cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבול ירדן–ישראל
הסכם השלום בין ישראל לירדן
במסגרת ההסכם הוסכם על גבול משותף שהתוואי שלו הוא תוואי זרימת נהר הירדן. במקרה של שינוי בתוואי הזרימה הוסכם שהגבול ייקבע מחדש לפי התוואי. ישראל מסרה לירדן אדמה בשני מוקדים: בערבה ובאי קטן בנהר הירדן. בנהר הירדן, "אי השלום" הפך לאזור חיץ המאפשר שהייה לשתי המדינות. באזור זה נמצאים הסכרים של תחנת הכוח בנהריים. בערבה נמסרו כ-300 קמ"ר, לאחר שהירדנים דרשו 380 קמ"ר. הירדנים ביקשו שטחי קיבוצים, אולם המדינה מסרה להם שטחים בלתי מעובדים במקומם, זאת לאחר שהירדנים טענו שישראל זלגה מעט מעבר לקווי שביתת הנשק של 1948. הזליגה לא הוכחה שכן הגבול לא סומן לפני המלחמה בקואורדינטות מדויקות, ואף על פי כן, ישראל הלכה לקראת ירדן. כמו כן נקבעו הסכמי חכירה לחלק מהשטחים במובלעת צופר בערבה ובנהריים. ההסכם קבע גם את "הגבול המינהלי בין ירדן לבין השטח שבא לשליטת הממשל הצבאי הישראלי ב-"1967, והוסיף כי "כל טיפול בקו זה יהיה בלא קביעה מוקדמת באשר למעמד שטח זה". קטע הגבול מעין גדי ועד בית שאן לא סומן, מפני שירדן טענה שהרשות הפלסטינית צריכה להיות שותפה בקביעת גבול זה.
ב־1995, בעקבות הסכם השלום, נקבעו 124 עמודי גבול שהוצבו לאורך הערבה בין חוף מפרץ אילת לבין בריכת המלח הדרומית בערבת סדום. נקודת ההתחלה של קו הגבול על חוף מפרץ אילת שימשה ב־1996 נקודת המוצא לגבול הימי שנקבע בין ישראל לירדן. עמודי הגבול נמדדו ותועדו בקואורדינטות מחייבות על ידי צוות המומחים המשותף ישראל־ירדן, שהוקם ב־1994 ערב הסכם השלום להכנת התוויית הגבול בהסכם השלום. מסמכי התיעוד הוכנו ונחתמו בשנים 1996, 1998 ו־2000.
בנובמבר 2019 אי השלום ומובלעת צופר הוחזרו לירדן בעקבות סיום החכירה של השטח.
תקריות בגבול ישראל-ירדן לאורך השנים
מלחמת ההתשה בבקעת הירדן התרחשה בשנים 1967–1970 לאורך גבול ישראל-ירדן, במקביל למלחמת ההתשה שניהלו ישראל ומצרים סביב תעלת סואץ. במלחמה זו התעמתה ישראל מול ארגוני הטרור הפלסטינים ומול ממלכת ירדן. ארגוני הטרור הפלסטיניים, שנדחקו על ידי פעולות מערכת הביטחון הישראלית משטחי הגדה המערבית של הירדן אל שטחי הגדה המזרחית (ממלכת ירדן), החלו בביצוע פעולות נגד יישובי עמק בית שאן ובקעת כנרות שכללו: ירי מרגמות, מיקוש, חדירות ליישובים, ירי נשק קל ופעולות חבלה נגד אזרחים וכוחות צה"ל. צה"ל הגיב גם בצורה הגנתית: יצירת קו הגנה לאורך נהר הירדן שכלל גם (בפעם הראשונה בצה"ל) גדר מערכת, וגם בצורה התקפית של פעולות פשיטה מעבר לנהר הירדן, שהנרחבת שבהן הייתה פעולת כראמה באביב 1968. גם צבא ירדן השתתף בלחימה; לרוב, בדרך של השתתפות בימי קרב ארטילריים שהתפתחו לעיתים בגזרה וגם בעת שכוחות צה"ל פשטו אל תוך שטח ירדן.
הטבח בנהריים
ב-13 במרץ 1997 באי השלום בנהריים על גבול ישראל–ירדן נעשה פיגוע חמור על ידי חייל ירדני, במהלכו נרצחו שבע נערות ישראליות ונפצעו ארבע נערות ומורה אחת.
יישובים ישראלים
אילת, יטבתה, גרופית, קטורה, לוטן, צופר, יהל, פארן, צוקים, עין יהב, חצבה, עידן, עין תמר ונאות הכיכר.
יישובים ירדניים
עקבה, פייפה, א-סאפ, אל-מזרעה.
מעברי הגבול בין ישראל לבין ירדן כיום
כיום פעילים בגבול ישראל – ירדן שלושה מעברי גבול:
מלוגושץ'
מלוגושץ' (בפולנית: ) היא עיירה במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
מלוגושוץ' נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1259 הוחרבו ביצוריה במהלך פשיטת המונגולים. בשנת 1408 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1863 נערך בעיירה קרב מרכזי במרד ינואר, וכעונש על השתתפות תושבי המקום במרד, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.
יהודי מלוגושץ'
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-760 יהודים, כשליש מתושביו. עם כיבוש היישוב בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובתחילת שנת 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב, תוך שוד רכושם.
מספר יושבי הגטו הגיע בשנת 1942 לכ-1,130 איש, עם הבאת יהודים נוספים אליו. לאחר הפיכת הגטו לסגור, התפשטו בו מגיפות.
ב-28 באוגוסט 1942 גורשו רוב יושבי הגטו שביישוב לגטו ינדז'יוב, וממנו שולחו כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה. מספר בעלי מקצועות יהודים שהושארו ביישוב שולחו ממנו כעבור זמן מה למחנה עבודה.
פנטסיה על נושא רומנטי
פנטסיה על נושא רומנטי הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1977 שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'. סרט זה היה ניסיונו השני והאחרון של לוין בתחום הקולנוע (לאחר "פלוך" בבימוי דן וולמן מ-1972). התסריט המלא לסרט יצא לאור במסגרת האוסף "אחרון" שיצא לאחר מותו של לוין.
עלילה
הסרט עוסק בחייו העגומים והקומיים של יעקב קולף (אלכס מונטה), אדם פשוט ואפרורי, בחברו קריצר (נסים עזיקרי) רודף הנשים ובגלוסקא (רות סגל) המאוהבת בקולף אך אינה זוכה לאהבתו. לאחר מות אמו מחליט קולף שאין טעם לחייו ומנסה להתאבד, אך ברגע האחרון מגיעה כריסטינה, מלכת שוודיה, שבאה לישראל כדי למצוא חתן, ומצליחה להציל אותו ממוות. היא מנסה לשכנע אותו שיש טעם בחיים, אך לבסוף נוטשת אותו לטובת נסיך ספרדי (דודו טופז).
ביקורת ופרסים
למרות הערכת המבקרים, לא זכה הסרט להצלחה כלכלית. נדב הולנדר, בביקורת שנכתבה עם צאת הסרט ב-DVD, טוען כי הסרט "אינו פסגת יצירתו של לוין, וניכר בו המאמץ להשתלב במדיום הקולנועי הלא מוכר. אבל הלויניות נמצאת בו בכל רגע ובכל משפט, והיא משעשעת, מדכאת ומקסימה כהרגלו." הסרט זכה בחמישה פרסים בתחרות הישראלית לסרטים לשנת 1977 בקטגוריות:
כתיבת התסריט
בתחילה תכננו לוין, ויטק טרץ' ודני טרץ' להתבסס על התסריט "קולף" או בשמו האחר "פנטזיה על נושא שוודי", שנכתב בספטמבר 1975 והיה הגרסה השלישית לתסריט. הדבר לא היה מעשי לנוכח התקציב שעמד לרשותם ועל כן שכתב לוין את התסריט עד לגרסתו התשיעית, ושינה אותו מהותית. בנוסף לכך קיצורים שהוכנסו לסרט מכורח המציאות יצרו גרסה חדשה בפועל שהיא למעשה העשירית ועל פיה התסריט שוכתב לאחר מעשה.
יוכבד וינפלד
יוכבד (ג'וקי) וינפלד (נולדה ב-15 ביולי 1947) היא אמנית, מורה לאמנות ומפתחת תערוכות הפעלה חינוכיות לילדים.
וינפלד נחשבת כפורצת דרך לעיסוק במורשת יהודית-דתית ובשואה, תוך שימוש באמצעים עכשוויים.
ביוגרפיה
יוכבד (ג'וקי) וינפלד נולדה כאווה ארנסט בעיר לגניצה בשלזיה, פולין למשפחה חילונית וגדלה בוורוצלב, גם כן בשלזיה.
לפני מלחמת העולם השנייה היה אביה, נתן ארנסט, חניך גורדוניה, יצרן מצליח של חולצות גברים בעיר פְּשֶׁמִישְׁל, בגליציה, פולין, ואמה, קלרה, סיימה את לימודיה בבית ספר מקצועי מקומי עם פרוץ המלחמה.
הוריו של נתן נורו בידי הנאצים והוא עצמו עבר את שארית המלחמה במחבוא. קלרה השיגה מסמכים מזויפים, התחזתה לארית ועבדה כמנהלת משק בביתו של קצין אס אס שהוצב בפולין. נתן וקלרה נפגשו ונישאו אחרי המלחמה.
ב-1957 היגרה משפחת ארנסט לישראל, ולאחר שהות של מספר חודשים בתל אביב, התיישבה בגבעתיים. אווה, כעת יוכבד, הייתה ילדה מחוננת שהצטיינה במיוחד בציור, משחק וכתיבה. בהיותה בת שש עשרה, לקח אותה האמן רפי לביא תחת חסותו, ובטרם מלאו לה עשרים, הוצגו עבודתיה לצד אלו של מורה בתערוכות קבוצת +10.
