cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אימרה קניג
קריירה
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות שחמט רבות. בשנת 1921 בצליה הוא סיים במקום השני. בשנת 1921 בווינה הוא סיים במקום השלישי, ב-1925 חלק מקומות 3–4 ובשנת 1926 מקומות 4–5. בשנת 1937 בתחרות בלגרד הוא חלק מקומות 2–4.
בשנת 1938 קניג היגר לאנגליה והמשיך להשתתף בתחרויות שונות. בשנת 1948–1949 בתחרות הסטינגס סיים במקום השני.
בשנת 1958 קוניג פרסם את הספר "Chess from Morphy to Botvinnik: A Century of Chess Evolution".
אימרה קניג באולימפיאדת השחמט
בשנים 1931–1935 השתתף קוניג ב-2 אולימפיאדות שחמט הראשונה:
אונזן
הר אונזן (ביפנית: 雲仙岳 – "אונזן-דאקה") הוא הר געש מורכב פעיל הבנוי מכמה הרי געש שכבתיים, סמוך לעיר שימבארה במחוז נגסאקי שבמערב האי קיושו, האי הבית הדרומי של יפן.
ב-1792 גרמה התמוטטות של אחת מכיפות הלבה של ההר למגה-צונאמי שגרמה למותם של 15,000 איש באסון הגעשי הגדול ביותר שהתחולל ביפן אי-פעם. הר הגעש היה פעיל לאחרונה מ-1990 עד 1995 והתפרצות געשית גדולה ב-1991 חוללה זרם פירוקלסטי שגרם למותם של 43 אנשים, בהם שלושה וולקנולוגים.
הפסגות הגבוהות ביותר בהר כיום הם פוג'ן-דאקה (普賢岳) בגובה של 1,359 מטרים, והייסי-שינזאן (Heisei-shinzan) בגובה 1,486 מטרים. האחרונה התרוממה במהלך ההתפרצויות בתחילת התקופה באותו שם, תקופת הייסי (1989-).
תיאור
המתחם הגעשי של הר אונזן משתרע על מרבית שטחו של חצי האי שימברה, מזרחית לעיר נגסאקי. במתחם שלושה הרי געש שכבתיים מורכבים. בצפון הר הגעש קינוגאסה (Kinugasa), במרכז פוג'ן-דאקה ובדרום קוסנבו (Kusenbu). מרבית הפעילות הגעשית מקורה בהר הגעש פוג'ן-דאקה שבמרכז חצי האי שהיה פעיל בתקופת ההולוקן. בסמוך לו כיפת הלבה המורכבת מאיו-יאמה, השוכנת לאורך החוף המזרחי של חצי האי, מערבית לעיר שימאבארה. כיפה זו, שנוצרה לפני כ-4,000 שנים, אחראית לרעידת האדמה הקטלנית של 1792.
היווצרות והתפרצויות היסטוריות
הר אונזן הוא חלק מחצי האי שימבארה, הפעיל געשית במשך אלפי השנים האחרונות. המשקעים הגעשיים העתיקים ביותר באזור מתוארכים לפני 6 מיליון שנים, והתפרצויות נרחבות התחוללו בכל חצי האי בין לפני 2.5 מיליון שנים ללפני חצי מיליון שנים.
שורשיו של מתחם הרי הגעש של אונזן בהיווצרות גראבן בשל העתקים בקרום כדור הארץ. הגראבן שקע עד ל-1,000 מטר מתחת לפני הים וייתכן שגרם לפעילות של התפרצות להתמקם באתר אחד בתוך הגראבן. התפרצויות של לבה דקיטית החלו מאתר מעט דרומה ממיקומו הנוכחי של הר אונזן ונדדו צפונה במשך הזמן.
הר הגעש גדל במהירות במהלך 200,000 שנותיו הראשונות, תוך יצירת חרוט. התפרצויות שהתרחשו אחר-כך במהלך 150,000 השנים הבאות מילאו את מרבית הגראבן. תחילה הייתה פליטת לבה אנדזיטית גושית ופליטות אפר, ואחר-כך השתנה אופי הפעילות לפומיס דקיטי ומשקעים פירוקלסטיים מלפני 500,000 שנים ועד לפני 400,000 שנים. בתקופה שבין לפני 400,000 שנים ללפני 300,000 שנים הצטברו משקעים רבים כתוצאה מזרמים פירוקלסטיים ולהארים, אלו יצרו את מרבית שכבות המשקעים הגעשיות הקיימות כיום סביב ההר. בין לפני 300,000 שנים ללפני 150,000 שנים הושקעו תוצרים מהתפרצויות פריאטיות, ומעובדה זו מסיקים כי בתקופה זו הייתה השקיעה של הר הגעש לתוך הגראבן שלו מהירה.
ההתפרצות הקטלנית ביותר של אונזן התרחשה ב-1792 במקביל לפליטת קילוח לבה דקיטית גדול מפוג'ן-דאקה. המדרון המזרחי של כיפת מאיו-יאמה התמוטט באופן בלתי צפוי בעקבות רעידת אדמה שבאה לאחר ההתפרצות, תוך יצירת מפולת אדמה. המפולת גרמה למגה-צונאמי שהגיע לגובה של כ-100 שגרמה למותם של כ-15,000 איש. נכון ל-2013 זה הוא האסון הגעשי הגרוע ביותר שהתחולל ביפן אי-פעם.
1995-1990
לאחר 1792 ההר השתתק עד שנחיל רעידות אדמה החל להתחולל כ-20 קילומטרים מתחת לפוג'ן-דאקה וכ-10 קילומטרים מערבית לה בנובמבר 1989. במהלך השנה שאחריה המשיכו רעידות האדמה, המוקדים של רעידות אלו נעו בהדרגה כלפי הפסגה. ההתפרצות הפריאטית הראשונה החלה בנובמבר 1990, ולאחר התנפחות אזור הפסגה, החלה להיפלט לבה טרייה ב-20 במאי 1991.
הסכנה להתרחשות מאורעות הרסניים נוספים אילצה את הרשויות לפנות כ-12,000 איש מבתיהם. ב-3 ביוני 1991 התפרץ הר הגעש בעוצמה, קרוב לוודאי מששחרור לחץ של עמוד המאגמה לאחר מפולת אדמה בלוע הר הגעש. זרם פירוקלסטי הגיע עד למרחק של 4.5 קילומטרים מההר וגרם למותם של 43 מדענים ועיתונאים, כולל הגאולוגים קטיה ומוריס קרפט (Katia and Maurice Krafft) והארי גליקן (Harry Glicken).
בין השנים 1991 ל-1994 ייצר הר הגעש לפחות 10,000 זרמים פירוקלסטיים קטנים שהרסו כ-2,000 בתים. מ-1993 ואילך פחת בהדרגה קצב פליטת הלבה, וההתפרצויות הסתיימו ב-1995. מאז גרמו גשמים כבדים לתנועה מחודשת של החומרים הפירוקלסטיים שעל מדרונות ההר תוך יצירת להארים. עקב כך נבנו סוללות בכמה עמקי נהרות במטרה לתעל את זרמי הלהארים הרחק מאזורים פגיעים, הותקנו מערכות התרעה ותוכננו ויושמו תוכניות פינוי.
לנוכח ההיסטוריה הגעשית הסוערת של הר הגעש והסכנות שהוא מהווה לאוכלוסיות השכנות הוא הוכרז על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן ראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
מיזם הקידוח המדעי של אונזן
ב-1999 החל מיזם שאפתני בהר אונזן לקידוח עמוק בתוך הר הגעש ולדגימה של מאגמה מצינורות ההזנה של ההתפרצויות של 1995-1991. המיזם מכונה "מיזם הקידוח המדעי של אונזן (באנגלית: Unzen Scientific Drilling Project), בראשי תיבות שמו באנגלית USDP. מטרת המיזם לנסות להשיב על כמה מהסוגיות הבסיסיות בוולקנולוגיה, דוגמת הגורמים לזרימה חוזרת של מאגמה באותם צינורות למרות התמצקות המאגמה בסיום כל התפרצות, וכיצד יכולה המאגמה לפלוט מספיק גזים בדרכה מעלה על מנת להיפלט כקילוח ולא תוך כדי התפוצצות.
הקידוחים החלו בקידוחי ניסיון על מנת להעריך עד כמה יהיו חורי הקידוח ברי-קיימא. נקדחו שני חורים, האחד בעומק של 750 מטרים והשני בעומק של 1,500 מטרים, ובליבות שנלקחו מקידוחים אלו השתמשו על מנת לקבוע באופן מדויק יותר מה הייתה היסטוריית ההתפרצות של ההר. קידוח ניסיוני נוסף נעשה לעומק של 350 מטרים על מנת לבחון את השיטות בהן השתמשו במיזם הקידוח הסופי.
