cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של רומניה
אזור רומניה בימי הביניים
במאה ה־11 הפך רוב האזור שמהווה את טרנסילבניה של היום לחלק אוטונומי של ממלכת הונגריה. מלכי הונגריה חששו שיאבדו את אחיזתם באזורי הספר המזרחיים של ממלכתם, ולכן משכו לאזור טרנסילבניה את הסקוים, חלק מאנשי המסדר הטווטוני והסאשים.
ב־10 בינואר 1475 זכה שטפן הגדול, שליט נסיכות מולדובה בניצחון חשוב בקרב וסלוי על העות'מאנים. בשנת 1600 אוחדו לזמן קצר מאוד נסיכויות ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה על ידי הנסיך הוולאכי מיכאי האמיץ, הבאן של אולטניה, אך הסיכוי לאיחוד הנסיכויות התפוגג עם מותו כעבור שנה אחת בלבד, בעקבות רציחתו בפקודת בן בריתו, הגנרל ג'ורג'ו בסטה, שפקד על צבא האימפריה הרומית הקדושה במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
התעוררות לאומית
בתחילת המאה ה־19 ובמאות השנים שקדמו לה היו נסיכות מולדובה וולאכיה נתונות למרות האימפריה העות'מאנית ושילמו לה מיסים, וטרנסילבניה הייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. רומנים רבים החלו לחפש תמיכה במאבקם לעצמאות לאומית ודתית: תחילה מהאימפריה הרוסית, בציפייה שמסיבות של קרבה דתית יגלו הרוסים אמפתיה לעניין הרומני, אך ללא הועיל; שטחי הנסיכויות הרומניות היוו את שדה הקרב של מרבית מלחמותיה של הקיסרות הרוסית עם האימפריה העות'מאנית בין 1806 ל־1812, מלחמה אשר בעקבותיה סיפחה רוסיה לשטחה את בסרביה ב־1812. תוצאות המלחמה גרמו לרומנים רבים להבין שהם הולכים להיות עוד חלק בקיסרות הרוסית. מאחר שמטרותיה של אוסטריה היו דומות, כפי שניתן היה לראות בסיפוח של אולטניה (1718-1739) ובוקובינה (1775), החלו הרומנים לחפש בעלי ברית פוטנציאליים במערב אירופה, בעיקר במדינות לטיניות אחרות, בראש ובראשונה בצרפת, שגם בה החלו לנשב רוחות המהפכה.
בשנת 1848 התנסתה אירופה בסדרה של מהפכות לאומיות, ורוח השינוי לא פסחה על ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה. טודור ולדימירסקו ניסה לחולל מהפכה צבאית בוולאכיה ב־1821. מטרת המהפכנים הייתה עצמאות מלאה לוולאכיה ולמולדובה ואמנציפציה לאומית בטרנסילבניה. מטרה זו לא הושגה, אך היא היוותה את הבסיס לדרישות לאומיות בעתיד. בנוסף, ההתקוממות גרמה לתושבים רבים בשלוש הנסיכויות להכיר באחדות שפתם והאינטרסים שלהם.
הנסיכויות הרומניות המאוחדות
בתקופת השלטון העות'מאני היו מולדובה ולאכיה נתונות בעול מיסים כבדים וניהול כושל. בשנת 1859, במטרה להביא לאיחוד הנסיכויות בדרך עקיפה, בחרו תושבי מולדובה ולאכיה באותו שליט (ברומנית: Domnitor) – אלכסנדרו יואן קוזה (Alexandru Ioan Cuza) – כראש הנסיכויות. ממלכת רומניה נוצרה, אם כך, כאוניה פרסונלית ולא כללה את טרנסילבניה. בטרנסילבניה השלטונות ההבסבורגיים השתדלו לשמור הן את הלאומיות ההונגרית והן את הלאומיות הרומנית (שהתחרו ביניהן) על אש נמוכה, מחשש להתפרצויות של מהומות ודרישות לאומיות של שתי הקבוצות, שעלולות להוביל לחוסר יציבות באימפריה.
ממלכת רומניה
ב־1866 מונה נסיך גרמני קרול הראשון משושלת הוהנצולרן-זיגמרינגן (שמו המלא: Karl Eitel Friedrich Zephyrinus Ludwig von Hohenzollern-Sigmaringen) לתפקיד השליט של נסיכות רומניה. ב־1877 הכריזה רומניה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית, ולאחר המלחמה הרוסית-רומנית-טורקית (ברומנית: război ruso-româno-turc) הוכרה עצמאותה בהסכם סאן-סטפנו ב־1878 (יחד עם עצמאותן של סרביה ומונטנגרו), ובכך הפכה למדינה העצמאית הראשונה במזרחה של היבשת. לאחר המלחמה כבשה רומניה את דוברוג'ה, אך נאלצה למסור את חלקה הדרומי של בסראביה לרוסיה. השליט קרול הראשון הוכרז כמלכה הראשון של רומניה ב־26 במרץ 1881 כשזו שודרגה מנסיכות לממלכה.
מלחמת העולם הראשונה
המדינה החדשה, דחוקה בין הכוחות הגדולים של אותה תקופה (האימפריה העות'מאנית, קיסרות אוסטרו-הונגריה והצארות הרוסית) הביטה מערבה (בייחוד לעבר צרפת) בשאיפה לחקות את המודלים התרבותיים, החינוכיים, הצבאיים והאדמיניסטרטיביים. ב־1916 הצטרפה רומניה למלחמת העולם הראשונה לצדן של מדינות ההסכמה, לאחר שהללו נענו לדרישתה להכרה בזכויותיה על טרנסילבניה. רומניה הובסה, ובירתה ושני שלישים משטחה נכבשו על ידי מעצמות המרכז. במאי 1918 לא יכלה עוד רומניה להמשיך בלחימה, ולכן דנה על תנאיו של חוזה שלום עם גרמניה. באוקטובר של אותה שנה הצטרפה רומניה שוב למלחמה. בסוף המלחמה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הרוסית התפוררו, וגופי ממשל שהוקמו בהשראת הרומנים בטרנסילבניה, בסראביה ובוקובינה בחרו להתאחד עם ממלכת רומניה, מה שהוביל, בעקבות חוזה טריאנון (1920), ליצירתה של "רומניה הגדולה" (România Mare).
רומניה בין מלחמות העולם
שטחה הריבוני של רומניה שבין שתי מלחמות העולם היה הגדול ביותר בהיסטוריה שלה. באותה התקופה פרשה רומניה את ריבונותה על אזורים שבהם היה רוב רומני דחוק. הדבר גרר את בעיית המיעוטים, בעיה רווחת ביותר בעקבות ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת העולם הראשונה בכל רחבי אירופה. מבחינה היסטורית מייצגת "רומניה הגדולה" את אחד האידיאלים של הלאומיות הרומנית, והיא עדיין נתפסת בעיני רומנים רבים כ"גן העדן האבוד", תקופה טובה שיש לשאוף לחזור אליה, וזאת בהשוואה לתקופה הקומוניסטית שבאה אחריה. ואכן, ישנה מפלגה רומנית לאומנית בימינו המשתמשת באותו אידיאל בשמה.
מ־1918 עד 1938 הייתה רומניה ממלכה חוקתית ליברלית. מאידך גיסא, התקופה התאפיינה גם בחיכוכים רבים על רקע בעיית המיעוטים (ראו פסקה קודמת) ועל רקע אנטישמי, והתרחשו בה פרעות אלימות רבות, בהן פוגרומים קשים ואכזריים שגבו קורבנות רבים וטויחו על ידי הממשל. המפלגה הפאשיסטית האנטישמית "התנועה הלגיונרית" גרפה 15% מסך הקולות בבחירות הכלליות הדמוקרטיות של שנת 1937.
התקופה שלפני ההצטרפות למלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה רומניה על נייטרליות. בעקבות פלישת גרמניה לפולין, קלטה רומניה את הממשלה הגולה של פולין. עובדה זו, בצירוף "הבעת העניין" של ברית המועצות בבסראביה (בהסכם ריבנטרופ-מולוטוב), גרמה לרומניה לאבד שטחים ממזרח ואף ממערב. ביולי 1940 כבש הצבא האדום את בסראביה; כשני שלישים מהשטח שנכבש הפך לרפובליקה סובייטית סוציאליסטית חדשה בשם מולדובה, ושליש ממנו סופח לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית אוקראינה. ב־30 באוגוסט 1940, הכריחו גרמניה ואיטליה את רומניה למסור את צפון טרנסילבניה להונגריה בתכתיב וינה, וכעבור שבוע, דרום דוברוג'ה נמסר לבולגריה. ההפסדים הטריטוריאליים הרבים האלו, שהתרחשו ללא קרב, גרמו לירידת קרנו של המלך קרול ולכך שיון אנטונסקו (Ion Antonescu) יתפוס את השלטון.
רומניה מצטרפת למלחמה
ב־4 בספטמבר 1940, לאחר ההפסד של כמחצית משטחה של טרנסילבניה, התאחדו התנועה הלגיונרית בהנהגתו של הוריה סימה והגנרל יון אנטונסקו ויצרו את ממשלת המדינה הלאומית-לגיונרית. המלך קרול אולץ לוותר על כיסאו לטובת בנו בן ה־19 מיכאי הראשון, מלך רומניה. קרול (ופילגשו מאגדה לופסקו) הוגלו מארצם.
