cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאשונל סמלינג
היסטוריה
בשנות הכיבוש הגרמני המפלגה שיתפה פעולה עם הכובשים והייתה אחראית להשמדתם של 800 יהודים מתושבי נורווגיה ולפעולות נגד המחתרת הנורווגית.
לאחר שחרור נורווגיה על ידי בעלות הברית, קוויזלינג ושני מנהיגים אחרים של הנאשונל סמלינג, אלברט ויליאם הגלין ורגנאר סקנקה, נשפטו לגזר דין מוות מול כיתת יורים. בזמנים מאוחרים יותר משפטים אלו היו שנויים במחלוקת, שכן עונש המוות הושב לחוק הנורווגי רק לקראת סוף המלחמה, על ידי הממשלה הגולה, לענישת פושעי המלחמה. מפלגת הנאשונל סמלינג הוצאה מחוץ לחוק.
ג'יימס אבוט מקניל ויסלר
ג'יימס אבוט מקניל ויסלר (באנגלית: James Abbott McNeill Whistler; 11 ביולי 1834 – 17 ביולי 1904) היה צייר אמריקאי שהתגורר מרבית חייו בממלכה המאוחדת.
קורות חיים
ויסלר היה בנם של המהנדס ג'ורג' וושינגטון ויסלר ושל אנה מטילס מקניל ויסלר. ויסלר נולד בלוול שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. בשנת 1842 עברה המשפחה לסנקט פטרבורג באימפריה הרוסית עת שאביו הועסק בתכנון מסילות ברזל. בעת היותו ברוסיה למד ויסלר באקדמיה הקיסרית לאמנויות, ובמהרה ראה ברוסיה את ארץ הולדתו. לאחר מותו של אביו בשנת 1849 שבה המשפחה לארצות הברית, ועברה להתגורר בעיר הולדתה של אימו - פומפרט שבקונטיקט. ויסלר למד בבית ספר מקומי בפומפרט ולאחר מכן עבר ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פויינט.
לכל אורך חייו, גרמו יצירותיו של ויסלר מחלוקות ושערוריות רבות. יצירתו הידועה ביותר של ויסלר היא "סידור באפור ובשחור: אמו של האמן" - הידוע בכינויו "אימו של ויסלר". יצירה זו מוצגת כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז. היצירה נדחתה על ידי האקדמיה המלכותית הבריטית בשל שמה "סידור באפור ושחור" שאינו מתייחס לדמות המוצגת בה. יצירה נוספת שעוררה שערורייה הייתה "הנערה הלבנה" משנת 1862 בה הפגין ויסלר את התאוריה שלו לפיה חשובה יותר ההרמוניה של הצבעים המופיעים ביצירה מאשר הריאליזם שלה.
בשנת 1870 יצר ויסלר דיוקנאות של אחד מבעלי אניות הסוחר הבריטיים הגדולים ואספן אמנות פרדריק ריצ'רד ליילנד ורעייתו אשר הרשימו את ליילנד. ליילנד הזמין את ויסלר לעצב את חדר הסעודות בביתו - וויסלר יצר את "הרמוניה בכחול וזהב: חדר הטווס" המוצג כיום בגלריה לאמנות פריר. חדר זה תוכנן בצבעי ירוק - כחול עם עיטורי מתכת, ונחשב לשיאו של הסגנון האמריקאי - יפני. חדר זה הביא לוויכוחים רבים בין ליילנד וויסלר, וליילנד לא הזמין מוויסלר יצירות נוספות. ויסלר הזועם חדר לביתו של ליילנד וצייר על אחד הקירות שני טווסים לוחמים זה בזה - כאשר האחד מחזיק בידו מברשת ציור, והשני שק כסף. ליילנד, שלא אהב את היצירה מכר את החדר לתעשיין צ'ארלס לאנג פרייר.
משפט רסקין
רסקין כתב:
במהלך המשפט שאל עורך דינו של רסקין את ויסלר כמה זמן לקח לו לצייר את "נוקטורנו בשחור וזהב: הטיל הנופל", וויסלר ענה:
וויסלר ענה:
ויסלר זכה במשפט, אולם על אף שתבע הוצאות בגובה של 1,000 ליש"ט, נפסקו לו הוצאות בגובה פרת'ינג אחד (אגורה אחת), וויסלר שהיה שקוע בחובות בשל בניית ביתו - שכונה "הבית הלבן" (בשל האריחים הלבנים) בצ'לסי שבלונדון, נאלץ לפשוט רגל.
בעקבות אירוע זה התרחק ויסלר מהחוגים האמנותיים בבריטניה והתמקד ביצירת קשרים עם אמנים צרפתיים, חלקם הכיר עוד קודם לכן. ויסלר התאהב בדוגמנית של גוסטב קורבה - ג'ואנה היפרנן וזו דיגמנה עבורו בפריז עבור "הנערה הלבנה". בעקבות העובדה שהיפרנן דיגמנה עבור קורבה ביצירה הפרובוקטיבית "מקורו של העולם" ניתק ויסלר את קשריו עם קורבה.
בשנת 1888 התחתן ויסלר עם ביאטריס, אלמנתו של חברו הארכיטקט אדוארד ויליאם גודווין והם היו נשואים חמש שנים עד מותה מסרטן.
ויסלר יצר תחריטים, תגליפים, רישומים רבים, הדפסים וליטוגרפיות רבות, וכן פרסם שני ספרים בהם הוא מתאר את מחשבותיו על אמנות והחיים בכלל: "הרצאה ב-10 בבוקר" יצא לאור בשנת 1885 ו"האמנות העדינה של עשיית אויבים" יצא לאור בשנת 1890. אוסקר ויילד העריץ את ויסלר על סיגנונו והציניות שלו.
ויסלר השפיע השפעה רבה על אמני תקופתו ובעיקר האמנים האמריקאים ג'ון סינגר סרג'נט וויליאם מריט צ'ייס.
בשנת 1884 נבחר ויסלר כחבר כבוד לאקדמיה לאמנויות יפות של מינכן, בשנת 1892 קיבל את אות לגיון הכבוד בשל תרומתו לאמנות, וכן בשנת 1898 הפך לנשיא לכל חייו של האגודה הבינלאומית של פסלים וציירים.
ויסלר נקבר בכנסיית סנט ניקולס בצ'יזוויק שבלונדון והבית בו התגורר הפך להיות המוזיאון לאמנות בית ויסלר.
חייק
חייק הוא שם משפחה ממוצא ערבי, שפירושו "חייט"; מקביל לשמות טיילור (אנגלית), קרביץ (פולנית), שניידר (גרמנית-יידיש) ופּורטנוֹי (רוסית). {{פירושונים|
ראו גם
}}
קטי דור
קטי דור (נולדה ב-3 בספטמבר 1966) היא עיתונאית ישראלית. משמשת כראש דסק הבריאות בערוץ "כאן 11" של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה
קטי דור נולדה בישראל בשנת 1966 בשם קטי חרדון להורים יוצאי עיראק שעלו לישראל בשנת 1950. היא הכתבת לענייני בריאות של ערוץ "כאן חדשות" ולפניו של ערוץ 11 וערוץ 1. תוך כדי עבודתה זכתה לבקיאות רבה בענייני בריאות ומחלות ומניעתן. היא נשואה לקולנוען חן שיינברג, גרה בתל אביב ואם לשני ילדים.
דור למדה באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת תל אביב.
אחד מסרטיו של בעלה הוא הסרט "קטי" משנת 2005. הוא התחיל לצלם את הסרט בזמן שקטי דור דיווחה על פיגוע טרור בירושלים ובאותה עת דיווחה על פרשת רמדיה. היה זה כאשר היא ציפתה להולדת בנם הבכור והסרט המשיך בתיאור השנה הראשונה של הילד ובהתנגשות של האימהות עם הקריירה הציבורית.
אירועים מיוחדים
בשנת 2006 הופיעה דור בתפקיד עצמה ככתבת בסרט הקולנוע הישראלי "ימים קפואים" המספר על סוחרת סמים חסרת בית ההולכת ומתערערת לאחר שהיא מאמצת לעצמה את חייו של פצוע פיגוע שפגשה באינטרנט.
ב-20 במרץ 2018 נפצעה דור בתאונת דרכים, עת שעשתה את דרכה לבית החולים איכילוב לצורך צילום כתבה. היא עברה במעבר חצייה ונדרסה על ידי רכב חולף. היא אושפזה בבית החולים איכילוב ומצאה את עצמה מאושפזת בבית החולים שבו הייתה אמורה לצלם את הכתבה. "מצבי טוב. אני הכי מזועזעת מזה שהאיש שדרס אותי נסע נגד כיוון התנועה כדי לקנות מיץ, כי פשוט לא היה לו כוח ללכת ברגל", סיפרה ל-ynet, "הוא דרס אותי והעיף אותי לגמרי. כמה דקות לפני זה העברתי את הבת שלי במעבר חצייה - אם דריסה כזו הייתה קורית לילד, הוא לא היה עומד בזה".
בשנת 2018 קיבלה אות הוקרה מעמותת "חן לפריון", שהיא עמותה שמטרתה לעזור לזוגות הסובלים מבעיות אי פוריות. האות ניתן לה על הטיפול העיתונאי שלה בפעילות העמותה. דור פרסמה סדרת פרסומים בתחום הפריון בשידורי תאגיד השידור הציבורי. את האות קיבלה במסגרת ערב חגיגי לציון עשרים שנות פעילות לעמותה וארבעים שנה מאז נולדה התינוקת הראשונה בעולם מהפריית מבחנה.
