cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערב חיפה
החוף הדרומי
דרום-מערב חיפה הוא אזור תעסוקה ויזמות הכולל שימושים ומתחמים רבים. מקרבם, הוותיק והבולט הוא פארק מת"ם, בו פועלות רבות מחברות הטכנולוגיה העילית בארץ, לרבות חטיבות מחקר ופיתוח של מפעלים בינלאומיים. המתחם שוכן בסמוך לכביש חיפה-תל אביב, יתרון תחבורתי שהביא אליו תעשיות מתקדמות רבות. הפארק מנוהל על ידי החברה הכלכלית של חיפה, והוא גובל בשטח טירת כרמל. אתרים נוספים בדרום-מערב העיר כוללים את חוף דדו וחופי הים הדרומיים; מסוף התחבורה הכולל את תחנת הרכבת חוף הכרמל ומרכזית חוף הכרמל וסמוך אליהם היציאה הדרומית-מערבית של מנהרות הכרמל; בית העלמין הציבורי ובית העלמין הצבאי בכפר סמיר-שדה יהושע; בניין המשרדים של חברת החשמל, מרכז הקונגרסים הבינלאומי, קניון חיפה, מרכז קסטרא, הספורטן ומגרשי טניס. נחל שיח, היורד כאן מהכרמל, מהווה מוקד לטיולי משפחות (כאן החלו המתבודדים הכרמליתים את דרכם). עוד במקום אצטדיון סמי עופר בתפוסה של 30,000 מקומות ישיבה, שמחליף את האצטדיון בקריית אליעזר, ולצדו שכונת נאות פרס. מול מת"ם, מעברו השני של כביש 4, מוקם החל מסוף שנת 2008 "פארק מדעי החיים", שבו תרוכז פעילותן של חברות משטחי הביולוגיה והביוטכנולוגיה. בראשית שנות ה-90 הוקם באתר זה אתר הקרוואנים "נוה-כרמל" שנועד לקליטת עולים מאתיופיה; האתר נסגר בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 לאחר שדייריו שוכנו במגורי קבע.
על שפת המים מול נווה דוד, נבנה בעת כהונת ראש העיר עמרם מצנע מתחם של צמד בניינים גבוהים, הידועים כ"מגדלי חוף הכרמל" (באחד מהם פועל כיום מלון "מרידיאן"). הבניינים, שייעודם היה מלון-דירות פרטי, ניצבו עוד קודם להקמתם במוקדה של מחלוקת עזה, בין מי שביקשו לתרגם את ההון שזרם לעיר לקידומן של תוכניות בנייה נמרצות, לבין שוחרי איכות סביבה, אמנים, אנשי תכנון ערים ותושבי העיר מכל הזרמים. האחרונים ראו בבניינים טעות טראגית מבחינת צביונה ונופה של העיר. מאבקם לא צלח אלא בחלקו.
פרנצ'סקו אצ'רבי
פרנצ'סקו אצ'רבי (באיטליה: Francesco Acerbi; נולד ב-10 בפברואר 1988) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הבלם באינטר מילאנו ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
אצ'רבי, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פאביה. ב-23 באפריל 2006, אצ'רבי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-11 בינואר 2007, אצ'רבי הושאל לרנאטה, במדיה שיחק עד סוף החודש. ב-2 באוגוסט, אצ'רבי הושאל לטריסטינה, אך כעבור שבועיים שוחרר ממנה והושאל לספציה, בה שיחק רק בקבוצת המילואים ולא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת.
ב-16 ביולי 2010, אצ'רבי חתם רג'ינה מהסרייה ב'.
ב-24 ביוני 2011, אצ'רבי חתם בגנואה, תמורת 2.2 מיליון אירו עבור 50% מכרטיס השחקן שלו, אך כעבור שבוע, אצ'רבי חתם בקייבו ורונה תמורת 2 מיליון אירו, כחלק מעסקת העברתו של קווין קונסטנט שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-20 ביוני 2012, אצ'רבי חתם במילאן, שרכשה מחצית מהזכויות על כרטיס השחקן. בשנת, אצ'רבי חשף בראיון כי בתקופה בה שיחק המועדון הוא סבל מדיכאון, עקב מות אביו, והרבה לשתות אלכוהול. ב-26 בינואר 2013, אצ'רבי חזר לגנואה, כאשר גם הפעם היה זה קווין קונסטנט שעשה את הדרך ההפוכה, אך כעבור זמן קצר הושאל בחזרה לקייבו.
ב-9 ביולי 2013, אצ'רבי חתם בססואולו, עבור 1.8 מיליון אירו תמורת כמחצית מכרטיס השחקן שלו. במסגרת בדיקות רפואיות שנערכו לפני תחילת העונה, התגלה גידול באשך של אצ'רבי ולאחר מכן חזר לשחק בקבוצתו. בדצמבר, נכשל בבדיקת חומרים אסורים שגרתית. אצ'רבי, מצידו טען כי הדבר נבע מרמות הורמונים לא סדירות, עקב היותו חולה סרטן והכחיש כי השתמש בחומרים אסורים. החל מ-7 בינואר עד ל-14 במרץ 2014, אצ'רבי עבר סדרת טיפולים כימותרפיים, ואף על פי שהגיע לאימוני הקבוצה במהלך הטיפולים, הוחלט כי יחזור לשחק כדורגל רק בעונה הבאה. ב-30 בינואר 2015, ססואולו רכשה את החצי השני של כרטיס השחקן שלו, גם תמורת 1.8 מיליון אירו.
ב-11 ביולי 2018, אצ'רבי חתם לחמש שנים בלאציו מהסרייה א'. ב-20 בינואר 2018, קיבל צהוב חמישי לעונה ובכך נמנע ממנו לשחק במשחק שלאחריו ובכך רשם רצף של 149 הופעות רצופות בסרייה א', 13 פחות מזה של חבייר זאנטי שמחזיק בשיא.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל אצ'רבי לאינטר מילאנו לעונה אחת ובסיום העונה חתם לשנתיים במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוגוסט 2012, אצ'רבי זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה. ב-18 בנובמבר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד.
פוצ'ו
ישראל מנחם וִיסלֶר (הידוע בשם העט פּוּצ'ו; נולד ב-1 בפברואר 1930) הוא סופר, משורר, עיתונאי, פזמונאי, תסריטאי, מחזאי, במאי וכותב צ'יזבטים ישראלי. מהראשונים שכתבו על דור הפלמ"ח ללא פומפוזיות והאדרה. אחדים מספריו עובדו לסרטים מצליחים.
ביוגרפיה
ישראל ויסלר (פוצ'ו) נולד וגדל בתל אביב. אביו עבד כנגר ואחר כך כקבלן, ואמו הייתה עקרת בית. למד בבית החינוך לילדי עובדים ובבית ספר הכרמל, ואת לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה הרצליה. נמנה עם הכשרת בית השיטה. התגייס ב-1948 לפלמ"ח ושובץ בגדוד הראשון של חטיבת יפתח, השתתף בקרבות בעמק הירדן ובנגב ונטל חלק במבצע לכיבוש באר שבע. במסגרת שירות המילואים שימש כנהג רכב לפינוי אשפה במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים שימש כנהגו של שמואל גונן (גורודיש), מפקד חטיבה 7. לאחר מלחמת ששת הימים היה נהגו של יצחק רבין.
פוצ'ו היה ממקימי קיבוץ נתיב הל"ה, והיה חבר הקיבוץ בין השנים 1948 ל-1953. הוא למד לתואר באגרונומיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, ותיאטרון וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. עבד כמורה לטבע בבית ספר בכפר גלים, קצין תרבות באניה של צים, רכז תרבות בקיבוץ חניתה ומנהל במפעל למוצרי פלסטיק.
בשנת 1954, בהיותו סטודנט, זכה סיפור שלו שהתפרסם ב"מעריב" בתחרות של העיתון.
את ספרו הראשון, "חבורה שכזאת", המתאר בהומור את הווי חיי ההכשרה ולוחמי הפלמ"ח, כתב כבר בגיל 19, אך הספר יצא לאור רק שבע שנים אחר כך. הספר זכה להצלחה גדולה, ואף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של יוסי בנאי, בומבה צור, עודד תאומי, אילי גורליצקי וגילה אלמגור. פוצ'ו כתב עוד כ-40 ספרים ומחזות, לילדים ומבוגרים, בהם שיתף את קוראיו מחוויותיו וחיי משפחתו. הספר "אולי תרדו שם", על חבורת ילדים תל אביבית המאמצת זקן תמהוני, הוסרט בשנת 1964. במהלך השנים כתב כמאה תסריטים לתוכניות הטלוויזיה "טלפלא", "שניים בראש אחד", "זהו זה!", "הופה היי" ועוד. פוצ'ו היה כתב קבוע של טורים הומוריסטים בעיתוני ילדים ונוער מובילים, כגון "פילון", "הארץ שלנו" ו"מעריב לנוער". בשנת תשל"ה (1976) זכה ספרו "חבורת מתושלח" בפרס יציב (זהו ספרו היחיד שתורגם לאנגלית).
בשנת תשע"א (2010) זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול. בלקסיקון אופק לספרות ילדים (1985) הוגדר פוצ'ו כ"בכיר יוצרי הילדים והנוער בישראל". השירות הבולאי הנפיק בול: "פוצ'ו – חבורה שכזו" במלאת למחבר 75 שנים. ב-2013 השתתף בסרט "הבן של אלוהים" לצידם של מכרם ח'ורי וזוהר שטראוס. זוכה פרס אקו"ם למוזיקה קונצרטית וספרות לשנת 2015, פרס מיוחד מטעם הדירקטוריון על תרומתו הרבה ליצירה הישראלית.
