cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגון פטרי
ביוגרפיה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עקר פטרי יחד עם בוזוני לשווייץ. שם סייע למורהו בעריכת יצירות המקלדת של באך. בשנות ה-20' לימד פטרי בברלין. בין תלמידיו שם היו ויקטור בורגה, גונאר יוהנסן וויטיה ורונסקי. בשנת 1923 היה לסולן הלא-סובייטי הראשון שניגן בברית המועצות. בשנת 1927 עבר לזאקופנה שבפולין, שם ניהל קורסים של קיץ ושל ראשית הסתיו והנחה כיתות אמן לקבוצות תלמידי פסנתר נבחרים, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. משנת 1929 ואילך ערך הקלטות אחדות בעבור מספר חברות, וביניהן תקליטי קולומביה.
בשנת 1939, כשפרצה מלחמת העולם השנייה, היגר פטרי לארצות הברית, שם עבד תחילה באוניברסיטת קורנל ואחר כך במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה. הוא התבלט כדמות רבת-השפעה בקרב פסנתרנים רבים באמצע המאה ה-20. ארל ויילד, אוזאן מארש וג'ון אוגדון היו בין תלמידיו הבינלאומיים. פטרי הגברתן היה בעל טכניקה מצוינת ומצלול רב-עצמה והפליא לבצע את יצירותיהם הגדולות של בטהובן, ליסט וברהמס.
פטרי עיבד לפסנתר את האריה "צאן ירעו לבטח" (Sheep may safely graze) מתוך קנטטה (קנטטת הציידים) מס' 208 ברשימת יצירות באך.
על תלמידיו של פטרי נמנים ניומן פאוול, ליאונרד קליין, אלכסנדר ליברמן, לויס מר, פיליפ מורגן, רוברט שלדון, ג'ון סוויני, ג'ון מוריארטי, טרי ווהל, אליס ריי, רות אור, רות פרויסר ופורסט רובינסון.
פטרי מת בשנת 1962 בברקלי, קליפורניה.
קירק היינריך
קירק ג'יימס היינריך (באנגלית: Kirk James Hinrich; נולד ב-2 בפברואר 1981 בסו סיטי, איווה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
קריירה
היינריך החל את הקריירה שלו בתיכון של סיאוקס סיטי. במכללות שיחק באוניברסיטת קנזס והוביל אותה לפיינל פור טורניר המכללות בשנים 2002 ו-2003. בדראפט 2003 נבחר שביעי על ידי שיקגו בולס. בעונת 2004-2005 הוביל את שיקגו יחד עם בן גורדון לפלייאוף ראשון מאז 1998.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת.
פלימות' סבוי
פלימות' סבוי (באנגלית: Plymouth Savoy) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1954–1964. מעצב הסדרה היה וירג'יל אקסנר.
רומי פורמיצ'ינו
רומי פורמיצ'ינו (באיטלקית: Rumi Formichino) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית המדחפים הפריסקופים והאופנועים Rumi , אשר יוצר בין השנים 1960–1954 בעיר ברגמו במחוז לומברדיה באיטליה
היסטוריה
ה"פורמיצ'ינו" נולד בשנת 1954 מתוך כוונה לחצוב נתח משוק הקטנועים המשגשג של התקופה.
את צורת הגוף הגה בעל החברה והפסל דונינו רומי, שיצר דגם להרכבה בקנה מידה 1:1, ועיצב את החימר שתוכנן על ידי היזם והממציא פייטרו ואסנה. התוצאה הייתה קטנוע בעיצוב מעודן במיוחד ומשקל יבש של 100 ק"ג, עם מרכב סגסוגת אלומיניום קטום לשני חלקים, הקדמי שוב מחולק לשני חלקים שהכילו את המזלג, הפנס הקדמי, מיכל 7 ליטר, את המעטה האחורי ואת מגן בוץ הגלגל האחורי.
המנוע אותר בין שני החלקים כדי לחבר ביניהם.
הקטנוע נמכר במחיר של 138,000 לירות איטלקיות, מחיר נמוך למדי לעומת קטנועים אחרים של התקופה. ניתן להשיג במגוון רחב של צבעים (שנהב, כחול קורסיקני, צהוב שנהב, כסף, אפור רומי, זהב לבן, כחול שמיים, אדום קורסיקני)
סמל רואנדה
סמל רואנדה עוצב מחדש בשנת 2003 והותאם לצבעי הדגל הלאומי.
המלל, בקינירואנדה (השפה הלאומית), הוא "הרפובליקה של רואנדה" בחלק העליון ו-" איחוד, עבודה, פטריוטיות" בחלק התחתון. הסמל מציג סמלים שבטיים, שבמרכזם סל קלוע בסגנון רואנדי מסורתי, מעל גלגל שיניים מוקפים בקשר מרובה בצבע ירוק.
הסמל הקודם והדגל הלאומי הקודם הוחלפו בגלל הקשר שלהם עם רצח העם ברואנדה.
אסף בן צבי
אסף בן צבי (נולד ב-1953) הוא צייר ופסל ישראלי. על יצירתו זכה בשנת 2011 בפרס רפפורט לאמן בכיר.
ביוגרפיה
אסף בן צבי נולד בשנת 1953 בכפר יחזקאל. עד תחילת שנות השמונים עסק בצפרות. בשנת 1981 נרשם ללימודים במחלקה לאמנות ב"בצלאל". במהלך לימודיו נסע, בין השנים 1983–1984, במסגרת תוכנית לחילופי סטודנטים, למכון פראט בניו יורק.
בראשית דרכו האמנותית התמקד בן צבי בפיסול. עם סיום לימודיו הציג עבודות בתערוכת יחיד בגלריה גימל בירושלים (1986), בסדנאות האמנים בירושלים ובפסטיבל הפיסול בתל חי (1987).
בין השנים 1988–1999 לימד בבית הספר קלישר. בשנת 1991 הוא יצר הדפס "דגל צהוב מעל כנסיית נוטרדם".
בשנת 2011 זכה בן צבי בפרס רפפורט לאמן בכיר. במסגרת הפרס נפתחה ב-16 במרץ 2012 התערוכה "לשכוח כמעט את הכל" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בן צבי מתגורר ועובד בירושלים.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית המציאות-תחרות הטובה ביותר
המירוץ למיליון זכה ברציפות בכל שנה מאז הקמת הקטגוריה ועד שנת 2010. כמו כן, אמריקן איידול היה מועמד מדי שנה מאז הקמת הקטגוריה, עד שנת 2012.
ברשימה הבאה, הזוכים נמצאים בראש כל רשימה, עם טקסט מודגש ורקע צהוב; אלה שאינם מודגשים הם מועמדים. השנים שניתנו הן אלו שבהן התקיימו הטקסים:
רוג'ר סשנס
רוג'ר הנטינגטון סשנס (באנגלית: Roger Huntington Sessions; 28 בדצמבר 1896 - 16 במרץ 1985) היה מלחין, מבקר ומורה למוזיקה אמריקאי.
חייו
רוג'ר סשנס נולד בברוקלין, ניו יורק למשפחה, ששורשיה מגיעים עד למלחמת העצמאות האמריקאית. סשנס למד מוזיקה באוניברסיטת הרווארד מגיל 14. בשנות לימודיו שם כתב לעיתון המוזיקלי של הרווארד ובהמשך גם ערך אותו. עם סיום לימודי התואר הראשון, בגיל 18, המשיך לתואר שני באוניברסיטת ייל אצל הורשו פרקר וארנסט בלוך ואחר כך לימד בסמית' קולג'. יצירותיו הראשונות החשובות נכתבו בשעת מסע באירופה באמצע שנות העשרים וראשית שנות השלושים לחייו, יחד עם אשתו.
עם שובו לארצות הברית בשנת 1933, לימד תחילה באוניברסיטת פרינסטון, עבר אל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם לימד משנת 1946 עד 1954, ואז חזר לפרינסטון עד לפרישתו בשנת 1965, אם כי גם אז המשיך ללמד במשרה חלקית בבית הספר למוזיקה ג'וליארד עד 1983. בין תלמידיו הנודעים מילטון בביט, דייוויד דל טרדיצ'י, ג'ון הארביסון ופיטר וסטרגור. ב-1982 זכה בפרס פוליצר למוזיקה.
סשנס מת בגיל 88 בפרינסטון, ניו ג'רזי.
יצירותיו העיקריות
יצירותיו מן הסונאטה לכינור סולו מ-1953 ואילך כמעט כולן סריאליות. אלה שנכתבו עד סביבות 1930 הן נאו-קלאסיות למשמע אוזן, פחות או יותר, בעוד שאלה שנכתבו בין 1930 ל-1951 הן טונאליות, פחות או יותר, אך מורכבות מבחינה הרמונית. הדקות הראשונות של הסימפוניות השנייה והשלישית, האחת ברה מינור על פי הגדרתה, השנייה סריאלית אם כי עדיין טונאלית במידת מה, עשויות להיחשב למנוגדות במובן זה, הראשונה כאוטית וחסרת ארגון, השנייה שלווה, מושפעת משירת ציפורים; לא בדיוק היחס המקובל בין מוזיקה טונאלית לפחות טונאלית/סריאלית. (אבל הפרק הפותח את הסימפוניה הרביעית, בורלסקה, משתמש בקטע הנזכר לעיל, ודווקא באג'יטאטו, והכל בא על מקומו בשלום.)