שי בלאיש
שי בלאיש (נולד ב-7 באוקטובר 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש קצין אג"ם של פיקוד העורף ומפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף.
שירות צבאי
בלאיש נולד בירושלים וגדל באשקלון. התגייס לצה"ל במרץ 1993, ושובץ בגדוד רותם בחטיבת גבעתי. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד רותם ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך שירת כקצין המבצעים של גדוד רותם, בין היתר בזמן מהומות מנהרת הכותל. במהלך המהומות נפצע קשה מפגיעת קליע בראשו. לאחר החלמתו מונה למפקד פלוגת מסלול, ולקח חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי, ולקח חלק בלחימה בטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל והקים את גדוד "עוטף אילת", גדוד מרחבי בגבול עם מצרים באזור אילת, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2008. בשנת 2008 הקים את גדוד שחר בפיקוד העורף, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2010, במהלך תפקידו הוביל את הגדוד בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בהמשך שימש כסגן מפקד מחוז בפיקוד העורף בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד גדוד הפיקוד בפיקוד העורף בין השנים 2011–2013.
בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016). באוגוסט 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
בלאיש מתגורר באשקלון, נשוי לקרן ואב לשלושה.
מועדון ספורט אשדוד
מועדון ספורט אשדוד, המוכר בראשי התיבות '''מ.ס. אשדוד''', הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר אשדוד, שנוסד בשנת 1999 לאחר איחוד בין קבוצת מכבי עירוני אשדוד לקבוצת הפועל אשדוד. הקבוצה מתמודדת בליגת העל, והיא משחקת באצטדיון הי"א המכיל כ-7,800 מקומות ישיבה.
היסטוריה
קבוצת מועדון ספורט אשדוד נוצרה מאיחוד של שתי קבוצות הכדורגל הבכירות בעיר אשדוד - הפועל אשדוד שהייתה הקבוצה הפופולרית בעיר, בעלת בסיס קהל גדול יותר ומזוהה עם עובדי הנמל בעיר, וקבוצת מכבי עירוני אשדוד, שנוצרה בתחילת שנות ה-80 כתוצאה מאיחוד של מכבי אשדוד ובית"ר אשדוד. אף על פי שהפועל אשדוד הייתה האהודה יותר, עירוני אשדוד הייתה הראשונה להעפיל לליגה הבכירה, בעוד שהפועל אשדוד מעולם לא הצליחה לעשות זאת.
כתוצאה מאיחוד הקבוצות הוגשה בקשה לרשם העמותות להוסיף לשמה של עמותת "עירוני אשדוד" את המילים "מועדון ספורט". הבקשה אושרה ושמה של העמותה המנהלת של המועדון עד היום הוא "מועדון ספורט עירוני אשדוד". העמותה שניהלה את הפועל אשדוד נסגרה בעקבות האיחוד.
עונתה הראשונה של הקבוצה המאוחדת הייתה, בה שיחקה הקבוצה בליגת העל, הליגה הבכירה. בעונות הראשונות לאיחוד צבע המועדון היה תכלת, כמחווה לחיים רביבו שגדל בעיר אשדוד, שיחק בהפועל אשדוד בילדותו, ובאותה עת שיחק בקבוצה הספרדית סלטה ויגו (ששיחקה בצבע תכלת). הקבוצה נהנתה מדור צעיר של שחקני בית שעלו אל הקבוצה הבוגרת בעונת האיחוד שהבולט מביניהם היה ברוך דגו. את הקבוצה הנהיג הקפטן אלון חזן, ששב לעיר נעוריו. במשחקה הראשון כקבוצה מאוחדת, הביסה מועדון ספורט אשדוד את מכבי נתניה 6–0.
את העונה הבאה פתחה הקבוצה בהנהגת המאמן המקומי מירו בן שמעון. הקבוצה פתחה את העונה ברצף של הפסדים ובתווך גם מכרה את שחקנה הצעיר והכישרון המקומי המבטיח ברוך דגו למכבי תל אביב. לאחר רצף של עשרה הפסדים רצופים פוטר המאמן בן שמעון והחליף אותו אלישע לוי. לוי הצליח לשבור את רצף ההפסדים עם ניצחון על צפרירים חולון. מכאן ואילך הקבוצה הלכה והשתפרה ובסופו של דבר הצליחה להישאר בליגה בצורה דרמטית בעוד שלליגה השנייה ירדה קבוצת בני יהודה תל אביב.
בעונת, בהדרכתו של אלישע לוי, הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה עד אז. בסיומה של עונה מצוינת סיימה במקום הרביעי. לראשונה בתולדותיה הגיעה הקבוצה לגמר גביע הטוטו ונוצחה 2–4 על ידי קבוצת הפועל תל אביב. באותה עונה קידמה הנהלת הקבוצה בראשות ג'קי בן זקן שילוב של שחקני בית צעירים כמו חנן פדידה ויניב עזרן. השחקנים הצעירים הללו פרחו לצדם של אלון חזן הוותיק והזר הפולני אנדז'יי קוביקה ואסי טובי שכבש באותה עונה 12 שערים סיים כמלך שערי הקבוצה. אשדוד העפילה לגביע האינטרטוטו בזכות הגעתה למקום הרביעי. בקיץ 2002 שיחקה הקבוצה לראשונה במסגרת אירופאית. לאחר שחלפה על פני קבוצת פ.צ ברנו מהליגה הצ'כית, הוגרלה אשדוד בסיבוב המוקדמות השני מול קבוצת מרק דופניצה מהליגה הבולגרית והודחה לאחר 1–2 בסיכום שני המפגשים.
בעונת שונו מדי הקבוצה מצבעם שהיה תכלת לבן לכחול כהה. הקבוצה, למרות ציפיות גבוהות בתחילת העונה, הסתבכה בתחתית וניצלה מירידה לליגת המשנה רק עם סיום העונה.
בעונת הגיעה הקבוצה בפעם השלישית לגמר גביע הטוטו, ושוב נוצחה, הפעם על ידי קבוצת מכבי חיפה בתוצאה 0–3.
עונת החלה עם אלון חזן בתפקיד המאמן, אך הקבוצה לא היטיבה לשחק תחת הדרכתו ונאבקה על מקומה בתחתית הליגה. חזן עזב את הקבוצה לבסוף, ובשני המשחקים האחרונים באותה עונה המאמן היה שחקן העבר והבעלים חיים רביבו. אשדוד הצליחה להישאר בליגה רק במחזור האחרון. בעונת 2008/2009 תחת הדרכתו של המאמן יוסי מזרחי, הגיעה הקבוצה בפעם הרביעית לגמר גביע הטוטו, בו הפסידה 0–1 למכבי תל אביב. במסגרת גביע המדינה הגיע הקבוצה לרבע הגמר שם הפסידה להכח עמידר רמת גן, ובמסגרת הליגה סיימה הקבוצה במקום השמיני. בעונת 2009/2010 העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון, וסיימה את העונה במקום השישי בטבלה. בגביע המדינה הגיעה עד חצי הגמר, בו הודחה על ידי בני יהודה תל אביב בבעיטות הכרעה.
בעונת 2010/2011 החתים המועדון את המאמן האנגלי ג'ון גרגורי למשך שלוש עונות בקבוצה, אך גרגורי התפטר מתפקידו לקראת סיומה של אותה העונה. במקומו שוב מונה יוסי מזרחי. באותה עונה סיימה הקבוצה בפלייאוף התחתון במקום ה-12, בנוסף הגיעה לרבע גמר גביע המדינה שם הפסידה למכבי נתניה בפנדלים. בעונת 2011/2012 נאבקה הקבוצה על המקום הראשון במשך שלבים רבים בעונה, אך סיימה אותה במקום ה-7. בעונת 2012/2013 שברה הקבוצה שיא מאז הקמתה לאחר שהשיגה 5 ניצחונות ב-5 המחזורים הראשונים, אך לאחר מכן חלה ירידה ביכולתה והיא סיימה את העונה במקום השביעי.
לקראת עונת 2013/2014 מונה ניר קלינגר למאמן הקבוצה. בסיום עונת 2014/2015 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית לראשונה מאז הקמת המועדון המאוחד, לאחר שבמחזור האחרון של ליגת העל, ב-16 במאי 2015, הפסידה 0–1 להפועל תל אביב וסיימה את העונה במקום האחרון.
ב-9 בספטמבר 2015 הודיע ג'קי בן זקן על עזיבת הקבוצה לאחר שהתפטר מתפקידו, ובמקומו מונה ח"כ לשעבר יורם מרציאנו. בעונת 2015/2016 בליגה הלאומית סיימה הקבוצה במקום הראשון, תחת הדרכתו של המאמן רוני אוואט, והעפילה בחזרה לליגת העל. באותה עונה העפילה הקבוצה לגמר גביע הטוטו של הליגה הלאומית, בו הפסידה 0–1 להפועל אשקלון. בתחילת עונת 2016/2017 המשיך אוואט לשמש כמאמן, ובנובמבר 2016 חזר יוסי מזרחי למועדון ומונה למנהל ספורטיבי. בפברואר 2017 מונה רן בן שמעון לתפקיד המאמן, ואוואט מונה לעוזרו. את העונה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה.
