cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אל על
טיסות נוסעים
ב-15 בפברואר 2023 הודיעה על פתיחת קו טיסות לפורט לודרדייל הקו יחל לפעול ב-13 בספטמבר 2023 כקו עונתי ובאפריל 2024 יחל לפעול קו קבוע
ב-1 במרץ 2023 המריאה טיסת הבכורה לנמל התעופה נריטה טוקיו ביפן.
החל ממרץ 2023 אל על מפעילה 3 טיסות שבועיות בין ישראל לאירלנד.
ב-30 במרץ 2023 אל על חזרה לטוס לאיסטנבול
הסכמים לשותפות קוד
אל על חתומה על הסכמים לשותפות קוד עם מספר חברות:
צי המטוסים
ב-14 בפברואר 2020 הגיע מטוס חכור נוסף לאל על, שרישומו 4X-EKK והוא עתיד לשרת ביעדי החברה, אך עקב מגפת הקורונה אוחסן בנתב"ג ומעולם לא טס.
בדצמבר 2022 רכשה החברה שני מטוסי דרימליינר חדשים, אחד מדגם 787-8 והשני מדגם 787-9. סכום הרכישה עם חברת בואינג עמד על כ-230 מיליון דולר.
בחודש יוני 2023 הודיעה אל על, על תחילת תהליך רכישת מטוסים צרי גוף. ולראשונה נשקלת רכישת מטוסים מחברת אירבוס הצרפתית ולא מבואינג, נכון לכרגע אין החלטה רשמית.
ב-20 ביוני 2023 במסגרת הסלון האווירי בפריז, חתמה החברה על הסכם עם קבוצת AERCAP, אשר כולל חכירה של שני מטוסי דירמליינר, כאשר מטוס אחד צפוי להמסר ברבעון השלישי של 2025, והמטוס השני צפוי להמסר ברבעון הראשון של 2026.
סמלי ודגלי החברה
בשנת 1949 עיצב הגרפיקאי הישראלי פרנץ קראוס, סמליל הכולל מגן דוד בעל כנפיים לבנות בתוך עיגול שבו השתמשה החברה עד לתחילת שנות ה-60. בשנת 1963 עיצבו במשותף המעצב הבריטי ג'ורג' הים (George Him) והמעצב ההולנדי אוטו טרוימן (Otto Treumann) את לוגו הריבוע באנגלית שכלל גם גרסה משנית בעברית. בשנת 1971 כחלק מהשקת עיצוב חדש למטוס בואינג 747 (בשיתוף עם המעצבת דורה גד, אשתו של אפרים בן ארצי, יו"ר אל על) עיצב המעצב הישראלי דן ריזינגר לוגו אופקי המכיל שילוב של הסמל באנגלית ובעברית. סמל זה נחשב למהפכני בשל השילוב הדו-לשוני. העיצוב המקורי היה בצהוב ובשחור, ובשנת 1978 הוסף דגל ישראל לסמל. הסמליל התווסף למטוסים רק בשנת 1994 כאשר הצבעים הישנים הוחלפו בצבעים חדשים: כחול בהיר וכחול כהה. בשנת 2000, עברה החברה, תהליך מיתוג מחדש, על ידי המעצבת רות רהט. בתהליך עודכנו צבעי הסמל לכחול וכסף, ועוצב דגל החברה המורכב משתי רצועות בצבעי הלוגו. בנוסף עוצבו המטוסים בהתאם למיתוג החדש. בשנת 2006, החברה עברה תהליך מיתוג מחדש על ידי סטודיו "ברוך נאה". במסגרת התהליך עוצבה גרסה מעוגלת ורכה ללוגו הישן שצבעיו עודכנו לצבעי כחול וכסף כהים. בנוסף עוצבה מחדש תבנית הצביעה על גוף המטוסים.
החל מאוגוסט 2017 החלה החברה במיתוג חדש בעקבות הגעת מטוסי בואינג 787. סמל המגן דוד על המטוס בהיר יותר ומשולב עם צבע תכלת והפס הכחול בהיר יותר ומשולב עם מעוינים דמויים ליהלומים שגם הם בצבע תכלת. כמו כן, הכיתוב "נתיבי אוויר לישראל" וכתובת אתר האינטרנט שהיו כתובים על המטוס הושמטו.
בשנת 2023 מותגה שוב החברה מחדש בסמליל בצבע תכלת המוקף במסגרת המזכירה את חלון המטוס.
{| align="center" style="text-align: center;"
חברות בנות
בבעלות מלאה או חלקית של אל על נמצאות מספר חברות בנות בתחומי התעופה, התיירות וההסעדה:
UP
UP היה מותג הטיסות הלואו קוסט של אל על שהתחיל לפעול ב-30 במרץ 2014. הטיסות הופעלו לחמישה יעדים באירופה: ברלין, פראג, לרנקה, בודפשט וקייב ובוצעו במטוסי בואינג 737–800 שהוסבו לטיסות UP ונצבעו מחדש בצבעי המותג: גוף המטוס נצבע בתכלת שבו שולבו עננים לבנים, וזנב המטוס המשיך לשאת את דגל ישראל, תוך השמטת הפס הכחול התחתון.
בשנת 2017 זכה המותג UP במקום החמישי בתואר "חברת הלואו קוסט הטובה במזרח התיכון מתוך שמונה חברות הלואו קוסט הפועלות במזרח התיכון.".
ב-3 בינואר 2018 הודיעה חברת אל על על כוונתה לבטל את המותג "UP". ב-14 באוקטובר 2018 בוטל המותג UP וכל הטיסות חזרו לפעול תחת אל על.
פעילות המטען
הובלת המטענים מתבצעת בבטן מטוסי הנוסעים של אל על, וכן במטוס מטען ייעודי מדגם בואינג 747-400F VQ-BWT של LONGTAIL AVIATION המבצע טיסות אל ניו יורק ולייז'. החברה מטפלת בכל סוגי המטענים כולל מטענים חריגים וכבדים, חומרים מסוכנים, יצוא חקלאי, פרמצבטיקה, רכיבי אלקטרוניקה ומטענים יקרי ערך.
החברה חנכה את פעילות הובלת המטענים ב-26 בינואר 1950 למספר יעדים באירופה, עם מטוס הקומנדו.
מועדון המתמיד
בדומה למקובל בשוק התעופה העולמי, מפעילה אל על את מועדון הנוסע המתמיד הקרוי מועדון "מתמיד", מאז שנת 1984. החל משנת 2005 מועדון מתמיד הוא מועדון הנוסע המתמיד היחיד שמפעילה החברה, ומחולק לחמש דרגות חברות – רגיל ("מתמיד"), כסף, זהב, פלטינה וטופ-פלטינה.
בעבר הופעלו ארבעה מועדוני לקוחות נפרדים: "מתמיד" החשוב והיוקרתי, "נאמן", "קונים טסים" ו"ראש בעננים". בכל אחד מארבעת המועדונים נהגו כללים שונים באשר לחברות בו, היקף ומשך צבירת נקודות ואופן ניצולן. כאמור, בשנת 2005 אוחדו כל ארבעת המועדונים והותאמו חוקיו העיקריים של המועדון בהתאם למקובל בעולם התעופה המסחרית.
עקרון היסוד של מועדון מתמיד דומה לאלה של מועדונים דומים ברחבי העולם. תמורת טיסות שמקיים חבר המועדון בחברת אל על, נצברת לזכותו כמות מסוימת של נקודות אותן יוכל לממש בבוא העת לשם הנפקת כרטיסי טיסה בחינם, רכישת כרטיסי טיסה מוזלים או שדרוג למחלקת שירות גבוהה יותר בעת הטיסה. אל על חילקה את מפת יעדיה לשש רצועות בהתאם למרחק הטיסה מתל אביב, כשבכל רצועה נמצאים מספר יעדים שעליהם חלים כללי צבירה ומימוש נקודות זהים. זאת בניגוד לרוב חברות התעופה בעולם, המחשבות את צבירת ההטבות ומימושן בהתאם למרחק האמיתי (במיל) שטס חבר המועדון (או לפי מפתח כפולות קבוע בהתאם למחלקת השירות, עלות כרטיס הטיסה וכדומה).
למרות שנים של ניסיונות, אל על לא מצליחה להתקבל כחברה באף אחת מבריתות התעופה הגדולות.
בדצמבר 2016 הוגשה בקשה לתובענה ייצוגית כנגד החברה בשל העובדה שבאתר בשפה העברית עלות ההצטרפות למועדון היא 25 דולר אמריקני בעוד ההצטרפות למועדון באתר באנגלית היא חינם.
דיילי אל על
כשהוקמה אל על, על מנת להביא את חיים ויצמן משווייץ שישמש כנשיא מדינת ישראל, החברה הייתה צריכה לעמוד בתקן שדרש שבכל מטוס אזרחי חייבים להיות דיילים. לכך גויסו למשימה הרברט קוולר, מלצר ממלון "ארמון" בתל אביב, ומרים גולד, חיילת ששירתה כפקידה בחיל האוויר.
ב-1958 נערכה בארצות הברית תחרות יופי בינלאומית לדיילות ובמקום הראשון זכתה איילה הראל, דיילת אל על. עיתונים כמו העולם הזה נהגו לסקר בקביעות את דיילות אל על.
