cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאשינובקה
היסטוריה יהודית
ביאשינובקה התקיימה קהילה יהודית גדולה. בין רבני הקהילה היו רבנים מפורסמים, מהם: רבי אריה ליב ילין מחבר "יפה עיניים"; רבי יוסף זכריה שטרן (1851-1860, בערך), רבי גבריאל זאב מרגליות (עד 1879), ורבי תנחום גרשון ביליצקי (מ-1887 עד פטירתו במרץ 1941). חתנו, הרב בנימין מרקוס היה רבה האחרון של העיירה לפני השמדת יהודיה בשואה.
חטיבת היבשה
חטיבת ההדרכה אמונה על פיתוח תפיסות היסוד של מרכיבי היבשה של צה"ל, כמו גם תפקידה לתכנן, להפעיל ולבקר את האימונים היבשתיים, מה שכולל גם את ניהול תקציבי האימונים. בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף.
יאשינובקה
היסטוריה יהודית
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו ביאשינובקה כ-1,300 יהודים, שהיוו אחוז גבוה (כ-70%) מכלל האוכלוסייה, וניהלו בה חיי מסחר ותרבות. בסוף הקיץ של 1939, עם כיבוש מערב פולין בידי הגרמנים, גדל מספר היהודים בעיירה בשל זרם הפליטים שהגיע מאזורי הכיבוש. לקראת סוף ספטמבר, כבש הצבא האדום את העיירה והחיל בה את תנאי החיים הסובייטיים, תוך שהוא עוצר ומגלה "יסודות בורגניים" מקרב החברה המקומית, חלקם יהודים.
חטיבת היבשה
מבנה
חטיבת ההדרכה מורכבת ממספר בתי ספר, בראש כל בית ספר עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
בית הקפה היפני
היסטוריה
לבית הקפה הגיעו:
מעגל האמנים MIÉNK, כלומר "חוג האימפרסיוניסטים והנטורליסטים ההונרי" עבר מבית הקפה אבאזיה לבית הקפה היפני, שם האווירה הייתה יותר ידידותית, ותומכת אמנות ואמנים.
גם לחברי "גילדת מונקאצ'י" הפכו את המקום למטה שלהם (בלה לאזאר, לאיוש מארק) ולא רק חברי חוג MIÉNK (פאל סיניאי מרשה, אדן לכנר, קארוי פרנצי, יוז'ף ריפל-רונאי, קארוי קרנשטוק).
במזג אוויר טוב הם ישבו בחוץ על המרפסת והחליפו דעות.
בית הקפה היפני היה בשיא פריחתו בין שתי מלחמות העולם (1928-1942), כאשר היה בבעלותו של מניהרט קרסנר. הוא ניהל מטבח וקונדיטוריה מצוינים ונתן אשראי לאמנים חסרי פרוטה, וגם לסטודנטים עניים של "האוניברסיטה לאמנויות יפות" (Hungarian University of Fine Arts).
כיום פועלת בבניין "חנות הסופרים".
יאשינובקה
היסטוריה יהודית
ב-27 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובאותו יום חוללו בה פוגרום בעזרת מקומיים. בפוגרום נשרפו בתי יהודים רבים ונרצחו עשרות. הוקם בעיירה גטו ואליו הובאו יהודים נוספים מעיירות באזור. בסך הכל שהו ביאשינובקה בתקופת קיום הגטו קרוב ל-3000 יהודים. בעיירה הוקם יודנראט, שטיפל בחיי האוכלוסייה וגייס יהודים לעבודות כפייה.
בינואר 1943 נמלטו צעירים יהודים רבים מיאשינובקה לגטו ביאליסטוק. חיסול גטו יאשינובקה התבצע ב-25 בינואר 1943. רוב היהודים שנותרו בעיירה (כ-2000) גורשו לטרבלינקה, ומעטים הצליחו להימלט ליערות בסביבה ולהסתתר בהם.
פסק
פֶסֶק (בלועזית: צזורה; לפי האקדמיה ללשון העברית: מִפְסָק) הוא הפסקה או קטיעה מטרית בטור שירי בו נגמר רעיון או ביטוי אחד ורעיון אחר מתחיל. זה יכול לבוא לידי ביטוי בפסיק (,), סימן וי (✓), או שני קווים, נטויים (//) או זקופים (||). מבחינת זמן, הפסקה זו עשויה להשתנות בין שתיקה קלושה עד להפסקה מלאה. אורכו של פסק כאשר הוא מצוין הוא על פי שיקול דעתו של המנצח.
שירה
בשירה היוונית והלטינית הקלאסית פסק הוא הצומת שבו מילה אחת מסתיימת והמילה הבאה מתחילה בתוך רגל. לעומת זאת, צומת מילים בקצה הרגל נקרא דיארזיס. חלק מהפסקים צפויים ומייצגים נקודת מפרק בין שני ביטויים או סעיפים. כל שאר הפסקים הם רק פוטנציאל למפרק. ההפך מפסק-חובה הוא גשר בו אסור לצמת מילים.
בשירה האירופית המודרנית, פסק מוגדר כציון טבעי לסופו של ביטוי או רעיון, במיוחד כאשר הוא מתרחש באמצע שורה. עוקב אחר הברה מוטעמת ואילו עוקבת אחר הברה לא מוטעמת. פסק מתואר גם על ידי מיקומו בשורת שירה: פסק הקרוב לתחילת שורה נקראת פסק ראשוני, אחד באמצע שורה הוא מדיאלי, ואחד ליד סוף שורה הוא סופי. פסקות ראשוניים וסופיים נדירים בטורי שיר פורמליים, רומנטיים ונאו-קלאסיים, שמעדיפים פסקים מדיאליים.
סימן הפסק
בקביעת משקל של טור שירי, סימן הפסק המודרני הוא קו ניצב כפול ⟨||⟩ או ⟨\|⟩, גרסה של virgula ("זרד") המשמש כסימן פסק בכתבי יד מימי הביניים. אותו סימן התפתח בנפרד כמו ה-virgule, הלוכסן היחיד המשמש לציון מעברי שורות בשירה.
הומרוס
פסקים היו בשימוש נרחב בשירה היוונית. לדוגמה, בשורת הפתיחה של האיליאדה:
תרגום: שאול טשרניחובסקי
קו זה כולל פסק זכרי לאחר θεὰ, הפסקה טבעית המפרידה את השורה לשני חלקים הגיוניים. שלא כמו הטרגדיונים בהקסמטרים שלהם, שורות הומריות משתמשות בדרך כלל בפסקים נקביים; העדפה זו נצפית במידה גבוהה עוד יותר בקרב משוררי אלכסנדריה.
עברית
פסק לא נפוץ בשירה העברית הלא מתורגמת, אך אכן קיים (ראה נתן אלתרמן).
האנגלית העתיקה
באנגלית העתיקה, הפסק בא לייצג הפסקה בולטת על מנת להדגיש שורות בשירה האנגלית העתיקה שאחרת ייחשבו לשורות מונוטוניות. ניתן לטעון כי זה יכול להפוך את הפסק חשוב יותר לטור שירי אנגלי עתיק מאשר לשירה הלטינית או היוונית. בשירה לטינית או יוונית ניתן היה לדכא למען שינוי את הפסק בכל שורה שהיא. בפסוק האליטרטיבי המשותף לרוב השפות הגרמאניות העתיקות ביותר, הפסק הוא חלק נוכח והכרחי מצורת הטור עצמה. בשורת הפתיחה של ביאוולף נכתב:
תרגום: אריה סתיו
מוזיקה
במוזיקה, פסק מציין הפסקה קצרה ושקטה, שבמהלכה לא סופרים משקל. בדומה לפרמטה שקטה, פסק ממוקם בין תווים או תיבות (לפני או מעל שורות תיבה), ולא על תווים או מנוחות (כמו עם פרמטה). פרמטה עשויה להיות ממוקמת מעל פסק כדי להצביע על הפסקה ארוכה יותר.
בסימון מוזיקלי, פסק מסומן בקווים אלכסוניים כפולים, בדומה לזוג לוכסנים.
המועצה הרפואית של משרד הפנים הרוסי
המועצה הרפואית הייתה גוף ייעוץ קולגיאלי. ראש המועצה נקרא הדיקן ונבחר למשך 3 שנים מבין חברי המועצה. מאז 1836 אושרו היו"ר והחברים המלאים בהוראת הקיסר בהמלצת השר לענייני פנים מקרב המדענים "שזכו לכבוד אוניברסלי על מעשיהם", מומחים בעניינים הדורשים ידע רפואי מיוחד.
חברי המועצה היו מנהלי המחלקות הרפואיות של משרד הפנים ומשרד המלחמה; רופא המטה הכללי בחיל הים ונשיא האקדמיה לרפואה וכירורגיה. חברי הכבוד נבחרו על ידי המועצה ואושרו על ידי שר הפנים.
ההחלטות בכל הנושאים במועצה התקבלו על פי הצבעה ברוב קולות ואושרו על ידי שר הפנים. עד 1842 הייתה למועצה הזכות הבלעדית להעניק תארים גבוהים יותר לרופאים ללא בדיקות. מאז 1870 היו לה שני סגנים מאגודת התרופות של סנקט פטרבורג. מאז 1875 היה חבר בה פקיד ממשרד החינוך; מאז 1886 – פקיד ממשרד האוצר. מאז 1898 פעלה תחת המועצה מעבדה לייצור מחקר רפואי ומדעי פלילי. המועצה פורקה במרץ 1918, בעקבות אירועי מהפכת פברואר, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה.
