cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רונלד פישר
ביוגרפיה
פישר נולד בעיירה פינצ'לי שבצפון לונדון, בן לג'ורג' וקטי פישר. אביו היה איש עסקים מצליח שסחר באומנות יפה. לפישר הייתה ילדות מאושרת, ושלוש אחיותיו הגדולות, אחיו הגדול ואימו הרעיפו עליו את אהבתם. כשהיה בן 14 נפטרה אימו ו-18 חודשים אחר כך אביו פשט את הרגל בעקבות סדרה של עסקאות מפוקפקות. למרות ראייתו הגרועה, פישר היה תלמיד מחונן וזכה במדליית נילד (תחרות בכתיבת מאמר מתמטי) בגיל 16, בבית הספר הארו. בעקבות ראייתו הלקויה פישר הודרך במתמטיקה ללא שימוש בנייר ועט, דבר שגרם לו לפיתוח דמיון מתמטי ותפיסה ויזואלית-גאומטרית של פתרון בעיות במתמטיקה, בניגוד לפיתרונן על ידי שיטות אלגבריות. יכולתו לפתור בעיות מתמטיות ללא כתיבת שלבי-הביניים הפכה לאגדה. הוא גילה עניין רב בביולוגיה, ובמיוחד באבולוציה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פישר היה להוט להתגייס לצבא, עם הציפייה לכניסתה של בריטניה למלחמה, אך הוא נכשל בעקביות בבדיקות הרפואיות עקב ראייתו הקלוקלת. במשך שש שנים עבד כסטטיסטיקאי עבור עיריית לונדון. מעבר לעבודה זו, פישר מצא דרך לתרום למאמץ המלחמתי. הוא החל ללמד פיזיקה ומתמטיקה בסבב של בתי-ספר ציבוריים, בכללם כאלה עם זיקה צבאית חזקה, ועל סיפוני אוניות הצי הבריטי. בתקופה זו נותק הקשר בין פישר ובין חבריו הקודמים מקיימברידג'. כולם למעט רב-סרן (מיג'ור) ליאונרד דרווין (עוד אחד מבניו של דרווין) וגוּדרוּנה, חברה תוססת ובלתי-רגילה. שני אלה היו היחידים שעזרו לו לעבור את התקופה הקשה ההיא. גוּדרוּנה שידכה בינו לבין אחותה, איילין גינס; השניים נישאו ב-1917, בהיותה בת 17. בסיוען של שתי האחיות, רונלד הקים חוות-חי פעילה על אדמת בראדפילד (ברקשייר, אנגליה), שם גידלו גינה גדולה וחיות, ולמדו להסתפק בומעט. השלושה עברו את המלחמה מבלי להשתמש בתלושי-אוכל אף לא פעם אחת.
במהלך תקופה זו, פישר החל לכתוב ביקורת-ספרים לביטאון אאוגני (ה-Eugenic Review), ובהדרגה החל להרחיב ידיעותיו בתחומי הגנטיקה והסטטיסטיקה. הוא התנדב לעזור לביטאון, והיה אחראי על כל הביקורות בתחומים אלה, ונשכר לעבודה במשרה חלקית אצל רב-סרן דרווין. במשך פרק זמן זה פרסם מספר מאמרים על ביומטריה, ובכללם את "המתאם בין קרובי-משפחה, על-בסיס ההנחה של תורשה מנדליאנית", מאמר חלוצי שנכתב ב-1916 ופורסם ב-1918. זוהי העבודה שהניחה את היסודות למה שיקרא לימים גנטיקה ביומטרית, והציגה את המתודולוגיה החשובה של ניתוח שונות, מתודולוגיה מתקדמת באופן ניכר משיטות המחקר המתאמי הנפוצות באותה תקופה. המאמר הראה באופן משכנע שהתורשה של תכונות מדידות בערכים ממשיים, הערכים של משתנים רציפים, עקבית עם עקרונות המנדליזם.
בתום המלחמה החל לחפש עבודה חדשה, וקרל פירסון הציע לו משרה במעבדת גולטון המפורסמת. פישר סירב להצעה מכיוון שראה את היריבות המתפתחת עם פירסון כמכשול מקצועי. במקומה לקח על עצמו, ב-1919, משרה זמנית כסטטיסטיקאי בעמדה חקלאית קטנה בכפר.
בשנת 1943 התמנה לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
תרומתו למדע
פישר תרם עשרות תרומות משמעותיות למדע, בתחומי הסטטיסטיקה, הביולוגיה, הגנטיקה והמתמטיקה. הוא כתב קרוב ל-300 מאמרים אקדמיים, כולם בכתבי עת מובילים, ו-7 ספרים רבי השפעה.
בין תרומותיו בתחום הסטטיסטיקה ניתן למנות את:
אבא (שיר של אמיר דדון)
אבא הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר והיוצר הישראלי אמיר דדון. השיר יצא ב-11 באוגוסט 2020, על-ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על-ידי שחר הדר ודדון, שגם הלחין את השיר, וכן הפיק אותו מוזיקלית לצד ניר מימון. דדון הקדיש את השיר לאביו, שנפטר כשנתיים לפני צאתו, אך סירב להרחיב אודות משמעותו העמוקה של השיר מתוך אמונה כי השיר מדבר בעד עצמו.
עם צאתו, זכה השיר לחיבוק חם מהקהל, לשבחים מהמבקרים ואף נכנס לפלייליסט של גלגלצ וכאן גימל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על-ידי איתן כהן ואיל אלישע, והועלה לערוץ היוטיוב של דדון ב-11 באוגוסט 2020. בקליפ ניתן לראות את דדון, על רקע ניגונו של השיר, כשלבסוף ביתו רצה לחיקו ומחבקת אותו.
נכון ליוני 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2 מיליון צפיות.
האלביסים האדומים
האלביסים האדומים (באנגלית: Red Elvises, הידועים גם כאיגור והאלביסים האדומים, על שם המייסד ומוביל ההרכב איגור יוזוב) היא להקה רוסית אמריקאית, שמבצעת מוזיקה בסגנונות פֿאנק רוק (funk rock), רוק גולשים, רוקבילי, רגאיי, פולק רוק, דיסקו ורוסית מסורתית. הלהקה נוסדה בקליפורניה בסביבות 1990 ומוקד פעילותה בלוס אנג'לס.
מעל המים
"מעל המים" הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית, "הפיל הכחול", אשר יצא לאור בשנת 2009.
האלביסים האדומים
תחילת דרכם
האלביסים האדומים נוסדו ב-1995 על ידי איגור יוזוב, אולג ברנוב וז'ניה רוק. איגור ואולב נפגשו במצעד למען השלום בין רוסיה לאמריקה ולאחר מכן ניגנו יחד בלהקת פולק-רוק רוסית בשם "לימפופו". החבר השלישי בהרכב המקורי, ז'ניה רוק (הידוע כקוליחנוב) היגר גם הוא לאמריקה והיה הגיטריסט והסולן של הלהקה עד לשנת 2004. בחודשים הראשונים היה אנדריי ברנוב המתופף, אך באותה שנה התווסף להרכב כמתופף האמריקאי הראשון בלהקה אבי סילס מאוסטין, טקסס. הלהקה החלה את דרכה בהופעות רחוב בטיילת של הרחוב השלישי בסנטה מוניקה, בלוס אנג'לס.
2001–1995
מעבר להופעות, עסקה הלהקה בהקלטה והפקה עצמאית של תקליטים. האלבום הראשון של הלהקה, " Grooving To The Moscow" יצא לאור ב-1996, ואחריו יצא "Surfing In Siberia" ב-1997. ב-1998, פרצה הלהקה למודעות הציבורית עם האלבום "I Wanna See You Bellydance". המוזיקה שלהם הרכיבה את הפסקול של סרט האינדי "הסמוראי עם ששת המיתרים" בבימויו של לאנס מונגיה שיצא באותה שנה. הפסקול כלל להיטים כגון "Lovepipe" ו"Boogie on the Beach". הופעת וידאו באורך מלא בשם "Live on the Pacific Ocean", מתעדת את הופעתם בסדרת הופעות השקיעה בסנטה מוניקה.
מעל המים
הפקה
העבודה על האלבום החלה ב-2007 והוא יצא לאור בחודש מאי 2009. האלבום מכר כ-10,000 עותקים. מתוכו בלטו הסינגלים "שיר על הים", "סנטיאגו" ו"יסמין" שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו. נכון לחודש נובמבר 2017, הקליפ הרשמי של "יסמין" נצפה מעל ל-10,000,000 (10 מיליון) פעמים באתר YouTube.
האלביסים האדומים
2008–2001
ב-2001 מנתה הלהקה שלושה חברים: אולג ברנוב על התופים, איגור יוזוב על גיטרת הבס החשמלית וז'ניה רוק כגיטריסט סולן. במרץ 2001 הוציאה הלהקה לאור שני תקליטי אולפן "Welcome to the Freakshow", שנכתב כולו על ידי יוזוב, ו" Bedroom Boogie", שנכתב כולו על ידי ז'ניה רוק. הקבוצה המשיכה להופיע באמריקה במהלך השנה והוזמנה גם לסיבוב הופעות ברוסיה.
2009–הווה
בתחילת 2009 הכריזו האלביסים האדומים כי חבר הלהקה הוותיק והבסיסט ברנוב החליט לעזוב את הלהקה. לאחר מכן נכתב באתר הלהקה כי ברנוב לקח הפסקה מהשתתפותו בלהקה, או שבחר להקים הרכב משלו. בפברואר של 2009, הכריז ברנוב כי הוא הצטרף לפרויקט הסטארט-אפ "Slava's Snowshow" שבוים על ידי אמן המיצגים סלאבה פולונין, ובו משחק ברנוב תפקיד במה.
