cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tour De Force
חלק ראשון: ג'ון והלהקה
מקור: setlist.fm
הברון מינכהאוזן
הברון מינכהאוזן הוא דמות ספרותית שיצר הסופר הגרמני רודולף אריך רספה המבוססת באופן רופף על הברון קרל פרידריך הירונימוס פון מינכהאוזן (בגרמנית: Karl Friedrich Hieronymus, Freiherr von Münchhausen; 11 במאי 1720 – 22 בפברואר 1797).
סיפורי הברון כפי שהופיעו בספרו של רספה כללו אירועים בלתי מציאותיים בעליל כגון רכיבה על כדור תותח, מסע אל הירח, היחלצות מביצה בעזרת משיכת שיערו שלו, סוסו שנחצה בעוד הוא ממשיך לרכוב על חלקו הקדמי, מנגינות שקפאו בחצוצרה ונשמעו רק כאשר הפשירו לאחר מכן, טיול לירח על שתיל אפונה, אייל שמצמיח עץ דובדבנים מקרניו ועוד.
רקע
מינכהאוזן האמיתי, עליו מבוססים סיפוריו של רספה, נולד בעיר בודנוורדר ושם גם סיים את חייו. בנעוריו נשלח לשמש כנושא כלים של הדוכס מבראונשווייג-לינבורג (Braunschweig-Lüneburg). בשנת 1738 התגייס לצבא האימפריה הרוסית ושירת ביחידת פרשים כבדים (קירסירים). הוא השתתף בשתי מערכות כנגד הטורקים. בשנת 1750 פרש מן השירות בדרגת האופטמן (סרן של חיל הפרשים). הוא המשיך את חייו באחוזתו, נודע כאיש חברה שאירח אריסטוקרטים במסיבות, וזכה במוניטין של מספר סיפורים מדהימים ויוצאים מגדר הרגיל אודות הרפתקאותיו כביכול, בין השאר בהתבססות על עברו הצבאי. סיפורים אלה הובנו כהלצות ולא כשקרים.
רספה, שפגש כנראה את מינכהאוזן באוניברסיטת גטינגן וייתכן שאף התארח במסיבותיו, החל לפרסם בעילום שם סיפורים הומוריסטיים המבוססים על דמותו של מינכהאוזן (אם כי חלק מהם נלקחו ממקורות אחרים). סיפורים אלה הופיעו תחילה בכתב עת ברלינאי בשם Vade Mecum für lustige Leute (בתרגום מקורב: ספרון לאנשים מצחיקים) ללא ציון שמו המפורש של מינכהאוזן, ולאחר מכן בספר באנגלית שיצא לאור בשנת 1785, תחת הכותרת: "סיפורו של הברון מינכהאוזן על מסעותיו המופלאים ומלחמותיו ברוסיה" או בקיצור "הרפתקאותיו המופלאות של הברון מינכהאוזן". הספר זכה לפופולריות רבה ותורגם חזרה לגרמנית בידי המשורר גוטפריד אבגוסט בירגר, שגרסתו היא המוכרת בגרמניה עד היום, ואף תורגמה לעברית על ידי ישראל זמורה ויהודית סבזרו.
מינכהאוזן לא היה שבע רצון מהפרסום שזכה לו, שממנו התקבעה דמותו כגוזמאי ובדאי, ואיים בהליכים משפטיים נגד ההוצאה לאור. כנראה מסיבה זו, רספה לא נחשף כמחבר הספר עד מותו. מאמציו של מינכהאוזן לא צלחו, והוא נזכר עד היום בעיקר בהקשר של דמותו הספרותית.
עיבודים לקולנוע
ב-1943, בעת מלחמת העולם השנייה, הורה שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס על הפקת הסרט "מינכאוזן" לציון עשרים וחמש שנה לאולפני UFA. גבלס שאף להתחרות עם ההפקות האמריקאיות הצבעוניות והורה על השימוש בצבעים. הסרט בוים על ידי יוזף פון באקי. את התסריט כתב אריך קסטנר, שבאותה תקופה אסרו את ספריו בגרמניה הנאצית. שמו של קסטנר הופיע כ"ברטולד בירגר". את דמותו של מינכאוזן גילם האנס אלברס, שהיה אחד השחקנים הידועים ביותר בגרמניה באותה תקופה. הסרט מתחמק מדיון בנושאים האקטואליים לתקופת הפקתו, אולם משפט אחד, בעת הביקור בירח מרמז לכך: כאשר מינכאוזן על הירח אומר כי לא השעון שלי מקולקל אלא הזמן מקולקל.
בשנת 1988 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי טרי גיליאם "הרפתקאות הברון מינכהאוזן". בו העולם הפסיק כבר להאמין בקסם ובדמיון. תושבי עיר נצורה מחכים לשווא שהצבא חסר האונים - שבראשו בירוקרט ציני ומושחת - יושיעו אותם מן המצור הטורקי. אבל רק הברון הזקן, שמתפרץ אל הצגת תיאטרון הלועגת לו ולמעלליו, יכול להציל את המצב. אמנם הוא איבד לחלוטין את האמונה בעצמו, אבל ילדה קטנה מכריחה אותו להתערב, ויחד הם יוצאים למסע פנטסטי למצוא את עוזריו של הברון, ובעזרתם הם מצילים את העיר מחורבן. בסרט הזה גיליאם מטשטש באופן מוחלט את הקווים בין מציאות לדמיון, למשל, כשהתפאורה והדמויות בהצגת התיאטרון הופכות פתאום לחצרו של הסולטאן הטורקי.
חזית העם
"חזית העם" היה שבועון של התנועה הרוויזיוניסטית שהופיע במחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-20.
השבועון נוסד בשנת 1931 על ידי יהושע ליכטר ("איש ברוריה"). עורכו הראשי היה יהושע השל ייבין. השבועון שימש ככלי ביטוי לאגף הימני-קיצוני של התנועה הרוויזיוניסטית, "המקסימליסטים" בהנהגת אב"א אחימאיר.
בתקופת קיומו של השבועון החריף המאבק בין הרוויזיוניסטים למפלגות תנועת העבודה. בשער גיליון 2 בדצמבר 1932 הופיע מאמרו של זאב ז'בוטינסקי "כן, לשבור!", שהיה גרסה עברית למאמרו ביידיש "יא, ברעכן!" שפורסם בעיתונות הרוויזיוניסטית בחו"ל, שבו תקף בחריפות את ההסתדרות הכללית ואת העבודה העברית המאורגנת.
ב-31 במרץ 1933, מספר שבועות לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, קבע העיתון כי "טרם הרע היטלר כשם שהרע סטלין לנו" והסביר את ההבדל ביחס אל הנאציזם בין השמאל והימין: "הסוציאליסטים והדמוקרטים למיניהם סבורים שתנועת היטלר היא כולה קליפה, ואנחנו סבורים שיש בה קליפה וגם תוך. את הקליפה האנטישמית יש לזרוק, אבל לא את התוך האנטי מרקסיסטי שבו". העיתון קבע שמשום כך המלחמה בנאצים מכוונת רק נגד האנטישמיות שלהם. ז'בוטינסקי כתב לעורכי העיתון שהמאמרים על היטלר הם "נעיצת סכין בגב", "קלון" ו"זנות מילולית" ודרש להפסיק את פרסומם מיד. כעבור מספר שבועות, ב-2 ביוני 1933, כבר כתב העיתון: "המוני ירושלים העברית מזדהים עם עמדתו של ז'בוטינסקי נגד גרמניה".
בתקופת רצח חיים ארלוזורוב (נרצח ב-16 ביוני 1933) ומשפטם של אב"א אחימאיר, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, הוטחה כלפי "חזית העם" ביקורת על ההסתה החריפה נגד ארלוזורוב, שקדמה לרצח. בין היתר הוזכר המאמר שהופיע בעיתון בבוקר יום הרצח בשם "ברית סטלין—בן-גוריון–היטלר". במאמר זה הותקף ארלוזורוב על שליחותו לגרמניה הנאצית להצלת רכוש יהודי, ואף כונה בו בשם "הינוקא האדום". העיתון האשים כי כבודו, זכויותיו, ביטחונו ומעמדו בעולם של העם העברי "נמכרו להיטלר בעד בצע כסף ואתנן" והצהיר כי העם היהודי "יֵדע להגיב על הנבלה הזאת".
אנרגיה גאותרמית
אנרגיה גאותרמית היא אנרגיה תרמית שמקורה בכדור הארץ. ניתן להשתמש באנרגיה זו לייצור חשמל.
המושג גאותרמי מקורו במילים היווניות גא (γη) שפרושה ארץ, ותרמוס (θερμος) שפרושה חום. החום נובע מתוך פנים כדור הארץ, מתחת לקרום כדור הארץ. מקור אנרגיה זה נחשב למקור שאינו מתכלה. האזורים בעולם שבהם האנרגיה הגאותרמית זמינה הם האזורים הפעילים מבחינת פעילות טקטונית. החום עולה לפני השטח באזורים וולקניים עם הלבה הרותחת שמקורה במעמקים, או בצורת מים חמים, או קיטור מגייזרים.