ב־23 בנובמבר 1940, לאחר תקופה של נייטרליות, חתמה ממשלת רומניה, המונהגת על ידי יון אנטונסקו על ההסכם התלת-צדדי שצירף את רומניה למדינות הציר. הממשלה החדשה החלה במסעי נקמה נגד יריבים פוליטיים לשעבר, אשר כלל מאסרים, התנקשויות והוצאות להורג. כמו כן, החקיקה הגזענית נגד יהודים רק החריפה, והוטלו על כל היהודים מגבלות קשות. רבים מהם נטבחו על לא עוול בכפם על ידי חיילים ושוטרים רומנים, אשר גובו על ידי חלקים גדולים מהעם – כל זאת בחסות השלטונות ואף בהנחייתם. האיחוד בין "התנועה הלגיונרית" לבין אנטונסקו לא היה קל; ב-21 בינואר 1941 היה ניסיון של אנשי "התנועה הלגיונרית" לבצע הפיכה בשילוב עם פוגרום נגד יהודי בוקרשט, אשר דוכא על ידי אנטונסקו כעבור ימים אחדים. "התנועה הלגיונרית" הוצאה מהממשלה, ורבים מאנשיו נאסרו או ברחו לגרמניה.
ב־22 ביוני 1941 תקפו כוחות של הצבא הנאצי בשיתוף עם צבא רומניה את ברית המועצות. לאחר שהחזירו לשטחם את בסראביה ובוקובינה, המשיכו הכוחות הרומניים להילחם לצד הכוחות הנאציים בדרכם לאודסה, סבסטופול וסטאלינגראד. התרומה הרומנית לכוחות הנאציים הייתה אדירה, ועלתה על מספר הכוחות של כל שאר בעלות בריתה של גרמניה הנאצית ביחד, והייתה שנייה רק לצבא הנאצי. רומניה סיפחה לשטחה שטחים עצומים ממזרח לנהר הדניסטר, כולל העיר אודסה.
במהלך כל שנות שלטונו של אנטונסקו, הייתה רומניה ספקית חשובה של נפט, תבואה ומוצרי תעשייה רבים למדינות הציר ולגרמניה הנאצית, לרוב ללא כל תמורה כספית או אחרת. כתוצאה מכך, הפכה רומניה ב־1943 למטרה חשובה להפצצות של בעלות הברית, ביניהן התקיפה של שדות הנפט של העיר הרומנית פלוישט ב־1 באוגוסט 1943. בנוסף לכך, כתוצאה מהעובדה שהתרומות לגרמניה ניתנו ללא כל תמורה, האינפלציה ברומניה שברה שיאים בתקופת המלחמה, והמצב הכלכלי היה גרוע.
לפני מתקפת הנגד של הסובייטים בסטאלינגראד, שקלו הרומנים לפתוח בחזית נוספת של לחימה נגד הונגריה, כדי להשיב את צפון טרנסילבניה לאחר הניצחון שצפו על ברית המועצות.
רומניה והשואה
גם לאחר הדחת "התנועה הלגיונרית", המשיך משטרו של אנטונסקו לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית ולבצע את מדיניות הדיכוי והטבח ביהודים, ובמידה פחותה מעט של הצוענים בשטחים שהיו תחת ריבונותה של רומניה. על פי דו"ח של ועידה בינלאומית שיצא לאור על ידי ממשלת רומניה בשנת 2004, רומניה רצחה בדרכים שונות בין 280,000 ל־380,000 יהודים ברומניה ובשטחי המלחמה של בסראביה, בוקובינה וטרנסניסטריה.
אף על פי שמרבית הרציחות התבצעו באזור המלחמה על ידי כוחות צבא רומניה, חלק ניכר מהרדיפות התבצעו בעורף. במהלך פרעות יאשי בחודש יולי 1941, למעלה מ־12,000 יהודים נטבחו או נרצחו באיטיות ברכבות מוות שנסעו הלוך ושוב לאורך אזורים כפריים ברומניה.
מחצית מ־320,000 היהודים שחיו בבסראביה, בוקובינה ומחוז דורוהוי ברומניה נרצחו בתוך חודשים מרגע הצטרפותה של רומניה למלחמה במהלך 1941. גם לאחר הרציחות הראשונות, יהודים במולדובה, בוקובינה ובסראביה היו נתונים לפוגרומים רבים לעיתים תכופות, ורוכזו בגטאות אשר מהם נשלחו אל מחנות ריכוז, כולל מחנות אשר נבנו, תוחזקו ונוהלו על ידי רומנים. מספר הקורבנות באזור זה אינו ברור, אך גם האומדנים הנמוכים ביותר נוקבים במספר של כ־150,000 יהודים (ו־25,000 צוענים) באזורים המזרחיים הנ"ל. כוחות רומנים נטלו את החלק העיקרי בהשמדת יהודי אודסה (שהייתה בשטח הכיבוש הרומני); למעלה מ־100,000 יהודים נורו למוות ונרצחו בדרכים אחרות בסתיו של שנת 1941.
יחד עם זאת, בניגוד מוחלט לגורלם של היהודים במרבית מדינות מרכז ומזרח אירופה, רוב רובם של יהודי רומניה שרדו את המלחמה, אם כי בתנאים מחפירים אשר כללו עבודות כפייה, קנסות ועונשים כלכליים וחוקים מפלים. ממשלתו של אנטונסקו תכננה גירוש המוני של היהודים מאזור הרגאט (מולדובה ולאכיה) למחנה ההשמדה בלז'ץ, אך תוכניות אלה לא יצאו לפועל.
הוועדה הבינלאומית שחקרה את חלקהּ של רומניה בשואה, קבעה כי למרות הישרדותם של מרבית היהודים בשטח שמהווה את רומניה של ימינו:
הפיכה ושינוי כוחות
לאחר מתקפת הנגד של הסובייטים בסטלינגראד, מדינות הציר החלו להיות בנסיגה. ב־1944 הכלכלה הרומנית נקלעה למשבר קשה בעקבות הוצאות המלחמה הכבדות, התרומות הנכבדות לגרמניה הנאצית וההפצצות ההולכות ומכבידות של בעלות הברית. כל אלו, וההתשה מהמלחמה גרמו לרבים ברומניה להגביר את קולות ההתנגדות שלהם. המלך מיכאי, שבתחילה היה בובת קש של אנטונסקו, הוביל להפיכת 23 באוגוסט 1944, בתמיכת האופוזיציה והצבא, והפיל את הדיקטטורה של אנטונסקו. המלך הציע לגרמניה לסגת משטח רומניה ללא קרב, אך הגרמנים ראו בהפיכה מצב זמני בלבד, וצבאם תקף את רומניה. בתגובה, ביקשה רומניה להצטרף לצדן של בעלות הברית. עם זאת, ברית המועצות (ייתכן כי ממניעים נקמניים) המשיכה לראות ברומניה חברה במדינות הציר, וכוחות סובייטיים החלו לפלוש אל תוך רומניה ולקחו בשבי כ־140,000 אסירים.
ב־1944 הגיע ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, להסכם עם שליט ברית המועצות, יוסיף סטלין, על חלוקת אירופה לאחר המלחמה. סטלין קיבל 90% השפעה על רומניה. ב־12 בספטמבר 1944 נחתם הסכם שביתת נשק עם רומניה. כוחות רומניים המשיכו לספוג אבדות בלחימה מול כוחות גרמניים בטרנסילבניה, בהונגריה ובצ'כוסלובקיה.
לאחר המלחמה
ברומניה, כמו בצ'כוסלובקיה, פולין ומדינות נוספות, התבצע גירוש והעברת אוכלוסיות גרמניות לאחר מלחמת העולם השנייה.
הקדמה
התקופה הקומוניסטית של רומניה היא התקופה שבה נשלט הממשל על ידי המפלגה הקומוניסטית הרומנית. במהלך תקופה זו נקראה המדינה "הרפובליקה העממית של רומניה", ומאוחר יותר, בימיו של השליט ניקולאה צ'אושסקו, שונה שמה ל. המפלגה, שעקב גיוס פלג מתוך המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שינתה את שמה ל"מפלגת הפועלים הרומנית", חזרה מאוחר יותר, ב-1965 לשם המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
עלייתם לשלטון של הקומוניסטים
לאחר מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות דחפה להכללתה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שלא הייתה מפלגה גדולה לפני כן, בממשלה החדשה, בזמן שפוליטיקאים לא־קומוניסטים החלו להיעלם מהזירה הפוליטית. בסופו של דבר הוכרח המלך מיכאי לוותר על כיסאו והוגלה, והוכרזה הקמה של הרפובליקה העממית של רומניה. בראש המשטר הקומוניסטי עמדה בהתחלה הנהגה קולקטיבית - בעיקר הרביעייה גאורגה גאורגיו-דז',אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'ורג'סקו ואחרי שנת 1952 התרכז הכוח בידיו של גאורגה גאורגיו-דז'.
