cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיודה
אופן הפעולה של דיודות
בנוסף, קיימת תופעה הנקראת פריצה. באמצעות הפעלת מתח אחורי חזק מספיק, ניתן לפרוץ דיודה ולגרום לה להזרים זרם בכיוון ההפוך. ישנם כמה גורמים לפריצת דיודה, וכמה דיודות (כמו דיודת זנר, ראו בהמשך) מתוכננות בהתאם לגורמים אלו. באופיין המופיע באיור לא ניתן לראות פריצה.
משוואת האופיין היא:
יישומים
תכונות הדיודה מאפשרות שימושים מגוונים, כגון:
סוגי דיודות
בנוסף לדיודת PN שתוארה לעיל, ישנם עוד סוגים רבים של דיודות:
גביעונית
גביעונית הוא סוג צמחים ממשפחת השושניים.
בסוג גביעונית מצויים כ־100 מינים של צמחים עשבוניים בעלי בצל הנפוצים בכדור הארץ בחלקים שמצפון לקו המשווה. לפרחים צורה המזכירה גביע (ומכאן שם הסוג), והם דו־זוויגיים ומורכבים מ־6 עלי־עטיף, 6 אבקנים, עלי אחד ו־3 עלי־שחלה. עלי הגביעונית ערוכים לאורך הגבעול. פרי הגביעונית הוא הלקט.
שני מיני הגביעונית גדלים בר בארץ, והם גביעונית הלבנון וגביעונית עבת עלים, מינים שהתחבבו כצמח נוי. כל מיני הגביעונית הגדלים בר בישראל מוגנים על פי חוק.
הגנום של הגביעונית הוא אחד מהגנומים הגדולים ביותר. לזן Fritillaria assyriaca ישנו הגנום הגדול ביותר הידוע מבין הגביעוניות, והוא מכיל כ־130,000,000,000 זוגות בסיסים.
סיף (מיתולוגיה)
סיף (בנורדית עתיקה: Sif) היא אלה מן המיתולוגיה הנורדית הקשורה לאדמה. סיף מופיעה באדה הפואטית, שנאספה במאה ה-13 ממקורות מסורתיים קודמים, ובאדה הפרוזאית אשר נכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון. באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית, סיף היא אשתו של אל הרעם ת'ור והיא ידועה בשערה הזהוב. באדה הפרוזאית, היא נקראת "אמה של ת'רוד" ו"אמה של אולר". האדה הפרוזאית מספרת כי פעם לוקי גזז את כל שיערה של סיף, וכי ת'ור איים כי ישבור כל עצם בגופו של לוקי כתגמול. לוקי מבטיח כי יחזיר לסיף את שיערה; הוא פונה אל הגמדים אומני המתכות ומתמרן אותם שיכינו עבור האלים מספר מתנות, ביניהן שיער זהב מופלא. שני צוותי הגמדים מכינים שש מתנות עבור אלי אסגרד; סיף לוקחת את שיער הזהב המופלא, ת'ור מקבל את הפטיש מיולניר, אודין מקבל את החנית גונגניר, ועוד. החוקר יעקוב גרים הציע כי שיערה של סיף עשוי לייצג שדות של חיטה זהובה, וכי ייתכן והיא קשורה עם פוריות, משפחה ונישואין.
האדה הפואטית
ב"שירת הרברד", אודין, באחת מתחפושותיו, פוגש את ת'ור במפרץ. השניים מתחרים בהטחת עלבונות. בין העלבונות הרבים, אודין טוען שיש לסיף מאהב בבית (בית 48). בתגובה, ת'ור אומר שאודין מדבר בחוסר אכפתיות על דבר שנתפס בעינייו כנורא מכל.
בבתים 53–54 של הפואמה "מְדָנֵי לוקי", לוקי מטיח עלבונות באלים האחרים. סיף מוזגת לו תמד בגביע קריסטל וטוענת כי אינו יכול להעליב אותה או לפגוע בה. בתגובה, לוקי טוען שהוא וסיף נאהבים:
האדה הפרוזאית
באדה הפרוזאית, סיף מוזכרת בפרק 31 של "התרמית על גילפי" וב"שפת השירה" כאורחת במשתה של אגיר.
שמאל הירדן
שמאל הירדן הוא שיר מאת זאב ז'בוטינסקי, מהנודעים ביותר בשירי בית"ר. כל זוג מארבעת בתיו מסתיים בשורה – שורה שהיא המסר העיקרי של שיר פוליטי זה.
השיר חובר על ידי ז'בוטינסקי בשנת תרפ"ט, בעת ששהה בפריז. על פי פרופ' דן מירון הוא אחד מ"שמונת ההמנונים ושירי הזמר הציונים הפוליטיים, שהם חלקה האחר של תרומת ז'בוטינסקי לשירה העברית".
יצירת השיר
גרסתו הראשונה של השיר נשלחה על ידי ז'בוטינסקי לאגודת הסטודנטים "ירדניה" בקובנה ב-18 בנובמבר 1929, והוא פורסם בדו-שבועון "נתיבות", שיצא לאור בקובנה, בגיליונו מיום ה' באדר תר"ץ. אל השיר נלוותה ההערה הבאה:
במכתב זה היה הבית הראשון בנוסח הבא:
בנוסח זה פורסם השיר גם בעיתון "דואר היום", שעורכו הראשי באותה עת היה ז'בוטינסקי עצמו, ב-11 באפריל 1930 (י"ג בניסן תר"ץ).
בגרסה שונה מעט, המוצגת משמאל, פורסם השיר בקובץ שירי ז'בוטינסקי שהוציא לאור בנו, ערי ז'בוטינסקי, בשנת תש"ז 1947. בהערות לשיר מובאת הגרסה המקורית, ומצוין: "אך ב. לובוצקי מעיד, כי זאב ז'בוטינסקי שינה אחרי-כן את הבית לפי הנוסח הניתן בספר זה".
עמדתו הלשונית של ז'בוטינסקי הייתה שבכתיב מנוקד אין צורך לציין שווא נח, ועמדה זו ניכרת גם בניקודו של שיר זה.
הלחן המקורי והפופולרי לשיר נכתב על ידי צבי גירש ליבשין. לחן נוסף נכתב בשנת 1932 על ידי המלחין מרדכי זעירא.
תכנים ורקע היסטורי
השיר נכתב כשבע שנים לאחר ההחלטה של ממשלת בריטניה לפצל את שטח המנדט הבריטי לשניים, ולהקים באחד החלקים, עבר הירדן המזרחי, את האמירות ההאשמית של עבר הירדן. קודם לקבלת ההחלטה העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן. לאחר מעשה קיבלה ההסתדרות הציונית את הגבולות שהתוו הבריטים לארץ ישראל, ואת הוצאת עבר הירדן מתחום המנדט הבריטי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן. התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, המשיכו לראות את עבר הירדן כחלק מארץ ישראל וכמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת. סמל האצ"ל כלל תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי, בשני צדי הירדן.
השיר "שמאל הירדן" משקף את האידאולוגיה של מדינת היהודים השואפת להשתרע גם בעבר הירדן המזרחי. בבית הראשון של השיר מדמה ז'בוטינסקי את נהר הירדן לחוט השדרה. גם הבית השני מדגיש שהירדן נמצא באמצע הארץ. הבית השלישי מכיל מסר אידאולוגי נוסף, לפיו בארץ ישראל השלמה יחיו בשלום ובכבוד כל תושביה:
הבית הרביעי והאחרון מסתיים בשבועה, ששורשיה בפסוק מ: "אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני":
המסר העיקרי של השיר "שמאל הירדן" מופיע גם בשיר "עלי בריקדות" מאת מיכאל אשבל, אף הוא מהנודעים שבשירי תנועת הנוער בית"ר, שבו נאמר: "את המדינה לכונן, על שתי גדות הירדן".
פז (סוכריות)
פז (בגרמנית: PEZ, הגייה גרמנית: פץ) הוא מותג של התקן סוכריות מכני (פז דיספנסר) או בובת פז ולסוכריות המותאמות לו (סוכריות פז). השם PEZ נגזר מהמילה הגרמנית PfeffErminZ – פְפפרמינץ (מנטה), שהיה הטעם הראשון של הסוכריות שיוצר. ראשיתו של הפז באוסטריה ב-1927 כאשר אדוארד הס השלישי החל בניסיונות לשימוש בשמן מנטה בייצור ממתקים. במהלך ניסיונותיו הוא המציא סוכריית מנטול פחוסה ודחוסה שזכתה לשם "PEZ".
התקן הסוכריות
ההתקן המיוחד לסוכריות הפז הומצא במפעלו של הס על ידי אוסקר אוקסה (Oscar Uxa). בתחילה יועד הפז לקהל היעד הבוגר, בעיקר למעשנים כתחליף לעישון. ניתן היה לשאתו בכיס הבגד ולשלוף סוכרייה בודדת בכל פעם שיצר העישון גבר. מלחמת העולם השנייה פגמה ביכולת הייצור של המפעל, אולם בראשית שנות החמישים ניסה הס את מזלו בשיווק הפז בארצות הברית. לצורך כך הותאמו טעמי הסוכריות לטעמם של ילדים וההתקנים יוצרו בתוספת של דמויות דוגמת: סנטה קלאוס, מיקי מאוס ואסטרונאוט, בדומה לאפיונם הנוכחי כבובות פז. כאשר הפז קיבל דמות וטעמים לילדים נשכחה העילה האמיתית לייצורו (תחליף לעישון) והוא הפך ללהיט בקרב ילדים ומבוגרים.
