cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בטיחות אש
ביטוח
שרפה היא אחד האיומים הגדולים ביותר על רכוש, הגורם הפסדים שמסתכמים במיליארדי דולרים בכל שנה. בשנת 2019 לבדה, הסכום הכולל של הנזק לרכוש בארצות הברית כתוצאה משרפות עמד על 14.8 מיליארד דולר. חברות ביטוח בארצות הברית אחראיות לכיסוי פיננסי של אובדן מנזקי שרפה ונוקטות אמצעים לניהול הסיכונים הכרוכים בכך. רוב חברות הביטוח המסחריות שוכרות מומחה בקרת סיכונים שתפקידו העיקרי לסקור את הרכוש המבוטח כדי להבטיח עמידה בתקני NFPA, להעריך את רמת הסיכון הנוכחית של הנכס ולהמליץ על הפחתת ההסתברות לאובדן משרפה. בנוסף, חברות הביטוח מחייבות עמידה בכל כללי בטיחות האש, ובמקרה שיוכח שמבנה בו פרצה שרפה לא עמד בכללים אלו (למשל אי ביצוע בדיקות תקופתיות) עלולות לסרב לכסות את הנזק, בטענה להפרה בסיסית של תנאי הפוליסה.
בטיחות אש בישראל
בישראל נמצאים כל נושאי בטיחות אש והצלה תחת סמכותה של הרשות הארצית לכבאות והצלה בפיקודו ובניהולו של נציב כבאות והצלה, אשר כפופים למשרד לביטחון פנים.
על רקע הממצאים בנוגע לכמות הדליקות הנגרמות מדי שנה בישראל, הוכרה הבעייתיות שקיימת במבנים רבים במדינה, במשרדים ובבתי עסק בהם יש ריכוז אוכלוסייה רב במבנה אחד. בשנת 2008 עודכנו תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאים ואגרות), תש"ל-1970 (תיקון מספר 3 לתקנה 11 א' לתקנות התכנון והבנייה). התקנה קבעה את הצורך בתוכנית בטיחות אש, בקיום נספח אמצעים, על מנת למזער את מספר הדליקות ולדאוג להיערכות מוקדמת לאירועי שרפה. באותה שנה הוגשו בכנסת הצעות לרפורמות בכל נושאי בטיחות אש והצלה בישראל הקוראות להעביר את נושא בטיחות האש תחת סמכותה של הרשות הארצית לכבאות והצלה בפיקודו ובניהולו של נציב כבאות והצלה ולהכפיף אותם למשרד לביטחון פנים. ב-8 באוגוסט 2012 נחקק בכנסת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה שמסדיר את שרותי הכבאות בישראל, את המבנה הארגוני והסמכויות. במסגרת החוק, ב-8 בפברואר 2013 הוקמה הרשות הארצית לכבאות והצלה הכפופה למשרד לביטחון פנים.
נבחרת בלארוס בכדורגל
נבחרת בלארוס בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בלארוס.
נבחרת בלארוס הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שבלארוס הכריזה על עצמאותה, בעקבות פירוק ברית המועצות. הנבחרת שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-20 ביולי 1992 נגד ליטא. המשחק הסתיים בתוצאה 1:1. לפני כן, הכדורגלנים הבלארוסים שיחקו במדי נבחרת ברית המועצות.
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
הסברו
הַסְבְּרוֹ בע"מ (באנגלית: Hasbro, Inc.) היא חברה אמריקאית לייצור צעצועים ומשחקי לוח, אחת הגדולות בעולם בתחום זה. מטה החברה ממוקם בפוטאקט, רוד איילנד, ארצות הברית, ומרבית מוצריה מיוצרים במזרח אסיה.
היסטוריה
בשנת 1923 הקימו שלושה אחים יהודיים: הנרי, הילל והרמן הסנפלד, את "האחים הסנפלד" (Hassenfeld Brothers), חברת טקסטיל בהסברוק הייטס, ניו ג'רזי. החברה התרחבה במשך שני העשורים שלאחר מכן וייצרה גם קלמרים וציוד לבית הספר. בשנות ה-40 של המאה ה-20 ייצרה "האחים הסנפלד" ערכות רופא ואחות שהיו לצעצועים הראשונים של החברה. הצעצוע הראשון של החברה שהפך ללהיט היה מר ראש תפוד, אותו רכשה החברה מג'ורג' לרנר ב-1952. בשנת 1964 ייצרה החברה את ג'י. איי. ג'ו, NERF, ובובות בדמות חיילי קומנדו, אשר עבורה טבעו את המונח "בובת פעולה", במטרה לשווקן לבנים שלא רצו לשחק עם בובות.
חברת הסברו היא חברת אם של מספר חברות בת, אשר כולן משווקות את מוצריהן תחת מותגיהן המקוריים.
בעבר פעלה חברת הסברו ישראל אשר שיווקה את מוצרי הסברו בארץ. זו הייתה חברת בת של הסברו העולמית אשר פעלה החל משנת 1993 עד ל-2004. מוצרי החברה יוצרו במפעלי הסברו ברחבי העולם. עד פתיחת החברה קודקוד הייתה זכייניתה בארץ.
כיום מיוצרים ומשווקים מוצרי הסברו בישראל על ידי קודקוד. הייצור מתבצע במפעל החברה בערד.
נווה עוז
היסטוריה
השכונה הוקמה ב-1947 ועד לשנות ה-70 הייתה מבודדת מיתר חלקי העיר. היא נועדה להיות פתרון התיישבותי לחיילי הבריגדה היהודית לאחר מלחמת העולם השנייה. ראשוני המתיישבים היו משוחררי הבריגדה, אשר קיבלו אפשרות לרכישת דירה בת שני חדרים ומטבח על חלקת אדמה. שטח הקרקע הראשון שנרכש היה 13 דונם פרדס יבש, באזור שנקרא חזרזור. בהמשך הזמן נרכשו 100 דונם נוספים. בפברואר 1947 הונחה אבן הפינה להקמת השכונה. הבנייה בוצעה בידי חברת "נוה-עובד". ביולי 1947 נכנסו לגור המשפחות הראשונות. בשנת 1948 נכנסה קבוצה שנייה לגור בשכונה. הקרן הקיימת נתנה הסכמתה לרכישות קרקע נוספות ועזרה בסכום קטן לכל משתכן. כך התפתחה השכונה ל-325 בתים בודדים, 231 בתים דו-משפחתיים ו-94 בתים שנבנו לעולים חדשים. בעקבות הבחירות בשנת 1950, החלה העירייה לפתח את המוסדות בשכונה. נבנו בית-הספר היסודי וגני הילדים. נסלל הכביש הראשון שחיבר את השכונה עם פתח-תקווה, נבנתה המרפאה ונבנו הצרכניות. בשנת היובל ה-25 לשכונה, מנתה נווה-עוז 500 משפחות. אנדרטה לזכר חללי נווה עוז- בחצר בית הספר ניצבת אנדרטה המנציחה את בוגרי בית הספר שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה הוקמה בשנת 1973, ביוזמת משפחה שכולה. מנהלת בית הספר חנה גילת נענתה ברצון לפניית המשפחה. האנדרטה עוצבה על ידי תושב השכונה בהתנדבות והוקמה בעזרת המשפחות השכולות, המחלקה להנצחת החייל ועיריית פתח-תקווה.
שטח השכונה היה בעבר פרדס ערבי אשר אדמותיו נקנו על ידי ההסתדרות הכללית. חלקות האדמה הוגרלו בין המתיישבים. בין ראשוני היישוב היו הצייר צבי שור והצייר זאב תשבי. במשך השנים קמו בשכונה בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ובית ספר תיכון, אליהם מגיעים ללמוד מכל חלקי העיר.
בתי השכונה הם בתים פרטיים, צמודי קרקע, שחולקו בשיטת הפרצלציה ולא בשיטת הנחלות. גודל רוב החלקות נע בין 330 מ"ר לדונם. האוכלוסייה שאפיינה את השכונה בראשיתה הייתה מלומדת ומשכילה. באזור גרו סופרים ואנשי רוח רבים. הדעה הרווחת על השכונה אז סימנה אותה כמעוז סוציאליסטי, המזוהה עם מפא"י.
תושבי השכונה בראשיתה הקימו אגודה שיתופית לניהול ענייני השכונה. בבעלות האגודה "בית-רשיש" הנחשב כמרכז קהילתי ציבורי עבור תושבי השכונה.
גאווין המילטון
קפטן גאווין ג'ון המילטון (אנגלית: Gavin John Hamilton; 1953 לערך – 10 ביוני 1982) היה קצין בשירות האוויר המיוחד הבריטי, אשר השתתף בפעולה מעבר לקווי צבא ארגנטינה באיי פוקלנד במהלך מלחמת פוקלנד בשנת 1982. הוא נהרג במהלך הפעולה, והוענק לו עיטור הצלב הצבאי.
ביוגרפיה
המילטון נולד בצפון יורקשייר. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ושירת ברגימנט הגרין הווארדס (Green Howards) בטרם הצטרף לשירות האוויר המיוחד. הוא שירת בקפריסין, בבליז ובצפון אירלנד. בשירות האוויר המיוחד שירת כמפקד פלגה (Troop).
מלחמת פוקלנד
לאחר פרוץ מלחמת פוקלנד השתתף המילטון בפעולה לכיבושו מחדש מידי הארגנטינים של האי דרום ג'ורג'יה. במהלך הפעולה היה מעורב בשתי התרסקויות של מסוקים, אך לא נפגע. בהמשך השתתף בפעולה באי פבל (Pebble Island), שבמהלכה הושמדו בו על הקרקע 11 מטוסים ארגנטינאים. המילטון פיקח אישית על השמדת שבעה מהם.