ביקורות
בשנת 2016 דורגה אל על במקום הראשון בעולם באיחורים בזמני הנחיתות. נכון לאוגוסט 2019 אל על דורגה במקום 39 במדד נחיתות בזמן, מתוך 42 חברות תעופה שנבדקו.
בסקר שנערך בנמל התעופה לונדון הית'רו ברבעון הראשון של שנת 2017 הוכרזה אל על כ-"חברת התעופה המזהמת והרועשת ביותר מתוך חמישים חברות התעופה הפעילות ביותר בשדה". אל על מסרה בתגובה: שבתחילת 2019, כל מטוסי ה-400–747 של אל על, הידועים כרועשים ומזהמים ייצאו משירות.
אבטחת טיסות
אל על מתאפיינת בהשקעה רבה באבטחת מטוסיה לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בכל מטוס אל על בזמן הטיסה יש לפחות איש ביטחון חמוש אחד בלבוש אזרחי, הנקרא "מטוסאי" ואחראי על הביטחון במטוס. תא המטען של מטוסי אל על מחוזק בפלדה, הגישה אל תא הטייס היא דרך דלת כפולה שבה הדלת הראשונה נפתחת על ידי קוד סודי, ודלת שנייה שנפתחת לאחר סגירת הראשונה וקבלת אישור כניסה מהטייס, כך שבפתיחת הדלת מתקבל אזור סטרילי לחלוטין. בכל מטוס אל על ישנה מצלמה המכוונת אל החלל שמוביל לתא הטייס ומשדרת לטייסים את המתרחש בחוץ.
כניסת אזרחים לתא הטייס ניתנת במקרים מיוחדים לאזרחים ישראלים בלבד לאחר הצגת אישור לכך, אלא אם מדובר במקרה יוצא דופן.
העלות השנתית של אבטחת אל על מחוץ לישראל היא מעל 500 מיליון שקלים בשנה, ומדינת ישראל נושאת בעלות זו.
ב-2012 הוכרזה אל על כמונופול במתן שירותי אבטחת תעופה.
ניק דרייק
ניקולס רודני דרייק (באנגלית: Nicholas Rodney Drake; 19 ביוני 1948 – 25 בנובמבר 1974) היה זמר, משורר, פסנתרן וגיטריסט בריטי. דרייק נודע בסגנונו המוזיקלי הרך והמלנכולי ובטכניקת פריטת האצבעות הייחודית שלו על הגיטרה.
במהלך הקריירה הקצרה, שנמשכה שש שנים (1968–1974), הוציא דרייק שלושה אלבומים, שלא זכו בזמנו לפופולריות רבה. חוסר הצלחה זה היה בין הגורמים שהובילו לדיכאון קליני בו לקה. עם זאת, מאז מותו בשנת 1974, בגיל 26 בלבד, זוכה יצירתו המוזיקלית למעמד נכבד ולעניין מחודש בקרב מאזינים ומוזיקאים רבים הרואים בה מקור השראה.
ראשית חייו
דרייק נולד בשנת 1948 ברנגון שבבורמה. אביו רודני, שהיה מהנדס, נסע בשנות ה-30 לעבוד בבורמה במסגרת חברה בריטית שעסקה בתעשיית העץ, שם הכיר את הזמרת מרי לויד ("מולי" לפי כינויה). להם נולדו שני ילדים - ניק ובת בכורה בשם גבריאל, שחקנית ואשת טלוויזיה, שתרמה רבות לקידום ולשיווק של עבודתו המוזיקלית של ניק, לאחר מותו בשנת 1974.
בשנת 1950 עברה המשפחה להודו, אך כעבור שנה עברה להתגורר באנגליה. בשנת 1952 החליטה להשתקע בכפר קטן בשם טאנוורת'-אין-ארדן שבווריקשייר.
בשנת 1957, בגיל תשע, נשלח דרייק ללמוד בית ספר פרטי במחוז ברקשייר, שם הצטיין בספורט. במהלך לימודיו השתלב דרייק במקהלת בית הספר. בשנת 1961, לאחר חמש שנים בבית הספר, החל דרייק ללמוד ב"מרלבורו קולג'", בית ספר ציבורי יוקרתי, שבו למדו לפניו סבו ואביו.
בהיותו בן 18 החל דרייק לנגן בגיטרה באופן קבוע.
תקופת לימודיו באוניברסיטה ופריצת הדרך
תוך כדי לימודיו לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת "קיימברידג", החל דרייק להופיע במועדונים מקומיים ובבתי קפה עם שירים מקוריים שכתב בהשראת המשוררים האהובים עליו, ויליאם בלייק וויסטן יו אודן, ואמני פולק-רוק מובילים כדוגמת בוב דילן. עם הזמן החל דרייק לשכלל את טכניקת הנגינה הייחודית שלו בגיטרה אקוסטית. עם זאת וככלל הופעותיו הקטנות, בפני קהל מצומצם, לא עוררו לרוב התלהבות רבה.
בדצמבר 1967 הופיע דרייק באולם "Roundhouse" שבלונדון. בהופעה נכח אשלי האצ'ינגס, נגן הבס של פיירפורט קונבנשן (Fairport Convention), אשר התרשם מכישוריו של דרייק והכיר לו את ג'ו בויד, מפיק מוזיקלי נחשב, שעבד במהלך השנים עם פיירפורט קונבנשן ועם להקות נוספות כדוגמת פינק פלויד ואר.אי.אם. בשנת 1968 חתם דרייק על חוזה להקלטת שלושה אלבומים בחברת התקליטים "איילנד". לאחר החתימה החל דרייק לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
האלבום הראשון - Five Leaves Left
ב-1 בספטמבר 1969, בגיל 21, הוציא דרייק את אלבומו הראשון "Five Leaves Left", שהתאפיין בסגנון פולק-רוק רך. בחלק משירי האלבום ניגן דרייק עם להקת פיירפורט קונבנשן. מקור שמו של האלבום אינו ברור. לפי סברה אחת, לקוח השם מספרו של או. הנרי "העלה האחרון", אשר עוסק בבחורה בשם ג'ונסי, שחולה בדלקת ריאות קטלנית, ומאמינה שכאשר כל העלים ינשרו מהעץ שמול חלונה בבית החולים, היא תמות. לאחר שנותרו חמישה עלים על העץ היא אומרת כי "בעוד חמישה ימים לא אהיה כאן". לפי סברה אחרת, שמו של האלבום נלקח מכתובת שמופיעה על נייר לגלגול סיגריות, המציינת כי נשארו רק עוד חמישה ניירות לגלגול. האלבום לא זכה להצלחה רבה. לאחר יציאתו, עבר דרייק להתגורר בלונדון והחל בעבודה על אלבומו הבא. הוא מיעט בביצוע הופעות חיות שכן טען כי הוא סובל מהן.
האלבום השני - Bryter Layter
ב-1 בנובמבר 1970, לאחר תשעה חודשי הקלטות, יצא אלבומו השני של דרייק, "Bryter Layter", שאופיין בסגנון קצבי וג'אזי יותר והיה עשיר יותר מוזיקלית מקודמו. במקצת השירים נעשה שימוש בקלידים, בפסנתר ובכלי נשיפה. בדומה לאלבומו הראשון, גם אלבום זה הופק על ידי בויד ובסיוע חברי פיירפורט קונבנשן ומוזיקאים נוספים שהשתתפו בו, כמו ג'ון קייל, מייסדה של הוולווט אנדרגראונד, שהפיק את אחד השירים הבולטים באלבום, "Northern Sky".
לאחר שגם אלבום זה נחל כישלון מסחרי (נמכר בכ-4,000 עותקים בלבד), שקע דרייק במרה שחורה. בויד עבר להתגורר בלוס אנג'לס והחל לעסוק בקולנוע ואילו דרייק, שעזב את לימודיו באוניברסיטה, נסע לתקופה קצרה לצרפת. אחריה חזר לאנגליה ועבר לגור בבית הוריו. בתקופה זו החל בטיפול פסיכולוגי ובנטילת כדורים נוגדי דיכאון ושהה שעות רבות בבית.
האלבום האחרון - Pink Moon
ב-25 בפברואר 1972 הוציא דרייק את אלבום האולפן השלישי והאחרון שלו, "Pink Moon". האלבום הוקלט בתוך ימים ספורים וכלל 11 שירים קצרים (באורך כולל של כ-28 דקות). בניגוד לאלבומו השני, אופיין אלבום זה באווירה מלנכולית. את מרבית השירים הקליט דרייק כשהוא מנגן על גיטרה אקוסטית ללא כל ליווי מוזיקלי ובנוכחותו של טכנאי ההקלטות ג'ון ווד, שעבד עימו גם על שני אלבומיו הקודמים (מאוחר יותר הוספה רצועת פסנתר לשיר הנושא של האלבום). הגם שהאלבום זכה לאהדת המבקרים ונחשב לימים ליצירתו המוצלחת ביותר, הוא נכשל מסחרית.
השנים האחרונות ומותו
לאחר צאת אלבומו השלישי ועקב כישלונו המסחרי (בדומה לאלבומיו הקודמים), החליט דרייק להפסיק להקליט שירים חדשים. הוא עזב את לונדון ושב לבית הוריו, ושם התבודד ומיעט בתקשורת עם העולם החיצון. בשנת 1974, בעקבות התדרדרות במצבו, אשפז את עצמו דרייק בבית חולים פסיכיאטרי למשך כחמישה שבועות.