ב-1967 נישאה לדוד וַיְנְפֶלְד, באותה עת דוקטורנט באוניברסיטה העברית בירושלים ויהודי שומר מצוות, ב-1977 הנישואים הסתיימו בגירושים. ב-1980 וינפלד התחתנה עם סטיבן כשר (Steven Kasher) ועברה לניו יורק, בה היא מתגוררת מאז ועד היום (2016). ב-1985 נולדה בתה טליה כשר. הזוג התגרש ב-1993.
וינפלד למדה במדרשה לציור ואמנות, כשזו הייתה בתל אביב ובו-זמנית באוניברסיטת תל אביב (1965-67), באוניברסיטה העברית (67–69) וקיבלה תואר מוסמך מאוניברסיטת קייפטאון בדרום אפריקה.
היא לימדה באגף הנוער של מוזיאון ישראל, בבצלאל, במדרשה לציור ולאמנות ובבית הספר לאמנות ע"ש מיכאליס באוניברסיטת קייפטאון.
וינפלד פיתחה תערוכות הפעלה חינוכיות באגף הנוער במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון היהודי של ניו יורק (The Jewish Museum) ובמוזיאון לילדים בניו יורק (Children’s Galleries for Jewish Culture), שהייתה שותפה-מייסדת שלו ב-1995 ואותו ניהלה עד 2011, שנת סגירתו.
אמנות
ב-1969 וינפלד הציגה את עבודותיה המוקדמות בתערוכת יחיד בגלריה מבט בתל אביב. הציורים עסקו בהנגדת יסודות קשים ורכים ובהכלת צורות ביומורפיות דמויות בשר וחלקי גוף בגבולות גאומטריים. רוב מבקרי האמנות התייחסו לתערוכה בבוז.
במשך שלוש השנים הבאות, וינפלד המשיכה לעסוק בניגודים. עבודותיה הוצגו במספר תערוכות קבוצתיות, וב-1972 בתערוכת יחיד בגלריה בר-כוכבא בתל אביב. עבודות אלו עסקו גם הן בהנגדת יסודות קשים ורכים, אם כי הפעם, הניגודים היו סיגנוניים. המבקרים היו חלוקים בדעותיהם לגבי התערוכה. ראובן ברמן כתב בידיעות אחרונות ובג'רוזלם פוסט:
ב-1973, בעקבות מות אמה ומלחמת יום הכיפורים, במאמץ להשתחרר מרישום וירטואוזי ומתוך צורך להגיב לבשר המצולק ולחברה הפצועה, וינפלד החלה לפצוע נייר באמצעות קריעה ותפירה, ולעיתים הוסיפה שער, פיסת ענפים שבורים, תחבושות ושירבוטים. "רישומים" אלו נתפשו כאירוטיים ונשיים, אם לא פמיניסטיים. תפירת נייר ובד פילסו את דרכה לעניין מחודש בבשר וגוף. ב-1974, בתערוכת יחיד בגלריה דבל, וינפלד הציגה את עבודותיה התפורות, ביניהן שתי סדרות של חלקי גוף תפורים: ידיים תפורות ופנים תפורים. עבודות אלו שהיו למעשה תצלומים תפורים שצולמו מחדש, הובילו לעבודות שהפגינו פחות עניין באסתטיקה וסגנון והפכו ליותר מושגיות בטבען, ביניהן הסדרה "קווים לדמותי", שתרגמה אירועים אוטוביוגרפיים לקווים, כגון קווי כף היד, או קווי המסע מפולין לישראל. העיסוק בתפרים ובחלקי גוף תפורים הניעו מספר מבקרים לשייך את עבודתה של וינפלד לתחום אמנות הגוף, ולראותה כפמיניסטית בתוך תחום זו.
בעקבות התעניינותה בסינסתזיה ובתפישת האמנות כ"ביטוי למה שלא ניתן לביטוי באופן אחר", וינפלד החלה לחקור את יכולתה של אמנות חזותית להעביר תחושות גופניות, כגון תחושה של רעב, או כאב בשורשי השיער. ב-1975 הוצגו עבודות אלו בגלריה דבל בתערוכת יחיד בשם "כאבים". לכל אחת מהעבודות היו שלושה מרכיבים. א. טקסט מדעי המסביר את התחושה, ב. טקסט ואיור המספרים על התחושה, ג. אובייקט תלת־ממדי המנסה לגרום למתבונן לחוש את התחושה המתוארת. פרט ליגאל צלמונה, רוב המבקרים לא הבינו את משמעות העבודות וטענו שהנושא אינו ראוי לעיסוק אמנותי. צלמונה:
ב-1976, בתערוכת יחיד בגלריה דבל, וינפלד הציגה תצלומים תפורים נוספים ומספר עבודות מושגיות, ביניהן סדרת התצלומים "חור בסדין" והסדרה "קו משפחתי." כחלק מהתערוכה, בעקבות קריאת "קיצור שולחן ערוך" לרבי שלמה גאנצפריד, יצרה וינפלד סרט ו"מיצג" (1976) בהשראת טקסטים מהספר, אותם ראתה כמעוררים ופיוטיים. המיצג עסק בדימויים חזותיים מיתיים של איסורים ופולחנים המבוססים על דיני טוהרה ואבלות. בסביבה אמנותית שהסה מלהזכיר את השואה והדת היהודית, הייתה זו אחת הפעמים הראשונות שאמן השתמש במורשת היהודית כהשראה למה שנחשב באותה עת לאמנות אוונגרדית. מאיר רונן כתב על התערוכה ב־ARTnews:
ב-1979 וינפלד פנתה לעסוק בדימויי זיכרון ראשוניים ובדרכים שהם משתנים ומופיעים מחדש בזיכרון. בתערוכת היחיד שלה במוזיאון ישראל הציגה עשר עבודות מורכבות, כל עבודה מורכבת מזיכרון ילדות המיוצג בטקסט הכתוב בקול של ילד, תצלומים של וינפלד בתחפושות שונות, עבודות תלת־ממדיות ומשטחים מצוירים. סטפני רחום, אוצרת התערוכה כתבה בקטלוג:
ב-1981, בתערוכת יחיד, "סיפורים לילדים קטנים" בגלריה גורדון בתל אביב, וינפלד הציגה סדרת עבודות המבוססות על זכרונות סיפורים ואמירות של אמה. בדומה לעבודות ב-1979, כל עבודה כללה טקסט, צילומים של וינפלד בתחפושות ומרכיבים פיסוליים.
ב-1982, בתערוכת יחיד "משפטים" בגלריה גורדון בתל אביב, וינפלד הציגה ציורים המבוססים על משפטים שונים. בניגוד לעבודותיה הקודמות, המרכיבים השונים בכל עבודה "התרחשו" על משטח אחד.
ב-1991 בתערוכת יחיד בגלריה בוגרשוב בתל אביב, וינפלד הציגה שתי סדרות של עבודות. הסדרה "אמירות שדופות" מבוססת על אמירות של הורים בארצות הברית, כגון, "You will always be my baby" או "Shall I kiss it better?". העבודות, שבמרכז כל-אחת מהן ציור מועתק של מדונה וילד, מנגידות דימויים המבטאים את רצון ההורה להגן על ילדו, עם דימויים המתארים את חוסר היכולת לממש רצון זה. העבודות בסדרה השנייה מבוססות כולן על המשפט "History, it seems, for the initiated consists of just a few words.” כל אחת מן העבודות כוללת ציור של כלי כגון, סכין, סכין גילוח, כד חלב על רקע זהב, לידו תצלום מבוים של וינפלד, אובייקט פיסולי וציור מופשט גדול, עליו כתובים המשפט המאחד ושורה של מילים הנגמרות ב-etc. המלה האחרונה בכל עבודה היא "War". את התערוכה אצרה אריאלה אזולאי-ערמון, שגם כתבה את המאמר בקטלוג המלווה את התערוכה:
עבודותיה של וינפלד כלולות באוספיהם של מוזיאון ישראל בירושלים, מוזיאון תל אביב, Hamburg Kunsthalle בגרמניה, מוזיאון חיפה לאמנות, ובאוספים פרטיים שונים בארץ ובעולם.
אפנון תדר
אִפְנוּן תֶּדֶר (באנגלית: Frequency Modulation; בקיצור: FM) הוא שיטת אפנון שבה מידע מיוצג באמצעות שינויים בתדר של הגל הנושא. (בהשוואה ל-AM שבו המשרעת של הגל הנושא משתנה והתדר נשאר קבוע).
בשל שינויי התדר, השימוש ב-FM דורש רוחב סרט גדול יותר לעומת ה-AM. עם זאת, משום שהרעשים בדרך-כלל פוגעים במשרעת של הגל ולא בתדר שלו, לא חלה פגיעה בייצוג של האות המקורי. לפיכך מקלטי FM חסינים יותר להפרעות, ולשינויים בעצמת (משרעת) האות הנקלט. תוצאה נוספת של תכונה זו היא שמקלטי FM מסוגלים לקלוט בבירור את האות החזק מבין שתי תחנות המשדרות באותו תדר (תופעה הנקראת "תופעת הלכידה").
שימושים
אפנון תדר נפוץ בשידורי הרדיו, בעיקר בתחום ה-VHF. בתרבות הפופולרית דבק הכינוי "FM" לתחום התדרים שבין 88MHz ל-108MHz המשמש לשידורי רדיו (המאופננים באפנון תדר). החל משנת 1960, קיימים שידורי סטריאו בתחום ה־FM. אין מניעה טכנית או עקרונית לבצע שידורים אלו גם בתחום ה-AM, אך משום שהסטריאו דורש רוחב סרט גדול יותר, ובגלל הקצאת התדרים הרחבה יותר לתחום ה-FM, היה זה טבעי להשתמש בתחום ה-FM לשידורי הסטריאו.