הקידוח הראשי החל ב-2003, החל במדרון הצפוני של הר הגעש תוך יצירת בור בקוטר של 44 ס"מ בזווית שסטתה 25 מעלות מקידוח אנכי. בעומקים גדולים יותר שונה כיוון הקידוח כלפי צינור ההזנה, ובעומק של 800 נעשה הקידוח בסטייה של 75 מעלות. למטרה המקורית של הקידוח, עומק של 1,800 מטרים, הגיע הקידוח מבלי שהגיע לצינור ההזנה, אבל ביולי 2004, לאחר שקדחו לעומק של 1,995 מטרים הגיע הקידוח לצינור ההזנה.העומק האנכי מהפסגה היה 1500 מטרים.
הטמפרטורה בצינור ההזנה הייתה כ-155°, נמוך בהרבה מההשערות שקדמו לקידוח שהעריכו כי החום יהיה גבוה מ-500°. את הפער בין ההערכות לעובדות בשטח ייחסו לסירקולציה הידרותרמית שהגבירה את קצב התקררות של המאגמה במרוצת תשע עד עשר השנים מסיום ההתפרצות.
איאן פולסטון-דייוויס
איאן פולסטון-דייוויס (באנגלית: Ian Puleston-Davies; נולד ב-6 בספטמבר 1958) הוא שחקן ותסריטאי ולשי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד המלך ת'יסל בסדרה "Ben & Holly's Little Kingdom" ובתפקיד אוון ארמסטרונג באופרת הסבון של רשת ITV "קורוניישן סטריט" בה הופיע בין 2010 ל-2015. בנובמבר 2014 הכריזו ב-ITV על עזיבתו של פולסטון-דייוויס, וההופעה האחרונה של הדמות בסדרה הייתה ב-15 באפריל 2015.
טואוד (קולומביה הבריטית)
נהר טואוד (באנגלית: Toad River; מילולית: נהר הקרפדה) הוא נהר בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
איאן פולסטון-דייוויס
ביוגרפיה
פולסטון-דייוויס נולד בפלינט שבצפון ויילס. הוא כיכב בסדרת הדרמה "וינסנט" לצדו של ריי וינסטון, ובסרט הטלוויזיה "Ghostboat" יחד עם דייוויד ג'ייסון. עוד שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "Conviction" ובסדרה "Funland" של ערוץ BBC Three.
טואוד (קולומביה הבריטית)
מהלך הנהר
הנהר זורם לכיוון צפון-מזרח, זורם דרך הפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו, ומתחבר עם נהר ליארד, יובל של נהר מקנזי, אשר זורם אל האוקיינוס הארקטי. העיירה טואוד ריבר (נהר טואוד) ממוקמת בקצהו הדרומי של נהר טואוד, ובמקום זה חוצה את הנהר הכביש המהיר של אלסקה.
מקור השם
מקור שמו של הנהר, במספר הקרפדות הרב, ובגודלן יוצא הדופן, שנצפו על גדות הנהר, על ידי סוחרי הפרווה של חברת מפרץ הדסון שחצו את הנהר בראשית המאה ה-19.
איאן פולסטון-דייוויס
ביוגרפיה
הוא השתתף בסדרות דרמה כגון "הולבי סיטי", "The Bill", "הוליאוקס" ו"ברוקסייד". עוד שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "הנוכלים", "חיים על מאדים", "דיאל ופסקו", "עדות אילמת", "אני אלן פרטרידג'" ו"עיר מקלט". ב-2007 כיכב בדוקו-דרמה "Richard Is My Boyfriend" של ערוץ 4.
טואוד (קולומביה הבריטית)
מקור השם
ג'ון מקלאוד, סוחר של חברת מפרץ הדסון שחצה את הנהר בשנת 1831, כתב: "שם הנחל נובע ממספר קרפדות הרב שראיתי לאורך גדותיו וחלקן עצום בגודלן; אני ראיתי כמה קרפדות שמשקלו למעלה מליברה (הערה: למעלה מחצי קילו), והאינדיאנים אמרו לי שיש בנהר קרפדות גדולות יותר".
איאן פולסטון-דייוויס
ביוגרפיה
ב-2009 לוהק פולסטון-דייוויס לדבב את המלך ת'יסל בסדרת האנימציה לילדים "Ben and Holly's Little Kingdom".
באוקטובר 2010 החל לגלם את דמותו של צ'ארלי פישר בעונה השישית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One.
ב-2010 הצטרף פולסטון-דייוויס לתפקיד קבוע באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" לתפקיד אוון ארמסטרונג. בנובמבר 2014 עזב את הסדרה והופעתו האחרונה על המסך הייתה באפריל 2015.
ב-2005 היה שותף לכתיבה של הדרמה "אהבה מפוצלת" (Dirty Filthy Love) המבוססת על התמודדותו עם הפרעה טורדנית-כפייתית. הסרט זכה בפרס הדרמה של Royal Television Society, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר.
פולסטון-דייוויס הוא פטרון של Red Dot Drama, סדנת משחק שהקימה הלנה ליטל, חברתו מבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. הוא פטרון גם של ארגון CALM Centre המספק שירותי ייעוץ וטיפול לקהילת הארלו וסביבותיה.
אולימפיק דונצק
מועדון הכדורגל "אולימפיק" דונצק (באוקראינית: Футбольний клуб «Олімпік» Донецьк ) הוא מועדון כדורגל מקצועני אוקראיני, שבסיסו בעיר דונצק שבאוקראינה המתמודד בליגת העל האוקראינית בכדורגל.
המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון אצטדיון דינמו על שם ולרי לובנובסקי בקייב, עקב משבר אוקראינה ומלחמת האזרחים באוקראינה המונעת את קיום משחקי הבית באצטדיון הבייתי המקורי במתחם הספורט האולימפי המשולב, שבדונצק.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-15 ביוני 2001 ובין השנים 2001 ל-2004 שיחק בליגה הרביעית ברמתה באוקראינה; מ-2004/2005 עד 2010/2011 שיחקה בליגה השלישית; מ-2011/2012 עד 2013/2014 שיחקה בליגת המשנה האוקראינית בכדורגל והחל מעונת 2014/2015 מתמודד בליגת העל האוקראינית.
הישג שיא בתולדותיה היה מקום רביעי בסיום עונת 2016/2017. הישג זה איפשר למועדון לראשונה להשתתף במפעלים האירופיים והוא התמודד בסיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית בעונת 2017/2018 כשאירח בקייב את פאוק סלוניקי למשחק ב-27 ביולי 2017 שהסתיים בשוויון 1:1. משחק הגומלין שנערך ביוון הסתיים בהפסד 2:0 והקבוצה לא הצליחה להעפיל לשלב הבא.
לקבוצה ישנה יריבות עם הקבוצה הבכירה של דונצק: שחטאר דונצק.
אצטדיון הקבוצה
עד 2014 הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון אולימפיק דונצק המכונה מתחם הספורט האולימפי המשולב. האצטדיון מכיל 4,500 מושבים ומאז פרוץ משבר אוקראינה מצוי בתפעול השלטונות הבדלניים של הרפובליקה העממית של דונצק. תשתית המתחם כוללת מגרש כדורגל בגודל 105х68, שלושה מגרשי אימונים קטנים ושני מגרשים למשחקי קטרגל.
מאז 2014 הקבוצה מארחת באצטדיון דינמו שבקייב, המכיל למעלה מ-16,000 מושבים.
פרסי בראמלי
פרסי ברוק בראמלי (באנגלית: Percy Brooke Bramley; 1867 - 19 בפברואר 1925) היה המפקד הראשון של משטרת המנדט. בראמלי נחשב עוין לציונות וליישוב.
תולדות חייו
פרסי בראמלי נולד בהודו בשנת 1867 לאב שהשתייך למשפחה ותיקה מיורקשייר ושרת בצבא הבריטי בהודו. הוא קיבל חינוך ביתי ובסביבות שנת 1888 התגייס למשטרה הבריטית. הוא עסק במלחמה בפיראטיות ובשוד בגבול עם נפאל והיה השוטר הראשון שקיבל את מדליית קאיזר אי הינד של קיסר הודו. בשנת 1909 קיבל את מדליית המשטרה, בעת היותו סגן מפקח כללי בפועל של משטרת הודו.
במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת בהודו ולאחר מכן במזרח התיכון. הוא השתתף בכיבוש קוט והיה מפקד בבצרה. ביוני 1916 הועלה לדרגת סגן משנה, וביוני 1917 הועלה לדרגת לוטננט. בהמשך הגיע לדרגת לויטננט קולונל. על שירותו הוא קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 1919, בימי הממשל הצבאי הבריטי, מונה למנהל ביטחון הציבור והקים את משטרת המנדט. ב-1 ביולי 1920, כאשר הממשל הצבאי הבריטי העביר את השלטון בארץ ישראל לידי רשויות הממשל האזרחיות, מונה בראמלי כמנהל הביטחון הציבורי בארץ ישראל ומפקד המשטרה ושירות בתי הסוהר. כוח המשטרה היה מצומצם ומנה בהווסדו 18 קצינים בריטיים, 55 קצינים מקומיים (רובם ערבים ומיעוטם יהודים) ו-1,144 שוטרים. בסוף 1920 קיצצה הממשלה במשכורות השוטרים, כתוצאה מכך התפטרו מרבית השוטרים הוותיקים ובהם כ-250 שוטרים יהודים.
