cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיסה 363 של טטרסטן איירליינס
הטיסה
בעת הגישה לנחיתה בקאזאן, ניסו הטייסים לבצע תמרון הליכה סביב, המטוס התרסק סמוך למסלול הנחיתה במהירות 448 קמ"ש, והתפוצץ בעת הפגיעה בקרקע. פיצוץ נוסף התרחש כארבעים שניות לאחר התרסקות. כל 44 הנוסעים וששת אנשי הצוות נספו, לא היו נפגעים על הקרקע. בשעת האסון, נשבו בשדה רוחות חזקות וירד גשם קל.
הגביע הרומני בכדורגל
השלב הארצי
קבוצות הליגה השלישית מצטרפות בהדרגה בשני הסיבובים הראשונים. בסיבוב הרביעי מצטרפות נציגות ליגת המשנה, ובסיבוב השישי מצטרפות קבוצות ליגת העל הרומנית. הסיבוב השביעי הוא שלב שמינית הגמר.
טיסה 363 של טטרסטן איירליינס
הטיסה
לאחר התאונה נסגר שדה התעופה ל-24 שעות ושימש רק לטיסות מעבר לפני שנפתח שוב ב-18 בנובמבר.
הטייסים
קפטן המטוס היה רוסטם סליקוב (Rustem Salikhov) בן 47, הקצין הראשון היה ויקטור גוטסול (Viktor Gutsul) בן 47 אף הוא.
הגביע הרומני בכדורגל
השלב הארצי
בכל שנה, בהתאם ללוח השנה וצפיפות המשחקים, מחליט הוועד הפועל של ההתאחדות על קיום משחקי שמינית, רבע וחצי הגמר בשיטת משחק אחד או בשיטת בית-חוץ. אם ההחלטה היא על קיום משחק בודד, הוא ייערך במגרש נייטרלי. משחק הגמר נערך במגרש שנקבע מראש, כמשחק בודד.
טיסה 363 של טטרסטן איירליינס
הנוסעים
בין הנוסעים בטיסה היו אירק מיניחאנוב, בנו של נשיא רפובליקת טטרסטן רוסטם מיניחאנוב, ואלכסנדר אנטונוב ראש המשרד האזורי של שירות הביטחון הפדרלי.
48 נוסעים היו אזרחי רוסיה, אחד הנוסעים היה בעל אזרחות אוקראינית, ואחד אזרח בריטניה.
חקירת התאונה
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הורה להקים ועדה שתחקור את נסיבות התאונה. ב-18 בנובמבר, יום לאחר התאונה, פתחה ועדת התעופה הבין-מדינתית בחקירת ההתרסקות. שני חלקי הקופסה השחורה; מקליט הקול בתא הטייס ומקליט נתוני הטיסה נמצאו בין הריסות המטוס באותו היום.
משרד התחבורה של טטרסטן, פתח בחקירה פלילית. המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה (NTSB) שלחה צוות חוקרים לזירת ההתרסקות.
מדיווחי ועדת התעופה הבין-מדינתית:
במהלך הגישה לנחיתה, הבינו הטייסים שלא יוכלו לבצע את הנחיתה כפי שהוגדר להם מראש, מאחר שהמטוס לא היה מיושר לעבר המסלול, הטייסים דיווחו על כך, העלו את מהירות המנועים, והחלו להסתובב באמצעות המעצור. הטייס האוטומטי שהופעל במהלך הטיסה, היה כבוי בשלב זה, והמטוס היה בשליטה ידנית.
העלאת דחף המנועים גרם לשינוי הכיוון, והמטוס החל בטיפוס בזווית חדה. שניות ספורות לאחר מכן החל המטוס לאבד גובה, והוא צלל מגובה 700 מטרים בזווית של 75° עד ההתרסקות. המטוס התנגש בקרקע במהירות של 450 קמ"ש, המנועים ושאר מערכות המטוס פעלו עד לרגע ההתרסקות, דבר היכול לשלול אפשרות של כשל טכני.
45 שניות חלפו מהרגע בו החלו בהליכה סביב עד לרגע שהופסקה ההקלטה בקופסה השחורה. הצלילה ארכה כ-20 שניות.
ח'רבת בד עיסא
ח'רבת בד עיסא הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בלב העיר מודיעין עילית ובו שרידי יישוב חקלאי יהודי מתקופת בית שני. המבנה הבולט בו הוא בית כנסת ששרד. האתר מוגדר כאתר מורשת לאומי, אך פיתוחו נעצר והוא סגור לביקורים.
לדעת חוקרים ההתיישבות הראשונית ביישוב החלה בתקופה ההלניסטית (המאה ה-3 לפנה"ס). ההתיישבות במקום הייתה בשיאה במאה ה-1 ובמאה ה-2 לספירה, עד שננטש במרד בר כוכבא (בשנים 135–132 לספירה). ההתיישבות התחדשה במאה ה-3, אך היישוב ננטש שוב בתקופה הערבית הקדומה (המאה ה-7).
במרכז האתר נחשף מבנה המזוהה כמבנה המרכזי באתר, ולדעת החופרים יש לראות בו בית כנסת מימי בית שני (המאה ה-1). בנוסף ישנם באתר מבנים נוספים ששימשו כבתים, סמטאות החוצות אותם, מקווה טהרה ובית בד, כמו כן נמצאו בעת החפירות ממצאים נוספים ככלי חרס ומטבעות.
השרידים התגלו לראשונה בשנת 1995, בעת העבודות להקמת שכונת קריית ספר בעיר. בשנת 2003 התנהלו במקום חפירות הצלה שנועדו לשמור ולתחזק את המקום. במאי 2011 החליטה הממשלה על הכללת האתר בפרויקט שיקום אתרי מורשת והקציבה תקציב מיוחד לשם כך. העבודות באתר החלו באמצע שנת 2012.
נכון ל-2018 היה המקום מוזנח וסגור לכניסת מטיילים.
ריצ'רד או'בריאן
ריצ'רד או'בריאן (נולד: ריצ'רד סמית, 25 במרץ 1942) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ומגיש טלוויזיה אנגלי. כתב והלחין את המחזמר "מופע האימים של רוקי" וכתב את התסריט לעיבוד הקולנועי.
ראשית חייו
נולד בשם ריצ'רד סמית בצ'לטנהאם, גלוסטרשייר שבאנגליה. בשנת 1951, או'בריאן היגר עם משפחתו לטאורנגה, ניו זילנד, שם אביו רכש חוות כבשים. הוא שב לאנגליה בשנת 1964, לאחר שלמד איך לרכב על סוסים (מיומנות אשר סללה את דרכו אל תעשיית הקולנוע, בה החל את הקריירה שלו כפעלולן בסרט "Carry On Cowboy") והחל להתעניין בחוברות קומיקס ובסרטי אימה. כאשר החלה קריירה המשחק שלו, הוא בחר לעשות שימוש בשם המשפחה של סבתו מצד אמו, מאחר שהיה כבר שחקן אחר בשם ריצ'רד סמית'.
קריירה
כדי לשפר את כישורי המשחק שלו, או'בריאן לקח שיעורי משחק מתודי, ולאחר מכן הצטרף להפקות תיאטרון כשחקן. בשנת 1970 הוא הצטרף לסיבוב ההופעות של הפקת "שיער" שנמשך תשעה חודשים, ולאחר מכן העביר תשעה חודשים נוספים בהפקה בלונדון. בקיץ 1972, הוא פגש את הבמאי ג'ים שרמן שליהק אותו להפקה הלונדונית של "ישו כוכב עליון". שרמן ליהק אותו גם להפקה בבימויו של המחזה The Unseen Hand שכתב המחזאי סם שפרד, הפקה שעלתה במרץ 1973 בתיאטרון רויאל קורט.
שרמן סייע לאו'בריין להפוך את הטיוטה שלו לפנטזיית האימה-הגותית השובבה למציאות. שרמן הציע לשנות את השם הזמני "הם הגיעו מתיכון דנטון" (They Came from Denton High) ל-"מופע האימים של רוקי", שעלה לראשונה ביוני 1973 בתיאטרון רויאל קורט. בתוך שבועות המחזמר הפך ללהיט שובר קופות, והוא עבר להציג באולם ה-Classic Cinema הסמוך והגדול יותר, שברחוב King's Road שבצ'לסי. בהמשך, ההפקה עברה שוב, אל ה-Comedy Theatre שבווסט אנד.
לאחר שצפה במחזמר בלילה השני בו הוצג, ג'ונתן קינג הפיק את פסקול המחזמר, עם צוות השחקנים המקורי, בתוך 48 שעות, במהלך סוף שבוע אחד בו ההפקה הייתה בפגרה, ומיהר איתו לחברת התקליטים UK Records. הוא מימן 20% מההפקה, יחד עם המפיק מייקל ווייט, שהשקיע את ה-80% הנותרים.
במהלך תקופה זו, או'בריאן ואשתו קימי וונג הקליטו והפיצו מספר סינגלים של שירי פופ, בשם "קימי וריץ".
