cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוונים (הוצאה לאור)
היסטוריה
בספרי הפרוזה של ההוצאה נכללים ספריהם של סופרים ותיקים כמו יצחק אורפז, אלי שרייבר ("חתולי"), רות בונדי, פוצ'ו, ציפי שחרור, אוריאל זוהר, ואנתולוגיות של סיפורי אהבה עבריים, לצד ספריהם של יוצרים צעירים כמו יפתח אשכנזי, דן זמל, הילית מרחב, ענבר אשכנזי, אלי קרביץ, אילן הייטנר, חובב חת ורן יגיל.
בספרי השירה של ההוצאה נכללים תרגומים של המשוררת הפולניה ויסלבה שימבורסקה ("סוף והתחלה" בתרגומו של רפי וייכרט), סדרת תור הכסף הרוסי בתרגומה של מירי ליטווק - תרגומים של מבחר משירתם של אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה, בוריס פסטרנק ומרינה צבטייבה, ספר השירים של היינריך היינה, יבגני אונייגין של פושקין ועוד, וספרי שירה של משוררים צעירים - יחזקאל נפשי, ליאור שטרנברג, גילי חיימוביץ', נוית בראל, גילית חומסקי, אליעז סגל, ועוד, לצד ספרי שירה של משוררים ותיקים כמו יעקב בסר, עמוס לויתן, נעים עריידי, ג'ניס רביבו.
"גוונים" נסגרה בנובמבר 2018. היא הייתה חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
רוסטסלמאש
רוסטסלמאש (ברוסית: Ростсельмаш) היא חברת ציוד חקלאי רוסית, שבסיסה ברוסטוב על הדון. החברה נוסדה בשנת 1929. היא מייצרת בעיקר קומביינים. הכנסות החברה בשנת 2005 היו 400 מיליון דולר. בעבר שימשה כנותנת חסות למועדון הכדורגל שנקרא פעם רוסטסלמאש ושינה שמו לרוסטוב.
שם החברה הוא קיצור מילולי של רוסטובסקי זאבוד סלסקוחוזייסטבניך מאשין (רוסית: Ростовский Завод Сельскохозяйственных машин), מפעל רוסטוב למכונות חקלאיות.
היסטוריה
רוסטסלמאש נוסדה בשנת 1929 כקבלן ממשלתי, המייצר מגוון מוצרים לחוות מדינה. בשנת 1931, יוצרו מכונות הקטיפה הראשונות מדגם סטאלינץ, שהוצג לראשונה בתערוכת התעשייה העולמית בפריז בשנת 1937 ועד 1940 נבנו חמישים אלף יחידות.
במהלך מבצע ברברוסה פירקה רוסטסלמאש את המפעל ברוסטוב, והתמקם בטשקנט, בירת אוזבקיסטן. הייצור עבר ממוצרים חקלאיים לציוד צבאי עד סוף המלחמה. בשנת 1943 הוחזר קו הייצור לרוסטוב.
לאחר המלחמה נבנו דגמי סטאלינץ-6 ובשנת 1955 החל רוסטסלמאש להתמחות בייצור מכשירים להפקת תבואה.
בשנת 1986 קומביינים מסדרת דון הוצגו לראשונה; אלה יחד עם טרקטורים נמכרו בצפון אמריקה, אך היה להם מוניטין של איכות ירודה, חוסר נוחות למשתמש, אמינות ירודה וחוסר זמינות בחלקים.
לאחר נפילת ברית המועצות, רוסטסלמאש הפכה ממפעל ממשלתי לחברת מניות ב-1992, שהופרטה במלואה בשנת 2000. הבעלים החדשים היו אנשי העסקים קונסטנטין באבקין, דמיטרי אודראס ויורי ריאזאנוב שסייעו בשנת 1990 להוציא את רוסטסלמאש ממיתון.
בשנת 2007, השתלטה החברה על חברת בוהלר תעשיות מוויניפג בקנדה.
ספונסר ספורטיבי
רוסטסלמאש היה הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל רוסטוב במשך שנים רבות. בנוסף, רוסטסלמאש היא הספונסר העיקרי של מועדון הכדוריד נשים רוסטוב-דון, הנחשב לאחד החזקים בליגת העל הרוסית בכדוריד נשים.
רחוב בני אפרים
רח' בני אפרים הוא רחוב וכביש ראשי בצפון תל אביב ואורכו כשני קילומטרים.
הרחוב הוא המשכן של שדרות רוקח (החל בצומת הרחובות בכור שטרית ורפידים) והוא מוביל לכיוון צפון-מזרח עד מפגשו עם דרך משה סנה (כביש 482) ב"צומת הפיל".
הרחוב הוא גבולן המזרחי של שכונות מעוז אביב ותל ברוך על שני חלקיה, והוא חוצץ בינן לבין שכונות הדר יוסף ונאות אפקה א' ו-ב'. לאורכו של הרחוב בעיקר בתי מגורים אולם שוכנים בו גם מספר מבני ציבור, בהם אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, תיכון ליידי דייוויס ובית יהודי בסרביה, וכן מקביל לאקספו תל אביב (מרכז הירידים).
1951 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1951.
אפקה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אורגיים
אוֹרְגִּיִּים (שם מדעי: Ploceidae) היא משפחה של עופות בסדרת ציפורי שיר. המשפחה כוללת 15 סוגים בהם 116 מינים.
כל מיני האורגיים הם ציפורים אוכלי זרעים שתפוצתם באפריקה שמדרום לסהרה מלבד מספר מינים שנפוצים באסיה. הזכרים בעלי צבע בולט ברוב המקרים צהוב או אדום.
שמם של האורגים ניתן להם מכיוון שהם אורגים את הקינים כך שישתלשלו מהענפים. הם יוצרים את הקן מענפים קטנים שהם אורגים בצורת שתי-וערב. הזכר והנקבה בונים את הקן יחדיו.
סוללה גרעינית
הטכנולוגיה של הסוללה הגרעינית החלה להתפתח ב-1913 כשהנרי מוזלי הציג לראשונה את סוללת הבטא, המשתמשת בחלקיקי בטא הנפלטים ממקור רדיואקטיבי בתור מקור אנרגיה. התחום קיבל תשומת לב מחקרית מיוחדת עקב הצורך במקור אנרגיה ארוך-טווח עבור משימות בחלל בשנות ה-1950 וה-1960. בשנת 1954 ביצעה חברת RCA מחקר על סוללה גרעינית קטנה לצורך שימוש בתוך ומכשירי שמיעה. מאז הניסיון הראשוני של RCA, סוגים רבים ושיטות רבות פותחו על מנת לייצר אנרגיה חשמלית ממקורות של אנרגיה גרעינית. העקרונות המדעיים אמנם כבר ידועים, אך טכנולוגיות מודרניות חדשות (כגון ננוטכנולוגיה ומוליכים למחצה בעלי פער אסור רחב) אפשרו את יצירתם של מכשירים חדשים שקודם לכן לא היו אפשריים.
סוללות המשתמשות באנרגיה של דעיכה גרעינית של רדיואיזוטופים על מנת לספק אנרגיה לתקופות ממושכות (20-10 שנים) נמצאות בפיתוח באופן בינלאומי.
שיטות ההמרה של האנרגיה הגרעינית לחשמלית ניתנות לחלוקה לשני סוגים: שיטות תרמיות ושיטות לא תרמיות. מכשירים המבוססים על שיטות תרמיות (שתפוקת החשמל בהם מבוססת על ניצול הבדלי טמפרטורה) כוללים גנרטורים תרמואלקטריים ותרמויוניים. מכשירים המבוססים על שיטות לא תרמיות מפיקים חלק מהאנרגיה בזמן ששאר האנרגיה הופכת לאנרגיה תרמית, במקום להשתמש באנרגיה התרמית עצמה. היעילות של סוללות גרעיניות היא בדרך כלל בתחום 5%-0.1%, וסוללות בטא יעילות יכול להגיע ליעילות של 8%-6%.
איזוטופים שנעשה בהם שימוש
סוללות גרעיניות משתמשות ברדיואיזוטופים המייצרים חלקיקי בטא בעלי אנרגיה נמוכה או חלקיקי אלפא בטווח אנרגיות רחב. השימוש דווקא ברדיואיזוטופים המייצרים חלקיקי בטא בעלי אנרגיה נמוכה נועד למנוע היווצרות של קרינת בלימה אשר תצריך מיגון כבד. ברדיואיזוטופים טריטיום, פלוטוניום-238, קוריום-242, קוריום-244 וסטרונציום-90 כבר נעשה שימוש בפועל בסוללות גרעיניות. ברדיואיזוטופים ניקל-63, פרומתיום-147, טכנציום-99 ועוד כבר נעשו ניסויים לגבי האפשרות לעשות בהם שימוש בסוללות.
סוללה גרעינית תרמויונית
סוללה גרעינית תרמויונית מורכבת מאלקטרודה לוהטת אשר פולטת אלקטרונים באופן תרמויוני אל מעבר למחסום פוטנציאל, אלקטרונים אשר נקלטים על ידי אלקטרודה קרה, וכך נוצרת אנרגיה אותה ניתן לנצל. אדי צסיום משמשים על מנת לשפר את פונקציית העבודה של האלקטרודה, ולדאוג לאספקת יונים (על ידי יוניזציה תרמית ) על מנת לנטרל את המטען המרחבי.
גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי
גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי משתמש בצמד תרמי. כל צמד תרמי מורכב משני תיילים של מתכות שונות או של חומרים שונים. הבדלי טמפרטורה לאורכו של כל תיל יוצרים הבדלי מתח בין צד אחד של התיל לצידו השני; אך החומרים השונים יוצרים הבדלי מתחים שונים לכל שינוי של מעלת טמפרטורה. על ידי חיבור התיילים באחד מקצותיהם, וחימום אותו צד וקירור של הצד הנגדי, נוצר מתח קטן בין הקצוות הלא-מחוברים של שני התיילים. בפועל, צמדים תרמיים רבים כאלו מחוברים בשורה על מנת לייצר מתח גדול יותר מאותו מקור חום.
תאים תרמופוטו-וולטאיים
תא תרמופוטו-וולטאי פועל על פי אותו העיקרון לפיו פועל תא פוטו-וולטאי, למעט שהוא ממיר אנרגיה אינפרא-אדומה (במקום אור נראה) הנפלטת על ידי מקור חום, לחשמל. לתאים תרמופוטו-וולטאיים יש יעילות גבוהה מעט יותר משל צמדים תרמיים, וניתן לכסות אותם בצמדים תרמיים, מה שמאפשר פוטנציאלית להכפיל את היעילות של התאים. באוניברסיטת יוסטון מתבצע מחקר מתמשך על מנת לשלב תאים תרמופוטו-וולטאיים עם צמדים תרמיים על מנת לספק יעילות גבוהה פי 3 או פי 4 לעומת גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי.
גנרטור סטרלינג רדיואיזוטופי
גנרטור סטרלינג רדיואיזוטופי הוא מנוע סטרלינג המונע על ידי הפרשי טמפרטורות הנוצרות על ידי יחידת חימום רדיואיזוטופית. גרסה מתקדמת יותר של הגנרטור הייתה בפיתוח של נאס"א, אך תוכנית הפיתוח בוטלה ב-2013 עקב חריגות גדולות מהתקציב.
אהרן שביט
אהרן ("ילו") שביט (ילובסקי) (נולד ב-28 באפריל 1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב, מפקד טייסת ומפקד כנף בחיל האוויר, כיהן כנספח אווירי בארצות הברית.
ביוגרפיה
שביט נולד בבית החולים עין גדי בתל אביב וגדל בנס ציונה. הוא דור רביעי בארץ ישראל, בן משפחת ילובסקי ומשפחת בוקסר ממייסדי המושבה. אבי סבו היה אברהם ילובסקי, מקורבנות הטרור הראשונים בארץ ישראל, שנרצח על ידי ערבים ב-1888. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
סוללה גרעינית
גנרטור טעינה ישירה
הגנרטור מורכב מקבל הנטען על ידי הזרם של החלקיקים הטעונים המגיעים משכבה רדיואקטיבית הממוקמת על אחת האלקטרודות. התווך בין האלקטרודות יכול להיות ריק או חומר דיאלקטרי. החלקיקים הטעונים עשויים להיות חלקיקי בטא הטעונים במטען שלילי, חלקיקי אלפא הטעונים במטען חיובי, פוזיטרונים או תוצרי ביקוע גרעיני.
אהרן שביט
ביוגרפיה
שביט התגייס לצה"ל ב-1953 וסיים קורס טיס מס' 17 במאי 1955. לאחר הקורס נדרש לעברת את שמו. הוא שימש מדריך בבית הספר לטיסה וב-1956 השתתף בקורסי ההכשרה הראשונים על מטוסי המיסטר החדשים שסופקו לחיל האוויר.
סוללה גרעינית
גנרטור טעינה ישירה
על אף שצורה זו של גנרטור גרעיני-חשמלי הומצא כבר בשנת 1913, מעט מאוד שימושים נמצאו לו בעבר, כיוון שהוא יוצר זרם מאוד חלש וגם מתח מאוד חזק. ממירי זרם ישר ממותגים משמשים להורדת המתח והגדלת הזרם, ומהפכים משמשים להמרת זרם החילופין לזרם ישר.
אהרן שביט
ביוגרפיה
במלחמת סיני לחם כטייס מיסטר בטייסת 101, במהלך המלחמה הפיל שני מטוסי ומפייר מצריים. לאחר המלחמה שירת כקצין מבצעים בטייסת העקרב, טייסת סופר מיסטר (סמב"ד), ב-1960 זכה למכתב הערכה ממפקד חיל האוויר עזר ויצמן, בזכות נחיתת אונס מוצלחת שביצע. שימש סגן מפקד טייסת 116, ב-1963 עבר להדריך בבית הספר לטיסה והיה ממקימי הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי.
סוללה גרעינית
גנרטור טעינה ישירה
הפיזיקאי האנגלי הנרי מוזלי היה הראשון שייצר גנרטור מסוג זה. המכשיר של מוזלי היה בנוי מכדור זכוכית המצופה בכסף מבפנים, עם פולט רדיום הממוקם בקצה התיל הממוקם במרכז הכדור. החלקיקים הטעונים מהרדיום יצרו זרם חשמלי בשעה שהם נעו מהרדיום אל הציפוי הפנימי של הכדור. החל משנת 1945 המודל שבנה מוזלי שימש בסיס למאמצים אחרים לבנות סוללות נסיוניות המפיקות חשמל מפליטת חלקיקים מיסודות רדיואקטיביים.
אהרן שביט
ביוגרפיה
ביוני 1966 מונה למפקד טייסת העקרב (טייסת 105). הוא פיקד עלייה במהלך מלחמת ששת הימים, במבצע מוקד הוביל מבני תקיפה של שדות התעופה אינשאס ואל-מנצורה במצרים ושדה התעופה סייקל בסוריה. בתקיפה בסוריה הפיל בקרב אוויר מטוס מיג 21. לאחר המלחמה המשיך לפקד על הטייסת עד אוגוסט 1968. לאחר מכן מונה למפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס רמת דוד. במלחמת ההתשה היה בהצבת חירום כטייס סקייהוק והשתתף ב-1969 בהפצצת סוללות תותחים ירדניות שירו על עמק בית שאן, וכטייס F-4 פנטום בטייסת 69. הוא השתתף בגיחות מבצעיות במצרים, בהן מבצע קשת אווירי (תקיפת נמל ראס בנאס במאי 1970 בתגובה לטיבוע ספינת הדיג אורית), התקיפה הארוכה ביותר של חיל האוויר עד מבצע רגל עץ.
באוגוסט 1971 מונה למפקד ההקמה של בסיס עציון בסיני, ופיקד על הבסיס עד יולי 1976. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה במשלחת חיל האוויר בארצות הברית, הוא שב לישראל ונטל פיקוד על הבסיס תחתיו פעלה טייסת 144. בתפקידו הבא שימש נספח אווירי בארצות הברית במשך שלוש שנים. ב-1979 מונה לראש משלחת משרד הביטחון לסינגפור.
סוללה גרעינית
סוללת בטא
סוללת בטא משתמשת באנרגיה המופקת ממקור רדיואקטיבי הפולט חלקיקי בטא (אלקטרונים). מקור רדיואקטיבי הנמצא בשימוש נפוץ בסוללות מסוג זה, הוא האיזוטופ הרדיואקטיבי של מימן: טריטיום. בניגוד לרוב מקורות האנרגיה הגרעיניים, המשתמשים בקרינה גרעינית על מנת לייצר חום, אשר לאחר מכן מומר לחשמל, סוללת בטא משתמשת בתהליך שאינו משתמש בחום, באמצעות צומת p-n של מוליכים למחצה.
סוללות בטא מתאימות במיוחד עבור יישומים הדורשים תפוקת אנרגיה נמוכה יחד עם משך חיים ארוך של מקור האנרגיה, כמו קוצבי לב, שימושים צבאיים ומשימות בחלל.
אהרן שביט
חיים אישיים
שביט נשוי לחסיה ואב לשתי בנות ומתגורר ברמת השרון.
סוללה גרעינית
סוללת אלפא
סוללת אלפא דומה במהותה לסוללת בטא - גם היא משתמשת בצומת p-n של מוליכים למחצה, אך היא שונה בכך שהיא משתמשת בחלקיקי אלפא במקום בחלקיקי בטא.
סוללה גרעינית אופטואלקטרית
סוללה גרעינית אופטואלקטרית הוצע על ידי מוסד קורצ'טוב שבמוסקבה. רדיואיזוטופ הפולט חלקיקי בטא (כמו טכנציום-99) גורם לערבוב של אקסימר, והאור הנפלט כתוצאה מכך מספק אנרגיה לתא סולרי. הסוללה תהיה בנויה מתערובת אקסימר של ארגון וקסנון במתקן לחץ עם משטח פנימי מחזיר-אור, טכנציום-99 המפוזר בקפידה, ומכשיר המנתב אולטרה סאונד לסירוגין, כך שהתא הסולרי יואר על ידי אור עם פער אנרגיה המתאים במיוחד עבור האקסימר. היתרון במבנה זה הוא שאין צורך למקם אלקטרודות בצורה מדויקת, וכן עקב הפיזור של החומר הרדיואקטיבי, רוב חלקיקי הבטא יצליחו לברוח מתוך גושי החומר הרדיואקטיבי ולתרום לתפוקת הסוללה.