ב-25 בנובמבר 1974, נכנסה אמו של דרייק אל חדרו ומצאה אותו ללא רוח חיים. הוא נפטר ממנת יתר של תרופות נוגדות דיכאון. באופן רשמי, נקבע כי דרייק התאבד אך קיימת סברה כי מדובר היה בתאונה ובמוות לא מתוכנן. הוא נקבר בכפר קטן בקרבת העיר ברמינגהאם שבאנגליה. על מצבת קברו נחרטו המילים מתוך השיר "From The Morning" החותם את אלבומו האחרון - "Now we rise/ And we are everywhere".
לאחר מותו קיבל שם אלבומו הראשון של דרייק משמעות חדשה, שכן הוא נפטר חמש שנים לאחר יציאתו.
פופולריות לאחר מותו
במהלך חייו ולאורך הקריירה הכושלת מבחינה מסחרית, מכר דרייק כ-20 אלף עותקים בסך הכול משלושת אלבומיו יחדיו. אולם מאז מותו, זוכה המוזיקה שלו כמו גם דמותו המסתורית לפופולריות גוברת ולעניין מחודש.
ב-9 במרץ 1979 יצא המארז "Fruit Tree" שאיגד את שיריו של דרייק וכלל גם שירים נוספים שלא נכללו באלבומים. במהלך השנים יצאו מספר מארזים נוספים, כגון "Heaven in a Wild Flower" בשנת 1985 ו"Way to Blue" בשנת 1994.
בשנת 1997 פורסמה לראשונה ביוגרפיה של דרייק, שאותה כתב פטריק האמפריז.
בשנת 1999 הגיע אלבומו השני של דרייק, "Bryter Layter", למקום הראשון ברשימת "100 האלבומים האלטרנטיביים הטובים ביותר בכל הזמנים" של עיתון הגרדיאן.
בשנת 2000 יצא סרט תיעודי על חייו של דרייק.
בשנת 2003 נכללו שלושת אלבומיו של דרייק ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים" של המגזין "רולינג סטון". "Five Leaves Left" הגיע למקום ה-280, "Bryter Layter" הגיע למקום ה-245 ו"Pink Moon" למקום ה-320.
בשנת 2009 הגיע דרייק למקום השלישי בסקר שערך מגזין המוזיקה 'קיו' בקרב מוזיקאים רבים בנוגע לשאלה מהו "מהו מקור ההשפעה וההשראה העיקרי שלך". בין מוזיקאים אלו ניתן למנות את מייקל סטייפ, סולן להקת אר.אי.אם., ריצ'רד אשקרופט, סולן להקת The Verve, אלטון ג'ון, ג'קסון בראון ואחרים. באותה שנה יצא אוסף קאברים משיריו של דרייק.
אישיות וסגנון מוזיקלי
דרייק היה אישיות מופנמת מאוד וככזה התמעט להתראיין ולהופיע. בהתאם לכך, אין כל תיעוד מצולם מהופעותיו ורק ראיון אחד עמו פורסם במהלך חייו. בשל אופיו הביישני, נמנע דרייק מקשר עין עם הקהל במהלך הופעותיו. בנוגע לאישיותו ונסיבות חייו הטרגיים כתב עליו שדרן הרדיו והמרצה לתרבות בועז כהן:
רבים משיריו של דרייק עוסקים בדמויות החיות בשולי החברה, נטולות כוח או השפעה. חלק משיריו כתובים בגוף ראשון ובהם ניכר הפער שבין דרייק לבין סביבתו החברתית.
הפרשת יתר מולדת של אינסולין
Congenital hyperinsulinism, ובקיצור CHI (היפראינסוליניזם מולד של הינקות, היפוגליקמיה, היפר-אינסולינמיה תמידית מולדת) היא מונח רפואי להפרעה מולדת של ייצור יתר של אינסולין, מלווה בהיפוגליקמיה, בעקבות מוטציה במנגנון הפרשת האינסולין מתאי בטא בלבלב.
מאפיינים קליניים
רוב התינוקות (60%) הלוקים במחלה מאובחנים בסמוך ללידה עצמה, על ידי בדיקת סוכר שנערכת בבית החולים מיד אחרי הלידה. כשההפרעה קלה יחסית, המחלה יכולה להתגלות בגיל מספר חודשים עד שנה. אם ישנה היפוגליקמיה, לעיתים, התינוק ייראה אפרפר/כחלחל. ישנו סיכון לפרכוסים עד אובדן הכרה. לרוב, תינוקות הסובלים מהמחלה יגדלו בקצב מהיר מהממוצע לגילם - האינסולין פועל כהורמון גדילה המזרז את התאים בגוף לייצר רקמות, ולכן גורם לעיבוי יתר של האיברים בגוף, לפעמים במידה שמסוכנת ללב ולכבד.
ההפרעה יכולה להופיע גם במקרה בו העובר נולד לאם שסבלה מסוכרת הריונית - עובר כזה נחשף לכמויות גבוהות של סוכר ולכן יש לו היפרפלזיה של תאי בטא בלבלב המובילה להפרשת יתר של אינסולין. על כן בודקים תינוקות שנולדים גדולים, גם ללא סימנים של היפוגליקמיה.
פתולוגיה
מחלה זו היא תורשתית, ונגרמת ממוטציה אוטוזומלית רצסיבית בתעלות אשלגן מסוג KIR, התלויות ב-ATP (תעלות אשלגן הנסגרות כאשר גלוקוז נכנס ללבלב). 50% מהמוטציות במחלה זו ידועות, והן יכולות להופיע בתת-היחידה אלפא (Kir6.2) או בתת-היחידה בטא (SUR1 - אלה הן בעיקר המוטציות). במחלה זו תעלות האשלגן נסגרות ללא כניסה של גלוקוז לתא, דבר שגורם להפרשה בלתי מווסתת של אינסולין. מוטציה נוספת יכולה להתרחש בתעלת סידן הגורמת לשחרור תמידי של אינסולין, או לפגם בגלוקו-קינאז. שכיחות המחלה היא כ1 ל-50,000 לידות.
אבחון
סימנים לקיומה של המחלה הם רמות אינסולין גבוהות, היפוגליקמיה, רמה נמוכה של חומצות שומן וגופיפי קטו (במחלה זו ההיפוגליקמיה היא מסוג non ketoic, מצב שעלול להיות מסוכן למוח אם לא יטופל במהירות). פרופ' לנדאו, פרופ' הירש ופרופ' גלזר מבית החולים הדסה עין כרם פיתחו בדיקה גנטית המאפשרת זיהוי מדויק של המחלה.
טיפול
לעיתים האפשרות היחידה לטיפול במחלה היא כריתה שלמה או חלקית של הלבלב, עקב החשש מנזק מוחי כתוצאה מהיפוגליקמיה, אך טיפול זה יגרום להתפתחות סוכרת הצפויה להופיע בסביבות גיל ההתבגרות. בעקבות המחקר של הפרופסורים המוזכרים למעלה פותחו שיטות טיפול אחרות במחלה:
המחלה עלולה לגרום לחוסר תיאבון ובחילות. על מנת להתגבר על בעיות אלה ניתן להתקין "גסטרוסטומי" (פתח בקיבה) ודרכו להאכיל את היילוד באופן כפוי במקום דרך פיו וכך להימנע מהקשיים הכרוכים בהאכלה, אך טיפול זה גורם למנגנון הבליעה להתנוון. לצורך מניעת תופעות לוואי התנהגותיות, יש לתת את הדעת על תמיכה נפשית מתאימה הן לילוד והן להורים.
Netcat
netcat (נקרא גם בקיצור: nc) היא תוכנית לכתיבה וקריאה מתוך חיבורי רשת בפרוטוקול TCP או UDP. התוכנית משמשת לרוב תוכניות אחרות או תסריטים, ומהווה כלי יעיל לאבחון תקלות באפליקציות רשת.
היסטוריה
הגרסה הראשונה של netcat נכתבה למערכת ההפעלה יוניקס. הגרסה האחרונה (1.10) ראתה אור במרץ 1996.
קיימים מספר מימושים לתוכנית במערכות POSIX, כאשר הבולטים מביניהם הם זו של פרויקט גנו וזו של OpenBSD. הגרסה של OpenBSD הועברה גם ל-FreeBSD ול-Microsoft Windows דרך Cygwin. נוסף על כך, נכתבה גם גרסה ל-Windows. ב-סולאריס 11 קיימת גרסה של netcat המבוססת על זו של OpenBSD.
במערכות שונות, ניתן לקרוא ל-netcat בעזרת הפקודות,  ,  ,  ,  ,  ,.
תכונות
netcat כולל בתוכו את התכונות הבאות:
תחביר
באופן כללי, התחביר של פקודת netcat יראה כך: nc [options] [hostname] [port[s]]
שימוש נפוץ נוסף הוא כשרת המאזין לפורט מסוים:
איב רוסי
איב רוסי (בצרפתית: Yves Rossy; נולד ב-27 באוגוסט 1959), המכונה "Jet Man" ("איש הסילון") הוא ממציא וטייס שווייצרי שהיה האדם הראשון שהצליח לטוס בעזרת כנפיים המורכבות לגופו.
הניסיון הראשון בטיסה באמצעות המתקן נעשה בנובמבר 2006, כאשר רוסי הצליח לשהות באוויר 6 דקות.
