cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאהו שוג'ו
מאפיינים
אחד המאפיינים העיקריים של סוגת המאהו שוג'ו היא שהדמות הראשית בדרך כלל מסתירה את יכולותיה העל טבעיות מן הסובבים אותה, ועל כן היא חייבת לנהל חיים כפולים.
הדמות הראשית בדרך כלל מקבלת תמיכה מיצור על טבעי קטן כמו פיה או חתול מדבר.
מוטור סיטי
מוטור סיטי (או מסלול מרוצים שדה תימן) הוא מסלול מרוצים, אשר נמצא בקרבת שדה תימן (כ-10 קילומטרים מבאר שבע) ומאושר על פי תקנות הFIA והFIM.
היסטוריה ומאפיינים
המסלול נחנך בחודש מרס 2018, כ-13 שנים לאחר תחילת התוכניות להקמת פארק ספורט מוטורי על יד שדה תימן, שישרת את תושבי באר שבע ומועצה אזורית בני שמעון. בבנייתו השתתפה גם הנהלת מסלול המרוצים וראנו באיטליה.
במסלול מתקיימות פעילויות מוטוריות שונות ומגוונות, החל מהדרכות נהיגה, ימי מסלול למכוניות ואופנועים וקורסי נהיגה חווייתיים על רכבים שונים.
מסלול האספלט הראשי הוא באורך של 2.1 קילומטרים, ובעתיד הקרוב מסלול האספלט הראשי יוארך ל-4.6 קילומטרים. המסלול כולל נכון לשנת 2022 9 פניות, מהן 6 פניות ימינה ו-2 שמאלה.
אל תוך היער (סרט)
אל תוך היער (באנגלית: Into the woods) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי שבוים על ידי רוב מרשל. הסרט מבוסס על מחזמר באותו השם, שמתמקד בזוג חשוך ילדים שיוצאים למסע ביער האפל על מנת להסיר מעליהם את הקללה שהטילה עליהם מכשפה נקמנית.
בסרט משתתפים בין היתר מריל סטריפ, ג'יימס קורדן, אמילי בלאנט, אנה קנדריק, כריסטין ברנסקי, כריס פיין וג'וני דפ. הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2014.
עלילת הסרט
אופה (ג'יימס קורדן) ואשתו (אמילי בלאנט) רוצים להוליד ילד, אך ללא הצלחה. יום אחד, האופה ואשתו מקבלים ביקור משכנתם, מכשפה זקנה ומכוערת (מריל סטריפ), שמספרת להם שהם סובלים מקללה שהוטלה על המשפחה של האופה על ידה, אחרי שמצאה את אביו של האופה (סיימון ראסל ביל) גונב ירקות מהגינה שלה, בשביל אשתו ההרה לקחה להם את אחותו של האופה. בנוסף, המכשפה מספרת לאופה שאביו גנב גם אפוני פלא וגרם לאמה להעניש אותה בקללת כיעור ולכן קיללה היא את משפחתו. המכשפה מציעה לבטל את הקללה, אבל רק אם האופה ואשתו ישיגו ארבעה פריטים קריטיים עבורה לעשות שיקוי מסוים: פרה לבנה כחלב, שכמייה אדומה כדם, שיער צהוב כתירס, ונעל מזהב טהור. מאוחר יותר, המכשפה מספרת לאופה שהיא ביקשה ממנו לבצע את המשימה הזו בשבילה, מפני שאסור לה לגעת בחפצים.
הדרישה של המכשפה בסופו של דבר מביאה את האופה ואשתו למפגשים עם ג'ק (דניאל הוטלסטון), שמוכר את פרתו האהובה מילקי וויט בתמורה לאפוני הפלא של אביו של האופה; עם כיפה אדומה (ליילה קרופורד), שמתגמלת את האופה בשכמייה האדומה שלה לאחר שניצלת על ידו מהזאב; עם רפונזל (מקנזי מאוזי), בתה המאומצת של המכשפה (והיא למעשה התינוקת שנלקחה מההורים של האופה בתמורה לירקות מהגינה של המכשפה) (בגלל שהמכשפה נגעה בשיער הוא לא עובד לכן הם משתמשים בשיער מהתירס), שאשתו של האופה לוקחת ממנה קווצת שיער בכח; ועם סינדרלה (אנה קנדריק), שבורחת גם מאשתו של האופה וגם מהנסיך הרודף (כריס פיין).
לאחר שורה של ניסיונות וכישלונות, האופה ואשתו מצליחים לבסוף לאסוף את ארבעת הפריטים הדרושים כדי לשבור את הכישוף. בינתיים, כל אחד מהדמויות האחרות מקבל את ה"סוף טוב" שלו: סינדרלה ורפונזל מתחתנות עם הנסיכים שלהם; ג'ק מספק לאמו (טרייסי אולמן) עושר על ידי גנבתו מהענק בשמיים, והורג את הענק על ידי גדיעת שיח האפונים; כיפה אדומה וסבתה (אנט קרוסבי) ניצלות מהזאב הגדול והרע (ג'וני דפ) על ידי האופה; לאופה ואשתו נולד בן, והמכשפה חוזרת להיות צעירה ויפה לאחר שתיית השיקוי.
עם זאת, כל אחד מהדמויות לומד שה"באושר והעושר" הוא לא תמיד כל כך מאושר: האופה מודאג מכך שהוא יהיה אב מזניח לתינוק שזה עתה נולד, כמו אביו לפניו; הנסיך משועמם מסינדרלה, וזאת מאוכזבת מחיי המלוכה בארמון; רפונזל מפחדת כל הזמן מהעולם; והמכשפה לומדת שקללת הכיעור שנתנה לה אמא בעצם הפכה אותה למכשפה ושביטלה אותה איבדה את כוחותיה. הצמיחה של שיח האפונים השני מאפון הפלא האחרון שנותר מאפשר לאלמנת הענק (פרנסס דה לה טור) לרדת ולאיים על תושבי הממלכה אם הם לא ימסרו לה את ג'ק כגמול על הריגת בעלה. בזמן שכל הדמויות מחפשות את ג'ק, הנסיך של סינדרלה מנשק את אשתו של האופה שמתה זמן קצר לאחר מכן על ידי נפילה מצוק; המכשפה מאבדת את רפונזל לנצח כשהיא בורחת עם הנסיך שלה (בילי מגנוסן); סינדרלה רבה עם הנסיך לאחר ששמעה על הבגידה שלו עם אשתו של האופה; אמו של ג'ק מתה לאחר שהפיל אותה אחד מהמשרתים של משפחת המלוכה; ואמה וסבתה של כיפה אדומה נהרגות בהשתוללות של אלמנת הענק. לאחר שמצאו את ג'ק, הדמויות ששרדו דנות במוסריות של מסירת ג'ק לאלמנת הענק, ועד מהרה מאשימים אחד את השני באנוכיות שלהם שהובילה לטרגדיה, ובסופו של דבר מאשימים את המכשפה. נגעלת וזועמת מהאנוכיות שלהם, המכשפה זורקת את אפוני הפלא שנותרו לה, משחזרת את הקללה של אמא שלה (וככל הנראה גם מצליחה לחזור להיות מכשפה), ומשאירה את שאר הקבוצה לגורלם.
האופה, סינדרלה, ג'ק, וכיפה אדומה שנותרו כדי לפתור את הבעיה, מצליחים בסוף להרוג את אלמנת הענק, אם כי סינדרלה והאופה מנסים להסביר לכיפה אדומה וג'ק הנסערים את המוסר המסובך של גמול ונקמה. אלמנת הענק נהרגת, והדמויות נעות קדימה בחייהם ההרוסים: האופה, במחשבה על אשתו המתה, נחוש בדעתו להיות אבא טוב יותר לבנו; סינדרלה עוזבת את הנסיך ומחליטה לעזור לאופה בגידול התינוק; וג'ק וכיפה אדומה, היתומים כעת, עוברים לחיות ביחד עם האופה וסינדרלה. האופה מתחיל לספר את הסיפור שלהם לבנו, כשברקע שומעים את המכשפה מזהירה: "תיזהר במה שאתה מספר, ילדים יקשיבו..."
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיבן סונדהיים.
מבצע כדור ברד
מבצע כדור ברד (באנגלית: Operation Hailstone) היה שם קוד להתקפה ימית ואווירית רחבת היקף שנערכה ב-17-18 בפברואר 1944, על ידי הצי האמריקאי כנגד בסיסי הצי והאוויר של האימפריה היפנית בלגונת טרוק שבאיי קרוליין.
רקע
לגונת טרוק שימשה כמעגן חשוב של הצי היפני המשולב וכבסיס לוגיסטי מרכזי, ונחשבה כעמידה ביותר מבין כל המוצבים היפניים באוקיינוס השקט. באטול זה נבנה הבסיס האווירי היחיד ברשות יפן הנמצא בטווח טיסה מאיי מרשל, והיווה מוקד סיוע בעל חשיבות לחילות המצב היפניים שהיו פזורים במרכז ובדרום האוקיינוס. לגונה זו היוותה את הבסיס עליו הושתתה ההגנה ההיקפית של היפנים באוקיינוס השקט.
למען השגת עליונות ימית ואווירית לקראת הפלישה לאניווטוק הורה אדמירל ריימונד ספרואנס על תקיפת טרוק. שייטת נושאות המטוסים של הצי האמריקאי, שנקראה "כוח משימה 58" נשלחה למשימה. כוח המשימה כלל חמש נושאות מטוסים (אנטרפרייז, יורקטאון, אסקס, אינטרפיד ובאנקר היל) וארבע נושאות מטוסים קלות (בלו ווד, קאבוט, מונטריי וקאופנס), כשעל סיפוניהן כחמש מאות מטוסים. בנוסף, הצטרפו לכוח המשימה שבע אוניות מערכה, סיירות, משחתות, צוללות וספינות סיוע נוספות.
