cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איימי מיינזר
ביוגרפיה
היא מופיעה במספר פרקים בסדרה "היקום" בערוץ ההיסטוריה. היא מופיעה גם בסרט התיעודי "Stellar Cartography: On Earth" שנכלל במהדורת הווידאו הביתית של "מסע בין כוכבים: דורות" (מרץ 2010). מיינזר מופיעה גם בסרט התיעודי משנת 2016 על חייו של לנרד נימוי וההשפעה של ספוק על התרבות הפופולרית בשם "למען אהבת ספוק", שביים בנו של לנרד נימוי, אדם נימוי. החל מחורף 2016 היא משמשת כיועצת המדעית והמארחת את המעברים בשידור חי בסדרת הטלוויזיה !Ready Jet Go בערוץ PBS Kids.
אסטרואיד על שמה
האסטרואיד 234750 Amymainzer, שהתגלה על ידי אסטרונומים של תוכנית ה-NEAT במצפה הכוכבים פאלומר בשנת 2002, נקרא על שמה. naming citation הרשמי לשמות התפרסם על ידי מרכז כוכבי לכת מינוריים (Minor Planet Center) ב -26 ביולי 2010.
פרויקט רוזי
עלילה
זמן קצר לאחר מכן נשלחת רוזי אל משרדו של דון, ודון רואה בה מועמדת לגיטימית לפרויקט הרעיה. במהרה מגלה דון שרוזי איננה עונה כלל על הקריטריונים שהציג. רוזי היא ברמנית ומעשנת והוא מסווג אותה במהירות כבלתי מתאימה. למרות זאת, דון מוצא את עצמו נמשך אליה ואפילו מרחיק לכת ומציע לעזור לה למצוא את אביה הביולוגי, אדם ששכב עם אמה לאחר מסיבת הסיום באוניברסיטה - משימה שהוא מכנה "פרויקט האב". אמה של רוזי כבר נפטרה, אך בחייה היא סירבה לגלות את זהות אביה מלבד העובדה שהיה סטודנט בן מחזורה באוניברסיטה. דון ורוזי מתקבלים לעבודה כברמנים במסיבת פגישת מחזור ומצליחים לפסול את כל הנוכחים באמצעות דגימות רוק שנלקחו מכוסות האורחים בבדיקות DNA, בדיקות אשר דון מבצע בחשאי במעבדה באוניברסיטה במסווה של פרויקט רשמי. עם התקדמות הזמן רוזי מתחילה לאתגר את ההרגלים וההנחות המקובעים של דון לפיהן הוא מתנהל. הוא מופתע לגלות שלמעשה עבודתה כברמנית היא עבודה צדדית כדי לשלם על לימודיה באוניברסיטה בזמן שהיא עובדת על הדוקטורט שלה בפסיכולוגיה. הוא גם לומד שחלק מהסיבה שרוזי כל כך נואשת למצוא את אביה הביולוגי הוא בגלל היחסים העכורים בינה ובין אביה החורג, פיל. למרות שפרויקט האישה התנהל על אש קטנה דון סבור שהוא סוף סוף מצא אישה שעונה על כל הקריטריונים שלו, אך הוא מגלה כי הם לא מתאימים.
בסופו של דבר, בפרויקט האב נפסלו כמעט כל המועמדים הפוטנציאלים מלבד כמה בודדים, והשניים נוסעים ביחד לניו יורק כדי להיפגש עם הנותרים. בניו יורק רוזי לוקחת פיקוד ומשכנעת את דון לזנוח את לוח הזמנים המוקפד שלו לטובת בילויים ספונטניים בעיר, אשר הוא מוצא מהנים ביותר. הטיול מגיע לשיאו כאשר השניים כמעט מקיימים יחסי מין, אך ברגע האחרון רוזי משנה את דעתה מכיוון שהיא לא בטוחה שמערכת יחסים עם דון עשויה להצליח. השניים חוזרים לאוסטרליה, שם דון ממשיך בפרויקט האב ומבין כי חברו ג'ין השתתף במסיבת המחזור של אמא של רוזי ועשוי להיות האבא. דון מחליט לבדוק את ה-DNA של ג'ין ובמקביל לנסות לשכנע את רוזי להינשא לו. כדי להצליח בזאת דון מנסה לשנות את ההתנהגויות שלדעתו הפריעו לרוזי. כשהוא מציע לה נישואים הוא מודה בפני רוזי שהוא אכן נמשך אליה אך לא מרגיש אהבה במובן המקובל, מאחר שלדעתו מוחו בנוי אחרת ממוחם של אנשים רגילים. רוזי לא מוכנה להינשא לאדם שלטענתו לא מסוגל להרגיש אהבה אליה, ובכך דוחה את הצעתו. לאחר הדחייה רוזי אינה מעוניינת לראותו יותר ודון שוקע בדיכאון שבסופו של דבר גורם לו להבין שהוא כן מאוהב ברוזי. הוא מחליט להתעמת עם אביה, פיל, ולהבין את מקור הבעיות של רוזי עם אביה ומדוע רוזי מרגישה מוזנחת ומאמינה כי פיל מעדיף את הקריירה שלו עליה. אירוע מרכזי המייצג את הקשר הבעייתי הייתה הבטחה של פיל לרוזי, בילדותה, לטוס לדיסנילנד, הבטחה שאותה מעולם לא קיים. רוזי מגלה כי ג'ין עשוי להיות אביה האמיתי והיא מעמתת אותו ואת אשתו קלודיה על זה. דון מגיע למקום בדיוק בזמן כדי לצפות בפיל נותן אגרוף לג'ין, לאחר שמגלה ששכב עם אשתו בזמן שהיו חברים. לאחר האירוע דון ורוזי מתיישבים כדי ליישב את הסוגיה ביניהם והיא מסכימה להינשא לו. היא גם משלימה עם אביה ואחרי שהיא ודון מתחתנים, השניים עוברים לארצות הברית כדי להתחיל את חייהם מחדש.
הספר מסופר מנקודת מבטו הבדיונית של הפרופסור, ובכך מצליח להנגיש בפני הקורא חלק מהאפיונים של התסמונת, ובאילו דרכים נוקט הגיבור כדי להתגבר על המכשולים החברתיים הרבים שעומדים בדרכו של מי שמתמודד עם הבעיה.
התקבלות הספר
הספר הפך להיות רב-מכר במספר ארצות. הביקורת היו מעורבות; חלקן התייחסו ביתר הקפדה להתרשמות מהספר. ראשית, נטען שהספר נכתב במטרה ברורה להפוך לסרט קולנוע, שהוא מזכיר יותר מדי את גיבור הספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" ושהוא מכיל דיאלוגים רבים והוראות בימוי, כביכול.
לעומת ביקורות כאלו, כתבה המבקרת בעיתון הגרדיאן הבריטי: זהו ספר מלבב שמותאם לצליל הנכון של נושא רציני הנידון בקלות. חוש ההומור של דון טילמן, המספר, מעמיד אותו בשורה אחת עם גיבורים ידועים בעלי סגנון ודרך סיפור קומית. באמצעות מאבקיו הבלתי פוסקים להבין את סביבתו, דון מלמד אותנו למצוא את הצדדים המגוחכים, ולעיתים בלתי הגיוניים של ההתנהגות האנושית, ובכך לקבל בחום את האחר.
עיבוד קולנועי
עקב הצלחתו הרבה מסביב לעולם, רכשה חברת סוני את זכויות הספר, והוא אמור להיות מעובד לסרט קולנועי בעתיד. ב-2021, סטיב פאלק והנרי קאביל הוכרזו כבמאי וכשחקן הראשי, בהתאמה.
פירוש תלמיד רס"ג לדברי הימים
פירוש תלמיד רס"ג לדברי הימים הוא פירוש קדמון לספר דברי הימים.
מחבר והדפסה
הפירוש נדפס לראשונה ב-1874 על ידי רפאל קירכהיים תחת השם "Ein Commentar zur Chronik aus dem 10ten Jahrhundert", עם הקדמה בגרמנית. בעקבות השימוש של המחבר בפירושי רס"ג בכמה מקרים בצורה שמראה קשר, הניחח קירכהיים כי המחבר הוא תלמיד של רס"ג, וכי הוא בן המאה העשירית.
לצד רס"ג מצוטט בספר רבי יהודה אבן קורייש וחכמי קירואן, דבר שהביא חוקרים אחדים לראות בו בן צפון אפריקה מסוף המאה העשירית או תחילת המאה האחת עשרה.
ערן ויזל מראה כי לחיבור קווים הדומים לפרשני אירופה המערבית: השימוש בפיוטים ותרגום ללע"ז (=לצרפתית) והכתיבה בעברית (ולא בערבית), לצד התייחסות ל"אנשי מזרח", המכוונת לאנשי ביזנטון, לצד שימוש בחיבורי המזרח ותרגומים לערבית, ורואה בו פרשן בעל השפעה מזרחית שכתב באירופה הלטינית.
יש המזהים את המחבר עם יראם המגדיאלי.
שימוש והשפעה
ערן ויזל מראה כי בין הפירוש ובין הפירוש המיוחס לרש"י לספר דברי הימים קיימים קשר והשפעה.
בתוספות למסכת יומא מוצע פירוש לפסוק קשה בדברי הימים, והמחבר חותם ב. הפירוש מופיע בפירוש זה אך גם בפירוש המיוחס לרש"י, וייתכן כי הכוונה לחיבור זה.
נטען להשפעת החיבור על פירושי רד"ק וכן על יעקב בן ראובן.
