cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I Rise
I Rise (בעברית: אני עולה) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Madame X (2019). השיר יצא לאור ב-3 במאי 2019, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום. ב-4 באוקטובר 2019, יצא לאור השיר כסינגל השלישי מתוך האלבום באיטליה.
רקע וכתיבה
לאחר שהוציאה את הסינגל "Medellín", כסינגל הראשון מתוך האלבום, נודע כי שיר זה יתפקד כסינגל השיווקי הראשון מתוכו. לאחר הופעתה של מדונה בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד, פורסמו הצצות שונות של השיר. בהמשך, פורסם כי בנוסף להיותו סינגל שיווקי, יתפקד השיר גם כסינגל השלישי מתוך האלבום.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מדונה לערוץ היוטיוב שלה ב-3 במאי 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל את האודיו שלו. באודיו ניתן לראות את מדונה מבצעת תנועות ריקוד שונות. נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3 מיליון צפיות.
הקליפ הרשמי של השיר יצא בחסות מגזין טיים, ולא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מדונה.
נמל התעופה הבין-לאומי אלכסנדריה א-נוזהה
הנמל שימש כנמל התעופה הבינלאומי של העיר - עד שהתנועה ממנו הועברה לנמל התעופה בורג' אל ערב והוא צפוי להיסגר בקרוב.
DAEMON Tools
DAEMON Tools (ראשי תיבות של Disk And Execution MONitor tools) היא תוכנה לדימוי כונן וירטואלי, וצורבת דיסקים לMicrosoft Windows.
DAEMON Tools היה במקור התוכנה Generic SafeDisc emulator. התוכנית טוענת שהיא מסוגלת לעקוף את רוב תוכנות ההגנה מפני העתקה, כגון SafeDisc ו־SecuROM. יש לתוכנה מצב מיוחד להעתקת דיסקים עם הגנה מתקדמת, אשר נמצאים בשימוש במספר תקליטורים, בעיקר בתחום משחקי המחשב.
פורמט הקבצים הסטנדרטי של DAEMON Tools הוא MDX (קיצור של Media Data eXtended, "מידע מדיה מורחב"). MDX הוא אימג' המדמה דיסק כמו הפורמטים MDS / MDF. התוכנה מסוגלת גם להציב באופן וירטואלי תמונות דיסק מסוג ISO.
טרזן (זיכיון דיסני)
טרזן היא סדרת סרטים מבית חברת וולט דיסני שמבוססת על ספרי טרזן  של אדגר רייס בורוז, המתארים את חייו של איש צעיר שגדל מגיל צעיר עם חבורת גורילות בג'ונגלים של מערב אפריקה.
נוספים
ישנם גם אתר של טרזן בפארקי השעשועים דיסנילנד ודיסנילנד של הונג קונג, מחזה הוליוודי המבוסס על הסרט המקורי שהוצג ב-2006 בברודוויי.
מרטין צ'לפי
קורות חיים
צ'לפי נולד בשיקגו, אילינוי, הבכור משלושה בנים, להורים יהודים צאצאי מהגרים ממזרח אירופה. אביו, אלי צ'לפי (1910–1996) היה גיטריסט, בן להורים, שהיגרו מברסט ליטובסק, רוסיה, כיום בבלארוס, לסינסינטי, בה עבדו כטבחית וחייט. אמו, ויויאן (1913–2005) לבית פרידלן, הייתה בת לאב שהיגר ממוסקבה עם הוריו בהיותו בן חודש בלבד ואם ילידת שיקגו, שהקימה בכוחות עצמה בתקופת השפל הגדול בארצות הברית עסק משלה לתפירת בגדים. הוריו נפגשו בתקופת מלחמת העולם השנייה. אביו היה באותה עת נגן בחיל הים האמריקאי ואמו התנדבה לסיוע לחיילים יהודים וכך הכירו. צ'לפי מספר שאחד מזיכרונותיו המוקדמים ביותר הוא כשיצא יום אחד עם סבתו מדליין (אם אמו) מבית הכנסת, בתקופת החגים והיא העירה לגבי סיפור עקידת יצחק, שמדובר בסיפור מגוחך, משום ששום אדם שפוי לא יהיה מוכן להקריב את בנו, מכל סיבה שהיא. לדבריו, הייתה זו הפעם הראשונה בה עורר מישהו לידו שאלה בנוגע לדת ולכן הנושא נשאר תקוע בזכרונו עד היום.
כשהיה צ'לפי בן שמונה עברה המשפחה משיקגו, לעיירה סקוקי הסמוכה, בעיקר כדי ששלושת הבנים יוכלו ללמוד בבתי ספר טובים יותר מאשר בעיר שיקגו.
הרווארד, ייל, קיימברידג' ואוניברסיטת קולומביה
צ'לפי החל ללמוד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד ב-1965, אך עבר תוך כדי הלימודים לביוכימיה. בשנת הלימודים האחרונה לתואר הראשון התייאש במידה מסוימת מתחום זה וסיים ב-1969 את הדרישות לתואר על ידי השלמות מתחומים רבים נוספים, כמו משפטים, תיאטרון ואף ספרות רוסית. את עיקר מעייניו באותה תקופה הוא השקיע בנבחרת השחיה של האוניברסיטה ונבחר לקראת סוף לימודיו לקפטן הנבחרת.
עם תום הלימודים החל לעבוד בעבודות מזדמנות שונות, לרבות כמוכר בגדים בעסק של הוריו, עד שהתקבל למעבדה באוניברסיטת ייל, חזר לביוכימיה וב-1971 התפרסם מאמרו המקצועי הראשון בתחום זה. הפרסום היקנה לצ'לפי את הביטחון העצמי המספיק והוא חזר להמשך לימודים להרווארד, ב-1977 השלים את הדוקטורט בביוכימיה. לאחר מכן השתלם בסטטוס של פוסט דוקטורט ב-LMB, מעבדת מחקר בביולוגיה מולקולרית ידועה, בקיימברידג', אנגליה, שם התמקד במשך חמש שנים בחקר העצבים היוצרים את תחושת המגע אצל הנמטודה, סוג של תולעת נימית עגולה וזעירה. ב-1982 חזר צ'לפי לארצות הברית והצטרף לצוות המרצים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, לפקולטה לביולוגיה, שם המשיך בחקר מוטציות מגע בנמטודות C. elegans.
צ'לפי נשוי לטולי הייזלריג, אף היא מרצה באוניברסיטת קולומביה ולהם בת אחת, שנולדה ב-1992.
פרס נובל
צ'לפי זכה בפרס נובל בגין מחקרו על GFP - חלבון הזוהר בירוק - Green fluorescent protein. יחד עמו זכו בפרס שני חוקרים אחרים של חלבון זה. אוסאמו שיממורה, היה החוקר שבודד את החלבון הזוהר בירוק בפעם הראשונה מתוך בעל חיים כלשהו, ה- Aequorea Victoria, שהיא סוג של מדוזה. שיממורה גילה שהחלבון הזה זוהר באור ירוק כאשר הוא מואר באור אולטרה סגול. רוג'ר צין, גילה את פרטי התהליך הביוכימי הגורם לחלבון להאיר. צין גם הרחיב את מגוון הצבעים בהם זוהר החלבון הזה, לצבעים נוספים, בנוסף לירוק, דבר שאיפשר לחוקרים לגרום לחלבונים שונים בתא לזהור בצבעים שונים. מגוון הצבעים מאפשר לעקוב אחר מספר תהליכים ביולוגיים נפרדים, בו זמנית באותו תא חי.
צ'לפי עצמו היה החוקר שהראה איך ניתן להשתמש ב-GFP בתור תגית גנטית מאירה. כתוצאה מכך ניתן כיום לחקור בעזרתו תופעות ביולוגיות שונות. באחד הניסויים הראשונים שערך, הוא האיר שישה תאים אינדיבידואלים בנמטודה, התולעת הנימית העגולה Caenorhabditis elegans, בסיוע ה-GFP. כיום משתמשים בתגית הגנטית המאירה הזו לצורך חקר מחלת אלצהיימר, סוגי סרטן שונים, מחלת פרקינסון, התפתחות תאים בעובר, התפתחות תאי עצב במוח, ועוד.
אתה (איש השנה של מגזין טיים)
"את/ה" (באנגלית: ) היה איש השנה של מגזין טיים בשנת 2006. הרעיון מאחורי הבחירה היה לציין את מיליוני האנשים שתורמים באופן אנונימי תוכן גולשים שנוצר על ידם לאתרי אינטרנט כגון יוטיוב, מייספייס, פייסבוק, ויקיפדיה ואתרי ויקי אחרים, ושלל אתרי אינטרנט נוספים שמכילים תוכן שנוצר על ידי גולשים.
רקע
בעוד שרוב אנשי השנה הקודמים היו בני אדם בעלי חשיבות היסטורית, כאשר רבים מהם ידועים לשמצה ולא בהכרח אהודים בציבור (למשל, אדולף היטלר היה "איש השנה" של 1938, ורוחאללה ח'ומייני ניצח בשנת 1979), כמה מהם היו חפצים דוממים. המחשב האישי היה "מכונת השנה" של שנת 1982, בעוד ש"כדור הארץ הנתון בסכנה" היה "כוכב הלכת של השנה" בשנת 1988. קבוצות של מספר אנשים, כמו גם נציגים סמליים של קבצות כאלו זכו בפרס בעבר. לדוגמה, "מדעני ארצות הברית" הוכרזו כ-"גברי השנה" ב-1960, ודור הבייבי בום זכה בתואר בשנת 1966.
