cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלייבוי
השנים הראשונות
אחרי מונרו, הוא נאלץ למצוא נערות אמריקניות מן השורה שיסכימו להצטלם בעירום, כך החלה מסורת "נערת החודש" (Playmate of the Month), שנערות שהצטלמו זכו אחר כך לפרסום רב. בקיץ 1955, עמדה תפוצתו של "פלייבוי" כבר על 400 אלף עותקים לגיליון. ב-1960 נפתח מועדון "פלייבוי" הראשון, שילוב של מועדון לילה ובר עם מלצריות לבושות כשפנפנות, ובהמשך עסקים נוספים תחת המותג "פלייבוי". בשנת 1971 ביצעה חברת האם של המגזין "Playboy Enterprises, Inc." הנפקה ראשונה לציבור ב.
שנות השיא
בשנות ה-60 פרסם המגזין טורים שהיו במות חופשיות לדיונים פומביים בעניינים שעמדו במרכז הדיון הציבורי, כגון: המאבק לשוויון זכויות של האזרחים האפרו-אמריקאים זכויות להט"ב, זכויות נשים, צנזורה והתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. "פלייבוי" היה חסיד מוקדם של רפורמת בחוקי הקנאביס, וסיפק תמיכה ל"ארגון הלאומי לרפורמה בחוקי המריחואנה" ב-1970. בשנותיו הראשונות השתדל "פלייבוי" לא לנקוט עמדה בנושאים פוליטיים. אך אחרי שהפנר נקלע לאחת ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם בשיקגו ב-1968, וספג חבטות מהאלות של השוטרים, שינה הפנר את עמדתו. מ-1968 ואילך, יצא הירחון באופן מובהק נגד המלחמה ותפוצתו נסקה. הפנר הפך לידוען, סגנון החיים הססגוני וההולל שלו זכה לכיסוי נרחב, והוא זכה לכתבות שער בשבועוני חדשות מובלים דוגמת "טיים" ו״ניוזוויק".
תפוצת הירחון הגיעו לשיאה בתחילת שנות ה-70 - הגיליון הנמכר ביותר בהיסטוריה הוא גיליון נובמבר 1972, שנמכר ביותר מ-7.2 מיליון עותקים. בשנת 1972 החלו גם לצאת מהדורות מקומיות של הירחון בגרמניה ובאיטליה, ולאחר מכן יצאו לאור מהדורות מקומיות במדינות נוספות. במדינות אסלאמיות רבות נאסרה הפצתו של "פלייבוי", וכך גם באחדות ממדינות המזרח הרחוק. ביפן יצאה לאור מהדורה מקומית שבה לא נראים איברי מין נשיים. אך תפוצת הירחון הייתה אחר כך בירידה, על רקע התחרות הגוברת מול מתחריו הבוטים יותר, "פנטהאוז" שהקים בוב גוצ'יונה, ואחר כך "האסלר" שהקים לארי פלינט.
משבר והתאוששות
בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן, החל הימין השמרני בארצות הברית במאבק נגד תעשיית הפורנוגרפיה. ביוזמת התובע הכללי של ארצות הברית אדווין מיס הוקמה וועדה שפרסמה דו"ח ב-1986, שקישר בין פורנוגרפיה לפשע ואלימות. הוועדה יצרה אחר כך "רשימה שחורה" של חברות, חנויות ודוכני עיתונים שבהם מופצים ״פלייבוי" ומגזינים דומים נוספים ושלחה להם מכתבי התראה. עקב כך ירדה תפוצת המגזין בחצי משיאה לכ-3.4 עותקים לגיליון.
בשנת 1975, כריסטי הפנר, בתו של המייסד החלה לעבוד בחברה, היא מונתה למנכ"לית בשנת 1988, ואחר כך כיהנה בתפקיד יו"ר מועצת המנהלים עד שנת 2009. תחת כריסטי הפנר התמקדה החברה בפיתוח המותג שלה מעבר למגזין עצמו, כולל מכירת רישיונות לייצור מוצרים תחת המותג שלה, פיתוח ערוצי טלוויזיה, הפקת סרטים, ומכירת זיכיונות למהדורות בינלאומיות של המגזין. באוגוסט 1994 הושק לראשונה אתר האינטרנט של "פלייבוי", שזכה להצלחה. בשיא בועת הדוט-קום תוכנן להנפיק את האתר בבורסה כחברה נפרדת, אך ההנפקה בוטלה.
במאה ה-21
החל מתחילת המאה ה-21 סבל המגזין וחברת האם שלו מירידה בהכנסות וצבר הפסדים כבדים. בהמשך גם חטיבת הטלוויזיה שלו סבלה מתחרות קשה בשוק הטלוויזיה ושווי המנייה של קרס. בדצמבר 2008, |כריסטי הפנר, יו"ר ומנכ"ל פלייבוי, התפטרה מתפקידה. בתחילת 2009 עמדה החברה למכירה, ולקראת סוף השנה עברה הפקת המגזין למיקור חוץ, בניסיון לשוב לרווחיות. יו הפנר גם מכר באותה שנה את האחוזה שלו בלוס אנג'לס.
בינואר 2011 קנה יו הפנר את כל מניות Playboy Enterprises, החזיר לעצמו את השליטה הבלעדית על החברה, הפך אותה לחברה פרטית ומחק אותה מהמסחר.
באוקטובר 2015 הודיעה המגזין שיפסיק לפרסם תמונות עירום, בנימוק שתמונות כאלה זמינות בקלות ובחינם באינטרנט. הגיליון האחרון שכלל עירום הוא גיליון ינואר־פברואר 2016, שבשערו מופיעה פמלה אנדרסון. אך בגיליון מרץ-אפריל 2017 חזר "פלייבוי" לפרסם תמונות עירום.
בספטמבר 2017 נפטר מייסד החברה יו הפנר, ומיד אחר כך הודיעה קרן ההשקעות שהייתה שותפה עמו ברכישת מניות החברה כדי להפוך אותה לפרטית, על שינוי אסטרטגי, כולל רכישת השליטה בחברה מיורשיו. במהלך 2019, סגנון המגזין שונה, הוחלט שיצא לאור רק פעם ברבעון, לאור תנועת הMe Too, הוחלט שצילומי הנשים יעשו פחות בוטים ויותר אומנותיים, והוא ינסה לפנות לקהל רחב יותר.
במרץ 2020 בעקבות מגפת הקורונה, הודיע המגזין כי יפסיק לצאת בדפוס, בשלב זה הוא מכר רק כ-400 אלף עותקים לגיליון. אחר כך הכריזה חברת האם שלו על מיזוג הפוך עם חברת ספאק שנסחרת בנאסד"ק. חברה זו ממשיכה להפעיל אתר אינטרנט, ערוץ טלוויזיה בתשלום ועסקים נוספים סביב המותג "פלייבוי".
לוגו
הלוגו של המגזין, פרופיל של ארנב או שפן עונד עניבת פרפר, עוצב על ידי המעצב ארט פול, עבור הגיליון השני של המגזין. הלוגו המקורי מלווה את החברה מאז. יו הפנר הסביר שבחר בדמות בגלל "ההקשר המיני המשעשע" שהיה לו.
"נערת החודש" ו"נערת השנה"
כל גיליון מוקדש ל"נערת החודש" (Playmate of the Month) חדשה, ומציג תצלומי עירום שלה, לצד פרטים אישיים. אחד ממאפייני הירחון הוא תמונת האמצע, שבה מוצג תצלום של נערת החודש על-פני שלושה עמודים. בסוף כל שנה נבחרת "נערת שנה" אחת מתוך 12 נערות החודש.
הדיוויזיה ה-241 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-241 (הסקסונית ה-11) (בגרמנית: '''241. Division (11. Königlich Sächsische)''') הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-16 בינואר 1917, ולמפקדה מונה אוגוסט פורטמילר. בקיץ 1917 היא השתתפה בבלימת מתקפת קרנסקי, ובפברואר 1918 היא הועברה לחזית המזרחית, שם השתתפה במתקפת האביב, ובכל זה ב וב, ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-4 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
פלייבוי
"נערת החודש" ו"נערת השנה"
בין "נערות החודש" הבולטות היו: מרילין מונרו (1953), בטי פייג' (1955), ג'ני מקארתי ואנה ניקול סמית.
עמוד השער
עמוד השער של המגזין כלל לעיתים צילום של ידוענית או כוכבת קולנוע, במקום "נערת החודש", בין צילומי עמוד השער הבולטים כיכבו: שרון סטון (1990), לה טויה ג'קסון (1991), שרליז ת'רון (1999), פמלה אנדרסון (2007), קים קרדשיאן (2007), כרמן אלקטרה (2009), לינדזי לוהן (2012), קייט מוס (2014).
ראיון החודש
בספטמבר 1962 החל הירחון לפרסם ראיון מעמיק אחד בכל גיליון, עם אישיות מרכזית בולטת, את הראיונות הראשונים ערך הסופר אלכס היילי. בין המרואיינים הי: מיילס דייוויס, פידל קסטרו, מלקולם אקס, סלבדור דאלי, מרטין לותר קינג, ז'אן-פול סארטר, מוחמד עלי, אורסון ולס, ג'ימי קרטר, ג'ון לנון ויוקו אונו, יאסר ערפאת, סטיבן הוקינג, פרנק סינטרה, וודי אלן ואריאל שרון.
סיפורים קצרים
בשנות ה-60 החל יו הפנר לגייס את טובי הסופרים, בהם: הנרי מילר, טרומן קאפוטה, אירווין שו, יצחק בשביס-זינגר, ארתור סי. קלארק, איאן פלמינג ואחרים במטרה שיכתבו סיפורים קצרים לירחון. הפנר שכנע אותם כי פרסום מוקדם של סיפורים או קטעים מספרים שעמדו לראות אור ישרת את האינטרס שלהם בחשיפה ופרסום ועבורו ישפר את התפוצה.