בלאקפיש
בלאקפיש (באנגלית: Blackfish, מילולית: "דג שחור"' - כינוי ליונק הימי קטלן) הוא סרט תיעודי אמריקני משנת 2013, שבוים על ידי גבריאלה קאופרת'ווייט (Gabriela Cowperthwaite).
הסרט עוסק ב"טיליקום", לווייתן קטלן שהוחזק בסיוורלד, אורלנדו, ובמחלוקת על קטלנים בשבי . הסרט היה מועמד לפרס באפטה בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר וזכה בפרס סטלייט בקטגוריה זו.
תקציר
הסרט התיעודי עוסק בטיליקום, קטלן המעורב במותם של שלושה בני אדם, ובהשלכות של החזקת קטלנים בשבי. הצילומים של טיליקום כוללים את תפיסתו בשנת 1983, והצקה מכוונת מצדם של קטלנים אחרים בשבי, אירועים שלטענת קופרת'ווייט תרמו לתוקפנות הקטלן .
בין המרואיינים כלולים גם מאלפים לשעבר בסיוורלד (SeaWorld). בניגוד לסרט ההסברה של סיוורלד (בכיכובו של ג'יימס ארל ג'ונס), לפיהם "נדרשות שנים של לימודים וניסיון כדי לעמוד בדרישות הקפדניות ההכרחיות" לתקשר עם הלווייתנים, מספרים המאלפים כי הופתעו לגלות שהתקבלו לעבודתם די בקלות. בהמשך הם מתארים את יחסיהם הקרובים וניסיונם עם טיליקום וקטלנים נוספים בשבי . מלבד המאלפים לשעבר, מרואיינים גם חוקר הלווייתנים דייב דופוס, ששימש עד מומחה מטעם OSHA (Occupational Safety & Health Administration, מנהלת בטיחות ובריאות תעסוקתית) בתביעתה בשם הממשל הפדרלי את סיוורלד פלורידה, ומדענית המוח לורי מרינו, מנהלת המדע ב"פרויקט זכויות לא-אנושיים".
כדי לנסות ולהבין את התנהגותם של הלווייתנים בשבי, הסרט חוזר לשנת 1970, אל מסעות הציד סמוך לחופי מדינת וושינגטון. הצוללן ג'ון קרואו, שהשתתף בציד, וחוקר הלווייתנים הווארד גארט, מתארים את לכידת הקטלנים. סירות הדיג רדפו אחריהם בליווי מטוסים ופצצות שנזרקו למים כדי לקבץ אותם במפרצים. גארט מסביר כי הלווייתנים למדו ממרדפים קודמים, שהציידים מתכוונים ללכוד את הצעירים והקטנים, ולכן התפצלו, לשם הטעייה: הבוגרים ברחו לתוך מבוי סתום, בזמן שהאמהות והתינוקות צללו לכיוון אחר. אולם ברגע שאלה עלו מעל פני המים לנשום, גילו אותם צוותי הציד במטוסים והודיעו לסירות, שמיהרו אליהם ולכדו אותם במפרץ. לאחר שנפרשה הרשת, יכלו הלוכדים לקחת רק את התינוקות. קרואו מספר שנאמר להם כי הסיבה לכך היא עלויות ההובלה. לאחר הסלקציה, נפתחו הרשתות וכל הלווייתנים שלא נלקחו יכלו לעזוב, אולם הם נשארו והמשיכו לתקשר עם התינוקות בזמן שאלה מועלים לסירות. לדברי קרואו, "זה בדיוק כמו לחטוף ילד קטן מאמא שלו". גארט מציין כי ב-1976 צו בית משפט אסר על סיוורלד ללכוד קטלנים בתחומי מדינת וושינגטון. אלה עברו מיד ללכוד אותם מול חופה של איסלנד.
ב-1983 נלכד שם טיליקום בן השנתיים, שהועבר לפארק הימי "סילנד של הפסיפיק" מחוץ לוויקטוריה, בקולומביה הבריטית שבקנדה. מנהל סילנד לשעבר, סטיב הקסטר, מספר ש"המאלף הראשי הקודם השתמש בשיטות המשלבות עונש" והיה מצוות קטלן מאולף ביחד עם טיליקום, שעדיין לא היה מאולף: "הוא שלח את שניהם לבצע את אותו התרגיל. אם טיליקום לא עשה אותו, אז שני בעלי החיים נענשו" ונמנע מהם מזון כדי שיישארו רעבים, מה שגרם לתסכול רב מצד בעל החיים הגדול יותר, שהיה שורט את טיליקום בשיניו. המאלף לשעבר פורטר מספר: "מלמעלה ועד למטה יכולת לראות דם ושריטות". בלילה היו הלווייתנים מאוחסנים בבריכה סגורה, מעין קופסת מתכת, באורך 6 מטרים בלבד. שתי הנקבות ששהו איתו במיכל "היו חוברות נגדו". המנהל הקסטר מביע חרטה: "מרבית הזמן הם היו חסרי תנועה... זה היה פשוט לא בסדר". כדי לגרום להם להיכנס לתוך הקופסה, היו מונעים מהם מזון. המאלף לשעבר אריק וולטרז מספר שכאשר היו נותנים להם לצאת בבוקר, היו נראות "שריטות שיניים חדשות" ולפעמים גם דם. קן באלקומב, מנהל מרכז לחקר לווייתנים הסמוך לסילנד, טוען כי הדבר הוביל כנראה לפסיכוזה.
ב-20 בפברואר 1991 נהרגה קלטי בירן, עובדת במשרה חלקית של סילנד ושחיינית מקצועית. ניידין קאלן, שהייתה בין הצופים בסילנד באותו יום מספרת שבירן החליקה לתוך הבריכה שבה היו שלושה לווייתנים: "היא ניסתה להרים את עצמה אל מחוץ לבריכה והלוויתן מיהר לעברה, תפס את המגף שלה ומשך אותה חזרה פנימה... הם משכו אותה אל מתחת למים, ואז היו עולים חזרה למעלה. כשהם עלו היא צעקה 'עזרו לי, עזרו לי', ואז שוב לקחו אותה למטה". קאלן בטוחה בזהותו של הלוויתן הרוצח: "זה היה הלוויתן הגדול, טיליקום... השתיים האחרות פשוט שחו מסביב... ידענו שזה היה הלוויתן הזה כי היה לו את הסנפיר הנפול. היה קל מאוד לדעת". סילנד נסגרה לאחר המקרה וטיליקום נמכר לסיוורלד.
המאלפת לשעבר בסיוורלד, קרול ריי, מספרת ש"קלינה" הייתה "תינוקת שאמוּ" הראשונה ("שאמו" היה שם גנרי לכל הקטלנים מאז שאמו המקורית). בשל היצמדותה לאמה, היא שיבשה מספר הופעות, ומשום כך כשהייתה בת 4 הוחלט להעבירה לפארק אחר כדי להפרידה מאמה: "לאחר ש'קלינה' הועברה משם...'קטינה', אמא שלה... נשארה בפינת הבריכה ממש רועדת וצורחת. צווחת, בוכה. מעולם לא ראיתי אותה עושה משהו דומה לזה".
המאלף ג'ון הארגרוב מספר על הלווייתנית "קסאטקה" ובתה התינוקת "טקרה". לאחר שהפרידו ביניהן וטקרה נשלחה לפלורידה, "קסאטקה המשיכה להשמיע קולות שמעולם לא נשמעו קודם לכן... אלו היו קולות לטווח ארוך... זה שובר לב".
הווארד גארט מדגיש כי הלווייתנים בסיוורלד אינם "משפחה". המדענית לורי מרינו מסבירה, כי "מה שיכול לקרות כתוצאה מכך שמכניסים אותם עם לווייתנים אחרים שלא גדלו עמם, שהם לא חלק מהתרבות שלהם, הוא שישנה תוקפנות-יתר. הרבה אלימות, הרבה הרג בשבי שאף פעם לא רואים בטבע". גארט טוען כי "עד היום הזה, אין תיעוד של קטלן שגרם לפגיעה כלשהי לבן אדם כלשהו, בטבע". בניגוד לטענת סיוורלד, שתוחלת החיים של קטלנים בשבי דומה לזו של קטלנים בטבע (בדרך כלל 30 שנים לזכרים ו-50 שנים לנקבות), גארט טוען כי "יש להם תוחלת חיים דומה מאוד לתוחלת החיים של בני אדם. הנקבות יכולות לחיות עד גיל 100, אולי יותר, זכרים חיים עד לגיל 50 או 60".
בסרט נראים צילומים הכוללים אלימות בין הלווייתנים, המתרחשת עד לזוב דם אל מול קהל הצופים. המאלף ג'ון ג'ט מספר שתוקפנות בין לווייתנים "הייתה חלק מההוויה היומיומית". ג'פרי ונטר מספר שהלוויתנית "קנדוּ", בניסיון להצהיר על שליטתה על קורקי, נגחה בה, העורק הראשי של קורקי נחתך והיא דיממה למוות.