תקופתו של גאורגיו-דז'
רומניה הפכה למדינה קומוניסטית תחת חסותה הצבאית והכלכלית המלאה של ברית המועצות. במהלך תקופה זו, משאביה המדולדלים של רומניה לאחר מלחמת העולם השנייה נשאבו בעקבות הסכמים סובייטיים-רומניים: חברות בבעלות סובייטית ורומנית משותפת הוקמו בעקבות מלחמת העולם השנייה כדי להסתיר את מה שרבים כינו "ביזה של רומניה על ידי ברית המועצות"; בנוסף לכך, הושתו על רומניה תשלומי פיצויים כבדים לברית המועצות בעקבות המלחמה. במהלך התקופה הזאת, למעלה משני מיליון בני אדם נאסרו בשרירותיות בשל סיבות פוליטיות, כלכליות ואחרות. הוצאות להורג, עינויים והתעללויות הופעלו כנגד מספר גדול של אנשים, החל מיריבים פוליטיים ועד לאזרחים מן המניין. לפחות 200,000 איש איבדו את חייהם כתוצאה מהדיכוי הקומוניסטי ברומניה בין 1948 עד 1964.. בשנת 1958 הצליח גאורגיו-דז' להגיע להסכם עם מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב בנוגע לנסיגת הצבא הסובייטי מרומניה. בסוף שלטונו, אחרי הפיוס עם טיטו, החרפה חוזרת של רדיפות פוליטיות בשנים 1959-1960, התחיל גאורגיו דז' ומקורביו בשנים 1964-1963 מדיניות של התרחקות מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית ושל חיזוק היחסים עם המערב. בו זמנית התחיל המשטר לעודד התנתקות בולטת מההשפעה התרבותית של רוסיה וברית המועצות ועודדה בריש גלי את הלאומיות הרומנית.
תקופתו של צ'אושסקו
בתחילת שנות השישים של המאה ה־20, החלה ממשלתה הקומוניסטית של רומניה לצבור מידה מסוימת של עצמאות מברית המועצות. לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז', ב־1965 מונה נִיקוֹלַאֶה צַ'אוּשֶׁסְקוּ לעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית הרומנית, וב־1967- לכהן כראש המדינה. לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו כל מדינות הגוש הסובייטי במזרח אירופה, את יחסיהן הרשמיים עם מדינת ישראל, פרט לרומניה של צ'אושסקו. ב־1968 גינה צ'אושסקו את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (ואכן, רומניה הייתה היחידה מבין מדינות ברית ורשה אשר לא השתתפה בפלישה לצ'כוסלובקיה). המשטר הביא באותן השנים להקלה מסוימת בדיכוי הפנימי של אזרחיו; זאת ובעיקר מדיניות החוץ הפתוחה והנמרצת שלו העניק לו תדמית חיובית הן מבית והן בקרב המערב. משום כך מדינות רבות במערב נמנעו מלהפנות את גבן אל צ'אושסקו ומשטרו, אשר בסוף שנות ה־70 הפך, בעקבות ביקורו של צ'אושסקו בסין הקומוניסטית, ליותר נוקשה, שרירותי וגחמני. צמיחה כלכלית מהירה שהוזנה על ידי אשראי זר פינתה את דרכה לסגפנות מסולפת ודיכוי כלכלי חמור. חלה צניחה בגידול האוכלוסין, העוני גבר ותופעות שהיו שוליות בעבר, כגון ילדים נטושים הממלאים בתי יתומים, שיעורי גירושין גבוהים ומחלות שהשלטון סירב להכיר בהן הלכו והפכו יותר ויותר רווחות. טיפולם של השלטונות בתופעות אלו היה איסור על הפלות מלאכותיות, מתן קנסות לאזרחים מעל גיל 25 אשר לא היו להם ילדים, מתן הטבות למשפחות מרובות ילדים, הפיכת הפרוצדורה הדרושה לשם גירושין למסובכת וכמעט בלתי אפשרית; בנוסף, בשנות השמונים בדיקות איידס היו בלתי חוקיות (כדי שלא ייוודע דבר קיומה של מגפת איידס נרחבת ברומניה).
באביב 1970 התרחשו שיטפונות שגרמו למותם של כמה עשרות אזרחים, הריסת בתים רבים ופינוי זמני של מאות אלפי אזרחים שהשטחים המסוכנים.
ב־1978 ערק יון מיכאי פצ'פה, חבר בכיר במשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטאטה, לארצות הברית. זהו העריק בעל הדרגה הגבוהה ביותר מהגוש הקומוניסטי במהלך המלחמה הקרה. בעקבות עריקתו, אשר היוותה מכה קשה למשטר הקומוניסטי, ערך צ'אושסקו מסע טיהורים בצמרת הסקוריטאטה, והגביר את דיכוי כלל האזרחים ברומניה. בנוסף לכך, ספר שהוציא פאצ'פה בארצות הברית חשף פרטים נסתרים על משטרו של צ'אושסקו, כגון שיתוף פעולה עם ארגוני טרור ערביים ומשטרים אפלים כגון זה של מובוטו ססה סקו, ריגול תעשייתי מאסיבי נגד ארצות הברית והמערב, ומאמצים רבים מצד צ'אושסקו להשיג תמיכה פוליטית מהמערב; גילויים אלו, ומדיניותו הדראקונית ההולכת ומחמירה של צ'אושסקו, גרמו לבידוד גובר והולך של רומניה בזירה הבינלאומית, ולהפסקת הצמיחה הכלכלית ממנה נהנתה בסוף שנות השישים. עם זאת, יחסיה הדיפלומטיים של רומניה עם ישראל לא נותקו, ורומניה היוותה מעין "גוף מתווך" בין ישראל לארגונים שלישראל לא היו קשרים ישירים עמם. כך פעל המשטר הרומני גם בזירות אחרות. הוא לא ניתק למשל את יחסיה הדיפלומטיים עם המשטר של אוגוסטו פינושה בצ'ילה.
במהלך שנות ה־80 הלך והחמיר המשטר ברומניה, וימי הזוהר של צ'אושסקו, בהם באמת זכה לתמיכה גדולה מן העם, נשכחו כלא היו. ההפיכות ברחבי הגוש הקומוניסטי היוו גורם מדרבן לנפילת המשטר הקומוניסטי בשרשרת אירועים עקובים מדם בדצמבר 1989, אשר התחילו בערים טימישוארה ובוקרשט, והסתיימו בהוצאתם להורג הפומבית של הרודן ורעייתו, והכרזה על הקמת רפובליקה דמוקרטית חופשית ברומניה.
יון איליאסקו, חבר בכיר לשעבר במפלגה הקומוניסטית אשר הודח על ידי צ'אושסקו, קיבל הכרה לאומית כמנהיגה של ממשלת קואליציה מאולתרת. חזית ההצלה הלאומית (שהפכה ל"מפלגה הסוציאל־דמוקרטית" בימינו) הכריזה על החזרת הדמוקרטיה והחירויות האזרחיות ב־22 בדצמבר 1989. המפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק, והחוקים הדראקוניים ביותר של צ'אושסקו, כגון האיסור על הפלות ואמצעים למניעת הריון, בוטלו.
דמוקרטיה והתחדשות
מרבית השרים בממשלה החדשה היו קומוניסטים לשעבר, עובדה שגררה הפגנות רבות. ראויה לציון הפגנה שהתקיימה ללא הפסקה בכיכר האוניברסיטה בבוקרשט באפריל 1990, ופוזרה בכוח כעבור חודשיים על ידי קבוצת כורים ביוזמתו של הנשיא איליאסקו, שכינה את המפגינים "חוליגנים". הכורים אף תקפו את בתיהם של ראשי האופוזיציה. כאשר אותם הכורים שבו לבוקרשט כדי לדרוש העלאה בשכרם בספטמבר 1991, נפלה הממשלה הראשונה.
בדצמבר 1991 אומצה חוקה חדשה שאושררה באמצעות משאל עם, אם כי משקיפים בינלאומיים האשימו את הממשלה בזיופים. החוקה תוקנה שוב ב־18 ו־19 באוקטובר 2003, ושוב הוטחו האשמות של משקיפים בינלאומיים אודות טוהר ההליך.
בחודש מרץ 1992 התפצלה מפלגת "חזית ההצלה הלאומית" לשתי סיעות: "חזית ההצלה הלאומית הדמוקרטית" (FDSN) בראשותו של איליאסקו ו"המפלגה הדמוקרטית" (PD) בראשותו של פטרה רומאן. בספטמבר של אותה שנה ניצח איליאסקו בבחירות לנשיאות ומפלגתו גרפה את מירב הקולות בבחירות הפרלמנטריות של אותה שנה. הורכבה קואליציה רחבה של מספר מפלגות, ומפלגתו של איליאסקו שינתה את שמה ל"מפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית" (PDSR).
בבחירות לנשיאות של 1996 ניצח אמיל קונסטנטינסקו והחליף את איליאסקו, אך מפלגתו של איליאסקו גרפה את מירב הקולות בבחירות הפרלמנטריות, ולא יכלה להרכיב קואליציה. הדבר גרם לכך שמפלגות אחרות, בראשות מפלגתו של קונסטנטינסקו, הרכיבו קואליציה שבירה. החלטות רבות לגבי עתידה של רומניה ושיקומה התקבלו רק כעבור עיכובים וויכוחים רבים או שלא התקבלו בכלל; עם זאת, הקואליציה כן הצליחה להביא למימושן של כמה רפורמות חשובות.
