cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפרש שמש
תכנונים עתידיים
אחד הרעיונות השאפתניים ביותר שישתמשו בלחץ קרינה הוא כזה שמטרתו לשלוח גשושיות זעירות לכוכב אלפא קנטאורי. המהירות שתתקבל תהיה שווה לרבע ממהירות האור, תוך שימוש בלייזר, כך שצי הגשושיות יגיע לכוכב תוך כ-21 שנים. הטכנולוגיה לייצור הגשושיות כן מתקרבת לרמת המזעור הנדרשת, אך בכל הקשור לתקציבים, ולייצור פעימת הלייזר החזקה הדרושה, אין כרגע בנמצא.
בספרות המדע הבדיוני
מפרשי שמש הופיעו בספרי מדע בדיוני, שתורגמו לעברית:
פוליאינוס
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייו של פוליאינוס. הוא נולד בביתיניה למשפחה ממוצא מוקדוני. בזמן שנולד היו שתי הארצות תחת שלטון האימפריה הרומית.
הוא התפרסם כנואם וסופר, ופעל בבתי המשפט הרומיים. כמו כן הוא היה מקורב לקיסרים לוקיוס ורוס ומרקוס אורליוס. ללוקיוס ורוס הקדיש את ספרו "סטראטגמטה" (Στρατηγήματα) או "תכסיסי מלחמה". על פי עדותו של פוליאינוס עצמו, הספרים הוענקו לקיסר כמתנה לרגל צאתו למלחמה על האימפריה הפרתית בשנת 162. כמו כן מעיד פוליאינוס שלוקיוס ורוס עיין בספרים, וישנם אף רמזים שמרקוס אורליוס נשא אותם עמו במהלך המלחמות המרקומניות.
על פי עדותו של פוליאינוס עצמו, הסטראטגמטה היא אוסף של 900 אנקדוטות מפורסמות המתארות ניצחונות של מצביאים דגולים. הסטראטגמטה מחולקת לשמונה ספרים המסודרים לפי נושאים, אולם קטעים מספרים 6 ו-7 אבדו, כך שמתוך 900 האנדקוטות שרדו רק 833. האנדקוטות ממוינות בסדר הבא: ספר 1 עוסק בעיקר בגיבורים מהמיתולוגיה היוונית. ספר 2 עוסק בעיקר בגיבורים מספרטה ותבאי. ספר 3 עוסק בגיבורים מאתונה העתיקה. ספר 4 עוסק בגיבורים ממוקדון הפרקים הראשונים עוסקים בפיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. ספר 5 עוסק בעיקר בהיסטוריה של סיציליה. ספר 6 עוסק בקרתגו ובערים יווניות אחרות. ספר 7 עוסק בעיקר בעמים אסייתיים כגון פרסים, מדים וסקיתים. ספר 8 מחולק לשניים כאשר חציו הראשון עוסק בגיבורים רומאיים מפורסמים וחציו השני עוסק בנשים לוחמות.
על פי הסודא, לפוליאינוס היו שתי יצירות נוספות שלא שרדו עד ימינו: "על תבאי" (Περὶ Θηβῶν) וחיבור על טקטיקה (Τακτικά) ב-3 ספרים. כמו כן הוא מציין על כוונתו לכתוב גם ספר שיעסוק בלוקיוס ורוס, אם כי לא ידוע אם הוציא לפועל את תוכניתו.
2021 בקיריבטי
אירועים בשנת 2021 בקיריבטי.
אירועים
מתמשך - מגפת COVID-19 בקיריבטי.
מהדי זפאן
מהדי אימבארק זפאן (בערבית: مهدي إمبارك زفان; נולד ב-19 במאי 1992) הוא כדורגלן אלג'יראי-צרפתי, המשחק בעמדת המגן הימני בקלרמון פוט.
קריירת מועדונים
זפאן, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ליון. ב-21 באוגוסט 2010, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון. ב-28 בספטמבר 2013, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד ליל.
באוגוסט, זפאן חתם לארבע שנים בסטאד רן. ב-22 באוגוסט 2015, זפאן הבקיע את שער הניצחון במשחק הליגה נגד ליון, בו ניצחה רן 1-2.
ב-30 בינואר 2020, זפאן חתם לשנתיים בקריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית.
ב-14 בינואר 2022 הצטרף לייני מלטיאספור מליגת העל הטורקית, ממנה שוחרר כעבור שלושה חודשים.
בקיץ הצטרף לקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
זפאן, נולד בצרפת להורים ממוצא אלג'יראי. באוגוסט, זפאן זומן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה.
ב-19 בנובמבר 2014, זפאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל. ב-29 במרץ 2021, זפאן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
דיסקוגרפיה של ניקה
הדיסקוגרפיה של הזמרת הישראלית ניקה כוללת בעיקר אלבום אולפן אחד, סינגלים, שירים וקליפים שיצאו ביחד עם מפיקים מוזיקליים שונים והנרי בפרט. במהלך הקריירה שלה, עבדה ניקה עם עם מפיקים מוזיקליים, זמרים ודי ג'יים כדוגמת הנרי, עופר ניסים, מאיה סימנטוב ("Crazy Boy"), בית הדובים ואתניX.
בתחילת הדרך, הקליטו השניים את הלהיט "". בספטמבר 2006 יצא אלבום הבכורה של ניקה ביחד עם הנרי, (2006). באותה העת, פנו להנרי אנשים מסדרת הטלוויזיה "טלנובלה בע"מ" מבית היוצר של ערוץ הוט 3 ושל "דרסט הפקות". הם ביקשו שיכתוב שיר שישמש כנעימת הנושא של הסדרה וזה נענה להצעה וכתב את הלהיט "על המסך שלי" בביצועה של ניקה. בשנת 2006, הופץ מחדש שירה של ריטה "בגידה" כסינגל רשמי מתוך האלבום. הגרסה המחודשת זכתה להצלחה ולביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
ב-2009 הוציאה ניקה כזמרת סולנית סינגל ראשון בשם "משהו אחר", את שכתב, הלחין ועיבד הנרי, אך הפעם לא הוצגו השניים כהרכב.
שירים
להלן רשימת הופעות אורחות, סינגלים, שירים ושיתופי פעולה של ניקה שיצאו לבד או ביחד עם אמנים מוזיקליים שונים במהלך הקריירה שלה.
אביבי זוהר
אביבי זוהר (נולד ב-4 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר התקפי ומאמן הפועל אזור מליגה א'.
קריירה
זוהר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי יפו. בגיל 17, זוהר הצטרף לקבוצה הבוגרת בה שיחק ארבע עונות.
בשנת 1993 הצטרף להפועל חיפה ששיחקה אז בליגה הראשונה.
בשנת 1996 זוהר חזר לליגה הארצית כאשר חתם בהפועל אשקלון, עימה רשם עלייה לליגה הלאומית לראשונה בהיסטוריה של המועדון.
לקראת עונת אוהדי מכבי יפו הקימו את הקבוצה מחדש בשם "מכבי קביליו יפו" בליגה ג', אליה הצטרף זוהר בתחילת העונה. זוהר היה לשחקן הראשון ששיחק בקבוצה בגלגולה הקודם ובגלגולה הנוכחי. בעונה זו, זוהר כבש 32 שערים ב-27 משחקי ליגה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה ב'. בתום העונה זוהר פרש מכדורגל בשנית.
לאחר הפרישה
עם פרישתו מכדורגל בשנית, מונה זוהר למאמן מכבי יפו, אך בתחילת העונה פוטר מתפקידו עקב היכולת הנמוכה שהציגה הקבוצה. ב-2016 זוהר אימן במחלקת הנוער של מכבי עירוני בת ים.
לאחר שעזב את בת ים, שימש זוהר כמאמן מנטלי ובמקביל מנהל את חברת סוכנות השחקנים "רוברטו ספורט" ביחד עם הסוכן רוברטו בן שושן. במסגרת עבודתו כמאמן מנטלי, שימש אביבי זוהר כמאמן מנטלי במחלקות הנוער של הפועל ניר רמת השרון ושל מכבי עירוני בת ים.
ב-8 ביוני 2020, מונה למאמן הפועל לוד.
אריך הרטמן
אריך אלפרד הרטמן (בגרמנית: Erich Alfred Hartmann; 19 באפריל 1922 – 20 בספטמבר 1993) היה טייס קרב בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, ואלוף ההפלות המצליח ביותר בהיסטוריה עם 352 הפלות - רובן בחזית המזרחית מול ברית המועצות. במהלך המלחמה ביצע 1,404 גיחות מבצעיות, לחם ב-825 קרבות אוויר, ביצע 14 נחיתות חירום, נשבה פעם אחת והצליח להימלט. באוגוסט 1944 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים – מהעיטורים הגבוהים ביותר בגרמניה הנאצית, שהוענק ל-27 לוחמים בלבד.
בשנים 1945–1955 היה במאסר בברית המועצות. בשנים 1956–1970 שירת בחיל האוויר של גרמניה המערבית ופרש בדרגת אוברסט (אלוף-משנה), בעקבות התנגדותו לרכישת מטוסי F-104 סטארפייטר מארצות הברית. לאחר פרישתו היה מדריך טיסה וטייס אווירובטיקה.
