cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליסה צ'ולודנקו
קולנוע
בשנים 2012–2013 צ'ולודנקו הייתה חברה בדירקטוריון של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
טלוויזיה
צ'ולודנקו הייתה מפיקה בפועל, וביימה את הפרק הראשון בסדרה מ-2015 של NBC "הסטירה", אשר מבוססת על מיני סדרה אוסטרלית באותו השם.
בשנת 2022 צ'ולודנקו ביימה והפיקה שני פרקים מתוך המיני-סדרה "הנערה מפליינוויל" של רשת הולו.
חיים אישיים
לצ'ולודנקו ולבת זוגה, וונדי מלווין, יש בן קלדר, שסיפור לידתו היווה בסיס לסרט "הילדים בסדר".
מלחייה
מלחייה היא כלי לאחזקת מלח בישול (הנקרא אף מלח שולחן) בצורתו הגרוסה ולזרייתו על גבי מזון.
המלחייה הנה כלי שימושי בעת ארוחה, על כן מניחים אותה על שולחן האוכל. לעיתים נוסף לה ערך אסתטי ועיצובי: קיימים מתקנים המחזיקים את המלחייה בצמוד לפלפלייה (כלי לאחזקת התבלין פלפל שחור בצורתו הגרוסה), או למטחנת הפלפל. בשל כך העיצוב של מטחנת הפלפל קשור לעיצוב המלחייה. בדומה למטחנת הפלפל, ניתן להשיג אף מטחנת מלח, זאת שומרת על צורת המלחייה ועל אופן שימושה.
המלחייה הנפוצה היא בעלת גוף שקוף (מזכוכית או מפלסטיק), כך שניתן לאמוד על יתרת כמות המלח שבה. בחלקה העליון מספר נקבים, והוא בדרך כלל מוברג לגוף המלחייה. ישנן גם מלחיות שבהן ההברגה היא בתחתית המלחייה. לעיתים החלק העליון והתחתון עשויים מחומרים שונים. למשל, זכוכית ומתכת. יש הנוהגים להוסיף למלח השולחן גרגירי אורז יבשים, כדי למנוע הדבקות של גרגרי המלח לאחר שספחו לחות וכדי להסיר את הגרגירים הלחים מצידי המלחייה. את המלחייה פיתח בשנת 1858 הממציא האמריקאי ג'ון מייסון.
גודל הנקבים וספיקת המלח
גודלם של הנקבים שבראש המלחיה מותאם לגודלם של גבישי המלח כך שטילטולה למעלה ולמטה משחרר ממנה כמות מלח קטנה (ולא ספיקה קבועה). עקרון הפעולה הוא שבכל הנפה של המלח שבמלחיה משתחררים גבישים בודדים מכל נקב ומיד לאחריהם נחסם הנקב על ידי גבישים החוסמים זה את זה. טלטול המלחיה למעשה מפנה את הנקבים מהגבישים החוסמים עד לנפילתם הבאה ולשחרור גבישים נוספים.
ממלחה
הממלחה קדמה למלחייה, ככלי לאחזקת מלח. בממלחה אין נקבים לזריית המלח. הממלחה הייתה כלי פתוח או בעל מכסה, המלח היה מוסף למזון באמצעות נטילתו עם האצבעות או עם כפית קטנה. בימי הביניים וברנסאנס הייתה הממלחה כלי הגשה מסוגנן, בהיות המלח תבלין יקר ונחשב. דוגמה לממלחה מעוטרת במיוחד היא הממלחה של בנוונוטו צ'ליני, ממלחה עשוית זהב, הנחשבת ליצירת אמנות.
כיום ממלחות מוחזקות במטבח בסמוך לכירי הבישול, לרוב אלו קופסאות פשוטות. יש המעדיפים לרכוש אריזות מלח מפלסטיק המגיעות בצורה של מלחיות.
בית הכנסת רומבך
בית הכנסת ברחוב רוּמבך בבודפשט הידוע גם כ"בית הכנסת רוּמבך" (בהונגרית: Rumbach utcai zsinagóga או Rombach zsinagóga) או Rombach Schul (רומבך שול) הוא בית כנסת, שכיום הוא לא פעיל, ברחוב רומבך שבשטן (Rumbach Sebestyén) מספר 11 - 13 (פעם מספר 8), ברובע 7 (נקראת גם ארז'בטווארוש) של בודפשט, בירת הונגריה. הוא נבנה בלבה של פשט, ברובע היהודי הישן, בשנים 1869–1873 בימי השלטון האוסטרי-הונגרי. מתפללי בית-הכנסת היוו קבוצת מסורתית בתוך הקהילה הנאולוגית הגדולה של פשט, ובשל סגנון התנהלותם השמרני זוהה בית-הכנסת לעיתים עם קהילות הסטטוס קוו אנטה (מעולם לא היה בית כנסת לקהילה זו בבודפשט) אף על פי שתמיד השתייך לנאולוגים.
הבניין הוא יצירת בוסר של האדריכל הווינאי הידוע אוטו וגנר, בסגנון "רומנטי" ושל "התחייה המורית". הוא הבניין היחיד שבנה אוטו וגנר בהונגריה והיה הפרויקט החשוב הראשון שביצע. אוטו וגנר ייוודע לימים כאחד מנציגיה החשובים של אסכולת "הזצסיון הווינאי".
בית הכנסת נקרא לפעמים גם בית הכנסת הקטן (A kis zsinagóga) כדי להבדילו מבית הכנסת הגדול של בודפשט, (A nagy zsinagóga) הלא הוא בית הכנסת הניאולוגי ברחוב דוהאן. יחד עם בית הכנסת האורתודוקסי מרחוב קזינצי הנמצא באותה סביבה שני בתי כנסת הנ"ל הרכיבו את מה שקוראים "המשולש היהודי" של בודפשט.
קהילת בית הכנסת רומבך
אחרי שבמשך זמן ממושך ב"בית אורצי", מבנה קהילתי גדול בשכונה היהודית של פשט, התארחו ופעלו בו זמנית שתי קהילות (קונגרגציות) שונות - זו השמרנית המסורתית וזו המחדשת (1830) - החל משנת 1859 עברו המודרניים לבית הכנסת הגדול ברחוב דוהאן. היהודים השמרנים שנשארו היו גם הם מפולגים. החלק המתון יותר, שלא ניתק את הקשרים המנהליים עם הקהילה של פשט הנשלטת על ידי הנאולוגים, בחר לצאת ולהקים בית כנסת חדש משלו.
רומבך נבנה על ידי אותה קהילה דתית כמו דוהאן, ולכן היה זה גם בית כנסת נאולוגי. בשנת 1899 כתב כתב העת היהודי "השוויון" (Egyenlőség) את הדברים הבאים על שני בתי הכנסת: "לקהילה היהודית של פשט יש את שני בתי התפילה, יש לה אותה הנהגה, רבנות, ארגון ומינהל, אבל (...) באחד מבקרים אותם חברי הקהילה הדתית. שהם הולכים בכיוון מודרני יותר, ובשני שמרני יותר.
ניתן לראות דמיון ושוני במבנים (דוהאן ורומבך) של שני בתי הכנסת וכן במנהגים מקומיים, רבנים וחזנים.
בנייתו התחילה ברחוב רומבך בעצם ימי הקונגרס המפורסם שפילג את יהודי הונגריה בשנים 1869-1868. עם הזמן קהילה זו נהייתה, אם כי לא מן ההתחלה, מזוהה יותר ויותר עם הסטטוס קוו. בנסיבות אלה קרה שבית הכנסת "רומבך" מכונה לפעמים "בית כנסת קונסרבטיבי" ופעמים אחרות "בית הכנסת האורתודוקסי", כמו למשל במדריכים של בדקר מסוף המאה ה-19 עד היום.
הקהילה כללה יהודים שומרי מסורת מפשט, כמו כן מתפללים מאובודה, אורתודוקסים מצפון וצפון-מזרח הונגריה שעברו לגור בבודפשט וגם שומרי מסורת שמוצאם ממערב הונגריה - סוחרים, בעלי מלאכה ואקדמאים, דוברי יידיש, גרמנית והונגרית. היה להם סידור מיוחד שנקרא "דרך חיים" ואת הסעודה השלישית בשבת נהגו לקיים בבניין בית הכנסת כמנהג החסידים. הם הנהיגו מקהלה המורכבת משישה עד שמונה גברים ומשלושים נערים, ללא השתתפות נשים וללא עוגב. בעת קריאת התורה היו נוכחים שלשה מתוך ששת הגבאים, לבושים בגלימות כהות וחובשים כובעי צילינדר. החזנים, שנבחרו מבין המקצוענים המעולים, השתמשו גם במנגינות חדשות יותר כדוגמת אלו של לבנדובסקי. הרב יהודה גרינוואלד מסאטמר הזהיר את היהודים ה"יראים" שלא לפקוד את בית הכנסת הנקרא "רמב"ם" בבודשפט. משערים שהתכוון לבית הכנסת רומבך, מפני שלא היה קיים בעיר בית כנסת רמב"ם. וכן מזהיר הרב משה גרינוולד אב"ד חוסט בספרו שו"ת ערוגת הבושם או"ח סי' ל"א.
רבניו
אף על פי שהקהילה ברחוב רומבך לא נחשבה יותר "אורתודוקסית" על ידי היהודים החרדים, בגלל מעורבותם בחיים המודרניים של החברה מסביבם, כלליה היו שמרניים למדי. לא התקבלו כאן לעבודה "בעלי דיפלומה של רב" מבית מדרש רבני. הרבנים כיהנו גם כאן (כמו בדוהאן) בזוגות: אחד שמרני יותר והאחר ליברלי יותר.