סוללה גרעינית אלקטרומכנית
סוללות גרעיניות אלקטרומכניות משתמשות במתח הנוצר בין שני לוחות על מנת לעקם לוח אחד כנגד השני, עד ששני הלוחות נפגשים, המתח שביניהם נפרק, ואז הלוחות חוזרים למקומם. התנועה המכנית שנוצרת בשיטה זו יכולה לשמש לייצור חשמל על ידי שינוי צורתם של חומרים פיאזואלקטריים או על ידי גנרטור ליניארי.
האקדמיה היהודית לבנות גייטסהד
האקדמיה היהודית לבנות של גייטסהד או בית חיה רחל היא מכללה על תיכונית בת שנתיים, (סמינר) המכללה נוסדה ב-1998 בגייטסהד, אנגליה בה יש קהילה יהודית חרדית. מנהלה הוא הרב אברהם כץ, סופר ובעל טור.
זוהי מכללה יהודית אורתודוקסית, שמגיעות אליה סטודנטיות חרדיות מכל רחבי העולם, עם פנימיות ומקומות מגורים לטווח ארוך. רוב הסטודנטיות מגיעות מבריטניה אך מספרים משמעותיים מגיעים ממדינות אירופה אחרות. הגילאים של התלמידות נעים בין 16 ל-21.
מטרת האקדמיה היא להעניק לתלמידות חינוך בתורה על מנת "להדריך ולתמוך בהן בתפקידן כנשים יהודיות אורתודוקסיות בחיים הבוגרים".
האקדמיה היא ברמה A הנחשבת לרמה מתקדמת הנותנת הסמכה במסגרת התעודה הכללית לחינוך, ונותנת הסמכה אקדמית ששמה באנגליה General Certificate of Secondary Education  ןמספקת השכלה נוספת בשיתוף פעולה עם מכללה מקומית.
הכח סופיה
הכח סופיה (בבולגרית: ФК Акоахъ София) היה מועדון ספורט יהודי מהעיר סופיה שבבולגריה, אשר זוהה עם התנועה הרוויזיוניסטית. המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט שונים וארגן פעילויות חברתיות בקרב הנוער של יהודי סופיה, אך הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת הכדורגל אשר פעלה בין השנים 1925–1944.
היסטוריה
מועדון "הכח" נוסד במרץ 1925 עם איחודם של המועדונים "ולדימיר ז'בוטינסקי" ו"גלוריה" מהעיר סופיה. קבוצת הכדורגל שיחקה באצטדיון "גלוריה הכח" שהיה בתפוסה של 3,000 מקומות ישיבה, ושכן בצומת הרחובות ברגאלניצה ופארטניי נישאבסקי (סמוך למיקומו של קניון סופיה המודרני). הקבוצה שיחקה בליגה הבולגרית השנייה, ובליגה הבולגרית השלישית. עונת השיא שלה הייתה ב-1928, עת סיימה במקום השני בליגה השנייה. ב-1934 זכתה באליפות הליגה השלישית, כאשר בקבוצה שיחק משה מירנדה אשר לימים נמנה עם מייסדי מכבי יפו.
במחצית השנייה של שנות ה-30 החלה בולגריה מאמצת בהדרגה מדיניות אנטי-יהודית במקביל לביסוס וחיזוק קשריה עם גרמניה הנאצית. בראשית 1939 הוציאה התאחדות הכדורגל הבולגרית תקנות חדשות במסגרתן הוטלה חובה שלפחות שלושה מחברי הנהלת מועדון יהיו בולגרים, וכן שהמועדון יפתח שעריו לשחקנים בולגרים. במרץ 1939 שינה מועדון הכח את שמו ל-"ווזראז'דאנה" (בבולגרית: „Възраждане“), יישם את תקנות ההתאחדות והחל לאבד מצביונו היהודי. לאחר החלת החוק להגנת האומה הוחמרו משמעותית ההגבלות על יהודי בולגריה.
ב-26 באפריל 1942 התאחדה קבוצת "ווזראז'דאנה" עם מועדון "סוקול סופיה" (בבולגרית: ФК Сокол (София) ) תחת השם "ויטושקי סוקול" (בבולגרית:Витошки сокол). בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה וסילוק המשטר הקודם, חזרה קבוצת "ווזראז'דאנה" לפעילות עצמאית ונפרדת מסוקול. יהודי סופיה היו בתהליך שיבה אל העיר לאחר גירושם לערי השדה במאי 1943, סופיה נפגעה קשות בשל הפצצות בעלות הברית, לרבים מבני הקהילה לא היה בית לחזור אליו ומצבם הכלכי היה קשה מאד. בשל כך, במועד זה חסר המועדון אמצעים לקיומו והוא איבד לחלוטין את זיקתו לקהילה היהודית.
ב-5 בנובמבר 1944 התאחדו מספר מועדונים ובכללם "ווזראז'דאנה", הקימו את קבוצת "ספטמברי סופיה" (בבולגרית:ПФК „Септември“ (София)) והמועדון חדל מלהתקיים.
קרחון ריילי
קרחון ריילי (באנגלית: Riley Glacier) הוא קרחון בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב, מהצד המערבי של ארץ פאלמר, ונשפך אל תוך מפרצון ג'ורג' השישי, בין הרי טראברס, והר דיקסי.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון התגלה ונסקר לראשונה באוקטובר 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר מחדש בשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
יוטיוב פרימיום
Music Key
השירות הושק ב-12 בנובמבר 2014 כ-Music Key, ואפשר תחילה רק הזרמת תכנים מסוימים מיוטיוב ו-Google Play Music ללא פרסומות. ייעודו היה מתן שירות של הזרמת מדיה מוזיקלית בתשלום. השירות היה עתיד להשתלב ולהתמזג עם השירות שהיה קיים זה מכבר – שירות "All Access" של "Google Play Music", ולבסוף - להחליפו.
קודם להשקתו של שירות "Music Key" במאי 2014, טען ארגון הסחר המוזיקלי העצמאי ("Worldwide Independent Network"; בעברית: "רשת חופשית כלל עולמית"), שיוטיוב חתמה לכאורה על חוזים שאינם ניתנים לביטול ("חוזים שאינם סחירים"), בנצלהּ את העובדה שערכן של חברות המוזיקה העצמאיות ברגע החתימה על חוזים אלו, הן מבחינת מוניטין והן מבחינה כלכלית, היה ירוד ביחס לשירותי הזרמת מדיה אחרים. כמו כן, טען הארגון שיוטיוב נהגה (לכאורה) לחסום כל תוכן מוזיקלי שהופץ על ידי חברות עמן לא הצליחה לחתום על חוזה. תכנים מוזיקליים אלו, כך טען הארגון, היו עתידים להיכלל במסגרת מתן השירותים המוזיקליים בתשלום של יוטיוב. בהצהרה שסיפק אחד ממנהליה העסקיים הראשיים של יוטיוב, רוברט קינקל, ביוני 2014, לעיתון "Financial Times", אישר כי יוטיוב אכן חסמה תכנים של גופים עמם המשא ומתן בנוגע לחתימת חוזה לא צלח, וציין כי תכנים אלו אכן נועדו להיכלל במסגרת שירותיה בתשלום: "יש להבטיח, שכל התכנים הקיימים בפלטפורמת יוטיוב יתאימו לתנאים החדשים, שקבעה החברה בכל הנוגע לחתימת חוזים". בציינו כי יוטיוב הצליחה לחתום על חוזה עם 90% מחברות המוזיקה, עמן ניהלה משא ומתן, המשיך קינקל בדבריו, באומרו: "בעוד שהיינו מייחלים לחתום חוזים עם 100% מהחברות, אנו מבינים שזהו איננו יעד בר השגה; עם זאת, אנו עודנו מחויבים, הן עבור משתמשי יוטיוב והן עבור תעשיית המוזיקה; על כן, מתוקף אחריותנו להשיק את שירות חוויית המוזיקה היוקרתי יותר (בתשלום)". זמן מה לאחר דברים אלו, דיווח עיתון "Financial Times", שיוטיוב הגיעה להבנות ולעסקה כוללת עם קבוצת הסחר "Merlin Network", המייצגת למעלה מ-20,000 גופי מוזיקה עצמאיים, והכללתהּ במסגרת השירות היוקרתי. למרות פרסום מידע זה אודות העסקה, נמנעה יוטיוב מאימות ואישור דיווחים אלו.
יוטיוב רד
לאחר מכן, ב-28 באוקטובר 2015, הושק מחדש השירות כיוטיוב רד.
