cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות פלך חרסון
בין שתי מלחמות עולם
בתחום התרבות ניתן לציין את אודסה, שהייתה למרכז תרבותי יהודי משפיע של תקופה זו. בנוסף אליה, פעלו בחרסון להקות שחקני תיאטרון יהודיים, אשר העלו הצגות ביידיש בתיאטראות המרכזיים בעיר. מצד אחד, פעלו בפלך מספר מצומצם של בתי כנסת ותלמודי תורה ומצד שני, פעלה עיתונות אנטי-דתית כמו דער אפיקוירעס וחינוך סובייטי. מלחינים חסידים כדגומת שלום חריטונוב התקשו להשתלב בתרבות החדשה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הרשויות החלו בפעולות מסיביות לצמצום הדת, הן בקרב היהודים והן בקרב הנוצרים. בדומה לאנשי הכנסייה, גם רבנים (כדגומת שמואל שניאורסון ולוי יצחק שניאורסון) נעצרו על ידי רשויות החוק בשל פעילות דתית. לקראת סוף שנות ה-20 ביתי כנסת רבים החלו להיסגר בהוראות השלטון. בניינים של בתי הכנסת הסגורים שימושו למטרות סוצילאיסטיות שונות כמו: ביתי מגורים, פלנטריום, חדר כושר, בית קולנוע, ביתי ספר, ביתי חרושת, ועוד. חלק נסגרו כיבול "לבקשת הפועלים היהודים".
נכון למפקד האוכלוסין מ-1926 התגוררו בעיר חרסון 14,837 יהודים, שהיו כ-10% מאוכלוסיית העיר בזמן שבשטח שהפך בהמשך למחוז חרסון כולו התגוררו 35,509 יהודים, שהיו ל-6.3% מכלל תושבי המחוז. לפי מפקד האוכלוסין מ-1939 התגוררו בעיר 16,145 יהודים, שהיו ל-16.65% מאוכלוסיית חרסון.
מלחמת העולם השנייה והשואה
ב-22 ביוני 1941 פלשו כוחות גרמניה הנאצית ורומניה לשטחי ברית המועצות ובכך פתחו את את החזית המזרחית. הפלישה הייתה מהירה ומסיבית, כאשר כוחות מדינות הציר משתלטות במהירות על שטחי אוקראינה. יהודים רבים שאכלסו את אזור דרום אוקראינה, שהיה פלך חרסון לשעבר נמלטו על נפשם אל מעמקי ברית המועצות, תוך כדי התקדמות כוחות האויב. חלק גדול מאוכלוסיית הגברים גויס לצבא האדום, בזמן שמשפחותיהם היו במנוסה.
הערים חרסון, קרופיבניצקי, אננייב ומיקולייב נכבשו על ידי הגרמנים והרומנים בחודש אוגוסט. טירספול נכבשה בספטמבר ואודסה נכבשה באוקטובר. עם כניסתם של כוחות האויב, יהודים רבים שלא הספיקו להימלט מצאו את עצמם באזור כיבוש נאצי. קיץ 1941 היה לתחילתו של שואת יהודי אוקראינה.
כשני שלישים מתוך יהודי חרסון נמלטו מהעיר לפני הכיבוש. היתר רוכזו בגטו בתוך העיר והוצבו לעבודות כפיה במפעל הסמוך. כבר בספטמבר של אותה השנה החלה השמדה מכוונת של יהודים, בעיקר בבורות ירי. כלל תושבי הקולחוזים היהודיים שלא נמלטו רוכזו בגטאות והועסקו בכפייה, במשך תקופה קצרה לפני השמדתם. לפי הערכות, נכון לספטמבר 1941 נורו למוות בחרסון כ-12 אלף אזרחים, רובם הגדול יהודים. חלק גדול מהיהודים שלא נרצחו בשלב הראשוני, נשלחו למחנות ריכוז ועבודה שונים, אשר חדלו להתקיים ב-1942 עם רציחתם של אסירים.
אודסה נפלה לאחר מצור כבד באוקטובר. רק 40% מהיהודים הצליחו להימלט מהעיר. הכיבוש הרומני היה למכה קשה ליהדות אודסה שספגה עבדות קשות בנפש. במהלך הטבח באודסה נרצחו כ-100,000 יהודים מהעיר עצמה ומישובים הסמוכים.
בעיר מיקולייב כ-20% מאוכלוסיית היהודים לא הצליחה להימלט, כך שכ-15 אלף מתוך קהילת יהודי מיקולאייב נרצחו. באולקסנדריה נרצחו כ־1500 יהודים תושבי העיר, כ-1000 יהודים שהוגלו מיישובים סמוכים ועוד כ-5500 חיילים סובייטים שנפלו בשבי. ב-1942 טירספול הכבושה נפתח גטו טירספול. מספר התושבים שלו השתנה במהלך השנים בגלל תמותה וכליאת יהודים חדשים.
ההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה למעשה חדלה מלהתקיים בעקבות השואה. תושבי הקולחוזים נטשו את בתיהם במנוסה, גויסו למלחמה או נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם. כפרים שלמים נמחקו או רוקנו מתושביהם. רוב הנרצחים נורו למוות קרוב לאזור מגוריהם והכפרים היהודיים הפכו לקברי אחים.
לאחר השואה
החל מ-1944 כוחות ברית המועצות החלו לשחרר את האזורים הכבושים, אך התושבים היהודים לא מיהרו לחזור וחלקם אף נשארו באזורים אחרים של ברית המועצות גם לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-1945 חלק גדול מהתושבים שנמלטו חזרו לאזור מגוריהם. תשתיות רבות בערים וכפרים באזורי הלחימה נהרסו לחלוטין ותושבים רבים חזרו לגלות שביתיהם נהרסו וכפריהם אינם קיימים עוד. הכפרים היהודים הנטושים התמלאו בתושבים אחרים, חלקם אף הם פליטים חסרי בית שחזרו לאחר המלחמה. שמות הכפרים הידיים התחלפו בסלביים. תושבי הכפרים היהודיים ששרדו את תקופת השואה התפזרו בין הערים המרכזיות של אוקראינה. בהמשך, הכפרים זכו למספר ביקורים של משפחות התושבים לשעבר. חלקם גם הקימו באזורי ההשמדה אנדרטאות לנספים, בעיקר מיוזמתם ועל חשבונם.
בנוסף לנזק כבד בנפש, שואת יהודי אוקראינה שינתה בצורה ניכרת את יהדות ברית המועצות, ואת יהדות דרום אוקראינה בפרט. יהדות ברית המועצות שלאחר המלחמה נטתה להיות הרבה יותר חילונית, פחות דוברת יידיש ויותר מעורבת באוכלוסייה הכללית. בתי כנסת המועטים שהיו עדיין פזורים בכל הערים המרכזיות של דרום אוקראינה הלכו ונסגרו. מספר רב של מוסדות תרבות יידיים שהיו פעילים לפני המלחמה, כמו עיתונים, ספריות ותיאטראות לא שבו לפעילותן.
עם זאת, גם בסוף שנות ה-40 ותחילת ה-50 אזור דרום אוקראינה המשיך להיות מרכז יהודי תרבותי משפיע. תיאטרון היהודי של אודסה יצא לסבבי הופעות ביידיש, שזכו לפופולריות בערים אחרות עם אוכלוסייה יהודית רחבה. בדומה למדינות אירופה, התקופה שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה התאפיינה בגל אנטישמיות חדש. ניתן לראות זאת בין היתר במאבק נגד קוסמופוליטיות שהתנהל בברית המועצות החל מ-1948 ועד לאמצע שנות ה-50. יהודים רבים שנשאו במשרות בכירות בצבא, משטרה, גופי ממשל ותפקידי ניהול פוטרו מתפקידם.
החצי השני של המאה ה-20
על פי מרשם האוכלוסין מ-1959 התגוררו בעיר חרסון 9500 יהודים, שהיו ל-6% מאוכלוסיית העיר. באותה השנה הוחלט לסגור את בית הכנסת הפעיל האחרון בעיר, בית הכנסת חב"ד 1 (שחזר לפעילות רק לאחר נפילתה של ברית המועצות). לפי מרשם מ-1970 התגוררו בעיר 9700 יהודים. אחוז גבוה מאוד של יהודים יוצאי דרום אוקראינה למדו במוסדות להשכלה גבוהה של ברית המועצות ורכשו מקצועות שונים.
בתקופה שבין מלחמת העולם השנייה לנפילתה של ברית המועצות, היהודים בדרום אוקראינה השתלבו במקומות עבודה מגוונים ותרמו לתרבות וכלכלה המקומיים. רבים מסופרים, אנשי התקשורת, בדרנים, מוזיקאים ואמנים הגיעו מקהילות יהודיות של דרום אוקראינה. בין אנשי התרבות החושבים של התקופה ניתן לציין את היהודים אלכסנדר גאליץ', איגור אויסטרך, ארקדי רייקין, אדוארד בגריצקי, לאוניד אוטיוסוב, יוסיף קובזון, ודוד אויסטרך, שכולם הגיעו מאזור פלך חרסון לשעבר.