הרעיון לתת למשתמשי אינטרנט תואר של "אנשי השנה" היה קיים גם לפני ההחלטה של מגזין טיים - כשנתיים לפני כן, חדשות ABC בחרה בכותבי בלוגים בתור אנשי השנה שלה לשנת 2004.
ההחלטה
בהתאם להליך השנתי של מגזין טיים לבחירת איש השנה, לשכות שונות במגזין הציעו מועמדים שונים, וביניהם "את/ה" ו"החבר'ה מיוטיוב". בנוסף, הועלה לאתר של מגזין טיים סקר קוראים שביקש מהקוראים לבחור מתוך 8 מועמדים את מי שלדעתם מתאים ביותר להיות איש השנה. ההחלטה הסופית התקבלה על ידי ריצ'רד שטנגל, העורך הראשי של המגזין.
ההחלטה הוכרזה בגיליון של מגזין טיים שיצא ב-25 בדצמבר 2006. השער של המגזין כלל מחשב iMac עם נגן וידאו דמוי יוטיוב שמופעל במחשב. במקום סרטון, הנגן מכיל מלבן מחומר מחזיר אור דמוי מראה, שמשקף את פניו של מי שמתבונן בו. משך הזמן הכולל של הסרטון בתמונת השער הוא "20:06", שמתייחס לשנת 2006 שבה יצא הגיליון. בגיליון הופיעו כתבות בנושא תוכן גולשים שנכתבו על ידי עורך NBC בריאן ויליאמס ועורכי מגזין טיים לב גרוסמן וריצ'רד שטנגל. כפי שמתאר גרוסמן, "מדובר ברבים שמנסים לקחת כוח מהמיעוט השולט ועוזרים זה לזה בלי לקבל תמורה, ואיך זה לא רק ישנה את העולם, אלא גם ישנה את הדרך שבה העולם משתנה."
ביקורות
בחירה זו הייתה שנויה במחלוקת, וספגה ביקורות שליליות בשל התעלמותה מאנשים רבים שהשפיעו על שנת 2006, כמו מחמוד אחמדינז'אד, קים ג'ונג-איל וננסי פלוסי. בדצמבר 2012, העיתונאי דייוויד א. גרהאם כתב באטלנטיק שלדעתו הבחירה ב"את/ה" הייתה חלק מ"דפוס של בחירות חסרות ברק" שנעשו על ידי מגזין טיים ושאין להתייחס לבחירת איש השנה בתור חדשות, אלא בתור מהלך שיווקי בלבד. הוא ציין, "האם יש מישהו בעולם שלא נמאס לו מאנשים שמוסיפים בתור בדיחה את הביטוי 'איש השנה של מגזין טיים לשנת 2006' לפרופיל שלהם בטוויטר, אזכור לבחירה הגימיקית של 'את/ה' באותה שנה?"
בנוסף, ההחלטה נחשבה על ידי חלק מהמבקרים לצבועה. כמה שבועות לפני ההכרזה, פורסם סקר באתר טיים ששאל את המשתמשים "מי צריך להיות איש השנה?", אם כי הסקר לא הוצג כסקר מחייב. לאחר מספר שבועות, הזוכה בסקר בפער גדול היה הוגו צ'אבס, נשיא ונצואלה, עם 35% מהקולות. נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, הגיע למקום השני. "החבר'ה מיוטיוב" הגיע למקום הרביעי. מגזין טיים לא הזכיר את התוצאות הללו כלל בהכרזה שלו על "איש השנה", ומבקריו טענו כי הבחירה של המגזין לציין את כוחם של משתמשי האינטרנט, תוך התעלמות מוחלטת מהצבעותיהם של משתמשי אינטרנט אחרים, הייתה צבועה.
איתן ברושי
איתן ברושי (נולד ב-17 ביוני 1950) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. בעבר כיהן כמזכיר התנועה הקיבוצית וכמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה
ברושי הוא בן לחברי קיבוץ גשר. אביו יצחק, היה יליד פולין, אשר שימש כמפקד השלישי של גדוד 12 (ברק) במלחמת העצמאות.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לסיירת ושימש כמפקד צוות וכסגן מפקד הסיירת. לחם במלחמת יום הכיפורים, בין היתר במבצע קינוח. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה ג' בגדוד 51 ולחם במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. שימש כמפקד גדוד במילואים, ואת שירותו הצבאי סיים בדרגת סא"ל.
סיים תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת תל אביב ובוגר בית-הספר לפיקוד ומטה של צה”ל. כמו כן הוא בוגר קורס סגל ב' של אלכ”א (האגודה לפיתוח ולקידום כוח-אדם בשירותים החברתיים בישראל), סיים קורס גזברות וניהול פיננסי של מדרשת רופין וקורס דירקטורים של איגוד התעשייה הקיבוצית.
קריירה פוליטית
בשנים 1992–1996 היה עוזר ויועץ של יעקב צור, שר החקלאות בממשלת יצחק רבין, ובשנת 1996 היה נציג הקיבוצים במפלגת העבודה. במשך השנים שימש בתפקידים שונים בתנועה הקיבוצית, בהם מזכיר קיבוץ גבת (1985–1987), יו"ר החברה הכלכלית – עמק יזרעאל וראש המועצה האזורית עמק יזרעאל (1999–2006).
בין השנים 2006–2007 היה מנכ"ל משרד התרבות, ולאחר מכן עד שנת 2012 היה עוזר שר הביטחון אהוד ברק לענייני התיישבות, תשתית ואזורי פיתוח. ב-5 בפברואר 2013 נבחר למזכיר התנועה הקיבוצית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד על מקום ברשימת העבודה והוצב במקום ה-18, כנציג הקיבוצים, ברשימת המחנה הציוני לכנסת.
ביולי 2018, במהלך סיור בעוטף עזה, נגע באופן לא ראוי בחברתו לסיעה ח"כ איילת נחמיאס-ורבין. לדברי ורבין היא דרשה ממנו התנצלות במקום אך הוא הפנה אליה את הגב. מאוחר יותר התנצל. לאחר בירור זימן אותו יו"ר המפלגה אבי גבאי לשימוע ונזף בו. 11 ימים מאוחר יותר, העיתונאי עקיבא נוביק פרסם שמתלוננת אנונימית טוענת שברושי תקף אותה מינית בעת שהיה ראש מועצה אזורית עמק יזרעאל, כ-15 שנים קודם לכן. שבועיים לאחר מכן, ח"כ שלי יחימוביץ' טענה כי ברושי הטריד מינית במשך תקופה חיילת ששירתה תחתיו כשהיה מג"ד ואף ביצע בה מעשה מגונה. עורך דינו של ברושי הכחיש טענה זו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים.
לאחר שפרש ב-2019 מונה ליו"ר ארגון מים לישראל וכיועץ בקבוצת החברות גלעד יחסי ממשל ולובינג.
בשנת 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "גשר איתן" המתאר את חייו מילדותו בקיבוץ גשר במציאות ביטחונית קשה ועד לתפקידיו הציבוריים, ומציגה את השקפת עולמו בתחומי הביטחון, המדינה והחברה.
חיים אישיים
ברושי, חבר קיבוץ גבת, נשוי ואב לחמישה ילדים.
מגבטס
מגבטס, (המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא פרסי, שכישלונו במצור על האי נקסוס גרר את המרד האיוני.
ביוגרפיה
בשנת 501 לפנה"ס הגיש טיראן מילטוס אריסטגורס בקשה לארטפרנס הסטרפ של סרדיס לספק לו 200 ספינות מלחמה לצורך כיבוש האי נקסוס. ארטפרנס קיבל אישור משושן ונתן לאריסטגורס את הספינות. את מגבטס הוא צרף למשלחת כשותף לפיקוד עם אריסטגורס. אולם קצין יווני בשם סקילכס התרשל בשמירה על אחת מהספינות שהיו נתונות לפיקודו של מגבטס, זה האחרון העניש אותו באכזריות. אריסטגורס שסקילכס היה ידידו זעם על כך והעליב את מגבטס. כנקמה החליט מגבטס להכשיל את המסע, הוא שלח שליחים לנקסוס כדי שיודיעו שם על ההתקפה המתקרבת. המצור הכושל ערך ארבעה חודשים ובסופו נאלצו הפרסים לסגת. המעשה גרר לבסוף מרד צד אריסגורס, המרד התפשט לכל איוניה וזכה לכינוי המרד האיוני.
חוקרים כגון משה עמית מפקפקים באמינות הסיפור, שכן לא נראה שמגבטס יבגוד במלכו רק לצורך נקמה אישית. ובהמשך הוא אף נזכר מדי פעם כממלא תפקידים צבאיים שונים. יש חוקרים הסבורים שהמצור נכשל לא באשמת מגבטס והפרסים האשימו את היוונים בכישלון.
