cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת הבלקן הראשונה
הרקע הגאופוליטי
תבוסת העות'מאנים במלחמה האיטלקית-עות'מאנית שבמהלכה חדרו האיטלקים לטריפוליטניה וכבשו את האיים הדודקאנסיים והתחושה שזאת העת בה ניתן לכבוש טריטוריות עות'מאניות הובילו כמה מארצות חבל הבלקן ליצירת הליגה הבלקנית. הדיפלומטיה של האימפריה הרוסית השקיעה מאמצים רבים לכינון הברית, שתאמה את האינטרסים שלה ויצרה מצב לא רגיל בו צרפת והאימפריה האוסטרו-הונגרית מצאו עצמן בחזית דיפלומטית משותפת כנגד הליגה והאימפריה הרוסית - צרפת, בגלל היותה בת ברית מסורתית של האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית משום שלא רצתה לראות התחזקות של סרביה.
המלחמה
מלחמת הבלקן הראשונה התחילה ב-8 באוקטובר כשמונטנגרו הכריזה מלחמה נגד האימפריה העות'מאנית ובנות הברית הנוספות שלחו ב-13 באוקטובר אולטימטום לאימפריה העות'מאנית והכריזו עליה מלחמה ב-17 באוקטובר.
המלחמה נפתחה בו זמנית בכמה זירות: הבולגרים תקפו את הכוחות הטורקים בתראקיה, סרביה ומונטנגרו פעלו בקוסובו, בצפון מקדוניה ובאלבניה והיוונים תקפו בדרום מקדוניה כדי לכבוש את סלוניקי ובאפירוס כדי לכבוש את יואנינה.
היוונים הצליחו לכבוש את סלוניקי ובהמשך נפלו לידי הליגה הבלקנית גם אלבניה, אפירוס, מקדוניה ותראקיה. בולגריה, שייצגה גם את סרביה ואת מונטנגרו, חתמה עם האימפריה העות'מאנית על הסכם הפסקת אש ביום 3 בדצמבר. יוון המשיכה בלחימה במטרה לכבוש את יואנינה, אך בו זמנית השתתפה במגעי השלום שהובילו להסכם לונדון שסיים את מלחמת הבלקן הראשונה.
הערות שוליים
Balkanoorlogen
דבק שפכטל
דבק שפכטל (באנגלית Glue Putty או Wall Filler Putty) הוא מֶרֶק המשמש כחומר מילוי והחלקה של קירות, המשמש לעיתים לעיטור או לגימור קירות. על פי רוב, דבק שפכטל מבוסס על תרחיף של שמן פשתן ומלאן אבקתי. השם שפכטל, הנפוץ בישראל, מקורו בשם המותג של חברת טמבור, אך גם חברות נוספות מייצרות מוצרים מתחרים תחת אותו שם. בארצות הברית נמכרים מוצרים רבים המשמשים לאותה פעולה, לרוב תחת השם התיאורי Wall Filler Putty, בשמות מותגים שונים.
דבק שפכטל לרוב נמכר במכלי פלסטיק או בדליים כשהוא מכוסה בניילון באופן הרמטי לשמירה על הלחות ומרקמו דומה לחרס רך ודביק. ניתן לגוון את השפכטל כהכנה לצבע או כתחליף לצביעה. לאחר מריחתו הוא מתייבש ומרקמו משתנה. לאחר מס' שעות הוא מתייבש ומתקשה לחלוטין.
שיטות יישום
השיטה הנפוצה ביותר ליישום דבק שפכטל היא ידנית ונעשית באמצעות שפכטל שיטה זו מתאימה לסתימת חורים בקירות ולתיקוני טיח קלים. ליישום על משטחים גדולים יותר נעזרים במכשיר איירלס ומתיזים את דבק השפכטל על הקיר.
יישומים
על פי הוראות יצרנים שונים, דבק שפכטל משמש למילוי והחלקה של משטחי טיח, קירות, גבס ובטון. ניתן להשתמש בדבק שפכטל גם למטרות איטום חלונות, אריחים, ורהיטי עץ ולפיסול ועבודות אמנות.
I Luh Ya Papi
השיר הגיע אל המקום ה-77 במצעד הבילבורד הוט 100, ה-170 במצעד הסינגלים הבריטי, וה-32 במצעד שבפלנדריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נואל פישר, אנדרה פרוקטור, כרים חרבוש, טינשיי ולופז עצמה והופק על ידי נואל פישר וקורי רוני. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר היפ-הופ בליווי סינתסייזר וצלילים מתכתיים ומבחינה לירית מכיל רמזים והתייחסויות לגופה של לופז.
לופז הודיעה על יציאת השיר בתחילת 2014. ב-2013 הוציאה לופז את השיר "Live It Up", בשיתוף הראפר פיטבול. שיר זה היה אמור לשמש כסינגל המוביל מתוך אלבום אך לבסוף הוחלט כי השיר ישמש כסינגלה הראשון במקומו ו-"Live It Up", לא נכנס לאלבום. השיר נחשף לראשונה בעונה ה-13 של התוכנית אמריקן איידול שם לופז משמת גם כשופטת. בנוסף לופז גם קידמה את השיר במספר הופעות נוספות. ב-5 במרץ 2014, השיר נחשף לראשונה בתחנת הרדיו Power 106 וב-11 במרץ, הוא שוחרר להורדה דיגיטלית באופן רשמי. בנוסף לגרסה הזו שוחררה לשיר גרסת רמיקס בשיתוף הראפר ביג שון.
וידאו קליפ
ב-4 במרץ נחשפו תמונות מתוך הקליפ בו נראית לופז על יאכטה בתלבושת לבנה. יומיים לאחר שחרור השיר שוחרר גם הקליפ.
הקליפ לשיר בוים על ידי ג'סי טררו אשר שיתף פעולה עם לופז בעבר. הקליפ צולם במיאמי ומציג את לופז בפנטזיה שלה בעקבות התפיסה שלה המתארת גברים. הקליפ קיבל ביקורות חיוביות בשל העובדה שוא מציג את נושא ההתמודדות עם סקסיזם בעולם המוזיקה.
ים סומוב
ים סומוב (באנגלית: Somov Sea; ברוסית: Море Сомова) הוא השם המוצע לים שולי, בדרום האוקיינוס הדרומי לחופי מזרח אנטארקטיקה.
הים גובל בחוף אואטס (ארץ אואטס), ארץ ויקטוריה, ובחוף ג'ורג' החמישי, בין 150 ל -170 מעלות מזרח.
ממערב לים סומוב נמצא ים ד'אורוויל, וממזרח לים סומוב (מזרחית לכף אדייר) נמצא ים רוס.
שטחו של ים מוצע זה 1,150,000 קמ"ר, ועומקו מגיע ל-3,000 מטרים מתחת לפני הים.
איי באלני נמצאים 240 צפונית לחוף אנטארקטיקה, בשטח ים סומוב.
היסטוריה
בשנת 2002, הציעה רוסיה לארגון ההידרוגרפי הבינלאומי את השם לאזור זה בטיוטה, אשר לא אושרה על ידי הארגון ההידרוגפי הבינלאומי (וכל עוד אישור זה לא ניתן, השם אינו רשמי). שמו של ים זו מופיע במפות ואטלסים רוסיים, אך לא במפות של נשיונל ג'יאוגרפיק (החברה הגאוגרפית הלאומית של ארצות הברית).
מקור השם
שמו המוצע של ים סומוב, הוא על שמו של האוקיינוגרף וחוקר הקוטב הרוסי מיכאיל סומוב (Михаил Михайлович Сомов), אשר בין השנים 1955 ו- 1957 היה מפקד המשלחת הסובייטית באנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• V. N. Botnikov, Ya. P. Koblents, Ye. S. Korotkevich, Identification of a new marginal sea in the Antarctic, Polar Geography, Volume 2, 1978 - Issue 1
הרמון
הרמון (בערבית: חרים حريم מהמילה حرم; בטורקית: Harem), הוא אגף בארמון המשמש למגורי נשותיו ופילגשיו של המלך (ולפעמים גם אנשי ממשל אחרים). תופעה זאת הייתה ידועה בכמה ממלכות בעת העתיקה. נשות ההרמון חיו בדרך כלל במסגרת ההרמון עצמו ולא הורשו לצאת לבדן מעבר לחומותיו. הגברים היחידים שעמם הן היו נפגשות, מלבד סריסים, היו המלך (או בעל ההרמון) אביהן ואחיהן. ידוע כי לבבלים ולפרסים הקדמונים היו הרמונות.
בביולוגיה משתמשים במילה הרמון כדי לתאר בעלי חיים המתקבצים בלהקות של נקבות תחת זכר שליט, כמו אצל האריה, אריות הים ופיל הים.
אטימולוגיה
המילה הרמון היא מילה יחידאית בתנ"ך המופיעה בפסוק בספר עמוס "וְהִשְׁלַכְתֶּ֥נָה הַהַרְמֹ֖ונָה". משמעות המילה לא ברורה אבל ברור שהשלכה להרמון היא ענישה לנשות שומרון. על פי רוב הפרשנים מדובר בשם של מקום. יש שראו בה מילה זהה למילה ארמון בהחלפת האותיות א' ו-ה'. יש שפירשו שמדובר בחלק הארמון המיועד לפילגשי המלך. פירוש זה נתקבע בעברית המודרנית כנראה בהשפעת המילה הלועזית Harem. מקור המילה מן השורש ה.ר.מ או לחלופין ח.ר.מ, שהקשרו בערבית (וכן בעברית) הוא של דבר אסור, מקודש או מרוחק, מה שאכן בא לידי ביטוי במגורי הנשים, שהיו נפרדים ומוצנעים משאר הארמון.
בתנ"ך
התורה (חוק המלך) אוסרת על המלך ריבוי נשים, לפי הפסוק בספר דברים:. חרף זאת, שלמה המלך למשל נודע ב-700 נשותיו ו-300 פילגשיו.