ראשוני הרבנים ששרתו ב"רומבך" היו ה"זוג" שמואל לב בריל (Brill Sámuel Löb) ולאיוש לזר (אלעזר) פולק (1905-1822). אחרי 1900 במקום הרב בריל בא המלומד הרב מוזש (משה) פלדמן (1927-1860), הרב של פשט, שלימד כמה שנים ליתורגיה בבית המדרש הרבני בבודפשט. במקביל איתו שרת הרב אילש אדלר (1924-1864) מפורסם בדרשותיו. אחרון הרבנים של רומבך היה בנימין (בצלאל בן צבי) פישר (1878–1965) ששרת לבדו החל משנת 1926. הוא העריץ את הגישה של שמשון רפאל הירש, דרש לרוב בהונגרית אבל בשבת הגדול ובשבת תשובה דרש תמיד ביידיש. היה בין אחרוני הרבנים, אם לא האחרון, שדרש בשפה יידיש בבית כנסת. גם אחרי סגירת בית הכנסת הקהילה שמסביבו המשיכה להתקיים ולהתפלל בבתי כנסת יותר קטנים - זה שברחוב ושלני ובבית התפילה "הגבורים" (שהוא בית הכנסת הקטן במתחם בית הכנסת דוהאן).
פרטים אדריכליים
בית הכנסת בנוי בשורה אחת עם בתי מגורים. יש לו קומפוזיציה מרכזית בסגנון ביזנטי - עם כיפה מרכזית - ודומה יותר לארמון, עם אלמנטים וקישוטים המזכירם בין השאר, את אלהמברה. בתי כנסת "דמויי ארמון" אחרים במרחב הממלכה ההונגרית לשעבר מוצאים למשל במונקאץ', במיכלובצה בסלובקיה, בשאטוראליאויהיי או בארד ברומניה.
לחזית הראשית הפונה לרחוב יש פורטל (שער) בצורת ארקדה בעלת שלוש קשתות וחלונות מעוצבים בהשראת האמנות המוסלמית, מעוטרים בלבנים פוליכרומיות (בצבעי זהב, כחול ואדום בהירים). היא מצוידת בשני צריחים קטנים סימטריים אוקטוגונליים דמויי מינרטים של מסגד ובתווך ביניהם ניצבים "לוחות הברית" עם עשרת הדיברות. הצריחים נקראים "בועז" ו"יכין" לפי שמות עמודי הנחושת שהקים שלמה המלך בבית המקדש. ההשפעה הערבית נראית לעין גם באולם הראשי, המכוסה כיפה מרכזית הבנויה גם היא בצורת מתומן והנשענת על עמודי ברזל דקים. צורה הנדסית זאת מתכתבת עם המתומן של "כיפת הסלע" מירושלים ואומצה על בסיס האסוציאציה עם בית המקדש. האולם מואר בשפע על ידי מנורה בעלת שמונה צלעות וחלונות עגולים מזכוכית. גובה התקרה מגיע ל-28.15 מ' ורוחב החלל הפנימי הוא של 24.8 מ'. הקירות הפנימיים מקושטים במוטיבי פרחים מופשטים, מעוצבים בצורה המזכירה את הטפטים של קהילת אמני "וינר ורקשטטה" (Wiener Werkstatte). בקומה הראשונה ישנה גלריית עזרת הנשים הנשקפת אל האולם.
בית הכנסת צויד עם מערכת הסקה. עם השנים נבנה בחצרו, מצד ימין, בית מדרש, כמו כן חדר סוכות בעל גג נשלף.
בימי השואה
לוח זיכרון המוצב במקום מצביע על כך שבאוגוסט 1941 בית הכנסת היה אחד ממרכזי ה"איסוף" שבהם רוכזו 18,000 יהודים בעלי "אזרחות בלתי ברורה" לפני שנשלחו על ידי המשטר ההונגרי לשטחים בצפון המדינה ואחר כך לאוקראינה שם רוב ניצולי הדרך נרצחו ביריות בקמנץ פודולסק על ידי היחידות הגרמניות המיוחדות. לפני שהומתו הממשלה ההונגרית סרבה לדרישת הגרמנים לקבלם בחזרה לשטח הונגריה.
גלגולי בית הכנסת במחצית השנייה של המאה ה-20
אחרי מלחמת העולם השנייה בית הכנסת נשאר במצב רעוע והחל משנת 1959 בית הכנסת הפסיק לשמש שוב למתפללים ומצב תחזוקתו הידרדר עוד יותר במהלך השנים. בשנת 1979 גגו קרס ובהמשך בשנת 1980 הוכרז כבניין בסיכון. בשלהי שנות השמונים אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי חברת בנייה בשם "אלבה רגיה" קנתה את הבניין מארגון הקהילות היהודיות על מנת לשפצו ואחר כך למוכרו. עבודות השיפוץ היו חלקיות. שוקמה החזית והמבנה החיצוני וכמו כן הקירות הפנימיים. שאר פנים בית הכנסת זקוק עדיין לשיקום. ב-1992 חברת הבנייה פשטה רגל ובמסגרת כינוס הנכסים בניין בית הכנסת הועבר לחברה הממלכתית להפרטה ואחזקה ÁPV ממנה הוחזר ב-2003 לקהילה היהודית. קהילת "סטטוס קוו אנטה" אורגנה מחדש בשנת 2004 בחסות חסידות חב"ד.
אחרי כמעט חמישים שנה של אי שימוש בשנת 2006 בית הכנסת נפתח שוב לקהל אך רק בפני סיורים של מבקרים.
החל משנת 2006 בית הכנסת התחיל לשמש במה לאירועי אמנות ומוזיקה בעיקר קאמרית במסגרת פסטיבל הקיץ היהודי בבודפשט.
קישורים חיצוניים ומקורות
Jewish Budapest,- Monuments,Rites,History Central European University Press, Budapest 1999 ("בקו התפר בין שני עולמות - מסורת ומודרניות:בית הכנסת ברחוב רומבך וחסידיו" בכתב העת היהודי "מולט אש יבה" 1993/2, 15-27) (אינס מילר - "בית הכנסת ברחוס שבשטיאן רומבך - קבוצת המחקר למדעי יהדות, בודפשט - וינה, הוצאת הספרים לקר, 1993)
יונה אזף
יונה אָזֵף (ברוסית: Евно Фишелевич Азеф; 1869 - 24 באפריל 1918) היה סוכן כפול: ראש הארגון הטרוריסטי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית, ומרגל האוכרנה.
תולדות חייו
נולד בעיירה ליסקובה שליד הורדנה בשם יונה רוסקין בשנת 1869 במשפחה יהודית. השתלם בהנדסה. הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית. בשנת 1903, לאחר מעצרו של גריגורי גרשוני הפך לראש הארגון הטרוריסטי הלוחם של המפלגה, אך בד בבד שימש גם כמרגל מטעם הבולשת הרוסית - האוכרנה, לה גילה פרטים על אודות חבריו למפלגה וחשף את תוכניותיהם.
על מנת להסיר מעליו את חשדות בני מפלגתו תכנן והוציא לפועל מספר התנקשויות בבכירי ממשל רוסיים, כשר הפנים הרוסי - סיפאגין ועוד. כמו כן הקים אזף בתי דפוס מחתרתיים, אך במקביל מסר מידע אודותם לבולשת הרוסית.
לאחר פרעות קישינב החליט אזף, כיהודי, לנקום בממשל הרוסי שארגן את הפרעות, על ידי רצח הנסיך הגדול סרגיי, דודו של הצאר, ורצח שר הפנים באותה עת, ויאצ'סלב פלבה, אך לפני ביצוע הרצח הודיע באופן חלקי למשטרה החשאית, על מנת לגרום למפעיליו שלא להורגו.
עקב הצטרפותו של אלכסי אלכסנדרוביץ' לופוחין - מפקד המחלקה השלישית באוכרנה, בשנת 1909, לשורות המפלגה המהפכנית, נחשפה זהותו הכפולה של אזף.
במשפט מפלגתי שהתקיים באותה שנה נגזר דינו למות, אך יונה אזף הצליח לברוח לברלין בירת גרמניה, שם נשא אישה וסחר בבורסה. בשנת 1915 אזף נעצר על ידי המשטרה הגרמנית בחשד שהוא סוכן פעיל של הבולשת הרוסית. הוא שוחרר רק בדצמבר 1917. בהיותו במעצר הוא חלה במחלת כליות ונפטר זמן קצר לאחר שחרורו באביב 1918 מאי-ספיקת כליות.
כמשל
בשל מרכיבי סיפורו הפך יונה אזף לדוגמה ולמשל לחפרפרת ולאדם הבוגד בארגונו; כך למשל באצ"ל, כאשר רצו לרמוז על אדם כמרגל (לדוגמה, יעקב חילביץ'), כינוהו "אזף".
You Make It Feel Like Christmas
You Make It Feel Like Christmas (בעברית: אתה גורם לזה להרגיש כמו חג מולד) הוא אלבום חג המולד הראשון של הזמרת גוון סטפאני ואלבומה הרביעי, אשר יצא ב-6 באוקטובר 2017 על ידי אינטרסקופ רקורדס. את האלבום הפיקו בוסבי ואירק ולנטיין ביחד עם סטפאני עצמה ששימשה כמפיקה בפועל.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי החג.
רקע
האלבום מכיל 6 גרסאות כיסוי לשירי חג מולד ידועים ו-6 שירים מקוריים אשר נכתבו על ידי סטפני עצמה, בוסבי וג'סטין טרנר. סטפני אמרה כי הרעיון שלה ליצירת האלבום צץ במהלך טיול באוקלהומה עם בן זוגה בלייק שלטון. בעקבות כך היא החלה לכתוב שירים לאלבום.