בראמלי עשה רבות לחיסולן של כנופיות שודדים גדולות, שהמשיכו להתקיים עוד מתקופת הטורקים. הוא פיקד על מבצע גדול ללכידת כנופיית שודדים שבראשה עמד שודד בשם מוחמד אבו אימדרס, הצליח להקיף את השודד וקבצותו במחנה בדואים ליד שכם ותפס אותו עם 38 מאנשיו. אולם בשנת 1921, בעת מאורעות תרפ"א, מילאה המשטרה, תחת פיקודו של בראמלי, תפקיד עגום ולא הצליחה למנוע את הפרעות שהחלו ביפו והתפשטו להתקפות על המושבות ביתר חלקי הארץ, פתח תקווה, כפר סבא, מקוה ישראל, חדרה, רחובות ועוד, ובהן נרצחו 43 יהודים ונפצעו 140.
באפריל 1922 נודע שהנרי טיודור יגיע לארץ ישראל להחליף את בראמלי בראש המשטרה. בתחילה מונה טיודור למשרה כוללת מעל בראמלי, אך בספטמבר 1922 שונה תוארו מ"הקצין הכללי המפקד על פלשתינה (א"י)" ל"המפקח הכללי של המשטרה ובתי הסוהר" ובראמלי היה לסגן המפקח. אולם בפועל, המשיך בראמלי לנהל את המשטרה. הוראס סמואל תיאר את בראמלי כ:"אדם בגיל העמידה ... שבילה את כל זמנו בכתיבת מזכרים מפורטים לממשלה במטרה לכסות אותו במקרה שתתרחש הסתבכות כלשהי".
בתחילת 1923 פוטר בראמלי על ידי הנציב העליון הרברט סמואל, במה שהוצג כהתפטרות על רקע מצבו הבריאותי והוא הוחלף על ידי ארתור סטפן מאברוגורדאטו. הוא נפטר בשנת 1925.
יחסו ליהודים
בראמלי כמו רוב הקצינים והשוטרים הבריטיים במשטרת המנדט, נחשב על הגורמים שהתנגדו לרעיון הציוני. רוב השוטרים הבריטיים ראו ביהודים "מהגרים" הזרים לרוח הארץ ותושביה, בעוד שבערבים ראו, מתוך השקפה רומנטית וקולוניאלית, את בני הארץ האותנטיים. הערבי היה בעיניהם מעין "הפרא האציל" בעוד שהיהודי נראה להם כנטע זר. בראמלי עמד לצדם של ארנסט ריצ'מונד, היועץ המדיני של הנציב העליון, ורונלד סטורס מושל ירושלים שתמכו בצד הערבי, לעומת הנציב העליון סר הרברט סמואל, וינדהאם דידס המזכיר הראשי של ממשלת המנדט ונורמן בנטויץ' היועץ המשפטי, שנחשבו, יחסית, אוהדי הציונות.
בשנת 1922, לאחר תום המאורעות, כשנתברר לשלטונות המנדט כוחו של ארגון "ההגנה", החלה המשטרה בפיקודו של בראמלי לערוך חיפושים אחר מחסני הנשק של ההגנה. ארנסט ריצ'מונד כתב שטנה על "ההגנה", בו תיאר אותה כארגון סתר בולשביקי. הוסיף עליו בראמלי וטען כי פקידי הממשל היהודיים יחד עם בכירי הממשל הבריטים הפרו-ציוניים, תופסים את כל עמדות המפתח בממשל. כשנמשך הקטרוג החליט הנציב העליון להפגיש את המקטרגים עם ראשי היישוב לשיחה גלויה. בנוכחות הנציב העליון הרברט סמואל והמזכיר הראשי וינדהאם דידס, נפגשו ארנסט ריצ'מונד ופרסי בראמלי עם קבוצה ממנהיגי היישוב ובהם ד"ר חיים ויצמן והקולונל פרדריק קיש. בראמלי טען כי אין להסתדרות הציונית כל שליטה על הנעשה בארץ ועל העולים הבאים אליה, שבהם סוכנים קומוניסטים רבים והם מביאים עמם נשק לרוב, לפי הוראת המוסדות הציוניים באירופה. בראמלי המשיך וטען כי ההסתדרות הכללית הולכת ונוטה לכיוון השמאל ואופיה הוא קומוניסטי, כפי שמוכיחים היישובים הקומוניסטיים שהיא מקימה בארץ. בראמלי הוסיף כי הדיקטטור האמיתי של המדיניות היהודית בארץ ישראל הוא יצחק בן-צבי, שהוא קומוניסט גמור, וכי הוא ואנשיו מנהלים את היישוב בארץ ולא ועד הצירים. האשמותיו של בראמלי נגד יצחק בן-צבי הגיעו עד ללונדון, הוצגו בשאילתא בפרלמנט הבריטי ונדונו בעיתונות הבריטית.
בראמלי טען שהוא פוטר מתפקידו בגלל מאבקו הבלתי מתפשר ב:
בעיתונות היהודית התבטאו בחריפות נגד בראמלי. היו אף שהדביקו לו את התואר "צוררינו".
לאזר זין
לָאזְר זִין (ברומנית: Lazăr Zin: 1899–1991) היה צייר יהודי-רומני.
זין נולד בבוקרשט, רומניה, בשם "זינגר לאזר" (Singer Lazăr), במשפחה של יהודים עניים, בסביבה חסידית, בקרבת בית הכנסת "פורדים". בגלל המצב הכלכלי הקשה החל לעבוד כבר בנעוריו, אך היה צמא ללימודים ולמד בתיכון ערב ולאחר סיומו, ב-1923, נרשם ל"אקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט", בכיתתו של הפסל פרדריק סטורק. המצב הכלכלי אילץ אותו להפסיק לימודיו כעבור שנתיים והוא התגייס לצבא רומניה. ב-1927 שב ללימודים, הפעם ב"בית הספר החופשי לציור" בבאיה מארה, שם הפיק עבודות חשובות, שרק מעטות נשמרו. זין הציג מיצירותיו בהזדמנויות שונות ב"סלון הרשמי" וב-1928 קיבל את פרס אנאסטאסה סימו (פרס למצטיינים בציור המוענק על ידי עיריית בוקרשט).
בתחילת שנות השלושים נסע לצרפת ונרשם ללימודים ב"בית הספר הרומני שב-Fontenay aux Roses", אך סולק כעבור חצי שנה. לדבריו סולק על ידי ניקולאה יורגה על רקע היותו יהודי וקומוניסט. נסע למקומות רבים במטרה לשפר את אמנותו בציור פורטרטים, נסע לבלצ'יק, סוריה, פולין, יוון וארץ ישראל.
אחרי המלחמה נשאר ללא מקום מגורים עד שקיבל דיור בדירה קטנה, בה לא היה לו מקום לצייר. ב-1945 הציג ב"סלון הרשמי לציור, חריטה וכרזה" שלוש כרזות מתוך הסדרה על יצרני התחמושת. הוא עבד כפועל פשוט והתקשה לעסוק בציור. ב-1964, כשהשלטונות החליטו לפרק את בית הכנסת "קולטורה", נרתם להנציח את המראה החיצוני והפנימי על ידי הציור שלה. מכאן המשיך במלאכת התיעוד על ידי ציור מצבות ישנות בבתי עלמין יהודיים בדורוחוי, מיכאילן ושטפנשט ועל כך קיבל פרס ב-1968.
זין הלך לעולמו בגיל מופלג, בבית אבות בבוקרשט.
מובאח
בשורשי ההלכה האסלאמית, "מובאח" הוא אחד מחמשת סוגי ההלכה. המושג הזה בדרך כלל מדבר על דברים נייטרליים, שאין איסור לעשותם, ואין המלצה או חובה לעשות אותם.
שפתניב הרלקוין
שפתניב הרלקוין (שם מדעי: Choerodon fasciatus) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים, אשר חי בשוניות אלמוגים בין עומק 5 עד 35 מטרים לאורך האוקיינוס השקט הטרופי ולעיתים הוא מגודל כדג נוי לאקווריום. הדג מצוי בשני אוכלוסיות לאורך מערב האוקיינוס השקט: אחת בין איי ריוקיו לטאיוואן והשנייה בין קווינסלנד שבאוסטרליה לקלדוניה החדשה.
דג זה יכול להגיע לאורך של 30 ס"מ, בינוני למשפחתו כשהזכרים יותר גדולים מהנקבות, והוא בעל פסים לאורך גופו בגוונים עזים של כחול, ירוק וכתום. הוא בעל ראש גדול ושפתיים בעלות שיניים עמוקות וחזקות בצבע כחול, איתם הוא יכול לפצח טרף קשיח עוטה קונכיות כמו צדפות ושבלולים וכן גם סרטנים שונים ותולעים מקרקעית הים. בדומה לשפתניים אחרים הוא בעל יכולת להשתנות מזכר לנקבה.
דג זה מצוי במי האלמוגים לרוב בבדידות ורק לעיתים רחוקות יימצא בקבוצות קטנות, מאחר שהוא שומר על טריטוריית אלמוגים קבועה.