שנים מוקדמות והכשרה צבאית
בצעירותו הרטמן למד להטיס דאונים בהדרכת אימו, שהחזיקה בבעלותה גם מטוס קל. בשנת 1936 אימו הייתה ממייסדי בית ספר לטיסה בתמיכת הממשלה, והרטמן הנער עבד שם כמדריך. בשנת 1939 קיבל רישיון טיס אזרחי, ב-1 באוקטובר 1940 התגייס לקורס טיס וב-31 בינואר 1942 הוסמך כטייס קרב. במרץ 1942 קודם לדרגת לויטננט (סגן משנה), ועד 20 באוגוסט הוכשר כטייס מסרשמיט Bf 109, מטוס הקרב העיקרי של החיל. בעת הכשרתו הרטמן הוכיח יכולת טיסה גבוהה אך משמעת לקויה, ב-31 במרץ 1942 ביצע תרגילי אווירובטיקה בניגוד לנהלים ונידון לשלושה חודשי ריתוק ולקנס של שני שלישים ממשכורתו.
אחיו הצעיר, אלפרד הרטמן, שירת בחיל האוויר כתותחן מטוס שטוקה בחזית צפון אפריקה, נפל בשבי הבריטי ושוחרר לאחר ארבע שנים.
1942-1943
באוקטובר 1942 הוצב בכנף 52 שבסיסה היה במייקופ, רוסיה. הכנף הפעילה מטוסי מסרשמיט Bf 109 בחזית המזרחית, והתמחתה בהשגת עליונות אווירית. הוא שירת בטייסת 7 להק III בפיקוד הוברטוס פון בונין וזכה להדרכה מטייסי קרב מנוסים - בהם אדמונד רוסמן, אלפרד גריסלבסקי, הנס דאמרס, ולטר קרופינסקי ויוזף צוורנמן. ב-14 באוקטובר 1942 טס לגיחה מבצעית ראשונה, יזם קרב אוויר בניגוד לנהלים ולבסוף ביצע נחיתת אונס לאחר שהדלק במטוסו אזל. בעקבות התנהגותו במשימה הוא נשפט בידי מפקד הטייסת וקורקע לשלושה ימים. ב-5 בנובמבר 1942 הפיל לראשונה מטוס סובייטי מדגם איליושין Il-2, ועד סוף השנה הפיל מטוס נוסף.
ב-25 במאי 1943 הפיל מטוס אחד והתנגש במטוס אחר, ב-7 ביולי 1943 הפיל שבעה מטוסים במהלך קרב קורסק. עד תחילת אוגוסט 1943 הגיע ל-50 הפלות, בסופו הגיע ל-98 הפלות ובאפריל 1943 מונה למפקד טייסת 9 של הכנף. במהלך קרב אוויר ב-19 באוגוסט 1943 הרטמן הפיל שני מטוסים, ונאלץ לבצע נחיתת אונס בשטח סובייטי לאחר שמטוסו נפגע. הוא נשבה בידי כוח סובייטי, התחזה לפצוע והצליח לברוח ולחזור לשטח הגרמני בחסות החשיכה. באוקטובר 1943 הפיל 33 מטוסים, הגיע ל-148 הפלות ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. בסוף השנה הגיע ל-159 הפלות.
1944-1945
בחודשיים הראשונים של 1944 הפיל 50 מטוסים. קצב ההפלות המהיר שלו נבדק בידי הפיקוד העליון של חיל האוויר, בין השאר באמצעות משקיף שטס לצידו ותיעד את ביצועיו. ב-2 במרץ 1944 הגיע ל-202 הפלות. הפיקוד הסובייטי הציע פרס של 10,000 רובל על ראשו, והטייסים הסובייטים הכירו את כינויו במערכת הקשר - "קרייה אחד". על מטוסו היה מצויר פרח צבעוני שחור שהוביל לכינויו "השטן השחור", והטייסים הסובייטים נטו לברוח כשזיהו אותו - לכן המטוס הוקצה בעיקר לטייסים צעירים. במרץ 1944 הוזמן עם טייסים נוספים לברגהוף, מעונו של אדולף היטלר בבוואריה, לקבלת עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
ב-21 במאי 1944 השתתף לראשונה בקרב אוויר מול חילות האוויר של צבא ארצות הברית מעל בוקרשט, רומניה והפיל שני מטוסי מוסטנג. ב-1 ביוני 1944 הפיל ארבעה מטוסי מוסטנג מעל פלוישט. במהלך החודש ביצע גיחה חמישית מול מטוסים אמריקניים, הפיל שני מטוסי מוסטנג ונאלץ לנטוש לאחר שאזל הדלק במטוסו. ביולי 1944 קודם לדרגת אובר-לויטננט (סגן), וב-17 באוגוסט הפך לאלוף ההפלות של החיל כשהגיע ל-274 הפלות. ב-23 באוגוסט הפיל שמונה מטוסים בשלוש גיחות והגיע ל-290 הפלות.
ב-24 באוגוסט הפיל 11 מטוסים בשתי גיחות והגיע ל-301 הפלות. בעקבות ההישג הוא קורקע בידי מפקד החיל הרמן גרינג שחשש מהפלתו, אך בהתאם לדרישתו חזר לשרת כטייס קרב. באותו חודש הוזמן למאורת הזאב, אתר המפקדה של היטלר בפרוסיה המזרחית, לקבלת עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים - עיטור שהוענק במלחמה ל-27 לוחמים בלבד. בפגישה ארוכה עם היטלר שוחחו על הזירה האווירית בפרט ועל המלחמה בכלל. לצד הענקת העיטור קודם לדרגת האופטמן (סרן) וזכה לחופשה בת עשרה ימים, במהלכה נשא לאישה את אורסולה פטש, חברתו מימי בית הספר התיכון ב-10 בספטמבר 1944. הרטמן סירב להצטרף לתוכנית הניסוי שהפעילה את מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם - מסרשמיט Me-262, והעדיף להמשיך לשרת ביחידתו כטייס קרב פעיל.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ד"ר לודוויג אַוּגוסט רִיטֶר פון פרנקל-הוכווארט (בגרמנית: Ludwig August Frankl von Hochwart, שמו העברי: אברהם אלעזר; 3 בפברואר 1810, חראסט, בוהמיה – 12 במרץ 1894, וינה) היה מורה, עיתונאי, סופר ומשורר יהודי-אוסטרי, רופא בהכשרתו, מייסד בית הספר למל בירושלים.
אריך הרטמן
1944-1945
בשבועיים הראשונים של פברואר 1945 שירת כמפקד להק I בכנף 53. במרץ 1945 הגיע ל-336 הפלות, ביצע קורס הסבה להטסת מטוסי סילון אך בחר להמשיך לשרת ביחידתו ומונה למפקד להק I בכנף 52. ב-17 באפריל הגיע ל-350 הפלות. לקראת סוף המלחמה סירב לפקודה לטוס לשטח בשליטה בריטית ולהיכנע שם, כדי להימנע מתפיסה בידי הסובייטים. הוא נימק את סירובו בכך שכמפקד לא יכול היה להפקיר את חייליו בכנף לסובייטים ולהתחמק מגורל זהה לעצמו.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
נולד בעיר חראסט (Chrast) שבבוהמיה. את השכלתו היהודית רכש אצל דודו זכריה פרנקל. למד רפואה בווינה ובפדובה. למרות הכשרתו כרופא, התעסק בעיקר בשירה ובכתיבה.
אריך הרטמן
1944-1945
ב-8 במאי, יום הלחימה האחרון באירופה, ביצע הפלה אחרונה מעל ברנו, צ'כיה - במהלך גיחת סיור הפיל מטוס יאק 9 סובייטי. עם שובו לבסיס השתתף בהשמדת הציוד הצבאי, לרבות 25 מטוסי קרב, תחמושת ודלק, ובאותו יום קודם לדרגת מיור (רב-סרן). בתפקידו כמפקד להק I בכנף 52, הרטמן נכנע עם יחידתו לנציגים של הדיוויזיה ה-90 של צבא ארצות הברית.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
קובץ שיריו הראשון, "שיר בית הבסבורג", פורסם בשנת 1832 והתאפיין בפטריוטיות, שבזכותה זכה בפרס מהקיסר האוסטרי פרנץ יוזף. קובץ שיריו השני, "אגדות מארץ קדם", התפרסם בשנת 1834 והוקדש לעיסוק בנושאים יהודיים. שירו "Chistoforo Colombo" שנכתב בשנת 1836 ועסק בכריסטופר קולומבוס, זיכה אותו באותה השנה באזרחות כבוד מאת עירו של קולומבוס, ג'נובה.
אריך הרטמן
שיטת לחימה
הרטמן הסביר את הצלחתו בהפעלה יעילה של הנשק שדרשה סבלנות רבה, ובנחיתות של חיל האוויר הסובייטי - לרבות באמצעי הלחימה ובשיטות הלחימה המקובעות. בקרבות האוויר נהג להפתיע את היריב, ולפתוח באש מטווח קצר מאוד - עד 20 מטר. השיטה הזאת איפשרה יתרונות רבים: הימנעות מחשיפה מוקדמת של מיקומו, פיצוי על המהירות הנמוכה יחסית של התותח, דיוק מרבי בפגיעה, בזבוז תחמושת מינימלי וצמצום יכולת היריב להגיב ולהימלט. מאידך, השיטה הובילה לפגיעות רבות משברים או מפיצוצים שמקורם במטוס הנפגע, ולכן חייבה ניתוק מגע והערכה מחודשת של המצב לאחר כל קרב. הרטמן תיאר זאת בקיצור "צפה-החלט-תקוף-שבור" - צפה ביריב, החלט איך לתקוף, תקוף, נתק מגע והערך מחדש את המצב.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
בשנת 1838 התמנה פרנקל למזכיר הקהילה היהודית בווינה. כמזכיר הקהילה יצא נגד השימוש בעוגב בבתי הכנסת, משום שראה בכך חיקוי של הנצרות. בתוקף תפקידו כמזכיר הקהילה היהודית היה אחראי גם על הארכיון ההיסטורי של יהדות וינה ופרסם מחקרים על תולדות יהדות וינה. למן 1842 ערך פרנקל את השבועון הספרותי "דפי יום ראשון" עד להחרמתו בידי הממשלה בשל התמיכה במהפכת אביב העמים.