ההצלחה וסיבוב ההופעות ברוסיה
ב-1991 וב-2002 הוציאו האלביסים האדומים אלבומים ברוסית, שזכו להצלחה רבה ברוסיה. מאז 2002 מקיימת הלהקה סיבוב הופעות ברוסיה במשך חודשיים בכל קיץ. ההופעות מתקיימות במועדונים בערים מרכזיות כגון מוסקבה וסנט פטרסבורג, ובעיר מולדתו של יוזוב- אודסה שבאוקראינה.
ג'יניפר גודווין
ג'ניפר מישל "ג'יניפר" גודווין (באנגלית: Jennifer Michelle "Ginnifer" Goodwin; נולדה ב-22 במאי 1978) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה, שהתפרסמה תחילה בזכות תפקידה כמרג'ין "מרגי" הפמן בסדרה הדרמה של HBO; "אהבה גדולה", ולאחר מכן בשל משחקה בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" ברשת ABC, בה גילמה את דמותה של מרי מרגרט בלנשארד.
ביוגרפיה
גודווין למדה במכללת הנובר באינדיאנה, תיאטרון, אך לאחר שנה עברה לאוניברסיטת בוסטון, שם סיימה בהצטיינות תואר ראשון לאמנות יפה במשחק.
תפקידה הראשון של גודווין היה בשנת 2001 בסדרת הטלוויזיה של NBC "חוק וסדר", שם הופיעה בפרק אחד. באותה שנה גם הופיעה בסדרת הטלוויזיה "אד".
בנוסף לכך גודווין מדובבת את גיבורת הסרט - "Fawn" הפיה שאחראית על החיות בסרט : "Tinker Bell and the Legend of the Neverbeast" (אחד מסרטי ההמשך של טינקרבל).
בשנת 2009 כיכבה בסרט הקומדיה רומנטית "הוא פשוט לא בקטע שלך", ובאפריל 2009 החלה להשתתף בצילומי הסרט "Ramona And Beezus", בו היא מגלמת את הדודה בי, האדם האהוב ביותר על רמונה.
החל מ-2011 היא משתתפת בסדרה "עד עצם היום הזה" של חברת ABC בתפקיד שלגיה/מרי מרגרט בלנשארד.
חיים אישיים
ב-2014 נישאה לעמיתה לסדרה "עד עצם היום הזה", השחקן האמריקאי ג'וש דאלאס, ולהם שני ילדים.
גודווין הייתה טבעונית אך פסקה מכך בשל בעיות בריאותיות. היא הייתה דוברת הפרויקט משנת 2009 "Adopt-A-Turkey" (תרגום מילולי: אמצו תרנגול הודו) של הארגון Farm Sanctuary למען זכויות בעלי חיים, ואימצה בעצמה תרנגולות.
אנטוניוס
Paulus
הכוחות הניידים של ונואטו
הכחות הניידים של ונואטו או (VMF): הוא חיל קטן ונייד של 300 מתנדבים, אשר משמש כצבא למדינת ונואטו. הכוח הוקם בשנת 1980 ומפקדו כיום הוא קולונל רובסון אייברו. המשימה העיקרית שלו היא לסייע למשטרת ונואטו וחימושו הוא נשק קל. עם זאת במקרה של התקפה על מדינת ונואטו, ה-VMF ישמש כקו ההגנה הראשון בלחימה. בשנת 1994 הוצבו לראשונה 50 חיילי VMF בפפואה גינאה החדשה, כמשימת שמירת שלום.
סידני סונינו
סידני קוסטנטינו סוֹנִינוֹ (באיטלקית: Sidney Costantino Sonnino; 11 במרץ 1847 – 24 בנובמבר 1922) היה מדינאי וסוציולוג איטלקי ממוצא יהודי, שכיהן כראש ממשלת איטליה, שר האוצר ושר הפנים שלה וכן שימש כשר החוץ האיטלקי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מקסים שוסטקוביץ'
מקסים דימיטרייביץ' שוסטקוביץ' (ברוסית: Maxim Dmitrievich Shostakovich; נולד ב-לנינגרד ב-10 במאי 1938) הוא מנצח ופסנתרן רוסי.
סידני סונינו
קורות חיים
הברון סידני סונינו נולד בעיר פיזה, במחוז טוסקנה, שבצפון מערב איטליה. אימו, ג'ורג'ינה סופיה ארנו מנהנט דדלי (1823–1907), הייתה נוצרייה אנגליקנית ממוצא ולשי, ואביו, יצחק שאול סונינו (1803–1878), בנקאי ממוצא יהודי, שגר במשך שנים רבות, לרגל עסקיו, במצרים. אביו המיר את דתו לדתה של האם נצרות פרוטסטנטית אנגליקנית וסונינו התחנך כפרוטסטנט. הוא היה הבן השני במשפחה, צעיר בשלוש שנים מאחיו הבכור ג'ורג' (1844–1921).
מקסים שוסטקוביץ'
מקסים שוסטקוביץ' הוא ילדם השני של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' ונינה וארצאר. מאז 1975 ניצח על רבות מן היצירות המוכרות פחות של אביו והגביר את הפופולריות שלו.
סידני סונינו
קורות חיים
סונינו סיים בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטת פיזה בשנת 1865, ושנה אחר כך הצטרף למשרד החוץ האיטלקי ושירת בשגרירות איטליה במדריד, ולאחר מכן בווינה ובפריז עד 1871, עת פרש משירות החוץ האיטלקי, חזר לפירנצה, גם היא בטוסקנה שם גרה משפחתו אותה עת והחל לעסוק במחקר במדעי החברה.
מקסים שוסטקוביץ'
את השכלתו המוזיקלית רכש שוסטקוביץ' בקונסרבטוריונים של מוסקבה ולנינגרד. לאחר סיום לימודיו התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של הרדיו והטלוויזיה בברית המועצות. בתקופה זו ניצח על ביצוע בכורה של הסימפוניה ה-15 של אביו. בשנת 1981 היגר לארצות הברית. אחרי שניצח במשך תקופת מה על תזמורת ניו אורלינס ועל הפילהרמונית של הונג קונג, חזר לסנקט פטרבורג.
סידני סונינו
קורות חיים
במסגרת זו, ב-1876 הוא ערך מחקר חברתי מקיף, ביחד עם עמית, סנטור וברון יהודי איטלקי בשם ליאופולדו פרנקטי, על מצב החברה באי סיציליה. במחקרם החלוצי עסקו השניים בתנאי החיים הקשים של החקלאים באי, וכן לראשונה עסקו במקורות המאפיה הסיציליאנית. המחקר שערכו סונינו ופרנקטי הוגש לפרלמנט האיטלקי והוא משמש עד היום כאבן פינה למחקר על החברה הסיציליאנית ובעיקר על מקורותיה של המאפיה שם.
אבזאחים
אַבְּזָאחִים, או אַבְּדְזָאחִים (באדיגית: Абдзах), הם בני שבט צ'רקסי שמקורם בקווקז. נכון ל-2016 מרביתם של בני שבט זה, כחצי מיליון נפשות, מתגוררים בטורקיה. במדינת ישראל קיימת קהילה של כ-1,100 מבני השבט, המתגוררים בריחאניה שבחבל הגליל. האבזאחים דוברים אבזאחית, ניב של השפה האדיגית.
סידני סונינו
עיתונאי, פוליטיקאי, ושר
בשנת 1878 ייסד סונינו שבועון, La Rassegna Settimanale, שהפך לאחר מכן ליומון העוסק בנושאים פוליטיים, חברה ומדינה, מטעם המפלגה השמרנית האיטלקית.
מקסים שוסטקוביץ'
הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 102, של דמיטרי שוסטקוביץ' הוקדש לבנו מקסים, שהיה מבצעו הראשון.
אבזאחים
היסטוריה
לפני מלחמת הקווקז חיו האבזאחים במדרונות הרי הקווקז, בסמוך לשבט השפסוגים, והיו השבט השני בגודלו מבין השבטים הצ'רקסיים. השבט התגורר באזור המהווה את הרפובליקות המודרניות של קאראצ'אי-צ'רקסיה ואדיגיה, בתחומה של הפדרציה הרוסית, ובפרט, בכפרים ליד הנהרות קורדזיפס, פצ'הי, פשיש ופשיקופס בהרי אדיגיה וקרסנודאר. לאחר המלחמה גורשו האבזאחים ושבטים צ'רקסים אחרים לשטחיה של האימפריה העות'מאנית. שבט האבזאחים היה השבט הראשון שיצא לגלות בשנת 1879. מאחר שהאבזאחים היו השבט השני בגודלו, הם לא התמזגו ושמרו על זהותם.
סידני סונינו
עיתונאי, פוליטיקאי, ושר
ב-1880 הוא נבחר לראשונה לפרלמנט האיטלקי ובהמשך מונה לתת שר האוצר בממשלת איטליה, ובשנת 1893 לתפקיד שר האוצר.
מקסים שוסטקוביץ'
בנו, דימיטרי מקסימוביץ' שוסטקוביץ', הוא פסנתרן.