היסטוריה
המקום הראשון שבו יוצר חשמל מקיטור גאותרמי, כלומר קיטור שמקורו מן האדמה, היה לרדרלו (Larderello) באיטליה. ההצלחה סימנה את הערך הכלכלי של השימוש בחום הגאותרמי בתעשייה. ייצור החשמל הגאותרמי במקום היה הצלחה כלכלית. ביפן נקדחה באר גאותרמית בשנת 1919 ובאזור הגייזרים אשר בקליפורניה שבארצות הברית ב-1921. בשנת 1958 החלה לפעול תחנת כוח גאותרמית קטנה בוואירקאי שבניו זילנד, ובמקסיקו ב-1959. ההספק הגאותרמי ממתקנים בעולם היה בשנת 1995 - 6,833 מגה-ואט וב-2000 - 7,974 מגה-ואט. השימוש באנרגיה גאותרמית שלא לצורך ייצור חשמל הסתכם בשנת 2001 בכ-20,000 מגה-ואט חום, לערך. לאנרגיה הגאותרמית תפקיד חשוב במאזן האנרגטי של מדינות מתפתחות כמו הפיליפינים, ניקרגואה, אל סלוודור, קוסטה ריקה, קניה, אינדונזיה ומקסיקו.
ייצור חשמל
השדה הגאותרמי הגדול בעולם נמצא באזור הגייזרים בקליפורניה, צפונית לסן פרנסיסקו. ייצור החשמל במקום, שהחל כבר בשנת 1960, הגיע ליותר מאלפיים מגה-ואט ב-2001. שדה גדול נוסף בארצות הברית נמצא באזור הסלטון סי. נוסף לארצות הברית מייצרים חשמל גאותרמי גם באיטליה, צרפת, ניו זילנד, מקסיקו, ניקרגואה, קוסטה ריקה, רוסיה, איסלנד, הפיליפינים, אינדונזיה, יפן, קניה, אתיופיה וגואטמלה. גם קנדה בוחנת אפשרות להפקת חשמל בעזרת מקור גאותרמי. ברוב המקומות מפיקים את החשמל על ידי שימוש בקיטור, במיעוטם ממים חמים. כך למשל באיסלנד, בנוסף לייצור חשמל, המים מחוממים עד לטמפרטורה של כ-82 מעלות צלזיוס ומוזרמים לצנרת של עיר הבירה רייקיאוויק, שם הם משמשים לרחצה, הסקה ואף להפשרת שלג וקרח מהמדרכות.
טכנולוגיות שונות
ישנם מקומות בהם הזרם הגאותרמי פורץ ישירות מהאדמה, למשל בגייזרים. בדרך כלל צריך לקדוח באר אל תוך המאגר התת-קרקעי. גם במקרה של קידוח באר ישנה אפשרות שהלחץ במאגר מספיק גבוה, והזרם הגאותרמי יפרוץ בעצמו מפתח הבאר. ישנה גם אפשרות להתקין משאבה לתוך הבאר ולשאוב את המים החמים מהמאגר אל ראש הבאר. מקור החום הגאותרמי, הזמין לשימוש, נובע בדרך כלל מתערובת של מים חמים וקיטור. רוב תחנות הכוח לייצור חשמל ממקורות גאותרמיים משתמשות בקיטור, ומחזירות את המים החמים ללא שימוש חזרה לאדמה.
במקרים בהם טמפרטורת הזרם הגאותרמי אינה גבוהה דיה, כמות המים בתערובת גבוהה והקיטור דל מכדי לשמש להפקת חשמל יעילה, או אף איננו קיים לעיתים (למשל, כאשר משתמשים במשאבה). במקרים אלה ניתן להשתמש בטכנולוגיה בינארית: המים שחוממו על ידי הזרם הגאותרמי מחממים, בעזרת מחליפי חום, גז הרותח בטמפרטורה שנמוכה מנקודת הרתיחה של המים - כגון בוטאן או פנטאן. גז זה מתפשט בטורבינה וגורם לסיבוב של הגנרטור ולייצור חשמל. יחידה בינארית כזו יכולה לשמש גם לניצול אנרגיית החום של הקיטור, על ידי שימוש במחליף חום בצד הקיטור.
דרך אחרת לייצור חשמל גאותרמי, שפותחה במעבדה הלאומית לוס אלמוס בארצות הברית, ונבחנת בשנים האחרונות, בין היתר, בעמק הריין בצרפת, היא שיטה הקרויה EGS; השיטה ישימה במקומות בהם מצוי מקור חום יחסית קרוב לפני הקרקע (בסביבות 5 קילומטר) ללא מים. מקום כזה מוגדר כסלעים יבשים (dry rocks) וניצולו דורש תהליך מורכב של החדרת מים שיחוממו, ושאיבתם, או הוצאת התערובת של מים חמים וקיטור - לשימוש בתחנת הכוח הגאותרמית. בבאר כזו מבצעים מספר קידוחים עמוקים לעומק שבו נמצאים הסלעים, ומזרימים בצינור אחד מים ובצינור האחר (או אחרים) עולים אדי המים החמים אל פני השטח ומניעים טורבינת חשמל.
על פי אומדנים שנעשו, כ-60% מפני כדור הארץ מתאימים לשימוש בשיטה זו, ולכן מומחים בתחום של האנרגיה הגאותרמית מאמינים כי שיטה זו תוכל להוות תחליף נפוץ לשימוש בדלקי מאובנים, לאחר שהמדענים והמהנדסים יתגברו על הקשיים הטכניים וההנדסיים שכרוכים בכך. מחקר ב-MIT העריך את הפוטנציאל האנרגטי של יישום טכנולוגיה זו בארצות הברית לבדה בכ-100 ג'יגה-ואט. ב-2008 הכריזה חברת אורמת הישראלית על תחילת ניסוי בטכנולוגיה זו, בשיתוף משרד האנרגיה האמריקאי, באתר תחנת הכוח דזרט פיק.
הזרקה
בשנים האחרונות, עם גידול המודעות לאיכות הסביבה, מרבים להחזיר לקרקע את המים החמים ואת הקונדנסט שהתעבה מן הקיטור במהלך תהליך ייצור החשמל. החדרת המים חזרה לקרקע נעשית בדרך כלל בלחץ, תוך שימוש בבארות הזרקה מיוחדות. המיקום והעומק של בארות ההחדרה נבחרים בקפדנות כדי לא לקרר ולא להשפיע לרעה על המאגר הגאותרמי שבו משתמשים להפקת החשמל. התופעה של קירור המאגר וירידת הלחץ של בארות ההפקה הן תופעות ידועות הדורשות קידוחים חדשים, או טיפול חוזר בבארות קיימים, לאורך חיי תחנת הכוח הגאותרמית.
אלכסנדר לפין
אלכסנדר פאבלוביץ' לפין (ברוסית: Алекса́ндр Па́влович Ла́пин; נולד ב-1 בינואר 1964 בקאזאן, טטרסטן), הוא קצין בכוחות היבשה הרוסיים, ששירת שנים רבות בחיל השריון הרוסי והוא משמש כמפקד המחוז הצבאי המרכזי מאז 22 בנובמבר 2017. מילא תפקיד מפתח במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה כשפיקד על המתקפה על מזרח אוקראינה ועל כיבוש העיר לסיצ'אנסק. ברם גם נזקפת לחובתו האחריות על נסיגת הכוחות הרוסיים מהעיר לימאן שבמחוז דונייצק.
קודם, הוא שימש כסגן מטה במחוז הצבאי המערבי ופיקד על הכוחות הרוסיים בסוריה.
ביוגרפיה
הוא נולד ב-1 בינואר 1964 במשפחת פועלים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד במכון לטכנולוגיה כימית של קאזאן (1981–1982). בשנים 1982 עד 1984 שירת ב בכוחות ההגנה האווירית. לאחר השירות הצבאי, הוא נכנס לבית הספר הגבוה לפיקוד שריון בקאזאן, אותו סיים ב-1988. הוא שירת כמפקד כיתת טנקים ופלוגת שריון במחוז הצבאי הלנינגרדי ובכוחות חיל הנחתים של הצי הצפוני.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות שריון על שם מלינובסקי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה שירת בארמייה המשולבת 58 כמפקד גדוד שריון. משנת 1999 היה ראש מטה גדוד הרובאים הממונע הנפרד 429 של חטיבת הרובאים הממונעים ה-19. משנת 2001 עד 2003 היה ראש מטה גדוד משמר הרובאים הממונע ה-20.
בשנת 2009 סיים את לימודיו ב. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה מונה לסגן מפקד ארמייה 58. מאפריל 2012 עד יולי 2014 היה מפקד צבא המשמר ה-20. ב-2014 מונה לסגן ראשון למפקד המחוז הצבאי המזרחי, עד 2017, אז מונה לראש המטה של הכוחות הרוסיים בסוריה, בימי המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ב-22 בנובמבר 2017, ולדימיר פוטין מינה אותו למפקד הכוחות של המחוז הצבאי המרכזי. מאוקטובר 2018 עד ינואר 2019 שימש שוב כמפקד הכוחות הרוסיים בסוריה.
תפקידו בפלישה הרוסית לאוקראינה
ב-1 באוקטובר 2022, ראש רפובליקת צ'צ'ניה רמזן קדירוב האשים את לפין בנסיגת החיילים הרוסים מהעיר לימאן, לאחר שהם כותרו על ידי כוחות אוקראיניים. קדירוב הפנה אצבע מאשימה כלפי הקצין הרוסי ואמר כי הוא היה מוריד את הקצין מדרגה בשל אחריותו לכשלונות הצבאיים של רוסיה והוסיף שראשי המטה הכללי הרוסי מחפים עליו.