צ'בול
צ'בול (בקוריאנית: 재벌; בתעתיק בינלאומי: chaebol) הוא שמן של חברות ענק דרום קוריאניות. פירוש המילה מילולית "משפחה עשירה" או "קליקה פיננסית" והוא קונגלומרט תעשייתי גדול המנוהל ונשלט על ידי אדם או משפחה בדרום קוריאה. האזכור הידוע הראשון של המונח מתוארך לשנת 1984. משפחות בעלי חברות הצ'בול הן בעלות השפעה ועשירות ביותר ולחברות ענק אלו יש השפעה רבה על כלכלת קוריאה הדרומית, למשל, ההכנסות של קבוצת סמסונג מהוות 20% מהתוצר הלאומי הגולמי (תמ"ג) של המדינה. חברות הצ'בול הידועות ביותר הן קבוצות התאגידים הכוללות את יונדאי, קיה, LG, דייהו ו-קבוצת SK.
הצ'בולים זוכים גם לביקורת על ניצול לרעה של כוח, מנהיגות מוגזמת בכלכלה, קשרי ממשל מסועפים, אתיקה עסקית שנויה במחלוקת ושחיתות. מלבד הביקורות הספציפיות, הצ'בולים שולטים בכלכלה הלאומית בכללותה והם רחוקים למדי לא רק מהדימוי האידיאלי של כלכלת שוק תחרותית חופשית, אלא גם מהפרקטיקה העולמית והמערבית הנוכחית, במיוחד בהתייחס להזדמנויות העצמאיות של ארגונים קטנים ובינוניים.
בסדרות טלוויזיה של הדרמות הקוריאניות (בעיקר סיפורים בסגנון סינדרלה) מציגות לרוב צ'בולים דמיוניים בנושא, שמציירים תמונה די אפלה של הצ'בולים.
מאפייני חברות הצ'בול
חברות הצ'בול פועלות לעיתים קרובות במגזרים כלכליים שונים לחלוטין, כך למשל, לסמסונג, הידועה בייצור במכשירים אלקטרוניים, היה מפעל מכוניות במקביל, אך יש לה גם מותג אופנה (FUBU) ורשת מלונות (The Shila). בנוסף לאלקטרוניקה הבידורית ומכשירי התקשורת, קבוצת LG נוכחת גם בשוק הכימיקלים והפלסטיק. בבעלות יונדאי יש גם רשת חנויות, אם כי כיום היא חלק מהקונצרן בשם בלבד, לאחר שקבוצת יונדאי התפרקה בלחץ ממשלתי בתחילת שנות ה-2000. יש חברות צ'בול שמרכזות עד 20–50 חברות.
לצ'בולים יש מאפיין נוסף והוא שהם מקיימים קשרים הדוקים עם הממשלה, הם חלק מהמדיניות הכלכלית של הממשלה, והממשלה נותנת לא פעם עדיפות לאינטרסים של התאגידים הענקיים, אם כי היו דוגמאות גם להפך. חברות הצ'בול מכונות לעיתים קרובות באופן קולקטיבי בשם.Korea Inc, בהתייחס למערכת היחסים הקרובה ביניהן.
השוואה ליפן
לעיתים קרובות משווים אותם לחברות זאיבצו היפניות (כגון מיצובישי), עם זאת, ישנם מספר הבדלים חשובים בין שני סוגי החברות. חברות ההצ'בול מסתמכות כמעט אך ורק על קשרי דם בתחום ההנהלה הבכירה, בעוד שמקובל בחברות הזאיבצו שמנהיגי החברות מגיעים מעובדים מכובדים ותיקים ומוערכים שעבדו בחברה במשך שנים רבות. הם גם שונים מבחינת שיטות ומבנה הממשל התאגידי. למשל, כל זאיבצו הוא הבעלים של בנק שמכסה צרכים פיננסיים, חברת צ'בול לעומת זאת, יכולות להסתמך רק על בנקים בבעלות המדינה והלוואות זרות. חברות זאיבצו עובדות לעיתים קרובות עם קבלני משנה, בעוד חברות הצ'בול מקימות את החברות הנחוצות להן לייצור הרכיבים או לייצוא המוצר.
לעיתים קרובות משווים את חברות הצ'בול, בשל הניהול המרכזי ותחומי העניין המגוונים שלהן אל התמנונאים.
ההתחלה
קוריאה שעסקה בעיקר בחקלאות הייתה תחת שלטון יפני בין 1910 לבין 1945 (הכיבוש היפני בקוריאה). היפנים בנו מפעלים רבים, אותם השאירו מאחור לאחר תבוסתם במלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת קוריאה, המפעלים והציוד שנותרו שלמים בקוריאה הדרומית יצרו הזדמנות מצוינת להתחיל בפיתוח של כלכלה תעשייתית. חברות הצ'בול התפתחו מחברות שנוצרו על ידי ניצול ציוד וטכנולוגיה יפנית שנותרו מאחור בצורה הזאת. לחלק מהחברות הללו היה ככל הנראה קשר אישי קרוב עם לי סינג-מן, הנשיא הראשון של הרפובליקה, שממשלתו נחשבה מושחתת במיוחד. המדינה התפתחה מעט בתקופת הנשיאות של לי, הממשלה לא שמה תשומת לב לחיזוק הכלכלה.
בשנת 1960, כתוצאה מההתקוממות העממית של המאוכזבים, לי נמלט מהמדינה, אך בקושי שנה לאחר מכן, הגנרל פאק צ'ונג-הי תפס את השלטון בהפיכה צבאית, כשמטרתו המוצהרת הייתה למגר את השחיתות, לא רק מהממשלה, אלא גם מהכלכלה. עד מהרה הבינה החונטה שאם הם רוצים לבצע את המודרניזציה של המדינה, הם יזדקקו לעזרת החברות ולכן כפתרון פשרה הם שחררו, בתמורה לקנסות, כמה מנהלי חברות שהואשמו. לחברות הצ'בול ולממשלה הייתה מערכת יחסים קרובה: הממשלה קבעה את כיוון הכלכלה, את לוחות הזמנים, והצ'בולים ביצעו. הדגש הושם על יצוא, והממשלה עזרה לחברות הצ'בול באופן פעיל (למשל, עם הקלות מס, ריבית נמוכה של הלוואות). הממשלה קבעה אילו חברות צריכות להופיע באילו שווקים, עם אילו מוצרים. רק חברות מסוימות קיבלו תמיכה מהממשלה לייצור לייצוא. הבנקים הולאמו, והבנקים הללו מימנו את הרחבת חברות הצ'בול. רוב ההלוואות (יותר מ-60%) נלקחו על ידי חברות צ'בול אלו. בתמורה, החברות נאלצו לעמוד במכסת יצוא מוגדרת. למרות שחברות הצ'בול לא יכלו לשלוט בבנק משלהם, הן כן יכלו להיות הבעלים של מוסדות פיננסיים אחרים, והן יכלו לקחת גם הלוואות זרות.
אם אחת מחברות הצ'בול הייתה מעוניינת להקים חברה בת חדשה, היא מומנה על ידי החברות הקיימות. בתמורה, החברה החדשה קנתה חלק מהמניות של החברות הקיימות. חברות אלה בצמיחה מהירה שיתפו גם את כוח העבודה שלהן. חברות הבנות הבודדות לא גייסו עובדים בנפרד, אלא חברת האם העסיקה אותם כקבוצה, הכשירה אותם ולאחר מכן חילקה את העובדים בין חברות הבנות. עם הקמת חברה חדשה, הועברו מנהלים מהקיימים לתפקידים הבכירים בחברות החדשות. דרך נוספת להתרחבות חברות הצ'בול התרחשה על פי "בקשת" המדינה, חברות ממשלתיות פושטות רגל או במצוקה הופרטו, בדרך כלל חברות הצ'בול רכשו אותן וגרמו ל"שגשוג" שלהן.
בתחילה, סוג זה של מדיניות הביאה לפיתוח כלכלי אדיר למדינה. התמ"ג גדל בממוצע של 10% בשנה בין 1962 לבין 1994. חברות הצ'בול גדלו והתרחבו בקצב חסר תקדים והממשלה למעשה ביטחה אותן מפני פשיטת רגל. עד 1989, 30 חברות הצ'בול הגדולות ביותר כבר היווה 29.6% מהתמ"ג. עד 1997, מחצית מההון, החובות, הרווח הנקי וההכנסות של המגזר התאגידי בקוריאה באו משלושים חברות הצ'בול הגדולות. הודות למדיניות הכלכלית הזו, דרום קוריאה הפכה לתלויה מאוד ביצוא (ההכנסות מיצוא שהיוו 8% מהתמ"ג ב-1965, עלו כבר ל-56% ב-2008. גם גורמים חיצוניים תרמו לצלחה, כמו זרם משקיעים זרים, נורמליזציה של היחסים עם יפן, והתפרקות ברית המועצות, שיצרו הזדמנויות מצוינות לחברות בנייה.
הרפורמה של חברות הצ'בול
התמוטטות המגזר הפיננסי במשבר של 1997 וקריסת חברות צ'בול רבות לוותה בירידה מהירה בתיאבון של משקיעים זרים. עד דצמבר 1997, המטבע הקוריאני איבד 50% לעומת הדולר בחודש אחד. דרום קוריאה נאלצה לפנות לקרן המטבע הבינלאומית לקבלת סיוע חירום, שקיבלה, בצורה של חבילה של 58 מיליארד דולר עם הגבלות שונות, כולל רפורמות חובה במגזר התאגידי. קים דה-ג'ונג הנשיא החל להתמקד בארגון מחדש של הצ'לבולים. המטרה הייתה לבנות "כלכלת שוק דמוקרטית" במקום כלכלה ריכוזית של חברות הצ'בול.