אבזאחים
תרבות
לאחר יישובם מחדש בשטחי האימפריה העות'מאנית, נחלקו האבזאחים לתשע קהילות, כאשר כל קהילה הונהגה על ידי זקנים שנבחרו על ידי חברי הקהילה. במצבי חירום שבהם היה צורך בקבלת פתרון או בדיון על הבעיה הקיימת, התאספו הנבחרים והסכימו ביניהם על ידי יצירת אספה כללית. האבזאחים עסקו בחקלאות ובהורטיקולטורה, והם גידלו בעלי חיים, במיוחד סוסים. כמו כן, הם כרו מתכות כגון עופרת, נחושת וכסף. מאז תחילת המאה ה-19 הדת הדומיננטית שלהם היא האסלאם הסוני.
אבזאחים בישראל
האימפריה העות'מאנית, שראתה בצ'רקסים לוחמים מנוסים, קלטה אותם בשטחה לאחר מלחמת הקווקז ויישבה אותם באזורים שהיו דלילים בהתיישבות, בין השאר בחבל הגליל שבצפונה של ארץ ישראל: משפחות צ'רקסיות משבט אבזאח יושבו בשנת 1880 בכפר ריחאניה. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, התגוררו בכפר 290 תושבים ושטחו השתרע על 6,137 דונמים (מתוכם 25 דונם שטחים ציבוריים). במלחמת העצמאות של מדינת ישראל, סייעו תושבי היישוב להעפלה מלבנון וחלקם התנדבו לשרת לצד היישוב היהודי.
מאז 1958 משרתים הגברים הצ'רקסים בלבד, בעקבות בקשתם, בשירות חובה בכוחות הביטחון השונים בישראל. אחוז המתגייסים לצה"ל בקרב העדה הוא גבוה במיוחד. הם מעורים היטב בחברה, דוברים אדיגית (בנוסף לעברית, ערבית ואנגלית שלומדים מגיל צעיר בבית הספר), ובמקביל מטפחים את מורשתם ותרבותם הייחודית. נכון ל-2014, מתגוררים בריחאניה 1,175 תושבים, רובם אבזאחים. הכפר מנוהל על ידי ועד מקומי נבחר הכפוף למועצה אזורית מרום הגליל.
קיימת מערכת של יחסי אחווה בין תושביו האבזאחים של ריחאניה, לבין תושבי כפר כמא, כאשר שני הכפרים מהווים את היישובים הצ'רקסיים היחידים בישראל. מערכת זאת באה לידי ביטוי גם בחילופי כלות וחתנים, ותושבי שני הכפרים עושים את מיטב יכולתם לשמור על מנהגיהם ותרבותם המיוחדת, באמצעות עשייה חינוכית, חברתית ופורמלית בבית הספר.
סידני סונינו
עיתונאי, פוליטיקאי, ושר
ב-1901 הקים את היומון רב ההשפעה Il Giornale d’Italia של רומא, שהיה פעיל עד 1976 (ולהבדיל בינו לבין היומון של סילביו ברלוסקוני בשם זה, היוצא כיום במילאנו).
ראש הממשלה
ב-8 בפברואר 1906 מונה סונינו לראש ממשלת איטליה ושר הפנים שלה. הוא היה ראש הממשלה ה-19 של מדינה זו (לפי ספירה אחרת, הכוללת תקופות כהונה נפרדות, הוא היה ראש הממשלה ה-28 של איטליה), והשני שמוצאו היה יהודי. תקופת כהונתו זו הסתיימה כעבור פחות מארבעה חודשים, ב-29 במאי 1906. הוא שב לכהן כראש ממשלה ושוב למשך פחות מארבעה חודשים, כשלוש וחצי שנים אחר כך (11 בדצמבר 1909 - 31 במרץ 1910).
היהודי שקדם לסונינו בתפקיד ראש ממשלת איטליה היה אלסנדרו פורטיס, ראש הממשלה ה-18 של איטליה. בנוסף לשניהם כיהן באיטליה במשך כשנה כראש ממשלה, גם יהודי שלישי - לואיג'י לוצאטי (מרץ 1910 - מרץ 1911).
שתי תקופות כהונתו של סונינו כראש ממשלה, הן ב-1906 והן ב-1910 היו קצרות כאמור, עקב אי-יכולתו לזכות באמון הפרלמנט, אשר רובו נטה לשמאל-מרכז, בעוד סונינו משתייך לימין-מרכז. בין שתי התקופות, בשנת 1909 הוא זכה להיות אחד מהמדינאים הראשונים בעולם אשר טס במטוס. סונינו ערך באותה שנה טיסה ראשונה בשמי העיר רומא ביחד עם וילבור, אחד מהאחים רייט.
שר החוץ בעת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הביע סונינו את עמדתו בעד הצטרפות מדינתו למלחמה לצד גרמניה ואוסטרו-הונגריה. הוא שינה את עמדתו לעמדה נייטרלית בספטמבר 1914, בעקבות עצירת ההתקדמות הגרמנית בקרב הראשון על המארן, ולאחר שהתמנה ב-5 בנובמבר 1914 לתפקיד שר החוץ בממשלתו של אנטוניו סלנדרה החל לשאת ולתת בשם איטליה על תמיכה במדינות ההסכמה, בראשות צרפת ובריטניה. ב-26 באפריל 1915 חתם בשם ממשלת איטליה על ברית לונדון החשאית, הסכם בו הובטחו לאיטליה שטחים באזור דלמטיה, ואשר בעקבותיו החליטה ממשלת איטליה להצטרף למלחמה לצד מדינות ההסכמה.
ב-1919, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השתתף סונינו ביחד עם ראש ממשלת איטליה, ויטוריו אמנואלה אורלנדו בועידת השלום בפריז. במהלך הוועידה התגלו חילוקי דעות כבדים בין אורלנדו לסונינו בקשר לזהות השטחים אותם אמורה הייתה איטליה לקבל מתוך הטריטוריות של אוסטרו-הונגריה שפורקה, אולם מהר מאוד הסתבר שהריב היה מיותר לחלוטין. נשיא ארצות הברית וודרו וילסון התנגד בתוקף לדרישותיה של איטליה והיא קיבלה בוועידת פריז מעט מאוד תמורה טריטוריאלית בעבור הצטרפותה למלחמה, בניגוד לכל ההסכמים שקדמו לכניסתה אליה בשעתו. כתוצאה מכך, עזבו ראש הממשלה ושר החוץ סונינו את הוועידה בכעס רב וממשלת אורלנדו נאלצה להגיש את התפטרותה לפרלמנט האיטלקי. כהמשך לכישלון דרמטי זה החליט סונינו גם לפרוש מהחיים הפוליטיים ולא "רץ" יותר בבחירות שנערכו אותה שנה לפרלמנט האיטלקי.
באוקטובר 1920 הוא מונה לסנטור לכל חייו וכשנתיים אחר כך, ב-24 בנובמבר 1922, נפטר ברומא. בין המשתתפים בהלווייתו, בנוסף לשאר ראשי המדינה, הפרלמנט והסנאט היה גם ראש הממשלה החדש של איטליה בניטו מוסוליני, שמונה על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה רק כשלושה שבועות קודם לכן.
סונינו נקבר בקסטלו סונינו, טירת מגוריו בליבורנו שבטוסקנה. על שמו הוקם בדצמבר 2005, בפירנצה שליד טירת מגוריו, מכון למחקרים חברתיים וכלכליים - Centro Studi Sidney Sonnino. בנוסף לכך, Piazza Sidney Sonnino שברומא, קרויה גם היא על שמו.
ראו גם
יהדות איטליה
מריה אנה, נסיכת פורטוגל (1843–1884)
מריה אנה, נסיכת פורטוגל (Maria Ana Fernanda Leopoldina Micaela Rafaela Gabriela Carlota Antónia Júlia Vitória Praxedes Francisca de Assis Gonzaga; 21 באוגוסט 1843 – 5 בפברואר 1884) הייתה בתם של מלכי פורטוגל ואשתו של גאורג, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה
מריה אנה נולדה ב-21 באוגוסט 1843 בליסבון, לפרננדו השני, מלך פורטוגל ולמריה השנייה, מלכת פורטוגל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה. בשנת 1853 מתה אמה מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ומריה אנה הפכה לגברת הראשונה של חצר המלוכה, עד לחתונת אחיה פדרו החמישי, מלך פורטוגל בשנת 1858 עם סטפני, נסיכת הוהנצולרן.
ב-11 במאי 1859 התחתנה מריה אנה עם גאורג, נסיך סקסוניה. ממנה היו לו 8 ילדים. נישואי השניים לא היו מאוד מוצלחים, וגאורג אף השאיר רושם רע על בני המשפחה הפורטוגזית בזמן שהותו בפורטוגל לאחר החתונה.
בשנת 1883 חלה בנה הקטן אלברט, נסיך סקסוניה, ומריה אנה טיפלה בו במסירות כמה חודשים. כתוצאה מהמאמץ הרב לקתה מריה אנה בתשישות, וב-5 בפברואר 1884 מתה בביתה בדרזדן. בשנת 1902 מת גיסה אלברט, מלך סקסוניה ללא ילדים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כגאורג, מלך סקסוניה.
משפחתה
ב-11 במאי 1859 התחתנה מריה אנה עם גאורג, מלך סקסוניה. ממנה היו לו 8 ילדים:
ג'ון סטיבנס הנסלו
ג'ון סטיבנס הנסלו (באנגלית: John Stevens Henslow; 6 בפברואר 1796 - 16 במאי 1861) היה מדען ואיש דת אנגלי. אחד מתלמידיו הידועים היה צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה.
תקופת הלימודים
בשנת 1814 החל הנסלו את לימודיו הגבוהים במכללת סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג', שנחשבה לאחת מהטובות באנגליה. הוא התמקד בלימודי טבע והיה תלמיד מצטיין במכללה.