Just as I Am (אלבום של פול ברנדט)
Just as I Am הוא אלבום האולפן השביעי של אמן מוזיקת הקאנטרי הקנדי. האלבום שוחרר בחברת התקליטים של ברנדט, Brand-T Records. אלבום זה נבדל משאר יצירותיו של ברנדט בכך שהוא מתמקד לחלוטין בפרשנויות למוזיקה נוצרית.
ניל ווק
ניל יוג'ין ווק (באנגלית: Neal Eugene Walk; 29 ביולי 1948 – 4 באוקטובר 2015) היה כדורסלן יהודי-אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1969–1981. ב-8 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, ורשם ממוצעים כוללים של 12.6 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. ב-3 עונותיו האחרונות בקריירה שיחק עבור הפועל רמת גן מליגת העל הישראלית.
קריירת מכללות
ווק נולד בקליבלנד שבאוהיו למשפחה יהודית, עמה עבר בגיל 11 להתגורר במיאמי ביץ', פלורידה. בין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת פלורידה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בעונת 1967/1968 קלע 26.5 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 19.8 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה, 1968/1969, רשם ממוצעים של 24.0 נקודות ו-17.8 ריבאונדים למשחק, ונבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי (First Team All-SEC). בעת סיום לימודיו הוביל ווק את כל שחקני האוניברסיטה בסך נקודות (1,600) וריבאונדים (1,181) בקריירה.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA‏ 1969 נלקח ווק על ידי פיניקס סאנס בבחירה השנייה, אחרי לו אלסינדור (שנודע כ"כרים עבדול-ג'באר") אשר נבחר ראשון. החל מעונתו השנייה בפיניקס שימש כסנטר הפותח של הקבוצה, והיה אחד השחקנים המובילים שלה ב-4 העונות הבאות. עונתו הטובה ביותר מבחינה אישית הייתה, בה העמיד ממוצעים של 20.2 נקודות, 12.4 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו אורלינס ג'אז, אך כבר לאחר 37 משחקים נשלח בטרייד נוסף לניו יורק ניקס. בשתיים וחצי עונותיו עם הניקס שימש כשחקן ספסל, וקלע 6.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1977 עזב ווק את ה-NBA וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת רייר ונציה מליגת העל האיטלקית.
לקראת עונת 1978/1979 חתם על חוזה בהפועל רמת גן מליגת העל הישראלית, במדיה שיחק במשך 3 עונות. בתקופתו ברמת גן היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד סטיב קפלן, סטיב שלכטר ואל פלמינג, וקלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת 1980/1981 עזב ווק את הקבוצה ופרש ממשחק, לאחר שנתבקש להתגייס לצה"ל.
לאחר הפרישה ממשחק
בשנת 1988 נתגלה גידול סרטני בעמוד השדרה של ווק, ובעקבות סיבוך בניתוח להסרת הגידול הוא סבל משיתוק בפלג גופו התחתון לשארית חייו. בשנים הבאות שיחק ווק על כיסא גלגלים בליגת כדורסל נכים, ואף זכה בשנת 1990 בפרס "ספורטאי השנה בליגות הנכים" ("Wheelchair Athlete of The Year"), אשר הוענק לו בבית הלבן בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש האב. בשנת 2006 הונצח ב"היכל התהילה הלאומי של הספורטאים היהודים" אשר בקומאק, ניו יורק.
ב-4 באוקטובר 2015 נפטר ווק, בגיל 67.
אקסטרפולציה
במתמטיקה
בתחום האנליזה הנומרית, אקסטרפולציה הוא שמו של התהליך המתאר יצירת נקודות חדשות מחוץ לתחום סופי של נתונים ידועים. התהליך דומה לאינטרפולציה, שזהו התהליך ליצירת נקודות בתוך התחום הנתון, אולם הוודאות והדיוק של האקסטרפולציה חלשים יותר מאלה של האינטרפולציה. כמו כן באקסטרפולציה עצמה, ככל שהנקודה החדשה רחוקה מתחום המדידה, כן פוחתת ודאותה.
אחת הדרכים הבסיסיות לביצוע אקסטרפולציה היא יצירת פונקציה על מסד הנתונים הקיימים והצבה של ערכים מחוץ לתחום בפונקציה שהתקבלה.
אקסטרפולציה ליניארית
אקסטרפולציה ליניארית נעשית על ידי לקיחת הערכים האחרונים בתחום, יצירת ישר העובר ביניהם והמשכתו אל מחוץ לתחום. שיטה זו יעילה בעיקר למקרים שהגרף של הנתונים קרוב לקו ישר, והמרחק של הערכים החדשים מהנתונים הוא קטן.
ניתן לשפר את הדיוק של האקסטרפולציה על ידי חישוב השיפוע הממוצע בין הערכים הנתונים, או בין חלק מסוים של ערכים נתונים.
אקסטרפולציה באמצעות פולינום
בהינתן אוסף נקודות קיים פולינום אחד ויחיד ממעלה שאינה עולה על \ n-1 אשר עובר דרך כל הנקודות הנתונות, וכל שנותר הוא לחשב אותו.
צורת לגראנז'
דרך אחת לחשב את הפולינום היא באמצעות השיטה שמכונה "הפולינום בצורת לגראנז'": עבור אוסף הנקודות, הפולינום בצורת לגראנז' המתאים הוא:
קל לראות כי לכל \ q \neq j מתקיים וכן:. לכן ברור כי:, כלומר הפולינום שהוגדר בצורת לגראנז' אכן עובר דרך הנקודות הנתונות.
צורת ניוטון
דרך נוספת לחשב את הפולינום היא באמצעות צורת ניוטון. לשיטה זו יתרונות על פני השיטה הקודמת בכך שהיא דורשת פחות פעולות חישוב, וקל להוסיף לפולינום הקיים נקודות נוספות, בעוד שבשיטת לגראנז' יש לחשב הכול מחדש.
צורת ניוטון מחושבת כך:
כאשר הביטוי נקרא "הפרש מחולק", והוא מוגדר בצורה הרקורסיבית הבאה:
\ [x_k]=y_k
שיטה זו מניבה אותו הפולינום שהניבה שיטת לגראנז', אך השימוש בה יעיל יותר; כדי להוסיף נקודה נוספת לאקסטרפולציה די לחשב את האיבר החדש שמוסיפים לסכום, ואין צורך לחשב את הסכום כולו מחדש.
במדעים המדויקים
במדעים המדויקים כמו אסטרונומיה, קוסמולוגיה ופיזיקה, משתמשים לרוב באקסטרפולציה לשם הכללת נתונים נצפים לטווח זמן גדול יותר או למרחבים יותר גדולים. לדוגמה:
ההנחה בפיזיקה היא שחוקי הכבידה מתקיימים לא רק במקומות בו צפו בהם אלא גם בכל מקום שהוא ביקום.
בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו
בית הכנסת האיטלקי על-שם רבי עובדיה מברטינורו הוא בית כנסת ברמת גן הממוקם בשדרות האחות נחמה, ליד מגדל המים הסמוך לגן הקופים.
היסטוריה
בית הכנסת הוקם על ידי יוצאי יהדות איטליה ברמת גן, וגברת נאמנה (ג'רמנה) סיניגליה הייתה הרוח החיה מאחורי הקמתו. ארון הקודש שבו הובא לישראל מהעיירה מונקאלוו (Moncalvo) שבחבל פיאמונטה והוא אחד מכמה ארונות קודש שהובאו לישראל על ידי שלמה אומברטו נכון.
התפילה היא כמנהג בני ליבורנו (בנוסח הספרדים). בית הכנסת פעיל בשבתות וחגים בלבד, ומתפללים בו גם תושבי השכונה שאינם בני יהדות איטליה.
שרי לונגי
שרי מרי לונגי (באנגלית: Cherie Mary Lunghi; נולדה ב-4 באפריל 1952) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. היא מוכרת לצופים הבריטים מתפקידיה הרבים בטלוויזיה. להכרה בינלאומית זכתה כששיחקה בתפקיד גווינביר בסרט "אקסקליבר" משנת 1981. בין הופעותיה הרבות על הבמה ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה היו בתפקיד מנהלת קבוצת כדורגל, גבריאלה בנסון, בסדרת הטלוויזיה "The Manageress" משנות ה-1990 וכן השתתפה בסדרה של פרסומות לקפה "קנקו". ב-2008 התחרתה לונגי בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" הבריטית. לונגי היא אמה של השחקנית נטלי לונגי.
ביוגרפיה
לונגי נולדה בנוטינגהאם. אביה, אלסנדרו לונגי, היה איטלקי ואמה, גלדיס לי, הייתה אנגלייה. אחרי שאביה חזר לאיטליה, היא גדלה בלונדון וגרה עם אמה ועם דודותיה.
לונגי למדה בבית הספר "Arts Educational School" שבלונדון. בזמן הלימודים היא שיחקה בתפקיד הדוויג ב"ברווז הפרא" ובתפקיד אליס ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתסכיתי רדיו של ה-BBC. אחרי שסיימה את לימודי התואר בקולג' הומרטון שבקיימברידג', וב-"Central School of Speech and Drama" הלונדוני, הצטרפה לונגי בסוף שנות השבעים ללהקה השייקספירית המלכותית ושיחקה בתפקידים ראשיים כמו פרדיטה, קורדיליה וויולה. את הלהקה השייקספירית עזבה כדי לקדם את הקריירה שלה בקולנוע. ב-1981 קיבלה את תפקיד גווינביר בסרט הקולנוע "אקסקליבר".