ההתקפה
תוכנית ההתקפה האמריקאית כללה שילוב של תקיפות מן האוויר, מספינות ומצוללות במשך יומיים, והיא הצליחה להפתיע את היפנים. הכוחות האמריקאים תקפו מטוסים יפניים, שדות תעופה, מתקני חוף וספינות שעגנו בסביבות טרוק. כוח מיוחד של ספינות וצוללות אף עגן בסמוך לנתיב היציאה מהמעגן ותקף כל כלי שיט יפני שניסה להימלט מההפצצות.
היפנים איבדו בהתקפה שלוש סיירות קלות (אגאנו, קטורי ונאקה), ארבע משחתות (אויטה, פומיזוקי, מאיקאזה טצ'יקאזה), שלוש משחתות סיוע, ספינות מלחמה קטנות נוספות ו-32 אוניות סוחר. רבות מאוניות הסוחר היו עמוסות בתגבורות וציוד לחילות המצב היפניים במרכז האוקיינוס השקט. רק בודדים מבין החיילים שהיו על האוניות שרדו, את ההתקפה וציוד רב אבד.
הסיירת אגאנו הייתה בדרכה חזרה ליפן כאשר החלה ההתקפה, והיא טובעה בידי הצוללת האמריקאית "סקייט". המשחתת אויטה אספה 523 ניצולים מאגאנו ושבה לטרוק על מנת לסייע במאמצי ההגנה. היא טובעה בידי מטוסים זמן קצר לאחר שהגיעה לטרוק, ואיתה טבעו כל אנשי צוותה, למעט 20 ניצולים, וכל אנשי הצוות של אגאנו.
מעל 250 מטוסים יפניים הושמדו, רובם בעודם על הקרקע. רבים מהמטוסים היו בשלבים שונים של הרכבה, שכן חלקיהם הגיעו זמן קצר לפני כן מיפן. לכן, מספר מטוסים מועט בלבד יכול היה להמריא כנגד המטוסים האמריקאים, ומרבית המטוסים שהמריאו הופלו על ידי טייסים אמריקאים.
האמריקאים איבדו 25 מטוסים, בעיקר בשל אש נ"מ כבדה שירו המגינים. התקפת מפציצי טורפדו מרבאול או מסאיפאן פגעה בנושאת המטוסים אינטרפיד, גרמה למותם של 11 אנשי צוות ואילצה את האונייה לשוב לפרל הארבור, ומאוחר יותר לסן פרנסיסקו, לתיקונים. מטוסים יפנים אף פגעו באוניית המערכה "איווה" אך הסבו לה נזק קל בלבד.
תוצאות הפעולה
ההתקפה האמריקאית שמה למעשה קץ לאיום המתמיד שהייתה לגונת טרוק על הכוחות האמריקאים הפועלים במרכז האוקיינוס השקט. בנוסף, נמנעה מחיל המצב היפני באניווטוק כל אפשרות לקבלת תגבורת ואספקה בעת הפלישה שעתידה להתחיל ב-18 בפברואר, ובכך סייעה ההתקפה למאמץ האמריקאי לכיבוש האי.
לאחר ההתקפה העבירו היפנים כמאה מטוסים מרבאול לטרוק על מנת לחזק את המעגן. מטוסים אלה הושמדו על ידי שייטת נושאות מטוסים אמריקאית בהתקפה נוספת ב-29-30 באפריל 1944. בהתקפה זו לא נצפו כל כלי שיט בלגונת טרוק ולמעשה הייתה זו ההתקפה האחרונה על טרוק במהלך המלחמה.
כוחות בעלות הברית, ובראשון ארצות הברית, בודדו את לגונת טרוק תוך התקדמותם ליפן ופלישה לאיי נוספים באוקיינוס השקט כגון: גואם, סאיפאן, פלאו ואיוו ג'ימה. הכוחות היפנים שנותרו בטרוק, בדומה לחילות מצב באיי אחרים באוקיינוס השקט, נותרו מנותקים מאספקה ועמדו על סף רעב עוד טרם נכנעה יפן ב-15 באוגוסט 1945.
דיאן, נסיכת אורליאן
דיאן, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Diane d'Orléans; נולדה ב-24 במרץ 1940) היא ציירת, פסלת, סופרת ונדבנית צרפתייה-גרמנית. אשתו של קרל, דוכס וירטמברג, ראש בית וירטמברג משנת 1975.
ביוגרפיה
דיאן נולדה בפטרופוליס בברזיל ב-24 במרץ 1940 לאנרי, רוזן פריז ולאיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ. בעת לידתה התגוררו הוריה בברזיל בשל החוק שאסר על יורשי השושלות המלכותיות להתגורר בצרפת, אולם בשנת 1950 בוטל החוק ובני המשפחה עברו להתגורר בצרפת. בשנת 1954 החלה דיאן בלימודי אמנות, והתמחתה בהדפס רשת, סטוקו וויטראז'.
ב-21 ביולי 1960 התחתנה דיאן באלטשהאוזן עם קרל, דוכס וירטמברג, כחלק מפיוס בין צרפת לגרמניה, אולם הנישואים היו נישואי אהבה, ונולדו להם 6 ילדים. מאז 1971 התעסקה דיאן באמנות, ובעיקר בציור ופיסול. כמו כן, היא גם הציגה במספר תערוכות בגרמניה, צרפת, ספרד ובלגיה, ומדי שנתיים היא גם מארגנת תערוכה של שלושים אמנים צעירים לא ידועים בגנים של הטירה שלה באלטשהאוזן. בשנת 1975 מת חמיה פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ובעלה קרל הפך לראש בית וירטמברג.
דיאן עומדת בראש מספר ארגוני צדקה, ואף תרמה מענק מיוחד למחלקת העיניים בבית החולים הלאומי לרפואת עיניים קינזה-וינגס בפריז, לצורך מחקר במחלת העיניים רטיניטיס פיגמנטוזה, שפוגעת בילדים רבים.
משפחתה
ב-21 ביולי 1960 התחתנה דיאן עם קרל, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
צדקיה בן אברהם
רבי צדקיה בן רבי אברהם הרופא ממשפחת הענוים (ד'תתק"פ-ה, 1220-1225, רומא – בערך ה'ם', 1280), מן הראשונים, חי ופעל ברומא שבאיטליה, מחבר הספר שיבולי הלקט בו ליקט פסקי הלכה ומנהגים של חכמי צרפת וגרמניה.
חייו
אביו ודודו היו מנהיגי קהילת רומא. אחיו הם: רבי משה בן אברהם (פייטן, ממנו ידועות לנו שתי סליחות שחיבר על שריפת התלמוד בפריז), רבי בנימין בן אברהם - המפורסם שבאחים, ר' יחיאל בר אברהם, והוא עצמו היה צעיר האחים. ר' צדקיה חי מרבית ימיו ברומא, עיר משפחתו, אבותיו ורבותיו.
בשנותיו הראשונות למד בעיר וירצבורג שבגרמניה אצל תלמידי ר' שמשון משאנץ, מבעלי התוספות. בהמשך חזר לעיר הולדתו, רומא, שם למד תורה מפי גדולי העיר ובעיקר מבן דודו ר' יהודה בן ר' בנימין (הריבב"ן).
מרבותיו היה גם בן משפחתו רבינו שבתי בן רבי שלמה מן הענוים (סביב ה' אלפים-ה'ק'), מחבר פירוש על שאילתות דרב אחאי. בספרו מביא ר' צדקיה פסקים רבים מרבי ישעיה דטראני (הרי"ד).
את הספר "שיבולי הלקט" חיבר ר' צדקיה לא מוקדם משנת 1244 (הנזכרת בספר) ולא יאוחר משנת 1260 (שנתו המתוארכת של כתב יד של הספר שהגיע אלינו).
המקובל ר' אברהם אבולעפיה סיפר כי בשהותו ברומא ב-1280 (לרגל עלייתו לפגוש את האפיפיור) לימד את הספר מורה נבוכים לשני הרבנים הישישים של העיר, האחד מהם הוא רבי צדקיה (השני הוא ר' ישעיה, כנראה ריא"ז), והוא מעיד כי הם נפטרו זמן קצר לאחר מכן.
דן יקיר (מדען)
דן יקיר (נולד ב-1953) הוא פרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל בתחום חקר מדעי כדור הארץ, גאולוגיה ומדעי האטמוספירה לשנת תשע"ט (2019).
צדקיה בן אברהם
חייו
לפי הסברה המקובלת, לא היו לרבי צדקיה ילדים.
דן יקיר (מדען)
ביוגרפיה
יקיר הוא בוגר כפר הנוער כנות. למד באוניברסיטה העברית בירושלים שבה קיבל תואר ראשון (1978), תואר שני (1980) ותואר דוקטור (1987) בביוכימיה חקלאית ובחקר הפוטוסינתזה, על עבודה שכותרתה "השפעת צינה על המנגנון הפוטוסינתטי בעגבניות". יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ובאוניברסיטת דיוק. ב-1991 הצטרף במלגת אלון לסגל המחלקה למדעי הסביבה (כיום המחלקה למדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת) במכון ויצמן למדע, והתקדם לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2003–2009 כיהן כראש המחלקה וכראש מרכז זוסמן למדעי הסביבה.