לאחר הנחיתה הבריטית בסן קרלוס ב-22 במאי חדרו המילטון ואנשיו מעבר לקווי הארגנטינים באי המזרחי וקיימו במשך שבעה ימים תצפית על עמדות הארגנטינאים בבירת האיים סטנלי. במהלך הפעולה הדפו הוא ואנשיו שתי התקפות עליהם, הניחו מארב לסיור ארגנטינאי ולכדו שישה שבויים.
ב-5 ביוני יצא המילטון ועמו ארבעה חיילים לאי המערבי באיי פוקלנד. הם הקימו תצפית מוסווית על עמדות הארגנטינים ביישוב פורט הווארד. בבוקר ה-10 ביוני מצאו עצמם מוקפים על ידי סיור של ארבעה חיילים ארגנטינאים מפלוגת הקומנדו 601. חלק מהחיילים הצליחו להיחלץ ובמקום נותרו המילטון וקשר. לפי פקודתו של המילטון נכנסו הוא והקשר לקרב עם הארגנטינאים כדי להיחלץ. המילטון נפצע והורה לקשר לנסות להיחלץ לבדו, כשהוא מחפה עליו. לאחר מכן הוא נפגע ונהרג. הקשר נלקח בשבי. היה זה הקרב היבשתי היחיד שהתנהל באי המערבי במהלך המלחמה.
המילטון נקבר על ידי הארגנטינאים בטקס צבאי בבית הקברות הקטן של פורט הווארד. הוא עוטר לאחר מותו בעיטור הצלב הצבאי על כלל פעולותיו במלחמה.
יוסף מרקו ברוך
יוסף מרקו ברוך (Marcou-Baruch, לעיתים Marcou-Barouch; 20 במאי 1872, איסטנבול, האימפריה העות'מאנית – 24 באוגוסט 1899, פירנצה, ממלכת איטליה) היה פעיל ציוני, משורר, מורה ועיתונאי שפעל באלג'יריה, במצרים ובאיטליה, ודמותו מוצבה כמכונן התנועה הציונית בבולגריה. ברוך היה מחובבי ציון, הציע להקים צבא יהודי שיכבוש את הארץ, והיה יריב פוליטי של בנימין זאב הרצל, חוזה המדינה. ברוך השפיע על משנתו של זאב ז'בוטינסקי בענייני הצבאיות היהודית.
קורות חיים
יוסף מרקו ברוך נולד באיסטנבול למשפחת מהגרים מהאימפריה הרוסית. אביו מרקוס נפטר בגיל צעיר ולאחר מותו היגרה אמו חנה בחזרה לעיר הולדתה לייפאיה שבלטביה והותירה את מרקו ברוך באיסטנבול. ב-1890 למד בסמינר למורים בפריז, בשלהי אותה שנה עבר לברן שם למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת ברן וב-1893 סיים את לימודיו בהצלחה. ברוך היה רב-לשוני, נחשב חם מזג ונודע כאנרכיסט. באמצע 1893 עבר למונפלייה שם למד חקלאות, הרבה להתעמת עם מסיונרים נוצרים שפעלו בקרב בני הקהילה היהודית ובלחץ המשטרה המקומית נאלץ לעזוב את העיר.
בראשית 1894 הועסק ברוך כמורה ב"אליאנס" בעיירה באלג'יריה, ערך כתב עת בשם "השופט" (Le Juge) והרבה לנאום נגד השלטון הצרפתי בבתי הכנסת בערים קונסטנטין ואלג'יר, תוך שהוא קורא להתקוממות חמושה. הנהגת הקהילה היהודית ביקשה מהשלטונות לגרשו על רקע פעילותו, בטענה כי "משחית את הנוער באמצעות תיאור מעשי גבורה מופרזים של יהודים", ובמאי 1894 גורש מאלג'יריה ונסע לליון שבצרפת. ב-24 ביוני 1894 נעצר בליון ביחד עם קבוצה גדולה של זרים, בחשד למעורבות ברצח הנשיא הצרפתי פרנסואה קארנו, אך שוחרר בהמשך מחוסר אשמה. הנהגת הקהילה היהודית בעיר נידתה אותו והוא עזב את צרפת, התיישב בברלין שם התיידד עם תאודור זלוציסטי, שלמד באותו זמן רפואה באוניברסיטת ברלין.
הפעילות הציונית
בברלין חבר לחוגי הסטודנטים תוך שהוא שוטח בפניהם את דעותיו המהפכניות. כמו רבים אחרים, ברוך סבר שהאימפריה העות'מאנית מצויה בתהליך קריסה והמעצמות לוטשות עיניהן לשטחים הרבים הנתונים לשליטתה. ברוך קרא להקמת צבא יהודי שיכבוש בכוח את ארץ ישראל מידי העות'מאנים. זלוציסטי ושמריהו לוין היו מבין היחידים שתמכו ברעיונותיו של ברוך והם עוררו פולמוס סוער בחוגי הסטודנטים. בראשית 1895 גורש מגרמניה על רקע היותו "אישיות מסוכנת ובלתי רצויה". ברוך עבר לווינה, שם המשיך בפעילותו הפוליטית תוך שהוא מתעמת עם חברי אגודת קדימה. ב-2 במרץ 1895 נעצר על ידי המשטרה האוסטרית וגורש מווינה. הוא נשלח לפרסבורג ושם נכלא למשך ארבעה ימים ומשם הועבר לבודפשט. בבודפשט שוחרר, הובל בליווי שוטרים לתחנת הרכבת בעיר והועלה לרכבת לאיסטנבול. הוא נמלט מהרכבת ליד העיר זמון בסרביה וממנה הגיע לבלגרד. במהלך שהותו בבית מלון בבלגרד נשדד ממנו כל כספו וכך פתח במסע רגלי עד לעיר ניש.
בבולגריה
בראשית אפריל 1895 הגיע מרקו ברוך לסופיה לאחר מסע רגלי מן העיר ניש, נפגש עם הרב הראשי ליהודי בולגריה מוריץ גרינוולד, שטח את משנתו וביקש סיוע להפצת עיתון ציוני בשפה הצרפתית. הרב שלח איגרת לכל קהילות בולגריה בבקשה לתרום ולסייע למרקו ברוך להפיץ את עיתונו. ברוך הצטרף לארגון "השחר" וזכה לשיתוף פעולה מסוים מקרל הרבסט ומצבי בלקובסקי, אך משהגיע מידע מווינה על מהלכיו שם חל קרע ביחסיו עם הקהילה והוא עזב את סופיה ועבר לפלובדיב. בפלובדיב הקים את הארגון הציוני "כרמל", שאליו הצטרפו רפאל כלב ומרקו רומנו שעמדו מאוחר יותר בראש התנועה הציונית בבולגריה. ביוזמתו של ברוך הוקמו תאים של ארגון "כרמל" גם בסופיה, בפאזארדז'יק, בסליבן ובפלבן. ברוך הושפע מתנועת התחייה הלאומית הבולגרית ועמד בקשרי ידידות עם הסופר איוואן ואזוב שהיה אחד ממוביליה.
ב-12 בספטמבר 1895 יצא לאור בפלובדיב הירחון הציוני "כרמל" אשר נכתב בצרפתית והופץ ב-500 עותקים בקרב האליטה האינטלקטואלית של קהילות בולגריה. לצד רעיונות ציוניים וגינוי לגילויי האנטישמיות בבולגריה, תקף ברוך בירחונו את בורגני הקהילה על שאינם תורמים למאבק הציוני והדבר עורר פולמוס חריף. ראש הקהילה היהודית בפלובדיב, נסים סידי, התלונן בפני השלטונות הבולגרים על פעולותיו של מרקו ברוך, הוא נעצר ושוחרר מספר פעמים והופסקה הזרמת כספי התרומות שנדרשו להפצת העיתון. ידידו איוואן ואזוב פנה לנסיך פרדיננד הראשון שנאות להעביר תקציב בסך 1,000 לבות להפצת העיתון. ברוך שילב בעיתונו גם קטעי שירה שכתב. בהמשך, נסע ברוך לסופיה לבקש עזרה מידידו צבי בלקובסקי, אך בהגיעו נעצר, הוכה והועמד לדין באשמת הפעלת עסק ללא רישיון. עורך הדין אשר רומאנו ייצגו במשפט וברוך זוכה מכל אשמה. בינואר 1896 הופץ הגיליון האחרון של הירחון "כרמל". בראשית יוני 1896 עזב מרקו ברוך את בולגריה ונסע למצרים. בהמשך הוקם בפלובדיב ארגון "ציון", שהתבסס על גרעין חברי "כרמל", וב-29 בדצמבר 1898 יזמו חבריו את כינוס הוועידה הציונית הראשונה של יהודי בולגריה.
היריבות עם הרצל
משנתו של ברוך גרסה, כי תחיית העם היהודי תתרחש רק בארץ ישראל ובניגוד להרצל, טען כי אין לסמוך על המעצמות וראוי שצעירי הקהילה יעלו בהמוניהם לארץ ישראל. עוד קבע ברוך כי יש להקים צבא יהודי שיפתח במאבק חמוש נגד העות'מאנים, לצורך שחרורה בכוח של ארץ ישראל והקמת מדינה לעם היהודי בשטחה ובה מושבות חקלאיות. כבר בשנות השלושים של המאה ה-19, הועלה רעיון זה, על ידי הרב יהודה ביבאס. אולם למעשה, נראה הרעיון לרבים כהזוי, ואף כמסוכן מאוד להשמעה, בנסיבות התקופה. הרצל ומרבית חברי התנועה הציונית היו מעוניינים בניהול משא ומתן עם ממשלו של הסולטאן עבדול חמיד השני לשם קבלת זכויות על ארץ ישראל. ברוך כתב להרצל בעניין זה, הסתייג ממנו וראה בו יריב והרצל דחה על הסף את השקפותיו וסגנונו של ברוך ומיצב אותו כאנרכיסט.
