cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות צרפת הפתוחה 2013
ישראל ברולאן גארוס
שחר פאר השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם אגניישקה רדוונסקה מפולין והפסידה בשתי מערכות.
אנדי רם ויוני ארליך השתתפו בתחרות זוגות גברים. הם ניצחו בסיבוב הראשון בשתי מערכות. בסיבוב השני הם הפסידו בשתי מערכות והודחו מהתחרות.
עידן הקרח - דמויות
מנפרד
מנפרד או מני (מדבבים: ריי רומנו בסרטים 1-5 ושון קנין בסרט השישי/טוביה צפיר ואוהד שחר) הוא ממותה צמרית זכר בעל אופי אדיש אך גם רגיש לסביבתו. בעל פרוותו בצבע חום-אדמדם ושיער ראש שחור. הוא טוען שאיננו שמן, ונראה כך בגלל הפרווה שלו.
בילדותו של מני אביו ואמו נהרגו בידי ניאנדרטלים ונשאר לגדול לבד, מה שהפך אותו לאדיש לרוב היצורים בסביבתו וגם מנע ממנו להיקשר לממותות אחרות.
בסרט הראשון הוא מציל את סיד משני ברונתותריומים ועוזר לו בניגוד לרצונו להשיב תינוק אנושי להוריו, כשבהמשך הוא נקשר אל התינוק למרות עברו. הוא רוכש את אמונו של דייגו כשמציל אותו מנפילה ללבה רותחת. דבר זה מוביל את דייגו לבגוד בחביריו ולהרוס את המארב שהכינו לו שאר הנמרים, ומני ניצל ממנו והורג את סוטו. לבסוף הוא משיב את התינוק ראשה לאביו. בסוף הסרט מני נקשר אל דייגו וסיד ושלושתם חוברים יחד.
בסרט השני מני נתקל באלי, ממותה אשר גדלה עם אופוסומים ובשל כך חושבת שגם היא אופוסום. לאורך העלילה מני ואלי מתקרבים ומתרחקים אך לבסוף הם נקשרים, אחרי שמני מציל אותה מהצפה בעודה כלואה במערה. לאחר מכן הוא אוזר אומץ ומבקש ממנה להיות אשתו והיא מוכנה.
בסרט השלישי מני עומד להפוך לאבא ובשל כך הוא מגונן על אלי. למרות זאת, הוא נאלץ לרדת איתה לעולם הדינוזאורים המסוכן כדי להציל את סיד. לאחר שסיד נמצא, אלי יולדת את בתם, מישמיש.
בסרט הרביעי מני מנסה להשגיח על מישמיש למרות התנגדותה, אך נופל לקרחון הצף לעבר הים. הוא מתעמת עם קפטן הפיראטים גאט והורס לו את הספינה. בשל כך הקפטן נשבע לנקום בו והוא לוכד את אלי ומישמיש, אך מני מצליח להציל אותם בסוף. קפטן גאט מוביל אותו לדו-קרב סופי אך מני מנצח אותו וניצל בזכות הלווייתן פרציוס.
הוא מופיע לזמן קצר בסרט השישי, כשהוא מעליב את קראש ואדי שהרסו את מחנה הקיץ שלו. בסוף הסרט הוא מתנצל בפניהם וקורא להם לשוב לעולם הקרח.
אלי
אלי (מדבבות: קווין לטיפה בסרטים 2-5 ודומיניק ג׳נינגס בסרט השישי/נורית בנאי קורן) היא נקבת ממותה צמרית המופיעה מהסרט השני והיא בת זוגו של מני, אמה של מישמיש וכלתו של ג'וליאן. לעומת מני, אלי רגועה, שמחה ולבבית יותר וצבע פרוותה אדמוני-חום. היא מבלה תמיד עם קראש ואדי וחושבת שהיא אופוסומית, מאז שאמם של קראש ואדי אימצה אותה. היא לא מצליחה להבין מה הוא מינה האמיתי, גם כאשר זכרי האופוסומים דחו אותה או כשהיא נתקעת במעבר הקטן מדי עבורה.
בסרט השני היא מגלה את מני ולאורך הסרט מבינה שהיא ממותה. השניים מתקרבם ומתרחקים לאורך הסרט אך רבים בסיום על ניסיונה למצוא דרך עוקפת לסירה במקום ללכת לנתיב גייזרים לוהטים. אלי נתקעת במפולת סלעים שמתחילה להיות מוצפת במים ובסוף משוחררת על ידי מני. בסרט השלישי היא יורדת עם מני אל עולם הדינוזאורים ובסוף הסרט ממליטה את מישמיש. בסרט הרביעי היא נפרדת ממני שנופל לקרחון הצף ללב הים ובסוף נכלאת על ידי קפטן גאט, יחד עם בתה, אך מני משחרר אותם. בסרט החמישי מנסה לעודד את בתה ואת ג'וליאן להישאר לצידם, אך רק לקראת סוף הסרט מצליחה בכך.
מישמיש
מישמיש הקרויה באנגלית פיצ'ס (מדבבות: סיארה בראבו כתינוקת וקיקי פאלמר/משי קלינשטיין כבוגרת) היא נקבת ממותה צמרית צעירה שנולדה בסוף הסרט השלישי. מישמיש נראית כמו אמה עם פרווה חומה-אדמונית. היא נולדת בעולם הדינוזאורים התחתון, על מדפי אבן מתנועעים ועולה עם החבורה לעולם הקרח.
בסרט הרביעי היא הופכת למתבגרת מרדנית המתחברת לקיפוד לואיס ובהמשך מנסה להתקבל לצעירי הממותות ובראשם הממותה איתן, אך אלה רואים בה מוזרה עקב חבירתה ללואיס וכן לקראש ואדי האופוסומים, שבהמשך מרגלים אחריה לאביה. היא רבה עם אביה שהודף אותה מהצעירים ובמריבה ביניהם הוא נופל לקרחון קטן שצף לעבר האוקיינוס. בהמשך היא פוגעת בלואיס בשביל חבורת הצעירים, אך עוזבת אותם לאחר שבילו סמוך למפולת מסוכנת. בסוף הסרט היא נכלאת עם אמה על ידי קפטן גאט המחפש את מני וניצלת על ידי לואיס ועל ידי אביה שאחר כך מרשה להם לצאת יחדיו. בסרט החמישי היא מתארסת לממותה ג'וליאן ורוצה להתחתן איתו ולעזוב את הוריה. שתי הפעולות מרגיזות את אביה שדוחה את בקשותיו של ג'וליאן לקבל את בתו, אך בסוף הסרט משנה את דעתו. בסרט השישי משי לא מופיעה.
ג'וליאן
ג'וליאן (מדבבים: אדם דווין/עידן דנקנר) הוא זכר ממותה צמרית מתבגר המופיע בסרט החמישי ומתחבר לבתו של מני, מישמיש. הוא בעל שיער חום כהה והוא חברותי, אך מעט מוזר ונוטה להלך לצדדים. מני מתנגד לנישואיה אליו וכן לעזיבתה את העמק איתו וג'וליאן מנסה להרשים אותו ללא הועיל. בסוף הסרט הוא מציע את עזרתו למני לסחוב את גבישי הקרח לתוך הר הגעש ולבטל את האסטרואיד הקטלני. מני משנה את דעתו עליו ומתיר לו להתחתן עם בתו והם נישאים ונשארים קרוב להוריה של מישמיש. בסרט השישי ג'וליאן לא מופיע.
סיד
סיד (מדבבים: ג'ון לגוויזאמו בסרטים 1-5 וג'ק גרין בסרט השישי/טל פרידמן ונועם ציקוושווילי) הוא מגלוניקס זכר בעל פרוותו בצבע ירוק-בז׳, ייתכן שמאצות וצוואר קצת ארוך. סיד טיפש ומעיק על חבריו והוא חסר טאקט או נימוסים, מדיף ריח רע ובנוסף הוא גם חלש ופחדן. למרות כל הנטיות השליליות הללו סיד תמיד נותן עצות מעולות, שחלקן מתממשות והוא פועל מתמימות וטיפשות.
בסרט השני הוא סיד מטפל במני הנתקל בממותה אלי ומנסה לשדך ביניהם כדי להציל את הממותות מהכחדה. כמו כן הוא נותן לדייגו עצה איך לשחות מבלי לפחד. כאשר הוא מנסה להדליק אש מגלים אותו עצלני מיני שכמעט הורגים אותו אך לבסוף מאמינים שהוא טיפל בהצפה עבורם ורוצים שינהיג אותם, אך הוא מוותר.
בסרט הרביעי סיד סוף סוף נפגש עם משפחתו שוב, אך מתברר כי הם באו רק כדי להצמיד את סבתו המעצבנת אליו והם נוטשים אותו. הסבתא מתלווה אל החבורה במסעם הימי.
בסרט החמישי סיד מחפש בחורות ונדחה אך לבסוף מגלה בחורה זקנה בעלת מראה צעיר בשם ברוק ומתאהב בה. הוא גם מתנדב להיות המקים של חתונתם של ג׳וליאן ומישמיש ובעצמו מתחתן עם ברוק תוך כדי החגיגה.
סיד מופיע לזמן קצר גם בסרט השישי (ללא ברוק וללא סבתי) ומלווה את החבורה לעולם הדינוזאורים.