בנובמבר 2018 הכריז משרד התרבות והספורט על פוצ'ו כאחד הזוכים בפרס לאמנים ותיקים על שם אריק איינשטיין.
חיים אישיים
פוצ'ו היה נשוי לדיצה מאיר (בתו של בנימין מאיר, ממקימי מגדל שלום) עד מותה ב-2008. לשניים נולדו שלושה ילדים: עדנה, אורי, וגיטריסט להקת הבילויים, ימי. בנו, אורי ויסלר, נפטר מסרטן הריאה ביולי 2013.
פוצ'ו הוא דודו של הצלם נלי שפר, אשר שימש השראה לדמותו של נלי, אחיה הצעיר של איה מספרו "איה הג'ינג'ית".
ספריו
פוצ'ו כתב כ־40 ספרים, בהם:
יאימה
יאימה (Llaima) הוא הר געש פעיל במחוז אראוקניה שבמרכז צ'ילה. גובהו של ההר 3,125 מ' מעל פני הים, והוא שוכן 82 ק"מ מזרחית לטמוקו וכ-660 ק"מ דרומית לסנטיאגו, בתחומי הפארק הלאומי קונגיו. פסגה משנית של ההר, פּיצִ'יָאִימָה, מתנשאת לגובה של 2,920 מ' מעל פני הים. מקור שמו של ההר בשפת המפוצ'ה ופירושו "ורידים". בתקופה השלטון הספרדי בצ'ילה, נקרא ההר "אימפריאל".
יאימה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביבשת אמריקה. התפרצותו המשמעותית האחרונה נרשמה ב-1994, אך התפרצויות קטנות יותר נרשמו גם מאוחר יותר. ב-1 בינואר 2008 פלט הר הגעש עשן שהתנשא לגובה של 3,000 מ', וכיסה גם שטחים נרחבים בפרובינציית נאוקן הארגנטינאית, מעבר להרי האנדים. מאות אנשים פונו מבתיהם בשל כך.
פסגת ההר נכבשה לראשונה רק ב-1909, אך כיום מהווה ההר יעד פופולרי למטפסי הרים. כמו כן, פועל במורדותיו של ההר אתר סקי, בגובה של כ-1,500 מ'.
גארת' בייל
גארת פרנק בייל (באנגלית: Gareth Frank Bale; נולד ב-16 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר וולשי אשר שיחק בעמדת הקיצוני הימני.
קריירת מועדונים
בייל התגלה בטורניר כדורגל מקומי במקום הולדתו, קארדיף, וכבר בגיל תשע צד את עינם של הצוות המקצועי של מועדון הכדורגל סאות'המפטון. במהלך לימודיו בבית ספר תיכון הוא שיחק בנוסף לכדורגל, גם הוקי קרח ורוגבי, ואף התאמן בריצה למרחקים. הוא החל להתאמן בשלוחה של סאות'המפטון הנמצאת בעיר באת' בתקופת לימודיו. בגיל 16 שנים ו-275 ימים, בייל הפך לשחקן השני בצעירותו בהיסטוריה של סאות'המפטון שמשחק עבור הקבוצה (הראשון בשיא הוא ת'יאו וולקוט), כאשר שיחק לראשונה את כל 90 הדקות בהפסדה של סאות'המפטון 0–2 למילוול, ב-17 באפריל 2006.
ב-6 באוגוסט 2006 כבש בייל את שער הליגה הראשון שלו בקריירה, מבעיטה חופשית, שהשוותה את תוצאת המשחק לתיקו 1-1, במשחק נגד דרבי קאונטי שהסתיים בתיקו 2-2. בייל כבש עוד שער מבעיטה חופשית נגד קובנטרי סיטי, במשחק השני של הקבוצה לעונת. בהמשך הקריירה, בייל פיתח לעצמו מוניטין של מומחה לבעיטות חופשיות, לאחר בעיטה יוצאת דופן שלו לקורה במשחק נגד וסט ברומיץ' אלביון. ב-16 בדצמבר 2006 מאזן השערים של בייל עלה לחמישה שערים, אחרי שהשווה במשחק נגד סנדרלנד, וכבש שער ממצב נייח במשחק החוץ נגד האל סיטי ובמשחק הבית נגד נוריץ' סיטי. כבר אחרי עונתו הראשונה בבוגרים, בייל זכה בתואר "שחקן העונה הצעיר", של ליגת הפוטבול ליג, ב-4 במרץ 2007. משחקו האחרון עבור סאות'המפטון היה המשחק הראשון בחצי גמר פלייאוף העלייה לפרמייר ליג, נגד דרבי קאונטי ב-12 במאי 2007. בייל סבל מפציעה במהלך המחצית השנייה, שמנעה ממנו לשחק במשחק הגומלין של השלב.
ב-25 במאי 2007 השלים בייל את מעברו לטוטנהאם, לאחר שחתם על חוזה לארבע שנים, ששילמה עבורו חמישה מיליון פאונד, והתחייבה על הגדלת הסכום לעשרה מיליון פאונד בהתחשב בכמות ההופעות שלו בקבוצה ובנבחרת ויילס. הוא שיחק את משחקו הראשון בטוטנהאם במשחק קדם עונה ידידותי נגד סנט פטריק אתלטיק, ב-12 ביולי 2007. הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה הייתה ב-26 באוגוסט 2007, במשחק חוץ נגד מנצ'סטר יונייטד. כבר בהופעתו השנייה בטוטנהאם, הוא כבש את שערו הראשון עבור קבוצתו החדשה בתיקו 3-3 נגד פולהאם אחרי בישול של רובי קין, ב-1 בספטמבר 2007. בייל כבש שוב נגד ארסנל בדרבי של צפון לונדון, מבעיטה חופשית. גם במשחקו הבא בקבוצה המשיך במסכת הכיבושים, לאחר שכבש נגד מידלסברו במשחק גביע הפוטבול ליג, והבקיע שלושה שערים בארבעה משחקים בקבוצתו החדשה כבר בגיל 18.
ב-2 בדצמבר 2007 נפצע בייל במשחק נגד ברמינגהאם סיטי כתוצאה מתיקול חזק של פבריס מואמבה. הוא נעדר מהמגרשים במשך כמה חודשים, עד שבפברואר 2008 הודיע המנהל הספורטיבי של טוטנהאם דמיאן קומולי לתקשורת שבייל ייעדר עד סוף העונה בשל הפציעה. באוגוסט 2008 חתם בייל על חוזה חדש בקבוצה לארבע שנים. בעונת ליגת האלופות 2010/2011 כבש בייל שלושער בהפסדה של טוטנהאם 4–3 לאינטר מילאנו. בייל תרם רבות להגעתה של טוטנהאם לרבע גמר ליגת האלופות, אך נפצע ולא שיחק בצמד המשחקים מול מילאן במסגרת שמינית הגמר.
בעונת 2010/2011 זכה בייל בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות שחקני הכדורגל. בעונת 2012/2013 זכה בפעם השנייה בפרס זה, וכן בפרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית.
ב-1 בספטמבר 2013 נמכר בייל לריאל מדריד תמורת סכום המוערך בין 91 מיליון אירו (על פי התקשורת הספרדית) לבין 100 מיליון אירו (על פי התקשורת הבריטית). בייל חתם לשש שנים במועדון וקיבל את חולצה מספר 11. ב-14 בספטמבר 2013 ערך בייל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד ויאריאל, ואף כבש באותו משחק את שער הבכורה שלו מבישול של דניאל קרבחאל לפני שהוחלף בדקה ה-62. את שערו הראשון בליגת האלופות במדי ריאל מדריד הבקיע ב-5 בנובמבר נגד יובנטוס. ב-30 בנובמבר כבש את השלושער הראשון שלו במדי ריאל מדריד, בניצחון 0–4 על ריאל ואיאדוליד. ב-16 באפריל 2014 כבש בייל את שער הניצחון לטובת ריאל מדריד נגד ברצלונה בגמר גביע המלך הספרדי, וזכה בתואר הראשון שלו בקריירה. לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בליגת האלופות, לאחר שכבש שער במשחק הגמר מול אתלטיקו מדריד.
בעונת 2015/2016 הועמד לתואר שחקן השנה של אופ"א והגיע למקום השלישי מיד אחרי אנטואן גריזמן וכריסטיאנו רונאלדו שזכה. זאת הפעם הראשונה ששחקן בריטי כלשהו הועמד לתואר והגיע למקום השלישי.
בעונת איבד את מקומו בהרכב הפותח של ריאל מדריד ובאותה עונה כבש רק שבעה שערי ליגה. בעונת חל שיפור ביכולתו של בייל והוא כבש 16 שערי ליגה, אך מעמדו עדיין היה מעורער והוא הרבה לשחק כמחליף. ב-26 במאי 2018 כבש צמד בגמר ליגת האלופות מול ליברפול, כולל שער בבעיטת מספריים. ריאל מדריד ניצחה בגמר 3–1 וזכתה בפעם השלישית ברציפות בליגת האלופות ובפעם ה-13 בסך הכל.
לאחר שמיעט לשחק בריאל מדריד תחת המאמן זינדין זידאן, עבר בייל בהשאלה ב-19 בספטמבר 2020 לטוטנהאם הוטספר, שבע שנים לאחר שעזב את המועדון הלונדוני.