פירוק ברית המועצות ועליה לישראל
כבר בתקופת הפרסטרויקה החלו להתעורר שוב רוחות ציוניות בקרב יהדות ברית המועצות. עם זאת, עקב שנים של תעמולה סובייטית, המלחמה הקרה ויחסים עכורים בין ישראל לברית המועצות, הרעיונות הציונים לא זכו לפופולריות רבה. לאחר התפרקות ברית המועצות יהודים תושבי דרום אוקראינה הפכו לאזרחי אוקראינה העצמאית, שסבלה ממצב כלכלי ירוד.
למרות העלייה המסיבית לישראל, חלק מיהדות דרום אוקראינה נשאר לחיות באזור מגוריו המקורי. הקהילות היהודיות בערים שומרות על קשר עם ישראל. מספר בתי ספר עבריים פעילים באוקראינה, חלקם הגדול ממופעלים על ידי חב"ד. כך ניתן לציין את רשת ביתי הספר הדתיים "אור מנחם" (חלק מ"אור אבנר") במיקולייב, אודסה, דניפרו וחרסון, המפעילה גם גני ילדים אורתודוקסיים.
למרות מצמצום גודל הקהילה, יהדות אוקראינה ממשיכה להיות אחת המשמעותית שביהדות התפוצות. האנטישמיות באוקראינה פחתה עם ירידת אחוז היהודים, אבל לא נעלמה כלל. למרות האנטישמיות, ליהודים יש חלק חשוב בכלכלת אוקראינה, בתרבותה, ובפוליטיקה שלה. כך ניתן לציין מספר יהודים משפיעים המגיעים מדרום אוקראינה: נשיא אוקראינה, שחקן קולנוע ובדרן לשעבר וולודימיר זלנסקי (יליד קריבי ריה), איש העסקים איגור קולומויסקי (יליד דניפרו), איש העסקים גנאדי בוגולובוב (יליד קמיאנסקה), הפוליטיקאי יבהן צ'רבורנקו (יליד דניפרו) ורבים אחרים.
פילוח עיסוק של יהודים לפי תחומים
ניתן לראות מספר שינויי מגמה בעיסוקם של יהודי אוקאינה בתקופת ברית המועצות. אחד השינויים הבולטים הוא עליה הדרגתית של בעלי ההכשרה הגבוהה והאחר הוא ירידה פתאומית של העוסקים בחקלאות, בעקבות השמדת היישובים החקלאיים היהודים בשנות ה-40.
אנשים מפורמסים ילידי הפלך
יהודים מפורסמים רבים מאוד נולדו בפלך חרסון, ובמחוזות אוקראינה אליה הוא התפרק בהמשך. בין היתר לציין את שמואל יבנאלי, אשר זליג ארליך, זליג ברודצקי, סוניה דלונה, מרדכי זאב חבקין, משה שרת, מיכל צבי היילפרין, שמעון פרוג, יהושע חנא רבניצקי, אברהם פריידנברג, יוסף שכטמן, זאב טיומקין, גריגורי זינובייב, מנחם מנדל שניאורסון ורבים אחרים אשר נולדו באזור זה.
אמזון מיוזיק
אמזון מיוזיק (באנגלית: Amazon Music), לשעבר אמזון MP3 (Amazon MP3), היא שירות הזרמת מוזיקה וחנות מוזיקה מקוונת, המופעלת על ידי אמזון, שהושקה לראשונה בארצות הברית ב-25 בספטמבר 2007.
ב-3 בדצמבר 2008, שירות הזרמת המוזיקה הושק בממלכה המאוחדת. כמו כן, שירות הזרמת המוזיקה הושק בגרמניה וצרפת ב-1 באפריל ו-10 ביוני 2009, בהתאמה. שירות הזרמת המוזיקה זמין גם באוסטריה ושווייץ מאז 3 בדצמבר 2009. שירות הזרמת המוזיקה הושק ביפן ב-10 בנובמבר 2010. שירות הזרמת המוזיקה הושק בספרד ואיטליה ב-4 באוקטובר 2012. שירות הזרמת המוזיקה הושק במקסיקו ב-7 בנובמבר 2018.
מחירו של גבר
מחירו של גבר (באנגלית: This Sporting Life) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1963 בבימויו של לינדזי אנדרסון, עם ריצ'רד האריס ורייצ'ל רוברטס בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של האריס בתפקיד ראשי.
התסריט נכתב על ידי דייוויד סטורי והוא מבוסס על ספרו "This Sporting Life" משנת 1960.
הסרט שייך לסרטי דרמות כיור המטבח, שהתפתח בתרבות הממלכה המאוחדת בשנות ה-50 של המאה ה-20 וה-60 בתיאטרון, בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הגיבורים היו צעירים זועמים, חלקם בעלי השכלה, שהתפכחו מתקוותיהם בחברה המודרנית. הם חיו בדירות מרופטות, ברבעים מוזנחים ובילו את זמנם החפשי בשתייה בפאבים. את תסכולם וזעמם הם פרקו על חבריהם ובני זוגם. בדירות המרופטות נראים המטבחים הקטנים עם הברז והכיור כמו בסרט הזה.
העלילה היא על פועל מכרות חסון ואגרסיבי, שרוצה לשפר את חייו. וההזדמנות באה עם חוזה בקבוצת הרוגבי המקומית שם הוא מצליח וגם מוצא פרקן לתסכוליו במשחק האגרסיבי הזה, אבל הוא מחפש אהבה. מי שיכולה למלא את רצונו היא בעלת הבית שבו הוא מתגורר, אבל היא אלמנה ושקועה באובססיביות בזכר בעלה המת.
חלק גדול מהסרט מתואר בפלאשבק כשהוא בטיפול בהרדמה אצל רופא שיניים לאחר ששיניו נשברו במשחק.
תקציר העלילה
פרנק מייצ'ן (ריצ'רד האריס) הוא בחור צעיר העובד במכרה פחם בעיר וייקפילד במערב יורקשייר. הוא גר בחדר שכור בדירתה של מרגרט המונד (רייצ'ל רוברטס) שהיא אלמנה, אם לבן ובת. בעלה נהרג בתאונת עבודה במפעלו של ג'רלד וויבר (אלן באדל) שהוא גם בעל קבוצת הרוגבי של העיר. היא מתקיימת בקושי כי חברת הביטוח קבעה שלא מדובר היה בתאונת עבודה אלא בהתאבדות.
פרנק מתוסכל ממצבו והוא מוצא עניין בצפייה במשחקי הרוגבי המלאים באלימות המתאימה לאופיו.
באחת הפעמים הוא מתגנב לנשף בו נוכחים שחקני הקבוצה כאורחי כבוד. הוא מקנא בהם ומסתכסך עם אחד מהם. בקרב אגרופים הוא מפיל אותו. במקום נמצא "דאד" ג'ונסון (ויליאם הרטנל) "צייד הכישרונות" הקשיש של הקבוצה שמתרשם מפרנק ונענה לבקשתו לקבלו לקבוצה למשחק ניסיון.
פרנק מצטיין במשחק ומוזמן לחתימת חוזה. הוא דורש 1,000 ליש"ט ולאחר היסוס של וויבר וחברי ההנהלה הוא נענה בחיוב.
הוא רוצה להתקרב למרגרט אך היא שקועה בדיכאון לאחר מות בעלה וגם דוחה את האגרסיביות שלו. פרנק קונה מכונית מהודרת ומשחק עם הילדים אך גם זה לא מועיל לו. הוא קונה לילדים מתנות ולמרגרט הוא קונה מעיל פרווה.
הם יוצאים למסעדה יוקרתית ופרנק מתנהג שם באופן מוחצן וצעקני עד שהיא מבקשת לעזוב בגלל הבושה.
לבסוף מרגרט נענית לו מחוסר ברירה והם מקיימים יחסים. עם הזמן הקשר ביניהם מתפורר הוא נותר כל העת צמוד למאצ'ואיזם קשוח ואלים ואילו היא צמודה לנורמות חברתיות כובלות. היא סובלת מכך שהשכנות מרכלות עליה וגם הילדים סובלים מכך. לאחר ריב אלים הוא עוזב את הבית לבית מחסה למחוסרי בית.
כאשר הוא חוזר לדירה מסתבר שמרגרט בבית חולים, היא לקתה באירוע מוחי ונמצאת בתרדמת. דם יוצא מפיה והרופא קובע את מותה.
פרנק חוזר לדירה הריקה וזועק "מרגרט"!!!
מוריה (כתב עת)
כתב העת יצא בתחילה במתכונת של ירחון ומאוחר יותר כדו-ירחון, וקהל הכותבים בו מזוהה בדרך כלל עם היהדות החרדית הישראלית.
בכותרת הגליונות נכתב כי כתב-העת מוקדש ומשמש כ. כתב העת מפרסם דרך קבע מדור גנוזות בשם "זיכרון לראשונים" ובו חידושי תורה של ראשונים ואחרונים. "חידושי תורה" פרי עטם של ראשי ישיבות ודיינים, מדור הלכתי ומדור הגות ומחשבה. בסוף הגיליון מדור לסיקור ספרים, לקראת סוף המאה ה-20 החל המדור לסקר בעיקר ספרים בהוצאת מכון ירושלים.
מאמרים נבחרים מבין המאמרים שהתפרסמו בכתב-העת, הודפסו בסדרת "ספר המועדים". סדרת ספרי הזיכרון לגדולי ישראל, של מכון ירושלים, יוצאת אף היא תחת מותג כתב-העת "מוריה".