סבתי
סבתי (מדבבות: ונדה סייקס/רמה מסינגר ואן קונופני) היא סבתו של סיד העצלן. היא עצלנית נמוכה וכפופה עם פרווה סגולה ומסריחה והיא הולכת עם מקל. השיניים שלה חלשות והיא רוצה שסיד ילעס לה את האוכל לפני שהיא אוכלת. היא גם צעקנית ונוטה לנפנף את המקל שלה לעבר מי שמסתכל עליה או לעבר הנכד שלה.
היא מופיעה מהסרט הרביעי כשמשפחתו של סיד מגיעה לפגוש אותו, אך רק בשביל למסור בידיו את הסבתא הזקנה שלו ואז בורחים. בהמשך היא מתחבאת ומופיעה על הקרחון הימי עם החבורה. סבתי היא חברה של פרציוס, המציל את החבורה מהפיראטים בסוף הסרט הרביעי. בסרט החמישי היא ממשיכה עם החבורה לעבר "גיאוטופיה" ושם פוגשת בארנב הזקן (הנראה צעיר) טדי ומתחברת אליו עד שהוא חוזר להיראות זקן כשהגבישים מפסיקים לפעול. היא מתחברת אליו שוב כצעיר וגם היא הופכת לבעלת מראה צעיר ושיער שופע. בסרט השישי סבתי לא מופיעה.
דייגו
דייגו (מדבבים: דניס לירי בסרטים 1-5 וסקיילר סטון בסרט השישי/יורם יוספסברג) הוא טיגריס שנחרבי זכר זועף וקשוח וחברם הטוב ביותר של מני וסיד. עד אירועי הסרט הראשון היה החבר הקרוב ביותר של סוטו והם חלקו חיים משותפים.
בסרט הראשון סוטו ממנה אותו לתפוס את התינוק הניאנטרתלי ראשה, אך אמו מעדיפה ליפול למפל גבוה והוא מאבד אותו. סוטו המאוכזב קורא לו לעקוב אחרי התינוק או שייהרג במקומו והוא מוצא את התינוק אצל מני וסיד. הוא מרגל אחריהם ושולח אותם לעבר מארב ביציאה מצוקים. ואולם מני מציל אותו מנפילה לנהר לבה והוא מגלה למני על המארב, כך שיוכלו להתמודד מראש ולבסוף נלחם עם סוטו ומוכנע. דייגו נפצע קשה וכמעט נהרג אך מני הורג את סוטו לפני כן.
בסרט השלישי דייגו מחליט שהוא צריך לעזוב את העדר שלו, אך מחליט לחזור ולהציל את סיד שנחטף בידי אמא טירנוזאורוסית. הוא מוצא את החבורה ובהמשך שומר על אלי כשהיא יולדת בעוד מני הודף מתקפת דינוזאורים.
בסרט החמישי דייגו ושירה מנסים להתקשר לגורים, אך מראם מפחיד מדי. רק לאחר אירועי הסרט כמה גורים מחליטים להקשיב להם.
דייגו מופיע לזמן קצר גם בסרט השישי (אך ללא שירה) ומלווה את החבורה לעולם הדינוזאורים.
שירה
שירה (מדבבות: ג'ניפר לופז/אורנה כץ) היא טיגריסית שנחרבית בעלת פרווה אפורה המופיעה מהסרט הרביעי. היא מתחילה כחברה בספינת פיראטים בראשות קפטן גאט וצוותו, לאחר שעזבה להקת סמילודונים בדומה לדייגו. היא פוגשת את דייגו וחבריו בעודם על קרחון בים ועוזרת ללכוד אותם. היא מזלזלת בדייגו שנראה לה רכרוכי, אך כשספינתה נשברת והיא שוחה ומתחילה לטבוע, היא נאלצת לחלוק עם החבורה קרחון, בעודם מחפשים יבשה.
כשהיא מגיעה לאי היא מנסה לברוח, אך נתפסת ונכלאת על ידי דייגו שמתאהב בה ומבקש ממנה לחבור אליהם. היא בורחת מהם וחוזרת אל קפטן גאט, הכועס עליה שהובסה בידי החבורה ומוריד אותה בדרגה. בשל כך היא מנסה לעזור להם בסתר לברוח ובסוף מנסה לשחרר את אלי מהחבלים שכולאים אותה. לאחר הקרב הסופי היא מתחברת לחבורה ומתחתנת עם דייגו.
היא ממשיכה עם החבורה בסרט החמישי, בו היא ודייגו מתלבטים האם לעשות גורים בשעה שרוב הגורים באזור מפחדים מהם. לבסוף חלק מהגורים מחליטים להתקרב אליהם ולהקשיב לסיפורם. בסרט השישי שירה לא מופיעה.
קראש ואדי
קראש (מדבבים: שון ויליאם סקוט/יובל סגל וגילן שחף) ואדי (מדבבים: ג'וש פק/אסף אבידן ודן קיזלר) הם זוג אחים אופוסומים בעלי אף מקומט ובטן מפוספסת בשחור-לבן. שניהם שובבים, טיפשים וחסרי אחריות, המשתעשעים גם ברגעים קשים. עם זאת הם פחדנים ובדומה לרוב האופוסומים נוטים מעמידים פני מתים בעת איום. הם גם נתלים הפוך מהעצים בשנתם.
הם מופיעים מהסרט השני, כאחיה המאומצים של אלי, ממותה שאמם אימצה כילדתה. אלי הייתה בטוחה שהיא אחותם אך התפכחה בהמשך הסרט. עדיין היא נשארה חברתם הטובה המשגיחה שלהם. בסרטים השלישי והרביעי הם חוברים גם לבתה של אלי, מישמיש ומוצגים כשומרים סמויים שלה, אך היא מצליחה לחמוק מהם. בסרט החמישי נעים לצד החבורה בניסיון להינצל מאסטרואיד.
בסרט השישי הם מופיעים בתפקיד ראשי, כשהם מחפשים עצמאות מאלי ושאר החבורה ועוזבים בלילה כדי להגיע לעולם הדינוזאורים, בידי התזה מענף גבוה. כשהם מגיעים לגשר הם מותקפים בידי זוג הרפטורים של אורסון אך ניצלים בידי באק הרכוב על פטרודקטיל, המנסה להחזיר אותם אך מגלה שהגשר נחסם בסלעים. הם מלווים למחבואו (וכמעט נאכלים בידי צמח טורף) ושם מותקפים שוב בידי הרפטורים, אך ניצלים בידי זי. החבורה נעה לבור המים בניסיון לעצור את אורסון ופוגשים את אמא טירנוזאורוס, אך אז שוב מותקפים. לאחר שבאק מסגיר עצמו לאורסון הם מחפשים דרך להביס את הרפטורים ובקרב הסופי מצליחים לשלוט באש ומשנים את נאמנות הרפטורים לאורסון. בזמן זה אלי ושאר החבורה מגיעים ואלי מתנצלת על יחסם ומבקשת שישובו למעלה. קראש ואדי מחליטים להישאר למטה עם באק וזי אך מחליטים לעלות להיפגש מדי פעם.
באק
באקמינסטר המכונה באק (מדבבים: סיימון פג/צביקה פורמן) הוא סמור גמיש וזריז המופיע בסרט השלישי, החמישי והשישי. הוא בעל פרווה חומה והוא עומד על שתיים ומאוד גמיש. הוא מתבודד שובב ומצחיק אך עוטה אופי כועס כדי להיראות רציני. הוא מגדל דלעת וטוען שהיה נשוי לאננסית.
באק בעל יכולות להתמודד עם דינוזאורים מסוכנים אך הוא נפצע בקרב עם הבריוניקס הענקי והאכזר רודי שפצע את אחת מעיניו, אותה הוא מכסה ברטייה מעלים. עם זאת באק הוציא לו אחת משיניו כנקמה, לפני שרודי בלע אותו. עם זאת היחס אליו אמביוולנטי ולעיתים קרובות הוא רוכב עליו בהנאה.
בסרט השלישי הוא פוגש את החבורה שירדה להציל את סיד ומציע את עזרתו כל עוד הם יקשיבו לו. הוא מציל את סיד יחד עם קראש ואדי, על גבי פטרוזאור ועוזר לחבורה לעלות שוב למעלה. במחשבתו שרודי נהרג הוא חושב לעלות עם החבורה למעלה, אך שומע את שאגתו וחוזר חזרה.
בסרט הרביעי הוא מקבל הופעת אורח על גבו של רודי, מנקודת מבטו של סקראט הנופל. בסרט החמישי הוא מציל ביצים מלהקת דרומוזאורים מעופפים המחליטים לנקום בו ובבריחה מהם מוצא נבואה. הוא עולה עם הנבואה למעלה, פוגש את החבורה, גורר אותם לאזור של פגיעת האסטרואיד ועולה על דרך לעצור אותו - גבישי אסטרואיד שנפלו ובעלי יכולת מגנטיות. הוא נתפס על ידי הדרומזאורים המעופפים, אך משכנע אותם לעזור לו.
בסרט השישי באק מופיע בתפקיד ראשי בעולם הדינוזאורים, כשהוא מציל את קראש ואדי מטריפה בידי הרפטורים של אורסון, רכוב על פטרודקטיל ואז נמלט איתם מאורסון וצבאו. הוא פוגש גם את זי אך חש עימות איתה, לאחר שהתנהלותו החפוזה שמה אותם בסכנה. בהמשך הם פוגשים את אמא טירנוזאורוס ומנצלים אותה להגן עליהם, אך זי מרססת אותה בגז והיא מתעלפת כדי שבאק יטפל בשן שלה. הרפטורים תוקפים ובאק מסגיר עצמו כדי להגן על חביריו. אורסון מתכנן לזרוק אותו לרפטורים אך קראש, אדי וזי מצילים אותו מהכלוב. הוא פונה לאורסון לשלום אך אורסון מתנגד לכך ותוקף אותו. הוא מובס והרפטורים שלו משנים נאמנות לקראש ואדי, כשבאק מפנה אותם נגדו והם צדים אותו. לאחר מכן באק וזי כנראה נשארים זוג בעולם הדינוזאורים.