אריך הרטמן
לאחר המלחמה
הרטמן נמסר עם אנשי יחידתו לסובייטים ב-24 במאי 1945, בהתאם להסכם למסירת שבויי מלחמה שנערך בוועידת יאלטה. הוא סירב לשתף פעולה עם המודיעין הסובייטי או להצטרף לחיל האוויר של גרמניה המזרחית, והואשם בפשעי מלחמה שקריים - בהם ירי מכוון על 780 אזרחים בבריאנסק, תקיפת מפעל לחם והשמדת 345 מטוסי קרב יקרים. הרטמן סירב להודות באשמה וניהל את הגנתו המשפטית בעצמו. הוא הורשע ונידון ל-25 שנות מאסר עם עבודת פרך. בעקבות סירובו לעבוד במאסר, הוא נשלח פעמים רבות לבידוד והועבר בין כמה מחנות עבודה.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
בשנת 1848 השתתף פרנקל במהפכת אביב העמים כקצין בלגיון הסטודנטים. בזמן המהפכה חיבר פרנקל את שיר המהפכה "Die Universitat". שיר זה היה החיבור הראשון שנדפס באוסטריה ללא פיקוח של הצנזורה. הוא פורסם בחצי מיליון עותקים וחוברו לו כשלושים לחנים. כמו כן ערך פרנקל את חיבורי הסופר המהפכן אנסטזיוס גרין ופרסם מספר ספרים בעצמו.
אריך הרטמן
לאחר המלחמה
בשנת 1956 התגייס לחיל האוויר של מערב גרמניה, ושירת בכנף 71 - היחידה הראשונה בחיל שהפעילה מטוסי סילון בלבד. בשנים 1959–1962 שירת כמפקד הכנף, שהפעילה מטוסי קרב מדגם CL-13 סייבר (גרסה קנדית של F-86 סייבר) ובהמשך לוקהיד F-104 סטארפייטר. במסגרת האימונים עם חיל האוויר האמריקני נשלח מספר פעמים לארצות הברית. בשנת 1960 קודם לדרגת אוברסט-לויטננט (סגן-אלוף), ובשנת 1967 קודם לדרגת אוברסט (אלוף-משנה). הרטמן התנגד בחריפות ובאופן גלוי לרכישת מטוסי F-104 - הוא טען שהמטוס פגום מיסודו ולא בטיחותי, ובעקבות התנגדותו נאלץ לפרוש בשנת 1970. במהלך השנים עסקת הרכישה גררה ביקורת רבה, בעקבות תאונות אימונים רבות שהובילו למותם של 115 טייסים ול-282 התרסקויות, ובשל קישורה של העסקה לפרשיות השוחד של לוקהיד.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
בשנת 1856 נסע פרנקל לארץ ישראל בשליחותה של אליזה הרץ מווינה, בתו של האציל היהודי-אוסטרי שמעון אדלר למל. מטרת השליחות הייתה הקמת בית ספר יהודי מודרני ראשון בירושלים, שבו ילמדו הנערים מקצועות כלליים נוסף על לימודי הקודש. דבר זה היה חידוש גדול בחיי יהודי ירושלים באותה העת.
אריך הרטמן
לאחר המלחמה
לאחר פרישתו, משנת 1971, עבד כמדריך טיסה בעיר הנגלר שליד בון, והופיע בצוות אווירובטי עם אדולף גאלאנד. בשנת 1980 חלה בתעוקת לב, ובעקבות מצבו הבריאותי עסק בעיקר בהדרכת טיסה. הרטמן הלך לעולמו ב-20 בספטמבר 1993, בגיל 71.
לודוויג אוגוסט פרנקל
ביוגרפיה
פרנקל עלה לירושלים ושכר דירה ברובע היהודי. הרבנים האשכנזים התנגדו נחרצות להקמת המוסד החדש, ועשו ככל שעלה בידם על מנת למונעו מכך, כפי שעשו למשה מונטיפיורי ורוטשילד בשנות הארבעים של המאה ה-19. אולם פרנקל קיבל תמיכה מסוימת מרבני העדה הספרדית בירושלים ובראשם הראשון לציון, הרב חיים ניסים אבולעפיה. תומך נוסף בהקמת בית הספר היה רבי יהוסף שוורץ אשר מקורב לחוגי היישוב הישן. כמו כן זכתה הקמת בית הספר לתמיכה מהקונסול האוסטרי בירושלים, גראף פיצמאנו. בית הספר נחנך בט"ז בתמוז בשנת 1856, חרף ההחרמות וכתבי הפלסתר שהוצאו נגד פרנקל באותה שנה. פרשה זו הסעירה את העולם היהודי בארץ ובאירופה, ומצאה דרכה אף לרומן ההיסטורי-דוקומנטרי "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון.
"ירושלימה!"
פרנקל פרסם את רשמיו משליחותו בארץ ישראל ומביקוריו בארצות השכנות ואת חוויותיו בייסוד בית הספר בספרו "ירושלימה!". בספר המסעות שנכתב במקור בגרמנית יש שני חלקים: החלק הראשון, Nach Jerusalem ("ירושלימה") נדפס בווינה בשנים 1858–1860, והחלק השני, Nach Aegyptan ("מצרימה"), נדפס בווינה ב-1860. באותה שנה פורסם תרגומו העברי של החלק הראשון של הספר על ידי מנדל בר"י שטרן בשם "ירושלימה", ובשנת 1862 פורסם תרגום חלקו השני "ממצרים" על ידי א"ב גוטלובר. הספר תורגם למספר שפות נוספות (אנגלית, 1859; הולנדית), והוא מהווה מקור היסטורי חשוב.
פרנקל הביא עמו סלע מהר ציון על מנת שזה ישמש כאבן הראשה לבית הכנסת הרפורמי החדש בווינה. הוא לא היה ציוני במובן המקובל של המילה, ובספרו "ירושלימה!" הוא כותב שארץ ישראל סיימה את תפקידה הפעיל בהיסטוריה היהודית:
בשנות ה-60 של המאה ה-19 העלה פרנקל את הרעיון להשתמש בצבעים כחול ולבן בדגל של עם ישראל משום שאלו הצבעים בטלית אשר בה מתעטף היהודי בתפילה.
בשנת 1876 ייסד פרנקל בווינה בית ספר לילדים יהודיים עיוורים. באותה שנה הוענק לו תואר אצולה על פעילותו החברתית.
שיריו של פרנקל, שכתב בשפה הגרמנית, אשר עוסקים במקרא ובאגדה, תורגמו על ידי שמעון בכרך לעברית בבודפשט בשנת 1881; שם קובץ השירים הוא 'מלך אביון'. בשנת 1880 יצאו לאור כל שיריו בשלושה כרכים.
ניקולאס קאר
'''ניקולאס ג'. קאר (באנגלית: Nicholas G. Carr'''; נולד ב-1959) סופר ומרצה אמריקאי המתמקד בתחומי אסטרטגיה עסקית, חדשנות, כלכלה, תרבות וטכנולוגיה.
ביוגרפיה
לקאר תואר ראשון מקולג' דרטמות ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד. במהלך הקריירה שלו, שימש קאר כעורך אחראי ועורך בפועל של כתב העת Harvard Business Review.
ספרו האחרון "The Shallows: what the internet is doing to our brains" שפורסם ב-2011 היה מועמד לפרס פוליצר, הפך לרב מכר בינלאומי ותורגם ל-24 שפות שונות. מלבד ספר זה פרסם קאר שני ספרים משפיעים נוספים: "The big switch: rewiring the world" שפורסם ב-2008; ו-"Does IT matter" שפורסם ב-2004.
בשנת 2003 כתב קאר את המאמר "IT Doesn't Matter" ("טכנולוגיית המידע לא חשובה"), וב-2004 הרחיב אותו לספר ‎"Does IT Matter? Information Technology and the Corrosion of Competitive Advantage"‎ ("האם טכנולוגיית המידע חשובה? שחיקת היתרון התחרותי וטכנולוגיית המידע"). קאר טוען בעבודותיו שהחשיבות האסטרטגית של טכנולוגיית המידע בעסקים פחתה, וזאת מכיוון שטכנולוגיית המידע הפכה נפוצה, תקנית וזולה. טכנולוגיית המידע, טען קאר, תלך בדרכם של מסילות הברזל, הטלגרף והחשמל, ותהפוך גם היא לגורם רגיל המשפיע על הייצור, אך לא יותר מזה.
רעיונות אלה הכעיסו רבים בתעשיית טכנולוגיית המידע, ומנהלים בכירים בחברות מובילות בהן מיקרוסופט, אינטל ו-HP מחו בתוקף נגדם. מאידך גיסא, פרשנים אחדים של התעשייה הביעו תמיכה ברעיונותיו.