כיום סוכריות הפז וההתקנים הנלווים להם נפוצים ברחבי העולם ואף מיובאים לישראל ונמכרים בקיוסקים, במכולות ובסופרמרקטים.
בשנת 2007 צוינו שמונים שנים לראשיתו של הפז. לרגל האירוע מפעל הפז הקים אתר אינטרנט מיוחד והוציא מחדש סדרות של פז שיוצרו בעבר. במהלך חמישים השנים האחרונות יוצרו אלפי דמויות פז שונות שיוצאות על-פי רוב בסדרות של דמויות מסרטי דיסני, האחים וורנר, מלחמת הכוכבים, גיבורי-על.
חברת פז מתייחסת לא רק לדמויות מתרבות הקומיקס והאנימציה, אלא גם לאירועים היסטוריים וחברתיים. לדוגמה, הוצאת סדרת פזים שנועדה להנציח את פועלם של כוחות ההצלה - משטרה, כבאות, רפואה וצבא, גברים ונשים שהצילו אנשים מתוך הריסות ההתקפה על מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר, ואף חלקם שילמו במהלך פעולות ההצלה בחייהם.
חברת פז יצאה גם בסדרות פז המנציחות אישים דוגמת אלביס פרסלי לציון שלושים שנה למותו. הפזים יצאו בקופסה מהודרת המכילה גם תקליטור עם שלושה משיריו של פרסלי בשלוש תקופות של הקריירה שלו; שלוש בובות פז המייצגות כל אחת תקופה בחייו.
המחיר הממוצע של מתקן פז/בובת פז הוא כשלושה דולר והוא מיוצר לעיתים במספר מוגבל של פריטים. ריבוי הדמויות וההשקעה בעיצובם הפך את בובות הפז לפריט אספנים מבוקש על ידי מאות אלפי אספנים ברחבי העולם. חלקם מוכנים לשלם מאות ואף אלפי דולרים למתקן בודד למען השלמת סדרה. בישראל מצויים מספר עשרות של אספני פז. בשנת 2006 התקיים מפגש אספנים ארצי ראשון בקיבוץ שדות ים.
בובת "פז"
ההתקן (פז דיספנסר) הוא התקן מכני, עשוי פלסטיק אשר יכול להכיל בתוכו סוכריות מותאמות להתקן. ישנם התקנים בגדלים שונים, ממיני פז (שמיוצר ביפן) ועד פז ענק בגודל של 12 אינץ' (כ-30 ס"מ). מידותיו של התקן הפז הסטנדרטי כ-10 ס"מ והוא התקן הפז הרווח בעולם וגם זה המיובא לישראל.
ההתקן בראשית ימיו לא הכיל דמות והיה בגודל ובצורה המזכירה מצית. את החידוש המשמעותי הראשון למתקן העניק הממציא האוסטרי אוסקר אוקסה. החידוש היה בכך שניתן היה לשלוף מן המתקן סוכרייה בודדת אחת בכל פעם. כיום כאשר על-גבי מדפי הממתקים מגוון עצום של מתקני סוכריות בצורות ובגדלים שונים נראה מתקן "הפז" עניין של מה בכך, אולם בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה במתקן מן החדשנות והמודרניות.
טעמים
לאורך השנים פז יצאו בשלל טעמים הכוללים:
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס הייתה טיסה שהמריאה מנמל התעופה טוקיו האנדה והייתה אמורה לנחות בנמל התעופה הבינלאומי של קנסאי. המטוס מדגם בואינג 747-SR46 שטס במסלול זה התרסק על צלע ההר טאקאמהגארה, כמאה קילומטרים מטוקיו, ביום שני, 12 באוגוסט 1985. כל 15 אנשי הצוות ו-505 מבין 509 הנוסעים נהרגו. אירוע זה הוא האסון הקטלני ביותר של מטוס בודד, והשני בקטלניותו בהיסטורית התאונות האוויריות לאחר אסון המטוסים בטנריפה.
רצף האירועים
הטיסה המריאה ממסלול ההמראה C-15-L של נמל התעופה הבינלאומי של טוקיו בשעה 6:12 בערב, באיחור של 12 דקות. 12 דקות לאחר ההמראה, כאשר הגיע המטוס לגובה שיוט, כשל שסתום הלחץ האחורי. ירידת הלחץ המיידית קרעה את המייצב האנכי מהמטוס ושיתקה את כל ארבע המערכות ההידראוליות של המטוס. תמונה שצולמה זמן מה לאחר מכן מהקרקע הראתה שמייצב הטיסה האנכי היה חסר. הטייסים, קפטן מאסאמי טאקאהאמה, טייס המשנה יוטקה סאסאקי ומהנדס הטיסה הירושי פוקודה, כיוונו את הטרנספונדר שלהם לשדר אותות מצוקה למרכז הבקרה של טוקיו, שהורה להם להוריד את גובה הטיסה וסיפק להם וקטורי כיוון לנחיתת חירום. בעיות שליטה מתמשכות במטוס גרמו להם לבקש הנחיות כיוון בחזרה לנמל טוקיו, לאחר מכן ליוקוטה (בסיס של חיל האוויר האמריקאי), ואז שוב הנחיות כיצד לחזור לטוקיו, כאשר המטוס החל להסתובב ללא שליטה.
עם אובדן כל מערכות השליטה, החל המטוס לנוע מעלה ומטה לסירוגין, בדומה לתאונות אחרות שבהן מערכות השליטה במטוס ניזוקות. לאחר שהמטוס צלל לגובה של 4,100 מטר, הטייסים דיווחו למגדל הפיקוח שהמטוס יצא מכלל שליטה. המטוס עבר מעל חצי האי איזו, המשיך לכיוון האוקיינוס השקט, ואז פנה בחזרה לכיוון החוף וצלל מתחת לגובה של 2,100 מטר, לפני שהטייסים הצליחו לגרום לו לנסוק. המטוס הגיע לגובה של 4,000 מטר לפני שהוא נכנס לצלילה חדה לעבר ההרים ונעלם מהמכ"ם בשעה 6:56 בערב ובגובה של 2,100 מטר. במהלך הצלילות והנסיקות הבלתי נשלטות שקדמו להתרסקות, הטייסים הצליחו לשלוט מעט במטוס על ידי דחף המנועים. ברגעים האחרונים של הטיסה, המטוס התרסק על גבי הר, התהפך על גבו והתפרק.
מהרגע שבו כשל שסתום הלחץ ועד להתרסקות עברו 32 דקות, בזמן זה הספיקו חלק מהנוסעים לכתוב מכתבי פרידה ליקיריהם.
מבצעי החילוץ
היה בלבול מסוים בנוגע לשאלה מי היה צריך לעזור בחילוץ. מסוק של חיל האוויר האמריקאי היה הראשון שהגיע לאתר ההתרסקות, כ-20 דקות לאחריה. הצוות שלח תשדורת לבסיס חיל האוויר יוקוטה בו נאמר להם להרכיב צוותי חילוץ, וכן הם הציעו לעזור בהנחיית הכוחות היפניים לאתר באופן מיידי. נציגי הממשלה היפנית הורו לצוות האמריקאי לחזור לבסיס חיל האוויר יוקטה, מפני שחיל האוויר היפני עמד לבצע את החילוץ בעצמו.
מסוק של חיל האוויר היפני הבחין בשרידי המטוס במהלך הלילה, אך תנאי הראות הלקויים ופני השטח הקשים מנעו ממנו לנחות באתר. טייס המסוק דיווח שלא היה סימן לניצולים. כתוצאה מכך, אנשי צוות חיל האוויר היפני לא הזדרזו להגיע לאתר ההתרסקות, ובמקום זאת חיכו למעבר הלילה בכפר המרוחק 63 ק"מ משם. צוות רפואי מצא מספר של גופות שהחבלות עליהן העידו על כך שהם שרדו את ההתרסקות, אבל מתו מההלם ומהקור העז בעודם מחכים לחילוץ. רופא אחד אמר: "אם הידיעה על האסון הייתה מגיעה 10 שעות קודם לכן, יכולנו למצוא עוד ניצולים".
יומי אוצ'יאי, הדיילת שניצלה, סיפרה ממיטתה בבית החולים שהיא ראתה אורות בהירים ושמעה קולות של להבי מסוק, זמן קצר לאחר שהתעוררה בהריסות המטוס. היא הוסיפה וסיפרה שבאותו הזמן היא שמעה צרחות ואנחות כאב של ניצולים אחרים, אלו נחלשו בהדרגה במהלך הלילה.
גורמי התאונה
הגורמים הרשמיים לתאונה זו בהתאם לדו"ח שפורסם על ידי ועדה יפנית שחקרה אותה הן כלהלן:
תוצאות
מבלי להודות באחריות לתאונה, ג'פאן איירליינס שילמה 780 מיליון ין לקרובי המשפחה של הקורבנות כ"תשלומי ניחומים". נשיא החברה, יאסומוטו טאקאגי התפטר, בעוד שמנהל התחזוקה שעבד עבור החברה בנמל טוקיו התאבד כדי "להתנצל" על האסון. מהנדס התחזוקה שהכריז על המטוס כעל כשיר לטיסה בטרם התאונה, שם קץ לחייו אף הוא.