בתחילת עונת 2017/2018 שוחרר המאמן רן בן שמעון לאימון נבחרת קפריסין ובמקומו מונה ראובן עטר. לאחר שישה מחזורים בהם השיגה הקבוצה נקודה אחת בלבד ודורגה במקום האחרון פוטר עטר, ובמקומו מונה עמיר תורג'מן כמאמן הקבוצה. לקראת סוף העונה ב-24 באפריל 2018, בעקבות סכנת ירידה של הקבוצה, פוטר תורג'מן מהקבוצה, והמנהל הספורטיבי והמאמן לשעבר יוסי מזרחי חזר זמנית לעמדת המאמן על הקווים. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-12 בטבלה וניצלה מירידה.
לקראת עונת 2018/2019, מונה בלגויה מילבסקי המקדוני, שחקן העבר של הקבוצה למאמן. מילבסקי פוטר ב-13 בנובמבר 2018 לאחר ההפסד 4:3 לבני סכנין. ב-23 בנובמבר 2018 מונה יובל נעים למאמן הקבוצה עד תום העונה. ב-26 בינואר 2019, פוטר יובל נעים אחרי 10 משחקים בלבד בתפקיד כשהקבוצה לא הצליחה להתרומם במסגרת הליגה והייתה על סף ירידה לליגה הלאומית, במקומו מונה שחקן העבר משה אוחיון למאמן זמני. ב-19 בפברואר 2019 מונה אבי בוחבוט למאמן הקבוצה עד לתום העונה ואוחיון מונה לעוזרו. הקבוצה התייצבה לקראת סוף העונה ואף הצליחה להינצל במחזור האחרון של הליגה מירידה, כאשר ניצחה את הפועל חיפה בתוצאה 0:1, וזאת בתום מסע הישרדות שהחל בהפרש של 7 נקודות מתחת ל"קו האדום" וכלל רצף של 3 ניצחונות רצופים בסיום העונה, מה שקבע שבמקומה תרד מכבי פתח תקווה.
לקראות עונת 2019/2020 סיים בוחבוט את תפקידו בקבוצה, וב-27 במאי 2019 מונה כדורגלן העבר ומאמן העבר רוני אוואט לקדנציה שנייה במועדון כמאמן ראשי, כאשר לצידו ימשיך לאמן משה אוחיון.
ב-21 בינואר 2020 בעקבות מצבו הרפואי של רוני אוואט ובעקבות תוצאות לא מספקות, מונה רן בן שמעון לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה כאשר משה אוחיון משמש כעוזרו.
בעונת 2020/2021 סיימה במיקום השיא בפעם השנייה בהיסטוריה: מקום שלישי והעפילה למפעלים האירופיים לראשונה מאז 2005.
תארים והישגים
גביע הטוטו
מאמני הקבוצה
להלן רשימת המאמנים של מועדון ספורט אשדוד מאז הקמתו:
מחלקת הנוער והאקדמיה לכדורגל
בתחילת הדרך הייתה מחלקת הנוער מינימלית יחסית. לאחר מספר שנים התמיכה בנוער גדלה לאיטה, גם מצד העירייה וגם מצד הבעלים - ג'קי בן זקן שראה במחלקת הנוער פרויקט חשוב. בשנת 2010 הוקמה אקדמיית הכדורגל של מ.ס. אשדוד, בניהולו של חלוץ העבר שי הולצמן ובתמיכתו של הבעלים שבנה קומפלקס שלם הכולל: לובי כניסה, חדר אוכל, חדר קולנוע המשמש גם להרצאות ותדריכים, חדרים זוגיים לשחקנים עם טלוויזיות, עמדות מחשב, חדרי טיפולים ועוד. האקדמיה משמשת כמעיין פנימייה לילדים המתקבלים אליה, ומספקת מקום לינה וארוחות חמות (ובריאות) ועובדת בשילוב עם בתי הספר בעיר ועם אנשי מקצוע לכדורגל ואנשי ספורט ובריאות.
כיום מחלקת הנוער והאקדמיה של אשדוד מספקת כישרונות צעירים לנבחרות ישראל ולקבוצות הגדולות בישראל. מכירות שחקנים אלו הניבו למועדון הכנסות גדולות מהעברות בסכומים גבוהים יחסית לישראל, לקבוצות בישראל ומחוצה לה, ועל שחקנים אלו ורווחים ממכירתם הקבוצה הבוגרת מתבססת באופן מסורתי, וכך למשל הרוויחה הקבוצה סכום משוער של כ-43 מיליון ש"ח ממכירת שחקנים בשנים 2011-2017 (ההעברות הבולטות: יניב עזרן למכבי תל אביב, מתן אוחיון לשרלרואה, אופיר מרציאנו להיברניאן, ניר ביטון לסלטיק, ניב זריהן, מיכאל אוחנה וחאתם אלחמיד להפועל באר שבע, אור אינברום לגנט).
קבוצת הנוער שיחקה בליגה הלאומית לנוער לאחר שירדה מליגת העל בסיום עונת 2018/19, אך חזרה לליגה הראשונה עונה לאחר מכן.
בעונת 2021/2022 זכתה קבוצת הנוער באליפות בפעם הראשונה.
קבוצות מחלקת הנוער לעונת 2017/2018
מנהל מקצועי של מחלקת הנוער: יוסי מזרחי
מנהל מחלקת הנוער: חיים בנישו
קברי הסנהדרין
קברי הסנהדרין היא מערת קבורה המצויה בגן הסנהדרין, קרוב לרחוב שדרות גולדה מאיר בלב שכונת סנהדריה שבצפון ירושלים.
היסטוריה
המערה כונתה על ידי הערבים 'קבור אל קוצ'א', שמשמעו "קברי השופטים". ייתכן ששמה הערבי של המערה גרם לזיהויה בטעות כמערת הקבורה של הסנהדרין, שכן הסנהדרין עסקה, בין שאר תפקידיה, בשפיטה. הסבר אחר לזיהוי המערה כקברות הסנהדרין הוא שבמערה ישנם בין שבעים לשמונים כוכי קבורה, ולכן נטו לחשוב שזהו מקום קבורת הסנהדרין שמספר חבריה היה שבעים ואחת. לפי האנציקלופדיה העברית צוין בטעות שמספר הכוכים במערה הוא בדיוק שבעים ואחד, דבר שכנראה העצים את המסורת בדבר היות המערה מקום קבורת הסנהדרין. אולם לפי ספירה חדשה שנעשתה עם שיפוץ האתר, מספר הכוכים נמוך יותר.
המערה עצמה הייתה ידועה בעם ישראל מאז שנת 1235, עת ביקר במערה יעקב השליח. עם השנים ציינו חכמים שונים את המערה וביניהם מפרש המשנה רבי עובדיה מברטנורא, רבי משה באסולה ועוד. בשנת 1902 נסקרה המערה על ידי הארכאולוג הקנדי ג'ורג' ברטון. מלאכת החפירה הושלמה על ידי הארכאולוג יוליוס יותם רוטשילד בשנת 1949. במערה נמצא ארון קבורה ועליו השם "יצחק". הארון נלקח לצרפת וכיום הוא מצוי במוזיאון הלובר בפריז.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התגורר במערה אדם בשם משה גיבורי, שהכריז על עצמו כמשיח, וסחף אחריו כמה מעריצים, אחרי שניבא נכונה רעידת אדמה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 שמואל זנוויל כהנא, מנכ"ל משרד הדתות, קידם את "קברי הסנהדרין" כאתר קודש והם אף הונצחו בשטר של חצי לירה ישראלית. לאחר מלחמת ששת הימים, שפתחה בפני יהודים וישראלים את הגישה למקומות כמו הכותל המערבי, מערת המכפלה בחברון וקבר רחל, הביאו לפיחות יחסי במעמדם של קברי הסנהדרין. בשנים שלאחר מכן, האתר היה מוזנח למדי ולא ניתן לקיים ביקורים סדירים בתוך המערות השונות.
בשנת 2017, שוקמו הקברים, לאחר עבודות שימור ושיקום שנעשו על ידי רשות העתיקות.
תיאור המערה
המערה מעוטרת במשקוף בצורת גמלון. במשקוף עטורים מגולפים בצורה של רימון, אתרוג ועלי צמח האקנתוס הוא ה"קוציץ הסורי". בתוך מבוא המערה מצוי משקוף מעוטר נוסף, המעוטר גם הוא בגילופים של עלי אקנתוס. העובדה שעיטורים אלו הם של צמחים דווקא מחזקת את ההנחה שמערה זאת הייתה של יהודים. היהודים בימי בית שני נמנעו מלעטר את ארונות ומערות הקבורה בצורות אדם בגלל האיסור המקראי לעשות פסל ומסכה.
מערת הסנהדרין מצויה בין מערות קבורה רבות. האזור כולו מהווה חלק מ"עיר הקברים" או ה"נקרופוליס", כלומר עיר המתים של ירושלים בימי בית שני. הסיבה שבאזור זה דווקא מצויות מערות קבורה כה רבות היא סוג האבן המצוי באזור. האזור שימש לחציבת אבנים לבנייה, ושימוש נוסף שנעשה במחצבות הוא הפיכתן למערות קבורה למשפחות העשירות של ירושלים באותה העת. במורד השכונה מצויה מערה נוספת הקרויה מערת האשכולות בגלל עיטורים בצורת אשכול במשקוף הכניסה למערה.
הקירות הפנימים של מערות הקבורה באזור שחורים. הסיבה לכך היא שבמערות התגוררו בדואים ובלילות החורף הירושלמי הקר הם הדליקו מדורות במכרות על מנת להתחמם, ועקב הפיח שנפלט מהמדורה התכסו קירות המערות בצבע שחור.
