cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטגוניסט (פרמקולוגיה)
דוגמה לאנטגוניסט הוא רימונבאנט (תרופה כנגד השמנת יתר וכן למניעת עישון, שם מסחרי: אקומפליה) חוסמת את קולטני CB1 - קאנבינואיד, במערכת העצבים המרכזית ובאיברים היקפיים הקשורים למטבוליזם של הגלוקוז והשומנים, ועל כן רימונבאנט הוא אנטגוניסט לקולטני CB1.
נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל
נבחרת הגברים של הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הרפובליקה הדומיניקנית ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של הרפובליקה הדומיניקנית.
הישג השיא של הנבחרת באליפות אמריקה בכדורסל הוא המקום השלישי, בו סיימה בשנת 2011.
הנבחרת העפילה שלוש פעמים לאליפות העולם בכדורסל. בשנת 1978 סיימה במקום השנים עשר. בשנת 2014 סיימה במקום השלושה עשר ובשנת 2019 סיימה במקום השישה עשר.
נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים.
מטדור (סרט)
מטדור (בספרדית: Matador) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1986, שביים פדרו אלמודובר, על פי תסריט שכתב ביחד עם חסוס פררו.
הסרט הוא מותחן העוסק בדייגו מונטס (נאצ'ו מרטינס), מטדור שפרש בטרם עת עקב פציעתו בזירה ועבר לעסוק בהוראת מלחמת שוורים למתחילים, בתלמידו אנחל חימנס (אנטוניו בנדרס) המודה בפשעים שלא ביצע, ובמריה קרדנל (אסומפטה סרנה), עורכת הדין המייצגת את אנחל. המטדור ועורכת הדין חשים זיקה הדוקה בין סיפוק מיני למוות.
עלילה
כתוביות הפתיחה של הסרט מוקרנות על רקע סצנה שבה גבר מאונן אל מול טלוויזיה המקרינה אוסף קטעי סרטים שבהם נשים נרצחות בשלל דרכים. הסרט עצמו מתחיל בשתי סצנות המשולבות זו בזו ומקיימות דיאלוג סמוי ביניהן: באחת מלמד המטדור דייגו מונטס (שהוא הגבר שהופיע בסצנה הקודמת) את תלמידיו, ובהם אנחל, צעיר בתחילת שנות העשרים שלו, את שלב הריגתו של השור במלחמת שוורים, ובפרט נעיצת החרב בצווארו, ובשנייה מפתה מריה קרדנל גבר לשכב אתה, ולקראת סוף המשגל רוצחת אותו בנעיצת סיכת שיער בצווארו, ורק לאחר מכן היא מגיעה לאורגזמה.
את האנלוגיה בין מלחמת השוורים לחיזור מדגיש דייגו בדבריו לאנחל לאחר השיעור: "לנשים יש להתייחס כמו אל שוורים: לתקוף אותן, לכתר אותן, בלי שישימו לב. אחר כך זה קל". לאחר שמתברר לדייגו שאנחל הוא בתול, הוא שואל את אנחל האם הוא הומוסקסואל. אנחל הנזעם מבטיח להוכיח שאין זה כך, וכהוכחה תוקף ברחוב את אווה, שכנתו של אנחל וארוסתו של דייגו, ואונס אותה. בתום האונס אווה מסתלקת, ובדרכה מחליקה ונפצעת בלחיה. למראה הדם אנחל מתעלף.
אנחל, שחש חרטה, ניגש לתחנת המשטרה ומתוודה על האונס, אך כאשר המפקח (אוסביו פונסלה) חוקר את אווה, היא מסרבת להגיש תלונה, אף שהיא מאשרת את פרטי האונס. בהמשך חקירתו מודה אנחל בארבעה מעשי רצח נוספים, של שני גברים ושתי נשים. מריה קרדנל מגיעה אל אנחל לתא המעצר, ומודיעה לו שהיא עורכת הדין שתייצג אותו.
מריה נפגשת עם אמו של אנחל, וכאשר היא יוצאת מהפגישה היא מגלה בהתרגשות שדייגו עוקב אחריה. השניים נפגשים, והולכים לביתו של דייגו, שם דייגו מחבק ומנשק אותה. מריה מנסה לדקור את דייגו בסיכת שיער שהיא שולפת משערה, אך דייגו מתגבר עליה, לוקח את הסיכה ומסביר לה: "זיכרי שכשמגיע הרגע להרוג, אסור לנו להסס".
דייגו רואה את מריה בתצוגת אופנה שבה משתתפת אווה, ולאחר מכן מזהה אותה בקהל בקלטת וידאו שצולמה במלחמת שוורים שבה השור נגח בו והביא לפציעתו. הוא ניגש למשרדה של מריה, אך היא דורשת ממנו להסתלק.
המפקח עורך חקירה בבית הספר של דייגו, ומשוחח איתו ועם תלמידיו. הממצא העיקרי שלו הוא סיכת שיער שמצא בלוקר של אנחל.
אנחל מועבר להסתכלות פסיכיאטרית, ובמהלכה הוא סובל מחזיונות שבהם הוא רואה מקרי רצח רבים. בפגישה עם מריה בבית החולים הוא מתאר באוזניה כיצד רצח שתי תלמידות שהשתתפו איתו בקורס לחימת שוורים. המפקח, שהאזין לשיחה מאחורי הדלת, נכנס לחדר, ולוקח את אנחל כדי שיראה את מקום הימצאות הגופות. הם נוסעים לבית הספר, ושם אכן נמצאות שתי הגופות, במקום שעליו הצביע אנחל. חרף זאת, המפקח חושד גם בזיקה של דייגו לרצח התלמידות. גם מריה, שנכחה בגילוי הגופות, חושדת בדייגו, ומזמינה אותו לנסוע אתה. הוא מובילה אותו לביתה הכפרי, שם יש לה אוסף נרחב של חפצים הקשורים בו, ובכלל זה חליפת המטדור שלו, שאותה קנתה ממשרתו. היא מתוודה שאהבה אותו מאז הפעם הראשונה שבה ראתה אותו הורג שור, ומוסיפה: "חיפשתי אותך בכל הגברים שאהבתי, וניסיתי לחקות אותך כשהרגתי אותם".
המפקח משוחח עם אמו של אנחל, ואומר לה שלדעתו אנחל אינו אשם ברציחות שבהן הודה. הוא מבקש ממנה לנסוע לבית החולים כדי לשוחח עם אנחל ועם הפסיכיאטרית המטפלת בו על הודאותיו. כאשר הם מגיעים לבית החולים הם מוצאים שאנחל התעלף לאחר שהועבר לידו חולה מדמם. האם מסבירה שאנחל אינו מסוגל לראות דם. "איך יכול היה לרצוח אם אינו יכול לראות דם?" שואל המפקח, ורואה בכך הוכחה לכך שאנחל אינו אשם ברציחות.
דייגו מודיע לאווה על ניתוק הקשרים ביניהם, אך אווה אינה משלימה עם זאת, ובעזרת המשרת נכנסת לביתו. היא כותבת על הלוח: "דייגו היקר, אני אוהבת אותך, אווה". דייגו ומריה מגיעים לביתו של דייגו, ומשוחחים על כך שהמשטרה הולכת וסוגרת עליהם, כל אחד ורציחותיו. אווה, שנמצאת בבית, שומעת זאת בסתר. לאחר שמריה מסתלקת, דייגו, שלפי הכתובת על הלוח הבין שאווה בביתו, קורא לה. חרף כל מה ששמעה, אווה מביעה את אהבתה לדייגו, ומסרבת להיענות לדרישתו להיפרד ממנו.
דייגו מטלפן למריה ומספר לה שאווה שמעה הכל, והם קובעים שעליהם להזדרז בהגשמת תוכניתם. מריה מעבירה לתיקה את האקדח שבמגירתה ויוצאת מהמשרד. היא ניגשת לחנות התכשיטים וקונה סיכת שיער, ודייגו פוגש אותה שם.
אנחל נמצא בבית החולים עם הפסיכיאטרית המטפלת בו, ואומר לה שהוא חש שדבר נורא עומד להתרחש. באותה עת, אווה מספרת למפקח שדייגו ומריה אשמים בארבע הרציחות, אך המפקח מפקפק בסיפורה. הפסיכיאטרית מתקשרת אל המפקח ומספרת לו על החיזיון של אנחל, ומשכנעת אותו לנסוע על פי ההנחיות של אנחל. המפקח, אווה, הפסיכיאטרית ואנחל יוצאים לדרך בעקבות דייגו ומריה, על פי הנחיותיו של אנחל, הרואה את הדרך בחזונו.
דייגו ומריה מגיעים לביתה הכפרי של מריה, שם הם מקיימים יחסי מין, שבשיאם מריה הורגת את דייגו בסיכת שיער, ומתאבדת בירייה מאקדחה. המפקח וחבורתו מגיעים בדיוק ברגע זה לבית, מתעכבים לרגע לצפייה בליקוי חמה המתרחש באותו רגע, ושומעים את הירייה. הם נכנסים ורואים את גוויותיהם העירומות של דייגו ומריה שלובות זו בזו.
על הגבריות
ברבים מסרטיו של אלמודובר, לגברים מקום משני. בסרט שלפנינו פועלים גברים אחדים, שעיסוקיהם משקפים גבריות, אך הם רחוקים מלהלום את אידיאל הגבריות ההגמונית. דייגו הוא מטדור, פסגת הגבריות הספרדית, אך זהו מטדור שהפך נכה לאחר שהובס על ידי השור, והוא מובל אל מותו הטקסי על ידי אישה, מריה קרדנל. אנחל, המכשיר עצמו להיות מטדור, מתעלף למראה דם, ונשלט על ידי אִמו, ברטה. מפקח המשטרה, דמות שאף לה עיסוק גברי, נחשד בהומוסקסואליות, ואל פריצת הדרך בחקירה מובילה אותו אישה, חוליה, הפסיכיאטרית המטפלת באנחל.