הוא כיהן כחבר הוועד המנהל של המעבדה הימית הבין-אוניברסיטאית באילת (2009–2015), מכון הערבה ללימודי הסביבה (החל מ-2013), מכון דוידסון לחינוך מדעי (החל מ-2010), והאגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה (2010–2016), והוא יו"ר מועצת הפרופסורים של מכון ויצמן.
סו מונק קיד
סו מונק קיד (באנגלית: Sue Monk Kidd; נולדה ב-12 באוגוסט 1948) היא סופרת מדרום ארצות הברית, הידועה בעיקר בזכות הרומן שכתבה, "החיים הסודיים של הדבורים".
ילדות וחינוך
קיד נולדה בעיר סילבסטר במדינת ג'ורג'יה, והתחנכה בבתי ספר מקומיים. היא קיבלה תואר ראשון בסיעוד מ-Texas Christian University בשנת 1970. במהלך חייה היא עבדה כאחות מוסמכת והייתה מורה לסיעוד ב-Medical College of Georgia.
בשנות העשרים של חייה היא הושפעה מאוד מכתיבתו של טומס מרטון. בשנות השלושים של חייה היא למדה בקורסים שונים לכתיבה באוניברסיטת אמורי ובמכללת אנדרסון בדרום קרוליינה, היום אוניברסיטת אנדרסון, ולקחה חלק בכינוסים ספרותיים שונים.
קריירה
שלושת ספריה הראשונים היו מעין ספרי זכרונות רוחניים המתארים את ניסיונותיה בהרהורים בנצרות, האחרון שבהם מתאר את סיפור המסע שלה מנצרות אוונגליסטית לתאולוגיה פמיניסטית. ספרה "God’s Joyful Surprise: Finding Yourself Loved" (Harper SanFrancisco, 1988) מתמקד בנטישת המסע חסר הסיכוי לשלמות וקבלת העובדה שאדם אהוב כמו שהוא. ספרה "When the Heart Waits: Spiritual Direction for Life's Sacred Questions" (1990) מתאר את משבר אמצע החיים שלה. לבסוף, הספר "The Dance of the Dissident Daughter: A Woman's Journey from Christian Tradition to the Sacred Feminine" (1996), דן בסוגיית הנטישה של הפונדמנטליזם והמפגש עם הרוחניות הנשית. הרומן הראשון שלה, "החיים הסודיים של הדבורים" (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2004), מתרחש במהלך פעולתה של התנועה לזכויות האזרח האמריקנית בשנת 1964, ומספר את סיפורה של ילדה לבנה שבורחת מביתה כדי לחיות עם אישה שחורה, שהייתה המטפלת של אימה המנוחה, ועתה עובדת כדבוראית עצמאית עם כמה מאחיותיה. הרומן עובד למחזה בניו יורק על ידי התיאטרון The American Place Theater. הוא גם עובד לסרט באותו השם על ידי אולפני פוקס, בכיכובם של דקוטה פנינג, קווין לטיפה, ג'ניפר הדסון, אלישיה קיז וסופי אוקונדו.
הרומן השני שלה, "כיסא בת הים" (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2006), זכה בשנת 2005 בפרס הספרותי Quill Award for General Fiction. הסיפור עוסק באישה שבעת חזרתה הביתה לאי מול חופי דרום קרוליינה, נמשכת לנזיר בנדיקטיני שנמצא בשלבים האחרונים של לקיחת הנדרים על עצמו. שם הספר מתייחס לכיסא במנזר של אותו נזיר, ובו מגולפות בתולות ים המוקדשות לקדושה, פטרונית האי, שאמורה להיות בתולת ים לפני תהליך החזרה בתשובה שלה. עובד לסרט באותו השם בשנת 2006.
חיים אישיים
קיד נשואה לסטנפורד "סנדי" קיד, ולזוג  שני ילדים. היא מתגוררת בפלורידה, ובעבר התגוררה בדרום קרוליינה.
תיאטרון בימי הביניים
תיאטרון בימי הביניים הוא שם כולל המתייחס לכל המופעים התיאטראליים, בתקופת ימי הביניים, שבין נפילת האימפריה הרומית במאה ה-5 לספירה. ועד ראשית תקופת הרנסאנס במאה ה-15 לספירה. התיאטרון בימי הביניים, מכליל בתוכו את אופייני הדרמה האירופאית. והיא מתחלקת באופן מסורתי למספר מצומצם של סוגות תיאטרליות בהן: מחזות ליטורגיים, מוסר, דרמה ופיוטיים. המחזות עסקו בנושאים שונים מגוונים בין הנושאים הדתיים הלקוחים הישר מתוך הברית הישנה והברית החדשה, וגם ממסורת הקדושים. אך גם מסיפורי עם נפוצים כמו למשל: רובין ומריו של האדם דלה הלה במאה ה-13 או רובן דפבל.
ימי הביניים המוקדמים
התיאטרון אותו אנו מכנים - "ימי-ביניימי" התפתח לקראת אמצע ימי הביניים, עוד מהמאה ה-9 לספירה. אומנם, קודם לכן. לא קיים תיעוד לפעילות תאטרלית באירופה הנוצרית. וזאת משרה הנחה על בסיס היותה של אירופה מתקופת הנצרות הקדומה והלך, כמוקד של התנגדות לאופן הצגת הדת הנוצרית באופן התאטראלי, אשר נראה אפוא כחיקוי של נוהגי עובדי האלילים באימפריה הרומית. ברם, עם עליית הצורך להסביר את הדת הנוצרית להמוני המתנצרים החדשים ברחבי אירופה לאורך השנים, גררו את מוסד הכנסייה לחפש דרכים חדשות, לסגנן את המסרים והפולחן הנוצרי, לרבי האוכלוסייה האנאלפביתית, דרך מחזות דרמה המתבססים על סיפורי התנ"ך, הברית החדשה והמסורת הקדושה. המחזאות בראשית דרכה, החלה מתוך פסטיבלים חגיגיים בלוח השנה הליטורגי שבמהלכם התקיימו מיסות חגיגות ותפילות לקדושים ושרידיהם. כך לדוגמה - "הפסיון" - היה מחזה דרמה לשחזור צליבתו של ישו, הוצג לאורך התהלוכות של השבוע הקדוש. להן לווה בתפילה, הודיה וגם במוזיקה ושירה. רוסבטיה הייתה נזירה נוצרייה מהעיר גנדרשיים, פעלה במאה ה-10 לספירה. היא הייתה הראשונה שתודעה כתובת מחזות קומיים, של ממש, בעלי אופי נוצרי טקסטואלי מובהק. מחזותיה אף הולחנו שלב מאוחר יותר לקראת המאה ה-12. במחזותיה פרט לאופי הנוצרי בהן ולמסרים על החברה והדת הנוצריים המושלמים. היא אף כתבה לראשונה הוראות במה לשחקים, הבדל מהותי מראשית המחזות הליטורגיים שהיו טקסיים יותר והרבה פחות תאטראלים.
ימי הביניים בשיאם
בחלוף פלישות הוויקינגים במאה ה-11, התפשטה הדרמה הליטורגית ברחבי אירופה מהמזרח הרוסי עד לסקנדיבניה ואיטליה. רק בחצי האי האיברי ובייחוד בממלכות הספרדיות של קסטילה ואראגון, לא הוצגו דרמות ליטורגיות לפחות עד סוף המאה ה-13 וזאת בשל הכיבוש המוסלמי עליהם. ועם זאת, מספר הרב של הדרמות הליטורגיות שנכתבו ושרדו מהתקופה, אך הכנסייה נהגה לבצע מספר מצומצם ודל למדי של מופעים תאטרליים ורוב הצגות הליטורגיות והלא ליטורגיות כלל ולא הוצגו ונותרו רק על הנייר. וזאת מכיוון שהאירוע המרכזי שבו הוצגו מחזות ליטורגיים ולא ליטורגיים במאות לעיל, היו בחג השוטים, בימי החג הוצגו מחזות דרמה וגם קומדיה להמונים. והיו היתר ללעוג לבקר את שיגרת חיי ההמון וחיי הכנסייה ואנשיה. אחד המחזות המוכרים שהוצגו בתקופה היה המחזה -דניאל. המתבסס על ספר דניאל התנ"כי.
עם ראשית המאה ה-12 ניתן לראות, נדידה של תחום המחזות ובייחוד הדתיים, למיזוג של דרמות וקומדיות לא ליטורגיות שנכתבו בשפה המקומית ולא בלטינית ובוצעו לעיניי ההדיוטיות בלא התערבות של גורם דתי המבצע טקסיים דתיים במהלך המחזה. מחזות מסוימים בתקופה אפיינו את ראשית הרנסאנס של המאה ה-12, אשר אפיין בפריחה אינטלקטואלית נרחבת באוכלוסיית אירופה. ולצד כתביה מרובה של פואמות, ספרי היסטוריה ובנייה של קתדרלות מפוארות. התחום התאטראלי התפתח עד מאוד. והחל להכתב בשפות המקומיות ואפיינו יותר את רוח ההמון ופחות את רוח הכנסייה. על-כך ניתן לראות במחזות אשר שרדו מהתקופה כמו למשל "תחיית לה סינטה", "משחק המלכים המאגיים" ו"ספאפוס". אלו הם דוגמה למחזות הראשונים שנכתבו בשפה מקומית ולא לטינית ועיקר תוכן היה חילוני ולא דתי. דהיינו, המקורות לכתיבת המחזה היו לא מתוך כתבי הקודש והמסורת הנוצרית, אלא מתוך סיפורי עם ופוקלור מקומי.