פלייבוי בישראל
באפריל 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה, התפרסמה ב"פלייבוי" כתבה מצולמת על "הנערות של ישראל". לאחר שבמשך חודש שלם בסוף 1969, שהה צוות של המגזין בישראל. בעזרת לאה פלטשר, בעלת סוכנות דוגמנות, ואברהם ירון, צלם, התחקו אנשי "פלייבוי" אחרי ישראליות שיסכימו להצטלם עבור תשלום של 350 ל"י. בין הדוגמניות הישראליות שצלם המגזין הנציח היו: ציונה טוכטרמן, אן טוכמאייר ואסתי זבקו. עם זאת רבות מהדוגמניות לא הסכימו לבסוף להצטלם בעירום, ורבים מהצילומים שפורסמו היו בעירום חלקי או בלבוש מלא. השבועון "העולם הזה", פרסם ללא אישור חלק מהכתבה, ונתבע על הפרת זכויות היוצרים שלו. את כתב ההגנה מטעמו כתב ממשרד עורכי הדין של אמנון זכרוני, המתמחה אדם ברוך; השבועון חויב בסכום של 3,500 ל״י.
לאחר מלחמת יום הכיפורים חוללה נינה קציר, רעייתו של נשיא המדינה, אפרים קציר, סערה כאשר יזמה חלוקה של אלפי גיליונות "פלייבוי" לחיילי צה"ל שבחזית.
בשנות ה-80 מכר המגזין כ-40,000 עותקים מדי חודש בישראל.
במאי 2010, הושק בישראל ליין מוצרי הבישום והטיפוח תחת המותג "Playboy", באמצעות היבואן "דנשר".
ב-6 במרץ 2013 הושק לראשונה מגזין "פלייבוי ישראל" (Playboy Israel). המו"ל היה האמריקאי-ישראלי דניאל פומרנץ, והעורכת הייתה נטע יעקובוביץ-קידר. נערת השער של הגיליון הראשון בעברית הייתה נטלי דדון (בעירום מרומז בלבד). לאחר פרסום שישה גליונות נקלע המגזין לקשיים כספיים, ולא הופיע מאז דצמבר 2013. לאחר פניית העובדים בבקשה לפירוק המגזין לאור החובות הכספיים של המו"ל דניאל פומרנץ אליהם, ניתן ביולי 2014 צו פירוק למגזין בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
שידורי ערוץ פלייבוי בישראל
באוגוסט 2000 עלה לשידור ערוץ "פלייבוי" בשידורי yes הטלוויזיה בלוויין, באמצעות זכיין - חברת "פליי-טי-וי", והחל מאפריל 2001 גם בחברת הכבלים "תבל", ובהמשך גם בחברות הכבלים "ערוצי זהב" ומת"ב. הערוץ שודר במתכונת "תשלום תמורת צפייה" וכלל פורנוגרפיה רכה. שידורי הערוץ הופסקו באוגוסט 2002, לאחר שחברי כנסת דתיים וחרדים, יזמו תיקון לחוק התקשורת שיאסור שידור פורנוגרפיה בישראל. עם זאת חברות הכבלים הגישו בקשה להעלות את הערוץ מחדש בשל אי בהירות בנוסח החוק, לפיו "לא יוצג אדם או איבריו בדרך מינית". הם ביקשו מהמועצה לשידורי כבלים ולווין להכיר במשדרי פלייבוי, שאינם חושפים סצינות מין מפורטות, כ"צילומים אמנותיים".
במרץ 2003, חברת "פליי-טי-וי" מפעילת הערוץ, פנתה לבית המשפט העליון בבקשה שיחייב את חברות הכלים והלוויין לשדר את הערוץ, בטענה שהשקיעה בערוץ כ-7 מיליון דולר וקיבלה רישיון שידור בשבילו כחוק. בנוסף טענה כי ההחלטה להוריד את הערוץ עומדת בניגוד לדעת המועצה לשידורי כבלים ולווין, שקבעה כי אין מניעה להמשיך ולשדרו, לאחר שאינו על ההגדרה של שידור פורנוגרפיה אסורה. בעקבות צו ביניים שהוציא בית המשפט חזר הערוץ לשדר. בנוסף, ביולי 2003, החל ערוץ פלייבוי ישראל לשדר גם באינטרנט, תמורת תשלום של 19.90 שקל בחודש.
בתגובה עתרו לבג"ץ 39 ח"כים מרוב סיעות הכנסת וארגונים פמיניסטים נגד שידור הערוץ, בטענה שהוא מבזה ומשפיל נשים. ב-2 במרץ 2004 קבע פה אחד, הרכב מורחב של בית המשפט העליון, בראשות השופטת דליה דורנר, כי שידורי הערוץ אמנם פוגעים בכבוד הנשים, אך אין בכך כדי לאסור את שידוריו והוא יוכל להמשיך לשדר כערוץ מקודד בתשלום. השאלה המשפטית נסובה סביב הגדרת "החפצת נשים". דורנר קבע שיש לפרש אותה באופן מצומצם והצגה של יחסי מין אינה תמיד נחשבת החפצה.
באוקטובר 2003, הודיע הערוץ על תחרות לתפקיד המגישה הישראלית בערוץ פלייבוי העולמי והישראלי, ונערת פלייבוי הישראלית הראשונה. ארגונים פמיניסטיים ניסו לאסור על התחרות ועל כל הפקות מקור ישראליות בערוץ. התחרות נערכה לבסוף בדצמבר 2003 כשבין המתמודדות היו שני אלוני, לימור דגני, מעיין קדם, גליה אברמוב ודורין שמר, כשהזוכה הייתה נוגה שחר.
יחסי ישראל–עיראק
לפני קום המדינה
הקשר הכלכלי החשוב בין ארץ ישראל ובין עיראק היה באמצעות צינור הנפט כירכוכ-חיפה שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך עבר הירדן לחיפה. הנפט עבר בצינור במשך 10 ימים מתחילתו ועד סופו, וכשהגיע לחיפה זוקק בבתי הזיקוק בחיפה, נאגר במכלים, ומהם הוזרם למכליות שהובילו אותו לאירופה. הצינור החל לפעול בשנת 1935, ופעל באופן רצוף מאז ועד לשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל.
ב-29 בנובמבר 1947 הייתה עיראק בין המתנגדות בהצבעה באו"ם על "תוכנית החלוקה" וסיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל וחילוקה לשתי מדינות, יהודית וערבית.
קום מדינת ישראל והעלייה מעיראק
ב-15 במאי 1948, יממה לאחר הקמת המדינה, הייתה עיראק בין המדינות שחדרו לשטח ישראל במטרה לכבוש אותה, היא שלחה כוחות רגלים ושריון רבים לחזית הירדנית ונלחמה בעיקר באזור צפון השומרון, במהלך המלחמה הגיעו פליטים ערבים רבים לעיראק ומספר צאצאיהם נאמד במאות אלפים. במקביל, נותק צינור הנפט כירכוכ-חיפה, והזרמת הנפט בו פסקה. אף על פי שכוחותיה נסוגו מן השומרון בתום הקרבות, עיראק לא חתמה מעולם (נכון לסוף 2016) על הסכם שביתת נשק עם ישראל.
בשנים הראשונות להקמתה השקיעה ישראל מאמצים גדולים להבאתם של יהודי עיראק כולל יהודי בגדאד, בשנת 1951 החל מבצע עזרא ונחמיה בו עלו לישראל עשרות אלפים מיהודי עיראק, וזאת במקביל להתרחשות הפיגועים בבגדאד 51–1950.
ממבצע יהלום ועד מבצע אופרה
בשנת 1966 ערק לישראל טייס חיל האוויר העיראקי מוניר רדפא בעזרת מטוס מסוג מיג-21. רדפא, בהיותו נוצרי, לא התקדם בשרשרת הפיקוד העיראקית ולכן ערק לישראל בעזרת המוסד במבצע הנודע כמבצע יהלום. אותה שנה סייעה ישראל למבצע צבאי שביצעו הכורדים (אותו תכנן וניהל צורי שגיא) בו חיסלו הכורדים חטיבה עיראקית.
יום לפני פרוץ מלחמת ששת הימים ב-4 ביוני 1967, הודיעה עיראק על הצטרפותה להסכם בין חוסיין ונאצר. בעת המלחמה שלחה עיראק חיל משלוח שנועד להצטרף לצבאות הנלחמים נגד ישראל, אולם העוצבות העיראקיות לא הספיקו להשתתף במלחמה וספגו אבדות בעודם בתנועה מערבה מתקיפות חיל האוויר הישראלי. במבצע מוקד ב-6 ביוני הותקף שדה התעופה הצבאי העיראקי המערבי ביותר H-3. ביומה השני של המלחמה בוצעה תקיפת מטוס טופולב עיראקי בישראל. לאחר מתקפה זו נשלחו שמונה מטוסים ישראליים להפציץ שוב את שדה התעופה H-3, אולם שלושה מטוסים הופלו. מאז נמנעו העיראקים מתקיפות אוויריות נוספות. שני טייסים של חיל האוויר נפלו בשבי העיראקי והוחזרו לישראל בסוף יוני 1967 במסגרת הסכם חילופי שבויים עם ירדן.
חיל המשלוח העיראקי נשאר בירדן גם בשנת 1968. בדצמבר 1968 הפציצו מטוסים ישראליים את הכח העיראקי בשלושה מוקדים שונים, בעקבות הפגזות של כוחות עיראקיים על יישובי עמק הירדן.
