cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קוואנזה
ביקורת כלפי החג
כיום ישנה ביקורת קשה כלפי הקוואנזה, המקוריות שלה, הרלוונטיות שלה להיסטוריה ולתרבות האפריקנית-אמריקנית, והמניעים של יוצר החג קארנגה. חלק מהביקורת מופנית כלפי העובדה כי זה לא חג אפריקני מסורתי. אף דובר הבית הלבן, טוני סנאו, יצא בהצהרה כי "אין חלק בקוואנזה שאינו מזויף", כי השימוש בסווהילית הוא שימוש מוטעה: הרי העבדים ברובם באו ממערב אפריקה וסווהילית היא שפה מזרח אפריקנית, וכי עקרונות החג הם יותר מרקסיסטיים במקום אפריקניים כמו ה Ujima. גם אפריקנים-אמריקניים הצטרפו לביקורות בטענה כי מטרת החג היא להרחיק אותם מחגיהם הדתיים.
הנר השחור
הנר השחור הוא סרט דוקומנטרי מאת אם. קיי. אסאנטה ג'וניור ובהשתתפות הקריינית מאיה אנג'לו. הסרט נוצר ב-2008 והוא עוסק בחג הקוואנזה. הסרט היה הראשון שהציג את החג בקולנוע והוא משתמש בחג כאמצעי לחגוג את החוויה האפריקנית-אמריקנית.
הדמיון ליהדות
בין חג הקוואנזה לבין היהדות בכלל וחנוכה בפרט ישנו דמיון רב: ראשית, התקופה בה נחוג החג היא קרובה ביותר לתקופת החנוכה ומשך החג קרוב למשך חג החנוכה (שבעה ימים לעומת שמונה). שנית, טקס הנסך של החג מזכיר את טקס הקידוש היהודי, ושלישית, טקס הדלקת שבעת הנרות בקינרה (כל יום מודלק נר נוסף) מזכיר את טקס הדלקת הנרות בחנוכייה. בעיני החוגגים דמיון זה הוא מקרי בלבד ואינו זוכה ליחס מיוחד.
סוניה בראגה
סוניה מריה קאמפוס בראגה (בפורטוגזית: Sônia Maria Campos Braga; נולדה ב-8 ביוני 1950) היא שחקנית ברזילאית שהייתה מועמדת לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולפרס אמי על הופעותיה בסרטים "נשיקת אשת העכביש", "ירח מעל פארדור" ו"העונה הבוערת".
בשנת 2020, הניו יורק טיימס דירג אותה במקום ה-24 ברשימת 25 השחקנים הגדולים של המאה ה-21.
ביוגרפיה
בראגה נולדה בעיר מארינגה שבפרנה בדרום ברזיל. היא דודתה של השחקנית אליס בראגה. התפרסמה לראשונה בברזיל בטלנובלה "גבריאלה" ובקומדיה המועמדת לפרס אוסקר לסרט הזר "דונה פלור נשואה לשניים". על הופעה זו גם זכתה למועמדות לפרס באפט"א לתגלית השנה.
ב-1990 הופיעה במותחן הפעולה של קלינט איסטווד "שיעור באש" וב-1994 בסרט של HBO "העונה הבוערת", שהיה לסרט הרביעי שלה לצדו של השחקן ראול ג'וליה. על הופעתה הועמדה בראגה לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי. בהמשך הופיעה לצדה של ג'ניפר לופז בדרמות: "עיני מלאך", בתור ג'וזפין אמה של השוטרת שרון פוג', ו"בורדרטאון", בתפקיד תרזה קסיאס, בעלת ארגון לטיפול בנשים מאוימות בעיר סיודאד חוארס.
בשנת 2002 כיכבה בסדרת הדרמה "משפחה אמריקאית" של רשת PBS, בתור אם המשפחה ברתה גונזלס, אשתו של ג'ס (אדוארד ג'יימס אולמוס), תיק מלחמת קוריאה.
ב-2005 שיחקה בחמישה פרקים בסדרת המתח "זהות בדויה" בתפקיד אלנה.
איבריה (חברת תעופה)
איבריה (בספרדית: Iberia; רשמית: .Iberia Líneas Aéreas de España, S. A) היא חברת התעופה הלאומית של ספרד. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה מדריד-בראחס שבמדריד. שם החברה נגזר משם חצי האי האיברי בו שוכנות ספרד ופורטוגל.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-28 ביוני 1927 וטיסותיה החלו ב-14 בדצמבר של אותה שנה בקו בין מדריד לברצלונה. בשנת 1946 החברה הייתה לחברה הראשונה המפעילה טיסות בין אירופה לבין דרום אמריקה בקו מדריד - בואנוס איירס כשהיא משתמשת במטוס מדגם דאגלס DC-4. בשנת 2001 הופרטה החברה.
ב-8 באפריל 2010 הודיעו איבריה ובריטיש איירווייז על מיזוגן תחת חברה חדשה שייסדו בשם International Airlines Group. שתי החברות ממשיכות לפעול בצורה נפרדת ובמותגים נפרדים גם לאחר המיזוג.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2020:
פעילות החברה בישראל
החברה מפעילה 2 טיסות יומיות בין נמל התעופה מדריד-בראחס לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מתבצעות במטוסים מדגם איירבוס A321neo.
בנוסף, לחברה הסכם קוד שייר עם חברת אל על בקווים שזו מפעילה בתדירות של שתי טיסות יומיות למדריד וברצלונה.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא איבריה איירליינס באתר Airliners.net
ה'שמ"ד
אירועים
בח' בתשרי, בשבת שובה, החרים המהר"ל מפראג, יחד עם כמה מחכמי העיר, "חרם גדול ונורא", על מי שיוציא שם רע על נפטרים, וכן מי שיוציא שם רע של ממזרות על יהודי.
נסך
נסך הוא פולחן של מזיגת משקה, לרוב אלכוהולי, כמנחה לאלים. טקסי פולחן כאלו היו נפוצים בדתות עתיקות ובתרבויות שונות.
בהיסטוריה
ביוון העתיקה נהוג היה לפני משתאות לשפוך יין על הרצפה כמחווה לאל. במיתולוגיה היוונית אי-הצעת יין לאל נחשבה לעלבון.
ביהדות
קיומם של נסכים מוזכר בתנ"ך כבר בספר בראשית:
בבית המקדש
בעת הקרבת הקורבנות נהגו לשפוך יין או נוזל אחר על המזבח או על הארץ. מעשה פולחני זה הוא הַנִּיסוּךְ. כמויות היין לנסך מוגדרות בתורה, והן משתנות בהתאם לסוג הבהמה שמקריבים עם הנסך. במשנה מסופר על טקס 'ניסוך המים' בחג הסוכות בבית המקדש השני.
איסור יין נסך
בהלכה 'יֵין נֶסֶךְ' הוא כינוי ליין שנתנסך לעבודה זרה. יין זה אסור בשתייה או בהנאה. בתרבויות רבות נוהגים לְנַסֶּך יין לכבוד האלים באירועים חגיגיים שונים, ולא רק בשעת הקרבת קורבן. לכן תיקנו חכמים שכל יין שגוי נגע בו או שהיה ברשותו ללא השגחה, יש לחשוד כי הגוי ניסך אותו לאליליו, וגם הוא אסור בשתייה ובהנאה.
ההפיכה הקמבודית
ההפיכה הקמבודית של 1970 (בחמרית: រដ្ឋប្រហារកម្ពុជាឆ្នាំ១៩៧០) מתייחס להחלפת ראש המדינה הקמבודית, הנסיך נורודום סיהאנוק, לאחר ההצבעה באספה הלאומית ב־18 במרץ 1970. לאחר מכן הוכרז מצב חירום על ידי ראש הממשלה לון נול, שהפך לראש המדינה בפועל, והוביל בסופו של דבר להכרזת הקמת ״הרפובליקה הקמארית״ מאוחר יותר באותה השנה. ההפיכה נתפסת בדרך כלל כנקודת מפנה במלחמת האזרחים הקמבודית. המדינה לא הייתה עוד מונרכיה. קמבודיה נקראה באופן רשמי למחצה בשם "אטו דו קמבווד" (מדינת קמבודיה) בששת החודשים שחלפו מאז ההפיכה, עד שהוכרזה הרפובליקה.
האירוע סימן את הנקודה שבה קמבודיה הפכה למעורבת באופן משמעותי במלחמת וייטנאם, כאשר ראש הממשלה לון נול הוציא אולטימטום לכוחות צפון וייטנאם לעזוב את קמבודיה.
רקע כללי
מאז העצמאות מצרפת ב-1954 הוביל את קמבודיה הנסיך נורודום סיהאנוק, שתנועתו הפוליטית נקראה סאנגקום שמרה על השלטון לאחר שזכתה בבחירות לפרלמנט ב־1955. ב-1963 אילץ סיהאנוק את האספה הלאומית לאשר תיקון חוקתי שהוביל אותו לראשות המדינה ללא תקופת כהונה קבועה. הוא שמר על הכוח הפנימי באמצעות שילוב של מניפולציה פוליטית, הפחדה, חסות, ואיזון זהיר בין יסודות השמאל והימין בממשלתו; תוך ריצוי הימין עם רטוריקה לאומנית, והמעיט בערכה של התנועה הקומוניסטית הקמבודית - הקמר רוז'.