טריה הלונן
טריה קרינה הלונן (בפינית: Tarja Kaarina Halonen, ; נולדה ב-24 בדצמבר 1943) היא הנשיאה ה-11 של פינלנד והאישה הראשונה בתפקיד זה במדינה. שימשה כנשיאה בשנים 2000 עד 2012. תפקידה האחרון לפני בחירתה לנשיאה היה שרת החוץ מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SDP). בינואר 2006 נבחרה הלונן לקדנציה נוספת.
לפני החיים הפוליטיים
טריה הלונן נולדה ברובע קליו בהלסינקי. אביה היה רתך ואמה הייתה מעצבת חלונות ראווה. הוריה התגרשו וכשהלונן הייתה בת שנתיים אימה נישאה מחדש לטורה הרמן פורס, לו הייתה השפעה רבה על דרכה של בתו החורגת טריה הלונן. היא למדה משפטים באוניברסיטת הלסינקי וסיימה תואר שני ב-1968. לאחר מכן הלונן שירתה כרכזת הארגונית והחברתית של אוניברסיטת הלסינקי בשנים 1969–1970.
החיים הפוליטיים
טריה הלונן הצטרפה אל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד ב-1971. ב-1974 החלה לעבוד כמזכירתו הפרלמנטרית של ראש הממשלה קלאוי סורסאן. ב-1979 נבחרה בעצמה לפרלמנט ושם כיהנה עד לבחירתה לנשיאה בשנת 2000. במקביל בין השנים 1975–1996 הלונן הייתה חברה במועצת העיר הלסינקי. תפקידה הראשון של הלונן בפרלמנט היה ראש הוועדה החברתית (1984–1987). ב-1987 מונתה הלונן לשרה לעניינים חברתיים ולשרת הבריאות, ב-1989 היא מונתה לשרה לשיתוף פעולה נורדי ובשנת 1990 קיבלה הלונן גם את תיק המשפטים. החל מ-1995 ועד בחירתה לנשיאה ב-2000 שירתה הלונן כשרת החוץ.
שנת 2000
לקראת בחירות 2000 הודיע הנשיא המכהן מרטי אהיסארי שנבחר מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שלא יתמודד לקדנציה נוספת. המפלגה חיפשה מועמד במקומו ומטבע הדברים המועמד הטבעי היה יושב ראש המפלגה, פאבו ליפונן. אלא שהלונן הודיעה כבר לפני הבחירות שהיא מעוניינת בתפקיד ובבדיקה שערכה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית נמצא שהלונן (שהייתה שרת החוץ) פופולרית יותר מליפונן. בנוסף העובדה שבבחירות 1994 אליזבת ראהן הייתה קרובה לניצחון (הפסידה בהפרש זעום למרטי אהיסארי) הראתה שהציבור הפיני מוכן לאישה במשרה הגבוהה היותר. הלונן נבחרה לשמש כמועמדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות.
בתחילה הלונן מוקמה רק במקום הרביעי בסקרים. אולם הודות להתנהלות תקשורתית נבונה כוחה התעצם בסקרים ככל שהבחירות הלכו והתקרבו. בסיבוב הראשון ניצחה הלונן אולם היא נכשלה בהשגת הרוב הדרוש של 50 אחוז מהקולות כדי להיבחר (היא זכתה ב-40 אחוז). שני המועמדים הראשונים מהסיבוב הראשון (טריה הלונן וראש הממשלה המכהן אסקו אהו) המשיכו לסיבוב השני שם ניצחה הלונן ברוב דחוק (51.6 אחוז לעומת 48.4 לאהו) והייתה לנשיאה ה-11 של פינלנד.
שנת 2006
טריה הלונן הודיעה כבר ב-20 במאי 2005 על כוונתה להתמודד לקדנציה נוספת. קדמו לכך סקרי דעת קהל בקדנציה הראשונה שלה שהראו תמיכה כמעט חסרת תקדים בקרב הציבור הפיני. בנוסף לתמיכת מפלגתה (הסוציאל-דמוקרטים) זכתה הלונן לתמיכה גם ממלפגת הברית השמאלנית (Vasemmistoliitto) והירוקים. מול הלונן התמודדו ראש הממשלה המכהן מתי ואנהנן ממפלגת המרכז וסאולי ניניסטו ממפלגת הקואליציה הלאומית (Kansallinen Kokoomus). תמיכה בלתי צפויה קיבלה הלונן גם ממגיש תוכנית האירוח האמריקאית קונאן או'בריין שגילה שהוא דומה חזותית להלונן והחליט לתמוך בה מהיות תוכניתו פופולרית בפינלנד. אובראיין קרא לפינים להצביע להלונן ואף יצר קמפיין בחירות בתוכניתו בה תקף את מתחריה. פעולותיו של אובראיין עוררו ביקורת קשה בקרב מתחריה של הלונן שטענו להתערבות חיצונית במערכת הבחירות הפינית.
טרם הבחירות דעת הפרשנים הייתה שהלונן תזכה לניצחון סוחף כבר בסיבוב הראשון ותהפוך לנשיא הפיני הראשון שלא נזקק לסיבוב בחירות שני. אולם הלונן זכתה רק ל-46 אחוז מהקולות ונאלצה לנתמודד בסיבוב שני מול סאולי ניניסטו שזכה ל-26 אחוז מהקולות (מתי ואנהנן זכה ל-20 אחוז). בסיבוב השני זכתה הלונן בניצחון דחוק (51.8 אחוז) ונבחרה לקדנציה נוספת בה היא אמורה לכהן עד ל-2012.
הקריירה כנשיאה
הלונן הפכה תוך זמן קצר לאחת הנשיאות הפופולריות ביותר בפינלנד, אם לא הפופולרית ביניהם. סקרי דעת קהל שנערכו במהלך תקופת כהונתה הראו שלמעלה מ-90 אחוז מהציבור הפיני מרוצה מתפקודה כנשיאה. הציבור נשבה בעממיותה של הלונן ומהעובדה שהגיעה למשרה הרמה במדינה ממשפחה ממעמד הפועלים ופילסה את דרכה אל הנשיאות הודות לראיה פוליטית נבונה ולאופיה התחרותי.
הלונן לא היססה להביע את דעתה בנושאים שנוים במחלוקת והדהימה רבים כאשר החליטה לעזוב את הכנסייה הלותרנית בה הייתה חברה (הזרם הלותרני הוא הגדול בפינלנד, למעלה מ-90 אחוז מהציבור חברים לכנסייה הזו) בגלל המיסים שהכנסייה גובה מהמאמינים ובגלל סירובה של הכנסייה להסמיך נשים לכמורה. הצעד הזה אומנם פגע בתמיכה של הלונן בקרב חלק מהציבור אולם אחרים ראו בזה צעד אמיץ וחלקם אף עזבו בעצמם את הכנסייה. הלונן שכיהנה כיושבת ראש של ארגון הומו-לסבי גדול בפינלנד נודעת גם בפעילותה התומכת בציבור זה אף על פי שאינה שייכת אליו.
הלונן ספגה פגיעה מסוימת בפופולריות שלה כאשר נסעה למוסקבה במאי 2005 לחגיגות "יום הניצחון" הרוסי. הפינים לא ראו בעין יפה את המהלך הזה מאחר שרוסיה מאז ומתמיד נחשבה לאיום כלפי פינלנד, ומול הרוסים נלחמו הפינים את אחת המלחמות המרות שלהם, מלחמת החורף.
החיים האישיים
טריה הלונן נישאה באוגוסט 2000 לדוקטור למשפטים פנטי ארהירוי. להלונן יש בת מחיים משותפים עם בן זוגה הקודם, הפוליטיקאי קארי פקונן.
מעמד חברתי
במדעי החברה, מתאר המונח מעמד קבוצת אנשים החולקים סטטוס חברתי דומה. מקור המושג מעמד חברתי בהגות החברתית של סוף המאה ה-18, והמושג זכה לחשיבות גדולה במיוחד בעקבות המהפכה הצרפתית.
המונח המקביל אצל בעלי חיים קרוי מדרג חברתי.
המעמד הכלכלי
השימוש הנהוג ביותר במונח 'מעמד' הוא לציון מעמד כלכלי (או "סוציו-אקונומי"). באמצעות מושג זה, סוציולוגים, כלכלנים והיסטוריונים רואים את החברות כמחולקות למערכת היררכית המבוססת על עושר. בחברות מסורתיות למושג של המעמד הכלכלי הייתה פחות רלוונטיות מאשר לגורמים אחרים, כגון עוצמה צבאית ופוליטית, מעמד אצולה, או תפקיד קלריקלי (דתי), אשר קבעו, יותר מאשר העושר החומרי עצמו, את ההיררכיות החברתיות המרכזיות. עם התבססותה של השיטה הכלכלית הקפיטליסטית הפך הניתוח הסוציולוגי על פי המעמד הכלכלי לניתוח המקובל ביותר, ובניתוח כזה מופיעים לרוב שלושה מעמדות: מעמד גבוה של בעלי רכוש, יזמים ובעלי מפעלים (הבורגנות הגבוהה), מעמד בינוני של בעלי מקצועות חופשיים, פקידים וכו' (מעמד הביניים או "צווארון לבן"), ומעמד נמוך של פועלים (פרולטריון או "צווארון כחול").