לואיס
לואיס (מדבבים: ג'וש גד/גילן שחף) הוא קיפוד מתחפר המופיע בסרט הרביעי. הוא מתחבר למישמיש ומציע ללוות אותה ולשמור עליה אך מני דוחה אותו עקב גודלו הקטן מדי. מישמיש נקשרת אליו ומצילה אותו, אך כמתקרבת לחבורת ממותות צעירות בראשות איתן, הוא מבקש ממנה להיפטר ממנו והיא אומרת לחבורה שהיא לא חברה אמיתית שלו אך לואיס שומע אותה, נעלב ובורח. בהמשך הוא מגיע להציל את מישמיש מקפטן גאט, על ידי תרגיל הסחה וכך הם משלימים ומני מרשה להם לחזור להיות יחד וגם צעירי הממותות מתחברים אליו ואל מישמיש.
סקראט
סקראט (מדבבים: כריס וודג') הוא יונק קדום דומה לסנאי שאינו מדבר (אך מבין שיחות של חיות אחרות) ומספק קו עלילה משני כאתנחתא קומית, אף שהוא גורם למרבית הבעיות הגדולות. הוא רודף אחרי בלוט אחד כל הזמן אך הוא אף פעם לא מצליח להטמין אותו.
בסוף הסרט הראשון, הוא קופא למשך 20,000 שנים בגוש קרחון וכשהבלוט שלו נשטף הוא מחליף אותו בזרע קוקוס. בסרט השני הוא עוזר ברגע האחרון, בלי לדעת, להוציא את המים ששוטפים את העמק ומאיימים להטביע הכל, על ידי שבירת קרחון החוסם את האזור. בסרט השלישי סקראט מתאהב ביונקת מעופפת מסוגו, אך היא אינה מחזירה לו אהבה, עד שהוא מציל את חייה והם מתחברים עד שנמאס לסקראט. בסרט הרביעי סקראט נופל לבטן האדמה ותנועותיו גורמות לנדידת היבשות, הגורמות לרעידות של קרחונים ואדמות. בהמשך הוא מוצא מפה מקליפת בלוט המובילה אותו לסקראטלנטיס - עיר של יונקים דומים מפותחים, אך הוא מטביע אותה בטעות בים. בסרט החמישי הוא מפעיל בטעות חללית גדולה, פוגע באסטרואיד ענק העומד להתנגש בכדור הארץ ומשמיד את כל החיים על מאדים. בסרט השישי סקראט לא מופיע כלל.
מדי פעם הוא נפגש עם החבורה בצורות שונות, כך בסרט הראשון הוא מנסה לייעץ למני ולסיד על חבורת הנמרים שארבו לאנשים, בסרט השני ניצל על ידי סיד מטביעה אך חושד שהרחיק אותו מגן עדן, מתעצבן ומכה אותו, בסרט השלישי הוא וסקראטי שוכבים ליד אזור של ענבים שבאק תולש כדי לירות בפטרוזאורים טורפים ובסרט הרביעי נמצא על ספינת הפיראטים של קפטן גאט יחד עם מני, סיד, סבתי ודייגו.
למעשה סקראט איננו סנאי, אלא מין יונק קטן קדום הקרוי קרונפיו ושייך לקבוצה עתיקה שנכחדה עוד בעידן המזוזואיקון.
איליה סמירין
איליה סמירין (נולד ב-12 בינואר 1968) הוא שחמטאי בדרגת רב-אמן ואלוף ישראל בשחמט לשנים 1992 ו-2002. חבר נבחרת ישראל בשחמט.
ביוגרפיה
בשנת 2000 הוא זכה באליפות ניו יורק הפתוחה במהדורה האחרונה שלה. בשנת 2001, הוא לקח את הטורניר הסגור בדוס הרמנאס (יחד עם אלכסיי דרייב). סמירין זכה בטורניר הגראנדמאסטר המסורתי של פסטיבל השחמט של ביל בשנת 2002 כברור ראשון. הוא זכה במדליית כסף במשחקי המכביה 2005 בישראל. ב-2007, הוא זכה באקרופוליס הבינלאומי באתונה, בשנת 2008, הוא השתווה לראשונה עם יבגני פוסטני במעלות-תרשיחא. סמירין זכה באליפות העולם הפתוחה בשובר שוויון ב-2014, לאחר שחילק את המקומות הראשונים ב-2001, 2002 ו-2003. ב-2015 הוא שוב השתווה למקום הראשון. בשנת 2019. ב-2016 פרסם את הספר King's Indian Warfare.
הופעות באולימפיאדות
סמירין ייצג את ישראל 12 פעמים באולימפיאדות השחמט.
עקב חילוקי דעות עם האיגוד הישראלי לשחמט לא ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט 2016.
כי
כִֿי (אות גדולה: Χ, אות קטנה: χ) היא האות העשרים ושתיים באלפבית היווני.
ביוונית עתיקה נהגתה האות כצליל כּ מנושפת, [kʰ] (תעתיק לטיני: ch). ביוונית מודרנית ההגייה דומה לצליל האות כֿ רפה בעברית, אבל וילונית במקום ענבלית: [x] והתעתיק שלה יכול להיות גם ח.
שימושי האות χ
האות χ משמשת לסמל:
ישוע (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}ֿ
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1821–1898)
קתרינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Prinzessin Katherina von Württemberg; 24 באוגוסט 1821 – 6 בדצמבר 1898), הייתה בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ואמו של וילהלם השני, מלך וירטמברג.
ביוגרפיה
קתרינה נולדה ב-24 באוגוסט 1821 בשטוטגרט שהייתה חלק מממלכת וירטמברג, לוילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ולפאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
ב-20 בנובמבר 1845 התחתנה קתרינה עם בן דודה פרידריך, נסיך וירטמברג, ממנו נולד לה בנה היחיד וילהלם השני, מלך וירטמברג. בשנת 1870 מת בעלה פרידריך, ולאחר מותו התגוררה קתרינה לעיתים קרובות בווילה בשווייץ, בשכנות לקרובתה מרי מטק. בשנת 1891 מת אחיה קרל הראשון, מלך וירטמברג, ובנה וילהלם השני, מלך וירטמברג עלה לשלטון במקומו. ב-6 בדצמבר 1898 מתה קתרינה בביתה בשטוטגרט, והיא בת 77 שנים.
זילברשלג
זילברשלג (Silberschlag) הוא שם משפחה יהודי שמקורו מארצות אירופה תרגומו מיידיש לעברית צורף כסף בהכאת קורנס.
הומופיל
הומופיל (מאנגלית: Homophile) הוא מונח אלטרנטיבי ל"הומו" או "גיי" שהשימוש בו רווח בשנות ה-50 וה-60. את המונח טבע הפסיכואנליטיקאי הגרמני קארל-גינתר היימזות (Karl-Günther Heimsoth) בדיסרטציה שלו שפורסמה בשנת 1924 תחת השם "Hetero - und Homophilie" ("הטרופיליה והומופיליה").
הביטוי התנועה ההומופילית מתייחס לתנועה החברתית למען זכויות להט"ב שפעלה באותה התקופה. העדפת השימוש במונח "הומופיל" על פני "הומוסקסואל" נבעה מכך שהוא שם דגש על אהבה (מיוונית: φιλία, phil) ולא על סקס. מיד לאחר פרסומו של היימזות, אימצו ארגוני הומוסקסואלים את המונח והשתמשו אך ורק בו לתיאור הומוסקסואליות. במונח נעשה גם שימוש נרחב בפרסומים שראו אור באותה התקופה (שנות ה-50 וה-60) והארגונים שהשתמשו בו נודעו לימים כארגוני התנועה ההומופילית. הארגון המזוהה ביותר עם התנועה ההומופילית היא אגודת מאטאשין, שהייתה מהראשונים מסוגה בארצות הברית ומטרתה הייתה הגנה ושיפור זכויות ההומוסקסואלים בארצות הברית. האגודה פעלה משנות ה-50 עד שנות ה-70.
השימוש במונח החל להתמעט עם עלייתה של תנועת השחרור הלהט"בי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. התנועה הביאה איתה טרמינולוגיה חדשה ומודרנית, שכללה שימוש רווח במונחים הומו / גיי, לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות. למרות זאת, חלק מקבוצות התנועה ההומופילית המשיכו לפעול גם עשורים לאחר מכן.
שימוש מודרני במונח "הומופיל" נעשה בעיקר על ידי גופים נוצריים. למשל, הכנסייה האנגליקנית השתמשה החל משנת 1991 בביטויים "נטייה הומופילית" או "יחסים מיניים הומופיליים". במונח נעשה שימוש גם על ידי קבוצות התנגדות לזכויות להט"ב (בעיקר בארצות הברית ובפולין) במטרה ליצור אסוציאציה של הומוסקסואליות עם פדופיליה.