בזמן מלחמת הודו סין השנייה, התמרון של סיהאנוק בין השמאל לימין נעשה קשה יותר. גם הברחת אורז מחוץ לגבולות המדינה השפיעה קשות על הכלכלה הקמבודית. בבחירות הקמבודיות ב-1966 ננטשה מדיניות מפלגת סנגקום הרגילה של תמיכה במועמד אחד בכל מחוז. הייתה תפנית גדולה ימינה, במיוחד כשצירים שמאלנים נאלצו להתחרות ישירות מול אנשי האליטה המסורתית, שהיו מסוגלים להשתמש בהשפעתם המקומית. אמנם כמה קומוניסטים בתוך סנגקום בחרו להתמודד, אבל רוב השמאלנים הובסו בצורה מכריעה. לון נול, ימני שהיה מקורב זמן רב לסיהאנוק, הפך לראש-הממשלה.
בשנת 1969, לון נול ואנשי הימין נעשו יותר ויותר מתוסכלים משלטונו של סיהאנוק, אף שהבסיס לכך היה כלכלי בחלקו, היו גם שיקולים פוליטיים. בפרט, רגישויות לאומניות ואנטי-קומוניסטיות של לון נול וחבריו - המדיניות של סיהאנוק שדגלה בסובלנות למחצה של פעילות הווייטקונג וצבא העם של וייטנאם בתוך גבולות קמבודיה. סיהאנוק, בנטייה ברורה שמאלה, בשנים 1963 - 1966, ניהל משא ומתן על הסדר חשאי עם האנוי, לפיו תמורת הרכישה המובטחת של אורז במחירים מנופחים, נפתח נמל סיהאנוקוויל למשלוחי נשק לווייטקונג. כמו הלאומנים מימין, גם היסודות המודרניסטיים הליברליים בתוך הסנגקום, בראשותו של טאם, נעשו מנוכרים יותר ויותר לסגנונו האוטוקרטי של סיהאנוק. יש ראיות לכך שבמהלך שנת 1969 פנה לון נול לממסד הצבאי האמריקני כדי לאמוד את התמיכה הצבאית בכל פעולה נגד סיהאנוק. סגנו של ראש הממשלה לון נול, הנסיך סיסווט סיריק מטאק שהיה לאומני ידידותי לארצות הברית ומנהיג של הקהילה העסקית הקמבודית - הציע להתנקש בחייו של סיהאנוק. מהלך שלון נול דחה לחלוטין. סיהאנוק עצמו, סבר כי סיריק מטאק (שאותו הגדיר כתובע יריב קנאי לכס המלוכה הקמבודי) בגיבוי סוכנות המודיעין המרכזית האמריקנית (CIA), ובמגעים עם יריבו הוותיק של סיהאנוק הגולה סון נגוק טאן, הציעו את תוכנית ההפיכה בשנת 1969. המעורבות של CIA במזימות ההפיכה נותרה בלתי מוכחת, והנרי קיסינג'ר טען מאוחר יותר כי האירועים באו כהפתעה לממשלת ארצות הברית, אך נראה כי לפחות חלק מסוכני המודיעין הצבאי היו מעורבים חלקית.
הפלתו של סיהאנוק
במרץ 1970, בעוד סיהאנוק נסע לאירופה, ברית המועצות וסין, היו הפגנות אנטי-וייטנאמיות בקנה מידה גדול שפרצו בפנום פן. המונים תקפו את שגרירויות צפון וייטנאם ווייטקונג. סיהאנוק העניק תחילה מידה מסוימת של תמיכה למפגינים. הוא קיווה שמוסקבה ובייג'ינג ילחצו על צפון וייטנאם לצמצם את נוכחותה בקמבודיה. ואכן, הייתה השערה כי סיהאנוק ולון נול אולי תכננו את ההפגנות הראשונות כדי להשיג מנוף פוליטי נגד האנוי.
המהומות, לעומת זאת, הסלימו מעבר לשליטת הממשלה - אם כי הדבר נעשה ככל הנראה עם מידה של עידוד מראש הממשלה וסגנו. נמצאה "תוכנית מגירה" שהייתה מיועדת לכאורה עבור הקומוניסטים לכבוש את קמבודיה. ב־12 במרץ ביטל סיריק מטאק את הסכם הסחר של סיהאנוק עם צפון וייטנאם. לון נול סגר את הנמל של סיאנוקוויל לפעילות של צפון וייטנאם ונתן להם אולטימטום בלתי אפשרי - להסיג את כל כוחותיהם וכוחות הווייטקונג משטח קמבודיה בתוך 72 שעות (ב-15 במרץ) או שיהיו חשופים לפעולה צבאית. כאשר בבוקר 16 במרץ היה ברור כי דרישה זו לא נענתה, כ-30,000 צעירים התאספו מחוץ לאספה הלאומית בפנום פן כדי למחות נגד הנוכחות הווייטנאמית.
מנקודה זו, האירועים החלו לנוע במהירות הולכת וגוברת. באותו יום, היה אמור היה מזכיר המדינה קולונל אום מנורין (גיסו של סיהאנוק), לעמוד לדין על ידי התובע הכללי בהאשמות של שחיתות. התביעה נדחתה כדי לשמוע את החלטות המפגינים. לדברי סיהאנוק, מנורין קיבל מידע כי לון נול וסיריק מטאק פעלו להאיץ את ההפיכה השלטונית. קבוצה של אנשיו של מנורין, בפיקודו של מפקד המשטרה של פנום פן, מייג'ור בואור הורל, ניסתה לעצור את הקושרים, אבל הדבר היה מאוחר מדי. מנורין, ושאר אנשי הביטחון המרכזיים הנאמנים לסיהאנוק, נעצרו. לאחר שהתכנסה האספה הלאומית באותו היום, זימנה אמו של סיהאנוק, המלכה קוסמאק, לבקשת סיהאנוק את לון נול ואת סיריק מטאק לארמון המלכותי וביקשה מהם לשים קץ להפגנות. נראה כי במהלך 16 או 17 במרץ סיריק מאטק סוף סוף שכנע את לון נול לסלק את סיהאנוק מהשלטון. לון נול, שעד אז אולי רק קיווה שסיהאנוק יסיים את יחסיו עם צפון וייטנאם, גילה אי-רצון לנקוט פעולה נגד ראש-המדינה. כדי לשכנע אותו, סיריק מטאק, השמיע לו הקלטה ממסיבת עיתונאים שהוקלטה פריז, שבו איים סיהאנוק להוציא להורג את שניהם בשובו לפנום פן. עם זאת, ראש הממשלה לא היה בטוח, וכתוצאה מכך סיריק מטאק, מלווה בשלושה קציני צבא, אילץ לבסוף את לון נול לחתום על המסמכים הדרושים באיומי אקדח.
למחרת - 18 במרץ - הצבא השתלט על הבירה, ונערך דיון בתוך האספה הלאומית בהנהגתו של טאם. אחד מחברי האספה (קים פון, שנהרג לאחר מכן על ידי מפגינים פרו-סיהאנוקיים בקמפונג צ'אם) יצא מההפגנות במחאה, אם כי לא נפגע באותה עת. שאר חברי האספה הצביעו פה אחד על סילוק סיהאנוק מהשלטון. לון נול לקח על עצמו את סמכויותיו של ראש המדינה על בסיס מצב חירום, באישור נשיא האספה הכללית, צ'נג הנג. ההפיכה נעשתה בעזרת תהליכים חוקתיים ולאו דווקא על ידי השתלטות צבאית בוטה. אירועים אלה היו הבסיס של ייסוד רפובליקת הקמאר.
הפגנות נגד ההפיכה
ב־23 במרץ קרא סיהאנוק (באמצעות רדיו בייג'ינג) להתקוממות כללית נגד לון נול. הפגנות עממיות נרחבות הקוראת לחזרתו של סיהאנוק החלו להתרחש בחלקים שונים של קמבודיה. ההפגנות בקומפונג צ'אם נעשו אלימות במיוחד, ושני סגני יושב ראש של האספה הלאומית, סוס סאון וקים פון, נהרגו על ידי המפגינים ב-26 במרץ לאחר שנסעו לעיירה כדי לשאת ולתת. אחיו של לון נול, קצין המשטרה לון ניל, הוצב בעיר הסמוכה טונלה ונהרג גם הוא.
ההפגנות דוכאו באכזריות רבה על ידי הצבא הקמבודי. היו כמה מאות מקרי מוות ואלפי מעצרים. כמה עדים דיברו על שימוש בטנקים נגד המוני אזרחים לא חמושים.
אחרי
בעקבות הפיכה, פלשו כוחות צפון וייטנאם לקמבודיה ב-1970 על פי בקשתו של מנהיג הקמר רוז', נואון צ'ה. אלפי וייטנאמים נהרגו על ידי כוחות אנטי קומוניסטים של לון נול וגופותיהם הושלכו לנהר המקונג. התקפות נגד וייטנאמים החלו לאחר דרישה של לון נול כי כל הקומוניסטים הווייטנאמים חייבים לעזוב את קמבודיה. שגרירות צפון וייטנאם בפנום פן נהרסה על ידי הקמבודים. מתוך כ-450,000 וייטנאמים בקמבודיה, 100,000 עזבו את הארץ ועוד 200,000 הועברו בכפייה לדרום וייטנאם, והפחיתו את אוכלוסיית העדה הווייטנאמית המוערכת ל-140,000 חמישה חודשים לאחר ההפיכה. אירועים אלה סימנו את תחילת מלחמת האזרחים הקמבודית, שהייתה התקפה על משטרו של לון נול, שהנתמך על ידי כוח אווירי אמריקאי נגד הקמר רוז' וצפון וייטנאם.
כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון
המסורת
לפי המסורת שהתפתחה בתקופה הביזנטית נולד גאורגיוס הקדוש בלוד. גאורגיוס היה חייל בצבא הרומי שקיבל על עצמו את הנצרות. בשנת 302 פרסם דיוקלטיאנוס צו כנגד הנוצרים. גאורגיוס נצטווה ליטול חלק בדיכוי הנוצרים, אך תחת זאת התוודה כי הוא נוצרי וביקר את החלטת הקיסר. דיוקלטיאנוס ניסה להמיר את גאורגיוס על דתו, אך הוא סירב והקיסר ציווה על המתתו בעינויים כבוגד. לאחר עינויים קשים נערף ראשו של גאורגיוס על חומת ניקומדיה ב-23 באפריל 303. במסורת הנוצרית הפך הקדוש ל"גאורגיוס הורג הדרקון", המסמל את האמונה הפגאנית. לאחר מותו נקבר גאורגיוס בקפדוקיה, ובמאה ה-5 הובא ראשו ללוד ונקבר בה. העיר הפכה ליעד לצליינים, ושמה הוסב מ"דיוספוליס" ל"גיאורגופוליס".
היסטוריה
בתקופת הקיסר קונסטנטינוס הראשון (306-337) נבנתה באתר כנסייה שלא הוקדשה עדיין לגאורגיוס הקדוש, שכן המסורת הקושרת אותו אל העיר התפתחה רק במאה ה-5 או ה-6. על פי ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, שם הקדוש לו הוקדשה הכנסייה לא פורסם בתחילה מחשש לרדיפות. בהיות גאורגיוס למגן הדת הנכונה, סימלה הכנסייה המוקדשת לו את ניצחון הנצרות על אויביה, ולכן הפכה ליעד לכל מי שביקש לפגוע בנצרות ובנוצרים. הכנסייה נהרסה בשנת 614 בידי הסאסאנים. היא הוקמה שנית ונהרסה בשנת 1010 בפקודתו של השליט הפאטמי אל-חאכם. הצלבנים שייסדו בלוד את הבישופות הלטינית הראשונה בארץ ישראל הקימו את הכנסייה השלישית במקום באמצע המאה ה-12 וזו בוצרה. ב-25 בנובמבר 1177 צרו כוחותיו של צלאח א-דין על לוד והצלבנים גברו עליהם והניסו אותם; אולם ב-24 בספטמבר 1191, במהלך מסע הצלב השלישי, הצליח צלאח א-דין להרוס את הכנסייה. בתקופת הממלכה הצלבנית השנייה, נבנתה הכנסייה שוב, אך עם הכיבוש הממלוכי של לוד בשנת 1260 החריב אותה ביברס, והותיר חלק קטן ממנה בהריסותיה, ככל הנראה כדי לבזותה ברבים. בשטח הכנסייה שהרס ציווה ביברס להקים מסגד, ובהקמתו עשו הממלוכים שימוש באבני הגזית, בעמודי הגרניט והשיש ובכותרות הכנסייה ההרוסה. בשטח המסגד שוכנים שרידים של הכנסייה הביזנטית, ובהם גם עמוד ועליו כתובת ביוונית.
במחצית השנייה של המאה ה-19, כאשר העות'מאנים החלו מעבירים שטחים בארץ ישראל לידי מעצמות אירופה, השטח שלא נכלל במסגד הועבר לממשלת יוון, וזו העבירה אותו לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית אשר קוממה את הכנסייה ב-1872 בעזרת משפחות מונייר וחבש בנות העיר. לצד הכנסייה הוקם גם מנזר.
האתר
מאחר שבחלק משטחה של הכנסייה הצלבנית שכן המסגד, שוקמו רק הספינה המרכזית ומעבר האורך הצפוני, ושני האפסיסים שבקצותיהם. בשל מגבלות המקום נוצר בית רוחב, שבו רק שני מעברים: המעברים המרכזי והצפוני של הכנסייה ההיסטורית. רק שני האפסיסים, חלק מהקיר הצפוני ושני העמודים נותרו מהמבנים הקדומים, וכתוצאה מכך חלק מהקירות המודרניים מודבקים אל הקירות המקוריים, ורק על אלה המקוריים נראית פטינה.
מעל הכניסה אל הכנסייה קבוע תבליט אבן המתאר את הקדוש קוטל את הדרקון, ועל דלת הכניסה מופיעה המילה היוונית "NIKA" (ניצחון) בשל כך שהכנסייה מסמלת את ניצחון הנצרות. איקונוסטאזיס מפואר חוצץ בין אולם התפילה לאזור המקודש ובו נראים, בין היתר, דמויותיהם של גאורגיוס הקדוש קוטל את הדרקון, מרים, אם ישו אוחזת בישו הילד, ישו המורה, יוחנן המטביל ואיקונין המתאר את הקמת הכנסייה. במרכז האולם תלויה נברשת זהב גדולה שנתרמה על ידי קהילה יוונית, והיא זהה לזו הנמצאת בכנסיית הקבר. שני גרמי מדרגות במעבר המרכזי מוליכים אל הקריפטה שבה שוכנת מצבת שיש מהמאה ה-19. לפי המסורת קבור ראשו של הקדוש מתחת למצבה, ועליה תבליט של הקדוש במרכזו של אגן שמן לצד הכיתוב ביוונית. ("גאורגיוס הקדוש, מגדלור מאיר").
חגיגות גאורגיוס הקדוש
בכל שנה ב-16 בנובמבר נערכות בלוד חגיגות גאורגיוס הקדוש, או "חג סנט ג'ורג'", שכונו אצל ההיסטוריון מוקדסי בשם "עיד ליד" (חג לוד). בחגיגות משתתפים חניכים מכל שבטי הצופים הערבים האורתודוקסים. ביום זה נהוג לציין את העברת ראשו של הקדוש מביתיניה ללוד. האירוע מתחיל בערב שלפני יום החג, ולעיתים זובחים החוגגים כבש. ביום האירוע עצמו בשעה 9:00, מתקיימת בכנסייה מיסה חגיגית בנוכחות הפטריארך היווני-אורתודוקסי וכל הבישופים בארץ.
כדור לחץ
כדור לחץ או כדור מתח או כדור להפגת מתחים או כדור עצבים הוא צעצוע גמיש, לרוב קטן יחסית (בדרך כלל בקוטר של עד 7 ס"מ), אשר ניתן למחוץ ביד בעזרת מניפולציה שנעשית על ידי האצבעות. הוא מיועד לרוב כדי להקל על דחק ומתח בשרירים, או כדי להפעיל את שרירי היד. השפעתו של כדור הלחץ על שרירי כף היד דומה מאוד להשפעתם של כדורים סיניים שאוחזים בכף היד ומגלגלים אותם בין האצבעות.
למרות שמם, כדורי לחץ רבים אינם בצורת כדור. ישנם כדורים המעוצבים בצורות משעשעות, ויש כאלו הכוללים סלוגנים, הדפסים שונים, סמלים או לוגואים של חברות. הם עשויים להיות מוצגים לעובדים ולקוחות של חברות, כחלק ממוצרי קידום מכירות או מתנות לעובדים וללקוחות. בבריטניה, כדורי הלחץ הם במקום השלישי בין מתנות קידום המכירות הפופולריות ביותר.
מאחר שיש כעת צורות רבות לכדור זה שאינן-כדוריות, כדורים אלו ידועים באופן כללי כמסייעים בהפחתת מתחים ולחצים.
סוגים
ישנם מספר סוגים שונים של כדורי לחץ, שמקורם ממדינות שונות ברחבי העולם. באמריקה הסוג הנפוץ ביותר של כדורי הלחץ הוא כדורשק (Hacky Sack).
כדור הלחץ הנפוץ ביותר באוסטרליה הוא כדור העשוי מסוג גומי מוקצף, סוג זה יעיל במניעת לחצים, מאחר שבעת סחיטת הכדור החומר ממנו הוא עשוי, מחזיר בעצם התנגדות ללחיצה. סוג נוסף נפוץ של כדורי לחץ הם מסין. כדורים אלו אינם ניתנים ללחיצה בקלות על פי רוב, אלא הם עשויים מחומר מוצק יותר, ולרוב נמכרים בזוגיות, כך שניתן לגלגל אותם ביחד על מנת לקבל צלילים מרגיעים ותחושה של מגע חלק בכפות הידיים.
כיף אגרוף
כיף אגרוף (באנגלית: fist bump) היא מחווה גופנית הדומה במשמעותה ללחיצת יד או לכיף. כיף אגרוף יכול לשמש אנשים לברך זה את זה בעת פגישתם או פרידתם, לשמש כאות הסכמה בין שניים, למתן כבוד או למחוות חברות.
כדור לחץ
סוגים
כמה מהכדורים מרגיעי המתחים עשויים מחומר גמיש שהוא לרוב פוליאוריתן מוקצף. כדורים אלו מיוצרים על ידי הזרקה של רכיבים נוזליים של הקצף לתוך תבנית. ההזרקה הזו יוצרת תגובה כימית, וכתוצאה מכך נוצרות בועות של פחמן דו-חמצני כתוצר לוואי, אשר בתורו יוצר את הקצף.
סוג אחר של כדורי לחץ עשוי מג'ל סיליקון ומשמש, בנוסף להרגעת מתחים ולחצים, גם לטיפול בבעיות אורתופדיות שונות, בבניית תנועת כף היד, כוח, ואחיזה ועוד.
כיף אגרוף
היסטוריה
בעת מגפת שפעת החזירים ב-2009, דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קלגרי, טום פיסבי, טען כי החלפת לחיצת יד ב'כיף אגרוף' תסייע במניעת הפצת המחלה, מפני שהיא היגיינית יותר. בעת מגפת הקורונה ב-2019 הפכה המחווה לנחלת הכלל בצורה נרחבת יותר.
כדור לחץ
סוגים
ישנם עוד מספר סוגים של כדורי לחץ הדומים לכדורשק ומשווקים אותם לשימוש ככדורי-לחץ.