מעמד הביניים בישראל
אין הסכמה בין החוקרים כיצד יש לנתח את ההתפלגות המעמדית של החברה הישראלית, ומהם גבולותיו של מעמד הביניים, שאת קיפוחו חרתה על דגלה תנועת המחאה החברתית (מחאת האוהלים) של שנת 2011. חוסנו הכלכלי של מעמד הביניים תופס מקום מרכזי בשיח הציבורי והפוליטי בישראל. נראה כי שיח זה איננו מכוון להגדרה מצמצמת של מעמד הביניים, אלא להגדרה רחבה יותר, הכוללת גם אוכלוסיות חזקות יותר. אולם נראה דווקא כי בשל הקיטוב הגובר של ההתפלגות הכלכלית במדינה, ובניגוד לדימוי הספרותי והתקשורתי, רובד הביניים של ההכנסות בחברה הישראלית (125%-75% מההכנסה החציונית) דומה יותר במאפייניו לדימוי המקובל בקרב החוקרים עבור מעמד הפועלים. ברור כי כאשר מעמד הביניים נתפס באופן אחר, למשל כמשקי בית שהכנסתם נעה בין 125-200% מההכנסה החציונית, לקבוצה זו תהיה מאפיינים שונים בהרבה, וייתכן שדווקא זו היא הקבוצה שנשאה את דגל המחאה החברתית של 2011.
כוח וריבוד מעמדי
סוציולוגים והיסטוריונים רבים מבינים את היחסים בין המעמדות השונים כיחסי שליטה וניצול. כך למשל בתאוריה המרקסיסטית הכלכלה המודרנית, שלאחר המהפכה התעשייתית, נשלטת על ידי הבורגנות, מעמדם של בעלי הרכוש והמשקיעים הקפיטליסטים, אשר מרוויחים מניצול עבודתם של בני מעמד הפועלים.
ישנן גם גישות סוציולוגיות ביקורתיות פחות, המדגישות לא את יחסי הכוח שבין המעמדות אלא את תרומתו של כל מעמד לתפקוד הכולל של החברה. בתאוריות פונקציונליסטיות כאלו, ניתן למשל לראות במעמד הבינוני כמקור לחדשנות ולקידמה של החברה כולה.
התאוריה המעמדית של קרל מרקס
קרל מרקס סבר כי החלוקה החברתית העיקרית היא בין מעמד שולט למעמד עובד. תחת מערכת של עבדות, חלוקה זו מתבטאת ביחס שבין בעלי העבדים לעבדים, ואילו תחת משטר פיאודלי, היא מתבטאת ביחס שבין האצילים לצמיתים. במושגים מרקסיסטים, מעמד נקבע לפי יחסם של קבוצת אנשים לאמצעי הייצור. מקורם של המעמדות הוא בכך שבעלי העוצמה מצליחים, אם באמצעות בעלות על קרקעיות או באמצעות בעלות על אמצעי הייצור, לשמור לעצמם חלק מן השווי של תוצרי עבודתם של הפועלים המעבדים את הקרקעות או עובדים במפעלים. למשל בעידן התעשייתי, הפועלים מייצרים את הסחורות הנחוצות לחברה, ואילו בעלי המפעלים מרוויחים מן המסחר בסחורות אלו ומקביעת מחירן בשוק, כך שייווצר עודף בין העלות של המוצר עבורם, כולל עלות השכר שמקבל הפועל, ובין המחיר בו המוצר נמכר. את הרווח העודף הזה שומר לעצמו בעל המפעל, והוא אינו מחלק אותו עם הפועל המייצר אותו. מרקסיסטים מסבירים את ההיסטוריה כולה במושגים של מאבק כלכלי בין המעמדות. מרקס ראה את קטגוריות המעמד כמוגדרות על ידי תהליכים היסטוריים מתמשכים. מעמדות במרקסיזם אינם ישויות סטטיות, אלא הם מתחדשים כל הזמן כתוצאה של היחסים בין המשתתפים בתהליך הייצור. המרקסיזם מחלק בין הניתוח של מעמד במונחים של גורמים אובייקטיביים (תנאים חומריים, המבנה החברתי), לבין ניתוחו במונחים של גורמים סובייקטיביים (ההכרה הארגונית של חברי המעמד). ספרו של אדוארד פאלמר תומפסון, "יצירתו של מעמד הפועלים האנגלי" הוא דוגמה טובה למגמה ה"סובייקטיבית". תומפסון מנתח את מעמד הפועלים האנגלי כקבוצה של אנשים בעלי תנאים חומריים דומים, שמגיעים להכרה עצמית של מעמדם החברתי. מאפיין זה של מעמד חברתי בדרך כלל קרוי "הכרת מעמד" במרקסיזם. הוא מובן כתהליך שבו "מעמד בעצמו" הופך ל"מעמד לעצמו", פעיל קולקטיבי שמשנה את ההיסטוריה ואינו רק קרבנו של התהליך ההיסטורי.
תורת הריבוד החברתי של מקס ובר
הסוציולוג מקס ובר ניסח תאוריית ריבוד חברתי בעלת שלושה ממדים: מעמד כלכלי, סטטוס, ועצמה פוליטית, כאשר כל אחד מאלו נתפס כנפרד ממשנהו.
ממדים לא-כלכליים של הריבוד החברתי
התאוריה הסוציולוגית של מרקס מבינה את הריבוד ואת ההיררכיה החברתית אך ורק מנקודת המבט הכלכלית. אולם בעקבות וובר, בסוציולוגיה המודרנית מקובל להתחשב במאפיינים נוספים הגורמים לריבוד ולהבדלים כמו-מעמדיים בחברה ומביאים ליצירתה של אליטה חברתית. כך, למשל, יכולים סוכני תרבות, אמנים ויוצרים וכן אנשים שיש להם נראות גבוהה בתקשורת, להיחשב כבעלי מדרג חברתי גבוה, ולהיחשב ל"אליטה", גם ללא הצורך בבעלות על רכוש רב. הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה מנתח את התהליכים המאפשרים היווצרות ריבוד שכזה במונחים של הון תרבותי, בהשוואה להון החומרי אליו מתייחס הניתוח המרקסיסטי.
בחברות רבות, המוצא האתני של אדם, על אף היותו מרכיב מולד שהאדם אינו מסוגל לרכוש או להיפטר ממנו, משפיע גם הוא על הסטטוס החברתי, המעמד הכלכלי והעצמה הפוליטית שלו.
מעמדות במקומות וזמנים שונים
בחברות מסוימות בהיסטוריה קיבלו מעמדות חברתיים תצורה מגובשת ומבוססת בחוק. בהודו, למשל, קאסטות הן קבוצות השתייכות שלא ניתן להצטרף אליהן או לעזוב אותן, והן בעלות ממדים כלכליים, תרבותיים ודתיים. באירופה הפיאודלית החברה הייתה מחולקת בבירור לשדרות חברתיות שהיו מאורגנות על פי חוק.
שמואל רוזובסקי
ביוגרפיה
נולד בהוֹרַדְּנַה (גרודנא) לרב מיכל דוד רוזובסקי, שהיה אחד ממורי ההוראה בעיר. למד בישיבת שער התורה אצל הרב שמעון שקופ - שממנו הושפעה רבות שיטת לימודו. בשנת ה'תרצ"ו עלה ארצה יחד עם ידידו הרב זלמן רוטברג, לימים ראש ישיבת בית מאיר, כדי להימנע מגיוס לצבא הפולני. השניים למדו בישיבת פתח תקווה אצל הרב ראובן כץ, שאף סייע בהשגת אישורי עלייה לארץ ישראל עבורם.
במשך שנים הוא קבע שיעור קבוע, אחת לשבוע, עם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, שהשפיע על דרך לימודו. עם הקמתה של ישיבת פוניבז' על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, בשנת ה'תש"ד, נקרא הרב רוזובסקי על ידו לעמוד בראשות הישיבה ובמשרה זו כיהן עד פטירתו, לצידם של הרב דוד פוברסקי שמונה בשנת ה'תש"ה והרב אלעזר מנחם מן שך שמונה בשנת ה'תשי"ב. בשנת ה'תשט"ז (1956) נבחר לדיין בבית הדין הרבני הגדול, אך בסופו של דבר לא מונה לתפקיד.
נפטר ממחלת הסרטן בכ"ז בתמוז ה'תשל"ט.
מדי שנה בליל יום השנה מציינים את זכרו בישיבת פוניבז' בהשמעת שיעור מוקלט שלו על הסוגיה הנלמדת באותה העת בישיבה, בחדר שבו נמסרים השיעורים הכלליים של ראשי הישיבה.
בעל נכדתו הרב נחשון שילר הקים לזכרו את ישיבת אור שמואל השוכנת במתחם בית היתומים דיסקין בירושלים.
משפחתו
נישא לאסתר, בת הרב צבי פסח פרנק, רבה הראשי האשכנזי של ירושלים, ונולדו ארבעת ילדיהם. בנישואיו השניים נישא לחנה, בתו של הרב יעקב שלמה פרידמן. היא נפטרה לאחר שבע שנות נישואין שתיאר "שבע שנות השבע". לאחר מכן, על מיטת חוליו נישא בשנית לאשתו הראשונה, אסתר, שנפטרה בשנת תשס"ג.
ילדיו
אחיו הרב יוסף רוזובסקי היה מראשי ישיבת אור ישראל הקטנה.
ספריו
בחייו נדפסו משיעוריו בספרים שיעורי הר"מים, ולאחר פטירתו הוצאו לאור שיעוריו בסדרות הספרים: "שיעורי הגר"ש רוזובסקי" (מהדורות סטנסיל), "חידושי רבי שמואל" ו"שיעורי רבי שמואל" וכן בקובץ "זיכרון שמואל". הרב אשר דויטש מראשי ישיבת פוניבז' היה מבין הכותבים והעורכים של ספרי "שיעורי רבי שמואל".