שירות זה הציע צפייה נטולת פרסומות בכל סרטוני הווידאו של אתר יוטיוב, כמו גם מתן גישה לסרטוני וידאו הכוללים תכנים מקוריים אקסקלוסיביים. נכון לנובמבר 2016, מנויים לשירות זה 1.5 מיליון משתמשים, כאשר מיליון משתמשים נוספים משתמשים בגרסת ניסיון חינמית של השירות. נכון ליוני 2017, סך כל הצפיות בעונתהּ הראשונה של "YouTube Red Originals" (בעברית: "(התכנים) המקוריים של יוטיוב רֶד") עמד על כ-250 מיליון.
לצורך פרסום השירות החדש, צולמו מספר סדרות, תוך שיתוף פעולה עם יוּטְיוּבֶּרִים מפורסמים. התכנים שצולמו הפכו נגישים רק למשתמשי יוטיוב רֶד. השקת השירות עוררה סערה ותרעומת בקרב יוצרים קטנים יחסית, שחששו שההשקה תגרום לירידה ברווחיהם.
יוטיוב פרימיום
ב-28 בספטמבר 2016 מינתה יוטיוב את ליאור כהן, אחד ממייסדי "300 אנטרטיינמנט" ובעברו מנכ"ל קבוצת "וורנר מיוזיק גרופ" ונשיא "דאף ג'אם", למשרת "מנהל המוזיקה העולמי של החברה". ב-17 במאי 2018 הושק מחדש השירות כ"יוטיוב פרימיום".
מאפיינים
בנוסף על הזרמת תכנים ללא פרסומות, חבר השירות ליוטיוברים מפורסמים, והציע תוכני וידאו המוגדרים כ-"YouTube Premium Originals", והגישה אליהם מוגבלת לרשומים לשירות בלבד. על אף היותם תכנים המותנים בהרשמה לשירות, מספר סרטים ופרקים מסדרות אלו הוצעו לרכישה דרך יוטיוב או Google Play Movies & TV במדינות מסוימות בהן ההרשמה לשירות לא זמינה.
בערוץ מוצגות גם סדרות מקור (לדוגמה: "סגר", העוסקת באירועי הסגר של שנת 2020).
פוסט-תאיזם
פוסט-תאיזם היא גרסה של הנונתאיזם שלא דוחה את התאיזם כמו שהיא עושה אותו מיושן מדי לזמננו, ואלוהים הוא שלב בהתפתחות האנושית שכבר עבר. הגישה הפוסט תאיסטית, היא גם הגישה המתנגדת לאנטיתאיזם, והיא גם יכולה להסכים עם חלק מהביקורות על האתאיזם.
אין לבלבל בין פוסט-תאיזם לבין נאו-תאיזם, השקפה לפיה התאיזם בכללותו נכון, אך לא באופנים בהם הוא מוצג בדתות התאיסטיות, או שהקשר בין הדתות התאיסטיות לאלוהים הוא מועט אם בכלל קיים בחלק מהן.
אלנטריס
אֶלָנטְרִיס הוא רומן פנטזיה שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון. הספר פורסם לראשונה ב-21 באפריל 2005 על ידי טור ספרים, והוא הספר הראשון שפרסם סנדרסון.
תקציר עלילה
ראודן נסיך ארלון היה מאורס כאשר הכה בו השאוד. ראודן הפך באחת לאלנטרי מקולל: שיערו הפך מחום לאפור דהוי ועורו התכסה בטלאים שחורים חולניים. ראודן מוכנס לאלנטריס ולתושבי ארלון נמסר שנפטר. זמן קצר לאחר מכן מגיע כהן בכיר של מדינת פיורדן לארלון, במטרה להמיר את דתם של כל תושביה, ולהכפיף אותם לכהונת פיורדן. סריני ארוסתו של ראודן נאבקת לסכל את תוכניות הכהן.
ראודן מאחד בין תושבי אלנטריס הסובלים, מאתר את הסיבה בשלה הפכה העיר למקוללת ומצליח להחזיר את קסמה.
המשכים
סנדרסון תכנן המשך רשמי ל"אלנטריס", אם כי הוא לא בטוח מתי הוא ייכתב. הוא הצהיר כי ההמשך יתקיים עשר שנים לאחר האירועים של הספר הנוכחי, ויתרכז בכמה מהדמויות השוליות שהופיעו בסיפור.
נשמת הקיסר
ב-2013 כתב סנדרסון נובלה בשם "The Emperor's Soul" ("נשמת הקיסר"), שזכתה בפרס הוגו לנובלה הטובה ביותר בשנת 2013. הנובלה מתרחשת בעולם שבו מתקיים "אלנטריס", אך באזור אחר לחלוטין, ולדברי סנדרסון, אין צורך לקרוא את "אלנטריס" על מנת להבין את העלילה.
ביקורת
הסופר האמריקאי אורסון סקוט קארד, מחברם של ספרי אנדר, כתב באתר האינטרנט שלו כי. כתב העת שיבח את הספר, משום שלא נכתב כספר הראשון בסדרה "בלתי נגמרת", וכן את מערכת הקסם המורכבת שהגה סנדרסון.
השנים הראשונות (אלבום של אריק איינשטיין ויהורם גאון)
"השנים הראשונות" הוא אלבום אוסף משותף של אריק איינשטיין ויהורם גאון, שיצא לאור בשנת 1989.
האלבום כולל שירים בולטים של כל אחד מהם מהקריירה, וגם שיריהם ביחד במסגרת הרכב שלישיית גשר הירקון.
האלבום יצא לזכרו של נפתלי אלשיך (מבעלי חברת התקליטים "ישראפון" שהיא הגלגול הקודם של חברת "הליקון") שנפטר שנתיים קודם לכן שיזם והפיק את מרבית שירי האוסף עוד לפני כן.
פרץ פסקל
ראשית חייו ומשפחתו
פסקל נולד בגאלאץ, רומניה אחד מחמשת ילדיהם של סופי לבית ילקוביץ, ילידת יאשי, והרמן, יליד בקאו. האב הרמן פסקל היה עורך דין וכיהן כקונסול הדיפלומטי של אוסטריה בגאלאץ. האב היה איש אשכולות, ששלט בכמה שפות ונקרא בפי ידידיו "המילון המהלך". האב היה גם ממייסדי אגודת חיבת ציון בעירו, בקאו, וייצג אותה בקונגרס פוקשאן, הכנס הארצי הראשון של אגודות "חיבת ציון" שהתקיים בפוקשאן בינואר 1882.
הרמן פסקל ומשפחתו עלו ב-1882 מנמל גאלאץ לארץ ישראל, באונייה "איריס", עליה הצטופפו 142 עולים. הוא היה בין המעטים שמימנו בעצמם את הוצאות נסיעת משפחתו. האונייה טולטלה בדרך במשך שלושה חודשים, בין נמלי ביירות, יפו ואלכסנדריה, עד אשר הרשו השלטונות הטורקים להוריד את העולים לחוף. בחיפה, שם התגוררו העולים בדוחק ובעוני, פסקל הצעיר למד בבית הספר של חברת כי"ח. בגיל 13 הוא התייתם מאביו.
משפחת פסקל הייתה אחת המשפחות אשר הקימו את המושבה זכרון יעקב ב-1882.
בשירות הבארון רוטשילד
כאשר סיים את לימודיו וחזר ארצה, ועם היווסד המושבות מאיר שפיה ובת שלמה התמנה פרץ פסקל למנהל האדמיניסטרטיבי שלהן, מטעם הבארון. הוא כיהן בתפקידים אלה במשך כשלוש שנים ובתקופה זו גם נישא למרים, בתו של אלעזר רוקח (אחיו של שמעון רוקח, ממייסדי נווה צדק). לבני הזוג נולדו שלושה ילדים.
בגיל 21 הוא מונה לנהל את בית הספר להכשרת חקלאים צעירים (הארבייטער שולה) שיסד הבארון בזכרון יעקב.
פרדסן בפתח תקווה
ב-1897 פרש פסקל משירותו ביק"א והתנחל בפתח תקווה, שם בנה את ביתו והקים משק חקלאי ופרדס בן מאה דונם. מאז פעל למען קידום הפרדסנות וביסוסה, חידש שיטות בהרכבת ההדרים, במלחמה במזיקיהם, בקטיף ובאריזה, המציא את הרכבת-התמך וכמה מכשירי עבודה, פיתח את ההרכבה על ה"חושחש" (תפוז מר). ביובלו ה-70 הכתירו אותו הפרדסנים בתואר "אבו חושחש".
הביא מארצות אחרות, בניגוד להגבלות השלטון הטורקי, מינים שונים של מטעים ובהם גם את שקד הפקאן. "העולים הבלתי חוקיים" שהוכנסו ארצה בעזרתו התאקלמו יפה. כן הכניס ארצה, אחרי מסע רב תלאות והרפתקאות, את האתרוג הקורפואי מאלבניה.
ב-1900 השתתף בהקמתה של אגודת "פרדס" והיה חבר בהנהלתה. חמש שנים אחר כך, ב-1905 הקים יחד עם שותפיו שמעון רוקח, מאיר אפלבוים, יחזקאל בלום, לייב לוי, ושמואל מויאל את פרדס "בחריה" -פרדס בן 600 דונם, שהיה הפרדס הגדול ביותר בארץ והיחיד שהושקה ממימי הירקון (רוב הפרדסים באותה תקופה היו בני 30 דונם לכל היותר, והושקו באמצעות שאיבת מים מבארות שנקדחו במקום).