ללונגי נולדה בת, נטלי, עם הבמאי רולנד ג'וף. לאחר הלידה וסיום מערכת היחסים עם ג'וף שיחקה בתפקידים לזמן קצר, בין השאר שיחקה בוידאו קליפ לשיר "Something About You" של להקת "Level 42" בתפקיד מושא אהבתם של חברי הלהקה.
ב-1982 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "Praying Mantis" המבוססת על הספר "Les Mantes Religieuses" מאת הסופר הובר מונטיה, בכיכובם של פינקס בראון, כרמן דה סוטו (Carmen du Sautoy) וג'ונתן פרייס. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים עברה ללוס אנג'לס וחייתה שם במשך שמונה שנים, אחר כך חזרה לאנגליה כדי לטפל באמה. ב-1995 השתתפה לונגי בעיבוד של ה-BBC לרומן של אדית וורטון "The Buccaneers" בתפקיד לורה טסטוואלי. בהמשך לוהקה בתפקיד הראשי בדרמת הכדורגל "The Manageress". בנוסף להופעותיה בסרטי קולנוע ובטלוויזיה, היא מוכרת מהופעותיה במסע הפרסום לטלוויזיה של קפה "קנקו" שהחל בסוף שנות התשעים של המאה העשרים.
בטלוויזיה הופיעה לונגי בדרמה "Casualty 1906", בתפקיד האחות הראשית אווה לוקס, וגם שיחקה פעמים אחדות בתפקיד אורח בסדרה "חדר מיון" בתפקיד פרופ' קמיל וינדזור. ב-2013 הייתה הקריינית במספר פרקים בסדרת הגנאלוגיה של ה-BBC.
ב-2008 השתתפה לונגי כמתחרה בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" של ה-BBC לצדו של הרקדן ג'יימס ג'ורדן. אחרי הריקוד הראשון שלה, פוקסטרוט, בשבוע השני של התוכנית, קיבלה את הניקוד הגבוה ביותר עד אז (33). היא קיבלה ניקוד גבוה יותר 35/40 על ריקוד הרומבה, וסיימה בשבוע הרביעי בראש רשימת ה-12 המתחרים הנותרים. ב-16 בנובמבר 2008 (השבוע התשיעי) הודחה מהתחרות, כשמולה התחרתה הדוגמנית ליזה סנודון בריקוד הצ'ה צ'ה צ'ה. בינואר ובפברואר 2009 רקדה בתוכנית "Strictly Tour" יחד עם ג'יימס ג'ורדן את ריקודי " American Smooth" ורומבה.
חיים אישיים
לונגי הייתה נשואה זמן קצר לראלף לוסון, שהיה סטודנט מדרום אפריקה, ושאותו פגשה כשלמדה בלונדון בבית הספר למשחק " Central School of Speech and Drama". השניים התחתנו ב-1975 בנישואי נוחות, כדי לאפשר ללוסון להישאר בבריטניה. השניים לא חיו ביחד, ושנתיים אחר כך לוסון חזר לדרום אפריקה.
ללונגי יש בת מהבמאי רולנד ג'וף, השחקנית נטלי לונגי (שמה המלא הוא נטלי-קתלין מרי לונגי-ג'וף).
אגתה ברברה
אגתה ברברה (במלטית: Agatha Barbara, נולדה ב-11 במרץ 1923 ונפטרה ב-4 בפברואר 2002) הייתה פוליטיקאית מלטזית, אשר שימשה כנשיאת מלטה בשנים 1982–1987, שרה וחברת הפרלמנט של מלטה. ברברה היא האישה הראשונה אשר החזיקה בתפקיד זה, והאישה שכיהנה הכי הרבה זמן בפרלמנט הלאומי (35 שנה).
ביוגרפיה
אגתה ברברה נולדה בדרום מלטה. אביה עבד עבור הצי המלכותי הבריטי ושכרו היה נמוך מאוד. כתוצאה מכך, גדלו ברברה ושמונת אחיה בעוני רב. אגתה הייתה הילדה השנייה, והבת הבכורה. למרות העוני, למדה בחינוך ציבורי, אך מלחמת העולם השנייה מנעה ממנה את לימודי הקולג'. בזמן המלחמה, עבדה במטבחי חיל האוויר המלכותי. לאחר המלחמה היא עבדה כמורה בבית ספר, והצטרפה למפלגת העבודה. בתקופת פעילותה הפוליטית, הקימה ברברה את תא הנשים המפלגתי.
עם הענקת זכות הבחירה לנשים במלטה בשנת 1947, נבחרה להיות האישה המלטית הראשונה שכיהנה בפרלמנט מבין 40 חברים. היא ניצחה בכעשר מערכות בחירות רצופות, ובכך כיהנה בפרלמנט במשך כ-35 שנה, עד היבחרה לנשיאת מלטה בשנת 1982. היא נודעה כרפורמטורית כלכלית וחברתית. היא כיהנה כשרת החינוך בשנים 1955–1958 ובשנים 1971–1974. בשנים 1974–1976 כיהנה כשרת העבודה, התרבות והרווחה. כל תפקידים אלו היו בממשלותיו של ראש ממשלת מלטה דום מינטוף. עד שנות ה-90 הייתה ברברה האישה היחידה בתולדות מלטה אשר כיהנה כשרה. כשרת חינוך, ברברה פעלה למען חינוך חובה חינם לכל ילדי מלטה (כולל בית ספר תיכון), הכשרה ויצירת מערכות חינוך נגישות יותר עבור נכים, הגדלת החינוך המקצועי והנגשת לימודי המדעים לתלמידים ותלמידות כאחד. כשרת העבודה, היא פעלה לצמצום האבטלה ושיפור שכר העובדים ותנאי עבודתם. היא חוקקה חוק על שכר שווה בין נשים וגברים, תשלום חופשת לידה ויצירת מערכת של 40 שעות עבודה בשבוע. היא גם הקימה מספר מוזיאונים לאומיים ופעלה לשימור אתרי מורשת. במהלך שנים אלו שימשה לתקופות קצרות כסגניתו של ראש הממשלה מינטוף.
בשנת 1981 נבחרה ברברה לתפקיד נשיאת מלטה. היא נכנסה בגיל 59 לתפקיד, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. אמנם תפקידו של נשיא מלטה הוא בעיקר סמלי, אך ברברה פעלה רבות לפתירת משברים חוקתיים במדינה. בשנת 1987 סיימה את תפקידה כנשיאה, ועזבה את הפוליטיקה. בתקופה זו החל דיוקנה להתנוסס על שטרות כסף במלטה.
בשנת 2002 ברברה נפטרה. היא מעולם לא נישאה.
מכתבי ערד
מכתבי ערד הם 91 אוסטרקונים שנחשפו על ידי הארכאולוג יוחנן אהרוני בתל ערד בין השנים 1962–1964, במהלך חפירות מסודרות באתר.
הממצאים
בתל ערד נחשפו שרידים של מצודה שנבנתה בתקופת הברזל והמשיכה להתקיים לכל אורך תקופת קיומה של ממלכת יהודה כולל התקופה הפרסית. השימוש במצודה היה כתחנת צידה שסיפקה לעוברים בדרך שהיו בשליחות השלטון, מזון שעיקרו היה שמן, קמח ויין. בעת קרב או מלחמה נדרשה המצודה לספק גם לוחמים. במצודה נחשפו 88 אוסרטקונים עבריים כתובים בדיו, מתוכם 15 שלמים; ברוב השאר השתמרו, במקרה הטוב, מילים בודדות. רוב האוסטרקונים אינם מכתבים, אלא מסמכים מנהליים כגון רשימות. בנוסף לאוסטרקונים הכתובים בדיו, נמצאו גם 15 כתובות חרוטות על חרס, כתובות על חותמים ועל אבני משקל, ידיות "למלך", 85 אוסטרקונים ארמיים מהתקופה הפרסית, ואוסטרקונים ערביים.
חלק ממכתבי תל ערד הופנו אל "אלישב בן אשיהו" שתפקידו היה ממונה על המחסנים של המצודה הממלכתית. המכתבים כוללים הוראות ובקשות למסירת צידה. במקום נמצאו בנוסף גם שלוש חותמות הנושאות את שמו של אלישיב. המכתבים נשמרו בארכיון של המצודה.
במכתבים נזכרים שמות של יישובים מקראיים שונים בצפון הנגב ובדרום הר חברון, ובהם ערד, קינה, רמות נגב, מעון, זיף ועָנִים.
במכתבים נזכרים גם שמות של משפחות כהונה, כמו מרֵמות, פשחור, בני קורח, פשיד, ונראה שמשפחות אלו שירתו במקדש המקומי.
מכתב 1
במכתב יש סימנים היראטיים (הלוכסן ההפוך, \, והפלוס, +), וכן מספרים (אחד: |, ושלוש: ///). מתוך המכתבים מתברר כי מלכי יהודה הסתייעו לצורך הגנת גבולות הממלכה בחיילים שכירים המכונים "כִּתִיִּם". אלה כונו כך על שם העיר כתי (כתיון) בקפריסין.
מכתב 3
הכתובת כתובה משני צדי האוסטרקון, הצד האחורי פגום מאוד וקשה לקריאה.
המכתב מזכיר את באר שבע, ואולי גם את האדומים.
מכתב 4
המכתב הוא מכתב קצר סטנדרטי, ומספר מכתבים אחרים נכתבו כמותו. בין המלים במכתב אין נקודות להפרדה, אולם בין חלקן יש רווח.