בסוף עונת 2021/2022, לאחר זכייה בליגה הספרדית ובליגת האלופות עזב בייל את ריאל מדריד. ב-26 ביוני 2022 חתם במועדון הכדורגל לוס אנג'לס. ב-6 בנובמבר הבקיע את שער השוויון בהארכה מול פילדלפיה יוניון בגמר הפלייאוף של ה-MLS. ההארכה הסתיימה בתוצאה 3–3 ולוס אנג'לס זכו באליפות לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה.
ב-9 בינואר 2023 הודיע בייל על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת ויילס
בייל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של ויילס בסוף עונת 2005/06, ב-27 במאי 2006, כמחליף בניצחון 1–2 על טרינידד וטובגו. במשחק זה הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שייצג את ויילס, בגיל 16 שנים ו-315 ימים, ושבר את שיאו הטרי בן השלושה חודשים של לווין ניאטנגה. במהלך המשחק, בייל בישל את שער הניצחון לרוברט ארנשו.
ב-7 באוקטובר 2006 שבר בייל שיא לאומי נוסף, לאחר שהפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שכובש שער רשמי עבור הנבחרת, לאחר שכבש בבעיטה חופשית האופיינית לו במשחק מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת סלובקיה.
בשנת 2015 הוביל את נבחרתו לראשונה לטורניר אליפות אירופה כאשר עלה עם ויילס ליורו 2016 לאחר שהנבחרת סיימה שנייה בבית המוקדם. בשלב הבתים של היורו סיימה ויילס במקום הראשון ובייל כבש שלושה שערים, אחד בכל משחק - נגד, ו.
בשנת 2018 שבר בייל את שיא השערים בנבחרת ויילס, אחרי ששבר את שיאו של איאן ראש שעמד על 28 כיבושים.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022. עם סיום שלב הבתים של המונדיאל סיימו בייל ונבחרתו את דרכם בטורניר במקום הרביעי בבית.
מרט מולדור
קריירת מועדונים
ב-20 באוגוסט 2019, מולדור חתם בססואולו מהסרייה א'. 5 ימים לאחר מכן, מולדור ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לטורינו.
ב-2 באוגוסט 2023 חתם בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית
מולדור, החליט לייצג את טורקיה, כאשר התחיל לשחק בנבחרות הצעירות של המדינה. ב-11 באוקטובר 2018, מולדור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בתיקו 0-0 נגד.
תותח טנק
תותח טנק (בפשטות תותח ובאנגלית Main Gun) הוא החימוש העיקרי של הטנק. מדובר בכלי ירייה כבד (תותח) המשמש לירי כדורי טנק ("פגזים") בכינון ישיר. תותחי טנק מודרניים הם בעלי קליבר גדול: קוטרם נע בין 75 ל-125 מילימטר (בעבר היו תותחים בעלי קוטר קטן יותר) ואורכם מספר מטרים. מטרת הקליבר הגדול היא להשיג מהירות לוע גדולה שתעניק לפגז, ובעיקר פגז מסוג חודר-שריון קינטי, אנרגיה קינטית גדולה מספיק כדי לחדור את השריון של מטרתו, בדרך כלל טנק אחר. בנוסף לפגזים מסוגים שונים, חלק מתותחי הטנקים מסוגלים לירות/לשגר גם טילים נגד טנקים.
בתור החימוש העיקרי של הטנק, כמעט תמיד התותח מבצע ירי בכינון ישיר כנגד מגוון מטרות קרקעיות מכל הסוגים כולל חיל רגלים מחופר, מבנים, רכבי שטח ממוגנים ונגמ"שים קלים, רכב קרבי משוריין וטנקים אחרים. הדרישות מתותח טנק מודרני הן דיוק, טווח ירי גדול (בדרך כלל מספר קילומטרים) ואפשרות לקצב אש גבוה. מנגד, התותח צריך להיות עמיד אך קל וקומפקטי כדי שיהיה ניתן לתפעלו מתוך הצריח הצפוף. התותח מופעל על ידי התותחן באמצעות מערכת בקרת אש (בק"ש) המאפשרת ביצוע ירי מדויק על ידי שימוש במחשב בליסטי ומדידות תנאי מזג האוויר המשפיעים על הירי והמסלול הבליסטי של הפגז. בטנקים המודרניים את המחשב הבליסטי מחליפה מערכת דיגיטלית מתקדמת המאפשרת גם עקיבה ונעילה על מטרות ובעת הירי לוקחת בחשבון את הטווח ותנאי הסביבה. רוב מערכות הבק"ש כוללות גם ייצוב של התותח, דבר המאפשר ירי בתנועה. במערכות המתקדמות, כגון ברק זוהר הישראלית, ישנן יכולות מתקדמות כגון למידת מכונה, נעילה ועקיבה, והפעלת תחמושת מתקדמת. מערכת הבק"ש של המרכבה סימן 4 מאפשרת פגיעה במטרה בתנועה כולל כלי טיס מנמיכי טוס. מערכות עזר נוספת כוללות בלם לוע, שרוול תרמי, מפנה גזים, מייצבים ובחלק מהטנקים טען אוטומטי.
תותח הטנק נמצא בחלק הקדמי של צריח הטנק המשוריין ומותקן על גבי צירים המאפשרים תנועה במישור האנכי (עלרוד) כשאת התנועה במישור האופקי (צידוד) מבצע הצריח. התותחים נחלקים לחלקי-קנה (חלק-קדח, Smoothbore) וחרוקי-קנה (Rifled). בסוג השני, גורמים הסלילים בתוך קדח הקנה לפגז להסתובב סביב צירו ובכך מוסיפים לדיוק ולטווח. התותחים חרוקי-הקנה נשחקים מהר יותר ויעילותם בשילוב עם תחמושת מודרנית נמוכה יותר. לכן מצוידים בימינו רוב הטנקים בתותח חלק-קדח ורק לאחרונה הפסיקו הבריטים לייצר טנקים חמושים בתותחים חרוקי קנה ועברו לתותחים גרמניים חלקי קנה. הפגזים הנורים מתותחים חלקי-קדח הפגזים כוללים סנפירים כדי לייצב את מעופם ובכך מגדילים את הדיוק והטווח. חלק מתותחי הטנקים, בעיקר אלו של מדינות הגוש הסובייטי לשעבר וגרורותיו, מסוגלים לירות טילי נ"ט.
תותחים רבים כוללים מפנה גזים (הנראה כמעין בליטה גלילית באמצע התותח) על-מנת לאפשר פיזור בטוח של הגזים הנפלטים בעת הירי, ומניעת חדירת גזים רעילים אלו לתוך הצריח. בנוסף, כמעט כל התותחים המודרניים עטופים בשרוול תרמי - התקן מכני שמטרתו לדאוג שטמפרטורת התותח תהיה אחידה וקבועה על-מנת למנוע עיוותים בקנה עקב התחממות או התקררות עקב הסביבה החיצונית והפרשי טמפרטורות בין חלקי הקנה.
ג'וזף סטורי
סטורי, יליד מסצ'וסטס, למד באוניברסיטת הרווארד, וסיים שני בכיתתו. הוא השתייך למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, והתמנה לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1811, על ידי הנשיא ג'יימס מדיסון. הוא השתתף בהגדרת סמכויות הממשל הפדרלי מול המדינות, תחת חסותו של נשיא בית המשפט העליון ג'ון מרשל. החל מ-1829 כיהן גם כמרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה
סטורי נולד ב-18 בספטמבר 1779 במרבלהד, מסצ'וסטס. אביו היה חבר בבני החירות, אשר לקח חלק במסיבת התה של בוסטון בשנת 1773. בינואר 1795 התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד, והיה חבר באחוות פי בטא קפא. ב-1798 סיים את לימודיו והיה למתמחה. בשנת 1801 הוסמך לעריכת דין בסאלם, מסצ'וסטס, והחל לעסוק בעריכת דין. בשנים 1805–1807 היה חבר בית הנבחרים של מסצ'וסטס, ובין ה-23 במאי 1808 ל-3 במרץ 1809 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של מסצ'וסטס.
לאחר פטירתו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם קושינג, בספטמבר 1810 נדרש הנשיא, ג'יימס מדיסון, למנות שופט תחתיו. סטורי, יליד ניו אינגלנד, סומן כאחד המועמדים לתפקיד; מועמדותו זכתה להתנגדות מצד תומאס ג'פרסון במכתב ששלח לנשיא. לאחר שלוי לינקולן האב, לשעבר התובע הכללי של ארצות הברית, סירב לקבל את התפקיד בשל לקות ראייה מדרדרת, וג'ון קווינסי אדמס סירב לקבל את התפקיד גם כן, הציג הנשיא את סטורי כמועמד בפני הסנאט של ארצות הברית ב-15 בנובמבר 1811, ומינויו אושר ב-18 בנובמבר. סטורי הושבע לתפקיד ב-3 בפברואר 1812, ושימש בו עד מותו. נכון ל-2020, סטורי הוא השופט הצעיר ביותר שכיהן בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 1829 עבר להתגורר בקיימברידג', והיה לפרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, במקביל לכהונתו בבית המשפט העליון.
שופט בית המשפט העליון
חוות הדעת המשמעותית הראשונה של סטורי הוצגה בשנת 1816, במקרה Martin v. Hunter's Lessee ; בחוות הדעת עמד על סמכותו המוחלטת של בית המשפט העליון על בתי המשפט של המדינות במשפט אזרחי הנוגע לחוק הפדרלי.