בשנים האחרונות
או'בריאן המשיך לכתוב מחזות זמר עם המעבד המוזיקלי ריצ'רד הארטלי, לרבות: T. Zee (1976), Disaster (1978), The Stripper (1982 - המחזמר מבוסס על רומן מאת קרטר בראון והופק באוסטרליה), Top People (1984). כמו כן, או'בריאן והארטלי סיפקו שלושה שירים לפסקול הסרט The Return of Captain Invincible משנת 1983 בכיכובו של אלן ארקין. או'בריאן כתב וכיכב במופע יחיד בשם Disgracefully Yours (1985), בו שר כמפיסטו סמית. או'בריאן הופיע בקולנוע בתפקידי שחקן ביט שונים, ב-"Jubilee" (1977), "פלאש גורדון" (1980), "עיר אפלה" (1998), Ever After (1998) ו-"מבוכים ודרקונים" (2000), בין היתר. בנוסף, הוא הופיע כשחקן אורח בחמישה פרקים של העונה השלישית של "Robin of Sherwood", סדרת דרמה של ערוץ HTV, בתפקיד הדרואיד המושחת גולנאר. אלבום בשם "Absolute O'Brien" של שירי המופע Disgracefully Yours הופץ למכירה על גבי CD בשנת 1998.
הוא שימש כמנחה שעשועון הטלוויזיה של ערוץ 4 "מבוך הקריסטל" החל משנת 1990, בו הפגין ציניות, ומדי פעם אף ניגן על מפוחית הפה שלו. התוכנית רצה מ-1990 ועד 1995 כאשר או'בריאן הנחה את 4 העונות הראשונות. הייתה זו התוכנית של ערוץ 4 עם הרייטינג הגבוה ביותר בעקביות, והיא הגיעה לשיא של 7 מיליון צופים בתוכנית מיוחדת לחג בשנת 1993. או'בריאן עזב את "מבוך הקריסטל" בשנת 1993 לאחר סיום העונה הרביעית; לאחר מכן, אדוארד טיודור-פול החליף את או'בריאן כמנחה. לאחר שתי עונות ללא או'בריאן, התוכנית בוטלה.
בין תפקידיו האחרים, או'בריין גילם את דמותו של לוכד הילדים בהפקת הוסט אנד של המחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג"; מדי פעם, הוא מעלה מופע קברט קומי-מוזיקלי, איתו הוא מופיע על במות ברחבי העולם, ומבצע שירים שונים, בין השאר מתוך "מופע האימים של רוקי". בשנת 1995 הוא גילם את דמותו של מפיסטו סמית' במופע קומי-מוזקלי שכתב, Disgracefully Yours, שמאוחר יותר עובד למחזמר שהועלה ב-2006 וב-2007. בסוף שנת 2005, הוא הופיע (בתפקיד הראי שעל הקיר) בהצגת ילדים על פי שלגיה ושבעת הגמדים. בקיץ 2006, הוא הופיע בחגיגות יום הולדתה ה-80 של המלכה בארמון בקינגהאם.
או'בריאן הופיע ב-"Thank-You for the Music", סרט תיעודי באורך 90 דקות על להקת אבבא שהופק עבור ITV, בבימויו של מרטין קוך, שביים בעבר את המחזמר "מאמה מיה!". הסרט כולל גרסה מחודשת של המחזמר "The Girl with the Golden Hair" אותו להקת אבבא ביצעה במהלך סיבוב ההופעות העולמי שלהם בשנת 1977 ואשר נכלל באלבומם "ABBA: The Album" (גם משנת 1977). המחזמר הועלה בתיאטרון הנסיך מוויילס בהשתתפות ריצ'רד או'בריאן, ליז מק'קלרנון ואחרים. או'בריאן הנחה את פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 1993.
או'בריאן הוא מתומכי קרן הצדקה "Five Stars Scanner Appeal", אשר תומכת בבית החולים המלכותי לילדים שבמנצ'סטר. בשנים 2001–2006 הוא שימש כמנחה אירוע ה-Transfandango השנתי, גאלה לגיוס כספים עבור בית החולים. אירוע שנתי זה הוחלף באחר, הקרוי Richard O'Brien's Halloween Party.
תסריט לסרט המשך נוסף של "מופע הקולנוע של רוקי" בשם "Revenge of the Old Queen" הופץ באינטרנט ואף הופק על ידי מעריצי רוקי, אם כי באופן רשמי נציגיו של או'בריאן הכחישו כי מדובר בעבודתו. בעוד הוא עבד על תסריט בשם דומה, תסריט זה מעולם לא הופץ באופן פומבי. או'בריאן כתב את המילים למחזמר The Stripper המבוסס על ספר מאת קרטר בראון, אשר הוצג בבכורה בריטית ב-Queen's Theatre בהורנצ'רץ', אסקס ב-28 באוגוסט 2009.
בשנת 2004, מועצת העיר המילטון בניו זילנד הוקירה את תרומתו של או'בריאן לאמנויות באמצעות הצבת פסל של ריף רף, הדמות אותה גילם במחזמר ובסרט "מופע האימים של רוקי". באופן אירוני, ביוני 2010, נדחתה בקשתו של או'בריאן להתאזרח בניו זילנד, והוא הגיב לכך בציניות: "הם בונים פסל לכבודי ומוקירים אותי כניו זילנדי, אבל מכריחים אותי לרדת לברכיי ולעשות כל מיני דברים, ואני כנראה כבר זקן מדי". בסופו של דבר, השלטונות החליטו להחריג את בקשתו, ואו'בריאן הפך לאזרח בניו זילנד בדצמבר 2011.
בספטמבר 2007, הוא שב לגלם את דמותו של לוכד הילדים בשבועיים האחרונים של הפקת "Chitty Chitty Bang Bang" שרצה בבריטניה במשך 5 שנים, ולאחר מכן הופיע בתפקיד זה בהפקה מקומית בסינגפור, בנובמבר-דצמבר. עוד באותו חודש דצמבר, הוא הופיע בערב חד-פעמי An Evening With Richard O'Brien בהנחיית מארק סיינסבורי ובבימויה של פיונה ג'קסון.
בחודש דצמבר 2008, O'Brien תרם את התסריט המקורי חזיר במגפיים של החברה תיאטרון אלחוטי, אשר הפך אותו לפנטומימה אודיו. המופע נרשם בשידור חי במועדון הקאדילינג קומדיה מול קהל אולפנים עם מוזיקה חיה. ההפקה נפתחה בריאיון עם או'בריאן. באוקטובר 2012, או'בריאן שפט את "Stage Fight" עם חברת התיאטרון האלחוטי כחלק מפסטיבל אימה בלונדון וביצע סדרה אקוסטית של שירי רוקי אימה.
במרץ 2012, או'בריאן הופיע בהמילטון, ניו זילנד ב-It's Party Time with Richard O'Brien, לציון יום הולדתו ה-70. בחודש יוני 2012, הוא שב והופיע בהמילטון בתפקיד פייגין, בהפקה מקומית של המחזמר "אוליבר!".
בשנת 2015 או'בריאן הופיע ב-"מופע האימים של רוקי" בווסט אנד במשך 11 הופעות בלבד.
באוקטובר 2016 או'בריאן הופיע בהופעה קצרה בפרק חד-פעמי של "מבוך הקריסטל" בהשתתפות סלבריטאים למען גיוס כספים עבור האגודה האמריקנית לחקר הסרטן. הפרק שודר בערוץ 4 הבריטי.
חיים אישיים
בריאיון משנת 2009, או'בריאן דיבר על המאבק המתמשך ליישב תפיסות תרבותיות של תפקידי מגדר, ותיאר את עצמו כטרנסג'נדר או כמי שמשתייך למין שלישי פוטנציאלי. או'בריאן הצהיר: "ישנו רצף בין זכר לנקבה. חלק [מבני האדם] מקובעים בקשיחות בצד זה או אחר, אני באמצע". הוא הרחיב על כך עוד בראיון בשנת 2013, בו הוא דיבר על השימוש באסטרוגן במהלך העשור הקודם, וכי הוא רואה את עצמו כ-70% זכר ו-30% נקבה.
ביוני 2010, דווח באמצעי התקשורת כי בקשתו של או'בריאן לאזרחות ניו זילנדית נדחתה, בשל היותו מבוגר מדי, על פי קריטריוני ההגירה של המדינה. בקשתו של או'בריאן הובילה להתגייסות תמיכה ציבורית ומאוחר יותר ההחלטה בוטלה, בערעור. באוגוסט 2010, העיתון "The Dominion Post" דיווח כי לאו'בריאן יוענק מעמד תושבות, וייתכן שאף אזרחות, לפנים משורת הדין. על פי "Waikato Times", או'בריאן נרשם כאזרח ניו זילנד באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2011. כך יש לו אזרחות כפולה: אנגליה וניו זילנד.
ב-16 באוגוסט 2010, הוא הופיע במהדורת ידוענים של תוכנית הטלוויזיה "Cash in the Attic", ותרם כספים שגייס, ממכירת המזכרות שלו, לבית חולים לילדים במנצ'סטר.
או'בריאן התחתן שלוש פעמים ויש לו שלושה ילדים. הוא נישא לשחקנית קימי וונג ב-4 בדצמבר 1971, ולשניים נולד בן בשם לינוס במאי 1972. יש לו בן ובת מנישואיו השניים למעצבת ג'יין מוס. ב-7 ביולי 2012, בגיל 70, הוא הציע נישואין לסברינה גרף, ילידת גרמניה בת 35, איתה ניהל מערכת יחסים במשך שלוש השנים שקדמו. השניים נישאו ב-6 באפריל 2013 בביתם שבקטיקאטי, ביי אוף פלנטי.