בשנת 1973 בעת מלחמת יום הכיפורים שלחה עיראק לחזית רמת הגולן כוח משלוח גדול שכלל חלק ניכר מצבא עיראק, חיל המשלוח נלחם נגד כוחות צה"ל לצד צבא סוריה החל מיומה השביעי של המלחמה, הכוחות העיראקים אילצו את כוחות צה"ל לנהל קרבות מתמשכים ששחקו את כוחות השריון הישראלי וחייבו אותו להרפות מהלחץ שהפעיל על הדיוויזיות הסוריות שהיו על סף קריסה במרחב שבין המובלעת שכבש צה"ל במלחמה לבין דמשק.
ב-7 ביוני 1981 תקף חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני "אוסיראק" של עיראק הסמוך לבגדאד במבצע המכונה מבצע אופרה, כתוצאה מן התקיפה נהרס הכור לחלוטין ואי אפשר היה לשקמו, לאחר המבצע אמר ראש הממשלה מנחם בגין כי ישראל לא תסבול אחזקת נשק גרעיני בידי מדינה המבקשת להשמידה.
מלחמת המפרץ
בשנת 1991 פלש סדאם חוסיין לכווית וכבש אותה, בתגובה הותקף על ידי קואליציה של 34 מדינות במלחמה המכונה מלחמת המפרץ.
סדאם איים להתקיף את ישראל בנשק כימי כנקמה על הפצצת חיל האוויר הישראלי על הכור הגרעיני ב-1981, ולאור החשש חולקו בישראל לאזרחים מסכות גז וערכות מגן מפני תקיפה של נשק מסוג זה, במהלך המלחמה נורו מעיראק עשרות טילי סקאד לעבר ערי ישראל במטרה למשוך את ישראל למלחמה ובכך להביא לפירוק הקואליציה שהוקמה בין מדינות המערב לבין מדינות ערב מתוך ההערכה כי אם תתערב ישראל במלחמה יפרשו מדינות ערב מהקואליציה, אולם למרות ירי הטילים ולדרישת ארצות הברית שהובילה את הקואליציה לא הגיבה ישראל על ירי הטילים לשטחה.
בשנת 1992 תכננה ישראל להתנקש בחייו של סדאם חוסיין בפעולה של סיירת מטכ"ל במסגרת מבצע שכונה "שיח אטד". המבצע בוטל בעקבות אסון צאלים ב'.
בביוגרפיה על המלך חוסיין, חשף הביוגרף נייג'ל אשטון כי לאחר חתימת הסכם השלום עם ירדן, ביקש ראה"מ דאז, יצחק רבין, בקיץ 1995, שהמלך הירדני יתווך בין ישראל לעיראק. רבין אף ביקש מהמלך לבקש מסדאם חוסיין על ביקור משותף של מנהיגי ירדן וישראל בבגדאד. מטרת יצירת הקשרים הללו נועדו ליצור לחץ על נשיא סוריה, חאפז אל אסד, לגשת לשולחן המשא ומתן עם ישראל על הסכם שלום. יתרה מכך, האמין רבין, שיצירת קשרים עם מדינות ערב תוכל לבודד את איראן. המלך נענה לבקשת רבין, אך סדאם חוסיין סירב למגעים העקיפים בין מדינתו למדינת ישראל. עם זאת, מדגיש אשטון כי הנשיא העיראקי לא פסל מגעים עם רבין בהמשך, אך למרות הצהרות אלה לא התחממו יחסי שתי המדינות.
מלחמת המפרץ השנייה
ב-1 ביולי 2008, נפגש באקראי שר הביטחון הישראלי אהוד ברק עם נשיא עיראק ג'לאל טלאבאני במפגש סוציאליסטים בינלאומיים ביוון ולחץ את ידו.
חבר הפרלמנט העיראקי מיתאל אל-אלוסי ביקר בישראל ב-2004 ושנית ב-2008. הוא קרא לכינון יחסים דיפלומטיים בין עיראק לישראל ולהנהגת שיתוף פעולה של טכנולוגיה צבאית ביניהן, התגובות כלפיו בעיראק בעקבות הביקורים היו עוינות.
לאחר המלחמה
בספטמבר 2017 הייתה ישראל המדינה הראשונה שתמכה בעצמאות כורדיסטן העיראקית. בעקבות זאת אישר עוד באותה שנה הפרלמנט העיראקי החלטה האוסרת על הנפת דגל ישראל. בינואר 2018 גינתה ישראל שני פיגועי התאבדות קשים שאירעו בכיכר א-טיראן בבגדאד ב־15 בינואר, וקראה לחיזוק הקשר בין המדינות.
ב-24 בספטמבר 2021, נערכה ועידת שלום בארביל, בהשתתפות כ-300 מנהיגים עיראקים קראו לממשלתם להצטרף להסכמי אברהם ולכונן יחסים דיפלומטיים ונורמליזציה מלאה עם מדינת ישראל. בוועידה השתתפו גנרלים לשעבר בצבא העיראקי ומנהיג פדרציית השבטים הגדולה ביותר במזרח התיכון, שבטי שמר. שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, בירך על היוזמה וניתנה לה ברכה על ידי איחוד האמירויות הערביות. ממשלת עיראק, לעומת זאת, גינתה את ההצהרה.
ביולי 2023, פורסם שישראלית נחטפה במרץ באותה השנה בשטח עיראק על ידי ארגון טרור בשם "גדודי חזבאללה העיראקים".
גדר
גדר או סְיָג היא מכשול שנועד לתחוֹם שטח מסוים, כדי לציין בעלות עליו ולהקשות על הכניסה אליו. גדרות עשויות לרוב מרשת או מוטות ברזל, ובעבר נפוצו יותר גדרות עץ.
פגיעה אקולוגית של גדרות
גידור של שטחים פתוחים גורם לפגיעה אקולוגית. כך במקרה של הרי יהודה הגידור סביב כרמים חוסם את אפשרות התנועה של חיות הבר, מצמצם את אזורי המחיה שלהם ומסכן את אוכלוסיית הצבאים באזור.
ייעודי הגדר
הגדרות השונות נבדלות במאפיינים רבים, בהם:
גדר תיל
גֶדר תיל או תיל דוקרני הם סוג של גדר העשויה תֵילים, בהם מותקנים קצוות חדים המונחים במרווחים. אדם או חיה שינסו לעבור דרך גדר התיל, או מעליה, צפויים לחוש אי-נוחות או להיפגע ולהיפצע מן הקצוות החדים. הנחת גדר תיל דורשת הנחת עמודים במרווחים וביניהם נמתחת גדר התיל. לעיתים מונחת גדר התיל מעל מכשול או חומה קיימים, על מנת למנוע את המעבר מעליהם. גדר התיל היא מכשול זול וזמין, וקל להניחו באמצעות צוות של עובדים, שאינו צריך להיות מיומן.
גדר חשמלית
גדר אשר במגע עמה נסגר מעגל חשמלי ובכך מונעת מעבר של בעלי חיים או בני אדם. יכולה לגרום בין שוק חשמלי קטן למוות, תלוי בשימוש בגדר. נפוצה במתקני כליאה, חוות ומתקנים ביטחוניים.
היסטוריה של הגדרות
המקור של הגדרות איננו ידוע אולם קיימים שרידים מתקופות היסטוריות קדומות (חומת יריחו העתיקה היא בת קרוב לעשרת אלפים שנה, וניתן להניח שגדרות חלשות יותר היו קיימות אף לפני כן).
במרבית השנים נעשה שימוש בעיקר בגדרות אבן אותן קל יחסית לבנות או בגדרות חיות. כניסתן לשימוש של גדרות תיל במאה ה-19 אפשרה במידה רבה את ההשתלטות של המתיישבים האמריקאים על מערב ארצות הברית משום שניתנה להם אפשרות מעשית להרחיק את האינדיאנים.
הגדר ביהדות
מלבד החומות המוזכרות בתנ"ך דוגמת חומות יריחו וחומות ירושלים ההלכה היהודית כבר במשנה ובגמרא עוסקת בהגדרת הגדרות ובתפקידם ההלכתי.
סנרק (תורת הגרפים)
בתורת הגרפים, סנרק הוא כינוי לגרף ללא גשרים שלכל קודקודיו דרגה 3, ושלא ניתן לצבוע את קשתותיו ב-3 צבעים (לפי משפט ויזינג כל גרף כזה הוא 4-צביע). הגרפים נקראים כך על שם היצור החמקמק מן הבלדה "ציד הסנרק" של לואיס קרול, על פי הצעתו של מרטין גרדנר.
הראשון שחקר גרפים מסוג זה היה פיטר טייט (Tait), שניסה להוכיח את משפט ארבעת הצבעים, וב-1880 הראה שדוגמה נגדית מוכרחה להיות סנרק שהוא גרף מישורי. עד 1973 היו ידועות רק ארבע דוגמאות לסנרקים (הראשונה: גרף פטרסן מ-1898). מאז נבנו כמה משפחות אינסופיות, ופותחו פעולות הבונות משני סנרקים נתונים סנרק גדול יותר.
הגדרה
גשר בגרף הוא קשת שהסרתה מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות (הגדרה אלטרנטיבית לגשר היא קשת שלא משתתפת בשום מעגל). אם בגרף קשיר אין אף קבוצה בגודל k של קשתות כך שהסרתן מהגרף מגדילה את מספר רכיבי הקשירות, נאמר שהגרף k-קשיר. אם סנרק אינו 3-קשיר, או אם יש בו מעגל באורך 2, 3 או 4, אז אפשר ליצור ממנו בקלות סנרק קטן יותר. מסיבה זו, יש המגדירים סנרק כגרף מדרגה 3, בעל מותן 5 לפחות, שהוא 4-קשיר.