פסקל היה בין מייסדי אגודת הפרדסנים "אדיר" בפתח תקווה, וכיהן כיו"ר שלה שנים רבות. עשה ניסיונות בנטיעת כותנה ובשיפורים רבים בפרדסנות והעמיד תלמידים רבים, שבעבודתם בפרדסו התמחו בעבודה זו.
גואל אדמות, נדבן, פעיל ציבור ומציל פתח תקווה
במשך שנים רבות, בהיות כפר-סבא רק מושבת בת קטנה של פתח תקווה, היה פסקל פעיל בניהול המקום כחבר הוועד ולא פעם הגן על המושבה הקטנה בפני נציגי השלטון. פסקל נמנה גם על מייסדי מכבי האש בפתח תקווה, ואף תרם את המגרש עליו הוקמה תחנת כיבוי האש הראשונה (ברח' חפץ חיים, פתח תקווה). השתתף ביסוד העיתון "החקלאי", ופרסם מאמרים מקצועיים רבים בעיתוני הארץ ובחו"ל.
ב-1915 הצליח פסקל לסכל ניסיון ערבי לגזול 200 דונאם מאדמות כפר סבא. כנקמה הלשינו עליו הערבים בפני השלטון הטורקי שהוא מקיים קשרים עם האנגלים. לפי גרסה אחרת הם ניצלו את גילויה של גופת פועלת ערביה שטבעה בבאר בפרדס שהיה שייך לו והאשימו אותו כי הוא זה שגרם למותה. כך או כך, הוא ברח למצרים והשאיר את משקו ופרדסו לניהולה של אשתו. הוא נשפט שלא בפניו והוטל עליו גזר דין מוות.
במצרים פסקל הקים משרד מסחרי וקשר קשרים עם מפקדי הצבא הבריטי. הוא אף עזר לאהרון אהרונסון בקשריו ובעבודתו במצרים להשיג הלוואה של 2,000 לירות זהב, מבנק מצרי, למשלוח ליישוב להצלתו מרעב. עם כיבוש הארץ בידי הבריטים היה הראשון מהפליטים ממנה, שחזר כחבר שרות המודיעין הצבאי.
ב-1920 תרם חלק מהמגרש שהיה שייך לו בפתח תקווה לשם הקמת בית "מושב זקנים" (כיום בית דיור מוגן).
כאשר תקפו ערביי יהודיה את המושבה פתח תקווה ב-5 במאי 1921 (מאורעות תר"פ), עלה פרץ פסקל על סוסו ובחירוף נפש חצה את כל קווי האויב והגיע למפקדת הצבא הבריטי ביפו. שם, תוך ניצול קשריו עם המודיעין הבריטי הוא הצליח לזרז את משלוח העזרה הצבאית לפתח תקווה. הבריטים שלחו מכוניות משוריינות וכן מטוס שגילה את התקפת הערבים מדרום למושבה. המטוס הטיל מספר פצצות ופיזר את המתקיפים. תודות לתגובה זו המושבה נצלה.
ב-1935 פסקל הקים בפתח תקווה את תחנת הגידול ל"חרקים מועילים" והיה מחלוצי השימוש המסחרי בהדברה ביולוגית בארץ ישראל.
על שמו רחוב פרץ פסקל במרכז פתח תקווה וחורשת פסקל - אוסישקין בכפר סבא (על גבול הוד השרון).
Mein Herze schwimmt im Blut, רי"ב 199
Mein Herze schwimmt im Blut (בעברית: לבי רוחץ בדם) רי"ב 199, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בין 1711 ל-1714, בהיותו בוויימאר. מקובל להניח שביצועה הראשון היה ב-12 באוגוסט 1714, יום ראשון ה-11 לאחר חג השילוש הקדוש, אם כי יש סבורים שהיה זה במועד זה ב-1713. היא יצירת סולו לסופרן. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, ב-1723 באותו מועד.
היסטוריה ומילים
הלברית נכתבה על ידי גאורג כריסטיאן להמס (Georg Christian Lehms) שחי אז בדרמשטאדט, ולכן לא ידוע אם באך פגש אותו אישית בתקופה קודמת, או שחיבורו של להמס הגיע לידיו של באך באופן אחר. כמו כן, לא ידוע אם באך חיבר את הקנטטה במיוחד לכבוד המועד במסגרת תפקידו, או שהוא חיבר אותו בעבר ורק השתמש בו אז. זאת, בדומה לקנטטת הסולו מס' 54 שמשערים שבוצעה בחודש הקודם שהלברית שלה אף היא נכתבה על ידי להמס. הלברית לא קשורה לסדר הקריאה של אותו יום ועוסקת בתהליך חזרה בתשובה וחרטה על החטאים, כאשר בתחילה נדמה החוטא בעיני עצמו כחסר תקווה, אך לבסוף מתנחם בחסד האל.
בביצועים מאוחרים של הקנטטה, בקטן ב-1720 ובלייפציג ב-1273 הוא ערך מספר שינויים כגון החלפת הסולם מדו מינור לרה מינור והחלפת ויולה אובליגטו בצ'לו. הביצוע בלייפציג היה לפני המיסה ולאחריו בוצעה קנטטה מס' 179.
מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה עבור סולו סופרן אחד והרכב קאמרי שכולל אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו שמבוצע גם על ידי בסון וויולונה. בקנטטה שמונה חלקים:
הקלטות
את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-55 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1989), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
סטניסלב סקלסקי
סטניסלב סקלסקי (פולנית: Stanisław Skalski; 27 בנובמבר 1915 - 12 בנובמבר 2004) היה אלוף הפלות פולני במלחמת העולם השנייה, עוטר באות השירות המצוין ובצלב התעופה המצוינת. מבין כל טייסי חיל האוויר הפולני, השיג את מספר ההפלות הגבוה ביותר בחיל, והיה ראשון אלופי ההפלות מבין כל טייסי בעלות הברית. במהלך המלחמה רשם 11/12 18 הפלות ושתי הפלות נוספות בספק. לפי מקורות אחרים, וביניהם סטניסלב עצמו, מספר הפלות שלו בפועל היה 11/12 22.
ביוגרפיה
סטניסלב סקלסקי נולד ב-27 בנובמבר 1915 בקודימה, מחוז פודוליה, האימפריה הרוסית (כיום חלק מאוקראינה). לאחר שסיים קורס טיס בשנת 1938 שובץ בטייסת הקרב ה-142. ב-1 בספטמבר 1939 תקף מטוס סיור גרמני מדגם הנשל Hs-126, אך את הפלת המטוס רשם דווקא חברו לטייסת. סקלסקי נחת ליד המטוס שהופל, עזר לחבוש את הטייסים וארגן את לקיחתם לבית חולים צבאי. כבר ב-16 בספטמבר סקלסקי זכה להיקרא "אלוף הפלות" - הוא הצליח להפיל 6 מטוסים גרמנים, ומבין כל טייסי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה הוא הראשון שקטף את התואר.
לפי דיווחיו הפיל עד לפרק זמן זה מטוס יונקרס Ju 86, שני מטוסי דורניר Do 17, מטוס יונקרס Ju 87, שני מטוסי הנשל Hs-126 והפלה משותפת של מטוס נוסף מדגם זה. זמן קצר לאחר מכן, עזב את פולין יחד עם טייסי קרב פולנים נוספים לרומניה, משם נמלט לביירות ולאחר מכן הגיע אל צרפת. משם המשיך לעבר בריטניה והצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי.
באוגוסט 1940 סגן סקלסקי שובץ בטייסת הקרב ה-501 של חיל האוויר המלכותי. מ-30 באוגוסט עד 2 בספטמבר 1940 הפיל מפציץ היינקל He 111 ושלושה מטוסי מסרשמיט Bf 109. ב-5 בספטמבר הופל לראשונה ממטוסו. סבל מכוויות עזות שהובילו לאשפוזו במשך שישה שבועות, אך הוא חזר לטייסת כבר באוקטובר 1940. במהלך הקרב על בריטניה, זקף לזכותו ארבע הפלות נוספות והפלה אחת נוספת משותפת.
במרץ 1941 שובץ בטייסת 306 של החיל הפולני, וחג במעגלים מעל צרפת כדי למשוך את תשומת לבם של הגרמנים. ב-1 במרץ 1942 נהיה למפקד הטייסת ה-316 של פולין. ב-29 באפריל 1942, סרן סקלסקי מונה לתפקיד מפקד טייסת 317 של פולין למשך חמישה חודשים. מנובמבר 1942 שימש כמדריך טיס קרבי ביחידה 58.