מדורי עבר
בשנים הראשונות לקיומו של כתב-העת התפרסם בו בקביעות מדור "בשולי הדף היומי" ובו חומר עזר ולקט פרשני על הסוגיות שנלמדו במקביל לזמן הדפסת הגליונות במסגרת הדף היומי. מדור נוסף שהתפרסם בעבר בכתב העת, סיקר את פעילות "התנועה להפצת תורה".
מערכת כתב העת
עורכו הראשי הראשון של "מוריה" היה הרב משה הרשלר. החליף אותו הרב יוסף בוקסבוים, ולאחר פטירתו עורך את כתב-העת בנו, הרב אריה בוקסבוים.
כחברי מערכת כתב-העת שימשו בשנותיו הראשונות, רבנים מהשורה הראשונה. חברי המערכת בעת הקמת "מוריה" היו הרבנים: בצלאל ז'ולטי, עובדיה יוסף, צבי מרקוביץ, משה שטרנבוך ואליעזר קוגל.
בעשור השני של המאה ה-21 חברי המערכת הם הרבנים: שמחה חסידה, אביגדור ברגר, אברהם יעקב גולדמינץ ושלמה בוקסבוים.
במשך שנות קיומו התפרסמו בגליונות כתב העת חידושי תורה מכל ראשי הישיבות הגדולות בישראל, ושל רבים מראשי הישיבות בחו"ל. פסקי הלכה של גדולי הפוסקים כמו: רבי שלמה זלמן אוירבך, רבי משה פיינשטיין, רבי יוסף שלום אלישיב, רבי שמואל וואזנר ורבים נוספים. ומחקריהם של חוקרים בתחום הספר העברי כמו: יעקב שמואל שפיגל, ואנשי אקדמיה נוספים כמו: יהודה לוי. מאמרו של פרופ' ישראל אומן על סוגיית מי שהיה נשוי שלוש נשים, בגרסתו העממית הלא-מתמטית, התפרסם אף הוא לראשונה על דפי "מוריה".
נחת (דמות מקראית)
נחת הוא דמות מקראית, בנו הבכור של רעואל ונכדם של עשו ובשמת. לנחת היו שלושה אחים: זרח, שמה ומזה.
מרטין נות סובר שמקור השם הוא מהערבית ופירוש המילה הוא טוהר או זך. לעומת זאת, חוקרים אחרים סבורים שהפירוש הוא כמו בעברית, מלשון המילה מנוחה.
הארי קוך
הארי קוך (בגרמנית: Harry Koch, נולד ב-15 בנובמבר 1969 בבמברג, שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב הקריירה שלו בקייזרסלאוטרן בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
קוך החל לשחק כדורגל ברמות המקצועניות רק בגיל 26, אחרי ששיחק במועדונים SV האלשטאדט ו-TSV וסטנברגסרוית. בשנת 1995 חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה ונחשבה מועדון צמרת בגרמניה באותם ימים.
כבר בעונת הבכורה שלו בקייזרסלאוטרן, 1995/96, הפך קוך לשחקן הרכב קבוע, אך רשם עם קבוצתו ירידת ליגה מפתיעה, בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. על אף ירידת הליגה, זכו קוך וקייזרסלאוטרן בגביע הגרמני באותה עונה, כשקוך שיחק 90 דקות בגמר, בו ניצחה קייזרסלאוטרן 0–1 את קרלסרוהה. בעונת 1996/97, קוך וקייזרסלאוטרן השתתפו בגביע אירופה למחזיקות גביע על אף היותם בבונדסליגה השנייה, והודחו בסיבוב הראשון על ידי הכוכב האדום בלגרד. בתום עונה זו, קוך וקייזרסלאוטרן סיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והעפילו בחזרה לבונדסליגה. בעונת 1997/98 קוך היה חלק מאליפות היסטורית של קייזרסלאוטרן כבר בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מירוסלב קאדלץ, מיכאל שיונברג ואקסל רוס. בעונת 1998/99 סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום החמישי בבונדסליגה, והגיעו עד לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחו במפגש כפול על ידי באיירן מינכן. בעונת 1999/00 קייזרסלאוטרן וקוך הגיעו לסיבוב השלישי בגביע אופ"א, והודחו שם על ידי לאנס, וסיימו שוב במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 2000/01 הגיעו קוך וקייזרסלאוטרן עד לחצי גמר גביע אופ"א, שם נחלו שתי תבוסות, 5-1 ו-1–4 לדפורטיבו אלאבס, והודחו מהמפעל. קוך הבקיע את השער לקייזרסלאוטרן בתבוסה 1–5. בבונדסליגה סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום השמיני. בעונת 2001/02 סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום השביעי בבונדסליגה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של קוך בקייזרסלאוטרן. בעונה זו הודחו קייזרסלאוטרן וקוך מהאינטרטוטו כבר בסיבוב הראשון על ידי טפליצה. בסיום אותה עונה, סיימו קוך וקייזרסלאוטרן במקום ה-14 בבונדסליגה. קוך עזב את הקבוצה בקיץ 2003 לאחר שמונה עונות.
בקיץ 2003, לאחר עזיבתו את קייזרסלאוטרן, עבר קוך לאיינטרכט טריר, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. קוך ואיינטרכט טריר סיימו במקום ה-11 בעונת 2003/04, ונשרו לליגה הגרמנית השלישית בעונת 2004/05. עונת 2005/06 הייתה האחרונה של קוך באיינטרכט טריר ובכלל בכדורגל. בעונה זו טריר וקוך ירדו ליגה בפעם השנייה ברציפות, וקוך פרש מכדורגל בגיל 37.
תארים
עם קייזרסלאוטרן:
אנתוני זיגמונד
אנתוני זיגמונד (25 בדצמבר 1900, ורשה – 30 במאי 1992, שיקגו) היה מתמטיקאי פולני, אשר עסק בעיקר בתחום אנליזה מתמטית.
ביוגרפיה
אנתוני זיגמונד נולד בוורשה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. בשנת 1923 הוא סיים לימודים באוניברסיטת ורשה. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת וילנה בשנים 1939-1930. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא הצליח לעבור לארצות הברית והחל ללמד שם. בשנת 1945 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1947 עבר לאוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1932 הוא פרסם מחקרו על אי-שוויון פלי-זיגמונד. בשנת 1935 אנתוני זיגמונד פרסם את ספרו Trigonometric Series שזכתה להצלחה גדולה.
בין תלמידיו היה פול כהן ו.
עד ראייה (סרט)
עד ראייה (באנגלית: Tiger Bay) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1959. התסריט מבוסס על הסיפור הקצר "Rodolphe et le Revolver" מאת נואל קאלף.
זה היה סרטה הראשון של היילי מילס, ילדה-נערה בת 12, בתור עדת ראייה לרצח, סרט שהזניק את הקריירה שלה. היא משחקת מול אביה ג'ון מילס החוקר אותה על הרצח. הסרט מתאר את רגשות הידידות המתפתחים בן גבר לילדה על רקע המאורעות הסוערים סביבם ללא שמץ של פדופיליה.
זו גם הייתה ההופעה הראשונה של הורסט בוכהולץ בסרט אנגלי לאחר שהופיע עד אז בסרטים בגרמנית.
פרסים
היילי מילס קיבלה את פרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1959
היא זכתה בפרס באפט"א לקולנוע ב-1960 כ"שחקנית המבטיחה ביותר". הסרט זכה במקום ראשון בתחרות זו כ"סרט הבריטי הטוב ביותר".
תקציר העלילה
סטניסלב קורצ'ינסקי (הורסט בוכהולץ) הוא מלח פולני. הוא יורד מהאונייה כדי לפגוש את חברתו אניה (איבון מיצ'ל) אתה לא התראה זמן ממושך.
הוא נתקל בדרך בילדים משחקים באקדחי קפצונים ובראשם גילי אוונס (היילי מילס) המתעמתת ומתקוטטת עם הבנים ומתנהגת כ"טומבוי". הוא שואל אותה למקום כתובתה של אניה והיא מוליכה אותו לבית שבו גם היא מתגוררת עם דודתה.
קורצ'ינסקי נפגש עם אניה ותוך זמן קצר מתברר לו שהיא רוצה לנתק את הקשר ביניהם וכי יש גבר אחר בחייה. הוויכוח ביניהם גולש לטונים גבוהים וגילי מתבוננת בהם דרך חרך תיבת המכתבים שבדלת. בשלב מסוימת מוציאה אניה מהמגרה אקדח שניתן לה על ידי מאהבה ומאיימת על קורצ'ינסקי. במאבק שמתחולל הוא חוטף את הקדח והורג אותה במספר יריות. לאחר מכן הוא מחביא את האקדח בחדר המדרגות, רואה את גילי אך נאלץ לברוח מהמקום לאחר שמגיע לשם המאהב מר ברקלי (אנתוני דאוסון) שמגלה את הרצח ובורח מהמקום. גילי מוציאה את האקדח ממקום מחבואו ומחביאה אותו בבגדיה. כעבור זמן קצר מגלה שכנה את הנרצחת ומזעיקה את המשטרה.