באוגוסט 1896 הגיע ברוך למצרים, שם ייסד אגודות ציוניות בשם "בר כוכבא" בקהיר, באלכסנדריה ובפורט סעיד והן התאחדו בהמשך לתנועת "האיגוד הציוני". בהמשך עבר ברוך ליוון שם לחם כמתנדב בראשית המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897). ביולי 1897 נסע לאיטליה, שבה ייסד מספר אגודות ציוניות ובהמשך עבר לשווייץ. הוא השתתף כמשקיף בקונגרס הציוני הראשון בבזל. הרצל צטט ביומנו לימים את ברוך אומר בקונגרס זה, על פעולותיו: "לא חפצתי בזאת בשביל ההיסטוריה. והצדק היה עמי!" (המקור הצרפתי: !Je ne le voulais pas l'historie. Et j'avais raison).
ב-1899 השתתף מרקו ברוך בקונגרס הציוני השלישי שנערך בבזל, וניסה לשטוח את משנתו למורת רוחם של הרצל ומרבית הצירים שהביעו סלידה גלויה מרעיונותיו ולא אפשרו לו לנאום בפני צירי הקונגרס. ברוך עלה לבמה על אף שלא ניתן לו לנאום, והאשים את עשירי עם ישראל בבזבוז כספם על מותרות, במקום להקדישם לגאולת קרקעות הארץ. הרצל הורה לסדרנים להורידו מהבמה ולמחוק את דבריו מהפרוטוקול.
אחריתו
ברוך עזב את ברן ונסע לארוסתו שהתגוררה בפירנצה ובהגיעו הסתכסכו השניים, תוך שארוסתו הודיעה לו על ניתוק קשריה עמו. ב-24 באוגוסט 1899 יצא ברוך מבית ארוסתו לרחוב הסמוך ושם קץ לחייו ביריית אקדח. בשבועון "די ולט" פורסם נקרולוג (מאמר הספד) שבו נכתב בין השאר שהלך לעולמו אחד מלוחמיה המוכשרים ביותר של התנועה הציונית ב-13 בספטמבר כתב ביומנו בנימין זאב הרצל יריבו:
.
יוסף מרקו ברוך בהיסטוריוגרפיה ובזיכרון הציבורי
כאמור, בקרב הזרם המרכזי בתנועה הציונית מוצבה למרקו ברוך תדמית של אנרכיסט, וכך כינה אותו הרצל ביומנו. עם זאת, האקטיביזם שהופגן בדעותיו מיצב אותו בהמשך כאחד מהאבות הרעיוניים של הציונות הריוויזיוניסטית. יעקב וינשל כתב עליו את ספרו: "מרקו יוסף ברוך נביא מלחמת השחרור". זאב ז'בוטינסקי כתב עליו: "הודות למרקו ברוך נגלה לי סוד המהפכה העברית".
היסטוריונים בני יהדות בולגריה שפרסמו בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 את תולדות הקהילה, מיצבו את יוסף מרקו ברוך כאבי התנועה הציונית בבולגריה. המרכזיים מבין ההיסטוריונים: חיים קשלס, אלברט רומנו ובנימין ארדיטי היו אנשי התנועה הציונית, כיהנו בה כבעלי תפקידים מרכזיים ונטו להעצים את המשקל הסגולי של פעילות ניצי התנועה וצעיריה, ולהמעיט בחשיבות פעילותם של פרנסי הקהילה (נוֹטָאבֶּלִים) ואנשי הממסד הרבני בהעצמת הרעיון הציוני המתון.
מנגד, חלק מההיסטוריונים המאוחרים של הקהילה מציינים, כי כאשר שהה מרקו-ברוך בבולגריה פעילותו לא זכתה כלל לתהודה בעיתון הציוני המרכז "אברייסקי גלאס" שערך ישועה כלב. רק לאחר מותו החלו ניצי התנועה במיצוב דמותו כמייסד התנועה, ואגודות ציוניות נקראו על שמו, וזאת כחלק מהמאבק בין הפלג המתון והמרכזי בתנועה לפלג האקטיביסטי. מרקו ברוך מוצב כמיתוס אף על פי שהשפעתו בפועל הייתה מצומצמת מאד.
ב-1947 הקימה קבוצה מעולי בולגריה בעיר תל אביב את שכונת תל ברוך, שנקראה על שמו של יוסף מרקו ברוך. על שמו נקרא גם רחוב בשכונת קריית היובל בירושלים.
לקריאה נוספת
Daniel Dratwa, 'Aux origines du sionisme en Belgique: Le Petit Macchabi de Joshep Marcou-Baruch,' Revue des études juives 143, 1-2 (1984), pp. 135-144.
חנתיליש השני
חַנְתִילִיש השני היה ככל הנראה בנו של אלוומנש ומלך החתים בתקופת הממלכה החתית התיכונה באמצע המאה ה-15 לפנה"ס.
חנתיליש השני היה המלך הראשון זה תקופה ארוכה, אשר המלכות עברה אליו בירושה. זאת אנו יודעים כיום מתוך מסמכי המלכות, שבהם יש התייחסות מפורשת להעברת השלטון מאלוומנש לבנו חנתיליש יחד עם האדמות השייכות לממלכה.
חנתיליש השני נודע בתור מלך חלש יחסית, שלא יכול היה לתרום הרבה במישור המדיני, ונאלץ לשמור על הסטטוס קוו המדיני עם ממלכת קִיזוּוַתְנָה (אנטוליה של היום), סטטוס קוו שנוצר עוד בתקופת מלכותו של תלפינוש.
פראם פוינט
פראם פוינט (Pram Point) הוא שם האתר בו נמצא בסיס סקוט המופעל על ידי ניו זילנד על האי רוס, סמוך למצר מקמרדו שבאנטארקטיקה. מקור השם הוא במשלחת דיסקברי של קפטן סקוט משנת 1902, שהחזיקה במקום סירה נורווגית קטנה מסוג "פראם" כדי להגיע מחוף האי רוס אל מדף הקרח רוס.
What's the 411? Remix
'''What's the 411? Remix''' הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית מרי ג'יי בלייג'. אלבום הרמיקס יצא לאור ב-7 בדצמבר 1993, על ידי חברות התקליטים אפטאון ו-MCA רקורדס. את האלבום הפיקו מספר רב של מפיקים וביניהם שון קומבס, דייב הול, טוני דופאט וטים דאג שהיה מפיק בפועל.
האלבום מכיל רמיקסים לשירים מאלבומה הראשון וקיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. בניגוד לאלבומה הקודם האלבום לא זכה להצלחה בארצות הברית והגיע בשיאו למקום ה-118 במצעד האמריקאי הרשמי ולמקום ה-22 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
מבצע ייצוב
מבצע ייצוּב הוא מבצע שבו כבשה חטיבת אלכסנדרוני, בין 2 ל-9 במרץ 1949, את אזור עין גדי, מצדה ושטחים בהר חברון. המבצע, שנערך בשלהי מלחמת העצמאות של ישראל, נערך כחלק ממבצע עובדה. לצד כוחות קרקעיים, השתתפו בו גם כוחות קטנים של חיל הים, לצורך הובלת כוחות בים המלח. כמו מבצע 'עובדה' כולו, גם מבצע ייצוב היה בעיקרו מאמץ לוגיסטי ללא קרבות וקורבנות.
רקע
על פי החלטת החלוקה, דרום מערב ים המלח, עד צפונה לעין גדי, הוקצה למדינה היהודית. לאחר הסכם שביתת הנשק עם מצרים ולקראת מבצע עובדה הפנה שמריה גוטמן את תשומת ליבו של מפקד חזית הדרום, יגאל אלון, לעובדה, שהמבצע המתוכנן, שחתם את מלחמת העצמאות ותחם את הנגב הדרומי ודרום עמק הערבה, לרבות אילת בשטחה הריבוני של מדינת ישראל מתעלם מעין גדי, מצדה ושטחים בהר חברון ושלא תיתכן מדינת ישראל ללא שלושת השטחים הללו. אלון שעה לפניה והקצה כוחות מחטיבת אלכסנדרוני למימוש ריבונותה של ישראל גם על צפון מזרח הנגב ודרום מערבו של ים המלח, תוך דחיקת הלגיון הערבי משטחים אלה.
הערבים
ללגיון הערבי לא היו כוחות קבועים באזור צפון הנגב ומערבו של ים המלח, ואף הסיורים שערך לא הגיעו לאותו אזור. באזורים שבהם נערך המבצע היו, אפוא, רק כוחות ערביים מקומיים, בלתי קבועים, במספר לא ידוע.
צה"ל
חטיבת 'אלכסנדרוני', אשר עליה הוטל המבצע, החליפה את 'גבעתי' באזור הנגב בדצמבר 1948, ומאז פעלה באזור הנגב הצפוני. על החטיבה פיקד בן ציון פרידן (זיו).
חיל הים הקצה למבצע אסדת נחיתה, סירת מנוע וסירת משוטים. על הכוח הימי הקטן פיקד שלמה אראל (אנגל).
מהלך המבצע
ב-2 במרץ 1949 כבשה פלוגה מגדוד 32 של 'אלכסנדרוני' את גבעה 432 על הדרך שבין באר שבע לדהריה.
בלילה סייעו כוחות של חיל הים לחיילי הפלוגה לצאת ממפעל האשלג בסדום, והשיטו אותם צפונה, לאורך ים המלח, לכיוון עין גדי. שתי מחלקות שטו על האסדה, והיתר בסירת המנוע. סירת המשוטים שימשה להורדת כיתת החוד על החוף בעין גדי. לאחר שכיתת החוד, בהובלתו של שמריה גוטמן, סימנה את מקום הנחיתה, התרכזו יתר הכוחות באסדה וזו נחתה בחוף עין גדי.