באוקטובר 1942 קיבל פיקוד על טייסת שהורכבה כולה מטייסים ומתנדבים פולנים שכונתה "הקרקס של סקלסקי". הטייסים הפולנים הגיעו לשדה תעופה בקרבת טריפולי וחברו לטייסת 145 של חיל האוויר המלכותי. טייסתו של סקלסקי לקחה חלק בקרבות מעל טריפוליטניה וסיציליה. ב-6 במאי 1943 הטייסת לחמה את מלחמתה האחרונה ופורקה עם סיום המערכה בצפון אפריקה.
במהלך החודשיים בהן פעלה הטייסת, הטייסים הפולנים הצליחו להפיל 26 מטוסים גרמנים ואיטלקים. קפטן סקלסקי הצליח להפיל ארבעה מטוסים, ואילו סגן בטייסת שלו הצליח להפיל חמישה מטוסים.
סקלסקי קודם ומונה למפקד טייסת 601 של חיל האוויר המלכותי, הייתה זו הפעם הראשונה בה טייס פולני קיבל פיקוד על טייסת של צבא אחר. לקח חלק בקרבות של פלישת בעלות הברית לסיציליה ושל פלישת בעלות הברית לאיטליה. מדצמבר 1943 עד אפריל 1944 סקלסקי פיקד על כנף 131 של חיל האוויר הפולני. ב-24 ביוני 1944 רשם שתי הפלות נוספות מעל רואן.
מתוקף תפקידו, היה עליו לצאת למשלחת לארצות הברית בספטמבר 1944 ועל כן חזר לאירופה בפברואר 1945.
לאחר המלחמה חזר לפולין בשנת 1947 והצטרף לחיל האוויר של צבא פולין. בשנת 1948 נעצר באשמת שווא של ריגול. הוא נידון למוות, וחיכה להוצאתו להורג במשך שלוש שנים, אך אז "הומתק" הדין והוא נשלח למאסר עולם בכלא.
עם סיום הסטליניזם בפולין, הוא שוחרר ממאסר בשנת 1956, עבר שיקום והורשה לחזור לשורות הצבא. שירת במספר תפקידים במטה הכללי של חיל האוויר הפולני. על זכרונותיו מימי המלחמה חיבר ספר בשנת 1957 בשם "צלבים שחורים מעל פולין". ב-15 בספטמבר 1988 קודם לדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1990 נפגש עם הטיס הגרמני שהציל בימיה הראשונים של המלחמה.
סטניסלב סקלסקי נפטר בוורשה ב-12 בנובמבר 2004.
יחסי ערב הסעודית–פורטוגל
יחסי ערב הסעודית–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין ערב הסעודית לפורטוגל.
יחסים כלכליים
סעודיה מייבאת הרבה מוצרים מפורטוגל כמו קרמיקה, אבן, חומרים בסיסיים, קרטון, ועוד. בנייה, טלקומוניקציה, אנרגיה, שירותי בריאות, סיבים אופטיים, עיצוב ופיתוח אנרגיה, ארגון תערוכות ואירועים, תעשיית המזון והפלסטיק, בנקאות ונדל"ן הם בין הזדמנויות עסקיות טובות אחרות לחברות פורטוגזיות להשקיע בהן. מצד שני, פורטוגל מייבאת מסעודיה נפט, פטרוכימיקלים ומוצרים אחרים שמקורם בנפט.
מנדס
מנדס, מנדז או מנדש (בכתב לטיני: Mendes) הוא שם משפחה מחצי האי האיברי שפירושו "בנו של מנדו" או "בנו של מם".
כריסטופורו מורו
מורו היה בן למשפחה שהתיישבה באזור ונציה באמצע המאה ה-12. אחד עשר מבני משפחה זו כיהנו כדוג'ים.
קורות חיים
לאחר סיום לימודיו האוניברסיטאיים, כיהן מורו במספר משרות ציבוריות ובהן, שגריר ונציה אל האפיפיורים אאוגניוס הרביעי וניקולאוס החמישי.
הקדוש הנוצרי ברנארדינו מסיינה ניבה שמורו יהפוך לדוג'ה, ובעקבות זאת, לאחר עלייתו לשלטון, הורה מורה על הקמת כנסיית סן ג'ובה אשר הוקדשה לזכרו של ברנרדינו.
בראשית כהונתו החלה מלחמה בין לה סרניסימה לאימפריה העות'מאנית. בשנת 1463 פנה האפיפיור פיוס השני למורו ושלח אליו חרב מקודשת במטרה שמורו יקבל את החרב ויצטרף לברית האנטי עות'מאנית. ונציה היססה מלהצטרף לברית (משיקולים מסחריים), אולם באפריל 1463, עשר שנים לאחר כיבוש קונסטנטינופוליס, כבשו כוחות עות'מאנים את המצודה הוונציאנית בארגוס שביוון. הפטריארך הלטיני יוהנס בסאריון הגיע לוונציה לשכנע את תושביה להצטרף ל"הגנה על האמונה", היינו להילחם בעות'מאנים, ובאותה שנה הוקמה ברית בין ונציה, הונגריה ואלבניה כנגד הסולטאן העות'מאני מהמט השני. ברית זו הצליחה להאט את התקדמות הכיבושים של הצבא העות'מאני לזמן מה, אולם לא שחררה שטחים שנכבשו על ידם.
בשנת 1469 כבש הצי הוונציאני בפיקודו של ניקולו קאנאל את אינוס שבתראקיה, אולם כשל בניסיונו להגן על האי אאובויה מפני המתקפה הטורקית (האי שימש באותה עת מרכז גידול תבואה עבור ונציה). האי נכבש על ידי הטורקים, תוך הסבת אבדות כבדות לצי הוונציאני.
בתקופת כהונתו של מורו נאבק ונציה בחזית נוספת - כנגד מלך צרפת לואי ה-11, אשר ניסה להרחיב את שטחי לומברדיה שבשליטתו על חשבון שטחים שבשליטת ונציה בצפונה של איטליה.
מורו נפטר בלא צאצאים, והוריש את כל רכושו למוסדות צדקה שונים ולכנסיות. מורו נקבר בכנסיית סן ג'ובה אשר בנה.
תיאודור פון קרמן
תיאודור פון קרמן (במקור קליימן, באנגלית: Theodore von Kármán; בודפשט, 11 במאי 1881 – אאכן, 6 במאי 1963) היה מתמטיקאי, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה וחלל, יהודי-הונגרי. מחלוצי האווירונאוטיקה ומדע החלל ומי שנחשב בין גדולי המדענים בתחום האווירונאוטיקה בעולם. מחקריו תרמו רבות להבנת עקרונות התעופה ולשימוש בניתוח מתמטי לבעיות הנדסיות, ולו תרומה מכרעת לתורת הזרימה במהירות גבוהות מעבר למהירות הקול.
השנים הראשונות
פון קרמן נולד למשפחה יהודית בבודפשט, הונגריה בשם קרמן טודור. היה מצאצאי המהר"ל מפראג. אביו, מור קרמן (משה בשמו העברי), שינה את שם משפחתו מקליינמן לקרמן בשנת 1874, והיה פרופסור לפילוסופיה ולחינוך. אחיו היה אלמר קרמן, שופט בבית משפט.
כבר בילדותו זוהה כעילוי במתמטיקה, אולם אביו מנע ממנו את לימודי המתמטיקה, בהם ראה כלא-שימושיים. עם סיום הגימנסיה "מינטה" בבודפשט, זכה בפרס על שמו של לורנד אטווש כתלמיד המצטיין במתמטיקה ומדעים בכל הונגריה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1902 כבעל תואר בהנדסת מכונות. עבודת הגמר שלו הייתה "על תנועה של מוט כבד נתמך בקצהו המעוגל על ידי משטח אופקי".
בגמר לימודיו (1902) ביצע שרות חובה צבאי במשך שנה אחת, בו שימש צוער ארטילריה בצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר מכן, עסק במחקר והוראה במוסד בו למד, במשך שלוש שנים כ"עוזר הידראוליקה". במהלך שנים אלו שימש גם כיועץ עבור יצרן קטרים גרמני.
מחקריו בתקופה זו עסקו בחקר מבנים תחת לחץ ודחיסה, תופעת הקריסה וכן חקר תנועתם של זורמים. חשיבות מיוחדת נתונה למאמרו בשנת (1906) על "התאוריה של קריסה וניסויי דחיסה על עמודים ארוכים ודקים".
לימודים וראשית המחקר האווירונאוטי
בשנת 1906 הוענקה לו מלגה לשנתיים מ"האקדמיה ההונגרית למדעים בבודפשט", והוא יצא ללמוד באוניברסיטת גטינגן, גרמניה. שם הוא הושפע מאוד מפליקס קליין ודויד הילברט. בגטינגן, היה לתלמידו של לודוויג פרנדטל (Prandtl), ממייסדי תורת "מכניקה של זורמים" וחלוץ ההידרודינמיקה מתמטית. מחקריו שילבו מודלים מתמטיים לתיאור קריסה של מבנים גדולים, תוך שימוש בנתונים שהושגו מניסויים בשימוש במכבש הידראולי גדול. על מחקר זה הוענק לקרמן תואר דוקטור ב –1908, באותה שנה הוא קיבל משרה כחוקר בגטינגן.