שנות ה-2000 והמשבר הכלכלי העולמי של 2008
כלכלת השוק בסגנון אמריקאי נכשלה בדרום קוריאה, כאשר הקונגלומרטים הענקיים החלו להסתגל לתנאים החדשים והבינו שהם לא נאלצים עוד להתפשר. חברות הצ'בול העצמאיות, אורגנו מחדש והפכו שוב לאלה שייצרו את המטבע הדרוש להחזרת חבילת ההלוואות הזרות. בעוד אירופה ואמריקה נאבקו במשבר כלכלי, עשרת חברות הצ'בול גדלו בהתמדה והגיע ל-577 מיליארד דולר שווי בינואר 2012. למרות המשבר - ועל אף שהיצוא צומצם תחילה - כלכלת דרום קוריאה צמחה ב-2.2% ב-2008 וב-0.9% ב-2009, והגידול ביצוא ב-2010 מוערך ב-26.4%. חברות הצ'בול הכי גדולות הצליחו להגדיל את נתח השוק שלהן גם בתקופת המשבר על חשבון חברות אמריקאיות ויפניות. ב-2010, למשל, סמסונג הייתה במקום ה-39 ברשימת דירוג החברות של כתב העת פורצ'ן (Fortune 500), ובמקום ה-22 ב-2011.
בשנת 2018, חברות הצ'בול היווה רק 0.2% מהחברות הקוריאניות, אך הניבו כ-41% (106.1 מיליארד דולר) מהרווח התפעולי במשק. בשנת 2020, היורש של קבוצת סמסונג הודיע שבניגוד לנוהג הקודם, ניהול החברות לא יעבור אוטומטית לילדיו.
השפעתם על הכלכלה
כלכלת דרום קוריאה תלויה במידה רבה בחברות הצ'בול עד היום הן מהוות גם את כוחה וגם את חולשתה. לחברות הצ'בול יש השפעה עצומה על הכלכלה הקוריאנית, בעוד שב-1989 שלושים חברות הצ'בול הגדולות היוו 29.6% מהתמ"ג, ב-2010 כבר 70%, וסמסונג לבדה היוותה 20%. בשנת 2019, 64 חברות צ'בול היוו 84% מהתמ"ג הנומינלי, בעוד שהם היוו רק 10% ממספר המשרות בקוריאה.
רשימת חברות צ'בול
המספר המדויק של חברות הצ'בול אינו ידוע. הרשימה להלן מייצגת על סמך המקורות הזמינים והיא רשומה בסדר אלפביתי של חברות הצ'בול.
קסטל (מגדל אנושי)
קסטל (בקטלאנית: Castell - "טירה") הוא מגדל אנושי, הנבנה באופן מסורתי בקטלוניה ובאזורים סמוכים, אם בחגים ובפסטיבלים כלליים, ואם בתחרויות ייעודיות המתארגנות לשם כך.
מי שעוסק במסורת זו מכונה קסטלייר (Casteller ו-Castellers ברבים), והמועדונים שהוקמו לשם כך נקראים קולייס קסטליירס (Colles castelleres). מקורה של המסורת בסוף המאה ה-18 באזור העיר טרגונה שעדיין נחשבת למובילה בתחום, ומשם היא התפשטה ליתר חלקיה של קטלוניה ועד לאיים הבלאריים.
מאפייני הקסטל
הקסטל עשוי להתנשא לגובה של עד 10 קומות, והוא נחשב למוצלח כאשר הוא מוקם ומפורק בשלמות ובשלום. על הקסטלייר שעליו מוטל לעמוד בקומה האחרונה, ילד או ילדה המכונים "אנשנטה" (Enxaneta), להגיע למקומו ולהניף את אחת מידיו כשארבע אצבעותיה פונות אל על, ולפי המסורת, אלה מייצגות את הפסים בדגל קטלוניה. עליו לרדת מהקסטל בצד הנגדי לצד ממנו טיפס, ובעקבותיו מפורק המגדל כולו. תאונות מתרחשות בדרך כלל בשלבי ההקמה, אך תאונות קטלניות נדירות למדי. מקרה המוות האחרון שתועד אירע ב-2006 ולפניו ב-1981.
הקסטליירס לובשים בגדים מסורתיים הכוללים מכנסיים לבנים, חולצה צבעונית ועליה סמל המועדון, אבנט שחור, והם בדרך כלל יחפים בעת הטיפוס כדי לא לפגוע בחבריהם וכדי לשמור על התחושה ברגליהם. האבנט משמש כחגורת תמיכה לגב התחתון, ומאפשר לקסטליירס המטפסים אל הקומות הגבוהות יותר להיאחז בו. אורכו של האבנט משתנה לפי הטעם האישי ובהתאם לקומה שבה ניצב הקסטלייר, ונע בין מטר וחצי ועד 8 מטר.
מקור ומסורת
סיסמת הקסטליירס היא "כוח, איזון, אומץ והיגיון" (Força, Equilibri, Valor i Seny), הנחשבים לארבע התכונות הנדרשות מהעוסקים במסורת. על הקסטלייר, ובמיוחד אלה שבקומות התחתונות, להיות חזקים, והמסורת צמחה במנהגי הכפריים שהיו מורגלים בנשיאת משאות כבדים. האיזון נדרש הן כדי לשמור על יציבותו של הקסטלייר עצמו והן כדי לשמור על יציבותם של אלה הניצבים מעליו. אומץ נדרש מכל העוסקים בבניית המגדל, אך במיוחד מהילדים שעליהם מוטל התפקיד לאייש את הקומות העליונות במגדל. היגיון נדרש בשלבי התכנון והביצוע, וכל שגיאה עלולה לגרום להתמוטטות המגדל.
מילון מושגים הקשור לענף
בדרך כלל מכונים הקסטלס לפי הנוסחה "X de Y" (או "X של Y") כאשר X מסמן את מספר הקסטליירס בכל אחת מהקומות, ו-Y את מספר הקומות. לחלק מהקומות במגדל שמות משלהן. קבוצת האנשים שניצבים בבסיסו של המגדל, תומכים בו ומשמשים כרשת ביטחון אנושית מכונה "פיניה" (Pinya). ה"אנשנטה" (Enxaneta - "רוכב") הוא הקסטלייר שניצב בקומה העליונה, מתחתיו ניצב ה"איישקאדור" (Aixecador - "המקים"), ומתחת לזה האחרון ה"דוזוס" (Dosos - "שניים"). שלוש הקומות האלה מכונות "פום דה דאלט" (Pom de dalt - "הקבוצה העילית").
סרפסייד
סרפסייד (באנגלית: Surfside) היא עיירה לחוף האוקיינוס האטלנטי, במחוז מיאמי-דייד שבדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, בסמוך לעיר מיאמי ביץ'. שטח העיירה הוא 2.5 קמ"ר, מתוכם 1.3 קמ"ר יבשה ו-1.2 קמ"ר מים. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיירה 5,744 תושבים.
השדרות בעיירה קרויות על שם סופרים אמריקאים או בריטים, בסדר אלפביתי ממזרח למערב. בשנת 1979 הוחלף שמו של רחוב 95 בעיירה ל"שדרות יצחק זינגר", על שמו של חתן פרס נובל לספרות, יצחק בשביס-זינגר, שהתגורר ברחוב זה משנת 1977 ועד לפטירתו ב-1991.
בנובמבר 2022 הגיעה משלחת של ראש עיריית סרספייד לברקן, וחתמה על ברית ערים תאומות עם מועצה אזורית שומרון.
אוכלוסייה
בעיירה מתגוררים כ-2,500 יהודים אורתודוקסים, ההופכים את העיירה לבעלת האחוז הגדול ביותר של יהודים במטרופולין של מיאמי.
המטבח השוודי
המטבח השוודי (שוודית: Svenska köket)הוא כינוי לסגנון המאכלים המקובל בשוודיה, המטבח השוודי הוא עשיר בטעמיו וייחודי למדי בסגנונו. במטבח השוודי נעשה שימוש רב בחומרי הגלם הטבעיים המצויים בארץ, ובמקורות המים במדינה - חופי הים נהרות ואגמים, ובנוסף בחומרי גלם המצויים ביערות רחבי הידיים במדינה. המנות המסורתיות הנאכלות בשוודיה כוללות במרכיביהן לרוב: דגים, בשר, פירות יער ותפוחי אדמה. למרות שהמטבח השוודי חולק מאפיינים דומים רבים עם מטבחים סקנדינבים אחרים, ניתן למצוא מספר מאפיינים ייחודיים במטבח השוודי אשר אינם מצויים במטבחים אחרים למשל: חביתיות שוודיות.
ארוחה שוודית
ארוחה שוודית טיפוסית תכלול במרכזה לרוב: דגים, בשר, ביצים וירקות כגון: סלק, בטטה ולפת. בנושא השתייה השוודים הם צרכנים נלהבים של משקאות כהילים, ורשת מכירת האלכוהול במדינה נמצאת בבעלות הממשלה והצריכה מעוגנת בחוקים נוקשים. משקאות מסורתיים הם מסוג ברנווין (Brännvin, "יין שרוף"), הקרוב לוודקה, ובאירועי חג נוהגים לשתות אותם כשנאפס (כוס קטנה של משקה מחוזק ולעיתים מתובל). אקווביט (Akvavit) הוא ברנווין עם תוספת קימל ושמיר. נוסף על משקאות חריפים נהוג להגיש בארוחת הצהריים השוודיות כוס חלב. ארוחת הדגל השוודית היא קציצות הבשר המפורסמות שלה (בשוודית: köttbullar), את קציצות הבשר נהוג להגיש עם רוטב, פירות יער או ריבה בעיקר מסוג "blåbar", פירה וחמוצים. בשר הקציצות משתנה בהתאם לטעם אישי: יש הנוהגים להכינו מבשר חזיר, בקר ואף אייל הצפון.