פיצוץ מנהרת הטרור ליד כיסופים
פיצוץ מנהרת הטרור ליד כיסופים התרחש ב-30 באוקטובר 2017. צה"ל השמיד מנהרת טרור שחפר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מרצועת עזה וחדרה לשטח ישראל. קצה המנהרה הגיע למרחק של 2 ק"מ מקיבוץ כיסופים. פיצוץ המנהרה התבצע במרחק של כ-75 מטרים מהגדר עם רצועת עזה, בצידה הישראלי, סמוך למקום בו עמד עד לשנת 2005 מעבר כיסופים. בפיצוץ המנהרה ובניסיון החילוץ שבא בעקבותיו נהרגו כ-14 מחבלים פלסטיניים, בהם מפקדי שטח בכירים מהג'יהאד האסלאמי ושני פעילי חמאס.
הפעולה הצבאית
המנהרה נחפרה על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מאזור ח'אן יונס לעבר קיבוץ כיסופים וחדרה לשטח ישראל, למרחק של 2 ק"מ מהקיבוץ.
על פי דובר צה"ל, המנהרה אותרה על ידי המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום באמצעות טכנולוגיה מסווגת המופעלת על ידי קבוצת מומחים הכוללת גאולוגים ומהנדסים, קציני הנדסה קרבית וקציני מודיעין, המשתמשים בה לאתר מנהרות וחפירות. המנהרה אותרה מספר שבועות לפני שפוצצה, אך לאחר מעקב אחר חפירת המנהרה הוחלט להמתין שתחדור לתוך שטח ישראל לצורך לגיטימציה בינלאומית להשמדתה והימנעות מפעולה בתוך שטח רצועת עזה.
בעקבות הפיצוץ
הג'יהאד האסלאמי קיבל אחריות על חפירת המנהרה ואמר ש"מדובר בהכרזת מלחמה מצד ישראל". בשל גילוי המנהרה ופיצוצה נפרסו באזור סוללות כיפת ברזל ותוגברה הנוכחות הצבאית בעוטף עזה, כהתכוננות לתגובה אפשרית מצד הג'יהאד האסלאמי או חמאס. מצרים הפעילה לחץ על חמאס להימנע מתגובה ולרסן את הג'יהאד האסלאמי, כדי לא לפגוע בפיוס הפנים-פלסטיני בין חמאס לפת"ח ובמסירת השליטה ברצועה לרשות הפלסטינית.
בתדרוך לעיתונאים באותו ערב אמר דובר צה"ל רונן מנליס שמטרת הפיצוץ לא הייתה לפגוע בבכירים אלא רק לנטרל את המנהרה, ושהמחבלים, שהגיעו למנהרה אחרי הפיצוץ, נהרגו כתוצאה מנזק משני שנגרם למנהרה, כגון קריסות ושאיפת אבק. דיווחים על דבריו בתקשורת פורשו כהתנצלות של צה"ל על הריגת המחבלים, דבר שגרר ביקורת על דובר צה"ל מצד אנשי ציבור, בהם שר החינוך נפתלי בנט.
ב-13 בנובמבר, בעקבות היערכות לפעולת נקמה של הג'יהאד האסלאמי פרש צה"ל סוללות כיפת ברזל, ובנוסף תגבר את הנוכחות הצבאית בעוטף עזה.
ב-30 בנובמבר שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מטח של בין 10 ל-12 פצצות מרגמה, לעבר מוצב צה"ל בצפון גבול הרצועה ליד נתיב העשרה. מהירי לא היו נפגעים. בתגובה תקף צה"ל 4 עמדות חמאס וג'יהאד אסלאמי ומאוחר יותר הפציץ שני מוצבים ברצועת עזה. על פי הערכות היה זה ירי כתגובה לפיצוץ המנהרה.
גופות המחבלים
בעקבות ההערכה שחלק מהמחבלים שנהרגו בפיצוץ קבורים תחת ההריסות בשטח ישראל, ביקש הצלב האדום לאתר ולחלץ את הגופות ולמסור אותן לפלסטינים. בעקבות לחץ של משפחת גולדין, שגופתו מוחזקת בידי חמאס בעזה, מתאם פעולות הממשלה בשטחים האלוף יואב (פולי) מרדכי הכריז כי פעולה כזאת מותנית בהתקדמות בנושא השבויים והנעדרים הישראלים שמוחזקים על ידי חמאס. היועץ המשפטי לממשלה אישר השהיה זמנית של איתור גופות המחבלים. ב-5 בנובמבר פורסם שגופות חמשת המחבלים הנעדרים אותרו בשטח ישראל ונמצאות בידי צה"ל. משפחת גולדין עתרה לבג"ץ כדי לחייב את הממשלה להחלטות הקבינט המדיני-ביטחוני ולא להחזיר לפלסטינים את גופות המחבלים.
Restless
Restless (בעברית - חסר מנוחה) הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר אקזיביט. האלבום מכר כמיליון עותקים והוכרז כאלבום פלטינום על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
Best Thing I Never Had
"Best Thing I Never Had" קיבל ביקורות חיוביות רבות ממבקרי המוזיקה, שטענו שהשיר הוא המשך של שיר העבר של ביונסה "Irreplaceable", כי שניהם מדוברים על נושאים דומים. נוסף על כך, המבקרים שיבחו את קולה של ביונסה, ואת פתיחת השיר.
"Best Thing I Never Had" הוא בין השירים המצליחים מאלבומה של ביונסה "4", הוא הגיע למקום ה-16 במצעד בילבורד הוט 100 של ארצות הברית, ולמקום ה-4 במצעד ההיפ הופ וה-R&B של ארצות הברית. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-3 בבריטניה, ולמקום ה-2 באירלנד. השיר הגיע למעמד פלטינה באוסטרליה, בשוודיה ובארצות הברית עם מכירות של מעל ל-1,000,000 עותקים. בנוסף, הוא הגיע למעמד זהב בניו זילנד, בקנדה ובבריטניה.
וידאו קליפ
הקליפ של "Best Thing I Never Had", בוים על ידי דיאן מרטל, וצולם במחוז ווסטצ'סטר ב-15 ביוני 2011, ובפורט גרין, ברוקלין, ב-16 ביוני 2011. ב-20 ביוני 2011, ביונסה פירטה על שמלת הכלולות שהיא לובשת בקליפ. היא אמרה שזו שמלה של חברת האופנה "Barachi" שהיא ראתה בחלון ראווה לפני כשנה כשהייתה בטקס פרסי הגראמי. לפני צילום הווידאו, נואלס נזכרה בשמלה, שהיא כפי שתוארה "פנטזיה יפה", וכשחברי קבוצת המחקר שלה התקשרו, התגלה כי השמלה הייתה עדיין בחנות. בקליפ נראית ביונסה בשמלת כלה, מתכוננת לחתונתה ונזכרת במאהב הקודם שלה, שלעולם לא נתן לה את תשומת הלב שהגיע לה. מבקרים שיבחו את מראה של ביונסה בשמלת כלה, ושיבחו את יכולתה לשיר ישירות למצלמה.
וידאו אלטרנטיבי (חלופי)
ב-26 ביולי 2011, הודיעה נואלס על כוונתה לבצע וידאו קליפ חלופי לשיר. היא ביקשה ממעריציה לשלוח אליה תמונות מיום חתונתם, או תמונות על חוויות מיום הנשף הבית ספרי, אשר יכללו בגרסה החדשה לקליפ. הווידאו החלופי תוכנן לצאת בחודש ספטמבר, 2011 אך יצא בסופו של דבר ב-11 באוקטובר באותה השנה.
מרכז אקספו של אוקראינה
מרכז אקספו של אוקראינה (באוקראינית: Національний експоцентр України) הוא מרכז ירידים ותערוכות בינלאומי בקייב, בירת אוקראינה. המרכז ממוקם בפארק ברובע הולוסייב, שהייתה בעבר כפר סמוך לקייב. מרכז התערוכות תוכנן לפי החלטה של ממשלת ברית המועצות בשנת 1949 ותוכנן על פי המודל הסובייטי של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה. המרכז נפתח בשנת 1958 תחת השם תערוכת ההישגים של הכלכלה הלאומית של אוקראינה (Виставка досягнень народного господарства (ВДНГ - УРСР). לאחר נפילת נפילת מסך הברזל וקבלת העצמאות של אוקראינה קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז תערוכות וירידים בינלאומי.
מלחמת המלך ויליאם
מלחמת המלך ויליאם (ידועה גם בשם מלחמת האינדיאנים השנייה, מלחמת האב בודואן, מלחמת קסטין, או המלחמה הבין-יבשתית הראשונה בצרפתית או המלחמה הבין-קולוניאלית הראשונה) הייתה הזירה של מלחמת תשע השנים בצפון אמריקה (1688–1697), הידועה גם כמלחמת הברית הגדולה או מלחמת הליגה של אוגסבורג. זו הייתה הראשונה מבין שש מלחמות קולוניאליות (ראה ארבע המלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת, מלחמת דאמר ומלחמתו של האב לה לוטר) שבהן לחמו צרפת החדשה וניו אינגלנד יחד עם בעלי בריתם הילידים, לפני שצרפת ויתרה על שטחי היבשת הנותרים שלה בצפון אמריקה ממזרח לנהר המיסיסיפי בשנת 1763.
במלחמת המלך ויליאם, לא אנגליה ולא צרפת חשבו להחליש את מעמדן באירופה כדי לתמוך במאמץ המלחמתי בצפון אמריקה. צרפת החדשה וקונפדרציית וואבנקי הצליחו לסכל את התפשטות ניו אינגלנד לתוך אקדיה, ואילו צרפת החדשה הגדירה את גבולה כנהר קנבק בדרום מיין. על פי תנאי הסכם רייסווייק משנת 1697 שסיים את מלחמת תשע השנים, הגבולות והמאחזים של צרפת החדשה, ניו אינגלנד וניו יורק נותרו ללא שינוי מהותי.