פטר ארבן
פטר ארבן (בצ'כית: Petr Erben; 21 במרץ 1921 – 5 באפריל 2017) היה כדורגלן יהודי, ששיחק בליגת הכדורגל בגטו טרזינשטאט ושרד את השואה.
ביוגרפיה
ארבן נולד במורבסקה אוסטרבה שבצ'כוסלובקיה בשם פטר אייזנברג. בנם של קלרה אייזנברג (לשעבר קאסלר) וארתור אייזנברג ואח לפאול אייזנברג. ארבן, שהיה ספורטאי מגיל צעיר, עסק בסקי, הוקי קרח, אתלטיקה וכדורגל.
היה פעיל מנעוריו בתנועה הנוער הציונית "בלאו וייס".
תקופת השואה
בתקופת השואה עבר חמישה מחנות ושרד את כולם: טרזינשטאט, אושוויץ, בירקנאו, מאוטהאוזן וגוזן.
בגיל 21 נשלח לגטו טרזינשטאט. בטרזינשטאט הייתה ליגת כדורגל. בליגה זו היו 12 קבוצות אשר שיחקו מדי יום ראשון. במקום הראשון בליגה הייתה קבוצת הטבחים, אשר שחקניה קיבלו יותר אוכל, לעומת האחרים ששיחקו בתנאי רעב. מאחר שהיו טרנספורטים לאושוויץ והתחילו להיות פחות ופחות שחקנים, עקב מחסור בשחקן באחת הקבוצות פנו לארבן שימלא את מקומו. ארבן נענה לכך לאחר שקיבל את תמיכתו של פרדי הירש, שריכז את תחום החינוך הגופני בגטו, ונרצח בהמשך באושוויץ. ארבן הפך לשחקן מפורסם בגטו, והיה מבוקש לחתימות על ידי מעריציו. ב-1944 לוהק בכפייה להשתתף בסרט תעמולה נאצי שצולם בגטו, בניסיון לְהָזֵם את "השמועות" על מצבם של היהודים שגורשו למזרח. בהמשך נשלח עם רוב יושבי הגטו לאושוויץ.
בראיון עמו סיפר, שכשהגיעו לאושוויץ, עצרו אותו הגרמנים, ששמעו כבר את שמו המפורסם, ואמרו לו לשחק עבורם. ארבן הסתכל על אחד הנאצים ואמר לו:"היה לי בן דוד בגילך" והחייל הנאצי ענה לו "אתה רואה את הארובות? משם יוצאים כל חברך שבאו איתך וגם בן דודך". ברגע הזה החליט לסרב ולא לשחק כדורגל עבור הנאצים ותחת שמם. בזכות חוסנו הגופני שרד את השואה.
לאחר השואה
לאחר מלחמת העולם השנייה חזר פראג שם עסק בפעילות ציונית. ב-1948 עבר לצרפת במטרה לעלות לא"י זאת מאחר שהשלטון הקומוניסטי בצ'כיה לא אפשר עלייה ישירה מהמדינה. ארבן עלה עם אשתו אווה לישראל בשנת 1949 ויחד הקימו משפחה. כבר בשנת עלייתם לארץ ישראל נולדה בחיפה בתם הבכורה דניאלה, ואחריה נולד אלון. שבע עשרה שנים אחרי הולדתו נולד בנם הצעיר של הזוג - אמיר.
עבד בחברת "יובל גד" באשקלון, והיה שותף להנחת קווי המים בנגב. בהמשך עבד כקבלן עצמאי ברחבי הארץ בחברת פ. א. ארבן בע"מ, אשר מנוהלת כיום על ידי בנו האמצעי אלון. ארבן הלך לעולמו ב-5 באפריל 2017. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
הנצחה
פטר ארבן מוזכר בסרט "ליגה טרזין", על ליגת הכדורגל בגטו. ארבן עצמו כתב ספר אוטוביוגרפי- "בעקבות עצמי" שבו מתוארת גם פעילותו כשחקן כדורגל בגטו.
פטר ארבן השתתף בסרט "פרדי היקר", סרט דוקומנטרי אודות פרדי הירש. הסרט משלב ראיונות עם ניצולים שהכירו את פרדי וכן צילומי ארכיון ואנימציה. בסרט מספר פטר על היכרותו עם פרדי ועל חוויות משותפות.
התערוכה העולמית של שיקגו (1893)
התערוכה העולמית של שיקגו, או התערוכה הקולומביאנית, הייתה התערוכה העולמית הגדולה ביותר במאה ה-19 והוקדשה לציון 400 שנה לגילוי "העולם החדש" על ידי כריסטופר קולומבוס התערוכה התקיימה בשיקגו בין 1 במאי ל-31 באוקטובר 1893. ביתני התצוגה השתרעו על פני שטח של 2.4 קמ"ר, שבמרכזו נבנתה "העיר הלבנה", מכלול של 200 מבנים סביב לגונה מלאכותית (כיום אזור פארק ג'קסון ומוזיאון המדע והתעשייה בשכונת הייד פארק). מספר המבקרים בתערוכה עלה על 27.5 מיליון איש (מעט פחות ממחצית מכלל אוכלוסיית ארצות הברית באותה עת).
בתערוכה הוצגו חידושים רבים, בהם גלויות מצולמות, מדיח כלים, הגלגל הענק הראשון בעולם ותאורת ניאון. כמו כן, הודגמו לראשונה לציבור הרחב המצאות "ותיקות" יחסית, כמו טלפון, תאורת חשמל, מנוע חשמלי ועוד. התערוכה חגגה את ניצחון הקפיטליזם בהעלותה על נס מוצרים איכותיים של הטכנולוגיה המודרנית, שנוצרו על ידי יוזמה והשקעה פרטית ועצמאית. התערוכה, שהניבה רווח כספי למשקיעים למרות המיתון בו הייתה שקועה כלכלת ארצות הברית, השיגה את מטרותיה, בהן מיצוב האומה האמריקאית כאומה גדולה, מאוחדת ומובילה, ביסוס האמונה והביטחון בקדמה, במדע ובטכנולוגיה, ומעל הכול באמריקניזם כשיטה וכדרך להנהגת העולם בעידן המודרני. במקביל לתערוכה, ששאפה לתדמית רצינית מכובדת וחינוכית, בה הוצגו הישגי האומות המשתתפות, פעל פארק שעשועים ("מידוויי", על שם הרחוב בו שכן הפארק), שבו הוצגו מופעים שחלק מבני התקופה ראו כהמוניים ואת חלקם כסטריאוטיפיים ומבזים. בעיקר מבזים את האוכלוסייה האפרו-אמריקנית.
על התערוכה העיב רצח ראש העיר הנבחר של שיקגו, קרטר הריסון, שלושה ימים בלבד לפני נעילת התערוכה, ולכן לא נערך לתערוכה טקס נעילה. רצח זה ומעשי רצח נוספים שאירעו בזמן היריד היוו השראה לספר "השטן בעיר הלבנה: רצח, קסם וטירוף ביריד ששינה את אמריקה" מאת אריק לארסון. לארסון ציין בפתח ספרו שהתערוכה היא: "אירוע בודד וקסום, שנעלם כמעט לגמרי מהתודעה המודרנית, אך נחשב בזמנו לבעל השפעה מעצבת המשתווה אף לזו של מלחמת האזרחים".
התערוכה הייתה אירוע כה חשוב ומרכזי בתולדות העיר שיקגו, שאחד מארבעת הכוכבים שעל דגלה מסמל את התערוכה.
לקראת התערוכה
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-19 החלה להתגבש תוכנית לעריכת תערוכה בינלאומית גדולה בארצות הברית לציון חגיגות 400 השנה לגילוי אמריקה. על אירוח התערוכה התמודדו הערים ניו יורק, וושינגטון הבירה, סנט לואיס ושיקגו, שהתבקשו להציע את הצעותיהן לבית הנבחרים של ארצות הברית עד סוף שנת 1889.
מועצת העיר שיקגו, בניצוחו של ראש העיר, דוויט קלינטון קרייג'ר (DeWitt Clinton Cregier), החלה בהכנת הצעה ובגיוס כספים ב-22 ביולי 1889. 500,000 מניות בעלות 10 דולר למניה הונפקו על ידי בנק ג'יי. פי. מורגן לצורך גיוס הכספים למימון ההצעה. בין המממנים הראשיים היו אנשי העסקים הבולטים של העיר, צ'ארלס שוואב (נשיא בית לחם סטיל), איל הרכבות ג'ורג' פולמן, הבנקאי ליימן גייג' ואחרים. בית הנבחרים הודיע אמנם על זכייתה של שיקגו בפברואר 1890, אך גיוס 10 מיליוני הדולרים לקיום היריד הסתיים רק עם תום 1890, תוך התגייסות נרחבת של אזרחי העיר בפרט ואזרחי אילינוי בכלל. בסיכום סופי נמכרו המניות ל-30,000 משקיעים.