בארוחות הבוקר השוודיות לרוב יוגשו כריכים וקרקרים למריחה, לצד ממרח של ביצי דגים או דג הרינג. הכריכים והלחמים השוודיים הנפוצים הם Knäckebröd - הלחם השוודי המסורתי. הלחם השוודי הוא קרקר חום קשיח שעליו נוהגים למרוח: ממרח דגים, חמאה, גבינות קשות ונקניקיית פאלון מדלרנה - בצפון המדינה נהוג להכין את הנקניק מבשר איילים. בנוסף הכריך השוודי המסורתי הנקרא "smorrebröd" הוא כריך מלחם שיפון חום, אשר נהוג להניח עליו ביצה, חסה, עגבניות, מיונז, שרימפס קר ורוטב שמיר. המנות הנפוצות בממלכה בעיקר בארוחות בוקר ובוהוריים.
מאכל נוסף המאופיין עם המטבח השוודי הוא כרוב שוודי - כרוב אדום קצוץ בתוספת מיונז, השוודים אוכלים אותו כתוספת למגוון גדול של מנות, כגון בשרים, דגים, כריכים ועוד.
בנוסף, בארוחות הנאכלות בעיקר בחודשי החורף נהוג להגיש מרקים כאשר המרק המוכר של השוודים הוא מרק הכופתאות "Kroppkaka" את הכופתאות נוהגים להכין לרוב מקמח ומתפוחי אדמה, והוא מאוד מזכיר קניידלך. אך לרוב נוהגים להגיש את הכופתאות ללא המרק, אלא בצלחת יחד עם ריבת פירות יער. כמו כן בחודשי החורף נפוצים מאוד בשוודיה תבשילי הקדרה, וביום מרטין הקדוש החל בנובמבר נוהגים להכין אווז ממולא ורסק תפוחי עץ ירוקים.
ארוחת מנחה בשוודיה - Fika, היא זמן בילוי נפוץ בשוודיה במהלך היום בו נהוג לשתות קפה או כל משקה מעורר אחר לצד מאפים מתוקים, כגון; דניש קינמון, כדורי שוקולד, פשטידות ועוגות גבינה.
סמרגוסבורד
גולת הכותרת של הקולינריה השוודית היא הסמרגוסבורד (Smörgåsbord), הגרסה השוודית לארוחת בופה. זו סעודת מזנון עשירה הכוללת שלל מנות חמות וקרות, גבינות, דגים ובשרים. אף על פי שסמרגוסבורד יכול להיות מוגש לאורך כל השנה, באופן מסורתי נוהגים להגישו בעיקר בחורף, במשך העונה של חג המולד.
ארוחת סמרגוסבורד שוודית מסורתית כוללת הן מאכלים קרים הן חמים. בדרך כלל יהיו בה מאכלים שוודיים מובהקים: בתבשילים קרים יהיו לרוב סוגי הרינג, סלמון, צלופח ודגים אחרים. כמו כן יוגשו מאכלים חמים הכוללים בין היתר שוטבולר (Köttbullar) - כדורי הבשר השוודיים המפורסמים - נקניקיות ובשרים אחרים. לחם, חמאה וגבינה הם תמיד חלק מהארוחה. לעיתים כלולות בסמרגוסבורד גם מנות קינוח.
חג המולד
בעונת חג המולד מוגש סוג מיוחד של סמרגוסבורד היא יוּלבורד (בשוודית: julbord) - ארוחת חג המולד המקובלת בסקנדינביה. המילה julbord מורכבת מהמילים jul - פסטיבל החורף שמקורו פגאני אשר התמזג והפך להיות מזוהה עם חג המולד, ו-bord : שולחן. היולבורד הוא גולת הכותרת של המטבח השוודי ומכיל את כל מטעמיו. כמו בסמרגוסבורד, יולבורד טיפוסי כולל שלוש מנות. התבשילים מייצגים התמחויות מקומיות ומשפחתיות. המנה הראשונה תכלול לרוב מגוון דגים, בעיקר מליח כבוש (סורסטרומינג) וגרבלקס. ישנם שילובים מקובלים כגון מליח עם תפוחי אדמה מבושלים וביצים קשות ולצידו משקה חריף כגון שנאפס, ברונבין או אקווביט, לעיתים בתוספת תבלינים. תבשילים מסורתיים אחרים הם צלופח מעושן, רולמופס, סלט מליח, מליח אפוי, כריכוני סלמון מעושן וסרטן, המלווים ברטבים ומטבלים.
בצלחת בארוחת סמרגוסבורד המנה השנייה כוללת לרוב מגוון בשרים קרים פרוסים, העיקרי שבהם הוא "שינקן חג המולד" המוגש עם חרדל. בנוסף מוגשים נקניקיות ביתיות, Leverpostej - פטה כבד חזיר ומספר סוגי בשר ראש חזיר. מקובל להגיש לצד הבשרים גבינות פרוסות, מלפפונים חמוצים, לחם, קרקרים וחמאה. המנה השלישית כוללת תבשילים חמים. נהוג להתחיל את המנה השלישית בטבילת לחם בציר של "שינקן חג המולד". מקור מנהג זה בזמנים בהם הלחם אוחסן לתקופות ארוכות והתקשה. מנות חמות מקובלות הן köttbullar- כדורי בשר שוודים, prinskorv - נקניקיות מטוגנות קטנות, revbenspjäll - צלעות חזיר צלויות, וקדרת תפוחי אדמה חמה, המכונה "Janssons frestelse" - "פיתויו של יאנסון", הכוללת שכבות של "גפרורי" תפוח אדמה, שמנת, בצל ודגי סרדין. מנות נוספות הן fläskkorv - נקניקיות חזיר, חזיר מעושן, נקניקיות isterband (המכילות בשר חזיר, תפוחי אדמה וגריסי שעורה), kåldolmar - כרוב ממולא, שעועית אפויה, אומלט ממולא שרימפ או פטריות מוקרם ברוטב בשמל. בין התוספות המוגשות לצד המנות החמות: סלט סלק במיונז ונזיד כרוב חם. תבשיל נפוץ פחות הוא קריש רגלי חזיר. לוטפיסק הוא דג משומר (העשוי למשל מבקלה) שלצידו תפוחי אדמה מבושלים, רוטב בשמל סמיך ואפונה ירוקה, מוגש עם המנה השלישית או כמנה רביעית נפרדת. הוא מוגש גם בארוחת הערב ביום שלאחר היולבורד. לקינוח היולבורד מגישים risgrynsgröt - פודינג אורז זרוי אבקת קינמון. מקובל לטמון שקד בקערת הפודינג ומי שמוצא אותו זוכה בפרס קטן או נחשב כבר-מזל. יולבורד מוגש במסעדות במהלך חודש דצמבר עד חג המולד, ובבתים פרטיים מסוימים - עד חג ההתגלות.
חג הפסחא
חג הפסחא הנקרא בשוודית "Påsk" חל בשוודיה בחודשי מרץ-אפריל. אופיו של החג שונה מחג המולד. בעוד שבחג המולד נוהגים לסעוד בארוחת ערב גדולה עם כל המשפחה. ארוחה הפסחא החגיגית נאכלת בשעות הבוקר. הסיבה לכך היא כיוון שיום ראשון בו חל חג הפסחא סימל בעבר בקרב נוצרים-קתולים את שבירת צום ארבעים הימים התענית שנקראת גם לנט. אף על פי שבשוודיה מנהג צום הארבעים חדל לפני שנים רבות עם הרפורמציה, המנהג של לסעוד בחיק המשפחה בבוקר חג הפסחא נותר. ארוחת הפסחא השוודית המסורתית כוללת איפוא בעיקר אכילה של ביצים ממולאות בבשר, צלי של בשר לבן אפוי בציפורן, גבינות קשות, לחם מתוק אפוי, סלטים עם ירקות עונתיים בעיקר מלפפונים, עגבניות וחסה. קינוח מסורתי בחג הפסחא נקרא "Finska påskrätten" לרוב מתייחס לגלידה או מילקשייק המוגשים עם כדורי שוקולד.
ליל הוולבורי
ליל הוולבורי (Valborgsmässoafton, ערב מיסת ליל הוולבורי) הוא מועד מסורתי הנחוג ב-30 באפריל במדינות צפון גרמניות. את החג מציינים בהדלקת מדורות, ולפיכך המרכיב המרכזי הנאכל בו הוא בשר על האש. נוהגים לאכול גם תפוחי אדמה, קרקרים עם גבינות קשות ונקניק מיובש. הבשר הנצרך בחג בעיקר הוא בשר איילים והמשקה הנפוץ, בעיקר בצפון, הוא מיד (mid), משקה חריף ותוסס מדבש או מפירות יער.
אמצע הקיץ
חגיגות אמצע הקיץ בשוודיה מצוינות במשך שבוע שתחילתו ב-21 ביוני. אחד המאכלים האופייניים לחגיגות אלה הוא ה"סמרגוסטורטה" (Smörgåstårta, "עוגת כריך"), שמקורו בשוודיה אולם הוא פופולרי בכל ארצות סקנדינביה והים הבלטי. זוהי כעין עוגה מלוחה או כריך, אך יש בה כמויות גדולות של מילויים ועיטורים, כמו עוגת שכבות וקרם. היא עשויה לרוב כמה שכבות של לחם לבן או לחם שיפון עם מילויים שונים ביניהן. בדרך כלל המילויים מבוססים על ביצים ומיונז. מילויים נוספים אפשריים הם פטה כבד, זיתים, שרימפס, האם, מגוון סוגי נקניק, קוויאר, עגבניות, מלפפונים, ענבים, פרוסות לימון, גבינה וסלמון מעושן. המאכל עשוי לכלול דג, בשר או שילוב של בשר וגבינה או להיות צמחוני. סמרגסטורטה מוגשת קרה וחתוכה כמו עוגה. העיטורים בציפוי משקפים על פי רוב את המרכיבים ששימשו למילוי.