קישורים חיצוניים
<DIV dir=ltr> </DIV>
עזרא הס
עזרא הס (4 בנובמבר 1933 - 3 באוקטובר 2010) היה קריין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בגרמניה בשנת 1933 לד"ר רות הס וד"ר מאיר הס, בשנת 1935, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו בעודו ילד.
קיבל תואר ראשון בספרות, לשון ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בלונדון שם גם התפרנס משירה ומניגון של מוזיקה אירית. עבד כצנזור צבאי וכיהן כסגן מפקד בסיס ירושלים של יחידת הצנזורה הצבאית, שיחק בתסכיתים לילדים ונוער ברדיו וכמדובב בטלוויזיה. בין התסכיתים ברדיו:"פול טמפל", "הגמד סיפורון", "סכנה באנדימון". כמו כן שימש כקריין בתוכנית "לבת, לבן ולכל המתעניין". בטלוויזיה: קולו של האיש החכם בסדרה "היה היה", הצב בצריף של תמרי. החתול יובב וג'פטו אביו של פינוקיו.
הס נפטר בשנת 2010 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
חיים אישיים
הס נשא לאישה את המשוררת, אמירה הס ביולי 1972 והשניים התגוררו בשכונת בית הכרם בירושלים.
חומא
חומא (או חומה), שחייתה בדור הרביעי לאמוראי בבל, הייתה בתו של איסי בנו של רב יצחק, בנו של האמורא רב יהודה.
היא הוגדרה בגמרא כאישה קטלנית, משום ששלושת בעליה נפטרו, אם בגלל מחלה מסוימת שגרמה למותם, או בגלל סיבה רוחנית שגזרה עליה שבעליה ימותו ולא יפרנסוה.
שלושת בעליה
בעלה הראשון היה האמורא רחבא דפומבדיתא, וככל הנראה שני בניו, עיפה ואבימי, תלמידי ישיבת פומבדיתא, שהיו ידועים בחריפותם, ולכן נקראו בשם "חריפי דפומבדיתא", היו בניה של חומא. לאחר שנפטר נשאה רב יצחק בנו של רבה בר בר חנה, ונפטר גם הוא.
במחלוקת בין חכמים, האם חזקה היא שאישה היא אישה קטלנית לאחר שמתו שני בעליה או רק לאחר שמתו שלושה בעליה, סמך אביי, ראש ישיבת פומבדיתא, על רב יצחק בר יוסף, שקבע שהחזקה היא רק לאחר שלושה מקרים, ונישא לחומא, ונפטר גם הוא, אם כי חלוקות הדעות אם היא הייתה סיבת פטירתו. בעוד שמשמעות הגמרא היא שאביי נפטר משום שנישא לה, יש מפרשני התלמוד המנמקים זאת בסיבות אחרות.
חומא הייתה ידועה ביופייה. לאחר פטירתו של אביי באה לתבוע בבית דינו של רבא את מזונותיה, ובכלל זה יין, בנימוק שאביי הרגילה בכך, ויופייה האיר את בית הדין. לאחר הדיון הלך רבא לביתו ודרש מאשתו לקיים יחסי אישות.
בתגובה שאלה אשתו מי הופיעה אותו יום בבית הדין, ומשהשיב לה כי הייתה זאת חומא, רדפה אחריה והכתה אותה במנעול של ארגז, וגירשה אותה ממחוזא (עירו של רבא), בנימוק שהיא רוצה להראות את יופייה כדי שתינשא לאדם נוסף, וימות גם הוא ("קטלת ליך תלתא ואתת למיקטל אחרינא").
יוליוס אופרט
יוליוס (ז'ול) אוֹפֶּרט (Julius (Jules) Oppert; 9 ביולי 1825 – 19 באוגוסט 1905) היה מזרחן, בלשן ואשורולוג יהודי גרמני-צרפתי.
קורות חיים
אופרט נולד כיוליוס סמואל אופרט בהמבורג, שם רכש השכלה בסיסית בבית ספר על-יסודי והצטיין במתמטיקה. לאחר שהשלים לימודי משפטים בבית הספר למדעים בהיידלברג, ולימודי בלשנות באוניברסיטת בון ובברלין, הוענק לו תואר דוקטור באוניברסיטת קיל בשנת 1847. משלא הוצע לו משרה באוניברסיטה גרמנית, הוא פנה לפריז, שם התמנה למורה לגרמנית בלאוול (1848) ובריימס (1850). את שעות הפנאי שלו הקדיש ללימודי מזרחנות, והוביל התקדמות גדולה בתחום זה בגרמניה.
בשנת 1851 הצטרף אופרט למשלחת ארכאולוגים צרפתיים לחקר אזור מדי ומסופוטמיה (ארם נהריים), בראשות המזרחן פילז'נס פְרֶנֶל (Fulgence Fresnel). בשובו ממסעו בשנת 1884 הוענקה לו אזרחות צרפתית כאות הוקרה על תפקידו, ואופרט הקדיש את זמנו לניתוח הממצאים, תוך שימת לב מיוחדת לכתבי היתדות שנאספו. בשנות 1859–63 פרסם דו"ח על ממצאי המסע, בשני חלקים: "משלחת מדעית במסופוטמיה" (Expédition Scientifique en Mésopotamie) ו-"פענוח של רשומות כתב יתדות" (Déchiffrement des inscriptions cunéiformes).
בשנת 1854 פרסם את ספרו Écriture Anarienne, ובו הוביל את התאוריה שהשפה המדוברת המקורית באשור, הייתה טוראנית (שפה קרובה לטורקית ומונגולית), ולא השפה הארית (הודו-איראנית) או השמית, ושדוברי השפה היו אלו שהמציאו את שיטת הכתיבה בכתב יתדות. בשנת 1855 נשלח על ידי הממשלה הצרפתית למוזיאון הבריטי לחקור את השפה האשורית. ב-1856 שב לצרפת, ועוטר באות לגיון הכבוד. כמו כן הוענק לו פרס כספי בסך 20,000 פרנק מהממשלה הצרפתית.
במהלך שנת 1856 הוציא לאור את "תולדות האשורים והבבלים" (Chronologie des Assyriens et des Babyloni), ובמהלך 1857 כיהן כפרופסור לסנסקריט ולבלשנות השוואתית בבית הספר ללשונות שהיה מקושר לספרייה הלאומית של צרפת. תחת תפקיד זה חיבר את "דקדוק לשון סנסקריט" (Grammaire Sanscrite), אולם עיקר תשומת לבו הופנתה לאשורית ולנושאים קרובים אליה.
בשנים שבאו לאחר מכן עסק אופרט באשורולוגיה באופן מיוחד. בשנת 1865 פרסם חיבור על ההיסטוריה של אשור וכשדים (Histoire des Empires de Chaldée et d'Assyrie), בהקשר הגילויים הארכאולוגיים החדשים. ספר הדקדוק האשורי שלו פורסם בשנת 1868. ב-1869 מונה למורה ללשון האשורית בקולז' דה פראנס, ולבסוף ב-1874 נעשה שם לפרופסור לאשורית ולארכאולוגיה ועמד בראש הקתדרה לאשורית.
אופרט נותר מחבר פורה גם בשנות חייו המתקדמים, ועד שנת 1902 הפיק לא פחות מ-427 כותרים/מאמרים, רובם בצרפתית, ומיעוטם בגרמנית ואנגלית. בשנות השבעים והשמונים לחייו עסק אופרט בעיקר במחקרים מקראיים. על פי מחקריו השונים פירש וביאר נושאים רבים במקרא שנגעו להיסטוריה של עם ישראל ויהודה בימי מלכי אשור ובבל, וכן חקר את מגילת אסתר, ספר יהודית, ואת שלמה. הוא התעניין במשך כל חייו בהיסטוריה יהודית, והיה חבר מערכת חרוץ ב"כתב העת למדעי היהדות" (Revue des Études Juive). בנוסף שימש משנת 1876 כחבר מן המניין בכל ישראל חברים (לפרקים אף כיהן כסגן נשיא), וכן בקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. אופרט נפטר בפריז בשנת 1905.
אוגוסט מקה
אוגוסט מקה (בצרפתית: Auguste Maquet; 13 בספטמבר 1813 – 8 בינואר 1888) היה סופר ומחזאי צרפתי, שנודע במיוחד כיוצר משותף עם אלכסנדר דיומא האב ומשום כך גם כונה "דיומא האחר" בסרט עם אותו שם.
קורות חייו
מקה נולד בפריז, צרפת ולמד בתיכון שרל הגדול עד גיל 18 כאשר התמנה למורה להיסטוריה באותו בית ספר. הוא החל ללמוד ספרות באוניברסיטה ב-1832, אך עזב ב-1835 למען קריירה של סופר. הוא החל לפרסם בעיתוני התקופה סיפורים ושירים.
מקה הכיר ב-1838 את אלכסנדר דיומא האב ונתן לו את סיפורו Le Bonhomme Buvat, שלא הצליח לפרסם ודיומא פרסם אותו בשם Le Chevalier d'Harmental ובכך התחיל שיתוף הפעולה בין שני הסופרים.
ג'ון יודקין
ג'ון יודקין (באנגלית: John Yudkin; 8 באוגוסט 1910 – 12 ביולי 1995) היה מדען ופיזיולוג יהודי-בריטי, חלוץ בתחום מדעי התזונה.