בראש החקירה עומד מפקח המשטרה גרהאם (ג'ון מילס). גילי מכחישה שהייתה עדה לרצח ונותנת תיאור של גבר המתאים לברקלי. היא יוצאת לכנסייה כנערת מקהלה בטקס חתונה, מראה לילד במקהלה את האקדח ונותנת לו כדור תמורת שוקולד. קורצ'ינסקי עוקב אחריה אך היא בורחת ומתחבאת בכנסייה כשהוא מוצא אותה היא מאיימת עליו באקדח אך עד מהרה מתפתחת שיחה ביניהם והם מתיידדים. הוא לוקח אותה לגשר המעבורת ובפעם אחת נפתח שער המעבורת והוא יכול להשליכה למים ולהיפטר ממנה אך הוא מחליט להרחיק אותה ולסגור את השער. הוא לוקח אותה לסביבה כפרית ובבוקר הוא מודיע לה שעליו לחזור לאנייה. בינתיים מתפרסמת תמונתה של גילי בעיתונים והיא נתפסת ומובלת לחקירה של גרהאם. במסדר זיהוי היא מזהה דווקא את ברקלי אך גרהאם משוכנע שהיא משקרת היות שבטעות פלטה ששמעה בשיחה מילים בפולנית. לאחר מציאת הכדור אצל הילד ועדותו על האקדח ברור למפקח שגילי קשורה לרצח. המשטרה עולה במהירות על זהותו של קורצ'ינסקי ועל כך שהוא עלה על אנייה השטה לוונצואלה.
השוטרים שטים בסירה לעבר האנייה ביחד עם גילי. הם עולים לאנייה ומבקשים מגילי לזהות את קורצ'ינסקי אך היא אומרת שאינה מכירה אותו. הקברניט מבקש מהשוטרים לעזוב את האנייה כי לפי חישוביו הם נמצאים מחוץ למים הטריטוריאליים. גילי בורחת מהשוטרים והם מחפשים אחריה ביחד עם קורצ'ינסקי. הוא מוצא אותה והיא אומרת לו שכעת ברצונה להמשיך איתו אך הוא אומר לה שרצוי שתעזוב לטובת שניהם.
היא מסרבת וממשיכה בריצה אך לפתע בגלל נטיית האנייה היא נופלת לים. קורצ'ינסקי מבחין בכך וכאן יש לו ברירה, או לתת לה לטבוע ולסיים בכך את הפרשה או להציל אותה. ההתלבטות נמשכת זמן קצר ביותר, הוא קופץ למים ותופש בגילי העומדת לטבוע ושניהם נמשים על ידי סירת המשטרה. הם מתחבקים ובכך מוכחת אשמתו של קורצ'ינסקי אבל המפקח גרהאם משבח אותו על אומץ ליבו.
ברנרד ס. גארט
'''ברנרד ס. גארט האב''' (19 בספטמבר 1925 - 9 בספטמבר 1999) היה איש עסקים, משקיע ובנקאי אפרו-אמריקני. היה האדם השחור הראשון בארצות הברית שהחזיק בבעלותו בנק.
ראשית חייו וחינוך
גארט נולד בויליס, שבטקסס. הוא סיים כיתה י"א ביוסטון, טקסס ונשא לאשתו הראשונה את יוניס. נולד להם בן, ברנרד גארט הבן.
קריירה
גארט התחיל וניהל עסק בתחום הניקיון בטקסס. בשנת 1945 המשפחה עברה לקליפורניה ושם גארט הקים עסק אחר בתחום הניקיון ועסק לאיסוף נייר.
כשגארט רצה לקנות בניין דירות בשכונה לבנה בלוס אנג'לס, הוא ביצע עסקה עם הבעלים, מר בארקר, אשר יחד עם בנק הלווה לגארט כסף לשיפוץ יחידות הדיור. גארט הצליח להשכיר את היחידות לתושבים שחורים ולהחזיר את ההלוואות. הוא ובארקר הקימו שותפות בהשקעה בנדל"ן.
בשנת 1954 היה גארט שווה 1.5 מיליון דולר. הוא הציע עסקה לג'ו מוריס, בעלים שחורים של שני מועדוני לילה, לרכוש את תאגיד בניין הבנקאים, הנחשב לבניין הגבוה ביותר בלוס אנג'לס. הם הצליחו בכך שהעסיקו גברים לבנים להיות הפנים של המיזם שלהם ונראה שהם אלה שניהלו את פעילותם בעוד שלמעשה גארט ומוריס היו הבעלים והמפעילים בפועל של הנכסים.
עם מוריס המשיך גארט לרכוש שני בנקים בטקסס. סיפורם הפך לסרט ששודר בשנת 2020, הבנקאי. הסרט מתעד כיצד שניהם תרמו לשבירת מחסומי הצבע בענפי הנדל"ן והבנקאות, להקל על שילוב שכונות ולאפשר לאפרו-אמריקאים לממן בתים ועסקים, הזדמנויות שנמנעו מהם בשל הגזענות השלטת ונוהלי בנקאות בארצות הברית של אותה תקופה.
טורק סטרים
טורק סטרים (ברוסית: Турецкий поток) הוא צינור גז בין רוסיה לטורקיה העובר לאורך קרקעית הים השחור.
עם יישום פרויקט זה, טורקיה הפכה למתווך סוחר גז הודות לצינורות הגז הקיימים והבנויים המחוברים לטורק סטרים. טורק סטרים יגדיל משמעותית את זמינות אספקת הגז לדרום ודרום-מזרח אירופה.
הצינור באורך של כ -1,100 קילומטרים מורכב משני קווים עם קיבולת כוללת של 31.5 מיליארד קוב גז בשנה. הקו הראשון מיועד לאספקת גז לצרכנים הטורקים, השני - לאספקת גז למדינות דרום ודרום מזרח אירופה. טורק סטרים הושק ב-8 בינואר 2020.
בשנים 2017–2019 נבנה הקטע הימי, עם שבירת שיא עולמי בהנחת צינורות הגז הימי - 6.27 ק"מ ליום. בשנת 2019 הושלמה בניית מסוף קבלה וקטע יבשתי בטורקיה. ב-1 בינואר 2021 הושק "בלקן סטרים", המהווה המשך לטורק סטרים, בשביל בולגריה וסרביה.
גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם
הספר יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, כחלק מסדרת מחקרים במחשבת ישראל לזכרו של איזידור פרידמן.
הספר
הספר מציג מספר גישות ביחס לעמדת היהדות כלפי מעמד הגויים, וחולק על הפרשנות שניתנה לעמדת הרמב"ם בסוגיה זו. לדעת המחבר, אותה הוא מבסס על פירוש המשניות לרמב"ם ועל "משנה תורה" (ולא על ספר הפילוסופיה "מורה נבוכים"), גישתו של הרמב"ם בנושא שונה מהפרשנות המקובלת והספר מבקש לעמוד על הפוטנציאל הגלום, לדעת הרמב"ם, גם בגוי. לדברי קלנר, היה הרמב"ם אוניברסליסט. כדברי אריאל פינקלשטיין: "התמה המרכזית בספר היא שבעיני הרמב"ם אין כל הבדל ממשי, מהותי, אימננטי, אונטולוגי, מטפיזי או מיסטי בין ישראל ובין אומות העולם. ההבדלים בין יהודים לנכרים הם במישור החוקים, ההיסטוריה והייעוד. בלשונו של קלנר, ההבדל נמצא ברמת התוכנה ולא ברמת החומרה".
אריאל פינקלשטיין כתב בביקורת על הספר: "על אף חשיבותו של הספר ותרומתו האפשרית לשיח בדבר מעמדו של הנכרי, בעייתית בעיניי מאוד אחת מהנחות היסוד של המחבר, זו הגורסת כי קיים קשר בין תפיסה אונטולוגית של ייחודיות עַם ישראל לבין תפיסות פונדמנטליסטיות-קנאיות. נראה שהקשר הזה אינו פשוט כלל ועיקר".
קישורים חיצוניים
על הספר:
G.I.
G.I. (מבוטא גִ'י אָיי) הוא ביטוי באנגלית המהווה כינוי לחיילי צבא ארצות הברית וציודם.
המשמעות המיוחסת כיום לביטוי היא ראשי תיבות של Government Issue (בתרגום חופשי - "פריט ממשלתי") וכן – באופן מוטעה – General Infantry (חיל רגלים כללי), אך המשמעות המקורית שלו הייתה ראשי תיבות של Galvanised Iron (ברזל מגולוון).
הביטוי Galvanised Iron הופיע לראשונה ברשומות צבא ארצות הברית עוד בטרם מלחמת העולם הראשונה, ככינוי לפריטי ציוד במחסני הצבא העשויים ברזל מגולוון. באותה מלחמה כינו החיילים האמריקניים בציניות את פגזי הארטילריה הגרמנית שהונחתו עליהם "G.I. Cans" (פחיות ברזל מגולוון) ובמהלכה הפך הביטוי לראשית תיבות של Government Issue, כלומר כל אדם וחפץ הקשורים לצבא. הביטוי נעשה מוכר ונפוץ יותר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדור של ילדי 1901–1924 שלחמו במלחמת העולם השנייה נקרא לעיתים דור ה-GI.
גנרל הצבא עומר בראדלי כונה The G.I.'s General (״גנרל החיילים״).