בהמשך אותה שנה, פרסם קאר מאמר משפיע נוסף בשם "The End of Corporate Computing" ("סופו של המחשוב הארגוני"). במאמר שהתפרסם בכתב העת MIT Sloan Management Review, טען קאר שבעתיד, טכנולוגיית המידע תירכש כשירותי תשתית מספקים החיצוניים לארגון (בדומה לחשמל ומים), ומחלקות טכנולוגיית המידע הקיימות בארגונים - תעלמנה.
קאר כתב במספר כתבי עת חשובים, בהם The Atlantic Monthly, The New York Times Magazine, Wired, The Financial Times, Die Ziet, The Futurist, The Guardian and The Industry Standard.
בעברו היה קאר חבר במערכת היועצים של אנציקלופדיית בריטניקה, כמו כן ראש מערכת פרויקט המחשבים "World Economic Forum" וכתב באוניברסיטת קליפורניה. כיום הוא כותב בבלוג הפופולרי שלו Rough Type.
ביקורת על האינטרנט ועל טכנולוגיית המידע
על מסילות הברזל, הטלגרף והחשמל, כתב קאר:
בספרו "The big switch:rewiring the world" מ-2008 מדבר קאר על השינוי שמתרחש בעקבות התקדמות הטכנולוגיה והאינטרנט, בדומה להתפתחויות והמצאות קודמות בהיסטוריה. קאר מציג בספרו איך המחשבים והאינטרנט משנים את התפיסה שלנו ומשפיעים על תחומים רבים בחברה והתרבות.
אחד מהמאמרים המשפיעים והמפורסמים ביותר שכתב הוא האם גוגל הופך אותנו לטיפשים? שפורסם בשנת 2008 ב- The Atlantic. טענתו המרכזית במאמר היא שהאינטרנט משפיע על היכולות הקוגניטיביות ושיש לו השפעה לרעה על יכולת הריכוז והתבוננות לעומק. בדומה לטענתו של חוקר התקשורת מרשל מקלוהן ב-1960 ש"המדיום הוא המסר", לטענת קאר לאינטרנט יש השפעה על צורת החשיבה. יתרונותיו הרבים של האינטרנט: כמויות עצומות של מידע, נגישות מהירה, שיתוף, קישורים וכו'...גובים מחיר. קאר טוען שצורת ההתנהלות הזו באינטרנט גורמת לכך שכיום אנשים מתקשים לקרוא מאמרים ארוכים או ספרים מפני שצורת החשיבה שלהם השתנתה. אנחנו רגילים לקבל את התשובה ואת המסר במהירות וללא מאמץ ולכן אנו מתקשים להתרכז ולהתמקד במשימה אחת לאורך זמן, אנחנו סורקים את דפי האינטרנט ולא קוראים יותר, או במילותיו מתוך המאמר:
במאמר נוסף שפרסם בשנת 2010 ב-The Wall Street Journal הוא חוזר על טענותיו בקשר להשפעתו השלילית של האינטרנט על היכולות הקוגניטיביות ועל כך שהוא הופך אותנו לבעלי חשיבה רדודה יותר. הוא מציג מספר מחקרים שנערכו בנושא המראים שדעתם של משתמשי אינטרנט מנוסים, מוסחת בקלות רבה יותר וקשה להם לבצע מספר משימות בו זמנית בניגוד למצופה. טענותיו אלה מורחבות ומפורטות יותר בספרו האחרון משנת 2011 "The Shallows".
ספרו האחרון "The Shallows" עוסק בהשלכות שיש לשימוש באינטרנט על המוח שלנו. הוא דן בכך שהמוח משתנה כל פעם בהתאם לכלים שהוא עושה בהם שימוש ומראה כיצד המחשבה האנושית שינתה את צורתה במהלך השנים בהתאם לכלים השונים בהם השתמשו בהם, מהכתב, המפות, הדפוס ועד למחשבים.
ביקורת על ויקיפדיה
בשנת 2005 כתב קאר מאמר בשם "חוסר המוסריות של Web 2.0", שבו ביקר את האיכות הירודה של המידע המצוי בפרויקטי Web 2.0 כגון ויקיפדיה ובלוגים. קאר טען שבסופו של דבר, לפרויקטים אלה עלולה להיות השפעה שלילית על החברה, מכיוון שהם מחליפים מקורות מידע מקצועיים יותר, אם כי יקרים יותר. מאמרו זה הצית גל של ביקורות נוספות על מיזמי ויקיפדיה.
באוגוסט 2007, קאר הציע את המונח 'ויקיקרטיה' כדי לתאר את התפתחותה של הבירוקרטיה בוויקיפדיה, ההיררכיה הסבוכה והגודש בחוקים. לטענתו, זו הסיבה לניצחון המוחלט של גישת ה"מחקנות" על ה"מכלילנות", והוא הסיק שהמחקנות סוללת את הדרך לבואם של חוקים רבים ומפורטים יותר ויותר - ללא סוף. לדבריו, אנשים מעדיפים דרך זו כשהם הופכים לחברים בקבוצה גדולה.
גוטליב דיימלר
גוטליב וילהלם דיימלר (בגרמנית: Gottlieb Wilhelm Daimler; 17 במרץ 1834 – 6 במרץ 1900) היה מפתח מנועים וממציא האופנוע. מייסד חברת דיימלר-מוטורס, שבהמשך התפתחה לתאגיד דיימלר AG.
חייו
דיימלר נולד בעיר שורנדורף שבממלכת וירטמברג (כיום בגרמניה) למשפחה במעמד הבינוני. אביו שהיה אופה ייעד את בנו למשרה בשירות הציבורי. אולם ב-1848 החל דיימלר לעבוד כחרש תותחים. אז רכש מיומנות בעבודת מתכת והחליט לעסוק בהנדסה. דיימלר המוכשר משך אליו את תשומת לבם של פטרונים, ואלה סייעו לו לרכוש השכלה טכנית יסודית שזיכתה אותו בשורה של משרות בחברות הנדסיות. באחת המשרות הללו הכיר דיימלר שרטט בכיר ושמו וילהלם מייבאך שיהיה עמיתו כל ימי חייו.
מאז ראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 עבד דיימלר על פיתוחו של מנוע קל, קטן ומהיר שיתאים להנעת כלי רכב, כחלופה למנוע הקיטור המסורבל. ב-1872 עבד דיימלר בחברה שכבר רשמה פטנט על רעיון למנוע גז טבעי פרי פיתוחו של ניקולאוס אוטו. דיימלר ומייבאך עבדו יחד ושיפרו את המנוע של ניקולאוס אוטו, אלא שאז התפתח סכסוך בין דיימלר לאוטו שהביא לפיטורין של דיימלר. דיימלר עבר עם משפחתו לעיר באד קנשטאט. דיימלר שכר את מייבאך והקים בעזרתו סדנה בחממה שבגנו. מייבאך ודיימלר עבדו עד השעות המאוחרות של הלילה עד שהגנן חשד בהם שהם מזייפים שטרות וקרא למשטרה החשאית שערכה חקירה ולא מצאה דבר.
ב-1883 רשם דיימלר פטנט על מנוע בנזין קטן וב-1885 התקין מנוע כזה על זוג אופני עץ מסורבלים.
הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
הסגנון הבין-לאומי הוא סגנון באדריכלות ועיצוב שהתפתח מתוך הזרם המודרניסטי באדריכלות המאה ה-20 והושפע רבות מבית הספר לאדריכלות באוהאוס שפעל בגרמניה (ולכן נקרא "באוהאוס", בעיקר בתל אביב). הסגנון, שכמרומז בשמו היה בין-לאומי ואחד מעקרונותיו הבולטים היה האוניברסליות, זכה להצלחה רבה בארץ ישראל והיה סגנון הבנייה המוביל בתקופת היישוב. רוח בניין הארץ והגעתם של אדריכלים אירופאים רבים בעלייה הרביעית והחמישית עם רעיונות חדשים השתלבו היטב ומימשו את רעיונות המודרניזם האירופאי בצורה ייחודית ומשמעותית.
הסגנון הבין-לאומי, והאדריכלות המודרניסטית בכלל, היו בגרסאות שונות הסגנון השולט בארץ עד סוף שנות ה-70 ופרק חשוב בתולדות האדריכלות הישראלית, אך הבנייה, הנחשבת למופת של האדריכלות המודרנית, הייתה בשיאה בשנות ה-30.
מאפייני הסגנון בארץ
הסגנון הבין-לאומי התפתח באירופה ונתן מענה לבעיות חברתיות בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה כגישת בנייה זולה ופשוטה. מאפייניו האדריכליים הבולטים של הסגנון הם הפונקציונליזם והאוניברסליות. הסגנון פסל קישוטיות מיותרת ודגל בצורה ובאסתטיקה הנובעת מתוך השימוש במבנה, זאת בניגוד לסגנונות אדריכליים מסורתיים שהתאפיינו בין השאר בקישוט החזיתות. הרעיון החברתי שעמד מאחורי הסגנון היה בין השאר מימושו בכל העולם.