הגביע האוקראיני
הגביע האוקראיני בכדורגל (באוקראינית: Кубок України з футболу) הוא טורניר כדורגל, הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל האוקראינית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקצוענים מאוקראינה.
השתתפות
כל המועדונים המשחקים בליגת העל האוקראינית, הליגה האוקראינית הראשונה והליגה האוקראינית השנייה, שהם מועדונים מקצוענים בלבד, מתחרים בגביע האוקראיני.
שיטת התחרות
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ האוקראיני מול זוכת אליפות אוקראינה. לאורך כל תולדות הטורניר, חמישה מועדונים זכו בגביע - צ'רנומורץ אודסה, דינמו קייב, שחטאר דונצק, וורסקלה פולטבה, וטבריה סימפרופול.
עודד אמר!
"עודד אמר!" הוא אלבום אוסף משנת 1998 של המנחה והשחקן עודד מנשה. האלבום, מכיל עשרה שירים אשר לוקטו ממחזות זמר, פסטיגלים, תוכניות בערוץ הילדים ובערוצים נוספים.
בין השירים, ניתן למצוא את שיר הנושא של תוכנית הילדים "כדור פיצוץ", שיר הנושא של התוכנית ששודרה בערוץ 2 "קיץ על החוף", שיר מפסטיגל 1997.
שם האלבום הוא כשם השיר הראשון באלבום, העוסק במשחק "הרצל אמר".
כישור (טווייה)
כישור הוא מכשיר ששימש לטווייה כבר בעת העתיקה ואחר כך בתקופת ימי הביניים, ביחד עם פלך או עם גלגל טווייה. טוויית הצמר, שהייתה אחת מהמלאכות העיקריות שניצבו בפני הנשים בתקופה זו, נעשתה על ידי סיבוב הפלך ופיתול סיבי הצמר סביבו, דבר שגרם להם להתלפף לכדי חוט אחיד. הכישור עוזר לשמור ולאחסן את הסיבים שעדיין לא נטוו, כך שלא יסתבכו ושיהיו קלים לטווייה.
מיומנות הטוויה הייתה מיומנות נדרשת ביותר מנשות התקופה, ולכן כל ילדה בתקופה זו למדה להשתמש בכישור, ונדרשה לעשות זאת על מנת לעזור בנטל הכנת הבגדים לבני הבית. עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור והפלך, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והשימוש במכשירים אלו פסק.
הכישור כסמל
הכישור והפלך מסמלים מלאכה נשית, מאחר שבעבר כמעט כל אישה ידעה לטוות (להבדיל מאריגה שהייתה מסובכת יותר).
במעשייה היפהפייה הנרדמת, מטילה המכשפה הרעה קללה על הנסיכה, ואומרת שתידקר על ידי פלך. למעשה, בפלך אין חלק חד שיכול לדקור, והוא מופיע כאלמנט הדקירה רק בעיבוד מאוחר של האגדה. באגדה המקורית הנסיכה אכן נדקרת במהלך אריגה, אך לא מפלך, אלא מסיבי פשתן שחודרים תחת ציפורנה. במהלך שנתה, מגיע הנסיך ואונס אותה. הנסיכה מתעוררת רק כאשר התאומים שילדה יונקים את אצבעה ומוציאים את הסיבים. פשתן הוא סיב חזק שפוצע בקלות את היד, ונהוג להרטיבו לפני הטווייה.
אגדה נוספת שבה מוזכרים הכישור והפלך היא "עוץ לי גוץ לי", שבה הייתה צריכה בת הטוחן לטוות זהב מקש. בעיבוד המחזה לעברית שכתב אברהם שלונסקי נכתב: "(בת הטוחן): מה זאת נטפל עליי המלך?/ שוב עליי לטוות בפלך/לטוות מקש זהב טהור/ואיזה לילה, איזה קור."
הכישור מוזכר במקרא פעם אחת בלבד (מילה יחידאית), בשיר המפורסם הפותח במילים "אשת חיל מי ימצא" (משלי פרק לא) שבו נאמר (פסוק יט): "יָדֶיהָ שִׁלְּחָה בַכִּישׁוֹר וְכַפֶּיהָ תָּמְכוּ פָלֶך".
הכישור הוא גם סמלה של הודו. עד לשנת 1947 הוצג במרכזו של דגל הודו ה"צ'רקהה" (Charkha) שסימל את גלגל טווייה של מהאטמה גנדי. לאחר מכן הוחלף לגלגל אחר בשם "אשוקה צ'קרה".
קיטה איקי
קיטה איקי (ביפנית: 北 一輝; 3 באפריל 1883 - 19 באוגוסט 1937) היה סופר, פילוסוף והוגה דעות יפני, שהשתייך לזרם הימני קיצוני ביפן ופעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא היה מתנגד חריף של שיטת הממשל היפנית ושל חוקת מייג'י, דגל בשינוי יסודי של השלטון היפני, בחזרה לערכים היפנים המסורתיים ובניהול כלכלה בעלת מאפיינים סוציאליסטים. הוא התנגד לגישה שראתה בעם היפני כ"אנשי הקיסר" ומנגד ראה את תפקידו של הקיסר כ"קיסר העם".
איקי היה בקשר עם גורמים שונים בימין הקיצוני ביפן. הוא כתב מספר ספרים שבהם הביע את רעיונותיו ובעקבות פעולותיו אלו נחשב לאיום בעיני הממשל היפני. איקי הוצא להורג באוגוסט 1937 לאחר שנשפט בחשד למעורבות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. ספריו ומאמריו נקראים עד היום בחוגים מסוימים ביפן.
ביוגרפיה
איקי נולד באי סדו שבמחוז ניאיגטה ביפן בשם קיטה קיטה טרוג'ירו, לאב שהיה סוחר סאקה. בילדותו הוא למד קלאסיקות סיניות וכבר מגיל 14 החל להימשך לרעיונות הסוציאליסטיים. בשנת 1890 החל לפרסם מאמרים בעיתונות המקומית ובהם מתח ביקורת על שיטת הממשל היפנית, דבר שהביא לחקירתו במשטרה המקומית. ב-1904 עבר לטוקיו, שם פגש אנשים בעלי השפעה בתנועה הסוציאליסטית היפנית. איקי הזדהה עם רעיון השוויון שעומד בבסיסה של האידאולוגיה הסוציאליסטית, אך מהר מאוד התנתק מהתנועה הסוציאליסטית בטענה שרבים מחבריה פועלים בצורה אופרטוניסטית ואינם נאמנים לערכיהם.
ב-1906 פרסם איקי את ספרו הראשון - "תאוריית המדיניות הלאומית של יפן והסוציאליזם הטהור" (国体論及び純正社会主義), חיבור פוליטי בן 1000 עמודים שפורסם לאחר כשנה של מחקר, בו הוא מותח ביקורת על צורת הממשל היפני וקורא לחזרה של יפן לערכים סוציאליסטיים אמיתיים. השקפתו של איקי עירבה בין סוציאליזם, פשיזם ומיליטריזם. הוא התנגד לאימפריאליזם המערבי באסיה והאמין כי על יפן להתפשט טריטוריאלית על חשבון שכנותיה.
איקי למד באוניברסיטת טוקיו. הוא נמשך למטרותיה של מהפכת שינהאי בסין וב-1911 נסע לסין כדי לקחת חלק בהפלתה של שושלת צ'ינג.
מוישה אופניק
מוישה אופניק הוא שמה של בובה מהגרסה הישראלית של תוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום", שהופקה ושודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים ושנות התשעים. אופניק הוא הבובה היחידה ששרדה את המעבר של התוכנית לערוץ הופ! עד לשנת 2015 וחזר ב-2016 בתוכנית הבת של רחוב סומסום "הופ! אני יודע" לצד הבובה אביגיל.מקור שמו של אופניק (אוף + סופית ניק) הוא מהתלונות הרבות, לרבות "אוף", אותן הוא משמיע לעיתים קרובות. אופניק הוא מפלצת שעירה וחומה, בעלת אף אדום וגבה אחת ארוכה מעל עיניו. הוא חסר בית ומתגורר בטרנטה בצבע כחול בחצר השכונה (בעונה החדשה בערוץ הופ! הוא גר בפח זבל ירוק). הוא בדרך כלל שרוי במצב רוח עצבני, ומהווה כעין תמונת מראה שלילית לשאר הבובות החיות ברחוב סומסום, המאופיינות במזג טוב. למוישה יש ציפור מחמד בשם נחמן אשר הופיעה בעונות של החינוכית בלבד.
אופניק מגיע לראשונה לרחוב סומסום כשמכוניתו הישנה נתקעת בפתח הרחוב. רעש המנוע מעיר את קיפי בן קיפוד אך משאינו לאחר שהוא הולך לקרוא לאחד מדיירי הרחוב לחזות במכונית היא נעלמת והוא חוזר לישון. יום לאחר מכן שאר דיירי הרחוב רואים אף הם את המכונית הם פותחים בשיחה עם אופניק שנבהל מעצם המחשבה שכטיפוס רוגז ונרגן ייאלץ לבלות עם דיירי הרחוב הנחמדים. הם עוזרים לו לנסות לצאת מהרחוב ודוחפים את מכוניתו, אך הוא עושה תאונה ועולה על הדשא ברחוב ומאז מכוניתו תקועה במקום שהיה למקומה הקבוע על סט הצילומים.