יחסי אתיופיה–סין
יחסי אתיופיה–סין הם יחסי החוץ בין אתיופיה וסין אשר כוננו ב-1970. אתיופיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג סין מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה. עד 2016–2018, ההשקעות הישירות הסיניות (FDI) באתיופיה הגיעו ל-4 מיליארד דולר והסחר הדו-צדדי צמח ל-5.4 מיליארד דולר.
היסטוריה
לא ידוע בדיוק מתי סין ואתיופיה יצרו קשר ישיר לראשונה. הסינולוג א. הרמן סבר כי קרנף חי שהגיע לחצרו של הקיסר הסיני פינג ממדינת ה"אגאזי" או ה"אגאזין" בין שנת 1 ל-6 לספירה הגיע מקרן אפריקה; אולם סינולוגים אחרים מאתרים את המדינה הזו הרבה יותר קרוב לסין, אולי במלזיה, הודו או אינדונזיה. המומחה האתיופי ריצ'רד פנקהרסט בטוח שלפי שושלת טאנג (618–907) "הסינים הכירו לפחות חלק מקרן אפריקה וסחרו בעקיפין אם לא ישירות עם החוף הסומלי". מאותה תקופה ואילך, סין סחרה לא רק עם אתיופיה והקרן, אלא עם עמי החוף המזרחי של אפריקה, והשיגה ניבים של פילים, קרני קרנף, פנינים, מושק של חתול הסיבט, אמברגיס ועבדים. החל משושלת יואן הסינים החלו לסחור יותר ויותר ישירות עם אפריקאים, דבר המעיד לא רק במסמכים בני זמננו, אלא מממצאים ארכאולוגיים של מטבעות ופורצלן סיניים.
למרות מגע מסחרי מוקדם זה, אף אחד מהצדדים לא גילה עניין רב בפעילות דיפלומטית זה עם זה עד המאה ה-20. סין הייתה אחת מחמש הממשלות היחידות שסירבו להכיר בכיבוש אתיופיה על ידי איטליה. היחסים היו גרועים בתקופת היילה סלאסי, כאשר אתיופיה הייתה בעלת ברית עם מעצמות המערב במלחמה הקרה. התמיכה הסינית בחזית השחרור העממית של אריתריאה תרמה למתיחות בין המדינות משנת 1967. עם זאת, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בדצמבר 1970 כאשר סין הסכימה להכיר באריתריאה כאתיופית, בתמורה להכרה של היילה סלאסי בטאיוואן כסינית. בשנת 1971 תמכה אתיופיה בהצעה של סין למושב קבוע באו"ם והיא הצביעה בעד קבלת בייג'ינג והחלפת טאיפיי. היחסים השתפרו לתקופה קצרה לאחר המהפכה האתיופית של 1974, אך נעשו מתוחים ככל שהחונטה הצבאית האתיופית פיתחה קשרים הדוקים יותר ויותר עם ברית המועצות. לאחר שהחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית תפסה את השלטון ב-1991, היחסים השתפרו בהתמדה, עם הגדלת המגעים הדיפלומטיים והגדלת הסחר וההשקעות הסיניות בכלכלה האתיופית.
מגעים ואמנות רשמיים
ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי, ביקר באתיופיה בינואר 1964. הקיסר האתיופי היילה סלאסי ביקר בבייג'ינג באוקטובר 1971, שם התקבל על ידי מאו דזה-דונג. Qian Qichen, סגן ראש הממשלה ושר החוץ של סין, ביקר באתיופיה ביולי 1989, ינואר 1991 וינואר 1994. נשיא סין ג'יאנג דזה-מין ביקר במאי 1996.
ביוני 2001 ביקר סגן שר החוץ האתיופי בבייג'ינג, שם הביע תמיכה במדיניות "סין האחת" בסכסוך עם טאיוואן. בדצמבר 2003 ביקר ראש ממשלת סין ון ג'יאבאו באתיופיה כדי להשתתף בפתיחת הפורום לשיתוף פעולה בין סין לאפריקה. בדצמבר 2004 נפגשו ראשי בית המחוקקים באתיופיה וסין בבייג'ינג ובהודעה משותפת אמרו כי שני המחוזות רוצים להרחיב את כל ההיבטים של שיתוף הפעולה. במאי 2007, עוזר שר המסחר של סין, וואנג צ'או, ביקר באדיס אבבה וחתם על הסכם להפטרת חובות בשווי 18.5 מיליון דולר. בפברואר 2008 פגש שר הבנייה הסיני את עמיתו באדיס אבבה, והדגיש מחדש את מחויבותן של שתי הממשלות לשיתוף פעולה. השר האתיופי בירך על מעורבותן של חברות בנייה סיניות בשיפור התשתיות האתיופיות. בנובמבר 2008 ביקר יו"ר הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי של סין באתיופיה שם פגש בכירים אתיופיים ומנהיגים פוליטיים כולל הנשיא גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה ודן בדרכים לחיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי.
הסכמים בין שתי המדינות כוללים הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי (1971, 1988 ו-2002); הסכם סחר (1971, 1976); פרוטוקול סחר (1984, 1986, 1988); הסכם לשיתוף פעולה מסחרי, כלכלי וטכנולוגי (1996) והסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1988). במאי 2009 חתמו שתי המדינות על הסכם לביטול כפל מס, שצפוי להגביר את המסחר וההשקעות.
יחסים כלכליים
הקשר הכלכלי הוא רב-גוני. בין השנים 2000 ל-2014, סיפקה סין למעלה מ-12 מיליארד דולר במימון הלוואות (בדרך כלל קשורות לפרויקטי תשתית שביצעו חברות סיניות). ישנה השקעה סינית גוברת בכלכלה האתיופית, בעוד שהיבוא של מוצרי צריכה זולים מסין (3.4 מיליארד דולר ב-2015) עולה בהרבה על היצוא מאתיופיה לסין (380 מיליון דולר ב-2015). נראה שהסינים מתעניינים באתיופיה מסיבות פוליטיות (בקרב מדינות אפריקה, הממשל והאוריינטציה ההתפתחותית שלה קרובים ביותר לזה של סין, והיא מארחת את מטה האיחוד האפריקאי), וכשותף עסקי. ההתמקדות של אתיופיה בתשתיות יצרה הזדמנויות רבות עבור חברות בנייה סיניות. אתיופיה היא גם שוק משמעותי ליצוא סיני שיתרחב ככל שהצמיחה הכלכלית המהירה של אתיופיה תימשך. עבור אתיופיה, האוצר הסיני מספק תמיכה קריטית בלגיטימציה של הממשלה, שכן הזדמנויות חשמל, תחבורה ותעסוקה ממשיכות להתרחב, ממריצות צמיחה כלכלית ומסייעות בקידום היצוא למדינות אחרות. גישת "עסקים זה עסקים" של סין מבורכת בהשוואה לספקי סיוע מערביים שלעיתים קרובות קושרים את תרומתם לשינויים במבנה המשפטי והפוליטי באתיופיה.
סיוע ישיר
הסיוע הסיני לאתיופיה כלל שיגור של צוותים רפואיים ומורים, ומלגות חינוכיות לסטודנטים אתיופים הלומדים בסין. נשיא אתיופיה מולטו טשומה התחנך בסין. תוכנית הסיוע של סין מימנה את בנייתו של בית ספר מקצועי באתיופיה. למרות שהתוכנית הייתה להשתמש בהוראות מקצועיות סיניות, בית הספר עבר בסופו של דבר למדריכים גרמניים, כאשר התלמידים לומדים מיומנויות כולל הנדסה, רכב, אדריכלות ובנייה. ביוני 2009 סייע השגריר הסיני בהנחת אבן היסוד לבית החולים טירונש דיבאבא בייג'ינג, שתוכנן כבית חולים מודרני בגודל 6,000 מ"ר עם 100 מיטות. ממשלת סין מממנת בנייה ותספק מכשור וציוד רפואי. בית החולים נקרא על שם הרץ האתיופי טירונש דיבאבה, שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת בייג'ינג 2008. בית החולים הושלם בנובמבר 2011 ונמסר לממשלת אתיופיה. 15 אנשי רפואה סינים נשלחו לעזור לעמיתיהם האתיופיים.
הלוואות תשתיות
ממשלת סין גם סיפקה הלוואות גדולות לאתיופיה, שחלקן הן בעלות זיכיון (כלומר עם מרכיב מענק מעל 25 אחוז). כמעט כולם קשורים לפרויקטי בנייה שיבוצעו על ידי מפעלים סיניים כגון כביש הטבעת של אדיס אבבה שנפתח בשנת 2003.