דמיטרי מזו
דמיטרי מָזוֹ (נולד ב-4 באוקטובר 1963) הוא אדריכל ישראלי. בבעלותו משרד אדריכלים ומתכנני ערים (DMazo) אשר עוסק בפרויקטים אורבניים, בתכנון מבני מגורים, מוסדות ציבור, בעיצוב פנים של חברות היי-טק ובתים פרטיים. מזו חבר באגודת האדריכלים של ברית המועצות, חבר בעמותת האדריכלים בישראל וכן חבר באגודת מהנדסי הערים של ישראל.
אליפות העולם באתלטיקה 2013
אליפות העולם ה-14 באתלטיקה נערכה בין ה-10 באוגוסט ל-18 באוגוסט 2013 במוסקבה שברוסיה.
דמיטרי מזו
ביוגרפיה
מזו נולד במוסקבה ב-1963. בתום לימודיו התיכוניים קיבל תעודת בגרות בהצטיינות בבית הספר מס' 127 ובגיל 17 החל ללמוד אדריכלות ובינוי ערים במכון לאדריכלות במוסקבה בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים, בקבוצה של פרופ' ב' ג' בארקין, פרופ' א' ב' נקרסוב ומ' בלוב, וקיבל תעודת אדריכל[1]. בשנת 1986 הוא סיים את לימודיו וקיבל תואר שני בארכיטקטורה .March כבר בגיל 24 מזו זכה בתחרות אדריכלים צעירים והפך לחבר הצעיר ביותר באגודת האדריכלים של ברית המועצות.
אליפות העולם באתלטיקה 2013
התחרויות נערכו באצטדיון לוז'ניקי. אצטדיון זה הוא הגדול באצטדיוני הספורט שברוסיה. האצטדיון ממוקם במתחם האולימפי לוז'ניקי, מקורה, מכיל 84,745 מושבים ואירח תחרויות ספורט רבות.
כמו באליפויות האחרונות (החל מהלסינקי 2005) התקיימו 47 תחרויות, מהן 23 לנשים ו-24 לגברים.
דמיטרי מזו
ביוגרפיה
עם סיום לימודיו, החל מזו לעבוד כאדריכל במכון מרכזי לתכנון בנייני מופעים וספורט במוסקבה. בשנת 1990 עלה עם משפחתו לישראל, והחל לעבוד במשרד ב. ברוך י. סלמון בחיפה. בין השנים 1991–1992 עבד במשרד יער בתל אביב.
אליפות העולם באתלטיקה 2013
האתלטים המצטיינים באליפות
יוסיין בולט שזכה ב-3 מדליות זהב, 2 אישיות ואחת בשליחים, ובכך הפך ביחד עם קרל לואיס מארצות הברית לאתלט שזכה במרב המדליות ומדליות הזהב באליפויות העולם באתלטיקה (10 מדליות מהן 8 זהב)
דמיטרי מזו
ביוגרפיה
בשנת 1992 ייסד מזו סטודיו לאדריכלות בשם DMazo אשר פועל עד היום. הסטודיו ממוקם בתל אביב ומבצע פרויקטים בתחומים רבים וביניהם אדריכלות ותכנון ערים.
במהלך השנים מזו כיהן בתפקידים ציבוריים רבים, כגון: אדריכל מחוזי לתכנון ערים במשרד השיכון במחוז תל אביב (1994-1995); ממלא מקום מתכנן מחוז תל אביב וראש צוות תכנון של העיר תל אביב-יפו (1995-2000); אדריכל המועצה המקומית הר אדר (1996-2000); חבר ועדות מקומית ומחוזית משותפות לתכנון תע"ש (2000-2005); מהנדס הוועדה המקומית "הדרים" (2000-2004); מהנדס העיר הוד השרון (2004–2006). בשנת 2006 הוא מונה למפקח מטעם המדינה על פינוי ההתנחלויות מרצועת עזה. ב-2012, הוא מונה לחוקר בהשגות לתוכנית לחיזוק מבנים והכנת ישראל לרעידות אדמה (תמ"א/38). משנת 2016, הוא עבד כחוקר בהשגות על תוכניות הרכבת הקלה המהירה בתל אביב (הקו הסגול והקו הירוק).
אליפות העולם באתלטיקה 2013
תהליך הבחירה
ההחלטה על קיום אליפות העולם במוסקבה התקבלה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ב-27 במרץ 2007 בעיר מומבסה שבקניה.
נבחרת ישראל
באליפות זו השתתפו שלושה אתלטים ישראלים שתי אתלטיות ואתלט אחד.
דמיטרי מזו
ביוגרפיה
כמו כן, בשנים 1998–2006 מזו לימד אדריכלות במכללת יהודה ושומרון באריאל (לימים אוניברסיטת אריאל בשומרון). בשנת 2010, קיבל תואר פרופסור מטעם האקדמיה הבינלאומית לאדריכלות שליד UNESCO.
רכס קולוסיאום (אנטארקטיקה)
רכס קולוסיאום (באנגלית: Colosseum Ridge) הוא רכס הרים בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
דמיטרי מזו
פרסים
מזו זכה בתחרויות שונות ובפרסים רבים, ביניהם: הפרויקט הטוב ביותר של ברית המועצות לשנת 1986- שיקום תיאטרון אקדמי על שם מייקובסקי; מרכז קונגרסים על אי בנהר מוסקבה- פרס בביאנלה בסופיה (1986); פרס OISTATT בהולנד על פרויקט תיאטרון PLAYHOUSE באמסטרדם (1987); פרס SKIA על פרויקט מרכז בידור ובילוי של העיר בקורייני, גאורגיה (1987); פרס ראשון בתחרות התיאטרון המוזיקלי במגדן (1987); פרס שני עבור פרויקט מרכז בילוי וספורט בדרחן, מונגוליה (1987); פרס שני עבור פרויקט מרכז אדמיניסטרטיבי של העיר גז'ל (1988); פרס ראשון בתחרות עתיד הבית התל אביבי (1994); פרס ראשון על מתנ"ס ברובע י"ב באשדוד (2005) ואחרים.
רכס קולוסיאום (אנטארקטיקה)
הרכס מצוי בין רכס האסקל לבין גבעת ריצ'רדסון.
הרכס כולל מספר פסגות פימידליות וחמישה קרקסים קרחוניים גדולים.
דמיטרי מזו
אתר האולימפיאדה בסוצ'י 2014
בשנת 2006, זכה מזו בתחרות של תכנון מתחם המשחקים האולימפיים בסוצ'י 2014. הקונספט הראשוני של מזו היה בניית חלל מרכזי פנימי, שסביבו מתרכזים מבנים קטנים נוספים, ושדרה אחת גדולה אשר מתחברת לכביש הראשי. המטרה הייתה לראות את הלפיד האולימפי מהכביש. בפועל, מסיבות פוליטיות, ביטלו את השדרה המרכזית והכניסה הועברה למקום אחר.
רכס קולוסיאום (אנטארקטיקה)
הרכס מתנשא לגובה של 1,394 מטרים מעל פני הים.
גילוי הרכס
הרכס מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת וולינגטון מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
דמיטרי מזו
קישורים חיצוניים
http://www.dmazo.com/
רכס קולוסיאום (אנטארקטיקה)
מקור השם
מראהו של הרכס דומה לקולוסיאום שברומא, ומכאן שמו.
דמיטרי מזו
קישורים חיצוניים
https://web.archive.org/web/20160804130850/http://www.isra-arch.org.il/upload/docs/dm.pdf
רכס קולוסיאום (אנטארקטיקה)
לקריאה נוספת
• UNITED STATES GEOLOGICAL SURVEY, '''GAZETTEER OF THE ANTARCTIC, 1989
רפואת שיניים בזיהוי פלילי
רפואת שיניים משפטית או אודונטולוגיה משפטית הוא ענף המשלב רפואת שיניים וזיהוי פלילי לצורך אכיפת החוק. התחום כולל יישום ידע דנטלי על פי חוקים פליליים ואזרחיים לצור משפט פלילי. רופאי שיניים משפטיים מעורבים בסיוע לגופי החקירה בזיהוי שרידי אדם בנוסף לזיהוי גופות שלמות או קטועות; רופאי שיניים משפטיים עשויים להתבקש לסייע בקביעת גיל, גזע, עיסוק, היסטוריה של שיניים קודמות ומצבם החברתי - כלכלי של בני אדם לא מזוהים.
רפואת שיניים משפטית היא טיפול, בחינה והערכה של ראיות שיניים לטובת הצדק. הראיות שיכולות להיגזר מהשיניים הן הגיל (אצל ילדים) והזיהוי של האדם שאליו שייכות השיניים. הדבר נעשה באמצעות רישומי שיניים הכוללים צילומי רנטגן, אנטה-מורטם (לפני המוות) ופוסט מורטם (תצלומים לאחר המוות) ו-DNA. "אודונטולוגיה משפטית" נגזר מלטינית, כלומר פורום או בו נדונים עניינים משפטיים.