בשנת 1819, כאשר ביקשה מיזורי להתקבל כמדינה לאיחוד, הגדירה הקונגרס של ארצות הברית כמדינת עבדות, בפשרה שכונתה פשרת מיזורי. בדצמבר של אותה השנה התבטא סטורי במרירות כנגד העבדות ממערב למיסיסיפי. התבטאותו זו עוררה מחאה בקרב גורמים במדינות הדרום. הייתה זו הפעם היחידה בכהונתו כשופט בה צידד בפומבי בגישה פוליטית כלשהי. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 פסקו שופטי בית המשפט העליון, ובכללם נשיא בית המשפט, ג'ון מרשל, כנגד מספר מפסיקותיו הנוגדות את העבדות.
בשנת 1825 הועבר בקונגרס חוק עונשין שכתב סטורי, שהעביר לבתי המשפט של המדינות חלק נרחב מהסמכות השיפוטית.
בשנת 1842 פסק סטורי במקרה Swift v. Tyson, וקבע כי לבתי המשפט יש סמכות להכתיב משפט מקובל במקרים שאין חקיקה המתייחסת אליהם באופן ספציפי.
ב-10 בספטמבר 1845, לאחר שסבל ככל הנראה מהתקף לב, נפטר סטורי. מילותיו האחרונות היו.
כתיבתו
סטורי כתב מספר ספרים בנושאי משפט שונים, והרצאותיו כפרופסור בהרווארד פורסמו במספר כרכים נפרדים. לספריו הייתה השפעה בינלאומית נרחבת. אלכסיס דה טוקוויל הילל את סטורי בעבודתו, וציטוטים מספרו של סטורי "Commentaries on the Constitution of the United States" מופיעים מספר פעמים בעבודתו, הדמוקרטיה באמריקה; חוקרים נוספים מצאו כי כתביו השפיעו עמוקות על החקיקה והאמנות הבינלאומיות באמריקה הדרומית.
פליוזאוריים
פליוזאוריים (שם מדעי: Pliosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים, אשר חיה מסוף הטריאס עד סוף הקרטיקון לפני 228-98.3 מיליון שנה. יצורים אלה היו טורפים ענקיים בעלי לסתות רחבות המעוצבות להרג מהיר והיו מלאות בשיניים חדות. בעבר סברו שהם קרובים למוזאזאוריים, אך דעה זו נשללה בהמשך.
הגדול שבטורפים אלה היה הזוחל הימי הגדול מעולם - הפליוזאורוס (Pliosaurus) שהגיע לאורך 15 מטרים ולמשקל 45 טונות ובנוסף היה בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר בעולם - 16 טון-כוח. עוצמה זו עזרה לו לטרוף כמעט כל יצור אחר בימים הקדומים.
מאובני זוחלים אלה נמצאו באירופה, אסיה, אוסטרליה, אמריקה הצפונית והדרומית, במקרים רבים עם שלד שהשתמר בשלמותו מתחת למים.
ויליאם ויילר
ויליאם ויילר (באנגלית: William Wyler; 1 ביולי 1902 – 27 ביולי 1981) היה במאי סרטים יהודי-אמריקאי זוכה 3 פרסי אוסקר בקטגוריית בימוי. נודע בעיקר כבמאי של האפוס "בן חור" (1959).
קורות חייו
ויליאם ויילר נולד ב-1 ביולי 1902 בשם וילהלם ויילר באנדינגן שווייץ, למשפחה יהודית שמוצאה בחבל אלזס שבצרפת. אחד מקרובי משפחתו היה קרל למל, ממייסדי 'אולפני יוניברסל' שבהוליווד. קשריו המשפחתיים עזרו לו מאוד לפתח קריירה בתחום הקולנוע והיה לבמאי הצעיר ביותר שעבד באולפני יוניברסל (1925). כבר בימיו הראשונים שם הוכיח עצמו כאיש עבודה חרוץ ושאפתני, ועד לשלהי שנות השלושים כבר נחשב לאחד הבמאים הגדולים של אולפני יוניברסל.
בהמשך חתם ויילר באולפני MGM, ובין השנים 1936–1941 ביים שורה של סרטים איכותיים, כ"השלישייה הזאת", דודסוורת'", "מבוי סתום", "ג'זבל", "אנקת גבהים", "המכתב", "איש המערב", "הבוקר", ו"השועלים הקטנים", ובסיומה כבר היה מועמד לפרס האוסקר ארבע פעמים בקטגוריית הבימוי, אולם רק סרטו "גברת מיניבר" (1942) זיכה אותו בפרס האוסקר על הבימוי (וגם לסרט הטוב ביותר) לאחר מועמדות רביעית רצופה לפרס. "גברת מיניבר", שעסק במשפחה מהמעמד הבינוני בבריטניה, הנאלצת להסתגל למצב, בעת מלחמת העולם השנייה, הפך להיות המציאות בחיי ויילר, כשבין השנים 1942–1945 שירת בחיל האוויר האמריקני, ואף הפיק סרט דוקומנטרי על המלחמה. בתום המלחמה, בשובו לארצות הברית ביים עוד סרט המשקף את המציאות העכשווית: שנות חיינו היפות ביותר שעסק בשלושה חיילים החוזרים מקרבות מלחמת העולם השנייה אל ביתם בארצות הברית ונאלצים להסתגל למצב החדש, שהשתנה בהיעדרם. גם סרט זה זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר ולבימוי הטוב ביותר, ושוב לא עסק ויילר בסרטיו בנושא מלחמת העולם השנייה. ב-1949 היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על הסרט "היורשת" בכיכובם של אוליביה דה הבילנד ומונטגומרי קליפט. ב-1951 הפיק וביים את סיפור בלשי עם קירק דאגלס בתפקיד הראשי. ב-1952 ביים את הדרמה "האחות קרי עם לורנס אוליבייה וג'ניפר ג'ונס.
בשנות החמישים והשישים התנסה ויילר בכמה ז'אנרים קולנועיים, והצליח להצטיין בכל אחד ואחד מהם. בין השאר ביים קומדיה רומנטית שגילתה לאמריקנים את אודרי הפבורן ("חופשה ברומא" (1954) "שכנוע ידידותי" (1956) ו"כיצד לגנוב מיליון" (1966)).
דרמה מלחמתית רחבת היקף על מלחמת האזרחים האמריקנית ("שכנוע ידידותי"), מערבון בכיכובו של גרגורי פק ("האדמה הגדולה"), מותחן מסמר שיער עם המפרי בוגרט, המגלם פסיכופת המחזיק בבני ערובה ("שעות גורליות"), דרמה נוקבת על הגזענות בדרום ארצות הברית ("בלהט הכוח - שחרורו של ל' ב' ג'ונס") וסרט מוזיקלי שזיכה את ברברה סטרייסנד בפרס האוסקר ("מצחיקונת"). אולם, סרטו הידוע מכל, הוא "בן-חור" (1959). היה זה הסרט הראשון שזכה ב-11 פרסי אוסקר ובמשך שלושה וחצי עשורים גם היחיד. עשרה חודשים ארכו צילומי הסרט ובהם מימש ויילר את כל כישרונו והחופש האומנותי שניתן לו. ויילר, שנודע כבמאי שתלטן ותובעני, הצליח ליצור את אחד הסרטים המפורסמים והמצליחים בתולדות הקולנוע הקלאסי, וסצנת מרוץ המרכבות בסרט היא מלאכת מחשבת של הבמאי. ב-1961 ביים את הסרט הלחישה הרועמת המבוסס על המחזה "שעת הילדים" של ליליאן הלמן ועוסק בלסביות. ב-1965 ביים את הסרט האספן ובו קיבל את המועמדות האחרונה שלו לפרס אוסקר.
חברי האקדמיה האמריקנית לקולנוע אהבו מאוד את יצירותיו של ויילר: במשך ארבעה עשורים של יצירה קיבל 12 מועמדויות לקטגוריית הבימוי, ומהם זכה בשלושה. עשרה מסרטיו היו מועמדים לקטגוריית הסרט הטוב ביותר, ושלושה מהם גם זכו בפרס. 12 שחקנים זכו בפרס האוסקר על תפקידים בסרטיו וכמו כן, הוא הבמאי שסרטיו קיבלו את מספר המועמדויות הגבוה ביותר לאוסקר (127).
האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין
האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין (בספרדית: Carlos de Borbón 31 בינואר 1818 - 13 בינואר 1861), היה הטוען לכתר ספרד בין השנים 1845–1861.
ביוגרפיה
קרלוס נולד ב-31 בינואר 1818 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1837 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת קרלוס, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-10 ביולי 1850 התחתן קרלוס עם מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1855 מת אביו, וקרלוס הוכר על ידי הקרליסטים הוכר כקרלוס השישי, מלך ספרד, וב-13 בינואר 1861 מת קרלוס במפתיע בטריאסטה יחד עם אשתו ואחיו האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה. מכיוון שלא היו לו ילדים, ירש את תאריו אחיו חואן, רוזן מונטיסון.
אופטיה
אוֹפָּטִיָה (בקרואטית Opatija; במקור - באיטלקית Abbazia - בשתי השפות "מנזר") היא עיר קייט לחופי מפרץ קוורנר בחצי האי איסטריה שבצפון מערב קרואטיה. העיר שוכנת למרגלות הר אוצ'קה (Učka, איטלקית Monte Maggiore), כ-13 ק"מ מערבית לרייקה, המגונן עליה מפני הרוחות והיא עשירה בצמחייה. העיר היא אתר נופש בקיץ ובחורף, ועיקר כלכלתה על התיירות.