G.I. Joe
הקומיקסאי, שגויס לצבא ארצות הברית בשנת 1941 (תקופת מלחמת העולם השנייה), פרסם רצועת קומיקס שבועית בשם בשבועון הצבא ״יאנק" החל משנת 1942. פרסום זה הפך את המונח ״ג'י. איי. ג'ו״ (להבדיל מ״ג'י. איי.״ הכללי יותר) לכינוי נפוץ נוסף לחייל בצבא ארצות הברית. בהשפעת ביטוי זה נקראו בין היתר:
PPS
עלילה
גילי אברמסון (גילי נמני) היא נערה ממוצעת. לאחר פיטורי אמה מולדת (אניה בוקשטיין), גילי נאלצת לעזוב את חייה הקודמים בתל אביב ולעבור לגור במושב מרוחק, יחד עם אימה וסבתה (חנה לסלאו). גילי מתקשה למצוא חברים חדשים במושב החדש וחווה הצקות ובריונות. בתור מתנת יום הולדת לגילי וכנחמה על הבדידות, אמה בונה את ה-PPS - רובוט מיוחד בדמות אדם (שמגלם יהונתן מרגי), היודע לשיר ולרקוד. לאחר שנהרס עקב מכות מחוסן (אברהם ארנסון), אחד מהבריונים במושב, מבקשת גילי בקשה אחרונה, שיהיה לה חבר אמיתי, הרובוט הופך לבן אדם ומתאהב בשכנתו, ריף לב ארי (ריף נאמן).
טנגו וקאש
טנגו וקאש (באנגלית: Tango and Cash) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1989 מז'אנר סרטי הפעולה בכיכובם של סילבסטר סטאלון וקורט ראסל. זהו סיפורם של שני שוטרים מתחרים המפילים את ברוני הסמים ונאלצים לעבוד יחד אחרי שהופללו ברצח. את הסרט ביים אנדריי קונצ'לובסקי ולוקחים בו חלק גם השחקנים ג'ק פאלאנס וטרי האטצ'ר.
תקציר העלילה
ריי טנגו (בגילומו של סילבסטר סטאלון) וגבריאל קאש (קורט ראסל) הם שני שוטרים שעובדים במחלק הסמים ומפילים בזה אחר זה את ברוני הסמים והבלדרים. הסרט מתחיל כשטנגו מצליח לעצור משאית מלאה קוקאין ואילו קאש נמצא בתחנת המשטרה יחד עם עבריין אחר ומאלץ אותו תחת עינויים לספר לו על עסקה גדולה המתוכננת להתקיים.
אלא שה"עסקה" המתוכננת היא להפיל את השניים ומי שאחראי להפללתם הוא ברון הסמים איב פרט. פרט מצליח להקליט את קולם של השניים ובעריכת סאונד מקצועית משנה דברים כך שיישמע כאילו הם מתכננים את העסקה הגדולה. הם נעצרים, מורשעים לפי הודאתם בעסקה עם הפרקליטות ומובלים לבית מעצר השונה מזה שסוכם בעסקה, שם נאסרים עם רבים מ"לקוחותיהם".
אף על פי שאין אהבה גדולה בין שניהם, הם מבינים כי הופללו ואין להם ברירה מלבד לשתף פעולה כדי להציל את עצמם. הם מצליחים לברוח מהכלא בעזרת סיוע שהם מקבלים מאחד הסוהרים. הם יודעים כי יש להם 24 שעות למצוא את פרט ולנקות את שמם לפני שייעצרו מחדש על בריחה מהכלא.
שני הבלשים מצליחים להגיע למקום מושבו של פרט תוך שהם נעזרים גם באחותו של טנגו, קיקי (האטצ'ר). בדרך הם מגיעים לאיש הסאונד שערך את קולותיהם והוא מודה בביצוע העבירה. הם ממשיכים לתקוף ולהרוג את כל חייליו של פרט עד שהם מגיעים אליו ישירות ויורים בראשו. בסצנת הסיום חוגגים השניים את ניצחונם כשהם רואים את כותרות העיתונים המפרטת את הפרשה, ההפללה והאמת שיצאה לאור.
ביקורות
הסרט נכשל בקופות וגם המבקרים לא ממש התלהבו. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 39% מתוך 33 ביקורות. בתחרות פרס פטל הזהב שנערכה בשנת 1990 קיבל הסרט שלוש מועמדויות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה, קורט ראסל היה מועמד לפרס שחקן המשנה הגרוע של השנה ורדני פלדמן היה מועמד בקטגוריית התסריט הגרוע. אף אחד מהם אמנם לא זכה אך סטאלון נבחר לשחקן הגרוע של העשור באותה תחרות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ג'סיקה קאופיל
ג'סיקה קאופיל (באנגלית: Jessica Cauffiel; נולדה ב-30 במרץ 1976) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
קאופיל נולדה בדטרויט לאם עובדת סוציאלית ואב סופר, היא סיימה תואר בבית הספר למוזיקה ותיאטרון של אוניברסיטת מישיגן, היא הופיעה כחלק ממספר הרכבים מוזיקליים וגם שרה באוניית תענוגות.
היא החלה את הקריירה שלה בתיאטרון בניו יורק, ב-1999 הופיעה לראשונה בקולנוע בגרסה המחודשת של הסרט "אבודים בניו יורק", ב-2000 הופיעה בסרט הקומדיה "רוד טריפ", בשנה זו שיחקה בסרט האימה "אגדה עירונית 2". בשנה לאחר מכן שיחקה בסרט האימה "יום אהבה קטלני". היא גילמה את מרגוט, חברה של אל וודס בסרט "לא רק בלונדינית", היא המשיכה בתפקיד זה גם בסרט ההמשך. היא שיחקה את נינוצ'קה קפרובה הרוסייה בסרט D.E.B.S ושיחקה במספר פרקים של המופע של דרו קארי ובמספר פרקים של קוראים לי ארל.
הבטחה מנהלית
הבטחה מנהלית היא הבטחה הניתנת על ידי רשות מנהלית (רשות מקומית, משרד ממשלתי, תאגיד שהוקם על פי דין וכדומה). במשפט מנהלי יש דיון נרחב בשאלה האם הבטחה מנהלית מחייבת, ומה הם התנאים לכך שהבטחה כזאת היא מחייבת.
במשפט הישראלי
הבטחות של אדם פרטי אינן מחייבות, גם אם יש פגם מוסרי בהפרת הבטחה, שכן רק חוזה מחייב. עד שנת 1974 היה מקובל בבתי המשפט שגם הבטחה מנהלית אינה מחייבת, ואפילו יותר מאשר הבטחה פרטית, על מנת לאפשר לרשויות להתאים את המדיניות שלהן למצבים משתנים.
בבג"ץ סאי-טקס ניתן לראשונה תוקף משפטי להבטחה מנהלית:"'הבטחה שניתנה על-ידי בעל שררה בגדר סמכותו החוקית בכוונה שיהיה לה תוקף משפטי והצד השני מקבל אותה בצורה זו, ההגינות הציבורית דורשת שההבטחה תקויים הלכה למעשה, כאשר בכוחו של המבטיח למלא אחריה, אפילו לא שינה האזרח את מצבו לרעה בעקבות ההבטחה. אמינות הממשל בעיני הציבור חשובה לאין ערוך מן האפשרות שיינתן לו לחזור בו או לסגת. במקרה זה או אחר, מהבטחה שנתן או מהתחייבות שקיבל על עצמו כלפי האזרח, בגדר סמכותו החוקית ואפשרות הביצוע המעשית'."
אזרח שפעל בהתאם לדברים שמסר לו פקיד הפועל בשם רשות כלשהי, רשאי להניח שהדברים שנמסרים לו הם מדויקים. רק בדרך כזו ניתן יהיה להפעיל מערכת שלטונית תקינה. אם האזרח יפקפק תדיר בדברים שנמסרים לו, הדבר יוביל לריבוי התדיינויות, להארכת משך הטיפול בפנייה ולביורוקרטיית יתר.
בעיקרו של דבר, החוק קובע שסמכות הנתונה לרשות מנהלית כוללת גם את הסמכות לשנות או לתקן החלטות שניתנו בעבר. אולם סמכות זו מצומצמת יותר אם מדובר בהחלטות העוסקות באופן ספציפי בעניינו של אדם מסוים או קבוצת אנשים מסוימת. כפי שציין השופט אליהו מצא: "'סמכות הנתונה לרשות שלטונית בתחום העשייה המינהלית כוללת גם את הכוח לתקן, לשנות, להתלות ולבטל מעשה מינהלי שעשתה מכוח סמכותה (סעיף 15 לחוק הפרשנות, תשמ'א-1981). השימוש בסמכות האמורה איננו מעורר כל קושי כשהשינוי מתייחס למדיניות כללית הצופה פני העתיד, שהלוא לשום אדם או ציבור אין זכות קנויה לתבוע, שמדיניות קיימת תישאר בתוקפה גם לעתיד לבוא. אך מסויג יותר הוא כוחה של רשות לבטל או לשנות החלטה קודמת שלה או מעשה מינהלי מוגמר שנעשה על פיה, כשבהחלטה - או במעשה - גלומה הבטחה שלטונית תקפה כלפי פרט או חלק מוגדר של הציבור, וכשביטולם או שינוים עלולים לפגוע במי שסמך על אותה הבטחה וכלכל את התנהגותו בהתאם לה'."עיקרון היסוד הגלום ביסוד ההכרה בתוקף המשפטי של הבטחה מנהלית הוא שמירה על אינטרס ההסתמכות של האזרח. האזרח פועל בהסתמך על הדברים שנמסרים לו על ידי הרשות, ולא ראוי שאם טעתה הרשות, מי שיישא בנזק שנגרם מהטעות הוא האזרח.