ב-26 בספטמבר 2008 הצליח רוסי לעבור מרחק של 35 ק"מ כאשר חצה את תעלת למאנש מקאלה לדובר בעזרת מתקן במשקל של כ-50 ק"ג, המורכב מכנפיים שמוטתם כ-2.5 מטר שאליהם חוברו 4 מנועי סילון. מהירות השיא בזמן התעופה הייתה כ-300 קמ"ש (186 מייל לשעה) וזמן חציית התעלה היה כ-12 דקות.
לה-מאן סארת
לה-מאן סארת (בצרפתית Le Mans Sarthe Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לה מאן, המתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות.
היסטוריה
מועדון לה-מאן סארת' נוסד ב-1939 כמועדון הכדורסל המקצועי הראשון בצרפת. בשנותיו הראשונות, עקב חוסר במתחרים בתוך צרפת, נאלץ המועדון להתחרות רק מול קבוצות מחוץ לצרפת, רק ב-1961 התחרה לראשונה במסגרת צרפתית. בשנים הראשונות של הליגה, המועדון נהפך לאחד מהחזקים בה, כאשר השיג שלוש אליפויות ושני גביעים. משנות ה-80 ועד היום זכה המועדון בשתי אליפויות ושני גביעים.
למרות שהמועדון משתתף בקביעות באחד מהמפעלים האירופאים, השלב הכי גבוה שאליו הגיעה הקבוצה באירופה הוא חצי גמר גביע ספורטה בעונת 1997/98.
הקבוצה מארחת בהיכל אנטארס, המכיל כ-6,000 מקומות ישיבה.
איש החול
איש החול הוא דמות פולקלוריסטית אשר הופיעה לראשונה בסיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן "אולה לוק-אוייה". הסיפור מתאר דמות המביאה חלומות (טובים או רעים) לילדים (או לכל בני האדם) על ידי הזלפת חול על עיני הישנים מתוך שקיק חול התלוי לו על צווארו. סיפור זה בא להסביר את המקור לחלומות וכן את ההפרשה מזווית העין כאשר מתעוררים - מעין "חול" (ראו קורי שינה).
איש החול בספרות ובשירה
א.ת.א. הופמן כתב את הסיפור "איש החול" (der Sandmann) בו מתואר איש החול כדמות מרושעת הזורקת חול לתוך עיני הילדים, אך זאת על מנת שהעיניים יפלו והוא יוכל לאסוף אותן ולהביא אותן לירח שם הוא מגדל את ילדיו בעלי המקורים הארוכים בתוך קן עשוי ברזל, ומאכילם בעיניים. ז'אק אופנבך הפך סיפור זה לאחד משלושת חלקיה של האופרטה "סיפורי הופמן". אך בסיפורו של אנדרסן ובסיפורי ילדים רבים אחרים, איש החול הוא דמות טובה המביאה סיפורים, שינה וחלומות. מרים ילן שטקליס כתבה סיפור בשם "טול טול בעל חול ומיק מיהוק בעל פיהוק" שמבוסס על אותה דמות.
איש החול מתואר במספר שירים, הידועים שבהם הם שיר הפופ "מיסטר סנדמן" של הקורדטס (שזכה לגרסת כיסוי של להקת בליינד גארדיאן, ולגרסה כלית על ידי גיטריסט הג'אז צ'ט אטקינס), ו-"Enter Sandman" ("היכנס איש החול") של מטאליקה.
מספר ספרי קומיקס נעשו על פי דמות זו, כאשר הקומיקס המפורסם ביותר הוא סנדמן של ניל גיימן, שם מתואר איש החול כבן למשפחת הנצחיים האחראי על החלומות.
בסרט האנימציה משנת 2012, "שומרי האגדות", מתואר איש החול כחבר באגודת גיבורי פולקלור השומרים על הילדים בעולם, ובה חברים גם סנטה קלאוס, ארנב הפסחא, פיית השיניים וג'ק פרוסט.
איש החול מתואר בשיר ערש גרמני בשם ״לה לה לו״ (La-Le-Lu), כדמות חיובית שמשגיחה על תינוקות ישנים ונותנת להם חלומות נעימים.
פרנקים (פירושונים)
ראו גם
}}
פאנליניוס
מועדון הכדורסל פאנליניוס (יוונית: Πανελλήνιος Γ.Σ), היא קבוצת כדורסל יוונית ותיקה מהעיר למיאס, המתמודדת בליגת העל היוונית.
היסטוריה
מחלקת הכדורסל של פאנליניוס אתונה נוסדה בשנת 1929. וכבר בשנה הראשונה זכתה באליפות הליגה היוונית. בהמשך זכתה הקבוצה בחמש אליפויות נוספות (1939), (1940),(1953),(1955)ו-(1957). בעונת 1957/58 השתתפה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות. הקבוצה הייתה במאבקי אליפות גם במהלך עונת 1940/41 אבל לא יכלה לזכות באליפות כי הליגה פוזרה באופן זמני בגלל מלחמת העולם השנייה. בעידן שנות החמישים הרכב הקבוצה זכה לכינוי "חמישית הזהב" (או ביוונית Hrisi Pentada) (פאנגיאוטיס מניאס, תמיס צ'ולבס, קוסטס פפדימס, מימיס סטפנידיס, אריסטידיס רואובניס) וכיכבה לא רק בכדורסל היווני, אלא בכדורסל האירופי בכלל.
שנות ה-70
הקבוצה סיימה שלישית בליגה ב-1970 ו 1978. והשתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ'. בתקופה זו היה וסיליס גואומס הבעלים של הקבוצה. בעונת 1986/87 הגיעה לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לאריס סלוניקי 110-70.
בעונת 1989/90, כשלה הקבוצה במאבקי ההישרדות ושקעה לליגה השנייה והשלישית. ניהול חדש שהגיע בשנת 1999 הרים בסופו של דבר את הקבוצה חזרה לצמרת הכדורסל היווני. בשנת 2004, חזרה הקבוצה לליגת העל בהנהגת מריאן קרלג'ביץ והאחים סוליס.
הקבוצה משתתפת ביורוקאפ מאז שנת 2007. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר והודחה על ידי קבוצת פאמסה ולנסיה מספרד.
סוטיריס אלכסנדרופולוס
סוטיריס-פוליקרפוס אלכסנדרופולוס (ביוונית: Σωτήρης-Πολύκαρπος Αλεξανδρόπουλος; נולד ב-26 בנובמבר 2001 באתונה שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אולימפיאקוס ובנבחרת יוון.
קריירת מועדונים
אלכסנדרופולוס גדל במחלקת הנוער של פנאתינאיקוס. ב-20 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1-0 על ארטומיטוס במסגרת המחזור השביעי בליגת העל היוונית לעונת. הוא ערך 68 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 באוגוסט 2022 חתם אלכסנדרופולוס בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג
לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג (בערך 1098 – 1158) היה רוזן וירטמברג. הוא שלט מ-1143 עד 1158 כשליט השלישי של וירטמברג והראשון שידוע בוודאות בתואר רוזן.
ביוגרפיה
לודוויג פעל כחבר בחצרות הקיסר קונרד השלישי והקיסר פרידריך הראשון ברברוסה.
לודוויג הראשון אמור היה להיות בנם של קונרד השני ואשתו האדלוויג. יחד עם אחיו אמיכו הוא מופיע בין השנים 1134 עד 1154 בחצר המלך קונרד השלישי והקיסר פרידריך הראשון ברברוסה. יש להניח שהוא היה פוגט של מנזר דנקנדורף.
חסם צ'פמן-רובינס
בתורת האמידה ובסטטיסטיקה, חסם צ'פמן-רובינס (Chapman-Robbins Bound; לעיתים חסם המרסלי-צ'פמן-רובינס) הוא חסם תחתון על השונות של אומדים של פרמטרים דטרמיניסטיים. חסם זה הוא הכללה של חסם קרמר-ראו, ובהשוואה אליו - הוא הדוק יותר ומתאים למגוון רחב יותר של בעיות. עם זאת, חישובו לרוב מסובך יותר.
החסם נגזר לראשונה ובאופן בלתי-תלוי על ידי ג'ון המרסלי ב-1950 ועל ידי דאגלס צ'פמן והרברט רובינס ב-1951. זהו מקרה פרטי של חסם ברנקין (Barankin) המורכב יותר.
החסם
יהי \ \theta פרמטר דטרמיניסטי לא-ידוע, ויהיה \ T(X) אומד של פונקציה כלשהי של הפרמטר,. יהי. הפילוג של \ X (שתלוי ב-\ \theta), ונניח כי הוא מוגדר היטב וחיובי לכל \ x ולכל \ \theta.
אם \ T(X) הוא אומד חסר-הטיה של, כלומר:
אז לפי חסם צ'פמן-רובינס:
הקשר לחסם קרמר-ראו
חסם צ'פמן-רובינס (הביטוי ללא הסופרמום) מתכנס לחסם קרמר-ראו כאשר \ h \to 0, בהנחה שהתנאים הרגולריים הדרושים מתקיימים (ראו בערך). מתוך כך, חסם צ'פמן-רובינס הוא תמיד הדוק לכל הפחות כמו קרמר-ראו. יתר על-כן, חסם צ'פמן-רובינס קיים תחת תנאים רגולריים חלשים משמעותית מאלו של חסם קרמר-ראו. כך למשל, להוכחת החסם לא נדרש כי הפילוג יהיה גזיר. במקרים כאלו, האינפורמציה של פישר לא מוגדרת, ולכן חסם קרמר-ראו לא קיים.