רופאי שיניים משפטי אחראים על שישה תחומי עיסוק עיקריים:
ההכשרה הנדרשת היא התמחות נוספת בהמשך לרפואת שיניים ומבוצעת במספר מקומות, בין השאר באוניברסיטת טקסס באוסטין ואוניברסיטת טנסי בארצות הברית, אוניברסיטת דנדי בסקוטלנד, מספר אוניברסיטאות באוסטרליה כמו אוניברסיטת מלבורן ובהודו. חלק מהמידע נלמד בתארים דומים למשל כחלק מלימודי רפואה משפטית בתואר קרימינולוגיה.
הערכת סימני נשיכה
סימני נשיכה יכולים להופיע גם על הקורבן וגם על החשוד; שיניים משמשות כנשק של התוקף ואמצעי הגנה של המותקף. אף על פי שהם חלק קטן מרוב עבודת החוקר הרפואי, חקר סימני נשיכה הוא ההיבט הקשה והמאתגר ביותר בתחום. מלבד מיקום הנשיכה, גם עוצמתה עשויה לספק רמזים כמו המצב המנטלי של התוקף. התוקף נבדק בנפרד לזיהוי סימני תקיפה ונשיכות שהשאיר עליו הקורבן במאבק לפני שמת.
גורמים רבים משפיעים על דיוק ההערכה ובעיקר העובדה שבאדם חי, הסימנים נעלמים בתהליך החלמה טבעי, תוך מספר שעות או ימים ועשויים לא להתגלות כלל. גם תיעוד מצולם (למשל כראיה) לקוי או אנשים בעלי מנשך דומה עשוים להוביל להערכה שגויה. מרבית המחקר בתחום, לא מבוצע על בני אדם כי הוא מוגדר כלא אתי בארצות הברית. המחקר מבוצע על עור חזיר בהתאמות הנדרשות (חוזק העור שונה בין אדם לחזיר).
ביקורת רבה הושמעה על שיטת הערכה זו. קיימות שיטות רבות להערכה החל מהעתקת מנשך השיניים והשוואתו לצילום, ועד להשוואה דיגיטלית באמצעות פוטושופ. מרבית השיטות מתבססות על הערכה סובייקטיבית, אף על פי שפותחו אמצעים למנוע זאת (למשל מדידת מרחקים שונים בלסת ולא השוואת תמונות). מצב זה הוביל להרשעות שגויות בין השאר של קיית' אלן הרוורד, קנדי ברוור, ולבון ברוקס. סיפוריהם הוצגו בתוכנית "The Innocence Files" בנטפליקס.
הערכת גיל
לא רק שניתן לצמצם את גיל הדגימה האנושית על ידי הערכת דפוסי גדילת השיניים ובלאי השיניים, מחקרים עדכניים מספקים עדויות לכך שהצמנטום, הרקמה המינרליסטית הקושרת את פני שורשי השן, מציגה דפוסי שקע שנתיים. אגרוול הקיף זאת בדו"ח נרחב.
המכללה המלכותית לרפואת ילדים ובריאות ילדים (RCPCH) תיארה קביעת גיל לפי צילומי רנטגן כ"לא מדויקת" "ו"בלתי הולמת". על פי טים קול, פרופסור לסטטיסטיקה רפואית במכון הגדול לבריאות הילד אורמונד סטריט, בדיקות רנטגן בשיניים הן "לא מדויקות מאוד" בקביעת גיל מדויק.
הערכת מין
קביעת המין חשובה בזיהוים של אנשים לא ידועים בהקשרים משפטית וארכאולוגית כאחד. השיטות האנטומיות המועדפות לקביעת מין מבוססות על מורפולוגיה של האגן והקרניו. בעזרת חלקים אלה של השלד ניתן לסווג את הזכר והנקבה בצורה נכונה ברמת דיוק של מעל 90%. עם זאת, לעיתים מתפתחים יסודות השלד במצב מקוטע, מה שמקשה על הערכת המין. יתר על כן, אין כיום שום שיטה אמינה לקביעת מין של שרידים לנוער או תת-מבוגר מגורמי שלד גולגולתיים או לאחר-גולגולתיים מאחר שתכונות דימורפיות מתגלות רק לאחר גיל ההתבגרות, וזו מהווה בעיה מהותית בחקירות משפטיות. במצבים כאלה, השיניים עשויות להיות מועילות בקביעת המין. בגלל הקשיות שלהם, הן עמידות מאוד לתהליכים טפונומיים וסבירות רבה יותר להתאוששות מחלקים אחרים של השלד. יתרה מזאת, שיניים עשויות להועיל במיוחד לצורך קביעת בגרות מינית מאחר ששתי שיניים ראשוניות וקבועות מתפתחות לפני גיל ההתבגרות.
במשך כמה עשורים נערך מחקר בנושא דימורפיזם מיני תוך בחינת שיעורי שיניים שונים, ושימוש בטכניקות ומדידות שונות, כדי לנסות לקבוע את היקף הדימורפיזם ומציאת קריטריונים או דפוסים שעשויים לאפשר זיהוי מין של אנשים לא ידועים. מרבית המחקרים הללו התמקדו בדימורפיזם מיני במדידת גודלי כתרים. מחקר זה קבע כי שיניים אנושיות הן דימורפיות מיניות, ואף על פי שגברים ונקבות מראים ממדים חופפים, ישנם הבדלים משמעותיים בערכי הממוצע. דימורפיזם מיני נצפה הן בשיניים נשירות והן בשיניים קבועות, אם כי זה הרבה פחות בשיניים נשירות. בממוצע, השיניים הזכריות מעט גדולות יותר מהשיניים הנשיות, כאשר ההבדל הגדול ביותר נצפה בשיני הכלב. מחקרים שנעשו בסריקות מיקרוטומוגרפיות כדי לבדוק רקמות שיניים פנימיות הראו כי שיני זכר מורכבות מכמויות גדולות משמעותית של שיניים בהשוואה לשיניים נשיות. התוצאה היא שבממוצע שיניים נקביות עם אמאייל עבה יותר. חוקרים ניסו להשתמש בטכניקות סטטיסטיות כמו פונקציות מפלות או משוואות רגרסיה לוגיסטיות בהתבסס על הבדלי מין אלה כדי להעריך את המין, אולם אין ספק כי התועלת של נוסחאות כאלה אינה ודאית מכיוון שדימורפיזם מיני בשיניים עשוי להשתנות בין אוכלוסיות. אומדן המין על בסיס שיניים נותר ניסיוני וטרם זכה לקבל הסכמה רחבה. עם זאת, הוא מציע טכניקות נוספות שעשויות להיות מועילות שניתן להשתמש בהן לצד שיטות מבוססות יותר.
אלייה פארוסה
אלייה פארוסה (ברוסית: Алые паруса) הוא מתחם מגורים הנמצא ברובע שצ'וקינו במוסקבה.
המבנים הם בנייני לבנים מונוליטיות בגובה של 27 עד 48 קומות, שלושת הבניינים הראשונים ממוקמים על גדות נהר מוסקבה. שטח המתחם הוא יותר משבעה דונם, בשטח יש פארק מים, בריכת שחייה, מרכז ספא, מכון כושר, אולם באולינג, מרכז טניס, מגרש כדורגל, מסעדה ומועדון יאכטות. יש מנחת מסוקים על הגג של בניין 4.
גביע בילי ג'ין קינג
גביע בילי ג'ין קינג (באנגלית: Billie Jean King Cup, בעבר גביע הפדרציה וגביע הפד) הוא תחרות שנתית בטניס לנבחרות נשים, המקבילה הנשית של גביע דייוויס. התחרות, המאורגנת על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית (ITF), נערכה לראשונה בשנת 1963, ומאז התקיימה כל שנה, אך מתכונת התחרות השתנתה מספר פעמים.
מבנה ושיטת התחרות
המתכונת הנוכחית דומה למתכונת של גביע דייוויס, וכוללת שני בתים עולמיים (בית עולמי ובית עולמי 2, 8 נבחרות בכל אחד מהבתים) ובתים אזוריים.
בבתים העולמיים המפגשים נערכים במתכונת דומה למדי למפגשים בגביע דייוויס, בכל מפגש כזה מתקיימים 4 משחקי יחידות ומשחק זוגות אחד, אך בשונה מגביע דייוויס התחרות נמשכת יומיים ולא שלושה ימים, ומשחק הזוגות מתקיים לאחר משחקי היחידים ביום השני. בגביע הפדרציה המשחקים נערכים בשיטת "הטובה מ-3 מערכות" כנהוג במשחקי נשים.
בבתים האזוריים נערכים טורנירים במקום אחד בהשתתפות נבחרות רבות (עד 16 נבחרות), כמו בבתים 3 ו-4 בגביע דייוויס, וכל מפגש כולל 2 משחקי יחידות ומשחק זוגות המתקיימים באותו יום.
בלוח השנה של הטניס העולמי מוקדשים 2 שבועות למשחקי גביע הפדרציה, בשבוע הראשון (בדרך כלל בפברואר) מתקיימים הסיבוב הראשון בבתים העולמיים ומשחקים בבתים האזוריים, ובשבוע השני (בדרך כלל באפריל) שלב חצי הגמר בבית העולמי (הבית העליון) ומשחקי הפליי-אוף הקובעים איזה נבחרות ישחקו בבתים העולמיים בשנה הבאה. שלב הגמר מתקיים בחודש נובמבר.