יודקין התפרסם בטענתו שצריכה מופרזת של סוכר היא הסיבה לתחלואה הגוברת במחלות לב שנצפתה מתחילת המאה העשרים, ולנזקים בריאותיים קשים נוספים. הוא יצא נגד התאוריה של אנסל קיז שרווחה בתקופתו, שלפיה הסיבה העיקרית למחלות לב היא צריכת שומן, ולכן הדגש בתזונה בריאה צריך להיות על הפחתת צריכת השומן, גם במחיר עלייה בצריכת הסוכר. ספרי תזונה שפרסם יודקין, שיועדו לקהל הרחב, המליצו על תזונה דלה בפחמימות ועל הימנעות גורפת מסוכר.
קורות חיים
בשנת 1933 נשא לאישה את מילי הימלווייט (Milly Himmelweit), שנמלטה מגרמניה. לזוג נולדו שלושה בנים.
את עבודת הדוקטור שלו חיבר יודקין בהנחייתה של הבקטריולוגית מרג'ורי סטפנסון. תחום התזונה עניין אותו מאוד, אך כדי להיות חוקר תזונה היה עליו להיות רופא.
בשנת 1938 הצטרף יודקין למעבדת התזונה דאן (Dunn Nutrition Laboratory), שבה ערך מחקרים על ויטמין A וריבופלבין ועל הקשר בין סוכר למחלות ניווניות שונות. בתקופה זו התגבשה התעניינותו בהשפעתם של גורמים סוציו-אקונומיים על התזונה.
ב-1945 מונה ג'ון יודקין לפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת לונדון. כעבור שמונה שנים הקים את המחלקה האוניברסיטאית הראשונה בבריטניה שלימדה תזונה לתואר בוגר ומוסמך.
יודקין שימש יועץ לענייני תזונה של ממשלת ישראל בימי ראשית המדינה, כאשר הונהגה מדיניות הקיצוב. במשך שנים רבות כיהן כנגיד האוניברסיטה העברית בירושלים, שהעניקה לו תואר עמית כבוד בשנת 1993.
מאבקו נגד תזונה עתירת פחמימות וסוכר
בשנות החמישים יצא יודקין נגד התאוריה שמחלת לב כלילית נגרמת מצריכת שומן. באחד מספריו הפופולריים הוא המליץ לצמצם בצריכת פחמימות, ובשנת 1957 טען כי מחלת לב נובעת בחלקה משילוב של פעילות גופנית מועטה ואכילה מופרזת. עוד טען כי קיים קשר בין צריכת סוכר לבין מחלות לב כליליות וסוכרת מסוג 2 וכי סוכרים מעלים את רמות הטריגליצרידים והאינסולין בדם. בשנות השישים הוא העלה למודעות את סגולות אכילת הבשר ומוצרי החלב ואת החסרונות של צריכת סוכר עודפת בתזונה המערבית. תשומת-לב ציבורית עורר ספרו "טהור, לבן וקטלני" ("Pure, White and Deadly") מ-1972, שבו יצא בחריפות רבה נגד צריכת סוכר. בספר הציג יודקין את צריכת הסוכר המוגברת כגורם לעליה בשיעור מחלות הלב, לעששת, לסוכרת, ובסבירות גבוהה גם למחלות כבד, השמנת יתר, שיגדון ובעיות רפואיות נוספות.
מחקריו זכו למימון מתעשיית החלב מחד, אך הותקפו על ידי השדולה החזקה של תעשיית המוצרים עתירי הסוכר מאידך. מעמדו האקדמי התערער, כיוון שבתקופתו ההשקפה שהשומן הוא הגורם העיקרי למחלות לב, בהשפעת מחקריו של אנסל קיז, הייתה מקובלת על הממסד. הגישה הדוגלת בהפחתת צריכת השומן קיבלה את ביטוייה בהמלצות תזונה של גורמים רשמיים, והובילה את תעשיית המזון לפתח מוצרים דלי שומן אך עתירים בסוכר. קיז ואחרים תקפו אישית את איכות מחקריו של יודקין, בין היתר בטענה שלא הביא בחשבון את השפעותיהם של משתנים מתערבים בהערכת השפעותיה של צריכת סוכר. התאוריה של יודקין נשענה במידה רבה על מחקר תצפיתי, ללא הבנה יסודית של התהליכים הביולוגיים שקושרים בין צריכת הסוכר לנזקיו. מתנגדיו טענו שקיימים הסברים חלופיים משכנעים לממצאיו (למשל, נמצא שצריכת סוכר גבוהה שכיחה בקרב מעשנים). מחקרים מאוחרים יותר גילו מנגנונים הורמונלים שמסבירים ומאששים חלק מטענותיו של יודקין על השפעות הסוכר, ועוררו מחדש עניין בספריו.
אוסף יודקין
אוסף עתיק ורב ערך המוקדש לתזונה ומזון מהפן ההיסטורי, המדעי, התרבותי והחברתי. האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים.
האוסף כולל מחקרים מדעיים המלמדים על התפתחות הידע בפיזיולוגיה ובכימיה, מאת חוקרים כגון קלוד ברנארד, פון ליביג, אנטואן לבואזיה ואחרים. על אודות הרקע התרבותי הרחב של תחום זה אפשר ללמוד מספרים העוסקים בגסטרונומיה, בבישול, בהגשה ונימוסי שולחן, ובניהול משק בית. ספרים אחרים באוסף מספקים את ההקשר החברתי לדיאטה, לתזונה ולהיגיינה, באמצעות עבודות העוסקות בתרופות, בתזונה ובישול לעניים, בבישול והיגיינה בצבא ובאקולוגיה עירונית (פרמנטיה, קאדה דה-וו, הסל ועוד). סדרת ספרים מרתקת עוסקת במהילת מזון ותרופות ובניתוח מזון ותרופות, נושא שזרע את הזרעים של הכימיה האנליטית והניע את התפתחותה.
האוסף כולל פריטים עתיקים, ביניהם יצירות ותדפיסים מוקדמים מאת מחברים יוונים, מוסלמים ונוצרים, ופיזיקאים מתקופת הרנסאנס, מימי הביניים ומהתקופה ההלניסטית. אלה הם החיבורים על תזונה ומרפא של Regimen Sanitatis', Materia Medica', וספרי מתכונים (אבן בוטלאן, רוג'ר בייקון, אל ראזי, קרדאנו, גלנוס, פורפיריוס).
נייקי
נייקי (מחוץ לארצות הברית ידוע גם כנייק; באנגלית: ) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי העוסק בייצור נעלי ספורט, ביגוד וציוד ספורט, המשווק את בגדיו תחת שמו ובאמצעות חברות נוספות שבבעלותו, כגון יצרנית הנעליים קונברס. התאגיד נקרא על שם אלת הניצחון היוונית, ניקֵה (Νίκη).
היסטוריה
פיל נייט, אחד משני מייסדיה של נייקי, הקים בשנת 1964 את "ספורט הפס הכחול" (Blue Ribbon Sports), שקיבלה את הזיכיון לשיווק נעלי הספורט של חברת אוניטסוקה היפנית (שבהמשך הפכה לחברת אסיקס). שותפו להקמה היה ביל באוורמן, מאמן הריצה של נייט באוניברסיטת אורגון. בשנת הפעילות הראשונה מכרה החברה 1,300 זוגות נעליים והכניסה כ-8,000 דולר, רוב המכירות בוצעו מתוך תא המטען של רכבו של נייט. בשנת 1965 שכרה החברה עובד אחד במשרה מלאה ומכירות החברה עלו ל-20,000 דולר. בשנת 1966 פתחה החברה חנות ראשונה בסנטה מוניקה, קליפורניה. בשנת 1969, הגיעו המכירות להיקף נאות ונייט התפטר ממשרתו כמרצה באוניברסיטת אורגון והתמסר לעבודתו בחברה במשרה מלאה.
בשנת 1970 התחיל באוורמן לערוך ניסיונות ביציקת גומי לתוך ברזל בסוליית הנעל של אשתו, פיתוח שהוביל אחר כך ליצירת סוליית ה'ואפל'. נייט התחיל שנה מאוחר יותר, ב-1971, בפיתוח מותג נעלי ספורט חדש. קרולין דייווידסון, תלמידה לעיצוב מאוניברסיטת אורגון בה הרצה בעבר, ביצעה את העיצוב כעבודה צדדית במהלך לימודיה, ויצרה את לוגו החברה המשמש עד היום. שמה של החברה, נייקי, הוענק לה על ידי ג'ף ג'ונסון, בעבר עמיתו למסלול הריצה של נייט וסוכן המכירות הראשון של החברה. השם מבוסס על שמה של ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית.
בשנת 1972 התחילה החברה החדשה לשווק את מוצריה, תחילה באורגון, והפכה בתוך מספר שנים לחברה המובילה בתחום נעלי האימון לספורטאים בארצות הברית, הרבה בזכות סוליית הואפל שלה.
בשנת 1979 השיגה החברה פריצת דרך משמעותית כאשר אימצה את "בועת האוויר", המצאתו של מריון פרנק רודי. רודי, מהנדס אווירונאוטיקה לשעבר, המציא מערכת ריכוך המבוססת על הכנסת גז לתוך מעטפת פוליאוריתן. הבועה, המכונה "אוויר" על ידי נייקי, הוכנסה אל תוך סוליות הנעליים כדי לספק ריכוך משופר החל בשנת 1982.