הסיבה למרב השינויים לעיל והתפתחות התיאטרון בקרב ההמון, התרחשה עקב שינויים כלכליים ופוליטיים רחבי היקף באירופה של ימי הביניים. והם הביאו עימם היווצרות של גידול ניכר באוכלוסייה וצמחיתן של ערים וצמחייה רחבה של אוכלוסייה אינטלקטואלית עמידה כמו סוחרים וגילדות מקצועיות. המימון המרכזי של כתיבת מחזות עבר מידי הכנסייה ומספר מצומצם של אצילים לידיהם של גילדות מקצועיות וסוחרים. עיקר המחזות שנכתבו עסקו בנושאים דתיים או בסיפור של קדוש נוצרי או סיפור תנ"כי מסוים העוסק במקצועם של אנשי הגילדה. כך למשל, גילדת האופים ביורק הציגה מחזה על שיחזור הסעודה האחרונה של ישו עם תלמידיו. רוב השחקים שהוצגו בהצגות תיאטרון של ימי הביניים נלקחו מתוך האוכלוסייה המקומית ואינם היו מוכשרים או מיומנים. התיאטרון הוצג על גבי בימות ניידות או במתחם בסמוך לכנסייה ואפילו כבימה הרתומה לעגלות סוסים. רוב השחקים היו גברים, אך מדי פעם היו גם שחקניות נשים בהתאם לצורך.
המחזאות והדרמה בימי-הביניים, כללה בין השאר, שירת אבירים, כמו למשל במחזה רובין ומריו של אדם דל האל משנת 1276. כמו כן, בלדות ופואמות מקומיות שהיו מוצגות בידי זרמים נודדים, הועלו על הכתב בידי נזירים ואנשי כנסייה לרבות שירת רולן. הביאו לידנו גם העלאתם של יצירות אוראליות מתחום המחזה. על אגדות המלך ארתור ורובין הוד. בטרם הופעתם של הדרמה האיזלבנתית במאה ה-16.
ג'ורג' ארתור פריפ
ג'ורג' ארתור פריפ (באנגלית: George Arthur Fripp; 13 ביוני 1813 – 17 באוקטובר 1896) היה צייר צבעי מים בריטי. הוא היה נכדו של האמן ניקולס פוקוק ואחיו של הצייר אלפרד דאונינג פריפ. אחיינו היה האמן הנרי צ'ארלס אינס פריפ.
ביוגרפיה
פריפ נולד והתחנך בבריסטול, ברמינגהאם ולימינגטון. הוא לקח שיעורים בציורי שמן של ג'יימס בייקר פיינה, והוצג לראשונה באגודת האמנים של בריסטול בשנת 1832. בשנת 1834 ליווה את האמן ויליאם ג'יימס מולר בסיור רישומים באירופה, והפיק עבודות שהציג אחר כך באקדמיה המלכותית מ־1838. באותה תקופה הכיר את הצייר דייוויד קוקס בבירמינגהם.
בשנת 1841 הציג בחברה הוותיקה של ציירי צבעי מים, והיה עמית באותה שנה, וחבר מלא בשנת 1845, ומזכיר האגודה בשנים 1848–1854. הוא התפרסם בזכות צבעי המים שלו, בעיקר נוף בריטי.
הוא התחתן עם מרי פרסיבל בשנת 1846. שניים מתוך שנים עשר מילדיהם הפכו גם הם לאמנים: צ'ארלס אדווין פריפ, גרפיקאי, ותומאס פריפ, צייר מים בקנדה.
פריפ נפטר בהמפסטד, לונדון, באוקטובר 1896. הוא קבור בחלק המזרחי של בית הקברות הייגייט בצפון לונדון.
מנוח אסא
מנוח אסא (16 ביולי 1948 סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה – 10 במאי 2016, בת ים, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן בקבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
בעונת 1970/1971 שיחקה מכבי יפו בליגה א' שהייתה הליגה השנייה בישראל. במשחק העלייה לליגה הלאומית בישל אסא למשה אוננה, את שער הניצחון על הפועל רמת-גן. אסא שיחק בשורות הקבוצה עד לסיום עונת 1973/1974, ומשחקו האחרון היה ב-2 בפברואר 1974 מול בית"ר ירושלים. הוא הופיע ב-92 משחקי ליגה בליגה הראשונה ובהם כבש שער אחד.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, השתלב אסא בעסקי המשפחה. הוא התגורר בבת-ים, היה נשוי ליפה, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים. מנוח אסא הלך לעולמו ב-2016 והובא למנוחות בבית עלמין גני אסתר בראשון לציון.
בירוביג'ן
בירוביג'ן (ברוסית: Биробиджа́н; ביידיש: ביראָבידזשאן) היא בירת המחוז היהודי האוטונומי שבמזרח הרחוק הרוסי. העיר שוכנת על נהר בירה, 75 ק"מ מהגבול הסיני וליד מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית.
היסטוריה
העיר הוקמה כיישוב ליד תחנת הרכבת טיחונקיה (רוסית: Тихонькая, שקטה) בשנת 1915, וב־1928 הפכה מושב עובדים בשם טיחונקיה סטנצייה (רוסית: Тихонькая-Станция, תחנת טיחונקיה). ב־1932 שונה שמה לבירוביג'ן כשם המרחב שבין הנהרות בירה (באבנקית: נהר) וביג'ן השוכן 100 ק"מ מערבה (биджен באבנקית: מקום מרעה קבוע). במאי 1934 הפך היישוב לבירת המחוז היהודי האוטונומי, וב־1937 הוכרז כעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סיפקו תושבי העיר מצרכי מזון בסיסיים לחיילים הנלחמים בשדה הקרב.
מדע וחינוך
בעיר נמצאות אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם, האוניברסיטה האגררית הממשלתית של המזרח הרחוק, המכון הפדגוגי הממשלתי של בירוביג'ן והאוניברסיטה ההומניטרית המודרנית.
ב־1990 הוקם בעיר הסניף היהודי של המכון הלאומי לבעיות בחינוך של משרד החינוך הרוסי, המהווה את הגוף המחקרי המוביל בפיתוח תכנים ושיטות לימוד עבור החינוך היהודי ברוסיה. בעיר נמצאת גם תחנת המחקר החקלאית של בירוביג'ן, המספקת שירותי מחקר חקלאיים עבור המחוז כולו.
בעיר נמצא גם המכון לניתוח מורכב של בעיות אזוריות של מחלקת המזרח הרחוק של האקדמיה הרוסית למדעים.
כלכלה
ב־1936 הוקם בעיר מפעל לייצור עגלות, וב־1960 הוא הוסב למפעל לייצור קומביינים מבוססי מזקו"ם לאיסוף תבואה. בעיר תעשייה קלה מפותחת, הכוללת מספר מפעלי טקסטיל והנעלה. בנוסף בעיר מפעל לתיקון רכב, מפעל לייצור רהיטים, מפעל לייצור סיד, ומספר מפעלים לייצור מזון (ממתקים, מפעל לייצור מקרוני בשם "בתיאבון", ועוד).
תרבות
במאי 1934 הוקם בעיר התיאטרון המוזיקלי היהודי. בעיר יש גם תזמורת פילהרמונית, ונערך בה מדי שנה פסטיבל השיר והזמר העברי. כמו כן יש בעיר מספר מוזיאונים.
יהדות העיר
המחוז היהודי האוטונומי הוקם בוועידת המפלגה הקומוניסטית ב־1928, אז החלו ראשוני היהודים להגיע לעיר. ב־1930 החל לצאת לאור העיתון היידי "בירָאבידזשאנער שטערן", הרואה אור עד היום. הטיהורים הגדולים בין 1936 ל־1938 פגעו מאוד באליטה היהודית בעיר. רבים מהם הואשמו בבגידה והוצאו להורג. בין 1946 ל־1948 הגיעה לעיר קבוצה נוספת של מהגרים יהודיים מאוקראינה. בין 1948 ל־1953, שנת מותו של סטלין, ערך השלטון הקומוניסטי שורת טיהורים נוספים. רבים מראשי התרבות היהודית הוצאו להורג באשמת בגידה וכל מוסדות התרבות היהודית נסגרו.
בתקופת הפרסטרויקה הוקמו מחדש מוסדות התרבות, נחנך בית הכנסת והוקמה קהילה יהודית דתית. בשנות ה-90 חודשה ההוצאה לאור של העיתון היידי "בירָאבידזשאנער שטערן", אך רוב הכתבות בו הן ברוסית. במאגר המידע של הקהילה היהודית בעיר רשומים יותר מ־1,500 איש. בשנת 2004 הוקם בעיר בית כנסת חדש בנוסף לבית הכנסת בית תשובה שפועל משנת 1986.
שליח חב"ד בעיר הוא הרב אפרים קולפאק.
ערים תאומות
לבירוביג'ן יש ברית ערים תאומות עם הערים:
שולחן לחמישה
שולחן לחמישה (באנגלית: Party of Five) היא סדרת דרמת נעורים המשכית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב, אשר שודרה משנת 1994 עד שנת 2000 ברשת FOX. הסדרה נחשבת לאחד הסדרות הדרמה הטובות של "פוקס" ביחד עם "בוורלי הילס 90210" ושתי הסדרות הסתיימו באותו זמן. הסדרה מתארת את חייהם של חמשת אחי משפחת סלינג'ר בבית המשותף. בשנת 1999 הולידה הסדרה ספין אוף, הנקרא: "Time of Your Life", אשר עוקב אחר דמותה של שרה (יואיט). הסדרה בוטלה לאחר עונתה הראשונה. בישראל שודרו במהלך שנות התשעים כל עונות הסדרה בערוץ הילדים. בשנת 2008 החלו שידורים חוזרים של הסדרה בערוצים yes stars Base ו-HOT Family.