על-מנת לשדר סטריאו, בשלב הראשון מחשבים את הסכום וההפרש בין שני הערוצים (הימני והשמאלי). בשלב השני מאפננים את ערוץ ההפרש באפנון משרעת בתדר הנמצא מחוץ לתחום השמיעה של בני האדם. בשלב השלישי, סכום ערוץ ההפרש (המאופנן) וערוץ הסכום עוברים אפנון תדר כרגיל. מקלטים ישנים יקלטו את האות ויתעלמו מהמידע הנוסף (ערוץ ההפרש המצוי בתדרים גבוהים ולא מעניינים מבחינת המקלט הפשוט). מקלטים חדשים יזהו את הימצאותו של ערוץ ההפרש ויפיקו אות סטריאופוני.
גרסה צרת סרט של האפנון משמשת לתקשורת קולית במכשירי קשר רגילים.
מרבית מכשירי הוידאו האנלוגיים משתמשים באפנון תדר כדי לשמור את ערוץ הבהירות של הסרט המוקלט.
היסטוריה
ב-6 בנובמבר 1935 הציג אדווין ארמסטרונג את רעיון אפנון התדר בעבודתו "A Method of Reducing Disturbances in Radio Signaling by a System of Frequency Modulation" ("שיטה להקטנת הפרעות באיתותי רדיו בעזרת מערכת אפנון תדר") אותה הגיש למכון למהנדסי רדיו ("Institute of Radio Engineers"). בשנת 1938 מהנדסי ג'נרל אלקטריק חקרו תופעת לכידה, שלא הייתה קיימת באפנון משרעת.
בשנת 1940 הוקצה בארצות הברית תחום התדרים של 50-42MHz (מגה-הרץ) עבור שידורי FM. כעבור כמה שנים, עלתה ההצעה להקצות תדרים נוספים באזור ה־50MHz. ההצעה הועלתה על ידי מחלקת ה-FM של הוועדה לתכנון טכני בנושאי רדיו (The Radio Technical Planning Board) אבל לא התקבלה על ידי כלל הוועדה, לצערם של כ־400 אלף בעלים של מקלטי FM. הסיבה להחלטה זו היא עדותו של קנת נורטון, מהנדס אשר טען שפעילות כתמי שמש, המגיעה לשיא אחת ל־11 שנה, תגרום להפרעות קשות לאות ה-FM. נורטון מעולם לא הסביר מדוע אותות טלוויזיה, המשודרים באותם תדרים, לא ישובשו על ידי התופעה. המלצת הוועדה לוועדת התקשורת הפדרלית (Federal Communications Commission), אשר לה ייעצה בעניינים אלה, להעביר את שידורי ה-FM לתחום 100 MHz התקבלה ותדרי ה־FM הועברו לתחום ה־88-106MHz ביוני 1945. שינוי זה הגדיל את מספר "ערוצי" ה־FM מ-40 ל־100 אולם הפך את כל המקלטים הישנים לחסרי תועלת. אדווין ארמסטרונג החל לנהל את מאבקו נגד ההחלטה עוד ב-1944 בעזרת צעדים משפטים ובפנייה לקונגרס האמריקני, צעדיו המשפטיים נכשלו והקונגרס לא סיפק יותר ממס שפתיים.
בשנת 1960 הופיעה טכנולוגיית ה־FM סטריאו שאיפשרה לבעלי מקלטים מתאימים לקלוט סטריאו, ועדיין הייתה תואמת למקלטי המונו הישנים.
שידורי ה-FM בישראל החלו לראשונה בדצמבר 1966.
אופן הפעולה
ברצוננו לשמור מידע מסוים, אשר נקרא אות המידע, בצורה שונה (ראו ערך אפנון להסבר על הסיבות בגללן נחוץ שינוי מעין זה ועל שינויים אפשריים אחרים). בשרטוט, אות המידע הוא האות האדום, גודלו בכל נקודה הוא המידע אותו נרצה לשמור. האות הנושא (הירוק) הוא אות מחזורי בעל תדר גבוה. אפנון תדר הוא הוספת גודל אות המידע (מוכפל בקבוע ידוע) לתדר האות הנושא. כפי שניתן לראות בשרטוט, האות המאופנן (הכחול) אינו מחזורי ומהירות השינוי שלו (קרי התדר הרגעי) משתנה - לפעמים השינויים מהירים ולעיתים איטיים. ניתן לראות כי האזורים שבהם האות המאופנן בעל תדר גבוה יותר, הם האזורים שבהם אות המידע הוא בעל ערכים גבוהים - ולהפך. כשנרצה לשחזר את האות המקורי, נמדוד את מהירות השינוי של האות המאופנן ונחסיר ממנה את התדר המקורי (הידוע) של האות הנושא ונקבל את גודל אות המידע. כל תחנה מקבלת תחום תדרים משלה ובתוך תחום זה היא משנה את התדרים. תחום התדרים הזה הוא קטן בהרבה מהתדר עצמו ולכן עדיין אפשר לברור בין תחנות.
ייצוג מתמטי
נציב: כאשר נקרא סטיית התדר, המתאר עד כמה יכול להשתנות התדר הרגעי של האות המאופנן.
ולכן:
נראה לכאורה כי תחום התדרים שאותם תופס שידור המאופנן באפנון תדר הוא אולם אין זה כך. תחום התדרים הרגעיים של האות שונה ממרכביו הספקטרליים הדומיננטיים, כלומר – תחום התדרים המרכיבים שידור FM הוא אינסופי, אולם עצמת התדרים דועכת (עד כדי הזנחה) בצורה חדה כאשר מתרחקים מהתדר המרכזי.
ניתוח מתמטי של אות מאופנן FM בתחום התדר עבור אות מידע כלשהו הוא מסובך ביותר. לקבלת דרישת רוחב סרט מקורבת ניתן:
פסטיבל מחול כרמיאל
פסטיבל מחול כרמיאל הוא פסטיבל מחול וריקודי עם שנתי המתקיים בעיר כרמיאל מדי קיץ.
היסטוריה
הפסטיבל הוא פרי יוזמתו של ברוך וונגר, ראש העירייה הראשון של כרמיאל, והוא נוסד בשנת 1988 על ידי שניים מגדולי מחברי ריקודי העם בארץ, יונתן כרמון ותרצה הודס. הודס הייתה גם ממארגני כנס מחולות העם בדליה הנחשב ל"אבי" פסטיבל מחול כרמיאל. אורכו של פסטיבל המחולות הוא שלושה ימים, ובמהלכו גודשים את העיר המוני אנשים, הצופים במגוון רב של הופעות רקדנים מישראל ומרחבי העולם.
לצד ההופעות בסגנונות המחול השונים, מתקיימות הרקדות רבות, הפתוחות לכל, וכן השתלמות שנתית למרקידים המגיעים ממדינות אחרות. נוסף על אלה מתקיימות במהלך הפסטיבל שלוש תחרויות: תחרות הכוריאוגרפיה המרכזית על-שם אייל בן יהושע ליצירה ללהקת מחול פולקלוריסטי, תחרות הג'אז ותחרות לבחירת הריקוד המוצלח ביותר לאותה שנה (כאשר בתחרות השנייה מתמודדים ריקודים אשר חוברו לצורך הרקדות של הקהל הרחב).
בתפקיד המנהל האומנותי של הפסטיבל שימש ב-12 שנותיו הראשונות יונתן כרמון. מאז שנת 2000, משמש בתפקיד שלמה ממן. מנכ"ל הפסטיבל לאורך כל שנותיו הוא אהרון סלומון. יו"ר עמותת הפסטיבל (בהתנדבות) הוא שלום כרמי.
בשנת 2022 בתפקיד המנהל האמנותי של הפסטיבל שימש גדי ביטון.
פסטיבל המחולות מתקיים במספר במות ברחבי כרמיאל, בבמת האמפיתיאטרון הגדולה, באצטדיון, בפארק אופירה, בהיכל הספורט הורוביץ ובהיכל התרבות, אשר נמצאים באזור הנחשב לקריית הפסטיבל. מופעי מחול רבים מוקדשים להוקרה ולהצדעה למלחינים רבים וגדולים מהארץ, כגון סשה ארגוב, נעמי שמר אביהו מדינה ויצחק נבון.
ג'ורג' גוטלמן
ג'ורג' גוטלמן (בצרפתית: Georges Gutelman; 6 בדצמבר 1938 – 5 בנובמבר 2019) היה ניצול שואה, מהנדס ואיש עסקים יהודי-בלגי, בעליה של חברת התעופה טי-אי-איי, שנודע בשל חלקו הרב במבצע משה להעלאת יהודי אתיופיה, במסגרתו הטיס ללא תמורה כ-6,500 מהעולים מסודאן לישראל.
קורות חיים
גוטלמן נולד להורים שהיגרו מפולין לבלגיה והתיישבו באזור העיר לייז'. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לבלגיה, החביא אביו של גוטלמן את שני בניו אצל משפחות נוצריות, וכך ניצלו חייהם. אמו נרצחה באושוויץ.
בשנת 1963 הוסמך גוטלמן כמהנדס באוניברסיטת לייז', בלייז'. הוא נשא לאישה את אלין.
בשנות ה-70 של המאה העשרים הקים גוטלמן חברת תעופה, חברה לטיסות שכר בשם טי-אי-איי (Trans European Airways - TEA), שנחשבה לחלוצת טיסות השכר (צ'רטר) באירופה ובהמשך הטיסה צליינים מצפון אפריקה למכה. בבעלות החברה היו 250 מטוסים.