תוקידידס מזכיר גם שמגבטס היה הסטרפ של דאסקיליון והוחלף בארטבזוס בהוראת חשיארש הראשון.
Fotos y Recuerdos
Fotos y Recuerdos (בעברית: תמונות וזיכרונות) הוא הסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבומה הרביעי של סלינה, אשר יצא בינואר 1995 על ידי EMI לטין.
רקע וסוגה
השיר הוא למעשה גרסת כיסוי לשיר "Back on the Chain Gang" של להקת הרוק הפריטנדרס כאשר ריקי ולה שהיה שותף לכתיבת השירים הקודמים של סלינה תרגם את השיר לספרדית והוא הופק מחדש על ידי אחיה ועל ידי בבו סילבט. מבחינה לירית השיר עוסק באישה בודדה שנזכרת בבן זוגה לשעבר על ידי תמונות שלו.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר רוק ספרדי עם מוזיקת האוס והשפעות של דאנס-פופ. השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה שטענו שגרסה זו אפילו טובה יותר מהגרסה המקורית של השיר.
הצלחה
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטינים בארצות הברית שם שהה 7 שבועות ובכך הפך לשיר הרביעי שלה לעשות זאת. בנוסף הוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים המקסיקניים האזוריים המושמעים ביותר ברדיו בארצות הברית והפך לשיר השני שלה לעשות זאת. בנוסף הוא היה לשיר הלטיני השני הכי מצליח באותה שנה בארצות הברית כאשר המקום הראשון היה שייך גם כן לה ונכון להיום הוא השיר הלטיני ה-20 המצליח ביותר בהיסטוריית המדינה. בעקבות יציאת השיר אמנים נוספים עשו לו גרסאות כיסוי משלהם.
360 (מספר)
360 (במילים: שלוש־מאות ושישים) הוא מספר טבעי העוקב ל-359 וקודם ל-361.
בי-2 (להקה)
בי-2 (ברוסית: Би-2) היא להקת רוק מבלרוס, שהוקמה ב-1988 בבוברויסק ופעילה בעיקר ברוסיה וחבר המדינות. המייסדים וחברי הקבע הם שורה Bi-2 (גיטרה, שירה) וליובה Bi-2 (שירה ראשית).
היסטוריה
ללהקה מספר תקופות פעילות והפסקות. היא הייתה פעילה בשנים ו־1988–1991 בברית המועצות. הפסיקה את פעילותה בחבר המדינות בעקבות כך שני חבריה המרכזיים עלו לישראל. בישראל שורה וליובה עבדו בעבודות מזדמנות. הלהקה הייתה פעילה בישראל באופן חלקי, במועדונים קטנים. ב-1993 ליובה התגייס לצה"ל ושורה עבר לאוסטרליה. הלהקה לא הייתה פעילה עד 1998 בה ליובה היגר גם הוא לאוסטרליה. הלקה חזרה לפעילות באוסטרליה והוציא שני אלבומים. במהשך, הלהקה חידשה את פעילותה לרוסיה בשנת 1999 והגבירה את פעילותה.
Bi-2 היא אחת הלהקות הרוק המצליחות ביותר בקהל דובר הרוסית. לחלק מהאלבומים שלה יש מעמד אלבום זהב. השיר "פולקובניקו ניקטו נה פישט" נכלל בפסקול הסרט הרוסי "האח 2", והפך לנושא המרכזי שלו, ונכלל גם באלבום השני של הלהקה בשם זהה ללהקה. השיר הזה הביא ללהקה פופולריות רחבה.
ב-2023 סולן הלהקה הוכרז כ"סוכן זר" על ידי רשויות רוסיה
Never Call Me
Never Call Me (בעברית: לעולם אל תתקשר אליי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם קורופט או YG, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Trip. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2018, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד שירי ה-R&B.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ריבר טבר, ג'נה אייקו, קשמיר קאט, פרנק דוקס ובני בלנקו והופק על ידי קשמיר קאט, פרנק דוקס, בני בלנקו ואמייר ג'ונסון. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-20 במרץ 2018. הקליפ צבר למעלה מ-47 מיליון צפיות.
איירה זקס
איירה זקס (באנגלית: Ira Sachs; נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא קולנוען אמריקאי, זוכה פסטיבל הסרטים סאנדנס ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. סרטו הראשון היה הסרט הקצר Lady משנת 1993.
ביוגרפיה
זקס נולד בממפיס, טנסי. בין סרטיו נמנים "The Delta" (1997), "Forty Shades of Blue" (2005), "Married Life" (2007), "Keep the Lights On" (2012) ו-"Love Is Strange" (2014). בסרט 2016 יצא סרטו "Little Men" אשר הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
זקס הוא יהודי והומוסקסואל גלוי. את סרטו "Keep the Lights On" הוא תיאר כחצי-אוטוביוגרפי. בינואר 2012 זקס התחתן עם האמן בוריס טורס בניו יורק, ימים ספורים לפני שנולדו התאומים שלהם, ויוה ופליקס.
בשנת 2014 הופיע זקס בסרט התעודה הגרמני "Wie ich lernte die Zahlen zu lieben" (בעברית: "איך למדתי לאהוב את המספרים") מאת אוליבר סכטינג ומקס טאובר.
חוק האנטי-להט"ב ההונגרי
התיקונים לחוק הגנת הילד, חוק הגנת המשפחה, החוק על פעילות פרסום עסקי, חוק המדיה וחוק החינוך הציבורי, המוזכרים לעיתים קרובות כחוק האנטי-להט"ב ההונגרי, הם תיקוני חקיקה שאושרו על ידי הפרלמנט ההונגרי ב-15 ביוני 2021, בהצבעה של 157-1. החוק זכה לגינויים בינלאומיים על ידי ארגוני זכויות אדם ומפלגות האופוזיציה ההונגריות בעוד האיחוד האירופי וארצות הברית הצהירו כי תיקוני החוק "מפלים נגד להט"ב". עם זאת, פולין, תחת מפלגת השלטון חוק וצדק בהנהגתו של אנדז'יי דודה, הידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב, תמכה בהצעת החוק.
לאחר העברת החוק, הנציבות האירופית פתחה בהליכים משפטיים נגד הונגריה בגין הפרות של חופש הביטוי ואי-אפליה הכתובות באמנת זכויות היסוד של האיחוד האירופי.
תוכן תיקון החוק
בחודשים מאי ויוני 2021, האספה הלאומית של הונגריה דנה בחוק חדש האמור "להגן טוב יותר על ילדים מפני פדופילים" על ידי נקיטת צעדים מחמירים יותר נגד פושעים פדופילים. בישיבת הפרלמנט ב-15 ביוני 2021, ד"ר צ'אבה הנדה, יו"ר הוועדה המחוקקת בפרלמנט ההונגרי וסגן יושב ראש החקיקה, הגיש תיקוני חקיקה לחוק שאסר על "שיתוף מידע עם קטינים הנחשבים כמקדמים הומוסקסואליות או שינוי מגדר" לצד הגבלת ייצוג חברי קהילת הלהט"ב בתקשורת על ידי איסור על תוכן המתאר נושאי להט"ב בטלוויזיה בשעות היום ואיסור על חברות להפעיל קמפיינים עבור סולידריות עם קהילת הלהט"ב. בנוסף, תיקוני החקיקה הכריזו כי רק אנשים וארגונים הרשומים בפנקס רשמי יכולים לספק שיעורי חינוך מיני בבתי ספר.
חברי מפלגות האופוזיציה: המפלגה הירוקה של הונגריה (LMP), המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית, מפלגת הקואליציה הדמוקרטית ומפלגת הדיאלוג עבור הונגריה כמו גם חברי פרלמנט עצמאיים בהם ד"ר ברנדט זל, אקוס הדהאזי וסאבולץ סאבו החרימו את הפרלמנט כמחאה נגד החוק ולא השתתפו בהצבעה. חברי הפרלמנט שנכחו אישרו כמעט פה אחד את החקיקה בהצבעה של 157 בעד מול מתנגד 1. כל החברים הנוכחיים במפלגת השלטון פידס ומפלגות האופוזיציה הימניות יוביק ותנועת המולדת שלנו, כמו גם כמה חברי פרלמנט עצמאיים בהם אימרה ריטר הצביעו בעד. חבר הפרלמנט העצמאי סנדור סקאלי היה ליחיד אשר הצביע נגד. החוק נכנס לתוקף ב-7 ביולי 2021.
ב-6 באוגוסט 2021 פורסמה תקנת יישום בכתב העת הרשמי של הונגריה, "Magyar Közlöny" שהכריזה כי מוצרים המיועדים לילדים המציגים או מקדמים "חריגה מזהות המגדרית של הלידה, שינוי מגדר או הומוסקסואליות" ומוצרים "המתארים מיניות דרך הגשה עצמית" חייבים להימכר בנפרד ממוצרים אחרים ובאריזה סגורה בעוד אסור להציבם בחלון החנות. כמו כן, אסור למכור מוצרים אלה בטווח של מאתיים מטרים (כ-656 רגל) מכניסות כלשהן של מוסדות חינוך, מתחמים של שירותי הגנת ילדים ונוער, כנסיות ומקומות אחרים המוקדשים לעיסוק בדת. התקנה החדשה תיכנס לתוקף כ-30 יום מיום הוצאתה, והציות יפוקח על ידי רשויות הגנת הצרכן.