כמה פרויקטים שנבנו בסין ממומנים על ידי ממשלת אתיופיה. בשנת 2002, למשל, החלה תאגיד Sino Hydro לעבוד על הפרויקט ההידרואלקטרי המוערך ב-224 מיליון דולר של Tekeze עם סכר באורך 607 רגל על נהר Tekezé, שהיה אמור להסתיים ב-2007. לאחר עיכובים שנבעו בין השאר מבעיות במפולות מסיביות, הפרויקט הושלם בעלות סופית של 365 מיליון דולר ביולי 2009 ואמור לספק 300 מגה וואט של כוח. ביולי 2009, אתיופיה חתמה על הסכמים נוספים עם סין עבור תאגיד Sino Hydro לבניית 2,150 מגה וואט של קיבולת הידרו-אלקטרית עם סכרי Gibe IV (Omo River) ו-Halele Werabesa, בעסקה בשווי 2.67 מיליארד דולר. סין תכסה 85% מעלות הפרויקט באמצעות אשראי קונים מועדפים והלוואות זיכיון. איש הסביבה ריצ'רד ליקי הביע דאגה לגבי ההשפעה האפשרית של סכרי נהר האומו על אגם טורקאנה. בנק היצוא-יבוא של סין מימן מסילת רכבת מאדיס אבבה לנמל הראשי של אתיופיה בג'יבוטי השכנה, שהושלמה ב-2016.
השקעות ומסחר
עד 2009, ההשקעה הסינית הישירה באתיופיה הגיעה ל-900 מיליון דולר.
היצוא מאתיופיה לסין גדל מרמות זניחות לפני שנת 2000 לכ-130 מיליון דולר ב-2006, בעיקר בחומרי גלם כמו שומשום ועור מוגמר חלקית. בינתיים, היצוא מסין לאתיופיה גדל מ-50 מיליון דולר ב-1996 ל-430 מיליון דולר ב-2006, כולל ביגוד, מכונות וציוד אלקטרוני במחירים נמוכים. ממשלת אתיופיה עודדה יבוא, רכשה ציוד סיני ואספקה לחברות בנייה וייצור מקומיות על בסיס חכירה לקנייה. הסחר ממשיך לצמוח במהירות. עד 2015 הסחר הדו-צדדי צמח ל-3.8 מיליארד דולר, כאשר היצוא האתיופי מעודד באמצעות הסדרי מכסות ותעריפים מיוחדים על סחורות רבות. במאמר שהוכן עבור ה-OECD, הכלכלן Tegne Gebre Egziabher מאוניברסיטת אדיס אבבה מציין כי בטווח הקצר, יבוא סיני זול עשוי לפגוע ביצרנים המקומיים. עם זאת, היתרון לטווח ארוך יותר עשוי להיות גירוי שיפורים ביעילות ובאיכות. השקעה סינית בתשתית מקומית עשויה לסייע לתוצאה זו.
תקרית אבולה
באפריל 2007 לוחמים מהחזית לשחרור לאומי של אוגדן, קבוצה של סומלים אתניים שביקשו עצמאות מאתיופיה תקפו עובדים בשדה נפט באבולה, עיירה קטנה כ-120 ק"מ דרומית לג'יג'יגה במזרח אתיופיה. הם הרגו כ-65 אתיופים ותשעה עובדים סינים, וחטפו עוד שבעה סינים. שדה הנפט מנוהל על ידי חברת בת של תאגיד סינופק (Sinopec) בבעלות ממשלתית. דובר סינופק אמר כי התקרית לא תרתיע את החברה מחקירה נוספת. משרד החוץ הסיני נמנע מלדון במניעים של התוקפים מעבר להצהרה שהם מנסים לחבל ביחסים של סין עם אתיופיה. צוות סיני נשלח לחקור מה קרה ולבחון דרכים לשיפור הבטיחות בעתיד.
תיאטרון הצפון
תיאטרון הצפון הוא אולם תיאטרון ישראלי השוכן בקריית חיים.
היסטוריה
עד ראשית העשור השלישי של המאה ה-21, למעט מספר מקרים, תיאטרון הצפון לא יצר או הפיק הצגות. הוא נוהל כהיכל תרבות בבעלות פרטית של אנשי העסקים שמעון קזנסקי וישראל פלדמן, והוצגו בו הצגות של התיאטראות השונים בישראל. משנת 2007 הפיק התיאטרון מספר מצומצם של מחזות עצמאיים, כגון "האמא של הרווקה", בכיכובה של חנה לסלאו, "בן בהפתעה" ו"עפרה" (דרמה מוזיקלית על חייה ומותה של עפרה חזה). בעשור השני של המאה ה-21, התיאטרון שירת כ-30,000 מנויי תיאטרון מאזור חיפה, הקריות וצפון הארץ. בנוסף להצגות של התיאטראות הרפרטואריים, הוצגו במקום הפקות ומופעים שונים, כגון קונצרטים, הצגות ילדים, מופעי בידור, מופעי מחול ומוזיקה והרצאות. מדי פעם הוא שימש גם את התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנת 2020 נקלע התיאטרון למשבר תקציבי, עד כדי חוב צבירת חוב בסך כ-11 מיליון ש"ח. לאחר שהופסקה הפעילות עם תחילת משבר הקורונה בישראל והוגשה בקשה להקפאת הליכים, נמכר התיאטרון לגדי צדקה, מייסד "התיאטרון העברי". צדקה, שהתחייב במעמד הרכישה להשקיע 6 מיליון ש"ח בחידוש המבנה, כולל החלפת מערכת מיזוג האוויר והמושבים, הצהיר ש"תיאטרון הצפון" יהפוך לביתו של "התיאטרון העברי", שהוא תיאטרון רפרטוארי. מאז הרכישה, מלבד היותו הבעלים, צדקה משמש גם כמנכ"ל התיאטרון.
כחלק מתפיסת הניהול של ההנהלה החדשה של התיאטרון, מלבד ההצגות המועלות בו, מוקרנים בו גם, מעת לעת, סרטי קולנוע. התיאטרון אף נטל לראשונה חלק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2021, כשמקצת ההקרנות במסגרת הפסטיבל התקיימו בו.
אליהו (פירושונים)
{{פירושונים|* אליהו הנביא – דמות מקראית אישים גאוגרפיה: ישיבות: אחר:
ראו גם
}}
מרה פיליון
מרה פיליון (באפריקנס: Marais Viljoen; 2 בדצמבר 1915 – 4 בינואר 2007) היה נשיא דרום אפריקה החמישי וכיהן בתפקיד זה בין 4 ביוני 1979 ל-4 בספטמבר 1984, וכמו כן כיהן עוד קודם לכך לזמן קצר כנשיא-בפועל, בין 21 באוגוסט ל-10 באוקטובר 1978.
פיליון היה המנהיג האחרון שנשא בתואר "הנשיא המדינתי של דרום-אפריקה" (Staatspresident van Suid-Afrika) בגרסתו הטקסית, כלומר, נשיא נטול-כוח; מוסד שהתקיים מאז כינון הרפובליקה ב-1961 ועד שבוטל במתכונתו הפורמלית-הטקסית ב-1984 והפך למשרה ביצועית.
עוד קודם לכן שימש פיליון כראש הבית העליון של הפרלמנט הדרום אפריקני בין 22 בינואר 1976 ו-19 ביוני 1979 (מוסד שבוטל גם הוא בינתיים).
שם משפחתו הוא הטיה לאפריקנס של שם הוגנוטי צרפתי שעימו מזוהים כל צאצאי בית פרנסואה ויליון מקלרמונט (Villion), חלוץ שהתיישב בכף התקווה הטובה במאה ה-17.
פיליון, שטרם כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בסניף דואר - ובהמשך בעיתון אפריקנרי בעריכתו של הנדריק פרוורד, נבחר ב-1953 לבית התחתון של בית המחוקקים כנציגה של העיירה אלברטון שבפרוורי יוהנסבורג, ובהמשך כנשיא הבית העליון (הסנאט) וכממלא-מקום נשיא-הרפובליקה, ונחשב מתון יחסית בין חברי המפלגה הלאומית שכוננה את האפרטהייד.
לפרקי זמן של שנים אחדות הוא שימש כשר העבודה והמכרות; שר הדואר והתקשורת, ושר לענייני צבעונים.
לאחר התפטרותו של ג'ון פורסטר ממשרת הנשיא ב-1979 נכנס מרה פיליון למשרה הלא-ביצועית, שבה החזיק עד לפרישתו ב-1984, כשבשנה קודם לכך תיקנה החוקה את הגדרת תפקיד הנשיאות לתפקיד מנהלי עם יותר סמכויות. עם החלפתו בידי פיטר בותה עזב פיליון את החיים הציבוריים אולם שמר על עניין בפוליטיקה.
הוא נפטר בראשית 2007 כתוצאה מכשל בלב, ונטמן בבלומפונטיין לאחר טקס הלוויה ממלכתי שנערך בפרטוריה.
טמפה ביי לייטנינג
טמפה ביי לייטנינג (באנגלית: Tampa Bay Lightning) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מטמפה, פלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית. ידועה בכינוי "בּוֹלְטס" (Bolts, מ-Bolt of lightning).
הקבוצה נוסדה ב-1992 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1992/93.
הלייטנינג זכו בגביע סטנלי 3 פעמים, השתיים האחרונות שבהן ברצף ב-2020 וב-2021.