הוכחת החסם
\ T(X) הוא משערך חסר-הטיה, ולכן מתקיים: חיסור המשוואות: בנוסף מתקיים: נחסיר בין שתי המשוואות האחרונות, לקבלת: כלומר: העלאת המשוואה בריבוע ואי-שוויון קושי-שוורץ יניבו: ומכאן: שזהו החסם המבוקש.
אדמונד האלי
אדמונד האלי (באנגלית: Edmond Halley; 8 בנובמבר 1656 - 14 בינואר 1742) היה אסטרונום, גאולוג, מתמטיקאי, מטאורולוג ופיזיקאי אנגלי.
בשנת 1703 התמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1720 מונה למשרת האסטרונום המלכותי בה החזיק עד מותו ב-1742.
האלי תרם לשלל תחומים במדע. בין השאר היה הראשון שפרסם רשימה המונה 341 כוכבים הנראים מחצי הכדור הדרומי, הראשון שפרסם לוח על רוחות הדרום והמונסונים וקישר את תנועת הרוחות עם התחממות כדור הארץ על ידי השמש, והראשון שתיעד את הקשר בין הלחץ הברומטרי והגובה מעל פני הים.
ביוגרפיה
האלי נולד בלונדון ליצרן סבון אמיד. בשנת 1673 החל ללמוד בקווינס קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. עוד במהלך לימודין פרסם מאמרים על מערכת השמש וכתמי שמש.
בשנת 1690 פותח על ידי האלי פעמון הצלילה הראשון שכלל גם אספקת אוויר במהלך שהותו של הצוללן מתחת למים.
האלי היה המדען הראשון שהגה את תאוריית כדור הארץ החלול. בשנת 1621 פרסם מאמר לפיו כדור הארץ מורכב מכדורים קונצנטריים שלהם יש קטבים מגנטיים. תאוריה זו באה להסביר את הסטייה המגנטית של כדור הארץ. האלי טען כי בכדורים הפנימיים חיים אנשים, חיות ויצורים שונים וכי שמשות קטנות מאירות את החללים.
בשנת 1693 פרסם מאמר המציג כיצד להתבסס על לוח תמותה כדי לחשב פרמיות שאדם יתבקש לשלם בכל גיל כדי לקבל קיצבה קבועה (אנונה) לכל ימי חייו. למאמר זה הייתה השפעה ניכרת על התפתחות האקטואריה והדמוגרפיה.
בשנת 1684 הגיע האלי לביקור אצל אייזק ניוטון בקיימברידג' במטרה להבין את צורת מסלוליהן של פלנטות. האלי ביקש לדעת מה צורת העקומה שתתאר את מסלוליהם של פלנטות, אם מניחים כי כוח הכבידה הפועל עליהן נמצא ביחס הפוך לריבוע המרחק. ניוטון השיב כי המסלול יהיה אליפטי. כאשר ביקש האלי לבחון את חישוביו של ניוטון התברר כי החישובים שערך ניוטון לא נמצאו בידיו. הפצרותיו של האלי הובילו את ניוטון לפרסום חיבור שבו תיאר את חישוביו. היה זה חיבור צנוע בן תשעה דפים שפורסם בנובמבר 1684. חיבור זה הוביל את ניוטון, בעידודו של האלי, לפרסם כעבור שלוש שנים את יצירת המופת שלו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" ב-1687. האלי לא רק עודד את כתיבת הספר אלא גם דאג לממן את פרסומו.
האלי קידם את חקר גודלו של היקום כאשר ב-1691 פרסם מאמר שמראה כיצד תצפיות של מעברי כוכב הלכת נוגה על פני השמש, כפי שהם נראים מנקודות שונות על פני כדור הארץ, עשויות באמצעות טכניקת הפרלקסה לשמש למדידת המרחק בין כדור הארץ לשמש. מעברי נוגה על פני השמש הם אירועים נדירים, אבל ניתנים לחיזוי. האלי דן בנושא מעברי נוגה פעם נוספת ב-1716, כאשר חזה שזוג המעברים הבא ייתרחש בשנים 1761 וב־1769. האלי העריך כי לא יחיה עד אז, לכן השאיר הוראות מפורטות איך לבצע את התצפיות הנדרשות .
בשנת 1704 מונה האלי כפרופסור לגאומטריה באוניברסיטת אוקספורד, אבל המשיך את עבודתו באסטרונומיה. ב-1705 פרסם ספר העוסק באסטרונומיה של שביטים, שבו תיאר את המסלולים הפרבוליים של 24 שביטים, שנצפו מ-1377 עד 1698. הוא הראה כי שלושת השביטים שחלפו בשמים בשנים 1531, 1607 ו- 1682 היו כל כך דומים במאפיינים שלהם, כך שסביר להניח כי מדובר באותו שביט. טענה זו שהוכחה כנכונה זיכתה את השביט בשמו של האלי. בספרו Synopsis Astronomia Cometicae (1705), האלי חזה כי כוכב השביט ישוב ב-1758, ויעבור באותו אזור בשמים. השביט שב בחג המולד של 1758, כשהאלי כבר לא היה בין החיים.
בשנת 1720 מונה למשרת האסטרונום המלכותי בה החזיק עד מותו ב-1742.
מגן
מָגֵן הוא כלי הגנה ללוחם העשוי מלוח עץ או מתכת. המגן מיועד לבלום התקפות אויב מרוב כלי הנשק, בהם מטר חצים ומכות חרב או גרזן קרב. על הלוחם האוחז במגן היה לכוונו כך שיבלום את ההתקפה - מגן טוב יכול היה לבלום את רוב סוגי ההתקפות ברוב כלי הנשק. המגינים מגוונים בצורתם, גודלם ובחומרים מהם הם עשויים, והם משתנים בין אזורים שונים ותקופות שונות. המגן בעיקר להגנה עצמית
התפתחות המגן
המגנים הראשונים היו בנויים מעץ או מעור, ובהמשך נוספו להם פסי ארד לחיזוק. העם הראשון שהשתמש במגנים באופן נרחב הם השומרים. חייליהם סודרו במערך הפלנקס ולמגן היה תפקיד מפתח לשמירת המערך. כל החיילים הכבדים חומשו במגנים, בדרך כלל גדולים: עד גודל של מטר, על מנת שיוכלו לכסות בקלות על כל גופו של הלוחם.
בתקופת יוון הארכאית (המאה ה-8 לפנה"ס) המגנים קיבלו דחיפה נוספת. חברי חיל הרגלים הכבד היווני, ההופליטים, השתמשו במגן על מנת לייצב את מערך הפלנקס, בדומה לשומר. מגניהם היו עשויים לרוב מעץ עם חיזוקי ארד, אם כי שיעור המתכת עלה בהרבה יחסית לתקופות קדומות יותר. בצבא הספרטני היו מקבלים החיילים עונשים חמור על איבוד מגניהם לעומת עונש קל אם בכלל על איבוד חלקים אחר משריונם, כי המגן נועד לשמור על מערך הפלנקס, ואילו פרטי שריון אחרים היו אמורים לשמור על חייו האישיים של הלוחם. גם בצבא הרומי מילאו המגנים תפקיד מפתח בשמירת המערך. החייל הרומי נהג להדוף את האויב בעזרת מגנו הגדול ולדקור אותו עם חרבו.
לאחר נפילת האימפריה הרומית הייתה נסיגה כללית בטכנולוגיה העולמית, וכחלק ממנה נצפתה גם נסיגה באיכות המגנים. במקומות רבים שבו למגני עץ פשוטים בעלי טבעת מתכת מסביב. בהמשך בימי הביניים זכה המגן לפריחה מחודשת והיה לאחד מכלי הנשק החשובים ביותר של האביר. בימי הביניים נשאו הפרשים מגינים שצורתם כמעין אליפסה אנכית או מעוין. הצורה תוכננה בשביל לספק הגנה מרבית לפרש תוך מתן נוחות לתקיפה ותפעול הסוס. בהמשך הוסר החלק העליון של המגן (כנראה כדי לשפר את ראות של הפרש) וכך נוצר דגם המגן האבירי המוכר לכולם ומשמש תבנית לסמלים של מדינות, ערים ובתי אצולה.
על אף שיצאו משימוש קרבי, שמרו המגינים מקום בשימוש טקסי וסמלי. בימי הביניים, הן באירופה והן באפריקה, עוטרו מגיני הלוחמים בצבעים וסמלים שייצגו את הלוחם (את בית האצולה שלו או השבט שלו). סמלי המדינות והערים האירופאיות מבוססים על סמלי מגינים שכאלה ותבנית המגן החצי-מעויני משמשת כבסיס נפוץ לסמלים של מדינות (אפילו סמל מדינת ישראל), ערים ויחידות צבאיות.
בימינו, משתמשים כוחות משטרה במגינים עשויים מפלסטיק כחלק מהציוד לטיפול בהפרות סדר להגנה מפני יידוי אבנים, בקבוקי תבערה וחפצים שונים הנזרקים עליהם על ידי מפגינים בעת הפגנות אלימות. כמו כן קיימים מגינים כבדים נגד כדורי רובה (מכונים לעיתים "מגן טקטי") בשימוש יחידות מיוחדות ויחידות השתלטות.