אופניק עוצב כמקביל הישראלי של הדמות אוסקר מהגרסה האמריקנית של רחוב סומסום, והוצג בתוכנית כבן דודו של אוסקר.
את הבובה של מוישה אופניק מדבב ז'יל בן דוד ומפעיל פבלו אריאל.
בשנת 1994 הופיע בספיישל פורים בחינוכית לצד שרי צוריאל.
בשנת 1997 התראיין לרגל עליית הסדרה השנייה של רחוב סומסום בתוכנית "ערב חדש".
בשנת 2012 נבחר מוישה אופניק לככב בתשדיר של פיקוד העורף לצידו של העיתונאי ומנחה הטלוויזיה עידו רוזנבלום.
בשנת 2013 הופיע מוישה אופניק בתוכנית הטלוויזיה "מהפך בפח" לצידו של השחקן יוסף סוויד.
בשנת 2017 הופיע מוישה אופניק בתוכנית האירוח "היום בלילה עם גורי אלפי" ובקיץ של אותה שנה כיכב בפרסומת לחברת הכבלים "הוט".
הפורט התשיעי
הפורט התשיעי היא מצודה, אחת מתוך מערכת מצודות שהוקמו בסוף המאה ה־19 סביב העיר קובנה שבליטא. לפני מלחמת העולם השנייה שימש הפורט התשיעי, כפורטים אחרים מסביב לקובנה, כבית סוהר. בתקופת הכיבוש הסובייטי (1940–1941) הפך לבית מעצר של הנ.ק.וו.ד. בתקופת הכיבוש הנאצי (1941–1944) שימש הפורט כאתר רציחתם של יהודים ותושבים אחרים מקובנה, יהודים מערים אחרות ושבויי מלחמה מהצבא האדום. באתר נטבחו כ-20,000 בני אדם, מתוכם יותר מ-15,000 יהודים.
הפורט התשיעי שוכן כ־6 ק"מ ממרכז העיר. כיום משמש המקום כמוזיאון וכאתר הנצחה.
היסטוריה
בשנת 1902 החלה בנייתו של הפורט התשיעי. העבודות הסתיימו ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. משנת 1924 שימש המקום כבית הסוהר העירוני. בשנים 1940–1941, במהלך הכיבוש הסובייטי, שימש הפורט כבית מעצר של הנ.ק.וו.ד, שפעל לעצור מי שנחשד בעמדות אנטי-קומוניסטיות. רבים מהם הועברו מזרחה למחנות עבודה בתוככי ברית המועצות.
בתקופת הכיבוש הנאצי
בעת הכיבוש הנאצי שימש הפורט, לבד ממתקן כליאה ועינויים, כאתר הריגה בשיטת בור ירי שבו נרצחו קרוב ל-20,000 איש (על פי האומדן הסובייטי, שכפי הנראה היה מעט מופרז, מספר הקורבנות היה כ-50,000 איש). הנרצחים הומתו ביריות על שפת תעלות שנחפרו במקום, ונקברו בקברי אחים המוניים. בין הנרצחים היו למעלה מ-15,000 יהודים שרובם הוצעדו למקום מגטו קובנה.
להלן רשימה חלקית של פעולות ההרג אשר בוצעו במקום: בנוסף, נרצחו במקום בין ה-25 ל-29 בנובמבר 1941 קרוב ל-5,000 מגורשים מיהודי וינה, ברלין, מינכן וברסלאו, שנשלחו לקובנה והוצעדו מתחנת הרכבת אל האתר. הרציחות הללו מתועדות בדו"ח יגר. כמו כן, נרצחו במקום שבויי מלחמה מן הצבא האדום.
בסתיו 1943 הוחל במבצע 1005 ובטשטוש הראיות. באוקטובר 1943 הובא למקום קצין יהודי רוסי בשם קוליה ווסילנקו ממחנה שבויים קרוב. עם הגיעו החל מיד בתכנון דרך בריחה. היו מספר תוכניות שנכשלו אך לבסוף, למרות השמירה הקפדנית על היהודים והלא-יהודים שהועסקו במלאכה, ברחו כל 64 האסירים. בעקבות בריחתם נודע בעולם, כשנה לפני תום המלחמה, על מעללי הנאצים בפורט.
אתר ההנצחה
כיום פועלים שני מוזיאונים במקום. האחד, הממוקם בתאי הכליאה במצודה עצמה, עוסק בכיבוש הנאצי בקובנה ובו כמה חדרי הנצחה ליהודים שנספו במקום וכן לחסידי אומות עולם מליטא, והשני מוקדש לליטא תחת הכיבוש הסובייטי לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. כמו כן, ישנו אתר הנצחה הממוקם על קבר האחים של רבבות הנספים במקום.
בפתח האתר מונומנט הנצחה מרשים של האמנים אלפונסאס וינצנטאס אמברזיונאס (Alfonsas Vincentas Ambraziūnas) וגדימינאס באראוויקאס (Gediminas Baravykas).
קישורים חיצוניים
עדויות ניצולים על הרציחות בפורט התשיעי:
ארמנד האמר
ארמנד האמר (באנגלית: Armand Hammer; 21 במאי 1898, ניו יורק, ארצות הברית - 10 בדצמבר 1990, לוס אנג'לס, ארצות הברית), היה איל נפט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
האמר נולד בניו יורק לרוז (ליפשיץ) ויוליוס האמר, מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. הוא היה יו"ר ובעלים של חברת אוקסידנטל פטרוליום, ואספן אמנות. האמר פעל לפדיון אסירי ציון מברית המועצות, ובמיוחד נודע במאבקו לשחרורה של אידה נודל.
האמר הורשע בתרומה אסורה לנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא זכה לחנינה מהנשיא בוש.
על שמו קרן ארמנד האמר לקידום המזה"ת.
נינו הוא השחקן ארמי האמר.
מדיחה אל-עג'רוש
מדיחה אל-עג'רוש (בערבית: مديحة العجروش; נולדה ב-1955) היא פסיכולוגית, צלמת, פמיניסטית ופעילה למען זכויות נשים סעודית. היא למדה לתואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוקלהומה.
פעילות למען זכויות נשים
ב-2011 הצטרפה אל-עג'רוש אל כחמישים נשים ששוב יצאו כחלק מקמפיין נשים להגה (בערבית, قيادة المرأة في السعودية) התנועה למען ביטול האיסור על נהיגת נשים (ובערבית, משחק מילים בעל משמעות כפולה של נהיגה והנהגה). המחאה קמה כחלק ממחאות רחבות יותר שהתרחשו בערב הסעודית, במסגרת האביב הערבי. היא נעצרה, ושוב פוטרה מעבודתה בעמותה.
ב-2013, הקמפיין גדל ואף יצר תהודה בינלאומית, הודות לגדילת פלטפורמות כמו טוויטר ופייסבוק. בריאיון לעיתון הטלגרף במעמד נהיגה המונית של נשים, סיפרה אל-עג'רוש: "אז ב-1990 הייתי ממש אחוזת אימה, ולא הייתה לנו שום מדיה חברתית כדי להראות מה עושים לנו ולהגן עלינו."
בין 15 ל-18 במאי 2018, נעצרה אל-עג'רוש כחלק מסדרת פשיטות של כוחות הביטחון, בה עצרו רבות ממובילות תנועת הנשים, בהן לוג'יין אל-הד'לול, אימאן אל-נאפג'אן, עזיזה אל-יוסף, עאישה אל-מאנה ואחרות, וכן ושני גברים המעורבים בקמפיין. Human Rights Watch מפרש את מטרת המעצרים כאמצעי הפחדה "נגד כל מי שמביע ספקנות לגבי האג'נדה של נסיך הכתר בנושא זכויות". הממשלה השיקה יחד עם המעצרים ההמוניים קמפיין מדיה בו קראו לפעילות "בוגדות", ושר הפנים הסעודי הצהיר שהן תחת חקירה על "מגעים עם גורמים זרים" וניסיונות לגייס פקידי ממשל במטרה להסב נזק לממלכה. העיתון הסעודי "עוכאז" (עכאט'), עיתון פרו-ממשלתי, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים. עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, צפוי לפעילות עונש של 20 שנים בכלא. אל-עג'רוש ואל-מאנה שוחררו כעבור מספר ימים, כנראה בשל גילן.
קטורה (דמות מקראית)
קְטוּרָה היא אשתו השלישית של אברהם, אותה נשא לעת זקנתו, כמתואר במקרא בספר בראשית בפרשת חיי שרה: . בפשטות הדברים מדובר באשתו השלישית של אברהם, לאחר שכבר גירש את הגר, ושרה נפטרה.
בהמשך הפרק בספר בראשית נזכרים "בְנֵי הַפִּילַגְשִׁים אֲשֶׁר לְאַבְרָהָם". על פי הכתוב ב "וּבְנֵי קְטוּרָה פִּילֶגֶשׁ אַבְרָהָם, יָלְדָה אֶת-זִמְרָן וְיָקְשָׁן וּמְדָן וּמִדְיָן--וְיִשְׁבָּק וְשׁוּחַ; וּבְנֵי יָקְשָׁן, שְׁבָא וּדְדָן. וּבְנֵי מִדְיָן, עֵיפָה וָעֵפֶר וַחֲנוֹךְ, וַאֲבִידָע, וְאֶלְדָּעָה; כָּל-אֵלֶּה, בְּנֵי קְטוּרָה." ביטוי זה כולל גם את בני קטורה, ואם כן, מעמדה של קטורה היה של פילגש ולא של אישה גמורה. לעומת זאת, הרמב"ן סובר שבניגוד להגר שאכן הייתה פילגש, מעמדה של קטורה היה כשל אשה גמורה, והיא מכונה פילגש רק כדי להבהיר שבנו העיקר של אברהם הוא יצחק בנה של שרה.