תחילת הדרך
בסוף שנות ה-80, בעקבות העניין שעורר מעברו של וויין גרצקי ללוס אנג'לס קינגס בכל דרום ארצות הברית, הודיעה ה-NHL על כוונתה להמשיך ולהתרחב באזור. שתי קבוצות משקיעים מאזור מפרץ טמפה שמו להם ליעד להביא, לראשונה אי פעם, קבוצת NHL לאזור, שתהייה קבוצת ה-NHL הראשונה אי פעם בדרום-מזרח ארצות הברית. הקבוצה האחת הובלה בידי פיטר קרמנוס, איש עסקים תושב סיינט פיטרסברג. הקבוצה השנייה הובלה בידי האחים שחקני העבר פיל וטוני אספוזיטו, שניים מגדולי השחקנים בכל הזמנים - פיל כחלוץ וטוני כשוער. שותף משני בקבוצה היה ג'ורג' סטיינברנר, הבעלים המיתולוגי של קבוצת הבייסבול ניו יורק יאנקיז.
הקבוצה של האחים אספוזיטו הראתה ל-NHL את כוחה כבר ב-1990 כאשר ארגנה בטמפה משחק ראווה בין פיטסבורג פינגווינס, עם מריו למיה, לבין לוס אנג'לס קינגס עם גרצקי, משחק שמשך למעלה מ-25000 צופים. פיל אספוזיטו גייס לעזרת קבוצת המשקיעים שלו גם קבוצה של משקיעים יפנים, שסייעו לממן את הצעת הקבוצה ועזרו לה לנצח ולזכות בזיכיון להפעיל קבוצה באזור החל מעונת 1992/93. קרמנוס, שהפסיד ולא זכה בזיכיון, הפך מאוחר יותר לבעלים של הרטפורד ויילרס.
עוד לפני שהקימה סגל שחקנים ראשוני, הצטיידה הקבוצה בסגל ניהולי ומקצועי מהמדרגה הראשונה. פיל אספוזיטו עצמו הפך לנשיא ומנהל הקבוצה, והוא מינה כמאמן את טרי קריספ, שזכה בשחקן פעמיים בגביע סטנלי במדי פילדלפיה פליירס וכמאמן הוביל את קלגרי פליימס לזכייה בגביע סטנלי ב-1989. לתפקיד עוזר המאמן מינה אספוזיטו את וויין קשמן שכיכב עם אספוזיטו בבוסטון ברואינס הגדולה של שנות ה-70.
עוד לפני תחילת העונה הראשונה שלהם ב-NHL עשו הלייטנינג היסטוריה נוספת כשהחתימו את השוערת מנון ראום, האשה הראשונה שחתמה בקבוצת NHL. ראום שיחקה במשחק טרום עונה היסטורי מול סנט לואיס בלוז, אולם לא הגיעה לסגל הקבוצה לעונה הרגילה ולא זכתה לשחק במשחק NHL רשמי. היא שיחקה במשחק טרום-עונה נוסף עונה אחת לאחר מכן. בזאת באה דרכה בלייטנינג אל סופה.
1992 - 1995: התחלה מכובדת אך לא מספיקה
הלייטנינג שיחקו בעונתם הראשונה, עונת 1992/93, את משחקיהם הביתיים ב"אקספו הול", אולם קטן של 11000 מקומות בלבד. במשחק הבכורה שלהם הפתיעו בניצחון מרשים 7:3 על שיקגו בלאקהוקס, כאשר כריס קונטוס כובש ארבעה שערים - שיא מועדון המחזיק מעמד עד היום והושווה רק ב-2014.
הלייטנינג היו באותה עונה, עד שפלורידה פנתרס הצטרפה לליגה עונה אחת לאחר מכן, קבוצה יחידה ומבודדת בדרום-מזרח ארצות הברית. הקבוצה נאלצה לנסוע מרחקים עצומים לכל משחק חוץ - העיר הקרובה ביותר לטמפה עם קבוצת NHL הייתה אז וושינגטון המרוחקת למעלה מ-1300 קילומטר. לאחר התחלה חזקה של העונה, ולמרות הצטיינותו של החלוץ בראיין ברדלי שכבש 42 שערים (שיא מועדון שהחזיק מעמד עד 2007), הלכו וניכרו סימני תשישות בקבוצה ויכולתה ירדה בצורה חדה, והקבוצה החמיצה את הפלייאוף כשסיימה אחרונה בבית שלה, "בית נוריס" - עם מאזן שלילי, אך עדיין מאזן מצוין יחסית לקבוצת התרחבות באותה תקופה.
עונת 1993/94 החלה עם בית חדש לקבוצה, אצטדיון הבייסבול המקורה "סנקוסט דום" בסיינט פיטרסברג, שהוסב להוקי קרח (כיום "טרופיקנה פילד", ביתה של קבוצת הבייסבול טמפה ביי רייס). בבת אחת עברו הלייטנינג מה"אקספו הול" הקטנטן לאולם הגדול ביותר ב-NHL. כמחווה ללייטנינג (Lightning - "ברק") הוסב שמו של ביתם החדש ל"ת'אנדרדום" (Thunderdome - "כיפת הרעם"). כבר במשחק הראשון בו, מול פלורידה פנתרס שאך זה הצטרפה לליגה, מילאו את הת'אנדרדום 27,227 צופים שקבעו שיא קהל ב-NHL. גם ממוצע הקהל העונתי של הלייטנינג, 19,556 צופים למשחק, קבע שיא NHL, אף על פי שהקבוצה שוב סיימה אחרונה את הבית שלה, הבית האטלנטי - אם כי שוב עם מאזן טוב יחסית לקבוצה צעירה בליגה.
עונת 1994/95 קוצרה בארבעה חודשים בשל סכסוך עבודה בליגה, והלייטנינג סיימו אותה במקום השישי בבית האטלנטי מתוך שבע קבוצות. בראיין ברדלי המשיך להיות הכח המניע בהתקפת הקבוצה.
1995 - 2001: פלייאוף ראשון ונפילה עמוקה
בעונת 1995/96, כשברדלי ממשיך להוביל את ההתקפה, קיבלו הלייטנינג עונה מצוינת מהמגן הסלובקי רומן המרליק ומהשוער דארן פופה, ובפעם הראשונה בתולדותיהם סיימו עונה רגילה במאזן חיובי ועלו לפלייאוף, כאשר סיום חזק של העונה הכניס אותם לפלייאוף מהמקום השמיני על חשבון האלופה היוצאת ניו ג'רזי דווילס.
בפלייאוף פגשו הלייטנינג את פילדלפיה פליירס המדורגת ראשונה, והצליחו לקחת את יתרון הביתיות כשניצחו באחד משני המשחקים הראשונים בפילדלפיה. 25,945 צופים באו לראות את משחק הפלייאוף הראשון אי פעם בטמפה, והניצחון של הלייטנינג שהעלה אותם ליתרון בסדרה משך 28,183 צופים למשחק הרביעי - שיא קהל חדש ב-NHL שנשבר לבסוף רק ב-2003 כאשר ב-NHL החלו לשחק מספר משחקים באצטדיוני פוטבול ובייסבול תחת כיפת השמיים. השיא מחזיק מעמד עד היום כשיא הקהל ב-NHL באולם סגור. למרות זאת הפליירס העדיפים ניצחו בשלושת המשחקים הבאים והדיחו את הלייטנינג.
עונת 1996/97 סימנה את תחילת הנפילה הארוכה של הלייטנינג, למרות המעבר ממגרש הבייסבול המוסב לאולם חדיש משלהם, ה"אייס פאלאס" בטמפה (כיום אמלי ארנה). פציעות ארוכות של פופה וברדלי ויכולת הבקעה ירודה של שאר השחקנים הביאו את הלייטנינג למאזן של 32 ניצחונות מול 40 הפסדים ו-10 תיקו, מאזן מאכזב שלא הספיק לפלייאוף. העונות הבאות היו קשות עוד יותר, כאשר בין 1997/98 ו-2000/01 לא הגיעה הקבוצה ל-25 ניצחונות בשום עונה.
הנפילה הגדולה של הקבוצה לוותה בעזיבת כמעט כל כוכביה מהשנים הראשונות, בין בשל סיום חוזיהם ובין בשל עסקאות כושלות שניהל פיל אספוזיטו. קווין קריספ המאמן פוטר ב-1998. בנוסף התברר שהקבוצה שרויה בחוסר סדר ניהולי מוחלט. למעשה, נבדקה הקבוצה באותה תקופה על ידי רשות המיסים של ארצות הברית (IRS) בחשד שהיא מהווה "מכבסת כספים" עבור בעליה. התברר גם שהבעלים של החברה היפנית "קוקוסאי גרין" שהחזיקה בקבוצה לא פגשו מעולם את מנהלי הקבוצה או בעלי תפקיד ב-NHL, לא ביקרו מעולם בטמפה ולא ראו מימיהם משחק של הקבוצה. הכספים שהחברה השקיעה בקבוצה התבררו כהלוואות בלבד, והקבוצה הייתה בבעיית נזילות תמידית. על פי מגזין פורבס, ב-1998 היו חובות הקבוצה גבוהים פי 2.36 מערכה.
לבסוף קנה את הקבוצה איל הביטוח ארט ויליאמס. בניגוד ליפנים, ויליאמס היה מעורב אישית בענייני הקבוצה. מיד עם תחילת עונת 1998/99 הוא פיטר את פיל וטוני אספוזיטו. לאחר עונת 1998/99 מכר ויליאמס המאוכזב את הקבוצה למיליארדר ביל דוידסון, בעליה של קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס.