הלחימה עם מגן
המגן הוא אולי החלק החשוב והעתיק ביותר בשריונו של הלוחם. המגן משמש להגנה עיקרית מפני המכות הקשות יותר של היריב וביכולתו לעצור כמעט כל מכה, פרט למכת רומחו של אביר מסתער במלוא מהירותו, או מכת גרזן קרב כבד במיוחד. מכות אלו יכלו לנפץ אפילו מגן עשוי פלדה.
בניגוד לשריון, לא סיפק המגן הגנה היקפית אלא רק בכיוון אחד. יתרונו של המגן היה יכולתו לבלום התקפות ששריון רגיל לא יכול היה לבלום (מטח חצים כבד, מכת גרזן קרב בינוני או חרב כבדה). חסרונו היה שלעיתים הוא היה גדול ומסורבל והקשה על הלחימה. עוד חיסרון גדול לעומת השריון היה שהמגן הותיר את אחת מידיו של הלוחם תפוסה ואילו לוחם ללא מגן יכול היה לשאת כלי נשק דו-ידניים.
בניגוד לשריון, יכול היה המגן לשמש גם להתקפה. ישנן מספר מכות מפורסמות עם המגנים - כגון מכה מלמטה למעלה אשר נועדה לפגוע בסנטרו של היריב או דחיפה עם המגן על מנת להפיל או להוציא את היריב משיווי משקל. לפעמים למגן היה מעין שפיץ ברזל שנועד לשבור את להבי החרבות עליו. על מגינים מסוימים הותקנו שוליים חדים על מנת שהמגן יוכל לשסף את גרונו של יריב שלא ממוגן בצוואר.
ממשלת צרפת
ממשלת צרפת (בצרפתית: Gouvernement français) היא מועצת שרים של צרפת. בראשה עומד ראש הממשלה.
הממשלה היא האחראית על הפרלמנט. ואולם, האספה הלאומית יכולה להעביר הצעת גינוי המאלצת את מועצת השרים, היא הממשלה, להתפטר. השרים נדרשים להשיב בכתב או בעל-פה על שאלות שהופנו אליהם על ידי חברי הפרלמנט.
באופן מסורתי, הממשלה מחולקת לשלוש רמות:
משרדי הממשלה
הערה: רשימת 15 המשרדים מעודכנת לתחילת 2021:
טקס פרסי אוסקר ה-90
טקס פרסי אוסקר ה-90 (באנגלית: 90th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-4 במרץ 2018. הקומיקאי ג'ימי קימל הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
סרט הפנטזיה צורת המים זכה בפרסים עבור הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והוביל את רשימת הזכיות בטקס עם ארבעה פרסים בסך הכול. סרט המלחמה דנקרק זכה בשלושה פרסים, כולל פרס לעריכה הטובה ביותר. צלם הקולנוע רוג'ר דיקינס זכה בפרס לצילום הטוב ביותר על עבודתו בסרט בלייד ראנר 2049, לראשונה לאחר 13 טקסים בהם היה מועמד לפרס אך לא זכה. הבמאי-תסריטאי ג'יימס אייבורי זכה בפרס לתסריט המעובד הטוב ביותר על כתיבת התסריט לסרט קרא לי בשמך, ובכל הפך לאדם המבוגר ביותר שזכה בפרס אוסקר, בגיל 89, 8 חודשים ו-25 ימים.
זכיות ומועמדויות
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-90 הוכרזו ב-23 בינואר 2018. ההכרזה בוצעה באמצעות שידור חי באתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה, ברשתות החברתיות ובשידורים מקומיים ברחבי ארצות הברית. ההכרזה הוגשה על ידי צמד השחקנים אנדי סירקיס וטיפאני האדיש. הסרט שקיבל את מספר המועמדויות הרב ביותר הוא "צורת המים" עם 13 מועמדויות בסך הכול.
השחקנית מריל סטריפ קיבלה מועמדות לפרס בפעם ה-21 על תפקידה ב"העיתון", יותר מכל אחד או אחת בהיסטוריה של הטקס. רייצ'ל מוריסון, צלמת הסרט "פרחים בבוץ", הפכה לאישה הראשונה שמועמדת לפרס בקטגוריית הצילום הטוב ביותר. הבמאית אנייס ורדה קיבלה מועמדות בקטגוריית הסרט התיעודי עבור "אנשים ומקומות", ובכך עקפה את השחקנית גלוריה סטיוארט והפכה לאדם המבוגר אי פעם שהועמד לזכייה בפרס אוסקר, בגיל 89. על אף שנכלל ברשימת המועמדים הרחבה, הסרט הישראלי "פוקסטרוט" לא נכנס לרשימה הסופית של קטגוריית הסרט הזר.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
יחסות (אשר)
יחסות או יחסיות הוא הדפס אבן (ליטוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה בדצמבר 1953.
תיאור היצירה
היצירה מתארת עולם פרדוקסלי בו אינם חלים כללי כוח המשיכה הקיימים בעולמנו. היצירה מתארת מבנה, או כיכר עירונית, באותו עולם, ואת תושבי העולם ההולכים ברחובות או אוכלים בביתם. הדמויות לבושות באותם בגדים ולא מתוארים פרטי פניהם. בעולם זה קיימים שלושה מישורי משיכה האורתוגונליים אחד לאחר והמתקיימים בו זמנית באותו חלל, כאשר כל מישור משפיע על חלק מהדמויות ביצירה, אך לא על האחרות. 16 הדמויות המופיעות ביצירה מחולקות בין מישורי המשיכה השונים. בעקבות מצב זה, יכולות שתי דמויות לחלוק את אותו גרם מדרגות אך לנוע בכיוונים שונים (שתי דמויות יכולות בו זמנית לעלות על המדרגות ולרדת את המדרגות שהן פונות לאותו כיוון, אך הולכות במישור משיכה שונה), או לחלופין לעלות משני כיוונים של אותו גרם מדרגות (האחד מעל המדרגות שראשו פונה מעלה והאחר בצידן התחתון של אותו גרם מדרגות שראשו פונה מטה).
וכך מתאר האמן את היצירה:
מסילת הרכבת המחתרתית
מסילת הרכבת המחתרתית (באנגלית: The Underground Railroad) הייתה רשת מחתרתית של נתיבים סודיים ובתים בטוחים שהוקמו בארצות הברית בראשית אמצע המאה ה־19, שסייעה בעיקר לאפרו־אמריקאים משועבדים לברוח למדינות חופשיות בארצות הברית ולקנדה. הרשת כללה את אנשי התנועה לביטול העבדות ואחרים שתמכו בנמלטים. באמצע המאה ה־19 פעילות מסילת הרכבת המחתרתית הגיעה לשיאה.
מבנה
"מסילת הרכבת המחתרתית" לא הייתה מתחת לפני הקרקע או התנהלה באמצעות רכבות. המסילה כללה בתוכה רשת של בתי מקלט, קודים סודיים, מקומות מסתור ומעברים סודיים. ג'ון רנקין, כומר פרביטריאני האמריקני, היה פעיל מרכזי במסילת הרכבת באזור אוהיו, הסביר את השם: "זה נקרא כך בגלל שמי שנכנס אליה נעלם מעיני הציבור כאילו באמת ירד מתחת לפני האדמה. לאחר שהעבדים הנמלטים נכנסו למקום המסתור [הראשון] במסילה, לא ניתן היה למצוא זכר מהם. הם הועברו בחשאי ממקום מסתור אחד למשנהו עד שהגיעו ליעד בו הם הצליחו להיות חופשיים."
למסילת הרכבת המחתרתית לא היה מטה או חומרים כתובים. המידע עבר מפה לאוזן. המבריחים ידעו רק על מספר תחנות מצומצם לאורך המסילה ועל הדרכים בין התחנות הקרובות אליהם. המסייעים לעבדים הנמלטים היו שחורים חופשיים, ילידים אמריקאים, פעילים לבנים בתנועה לסיום העבדות ועבדים משוחררים. בקרב לבנים שפעלו לאורך המסילה היו לא מעט אנשי דת שראו בעבדות כמנוגדת לאתיקה של ישו.
במקרים בהם נתפסו העבדים הנמלטים, הם נאלצו לחזור לעבדות, אלו שנתפסו מסייעים בהברחת עבדים נעצרו ונשלחו לכלא.
מרבית הידע נאסף מזיכרונות של אנשים שניהלו את הארגון בפועל. ההשערות אומרות כי בין 15,000–20,000 עבדים עברו את המסע אל החופש. לדוגמה – מספר העבדים במחוז קולומביה הצטמצם מ־4694 ל־640 על ידי "רכבת תחתית וחטיפות פלוניות".
פעילות
המחתרת הבריחה את העבדים ממדינות הדרום בהן העבדות הייתה מותרת, אל המדינות הצפוניות או קנדה בהן העבדות נאסרה ובכך סייעה לשחרורם של אלפי עבדים. על פי הערכה שנעשתה, 100,000 עבדים ברחו באמצעות מסילת הרכבת המחתרתית. שיא פעילותה של המחתרת הייתה בין השנים 1810 ל־1850, והיא נחשבת לאחד הגורמים אשר הובילו למלחמת האזרחים בארצות הברית ולביטול מוסד העבדות. בראש הארגון עמדו חברים אמריקניים בתנועה לביטול העבדות. בין מנהיגי המחתרת היו הארייט טאבמן, שפחה שחורה אשר נמלטה בעצמה אל החופש, והנרי דייוויד תורו, מהפילוסופים החשובים של המאה ה־19, אשר הניח את היסודות התאורטיים לאי־ציות אזרחי מטעמי מצפון. השם של הארגון נושא כפל לשון, משום שמשמעות המילה underground באנגלית הוא גם מחתרת וגם "תת־קרקעי". עם זאת, הארגון לא השתמש דווקא ברכבות על מנת להבריח את העבדים ולא היו לו מסילות משלו.