באותה תקופה פגש שורה של מדענים שהשפיעו על מהלך חייו. במסגרת הרצאות רשות, התוודע הנסלו לפרופסור ג'יימס קומינג (James Cumming), מרצה לכימיה. כעבור מספר שנים הפך לעוזר ההוראה שלו בהרצאות. חוקר אחר שהשפיע עליו היה א. ד. קלארק (Edward Daniel Clarke), פרופסור למינרלוגיה, שנחשב למרצה פופולרי ובעל שם עולמי בתחום. הנסלו התיידד גם עם הפרופסור לגאולוגיה אדם סדג'וויק (Adam Sedgwick). בשנת 1819 יצאו סדג'וויק והנסלו לסיור גאולוגי באי וייט, אי קטן ליד החוף הדרומי של אנגליה. בסתיו של אותה שנה הנסלו כבר ארגן סיור שהדריך בעצמו באי מאן, אי קטן נוסף ליד חופי אנגליה.
ב-1818, בהמלצת חבריו ליץ' וסטיבנס, התקבל הנסלו כחבר באגודה הלינאית של לונדון, ארגון שממונה על הגדרות של מיון בעולם הטבע. ב-1819 היה בין היוזמים של הקמת החברה הפילוסופית של קיימברידג' (Cambridge Philosophical Society), וב-1821 התמנה למזכירות החברה. ב-1821 הנסלו צורף כחבר לחברה הגאולוגית של לונדון (Geological Society of London) בזכות עבודת המחקר שערך באי מאן.
הפרופסור הצעיר
ב-1822, בעקבות מותו של פרופסור קלארק, המרצה למינרלוגיה, התמנה הנסלו כמרצה במקומו, והתחיל לארגן מחדש את לימודי המינרלוגיה. הוא הכין סילבוס חדש, והחל להרצות בנושא באביב 1823. הנסלו ניסה להקנות אופי חדש ללימודי המינרלוגיה ולהעלות את המקצוע מרמה של תיאור המינרלים השונים, לרמה של מיון מדעי המבוסס על ניתוח כימי. הנסלו המשיך להעביר את ההרצאות האלו עד 1827, גם לאחר שהתמנה לפרופסור לבוטניקה.
בשנת 1825 התפנתה המשרה של פרופסור לבוטניקה בעקבות פטירתו של תומאס מרטין (Thomas Martyn), הפרופסור הקודם. מרטין, ששימש בתפקיד במשך יותר מששים שנה, הלך לעולמו בגיל תשעים, ובמשך יותר משלושים שנה לא העביר הרצאות כלל. הנסלו היה צריך להקים מחדש את המחלקה ללימודי בוטניקה, והוא כתב סילבוס חדש תוך התייעצות עם מרצים מאוניברסיטאות אחרות ובמיוחד עם ויליאם הוקר (William J. Hooker) מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד, איתו יצר קשרי ידידות עמוקים. הנסלו ביסס את לימודי הבוטניקה על סדרת הרצאות בהם הושם דגש על חקר מבנה הצמח, תוך הסתייעות בכרזות ענק, בהם הוצגו חלקי הצמח, אותם צייר בעצמו. הנסלו, שהאמין שלא ניתן ללמוד רק מתוך ספרים, דרש מהסטודנטים לפרק צמחים במו ידיהם, תוך כדי ההרצאה, על מנת לשפר את הבנתם. בנוסף להרצאות הוא נהג לקיים סיורי שדה שהיו פופולריים. בתקופה הזאת ערך ספר לימוד בנושא הבוטניקה, "Principles of Descriptive and Physiological Botany", שראה אור בשנת 1835.
כמות התלמידים שהשתתפו בקורס של הנסלו השתנתה עם השנים. בשנים הראשונות, 1827-30, נמנו עם תלמידי הבוטניקה כשבעים סטודנטים. ב-1831, בעקבות רפורמה שחייבה תלמידי רפואה ללמוד בוטניקה, גדל הקורס ומנה כשמונים משתתפים. בשנת 1835 בוטל המונופול של אוקספורד וקיימברידג' בתחום לימודי הרפואה ומספר לומדי הבוטניקה צנח; בין השנים 1839–1850 ממוצע התלמידים היה כארבעה עשר בלבד. אך בעקבות מתן הכרה אקדמאית למדעי הטבע בקיימברידג' בשנת 1851, עלתה שוב כמות התלמידים והגיע לרמה של כשמונים תלמידים בשנה.
הגנים הבוטניים
במסגרת תפקידו היה הנסלו אחראי על הגנים הבוטניים של האוניברסיטה. הגנים המקוריים נוסדו בשנת 1760 אך בשל גודלם המצומצם ומיקומם הלא נוח, הנסלו סבר שהיה צורך להקים גן בוטני חדש. הוקמה ועדה בשנת 1828 לבדיקת הנושא, וב-1830 הוחלט להקים את הגנים החדשים על שטח נרחב השייך למכללת טריניטי. בשל סירובם של השוכרים לפנות את הקרקע לפני סיום חוזה השכירות, התעכבו התוכניות להקמת הגן עד לשנת 1841 ורק ב-1846 נפתח לקהל. הנסלו, שהיה מעורב בייזום ותכנון הגן, היה הרבה פחות פעיל בשלבים המאוחרים יותר של הפרויקט בשל תפקידיו האחרים באותה תקופה. הגן החדש שיזם קיים עד היום ונחשב לאחד מהיפים בעולם. הנסלו מונצח באחד משבילי ההליכה שבו.
מורה ותלמידו
צ'ארלס דרווין הגיע לקיימברידג' ב-1828 לאחר מספר שנות לימוד באוניברסיטת אדינבורו, ובשנת 1829 החל ללמוד בקורס של הנסלו. דרווין, בהתאם לרצון אביו, התעתד להיות איש דת והתמקד בלימודים קלאסיים, כך שהקורס של הנסלו היה היחידי שבו למד מקצוע הקשור למדע. דרווין הגיע לקורס בהמלצת אחיו הבכור שלמד אצל הנסלו בהיותו פרופסור למינרלוגיה. עד מהרה נרקמו קשרי ידידות בין הסטודנט לבין הפרופסור הצעיר. דרווין הרבה להתלוות להנסלו בסיורי השדה שערך, ואף ביקר לעיתים מזומנות בביתו. השנים האלו היו שנות השיא של לימודי הבוטניקה בקיימברידג', והנסלו נתפס בעיני תלמידיו כדמות נערצת; הוא דאג לתת לתלמידיו את התחושה שהם יכולים לגשת אליו עם כל שאלה, קטנה כגדולה, והתייחס לכולם בכבוד ובידידות. הקשר בין דרווין והנסלו היה כל כך קרוב עד שהמרצים האחרים כינו את דרווין "האיש שהולך עם הנסלו".
בנוסף ללימודי הבוטניקה, הנסלו דאג שדרווין ילמד גם גאולוגיה. הוא שכנע את חברו סדג'וויק לשתף את דרווין בסיורי שטח שערך, והמליץ לדרווין לקרוא את ספרו החדש של צ'ארלס לייל (Lyell) "עקרונות הגאולוגיה". לייל תמך בתאוריה המכונה עקרון האחידות, שלפיו תהליכים גאולוגיים ניתנים להבנה רק כתהליכים טבעיים שהתרחשו על פני תקופות זמן ארוכות ביותר, ושתהליכים שמתרחשים היום זהים לתהליכים שהתרחשו בעבר. הנסלו המליץ לדרווין ללמוד את החלק העובדתי של הספר, אך להיזהר מהתאוריות של לייל שנראו לו בלתי מציאותיות. דרווין לא שמע לאזהרת מורו, והעיד שהתאוריות של לייל השפיעו עליו בצורה עמוקה.
ב-1831 התבקש הנסלו להמליץ על מדען צעיר, שיתלווה למסע מחקר ימי שני של אניית המחקר "ביגל". המסע נועד לחקור את זרמי הים באזור דרום אמריקה במשך כשנתיים. הנסלו פנה לגיסו ל. ג'נינס שקיבל את ההצעה להתלוות למפקד הספינה, קפטן רוברט פיצרוי, אך ברגע האחרון החליט ג'נינס שאינו יכול לעזוב את אשתו לתקופה כה ארוכה. הנסלו פנה לדרווין הצעיר, והוא נענה.
במשך שנות ההפלגה של ה"ביגל", ניסו דרווין והנסלו לשמור על קשר, אך בשל התנאים הקשים נדרשו חודשים ארוכים ואף שנים עד שמכתבים של הנסלו הגיעו לדרווין. דרווין שיגר להנסלו ארגזי ממצאים שכללו דגימות ביולוגיות, גאולוגיות ובוטניות. הנסלו שלח לדרווין מכתבים שכללו הנחיות מפורטות איך לשפר את ההכנה ואריזת הדגימות, אך הנחיות אלו הגיעו לדרווין באיחור רב.
יחסי אוזבקיסטן–פורטוגל
במהלך ביקורו הרשמי של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בפורטוגל בתאריכים 2–3 בדצמבר 1996, נחתמו הסכמים על שיתוף פעולה בתחום התחבורה האווירית והתיירות. הוסכם ליצור את התנאים הנוחים ביותר לסחר בין שתי המדינות.