מכתב 17
במכתב יש את הספרה ההיראטית ל-20, שסימנה דומה לאות W (וכך סומנה כאן בתעתיק) עם קו אנכי באמצעה.
מכתב 18
במכתב מוזכר, וכן סימן היראטי הזהה לרונה ᛇ (איווז) על הצד (וסומן בתעתיק כך: <>).
מכתב 24
המכתב נכתב משני צדדיו של האוסטרקון, אולם רוב הכתוב על אחד הצדדים נמחק והחלק הנותר אינו מצטרף למשפטים שלמים בעלי משמעות. צדו האחר, לעומת זאת, נשמר כמעט בשלמותו.
בשתי מילים במכתב מתרחש חילוף אותיות: "והבקידם" (שורה 3) במקום "והפקידם", ו"בנבשכם" (שורה 6) במקום "בנפשכם".
המכתבים הארמיים
המכתבים הארמיים הם עדות היסטורית חשובה לתקופה שהמקורות שנמצאים בידינו עליה דלים יחסית, אולם רק בכ-45 מתוך 85 ניתן לקרוא מילה אחת או יותר. המכתבים שייכים למאה ה-4 לפנה"ס, ככל הנראה לאמצעה. לפי המכתבים, מצודת ערד היוותה בתקופה הפרסית תחנת מעבר בה סופקו שעורים לפרשים, סוסים וחמורים. במכתבים הארמיים מוזכרים שמות יהודיים (שמות תאופוריים ל"יהו") ואדומיים (שמות תאופוריים ל"קוס"), המעידים על ההרכב האתני באזור.
אתר הנופש דיסני שאנגחאי
אתר הנופש דיסני שאנגחאי (באנגלית: Shanghai Disney Resort) הוא אתר נופש המכיל פארק שעשועים הנבנה על ידי חברת וולט דיסני בפודונג, בשאנגחאי שבסין העממית. פארק זה הוא הפארק השעשועים השני של חברת וולט דיסני בסין, בעקבות הקמת אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג.
אתר הנופש נפתח לציבור הרחב ב-16 ביוני 2016.
אתר הנופש מתוכנן להיבנות במספר שלבים, כאשר בשלב הראשון הוקם פארק השעשועים דיסנילנד בסגנון ממלכת הקסם. כמו כן בשלב זה יוקם אזור בילוי, שני מלונות תמתיים לצד אגם, וכן מתקני התחבורה הנדרשים לצורך הגישה לפארק.
בשלב השני יוקמו שני פארקי שעשועים נוספים באתר הנופש.
גודלו של אתר הנופש המתוכנן צפוי להיות פי שלושה מאתר הנופש דיסנילנד הונג קונג. עלות הבנייה המשוערת של האתר היא 24.5 מיליארד יואן (3.7 מיליארד דולר אמריקאי).
הפארק מאופיין בסגנון התמתי האופייני לפארקי דיסני מחד, תוך מתן דגש לתמות מתרבות סין.
אתר הנופש הוא בבעלות משולבת - 43% בבעלות חברת וולט דיסני ו-57% בבעלות קבוצת שנגחאי שנדי.
היסטוריה
שמועות בדבר כוונה על הקמת הפארק החלו בשנת 2000, אולם הוכחשו על ידי חברת וולט דיסני. אולם רק ב-5 בדצמבר 2007 דווח רשמית על הקמת הפארק וב-8 במרץ 2008 דווח על בחירת המיקום לבניית האתר - בפודונג שבשאנגחאי.
תוכניות הפרויקט אושרו על ידי הרשויות העירוניות של שנגחאי בנובמבר 2009.
ב-8 באפריל 2011 דווח על תחילת עבודות הבנייה בשטח. האתר נפתח לציבור הרחב ב-16 ביוני 2016.
תחבורה
קו 11 של הרכבת התחתית של שאנגחאי מקשר את העיר אל אתר הנופש.
קשאסה
הקשאסה (בפורטוגזית: Cachaça) הוא משקה חריף מזוקק שמהווה את המשקה הלאומי של ברזיל. המשקה מיוצר באמצעות התססת מיץ קנה סוכר וזיקוק נוזל התסיסה, בדומה לרום, ולכן לעיתים נקראת "רום ברזילאי". על פי הערכות, ייצור הקשאסה החל בין השנים 1516–1532, וזהו המשקה המזוקק הראשון שפותח באמריקה הלטינית.
קיימים שני סוגים עיקריים של קשאסה - קשאסה תעשייתית, שמזוקקת בקנה מידה גדול בזיקוק רציף, וקשאסה בוטיק, המזוקקת במזקקות קטנות בזיקוק דודי, לרוב במשקים משפחתיים ובקנה מידה קטן.
קיימים כ-40,000 יצרני קשאסה, 98% מהם הם יצרני בוטיק ומייצרים כ־30% מסך ייצור הקשאסה. הקשאסה התעשייתית, שהיא היחידה הנמכרת בישראל, מהווה 70% מהייצור. הרוב המוחלט של הייצור התעשייתי מופק על ידי פחות מ-10 מזקקות.
ב-2009 ברזיל קבעה שהמונח קשאסה הוא כינוי מקור ומתייחס רק למשקאות שמיוצרים בברזיל, בניגוד לרום שניתן ליצר בכל מדינה. בנוסף נקבע תקן לקשאסה, לפיו רק משקה המותסס ומזוקק ממיץ קנה סוכר בלבד, שאחוז האלכוהול בנפח בו לא יורד את ה-38% ולא עולה את ה-48%, לא יותר מ 6 גר\ליטר תוספת סוכר לאחר הזיקוק יכול להקרא קשאסה. קשאסה המיועדת ליישון מזוקקת לפחות עד רמה של 50% אלכוהול בנפח ולאחר מכן מדוללת ומבוקבקת למכירה. קשאסה המיושנת לפחות שנה מוגדרת "פרמיום" וקשאסה מיושנת לפחות שלוש שנים מוגדרת "אקסטרה פרמיום".
רוב הקשאסה המיוצרת מיועדת לצריכה פנימית, ופחות מ-2% מהקשאסה מיועדת ליצוא. כ-46% מהייצוא הוא לפרגוואי וגרמניה.
הקשאסה מזוהה עם הקוקטייל קאיפיריניה.
קיימים כ-4000 מותגים של קשאסה. השמות והתוויות לרוב מקוריים, מבטאים אומנות והומור מקומי.
העצים הנפוצים ביותר ליישון הם האלון האירופאי והעץ הברזילאי אמבורנה. עצים אחרים המשמשים בתהליך היישון הם ג'קיטיבה הברזילאי הנמצא סכנת הכחדה, האלון האמריקאי ורבים אחרים.
סם ג'ונס
סמואל "סם" ג'ונס (באנגלית: Samuel "Sam" Jones; 24 ביוני 1933 – 30 בדצמבר 2021) היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1957–1969. לכל אורך הקריירה שיחק בקבוצת בוסטון סלטיקס, עמה זכה ב-10 אליפויות NBA. ממוצעיו לאורך הקריירה ב-NBA היו 17.7 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. היה חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1984.
נודע כקלעי מצטיין וכשחקן שמתעלה ברגעים מכריעים, על כן זכה לכינויים "הקלעי" (The Shooter) ו"מר קלאץ'" (Mr. Clutch).
נעורים ומכללות
ג'ונס נולד בעיר וילמינגטון שבקרוליינה הצפונית, וגדל בלאורינבורג הסמוכה. בשנת 1951 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בדרהאם, ולאחר 3 שנים התגייס לצבא ארצות הברית בו שירת במשך כשנתיים. לאחר שחרורו בשנת 1956 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי מיניאפוליס לייקרס (בבחירה ה-30), אך הוא בחר לחזור לאוניברסיטה על מנת לסיים את לימודי התואר. בארבע שנותיו בדרהאם שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן ג'ון מקלנדון, חבר היכל התהילה של הכדורסל.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1957 נבחר ג'ונס בשנית, הפעם בבחירה השמינית על ידי בוסטון סלטיקס. מאמן הסלטיקס באותה תקופה, רד אאורבך, סיפר כי בחר בג'ונס על סמך עצה שקיבל משחקנו לשעבר בונס מקיני, על אף שמעולם לא צפה בו משחק קודם לכן. בעונתו הראשונה ב-NBA מיעט ג'ונס לקבל דקות משחק, אך החל מעונתו השנייה ועד סיום הקריירה היה חלק אינטגרלי מהקבוצה שזכתה ב-8 אליפויות רצופות (1959–1966) וב-10 אליפויות בטווח של 11 עונות. חברו לקבוצה ביל ראסל, אשר זכה ב-11 אליפויות, הוא השחקן היחיד בתולדות הליגה שזכה במספר אליפויות רב יותר מאשר ג'ונס. ב-3 מסדרות הגמר בהן ניצחה בוסטון הוביל ג'ונס את קלעי האלופה, כך שלא מן הנמנע שהיה מועמד לפרס ה-MVP של סדרת הגמר לו הפרס היה מוענק בתקופה זו. כמו כן הוביל ג'ונס את קלעי הקבוצה ב-3 עונות שונות (1963, 1965 ו-1966), השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר ונבחר 3 פעמים לחמישייה השנייה של העונה.