קיבוץ קטורה שבערבה נקרא על שמה.
מעמדם של בני קטורה
המלבי"ם על הביטוי "ויסף אברהם" מסביר את היחס בין יצחק, לבין ישמעאל מצד אחד ובני קטורה מצד שני. הוא נעזר במשל העץ, ואומר שיצחק משול לפרי, בעוד ישמעאל משול לעלים, ובני קטורה לקליפה. פירושו מבוסס על המדרש על תהילים א, ג: "אשר פריו יתן בעתו זה יצחק, ועלהו לא יבול זה ישמעאל וכל אשר יעשה יצליח אלו בני קטורה"
זיהויה עם הגר
בדברי חז"ל קיימת דעה שקטורה היא הגר, שגורשה בעבר בידי אברהם וכעת החזיר אברהם את גרושתו. לשיטה זו, הגר נתכנתה כעת קטורה כרמז על מעשיה הנאים כקטורת או מלשון קשר, שקשרה את פתחה ולא נישאה לאדם אחר בינתיים. זיהוי זה מופיע גם בתרגום המיוחס ליונתן. דעות אחרות במדרש אינן מקבלות את הזיהוי. גם בקרב פרשני המקרא יש שאמצו את הזיהוי, למשל רש"י, ויש שדחו אותו, כדוגמת רבי אברהם אבן עזרא.
הכלי יקר מדייק כפי הדעה שקטורה היא הגר מהשימוש במילה "ויוסף", שמרמזת שאברהם כבר נשאה בעבר, וכעת הוסיף ונשאה שנית. הוא מבאר שהיה צורך לשנות את שמה כדי להראות שחזרה בתשובה ולכן החזירה אברהם.
לפי פרופסור ישעיהו ליבוביץ, אברהם החזיר את הגר - גרושתו, שלה הייתה זכות קדימה במשפחתו והיא גורשה ללא רצונה.
בילקוט שמעוני נאמר: מדרש זה רואה באברהם כאב אוניברסלי לכל הגזעים של המין האנושי, ולכן מפרש ששלש נשותיו באו כל אחת מענף אחר של האנושות.
הפחתה במקור
הפחתה במקור הוא מושג המתייחס להפחתה בצריכה, בעיקר של מוצרים חדשים שייצורם כרוך בזיהום מסוגים שונים. הפחתת הצריכה נועדה להקטין את טביעת הרגל האקולוגית (ראו גם: איכות הסביבה), ולחסוך בכסף. הפחתת הצריכה היא העדיפות הראשונה בסדר העדיפויות של מדרג הפסולת.
זיהום
לייצור, הפצה, שימוש והשלכה של כל מוצר כמעט, קיים מחיר של זיהום סביבתי ברמה זו או אחרת. בין אם מדובר בזיהום מים בידי כימיקלים בתעשייה, זיהום אוויר בידי עשן משריפת דלק, זיהום הים בידי פסולת המושלכת לנהרות וכיוצא באלה, כמעט ואין מוצר חף מזיהום או טביעת רגל אקולוגית.
שימוש בחומרי גלם
לשם ייצור מוצרים רבים, משתמשים מפעלים בחומרי גלם רבים, בנוסף לחומרי הגלם שממנו מורכב המוצר עצמו. נקודת ההנחה המקובלת בקרב חוקרים היא שקצב הצריכה של חומרים (למשל נפט או מינרלים שונים) גבוה לאין שיעור מקצב ייצורם הטבעי. מכך עולה כי במוקדם או במאוחר, אם הצריכה תימשך בקצב דומה לזה הנהוג כיום, יאזלו משאבי הטבע השונים מן העולם.
אשפה
בנוסף, קיימת בעיה של פסולת. אשפה רבה גורמת לזיהום מי-תהום, זיהום קרקע וזיהום אוויר, לפגיעה בחי ובצומח, וכן הטמנת אשפה (או כל טיפול אחר) עולה כסף רב וצורכת אנרגיה רבה.
אנרגיה
ייצור חשמל ופעולות מנועים מסוגים שונים הוא הכרחי לתעשייה. אך אלה גורמים לזיהום סביבתי ניכר, ברובו זיהום אוויר. כמו כן, נשנית גם בנושא זה בעיית כילוי חומרי הגלם, שכן שימוש בדלק מאובן הוא אבן הייסוד של ייצור חשמל, ושימוש בדלק נוזלי לסוגיו השונים הוא אבן היסוד של פעולת מנועים.
צריכת מים
ייצור מוצרים רבים דורש שימוש רב במים. למשל, אם נדע מהי כמות המים הדרושה להשקיית תירס (המשמש כמזון לבקר) עד לבשלותו, נוכל לחשב כמה מים צריך על מנת לייצר קילוגרם תירס. מכאן נוכל לחשב כמה מים דרושים לשם ייצור קילוגרם בשר בקר. לפי חישוב דומה, ניתן לחשב את כמויות המים של מוצרים שונים, כגון פלדה (234 ליטר מים לכל קילוגרם) ביגוד (6,813 ליטר מים לגידול כותנה עבור מכנסי ג'ינס), וכן הלאה.
דרכי מימוש הפחתה במקור
כמו כן, קיים גם "תו תקן ירוק" אשר מעיד על החברה כי היא משתמשת בכמויות מעטות יחסית של פסולת.
יחסי ארגנטינה–צרפת
יחסי ארגנטינה–צרפת הם יחסי החוץ שבין ארגנטינה לצרפת אשר החלו בשנת 1829. לארגנטינה יש שגרירות בפריז ולצרפת יש שגרירות בבואנוס איירס.
במהלך המאה ה-19 היחסים בין המדינות התחזקו מאוד. לצרפת יש השפעה רבה על ארגנטינה, במיוחד בתחומי המשפטים, החינוך, המדע והרפואה.
בשנים 1880–1910 היגרו כמעט 250,000 צרפתים לארגנטינה, בעיקר מן ארץ הבסקים, הרי הפירנאים ואקיטן. מרבית הצרפתים התיישבו בערים ובמיוחד בבואנוס איירס. מבין הארגנטינאים הידועים ממוצא צרפתי ניתן למנות חוליו קורטאסר וברנרדו אלברטו הוסיי.
בארטלי קראם
בארטלי קראם (באנגלית: Bartley Cavanaugh Crum; 1900 - 9 בדצמבר 1959), היה עורך דין אמריקאי, חבר ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, ידיד הציונות ומדינת ישראל. הגן על עשרה ידוענים מאנשי תעשיית הקולנוע האמריקאית מהוליווד שהואשמו על ידי ועדת החקירה של הסנטור ג'וזף מקארתי בפעילות קומוניסטית "אנטי אמריקאית".
ראשית דרכו
ברטלי קאוואנו קראם נולד בשנת 1900 בארצות הברית כבן להורים אירים קתולים. היה עורך דין ופעיל פוליטי. בשנות השלושים שימש כעורך דין של תאגידים גדולים בקליפורניה, שמשרדו בסן פרנסיסקו. עם לקוחותיו נמנה תאגיד העיתונות של ויליאם רנדולף הרסט.
קראם היה פרקליט צמרת ואיש החברה הגבוהה. הוא נהג להתלבש בהידור ובביתו נהג לארח ידוענים ואנשי שם כסנטור היהודי יעקב יעבץ, שחקנית הקולנוע ג'ואן קרופורד ומנהלי תאגידים גדולים.
קראם היה איש סודם של לקוחו, איל העיתונות, הרסט ושל המדינאי הרפובליקאי ונדל וילקי וכן התוודע להארי טרומן.
את פעילותו הפוליטית החל כתומך המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 1940, שבהן עמד לבחירה זו הפעם השלישית הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, תמך קראם במתמודד הרפובליקני ונדל וילקי.
במרוצת הזמן נטה לעבר המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1944, כאשר עמד הנשיא רוזוולט לבחירה בפעם הרביעית, ייסד קראם גוף בשם "רפובליקנים למען רוזוולט", למרות שעד אז היה יועצו ואיש סודו של ונדל וילקי. מאז ואילך תמך בכל מערכות הבחירות לנשיאות במועמד הדמוקרטי.
בוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית
עם תום מלחמת העולם השנייה התחדש ביתר שאת מאבקו של היישוב העברי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. המחתרות הגבירו את פעולתן ובאוקטובר 1945 הוקמה תנועת המרי העברי שהייתה ארגון גג להגנה, לאצ"ל וללח"י. הפעולה המתואמת הראשונה של תנועת המרי העברי בוצעה ב-1 בנובמבר 1945, כאשר נעשו 135 מעשי חבלה במסילות הברזל ותנועת הרכבות בארץ שותקה. לאחר פעולה זאת באו פעולות נוספות שפגעו במוסדות השלטון ובאנשי הרשות של המנדט הבריטי. בה בעת לחץ הממשל של הנשיא טרומן להתיר כניסתם של פליטי השואה היהודים - העקורים, לארץ ישראל.