תנאים להכרה בתוקפה של הבטחה מנהלית
לפני שמתחילים לבחון האם מתקיימים התנאים למתן תוקף משפטי להבטחה המנהלית (כלומר - האם ניתן להכריח ולחייב את הרשות לקיים את הדברים שאמרה בעבר) - צריך לוודא שאכן נאמרה אמירה ברורה וחד-משמעית. על הטוען לקיומה של הבטחה מנהלית להוכיח "שהבטחה כזו אכן ניתנה, וכי היא מפורשת, ברורה ולא מוטלת בספק, כנדרש מהתחייבות משפטית שאינה בגדר הצהרת כוונות גרידא".
כן נקבע, שמי שמבקש לתת תוקף משפטי הבטחה מנהלית, צריך להוכיח 4 תנאים.
במשפט העברי
בשולחן ערוך נכתב: "יש מי שאומר, שאם רבים אמרו לאדם אחד ליתן לו מתנה, אינם יכולים לחזור בהם, אפילו אם היא מתנה מרובה." מיכאל ויגודה כותב שמקור הדברים בדברי המרדכי: "וששאלת, רבים שהשכירו מלמד, אם יכולין לחזור קודם שהתחיל במלאכתו או לא? הדין פשוט… כל דבר הנעשה בפני שבעה טובי העיר, ואפילו בפני ג', אין יכול לחזור, דאין דומה מעשה רבים למעשה היחיד… ולכן נהגו שכל דבר שנעשה ברבים אין צריך קניין במקום שיחיד צריך קניין."
השופט משה דרורי טען שעל פי המשפט העברי יש חובה על השלטון לקיים את התחייבויותיו.
תומפסון קאפר
סר תומפסון קאפר (באנגלית: Thompson Capper; 20 באוקטובר 1863 – 27 בספטמבר 1915) היה מייג'ור גנרל בריטי, מפקד דיוויזיה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, אשר נהרג במהלך קרב לוס.
ראשית חייו
קאפר נולד ב-20 באוקטובר 1863 לוויליאם ושרה קאפר (לבית קופלנד). ויליאם קאפר היה עובד מדינה בשירות המדינה בבנגל ושרה הייתה בתו של התעשיין ויליאם קופלנד. תומפסון ואחיו הבכור ג'ון נולדו בלאקנאו אך בגיל צעיר נשלחו לאנגליה לצורך השכלתם. קאפר למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1882 הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט מזרח לנקשייר.
קריירה צבאית
ב-22 באפריל 1891 הוא הועלה לדרגת קפטן, ולאחר מכן למד במכללת מטה לפני שהועבר עם יחידתו להודו. בשנת 1895 צורף הגדוד שלו לכוח שנשלח לגבול הודו-אפגניסטן כדי להקל על כוח בריטי לכוד בציטרל. שלוש שנים מאוחר יותר הוא שוב היה בפעולה כיועץ ליחידה מצרית של הצבא האנגלו-מצרי תחת הוריישו קיצ'נר שהתקדמה במורד הנילוס במערכה האחרונה של המלחמה המהדית. במהלך פעולות אלו השתתף קאפר בקרב אטברה והיה עם הכוח שנלחם בקרב אומדורמן שהגיע לשיאו. הוא זכה לקידום לדרגת מייג'ור ב-16 בנובמבר 1898.
בשנה שלאחר מכן, 1899, קאפר ורגימנט שלו שוב פעלו באפריקה, והועברו לדרום אפריקה לשרת במלחמת הבורים השנייה. שם מילא קאפר את תפקידו בהצטיינות במשך שלוש השנים הבאות, והוא נשאר בדרום אפריקה ועסק במבצעי גרילה נגד כוחות הבור עד שביתת הנשק במאי 1902. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ועוטר בעיטור אות השירות המצוין (DSO).
לאחר שובו, מונה קאפר לקצין מטה בקורפוס ה-1 במחנה אלדרשוט, וב-11 בדצמבר 1904 הוא הועלה לדרגת קולונל. לאחר מכן הועבר למכללה לפיקוד ומטה, כוויתה בהודו כמפקד המכללה. בשנת 1906 הועלה לדרגת בריגדיר, ובשנת 1908 התחתן עם ויניפרד מרי, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1910 הוכרה עבודתו במכללה על ידי קבלת תואר עמית מסדר האמבט (CB) לכבוד יום הולדתו של המלך. בשנת 1911 הועבר קאפר מהודו לאירלנד, שם פיקד על חטיבת הרגלים ה-13 עד 1913. הוא חזר לאירלנד זמן קצר לאחר מכן. בעקבות תקרית קורחה, והחליף את חברו יוברט גוף. בתחילת 1914 מונה קאפר למפקח יחידות הרגלים, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-7, שנשלחה לחזית המערבית.
מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-7 הורכבה מחיילים סדירים ששבו מרחבי האימפריה הבריטית, ובתחילה נשלחה לאנטוורפן לסייע לכוחות הצבא הבלגי, אולם נסוגה לאחר כניעת העיר ולחמה בקרב איפר הראשון, שם ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן הוחלפה הדיוויזיה על ידי דיוויזיות מצבא קיצ'נר והצבא הטריטוריאלי, ובמהלך תקופת המנוחה נפצע קאפר באורח קשה מהתפוצצות רימון יד ונשלח לאנגליה עד החלמתו ביולי 1915. בספטמבר 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב לוס, וב-26 בספטמבר נפצע קאפר מירי צלף והוא מת למחרת בתחנת האיסוף.
חשמלן
חַשְׁמַלָּן (שם מדעי: Torpedo) הוא סוג של דגי סחוס במשפחת החשמלניים (Torpedinidae), אשר לפי חוקרים שונים הוא הסוג היחיד במשפחתו ולפי חוקרים אחרים מחולק עם הסוג Tetronarce שבו 9 מינים. הנשק הימי טורפדו נקרא על שם סוג זה.
השם המדעי נגזר מן המילה הלטינית "torpere", שמשמעותה "לשתק" או "להקשיח".
מינים
בסוג חשמלן קיימים 13 מינים:
ילדים רוקדים במסיבה
ילדים רוקדים במסיבה, הוא ציור מעשה ידי נורמן רוקוול, ששימש כשער לגיליון ה-26 בינואר 1918 של הסאטרדיי איבנינג פוסט. ציור זה גם נקרא ילד דורך על אצבע של ילדה וסלחי לי. הציור המקורי, שמן על בד בגודל 23x19 אינץ', נמצא באוסף של המוזיאון הלאומי לאיור אמריקאי.
רקע כללי
הציור מציג סיטואציה הומוריסטית אך מביכה בה ילד דורך בטעות על רגלה של ילדה תוך כדי ריקוד. הילדה מחזיקה את רגלה ומסתכלת על הילד בהבעה שנראית כאילו היא שואלת "למה עשית את זה?" נראה שהילד מנסה להתנצל, מחזיק את ידיו, כפות ידיו כלפי מעלה, לכיוון הילדה. לחייו האדומות מראות את המבוכה שלו מהמצב. ברקע רוקד זוג שני שנראה משועשע מהסצנה המתרחשת מולם. בגדיהם יוצרים תחושה של רשמיות.
חוקי המשחק (סרט, 2012)
חוקי המשחק (באנגלית: Game Change) הוא סרט דרמה פוליטית טלוויזיוני אמריקאי משנת 2012 אשר הופץ על ידי רשת הטלוויזיה "HBO", ושמבוסס על אירועי מסע הבחירות של הסנאטור ג'ון מקיין במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הסרט, שבוים בידי ג'יי רואץ' ונכתב בידי דני סטרונג, המבוסס על ספר בעל אותו השם מ-2010 המתעד את מסע בחירות זה, מאת העיתונאים פוליטיים מארק הלפרין וג'ון היילמן. בסרט כיכבו ג'וליאן מור, וודי הרלסון ואד האריס, ונעשתה התמקדות בבחירתה והופעותיה של מושל אלסקה שרה פיילין (בגילומה של מור) כעמיתתו למרוץ של הסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה (בגילומו של האריס).
העלילה נעה סביב ריאיון עיתונאי מ-2010 של סטיב שמידט (בגילומו של הרלסון), אסטרטג בכיר במסע הבחירות של מקיין, תוך שימוש בפלאשבקים המגוללים את פעולותיהם של פיילין בפרט ומקיין בכלל במהלך מסע הבחירות הלא-יוצלח. הסרט נשא חן בקרב המבקרים האמנותיים, כאשר מור זכתה לשבחים רבים על גילומה של פיילין. שמידט שיבח את הסרט, אם כי פיילין ומקיין מתחו עליו ביקורת וסירבו לצפות בו. "חוקי המשחק" זכה בפרסים רבים, בהם שלושה פרסי גלובוס הזהב, פרס אמי לבידור בפריים טיים ופרס גילדת הכותבים של אמריקה.