ג'ט מספר שכאשר הגיע טיליקום לסיוורלד, הוא הותקף שוב ושוב באכזריות על ידי הלווייתנית "קטינה" ונקבות נוספות, בשל הצפיפות. סמנת'ה ברג טוענת כי לרוב הוא שהה בבידוד, והוכנס עם הנקבות רק לשם רבייה. ג'ט מסביר כי זה נעשה כדי להגן עליו מפני הנקבות. המאלפים מספרים על הנאתם בעבודה עם טיליקום. ג'פרי ונטר סבור: "אולי חלק מזה זו תמימות שלנו... כי לא נתנו לנו את הפרטים המלאים על המקרה של קלטי". ברג טוענת כי קיבלה את הרושם שלטיליקום לא היה קשר למותה, ושהדבר נראה לה מוזר: "האופן בו התנהגו סביב הלוויתן הזה, ומה שאמרו לנו, נראה לי כמו שני דברים שונים... ברור שהם ידעו יותר מכפי שסיפרו לנו". ונטר מספר שצילם בעצמו מופע שהיה מוצלח מאוד, אלא שלקראת סוף המופע טיליקום זינק לעבר המאלפת שלו וניסה לתפוס אותה. לטענתו, קיבל הוראה להשמיד את הקלטת.
בסרט נראים קטעי ארכיון של פגיעות לווייתנים במאלפים. הקטעים כוללים את המקרה שאירע ב-1971 בסיוורלד סן דייגו, בו נשכה הלווייתנית שאמו את רגלה של עובדת של סיוורלד, שנתבקשה לרכב עליה לבושה בביקיני כחלק מאירוע יחסי ציבור מצולם. ב-1987 בסיוורלד בסן דייגו, נמחץ המאלף ג'ון סיליק בין שני לווייתנים: המאלף רכב על גבו של אחד מהם והשני זינק עליו. קטע נוסף הוא של מאלף המותקף על ידי לוויתן - מתנפל עליו ומונע ממנו להגיע לשפת הבריכה, אל מול עיני הצופים. מאלף אחר נראה כשפניו מדממות. קטע נוסף הוא של המאלפת טאמרי, שהניחה את רגלה על אפו של "אורקיד" וזה תפס אותה ומשך אותה אל תוך המים. האירוע התרחש ללא "תצפיתן" שאמור להשגיח, והוא צולם על ידי אחד המבקרים בפארק. אחד המאלפים פתח את השער לבריכה של "קסאטקה", הדומיננטית יותר, מה שגרם ל"אורקיד" לשחרר את טאמרי, שיצאה מהמים עם יד מרוסקת. ב-1999 נתגלתה גופתו של דניאל דוקס, שהתגנב בלילה למיכל של טיליקום בסיוורלד. דוקס נמצא כשהוא שוכב ערום על גבו של טיליקום. ב-2006, בהופעה האחרונה באצטדיון "שאמו", המאלף המנוסה קן פיטרז קפץ למים לצורך "קפיצת טיל" עם הלווייתנית "קסאטקה". קסאטקה תפסה את רגלו, גררה אותו לקרקעית הבריכה העמוקה והחזיקה אותו שם. היא שחררה אותו, תפסה אותו שוב ומשכה אותו שוב למטה, כאשר הוא נאלץ לשהות מתחת למים מעל דקה ברציפות. לאחר מספר פעמים בהם נגרר מתחת למים, הלווייתנית שחררה את רגלו והוא הצליח לשחות במהירות אל שפת הבריכה. סיוורלד העבירה 4 לווייתנים קטלנים ל"לורו פארקה" (Loro Parque) באיים הקנריים. לטענת סוזן אלה, עובדת לשעבר בפארק, המקום לא היה מוכן לקליטת הלווייתנים וכך גם המאלפים. היא מספרת שבמשך 3 שנים הבריכות לא היו תקינות והקטלנים היו מכרסמים אותן, מה שגרם להם לבעיות בשיניים ובקיבה, שבעקבותן נאלצו לעבור תהליכי אנדוסקופיה. אלכסיס, אחד המאלפים בפארק, שאומן בסיוורלד, הותקף ונהרג על ידי אחד הקטלנים.
המאלפים מספרים על הדברים שהיו אומרים לקהל הצופים בסיוורלד. דין גומרסול מספר: "ישנם דברים רבים שנאמרו לנו... כל כך הרבה פעמים, שאתה פשוט מתחיל להאמין בהם... הייתי עוור". סמנת'ה ברג מעידה: "פשוט קניתי כל מה שאמרו לנו. למדתי להגיד את מה שאמרו לנו להגיד לקהל... חשבתי שאני יודעת הכל על לווייתנים קטלנים כשעבדתי שם... אני יודעת הרבה לגבי איך להיות מאלפת... אבל אני לא יודעת כלום... על היסטוריית הטבע שלהם או ההתנהגות שלהם". קרול ריי מספרת: "העברתי את המסרים של החברה במהלך הופעות... זה היה משהו כמו... 'נאמוּ לא עושה את זה כי היא חייבת, נאמוּ עושה את זה כי היא באמת רוצה'... אני כל כך מתביישת. באותו זמן, אני חושבת שיכולתי לשכנע את עצמי שמערכות היחסים שהיו לנו נבנו על משהו חזק יותר מהעובדה שאני נותנת להם דגים".
ג'ון ג'ט טוען כי הסיבה היחידה שסיוורלד מתעקשים להמשיך להחזיק בטיליקום, אף על פי שהרג בני אדם, היא "מכיוון שהזרע שלו שווה הרבה כסף". בסרט נראה טיליקום שוכב על גבו, כשעובדי סיוורלד מגרים את איבר מינו ואוספים את הזרע שלו. סמנת'ה ברג טוענת כי היא הם מקפיאים את הזרע שלו וטיליקום עצמו משמש בעצם כ"בנק זרע", וזאת למרות הכלל שלא מרביעים בעל חיים שתקף בני אדם. לטענתה, כ-54% מאוסף הקטלנים של סיוורלד נושא את הגנים של טיליקום. המאלף לשעבר מארק סימונז טוען כי אסור להניח שכל שאר הלווייתנים הקטלנים בסיוורלד הם כמו טיליקום, משום שאין להם היסטוריה דומה לשלו.
ב-2010 תקף טיליקום את המאלפת דון בראנשו בזמן שהתכוננו לבצע את המופע "לסעוד עם שאמו" (Dine with Shamu). ג'פרי ונטר וסמנתה ברג, שצפו בווידאו, מסבירים כי לדעתם טיליקום לא שמע את השריקה של בראנשו, שסימנה לו לסיים את התרגיל שהורתה לו לבצע ולחזור לקבל אוכל, ולכן הוא המשיך לביצוע נוסף שלו - סיבוב נוסף בבריכה כשהוא על צדו ומנופף בסנפירו לקהל. כשחזר, קיבל "תגובה נייטרלית של 3 שניות", שמשמעותה: "לא עשית את הדבר הנכון, לא תתוגמל על כך, ואנחנו נמשיך הלאה". ברג טוענת שניתן לראות כי לדון עומד להיגמר המזון. ונטר מסביר שהלוויתנים יודעים מתי עומד להיגמר המזון, כי הם יכולים לשמוע את נקישות הקרח בדלי והם מבחינים שחופן הדגים שהם מקבלים הולך ומתמעט. לאחר מכן הלכה בראנשו למדף הבריכה כדי לבצע עם טיליקום קטע "מערכת יחסים". בשלב זה הוא תפס את זרועה השמאלית, משך אותה לתוך המים והרג אותה. סיוורלד האשימה את המאלפת בעשיית טעויות שהביאו למותה. בניגוד לדעתם של המאלפים האחרים, מארק סימונז טוען כי "התפיסה הראשונית לא הייתה תוקפנית... אלה שאומרים שזו חיה בטירוף, שפעלה ומשכה את דון בזדון, הם רוצים להוכיח את התאוריה ששבי גורם לחיות להשתגע. וזה פשוט לא נכון". סימונז תוהה: "מה אם לא הייתה 'סיוורלד'? אני לא יכול לדמיין חברה... אם הפארקים האלה לא היו קיימים". המדענית לורי מרינו טוענת: "לכל הלווייתנים בשבי יש חיים רעים. כולם ממוטטים רגשית, כולם עברו טראומה פסיכולוגית, אז הם פצצות זמן מתקתקות".
בסצנת הסיום של הסרט, יוצאים המאלפים לשעבר ברג, ריי, גומרסול וונטר לשיט על סירה באוקיינוס. הם צופים בלווייתנים קטלנים שוחים בשורה, זה לצד זה, עם סנפירי גב זקופים.
פיתוח
קופרת'ווייט החלה לעבוד על הסרט לאחר מותה של המאלפת של טיליקום דון בראנשו בפברואר 2010, ובתגובה לטענה שהקטלן תקף אותה משום שאספה את שיערה בקוקו. קופרת'ווייט טענה שהאשמה זו הייתה בגדר ניחוש וש"חייב היה להיות משהו נוסף בסיפור הזה".
הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל סאנדנס ב-19 בינואר 2013, והסרט אומץ על ידי "סרטי מגנוליה"  וסרטי CNN להפצה רחבה יותר.
הכנסות
כעבור 14 שבועות לאחר יציאתו, הסרט גרף $2,073,582.
תגובות ממאלפים
לאחר יציאת הסרט, ברידג'ט פירטל (Bridgette Pirtle), מאלפת לשעבר בסיוורלד, אמרה שהגרסה הסופית של הסרט הייתה "180 מעלות ממה שהוצג בפני במקור". בהצהרות מוקדמות יותר, שיבחה פירטל את בימוי הסרט ותמכה במסר שלו. מארק סימונז, אחד מהמאלפים הראשונים של טיליקום, חשב שרק במעט מתשובותיו בראיון נעשה שימוש "משום שהדברים שאמרתי עפו הישר לפרצופה של האג'נדה הברורה של הסרט. מה שתרמתי לא תמך במטרתם של גבריאלה או טים זימרמן בסרט".