התפיסות החברתיות של סגנון זה, יחד עם החיסכון הכלכלי שבו, התאימו מאוד לישוב היהודי בארץ ישראל. הסגנון עבר שינויים קלים שהתאימו אותו לבנייה בארץ, שינויים בעיקר בהתייחסות לאקלים בארץ. הפתחים הפונים דרומה במבנים היו קטנים יותר; כמעט ולא נעשה שימוש בקירות זכוכית, והשימוש במרפסות היה רב יותר מאשר במבנים באירופה. מבחינה חיצונית ניתן לאפיין כמה מהמוטיבים המובהקים של הסגנון הבין-לאומי בארץ:
היסטוריה
מתחילת שנות ה-20 הגיעו לארץ ובעיקר לעיר הצעירה תל אביב אדריכלים רבים מגרמניה, חלקם אף בוגרי בית ספר הבאוהאוס, ועסקו בתכנון ובנייה של מבנים רבים בעיר. אדריכלים אלה הגיעו ברובם בעלייה הרביעית והחמישית ופועלם היה גם בנייה עבור האוכלוסייה הבורגנית שהגיע לארץ בהמונים. על רקע זה, תל אביב כעיר בתנופת צמיחה גדולה ועל רקע התפיסה הסוציאליסטית ששלטה בארץ, תל אביב הייתה למגרש משחקים של אדריכלות הסגנון הבין-לאומי. בעקבות הבנייה הרבה בסגנון זה זכתה העיר הלבנה של תל אביב להכרה כאתר מורשת עולמית בשנת 2003 על ידי אונסק"ו.
במקביל, תוכננו בירושלים שכונות הגנים, על ידי האדריכל ריכרד קאופמן, שביטאו את התפישה האורבניסטית של הזרם המודרניסטי. במרכז העיר ירושלים (של היום) נבנו גם כן מבנים רבים בסגנון הבין-לאומי שהידועים שבהם נמצאים באזור שכונת רחביה. כמו כן רבים ממבני הציבור ובתי הדירות שנבנו במערב ירושלים בתקופת המנדט הבריטי תוכננו בסגנון זה לרבות אף בתי כנסת כדוגמת בית הכנסת ישורון. בירושלים נאלצו האדריכלים במקרים רבים להתאים את התכנון לתקנה המנדטורית שחייבה את חיפוי המבנים באבן ירושלמית (תקנה שעודה בתוקף עד היום, למעט תקופות קצרות בהיסטוריה של הקלות), והודות לכך נשתמרו בתי רחביה ומרכז ירושלים עד היום במצב טוב בהרבה מבני דורם התל אביביים.
אחד המבנים הראשונים שנבנו בישראל בזרם זה מחוץ לערים הגדולות היה בית המחנה, שהיה המבנה הראשון שהוקם במיזם העסקי-ציוני של ההתיישבות החקלאית בתל מונד.
הסגנון פרח בעוד ערים ומושבות רבות בארץ בשנות ה-30. מקום בולט הוא שכונת הדר הכרמל בחיפה. עם זאת, הסגנון הבין-לאומי לא אפיין את הבנייה הבורגנית לבדה ובקיבוצים רבים נבנו חדרי אוכל ופונקציות נוספות בסגנון גם כן.
השיכונים הנפוצים בישראל, גם הם במידה רבה תוצר של הסגנון הבין-לאומי. הרעיון של מבנה מגורים פשוט במיוחד הנותן מענה זול ויעיל למצוקת מגורים הגיע מאירופה של תחילת המאה ה-20 ויושם באופן נרחב בישראל הקולטת עלייה. שיכונים כגון מעונות עובדים ושיכוני קריית מאיר בתל אביב נבנו בשנות ה-30 אך קיימים הבדלים משמעותיים בינם לבין השיכונים שנבנו אחרי קום המדינה. בניית השיכונים, בעיקר בשנות ה-50 וה-60, נעשתה במהירות על ידי הממשלה באיכות נמוכה בהרבה מהשיכונים שתוכננו על ידי מיטב האדריכלים בשנות ה-30. רבים מבקרים את בניית השיכונים במדינת ישראל בהשוואה לשיכונים שנבנו באירופה בתקופה המקבילה במסגרת השיקום שאחרי מלחמת העולם השנייה.
שכונות הפועלים בתל אביב הובילו לטיפולוגיית בניה שהתקיימה בצורה זו או אחרת עד היום. שקיעתו של הסגנון הבין-לאומי בארץ הייתה הדרגתית.
העיר הלבנה
העיר הלבנה הוא כינוי רווח לכמה מאזוריה הישנים של תל אביב, בהם שוכנים למעלה מ-4,000 מבנים המשויכים לסגנון הבין-לאומי באדריכלות – הריכוז הגדול בעולם של מבנים מסוג זה – ובולט בהם גם תכנונה של העיר כעיר גנים שלה שדרות ורחובות ירוקים. רוב מבני הסגנון הבין-לאומי הוקמו משנות ה-30 ועד הקמת המדינה, על ידי אדריכלים יהודים שמוצא רובם מגרמניה. עיקר מבני העיר הלבנה שוכנים בלב תל אביב, בין הרחובות אבן גבירול ודרך בגין במזרח, רחובות אלנבי והרכבת בדרום, נחל הירקון בצפון והים במערב. בשנת 2003 קבע אונסק"ו כי אזורי העיר הלבנה בתל אביב הם אתר מורשת עולמית. מהנדס העיר בתקופת הקמתה של "העיר הלבנה" היה יעקב בן-סירה, ויש הרואים בו בעל השפעה חשובה למעבר לסגנון הבין-לאומי.
הסגנון הבין-לאומי במאה ה-21
הכרזת אונסק"ו על העיר הלבנה של תל אביב כאתר מורשת עולמית, גרמה להתעוררות מחודשת במבני הבאוהאוס כך שאדריכלים רבים משתמשים שוב במוטיבים מהסגנון הבין-לאומי, אם בבניה באזור של מבנים אלו שיש רצון להשתלב בסביבה ואם במבנים חדשים, בין הפרויקטים ניתן למנות את בניין המועצה האזורית מנשה וכן את פרויקט וילז' בשכונת אם המושבות בפתח תקווה.
בדי כרתליסה
בֶּדי כַּרתליסַה (גאורגית: ბედი ქართლისა, צרפתית: Revue de Kartvélologie) או בתרגום חופשי בעברית: "הגורל של כארתלי", הוא עיתון בינלאומי המתמחה ב"לימודי גאורגיה" (כרתוולולוגיה), והתפרסם בפריז שבצרפת, בין השנים 1948–1984. מקור שם העיתון מפואמה של המשורר הגאורגי הרומנטי, בן המאה ה-19, ניקולוז ברתשווילי.
שמוליק בודגוב
שמוליק בודגוב (נולד ב-18 ביולי 1955) הוא גיטריסט, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
בודגוב נולד בתל אביב בשנת 1955. היה חבר בלהקת הצ'רצ'ילים, היהודים, בהרכב להקת ששת ובלהקת ברוש. הוא שותף בעיבוד, בהפקה ובנגינה של אלבומים רבים עם מיטב אמני ישראל. האלבום הבולט ביותר שהפיק הוא "מציאות נפרדת", האלבום הראשון של להקת היהודים.
הסולואים של בודגוב הפכו לאבני דרך במוזיקה הישראלית, למשל בשירים כמו: "יכול להיות שזה נגמר" ואמא אדמה של אריק איינשטיין, ׳נכון להיום׳ של זוהר ארגוב, סיוון של יגאל בשן, "אתה פה חסר לי" של נורית גלרון, "חומות חימר" ו"ריח מנטה" של מרגלית צנעני, "מקום לדאגה" של ריקי גל ומתי כספי, "שמש שמש" של אריאל זילבר ולהקת ברוש, "קו האושר" של שרון ליפשיץ, "סיפור בג'ינס" של דפנה ארמוני, "עוד סיפור אחד של אהבה" של שימי תבורי, "פיוטה" של להקת היהודים, וכן בכל השירים באלבום הראשון של להקת ׳היהודים׳ באלבום זה בודגוב היה גם מעבד ומפיק מוזיקלי. במהלך השנים, ניגן בודגוב באלבומים מפורסמים של יהודית רביץ, נורית גלרון, מתי כספי, ריקי גל, שלמה ארצי, רמי קלינשטיין, יוסי בנאי, מאיר בנאי, אתי אנקרי, חיים משה, שרון ליפשיץ, להקת היהודים (עיבוד, הפקה מוזיקלית ונגינה) ועוד רבים. בשנת 1998 זכה בודגוב בפרס "סולו", שהוענק לו על ידי איגוד המוזיקאים בעבור תרומתו למוזיקה הישראלית.
ב-1988 השתתף בהקלטות האלבום ובמופע "מה זו אהבה" של ריקי גל. עוד באותה שנה השתתף בהקלטות אלבומו הכפול של שלמה ארצי חום יולי אוגוסט, ובאלבומו של שלמה גרוניך "נדודי שינה".
ב-1989 השתתף בהקלטות אלבומה הרביעי של מרגלית צנעני, "מנטה", ובשני שירים באלבומה של נורית גלרון "אחרינו המבול".
ב-1990 השתתף בהקלטות אלבומה החמישי של מרגלית צנעני, "חומות חימר", ובהקלטות אלבומו של שלמה ארצי "כרטיס ללונה פארק".
ב-1991 השתתף בהקלטות אלבומה השישי של מרגלית צנעני, "פגישה".