שר החוץ הבריטי החדש, שנכנס לתפקידו עם עליית מפלגת הלייבור לשלטון, ארנסט בווין, שהתגלה עד מהרה כאויב הציונות והיישוב היהודי, העלה הצעת פתרון והיא הקמת ועדת חקירה משותפת בריטית-אמריקאית שתמליץ איך לפתור את בעיית ארץ ישראל. בווין היה סבור כי הוועדה, שמחצית חבריה בריטים שימלאו את רצון ממשלתם, ומחציתה אמריקאים שבקרבם בוודאי לא תהיה תמימות דעים, יביאו לתוצאות הרצויות לו, דהיינו כי הוועדה תחליט שאין להקים מדינה יהודית בארץ ישראל ואין להתיר כניסת העקורים לשטחה. לבווין נועדה אכזבה מרה, שניים מחברי הוועדה, ריצ'רד קרוסמן הבריטי ובארטלי קראם האמריקאי, התגלו כאוהדי העניין הציוני וכתומכים בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ובעליית העקורים אליה.
בוועדה היו שישה חברים בריטים ושישה חברים אמריקאים ובהם בארטלי קראם ופרופסור ג'יימס מקדונלד (לימים השגריר האמריקאי הראשון בישראל), שהיה מומחה לענייני פליטים. הוועדה התכנסה לראשונה בוושינגטון הבירה ב-5 בינואר 1946. לאחר מכן יצאה ללונדון על מנת להתרשם מן העמדה הבריטית. היא הגיעה ללונדון ב-23 בינואר 1946. בלונדון התחלקה לארבע קבוצות שעמדו לצאת לאירופה כדי לעמוד מקרוב על מצב הפליטים. קבוצה אחת יצאה לברלין, אחרת לפריז, אחרת לליבק וקבוצה שכללה את בארטלי קראם, ריצ'רד קרוסמן ונציג בריטי נוסף, סר פרדריק לאגט, יצאה לפרנקפורט. ב-11 בפברואר 1946 הגיעו השלושה למחנה עקורים בבווריה. הם נתקבלו בדגלים ובתשואות על ידי העקורים. סיר פרדריק לאגט העיר: "אין שום עדות לכך שגרמניה ממחישה לעצמה או מתחרטת על אשר עשתה ליהודים". בארטלי קראם הוסיף: "אם לשפוט לפי דברי האנשים עמם שוחחנו אין אפילו סיכוי קל ביותר שהם יחזרו לבתיהם או יישארו כאן. הם בוודאי לא יסכימו לשמוע על אזור יהודי בגרמניה. הם בהלך רוח שאדמת גרמניה מתועבת בעיניהם".
לאחר ביקורו במחנות העקורים הצהיר קראם בפני עיתונאי אמריקאי כי לדעתו הנשיא טרומן לא ויתר על דרישתו להתיר את כניסתם של 100,000 עקורים יהודים לארץ ישראל. לעומת זאת חברו לקבוצה פרדריק לאגט הבריטי הביע דעה שונה, לדבריו אם תנקוט בריטניה במדיניות פרו-ציונית, היא תמצא את ברית המועצות מארגנת את העולם הערבי נגדה. ב-6 במרץ 1946 הגיעה הוועדה לירושלים והשתכנה בבנין ימק"א.
בישיבות הוועדה הופיעו בפניה מטעם הצד הערבי, בהיעדרו של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני שישב בכלא בצרפת כפושע מלחמה, בן דודו של המופתי ג'מאל אל חוסייני, ששוחרר על ידי הבריטים לצורך כך ממעצרו ברודזיה, בה נכלא בשנת 1941 כסוכן נאצי.
מן הצד היהודי הופיעו נשיא ההסתדרות הציונית פרופ' חיים ויצמן ויושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית דוד בן-גוריון. כן הופיעו בפני הוועדה נציגי הוועד הלאומי, הספרדים ואגודת ישראל. תנועת המרי העברי והשומר הצעיר הגישו לוועדה תזכירים בכתב.
הוועדה פרסמה את מסקנותיה ב-26 במרץ 1946. לשר החוץ הבריטי בווין, שקיווה כי הנציגים האמריקאים בוועדה יקבלו את ההשקפה הבריטית, נכונה אכזבה. הנציגים הבריטים עשו יד אחת עם הנציגים האמריקאים נגד מדיניותו. לדברי ריצ'רד קרוסמן, ברית זו החלה להיווצר בעת הביקור במחנות העקורים בגרמניה. הוועדה המליצה על ביטול הספר הלבן והענקה מיידית של 100,000 רישיונות כניסה (סרטיפיקטים) לארץ ישראל לעקורים היהודים. החלטות הוועדה היו צעד חשוב לקראת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, עליה יוחלט כעבור שנה וחצי בהחלטת החלוקה שתתקבל על ידי עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947.
בשנה שלאחר סיום עבודת הוועדה כתב קראם את חוויותיו מחברותו בה, ופרסם בשנת 1947 ספר על כך בשם "מאחורי פרגוד המשי" (Behind the silken curtain). הספר הופיע בתרגום לעברית בארץ ישראל עוד באותה שנה. בספר חשף קראם את עומק אהדתו ומחויבותו לציונות, ליישוב היהודי ולהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. הספר מהווה כתב אישום חריף כנגד בריטניה בשל מדיניותה בארץ ישראל ויחסה לעקורים ויחד עם זאת כתב אישום נגד מחלקת המדינה האמריקאית ופקידיה על מאמציהם לסכל את מדיניות הנשיא טרומן ביחס לארץ ישראל.
פעילות פרו-ציונית בארצות הברית
בשובו לארצות הברית, לאחר סיום תפקידו בוועדת החקירה, התמסר קראם לפעילות למען הציונות ולמען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. לקראת תחילת שנת 1948 נתמנה ליושב ראש של "המועצה הלאומית של אמריקאים למען ההגנה" (National Council of Americans for the Hagana). במסיבת העיתונאים הראשונה שלו כיושב ראש הוועדה, שנערכה בניו יורק ב-3 בינואר 1948, קרא להטיל אמברגו על כוחות השואפים לטרפד את החלטת החלוקה, ולהקמת כוח של מתנדבים שיפעל במסגרת האו"ם בשיתוף פעולה עם "ההגנה" לשם מימוש החלטת האו"ם. כאויבי החלטת האו"ם מנה קראם את משרד החוץ הבריטי ובמיוחד איש המשרד הרולד בילי, שהיה עוין את הציונות, את היישוב ואת הוועד הערבי העליון.
כשעה לאחר חצות ב-15 במאי 1948, בלילה שלאחר הכרזת העצמאות, הודיע נשיא ארצות הברית הארי טרומן על הכרת ממשלו דה פקטו במדינת ישראל. לאחר ההכרה עלו בעיתונות שמות אחדים של אישים המיועדים לשמש כנציג הדיפלומטי הראשון של ארצות הברית במדינה החדשה. בין השמות שהועלו נזכר שמו של בארטלי קראם כמתאים לתפקיד, אך האיש שנתמנה היה הפרופסור ג'יימס מקדונלד.
בוועידה השנתית ה-51 של "ארגון ציוני אמריקה" (Zionist Organisation of America) שנערכה בפיטסבורג ב-7 ביולי 1948, נשא קראם דברים, לצדם של נואמים נוספים כאבא אבן, השגריר מקדונלד והנרי מורגנטאו. נאומו היה מלא אהדה והזדהות עם מדינת ישראל. הוא שיבח את אלו שייצגו את העניין היהודי בפני האו"ם וניבא כי "מחצית המאה השנייה של הפעילות הציונית תשא פירות כמו המחצית הראשונה". לדבריו, חלומו של הרצל "חייב להתגשם למען למעלה ממאתיים אלף העקורים במחנות שבאירופה ולמען היהודים החיים במדינות ערב".
"ניו יורק סטאר"
בשנות הארבעים, החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל שכנגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.
העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, הצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי. בימי מלחמת העולם השנייה, בטרם כניסת ארצות הברית למלחמה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.
למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו הפך העיתון לאחר שמונה שנות הופעה לבלתי רווחי. ב-1 במאי 1948 נמכר העיתון לבארטלי קראם, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). גיליונו הראשון של העיתון הופיע ב-23 ביוני 1948. גם בבעלותו החדשה לא הצליח העיתון להיחלץ ממצוקתו הכלכלית וחדל להופיע ב-28 בינואר 1949. בין לבין יצא קראם לשליחות עיתונאית מטעם העיתון למדינת ישראל, שאך זה נולדה, כדי לכתוב עליה סדרת מאמרים לעיתון.