גוטלמן נהג להביא את מטוסיו לטיפול בתעשייה האווירית לישראל ועם הזמן היה לאחד מאותם יהודים שמדינת ישראל סומכת עליהם לביצוע כל מיני משימות חשאיות, כגון הטסת משלוחי נשק.
מבצע משה
גוטלמן תרם למשימה את מטוסי החברה וטייסיה. הטיסות, במטוסי בואינג 707, יצאו מח'רטום ונחתו בתום חמש שעות בבריסל, המטוסים תודלקו והמשיכו מיד לישראל. מישראל יצאו המטוסים לקפריסין ומשם המריאו לחרטום. המבצע נמשך כחודש. בדרך זו הצליחו מטוסיו של גוטלמן לבצע 35 טיסות ולהביא לישראל 7,000 עולים.
כ-200 מעובדי חברת התעופה היו שותפי סוד, אבל אריה דולצין, יו"ר הסוכנות היהודית, גילה את הסוד לקבוצה של תורמים בקנדה. אלה פרסמו את הדבר באחד הביטאונים שלהם ומשם התגלגל הסיפור ל"ניו יורק טיימס". ב־3 בינואר 1985 התראיין יהודה דומיניץ, לביטאון "נקודה" ואמר: "רוב יהודי אתיופיה כבר באו לישראל". כל שותפי הסוד היו בהלם. זו לא הייתה פליטת פה, פשוט הודעה רשמית של אחד האנשים המעורבים ביותר במבצע. נומיירי, שהראיון הובא לידיעתו, הורה להפסיק את המבצע.
בהמשך, ראש ממשלת ישראל שמעון פרס אישר במסיבת עיתונאים כי מגיעות טיסות מסודאן וביקש מהנוכחים שלא לדבר על הנושא. המבצע נעצר. 15 טיסות לא הספיקו להמריא.
עולי הרגל למכה הפסיקו לטוס במטוסיו של גוטלמן, גוטלמן קיבל איומים על חייו, לילדיו הוצמדו מאבטחים, ובסופו של דבר חברת התעופה שלו פשטה את הרגל.
המשך חייו
בשנת 2010 קיבל גוטלמן פרס כבוד ממכללת רופין.
בשנת 2011 עלה עם רעייתו אלין (קוקו) לישראל והם התיישבו בתל אביב.
בני הזוג תרמו כספים לניצולי שואה נזקקים.
בשנת 2018 נפגש אפרים הלוי, לשעבר ראש "המוסד", עם גוטלמן שחלה באלצהיימר והודה לו על תרומתו להעלאת יהודי אתיופיה.
גוטלמן נפטר ב-5 בנובמבר 2019.
S-125 נייבה
S-125 נייבה/פצ'ורה (ברוסית: С-125 Нева/Печора; בקוד דיווח נאט"ו: SA-3 Goa) היא מערכת טילי קרקע-אוויר (טק"א) דו-שלביים נייחת לגובה ולטווח בינוני מתוצרת סובייטית.
המערכת הייתה נפוצה ביותר ונמכרה לרוב מדינות הגוש הקומוניסטי, מדינות ערב ואפריקה ומטרתה הייתה להשלים את מעטפת הכיסוי של מערכת ה-SA-2 הוותיקה ממנה בכך שאיפשרה יירוט גם בטווחים ובגבהים נמוכים יותר וכן התאפיינה ביכולת תמרון טובה יותר של הטיל. המערכת פותחה כחלק מתורת הלחימה הסובייטית למתן כיסוי של טילי קרקע-אוויר משולב של סוללות טילים בעלי מעטפות ביצועים מגוונות כנגד מטוסי אויב.
המערכת נכנסה לשירות בשנת 1961 ונפרסה באתרים שונים סביב מוסקבה. בשנת 1964 פותחה גרסה M המשודרגת. ומאוחר יותר גרסה M1.
תיאור המערכת
סוללות טילי SA-3 מאורגנות לרוב ב"חטיבות טק"א כבדות" הכוללות 4-6 סוללות SA-3 ו-SA-2. נוכח ממדיהם הפיזיים הגדולים של המכ"ם ושל הטילים, רמת הניידות של המערכת נמוכה יחסית וזמן העתקת מיקומה של סוללת טילי SA-3 הוא מספר שעות. מהירות הנסיעה המרבית של חלקי המערכת היא כ-30 קמ"ש.
טיל
הטיל הנמצא בשימוש במערכת ה-S-125 הוא ה-V-600 או ה-V-601 המשופר. ל-V-600 יש טווח של כ-15 ק"מ והוא בעל ראש קרב במשקל 60 ק"ג, לדגם המשופר יותר, V-601, יש טווח מקסימלי של 35 ק"מ והוא בעל ראש קרב במשקל 70 ק"ג.
מכ"ם
המכ"מים המשמשים את מערכת ה-SA-3 הם:
סוללת טילי SA-3 כוללת מנ"א (מרכז ניהול אש) שבו מצוי מכ"ם הרכישה אשר עוקב אחר המטרה (קוד דיווח נאט"ו "Low Blow") ואנטנות שידור אותות הפיקוד והעקיבה אחר הטיל, סביב המנ"א ממוקמים משגרי הטילים כאשר על כל משגר ארבעה טילים דו שלביים. מכ"ם הגילוי האווירי אשר צמוד לסוללות טילי SA-3 הוא המכ"ם P-15 או המכ"ם P-19.
תהליך היירוט מתחיל בהעברת נתוני מטרה ממכ"ם הגילוי הסוללתי למנ"א. המנ"א מרכישה את נתוני המטרה ועל פי נתוני המטרה משוגר טיל (על פי הדוקטרינה הסובייטית לרוב משוגרים 2 טילים לכל מטרה) לאחר הפרדת הטיל מהמאיץ (בוסטר) מתחיל שלב הניהוג למטרה. הטיל "פסיבי" ומקבל את פקודות הניהוג בשידור רדיו מהמנ"א.
עימותי המערכת מול חיל האוויר הישראלי
בפברואר 1970 הגיעה המערכת במסגרת חיל המשלוח הסובייטי למצרים באניות משא וברכבת אווירית ונפרסה בשלב ראשון סביב קהיר. זמן קצר לפני הגעתם החלו המצרים בהקמת מחפורות לסוללות בסמוך ממערב לתעלת סואץ שצורתן שונה מהמחפורות המוכרות של סוללות טילי ה-SA-2. מפקד חיל האוויר מוטי הוד ביקש בישיבת מטכ"ל לתקוף את הסוללות ולהשמידן מהאוויר אך בקשתו נדחתה מחשש לפגיעה בצוותים הסובייטיים שהפעילו אותם. במקום זאת התקבלה החלטה למנוע מהמצרים מלקדם את הסוללות למרחק קטן מ-30 ק"מ מהתעלה כך שלא יפגע חופש הטיסה של חיל האוויר מעל לתעלה. ב-1 במרץ 1970 החל חיל האוויר בתקיפת תחנות מכ"ם החטיבתיות שעמן עתידות לפעול הסוללות וכן הופצצו המחפורות שהיו בבניה. הפצצות חיל האוויר עיכבו את הקמת המחפורות והעתקת הסוללות אל התעלה אך לא מנעו אותה. בדיעבד הסתבר מפרסומים מצריים כי בהפצצות חיל האוויר נהרגו כ-4,000 עובדים אזרחים שהקימו את המחפורות. המערכת השתתפה במלחמת ההתשה במערכים משולבים של טילי SA-2 ו-SA-3 אשר דילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א שבהם הצליחה לצמצם את חופש הפעולה של חיל האוויר באזור התעלה.
עם פריסת המערכת פנתה ישראל לארצות הברית בבקשה למודיעין טכנולוגי אודותיה. אולם גם לאמריקאים הייתה המערכת בלתי מוכרת (המערכת הייתה חדישה ולא השתתפה במלחמת וייטנאם). לנוכח הקושי באיסוף מודיעין אודות הטילים החדשים ממקורות אחרים ובעיקר העדר נתונים אלקטרוניים, ביקש חיל האוויר לבצע פשיטה שבה יושגו חלקי המערכת, מסמכים ואף לשבות מפעילים שלה (בדומה למבצע תרנגול 53). ביצוע הפשיטה, שכונתה מבצע רובינזון וששת, הוטל על סיירת מטכ"ל ונבחרה סוללה מבודדת באזור ספאגה במצרים. לאחר שהונחתו כוחות הסיירת הסתבר כי המצרים גילו את מקום הנחיתה וכן נמצא שהכוח הונחת בטעות במרחק של ארבעה קילומטרים מהיעד. בשל קשיים אלה המבצע בוטל והכוח הוחזר במסוקים מבלי להשיג את המודיעין החשוב אודות המערכת.
במלחמת שלום הגליל כבר הייתה המערכת למיושנת ולחיל האוויר היו האמצעים הדרושים לשיבוש המערכת ולהשמדתה מהאוויר באופן יעיל ללא אבדות כלל.
גרסאות שונות
למערכת קיימת גרסה ימית בעלת קוד דיווח נאט"ו: SA-N-1 Goa. בשנת 2000 פותחה ברוסיה גרסה מתקדמת הנקראת "S-125 פצ'ורה-2". גרסה זו היא תוצאה של שדרוג המערכות הקיימות ברוסיה שהפכו למיושנות והוצאו משרות (בדרך כלל הוחלפו במערכת S-300) וזאת במטרה להפכם לאטרקטיביות לייצוא. ה-"פצ'ורה-2" בעל טווח ארוך יותר, יכולת העסקה של מטרות מרובות ובעל הסתברות להרג גבוה יותר. המשגר הועבר למשאית, דבר ששיפר ניידותן שנחשבה לנמוכה בדגמים הקודמים. מערכת ה-"פצ'ורה-2M" מיועדת גם לירוט טילי שיוט. בין המדינות המפעילות את הדגם המשופר "S-125 פצ'ורה-2M": סוריה, מצרים, לוב ועוד.