קרל, נסיך הסן-קאסל
קרל, נסיך הסן-קאסל (בגרמנית: Karl von Hessen-Kassel; 19 בדצמבר 1744 – 17 באוגוסט 1836), היה חתנו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק וחותנו של פרדריק השישי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-19 בדצמבר 1744 בקאסל לפרידריך, נסיך הכתר של הסן-קאסל, שהיה מאוחר יותר רוזן הסן-קאסל, ולמרי, נסיכת בריטניה, בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. בשנת 1747 נטש אביו את המשפחה וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואי הוריו באופן רשמי. לאחר פרידתם של הוריו, עברו קרל, אמו ואחיו לדנמרק, שם התגוררה אחות אמם לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
בשנת 1758 התגייס קרל לצבא המלכותי הדני, ובשנת 1765 מונה למפקד יחידות הארטילריה בדרגת מייג'ור גנרל. בשנת 1766 מת דודו פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ובן דודו כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק הוכתר במקומו. כריסטיאן השביעי מינה את קרל למפקד חיל המשמר המלכותי בדרגת לוטננט גנרל, ונתן לו תואר אביר מסדר הפיל וחבר במועצה המלכותית. בנוסף הוא מינה אותו למושל נורווגיה, תפקיד ששימש בו עד לשנת 1768, על אף שלא ביקר בה במהלך תפקידו.
שמוליק בודגוב
ביוגרפיה
ב-1997 ניגן בגיטרות ובטאר באלבומה השלישי של אתי אנקרי, "למרות ובגלל".
ב-2002 עיבד והפיק מוזיקלית את האלבום "רותי נבון בהופעה - במסע אל עצמי", שתיעד את הופעתה בפסטיבל "ג'אז בים האדום".
קרל, נסיך הסן-קאסל
ביוגרפיה
בשנת 1768 רכש קרל את האחוזה והכפר של אופנבך-רומפנהיים, ממשפחת אדלסהיים, ובשנת 1771 הרחיב את האחוזה וכלל בה את ארמון הנסיכות. אמו מרי חיה בארמון עד מותה בשנת 1772, ובשנת 1781 מכר קרל את ארמון רומפנהיים לאחיו הצעיר פרידריך, נסיך הסן-קאסל.
שמוליק בודגוב
ביוגרפיה
ב-2003 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומו של יגאל בשן, "שמים תחייכו".
קרל, נסיך הסן-קאסל
ביוגרפיה
בשנת 1769 מונה קרל למושל הדוכסויות שלזוויג-הולשטיין, ועבר להתגורר עם משפחתו בטירת גוטורפ, ובנוסף קיבלו בני הזוג אחוזה בגיבי שנקראה על שם אשתו - לואיזנלונד. בשנת 1770 התארחו אצלם כריסטיאן השביעי ואשתו קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובמהלך הביקור התפשטו שמועות על הרומן בין המלכה ליוהאן פרידריך שטרואנזה.
שמוליק בודגוב
ביוגרפיה
שמוליק בודגוב היה נשוי במשך 33 שנים לחני אליקים-בודגוב, אותה הוא הכיר כשהיו בלהקת השריון. לאחר הכרותם, הצטרפה חני כחברה בלהקת "סקסטה". היא מפתחת קו מוצרים לילדים בתחום כלי ההקשה ומשווקת אותם בישראל ומחוצה לה.
קרל, נסיך הסן-קאסל
ביוגרפיה
בשנת 1790 התחתנה בתו מריה, נסיכת הסן-קאסל עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, ובשנת 1801 פיקד קרל על הצבא שכבש את המבורג וליבק במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1805 קיבל אחיו וילהלם את התואר הנסיך הבוחר מהסן, ונתן לקרל את התואר "רוזן הסן-קאסל". בשנת 1808 מת גיסו כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, וחתנו עלה לשלטון במקומו כפרדריק השישי, מלך דנמרק, ובשנת 1814 קיבל קרל דרגת פילדמרשל בצבא המלכותי הדני.
שמוליק בודגוב
ביוגרפיה
חני ושמוליק בודגוב הם בעלי חברת גיטרות משלהם הנקראת "בודגוב כלי נגינה". לאחר השקת מותג הגיטרות ופתיחת חנות כלי הנגינה בתל אביב, השניים פתחו גם חברת תופים בינלאומית בשם "ab Drums". בנוסף, בשנת 2010 השיקו, בשיתוף עם הזמר דויד ברוזה, קו גיטרות קלאסיות על שמו של ברוזה.
לחני ושמוליק בודגוב שלושה ילדים.
קרל, נסיך הסן-קאסל
ביוגרפיה
בשנת 1831 מתה אשתו לואיזה, נסיכת דנמרק, וב-17 באוגוסט 1836 מת קרל באחוזתו בלואיזנלונד.
משפחת ואן אריק
משפחת ואן אריק (באנגלית: Von Erich), או בשמה המקורי אדקיסון, היא משפחה של מתאבקים מקצוענים שהתחרו בעבר ב-WWE וב-WCCW. המשפחה התגוררה בטקסס, ארצות הברית ובראש המשפחה עמד ג'ק בארטון (פריץ ואן אריק). למשפחה בת חמשת הילדים, היה אח נוסף, ג'קי, הבכור, שהתחשמל ונפטר בגיל שבע. בשנות ה-80 הייתה המשפחה מאוד מפורסמת בישראל, בזכות תוכנית היאבקות ששודרה בערוץ המזרח התיכון מדי שבוע. בשנת 1985 הגיעה המשפחה לסיבוב הופעות בארץ.
קרל, נסיך הסן-קאסל
משפחתו
ב-30 באוגוסט 1766 התחתן קרל עם לואיזה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
משפחת ואן אריק
פריץ ואן אריק
ג'ק בארטון אדקיסון או בשמו המקצועני פריץ ואן אריק (16 באוגוסט 1929 - 10 בספטמבר 1997) היה שחקן פוטבול, כדורגל ומתאבק שהתחרה ב-WCCW וראש משפחת ואן אריק. מת ממחלת הסרטן.
פריץ הוא אביהם של ג'קי, קווין, דייוויד, קרי, מייק וכריס ואן אריק.
תארים
אלוף עולם במשקל כבד ב awa אלוף עולם במשקל כבד - Omaha version אלוף יחידים וזוגות מספר רב של פעמים - naw big time in Texas
ואלדו ואן אריק
ולטר סייבר או בשמו המקצועני ואלדו ואן אריק (נולד ב-2 באוקטובר 1933) הוא מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WWF.
ואלדו הוא "אחיו" של פריץ ואן אריק ואביו של לאנס ואן אריק בסטוריליין בלבד, במציאות אין קרבה משפחתית בין השלושה.
תארים
WWF WCW NWF
קווין ואן אריק
קווין רוס אדקיסון (Kevin Ross Adkisson) או בשמו המקצועני קווין ואן אריק (נולד ב-15 במאי 1957) הוא מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WCCW.
קווין הוא בנו של פריץ ואן אריק ואחיהם של דייוויד, קרי, מייק וכריס ואן אריק.
בשנת 2009, ארגון ה-WWE הכניס את משפחת ואן אריק להיכל התהילה של ה-WWE, כך שקווין קיבל את הפרס בשם משפחתו.
קווין פרש מעולם ההיאבקות ב-2017. הקרב האחרון שלו התרחש ב-9 ביולי 2017, בהיכל קבוצת שלמה אשר בתל אביב.
דייוויד ואן אריק
דייוויד הוא בנו של פריץ ואן אריק ואחיהם של קווין, קרי, מייק וכריס ואן אריק.
דייוויד נישא לראשונה בשנת 1978 לקנדי ל. מקלאוד והתגרש לאחר כשנה, אחרי שבת שנולדה לזוג נפטרה בינקותה. הוא נישא בשנית בשנת 1982 לפטרישה. מת במהלך סיבוב הופעות בטוקיו, יפן, ככל הנראה מצריכת מנת יתר של סמים.
קרי ואן אריק
קרי ג'ין אדקיסון או בשמו המקצועני קרי ואן אריק (3 בפברואר 1960 - 18 בפברואר 1993) הוא מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WCCW.
קרי הוא בנו של פריץ ואן אריק ואחיהם של קווין, דייוויד, מייק וכריס ואן אריק.
קרי התחתן ב-18 ביוני 1983 עם קאת'י ונולדו להם שתי בנות. בתו השנייה, לייסי, היא מתאבקת מקצועית. הזוג התגרש ב-22 באפריל 1992. ב-4 ביוני 1986 היה מעורב בתאונת אופנוע שגרמה לקטיעת רגלו הימנית וכמעט גרמה למותו. קטיעת הרגל נשמרה בסוד וקרי המשיך להתאבק כשעליו פרוטזה. הסוד היה כמוס כל-כך עד שלעיתים, כשסבבו אותו אנשים אחרים, הוא נכנס להתקלח כשהוא נועל את מגפיו.
קרי סבל מבעיית סמים ופעמיים נעצר בשל כך. לאחר המעצר הראשון נגזר עליו מאסר על תנאי, והוא היה צפוי למאסר ממושך אחרי המעצר השני, לאחר שהפר את תנאי שחרורו. לאחר מעצר זה התאבד בירייה בליבו כשהיה בחווה של אביו בטקסס.
תארים
NWA USWF WWF WCCW PWI
מייק ואן אריק
מייקל ברנט אדקיסון (Michael Brett Adkisson) או בשמו המקצועני מייק ואן אריק (2 במרץ 1964 - 12 באפריל 1987) הוא מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WCCW.
מייק הוא בנו של פריץ ואן אריק ואחיהם של קווין, דייוויד, קרי וכריס ואן אריק.
מייק סבל מפציעה בכתפו שנגרמה במהלך סיבוב הופעות בישראל. לאחר שלא היה מסוגל לשוב להתאבק כתוצאה מהפציעה התאבד בנטילת מנת יתר של תרופות הרגעה.
תארים
WCCW PWI
לאנס ואן אריק
ויליאם קווין וון (William Kevin Vaughan) או בשמו המקצועני לאנס ואן אריק (1966) הוא מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WCCW.