היא החלה להקליט את האלבום באוגוסט כאשר במהלך ההקלטות הודלפו מס' שירים מה שגרם לסטפני בסופו של דבר לאשר את יציאת האלבום בספטמבר. השירי המקוריים של האלבום נכתבו בהשראת מערכת היחסים שלה עם שלטון.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה השיר: "You Make It Feel Like Christmas" בשיתוף עם שלטון. השיר אמנם לא זכה להצלחה אך בחלק מהמדינות זה היה שיר הסולו הראשון שלה שהופיע במצעדים של מדינות אלו מזה שנים. לשיר יצא קליפ מאוחר יותר ב-2018.
הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Santa Baby" אך הוא יצא באיטליה בלבד בעוד בשאר העולם הוא יצא לאור כסינגל שיווקי ביחד עם השיר "Christmas Eve". השיר "Secret Santa" יצא כסינגל השלישי מהאלבום אך הוא יצא בחג המולד של 2018. על מנת לדם את האלבום הופיעה סטאפני בתוכניות טלוויזיה שונות כמו תוכניות האירוח של ג'ימי פאלון ואלן דג'נרס ובתוכנית "Today". בנוסף היא צילמה ספיישל טלוויזיוני בשם "Gwen Stefani's You Make It Feel Like Christmas" אשר שודר על ידי רשת NBC.
ביקורות והצלחה
האלבום קיבל ברובו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את היכולת של סטפאני לשלב מוזיקת חג מולד קלאסית עם מוזיקת חג מודרנית. עם זאת חלק מהמבקרים לא אהבו את השירים המקוריים בטענה שהם לא מספיק חגיגיים לאווירת חג.
מבחינה מסחרית, האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחת שלושת האלבומים הקודמים כאשר הגיע למקום ה-16 בלבד בארצות הברית ופתח עם 10,000 עותקים בשבוע הבכורה שלו ואף לא זכה להצלחה גם במדינות אחרות בעולם. אם כי כל שירי האלבום (כולל מהדורות מורחבות) הצליחו להיכנס למצעד השירים הדיגיטלי של ארצות הברית.
דוד חלפון
דוד חלפון (נולד בשנת 1951) הוא פזמונאי ומשורר ישראלי.
כתב שירים לאמנים כמו איתן מסורי, מייק שרון, אבנר גדסי, שימי תבורי, חיים משה, אתי לוי, צביקה פיק, פנינה רוזנבלום, חן מאושר, שריף, רינת בר, שרית חדד, תמיר גל, איציק קלה, אייל גולן, ניסים סרוסי, גבי שושן, שלומי שבת ועוד. בין להיטיו: "אשליות", "עינייך מספרות", "אלוהים נתן לך במתנה".
ביוגרפיה
חלפון נולד וגדל באור יהודה. בגיל 17 כתב את השיר "אשליות". בסוף שנות ה-70 יזם את שיתוף הפעולה בין שימי תבורי לעוזי חיטמן, לאחר ששמע את תבורי שר בחתונה את שירו אשליות שכתב ביחד ניסים סרוסי.
בשנת 2003 חני פירסטנברג ואיתי טיראן ביצעו את שיר הנושא בסדרת הטלוויזיה הבורגנים, "אלוהים נתן לך במתנה" של חלפון ואיתן מסורי.
יצחק גוזלן
יצחק גוזלן (נולד ב-1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת קשר התקפי בהפועל באר שבע, מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
גוזלן למד בבית הספר הטכני בחיפה. הוא גויס לחיל האוויר ושימש כמכונאי למטוסי אוראגן בטייסת 113 שישבה בבסיס חצור. במקביל, החל את הקריירה שלו ככדורגלן בהפועל אופקים, ששיחקה בליגה ב'. הוא זומן לראשונה לנבחרת חיל האוויר ב-1964 על ידי מאמנה, עמנואל שפר. לקהל חובבי הכדורגל נודע שמו לראשונה בעת שנטל חלק במשחקי גביע הרמטכ"ל ב-1965 במדי נבחרת חיל האוויר. הוא עבר להפועל באר שבע ב-1966 בעת שהיה בן 22. ברוב הקריירה שלו שיחק כקיצוני שמאלי ובלט במהירותו הרבה וביכולת הבעיטה שלו ממרחק.
בתחילת שנות ה-70 עבר גוזלן למכבי תל אביב והיה שותף לזכייתה באליפות בעונת 1972/1971. בסך הכל כבש גוזלן 33 שערים בליגה העליונה. בשנים שלאחר מכן המשיך גוזלן לשחק (לעיתים כמאמן-שחקן) בקבוצות מהליגות הנמוכות באזור הדרום והיה שחקן פעיל עד גיל 45.
נבחרת ישראל
גוזלן זומן לנבחרת ישראל שאומנה באותה עת על ידי מילובאן צ'יריץ' ונטל חלק בשני משחקים בינלאומיים כמחליף. הראשון שבהם התקיים בספטמבר 1967 באוטרכט שבהולנד מול נבחרתה האולימפית של הולנד ונסתיים בניצחון ישראל 1-2. השני התקיים בפברואר 1968 באצטדיון בלומפילד מול נבחרת שווייץ ונסתיים גם הוא בניצחונה של ישראל בתוצאה 1-2.
חיים אישיים
גוזלן מתגורר בעיר אופקים ועובד כנהג מונית.
Treehouse of Horror
Treehouse of Horror (בתרגום חופשי לעברית: בית העץ של האימה) היא סדרת פרקי ספיישל בסדרת האנימציה משפחת סימפסון.
הפרקים אשר מופקים מדי שנה, משודרים בארצות הברית בסביבות חג ליל כל הקדושים ומורכבים משלושה סיפורים קצרים נפרדים שונים בהם מככבים לרוב בני משפחת סימפסון. פרקי ליל כל הקדושים הם בדרך כלל מסוג אימה או מדע בדיוני ולעיתים קרובות מהווים פרודיה או מחווה לסרטים מפורסמים מאותם הז'אנרים הקולנועיים. פרקי ליל כל הקדושים הם בדרך כלל הפרקים היחידים בסדרה שבהם קורים דברים "על טבעיים" או "סיפורים מהאגדות". בנוסף, פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים תמיד מתקיימים מחוץ לרצף העלילתי של התוכנית.
מסורת פרקי הספיישל "Treehouse of Horror" החלה עוד בעונה השנייה והפרק הראשון מסדרת "Treehouse of Horror" שודר באוקטובר 1990 ונוצר בהשראת חוברות הקומיקס מז'אנר האימה של חברת EC Comics. פרקי ספיישל ליל כל הקדושים של משפחת סימפסון ידועים כפרקים אלימים הרבה יותר מאשר מפרקים רגילים בסדרה.
על פי רוב, פרקי ספיישל ליל כל הקדושים מכילים מספר מאפיינים קבועים שחוזרים בעונות השונות, ובהם דמויות החייזרים קאנג וקודוס, "שמות מפחידים" ברשימת הקרדיטים בסיום הפרק, גרסה מיוחדת לפתיח התוכנית ופרודיות לסרטים מדע בדיוניים, סרטי אימה וסרטי פנטזיה. לטענת צוות ההפקה של הסדרה פרקי ה-"Treehouse of Horror" קשים במיוחד להכנה וזאת עקב העובדה שהתסריטים של הפרקים עוברים לעיתים רבות שכתובים רבים ומשום שהאנימטורים בדרך כלל נדרשים לעצב דמויות ורקעים חדשים שלא מופיעים בפרקים הרגילים.
רבים מפרקי ה-"Treehouse of Horror" הם בין הפרקים הפופולריים ביותר בקרב צופי הסדרה והיוו השראה לסדרת מוצרים נלווים של משפחת סימפסון אשר מתמקדת בפרקי ליל כל הקדושים בלבד. אלו כוללים בובות צעצוע, משחקי וידאו, ספרים, תקליטורי DVD, חוברות קומיקס ואף גרסה מיוחדת למשחק המונופול.
חלק מפרקי ה-"Treehouse of Horror" זכו אף בעבר בפרסים בקטגוריות אנימציה ועריכת סאונד. בשנת 1996 הפרק "Treehouse of Horror VI" היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית פרק האנימציה הטוב ביותר.
מבנה הפרקים
פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים בדרך כלל מורכבים מארבעה חלקים: הצגת פתיח ייחודי באווירת ליל כל הקדושים, ולאחריו הצגת שלושה סיפורים קצרים נפרדים שונים. שלושת החלקים הללו הם, בדרך כלל, מסוג אימה, מדע בדיוני או פנטזיה ולעיתים קרובות פרודיות על סרטים, רומנים, מחזות או של תוכניות טלוויזיה. לרוב אין כל קשר בין העלילות של שלושת החלקים השונים. פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים תמיד מתקיימים מחוץ לרצף העלילתי של התוכנית והאירועים שמתרחשים בהם לא משפיעים על הפרקים הבאים של הסדרה. עד העונה ה-15 של הסדרה התסריטים של כל שלושת החלקים נכתבו על ידי תסריטאים שונים. החל מהעונה ה-15 של הסדרה רק תסריטאי אחד ממונה לכתוב את כל החלקים השונים של פרקי ספיישל ליל כל הקדושים.
עולם אלטרנטיבי
בפרקים אלה ישנה אלטרנטיבה לפרקים הרגילים: בית הקברות נמצא מול בית הסימפסונים, מגי היא חצי חייזר, לבארט יש אח תאום ועוד דברים שלא אמורים להסתדר עם ציר הזמן הרגיל של הסדרה.