בעת פרישתו דורג במקום ה-12 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 15,411 נקודות, ובמקום השלישי ברשימת קלעי הפלייאוף, עם 2,909 נקודות. בשנת 1969 הפרישו הסלטיקס את גופייתו עם המספר 24, כהוקרה על תרומתו למועדון. בשנת 1984 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, ובחגיגות היובל ל-NBA בשנת 1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק החל לשמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מחוז קולומביה, ובשנת 1973 עבר לאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בדרהאם, בה למד בעבר כסטודנט. בעונת שימש כעוזר מאמן בקבוצת ה-NBA החדשה ניו אורלינס ג'אז, תחת המאמנים הראשיים סקוטי רוברטסון ובוטץ' ואן ברדה קולף.
חיים אישיים
ג'ונס היה נשוי לגלדיס צ'ביס עד מותה בשנת 2018. לזוג היו חמישה ילדים. לאחר פרישתו ממשחק ואימון התגורר בסילבר ספרינג, מרילנד ושימש לעיתים כמורה מחליף במערכת החינוך הציבורית. בהמשך התגורר בסיינט אוגוסטין, פלורידה. ב-30 בדצמבר 2021 נפטר.
דודו זר
דודו זָר (נולד ב-22 בינואר 1949) הוא שחקן, זמר, מלחין, מדבב וגיטריסט ישראלי. מזוהה בעיקר עם תוכנית הילדים "פרפר נחמד", בה הופיע בשנות השמונים והתשעים.
ביוגרפיה
דודו זר נולד ב-1949 בירושלים למרדכי זר, חבר הכנסת מטעם המערך וצאצא למשפחת אנוסים מפרס (אנוסי משהד). הוא אחיו של גידי זר, מ"צוות הווי פיקוד צפון". בילדותו למד בכפר הנוער הכפר הירוק. בצה"ל שירת בלהקת גייסות השריון בין השנים 1968–1971.
משחק
קריירת הבמה שלו לאחר שחרורו מהצבא החלה בשנת 1972 כאשר השתתף בהצגה המוזיקלית "אל תקרא לי שחור" שעסקה באפליית השחורים בארצות הברית. בהמשך שיחק בתיאטרון הבימה בהצגה "כובע הקש האיטלקי", בתיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת בהצגות "כפיים" ו"אלוף בצלות ואלוף שום" ובתיאטרון לילדים של טמירה ודודו ירדני. כמו כן השתתף בהצגות "חכם וכלה", "הדבורה מאיה", "המסע אל האי אולי", "המפוזר מכפר אז"ר", "שרתי לך תש"ח" ו"שמח בשכונה".
בשנת 1982 השתתף זר במחזמר "אברהם אחד" לצד אריק סיני וריקי גל. כמו כן השתתף במחזמר "חיידק במה" שהיה מחזמר מקורי המבוסס על המחזמר האמריקאי "שורת המקהלה".
Dance Again World Tour
Dance Again World Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז. במהלך הקריירה שלה רצתה לופז לצאת לסיבוב הופעות משלה אך עד שנה זו דבר זה לא יצא לפועל. לאחר צאת אלבומה השביעי היא הייתה נחושה לצאת לסיבוב הופעות. במרץ 2012 החלו שמועות על כך שלופז תצא לסיבוב הופעות ואכן לופז אישרה שהיא תצא לסיבוב הופעות באפריל. בסופו של דבר סיבוב ההופעות יצא לפועל ביוני של אותה שנה.
דודו זר
משחק
זר הופיע בסדרת הילדים "פרפר נחמד" בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית במשך שנות השמונים ושנות התשעים, והפך לאחד מכוכבי הילדים הבולטים בישראל. זר כתב פרקים אחדים ושירים רבים בתוכנית.
לאורך השנים זר הפיק והוציא לאור את קלטות הילדים:"שרים וצוחקים" (1992),"שירי חיות" (1992),"נגנים בלגנים" (1996) ו"בגן של דודו-איך עושים לחם" (2005).
בין השנים 2006–2007 שיחק בטלנובלה "האלופה" בתור אוהד שרוף קבוצת כדורגל ישראלית בדיונית בשם "הכח ירושלים".
בשנת 2008 הופיע בהצגות הילדים: "תירס חם" ,"נגנים בלגנים" ,"מוכרחים להיות שמח" ו"פרפר נחמד". בשנת 2011 השתתף בסרט קצר שביים עומר ולדמן, "כוכבית".
Dance Again World Tour
רקע
מעצב האופנה זוהיר מוראד עיצב את כל התלבושות ואילו לופז הייתה אחראית על הביום האומנותי של המופע. למופע הוכנסו גם נושאים אישיים שונים והוא היה מחולק ל-4 חלקים: הוליווד הזוהרת והישנה, פאנק, אהבה ומסיבות. המסר העיקרי של המופע היה על ריקודים ולהרגיש שוב חדשנות.
דודו זר
משחק
הוא גם עוסק בדיבוב סרטים וסדרות. בשנת 1999 דיבב את דמותו של צוציק ואת עצמו במשחק המחשב השני בסדרת "פיפוש" והוא דיבב גם ב"משטרת האגדות", "סוד הממלכה הקסומה", "בחזרה לארץ עוץ", "משאלתה של אנאבל", "גיבור של כולם", "חלום ליל קיץ", "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה" ו"טום וג'רי: טבעת הקסמים".
מוזיקה
בשנת 1978 השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון בו התחרה עם מוטי דיכנה, חני אליקים ודפנה ארמוני עם השיר "אקומה נא" שזכה במקום העשירי.
בשנת 1980 חבר להרכב ניסיוני שנקרא "שלושה בשירה אחת", ובו היו חברים עוזי חיטמן ולאה לופטין, והם הופיעו בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה עם השיר "אני מאמין" שזכה במקום התשיעי, והם גם הופיעו באותה השנה במופע לילדים שנקרא "יובב השובב שמח בשכונה".
ב-1982 פתח מועדון שירה ישראלי בלונדון מיניסטורס בתל אביב שנקרא "הסליק", ניהל אותו אמנותית והופיע בו ערב ערב במשך שבע שנים רצופות. הסליק היה מועדון הלילה הישראלי הראשון ששילב שירה בציבור בבילוי לילי במועדון.
Dance Again World Tour
רקע
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים שהחמיאו על הכוריאוגרפיה שלה והיכולות הפיזיות שלה. הוא תיאור כ"התפוצצות של צבע וצליל שהוכיחו את היכולות הקוליות של לופז תוך שמירה על הנאמנות שלה לשורשיה". סיבוב ההופעות זכה להצלחה מסחרית כאשר דורג במקום ה-13 ברשימת "100 סיבובי ההופעות המצליחים של 2012" עם רווח של 52.6 מיליון דולר מ-54 יעדים.
החלק עם אנריקה איגלסיאס דורג במקום ה-77 באותה ברשימה עם רווח של 21.2 מ-24 הופעות ובסך הכל גרף סיבוב ההופעות רווח של 73.8 מיליון דולר מ-78 יעדים.
דודו זר
מוזיקה
זר ביצע עם גילה חסיד ורינה שסקין את שיר הפתיחה של התוכנית "מסיבת גן" ששודרה בערוץ הראשון.
בנובמבר 2005 הצטרף זר להרכב רוק שנקרא "חברים" יחד עם רותי נבון ודני שושן.
זר מופיע במועדוני זמר שונים בשירי ארץ ישראל ובהופעות אורח במועדוני רוק ודיסקו.
חיים אישיים
הוא נשוי בשנית, ואין לו ילדים מתוך בחירה. בשנת 2013 עבר להתגורר בלוס אנג'לס בעקבות משפחתה של אשתו.
דני פנטום
דני פנטום (באנגלית: Danny Phantom) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-בריטית, והופקה על ידי אולפני Billionfold. התוכנית היא על נער מתבגר בגיל 14 אשר לעיתים קרובות מציל את העיר שלו, אמיטי פארק, ואת העולם כולו מהתקפות של רוחות רפאים. תוך כדי כך הוא מנסה להסתיר את עובדת היותו חצי רוח בעצמו. החל מ-17 במרץ 2013 שודרה הסדרה בישראל בדיבוב לעברית.
עלילה
העלילה עוקבת אחר דמותו של דני פנטום, נער בן 14 בעל מעגל חברתי מצומצם, ובן לשני הורים ציידי רוחות רפאים. הוריו בנו שער לעולם הרוחות אשר משמש אותם לתפיסת הרוחות. יום אחד השער לא עבד מסיבה לא ברורה, ודני נשלח לברר מה הבעיה. הוא נכנס לשער והפעיל אותו בטעות כאשר הוא נמצא בפנים. ההפעלה של השער שינתה את הדנ"א שלו והוא קיבל תכונות של רוח רפאים. בסיום התהליך הוא הפך לילד רפאים (משם נקרא "דני פנטום"), כלומר הוא הפך לחצי רוח וחצי ילד. בין השאר הוא זכה לכוחות על טבעיים כמו תעופה, היעלמות, מעבר דרך חפצים ועוד.
רק שני חבריו, סאם וטאקר, מודעים להיותו כילד רפאים, ועוזרים לו להסתיר את העובדה הזו מפני שאר העולם. כאשר רוחות הרפאים עוברות דרך השער לעולם בני האדם, דני נאלץ לשמש כגיבור על מכיוון שהוא היחיד שיכול להגן על האנשים מפני רוחות הרפאים. עם זאת, עליו להסתיר את היותו כזה משאר האנשים וכולל מהוריו ציידי הרוחות, שאם יגלו הן עלולים לנסות ללכוד אותו ולבצע עליו ניסויים.