במגילת אסתר מתוארים אחדים מנוהלי ההרמון, "בית הנשים", של אחשוורוש, שעם המתגוררות בו נמנו ושתי ואסתר המלכה. האחראי על הרמונו של אחשוורוש היה הגי.
בימינו
בימינו ההרמונות נעלמים ברוב הארצות המוסלמיות, אף שעדיין יש עשירים ושליטים שיש להם הרמונות גדולים.
כפר קיש
כְּפַר קִישׁ הוא מושב במזרח הגליל התחתון, בסמוך לכפר תבור, השייך למועצה אזורית הגליל התחתון ומהווה את היישוב הדרומי ביותר בה. המושב קרוי על שמו של פרדריק קיש שהיה בריגדיר בצבא הבריטי, ושימש ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בשנים 1929 עד 1931.
היסטוריה
כפר קיש הוקם ביולי 1946 כמושב שיתופי על ידי חיילים יהודים ששרתו תחת פיקודו של פרדריק קיש בצבא הבריטי. היישוב הוקם על שטח של כ-6,800 דונם שנרכש מהשטחים של כפר מצר ותוכנן ל-70–80 משפחות. בתחילה התקיים במושב חדר אוכל משותף אך עם סיום בניית בתי התושבים בוטלו הארוחות המשותפות. בגרעין המייסד היו 37 חברים. בנובמבר 1947 הצטרף לכפר ארגון "נבו" (ראשי תיבות של: "נכה באויב ונחזורה") של חיילים משוחררים יוצאי הבריגדה, שמנה כ-70 נפש. אולם ביולי 1949 עדיין סבל המושב ממחסור במתיישבים ובשנת 1951 עדיין היו מחצית מ-80 הבתים במושב ריקים מתושבים. רבים מהחברים עזבו את המקום בגלל סכסוכים חברתיים ומחלוקות פוליטיות. לאחר שנשארו במקום רק 15 משפחות הוחלט על הפיכת הכפר למושב עובדים תוך ביטול השיתופיות. ביולי 1953 כבר היו במקום 43 משפחות, כאשר רוב המצטרפים הגיעו מחיפה במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר, אשר ראתה ב"כפר קיש המחודש" יישוב שהוקם על ידי התנועה. בשנת 1957 הורחב המושב בקליטת עולים מפולין. בשנת 1960 התגוררו במושב 6 משפחות מדור המייסדים, 26 משפחות מתנועת מן העיר אל הכפר, מתוך 34 משפחות שהגיעו ועוד 24 משפחות עולים מפולין.
היישוב מונה מאות בודדות של תושבים, מתוכם 84 משפחות חדשות שנקלטו בהרחבה שהוקמה בין השנים 2008 ל-2012 על ידי קבוצת "הלה" של רפאל אלאלוף.
המושב שוכן כקילומטר אחד מצפון לאפיקו של נחל תבור, וכחמישה ק"מ ממזרח לתל קישיון ("ח'רבת קיסון"), עיר הנזכרת בספר יהושע בנחלת שבט יששכר.
הסכם בריוני
ההסכם סייע להפסקה במעשי האיבה בין ה-JNA לכוחות הסלובניים במלחמת עשרת הימים. הקרואטים והסלובנים הסכימו להשעות כל פעילות הנובעת מהכרזות העצמאות שלהם, שהתרחשו ב-25 ביוני, לשלושה חודשים. ההסכם גם פתר סוגיות הנוגעות לגבולות ולבדיקות מכס בסלובניה, סוגיות בנוגע לפיקוח טיסה ולהחלפת שבויי מלחמה.
רקע
ב-23 ביוני 1991, כשסלובניה וקרואטיה התכוננו להכרזת העצמאות שלהן, הקהילה האירופית החליטה לא להכיר דיפלומטית בשתי המדינות. ה-EC ראתה את ההכרזות כמהלכים חד-צדדיים והציעה במקום זאת לסייע במסע ומתן בנוגע לעתיד יוגוסלביה. בה בשעה החליטה ה-EC להשעות כל מגעים ישירים עם סלובניה וקרואטיה, מהלך שהתקבל בברכה על ידי הממשלה הפדרלית היוגוסלבית. סלובניה וקרואטיה הכריזו עצמאות ב-25 ביוני, וכוחות הצבא העממי היוגוסלבי החלו לנוע מבסיסיהם לעבר סלובניה. מאבק מזוין פרץ, ה-JNA וכוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה החלו להילחם על השליטה בגבולות המדינה, במלחמה שעתידה להיקרא "מלחמת עשרת הימים".
משלחת של הקהילה האירופית הגיעה לשלושה ביקורים באזור במהלך סוף יוני ותחילת יולי על מנת ליצור הסכם שיקל על משא ומתן נוסף בעתיד. המשלחת כללה את שר החוץ של לוקסמבורג, ז'אק פוס (Poos), שהיה נשיא מועצת האיחוד האירופי באותה תקופה, ג'אני דה מיכליס (Michelis), שהיה הנשיא שקדם לו, והנס ואן דן ברוק (Broek), הנשיא העתידי. לפני הגעתם של חברי המשלחת לבלגרד, פוס מסר לעיתונות שה-EC תיקח אחריות על המשבר. המשלחת פגשה שם את נשיא סרביה, סלובודן מילושביץ', שדחה את התחזית שקרואטיה תעזוב את הפדרציה היוגוסלבית, משום שאוכלוסייתה מכילה 600,000 סרבים.
הכנס
בעקבות המשלחת, התקיימו שיחות בין נציגים מהקהילה האירופית, מקרואטיה, מסלובניה, מסרביה וממשלת יוגוסלביה. השיחות התרחשו באיי בריוני ב-7 ביולי. לצד המשלחת, נכחו בשיחות גם נציגים מנשיאות יוגוסלביה: מסיץ', בוגיץ' בוגיצ'ביץ' (Bogićević), ג'אנז דרנובסק, ברנקו קוסטיץ' (Kostić) ווסיל טופורקובסקי (Tupurkovski). גם ראש ממשלת יוגוסלביה מרקוביץ' נכח, לצד שר החוץ בודימיר לונצ'אר (Lončar), שר הפנים פטר גרצ'אנין (Gračanin) וסגן שר הביטחון, התת-אדמירל סטיין ברובט (Brovet). קרואטיה יוצגה על ידי הנשיא פרניו טוג'מן וסלובניה על ידי הנשיא מילאן קוצ'אן. את סרביה ייצג בוריסב יוביץ' (Jović), חבר סרבי לשעבר בנשיאות יוגוסלביה, שהתפטר ב-15 ביוני, הגיע במקום מילושביץ', שסירב לבוא. הכנס החל בשעה 8 בבוקר, משלחת ה-EC קיימה שיחות נפרדות עם קוצ'אן ועוזריו, טוג'מן ועוזריו ולבסוף עם יוביץ'. בשעות אחר-הצהריים התקיימה ישיבה מלאה עם נציגי הפדרציה, סלובנים וקרואטים, ואילו יוביץ' עזב כיוון שהיה לא מרוצה מהשיחות.
ההסכם הוכן על ידי מועצת הקהילה האירופית בהאג ב-5 ביולי. הוא כלל הצהרה משותפת ושני נספחים המפרטים את יצירת הסביבה המתאימה לדיונים עתידיים והנחיות לכוח משקיפים ביוגוסלביה. ההסכם, אשר נודע בהמשך כ"הסכם בריוני" או "הצהרת בריוני", חייב את ה-JNA ואת כוחות ההגנה לחזור לבסיסיהם; הוא קבע שסלובניה תשלוט בגבולותיה לבדה, ושסלובניה וקרואטיה ישעו כל פעילות הקשורה להצהרות העצמאות שלהן לפרק זמן של שלושה חודשים. כוח המשקיפים שנשלח בעקבות ההסכם הגשים את ייעודו כשמשימת הפיקוח של הקהילה האירופית (ECMM) הצליחה במשימתה לשמור על ההפרדה בין ה-JNA לכוחות ההגנה בסלובניה, ולבסוף על הנסיגה של ה-JNA מסלובניה לחלוטין.
תוצאות
למרות שרק מעט הוסכם, וחותמי ההסכם פירשו מאוחר יותר את הנאמר בו בצורות שונות, הסכם בריוני ביסס את האינטרס של הקהילה האירופית באזור. כנס ראשון בנושא יוגוסלביה התקיים לראשונה בהאג ב-10 ביולי. ה-ECMM עזרה לפתור כמה סוגיות בנוגע לבסיסי ה-JNA בסלובניה, וסייעה למגעים בין הסלובנים ל-JNA בקשר לנסיגת הצבא מסלובניה. בקרואטיה, המאבק המזוין המשיך, וחיילי ה-JNA הפציצו את העיר אוסייק בערב חתימת ההסכם. המשטר הפדרלי הורה על נסיגה מוחלטת מסלובניה ב-18 ביולי, בתגובה לצעדים סלובניים שהפרו את ההסכם. ב-1 בספטמבר הורחב טווח הפעולה של ה-ECMM גם לקרואטיה. באמצע ספטמבר, המלחמה הסלימה כשהמשמר הלאומי של קרואטיה והמשטרה צרו על בסיסי ה-JNA, ובתגובה לכך הצבא פתח במערכה נגד קרואטיה.
ההסכם בודד את מילושביץ' ומרקוביץ' במאמצם לשמר את הפדרציה. הם זכו להתעלמות מצד ואן דן ברוק, שידיעותיו בנושא היו לקויות. משלחת ה-EC עודדה באופן מרומז את התפרקותה של יוגוסלביה. ההסכם הפחית את הסמכות של החלק מהנהגת ה-JNA אשר נלחם למען שימור יוגוסלביה. ההסכם לא היה טוב לקרואטיה, כיוון שהוא השאיר אותה לבד אל מול ה-JNA והכוחות הסרביים. על ידי הניתוק המוצלח של סלובניה מההשפעה הפדרלית, בייחוד זו של הצבא, ההסכם הגשים את מטרתם של הלאומנים הסרבים, כאשר אפשר את פרישת סלובניה ואת השרטוט מחדש של הגבולות הפנימיים. בראיון של סברינה רמט (Ramet) עם קוצ'אן ב-1991, הוא ציין שבתמורה להבטחת מילושביץ' שסרביה לא תתנגד לעצמאות סלובניה, קוצ'אן הביע הבנה לרעיון "סרביה הגדולה".