פתיחים ייחודיים
כל הפרקים של "Treehouse of Horror" נפתחים כאשר אחת מהדמויות הראשיות מציג בפני הקהל הקדמה מיוחדת לפרק. הפרק הראשון, השני והחמישי של ספיישל ליל כל הקדושים נפתח עם מארג' כאשר היא עומדת על הבמה ומזהירים את ההורים בבית על התוכן של הפרק, ומייעצת להם אף להשכיב את ילדיהם לישון לפני שהפרק מתחיל.
האזהרה בפרק הספיישל הראשון הושם בכוונה כדי באמת להזהיר את הצופים הצעירים, משום שהמפיקים הרגישו שהתוכן של הפרק אכן היה מפחיד במקצת. הקטע כולו היה למעשה פרודיה לפתיח של העיבוד הקולנועי של "פרנקנשטיין" משנת 1931. לבסוף החליטו יוצרי הסדרה לבטל לחלוטין את ההקדמה המיוחדת בה הצופים מוזהרים בתחילת התוכנית. פרקי ספיישל אחרים נפתחו עם פרודיות, למשל פרק ספיישל ליל כל הקדושים של העונה הרביעית בו הומר מציג את הפרק בצורה הדומה לאופן בו אלפרד היצ'קוק נהג להציג את הפרקים של תוכניתו "אלפרד היצ'קוק מציג".
בקטע הפתיח של חמשת הפרקים הראשונים של ספיישל ליל כל הקדושים, המצלמה עוברת דרך בית הקברות בו ניתן לראות מצבות עם כתובות הומוריסטיות עליהן. הכתובות ההומוריסטיות הללו כוללות בין היתר שמות של תוכניות טלוויזיה אמריקנית שבוטלו לאחרונה, סלבריטאים שנפטרו (כגון וולט דיסני וג'ים מוריסון) וכדומה. לבסוף החליטו יוצרי הסדרה לבטל לחלוטין את השימוש במצבות בפתיח המיוחד הקבוע של פרקי הספיישל.
כמו כן, כמעט בכל הפתיחים של פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים נכלל קטע הספה הקבוע אך הוא נוצר באווירת ליל כל הקדושים, למשל בפתיחים המיוחדים של ליל כל הקדושים נראים דמויות משפחת סימפסון רצים לספה כאשר הם מחופשים לשלדים, לזומבים וכדומה.
בעונה ה-25 הפתיח הוא גרסה אפלה לפתיח הרגיל, עם מפלצות, פלישת זומבים וחייזרים. סופרי אימה נראים ברקע, כגון סטיבן קינג ואלפרד היצ'קוק.
קאנג וקודוס
קאנג וקודוס הם שתי דמויות אשר מופיעים כמעט באופן בלעדי רק בפרקי ספיישל ליל כל הקדושים של הסדרה. קאנג וקודוס הם צמד חייזרים ירוקים וגדולי ממדים אשר הופיעו לראשונה בסיפור "Hungry are the Damned" בפרק הספיישל הראשון של ליל כל הקדושים. מאז קאנג וקודוס הופיעו מכל פרקי ליל כל הקדושים של הסדרה, לעיתים בחלקים חשובים בעלילה, אך לעיתים רבות רק בהופעות אורח קצרות. בפרקים מסוימים, הם מופיעים רק בקטע הפתיחה של הפרק, אך לעיתים רבות הם יופיעו בשנית גם במהלך הפרק עצמו. לדוגמה, בסיפור שעסק בזומבים אשר תוקפים את העיר, לפתע נראים קאנג וקודוס בספינת החלל שלהם, צופים באירועים המתרחשים בספרינגפילד וצוחקים באופן מטורף ומרושע על סבלם של בני האנוש. לאחר מכן, הסיפור המשיך מבלי שקאנג וקודוס נכללו בשנית באותו הפרק. הכלל הלא רשמי עליו החליטו יוצרי הסדרה הוא כי קאנג וקודוס חייבים להיכלל באופן כלשהו בכל פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים. לפיכך, לעיתים רבות קאנג וקודוס מוצגים רק בסוף הפרקים במשך זמן קצר ביותר.
אזכורים תרבותיים
פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים מכילים אזכורים רבים לסרטים, רומנים, מחזות, תוכניות טלוויזיה ופרקים רבים מכילים גם בדרך כלל פרודיות ליצירה ספציפית מסוגת האימה, המדע בדיוני ו/או ז'אנר הפנטזיה.
חלקים רבים מהווים מחווה לפרקי הסדרה אזור הדמדומים ובפעמים הללו, כל הקטע יהווה פרודיה לפרק אמיתי בולט של הסדרה אזור הדימדומים. חלק מפרקי אזור הדמדומים אשר זכו לפרודיות כוללים את הפרקים: "To Serve Man", "A Small Talent for War", "Living Doll", "Nightmare at 20,000 Feet", "Little Girl Lost", ו-"The Little People" פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים נוהגים גם בקביעות להכיל פרודיות לסרטי אימה וסרטי מותחן כמו "מגרש השדים", "קינג קונג", "ליל המתים החיים", "הניצוץ", "סיוט ברחוב אלם" ו"פסיכו". רוברט אנגלונד, אשר גילם במקור את דמותו של פרדי קרוגר בסדרת סרטי סיוט ברחוב אלם, דיבב את דמותו של פרדי קרוגר בפרק ליל כל הקדושים של העונה העשירית.
סרטי המדע בדיוני מהווים גם כן לעיתים השראה עבור החלקים השונים בפרקי ספיישל ליל כל הקדושים. סרטי מדע בדיוני שזכו לפרודיות כוללים בין היתר את: "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" ו"הרובוטריקים".
הפקה
הקרנת הבכורה של פרק הספיישל הראשון של ליל כל הקדושים הייתה במהלך שנת 1990 במסגרת העונה השנייה של הסדרה, ושם הפרק המקורי היה "The Simpsons Halloween Special". הפרק הראשון נוצר בהשראת חוברות הקומיקס מז'אנר האימה של חברת הקומיקס EC Comics. למרות שכל פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים נקראים "Treehouse of Horror", פרק הספיישל הראשון היה הפרק היחיד למעשה שהשתמש בו נעשה שימוש בבית על עץ לאורך כל הפרק.
לטענת צוות ההפקה של הסדרה פרקי ה-"Treehouse of horror" קשים במיוחד להכנה וזאת בשל כך שהאנימטורים בדרך כלל נדרשים לעצב רקעים מורכבים, דמויות חדשות ועיצובים חדשים שונים ומשום שהתסריטים של פרקי הספיישל עוברים לעיתים רבות שכתובים רבים ממש עד הרגע האחרון, כאשר לעיתים רבות השכתובים מחייבים את המדבבים אף לחזור לאולפן על מנת להקליט את החלקים שהתווספו.
תסריטאי הסדרה מציינים שחלק מהמשיכה שלהם להפקת פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים היא שרק בפרקים הללו הם מסוגלים לשבור את הכללים הקיימים בפרקים הרגילים ולהכניס, בין היתר, עלילה מופרכת או קטעים אלימים יתר המידה או עלילה בעלי תפנית קיצונית - אלמנטים אשר לרוב לא היו משולבים בפרקים רגילים של משפחת סימפסון. במקרים מסוימים, לתסריטאים יהיה רעיון אשר אלים מדי, מופרך מדי או קצר מדי על מנת לשלבו בפרק רגיל של משפחת סימפסון, אך שניתן לשלבו בפרקי הספיישל של ליל כל הקדושים. אחדים מן התסריטאים, בהם המפיק לשעבר דייוויד מירקין, סבורים כי פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים צריכים להיות בעלת אווירה מפחידה ושלא יהיו רק מצחיקים.
פרק הספיישל הראשון של ליל כל הקדושים היה הפרק הראשון בה הושמעה גרסה חלופית לנעימת הנושא של הסדרה שמשודרת בפתיח.
תגובות
פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים הם בין הפרקים הפופולריים ביותר של משפחת סימפסון, ולרוב זוכים לביקורת חיובית למדי. שידור פרק ספיישל ליל כל הקדושים הראשון של הסדרה, זכה לדירוג של 15.7 לפי מדד נילסן. פרק ספיישל ליל כל הקדושים החמישי של הסדרה (Treehouse of Horror V) נחשב לפרק הטוב ביותר בקרב מבקרים רבים: פרק זה הגיע למקום הראשון ברשימת "עשרת הפרקים הטובים ביותר של משפחת סימפסון" של AskMen.com, והוכתר כפרק הטוב ביותר של העונה השישית על ידי IGN.com.בשנת 2006, ג'יימס ארל ג'ונס, שהיה אורח כיכב "בית העץ של אימה" ו "בית העץ של אימה V" נקרא השביעי "Top 25 משפחת סימפסון הופעות אורח" של IGN הרשימה. [186]בשנת 2006 IGN.com פרסם רשימה של עשרת הסיפורים של "Treehouse of Horror " הטובים ביותר, כאשר בראש הרשימה הם מיקמו את הפרודיה לסרט "הניצוץ".
פרסים
הפרק השני, השלישי, החמישי, השמיני, התשיעי, ה-14, ה-15, וה-18 של "Treehouse of Horror" היו מועמדים לפרס אמי בקטגוריית "Outstanding Individual Achievement in Music Composition for a Series (Dramatic Underscore)". הפרק השני והשלישי של "Treehouse of Horror" היו מועמדים גם לפרס אמי בקטגוריה "Outstanding Individual Achievement in Sound Mixing for a Comedy Series or a Special".