מאכלים נוספים האופייניים לחג הם עוגות שמנת עם תותים, פירות ים ופירות טריים, בשר על האש, כדורי תפוחי אדמה, סלט כרוב, סלט סלק, דגים מלוחים כגון הרינג ושתייה חריפה כמו וודקה ושנאפס.
מסיבת סרטן הנהרות
בחודשי הקיץ של אוגוסט נפתחת עונת הציד של סרטן הנהרות, הנחגגת בסוף הקיץ במסיבת סרטן הנהרות. נאכלים בה סרטנים, שרימפס ושאר פירות הים. סרטן הנהרות מבושל בהרתחה במי מלח ומתובל בשמיר טרי שנקצר לאחר פריחתו. הסרטן מוגש קר ונאכל בידיים. הארוחה מלווה בדרך כלל באקווביט (משקה מזוקק) ושאר סוגי שנאפס, בירה, לחם, גבינת וסטרבוטן חריפה, פשטידת פטריות (קיש) וסלטים.
מסעדות שוודיות בעולם
למרות שפע הטעמים הייחודיים למטבח השוודי, אין הרבה מסעדות שוודיות מחוץ לשוודיה כמו מסעדות של מטבחים אחרים כגון: איטלקי, צרפתי, תאילנדי ועוד. עם זאת, בעשורים האחרונים חלה עלייה בעולם במודעות למטבח השוודי, בין היתר בשל התפוצה הגדולה של חנויות הכלבו השוודיות איקאה, אשר ברבים מהם מצויים מסעדות שוודיות וחנויות מזון שוודי. גם בחנויות איקאה בישראל ישנם מסעדות שוודיות וחנויות לממכר מטעמים שוודיים.
סנדי דני
סנדי דני (אנגלית: Sandy Denny; 6 בינואר 1947 - 21 באפריל 1978) הייתה זמרת, מלחינה וכותבת שירים, ממיסדי זרם הפולק-רוק הבריטי.
שנותיה הראשונות
בשנת 1965 נרשמה למכללת קינגסטון לאמנויות (Kingston College of Art), שם הייתה מעורבת במועדון הפולק (מוזיקת-עם) בקמפוס.
הקריירה המוזיקלית
ב-1967 עשתה את ההקלטות המקצועיות הראשונות שלה, לחברת התקליטים "Saga Records", שכללו שירי עם וגרסאות כיסוי לשירי פולק מאותה תקופה. הקלטות אלה כללו את חברה באותה העת, הזמר-כותב האמריקני ג'קסון סי פרנק, והן יצאו באלבומים "Alex Campbell and his Friends" ו-"Sandy and Johnny", עם ג'וני סילבו (1967). מאוחר יותר (1970) קובצו ההקלטות לאלבום בשם "It's Sandy Denny", בו הוקלטו מחדש השירה והגיטרה בשירים מתוך "סנדי וג'וני".
ב-1967 הוזמנה להצטרף ללהקת ה"סטרובס" (Strawbs), לאחר שאחד מחברי הלהקה ראה את הופעתה במועדון הפולק "הטרובדור". דני הקליטה איתם אלבום אחד בדנמרק, שיצא רק ב-1973 בשם "Sandy Denny and the Strawbs All Our Own Work". האלבום כולל גרסת סולו מוקדמת של שירה המוכר ביותר "Who Knows Where the Time Goes". הקלטה של גרסת זו הגיעה לידיה של הזמרת האמריקנית ג'ודי קולינס, שבחרה לבצע את השיר בעצמה כשיר הנושא של אלבום משלה, שיצא בנובמבר 1968 (לפני שיצא הביצוע של דני), ובכך העניקה לדני חשיפה בינלאומית ככותבת שירים, לפני שהתפרסמה כזמרת.
במאי 1968, לאחר שכבר הוציאה אלבום הבכורה, ערכה להקת "Fairport Convention" מבחני הצטרפות לתפקיד הזמרת וסנדי דני נבחרה במקום ג'ודי דייבל, שעזבה.
בינואר 1969 יצא "What We Did On Our Holidays", האלבום הראשון שלה עם הלהקה. ביוני אותה שנה יצא "Unhalfbricking", האלבום השני שלה עם הלהקה. בדצמבר אותה שנה יצא השלישי, "Liege & Lief". הצטרפותה של דני ללהקה השפיעה מאוד על הכיוון המוזיקלי שלה, בכך שהובילה אותה לרפרטואר העשיר של שירי עם מסורתיים, לצד מוזיקת הפולק של התקופה.
ב-1969 דני עזבה את הלהקה כדי להתמקד בכתיבת שיריה. למטרה זו הקימה להקה משלה, שכללה את חברה, טרבור לוקאס. יחד הם יצרו אלבום מוערך, שנקרא כשם הלהקה, "Fotheringay" (יצא ביוני 1970). אלבום זה כולל כמה מהקלטותיה החשובות ביותר, ביניהן, "Banks of the Nile" ו-"The Sea and Nothing More", האחרון היה השיר הראשון שהלחינה על פסנתר, שהפך מעתה והלאה לכלי הנגינה הראשי שלה. ההרכב הוציא תקליט אחד בלבד, לפני שהתפרק.
בשנים 1970 ו-1971 נבחרה על ידי קוראי ה"מלודי מייקר" כ"זמרת הבריטית הטובה ביותר". ב-1971 שרה דואט עם רוברט פלנט בשיר "The Battle of Evermore" באלבומה הרביעי של "לד זפלין" ובכך הפכה לזמר האורח היחידי שהשתתף אי-פעם באלבום של הלהקה.
ב-1971 יצא "The North Star Grassman and the Ravens", אלבום הסולו הראשון שלה, הכולל את השירים "Late November" ו-"Next Time Around".
בינואר 1972 השתתפה בפרויקט בשם "The Bunch", בו הקליטה אוסף שירי רוק אנד רול שיצא בשם "Rock On". האוסף כולל גרסאות-כיסוי לשירים של אלביס פרסלי, באדי הולי והאחים אברלי. בספטמבר אותה שנה יצא "Sandy", אלבום הסולו השני שלה.
בדצמבר 1972 השתתפה בהופעת אורח בגרסת הבמה של לו רייזנר לאופרת הרוק "טומי" של להקת "המי", בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון, בה שיחקה את האחות ושרה את השיר "It's a Boy".
ב-20 בספטמבר 1973 נישאה לחברה, המפיק המוזיקלי טרבור לוקאס, והקליטה את אלבומה השלישי, "Like an Old Fashioned Waltz" (יצא ביוני 1974), העוסק באובדן, בדידות, פחד מהחושך, הזמן שעובר וחילופי העונות.
ב-1974 חזרה ל"פיירפורט קונבנשן" (עם בעלה) לסיבוב הופעות בעולם, בו הוקלט האלבום "Fairport Live Convention", ולהקלטת תקליט-אולפן בשם "Rising for the Moon" ב-1975. בתקופה זאת ניכרת השפעת סיבוב ההופעות יחד עם השתיה והעישון על קולה, שאיבד מצלילותו.
בדצמבר 1975 עזבו דני ולוקאס את הלהקה לטובת מה שהפך לאלבומה האחרון, "Rendezvous", שיצא ב-1977, ועברו להתגורר בכפר בייפילד בנורת'המפטונשייר.
ביולי 1977 ילדה סנדי דני את בתה היחידה, ג'ורג'יה, ובסתיו 1977 יצאה לסיבוב הופעות בבריטניה, לקידום האלבום. הופעות אלו היו האחרונות בחייה. ערב הסיום בתיאטרון המלכותי בלונדון, ב-27 בנובמבר 1977, הוקלט לאלבום "Gold Dust, Live at The Royalty", שיצא רק ב-1998, עקב בעיות טכניות בהקלטת הגיטרה החשמלית (רוב הגיטרות הוקלטו מחדש על ידי ג'רי דונהיו, חברה להרכב "פות'רינגיי").
מותה
הלוויה נערכה ב-27 באפריל 1978, בבית הקברות Putney Vale בלונדון. הכומר קרא את הפרק האהוב על דני מתוך תהילים, "ה' רֹעי לא אחסר", וחלילן ניגן שיר עם בשם "The Flowers of the Forest".
(Alex Campbell and his Friends (1967
צד א' צד ב'
(Sandy and Johnny (1967
הוקלט ב-22 במרץ ו-26 באפריל 1967.
צד א' צד ב'
Sandy Denny and The Strawbs - All Our Own Work
הוקלט ביולי 1967, בקופנהגן, דנמרק. יצא ב-1973.
צד א' צד ב'
(1969) Fairport Convention - What We Did on Our Holidays
הוקלט בין יוני לאוקטובר 1968, יצא בינואר 1969.
צד א' צד ב'
(1969) Fairport Convention - Unhalfbricking
הוקלט בין ינואר לאפריל 1969, יצא ביוני 1969.
צד א' צד ב'
(1969) Fairport Convention - Liege & Lief
הוקלט באוקטובר 1969, יצא בדצמבר 1969.
צד א' צד ב'
(1970) Fotheringay
הוקלט בין פברואר לאפריל 1970, יצא ביוני 1970.
Fotheringay 2
השירים הוקלטו ב-1971. האלבום יצא ב-2008. כל השירים עממיים ועובדו על ידי פות'רינגיי, מלבד היכן שצוין אחרת.