פילמוגרפיה
להלן רשימה חלקית של סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בהם השתתף כשחקן / מנחה / מדבב:
מוזיאון ז'ול ורן
מוזיאון ז'ול ורן הוא מוזיאון, המוקדש לסופר הצרפתי ז'ול ורן. המוזיאון ממוקם בעיר נאנט שבצרפת ונפתח בשנת 1978, לציון 150 שנה להולדת ורן. המוזיאון ממוקם ברחוב 3, rue de l'Hermitage, נאנט.
תיאור
המוזיאון שוכן בבניין מסוף המאה ה-19, המשקיף על נהר הלואר. ז'ול ורן מעולם לא התגורר בבניין, אך סביבתו משקפת את האווירה שהשפיעה על יצירתו. להוריו של ורן היה בית בשכונת בס-צ'נטנאי הסמוכה.
במוזיאון יש אוסף של ממצאים, העתקים של המצאותיו, ומזכרות בהשראת כתביו. המוזיאון מחולק לשמונה חדרי נושא:
נקוסזנה דלמיני-זומה
נקוסזנה דלמיני-זומה (באנגלית: Nkosazana Clarice Dlamini-Zuma) (נולדה ב-27 בינואר 1949) היא פוליטיקאית דרום אפריקאית. היא כיהנה בממשלות דרום אפריקה בתפקיד שרת הבריאות בין השנים 1994–1999, תחת הנשיא נלסון מנדלה, ובתפקיד שרת החוץ החל מ-17 ביוני 1999 עד 10 במאי 2009, תחת הנשיאים תאבו מבקי וקגאלמה מוטלנטה. היא מונתה לתפקיד שרת הפנים בממשלתו של הנשיא ג'ייקוב זומה, בעלה לשעבר, ב-10 במאי 2009.
ב-15 ביולי 2012 נבחרה דלאמיני-זומה על ידי מועצת האיחוד האפריקני כיו"ר המועצה, ובכך הייתה לאישה הראשונה שהובילה את הארגון (כולל קודמו, ארגון אחדות אפריקה).
ביוגרפיה
נקוסזנה דלמיני-זומה נולדה בפרובינציית נאטאל כבכורה מבין 8 אחים. היא סיימה בית ספר תיכון בבית הספר Amanzimtoti Training College בשנת 1967. בשנת 1971 החלה את לימודיה בזואולוגיה ובוטניקה באוניברסיטת זולולנד, שם קיבלה תואר ראשון במדע (BSc). לאחר מכן היא החלה לימודי רפואה באוניברסיטת נאטאל.
הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC)
במהלך לימודיה בשנות ה-70 המוקדמות, הייתה דלמיני-זומה חברה פעילה בארגון (האסור אז) הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC). במקביל הייתה גם חברת ארגון סטודנטים בדרום אפריקה ונבחרה לנשיאתו בשנת 1976.
במהלך אותה שנה נמלטה דלמיני-זומה לגלות. היא השלימה את לימודי הרפואה שלה באוניברסיטת בריסטול בשנת 1978, ולאחר מכן עבדה כרופאה בבית החולים הממשלתי של העיר מבבנה, בירת סוואזילנד. שם הכירה את בעלה לעתיד, כיום נשיא מפלגת ANC ג'ייקוב זומה. בשנת 1985 חזרה לבריטניה כדי להשלים לימודי תעודה בבריאות הילד מבית הספר לרפואה טרופית של אוניברסיטת ליברפול. לאחר הסמכתה עבדה בוועדת הבריאות האזורית של ה-ANC, ובהמשך מונתה לתפקיד מנהלת קרן הבריאות והפליטים, ארגון לא-ממשלתי בריטי.
ממשלת דרום אפריקה
במהלך המשא ומתן לסיום האפרטהייד והקמת דרום אפריקה הדמוקרטית (CODESA) בשנת 1992, הייתה דלאמיני-זומה בוועדה המייעצת לענייני מגדר. אחרי הבחירות החופשיות הראשונות של דרום אפריקה ב-1994 מונתה כשרת הבריאות בממשלתו של הנשיא נלסון מנדלה. במהלך כהונתה בתפקיד זה העניקה לעניים גישה לשירותי בריאות בסיסיים בחינם. עם זאת, את התרופה למניעת איידס היא לא הסכימה להכניס לסל התרופות בחינם לעניים. תרופה זו נצרכת מאוד במדינות אפריקה שבהן בממוצע אחד לשלושה בני אדם חולים באיידס), עובדה שעוררה ביקורת עלייה שכן תרופה זו הייתה זולה יותר מאשר תרופות אחרות, אך נדחתה על ידי הקהילה המדעית.
נקוסזנה דלמיני-זומה התגרשה מג'ייקוב זומה ב-1998.
בשנת 1999 פעלה דלמיני-זומה לקידום חוק הבקרה על מוצרי טבק, שבמסגרתו הוחל איסור עישון במקומות ציבוריים.
בעקבות בחירות 1999 פרש נלסון מנדלה מנשיאות המדינה, ואת מקומו תפס תאבו מבקי שמינה את דלמיני-זומה כשרת החוץ בממשלתו. ב-2005 הציע מבקי לדלמיני-זומה את תפקיד סגן הנשיא, לאחר שפיטר מתפקיד זה את בעלה לשעבר ג'ייקוב זומה. לאחר התייעצות עם ילדיה, דחתה דלמיני-זומה את ההצעה והתפקיד נמסר ל-Phumzile Mlambo-Ngcuka.
היא הוצעה כמועמדת אפשרית להנהגת מפלגת ה-ANC ולנשיאות המדינה בבחירות 2009, אך בסופן של דבר לא התמודדה על התפקיד. בהמשך הייתה מועמדת לסגן-נשיאות המפלגה, אך סגן הנשיא ג'ייקוב זומה העדיף אותה כיו"ר לאומי. היא נבחרה לוועד הפועל הלאומי של ANC בדצמבר 2007 במקום ה-35, עם 1,885 קולות.
ב-22 בספטמבר 2008 התפטרה דלמיני-זומה יחד עם 10 שרים אחרים בממשלת דרום אפריקה, הנשיא וסגן הנשיא.
בממשלתו של ג'ייקוב זומה כיהנה דלמיני-זומה כשרת הפנים.
האיחוד האפריקני ולאחריו
בינואר 2012 נבחרה זומה כיושבת-ראש מועצת האיחוד האפריקני לאחר התמודדות נגד ז'אן פינג המכהן. היא כיהנה בתפקיד זה עד ינואר 2017.
בהמשך אותה שנה היא ניסתה להיבחר לראשות ה-ANC לקראת הבחירות לנשיאות דרום אפריקה ב-2019, אך הפסידה לסגן הנשיא סיריל רמפוסה.
חיים אישיים
דלמיני-זומה הייתה נשואה לג'ייקוב זומה בשנים 1982 - 1998. יש להם 4 ילדים משותפים.
תארים
לדלמיני-זומה שני תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים, מטעם אוניברסיטת נאטאל (1995) ואוניברסיטת בריסטול (1996).
ג'יימי קלייטון
ג'יימי קלייטון (באנגלית: Jamie Clayton; נולדה ב-15 בינואר 1978) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, המוכרת בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "Sense8".
ביוגרפיה
נולדה בשם ג'יימס מרפי קליטון וגדלה בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית. אביה, הווארד ב. קלייטון, היה סנגור פלילי, ואמה, שלי (לבית סטאבס), מתכננת אירועים. היא עברה לניו יורק כדי לפתח קריירה בתור מאפרת כשהייתה בת 19.
קלייטון היא אישה טרנסג'נדרית. ב-2011, היא זכתה להוקרה מאת מגזין "אאוט" במסגרת פרסי השנה של "אאוט 100".
קריירה
בשנת 2010, קלייטון הייתה המאפרת ואחת משתי מנחות בתוכנית המייקאובר הטרנסג'נדרי "TRANSform Me" של VH1. ב-2011, היא שיחקה את קיילה בעונה השלישית של סדרת HBO "מצויד". ב-2012, קלייטון שיחקה את התפקיד הראשי, מישל דרנל, בסדרת האינטרנט האינטראקטבית זוכת פרס אמי "Dirty Work", ואת התפקיד של קרלה פייברז בסדרת הטלוויזיה "Are We There Yet?". היא גם דיבבה את הספר המוקלט לצעירים "George", שמספר את סיפורה של נערה טרנסג'נדרית.
מאז 2015, קלייטון מככבת כאחת משמונה הדמויות הראשיות בסדרת נטפליקס המקורית, "Sense8", בה היא מגלמת את נעמי מרקס, אישה טרנסג'נדרית מסן פרנסיסקו שהיא בלוגרית פוליטית והאקרית.
קלייטון מופיעה גם בסרט מ-2016, "שד הניאון", בכיכובם של אל פנינג וקיאנו ריבס.
אבישג זהבי
אבישג קדמן-זהבי (1922 - אוקטובר 2021) הייתה פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח במכון וולקני. הייתה ידועה בעיקר עקב שיתוף הפעולה שלה עם בעלה, אמוץ זהבי, שפיתח בעבודה משותפת איתה את עקרון ההכבדה - גישה סוציוביולוגית המשמשת בתור אחד ההסברים של הברירה הטבעית.