הלייטנינג התנחמו בגיוסם של שני כישרונות צעירים שליוו אותה בשנים הבאות - ונסן לקבלייה שנבחר ראשון בדראפט של 1998, ומרטן סן לואי שהגיע לקבוצה ב-2001 לאחר שלא הצליח להשתלב בקלגרי פליימס.
2001 - 2004: העלייה לצמרת ושנות הקסם
עונת 2001/02 החלה עם ייצוב עמדת השוער, כאשר ניקולאי חביבולין תפס את עמדת השוער הראשון. חביבולין, שכבר ביסס את עצמו ככוכב NHL, חזר אחרי שנה בליגה משנית בעקבות סכסוך חוזי עם קבוצתו הקודמת, פיניקס קויוטיס, והציג יכולת טובה בשער. הלייטנינג עדיין החמיצו את הפלייאוף, אולם שיפרו את מאזנם לעומת העונות הקודמות והראו סימני התאוששות.
בעונת 2002/03 מצאה הקבוצה את התפוקה ההתקפית שחמקה ממנה עד אז. ארבעה שחקנים - לקבלייה, סן לואי, ואצלב פרוספל ובראד ריצ'רדס - צברו למעלה מ-70 נקודות כל אחד. הלייטנינג נאבקו מול וושטינגטון קפיטלס על אליפות הבית הדרום-מזרחי. הלייטנינג סיימו את העונה עם המאזן הטוב בתולדותיהם - 36 ניצחונות, 25 הפסדים, 16 תיקו ו-5 הפסדים בהארכה, ובסך הכל 93 נקודות בטבלה, נקודה יותר מהקפיטלס. בכך זכו הלייטנינג בפעם הראשונה באליפות הבית שלהם והבטיחו דירוג גבוה לקראת הפלייאוף. למעשה הדירוג של הלייטנינג והקפיטלס סידר לשתי הקבוצות סדרת פלייאוף זו מול זו בסיבוב הראשון, אולם בגלל הדירוג הגבוה יותר של הלייטנינג היה יתרון הביתיות שלהם.
יתרון הביתיות לא בא לידי ביטוי כאשר הקפיטלס ניצחו בשני המשחקים הראשונים בטמפה ונראו בדרך לניצחון בסדרה. המשחק השלישי בוושינגטון הגיע להארכה, ושער של לקבלייה הביא ללייטנינג ניצחון ומנע מהם פיגור עמוק עוד יותר בסדרה. שארית הסדרה הייתה שייכת למרטן סן לואי, שכבש שערים מכריעים בשלושת המשחקים הבאים והביא ללייטנינג בפעם הראשונה ניצחון בסדרת פלייאוף. בסיבוב השני כשלה הקבוצה בחמישה משחקים מול ניו ג'רזי דווילס עתירת הניסיון.
בעונת 2003/04 התחזקה הקבוצה בחלוץ הוותיק קורי סטילמן שהגיע מסנט לואיס בלוז. סטילמן, יחד עם ריצ'רדס ולקבלייה, נתנו שוב תוצרת התקפית מצוינת, אולם מעל כולם עמד מרטן סן לואי שצבר 94 נקודות שהספיקו לו לזכייה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין, אליו התווסף גם תואר ה-MVP של העונה ולצידו גביע הארט. גם איגוד השחקנים בחר בסן לואי ל-MVP של העונה וזיכה אותו בפרס לסטר פירסון. מאמן הקבוצה, ג'ון טורטורלה, זכה בגביע אדמס כמאמן העונה. הלייטנינג סיימו עם המאזן הטוב ביותר בחטיבה המזרחית, עם 46 ניצחונות מול 22 הפסדים, 8 תיקו ו-6 הפסדים בהארכה ובסך הכל 106 נקודות בטבלה - הפעם הראשונה, והיחידה עד 2018, שהלייטנינג סיימו את העונה עם יותר מ-100 נקודות. המאזן המצוין העלה את הלייטנינג לפלייאוף כמדורגים ראשונים במזרח, עם יתרון ביתיות עד לסדרת הגמר.
את הסיבוב הראשון עברו הלייטנינג בקלות יחסית, כשהדיחו את ניו יורק איילנדרס בחמישה משחקים, בעיקר בעקבות הצטיינותו של ניקולאי חביבולין במשחק החוץ בלונג איילנד. הסדרה בסיבוב השני, מול מונטריאול קנדיאנס עשירת המסורת, הייתה חד-צדדית עוד יותר, והלייטנינג ניצחו אותה בארבעה משחקים ועלו לראשונה לגמר החטיבתי.
סדרת גמר המזרח הייתה דרמטית הרבה יותר מקודמותיה, כאשר הלייטנינג ופילדלפיה פליירס לקחו זו לזו את יתרון הביתיות ולבסוף הגיעו למשחק שביעי ומכריע בטמפה. שני שערים מהירים ועמידה טובה של חביבולין בשער, אף על פי שספג שער אחד, הספיקו ללייטנינג לנצח את הסדרה ולזכות בעלייה היסטורית לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג קבוצה מפתיעה אחרת, קלגרי פליימס. כמו הגמר החטיבתי, גם סדרת גמר גביע סטנלי הייתה דרמטית והפכפכה. הפליימס ניצחו בטמפה במשחק הראשון ולקחו את יתרון הביתיות, ולאחר שלושה משחקים הובילו 2:1 בסדרה; שער של בראד ריצ'רדס במשחק הרביעי הספיק כדי להשוות את הסדרה כאשר ניקולאי חביבולין שמר על רשת נקייה.
הסדרה עברה שוב לטמפה, והמשחק החמישי גלש להארכה שבה ניצחו הפליימס שעלו ליתרון של 3:2 בסדרה, עם הזדמנות לזכות בגביע באולמם הביתי. המשחק השישי היה דרמטי לא פחות, כאשר רק בהארכה השנייה הצליח מרטן סן לואי לכבוש שער מכריע ולהביא את הסדרה לטמפה, למשחק שביעי ומכריע.
גיבור המשחק השביעי היה החלוץ הרוסי רוסלן פדוטנקו, שהגיע ללייטנינג עונה אחת קודם לכן. פדוטנקו כבש פעמיים, ובשארית המשחק הסתמכה הקבוצה שוב על יכולתו של חביבולין בשער. הפליימס הכניעו את חביבולין רק פעם אחת, והלייטנינג ניצחו במשחק וזכו בגביע סטנלי בפעם הראשונה אי פעם - הפעם הראשונה שקבוצה שהצטרפה לליגה בשנות ה-90 זכתה בגביע סטנלי. בראד ריצ'רדס נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
2005 - 2010: כישרונות גדולים ושנים אפורות
לאחר שעונת 2004/05 בוטלה בשל סכסוך עבודה בין הליגה לשחקניה, התייצבו הלייטנינג כמחזיקי גביע סטנלי לעונת 2005/06. ללא חביבולין שעזב ועם מרטן סן לואי ביכולת חלשה יחסית, הלייטנינג לא הזכירה ברמתה את הקבוצה שזכתה בגביע. הלייטנינג הצליחו לעלות בקושי לפלייאוף מהמקום השמיני והאחרון במזרח, והודחו בקלות בסיבוב הראשון בידי אוטווה סנטורס.
ונסן לקבלייה כיכב בעונת 2006/07 כשזכה בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמלך השערים של ה-NHL עם 52 שערים, ובסך הכל שיא מועדון של 105 נקודות. הלייטנינג עדיין חיפשו שוער שייכנס לחלל שהותיר ניקולאי חביבולין, אולם שוער הרכש מרק דני שהגיע מקולומבוס בלו ג'אקטס איכזב ביכולתו. השוער המחליף, יוהאן הולמקוויסט, תפס את מקומו וייצב את עמדת השוער. הלייטנינג סיימו עם מאזן טוב של 44 ניצחונות לעומת 33 הפסדים ו-5 הפסדים בהארכה/מכות עונשין, אולם החמיצו את אליפות הבית הדרום-מזרחי ועלו לפלייאוף רק מהמקום השביעי בחטיבה. בפלייאוף שוב הודחו בסיבוב הראשון, על ידי ניו ג'רזי דווילס.
עונות 2007/08 ו-2008/09 היו רעות מאוד לקבוצה, והיא סיימה את שתיהן אחרונה בבית הדרום-מזרחי. המאמן שהביא לקבוצה את גביע סטנלי, ג'ון טורטורלה, פוטר בסוף עונת 2007/08, וגם מחליפו בארי מלרוז לא החזיק מעמד זמן רב בקבוצה.
עונת 2009/10, עם ריק טוקט כמאמן, ראתה שיפור מסוים בקבוצה. סטיבן סטמקוס, החלוץ שהקבוצה בחרה בדראפט של 2008 כבחירה הראשונה, כבש 51 שערים, והתחלק בגביע מוריס "רוקט" רישאר עם כוכב פיטסבורג פינגווינס סידני קרוסבי שהגיע לאותו מאזן. סן לואי ולקבלייה הפיקו גם הם תוצרת התקפית נאה. הקבוצה שיפרה מאוד את מאזנה, אולם החמיצה את הפלייאוף.