בביקור קצר בפריס מרס 1908, צפה פון קרמן בטיסות תצוגה של חלוצי התעופה, והם עוררו את התעניינותו ליישום המתמטיקה על מדע האווירונאוטיקה. התעניינותו באווירונאוטיקה הפכה לנושא מחקר מרכזי עבורו, עם בנייתה של מנהרת רוח בגטינגן של עבור חברת ספינות האוויר, צפלין.
בנה מודלים מתמטיים לתיאור הזרימה סביב גופים ולתיאור "השלת מערבולות" מאחורי גוף. בשנת 1911, באמצעות תוצאות ממנהרת הרוח, ביצע ניתוח של יצירת מערבולות מאחורי גוף שטוח, בצורת שורה כפולה לסירוגין, אשר ידועה כיום בשם "רחוב מערבולת של פון קרמן".
בשנת 1913 קיבל משרה כמנהל המכון האווירונאוטי ב- RWTH אאכן, אחת מהאוניברסיטאות המובילות בגרמניה. הוא החל לעסוק בתכנון אווירונאוטי ולבנות קבוצת מחקר בנושא, כמו גם שיפורים משמעותיים בציוד שכלל מנהרת רוח.
לאחר המלחמה בשנת 1919, חזר למכון המחקר האווירונאוטי של אאכן, שם עבדו מדענים מובילים בתחום, ביניהם פוקר (Fokker) הינקל (Heinkel) ויונקרס (Junkers). בעזרת סיוע כספי מהיצרני מטוסים גרמניים מובילים, הוא החל בחקר כוחות גרר, עילוי והשפעת הטורבולנציה, על מנת לשפר את ביצועי המטוס.
בספטמבר 1922 ארגן כנס יסוד ל"איגוד הבינלאומי של מכניקה תאורטית יישומית" באינסברוק גרמניה, וניסה לייסד את ארגון זה.
בשנת 1926, הגיע קרמן לביקור בארצות הברית על פי הזמנתו של ראש המכון הטכנולוגי של קליפורניה (קלטק), על מנת לייעץ בתכנון מנהרת רוח. מאז, ועד 1928 שהה שישה חודשים בכל שנה בקלטק.
בשנת 1930 הוא הוזמן להיות מנהל במשרה מלאה, של המעבדה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. האירועים הפוליטיים בגרמניה והאנטישמיות הגואה, שכנעו אותו להסכים להזמנה, למרות אהבתו את אאכן. בשנת 1930, הוא עזב גרמניה, והיגר לארצות הברית יחד עם אמו ואחותו הצעירה.
פעילות בארצות הברית
בשנת 1930 קיבל את ניהול ה"מעבדה אווירונאוטית גוגנהיים" במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ((GALCIT, Guggenheim Aeronautical Laboratory, GALCIT בפסדינה קליפורניה.
תחת הדרכתו תוכננה, נבנתה והופעלה מנהרת הרוח של קלטק במפתח של 10 רגל. כל חברות תכנון ובניית מטוסים השתמשו במנהרה זו לבחינת תכנוניהן. גם תכנון מנהרת הרוח למהירויות גבוהות של בואינג היה מושפע מאוד הצעות של פון קרמן.
השפעתה הגוברת של המעבדה האווירונאוטית בקלטק על עולם התעופה, בהשראתו של קרמן, הניעו את הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA) של ארצות הברית להקים מעבדה מתחרה בקליפורניה.
בשנת 1933 ייסד את המכון האמריקני למדעי האווירונאוטיקה.
בשנת 1936 החל במחקרים על הנעה רקטית. המחקר התאורטי הבסיסי של פון-קרמן הוליד פיתוח הראשוני והמוצלח של מנוע רקטי המבוסס על דלק מוצק, ובשנת 1940הדגים טיל מונע בדלק זה. מחקריו אלו הובילו לבנייתם של רקטות להאצת ההמראה (Jet Assisted) או (JATO) במטוסים, שהם אבטיפוס לטילים בימינו.
הצלחה זו הובילה את הממשל האמריקאי לממן מחקרים עבור פיתוח ההנעה רקטית במטוסים. כמו כן, את קרמן להקים שני מוסדות נוספים ונחשבים מאוד, המיועדים במקור לחקר טילים: חברת הנדסה Aerojet בשנת 1942, ואת המעבדה להנעה סילונית בשנת 1943.
קרמן היה בין מקימי המעבדה להנעה סילונית, במכון הטכנולוגי של קליפורניה, בשנת 1943. תפקידה המקורי היה מחקר ופיתוח טילים, כתגובה לתוכניות הטילים של גרמניה הנאצית. לימים הפכה אחד ממרכזי המחקר החשובים של סוכנות החלל האמריקנית נאס"א.
בשנת 1944 נענה להזמנה של חיל האוויר האמריקאי לעבור לוושינגטון ולהוביל קבוצה המדעית מייעצת ולהיות יועץ תכנון לטווח ארוך של הצבא.
לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, עמד בראש המשלחות שיצאו לגרמניה לבדוק את מרכזי המחקר שם בנושאי טילים ומטוסים על קוליים. זאת, כחלק ממבצע מודיעיני רחב הקרוי "מבצע לוסטי" (LUSTY, LUftwaffe Secret TechnologY). במשלחת היה גם תלמידו לדוקטורט טסיאן סו-שן שעבד איתו כיועץ לחיל האוויר האמריקני, שהפך לימים לראש פרויקט החלל הסיני.
בשנה זו כתב שני דוחות הסוקרים את במצב הנוכחי ("Where We Stand") ואת ההתפתחות הרצויה בעתיד ("Toward New Horizons." )
בשנים שלאחר המלחמה היה היועץ המדעי הראשי של חיל האוויר האמריקני במהלך המעבר להנעה במטוסי סילון, והיועץ מדעי הראשי של נאט"ו.
השנים האחרונות
בשנת 1949 התפטר מתפקידי הניהול והפך פרופסור אמריטוס בקלטק. הוא עדיין היה פעיל מאוד בייעוץ לחיל האוויר האמריקני ולנאט"ו. מילא תפקיד מרכזי בכנסים בינלאומיים על אווירונאוטיקה.
בשנת 1951 יזם קרמן שיתוף פעולה בין חיל האוויר האמריקאי לנאט"ו, וייסד בפריס קבוצת ייעוץ המשותפת למדינות נאט"ו ועוסקת בנושאים של מחקר ופיתוח אווירונאוטי (AGARD). (AGARD, Advisory Group on Aeronautical Research and Development). הקים ועדות הרבות לחקר תחומים שונים, בסיוע במדענים אמריקאים ואירופים, כגון, אווירודינמיקה, הנעה ואלקטרוניקה. הוא היה היושב ראש של קבוצה זו עד יום מותו.
במהלך 1955 הציע פון קרמן להקים מכון מיוחד לחקר האווירודינמיקה הפתוח לסטודנטים ממדינות החברות בנאט"ו. המכון הוקם שנה מאוחר יותר בבלגיה, ונקרא על שמו: "מכון פון-קרמן" (Von Karman Institute for Fluid Dynamics, VKI). המכון עוסק מאז בתחומים בקשורים למכניקת הזורמים: תעופה וחלל, זרימה במדעי הסביבה וזרימה המכונות והנעה.
השנים האחרונות של חייו עברו עליו בפריז, העיר האהובה עליו. אולם התעניינותו במחקר אווירונאוטיקה ותרומות לא דעכה.
פון-קרמן נפטר בעת ביקור באאכן גרמניה בשנת 1963, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-82. הוא נקבר בפסדינה, קליפורניה.
קרמן היה קשור מאוד למשפחתו, הוא לא היה נשוי. אביו נפטר עוד בהונגריה, אמו ואחותו הצעירה היגרו איתו לארצות הברית וטיפלו בביתו. אחיו נותר בבודפשט במהלך המלחמה העולמית השנייה והיגר לשווייץ בעזרתו של קרמן.
הוא דיבר שפות רבות, ביניהן הונגרית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית (במבטא הונגרי כבד) ויידיש.
לאחר מותו יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "הרוח ומעבר לה" ("The Wind and Beyond”)
תרומה מדעית
תהילתו של קרמן באה לו מהשימוש של כלים מתמטיים לחקר זרימת זורם, ומיישום תוצאות המודלים בתכנון מעשי. הוא בעל תרומות ייחודיות בתחומים רבים של מכניקת הרצף ובמיוחד בתאוריות התנהגות לא-אלסטית של חומרים וניתוח תופעת הקריסה, תורת היציבות בזרימה, טורבולנציה, שכבות גבול, תורת הכנף, אווירודינמיקה במיוחד במהירויות גבוהות. הוא תרם תרומות נוספות בתחומים אחרים, כולל אלסטיות, תורת התנודות, מעבר חום וקריסטלוגרפיה (תורת הגבישים).
רבות מהתופעות שחקר והמודלים שפיתח נקראו על שמו:
פרסים
פון קרמן קיבל פרסים רבים ממדינות רבות עבור תרומתו יוצאת הדופן. הוא קיבל את מדליית ההצטיינות של ארצות הברית בשנת 1946, מדליית זהב של פרנקלין בשנת 1948.