המלחמה נגרמה בעיקר מהעובדה שהאמנות וההסכמים שהושגו בתום מלחמת המלך פיליפ (1675–1678) לא קוימו. בנוסף, האנגלים נבהלו מכך שהאינדיאנים מקבלים סיוע צרפתי או אולי הולנדי. האינדיאנים הטריפו את האנגלים ואת הפחדים שלהם, בכך שגרמו לזה להיראות כאילו הם עם הצרפתים. הצרפתים התבדו גם הם, מכיוון שהם חשבו שהאינדיאנים עובדים עם האנגלים. התרחשויות אלו, בנוסף לעובדה שהאנגלים תפסו את האינדיאנים כנתינים שלהם, למרות חוסר נכונותם של האינדיאנים להיכנע, הובילו בסופו של דבר לשני סכסוכים, אחד מהם היה מלחמת המלך ויליאם.
צפון אמריקה בסוף המאה ה-17
המתיישבים האנגלים כללו יותר מ-154,000 בתחילת המלחמה, ועלו על מספרם של הצרפתים 12 ל-1 עם זאת, הם התחלקו למספר מושבות לאורך החוף האטלנטי, אשר לא הצליחו לשתף פעולה ביעילות, והם היו מעורבים במהפכה המהוללת, מה שיצר מתח בין המתיישבים. בנוסף, האנגלים היו חסרי מנהיגות צבאית והייתה להם מערכת יחסים קשה עם בני בריתם האירוקים.
צרפת החדשה חולקה לשלוש ישויות: אקדיה על חוף האוקיינוס האטלנטי; קנדה לאורך נהר סנט לורנס ועד האגמים הגדולים; ולואיזיאנה מהאגמים הגדולים למפרץ מקסיקו, לאורך נהר המיסיסיפי. האוכלוסייה הצרפתית הסתכמה ב-14,000 בשנת 1689. למרות שמספר הצרפתים היה נמוך בהרבה, הם היו מאוחדים יותר מבחינה פוליטית והכילו מספר לא פרופורציונלי של גברים בוגרים עם רקע צבאי. כשהבינו את נחיתותם המספרית, הם פיתחו יחסים טובים עם העמים הילידים על מנת להכפיל את כוחותיהם ועשו שימוש יעיל בטקטיקות פגע וברח.
הגורמים למלחמה
ג'יימס השני, מלך אנגליה הקתולי הודח בסוף 1688 במהפכה המהוללת, שלאחריה עלו על כס המלכות הפרוטסטנטים ויליאם השלישי ומרי השנייה. ויליאם הצטרף לליגת אוגסבורג במלחמתה נגד צרפת (שהחלה מוקדם יותר ב-1688), לשם ברח ג'יימס.
בצפון אמריקה, היה מתח משמעותי בין צרפת החדשה לבין המושבות האנגליות הצפוניות, שב-1686 אוחדו בדומיניון ניו אינגלנד. ניו אינגלנד והקונפדרציה האירוקווית נלחמו בצרפת החדשה ובקונפדרציית וואבנקי. האירוקוי שלטו בסחר הפרוות החשוב כלכלית של הימות הגדולות והיו בעימות עם צרפת החדשה מאז 1680. בדחיפה של ניו אינגלנד, קטעו בני האירוקוי את הסחר בין צרפת החדשה לשבטים המערביים. כנקמה, צרפת החדשה פשטה על אדמות סנקה במערב ניו יורק. בתורה, ניו אינגלנד תמכה באירוקוי בתקיפת צרפת החדשה, דבר שהם עשו על ידי פשיטה על לאשין.
מתחים דומים היו על הגבול בין ניו אינגלנד לאקדיה, מאחר שצרפת החדשה הגדירה את גבולה כנהר הקנבק בדרום מיין. מתיישבים אנגלים ממסצ'וסטס (שהאמנה שלהם כללה את אזור מיין) הרחיבו את יישוביהם לאקדיה. כדי להבטיח את תביעתה של צרפת החדשה למיין של ימינו, צרפת החדשה הקימה משלחות קתוליות בין שלושת הכפרים הילידים הגדולים באזור: אחד על נהר קנבק (נורידג'ווק); אחד צפונה יותר על נהר Penobscot (Penobscot) ואחד על נהר Saint John (Medoctec). מצדם, בתגובה למלחמת המלך פיליפ, חמשת השבטים הילידים באזור אקדיה יצרו את קונפדרציית וואבנקי כדי ליצור ברית פוליטית וצבאית עם צרפת החדשה כדי לעצור את התפשטות ניו אינגלנד.
זירת ניו אינגלנד, אקדיה וניופאונדלנד
באפריל 1688, המושל אנדרוס שדד את ביתו ואת כפרו של קסטין במפרץ פנובסקוט (קסטין, מיין). מאוחר יותר באוגוסט, האנגלים פשטו על הכפר הצרפתי Chedabouctou. בתגובה, קסטין וקונפדרציית וואבנקי השתתפו במערכת החוף הצפון-מזרחי של 1688 לאורך גבול ניו אינגלנד/אקדיה. הם התחילו ב-13 באוגוסט 1688 בניו דארטמות' (ניוקאסל), והרגו כמה מתיישבים. כמה ימים לאחר מכן הם הרגו שני אנשים ב-Yarmouth בקרב הראשון. בקנבונק, בסתיו 1688, חברי הקונפדרציה הרגו שתי משפחות.
קרב פורט רויאל (1690)
פיפס עזב, אבל ספינות מלחמה מניו יורק הגיעו ביוני, מה שהביא להרס נוסף. הימאים שרפו ובזזו את היישוב, כולל כנסיית הקהילה. הניו אינגלנדרים עזבו שוב, ווילבון, מושל אקדיה, העביר את הבירה לטריטוריה בטוחה יותר פנימה בפורט נאשוואק (היום פרדריקטון, ניו ברונסוויק). פורט נאשוואק נותרה הבירה עד לאחר המלחמה, כאשר פורט רויאל הוחזרה כבירה בשנת 1699.
במהלך מלחמת המלך ויליאם, העיירה וולס שהכילה כ-80 בתים ובקתות עץ שהיו פרוסות לאורך כביש הפוסט, הותקפה ב-9 ביוני 1691 על ידי כ-200 אינדיאנים בפיקודו של הסחם מוקסוס, אבל קפטן ג'יימס קונברס והמיליציה שלו הגנו בהצלחה על חיל המצב של לוטננט ג'וזף סטורר, שהיה מוקף בפליסאדה סגורה. סחם אחר, מדוקוואנדו, איים לחזור בשנה הבאה "ולהוציא את הכלב קונברס מהמאורה שלו".
כשהילידים נסוגו, הם נסעו ליורק ליד קייפ נדיק שם עלו על כלי שיט, והרגו את רוב הצוות. הם גם שרפו כפר.
בתחילת 1692, על פי ההערכות 150 אבנקים בפיקודו של קציני צרפת החדשה חזרו ליורק, הרגו כ-100 מהמתיישבים האנגלים ושרפו מבנים במה שייקרא טבח הקנדלמס.
בשנת 1693, פריגטות מניו אינגלנד תקפו שוב את פורט רויאל, ושרפו כמעט תריסר בתים ושלוש אסמים מלאים בתבואה.
ב-18 ביולי 1694, פשט החייל הצרפתי קלוד-סבסטיאן דה ויליו עם כ-250 אבנקים מנורידג'ווק בפיקודו של הסגאמור (המפקד העליון) בומזין (או בומוסין) על ההתנחלות האנגלית דורהאם, ניו המפשייר, בטבח נהר האויסטר. בסך הכל, הכוח הצרפתי והילידים הרגו 104 תושבים ולקחו 27 בשבי, תוך שהם שורפים מחצית מהבתים, כולל חמישה כוחות מצב. הם גם הרסו יבולים והרגו בעלי חיים, וגרמו לרעב ולמחסור לניצולים.
המצור על פמקוויד (1696)
בשנת 1696, צרפת החדשה ושבטי קונפדרציית וואבנקי, בראשות סנט קסטין ופייר לה מואן ד'איברוויל, חזרו ונלחמו בקרב ימי במפרץ פאנדי לפני שהמשיכו לפשוט על פמקוויד. לאחר המצור על פמקוויד, ד'איברוויל הוביל כוח של 124 קנדים, אקדים, מיקמק ואבנקיס במסע חצי האי אבלון. הם הרסו כמעט כל יישוב אנגלי בניופאונדלנד, למעלה מ-100 אנגלים נהרגו, כמה מאות נלקחו בשבי, וכמעט 500 גורשו לאנגליה או צרפת.
כנקמה יצא צ'רץ' למשלחת הרביעית שלו לאקדיה וביצע פשיטה תגמול נגד קהילות אקדיות באיסתמוס של צ'יגנקטו ומבצר נאשוואק (היום פרדריקטון, ניו ברונסוויק), שהייתה אז בירת אקדיה. הוא הוביל את חייליו באופן אישי בהריגת תושבי צ'יגנקטו, בזיזת כלי ביתם, שריפת בתיהם ושחיטת בעלי החיים.