מבנה
מבנה התחרות המעודכן לשנת 2022.
מתכונת התחרות
ב-1990 בעקבות גידול הנבחרות המשתתפות היה צורך ב-2 סיבובים מוקדמים לקביעת 32 נבחרות שישתתפו בתחרות הראשית. כמקובל היה גם סבב תנחומים שבו השתתפו גם מנצחי סיבוב הראשון של המוקדמות.
ב-1991 בעקבות גידול הנבחרות המשתתפות 32 קבוצות ערכו 2 סיבובים בהם נקבעו שמונה נבחרות שיועלו לתחרות הראשית. הם הצטרפו ל-24 קבוצות שהעפילו ישירות לתחרות הראשית שהתקיימה במסגרת "הבית העולמי". בסיום התחרות של הבית העולמי נערכו משחקים נוספים בהם נקבעו 4 קבוצות (ברזיל, פורטוגל, יוון ויוגוסלביה) שבגביע הפדרציה 1992 יחלו את התחרות מהתמודדות אזורית.
מ-1992 בעקבות גידול הנבחרות תחילה נערכו תחרויות אזוריות: בית אמריקה,* בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה. משחקי הבית העולמי בהשתתפות 32 קבוצות נערכו בגרמניה. בסיום התחרות של הבית העולמי נערכו משחקים נוספים בהם נקבעו קבוצות שבגביע הבא יחלו את התחרות בבית העולמי, כשיתר הקבוצות ירדו לתחרויות אזוריות.
מ-1995 מתכונת התחרות הייתה דומה למתכונת תחרות גביע דייוויס, כשבית עולמי א' כלל 8 קבוצות ובית עולמי ב' כלל 8 קבוצות. בית עולמי א' כלל 8 קבוצות שהתחרו בעונה הקודמת ברבע הגמר. בית עולמי ב' כלל 8 קבוצות שהפסידו בשמינית גמר של העונה הקודמת. ארבע נבחרות של בית עולמי א' שהפסידו בסיבוב הראשון התחרו עם ארבע קבוצות של בית עולמי ב' שניצחו בסיבוב הראשון התחרו על השתתפות בבית עולמי א' בשנת 1996. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). כל מפגש בין הנבחרות כלל 5 משחקים.
בעקבות הכוונה בשנת 2000 לבטל בית עולמי ב' ולהגדיל בית עולמי א', 5 קבוצות מבית עולמי ב' העפילו בית עולמי. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). כל מפגש בין הנבחרות כלל 5 משחקים.
ב-2000 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה מאז שנת 1995. הבית העליון (בית עולמי) כלל 13 קבוצות. הם התחרו ב-3 בתים. מנצחי הבתים ונבחרת ארצות הברית נפגשו בפיינל פור שנערך בלס ווגס. כל מפגש בין הנבחרות כלל 3 משחקים, רק מפגש הגמר כלל 5 משחקים. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
ב-2001 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה בעונה הקודמת. כל המפגשים כללו 3 משחקים. הבית העליון (בית עולמי) צומצם ל-8 קבוצות. משתתפי פיינל פור של העונה הקודמת העפילו ישירות לשלב הגמר. יתר 9 נבחרות של הבית העולמי 2000 התחרו עם מנצחי תחרויות האזוריות על מקומות בשלב הגמר. בתחרות זו עלו, , ו. בעקבות פרישת ארצות הברית לנבחרות אלו התווספה. הנבחרות התמודדות בשני בתים על עליה למשחק הגמר. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
ב-2002 מתכונת התחרות שונתה לעומת המתכונת שהייתה בעונה הקודמת ולמעשה חזרה למתכונת שהייתה בשנים 1995-1999. כל המפגשים כללו 5 משחקים. בית עולמי כלל 16 קבוצות. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). לקראת סיום העונה 8 קבוצות מהבית העולמי נפגשו עם 8 קבוצות שעלו מתחרויות האזוריות והתמודדו על מקום בבית עולמי בעונה הבאה.
ב-2005 מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת שהייתה בסוף שנות ה-90. כל המפגשים כללו 5 משחקים. בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'. יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה). לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2006.
ישראל בתחרויות
ב-1972 השתתפה ישראל לראשונה בתחרות.
בשנת 2007 העפילה הנבחרת לראשונה בתולדותיה לבית העולמי העליון, שבו משחקות שמונה נבחרות טניס הנשים הטובות ביותר בעולם.
מורסוכוס
מורסוכוס (שם מדעי: Mourasuchus) הוא סוג של תנינאי גדול נכחד שחי בתקופת המיוקן כ-15.97–7.25 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הדרומית. מאובני התנין התגלו בתצורות פבאס שביער האמזונאס בברזיל ב-1964. מאובנים נוספים שלו התגלו בוונצואלה, קולומביה, בוליביה וארגנטינה ושויכו ל-4 מינים.
תנינאי זה נחשב קרוב לקיימנים המודרניים והוא אחד התנינאים הגדולים שחיו, אך קטן מהפורוסזאורוס והגריפוסוכוס אשר חיו לצידו. הוא הגיע לאורך ומשקל 4.3 טונות במין הגדול ביותר M. amazonensis ורק ל-6 מטר במין הקטן ביותר M. atopus. אורך הגולגולת שלו היה כ-1.1 מטר ואורכו הכולל חושב לפי עקומת רגרסיה שכוילה לפי אליגטור אמריקני וקיימן רחב-חרטום.
הוא היה בעל לסתות רחבות ועמוקות שהזכירו את לסתות התנינאי סטומטוסוכוס או לסתות של לווייתנים גדולים או שקנאים. בקצה הלסת היו מעל 40 שיניים חרוטיות וקטנות. ייתכן שהיה מסנן פלנקטון עם הלסתות הגדולות המעוגלות בקצוות שהיו חסרי יעילות ללכידת טרף או שהוא לכד מזון מקרקעית האגמים והנהרות בהם חי, דבר שאולי מנע ממנו להתחרות בתנינאי הענק הנוספים באותם נהרות.
ויקו טוריאני
ויקו טוריאני (באיטלקית: Vico Torriani); 21 בספטמבר 1920 – 26 בפברואר 1998, היה שף, שחקן קולנוע וזמר להיטים שווייצרי ממוצא לומברדי.
ביוגרפיה
ויקו טוריאני נולד בז'נבה, שווייץ, במשפחה ממוצא לומברדי, בשם "לודוביקו אוקסנס טוריאני" (Ludovico Oxens Torriani). הוא גדל בסנט מוריץ, שם עבד כשף בבית מלון, במקביל להופעותיו כזמר. הוא פתח מסעדה בבזל וכתב ספר בישול. ב-1945 זכה בתחרות לכישרונות צעירים ולאחר מכן יצא לסיבוב הופעות במערב אירופה. ב-1949 נכנס למצעד הפזמונים השווייצרי וב-1951 למצעד הפזמונים הגרמני ומשם לטלוויזיה הגרמנית, שם זכה לתוכנית אירוח.
טוריאני התחיל להופיע בסרטים מוזיקליים, באופרטות ובתיאטרון מוזיקלי. תחילה גילם תפקידי משנה, אך ב-1955, בסרט Ein Herz voll Musik הופיע בתפקיד הראשי וכך גם בשנה שלאחר מכן, ב-Santa Lucia מכאן והלאה היה לכוכב סרטים מוזיקליים וסדרות טלוויזיה מוזיקליות.
שלמה פיינזילבר
הרב שלמה פיינזילבר (ה'תרל"א 1871 - ה' באלול ה'תש"א, 28 באוגוסט 1941) היה רבה האחרון של קיידאן ונשיא אגודת רבני ליטא, מחבר הספר "יריעות שלמה" ועוד. נספה בשואה.
ביוגרפיה
נולד בברזה קרטוזה שבמחוז גרודנה לרב אהרן יוסף פיינזילבר, שהיה מאוחר יותר רב ביאלאבקה, מחבר הספר "עבודת אהרן", ולאמו מרים. בהיותו בן שמונה עשרה נשא את שרה טובה בת הרב חיים שור. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור והרב חיים סולובייצ'יק.
החל לכהן ברבנות בעיר טוריק שבמחוז וילנה. בתרנ"ו עבר לכהן בפורוזובה שבפלך גרודנה, ומתרס"ד שימש ברבנות בווקשנה שליד קובנה. כהונתו שם ארכה עשר שנים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא הקים שם ישיבה. שם נפטרה אשתו, ונישא בשנית עם שרה הינדה לבית קלבנסקי, ילידת סלנט שבליטא.
בתרע"ד (1914) גורש עם כל קהילתו לרוסיה, ורוב כתביו שנשארו בווקשנה אבדו בשריפה. ברוסיה שימש כרב בית הכנסת הגדול במינסק, שם הקים ישיבה גדולה שלמדו בה מאות תלמידים.
בתר"פ (1920) חזר לווקשנה. בתרפ"ד עבר לקיידאן, ושימש כרבה האחרון של העיר עד השואה.