ג'ון סטיבנס הנסלו
שיטות המחקר של הנסלו והשפעתן על דרווין
הנסלו, כמו רוב המדענים בתחילת המאה התשע עשרה, האמין ביציבות המינים (Species), כלומר, שהמינים שנוצרו בבריאת העולם קיימים עד היום כפי שנבראו, ולא נוצרים מינים חדשים. הנסלו יישם בתחום הבוטניקה את שיטות הניתוח שהיו מקובלות בחקר הגבישים (קריסטלוגרפיה) בתחום המינרלוגיה בו התמחה; הוא ניסה לאפיין כל צמח, תוך כדי שימת לב מדויקת לכל פרט, ולשייך אותו בצורה מדעית למין הנכון. הנסלו הבחין בכך שקיימת שונוּת (Variety) בתוך המינים. הנסלו הכין אלפי גיליונות עשבייה (Herbarium) בהם תיעד צמחים, אך, בשונה משאר החוקרים בני דורו, נהג להשוואת על דף אחד מספר צורות שונות של צמחים דומים. צמחים שזוהו על ידי חוקרים אחרים כמינים שונים, זוהו על ידי הנסלו כזנים של אותו מין. הנסלו, למרות שהאמין שלא נוצרים מינים חדשים, היה מודע לכך שיכולה להתקיים שונות רבה בתוך מין מסוים, וחקר את גבולות השוני הזה.
תלמידו, דרווין, התחיל להטיל ספק בעקרונות שלמד מהנסלו. בעת הביקור של הספינה "ביגל" באיי גלאפגוס, דרווין שם לב לריבוי הצורות האנדמיות של בעלי החיים והצמחים (כלומר, סוג מסוים של בעל חיים חי באזור מאוד מוגדר). בעת המסע חזרה לאנגליה, הרהר דרווין בסוגים השונים של ציפורים, דומים אך שונים, שנמצאו על האיים השונים. בתחילה נטה להגדיר אותם כסוגים שונים של מין אחד, כפי שלמד מהנסלו, אך כעבור כמה חודשים התעורר בו ספק.
יחסי אוזבקיסטן–פורטוגל
בשנת 2002 מחזור המסחר בין אוזבקיסטן לפורטוגל הסתכם ב-9.53 מיליון דולר.
באוזבקיסטן עוסקת איגוד הטקסטיל האסייתי, מיזם מושקע בפורטוגזית, בעיבוד סיבי כותנה וייצור חוטים.
ג'ון סטיבנס הנסלו
שיטות המחקר של הנסלו והשפעתן על דרווין
קשה היה לדרווין לבסס את התאוריה שלו על סמך הממצאים הזואולוגיים שהביא, מכיוון שלא הקפיד לתעד את מקום מציאתו של כל פריט. הדגימות הבוטניות שאסף מתועדות בצורה טובה יותר, מכיוון שאסף אותם עבור הנסלו, שדרש רשום מדויק של מקום מציאת כל פריט שנאסף, והם אכן היוו ראייה מוצקה יותר לרעיונותיו, שמהם צמחה תורת האבולוציה.
הנסלו לא היה מסוגל לאמץ את הרעיונות המהפכניים שדרווין העלה בספרו "מוצא המינים" בנושא האבולוציה בלא שיוצגו הוכחות יותר מוצקות. עם זאת, הידידות בין השניים נשמרה, והנסלו נהג להגן על דרווין בפני התקפות מבקריו.
ביוני 1860 הנסלו ניהל את הוויכוח המפורסם בין הבישוף ווילברפורס (Wilberforce) לבין תומאס הנרי האקסלי בנושא האבולוציה. זאת הייתה תרומתו האחרונה בנושא זה, מכיוון שנפטר חודשים אחדים לאחר מכן.
כומר כפרי
הנסלו הרוויח כפרופסור לבוטניקה 200 לירות שטרלינג בשנה, סכום שלא היה בו די כדי לספק את צורכי משפחתו, שמנתה שבע נפשות. במשך מספר שנים הוא נאלץ להשלים את משכורתו באמצעות שיעורים פרטיים שהעביר לסטודנטים שהתקשו בלימודיהם. לפי עדותו, נאלץ לבלות כך בין חמש לשש שעות כל יום, דבר שמנע ממנו לתת את מלוא תשומת הלב לעבודות המחקר שלו.
בשנת 1832 הוצעה לו משרה של כומר בעיירה צ'ולסי (Cholsey cum Moulsford), כמאה מייל מקיימברידג', תמורת שכר שנתי של 340 לירות שטרלינג, דבר ששיפר מאוד את המצב הכלכלי שלו. הנסלו לא העתיק את מקום מושבו לצ'ולסי, אלא המשיך לגור בקיימברידג' ושכר את שירותיו של עוזר שמילא את מקומו במשך רוב ימות השנה; רק בחודשי הקיץ התפנה לדאוג ישירות לצורכי קהילתו.
בשנת 1837 התמנה הנסלו לכומר של היצ'אם, כפר קטן ועני סמוך לעיר איפסוויץ'. הוא עבר לגור עם משפחתו בבית הכומר המרווח בהיצ'אם. החל מהתקופה הזאת הגיע הנסלו לאוניברסיטה במשך כמה שבועות כל שנה על מנת להעביר את קורס החובה בבוטניקה, ותקופה זאת נחשבת לתקופת השפל של לימודי הבוטניקה באוניברסיטה.
הנסלו התחיל להקדיש את כל מרצו בניסיון לשפר את גורלם של בני העיירה, שהיו ברובם חקלאים קשיי יום. הוא הקים במקום בית ספר כנסייתי, ואף העביר שם שיעורים. הוא ארגן קבוצות לעזרה עצמית כגון חלוקת בגדים וחלוקת פחם בחודשי החורף. כן העביר הרצאות בנושאים מעשיים, כגון שיטות חדשות להשבחת הקרקע ושימוש בחומרי דשן חדשים. הנסלו היה פעיל בניסיון לשכנע את בעלי הקרקעות לשלם שכר יותר הוגן לפועלים שלהם, וגם יזם תוכנית למתן חלקות קטנות לפועלי שדה עניים, בהן יוכלו לגדל מזון לצרכיהם.
פעילות חינוכית
הנסלו תמך בהקמת האוניברסיטה החדשה בלונדון, מוסד שהיה משוחרר מהרוח השמרני ששלט בקיימברידג' ואוקספורד. הוא שימש שם כבוחן בין השנים 1838–1860.
מותו
בשנת 1854 נפטר אביו של הנסלו, אמו ואשתו נפטרו כשנתיים לאחר מכן, ובאותו זמן התערער גם מצב בריאותו. הנסלו היה פעיל עד סוף ימיו, אך נעשה חלש. כחודש לאחר שערך את הבחינות הראשונות בקיימברידג', בהן ניתנה הכרה אקדמאית למקצועות מדעיים, חלה בדלקת ריאות קשה ונפטר ב-16 במאי 1861, בגיל 65.
אשלי בונד
אשלי בונד (באנגלית: Ashlee Bond; נולדה ב-15 באפריל 1985) היא רוכבת קפיצות ראווה אמריקאית-ישראלית, המתמודדת מטעם ישראל. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה
בונד נולדה בלוס אנג'לס לאמה הקולנוענית האמריקאית סינדי, ולאביה השחקן והדוגמן יליד-ישראל, סטיב בונד (במקור: שלמה גולדברג). בונד היא נוצרייה, אם כי אביה יהודי.
בשנת 2018, הוציאה גם אזרחות ישראלית.
קריירת הרכיבה
בונד החלה ללמוד רכיבה בגיל שלוש ולהתמודד בתחרויות בגיל שש, וזכתה ב (הרמה הגבוהה ביותר בקפיצות ראווה ורכיבה אמנותית על סוסים) הראשון שלה בגיל 16. בונד נבחרה בשנת 2001 לרוכבת הרוקי של הגרנד פרי על ידי התאחדות הרכיבה של ארצות הברית (USEF) ועל ידי איגוד הסוסים של חוף האוקיינוס השקט.
בשנת 2009, כשהיא בת 24, היא הייתה בין 40 המובילים בדירוג העולמי של פדרציית הרכיבה הבינלאומית, במקום השני בדירוג הקפיצות של התאחדות הרכיבה של ארצות הברית, ונבחרה לרוכבת קפיצות הראווה של אותה השנה.
בשנת 2009, השתתפה במופע הסוסים CHIO Aachen.
היא זכתה בתואר קפיצות הראווה בגביע העולם בשנת 2016, ובקדם גביע העולם בשנת 2017.
בונד העפילה לאולימפיאדת טוקיו, והתחרתה בה בתחרות האישית של קפיצות ראווה וגם בתחרות הקבוצתית כחלק מנבחרת ישראל. בתחרות האישית עלתה לגמר מהמקום הראשון, ובגמר עצמו סיימה במקום ה-11.
חיים אישיים
בונד התחתנה עם הכדורגלן הבלגי רוי מיוס בשנת 2015, ובשנת 2016 נולדה בתם.
גסטרונומיה
גסטרונומיה (מיוונית: gastro - קיבה; nomia - מערכת חוקים) הוא תחום החוקר את יחסי הגומלין בין המזון לבין התרבות האנושית. בקרב רבים רווחת הדעה שהגסטרונומיה עוסקת אך ורק באומנות הבישול, היא הקולינריה, אולם למעשה מדובר רק בחלק קטן מהתחום. אחד מהתחומים המרכזיים בגסטרונומיה הוא ההשפעות התרבותיות על סוגי המזון, צורת הכנתו והיחס אליו. מבחינה זו, הגסטרונומיה משתייכת לאמנויות היפות ולמדעי החברה. חלק מתחומי הגסטרונומיה, כגון חקר מערכת התזונה של גוף האדם, אף נוגעים למדעי הטבע.