בבחירות של שנת 2000, מפלגתו הסוציאל-דמוקרטית של איליאסקו חזרה לשלטון ואיליאסקו עצמו זכה בנשיאות ונכנס לקדנציה השלישית. ראש ממשלתו, אדריאן נסטאסה, הואשם בפרשיות שחיתות חוזרות ונשנות.
בעקבות תוצאות הבחירות של נובמבר 2004, אף מפלגה לא יכלה להרכיב קואליציה. בנוסף לכך, משקיפים בינלאומיים רבים טענו כי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הייתה אחראית לזיופים בקני מידה נרחבים. לאחר סיבוב שני שנערך כעבור שבועיים, ניצח (ברוב דחוק של 51%) מי שהיה ראש עיריית בוקרשט טראיאן בססקו והתמנה לתפקיד נשיאה השלישי של רומניה לאחר המהפכה.
הערות שוליים
Rumania
אווה מישל
אווה מישל קוטה (באנגלית: Ava Michelle Cota נולדה ב-10 באפריל 2002) היא שחקנית, רקדנית, זמרת ודוגמנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בקומדיות של נטפליקס נערה גבוהה וסרט ההמשך נערה גבוהה 2.
ביוגרפיה
קוטה נולדה ב-10 באפריל 2002 בפנטון, מישיגן שם גם גדלה. היא למדה באקדמיית המחול בברודוויי, JC שהייתה בבעלותה ובניהולה של אמה ג'נט, אך נסגרה לצמיתות ב-2017. מישל הופיעה מהעונה השלישית עד העונה השביעית בתוכנית המציאות רקדניות קטנות.
מישל הוכשרה בריקוד עכשווי, בלט, פוינט, ג'אז וסטפס. היא גם דוגמנית ועשתה את הופעת הבכורה שלה על המסלול בשבוע האופנה בניו יורק בשנת 2017.
קריירה
מישל הופיעה בשנת 2013 בסדרת הטלוויזיה רקדניות קטנות והייתה לרקדנית/שחקנית קבועה בתוכנית במשך 4 עונות נוספות. מאוחר יותר היא סיירה בארצות הברית עם כוכבות אחרות מהסדרה במסע ההופעות שהתקיים בשנת 2018. בשנת 2016, היא הופיעה בפרק הראשון של תוכנית הריאליטי "אז אתה חושב שאתה יכול לרקוד: הדור הבא", אם כי בסופו של דבר לא התקבלה בגלל גובהה.
היא הופיעה במספר סרטים קצרים בשנת 2018 והופיעה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה היפים והאמיצים. תפקידה הגדול הראשון במשחק הגיע כשיחקה בתפקיד ראשי בסרט נטפליקס נערה גבוהה, ששודר לראשונה ב-13 בספטמבר 2019. מישל הצטלמה לסרט ההמשך, נערה גבוהה 2 באפריל 2021. הסרט יצא ב-11 בינואר 2022.
חיים אישיים
בשנת 2018, היא השיקה קמפיין מדיה חברתית, #13Reasons4Me שמעודד אנשים לרשום 13 דברים שהם אוהבים בעצמם או בחייהם.
שקד קוממי
שקד קוממי (נולד ב-24 ביולי 1991) הוא זמר ישראלי השר בסגנון הפופ הים תיכוני.
ביוגרפיה
ביולי 2016 הוציא את הלהיט "יום בלי עבודה", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולמיליוני צפיות ביוטיוב.
באוגוסט 2016 התארח בשירו של הראפר רון נשר, "רומאוהב", מתוך אלבום הבכורה של נשר, "ראש העיינשטיין/אינלונימוס". בדומה לשירו הקודם של קוממי, זכה השיר למיליוני צפיות ביוטיוב.
ב-2019 השתתף קוממי בתוכנית המציאות הישראלית "הישרדות VIP עונה 2". במאי 2019 הוציא את השיר "שקט מסביב". בוידאו קליפ הנלווה לשיר, מתארחים משתתפי הישרדות VIP.
בדצמבר 2019, הוציא את אלבומו השני, "שקט מסביב".
קוממי מתגורר בראש העין.
סנט לוסיה במשחקים האולימפיים לנוער
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של סנט לוסיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. הישג השיא של המשלחת היה סיום במקום ה-13 במשחה 50 מטר שחיית גב לנערות בענף השחייה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים איגרוף, אתלטיקה ושיט. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, כדורעף חופים, שחייה ושיט.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים
בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (או בשמותיו האחרים - בית הפועלים או בית ההסתדרות) נמצא בפינת רחובות הרצל וקריניצי, ונבנה במהלך שנות החמישים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן.
ההיסטוריה של המבנה
הבית אשר במרכז העיר תוכנן בשנת 1954, ונחנך ב-1 במאי 1957, שלוש שנים לאחר תחילת תכנונו כחלק ממערך הבניה של ההסתדרות הכללית.
המתחם המתוכנן כלל בשעתו תכנון (שלא יצא אל הפועל) לקמפוס ובו מבני ציבור, תרבות ואדמיניסטרציה, בשלב מאוחר יותר תוכנן להיבנות אגף נוסף לטובת משרדי לשכת המס.
הבניין בן שש הקומות, המשתרע על פני 2540 מ״ר, נועד בכדי להכיל את הפונקציות ההסתדרותיות השונות - משרדי מועצת הפועלים, קרן הביטוח לפועלי בניין, ״מבטחים״, וקרן הביטוח לפועלים חקלאיים.
עוד מראשיתו זכה הבניין לביקורת על פאר וראוותנות ואכן היה שונה במאפייניו מיתר בתי ההסתדרות הנבנים באותה התקופה, לרבות אלמנטים מונומנטליים כדוגמת גרם מדרגות הספירלה שבמרכזו.
על תכנון המבנה הופקדו האדריכלים לייטרסדורף ובלזיצמן, שלאחר זכייה בתחרות לתכנון בית ההסתדרות פ"ת הופקדו בידיהם פרויקטים רבים עבור גוף ההסתדרות ברחבי ארץ:
בתי הסתדרות/מועצות פועלים, בית הבראה, משרדי קופ"ח, אולמות תרבות ועוד.
בתי מועצות הפועלים כגון המבנה הנדון, פעלו בתמהיל של מבני משרדים ואדמיניסטרציה מקומיים של הארגון הגדול שהמטה הראשי שלו ישב ברחוב ארלוזורוב בת"א.
בין היתר המבנים כללו פונקציות של תרבות והתכנסות (אולמי מופ"ת, בתי קולנוע וכו') שהיו חלק מהתפיסה הסוציאליסטית התרבותית של סיפוק צרכיו התרבותיים של הפועל וכן לשם התכנסויות, אספות, כנסים פוליטיים וכיוצא בזה.
שיטת הבניה המודרנית כוללת שלד עמודים וקורות מבטון מזוין, ומילוי של בלוקים או לבנים.
תקרת האולם, שבו אין עמודים, נבנתה תקרת צלעות המיועדת למפתחים רחבים. באולם עצמו התקרה מכוסה בגופים גליים עשויי חיפוי טיח למטרות עיצוביות ואקוסטיות.
שימור המבנה כלל תיעוד מקדים, תיעוד מלא ותכנון שימור חיצוני ופנימי למבנה. מהמבנה הוסרו תוספות מאוחרות שנבנו במהלך השנים, שוחזרו פרטים מקוריים כולל הטיח.
במהלך שנת 2017 הושלמו עבודות השימור של המבנה על ידי אפריקה ישראל בביצוע קבלני השימור נאור מימר ואבנר גלעד
והמבנה נמסר לעיריית רמת גן לצורכי הציבור, ועתיד לשמש כמבנה משרדים.
שנאת הפסד
יש לשים לב לעובדה, שהשאלה האם העִסקה ממוסגרת כהפסד או כרווח, היא בעלת חשיבות רבה מאוד בחישוב זה: האם תעדיף לקבל הנחה של חמישה דולר, או להימנע מתשלום של חמישה דולר נוספים? לאותו השינוי במחיר כאשר הוא ממוסגר אחרת ישנה השפעה משמעותית על התנהגות הצרכנים. העובדה שכלכלנים מסורתיים רואים את אפקט הבעלות (endowment effect) ואת התופעות האחרות של שנאת הפסד כבלתי רציונליים לחלוטין, היא זאת שהופכת אותם לכה חשובים בתחום השיווק והתנהגות הצרכנים. ההשפעה של שנאת הפסד בתחום השיווק הודגמה במחקר על תגובת צרכנים לשינויים במחיר פוליסת ביטוח. המחקר מצא כי לעלייה במחירים יש השפעה כפולה על מעבר לקוחות, מאשר לירידה במחירים.
שנאת הפסד ואפקט הבעלות
שנאת הפסד הוצעה לראשונה כהסבר לאפקט הבעלות - העובדה שאנשים מייחסים ערך גבוה יותר לטובין שהם הבעלים שלו מאשר לטובין זהה שאינו בחזקתם - על ידי כהנמן, קנטש (Knetsch) ות'יילר ב-1990. שנאת הפסד ואפקט הבעלות מובילים להפרכה של חוק קואס - הטענה כי כאשר בעלי זכות הקניין חופשיים לסחור בה ובהיעדר עלות עסקה, כל דרך שבה יבחר המחוקק או הממשלה לחלק את זכויות הקניין יעילה באותה מידה.