במשך למעלה מעשרים שנה היה נשיא אגודת הרבנים של ליטא. במסגרת זו היה פעיל מאוד במפגשים עם רבנים ואישי ציבור, יהודים ושאינם יהודים.
לאחר כיבוש ליטא על ידי הגרמנים התעללו הגרמנים ביהודי קיידן במשך שבועיים, ובה' באלול תש"א (28 באוגוסט 1941) נרצחו כולם ונקברו בקבר אחים עם הרב פיינזילבר.
משפחתו
חתניו היו: ר' זלמן פרמוט, מנהל כולל קובנה, שנשא את בתו פלטא, נספה בדכאו בחשוון תש"ה. ר' אהרן גאלין, בעלה של חיה, ששימש כמו"צ בקיידאן ונספה עם חותנו בה' אלול תש"א. ור' אפרים שלמה קרווצקי, רב בלוקניק, נספה בתש"ג.
הנרי ואקה
הנרי ואקה אורקיסה (בספרדית: Henry Vaca Urquiza; נולד ב-27 בינואר 1998 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי בני ריינה מליגת העל בכדורגל ובנבחרת בוליביה.
קריירת מועדונים
ואקה גדל במחלקת הנוער של אקדמיה טאהויצ'י, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קלוב קאייחה. בהמשך עבר לאו'היגינס מליגת העל הצ'יליאנית, אך לא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1 בינואר 2018 חתם ואקה בדה סטרונגסט מליגת העל הבוליביאנית. בסך הכל ערך 96 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים במועדון.
ב-1 ביולי 2019 הושאל ואקה לאוניברסיטריו דה דפורטס מליגת העל הפרואנית. הוא ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 בינואר 2020 הושאל ואקה לאתלטיקו גויאניינסה מליגת העל הברזילאית. ב-7 בספטמבר ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד גרמיו במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת.
ב-29 בינואר 2021 הושאל ואקה לאוריינטה פטרולרו מליגת העל הבוליביאנית. ב-7 ביולי 2022 חתם על חוזה קבוע במועדון.ב-25 ביוני 2023 חתם במכבי בני ריינה.
קריירה בינלאומית
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
בית משה מיכאל בז'רנו
בית משה מיכאל ב׳זרנו הוא וילת מגורים ברחוב מקדונלד 14 בשכונת תל בנימין ברמת גן, המשמש כמעונו של שגריר שווייץ בישראל. הבית הוכרז כמבנה לשימור על ידי עיריית רמת גן והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
תיאור הבית
הבית הוא וילה דו קומתית המשתרעת על שטח בנוי של 400 מ״ר ששוכן במגרש בגודל 1.4 דונם שבו מדרון משופע מסלע כורכר. הבית, שתוכנן על ידי האדריכל דב כרמי, עוצב בסגנון הבין לאומי מינימליסטי, אחד מהמאפיינים המוכרים ביותר שלו זו דלת החזית השקועה בקיר העמוק ומסתיימת בחלקה העליון בקשת.
היסטוריה
עם הקמת שכונת תל בנימין, הקצה מקים השכונה יצחק לייב גולדברג, שהיה הבעלים של פרדס גדול סמוך, מגרשים בשכונה ליזמים שהקימו את מפעל "עסיס", מסחטת מיצים שהעסיקה עובדים יהודים בלבד. מהיזמים קנו את המפעל והמגרשים אנשי העסקים משה מיכאל בז'רנו ואחיו, שמעון בז'רנו, שבחרו לעבור ולהתגורר בשכונה. הבית הוקם בשנות ה-40 עבור בני הזוג מלי ומשה בז׳רנו, שהיו מהמשפחות החזקות במשק בארץ ישראל באותה תקופה עם מספר נכסים בבעלותיהם, כגון מפעל "עסיס" וחברת "סיגריות אחים בז'רנו".
הזוג הזמין את האדריכל דב כרמי לעצב את הבית. בניית הבית הסתיימה ב-1947, אז עברה להתגורר בו משפחת בז׳רנו. המשפחה התגוררה בו שנה בלבד, עד קום המדינה, אז מונה בז׳רנו לנספח המסחרי במוסקבה. הבית נמסר לשימוש של משה שרת, מי שהיה לשר החוץ הראשון של המדינה, והתגורר בו עד שעבר לבית כהן-שרת הסמוך שנרכש עבורו על ידי המדינה ב-1949. משפחת בז'רנו שבה לגור בבית אחרי שחזרה מרוסיה.
ב-1960 שכרה לראשונה שגרירות שווייץ את הבית עבור מגורי השגריר. ב-1974 ביקשה השגרירות לערוך שיפוץ בבית מסיבות ביטחוניות והטילה את התשלום על בעלי הבית, שהעדיפו למכור לשגרירות את הבית במקום. מאז הבית משמש כמעון שגריר שווייץ.
בבית הותקנו מזגנים שהיו בין המזגנים הראשונים שהותקנו במדינה.
בראדלי ברקולה
בראדלי ברקולה (בצרפתית: Bradley Barcola; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בווילרבאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-טוגולזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים
ברקולה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק ליון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-4 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על ספרטה פראג במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2021/2022. ב-1 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 2-1 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-14 לעונת 2021/2022.
חיים אישיים
אחיו הוא שוער נבחרת טוגו מלקולם ברקולה.
אנגולה במשחקים הפאראלימפיים
אנגולה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אנגולה חלק מעולם.
כל הספורטאים ששלחה אנגולה למשחקים הפאראלימפיים התמודדו במסגרת מקצועות האתלטיקה. במדליה הראשונה זכתה אנגולה באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) כשחוזה ארמנדו סאיובו זכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, במרוצים ל-100, 200 ו-400 מטרים. (קטגוריה T11) בשלושת המקצים שבר סויובו את שיא העולם, בריצת 100 עם 11.37 שניות, ב-200 עם 22.73 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים עם 50.03 שניות.
באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכתה אנגולה בשלוש מדליות פאראלימפיות נוספות. גם הפעם היה זה סויובו שזכה בשלוש המדליות, הפעם בשלוש מדליות כסף באותם המקצים. באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) הוסיף סאיובו ארמנדו מדליית זהב נוספת, במירוץ ל-400 מטר, ומדליית ארד במירוץ ל-200 מטרים.
ארכיאותריום
ארכיאותריום (שם מדעי: Archaeotherium; מילולית: "בהמה עתיקה") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת האנטלודונטיים שדמו במראם לחזירים, אך לא היו קרובים אליהם והיו יותר קרובים לבהמותיים. הארכיאותריום חי בתקופת האאוקן מלפני 38 מיליון שנה עד לסוף האוליגוקן לפני 24.8 מיליון שנה באמריקה הצפונית. הוא התגלה בידי החוקר ג'וזף ליידי ב-1850 והוא שנתן לו את שמו.
מאפיינים
היצור היה טורף גדול שצד חיות קטנות יותר וגיוון את תזונתו גם בצמחייה כמו שורשים ופקעות. על כמה מהקרנפים של צפון אמריקה נמצאו סימני נשיכה מיצור זה. יצוין שלא ברור אם ארכיאותריום הוא זה שהרג אותם, או שמדובר בסימני נשיכת גוויותיהם, לאחר שהומתו בידי בעל חיים אחר.
בתרבות
יונק זה הופיע בסדרה טורפים פרהיסטוריים ובמשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
סטאווישין
סטאווישין (בפולנית: Stawiszyn) היא עיירה במחוז קאליש שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
לסטאווישין הוענקו זכויות עיר בשנת 1291, ובשנת 1331 הוחרבה בידי הגייסות הצלבניים שעברו בה. בסוף המאה ה-17 שוקמה העיירה, ובמאה ה-18 התפתחה.
יהודי סטאווישין
יהודים התיישבו בעיירה בתחילת המאה ה-18, ועד אמצע המאה ה-19 היו כפופים יהודי היישוב לקהילת קאליש הסמוכה. שרפה גדולה שפרצה ביישוב בשנת 1900 פגעה קשות ביהודי המקום. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וחובת תשלום סכומי כופר. ב-19 בינואר 1940 גורשה קבוצה ראשונה של יהודים מהעיירה לקאליש, וב-12 בפברואר 1940 גורשו יתר יהודי היישוב לגטו שהוקם בקוז'מינק הסמוכה, שם חלקו את גורל יתר יהודי המקום.
ביטוח לאומי
ביטוח לאומי הוא מנגנון ממשלתי שמטרתו לסייע לתושבי המדינה במישור הכלכלי, בהתאם לצורכיהם.
במרבית המדינות בהן מונהג ביטוח לאומי, הוא מבוסס על גביית תשלום חובה שמנוכה מהכנסתו של עובד (שכיר או עצמאי), ולעיתים חייב בו גם מי שאינו עובד.
מטרות
הביטוח הלאומי מספק רמות שונות של הגנה במדינות שונות, וכך שונים גם המצבים המזכים בתשלום מהביטוח הלאומי. סוגי המצבים הללו כוללים:
היסטוריה
המדינה הראשונה בה התקיים ביטוח לאומי הייתה גרמניה, שם הנהיג אוטו פון ביסמרק בשנת 1883 ביטוח חובה מפני מחלות במפעלי התעשייה. בשנת 1884 הורחב הביטוח כדי לכסות תאונות עבודה, ובשנת 1889 הונהגה גם פנסיה וביטוח נכות. ביסמרק הנהיג את הביטוח הלאומי כחלק ממאבקו בסוציאליזם, אותו ראה כאיום על הלאומיות.