זירת קוויבק וניו יורק
באוגוסט 1689, 1,500 בני אירוקוי, שחיפשו נקמה על מעשיו של המושל גנרל דנונוויל, תקפו את היישוב הצרפתי בלאצ'ין. הרוזן פרונטנק, שהחליף את דנונוויל כמושל הכללי, תקף מאוחר יותר את הכפר אונונדאגה של בני באירוקווי. צרפת החדשה ובעלי בריתה האינדיאנים תקפו בעקבות כל יישובי גבול אנגליים בתחילת 1690, בעיקר ב-Schenectady בניו יורק. לאחר מכן באו שתי משלחות. האחת, ביבשה תחת גנרל המיליציה הפרובינציאלית של קונטיקט, פיץ-ג'ון ווינת'רופ, לעבר מונטריאול; השנייה, בראשותו של סר וויליאם פיפס, התמקדה בקוויבק. המשלחת של ווינת'רופ נכשלה בגלל בעיות מחלות ואספקה, ופיפס הובס בקרב קוויבק. משלחות קוויבק ופורט רויאל היו המתקפות הגדולות היחידות של ניו אינגלנד במלחמת המלך ויליאם; במשך שארית המלחמה עסקו המתיישבים האנגלים בעיקר בפעולות הגנה, התכתשויות ופשיטות תגמול.
חמשת המדינות האירוקויות סבלו מחולשתן של בעלות בריתם האנגליות. בשנים 1693 ו-1696, הצרפתים ובני בריתם האינדיאנים הרסו את ערי האירוקוי והרסו יבולים בעוד שהקולוניסטים בניו יורק נותרו פסיביים. לאחר שהאנגלים והצרפתים עשו שלום ב-1697, בני האירוקוי, שננטשו כעת על ידי המתיישבים האנגלים, נשארו במלחמה עם צרפת החדשה עד 1701, כאשר הוסכם שלום במונטריאול בין צרפת החדשה למספר רב של בני אירוקוי ושבטים אחרים.
זירת מפרץ הדסון
המלחמה שימשה גם רקע למלחמה כלכלית מתמשכת בין האינטרסים הצרפתיים והאנגלים בצפון אמריקה הארקטית. חברת מפרץ הדסון הקימה מוצבי מסחר במפרץ ג'יימס ובאזורים הדרומיים של מפרץ הדסון בתחילת שנות ה-80. בסדרה של פשיטות, שהחלה במה שמכונה משלחת מפרץ הדסון, שאורגנה על ידי המושל דנונוויל ונמשכה במהלך מלחמת תשע השנים (1688-1697), רוב המאחזים הללו, כולל מוס פקטורי, יורק פקטורי ופורט אלבני, נכבשו על ידי פושטים צרפתים, בראשם פייר לה מוין ד'איברוויל.
אבל הכוחות הצרפתיים היו קטנים, ואחיזתם בעמדות שנכבשו הייתה חלשה למדי - יורק פקטורי נכבשה מחדש על ידי האנגלים ב-1695. בשנת 1697, בקרב מפרץ הדסון, אחד הקרבות הימיים הגדולים של המלחמה, ד'איברוויל, עם ספינה אחת, הביס שלוש ספינות אנגליות והמשיך לכבוש שוב את יורק פקטורי.
לאחר מכן
חוקרים מתווכחים אם המלחמה הייתה גורם תורם לציד המכשפות בסיילם. מלחמת המלך ויליאם כמו גם מלחמת המלך פיליפ (1675–1678) הובילו לעקירת פליטים רבים במחוז אסקס. הפליטים נשאו עימם פחדים מהאינדיאנים, שעל פי הוויכוח הוביל לפחדים מכישוף, במיוחד מכיוון שלטענתם השטן היה קשור קשר הדוק לאינדיאנים ולכישוף. כמובן, קוטון מת'ר גם כתב שזה הולך להוביל לעידן של עגמומיות, והוא ללא ספק תומך בהובלת סיילם למשבר הכישוף של 1692. חוקרים מתווכחים על תיאוריה זו וחוקרת אחת, ג'ני הייל פולסיפר, טוענת שמלחמת המלך ויליאם הייתה יותר מאשר סיבה לכך. חוקרים אחרים שכתבו על התיאוריה של המלחמות שהן הגורם המוביל למשפטי הכישוף של סיילם כוללים את מרי בת' נורטון, ג'יימס קנסס ואמרסון בייקר.
הפרקליטות הצבאית
הפְּרַקליטות הצבאית (מפקדת הפרקליט הצבאי הראשי או מַפְצָ"ר) היא יחידה צבאית המסייעת לגורמי צה"ל במילוי משימותיהם ובהשלטת משמעת על ידי ייעוץ משפטי, הדרכה משפטית, כינון מנגנון של תביעה וסנגוריה צבאיים ומילוי תפקידים משפטיים מיוחדים. הפרקליטות הצבאית מפקחת, באמצעות הפעלת הסמכויות ומכשירי הביצוע שנועדו לכך, על השלטת המשפט בצה"ל.
הפרקליטה הצבאית הראשית (הפצ"ר) הנוכחית היא אלוף יפעת תומר ירושלמי.
הפצ"ר ממונה על ידי שר הביטחון, ואינו כפוף מקצועית לרמטכ"ל. משך הכהונה היא חמש שנים עם אפשרות הארכה לשש שנים. פצ"ר שבכניסתו לתפקיד קיבל דרגת תא"ל, יועלה לדרגת אלוף כעבור כשלוש שנים.
היסטוריה
הפרקליטות הצבאית התפתחה מהשירות המשפטי בארגון ההגנה. בשירות זה הוקמו בתי דין, ומונו תובעים וסנגורים. חברי ההגנה שקיבלו מינוי קבוע לתובעים כונו "תובעים כלליים" (היו מספר כאלה). לקראת הקמת המדינה חובר התקנון המשפטי של "ההגנה" עם פירוט עבירות ובעלי תפקידים, על ידי נחום חת, כדי לאחד תקנונים אזוריים שונים. עם הקמת צה"ל, גם השירות המשפטי של ההגנה הפך לשירות המשפטי של צה"ל ("שירות היה אז כינוי מקובל למה שיהיה "חיל"). בראש השירות המשפטי עמד אברהם גורלי, שהיה התובע הכללי הראשי של "ההגנה" וזה היה תוארו גם בצה"ל. ביולי 1948 הטיל דוד בן-גוריון על (לפחות) שני אנשים שונים לחבר חוק שיפוט חדש, כיוון שהקודם נתפס כלא מתאים לצבא סדיר (ראו גם פרשת טוביאנסקי): על גורלי ועל אהרן חטר ישי. שתי ההצעות נדונו בספטמבר 1948 וסווגו כ"קונטיננטלית" (זו של גורלי) ו"אנגלית" (זו של חוטר ישי). בסופו של דבר לא נתקבלה אף אחת מהן, אולם תיקוניו של חוטר-ישי לחוק המשפט הצבאי התקבלו ב-1949. ב-26 בדצמבר 1948 החליף אהרן חטר-ישי את אברהם גורלי, כראש השירות המשפטי בצה"ל וכתובע צבאי ראשי. חוטר ישי הפך את התביעה הצבאית לפרקליטות צבאית, והיה לפרקליט הצבאי הראשי הראשון. הוא חיזק את מעמדו כשקיבל מהרמטכ"ל את הסמכויות לקבוע מחוזות שיפוטיים, למנות תובעים צבאיים ולמנות נשיאי בתי דין.
תפקידי הפרקליטות הצבאית
ייעודה של הפרקליטות הצבאית הוא לסייע לצה"ל במילוי משימותיו כדין ולהנחיל בו את עקרון שלטון החוק ואת ערכי המשפט והצדק באמצעות:
הפרקליט הצבאי הראשי
הפצ"ר הוא בעל הסמכות להורות על חקירה מוקדמת, אם לדעתו נעברה עבירה שבית דין צבאי מוסמך לדון בה.
הפצ"ר רשאי לבטל כל פסק שניתן בדין משמעתי אם, לפי דעתו, קיים חשש של ממש לעיוות דין. למעשה, סמכות זו, יחד עם הסמכות לבטל כתבי-אישום, הואצלה לסגן הפצ"ר, המטפל בפניות מסוג זה.
במקרים של חקירות נגד קצינים בכירים, הפצ"ר הוא זה שמחליט בפועל האם להעמידם לדין. קצינים אלו, מדרגת סגן-אלוף ומעלה, מועמדים לדין בבית-דין מיוחד, השוכן בקריה, ופועל מאולמות בית-הדין הצבאי לערעורים.
קביעות הפצ"ר בנושאים הנמצאים בתחום סמכותו מחייבות את כל רשויות הצבא. הפצ"ר מפקח ומנחה מקצועית את מערך המשפטנים בצה"ל, למעט בתי הדין הצבאיים, בתי המשפט באזור יהודה והשומרון והסנגוריה הצבאית (המצויה בפיקודו אך לא מונחית מקצועית על ידו).
במקרים חריגים התערב בג"ץ בהחלטות הפצ"ר והורה לו לשנות את החלטותיו.
סגן הפרקליט הצבאי הראשי
סגן הפרקליט הצבאי ראשי (ס' הפצ"ר) מתאם ומכוון את עבודת מפקדת הפרקליט הצבאי הראשי, מרכז עבודת מטה בנושאים שונים ומנהל את ענייני הארגון, התקציבים וכוח האדם ביחידה. סגן הפצ"ר משמש כממלא מקומו של הפצ"ר בהיעדרו. סמכויות הפצ"ר שהואצלו לסגן הפצ"ר בהתאם ל כוללות:
סגן הפרקליט הצבאי הראשי הנוכחי הוא אל"ם אודי שגיא.