בית הנבחרים מינה נציבות לפיקוח על התערוכה, בה השתתפו שני נציגים מכל מדינה וטריטוריה של ארצות הברית. הגוף המבצע, שכונה הדירקטוריון, כלל נבחרי ציבור ואנשי עסקים משיקגו. שני הגופים דיווחו לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (והקולונל לשעבר), ג'ורג' ר. דייוויס. האדריכל דניאל ברנהם מונה למתכנן הראשי של התערוכה וניתנה לו יד חופשית למדי, כולל בחירת אנשי מקצוע ומיקום התערוכה. אדריכל הנוף פרדריק לו אולמסטד, שתכנן את הסנטרל פארק בניו יורק, נבחר לתכנון שטח התערוכה, שהשתרע על גדתה הדרומית של ימת מישיגן באזור פארק ג'קסון. תכנונו של אולמסטד כלל יצירת גופי-מים מלאכותיים, בהם לגונה מלאכותית גדולה ("האגן הגדול") שתהווה את ליבו של המתחם הענק. כמו כן בחר ברנהם מספר אדריכלים מובילים (רובם חניכי האקול דה בוזאר בפריז, לתכנון 200 המבנים של "העיר הלבנה" ו"חצר הכבוד" ושטח פארק השעשועים במידוויי פלזנס.
העבודה באתר החלה ב-1891 על ידי 40,000 פועלים, בהם אביו של וולט דיסני, אליאס, שסיפוריו על אודות המקום היוו השראה לבנו להקמת פארקי שעשועים. העבודות ריכזו עניין ציבורי כה גדול עד כי בשלב מסוים נמכרו כרטיסים בסך 25 סנט לצפייה בעבודות ההקמה. אף על פי שטקס ההקדשה של התערוכה נערך כבר ב-21 באוקטובר 1892, היא נפתחה לציבור רק במאי 1893 ופארק השעשועים ובו גלגל-ענק (אחת האטרקציות הראשיות ואחד מהעוגנים הכלכליים שייצרו רווחים ומנעו פשיטת רגל) נפתח רק ביוני. סיבה נוספת לקשיים כלכליים הייתה העובדה שהנהלת התערוכה הייתה כפופה לקוד נוצרי מחמיר והתחייבה שלא לפתוח את התערוכה בימי א', וזאת על אף שיום א' היה היום החופשי היחיד של עובדים רבים, כך צומצם פוטנציאל קוני הכרטיסים.
בטקס הפתיחה, שנערך ב-1 במאי בחצר הכבוד, נכחו כמאה אלף איש, שצפו בנשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד מפעיל באמצעות מנוף מזהב מנוע חשמלי שהפעיל מזרקה וציין את פתיחת התערוכה.
העיר הלבנה
200 המבנים שתכננו ברנהם ואולמסטד סביב האגן הגדול תוכננו, כאמור, על ידי חבר אדריכלים, רובם חניכי אקול דה-בוזאר בסגנון נאו-קלאסי וצופו בטיח לבן בוהק, שהקנו להם את הכינוי "העיר הלבנה". בתוכנית נקבע שעל כל מבנים לכלול כרכוב בגובה אחיד של 18 מטרים, גם אם המבנה עצמו היה גבוה הרבה יותר. כרכוב אחיד זה שיווה לבניינים השונים קו הרמוני אחיד שהשפיע על המראה הכולל. המבנים יוחדו לנושאי תצוגה שונים כגון חקלאות, אמנות, כרייה ומחצבים, מכניקה, חשמל, תחבורה, חקלאות, אנתרופולוגיה וכדומה. העיר הלבנה הציעה למעשה תוכנית לעיר עתידית, בניגוד לשיקגו שמחוץ לשטח התערוכה, היא נהנתה מאספקת מי שתייה זכים, תאורת חשמל, מערך שמירה ואבטחה אמין ויעיל ושירותי רפואה ייעודיים.
הבניין שיוחד לתרומתן של הנשים תוכנן על ידי סופיה היידן בנט, האישה הראשונה באמריקה שעבדה כאדריכלית. בניין התחבורה, שתוכנן על ידי לואיס סאליבן, בלט בסגנונו המודרניסטי. הוא גם מתח ביקורת על הסגנון המיושן של אדריכלות התערוכה, שלא הציג את תנופת המודרניזם והקדמה האמריקאיים אלא ניסתה לחקות פאר אירופאי מיושן. מבנה יוצא דופן נוסף בעיר הלבנה היה הקפלה שתכנן אמן הויטראז' לואיס קומפורט טיפאני, הקפלה נרכשה עם תום התערוכה והועברה לניו יורק, שם היא מותקנת בתוך קתדרלת סנט ג'ון האלוהי.
לפי כל הדיווחים והתמונות, העיר נראתה יפה במיוחד בלילה, לאור תאורת החשמל. קווי המתאר והכרכובים של כל המבנים עוטרו בנורות שנדלקו באחת עם רדת החשכה ושני זרקורי ענק האירו את חצר הכבוד מראש בניין התעשייה. התאורה החשמלית הייתה מראה שרבים מבאי התערוכה לא ראו מעולם והתפעמו ממנו. ליימן פרנק באום, שביקר בתערוכה, השתמש בעיר הלבנה כדגם ל"עיר האיזמרגד" בסדרת ספרי ארץ עוץ שכתב.
ביתני האומות
לצד העיר הלבנה הוקמו ביתנים שייצגו את 46 אומות ומדינות העולם שהשתתפו בתערוכה.
יפן הייתה בין המשקיעות הגדולות והראשונות ואת ביתנה, בדמות פגודה גדולה הקימה על גבי אי מלאכותי שנקרא "האי המיוער" (Wooded Isle) שכלל דוגמאות אדריכלות יפניות נוספות, את "בקתת דייווי קרוקט" ואזור מרגוע שקט ומוצל לקהל היגע. הפגודה משכה קהל רב שהתעניין בביתן, אותו עיצבו אמנים יפנים. היכולות היפניות בתחומי הארגון, הטכנולוגיה והאמנות הועלו על נס על ידי העיתונות והקהל כאחד. בניגוד לרושם המכובד של הביתן היפני, המשלחת הסינית הבלתי-רשמית (עקב סכסוך הגירה עם ארצות הברית), התמקמה באזור פארק השעשועים והציעה בית תה. דבר זה גרם לקהל לראות בסינים קוריוז משעשע ולא אומה רצינית.
נורווגיה השיטה ליריד, על פני האוקיינוס האטלנטי, את ה"ויקינג", ספינה שנבנתה בדוגמתה של ספינה ויקינגית. ה"ויקינג" עגנה מול הביתן הנורווגי במשך כל ימי התערוכה ועוררה עניין רב. הביתן הנורווגי הועבר לאחר תום התערוכה לוויסקונסין, שם הוא משמש מוזיאון בשם "נורווגיה הקטנה". גרמניה הקימה מבנה דמוי טירת-הרים גרמנית. הביתן ההולנדי היה בדמות בית מאמסטרדם, שהועבר לאחר תום התערוכה בשלמותו לברוקליין, מסצ'וסטס.
משלחתה של האיטי שימשה במה לנושא האפרו-אמריקאי. פרדריק דאגלס, חלוץ הלוחמים למען זכויות אזרח בארצות הברית, נשא בביתן דברים והפיץ ממנו עלונים במספר שפות בנוגע לבעיות גזע. דאגלס מחה בין היתר על הצגתם המעוותת של "כפרי זולו" בפארק השעשועים, שכל תכליתם הייתה לבזות את ההאפריקאי "הפרימיטיבי". מה גם, שביתנים אלה הוצבו באזור השעשועים ולא בין ביתני האומות ובאזור השעשועים הייתה, בניגוד לשאר אזורי התערוכה, הפרדה גזעית. כפרי הזולו ואומות אפריקאיות אחרות, כאומת ה"פון" מדהומיי הובאו על ידי אמרגנים בשלמותם על נשיהם וטפם, כ-100 איש בכפר, למטרת תצוגה פולקלוריסטית של ריקודים ופולחנים שבטיים טקסיים. הצופים הלבנים התבוננו במופעים כבקרקס מוזר וצחקו למראה הריקודים שהוצגו בפניהם. בעיני סוציולוגים מודרניים הדגישו המופעים את הצגתו של שחור-העור כפרא פרימיטיבי ולא בן תרבות.
בנוסף לביתני מדינות העולם הוצבו בתערוכה גם ביתנים של מדינות ארצות הברית והטריטוריות שלה, כאשר הפופולרי בהם היה ביתן מדינת איידהו בו ביקרו כ-18 מיליון מבקרים. הביתן, העשוי עץ, שימש לתצוגת תנועת האמנויות והאומנויות שהציגה בו מגוון עבודות-יד ורהיטים.
פארק השעשועים
התערוכה בשיקגו הייתה הראשונה בה הוקם אזור ייחודי לפארק שעשועים. הפארק הוקם במידוויי פלזנס, שהיה אז גבולה הדרומי של אוניברסיטת שיקגו. גולת הכותרת של הפארק היה גלגל הענק של ג'ורג' וושינגטון גייל פריס הבן שתוכנן במטרה להתחרות במגדל אייפל שהוקם עבור התערוכה העולמית של פריז (1889).
באזור פארק השעשועים נמצאו גם גן חיות ומופעי שוליים, דגמי מבנים מפורסמים מן העולם כגון מגדל אייפל ובזיליקת פטרוס הקדוש, רחוב בקהיר, כפר טורקי, כולל מסגד, רחוב וינאי, כפר מג'אווה וכפר מסמואה, כפר בווארי, כדור פורח, טירה אירית, דגם של הר געש ועוד. בנוסף שכנו באזור עשרות מסעדות ובתי קפה, רובם במסגרת "הכפרים העממיים".