קדמן נולדה בחיפה לשלומית (רופאה במקצועה) וליאו קדמן. נישאה לרודי הירש ב-1943.
היא הכירה את אמוץ זהבי במהלך לימודיהם המשותפים ב בחוג לביולוגיה. השניים נישאו ב-1954. השניים שיתפו פעולה מאז במחקרי שדה רבים, בעיקר בתחום הטימליים, ואבישג שותפה בפיתוח רבים מרעיונותיו של אמוץ. מחקריה העצמאיים של אבישג זהבי עסקו בהשפעת האור על התפתחות הצמח (פוטופריודיזם, פיטוכרום ועוד).
בין עיסוקיה של זהבי לאחר פרישתה לגמלאות נכלל מחקר ב"מרכז יאיר למחקר חקלאי" בחצבה.
הותירה אחריה שתי בנות.
ויקטור סרז'
ויקטור סרז' (ברוסית: Ви́ктор Льво́вич Киба́льчич; בצרפתית: Victor Serge; 30 בדצמבר 1890 – 17 בנובמבר 1947) היה מהפכן רוסי, יליד בלגיה, אנרכיסט שעבר לקומוניזם, עיתונאי פובליציסט ועורך עיתונים, סופר, מתרגם וחבר באופוזיציה השמאלית, מבקר של הסטליניזם.
קורות חייו
ויקטור סרז' נולד בבריסל, בלגיה, במשפחת גולים רוסים עניים, ממתנגדי המשטר הצארי באימפריה הרוסית. משפחתו התפרקה כשהיה בן 15 ומכאן והלאה עמד ברשות עצמו. הוא הצטרף למפלגה הסוציאליסטית בבלגיה, אך הם היו מתונים מדי לטעמו, לכן עבר לאנרכיזם. ב-1908 החל לפרסם מאמרים תחת שם העט Le Rétif בכתב העת Le Révolté.
התקופה הצרפתית
ב-1909 גורש מבלגיה, עבר לצרפת, התיישב בפריז ולמד את מקצוע הדפוס. הוא היה לחסיד של אנרכיזם אינדיבידואליסטי ואילגליזם ופרסם מאמרים בכתב העת L'Anarchie. ב-1910, לאחר פילוג בתנועה האנרכיסטית, עורך כתב העת עזב וסרז' התמנה להיות העורך של L'Anarchie. ב-1912, לאחר פשיטה על משרדי מערכת העיתון, נמצאו שני אקדחים ועל בסיס זה נעצר יחד עם חבריו האנרכיסטים ונשפטו, חלק מחבריו נידונו למוות וסרז' עצמו נידון לחמש שנות מאסר בבדידות באשמת הסתה לפשע במאמרים שכתב תחת שם העט Valentin. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בבית כלא וחזה את פרוץ המהפכה הרוסית. הוא השתחרר מהכלא ב-1917 ועבר לגור בספרד, שלא הייתה מעורבת במלחמה. בספרד השתמש לראשונה בשם "ויקטור סרז'" כשפרסם מאמר בעיתון Tierra y Libertad.
חייו בברית המועצות
לאחר מהפכת פברואר החליט לנסוע לרוסיה ולשם כך שב לצרפת והתחיל ללמוד את תולדות האמנות. הוא נעצר ללא משפט משום שבחזרתו לצרפת הפר את הבטחתו לשלטונות לא לשוב אליה. הוא נשאר במעצר יותר משנה ועסק בדיונים פוליטיים עם עצירים אחרים. ב-1919, בהתערבות הצלב האדום הדני נעשתה עסקת חילופים עם ברית המועצות, שבמסגרתה נשלחו סרז' ואחרים לברית המועצות ובתמורה שוחרר הסוכן החשאי הבריטי בריוס לוקהרט (Bruce Lockhart). על הספינה, שהובילה אותו לברית המועצות, הכיר את ליובה רוסקוב, שבמהרה הייתה לרעייתו. עם הגעתו לברית המועצות, הצטרף סרז' למפלגה הקומוניסטית הבולשביקית. בהיותו בסנקט פטרבורג גויס להגנה נגד מתקפתו של ניקולאי יודניץ'. את חוויותיו מהתקופה כתב סרז' בספר "העיר בסכנה" (La Ville en danger).
סרז' עבד עבור מקסים גורקי והועסק על ידי גריגורי זינובייב. הוא פעל כעיתונאי, כמתרגם, כמגיה וכמזכיר. הוא כתב מאמרים עבור העיתונות הקומוניסטית הבינלאומית, מאמרים שהתפרסמו ב-L'Humanité (האנושות) וב-Die Rote Fahne (הדגל האדום). הוא כתב מסה על השיטות המשטרתיות בתקופת הצאר בשם Les Coulisses d'une Sûreté générale, שהתבססה על פתיחת ארכיוני אוכרנה.
סרז' הביע ביקורת על הטיפול במרד קרונשטאדט ועל הטרור האדום, שהוביל פליקס דזרז'ינסקי. ב-1923 סרז' חבר לאופוזיציה השמאלית, שכללה את לאון טרוצקי, קארל ראדק, אדולף יופה, אלכסנדרה קולונטאי, אלכסנדר שליאפניקוב. בהמשך חברו אליהם גם זינוביאב ולב קמנייב. סרז' ביקר גם את מדיניות החוץ הסטליניסטית ואת תוצאותיה העגומות, במיוחד עבור המפלגה הקומוניסטית הסינית. בעקבות הביקורת סבל סרז' מהדרה עד כדי קושי להתפרנס. הוא ביקש רשות להגר מברית המועצות, אך סורב. ב-1927–1928 הכיר את פנאיט איסטרטי, שבא לברית המועצות לחגיגות העשור למהפכה והתיידד איתו. הוא שיתף את איסטרטי בצרות שהיו למשפחת רוסקוב, משפחת אשתו ומכך שאב איסטרטי החומר למאמרו על "פרשת רוסקוב". סרז' העביר לאיסטרטי כתב יד, שפורסם על ידו בצרפת כחלק מהטרילוגיה "אל להבה אחרת" ("Vers l'autre flamme"). החלק של סרז' פורסם ללא ציון שמו, מחשש לתגובת הממסד הסובייטי.
ב-1933 נשפט לשלוש שנות הגליה בהרי אורל, בעיר אורנבורג. ידידיו מהשמאל הצרפתי, הבלגי והספרדי הקימו קול מחאה והודות לכך נשאר בחיים, אף על פי שהמשטרה החשאית הסובייטית השיגה נגדו הצהרה של גיסתו, אניטה רוסקובה, אשר קשרה אותו להתארגנות בראשות לאון טרוצקי.
השיבה לצרפת וההימלטות למקסיקו
בצרפת הייתה התארגנות של אנשי שמאל בהנהגת העיתונאית מדליין פז, שלחצה לשחרורו של סרז' ולאחר שרומן רולן שוחח בנושא זה עם סטלין עצמו, שוחרר סרז' ונשללה אזרחותו הסובייטית. בקשתו של סרז' לקבלת ויזה לצרפת נדחתה על ידי פייר לאוואל, אך הודות לאמיל ונדרוולדה הצליח לקבל ויזה לבלגיה ועזב את ברית המועצות לפני תחילת משפטי מוסקבה. יציאתו של סרז' מברית המועצות הצילה אותו מגל הטיהורים, אך חלק מבני משפחתו נשטפו בגל הזה, אחותו, חמותו, גיסתו ושניים מגיסיו מתו בכלא הסובייטי.
בהמשך עבר סרז' לצרפת, שם פרסם שני ספרים על הקומוניזם הסובייטי, "מלנין עד סטלין" ו"גורלה של מהפכה" וספר שירה, "התנגדות". עם פלישת גרמניה הנאצית לצרפת במלחמת העולם השנייה מצא מקלט במרסיי ובהמשך הפליג למקסיקו יחד עם בנו, ולדי.
סרז' המשיך לכתוב ספרים גם בשהותו במקסיקו. מצבו הכלכלי היה גרוע וכאשר נפטר במקסיקו סיטי, ב-17 בנובמבר 1947, מהתקף לב, ידידיו עשו מגבית, כדי לכסות את הוצאות קבורתו.
לאחר מותו פורסמו בארצות הברית הספרים האחרונים שכתב במקסיקו.
אוורטון לופס
אוורטון דוס סנטוס לופס (בפורטוגזית: Éverton dos Santos Lopes; נולד ב-8 באוגוסט 1988 בסלבדור) הוא מתאגרף ברזילאי, אלוף העולם במשקל מעורב-קל (עד 64 ק"ג) בשנת 2011.
בראשית דרכו התחרה לופס במשקל קל (עד 60 ק"ג). הוא רשם את הישגו הראשון כשהיה בן 18, וזכה במדליית הכסף במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקולומביאני דארלי פרס. באותה שנה ניצח באליפות אמריקה עד גיל 19, ובאליפות העולם לגילאים אלה הודח ברבע הגמר. בשנת 2007 העפיל לגמר המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, וזכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד לקובני יורדניס אוגאס. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הודח לופס כבר בסיבוב הראשון, בידי הקירגיזי אסילבק טאלאסבאייב. במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו במדיין ב-2010 זכה במדליית כסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקולומביאני ססאר ויארגה.