2010 - 2014: חזרה זמנית לצמרת וסוף עידן לקבלייה-סן לואי
במהלך עונת 2009/10 נמכרה הקבוצה לאיש עסקים מבוסטון, ג'פרי ויניק. ויניק מינה את אחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים, סטיב אייזרמן, למנהל הקבוצה. אייזרמן בחר לשחרר את טוקט מתפקידו ומינה למאמן את גי בושה, שהיה לפני כן מאמן מונטריאול קנדיאנס. לפני עונת 2010/11 ביצע אייזרמן עסקה גדולה שהביאה ללייטנינג את החלוץ המנוסה סיימון גנייה מפילדלפיה פליירס. עסקאות נוספות הביאו לקבוצה שחקנים נוספים ובראשם החלוץ שון ברגנהיים והמגן פאבל קובינה. במהלך העונה חוזקה גם עמדת השוער כאשר דוויין רולוסון, שכבר היה כוכב מוכח בליגה, נרכש מניו יורק איילנדרס.
תוצאות פעולותיו של אייזרמן לא איחרו לבוא. שחקני הרכש השתלבו מצוין עם הוותיקים לקבלייה, סן לואי וסטמקוס. הלייטנינג חזרו לפלייאוף לאחר שלוש עונות של הפסקה מהמקום החמישי בחטיבה המזרחית. למרות חסרון ביתיות הדיחו הלייטנינג את פיטסבורג פינגווינס בשבעה משחקים, ולאחר מכן הדהימו כשהביסו את וושינגטון קפיטלס, המדורגת ראשונה בחטיבה המזרחית, והדיחו אותה בארבעה משחקים בלבד. בגמר החטיבתי, לאחר סדרה הפכפכה, הודחו הלייטנינג בשבעה משחקים על ידי בוסטון ברואינס.
עונת 2011/12 הייתה מצוינת באופן אישי לסטיבן סטמקוס, שהבקיע 60 שערים וזכה בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמלך השערים של הליגה בפעם השנייה בשלוש עונות. ההצלחה האישית של סטמקוס לא תורגמה הפעם להצלחה קבוצתית, והלייטנינג החמיצו את הפלייאוף. גם עונת 2012/13 הסתיימה בהצטיינות אישית של שחקן - מרטן סן לואי, שסיים את העונה המקוצרת עם 60 נקודות וזכה בגביע ארט רוס בפעם השנייה - אך שוב נחלו הלייטנינג כישלון קבוצתי ולא עלו לפלייאוף. בתום העונה תם עידן בקבוצה, כאשר הקבוצה נפרדה מהקפטן והחלוץ המצטיין שלה, ונסן לקבלייה, וסן לואי התמנה לקפטן במקומו.
הזעזועים בקבוצה נמשכו בעונת 2013/14, כאשר גם מרטן סן לואי נפרד מהקבוצה והועבר לניו יורק ריינג'רס. סטיבן סטמקוס מונה לקפטן במקומו, קפטן שלישי בפחות משלוש שנים. הזעזועים בקבוצה נתנו את אותותיהם בפלייאוף, בו גילתה הקבוצה יכולת חלשה והודחה בארבעה משחקים בלבד על ידי מונטריאול קנדיאנס.
ריצת הפלייאוף של 2014/15: שוב בגמר
בגמר החטיבתי פגשו הלייטנינג את ניו יורק ריינג'רס, הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה בעונה הרגילה. לאחר סדרה הפכפכה בה החליף יתרון הביתיות צדדים, הצליחו הלייטנינג להדיח גם את הריינג'רס במשחק חוץ שביעי ומכריע, ועלו בפעם השנייה בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
2015 - 2017
עונת 2015/16 הייתה מוצלחת אף היא עבור הלייטנינג שעמדו על סף הגעה שנייה ברציפות לסדרת הגמר, אך במשחק השביעי והמכריע בגמר החטיבה המזרחית נוצחו על ידי פיטסבורג פינגווינס והודחו.
הלייטנינג החתימו בקיץ 2016 את סטיבן סטמקוס על חוזה חדש ל-8 שנים, יחד עם שורה של שחקני רכש שהוחתמו על חוזים ארוכים בראשות כוכב ההגנה השוודי ויקטור הדמן. למרות זאת נכשלה הפעם הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף.
ריצת הפלייאוף של 2018
עונה רגילה מצוינת של הקבוצה הסתיימה במקום הראשון בחטיבה המזרחית עם 54 ניצחונות ו-113 נקודות בטבלה. החלוץ הרוסי ניקיטה קוצ'רוב הוביל את התקפת הקבוצה עם 100 נקודות יחד עם סטיבן סטמקוס (86 נקודות) והשוער אנדריי וסילבסקי קבע שיא מועדון עם שמונה משחקים בהם שמר על רשת נקייה.
קוצ'רוב וסטמקוס המשיכו להצטיין גם בפלייאוף ומשכו את קבוצה על פני ניו ג'רזי דווילס ובוסטון ברואינס בשני הסיבובים הראשונים, עד לסדרת הגמר של החטיבה המזרחית מול וושינגטון קפיטלס.
סדרה הפכפכה החלה בשני הפסדי בית של הלייטנינג ונמשכה בשני ניצחונות חוץ ובניצחון נוסף, ביתי, שהעלה את הקבוצה ל-3:2 בסדרה והעמיד אותה משחק אחד מהגעה נוספת לסדרת הגמר על גביע סטנלי - אך בשני המשחקים כשלה הקבוצה, נוצחה בסדרה 4:3 והודחה.
2018 - 2022: התבססות בצמרת, שתי אליפויות רצופות וסדרת גמר נוספת
עונת 2018/19 הייתה העונה הרגילה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה. תוך תצוגות משכנעות הובילה הקבוצה את הליגה בפער שהלך וגדל, וזמן רב לפני סיומה כבר הבטיחה את זכייתה הראשונה בגביע הנשיאים כקבוצה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה. בסיום העונה מאזן הקבוצה הורה על 128 נקודות בטבלה ו-62 ניצחונות - השוואה של שיא ה-NHL שקבעה דטרויט רד וינגס בעונת 1995/96. ניקיטה קוצ'רוב הוביל את התקפת הקבוצה ואת המבקיעים בליגה כולה עם 41 שערים ו-87 אסיסטים, ובסך הכל 128 נקודות שהביאו לו זכייה בגביע ארט רוס. לעומת העונה הרגילה יוצאת הדופן, בפלייאוף נפלה הקבוצה ביכולתה באופן חד, בעיקר במשחק ההגנה, והודחה בארבעה משחקים בלבד כבר בסיבוב הראשון על ידי קולומבוס בלו ג'אקטס.
הלייטנינג המשיכו להתבסס בצמרת הליגה גם בעונה הרגילה של 2019/20. כאשר העונה הרגילה הופסקה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה דורגו הלייטנינג שניים בבית האטלנטי ובחטיבה המזרחית כולה. ניקיטה קוצ'רוב המשיך להיות המבקיע המצטיין של הקבוצה, כשסיים את העונה הרגילה עם 85 נקודות ב-68 משחקים בהם שותף. עם זאת, לקראת הפלייאוף איבדו הלייטנינג את הקפטן סטיבן סטמקוס, שנפצע לתקופה ארוכה, ושיחק בפלייאוף רק 3 דקות במצטבר באחד המשחקים.
בשל דירוגם הגבוה, עלו הלייטנינג היישר אל הסיבוב הראשון של הפלייאוף ונמנעו מהסיבוב המוקדם שהתווסף במיוחד באותה עונה. כדי לקבוע את דירוגם הסופי לקראת הפלייאוף, שיחקו הלייטנינג בבית מוקדם בשיטת ליגה מול שלוש קבוצות הצמרת האחרות של החטיבה המזרחית. עם שני ניצחונות והפסד אחד שמרו הלייטנינג על דירוגם במקום השני לקראת הסיבוב הראשון של הפלייאוף. בגלל מגפת הקורונה, התנהל הפלייאוף ללא קהל ובצורה מרוכזת בשני אולמות בלבד (בטורונטו ובאדמונטון), כך שהלייטנינג לא יכלו ליהנות מיתרון ביתיות למרות דירוגם.
הסיבוב הראשון זימן ללייטנינג מפגש נוסף מול קולומבוס בלו ג'אקטס, הקבוצה שהביסה אותם עונה קודם לכן. אחרי משחק ראשון אותו ניצחו בקושי לאחר 5 הארכות, ומשחק נוסף בו נוצחו, השתלטו הלייטנינג על הסדרה והדיחו את הבלו ג'אקטס עם ניצחונות בשלושת המשחקים הבאים.
בסיבוב השני פגשו הלייטנינג את בוסטון ברואינס, מחזיקת גביע הנשיאים, שפגרת הקורונה פגעה בכושרה. לאחר הפסד במשחק הראשון הראו הלייטנינג את כושרם העדיף עם ארבעה ניצחונות רצופים ועלייה לגמר החטיבה המזרחית.
למרות סדרה קשה יותר מהקודמות מול אחת מהפתעות הפלייאוף, ניו יורק איילנדרס, הצליחו הלייטנינג לנצח גם הפעם, ולאחר שישה משחקים עלו בפעם השלישית בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג את אלופת החטיבה המערבית דאלאס סטארס, שהפגינה גם היא כושר מצוין לאורך הפלייאוף. אחרי סדרה צמודה של שישה משחקים, כולל אחד שהגיע להארכה כפולה ומשחק נוסף שהגיע להארכה, ניצחו הלייטנינג בסדרה וזכו בפעם השנייה בתולדותיהם בגביע סטנלי.