באותו הזמן, הקהילה האירופית ראתה את ההסכם כדרך להרגיע את המשבר, ולא השכילה לייחס את ההפוגה שנבעה ממהסכם לשינוי באסטרטגיה הסרבית. הכישלונות של משלחת ה-EC עם עזיבתו של יוביץ' ובהצהרת שרי החוץ האירופים ב-10 ביולי שה-EC תחדול מניסיונות הגישור אם ההסכם לא יוחל, רק עודדו את סרביה במטרותיה, כיוון שהיא, בניגוד לסלובניה, קרואטיה והמשטר הפדרלי, לא הייתה מפסידה דבר מפרישתה של הקהילה האירופית. בסופו של דבר, הקהילה האירופית לקחה קרדיט על ההפסקה המהירה של הלחימה בסלובניה, מבלי להבין שהמאמץ הדיפלומטי היה קשור רק במידה מועטה למצב בשטח.
לקריאה נוספת
מאמרים ודוחות
היסק
בתורת ההיגיון, היסק (באנגלית: Inference) הוא טיעון שמסקנתו נובעת מן הנחותיו. בלוגיקה של אריסטו, שהייתה מקובלת במשך אלפי שנים ועד המאה התשע-עשרה, ישנם רק היסקים משתי הנחות (סילוגיזמים) והיסקים מהנחה בודדה, באמצעות כללי המרה (שהם למעשה תרגום של טענה אחת לטענה אחרת השקולה מנקודת מבט לוגית). אולם בלוגיקה המודרנית קיימים היסקים בלא הנחות וגם היסקים בעלי אינסוף הנחות.
היסקים תקפים ובטלים בלוגיקה האריסטוטלית
ישנן הגדרות רבות לתקפות היסקים. ככלל, ככל שנתפתחה תורת ההגיון כן התבהרו תנאי התקפות והבטלות של היסקים, ועימם גם תלותן של התקפות והבטלות במבנה ההגיוני של השפה שבמסגרתה מנוסחים ההיסקים. בלוגיקה אריסטוטלית ההיסק הקלאסי, המכונה סילוגיזם, הוא בן שתי הנחות ומסקנה אחת. תקפותו של ההיסק נובעת מצורתו התקפה. לדוגמה, ההיסק הסילוגיסטי הבא הוא תקף:
לכן: כל ג הוא א
ההכרח של הנביעה הלוגית בהיסק האריסטוטלי ניתנת להבנה במונחים של היעדר דוגמה נגדית: לא ניתן למלא את הצורה התקפה בתוכן, על ידי החלפת האותיות הסכמטיות במונחים, כך שיתקבלו הנחות אמיתיות אבל מסקנה שקרית. דוגמה להיסק בטל:
לכן: כל היונקים הם בני תמותה.
לאדם שאינו בקי בתורת ההגיון נראה ההיסק הבטל המסורתי הנ"ל תכופות כתקף פשוט משום שהנחותיו ומסקנתו אמיתיות. מטרתה של הדוגמה הנגדית היא להראות שצורת ההיסק בטלה, משום שהוא עשוי להוביל מהנחות אמת למסקנה שקרית. כך, דוגמה נגדית להיסק הבטל הנ"ל היא:
לדוגמה הנגדית הזו יש צורה לוגית זהה במבנה להיסק הקודם, שגם בו ההנחות אמיתיות והמסקנה שקרית. הצורה היא:
לכן: כל ג הוא ב
היסקים בלוגיקה מודרנית
בלוגיקה מודרנית ישנם שני אופנים בהם ניתן לבסס היסקים. האחד הוא באמצעות מערכת דדוקטיבית של הוכחות, כגון מערכת דדוקציה טבעית כמו זו שהציע גרהרד גנצן, בה עבור כל טיעון תקף ניתן לגזור את המסקנה מן ההנחות באמצעות כללי היסק. השני הוא באמצעות הוכחה סמנטית כי בכל המצבים שבהם ההנחות אמיתיות, גם המסקנה אמיתית. הוכחה כזו יכולה להתבצע בשיטה של טבלאות אמת, שבה מיוצגים על מטריצה כל צרופי ערכי האמת האפשריים של ההנחות והמסקנה, ונבחנת השאלה - האם ישנו פירוש אפשרי להנחות, שבו ההנחות יהיו אמיתיות אבל המסקנה שקרית? אם ישנו עולם שכזה, אזי הוכח קיומה של דוגמה נגדית, וההיסק מוכרז בטל. אופן הוכחה זה מורחב עוד יותר בתורת המודלים, בה ניתן להראות, עבור היסקים תקפים, כי אין מודלים שמקיימים את אמיתות ההנחות אך מציגים את המסקנה כשקרית.
נאותות של היסקים
הבחנה יסודית חשובה נוספת בתורת ההיסק עולה מן העובדה שהנחותיו של היסק תקף אינן בהכרח אמיתיות, ומכאן ההבחנה בין היסקים נאותים, או מבוססים, ובלתי נאותים. היסק נאות הוא היסק תקף שהנחותיו אמיתיות. מסקנתו של היסק שכזה היא אמיתית בהכרח.
לכן: כל בני האדם מעופפים.
זוהי שגיאה נפוצה לסבור כי רק היסקים נאותים הם בעלי ערך בתורת הידיעה ובתחום המדעים, שכן כל הפרכה וכל הוכחה בדרך השלילה מייצגת למעשה היסק תקף שאינו נאות.
היסקים למטרת הפרכה
הפרכה בלוגיקה היא היסק או סדרה של היסקים תקפים שמסקנתם ידועה כשקרית. מכוח תקפותו של ההיסק, נובעת משקריות המסקנה שקריות אחת ההנחות. העיקרון של היסק כזה משמש בעיקר בהוכחה על דרך השלילה, דהיינו הוכחה שבה אנו מניחים את ההפך ממה שאנו מעוניינים להסיק. מן ההנחה (השלילית) שלנו אנו גוזרים סתירה כלשהי (למשל, אנו גוזרים מסקנה שסותרת את אחת ההנחות האחרות), ולאור הסתירה הזו אנו מסיקים שההנחה שלנו הייתה בלתי אפשרית, ושאנו מחויבים לדחות אותה.
היסקים דדוקטיביים ואחרים
הן במדעים והן בשיחה רגילה משתמשים בני האדם בהיסקים שונים, תקפים ושאינם תקפים, לביסוס הטיעונים שלהם. ישנם היסקים משכנעים שאינם תקפים (מכונים לעיתים כשלים הגיוניים), וישנם אפילו היסקים תקפים שאינם משכנעים (למשל היסקים מורכבים ביותר, שקשה לעמוד על כל שלביהם).
את ההיסקים התקפים לוגית מכנים היסקים דדוקטיביים, ואולם ישנם גם היסקים לא-דדוקטיביים שערכם רב. אלו הם ההיסקים האינדוקטיביים. בהיסקים כאלו, ההנחות הן תצפיות של מקרים פרטיים, והמסקנה היא הכללה של אלו. תורות ההיסק האינדוקטיבי השונות מבקשות להסביר מתי ומדוע ניתן לסמוך על היסקים אינדוקטיביים, על אף העובדה שמנקודת המבט ההגיונית הטהורה הם אינם תקפים.
היסקים וטענות תנאי
אחת האבחנות הבסיסיות ביותר שעליה מיוסדת הלוגיקה המודרנית היא זו שבין טענות וטיעונים, או היסקים. טענות הן תכנים של פסוקי חיווי, כגון "דני גבוה מרותי". תכונתן החשובה ביותר של הטענות היא שיש להן ערך אמת, כלומר שהן או אמיתיות או שקריות, בהתאם לעולם בו אנו מעריכים אותן. לעומת זאת, היסקים לעולם אינם בעלי ערך אמת, אלא הם תקפים או בטלים, נאותים או בלתי מבוססים, וכו'. הדיבור על "היסק אמיתי" או "טיעון אמיתי" נחשב כבלתי תקני בשפה המקצועית, ויש להישמר ממנו.
כפועל יוצר, חשובה לחוקרי תורת ההגיון ההבחנה בין טענות תנאי (למשל: אם יורד גשם, אז נשאר בבית), לבין היסקים (כגון: יורד גשם. לכן, נשאר בבית). הבחנה זו אינה נפוצה ברוב ההקשרים הרווחים בשפה המדוברת, ועל כן נראית שרירותית למדי להדיוט, אך בתורת ההגיון יש לה חשיבות עצומה, משום שלא בכל המערכות ההגיוניות קיימת הקבלה הדוקה בין טענות התנאי שניתן להראות כי הן אמיתיות וההיסקים אשר ניתן להראות כי הם תקפים. את הקשר שבין אמיתותן של טענות תנאי ותקפותם של היסקים הדומים להן מתאר הלוגיקאי באמצעות משפטי נאותות ומשפטי שלמות. בפרט, חשובה הבחנה זו לאחר תגליתו של גדל את משפט אי השלמות שלו, המצביע על טענות אמיתיות באריתמטיקה שאינן ניתנות לביסוס במסגרת מערכת אקסיומטית.
מנשה נוי
מנשה נוי (נולד ב-7 באוגוסט 1959) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
נוי נולד בתל אביב, בה גדל והתחנך. הוריו עלו מעיראק. אביו היה עורך דין. שירת בצה"ל בחטיבת גולני כקצין קרבי ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בין היתר, השתתף בקרב על ביירות.