זרימה לא מתאפסת בגרף וצביעת קשתות
גרף מדרגה 3 ניתן ל-3-צביעה אם ורק אם יש בו זרימה לא מתאפסת עם ערכים בחבורת הארבעה של קליין. (זרימה היא התאמה של ערכים (שאינם אפס) מחבורה לקשתות, באופן שסכום הקשתות בכל קודקוד הוא אפס. מכיוון שבחבורה זאת \ x= -x, אין משמעות לכיוון הקשתות).
סנרקים כדוגמאות נגדיות
ידוע שיש סנרקים שהם 6-קשירים. משערים שאין סנרקים 7-קשירים.
ז'ורז' קורטלין
קורות חייו
ז'ורז' מואנו, שהיה בנו של הסופר ההומוריסטי ז'ול מואנו, נולד בעיר טור שבמחוז אינדר-א-לואר בצרפת. משפחתו עברה להתגורר בפריז זמן קצר לאחר שנולד. ב- 1871 נשלח ללמוד בקולג' של העיר מו שממזרח לפריז ולמד שם עד 1876. נשלח לשרת בחיל הפרשים הצרפתי ואחר כך השיג משרה של עובד מדינה במשרד הפנים שבו עבד במשך ארבע עשרה שנה. התעניין בשירה וכתב מאמרים על השירה הצרפתית, והחל ב- 1881 להשתמש בשם העט קורטלין.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל לכתוב מחזות שהוצגו בתיאטראות של מונמארטר (הרובע של פריז שבו התגורר). ב- 1899 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב- 1926 נבחר לאקדמית גונקור.
קורטלין מת בפריז ביום הולדתו ה-71 ונקבר בבית העלמין פר לשז בפריז.
קורטלין נחשב למחבר סאטירי המתאר באופן יוצא מגדר הרגיל את ההרגלים הרעים של תקופתו. הוא מיטיב לתאר את דמויותיו המתייחסות למעמד חברתי מסוים: השופט, השוטר, הבורגני או הקמצן. הוא שם בפיהם דיאלוגים קומיים שבהם באה על ביטויה הטיפשות שבתחבולות ובקנוניות של חיי יום - יום.
יצירותיו החשובות
שירותו הצבאי משתקף בקומדיה עליצות גדוד הפרשים (1886) שבה הוא שם ללעג את חיי הצבא. ב-1893 פרסם את ספרו האדונים הפקידונים שבו תקף את הבירוקרטיה מתוך ניסיונו כעובד מדינה. באותה שנה פרסם את הנובלה בובורוש, שעובדה אחר כך לתיאטרון, שבה שם לו למטרה את הבורגנות הזעירה. ב-1899 - 1900 כתב את המחזות הקומיסר הוא ילד טוב ו- השוטר חסר הרחמים שבהם הוא מגנה את הטיפשות ואת הרשעות של המשטרה הצרפתית. אחדות מן הקומדיות שלו עובדו לקולנוע.
מקפת האקלים של מאדים
מקפת האקלים של מאדים (באנגלית: Mars Climate Orbiter) שנקראת גם מקפת מרס סרוויור 98 הייתה גשושית אמריקאית מסוג מקפת ששוגרה ב-11 בדצמבר 1998 כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 כדי לחקור את האטמוספירה והאקלים של מאדים, ולשמש כמרכז תקשורת בין כדור הארץ לנחתת הקוטב של מאדים (גם חלק מתוכנית מרס סרוויור 98). ב-23 בספטמבר 1999 אבד הקשר עם הגשושית בעת שנכנסה למסלול סביב מאדים. מסלול כניסתה היה נמוך מהמתוכנן בעקבות בעיית ניווט, וכתוצאה מכך היא נשרפה במהלך החדירה לאטמוספירה של מאדים.
אברהם פריד
אברהם שבתי הכהן פרידמן, המוכר בשם הבמה אברהם פריד (נולד בי"ב באדר ב' ה'תשי"ט, 22 במרץ 1959), הוא זמר ויוצר חסידי-אמריקאי בולט. מכונה "גדול הזמר החסידי".
פריד החל את דרכו המוזיקלית בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 והוציא עשרות אלבומים ובהם שירים שהפכו ללהיטים. כמה מאלבומי האולפן שלו זכו למעמד אלבום פלטינה וזהב. מראשית המאה ה-21 הוא משתף פעולה גם עם יוצרים ישראלים בולטים.
מקפת האקלים של מאדים
המשימה
המשימה תוכננה ושוגרה כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 יחד עם נחתת הקוטב של מאדים כדי לספק מידע מדעי אודות מאדים.
אברהם פריד
תחילת דרכו המוזיקלית
באחת מהופעותיו החובבניות במחנה קיץ לפני ילדי המחנה, הבחין בו המפיק שייע מנדלוביץ' והחליט כי בנער גלום פוטנציאל גדול שכדאי לממשו. לאחר שיצר עמו קשר ושכנע אותו להוציא תקליט ראשון הקליט פריד את תקליטו הראשון "No Jew Will Be Left Behind" ("אף יהודי לא יישאר מאחור"), שהפך מיד ללהיט בקרב הציבור החרדי-דתי בישראל ומחוצה לה, ושבר את ההגמוניה של כוכב המוזיקה החסידית המרכזי עד אז – מרדכי בן-דוד.
מקפת האקלים של מאדים
מטרות המשימה
מטרות המשימה היו: המקפת לסקר מאדים, ששוגרה באוגוסט 2005, השלימה את רוב משימותיה של מקפת זו.
אברהם פריד
תחילת דרכו המוזיקלית
שני תקליטיו הראשונים, נחשבים לחובבניים יחסית, ופריד עצמו התבטא פעם כי היום הוא מתבייש להאזין להם. התקליט השלישי "תנו שבח" נחשב לאלבומו המקצועי הראשון, ואחד המוצלחים מביניהם.
מקפת האקלים של מאדים
מהלך המשימה
מקפת האקלים של מאדים שוגרה ב-11 בדצמבר 1998, 18:45:51 UTC, על ידי נאס"א מSLC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגר דלתא 2. שלבי במשגר פעלו למשך 42 דקות והכניסו את המקפת למסלול הוהמן במהירות 5.5 ק"מ לשנייה ביחס למאדים, למסע של 669 מיליון ק"מ אל עבר מאדים.
אברהם פריד
תחילת דרכו המוזיקלית
בשנת ה'תשמ"ה (1985). כשנערך סיום לימוד מסלול הרמב"ם היומי הראשון, ביקשו מארגני הכינוס את אישורו של רבי מנחם מנדל שניאורסון להופעה בישראל, וקיבלו תשובה חיובית. מאז החל פריד להופיע בארץ בצורה סדירה.
מקפת האקלים של מאדים
מהלך המשימה
המקפת החלה את תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים ב-23 בספטמבר 1999, 09:00:46 UTC. בעקבות טעות אנוש המקפת נכנסה למסלול נמוך מהמתוכנן ונשרפה באטמוספירת מאדים.
אברהם פריד
תחילת דרכו המוזיקלית
באחת הפעמים הורה הרב שניאורסון לפריד לשים בתחילת ההופעה ובסופה דולר בקופת צדקה, ומאז ממשיך פריד לעשות זאת בכל הופעה. לעיתים הוא משלב במהלך ההופעות את הסיפור על קופת הצדקה ושני הדולרים שקיבל מהרבי.
מקפת האקלים של מאדים
איבוד הקשר
ב-23 בספטמבר 1999, במהלך תמרון הכניסה למסלול סביב מאדים, אבד הקשר עם המקפת כשהיא נכנסה אל מאחורי מאדים ב-09:04:52 UTC, כ-49 שניות לפני המתוכנן. ניסיונות ליצירת קשר מחדש לא צלחו.
אברהם פריד
תחילת דרכו המוזיקלית
באלול תשנ"ז (1997) ערך באמפיתיאטרון תיאטרון המעלות בהר הצופים בירושלים הופעה שהחלה בשעה 4 לפנות בוקר והסתיימה אחרי הזריחה, על פי רעיון של הרב יוחנן פריד ובהפקת יצחק זוננשיין. בהופעה השתתפו תזמורת משטרת ישראל בניצוחו של נצ"מ מנשה לב-רן, מקהלת החזנים "שפתי נועם" מנתניה, מקהלת "פרחי גנים", "פרחי רעננה" ו"פרחי ישיבת יבנה", בניצוחו של יענקל'ה רוטנר, צפו בה אלפי אנשים.
מקפת האקלים של מאדים
איבוד הקשר
ב-10 בנובמבר 1999 הגיעה ועדת החקירה למסקנה כי התקלה נגרמה בשל טעות אנוש. מחשבי המקפת קיבלו נתוני דחף לפי ליברה בעוד היא תוכנתה לקבל נתוני דחף לפי ניוטון. הבלבול בנתונים, שנודע בנאס"א בשם metric mixup (הבלבול המטרי), גרם למקפת להיכנס למסלול נמוך מהמתוכנן וכתוצאה מכך היא נשרפה מהחיכוך באטמוספירה.
אברהם פריד
סגנונו
פריד נחשב ומכונה בעיני רבים כ"ענק הזמר החסידי", כמו מרדכי בן-דוד אך פריד מוכר מאוד גם בחלק מהציבור החילוני והרבה פעמים במהלך הקריירה יצא מתוך הז'אנר החסידי וכיכב עם שירים ישראלים לעומת בן דוד שמוכר רק במגזרים הדתיים.