יצירות שזכו לפרודיות בפרקי ליל כל הקדושים
להלן רשימה של כל היצירות שזכו לפרודיות בפרקי ספיישל ליל כל הקדושים לצד שמות הפרקים עצמם:
אוסקר גלבפוס
אוסקר גלבפוס (בגרמנית: Oscar Gelbfuhs) (9 בנובמבר 1852, שטרנברג - 27 בספטמבר 1877, צ'שין), שחמטאי אוסטרי.
ביוגרפיה
גלבפוס הגיע למקום ה-11 בתחרות וינה 1873 (ניצח: וילהלם שטייניץ).
איוואן סרוב
איוואן אלכסנדרוביץ' סרוב (12 באוגוסט 1905, כפר אפימסקויה, מחוז המשנה קדניקובסקי, מחוז וולוגדה, האימפריה הרוסית - 1 ביולי 1990, קרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היה ראש השירותים החשאיים הסובייטים, ראש מינהל המודיעין הראשי של המטה הכללי בשנים 1958–1963, היו"ר הראשון של הוועדה לביטחון המדינה בשנים 1954–1958, גיבור ברית המועצות.
משנת 1947 עד 1954 שימש כסגן השר לענייני פנים של ברית המועצות, בשנים 1941 עד 1947 היה סגן קומיסר הפנים העממי של ברית המועצות, בשנים 1939 עד 1941 שימש כקומיסר הפנים העממי של אוקראינה הסובייטית, מפברואר ליולי 1939 עמד בראש המינהל הראשי של מיליציית הפועלים והאיכרים של הנ.ק.ו.וד., דהיינו ראש המשטרה הסובייטית.
כרנכ
כַּרְנָכּ הוא אתר ארכאולוגי רחב ידיים, הנמצא ליד חורבות העיר תבאי וליד העיר המודרנית לוקסור במצרים עלית (הדרומית). האתר שוכן על גדתו המזרחית של הנילוס ובו מקדשים, שערים (פילון), עמודים ומבנים נוספים. אתר זה שימש במצרים העתיקה כמקום הסגידה העיקרי לאל אמון, לבת זוגו האלה מוּת ולבנם האל ח'וֹנסוּ, המכונים "השלישייה מתבאי". שמו של האתר ניתן לו על שם הכפר אל-כרנכ הנמצא 2.5 ק"מ צפונית ללוקסור. בשנת 1979 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
איוואן סרוב
היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והיה חבר הסובייט העליון.
כרנכ
סקירה כללית
האתר הוא מוזיאון פתוח ענק, והוא האתר הדתי העתיק הגדול ביותר בעולם. במצרים הוא אחד האתרים המתויירים ביותר, והוא שני רק לפירמידה של גיזה ליד קהיר.
האתר מורכב מארבעה מתחמים, אך רק המתחם הגדול ביותר, הנקרא המתחם של אמון-רע, פתוח לציבור. מתחם זה, המוקדש לאל אמון, מעוצב בדמותו של האל אמון-רע. שלושת המתחמים האחרים הם המתחם של האלה מות, המתחם של האל מונטו (בנם של אמון ומות) ומתחם ההריסות של מקדש המלך אמנחותפ הרביעי. מתחם זה נבנה בתקופה שלפני המהפכה הדתית שיזם, ואשר בעקבותיה שינה את שמו לאחנתון. האתר מכיל מספר מקדשים קטנים נוספים הממוקמים מחוץ לתחומי ארבעת המתחמים שצוינו לעיל. באתר מספר שדרות, הכוללות שורות של פסלי ספינקס, אשר מובילים למתחמי המקדשים של מות ואמון רע, ולאתר הסמוך המכונה כיום "מקדש לוקסור".
איוואן סרוב
ביוגרפיה וקריירה צבאית
סרוב נולד ב-13 באוגוסט 1905, באפימסקוי, כפר במחוז וולוגדה שבאימפריה הרוסית, למשפחה רוסית.
כרנכ
סקירה כללית
המייחד את כרנכ משאר האתרים במצרים הוא משך התקופה הארוכה שהאתר היה בשימוש במצרים העתיקה. המקדשים החלו להיבנות בתקופת הממלכה התיכונה במצרים, המתוארכת לשנים 2000 עד 1750 לפנה"ס לערך, והוא היה בשימוש עד לתקופת מצרים התלמיית, בין 305 עד 30 לפנה"ס. הערכה היא שכשלושים מלכים תרמו ובנו מקדשים ומבנים באתר, ובכך הפכו אותו למגוון, מורכב וגדול. אחד המראות הייחודיים באתר הוא אולם העמודים (היפוסטיל- אולם או חלל גדול אחר, שהגג שלו נתמך בשורות עמודים) אשר נמצא במתחם אמון-רע. שטחו של האולם הוא 5,000 מ"ר, ובו 134 עמודים מסיביים הסדורים ב-16 שורות. גובהם של 122 מעמודים הוא עשרה מטרים, וגובה 12 הנותרים הוא 21 מטר וקוטרם מעל 3 מטר. בראש כל עמוד מוצב ארכיטרב שמשקלו מוערך בכ-70 טון. הנחת החוקרים היא שהארכיטרב הועלה בעזרת מנוף, פעולה הדורשת דיוק רב מאוד באיזונו מעל העמוד. תאוריה אחרת היא שהארכיטרב הועלה בעזרת סוללה שנבנתה מלבני בוץ או אבנים.
איוואן סרוב
בצבא האדום
ב-1923, כשהיה בן 18, הצטרף לצבא האדום זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים הרוסית. בשנת 1926 הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, וסיים את לימודיו בבית הספר לקציני התותחנים בלנינגרד בשנת 1928. באמצע שנות ה-30 למד באקדמיה הצבאית היוקרתית פרונזה. בשנת 1939, סרוב הצטרף לקומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות (נ.ק.ו.ד.).
כרנכ
היסטוריה
ההיסטוריה של כרנכ שלובה בדברי ימיה של תבאי. לעיר לא נודעה חשיבות לפני השושלת ה-11, אשר שלטה במצרים מאמצע המאה ה-22 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-20 לפנה"ס. פרעוני שושלת זו הפכו את תבאי לבירת מצרים, אך תקופת הזוהר של העיר באה לה בתקופת הממלכה החדשה, בימי השושלת ה-18, אשר מלכה במצרים בין השנים 1550–1292 לפנה"ס. המלך תחותמס הראשון הרחיב את המקדש. בתקופת מלוכתם של חתשפסות, תחותמס השלישי ואמנחותפ השלישי זרם לעיר שלל רב ממלחמותיהם של הפרעונים, והם בנו מקדשי ענק וארמונות. בתקופה זו התבצעה בנייה רחבת היקף באזור מתחם האל אמון-רע, ואולם העמודים הגדול החל, ככל הנראה, להיבנות בימי שושלת זאת. עם זאת עיקר הבנייה נעשה בימי השושלת ה-19 (1292–1190 לפנה"ס), בימי מלכותם של סתי הראשון ורעמסס השני. כמעט כל מלך הוסיף דבר מה למקדש. מרנפתח, בנו של רעמסס השני, הנציח את ניצחונו על גויי הים על הקיר בחצר, אשר בה החלה דרך התהלוכה למקדש לוקסור. נָכּתַנבּוֹ הראשון, אשר מלך בתקופת השושלת ה-30 במאה ה-4 לפנה"ס, הוסיף במתחם של אמון-רע את העמוד הראשון ואת הקיר המסיבי הסוגר על האזור.
בשנת 356 קונסטנטינוס, מלכה של הקיסרות הרומית המערבית אשר המיר את דתו לנצרות, ציווה לסגור את כל המקדשים הפגניים ברחבי האימפריה. בתקופה זו העיר הייתה כמעט נטושה. מספר כנסיות נבנו בין ההריסות, וניתן לראות עד היום שאריות ציורים של מלאכים וציורים קופטיים על הקירות.
איוואן סרוב
נ.ק.ו.ד.
סרוב כיהן כקומיסר האוקראיני של ה-נ.ק.ו.ד. בין השנים 1939 עד 1941. במהלך כהונתו כקומיסר האוקראיני של הנ.ק.ו.ד. סרוב סייע בארגון מבצע עדשה בו הסובייטים גירשו את הצ'צ'נים מחבל הקווקז. כמו כן, סרוב היה אחראי גם על תיאום הגירוש מהמדינות הבלטיות ומפולין.
כרנכ
גילוי האתר
בימי הביניים מיקומה של תבאי לא היה ידוע, למרות שגם הרודוטוס וסטראבון ציינו בכתביהם את מיקומה המדויק של העיר במעלה הנילוס. החל מהמאה ה-14 האירופיים עשו שימוש במפה אשר התבססה על עבודתו של פטולמאוס קלאודיוס מהמאה ה-2. מפה זו ציינה את מיקומה המדויק של תבאי. למרות זאת מספר תיירים אירופיים מהמאות ה-15 וה-16, אשר טיילו במצרים התחתונה, ציינו את מיקומה של תבאי ליד ממפיס, כ-20 ק"מ דרומית לקהיר. הקומפלקס של מקדשי כרנכ תואר לראשונה ב-1589 על ידי תייר לא ידוע מוונציה, אשר לא נקב בשמו בדין וחשבון שלו על ביקורו. זה היה האזכור הראשון של האתר מאז התקופה הרומאית. השם כרנכ ניתן לאתר ב-1668 על ידי שני אחים נזירים מיסיונרים אשר טיילו באזור, והם השתמשו בשם זה בדין וחשבון שהם פרסמו.
איוואן סרוב
נ.ק.ו.ד.
בשנת 1940, סרוב היה אחד מהפקידים בדרגים הגבוהים האחראיים על טבח יער קאטין, בו טבחו הסובייטים באנשי צבא ורוח פולנים. כמו כן, מגזין "טיים" האשים אותו באחריות למותם של "מאות אלפי איכרים אוקראינים" בתקופה זו. סרוב היה עמיתו של ניקיטה חרושצ'וב באוקראינה הסובייטית, ראש המדינה המקומי, שבעצמו זכה לכינוי "הקצב של אוקראינה".