מייקל סקארפוצי (Michael Scarpuzzi), סגן הנשיא למבצעים זואולוגיים ומאלף בסיוורלד סן דייגו טוען כי הסרט עושה שימוש במותה של בראנשו ובפרטים איומים "לא כדי ליידע את הציבור, אלא באופן מצער, בשל הרצון לעשות סנסציה". הוא מצהיר, "שינינו את הדרך בה אנחנו מטפלים, מציגים ומאלפים את בעלי החיים המיוחדים האלה. החלפנו את המתקנים, הציוד והנהלים במקומות המחיה של הקטלנים אצלנו. הטיפול והתצוגה החינוכית של בעלי החיים הללו בסיוורלד נעשו בטוחים יותר מתמיד. האם 'בלאקפיש' מיידע את צופיו לגבי עובדה זו? לא, הוא לא".
בינואר 2014, אמרה משפחתה של המאלפת המנוחה דון בראנשו כי לא הם ולא הקרן על שמה קשורות לסרט, ושהם לא מאמינים שהוא שיקף במדויק את בראנשו או את חוויותיה.
תגובת סיוורלד
חברת "סיוורלד אנטרטיינמנט"  סירבה לקחת חלק בהפקת "בלאקפיש", ומאוחר יותר טענה כי הסרט "אינו מדויק", והצהירה: "בלאקפיש... אינו מדויק ומטעה, ולמרבה הצער, מנצל טרגדיה ... הסרט מצייר תמונה מעוותת המעלימה... עובדות מפתח על סיוורלד - ביניהן...שסיוורלד מצילה, משקמת ומחזירה לטבע מאות חיות בר בכל שנה, ושסיוורלד מעבירה מיליוני דולרים בכל שנה לשימור ולמחקר מדעי".
ב-31 בדצמבר 2013, פרסם העיתון "Orlando Business Journal" משאל, בו נשאל אם "בלאקפיש" שינה את דעתם של הקוראים על סיוורלד. רוב הקולות קבע שהסרט לא שינה את דעתם. מאוחר יותר נתגלה ש-180 מתוך 320 קולות (55%) מקורם היה באותה כתובת IP של סיוורלד. סיוורלד הגנה על ההצבעה, והודיעה כי "כל אחד מהקולות שמקורם מהדומיין של סיוורלד היה של חברי צוות שנלהבים מהעבודה המדהימה שסיוורלד עושה ומהחוויות שהפארקים שלנו מספקים".
סיוורלד גם יצרה חלק נפרד באתר האינטרנט שלה, שכותרתו "אמת על בלאקפיש", בו יש התייחסות לטענות המצוינות לעיל והדגשת מה שהיא החשיבה כבעיות נוספות בסרט.
ב-27 בפברואר 2014, סיוורלד הגישה תלונה למחלקת העבודה של ארצות הברית, בה טענה כי חוקר המשרד לבטיחות ובריאות מקצועית  שחקר את מותה של בראנשו, נהג באופן לא אתי בכך שעזר ליוצרי הסרט. קופרת'ווייט דחתה את הטענות על שיתוף פעולה לא הולם.
במרץ 2014 קופרת'ווייט הזמה מספר טענות שהוצגו באתר האינטרנט של סיוורלד וקראה למנהלי סיוורלד לערוך דיון ציבורי.
השפעה
התגובה לסרט גרמה למספר זמרים ולהקות, כמו הארט, וילי נלסון, מרטינה מק'ברייד, .38 Special, פט בנאטר, ו-The Beach Boys, לבטל את הופעותיהם באירוע ה-"Bands, Brew & BBQ" בסיוורלד, אורלנדו וב"בוש גארדנס" בטמפה .
סיוורלד הודיעה לאחר מכן כי ספגה הפסד בסך 15.9 מיליון דולר, שהמנכ"ל ג'יימס אטצ'יסון (James Atchison) ייחס בחלקו למחירי כרטיסים גבוהים ומזג אוויר גרוע.
סך הביקורים הכללי בפארקים של סיוורלד ובוש גארדנס ירד ב-5% בתשעת החודשים הראשונים של 2013, אף על פי שלא היה ברור אם הירידה בביקורים נגרמה בשל השפעת הסרט. סיוורלד טענה שמספר הביקורים בשלושת הפארקים הימיים שלה - אורלנדו, סן דייגו וסן אנטוניו - בשלושת החודשים האחרונים של 2013 היו ברמות שיא באותו רבעון.
לאחר יציאת "בלאקפיש" לאקרנים, הופעל לחץ על סאות'ווסט איירליינס להפסיק את קשריה עם סיוורלד, שקיימה במשך 26 שנים. ביולי 2014 נודע כי השותפות לא תחודש. ההודעה לעיתונות אמרה שההפסקה היא הדדית ומבוססת על "שינוי עדיפויות". פורסם כי העצומות שהוגשו על ידי פעילים היו גורם אפשרי לפירוק.
באוגוסט 2014 החברה הודיעה כי ברבעון השני של השנה מחירי המניות צנחו ב-33%. החברה ייחסה את הירידה לחקיקה מתוכננת שקשורה לסרט התיעודי. בנובמבר 2014 סיוורלד הודיעה שמספר הביקורים בפארקים ירד ב-5.2% מהשנה הקודמת והרווחים ירדו ב-28% במהלך הרבעון. באותו חודש מניות החברה היו בירידה של 50% מהשנה הקודמת.
בספטמבר 2014 משרד עורכי הדין "רוזן" (Rosen Law Firm PA) הגיש תובענה ייצוגית עבור משקיעים בסיוורלד, בטענה שסיוורלד "הוליכה שולל משקיעים כשטענה שהירידה בביקורים בפארקים שלה נגרמה בשל חג הפסחא וגורמים נוספים" ולא בשל יציאת הסרט "בלאקפיש" ונוהגים בלתי הולמים.
סיוורלד הודיעה באוגוסט 2014 שהסרט פגע בהכנסות הפארק בסן דייגו. ב-11 בדצמבר 2014, סיוורלד הודיעה שהמנהל הכללי ג'ים אטצ'יסון יתפטר, ויורש זמני יחליף אותו ב-15 בינואר 2015. בשנת 2014 מחיר מניית החברה צנח ב-44%.
באוגוסט 2015 סיוורלד הודיעה על 84% ירידה בהכנסה נטו ברבעון השני של שנת 2015 בהשוואה לשנה הקודמת.
בנובמבר 2015 סיוורלד הודיעה על תוכניות להפסיק מופעי קטלנים בפארק שלה בסן דייגו. במרץ 2016 סיוורלד הודיעה כי תפסיק את תוכנית רביית הקטלנים שלה ותחל לבטל בהדרגה את כל המופעים החיים המשתמשים בקטלנים.
אשד (בית חרושת)
בית החרושת 'אשד' היה בית חרושת לשימורים בקיבוץ אשדות יעקב לפני שהקיבוץ התפלג לאשדות יעקב איחוד ולאשדות יעקב מאוחד.
היסטוריה
בית החרושת "אשד" הוקם בשנת 1938 מתוך כוונה לעבד את עודפי הפירות והירקות של הקיבוץ והסביבה הקרובה. לצורך כך, הוקם בניין קטן שצויד במכונות שיתאימו לתפקידו. בראשית מלחמת העולם השנייה, כשהתקבלו הזמנות לריבות ומיצים משלטונות הצבא הבריטי והנאפ"י (השק"ם הבריטי), התרחבה העבודה בבית החרושת בממדים גדולים. הוקם בניין חדש ורחב מידות ונוספו מכונות לסחיטת מיצים שנבנו במסגריה של הקיבוץ. באותה עת, 'אשד' היה אחד משלושת בתי-החרושת הקיבוציים שעסקו באותם מוצרים, והשתייך לתאגיד 'אשד-גת-רימון'.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הצבא הבריטי העמיד לרשות המפעל חומרי גלם כגון סוכר ולדר. באותה עת, סוכר היה מצרך יקר המציאות בארץ ישראל, אך הודות לבריטים באשדות יעקב הוא היה מצרך חופשי וזמין לכל איש. בתקופת המלחמה היה באשדות יעקב נציג מטעם הממשלה הבריטית שתפקידו היה לפקח שהמפעל משתמש בצורה מושכלת בחומרים שהבריטים העמידו לרשותו.
בשיא תפקודו, עבדו במפעל 50–60 איש, כולם חברי ונערי הקיבוץ, שכלל גם נהגים להובלת התוצרת למרכז הארץ. בשנות ה-50 רבים מהעובדים היו פועלים מטבריה.
ביולי 1953, בעקבות הפילוג באשדות יעקב, נותר בית חרושת אשד הנכס המשותף היחיד של הקיבוצים. בשלב זה הושבת המפעל על ידי אשדות יעקב איחוד לצורך ספירת מלאי והגעה להסכמות על הפעלת המפעל בעתיד. אחרי כחודש המפעל נפתח מחדש לאחר שהושגו הסכמות על זמן לספירת המלאי. כן נקבע שבית החרושת יעסיק באופן שווה פועלים משני הפלגים של הקיבוץ. בעקבות סגירת המפעל הקימו העובדים ועד עובדים בפברואר 1955 נסגר המפעל באופן פתאומי בעקבות טענות על הפרה של ההסכמות בין פלגי הקיבוץ. בסוף שנת 1962, לאחר משברים נוספים בהפעלת המפעל, הוחכר המפעל לחברת יכין-חק"ל והופעל תחת השם "אשד יכין". בית החרושת ייצר שימורי הדרים, פירות, ירקות ומשקאות קלים. בשנת 1965 סירבה יכין-חק"ל להמשיך את הסכם החכירה ובעלות המפעל, שני קיבוצי אשדות יעקב ומועצה אזורית עמק הירדן ניסו לשקם את המפעל על ידי התאמתו לעיבוד ושימור אשכוליות. בשנת 1967 נסגר המפעל.