הוא מופיע גם לציבור הדתי לאומי, ולמעשה מרבית הופעותיו של פריד בישראל פונות לזרם הדתי לאומי גם מכיוון שבמגזר החרדי קיימים גורמים המתנגדים להופעות זמרים, חלק מההתנגדויות נובעות מכך שפריד נוהג לקיים את הופעותיו מדי פעם בקהל מעורב נשים וגברים ללא הפרדה מגדרית.
עקב ההופעות ללא ההפרדה, רבנים חרדים מחו כנגד פריד ואסרו להאזין לדיסקים של פריד או ללכת ולפרסם הופעות. למרות זאת, רבים מהציבור החרדי ממשיך ללכת להופעות אלו.
משיריו הבולטים
פריד התפרסם מחוץ לציבור הדתי והחרדי בקאברים לשירים "רק תפילה אשא" המוכר בשם "שהשמש תעבור עלי" של ירדנה ארזי, ו"מישהו הולך תמיד איתי" של עפרה חזה. בין היתר, שיתף פעולה עם עידן עמדי, שלומי שבת, אריאל זילבר, חנן יובל, דוד ד'אור, יהורם גאון, בועז שרעבי, קובי אפללו, עמיר בניון, חיים משה, חנן בן ארי, שולי רנד, רמי קליינשטיין, ישי ריבו, אמיר דדון, אביב גפן וליאור אלמליח.
כחסיד חב"ד הקליט פריד ארבעה תקליטים המכילים ניגוני חב"ד בלבד, ומקפיד לבצע מחרוזת שירים חב"ד בהופעות שלו.
שיתופי פעולה מוזיקליים
ב-2009, בעקבות הקלטתו המוצלחת של פריד את "שהשמש תעבור עלי" של יורם טהר- לב וחנן יובל, נוצר קשר אמיץ בין פריד למלחין חנן יובל שהתבטא בסדרת הופעות משותפת ומוצלחת שתחילתה בשתי הופעות בבריכת הסולטן והמשכה ברחבי הארץ, אברהם פריד אף התארח בסרט "סידור אישי" המדבר על הקשר של חנן יובל עם היהדות.
ב-2015 פריד פרסם את הסינגל הנני בידך שזכה לתואר שיר העשור של רדיו קול חי וקול חי מיוזיק, לאחר מכן הסינגל נכנס לאלבום "אוצר של יראת שמיים" שיצא בשנת 2016. בנוסף לכך, יצאו מאלבום זה להיטים שבהם פריד התגלה כמלחין וככותב בעצמו, דוגמת: "איתך אני (עם ישראל חי)", "Bring the house down" ו-"Playing with fire".
ב-2017 הוציא אלבום בסגנון שונה ממה שעשה עד כה "כמה טוב שנפגשנו", האלבום מורכב משירים ישראליים בעברית, כמעט ללא מילים מהמקורות. הוא שיתף פעולה בכתיבה והלחנת השירים עם אמנים ישראלים בולטים ביניהם רמי קלינשטיין, תומר הדדי, ישי ריבו וחמוטל בן זאב. בתמונות 2 האלבומים מהנמכרים ביותר של פריד בשנים האחרונות נבחר לזמר המושמע ביותר בערוצי הרדיו "קול חי" ו"קול ברמה" במהלך שנת תשע"ז.
ב-2019 הוציא את הלהיט "אבא" שצבר תאוצה גם בקרב המגזר החילוני.
ב-2020 הוציא את הדואט "ילדי" עם עמרם אדר הוציא את הלהיט "עננו" עם צבי זילברשטיין ובנוסף לכך הוציא בשיתוף עם יוסי גרין שיר בביצוע גולמי שנקרא "ויושע", ב-24 במאי הוציא את הפרויקט רילקס בהפקת יוחי בריקסמן ועיבודו של משה לאופר אלבום הכולל 5 מחרוזות של קאברים לשירים מפורסמים סך הכל 25 שירים באורך של כ-2 דקות כל אחד, חלק מהקאברים היו בשפה שונה מהמקור, יידיש בעיקר, האלבום כולל שירים כמו "הלב שלי" ו"נפשי" של ישי ריבו (נפשי בשיתוף עם מוטי שטיינמץ), "סוכה'לע" ו"יעלה" של מרדכי בן-דוד ועוד. ב-24 ביוני הוציא סינגל חדש בשם "בעת ההיא" יחד עם אחיינו אלי מרקוס ובלחנו של יוסי גרין. ב-1 ביולי הוציא דואט עם נפתלי קמפה- "אשרי תלמיד חכם" לכבוד סיום הרמב"ם היומי, ב-13 באוגוסט הוציא את הסינגל "אוטוטו" מתוך אלבום עתידי המלווה בקליפ. ב-7 בספטמבר הוציא את הסינגל "לבקש רחמים" לכבוד הימים הנוראים, ב-4 בנובמבר הוציא את הסינגל "חסד ומשפט", ב-9 בנובמבר אחרי שהזמר חנן בן ארי אתגר אותו, הוציא פריד גרסת כיסוי לשיר "שבורי לב".
ב-20 בדצמבר הוציאו אברהם פריד ואביב גפן דואט משותף לשיר "בצורת" שכתב והלחין גפן.{{הערה|{{mako|מערכת mako מוזיקה|בצורת: אביב גפן ואברהם פריד מאחדים כוחות בשיר חדש|193c9ce051f7671026|music-news/local|20 בדצמבר 2020}}, {{ישראל היום|מערכת ישראל היום|"אחים אנחנו": אביב גפן ואברהם פריד בשיר משותף|830781|20 בדצמבר 2020}}},, }}
בינואר 2021 הוציא גרסה חדשה לשירו הידוע "יעקאב" יחד עם "מקהלת נרננה" ואברומי ברוקו, המספר את סיפור המסירות נפש של רבי יענק'ל פוטאש. השיר לווה בוידאו קליפ שצולם בקוסטה ריקה.
ב־8 באפריל 2022 הוציא לכבוד 120 שנה להולדת הרבי מחב"ד שיר מפרק התהילים קכ"א בשם עזרי, בקליפ משתתפים אחייניו בני פרידמן ואלי מרקוס בקליפ נראה בין היתר פריד רוקד בשערי כיכר גראנד ארמי פלאזה ובחזית מרכז חב"ד העולמי - 770.
במאי 2023, בעצרת לציון 56 שנים לשחרור ירושלים, שר פריד את "ציון תמתי" של מנחם מנדל דוליצקי. ביוני 2023 הוציא סינגל בשם "בוקר טוב ריבונו של עולם". את מילות השיר כתבו פריד עצמו והמלחין יוסי גרין ע"פ ספר "מכלול המאמרים והפתגמים של חסידים" בלחן של גרין. באותו חודש אירח בברכת הסולטן את בניה ברבי.
פרויקט "צמאה"
אחד מהפרויקטים המפורסמים שאברהם פריד השתתף בהם הוא צמאה פרויקט חסידי-ישראלי, בו פריד נוהג להשתתף במופע כל שנה ואף מאלבומי הפרויקט יצאו שירים מוכרים בחב"ד כמו-"על הסלע הך" ו"שובה ה'", בפרויקט זה אברהם פריד שיתף פעולה עם יוצרים דוגמת ישי ריבו, שולי רנד ונתן גושן.
בסוכות תשפ"ג (2022) השתתף בהשקת הקליפ המיוחד "הקהל" בקריאה לאחדות, כפי שהיה במעמד זה בבית המקדש לאחר שנת השמיטה.
חיים אישיים
נשוי לצביה; אב לשישה, מתגורר בשכונת קראון הייטס בברוקלין שבניו יורק.
משפחתו
אחיו, יוסף ברוך, הוא המנהל של הוצאת ספרים קה"ת; אחיו הרב אלתר אליהו, הוא מחבר ספרים מוכר ושליח חב"ד לקהילת חב"ד בצפת; אחיו הרב מאניס היה שליח חב"ד במינסוטה ומנהל בית חנה בעיר ובאוקטובר 2019 עבר לגור בשכונת קראון הייטס בברוקלין; אחיו בן ציון הוא שליח חב"ד בקנזס; אחיו מרדכי שלמה הוא מנהל אדמנסטריבי של ארגון צעירי אגודת חב"ד בניו יורק; אחותו פיגא קרנץ-גרין; אחותו איטא מנוחה מרקוס; אחייניו הם הזמרים: בני פרידמן, שמחה פרידמן, האחים שמואל ובנצי מרקוס המוכרים כלהקת היום השמיני ואחיהם אלי מרקוס.
פרס בחירת הנוער לבחירת מוזיקה – שיר פרידה
להלן הזוכים והמועמדים לפרס בחירת הנוער לבחירת מוזיקה – שיר פרידה (באנגלית: Teen Choice Award for Choice Music – Break-Up Song), שהוענק במסגרת פרסי בחירת הנוער החל משנת 2007. הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט זכתה פעמיים בפרס בסך הכול; שיא הזכיות בו.
מזמור תהילים
מזמור הוא כינוי לאחד ממאה וחמישים פרקי תהילים. המזמורים נקראים כך משום שרבים מהם מתחילים בכותרת "מזמור לדוד", או "מזמור" לאדם אחר, שאליו מיוחס הפרק.
באופן כללי, כמעט כל פרק נקרא מזמור, אם כי במקרים מסוימים חלוקת הפרקים מפרקת מקטע מסוים, שחז"ל תפסו כמזמור יחיד, לשניים.
ככל הנראה, מזמורי התהילים לא נאמרו כי אם הושרו, אולי בליווי של כלי נגינה (יש מזמורים שיש בהם הזכרה מפורשת לכלי נגינה). חלק מהמזמורים שימשו בפולחן בבית המקדש מזמורים אלו נאמרים עד היום בתפילת שחרית בקטע שנקרא:"שיר של יום".