בישראל
בישראל הסדרה שודרה בעברית מ-17 במרץ 2013 עד 21 במאי 2013 וכל הפרקים דובבו על ידי אולפני דאבי דאב, בבימויו של אלי לולאי. נוסף על כך, ניתן היה לצפות בסדרה באנגלית.
ניקטונס יוניטי!
ניקטונס התאחדו ! (באנגלית: ) הוא משחק פלטפרומה שהופץ בשנת 2005 על ידי THQ. המשחק משולב עם ארבע סדרות שהיו בניקטונס: בובספוג מכנסמרובע, ג'ימי ניוטרון, דני פנטום וקסם של הורים. המשחק הופק על ידי מארה צ'אפה, טרבור גימון וצוות ניקלודיאון.
שיר הנושא
יוצר הסדרה בוץ' הארטמן, אמר כי מנגינת הבס בשיר הנושא של הסדרה הולחנה בהשראת מנגינת הבס של השיר "The Invisible Man" של להקת קווין.
אלכסנדר פרדיננד, נסיך טורן וטקסיס השלישי
אלכסנדר פרדיננד, נסיך טורן וטקסיס השלישי (בגרמנית: Alexander Ferdinand Fürst von Thurn und Taxis; 21 במרץ 1704 - 17 במרץ 1773) היה נסיך טורן וטקסיס השלישי בין השנים 1739–1773.
ביוגרפיה
אלכסנדר פרדיננד נולד ב-21 במרץ 1704 בפרנקפורט, לאנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ולמריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ', בתם של הנסיך פרדיננד אוגוסט לאופולד מלובקוביץ', דוכס זאגן ומריה אנה וילהלמינה, מרקיזת באדן-באדן. אלכסנדר פרדיננד גדל בארצות השפלה האוסטריות, ולאחר מכן שוב בפרנקפורט, שם היה מושב בית המשפחה.
בשנת 1739 מת אביו, ואלכסנדר פרדיננד ירש את תאריו ונחלותיו. מה-1 בפברואר 1743 עד 1745, שימש אלכסנדר פרדיננד כמפקח הראשי של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בדיאט הקיסרי בפרנקפורט. כאשר הדיאט עבר לרגנסבורג תחת פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הוחזר אלכסנדר פרדיננד לתפקידו כמפקח הראשי בשנת 1748. מסיבה זו אלכסנדר פרדיננד העביר את בית מגוריו הראשי מפרנקפורט לרגנסבורג. ב-30 במאי 1754 נוסף אלכסנדר פרדיננד לאספת הנסיכים הקיסריים.
ב-17 במרץ 1773 מת אלכסנדר פרדיננד ברגנסבורג, ובנו קרל אנזלם, נסיך טורן וטקסיס הרביעי ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו
ב-11 באפריל 1731 התחתן אלכסנדר פרדיננד עם סופיה כריסטינה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, בתם של גאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירות ודורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנה נולדו לו חמישה ילדים:
ב-22 במרץ 1745 התחתן אלכסנדר פרדיננד עם לואיז דה לורן, בתם של לואי, נסיך לאמבסק וז'אן הנרייט דה דורפור, אך היא מתה ללא ילדים.
ב-21 בספטמבר 1750 התחתן אלכסנדר פרדיננד עם מריה הנרייטה יוזפה, נסיכת פירסטנברג-שטוהלינגן, בתו של יוזף וילהלם ארנסט, נסיך פירסטנברג-פירסטנברג ותרזיה אנה מריה אלאונורה, רוזנת ואלדשטיין, ממנה נולדו לו שבעה ילדים:
מיה סלע
מיה סלע (נולדה ב-23 בדצמבר 1971) היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 2003 החלה לפעול כמבקרת ספרות ברשת ידיעות תקשורת. בסוף שנת 2008 מונתה סלע לכתבת הספרות של עיתון "הארץ". בדצמבר 2014 פורסם על התפטרותה בשל שינויים במבנה העיתון, אך בפועל המשיכה לכתוב בעיתון. במסגרת עבודתה בעיתון פרסמה סלע גם ביקורות טלוויזיה. כתבה מספר פעמים גם באתר mako.
סלע הייתה חלק מוועדת השיפוט של פרס ספיר לשנת 2016.
החל ממאי 2017 היא מגישה לצד יובל אביבי בכאן תרבות את תוכנית הרדיו הספרותית של תאגיד השידור הישראלי, "מה שכרוך".
כתיב מלא
כתיב מלא (עד יוני 2017 נקרא כתיב חסר ניקוד) הוא צורת כתיבה בשפה העברית, אשר משתמשת באימות הקריאה כדי להורות את האופן שבו יש לקרוא את המילה הכתובה, כתחליף לסימני הניקוד. האות ו' באה במקום חולם חסר וקובוץ, והאות י' באה במקום חיריק חסר ולעיתים כאם קריאה מסייעת לצירי. למניעת בלבול, ו' עיצורית (העיצור ) נכפלת כשהיא באמצע מילה, וכך גם י' עיצורית ברוב המקרים.
כתיב חסר
כתיב חסר הוא כתיב שהאיות בו זהה לזה של כתיב מנוקד, אך סימני הניקוד אינם נכללים בו. למשל: המילים 'שֻׁלְחָן' ו'דִּבֵּר' נכתבות בכתיב חסר — 'שלחן' ו'דבר'. בכתיב מנוקד, הניקוד מורה על התנועה הנכונה, אך כשהכתיב חסר ניקוד הוא קשה לקריאה, ועל הקורא להסתייע בהקשר שבו מופיעה המילה כדי לדעת את אופן קריאתה.
דוגמה קיצונית היא המילה "ספר", שאותה ניתן לנקד, לקרוא ולפרש לכל הפחות ב־9 אופנים שונים:
דוגמה מובהקת לטקסט עברי הכתוב בכתיב חסר הוא ספר התורה, הנקרא בבית הכנסת בעת העלייה לתורה. כסיוע לקורא בתורה משמש תיקון קוראים, ספר בו הטקסט המקראי מופיע בשתי עמודות, אחת זהה לטקסט המופיע בספר התורה, והאחרת מכילה את הטקסט יחד עם ניקוד וטעמי המקרא.
כתיב מלא
מפאת הקושי בקריאת כתיב חסר־ניקוד, התפתח בימי הביניים כתיב חילופי שבו נוספו למילה האותיות ו' ו־י' לציון התנועות השונות. לכתיב זה, שהיה נפוץ מאוד בספרות התורנית, לא היו כללים אחידים, והוא השתנה מספר לספר וממהדורה למהדורה. ועד הלשון העברית היה הראשון שניסח כללים לכתיב זה, כללי הכתיב חסר הניקוד. כללים אלו אומצו מאוחר יותר על ידי האקדמיה ללשון העברית, שהמשיכה לשכללם, והתקבלו ברובם על ידי הציבור, בעיקר בכתיבה רשמית. ביוני 2017, בעקבות תהליך אשר ראשיתו בבחינת מנהגי הכתיב הרווחים בהוצאות הספרים, בעיתונות ובמרשתת, פרסמה האקדמיה ללשון העברית מהדורה חדשה של הכללים, בשם כללי הכתיב המלא, ובה שינויים אחדים בהשוואה לכללים הקודמים.
בעשרות השנים האחרונות הכתיב המלא שולט בטקסטים שאינם מנוקדים: מרב העיתונים, הספרים והאתרים הכתובים בעברית, נכתבים בכתיב מלא. בנוסף, מקובל להשתמש בכתיב מנוקד בעיקר בספרי ילדים, בפרסומי שירה או לצרכים מיוחדים, אך השימוש בכתיב חסר ללא ניקוד אינו מקובל.
חרף קביעת הכללים על ידי האקדמיה, השימוש בכללים אינו אחיד, הן בשל חוסר ידיעה, והן משום שהחלטות האקדמיה נתפסות כהמלצות, וגופים שונים עדיין יכולים להחליט לא לקבל, או לא להקפיד, על כללים מסוימים.
כללי הכתיב המלא
כדרכם של כללים בתחום הלשון, אין מדובר בכללים סטטיים לחלוטין — מפעם לפעם חלים בהם שינויים, בהתאם לניסיון שנצבר. לדוגמה: בכללי הכתיב חסר הניקוד שנקבעו בוועד הלשון העברית סמוך להקמת המדינה, בתשרי תש"ח (ספטמבר 1947) נקבע שיש לכתוב "אשה" (woman) גם בכתיב זה (כדי להבדיל מ"אישה" — האיש שלה), אך בכללים החדשים (סיוון תשע"ז, יוני 2017) בוטל יוצא מן הכלל זה, ונקבע שיש לכתוב "אישה". להלן תמצית הכללים המעודכנים:
אלה הם הכללים הבסיסיים ביותר. לכל אחד מהם יש יוצאים מהכלל, המפורטים בחוברת "כללי הכתיב המלא" שבהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
בעל מום
כהן בעל מום הוא כהן אשר גופו לוקה בחסר ויש בו מום, הפוסל אותו מעבודת המקדש.
כתיב מלא
כללי הכתיב המלא
הערות:
בעל מום
קרבן בעל מום הוא בעל חיים אשר גופו לוקה בחסר ויש בו מום, הפוסל אותו מלהיות מוקרב במקדש.