הכוחות השתלטו על אזור מעיין עין גדי ואחר כך גם מצדה, ללא כל התנגדות. במקביל תפסו יחידות נוספות של החטיבה עמדות בכיוון ערד: תל סעבה, תל אל-מלח ותל ערד.
פוקימון יהלום מבריק ופנינה נוצצת
פוקימון יהלום מבריק (באנגלית: Pokémon Brilliant Diamond) ופוקימון פנינה נוצצת (באנגלית: Pokémon Shining Pearl) הם שני משחקי וידאו מסוגת משחקי התפקידים, המהווים חידוש ועיצוב מחדש למשחקים פוקימון יהלום ופנינה אשר ראו אור בשנת 2006. המשחקים החדשים פותחו על ידי ILCA והופצו על ידי נינטנדו ל-נינטנדו סוויץ'. פוקימון יהלום מבריק ופנינה נוצצת הופצו בעולם ב-19 בנובמבר 2021. המשחק הוכרז בחגיגות ה-25 לזיכיון של "פוקימון" יחד עם המשחק "פוקימון אגדות: ארכאוס".
עלילה
המשחקיות נשארה דומה לשאר משחקי הסדרה הקלאסיים וכמו פוקימון יהלום ופנינה, העלילה מתרחשת במחוז סינו. מטרת המשחק הבסיסית היא להפוך למאמן הפוקימונים הטוב ביותר במחוז סינו, על ידי טיפוח וגידול פוקימונים והבסת מאמנים יריבים. המשחקים מתוארים בפרספקטיבה איזומטרית בגוף שלישי מלמעלה למטה.
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות מעורבות עד ממוצעות, וקיבל ציון של 73 מתוך 100 באתר Metacritic.
מכירות
בשלושת הימים הראשונים להפצתו, המשחק מכר ב-1.39 מיליון עותקים ביפן בלבד. כמו כן המשחק מכר 6 מיליון עותקים בכל העולם שבוע לאחר הפצתו. נכון ל-30 ביוני, המשחק מכר כ-14.79 מיליון עותקים ברחבי העולם.
חוק מגן דוד אדום
חוק מגן דוד אדום, תש"י–1950 הוא חוק שנחקק בשנת 1950 לשם הסדרת מעמדו ופעילותו של ארגון ההצלה מגן דוד אדום שיפעל תחת השראת המשפט העברי "כל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם ומלואו".
היסטוריה חקיקתית
מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 פעלו ביישוב אגודות מקומיות להגשת עזרה ראשונה, תחת מסגרת-גג בשם ""הארגון הארצי של אגודות מגן דוד אדום לעזרה מהירה בארץ ישראל". ב-12 ביולי 1950 אושר בכנסת הראשונה "חוק מגן דוד אדום", על מנת לאפשר את צירופו של הארגון לארגון הצלב האדום, תוך הכרה בסמלו. עקב כך קיבל הארגון מעמד חוקי, קבוע ומוכר בישראל כאגודה ארצית לפי אמנת ז'נבה. מעמד זה העניק לה זכויות, חובות ומעמד קבוע. לאחר הצטרפותה של מדינת ישראל לאמנת ז'נבה כחלק מארגון הצלב האדום ולאמנות נוספות האחראיות על טיפול בקורבנות מלחמה, קיבל מד"א את האפשרות להצטרף כארגון-חבר ארצי של הצלב האדום.
בתיקון הראשון לחוק, ביוזמת חברת הכנסת חייקה גרוסמן, ניתן למד"א פטור מכל מכס, מס קנייה ותשלומי חובה אחרים על יבוא מכשירים, ציוד רפואי ותרופות, המשמשים את מטרותיו, בתנאי שלא ניתן לרכוש ציוד זה בישראל.
בתיקון שנכלל ב"חוק ההסדרים" לשנת 2003 נוסף לחוק סעיף 7א, שקבע שמד"א יחייב באגרה את מי שקיבל שירות ממנו. בשנת 2012 הורחב סעיף זה במידה ניכרת.
עיקרי החוק
החוק הקים תאגיד סטטוטורי בשם "מגן דוד אדום בישראל", שמטרותיו: החוק קבע את מוסדות האגודה וכן קבע כי סמל האגודה הוא מגן דוד אדום על רקע לבן.
החוק קבע שעם אישור התקנון של מגן דוד אדום, יועברו לארגון זה כל הזכויות והחובות של הארגון הארצי הקיים ושל כל 27 האגודות המקומיות, שיחדלו להתקיים. בנוסף, ביטל החוק את דבר המלך במועצה על אמנות ז'נבה מ-1906, 1929 (ארצות מנדט), ו-1937, שהבטיח הגנה לצלב האדום בלבד.
משה טייטלבוים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פאפה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מעבורת החלל דיסקברי
מעבורת החלל דְּיסְקָבְרִי (סימון: OV-103), הייתה אחת ממעבורות החלל של נאס"א, בין השנים 1984 ל־2011. היא המעבורת השלישית שנבנתה בצי מעבורות החלל של ארצות הברית. טיסתה הראשונה התבצעה באוגוסט 1984, וטיסתה האחרונה הייתה במרץ 2011. סך הכול שהתה דיסקברי בחלל 365 ימים. שמה של דיסקברי ניתן לה כאות כבוד לספינה HMS Discovery, ששימשה את מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק.
היסטוריה
הדיסקברי הייתה שותפה למשימת בניית תחנת החלל הבינלאומית ולחלק מן המחקרים שהתבצעו בתחנה. היא הציבה את טלסקופ החלל האבל וביצעה שתי משימות תחזוקה לטלסקופ. היא אחראית לשיגור לוויין המחקר יוליסס שחוקר את השמש, ולשיגור שלושה לווייני מעקב של משרד ההגנה האמריקאי.
ב־29 באוקטובר 1998, שב וטס במעבורת האסטרונאוט ג'ון גלן, שהיה האסטרונאוט השלישי ששיגרה ארצות הברית לחלל בתוכנית מרקורי והראשון שהשלים הקפה מלאה של כדור הארץ, ובעת חזרתו לחלל בטיסת דיסקברי היה בן 77, האדם המבוגר ביותר שטס בתוכנית מעבורות החלל.
בשנים 1999–2001 השתתפה במספר משימות ראשיוניות לבניית תחנת החלל הבין-לאומית, ובהמשך שוגרה גם לשם החלפת צוותים בתחנת החלל הבינלאומית וחידוש אספקה.
במרץ 2004 גילתה נאס"א, לקראת משימה STS-95, תקלה בבלמי המעבורת, אך הם תוקנו ולא עכבו את המשימה.
דיסקברי יצאה למשימתה האחרונה ב-24 בפברואר 2011.
בתאריך 17 באפריל 2012 הוטסה המעבורת על גב מטוס בואינג 747 למוזיאון האוויר והחלל הלאומי, שם הוצגה במקום מעבורת החלל אנטרפרייז.
טיסות
מעבורת החלל דיסקברי ביצעה 39 טיסות, הייתה 365.95 ימים בחלל, השלימה 5,830 הקפות, וטסה 238,539,663 ק"מ.
קתדרלת אוסר
קתדרלת אוסר המוקדשת לסטפנוס הקדוש (בצרפתית: Cathédrale Saint-Étienne d'Auxerre) היא קתדרלה קתולית באוסר, בירת מחוז יון שבצרפת. הקתדרלה ידועה בחלונות הויטראז' שלה.
בניית הקתדרלה הגותית
חלקה הגדול של הקתדרלה נבנה בשנים 1215–1233 בסגנון גותי מעל קריפטה מהמאה ה-11, אך הבנייה עצמה נמשכה עד שנות הארבעים של המאה ה-16 (הקופולה הרנסאנסית התופסת את מקומו של אחד הצריחונים על המגדל הצפון-מערבי). בתנופת הבנייה הראשונה הוקם ה"שֶוֶוה" (זר קפלות סביב האפסיס) במזרח, ואחריו הוקמו החזית המערבית ובסיס המגדלים המערביים, שחוברו לאפסיס באמצעות הספינה הראשית של הקתדרלה הישנה. בניית הספינה הראשית מחדש והקמת בית הרוחב המשיכו באיטיות אל תוך המאה ה-14 והמאה ה-15.
היסטוריה מוקדמת
אוסר עצמה הייתה דיוקסיה חשובה בגאליה, עם בישוף עוד מהמאה ה-3. הדיוקסיה לבסוף בוטלה ב-1821 והוכפפה לדיוקסיה אחרת. באוסר התקיימה מועצה בשנת 585 (או 578) תחת הבישוף אנאכאריוס (Annacharius) ובה נוסחו 45 קנונים, הקשורים מאוד לקנונים של מועצות ליון ומקון בנות זמננו. "הם חשובים כממחישים את החיים והנהגים בקרב השבטים הטבטוניים שלא מכבר הומרו לנצרות ובקרב הגאלו-רומים של אותה תקופה. רבים מהצווים מכוונים כנגד שרידים של ברבריות כופרת ואמונות טפלות; אחרים מהווים עדות להמשך קיומם של מנהגים נוצרים עתיקים מסוימים בימי הביניים המוקדמים בצרפת. הקנונים של המועצה מ-695 או 697 עוסקים בעיקר ב"טקס האלוהי" ובטקסים כנסייתיים." (האנציקלופדיה הקתולית)
נחל תות
נַחַל תּוּת (שם בערבית: ואדי א-שקאק שמשמעותו הנחל החותך או החוצה) מהווה גבול בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו ליד מחלף אליקים והוא נשפך לנחל דליה ליד בת שלמה למרגלותיו הצפוניים של הר חורשן. הנחל הוא חלק מהדרך הקרויה ואדי מילק. חלקו הגדול של הנחל נמצא בתחומי שמורת טבע נחל תות.