הונגריה
התיקונים עוררו שורה של הפגנות בהונגריה מצד חברים ותומכי זכויות להט"ב וארגוני זכויות אדם.     עצומה ומכתב נכתבו לנשיא יאנוש אדר בקריאה לא לחתום על החוק. העצומה נחתמה יותר מעשרת אלפים פעמים החל מ-7 באוגוסט 2021.
ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל ההונגרי קרא לאזרחים לחתום על עצומה משלו אשר נעשתה יחד עם מארגני מצעד הגאווה בבודפשט, ארגוני הלהט"ב ההונגרים "Háttér Society" (חברת רקע), "Labrisz Leszbikus Egyesület" (האגודה הלסבית לבריש), ועדת זכויות האדם של הלסינקי ההונגרית ואיגוד חירויות האזרח של הונגריה (TASZ) בתמיכת מדור הלהט"ב של החברה הפסיכולוגית ההונגרית המבקשת מנציב קבילות הציבור ד"ר אקוס קוזמה לשלוח את החוק לבית המשפט לחוקה של הונגריה. על העצומה חתמו מעל 11 אלף חותמים החל מ-7 באוגוסט 2021.
תגובות בינלאומיות
הצעת החוק זכתה לגינויים מיידיים מצד בכירים במספר מדינות וקבוצות הפרלמנט האירופי. ב-22 ביוני 2021, החוק נדון במועצת האיחוד האירופי. כ-17 מתוך 27 המדינות החברות גינו את חקיקתו, כאשר בלגיה, הולנד ולוקסמבורג פרסמו הצהרות שליליות נגד החוק אותו כינו כהפרה של אמנת זכויות היסוד של האיחוד האירופי, ודחקו בנציבות האירופית להשתמש בכל הכלים העומדים לרשותה כדי להבטיח ציות לחוקים האירופיים, לרבות פנייה להעמדה לדין בבית הדין האירופי לצדק. ההצהרה אושרה מיד על ידי דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, ליטא, ספרד, שוודיה ולטביה, על ידי איטליה בסוף הפגישה ועל ידי אוסטריה ויוון למחרת. בתגובה להצהרה, שר החוץ ההונגרי, פטר סיירטו, דחה את כל הדעות השליליות והפציר במבקרים לקרוא את החוק במלואו. נשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, הגיבה בביקורתיות כלפי החוק ושיתפה סרטון בחשבונותיה בטוויטר ואינסטגרם של נאומה בו אמרה כי היא: "מאמינה באירופה שמחבקת גיוון, לא כזו שמסתירה אותו מהילדים שלנו. אין להפלות אף אחד על בסיס נטייה מינית".
שגרירות ארצות הברית בבודפשט הביעה דאגה עמוקה מהחוק וקבעה כי: "ארצות הברית עומדת על הרעיון שממשלות צריכות לקדם את חופש הביטוי ולהגן על זכויות האדם, לרבות זכויותיהם של חברי קהילת הלהט"ב".
מזכ"ל האומות המאוחדות, אנטוניו גוטרס, הצהיר בתגובה לחוק כי: "אין אפליה מקובלת בשום פנים ואופן, וכל אפליה נגד חברי קהילת הלהט"ב אינה מקובלת לחלוטין בחברות המודרניות שלנו".
ב-25 ביוני 2021, החקיקה ההונגרית נדונה בכבדות בפסגה של מנהיגי האיחוד האירופי. ראש ממשלת הולנד מארק רוטה הצהיר לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן באומרו כי: "אם אתה לא אוהב את זה, יש גם אלטרנטיבה, עזוב את האיחוד האירופי". נשיא צרפת עמנואל מקרון הצהיר כי החוק "אינו תואם את הערכים שלנו" בעוד הוסיף כי הוא מקווה שניתן יהיה "לשנותו באמצעות דיאלוג". ראש ממשלת לוקסמבורג, קסאבייה בטל, הידוע כהומוסקסואל מוצהר, אמר כי יגיד לראש הממשלה אורבן שהוא "טועה בשילוב בין הומוסקסואליות לפדופיליה במסגרת החוק". עם זאת, שגריר פולין בגרמניה, אנדז'יי פז'ילבסקי ממפלגת השלטון הפולנית חוק וצדק, טען כי "ברור ומעבר לכל ספק" שלפרלמנט ההונגרי יש את הזכות להגן על תלמידי בית ספר על פי חוק מפני הצורך להתמודד עם נושאים כמו הומוסקסואליות ואמר: "אין לזה שום קשר לחוסר סובלנות. עזבו בצד רדיפות הומוסקסואלים".
תביעה מטעם האיחוד האירופי ומשאל עם
ביולי 2021, האיחוד האירופי פתח בתביעה מיידית נגד החוק בזמן שהוכרז משאל עם.
אליפות אירופה בכדורגל 2020
ב-23 ביוני 2021 אירחה נבחרת גרמניה בכדורגל לגברים את קבוצת הונגריה באליאנץ ארנה במינכן במסגרת אליפות יורו 2020. לצד זאת, החלה עצומה שביקשה מיורגן מוט, מנהל אליאנץ ארנה, אלכסנדר צ'פרין, נשיא אופ"א, פריץ קלר, נשיא ההתאחדות הגרמנית לכדורגל ואנדריאס יונג, מנהל FC באיירן מינכן להדליק את הזירה בצבעי דגל הגאווה בסולידריות עם קהילת הלהט"ב ההונגרית במחאה נגד החוק.
העצומה נחתמה מעל שלוש מאות אלף פעמים, אך נדחתה על ידי אופ"א שפרסמה הודעה בה נאמר כי היא "ארגון נייטרלי מבחינה פוליטית ודתית". במקום זאת, הציעו להאיר את הזירה ביום אחר. ראש עיריית מינכן דיטר רייטר כינה את ההחלטה כ-"מבישה", בעוד ששר החוץ ההונגרי פטר סז'ייגטרו בירך על ההחלטה. מינכן האירה את בית העירייה שלה ועוד כמה נקודות ציון בצבעי דגל הגאווה כדי למחות על ההחלטה, לצד מספר מועדוני כדורגל גרמניים שהאירו את אצטדיוניהם למשך כל קיום המשחק.
השלכות והשפעות על קהילת הלהט"ב ההונגרית
דו"ח של "RTL Hungary" המבוסס על נתונים שסיפק ארגון הלהט"ב ההונגרי "Háttér Társaság", הצהיר כי נרשמה עלייה בהתקפות שהונעו על ידי הומופוביה נגד חברי הקהילה לאחר הצגת החוק. הדו"ח הוסיף כי התוקפנות המילולית היא השכיחה ביותר, כאשר מספר עימותים הסלימו לאלימות פיזית ופגיעה ברכוש.
יהודית ברמן
יהודית גבריאלה (ג'ודי) ברמן (נולדה ב-12 בינואר 1957) היא מיקרוביולוגית מולקולרית ישראלית, פרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב, ופרופסור אמריטה באוניברסיטת מינסוטה.
ביוגרפיה
ברמן נולדה בסירקיוז, ניו יורק, בשם ג'ודית גבריאלה ואן אדלסברג, וגדלה בפילדלפיה, פנסילבניה.
בשנים 1974–1975 שהתה בקיבוץ גרופית במסגרת תנועת הבונים.
בשנת 1975 החלה את לימודיה לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1977 עברה ללמוד פתולוגיית צמחים באוניברסיטת קורנל, והשלימה את התואר בשנת 1979. באותה שנה עלתה לארץ, והחלה בלימודי תואר שלישי בביוכימיה (במסלול ישיר) במכון ויצמן למדע, בהנחייתה של פרופ' עדה זמיר. את התזה לדוקטורט הגישה בשנת 1984.
לאחר מכן עברה לארצות הברית, ושהתה כשנתיים כעמיתה בתר-דוקטורית במחלקה לגנטיקה וביולוגיה של התא באוניברסיטת קורנל.
בשנת 1986 הצטרפה ברמן לסגל המחלקה לביולוגיה של צמחים באוניברסיטת מינסוטה שבמיניאפוליס, בתחילה כמרצה בכירה. בשנת 1993 קודמה לדרגת פרופסור חבר, וב-2000 הפכה לפרופסור מן המניין. באותה שנה עברה למחלקה לגנטיקה וביולוגיה של התא.
בשנת 2004 ביקרה ברמן בישראל כחוקרת אורחת במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע, ובשנת 2010 במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון.
בשנת 2008 קיבלה ברמן מינוי מיוחד כמחזיקת הקתדרה על שם מק'נייט באוניברסיטת מינסוטה. בשנת 2012 שבה לישראל, ומונתה לפרופסור מן המניין במחלקה למיקרוביולוגיה וחקר התא באוניברסיטת תל אביב. כיום היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת מינסוטה.
ב-2019 מונתה ברמן לחברה באיגוד האירופי לביולוגיה מולקולרית (EMBO) (אנ').