בסרט משתתף גם ג'סטין גסטון, בתפקיד לוי ג'ונסטון.
Ela (שיר של אנדרומאכי)
Ela הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת היוונייה אנדרומאכי. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 2022, וייצג את קפריסין באירוויזיון 2022.
לפני האירוויזיון
בספטמבר 2021 הצהיר מנכ"ל חברת התקליטים Panik Records, ג'ורג' ארסנאקוס, כי הוא חתם על הסכם שיתוף פעולה עם רשות השידור הקפריסאית, CyBC, בנוגע להפקת קדם אירוויזיון לאומי לאירוויזיון 2023. בינואר 2022 פורסם כי השניים סיכמו על שיתוף פעולה גם בבחירת הנציג והשיר הקפריסאי לאירוויזיון 2022. הם נבחרו על ידי מרווין דיטמן ודן שיפטון.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי קפריסין תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר השני.
ראש ממשלת סודאן
ראש ממשלת סודאן הוא ראש הרשות המבצעת בסודאן. משרד ראש הממשלה הוקם בשנת 1952. משרד ראש הממשלה בוטל לאחר ההפיכה ב-1989, והוקם מחדש ב-2017 כאשר בכרי חסן סאלח מונה על ידי הנשיא עומר אל-באשי להיות ראש הממשלה.
ראשי ממשלות סודאן (1952–הווה)
{| class="wikitable" style="text-align:center" ! colspan="8" |
סודאן האנגלו-מצרית
! rowspan="2" |מספר ! rowspan="2" width="90px" |תמונה ! rowspan="2" |שם (תאריך לידה - פטירה) ! colspan="3" |תקופת כהונה ! rowspan="2" |מפלגה ! rowspan="2" |ראש המדינה !נכנס לתפקיג !עזב את התפקיד !זמן בתפקיד ! 1
! 2
(1900–1969) ! colspan="8" |
רפובליקת סודאן (1956–1969)
! (2)
(1900–1969) ! rowspan="2" style="font-weight:normal" |מועצת הריבונות (1956–1958)
! 3 ! 4
(התפטר) ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |איברהים עבוד
(1958–1964) ! 5 ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |מועצת הריבונות (1964–1965)
! 6 ! rowspan="3" style="font-weight:normal" |אסמאעיל אל-אזהרי (1965–1969)
! 7 ! (6)
(הודח) ! colspan="8" |
הרפובליקה הדמוקרטית של סודאן (1969-1985)
! 9
ג'עפר נומיירי
(1928–2009) ! 10
(1933-1988) ! (9)
(1928–2009) הודח ! 11
(נולד ב-1935) ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |עבד אל רחמן סוואר אל-דהב (1985–1986)
! colspan="8" |
סודאן
! (11)
(נולד ב-1935) ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |עבד אל רחמן סוואר אל-דהב (1985–1986)
! (7)
(1935–2020) ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |אחמד אל-מירגני (1989–1986) ! 12
(נולד ב-1949) ! rowspan="3" style="font-weight:normal" |עומר אל-בשיר (1989–2019)
! 13
(נולד ב-1967) ! 14
(נולד ב-1951) ! 15
(נולד ב-1956) ! rowspan="1" style="font-weight:normal" |מועצת הריבונות (2019–2021)
!(15)
(נולד ב-1956) !עבד אל-פתאח אל-בורהאן
רולס-רויס ריית (2013)
חברת רולס-רויס ייצרה דגם בשם זהה בשנת 1938 בגרסאות סלון, קופה וקבריולה: רולס-רויס ריית (1938).
נפרוסטומיה
נפרוסטומיה (באנגלית: nephrostomy) או פיום כליה היא פעולה כירורגית בה מכניסים נקז (נפרוסטום) לכליה דרך פתח בבטן (סטומה), במטרה לנקז את השתן ישירות מהכליה אל שקית חיצונית.
ההליך
ההליך מתבצע בשכיבה על הבטן ובהרדמה מקומית. הרופא מכניס צינורית בקוטר של כ-3 מ"מ אל אגן הכליה בהכוונה של שיקוף רנטגן ואולטרה-סאונד. השתן המופרש על ידי הכליה מנוקז ישירות לשקית חיצונית במקום למערכת האיסוף וההפרשה של הגוף.
לאחר הכנסת הנפרוסטום, יש להחליפו אחת לכשלושה חודשים.
שימושים
נפרוסטומיה מתבצעת כאשר ישנה חסימה כלשהי במעבר של השתן מהכליה אל השופכן. חסימה של השופכן תוביל להצטברות שתן בכליה, מצב שעלול להביא לזיהום ולאי-ספיקת כליות. ניקוז השתן מהכליה יאפשר את המשך פעולתה התקינה. החסימה במערכת האיסוף יכולה להיגרם מסיבות שונות, ביניהן: סרטן השופכן ואגן הכליה, סרטן השחלות, סרטן המעי הגס, סרטן שלפוחית השתן, סרטן הערמונית, אבנים בכליות, מיימת כליה (הידרונפרוזיס) ועוד.
בנוסף לבעיות חסימתיות של מערכת השתן, ניתן לבצע נפרוסטומיה גם במקרים של חור בשופכן או בשלפוחית השתן. חורים אלו עשויים להתרחש בעקבות טראומה, ניתוח, סרטן ועוד.
כמו כן, לעיתים מחדירים נפרוסטום כהכנה לניתוח בשופכן או בכליה.
דיבר הכתוב בהווה
דיבר הכתוב בהווה (או דבר שנאמר במקצת והוא נוהג בכל) הוא כלל בפרשנות ההלכתית למקרא ולמשנה, לפיו לעיתים נוקט מקור הלכתי בדוגמה פרטית מסוימת לדין ('מקרה פרטי'), דוגמה שנבחרה על פי המקרה המצוי ביותר למעשה (ה"הווה"), אך הכוונה היא שמהדוגמה הפרטית נלמד את הדין לכל המקרה הכללי, כלומר לכל הדוגמאות הקרובות למקרה שצוין במפורש בכתוב. כאשר הרחבה זו מובנת מאליה, אין צורך בכל רמז או דרשה נוספים לצורך הפעלת כלל זה. מכלל זה נגזרות מסקנות הלכתיות למעשה.
מקור הכלל
כלל זה מוזכר כבר במשנה (משנה מסכת בבא קמא פרק ה משנה ז):
הכלל מופיע בין כללי הפרשנות שבהם השתמש רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי (המפורטות במדרש "שלושים ושתים מידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי"), שם הוא נקרא: "דבר שנאמר במקצת - ונוהג בכל".
דוגמאות
הציווי להעניש את העוסק בכישוף נאמר בתורה רק לגבי אשה: "מכשפה לא תחיה" (שמות כב, יז), אך רש"י בעקבות מדרשי ההלכה מציין שאין הבדל בעניין זה בין גברים לנשים, אלא שהעיסוק בכישוף היה נפוץ יותר בין הנשים.
איסור אכילת טרפה נאמר על טרפה הנמצאת בשדה (שמות כב, ל). למעשה על פי ההלכה אין כל הבדל בין טרפה שנמצאה בשדה לטרפה שנמצאה בבית, אלא שזוהי דוגמה שכיחה, שכן בהמות נטרפות יותר בהיותן בשדה (מובא ברש"י).
טומאת בעל קרי נאמרה על "מקרה לילה", כדוגמה בלבד (דברים כג, יא ורש"י).
טומאת אהל שנמצא בו מת מוזכרת בציון המקרה שהאדם נפטר בהיותו בתוך האהל, אבל הדין כך גם אם מת מחוצה לו ולאחר מכן הוכנס לאהל (במדבר יט, יד ופירוש רמב"ן).
המצווה להעניק מתנות עניים נאמרה על "גר יתום ואלמנה" (דברים כד, יט-כא), והיא מכוונת לכל עני באשר הוא (אברבנאל, שם).
בקרבן הפסח נאמר בתורה שאדם יכול להצטרף לחבורה אחת עם שכנו (שמות יב, ד), אך הוא הדין גם למי שמתגורר רחוק ממנו (מכילתא שם).
באיסור בשר בחלב הוזכר בישול "גדי בחלב אמו" (שמות כג, יט), אך אין הבדל בין גדי לבין בהמות אחרות ובין חלב אמו לחלב אחר (מכילתא משפטים פרשה כ).
האיסור לקלל חרש (ויקרא יט, יד) הוא דוגמה לכל אדם, והוזכר מפני שיש המקללים חרש תוך ניצול מוגבלותו (פירוש רבנו בחיי).
במצוות נטילת לולב הוזכרו "ערבי נחל" (ויקרא כג, מ), והוא הדין לערבות הגדלות במקום אחר (משנה סוכה פרק ג משנה ג ופירוש רבי עובדיה מברטנורא שם).
לכלל זה דוגמאות גם במשנה. במשנה מסכת שבת נאמר: "ערביות יוצאות רעולות, ומדיות פרופות, וכל אדם, אלא שדברו חכמים בהוה". כוונת המשנה היא שנשות ישראל שבערב ופרס מותרות לצאת מרשות היחיד לרשות הרבים בשבת בלבוש המקובל במקומם, ואין לבוש זה נחשב למשא האסור בהוצאה מרשות לרשות. למעשה יציאה בלבוש זה מותרת גם במקומות אחרים בהם לא מקובל לבוש זה, אלא שהמשנה הביאה את המקרה המצוי, שנשות ערב הם אלו היוצאות רעולות בדרך כלל, וכן נשות פרס בפריפה.