תיאור הנחל
שמו של הנחל ניתן לו על שם עצי התות הצומחים בצד חורבת תות ליד בת שלמה.
לאורך תוואי הנחל ובמקביל אליו עובר כביש 70. הכביש מהווה מחסום למעבר בעלי חיים מהכרמל לרמות מנשה. כדי לפתור בעיה זו נחפר מעבר אקולוגי לבעלי חיים על ידי חברת דרך ארץ, שסללה את כביש 6.
במי הנחל חי דג לבנון הירקון שהוא מין אנדמי לישראל.
חפירות ארכאולוגיות
בשנות ה-2000 נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בעין תות ובסביבתו. במקום נמצאו אתרים מתקופת הברזל 1 ו-2, מהתקופה הפרסית ומהתקופה הרומית. השערת החוקרים היא שההתיישבות במקום קשורה לדרך הים שעברה בנחל ולמיקום המעיינות. בעקבות סלילת כביש 6 נערכו לאורכו חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות. בחודשים פברואר-יולי 2005 נערכה חפירה ליד עין תות לקראת סלילת מחלף תות. במסגרת החפירות נחשף מבנה גדול מתקופת בית ראשון. להשערת החוקרים המקום שימש כמרכז מינהלי. בנוסף נמצאה כמות גדולה של שברי חרס, וכן שמונה טביעות של חותמות למלך מטיפוס דו-כנפי המתוארכות למאה ה-8 לפנה"ס. מתוך הטביעות פוענחו שתי כתובות ו. חותמות למלך נדירות באתרים שהיו בתחום ממלכת ישראל ומכאן חשיבות האתר. בנוסף נחשף חותם אליפטי מאבן חן בצבע חום עם כתובת בעברית. בחלקו העליון של החותם נחרתו ארבעה רימונים ובחלק התחתון הכתובת. על יסודות המרכז המינהלי נבנה יישוב יהודי מתקופת בית שני. בנוסף נחשפו ממצאים מהתקופה הרומית הקדומה ומהתקופה הממלוכית.
מיתר הגב
מיתר הגב (באנגלית: Notochord, מיוונית: νῶτον = גב, χορδή = מיתר) הוא מבנה מוארך וגמיש שנמצא בעוברים של כל המיתרניים. הוא מורכב מתאים שמקורם מהמזודרם ומגדיר את הציר הקדום בעובר. במיתרנים מסוימים, הוא ממשיך להתקיים לאורך כל חייהם כציר התמיכה העיקרי של הגוף, ואילו אצל רוב בעלי החוליות הוא הופך להיות הגרעין הַמּוֹכִי של הדיסק הבין חולייתי. מיתר הגב נמצא מצד הגחון לצינור העצבי.
מיתר הגב היה "עמוד השדרה" הקדום ששימש כמבנה תמיכה במיתרנים כגון הייקויכטיס (מין נכחד של חולייתן). מיתר הגב היווה יתרון לאב הקדמון של הדגים, כי הוא היה מבנה נוקשה לאחיזת השרירים, ועם זאת גמיש מספיק כדי לאפשר תנועה יותר מאשר, למשל, שלד חיצוני של בעלי החיים הדומיננטיים של אותה תקופה. לעוברים של בעלי חוליות יש מיתר גב גם היום, ככל הנראה מפני שהוא שמר על תפקיד מרכזי של איתות ותיאום ההתפתחות העוברית, גם אם הוא לרוב אבד בשלב הבוגר. ברוב בעלי החיים מקבוצת בעלי ארבע רגליים, הוא בסופו של דבר מתפתח להיות הגרעין הַמּוֹכִי של הדיסק הבין חולייתי.
מיתר הגב מורכב בעיקר מליבה של גליקופרוטאינים, עטוף במעטה של סיבי קולגן המתלפפים לשני סלילים מנוגדים. הזווית בין סיבים אלו קובעת האם הגדלת הלחץ בליבה תגרום לקיצור ועיבוי הגוף או להתארכות והיצרות שלו.
אליס ויידל
אליס אליזבת ויידל (בגרמנית: Alice Elisabeth Weidel; נולדה ב-6 בפברואר 1979) היא פוליטיקאית גרמנייה ויועצת עסקית. באפריל 2017 נבחרה להוביל את מפלגת הימין אלטרנטיבה לגרמניה (AfD) בבחירות הכלליות בגרמניה 2017, לצד אלכסנדר גאולנד ולאחר הבחירות כיו"רית שותפה של הסיעה בבונדסטאג. בבחירות זכתה המפלגה ל-94 מושבים בבונדסטאג. מאז 30 בנובמבר 2019 היא משמשת כממלאת מקום יו"ר המפלגה, ומפברואר 2020, כיושבת ראש המפלגה במדינת באדן-וירטמברג.
ביוגרפיה
אליס ויידל, נולדה בעיר גוטרסלו במדינת נורדריין־וסטפאליה וגדלה בורסמולד שם סיימה את לימודי התיכון. אביה היה סוכן מכירות ואמה עקרת בית. ויידל היא בת הזקונים של המשפחה.
היא למדה באוניברסיטת ביירוית לימודי כלכלה ומינהל עסקים וסיימה בהצטיינות בשנת 2004. מסוף 2006 היא עבדה במשך שש שנים בבנק סין. בהמשך כתבה עבודת דוקטורט בהצטיינות יתרה בהנחיית כלכלן הבריאות פיטר אוברנדר בפקולטה למשפט וכלכלה באוניברסיטת ביירוית על עתיד מערכת הפנסיה הסינית. ויידל עבדה במספר חברות כשכירה ומ-2014 היא עובדת כיועצת עסקית עצמאית.
פעילות פוליטית
ווידל הצטרפה ל״אלטרנטיבה לגרמניה״ באוקטובר 2013 בשעה שהמפלגה התארגנה כמפלגה אירוסקפטית. לדברי ווידל, היא גילתה עניין, לראשונה, במפלגה בגלל התנגדותה לאירו. ביוני 2015, היא נבחרה לוועדה המנהלת הפדרלית של ה-AfD. באפריל 2017 ווידל נבחרה להוביל את רשימת המפלגה בבחירות לבונדסטאג יחד עם אלכסנדר גולנד. היא הלסבית הראשונה המכהנת כיו"רית הסיעה בבונדסטאג. מאז 30 בנובמבר 2019 ווידל משמשת כממלאת מקום יו"ר מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה, ומפברואר 2020, כיושבת ראש המפלגה במדינת באדן-וירטמברג.
הגירה
ויידל מתחה ביקורת על מדיניות ההגירה של הקנצלרית אנג'לה מרקל, ואמרה כי "המדינה תיהרס באמצעות מדיניות ההגירה הזו. דונלד טראמפ אמר שמרקל מטורפת ואני מסכימה עם זה לחלוטין. זו דרך פוליטית לא הגיונית לחלוטין שמתנהלת כאן". היא קראה לממשלת גרמניה להשקיע ב"אזורים כלכליים מיוחדים" במזרח התיכון כדי לעודד אנשים משכילים ומיומנים להישאר במולדתם ולהימנע מבריחת מוחות. כמו כן, וידל הצהירה שהיא תומכת בתפיסת הגירה נוסח קנדה, עידוד הגירה של מהגרים מיומנים על פני מהגרים לא מיומנים.
האיחוד האירופי
ויידל תומכת בהמשך חברות גרמניה באיחוד האירופי; עם זאת, היא קראה למדינות חלשות כלכלית, כמו יוון, לעזוב. ואף על פי שהיא תומכת באיחוד, היא מאמינה שגרמניה צריכה לסגת ממטבע היורו.
קהילת הלהט"ב
ויידל הצהירה כי היא מתנגדת לשיחות בנושאי מיניות לפני גיל ההתבגרות ואמרה כי היא "לא רוצה שמישהו עם אידיוטיזם מגדרי או מערכים של שיעורי מיניות לילדים יתקרב לילדי", אבל היא לא מתנגדת שילמדו על הומוסקסואליות בבתי ספר המתקדמים. היא גם הביעה את התנגדותה ללגליזציה של נישואים חד מיניים, ואמרה שהיא תומכת בהגנה על "המשפחה המסורתית" תוך שהיא תומכת גם ב"סגנון חיים אחר". ויידל תומכת בשותפות אזרחית לזוגות הומואים ולסביות, והיא מציינת שהיא לסבית בעצמה.
חיים אישיים
ויידל היא לסבית ובת זוגה של מפיקת סרטים שווייצרית ילידת סרי לנקה, להן שני ילדים מאומצים.
תותי בר
תותי בר (בשוודית: Smultronstället) הוא סרט שוודי משנת 1957 שבוים על ידי אינגמר ברגמן, ומתאר את סיפורו של אדם זקן שמגולל בזיכרונו את עברו. ברגמן כתב את תסריט הסרט בהיותו מאושפז. הסרט מעלה סוגיות מורכבות בנוגע לחיים, ועוסק בנושאים מעוררי מחשבה כמו גילוי עצמי וקיום האדם. הוא אחד מסרטיו האישיים והאופטימיים ביותר של ברגמן, ונחשב לאחד מסרטיו הטובים ביותר.
עלילה
פרופסור איזק בורג, אלמן בן 78, הוא רופא קשיש וממורמר. התמחותו הרפואית והמדעית היא בבקטריולוגיה. לפני שהתמחה הוא עבד כרופא משפחה בשוודיה הכפרית. בורג יוצא לנסיעה ארוכה במכונית מסטוקהולם ללונד כדי לקבל תואר כבוד 50 שנה אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת לונד. הוא מלווה בכלתו שבהיריון מריאן, שלא מחבבת את חותנה ומתכננת להיפרד מבעלה, אוולד, בנו היחיד של איזק.