דרכי ההגעה
הכניסה להולכי רגל הייתה דרך מידוויי (כיום, בשטח אוניברסיטת שיקגו), כניסה נוספת הייתה דרך מזח שנמתח לחופי ימת מישיגן ממנו הובילה מסוע אל שער התערוכה, אולם רוב המבקרים הגיעו לתערוכה ברכבת. בדרום-מערב השטח נבנתה תחנת רכבת ענקית (בת 16 רציפים) שריכזה תנועה של מאות רכבות ביום מרחבי ארצות הברית. דרך גישה זו הייתה נוחה במיוחד למבקרים מחוץ לעיר משום שהעיר שיקגו התפתחה מלכתחילה על צומת מסילות ברזל.
המחנה של באפלו ביל
לוועדת ההנהלה של התערוכה הוגשו הצעות רבות של גופים שונים להיכלל בתצוגות. אחת האטרקציות המרכזיות שנדחו הייתה "מופע המערב הפרוע" של באפלו ביל קודי. המופע הפופולרי, שכבר הספיק להופיע באירופה, בהשתתפות הצ'יף האינדיאני שור יושב (שנהרג ב-1890) והצלפית הנודעת אנני אוקלי, הציג לקהל את המערב הפרוע בדרך קרקסית ובליווי סיפור חייו של צייד הביזונים הנועז באפלו ביל קודי. אף על פי שנדחה, הקים באפלו ביל קודי את מחנהו בצמוד לתערוכה הרשמית. מבקרים רבים בתערוכה ביקרו במופע של באפלו ביל, תמורת תשלום נוסף, ממנו לא נהנתה הנהלת התערוכה כלל. באפלו ביל לא היה כפוף להחלטה שלא לפעול בימי א' והשיג על ידי כך קהל נוסף. המחנה של באפלו ביל מוקם ליד אחד השערים והיו מבקרים שהתבלבלו וסברו שהמחנה הוא-הוא התערוכה העולמית. כאשר סירבה הנהלת התערוכה לבקשת ראש העיר לציין יום אחד שבו ייכנסו ילדי העיר חינם, מיהר קודי להכריז על יום כניסה חינם לילדים וסחף את תהילת הציבור.
במקביל השמיע ההיסטוריון פרדריק ג'קסון טרנר במסגרת הקונגרס ההיסטורי שליווה את התערוכה סדרת הרצאות פומבית בשם "משמעות הספר בהיסטוריה האמריקאית" שהציגה לראשונה את הסְפר כבעל חשיבות היסטורית וסוציולוגית מכריעה באתוס האמריקאי.
החשמל בתערוכה
למכרז לאספקת חשמל לתאורה בתערוכה הוגשו שתי הצעות מתחרות. מחד, הצעתה של ג'נרל אלקטריק עם תומאס אלווה אדיסון וג'יי. פי. מורגן שעשתה שימוש בזרם ישר ומאידך הצעתה של חברת וסטינגהאוז עם ג'ורג' וסטינגהאוז וניקולה טסלה שהציעה שימוש בזרם חילופין. הצעתה של וסטינגהאוז שהייתה זולה מזו של אדיסון (399 אלף דולר לעומת 554 אלף), זכתה ובכך הוכרע ניצחונו של זרם החילופין ב"מלחמת הזרמים". עקב הפסדו סירב אדיסון לתת לווסטינגהאוז רשות להשתמש בנורת ליבון פרי המצאתו. לפיכך השתמשה וסטינגהאוז בנורות פרי המצאתו של רגינלד פסנדן (Reginald Fessenden).
ביתן החשמל היה הביתן שריכז את מרבית תשומת הלב של מבקרי התערוכה. הגנרטור של וסטינגהאוז הוצג לציבור, אדיסון הציג בביתן מגדל בגובה של כ-21 מטר (70 רגל) העשוי כולו 18,000 נורות ליבון, טסלה הציג נורות זרחן (שהקדימו את נורת הפלואורסצנט) וניאון (עליהן לא רשם פטנט ולכן הן לא נחשבות להמצאתו). כמו כן הודגמו פעולותיהם של שנאים, מנועים חשמליים ועוד.
מוצגים מיוחדים
אדוארד מויברידג' הציג "תמונות נעות" באמצעות מכשיר הזואופרקסיסקופ, דבר שהיה, למעשה, להצגת הראינוע הראשונה בעולם. באותה עת הציג תומאס אלווה אדיסון את מכשיר הקינטוסקופ, מכשיר לצפייה אישית בסרט תמונות נעות המופעל בהטלת מטבע ואוטומר אנשיץ (Ottomar Anschütz) הגרמני הציג אשליית תמונות נעות באמצעות שפופרת גייסלר. ג'ורג' איסטמן הציג את "קודאק מספר 4", מצלמה קלה לשימוש. פרנץ מלדה הציג את ניסוי הגל העומד.
בנוסף להתבוננות קדימה, נשמרה גם פינה פופולרית בתערוכה להתבוננות אל כברת הדרך אותה עברה ארצות הברית מבחינה טכנולוגית ומבחינת ההתפרשות מערבה. כמייצג נושא זה הוצג הקטר ג'ון בול, שיוצר בשנת 1831. הקטר הישן נע בכוחות עצמו מן המכון הסמיתסוני בוושינגטון ועד שיקגו. הוא אף הוחזר לוושינגטון בכוחות עצמו. כן הוצגו חלקים ממסילת הברזל הראשונה בארצות הברית. בנוסף, הוצג דגם של ספינת הדגל של קולומבוס, הסנטה מריה שעגן במעגן התצוגה.
הכפר האתנולוגי היה אחד משיאיה של תערוכת פריז, מארגני תערוכת שיקגו ביקשו ליצור תצוגה שתאפיל עליו. התצוגה בבניין האנתרופולוגיה, שבראשה ניצב פרדריק וורד פאטנם (Frederic Ward Putnam), מבכירי האנתרופולוגים באמריקה, התיימרה להציג את התקדמות האבולוציה של האדם. התצוגה החלה בתערוכה ארכאולוגית, המשיכה בתערוכות של פריטים פולקלוריסטיים של אינדיאנים משבטים שונים מצפון אמריקה ומדרומה ומוצגים פולחניים ויומיומיים של שבטים שונים מרחבי העולם והסתיימה בשני פסלים בגודל טבעי של סטודנטים לבנים מודרניים מאוניברסיטאות עילית בבחינת שיא ההתפתחות האנושית. התצוגה האתנוגרפית העשירה והמפורטת הייתה בסיס לתכולתו של מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע. תצוגה נוספת של הארכאולוגיה של האדם, בה הוצגה התפתחות האדם על ידי סדרת שלדים הולכת ומזדקפת של הומינידיים ובני-אדם קדומים, התקיימה בביתן הממשלתי שאירח אותה כחלק מתצוגת המכון הסמיתסוני. בנוסף כללה תערוכה זו גם "תמונת חיים באמריקה" בעת נחיתתו של קולומבוס על חופיה.
מבין המוצגים המוזרים ניתן למנות חריץ גבינה של 11 טון בתצוגת "גבינת מָמוּת'" מקנדה, דגם של הפסל ונוס ממילו עשוי 680 קילוגרם שוקולד, פסל כסף של השחקנית עדה רהן (Ada Rehan) שעיטר את תצוגת מכרות מונטנה ומודל של פסל החירות עשוי כולו מלח.
אירועי תרבות
במסגרת "הרחוב הקהירי" נחשף הציבור האמריקאי לריקוד בטן. הייתה זו למעשה גרסה מעובדת של הריקוד שנקראה "הוּצִ'י-קוּצִ'י" שהומצאה על ידי האמרגן סול בלום שאף כתב את הלחן ה"אוריינטלי אותנטי", לחן זה שימש מאז פעמים רבות כלחן מזרחי וכיוון שבלום לא רשם עליו זכויות יוצרים הוא לא זכה ליהנות מתמלוגים וממזכה. הריקוד והרקדנית שנקראה "מצרים הקטנה" (Little Egypt) מוזכרים תדיר כאחת מן האטרקציות המרכזיות של התערוכה.
הפסנתרן והמלחין סקוט ג'ופלין הדהים את הקהל והלהיב אותו בנגינת הרגטיים שהייתה חידוש מסעיר באותה תקופה.
המלחין דבוז'אק, שביקר בשנה זו בארצות הברית, ניצח בתערוכה על הסימפוניה השמינית שלו במסגרת "יום בוהמיה" (12 באוגוסט), במקביל חיבר את הסימפוניה "מן העולם החדש" ואת "רביעיית אמריקה".
מוצרי מזון
בתי האוכל שאפו אף הם למשוך ולהציע לקהל מוצרים חדשים. בין מוצרי המזון שהוצגו לראשונה בתערוכה היו גומי לעיסה בטעם פירות, ממתק פופקורן מצופה בוטנים ומולסה שנקרא לימים Cracker Jack והיה לאחד החטיפים הפופולריים בארצות הברית, סוגים שונים של דגני בוקר, דייסת שיבולת-שועל קלה להכנה (Quaker Oats, "קוואקר") ועוד. כמו כן נמכר לראשונה "צמר גפן מתוק".
יום שיקגו
ב-9 באוקטובר צוין בתערוכה "יום שיקגו", היה זה יום השיא של התערוכה, בו נמנו 716,881 מבקרים, שיא ששבר את שיא מספר המבקרים בתערוכת פריז (397,000).
היום צוין לזכר השרפה הגדולה של שיקגו שהתחוללה בעיר בין ה-8 ל-10 באוקטובר 1871, לציון האומץ והתושייה של אנשי שיקגו והשתקמותה המהירה מן האפר ועד היותה "בירת העולם" ולו ליום אחד. על מנת לאפשר לקהל גדול ככל האפשר להגיע, סגרו אנשי עסקים את חנויותיהם ומפעליהם, מחירי כרטיסי הרכבת לשיקגו הוזלו והמשטרה הקפידה על מעצר מנהלי ליום אחד של עבריינים ידועים.