מקור שמה של העיר במנזר הבנדיקטיני "סן ג'יקומו דלה פרלוקה" (San Giacomo della Preluca) שהוקם בתחילת המאה ה-15 על ידי נזירים בנדיקטינים שנמלטו מפריולי. המנזר נזכר לראשונה ב-1453, וכנסייתו עדיין ניצבת בפארק יעקב הקדוש (Park Svetog Jakova). יעקב הקדוש הוא הקדוש הפטרון של העיר וחגו ביום 25 ביולי.
היסטוריה
האזור יושב באלף ה-1 לפנה"ס על ידי הליבורנים, שבט אילירי, ולאחר מכן על ידי הרומאים שהקימו את קסטרום לאוראנה (Castrum Laureana), כיום רובע לוברן (Lovran). בימי הביניים השתייך שטחה של העיר לשתי ערים שונות - ופרינץ (Veprinac) וקסטב (Kastav) אשר התפתחה לכפר דייגים מוקף חומה (כיום רובע וולוסקו - Volosko).
ב-1844 הקים איג'יניו סקרפה (Iginio Scarpa), מעשירי רייקה, את וילה אנג'ולינה (Villa Angiolina) לזכר אשתו, מקום אליו נהג להזמין חברים ומכרים. כך רכשה אופטיה את מעמדה כאתר נופש ובעיר קמו וילות נוספות אשר היו מקום נופש לעשירי ואצילי אוסטרו-הונגריה. ב-1882 רכשה חברת קו הרכבת הדרום אוסטרי את וילה אנג'ולינה, וב-1884 הקימה את המלון הראשון באופטיה, מלון קוארנרו (כיום מלון קוורנר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לשליטת איטליה. לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943, השתלטו הגרמנים על העיר והאזור. המלחין ממוצא יהודי, מרסל טיברג, נשלח לאושוויץ ונספה שם. ב-1945 נמסרה העיר ליוגוסלביה. למרות קרבתה לרייקה, אופטיה לא הייתה שותפה לתהפוכות הרבות שעברו על האחרונה בין שתי מלחמות העולם, אך מעמדה כמרכז נופש ותיירות נפגע, והחל מתחדש רק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
כיום שוב נחשבת אופטיה ליעד נופש בקנה מידה בינלאומי, ותיירים רבים מגיעים אליה דרך שדה התעופה של רייקה על האי קרק. לאורך חופה של העיר נמתחת טיילת (Lungomare) באורך של 12 ק"מ הקרויה על שם פרנץ יוזף. בטיילת, במקום בו ניצב בעבר פסל של "בתולת הים", ניצב מאז 1956 פסל "הנערה עם השחף" שהפך לאחד מסמליה של העיר.
אוכלוסייה
בשנת 2001 התגוררו בעיר 7,850, ויחד עם השכונות המקיפות אותה מנתה אוכלוסיית אופטיה סך כולל של 12,719. רוב התושבים כיום הם קרואטים, ולמרות עזיבה של חלק מהאוכלוסייה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין מתגוררים בה כ-600 איטלקים. בעיר מתגוררים גם מיעוטים סלובנים, סרבים, מקדונים, אלבנים ואחרים.
הקהילה היהודית
באוֹפָּטִיָה התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-19 ובעיר נמנו 70 יהודים. בני הקהילה עסקו במסחר ומקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1912 הוקם בית העלמין של הקהילה ובראשית המאה ה-21 עדיין עמד על תילו. ב-1930 מנתה הקהילה 100 נפשות. מבחינה הלכתית נסמכה הקהילה על קהילה רייקה ומבחינה מנהלית הייתה מאוגדת תחת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הנאצים על העיר והוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ומחצית מבני הקהילה נרצחו. לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לאופטיה, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1955 הוקם גלעד לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי.
ליל מוזי
לתן מוזס אקולס (באנגלית: Lathan Moses Echols; נולד ב-25 בינואר 2002), הידוע בשם הבמה ליל מוזי (Lil Mosey), הוא ראפר, זמר וכותב שירים אמריקאי. שירו המצליח ביותר מבחינה מסחרית, "Noticed", הגיע למקום 80 בבילבורד הוט 100. אלבום הבכורה שלו, "Northsbest", יצא לאור בלייבל אינטרסקופ רקורדס בשנת 2018.
ביוגרפיה
ליל מוזי נולד במאונטלייק טראס, וושינגטון.
בשנת 2016, ליל מוזי הוציא באופן עצמאי את השיר הראשון שכותרתו "Off White" בשירות הזרמת המוזיקה סאונדקלאוד.
אחרי השיר הזה הוא הוציא שירים נוספים לסאונדקלאוד כולל את השירים שלו "So Bad", "Been On" ו-"2Paid".
ב־13 בנובמבר 2016 ליל מוזי התחרה ב - Coast 2 Coast והגיע למקום הרביעי.
מבצע דרך נץ
מבצע דרך נץ היה פשיטה שבוצעה על ידי שייטת ספינות הטילים ושייטת 13 של חיל הים הישראלי בו טיבעו כוחות שייטת 13 בנמל ענאבה שבאלג'יריה את הספינה "מון לייט", ב-15 באפריל 1985, אחת משתי האוניות שנועדו לשמש את ארגון אש"ף כדי לבצע פיגוע מיקוח בישראל.
ליל מוזי
ביוגרפיה
במהלך שנת 2018 השתתף בסבב הופעות ביחד עם YBN Cordae.
מבצע דרך נץ
רקע ומודיעין
התקופה היא לאחר סילוק המחבלים הפלסטינים מלבנון ולפני מעברם לישראל במסגרת הסכמי אוסלו.
מידע מודיעיני שנאסף בקהילת המודיעין הישראלית הצביע על כוונת אש"ף לבצע פיגוע מיקוח בישראל ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. הפיגוע תוכנן על ידי אבו ג'יהאד ובמסגרתו היו אמורים להפליג מאלג'יריה לישראל מחבלים כנוסעים סמויים, החבויים במכולה שעל סיפון ספינת משא. תוכנן כי המחבלים ירדו מהספינה במרחק 60 מייל מחופי תל אביב על גבי שלוש סירות גומי כשהם מצוידים ברובים, מטולי RPG-7 וחומר נפץ.
מחנה המעבר מכלן
מחנה המעבר מֶכֶלֶן (בגרמנית: SS-Sammellager Mechelen) שימש את גרמניה הנאצית לאיסוף יהודי בלגיה לקראת שילוחם למחנות ריכוז והשמדה במזרח אירופה בתקופת מלחמת העולם השנייה. המחנה החל לפעול ב-27 ביולי 1942 ונסגר בחודש ספטמבר 1944.
מבצע דרך נץ
רקע ומודיעין
עם הגעתם לחוף בת ים תוכנן כי המחבלים יטביעו או יקברו את סירות הגומי, ולאחר מכן ישתלטו על אוטובוס מלא בנוסעים. המחבלים תכננו לחדור עם האוטובוס לבסיס הקריה, שם היו אמורים לתפוס קצינים בכירים כבני ערובה, בנוסף לנוסעי האוטובוס. תמורת בני הערובה תכננו המחבלים לדרוש שחרור של כ-150 אסירים ערביים הכלואים בישראל. אם המבצע ישתבש תוכנן כי המחבלים יבצעו ירי לשם הרג המוני.
מחנה המעבר מכלן
הקמת המחנה
בקיץ 1942 התכונן שלטון הכיבוש הגרמני בבלגיה לשילוח יהודי המדינה להשמדה במסגרת תוכנית הפתרון הסופי. מאז תחילת הכיבוש ב-1940 כלאו הגרמנים יהודים במחנה המעצר שהקימו במבצר ברֶנדונק (Fort van Breendonk), אך עתה הקימו מחנה לשם ריכוז היהודים המיועדים לשילוח בעיר מכלן (Mechelen). העיר בת 60,000 התושבים נחשבה כמצויה במיקום אידיאלי למטרה זו. היא נמצאת במחצית הדרך בין בריסל לבין אנטוורפן, שתי ערים שבהן התגוררה מרבית האוכלוסייה היהודית בבלגיה, והיה לה חיבור נוח של מסילות רכבת לכיוון מזרח.
מבצע דרך נץ
רקע ומודיעין
לצורך המבצע רכש אש"ף שתי ספינות משא בינוניות, "מון לייט" ו"אטבירוס", שעגנו בעיר ענאבה שבמזרח אלג'יריה סמוך לגבול תוניסיה, מרחק 2,900 קילומטרים מחופי ישראל.
מחנה המעבר מכלן
הקמת המחנה
מחנה המעבר הוקם בקסרקטין הצבאי דוסן דה סן ז'ורז' (Dossin de St. Georges). מבנה הקסרקטין, אשר נבנה בשנת 1756 על ידי שלטון הקיסרית האוסטרית מריה תרזה, היה ממוקם באזור מיושב בצפיפות של העיר, ליד הנהר דיילה (Dijle). למבנה בן שלוש הקומות תבנית מלבנית וחצר פנימית. הוא הוקף בתיל דוקרני.