(1971) Sandy Denny - The North Star Grassman and the Ravens
הוקלט בין מרץ למאי 1971, יצא בספטמבר 1971. כל השירים נכתבו על ידי סנדי דני, מלבד היכן שצוין אחרת.
(1972) The Bunch - Rock On
הוקלט בין דצמבר 1971 לינואר 1972, יצא באפריל 1972.
(Sandy Denny - Sandy (1972
הוקלט בין נובמבר 1971 למאי 1972, יצא בספטמבר 1972. כל השירים נכתבו על ידי סנדי דני, מלבד היכן שצוין אחרת.
(הופעה חיה) Fairport Live Convention
האלבום הוקלט בהופעות חיות בדצמבר 1973 וינואר 1974, יצא ביולי 1974.
(1975) Fairport Convention - Rising for the Moon
הוקלט בספטמבר 1974 ופברואר-מרץ 1975, יצא ביוני 1975.
(1977) Sandy Denny - Rendezvous
הוקלט בין אפריל ויוני 1976, יצא במאי 1977. כל השירים נכתבו על ידי סנדי דני, מלבד היכן שצוין אחרת.
(הופעה חיה) Sandy Denny - Gold Dust
האלבום הוקלט בהופעה חיה בתיאטרון המלכותי, ב-27 בנובמבר 1977. יצא ביוני 1998. כל השירים נכתבו על ידי סנדי דני, מלבד היכן שצוין אחרת.
רוקי לינוקס
רוִֹקי לינוקס (באנגלית: Rocky Linux) היא הפצת לינוקס שפותחה על ידי Rocky Enterprise Software Foundation,הכוונה היא להיות מהדורה מלאה, תואמת בינארית "במורד הזרם", עם שימוש בקוד המקור של מערכת ההפעלה Red Hat Enterprise Linux (או RHEL) מטרת הפרויקט היא לספק מערכת הפעלה ארגונית הנתמכת על ידי קהילה בדרגת ייצור.
הגרסה המועמדת לשחרור הראשונה של Rocky Linux שוחררה ב-30 באפריל 2021, וגרסת הזמינות הכללית הראשונה שלה שוחררה ב-21 ביוני 2021. Rocky Linux 8 נתמכת עד מאי 2029. על אף זאת, בעקבות הצהרה ששחררה חברת Red Hat לפיה קוד המקור של RHEL יהיה זמין אך ורק ללקוחות החברה ולא לכלל הציבור, לא ידוע מה יהיו ההשפעות ארוכות הטווח של המהלך על "רוקי" וכן על ההפצה המתחרה "אלמה".
מנהרת סרייבו
מנהרת סרייבו (בבוסנית, קרואטית וסרבית: Сарајевски тунел), נקראת גם מנהרת התקווה, הייתה מנהרה שהוקמה בין מרץ ליוני 1993, במהלך המצור על סרייבו שהתרחש בעיצומה של מלחמת בוסניה. המנהרה הוקמה על ידי הצבא הבוסני במטרה לקשר בין העיר סרייבו, שהייתה מנותקת כולה על ידי הכוחות הסרביים, אל השטח הבוסני בצד השני של נמל התעופה סרייבו, אזור שהיה נתון בשליטת האו"ם. המנהרה קישרה בין השכונות בדוברינגה ובוטמיר (וזו הסיבה שהיא מכונה גם "מנהרת DB"), ואפשרה אספקת מזון, נשק וסיוע הומניטרי לעיר. המנהרה הפכה לדרך מרכזית לעקוף את אמברגו הנשק הבינלאומי ולספק נשק למגיני העיר.
רקע כללי
בניית המנהרה החלה בסתר בתאריך 1 במרץ 1993 תחת שם הקוד "Objekt BD". המנהרה הייתה מיועדת לחבר בין בוטמיר ודוברנינגה, שתי שכונות גדולות בבוסניה; האחת בתוך קווי מצור הסרביים והשנייה מחוץ להן. נדז'ד ברנקוביץ', מהנדס אזרחי בוסני, יצר את התוכניות לבניית המנהרה מתחת למסלול שדה התעופה סרייבו. עם זאת, בגלל הדחיפות של הבנייה, מעולם לא נערכו תמחיר מלא ומפרט טכני.
הבנייה הוקצתה לצבא החיל הראשון בבוסניה-הרצגובינה תחת פיקוחו של סגן המפקד הגנרל ראסיד זורק. תחילת הפרויקט הייתה קשה מכיוון שהיה חסר כוח אדם מיומן, כלים וחומרים להשלמת המשימה. כתוצאה מכך נחפרה המנהרה ביד, עם אתי חפירה ומריצות ששימשו להובלת 1,200 קוב של דטריטוס משם. המנהרה נחפרה 24 שעות ביממה, כאשר עובדים עובדים במשמרות של 8 שעות חופרים מקצוות מנוגדים. הבנייה מומנה על ידי המדינה, הצבא ועיריית סרייבו. העובדים קיבלו שכר של חפיסת סיגריות אחת ליום, פריט שהיה מבוקש מאוד ובעל סחר חליפין מוערך.
בסך הכל הוסרו 2,800 מטרים רבועים של אדמה. לבניית המנהרה שימשו 170 מ"ר עץ ו 45 טונות פלדה. הבעיה הטכנית הגדולה ביותר הייתה המים התת-קרקעיים, שהיו צריכים להוציא לעיתים קרובות ידנית. בגלל ההפגזה הקבועה הותקנה המנהרה בצינור המשמש למסירת נפט לעיירה. גם קווי תקשורת וכבלי חשמל שנתרמו על ידי גרמניה הותקנו כך שלסרייבו היו קווי חשמל וטלפון המחברים ביניהם עם העולם.
בניית המנהרה הושלמה ב-30 ביוני 1993, אז נפגשו שתי המנהרות באמצע. השימוש במנהרה החל למחרת ב-1 ביולי 1993.
מבנה
המנהרה מורכבת מ-160 מטרים של תעלות מקורות בצד דוברינגה, 340 מטרים של תעלות מכוסות בצד בוטמיר, ו-340 מטרים של מנהרה בפועל מתחת למסלול שדה התעופה (בסך הכל 840 מטר). בצד דוברינגה, הגובה הממוצע של המנהרה הוא 1.6 מטר (לא כולל גובה חיזוק הברזל) וממוצע של 0.8 מטר רוחב עבור המחצית העליונה ורוחב של 1 מטר עבור המחצית התחתונה של המנהרה. בצד בוטמיר, המנהרה מעט גבוהה יותר; 1.8 מטר לא כולל חיזוקי העץ. הרוחב בצד בוטמיר זהה לזה של הצד של דוברינגה. יש גם קטע שנקרא 'הכניסה למפלס המופחת', חלק באורך 30 מטר בצד דוברינגה שהיה היצירה העמוקה והקשה ביותר של המנהרה לבנייה. בנקודה העמוקה ביותר, המנהרה נמצאת 5 מ' מתחת למסלול שדה התעופה.
הכניסה בצד דוברינגה הייתה דרך מוסך של בניין דירות. הכניסה בצד בוטמיר הייתה דרך בית פשוט ותמים למראה סמוך לשדה התעופה השייך למשפחת קולאר. שתי הכניסות היו תחת שמירה צמודה ומוקפות על ידי תעלות שאוישו על ידי חיילים בוסניים.
בתחילה הייתה המנהרה שביל פשוט ובוצי, דרכו היה צריך לשאת אספקה ביד או על גבם של חיילים. פחות משנה לאחר הקמתו, הונחה מסילת רכבת קטנה ונבנו עגלות קטנות להובלת אספקה דרך המנהרה. הבנייה הסופית של המנהרה כללה כבל מתח של 12 מגה-ואט, משאבות לשאיבת מים תת-קרקעיים, צינור נפט ותאורה קבועה.
היו שתי בעיות מרכזיות במנהרה. הראשונה הייתה בעיית ההצפות של מים תת-קרקעיים שעלולים לעלות עד למותניים. השנייה הייתה איכות האוויר. במנהרה לא היה אוורור וכתוצאה מכך כל הנכנסים למנהרה נאלצו לחבוש מסכה.
שימוש
המנהרה הוקמה במהלך מלחמת בוסניה כאמצעי לחיבור בין שני שטחים מוחזקים בבוסנים שנקטעו על ידי צבא הרפובליקה סרפסקה. המנהרה סיפקה דרך טובה לספק יחידות בוסניות ואזרחים בסרייבו. היא גם אפשרה לתקשר בין הכוחות הבוסניים לבעלות הברית של בוסניה בסרייבו ובשטחים שמחוץ להם. מאוחר יותר הפכה המנהרה סמל למאבק העיר. היא אפשרה סיוע הומניטרי לבוסנים ואפשרה להם לברוח מהעיר.
המנהרה שימשה כדי לספק לכוחות המזוינים של בוסניה אספקת מלחמה בזמן מלחמה, כולל מזון, דלק, עיתונים וכלי נשק. עגלות שימשו לעגלת אספקה דרך המנהרה וניתן היה להעמיס עליהן 400 קילוגרמים של סחורה בכל פעם. הפריטים הראשונים שעברו במנהרה היו מטעני חבלה, אוכל, סיגריות, אלכוהול, ובנזין עברו אף הם במנהרה ואפשרו לבוטמיר, קולוניה והרסניצה להפוך למרכזי שוק שחור למכירה בלתי חוקית של פריטים אלה. המנהרה שימשה גם להובלת נפט, ולתקשורת.