בשנת 1980, תשע שנים אחרי הפיכתה לחברה, ביצעה נייקי הנפקה ראשונה בבורסה האמריקנית ובשנת 1982 פרסמה נייקי בפעם הראשונה פרסומת טלוויזיונית בהיקף ארצי. בשנת 1984 חתמה החברה על חוזה אימוץ עם הכדורסלן מייקל ג'ורדן ולראשונה גם יצרה דגם על שמו של אדם, נעל "אייר ג'ורדן". הנעל, שהשימוש בה נאסר תחילה בליגת הכדורסל, משכה תשומת לב רבה והפכה לאירוע משמעותי בהצלחתה העתידית של נייקי. נייקי ניסתה אחרי כן לבצע עסקאות דומות עם הספורטאים הטובים בתחומם, לעיתים עוד טרם הוכיחו עצמם בפועל. כך, הוחתמה מחד נבחרת ברזיל בכדורגל על חוזה ארוך טווח (שחודש פעם נוספת), ומאידך הוחתם הגולפאי טייגר וודס מיד כאשר עבר מגולף חובבני למקצועני. במחצית השנייה של שנות השמונים הפכה נייקי בהדרגה למתחרה המשמעותית ביותר של חברת ריבוק, ששלטה עד אז בשוק האמריקני, לצד המותגים הגרמניים אדידס ופומה. מכירות החברה חצו את קו מיליארד הדולר לשנה בשנת 1986, ובשנת 1988 הושקה סיסמת הפרסום המוכרת שלה "Just Do It".
ב-24 בדצמבר 1999 נפטר ביל באוורמן, אחד מצמד מייסדי החברה, בגיל 88. בשנת 2004 ויתר נייט על תואר המנכ"ל של החברה, אך המשיך בתפקיד הנשיא. מחליפו היה ויליאם ד. פרז, אך כהונתו של זה הסתיימה בינואר 2006 על רקע אי הסכמות בינו לבין נייט, ובמקומו בא מארק פרקר, עובד ותיק בחברה, שנחשב לבעל החזון שמאחורי רעיון נעלי האוויר של החברה.
בנוסף לנעליים, נייקי מייצרת גם שעונים וביגוד. סך מכירותיה בשנת 2014 הסתכם ב-27.8 מיליארד דולר.
סמליל ה"סווש" (Swoosh)
כאשר החליט נייט ליצור מותג חדש עבור נעלי הספורט שלו, הוא פנה לדייווידסון וביקש ממנה לעצב מספר רעיונות. היא הסכימה, תמורת שכר של שני דולרים לשעת עבודה. ביוני 1971 הציגה דייווידסון מספר אפשרויות עיצוב לנייט ובכירים אחרים בחברה, והסמל הידוע בשם "סווש" נבחר. דייווידסון הגישה חשבונית על סך 35 דולר עבור עבודתה. בשנת 1983, כמחווה של הכרת טובה, העניק נייט לדייווידסון טבעת יהלום שעליה הסמליל וכן מניות של חברת נייקי.
צורתו של הסווש מבוססת על הכנפיים של האלה היווניה ניקה. הסמליל עוצב כמה חודשים לפני שאומץ השם נייקי באוגוסט 1971 כשמו החדש של המותג. הסמל כונה בתחילה בפשטות "הרצועה" ורק אחרי זמן מה קיבל את השם המוכר שלו.
צורת הסווש שימשה במהלך המשבר הכלכלי של 2020 לתיאור היציאה מהמשבר.
מותגים נוספים
נייקי רכשה במהלך השנים מספר מותגי ספורט והלבשה על מנת להרחיב את היצע המוצרים של החברה. בשנת 1988 ביצעה החברה את הרכישה הראשונה, כאשר רכשה את מותג ההנעלה "Cole-Haan" תמורת כ-80 מיליון דולר. בשנת 1994 רכשה את "Bauer Hockey" תמורת 395 מיליון דולר, המתמחה בייצור ציוד להוקי קרח. בשנת 2002 רכשה את מותג הגלישה "Hurley International" מידי מקים החברה, בוב הארלי. ב-2003 רכשה נייקי את "קונברס", יצרנית נעלי אולסטאר, תמורת 305 מיליון דולר. בשנת 2004 רכשה את יצרנית ביגוד הספורט "Starter" תמורת 43 מיליון דולר ובשנת 2008 רכשה את יצרנית אופנת הכדורגל "יומברו" תמורת כ-480 מיליון דולר.
כחלק מתהליך של התמקדות מחדש שעשתה החברה היא מכרה את רוב המותגים, רובם נמכרו במחיר נמוך יותר מהמחיר אותה שילמה החברה – "Starter" נמכרה ב-2007 תמורת 60 מיליון דולר, ב-2008 נמכרה "Bauer Hockey" תמורת 200 מיליון דולר, וב-2012 נמכרה "יומברו" תמורת 225 מיליון דולר. המותג "Cole-Haan" נמכר ב-2013 ברווח משמעותי תמורת כ-570 מיליון דולר. באפריל 2018 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי Invertex בכ-10 מיליון דולר.
ב-2019 נמכרה "Hurley International" ל-"Bluestar Alliance LLC".
חסויות
ב-1972 חתם טניסאי הצמרת הרומני איליה נסטסה חוזה חסות ראשון לנעילת נעלי טניס של נייקי. ב-1973, השיאן האמריקאי בריצה למרחקים בינוניים סטיב פריפונטיין היה אתלט המסלול הבכיר הראשון שרץ עם נעלי נייקי. זאת בעידודו של מאמנו מאוניברסיטת אורגון ביל באוורמן. בשנת 1978 החתימה החברה את הטניסאי ג'ון מקנרו על חוזה פרסום, עסקה ראשונה בשורה ארוכה של עסקאות עם ספורטאים נודעים שערכה החברה בשנים שלאחר מכן. במהלך שנות ה-80 החתימה נייקי מספר אתלטים בולטים דוגמת קרל לואיס, ג'קי ג'וינר קרסי וסבסטיאן קו. ההחתמה הבולטת ביותר הייתה של הכדורסלן מייקל ג'ורדן בשנת 1984. בשנת 2009 חתם שחקן הכדורגל כריסטיאנו רונאלדו, ובשנת 2013 האריך את החוזה בכך שחתם לכל החיים. נוסף על כך נייקי מאמצת מספר גדול של נבחרות לאומיות ועשרות קבוצות בשלל ענפים.
החל משנת 2012 נייקי היא הספונסרית של כל ליגת ה-NFL. ביוני 2015 חתמה נייקי על עסקת אימוץ ל-8 עונות עם ליגת ה-NBA במסגרתו תהיה החברה המלבישה הרשמית של כל קבוצות הליגה. החוזה, שיכנס לתוקף בעונת 18–2017, יחליף את אדידס, שחתמה על החוזה בעונת 2006. על פי החוזה, סמל החברה יופיע על חולצות השחקנים, הפרסומת המסחרית הראשונה על מדים בתולדות הליגה. לנייקי יש חסויות על קבוצות כדורגל רבות, כגון ברצלונה, פריז סן-ז'רמן, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי (כדורגל), אתלטיקו מדריד ואינטר מילאנו, וכן על נבחרות לאומיות כמו נבחרת אנגליה בכדורגל, נבחרת צרפת בכדורגל, נבחרת ברזיל בכדורגל, נבחרת פורטוגל בכדורגל, נבחרת הולנד בכדורגל ועוד.
בדצמבר 2015 הודיעה החברה כי החתימה את לברון ג'יימס על חוזה חסות "לכל החיים". גובה הסכום לא פורט, אך נאמר שזהו חוזה החסות הגדול ביותר שקיבל אי פעם ספורטאי.
טענות בנוגע לתנאי עבודה
בעקבות הביקורת הגוברת, מימנה נייקי מחקר של מלכ"ר עצמאי בשם "גלובל אליינס" לבדיקת הטענות. ממצאי הדו"ח היו קשים והובילו את הנהלת נייקי להודות בפגיעה בעובדים (ר' כתבה), ולהכריז על הקמתו של "מערך שיקום" לפתרון הבעיות. בשנת 2005, לאחר שנים רבות של הסתרה, חשפה נייקי את שמותיהם ומיקומם של יותר מ-700 מפעלים, והודתה כי בחלקם מתקיימים תנאי העסקה פוגעניים. במאי 2007 פרסמה נייקי דו"ח שלישי ובו הכריזה, בין השאר, על "תוכנית לביטול שעות נוספות עודפות". מבקרי החברה, עם זאת, מטילים ספק בכנות הדוחו"ת וטוענים כי הרטוריקה אינה בהכרח מיתרגמת למעשים.
עבודת ילדים
במהלך שנות ה-90 התמודדה החברה עם ביקורת קשה על השימוש שנעשה בעבודת ילדים במפעלים שמייצרים עבור החברה כדורי רגל בקמבודיה ובפקיסטן. אף על פי שהחברה עשתה צעדים לצמצם את התופעה היא המשיכה לחתום על חוזים עם מפעלים הנמצאים באזורים שבהם קשה לאכוף את התקנות ולהבטיח שלא נעשה שימוש בעבודת ילדים. בשנת 2001 שודר ב-BBC סרט דוקומנטרי שחשף את התנאים הקשים שבהם מועסקים ילדים במפעלים בקמבודיה. הסרט התמקד בשש ילדות שהוכרחו לעבוד שבעה ימים בשבוע, 16 שעות ביום.
שביתת עובדי ייצור
באפריל 2014 התקיימה שביתה של פועלים במפעלי חברת ין יון (Yue Yuen) בעיר דונגואן שבסין, מפעלים המייצרים נעליים עבור נייקי ואדידס. הפועלים השובתים דרשו להעלות את שכרם ב-30% ולקבל תנאים טובים יותר. על פי הערכות השתתפו בשביתה כ-30,000 פועלים. השביתה נמשכה מספר ימים ושיבשה את ייצור הנעליים הסדיר.
במרץ 2018 הודיע נשיא החברה על התפטרותו המיידית על רקע הביקורת הציבורית נגד נייקי בנושאי תנאי העבודה ואיכות הסביבה.