כתיב מלא
מילונים
מילונים אחדים מציגים גם את הכתיב המלא של המילים המופיעות בהם. השתנות הכללים במהלך השנים גורמת לכך שאין לסמוך בעניין זה על מילונים ישנים.
הערות שוליים
تسطير عبري
בעל מום
בעל מום בכהונה
כל הקרבנות וכל עבודות המקדש אסורות להיעשות על ידי כהן בעל מום, כפי שלמדו חכמים בספרא. כל הקרבן שנעשתה בו עבודה על ידי כהן בעל מום - חולל ונפסל, ועל הבעלים להביא קרבן חדש.
נחלקו התנאים בתוספתא מה דינו של כהן שעבד בהיותו בעל מום. לדעת רבי יהודה, חייב העובד מיתה בידי שמיים. לדעת חכמים, שהלכה כמותם, חייב העובד מלקות.
בנוסף לאיסור העבודה במקדש, נאסר על כהן בעל מום גם להיכנס לבית המקדש, מכיוון שהוא לא ראוי להקריב. נחלקו הראשונים אם איסור זה הוא מדאורייתא או מדרבנן, והאם איסור הכניסה הוא לתחום שבין האולם למזבח, או אפילו כנגד מזבח עצמו.
מום עובר
אזהרה מיוחדת הזהירה התורה על כהן שיש בו מום עובר, כלומר מום העתיד לחלוף, שלא יעבוד, שנאמר:, ולמדו מכך חכמים שזו אזהרה לבעל מום עובר. כל דינים שחלים על בעל מום, חלים על בעל מום עובר בזמן מומו. חלף מומו - הרי הוא כשר לעבודה.
בעל מום בקרבנות
המקור המקראי לפסולו של קרבן בעל מום להקרבה הוא:בעל-חיים בעל מום פסול להקרבה על גבי המזבח. מסיבה זו אסור גם להקדיש אותו, אולם אם כבר הוקדש, או שנפל בו מום לאחר ההקדשה, אמנם אסור הקרבן בהקרבה, אבל בכל זאת חל ההקדש בבעל החיים, על אף מומו.
דין מום נאמר בכל סוגי הקרבנות, ואפילו בנסכים, כיין המנוסך עם הקרבן שאסור שיהיה מעושן, ובמנחה שהסולת שממנה נעשית אסורה בנגיעות תולעים.
בספר משנה תורה מנה הרמב"ם שבעים ושלושה מומים בבהמה.
בעל מום בבכור
באופן עקרוני צריך להקריב בכור בהמה טהורה. אבל במקרה שנפל מום בבכור אסור להקריב אותו כמו שאר קורבנות בעלי מום ובמקום זה הוא ניתן לכהן שיכול להשתמש כבשר חולין. מאז חורבן בית המקדש, ישנה בעיה עם בכורות שלא ניתן להקריב אותם על גבי המזבח, אך גם אסור להטיל בהם מום כך שרק אם בכור נעשה בעל מום באופן טבעי מותר לכהן לאכול אותו. לכן רבות מסוגיות המומים בבעלי חיים בש"ס מובאות בהקשר של בכורות בעלי מומים.
הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי
צו מספר 11 (באנגלית: General Order No. 11), או הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי, שהוצא על ידי הגנרל יוליסס ס. גרנט ב-17 בדצמבר 1862, הורה לגרש את כל היהודים ממחוז צבאי שכלל חלקים מטנסי, מיסיסיפי וקנטקי, בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית מצד כוחות האיחוד. הצו יצא לפועל באופן חלקי בלבד ובוטל ב-4 בינואר 1863 על ידי אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית.
מעמדם החוקי של היהודים
בחוקה האמריקנית אין התייחסות לקבוצות אתניות או דתיות (מלבד השחורים), היות שהיא עוסקת ביחידים ולא בקבוצות. הדבר בא לידי ביטוי במפקדי האוכלוסין האמריקניים, שבהם אין קטגוריית דת. גם בתחום העיסוק קיים שוויון בין-דתי ובין-אתני: כל אדם, יכול לעסוק בכל עיסוק מותר, ולכהן בכל משרה רשמית, ללא מגבלות דת או מוצא אתני. החוקה האמריקנית הבטיחה ערבויות לחופש הדת, לחופש הדיבור, לחופש העיתונות, להתאגדות ולחירויות נוספות. סעיפים אלה המבטיחים "חירות וצדק לכול", בנוסף לסעיפים המבטלים מבחנים דתיים למשרות ציבוריות, וחוקים בנושא חופש משכו יהודים רבים להגר לארצות הברית, והיוו מקור השראה בעבור אלה שכבר ישבו בה. יהודים מבחינה חוקית שווים לאוכלוסייה הנוצרית בארצות הברית, ואין ולא היה בעבר כל בסיס חוקתי להפלותם לרעה.
הרקע לחתימת הצו
מלחמת האזרחים בארצות הברית הייתה מרוכזת בשתי חזיתות עיקריות: האחת באזור נהר הפוטומק, והשנייה במערב, בעמק המיסיסיפי. לאחר שמצביאי הצפון הצליחו להשתלט על חלק מעמק המיסיסיפי, עד העיר ממפיס, קיבל הגנרל יוליסס ס. גרנט את הפיקוד על מחוז טנסי ב-25 באוקטובר 1862. גרנט תכנן מתקפה על הנקודה האסטרטגית ויקסבורג.
לתושבים של כל אחד מהצדדים במלחמת האזרחים היה מחסור במוצרים מסוימים, והסחר המשיך לפרוח בין האויבים גם בעת המלחמה. בצפון הייתה חסרה הכותנה, ובדרום חסרו ציוד הלחימה, הציוד הרפואי ומטבעות כסף וזהב. באזורי הקרבות טנסי ומיסיסיפי היה מלאי עודף של כותנה, שעלה על הנדרש למדינות הדרום, והספסרים קנו את עודפי הכותנה ומכרו אותם למדינות הצפון תמורת זהב.
ב-28 באוגוסט 1862, משרד האוצר פרסם תקנות האוסרות להעביר סחורות למדינות הקונפדרציה. למרות התקנות, המשיכו סחורות לעבור בין הצדדים היריבים. בין הסוחרים היו גם יהודים, אלא שהגנרל גרנט עשה הכללה וזיהה את כל הסוחרים כיהודים, ואת כל היהודים כסוחרים העוברים על החוק.
נוסח הצו
ב-17 בדצמבר 1862 חתם הגנרל גרנט על הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי. נוסח הצו:
תגובת היהודים
הפקודה החלה להתבצע, ומשפחות שלמות נאלצו לעזוב את אזור מגוריהם, לרבות משפחות מכובדות. יהודי ארצות הברית הזדעזעו לשמע הפקודה. הם היו רגילים לשוויון ממסדי מאז שרגלם דרכה באדמת צפון-אמריקה. ליהדות ארצות הברית מעולם לא הוענקה אמנציפציה נפרדת ייעודית (שכן לפי החוקה האמריקנית אין לשיוך הדתי השפעה על מעמד הפרט), ולכן לא פחדו לאבד אותה, אם יילחמו לביטול הצו. בהתחלה הם פנו לדרגים המקומיים, ומשלא נענו - פנו ישירות לנשיא אברהם לינקולן שיבטל את הצו.
עיתון "המגיד" תיאר את ההתרחשויות כך:
תגובת הנשיא לינקולן
הנשיא לינקולן, שהיה ידוע כאוהד של חירויות האדם ושל השוויון, פעל כנגד הצו וביטל אותו מיידית ורטרואקטיבית. היהודים הצליחו במאבקם. אין לראות בביטול הצו מצד הנשיא ביטוי למגמות פילושמיות מצידו, אף על-פי שמגמות כאלה רווחו באוכלוסייה הפרוטסטנטית באותה תקופה: הסיבה לתגובה זו של הנשיא הייתה הומאניטרית, ונבעה מתפיסת העולם של הנשיא בדבר זכויות המיעוט והרדיקליציה של השוויון בארצות הברית, שהתבטאה בין היתר במאבקו לביטול העבדות של השחורים.
סיכום
יש חוקרים הנאחזים בצו זה כדי לטעון כי האנטישמיות בארצות הברית היא חוליה ברצף ההיסטורי של האנטישמיות ושנאת ישראל וכי אין הבדל בין שנאת ישראל האירופית, לזו האמריקנית. חוקרים אחרים מדגישים דווקא את ביטול הצו, ואת פעילות היהודים לביטולו, ומראים בכך שהיהודים לא פחדו להשתמש בחופש הדיבור, ושהאנטישמיות זרה לערכים האמריקניים הבסיסיים ולמסורת הדתית האמריקנית. לדעתם זהו למעשה ביטוי לעוצמת היהודים ולחירותם כאזרחים אמריקנים, המקבלים את הגנת החוקה.
גרנט והיהודים
התקרית לא גרמה נזק רב למערכת היחסים של גרנט עם הקהילה היהודית האמריקנית. הוא זכה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1868 וקיבל את רוב קולות היהודים.
ההיסטוריון ג'ונתן סרנה כותב בספרו "כאשר הגנרל גרנט גירש את היהודים" (2012) שגרנט כנשיא הפך לאחד מגדולי הידידים של היהודים בהיסטוריה האמריקנית. כנשיא הוא מינה יהודים רבים למשרות ממשלתיות, יותר מכל נשיא קודם. הוא גינה את מעשי הזוועה שבוצעו נגד יהודים באירופה, והדגיש את זכויות האדם כנושא מרכזי בארצות הברית.