במדינת ישראל
קראם הגיע לישראל ב-9 בספטמבר 1948, בעת ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות. הוא התאכסן במלון-פנסיון "קטה דן", שהיה מקובל על הנהגת היישוב בתקופת טרום המדינה ובימיה הראשונים (בסמוך לו הוקם לאחר זמן מלון "דן תל אביב"). לקראם נתלווה בביקורו הסופר ועיתונאי ג'רולד פרנק. כמי שפעל בנחישות לקבלת ההחלטה של ועדת האו"ם בדבר עלייתם של העקורים לארץ ישראל, הייתה פגישתו הראשונה של קראם בישראל עם שר הקליטה משה שפירא. ב-11 בספטמבר 1948 ערך קראם מסיבת עיתונאים בירושלים. הוא פתח את דבריו בהצהירו כי לדעתו אין חילוקי דעות בין הדמוקרטים לרפובליקנים בארצות הברית בנוגע למדינת ישראל. שתי המפלגות תומכות לדבריו בהפיכת הכרת ארצות הברית בישראל מהכרה "דה פקטו" להכרה "דה יורה", במתן הלוואה אמריקאית לישראל ובקבלתה של ישראל כחברה באו"ם. יחד עם זאת יש לדבריו מספר פקידים במחלקת המדינה ובמחלקות אחרות של הממשל התומכים במדיניותו האנטי ישראלית של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין. על התרשמותו האישית ממדינת ישראל, אמר כי הוא חש בהתקדמות ראויה לציון מן המצב ששרר בארץ בעת היותו בה בשנת 1946 כחבר ועדת האו"ם. לדבריו "יש תחושה של חופש למרות שהארץ נתונה במלחמה קשה".
בביקורו בירושלים נלווה אליו ג'רולד פרנק. השניים וכן עיתונאית נוספת יצאו לסיור בג'יפ בדרך בורמה, כשהמדריך שלהם, שנהג בג'יפ, היה סגן-אלוף משה פרלמן, אז מנהל הלשכה לעיתונאי חוץ, ולאחר מכן דובר צה"ל הראשון. קראם נתקבל בירושלים על ידי המושל הצבאי של העיר ד"ר דב יוסף ולאחר מכן נפגש עם סגן-אלוף משה דיין, מפקד כוחות צה"ל בירושלים.
שיא ביקורו של קראם בישראל היה ב-13 בספטמבר 1948, במסדר החגיגי של חטיבת גבעתי שנערך ברחובות. במסדר השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם. על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה, תג היחידה של גבעתי, חרב ומשני צידיה עלי צבר. על בימת הכבוד ניצבו ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, מפקד החטיבה סגן-אלוף שמעון אבידן, הרמטכ"ל רב-אלוף יעקב דורי והאלופים יגאל ידין ויגאל אלון. קראם זכה לכבוד להתלוות אל בן-גוריון בדרכו לרחובות.
ב-15 בספטמבר 1948 נשא קראם דברים בפני ועדת עורכי העיתונים בארוחת ערב חגיגית שערכו למענו.
בשובו לארצות הברית ממסעו לישראל הופיע קראם בעצרת תמיכה במדינת ישראל בשיקגו ופתח את דבריו במילים: Fellow-Americans, Mazal Tov - רעי האמריקאים, מזל טוב (בעברית). בעיתונות התפרשה מחווה זו כאמירה של קראם כי אין סתירה בין הנאמנות לארצות הברית לבין התמיכה בישראל.
באוקטובר 1948 נערכו התייעצויות בין הנשיא טרומן לבין מזכיר המדינה ג'ורג' מרשל, שהיה מן המתנגדים להקמת מדינת ישראל ומשהוקמה התנגד להכרת ארצות הברית בה, לשם קביעת המשך מדיניותה של ארצות הברית כלפי מדינת ישראל. במאמר מערכת שפרסם קראם ב"ניו יורק סטאר" לגבי שיחות אלה, שהוכתר בכותרת "מזימה נגד הנשיא טרומן", נקב קראם ברשימה של נסיגות שהציעה מחלקת המדינה ממדיניותו של הנשיא כלפי מדינת ישראל, חלקן שבוצעו וחלקן שנדחו. קראם דרש במאמרו שהנשיא טרומן יכתיב את מדיניותו למחלקת המדינה. "מר מרשל הוא ראש מטה טוב, אבל בגיבוש מדיניות הוא טועה באופן טרגי", כתב קראם במאמרו. עוד כתב כי הצלחתו של הנשיא טרומן בבחירות הקרבות לנשיאות ארצות הברית תלויה בכך שימלא התחייביותיו כלפי ישראל.
בשנים שלאחר מכן ביקר קראם פעמים נוספות אחדות בישראל.
"העשרה של הוליווד"
בראשית 1949, לאחר סגירת ה"סטאר", חזר קראם לעסוק בעריכת דין. היה זה בשיא תקופת פעילותו של הסנטור ג'וזף מקארתי כיושב ראש ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקנית, פעילות שקיבלה את הכינוי "ציד מכשפות". התקופה הייתה תקופת המלחמה הקרה, והסנטור מקארתי רכב על גל האיבה והחשדנות כלפי ברית המועצות והקומוניזם, וזימן לחקירה אנשי שם ובהם אמנים רבים ואנשי תרבות.
קראם, כעורך דין צמרת, שנהג לייצג אנשים ידועי שם, קיבל עליו עוד בשנת 1947, לפני שנטל פסק זמן מעריכת דין בשל עיסוקיו הציבוריים בעניין ארץ ישראל ובעיתונות, לייצג, יחד עם חמישה עורכי דין אחרים, את אנשי הקבוצה. בעשותו כן נקלע קראם, שלא במתכוון, לצרות, ה-FBI סיווג אותו כ"חתרן", האזין לשיחות הטלפון שלו ופתח את מכתביו. בהדרגה איבד קראם את רוב לקוחותיו. הכנסותיו פחתו והוא נכנס ללחצים נפשיים. בדצמבר 1959 שם קראם קץ לחייו בבולעו כמות גדולה של תרופות תוך כדי שתיית משקה חריף. בן 59 שנים היה במותו.
בתו
בתו של קראם היא הסופרת פטרישיה בוסוורת' (Patricia Bosworth), ילידת 1933. בספרה "כל מה שלבך הקטן חפץ - סיפורה של משפחה אמריקאית" All What your little heart desires - An American family story, שראה אור בשנת 1997, היא העלתה על הכתב את תולדות משפחתה וקורות החיים של אביה. בספרה היא חושפת כי משיכתו של אביה למאבקים ציבוריים ושאיפתו לזכות בשכר טרחה גבוה הרחיקו אותו ממשפחתו. יחד עם זאת הייתה לדבריה סתירה באישיותו: ככל ששאף לממון הוא בז לחשיבותו ולצורך בצבירתו. הוא אהב ממון ואת המעמד החברתי שהממון מקנה לו, אך אהב גם לבזבזו ללא הבחנה. לדברי הבת, היה אביה חסר פרוטה במותו, בהשאירו לאשתו רק דמי ביטוח חיים בסך 100,000 דולר, אך סכום חובותיו במותו היה גבוה מזה.
MTV Unplugged (אלבום)
מספר אלבומי להקות ואמנים שהשתתפו במיזם MTV Unplugged.
התריסריים
התריסריים או אית'נא עשׁריה (בערבית: اثنا عشرية) הם הפלג העיקרי בשיעה. אלו מוסלמים שיעים המאמינים בקיומם של שנים-עשר אימאמים שהם יורשיו של מוחמד. הם מהווים 80 אחוז מהשיעים בעולם ונחשבים לפלג העיקרי באזרבייג'ן, איראן, עיראק, לבנון ובחריין.
התריסריים חולקים אמונות רבות עם פלגים אחרים בזרם אסלאם השיעי, כגון אמונה באימאמים, אך אינם מסכימים בנוגע למספר האימאמים שהותיר אחריו מוחמד, מי הם, סגולותיהם ותפקידם כיום.
לפי פלג זה, האימאם השנים-עשר נעלם במאה ה-9, והוא עתיד לשוב באחרית הימים בתור מהדי.
שמות נוספים
התריסריים ידועים במספר שמות, שכל אחד מהם מעיד על חלק אחר באמונתם:
סקירה כללית
התריסריים מאמינים כי צאצאי הנביא מוחמד, דרך בתו פאטמה ובן דודו עלי, הם מקור הידע הטוב ביותר לקוראן ולדת המוסלמית בכלל. הם גם האמינים ביותר בשומרי מנהגי (סונה) מוחמד והראויים ביותר לחיקוי.
עלי היה הרביעי בשושלת שהתחיל אותה אבו בכר, ועבור האסלאם השיעי היה האימאם הראשון אשר קיבל השראה אלוהית ונקשר בקשרי משפחה עם הנביא מוחמד. האירוע המכונן בהיסטוריה השיעית הוא מות הקדושים של בנו של עלי, חוסיין, אשר הוביל התנגדות לח'ליפה יזיד בן מעאויה. עבור התריסריים, כמו גם שיעים אחרים רבים, חוסיין מסמל כיום התנגדות לעריצות.
ללא קשר למחלוקות דתיות, התריסריים מכירים בסמכות הדתית של שנים עשר האימאמים.