מפעילים
מעל 20 מדינות מפעילות את מערכת ה-S-125 נייבה. בין המדינות ניתן למצוא את: אלג'יריה, גאורגיה, וייטנאם, לוב, מצרים, סוריה, קוריאה הצפונית ועוד. בחלק מהמדינות המערכת הוצאה כבר משימוש, ביניהן: הודו, עיראק, רוסיה, רומניה ועוד.
קפאין
קָפֵאִין (מצרפתית: Caféine) הוא חומר פסיכואקטיבי ממריץ ממשפחת הקסנתינים, המצוי בטבע בעיקר בפולי קפה, בעלי תה, בקקאו, בגואראנה, באגוז קולה ובעשב המאטה. קפאין נמצא במאכלים ובמשקאות רבים, כגון שוקולד, קולה, משקאות אנרגיה ועוד. זהו הסם הפסיכואקטיבי הנצרך ביותר בעולם.
מיליארדי אנשים צורכים קפאין מדי יום, בעיקר במשקאות קפה ותה, לרוב על מנת לנצל את התכונות המעוררות של הקפאין.
שימוש
קפאין מעלה לחץ דם ומגביר דופק, ויש המשתמשים בו כמעורר לפני פעילות גופנית. נערכו כמה מחקרים לבדיקת הטענה כי קפאין יכול לשפר ביצועים ספורטיביים, אך הם לא העלו ראיות חד-משמעיות.
בקפאין גם נעשה שימוש לא חוקי כחומר פסיכואקטיבי כאשר מערבים אותו עם סמי רחוב כדוגמת מתאמפטמין וממריצים אחרים.
השפעות שליליות
לאחר תקופה ממושכת של צריכת קפאין, מערכת העצבים המרכזית מפתחת סבילות לסם. השפעותיו נחלשות, והמשתמש צורך כמויות גבוהות יותר כדי להגיע להשפעה המעוררת הראשונית.
במינונים גבוהים קפאין רעיל. למשל, מינון של כ־192 מ"ג קפאין לק"ג משקל גוף (מקביל בערך ל־72 כוסות קפה ביום לאדם) קוטל מחצית מאוכלוסיית הניסוי. תסמיני הרעלת קפאין הם חוסר מנוחה, עצבנות, התרגשות יתר, נדודי שינה, הסמקה ואי סדירות בעיכול והטלת שתן מרובה. התסמינים יכולים להופיע כבר לאחר צריכה פחותה בהרבה, ומשתנים מאדם לאדם. צריכה של יותר מ־1 גרם קפאין ביום (שווה ערך ל־23 כוסות אספרסו) עלולה להביא לתסמינים של עווית שרירים, שטף דיבור ומחשבה לא הגיוניים ופרפור חדרים.
קפאין מפריע לספיגת ברזל בגוף, לכן ארגון הבריאות העולמי ממליץ לנשים הרות ומניקות להגביל את שתיית הקפה לשלוש עד ארבע כוסות ביום בלבד. בארצות הברית ההמלצה היא פחות מ-200 מ"ג ביום לאישה הרה.
פרמקולוגיה
תכונותיו הפרמקולוגיות העיקריות הן גירוי מערכת העצבית המרכזית, גירוי מערכת הנשימה, גירוי קצב הלב והשפעה משתנת קלה.
קפאין חוסם קולטנים לאדנוזין, בתאי מערכת העצבים המרכזית וכן במערכות אחרות בגוף. כאשר אדנוזין נקשר לתא עצב הוא מאט את פעילות התא. תהליך זה מתרחש, בין היתר, בזמן שינה. מולקולות הקפאין, הדומות לאדנוזין, נקשרות לאותם קולטנים אך לא גורמות להאטת פעילות התא. במקום זאת הקפאין חוסם את הקולטנים ומונע את פעילות האדנוזין. הפעילות העצבית המוגברת גורמת לשחרור ההורמון אדרנלין, והוא גורם לכמה תופעות כגון הגברת קצב הלב, עליית לחץ הדם, הגברת זרימת הדם לשרירים, הפחתת זרימת הדם לעור ולאיברים הפנימיים ושחרור גלוקוזה מהכבד.
קפאין הוא מעכב לא בררני לאנזימי פוספודיאסטראז עבור cAMP.
נוסף על כך, קפאין מעלה את רמת המוליך העצבי דופמין במוח ועל כן גורם להתמכרות ולתלות גופנית בשימוש ממושך בו.
זמן מחצית החיים של קפאין משתנה מאדם לאדם, ותלוי בגורמים רבים. עבור בוגרים בריאים הוא בטווח רחב: 3–7 שעות. הוא מעובד בכבד לשלושה מטבוליטים: פרקסנתין (84%), תאוברומין (12%) ותאופילין (4%). לאלה יש השפעות פרמקולוגיות שדומות לקפאין עצמו, והם עוברים שלבי עיבוד נוספים עד להפרשה מן הגוף.
תכולת קפאין במזון
להלן כמויות קפאין ממוצעות במנה על פי כמה מקורות:
One Cold Night
One Cold Night (באנגלית: לילה קר אחד) הוא אלבומה החמישי של הלהקה הדרום אפריקאית סית'ר. הוא יצא לאור ב-11 ביולי 2006.
האלבום מכיל שירים אקוסטיים עם קטעים מההופעה האקוסטית של סית'ר. בנוסף לזה האלבום כולל שירים מאלבומיה של סית'ר מכל הזמנים ורוב השירים הם שירים ש"קיבלו" גרסה אקוסטית מיוחדת. האלבום כולל בנוסף ראיון עם שון מורגן על הלהקה והדיסק.
ארגמנת על שם שונליין-הנוך
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1837 על ידי יוהאן שונליין ובהמשך תיאר תלמידו, אדוארד הנוך את כאבי הבטן ואת ההשלכות על הכליות.
תסמינים קליניים
התסמינים הקליניים כוללים בין היתר:
בדיקת מעבדה
בבדיקת מעבדה ניתן למצוא עליה בטסיות הדם, ושקיעת דם מוחשת. ניתן לראות בבדיקת שתן כי יש פגיעה כלייתית, דם בשתן (המטוריה מיקרוסקופית) וכן חלבון בשתן (פרוטאינוריה).
פרוגנוזה
המחלה חולפת מאליה לאחר 6–16 שבועות, ובמקרים של סיבוך כלייתי ניתנים סטרואידים לטיפול בעור. בנוסף, חשוב לעקוב אחר תפקוד הכליות כדי לוודא שאין התדרדרות.
באנג
באנג (מתאית: บ้อง, "קנה חלול") הוא כלי עישון המורכב מבקבוק ובחלקו התחתון מחובר צינור דק (הנקרא 'מבחנה') אשר בקצהו קונוס (הקרוי 'ראש'). בעת השימוש בו על הבאנג להכיל בתוכו כמות קטנה של מים המשמשים לקירור העשן וסינון חלקיקים כבדים מהעשן. השימוש העיקרי בבאנג הוא עישון קנאביס לתוצריו השונים, וכן בתוצרים ג'אראס וחשיש, אך גם סמים אחרים כדוגמת סלוויה דיווינורום ואף לעישון טבק. עישון בבאנג מתבצע על ידי קביעת החומר לעישון בקונוס ("ראש") שבקצה המבחנה היוצאת מצד הבאנג, שריפתם ושאיפת העשן דרך הפיה.
בשל היותו כלי פשוט ניתן לייצר את הבאנג באופן ביתי מבקבוק פלסטי או מכל דומה, או לרכוש באנג זכוכית. גרסה של באנג הקרויה "באקט" (Bukket) היא ביסודה אלתור ביתי שמרכיביו הם דלי ובקבוק משקה.
עישון באמצעות באנג מביא להשפעה חזקה ומהירה יותר של הסם מאשר בגלגול לסיגריה וזאת בשל כמות הסם הגדולה יחסית הנצרכת בפרק זמן קצר ובנוסף מהסיבה שהחומר הפעיל המרכזי (THC) בקנאביס מתאדה בטמפרטורות גבוהות (צינורית המתכת או הזכוכית מאפשרות הגעה לטמפרטורות גבוהות מאשר נייר). אמצעי זה חוסך את שאיפת הכימיקלים המצויים בנייר הגלגול שנשרף (העשוי על פי רוב מנייר אורז או קנאביס). מרבית החומרים הרעילים הנמצאים בעשן (למשל עשן הטבק המשמש לעיתים לדילול הקנאביס) מסיסים במים (בעוד שמסיסות ה-THC במים נמוכה עד מאד) ומעבר העשן במים מקרר אותו, ומקטין את כמות החומרים המזיקים המגיעים לריאות המעשן. שאיפת העשן החם עלולה לגרום לנזקים ודלקות בקנה הנשימה.
בישראל אישרה הכנסת ב-24 ביוני 2008 תיקון לפקודת הסמים המסוכנים, שבו נאסר ייצורם ושיווקם של כלים המשמשים לצריכת חומרים אסורים, כגון באנג (וזהו גם הכלי היחידי שנכתב בפקודה), ונקבע עונש מאסר של חמש שנים למפר הוראה זו.
ראובן פלגייר
ראובן פלגייר (בספרדית: Rubén Felgaer; נולד ב-4 באפריל 1981 בבואנוס איירס) הוא שחמטאי יהודי-ארגנטינאי בדרגת רב-אמן, שזכה באליפות ארגנטינה בשחמט 5 פעמים.
רב-אמן משנת 2002.