במהלך טיולם, איזק נאלץ להתמודד עם סיוטים, חלומות בהקיץ, זקנתו והמוות הממשמש ובא, כדי להעריך מחדש את חייו. הוא פוגש בדרך בסדרה של טרמפיסטים, שכל אחד מהם הופיע בחלומות העבר של בורג. בקבוצת הטרמפיסטים הראשונה שני גברים צעירים ואישה בשם שרה, הנערצת על ידי שני הגברים. שרה מקבילה לאהבת נעוריו של איזק (ומשוחקת על ידי אותה שחקנית). הקבוצה הראשונה נשארת איתו לאורך המסע. לאחר מכן הם אוספים זוג בגיל העמידה שרכבו כמעט התנגש בשלהם. לאחר שבני הזוג לא מפסיקים לריב, מריאן עוצרת את הרכבת ומבקשת מהם לרדת. הם מזכירים לאיזק את נישואיו הלא-מאושרים. הוא נזכר בילדותו על שפת החוף ובשרה אהובתו. הוא מתעמת עם הבדידות שלו ועם היותו אדם מרוחק. הוא מזהה תכונות אלה הן אצל אמו הישישה והן אצל בנו הפיזיקאי, ומתקדם בהדרגה לקראת קבלה של עצמו, עברו, ההווה שלו והמוות הקרב ובא.
לבסוף בורג מגיע ליעדו ואוסף את הפרס, שמסתמן כפולחן ריקני. באותו לילה הוא נפרד מחבריו הצעירים בצורה אוהבת, כשהזקן המריר מפעם לוחש, "זכור אותי". כשהוא הולך למיטתו בבית בנו מתגברת בו תחושה של שלום והוא חולם על פיקניק משפחתי על שפת האגם. סגירה חיובית של חייו הגיעה, ופניו של בורג מקרינות שמחה.
ביקורות ופרסים
הסרט השפיע על סרטו של וודי אלן משנת 1988, אשה אחרת. הדמות הראשית בסרט, מריון פוסט, גם היא נתפסת על ידי חבריה כאישה קרה וחסרת רגשות, שבכורח הנסיבות בוחנת מחדש את חייה. כמו כן בסרטו של אלן כלתה של פוסט מספרת לה שאחיה, פול, שנא אותה, ופוסט מתעמתת עם עברה באמצעות חלומות שחושפים מידע חשוב לצופה, כמו בתותי בר. בסרט אחר שלו, פשעים ועבירות קלות, מתייחס אלן לסצנה מתותי בר שאיזק צופה בבני משפחתו כשהם אוכלים ארוחת ערב.
ב-1963 ציין הבמאי סטנלי קובריק את הסרט כסרט השני האהוב עליו כשהתבקש למנות את עשרת הסרטים האהובים עליו.
זרם העתקה
בתורת האלקטרומגנטיות, צפיפות זרם ההעתקה (באנגלית: Displacement current) היא צפיפות "זרם" מושרה הנובע משדה חשמלי משתנה בזמן. לצפיפות זרם ההעתקה יש אותן יחידות מידה כמו לצפיפות זרם חשמלי (אמפר למטר מרובע), והוא מהווה מקור של שדה מגנטי בדיוק כשם שזרם אמיתי של מטענים חשמליים יוצר שדה מגנטי. אף על פי כן, הוא אינו זרם אמיתי של מטענים נעים, אלא זרם "דמיוני" המקושר לשדה חשמלי משתנה בזמן. מבחינה מספרית, זרם ההעתקה הוא הגודל שמופיע בחוק אמפר המתוקן – המשוואה הרביעית מבין ארבע משוואות מקסוול.
הרעיון שזרם העתקה יוצר שדות מגנטיים בדומה לזרם חשמלי אמיתי נהגה לראשונה על ידי ג'יימס קלארק מקסוול במאמר מ-1861, שהבחין בחוסר שלמות בתיאור הפיזיקלי והמתמטי של שדות חשמליים ומגנטיים. מקסוול הוסיף את זרם ההעתקה לחוק אמפר, במה שמכונה מאז תיקון מקסוול לחוק אמפר. במאמרו "תאוריה דינמית של השדה האלקטרומגנטי" מ-1865, עשה מקסוול שימוש בגרסה מתוקנת זאת של חוק אמפר כדי לגזור את משוואת הגל האלקטרומגנטי. גזירה זאת מוכרת כיום כנקודת ציון היסטורית בפיזיקה משום שהיא ליכדה את תורות החשמל, המגנטיות והאופטיקה לכדי מקשה מושגית אחת, תאוריה מאוחדת הנקראת בשם "אלקטרומגנטיות". איבר זרם ההעתקה הוא תוספת חיונית שהשלימה את משוואות מקסוול והכרחית להסברת תופעות רבות, במיוחד את קיומם של גלים אלקטרומגנטיים.
מקסוול בחר את המונח "זרם העתקה" על בסיס האנלוגיה המתקיימת בין האיבר שהוסיף לבין שדה הקיטוב המופק מפעולתו של שדה חשמלי על חומר דיאלקטרי - פעולה שמתרחשת עקב הפרדת מטענים בקנה המידה האטומי, שיוצרת דיפולים חשמליים ומחוללת מעין העתקה של חשמל לרוחב התווך הדיאלקטרי. כלומר, בדיוק כשם ששדה חשמלי משתנה בזמן גורם לזרם קיטוב (Polarization current) בתווך דיאלקטרי (הודות לשדה הקיטוב המשתנה בזמן), כך שדה חשמלי משתנה בזמן גורם לזרם העתקה בריק; האנלוגיה היא להעתקה של המטען החשמלי המתרחשת בתווך דיאלקטרי.
הכרחיות
הדרישה לקיום זרם העתקה תואמת תצפיות ניסיוניות, והיא גם תולדה של הדרישה לעקביות לוגית־מתמטית של תורת האלקטרומגנטיות.
הכללת חוק אמפר לקבלים
דוגמה שממחישה את הצורך בזרם העתקה עולה בהקשר של קבלים ללא תווך חומרי בין לוחותיהם. נתייחס לקבל הנטען שבאיור. הקבל הוא חלק ממעגל חשמלי שמוליך מטענים שווים והפוכים בסימנם מן הלוח השמאלי ללוח הימני, מה שטוען את הקבל ומגדיל את השדה החשמלי בין לוחותיו. שום מטען אמיתי לא עובר דרך הריק שבין הלוחות, ולכן הזרם החשמלי ביניהם שווה לאפס. אף על פי כן, שורר שדה מגנטי בין הלוחות ממש כאילו נמצא גם שם זרם. עובדה זו עומדת בסתירה לחוק המקורי של אמפר, הטוען שהשדה המגנטי על לולאה סגורה תלוי בסך הזרמים בתוכה!
ההסבר שמציע מקסוול לכך, הוא שזרם העתקה ID "זורם" בין הלוחות, וזרם זה מפיק את השדה המגנטי שבאזור בין הלוחות בהתאם לחוק אמפר:
כאשר
השדה המגנטי בין הלוחות צריך להיות זהה לזה שמחוץ ללוחות, כך שזרם ההעתקה חייב להיות זהה לזרם ההולכה בתיל, כלומר,
מה שמרחיב את מושג הזרם מעבר להסעה נטו של מטענים.
יותר מכך, זרם העתקה זה קשור לטעינת הקבל. נתייחס לזרם במשטח הגלילי הדמיוני שמקיף את הלוח השמאלי (ראו איור). זרם זה, I, יוצא מהבסיס השמאלי L של הגליל, אבל שום זרם הולכה (הסעה של מטענים אמיתיים) לא חוצה את הבסיס הימני R. שימו לב שהשדה החשמלי בין הלוחות E גדל ככל שהקבל נטען. כלומר, באופן המתואר על ידי חוק גאוס, ובהנחת היעדר תווך דיאלקטרי בין הלוחות, מתקיים:
כאשר הסימן הוא שלילי משום שמטען עוזב את הלוח הזה (המטען עליו פוחת), וכאשר S הוא שטח הבסיס R. השדה החשמלי בניצב לבסיס L הוא אפס בקירוב מפני שהשדה אודות למטען על הלוח השמאלי מתבטל כמעט במלואו על ידי השדה שנוצר על ידי המטען השווה והמנוגד בסימנו שעל הלוח הימני. תחת ההנחה של שדה חשמלי אחיד בתוך הקבל, צפיפות זרם ההעתקה JD ניתנת לקביעה על ידי חלוקת הביטוי שהתקבל בשטח של R:
כאן I הוא הזרם האמיתי שעוזב את המשטח הגלילי.
משילוב התוצאות הללו, השדה המגנטי מחושב דרך הצורה האינטגרלית של חוק אמפר באמצעות בחירה שרירותית של קונטור ובהינתן שאיבר צפיפות זרם ההעתקה נוסף לצפיפות זרם ההולכה (משוואת אמפר-מקסוול):
משוואה זאת פירושה שהאינטגרל של השדה המגנטי B מסביב ללולאה S∂ שווה לסך הזרם J דרך כל משטח שהלולאה היא חלק משפתו, ועוד איבר זרם ההעתקה ε0∂E / ∂t דרך המשטח.