מחקר
מחקרה של ברמן מתמקד ביכולתם של גנומים להתפתח ולהשתנות בתגובה ללחצים התוקפים את התא. כמקרה בוחן, ברמן וקבוצתה בוחנים שמרים מסוג Candida albicans, שהוא הקומנסל הפטרייתי והפתוגן הנפוץ ביותר בבני אדם, וכן מסוג Candida glabrata (אנ'). בפרט, ברמן מתעניינת בתגובה של Candida albicans לתרופות אנטי-פטרייתיות ובאופן הזריז בו השמר מתנהל על מנת לפתח עמידות וסבילות לתרופה, ומפתחת כלים מחקריים חדשים לצורך הבנת תגובה זו.
ברמן עוסקת בהבנת מנגנוני התגובה לתרופות, הנגרמים על ידי מוטציות גנטיות, שינויים במספר העותקים הגנומיים, וכן תהליכים פיזיולוגיים המשפיעים באופנים שונים על תאים הזהים זה לזה גנטית. המחקר משתמש בגישה אינטרדיסציפלינרית המשלבת בין גנטיקה, גנומיקה וביולוגיה של התא, לבין כימיה, ביואינפורמטיקה וביולוגיה חישובית.
כמו כן, היא חוקרת היבטיים יסודיים של מורפוגנזה, פלואידיות, שחלוף, יציבות כרומוזומים, השתקת גנים המתווכת על ידי כרומטין, חיוניות של גנים, ועמידות וסבילות לתרופות. לאחרונה, עבודתה מתמקדת בסבילות לתרופות – הבאה לידי ביטוי ביכולתם של תאים לגדול, גם אם בצורה איטית, בנוכחות תרופה המעכבת תאים אחרים באותה אוכלוסייה. עוד עוסקת ברמן בפענוח השאלה כיצד תגובות אדפטיביות משתנות בין שמרים מבודדים, וזאת כתוצאה מווריאציה גנטית.
יערות קק"ל
יערות קק"ל (קרן קיימת לישראל) הם שטחים מיוערים שניטעו על ידי הקרן הקיימת לישראל על אדמותיה כחלק ממפעל הייעור בארץ ישראל. יערות קק"ל מתפרסים על פני כ-920,000 דונם, שבהם למעלה מ-240 מיליון עצים.
מפעל הייעור בישראל
מאז היווסדה ועד היום מהווה קק"ל הגורם המרכזי בייעור הארץ, פרט לתקופת המנדט בה ניטעו יותר עצים על ידי מחלקת הייעור של הממשל הבריטי כחלק ממדיניות הייעור שלה (פקודת היערות).
גורמים נוספים עסקו בייעור בשנים שלפני קום המדינה, כגון פיק"א, אך מטרותיהם היו כלכליות, כמו לצורכי מסחר בעץ. גם מטרותיה של התנועה הציונית על ידי קק"ל היו בתחילה כלכליות, אך בהמשך הפכו ללאומיות. הפעילים הציוניים, שעלו מארצות אירופה, התאכזבו לגלות את ארץ ישראל צחיחה עם מעט מאוד עצים, וכך התגבש החזון להפריח את השממה, ו"לכסותה ביער וחורש שיגאלוה משממונה וממערומיה".
מטרותיה של קק"ל בייעור בארץ ישראל היו:
פעילות הממשל הבריטי נבעה מסיבות אחרות: שמירה על קרקע חקלאית מפני סחף וחולות נודדים, הגדלת החלחול והעשרת מי תהום.
ברבות השנים, סופחו המטרות האקולוגיות לגישה של קק"ל, והחשיבה על התרומה האקלימית והאקולוגית הפכה למוטיב מרכזי בעמדות קק"ל: "מטרת-העל של מפעל הייעור בישראל – לספק מגוון שירותי מערכת אקולוגית לתושבי הארץ."
לפני קום המדינה (1947-1898)
1898 - הרצל מבקר בארץ ונוכח במצבה הירוד של צמחיית ארץ ישראל. בשובו הוא פונה לפרופסור אוטו ורבורג בבקשה שיכין סקר עצים המתאימים לייעור ארץ ישראל.
1903 - הוועדה הארץ-ישראלית יוזמת את הקמתה של 'אגודת עצי זית' שתפקידה יהיה לאסוף תרומות לתוכנית לגידול עצי זית באזורים שלא התאימו לחקלאות שדה.
1907-1910 – האגודה מקבלת לידיה קרקעות בחולדה ובבן שמן לנטיעת יער למטרות כלכליות ונופיות, שיכלול בעתיד 100 אלף עצי זית. על מנת לגייס תרומות, הוצע שיער זה יקרא בשם 'יער הרצל'. האגודה נכשלת במילוי תפקידה, כיוון שאינה מצליחה לעמוד ביעדי השתילה, בעיקר בשל ליקויים בחישוב עלויות.
1911 - הקרן הקיימת לישראל (בראשות בודנהיימר) מקבלת לידיה את האחריות על המפעל. ונעשה שינוי בגישה, מעצי פרי לעצי סרק, כיוון שהוכח שנטיעת עצי הזית אינה כלכלית. בחולדה ניטעו כ-250 דונם עצי אורן, בבן שמן נטעו מאות אורנים וברושים. אקליפטוסים ניטעו בכנרת, במרחביה ובדגניה, בעיקר לייבוש ביצות.
שנות ה-20 וה-30 – ייעור אינטנסיבי על ידי קק"ל באלו מאדמותיה שאינן מתאימות לגידולים חקלאיים. בשנות השלושים, בהן מוכפל היישוב היהודי, שטח הייעור גדל פי שלושה. לכל אורך התקופה נזנח השימוש בעצי פרי לחלוטין, כיוון שהוא מצריך תחזוקה גבוהה. סיבה נוספת שניתנה לשימוש בעצי סרק, היא האפשרות לשימוש בעץ כחומר בנייה בעתיד הרחוק.
תקופת מלחמת העולם השנייה והמאבק לקום המדינה – מואצת הפעילות לייעור, בסמוך לגושי התיישבות חדשים ניטעו יערות גדולים, ובסך הכל ניטעו למעלה מ 1,200,000 עצים בשנים תש"ה-תש"ז.
ביערות קק"ל מהיווסדה ועד 1948 ניטעו 5,256,751 עצים על פני 23,390 דונם.
יערות בולטים (למעלה מ-1000 דונם):
הממשל הבריטי תרם רבות למפעל הייעור, בכך שביסס מדיניות ייעור, פיקח על כריתת עצים, ונטע בתקופתו כ-20 מיליון עצים על פני למעלה מ-54 אלף דונם.
מלחמת העצמאות עצמה היוותה פגיעה בייעור בשל עיכוב התוכניות לייעור, וכן בשל מחסור בכוח אדם. פגיעה נוספת נגרמה על ידי קבוצות תושבים ערביות, שהציתו חלקות יער בתקופה זו ואף תחת שלטונו של המנדט, כדרך להבעת מורת רוח מהמפעל הציוני כולו, וניסיון פגיעה ברכוש יהודי.
לאחר קום המדינה (1968-1948)
בשני העשורים הראשונים לקום המדינה מפעל הייעור המשיך להעסיק את המייסדים, בין השאר, על מנת לספק עבודה לעולים הרבים שעלו בשנים הראשונות למדינה (כחלק מעבודות דחק שהציע המדינה לעולים החדשים בפריפרייה. בשנים אלו גדל שטח היער בישראל לכדי 437,000 דונם, מתוכם רק 11% על שטח המדינה וכ 85% על שטח קק"ל.
1961 – נחתמת אמנה בין המדינה לקק"ל במסגרת חוק יסוד: מקרקעי ישראל, בה הוסדרו ענייני סמכות על קרקעות קק"ל, ובו הוסמכה קק"ל לגוף הבלעדי האחראי על הייעור בישראל.
מאז הקמתה קק"ל נטעה למעלה מ-240 מיליון עצים על פני 920 אלף דונם. בנוסף, קק"ל אחראית לטיפול בכ-400,000 דונם חורש טבעי וכן אחראית לגידור והסדרה של כ-400,000 דונם אדמת מרעה. בשנים האחרונות חל צמצום בהיקף השטחים באזור צפון ומרכז הארץ שבו נוטעים יערות חדשים. רוב הנטיעות באזורים אלה הן נטיעות במסגרת חידוש יער, וזאת בגלל נזקים שנגרמו עם השנים לעצים. כל פעולות קק"ל בתחום הייעור נעשות מתוך מחויבות הארגון לתוכנית המתאר הארצית ליער ולייעור (תמ"א 22), בה הוגדרו למעלה מ 1,600,000 דונם כשטחי יער.
2012 – נכתבת 'תורת ניהול היער בישראל'. מתוקף תפקידה כאחראית לייעור ישראל מנפיקה קק"ל מסמך מדיניות והנחיות לתכנון ממשק יער בישראל. מסמך זה נכתב לאור הסדרת מעמד היער בישראל בתמ"א 22. מסמך זה עוסק במטרות, הגדרות, הוראות לתכנון ותחזוקת היער בישראל.