בשנת 1993, לאחר שסיים את לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, נחשף לראשונה בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "החמישייה הקאמרית", שם שיחק במשך ארבע עונות לצד שי אביבי, דב נבון, רמי הויברגר וקרן מור.
בשנת 1995 השתתף בסרט "חולה אהבה בשיכון ג'" לצד משה איבגי ואורי גבריאל ובסרט "שחקנים" ובשנת 1996 בסרטם של ארי פולמן ואורי סיון "קלרה הקדושה" וב"כלבים לא נובחים בירוק" לצד שחקני "החמישייה הקאמרית". בשנת 1997 כתב ושיחק בסרט "ביפ" לצד קרן מור ודפנה רכטר, וביים וכתב סרט טלוויזיה בשם "פתיחה 1812". בשנת 1999 השתתף בסרט הטלוויזיה "שבעה ימים באלול" לצד ענת עצמון ובשנת 2000 ב"בסמה מוצ'ו" לצד מוני מושונוב.
בשנת 2000 החל לשחק בסדרת הדרמה "הבורגנים" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. בסדרה שחק לצד משתתפי "החמישייה" את דמותו של "אשר" בעונה הראשונה וכן בעונה השלישית. בשנת 2000 כיכב בסרטו של ארי פולמן "מייד אין יזראל", ובסרט "איש החשמל" בתפקיד פנחס רוטנברג (על משחקו בשני הסרטים היה מועמד לפרס אופיר). בשנת 2002 יצר והשתתף בסדרת הטלוויזיה הקומית "שאול דוידי אומנות בעם". באותה שנה השתתף בסרטו זוכה פסטיבל קאן הצרפתי של אליה סולימאן "התערבות אלוהית". ב-2003 שיחק בסרט של דובר קוסאשווילי -"מתנה משמיים", לצד יובל סגל ומוני מושונוב. בשנת 2003 כיכב בסרט "חלומו של הנרי", ב"אהבה קולומביאנית" לצד מילי אביטל ואסי כהן ודיבב את דמות הרמטכ"ל בסדרת האנימציה "מ.ק 22". באותה שנה שחק בסרט "שנת אפס" לצד דן תורן, קרן מור ושרה אדלר, ב-2005 השתתף בסדרה ההומוריסטית "הרצועה" וב-2006 בסדרת הדרמה "פרשת השבוע", שם דמותו כ"שאול נאווי" נבחרה על ידי עיתון ידיעות אחרונות לאחת הדמויות המצוינות בטלוויזיה הישראלית. ביולי 2006 שיחק בהצגה "דרך גגרין", בתיאטרון הפרינג' (בית ציוני אמריקה).
בשנת 2006 החל לגלם דמות קומית בשם "פאפאדיזי" - רועה עזים יווני, אשר זכה לפופולריות באתר יוטיוב, דמות שנוצרה על ידי התסריטאי והבמאי אורי ששון. נוי הופיע בסדרה האינטרנטית וקיבל שותפות בזכויות. על בסיס הסדרה באינטרנט, פותחה סדרת טלוויזיה קומית בערוץ yes stars ישראלי. נוי היה מועמד עבורה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
הוא הצטלם לסרט נוסף של איליה סולימאן, בשם "הזמן שנותר" לתפקיד של נהג מונית, ולסדרה "טקסי דרייבר" ששודרה ב-yes.
בשנים 2009–2015 שיחק בסדרה "פולישוק" בתפקיד "בולי בובס".
קרב סן-קנטן (1914)
קרב סן-קנטן (בצרפתית: St. Quentin), שנקרא גם קרב גיז (Guise), נערך בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה במחוז האן (פיקרדי) שבצפון צרפת, סמוך לגבול בלגיה, ב-29 וב-30 באוגוסט 1914. הקרב נערך כהתקפת נגד אל מול ההתקפה הגרמנית בשלב הראשון של קרבות החזית המערבית. בקרב זה, שהסתיים ללא הכרעה, הצליחו הצרפתים לעכב במעט את התקדמות הגרמנים. ככל הנראה, תרם עיכוב זה לבלימת ההתקדמות הגרמנית כשבוע לאחר מכן.
מנשה נוי
ביוגרפיה
בשנת 2012 הופיע, לצד אשתו, קרן מור, בהצגה "המאהב" בתיאטרון הקאמרי. כמו כן שיחק במספר הצגות בתיאטרון חיפה.
קרב סן-קנטן (1914)
רקע
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, ב-4 באוגוסט 1914, החלו הגרמנים ליישם את תוכנית שליפן. לפי התוכנית, הגרמנים כבשו את רובה של בלגיה בדרכם אל צרפת, עת התגברו על הבלגים בקרבות לייז' ואנטוורפן. עם כניסת הגרמנים לבלגיה נכנסו גם צרפת ובריטניה למלחמה, אולם גם מעצמות אלה לא הצליחו תחילה לעצור את הגרמנים. כך אירע בקרב מילוז ובקרב שרלרואה. בעוד הצבא הצרפתי נשלח ברובו אל גבולותיה של צרפת עם גרמניה ובלגיה, החלו הבריטים לשלוח חיילים אל מעבר לתעלת למאנש, ואלה שהגיעו, החלו לתפוס את מקומם במערך מדינות ההסכמה בין מובז' (Maubeuge) ללה קטו (Le Cateau) עד 20 באוגוסט. ב-21 באוגוסט החלו הבריטים להתקדם לעבר מונס שבבלגיה, ובקרב מונס, אם כי נסוגו לאחריו, הצליחו לעכב מעט את הגרמנים ולגרום להם אבדות ניכרות. בכל זאת, התקדמות הגרמנים אילצה את צבאות מדינות ההסכמה לסגת כמעט לכל אורך החזית. אף על פי שנסוגו, שמרו צבאות מדינות ההסכמה על סדר יחסי ועל כושר לחימה. ב-26 באוגוסט הם נסוגו מלה קאטו עד סמוך לסן קנטן ולגיז. באותה גזרה נוצר פער בן כ-6.5 ק"מ בין חיל המשלוח הבריטי, ממערב, לבין הארמייה הצרפתית החמישית, ממזרח. מפקד הצבא הצרפתי, הגנרל ז'וזף ז'ופר, פקד שעל הארמייה הצרפתית החמישית, בפיקוד הגנרל שארל לנרזאק, שהחזיקה באותה גזרה, להפוך פניה אל האויב הגרמני - בגזרה זו הארמייה השנייה שבפיקוד קרל פון בילוב - לבצע התקפת נגד, ובכך לעכב את התקדמותו. כמו כן, התקפה כזו עשויה לסגור את הפער האמור, שנוצר בחזית צבאות מדינות ההסכמה. לנרזאק לא היה שלם עם רצונו של ז'ופר לתקוף, וכיוון שכך, ז'ופר עצמו, שלא נתן אמון מלא בלנרזאק, נותר במפקדתו של האחרון. ב-28 באוגוסט החלה הארמייה החמישית, שחזיתה פנתה צפונה, להפנות את חזיתה מערבה. לפיקוד הארמייה הגרמנית השנייה היו ידיעות מוקדמות על כוונתה זו של הארמייה החמישית, הודות למסמכים שנפלו בידיהם עם שבייתו של קצין צרפתי.
מנשה נוי
ביוגרפיה
החל משנת 2012 נוי הוא הפרזנטור של מוצרי מחלבת טרה (אם כי בפרסומות שלה הופיע עוד קודם לכן).
קרב סן-קנטן (1914)
29 באוגוסט
ב-29 באוגוסט תקפה הארמייה החמישית במלוא עוצמתה. באגף השמאלי לא עלתה ההתקפה על סן קנטן יפה, ההישגים היו מועטים, והאבדות - קשות. ימינה משם, בגיז, אילצו הצרפתים את הגרמנים לסגת, כאשר חלק חשוב בהצלחה הצרפתית נודע לקורפוס הראשון שבפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה. הגרמנים, אם כי יכלו על ידי התקפת נגד מסיבית ללפות משני האגפים את הכוחות הצרפתיים בטרם נסוגו, לא עשו זאת, וזאת כיוון שהמרחק הגדול למדי בין האגפים האמורים לתקוף, כ-15 ק"מ, היה עשוי לפתוח בפני הצרפתים אפשרויות תמרון, אשר היו מציבות בסכנה גם את הגרמנים. בסופו של דבר, עד לשעות אחר הצהריים הגרמנים הצליחו לבלום את התקפות הצרפתים. כן ביקש פון בילוב מן הארמייה הראשונה, שבפיקוד אלכסנדר פון קלוק, אשר תקפה בקטע החזית שמימינו (מערבו), להיות נכונה לסייע בקרבות הצפויים ביום המחרת, מועד בו תכנן לתקוף את הארמייה החמישית. בסופו של דבר, משנודעה עוצמתו של הכוח הצרפתי, וכן כשנתברר עד כמה הכוחות המיועדים לתקוף שחוקים, בוטלו תוכניות אלה. מן הצד הצרפתי, למרות ההצלחה החלקית, הרי בשל המצב האסטרטגי הכללי, הסתפק ז'ופר בכך, ובלילה פקד על לנרזאק להמשיך לסגת, תוך הריסת הגשרים על נהר האואז בדרכו.
מנשה נוי
ביוגרפיה
בשנת 2013 הופיע בסדרה "המגפה" בערוץ HOT3 לצד שמרית לוסטיג, כאחת מהדמויות הראשיות. כמו כן השתתף בסרט "מפריח היונים" בבימויו של נסים דיין (על פי ספרו של אלי עמיר), שיצא ב-2014 ובסרט "סוכריות".