לפי נוסח המסורה, בספר תהילים יש מאה וחמישים מזמורים, אם כי בכמה מקורות נאמר שישנם 147 מזמורים, וכנראה כמה מזמורים נספרו כמזמור אחד. במגילות הגנוזות מופיעים עוד כמה מזמורים שאינם מופיעים בנוסח המסורה, אלו הם מזמורים שנכתבו ככל הנראה בתקופה מאוחרת יותר.
מריה גופרט-מאייר
מריה גופרט-מאייר (באנגלית: Maria Goeppert-Mayer; 28 ביוני 1906 – 20 בפברואר 1972) הייתה פיזיקאית אמריקאית ילידת גרמניה, זוכת פרס נובל לפיזיקה על תגליותיה בנושא מודל הקליפות של הגרעין (shell-model). היא הייתה לאישה השנייה שזכתה בפרס נובל לפיזיקה, אחרי מארי קירי. בעבודת הדוקטורט שלה, הציגה את התזה בדבר הבליעה הדו פוטונית על ידי אטומים, תזה שהוכחה לאחר מכן עם התפתחות אמצעים לאימותה בניסוי.
ראשית דרכה
גופרט-מאייר נולדה בעיר קטוביץ שבפרוסיה ב-28 ביוני 1906, הבת היחידה של פרידריך גופרט ושל אשתו מריה לבית וולף. בשנת 1910 היא עברה עם משפחתה לגטינגן כאשר אביה, פרופסור דור שישי באוניברסיטה, התמנה לפרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת גטינגן.
גופרט-מאייר התחנכה בההרה טכנישה בגנטיגן, בית ספר לבנות ממעמד בינוני ששאפו להשכלה גבוהה. בשנת 1921 היא החלה ללמוד בפרואנשטודיאום, בית ספר תיכון פרטי שמטרתו להכין את הבנות ללימודים באוניברסיטה. בשנת 1924 נכנסה גופרט-מאייר לאוניברסיטת גטינגן, שם למדה מתמטיקה.
בשנת 1930 נישאה גופרט-מאייר לג'וזף אדוארד מאייר. השניים נפגשו כאשר מאייר התאכסן אצל משפחת גופרט. בני הזוג עברו לארצות הברית, ארץ המוצא של מאייר, שם הוצע למאייר תפקיד של פרופסור לכימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לבני הזוג נולדו שני ילדים, מריה אן ופיטר קונרד.
חייה בארצות הברית
כללים מחמירים למניעת נפוטיזם מנעו מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס לשכור את גופרט-מאייר כחברת סגל, אבל היא קיבלה עבודה בתור עוזרת במחלקה לפיזיקה בעבודה עם תכתובת גרמנית. היא קיבלה משכורת נמוכה מאוד. היא לימדה כמה קורסים, ופרסמה מאמר חשוב על התפרקות בטא כפולה.
ג'וזף מאייר פוטר ב-1937. לאחר מכן החל לעסוק במשרה באוניברסיטת קולומביה, שבה ראש המחלקה לפיזיקה, ג'ורג' פגרם, נתן לגופרט-מאייר משרד, אבל היא לא קיבלה שכר. היא נעשתה חברה טובה של הרולד יורי ושל אנריקו פרמי, שהגיעו לקולומביה ב-1939. פרמי ביקש ממנה לחקור את קליפת האלקטרונים של יסודות טרנס- אורניים בלתי ידועים. בשימוש במודל תומאס-פרמי, היא חזתה שיסודות אלה יוצרים סדרה חדשה שדומה ליסודות הנדירים, תחזית שהתבררה כנכונה.
פרויקט מנהטן
בדצמבר 1941 נכנסה גופרט-מאייר לתפקידה המקצועי הראשון שבו קיבלה תשלום, לימוד מדע במשרה חלקית בקולג' שרה לונרס. באביב 1942, עם התערבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה לפרויקט מנהטן. היא קיבלה מיורי משרה חלקית במחקר עם מעבדת חומרי חילוף מתכתיים של אוניברסיטת קולומביה. מטרתו של פרויקט זה הייתה למצוא אמצעי להפרדת חומר הבקיע אורניום-235. באמצעות ידידה אדוארד טלר קיבלה גופרט-מאייר משרה באוניברסיטת קולומביה.
מותה והנצחתה
גופרט-מאייר נפטרה בסן דייגו ב-20 בפברואר 1972 בעקבות התקף לב ונקברה בפארק הזיכרון אל קמינו. לאחר מותה יצרה האגודה האמריקאית לפיזיקה את פרס מריה-גופרט מאייר, המוענק לפיזיקאיות בתחילת דרכן על תרומה יוצאת דופן למחקר הפיזיקלי.
שטרק
שטרק וכן שטארק  (Stark) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו חזק. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אלברכט, נסיך פרוסיה (1837–1906)
פרידריך וילהלם ניקולאוס אלברכט נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Nikolaus Albrecht von Preußen 8 במאי 1837 – 13 בספטמבר 1906) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן, גנרל-פלדמרשל פרוסי והעוצר של דוכסות בראונשווייג.
ביוגרפיה
אלברכט נולד ב-8 במאי 1837 בברלין, לאלברכט, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואשתו מריאן, נסיכת הולנד שהייתה בתו של וילם הראשון, מלך הולנד. בשנת 1847 התגייס אלברכט לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה, במלחמת שלזוויג השנייה, ובמלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבה נטל חלק בקרב קניגרץ.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד אלברכט על חטיבת פרשי המשמר ה-2, ונטל חלק בקרבות גרבלוט וסדאן. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל אלברכט חלק בקרבות בפאומה וסן קנטן, כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אדווין פון מנטויפל.
לאחר כניעת צרפת הועלה אלברכט לדרגת גנרל לוטננט, ובמאי 1871 מונה למפקד הדיוויזיה ה-20. ב-12 בדצמבר 1873 מונה אלברכט למפקד הקורפוס ה-10 בהנובר, ומילא תפקיד זה עד אמצע 1888. על פעולותיו בקרבות קיבל אלברכט את עיטורי הפור לה מריט עם עלי אלון, וצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1883 מונה אלברכט לריבון מסדר סנט יוחנן, וכיהן בתפקיד זה עד מותו. בשנת 1884 מת וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג ללא ילדים, וכיוון שיורשו היה ארנסט אוגוסט השני, נסיך הנובר שלא היה מקובל על וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, מונה אלברכט לעוצר הדוכסות. ב-19 ביוני 1888 הועלה אלברכט לדרגת גנרל-פלדמרשל.
ב-13 בספטמבר 1906 מת אלברכט באחוזתו בקמנץ, ונקבר במאוזוליאום שבאחוזה. במלחמת העולם השנייה נבזזה האחוזה כולל המאוזוליאום, וגופותיהם של אלברכט ואשתו הועברו לקבורה מחדש בפארק בקמנץ.
משפחתו
אלברכט נישא למריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ונולדו לו שלושה ילדים:
ג'אמפר (סרט, 2008)
ג'אמפר (באנגלית: Jumper) הוא סרט פעולה, מדע בדיוני, אמריקאי משנת 2008 המבוסס על הרומן של סטיבן גולד. את הסרט ביים דאג לימן ובו משתתפים היידן כריסטנסן, ג'יימי בל, רייצ'ל בילסון, מקס ת'יריוט, אנה-סופיה רוב, דיאן ליין, מייקל רוקר וסמואל ל. ג'קסון. הסרט עוקב אחרי צעיר המסוגל לעשות טלפורטציה כשהוא נרדף על ידי חבורה סודית שכוונתה להרוג אותו. התסריט עבר כתיבה מחדש לפני הצילום והתפקידים של הדמויות הראשיות שונו במהלך ההפקה. ג'אמפר צולם ב-20 ערים ו-14 מדינות מ-2006 ל-2007. הסרט שוחרר ב-14 בפברואר 2008, והפסקול שוחרר כעבור חמישה ימים ב-19 בפברואר. הסרט תפס את המעמד הראשון בסוף השבוע עם 27.3 מיליון דולר, אבל קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל מהמבקרים, בעיקר בגלל השינויים הרבים לנובל של גולד, העלילה המהירה והסיום האנטי אקלימי.
הרצל רוזנבלום
נפתלי הרצל רוזנבלום (14 באוגוסט 1903 – 1 בפברואר 1991) היה עיתונאי ופובליציסט ישראלי, פעיל בתנועה הרוויזיניסטית ולאחר מכן במפלגת המדינה העברית ומחותמי מגילת העצמאות, עורך "ידיעות אחרונות" במשך 38 שנה, עד 1986.
ג'אמפר (סרט, 2008)
עלילה
ב-אן ארבור, מישיגן, ארצות הברית דייוויד רייס תלמיד תיכון בן ה-15, ננטש על ידי אימו בגיל חמש וחי עם אביו הקשוח והאלכוהליסט. נופל דרך השלג ובמסתוריות מוצא את עצמו בספרייה המקומית ומגלה שיש לו את היכולת "לקפוץ" ממקום אחת למקום שני. שמונה שנים אחר כך, דייוויד כבר מבוגר, וחי על כסף גנוב. יום אחד נעשה מארב בביתו על ידי רולנד קוקס, חבר בקבוצת הפלדינים, החברה הסודית של קנאים דתיים שהיה במעקב והיה הורג "קפצנים". ההסבר שלהם זה ש"קפצנים" לכאורה נמצאים בכל מקום. רולנד מנסה ללכוד את דייוויד עם כבלים חשמליים שנועדו לבטל את יכולתיו, אבל דייוויד בורח. הוא חוזר לאן ארבור, מחפש את האהבה הישנה שלו מיילי. כשמארק תוקף אותו, דייוויד משגר אותו לכספת בנק ועוזב אותו שם. אחר כך דייוויד חוזר למיילי ומציע לה טיול לרומא. רולנד מאוחר יותר מגלה את מארק במעצר משטרתי ולומד על הזהות של דייוויד.