כפי שמוראה באיור משמאל, הזרם דרך S1 הוא לגמרי זרם הולכה. יישום משוואת אמפר-מקסוול למשטח S1 נותן:
עם זאת, הזרם שחולף דרך S2 הוא לגמרי זרם העתקה. יישום החוק הזה למשטח S2, אשר תחום על ידי בדיוק אותו עקום \partial S אולם נמצא בין הלוחות, מניב:
עבור כל משטח S1 שחותך את התיל ישנו זרם I שעובר דרכו כך שחוק אמפר נותן את השדה המגנטי הנכון. עם זאת, ניתן לשרטט גם משטח שני S2 התחום על ידי אותה הלולאה δS ועובר בין הלוחות, כך שלא עובר דרכו שום זרם. ללא איבר זרם ההעתקה חוק אמפר ייתן שדה מגנטי אפס עבור המשטח הזה. במילים אחרות, ללא מושג זרם ההעתקה חוק אמפר מספק תוצאות לא עקביות, והשדה המגנטי יהיה תלוי במשטח האינטגרציה שנבחר. לכן איבר זרם ההעתקה ε0∂E / ∂t הוא הכרחי כמקור שני של השדה המגנטי, אשר נותן את השדה המגנטי הנכון כאשר משטח האינטגרציה עובר בין לוחות הקבל.
לצורך השלמת הדיון בדוגמת הקבל הנטען, נשים לב לאי-התאמה לכאורה בין השדה המגנטי הנוצר בין לוחות הקבל לבין השדה המגנטי הנוצר מחוץ ללוחות הקבל (כתוצאה מהזרם האמיתי העובר בתיל הטוען את הקבל). השדה החשמלי בין לוחות הקבל משתנה בזמן אך הוא אחיד במרחב ביניהם (בהנחת קבל אידיאלי); לפי הגדרת זרם ההעתקה, פירוש הדבר הוא שבמרחב בין לוחות הקבל שורר זרם העתקה בצפיפות אחידה. לפי משוואת אמפר-מקסוול בצורתה האינטגרלית, ותוך שימוש בסימטריה הגלילית של הבעיה, נקבל שמופיעים בין לוחות הקבל קווי שדה מגנטי מעגליים ומקבילים ללוחות, כשעוצמת השדה המגנטי בנקודה מסוימת פרופורציונלית למרחק r של הנקודה מציר הסימטריה הגלילית (הציר שעובר דרך מרכזי הלוחות). לעומת זאת, השדה החשמלי של קבל אידיאלי מחוץ למרחב שבין לוחות הקבל הוא אפס, ולכן זרם ההעתקה השורר שם הוא גם אפס. לפיכך, מחוץ ללוחות הקבל שורר שדה מגנטי בעל סימטריה גלילית הנובע אך ורק מהזרם האמיתי העובר דרך התיל, אשר עוצמתו דועכת לפי 1/r (שדה מגנטי של חצי תיל-אינסופי). כלומר בהכרח מתקבלת אי-רציפות בגודל השדות המגנטיים במעבר דרך לוחות הקבל.
הפתרון לסתירה נעוץ בעובדה שעל גבי לוח הקבל המוליך זורם זרם חשמלי רדיאלי, זאת שכן על מנת שיתקבל שדה חשמלי אחיד בין הלוחות צריכים הלוחות להיטען בצפיפות משטחית אחידה. זרם רדיאלי זה (שהוא בעל סימטריה גלילית) מסביר את הקפיצה בערך השדה המגנטי משתי צידי לוח הקבל. חישוב מדוקדק העושה שימוש בהנחה שבכל רגע לוח הקבל טעון בצפיפות מטען משטחית אחידה, מגלה שוויון מושלם בין ערך הקפיצה בשדה המגנטי המחושב בשתי הדרכים, באופן שממחיש את שלמות מערכת משוואות מקסוול.
משוואת רציפות
בנימה יותר מתמטית, אותן התוצאות יכולות להיות מושגות ממניפולציות על המשוואות הדיפרנציאליות השלטות. נתייחס לשם פשטות לתווך לא-מגנטי בו הפרמאביליות המגנטית היא אחד, כלומר הסיבוכים הקשורים בזרם מגנטיזציה (זרם קשור) אינם קיימים, מכיוון שהמגנטיזציה מתאפסת ולכן סך צפיפות הזרם בחומר היא צפיפות הזרם החופשי.
בחומר כזה מתקיים שימור מטען חשמלי, כלומר הזרם שעוזב נפח נתון חייב להיות שווה לקצב שבו מתרוקן המטען החשמלי התחום באותו נפח. בצורה דיפרנציאלית, משוואת רציפות זאת מקבלת את הצורה:
כאשר אגף שמאל הוא הדיברגנץ של צפיפות הזרם החופשי ואגף ימין הוא קצב השינוי של צפיפות המטען החופשי. חוק אמפר בצורתו המקורית קובע:
מהזהות הווקטורית הכללית (שקובעת כי עבור כל שדה וקטורי, הדיברגנץ של הרוטור מתאפס) נקבל שהדיברגנץ של איבר הזרם מתאפס, בסתירה למשוואת הרציפות:
הסתירה הזאת מיושבת על ידי הוספה של זרם ההעתקה, כדלהלן:
מתנקש אמריקאי
עלילה
עלילת הספר נפתחת כאשר מיטש ראפ (או'בריאן) הנופש עם ארוסתו, קטרינה, באיביזה נפצע בפיגוע טרור, במהלכו נרצחת אהובתו. כתוצאה מכך נעשה ראפ אובססיבי בנוגע לארגוני טרור ותאב נקמה. לאחר תקופת אימונים בנשק חם ואיגרוף הוא נוסע ללוב במטרה להסתנן לתא הטרור שהוציא לפועל את הפיגוע שגבה את חיי אהובתו. רגע לפני שהוא מספיק לנקום במחבלים פשט על המתחם צוות כוחות מיוחדים מן האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA והרגם. סגנית ראש ה-CIA, ד"ר איירין קנדי ׁ(לאת'ן), מציעה לראפ הזדמנות להתגייס לסוכנותו ולעבור את ההכשרה של צוות אוריון, יוזמה מסווגת של הסוכנות שמהווה למעשה יחידת חיסול המתנקשת בבכירי ארגוני הטרור. במשך כחצי שנה הוכשר בידי סטן הרלי (קיטון), סוכן חשאי ותיק ומיומן ובוגר יחידת אריות הים, והפך למומחה בשימוש בנשק קל, קרב מגע, טקטיקה ולוחמה בטרור. במקביל מתברר כי מתנקש הידוע בכינוי "רוח רפאים" (קיטש) הצליח להניח את ידיו על פצצת גרעין. נראה כי "רוח רפאים", שהוכשר גם הוא בידי הרלי ונחשב למת, שואף להביא לפריצתה של מלחמת עולם במזרח התיכון. על ראפ והרלי לעצור בעדו בטרם יצליח במזימתו.
זרם העתקה
משוואת רציפות
ו-
מה שמתיישב עם משוואת הרציפות בגלל חוק גאוס
התקדמות גלים אלקטרומגנטיים
כיוון שתוספת זרם ההעתקה מצביעה למעשה על יחס סימטרי בין שדה חשמלי ושדה מגנטי - שדה חשמלי משתנה בזמן מחולל שדה מגנטי משתנה במרחב ואילו שדה מגנטי משתנה בזמן מחולל שדה חשמלי משתנה במרחב - היא מרמזת על אפשרות הקיום של אוסצילציות בשדות הללו המתקדמות במרחב ריק (נקי ממטענים וזרמים), במעין מחזור פרפטואלי של השראת שדה חשמלי ושדה מגנטי. זוהי התחזית המובהקת ביותר של רעיון זרם ההעתקה - קיומם של גלים אלקטרומגנטיים.
נתייחס כעת לגל אלקטרומגנטי מישורי המתקדם בכיוון ציר x, אשר לו וקטור שדה חשמלי שמצביע בכיוון ציר y ווקטור שדה מגנטי שמצביע בכיוון ציר z. ננסה לקבל ביטוי למהירות ההתקדמות של הפרעות רוחביות כאלו בשדה האלקטרומגנטי. ראשית נרשום את המשוואות הקושרות בין הנגזרות הזמניות לנגזרות המרחביות של השדות.
לפי חוק פראדיי מתקיים:
כאשר לשני האגפים סימן חיובי בהתאם לכלל יד ימין. בדומה לכך, לפי התיקון של מקסוול לחוק אמפר (איבר זרם ההעתקה) מתקיים:
כעת ניזכר במודל של גל המתקדם בכיוון ציר x (משוואת הגלים) - לפי מודל זה הנגזרת הזמנית של כל שדה בנפרד קשורה לנגזרת המרחבית שלו על ידי פקטור של מהירות הגל c:
זוהי מהירות התקדמותם של גלים אלקטרומגנטיים בריק - או מהירות האור בריק.
היסטוריה ופרשנות
איבר זרם ההעתקה של מקסוול נקבע כהנחת יסוד בחלק השלישי של מאמרו מ-1861 "על קווים פיזיקליים של כוח". מעט נושאים בפיזיקה מודרנית גרמו לבלבול וחוסר הבנה כה רב כמו רעיון זרם ההעתקה. זה הרבה הודות לעובדה שמקסוול נעזר ב"ים של מערבולות מולקולריות" בגזירה שלו, מעין מודל מכני מתוחכם ומסורבל ביותר לתווך המגנטו-חשמלי המסתורי הממלא את המרחב - האתר. זה עומד בניגוד להצגת הנושא כפי שמופיעה טקסטים מודרניים, שנסמכת על העובדה שזרם העתקה יכול להתקיים במרחב ריק.