מבצע דרך נץ
רקע ומודיעין
לאחר דיון במטה הכללי, החליט הרמטכ"ל, משה לוי, לקבל את המלצת מפקד חיל הים, האלוף אברהם בן שושן, על טיבוע הספינות בנמל המוצא, בפשיטה של כוח שייטת 13. מפקד שייטת ספינות הטילים, שמעון מאיר, נקבע כמפקד המבצע, ועל כוח שייטת 13 פיקד ידידיה יערי, מפקד שייטת 13 ולימים מפקד חיל הים.
מהלך המבצע
הכוח כלל כלי שיט של שייטת 13 וארבע ספינות טילים:
מחנה המעבר מכלן
הקמת המחנה
מרבית אנשי סגל המחנה היו גרמנים, בתוספת מספר אנשי כוח עזר פלמים. המחנה נמצא באופן רשמי תחת פיקודו של פיליפ שמיט, מפקד מבצר ברֶנדונק. מפקד המחנה בפועל היה קצין האס אס רודולף שטקמן.
סגל המחנה התעלל בעצורים בו, ואספקת המזון להם הייתה מצומצמת. ארגון יהודי בלגיה (AJB) ארגן משלוחי חבילות לעצורים. ככלל נשארו העצורים זמן קצר ביותר בדוסן, עד לארגון טרנספורט. הם נקלטו במחנה ונרשמו בידי פקידים יהודים תחת השגחת האס אס. הרכוש האישי הוחרם, ביניהם כסף, תכשיטים, תעודות אישיות וצילומים. החל משנת 1943 שהו יהודים במחנה זמן ממושך בהרבה מאחר שהגרמנים לא הצליחו לאסוף די יהודים לטרנספורט.
מבצע דרך נץ
מהלך המבצע
לאחר הפלגה ארוכה בת כשבועיים בים סוער הגיעו ספינות חיל הים לקרבת נמל ענאבה. בליל 14/15 אפריל 1985 חדר כוח השייטת על ספינות גומי, בפיקוד ידידיה יערי, לפתח נמל ענאבה. שני זוגות של צוללים חדרו לתוך הנמל בצלילה חשאית, זוג אחד נשלח לטבע את הספינה "מון לייט", הטמין שלושה מטעני חבלה ימים לדופן הספינה, וזוג שני נשלח לסרוק בין האוניות הרבות אחר "אטבירוס", על אף מודיעין שהתקבל כי כבר עזבה את הנמל. הצוללים נסוגו חזרה לסירות השייטת ומהם חברו לספינות חיל הים שהמתינו בקרבת הנמל. העמסת כלי השיט של שייטת 13 אל ספינות הטילים הייתה קשה, עקב הרוח החזקה והגלים הגבוהים, ונמשכה עד אור ראשון. דקות אחדות לאחר העמסת כוח השייטת לספינה בבטחה, התפוצץ מטען החבלה והספינה "מון לייט" טבעה.
מחנה המעבר מכלן
השילוחים מן המחנה
קבוצת היהודים הראשונה הגיעה למחנה מאנטוורפן ב-27 ביולי 1942. בין אוגוסט לדצמבר 1942 יצאו מן המחנה מדי שבוע שני משלוחים של כאלף יהודים כל אחד אל מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בין 4 באוגוסט 1942 לבין 31 ביולי 1944 יצאו מהמחנה לפולין 25,257 יהודים ב-28 רכבות; מרביתם הגדול נשלחו לאושוויץ-בירקנאו, להוציא מספר גברים צעירים שהוצאו מהטרנספורט בעיירה קוזל בשלזיה עלית ויועדו למחנות עבודה, כגון ביסמרקהוטה, בלכהמר ואחרים, שבמרוצת הזמן הפכו למחנות משנה של אושוויץ. אחוז הניצולים מקרב יהודים אלה היה גבוה (קרוב ל-10%) ביחס לאחוז הניצולים בקרב שאר היהודים שהורדו באושוויץ (קרוב ל-5%). יש לציין כי קרוב ל-5,000 יהודים נוספים מבלגיה, חלקם פליטים יהודים מגרמניה, שוגרו להשמדה ממחנה דרנסי שבצרפת.
מבצע דרך נץ
המשך המבצע
העובדה שספינת אש"ף השנייה, ה"אטבירוס", לא נמצאה בנמל ענאבה, הביאה לחשש שהיא עושה דרכה לישראל. לפיכך, הוגברו סיורי הבט"ש לאורך חופי ישראל. ואכן, ה"אטבירוס" הייתה כבר בדרכה לישראל כשעל סיפונה כעשרים מחבלים ושמונה אנשי צוות.
מחנה המעבר מכלן
השילוחים מן המחנה
כ-500 מהמגורשים הצליחו להימלט מטרנספורטים שונים. רבים ברחו מהטרנספורטים "הכפולים" (14-15, 16-17), שהחזירו גברים ממחנות העבודה של ארגון טוט בצפון צרפת למכלן במטרה למלא את המכסות החסרות של יהודים מגורשים למזרח מבלגיה. ככל הנראה הובטח לגברים אלה שהם חוזרים לביתם, אולם עם הגיעם לתחנת הרכבת במכלן הם המתינו זמן רב בתוך הקרונות. לאחר שנוכחו לדעת כי הרכבת פנתה מזרחה אל עבר הגבול הגרמני, קפצו יהודים רבים מטרנספורטים אלה.
מבצע דרך נץ
המשך המבצע
מפקד הכח הימי שמעון מאיר הודיע שהוא מתארגן לסריקת הגזרה. אך מפקד חיל הים אברהם בן שושן הורה להחזיר את ספינות המבצע שהיו כבר זמן רב בים לחיפה. ב-20 באפריל בשעה 22:00 זיהתה ספינת הטילים אח"י מולדת בפיקוד סא"ל דני הלוי קבוצה גדולה של אוניות מפליגות צפונה מאזור פורט סעיד.
בשעה 23:15 בחר מפקד אח"י מולדת להתמקד במטרה שנעה לכיוון צפון מזרח. בעת ההתקרבות הצליח לזהות באור זרקור את שם האנייה. בשלב זה סבה ה"אטבירוס" לאחור לכיוון המים הטריטוריאליים המצריים. אח"י מולדת המשיכה לעקוב אחריה ובשעה 23:37 זוהתה הספינה בוודאות לפי פרטים חיצוניים במבנה הספינה.
מחנה המעבר מכלן
השילוחים מן המחנה
ב-19 באפריל 1943 ניסו 231 יהודים להימלט מרכבת שילוח (הטרנספורט העשרים). חיילי הליווי של הרכבת ירו ב-26 מהם, 90 נתפסו, אך 17 הצליחו להימלט. בסה"כ נמלטו 115 יהודים מאותו טרנספורט, רובם ללא קשר לפעולה. רבים מהם היו אנשי מחתרת שקפצו מהרכבת מאחר שרוכזו במספר קרונות, הודות לשינוי הרישומים על ידי פקידה יהודית בדוסין, וצוידו בכלי עבודה שנגנבו מקסרקטין דוסן.
מבצע דרך נץ
המשך המבצע
קריאות להזדהות ולעצור בערוץ הקשר הבינלאומי שקראו אליה לוחמי אח"י מולדת לא נענו. בשעה 00:09 בוצע ירי אזהרה לעבר הספינה. בשעה 00:30 בוצע ירי לעבר חרטום הספינה. בשעה 00:47 בוצע ירי לעבר גשר הספינה. בשלב זה כבה האור בגשר הספינה ונורתה ממנה רקטת אר פי ג'י לעבר הסטי"ל הישראלי. בתגובה פתח הסטי"ל באש תותח על הספינה שהביא להתפוצצות התחמושת שעליה ולטביעתה המיידית.
מחנה המעבר מכלן
השילוחים מן המחנה
הגרמנים סגרו את מחנה מכלן בספטמבר 1944, כאשר התקרבו למקום צבאות בעלות הברית. במנוסתם, השאירו הגרמנים עותק של רשימת כל 28 הטרנספורטים ממכלן בעיר הסלט (Hasselt). מאוקטובר 1944 שימש מבנה המחנה את שלטונות בלגיה למשך תקופה שמשכה אינו ידוע כמחנה מעצר שבו הוחזקו בלגים שנחשדו בשיתוף פעולה עם כוחות הכיבוש הגרמניים.
מבצע דרך נץ
המשך המבצע
אח"י מולדת אספה מהמים שמונה ניצולים. חקירתם החלה מיד עם העלאתם לאוניות חיל הים. בחקירה התברר שאוניית המחבלים תוכננה להוריד את סירות המחבלים כשעתיים מאוחר יותר לשעה בה נתפסה. משהתברר שהמחבלים לא הספיקו לפרוק סירות מהאוניה, הורדה רמת הכוננות הגבוהה בישראל.
מחנה המעבר מכלן
השילוחים מן המחנה
מבנה הקסרקטין עדיין עומד כיום על תילו. חלק ממנו משמש למגורים אזרחיים לאחר ששופץ. בחלקו האחר שוכן המוזיאון היהודי של הגירוש וההתנגדות במלחמת העולם השנייה [Joods Museum van Deportatie en Verzet]. מוזיאון זה עבר שיפוץ והרחבה ונפתח מחדש לציבור ב-2012.
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי (באיטלקית: Federazione Industria Musicale Italiana; ובקיצור: FIMI) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות באיטליה. האיגוד הוקם בשנת 1992, במקום ה-. במהלך השנים שלאחר מכן, מרבית חברות התקליטים האיטלקיות שנותרו, עזבו את ה-AFI כדי להצטרף לארגון החדש. החל משנת 2011, הארגון מייצג 2,500 חברות תקליטים הפועלות בעסקי המוזיקה.