בשנת 2011 עבר לופס להתחרות במשקל מעורב-קל. בתחרות המשמעותית הראשונה שלו בקטגוריית משקל זו, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה, הודח בחצי הגמר בידי הקובני רוניאל איגלסיאס, וזכה במדליית הארד. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בבאקו רשם את הישג השיא שלו כשהוכתר כאלוף העולם, לאחר שגבר על האוקראיני דניס ברינצ'יק.
באולימפיאדת לונדון (2012) הודח כבר בשמינית הגמר, לאחר שהפסיד פעם נוספת לרוניאל איגלסיאס.
רצח הקונסולים בסלוניקי
רצח הקונסולים בסלוניקי, (באנגלית: The Salonika Incident, בטורקית: Selanik vak'ai müellimesi, ביוונית: Σφαγή των προξένων, בבולגרית: Убийство на консулите в Солун) הוא אירוע לינץ' שהתרחש במאי 1876 בימי השלטון העות'מאני שבו נרצחו שני דיפלומטים מטעם גרמניה וצרפת על ידי המון מוסלמי מוסת בסלוניקי. המאורע עורר תגובות חריפות במערב אירופה ותרם להחרפת היחסים בין האימפריה העות'מאנית למעצמות האירופיות. הרצח אירע לאחר שנוצרים חטפו נערה נוצריה ממוצא בולגרי שהתאסלמה בניגוד לרצון משפחתה. למשבר הדיפלומטי שהתעורר בעקבות הרצח הייתה השפעה על ערעור מעמדה המדיני של האימפריה העות'מאנית ועל התנעת רפורמות בממשל העות'מאני.
הרקע
התקרית בסלוניקי משקפת גם את המעמד המיוחד שהיה לקונסולים באימפריה העות'מאנית כתוצאה מהסדרי הקפיטולציות שהעניקו לקונסולים של מדינות אירופה וארצות הברית פריבילגיות מיוחדות שהבטיחו את חסינות אזרחיהן החיים באימפריה. גם לקיומה של מדינה יוונית-נוצרית עצמאית בשכנות לסלוניקי, ולמתח הגובר בין נוצרים ומוסלמים בבלקן הייתה השפעה על החיים הבינעדתיים בעיר. חולשתה של האימפריה ומעמדם המיוחד של הקונסולים החריפו את המתח בין המוסלמים לעדות הנוצריות בערים מעורבות כמו סלוניקי, שדווקא התאפיינה במידה רבה של הרמוניה וסובלנות בין העדות הדתיות שחיו בה.
הלינץ'
המושל של סלוניקי הבטיח למשלחת של האזרחים המוסלמים הזועמים כי ידאג לכך שהנערה תוחזר ותתאסלם כדין. הוא שיגר מסר בהול לנציגות הקונסולרית האמריקאית ובו דרש כי הנערה תישלח בפני המועצה המנהלית. אך משהנערה לא הגיעה, התאסף ליד הנציגות הקונסולרית המון זועם. כח משטרה שהגיע לא הצליח לבלום את הקהל המוסת שאליו נוספו אנשים חמושים שהגיעו מן הבזאר, ונהרו לכיוון מסגד "סאטלי ג'אמי" (Saatli Camii "המסגד עם שעון").
הקונסולים
הקונסול של גרמניה בסלוניקי, הנרי "יאנקו" אבוט, בן 34, היה נתין עות'מאני ממוצא אנגלי, בן למשפחת סוחרים ידועה ובעלת השפעה, שהשתלבה בקהילה היוונית ואימצה את הדת הנוצרית אורתודוקסית. הוא קיבל בשנת 1872 גם את האזרחות הבריטית. הקונסול הצרפתי, ז'ול פול מולן, בן 39, כיהן בעבר כסגן קונסול ביפו. אמו חיה בפריז. שניהם היו נשואים לאחיות של הסוכן הקונסולרי של ארצות הברית, פריקלס חאדזי-לאזארו, שהיה נתין רוסי, ובן למשפחה יוונית מכובדת בסלוניקי. אחיו היה רופא בשגרירות הרוסית באיסטנבול ואחד מדודיו כיהן כפקיד קונסולרי בעיר לאריסה.
התגובות בעולם
יומיים לאחר הרצח, שיגר הקונסול הבריטי, שניסה גם הוא להתערב במצב ונכשל, מברק לשגרירות הבריטית באיסטנבול בו הודיע ש"שני הקונסולים נרצחו, האירופאים בהיכון, מוכי אימה. היוונים מתחמשים, מחשש לטבח כללי" וביקש את הגנת הצי המלכותי :
הידיעות על רצח הקונסולים פורסמו בעיתוני מדינות אירופה ובארצות הברית בהדגשה יתרה ועוררו זעזוע ניכר. המעצמות האירופיות דרשו מטורקיה למצוא את האשמים ולמצות איתם את הדין. ביסמרק רצה בהתחלה מפגן כוח ימי בעל עוצמה, אולם אלברכט פון סטוש, מפקד הצי הגרמני, התנגד לתגובה מוגזמת. למפרץ תרמאיקוס שבסלוניקי הגיעו בסופו של דבר ב-19-16 במאי 1876 מעל 20 אוניות מלחמה של גרמניה, בריטניה וצרפת שכיוונו את תותחיהן בג'סטה מאיימת אל העיר.
בלווייה הממלכתית של הקונסולים השתתפו 200 קצינים מן האוניות הזרות השונות תחת שמירה של ימאים חמושים בני מדינות רבות: צרפתים, אנגלים, רוסים, גרמנים, אוסטרים, איטלקים ויוונים. זיכרון הקונסולים כובד ב-200 מטחי תותח מתוך האניות הזרות. הנוכחות המאסיבית של האוניות, השתתפות הימאים הזרים בהלוויה ומטח התותחים נועדו לאותת לסולטן העות'מאני שיזדרז לרסן את המוני הקנאים מקרב נתיניו המוסלמים. עם הנכבדים שהשתתפו בהלווייה נמנה אף הרב הראשי של יהודי סלוניקי, אברהם גטניו.
תגובת השלטונות העות'מאנים
בעקבות האירועים, השלטון באיסטנבול הרגיש מבוכה רבה מול דעת הקהל והממשלות הזרות והודיע שהאחראים לרצח ולאי מניעת הרצח ישפטו וייענשו בחומרה. מושל סלוניקי, מהמט רפט פאשה הוחלף על ידי שריף פאשה, שהגיע לעיר עם תגבורות צבאיות. נעצרו כ-53 חשודים בהשתתפות בלינץ'. מתוכם נמצאו אשמים 35. שישה מקרבם, שהוצגו כמנהיגי המהומות, הוצאו להורג בתליה על רציף הנמל ללא משפט ויש ששיערו שהם לא היו בדיוק הרוצחים. עם הנשפטים היו עניים, משרתים, עבדים, ומספר צעירים מן הפרובינציה שביקרו בעיר.
השלטון נקט באמצעי ענישה חמורים על אזלת היד של כוחות המשטרה והצבא בסלוניקי שלא התערבו בזמן שמושל העיר עצמו הוחזק יחד עם הקונסולים כבן ערובה במסגד. אכן התברר שכוח של ימאים בפיקוד קפטן הקורבטה "איג'לאליה" שהיה בעיר לא התערב באירוע. מפקד המשטרה, סלים ביי, קפטן הקורבטה ורב-טוראי פרשים שנשפטו על ידי בית דין צבאי נמצאו אשמים ב"רשלנות ומעילה בתפקיד". הם איבדו את דרגותיהם וסולקו מהמשטרה ומהצבא. סלים ביי נידון ל-15 שנות מאסר במבצר באי רודוס. מפקד הקורבטה נידון ל-5 שנות מאסר.
הממשלה העות'מאנית החליטה לשלם ₤40,000 למשפחות הקרבנות.
החרפת "משבר המזרח" וחילופי הגברא בראשות השלטון העות'מאני
התסיסה בבלקן הייתה בעיצומה עוד מקודם. ביוני 1875 פרץ מרד אנטי-עות'מאני בבוסניה והרצגובינה. 3 ימים לפני רצח הקונסולים פרץ מרד בבולגריה שדוכא באכזריות על ידי הכוחות העות'ומאנים. דעת הקהל באירופה הנוצרית הרימה קול מחאה וזעקה. בתוכה בלט גיוסו של ויליאם גלדסטון נגד "מעשי הזוועה העות'מאנים" בבולגריה. באותו זמן דעת הקהל המוסלמית התרעמה נגד התערבות המעצמות הזרות, נשמעו קולות נגד הענקת זכויות לקהילות הלא מוסלמיות אחרי רפורמת הטנזימאט. המוסלמים בבלקן נאחזו בעצמם באימה מול מעשי הנקם וגירושי אלפי בני דתם על ידי המורדים הנוצרים.
ב-10 במאי 1876 פרץ באיסטנבול מרד נגד הסולטן אבדילאזיז ובאותו חודש ב-30 במאי הוא הודח לטובת אחיו מוראט החמישי. ב-31 באוגוסט 1876 הודח גם הסולטן מוראט בעילת "אי יציבות נפשית" והוחלף בעבדול חמיד השני. בדצמבר 1876 נחקקה החוקה הראשונה של האימפריה העות'מאנית מיוזמת הווזיר מידהט פאשה. הסולטן מיהר לפטרו. באפריל 1877 התחילה מלחמה בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית, מלחמה שהתנהלה בשטח בולגריה והסתיימה בתבוסה צורמת של הטורקים. בינואר 1878 הצבא הרוסי לא היה רחוק מאיסטנבול. בריטניה וגרמניה העמידו את רוסיה במקומה וכפו עליה קונגרס בברלין שקירר את השאיפות הרוסיות בבלקן. לעומת זאת הוכרה עצמאותן של רוב האומות הנוצריות בדרום-מזרח אירופה.