ויליאם סטנלי ג'בונס
ויליאם סטנלי ג'בונס (באנגלית: William Stanley Jevons; 1 בספטמבר 1835 - 13 באוגוסט 1882) היה כלכלן ולוגיקן בריטי.
ביוגרפיה
ג'בונס נולד בליברפול שבאנגליה, כבן לסוחר כלי ברזל. הוא התמחה בלימודי כימיה ומדעי הטבע באוניברסיטת לונדון, ובין השנים 1854–1859 שימש בוחן מתכות במִטבעה החדשה בסידני שבאוסטרליה. בשנת 1859 שב ללונדון ופנה ללימודי פילוסופיה, תורת ההיגיון וכלכלה מדינית, שאותם סיים בהצטיינות בשנת 1862. בשנת 1866 התמנה לפרופסור לפילוסופיה, לתורת ההיגיון ולכלכלה מדינית באוניברסיטת מנצ'סטר, ובשנת 1876 הפך לפרופסור לכלכלה מדינית באוניברסיטת לונדון. בשנת 1880 פרש מן ההוראה האקדמית כדי להקדיש את כל מרצו למחקר. בשנות השלושים המאוחרות של חייו החלה בריאותו להתערער, ובגיל 47 טבע בים.
תרומתו לכלכלה העיונית
תרומתו העיקרית של ג'בונס לכלכלה העיונית היא פיתוחה של תורת התועלת השוּלית. תורה זו, שהדגישה את הביקוש למצרך כקובע העיקרי של מחירו, הייתה מנוגדת לתורת הכלכלה הקלאסית, שתלתה את מחיר המצרך בכמות העבודה המופעלת בייצורו. ג'בונס הביא אפוא לשינוי ערכים מעמיק במחשבה הכלכלית באנגליה, והיה אף הכלכלן הבריטי הראשון שהשתמש בשיטות מתמטיות: "ברור שתורת הכלכלה, אם ברצוני שתהיה מדע בכלל, חייבת להיות מדע מתמטי", כתב ג'בונס. "כשם שתאוריה מושלמת של כמעט כל מדע אחר כרוכה בשימוש במתמטיקה, כך גם לא תהיה ברשותנו תאוריה מושלמת של הכלכלה ללא עזרתה."
תרומתו בתחום הכלכלה השימושית
תרומתו של ג'בונס התבטאה גם בתחום הכלכלה השימושית: הוא בדק את השפעת גילוי הזהב בקליפורניה על רמת המחירים, ביצע תחזיות כלכליות שאותן מכר לבתי עסק וניתח את ההשפעה של ירידת הפריון במכרות הפחם בבריטניה על המשק הבריטי. בעקבות עבודתו האחרונה נתמנתה ועדה מלכותית לחקירת מלאי הפחם במדינה, ושמו של ג'בונס התפרסם ברבים. ג'בונס טבע את המונח אפקט הריבאונד, המוכר גם כ"הפרדוקס של ג'בונס", הגורס כי כאשר מוטמע פיתוח טכנולוגי המייעל את השימוש באנרגיה, הכמות הכוללת שנצרכת מהמשאב אינה יורדת ודווקא עולה, וזאת בניגוד לציפיות. הסיבה לכך היא שהייעול מביא להוזלת מחיר המשאב שמביא להגדלה בביקוש ובצריכה. מבחינה מאקרו-כלכלית, הייעול לא פותר את בעיית המחסור במשאב, אלא רק מחמיר אותה.
תרופה
תְּרוּפָה (באנגלית: pharmaceutical drug או medicinal product או בקיצור drug או medication) היא חומר כימי או ביולוגי פעיל, בודד או כחלק מתערובת של חומרים, המשמש למניעה או לפתרון בעיות כגון כאב, חרדה, מחלה ועוד. חלק מהתרופות מסווגות לפי משפחה כימית או משפחה תרפויטית.
בעבר הרחוק, התרופות היו ממקור טבעי בלבד, אבל התקדמות התעשייה הכימית ומדעי הכימיה הביאה לעולם חומרים כימיים בעלי פעילות פרמקולוגית ניכרת. לקראת סוף המאה ה-20, בשל התקדמות מדעי הביוטכנולוגיה, נוספו לשוק גם תרופות ביולוגיות, המורכבות מחלבונים בעלי מבנים גדולים ומסובכים המשמשים כתרופה. מאחר שבמקרים רבים התרופה מכילה כמות מינון מזערית, בתהליך הייצור שלה מוסיפים לה רכיבים שאינם פעילים וזאת בהתאם לצורה שבה היא נרקחת (לדוגמה, סירופים יכילו חומר ממתיק או משפר טעם כלשהו, טבליות יכילו חומר נותן נפח כגון לקטוז ומרכיבים נוספים שיעזרו לייצר את הכדור בתנאי מפעל וכיוצא בזה).
מדעי הפרמקולוגיה הם תחום במדעי הטבע והכימיה שעוסקים בתחום התרופות, איך תרופות פועלות בגוף, על אילו איברי מטרה הן פועלות, אילו תופעות-לוואי צפויות מהתרופה ואיך הגוף מתייחס לתרופה (במונחים של כיצד התרופה נספגת ומהם המנגנונים הקיימים בגוף שקשורים בפירוק התרופה והפרשתה מהגוף).
היסטוריה
משחר האנושות האדם מחפש מזור למכאוביו ומחלותיו. בתחילה הוא עשה זאת תוך הסתכלות על סביבתו וחיפוש אחר גורמים בסביבה (כגון צמחים ובעלי חיים) שיתרמו לבריאותו. לפיכך בתחילת דרכה של הרפואה, תרופות הורכבו בעיקר מצמחים או מבעלי חיים. כאשר קוראים כתבי רפואה עתיקים, ניתן לראות התייחסות שונה לרפואה ולריפוי, כאשר בחלק מהמקרים נקשרו גורמים מיסטיים לעולם הצמחים המשמשים ברפואה. בעבר הייתה גם חפיפה בין אלכימיה לרפואה ולרוקחות.
לאורך ההיסטוריה, התרופות עברו גלגולים שונים ויוצרו בשיטות שונות לחלוטין ובצורות רקיחה שונות. לעולם העתיק היו ידועות רק מספר בודד של צורות רקיחה, כגון תרופות הניתנות בזריקה, בנוזל לבליעה, בנוזל חיצוני והיה גם נפוץ שימוש באבקות. במאה השנים האחרונות, תחום הפרמקולוגיה והרוקחות עבר שינוי משמעותי עם הופעת תרופות בייצור מסחרי, ובעקבותיו נוצרו צורות רקיחה שלא היו מוכרות לעולם העתיק (כגון טבליות, משאפים, מדבקות וכיוצא בזה).
עם התקדמות המדעים, חל מפנה גם בהתייחסות לתרופות ובחיפוש אחר רפואה מבוססת ראיות, שבה השפעות של תרופות נבדקות במחקרים קליניים המאפשרים איכות טיפולית ותרופות שמוכחות כיעילות, נטולות אפקט פלצבו ואפקטים אחרים שמשפיעים פסיכולוגית על מטופלים בנטילת תרופות.
הגדרות
על פי משרד הבריאות בישראל, הגדרת המונח "סמי מרפא" על פי פקודת הרוקחים (נוסח חדש 1981) היא:
באירופה, ההגדרה של התרופה היא:
בארצות הברית, ההגדרה של תרופה היא:
מאפיינים
לחומר הפעיל של התרופה יש מאפיינים ייחודיים המבדילים אותו מחומרים אחרים בגוף החי.
ראשית, תרופה מכילה חומר שנוצר מחוץ לגוף (exogenous). לכן חומרים הנוצרים בתוך הגוף (כמו הורמונים או מוליכים עצביים) אינם נחשבים במרבית המקרים לתרופה (להוציא מקרים ספציפיים כגון מתן הורמון בלוטת התריס במטופלים שסובלים מתת פעילות בלוטת התריס ומתן אינסולין למטופלים עם סוכרת). עם זאת, חומרים סינתטיים המחקים את הפעולה של חומרים הנוצרים בגוף כן נחשבים לתרופה.
בדומה לרעלים שיכולים לגרום לנזק ולמוות למי שנוטל אותם, תרופה עלולה להיות מסוכנת אם היא ניטלת במינונים לא מתאימים, בדרכים לא נכונות או במצבים לא מתאימים. נטילה תרופה מעל המינון המומלץ שלה עלול לגרום להשפעה טוקסית ובכך לגרום לתופעות לוואי קשות ובמקרים קיצוניים אף למוות.
ניתן למיין תרופות במספר דרכים, ובין היתר ניתן למיינן על פי המבנה הכימי (או הביולוגי) שלהן, על פי השתייכותן למשפחה פרמקולוגית כלשהי, על פי אזור פעולתה בגוף, על פי ההתוויה שלשמה היא ניתנת וכו'. לדוגמה: מתילפנידאט היא תרופה שהמבנה הכימי שלה הוא פנתילאמין, היא שייכת לקבוצת התרופות המכונות מגרות (סטימולנטיות) מערכת העצבים המרכזית, היא פועלת על מערכת העצבים המרכזית וניתנת לטיפול בהפרעות קשב ובנרקולפסיה.
פעילות
פרמקודינמיקה היא מונח המתייחס לפעילות של תרופה בגוף. המושג פעילות התרופה מתייחס לשינויים הפזיולוגיים שחלים בעקבות השימוש בתרופה. לתרופה ישנה פעילות פרמקולוגית מוכחת, אשר אמורה להיטיב עם המטופל כל עוד היא ניתנת במינונים המומלצים שלה. פעילות לא רצויה של תרופה מוגדרת כתופעת לוואי.