עלילה
הסדרה מתרחשת בסן פרנסיסקו בשנות ה-90 ומתמקדת בחמשת האחים לבית סלינג'ר, שהתייתמו לאחר שהוריהם, ניק ודיאנה, נהרגו בתאונת דרכים. צ'ארלי, האח הבכור, הוא הבוגר היחידי במשפחה. בתחילת הסדרה הוא באמצע שנות העשרים לחייו. מרווק הולל וחסר אחריות הופך צ'ארלי לאפוטרופוס של ארבעת אחיו הקטינים. ביילי, בן 16 בתחילת הסדרה, הוא נער אחראי ורציני ובמידה רבה אחראי למשפחתו יותר מאשר אחיו הבכור. ג'וליה, בת 15 בתחילת הסדרה, קרועה תמידית בין רצונה להיות ילדה טובה לבין רצונה להשתלב בחברה. קלאודיה, בת 11, היא ילדה חכמה ובוגרת במיוחד וכנרת מוכשרת. אחרון הוא אוון, שהיה בן חודשים ספורים כשהוריו נהרגו.
במהלך הסדרה מתמודדות הדמויות עם מגוון בעיות קשות, ביניהן אלכוהוליזם, זוגיות אלימה והתמודדות עם מחלת הסרטן.
סוסי פרא
סוסי פרא היא דרמת נעורים ישראלית ששודרה בערוץ זום ללקוחות הטלוויזיה בכבלים (HOT) בין ה-1 בפברואר 2016 ל-11 באפריל 2016. הסדרה צולמה בכפר הירוק. במאי ויוצר הסדרה הוא אמיל בן שמעון ומככבים בה דניאל גד, יון תומרקין וניב סולטן. הסדרה זכתה לאהדה בקרב ילדים ובני נוער.
עלילת הסדרה
נתי (דניאל גד) וניסו (אייל שיקרצי), שני נערים עבריינים שבאים משכונת מצוקה, מקבלים הזדמנות אחרונה לשיקום כאשר הם מגיעים לעבודות שירות ב"חוות חופש", חוות סוסים קסומה. הם מצטרפים ל"פרויקט הפיילוט" שמעודד נערים בסיכון כמותם לרכוב על סוסים. בחווה הם פוגשים בחבורת החווה, הרוכבים הוותיקים והעשירים שלא מקבלים אותם לתוכם. נערי חבורת החווה מרגישים מאוימים מהעבריינים הצעירים שהגיעו לחלקת האלוהים שלהם, ומנסים לעשות הכל כדי להעיף אותם מהחווה. מנגד, נערי חבורת הפיילוט לא נשארים חייבים ומנסים לעשות הכל כדי לשמור על כבודם ולהחזיר מלחמה.
במקביל מתקיים איום מסתורי על עתידה של החווה. בני, אביו של ליבי, יחד עם איש מסתורי בשם דניאל וולף (יועץ לשר האנרגיה) מנסים למצוא את אוצר הסלג'וקים שחבוי מתחת לחווה. בגלל החשש שגזים רעילים יגרמו לפיצוץ בעת החפירות, עליהם לנסות לסגור את החווה.
במהרה מסתבר שבתחרות הסוסים הארצית יהיו רק שני נציגים לחווה, ולא שלושה כמו בדרך כלל, וכמו כן שהתחרות פתוחה לילדי הפיילוט. כדי לסלק את חבורת הפיילוט, גונב שחורי, אחד מילדי החווה העשירים, את לאוס - הסוס שליבי קנה מכסף הירושה של סבו וכתוצאה מכך ניסו מופלל בגנבת הסוס ונשלח למוסד. במהלך שהותו במוסד, ניסו משוחרר בידי דניאל וולף, שמפעיל אותו למען תוכניתו.
במקביל עלמה, חברתו של ליבי, מתמודדת עם קשיים כלכליים במשפחתה שגורמים להם להישאר מרוששים. היא נאלצת לשקר לחבריה בעקבות המחסור בכסף, ובאותו זמן מתקרבת לילדי הפיילוט, ומתאהבת בנתי. הדבר מעלה את המתיחות בין נתי וליבי.
לאחר שבני מסרב להמשיך לשתף פעולה עם וולף בעקבות הסכנה לליבי, וולף חוטף אותו ומפעיל את ניסו במקומו. ניסו סוחט את שאר ילדי החווה כדי שישתתפו בהימורי המרוצים הליליים שארגן וולף. מטרת המרוצים (המכורים) היא לבנות את נתי כאלוף, כדי שביום התחרות הארצית הוא יפסיד וכך המהמרים יפסידו את כל כספם. לאחר מכן וולף יחשוף את דבר ההימורים, מה שיגרום לסגירת החווה ויאפשר לו להשתלט על השטח.
במקביל מגיע לחווה סוס פרא בשם עזיז. הסוס מסוכן (ואף נטען שהוא סוס אגדי שרק יחידי סגולה יכולים לאלף) אולם נתי מוציא אותו מהחווה כדי למנוע ממנו להיכנס להסגר, ומאלף אותו.
בסיום העונה הראשונה, נתי משתמש בעזיז כדי לנצח בתחרות הארצית ולמנוע את סגירת החווה. לאחר מכן וולף וניסו נעצרים, בני משתחרר, ועלמה מתוודה על אהבתה בפני נתי והם נהפכים לזוג. וולף מצליח לברוח מהניידת המשטרתית, ומקבל הוראה מראשי הארגון הסודי שלו לפגוע בנתי (שגילה שוולף חבר בארגון סודי כלשהו). העונה מסתיימת כשוולף בסוף פתוח מכוון על נתי רובה ציידים ויורה כשנשמעת צהלתו המבוהלת של עזיז.
ג'ון בל אדוארדס
ג'ון בל אדוארדס (באנגלית: John Bel Edwards, נולד ב-16 בספטמבר 1966) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הדמוקרטית, אשר משמש כמושל לואיזיאנה מאז ינואר 2016. בעבר היה חבר בבית הנבחרים של המדינה, והנהיג את המיעוט הדמוקרטי.
ביוגרפיה
אדוארדס נולד באמייט שבדרום מזרח לואיזיאנה. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים ובשנת 1988 השלים תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשנים שלאחר מכן שירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 בצבא ארצות הברית בתפקידי פיקוד וקצונה שונים. הוא סיים את הקריירה הצבאית שלו על מנת לחזור ללואיזיאנה בגלל שיקולים משפחתיים. בתקופה שלאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה. לאחר לימודיו, עסק אדוארדס כעורך דין פרטי. הוא לא עסק בעניינים פליליים, מכיוון שאחיו עבד כשריף המקומי.
ישמעאל שלי
ישמעאל שלי הוא ספרו השלישי בטרילוגיה "ישמעאל" של הסופר האמריקאי דניאל קווין. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1997. ב-2006 יצא לאור בעברית בהוצאת קדמת עדן, בתרגומו של יונתן בר.
ג'ון בל אדוארדס
קריירה פוליטית
אדוארדס הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ונחשב לסמן שמרני בה, התומך בזכות לשאת נשק. בשנת 2008 נבחר לבית הנבחרים המקומי. ב-21 בפברואר 2013 הצהיר אדוארדס לראשונה כי הוא מתכוון להתמודד על תפקיד המושל בשנת 2015. בבחירות הכלליות, שהתקיימו ב-21 בנובמבר, הוא נבחר לתפקיד עם כ-56.1% מהקולות.
ישמעאל שלי
חלקו של הספר בטרילוגיה
טרילוגיית הספרים מציגה נקודת מבט אלטרנטיבית להיסטוריה האנושית ומציעה דרך לשינוי אורח חייו של האדם המודרני, בה הטענה העיקרית היא, שאין לאדם המודרני צורך ב'המצאת' דרכי חיים מאחר שהאבולוציה יוצרת אותן בעבורו. בכל אחד מחלקי הטרילוגיה, נפרשת בפני הקורא רעה אחרת שהומצאה בידי האדם על מנת להעניק לו את השלטון בעולם ובשאר המינים החיים.
ג'ון בל אדוארדס
קריירה פוליטית
ב-13 באפריל 2016 חתם אדוארדס על חוק המגן על להט"ב מפני פיטורים ואפליה במקום העבודה על רקע של נטייה מינית או זהות מגדרית. בנוסף על כך, הוא ביטל צו שנכתב על ידי קודמו בובי ג'ינדאל, אשר מגן על עסקים ועמותות המתנגדים לנישואים חד-מיניים. בנושאי הפלות והחזקת נשק מחזיק אדוארד בעמדות שמרניות יחסית הממוקמות בקצה הימני של מפלגתו.
ישמעאל שלי
חלקו של הספר בטרילוגיה
החלק הראשון - ישמעאל - דן בחקלאות הטוטליטרית, צורת החקלאות הקובעת כי כל המזון בעולם שייך למין האנושי.
ג'ון בל אדוארדס
קריירה פוליטית
בנובמבר 2019 נבחר בשנית אדוארדס כשהביס את איש העסקים והמועמד הרפובליקני אדי ריספון.
ישמעאל שלי
חלקו של הספר בטרילוגיה
החלק השני - סיפורו של B - דן בשכחה הגדולה, אותה היסטוריה כתובה אשר נועדה להשכיח מאתנו את עברנו ודרכי חיינו טרום המהפכה החקלאית. כמו כן דן הספר בתוצאות צפיפות האוכלוסייה.