לקריאה נוספת
(התקרית בסלוניקי והמדיניות העות'מאנית בבלקן)
מדיסון קושיאן
מדיסון קושיאן (באנגלית: Madison Taylor Kocian; נולדה ב-15 ביוני 1997) היא מתעמלת אמריקאית, האלופה האולימפית בתחרות קרב רב קבוצתי (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם במקבילים מדורגים (גלאזגו 2015) ופעמיים אלופת העולם בתחרות הקבוצתית (2014 ו-2015).
במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביולי 2016 סיימה קושיאן ראשונה במקבילים מדורגים ושמינית בקרב-רב ולקחה חלק בקבוצה האמריקאית הנקראת "החמישייה האחרונה" (לורי הרננדז, גבי דאגלס, סימון ביילס, אלי רייזמן וקושיאן). במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה במדליית זהב בגמר הקרב רב הקבוצתי בתוצאה של 184.897 נקודות, לפני רוסיה (176.688 נקודות) וסין (176.003 נקודות). היא התחרתה בתרגיל החזק שלה, מקבילים מדורגים וקבעה את התוצאה הגבוהה בתחרות (15.933 נקודות).
דאמיר שובשיץ'
דאמיר שובשיץ' (בבוסנית: Damir Šovšić; נולד ב-5 בפברואר 1990 בגורז'דה שבבוסניה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'אונן סיטי מהליגה השנייה בקוריאה הדרומית.
קריירה
שובשיץ' החל לשחק כדורגל בקבוצה קטנה בעיר הולדתו גורז'דה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של FK סרייבו. בשנת 2008, בהיותו בן 18, הוחתם על חוזה מקצועני בקבוצת NK זאגרב מליגת העל הקרואטית. בתחילה שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, ובפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בצעירותו שיחק שובשיץ' בנבחרת הנערים של בוסניה והרצגובינה, אך בשנת 2011 זומן לנבחרת הצעירה של קרואטיה, במדיה ערך שתי הופעות.
לאחר שקבוצתו ירדה לליגת המשנה בסוף עונת, נרכש שובשיץ' על ידי קבוצת לוקומוטיבה זאגרב בסכום של 600,000 אירו. שובשיץ' שיחק שנתיים במועדון, וכבש שמונה שערי ליגה ב-57 הופעות. באוגוסט 2015 עבר שובשיץ' לקבוצת דינמו זאגרב, אלופת קרואטיה. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הייתה ב-25 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד קבוצת אוסייק. שובשיץ' התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, ובמהלך העונה ערך 14 הופעות בליגה ובמקביל שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון בליגת המשנה.
ב-11 באוגוסט 2016 הגיע שובשיץ' לישראל והושאל לקבוצת הפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לרכישה בתום העונה. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של עונת 2016/2017. ב-17 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו במועדון והוסיף בישול ראשון, במשחק מול עירוני קריית שמונה באצטדיון המושבה במסגרת המחזור הרביעי של ליגת העל, שהסתיים בתיקו 3–3. בסך הכל ערך 16 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, וכבש שער אחד. בינואר 2017, לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק, שוחרר שובשיץ' מהמועדון.
ב-14 בפברואר 2017 חתם בקבוצת סוואן בלו-ווינגס מליגת העל הקוריאנית, ובמדיה שיחק שנה. במרץ 2018 חתם בקבוצת סאנדציה נובי סונץ' מהליגה השנייה בפולין. בקיץ 2018 חזר לשחק במולדתו לראשונה מאז שהיה נער, וחתם בקבוצת זרינסקי מוסטר, אלופת הליגה הבוסנית. שובשיץ' ערך הופעת אחת במוקדמות הליגה האירופית במדי הקבוצה, אך במשחק הליגה הראשון שלו במדיה נפצע וחזר לשחק רק באפריל 2019.
גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1980)
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) היא סדרת טלוויזיה משנת 1980 בהפקת ה-BBC, עיבוד של הסופרת פיי וולדון לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, שיצא לאור לראשונה בשנת 1813.
בסדרה בת חמשת הפרקים מככבים אליזבת גארווי כאליזבת בנט ודייוויד רינטול בתפקיד מר דארסי.
לרומן נעשו עיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה - סדרה זו היא החמישית במספר שהופקה על ידי ה-BBC. גרסאות נוספות של הרומן שודרו ב-1938, 1952, 1958, 1967 וב-1995.
תקציר הפרקים
פרק ראשון: כשמר בינגלי מגיע לגור בקרבת מקום למשפחת בנט, גברת בנט רואה אותו כרכושה הפרטי של אחת מחמש בנותיה הרווקות.
פרק שני: מר קולינס, שעתיד לרשת את לונגבורן בית משפחת בנט, מבקש להתפייס עם המשפחה. הוא מתעתד לשאת לאישה את אחת הבנות.
פרק שלישי: ג'יין נפגעת עמוקות מהעזיבה הפתאומית של מר בינגלי ונסיעתו ללונדון. אליזבת משוכנעת שמר דארסי הוא האשם בכך, כמו גם בצרות שנגרמו למר ויקהם.
פרק רביעי: בעיני אליזבת הצעת הנישואים של מר דארסי היא מעליבה, ובלתי ראויה לג'נטלמן. אך כאשר היא קוראת את מכתבו של דארסי, ונודע לה האמת על ויקהם, היא מתביישת בעצמה ובדעות הקדומות שלה.
פרק חמישי: אחרי שאליזבת מבקרת בפמברלי ופוגשת שוב את מר דארסי, היא מבינה שהרושם הראשוני שלה ממנו היה שגוי. בגלל מעשיה של לידיה, היא מתחילה להתחרט על ההזדמנות שהוחמצה.
The Captain & the Kid
The Captain & the Kid הוא אלבום האולפן ה־28 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־2006. הוא האלבום האוטוביוגרפי השני שג'ון הלחין למילותיו של ברני טופין, והוא נועד להמשיך לתאר את חוויותיהם של השניים החל מהנקודה שבה הסתיים האלבום האוטוביוגרפי הראשון שהוציאו, "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy" (1975), ובמשך שלושת העשורים הבאים.
"The Captain & the Kid" הגיע למקום השישי בבריטניה ולמקום ה־18 בארצות הברית, לפני שנפל שם במהירות מהמצעדים.
ג'ון הביע מורת רוח קשה מחברת התקליטים "אינטרסקופ", שלדעתו לא התאמצה לקדם את האלבום. הוא האשים את חברת התקליטים בחוסר הצלחת האלבום, ובעקבות כך נטש את החברה. מאז, חלה הפסקה ארוכה בהוצאת אלבומי הסולו של ג'ון: אלבום הסולו הבא שלו, "The Diving Board", יצא רק ב־2013.
רקע
הרעיון לאלבום המשך היה של המנהל של ג'ון באותה תקופה, מֶרְק מרקיוריאדיס.
חברת התקליטים "אינטרסקופ" הודיעה שהיא רואה באלבום אלבום קונספט, ולפיכך לא תפרסם ממנו סינגלים. בכך הוא היה לאלבום השלישי של ג'ון אחרי "Tumbleweed Connection" (1970) ו־"Leather Jackets" (1986), שלא נכנסו ממנו סינגלים לטופ 40 במצעד הסינגלים הבריטי. בסופו של דבר יצא לרדיו סינגל שיווקי, "The Bridge".
חוברת האלבום כללה תמונות של ג'ון וטופין לאורך הקריירה שלהם. בחטיבת המילים בחוברת נכללו שני שירים שלא נכללו באלבום: "Across the River Thames" ו־"12". "Across the River Thames" היה זמין להורדה חופשית למי שניגן את התקליטור במחשב. זהו האלבום הראשון שהקליטו ג'ון וטופין בו שניהם מופיעים ביחד על העטיפה.
היה זה גם אלבום האולפן האחרון שבו השתתף גאי בבילון בקלידים – הוא מת ב־2009. הוא גם היה אלבום האולפן סולו האחרון של ג'ון שבו השתתף, שמת ב־2012 (בירץ' השתתף באלבום הפסקול לסרט "נומיאו ויוליה" ).
השיר "And the House Fell Down" עוסק בתקופה שבה ג'ון היה מכור לסמים ולאלכוהול. הפזמון מבוסס על סיפור הילדים "שלושת החזירונים".
ביקורת
עם יציאתו לאור קיבל האלבום ביקורות "חיוביות באופן כללי", עם ציון 69/100 במטקריטיק.
עם זאת, המבקר הישראלי ארי קטורזה, בהתייחסו לביקורות המשבחות מעבר לים, כתב:. מבחינת הפקה, קטורזה השווה בין הפקותיו של (שהפיק את אלבומי תקופת השיא של ג'ון) לבין כישורי ההפקה של ג'ון עצמו:. שני השירים היחידים שקטורזה ציין לטובה היו "Just Like Noah's Ark" ובעיקר "And The House Fell Down", שאותו תיאר כשיר הטוב ביותר באלבום:.