קרב סן-קנטן (1914)
30 באוגוסט
הפקודה של ז'ופר הגיעה ליעדה רק בבוקר 30 באוגוסט, ולפיכך, הנסיגה החלה באיחור של כמה שעות. בינתיים, כל התקפותיהם של הצרפתים בתחילת אותו יום, המלוות בהפגזות כבדות משני הצדדים, נהדפו על ידי הגרמנים, אשר ערכו לפני הצהרים גם מספר התקפות נגד מקומיות. שני הצבאות התקשו לתמרן באדמתו הבוצית, המחורצת בנחלים עמוקים, והמכוסה בסבך שיחים, של עמק האואז. בסופו של דבר, הגרמנים כמעט שלא ניסו לתקוף את הצבא הצרפתי הנסוג, ואף לא ניסו לבצע רדיפה, פרט לשיגור כוחות קטנים. אלה לכדו ארבעה תותחים, 16 מכונות ירייה וכ-1,700 חיילים צרפתים.
מנשה נוי
ביוגרפיה
בשנים 2016–2018 השתתף במחזה "נפילים" מאת יונתן לוי ובועז לביא, שעלה בפסטיבל ישראל ובהמשך הוצג בתיאטרון הקאמרי וב"תיאטרון הבית" ביפו. הוא שיחק במספר תפקידים: קריין חדשות, סג"ם במלחמת לבנון הראשונה, ואביו ומאמנו של הג'ודוקא ג'קי שאולוף.
קרב סן-קנטן (1914)
30 באוגוסט
קרב זה סימן את ראשית עלייתו בסולם הפיקוד של פיליפ פטן. ימים מספר אחריו קודם מתפקיד של מפקד חטיבה למפקד אוגדה.
מנשה נוי
ביוגרפיה
בשנת 2018 השתתף בסרט הקצר "קילומטר 147" מאת בעז פרנקל, בו כיכב לצידם של רותם קינן וששי מטו. הסרט הופץ לקולנוע כחלק מאסופה של שלושה סרטים קצרים בשם "3 סיפורי ערבה". בהמשך אותה שנה, שיחק בתפקיד הראשי בסרט "אישה עובדת" בבימויה של מיכל אביעד, לצד לירון בן-שלוש ואושרי כהן, ובסרט ביכוריו של הבמאי נמרוד אלדר, "היום שאחרי לכתי", לצד זוהר מידן.
קרב סן-קנטן (1914)
אחרית דבר
הצבא הצרפתי המשיך אמנם לסגת, אך עם זאת, המשיך לשמור על סדר יחסי ועל כושר לחימה. ב-5 בספטמבר החליף פרנשה ד'אספרה את לנרזאק בפיקוד על הארמייה החמישית. בימים הבאים נבלמה סופית ההתקדמות הרצופה של הגרמנים, כתוצאה מהקרב הראשון על המארן. עם זאת, בארבע השנים הבאות, נמתח קו החזית במערב ברובו בטריטוריה צרפתית. סן-קנטן וסביבתה סבלו קשות, הן מכיבוש גרמני, הן בכך שהייתה סמוך לקו החזית, שלא השתנה כמעט עד סוף המלחמה, ובאזור נערכו כמה מהקרבות הקשים ביותר במהלכה.
מנשה נוי
ביוגרפיה
בשנת 2020 גילם את ראש המוסד בסדרת הריגול "טהרן", וכמו כן שיחק את מזכיר המושב יגאל גבאי בסדרה "הנחלה" בקשת 12.
בשנת 2022 שיחק בסרט הקומי "חומוס FULL טריילר" לצד אשתו, קרן מור.
נוי נשוי לשחקנית קרן מור ולהם בת ובן. הוא מתגורר בתל אביב.
נוי מגדיר עצמו כיהודי מאמין.
מעורבות פוליטית
בעת המחאה החברתית בישראל ב-2011 הביע נוי תמיכה במוחים, ועמד, לצד אשתו השחקנית קרן מור ושאר חברי "החמישייה הקאמרית", בחזית של אמנים שגילו הזדהות פומבית ופעילה עם רוח המחאה.
באוקטובר 2014, בריאיון שנערך עמו עבור מקומון ונחשף ב"גלובס", יצא נוי נגד התנהלות ראש הממשלה בנימין נתניהו, וכמו כן מתח ביקורת על הפגיעה בחפים מפשע במבצע צוק איתן, באומרו, בין היתר, כי ברצונו להיות "חסיד אומות העולם של הפלסטינים".
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, תמך במפלגת "ארץ חדשה" של אלדד יניב ורני בלייר והשתתף בסרטוני "השיטה" שהוציאה המפלגה כחלק מתעמולת הבחירות.
לקריאה נוספת
יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012, עמ' 212 - 218
פחם פעיל (תרופה)
פחם פעיל (באנגלית: Activated charcoal) הוא תרופה, המשמשת לטפל בהרעלה שמקורה בבליעת חומר רעיל. יש ליטול פחם פעיל עד שעה מעת הבליעה כדי שהטיפול יהיה יעיל. פחם פעיל אינו יעיל בטיפול ברעלת ציאניד, חומר מאכל (קורוסיבי), הרעלת ברזל, הרעלת ליתיום, צריכת כוהל, הרעלת מלתיון. אפשר לקחת את התרופה דרך הפה או דרך צינור הזנה.
תופעות לוואי שכיחות כוללות הקאות, צואה שחורה, שלשולים ועצירות. תופעות לוואי חמורות יותר עלולות להופיע בשימוש בסובלים מפנאומוניטיס. אין סכנה להשתמש בו בזמן היריון או בהנקה. הפחם מופעל על ידי ספיגת הרעלן.
השימוש בפחם לטיפול בהרעלות החל כנראה ב-1900, והוא נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, רשימה המכילה את שמות התרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת הבריאות. המחיר הכולל שלו במדינה מתפתחת בין 0.46 ל-0.86 דולר למינון. המחיר של קורס טיפול בארצות הברית פחות מ-25 דולר.
בליעת רעלנים
פחם פעיל משמש לטיפול בסוגים רבים של הרעלות דרך בליעה, כמו פנוברביטל וקארבאמזפין. פחם פעיל אינו יעיל עבור מספר הרעלות, כולל: חומצות חזקות או בסיסים, הרעלת ברזל, ליתיום, ארסן, הרעלת מתנול, אתנול או אתילן גליקול.
שימוש ממושך בשגרה אינו מומלץ. במחקר של הרעלות חריפות, נמצא כי פחם פעיל אינו יעיל עבור חומרי הדברה וזרעי הרדוף צהובים.
בעיות במערכת העיכול ובדרכי השתן
בתחילת המאה ה-19 הפכו "עוגיות פחמן" לתרופה פופולרית לגזים ולבעיות בקיבה.
במדינות רבות השתמשו בגלולת פחמן כתרופה ללא מרשם לטיפול בשלשולים, בעיכול ובנפיחות. הפחמן נמצא כיעיל לטיפול בשלשולים בחולי סרטן שקיבלו אירינוטקאן. עם זאת, הפחמן עשוי להפריע בספיגת תרופות מסוימות, ולפגוע במהימנותן של בדיקות רפואיות כגון בדיקת כרטיס הגואק. פחם פעיל משמש גם לטיפול במעיים בהכנה לקראת רדיוגרפיה בטנית, במקרה זה הוא מסייע להפחתת תוכן גז המעי ומקל על המחשת כיס המרה והלבלב, וכן אבנים בכליות. עוגיות הפחמן הפעיל שווקו גם כמוצר לטיפול בחיות מחמד.
תופעות לוואי
שימוש לא נכון בפחם פעיל, כגון שאיפתו לריאות, עלול לעיתים להיות קטלני ללא טיפול רפואי מיידי.
מנגנון פעולה
במקרים של חשד להרעלה, ניתן לחולה פחם פעיל עוד בחדר המיון. במצבים נדירים הפחם הפעיל ניתן דרך זרם הדם. פחם פעיל הוא הטיפול המועדף כיום לסוגי הרעלה רבים, ושיטות טיהור אחרות, כגון אמיסיס המושרה על ידי איפקק או שטיפת קיבה, משמשות רק לעיתים נדירות.
נילי נאתכו
נילי נאתכו (באדיגית: Нили Натхъо; 18 בפברואר 1982 – 5 בנובמבר 2004) הייתה כדורסלנית צ'רקסית-ישראלית. שיחקה בקבוצות מכבי רעננה ואליצור רמלה. נאתכו נהרגה בתאונת דרכים בגיל 22.
שארלי אטאלי
שארלי שלום אטאלי (1930–2006) היה מהנדס ישראלי.
נילי נאתכו
ביוגרפיה
נאתכו נולדה בכפר הצ'רקסי כפר כמא שבגליל התחתון, למשפחה צ'רקסית-מוסלמית. בת דודתו של הכדורגלן וקפטן נבחרת ישראל, ביברס נאתכו. היא החלה לשחק כדורסל בגיל שבע, ועד מהרה התבלטה על פני יתר חברותיה. בהיותה בת 14, עברה משפחתה להתגורר באבן יהודה, כדי שתוכל להתאמן ולשחק בקבוצה המקומית. התאמנה בווינגייט. בעונתה הראשונה בקבוצת הילדות של אבן יהודה, הובילה אותה לתואר הראשון בתולדותיה - גביע המדינה. בעקבות ההצלחה שלה בקבוצת הילדות של אבן יהודה בשנה שלאחר מכן היא הצטרפה לקבוצה של תיכון אוסטרובסקי ברעננה, בו למדה ושיחקה בשלוש השנים הבאות. בעונתה האחרונה בתיכון, בשנת 2000, זכתה קבוצת הכדורסל באליפות בתי הספר התיכונים.
באותה עונה החלה לשחק גם במדי מכבי רעננה מליגת העל. עונת הפריצה שלה הגיעה שנה מאוחר יותר, אז נבחרה גם לתגלית העונה. בשתי עונותיה הראשונות ברעננה, הייתה שותפה לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה. בעונתה השלישית ברעננה, עונת 2001/02 קלעה בממוצע 13.7 נקודות למשחק, מה שהפך אותה לקלעית הישראלית הטובה ביותר בעונה זו.