היטושי איממורה
היטושי איממורה (Imamura Hitoshi 今村 均; 28 ביוני 1886 - 4 באוקטובר 1968) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
איממורה נולד בעיר סנדאי שבמחוז מיאגי לשופט מקומי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1907 ובמכללת המלחמה של הצבא ב-1915. ב-1917 קיבל את דרגת הקפטן ונשלח לאנגליה כנספח צבאי בשנה שלאחר מכן. באפריל 1927 התמנה איממורה לנספח הצבאי בהודו הבריטית. לאחר שקודם לדרגת קולונל ב-1930 החזיק איממורה במספר תפקידי מטה במחלקת המבצעים של המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי עד 1932. לאחר שפיקד למשך זמן קצר על הרגימנט ה-57 בשאנגחאי, שב איממורה ליפן והתמנה למפקד בית הספר הצבאי נרשינו, תפקיד אותו מילא עד 1935.
המלחמה בסין
במרץ 1935 קיבל איממורה את הפיקוד על חטיבת הרגלים ה-40 ואת דרגת מייג'ור גנרל. הוא מונה לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג במנצ'וקוו במרץ 1936. בין השנים 1937–1938 שימש איממורה מפקד בית הספר למקצועות חיל הרגלים בטויאמה.
במרץ 1938 קיבל איממורה את דרגת לויטננט גנרל ונמסר לו הפיקוד על הדיוויזיה החמישית ששהתה אז בסין, עליה המשיך לפקד במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת סין–יפן השנייה.
בין 1940 ל-1941 שימש איממורה סגן המפקח הראשי על אימוני הצבא, אחד התפקידים בעלי ההשפעה הרבה ביותר בצבא היפני. לאחר מכן קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה ה-23.
מלחמת העולם השנייה
בנובמבר 1941 מונה איממורה למפקד הארמייה ה-16 ונשלח להוביל אותה בפלישה לאיי הודו המזרחיים. בעת הקרב, עת התקרבו כוחותיו לאי ג'אווה, נפגעה ספינת התובלה עליה שהה מטורפדו, שקעה ואיממורה נאלץ לשחות לחוף.
לקראת סוף 1942 קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה השמינית, שהייתה אחראית על הארמייה ה-17 (שלחמה באיי שלמה) ועל הארמייה ה-18 (שלחמה בגינאה החדשה). בניגוד למקובל, נהג איממורה ברחמנות כלפי האוכלוסייה המקומית באיי הודו המזרחית, התנהגות שלעיתים הובילה לעימותים עם מטה קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית ועם המטה הכללי בטוקיו. עם זאת, מדיניות זו הובילה ליחסים תקינים עם האוכלוסייה המקומית והקלה על הכיבוש.
ב-1943 קודם איממורה לדרגת גנרל. ביחד עם מפקד הצי ברבאול, תת-אדמירל גיניצ'י קוסאקה, נכנע איממורה בפני בעלות הברית בספטמבר 1945.
בתום המלחמה עצר צבא אוסטרליה את איממורה באשמת פשעי מלחמה, בכללם הוצאה להורג של שבויי מלחמה והמתין למשפט בבית דין צבאי. באפריל 1946 שלח איממורה מכתב למפקד האוסטרלי ברבאול בו ביקש ממנו להאיץ את משפטו על מנת להקל על שפיטת פושעי מלחמה אחרים. איממורה הואשם בכישלון לרסן את חברי הפיקוד שלו, שביצעו זוועות אכזריות ופשעים אחרים. משפטו נערך ברבאול בין ה-1 ל-16 במאי 1947. הוא נמצא אשם ונידון לעשר שנות מאסר אותן ריצה בכלא סוגאמו שבטוקיו עד שחרורו ב-1954.
רונדה ראוזי
רונדה ג'ין ראוזי (באנגלית: Ronda Jean Rousey; נולדה ב-1 בפברואר 1987) היא ג'ודוקא לשעבר, לוחמת לחימה משולבת, שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומתאבקת מקצועית אמריקאית, האלופה הראשונה של אליפות הלחימה האולטימטיבית. בעברה אלופת איגוד Strikeforce במשקל חצי בינוני וזוכת מדליית ארד בג'ודו באולימפיאדת בייג'ינג. כיום היא מתאבקת המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
קריירת ג'ודו
בעקבות אמה הג'ודוקא וחלומו של אביה כי גם היא תהיה ג'ודוקא, התאמנה ראוזי במרכז האימונים האולימפי בוייקפילד מסצ'וסטס. בגיל 17 השתתפה באולימפיאדת אתונה והפכה למתחרת הג'ודו האולימפית הצעירה ביותר. באותה שנה זכתה במדליית זהב אליפות העולם לנוער בג'ודו שהתקיימה בבודפשט שבהונגריה. ב-2008 זכתה במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג, במשקל עד 70 ק"ג והייתה לאמריקאית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בענף הג'ודו.
הופעות בלתי רציפות (2017–2014)
ארבעת הפרשים נקלטו בעין המצלמה כשהן נוכחות באירוע הקיץ, סאמרסלאם, שהתקיים בחודש אוגוסט 2014. ראוזי נשאלה לאחר מכן באותו הערב האם היא תלך בעקבותיו של ברוק לסנר ולבסוף תעשה הסבה מקצועית להיאבקות, בתגובה ראוזי ענתה "לעולם אי אפשר לדעת".
באירוע רסלמניה 31 ישבו ארבע הבנות בשורות הקדמיות. במהלך ויכוח מתוכנן בין הרוק לבין סטפני מקמהן וטריפל H, מקמהן סטרה לרוק וציוותה עליו לעזוב את הזירה שלה, כמו כן, היא התגרתה בו בכך שהוא לעולם לא ירים יד על אישה. הרוק יצא מהזירה, אך הלך למקומה של ראוזי כדי להביא אותה לזירה. לאחר מבטים ממושכים בין ארבע הדמויות בזירה, הרוק תקף את טריפל H ודחף אותו לעבר ראוזי שסובבה אותו על גבה. מקמהן ניסתה לסטור לראוזי, אך מהלך זה נבלם וראוזי תפסה את ידה של מקמהן בהכנה לתרגיל ההכנעה שלה, אך ויתרה וזרקה אותה מהזירה. הרוק וראוזי חגגו בזירה בעוד שסטפני וטריפל H נסוגו לאחור.
ב-13 וב-14 ביולי וב-12 בספטמבר הופיעו הבנות כחלק מהקהל במסגרת הקרבות של בייזלר בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג. בנוסף לכך באחד הקרבות של בייזלר בטורניר, נערך עימות ביניהן לבין שארלוט פלייר, בקי לינץ', ביילי וסשה בנקס שגם ידועות בתור "ארבעת הפרשים". עימות זה בין שתי הקבוצות רמז על פיוד עתידי ביניהן.
אלופת הנשים של Raw (2018–2019)
ראוזי ערכה הופעה מפתיעה בסיום אירוע הרויאל ראמבל, אשר נערך ב-28 בינואר 2018, כשהיא עמדה בזירה לצד אלופת הנשים של Raw, אלכסה בליס, אלופת הנשים של סמאקדאון, שארלוט פלייר ואסקה שזכתה בקרב הרויאל ראמבל הראשון של מחלקת הנשים בתולדות ה-WWE. לאחר תום האירוע, פורסם שראוזי חתמה חוזה רשמי עם החברה. הג'קט שלבשה ראוזי בהופעה זו הוא הג'קט המקורי ששייך לרודי פייפר וניתן לראוזי במתנה על ידי בנו של רודי. באירוע "תא ההדחות" שהתקיים ב-25 בפברואר, ראוזי חתמה באופן רשמי על החוזה והייתה מעורבת בעלילה עם קורט אנגל, סטפני מקמהן וטריפל H, שבה אנגל אמר כביכול דברים שנאמרו על ידי סטפני וטריפל H כדי להלהיט את ראוזי, מה שגרם בעצם לראוזי להרים ולהשליך את טריפל H על שולחן ולאחר מכן סטפני סטרה לראוזי. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw התנצלו אנגל וסטפני על הדברים שכל אחד מהם אמר, האווירה נרגעה בין כל ארבע הדמויות, אך התעוררה שוב כשטריפל H הרביץ בפניו של אנגל.
ב-5 במרץ דווח שהופעת הבכורה של ראוזי בזירה תהיה על הבמה הגדולה מכולן, באירוע רסלמניה 34, בקרב זוגות מעורב כשלצידה יהיה המתאבק קורט אנגל ומהצד השני יהיו הזוג סטפני מקמהן וטריפל H. באירוע עצמו שנערך ב-8 באפריל, ראוזי ואנגל ניצחו לאחר שראוזי הכניעה את סטפני מקמהן. ב-16 באפריל לאחר ההפסד בקרב של רוז לנטליה, שעברה באופן רשמי ל-Raw כחלק מתוכנית הסופרסטאר שייק-אפ של שנת 2018 (שפירושו העברה של מתאבקים בין המותגים Raw וסמאקדאון), דוויל תקפה את נטליה עד שרונדה ראוזי הגיעה לזירה והרחיקה את דוויל ורוז. דוויל חזרה לזירה כדי להילחם בראוזי, אך ראוזי הגיבה בסדרת מהלומות שריתקו את דוויל לרצפה.