החלק השלישי - ישמעאל שלי - דן בנעילת המזון ומשמעותו, אשר גורסת כי הכלכלה שהחלה להיווצר עקב מאורע זה גררה אחריה את מלחמות הכיבוש, האימפריאליזם, המצאת הדתות ואפילו מערכות מודרניות בסיסיות כמערכת החינוך והסעד. כמו כן, בספר זה ישנה מעין "סגירת מעגל" כאשר יש בו נגיעות לפתרונות אפשריים, לעומת הספרים שקדמו לו שהתעסקו בהצפת בעיות.
תקציר עלילת הספר
הסיפור מתרחש באותה נקודת זמן בה מתרחש החלק הראשון 'ישמעאל'. הגיבורה, ילדה בת 12 בשם ג'ולי גרצ'ק, נתקלת במודעה בעיתון בה נכתב - מורה מחפש תלמיד, חייב להיות בעל תשוקה כנה להציל את העולם. ג'ולי עונה למודעה ומגלה כי מפרסמה הוא גורילה בשם ישמעאל. היא מספרת לו על חששותיה לגבי עתידה וגורל האנושות וישמעאל פורש בפניה את משנתו.
עד לפני כעשרת אלפים שנה, טרם המהפכה החקלאית, חיו בני האדם, שמספרם לא עלה על 10 מיליון, באלפים ואפילו עשרות אלפים של שבטים נפרדים אשר לכל אחד מהם הייתה דרך חייו משלו, דרך חיים אשר לא הומצאה על ידי שליטים או נביאים אלא הגיעה לידי שלמות על ידי אבולוציה. כשם שהאבולוציה יצרה לכל בעל חיים דרך חיים מספקת בעבורו אשר הרשתה לו להתפתח ולחיות בשלום עם שאר המינים, כך עשתה האבולוציה גם בעבור בני האדם. לכל שבט היו חוקים משלו, העדפות מזון משלו, מסורות משלו וכיוצא בזה, וכמובן דרך משלו לעידוד חקלאות. שבטים מסוימים לא עסקו בה כלל והעדיפו רק לצוד וללקט, חלק עסקו בה מספר שעות בחודש וחלק אפילו מספר שעות בשבוע. כאשר שבט אחד העדיף לחיות לחלוטין על חקלאות והחל לעסוק בה כל יום, כל היום, התוצאות היו מדהימות. עודפי המזון העצומים שנוצרו העניקו לשבט את היכולת לגדול ולהתרבות ללא היכר עד שהאמינו כי מצאו את דרך החיים הנכונה היחידה בה על בני האדם לחיות וניסו לכפות אותה על כולם. אך מאחר שלא כל אדם השתוקק לעבוד שעות כה רבות בעבור מזון אשר בכל מקרה חופשי לכולם, הגו ראשי השבט את רעיון נעילת המזון. בכך נפלה למקומה השיטה הכלכלית הנהוגה עד היום, כאשר בני האדם מגדלים את המזון, נועלים אותו מפני עצמם, ואז עמלים 8, 10 ואף 12 שעות ביום רק כדי להשיבו.
בכל פרק של הספר מתוארות תוצאותיהן של החקלאות הטוטליטרית ונעילת המזון. לדוגמה: אם בעבר אף שבט לא יכול היה להשתלט על שכנו הרי שכעת עודפי המזון האדירים נותנים כוח שאף נשק או אומץ לב אינם יכולים לגבור עליו וכך לאט לאט, השתלטה אותה תרבות בודדת, אשר הנה תרבותנו שלנו, במלחמות אינסופיות, על העולם כולו. כמערכת כלכלית, נעילת המזון גרמה לכך שניתן יהיה לצבור עושר ודרכה נוצרו המעמדות החברתיים השונים, הבנויים כפירמידה בה ההמון הפועל מחזיק על גבו את קומץ השליטים.
בהמשך הספר מוצגות השוואות בין הפתרונות החברתיים/כלכליים הנהוגים על ידי תרבותנו בסוגיות של חינוך, סעד, שמירה על החוק וכיוצא בזה אשר מבזבזות כסף רב ושעות עבודה ואין להן כל תוצאות לבין אותם פתרונות שהיו נהוגים בשבטים קדומים אשר לא דרשו כמעט מאמץ ותפקדו על הצד הטוב ביותר, כלומר - לא למען הכלכלה אלא למען האנשים עצמם.
הספר מסתיים כאשר ישמעאל שולח את ג'ולי למשימה באפריקה שתציל את חייו וכך פותח בעבורה, ובעבורנו הקוראים, פתח להפוך למורים בעצמנו.
ARKive
ARKive (בתעתיק לעברית: ארקיב) היא יוזמה עולמית שמטרתה היא "קידום שימור המינים המאוימים בעולם, באמצעות כוחם של דימויי חיות בר", הפרויקט הוא יוזמה של Wildscreen, שהוא ארגון צדקה בריטי. הדרך שבה הארגון מיישם היא באמצעות איתור אוספים של סרטים, תצלומים והקלטות שמע של מינים בעולם לתוך ארכיון דיגיטלי מרכזי. כמו כן, העדיפות הנוכחית של הארגון היא השלמת הפרופילים האודיו-ויזואליים עבור 17,000 מינים הנמצאים ברשימה האדומה של IUCN.
ל-ARKive שותפות עם ארגוני שימור, בהם: BirdLife International, שימור בין-לאומי (Conservation International), האיגוד הבין-לאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN), מרכז הניטור העולמי לשימור האומות המאוחדות ורבים אחרים.
Google Earth השיקה עבור ARKive שני קמפיינים, האחד הוא על מינים בסכנת הכחדה, והשני הוא על מינים במפרץ מקסיקו. הראשון מביניהם הושק באפריל, 2008 על ידי המנהל של Wildscreen, דייוויד אטנבורו.
האתר נבחר לאתר השנה של סאנדיי טיימס ב-2005. ב-2010 זכה האתר בפרס ובי.
ב-15 בפברואר 2019, בעקבות קשיים במימון אחזקתו, נסגר אתר האינטרנט של ARKive, ואוסף המדיה שבו אוחסן בצורה לא מקוונת לשימוש עתידי.
מחוזות בנגלדש
מחוזות הם החלוקה המנהלית הראשית של בנגלדש. נכון לינואר 2023, בנגלדש מחולקת ל-8 מחוזות אשר נקראים על שם העיר הראשית בשטחם, שמהווה עיר בירה. כל מחוז מחולק לנפות, שמחלוקות לאופזלה , ולאחר מכן למועצות איחוד.
רשימת המחוזות
הטבלה הבאה מכילה סטטיסטיקה אודות 8 המחוזות של בנגלדש, לפי מפקד האוכלוסין משנת 2022 שנערך על ידי לשכת הסטטיסטיקה.
המנגנון (סדרת טלוויזיה)
המנגנון (בפורטוגזית: O Mecanismo) היא סדרת טלוויזיה פוליטית ברזילאית שנוצרה על ידי חוסה פדיליה ואלנה סוארס, בבימוי פדיליה, פליפה פראדו ומרקוס פראדו ונכתבה על ידי אלנה סוארז. הסדרה מתארת את מבצע שטיפת רכב, כאשר צוות משימה של המשטרה הפדרלית חושף תוכנית שחיתות נרחבת בה היו מעורבים ממשלת ברזיל וכמה חברות הנדסה בולטים. פרקי העונה הראשונה של הסדרה הועלו במלואם ב-23 במרץ 2018 ברחבי העולם ברשת נטפליקס.
ב-28 במאי 2018, הסדרה חודשה לעונה שנייה. העונה השנייה עלתה לראשונה ברשת נטפליקס ב-10 במאי 2019.
עלילה
מרקו רפו (סלטון מלו), הוא איש המשטרה הפדרלית שחוקר באובססיבית מקרה שוחד. כשהוא פחות מצפה לכך, הוא וחניכתו ורנה קרדוני מוצאים עצמם שקועים באחת מחקירות ההסחה והלבנת ההון הגדולות ביותר בתולדות ברזיל. רמת הפרשייה היא כה גדולה עד כי מהלך החקירות משנה לחלוטין את חייהם של כל המעורבים.
פיתוח
באפריל 2016 הודיעה נטפליקס כי תפיק סדרה מקורית, שתעקוב אחר חקירות מבצע "שטיפת מכוניות". הסדרה הופקה על ידי חוסה פאדיליה, מרקוס פראדו וחברת ההפקה Zazen Produções ונכתבה על ידי אלנה סוארס וסופיה מלדונאדו. את הסדרה ביימו חוסה פאדיליה, פליפה פראדו, מרקוס פראדו ודניאל רזנדה.
קווי דמיון עם האירועים האמיתיים
למרות התיאור החוזר ונשנה בתחילת כל פרק, לפיו התסריט מבוסס באופן רופף על סיפור אמיתי, עם דמויות ואירועים המותאמים לאפקט דרמטי, דמויות וחברות רבות המתוארות (אך לא כל העובדות הנוגעות להן) ניתנות לייחוס בקלות לאנשים וחברות שהיו מעורבים בפועל במבצע שטיפת מכוניות.