בשנת 2003, לאחר ארבע עונות ברעננה, עברה יחד עם מאמנה, טל נתן לקבוצת אליצור רמלה, עמה זכתה בדאבל. מעמדה בקבוצה זו ירד לעומת מעמדה ברעננה, ומספר דקות המשחק שלה פחת בכמחצית בהשוואה למספר דקות המשחק שלה ברעננה.
שארלי אטאלי
קורות חיים
אטאלי נולד בקונסטנטין שבאלג'יריה וכתלמיד מצטיין נשלח בנעוריו ללימודים במכון הלאומי לאווירונאוטיקה שבצרפת. בתום לימודיו הוא עבד בחברת "סוד אוויאסיון" ולאחר מכן במפעל "SEREB" לייצור טילים בליסטיים. אטאלי נתמנה על ידי הנשיא שארל דה גול לראש פרויקט טיל "דיאמנט". עבור פועלו בתפקיד זה הוענק לו בשנת 1965 אות לגיון הכבוד. לאחר הצלחת שיגור הטיל הוא מונה לאחראי על פעילות צרפת בפרויקט "אירופה 1" לייצור טיל בתוכנית משותפת למדינות אירופה.
בשנת 1969 התבקש אטאלי על ידי משה ארנס, מנהל חטיבת ההנדסה בתעשייה האווירית באותה עת, לעלות לישראל ולסייע בפיתוח מטוס הכפיר. אטאלי נענה בחיוב ותוך זמן קצר עלה עם אשתו ושני ילדיו. במהלך שנות עבודתו בתעשייה האווירית הוא לקח חלק בין היתר בפיתוח "כפיר", "אריה", ו"לביא". עבור פיתוח המזל"ט "זהבן" הוענק לו, במשותף עם חבריו לצוות הפיתוח, פרס ביטחון ישראל לשנת 1981. עבודתו נמשכה עד צאתו לגמלאות ב-1995.
נילי נאתכו
ביוגרפיה
נאתכו שיחקה במדי נבחרות הכדורסל הצעירות של ישראל. בשנת 2002 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת של ישראל, ובהמשך נטלה חלק במשחקי הנבחרת באליפות אירופה שנערכה ביוון ב-2003.
חודשיים לפני מותה של נאתכו, לאחר שנים רבות בהם חיה יחד עם משפחתה הרחק מכפר כמא, חזרה המשפחה להתגורר בכפר.
נאתכו הספיקה לשחק שני משחקים בלבד במדי אליצור רמלה בתחילת עונת 2004/05, בטרם נהרגה.
מותה
בשעות הערב של יום שישי, 5 בנובמבר 2004 נהגה נאתכו ברכב הפורד פוקוס שברשותה יחד עם ארבע נוסעות נוספות. תוך כדי נהיגה על כביש 767 הסמוך לבית הוריה שבכפר כמא, איבד הרכב שליטה מסיבה לא ידועה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש בג'יפ.
נאתכו בת ה-22 ואחותה דיאנה נאתכו בת ה-19 נהרגו במקום, ואילו בת דודתה רג'א תלש בת ה-24 מתה זמן קצר לאחר מכן מפצעיה בבית החולים. שתי נוסעות נוספות במכונית, אשר היו גם כן קרובות משפחה של נאתכו, נפצעו באורח קשה באותה התאונה.
ג'ובאני בטיסטה מרטיני
ג'ובאני בטיסטה מרטיני (נודע גם כ- האב מרטיני) (באיטלקית: Giovanni Battista Martini; 24 באפריל 1706 בולוניה, איטליה - 3 באוגוסט 1784) היה מלחין, תאורטיקן והיסטוריון מוזיקלי איטלקי.
מרטיני למד מוזיקה אצל אביו "אנטוניו מריה מרטיני" שהיה כנר, אצל לוקה אנטוניו פרדיירי, למד לשיר, לנגן בצ'מבלו ובעוגב ואצל אנטוניו ריצ'ירי למד את יסודות הקונטרפונקט.
בשנת 1721 הצטרף למסדר הפרנציסקני, בשנת 1725 מונה להיות מנצח המקהלה של כנסיית פרנציסקוס הקדוש בבולוניה, ובשנת 1729 הוסמך לכמורה.
מרטיני היה אספן נלהב של ספרות מוזיקלית, וספרייתו מנתה כ-17,000 ספרים בקירוב. כמי שהיו בבעלותו ספרים כה רבים נחשב מרטיני לבר סמכה בענייני התאוריה של המוזיקה, והוא עמד בקשרי התכתבות עם מוזיקאים רבים בעולם. הייתה זאת אחת הספריות החשובות בתקופתו, ועם מותו עברו הספרים לספרייה הקיסרותית בווינה.
ריקבון
ריקבון הוא תהליך בו חומר ביולוגי מפורק על ידי מיקרואורגניזמים כגון חיידקים ופטריות.
ריקבון מופיע, למשל, ברקמות מתות, ברקמות של אורגניזם עם כשל חיסוני ובפירות בשלים.
ריקבון לאחר המוות
התהליכים הרגילים הבאים מיידית בעקבות מוות של אורגניזם כלשהו הם: אוטוליזה, התפוררות התאים והרקמות כתוצאה מפעילותם של אנזימים וכימיקלים של הגוף עצמו (במקרה של בעלי חיים), והתפוררות כתוצאה מפעילות חיידקית על אותו גוף. תהליך הריקבון מושפע ממספר גורמים, כמו: טמפרטורה, הימצאות חרקים, קבורה (בבני אדם), אלימות שמופעלת כלפיה (לעיתים, זו סיבת המוות), לחות, חניטה, או השתמרות טבעית.
ריקבון בצמחים
צמחים אשר נבלו מסיבות כמו אי חשיפה לאור או אי השקיה, מתפרקים גם הם בתהליך של פירוק חיידקי, זאת בנוסף לחשיפה לאוויר, אשר מזרזת את התהליך.
דשונת היא סוג של זבל אשר נוצר מחומר צמחי שהתפרק וחומרי ההזנה בו הפכו לזמינים בעקבות תהליך הרקבון. כדי לגרום לפירוק מהיר ואיכותי נהוג ליצור ערמת דשונת המכילה חומרים צמחיים שונים אותם מפרקים חרקים וחיידקים אירוביים. כאשר הקומפוסט מוכן הוא מכיל בערך 60–70 אחוזים של חומר אורגני.
קירור של פירות וירקות למאכל מאט את הפעילות החיידקית, ומונע ריקבון זריז, אך בסופו של דבר כל הפירות, הירקות והצמחים יירקבו. ריקבון בתוצרת חקלאית מוריד את איכותה, פוגם בצורתה, במרקמה, בטעמה ובריחה.
ייבוש צמחים ושימורם בדרכים שונות מסייע לנצל את ערכם הרפואי של הצמחים וחלקיהם גם שלא בעונתם, ומונע ריקבון. לא כל התכונות הטובות שבמזון צמחי נשארות כשהיו אחרי הייבוש והשימור. הקפאה היא אחת הדרכים המומלצות לשימור צמחי תבלין.
ריקבון בבעלי חיים
תהליך התפרקות גופות בעלי חיים בטבע הוא מהיר יחסית, עקב החשיפה הרבה לחיידקים ולחרקים. התנאים בטבע מזרזים את תהליך הריקבון.
גופת בעל חיים (נקראת: פגר או נבלה) מתחילה בתהליך הריקבון מיד לאחר המוות. בגופה, מתרבים חיידקים וחרקים, וכתוצאה מכך מתפשט ריח עז ואופייני בקרבת הנבלה. בעקבות התרבות חיידקים, נבלות הן כר פורה להתרבות של מחלות שונות.
ריקבון גופה בתרבות
בסרט הקולנוע "זד ושני אפסים" של הבמאי פיטר גרינוויי (משנת 1985) קיים עיסוק רב של גיבור הסרט בריקבון של גופות. הגיבור נוהג לצלם בווידאו תהליכים של ריקבון גופה של בעלי חיים שונים, ולהריצם בהילוך מהיר - ואף מסיים את חייו תוך כדי כך שריקבון גופתו מתועד בווידאו.
אברהם יוזפוביץ
אברהם (יאן) יוזפוביץ (=בן יוסף) (1449–1519) היה יהודי מומר, מוכס ולבסוף שר אוצר בפולין, תחת מלכותו של זיגמונד הראשון.
משפחת יוזפוביץ שנקראה בתחילה "של יוסלה" על שם אבי המשפחה, יוסף, שהיה מוכסן מקייב, התעשרה מאוד. הבן, אברהם, הצטרף לעסקי אביו, ולאחר מכן פתח בית מכס בקובנה. לקראת סוף המאה ה-15 התנצר, והתמנה לסטרוסטה, כלומר, נציג הדוכס הגדול של ליטא בקובנה. אט אט נוצר קשר בינו לבין זיגמונד הראשון, עוד בהיותו נסיך. כאשר התמנה זיגמונד למלך (1506), למרבה ההפתעה, הציע לו את משרת שר האוצר של פולין וליטא (1510), והעניק לו במתנה אחוזה ליד וילנה.
בניגוד למומרים אחרים בתקופתו, אברהם לא פעל נגד היהודים אלא להפך, ביסס עוד יותר את מעמד המוכסנים היהודים בפולין, ובכך עזר גם לכלכלה הפולנית. כמו כן, פעל אברהם גם נגד גזירות גירוש על יהודי פולין וליטא.
בספרו העלילתי של הרב מאיר להמן מסופר כי בסוף ימיו חזר אברהם ליהדות וברח מפולין.
ספר על אברהם יוזפוביץ
מאיר להמן, האנוסים מווילנה, בהוצאת "נצח".