משתתפים
ה־"woof-bells" נשמעים עם הקשות הקאובל לקראת סוף השיר.
איליה צ'אושסקו
ביוגרפיה
איליה נולד ב-Scornicești, ילד שישי למשפחת צ'אושסקו ולמד שבע שנות בית ספר יסודי ולאחר מכן ניסה להתקבל כחניך בבית חרושת בבוקרשט, אך נדחה בגלל חוסר מקום פנוי - על מאה מקומות עבודה התחרו אלף וחמש מאות מועמדים. הוא שב לכפר הולדתו ועיבד את אדמת המשפחה.
לאחר הגעתו של ניקולאה צ'אושסקו לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית התקדם איליה בתפקידיו במסגרת האקדמיה הצבאית וגם בדרגותיו, ב-1977 קיבל דרגת גנרל מיור וב-1982 כבר היה גנרל לויטננט עם שני כוכבים. הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה ובמהלך המהפכה הרומנית היה שר ההגנה בפועל לכמה שעות. גנרל ֻֻסטנקולסקו, שהתמנה לתפקיד שר ההגנה, הורה על מעצרו של איליה צ'אושסקו.
בשלבים המוקדמים של המהפכה הרומנית, ב-20 בדצמבר, כאשר החלו הפגנות בקלוז'-נאפוקה, הגיע לשם איליה צ'אושסקו ולאחר התייעצות עם הגורמים המקומיים הכריז על מצב חירום ועזב. על כך הוגש נגדו כתב אישום לאחר המהפכה, כשהוא נחשד ב"הסתה להריגה". הוא גם הועבר מהכוחות הסדירים לכוחות המילואים.
גבי נוימן
גבי (גבריאל) נוימן (25 בפברואר 1937 - 2 ביולי 2012) היה מעצב גרפי, מחנך, סופר ואמן ישראלי.
ביוגרפיה
נוימן נולד באוביצה שבצ'כוסלובקיה. במהלך השואה נשלחו בני משפחתו למחנה נוֹבַקִי וזמן קצר לאחר מכן חזרו לאוביצה. ב-1943 גורשה המשפחה לגטו סֶרֶד. הוא ברח משם, והסתתר חודשיים יחד עם אחותו בעיירה, עד שבני המקום הלשינו עליו, אז נשלח למחנה אושוויץ. שם שהה עד שחרור המחנה. ב-1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער. משנת עלייתו ועד 1952 התגורר בכפר הנוער עין כרם.
בתום שירותו הצבאי בצה"ל, למד עיצוב גרפי בבצלאל. ב-1962, עת היה מעצב גרפי אלמוני, נבחר סמל שעיצב לסמלה של אוניברסיטת תל אביב, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות עיצוב ייעודית. הסמל שעיצב שילב צורת צמח אבסטרקטית, הכלאה של מנורה, שני ענפים ולהבה. בבסיס הסמל שתי האותיות א.ת.
במסגרת פעילותו כמעצב גרפי, עיצב מטבעות שונים בעבור בנק ישראל: את צד הערך (להבדיל מצד הנושא) של מטבעות 10 האגורות, מחצית השקל, שקל חדש אחד וחמישה שקלים, ואת צד הערך וצד הנושא במטבעות האגורה האחת ו-5 האגורות (כולם הונפקו לראשונה ב-4 בספטמבר 1985). כמו כן, עיצב את צד הערך במטבע 100 שקלים, את המטבע הקודם של 10 שקלים ואת צד הנושא במטבע 50 שקלים. הוא עבד כמעצב הבית של מוזיאון תל אביב וכיהן כנשיא אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
מלבד העיסוק בעיצוב גרפי, עסק נוימן גם באמנות ההדפס.
ג'וסר
ג'וסר או צ'וסר היה מלך מצרי במצרים העתיקה. שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-27 לפנה"ס. הוא היה המלך הראשון או השני בשושלת השלישית בתקופת הממלכה הקדומה, והמפורסם ביותר בין מלכי השושלת. מנתון, היסטוריון מצרי מהתקופה התלמיית, קרא לו Tosorthros ואוסביוס מקיסריה שחי במחצית השנייה של המאה ה-3 ובמחצית הראשונה של המאה ה-4 קרא לו Sesorthos. ג'וסר היה בנו של חעא סח'מוי ואשתו נימה אח'אפ. בחלק מרשימות המלכים מצוין המלך סאנח'ת הידוע גם בשם נב-כא כמלך ששלט לפניו. פסל של ג'וסר מאבן גיר מעוטר בצבע, נמצא בחפירות ארכאולוגיות בסקארה שנעשו בשנים 1925-1924. פסל זה הוא הפסל בגודל אדם העתיק ביותר שנמצא. הפסל מוצג במוזיאון המצרי בקהיר. העתק של הפסל מוצב בסקארה במקום בו הוא נמצא.
גבי נוימן
ביוגרפיה
כמו כן, היה מחנך, יו"ר ועד מורים וחבר מועצת ארגון המורים.
ג'וסר
תקופת מלכותו
אורך תקופת מלכותו משתנה בהתאם למקורות. על פי מנתון בספרו "אגיפטיקה" (דברי ימי מצרים), ג'וסר שלט 29 שנים. על פי הפפירוס רשימת המלכים מטורינו שמתוארכת לתקופת רעמסס השני, ג'וסר שלט 19 שנים.
גבי נוימן
ביוגרפיה
ב-2010 ראה אור ספרו הראשון, "שישים וארבעה נקבים", שבו עסק נוימן בנושא השואה. הספר מספר גם על מסעו של נוימן לאחד את הילדים שצולמו בתצלום מפורסם מימי השואה, של ילדים מאחורי גדר התיל של אושוויץ, שבו זיהה את עצמו נוימן כאחד הילדים. הספר יצא בהוצאת גוונים.
ג'וסר
תקופת מלכותו
ג'וסר שלח מספר משלחות צבאיות לחצי האי סיני, במהלכם הכניע את האוכלוסייה המקומית. משלחות נוספות נשלחו כדי לכרות מינרלים כמו טורקיז ונחושת, המידע על המשלחות צוין בכתובות שנמצאו באזור.
גבי נוימן
ביוגרפיה
ב-2 ביולי 2012 נפטר בהרצליה.
ג'וסר
תקופת מלכותו
שברי תבליטים המציינים את שמו של ג'וסר נמצאו בהליופוליס ליד קהיר של היום ובגבליין (Gebelein) השוכנת 40 ק"מ דרומית לתבאי במצרים העליונה. משברים אלה ניתן לשער שהיו לו מפעלי בנייה גם בערים אלו. ייתכן גם שבזמנו נקבע הגבול הדרומי של הממלכה באשדות הראשונים על הנילוס באזור אסואן.
על פי כתובת על אסטלת הרעב הטוענת שהיא נכתבה בתקופתו של ג'וסר, הוא הקים מחדש את מקדש לאל הנילוס חנום על האי יב וזאת כדי לציין סיום שבע שנות רעב. כתובת זאת נמצאה על ידי פלינדרס פיטרי על האי סהל בנילוס מדרום לאסואן. לדעת החוקרים, האסטלה נוצרה בתקופת בית תלמי ולא בזמנו של ג'וסר, והיא מעידה שגם אלפיים שנה לאחר שלטונו הוא עדיין היה זכור במצרים.
ג'וסר החל כנראה לבנות לעצמו קבר באבידוס שהיה אתר הקבורה של המלכים מהתקופה הפרוטו-שושלתית, מלכי השושלת הראשונה והשושלת השנייה. אבל בסופו של דבר הוא נקבר בפירמידת המדרגות. אגיפטולוגים מתייחסים למאורע זה כעדות שבתקופתו נעשתה השלמת המעבר צפונה של עיר הבירה.
משפחתו
המידע על אמו "נימה אח'אפ" אשתו של חעא סח'מוי מקורו בכתובת על מכסה איטום של קנקן של חעא סח'מוי עליה נכתב "אמם של ילדי המלך". מכסה של קנקן נוסף מתקופתו של ג'וסר מכנה את "נימה אח'אפ" - "האמא של המלך של שתי הארצות". פולחנה של המלכה המשיך להתקיים עד תקופת מלכותו של סנפרו ראשון המלכים של השושלת הרביעית.
זיהוי שם אשתו חתפחרנבתי נעשה באמצעות כתובות על קבוצה של אסטלות שנמצאו בפירמידת המדרגות. רק שמה של בת אחת Inetkaes זוהה בממצאים הארכאולגים. לא ידוע מה היה הקשר המשפחתי בין ג'וסר לבין המלך סחמחת שמלך אחריו.
מבצר ארנברייטשטיין
מבצר ארנברייטשטיין (בגרמנית: Festung Ehrenbreitstein) נמצא על הר בגדה המזרחית של הריין מול קובלנץ במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.
רקע היסטורי
יש עדות להתיישבות במקום עוד מהאלף הרביעי לפנה"ס. הוא מוזכר לראשונה בכתובים ב-1139 כרכושו של הארכיבישוף של טריר. מהיותו קרוב לגבול צרפת הוא הותקף מספר פעמים עד שנכבש על ידם ב-1799. הם נסוגו מהאזור ב-1801 לאחר שפוצצו את המבצר.