כמה אסוציאציות כאלה הן:
מצא אייפון
"מצא אייפון" (באנגלית מוכר כ: Find My iPhone; מכונה עבור מכשירים אחרים: "מצא אייפד", "מצא אייפוד" ו"מצא מק") הוא יישום סלולרי ושירות הניתן על ידי חברת אפל, המאפשר מעקב מרחוק אחרי מיקומם של מכשירי iOS ומחשבי מקינטוש. השירות זמין עבור מכשירים עם מערכת ההפעלה iOS 5 ומעלה, ומחשבים בעלי מערכת ההפעלה OS X 10.7.2, או מאוחר יותר באמצעות iCloud. היישום אינו מוצע עם מערכת ההפעלה הבסיסית, אך ניתן להוריד אותו במכשירים המריצים את מערכת ההפעלה iOS 5 דרך חנות ה-App Store.
היסטוריה
"מצא אייפון" פורסם לראשונה כאפליקציה ביוני 2010 למשתמשים של שירותי הענן MobileMe. בחודש נובמבר 2010 עם גרסה iOS 4.2, "מצא אייפון" היה זמין בחינם למכשירים מסוימים. עם שחרורו של ה-iCloud באוקטובר 2011, הפך השירות לחופשי לכל משתמשי ה-iCloud. כמו כן, השירות היה זמין כ"מצא את המק שלי" למחשבי Mac OS X המריצים את גרסה 10.7.2 או מאוחר יותר באמצעות iCloud.
תכונות
"מצא אייפון" מאפשר למשתמש לאתר את מכשיר ה-iOS שלו באמצעות האפליקציה במכשיר או באמצעות האתר iCloud.com במחשב. בנוסף לאיתור המכשיר, השירות מספק שלוש תכונות עיקריות:
העדכון לגרסת מערכת ההפעלה iOS 6, נתן את האפשרות לבדוק את רמת הסוללה של המכשיר.
אירועים
בחודש ספטמבר 2012, שני חשודים נעצרו באטלנטה, ג'ורג'יה בשל שוד של חמש נשים באיומי אקדח. המשטרה הצליחה לאתר את החשודים באמצעות "מצא אייפון" כדי למצוא את אחד ממכשירי ה-iPhone הגנובים.
האזור הצפוני (ברזיל)
האזור הצפוני (בפורטוגזית: Região Norte do Brasil) הוא אזור הכולל את המדינות אמאפה, אמזונאס, אקרי, טוקנטינס, פארה, רונדוניה ורוריימה שבצפון ברזיל. האזור משתרע על פני כ-3.85 מיליון קמ"ר, שהם כ-45% משטחה של ברזיל כולה. עם זאת הוא דל באוכלוסין, ורק כ-9% מתושבי ברזיל (כ-15 מיליון תושבים) מתגוררים בו. גם חלקו בתמ"ג של ברזיל נמוך.
גאוגרפיה
נהר האמזונאס זורם במדינות אמזונאס ופארה, ואגן הניקוז שלו כולל את רוב שטח האזור הצפוני. יער האמזונאס מכסה את מרבית האזור הצפוני. מדינת טוקנטינס יוצאת דופן בהקשר זה, ורובה נכללת במערכת האקולוגית של הסראדו, המאופיינת באזורי סוואנה. הסראדו מכסה גם שטחים נרחבים ברונדוניה וברוריימה, ושטחים מצומצמים יותר בפארה ובמקאפה. לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור הצפוני עולה על 1,000 מ"מ, ברובו היא גבוהה מ-1,500 מ"מ, ובאזורים מסוימים היא אף עולה על 3,000 מ"מ. ברוב האזור הצפוני הטמפרטורה הממוצעת עולה על 24°C.
דמוגרפיה
הערים הגדולות ביותר באזור הצפוני הן ערים אלו:
מבחינה אתנית, רובם המכריע של תושבי האזור (כ-69%) הם ממוצא מעורב, שיעור גבוה בהרבה מהממוצע בברזיל (כ-38%). פחות מרבע מהתושבים הם לבנים (לעומת 54% בברזיל כולה), כ-6% שחורים (שיעור דומה לשיעור הכללי בברזיל) וכ-0.7% אינדיאנים (לעומת 0.4% בברזיל כולה).
כלכלה
כלכלת האזור הצפוני מבוססת בעיקר על חקלאות ומוצריה, ובכלל זה לטקס, אסאי, עץ ואגוזים. בין המחצבים הנכרים או מופקים באזור - זהב, קסיטריט, בדיל וברזל.
בובי בול
ביוגרפיה
בול נולד באולדהאם שבלנקשייר, למרי (לבית סאוואג') ובוב הרפר. הוא למד בבית הספר "Crompton House CofE" באולדהאם, ולמד מעט ב-Wigan Mining & Technical College. אחר כך עבד כרתך בבית חרושת, שם פגש את מי שיהיה שותפו הקומי תומאס דרבישייר (טומי קאנון).
קאנון ובול
בול היה חבר בצמד הקומי "קאנון ובול", לצדו של חברו טומי קאנון. התוכנית שלהם "המופע של קאנון ובול" שודרה בפריים טיים במוצאי שבתות, והייתה אחת התוכנית המצליחות ביותר של LWT, עם אחוזי צפייה גבוהים במשך 12 שנים. ב-1982 כיכבו השניים בסרט "The Boys in Blue", והשתתפו בסרט הסלפסטיק של אריק סייקס "Mr H Is Late" משנת 1988. עוד הופיעו בתפקידי אורח בתוכנית "המופע של קני אוורט", ובתוכנית "Shooting Stars".
קאנון ובול התחרו בעונה החמישית של תוכנית המציאות "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!". ב-2011 השתתפו כשופטים בתוכנית "Show Me the Funny" של רשת ITV.
טלוויזיה
בול היה היוצר של סדרת הסרטים המצוירים לילדים "Military Style!", ששודרה החל מ-1990, והסדרה המצוירת לילדים "Juniper Jungle", ששודרה ב-1992. בשנים 2005 ו-2006 שיחק בתפקיד מר טרנר בסדרת הדרמה "Heartbeat" של ITV. ב-2005 עד 2008 הופיע בתפקיד לני בסדרה הקומית "בערוב ימי היין" של ה-BBC. ב-2009 כיכב בול בקומדיה "The Fattest Man in Britain" בתפקיד מוריס מוריסי.
ב-2009 לוהק בול לתפקיד פרנק בקומדיית המצבים הוותיקה "Not Going Out" של ערוץ BBC One. ההופעה הראשונה בסדרה שלו הייתה ב-2009, אחר כך הופיע בתפקיד אורח ב-2011 וב-2012 (עונה שישית). החל מהעונה השישית החל להופיע בסדרה בקביעות. ב-2015 שיחק בתוכנית ספיישל לחג המולד, והמשיך להופיע בסדרה בשנים 2017 עד 2019.
ב-2011 החל בול להופיע בתפקיד בארי בסדרה "משפחה וצרות אחרות" של Sky1. בשנה שלאחר מכן השתתף בשעשועון "Pointless Celebrities" לצדו של קאנון. בנובמבר 2013 השתתף בול בתוכנית "Children in Need" יחד עם לי מאק.
ב-2013 גילם בול את הדמות של דוקרס בפרק פיילוט של הסיטקום "The Security Men" של ITV, לצדם של ברנדן או'קרול ופאדי מקגיניס. את הפרק כתבו קרוליין אהירן וג'ף פופ, אבל לא הופקה סדרה מלאה. ב-2018 הופיעו בסדרה הדוקומנטרית "Last Laugh in Vegas". השניים כיכבו יחד בפרסומות טלוויזיה של Safestyle UK.
בנובמבר 2019 שיחק בול בתפקיד ריי, אביו החורג של סיימון בגילומו של ג'ו וילקינסון, בסיטקום "The Cockfields".
חיים אישיים
בול התחתן עם אשתו הראשונה, ג'ואן לין, בשנת 1964. לבני הזוג נולדו שני בנים רוברט ודארן. בול ולין נפרדו ב-1970. בשנת 1974 התחתן בול עם איבון נוג'נט. לבני הזוג נולדה בת אחת.
ב-28 באוקטובר 2020 נפטר בול בבית החולים ויקטוריה בבלקפול מסיבוכים של מחלת הקורונה.
ננדיים
נַּנְדִּיִּים ולעיתים ראיים (שם מדעי: Rheidae) היא משפחה של עופות גדולים חסרי יכולת תעופה במחלקת העופות, השייכת, יחד עם טינמו, היען, האמו, הקאזואר והקיווי לעל־סדרת העופות הקדומים חסרי השיניים. בעבר סברו שהננדיים שייכים לסדרת היענאים אך כיום רואים בהם סדרה עצמאית בשם ננדאים (Rheiformes). במשפחה זו נותר רק סוג אחד - ריאה ובו שני מינים: ננדו מצוי, שהוא גדול העופות האמריקאים וננדו הפונה.
עופות אלה חיים באמריקה הדרומית והם בעלי נוצות שעירות ומבודדות. הם בעלי רגליים ארוכות העוזרות להם לרוץ במהירות כדי לברוח מטורפים.
אנליזה מישל
אנליזה מישל (בגרמנית: Anneliese Michel; 21 בספטמבר 1952 - 1 ביולי 1976) הייתה נערה גרמנייה קתולית שלקתה בנפשה, ונטען כי סבלה משדים שהוריה ושני כמרים ניסו לגרש מתוכה. הפרעתה הנפשית החמירה עם השנים, והיא מתה בגיל 23. בתחילת המאה ה-21 הופקו 3 סרטי אימה שהתבססו על סיפורה.
ביוגרפיה ומחלה
מישל הייתה גרמנייה דתייה ילידת לייבלפינג (Leiblfing), בחבל הארץ בוואריה שבגרמניה. כמאמינים רבים שהשתייכו לכנסייה הקתולית, האמינה בכל מאודה בסקרמנטים הקתוליים.