בשיא הפעילות, מעל 1,000 עבדים הוברחו כל שנה ממדינות הדרום בסיוע של הארגון, על פי חוק העבד הנמלט משנת 1793, נדרשו פקידים ממדינות חופשיות לסייע לבעלי עבדים או לסוכניהם שחזרו לעבדים הנמלטים, אך אזרחים וממשלות של מדינות חופשיות רבות התעלמו מהחוק, ומסילת הרכבת המחתרתית שגשגה. ההשערות אומרות כי 3,000 איש בקירוב לקחו חלק בפעילות הארגון, חלק פעלו כסוכנים שמטרתם לגייס כספים וחלק כמבריחים או כאלו המספקים מקום מסתור. המדינות אליהן הוברחו העבדים המשוחררים היו בטוחות משום שלא הסגירו חזרה את הנמלטים ואף הגישו סיוע רחב. במדינות אליהם נקלטו העבדים הם עבדו כחקלאים וסייעו בהקמת חוות שונות.
עם הזמן גם בצפון וגם בדרום הבינו כי קיים קושי גדול לאכוף את חוק העבד הנמלט של 1850. למעשה, היה זה חוסר היכולת של הממשלה הפדרלית לאכוף את החוקים המהווים את הגורם העיקרי בהפרדה. בשנת 1861, החלה מלחמת האזרחים האמריקאית. ככל שהמלחמה התפשטה דרומה, רבים מהאדונים נמלטו כשהם לוקחים איתם את עבדיהם ומשאירים את הזקנים והחולים מאחור. צבאות האיחוד שנכנסו לשטחים שפונו מצאו ייאוש ורעב. הניצולים הועברו במעלות הנהר אל החזית הצפונית שם טופלו על ידי גורמי סיוע שונים. באותה התקופה, מפקד מערב ארצות הברית, הגנרל גרנט, אישר לארגון הרכבת התחתית המחתרתית להעביר עבדים ממקום למקום. כך, נחשפה הרשת הרחבה והופסקה הפעילות המחתרתית, מרבית פעילי הארגון התפנו לטובת שיקום וסיוע לנפגעי המלחמה.
המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה
המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה (בפולנית: Muzeum Sztuki Nowoczesnej w Warszawie) הוא מוזיאון בעיר ורשה בירת פולין המוקדש לאמנות מודרנית פולנית תוך השמת דגש על הקשרים בינלאומיים.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 2005 וזמן קצר לאחר פתיחתו נערכה תחרות אדריכלים לתכנון בניין חדש למוזיאון. לתחרות הוגשו 119 הצעות והצעתו של האדריכל השווייצרי כריסטיאן קרץ זכתה בפרס הראשון לביצוע. לאחר שקידום הפרויקט התעכב, הוחלף האדריכל והעבודה נמסרה למשרדו של האדריכל האמריקאי תומאס פייפר. על פי לוח הזמנים שנקבע, צפוי הבניין להיות מושלם בשנת 2020. מאז פתיחתו שוכן המוזיאון במבנים זמניים עד שיוקם מבנה הקבע. כיום כולל המוזיאון שני אולמות תצוגה רחבים הפונים לרחוב הראשי של ורשה, וכן שני אולמות תצוגה קטנים, חנות ספרים ובית קפה.
המוזיאון שואף להציג את הישגי האמנות הפולנית של המאה העשרים והמאה העשרים ואחת בהקשר בינלאומי; מאז 2008 הוא יוצר בהדרגה אוסף אמנות המונה כיום כ-250 עבודות. לבד מהתערוכות הנערכות בתחומיו, מארגן המוזיאון גם סדרות של הרצאות, תערוכות ואירועים שחלקם נערכים מחוץ לשטחו ומטרתם להעלות את רמת הידע והעניין באמנויות. בפעילויותיו המגוונות מציג המוזיאון תופעות משמעותיות בתחום האמנות החזותית, הקולנוע, התיאטרון, האדריכלות והמוזיקה, כמו גם פעילויות חינוכיות ומחקריות מובילות. על פי מטרותיו, שואף המוזיאון להיות פלטפורמה לדיאלוג בין מסורת ובין זרמים חדשים.
אנאבל ווליס
אנאבל פרנסס ווליס (באנגלית: Annabelle Frances Wallis; נולדה ב-5 בספטמבר 1984) היא שחקנית אנגלייה. ידועה בשל גילום דמותה של ג'יין סימור בדרמה התקופתית "שושלת טיודור" של רשת שואוטיים, גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה "כנופיית ברמינגהאם" של ה-BBC, מיה בסרט האימה העל טבעי "אנאבל" (2014), וג'ני הלסי בסרט ההרפתקאות "המומיה" (2017).
ביוגרפיה
ווליס נולדה בעיר אוקספורד. היא שיחקה במספר סרטים קצרים בפורטוגל ואחר כך עברה ללונדון כדי לקדם את קריירת הקולנוע שלה. בלונדון השתתפה בפרסומות אחדות ובדקה בתי ספר למשחק לפני שהחליטה בסופו של דבר למצוא סוכן.
קריירה
ב-2010 לוהקה ווליס לסרט, וב-2011 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "אקס-מן: ההתחלה". החל מ-2013 עד 2016 כיכבה בתפקיד גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה של ה-BBC "כנופיית ברמינגהאם. ב-2014 הופיעה בסרט האימה "אנאבל", ספין אוף של הסרט "לזמן את הרוע" משנת 2013.
עוד כיכבה בסרט "המומיה" משנת 2017 בתפקיד ג'ני הלסי, ארכאולוגית שעובדת בסרט עבור ארגון ציד המפלצות הידוע בשם פרודיגיום.
חיים אישיים
ווליס הייתה במערכת יחסים עם הזמר הבריטי כריס מרטין מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2017. היא ביצעה קולות רקע בשיר "Up & Up", הרצועה האחרונה מתוך האלבום "A Head Full of Dreams" של להקת קולדפליי, בה מרטין משמש כסולן.
בין אפריל 2018 למרץ 2022 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי כריס פיין.
לי אוונס
לי אדוארד אוונס (באנגלית: Lee Edward Evans; 25 בפברואר 1947 – 19 במאי 2021) היה אתלט אמריקאי. היה אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), אלוף פאן אמריקה (ויניפג 1967), שיאן עולם (1968–1988) ו-5 פעמים אלוף ארצות הברית (1966–1969 ו-1972) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
אוונס נולד במאדרה, קליפורניה. בתקופת התיכון היה בלתי מנוצח. מיד בתום לימודיו, בשנת 1966, זכה בריצת 440 יארד, במסגרת AAU. באותה שנה הוא רץ 400 מטר בזמן של 46.1 שניות ו-45.2 שניות. שנה מאוחר יותר הוא זכה שוב ב-AAU, ובשנת 1968 הוא ניצח גם ב-AAU וגם ב-NCAA.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-24 ביולי 1966 קבע אוונס בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם רוברט פריי, טומי סמית' ות'רון לואיס שיא עולם חדש של 2:59.6 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של האמריקאים שנקבע באולימפיאדת טוקיו (1964) (3:00.7 דקות) ובכך הייתה לרביעייה הראשונה בהיסטוריה שרצה ריצה זו מהר יותר מ-3 דקות.
1968
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 1968 זכה אוונס במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 45.0 שניות, לפני וינסנט מתיוס (45.0 שניות) וווין קולט (45.4 שניות). במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מקסיסו סיטי שנערכו באקו סמיט קליפורניה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום ראשון בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 44.06 שניות, לפני לארי ג'יימס (44.19 שניות) ורון פרימן (44.62 שניות). שיא העולם לא אושר מאחר שהוא השתמש בסוג ספייקס שהיו לו בנעלי הריצה ולא קיבלו אישור. לכן אושר שיא העולם של לארי ג'יימס.
אלוף אולימפי
במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.86 שניות, לפני חבריו לנבחרת לארי ג'יימס (43.97 שניות) ורון פרימן (44.41 שניות), שיפור לשיא העולם הטרי בן החודש של לארי ג'יימס (44.19 שניות). שיא זה החזיק מעמד כ-20 שנים ונשבר על ידי בוץ' ריינולדס (43.29 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר הצטרף אל הרביעייה וינסנט מתיוס בשיא עולם חדש של 2:56.16 דקות, לפני קניה (2:59.64 דקות) וגרמניה המערבית (3:00.57 דקות). כעבור 20 שנה הושווה שיא זה על ידי הרביעייה האמריקאית באולימפיאדת סיאול (1988) וכעבור עוד 4 שנים השיא נשבר באולימפיאדת ברצלונה (1992) (2:55.74 דקות).