המנהרה שימשה גם דרך לבוסנים לצאת מסרייבו. המעבר לכל כיוון, לעיר ומחוצה לה, היה קבוע. במנהרה עברו בין 3000 ל־4,000 חיילים בוסנים (כמו גם אזרחים) ו- 30 טונות של סחורות שונות. קבוצות שנסעו במנהרה נעו בין 20 ל־1,000 איש. בממוצע לקח קבוצות אלה לעבור במנהרה כשעתיים. לאורך המלחמה נעשו בין שני מיליון לשלושה מיליון נסיעות של בוסנים דרך המנהרה, ומספר אזרחים בוסנים השתמשו במנהרה כדי להימלט מסרייבו. אלה שנסעו במנהרה כללו חיילים, אזרחים, פוליטיקאים וגנרלים. אליה איזבטבוביץ', נשיאת הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה, היא האיש הבולט ביותר שהשתמש במנהרה. היא הובלה דרך המנהרה על כיסא שנקרא "כיסא הנשיא" וכך מעולם לא הניחה את כף רגלה במנהרה.
הכניסה למנהרה הוגנה על ידי הצבא הבוסני, ונדרש אישור להיכנס ולעזוב את העיר בתוואי תת-קרקעי זה. היו דיווחים על כך שאזרחים בוסנים נאלצו לשלם עד 120 דולר לצבא בוסניה עבור מעבר למען עצמם ומשפחותיהם דרך המנהרה.
מוזיאון מנהרת סרייבו
לגבי מטרת המוזיאון, ולדימיר צוביץ', סגן מועצת העיר סרייבו, ציין כי המוזיאון הוא "תזכורת לכולם, כך שדבר כמו מנהרה זו, שסיפקה לאנשי העיר הזו קיום מינימלי, לעולם לא תשמש אותנו יותר אלא תהיה מקום בו אנשים צעירים יותר יוכלו ללמוד חלק מהעבר שלנו לאחרונה וזה יהיה הוכחה לכך שחלק זה של ההיסטוריה שלנו לעולם לא יישכח".
הבית והאדמה סביב הכניסה למנהרה של סרייבו נמצאים בבעלותו של באג'רו קולר, איש מקומי המנהל את המוזיאון הפרטי. בסרט תיעודי על מנהרת המלחמה בסרייבו, הוא דיבר על הסיבות שלו להפוך את הבית למתקן מלחמה. הוא אמר, "כל מה שיש לנו, נתנו למען ההגנה ושחרורו של סרייבו." מאז שהיה 15 שנה ללא כל תמיכה כספית ממשלתית, המוזיאון הופך לאחד האתרים המתוירים ביותר של בירת בוסניה, עם מאות מבקרים יומיים. סיורים מודרכים רבים בסרייבו כוללים את מוזיאון המנהרה כאחד מאתרי המלחמה שהכי כדאי לבקר בעיר.
אלפא רומיאו 75
אלפא רומיאו 75 (באיטלקית: Alfa Romeo 75, נקרא גם: אלפא רומיאו מילאנו באמריקה הצפונית) היא מכונית סלון, המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 1985–1992.
לני לאונרד
לנפורד "לני" לאונרד (באנגלית: Lenford "Lenny" Leonard) הוא דמות בסדרת הטלוויזיה המצוירת משפחת סימפסון. את קולו המצונן-קמעא מדבב הארי שירר. לני עובד ביחד עם הומר סימפסון במפעל הכוח הגרעיני של ספרינגפילד והוא מתאונן רבות על נטייתם של חפצים להיכנס לתוך עיניו. לני הוא בעל תואר שני בפיזיקה גרעינית, אולם הוא מוצג כאיש פשוט ונאיבי. חברו הטוב הוא קארל קארלסון. לני הוא גיבור מלחמה ובודהיסט, אם כי הוא נראה בכנסייה השכונתית פעמים רבות (בין השאר בפרק "חדוות הכת", שבו עזבו כמעט כל תושבי ספרינגפילד את הכנסייה כדי להצטרף לכת מסתורית), מה שמעיד שייתכן שהוא נוצרי. לני היה חבר באגודת הסטונקאטרס עד התפרקותם, ולאחר מכן הצטרף לאגודת "נו הומרס".
פרטים כלליים
לני הוא רווק בן 35 יליד שיקגו. הוא שוקל 75 ק"ג וגובהו כ-1.80 מטר. לני עבר ניתוח פלסטי בפרק שבו עלייה פתאומית בשווי מניות החברה הניב רווח כספי גדול לכל עובדי החברה (מלבד הומר).
הבית של לני
לני התגורר בבית מתפרק שקירותיו נטו ליפול. לאחר מכן התגורר לני בדירה מפוארת שחלקה קיר עם אולם סקווש, מה שגרם לזעזועים אדירים בקירות, שלטענת לני היה להם אפקט מרגיע. בפרק "הילדה שישנה מעט מדי", לני נראה מתגורר בבית ליד מוזיאון הבולים. בקומיקס כתובתו היא רחוב אוקווד 1265.
חברים
חברו הטוב ביותר של לני הוא קארל קארלסון, והם כמעט שלא נראים אחד ללא השני. מלבדו, חבריו הם חבריו לבאר של מו, ובעיקר הומר סימפסון, בארני גאמבל ומו סיזלאק. הומר נוטה להתבלבל בין לני לקארל, ובאחד הפרקים הוא קורא מכף ידו שלני הוא לבן וקארל הוא שחור. הסימפסונים רוחשים חיבה רבה ללני: באחד הפרקים משקר הומר למארג' שהוא מתעכב לחזור הביתה מפני שלני נפצע, ועל כך מגיבים מארג', בארט וליסה בזעזוע עמוק ("!Not Lenny"), והם אף מכינים ללני מתנות עם איחולי החלמה.
החיים הרומנטיים
לני הוא רווק תמידי ובעל מזל רע עם נשים, אם כי באחד הפרקים מציין קארל שהוא שר בחתונתו של לני, ובפרק נוסף לני מתעצבן על קארל על כך שהוא נאם נאום גרוע בחתונתו, לטענתו.
בפרק בו הומר פותח כנסייה במוסך ומתחיל לחתן זוגות חד-מיניים רבים, הוא שוקל לפנות ללני וקארל אך מארג' אומרת לו שייתן להם להחליט בעצמם.
היחסים עם קארל
מערכת היחסים של לני עם קארל היא בעלת מסתורין מסוים. קארל הוא ללא ספק הדומיננטי מביניהם, ובעוד שלני מתייחס אליו בכבוד אדיר, קארל מחזיר לו יחס אדיש למדי. קיימת השערה שלני וקארל הם בעצם הומוסקסואלים. דוגמה בולטת להשערה זו היא כשלני מספר להומר שהוא פיסל את פניו של קארל בהר קארלמור (רמיזה להר ראשמור). בפרק אחר, כשלני כמעט מת, הוא רואה את גן עדן, שבו המלאכים לובשים כולם את צורתו של קארל. בפרק נוסף, כשלני וקארל נמחצים על ידי הליקופטר, מבקש לני מקארל לתת לו למות ראשון, שכן הוא לא יוכל לסבול לראות את קארל מת. בפרק שבו ליסה פועלת נגד פנסי הרחוב בספרינגפילד, היא מסבירה שבמשך עידנים אנשים הביטו בכוכבים וראו את תשוקותיהם העמוקות ביותר, וכשלני מביט בכוכבים, הוא רואה את דמותו של קארל. גם קארל, בהביטו בכוכבים, רואה את דמותו של עצמו (ולא את זו של לני), מה שתומך בהשערה נוספת, שהוא אינו חולק את העניין הרב שלני מתעניין בו.
העין של לני
ללני יש עין רגישה מאוד, ובהוראת הרופא שלו אסור לו להכניס אליה פודינג או חלקי פאזל (אם כי אלה מוצאים את דרכם לעיניו בכל זאת). זוהי בדיחה מתמשכת בפרקים רבים: בפרק אחד נתפסת עינו של לני בקפיץ. בפרק אחר מכין הומר קוביית תמונות ללני ומוריד את הקצוות כדי שהם לא ייכנסו ללני לעין. לני גם השתתף בסרט שבו חיברו כפתורים לעיניו באמצעות שעווה חמה.
פרסום
במהלך הסדרה השתתף לני בתפקיד קטן בסרט בשם "The Re-Deadening", שהיה סרט אימה על בובה עם עיני-כפתור שבתוכה הייתה רוחו של רוצח פסיכוטי. בסרט גילם לני גנן שנרצח על ידי הבובה.
כף פראמנס
כף פראמנס (באנגלית: Cape Framnes) היא לשון יבשה המהווה את הקצה הצפון מזרחי של חצי האי ג'ייסון, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי הכף
מגלה הארצות הנורווגי קארל אנטון לארסן מיפה את חוף אנטארקטיקה באזור זה ב-9 בדצמבר 1893.
לארסן קרא לאחת מהפסגות באזור "הר ג'ייסון" על שם ספינתו - "ג'ייסון"; כיום זהו חצי האי ג'ייסון.
מקור השם
הכף הייתה הנקודה המזרחית ביותר והבולטת ביותר לעבר הים היוצאת מכיוון ההר אותה ראה לארסן.
לארסן נתן לה את שמה הנוכחי מאחר שמשמעות המילה "פראמנס" ("Framnes") בנורווגית "הנקודה הקידמית".
ח'דיו
ח'דיו (ערבית: خديوي, טורקית: Hıdiv - משנה לסולטאן) היה תוארם העובר בירושה של שליטי מצרים מתחילת המאה ה-19.
תואר זה החליף את התואר הטורקי ואלי (מושל). עם זאת, רק ב-1867 הכיר הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז בתואר זה והעניקו לשליט מצרים דאז אסמאעיל פאשא. מצרים הייתה כפופה לכאורה לאימפריה העות'מאנית אך למעשה הייתה עצמאית לאחר שסבו של אסמאעיל, הוואלי מוחמד עלי, מרד בהצלחה בסולטאן הטורקי.