קרקעות ומימון
מאז היווסדה, קק"ל מבוססת תרומות, ומעולם לא עלו שטחי הייעור על 5%. ניתן לתרום החל מעץ. תרומת עץ תזכה את התורם בתעודת הוקרה. תרומה של 1000 עצים ומעלה מזכה את התורם באזכור בשלט הוקרה מרכזי ביער. תרומה של 3000 עצים ומעלה מזכה את התורם בשלט הוקרה אישי המוצב ביער. בנוסף, ניתן לתרום לבניית חניוני נופש, מצפורים ופינות מרגוע, ולהקדישם ע"פ רצון התורם.
מינים
הייעור בישראל אמנם החל בעצי זית – עצי פרי, אך מאז ועד היום עצי הסרק הם הרוב המכריע של העצים בישראל. המינים השולטים הם המחטניים, שביערות קק"ל מכסים כ 46.5% מהשטח (כחצי מיליון דונם), רוב העצים המחטניים הם אורנים, בעיקר מזן 'אורן ירושלים'. בבדיקות שנעשו בתקופה שבין מלחמות העולם, הן על ידי השלטון הבריטי, והן על ידי הקק"ל, נמצאה עמידותו של 'אורן ירושלים' הגבוהה ביותר, ועל כן נעשה בו השימוש הגבוה ביותר. אמנם נעשה שימוש באקליפטוסים, אך שימוש זה נעשה בעיקר בביצות, ולאחר הכישלון במעבר לחולות נחלת יהודה בראשית שנות העשרים, הופסק השימוש בו אף בהרים. כתוצאה מכך יערות רבים בארץ הם חד-מיניים.
שלטי הנצחה
מאחר שהייעור ממומן על ידי תרומות, שלטי הנצחה הם מחזה שכיח ביערות קק"ל.
שרפות
קק"ל, כגוף האחראי על היערות בישראל, מתמודדת עם שריפות, שהן המזיק העיקרי ליער על ידי 'ממשק יער למניעת שריפות'. ישנה חלוקה בסיסית לשני סוגי יערות:
יער צעיר (עד 6 שנים) - יערות אלה הם הרגישים ביותר לשריפות, כיוון ששריפה גורמת להם לנזק מוחלט ומונעת חידוש טבעי. ביערות אלו ההתמודדות נעשית בעיקר על ידי רעיה להקטנת הביומאסה היבשה, וכן על ידי ריסוס מדביר עשבים.
יער בוגר - הפעילות העיקרית בממשק העצים ביער הבוגר כוללת סניטציה, דילול, גיזום, סילוק גזם ופסולת עץ. פעולות ממשק נוספות שנעשות לצורך הפחתת חומר הבעירה הן רעייה ויצירה ותחזוקה של קווי חיץ לאורך קווי רכס מרכזיים ובעדיפות גבוהה במיוחד בגבולות היער עם יישובים ומתקנים אחרים.
בנוסף, מפוזרים ברחבי הארץ עשרות מגדלי תצפית בנקודות הגבוהות ביערות שנועדו לשמירה ולאזעקה מפני אש.
נגישות
ברוב יערות קק"ל, קיימים חניונים ומצפורים, סלולות דרכים ונקבע ריהוט חוץ ושילוט לשימוש הציבור. יערות קק"ל משמשים את תושבי ישראל לטיול, יציאה ל'טבע', ואף לאירועים ולינה. בחלק ממגדלי התצפית לא נעשה שימוש כיום, וקיימת יוזמה להשמיש את חלקם לצורכי תיירות, בשל המיקום האסטרטגי שלהם כנקודת תצפית גבוהה.
על פי תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות – 2008, יש להנגיש אתרי טבע ונופש לבעלי מוגבלויות. יערות קק"ל כלולים בתקנה, וישנה מגמה להנגשת אתרים. כבר כיום אתרים רבים ביערות קק"ל, כגון מצפורים, חניונים, ושולחנות לפיקניק, מותאמים כך שיוכלו לשמש אף את המשתמש המוגבל.
ביקורת אקולוגית
ישנם הטוענים לגבי הייעור החד-מיני באורן ירושלים, שאינו מאפשר חיים תחתיו לכאורה – ומייצר מה שמכונה 'מדבריות האורן'. לעומת הטענה הפופולרית (שהדבר נגרם עקב תכונות חומציות של המחטים) המופרכת באתר קק"ל, הגורם המשפיע העיקרי הוא קצב חילוף העלים הגבוה, שמפריע לצמחייה שלא צומחת מספיק מהר להשתרש, ומפחית את מגוון המינים.
טענה נוספת היא שיערות המחטנים המיובאים ממדינות קרות רגישים מאוד לשריפות, לעומת עצים מקומיים שעליה.
בעקבות ביקורות אלו קק"ל שינתה את מדיניותה, ופועלת לשתילה רב-מינית ביערות הטעונים חידוש (למשל עקב שריפות).
ביקורת פוליטית
מפעל הייעור הציוני, שבזמנו היווה גם מכשיר לביטוי קנייני על אדמות, ומניעת פלישה ערבית לשטחים, נתפס על ידי חוגים פוליטיים מסוימים בישראל כביטוי קיצוני לטיהור האתני שהתבצע לכאורה בישראל בקום המדינה. הטענה היא שמדינת ישראל הרסה כפרים, ועל מנת למחוק את ההיסטוריה שלהם כליל, שתלה שם יער.
שקיפות
מכיוון שקק"ל אינה גוף מבוקר, עולה ביקורת על אי שיתוף הציבור בקבלת ההחלטות בנושאי יערות וייעור. אחד המיזמים שקק"ל מפעילה בניגוד לתדמית זו הוא יערות קהילתיים, שמטופחים ומפותחים בשיתוף הציבור.
רוקה מספולי
רוקה מספולי (בספרדית: Roque Maspoli; 12 באוקטובר 1917 – 22 בפברואר 2004) היה כדורגלן ומאמן אורוגוואי, ששיחק בעמדת השוער. זכה עם נבחרת אורוגוואי במונדיאל 1950.
ביוגרפיה
מספולי נולד ב-12 באוקטובר 1917 במונטווידאו שבאורוגוואי. את הקריירה המקצועית שלו החל בנסיונל לאחר ששיחק שם גם בנוער וזכה עימה בשלוש אליפויות. ב-1939 עבר מספולי למועדון אחר במונטווידאו, ליברפול, ושיחק עימה בניצחון הכי גדול בהיסטוריה שלה נגד בז'ה ויסטה שקרה ב-24 בנובמבר 1940 כשהם הביסו אותם 0–9. שנה אחר כך הצטרף לפניארול בה שיחק במשך ה-15 שנים הבאות עד סוף הקריירה שלו, וזכה עימה ב-6 תוארי אליפות.
במדי נבחרת אורוגוואי שיחק מ-1945 עד 1955. בזמן זה היה שוערה באליפות דרום אמריקה של 1945 ובגביע העולם ב-1950 בו זכתה נבחרתו בטורניר. בנוסף לכך נבחר מספולי להיות לשוער המצטיין ונכלל בנבחרת המצטיינת. טורניר אחר כך ב-1954 היה לשוער הוותיק ביותר ונבחרתו הגיעה עד לחצי הגמר בו הפסידה להונגריה וסיימה במקום הרביעי.
כמאמן אימן את פניארול איתה זכה להצלחה כאשר זכה עימה ב-5 תוארי אליפות, גביע ליברטדורס אחד ב-1966 וגם בגביע הבין-יבשתי באותה שנה כשהם מנצחים 0–4 בסיכום שני משחקי הגמר את ריאל מדריד. לאחר מכן אימן מספולי קבוצות בספרד, פרו ואקוודור. בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה מאמן נבחרת אורוגוואי לכמה שנים. ב-1997 חזר לאמן את הנבחרת בגיל 80 ובכך היה למאמן המבוגר ביותר לאמן נבחרת כדורגל בהיסטוריה.
מספולי אושפז עקב בעיות לב ב-10 בפברואר 2004 ו-12 ימים לאחר מכן נפטר בגיל 86 במונטווידאו. הוא נקבר בבית הקברות סמנטריו דל בוצ'ו שבעיר.
ולדימיר מקסימוב
ולדימיר ימליאנוביץ' מקסימוב (ברוסית: Влади́мир Емелья́нович Макси́мов; 27 בנובמבר 1930 – 26 במרץ 1995) היה משורר, מחזאי, עורך וסופר רוסי, יצירותיו תורגמו לעברית ולשפות נוספות.
חייו
מקסימוב נולד במוסקבה בשם לב סמסונוב, אביו נכלא ב-1933 על ידי השלטונות הסובייטים בעוון פעילות נגד המשטר אשר בראשו עמד יוסיף סטלין (בין היתר נחשד האב בטרוצקיזם). ב-1940 שוחרר האב ונשלח כחייל סובייטי אל החזית,ונהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החל לנדוד בין בתי יתומים שונים, למרות שקיבל חינוך עממי פורמלי את רוב השכלתו רכש באופן לא פורמלי, הוא היה ילד רחוב ובמהרה הוסב שמו בתעודת הזהות לוולדימיר מקסימוב ושם זה הפך לשמו כאדם וסופר עד סוף ימיו.