הרצל רוזנבלום
קורות חייו
נולד בקובנה שבליטא. בצעירותו סבל מקיפוח אנטישמי ולא ניתן לו ללמוד משפטים כחפצו והוא עבר לווינה, שם למד באוניברסיטה משפטים וכלכלה וקיבל תואר דוקטור.
ג'אמפר (סרט, 2008)
הישגים בקופות
הסרט שוחרר ב -14 בפברואר 2008 בארצות הברית ובקנדה, בתקווה למשוך עסקים לחג האהבה. הסרט היה ממוקד לקהל של גברים ונשים מתחת לגיל 25. הסרט ג'אמפר גייס 27,300,000 $ על 4,600 מסכים ב-3,428 תיאטראות מיום שישי עד יום ראשון, הדירוג הראשון לסוף השבוע בקופות. בסוף השבוע הראשון שלו, הסרט הקליט את המהדורה הגדולה ביותר לפברואר בקוריאה וזכה במקום הראשון ב -11 מתוך 30 השווקים שבהם הוא שוחרר. במשך שני סופי השבוע הראשונים לשחרורו, הסרט שמר על מיקומו כמספר אחד בשווקים הבינלאומיים, בעודו מחליק למקום השני בארצות הברית לשחרור Vantage Point. הכנסות הסרט ברוטו בעולם הם 221,231,186 $ עם 80,172,128 $ מן הקופה בארצות הברית ובקנדה ו-142,059,058 $ משטחים אחרים. היה זה הסרט במקום ה-28 בעולם מבחינת רווחה לשנת 2008.
הרצל רוזנבלום
קורות חייו
בשנת 1948 היה רוזנבלום בין חותמי מגילת העצמאות כנציג הרוויזיוניסטים. הוא נענה לבקשתו של דוד בן-גוריון וחתם על המגילה בשם עברי "ורדי" (תרגום שמו שהשתמש בו לעיתים רחוקות), דבר שעליו הצטער לימים כאשר כעיתונאי וכעורך המשיך לשאת בשם "רוזנבלום" והמוניטין שלו היה בשם זה.
ג'אמפר (סרט, 2008)
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל ממבקרים. Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 16% מבוסס על ביקורות של 156 מבקרים, עם ציון ממוצע של 4/10; הקונצנזוס היה "פעולה לא עקבית עם מעט קוהרנטיות ואפקטים מיוחדים חסרי שחר". מטקריטיק נתן לסרט ציון ממוצע של 35, מבוסס על 36 ביקורות. אוסטין כרוניקל מארק סלוב, קרא לסרט "... די חלקלק, דברים משעשעים, מיוצרים היטב על ידי לימן, נערך לתוך צרור צר של פעולה". ל-Empire היה פסק דין של "סרט הפעולה הכי פחות כריזמטי של לימן, והפחות מפותח, אבל הוא עדיין אוסף כמה פעולות פיצוח בזמן הריצה הקצר ומניח יסודות שעליהם ניתן לבנות זיכיון גדול ". סוקר הקולנוע האוסטרלי, דייוויד סטראטון, היה הרבה פחות אדיב, וטען כי "הסרט הזה מייצג [קו פרשת מים] חדשה בתולדות הקולנוע משום שאין לו עלילה, אין לו דמויות, אין לו סצנת פעולה שעושה כל סוג של חוש", והעניק לה חצי כוכב מתוך חמישה.
הרצל רוזנבלום
קורות חייו
בשנת 1948, כשעזריאל קרליבך ובכירי "ידיעות אחרונות" פרשו והקימו את העיתון המתחרה "מעריב", היה "ידיעות אחרונות" במצוקה ונאבק קשות על קיומו. בעלי העיתון, בני משפחת מוזס, גייסו לעזרתם את רוזנבלום שעבד ב"הבוקר", ונתמנה לעורך הראשי. בתפקידו כעורך ראשי כתב מדי יום ביומו את מאמר המערכת, ולעיתים אף הוסיף וכתב מאמרי דעה כאשר על הפרק עמדו נושאים שהסעירו את הציבור כגון הסכם השילומים עם גרמניה. עם זאת, הוא לא מילא פונקציות אחרות אשר מקובל שהן מתפקידו של עורך ראשי, כגון החלטה על חלוקת הנושאים בעיתון, החלטה על הכותרת הראשית ועל ידיעות שייכנסו לעמוד הראשון ולעמודי החדשות בכלל, וכו'. מי שמילא את התפקידים האלה וערך למעשה את העיתון כל אותן שנים היה דב יודקובסקי (שתפקידו הרשמי היה "מרכז המערכת"), שזכה בכך לגיבוי מלא מצד העורך האחראי, נח מוזס. יודקובסקי, יחד עם נח מוזס, הוא ששיקם את העיתון והוביל אותו להצלחתו המרשימה במרוצת השנים. רוזנבלום נשא את התואר עורך ראשי של "ידיעות אחרונות" במשך 38 שנה. במאמרי המערכת שלו וברשימותיו הביע דעות ימניות בצורה תמציתית ומסוגננת.
ג'אמפר (סרט, 2008)
קישור הסרט לחורי תולעת
הסרט ג'אמפר הוא סרט מדעי מז'אנר מדע בדיוני. בסרט מתרחשות הרבה תופעות מדעיות ואחת מהן היא חורי תולעת. התופעה באה לידי ביטוי כאשר "הג'אמפרים" משתמשים בכוח המיוחד שלהם לעבור בין שתי נקודות באופן ישיר במרחב זמן. "הג'אמפרים" משתמשים ביכולת שלהם אשר יוצרת חורי תולעת כדי להילחם באנשים המאיימים על חייהם, כדי לשדוד בנקים או לבצע מעשי גנבה אחרים, לברוח מאנשים אחרים וכדי להציל אנשים.
הרצל רוזנבלום
קורות חייו
בין היתר זכור מאבקו נגד הסכם השילומים, דרישתו (שהצנזורה הצבאית מחקה מן העיתון, אך מנחם בגין הזכיר אותה מעל בימת הכנסת) להחליף את ראש משקיפי האו"ם הגנרל הדני ואגן בניקה האנטי-ישראלי, לאחר טבח מעלה עקרבים במרץ 1954. כן בלטה תמיכתו במהלכי ממשלת בגין בימי מלחמת לבנון הראשונה.
במרוצת השנים התמסר רוזנבלום לכתיבת המאמר הראשי היומי. בשנת 1986 פרש מן העיתון והעלה את זכרונותיו על הכתב בספרו "טיפות מן הים", ובו חוויות ואירועים מחייו ותאור פגישותיו עם אישים.
זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות לשנת 1966. זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר. בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות.. על שמו רחוב בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
Silence (שיר של מרשמלו)
Silence (בעברית: דממה) הוא סינגל שהוקלט על ידי המפיק המוזיקלי והדי ג'יי האמריקאי מרשמלו, בהשתתפות הזמר האמריקאי חאליד. השיר נכתב והופק על ידי מרשמלו, עם השתתפות של חאליד בכתיבה. השיר יצא לאור ב-11 באוגוסט 2017, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס.
רקע
ב-1 באוגוסט 2017, מרשמלו השתתף בהפתעה בהופעה של חאליד, ורמז על שיתוף פעולה שעתיד להתקרב. ב-7 באוגוסט 2017, מרשמלו רמז לראשונה על הוצאת הסינגל, בתצלום שלו ושל חאליד שלצידו כתב את שם הסינגל ותאריך היציאה לאור.
גייסה (כדורגלנית)
גייסה דה סילבה פריירה (הידועה בשם גייסה או פרטינה; נולדה ב-27 במרץ 1998) היא כדורגלנית ברזילאית שמשחקת כחלוצה במועדון ברצלונה ובנבחרת הנשים של ברזיל.
Silence (שיר של מרשמלו)
ביקורת
דוד רישטי ממגזין בילבורד תיאר את השיר כ"בלדת ריקוד רועמת המכילה את המרכיבים שנדרשים כדי לקחת את שני האומנים לגבהים חדשים בקריירות הפורחות שלהם". הוא אמר כי חאליד מספק "שירה מקוננת ומלאת רגש", בעוד שההפקה של מרשמלו היא "מלאת חיים" ו"טוענת לפשטות ועדיין בעלת כוונה". אריק ממגזין REM כינה את השיר "רב עוצמה" ותיאר את השירה של חאליד כ"רועמת ומרשימה". הוא כתב ש"אחרי ההצטברות האינטנסיבית והשלמות הלירית של חאליד, רצינו באותה מידה גם צניחה מרשימה", אבל "לא מצאנו אותה". אלכס רוס ממגזין Vice כינה אותו "שיר טוב של מרשמלו", וכתב שמרשמלו "רימה בכך שהביא את חאליד עבור השירה". הוא חושב שזה "נשמע קצת כמו" שיתוף הפעולה של מייג'ור לייזר עם ג'סטין ביבר ומו ב-"Cold Water". ברולינג סטון כתבו כי בשיר יש "סינתיסייזרים משתנים ומתפרצים". במגזין Rap-Up כתבו שהשיר "משלב רית'ם אנד בלוז מלא רגש עם צלילים אלקטרוניים אטמוספיריים". אתר ברודוויי וורלד תיארו את השירה של חאליד כ"רגשית מאוד", וסברו כי מרשמלו "אימץ קצב איטי יותר מאשר בשאר הפקותיו הקצביות הרגילות, כדי להעניק לשיר תחושה רכה כמשי, לפני שיפצח בירידה האקורדית שלו שניתן לזהות ברגע".