האוסף (אלבום של דין דין אביב)
האוסף הוא אלבום האוסף הראשון והיחיד של הזמרת הישראלית דין דין אביב. את האלבום הוציאה לאור ב-27 באוגוסט 2012 חברת התקליטים הד ארצי. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד. באוסף כלולות כמה רצועות חדשות כמו "נועדנו", "מאחורי השער" ו"על כל עלה נושר (הלוואי הלוואי)".
אנדריי פילאבסקי
אנדריי בוריסוביץ' פילאבסקי (באוקראינית: Андрій Борисович Пилявський; נולד ב-4 בדצמבר 1988 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בזוריה לוהנסק.
קריירה
פילאבסקי התחיל את הקריירה שלו במועדון שכונתי בקייב. בשנת עבר למחלקת הנוער של שחטאר דונצק, אך לא זכה להגיע לקבוצה הבוגרת, ובגיל 17 עבר לארסנל קייב. עם הגעתו, הוא נשלח לשחק בקבוצת המילואים שממנה הגיע לקבוצה הראשונה, אבל אחרי כמה שבועות נפצע והושבת לחצי שנה. בסוף תקופת ההחלמה שוחרר מהמועדון. לאחר שלא זכה לדקות משחק גם בנאפקום ברובארי, עבר בשנת לניווה ויניצה איתה העפיל לליגה השנייה.
בדצמבר הגיע פילאבסקי לישראל וחתם במכבי חיפה. עד מהרה השתלב במועדון ובעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות והגיע לגמר גביע המדינה. ב-27 ביולי 2011 נפצע פילאבסקי במשחק נגד מריבור במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, ולאחר מכן הושאל לבית"ר ירושלים. כאשר חזר מהפציעה מצא את מקומו בהרכב ועזר לקבוצה להישאר בליגה. בעונת חזר למכבי חיפה, וב-17 במרץ 2013 כבש את שערו הראשון בליגת העל, שער הניצחון (0-1) בדקה ה-95 מול בני יהודה תל אביב. ב-17 במאי 2014 שוחרר ממכבי חיפה, וחתם בזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית. ב-10 בפברואר 2016 עבר למועדון הרוסי רובין. ב-28 ביולי 2016 הושאל לוורסקלה פולטבה. בפברואר 2017 הושאל לזוריה לוהנסק.
בפברואר 2014 זומן פילאבסקי לראשונה לסגל נבחרת אוקראינה וב-18 בנובמבר 2014 השתתף במשחק ידידות נגד נבחרת ליטא.
פרש ראמפין
"פרש ראמפין" (באנגלית: Rampin Rider) הוא פסל שיש יווני משיאה של התקופה הארכאית. הפסל מתוארך לשנת 560 לפנה"ס. פסל הרוכב ושריד סוסו נמצאו באקרופוליס באתונה. ראשו של הפסל, הנקרא גם "ראש ראמפין" וגובהו 27 ס"מ, שמור במוזיאון הלובר בפריז ואילו הגוף המחובר לצוואר הסוס מוצג במוזיאון הארכאולוגי באתונה. לעיתים מייחסים להם את דמותם של בני פייסיסטראטוס, שליט העיר אתונה.
הפסל מציג רוכב בעל זקן קצר הרוכב על סוס. ישנם הסוברים, על בסיס הממצאים הארכאולוגיים כי דמות זו הייתה חלק מזוג רוכבים המשתתפים או המנצחים במרוץ סוסים. גוף הדמות מתוח וצעיר ואין תיאור מוגזם של השרירים. על פניו של הרוכב מופיע "החיוך הארכאי", עיניו בולטות מעט ובעלות צורת שקד. שיערו עשוי תלתלים מסוגננים וסימטריים ועליהם מופיע זר היכול לסמל ניצחון במרוץ. שרירי ביטנו מסומנים בקו עדין אך בעל נפחיות מסוימת. ראשו של הפסל מורכן מעט קדימה ומוטה אל הצד.
נוסייר יאסין
נוסייר יאסין (בערבית: نصير ياسين; בתעתיק מדויק: נציר יאסין או נֹצֵיר יָסִּין; נולד ב-9 בפברואר 1992) הוא בלוגר ערבי-ישראלי, שמפרסם קטעי וידאו קצרים מדי יום בפייסבוק וביוטיוב תחת השם "Nas Daily". יאסין מגדיר את עצמו כפלסטיני-ישראלי.
ביוגרפיה
יאסין נולד בעראבה שבישראל למשפחה ערבית-מוסלמית, ומגדיר את עצמו גם כפלסטיני, אך גם כישראלי על מנת לא לקחת צד בסכסוך הישראלי פלסטיני. הוא השני מבין ארבעה ילדים, אמו מורה בבית ספר יסודי ואביו פסיכולוג. שפת האם שלו היא ערבית; בנוסף אליה הוא מדבר אנגלית ועברית לא-שוטפת.
הוא למד בבית ספר חצי פרטי בסכנין. עם סיום לימודיו רצה ללמוד אווירונאוטיקה, אך חשב שכערבי ישראלי, שלא שירת בצבא, סיכוייו להתקבל ללימודים אלו בישראל נמוכים. הוא ניסה להתקבל לאחת האוניברסיטאות של "ליגת הקיסוס" בארצות הברית, ובגיל 19 התקבל ללימודי אווירונאוטיקה באוניברסיטת הרווארד. בסופו של דבר, בחר ללמוד כלכלה ומדעי המחשב.
במהלך לימודיו היה שותף בהקמת Kindify, "אתר לשיתוף וניתוב פעולות חסד ברחבי העולם החברתי", ב-2014 סיים את לימודיו ובספטמבר אותה שנה החל לעבוד כמפתח תוכנה עבור Venmo, שירות תשלום סלולרי בבעלות PayPal.
בשנת 2021 הקים את Nas Academy, במטרה להיות בית ספר ליוצרים. ביולי 2021 הודיע על גיוס 11 מיליון דולר לטובת המיזם.
נאס דיילי
בשנת 2016, לאחר שחסך כ-60,000 דולר, שליש מתוכם במזומן, עזב את עבודתו ב-Venmo והחל לנדוד ברחבי העולם. המניע להתפטרותו וליציאה למסע היה הרצון לחיות חיים טובים ולא לבזבז את הזמן בעבודה. הוא החליט לפתוח דף פייסבוק בשם "נאס דיילי", כאשר המילה "נאס" בערבית פירושה "אנשים", והתחייב ליצור כל יום סרטון וידאו, במשך 1,000 ימים. הרעיון לכך נולד שנתיים קודם לכן, כאשר בטיול אליו יצא אחרי הלימודים, צילם אנשים שפגש פותרים קובייה הונגרית. יאסין העלה את הסרטון ליוטיוב וזכה להצלחה שעודדה אותו לעשות סרטונים נוספים. המדינה הראשונה בה ביקר הייתה קניה. 18 יום לאחר שיצא למסע, הוא החל להרוויח מכך כסף, כאשר התבקש ללמד חמישה אנשים בניגריה כיצד ליצור קטעי וידאו תמורת 3,000 דולר לחודש. יאסין ציין כי הסרטונים שלו בני דקה בלבד, כי הצופים שלו עסוקים. הוא פרסם את סרטוניו בפייסבוק בלבד, ואף יצא נגד פרסום ביוטיוב. לטענתו בפייסבוק הוא יכול להרוויח יותר וזו פלטפורמה קהילתית יותר, בה חשבונות המשתמשים מחברים בין אנשים אמיתיים, שלא כמו בYouTube. מארק צוקרברג, הזמין את יאסין לפגישה וגייס אותו לקידום ערוץ סדרות הרשת watch. למרות זאת, כחצי שנה לאחר שהעלה סרטון נגד יוטיוב ושם את יהבו על פייסבוק, יאסין חשד כי שינויים במדיניות החברה פגעו משמעותית בחשיפה של סרטוניו. את קטעי הווידאו צילם באמצעות מצלמת SLR עם מיקרופון מחובר, היה עורך אותם במהלך הלילה, ובבוקר שלמחרת היה מפרסם אותם. הכנת סרטון נמשכה בממוצע 9 שעות, 6 שעות צילומים ו-3 שעות עריכה. את הנושאים לסרטונים הוא בחר מתוך הצעות שקיבל מעוקביו בפייסבוק, בפגישות אישיות או באמצעות יישומי צ'אט מקוונים. הסיום הקבוע של קטעי הווידאו שלו הוא המשפט: "זו דקה אחת, להתראות מחר!". אחד מסימני ההיכר של יאסין היא חולצת הטריקו עליה מצויר פס טעינה המסמל את הזמן שנותר לו לחיות. יאסין חישב שגברים בארצות הברית חיים בממוצע עד גיל 76, ולכן בגיל 24 אזלו לו כבר 32% חיים. מקורות ההכנסה שלו במשך פרויקט 1,000 הימים היו מודעות בדף הפייסבוק, מכירת חולצות הטריקו שהן הסמל שלו, וייעוץ לאנשים המתעניינים במולטימדיה. נכון ליוני 2021 יש לדף 20 מיליון עוקבים.
מרי לו ויליאמס
מרי לו ויליאמס (Mary Lou Williams; 8 במאי 1910 - 28 במאי 1981) הייתה מלחינה, מעבדת ופסנתרנית ג'אז אמריקאית פורה לאורך שישה עשורים של פעילות יצירתית. היא עבדה עם תזמורותיהם של דיוק אלינגטון ובני גודמן, ארל היינס וטומי דורסי וטיפחה את כישרונם של ת'לוניוס מונק, צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, מיילס דייוויס ואחרים. בשנות השישים, לאחר שאימצה באדיקות את האמונה הקתולית פעלה יחד עם הכומר פיטר אובריאן בתחום המוזיקה הדתית. בשנות השבעים שבה להופיע במסגרת פסטיבלי ג'אז ובקרנגי הול ושיתפה פעולה עם אמני אוונגארד כססיל טיילור ואלברט איילר.