לאנס הוא "בנו" של ואלדו ואן אריק ו"אחיינו" של פריץ ואן אריק בסטוריליין בלבד.
תארים
WCCW PNW PWI
כריס ואן אריק
כריס בארטון אדקיסון (Chris Barton Adkisson) או בשמו המקצועני כריס ואן אריק (30 בספטמבר 1969 - 12 בספטמבר 1991) היה מתאבק מקצועני שהתחרה ב-WCCW.
בולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית
ההיסטוריה של בולגריה העות'מאנית משתרעת על פני כמעט 500 שנה, מכיבוש האימפריה העות'מאנית של הממלכות הקטנות יותר שקמו מתוך מהאימפריה הבולגרית השנייה שהתפרקה בסוף המאה ה-14 ועד לשחרור בולגריה בשנת 1878. כתוצאה מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוקמה נסיכות בולגריה, מדינה וואסאלית עות'מאנית אולם בפועל הייתה עצמאית מבחינה פונקציונלית. בשנת 1885 ניתנה רומליה המזרחית לשליטת הצאר הבולגרי. בולגריה הכריזה על עצמאות בשנת 1908.
ארגון מנהלי
לאחר כיבוש בולגריה נכללו רוב שטחיה באיילט רומליה. חלק משמעותי של קרקעות האיילט נמסרו למוטבי הסולטאן, במסגרת שיטת חלוקת הקרקעות באימפריה שכונתה שיטת הטימאר ודמתה במאפיינים מסוימים לפייף. לא ניתן היה למכור או לרשת קטגוריה זו של אדמות, אלא הן חזרו לסולטאן כשמת המחזיק בנחלה. האדמות אורגנו כרכוש פרטי של האצולה הסולטאנית או העות'מאנית, שנקראו "מולק", וגם כבסיס כלכלי של קרנות דתיות, המכונות וקף, כמו גם אנשים אחרים. תושבי איילט רומליה נאלצו לשלם סוגים שונים של מיסים, כולל מעשר ("yushur"), מס הקפיטציה (ג'יזיה), מס קרקע ("ispench"), היטל על מסחר, וגם מיסים שונים שנאספו באופן סדיר. ב-1864 לאחר החלת חוק הווילאייטים, בוצעה חלוקה מנהלית חדשה ושטחי בולגריה נכללו במספר וילאייטים שהמרכזיים ביניהם היו וילאייט הדנובה ו-וילאייט ניש.
דת
העות'מאנים בדרך כלל לא דרשו מהנוצרים להתאסלם. אף על פי כן, היו מקרים רבים של המרת דת פרטנית או המונית, במיוחד באזור הרודופי. לדברי תומאס ווקר ארנולד, האסלאם לא הופץ בכוח באזורים שבשליטת הסולטאן העות'מאני. סופר מהמאה ה -17 אמר:"בינתיים הוא (הטורקי) מנצח במלאכה יותר מאשר בכוח, וחוטף את ישו במרמה מתוך לב האנשים. נכון לטורקי, נכון לעכשיו לא מכריחה שום מדינה באלימות לפסול; אך הוא משתמש באמצעים אחרים לפיהם הוא מבטל את הנצרות באופן בלתי מורגש. .."לא מוסלמים לא שירתו בצבא הסולטאן. היוצא מן הכלל לכך היו קבוצות מסוימות של אוכלוסייה עם חוקים ספציפיים, ששימשו בדרך כלל לשירותי עזר או שירותים עורפיים, ומס הדם הידוע לשמצה (кренвен данък), הידוע גם בשם דוושירמה, לפיו כל ילד צעיר חמישי נלקח להכשרה כלוחם של האימפריה. נערים אלו עברו אימונים דתיים וצבאיים קשים שהפכו אותם לחיל מובחר הכפוף לסולטן. חיל אלו נקראו היניצ'רים ("חייל חדש") והיו יחידה מובחרת ונאמנה של הצבא העות'מאני. לעיתים רחוקות הושגו מגויסים באמצעות הצטרפות מרצון, מכיוון שחלק מההורים היו להוטים לעיתים קרובות שילדיהם יירשמו לשירות היניצ'רים שהבטיח להם קריירה ונוחות מוצלחים.
התעוררות לאומית של בולגריה
התחייה הלאומית הבולגרית הייתה תקופה של התפתחות חברתית-כלכלית ושילוב לאומי בקרב העם הבולגרי בשליטת האימפריה העות'מאנית. מקובל כי התקופה התחילה עם הספר ההיסטורי, איסטוריה סלביאנובולגרסקאיה, שנכתב בשנת 1762 על ידי פיסיוס, נזיר בולגרי של מנזר הילנדר בהר אתוס, הוביל להתעוררות הלאומית של בולגריה ולאומיות בולגרית המודרנית. עד לשחרור בולגריה בשנת 1878 כתוצאה מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
מילת הייתה סדרה של קהילות דת באימפריה העות'מאנית. היא התייחסה לערכאות המשפטיות הנפרדות הנוגעות ל"דין האישי" לפיו קהילות דתיות הורשו לשלוט בעצמן במערכת שלהן. הסולטאן ראה את הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול כמנהיג העמים הנוצרים האורתודוקסים באימפריה שלו. לאחר רפורמות הטנזימאט (1839–1876), תנועות לאומיות התעוררו באימפריה והמונח שימש קבוצות מיעוט דתיות מוגנות מבחינה משפטית, בדומה לאופן שבו מדינות אחרות השתמשו במילה האומה. קהילות חדשות נוצרו בשנת 1860 וב-1870.
יסוד ה-Exarchate היה התוצאה הישירה של מאבק האוכלוסייה האורתודוקסית הבולגרית נגד שליטתה של הפטריארכיה היוונית של קונסטנטינופול בשנות ה-50 וה-60. בשנת 1872 האשימה הפטריארכיה את האקסרכיה שהיא מציגה מאפיינים אתניים-לאומיים בארגון הדתי של הכנסייה האורתודוקסית, והניתוק מהפטריארכיה גונה רשמית על ידי המועצה בקונסטנטינופול בספטמבר 1872 כפילוג. אף על פי כן, מנהיגי הדת הבולגרים המשיכו להרחיב את גבולות האקסרכיה באימפריה העות'מאנית על ידי ניהול פולישנים באזורים עליהם התמודדו שתי הכנסיות.
באופן זה, במאבק להכרה בכנסייה נפרדת, נוצרה האומה הבולגרית המודרנית בשם המילת הבולגרי.
ההתנגדות החמושה לשלטון העות'מאני עלתה מדרגה ברבע השלישי של המאה ה-19 והגיעה לשיאה עם מרד אפריל 1876 שכיסה חלק משטחי האימפריה הבולגרית האתנית. ההתקוממות, יחד עם האינטרסים האסטרטגיים של רוסיה בבלקן, היו הגורמים למלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שכחלק מתוצאותיה הוקמה נסיכות בולגריה, אם כי קטנה בהרבה ממה שקיוו הבולגרים, וכפי שהוצע במקור בחוזה סן סטפנו משנת 1878.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1885
בבחירות אלו התמודדה לראשונה מפלגה סוציאליסטית, אשר העמידה לבחירה כ-3 מועמדים שלא נבחרו.
מזל טוב (תוכנית טלוויזיה)
מזל טוב הוא שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 2 בין 2002–2003, בכל פרק בתוכנית שני זוגות העומדים להינשא, הזוגות ובני משפחתיהם מתמודדים ביניהם במספר משימות שהפרס הגדול בתוכנית הוא מימון מלא של החתונה. התוכנית זכתה להצלחה בטבלאות המדרוג.
בעונה הראשונה הנחו את התוכנית מיכל ינאי ומיקי גבע, בעונה השנייה החליף גיל ססובר את גבע.
דייוויד אוילאו
דייוויד אויטוקונבו אוילאו  (באנגלית: David Oyetokunbo Oyelowo; נולד ב-1 באפריל 1976) הוא שחקן ובמאי קולנוע אנגלי, מועמד שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "כוכב הקופים: המרד", "ג'ק ריצ'ר", "המשרת" ו"סלמה".
ביוגרפיה
אוילאו נולד בעיר אוקספורד, אוקספורדשייר, אנגליה להורים מהגרים מניגריה. בגיל שש, עבר עם משפחתו ללאגוס, ניגריה, שם עבד אביו סטיבן בחברת התעופה הלאומית ואימו בחברת רכבות. דייוויד למד בפנימייה "בסגנון צבאי" בזמן שגדל בלגוס, ניגריה. הם חזרו ללונדון כאשר אוילאו היה בן ארבע עשרה, והם והתיישבו באיזלינגטון, לונדון.
בזמן שנרשם ללימודי תיאטרון במכללת "City and Islington" המורה שלו הציע לו להיות שחקן. אוילאו נרשם במשך שנה לקורס במשחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). הוא סיים את לימודיו בשנת 1998. הוא העביר את זמנו גם בתיאטרון הנוער הלאומי בלונדון.
קריירת משחק
אוילאו החל את דרכו כשחקן בסדרת הדרמה הבריטית "ספוקס" בתפקיד הסוכן החשאי דני האנטר.
התגלה לראשונה כשחקן קולנועי בשנת 2006 בעיבוד הקולנועי של קנת בראנה למחזה "כטוב בעיניכם" בתפקיד אורלנדו די-בוא ובדרמה "המלך האחרון של סקוטלנד". בשנת 2007 הופיע בסדרת הדרמה "חמישה ימים" וכשנה לאחר מכן שיחק בסרט משרת.