מקרים שנויים במחלוקת
במקרים מסוימים התעוררה מחלוקת פרשנית והלכתית, האם מקרה מסוים מובא בתורה כדוגמה לדברים נוספים או שההלכה שנאמרה לגביו אכן מצומצמת למקרה זה בלבד.
לגבי "הבא במחתרת", שמותר להורגו לאלתר מתוך הנחה שהוא מסוגל גם להרוג את בעל הבית, חלוקות הדעות: יש אומרים שזוהי דוגמה בלבד לחדירת גנב לבית, ואין כל הבדל בדרך כניסתו, ונקט הכתוב דוגמה זו "מפני שרוב גנבים מצוין במחתרת" (ברייתא, בבלי סנהדרין עב, א). ויש אומרים שדווקא במחתרת אנו מניחים שהוא מסוגל גם להרוג, ואם לא חתר תחת הבית אלא בא בדרך אחרת - אין להורגו ללא אזהרה מוקדמת (ברייתא אחרת שם, לפירוש רש"י).
לעיתים הכל מודים שהדין רחב יותר מן הדוגמה הכתובה בתורה, ובכל זאת התעוררה מחלוקת האם כוונת התורה שיש חומרה נוספת במקרה המסוים שהוזכר בה. חומרה יתירה זו תתבטא בחומרת העונש, בידי שמים או אף בידי בית הדין.
איסור עינוי אלמנה ויתום (שמות כב, כא) נאמר, לדעת רבי ישמעאל במכילתא, ובעקבותיו בפירוש רש"י, כדוגמה לאיסור לענות כל אדם. לדעת רבי עקיבא (מכילתא שם), ובעקבותיו בספר מצוות גדול (לאוין ח), אמנם אסור לענות כל אדם אבל יש חומרה מיוחדת בעינויים של אלמנה ויתום. כמו כן האיסור להונות גר (שמות כב, כ), לדעת רשב"ם הוא דוגמה בלבד, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות מכירה יד, טו) יש בו איסור נוסף. גם על האיסור לקלל מנהיגים ושופטים (שמות כב, כז) טוען הרשב"ם ש"דיבר הכתוב בהווה", שמקובל לקלל אותם מתוך כעס על מעשיהם, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות סנהדרין כו, ב) יש בהם איסור מיוחד.
סמואל לומקס
סמואל לומקס (באנגלית: Samuel Lomax; 2 באוגוסט 1855 – 10 באפריל 1915) היה לוטננט גנרל בריטי, מפקד דיוויזיה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, אשר נפצע קשה במהלך קרב איפר הראשון ומת כעבור תקופה קצרה מפצעיו.
ראשית חייו
לומקס נולד ב-2 באוגוסט 1855 לתומאס ומרי הלן לומקס מפארק גרוב יוקספורד, סאפוק, וביוני 1874 הצטרף לרגימנט ה-90 הסקוטי. בשנת 1877 נסע עם הגדוד לדרום אפריקה והשתתף במלחמות הקוסה, ובשלב האחרון של מלחמת הזולו ב-1878. עם שובו לבריטניה עם הגדוד שלו לומקס הועלה לדרגת קפטן בעקבות הרפורמות בקארדוול ששילבו את הגדוד שלו ברגימנט הרובאים הסקוטיים בשנת 1881. יחידתו לא נקראה לשירות בהודו או במלחמת הבורים והוא לא ראה פעולה נוספת במשך 36 שנה. הוא הועלה לדרגת מייג'ור בשנת 1886, לוטננט קולונל בשנת 1897, וקולונל בשנת 1901. בתחילת 1902, הוא הועבר לתפקיד מטה בקורפוס ה-2, ובשנת 1904 מונה למפקד חטיבה 10. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בשנת 1908, ובשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה. בסוף יולי 1914 קיבל הודעה כי לא יועסק עוד בגלל גילו המתקדם וחוסר הניסיון הצבאי, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט אותה שנה בוטלה ההודעה והוא נשלח עם הדיוויזיה לצרפת.
מלחמת העולם הראשונה
לומקס פיקד על הדיוויזיה ה-1 במהלך קרב מונס, הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן, וב-19 באוקטובר הועלה לדרגת לוטננט גנרל והובטח לו כי ימונה למפקד קורפוס. לומקס פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב איפר הראשון, וב-31 באוקטובר נפצע קשה מהתפוצצות פגז במפקדתו. הוא פונה בחזרה לבריטניה, וב-10 באפריל 1915 מת בשנתו בבית החולים בלונדון.
חשמלניים
חשמלניים (שם מדעי: Torpedinidae) היא משפחת דגי סחוס מסדרת החשמלנאים. בתוך משפחה זו ישנם 2 סוגים, אך כמה חוקרים רואים את כל המינים בסוג אחד - חשמלן (Torpedo). במשפחה כולה 22 מינים.
מיני החשמלניים קיבלו את שמם עקב היותם דגי חשמל המייצרים משרירי התנועה שלהם חשמל, שמאוחסן ברקמות, שאצל חלקם מגיע עד 220 וולט והוא קטלני בשביל טרפם - לרוב דגי גרם, רכיכות וסרטנים. החשמל יכול לשמש גם ככלי הגנה, אך הוא פחות קטלני ליצורים בגודל של אדם בוגר.
הגדול שבבני המשפחה הוא המין חשמלן סגול שיכול להגיע לאורך מרבי של 1.8 מטר ולמשקל של עד 90 קילוגרם והוא המין הגדול ביותר בסדרתו. בני הקבוצה נעים מעל הקרקעית בעזרת גופם דמוי הזרים שעל שמו נקרא הנשק טורפדו.
מגלן האנדים
מגלן האנדים (שם מדעי: Theristicus branickii) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים החי לאורך מישורים גבוהים באמריקה הדרומית בבוליביה, פרו ואקוודור ובעבר גם בצ'ילה (בתוך הפארק הלאומי לאוקה) שסביב הרי האנדים, ומכאן שמו. חלק מהחוקרים רואים במין זה תת-מין של מגלן שחור-פנים. מין זה מצוי בקרבה לסיכון עקב הפגיעה במקומות חיותו.
מגלן זה חי רק לאורך הרי האנדים ברום של 3 עד 5 ק"מ. הוא מגיע לאורך 75 ס"מ והוא בעל נוצות חומות-אפורות בעלות גוון מתכתי ורגליים אדומות. הצוואר והפנים כהות מעט כשהכיפה חומה-אדומה. המקור עבה מעט ושחור והעיניים שחורות. המגלן נוטה לנוע על הקרקע ולא לעוף הרבה, אם כי יעוף בעת הצורך. בהשוואה למגלן שחור-הפנים הוא בעל בטן וחזה חיוורים יותר, דלדל קטן יותר וכנפיים אפורות בהירות יותר.
המגלן שוכן לרוב בערבות או בביצות רדודות ובהם מחטט עם מקורו בחיפוש מזון מהחי ומהצומח. הוא נע ביחידות, בזוג או בקבוצה קטנה. ולעיתים נודד בלהקות גדולות, העשויות לכלול כ-100 פרטים ומסודרות בצורת שורה.
ג'ובאני בטיסטה אודיירנה
ג'ובאני בטיסטה אודיירנה (Giovan Battista Odierna או Giovan Battista Hodierna, 13 באפריל 1597 – 6 באוגוסט 1660) היה אסטרונום וכומר איטלקי, שחי ברגוזה שבסיציליה ומאוחר יותר הפך לחבר בחצרו של דוכס מונטקיארו. אודיירנה התעניין וביצע מחקרים בתחומים שונים של מדעי הטבע, ביניהם בוטניקה ופיזיקה, אך עבודתו המרכזית הייתה בתחום אסטרונומיה תצפיתית. בעזרת טלסקופ גליליאני הוא צפה בעצמים במערכת השמש כגון צדק ושבתאי וירחיהם וכן בשביטים, ותיעד את תנועתם. מלבד זאת, הוא מצא עניין רב בערפיליות, ובאחת מעבודותיו החשובות הרכיב קטלוג של כ-40 עצמים, ביניהם לפחות 19 ערפיליות וצבירים שהצליחו להצליב עם עצמים בעלי סימונים מודרניים.
שנותיו הראשונות
אודיירנה נולד ברגוזה שבסיציליה, וככל הנראה גדל בסביבה עניה והשכלתו המדעית הייתה עצמאית. כבר כאיש צעיר התעניין באסטרונומיה: הוא צפה בשלושה שביטים בשנים 1618-1619 מרגוזה, באמצעות טלסקופ גליליאני עם הגדלה קבועה של פי 20.
השכלתו הרשמית הייתה דתית והוא הוסמך לתפקיד כומר קתולי בשנת 1622 בעיר סירקוזה. לאחר מכן חזר לעיר מולדתו ובשנים 1625 עד 1636 מילא תפקיד כומר ברגוזה ולימד מתמטיקה ואסטרונומיה.