במהלך הלימודים הגסטרונומיים מבוצעות פעילויות רבות, בהן חקר המזון וההשפעות התרבותיות עליו, טעימתו, חווייתו, כתיבה עליו והבנת שיטות הבישול או הרעיונות העומדים מאחוריו. מכיוון שכך, הגסטרונומיה היא דיסציפלינה רב-תחומית. המזון הוא נדבך חשוב בתרבות האנושית, ואמנויות יפות רבות קשורות למזון, השפיעו עליו או הושפעו ממנו: ריקוד, דרמה, ציור, פיסול, ספרות, אדריכלות ומוזיקה. הגסטרונומיה מתמקדת בחקר הקשרים וההשפעות הללו.
אחד מהחיבורים הראשונים שעסקו בגסטרונומיה היה הספר "Physiologie du goût" ("הפיזיולוגיה של הטעם") שנכתב בתחילת המאה ה-19 על ידי השף הצרפתי בריה סאווארן. בניגוד לספרי בישול סטנדרטיים המציגים לקוראים מתכונים בלבד, סאווארן עסק ב"הפילוסופיה של הטעם" ביחס בין הריח למזון ובנושאים נוספים הנוגעים לגסטרונומיה.
מרדכי ליב קצנלנבוגן
הרב מרדכי ליב הלוי קצנלנבוגן (1954 - כ' בסיון ה'תשפ"א, 31 במאי 2021) היה עורך ומחבר תורני במוסד הרב קוק. בין השאר ערך את מהדורת תורת חיים הנפוצה, שבה נכללים פירושי הראשונים המרכזיים על התורה ועל חמש מגילות.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לאורה (ה'תרצ"ב – ה'תשע"ד) ולרב משה חיים הלוי קצנלבוגן (ה'תרפ"ז – ה'תשס"א) ממקימי מוסד הרב קוק ומנכ"ל המוסד, בנו של הרב רפאל קצנלבוגן. נקרא על שם סבו של אביו הרב מרדכי ליב רובין. למד בישיבת חברון. נישא לאילנה, בתו של הרב משה הרשלר, מראשוני העורכים התורניים המקצועיים בישראל. התגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
הרב קצנלנבוגן שימש במשך שנים כעורך בכיר במוסד הרב קוק, במסגרת "המכון להוצאת ראשונים ואחרונים" והוביל בין היתר את עריכת סדרת תורת חיים הנפוצה על חמשת חומשי תורה ועל חמש מגילות, שבה נדפסו יחדיו לראשונה פירושי הראשונים, בנוסח מוגה ומוער. כן פרסם ספרי ראשונים בהלכה פרשנות והגות יהודית, מכתבי יד, בהוצאות מוערות ומבוארות. פרסם מפעם לפעם מאמרים בנושאים שונים בכתבי עת תורניים.
בשנת ה'תשנ"ט זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב-יפו.
בשנותיו האחרונות פרש לגמלאות ממוסד הרב קוק. נפטר בירושלים ביום כ' בסיון ה'תשפ"א (31 במאי 2021) לאחר מחלה קצרה, והוא בן 67.
אחיו הרב מאיר יהושע הלוי קצנלבוגן אף הוא מעורכי מוסד הרב קוק.
טוני בריטון
אנתוני אדוארד לאורי "טוני" בריטון (באנגלית: Anthony Edward Lowry "Tony" Britton; 9 ביוני 1924 – 22 בדצמבר 2019) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
בריטון נולד בחדר מעל לפאב ברחוב טמפל בברמינגהאם שבווריקשייר, לדוריס מרגריט ואדוארד לסלי בריטון. הוא למד בבית הספר Edgbaston Collegiate School בברמינגהאם ובבית הספר תורנבורי בגלוסטרשייר. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי, ועבד עבור סוכן נדל"ן ובמפעל מטוסים. הוא הצטרף לתיאטרון חובבים בווסטון-סופר-מאר. אחר כך פנה לקריירת משחק והופיע על הבמות בתיאטרון אולד ויק ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
החל משנות החמישים של המאה העשרים הופיע בריטון במספר רב של סרטי קולנוע בריטיים בהם "מבצע אמסטרדם" (1959), "יום ראשון הארור" (1959), ו"" (1973). ב-1975 זכה בריטון בפרס Broadcasting Press Guild לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "The Nearly Man".
בספטמבר 2013 ביים סר ג'ונתן מילר הפקת גאלה של המחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון אולד ויק. בריטון שיחק בהצגה בתפקיד רוזן גלוסטר.
חיים אישיים
בריטון התחתן ב-1948 עם רות' הוקינס, ממנה התגרש. ב-1963 התחתן עם הפסלת הדנית אווה קאסל בריטון. יש לו שתי בנות מאשתו הראשונה, המנחה פרן בריטון התסריטאית צ'רי בריטון, ובן מאשתו השנייה, השחקן ג'ספר בריטון.
טוני בריטון נפטר ב-22 בדצמבר 2019.
דמסון אידריס
דמסון אידריס (באנגלית: Damson Idris; נולד ב-2 בספטמבר 1991) הוא שחקן בריטי, ידוע בשל תפקידו הראשי כפרנקלין סיינט בסדרת הדרמת-פשע "שלג צח" ברשת FX.
ביוגרפיה
אידריס נולד בפקהאם שבדרום מזרח לונדון והוא ממוצא ניגרי. הוא הצעיר מבין שישה ילדים שגודלו על ידי אם חד הורית. הוא שיחק כדורגל וחלם להיות כריסטיאנו רונאלדו הבא. הוא גם שיחק רוגבי ובשנת 2002 הוא לחץ את ידה של המלכה אליזבת השנייה, כשקבוצתו השתתפה בחגיגות ביובל הזהב של המלכה. אחיו הגדולים של אידריס - שלושה אחים ושתי אחיות - עוסקים כולם בתחום המשפטים, העסקים וטכנולוגיית המידע. הוא סיים ללמוד דרמה באוניברסיטת ברונל בלונדון. סיים תואר ראשון בהצטיינות בלימודי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
קריירה
בברונל פגש אידריס את השחקנית קתי טייסון, שעודדה אותו לפגוש את אדה סולנקה ולהיבחן לאודישן לתפקיד בהצגה שלה, "תיבת פנדורה". הוא קיבל את התפקיד, חתם עם סוכן והחל להופיע בהצגות נוספות. הוא התאמן גם ב-"Identity School of Acting", שהוקם על ידי פמי אוגונס. לאחר שהופיע בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, החליט אידריס להמשיך בתפקידי טלוויזיה וקולנוע. היו לו כמה תפקידים בסדרות הבריטיות בהן "מירנדה" (2013), "רופאים" (2015) ו"נפגעים" (2015).
תפקיד הפריצה של אידריס הוא פרנקלין סנט, סוחר סמים שאפתן בן 19 בלוס אנג'לס, בדרמת הפשע "שלג צח" של ג'ון סינגלטון, שהושקה לראשונה ביולי 2017. אידריס נבחן באמצעות וידאו בלונדון לפני שטס לוס אנג'לס, שם בילה את היום עם סינגלטון, שרצה להבטיח שאידריס ישלוט במבטא. לצורך התפקיד, אידריס תרגל את המבטא האמריקאי שלו על ידי צפייה בסרטי השחקן האהוב עליו דנזל וושינגטון. הוא עבד גם עם הראפר דאב סי, שלימד אותו לא רק על מבטא אותנטי אלא על הגינונים הספציפיים לדרום מרכז לוס אנג'לס. אידריס זכה לביקורות טובות על הופעתו; מלקולם ונבל "TV Guide" כינה אותו "לא פחות משובה לב". העונה השנייה של "שלג צח", שהתרחשה בשנת 1984, הוקרנה לראשונה ביולי 2018.
תפקידו הראשון בקולנוע בשנת 2016 במותחן הבריטי "City of Tiny Lights", בכיכובו של ריז אחמד.
בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי בסרט "מייגן לוי" לצד קייט מארה. אידריס גילם סוכן FBI בסרט "הנוסע" עם ליאם ניסן משנת 2018; וכיכב בסרט "Farming", לצד קייט בקינסייל. "Farming" הוא סרט אוטוביוגרפי המספר את סיפורו של השחקן הניגרי-בריטי אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, שביים את הסרט. בסרט הוא מגלם את הדמות המבוססת על אקינוי-אגבאג'ה. בשנת 2019 זכה דמסון בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט בריטי בפסטיבל אדינבורו על משחקו.
במאי 2017 זכה אידריס בפרס "Emerging Talent Award" בטקס פרסי האומה לקולנוע וטלוויזיה ה-12 בלונדון.
חיים אישיים
אידריס הוא אוהד כדורגל מסור ותומך במנצ'סטר יונייטד. לדבריו, הגיבור שלו הוא השחקן האמריקאי דנזל וושינגטון. בשנת 2017, אמר למגזין "Interview", "[דנזל] הוא פנומנלי. לא ידעתי שאני רוצה להיות שחקן, אבל ברגע שזה מצא אותי בדקתי מי אנשים אומרים שהם נהדרים. שאלתי את עצמי מי אני רוצה להיות. לא רק במשחק, אלא גם בחיים האישיים שלהם. ....להיות דוגמה מצוינת לטעם טוב ויוקרה ומעמד, זה מה שרדפתי באמת, אז הוא היה האדם שעשה לי את זה."
יורי אהרונוביץ'
יורי אהרונוביץ' (13 במאי 1932 - 31 באוקטובר 2002), היה מנצח ישראלי, יליד ברית המועצות.