בנו של אסמאעיל תאופיק פאשא ירש את התואר כמו גם בנו של תאופיק עבאס חלמי השני. עבאס הודח על ידי הבריטים ב-1914 עם כניסת טורקיה למלחמת העולם הראשונה כבת ברית של גרמניה והשימוש בתואר הסתיים עמו. בשנת 1922 לאחר הכרזת העצמאות המצרית נטלו השליטים לעצמם את התואר "מָלִיכּ" (מלך בערבית).
אריה לייב רובין
הרב אריה לייב רובין (תר"י, 1850 - חשוון תרצ"ו, 1935) היה רבה של וילקומיר ומראשי אגודת הרבנים בליטא.
קורותיו
נשא לאשה את דינה בתו של ר' זלמן וינונסקי מנכבדי הקהילה בווידז'.
בתרמ"ג, נפטר רבו רבי דוד בונימאביץ, ומספר שנים לאחר מכן נבחר למלא את מקומו כרבה של ווידז'. לימים מונה לרבה של וילקומיר, ואת מקומו ברבנות בווידז' תפס חתנו הרב יוסף שלמה כהנמן. יזם את הקמת הישיבה בווילקומיר. היה פעיל מרכזי במערכות הציבוריות של היהדות החרדית בליטא.
על שמו רחוב וילקומירר בבני ברק.
גאורגיוס אפרם
גאורגיוס אפרם (ביוונית: Γεώργιος Εφραίμ; נולד ב-5 ביולי 1989) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הקיצוני באפואל ניקוסיה ונבחרת.
אברם דרגומירוב
אברם מיכאילוביץ' דרגומירוב (21 באפריל 1868 – 9 בדצמבר 1955) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על הארמייה החמישית במלחמת העולם הראשונה ולקח גם חלק במלחמת האזרחים ברוסיה.
גאורגיוס אפרם
קריירת מועדונים
אפרם התחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של אפולון לימסול, ארסנל וגלאזגו ריינג'רס כאשר באחרונה סיים את גיל הנוער. ב-1 בפברואר 2009 הושאל לדנדי על מנת לקבל דקות משחק. שבוע לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד ליווינגסטון בה הוא הבקיע את שער הבכורה שלו.
אברם דרגומירוב
תחילת דרכו
דרגומירוב נולד ב-21 באפריל 1868 בעיר צ'רניהיב שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. העיר נמצאת כיום בתחומי אוקראינה המודרנית. אביו היה הגנרל מיכאיל דרגומירוב, ואמו הייתה סופיה אברמובנה גריגורביץ' (1845-1912). ב-1887 התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בדרגת סגן משנה ברגימנט סמיונובסקי של המשמר הקיסרי. ב-7 באוגוסט 1891 הועלה לדרגת לוטננט, וב-20 במאי 1893 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי והועלה לדרגת קפטן. הוא הוצב במחוז הצבאי הקווקזי, וב-1895 מונה לקמ"ט למשימות מיוחדות של המחוז. באוקטובר 1895 נכנס ללימודים בבית הספר לקציני פרשים אותו סיים באוגוסט 1896. הוא הוצב לזמן מה ברגימנט הדרגונים ה-44 (ניז'ני נובגורוד), ולאחר מכן מילא סדרה של תפקידי ניהול ומטה וטיפס בסולם הדרגות. ב-6 בדצמבר 1902 הועלה לדרגת פולקובניק ומונה לראש המטה של דיוויזיית הפרשים ה-7. בפברואר 1903 הועבר למלא את אותו התפקיד בדיוויזיית הפרשים ה-10. ב-21 במאי 1912 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד מבצר קובנה, וב-27 בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-2.
גאורגיוס אפרם
קריירת מועדונים
ב-1 ביוני 2009 שוחרר מריינג'רס וחתם באומוניה ניקוסיה. בעונתו הראשונה באומוניה הוא זכה עם במועדון באליפות, ונבחר לשחקן הצעיר של השנה בקפריסין. במשך 5 עונות בהן שיחק באומוניה הוא הבקיע 25 שערים ב-134 משחקים.
ב-6 ביוני 2014 חתם באפואל ניקוסיה ל-3 שנים. ב-30 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 2-2 נגד ה.י.ק. הלסינקי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
אברם דרגומירוב
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, דרגומירוב הצטרף לצבא הלבן. מאוקטובר 1918 עד ספטמבר 1919 שימש כמושל העליון של דרום-רוסיה מטעם הצבא הלבן, ויחד עם אלכסנדר קולצ'ק נפגש בפריז עם מנהיגי מדינות ההסכמה בניסיון לשכנע אותן להתערב בלחימה בדרום רוסיה. לאחר מכן שימש כמפקד העליון של אזור קייב. בעקבות סיום המלחמה בתבוסת הצבא הלבן, הוא עבר ליוגוסלביה, וב-1931 עקר לצרפת. הוא היה פעיל מאוד במסגרת הארגון הצבאי הכלל רוסי אשר הקים פיוטר וראנגל, ונועד לאחד את כל מתנגדי הקומוניזם הרוסים ברחבי אירופה. ב-1934 הוא עבר לאוסטריה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא תמך בפעילותו של הגנרל אנדריי ולאסוב, וב-1945 אף התגייס לצבא השחרור הרוסי והוצב בכוחות המילואים שלו. ב-1950 הוא חזר לגור בצרפת, ונפטר בפריז ב-9 בדצמבר 1955 בגיל 87.
גאורגיוס אפרם
קריירה בינלאומית
בצעירותו, אפרם שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קפריסין ואף כיהן כקפטן הנבחרת הצעירה. בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת.
ב-16 בנובמבר 2014 הוא הבקיע שלושער בניצחון 0-5 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. שלושת השערים הללו היו גם שערי הבכורה שלו בנבחרת, והוא הפך לשחקן הראשון שכובש שלושער במשחק נבחרת.
ניקולס ניקסון
ביוגרפיה
ניקסון נולד בדטרויט והושפע בין היתר מעבודתו של ווקר אוונס, הוא סיים תואר באוניברסיטת מישיגן ולאחר מכן למד באוניברסיטת ניו מקסיקו.
תערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1976, עבודות הצילום שלו התמקדו בעיקר בניו יורק ובבוסטון, הוא זכה מספר פעמים בפרס הקרן הלאומית לאמנויות.
צילומיו מרבים להתמקד בבתי ספר, ילדים בבית ספר ואישים בעלי מוגבלות.
ב-1975 החל את הפרויקט שלו "האחיות בראון" במסגרתו צילם את אשתו ושלוש אחיותיה מדי שנה בסדר קבוע. צילומי הפרויקט הוצגו במספר מוזיאונים ברחבי ארצות הברית. עד שנת 2021 צולמו האחיות ברציפות 47 שנה.
הוא שימש כמרצה במכללה לאמנות ועיצוב של מסצ'וסטס (Massachusetts College of Art and Design).
SOR CN 12
SOR CN 12 הוא אוטובוס בינוני עירוני מתוצרת יצרנית האוטובוסים הצ'כית SOR Libchavy (שם רשמי: "SOR Libchavy spol. s r.o") אשר מיוצר בצ'כיה משנת 2004.
שיטת ברינל
שיטת ברינל (Brinell Scale) היא שיטה לבדיקת קשיות מתכות. השיטה בודקת את התנגדות המתכת לחדירת חומר זר (חודרן) לתוכה. באמצעות בדיקה זו ניתן לקבוע תכונות טכנולוגיות ומכניות של החומר.
שיטת ברינל קרויה על שם ממציאה, המהנדס השוודי יוהאן אוגוסט ברינל (Johan August Brinell). היא הומצאה בשנת 1900 והייתה השיטה הראשונה לבדיקת קשיות החומר.
בשיטת ברינל, בדומה לשיטת ויקרס, המדידה מתבצעת עבור העקבה שמשאיר החודרן במשטח הנבדק, ועל פי קוטרה ניתן לקבוע את קשיות החומר ביחידות BHN (Brinell Hardness Number, מסומן גם כ-HB).
החודרן הסטנדרטי בשיטה זו הוא כדור פלדה בקוטר של 10 מ"מ הפועל בכח של 3000 קג"כ למשך 30 שניות. עומס הפעולה של החודרן משתנה לפי קשיות החומר; עבור חומרים רכים העומס המופעל נמוך, ועבור חומרים קשים משתמשים בחודרן העשוי מקרביד הטונגסטן במקום חודרן הפלדה.
שיטה זו מאפשרת לחשב את קשיות החומר, והיא מהירה, זולה ופשוטה יחסית לשיטות אחרות. חסרונה העיקרי הוא שמדידת קוטר העקבה נעשית על ידי הבודק ואינה בהכרח מדויקת.
הנוסחה המשמשת לחישוב קשיות לפי מספר ברינל היא:
כאשר:
על מנת לקבל תוצאות אמינות בשיטה זו, יש להקפיד על כך שפני השטח יהיו נקיים וניצבים לחודרן, ועובי המשטח הנבדק יהיה גדול מ-10 פעמים עומק העקבה. המדידות צריכות להתבצע רחוק משולי המשטח ובמרחק מה בין שתי בדיקות מכיוון שבדיקה אחת משפיעה על חברתה מבחינת הקשיית מעוותים, והחודרן בו משתמשים חייב להיות קשה יותר מהחומר הנבדק.
קישורים חיצוניים
Härte
קאיון
קאיון (Cayon) היא בירת מחוז סנט מרי קאיון שעל חופו הצפון-מזרחי של האי סנט קיטס שבסנט קיטס ונוויס.
בעיירה שוכן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת וינדזור (Windsor University School of Medicine).