באירוע סופר שואו-דאון, שנערך ב-6 באוקטובר, ראוזי והתאומות בלה (ברי בלה וניקי בלה) ניצחו את ה-Riott Squad (רובי ריוט, ליב מורגן ושרה לוגאן). לאחר בגידתן של האחיות בלה בראוזי, קרב על תואר אליפות הנשים של Raw התקיים בין ראוזי לבין ניקי בלה באירוע אבולושן. בקרב זה, שהיה הקרב המרכזי של האירוע, ראוזי ניצחה ושמרה בהצלחה על התואר. ראוזי הייתה אמורה להתחרות נגד בקי לינץ' בקרב אלופה נגד אלופה במסגרת האירוע סדרת ההישרדות, אך פחות משבוע לפני קיום האירוע, לינץ' הוגדרה כלא כשירה לקרב, זאת לאחר שהיא ספגה פציעה בפניה עקב מכה מצידה של ניה ג'קס. מי שהחליפה בקרב את בקי לינץ', הייתה שארלוט פלייר. באירוע זה, שנערך ב-18 בנובמבר, ראוזי ניצחה את פלייר לאחר שהאחרונה פסלה את הקרב בשל תקיפת ראוזי בעזרת מקל במבוק. באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-16 בדצמבר, ראוזי שמרה על התואר בהצלחה לאחר ניצחון על ניה ג'קס כתוצאה מהכנעה. ב-24 בדצמבר, ראוזי ניצחה את חברתה, נטליה, והגנה בהצלחה על תואר אליפות הנשים של Raw. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר 2019, ראוזי רשמה ניצחון והגנה מוצלחת על התואר לאחר שהכניעה את סשה בנקס. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, ראוזי הציבה אתגר פתוח על תואר האליפות בפני המתאבקות; אתגר שבסופו ביילי נענתה לו בחיוב, ובו ראוזי ניצחה ושמרה בהצלחה על האליפות. באירוע תא ההדחות, שנערך ב-17 בפברואר, ראוזי ניצחה את רובי ריוט כתוצאה מהכנעה לאחר פחות משתי דקות; לאחר הקרב, שארלוט פלייר ובקי לינץ' התערבו ותיגרה בין השלוש התפרצה, כשלינץ' הכתה את ראוזי ופלייר בעזרת הקביים שלה. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, ראוזי הגנה פעם נוספת על האליפות נגד רובי ריוט, כשהיא עשתה זאת שוב בהצלחה. ב-25 במרץ בתוכנית Raw, ראוזי נטלה חלק באתגר "נצח את השעון" לצד שארלוט פלייר ובקי לינץ' נגד חברות קבוצת ה-Riott Squad; היא התחרתה בקרב יחידים נגד שרה לוגאן, ניצחה אותה וקבעה זמן של דקה ו-25 שניות. תוצאה זו לא הספיקה לה, משום שלינץ' ניצחה את ליב מורגן בזמן של דקה ו-18 שניות. ב-1 באפריל, לינץ', פלייר וראוזי ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ה-Riott Squad. באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, ראוזי כשלה בניסיונה להגן על אליפות הנשים של Raw במסגרת הקרב המשולש "המנצחת זוכה בהכל" על אליפות הנשים של Raw ועל אליפות הנשים של סמאקדאון נגד בקי לינץ' ושארלוט פלייר, כשלינץ' היא זו שניצחה בקרב, וכתוצאה מכך הפכה לאלופת הנשים הכפולה והמתאבקת הראשונה אי פעם שמחזיקה בתארים בו זמנית.
סגנון לחימה
ראוזי נלחמת בסגנון התקפי שמתבסס על יכולות טכניות גבוהות אותן למדה בקריירת הג'ודו שלה. היא נוהגת להפיל את יריבותיה לרצפה ואז למתוח את זרוען בנעילת בריח. סגנון זה הפך לסימן ההיכר של ראוזי.
היריבות מול "סייבורג"
ראוזי, שהחלה את הקריירה שלה בקרבות של 145 ליברות (65.7 קילוגרם) קראה תיגר על כריס סייבורג. ב-6 בינואר 2012 נמצאו בדמה של "סייבורג" שרידים של סטנוזולול - סטרואיד אנאבולי. סייבורג הושעתה למשך שנה וכאשר קיבלה את הרשות להילחם שוב, ירדה ראוזי ל-135 ליברות (61.23 קילוגרם) ואמרה שהיא עדיין רוצה להילחם בסייבורג, אך מכיוון שכעת ידה על העליונה, על "סייבורג" לרדת לדרגת המשקל שלה.
קריירת משחק
ראוזי השתתפה בסרט בלתי נשכחים 3 שיצא ב-2014, בתפקיד שומרת סף קשוחה שמגויסת לחבורת הגיבורים, היא לוהקה לסרט מהיר ועצבני 7 שיצא לאקרנים ב-2015 ושיחקה בתפקיד עצמה בסרט הפמליה.
WWE Network
ב-3 ביוני 2019, ה-WWE שחררו סרט תיעודי על ראוזי אשר עקב אחר חייה בתוך הזירה ומחוצה לה בעיקר בין רסלמניה 34 לרסלמניה 35, בנוסף לאירועים שקדמו קודם לכן כחלק מהסדרה WWE 24 ששודרה בערוץ ה-WWE Network.
חיים אישיים
אביה של ראוזי התאבד כשהייתה בת שמונה. אמה של ראוזי, אן מריה ראוזי דה מארס, הייתה אף היא ג'ודוקא - האישה האמריקנית הראשונה שזכתה באליפות העולם בג'ודו בשנת 1984. ראוזי הסבירה כי סגנון הלחימה שלה ושיטת ההכנעה נלמדה מאמה שהייתה מעירה אותה בבוקר על ידי בריח (אמנויות לחימה).
משנת 2015 ראוזי בזוגיות עם לוחם ה-MMA,, וב-28 באוגוסט 2017 השניים נישאו בהוואי.
אינתה עומרי
אינתה עומרי (בערבית: إنْتَ عُمْرِي, תעתיק מדויק: אנְתַ עֻמְרִי, תרגום: "אתה חיי") הוא אחד משיריה המפורסמים של הזמרת המצריה אום כולתום.
השיר, שאת מילותיו כתב הפזמונאי אחמד שפיק כאמל, היה שיתוף הפעולה הראשון בסדרה של שיתופי פעולה פוריים בין אום כולתום למלחין מוחמד עבד אל-והאב. הוא הושמע לראשונה בפברואר 1964 ומאז זכה להצלחה רבה בעולם הערבי ועובד, הולחן והושר על ידי רבים נוספים.
על השיר ויצירתו
שיתוף הפעולה בין אום כולתום לעבד אל-והאב החל לאחר שידולים מצדו של הגנרל עבד אל-חכים עאמר, שפעל ככל הנראה בפקודתו של גמאל עבד אל נאצר, ועם חשש הדדי של האמנים כי נוכחותו של הצד השני ביצירה תהיה דומיננטית יתר על המידה. על פי הסיכום, שהושג בתיווכם של אחד מנגניה של אום כולתום ושל בעלה, אום כולתום יכלה להתחיל לעבוד על היצירה רק לאחר שעבד אל-והאב סיים את עבודתו. הליך יצירתו של השיר זכה לסיקור נרחב בעיתונות המצרית, סיקור שהלך וגבר ככל שהתקרב מועד ביצוע הבכורה.
מילותיו של השיר נכתבו בערבית מצרית ובלשון עממית. השיר הוא מונולוג כיסופים ואהבה של הדוברת אל אהובה. השיר מולחן במקאם כורד. שיר זה, יחד עם שירים נוספים שהלחין עבד אל-והאב לאום כולתום, התאפיין בסגנון מודרני יותר משיריה המוקדמים.
זמן קצר לאחר השמעת הבכורה של השיר התגלע סכסוך בין השניים, לאחר שאום כולתום גילתה כי עבד אל-והאב הקליט גרסה משלו לשיר, ושבכוונתו לשחררה לרדיו המצרי. היא איימה כי אם ייעשה הדבר היא לא תשיר עוד את השיר, לא תוציא הקלטה שלו ותתבע את הרדיו המצרי כדי למנוע את שידורו. האיום הוביל לגניזת ההקלטה של עבד אל-והאב.
כנהוג בהופעותיה שירים רבים זכו להקדמה אינסטרומנטלית ותובלו באלתורים וחזרות על קטעים לפי בקשת הקהל. כך גם השיר אינתה עומרי זכה להקדמה של כשבע דקות בהופעות, ובהופעה משנת 1972 נמשך ביצוע השיר שעתיים תמימות. הדיוק עליו הקפידה בהקלטות הביא לכך שהקלטת הקדמה של ארבע דקות לשיר נמשכה כחמש שעות, ושאחת מהקלטות השיר כללה קטעים מהופעות שונות שלו, כשהמילה אינתה לקוחה מאחת ועומרי מאחרת.
התגובות לשיר והשפעתו
הצלחתו המסחרית של השיר התבטאה בתשלומי התמלוגים בהם זכו כותבו ומלחינו ושהסתכמו בחלוף שנה ב-250 אלף לירות מצריות, כמו גם ברווחים ממכירתו בעולם הערבי מחוץ למצרים, שעמדו ביוני 1965 על סך של 80 אלף לירות שטרלינג. למרות הצלחתו המסחרית, בקרב מלחינים מצרים זכה לחנו של השיר לביקורות שליליות ולטענות כי הוא דומה לשירים קודמים של עבד אל-והאב.
השיר בוצע מחדש גם על ידי זמרים ישראליים, (ואף נכתבו מילים בעברית ללחן על ידי הרב יצחק סונה) בהם זיו יחזקאל, זהבה בן, עופר לוי, שרית חדד משה חבושה ויחיאל נהרי. ביצועה של זהבה בן זכה להצלחה גם בקרב הקהל הערבי בישראל, ברשות הפלסטינית ובמדינות ערב.
אגרוטק
רקע
החקלאות היא מתחומי העיסוק הקדומים ביותר של האדם, והיא עברה שינויים רבים מאז הגידול המסורתי שהתמקד בייצור מזון בסיסי למשק הבית המשפחתי. ייצור המזון, שכלל גידולי צמחים ובעלי חיים, הפך להיות לתוצרת הנמכרת למרחקים – באופן שאפשר להגדיל את כלל כמות המזון הקיים בעולם לצורך שימושו של המין האנושי, ומתוך כך להגדלת כמות האוכלוסייה העולמית.