לרגל היום התקיים בשטח התערוכה "קרנבל" שכלל צעדה מרובת משתתפים וזיקוקין די-נור.
אירועי הקונגרס העולמי
על מנת לשוות לתערוכה ערך רציני, אינטלקטואלי ובעל חשיבות ולא אירוע בידורי בלבד, התקיים במסגרתה קונגרס נרחב שיוחד לבחינת המדע והאתיקה לקראת המאה ה-20 (לפי הגדרתו נוצר לשם "חקירה אינטלקטואלית ומוסרית של התקדמות האנושות" ו"יצירת הרמוניה בין כל תחומי הדעת") ב-20 מחלקות ו-225 תתי-מחלקות שיוחדו לנושאים השונים. כפי שקולומבוס גילה עולם חדש, ביקשו הנוכחים לבחון את הסוגיות שהציב בפניהם העולם הטכנולוגי והמדעי החדש ובמסגרת זו קידום נשים, חוקי עבודה ומסחר בינלאומי, סוגיות של מוסר, מדע ודת וכדומה. במסגרת זו גם הוצגה לראשונה הפסיכולוגיה לציבור הרחב.
מבנה הקונגרס (World's Congress Auxiliary Building), מבנה קלאסי גדול ומרשים, נבנה במרוחק מהעיר הלבנה, באזור הלופ, ולכן היה אחד מהמבנים הבודדים של התערוכה העולמית ששרדו לאחר ש"העיר הלבנה" נשרפה ברובה בשנת 1894. מאז תום התערוכה משמש המבנה את מכון האמנות של שיקגו.
פרלמנט הדתות התקיים בין התאריכים 11 בספטמבר - 27 בספטמבר. היה זה האירוע הראשון בו נפגשו נציגי כל הדתות המוכרות ממערב וממזרח לרב-שיח בין-דתי. הרצאת הפתיחה נערכה על ידי נציג ההינדואיזם, סוואמי ויווקאננדה, שעורר עניין וכבוד רב. 7,000 משתתפי המושב קמו והריעו לו בעמידה מספר דקות. כמו כן הוכרו בהשתתפות בפרלמנט דתות ואמונות חדשות כגון הבהאים, המדע הנוצרי והספיריטואליזם.
הקונגרס האנתרופולוגי הבינלאומי התקיים בין התאריכים 28 באוגוסט - 2 בספטמבר.
בין ה-9 ל-11 באוגוסט התקיים קונגרס המתמטיקאים הבינלאומי הראשון. במסגרת זו נשא נשיא הקונגרס, פליקס קליין, קריאה ליצירת קונגרס מתמטיקאים קבוע. גוף זה, הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים התכנס לראשונה כעבור ארבע שנים בציריך וממשיך להתכנס מאז באופן קבוע.
קונגרס הנשים הבינלאומי התקיים במשך שבוע ועסק במקומן של נשים בחברה. במהלך הקונגרס התקיימו 81 מושבים שאורגנו על ידי נשים מכל רחבי ארצות הברית. 500 נשים הגיעו מ-27 מדינות להשתתף בכינוס. 150,000 איש ואישה השתתפו במושבים השונים. מכל אירועי התערוכה, המספר הגבוה ביותר של אנשים פקדו את כנס הנשים. לצד קונגרס הנשים, הוקמו מספר מבנים שכללו שני חללים שהציגו אומנות נשים, מבנה לטיפול בילדים ומעונות לנשים שנועדו לנשים שהגיעו לבדן או עם ילדים ליריד.
סופרג'יסטיות ובראשן סוזן ב. אנתוני פעלו להקמת הביתן והחתימו עצומה את הרעיות והבנות של שופטי בית המשפט העליון, חברי קונגרס ובעלי שררה אחרים.
קונגרסים אחרים עסקו בעבודה, רפואה, מסחר וכלכלה, ספרות, היסטוריה ופילוסופיה.
יום כיפור ה'תרנ"ד
ב-20 בספטמבר, יום כיפור ה'תרנ"ד, נסגר למבקרים הכפר הטורקי שבמידוויי, שרבים ממפעיליו היו יהודים, והמסגד שבו הוסב לבית כנסת בו נערכו תפילות היום הקדוש.
אירועי רצח סביב התערוכה
התערוכה העולמית היוותה גורם משיכה לידיים עובדות. בפרט מצאו בה פרנסה נשים צעירות, חסרות הכשרה וניסיון, שעבדו כזבניות, כרטיסניות ודיילות בביתני התערוכה וכן כחדרניות בבתי המלון הרבים שנפתחו בסמוך לשטח התערוכה עבור התיירים הרבים. עשרות נשים צעירות נפלו טרף לאחד הרוצחים הסדרתיים הראשונים בהיסטוריה, הנרי ה. הולמס, שבנה מלון במיוחד למטרת פיתוי ורצח נשים אלה וקורבנות נוספים. לא ידוע בדיוק כמה אנשים רצח הולמס, אך האומדן עומד בוודאות על כמה עשרות.
נעילת התערוכה
במקום הטקס המפואר שתוכנן, ובו תוכננה הענקת פרסים ושחזור נחיתתו של קולומבוס בחופי אמריקה, נערך טקס אשכבה לראש העיר האריסון. טקס האבל התקיים באולם המופעים המרכזי. בעוגב הענק נוגן מארש אבל מאת פרדריק שופן. בשעה 16:45, עם השקיעה, ירתה ספינת הקרב "מישיגן" 21 מטחי ירי תותחים, כאשר נדם קול המטח האחרון צנחו 1,000 הדגלים אל הקרקע. 200,000 מבקרים שרו את ההמנון בבכי עצור.
לאחר התערוכה
התערוכה, למרות חששות כבדים שליוו אותה לכל אורכה, הסתיימה לבסוף ברווח של כמיליון דולר. הרווח חולק ל-30,000 מחזיקי המניות.
העיר הלבנה ננטשה ברובה. על שטחה הוקם פארק ג'קסון. בארמון האומניות שוכן כיום מוזיאון המדע והתעשייה של שיקגו. ב-8 בינואר 1894 התחוללה שרפה אשר כילתה את רוב העיר הלבנה. ב-1918, לרגל 25 שנים לתערוכה, הוצב העתק ברונזה מדויק של פסל הרפובליקה (שחלש על האגן הגדול בעיר הלבנה) במקום בו היה ביתן החשמל.
בין ההשפעות של התערוכה ניתן למנות את הפיכתה של שיקגו, מעיר על שפת "המערב הפרוע", לעיר מרכזית בכלכלה ובתרבות האמריקאית. בעיר זו רוכזו מוזיאונים חשובים ומרכזים אקדמאים לאמנות ולאדריכלות. התערוכה הזניקה את רפורמת "העיר היפה" בערי ארצות הברית הגדולות, אשר שמה דגש על אדריכלות קלאסית מונומנטלית, שדרות רחבות ופארקים. ליינהרד טען שהתערוכה מסכמת את המאה ה-19, בעוד שנכשלה כליל לחזות את המאה ה-20. האדריכלות ומושגי היופי היו אירופאיים-קלאסיים ולא חדשניים. החידושים היו עדיין חשמל וטלפון. לא נחזו בה לא הקולנוע, לא הרדיו, לא המכונית ולא המטוס, שיבואו שנים ספורות לאחר מכן. היא הביעה ביטחון ואופטימיות בעולם, כפי שהוא היה, כ-20 שנה לפני מלחמת העולם הראשונה.
בוקטיני
בוקטיני (באיטלקית: Bucatini) היא פסטה צינורית בדומה לספגטי, אך עבה ממנו. מקור השם באיטלקית: בּוּקוֹ (buco) פירושו חלול, ובּוּקטוֹ (bucato) - מחורר.
בוקטיני נפוץ באיטליה ברחבי לאציו, בעיקר ברומא. והוא עשוי קמח חיטת דורום (שידועה בהיותה קשה) ומים. אורכו 25–30 ס"מ וקוטרו 3 מ"מ. זמן הבישול הממוצע הוא תשע דקות. במטבח האיטלקי הוא מוגש עם רוטב חמאה, גואנצ'לה או פאנצ'טה, ירקות, גבינה, ביצים, ואנשובי או סרדינים.
רביד דברה
רביד דברה (נולדה בשנת 1970) היא מחזאית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה
דברה נולדה בשנת 1970 בהרצליה. בשנת 1988 סיימה את לימודיה התיכוניים במגמת תיאטרון בבית הספר לאומנויות "תלמה ילין". דברה היא בוגרת HB Studio, בית ספר מקצועי לאומנויות הבמה, השוכן בניו יורק, ארצות הברית.
בין המחזות שכתבה וביימה:
אבנעזר האזרד
אבנעזר האזרד (באנגלית: Ebenezer Hazard; 15 בינואר 1744 – 13 ביוני 1817) היה איש עסקים ומוציא לאור אמריקאי. במהלך המהפכה האמריקאית ואחריה הוא שימש במגוון תפקידים פוליטיים, כמו מנהל הדואר של ניו יורק, כמודד הראשי של מחלקת הדואר, וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1782–1789.