שריעה: חוק דתי
הג'עפריים (תריסריים) שואבים את חוקי הדת שלהם מהקוראן ומהסונה. ההבדל בין הסונים לשיעים נובע מהאמונה השיעית כי מוחמד מינה את עלי להיות מנהיג האסלאם הראשון אחריו (ח'ליפה), לא די בכך אלא שהם אינם מקבלים את הטענה הסונית כי אימאמים וח'ליפים צריכים להיבחר בצורה דמוקרטית ולשיטתם הם ממונים על ידי האל. הסונים מצידם טוענים כי הח'ליפים הראשונים היו מקובלים בקרב החברה ועל כן מונו להיות מנהיגים. בגלל כך השיעים:
אסכולות מרכזיות
התריסריים מאמינים בחמשת עמודי האסלאם. אמונות תריסריות כוללות:
תאולוגיה שיעית
על פי האמונה השיעית, האימאמים אינם מסוגלים לטעות (בערבית: معصوم, מעצום, "חסין מטעויות"). זוהי אבן יסוד באמונה השיעית, שהאימאמים אינם נביאים או שליחים אך הם נושאים עמם את המסר של מוחמד. השיעים אינם מחשיבים את האימאמים לעליונים על הנביאים. פרשנות זאת אינה מובנת לחלוטין אצל מוסלמים רבים. מוסלמים שיעים מתייחסים לכל דת המקבלת נביאים לאחר מוחמד כדת אלילית או אפיקורסית.
תפקידו של האמאם אל-מהדי
באסכטולוגיה שיעית, מוחמד אבן חסן אבן עלי, או אל-מהדי, הוא האימאם השנים עשר, המהדי והמשיח של האנושות אשר נובא על ידי האסלאם. לפי האמונה השיעית המהדי הוסתר על ידי האל ויופיע בעת מאוחרת יותר כדי לשנות את העולם ולהסדיר בו חברה מוסלמית צודקת לצד ישו לפני יום הדין. זרמים אחרים באסלאם מסכימים על הופעת המהדי בעתיד אך אינם מסכימים על זהותו הקודמת או העתידית.
קישורים חיצוניים
اہل تشیع
אמיל זומרשטיין
אמיל זומרשטיין (פולנית: Emil Sommerstein; 6 ביולי 1883–1957), היה עסקן ומדינאי יהודי-פולני.
חייו
זומרשטיין נולד בגליציה. הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בלבוב. בשנת 1922 נבחר לראשונה לסיים וכיהן כחבר הפרלמנט עד 1927 ובשנית בין השנים 1929–1939. בבחירות בסתיו 1935 שהתקיימו לאחר שינוי שיטת הבחירות שצמצמה את הייצוג היהודי, הוא היה בין ארבעה יהודים שנבחרו לסיים. במסגרת פעילותו הציבורית הוקמה על ידו ההתאחדות הראשונה לחקלאים יהודים ובשנת 1933 הוא היה שותף לייסוד הוועד האנטי-היטלראי בוורשה. בעקבות סיפוחה של לבוב לרוסיה הסובייטית, זומרשטיין ארגן את הוועד לסיוע ליהודים פליטי גרמניה.
סמל סיירה לאון
סמל סיירה לאון פותח על ידי College of Arms בלונדון בשנת 1960 ביחד עם הדגל הלאומי.
אמיל זומרשטיין
חייו
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, נאסר זומרשטיין על ידי הנקו"ד ונשלח לגולאג. עם שחרורו ב-1944 הוא היה בין מייסדי הוועד של יהודים-פולנים בברית המועצות. על ידי אותו ועד הוקם הוועד הפולני לשחרור לאומי, שהיווה ממשלה זמנית של פולנים בברית המועצות, וזומרשטיין שימש שר לענייני יהודים והופקד כממונה על פיצויי מלחמה. בשובו לפולין באותה שנה נבחר ליו"ר הוועד המרכז של יהודי פולין.
סמל סיירה לאון
המגן מתאר את האריה מתחת לגבול בצורת זיגזג המסמל הרי האריה שנתנו את השם למדינה.
אמיל זומרשטיין
חייו
בשנת 1946 השתתף זומרשטיין במשלחת יהודית לארצות הברית, ונותר לחיות בה עד לפטירתו. הוא נפטר ב-26 במאי 1957, במדינת ניו יורק העליונה.
סמל סיירה לאון
שלושת הלפידים מסמלים את החינוך והפרוגרס. הגלים בבסיס מסמלים את הים.
בתחתית הסמל ממוקמת ססמת המדינה "איחוד, חירות, צדק".
תום מעיין
תום מעיין (נולד ב-5 ביולי 1993) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל גלבוע מעיינות ברוש מהליגה הארצית בכדורסל.
ביוגרפיה
בשנת 2010, זכה עם קבוצת הנוער של הגליל העליון באליפות המדינה, לאחר ניצחון על מכבי תל אביב במשחק הגמר,
והוביל את "מקיף עמק החולה" לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים.
באותה שנה ייצג את ישראל באולימפיאדת הנוער בסינגפור, 3X3 streetball, ואף זכה במקום הראשון בעולם בתחרות ה- skills challenge.
בגיל 18 הצטרף לאקדמיית- cba בספרד.
כעבור חמישה חודשים קרע רצועה צולבת בברך (acl), למרות הפציעה, זכה מעיין לשיקום ומלגה מלאה מאוניברסיטת סיטון הול.
בדצמבר 2013, דרש צה"ל ממעיין להתייצב בארץ, והוא חזר, וחתם בהפועל ירושלים, איתה זכה באליפות הראשונה בתולדות המועדון.
בעונות 2015/18 שיחק מעיין בבני הרצליה.
בעונת 2018/2019 חתם במכבי אשדוד באר טוביה. במהלך העונה הצטרף למכבי חיפה מהליגה הלאומית, עימה זכה באליפות והעפיל לליגת העל.
ב-16 ביולי 2019 חתם לשנתיים במכבי קריית מוצקין.
ב-9 בספטמבר 2021 חתם בהפועל גלבוע גליל.
ב-18 באוגוסט 2022 חתם בהפועל גלבוע מעיינות ברוש מהליגה הארצית.
בנבחרות הלאומיות
מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת הנוער בסינגפור במסגרת משחק כדורסל 3x3, והנבחרת הגיעה למקום השישי. הוא השתתף באליפות אירופה דרג ב' שהתקיימה בוורנה בשנת 2011.
ב-2013 היה חלק מנבחרת העתודה של ישראל באליפות אירופה באסטוניה. הוא קלע 10.1 למשחק, לקח 3.1 ריבאונדים, מסר 5.6 אסיסטים והיה לסגן מלך האסיסטים בטורניר. הנבחרת נשארה בדרג א' בתום הטורניר.
טופולב
טופולב (ברוסית: Туполев) הוא שמה של חברה רוסית לתעופה וחלל שבסיסה במוסקבה. החברה קמה על בסיס המשרד לתכנון ניסויי המפורסם "טופולב" (OKB-156) שנוסד בברית המועצות על ידי אנדריי טופולב ב-22 באוקטובר 1922. החברה עוסקת כיום בפיתוח, ייצור ושיפוץ מטוסים, מערכות חלל ואווירונאוטיקה אזרחיות וצבאיות, כמו גם בתחומי טכנולוגיית הטילים והתעופה הימית ויצרה למעלה מ-18,000 מטוסי טופולב בדגמיהם השונים. נחשבת לאחת מיצרניות המטוסים המתקדמות ביותר במזרח אירופה.
היסטוריה
משרד התכנון טופולב נוסד על ידי אנדריי ניקולאייביץ' טופולב ב-1922 כמשרד שהתמחה בתכנון אווירונאוטי של מטוסי מתכת, הייצור בפועל נעשה על ידי מפעלים אחרים. תחום ההתמחות בטופולב היה מפציצים כבדים, ורבים מתכנוניו השפיעו מאוד על מגמות התכנון של מפציצים ומטוסי נוסעים גדולים שנים רבות לאחר מכן.
בשנת 1937 עקב חשדות כי זממו להקים מפלגה פשיסטית, נעצרו ולדימיר פטליאקוב וטופולוב. מכון טופולב הפך למחנה גולאג מסוג שרשקה (шара́шка) בו המשיכו לפתח מטוסים. בשנת 1940 פטליאקוב תכנן מטוס פטליאקוב Pe-8, מפציץ אסטרטגי ראשון שנבנה בברית המועצות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה ה Tu-2 "באט", מפציץ כל-מתכת דו מנועי, אחד ממטוסי התקיפה הטובים ביותר של הצבא האדום. המטוס יוצר במספרים גדולים החל מ-1942, אולם חלקו האחורי יוצר מעץ בשל המחסור במתכת.
בשנת 1945 נחתו בברית המועצות 4 מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס אמריקאיים לאחר הפצצה ביפן. הם הועתקו במהרה על ידי טופולב בציון Tu-4, שהיה למפציץ הביניבשתי הסובייטי הראשון. זה המריא לראשונה ב 1947 ויוצר במספרים ניכרים, תוך הסתמכות על התכנון במפציצים הגדולים הבאים מתוצרת טופולב.
ה Tu-16 היה למעשה Tu-4 מוגדל עם מנועי סילון וכנף משוכה לאחור, לשיפור ביצועי הטיסה. מנועי הטורבו-סילון של ה Tu-16 לא היו חסכוניי דיים להשגת טווח בין יבשתי של ממש, ולכן תוכנן ה Tu-20, שכינויו הנפוץ יותר הוא Tu-95. זה התבסס שוב על מבנה ה Tu-4, אך הותקנו בו 4 מנועים טורבו מדחף גדולים "קוזנצוב NK-12" שהקנו לו מהירות גבוהה של מטוס סילון יחד עם טווח גדול. מטוס זה היה למפציץ הבין יבשתי הסובייטי החשוב ביותר, מעין מקבילו של ה B-52 האמריקאי, ושירת כמפציץ אסטרטגי, מטוס ביון וסיור ומטוס ללוחמה נגד צוללות.