קישורים חיצוניים
אברהם יוזפוביץ, באתר על קובנה (טקסט 6)
אין סיטו
אִין סִיטוּ (בלטינית: In situ; בעברית: בָּאֲתָר, בַּמקום) הוא מונח המשמש לתיאור מיקומו היחסי של סובייקט או מיקומה של פעולה, הנמצאים או מתבצעים במיקומם המקורי, הטבעי או הראשוני; משמעותו המדויקת של המונח תלויה לפיכך בהקשר. בתחומי ידע מסוימים, שבהם נודעת חשיבות למיקומו של הסובייקט, כמו בגאולוגיה או ארכאולוגיה, זכה המונח למשמעות אנליטית (בעברית: באתרו). בתחומי ידע אחרים, בעיקר הקשורים למדעי הטבע, משמש המונח להבחנה בין שיטות מדעיות או הנדסיות שונות, שמתבצעות במקום עצמו: ברקמה, בכלי הרכב, בשכבה הגאולוגית הרצויה וכו'.
Forbidden
Forbidden הוא אלבומה השמונה עשר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור ביוני 1995.
אודות האלבום
האלבום הוקלט בין 1994 ל-1995 באולפני "Parr Street Studios" שבליברפול ובאולפני "Devonshire Studios" שבלוס אנג'לס. אלבום זה הוא אחרון עם הזמר טוני מרטין לאחר שהשתתף עם הלהקה בחמישה אלבומים. למעשה, לאחר הוצאת אלבום זה פרשה הלהקה מעבודתה, עד לאלבום האיחוד 13 שיצא בשנת 2013, שבו לראשונה מאז 1978, השתתף הסולן המקורי של הלהקה אוזי אוסבורן. חברי הלהקה באלבום זה כללו את ההרכב שניגן באלבום Tyr.
קבלת האלבום
בארצות הברית נמכר האלבום בסך הכל בכ-190,000 עותקים.
מבחינה ביקורתית נקטל האלבום על ידי כל מבקרי המוזיקה. בראדלי טוריאנו (Bradley Torreano) מאתר Allmusic העניק לאלבום כוכב אחד מתוך חמישה וכתב: "עם שירים משעממים, הפקה איומה וביצועים חסרי השראה, בהחלט ניתן היה למנוע את זה"; טוריאנו הוסיף כי "קשה להצביע על אלבום של בלאק סבאת' גרוע יותר מזה".
רשימת השירים
כל מילות השירים נכתבו על ידי טוני איומי, מלבד השיר "The Illusion of Power" שנכתב על ידי טוני מרטין ואייס-טי; המוזיקה נכתבה על ידי חברי הלהקה
מבצעים
חברי הלהקה
משתתפים נוספים
צביון הארווי
צביון הארווי (שם מדעי: Cephalophus harveyi), הוא מין של אנטילופה קטנה בתת-משפחת הצביונים החי במזרח אפריקה, ותואר מדעית לראשונה בשנת 1893 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. הטקסונומיה שלו עדיין אינה ברורה לחלוטין, ובתקופות מסוימות נחשב לסירוגין כתת-מין של צביון נאטאל, צביון פיטרס וצביון שחור-חזית. חלק מהבלבול נובע משייכותו לקבוצת "הצביונים האדומים" הכוללת כ-9 מינים הדומים זה לזה. מבין כולם המין הזהה לו כמעט לחלוטין הוא צביון שחור-חזית, וההבדל העיקרי ביניהם הוא שצביון הארווי חי ביערות דלילים ובסוואנות מיוערות, בניגוד לצביון שחור-חזית שמצוי בדרך כלל רק יערות גשם טרופיים וסבוכים במרכז אפריקה. לשני המינים יש חפיפה במרכז קניה. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציץ השיער המזדקר מהמצח. "harveyi" = הוא על שם מגלהו סיר רוברט הארווי. צביון הארווי הוא המין הנפוץ ביותר במזרח אפריקה לצד צביון סבכים.
תיאור
צביון הארווי מתאפיין בזוג קרני-חרוט קצרות ודקות למדי, ובעלות מבנה צמיחה פשוט: הקרן צומחת באלכסון לכיוון מעלה ולצדדים בצורת "V" ולרוב הן ישרות לגמרי; לעיתים הן מקבלות עקומה קלה לאחור או לצדדים. מיקום הקרניים במרכז המצח, והן צמודות יחסית בבסיס. המרחק ביניהן עשוי להשתנות מעט בין הבסיס לקצוות - תלוי בצורת הצמיחה. הקרניים עבות למדי בבסיס ואז הופכות ואז הופכות לצרות וחדות בדומה לקרני הסרו. הקרניים חלקות בחלק העליון אולם בחלק התחתון יש מחוספסות יותר ובייחוד בבסיס שבו יש 2–4 טבעות בולטות. צבע קרניו של הצביון אפרפר כסוף\בהיר\כהה, ונוטה להתכהות עד שחרחר-כחלחל בקצוות. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הזכרים ארוכים במעט.
צבע ראשו של צביון הארווי אדמדם-ערמוני, כתמתם או זהוב - בהתאם לצבע הגוף, ולעיתים הוא נוטה להיות חיוור ודהוי מעט. לפנים יש בדרך כלל צבע ברור ובוהק יותר ביחס ללחיים. בדומה לצביון שחור חזית גם לצביון הארווי יש על פני המצח והחרטום כתם שחור בולט המקשה על הזיהוי ביניהם. עם זאת, לצביון הארווי הוא דהוי יותר, וישנם מקרים בהם הוא חצוי באמצעו על ידי שערות אדמדמות. מעל העיניים יש לו קשתות בהירות ובולטות בצבע אדמדם עד צהבהב בהיר. ברכז המצח יש לו ציצת שיער קצרצרה וקטנה יחסית, וצבעה הוא שחרחר במרכז ואדמדם בצדדים. האזור שסביב הלוע והאף בצבע אפרפר, והשפה העליונה הלבנבנה מתחברת לעיתים לסנטר הבהיר. לעיתים גם יש לו טבעת צהבהבה בהירה סביב העין. האוזניים מתחלקות בין אדמדם ושחרחר דהוי בצד החיצוני, ללבנבן ושחרחר בצד הפנימי.
מבנה גופו של צביון הארווי ארוך ורחב למדי אך קומפקטי באופן כללי, וצווארו הקצר תומך בראש גדול ומוארך. רגליו קצרות ודקיקות, ומכיוון שהאחוריות ארוכות מהקדמיות, הן גורמות לגב להיות בשיפוע. חרטומו צר למדי, ואוזניו רחבת ובינוניות בגודלם. זנבו הקצרצר והדקיק מסתיים בציצית שיער עגלגלה ורחבה. עיניו ואפו גדולים ושחורים והלוע רחב ומעוגל. בין העיניים לאף יש לו חריץ שחרחר שאינו בולט כל כך ודרכו יוצא הנוזל מבלוטות הריח שמתחתיו. הנקבות גדולות במעט מהזכרים וקרניהן כאמור קצרות יותר. מידות הגוף של צביון לבן גחון:''' גובה הכתפיים: 50-45 ס"מ. אורך הראש והגוף: עד 100 ס"מ. אורך הקרניים: כ-12 ס"מ. אורך הזנב: עד 14 ס"מ. משקל: 16-13 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
צביון הארווי מצוי במזרח אפריקה. הטווח העיקרי של תפוצתו משתרע על צפון מלאווי וזמביה, ממשיך בפס צר לאורך מרכז טנזניה המתרחב מעט בצפון, ומסתיים לאורך קו החוף המזרחי של קניה עם גלישה קטנטנה לסומליה. ישנם 2 אוכלוסיות מבודדות בדרום מזרח קניה, 2 נוספות במרכזה, ואוכלוסייה נוספת מבודדת שהוכחדה בדרום סומליה. שתי אוכלוסיות מבודדות במרכז ובמערב אתיופיה שייכות כנראה למין זה, אם כי אחת מהם עלולה להיות שייכת לצביון ווינס.
בית הגידול של צביון הארווי הוא בעיקר יערות שפלה ויערות הרריים, כיסי יער מבודדים, יערות-סוואנה, יערות מוצפים, אגני ניקוז של נהרות, ובתי גידול אחרים בעלי סבך גבוה וצפוף. המין מצוי בגבהים של 3,400-2,400 מטר מעל פני הים בחלק מרכסי הרי ארק המזרחיים שבטנזניה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-250 מילימטר לשנה.
אין הרבה מידע על האקולוגיה והרבייה של המין. הוא חופף עם צביון אדרס, צביון סבכים, צביון כחול וצביון אבוט, אך לא ידוע על היחסים שלו עם המינים הללו. סביר להניח שיש לו דמיון רב לצביונים אחרים: פעיל יום הניזון מעשבי תיבול, עלים ופירות, וכדומה. חי בזוגות מונגומים וטריטוריאלי. ההריון של הנקבה נמשך 7 או 8 חודשים לאחריהם נולד עופר יחיד המוסתר בסבך העמוק בשבועות הראשונים. גמילה מקסימלית בגיל 5 חודשים ובגרות בגיל 9–18 חודשים. אויביו העיקריים הם האריה, הנמר, הברדלס, צבוע נקוד וזאב טלוא, ומן הסתם גם טורפים קטנים אחרים.
איומים ושימור
צביון הארווי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), מכיוון שהוא עדיין נשאר נפוץ למדי הן על פני הטווח הכללי שלו והן באזורים מוגנים. בעבר המין סווג בקטגוריית "תלוי שימור" (CD - סיכון נמוך מאוד), עד שדרגא זאת בוטלה על ידי הארגון. אף על פי שמגמת האוכלוסייה בירידה היא עדיין אינה משמעותית מידי כדי להתקרב לסף קטגורית "קרוב לסיכון" (NT) או קטגוריה מאוימת אחרת. עם זאת ההישרדות הארוכת-טווח של צביוני הארווי תלויה יותר ויותר בתחזוקה של אוכלוסיות משמעותיות בתוך פארקים לאומיים ושמורות אשר מוגנים ביעילות נגד הרס בית גידול וציד לא חוקי.