הוא היה זוכה הראשון של המדליה הלאומית למדעים שהוענקה בשנת 1963 (עבור שנת 1962) על ידי הנשיא קנדי על פועלו במעבדה להנעה סילונית במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech).
הנצחה
פרס פון קארמן (Von Karman Award) מוענק מאז 1982 מדי שנה לדמות בתחום המדע או הטכנולוגיה, שהפגינה הישגים יוצאי דופן כמפעל חיים, לקידום תחום האסטרונאוטיקה וחקר החלל. זהו הפרס הראשון במעלה המוענק על ידי האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, הזרוע המדעית של הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
מכתשים בפניו האחוריים של הירח ועל המאדים נקראים על שמו.
שני בולי דואר נושאים את דיוקנו. האחד אמריקאי משנת 1992 כהוקרה על הישגיו כמדען טילים, והאחר הונגרי כהוקרה כמדען על חקר בזרימה ותופעת "השלת המערבולות".
פון קרמן וישראל
לכבוד הקמתה של האוניברסיטה העברית בירושלים, פרסם ב-1923 מאמר בקובץ מאמרים תאורטיים שנערך על ידי אלברט איינשטיין. הקובץ שנקרא "כתבי האוניברסיטה ובית הספרים בירושלים" הוא אוסף מאמרים במתמטיקה ובפיזיקה, של גדולי המדענים היהודיים בעולם, כהכנה לפתיחת האוניברסיטה העברית על הר הצופים ב-1925. המאמרים נכתבו במיוחד לפרסום בקובץ זה ולא פורסמו בשום מקום אחר. כל אחד מן המאמרים מופיע בשפת מקור (גרמנית או אנגלית) ובתרגום לעברית. מאמרו של פון-קרמן בקובץ, "תורת הקורות ויסודותיה", עוסק במכניקה של כלי טיס. מאמר אחר שלו עסק ב"בורג המעופף" והניח את היסודות לתאוריה של כנף סובבת.
בשנת 1947 פרסם בכתב העת של הטכניון מאמר בנושא זרימה של חלקיקי חול.
משנת 1954, כיהן כנשיא כבוד של האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל. הוא אף ארגן ועדה של מדענים מארצות הברית, בריטניה, הולד וצרפת, שמטרתה לסייע לאגודה לארגן בישראל הרצאות דו-שנתיות של אנשי מדע מארצות חוץ.
באפריל 1960, כנשיא הכבוד של האגודה, ביקר בישראל והציג הרצאה על הבעיות האווירודינמיות של הכניסה מהחלל החיצון לאטמוספירת כדור-הארץ.
לאחר מותו בשנת 1962, הפכו ההרצאות הדו-שנתיות שנבחרו על ידי הוועדה הבינלאומית ל"הרצאת פון-קרמן", לזכרו של המדען הדגול. הרצאות אלו פותחות את הכינוסים הישראליים לתעופה ואסטרונאוטיקה אחת לשנתיים (מ-1964 ואילך), וסוקרות את ההתפתחות העולמית בתחומים אלו.
מורשתו
פון קרמן כונה "אחד משמונה (בערך) הגאונים המוכרים בעולם" במחצית הראשונה של המאה העשרים.
קרמן היה נאמן למקצועו כמהנדס. הוא סייע למספר צבאות במהלך חייו: אוסטרו-הונגרי, הגרמני, האמריקאי ונאט"ו. צבאות שהיו גם לאויבים. הוא סבר כי למדענים יש חובה לקדם את המדע ולעזור לחברה ללא קשר להתפתחויות והשלכות פוליטיות.
בגיליון מאי 1956 של כתב העת למדעי אווירונאוטית, נאמר עליו כי "לשום אדם אחר לא הייתה השפעה גדולה כל כך על התפתחות המדע אווירונאוטיקה. מאות צעירים הפכו לתלמידיו ולמשתפי הפעולה המדעי איתו וקבלו השראה להשקיע מאמץ רב יותר".
ד"ר ויליאם ה פיקרינג, אז מנהל JPL אמר בשנת 1960: "האווירונאוטיקה לא הייתה המדע שאנו מכירים אותו היום, לולא ד"ר תאודור פון קרמן".
המורשת של מנהיגותו ואופיו הנוח השתוותו לגאוניותו.
מאמרים מדעיים בולטים
A kihajlas elmelete es a hosszu rudakon vegzett nyomas-kiserletek (The theory of buckling and compression tests on long slender columns). Magyar Mem. £pit.-Egyl. Kozl., 40:329-34. CW 2.
Von Karman, T. (1921) “On Laminar and Turbulent Friction”, Z. Angew. Math. Mech., 1, 235-236.
Von Karman T, and Tsien H.S. "(1941) “The buckling of thin cylindrical shells under axial compression". J Aeronaut. Sci.
Von Karman, T. and Tsien, H.S., (1945) "Lifting- line Theory for a Wing in Nonuniform Flow," Quarterly of Applied Mathematics, Vol. 3.
von-Karman (1947) “Sand ripples in the desert”. Technion Yearbook, pp. 52-54f
Gabrielli G., and von Kármán, Th. (1950) "What price speed? Specific power required for propulsion of vehicles", Mechanical Engineering 72, #10, pp. 775-781.
ספרים
* Mathematical Methods in Engineering, McGraw Hill, 1940 (with M. A. Biot)
* Aerodynamics - Selected Topics in the Light of their Historical Development, Cornell University Press, Ithaca, 1954
* Collected Works, (4 Volumes), Von Karman Institute, Rhode St. Genese, 1975 (limited edition book); also Butterworth Scientific Publ., London 1956. Many papers from volumes 1 and 2 are in German.
* From Low Speed Aerodynamics to Astronautics, Pergamon Press, London, 1961
* Von Karman, T. and Edson, L. (1965) “The Wind and Beyond"
* The Wind and Beyond - Theodore von Kármán Pioneer in Aviation and Pathfinder in Space, Little Brown, 1967 (with L. Edson)
לקריאה נוספת
Halacy, D.S., Father of Supersonic Flight, T&K (1965) Dryden, H.L. (1965) “Theodore von Kármán A Biographical Memoir”, National Academy of science
סולומון
סוֹלוֹמוֹן הוא צורת ביטוי לועזית לשם שְׁלֹמֹה (במקור מהמלך שלמה). {{פירושונים|
ראו גם
}}
זאב תדמור
זאב תדמור (נולד ב-6 בפברואר 1937) הוא מדען ישראלי, פרופסור אמריטוס מחקר, בפקולטה להנדסה כימית בטכניון. כיהן כנשיא הטכניון במשך 8 שנים מ-1990 עד 1998.
קורות חיים
תדמור הוביל, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, פרויקטים במדעי המחשב ובתחומים נוספים, בהם נערך שיתוף פעולה בין הטכניון לבין חברות היי-טק בישראל. בין הדוקטורנטים שלו ניתן למנות את משה פבלוקיס.
זוג קופר
בפיזיקה של חומר מעובה, זוג קופר, או זוג BCS, הוא זוג אלקטרונים (או פרמיונים אחרים) הקשורים יחדיו בטמפרטורה נמוכה. המצב תואר לראשונה בשנת 1956 על ידי הפיזיקאי האמריקאי לאון קופר. קופר הראה כי משיכה קטנה בין אלקטרונים במתכת יכולה לגרום למצבים של שני אלקטרונים להיקשר זה לזה. במוליכות-על קונבנציונלית, המשיכה נגרמת כתוצאה מאינטראקציית אלקטרון-פונון. מצב של זוג קופר הוא הגורם למוליכות על, כפי שמתואר על ידי תאוריית BCS שפותחה על ידי ג'ון ברדין, לאון קופר וג'ון שרייפר, שזכו עליה בפרס נובל בשנת 1972.
למרות שזיווג קופר הוא אפקט קוונטי, ניתן להסביר את התופעה באמצעים קלאסיים מופשטים. אלקטרון במתכת לרוב מתנהג כחלקיק חופשי. שאר האלקטרונים דוחים את האלקטרון על ידי מטענם השלילי, והיונים החיוביים מושכים אותו ויוצרים את הסריג הקשיח במתכת. משיכה זו מעוותת את הסריג היוני על ידי קירוב האלקטרונים ליונים, ומגדילה את צפיפות המטען החיובי של הסריג בקרבת האלקטרון. המטען החיובי יכול כעת למשוך אלקטרונים נוספים. משיכה זו יכולה להתגבר על הדחייה מהאלקטרונים הקרבים ולגרום להם להפוך לזוג.
זאב תדמור
פרסים
תדמור עוסק במחקר בתחום הפולימרים והחומרים הפלסטיים. הוא זכה בפרס אגודת הפלסטיקה של ארצות הברית על הישגיו בתחום, כמו כן זכה בפרס רוטרי לתרומה מצטיינת להשכלה הגבוהה בישראל. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1984 והוא זוכה פרס א.מ.ת.
בתחום החברתי
תדמור היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכך הלאה) ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל. הוא ממייסדי בשער, עמותה של חברי סגל אקדמי לקידום החברה בישראל, והיה יושב-הראש הראשון של העמותה.