בשנים 1968–1970, ימי מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שימש מבנה בית החרושת כבסיס ליחידות צה"ל ששמרו בקיבוץ. בשנת 1971 המבנים ששימשו את "אשד" החלו לשמש את בית החרושת "לוג - מוצרים פלסטיים" של קיבוץ אשדות יעקב איחוד.
עודד גביש
עודד גביש (נולד ב-23 ביוני 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם.
קריירה
גביש החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, אך כנער עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, שם החל לשחק כבלם. לזכותו 16 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 2008 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים.
ביוני 2010 חתם גביש בהפועל באר שבע. גביש שיחק שלוש שנים במועדון, ורשם במדיה 89 הופעות בליגת העל, בהן כבש שישה שערים.
ב-23 ביולי 2013 חתם גביש לשלוש שנים בקבוצת שלונסק ורוצלב מליגת העל הפולנית. ב-4 ביוני 2014 שוחרר גביש מהמועדון לאחר עונה אחת בה שותף בשמונה משחקי ליגה.
ב-21 באוקטובר 2014 חתם גביש בקבוצת מכבי נתניה, אך כעבור כשלושה חודשים, לאחר שערך חמש הופעות בלבד במדיה, עבר גביש לקבוצת הפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2014/2015 ערך גביש תשע הופעות במדי הפועל פתח תקווה, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.
לקראת עונת 2015/2016 חזר גביש לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה וערך בעונה זו 13 הופעות בליגת העל. לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים, העולה החדשה לליגה הלאומית.
ב-4 באוקטובר 2017 חזר גביש לליגת העל וחתם במדי העולה החדשה, הפועל אשקלון, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ובמהלך עונת 2017/2018 שותף רק בשבעה משחקים בכל המסגרות. את הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-13 במאי 2018, במשחק מול קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה.
ב-16 ביולי 2018 הודיע גביש על פרישה ממשחק פעיל בגיל 29.
נכון ל-2022, עודד עובד כפרשן משחקי כדורגל בערוצי ספורט 1
מחנה הריכוז יאסטרברסקו
המחנה הוקם בהוראת משטר האוסטאשה בקרבת העיר יאסטרברסקו, 37 קילומטרים דרום-מערבה לעיר הבירה זאגרב, ופעל מיום 12 ביולי עד לאוקטובר 1942. את המחנה ניהלו שומרים של האוסטאשה ונזירות קתוליות. הילדים הגיעו למחנה לאחר מסע במחנות מעבר אחרים של המשטר כשהם כחושים וחלשים. 3,336 ילדים עברו בשער המחנה, כאשר בין 449 ל-1,500 מהם מצאו את מותם במחנה כתוצאה ממחלות ומתת-תזונה.
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה שחרר כ-350 ילדים מהמחנה באוגוסט 1942. באוקטובר 1942, 500 ילדים ששרדו את המחנה נשלחו לבתי יתומים, 1,637 ילדים אומצו על ידי משפחות מזאגרב, מיאסטרברסקו ומכפרים נוספים סביב המחנה, ו-113 הנותרים נשלחו לבוסניה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-60
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-60 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך ב-11 בפברואר 2007 הוענקו לסרטים הטובים ביותר של שנת 2006.
הסרט "המלכה" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וזיכה את הלן מירן בפרס השחקנית הטובה ביותר. הבמאי פול גרינגראס זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר על סרטו "טיסה 93", שזכה גם בפרס העריכה. פורסט ויטאקר זכה בפרס השחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד", שזכה בפרס הסרט הבריטי המצטיין ובפרס התסריט המעובד הטוב ביותר. בטקס הוענק גם בפעם הראשונה פרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר לסרט "תזיזו ת'רגליים" בבימויו של ג'ורג' מילר.
סרטים עם מועמדויות וזכיות מרובות
width="20px"|
בריי (אירלנד)
בריי (באנגלית: Bray, באירית: Bré; נהגה "ברה") היא עיר חוף בצפון מחוז ויקלו שבאירלנד. העיר ממוקמת כ-20 קילומטרים מדרום לבירה דבלין ומתגוררים בה כ-32,600 תושבים, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה באירלנד (נכון לשנת 2016). חלקים מפרבריה הצפוניים של העיר נמצאים בתחומי מחוז דבלין. העיר נבנתה כעיר קיט במאה ה-19 וחוברה לדבלין ברכבת ב-1854, אך עם השנים דעך מעמדה כעיר נופש.
בתחומי העיר עובר הנהר דרגל, שמקורו בפסגת ג'אוס שבהרי ויקלו. צוקי בריי, העשויים גריווקה וקוורציט, שוכנים לחופי העיר על הים האירי ושוכנת בהם מושבה של ברבור מצוי. בעיר אקלים ימי, בדומה לשאר ערי אירלנד, כשכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 800 מ"מ והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 9.9 מעלות צלזיוס.
היסטוריה
בימי הביניים העיר שכנה בקרבת גבולו הדרומי של התחום ועל כן נשלטה ישירות על ידי נציגי הכתר האנגלי ששכנו בטירת דבלין. בריי הופיעה במפה של אברהם אורטליוס משנת 1598 בשם "תיאור מודרני של אירלנד, אחד האיים הבריטיים" ונקראה בו "Brey". ויליאם ברבזון, רוזן מית' הראשון רכש אחוזה בפאתי בריי לציון ההכרזה הרשמית על תארו ב-1627.
מסילת הרכבת דבלין וקינגסטאון, שהייתה הראשונה מסוגה באירלנד, הופעלה לראשונה ב-1834 והורחבה עד לבריי ב-1854. חיבור זה לדבלין הוביל להתפתחותה של בריי כעיר קיט, התפתחות בה תמכו יזמים מקומיים שביקשו להפוך אותה לעיירת נופש בדומה למודל של ברייטון שבדרום-מזרח אנגליה. בעיר נבנו מלונות וטרסות, וכן בתי מרחץ טורקיים בסגנון נאו-מורי, שהמשיכו לפעול עד שנת 1980.
בריי הייתה מוקד תיירותי פופולרי משנות ה-60 של המאה ה-19 עד לסוף המאה. בעיר הוקמו אטרקציות תיירותיות קטנות כמו מרוצי סירות, מופעי זיקוקים וקונצרטים, אך מעולם לא הוקמו בה אטרקציות משמעותיות שיתחזקו את מעמדה כעיר תיירות; ניסיונות ותוכניות לבנות בה מזח נופש, אולם קונצרטים, אולם תיאטרון, מרכז כנסים, אקווריום, גן חורף וחשמלית עלו כולם בתוהו ועל כן מעמדה החל לדעוך בתחילת המאה ה-20. העיר חוותה תחייה תיירותית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, אך דעכה בשנית כשהחל לעלות מעמדה של התיירות הבינלאומית. כיום, התיירות בעיר מתבססת על קרבתה של העיר לדבלין ומגיעים אליה בעיקר מטיילים ליום אחד.
כיום העיר מחוברת בשתי מסילות רכבת - האחת מקשרת אותה למלהייד והאות' בצפון ולגרייסטונס בדרום, בעוד השנייה מקשרת אותה לדבלין, דרוהדה ודאנדוק בצפון ולארקלו, גורי ולדרום מחוז וקספורד מדרום.
דמוגרפיה
אוכלוסיית בריי לאורך השנים:
אתרים בעיר
העיר היא בית לכנסיות שונות, כשהידועות שבהן הן רהין-א-קליג, כנסייה מימי הביניים שהוגדרה כאתר לאומי, הצלב גבוה בפסרו שנבנה במאה ה-12, כנסייה נאו-גותית וכנסייה מתודיסטית. כמו כן, שוכן בעיר בית קילראדרי, בית מהתקופה האליזבתנית שנרכש על ידי רוזן מית' ב-1627.
בבריי שוכנים אולפני ארדמור, אולפני הקולנוע הראשונים באירלנד שהוקמו ב-1958, בהם צולמו סרטים כמו אקסקליבר, המקס הכחול ולב אמיץ וכן סדרות טלוויזיה כמו שושלת טיודור ופני דרדפול. כמו כן, הסופרים ג'יימס ג'ויס וארתור קונאן דויל התגוררו וכתבו בעיר.
בעיר 13 בתי ספר יסודיים וביניהם גם גיילסקונה.
ממשל מקומי
בריי מיוצגת במועצת מחוז ויקלו בשני אזורי בחירה נפרדים; בריי מזרח המכילה בערך שני שלישים מהעיר ובריי מערב המכילה את יתרתה, בנוסף לכפרים אניסקרי וקילמקנוג. חלק מפרבריה הצפוניים של העיר שוכנים בתחומי מחוז דן לירי-ראת'דאון ועל כן מהווים חלק מאזורי הבחירה של המחוז. להלן שמונה חברי המועצה המייצגים את העיר במועצת המחוז וכן במועצת העיר לאחר הבחירות שנערכו בשנת 2019:
ערים תאומות
לעיר בריי יש הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:
דיוויזיית הוואפן הררית אס אס ה-24
דיוויזיית ואפן הררית ה-24 של האס אס "קארסטייגר" (בגרמנית: 24. Waffen-Gebirgs-(Karstjäger-) Division der SS) הייתה דיוויזיה הררית של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה וצפון איטליה, אנשי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים החל מהקמתה ועד ימיה האחרונים ממש של המלחמה.