כרנכ
גילוי האתר
האתר נחקר ביסודיות בשנת 1845 על ידי משלחת מדעית פרוסית בראשותו של האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס.
מתחם אמון-רע
זהו המתחם הגדול ביותר באתר ושטחו כ-250,000 מ"ר. המתחם מוקדש לאל אמון-רע, האל הראשי בשלישייה אלי תבאי. במתחם מספר פסלים ענקיים, בהם פסל פינדג'ם הראשון שגובהו 10.5 מטר, אשר היה הכוהן הראשי לאל אמון בתבאי בין השנים 1070–1032 לפנה"ס (למעשה היה שליט האזור הדרומי החל מ-1054 לפנה"ס). העמודים במתחם בנויים מאבן חול אשר יובאה מאזור השוכן 180 ק"מ דרומה מהאתר ליד הנילוס. המתחם כולל את אחד האובליסקים הגדולים הידועים, אשר משקלו 328 טון וגובהו 29 מטר, וכן בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת מלבן. ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" שכן בעבר קיר שהכיל רשימת מלכים שכללה 61 שמות. הקיר פורק בשנת 1843 ונשלח לצרפת היום הוא שוכן במוזיאון הלובר. באתר נמצא העתק.
מתחם מונטו
האל מונטו, בנם של אמון-רע והאלה מות, היה אל המלחמה בשלישית האלים של תבאי. המתחם המוקדש לו משתרע על פני שטח של כ-20,000 מ"ר. המתחם שוקם על ידי המלך נָכּתַנבּוֹ הראשון מהשושלת ה-30. המתחם נמצא מצפון למתחם אמון-רע, הוא אינו פתוח לצבור והממצאים בו נמצאים במצב שימור ירוד. אל זה הוחלף במשך הזמן על ידי האל ח'ונסו כבנם של מות ואמון.
מתחם מות
המתחם הממוקם מדרום למתחם אמון-רע מוקדש לאשתו, האלה מות. משמעות השם מות הוא אמא בשפה המצרית העתיקה. שטח המתחם הוא כ-150,000 מ"ר. המתחם כולל מספר מקדשים קטנים וכולל בתוכו בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת סהר. המתחם נהרס ונבזז, ונעשה שימוש משני באבניו למבנים אחרים. בחצר המתחם נמצאו 600 פסלים מאבן שחם שחורה. המתחם נסקר לראשונה בין השנים 1799-1801 על ידי המשלחת הארכאולוגית של נפוליאון בונפרטה. לאחר מכן ביקרו במתחם משלחות סקר רבות, והוא נחפר לראשונה בין השנים 1895–1897.
מקדש המלך אמנחותפ הרביעי
המקדש נבנה על ידי המלך אמנחותפ הרביעי לפני ששינה את דתו ואת שמו לאחנתון. המקדש נבנה ממזרח ומחוץ לשטח מתחם אמון-רע. המקדש כונה "גֵמְפָּתִן", דהיינו, "גלגל השמש נמצא באחוזתו של האל אתון". המבנים נבנו במהירות, מאבנים סטנדרטיות בגודל של 27X27X54 ס"מ. גודלן הקטן אפשר בנייה מהירה ויעילה. הבניה עם אבנים בגודל זה נעשתה רק בתקופת אחנתון. המבנים נהרסו לאחר מותו של אחנתון. גודלו הכולל של המקדש אינו ידוע. המקדש סגור למבקרים.
צפון הקווקז
צפון הקווקז הוא חבל ארץ המשתרע על החלק הצפוני של הקווקז, שנמצא בין אסיה לאירופה. מבחינה פוליטית, כולל רכס הרי הקווקז את המחוזות והרפובליקות הרוסיות של המחוז של צפון הקווקז, וחלקים מגאורגיה.
ברוסיה כולל צפון הקווקז את:
היסטוריה
האימפריה הרוסית פלשה לאזור הקווקז במאה ה-18 כדי להרחיב את גבולותיה ולקבל שליטה על האזור שמחבר בין אסיה לאירופה, וכתוצאה מכך התקיימה מלחמה אכזרית ועקובה מדם בת 100 שנים בינה לבין עמי הקווקז, ושבסופה הצליחו הרוסים להכניע את כל עמי הקווקז וחלק מהעמים הוגלו ממולדתם (הצ'רקסים בארץ ישראל הם חלק מאותם עמים שהוגלו) ומאז האזור כולו בשליטה רוסית.
במהלך השנים קמו הקבוצות האתניות השונות מהאזור לדרישה לאוטונומיה וכך נוצרו הרפובליקות של צפון הקווקז.
ים טסמן
ים טסמן (באנגלית: Tasman Sea) הוא גוף מים המשתרע בין אוסטרליה לניו זילנד, בחלקו הדרום מערבי של האוקיינוס השקט. ים טסמן קרוי על שם מגלה הארצות ההולנדי אבל ינזון טסמן, שהיה האירופאי הראשון שמיפה את אזור טסמניה וניו זילנד. הים גובל בניו זילנד במזרח ובאוסטרליה במערב ומשתרע על פני רצועה ברוחב של כ-2000 ק"מ ביניהן, גבולותיו הצפוניים והדרומיים פחות ברורים אך נהוג להתייחס לטסמניה כגבול הדרומי ולגבול בין ניו סאות' ויילס וקווינסלנד כגבול בינו לבין ים האלמוגים.
עוצבת חצי האש
עוּצבּת חִצֵי האש (חטיבה 551 וקודם לכן חטיבה 409) היא חטיבת צנחנים מובחרת במילואים בצה"ל, הכפופה לעוצבת האש.
הקמת החטיבה
שלד החטיבה היה גדוד 697 . גדוד זה הוקם ב־1968 על ידי רפאל איתן, אז קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי. היחידה שהוקמה נקראה גונדת 697 (ומאוחר יותר: גדוד 697) וחייליה היו חיילי מילואים, בעיקר בוגרי חטיבת הצנחנים וסיירת שקד. חיילי היחידה נשלחו לחווארה לקורס לוחמה נגד טנקים. אמצעי הלחימה של היחידה היו תותחים בקוטר 90 מ"מ מתוצרת בריטניה מימי מלחמת העולם השנייה, שהוסבו בצה"ל לנשק נ"ט מוצנח. לוחמי יחידה 697 נעו על גבי ג'יפים ובאופן רגלי. במלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה חלק מכוח הסיור של אוגדה 143, אוגדת שרון, בפיקוד אמציה חן ("פצי"). במהלך המלחמה קיבלה גונדה 697 טילים נגד טנקים מדגם BGM-71 טאו (שכונו בצה"ל "עורב"). טילים אלה הגיעו מארצות הברית ונכנסו לשימוש במקום תותחי ה־90 מ"מ הלא מדויקים. חיילי גדוד 697 הפעילו את הטילים כנגד החיילים המצרים שהיו מוצבים במגדלי התצפית לאורך תעלת סואץ, שכונו בצה"ל "תנשמות" או "קופים". מפקד האוגדה, אריק שרון, שהגיע לצפות בירי על המצרים נתן לחיילי הגדוד בקבוק שמפניה בעקבות הפגיעות.
החטיבה המיוחדת הוקמה ב־1977 על ידי מתן וילנאי כאחד מלקחי מלחמת יום הכיפורים, ונועדה להוות כוח ייעודי ללחימת נ"ט בעל מגוון יכולות, לרבות אפשרות להפעלה מוסקת.
תג החטיבה עוצב על ידי חנוך כספי, מילואימניק מפלוגה ב' בגדוד 697 בחטיבה.
מלחמת לבנון
במלחמת לבנון פעלה החטיבה תחת פיקודו של עוזי בן יצחק.
הרכב החטיבה במלחמה:
התכנון המקורי היה להצניח את אחד מגדודי החטיבה באזור כביש ביירות-דמשק לצורך מניעת נסיגת מחבלים מביירות, ומניעת הזרמת תגבורות מדמשק, לפרק זמן של כ־48 שעות שבו יחברו אל הגדוד כוחות צה"ל, אך תכנון זה לא יצא אל הפועל לבסוף. במהלך הקרבות ביצע גדוד 697 מארב כנגד חטיבת שריון סורית. הקרבות ארכו כיומיים, ובמהלכם השמיד הגדוד, באמצעות טילי נ"ט, ובסיוע טנקים וכוחות חי"ר, עשרות טנקים, כלי רק"ם ושלושה מסוקי קרב מסוג גאזל. גדוד 7008 הניח מארב לכוחות שריון סוריים. בקרב שהתפתח דקות ספורות לפני כניסתה לתוקף של הפסקת האש השמידו הלוחמים 11 טנקי T-72 ועוד עשרות כלי רק"ם ו־4 מסוקי גאזל.
מלחמת לבנון השנייה
במלחמת לבנון השנייה השתתפה החטיבה בפיקוד אל"ם דני קס לוין, בקרבות שנערכו בתוך לבנון, תחת פיקוד עוצבת האש. החטיבה כללה 3 גדודי נ"ט - גדוד 7008 בפיקוד סא"ל דובב לוינסון, גדוד 699 בפיקוד סא"ל אבי שוהם, וגדוד 697 בפיקוד סא"ל מיכה קרסנטי, כמו כן כללה החטיבה גדוד הנדסה מובחר 8219 בפיקוד סא"ל זוהר חביב ויחידת "סנאי" בפיקודו של סא"ל אבירם אלעד. גדודי הנ"ט של החטיבה לחמו כגדודי חי"ר ותוגברו בצוותים של יחידת "סנאי" (גיל ותצפיות), ללא הציוד הייעודי שלהם, משגרי טילי טאו המורכבים על כלי רכב. במהלך הקרבות נהרגו 10 מחיילי החטיבה, תשעה מהם מירי טילי נ"ט לתוך מבנה בו שהו חיילי פלחה"ן של החטיבה בכפר דבל, תקרית שבה נפצעו 29 חיילים נוספים, והרוג נוסף מגדוד נ"ט 7008 שנפגע מירי בקרב באזור כפר ראשף.