ב-1792 הוא הוציא לאור את התרגום האנגלי הראשון של הספר "דין וחשבון על האינדיאנים משבט המוהוק, ארצם, שפתם, אישיותם, מנהגיהם, דתם וממשלם", שלוקט ב-1644 ממכתבים שנכתבו על ידי הכומר ההולנדי יוהאן מגפולנסיס אל ידידיו אודות שנותיו ככומר באזור הסמוך לאולבני, ניו יורק.
ביוגרפיה
אבנעזר האזרד נולד בפילדלפיה. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון. ב-1770 הוא הקים הוצאת ספרים בניו יורק, אך לאחר חמש שנים פרש מתחום זה. הוא מונה למנהל הדואר של ניו יורק, הראשון תחת הקונגרס הקונטיננטלי.
ב-1776 הוא מונה כמודד הראשי של מחלקת הדואר. ב-1781 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1782 התמנה האזרד כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית במקומו של ריצ'רד בצ'י, תפקיד בו הוא כיהן עד 1789. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא ארגן מחדש את משרד הדואר. הוא הקים מערכת להובלת הדואר באמצעות כרכרות על הנתיבים הראשיים כדי להגדיל את כמויות הדואר שניתן היה להעבירם, זאת במקום המערכת הישנה של רוכבים על סוסים שנשאו את הדואר.
האזרד לא היה ביחסים טובים עם נשיא ארצות הברית הראשון ג'ורג' וושינגטון. במהלך ועידת החוקה הפסיק האזרד את הנוהג שאפשר לעורכי העיתונים להפיץ את עותקי העיתונים באמצעות הדואר. וושינגטון כתב מכתב זועם על פעולה זו לג'ון ג'יי. הוא אמר שפעולה זו גרמה לנזק כאשר "גרמה לאנשים להאמין כי דיכוי האינטילינציה באותה נקודה קריטית הייתה תכסיס מרושע שהגה אריסטוקרט ממועדון הג'ונטו". זמן קצר לאחר שהושבע וושינגטון כנשיא, הוא החליף את האזרד בסמואל אוזגוד.
אגדות אלף לילה ולילה
אגדות אלף לילה ולילה (באנגלית: 1001 Nights, "1001 לילות") היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית, שמבוססת על אוסף הסיפורים "סיפורי אלף לילה ולילה" ועוקבת אחר שחרזדה שבכל פרק מספרת סיפור שונה עם מוסר השכל. הסדרה נוצרה על ידי שבנאם רזאי ועלי ג'טה, בוימה על ידי צ'אד ואן דה קייר ואלי סוריאנו והופקה על ידי Big Bad Boo.
תקציר העלילה
כל פרק מתחיל בארמון, בו בכל פעם ישנה בעיה למשהו אחר. שחרזדה עוזרת לפתור את הבעיה בעזרת מוסר השכל מהסיפורים שהיא מספרת, בהם לפעמים יש דמויות מהארמון ודמויות שחוזרות על עצמן, ביניהן סינבד והארון א-רשיד.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ליאור סול, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אורלי קטן, אלדד פריבס, אלי לולאי, גלעד קלטר, דורית טל שלו, דן קיזלר, יהונתן מגון, ספיר דרמון, שמחה ברבירו, יותם סחייק ושחר קדוש.
הפקה וקבלה
הרעיון לסדרה זו, אשר היא סדרת ההנפשה הראשונה שמבוססת על "סיפורי אלף לילה ולילה", הגיע לשבנאם רזאי בחלום. ראזי, יחד עם עלי ג'טה, יצרה את הסדרה בהפקת Big Bad Boo.
בטקס MIP Junior שנעשה בשנת 2011 הסדרה נבחרה כאהובה ביותר בין 1027 נכסי ילדים אחרים. בין השנים 2010 עד 2013 הסדרה הייתה מועמדת ל-11 פרסי ליאו, כאשר היא זכתה בארבעה מהם.
קנדלה וטראנו
מריה קנדלה וטראנו וגה (בספרדית: María Candela Vetrano Vega, נולדה ב-9 באוגוסט 1991) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית. וטראנו מוכרת בעיקר ממשחקה בטלנובלות של כריס מורנה: "פינת אור", "פלוריסיינטה", "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים".
קריירה בטלוויזיה
היא החלה את קריירת המשחק שלה בטלנובלה של כריס מורנה "פינת אור".
וטראנו שיחקה ב"קטנטנות" וב"כמעט מלאכים" שנוצרו והופקו גם על ידי כריס מורנה.
בשנת 2011 וטראנו שיחקה בסדרה "סופר טורפה" בתפקיד ראשי לצד פאבלו מרטינס.
בשנת 2013 וטראנו שיחקה באופרת הסבון "שכנים במלחמה" והוציאה קו בגדים בשם "Che! Mona".
בשנת 2014 שיחקה בהצגת תיאטרון בשם "יצור רגשי" שזכתה להצלחה רבה ומופעים רבים בארגנטינה.
בשנים 2014–2015 וטראנו שיחקה בטלנובלה "יום ולילה", בה גילמה את דמותה של מילגרוס "מילי" וילה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה הארגנטינאי "Hipersomnia" לצד חואן פרדו לנסאני, חימנה ברון ובלן שבאן בתפקיד מאלו
היא מדגמנת לחברות מצליחות בארגנטינה כמו sweet לצד ולנטינה סנרה.
חיים אישיים
בשנים 2008 –2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן אגוסטין סיירה.
בשנים 2013 –2014 ניהלה מערכת יחסים עם גסטון סופריטי.
משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם השחקן אנדרס גיל.
בן ציון פישלר
ביוגרפיה
שנה לפני מותו קיבל את אות יקיר מכון שוקן בספריית שוקן, ונערך ערב לכבודו, בנוכחות אשתו ברכה, לשונאית אף היא, ובניו ספי איש הסיינטולוגיה ומפיק הטלוויזיה רמי.
חקר וניסה להסביר את שירו של איציק מנגר ביידיש ובתרגומים לעברית על מכתב האהבה של מלכת טורקיה לרבינו תם.
הפירוש והשיר הוזכרו בהשקת ספרו של פרופסור אברהם (רמי) ריינר על רבינו תם, בהקשר עם רוחו הנוחה לכעוס של רבינו תם, ועם הצדדים החיוביים שיש לעיתים לכעס במידה.
פישלר מצא את המקור הרומי בכתבי הורציוס לביטוי על הגוי שבא לפני שמאי הזקן וביקש ללמוד את כל התורה על רגל אחת.
משולש הזהב
משולש הזהב הוא שם שניתן לאזורים שונים על-פני כדור הארץ, בעקבות היותם מורכבים משלוש יחידות גאוגרפיות, היוצרות צורת משולש.
משולש הזהב בדרום-מזרח אסיה
משולש הגבולות שבין המדינות מיאנמר (בורמה), לאוס ותאילנד ידוע כמשולש הזהב, היות שהאזור נשלט בידי כנופיות חמושות, המרוויחות סכומי כסף גבוהים מגידול והברחת אופיום והנגזרת שלו הרואין, בהיקף רחב. הסחר בסמים שמועבר במשולש הגבולות משמש מקור מימון של ארגון החזבאללה.
משולש הזהב מציין גם את נקודת המפגש בין נהרות הרואק והמקונג, שכן המונח הופקע על ידי תעשיית התיירות התאילנדית כדי לתאר את הצומת הסמוך לתאילנד, לאוס, ובורמה.
הת'ר אורורק
הת'ר אורורק (באנגלית: Heather O'Rourke; ) הייתה שחקנית אמריקאית מפורסמת בשנות ה-80 של המאה ה-20.
שנותיה הראשונות
הת'ר נולדה בסן דייגו קליפורניה וכבר בגיל צעיר הופיעה בפרסומות, תחרויות והופעות בטלוויזיה. שיא הקריירה שלה הוא טרילוגיית סרטי האימה של פולטרגייסט. בגיל שלוש זכתה במקום הראשון בתחרות "Little Miss" בזמן שרקדה ושרה עם אחותה בת השבע תמי. בגיל ארבע הפכה לדוגמנית של יצרנית הצעצועים "מטל" ורשת מקדונלד'ס. לאחר מכן הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Fantasy Island".
בשנת 1980 זכתה תמי אחותה בתפקיד בסרט הוליוודי. באחד הימים בהם הייתה הת'ר בהוליווד, ישבו תמי אחותה, הת'ר ואמם לאכול באולפני MGM בזמן הפסקת הצילומים, כשסטיבן ספילברג עבר במסעדה וראה אותה. ספילברג, שבאותו זמן בדיוק חיפש דמות הילדה הקטנה והתמימה בסרטו "פולטרגייסט", ניגש אליה בזמן שישבה לבד והציג את עצמו. הת'ר הייתה אדישה אליו ואמרה לו שאסור לה לדבר עם זרים, אך הוא צחק ושיחק איתה ולספילברג היה ברור שהוא רוצה אותה עבור סרטו זה. מאוחר יותר סופר שהשחקנית המפורסמת דרו בארימור בת ה-6, שנבחנה אף היא לאותו התפקיד נכשלה במקום על ידי ספילברג שטען כי היא לא נראית תמימה מספיק. בעייתו היחידה של ספילברג הייתה גילה הצעיר של הת'ר, אך עם זאת, ספילברג בכל זאת הזמין אותה לאודישן אצלו במשרד וביקש ממנה לצרוח ולהראות פאניקה. הת'ר עמדה במבחן ונכנסה לתפקיד.