מקסימוב הואשם בעבירה פלילית ולאחר שחרורו בשנת 1952 התמקם הסופר בקווקז בקובאן. בתקופה זו התוודע לראשונה לפקיד מקומי מטעם הקומסומול בשם מיכאיל גורבצ'וב. הוא החל לעסוק בכתיבה ספרותית, שיריו החלו להתפרסם בעיתונים קווקזים.
בשנת 1956, בעקבות תקופת חרושצ'וב בברית המועצות, יצא לאור ספר שיריו הראשון שנקרא חובתו של דור. בשנת 1961 חזר מקסימוב להתגורר בעיר הולדתו מוסקבה, הוא התיידד עם הסופר קונסטנטין פאוסטובסקי, במסגרת כתב העת אוקטובר פרסם סיפורים קצרים ומחזות שזכו להצלחה,
בשנת 1965 הומחז סיפורו של מקסימוב חיי אדם והועלה לפני קהל בתיאטרון פושקין במוסקבה. בתקופה זו היה מקסימוב חבר איגוד הסופרים של ברית המועצות, והיה מזוהה עם כתב העת הספרותי אוקטובר בו פורסמו כל יצירותיו, בין השנים 1967 ל 1968 היה מקסימוב עורך כתב העת. אך בשנת 1968 בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה התפטר מקסימוב מכל תפקידיו בכתב העת.
הרומן הראשון שכתב ופרסם מקסימוב, שבעת ימי הבריאה הכיל ביקורת על המפלגה הקומוניסטית הסובייטית ורמזים שהביעו תמיכה בדת. לפיכך הוא לא יצא לאור בברית המועצות. בתחילה הוא יצא לאור במערב גרמניה בשפת המקור בה נכתב רוסית. הספר זכה להצלחה ואף תורגם לשפות נוספות וזכה להצלחה באירופה. הרומן השני של מקסימוב קאראנטין זכה להצלחה ותורגם לשפות רבות. בעקבות הרומנים שכתב סולק הסופר מאיגוד הסופרים הסובייטים, כל יצירותיו הוחרמו ונאסרו להפצה בברית המועצות, בנוסף אושפז הסופר בכפייה במוסדות פסיכיאטרים בברית המועצות, פעולות הענישה נעשו בהוראת נשיא ברית המועצות באותם ימים ליאוניד ברז'נייב.
בשנת 1974 בעקבות לחץ בינלאומי הותר לסופר לצאת לפריז ואכן הוא יצא את ברית המועצות ולא שב אליה עד בוא עידן הפרסטרויקה. בתקופת שלטון מיכאיל גורבצ'וב אף הוחזרה לסופר אזרחותו הרוסית. בשנים שלפני הפרסטרויקה, עסק הסופר בפעילות אנטי סובייטית ואינטלקטואלית בעיר פריז, הוא היה העורך והרוח מאחורי המגזין בשפה הרוסית Kontinent
בשנת 1995 מת הסופר בפריז בעקבות מחלת הסרטן.
בלה קאדאר
בלה קאדאר (במקור קלוג, בהונגרית: Kádár Béla; בודפשט, 14 ביוני 1877 – בודפשט, 22 בינואר 1956) היה צייר יהודי-הונגרי. הוא היה נציג מיוחד של האוונגרד ההונגרי של המאה ה-20.
ביוגרפיה
בלה קלוג נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של מיהאי קלוג, פרוון, ושל רוזליה בלי (Blüh). הוא גדל בסביבה דו לשונית (גרמנית והונגרית). לאחר שש כיתות של בית ספר יסודי, הלך ללמוד את מקצוע החרטות. בהיותו בן עשרים יצא רגלית לאירופה, התוודע לערים הגדולות שלה (מינכן, פריז), והחליט להיות צייר.
בשנת 1899, בגיל 22, החל את לימודי האמנות שלו בבית הספר לעיצוב תעשייתי בבודפשט, ומשנת הלימודים 1902/1903 למד בבית הספר לעיצוב בהנחיית הצייר אדה באלו. ב-1904 למד בבתי ספר הפתוחים במינכן ובבודפשט. כבר בשנת 1906, רישומיו והפסטלים שלו נכללו בתערוכות התקופתיות של היכל האמנות והסלון הלאומי. בשנת 1911 עבד על מלגה במושבת האמנים של סולנוק.
תחילת קריירת הציור שלו התאפיינה בחיפוש אחר דרך, בנוסף ל בלה איוואני-גרינוולד והניאו...ים, פתרונות הקומפוזיציה והצבעים של ציורי הדיוקן של יוז'ף ריפל-רונאי השפיעו על עבודתו. הוא שם לב גם לתמונות שהופיעו בתערוכות בינלאומיות בבודפשט, ותמונות קבוצת תנועת הנאבי והאופן שבו ציירו הפוסט-אימפרסיוניסטים עוררו בו עניין.
קאדאר יצר ידידות לכל החיים עם מיקלוש רוז'ה סופר האמנות, והוא קיבל הזדמנויות רבות לתערוכות והזדמנויות עבודה בבית האמנים שלו. מרצל נמש העניק לו את פרס אלף הכתרים עבור ציורי הקיר שנעשו עבור ארמון בית האמנים ברחוב רוז'ה. קאדאר עקב גם אחר תוצאות השמונה, במיוחד אחר כיוון ההשפעות של פול סזאן עליהם.
הוא נכנס לתחום השפעת האקספרסיוניזם. כבר בשנים 1923 וב-1924 הוצגו ציוריו בגלריה דר שטורם בברלין, חלל התצוגה החשוב ביותר עבור האקספרסיוניזם הגרמני. לאחר תערוכת היחיד שלו, הרוורת' וולדן הזמין אותו למספר תערוכות קבוצתיות, כך שב-1928 הוא הצליח להציג את עצמו בארצות הברית ולטייל בה.
בשנות ה-30 הוא הושפע מהמגמת הנאו-קלאסיציזם של הנובצ'נטו האיטלקי (Novecento Italiano) ומהאסכולה הרומאית ההונגרית המקבילה (האסכולה הרומאית היא הגרסה ההונגרית של הנאו-קלאסיציזם האיטלקי, כלומר אמנות הנובצ'נטו), והוא צייר את יצירותיו הפיגורטיביות בסגנון אר דקו מועשר במאפיינים קלאסיים, שבהם זכה להצלחה רבה בקרב שני חבריו האמנים. והציבור. הוא היה מציג קבוע בגלריה טמאש.
כשהתקרבה מלחמת העולם השנייה, הוא ומשפחתו נאלצו להסתתר בשל יהדותם ובשל הרדיפות הגזעיות. אשתו ושני בניו ניספו בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא שילב את הסגנון הקודם שלו ביצירותיו והפך ליותר ויותר דקורטיבי. לאחר שנת 1949 הוא נודה ולא נכלל בהחיים הציבוריים האמנותיים ומת בבדידות. קאדאר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
יחסי מין הומוסקסואליים
יחסי מין הומוסקסואליים הם פעילויות מיניות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, ללא קשר לנטייתם המינית או לזהותם המינית. בדרך כלל, ישנם דיווחים נמוכים משמעותית בסקרים על יחסי מין בין גברים בגלל הטיה חברתית-כדאית.
התנהגויות
ישנם מספר תנוחות מין שונות במהלך פעילות מינית בין גברים. מבחינה היסטורית, מין אנאלי נקשר באופן רחב בעיקר עם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים. לעומת זאת, ישנם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רבים שאינם מקיימים יחסי מין אנאליים, ועשויים לעסוק במין אוראלי, ביחסי מין ללא חדירה, בהתגפפות, או באוננות הדדית במקום.
מין אנאלי
בקרב גברים המקיימים יחסי מין אנאליים עם גברים אחרים, מבצע החדירה מכונה אקטיבי, הנחדר מכונה פסיבי. זה ששני התפקידים מתאימים להעדפות המיניות שלו מכונה ורסטילי. תענוג, כאב או שניהם עשויים להתלוות למין אנאלי. בעוד שקצות העצבים בפי הטבעת יכולים לספק רגשות מהנים, אורגזמה תתקבל באמצעות חדירה וגירוי עקיף של בלוטת הערמונית. מחקר שנערך על ידי הסקר הלאומי לבריאות והתנהגות מינית (NSSHB) הצביע על כך שגברים שדיווחו בעצמם שקיבלו את תפקיד הנחדר במהלך יחסי מין אנאליים במפגשם האחרון היו בסיכון נמוך לקבל אורגזמה לעומת גברים שקיבלו את תפקיד החודר. מחקר שדגם מספר אנשים בודדים בארצות הברית הצביע על כך שאחוזי האורגזמה דומים בקרב גברים בגל הנטיות מיניות. ביחס לכאב או אי נוחות במהלך יחסי מין אנאליים, מחקרים מסוימים מצביעים על כך שעבור 24% עד 61% מהגברים ההומוסקסואלים או הביסקסואלים, לקבל את תפקיד הנחדר במין אנאלי מכאיב הוא קושי מיני תכוף לכל החיים.