החטיבה בסוף העשור הראשון ובעשור השני של המאה ה־21
במהלך שנות קיומה עברה החטיבה שינויים משמעותיים. בתקופתו של אביב כוכבי כמפקד החטיבה ולאחר מכן כמפקד עוצבת האש, היא אורגנה בצוותים קטנים, כשפלוגה בחטיבה הייתה קטנה בהרבה מפלוגות מקבילות בחטיבות אחרות וכללה כ־50 לוחמים. החטיבה כוללת יחידות נ"ט ויחידות הנדסה, ומאגר הגיוס שלה מתבסס על יוצאי חטיבת הצנחנים (גדס"ר הצנחנים) הסדירה, ויוצאי יחידות מובחרות נוספות כגון יחידת מגלן. בראשית שנת 2013 הוקם בחטיבה גדוד סיור (גדס"ר), הגדוד כולל פלוגת סיור, פלוגת חבלה, פלוגת נ"ט (במקור יחידת "סנאי"), פלוגה מסייעת ופלוגת תצפיות חטיבתית. בנוסף בשנת 2013 הוקם גדוד הנדסה מובחר במילואים, המשמש את האוגדה ומוצב תחת פיקוד החטיבה (גדחה״ן 8219, "פלסי האש"). החטיבה היא אחת מארבע חטיבות צנחנים במילואים בצה"ל.
לאחר הקמת חטיבת עוז הוחלט כי גדודי המילואים של יחידות מגלן ודובדבן שהיו כפופים עד לאותה העת לעוצבת חצי האש יועברו לחטיבת עוז, ואילו כוחות מילואים מיחידות רימון ואגוז יעברו לשרת תחת עוצבת חצי האש.
יחידת הניוד
ב־1988 הוקמה במסגרת החטיבה יחידת הניוד, יחידה המתמחה בנהיגה מבצעית. תפקידי היחידה הם, ניוד מהיר של לוחמים באזורי לחימה תחת אש. בשנת 1996 היחידה עברה רפורמה ביוזמת מפקד החטיבה, טל רוסו שמינה למפקד היחידה את סרן רותם שני, סייר לוחם מוערך במעגל היחידות המובחרות בצה"ל. שני יוצא סיירת גבעתי, מקים יחידת סיור 252, וקצין סדרות וניוד ביחידת מגלן לשעבר, היה שותף מרכזי להפוך את היחידה למובילה בניוד ונהיגה מבצעית בצה"ל. היחידה זכתה בצל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז, יצחק איתן, בשנת 2002 על פעולתה במבצע חומת מגן. במלחמת לבנון השנייה היחידה סייעה בפינוי פצועים והרוגים משטחי הלחימה, הובלת לוחמים וגורמי מודיעין ופתיחת צירי לוגיסטיקה, על-כך זכתה בצל"ש הרמטכ"ל. כמו-כן, היחידה לקחה חלק גם במבצע עופרת יצוקה ובמבצע צוק איתן.
לדה (ירח)
לדה הידוע גם כ־יופיטר XIII הוא ירח של צדק. לדה שייך לקבוצת ההימליה, שבעה ירחים הנמצאים במסלול זהה.
לדה התגלה על ידי צ'ארלס ט' קאוול, במצפה הכוכבים פאלומר, ב־14 בספטמבר 1974. קאוול הכריז על תגליתו לאחר שצילם את הירח במשך שלושה לילות. הירח נקרא על שם מלכת ספרטה אשר הייתה אמם של קסטור, פולוקס, קליטמנסטרה והלנה מטרויה (זאוס, שהופיע בצורת ברבור, היה האב).
אין לבלבל בינו לבין האסטרואיד 38 Leda.
עמדה (פסיכולוגיה)
עמדה היא סכמה מגובשת הבאה לידי ביטוי כנטייה קבועה יחסית של האדם להגיב בדרך מסוימת ועקיבה את התייחסותו לאחרים, לסמלים, לאירועים ולתופעות. למושג "עמדה" שלושה מרכיבים:
מרכיב קוגניטיבי המכיל אמונות שיש לאדם ביחס לאובייקט כגון טוב או רע.
מרכיב רגשי אשר מתייחס לרגשות הקשורים לאובייקט.
מרכיב התנהגותי אשר מתייחס להתנהגות המתקשרת לעמדה ונובעת ממנה. ככל שהפרט בעל עמדה חיובית כלפי אובייקט נתון, הוא ייטה לתמוך בו ולעזור לו. ככל שעמדתו של הפרט שלילית, הוא יטה לפגוע, להעניש, או להרוס את האובייקט.
במקרים רבים עמדות נרכשות באמצעות למידה חברתית כמו התניה קלאסית, התניה אופרנטית או למידה מתוך צפייה.
רכיבים
בפסיכולוגיה, מושג העמדה זכה למאות רבות של הגדרות לאורך השנים, מאז החלה הפסיכולוגיה לעסוק בו בשנות ה-20 של המאה ה-20. בין החשובות שבהן ניתן למנות את זו הרואה את העמדה כצירוף של שלושה רכיבים: רכיב הכרתי או קוגניטיבי, רכיב רגשי ורכיב התנהגותי. הרכיב הקוגניטיבי מתייחס לתפיסותיו, מחשבותיו, ידיעותיו ואמונותיו של האדם ביחס לאובייקט שיכול להיות אדם, רעיון, נושא או ארגון. הגישה התלת-רכיבית טוענת כי ישנו קשר בין הרכיבים השונים. בין התומכים הבולטים בגישה זאת ניתן לציין את גורדון אולפורט. גישה נוספת לעמדה מתייחסת לשני רכיבים בלבד: קוגניטיבי ורגשי. על פי גישה זו, ייתכנו עמדות הקשורות להתנהגות וייתכנו גם עמדות שאינן קשורות אליה. גישה שלישית מזהה בעמדה ממד אחד: "רגש", או "הערכה". גישה זו רואה את העמדה כעוצמת ההערכה החיובית או השלילית שיש לאדם ביחס לאובייקט.
תפקוד והשפעה
לעמדה מיוחסים תפקידי הסתגלות חשובים: ארגון ידע, הגנת האגו, ביטוי ערכים חשובים ומילוי צרכים. צורך חברתי הניזון מקיומן של עמדות משותפות לקבוצה של אנשים הוא הזדהות עם הנמנים עם הקבוצה, הזדהות שמעניקה תגמולים רבים, ביניהם תחושת השתייכות, הערכה מצד חברי הקבוצה והרגשת כוח. בעבור הקבוצה עמדות דומות מסייעות ליצירת זהות קבוצתית.
פן בעייתי הקשור לתפקיד זה, בא לידי כך שאנשים שנמנים עם המעמדות החברתיים הנמוכים, נוטים פעמים רבות לאמץ עמדות שליליות ביחס לבני אדם מקבוצות נחשלות; בכך הם מחזקים בצורה מסוימת את דימויים העצמי, כיוון שהם יכולים לתפוס עצמם כקבוצה שאינה נמצאת בתחתית הסולם.
תפקיד נוסף המיוחס לרכישת עמדה הוא סיוע בקבלת החלטות.
הקשר בין עמדה להתנהגות
מרטין פישביין ואייזק אייזן טענו, כי עמדה יכולה לשמש בסיס טוב לניבוי התנהגות, כאשר המדידה מתבצעת בפרק זמן קרוב להתנהגות, וכאשר העמדה תואמת את אופי ההתנהגות. הם קבעו את שלושת העקרונות הבאים לניסוח טענתם:
דגש שונה מציגים ראסל פאזיו ומארק זאנה. לטענתם, עמדה משמשת נבאי טוב יותר להתנהגות כאשר העמדה מתגבשת בעקבות מגע ישיר עם אובייקט העמדה. ההתנסות המוחשית תורמת לצבירת ידע רב ובלתי אמצעי אודות האובייקט, מה שמקל על האדם לשלוף את העמדה מזיכרונו.
על פי תאוריית ההתנהגות המתוכננת שהציע אייזן, ההתנהגות בפועל מושפעת בעיקר מהכוונה של האדם לבצע אותה. ככל שלאדם ישנה שליטה רבה יותר על התנהגותו, יתחזק הקשר בין הכוונה להתנהגות. התאוריה נמצאה בעלת תוקף גבוה ומיושמת, בין היתר, בתחומי הפרסום, יחסי ציבור ותכנון שירותי בריאות.
שכנוע ושינוי עמדות
ככלל, ישנם שלושה תהליכים באמצעותם אנשים מאמצים עמדות או משנים אותן: התרצות, הזדהות והפנמה:
סוכן ההשפעה
הפסיכולוג קרל הובלנד ערך מחקר לבדיקת השפעת אמינותו של סוכן ההשפעה; הובלנד הראה, שכאשר מוצגת עמדה על ידי סוכן משכנע, אולם כזה שאינו נתפש כמומחה לעניין, ההשפעה המיידית שלה על שינוי עמדתו של המאזין היא שולית. עם זאת, לאחר מספר שבועות, אמינותו של המקור מטשטשת והשפעתו מתחזקת.