ביולי 2011, הפך אנזה מאזזה ליו"ר של איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי.
תעודה על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
אנדרטת חטיבת כפיר
רקע
חטיבת כפיר היא חטיבת חיל רגלים בצבא ההגנה לישראל. גדודי החטיבה נועדו לשרת בשטחי יהודה, שומרון ועזה, והם מאומנים בלחימה זעירה ולוחמה כנגד טרור בשטחים בנויים ומורכבים. החטיבה הוקמה בשנת 2005 על בסיס יחידות קיימות, במהלך שנות פעילותה של החטיבה נפלו חלל עשרות מלוחמיה.
היסטוריה
לאחר הקמת החטיבה, היא אומצה על ידי מועצת העיר עפולה, בראשות ראש העיר אבי אלקבץ, ביום 27.1.2010. כחלק ממהלך האימוץ, רשויות העיר החליטו להנציח את זכרם של חללי החטיבה באתר הנצחה בשטח של 30 דונם. חנוכת האנדרטה נערכה ב-7 בספטמבר 2010, ביזמת "עמותת חטיבת כפיר" שהוקמה על ידי אבי בינמו, ובעזרת תורמים שונים ובתוכם עיריית עפולה. בטקס חנוכת האנדרטה נכחו כ-1,000 איש, בהם רא"ל במיל' משה יעלון, שהיה המשנה לראש הממשלה, רא"ל גבי אשכנזי, שהיה אז הרמטכ"ל, האלוף אבי מזרחי, שהיה אז מפקד פיקוד מרכז, אבי אלקבץ שהיה אז ראש העיר עפולה, אל"ם אורן אבמן, שהיה אז מפקד חטיבת כפיר, חברי כנסת ומשתתפים רבים נוספים.
בנאומו במהלך הטקס, ציין ראש העיר עפולה אבי אלקבץ כי "אנדרטה זו באה לחקוק בליבנו לעד את 165 הנופלים בני חטיבת כפיר בכל מערכות ישראל. האנדרטה עומדת בטבורו של העמק היפה, על אחד הצירים המרכזיים בצפון, כדי שתהווה לבני הנוער הגדלים במקום הזה, סמל של גבורה ומודל לחיקוי לאהבת הארץ. צומת כפיר, המצוי על אם הדרך ואנדרטה זו, הנראית למרחוק, יזכירו לכל העוברים כאן בכל יום, שעה ורגע את נופלי החטיבה, שבמותם ציוו לנו את החיים".
ישנה תוכנית להקים בעתיד באתר את "בית כפיר", שיכלול מוזיאון למורשת החטיבה ואמפיתיאטרון לטקסים. עוד בטרם הוקם האמפיתיאטרון מתקיימים בשטח הנרחב של האתר, מול האנדרטה, טקסי זיכרון לחללי החטיבה וכן התכנסויות שונות של לוחמי החטיבה כמו טקס הענקת כומתה וטקס החלפת מח"ט. מדי שנה, ביום העצמאות, נערכת בשטח תצוגה של כלי נשק, כלי שריון ואמצעי לחימה וקשר של צה"ל.
האנדרטה
האנדרטה מורכבת משני חלקים עליהם חקוקים שמות הנופלים. במרכז האנדרטה נמצא סמל מוגדל של החטיבה: זוג כנפיים וביניהם - חרב.
על חלקה הימני נכתב: '''הישאג אריה ביער וטרף אין לו? היתן כפיר קולו ממענתו בלתי אם לכד?'''
על החלק הימני נמצאים סמלי הגדודים המרכיבים את החטיבה, לצד יחידות שהחטיבה מנציחה: גדוד נחשון, גדוד שמשון, סיירת חרוב, גדוד דוכיפת, גדוד לביא, גדוד נצח יהודה,ויחידת שמשון.
תסמונת קדם-וסתית
תסמונת קְדַם-וִסתית (Premenstrual Syndrome - PMS) או לחץ קדם-וִסתי (Premenstrual Tension) היא אוסף תסמינים גופניים, ופסיכולוגים הקשורים לווסת הנשית. בזמן שרוב הנשים הפוריות (בין 80 ל-95 אחוזים) סובלות מסימפטומים קדם-וסתיים כלשהם, אצל נשים הסובלות מ-PMS מופיעים סימפטומים המוגדרים כ-"חמורים במידה מספקת כדי להשפיע על היבטים שונים בחייהן".
תסמינים אלו ניתנים לחיזוי מראש ובאים לידי ביטוי בדרך כלל בשבועיים שלפני קבלת הווסת. תסמינים אלו יכולים להיעלם אחרי התחלת הדימום, אך יש מקרים בהם הם נשארים גם אחרי שהדימום התחיל.
אצל חלק מהנשים הסובלות מ-PMS התופעות הנלוות חזקות כל כך, עד שהן נחשבות כמגבילות את חיי היום-יום. כ-14 אחוזים מהנשים בגילאים 20-35 מושפעות כל-כך מהתופעות הנלוות לתסמונת הקדם-וסתית עד שעליהן להישאר בבית ולהיעדר מהלימודים או העבודה. לצורה זו של PMS יש אבחון פסיכולוגי משלה - הפרעה דיספורית קדם וסתית (Premenstrual dysphoric disorder, PMDD).
תסמינים ותופעות
רוב הנשים הסובלות מ-PMS חוות רק חלק מהתופעות - לרוב בצורה קבועה, כשמידת חומרתם משתנה מחודש לחודש. ההגדרה הנפוצה לתסמונת מחייבות את הופעתם של התסמינים במהלך 10 הימים שלפני תחילת הווסת, ונעלמים עם תחילתו, כשסוג התסמינים לכל אישה קיימים בכמה ווסתות רצופות לפחות.
השפעות התנהגותיות
בשנת 1964 הציגה רופאה בריטית בשם דלטון ממצאים שהראו כי קיים שיעור גבוה של נשים הנמצאות בימים של טרום וסת המעורבות בפשע ובהתאבדויות. ממצאים אלו התקבלו בהמשך בספקנות בקהילה המדעית. הטענה המרכזית הייתה שייתכן כי לא הווסת היה הגורם אלא מצב הלחץ שעלול להקדים את הווסת.אולם טיעון זה של אי-שפיות עקב התסמונת הקדם-וסתית הוביל בשנת 1981 לזיכויה של אישה בריטית שהואשמה ברצח. טיעון זה הוביל לזיכויים גם במקרים אחרים.
אבחון
לא קיימת בדיקת מעבדה או דרך לאבחנה גופנית מוקדמת לתסמונת זו. על מנת למצוא את המחזוריות בהופעת התופעות, רופא נשים יבקש ממטופלת לרשום את התסמינים על גבי לוח שנה במשך שני מחזורי וסת רצופים. פעולה זו תאפשר לאמת שהתסמינים הם אכן קדם-וסתיים ומחזוריים. במקרים מסוימים פעולה זו עוזרת לרופא להתמקד בסימפטומים הרלוונטיים.
מספר אמצעים מוסכמים הומצאו על מנת לתאר את התסמונת הקדם-וסתית:
מספר מצבים רפואיים מחמירים את כאבי המחזור, תהליך הקרוי הגדלה וסתית (menstrual magnification). תנאים אלו עלולים לגרום למטופלת לחשוב שהיא לוקה ב-PMS, כאשר הבעיה האמיתית יכולה להיות אחרת. התופעות המוזכרות לעיל יכולות גם להופיע גם מחוץ למחזור הביוץ. תסמינים אשר עלולים להתגבר במהלך המחזור כוללים דיכאון, מיגרנה, הפרעות מתפרצות (כמו אפילפסיה), תסמונת העייפות הכרונית, תסמונת המעי הרגיז, אסתמה ואלרגיות למיניהן. PMS נפוץ יותר אצל נשים הנוטות ללחץ.
אטיולוגיה
הסיבות המדויקות הגורמות להתפרצות התסמונת הקדם-וסתית לא ידועות. התסמונת קשורה, אמנם, למחזור הביוץ, אך מדידות של רמת הורמוני המין בדם הן בטווח הנורמלי ואינן נבדלות מאלו של נשים אשר אינן סובלות מן התסמונת הקדם-וסתית. לתסמונת נטייה להופיע אצל תאומים, דבר המרמז שלבעיה יש מרכיב גנטי. הדעה המקובלת כיום היא שהאינטראקציה של מוליכים עצביים (neurotransmitter) במערכת העצבים המרכזית עם הורמוני המין נפגעת. כמו כן נהוג לחשוב כי לתופעה יש קשר לפעילות של סרוטונין (גם הוא מוליך עצבי) במוח.
טיפול
יש מגוון דרכים לטפל בתסמונת הקדם-וסתית:
אנדראה בוצ'לי
אנדראה בוצ'לי (באיטלקית: Andrea Bocelli; נולד ב-22 בספטמבר 1958) הוא זמר טנור איטלקי השר פופ, פופ אופראי, מוזיקה קלאסית ואופרה. נולד עם גלאוקומה והתעוור לגמרי בגיל 12. מאז פרצה הקריירה שלו, הוא מופיע בכל רחבי העולם בהופעות סולו וגם עם זמרים מפורסמים אחרים. בשלב מסוים החל להופיע כזמר אופרה.
בוצ'לי מכר מעל ל-70 מיליון תקליטים, וזכה בפרסים רבים, בהם פרס גראמי.