היסטוריה
בהמשך הרחיבה הדיוויזיה את תחומי פעילותה גם אל איטליה שעזבה את שורות הציר והצטרפה לבעלות הברית, הדיוויזיה פעלה במחוז ונטו שבצפון איטליה.
ב-10 בפברואר 1945 שמה שונה בחזרה לדיוויזיית ואפן הררית ה-24, למרות שהמבנה שלה לא שונה.
כדי להיחלץ מכיתור, נסוגה הדיוויזיה חזרה אל האלפים, תוך שהיא מפלסת את דרכה בקרבות מרים, היא המשיכה לנהל קרבות כנגד הבריטים והפרטיזנים באלפים הדרומיים עד שנכנעה ב-9 במאי.
פשעי מלחמה
אנשי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה עוד בטרם אוחדו גדודי הגבירסייגר לדיוויזיה והמשיכו לבצע אותם עד ימיה האחרונים של המלחמה, פשע המלחמה האחרון שבצעו היה ב 2 במאי 1945 (יום נפילת ברלין) ובו רצחו 51 איש במחוז וונציה ג'וליה באיטליה.
מקוק הכיפה
מקוק הכיפה (שם מדעי: Macaca sinica) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי רק בסרי לנקה.
מאפיינים
אורכם של המקוקים 40-55 ס"מ ומשקלם 8.4 ק"ג בממוצע. הזכרים יותר כבדים מהנקבות. קופים אלה בעלי פרווה זהובה, בטן וחזה לבנים ופנים ורודות נקיות משיער. הלחיים והכיפה לבנים ושעירים. לקופים ישנו זנב ארוך ורגליים ארוכות והם מצויים הן על הקרקע והן על העצים.
הם חיים ביערות וחיים בחבורות הכוללות בין 8 ל-40 פרטים, רובם נקבות. בקבוצה ישנו זכר בכיר בעל זכויות יתר, נקבות הכנועות לזכר הגדול ופרטים צעירים שאינם מורשים להזדווג וכן תינוקים. לעיתים הזכר הבכיר עסוק מאוד כך שקופים זוטרים יכולים להזדווג מתחת לאפו או אף לחטוף לו את השלטון.
הקופים אוכלי כל הניזונים מזרעים, עלים, פירות שונים כמו מנגו, פיקוס או שיזף וגם מזון מהחי הכולל חרקים וחולייתנים קטנים.
הם עלולים להיטרף על ידי עופות דורסים, נמר, חתול דגים נמרי ופיתון הודי.
הערות שוליים
ימין|ממוזער|300px|פרט תינוק של מקוק הכיפה אוחז באמו.
ארמה ברנמן פיק
ארמה ברנמן פיק (באנגלית: Irma Brenman Pick; נולדה ב-1934) היא פסיכולוגית ופסיכואנליטיקאית יהודיה בריטית ילידת דרום אפריקה, נשיאת החברה הפסיכואנליטיקאית הבריטית בשנים 1997–2000. נודעה בעבודתה בנושא העברה נגדית.
קורות חיים
ארמה ברנמן פיק נולדה בדרום אפריקה, בת למשפחה יהודית, וגדלה שם. קיבלה תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג. בגיל 20 נישאה לד"ר אייב פיק, ובשנת 1955 עברו שניהם ללונדון, להתמחות כפסיכואנליטיקאים. היא הצטרפה לקליניקת טוויסטוק לשם התמחות בפסיכותרפיית ילדים. בשנת 1960 החלה התמחות בפסיכותרפיית מבוגרים, ובאותה שנה נולד בנה הבכור. שנה לאחר מכן התאלמנה. בשנת 1975 נישאה לד"ר אריק ברנמן, שנפטר בשנת 2012.
בעבודתה הושפעה מעבודותים של מלאני קליין, וילפרד ביון והרברט רוזנפלד. בשנים 1997–2000 כיהנה כנשיאת החברה הפסיכואנליטיקאית הבריטית.
בשנת 2018 יצא לאור אוסף מאמריה Authenticity in the Psychoanalytic Encounter: The Work of Irma Brenman Pick, בעריכת מ. פחרי דייוידס ונעמי שביט, העוסק בעבודתה.
הידרוקסיכלורוקווין
הידרוקסיכלורוקווין גופרתי או בקיצור הידרוקסיכלורוקווין (באנגלית: Hydroxychloroquine, ראשי תיבות: HCQ) שנמכרת בחלק מהמקרים תחת השם פלקווניל (Plaquenil), היא תרופה למניעה וטיפול במלריה באזורים בהם המלריה נותרת רגישה לכלורוקין. כמו כן היא ניתנת, בדרך כלל בשילוב עם תרופות נוספות, גם למניעה וטיפול באמבה טפילית ובמספר מחלות אוטואימוניות, כגון דלקת מפרקים שיגרונית וטיפול בלופוס (זאבת אדמנתית מערכתית).
תופעות לוואי
חלק מתופעות הלוואי של הידרוקסיכלורוקווין מצריכות טיפול רפואי דחוף והן כוללות הפרעות בראייה, פגיעה בשמיעה, עייפות בלתי רגילה, התנהגות אובדנית, דיכאון, עצבנות, חרדה או בלבול, קשיי שינה, מחשבות שווא, הזיות או התלהבות יתר, חום גבוה, צמרמורות קשות או פרכוס, חבורות, כאב גרון או כיבים בפה, שינויים בקצב הלב, צהבת, נפילת סוכר, תסמונת DRESS, ומגוון תסמונות עור נוספות. תופעות לוואי נוספות כוללות: בחילה, הקאה, שלשול, כאבי בטן, איבוד תיאבון, חולשת שרירים, סחרחורת, צלצולים באוזניים, כאב ראש, נשירת שיער והיחלשות שריר הלב (קרדיומיופתיה, המביאה לקשיי נשימה, שיעול, יתר לחץ דם, בצקת, עלייה בקצב הלב וירידה בכמות השתן). התרופה איננה מומלצת בהריון עקב סיכון לעובר, הכולל בעיות בתפקוד המוח, בשמיעה, בשיווי המשקל ובראייה.
היסטוריה
כלורוקין היא תרופה שפותחה עוד בשנות ה-30 של המאה העשרים ושימשה כטיפול נגד מלריה. עם זאת, נודע כי זהו חומר רעיל וכי מנת יתר שלו או אפילו טיפול ממושך עלולים להסתיים במוות. מאוחר יותר פותחה התרופה הידרוקסיכלורוקווין, שיעילה באותה מידה אך פחות רעילה.
מחלת נגיף קורונה 2019
במרץ 2020 הראו מספר מחקרים בתרביות תאים שהתרופות למלריה כלורוקווין והידרוקסיכלורוקווין יעילות גם נגד נגיף הקורונה SARS-CoV-2. שתי התרופות מנעו מהנגיף להשתכפל בתאים שהודבקו, אם כי הידרוקסיכלורוקווין הייתה יעילה פי 15 ונמצאה יעילה גם כטיפול מונע. עם זאת יש לציין שעדיין מדובר בטיפול ניסיוני בלבד.
מכיוון שהידרוקסיכלורוקווין סומנה כאחת ההבטחות, נערך מחקר מזויף, בו ניתן למטופלים כמות הידרוקסיכלורוקווין פי 6 מהמומלצת ופי 3 מהמותרת ותוצאותיו היו כי 28% מאלו שטופלו בה לצד טיפול תומך מתו. כמו כן, ציינו החוקרים כי נטילת התרופה מלווה בתופעות לוואי קשות כגון הפרעות קצב בלב.
ב-25 באפריל, לפי הודעה של ה-FDA האמריקני, אין להשתמש בתרופה כלורוקין\הידרוקסיכלורוקווין כדי לטפל בקורונה - מחוץ למערך נסיוני של בתי החולים. ה FDA קיבלו דיווחים רבים על הפרעות קצב לב וסכנות נוספות.
ב-19 במאי 2020 חשף נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי החל ליטול את התרופה כדי למנוע התפתחות מחלה, אף על פי שלא הוכח מחקרית כי נטילת הידרוקסיכלורוקווין אכן יעילה כנגד מחלת נגיף קורונה 2019.
ב-26 במאי 2020, ארגון הבריאות העולמי הודיעו כי הניסויים בתרופה הופסקו. הנשיא האמריקני הודיע כי הפסיק ליטול אותה. לפי אנתוני פאוצ'י, ראש מכון המחקר למחלות מידבקות ואחד מראשי צוות הבית הלבן לטיפול בקורונה, התרופה אינה אפקטיבית בטיפול במחלת הקורונה.
ב-30 במאי 2020, ארגון הבריאות העולמי פרסם כי מחקרים הצביעו על כך שלהידרוקסיכלורוקווין אין תועלת קלינית בטיפול במחלת הקורונה.
גל לב
גל לב (נולד ב-5 באוגוסט 1985) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ומוזיקאי ישראלי, זוכה פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
ביוגרפיה
גל לב נולד וגדל בתל אביב. אחרי שירותו הצבאי החל גל את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2007-2010) הוא למד במחזור עם ג'ייסון דנינו הולט וליאל דניר. בשנה השלישית ללימודיו הלחין וכתב מוזיקה להצגות של בני מחזורו שבהן גם שיחק, ביניהן "ז'ק ואדונו" בבימויו של מישה לוריה ו"הרומן שלי עם גאיה" בבימויו של מיקי גורביץ'. גל לב אף היה חלק מלהקת טררם. כיום הוא חלק מהרכב האינדי אלקטרוני סודה ביט עם אלון לוי (תמיד אותו חלום) ודותן מושונוב.
