העריה נבחרו, רשימתו של רגר - 5 מנדטים, רשימתו של בר - 4 מנדטים, הליכוד - 4 מנדטים, מפלגת העבודה - 3 מנדטים.
בבחירות של 2003 זכה יעקב טרנר לכהונה נוספת לאחר שזכה במעל 48% מהקולות, אל מול יריביו העיקריים: אנדריי אוזן (16.7%) וצבי פוגל (15.4%). בבחירות למועצה זכתה רשימתו של טרנר ב-4 מנדטים, רשימתו של פוגל ב-2 מנדטים ורשימת הליכוד של אוזן ב-2 מנדטים. הדתיים שרצו במשותף קיבלו 4 מנדטים, "באר שבע ביתנו" של ישראל ביתנו זכתה ב-3 מנדטים ושלוש רשימות קטנות זכו כל אחד במנדט אחד. הישג מיוחד הגיע לרשימה של רוביק דנילוביץ' שקיבל 7 מנדטים.