מרבית התרופות יוצרות את הפעילות שלהן על ידי אינטראקציה עם קולטן/ים שנמצאים או על קרום התא או בתוך התא. יצירת הקומפלקס שבו תרופה נצמדת לקולטן גורמת לשינויים ביוכימיים או מולקולריים בתוך התא וגורמת לשינויים פיזיולוגיים.
אזור או איבר המטרה הוא האיבר שבו התרופה אמורה לפעול, ויש תרופות שיש להן יותר מאיבר מטרה אחד. לדוגמה משתנים מסוג תיאזידים פועלים על הכליה וגורמים לפעולה משתנת (איבר המטרה הוא האבובית המפותלת המרוחקת של הנפרון, שהוא היחידה הפועלת של הכליה). על ידי הפחתת נפח הדם, המשתנים מורידים את לחץ דם, וכך הם פועלים גם על כלי הדם, על הלב ועוד.
תרופות יכולות לחקות פעילות פיזיולוגית בגוף (לדוגמה מתן אינסולין עוזר לטיפול במחלת הסוכרת) או לנגוד או לבטל או לשנות פעילות פיזיולוגית בגוף (לדוגמה חוסמי תעלות סידן חוסמים תעלות סידן ומונעים מסידן לעבור בתעלות ולהוציא את פעולתו הפיזיולוגית). תרופות אנטיביוטיות הן למעשה רעלים המיועדים לפגוע בחיידקים מזיקים בגוף בריכוזים שאינם רעילים לגוף המטופל.
במרבית המקרים, החומר הפעיל של התרופה לא נשאר בגוף באופן קבוע. עם הזמן הוא מופרש מהגוף (בדרך כלל בשתן, או במרה ומשם לצואה) או הופך לחלקים פעילים ולא פעילים שמופרשים גם הם מהגוף. האופן בו הגוף מתמודד עם התרופה מכונה פרמקוקינטיקה.
שימוש בטוח בתרופות
לתרופות יש פעילות פרמקולוגית מוכרת כל עוד הן ניטלות במינונים המומלצים המקובלים ואינן ניטלות בעודף. במינונים גבוהים מהמותר, מופיעות תופעות טוקסיות של התרופה ועלול להיגרם נזק למטופל או מוות.
תופעות לוואי עלולות להתרחש גם כאשר התרופה ניתנת במינונים הרגילים שלה ולאו דווקא במינונים רעילים שלה. יש חשיבות במעקב אחרי תופעות לוואי של תרופות והדרכת מטופלים להכרת תופעות הלוואי של הטיפול התרופתי שלהם.
חשוב גם לעקוב אחרי פרמטרים נוספים שיכולים לגרום להרעלה כתוצאה מתרופות, כגון מצבי מחלה שונים (למשל הפרעות בתפקוד הכלייתי או הכבדי עלולות לגרום להצטברות תרופות בגוף), מאפיינים של המטופלים (כגון גיל, מין, מצב תזונתי, שייכות אתנית ומאפיינים גנטיים) ותגובות בין תרופתיות. בעלון לצרכן ובעלון לרופא (המאושרים בארץ על ידי משרד הבריאות) ניתן למצוא את רשימת ההתוויות (המצבים בהם הותר השימוש בתרופה), התוויות הנגד היחסיות (המצבים בהם התרופה מסוכנת יותר אך מותרת לפי שיקול דעת) והתוויות הנגד המוחלטות (המצבים בהם חל איסור להשתמש בתרופה). התוויות הנגד המוחלטות מודפסות בתוך מסגרת שחורה (באנגלית: Black box warning).
דרכי מתן תרופות
כדי שהתרופה תהיה יעילה עליה להגיע לאזור שעליו היא נועדה להשפיע. תרופות ניתנות בדרכים רבות, אשר ניתן לסווג לשני סוגים עיקריים - מתן מקומי ומתן סיסטמי (מערכתי).
מתן מקומי
זהו מתן התרופה ישירות לאזור המטרה של התרופה. מתן זה מתאפיין בפחות תופעות לוואי בהשוואה למתן סיסטמי של התרופה וזאת בזכות הפיזור המוגבל של התרופה בגוף והבאת התרופה לאיבר המטרה שלה מבלי הצורך לעבור במדורים אחרים ולהתפזר באיברים שונים.
מתן טופיקלי: מריחה על העור
מרבית התרופות שניתנות במתן טופיקלי הן תרופות המיועדות למריחה על העור. תרופות אלו מגיעות בצורות שונות, כולל: מתן זה מאפשר את הגעת התרופה ישר לאבר המטרה (העור) ולכן הוא מתאים במצבים דרמטולוגיים, מחלות בעור, אבחון של מחלות בעור (בדיקות אלרגיה) וטיפולים קוסמטיים.
חשוב לציין שקיימות מדבקות המכילות חומרים פעילים לשימוש על העור. כל עוד שהמדבקות הללו מיועדות לשימוש על העור ולטיפול או אבחון של בעיה בעור הן נחשבות למתן טופיקלי. עם זאת, קיימות מדבקות הניתנות באופן טרנסדרמלי והן מכילות תרופות שמגיעות למחזור הדם דרך העור. מתן זה איננו נחשב לטופיקלי כי אם סיסטמי בשל השפעה סיסטמית של התרופה על ידי הגעתה למחזור הדם.
מתן לעיניים
מתן לעיניים יכול להיות בצורה של טיפות, ג'ל או משחה למתן תוך עיני או באזור העיניים והעפעפיים.
מתן לאוזניים
בצורה של טיפות לאוזניים ולעיתים גם בצורה של תרסיס או אבקה לאוזניים.
מתן לאף
מתן לאף מאפשר טיפול במצבים הקשורים למערכת הנשימה והאף, כגון נזלת, גוש באף או יובש באף.
דרך הממברנה של האף, קיימות גם תרופות שיכולות להיספג למערכת הדם ולכן קיימים גם תכשירים המיועדים לשימוש באף, אך אלו הם תכשירים סיסטמיים. דוגמאות: אינסולין הניתן בתרסיס לאף, חיסון נגד שפעת והתרופה מינירין, שמשמשת לטיפול בסוכרת תפלה.
מתן לחלל הפה
מתן לחלל הפה מיועד לטפל במחלות ומצבים רפואיים בחלל הפה, הלשון, החניכיים והגרון.
מתן רקטלי
מתן רקטאלי נעשה באמצעות החדרת:
התכשירים הללו נועדו לשימוש מקומי בפי הטבעת או בחלחולת. במצבים הקשורים למחלה באזורים אלו, כגון טחורים, עצירות, פיסורה, מחלת מעי דלקתית.
מתן רקטאלי יכול להיות גם מתן סיסטמי, משום שיש תרופות שנספגות דרך החלחולת, לדוגמה פתילות המכילות פאראצרטאמול או איבופרופן לטיפול בחום ובכאבים. התרופות הללו ניתנות דרך הרקטום אבל ההשפעה ואזור המטרה הוא סיסטמי ואיננו קשור לרקטום.
מתן וגינלי
מתן וגינלי נעשה באמצעות החדרת פתילות, משחות וטבליות לנרתיק ומיועד לטפל במחלות ומצבים רפואיים הקשורים בנרתיק.
מתן בשאיפה
מתן בשאיפה (אינהלציה) לריאות, נועד להביא את התרופה לאיבר המטרה שהוא הריאות, במצבים של מחלות ריאה (כגון אסתמה, מחלת ריאות חסימתית כרונית וסיסטיק פיברוזיס) או מצבים רפואיים הקשורים בקוצר נשימה.
דוגמאות: מתן משאף בצורה של תרסיסים, משאף המכילים אבקה יבשה ותמיסות לאינהלציה לשימוש במכשיר אינהלציה.
תרופות הניתנות במתן זה כוללות תרופות ממשפחת מרחיבי הסימפונות כגון ונטולין או אנטיביוטיקות שניתנות בשאיפה לטיפול בזיהומים ריאתיים על רקע סיסטיק פיברוזיס.
מתן סיסטמי
באמצעות מתן תרופה סיסטמי החומר הפעיל מגיע אל מחזור הדם ודרכה מתפזר בגוף. קיימות מספר דרכים למתן סיסטמי, כאשר הנפוצות בהן הן הדרך האנטרלית (מתן פומי, דרך מערכת העיכול) והדרך הפראנטרלית (ישירות למחזור הדם). דרכים נוספות כוללות שימוש בתרסיסי אף, מדבקות טרנסדרמליות וג'ל או קרם שמורחים על העור אבל התרופה נספגת דרך העור אל מחזור הדם.
מתן פומי
ישנן מספר דרכים אנטרליות למתן תרופה דרך המעיים מערכת העיכול:
דרך פראנטרלית
ישנם מספר דרכים פראנטרליות למתן תרופה שלא דרך המעיים. חלקן מחדירות את התרופה באופן ישיר למערכת הדם וחלקן מחדירות את התרופה באופן עקיף שאינו מערב את מערכת העיכול.
שיטות פראנטרליות נוספות כוללות: מדבקות אלו מודבקות על העור ומאפשרות את חדירת החומר הפעיל של התרופה אל תוך מחזור הדם דרך העור. דוגמאות: מדבקות אופיואידים לטיפול בכאב, או מדבקות ניקוטין לטיפול בהתמכרות לעישון טבק. להבדיל ממתן טופקלי העור כאן אינו איבר המטרה אלא רק דרך לעקוף את מערכת העיכול או ליצור מתן סיסטמי של התרופה.