בכמה מחקרים הראו החוקרים כי השפעת אפקט הבעלות יכולה להיות מוסברת על ידי שנאת הפסד, אך לא על ידי חמש חלופות: 1. עלויות העִסקה; 2. אי הבנות. 3. התנהגויות והרגלי מיקוח. 4. אפקט ההכנסה. 5. השפעות הגביע (trophy effects). בכל ניסוי הוקצה טובין למחצית מהנבדקים והם התבקשו לנקוב בסכום המינימלי בו יהיו מוכנים למכור אותו, בעוד שלמחצית השנייה של הנבדקים לא ניתן דבר והם התבקשו לנקוב במחיר המקסימלי שיהיו מוכנים לשלם בעבור הטובין שניתן לחברי הקבוצה הראשונה. מאחר שערך הטובין הוא קבוע והערכת הפרט את שוויו של הטובין משתנה רק בשל השונות שבמדגם, עקומות ההיצע והביקוש צריכות להיות מראה מושלמת זו של זו וכך, מחצית מהסחורה אמורה להיסחר. כהנמן, קנטש ות'יילר שללו גם את ההסבר כי חוסר ניסיון במסחר יוביל לאפקט הבעלות על ידי ביצוע מסחר חוזר ונשנה.
שני ההסברים החלופיים הראשונים - עלויות עִסקה ואי הבנות - נבדקו על ידי השוואה בשוקי הסחורות לשוקי induced-value - שיטה בניסויי מעבדה מבוקרים בכלכלה, מדע המדינה ופסיכולוגיה, אשר מאפשרת לכלכלנים ניסויים ליצור העתק מדויק של השוק במעבדה - תחת אותם החוקים. אם אפשר היה לסחור ברמה אופטימלית בשוקי induced value תחת אותם החוקים, לא צריך להיות שום הבדל בשוקי הסחורות.
התוצאות הראו הבדל משמעותי בין שוקי ה-induced-value לבין שוקי הסחורות. המחירים החציוניים של הקונים והמוכרים בשוקי ה- induced value התאימו כמעט בכל פעם והובילו ליעילות כמעט מושלמת, בעוד שמוכרי שוק הסחורות נקבו במחיר מכירה גבוה בהרבה ממחיר הקנייה שהציעו הקונים. השפעה זו הייתה עקבית לאורך הניסויים, מה שמצביע על כך שהיא לא הייתה קשורה לחוסר ניסיון עם ההליך או עם השוק. מאחר שעלויות העִסקה שעשויות היו להיות בשל ההליך היו שוות בשוקי ה-induced-value ובשוקי הסחורות, עלויות העִסקה נשללו כהסבר לאפקט הבעלות.
ההסבר השלישי היה שלאנשים יש התנהגויות מיקוח קבועות כגון הפרזה במחיר המכירה המינימלי שלהם, או המעטה במחיר המיקוח המקסימלי שלהם, התנהגויות שעשויות לגלוש מאינטראקציות אסטרטגיות בהן התנהגות זו שימושית, אל מערך הניסוי במעבדה שם התנהגויות אלו אינן אופטימליות. נערך ניסוי על מנת לטפל בבעיה זו, על ידי כך שמחירי שיווי המשקל (clearing prices) נבחרו באקראי. קונים שהביעו נכונות לשלם מחיר גבוה יותר זכו בסחורה, ולהפך לאלו שהביעו נכונות נמוכה יותר לשלם. באופן דומה, מוכרים שציינו נכונות נמוכה לקבל את המחיר האקראי, מכרו את הסחורה, ולהפך. שיטת התמחרות תואמת-תמרוץ זו אינה מבטלת את השפעת אפקט הבעלות, אך בהחלט שוללת את התנהגות המיקוח השגרתית כהסבר חלופי.
השפעות הכנסה נשללות באמצעות מתן שוקולד לשליש מהנבדקים, מתן ספל לשליש נוסף, ואי מתן כל טובין לשליש האחרון. או אז ניתנה לנבדקים משתי הקבוצות הראשונות האפשרות לסחור בספל תמורת השוקולד ולהפך, ואילו הנבדקים מהקבוצה השלילית פשוט התבקשו רק לבחור בין הספל לשוקולד. כך, השפעות העושר נשלטו ביחס לאותן קבוצות אשר קיבלו ספלים ושוקולד. התוצאות הראו ש-86% מאלו שהתחילו עם ספלים בחרו בספלים, 10% מאלו שהתחילו עם שוקולד בחרו בספלים, ו-56% מאלו שהתחילו ללא שום טובין בחרו בספלים. כך נשללה האפשרות של אפקט ההכנסה כהסבר לאפקט הבעלות. כמו כן, מאחר שלכל המשתתפים בקבוצה היה אותו טובין, הוא לא יכול היה להיחשב ל"גביע", מה ששלל את ההסבר החלופי האחרון.
שנאת הפסד עשויה להסביר גם את אפקט העלות השקועה.
שאלות אודות קיומה של שנאת הפסד
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו מחקרים להטיל ספק בקיומה של שנאת הפסד. במספר מחקרים שבחנו את השפעת הפסדים תחת תנאים של סיכון ושל חוסר ודאות, לא נצפתה כל שנאת הפסד.
ישנם מספר הסברים לממצאים אלו: הראשון, שנאת הפסד לא קיימת בתגמולים בסדרי גודל קטנים; השני, שהכלליות של דפוס שנאת ההפסד היא נמוכה משחשבו בעבר. לחלופין טוען גל, כי התופעות שיוחסו בעבר לשנאת הפסד מוסברות בצורה חסכנית יותר על ידי אינרציה מאשר על ידי א-סימטריית רווח/הפסד. עם זאת, שנאת הפסד עשויה להיות בולטת יותר כאשר אנשים מתחרים. Gill and Prowse סיפקו ב-2012 ראיות ניסוייות לכך שאנשים הם שונאי הפסד סביב נקודות ציון שנוצרו על ידי הציפיות שלהם בסביבה תחרותית עם מאמץ של ממש.
שאלה נוספת שעלתה, במידה וישנה שנאת סיכון ושונות בלבד הדבר אינו מסביר עליה של ביצועים בעת הפסדים.
יחיעם והוכמן חקרו את הנושא בסדרת ניסויים בהם ההנחה הייתה כי הפסדים מעוררים את המערכת הסימפתטית, ועל ידי כך מגבירים ערנות למשימה.
המחקר כלל סדרה של ניסויים שבדקו את הקשר בין הדופק, התרחבות האישונים והמערכת העצבים האוטונומית לרמת ההצלחה במשימה. נמצא שבעת הפסדים של המשתמש התגלו סימני עוררות גבוהים יותר מאשר בעת זכייה. גם במחקר של Gehring & Willoughby (2002) נמצא השפעה גבוהה יותר של הפסדים על האונה הפרונטלית במוח מאשר זכיות.
הסבר שהוצע לתגובה של המערכת הסימפתטית הוא הישרדותי – מניעה של הפסדים גדולים יותר.
ג'י ג'י אלין
ג'י ג'י אלין (באנגלית G.G Allin; 29 באוגוסט 1956 - 28 ביוני 1993) היה יוצר מוזיקת פאנק אשר שבר נורמות חברתיות רבות.
ילדות
אלין נולד בשם ג'יזוס כרייסט אלין, וזכה לכינוי ג'י ג'י, כאשר אחיו מרל לא הצליח לבטא את שמו כהלכה. עם כניסתו לבית הספר שינתה אמו את שמו לקווין מייקל. אלין גדל ביערות ניו המפשייר שהיו סביבה תרבותית וחברותית ומקום מושלם לחיים שקטים ושלווים, אך בפועל חייהם של בני משפחת אלין היו אומללים. עוד בהיותו ילד, ראה אלין פעמים רבות את אביו מכה ומשפיל באכזריות את אימו. אלין ניסה להעלים את צעקות אמו בכך שניגן בתופים בעוצמה מאוד גבוהה שהייתה יותר מהנורמה המקובלת.
את להקתו הראשונה, Little Sister's Date ("הדייט של אחותי הקטנה"), הקים אלין יחד עם אחיו הגדול מרל. הופעותיה של הלהקה היו פרובוקטיביות למדי, ובאחת מהן - הופעה שהתקיימה בבית ספרו של אלין, הוא עזב את מקומו על התופים והחל להשחית את תפאורת האולם למול עיניהם המשתוממות של חבריו לכיתה. הלהקה Little Sister's Date התפרקה לאחר מכן, ולא ידוע על חומר מוקלט שלה.
עם פירוקה של הלהקה אלין החל לנגן בהרכבים מוזיקליים מזדמנים ופרובוקטיביים שנשאו שמות כגון "The Texas Nazis" ("הנאצים מטקסס), "The AIDS Brigade" ("בריגדת האיידס") ו"The Cedar Street Sluts" ("הזונות מרחוב הארזים"). הוא הקדיש את כל מרצו לפאנק רוק בכל ההרכבים (שרובם הוציאו אלבומים), הרוויח סכומים לא גבוהים ובזבז אותם על אלכוהול סמים וזנות שדירדרו את מצבו הבריאותי. אלין איבד את שפיותו על הבמה מיום ליום והתנהגותו הייתה סופר-היפראקטיבית וקיצונית - הוא היה שובר על ראשו בקבוקי זכוכית, שר ורוקד בעודו מדמם וכמו כן הוא היה בוחר קורבן אקראי מהקהל ומכה אותו. אי שפיותו הגיע לשיא בכך שהשתין וחירבן על הבמה ולאחר מכן אכל את הפרשותיו.