המאה העשרים הביאה אתה שינויים גדולים בחקלאות, שהביאו להגדלה משמעותית של התוצרים החקלאיים. התחומים העיקריים בהם חלה התפתחות בחקלאות במאה העשרים הם: שימוש בדשנים כימיים, הדברת מזיקים, הדברת עשבים, מניעת מחלות קרקע, אנליזה כימית של תוצרים חקלאיים וצרכים תזונתיים של בעלי חיים המשמשים בחקלאות, חקלאות הידרופונית, חקלאות של יצירת מיקרו-אקלים (כגון: חממות, בתי רשת ומנהרות פלסטיק, טיפוח זנים בחקלאות הצומח וטיפוח גנטי בחקלאות בעלי החיים. כמו כן, פיתוח שיטות השקיה, ניקוז, שימור קרקע, מיחזור מים ואגירת מים – כל אלה תרמו להגדלת כמות ייצור המזון, בייחוד באזורים יבשים. כמו כן, התפתח רבות תחום האחסון והשימור של תוצרת חקלאית הן טרייה והן יבשה, הן מן החי והן מן הצומח – וכל זאת במטרה להאריך את חיי המדף של המוצרים השונים, תוך כדי שנשמרת איכותם, בטיחותם וערכם התזונתי.
אתגרים בחקלאות במאה ה-21
בשנים האחרונות נמדדת עלייה מתמשכת במחירי התוצרת החקלאית והמזון המעובד, ולפי תחזיותיהם של מומחים שונים, מגמה זאת צפויה להימשך גם במהלך העשורים הקרובים. עלייה זאת היא תוצאה של אתגרים סביבתיים הולכים וגדלים - שינויי אקלים קיצוניים, פיחות במקורות מים, דלדול של משאבי טבע נוספים וירידה במגוון הביולוגי. כל אלה, לצד עלייה באוכלוסיית העולם שמצריכה פיתוח שיטות חדשות לייצור המזון.
עם השנים יש יותר אוטומציה ופחות עבודת כפיים בחקלאות.
יצירת מקורות מזון חלופיים
באמצעות המהפכה של הביולוגיה המולקולרית ניתן להבין כיום את הבסיס של המסלולים המטבוליים המתרחשים בצמח, כולל הבקרה הגנטית שלהם. באופן זה, ניתן לטפח זנים בעלי תכונות משופרות; ולמעשה, רוב הזנים החדשים נוצרים כיום באופן זה, באמצעות הכלים של הביולוגיה המולקולרית. ההבנות של הביולוגיה המולקולרית מאפשרות פיתוחים חקלאיים בתחום ההנדסה הגנטית וגם בשיטות ביוטכנולוגיות, באופן המרחיב את הייצור החקלאי למעבדה ולמבחנה, וכך מעלה את כמות התוצרת החקלאית הכללית.
אוטומציה בחקלאות
אוטומציה היא הטכנולוגיה העוסקת ביישום מערכות מכניות, אלקטרוניות, ממוחשבות ומבוססות-מחשב של הפעלה ובקרה על מכונות, ללא מגע ידי אדם. יישום האגרוטק באוטומציה ומיכון חקלאי יכול להגדיל משמעותית את תפוקות השדה או המטע ובכך את כמות התוצרים החקלאיים, משום שהוא מאפשר ייצור יעיל יותר. האוטומציה במיכון ובגידול אף תורמת לסביבה, שכן היא ממזערת עודפים, מאפשרת חיסכון בזרעים, מינרלים ודשנים וממקדת את הצרכים באופן מרבי; הדבר תורם הן לחיסכון בתשומות והן במניעת זיהומים ועודפים בלתי מנוצלים.
חיישנים ומערכות בקרה
חיישנים ובקרה הם אמצעים בלתי נפרדים מהחקלאות המתקדמת; החל מהכנה ועיבודי קרקע, זריעה, נטיעה, אסיף וקטיף וכלה בטיפול בתוצרת, אריזה ושילוח. בכל התהליכים הללו משתמשים בחיישנים ומערכות בקרה מתקדמים והטכנולוגיה ממשיכה להתפתח. בין הפיתוחים האחרונים של האגרוטק נמצאת מערכת לקריאת מדדי קרקע על ידי לוויינים ואמצעים נוספים, כגון מצלמות מיוחדות במטוסים, הליקופטרים או רחפנים. מערכת כזו אוספת נתונים מהקרקע, באופן המאפשר לזהות את הצרכים של כל צמח וצמח באופן פרטני. מערכת כזו מספקת מידע לגבי הזמן שבו כל עץ זקוק להשקיה או להדברה, ומאותתת להתערבות במידה וצמח מסוים חולה. כמו כן, ישנן מערכות בקרה חדשניות נוספות המבוססות על סוגי חיישנים שונים: חיישנים למדידת איכות אוויר חיישנים לזיהוי הרכב קרקע, חיישנים לזיהוי תקלות בציוד חקלאי, חיישנים עבור חיות משק כמו מד רביצה לפרות, הרכב חלב, משקל אוטומטי ועוד.
הדברה ביולוגית
האגרוטק עוסק בין היתר בהדברה ביולוגית. אמצעי ההדברה כימיים יכולים להזיק לסביבה, ולעיתים יש בהדברה הכימית חומרים רעילים ואף מסרטנים. ההדברה הביולוגית, לעומת זאת, תוקפת את המזיק על ידי שימוש באויב הביולוגי שלו, ובאופן זה איננה מזיקה לסביבה. מדובר בחיידקים שיש ביכולתם לפגוע בחרקים המזיקים לתוצרת החקלאית, על ידי הפרשת גביש חלבוני שהוא רעלן. כאשר רעלן זה בא במגע עם מערכת העיכול של החרקים המזיקים הוא משמיד אותם. בפעולה זו אין חשש לפגיעה בבני אדם או בבעלי חיים אחרים.
בישראל מספר מועט של חקלאים עבר להשתמש בהדברה ביולוגית, על אף שקיימים מספר מפעלים המייצרים תכשירים ביולוגיים. פרופ' בן דוב מאמין שהמעבר להדברה ביולוגית טמון בחינוך, בהסברה ובמודעות.
הממלכה הסודית
הממלכה הסודית (באנגלית: Epic) הוא סרט אנימציה של חברת פוקס המאה ה-20. את הסרט ביים כריס וודג', והוא מבוסס על סדרת ספרים מאת ויליאם ג'ויס.
תקציר העלילה
לאחר מות אמה, מרי קתרין בת ה-17, (או בכינויה - אמ-קיי) עוברת לגור עם אביה המדען פרופסור בומבה, שבילה את חייו בחיפוש אחר חיילים הומנואידים זעירים בשם אנשי העלה. הם מגינים על היער הסמוך למקום בו חי בומבה מפני יצורים מרושעים בשם בוגנים ומנהיגם הזדוני מונדרייק. הנחישות של בומבה למצוא הוכחה לתיאוריות שלו מרגיזה את בתו מכיוון שהיא מאמינה שזה שטויות, כמו שאמה עשתה, אבל בומבה מבטיח לה שהוא ימצא הוכחה.
בינתיים, איש עלה עצמאי בשם רוד מחליט לעזוב, למורת רוחו של המפקד שלו רונין, שהבטיח לאביו המנוח של רוד שהוא ידאג לבנו.
מלכת הפיות המיטיבה של היער, המלכה טרה, חייבת לבחור את יורש הכיסא שלה ויוצאת לשדה של תרמילי עלים על סיפונה המעופף ומלווה על ידי השומרים המלכותיים, ומגיע לשדה כשהוא נשמר על ידי שבלול וחשופית, בשם מאב וגראב. מיד לאחר שהיא בוחרת תרמיל, הבוגנים תוקפים. טרה בורחת מהאזור עם התרמיל, ולמרות ששומרי ראש - אנשי העלה עושים כמיטב יכולתם כדי להגן עליה, הם מוצפים במהרה במספר העצום של הבוגנים. בזמן שרודפים אחריו, רונין מגיע אל טרה והזוג עף על יונק הדבש שלו. לאחר מכן הם מותקפים על ידי מונדרייק ובנו דאגה. דאגה נהרג על ידי רונין, אך רק לאחר שהוא יורה בטארה.
בינתיים, אמ-קיי מחליטה לעזוב לאחר שהתווכחה עם אביה על המחקר שלו. לפני שהיא יכולה לעזוב, כלבו של בומבה - אוזי, רץ ליער. בעת חיפוש אחר אוזי, אמ-קיי רואה את טרה נופלת. גוססת, טארה נותנת לה את התרמיל ומשתמשת בקסמה כדי לכווץ אותה. היא מספרת לאמ-קיי שהיא צריכה לקחת את התרמיל אל נים גאלו, אשף תולעת זוהר, לפני שהיא מתה, ואמ-קיי מצטרפת לרונין ולאנשי העלים, יחד עם מאב וגראב. רונין מגלה כי רוד נכנס למירוץ נגד יצורים אחרים וחרקים על ציפורים. רוד חוזר לעסקה עם גנגסטר קרפד קצר מזג בשם בופו למכור את המירוץ ולהפסיד. לפני שבופו ושני מדריכיו הספיקו להאכיל את רוד לנחש, רונין מתערב ומורה להם לעזוב. רוד מסרב להצטרף אליו, אמ-קיי, מאב וגראב לאחר ששמע על מותה של המלכה טרה, כאשר בופו שומע.