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל.
גייסה (כדורגלנית)
ראשית חייה
גייסה שיחקה פוטסל במשך שנתיים בפרנמבוקו. מאוחר יותר היא שיחקה כדורגל עבור אוניאו דספורטיבה, קבוצה שבסיסה במסייו. לאחר מכן היא עברה לסנטרו אולימפיקו, שם בקושי שחקה.
קורינתיאנס (2017)
גייסה ערכה את הופעת הבכורה שלה לראשונה עבור קורינתיאנס ב-12 במרץ 2017, כשהבקיעה בניצחון 0–4 על סאו פרנסיסקו. לאורך העונה היחידה שלה עם קורינתיאנס, היא שיחקה ב-27 משחקים וכבשה 9 שערים.
מדריד סי אף אף (2017–2018)
גייסה עברה לראשונה שלה לליגה הספרדית ב-2017, כשחתמה ב- מדריד סי אף אף. גייסה רשמה רק 11 הופעות וכבשה שני שערים כשמדריד סיימה את העונה במקום העשירי בליגה.
בנפיקה (2018–2019)
גייסה הסכימה לעבור לקבוצת בנפיקה הפורטוגלית שהוקמה במאי 2018. היא הצטרפה לקבוצה החדשה שלה בספטמבר 2018, לאחר ששיחקה עבור ברזיל ב גביע העולם לנשים עד גיל 20 . היא כבשה 16 שערים בארבעת משחקיה הראשונים עבור בנפיקה, ששחקה בליגה השנייה בפורטוגל. גייסה גם כבשה 6 שערים במשחק אחד מול אלמאירים. עד סוף העונה, גייסה כבשה 51 שערים ב-29 משחקים עבור המועדון, 41 מהם היו שערי ליגה ו-9 האחרים הובקעו בגביע.
חזרה למדריד סי אף אף (2020–2022)
בינואר 2020, גייסה חתמה מחדש במדריד סי אף אף, שהייתה בתחתית טבלת פרימרה דיוויזיון. היא הבקיעה 5 שערים ב-5 משחקי ליגה לפני שעונת הליגה 2019–20 הסתיימה בטרם עת עקב מגפת COVID-19 בספרד. ב-21 ביולי 2020, גייסה האריכה את חוזהה עד לסוף עונת 2020–21.
בעונה שלאחר מכן, ב-21 באפריל 2021, גייסה כבשה ברבע גמר גביע המלכה בניצחון 2–1 על ריאל מדריד. מדריד סי אף אף התמודדה בחצי הגמר עם זוכת הטרבל ברצלונה, וגייסה שיחקה את כל 90 הדקות בתבוסה 4–0.
ב-10 באוקטובר 2021, גייסה כבשה 4 שערים בניצחון 4–5 מול ריאל בטיס. ברבע הגמר של גביע המלכה 2021–22, גייסה כבשה אך הורחקה בכרטיס אדום. מדריד הפסידה במשחק בתוספת הזמן. למרות שמדריד סי אף אף סיימה במקום ה-13 בליגה, גייסה סיימה את עונתה השנייה במדריד CFF עם שיא ליגה של 20 שערים. היא זכתה בתואר הפיצ'יצ'י הראשון שלה, אותו חלקה עם אסיאט אושואלה מברצלונה, שגם היא הבקיעה 20 שערי ליגה. גייסה הפכה לדרום אמריקאית הראשונה בליגת הנשים הספרדית שזכתה בתואר של מלכת השערים.
ברצלונה (2022 - )
ביוני 2022, הכריזה ברצלונה על החתמתה של גייסה עד שנת 2024, היא תלבש את החולצה מספר 18.
בעונת הבכורה שלה בקבוצה זכתה באליפות ספרד וכן בליגת האלופות.
נבחרות נוער
באפריל 2015, ההופעות של גייסה בת ה-17 עבור אוניאו דספורטיבה בריצה לרבע גמר גביע ברזיל 2015 הובילו אותה לזומן לאימון נבחרת ברזיל לנשים עד גיל 20. היא הייתה לשחקנית חשובה עבור ברזיל של גביע העולם לנשים עד גיל 20 של פיפ"א ב-2016.
באליפות דרום אמריקה עד 20 נשים ב -2018, גייסה כבשה ארבעה שערים בשלב הבתים, עם צמד בניצחון 0–2 על ונצואלה, וצמד נוסף בניצחון 0–3 על אורוגוואי. בשלב האחרון, היא כבשה בכל משחק, עם שער אחד במשחק של ברזיל נגד קולומביה, שני שערים במשחק נגד ונצואלה, וחמישה שערים במשחק האחרון שלהם נגד פרגוואי, שהסתיים בתוצאה 8–1. גייסה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם 12 שערים בסך הכל ב-7 משחקים ונבחרה לשחקנית הטורניר. גייסה התחרתה מאוחר יותר עם ברזיל בתחרות השנייה שלה בגביע העולם של פיפ"א עד גיל 20 לנשים באוגוסט 2018. ברזיל סיימה במקום השני בבית B עם נקודה אחת, כאשר גייסה רשמה שער אחד בהפסד 1–2 מול צפון קוריאה.
נבחרת בכירה
גייסה ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבכירה של ברזיל בכדורגל בספטמבר 2017, כמחליפה בניצחון 0–4 על צ'ילה. היא נבחרה בסגל של 23 השחקניות של ברזיל למונדיאל 2019 לנשים בצרפת, לאחר עונה פורייה עם בנפיקה ברמת המועדון. גייסה עשתה שתי הופעות בטורניר גביע העולם לנשים של ברזיל 2019, במשחק הראשון שלה בשלב הבתים מול ג'מייקה ותבוסה ברבע הגמר נגד צרפת.
גייסה הבקיעה את שער הנבחרת הבוגרת הראשון שלה בגביע SheBelieves 2021, השער הרביעי של ברזיל בניצחון 1–4 נגד ארגנטינה. מאוחר יותר באותה השנה, גייסה נקראה על ידי פיה סאנדאג ' לייצג את ברזיל באולימפיאדת הקיץ 2021.
חיים אישיים
עם הכסף שהרוויחה מכדורגל, גייסה העניקה לאמה ולאחיה בית במתנה. לגייסה יש קעקוע של פניה של אמה על זרועה השמאלית.
רגישות (מדד)
רגישות (באנגלית: sensitivity) משמשת כמדד סטטיסטי ליעילותו של מְסַוֵוג. בפרט, רגישות משמשת כמדד ליעילותן של בדיקות רפואיות בזיהוי מחלות או של בדיקות בקרת איכות במפעלים הקובעות את איכות המוצר, בהשוואה למדד מוחלט כלשהו ("מדד הזהב"). אם מסווג נועד לזהות את קיומו של מצב באוכלוסיית פריטים (למשל, היות הפריט חולה, או היותו מוצר פגום), רגישותו של המסווג היא ההסתברות לזיהוי המצב על ידי המסווג, בהינתן שהמצב קיים בפריט המדובר.
אמידת רגישות המבחן נעשית על ידי השוואת תוצאות המבחן לתוצאות מבחן אחר, שמהווה את מדד הזהב (המדד הטוב ביותר שבידינו לגבי קיומו של המצב הנבדק). כך למשל, תוצאת בדיקה למחלה יכולה להיות חיובית (מחלה קיימת) או שלילית (מחלה לא קיימת). כל אחת מהתוצאות החיוביות נבדקת מול מדד הזהב: אם המחלה אכן קיימת על פי מדד הזהב, היא מסומנת כ"חיובית אמיתית", אחרת היא מסומנות כ"חיובית כוזבת". באותו אופן, התוצאות השליליות מסומנות כ"שליליות אמיתיות" אם המחלה אכן לא קיימת על פי מדד הזהב, או כ"שליליות כוזבות", אם מדד הזהב מורה שהמחלה אמנם קיימת (ראו טבלה משמאל).
אם ידועים לנו נתוני כל האוכלוסייה, ניתן לחשב אותה בנוסחה:
ניתן לאמוד את ערכה של הרגישות על ידי חישוב הערך שבנוסחה על מדגם מתוך האוכלוסייה.
ג'יימס ביוקנן
ג'יימס ביוקנן הבן (באנגלית: James Buchanan; 23 באפריל 1791 – 1 ביוני 1868) היה נשיאה ה-15 של ארצות הברית (1857 – 1861), סמוך לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. ייצג את פנסילבניה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט. שירת כשגריר ברוסיה תחת הנשיא אנדרו ג'קסון, כמזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא ג'יימס פולק, וכשגריר בבריטניה תחת הנשיא פרנקלין פירס.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1856, ניצח תחילה את פירס והפך למועמד המפלגה הדמוקרטית ואחר כך ניצח בבחירות עצמן את ג'ון פרימונט מהמפלגה הרפובליקנית ומילרד פילמור, מתנועת שאינם יודעים דבר.
ביוקנן נמנע מריצה לכהונה שנייה. הוא תמך בסגנו ג'ון ברקינרידג' במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1860 והמועמד הרפובליקני אברהם לינקולן, שהתחייב לאסור על העבדות בטריטוריות המערביות, ניצח את המפלגה הדמוקרטית המפולגת ונבחר. בתגובה, הכריזו שבע מדינות דרומיות על פרישתן מהאיחוד. ביוקנן, שעדיין היה נשיא אותה עת, טרם כניסתו של ממשל לינקולן לתפקיד, טען שהפרישה אמנם לא חוקית, אבל יציאה למלחמה כדי למנוע אותה, גם היא לא חוקית.