כילדה אהבה מוזיקה ולמדה בבית ספר מיוחד לאקורדיון. אנליזה הושפעה רבות מבחינה דתית והרבתה להגיע להתפלל בכנסייה הסמוכה לביתה. היא תוארה על ידי סביבתה כילדה נוחה וידידותית, אבל גם רצינית ומופנמת. בספטמבר 1968, כשהייתה בת 16 טענה שהחלה לראות פרצופים ולשמוע קולות מפחידים. שנה לאחר מכן חלתה במחלת ריאות ושחפת ונאלצה לשהות בבית הבראה כ-6 חודשים. לאחר שחרורה מבית ההבראה החלה להשמיע קולות חסרי פשר ומאחר שמצבה לא השתפר נאלצה להחסיר הרבה ימי לימודים ולהישאר בבית ימים שלמים, דבר שגרם לה לדיכאון. באביב 1973 החלה לדפוק את ראשה בארון, ברצפה ובתקרה. הוריה החליטו להזמין מגרשי שדים, ואחרי התלבטויות אישרה הכנסייה המקומית לשלוח 2 מגרשי שדים לביתה של אנליזה. טקס גירוש השדים הראשון בוצע ב-3 באוגוסט 1975. הטקס גרם להרזיה ולהחמרה במצבה הנפשי. אנליזה החלה לסבול מבעיות שינה, אכלה חרקים, שתתה את השתן שלה ונגסה בקיר (מה שגרם לאובדן שן). ב-3 במרץ 1976 החל מצבה להחמיר. היא טענה שקולות אסרו עליה להמשיך לאכול והגיעה למצב של תת-תזונה. מאפריל באותה שנה רותקה למיטתה ולא יצאה מהבית.
מותה
אנליזה מישל עברה 67 טקסי גירוש שדים. האחרון שבהם בוצע ב-30 ביוני 1976. אנליזה מישל מתה יום לאחר מכן, ב-1 ביולי 1976, בביתה החדש שבעיירה קלינגנברג (Klingenberg am Main). דו"ח המוות קבע לאחר כמה שעות שסיבות המוות היו תת-תזונה והתייבשות ומשקלה היה 30 ק"ג.
משפט ומאסר
לאחר מותה, הורשעו הוריה ושני הכמרים בהרג רשלני, שנבע מאי-המשך טיפול רפואי פסיכיאטרי. במשפטים שגררו תשומת לב תקשורתית בגרמניה ובעולם כולו נדונו 2 הכמרים למאסר בן 4 חודשים. הוריה יצאו זכאים כי נטען שסבלו ואבלו מספיק על מותה.
סרטים שהתבססו על סיפורה
בשנת 2005 הופק הסרט האמריקאי "גירוש השדים של אמילי רוז", המתבסס על סיפורה של אנליזה מישל. כמו כן התבסס על סיפורה הסרט הגרמני "רקוויאם" משנת 2006. ב-2015 הופק סרט המשך ל"גירוש השדים של אמילי רוז", הנקרא "גירוש השדים של מולי".
כנס אנימה
כנס אנימה הוא אירוע בו ההתמקדות העיקרית היא סדרות אנימה ומאנגה והתרבות היפנית.
באופן כללי כנסי אנימה נערכים במרכזי כנסים, בבתי מלון או בקמפוסים ונמשכים בדרך כלל כמה ימים. כנסי אנימה כוללים מגוון רחב של פעילויות ופאנלים, כאשר חלק גדול מהמשתתפים עשויים להיות לבוש בקוספליי. הכנסים משמשים גם לעיתים קרובות את תעשיית האנימה והמאנגה ליידע לקוחות פוטנציאלים על מוצרים חדשים.
בכנסי האנימה הגדולים ביותר בעולם נוכחים מאות אלפי מבקרים. נכון ל-2019 כנסי האנימה הגדולים בעולם נערכים בארצות הברית ("אנימה אקספו" באנהיים שבקליפורניה), ביפן ("אנימה יפן" בטוקיו), ובצרפת ("יפן אקספו" בוילפינט).
כנסי אנימה בישראל
בשנת 2005 הוקם בישראל כנס אנימה קון כשאליו הגיעו כ-650 איש והיווה יריית פתיחה לקיום הכנסים בארץ. הכנס השני התקיים בחג פורים 2006 ואליו הגיעו כ-1,200 איש.
שנה לאחר מכן הוקם ארגון אמא״י ומאז הארוקון 2008 הם מקיימים כמיטב המסורת שני כנסים: הארוקון בפורים וכאמ״י בקיץ (מאז 2009).
בשנת 2010 הוקמה קבוצת הוטארו שאף היא הקימה כנסים כדוגמת לג׳נד קון.
במהלך העשור השני של שנות ה-2000 ניסו קבוצות נוספות לקיים כנסי אנימה, כדוגמת אוגי שניסו לקיים את שירופסט.
הטירה המכושפת
הטירה המכושפת, האחוזה המכושפת או הבית רדוף הרוחות (באנגלית: The Haunted Mansion) הוא מתקן בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. המתקן ממוקם בפארק דיסנילנד שבקליפורניה, בפארק ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה, בפארק דיסנילנד שבטוקיו ובפארק דיסנילנד שבפריז (שם הוא נקרא אחוזת רוח הרפאים).
בטירה ישנן 999 רוחות שמחות, אולם לדברי המספר במתקן – תמיד יש מקום לרוח נוספת.
היסטוריה
הרעיון להשמת המתקן היה הרעיון של וולט דיסני מאמצע שנות ה-50. וולט דיסני חשב על מתקן בו ילכו המבקרים באחוזה מכושפת, והכוונה הייתה שהאחוזה תהיה באזור ספר אמריקאי, והדרך אליה תהיה מהרחוב הראשי של ארצות הברית. מאוחר יותר הוחלט להציב את האחוזה בכיכר ניו אורלינס ובהתאם הותאם המבנה לסגנון הבנייה של ניו אורלינס.
מספר הצעות לחזית המבנה הוצעו והמבנה שונה שש פעמים בטרם הוצגה חזיתו לציבור - בשנת 1963 - שש שנים לפני שנפתח לציבור - עיכוב שנבע מהמתקנים שבנה דיסני ביריד העולמי של ניו יורק בשנת 1964.
הרעיון המקורי של דיסני היה רעיון של מתקן בו ילכו המבקרים ולבסוף יגיעו למסעדה (בדומה למתקן שודדי הקאריביים שיש מסעדה ביציאתו).
המתכננים רצו שחזיתו החיצונית של המתקן תיראה כמו בית מכושף ונטוש ונראה להם מוזר שהחזית תהיה יפה ותיראה חדשה - אולם דיסני קבע כי "הרוחות ידאגו לתוך המבנה ואנו נדאג לחלקו החיצוני".
ב-9 באוגוסט 1969 נפתח המתקן לקהל. בממלכת הקסם נפתח המתקן לקהל עם פתיחת הפארק בשנת 1971. המתקנים כמעט ולא שונו מאז הקמתם.
תיאור המתקן
במתקן מספר סצנות המובילות את המבקרים דרך העלילה (ראה בהמשך). המבואה / החדר הנמתח - המבקרים נכנסים אל תוך מבואת האחוזה ומובלים בידי איש צוות הפארק הלבוש כשרת או חדרנים אל חדר מתומן. לאחר כניסת המבקרים נסגרת הדלת מאחוריהם ונראית כמו כל אחד מהקירות האחרים בחדר. קול המספר מודיע למבקרים:
בעת שהמספר מדבר הקירות מתארכים, ו-4 הדיוקנאות שעל קירות החדר מתארכות אף הן ומתארות את מותם של הדמויות:
החדר הוא למעשה מעלית ללא גג, המורידה את המבקרים לקומה התחתונה - ועל כן נוצרת האשליה שהחדר נמתח.
הגג עצמו עשוי בד שקוף שניתן לראות דרכו רק שמקור אור נדלק מעברו השני - ולכן לא רואים את הגופה עד שנכבים האורות ומופיעים הברקים.
מטרת המעלית הייתה לאפשר הוצאת המבקרים אל מחוץ לשטח הפארק בשל מחסור במקום. בשל הצלחת הרעיון הוא מבוצע גם בפארקים אחרים, אף ששם אין צורך ביציאה אל מחוץ למעגל הפארק. בממלכת הקסם ובדיסנילנד טוקיו החדרים מתארכים כלפי מעלה ואין מדובר במעלית המורידה את המבקרים מטה. בדיסנילנד פריז מדובר במעלית המורידה את המבקרים אל מתחת לגבעה שמאחורי האחוזה המכושפת.
גלריית הפורטרטים המשתנים - לאחר צאתם של המבקרים מהמעלית, נכנסים המבקרים לפורטרטים המשתנים כאשר יש ברקים המאירים את הגלריה מבעד לחלונות. כך תמונת האישה, בעת שיש ברק הופכת לתמונת אישה שיוצא מראשה נחשים, הספינה המפליגה בים שקט הופכת לספינת רפאים, האיש המרים את ידו הופך לשלד מפחיד, האישה הגותית ששוכבת על הספה הופכת לנמר טיגריס ענקי והאביר שעל הסוס הופכים לשלדים ענקיים.
הפסלים הניצבים בסוף הגלריה מסתובבים ומביטים במבקרים שהם חולפים על פניהם - כל מבקר רואה את הראש מביט רק בו. אפקט זה - פטנט של חברת וולט דיסני - מבוצע בשל היות הפסלים הופכיים - הם אינם בולטים מהקירות אלא שקועים בו.