נוסייר יאסין
נאס דיילי
יאסין יצר מספר סרטוני וידאו העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני בארץ, והציג את המתחים בארץ של היהודים עם הערבים, כמו כן מבהיר את התנגדותו לטרור הפלסטיני ולאנטישמיות מוסלמית ומבהיר את אהבתו לישראל וליהודים. ובין היתר מציג תכנים פמיניסטים ומשתייך לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
אחרי נאס דיילי
יאסין סיים את פרויקט הווידאו היומי ב-5 בינואר 2019. הסרטון האחרון הסתיים במשפט: "זו דקה אחת, להתראות בקרוב". יחד עם הצוות שליווה אותו במסע, הקים סוכנות ליצירת סרטוני וידאו קצרים עבור אנשים פרטיים וחברות.
ב-1 בפברואר 2019, אחרי הפסקה של 27 יום, יאסין חזר לפרסם סרטוני וידאו, הפעם ארוכים יותר ובתדירות של פעם בשבוע.
ביום העצמאות 2021 נכלל ברשימת ynet של הישראלים הטובים בעולם.
חיים אישיים
החל מ-2019 יאסין הוא טבעוני. בסרטון שפרסם ב-2020 סיפר שבעבר נרתע מהמחשבה על לא לאכול בשר, אבל שינה את ההרגלים שלו בעקבות זוגתו אלין תמיר והחבר והשותף שלו אגון הייר, ששניהם צמחונים.
ב-2022 קיבל אזרחות של סנט קיטס ונוויס, לאחר שלדבריו השקיע כ-150 אלף דולר במדינה. במאי 2023 פרסם סרטון יחד עם אלין תמיר ובו הודיעו השניים על פרידתם.
נמל מרסמשט
מוצאו של נמל מרסמשט אל הים התיכון שוכן בפינה הצפון-מזרחית שלו, ובמרכזו שוכן האי מנואל, המחובר ליבשה באמצעות גשר. האי מוקף בשני ערוצים - ערוץ סלימה (Sliema Creek) מצפון וערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek) מדרום. בחלקו הדרומי של הנמל שני מפרצים קטנים - ערוץ מסידה (Msida Creek) שמשמש כולו כמעגן ליאכטות וערוץ פייטה (Pietà Creek). על הנמל משקיפים שלושה מבצרים - מבצר סנט אלמו בצפון-מזרחה של וולטה, מבצר טיגנה בסלימה ומבצר מנואל על האי מנואל.
בניגוד לנמל הגדול השוכן ממזרח לוולטה והמוקדש בעיקרו לפעילות מסחרית, משמש נמל מרסמשט בעיקר לפעילות נופש, ומעבר למעגן בערוץ מסידה, שוכנים בו מספר מעגנים נוספים. מעבורת נוסעים חוצה את הנמל ומקשרת בין סלימה לוולטה. חברת מצר גוזו מפעילה קו מעבורת מטען מרציף סה מזון (Sa Maison) בנמל לנמל מג'אר באי גוזו, אחת ליום בימי חול.
דגל אוסטרליה הדרומית
דגל אוסטרליה הדרומית (באנגלית: Flag of South Australia) אומץ רשמית על ידי ממשלת מדינת אוסטרליה הדרומית כדגל המדינה בשנת 1904.
הדגל הוא נס כחול בריטי, ובמרכזו עיגול מוזהב שעליו חנקן מציץ (Piping Shrike) שכנפיו פרושות.
לא ברור מדוע בחר מעצב הדגל, רוברט קרייג דווקא בציפור זו, ולא בעקעק אוסטרלי (Australian Magpie) האופייני לאזור - ואשר הופיע על התרשימים הראשונים של הדגל.
דגלים קודמים
הדגל הראשון של אוסטרליה הדרומית אומץ בשנת 1870. דגל זה היה נס כחול שבמרכזו עיגול שחור ועליו הצלב הדרומי.
דגל שני אומץ בשנת 1876, דגל זה היה אף הוא נס כחול, אולם במרכזו סמל אחר המתאר את הגעתה של בריטניה, מואנשת כאישה הלובשת גלימה ומחזיקה מגן, ומייצגת את בואם של המתיישבים החדשים, ומולה אבוריג'יני המחזיק בידו חנית על רקע סלעי. מאחורי האבוריג'יני, חרותה בסלה דמות של קנגורו. דגל זה עוצב לבקשת משרד המושבות הבריטי מאחר שהדגל הקודם דמה לדגל ויקטוריה ולדגל ניו זילנד.
ג'ינדאס
ג'ינדאס (בערבית: جنداس) הוא אתר ארכאולוגי בפאתיה המזרחיים של לוד, מדרום לכביש 1 ומזרח לכביש 40. באתר נתגלו שרידים ארכאולוגיים של יישוב כפרי מהתקופה הביזנטית, התקופה המוסלמית המוקדמת. ככל הנראה, האתר היה מיושב גם התקופה הצלבנית. בתחילת התקופה הממלוכית הוקם באדמות הכפר גשר לוד (גשר ג'ינדאס) על דרך הדואר שקישרה בין סוריה ומצרים.
הכפר לאורך ההיסטוריה
הכפר היה מיושב במאות ה-15, ה-16 וה-17, והיה ישוב כפרי קטן בעורף היישובי של לוד. תושבי הכפר היו מוסלמים ואדמותיו השתייכו למספר הקדשים דתיים (וקפים).
בימי העלייה הראשונה, נערכו מספר ניסיונות לרכוש את אדמות ג'ינדאס למטרות התיישבות יהודים באזור לוד, בין השאר, בידי חברת גאולה.
אחרי הקמת המדינה, הוקם על אדמות ג'ינדאס מושב גנתון.
כיום, נותרו באתר שרידי מסגד, מבני מגורים, בריכות, באר וכרמים, המעידים על חשיבותו בימים עברו.
אור-נמו
אור-נמו הוא אחד המלכים השומריים. לפי הכרונולוגיה התיכונה הוא שלט בין השנים 2094–2111 לפני הספירה. הוא היה מייסד שושלת אור 3 ושלט על שומר ואכד.
היסטוריה
במהלך מאות שנים במסופוטמיה שלטו אכדים וגותים. מושל העיר ארך אותו-ח'גל מרד בהם בעזרת מושלים שומריים אחרים. בתקופת שלטונו של אותו-ח'גל אור נמו היה מושל של אור. השתמרה כתובת שבה אור נמו מבקש חיים ארוכים לאותו-ח'גל. בסוף אור נמו מרד באותו-ח'גל והפך למלך ארץ שומר ואכד.
כשהוא הפך למלך ארץ שומר ואכד הוא העביר לאור את מרכז השלטון, מה שהפך את אור לעיר המרכזית של מסופוטמיה. הוא נהרג במלחמה נגד עם הגותי לאחר שצבאו נטש אותו. בנו שולגי ירש את השלטון.
מפעל בנייה
אור נמו התחיל את בנייתו של הזיגוראת הגדול של אור, אך נפטר טרם השלמתו (בנו שולגי השלים את הבניה). בזמן חפירות בארך, ביסודות של המקדש נמצא לוח שבו כתוב שאור נמו בנה מקדש לכבוד האל ננה. לבנים עם חותמת של אור נמו נמצאו בארידו, ניפור ואומה.
ארידו העיר של אל אנכי, עניינה אותו כמרכז דתי וכנמל חשוב. הוא ציווה לחפור תעלה מאור לארידו, התעלה שימשה גם להשקיה וגם לחיבור אור עם המפרץ הפרסי.
בניפור הוא התחיל לשקם את המקדש של האל אנליל, זה גרם לשיפור יחסים בין אור נמו לבין הכוהנים.
אור נמו שיפר את תעלות ההשקיה הקיימות ובנה תעלות חדשות.
פוליטיקה פנימית
אור נמו ארגן מחדש את הצבא. הוא חיבר קודקס חוקים, שנקרא במחקר חוקי אור-נאמו, ממנו נשמר עד ימינו חלק קטן והוא נחשב לעתיק ביותר שנותר.
משוואות תנועה
משוואות תנועה הן תיאור מתמטי להתנהגות של מערכות פיזיקליות המציגות את התנועה כתלות בזמן. כלומר, משוואות התנועה מתארות את אופי המערכת הפיזיקלית כאוסף של פונקציות מתמטיות בעזרת משתנים דינמיים: בדרך כלל על פי מתן קואורדינטות מדויקות במרחב ובזמן, ולעיתים אף משתנים נוספים, כדוגמת תנע או כוח. לרוב, נהוג לסמן את המיקומים בקואורדינטות כלליות, ולסמנן במשתנה כלשהו. במכניקה הקלאסית, הפונקציות מוגדרות במרחב האוקלידי, ובתורת היחסות מופיעות בתור מרחבים עקומים. אם הדינמיקה של מערכת ידועה, המשוואות הן למעשה משוואות דיפרנציאליות המתארות את התנועה והדינמיקה במערכת.
דינמיקה וקינמטיקה
ישנן שתי צורות לתיאור תנועה: דינמיקה וקינמטיקה. דינמיקה היא כללית, כיוון שהמומנטים, הכוחות והאנרגיה במערכת נלקחים בחשבון. לעיתים המונח דינמיקה מתייחס למשוואות הדיפרנציליות שהמערכת מתייחסת אליהן (כמו החוק השני של ניוטון או משוואות אוילר), ולעיתים אחרות מתייחס המונח לפתרונות של המשוואות הללו.