ב-1989 תבעה אותו אישה על אונס ועינויים, בעוד שהוא התלונן שהיא עשתה לו אותו דבר. בעסקת טיעון נכלא אלין מ-22 בדצמבר 1989 עד 26 במרץ 1991.
לאחר מותו
לאחר שהשתחרר מהכלא, שב אלין להשתולל על הבמה ברמה קיצונית יותר. הוא האמין בפתגם "Live Fast, Die Fast" ("תחיה מהר, תמות מהר") ותכנן להתאבד במהלך אחת מהופעותיו. רצון זה לעולם לא התממש לאחר שקודם לכן הזריק לגופו מנת יתר של הרואין, לקה בכשל נשימתי ומת.
אחיו מרל ולהקתו החדשה Murder Junkies, מצאו את גופתו הנפוחה והדהויה של אלין והשתעשעו בה - הם ציירו עליה והצטלמו איתה בפוזות מוזרות. לאחר משחקיהם הפרובוקטיביים של ה-Murder Junkies עם גופתו, הם קברו אותה כשבידו האחת של אלין מונח מיקרופון, בידו השנייה מונח בקבוק הבורבון האהוב על אלין ועל אשכיו החשופים מונח מגן אשכים שעליו כתוב "Eat me".
עד היום מעריציו של אלין חולקים לו כבוד אחרון, כשהם באים ועושים את צורכיהם על קברו (שעובר ניקיון באופן קבוע).
נועם בתן
נועם בתן (נולד ב-5 במרץ 1998) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה
בתן נולד ב-6 במרץ 1998 למשפחה עולה מצרפת וגדל ברעננה. בשלהי שירותו הצבאי, הוא החל את דרכו המוזיקלית וב-2018 השתתף בתוכנית המציאות "אביב או אייל", העפיל לגמר והגיע למקום השלישי.
בשנת 2021 החל את העבודה על אלבום הבכורה שלו והוציא את הסינגל הראשון מתוכו, "אהבות ליום אחד", שזכה להצלחה רבה ברשתות הסטרימינג. באותה השנה, הוציא את הסינגלים "בעיר שלי" ו-"K.O (נוקאאוט)", שזכו גם הם להצלחה.
ב-2022 יצאו הסינגלים "כביש מהיר" ו"היום" מתוך אלבום הבכורה שלו. בהמשך השנה, הוציא בתן את הסינגל השישי מתוך האלבום, "בובה". השיר זכה להצלחה ברשתות הסטרימינג ובתחנות הרדיו ואף הצליח להיכנס למצעד הרשמי של גלגלצ, כשבשיאו הגיע למקום השלישי. במרץ 2023 יצא אלבום הבכורה שלו, "מעל המים". ב-1 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "סכין בלב".
המטבח הסינגפורי
המטבח הסינגפורי הוא מטבח מתבסס על חומרי גלם ומתכונים נפוצים בסינגפור. המטבח הסינגפורי מגוון ומכיל אלמנטים שמקורם במספר קבוצות אתניות, כתוצאה מההיסטוריה שלו כמטבח בעיר נמל עם אוכלוסיית מהגרים גדולה. המטבח הושפע מאותן קבוצות מהגרים ומדינות שכנות כגון המטבח המלזי, המטבח הסיני, המטבח ההודי, המטבח האינדונזי ואף מטבחים מערביים כגון המטבח האנגלי. מתכונים והשפעות של אזורים אחרים כמו המטבח הסרי לנקי, המטבח התאילנד והמטבח המזרח-תיכוני נוכחים גם הם.
בסינגפור, המזון נתפס כחלק מכריע בזהות הלאומית ובחוט המקשר בין הקבוצות האתניות השונות במדינה. מזון הוא נושא שכיח של שיחה בין סינגפורים וישנה תרבות אוכל מפותחת של אכילה ואכילה בחוץ. המטבחים השונים המשולבים במטבח הסינגפורי כוללים גם סייגים ומגבלות דתיות בהתאם לקבוצות הדתיות השונות; מוסלמים לא אוכלים בשר חזיר והינדים לא אוכלים בשר, ויש גם קבוצה משמעותית של צמחונים וטבעונים בסינגפור.
השילוב של קבוצות המהגרים ומרכזיותה של סינגפור כמרכז סחר ופיננסים עולמי הוביל להימצאותם של מסעדות מגוון רחב של מטבחים ברחבי העולם.
האוכל הסינגפורי מהווה גם אטרקציה תרבותית משמעותית עבור תיירים ומבקרים. אנתוני בורדיין הוביל לעלייה בפופולריות של סינגפור כיעד לתיירי אוכל כאשר הוא סקר את אוכל הרחוב הסינגפורי בתוכניתו "No Reservations".
רקע והיסטוריה
מתכונים והמנות המרכיבות את "המטבח הסינגפורי הסיני" הובאו במקור לסינגפור על ידי מהגרים מדרום סין. הם הותאמו אז כדי להתאים את הזמינות המקומית של החומרים, תוך ספיגה מהשפעות ממסורות מלאיות, הודיות ומסורות אחרות.
אוכל רחוב - מרכזי אוכל
בהשוואה לתרבות אוכל הרחוב ביתר אזור דרום-מזרח אסיה סינגפור בולטת בכך שאסור לרוכלים לפתוח דוכנים באופן עצמאי ברחוב. סינגפור איגדה את דוכני המזון העצמאיים למרכזי אוכל אזוריים או מגרשי מזון - Hawker Centers. במסגרת כל מרכז אוכל ישנם עשרות דוכנים המתמחים במטבחים שונים ולרוב כל דוכן מתמחה ומציע מנה ספציפית.
מרכזי האוכל מהווים מקור לגאווה לסינגפור ומוקדי משיכה תיירותיים. בשנת 2018, תרבות מרכזי הואכל בסינגפור הוצעה על ידי המועצה הלאומית של המורשת של סינגפור (NHB), הסוכנות הלאומית לאיכות הסביבה והפדרציה של אגודות הסוחרים בסינגפור לרשימת אונסקו לאתר מורשת עולמית בתחום התרבות הבלתי מוחשית של האנושות.
תרבות האוכל
ברכה נפוצה אצל הסינים סינגפוריים היא השאלה "האם אכלת?", ושואלים אותה במנדרינית או בדיאלקטים שלה. זוהי דרך אחת להביע ברכה לאדם אחר. זהו סוג של ברכה, ואפשר גם להניח שכך חושבים הסינגפורים על הארוחה ועל האוכל.
ריבוי התרבויות מהן הושפע המטבח הסינגפורי הובילו גם לשילוב מאכלים שונים המציינים חגים ומועדים שונים בתרבויות השונות. כך לדוגמה, בראש השנה הסינית, נהוג לאכול גאו ניאן, אשר במקור מסין.
בליז במשחקים האולימפיים לנוער
בליז משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער בליזי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתתפות של ספורטאי הנוער הבליזים היא בעיקר סמלית.
סנט וינסנט והגרנדינים במשחקים האולימפיים לנוער
סנט וינסנט והגרנדינים משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מסנט וינסנט והגרנדינים לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מסנט וינסנט והגרנדינים היא בעיקר סמלית.
אנדרטת הטייסים הפולנים בלונדון
אנדרטת הטייסים הפולנים בלונדון (שמה באנגלית: Polish War Memorial) הניצבת במבואותיה המערביים של לונדון רבתי, הוקמה לשם הנצחת תרומתם של אוויראים פולנים למאמץ המלחמה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ולזכרם של הנופלים מביניהם.
רקע – חיל האוויר הפולני בבריטניה
על פי הסכם בין ממשלת בריטניה לממשלה הפולנית הגולה שולבו אנשי צוות האוויר הפולנים במסגרת טייסות משלהם בחיל האוויר המלכותי הבריטי (בהמשך המלחמה קיבלו היחידות הפולניות עצמאות רבה יותר). בסופו של דבר הוקמו במסגרתו 15 טייסות של מטוסי קרב ומטוסי הפצצה, שאוישו על ידי אנשי צוות אוויר פולנים והפעילו מגוון של דגמי מטוסים. טייסות פולניות הספיקו להשתתף בקרב על בריטניה בקיץ 1940 ואחת מהן הפילה במהלכו יותר מטוסים גרמניים (בסך הכל 126) מאשר כל טייסת אחרת של חיל האוויר המלכותי שהשתתפה במערכה זו. יחידות האוויר הפולניות נטלו חלק גם בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה ובקרבות במערב ובמרכז אירופה לאחר פלישת בעלות הברית לצרפת. מטוסים מאוישים על ידי פולנים הפילו בקרבות אלו לפחות 769 מטוסים גרמניים (ועוד 177 הפלות בספק).