סוגי תרופות
ניתן לחלק את התרופות למספר סוגים על פי קריטריונים שונים. תרופה מסוימת יכולה להתאים ליותר מסוג אחד. שיטות הסיווג והקיטלוג המערביות העיקריות הן ה-(ATC (Anatomical Therapeutic Chemical של ארגון הבריאות העולמי וה-EphMRA/PBIRG (European Pharmaceutical Market Research Association /Pharmaceutical Business Intelligence and Research Group איגוד מחקר השוק התרופתי האירופי וקבוצת המחקר והמודיעין העסקי התרופתי) שמקורו בנורווגיה. ה-ATC מסווג על פי חומרים, בעוד EphMRA מסווג על פי התוויות.
תרופות ללא מרשם
בעוד רכישת מרבית התרופות מצריכה מרשם של רופא, קיימות גם תרופות הנמכרות גם ללא מרשם רופא. תרופות ללא מרשם מחולקות בישראל לשתי קטגוריות:
תרופות לשיווק כללי
תרופות לשיווק כללי (נקראות גם תל"ם – תרופות ללא מרשם; באנגלית: GSL – General Sales List, או OTC - Over The Counter).
אלו הן תרופות ללא מרשם המותרות למכירה מחוץ לביתי המרקחת, בחנויות אחרות שקיבלו היתר לכך ממשרד הבריאות.
זוהי קטגוריה חדשה יחסית (משנת 2005) של תרופות ומכילה כ 200 תכשירים בלבד. חלק מהתרופות האלו כוללות גם הגבלת כמות (כגון הגבלה על כמות הכדורים באריזה למכירה).
תרופות לשיווק על ידי רוקח
תרופות ללא מרשם לשיווק על ידי רוקח – (באנגליה תרופות אלו נקראות P medicine). מכירתן מותרת רק על ידי רוקח בבתי מרקחת. דוגמאות בישראל כוללות את אופטלגין. תרופות אלו יכולות לכלול גם תרופות שמוגדרות כתל"ם אולם אריזתם תכיל כמות גדולה יותר של התרופה.
קיימים מצבים שבהן תרופות מרשם הופכות להיות תרופות ללא מרשם וגם אז הן מוגבלות מבחינת כמות כדורים באריזה.
קיימים מצבים שבהם תרופות ללא מרשם הופכות להיות תרופות מרשם.
חלוקה פרמקולוגית על פי איברי המטרה
חלוקה לפי השפעה על מערכת מסוימת בגוף. לדוגמה:
חלוקה פרמקולוגית על פי אופן הפעולה
תרופות יכולות לחקות תהליך פיזיולוגי בגוף אך גם יכולות לנגוד את הפעילות הפיזיולוגית. לפיכך מקובל לחלק את התרופות על פי אופן פעולתן לשני סוגים עיקריים:
חלוקה לפי משפחות תרופות
תרופות לטיפול במחלות מסוימות או תרופות שפועלות על אזורים מסוימים בגוף האדם מחולקות גם על פי דרך פעולתן למשפחות.
דוגמאות: בטיפול ביתר לחץ דם, קיימות משפחות רבות של תרופות נוגדות יתר לחץ דם כגון חוסמי בטא, חוסמי תעלות סידן, מעכבי ACE ו-חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II. בטיפול בפרקינסון, קיימות תרופות ממשפחת האגוניסטים לדופמין, מעכבי דופה-דקארבוקסילאז, לבודופה ומעכבי MAO.
חלוקה כימית
חלוקה על פי סוג התרכובות המהווה את החומר הפעיל בתרופה:
תרכובות אורגניות
קבוצת התרכובות האורגניות מהווה את חלק הארי והכמעט מוחלט של החומרים התרופתיים. מדובר בתרכובות המבוססות על שלד של אטומי פחמן ומימן ואטומים נוספים כגון: חמצן, חנקן, גופרית, זרחן (כתלות בתרכובות) שביניהן קשרים קוולנטיים.
המולקולה הראשונה שסונתזה כחומר פעיל נקי ושווקה כתרופה מסחרית היא ה"אצטיל סליציליק אסיד" או בשמה המסחרי הראשון אספירין.
מרבית התרכובות האורגניות המשמשות כתרופות, יוצרו באופן סינתטי (מלאכותי) במעבדה הכימית. אולם, חלק מהתרופות עשויות להתקבל בתהליכים חצי-סינתטיים (מלאכותיים למחצה), כלומר ביצוע של עיבוד כימי לחומרי טבע שהתקבלו בתהליכי מיצוי, זיקוק והפרדה.
לעיתים קרובות, הייצור של התרכובות האורגניות נעשה בשיטות ביוטכנולוגיות, כלומר במקום ייצור כימי ישיר של התרופה על ידי סינתזה אורגנית קלאסית, נעשה שימוש ביצרנים ביולוגים כגון פטריות או חיידקים לייצור של התרכובות הרצויות (ראו ביוסינתזה, ביוטכנולוגיה).
דוגמאות לתרופות המבוססות על תרכובות אורגניות:
תרופות טבעיות (המופקות מצמחים) כגון דיגוקסין (תרופה המופקת מצמח האצבעונית ומשמשת לטיפול באי ספיקת לב ובהפרעות קצב), קולכיצין (תרופה המופקת מצמח הסתוונית ומשמשת בטיפול בגאוט ובקדחת ים תיכונית משפחתית, גאלאנטאמין (תרופה לטיפול באלצהיימר המופקת מנרקיסים) ומורפין (תרופה נוגדת כאבים המופקת מפרג האופיום).
תרכובות אי-אורגניות
תרכובות אי-אורגניות קבוצה קטנה יותר הן מבחינה כימית וכן מבחינת כמות התרופות. מדובר בתרכובות המבוססות על מלחים של מתכות. דוגמה לתרופה כזו היא ליתיום פחמתי (lithium carbonate), המשמשת לטיפול בהפרעה דו-קוטבית. תרופה זו עלולה להיות רעילה אם ניטלת במינון עודף וזאת בשל חלון תרפויטי צר.
דוגמה נוספת, היא זו של מגנזיום הידרוקסיד (ידוע גם כ"חלב מגנזיה") זוהי תרופה המשמשת לסתירה של חומציות יתר בקיבה ולהקלה של צרבות.
תרכובות אורגנו-מתכתיות
אלו הן תרכובות המבוססות על שלד אורגני המחובר למרכז מתכתי באמצעות קישור קואורדנטיבי.
פפטידים - מולקולות ביולוגיות קטנות
אלו הן מולקולות ביולוגיות המכילות מספר קטן של חומצות אמינו ומכונות פפטידים. דוגמאות לכך כוללות את ההורמון אינסולין המשמש לטיפול בסוכרת. אינסולין ניתן רק בהזרקה כי הוא לא עמיד במעבר במערכת העיכול, ואינן חדירות במעבר טרנדרמלי (דרך העור). מאמצים רבים נעשים בתחום הרוקחות למציאת פתרון לנטילה יותר נוחה יותר של אינסולין בהם מחקרים באלקטרופרוזיס ומשאפים נאזליים. בשנת 2015 יצא תכשיר אינסולין חדש במתן אפי. דוגמה נוספת לטיפול בפפטידים היא התרופה desmopressin המכילה 9 חומצות אמינו בדומה להורמון נוגד השתנה. תרופה זאת משמשת בטיפול בסוכרת תפלה. היא קיימת בשם המסחרי Minirin ומשווקת בפורמולות של טבליות בליעה, טבליות הנמסות בפה ותרסיס לאף.
מולקולות ביולוגיות מורכבות
זוהי הקבוצה החדשה ביותר של תרופות שיצאה לשוק בסוף המאה ה-20. אלו הן מולקולות ביולוגיות גדולות ומורכבות. תרופות אלו מוגדרות כתרופות ביולוגיות, והנציגים שלה הם נוגדנים מסוגים שונים הניתנים בהזרקה. הנוגדנים משמשים היום גם במחקר וכמו כן בטיפול במחלות דלקתיות וממאירויות. דוגמאות כוללות:
תרופות באוכלוסיות מיוחדות
למספר אוכלוסיות ההתאמה של הטיפול התרופתי חייבת להיעשות בהשגחה יתרה של הרופא או הרוקח (לתרופות ללא מרשם):
פיתוח וייצור תרופות
בתקופה המודרנית תרופה מיוצרת על ידי חברת תרופות או תכשיר גלני שנרקח בבית מרקחת על ידי רוקח מוסמך. שיווק תכשיר כתרופה מחייב אישור רשויות הבריאות של המדינה (בישראל אגף הרוקחות של משרד הבריאות ובארצות הברית המנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA).
תהליך פיתוחה ואישורה של תרופה חדשה הוא תהליך יקר וממושך מאוד. ההערכות הן שפיתוח תרופה חדשה כיום לוקח לפחות 5 שנים ועולה בין כמה מאות מיליוני דולרים לכמה מיליארדים. התהליך כולל כמה שלבים: בתעשיית התרופות ידועות מולקולות כיראליות שונות, שרק גרסה אחת שלהן מבצעת את פעולת הריפוי, ואילו הגרסה השנייה אינה מועילה, ולעיתים אפילו מזיקה. כדוגמה ניתן לציין את התלידומיד שאננטיומר אחד שלו מקל על בחילות בוקר של נשים בהריון, ואילו לאננטיומר השני יש אפקט טרטוגני, כלומר פוגע בהתפתחות העובר. תרופה זו שניתנה לנשים בהריון בשנות השישים של המאה ה-20 הביאה ללידת תינוקות חסרי גפיים. בארצות-הברית, הטרגדיה נמנעה משום שהתרופה לא אושרה לשימוש. הידע שהצטבר בתחום הסטריאוכימיה מאפשר כיום לייצר תרופות בתגובות סטריאוסלקטיביות, כלומר כאלו שנוצר בהן עודף משמעותי של אחד הסטריאואיזומרים.