בעת קבלת המדליה על ריצת 400 מטר באולימפיאדת מקסיקו, הוא איגרף את ידו שהייתה נתונה בכפפה שחורה, כהזדהות עם הכוח השחור.
1969
בתחילת 1969 פורסם שהוא הסכים להתגייס למשטרת סן חוזה ליחידה חדשה שנועדה ליצור הבנה עם נוער אפרו אמריקאי ולהביא הבנה בין לבנים ושחורים. אולם למחרת הודיע אוונס שלא ישרת במשטרה "שהשקפתה הגזענית ידועה יפה".
1970
בשנת 1970 רץ בתחרות בשווייץ 400 מטר ב-45.6 שניות.
1972
באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון ביוני 1972 זכה אוונס בפעם החמישית במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.0 שניות, שבועיים לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן שנערכו ביוג'ין, אורגון בתחילת יולי 1972 הוא סיים רק במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.1 שניות וצורף לרביעיית השליחים 4x400 מטר. שני האצנים וינסנט מתיו וווין קולט שזכו בריצת 400 מטר במדליות זהב וכסף בהתאמה במשחקים אולימפיים אלה, הפגינו בטקס חלוקת המדליות כמו טומי סמית' וג'ון קרלוס במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי. לאחר שהשניים הורחקו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) וג'ון סמית' שסיים ראשון במבחנים האמריקאים אך נפצע בשרירי מיתר הברך במהלך הריצה, ארצות הברית לא יכלה להציב קבוצת שליחים לריצה זו, וכך, אוונס לא זכה להשתתף במשחקים אולימפיים אלה.
בשנת 1972 הפך אוונס למקצוען.
בשנת 2011 עבר ניתוח להסרת גידול סרטני גדול מבלוטת יותרת המוח.
נפטר ב-19 במאי 2021 לאחר אירוע מוחי.
אנאבל (בובה)
אנאבל (באנגלית: Annabelle) היא בובת סמרטוטים, ששוכנה במוזיאון פרטי של זוג החוקרים אד ולוריין וורן לאחר שדווחה כרדופת רוחות. בהמשך, הבובה היוותה השראה ובסיס ליצירת בובה בדיונית רדופת רוחות באותו השם המופיעה בזיכיון הסרטים "לזמן את הרוע".
רקע
אנאבל היא בובת ראגדי אן שדווחה כרדופת רוחות. על פי חוקרי הפראנורמה והדמונולוגים אד ולוריין וורן, הבובה ניתנה לראשונה לסטודנטית לסיעוד בשנת 1968, והשניים העידו שהבובה התנהגה בצורה מוזרה, ושנאמר לסטודנטית שהבובה מאכלסת את רוחה של ילדה מתה בשם אנאבל. הזוג וורן העיד כי הסטודנטית ושותפתה לחדר ניסו לקבל ולטפח את הבובה בעלת הרוח, אך עם זאת, דווח על התנהגות זדונית ומפחידה מצדה של הבובה. הזוג העיד כי בשלב זה הסטודנטית וחברתה יצרו עימם קשר, ושהם העבירו את הבובה למוזיאון שלהם לאחר שהכריז עליה כ"אחוזת שטניות". כיום, הבובה שמורה בתיבת זכוכית במוזיאון הנסתר של הזוג וורן במונרו, קונטיקט. הבובה הוזכרה בביוגרפיה שנכתבה על אד ולוריין וורן בשנת 2002, The Demonologist.
פרופסור ג'וזף לייקוק, פרופסור לענייני דתות באוניברסיטת טקסס, אומר שרוב הספקנים דחו את המוזיאון של הזוג וורן כ"מדף לליל כל הקדושים, בובות וצעצועים, וספרים שאפשר לקנות בכל חנות ספרים". לייקוק כינה את האגדה על אנאבל "מקרה מעניין ביחסים בין תרבות הפופ לפולקלור הפראנורמלי", והביע ספקולציה שסביר כי תופעת הבובה הדמונית זכתה לפופולריזציה באמצעות סרטים כמו "משחק ילדים", "בובתי דולי היקרה", ואפילו הסרט "לזמן את הרוע" עצמו, שהושפעו מהאגדות המוקדמות סביב דמותו של רוברט, וכמו כן מפרק מ"אזור הדמדומים שנקרא "Living Doll" (שבו דמותה של האמא נקראה אנאבל), ששודר חמש שנים לפני סיפורם של הזוג וורן. לייקוק טוען כי "הרעיון של בובות אחוזות שטניות מאפשר לדמונולוגים המודרניים למצוא רוע על טבעי במקומות הבנאליים והמקומיים ביותר".
בהתייחסה לפרסום למוזיאון הנסתר של הזוג וורן במקביל להפצת הסרט "לזמן את הרוע", הסופרת שרון א. היל כתבה כי רבים מן המיתוסים והאגדות המקיפים את הזוג וורן "תועדו כביכול על ידי עצמם" ושייתכן שאנשים רבים מתקשים "להפריד בין הזוג וורן לבין דמויותיהם ההוליוודיות". היל ביקרה את הסנסציה העיתונאית סביב המוזיאון הנסתר של הזוג וורן ובובת אנאבל שבמרכזה, ואמרה: "כמו אד וורן במציאות, גם אנאבל במציאות היא הרבה פחות מרשימה". גם על הטענות העל-טבעיות שתועדו סביב אנאבל על ידי אד וורן, היל אמרה: "אין לנו דבר מלבד המילה של אד, וגם על ההיסטוריה ועל מקורות החפצים במוזיאון".
הופעות בסרטים
האגדה סביב דמותה של אנאבל שימשה השראה לסצנת הפתיחה של הסרט "לזמן את הרוע" (2013), שם היא מתוארת כבובת פורצלן מרושעת, שחוקה ומיושנת, וכמו גם היוותה השראה לטרילוגיית סרטי ספין אוף בכיכובה: "אנאבל" (2014), "אנאבל 2" (2017), ו"אנאבל 3" (2019). הבובה גם הופיעה בקצרה בסרטים "לזמן את הרוע 2" (2016), "אקוומן" (2018), "מקוללת" (2019) ו"שאזאם" (2019).
סרגיי צ'רניק
סרגיי צ'רניק (בבלארוסית: Сяргей Чэрнік; נולד ב-20 ביולי 1988) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת השוער בשחטיור סליהורסק.
קריירת מועדונים
צ'רניק התחיל את הקריירה שלו בניימן הורדנה ובעונת הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת כאשר הוא בן 23. בפברואר היה קרוב לסיכום בפ.צ. רוסטוב מליגת העל הרוסית, אך בסופו של דבר נשאר בהורדנה.
ב-1 בינואר 2014 חתם בבאטה בוריסוב. ב-22 ביוני 2015 צ'רניק קבע דקות ללא ספיגת שער במשחק במסגרת ליגת העל הבלארוסית כאשר עשה זאת 1073 דקות.
ביוני חתם לשלוש שנים בנאנסי מליגת העל הצרפתית.
ביולי 2019 חזר למולדתו וחתם באלופת בלארוס, באטה בוריסוב.
בינואר, צ'רניק חתם באירטיש מליגת העל הקזחית.
ב-23 בספטמבר 2020, צ'רניק חזר לבלארוס וחתם בהרדזיה. עונה לאחר מכן, הצטרף לשחטיור סליהורסק.
קריירה בינלאומית
במאי צ'רניק זומן לראשונה לסגל נבחרת בלארוס, אך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך כשנתיים וחצי לאחר מכן ב-15 בנובמבר 2013 נגד.
ארנה לבוב
ארנה לבוב (באוקראינית: Арена Львів) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברחוב סטרייסקה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה והוא בעל תכולה של 34,915 מושבים. האצטדיון השתתף באירוח משחקי יורו 2012 והוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת קרפטי לבוב במשך 8 שנים. כיום מארחת בו קבוצת הכדורגל לבוב, שהחלה לארח בו מאז העפילה לליגת העל האוקראינית בכדורגל ב-2018.
האצטדיון נמצא בבעלות החברה הממשלתית למתקני ספורט של אוקראינה (Державний концерн «Спортивні арени України») שמשכירה אותו בדמי שכירות גבוהים, שקרפטי לבוב התקשתה לעמוד בהם ולכן ויתרה על אירוח משחקים בו ועברה לאצטדיון "אוקראינה" בעיר, אצטדיון קטן יותר המכיל 28,051 מושבים.
היסטוריה
לאחר הבחירה באוקראינה ובפולין לארח את יורו 2012, הוחלט לבנות בלבוב אצטדיון חדש לקראת התחרות, אשר החליף את אצטדיון אוקראינה. האצטדיון נחנך ב-28 באוקטובר 2011.
אריאל וינטר
אריאל וינטר וורקמן (באנגלית: Ariel Winter Workman; נולדה ב-28 בינואר 1998) היא שחקנית ומדבבת אמריקאית. התפרסמה בשל דמותה כאלכס דאנפי בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית" ברשת NBC.
ביוגרפיה
וינטר נולדה בפיירפקס, וירג'יניה שבארצות הברית, בתם של קריסולה (לבית בטיסטאס) ושל גלן וורקמן. משפחתה נוצרית והיא ממוצא יווני מצד אימה, וממוצא גרמני מצד אביה. לה אח-למחצה ואחות-למחצה גדולים מנישואיו הראשונים של אביה, שאנל וורקמן וג'ימי וורקמן, שניהם שחקנים.