הדיווחים על שחיכות המין האנאלי בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים השתנו לאורך זמן, עם אחוזים מסוימים גבוהים יותר מאחרים. אחוז גדול מהגברים ההומוסקסואלים והביסקסואלים מדווחים על עצמם כי הם השתתפו במין אנאלי לאורך כל חייהם. מחקרים בקרב גברים הומוסקסואלים הראו כי נמצאו אחוזים דומים של השתתפות כאשר משווים גברים שמעדיפים לחדור את בני זוגם לאלו שמעדיפים להיות בן הזוג הנחדר. עם זאת, ישנם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים שמאמינים כי היותם שותפים פתוחים למין אנאלי מטילים ספק בגבריותם.
מין אוראלי
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים עשויים לעסוק בצורות שונות של מין אוראלי, כגון פלאשיו, טי-בג ואנאלינגוס. סקר של דיווח כי, ואילו סקר מקוון שנערך בקרב 18,000 גברים המקיימים יחסי מין עם גברים באירופה  סקר שנערך ב-2011 על ידי The Journal of Sexual Medicine  מצא תוצאות דומות לגבי גברים הומואים וביסקסואלים בארצות הברית. נשיקת בן זוג על הפה (כ-74.5%), מין אוראלי (כ-72.7%) ואוננות הדדית (כ-68.4%) היו שלוש ההתנהגויות הנפוצות ביותר, כאשר רק 63.2% מהמדגם דיווחו כי קיימו 5–9 התנהגויות מיניות שונות במהלך ההתנהגות בפגישה האחרונה שלהם.
יחסי מין ואביזרי מין ללא צורך בחדירה
ישנם מגוון של תנוחות מין ללא חדירה. התגפפות הוא סוג של אקט מיני בין גברים, הכולל, בדרך כלל, מגע ישיר של פין לפין. התגפפות יכול להיות מהנה מפני שהוא מגרה באופן הדדי ובו זמנית את איברי המין של שני בני הזוג, שכן הוא נוטה לייצר חיכוך מהנה כנגד צרור עצבי קו התפר חיץ הנקבים. מין בין הירכיים היא צורה אחרת של יחסי מין לא חדירה שניתן לתרגל בין גברים המקיימים יחסי מין עם גברים.
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים עשויים להשתמש באביזרי מין. על פי סקר מקוון שבו השתתפו למעלה מ-25,000 גברים הומוסקסואלם או ביסקסואלים, כ-49.8% מהם השתמשו בויברטור לפחות פעם אחת בחיים. רוב הגברים שהשתמשו בויברטור בעבר דיווחו על שימוש במהלך אוננות (כ-86.2%). כאשר נעשה שימוש במהלך אינטראקציה משותפת, ויברטורים שולבו במשחק מקדים (כ-65.9%) ומין (כ-59.4%).
BDSM
סקר מייצג ארצי שנערך באוסטרליה ב-2001–2002 מצא כי במהלך 12 החודשים שקדמו לסקר, כ-4.4% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-14.2% מהגברים הביסקסואלים השתתפו בפעילות מינית הקשורה ל-BDSM, וכ-19.2% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-36.4% מהגברים הביסקסואלים השתמשו באביזרי מין. סקר לא מייצג, מבוסס שאלונים על התנהגות מינית של סטודנטים אמריקאים שפורסם ב-1997, מצא כי כ-24% מהגברים ההומוסקסואלים והביסקסואלים היו בעלי ניסיון במלקות כמנהג מיני. בקרב סטודנטים לרפואה באמריקה הצפונית, כ-6% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-17% מהגברים הביסקסואלים דיווחו כי לפחות פעם אחת קיבלו כאב להנאה מינית, וכ-5% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-9% מהגברים הביסקסואלים דיווחו על גרימת כאב למטרה זו.
סיכונים בריאותיים
מגוון מחלות מין יכולות לנבוע מפעילות מינית. מחקר שנערך ב-2007 דיווח כי בשני סקרי אוכלוסייה גדולים נמצא כי:
איידס היא מחלה של מערכת החיסון האנושית הנגרמת על ידי הנגיף HIV. ברחבי העולם, לפי ההערכות, כ-5-10% מזיהומי ה- HIV הם תוצאה מגברים שקיימו יחסי מין עם גברים. עם זאת, ברוב העולם המערבי, יותר זיהומים ב-HIV מועברים על ידי גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מאשר בכל דרך העברה אחרת. בארצות הברית, גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים היוו כ-70% מכלל 38,739 אבחנות HIV חדשות ב-2017. מתוך 5,164 אנשים שאובחנו עם HIV בבריטניה ב-2016, כ-54% מהם היו גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים. נתון זה ירד בלונדון כפי שדיווחה אנגליה על בריאות הציבור ב-2017.
עגבת עוברת מאדם לאדם באמצעות מגע ישיר עם פצע עגבת; בעיקר על איברי המין החיצוניים, הנרתיק או פי הטבעת. ב-2006, כ-64% מהמקרים שדווחו בארצות הברית היו בקרב גברים שקיימו יחסי מין עם גברים. עלייה בשכיחות העגבת בקרב הגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים נצפתה במדינות מפותחות אחרות. הידבקות בעגבת מעלה את שיעורי התחלואה באיידס ולהפך, ובהתאם לסקר בארצות הברית אכן נמצא כי מחצית מהגברים שקיימו יחסי מין עם גברים שקיבלו עגבת סובלים גם מ-HIV. מספר מחקרים שדגמו מהאוכלוסייה הגיעו למסקנה כי ניתן לייחס עלייה כזו לשיעור מוגבר של יחסי מין ללא קונדום בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, אם כי לפחות מחקר אחד שהשתמש במדגם מייצג ארצי מצא כי שיעורי השימוש בקונדום בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים גדלו ולא ירדו בעשור האחרון, וחלה ירידה תלולה בתדירות המין האנאלי במפגש המיני האחרון של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים פעילים.
על פי סקר אמריקאי, HIV, עגבת ויבלות אנאליות שכיחות יותר באופן משמעותי בקרב גברים שקיימו לאחרונה יחסי מין עם גברים מאשר בקרב גברים שקיימו יחסי מין רק עם נשים. מצד שני, הרפס באיברי המין שכיח פחות בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מאשר בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם נשים. עם זאת, אין הבדל משמועתי בין 2 הקבוצות לגבי כלמידיה, נגיף הפפילומה האנושי, זיבה וכינים.
SOR NB 18
SOR NB 18 הוא אוטובוס מפרקי (אוטובוס ארוך) בשירות עירוני, מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר מיוצר משנת 2006 בצ'כיה.
==מאפיינים==
שלמה יזרעאל
שלמה יזרעאל (נולד ב-1949) הוא בלשן ישראלי, חוקר שפות שמיות ועברית, פרופסור אמריטוס במחלקה לבלשנות שמית שבפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת תל אביב: בשנת 1974 סיים תואר בוגר בלשון עברית ובבלשנות שמית (בהצטיינות), בשנת 1976 תואר מוסמך בבלשנות שמית (בהצטיינות יתרה) ובשנת 1984 סיים תואר דוקטור בבלשנות שמית באוניברסיטה זו. בהמשך דרכו, ב-1999, השתלם בנושא בלשנות המאגר ב-The Tuscan Word Centre שבאיטליה.
בשנות הלימודים תשל"ו–תשל"ח שימש כעוזר הוראה באוניברסיטת תל אביב בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום, בשנים תשל"ט–תשמ"ט כיהן כמדריך וכמרצה בחוג לבלשנות שמית, בשנת תשמ"ט התמנה למרצה בכיר במגמה לבלשנות שמית, בשנת תשנ"ה התמנה לפרופסור חבר במחלקה ללשונות השמיות שבחוג ללשון העברית וללשונות השמיות ובשנת תשנ"ח התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה זו (בשנת תשס"ו התמזג החוג ללשון העברית לתוך החוג ללימודי התרבות העברית שהוקם אז). בשנות הלימודים תשנ"ו–תשע"ד כיהן כמרַכז המחלקה ללשונות השמיות, ואחר כך כראש המגמה לבלשנות שמית.
תחומי מחקרו של יזרעאל הם העברית הישראלית, בלשנות שמית (אכדית, השפות השמיות הצפון-מערביות, כנענית עתיקה ומכתבי אל-עמארנה, העברית העתיקה), מבנה הלשון המדוברת, ממשק פרוזודיה–תחביר, בלשנות המאגר ולשונות במגע.
בשנים 1996–2000 היה עורך ראשי של השנתון Israel Oriental Studies. במסגרת התעניינותו במחקר שפות מדוברות, שימש יועץ מדעי לכינון מאגר השפות האפרו-אסיאתיות, הכולל שפות שמיות, ברבריות, צ'אדיות, אומותיות וכושיתיות. עמד בראש המפעל לכינון מאגר העברית המדוברת בישראל (מעמ"ד).
יזרעאל נשוי לרות, ואב לבת ושני בנים.
בעריכתו
בנוסף, פרסם עשרות מאמרים.
Viber
בפברואר 2014 נמכרה וייבר לחברת האינטרנט Rakuten מיפן תמורת 900 מיליון דולר.
לווייבר היו במרץ 2019 1.095 מיליארד משתמשים.
נכון לסוף 2022, לשירות 250 מיליון משתמשים חודשיים.