הגוון הרגשי
במחקרים שונים עלו ממצאים סותרים באשר להשפעתו של מסר מאיים; לוונטל מצא, כי ככל שגדל האיום שבמסר על סכנות הטטנוס, כך גדלה השפעתו על כוונות הנבדקים להתחסן נגד המחלה והתנהגותם בפועל בתחום. ממצאים דומים עלו גם ממחקריהם של מולר וג'ונסון ושל וילסון ועמיתיו.
לעומת זאת, אירווינג ג'אניס ופשבך מצאו, כי ככל שהאיום בנוגע לסיכון שבאי שמירה על היגיינת הפה והשיניים הוצג כחריף יותר, כך פחתה יעילותו.
כיום מקובלת ההנחה, שישנו סף של איום שמעבר לו הנמען חש חסר אונים ומופעלים אצלו מנגנוני הגנה שונים שיביאו אותו להתעלם מהמסר. בנוסף, על מנת להגביר את האפקטיביות של המסר נראה כי יש ללוותו בהמלצות ברורות ביחס לפעולה שיש לנקוט על מנת להתגונן מהסכנה.
אייזן מצאה, כי השפעת המסר גוברת כאשר הוא מעורר תחושות נעימות. לכך ניתן לקשר פרסומות שעושות שימוש במוזיקה נעימה או בצילומי נוף השובים את העין.
טיעוני המסר
ביחס לשאלה, האם עדיף להציג לנמען מסר חד צדדי ובו אך ורק טיעונים המחזקים את הטענה המובעת, או שמא ישנה עדיפות להצגת מסר דו צדדי המעלה נימוקי נגד ומתעמת איתם, גילו הובלנד ועמיתיו כי בקרב נבדקים שעמדתם הראשונית הייתה מנוגדת לפרסומת שהוצגה בפניהם, וכן בקרב נבדקים משכילים, מסר דו צדדי התגלה כמשפיע יותר ממסר חד צדדי; לעומת זאת, בקרב נבדקים שנטו מראש להסכים עם המסר, כמו גם בקרב המשכילים פחות, המסר החד צדדי השפיע יותר.
הסבר נוסף לממצא המצביע על השפעתו החזקה יותר של מסר דו צדדי סיפקה תאוריית החיסון ההכרתי של מקגווייר; לפי הסבר זה, המסר הדו צדדי ובעיקר טיעוני הנגד שבו משמש מעין וירוס מוחלש המייצר נוגדנים שמחזקים את עמידותה של המערכת ההכרתית.
הערכה עצמית
במטא-אנליזה שערכו ווד ורודס נמצא, שבעלי הערכה עצמית גבוהה ובעלי הערכה עצמית נמוכה, קשים יותר לשכנוע מבעלי הערכה עצמית בינונית.
עמדת מקבל המסר
במחקרים שערכו מוזאפר שריף ועמיתיו נמצא שלאדם יש טווח עמדות שהוא מוכן לקבל, טווח קבלה, ולעומתו טווח עמדות שהוא מתנגד להן - טווח דחייה. התאוריה של שריף והובלנד גורסת שניתן לשנות עמדות רק בטווח הקבלה: ככל שהדעות שמציג הסוכן קיצוניות יותר בתוך טווח הקבלה צפוי שינוי גדול יותר בעמדת האדם. לעומת זאת, עמדות הנמצאות בטווח הדחייה עלולות להביא אותו לאמץ עמדה קיצונית אף יותר מעמדתו המקורית, בכיוון ההפוך לכוונת הסוכן.
במחקר שערכו הובלנד ועמיתיו התבקשו הנחקרים לסווג תשעה משפטים בנושא הצורך להטיל הגבלות חמורות על שיווק משקאות חריפים ומכירתם. לאחר מכן הוצגו לשלוש קבוצות של נחקרים משפטים משלוש קטגוריות: משפטים שהיו מוכנים לקבל, משפטים שהם מתנגדים להם, ומשפטי ביניים. הם גם התבקשו לומר איזה מבין המשפטים מייצג את עמדתם. לאחר הצגת המסר התבקשו הנחקרים להעריך שוב את אותם המשפטים ולציין באיזו מידה היה המסר הוגן ואובייקטיבי לדעתם. למחקר זה היו מספר תוצאות בעלות עניין:
המסקנה הייתה שכאשר הנושא חשוב ומהותי לאדם, דעות קיצוניות הרחוקות מעמדתו אינן משפיעות עליו, כי הן נמצאות בטווח הדחייה שלו. לעומת זאת, כאשר עמדתו בנושא אינה נחרצת, טווח הקבלה שלו רחב יחסית והוא מוכן לקבל את דעתו של סוכן אמין ולהיות מושפע ממנו ככל שעמדת הסוכן יותר קיצונית.
גישת התגובה הקוגניטיבית
תאוריה זו עוסקת בשאלה: "מדוע אנשים משנים את עמדותיהם". הגישה מוסיפה על קודמותיה את חקר התגובות הקוגניטיביות שהמסר מעורר ומשמעותן לתהליך השכנוע. היא מתמקדת במשתנים המעכבים או מעוררים תגובות בעד ונגד ובמשמעותן לתהליכי שינוי עמדה ושכנוע. לפי גישה זו, המסר משכנע מכוח המחשבות שהוא מעורר במי שמקבל אותו. תגובות קוגניטיביות אלו הן תוצאה של עיבוד מידע באמצעות חשיבה, זכירה שיפוט תפיסתי ועוד. למעשה, מדובר בתהליך של שכנוע עצמי המתחולל במוחו של מקבל המסר בעת חשיפתו לאמצעי התקשורת. כאשר התגובות הקוגניטיביות תומכות במסר, הן מובילות לשינוי עמדה בכיוון שהמסר מוביל אליו. לעומת זאת, כאשר התגובות מנוגדות למסר, הן עלולות לגרור הקצנה בכיוון ההפוך.
הכנה קוגניטיבית
על פי גישה זו, קשה יותר לשכנע אדם שניתנו לו המשאבים להתכונן לקבלת המסר שיוצג בפניו. כשאומרים לאדם מראש שהוא עומד לשמוע מסר המנוגד לעמדותיו, יש לו זמן לשלוף מהזיכרון עובדות ונתונים הסותרים את העמדה המובעת במסר ולהעלות יותר טיעוני נגד משהיה מעלה אלמלא ניתנה לו התראה מוקדמת. לכן אדם כזה עמיד יותר בפני ניסיון השכנוע ממי שלא הוזהר מראש. עמידות זו קיימת בעיקר כאשר הנושא הנדון חשוב בעיניו.
סיבה נוספת המסבירה את הקושי לשכנע אדם שנודע לו מראש על ניסיון שכנוע המנוגד לעמדתו, טמונה במניע להגן על החירות האישית (היכולת לחשוב ולהתנהג מתוך בחירה חופשית). כאשר אדם חש שמישהו מנסה להגביל את חירותו באמצעות לחץ לחשוב ולפעול לפי תכתיב ולא לפי ראות עיניו, הוא מגיב בתגובה רגשית שלילית.
המודל הדו-מסלולי
ריצ'רד א. פטי וג'ון קסיופו הבחינו בין שני מסלולי שכנוע בתהליך שינוי העמדה הנבדלים באופן עיבוד המידע ובתהליכי ההשפעה הקשורים בהם:
משפחה טובה
משפחה טובה היא סדרת דרמה ישראלית ששודרה בערוץ הראשון בסוף 2014 - תחילת 2015. הסדרה נוצרה על ידי איתן פוקס (וזאת היצירה הראשונה שלו שלא בוימה על ידיו) ואיתי סגל בעקבות אירועי חייהם ובוימה על ידי אלון זינגמן.
עלילה
סדרת דרמה ישראלית המציגה את משפחת באומן משכונת המושבה הגרמנית בירושלים. בפרק הראשון ההורים נח ונעמי באומן מודיעים לארבעת ילדיהם, צעירים בגילאי 20–30 אשר עברו לגור בעיר הגדולה תל אביב, על שהחליטו להתגרש אחרי 30 שנות נישואים. הפרידה נעשית ביוזמת אב המשפחה- נח, ואילו אשתו נעמי מתקשה להתמודד עם העניין. הסדרה מלווה את בני המשפחה בחיי היומיום, כשכל אחד מבני המשפחה חווה בצד המשבר המשפחתי גם משבר אישי המשנה את מסלול חייו. בכל סוף שבוע, נוסעים הילדים לירושלים לארוחת שבת. הסדרה מורכבת מאוסף סצנות ומצבים שונים בנושאי אהבה, זוגיות, כסף, לימודים, התבגרות, ילדים ועוד.
את פרקי הסדרה מלווים ציורי הבת, שירלי, שמציגה את עצמה בהם בתור עכברה. כל פרק בסדרה מסתיים בחלק של נובלה גרפית שמספר בציורים סיפור מחיי המשפחה. את ציורי הסדרה יצרה אפריל פטר.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
Rosoideae
Rosoideae היא תת-משפחה גדולה בתוך משפחת הורדיים. היא כוללת מספר רב של שיחים ועשבים, רובם רב-שנתיים. תת-המשפחה כוללת למעלה מ-40 סוגים.
בין הסוגים הנפוצים נכללים הוורד, תות השדה והפטל. לאור ממצאי מחקר גנטי מספר סוגים הועברו לתת-משפחות אחרות, והמחקר עדיין נמשך.
חוילה
במקרא, חֲוִילָה הוא שמם של שניים מצאצאיו של נח. האחד הוא נכדו של חם מבניו של כוש, והשני הוא צאצאו של שם (חוילה בן יקטן בן ארפכשד). על שמם של שני צאצאי נח אלה נקראת "ארץ החוילה".