ילדות
בוצ'לי נולד בלאיאטיקו שבחבל טוסקנה באיטליה, כחמישים קילומטר דרומית לפיזה, וגדל בחווה המשפחתית. מיד עם לידתו היה ברור כי הוא סובל מבעיות בראייה, ולאחר ביקור אצל רופאים רבים אובחן כסובל מגלאוקומה. בשנת 1970, בגיל 12, איבד את ראייתו לגמרי, ככל הנראה מתאונה במשחק כדורגל. הוא התעניין מגיל צעיר במוזיקה, ובגיל 6 החל ללמוד נגינה בפסנתר. מאוחר יותר למד לנגן גם בחליל, סקסופון, חצוצרה, טרומבון, נבל, גיטרה ותופים.
כילד נהג בוצ'לי גם לשיר, ובהזדמנויות רבות התבקש לשיר בפני אחרים. בגיל 14 זכה בפעם הראשונה בתחרות שירה (Margherita d'Oro) שנערכה בעיר וארג'ו, עם השיר 'O sole mio. לאחר סיום בית ספר תיכון בשנת 1980, למד בוצ'לי משפטים באוניברסיטת פיזה. בתום לימודיו עבד בוצ'לי שנה אחת כסניגור ציבורי, ובלילות נהג להשלים הכנסה כפסנתרן ברים.
פריצה ותחילת קריירה
בשנת 1992, הגיע בוצ'לי לאודישן אצל זמר הרוק האיטלקי זוקרו, שחיפש טנור קלאסי בשביל להקליט "דמו" לשיר "Miserere" שכתב עבור זמר האופרה לוצ'אנו פבארוטי. לאחר ששמע את הדמו, שכנע פבארוטי את זוקרו להקליט את השיר עם בוצ'לי ולא איתו, מאחר שבוצ'לי הוא המתאים ביותר לשיר. קתרינה קאסלי, שהייתה מעורבת בהפקת השיר, החליטה לתת לבוצ'לי הזדמנות. קאסלי היא המפיקה והאמרגנית של בוצ'לי עד היום.
השיר הפך ללהיט באירופה. בסבב ההופעות של זוקרו ב-1993, ליווה אותו בוצ'לי בשיר, ואף קיבל הזדמנות לשיר סולו בהופעות אריות, כמו נסון דורמה, מתוך טורנדוט של פוצ'יני. בוצ'לי חתם על חוזה הקלטות עם חברת Sugar Recordes ממילאנו, לאחר שבעל החברה שמע אותו שר את האריה "נסון דורמה" במסיבת יום ההולדת של זוקרו.
ב 28 בדצמבר 1993 הופיע בהופעת בכורה בעולם המוזיקה הקלאסית, בקונצרט ב-Teatro Romolo Valli ברג'ו אמיליה.
בדצמבר 1993 השתתף בוצ'לי בפסטיבל סן רמו וזכה בשלב המקדים, עם הציונים הגבוהים ביותר שניתנו למתחרה אי פעם. בפברואר 1994 זכה בתחרות הראשית של פסטיבל סן רמו, בקטגוריית הזמרים החדשים, גם כן עם ציונים חסרי תקדים. הוא שר שם את השיר "Il mare calmo della sera" ("הים השקט של הערב"), שנכתב עבורו, בין השאר על ידי זוקרו.
בשנת 1994 יצא אלבומו הראשון "Il mare calmo della sera", ומיד נכנס לרשימת עשרת האלבומים הנמכרים ביותר באיטליה וזכה באלבום פלטינה תוך מספר שבועות. במאי אותה שנה סייר במסע הופעות עם זמרת הפופ האיטלקייה ג'רארדינה טרובאטו. בספטמבר הופיע בקונצרט הצדקה השנתי של פבארוטי במודנה, שם הוא שר את Mattinata של רוג'רו לאונקוואלו ושר בדואט עם פבארוטי את Notte e Piscatore של מוראנטה. באותו חודש הופיע לראשונה בהפקת אופרה, בתפקיד מקדף באופרה מקבת' מאת ורדי, בתיאטרון ורדי בפיזה. בחג המולד הופיע ברומא לפני האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
קריירה
בשנת 2020 הוא ביצע שירים עבור סרט 88.
מוזיקה קלאסית ואופרה
מתחילת הקריירה שר בוצ'לי אריות אופראיות מפורסמות ושירים קלאסיים. ב-1994 כאמור הופיע בתפקיד מינורי באופרה מקבת' של ורדי, וב-1998 הופיע לראשונה בתפקיד ראשי, כרודולפו בלה בוהם של פוצ'יני, בתיאטרו קומונאלה בקאליארי. מאז הופיע בכמה הפקות של אופרה, הקליט כמה אופרות מלאות.
בערב התרמה לארגון "איחוד הצלה" שנערך במיאמי בדצמבר 2022 ביצע בדואט עם החזן החסידי שלום למר את שירו "Fall On Me".
ביקורת
למרות הצלחתו הגדולה בעולם הפופ, קיבל בוצ'לי בעולם הקלאסי קבלת פנים צוננת מהמבקרים. מבקר המוזיקה הראשי של הניו יורק טיימס, אנתוני טומאסיני, כתב על הופעתו הראשונה באופרה של דטרויט כורתר באופרה של מאסנה (1999), כי "למרות שצבע קולו של בוצ'לי חם ונעים, הוא איננו משתמש בטכניקה נכונה להפקת הקול וכתוצאה מכך איננו שולט כראוי בקולו, הצלילים הגבוהים חלשים מאוד, ומאחר ואינו תומך נכון בנשימתו, הוא איננו מצליח להשלים פראזות כראוי". בשנת 2000, ביקר שוב טומאסיני את בוצ'לי, הפעם הקלטה של האופרה לה בוהם. "בוצ'לי עדיין סובל מאותן בעיות בסיסיות כמו תמיכה ונשימה", טומאסיני אף טען כי בוצ'לי הוקלט "בצורה זהירה, כדי שלא יואפל על ידי שאר הזמרים בהפקה". גם מבקר המוזיקה ברנרד הולנד לא חסך מבוצ'לי ביקורת. הולנד כתב כי בוצ'לי מתקשה לשמור על הקצב. ההבעה, ההגייה והפיסוק של המילים והמשפטים לוקים בחסר ואינם ברורים. הולנד אף כתב כי "מחובתו של מבקר המוזיקה לדווח כי מר בוצ'לי איננו זמר טוב". סוכנות הידיעות AP דיווחה: "להט? כן. עוצמה? לא. למרות הרגש והדיוק בטונים, קולו של בוצ'לי הוא בעל איכות ירודה, ואף פעם לא נפתח ממש". מבקרים רבים נוספים בעולם המוזיקה הקלאסי היו שותפים לביקורת ברוח זו, כמו אנדרו קלמנט בגארדיאן הבריטי, ואן מידג'ט.
חיים אישיים
בוצ'לי פגש את אשתו הראשונה, אנריקה, בתקופה שבה עבד כפסנתרן ברים. הזוג התחתן ב-1992 ונולדו להם שני בנים. הם התגרשו ב-2002.
במרץ 2014 נישא לוורוניקה ברטי ולהם בת.
ג'יימס בלאק
ג'יימס בלאק (באנגלית: James Black; 6 במרץ 1793 - 21 ביוני 1872) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13, ולאחר מכן ה-16, של מדינת פנסילבניה. בלאק דגל בדמוקרטיה ג'קסונית.
ביוגרפיה
נולד בעיר ניופורט שבפנסילבניה, בשנת 1793. כיהן כחבר בית הנבחרים של פנסילבניה בין השנים 1830-1831. בלאק נבחר לקונגרס ה-24 של ארצות הברית, לאחר שחבר הקונגרס ג'סי מילר, התפטר ממנו.
הוא כיהן בשופט משנה במחוז פרי, בין השנים 1842-1843. בלאק נבחר לקונגרס ה-28, ולאחר מכן גם לקונגרס ה-29, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
נפטר בניו בלומפילד שבפנסילבניה, בשנת 1872, ונקבר בבית העלמין ניו בלומפילד.
פוקרסטארס
פוקרסטארס (PokerStars) הוא חדר פוקר מקוון, הגדול בעולם. החברה, ששוויה נאמד ב-3–4 מיליארד דולרים, רשומה באי מאן, המשמש כמקלט מס.
לאחר החקיקה נגד הימורים מקוונים בארצות הברית, החליטו ראשי פוקרסטארס להמשיך ולקבל הפקדות משחקנים אמריקניים, בטענה כי פוקר הוא משחק מיומנות, ולא משחק מזל. פוקרסטארס, שעוד קודם לכן היה חדר הפוקר השני בגודלו בעולם, נכנסה לוואקום שהשאירו אחריהם חברות ההימורים הציבוריות (בעיקר פארטיגיימינג), שהפסיקו לקבל הפקדות משחקנים אמריקניים. המהלך הניב לחברה רווחים המוערכים במאות מיליוני דולרים, והפך אותה לחדר הפוקר המקוון הגדול ביותר בעולם. פוקרסטארס מציעה מגוון משחקי פוקר, כגון טקסס הולדם ואומהה הולדם.
כמו כל חדרי הפוקר באינטרנט, פוקרסטארס מרוויחה את כספה משני מקורות עיקריים: גביית עמלה ("רייק") בכל סיבוב משחק, ודמי רישום לטורנירים נושאי פרסים. פוקרסטארס הוא אתר הבית של אליפות העולם בפוקר מקוון, טורניר שהשחקנים המסיימים במקומות הראשונים בו, זוכים במאות אלפי דולרים כל אחד.