ב-2011 השתתף אוילאו בסרט המדע בדיוני המצליח "כוכב הקופים: המרד" בתור סטיבן ג'ייקובס הבוס של המדען ויל רודמן (ג'יימס פרנקו). אוילאו העלה את מעמדו כשחקן הוליוודי בשנת 2012 לאחר מספר הופעות מרשימות שרשם בין היתר, בהפקת הפעולה של טום קרוז "ג'ק ריצ'ר" בתפקיד הבלש אמרסון, במותחן של לי דניאלס "העיתונאי", בסרט המלחמה התעופתי "זנבות אדומים" בתור טייס הקרב ג'ו ליטל, בסרטו של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתור חייל צבא האיחוד איירה קלארק ובסרט העצמאי של הבמאית אווה דוברני "אמצע שום מקום".
ב-2013 שיחק אוילאו בדרמה ההיסטורית "המשרת" בתפקיד לואיס בנו הבכור של משרת הבית הלבן ססיל גיינס (פורסט ויטאקר). בשנת 2014 הופיע אוילאו בתפקיד מרטין לותר קינג בדרמה ההיסטורית המוערכת בהפקת אופרה וינפרי "סלמה", על משחקו בסרט הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה השתתף אוילאו גם בדרמת הפשע "שנה קשוחה מאוד" ובסרט החלל של כריסטופר נולאן "בין כוכבים".
חיים אישיים
אוילאו הוא בעל אזרחות כפולה, הוא ואשתו הפכו לאזרחים אמריקאים ב-20 ביולי 2016. על כך הצהיר, "עשיתי סרט בשם סלמה... ושסרט זה מתמקד בזכויות הצבעה ואני גר כאן כמעט 10 שנים וכדי להסתובב ולעשות סרט על זכויות הצבעה ואומר לאנשים להצביע, ואתה לא יכול להצביע בעצמך זה קצת צבוע. החלטתי שהגיע הזמן לעשות את זה ואין זמן טוב יותר מעכשיו."
יום הוויסקי העולמי
יום הוויסקי העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום השבת השלישי של חודש מאי.
היסטוריה
יום הוויסקי העולמי נוסד בשנת 2012 על ידי בלייר באומן, סטודנט שלמד באותה תקופה באוניברסיטת אברדין השוכנת בעיר אברדין שבסקוטלנד.
הכרה רשמית
היום הוכר כיום לאומי רשמי על ידי הפרלמנט הסקוטי במאי 2014, והוכר שוב בשנת 2015.
פעילות
ביום זה נערכים ברחבי העולם אירועים המאורגנים משנת 2015 על ידי מגזין המשקאות "Hot Rum Cow". כמו כן ישנם רבים המשתתפים באירועים אינטרנטיים המשודרים ברשתות החברתיות.
החברה הרשמית האחראית על הפקת היום היא חברת "White Light Media", המעסיקה משנת 2017 שני שגרירים נודדים המשתפים את תשוקתם לוויסקי ברחבי העולם.
ההערכה היא שבשנת 2014 חגגו את היום למעלה מ-250,000 אנשים, וב-2015 נרשמו אירועים של יום הוויסקי העולמי ברחבי כל שבע היבשות.
שותפויות
האלכוהול ליום זה נקנה בשנים 2012–2014 בשיתוף חברת "Master of Malt".
ההכנסות מיום זה מוקדשות לארגון הצדקה "Just a Drop".
Braid
Braid הוא משחק פלטפורמה שנוצר באופן עצמאי על ידי המתכנת ג'ונתן בלו. המשחק הופץ לשירות ה– "Live Arcade" של קונסולת המשחקים Xbox 360 ב– 6 באוגוסט 2008, ויצא בגרסת PC ב– 10 באפריל 2009.
במרכז העלילה עומד אדם בשם טים, שתפקידו להציל נסיכה שנחטפה בידי מפלצת. המשחק כולל מאפיינים מסורתיים של משחקי פלטפורמה: עולמות ובתוכם שלבים, בהם הגיבור רץ, קופץ, מטפס על סולמות ומחסל אויבים. עם זאת, מאפיין חריג ועיקרי במשחק הוא האפשרות לשליטה בזמן. השחקן יכול "להריץ לאחור" כל פעולה שנעשית על ידו ללא כל הגבלה, גם כאשר התוצאה היא מות הגיבור. השימוש הנכון במאפיין זה הוא המפתח לפתירת השלבים, כשבכל שלב על השחקן לאסוף חלקי פאזל המרכיבים תמונה.
ג'ונתן בלו עיצב את המשחק כמעין ביקורת אישית כלפי טרנדים הקיימים בקרב מפתחי משחקים. השלמת הפרויקט ארכה כשלוש שנים והוא מומן מכספו הפרטי של בלו. האנימטור בהתחלה היה אדמונד מקמילן אך הוא הוחלף על ידי דייוויד הלמן, האנימציה עברה שינויים לא מעטים עד שהייתה לשביעות רצונו של בלו, ותאמה את חזונו. גרסה ראשונית של המשחק, ללא האנימציה המלוטשת, זכתה בפרס "העיצוב החדשני" בפסטיבל המשחקים העצמאיים בשנת 2006. המוצר המוגמר זכה בפרסים נוספים ובביקורות חיוביות, ועם הזמן קיבל את הדירוג הגבוה ביותר באתר Xbox Live. יחד עם זאת, נשמעו טענות באשר לאורכו של המשחק ולמחירו.
מהלך המשחק
המשחק מתרחש בסביבת פלטפורמה טיפוסית המזכירה את "האחים סופר מריו", והוא מורכב משלבים שלצורך פתירתם נדרשות קואורדינציה ומחשבה. השחקן שולט בגיבור, טים, וביכולתו לרוץ, לקפוץ ולטפס על סולמות תוך הימנעות ממגע עם אויבים. טים יכול לקפוץ על ראשם של האויבים ובכך להביסם, וכמו כן לאסוף מפתחות על מנת לפתוח דלתות ולהפעיל מנגנונים להזזת משטחים. אחד המאפיינים המרכזיים במשחק הוא היכולת להריץ את הזמן לאחור בכל רגע נתון וללא הגבלה, גם במקרה בו פעולת השחקן גרמה למותו של הגיבור.
במשחק ישנם שישה עולמות, אליהם נכנס השחקן מתוך ביתו של טים. בכל עולם מוצג אפקט חדש המתבסס על עיקרון השליטה בזמן:
בכל שלב מצויים חלקי פאזל במקומות שונים, אותם על השחקן לאסוף על מנת להרכיב תמונה. לכל עולם תמונה משלו, אשר השלמתה מסייעת לספר את הסיפור וכמו כן מאפשרת את פתיחת העולם האחרון.
עלילה
במרכז הסיפור עומד אדם בשם טים, המבקש להציל נסיכה אשר "נחטפה בידי מפלצת איומה ומרושעת". יחסיו של טים עם הנסיכה מעורפלים, והדבר הברור היחיד הוא שטים עשה טעות כלשהי עליה הוא מבקש לכפר או, אם ניתן, למחוק. במסך הפתיחה של כל אחד מן העולמות מוצג בפני השחקן טקסט השופך עוד אור על מסעו של טים, וכולל תיאורים רגשיים והגיגים פילוסופיים בנושאים כמו סלחנות, חרטה, תשוקה ותסכול.
ביקורת
עם שחרור המשחק לשירות "Live Arcade" של Xbox, הוא צבר ביקורות חיוביות במיוחד ועמד על ציון ממוצע של 93 באתר MetaCritic. הוא הפך למשחק בעל הדירוג הגבוה ביותר באתר Xbox Live, ונרכש על ידי למעלה מ– 55,000 איש בשבוע הראשון. ג'ונתן בלו ציין כי הרווחים היו גדולים ביותר, וכי הרוויח יותר כסף מאשר לו היה עובד במשרה יוקרתית במשך כל תקופת העבודה על המשחק.
הביקורת השלילית העיקרית שקיבל המשחק קשורה לאורכו הקצר. הילרי גולדשטיין מאתר המשחקים IGN ציינה כי המשחק "לא נותן סיבה לחזור אליו" לאחר השלמת כל השלבים. בנוסף, גם מחירו של המשחק עורר טענות לא מעטות, אולם היו מבקרים רבים שציינו כי הוא "שווה כל גרוש". חלק מן הביקורות ציינו כי נסיונותיו של בלו לשלב בין הסיפור לבין המשחק צלחו אך ורק בעולם האחרון, וכי עד אז הסיפור משעמם ומעורפל יתר על המידה.
גרסת ה– PC של המשחק נתפסה כנאמנה למקור, ללא כל תוספות מיוחדות או שינויים מרחיקי לכת. מבקרים אף ציינו כי השליטה דרך המקלדת מוסיפה להנאה ממנו. המשחק הומר בהמשך ל-Playstation 3 ולמערכות ההפעלה Mac OSX ולינוקס
בנוסף לזכייה בפרס בפסטיבל המשחקים העצמאיים בשנת 2006, נבחר המשחק על ידי אתר Gamespot כמוביל בקטגוריות "משחק הקונסולה המקורי הטוב ביותר להורדה", "משחק הפלטפורמה הטוב ביותר" ו– "המוזיקה הטובה ביותר". המגזין הרשמי של Xbox בחר בו, בין השאר, בקטגוריות "הפסקול הטוב ביותר" ו– "הסוף הטוב ביותר".