מודל "האתר התאי" של מקסוול דימה את המרחב כמרוצף על ידי תאים בצורת פאונים (תריסרונים בגרסאות מסוימות של המודל) המלאים בחומר אלסטי, בעוד קירות התאים הורכבו משכבה של חלקיקים כדוריים קטנים, אשר פעלו כמעין מסבים כדוריים המתגלגלים ללא החלקה. בקונספציה של מקסוול, עוצמת השדה המגנטי באזור קטן נמדדת על ידי קצב הסיבוב של התא המתאים. כאשר במרחב שורר שדה מגנטי לא אחיד, תאים סמוכים יסבבו בקצבים שונים, וכתוצאה המסבים הכדוריים ינועו בכיוון התא המהיר יותר, בנימה דומה לעקרון של גלגלי שיניים דיפרנציאליים. מקסוול פירש את התנועה של החלקיקים הללו כמייצגת תנועה של מטענים חשמליים (זרם חשמלי) ואת הקשר בין קצב סיבוב לא אחיד של התאים לתנועת החלקיקים כאנלוג המכני של חוק אמפר המקורי. כדי לדמות את זרם ההעתקה במעגלים פתוחים (כמו בדוגמת הקבל הנטען) הוא קבע תכונה של מעוות אלסטי המתקדם של התאים בתרחישים כאלו.
זכויות להט"ב בטנזניה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטנזניה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כפלילית ונושאת עונש עד מאסר עולם וקנס מאז הפיכתה של טנזניה לקולוניה של האימפריה הקולוניאלית הגרמנית שנקראה מזרח אפריקה הגרמנית מאז 1899. חוק העונשין מפליל גם כן זוגות הטרוסקסואלים העוסקים במין אוראלי או אנאלי שלא למטרת רבייה.
בשנים האחרונות הפכה טנזניה לעוינת במיוחד נגד אזרחי להט"ב בשטחה. באוקטובר 2017, המדינה גירשה מספר קבוצות עבור תמיכה בחולי HIV/איידס על בסיס "קידום הומוסקסואליות" אף על פי שלטנזניה קיים אחוז גבוה של נגועים ב-HIV/איידס שעל פי דיווחים עומד על כמיליון איש. הממשלה החלה לנקוט יותר ויותר ברטוריקה הומופובית בגלוי, על רקע אמונה שהומוסקסואליות "איננה אפריקאית". בשנת 2018, הוכרז מה שהוגדר כ-"ציד מכשפות" נגד הומוסקסואלים בדאר א-סלאם, שבעקבותיו, הומוסקסואלים ולסביות נאלצו לסבול מבדיקות אנאליות כפויות כדי להוכיח את נטייתם החד-מינית בנוסף לעינויים. לטנזניה ישנו מעמד רעוע מאוד בנוגע לזכויות אדם ודמוקרטיה, בעוד חופש הביטוי וחופש ההתאגדות חווים התנגדות מתמדת מצד הממשלה. על פי סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בשנת 2007, 95% מהנסקרים הטנזנים הצהירו שהומוסקסואליות היא "דרך חיים שהחברה לא צריכה לקבל", נתון שעמד כ-7 הגבוה ביותר של יחס הומופובי בקרב האוכלוסייה ב-45 המדינות שנבדקו כלפי מערכות יחסים של זוגות מאותו המין. עם זאת, לפי סקר שנערך על ידי "Afrobarometer" בשנת 2020, 10% מהנסקרים הצהירו כי יהיו בעלי קבלה חברתית כלפי אדם עם נטייה חד-מינית, נתון שהוגדר מהנמוכים ביותר ביבשת אפריקה, אך גבוהה יותר מתוצאות הסקר של מרכז המחקר פיו משנת 2007.
למרות יחס האוכלוסייה העוין כלפי סוגיות של זכויות להט"ב ומערכת יחסים בין זוגות מאותו המין בכלל, פעילי זכויות אדם טנזניים, פעילי להט"ב ועורכי דין שונים בהם: מריה סארונגי, פאטמה קארומה, מוואנהאמיסי סינגאנו טונדו ליסו, זארה קיי, ח'ליפה סעיד, גודלק האולה ורבים נוספים תמכו בגלוי בחקיקת זכויות להט"ב בטנזניה תוך התנגדות חריפה למדיניות הממשלה לאורך השנים. רטוריקה הומופובית שהוגדרה כמסוכנת עבור אזרחי להט"ב בטנזניה לאורך השנים הגיעה בין היתר מנשיא טנזניה לשעבר ג'ון מגופולי, פול מקונדה (הנציב האזורי לשעבר של דאר א-סלאם), וחמיסי קיגוונגלה  (שר משרד משאבי טבע והתיירות) שקראו להמשך רדיפתם של אזרחי להט"ב טנזנים.
היסטוריה
לשבט הסוואהילי היו מסורות של קבלה חברתית רחבה כלפי הומוסקסואליות. הומוסקסואלים היו ידועים במונח "שוגה" (באנגלית: shoga) או ברבים "משוגה" (באנגלית: mashoga) ומבחינה היסטורית היו בעלי תפקידים חברתיים כגון תיפוף ונגינה בעת אירועי נישואים ופסטיבלים שונים. המילה שוגה שומשה גם על ידי נשים כדי להתייחס לחבריהן. עם הזמן הפכו היחסים בין המשוגות ליחסים כלכליים, כאשר צעירים עניים יותר קיבלו כספים על ידי גברים מבוגרים עשירים יותר שנודעו במונח "באשה" (באנגלית: basha) או ברבים "מבשה" (באנגלית: mabasha) עבור קיום יחסי מין איתם. מבחינה חברתית, רק המשוגות נחשבו כהומוסקסואלים בעוד שהמבשות הוגדרו בדרך כלל כהטרוסקסואלים בעלי אישה. "המשוגה של המבשה היו הומוסקסואלים פסיביים שהציעו את עצמם תמורת כסף. הם הציגו את עצמם בלבוש גברי צמוד במקומות ציבוריים, בדרך כלל, אבל גם היו עלולים כשהם מתערבבים עם נשים בחתונות, לעטות בדים לנשים, לשים איפור ולבצע תנועות "יסמין". למשוגה היו את כל החירויות של גברים והם התקבלו בברכה גם בהקשרים רבים שהיו בלעדיים עבור נשים".
—  גיל שפרד. יחסים בין לסביות היו גם כן מוגדרים כשגרתיים בחברה הסוואהילית. לסביות, שהיו ידועות כ-"מסאג'יג'י" או "מסאגו" (באנגלית: msagaji או msago) וברבים "ואסאג'ג'י" או "מיסאגו" (באנגלית: wasagaji או misago) היו בעלות תפקידים חברתיים גם כן, שכללו ביצוע משימות שהיו קשורות בדרך כלל לגברים. בדומה ליחסי המשוגה, יחסי הואסאג'גי הוגדרו גם עבור מטרות כלכליות, אבל ברמה פחותה יותר. בת הזוג המבוגרת יותר מבין השתיים "מאמא" (באנגלית: mama) וברבים: "מוואנה" (באנגלית: mwana) הייתה בדרך כלל עשירה יותר ובעלת מעמד חברתי גבוה יותר בקרב האוכלוסייה. נשים שהתנגדו לביצוע נישואים עם בני זוגן והתעניינו במקום בנושאי חינוך ופיתוח קריירה נתפסו כואסאג'גי, ללא קשר לנטייתן המינית בפועל.
בקרב שבט המסאי, מסורות של קרוס-דרסינג היו נפוצות ובוצעו בדרך כלל בטקסים. במהלך טקסי חניכה, מסאי צעיר היה מתלבש לעיתים קרובות כאישה ועונד את הסורוטיה (טבעות אוזניים שענדו נשים כדי להראות שהן נשואות) ובגדים נשיים אחרים.
בקרב אנשי הקוריה, נישואים חד-מיניים בין זוגות לסביות היו, ועדיין במידה מסוימת, מוגדרים כדבר שגרתי למדי. אף על פי שהם אינם נתפסים כעת כ-"הומוסקסואלים", נישואים אלה מבוצעים למטרות כלכליות ודיפלומטיות, בין היתר כאשר למשפחה לא קיים בן זכר.
הקבלה החברתית כלפי מערכות יחסים הומוסקסואליות וביצועי קרוס-דרסינג נעלמו במהירות לאחר הגעתם של הקולוניאליסטים האירופאים. בעקבות כך, נחקקו חוקים שמענישים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה כעבירה פלילית ובמשך השנים הבאות, הומופוביה החלה להשתרש עמוק בדפוס המחשבה של האוכלוסייה הטנזנית. בשנת 2015, אדביסי אדמולה אלימי, מרצה ניגרית-בריטית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, דנה בהומופוביה ה-"נוכחת בכל מקום ביבשת אפריקה" ובין היתר גם בטנזניה באומרה: "גורם אחד הוא הפופולריות המוגברת של הנצרות הפונדומנטליזטית, דרך הטלוינגליזם האמריקאי, מאז שנות ה-80. בעוד שהאפריקאים טוענים שהומוסקסואליות היא ייבוא מערבי, הם בתורם משתמשים בדת המערבית כבסיס לטיעון שלהם. כשאתגרתי אנשים שהם אנטי-הומוסקסואלים, רבים אמרו שזו לא התרבות שלנו. עם זאת, כשאתם חוקרים יותר בנושא, הם טוענים שפעילות הומוסקסואלית אינה נתמכת על ידי הביבליה, אבל הביבליה אינה התרבות ההיסטורית שלנו. זה מראה שיש בלבול אמיתי לגבי העבר של אפריקה".
— אדביסי אדמולה אלימי.
מעמד בחוק
בכל רחבי טנזניה, פעילות הומוסקסואלית בין גברים בהסכמה נושאת עונש מרבי של מאסר עולם. פעילות הומוסקסואלית בין נשים אינה מוזכרת באופן ספציפי בתוכן חוק העונשין הטנזני היבשתי. עם זאת, באזור האוטונומי למחצה של זנזיבר חוק העונשין מפליל גם כן פעילות הומוסקסואלית בין נשים עם עונש מקסימלי של 5 שנות מאסר או קנס של 500,000 שילינג טנזני. חוק העונשין בטנזניה מפליל קיום מין אוראלי ואנאלי בין זוגות הטרוסקסואלים גם כן שלא למטרת רבייה.