מוזיקה
השכלה מוזיקלית-קונסרבטוריון ת"א 1997-2003 מנגן על 8 כלי נגינה: פסנתר, תופים, גיטרה, גיטרה בס, קלרינט, סקסופון, חלילית ומפוחית.
זרם בול
זרם בול (באנגלית: Ball Stream) הוא נחל של זרם מי קרחונים מומסים, בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הנחל ממוקם 4 קילומטרים ממערב לנקודת מארבל.
מוצאו של הנחל בהדום הקרח וילסון, והוא זורם בכיוון צפון - מזרח ונשפך אל נחל סורקו, בסמוך למוקם בו נחל סורקו נשפך אל מפרצון ארנולד.
גילוי ומיפוי הנחל
הנחל נחקר על ידי רוברט ניקולס (Robert L. Nichols), גאולוג מחבר מטקלאף ואדי מהנדסים (Metcalf and Eddy, מבוסטון שבארצות הברית, אשר ערך מחקרים באנטארקטיקה מטעם צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
מקור השם
ניקולס קרא לנחל על שמו של דונלד ג'י. בול (Donald G. Ball), פיזיקאי חוקר קרקע שעבד בחברת מטקלף ואדי.
קרנן (סוג)
קַרְנָן (שם מדעי: Ceratophyllum) הוא סוג קוסמופוליטי של צמחים במערכת בעלי הפרחים, הכולל בין ארבעה לשבעה מינים חיים הגדלים במים מתוקים (אפילו מזוהמים), בדרך כלל בבריכות טבעיות, ביצות ונחלים שקטים באזורים טרופיים ובאזורים ממוזגים. שניים מתוך המינים: (Ceratophyllum demersum) ו (Ceratophyllum submersum) גדלים בישראל, כאשר קרנן טבוע גדל במים זורמים או עומדים וקרנן טבול נדיר מאוד. זהו הסוג היחיד הקיים במשפחת הקרנניים, בעצמה המשפחה היחידה הקיימת בסדרה Ceratophyllales.
תיאור
עם זאת, ככלל, הצמח מתפשט באופן וגטטיבי, כאשר הנצרים השבירים מתפרקים באביב. פרט חדש צומח מתוך כל מקטע. בבריכות הטבעיות הוא יוצר בסתיו ניצנים עבים ששוקעים לקרקעית הנותנים את הרושם שהוא מת מהקיפאון, אך באביב אלו יצמחו בחזרה לגבעולים הארוכים הממלאים לאט את הבריכה הטבעית.
טקסונומיה
הסוג קרנן נחשב לייחודי מספיק כדי להצדיק משפחה משלו, משפחת הקרנניים. היא נחשבה לקרובת משפחה של נופריים ונכללה בסדרה ב, אך מחקרים הראו שהיא אינה קשורה קשר הדוק לנופריים או לכל משפחת צמחים קיימת אחרת. כמה פילוגנטיקות מולקולריות מוקדמות העלו שזוהי לכל בעלי הפרחים האחרים, אך מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שזוהי קבוצה אחות ל. מיקמה את המשפחה בסדרה משלה, ה-Ceratophyllales מקבלת את הפילוגנטיקה המוצגת להלן:
שימוש
זנים שונים של קרננים משמשים באקווריום. הם מאופיינים בצמיחה חזקה ומסייעים לשיפור איכות המים. התכונה שלהם לספוג חומרים מזינים מומסים במים הופכת אותם גם למתאימים למלחמה באצות.
רובין הוד (סרט, 2018)
רובין הוד הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר פעולה-הרפתקאות בבימויו של אוטו בת'רסט ונכתב על ידי ג'ובי הרולד, פיטר קרייג, דייוויד ג'יימס קלי ומבוסס על סיפורו של רובין הוד. בסרט מככבים טארון אגרטון, ג'יימי פוקס, איב יוסון, ג'יימי דורנן, בן מנדלסון, טים מינצ'ין ופול אנדרסון.
בכורת הסרט תוכננה תחילה ל-23 במרץ 2018 לפני שהוזזה ל-21 בספטמבר אותה שנה. באפריל 2018 נודע שהתאריך הוזז חודשיים קדימה, ל-21 בנובמבר 2018.
עלילה
הסרט מתחיל כשרואים את מריאן מנסה לגנוב סוס מאחוזת לוקסלי, רובין מלוקסקי לורד האחוזה תופס אותה בזמן הזה ונותן לה לברוח עם הסוס. השניים מתאהבים ומריאן חיה עם רובין באחוזה. לאחר שעברו כמה שנים רובין מקבל אל אחוזתו מכתב הדורש ממנו להצטרף למסע הצלב בפקודת השריף, והסרט מציג את רובין ויחידתו לוחמים. בעודו מנסה להציל את חברו, רובין נתקל בחייל מוסלמי מחונן. אותו החייל הרג המון מחברי היחידה של רובין, וכמעט שהורג את רובין, עד שמאבד את ידו במתקפה. הוא ושאר הלוחמים שהיו במתקפה נשבים ושם הצלבנים התחילו להרוג את השבויים. רובין מתנגד להוצאה להורג של לוחמים שבויים. כאשר עומדים להוציא להורג נער צעיר הלוחם המחונן אשר לחם ברובין מזדהה כאביו ומתחנן שלא יהרגו את בנו. רובין מנסה להציל את הנער, ללא הצלחה. פצוע, ומואשם בבגידה, רובין נשלח חזרה הביתה לאנגליה. השריף הכריז את רובין כמת, האחוזה נזנחה, ומריאן התאהבה בצעיר אידיאליסטי בשם ויל סקרלט. כשרובין מגלה זאת הוא נשבר. הלוחם המחונן מופיע בפניו ומציע לו מסלול. רובין מגלה שנבחר על ידי הלוחם, לעצור את המלחמה, בגלל ניסיונו להציל את הנער. הוא מציג את עצמו כג'ון, ומסביר שהכסף הוא מקור הרוע, ואם יגנבו אותו הם יוכלו לעצור את המלחמה. רובין מסכים לתוכנית וג'ון מתחיל לאמן אותו. כחלק מהתוכנית רובין מתיידד עם השריף האכזר, ומתעלם ממריאן שלא יודעת כיצד להתמודד עם חזרתו מהמתים. השריף מחבב את רובין, ומקדם אותו. בינתיים מריאן וויל מנסים לעזור לתושבי העיר המדוכאים. כאשר רובין מתחיל לגנוב מהשריף ולחלק את הכסף לעניים, מריאן וויל מוצאים את עצמם חלוקים. מריאן מעריצה את השודד המסתורי, וויל חושב שהוא יביא עליהם אסון. מריאן מבינה כי ויל מפחד שהשודד יגזול ממנו את מעמדו כלוחם עבור פשוטי העם.
הקרדינל מגיע לנוטינגם כדי לשוחח עם השריף לגבי תוכניותיהם לעתיד. רובין מצליח להכניס את עצמו לפגישה ומגלה כי הקרדינל והשריף משתפים פעולה עם האויבים של המלך במסע הצלב כדי להשאיר את אנגליה לעצמם. משלוח ענקי של כסף אמור לצאת בעוד כמה ימים, מה שיותיר את תושבי נוטנגם לגווע ברעב. ויל מציע לכולם לעזוב. רובין מציע להם להילחם, וחושף את זהותו. התושבים עומדים מאחורי רובין ונלחמים. הם מצליחים לגנוב את הכסף חזרה. רובין ומריאן מתנשקים, וויל רואה אותם. ויל השבור נפצע בקרב. רובין מסגיר את עצמו לשריף כדי להגן על התושבים הלוחמים. השריף עומד להוציא אותו להורג, כשג'ון מופיע ומציל אותו. הם הורגים את השריף ובורחים אל היער, עם הכסף. הסרט נגמר כאשר הקרדינל מציע את תפקיד השריף החדש לויל סקרלט.
יציאה לאקרנים
רובין הוד צפוי היה לצאת לאקרנים ב-23 במרץ 2018 בגרסת IMAX על ידי אולפני Summit Entertainment שבבעלות Lionsgate, אך תאריך הבכורה הוזז לבסוף ל-21 בנובמבר 2018.
אריה ליב ילין
רבי אריה ליב ילין (בכתיב היידי: יעֶלין; ה'תק"פ, 1820, סקידל - ז' בניסן תרמ"ו, 12 באפריל 1886, בילסק) היה רב ליטאי. נודע על שם ספרו "יפה עיניים". בנו של רבי שלום שכנא ילין.
ביוגרפיה
נולד בעיירה סקידל שבאימפריה הרוסית, לחיה שרה מלכה בת הרב שלום מאוסטרהא ולרב שלום שכנא בן הרב נפתלי ילין. בהיותו בן 13 (1833) נפטרה אמו, ואביו נשא לאשה את אחותה דובקה. ב-1858 עלה אביו עם אשתו החדשה וחלק מבני המשפחה לארץ ישראל, ועוד באותה שנה יצא בשליחות רבני ירושלים לחלב כדי להעתיק את הנוסחאות המדויקות שבכתר ארם צובא, הוא הספיק להגיה לפי ה"כתר" רק את התורה והנביאים אך לא את הכתובים, והחזיר עמו את העותק המוגה לירושלים, עבודתו הושלמה 10 שנים מאוחר יותר בידי חתנו ר' משה יהושע קמחי.