מאחר שבישראל לא מנוהלים ניסויים קליניים גדולים, תרופה מאושרת לשימוש בישראל רק אם היא אושרה על ידי ה-FDA, האיחוד האירופי או יפן (לפעמים מחייבת ישראל את החברה המייצרת לשינויים מסוימים כמו שינוי שם התרופה או בעלון לצרכן). ייצורן של תרופות נעשה בתעשייה הפרמצבטית, שמבחינתה נחלקות התרופות לשני סוגים: בישראל תעשיית תרופות מפותחת למדי, ומרבית תפוקתה כוללת תרופות גנריות. יצרני התרופות הבולטים בישראל הם:
טירת קרייגדארוך
טירת קרייגדארוך (באנגלית: Craigdarroch Castle) היא אחוזה היסטורית מהתקופה הוויקטוריאנית, הבנויה בסגנון אדריכלות סקוטית ברוניאלית, הממוקמת בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה. המבנה הוא אתר היסטורי לאומי של קנדה בזכות היותו נקודת ציון ובעל חשיבות היסטורית בעיר ויקטוריה.
תיאור
נבנה בסוף המאה ה-19 כבית מגוריהם של ברון הפחם העשיר, רוברט דאנסמויר (Robert Dunsmuir), ואשתו, ג'ואן. המבנה בעל 39 חדרים ומשתרע על פני 2,300 מטרים רבועיים. באפריל 1889, 17 חודשים לפני השלמת הבנייה, נפטר רוברט ואת מלאכת השלמת הבנייה לקחו שני בניו, אלכסנדר וג'יימס. האדריכל, וורן הייווד ויליאמס, נפטר גם הוא בטרם השלמת בניית הטירה. את מלאכת השלמת התכנון והפיקוח לקח עמיתו, ארתור ל. סמית', בשנת 1890. ג'יימס דאנסמויר הזמין מאוחר יותר את בניית הטירה השנייה של ויקטוריה, טירת הטלי, הממוקמת בקולווד, קולומביה הבריטית.
עלות בנייתה של טירת קרייגדארוך מוערכת בכ-500,000 דולר אמריקאי (במונחים כלכליים של סוף המאה-19), והיא כללה גרניט מקולומביה הבריטית, אריחים מסן פרנסיסקו וגרם מדרגות טרומי מעץ אלון שיוצר בשיקגו. שטח המגרש המקורי עליו נבנתה היה בגודל של כ-110,000 מטרים רבועיים שכללו גנים רשמיים בשכונת רוקלנד.
עם מותה של אלמנתו של רוברט דונסמואר, ג'ואן, נמכרה טירת קרייגדארוך לגריפית' יוז (Griffith Hughes) תמורת 38 אלף דולר. היא חילקה את שטח האחוזה למגרשים קטנים לבנייה. כדי לעורר עניין במכירת המגרשים בתקופה בה שוק הנדל"ן דשדש, הודיעה גריפית שמבין כל רוכשי הקרקעות תיערך הגרלה שהזוכה בה יהיה זכאי לרכוש גם את הטירה עצמה. המנצח, סולומון קמרון, משכן את הטירה כדי לממן מיזמים ספקולטיביים אחרים אשר נכשלו, והשאירו אותו עם חובות כבדים. בשנת 1919 עברה הבעלות על הטירה לבנק מונטריאול, אחד מנושיו של קמרון.
בארבע קומותיה של טירת קרייגארוך מוצג ריהוט מפואר משנות ה-90 של המאה ה-19 והיא ידועה בזכות הויטראז'ים ועבודת הנגרות המורכבת שבה. הטירה נמצאת בבעלות "חברת המוזיאון ההיסטורי טירת קרייגדארוך" - חברה פרטית ללא כוונת רווח, והיא פתוחה לציבור. הטירה היא מוקד משיכה תיירותי ומקבלת כ-150 אלף מבקרים בשנה.
המכון לויטראז בקנדה תיעד את חלונות הויטראז' בטירת קרייגדארוך.
אנטגוניסט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נבחרת איי בהאמה בכדורסל
נבחרת הגברים של איי הבהאמה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איי בהאמה, הנחשבת לאחת החלשות ביותר ביבשת אמריקה ובעולם.
הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
ויליאם בובי
'''ויליאם ט. בּובי (באנגלית: William T. Bovie''', 11 בספטמבר 1882, אוגוסטה, מישיגן - 1 בינואר 1958, פיירפילד, מיין) היה ביופיזיקאי וממציא אמריקאי, מרצה לביופיזיקה חלוץ בתחום באוניברסיטת הרווארד. הוא נודע במיוחד בהמצאת הגנרטור לכירורגיה חשמלית הנושא את שמו (Bovie electrosurgical generator). בובי לימד וערך מחקרים באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת נורת'ווסטרן, במעבדת רוסקו ג'קסון ובמכללת קולבי.
ילדות וצעירות
בּובי נולד בשנת 1882 באוגוסטה, בדרום-מערבה של מדינת מישיגן כבנם של הנרייטה בובי לבית בארנס והרופא והחוואי ויליאם בובי. אהב מילדותו מדעי טבע. אביו נפטר בשנת 1901 כשבובי היה בן 19. למד קורסים לקצרנות, וניהול עסקים בבית ספר בקלמזו ועבד כקצרן כדי לממן את לימודיו במכללת אלביון, הקרובה למקום הולדתו. למד תחילה שלוש שנים (1901 - 1903) ביולוגיה. בשנים 1902–1904 עבד במכללה כמדריך לביולוגיה והרצה על נושאים בתחום הביולוגיה, הזואולוגיה והגאולוגיה.
בשנים 1904–1908 למד להשלמת התואר הראשון באוניברסיטת מישיגן. בשנים 1905–1906 לימד גאולוגיה וביולוגיה במכללת אנטיוק. את התואר "מוסמך" בבוטניקה סיים באוניברסיטת מיזורי בשנת 1910.
התחלת פעילותו הטכנית והמדעית
אחרי שעבד שם כעוזר של ג'ורג' ריד בחוג לבוטניקה, בשנת 1911 עבר לאוניברסיטת הרווארד על מנת ללמוד פיזיולוגיית הצמחים. חקר בעיקר את סוקצסיית הצמחים ואת צמיחתם ואת השפעת האור העל סגול על הצומח, פרסם שני מאמרים על תהליך "קרישת" החלבונים בביצים בעזרת האור העל סגול ובשנת 1914 סיים את הדוקטורט במדעים בעבודת מחקר על "פעילות האור העל סגול על הפרוטופלזמה". ב-1912 המציא בובי "אוקסנומטר", כלי מדידה מדויק של צמיחת הצמחים. בובי שכלל גם מנורת קוורץ עם אדי כספית. הצטרף בהמשך כחוקר במסגרת "הוועדה לסרטן של אוניברסיטת הרווארד", והפך למנהל המעבדה הביופיזיקלית שלה. בשנים 1915–1916 המציא בובי פוטנציומטר שנועד למדוד תגובות כימיות בתמיסות. בקיץ 1916 עבד בבית החולים של יונייטד פרוט בסנטה מרטה, בקולומביה וערך ניסויים על השפעתו של אור על סגול קיצוני באקלים טרופי על נסיוב האדם. המציא מטושים לשם כך והיה הראשון באמריקה שהשיג תמיסה הכוללת רדיום לצורך טיפול בסרטן.
אחר כך יחד עם ויליאם דואיין, תלמיד של מרי קירי, חקר בובי בהרווארד את השפעות הרדיום על ארנבים ועל בני אדם. מאוחר יותר סבל מהפרעות כואבות ואיבוד אצבע ביד שנגרמו במהלך הזמן בעקבות החשיפה לרדיום. אחרי התייעצויות עם סוונטה ארהניוס שלימד אז קורסים לכימיה פיזיקלית בהרווארד, יזם בובי לימודי ביופיזיקה באוניברסיטה. בשנים 1920–1927 כיהן כמרצה לביופיזיקה בהרווארד. ב־1925 פרסם מחקר על דפוסי גדילת האפרוחים ועל תפקיד הזכוכית בסינון חלק מקרני השמש המועילות. מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת נורת'ווסטרן ובהמשך התיישב במכללת קולבי במדינת מיין, בה לימד "טכנולוגיה חברתית".
תרומתו לכירורגיה בעזרת חשמל ולתחומים אחרים
אחרי עבודתו עם קושינג, הקים בובי בשנת 1927 את מחלקת הביופיזיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן והתמנה בה לפרופסור לביופיזיקה. הוא התפטר בשנת 1929 כדי לעבוד במשך 10 שנים במעבדה פרטית על שם ג'קסון בבאר הרבור, מדינת מיין. עשה בתקופה זו מחקרים על מיקרופילמים. ב-1939 התמנה לפרופסור במכללת קולבי בווטרוויל, מיין, ועבד במשרה זו עד פרישתו בשנת 1948.
חייו הפרטיים
בעת לימודיו באוניברסיטת מיזורי הכיר את הסטודנטית מרתה אדמס, והתחתן איתה בשנת 1909. לזוג נולד בן. כיוון שלא היה מונע על ידי רווחים כספיים, מכר בובי תמורת דולר אחד את זכויות הפטנט על המכשיר שהמציא. מאוחר בחייו חי בצמצום. נאבק בבעיות השמנת יתר שהתלוו בסוכרת ובדלקת פרקים. בובי נפטר בפיירפילד, מיין, ב-1 בינואר 1958.
הרישיון הציבורי הכללי של גנו
הרישיון הציבורי הכללי של גנו, הידוע בעיקר כ־GNU GPL (ראשי תיבות באנגלית של GNU General Public License), או בקיצור GPL, הוא רישיון לתוכנה חופשית, שנכתב במקור על ידי ריצ'רד סטולמן בעבור פרויקט גנו והפך מאז לאחד הרישיונות הפופולריים לתוכנה חופשית.