מה Tu-16 הצבאי פותח מטוס הנוסעים הסילוני Tu-104 שהיה לתקופה מסוימת מטוס הנוסעים הסילוני היחיד בעולם (לאחר קרקוע הדה-הבילנד קומט). בדומה, פותח מה Tu-95 מטוס הנוסעים Tu-114, המטוס המהיר בעולם שהונע במדחפים.
טופולב עבד על תכנוני מפציצים על-קוליים עוד בטרם טיסותיהם הראשונות של ה Tu-16 וה Tu-95. תכנונים אלו התממשו ב Tu-98 "באקפין", שלא נכנס לשירות אך היה לבסיסם של אבות הטיפוס Tu-102 שפותח למיירט גדל הממדים T-28 "פידלר" ו Tu-105 שפותח למפציץ העל קולי Tu-22 "בליינדר" באמצע שנות השישים. בשנים אלו הוקמה גם חטיבת "K" לכלי טיס בלתי מאוישים שייצרה את כטב"מי הסיור Tu-139 ו Tu-143. בסוף שנות השישים החל מתבלט במשרד בנו של א.נ טופולב, אלכסיי טופולב. תחת הנהגתו פותח מטוס הנוסעים העל קולי הראשון בעולם, Tu-144 (שכונה בלצון "קונקורדסקי" בשל דמיונו למטוס הקונקורד), מטוס הנוסעים הנפוץ Tu-154 והמפציץ האסטרטגי Tu-22M "בקפייר". מטוסים אלו העמידו את יכולותיה של ברית המועצות בשורה אחת עם אלו של המערב.
בשנות השבעים התמקד המשרד בשיפור יכולות מפציצי ה Tu-22M. ישנם משקיפים הטוענים כי המספר הרב של מפציצים אסטרטגיים מתקדמים בידי ברית המועצות היווה זרז לשיחות סאל"ט 1 ו 2. גם מטוס הנוסעים Tu-154 שופר ונקרא Tu-154M.
בשנות השמונים פותח מפציץ אסטרטגי על קולי חדש, ה-Tu-160 "בלקג'ק", שהתעלה על מקבילו האמריקאי, הרוקוול B-1B, אך התפוררותה של ברית המועצות הביאה לכך שחבלי הלידה הטכניים של מטוס מתקדם זה מעולם לא טופלו.
בתקופה הפוסט סובייטית
לאחר סיום המלחמה הקרה התמקדה חברת טופולב במטוסי נוסעים תת-קוליים חסכוניים הפועלים על דלק חליפי. התכנונים המתקדמים של טופולב למאה ה-21 הם מטוסי הנוסעים והמטען Tu-204/214, Tu-330 ו Tu-334.
ויקונט
ויקונט (באנגלית: Viscount) או רוזן משנה הוא תואר אצולה אירופאי נמוך מרוזן וגבוה מברון. המילה "ויקונט" היא הלחם בסיסים של המילים הלטיניות Vice (משנה, מיופה כוח) ו-Comte (רוזן) ויחד יצרו את ה-Vicomte הצרפתית. המקבילה האנגלית, Viscount, מקורה ב-Visconte מהצרפתית העתיקה וידוע על השימוש בה כבר ב-1387.
התואר מציין מיופה כוח של רוזן שניהל חלק מוגדר מנחלותיו ולעיתים רוזנים העניקו לבני משפחה צעירים מבצר בתחום הטריטוריה שלהם ואת התואר ויקונט. עם הזמן הפך התואר לתואר העובר בירושה.
MTV Unplugged (אלבום של קייטי פרי)
MTV Unplugged הוא אלבום ההופעה הראשון של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. האלבום יצא לאור בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס ב-17 בנובמבר 2009 בארצות הברית. באלבום ישנם שירים שאיתם הופיעה פרי ל-MTV ביולי 2009 כשהייתה בניו יורק. האלבום מגיע בפורמט של תקליטור למחשב או לדיוידי. באלבום נמצאים שלושה סינגלים של פרי מאלבום האולפן השני שלה One of the Boys ועוד ארבעה שירים שונים.
רקע
בשנת 2009 הוחלט ב-MTV להחזיר את אלבומי ההופעה מחדש. פרי הרגישה שהופעה ב-MTV Unplugged תהיה טובה עבורה כדי להראות את עצמה כזמרת ולשתף את הקהל בסיפורים שמאחורי השירים שלה לאחר הצלחתה באלבום האולפן One of the Boys.
בדיסק הדיוידי מופיע גם ריאיון מיוחד.
ערן טמיר
הרב ערן טמיר (נולד ב-10 באפריל 1968) הוא ראש הישיבה הגבוהה 'אורות אשקלון' ומרצה ליהדות במדרשות שונות ברחבי הארץ.
חייו
מעביר שיעורים לנשים וגברים כאחד, במגוון מקומות, בהם: מכון מאיר, ישיבת שעלבים, ישיבת אפיקי דעת, מדרשת הרובע, מכון אורה, מדרשת אוריה, מדרשת ממעמקים, מדרשת מעיין שדרות ובניין שלם (מרכז להעצמת הזוגיות וההורות). הוא מוזמן דרך קבע לימי עיון שונים ברחבי הארץ בעיקר לקראת חגים ואירועים. בדרך כלל שיעוריו הם מתוך ספריו ומשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הרב טמיר מרבה להזכיר את מושג ה"כלליות" - ראיית האדם את עצמו כחלק מכלל העם היהודי והעולם כולו, ובהתייחסות לשיבת ציון כ'אתחלתא דגאולה'.
ספרו: "בנתיבי הגאולה"
תוכן הספר: דרך הופעת הגאולה על אורותיה וצלליה על פי המקורות. מהלכי הגאולה המופיעים לנגד עינינו בדורות האחרונים ובפרט בשנים האחרונות על אורותיהם וצלליהם, מעוררים לא פעם סימני שאלה גדולים בקשר לתהליך כולו ולהתגלותו לפרטיו ולצדדיו השונים, מכל הזרמים ביהדות: הדתית הלאומית והחרדית מחד והחילונית מאידך.
בספר מובאים מקורות רבים מהתנ"ך, חז"ל במדרש ובתלמוד, ראשונים ואחרונים עד ימינו אנו, ובפרט מכתבי הראי"ה.
קיפ קינקל
קיפלנד פיליפ "קיפ" קינקל (באנגלית: Kipland Phillip "Kip" Kinkel; נולד ב-30 באוגוסט 1982) הוא רוצח אמריקאי שהפך לאדם הצעיר ביותר בהיסטוריה של אורגון שנדון למאסר עולם ללא שחרור מוקדם. הוא רצח את הוריו, ולאחר מכן שניים מחבריו לכיתה כשהוא פצע 25 תלמידים בתיכון ת'ורסטון בספרינגפילד, בו הוא למד. קינקל היה בן 15 בזמן האירועים והייתה לו היסטוריה של דיכאון קליני. הוא מרצה 111 שנות מאסר במעמד אפוטרופסי ולעולם לא תהיה לו אפשרות לשחרור מוקדם.
ילדות מוקדמת
שני הוריו של קינקל היו מורים לספרדית. משפחת קינקל גרה שנה בספרד כשהוא היה בן שש, שם הוא למד בבית ספר שלא-דובר-אנגלית.
לקינקל היה עניין חזק באקדחים ובפצצות מגיל מוקדם. בהתחלה, אביו התנגד לזה, אך מאוחר יותר הוא רשם את בנו לשיעורי נשק, קנה לו רובה קליבר 22 ובסוף אקדח 9 מ"מ גלוק.
סילוק מבית הספר
ב-20 במאי 1998, יום לפני הטבח, קינקל סולק מתיכון ת'ורסטון על אחזקת אקדח יד. חבר, קורי איוורט, גנב אקדח מסקוט קיני, אביו של אחד מחבריו, ותכנן למכור אותו לקינקל בלילה לפני הטבח. ב-20, קינקל שילם 110 דולרים על האקדח, ברטה 32 טעון במחסנית בקוטר 9 מ"מ, אותו אחר כך הוא שם בתוך שקית נייר והשאיר בתוך התא שלו.
סקוט קיני גילה שחסר לו אקדח יד, והתקשר למשטרה כדי לדווח על זה, ונתן להם רשימה של תלמידים שהוא האמין שהיו עלולים לגנוב את הנשק. שמו של קינקל לא היה ברשימה. בסוף, לבית הספר נודע על מעורבותו האפשרית והשוטרים נשלחו לחקור אותו. כשחיפשו עליו את כלֵי הנשק, הוא הצהיר כפי שנמסר: "תראו, אני עומד להיות רציני איתכם, בחורים; האקדח נמצא בתוך התא שלי". לאחר מכן, קינקל נעצר יחד עם קורי איוורט, סולק מבית הספר, אחר כך שוחרר מתחנת המשטרה והוסע הביתה על ידי אביו, ביל.
רצח ההורים
במהלך הנסיעה לביתם כעס ביל מאוד והיה המום מהעבירה בה מואשם בנו. לאחר שהגיעו לביתם, עלה קיפ לחדרו שבקומה השנייה והאב נשאר בסלון הדירה. בזמן זה קיפ נטל את אחד מאקדחיו שבחדרו, ירד בשקט לקומה התחתונה וירה באביו מספר כדורים בעורפו ובראשו. האב נהרג מיד.