כשהם מגיעים לארץ הבוגנים, רונין מסיח את דעתם של הבוגנים בעוד שאמ-קיי ורוד מצילים את מאב, גראב ואת התרמיל. מנדרייק מגלה אותם ומורה לבוגנים לעצור אותם. אמ-קיי, רוד, מאב וגראב בורחים בחיים, אך רונין מקריב את עצמו כדי להבטיח את בריחתם. לפני שהירח המלא יוכל להנביט את התרמיל במונהבן, עטלפי מנדרייק חוסמים את האור וגורמים לתרמיל להתחיל לנבוט בחושך. אנשי העלה יצאו להילחם בבוגנים; אמ-קיי מנסה לקבל עזרה מאביה על ידי ביקור במצלמות השונות שלו שהציב ביער. עם זאת, לאחר שחזר להכרה, בומבה סבור שהוא לא ממש ראה את אמ-קיי ושהוא היה מטורף כל השנים, ומכבה את כל המצלמות שלו. הוא משנה את דעתו כשהוא רואה את הסיכה האדומה שאמ-קיי שמה על המפה שלו
בומבה שמח לראות שהוא צדק והוא עוקב אחר אמ-קיי למונהייבן. אמ-קיי משתמשת באייפד של בומבה להשמעת קולות עטלף, ומפתה את עטלפי מנדרייק. בינתיים מאב ונים גאלו מנסים לעצור את מנדרייק מלהגיע לתרמיל, אך לא מצליחים. בדיוק אז מופיע רונין, הנושא צלקות וחבלות מהבוגנים. מנדרייק מצליח להתעלות עליו, אך מוגן על ידי רוד, שלבסוף מבין את חשיבות עבודת הצוות. לפני שמנדרייק משיג את הניצחון שלו, התרמיל פורח באור ירח, מביס את הבוגנים ומטביע את מנדרייק לתוך בור של עץ סמוך.
היורש הנבחר היא ילדת הפרחים שעזרה להציל את טרה מוקדם יותר בסרט. גראב הופך לאיש עלה, רוד ורונין מתפייסים, ואמ-קיי מתנשקת עם רוד לפני שאמ-קיי חזרה לגודלה המקורי.
לאחר שאמ-קיי התאחדה עם בומבה והפכה לעוזרו, משפחת האדם עדיין שומרת על קשר קבוע עם חבריהם הקטנים כשהם ממשיכים במחקר עולמם.
רדיו א-שמס
רדיו א-שמס (בערבית الشمس, מילולית "רדיו השמש") היא תחנת רדיו אזורי המשדרת לצפון ישראל מכפר החורש שליד נצרת.
היסטוריה
התחנה נוסדה ב-24 ביולי 2003 מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, התש"ן-1990. המכרז יצא לאחר שהתחנה הערבית הקודמת, רדיו 2000 הגיעה לחדלות פרעון והפסיקה את פעילותה. רדיו א-שמס היא תחנת הרדיו הערבית היחידה הפועלת מכוחו של חוק זה, ועד הקמת רדיו א-נאס בשנת 2020, הייתה התחנה הערבית הפרטית החוקית היחידה הפועלת בישראל. א-שמס הוא המתחרה העיקרי של קול ישראל בערבית (כיום נקרא "רדיו מכאן") אך בניגוד לו, הוא מפעיל מערכת חדשות עצמאית, המשדרת 18 מהדורות חדשות ושלושה יומנים ביום. שידורי התחנה נקלטים באופן חלקי גם במישור החוף ובשומרון, בדרום לבנון ובצפון ירדן, וכן הם משודרים באמצעות רשת האינטרנט. התחנה מתייחסת אל עצמה כאל תחנה המשרתת את כל המגזר הערבי, על אף שאיננה נקלטת בנגב ובדרום הארץ, ולא כאל תחנה אזורית.
לפי סקרים שערכה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשנים 2006 ו-2007, כ-50% מכלל המאזינים הערבים בישראל הקשיבו לשידורי התחנה מדי יום. בשידורי התחנה שותפים אמנים ערבים שונים, לשמאס ונחאס יש תוכנית סאטירה שבועית.
בעבר נטען כנגד התחנה כי משודרים בה תכנים אנטי ישראלים. ב-2008 נקנסה התחנה על ידי הרשות השנייה ב-2 דקות פרסום בעקבות שידור פרסומת שכללה "אלמנטים של הסתה ושטנה שאין להם כלל מקום בתחנת רדיו ישראלית".
ב-2014 התיר בג"ץ לתחנה לשדר במהלך יום הכיפורים אשר התלכד באותה שנה עם חג הקורבן. בעקבות זאת החריגה הרשות השנייה ב-2015 את התחנות הערביות מן הכלל האוסר שידורים ביום כיפור.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-שמס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה המואזנת ביותר בקרב ערביי ישראל.
ג'לזון
מחנה ג'לזון (בערבית: مخيّم الجلزون, תעתיק מדויק: מח'ים אלג'לזון) הוא מחנה פליטים פלסטינים בקרבת רמאללה, בשטח הרשות הפלסטינית. על פי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה במחנה היו בשנת 2012 כ-8,900 תושבים.
היסטוריה
המחנה הוקם ב-1949 כ-7 ק"מ מצפון לרמאללה על אם הדרך רמאללה-שכם (בתוואי הקדום של דרך ההר). המחנה הוקם על 253 דונם של אדמת טרשים בצלע הר שאונר"א שכרה מממלכת ירדן. רוב תושבי המחנה ששוכנו בו בעת הקמתו היו פליטים מ-36 כפרים בסביבת לוד ורמלה. בשלוש השנים הראשונות גרו תושבי המחנה באוהלים ולאחר מכן עברו לבתים בנויים.
ב-1977 הוקמה בסמוך למחנה ההתנחלות בית אל.
מחנה ג'לזון היה אחד ממחנות הפליטים הפעילים ביותר באינתיפאדה, החל מדצמבר 1987. תושבי המחנה היו מעורבים במקרים רבים של יידוי אבנים על מכוניות ישראליות בכביש, וכן בעימותים אלימים רבים עם מתנחלים מהסביבה וכוחות צה"ל. בשנה הראשונה של האינתיפאדה נרצחו במחנה מספר פלסטינים בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל. שלושה עשר בתים במחנה נהרסו על ידי שלטונות ישראל בשנה הראשונה של האינתיפאדה. בינואר 1988 עצרו השלטונות את כל חברי הוועד העממי שתאם את פעולות האינתיפאדה בג'לזון, אולם תוך כמה ימים קם ועד אחר תחתיו.
בסוף שנת 1988 חיו במחנה כ-5,600 תושבים. ב-2016 כ-10,000 תושבים.
במסגרת הסכמי אוסלו נקבע כי מחנה ג'לזון ייכלל ב"שטח B", היינו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית אך שליטה ביטחונית ישראלית. ב-1997 התקין צה"ל גדר סביב המחנה, במטרה לצמצם את החיכוך בין תושביו לבין התנועה שבכביש. עם זאת, בעקבות פתיחת הכביש העוקף שחיבר את גבע בנימין לוואדי חרמייה דרך עפרה, הדלדלה התנועה הישראלית בכביש שליד ג'לזון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש לגמרי לתנועת ישראלים.
תנאי המחיה
בתי המחנה מחוברים למים זורמים וחשמל, אולם לא כל הבתים מחוברים למערכת ביוב מרכזית. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נוצרה מתיחות בין תושבי מחנה ג'לזון לתושבי כפר שכן על רקע חיבור ביוב של תושבי המחנה לזה של הכפר. מחנה ג'לזון מנוהל ברובו בידי אונר"א, בסיוע כספים ממדינות תומכות. אונר"א מפעילה במחנה שני בתי ספר, האחד לבנים והשני לבנות אשר ביחד משרתים 2045 תלמידים, נכון לסוף 2007. בית הספר לבנות פועל בשתי משמרות. במחנה שלושה מסגדים.
סקר שנערך בשנת 2006 העלה כי רוב מכריע של התושבים חי בבתים בבעלות המשפחה ורק 3% גרים בשכירות. גודל דירה ממוצעת 94 מ"ר, ורוב הדירות (כ-78.5%) הן בנות 3 חדרים או יותר, ל-90% מהמשפחות שירותים בתוך הבית. צפיפות המגורים גבוהה: ב-61% מהבתים גרו 3 עד 5 תושבים בחדר וב-16.5% נמצאה צפיפות של יותר מ-5 תושבים לחדר. איכות המבנים ירודה: רטיבות בקירות נצפתה ב-72.5% מהבתים, עובש בכ-50% ונזילות ב-37%. רק כ-40% מהבתים חשופים לאור שמש וב-29% האוורור אינו מספיק. נמצא מתאם מובהק בין צפיפות המגורים (נפשות לחדר) במחנה וליקויי המבנים לשכיחות מחלות דרכי הנשימה באוכלוסייה.
ג'ימבו ג'יי
עומר הברון (נולד ב-7 ביוני 1985 ברחובות), הידוע בשם הבמה "ג'ימבו ג'יי", הוא זמר ושחקן ישראלי. לצד קריירת הסולו שלו, הברון הוא שחקן ומחזאי, חבר בלהקת ויקטור ג'קסון ויוצר ומבצע של ספוקן וורד.
ילדות
עומר הברון נולד וגדל ברחובות. שם הבמה "Jimbo J" היה הכינוי שלו בתוכנת המסרים המיידיים ICQ, ודבק בו מאז. הוא שירת בגדוד הרעם של חיל התותחנים, ולאחר מכן למד תקשורת במכללה האקדמית ספיר, התמחות ברדיו ופודקאסט.
מוזיקה
בתיכון (2007) היה חבר בלהקת ראפ בשם N.O.D, שלימים הפכה לשלישיית ויקטור ג'קסון. הברון הופיע כראפר בשלישיה יחד עם איציק פצצתי ועמית אולמן עד שנת 2011, אז עברו השלושה להופיע יחד על במות התיאטרון.