לימודים
אהרונוביץ' נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד מוזיקה וכינור מאז גיל 4. בשנת 1954 סיים את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון לנינגרד. הוא למד אצל נתן רחלין וקורט זנדרלינג. הוא התחיל לקבל הזמנות לנצח על תזמורות רוסיות חשובות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועל תיאטרון בולשוי.
קריירה
בשנת 1964 התמנה למנצח ראשי של תזמורת משרד התרבות הסובייטי ושם עבד עד עלייתו ארצה בשנת 1972. בהמשך לכך הוזמן לנצח על תזמורות ידועות שם, ביניהן התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת יומיורי בטוקיו, לה סקאלה ואחרות.
משנת 1975 עד 1986 היה המנצח הראשי של תזמורת גירצניך ומשנת 1982 עד 1987 היה המנצח הראשי של התזמורת התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. במקביל לכך היה גם מנצח אופרה. הוא ניצח של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, על האופרה הלירית של שיקגו, על בתי אופרה חשובים באיטליה, האופרה המלכותית השוודית, האופרה של קלן והאופרה הממלכתית של בוואריה במינכן. הוא הקליט מספר ניכר של יצירות מוזיקליות חשובות עם הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של סטוקהולם והתזמורת הסימפונית של וינה.
יורי אהרונוביץ' ניצח על מספר רב של פסטיבלי מוזיקה בינלאומיים, ביניהם ברגן, ברגנץ, האיים הקנריים, פלורידה, ישראל, לוקרנו, לוצרן, מינכן, סאבונלינה, ספולטו, סטרסה וורונה. הקונצרט האחרון בניצוחו היה עם תזמורת פריז באוקטובר 2002.
פרסים ואותות כבוד
מאז 1984 היה יורי אהרונוביץ' חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה, ובשנת 1987 קיבל ממלך שוודיה את עיטור הכבוד "אביר המסדר המלכותי של כוכב הצפון". בשנת 1988 קיבל בירושלים את "פרס אטינגר לאמנויות". באיטליה הוענק לו פרס "קשת הזהב 1991" מן העיתון האיטלקי "לה סטאמפה" ואוניברסיטת טורינו.
רות צרפתי
רות צרפתי-שטרנשוס (17 באפריל 1928 - 27 בפברואר 2010) הייתה ציירת, פסלת, מאיירת, מעצבת אריגים וסופרת ישראלית, חברת קבוצת "אופקים חדשים".
- פרופ' אברהם רונן.
ביוגרפיה
רות צרפתי נולדה ב-1928 בפתח תקווה, ולמדה בבית הספר אחד העם בעיר. בני המשפחה ההורים, רות ואחותה הצעירה שולמית התגוררו בבית כפרי במושב "בהדרגה" שלימים הפך לכפר מעש. המעבר לכפר הפך אותה לילדת טבע והשפיע על עולמה האמנותי. כבר בילדותה נתגלה כישרונה של רות ברישומי הדיוקנאות של חברותיה ושל בני משפחתה. בתקופת בראשית זו נהגה רות להצהיר על שאיפתה להיות ציירת.
אביה, יהודה צרפתי מראשוני עובדיה של חברת החשמל, ומקימה ומנהלה של רשת החשמל בפתח תקווה, נתברך בכישרון אמנותי רב-תחומי, ולמד ציור בהתכתבות בבית ספר לאמנות בגרמניה. בהשראת לימודיו הדריך את רות לצייר בהתאם לכללי הציור האקדמי וטיפח בה את האהבה לאמנות. יהודה צרפתי שעיצב את גן ביתו כיצירת אמנות עתירת דמיון, פיסל וצייר ויצר צעצועים, ובכך הטביע את חותמו על רות הצעירה בכל תחומי יצירתה בעתיד.
בשנים 1941–1945, במקביל ללימודיה ב"תיכון חדש", היא החלה את לימודי האמנות אצל הצייר אהרון אבני ב-"סטודיה" לאמנות שלימים הפך למכון אבני, בית ספר לאמנות בו למדו רבים מהציירים הנודעים בארץ. בשנת 1945 לאחר סיום לימודי התיכון ועוד בטרם גיוסה, החלה את לימודיה אצל הפסל משה שטרנשוס (1992-1903) לו נישאה בשנת 1949.
בשנת 1958 נולדה לזוג בת יחידה. חמש שנים לאחר מכן עברה המשפחה למעון הקבע שלה בתל אביב.
במהלך השנים עסקה רות בעשייה אמנותית ענפה והשתתפה בכ-90 תערוכות, מתוכם 23 תערוכות יחיד, וזכתה ב-14 פרסים וציונים לשבח על פועלה.
ארכיונה זמין דיגיטלית באתר הספרייה הלאומית.
פיסול
הפסל משה שטרנשוס המשיך להדריך את רות גם לאחר נישואיהם והקנה לה את עקרונות העיצוב הצורני והפלסטי של הפיסול המודרני. שטרנשוס היה מחלוצי הפיסול המודרניסטי ומראשוני היוצרים של הפיסול המופשט בישראל והתמקד בפיתוח ערכי המבנה והצורה של הדמות המפוסלת ברוח האמנות המודרנית ובשחרורם מן התלות בדימוי הריאלי. עם תלמידיו נמנו מנשה קדישמן, בני אפרת ובוקי שורץ.
אחרי שלמדה בחרה רות בפיסול כתחום יצירתה העיקרי; "הפיסול הוא הדבר הרציני ביותר שיש לי" אמרה בריאיון לרגל תערוכתה בגלריה קלצ'קין, וכך במשך כל שנות פעילותה האמנותית הבוגרת המשיכה צרפתי להתמקד בפיסול אך לא זנחה את הציור. בשלהי שנות ה-40 החלה רות לגבש את סגנונה האמנותי האישי, וקנתה לעצמה שם כיוצרת עצמאית ומקורית. בשנת 1949, היא הצטרפה יחד עם בעלה משה שטרנשוס לקבוצת "אופקים חדשים", אגודה שבהשראת האוונגרד האמנותי האירופי שאפה לקדם את יצירתה של אמנות מודרנית בארץ. רות, האישה היחידה וגם הצעירה שבחבורה, בת 21 בלבד, הייתה חברה בוועד האגודה והשתתפה במרבית התערוכות של הקבוצה שהוצגו בשנים 1949–1959. כשהיא שומרת על צביונה האישי, נשארה נאמנה במשך כל שנות פעילותה למורשת הפיסול הפיגורטיבי ולמושא העיקרי שלה – הדמות האנושית. כבר בראשית דרכה משכו יצירותיה של האמנית הצעירה את תשומת לבו של חיים גמזו. היא הייתה הפסלת היחידה שיצירתה נכללה בספרו על הציור והפיסול בישראל, והוא נשאר אוהד נאמן של יצירתה גם בשנים הבאות.
יצירתה הפיסולית של רות כוללת מגוון נושאים; תינוקות וילדים, דמויות נערות ונשים, פסלי טורסו, דיוקנאות ועוד. פסלי התינוקות של רות צרפתי מהווים חטיבה בעלת חשיבות ייחודית במכלול יצירתה" שאין דומה לה בפיסול הישראלי" (פרופסור אברהם רונן) "פסלי התינוקות מופיעים לראשונה בסוף שנות החמישים אחרי הולדת בתה חגית שדמותה כתינוקת, כילדה וכנערה מתבגרת, שימשה מקור השראה לפסלים שהציגה רות בביאנלה הבינלאומית ה-35 לאמנות בוונציה בשנת 1970. בשנת 1975 הציגה בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב את פסלי הטורסו הנשיים בהשראת שרידי פסלים יווניים מן העת העתיקה.
בשנים מאוחרות יותר חוזרים ומופיעים פסלי תינוקות המתארים את נכדיה של האמנית: טל (ילידת 1986) ותום (יליד 1995). בפסלים אלה מודגש השילוב בין החיוניות המתפרצת של היצור הקטן לבין הגמלוניות של תנועותיו. פסל "התינוקת" שבאוסף מוזיאון תל אביב נמנה עם היפות שביצירותיה של צרפתי.
ציור
אף שהפיסול נעשה תחום היצירה העיקרי שלה, המשיכה רות לפעול כציירת עד סוף ימיה. עיזבונה האמנותי כולל מאות ציורים ורישומים אשר רק חלק קטן מהם הוצג בתערוכות. ציוריה של רות מתמקדים באיכויות אמנותיות צרופות – במבנה ובקומפוזיציה, ברישום ובמערכת צבעונית עשירה. כמעט כל ציוריה של צרפתי נעשו בצבעי מים או בעפרונות צבעוניים על דפי נייר צנועי ממדים, דפים של פנקסי עבודה ומחברות.
ציורי נופים בצבעי מים מהווים את החטיבה הגדולה ביותר של ציוריה ומרביתם פרי התרשמותה מהאתרים שבהם ביקרה בישראל ומחוצה לה. בביקוריה ביוון קסמו לה במיוחד בתי הכפר הלבנים וחצרותיהם, שתיאוריהם הם מהיפים שבציוריה, כמה מהציורים שציירה בשנים 2000–2001 מתארים את נופי פארק הירקון, ובשנותיה האחרונות הרבתה לצייר נופי דמיון.