האנדרטה
האנדרטה ניצבת במערבה של לונדון רבתי, בתחומי רובע הילינגדון, לא הרחק מנמל התעופה הית'רו. היא ממוקמת ליד העיר רואיסליפ (Ruislip), בצמוד לשטח בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט, ועל אם הדרך של השדרה המערבית (Western Avenue) – אחת הדרכים העיקריות המובילות אל מטרופולין לונדון ואליו, לכיוון צפון מערב.
האנדרטה איננה מפעל זיכרון ממלכתי. יוזמי הקמתה היו אנשי קבוצת קצינים פולנים שנשארו בבריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה והקימו את אגודת חיל האוויר הפולני שם. הם גייסו את הכספים שנדרשו להקמתה מתרומות פרטיות. האנדרטה תוכננה על ידי הפסל הפולני מיצ'סלב לובלסקי (Mieczysław Lubelski), ניצול מחנה ריכוז נאצי שהשתקע בבריטניה. הלוט הוסר מעל האנדרטה ב-2 בנובמבר 1948 על ידי הלורד טדר, ראש מטה חיל האוויר המלכותי הבריטי דאז.
האנדרטה משתרעת על פני שטח של כ-600 מטרים מרובעים, ובנויה מאבן גיר (Portland Stone). חלקה המרכזי הוא קיר אבן, אשר במרכזו קבוע עמוד רבוע. על גבי פאתו הקדמית של הקיר נכתב באנגלית ובפולנית:
"I have fought a good fight, I have finished my course, I have kept the faith". (הַמִּלְחָמָה הַטּוֹבָה נִלְחָמְתִּי אֶת־הַמְּרוּצָה הִשְׁלַמְתִּי אֶת־הָאֱמוּנָה נָצָרְתִּי)
בראש העמוד הקבוע בקיר ניצב פסל של נשר – סמלו של חיל האוויר הפולני – ותחתיו הכיתוב "1940-1945". על פני חזיתו של העמוד רשומים שמותיהן של טייסות חיל האוויר המלכותי הבריטי אשר אוישו על ידי אנשי צוות אוויר פולנים, ובתחתיתו – שמות הזירות בהן לחמו יחידות האוויר הפולניות במהלך המלחמה.
מאחורי הקיר ובמפלס נמוך ממנו ניצבים שני קירות נמוכים במתאר של חצי גורן, היוצרים מעבר ביניהם; מדרגות משני צידי חלקה המרכזי של האנדרטה מובילות אל המעבר. על גבי שני הקירות נרשמו שמות אנשי צוות האוויר הפולנים שנפלו, כמו גם סמל חיל האוויר המלכותי וסמלי טייסות פולניות. בעת הקמת האנדרטה נקבעו על גביהם שמותיהם של 1,243 נופלים. במהלך שיפוץ האנדרטה בשנים 1994–1996 נקבעו עליה 659 שמות נוספים. הכיתוב על חלקיה של האנדרטה כמו גם פסל הנשר עשויים ארד.
שניים מנשיאי פולין ביקרו באתר האנדרטה והניחו זרים לרגליה – לך ואלנסה ב-1991 ואלכסנדר קוושנייבסקי ב-2004.
ינץ לוי
ינץ לוי (נולד ב-14 ביוני 1975) הוא סופר, תסריטאי, אמן במה ועורך ישראלי, זוכה פרס הספריות הציבוריות לשנת 2010, פרס דבורה עומר לשנת 2016 ופרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת 2021 . בין השנים 2011–2013 שימש כסופר הבית של הוד השרון. לוי מופיע על הבמה במופע תיאטרלי מוזיקלי וכן עורך מפגשי סופר, בהם הוא מספר על כתיבת ספריו ועל יצירתו.
ביוגרפיה
לוי נולד למשפחה בת שמונה נפשות, לאב ממוצא תימני, שהיה עיתונאי ובוגר מחתרת לח"י ולאם ממוצא פולני שחזרה בשאלה ועזבה את העולם החרדי. אחיו הוא הבמאי והתסריטאי רשף לוי.
רוב ילדותו עברה עליו בכפר סבא. בצעירותו למד ציור וצילום ואף הציג תערוכות. לוי שירת בצה"ל ביחידת מודיעין. עם שחרורו מהצבא החל לעסוק בכתיבה ועריכה. הוא למד במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב. בתוכנית זו למד בין השאר תרבות הודו, יהדות ופילוסופיה.
כתיבה ספרותית
החל מ-2007 לוי מחבר סדרת ספרי הילדים "הרפתקאות דוד אריה" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: יניב שמעוני), ונכון לשנת 2022 יצאו בסדרה שישה ספרים. הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולתשבחות הביקורת. הסדרה מלווה באתר אינטרנט של הדמות הספרותית דוד אריה. באתר פעילויות לעידוד קריאה, כתיבה ויצירתיות. הסדרה מתפרסמת בהודו וארצות התת-יבשת ההודית, ביפן, בצ'כיה, בקוריאה הדרומית, במקדוניה, בהונגריה, ברוסיה, בטורקיה ובסין. בסין זוכה סדרת הספרים להצלחה יוצאת דופן. בשנת 2015 התפרסמה מהדורה בערבית של "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה" בתרגומו של עלאא חליחל.
לוי כתב את הספר "סיפורי איש היער" אסופת מעשיות צמחים ארצישראליים (הוצאת זמורה ביתן). ב- 2013 התפרסמה מהדורת טיולים של בשם "סיפורי איש היער - אגדות לטיולים". בשונה מהספר בצורתו המקורית, מהדורת הטיולים קטנה יותר ובכריכה רכה והיא נועדה למטיילים בישראל.
במרץ 2014 התפרסם בהוצאת זמורה ביתן "המורה דרורה לא מפלצת", רומן לבני הנעורים המספר על ימי בית ספר ומבוסס על חוויות ילדות של לוי. את הספר אייר יניב שמעוני. כמו כן פרסם לוי ספר סיפורים למבוגרים בשם "סיפורים מי תהום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד) ורומן למבוגרים בשם "הימאליה בשר ודם" (הוצאת זמורה ביתן).
באוגוסט 2015 התפרסם "תוחלת החיים של אהבה", רומן אוטוביוגרפי למבוגרים פרי עטו של לוי, המבוסס על סיפור אמיתי, סיפור משפחתי על רקע מחלתו ופטירתו של אחיו רגב לוי.
ביוני 2016 התפרסמה מהדורה מחודשת של הרומן "הימאליה בשר ודם".
בדצמבר 2017 פרסם לוי את ספר הילדים "כשסבא אליהו היה קטן" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: אבי בלייר), המבוסס על סיפורי ילדותו של אביו של לוי. הספר נכלל ברשימת מצעד הספרים של משרד החינוך לשנת תשע"ט. במאי 2019 התפרסם הספר השני בסדרת סבא אליהו - "כשסבא אליהו היה קטן 2 - מבול של צרות" (הוצאת זמורה ביתן; אייר: אבי בלייר) ולאחר זמן קצת נכנס לרשימות רבי המכר. בספטמבר 2022 התפרסם הספר השלישי בסדרה זו - "כשסבא אליהו היה קטן - אין כמו בבית", וכמו קודמיו הוא נכנס לרשימות רבי המכר זמן קצר לאחר פרסומו.
בינואר 2019 התפרסמה הנובלה "הספד לאגרנט" מאת לוי כספר שמע ב-iCast בהקראתה של גילה אלמגור. הנובלה לא ראתה אור כספר מודפס או אלקטרוני לפני כן. "הספד לאגרנט" מספר על אגרנט, כותב ההספדים של קיבוץ. חבר קיבוץ וחברת קיבוץ מבקשים ממנו שיכתוב להם הספד עוד בחייהם, אלא שאגרנט מת, והשניים יוצאים למאבק על ההספד האחרון שהותיר אחריו. להפתעתם, אלמנתו של אגרנט, דלינקה השותקת, מסרבת לחשוף את ההספד.
ביולי 2021 התפרסם ספר הילדים "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות" מאת לוי. הספר הוא מעשיית מדע בדיוני על ממלכה תרגשיה שהרגשות של כל תושביה נשאבים. גיבורת הסיפור היא הנסיכה אביגיל, והיא מתמודדת מול מר טייקונוביץ', ששכנע את המלך לשאוב את כל הרגשות בממלכה ולאחר מכן החל למכור את אותם הרגשות לבני הממלכה בפחיות שתייה. עם צאתו זכה הספר לביקורות מהללות. הספר עוסק במקומם של רגשות בחיינו ובשאלה האם רגשות שליליים הם בעצם חיוביים. במסגרת ריאיון של לוי במוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות לרגל צאת הספר לוי קרא לממשלת ישראל לשנות את ניהול ההתמודדות עם הקורונה ולהציב את השמירה על רווחת הילדים ועולמם בראש סדר העדיפויות :"'ההנהגה מנותקת מעצם קיומם של הילדים כבני אנוש, שיש להם עולם שלם של תוכן, רגשות, צרכים וזכויות. מקובל להגיד בשנים האחרונות שהילדים הפכו בתרבות שלנו למרכז כי כולנו הורי הליקופטר, וכולנו כל הזמן רק מסתובבים ורצים לרצות אותם, והנה הגיעה הקורונה, והתברר שהם לא חשובים בכלל.'"