ניקיטה קוצ'רוב המשיך להיות המבקיע המצטיין של הקבוצה גם בפלייאוף, תוך שהוא קובע שיאי מועדון לפלייאוף בודד באסיסטים (27) ובנקודות (34). את החלל שהותיר סטיבן סטמקוס הפצוע מילאו בהצלחה בריידן פוינט, שכבש 14 שערים וצבר בסך הכל 33 נקודות, והצ'כי אונדריי פאלאט עם 11 שערים. מצטיין נוסף היה השוער אנדריי וסילבסקי, ששיחק בכל המשחקים ללא מנוחה ושיפר בצורה ניכרת את נתוניו הסטטיסטיים. המגן השוודי ויקטור הדמן, שבנוסף ליכולתו ההגנתית תרם 10 שערים ו-22 נקודות מעמדת המגן, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
הקבוצה המשיכה להצטיין בעונת 2020/21 למרות היעדרו של ניקיטה קוצ'רוב מהעונה הסדירה כולה עקב פציעה. לאחר מאבק בצמרת הבית המרכזי, שהוקם זמנית עקב מגפת הקורונה והתגלה כחזק ביותר, סיימו הלייטנינג במקום השלישי, כך שאת שני הסיבובים הראשונים שיחקה הקבוצה כנגד הביתיות. קוצ'רוב חזר מפציעתו בתחילת הפלייאוף, ולמרות שנעדר מהעונה הרגילה כולה חזר בכושר הבקעה מצוין, וסייע לקבוצה לעבור בסיבוב הראשון את פלורידה פנתרס - במפגש הפלייאוף הראשון אי פעם בין שתי הקבוצות מפלורידה - בשישה משחקים, ולאחר מכן את קרוליינה הוריקנס בחמישה משחקים, ובכך לזכות באליפות הבית המרכזי ולעלות לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשו הלייטנינג שוב את ניו יורק איילנדרס ונאבקה בה על העלייה לסדרת הגמר זו השנה השנייה ברציפות. הסדרה הקשה הגיעה למשחק שביעי ומכריע שהוכרע בשער בודד לטובת הלייטנינג.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג את מונטריאול קנדיאנס, ותוך הפגנת עליונות ברורה ניצחו את הסדרה בחמישה משחקים וזכו בפעם השלישית בתולדותיהם, והשנייה ברציפות, בגביע סטנלי. מצטייני ההתקפה מהעונה הקודמת הצטיינו גם הפעם - קוצ'רוב סיים עם 32 נקודות, ובריידן פוינט הבקיע 14 שערים. השוער אנדריי וסילבסקי, שהצטיין במיוחד במשחקים המכריעים בכל סדרה, נבחר הפעם ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
ההצלחות נמשכו גם בעונת 2021/22 סביב הציר של הדמן-קוצ'רוב-סטמקוס, כאשר עונה טובה של 51 ניצחונות ו-106 נקודות העלו את הקבוצה לפלייאוף מהמקום השלישי בבית האטלנטי. בפלייאוף העלו את רמתם גם השוער וסילבסקי והחלוץ הצ'כי אונדריי פאלאט, ובעזרתם הלייטנינג הדיחו בסיבוב הראשון במשחק שביעי ומכריע בחוץ את טורונטו מייפל ליפס, והביסו בסיבוב השני את הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה ויריבתם המושבעת, פלורידה פנתרס, בארבעה משחקים בלבד בהם הבקיעו 13 שערים וספגו שלושה בלבד.
בגמר החטיבתי התייצבו הלייטנינג מול ניו יורק ריינג'רס, ולמרות שנקלעו לפיגור 2:0 בסדרה ניצחו את ארבעת המשחקים הבאים כדי לעלות, בפעם השלישית ברציפות, לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
הניסיון לזכות בפעם השלישית ברציפות בגביע סטנלי, הישג שלא השיגה אף קבוצה בליגה מאז ניו יורק איילנדרס ב-1982, נתקל במשוכה גבוהה בדמות אלופת המערב, קולורדו אוולאנש. האוולאנש הובילו לאורך כל הסדרה, ניצחו אותה בשישה משחקים, ומנעו מהלייטנינג אליפות שלישית ברציפות.
2022 - ההווה
עונה טובה נוספת של ניקיטה קוצ'רוב, אותה סיים עם 30 שערים ו-113 נקודות, הובילה את הלייטנינג לפלייאוף נוסף בעונת 2022/23 מהמקום השלישי בבית האטלנטי - אך רצף העליות לגמר נקטע בהפסד בסיבוב הראשון בפלייאוף מול טורונטו מייפל ליפס.
היריבות עם פלורידה פנתרס
ללייטנינג יש יריבות טבעית מול הקבוצה הנוספת בליגה ממדינת פלורידה - פלורידה פנתרס. בעוד הלייטנינג מבוססים באזור מפרץ טמפה, הפנתרס מבוססים באזור מיאמי רבתי ומייצגים אותו.
הקבוצות נפגשו נכון ל-2022 בשתי סדרות פלייאוף, ובשתיהן ניצחו הלייטנינג.
סגל שחקנים
נכון ל-23 במרץ 2023
NFL
ליגת הפוטבול הלאומית (באנגלית: National Football League), ובקיצור NFL, היא ליגת הפוטבול הלאומית והמקצוענית של ארצות הברית. ה-NFL היא הליגה המצליחה והנצפית ביותר בארצות הברית ואחת הליגות המצליחות בעולם.
היא כוללת 32 קבוצות מערים בארצות הברית. בניגוד לליגות הבכירות האחרות בארצות הברית, ה-NBA, ה-MLB וה-NHL לא משתתפות בה קבוצות מקנדה, שבה יש ליגת פוטבול עצמאית הנקראת CFL.
הליגה הוקמה בשנת 1920 תחת השם American Professional Football Association ובשנת 1922 שונה השם לשמה הנוכחי.
עד שנת 1960 משחקי הפוטבול הפופולריים ביותר שוחקו בליגות האוניברסיטאות. אך לאחר הגמר של שנת 1958 שהגיע להארכה ולאחר המיזוג עם ליגת ה-American Football League, החלה הליגה לתפוס תאוצה עד שהפכה לליגת הספורט העשירה בארצות הברית כיום.
מיזוג AFL-NFL שהתרחש בשנת 1970, היה מיזוג בין ה-NFL לבין הליגה השנייה בגודלה בארצות הברית, ה-American Football League (ליגת הפוטבול האמריקאית ה-AFL). המיזוג בא כתוצאה מתחרות שהובילה ל"מלחמה" ממושכת בין שתי הליגות. המיזוג סלל את הדרך לליגה המשותפת, ששמרה על השם NFL ועל הסמל שלו. הליגה הפכה לליגה החזקה והאהודה ביותר באמריקה. המיזוג בדרך כלל מיוחס לתחילת העידן המודרני של הפוטבול האמריקאי המקצועני.
הליגה נפתחת כל שנה, על פי מסורת, בחג העבודה (Labor Day) (תחילת ספטמבר), נמשכת תוך כדי חג המולד וחג ההודיה, ומסתיימת בתחילת חודש פברואר. משחק הסופרבול, המתקיים בסוף העונה (תחילת פברואר), הוא משחק הגמר בו נפגשות שתי קבוצות, אלופת ה-AFC ואלופת ה-NFC, ובסיום המשחק נקבעת האלופה. הסופרבול הוא אירוע הספורט והטלוויזיה הגדול ביותר בארצות הברית כל שנה ועלות הפרסומות בו היא הגבוהה ביותר מכלל התוכניות המשודרות.
בעבר שבוע לאחר הסופרבול נערך משחק הפרו בול אשר מפגיש את כוכבי הליגה. החל מעונת 2010 הוקדם המשחק והוא נערך שבוע לפני הסופרבול.
הליגה נחשבת לליגת הספורט הפופולרית ביותר בעולם, עם ממוצע של 67,405 צופים למשחק.
קבוצות ומבנה
ליגת ה-NFL מכילה 32 קבוצות ומחולקת לשתי חטיבות: AFC ו-NFC. בכל חטיבה ישנן 16 קבוצות. כל חטיבה מחולקת ל-4 בתים שבכל בית 4 קבוצות. לכל קבוצה מותר להחזיק עד 53 שחקנים בסגל, אך במהלך העונה הסדירה כל קבוצה רשאית לשתף רק 45 שחקנים בכל מחזור משחקים. בניגוד לליגות ה-NBA, ה-MLB וה-NHL, ליגת ה-NFL כוללת רק קבוצות מארצות הברית. בשנים 2008 עד 2012 באפלו בילס שיחקה אחד ממשחקיה הביתיים בעונה הסדירה ושלושה משחקי קדם עונה ברוג'רס סנטר שבטורונטו, קנדה.
נכון ל-2021, השווי הממוצע של קבוצה בליגה הוא 3.5 מיליארד דולר, כאשר דאלאס קאובויס היא קבוצת הפוטבול בעלת השווי הגבוה ביותר, כ-6.5 מיליארד דולר.