לפי הסכם קונגרס וינה מ-1815 עבר חבל הריין לשליטת פרוסיה והיות שקובלנץ חלשה על השייט בריין ובמוזל, ביצרו הפרוסים את המבצר והרחיבו אותו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחזק המבצר על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים עד 1947. ב-1946–1950 הוא שימש כמחנה פליטים ולאחר מכן שימש לדיור. ב-1956 נפתח בו המוזיאון הראשון וב-1972 הוקמה בשטחו אנדרטה לחללי הצבא הגרמני.
המבצר כיום
המבצר משמש כיום אתר תיירותי ותרבותי. יש בו מוזיאון לצילום, מוזיאון ארכאולוגי ותערוכות אמנותיות קבועות ומתחלפות. כן נערכים בו קונצרטים ואירועי תרבות שונים.
ב-2010 הוקם רכבל שהוא מהגדולים בגרמניה המחבר את הפינה הגרמנית עם המבצר. דבר זה הפך את המבצר יותר נגיש ופופולרי. מהמבצר יש תצפית מרהיבה על קובלנץ, הריין והפינה הגרמנית.
ב-2002 הוכרז המבצר שנמצא בתוך עמק הריין המרכזי העילי כאתר מורשת עולמית של אונסקו.
שכם (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בנעד גולדווסר
בנעד גולדווסר (נולד ב-1 בנובמבר 1950) הוא אורולוג, ממציא, יזם ומשקיע ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל ויו"ר של מספר חברות בתחום הבריאות.
גולדווסר חיבר, לבד ובמשותף, יותר מ-120 מאמרים מדעיים ו-19 פרקים בספרים שעוסקים באורולוגיה. בנוסף, היה עורך שותף של שני ספרים בתחום האורולוגיה השיקומית.
ביוגרפיה
גולדווסר נולד בישראל. בשנת 1975 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 1975–1978 שירת בחיל השריון. בוגר קורס קציני הרפואה הראשון של צה"ל בבה"ד 1. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 שירת כמפקד פלוגה רפואית, נפצע קשה בעת כיבוש נמל התעופה של ביירות ושוחרר בדרגת רב-סרן.
בשנת 1978 החל גולדווסר את התמחותו באורולוגיה במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, וסיים אותה ב-1984. לאחר מכן יצא להשתלמות במשך שנה באוניברסיטת דיוק, ומיד לאחריה המשיך להשתלמות של שנה נוספת במאיו קליניק, שם פיתח טכניקה באמצעותה מחליפים את שלפוחית השתן, לאחר שזו הוסרה בעקבות גידולים סרטניים פולשניים, במקטע משוחזר של המעי הגס.
מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1987 מונה גולדווסר למנהל מחלקת אורולוגיה במרכז הרפואי שיבא ולפרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא מילא תפקידים אלה עד לשנת 1996, אז עזב את העיסוק ברפואה לטובת קריירה עסקית.
בשנת 1997 סיים גולדווסר לימודי מנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
בשנת 1993 היה גולדווסר שותף בהקמת VidaMed, שהונפקה בנאסד"ק שנתיים לאחר הקמתה, ונמכרה למדטרוניק. ב-1994 היה מראשוני חברת מדינול, החברה המובילה בישראל לייצור ציוד רפואי, אשר חברה בהמשך לבוסטון סיינטיפיק על מנת לקדם את הפעילות השיווקית ולהגדיל את היקף המכירות של התומכנים (stents) שייצרה. בשנת 1995 היה שותף בהקמת חברת ריטה מדיקל, שהונפקה בנאסד"ק בשנת 2000, וב-1996 ייסד במשותף את חברת אופטונול, שנרכשה ב-2009 על ידי חברת אלקון. משנת 2003 ועד לשנת 2008 כיהן פרופ' גולדווסר כמנכ"ל GI-View, חברה המייצרת self-propelled and self-navigating miniaturized colonoscope אשר זכה לאישור ה-מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ושגולדווסר נמנה עם מייסדיה.
בשנת 2013 מונה לדירקטור עצמאי בחברת ביוקנסל הנסחרת בבורסת תל אביב, ובשנה לאחר מכן מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת לידקס, סטארט אפ המפתח מכשור קרדיולוגי. בשנת 2016 מונה גולדווסר לדירקטור בחברת Emerald, חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק.
השקעות ואקזיטים
בשנת 1997, לאחר פרישתו מעיסוק ברפואה, ניהל את ביומדיקל, קרן הון סיכון אותה הקים בשיתוף עם חברת טבע, אריסון השקעות ולאונרד אברמסון, המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת U.S. Healthcare. לקרן היו מספר אקזיטים, בהם:
בשנת 2016 השיק גולדווסר, בשיתוף עם SAIL – חברת ההשקעות של ממשלת שנחאי, קרן הון סיכון בהיקף של 300 מיליון דולר המיועדים להשקעות בחברות הפועלות בישראל ומתמחות במחקר ובפיתוח בתחום מדעי החיים, והוא פועל כיועץ לקרן. הוא גם מונה לנציג הזר הראשון של הקרן הציבורית Ibn Sino של אוזבקיסטן.
עם החברות בהן משקיע גולדווסר נמנות: פורסייט, שפיתחה מערכת עזרה לנהג תלת־ממדית, וננו דיימנשן, שעוסקת במחקר ופיתוח מדפסת תלת מימד. בשנת 1994 השקיע הון ראשוני במדקון, חברת מחשוב רפואי בתחום הקרדיולוגיה, שנרכשה על ידי מקסן, חברת מחשוב הבריאות הגדולה בעולם.
חייו האישיים
בנעד חי בתל אביב עם בת זוגו, ענת טמיר. בנו, ד"ר יהונתן גולדווסר, הוא בוגר מסלול מדעי הבריאות וטכנולוגיה של MIT ואוניברסיטת הרווארד.
הוא מרבה לעסוק בתחומי הביואתיקה, ההיסטוריה, המוסר והמחשבה המדינית, ולחקור אותם. על מנת להרחיב את ידיעותיו בנושא אף למד במשך שנה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
פו הדב ועץ הדבש
פו הדב ועץ הדבש (באנגלית: Winnie the Pooh and the Honey Tree) הוא סרט הנפשה קצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על שני הפרקים הראשונים מהספר "פו הדב" שכתב הסופר א. א. מילן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1966 ובשנת 1977 יצא תחת גרסה מאוחדת עם "פו הדב ביום סגריר" (1968) ו"פו הדב וטיגר גם" (1974) בסרט "הרפתקאותיו של פו הדב".
תקציר העלילה
בסרט מתוארת תאוותו חסרת הגבול של פו הדב לדבש. בתחילת הסרט פו מנסה להגיע לעץ דבש עם בלון כחול אבל נתקל בבעיה משום שהדבורים הגרות בכוורת שעל העץ מבחינות בו ורודפות אחריו, והוא מצליח לחמוק מהן בזכות ידידו, כריסטופר רובין.
בהמשך פו נתקל בבעיה חדשה - זמן קצר לאחר הבריחה מהדבורים פו הולך לביתו של ארנב (שמנסה לחמוק ממנו), שם הוא לוקח ממנו כמות גדולה של דבש שגורמת לו להשמין והוא אינו מצליח לצאת מפתח המאורה, ארנב והחברים מנסים למשוך אותו אך ללא הצלחה, רק לאחר שלושה שבועות פו מרזה מספיק, וחבירו מצליחים במאמץ משותף למשוך אותו אל מחוץ מהמאורה, פו עף אל תוך כוורת שעל עץ, וכהרגלו ממשיך לזלול דבש.
מדבבים
הסרט עצמו יצא בדיבוב עברי על קלטות וידאו ומאוחר יותר יצא בגרסה המאוחדת עם שני הסרטים הקצרים.
צעקה 6
צעקה 6 (באנגלית: Scream VI) הוא סרט סלאשר אמריקאי בבימוים של ו, לפי תסריט מאת  ו, ששיתפו פעולה עם התסריטאי ויוצר סדרת סרטי "צעקה", שמשמש כמפיק אחראי. הסרט הוא השישי בסדרת סרטי "צעקה", והמשך רציף לאירועי "צעקה" משנת 2022.
בסרט מככבים מליסה באררה, ג'נה אורטגה, ג'סמין סבוי בראון, מייסון גודינג, קורטני קוקס והיידן פנטייר, ששבים לגלם את דמויותיהם מסרטים קודמים בסדרה, ואליהם מצטרפים דרמוט מלרוני, ג'ק צ'מפיון והנרי צ'רני. סרט זה יהיה הראשון בסדרה שבו לא מופיעה דמותה של סידני פרסקוט, אותה גילמה נב קמפבל.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-10 במרץ 2023, ובישראל ב-9 במרץ 2023.
עלילת הסרט
מחוץ לבר בניו יורק, מפותה ונרצחת מרצה ללימודי קולנוע באוניברסיטת בלאקמור, לורה קריין, על ידי אחד מתלמידיה, ג'ייסון קרביי, הלבוש בתלבושתו של "גוסטפייס". יחד עם שותפו לדירה, גרג, זומם ג'ייסון לרצוח גם את האחיות קרפנטר, אך הוא מקבל שיחה מ"גוסטפייס" אחר, שחושף בפניו שכבר רצח את גרג ולאחר מכן דוקר אותו למוות.