כתיבת מחזות ומופע
בפברואר 2016 עלתה הצגת הילדים בערבית, בהשתתפות הקהל, "עמו אוסאמה" ("דוד אריה") בתיאטרון אלמינא ביפו. את המחזה, בבימויו של נורמן עיסא, כתב לוי שיש לו ידע בערבית. זהו מחזה המבוסס על הספר הראשון בסדרת הרפתקאות דוד אריה שתורגם לערבית, כמוזכר לעיל. ההצגה רצה בבתי ספר, בספריות ובמרכזים קהילתיים ברחבי הארץ.
בחודש דצמבר 2017 עלתה בתיאטרון הלאומי הבימה ההצגה "הרפתקאות דוד אריה ומהכשפה חמתותה" מאת לוי, בבימוי של רועי שגב ובכיכובו של טל מוסרי. את המוזיקה להצגה יצרו דידי שחר וטל בלכרוביץ'.
במרץ 2019 עלה מופע תיאטרלי מוזיקלי "הרפתקאות ינץ לוי" שיצר לוי. במופע משתתף לוי עצמו, והוא פוגש במהלכו על הבמה דמויות מוכרות מספרי הילדים פרי עטו, כגון דוד אריה, סבא אליהו, המורה דרורה ואיש היער. את הדמויות מגלם השחקן בן פרי. את שירי המופע יצרו רואי לוי וגלעד ויטל (חברי להקת שוטי הנבואה) בשיתוף עם לוי. במאי 2021 חזר המופע לבמות אחרי שהופסקה פעילותו בהתאם לתקנות הקורונה.
כתיבה לטלוויזיה
לטלוויזיה כתב לוי בין השאר לסדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה" (ערוץ 10), לסדרה הדוקומנטרית "לונדון פינת בן יהודה" בהנחיית ירון לונדון (ערוץ 10 ו-yes), ולסדרה "שירות חדרים" (ערוץ 2). בחודש ספטמבר 2014 עלתה בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית תוכנית שכתב ומנחה לוי. התוכנית קרויה "מה הסיפור?", ולוי משוחח בה עם ילדים על ספרים ועל סוגיות חיים העולות בקריאה כגון אלימות, יחסי אחים, חברת הילדים ועוד.
בדצמבר 2022 עלתה לשידור בערוץ כאן 11 סדרת הדרמה "קרתגו" שיצר לוי ביחד עם אחיו רשף לוי ותומר שני. הסדרה מגוללת עלילה בדיונית בהשראת סיפור לוחמי המחתרות בתקופת המנדט הבריטי, אשר גורשו למחנה מעצר מבודד, מחנה קרתגו בסודאן. אביהם של האחים לוי היה עצור במחנות כליאה לעצירי המחתרות.
עריכה ותרגום
בעבר שימש לוי כעורך בכיר בהוצאת "ידיעות ספרים". לוי עסק בעברו בתרגום. בין תרגומיו "אוטוביוגרפיה או סיפור ניסויי עם האמת" מאת מוהנדס קרמצ'נד גנדי (הוצאת אסיה, בליווי פתח דבר וההערות מאת לוי) ו"הרפתקאות וזלי ג'קסון" מאת ויליאם סרויאן (הוצאת חרגול).
עיסוקים נוספים
לוי מפרסם מאמרים וטורים בנושאי חברה, חינוך, פוליטיקה ולשון במגוון עיתונים ואתרי אינטרנט. בעבר שידר תוכניות רדיו ברדיו מהות החיים בנושא שפה, תרבות וחינוך.
בעבר הרצה לוי בנושאי תרבות הודו. הוא מרצה בנושאי ספרות, עידוד קריאה וספרים ואינטרנט.
חיים אישים
לוי נשוי לכוריאוגרפית והרקדנית ענבל אושמן, ולהם ארבעה ילדים.
פלורי יאגודה
פלורי יאגודה (באנגלית: Flory Jagoda; 21 בדצמבר 1923, סרייבו, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 29 בינואר 2021, אלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית) הייתה זמרת-יוצרת, מלחינה, וגיטריסטית יהודייה, בת קהילת סרייבו אשר פעלה בעיקר בארצות הברית. יאגודה הייתה מהזמרות והמלחינות הבולטות בלאדינו, ולאורך הקריירה ארוכת השנים שלה, שימרה וחידשה ניגונים ורומנסות בלאדינו.
קורות חייה
נולדה ב-1923 בסרייבו בשם פְלוֹרָה פָּאפּוֹ. בילדותה, התגרשו הוריה והיא עברה עם אימה רוזה לבית אָלְטָרָץ לעיירה ולאסניצה ושם התחנכה במשפחה ספרדית מסורתית והכירה את השירה העממית בלאדינו, בעיקר מסבתה שהייתה זמרת פולקלור. בהמשך, נישאה אימה למיכאל קָבִּילְיוֹ והמשפחה עברה לזאגרב.
ב-1941 עם הפלישה הנאצית ליוגוסלביה, נמלטה פלורי בזהות בדויה לספליט וב-1943 עברה לבארי באיטליה. בבארי פגשה פלורי את הארי יאגודה אשר היה חייל בצבא ארצות הברית. פלורי נישאה להארי יאגודה והייתה לכלת מלחמה. ב-1946 עבר הזוג לינגסטאון בארצות הברית ונולדו להם 4 ילדים. בהמשך, עברה המשפחה לווירג'יניה.
יהדות בוסניה והרצגובינה ובמרכזה יהדות סרייבו חרבו בשואת יהודי יוגוסלביה, ועם הניספים נמנו 42 מבני משפחתה של פלורי. לאחר שבגרו ילדיה, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, פתחה פלורי בקריירה מוזיקלית אותה הקדישה לשימור והנצחת מסורת השירה העממית בלאדינו. אריך הנגן הראשון שלה נקרא: Kantikas Di Mi Nona (מלאדינו: השירים של סבתי) ובו שרה שירים שלמדה מסבתה בילדותה. בהמשך הוציאה ארבעה אלבומים נוספים והופיעה במספר רב של קונצרטים. שני סרטים דוקומנטריים תיעדו את חייה והקריירה המוזיקלית שלה. ב-1993 יצא לאור ספרה: "ספר השירים של פלורי יאגודה - זכרונות מסרייבו".
הלכה לעולמה בינואר 2021 באלכסנדריה שבווירג'יניה והיא בת 97 שנים.
יהודה לוי (ביולוג)
ביוגרפיה
לוי נולד בקזבלנקה שבמרוקו. אביו הוא חבר הכנסת דניאל יצחק לוי. אחיו הם הרב יצחק לוי, חבר הכנסת ושר לשעבר; והרב שלמה לוי, ראש ישיבת ההסדר בקריית גת וראש כולל הלכה בישיבת הר עציון. לוי עלה לישראל עם משפחתו ב-1957. למד בבית הספר תחכמוני בבת ים ובישיבת כפר הרוא"ה. לאחר שנת לימודים אחת בישיבת מרכז הרב, התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית.
למד באוניברסיטת בר-אילן, שם סיים תואר שני בביולוגיה ב-1976 ודוקטורט ב-1979. הדוקטורט של לוי עסק במחלת שידפון בעלי תירס. בשנת 1992 קיבל דרגת פרופסור חבר. כיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטה בשנים האחרונות לחייו. במהלך הקריירה פרסם כ-60 מאמרים בכתבי עת מדעיים. בין מחקריו מצא מספר גילויים על יצירת נוגדנים למחלות פטרייתיות בעלי תירס. מחקריו הועילו להצלת אלפי דונמים של שדות תירס בקניה שבאפריקה, שאליה הוזעק מספר פעמים.
מסכת בכורות
מַסֶּכֶת בְּכוֹרוֹת היא המסכת הרביעית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה ובתלמוד הבבלי. יש בה תשעה פרקים העוסקים בפרטי הדינים של בכורות - דיני פטר חמור (דהיינו זכר מחמור שנולד ראשון לאימו), בכור בהמה טהורה, דיני מומים הפוסלים את הקורבנות ואת הכהנים, דיני בכור אדם ודיני מעשר בהמה.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סידורה של מסכת בכורות אחר מסכת חולין נעשה בהתאם לכתוב שהביא בתחילה את דיני שחיטת חולין: "רַק בְּכָל-אַוַּת נַפְשְׁךָ תִּזְבַּח וְאָכַלְתָּ בָשָׂר, כְּבִרְכַּת ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר נָתַן-לְךָ--בְּכָל-שְׁעָרֶיךָ", ורק אחר כך את דיני הבכורות: "לֹא-תוּכַל לֶאֱכֹל בִּשְׁעָרֶיךָ, מַעְשַׂר דְּגָנְךָ וְתִירֹשְׁךָ וְיִצְהָרֶךָ, וּבְכֹרֹת בְּקָרְךָ".
לפי המבוא של חנוך אלבק לפירוש המשנה, מיקומה של המסכת אחרי מסכת חולין קשור לנושא המרכזי של שני הפרקים האחרונים במסכת חולין - מתנות כהונה (הזרוע הלחיים והקיבה) ולנושא של הפרק האחרון במסכת בכורות - מעשר בהמה. העיסוק במתנות כהונה הוא הקו המחבר שבין המסכתות.
פרקי המסכת
סה"כ יש במסכת 73 משניות.