אריה ליב נותר במזרח אירופה ולמד בישיבת וולוז'ין בה היה תלמידו של ראש הישיבה, רבי יצחק מוולוז'ין. נישא למיכלה בת ר' משה פנחס מז'טל. כיהן ברבנות העיירה יאשינובקה עד לשנת 1856, אז עבר לכהן ברבנות העיר בילסק, עד פטירתו בז' בניסן תרמ"ו, 12 באפריל 1886.
משפחתו
מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ובת. אחרי פטירתה בשנת 1870 נישא בשנית ונולדה לו בת בשם צביה לאה (שפירא). מצאצאיו: רבקה מרים נביס משכונת נווה צבי ירושלים (נולדה ח' באייר תש"א-נפטרה ו' בניסן תשס"ח, אשת הרב יהושע זליג הלוי נביס מכונה רבי זליג נוויס).
כתביו
ספרו "יפה עיניים" נדפס בש"ס וילנא, ומאז בכל מהדורות התלמוד הבבלי המבוססות על מהדורה זו, ספר זה הוא תשתית ללימוד ומחקר השוואתי בין התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, הוא מציין על כל סוגיה בתלמוד הבבלי את הסוגיות העוסקות בנושא זה בתלמוד הירושלמי. מלבד חיבורו המפורסם, כתב גם את הספר "מצפה אריה" על הלכות הרי"ף, ואת ספר דרשותיו "קול אריה".
Blue Neighbourhood Tour
Blue Neighbourhood Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון, אשר נתמך על גבי אלבומו הראשון Blue Neighbourhood. סיבוב ההופעות החל ב-3 בפברואר 2016 והסתיים ב-24 בספטמבר 2016.
ב-24 ביולי 2016, הופיע סיון ביוזאווה שבניאיגטה, במסגרת "פסטיבל פוג'י רוק".
רקע
ב-23 בנובמבר 2015, שבועיים לפני שהוציא את אלבום בכורתו, Blue Neighbourhood, היה טרוי סיון באמצע סיבוב ההופעות הראשון שלו "Troye Sivan Live", אליו התווספו תאריכים נוספים של כמה מופעים.
בכמה מתוך ההופעות שנכללו בסיבוב הופעות זה, ביצע סיון את "Love Is a Losing Game", של איימי ויינהאוס.
פרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה
פרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה, על שמו של שר הסעד מיכאל חזני, אשר נפטר בשנת 1975 במהלך כהונתו, ניתן מדי שנה ליחיד או לצוות אשר הצטיינו בעבודתם, ופעלו ללא לאות לשיפור השירותים החברתיים על ידי יזמות, חדשנות, למידה, התנסות ותעוד. הפרס הוא ביטוי להכרת משרד הרווחה והשירותים החברתיים בצורך המתמיד ללמוד וליזום תוך כדי עבודה, להמציא ולפתח פתרונות חדשנים ויצירתיים ולפעול למען שיפור מתמיד של שירותי הרווחה בישראל.
ועדת הבחירה כוללת נציגים של משרד הרווחה, המחלקות לשירותים חברתיים, המגזר השלישי ומשרדי ממשלה נוספים. בכל שנה מתמקדים בנושא אחר.
הפרסים שניתנו בשנים האחרונות
בשנת 2016 ניתן הפרס בגין פעולות המבוקשות להקל על מצוקות של אזרחים ותיקים או לקדם את זכויותיהם ומעמדם החברתי.
בשנת 2015 יוחד הפרס לפעולות המקלות על מצוקות של אנשים ומשפחות על ידי שילובם בתעסוקה וקידום יכולותיהם התעסוקתיות. ועדת הפרס בראשות ניצה (קלינר) קסיר, מנהלת יחידת שוק העבודה ומנהלת יחידת מדיניות רווחה, בנק ישראל, בחרה בשלושה זוכים: הגב' מיכל עוזרי, רכזת תעסוקה והכשרה בקהילה, מנהל השירותים החברתיים - אגף מזרח, עיריית תל אביב יפו; צוות התוכנית להכשרת נשים לתעסוקה, המחלקה לשירותים חברתיים, מועצה מקומית מזכרת בתיה; וצוות התוכנית 'תעסוקה לרווחה' של עמותת 'בעצמי'.
בשנת 2014 יוחד הפרס לעוסקים בתחום העוני. ועדת הפרס בראשות פרופ' מיכל קרומר-נבו בחרה בשלושה זוכים: צוות פרויקט "מעגל החיים" מאגף הרווחה בעיריית באר שבע, צוות הפרויקט למניעת ניתוקי מים של מרכז ה"עוצמה" במגדל העמק, וצוות התוכנית האסטרטגית לצמצום העוני בירושלים.
אמיר-חוסיין חוסיין-זאדה
אמיר-חוסיין חוסיין-זאדה (בפרסית: امیرحسین حسین‌زاده; נולד ב-30 באוקטובר 2000 בטהראן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים
חוסיין-זאדה גדל במחלקות הנוער של מוקאוומאת טהראן ושל סאיפא. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סאיפא במסגרת ליגת העל האיראנית. בסך הכל ערך 47 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2022 ערך חוסיין-זאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בהפסד 2-0 לנבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA
וידאו קליפ
הווידאו קליפ מתחיל באימו של בסהאנטר פותחת דלת ורואה את בסהאנטר יושב עם חברים מול המחשב ומתלוננת על כך שכל מה שהוא עושה זה יושב בוונטרילו ומשחק דוטה, ובתגובה בסהאנטר מתחיל לשיר את השיר. הקליפ מראה את בסהאנטר וחבריו משחקים ב-DotA, מוד במשחק המחשב וורקראפט 3. בהמשך הקליפ משלב בין צילומים של החברים המשחקים דוטה, צילום ממסיבת ריקודים במועדון, וצילומים מהופעתו של בסהאנטר במסיבת הרשת "The Gathering" בה הופיע.
גרסאות וחידושים
ב-2008 בסהאנטר יצר גרסה מחודשת באנגלית בשם "All I Ever Wanted".
לקראת יציאת העונה השנייה של הסדרה Dota: דם הדרקון, הוציאה Netflix בשיתוף עם בסהאנטר קליפ-טיזר המבוסס על הקליפ המקורי של השיר. בקליפ המחודש נראה בסהאנטר מסתכל על תמונת אימו שהופיעה בקליפ המקורי ונפטרה ב-2016, ובמקום לשחק ב-DotA הוא משחק ב-Dota 2. בנוסף, בקליפ משולבים קטעים מהעונה הראשונה של הסדרה.
פנתר לבן (סרט)
פנתר לבן הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דני רייספלד, שיצא לאקרנים ב-2013. זהו סרט דרמה ולחימה המספר את סיפורו של אלכס שהופך למתאגרף מקצועי.
דרקוניים
דרקוניים (שם מדעי: Trachinidae) היא משפחת דגים טורפים מסדרת הדקראים הצמודים לקרקעית החולית. במשפחה זו 9 מינים המסווגים ב-2 סוגים.
הם מגיעים לאורך 37 ס"מ והם מוסווים וצבעם בעיקר חום-צהוב עם מעט פסים. הם בעלי קוצים על גבם המוארך וחלקם מכילים ארס בקוצים. בדרך כלל הם נחבאים בחול ורק עיניהם ופיהם המגודלים בולטים ממעלה. הם מחכים לשעה שבה טרף לא זהיר של חסילונים או דגים קטנים יתקרבו ואז הוא בולע אותם בשאיבה מהירה.
הם נפוצים כמעט לגמרי במימי האוקיינוס האטלנטי, כולל במערב ים התיכון, אך מין אחד חי גם במימי האוקיינוס השקט. בניגוד לדגים רבים הם אינם יכולים לשחות בעת מנוחה והם שוקעים לקרקעית.
פארק המים שפיים
פארק המים שפיים הוא פארק מים שנמצא בקיבוץ שפיים. הפארק החל לפעול בשנת 1984. הפארק משתרע על פני כ-60 דונם ובו מעל ל-20 מתקני מים ואטרקציות לכל המשפחה.
דליה גרידינגר
דליה שמעונה גרידינגר (27 ביולי 1926 – 16 ביולי 1979) הייתה כימאית ישראלית, מראשי מפעל דשנים וחומרים כימיים.
ביוגרפיה
דליה גרידינגר נולדה בשנת 1926 בשכונת נוה צדק בתל אביב, בת למרים (ביתו של שמעון רוקח) ויוסף כצנלבוגן-כץ. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. קיבלה תואר שני בכימיה מאוניברסיטת לוזאן שבשווייץ. בשנת 1958 קיבלה תואר דוקטור מהטכניון בחיפה.
בתום לימודיה החלה לעבוד במפעל דשנים וחומרים כימיים בחיפה, ובשנת 1969 מונתה למנהלת אגף המחקר במפעל ולחברה בהנהלת החברה, שהתפתחה לספק הגדול ביותר של דשנים בישראל. גרידינגר פרסמה מאמרים בכתבי עת מדעיים, ועל שמה רשומים פטנטים אחדים.
בשנת 1950 נישאה לקלמן גרידינגר, בעל מספר בתי קולנוע, כולל קולנוע ארמון בחיפה ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניהם, מוקי וישראל גרידינגר, הם בעלי השליטה בחברת תיאטראות ישראל, שראשיתה בקולנוע ארמון שייסד סבם, משה גרידינגר.
נפטרה ב-16 ביולי 1979, לאחר מאבק של עשר שנים במחלת הסרטן.