קינמטיקה, בהיותה פשוטה בהרבה, כוללת רק משתני מיקום וזמן. במקרים של תאוצה קבועה, משוואות התנועה הפשוטות הללו מכונות בדרך כלל למשוואות "SUVAT", שפרוש שמן הוא:
מכאן, שמשוואות התנועה הן למעשה קבוצה תחת הערך תנועה. סוגי התנועה העיקריים הם סיבובים, פניות, תנודות, או כל שילוב של אלה. מבחינה היסטורית, משוואות תנועה התפתחו מהמכניקה הקלאסית והורחבו למכניקה שמיימית, על מנת לתאר את התנועה של אובייקטים כבדים. לאחר מכן, הן הופיעו באלקטרודינמיקה, לשם תיאור התנועה של גופים טעונים בשדות מגנטים וחשמליים. עם התקדמות תורת היחסות הכללית, המשוואות הקלאסיות של התנועה השתנו. בכל המקרים הללו המשוואות הדיפרנציאליות תוארו על ידי קואורדינטות של מקום וזמן, שהושפעו מכוחות או שינויי אנרגיה.
אופן השימוש במשוואות
משוואות התנועה בדרך כלל כוללות: המשוואה הדפרנציאלית היא בדרך כלל תיאור כללי של הנחה, ולעיתים מותאמת באופן ספציפי למצב מסוים. הפתרון, אם כן, מתאר בדיוק כיצד המערכת תתנהג בכל הפעמים שלאחר המצב ההתחלתי, בהתאם לתנאים המוגדרים.
מכניקה ניוטונית
לעיתים נוח לנסח את משוואות התנועה בצורה וקטורית, על ידי שימוש בחוקי התנועה של ניוטון. במקרה זה הרכיבים הווקטוריים יהיו רבים ותלויים מפורשות בזמן ובמיקום. הדבר עשוי להקשות על פתרון המשוואות ואף להוביל לכך שהן לא תהיינה פתירות אנליטית. לעיתים קרובות יש עודף של משתנים שמקשים לפתור את הבעיה, כך שחוקי ניוטון הם הדרך היעילה ביותר למצוא ולפתור את הבעיה. במקרים פשוטים של גאומטריה במישור, שימוש בקואורדינטות קרטזיות עובד טוב, אבל שימוש בכל מערכת קואורדינטות אחרת הופך להיות מסובך ביותר.
החוק השני של ניוטון
משוואת התנועה הכללית הראשונה שפותחה היא החוק השני של ניוטון. לפיו, קצב השינוי של התנע של גוף שווה לכוח הפועל עליו, כלומר: . במשוואה זו p וקטור התנע של הגוף, ו-F הכוח הפועל עליו. כאשר המסה אינה משתנה ניתן לכתוב באופן שקול:, כאשר m המסה ו-a וקטור התאוצה של הגוף. זו כתיבה נוחה מכיוון שבבעיות קלאסיות רבות המסה היא פרמטר שאינו משתנה. אולם, כתיבת החוק במונחים של תנע היא מדויקת יותר, אוניברסלית יותר וניתן להכלילה גם למערכות המטופלות במסגרת תורת היחסות הפרטית והכללית.
עבור מערכות מרובות גופים, משוואת התנועה של הגוף ה-i מושפעת מאינטראקציה עם שאר הגופים. לכן ניתן לנסח את החוק השני באופן הבא:
כאשר הוא המומנט של הגוף ה-i,  הוא הכוח שמפעיל הגוף ה-j על הגוף ה-i, ו- הוא הכוח החיצוני.
שימוש
מספר דוגמאות מחוקי ניוטון כוללים תיאור התנועה של מטוטלת:
משוואה הרמונית:
או של כדור שנזרק באוויר, עם התנגדות כמו רוח, מתואר על ידי וקטור שדה:
כאשר G הוא קבוע הכבידה העולמי, M זו המסה של כדור הארץ וA זו התאוצה של הגוף בהתאם להתנגדות האוויר במיקום R ובזמן T. זהו למעשה שימוש בחוק הכבידה, כאשר מסת הכדור m מתבטלת.
אנלוגיה לשדות וגלים
בשונה ממשוואות התנועה לתיאור גופים מכנים, שהן בדרך כלל משוואות דפרנציאליות, המשוואות האנלוגיות במשוואות הגלים ובשדות הן תמיד חלק ממשוואות דפרנציאליות, כוון שהגלים או השדות הן פונקציות של מקום וזמן. לפעמים, משוואות הגל או השדה נקראות גם "משוואות התנועה".
משואות שדה
משוואות המתארות את התלות של המרחב והתפתחות הזמן בשדות נקראות "משוואות שדה". אלו כוללות לדוגמה את משוואות נאוויה-סטוקס למדידת מהירות השדות, את משוואות מקסוול עבור שדות אלקטרומגנטיים ואת משוואות השדה של איינשטיין לכבידה.
אהרן רזאל
אהרן יוסף רזאל (נולד בב' באלול ה'תשל"ד, 20 באוגוסט 1974) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק, בהיותו בן חודש עלתה משפחתו לישראל. למד בבית ספר "דוגמה לבנים" ובבית הספר ליד האקדמיה למוזיקה בירושלים. שירת בצה"ל כמעבד מוזיקלי בחיל חינוך, וחזר בתשובה יחד עם משפחתו לאחר הצבא. למד בישיבות "שלום רב" בצפת, "נתיב דעת" בירושלים, ובמכון מאיר. בעבר שימש כקלידן של הלהקה המשפחתית, "להקת רזאל". רזאל הוא אחיו של המוזיקאי יונתן רזאל, איתו הוא מופיע לעיתים, אחיה של המוזיקאית ריקה רזאל, ובן דודו של הכנר ניצן חן רזאל.
את תחילת דרכו המוזיקלית עשה דווקא בתחום הקלאסי, אך לאחר שחזר בתשובה התחבר יותר למוזיקת הרוק שהוא עושה כיום. בעל תואר שני במוזיקה (קומפוזיציה במוזיקה קלאסית) ומנגן במספר כלים מגיל צעיר. סגנונו מהווה שילוב של ג'אז ובלוז יחד עם רוק אלטרנטיבי. תמליליו מתבססים על המקורות היהודיים ועל כתיבה אישית וחלקם בעלי מסרים פוליטיים ודתיים.
רזאל היה מהראשונים שפרצו את מחסום המוזיקה החסידית ויצרו סגנון מוזיקה חדש המכונה "מוזיקה יהודית מקורית". מספר סינגלים שלו אף הגיעו למצעדים בתחנות הרדיו הכלליות והבולט שבהם הוא "זמן הגאולה".
בתקופת תוכנית ההתנתקות הרבה להשתתף בהפגנות נגד התוכנית ולהסתובב ברחבי גוש קטיף ולהעלות שם את המורל. כשנתיים לאחר הפינוי הוציא את הדיסק "להיות מחובר" שעוסק בין השאר באירועי ההתנתקות.
רזאל מרבה להופיע בהופעות לזכרו של הרב שלמה קרליבך, ובשנת ה'תשס"ז הוציא יחד עם חיים דוד סרצ'יק ושלמה כ"ץ את האלבום "כשושנה" שבו ניגונים מיוחדים של קרליבך שלא הוקלטו עד אז. בעבר הופיע עם אריאל זילבר במופע המשותף "אריאל ורזאל".
במרץ 2011 הוציא את האלבום "מה עשית היום", שכלל את הסינגל המצליח "מה עשית היום", וכן דואט עם שולי רנד בשם "עולה בשביל".
בדצמבר 2012 (חנוכה ה'תשע"ג), הוציא את אלבומו השמיני "קבעתי את מושבי (בבית המדרש)". באלבום בא לידי ביטוי המהפך הרוחני, שחווה אהרון בשנים האחרונות, עת הצטרף ללימודים בכולל. האלבום נבחר לאלבום השנה במצעד השנתי של רדיו קול חי.
בפברואר 2015, הוציא סינגל ראשון בשם "ימי צפת" מתוך אלבומו "האיש בקצה המנהרה", שיצא בהמשך אותה השנה. הסינגל "אחי, יש´ך אש" מתוך האלבום יצא ב-11 במאי 2015.
ביוני 2017 הוציא את האלבום "עד אמצא מקום" בו מתארחים בין היתר מרדכי בן-דוד, יונתן רזאל, וישי ריבו.
באוגוסט 2020 הוציא יחד עם אביתר בנאי את השיר "אני אחר" שהלחין על מילותיו של הרמב"ם. השיר הופק על ידי נאור כרמי.
בדצמבר 2020 הודיע שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה זאב אלקין כי רזאל הוא מהזוכים בפרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית על תרומה משמעותית בתחום המוזיקה והתרבות היהודית בישראל לשנת תש"פ,2020.
בשנת 2020 הוציא את ספרו הראשון "החיים כניגון" שבו הוא כותב על מסע חייו ועל שיריו, חלק מהמאמרים בספר פורסמו בעלון השבועי "קרוב אליך". הספר זכה לשבחים רבים.
באוגוסט 2021 הוציא את הסינגל "בני ברק" אותו כתב והלחין.
אלבומים שבהם השתתף
כמו כן, בשנת ה'תשס"ה, יצא DVD לילדים בכיכובו בשם "שמח בגן".
ממלא מקום שר
ממלא מקום שר הוא אדם (שר או ראש הממשלה) הממונה למלא את מקומו של שר בשל סיבות שונות המפורטות בחוק יסוד: הממשלה.
דרלינגטוניה
דרלינגטוניה (שם מדעי: Darlingtonia californica) היא צמח טורף, מין יחיד בסוג Darlingtonia, אנדמי לצפון מדינת קליפורניה ודרום-מערב אורגון. שמה העממי "שושן הקוברה" (Cobra lily).