בצרפת הונהג ביטוח חובה בשנת 1894, תחילה לכורים ובהמשך (1910) לכל השכירים.
בבריטניה הונהג פיצוי לעובדים שנפגעו בתאונות עבודה בשנת 1897. הביטוח הלאומי בבריטניה התרחב וכלל קצבאות לקשישים נזקקים (1910) וביטוח מפני מחלה, נכות ואבטלה שנה מאוחר יותר.
בארצות הברית היו כמה מנגנוני ביטוח לאומי במדינות השונות, אולם החוק הפדרלי כלל ביטוח סוציאלי לראשונה בשנת 1935.
דו"ח בוורידג', שאותו הגישה ועדה בין-משרדית שבראשה עמד הכלכלן ויליאם בוורידג' לפרלמנט הבריטי בשנת 1942, נחשב לאבן היסוד של הביטוח הלאומי המודרני.
בישראל
בשנת 1954 הוקם בישראל המוסד לביטוח לאומי, על פי מתכונת דו"ח בוורידג'.
בהתחלה כלל הביטוח הלאומי רק שלוש קצבאות: קצבת זקנה, ביטוח אמהות (דמי לידה) וביטוח תאונות עבודה. בשנת 1959 נוספו קצבאות ילדים, בשנת 1963 נוספו דמי אבטלה ובשנת 1988 נוסף הביטוח הסיעודי.
תחילה הוקם כמוסד עצמאי עם תקציב ומערכת גבייה נפרדים שנתון לפיקוח של שר העבודה בלבד. בשנת 1980 הוכפף ביטוח לאומי, לפי דרישת משרד האוצר, להעביר את עודפיו לאותו המשרד בתמורה לאיגרות חוב ממשלתיות.
גביית דמי הביטוח
במדינות רבות נקבע שגביית דמי הביטוח נעשה על ידי מנגנון ייעודי של הביטוח הלאומי על מנת לשמר את עצמאות הביטוח הלאומי. בחלק מהמדינות הוחלט לאחד את מנגנון הגבייה של הביטוח הלאומי עם זה של מס הכנסה על מנת לייעל את הגבייה.
בישראל, גביית דמי הביטוח הלאומי משכירים נעשית על בסיס ההכנסה החודשית, בעוד שגביית מס הכנסה נעשית על בסיס הכנסה שנתית.
בגידה
המניעים לבגידה מגוונים: החל מהזדהות אידאולוגית עם השקפת עולמו של האויב, דרך בצע כסף וכלה ברגשות נקם על עוול אמיתי או מדומה וכן בתסביכי נפש.
בעת לחימה יש שחייל בודד, בסערת הקרב, נקלע לשבי האויב או מגיע לשבי האויב בנסיבות העלולות להיחשב לעריקה, ובלחץ השבי נגרר לשיתוף פעולה עם שוביו; ערך זה אינו מתייחס למקרים מסוג זה, אלא לאישים היסטוריים שמעשה הבגידה של כל אחד מהם מהווה פרק עגום בהיסטוריה של עמו: מדינאים, מפקדי צבא, מדענים, ואנשי רוח.
ענישה על בגידה
כל שיטת משפט רואה בבגידה את העבירה החמורה ביותר שבדיני העונשין שלה.
בתקופות ובארצות שונות היה נהוג לקבוע צורות אכזריות ומשפילות במיוחד של הוצאה להורג כלפי בוגדים. באנגליה, למשל, נקבע בחוק בפירוט כי בוגד ייתלה בצווארו אך יורד מעמוד התלייה בעודו חי, ולאחר מכן יסורס, מעיו יוצאו מבטנו בעודו חי וישרפו לנגד עיניו, ואז יושאר לגסוס לאיטו ולאחר מותו תיחתך גופתו לארבעה נתחים שיוקעו לראווה במקומות ציבוריים שונים. עונש זה חל רק על גברים שנמצאו אשמים בבגידה, ואילו נשים שנמצאו אשמות בעבירה זו הועלו על המוקד כמו מכשפות וכופרים.
העונש הנ"ל נקבע בימי הביניים, והאחרון שהוצא להורג בצורה זו היה סקוטי שהואשם ב-1782 בהעברת מידע צבאי לצרפת. החוק הקובע עונש מסוג זה על בגידה עדיין נותר בתוקף עד מחצית המאה ה-19, אם כי בפועל נמנעו הבריטים מלהחיל אותו על מי שנמצאו אשמים בבגידה. עבירת הבגידה עליה חל החוק כללה לא רק סיוע לאויב חיצוני אלא גם מרידה במלכות ואף זיוף כספים, שנחשב כפגיעה חמורה בסמכותו של המלך ועל כן כבגידה. בתקופת המלכה אליזבת הראשונה נחשבו כמרים קתולים, מעצם היותם שכאלה, כסוכניו של מלך ספרד האויב ומכאן כבוגדים, ואלה שנלכדו ספגו את העונש האכזרי המתואר.
גם בארצות אירופיות אחרות נקבעו לבוגדים עונשים של הוצאה להורג בצורות מיוחדות כיד הדמיון, כגון קשירת הבוגד לארבעה סוסים שדהרו לכיוונים שונים וקריעתו לגזרים ביניהם.
כאשר השתחררו האמריקאים מהשלטון הבריטי, נקבע בחוקת ארצות הברית האיסור על השלטון לנקוט ב"עונשים אכזריים ובלתי רגילים" (cruel and unusual punishments) כאשר כוונת מנסחי החוקה הייתה במיוחד לעונשים מסוג זה. אולם ארצות הברית שמרה על עונש המוות כשלעצמו לבוגדים, שבוצע בדרך כלל באמצעות תלייה "רגילה".
בישראל, שבה בוטל עונש המוות בשנת 1954, נותר בעינו עונש מוות על בגידה ב וב (כן נותר במדינת ישראל עונש מוות על עבירות לפי ). חוק העונשין מונה שבע עבירות בגידה, ששלוש הראשונות בהן עונשן מיתה או מאסר עולם: פגיעה בריבונות המדינה או בשלמותה, גרם למלחמה, סיוע לאויב במלחמה, החלטה לבגוד, שירות בכוחות האויב, סיוע לשבוי מלחמה להימלט או לנסות להימלט, והפצת תעמולה תבוסנית. מקרה יחיד של הוצאה להורג על בגידה הוא מקרהו של מאיר טוביאנסקי, שנשפט כבוגד על ידי בית דין שדה בתחילת ימי המדינה, והוצא להורג על ידי כיתת יורים, ומאוחר יותר טוהר שמו. המחתרות העבריות שפעלו בתקופת המנדט הבריטי הרגו פעמים אחדות יהודים שנחשדו בבגידה.
בארצות אירופה שבהן בוטל עונש המוות כליל, הוא אינו קיים גם לגבי בוגדים, והוחלף בעונש של מאסר עולם.
התפתחות היסטורית של מושג הבגידה
כך, למשל, העיר בורדו שבדרום צרפת הייתה בשלטון מלכי אנגליה בכל תקופת מלחמת מאה השנים. מבחינתם של תושבי בורדו, "נאמנות" במלחמה זאת הייתה לסייע ככל יכולתם בניסיונו של מלך אנגליה לכבוש את צרפת, ו"בגידה" - לסייע בדרך כלשהי למלך צרפת בניסיונו להדוף את ההתקפה האנגלית.
הגדרת הנאמנות, ועמה הגדרת הבגידה, השתנתה בצורה מהותית עם שקיעת הפיאודליזם והעברת מוקד הריבונות מן המלך אל העם. הדבר הומחש בצורה דרמטית על ידי שני מהפכנים - קרומוול בבריטניה ורובספייר בצרפת. שניהם הובילו בארצותיהם מהלך של קביעה פוליטית ומשפטית כי המלך חייב בנאמנות לעם, וכי אם הפר נאמנות זאת הוא עשוי לעמוד לדין באשמת בגידה ולהיות מוצא להורג - כפי שאכן קרה למלכים צ'ארלס הראשון ב-1649 ולואי השישה עשר ב-1793.
העברת מוקד הנאמנות מן המלך אל העם חייבה הגדרה של "העם" על פי המאפיינים שקבעה הלאומיות המודרנית (שפה, טריטוריה, תרבות, היסטוריה משותפת וכו'), ומעתה נדרשה מהאדם נאמנות כלפי בני עמו, כלומר הציבור של אלה שחלקו עמו מאפיינים אלה – וכלפי הממשלה המייצגת את העם (או מתיימרת לייצג אותו). בכל עימות נדרש האדם מעתה להתייצב לצד עמו וממשלתו כנגד עמים אחרים וממשלותיהם, ומי שלא עמד בחובת נאמנות זאת הפך להיות "בוגד בעמו" במשמעות המודרנית של המונח.