צביון הארווי מצוי במספר אזורים מוגנים. להלן חלק מהם: שמורות ההרים המיוערות ברכס אברדר, שמורת שימבה, שמורת בוני-דודורי ושמורת נהר טאנה הלאומית (קניה), הפארק הלאומי הר קילימנג'רו, הרי מיקומי, הפארק הלאומי הרי אדזוונגווה, הפארק הלאומי ארושה ואגם מאניארה (טנזניה), הפארק הלאומי בוש-בוש (סומליה), הפארק הלאומי הרי באלה (אתיופיה).
כלנית (יישוב)
כַּלָּנִית היא יישוב קהילתי בתחום שיפוט מועצה אזורית מרום הגליל, הממוקם בין טבריה לכרמיאל.
היסטוריה
טקס עלייה על הקרקע התקיים ב-29 באוקטובר 1981. היישוב הוקם בדצמבר 1981 כמושב על ידי "הפועל המזרחי" עבור בני המושבים עלמה ודלתון יוצאי העדה הטריפולטאית. מקימי המושב התיישבו באופן זמני החל מינואר 1978 בגבעת חנניה.
בתחילה הוקם המושב על ידי 20 משפחות ו-12 רווקים ובהמשך התרחב ל-35 משפחות. המושב עבר פיתוח בהתיישבות על ידי בנים ממשיכים ועם הזמן הפך ממושב ליישוב קהילתי.
אופי היישוב
משפחות היישוב הן משפחות דתיות מסורתיות אך ישנה כניסה ליישוב ברכבים בשבת.
בכלנית ספריה פעילה, בית כנסת מפואר, ומעון שנפתח בעזרת הוועד המוניציפלי. לילדי המושב יש אפשרות ללמוד בבית הספר בבר יוחאי במועצת מרום הגליל או בבית הספר נתיב הושעיה.
במושב בקתות אירוח ("צימרים"), בית בד של משפחת ג'השאן ופעילויות שטח "טרקטורוני כלנית".
שמו של היישוב הוא על שם הפרח כלנית אשר היה בשפע על הגבעה לפני תחילת ההתיישבות.
בוקובינה
בוקובינה (ברומנית: Bucovina, באוקראינית וברוסית: Буковина, בגרמנית: Bukowina או Buchenland (ארץ עצי האשור) ובפולנית: Bukowina) הוא אזור היסטורי שמחציתו הדרומית (מחוז סוצ'אבה) ברומניה ומחציתו הצפונית (מחוז צ'רנוביץ) באוקראינה. האזור משתרע על שטח של 10,422 קמ"ר, הוא מיוער מאוד ומייצא עץ, טקסטיל, מלח, מנגן, ברזל ונחושת. מהמאה ה-14 ועד שנת 1774 הייתה בוקובינה חלק מהאזור המכונה "הארץ העליונה" בצפון נסיכות מולדובה. עם תחילת השלטון האוסטרי, השם בוקובינה נקבע באופן רשמי. בשנים 1775–1918 הייתה דוכסות רב-אתנית במסגרת האימפריה ההבסבורגית. בצפון-מערב גובלת בוקובינה בגליציה המזרחית, בדרום-מזרח עם אזור בוטושאן שבחבל מולדובה ובדרום-מערב עם אזור טרנסילבניה שברומניה.
דמוגרפיה
בשנת 1775 מנתה אוכלוסיית בוקובינה כ-60,000 נפש, וזו תפחה בעידוד האוסטרים ל-800,000 בשנת 1910. בבוקובינה התיישבו בני קבוצות אתניות שונות: בראש ובראשונה גרמנים, רומנים ורוּתֶנים (כינוי כולל לסלאבים מזרחיים), כמו גם יהודים, הונגרים, צוענים, ומיעוט קטן של רוסים ופולנים. על פי מפקד-תושבים משנת 1910, הגרמנים האתניים היו קבוצת מיעוט (כ-21% מן האוכלוסייה הכללית המקומית) והאוכלוסייה היהודית הייתה גדולה יותר מזו הנוצרית.
המצב הדמוגרפי 1786-1910
לפי מפקדי שלטונות אוסטרו-הונגריה, אוכלוסיית בוקובינה הייתה מורכבת בעיקר מאוקראינים ומרומנים.
המצב הדמוגרפי כיום
כיום, המצב הדמוגרפי שונה מאוד. צפון בוקובינה נכללת בתחומי אוקראינה ומאוכלסת בעיקר באוקראינים. בדרום בוקובינה, שבתחומי רומניה, רוב התושבים רומנים. כמעט כל התושבים היהודים, הגרמנים והפולנים, נטשו את האזור. לפי המפקד האוקראיני משנת 2001, מנתה האוכלוסייה במחוז צ'רנוביץ (צפון בוקובינה): 75% אוקראינים (689,100), 12.5% רומנים (114,600), 7.3% (67,200) מולדובים (רומנים מולדובים), ו-4.1% תושבים רוסיים. היתר הוא מיעוט של פולנים, ביילורוסים ויהודים. בדרום בוקובינה 98.5% מהאוכלוסייה רומנים ו-1.5% אוקראינים (לפי המפקד הרומני מ-2005).
היהודים
היהודים חיו בבוקובינה עוד בטרם שחרר הנסיך בוגדאן הראשון את חבל מולדובה משלטון ההונגרים ב-1365. עם השתלטות האימפריה ההבסבורגית על האזור ב-1774 נערך מפקד שבו התפקדו 526 משפחות יהודיות עם 2356 נפשות. לאחר התייצבות המשטר והפסקת פשיטות השכנים על האזור, החלה נהירת היהודים לבוקובינה מגליציה שבפולין. עם האמנציפציה של יהודי בוקובינה ב-1848 וחקיקת חוקים נאורים נוספים אשר העניקו ליהודים שוויון זכויות מלא, גדלה האוכלוסייה היהודית בבוקובינה באופן משמעותי, לכדי 11.79% מכלל האוכלוסייה ב-1880. בימי מלחמת העולם השנייה גורשו רוב יהודי בוקובינה לטרנסניסטריה, ורובם נרצחו בשואה.
כיום חיים בבוקובינה מעט יהודים, רובם בחלק האוקראיני של צפון בוקובינה.
לפני המאה ה-14
מאז התקופה הרומית אוכלס אזור בוקובינה של ימינו בדאקים. במאה ה-5 לספירה ישבו במקום האווארים, עם שהיגר לאזורים הללו ממזרח אסיה. גם שבטים סלאבים אכלסו את המקום והשפיעו על האוכלוסייה הטרום רומנית. מהמאה ה-9 ועד ראשית המאה ה-14 חלקים מהאזור היו בשליטת נסיכות קייב.
נסיכות מולדובית
בוקובינה שבמורדות המזרחיים של הרי הקרפטים, שכנה בעבר בלב נסיכות מולדובה. העיר סוצ'אבה הייתה בירת המדינה ב-1388. שם החבל בוקובינה כחלק מנסיכות מולדובה מוזכר בתעודה מימי השליט פטרו מושאט משנת 1392. בוקובינה, שהייתה ידועה בעיקר כ"ארץ העליונה" Ţara de Sus נשארה חלק מנסיכות מולדובה עד שנת 1769. הנסיכות כולה הייתה עד סוף המאה ה-15 ביחסי חסות עם פולין והחל משנת 1512 מדינה בחסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1769,נכבשה על ידי רוסיה לשש שנים וב-1775 הועברה השליטה לאוסטרים.
האימפריות האוסטרית והאוסטרו-הונגרית (1775–1918)
פירוש השם בוקובינה הוא "ארץ עצי אשור". שם זה נפוץ בהדרגה בתקופה האוסטרו-הונגרית. לפני כן נקרא החבל "הארץ העליונה", "ארץ מולדובה", "פלונינה" (Plonina), "קורדון" (Cordon) ו"ארבורואסה" (Arboroasa).
באוקטובר 1774 נכבשה בוקובינה בידי אוסטריה, בטענה שהיא נחוצה למעבר בין טרנסילבניה לגליציה, שעברה לשליטה אוסטרית במסגרת חלוקת פולין ב-1772. ב-2 ביולי 1776 נקבע בהסכם פאלמוטקה כי באזור זה יעבור הגבול הרשמי בין האימפריה האוסטרית לבין האימפריה העות'מאנית. עד לשנת 1918 הייתה בוקובינה ארץ הכתר המזרחית ביותר באימפריה האוסטרית (אחר כך: האוסטרו-הונגרית), ובירתה הייתה צ'רנוביץ.
ב-1849 זכתה בוקובינה במעמד של ארץ כתר ודוכסות.
ממלכת רומניה (1919–1944)
ב-28 ביוני 1940 נכבשה צפון בוקובינה בידי הכוחות הסובייטים. לזמן קצר חזרה השליטה לידי הרומנים, אך ברית המועצות שבה לשלוט בחבל הארץ הצפוני של בוקובינה.
תקופת מלחמת העולם השנייה
בשנת 1941, הגיעו לבוקובינה יהודים רבים אשר נמלטו מהעיירה השכנה ורחובינה. ויחד עם רוב יהודי בוקובינה הוגלו במלחמת העולם השנייה לז'בוקריץ' שבמחוז טרנסניסטריה. רבים לא שבו משם. כיום נמצאת דרום בוקובינה בשליטה רומנית ומורכבת בעיקר ממחוזות סוצ'אבה ובוטושאן. צפון בוקובינה היא חלק מאוקראינה כמחוז צ'רנוביץ.
מושלי בוקובינה
אוסטרים רומנים
מריאמה בה
מריאמה בה (17 באפריל 1929 – 17 באוגוסט 1981, Mariama Bâ) הייתה סופרת סנגלית, שכתבה בצרפתית ופעילה חברתית בה. נולדה בדקר וגדלה כמוסלמית.