ביולי 2018 הוציא את השיר ״פירות ההצלחה״ עם עמית אולמן, המגולל את סיפורו של קמפיין פרסומי שהוזמן להשתתף בו בעקבות הצלחת האלבום "בואו לפני".
במרץ 2019 הוציא את אלבומו השני ״מה ראפרים רוצים״. חברי להקת ספא באלבום זה היו ועודם רועי דורון, אוריה ויצטום ואיתי כפיר. האלבום הופק מוזיקלית על ידי איציק פצצתי ורועי דורון.
ביוני 2019 התארח בשיר "סמוראי" של רביד פלוטניק, מתוך האלבום "ועכשיו לחלק האמנותי" ובנובמבר הוציא אלבום הופעה חיה בשם "סוסי פרא אמיצים".
ב-27 במאי 2021 הוציא את אלבומו השלישי, "עובדי נמל". האלבום בהפקת רועי דורון, ומתארחים בו רבקה מיכאלי, רביד פלוטניק, שיר הדס מאיר ואיה זהבי פייגלין. מאלבום זה בלט השיר "חתולים" שהגיע לראש המצעדים, כמו גם השיר "מטקות", והשיר "מאמי אני על זה" שאת הקליפ שלו ערכו האחים צברי.
בדצמבר 2021 כתב את השיר "שיר בעברית" עבור האקדמיה ללשון עברית, לכבוד יום השפה העברית של אותה שנה. השיר מבוצע על ידי להקת שלווה, והברון מדקלם בסופו קטע ספווקן וורד.
ב-10 במרץ 2022 הוציא את הסינגל "רק מספר" בהפקתו של רועי דורון.
בפברואר 2022 הוציא את השיר "סתלבט בקיבוץ" יחד עם להקת פול טראנק (באנגלית Full Trunk). השיר זכה להצלחה רבה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו, ואף הוכרז כשיר השנה של גלגלצ, רדיו 102FM וכאן 88. ביולי 2023 זכה בפרסם אקו"ם על השיר, בקטגוריית הישג השנה לשיר.
תיאטרון
בשנת 2012 החל לשחק באופרת הראפ "העיר הזאת" בתיאטרון האינקובטור. בהצגה שיחק הברון ארבע דמויות: הבלש ג'ק, צ'אקי, ברנבי ג'רבוון ואת דמות האסיר. הברון היה שותף לכתיבת המחזה והלחנתו יחד עם עמית אולמן ואיציק פצצתי, על כך זכו השלושה בפרס קיפוד הזהב. הההצגה ירדה בשנת 2022 מהבמות במטרה להפוך אותו לסרט קולנוע.
בין השנים 2014-2022 שיחק בעיבוד הספווקן וורד ל"מקבת'" של שייקספיר בתיאטרון האינקובטור בתפקיד מלקולם.
בשנת 2017 שיחק בהצגה "איוב" במסגרת פסטיבל ישראל.
טלוויזיה וקולנוע
ביוני 2020 שיחק את עורך הדין באופרת הראפ עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי של תאגיד השידור כאן.
רדיו ודיבוב
ביולי 2021 הוציא את ההסכת "הצבא הכי בעולם" יחד עם אוריה ויצטום, ובהפקת תיאטרון האינקובטור. ההסכת הוא הסכת דוקו-קומי, המספר סיפורים אמיתיים משירותו הצבאי בחיל התותחנים. עונה שנייה של ההסכת יצאה במאי 2022.
במרץ 2021 השתתף בפרק קורונה חגיגי לסדרת האנימציה "סוף הדרך" של תאגיד השידור "כאן", בו דיבב מספר דמויות ובן היתר את דמות הקורונה של הצ'ייסר מהמרדף בכאן 11.
דיסקוגרפיה
אלבומי אולפן
אלבומי הופעה
חיים אישיים
בשנת 2012 חלה בסרטן מסוג הודג'קין לימפומה ועבר טיפולי כימותרפיה במקביל להופעותיו בהצגה העיר הזאת. עומר הברון נשוי לשני, אב לבת ומתגורר בקיבוץ אור הנר.
הואמבו
הואמבו (בפורטוגזית: Huambo; לשעבר "ליסבון החדשה"; בפורטוגזית: Nova Lisboa) היא עיר במרכז אנגולה ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת ברמות אנגולה בגובה 1,721 מטרים מעל פני הים ליד מוצא הנהר קוננה (Kunene) כ-520 ק"מ מדרום-מזרח לבירה לואנדה. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 934,127 תושבים.
תחנת הרכבת של העיר היא תחנה ראשית על מסילת הברזל בין לבין גבול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בעיר פועל נמל תעופה. העיר נהנתה מפריחה בתקופת השלטון הפורטוגזי וסבלה קשות בשנות מלחמת האזרחים באנגולה.
לפני העידן הקולוניאלי
הואמבו קיבלה את שמה מממלכת ואמבו (Wambu), אחת מ-14 הממלכות של שבט האובימבונדו (Ovimbundu) ברמת אנגולה המרכזית. האובימבונו, שבט עתיק שמקורו ממזרח אפריקה, ייסד את באילונדו (Bailundu), ממלכתם המרכזית, במאה ה-15 לערך. ממלכת וואמבו הייתה אחת הממלכות הקטנות שהייתה כפופה למלך באילונדו, למרות שהיא נהנתה, כמו הממלכות האחרות, ממידה משמעותית של עצמאות.
השלטון הפורטוגזי
בעוד שבאילונדו מוזכרת במסמכים מהמאות ה-18 וה-19 בהקשר לנתיבי סחר שקישרו אותה לממלכת ויי (Viye), ואמבו הקטנה ידועה רק בהקשר של סלילת מסילת הברזל מבנגואלה על ידי הפורטוגזים בראשית המאה ה-20. למרות שמלכי באילונדו וואמבו התנגדו לחדירת מסילת הברזל לשטחם על ידי ביצוע מארבים כנגד פועלי המסילה והמתיישבים, הם הוכנעו בסופו של דבר על ידי צבא פורטוגל וב-8 באוגוסט 1912 נוסדה הואמבו באופן רשמי על ידי הגנרל הפורטוגזי ז'וזה נורטון דה-מאטוס (José Norton de Matos).
הקמתה של מסילת הברזל התקדמה בתחילה עם קשיים רבים, עקב תנאי הקרקע הקשים, המלריה, ובמידה מסוימת עקב התנגדות הילידים. הואמבו נועדה להיות נקודה אסטרטגית משיקולים רבים. האקלים ההררי הנוח וקיומם של מקורות מים שופעים בסביבתה, הפכו אותה לנקודה אידיאלית להקמתה של תחנת רכבת. עם הקמתה של העיר החלו עבודות הסלילה להתקדם באופן מהיר יותר והקשר עם גבול קונגו הבלגית הושג ב-1929. עד אז פעלה כבר בהואמבו אחת מסדנאות הרכבת החשובות באפריקה.
בשנות העשרים הואמבו כבר הייתה אחת מהמרכזים הכלכליים של אנגולה הפורטוגזית. כמה מפעלי מזון חשובים פעלו בה והם היוו את ערוץ הייצוא הראשי של המגזר החקלאי העשיר של המחוז. כמו כן הייתה הואמבו ידועה במספר הרב של מוסדות החינוך שלה, במיוחד המכון למחקר חקלאי שקיים עד היום.
ב-1928 שונה שמה של העיר ל"ליסבון החדשה", על שם ליסבון, בירת פורטוגל ובכך נרמז שבכוונת השלטון הקולוניאלי להפוך את הואמבו לבירת המושבה. בסוף שנות השישים הייתה הואמבו ידועה בתחרות מרוץ המכוניות הבינלאומי בן שש השעות שהתקיים בה. עד לקבלת העצמאות של אנגולה, שגשגה ליסבון החדשה והתפתחה כלכלית ובכך הפכה לאחד המרכזים העירוניים החשובים במושבה.
לאחר קבלת העצמאות
לאחר שאנגולה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975, שונה בחזרה שמה של העיר לשם המקורי, הואמבו. מלחמת האזרחים באנגולה בשנים 1975-2002 עצרה את התפתחותה של אנגולה בכלל ושל הואמבו בפרט והרסה חלק גדול מהתשתיות שלה. הואמבו הפכה להיות זירת קרבות במלחמת האזרחים בין התנועה העממית לשחרור אנגולה (MPLA) לבין UNITA החל מפרוץ המלחמה ועד למותו של מנהיג UNITA ז'ונאס סאווימבי ב-2002. בתקופה זו הוטל על העיר מצור, היא ניזוקה קשות ואזרחיה נטבחו בהמוניהם או נמלטו מהעיר.
עם קבלת העצמאות הכריז סאווימבי על מחוז הואמבו כרפובליקה נפרדת מאנגולה. יחד עם זאת, ה-MPLA כבשו מחדש את העיר ב-8 בפברואר 1976 בעזרתם של כוחות קובנים, למרות שרוב האזורים סביב להואמבו נותרו בשליטת UNITA.
באמצע שנת 1976 חיל המשלוח הקובני הקים את מפקדותיו החשובות בעיר ובערים אחרות באנגולה, אך UNITA שלט ברוב האזורים הכפריים.
פליטים החלו להתרכז בערים, בבקשם הגנה וסיוע הומניטארי. אחד הארגונים ההומניטאריים שהגיעו למחוזו הואמבו ב-1979 היה הצלב האדום. ב-1984 הסלים העימות באופן דרמטי וזרם הפליטים לערים גבר. מבצע סיוע רחב ממדים שוגר לערים של מחוזות רמת אנגולה שהגישה לחלק מהם התאפשרה רק בדרך האוויר. רבים מהכבישים בתקופה זו היו בשליטת UNITA ומוקשו בצורה נרחבת.