איור וכתיבה
רות נחשבת לאחת מבכירי המאיירים בישראל, מהמקוריים והחשובים שבהם. איורי הספרים שלה הם יצירותיה המוכרות ביותר לקהל חובבי האמנות. היא איירה 70 ספרים, רובם ספרי ילדים ונוער, חלקם פרי עטה, קטעים אוטוביוגרפיים נפרשים בספר "פרק אחד מחייו של אבא והוא הגן", סיפורים על בני משפחתה הופיעו בספר הילדים "תום הפטוט הנמרי". את אהבתה ליוון ורשמֵי מסעה שם הביעה בספר "אל אי החתולים אשר ביוון" ועל חיות הבית שלה כתבה ב"חושחושית", שהיה הספר הראשון אותו כתבה וגם איירה וב"גבעת שמינק". "מסע קרפצון אל העיר הגדולה" היה הספר האחרון אותו כתבה ואיירה.
הספר הראשון שאיירה רות צרפתי, לא היה ספר ילדים, אלא ספרו של חיים הזז "חתן דמים". היא עבדה עם משוררים וסופרים כלאה גולדברג, מרים רות, גילה אלמגור, נורית זרחי, דבורה עומר, בשביס זינגר, ע. הלל, לו עצבה את דמותו של "דודי שמחה" בכמה וכמה ספרים.
בשנת 2004 נחנך "גן סיפור" בעיר חולון, בו הקימה רות תהלוכה ססגונית של דמויות אלומיניום גדולות ממדים מתוך "דודי שמחה". היה זה הפרויקט הפיסולי הגדול האחרון של האמנית.
רות חזרה והדגישה שאיוריה הם ציורים לכל דבר. ואכן, בעמודי השער של הספרים אין אזכורים לאיורים; נזכרים בהם ציורים בלבד. ציורי הספרים של רות עשויים במגוון רחב של טכניקות וסגנונות, החל ברישומים ליניאריים בעלי אופי אילוסטרטיבי, וכלה בציורים צבעוניים הקרובים ברוחם לציורי הנוף ולציורי הדמויות שלה, כך למשל בציורים לספר "שמשיות ברחוב הנביאים" של יהואש ביבר 1988 היא מפתחת מערכת צבעונית מרהיבה החורגת מתחום הציור התיאורי.
עיצוב
רות נמנית עם הטובים והמקוריים שבין יוצרי הצעצועים והבובות האמנותיות בארץ. בובותיה של צרפתי כוללות מגוון סוגים, שלכל אחד מהם מערך צורות וסגנון משלו: מריונטות, בובות הנראות כווריאציות מסוגננות של פסלי התינוקות שלה, בובות השואבות את השראתן מטיפוסים אתניים ועדתיים. את האהבה ליצירת בובות ירשה מאביה שהקדיש הרבה מזמנו הפנוי ליצירת צעצועים לבנותיו. היא מספרת: " צעצועיו של אבא חיזקו את נטייתי לעסוק בעשיית בובות. בובות אלה השפיעו מאוד גם על נושאי הפיסול שלי, עד כדי טשטוש תחומים ביניהם".
פסלי הבובות שהתאפיינו בצבעוניות אוריינטלית נשלחו לייצג את ישראל בתערוכת "אקספו" במונטריאול, קנדה, שם הציגה עשרים בובות עץ גדולות וססגוניות שאכלסו את מפת הארץ וייצגו באורח סמלי ותמציתי כמה מיישובי מדינת ישראל ותושביהם. חלק מבובות אלו מוצג דרך קבע בספריה של בית אריאלה בתל אביב. עיצוב צעצועים רתק אותה והיא נהגה לציין שמאז שנולדה חגית החלו להסתמן אצלה השפעות הדדיות בין הבובות ופסלי התינוקות, "וכך היו מזינים זה את זה"...
פסלי הילדות היושבות העשויות עץ ועיסת נייר, צבועות בחלקן, עוצבו אף הן בהשראת בובות. אך יותר משהן דומות בעיצובן לבובות המשחק המתועשות מימי ילדותה של רות, הן מזכירות את פסליה של רות בבגרותה. את הבובות והצעצועים שיצרה הציגה בגלריה לאומנות "משכית שש" ובשנת 1981, שיקפה תערוכת היחיד באגף הנוער במוזיאון ישראל את תחומי האמנות השונים בהם פעלה.
כישרונה של צרפתי בתחום העיצוב הדקורטיבי מוצא את ביטויו גם בעיצוב טקסטיל בעבור "משכית", "גוטקס" ו"ריקמה" – של המעצבת רוז'י בן יוסף.
רות עיצבה גם את התלבושות לכמה מהופעותיה של להקת "ענבל", ולתיאטרון המחול של הרקדנית רינה שיינפלד.
בארכיון של "שנקר" נמצא אוסף הבדים אותם עיצבה.
ממשק משתמש גרפי
ממשק משתמש גרפי (באנגלית: Graphical User Interface - GUI או Man-Machine Interface - MMI) הוא ממשק משתמש לתוכנה או לאתר אינטרנט, המבוסס על עיצוב גרפי (להבדיל מעיצוב טקסטואלי בלבד) של המסך המוצג למשתמש.
בעבר, כאשר מהירות המחשבים הייתה נמוכה, נהגו להשתמש בממשק משתמש טקסטואלי, כזה המבוסס רק על אותיות, ובנוסף להן כפתורי פעולה במקלדת (ראה: מעטפת פקודה). מסוף שנות ה-80 נפוץ ממשק משתמש גרפי, שבו משלבים אלמנטים גרפיים כחלונות, צלמיות, פקדים כדוגמת תפריטים וכפתורים ואמצעי הצבעה (WIMP). הממשקים הגרפיים מאפשרים תצוגה גמישה יותר, במיוחד בצבעים וגופנים, הבהרת כוונת הממשק והשימוש בה, באמצעות סמלים וצלמיות, ואינטראקציה קלה ושימושית יותר במחשב.
ממשק משתמש גרפי העושה שימוש בעכבר, מוטמע ברוב התוכנות שפותחו מאמצע שנות ה-90 ומוכר לכל משתמש במחשב האישי. הטכנולוגיה פותחה ב"זירוקס פארק" - מרכז המחקר של חברת זירוקס, ושולבה במחשבי המקינטוש. תפוצתו הנרחבת של ממשק זה החלה עם מערכת ההפעלה Windows של חברת מיקרוסופט. מאמצי פיתוח רבים לצד סכומי כסף גדולים הושקעו מצד חברות רבות בשיפור ממשקי משתמש גרפיים, כאשר המילה האחרונה כיום היא ממשקים גרפים תלת־ממדיים כדוגמת ה-WPF של חברת מיקרוסופט.
במחשבי לוח ובסמארטפונים נעשה שימוש נרחב בממשק משתמש גרפי, המתאפיין במסך מגע, שבו ההצבעה נעשית באמצעות אצבעות כף היד (ולא באמצעות עכבר). בעשור השני של המאה ה-21 נוספה גם למחשבים אופציה של מסך מגע.
בהנדסת תוכנה עקרונות הנדסה טובה קובעים שיש להפריד בין רכיבי ממשק המשתמש בתוכנה לבין שאר החלקים, ובפרט רכיבי הלוגיקה העסקית. דרך זו מאפשרת להקטין את הצימוד בין חלק התוכנה, ולפיכך להקל על עריכת שינויים בממשק המשתמש.
התאמה אישית של ממשק המשתמש
ממשק המשתמש למוצרי תוכנה מאפשר לעיתים התאמה אישית שלו, לצרכים והעדפות ספציפיים של המשתמש. הדפדפן למשל, מאפשר התאמה אישית של גודל הגופן, אופן הצגת הקישורים ועוד. פרטי ההתאמה האישית נשמרים בדרך כלל תחת פרופיל המשתמש המתאים.
לעיתים מתאפשר תמרון בצבעים ובסימנים הגרפיים של ממשק המשתמש, ובמקרה זה קרויות הווריאציות השונות בשם "מעטפת" (באנגלית: Skin, זהו ה"עור" של התוכנה, להבדיל מהפונקציונליות הנמצאת בתוכה).
דוגמה: שתי מעטפות שונות לתוכנה VLC media player, המשמשת להפעלת קובצי מדיה:
הנעה רקטית רב-שלבית
הנעה רקטית רב־שלבית (באנגלית: Multistage rocket) היא טכנולוגיה המשתמשת במספר מנועים רקטיים על מנת להניע מערכת למסלול כלשהו. תהליך ההנעה מחולק לשלבים, כאשר כל שלב כולל הפעלה של מנוע רקטי (או מספר מנועים) הפועל באופן עצמאי. השלבים מוצבים בזה אחר זה. לעיתים ניתן השם "שלב 0" לרקטות האצה המוצבות זו לצד זו ופועלות כחלק מאותו שלב ומסייעות לתאוצה ההתחלתית.
על פי נוסחת ציאולקובסקי, השימוש בהנעה רב־שלבית מאפשר להגיע למהירות גבוהה יותר ולגובה רב יותר מאשר בשימוש בהנעה בשלב בודד גדול יותר. חלק מרקטות הקרקע־קרקע והטילים מונעים בהנעה רב־שלבית וכל משגרי הלוויינים והחלליות מונעים בהנעה רב־שלבית.
שבויי צה"ל
שבויי צה"ל הם חיילי צה"ל שנפלו בשבי של צבא אחר. חיילי צה"ל (וגם אזרחים) שמוחזקים כבני ערובה בידי ארגוני טרור או מיליציות, קרויים בישראל "חטופים", אם כי מבחינה מעשית, ישראל נושאת ונותנת על שחרורם כאילו היו שבויים.
הנעה רקטית רב-שלבית
מודל פיזיקלי מפושט
כאשר: