cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק ביטוח נפגעי חיסון
מימוש החוק
הפיצוי שבפוליסה לפי חוק זה מוגבל לכ-600 אלף ש"ח (נכון ל-2020) ותקרה זו צמודה למדד המחירים לצרכן. מי שסבור שהוא זכאי לפיצוי גבוה יותר יכול להגיש תביעה לפי פקודת הנזיקין, אולם צעד זה שולל את הזכות לפיצוי לפי חוק ביטוח נפגעי חיסון, גם כאשר התביעה לפי פקודת הנזיקין נדחית.
מספרן הזעום של התביעות שהוגשו לפי חוק זה הביא מומחים אחדים למסקנה שהחוק כשל בהגשמת מטרתו, עד כדי ראייתו כאות מתה בפועל. השופטת בדימוס ד"ר בלהה כהנא, יו"ר ועדת המומחים בשנים 2001–2005, ציינה פגמים אחדים בחוק ובאופן מימושו. בעקבות פגמים אלה הציע שופט בית המשפט העליון בדימוס, יצחק אנגלרד, תיקונים רחבים בחוק, לשם הגשמת מטרתו.
מוראביה-שלזיה (מחוז)
מחוז מוראביה-שלזיה או מחוז מוראבסקוסלזסקי (בצ'כית: Moravskoslezský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע על פני צפון-מזרח מוראביה ההיסטורית, ועל פני רוב שטח שלזיה הצ'כית.
המחוז מתועש מאוד ובעידן הקומוניסטי כונה "לב הפלדה של המדינה". במחוז גם אזורים הרריים.
עד מאי 2001 נקרא המחוז על שם בירתו אוסטרבה, מחוז אוסטרבה או מחוז אוסטרבסקי.
לינור גורליק
לינור יוליה גורליק (נולדה ב-9 ביולי 1975 בדנייפרופטרובסק, אוקראינה) היא סופרת, משוררת, מסאית, מחזאית ומתורגמנית ישראלית-רוסית הכותבת בעיקר בשפה הרוסית. יצירותיה יוצאות הדופן כוללות 20 ספרי סיפורת, שירה וספרי ילדים.
גורליק היא מבין ראשוני הסופרים הרוסיים שזכו לפרסום ברשת האינטרנט שם היא פעילה עד היום ומאז 2014 משמשת כעורכת ראשית של פורטל Booknik.ru המוקדש לספרות ותרבות יהודיים. גורליק כותבת סיפורים קצרים שמשקפים את האבסורד בחיים ברוסיה הפוסט-סובייטית. בנוסף, גורליק חוקרת ומלמדת תאוריית אופנה במחלקה למדעי הרוח ב- Russian State University ובבית הספר הגבוה לכלכלה במוסקבה.
גורליק תרגמה לרוסית את ספריו של אתגר קרת.
ביוגרפיה
גורליק נולדה ב-1975 בדנייפרופטרובסק, וב-1989, בתחילת גל העלייה הגדול עברה לישראל. ב-1994 סיימה לימודי מחשבים באוניברסיטת בן-גוריון והחלה לעבוד כמתכנתת ומנהלת שיווק בתחום ההייטק. בשנת 2001 חזרה למוסקבה, שם החלה להתפרסם והפכה לסופרת מוכרת. ב-2014, על רקע קשיים שהשלטונות ברוסיה החלו להערים על אזרחים זרים שביקשו לעבוד שם גורליק חזרה לישראל. כיום חיה ועובדת במוסקבה ובתל אביב. נשואה לולדימיר ארמילוב. עד כה ספריה טרם תורגמו לעברית.
לקריאה נוספת
ריאיון עם לינור גורליק, מוסף הארץ, 10 ביולי 2020
פורום ארגוני השלום הישראלי
פורום ארגוני השלום הישראלי הוא מסגרת ישראלית דינמית של למעלה מ-120 ארגוני שלום, זכויות אדם וחברה משותפת. הארגונים מקדמים, כל אחד בשיטתו, פתרון בר קיימא לסכסוך הישראלי-פלסטיני שיבטיח עצמאות, ביטחון, חופש, כבוד, פיוס ושכנות טובה בין שני העמים. הארגונים פועלים במגוון התחומים של חינוך לשלום ודיאלוג, שמירה על זכויות מיעוטים, חיזוק דו-קיום בין החברה היהודית לפלסטינית והערבית.
פעילות
פורום ארגוני השלום הוקם בשנת 2005 על ידי ד"ר רון פונדק כפרויקט במרכז פרס לשלום. פונדק היה יו"ר הצד הישראלי ולצדו היה ריאד מלכי מהצד הפלסטיני, מנכ"ל פנורמה בזמנו. ארגון פנורמה ומרכז פרס לשלום היו שני ארגונים חזקים בחברה האזרחית והשיתוף פעולה ביניהם לכדי הקמת פורום ארגוני השלום הוביל להקמת הפורום. הפורום קם במטרה לייצר פלטפורמה ושפה משותפת בין ארגוני החברה האזרחית הישראלית והפלסטינית ולנסות לשנות את המציאות דרכם, כל עוד זה לא נעשה דרך הממשלה והכנסת.
הפורום פועל במטרה לחזק את שיתוף הפעולה בין ארגוני החברה האזרחית, מקבלי החלטות והזירה הבינלאומית לקידום שלום, פיוס, שוויון וזכויות אדם. הפורום מבקש לחזק את פעילות הארגונים תוך הצגת אלטרנטיבה משמעותית לסדר היום הפוליטי. פורום ארגוני השלום מאמין שבמציאות של עלייה באלימות, בגזענות, סרבנות פוליטית וחוסר אמון בפתרונות של שלום, העשייה הענפה של הארגונים היא בעלת תרומה קריטית לקידום חזון ותהליכים של שלום ופיוס.
פורום ארגוני השלום פועל בארבעה ערוצים:
מוסדות הפורום
ועדת היגוי המורכבת מנציגים נבחרים מארגוני שלום וקבוצות עבודה מקצועיות לקידום ובניית תוכניות פעולה בתחומים השונים של פעולתו. הפורום נרשם בשנת 2018 כעמותה רשומה ברשם העמותות. שבעת הארגונים המייסדים הם: עו"סים שלום, לוחמים לשלום, איפקרי, מחסום Watch, עוז ושלום, מורשתנו ומס"ד.
ליסאנצפליה
ליסְאֶנצֶפַליָה (מיוונית: מוח חלק; בלועזית: lissencephaly, ידועה גם כתסמונת Norman-Roberts) היא תסמונת תורשתית המתארת תינוקות הנולדים עם מוח חלק, כלומר ללא הקיפולים והשקעים שמאפיינים מוח אנושי נורמלי. פגיעה בגן RELN נחשבת כגורם תסמונת זו.
פגם מוחי זה מתבטא בפיגור שכלי קשה ביותר. בעוד גופם של התינוקות מתפתח בצורה רגילה, היכולת השכלית שלהם מוגבלת ביותר, ולא ניתנת לתיאור כמותי אפילו במבחני מנת משכל (IQ). הם אינם מדברים, תנועתם מוגבלת ויכולתם ליצור קשר עם הסביבה מוגבלת. תוחלת החיים של תינוקות אלה קצרה מאוד.
יופורי
יופורי (נקרא גם Jupiter XXXIV) הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
יופורי התגלה בשנת 2001 על ידי אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהדרכת סקוט שפרד וקוטלג בשם S/2001 J 10.
קוטרו של יופורי הוא שני קילומטרים והוא מקיף את צדק במרחק של 19,088,000 ק"מ ובזמן הקפה של 538.780 יממות.
בשנת 2003, S/2001 J 10 קיבל את שמו יופורי על שם בתו של זאוס מהמיתולוגיה היוונית.
יופורי משתייך לקבוצת הירחים אננקה, הקרויה על שם הירח אננקה. ירחיה של הקבוצה מקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון קילומטרים.
קווין קוק
קוּוין אלכסנדר קוק (באנגלית: Quinn Alexander Cook; נולד ב-23 במרץ 1993) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בסקרמנטו קינגס. בשנת 2015 זכה באליפות ליגת המכללות כשחקן אוניברסיטת דיוק, ובעונות ו- זכה בשתי אליפות ליגת ה-NBA כשחקן גולדן סטייט ווריורס ולוס אנג'לס לייקרס, בהתאמה.
קריירת תיכונים ומכללות
קוק נולד בוושינגטון די. סי., ועד גיל 17 למד במרילנד. לקראת עונתו האחרונה בתיכון עבר ל"אקדמיית אוק היל", בה למדו ושיחקו בעבר שחקני NBA רבים, בהם רוד סטריקלנד, ג'רי סטקהאוס, כרמלו אנתוני, ראז'ון רונדו וקווין דוראנט. בעונתו היחידה באוק היל הוביל קוק את הקבוצה למאזן חיובי 31–4, עם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-10.9 אסיסטים למשחק. בסיום אותה עונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן מייק ששבסקי. בעונתו השנייה בקבוצת האוניברסיטה החליף את אוסטין ריברס בחמישייה הפותחת, וסייע לדיוק להעפיל לרבע גמר טורניר אליפות המכללות. בעונתו האחרונה, 2014/2015, קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה עם דיוק באליפות המכללות, לצד ג'אליל אוקפור, ג'סטיס וינסלו וטיוס ג'ונס.
השנים הראשונות (2015–2017)
ב-26 בפברואר 2017 חתם על חוזה ל-10 ימים בדאלאס מאבריקס, וביום שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA במשחק מול מיאמי היט. עם פקיעת החוזה שוחרר קוק מהקבוצה, לאחר 5 משחקים עם המאבריקס.
לאחר שחרורו מדאלאס חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים בניו אורלינס פליקנס, וב-8 באפריל חתם בקבוצה עד לסיום עונת. הפליקנס סיימו את העונה במקום העשירי באזור המערבי, עם מאזן שלילי 34–48.
גולדן סטייט ווריורס (2017–2019)
לקראת עונת חתם על חוזה כפול עם אלופת העונה הקודמת, גולדן סטייט ווריורס. לאורך העונה שותף ב-29 משחקים במדי קבוצת הבת של גולדן סטייט מליגת הפיתוח, סנטה קרוז ווריורס, ורשם כשחקנה 25.3 נקודות ו-8.1 אסיסטים בממוצע למשחק. החל מ-9 במרץ 2018 ועד לסיום העונה הסדירה שימש כרכז הפותח של גולדן סטייט, במקומו של סטפן קרי שנפצע, ובתקופה זו הציג יכולת מצוינת עם 15.6 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק, ב-17 משחקים. ב-29 במרץ קלע שיא קריירה של 30 נקודות במשחק מול מילווקי באקס. עם סיום העונה הסדירה, בעקבות פציעתו של עומרי כספי ושיחרורו מהקבוצה, המירו הווריורס את חוזהו של קוק לחוזה "סטנדרטי", על מנת שיוכל להשתתף בשלב הפלייאוף. בפלייאוף עצמו שותף קוק ב-17 מתוך 21 משחקי קבוצתו, קלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה ברציפות.
לוס אנג'לס לייקרס (2019–2021)
לקראת עונת חתם קוק על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. באותה עונה זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על מיאמי היט בסדרת הגמר; קוק עצמו שותף ב-6 בלבד מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע 2.2 נקודות בממוצע למשחק.
פרויקט תת-קרקעי 131
פרויקט תת-קרקעי 131 הוא מערכת מנהרות במחוז הוביי בסין שנבנתה בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים כדי לשמש כמקלט גרעיני עבור מפקדת הפיקוד של צבא השחרור העממי הסיני במקרה של מלחמה גרעינית. המתקן מעולם לא הושלם או הושמש במלואו, והוא פתוח למבקרים כאטרקציה תיירותית.
זלין (מחוז)
מחוז זלין או מחוז זלינסקי (בצ'כית: Zlínský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בחלק המרכזי-מזרחי של מוראביה ההיסטורית. המחוז נקרא על שם בירתו, העיר זלין.
פרויקט תת-קרקעי 131
מקום
הפרויקט ממוקם בעיירה Gaoqiao שבגזרת Xian'an, במחוז הוביי. מדובר על מיקום שנמצא כ-15 ק"מ מזרחית לאזור העירוני של Xianning ו-80 ק"מ דרומית לווהאן.
זלין (מחוז)
מחוזות משנה
מחוז זלין, מחולק לארבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
פרויקט תת-קרקעי 131
היסטוריה
עם התגברות המתח בין סין לברית המועצות בשלהי שנות השישים, מנהיגי סין חשבו כי נכון לבנות מספר מתקנים תת-קרקעיים כדי להגן על האוכלוסייה הצבאית, כמו גם על גופי הפיקוד והבקרה שלה, במקרה של סכסוך גרעיני. הידוע ביותר מבין מתקנים אלה הוא העיר התחתית של בייג'ינג.
ב־31 בינואר 1969 התקבלה החלטה להקים מטה פיקודי מחתרתי לצבא המדינה; שם הקוד "131" לפרויקט נובע מתאריך זה, 01-31. הרמטכ"ל במחלקת המטה הכללי של הצבא לשחרור העם, גנרל הואנג (黄永胜) עצמו היה אחראי על הבנייה.
במסגרת הפרויקט הוקמה מערכת מנהרות עם חדרי ישיבות, משרדים למפקדים הבכירים (כולל המפקד הראשי, מאו דזה-טונג), מרכז תקשורת וכו'. מתחת לגבעות באזור הוקמו המנהרות ומעל פני השטח נבנו וילות עבור מאו דזה-טונג וסגנו. עם זאת, לאחר מותו של לין ביאו ומעצרו של הואנג יונגשנג בספטמבר 1971, הפרויקט נפסק, והוא מעולם לא הושלם. לא מאו ולא לין ביאו ביקרו באתר מעולם.
על פי דיווחי מערכת המנהרות אורכה 456 מטרים, ועלותה מוערכת ב-130 מיליון יואן.
מצב נוכחי
בשנת 1981, אתר פרויקט 131 הועבר לידי הרשויות האזרחיות בעיר Xianning, בה הוא נמצא. בית-יוקרה ומתקן כנסים הוקם מעל פני האדמה, בעוד מערכת המנהרות הפכה לאטרקציה תיירותית. נכון לקיץ 2008, החדרים התת-קרקעיים חשופים ברובם, מעוטרים בשלטים המתארים את השימוש המיועד לכל חדר, רהיט תקופתיים וכמה מפות העוסקות בהיסטוריה הצבאית של סין. יש גם כמה תערוכות ( תגי מאו, פוסטרים וכו ') בביתנים שעל פני השטח. בניגוד לביתנים והווילות, המנהרה עדיין נחשבת לפרויקט צבאי ולכן סגורה למבקרים שאינם סינים (עדכנית לאפריל 2009).
טיסה 444 של אמריקן איירליינס
טיסה 444 של אמריקן איירליינס הייתה טיסה שטסה משיקגו לנמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל ב-15 בנובמבר 1979 בה הופעלה פצצה שהכין הטרוריסט האמריקני טד קזינסקי (הידוע יותר בכינוי "יונבומבר") אותה הוא שלח בדואר הרגיל כאשר הפצצה הייתה מצוידת במד גובה כדי שתתפוצץ כשהמטוס בגובה קילומטר. הפצצה התפוצצה בקול חבטה, ותוך מספר שניות התמלא המטוס בכמויות גדולות של עשן שמילא את תא הנוסעים ואילץ את הטייסים לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי דאלס. לא היו נפגעים, אך 12 איש נלקחו לבית החולים בעקבות שאיפת עשן. באורח נס לא כל חומרי הנפץ התפוצצו, שאם לא כן המטוס היה מתרסק. חוקרי ה-ATF הגיעו למסקנה שהמפגע לא ידע לאן תשלח הפצצה, ואם כן כוונתו היא לפגוע בבני אדם.
חוקר דואר פיקח שם לב לכך, שכל הפצצות הכילו פיסות עץ שלא היו חיוניות להפעלת הפצצה, אולי הופיעו כחתימה אישית. כמו כן, הפצצות הכילו אבקת בריום חנקתי המשמשת לייצור חזיזים אך לא לפצצות. אבקה זו גרמה שהעשן היוצא מן הפצצה יהיה בצבע ירוק. עובדות אלו הובילו אותו למסקנה כי המפגע הוא אדם המתנגד למהפכה התעשייתית, אך אז לא היה לכך משמעות כל שהיא.
זה לא היה הפיגוע הראשון שהוצא לפועל על ידי ה"יונבומבר", אך זו הייתה ההתקפה הראשונה שהובילה את ה-FBI לחקור את המקרה היטב על מנת ולגלות מי עמד מאחורי הפיגוע.
דנמרק באירוויזיון 2023
דנמרק השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Breaking My Heart" של ריילי. רשות השידור הדנית DR הפיקה אתהקדם הלאומי המסורתי Dansk Melodi Grand Prix על מנת לבחור את נציג המדינה. שמונה שירים התחרות בקדם, והזוכה נבחר באמצעות שתי מערכות הצבעה שונות. בערב חצי הגמר השני כשלה המדינה להעפיל לגמר התחרות.
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, דנמרק השתתפה בתחרות האירוויזיון ארבעים ותשע פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה ב-1957. היא הגיעה למקום הראשון שלוש פעמים: ב-1963, עם "Dansevise" של גרטה ויורגן אינגמן; ב-2000, עם "Fly on the Wings of Love" בביצוע האחים אולסן וב-2013 עם השיר "Only Teardrops" של אמילי דה פורסט. באירוויזיון 2021 הגיע הצמד הדני פיר ופלמה, עם השיר "Øve os på hinanden", למקום ה-11 בחצי הגמר, ולא העפילו לשלב הבא בתחרות. גם באירוויזיון 2022 כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר כששלחה את להקת REDDI עם "The Show".
דנמרק בחרה את כל נציגיה באמצעות הקדם "Dansk Melodi Grand Prix". היא אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2023 ב-26 באוגוסט 2022.
לפני האירוויזיון
Dansk Melodi Grand Prix 2023 הייתה המהדורה ה-53 של הקדם הדני לתחרות הזמר של האירוויזיון. האירוע נערך ב-11 בפברואר 2023 באצטדיון נסטווד, והוגש על ידי טינה מולר והיינו הנסן.
שמונה שירים, שלוו לנגינת התזמורת המסורתית של הגרנד פרי, התחרו בערב אחד על הזכות לייצג את דנמרק באירוויזיון. זהות הזוכה נקבעה באמצעות שתי מערכות הצבעה שונות: בראשונה, שלושה שירים נבחרו על ידי הקהל והעפילו לשלב הבא בגמר. לאחר מכן, מתוכם נבחר הזוכה באמצעות שילוב של הצבעות הקהל וקולות השופטים. הצופים יכלו להצביע באמצעות הודעות SMS או ביישומון המיוחד של התחרות. חבר השופטים הורכב מחמישה חברים:
DR פתחה את תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם הארצי ב-8 בספטמבר, וסגרה אותה כחודש אחרי. רשות השידור הצהירה כי בכוונתה להתמקד בשירים שמייצגים את איכותה ורוחבה של המוזיקה ושל התרבות הדנית. שמונת האמנים שנבחרו הוכרזו ב-19 בינואר 2023 ב-DR Byen בקופנהגן.
שבועיים לפני גמר התחרות דווח בעיתון הדני אקסטרה בלאדט כי ריילי ביצע את שירו "Breaking My Heart" בפסטיבל סלאו לייף סלאו לייב בסיאול שבקוריאה הדרומית באוקטובר 2022. על פי חוקי הקדם, אין להופיע או להוציא את השירים לפני התחרות ללא רשות מ-DR. עם זאת, הוחלט כי ריילי לא יפסל, בנימוק שהופעתו בסיאול לא נתנה לו יתרון משמעותי ביחס לקהל הדני.
גמר
גמר הקדם התקיים ב-11 בפברואר 2023. סדר הופעותיו נקבע על ידי DR, ונחשף ב-31 בינואר. שלושה שירים נבחרו על ידי הקהל והעפילו לשלב הבא בגמר. הקהל הצביע באמצעות האפליקציה, שחולקה לאזורים גאוגרפיים של דנמרק, או בהודעות SMS. המנצח מבין השלושה נקבע על ידי שילוב בין הצבעות הקהל לקולות השופטים ביחס שווה. בנוסף לביצועיהם של המתחרים הופיעו במשדר גם סוואה אס ולהקת קאלוש, זוכת אירוויזיון 2022.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. דנמרק שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. דנמרק שובצה ראשונה, לפני ארמניה. ב-11 במאי 2023 ביצע ריילי את "Breaking My Heart" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
הערות שוליים
קט:מדינות באירוויזיון 2023 קט:דנמרק באירוויזיון
רב שמואל בן חפני גאון
רב שמואל בן חפני גאון (או שמואל בן חפני הכהן או בראשי תיבות רשב"ח) - הוגה, פרשן ופוסק בתקופת הגאונים. גאון ישיבת סורא שבבבל בין השנים 998–1013 (נפטר כ"ה באב ד'תשע"ג ללוח העברי).
חייו וייחוסו
נולד בשנות השלושים או שנות הארבעים המוקדמות של המאה העשירית, לרב חפני הכהן ששימש כ"דיינא דבבא" (אחת המשרות הרבניות הבכירות במנגנון ישיבות בבל) בישיבת פומבדיתא בתקופת רב נחמיה גאון (אחיו של חפני הכהן). סבו (אב-אביו) היה רב כהן צדק בר יוסף הכהן, וכן סב-סבו מרדכי כהנא גאון, שימש כראש ישיבה וכגאון.
היה מחותן עם ראש ישיבת פומבדיתא רב שרירא גאון, בתו התחתנה עם בנו של רב שרירא גאון - רב האי גאון.
חיבוריו
היה מחבר פורה אשר כתב כשישים וחמישה חיבורים שרובם נכתבו בערבית יהודית. כן כתב שו"ת בעברית, ערבית וארמית. תחומי הכתיבה שלו נרחבים: פרשנות מקרא, פרשנות תלמוד, הלכה, מתודולוגיה תלמודית ופילוסופיה. רשב"ח כתב את חיבוריו בערבית-יהודית ורובם ככולם נעלמו לאחר ירידת המרכז בבבל. החיבורים נשכחו מלב במהלך ימי הביניים ונותרה רק עדותו של אברהם אבן דאוד בספר הקבלה (וממנו העתיק רבי מנחם המאירי) שרשב"ח "חיבר ספרים הרבה". עם גילוייה של גניזת קהיר נתגלו שרידים של חיבורי רב שמואל בן חפני הכהן, אולם גם עתה, למעלה ממאה שנה לאחר גילוי הגניזות, נשארו בקרן זווית רוב חיבורי ההלכה של הגאונים, ובהם חיבוריו.
בין חיבוריו נמנה:
הגותו
בתחום הפילוסופיה אימץ רב שמואל הכהן את האסכולה הבצרית של הכלאם המועתזילי, והיה מעורה בחיים התרבותיים של הסביבה המוסלמית. לפי עדותו של חתנו רב האי גאון, בן חפני "הירבה לקרות בספרי הנוכרים", כלומר בספרי חכמי הכלאם המוסלמים. הוא פירש את המקרא בצורה רציונלית, דחה את האמונה בשדים, בכשפים ובאסטרולוגיה.
גם בנסים לא האמין רב שמואל, מלבד אלה שהוזכרו במקרא. לדעתו, הנסים הכוללים שינוי מערכות הטבע יכולים להיות אך ורק על ידי הנביאים ולא על ידי הצדיקים. דוגמה לכך הוא פירושו למעשה בעלת האוב מעין דור שהעלתה את שמואל באוב. רשב"ח לא קיבל את המובן הפשוט של הסיפור. לדבריו לא דיבר שמואל עם שאול כלל "וחס ושלום לא עלה מקברו", אלא הכל היה מעשה רמאות של האישה. הוא מוסיף כי.
אנרגיה סולארית
אֵנֶרְגִּיָּה שִׁמְשִׁית או אנרגיה סולארית היא אנרגיה שמקורה בקרינת השמש. זוהי אנרגיה חלופית ומתחדשת. מתקני אנרגיה סולארית ממירים את הקרינה האלקטרומגנטית שמגיעה מהשמש לאנרגיה תרמית או לחשמל. מצד אחד, עקב ההספק הכולל הגבוה של קרינת השמש על פני כל כדור הארץ יכולה האנרגיה הסולארית להיות מרכיב משמעותי בשוק האנרגיה העולמי, היות שצריכת האנרגיה העולמית השנתית משתווה להספק קרינת השמש המגיעה לפני כדור הארץ במשך שעות ספורות. מצד שני, צפיפות ההספק ליחידת שטח נמוכה יחסית, פחות מ־1,000 וואט למ"ר, ולכן קצירת אנרגיית השמש יקרה, ורק בעשור השני של המאה ה-21 הגיעה בארצות שונות לכדאיות כלכלית.
השימושים של אנרגיה שמקורה בשמש הם מגוונים. ניתן להשתמש באנרגיה זו באופן ישיר למטרות חימום, אידוי וייבוש מזון, כמו בישול בעזרת תנור שמש, בריכות אידוי להפקת תרכובות מלח וייבוש כביסה. באופן דומה, דודי שמש משמשים לחימום מים לצריכה ביתית. ריכוז קרינת השמש באמצעות מראות או עדשות וכן מערכות עקיבת שמש מאפשר ניצול טוב יותר של אנרגיית שמש והענות ליישומים שבהם נדרשת טמפרטורה גבוהה. מתקני עקיבה, שעוקבים אחר תנועת השמש בשמים בשעות היום, עשויים לתרום להגדלת נצילות גם ללא ריכוז.
את האנרגיה הסולארית ניתן לנצל מיידית, או לאגור באמצעים שונים ולהפיק את האנרגיה מהאמצעים הללו מאוחר יותר בהתאם לצורך. אמצעי האגירה כוללים אגירה חשמלית בסוללות, שאיבת מיים לגובה, ואגירה תרמית במסות נוזליות או מוצקות. באופן עקיף, אנרגיית השמש אחראית למגוון תהליכים שמביאים ליצירת מקורות אנרגיה שונים שנמצאים כיום בשימוש, כמו אנרגיית רוח, אנרגיה הידרואלקטרית ועוד. למעשה, אור השמש אפשר את חייהם של יצורים קדומים, שבמשך הזמן הפכו לנפט. דלק מאובנים זה משמש כיום את האנושות כמקור אנרגיה עיקרי. עם זאת, שימוש באנרגיה סולארית שכדור הארץ ספג בעבר הרחוק על ידי שריפת דלק מאובנים מעלה את ריכוז דו־תחמוצת הפחמן, מגבירה את אפקט החממה, ואינה רצויה.
דוד שמש
דוד שמש מבוסס על קולטי שמש ההופכים אנרגיית שמש לאנרגיית חום. המים המחוממים בקולטים זורמים לדודי שמש עד לשימוש בהם. בישראל, יפן וארצות נוספות, מותקנים דודי שמש בבתי קרקע רבים ובישראל שטופת השמש חוסכים כ־3%-4% מתצרוכת החשמל של ישראל. על פי החוק הישראלי כל בית מגורים חדש שנבנה חייב להיות מצויד בקולטי שמש. במגדלי מגורים קולטי השמש הם רק עבור הקומות העליונות. הזרמת המים מקולטי השמש לדוד השמש מתרחשת, במצב שדוד השמש גבוה מהקולטים, על ידי השימוש באפקט התרמוסיפון שבו ההפרש במשקל הסגולי בין המים החמים והקרים גורם למים המתחממים בקולט, לזרום אל דוד השמש, ללא צורך במשאבה.
תחנת כוח תרמו־סולארית
בשיטה הסולארית־תרמית הופכים בעזרת קולטי שמש את אנרגיית השמש לחום הנקלט בשמן המחמם מים ויוצר קיטור אשר מניע טורבינה המייצרת חשמל. לחלופין, קרינת השמש מחממת את המים ויוצרת קיטור ישירות.
הטכנולוגיות הסולאריות־תרמיות העיקריות הן:
אנרגיה פוטו־וולטאית
המרה ישירה של אנרגיית השמש לחשמל נעשית באמצעות תא פוטו־וולטאי (תא שמש), שעשוי לרוב מסיליקון בטכנולוגיה לייצור שבבים, בנוי מסרט מוליך למחצה הנתון בין שתי אלקטרודות. בעת החשיפה לאור, ניתקים האלקטרונים ממקומם ויוצרים תנועה חשמלית. הניצולת של תא כזה היא נמוכה יחסית (כ־18 אחוז) אך מחירו שהיה יקר בעבר, ירד בשנים האחרונות וכיום ייצור חשמל באמצעות תא פוטו־וולטאי מתחרה בייצור חשמל מדלקים פוסיליים, ההוזלה של פאנלים פוטו־וולטאיים, סיניים בעיקר, מתחרה קשות בטכנולוגיות המבוססות על ריכוז ועקיבת שמש. שטף האנרגיה הנקלט מעל לאטמוספירה של כדור הארץ מן השמש (הקבוע הסולארי) הוא 1,366 ואט למ"ר. בגלל בליעת האטמוספירה, ההספק המגיע לכדור הארץ הוא רק כ־1,000 וואט למ"ר וזאת בתנאים מיטביים, כלומר בקו המשווה, בצהרי היום, ללא עננות ובנקודת ההיפוך. היעילות של תא פוטו־וולטאי היא כ־18%. בבאר־שבע שטופת השמש, לדוגמה, מ"ר אחד של פאנל סולארי יכול להפיק בשנה 318 קילו־וואט שעה.
ב־2016 נחנכה באשלים שבנגב תחנת כוח פוטו־וולטאית של 30 מגה־וואט. נתח נוסף של אנרגיה סולארית נאסף בגגות בתים ומבנים. בעידוד הממשלה, באמצעות רשות החשמל, גדל נתח זה וניתן לראות בתים ומבנים רבים בישראל שעל גגותיהם יש מערכות סולאריות, המזינות את אספקת החשמל בבתים ובמבנים ומזרימות את הנותר לרשת החשמל הארצית.
מחקר ופיתוח (בעיקר בישראל)
בשנים 1950–1990 פעלו בסמוך לים המלח ובאתרים נוספים תחנות כוח סולארית נסיוניות מסוג בריכת שמש, המתבססת על ריבוד שכבות לפי משקל סגולי והצטברות חום בשכבות הנמוכות. חברת סולמת (מקבוצת אורמת) הקימה בריכת שמש גדולה חצי־מסחרית ליד ים המלח, אך הפרויקט נכשל בגלל קלקול של ריבוד השכבות על ידי גלים שעוררה רוח מצויה. ואי־כדאיות כלכלית. במרכז הלאומי לאנרגיית השמש באוניברסיטת בן-גוריון, נערכים מאז שנות ה־70 של המאה ה־20 מחקרים בתחום הסולארי־תרמי והפוטו־וולטאי, העוסקים בין השאר בתא פוטו־וולטאי מבוסס פחמן, ובייצור חשמל פוטו־וולטאי באמצעות שימוש במראה פרבולית מרכזת גדולה, המופיעה בתמונה.
במעבדת "Excitonics" בפקולטה להנדסת מכונות טכניון, פותחה גישה חדשנית הנקראת (TEPL (Thermally Enhanced Photoluminescence. חומר הבולע בהתקן הוא בעל תכונות פלואורסצנטיות. בהתקן TEPL, אם ערך ה־QE גבוה והבולע נמצא בטמפרטורה גבוהה, יחד עם אופטימיזציה של פרמטרים נוספים (כגון ריכוז השמש ואיכות הבידוד התרמי להפחתת איבוד חום ואיבודים קרינתיים) ניתן להגיע ליעילות של 45% בולע שכזה יורכב ממערכת של חומרים שונים המוטמעים בתוך מטריצה שקופה. דוגמה למערכת שהוצעה, אשר לה פוטנציאל לשמש כבולע יעיל, היא שילוב החומרים Nd, Cr, ו־Yb בתוך מטריצה של גביש מסוג YAG.
טכנולוגיה חדשנית הנמצאת בשלבי מחקר מנצלת שימוש בלוחות OLED המבוססים על חומרים אורגניים, לניצול אור שמש לשם הפקת אנרגיה חשמלית. כיום משתמשים בתהליך ההפוך של פליטת אור באמצעות זרם חשמלי לייצור צגים דקים לטלפונים סלולריים וטלוויזיות המחליפים את מסכי ה־LCD. יתרונה הפוטנציאלי של הטכנולוגיה היא עלות ייצור נמוכה, נצילות אנרגטית גבוהה ושימוש בחומרים אורגניים מתכלים.
עלויות הפקת חשמל סולארי
בשנים האחרונות חלה עליה ביעילות פאנלים סולריים וירידה במחיריהם. לדוגמה, במכרז שנערך ב־2019 בישראל לייצור אנרגיה סולארית משדות גדולים זכתה הצעה לחיוב חברת חשמל ב־15 אגורות לקוט"ש, מחיר הנמוך ב־90 אחוז לעומת מכרזים דומים מלפני עשור. מחיר זה נמוך לעומת הפקת חשמל מזהמת מדלקים.
בישראל
ללא עתודות נפט ועם יחסים רעועים עם שכנותיה העשירות בנפט, חיפוש אחר מקור יציב של אנרגיה היה בראש סדר העדיפויות הלאומי של ישראל בראשית שנותיה, ונערך מחקר בשימוש של אנרגיה סולארית. בשנות החמישים פיתח ד״ר הארי צבי תבור במעבדה הישראלית לפיזיקה לוחות סולאריים סלקטיביים אשר קולטים את השמש ביעילות, אך פולטים את החום הנוצר באופן לא יעיל וכך הם מתחממים ויכולים להזין דוד שמש. השכיחות השנתית הגבוהה של השמש בנגב דרבנה תעשיית מחקר ופיתוח סולארית בעל שם עולמי. מהנדסים ישראלים היו בחוד החנית של טכנולוגיית האנרגיה הסולארית וחברות ישראליות כמו אורמת, לוז, וברייט סורס, עבדו על פרויקטים בארץ ומסביב לעולם.
הטכנולוגיה הסולארית בישראל התקדמה לנקודה בה היא תחרותית בדלק מאובנים. היישום של אנרגיה סולארית בישראל הולך ומתרחב בעיקר בתחום הפוטו־וולטאי. בבאר־שבע שטופת השמש, לדוגמה, מ"ר אחד של פאנל פוטו-וולטאי יכול להפיק בשנה 318 קילו־וואט שעה. מכך נובע, שבהיבט של כמות האנרגיה שניתן לייצר בשנה, ניתן באופן תאורטי לייצר 100% מצריכת החשמל בישראל (73TWh נכון ל-2020) באמצעות אנרגיה סולארית על ידי לוחות פוטו-וולטאים בשטח כולל של כ-230 קמ"ר (כ-2.5% משטח הנגב). המכשול הטכני העיקרי הוא אגירת אנרגיה בכמות גדולה לשימוש בשעות הלילה ובימים חורפיים במיוחד.
מדינת ישראל הצהירה שהיא מעוניינת להגיע בשנת 2020 לייצור חשמל ירוק בהיקף של כ־10% מהצריכה הלאומית. את אנרגיה ממקורות מתחדשים בשנת ב־4%, 5% ו־7% כנתח האנרגיה המתחדשת (החשמל הירוק) מתוך כלל יצור החשמל בארץ ב־2020. ברית הפיקוח הקיבוצית העריכה שעד סוף 2019 הותקנו פרויקטים של אנרגיה סולארית בהספק של כ־2,000 מגה־וואט שיא, המאפשרים ייצור של כ־7% מצריכת החשמל השנתית במשק. כדי לעמוד ביעד של 10% ייצור חשמל מאנרגיות מתחדשות, יש להרחיב את ההספק הסולארי המותקן בישראל בכ־1,500 מגהוואט שיא נוספים עד סוף שנת 2020. ימים יגידו אם ישראל תעמוד באתגר של 25-30% אספקת אנרגיה ממקורות מתחדשים בשנת 2030.
בתחילת 2004 הכריזה המועצה הארצית לתכנון ובניה על תוכנית מתאר להקמת תחנה סולארית, במסגרתה נבנו תחנות הכוח אשלים, בסמוך ליישוב אשלים שבשטח המועצה האזורית רמת הנגב. באתר הוקמו עד 2020 שלוש תחנות, תחנת כוח תרמו־סולארית של נגב אנרגיה בטכנולוגית שוקת פרבולית בהספק של 121 מגה־ואט שיא,תחנת כוח פוטו־וולטאית של אשלים סאן פי וי בהספק של 30 מגה־ואט שיא, ומגדל שמש שברייטסורס הקימה והפעילה יחד עם שותפותיה בהספק של 121 מגה־וואט שיא.תחנה פוטו־וולטאית נוספת בהספק 40 מגה־וואט שיא תוקם על ידי חברת פארק סולארי אשלים.בשנת 2022 צפויה להתחיל בסמוך לעיר דימונה בנייתה של תחנת כוח סולרית בשדה שאמור להיות הגדול ביותר בישראל ולהפיק כ־300 מגה ואט עם השלמת הפרויקט ב־2024.
סולארי־תרמי להפקת חום
פרויקט לדוגמה בו נעשה שימוש באנרגיה סולארית לחימום מים בעזרת קולטים בשנת 2008 על ידי חברת 'כרומגן' הוא מלון PRIMA MUSIC בחוף אלמוג באילת, הכולל 140 חדרים ומטבח מרכזי. הותקנו כ־105 מטר רבוע של קולטים החוסכים 95 מגה־וואט שעה לשנה שהיו נדרשים לחימום המים בגז. בדומה לדוד שמש ביתי נצילות האנרגיה לחימום מים היא מעל 40%. תקופת החזר ההשקעה היא כ־4.5 שנים.
מערכות הפקת חום ביעילות גבוהה כמעט פי שניים ועם הגעה לטמפרטורות גבוהות יותר פותחו על ידי שמעון קליר וצוותו בחברת תיגי. למערכות אלו יש התאמה טובה לסביבה קרה הודות לבידוד משופר שפיתחה החברה והן הותקנו ביקבי רמת הגולן, מדגרת עוף טוב, בית קיי בנהריה, ובמבנים באוסלו, נורווגיה.
סולארי תרמי להפקת חשמל
חברת לוז מירושלים הקימה בשנות ה־80 של המאה ה־20 בקליפורניה תשעה מתקנים בטכנולוגיה התרמית של קשתות פרבוליות, בשלוש תחנות כוח ובהיקף כולל של 354 מגה־וואט שיא (כולל התחנה הסולארית הגדולה בעולם בזמנו בהספק נקוב של 160 מגה־וואט שיא והשנייה בגודלה בעולם בהספק 150 מגה־וואט שיא). התחנות עדיין עובדות כיום ומופעלות על ידי חברת Florida Power & Light ואף מייצרות חשמל מעבר להספק הנקוב הודות לשיפורים טכנולוגיים הכוללים קולט חדש שפותח ויוצר על ידי חברת סולל מבית שמש. סולל הוקמה על ידי אבי ברנמילר ויוצאי לוז נוספים, נמכרה לסימנס וחדלה לפעול.
יש גם יוזמות נוספות לשימוש באנרגיה סולרית בישראל. עיריית אשדוד, לדוגמה, אחת מפורום ה־15 הערים העצמאיות בישראל אשר אינן מקבלות מענקים ממשלתיים ומתנהלות באופן עצמאי ממשאביהן המקומיים, החליטה בשנת 2020 לרכוש פאנלים סולריים ולפרוש אותם ברחבי העיר. העירייה ניצלה את האילוץ לסגור את מוסדות החינוך בעיר בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, ובשיתוף עם מפעל הפיס התקינה פאנלים סולריים על גג העירייה ועל גגות של ארבעה עשר בתי ספר בעיר. מהלך זה צפוי להוזיל את מחירי החשמל בעיר אשדוד ולהכניס לקופת העירייה כשני מיליון ש"ח מדי שנה.
פרס פרויליך
פרס פרויליך (באנגלית: The Fröhlich Prize) הוא פרס המוענק על ידי החברה המתמטית של לונדון עבור עבודה מקורית וחדשנית ביותר בכל ענף במתמטיקה ונקרא לזכרו של המתמטיקאי אלברכט פרויליך (זוכה מדליית דה מורגן לשנת 1992). על פי התקנות הפרס מוענק "למתמטיקאי שיש לו פחות מ־25 שנים במעורבות במתמטיקה ברמה פוסט־דוקטורט, מה שמאפשר הפסקות ברציפות, או שלדעת ועדת הפרסים נמצא בשלב שווה ערך בקריירה שלהם". הוא מוענק בשנים הזוגיות. פרס פרויליך לשנה X יכול להינתן רק למתמטיקאי, שהוא או (i) תושב בדרך כלל בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד ב־1 בינואר של שנה X, או (ii) חבר בחברה ושאת עיקר השכלתו רכש בממלכה המאוחדת. לא ניתן להעניק את פרס פרויליך למי שקיבל את מדליית דה מורגן או את פרס פוליה.
זוכי הפרס
להלן רשימת זוכי הפרס:
מוטי אביסרור
מרדכי (מוטי) אביסרור (נולד ב-1957) כיהן כראש המועצה המקומית ירוחם בשנים 1992–2003. יו"ר סניף "הליכוד" בירוחם בין השנים 1992-2014.
ביוגרפיה
לאחר השחרור מצה"ל, פנה ללימודי הנדסאות בניין במכללה הטכנולוגית בבאר שבע, שם סיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר סיום לימודיו עבד עם קרוב משפחתו, הקבלן משה אביסרור, בעל חברת "אביסרור משה ובניו". בשנת 1984, בגיל 27, מונה למהנדס המועצה המקומית ירוחם. עם השנים, קודם למנהל אגף ההנדסה והפרויקטים, אמון על שיקום שכונות פיזי וסגן ומ"מ ראש המועצה דאז ברוך אלמקייס - איש מפלגת העבודה. לאחר הדחתו של אביסרור מהתפקיד (על רקע פוליטי) בשנת 1990, הקים ברמלה חברת הנדסה מיזמות בשם "אושרית הנדסה".
לאחר מאבק ציבורי שהסתיים בהחלטת שר הפנים לפזר את המועצה, שבראשות ברוך אלמקייס וקיום בחירות במרץ 1992, נבחר אביסרור, שהתמודד מטעם הליכוד, לקדנציה של 7 שנים, ובבחירות של שנת 1998 נבחר לקדנציה נוספת של 5 שנים.
בתקופתו כראש מועצה, סייע לשיקומו של היישוב: סגר גירעונות, שיקם את המבנה הפיזי של היישוב בדגש על השכונות הוותיקות (מהלך שזיכה את ירוחם בשנת 97' באות 'מגשים ישראל יפה' על ייפוי וטיפוח יישובים), סייע למפעלים במצוקה (ואף רתם את הממשלה לכך), כדוגמת: פניציה שעמד בפני סגירה, ונגב קרמיקה שנסגר ונפתח מחדש. בתקופתו גדלה אוכלוסיית היישוב בכ-3,000 תושבים.
כמו כן, גייס כספים ממשרדי ממשלה, תורמים מקומיים ומהתפוצות לקידום פרויקטים שונים ולהקמת מבנים חדשים, כגון: הקמת מתקן טיהור למי שפכים באגם ירוחם, על פי החלטת ממשלה ובשיתוף קק"ל; העתקת עיר הבה"דים לצומת הנגב, תוך התחייבות לתשלום של 100% ארנונה למועצה המקומית ירוחם; הקמת מבנה הייטק במסגרת פרויקט "עידוד 99", הקמת מרכז לילד ולמשפחה, בית גיל הזהב לקשישים, מרכז ניצן ופרויקטים נוספים.
בשנת 1998, התמודד אלמקייס שוב מול אביסרור אך הפסיד לאביסרור, שהשתמש בסיסמה "עם מוטי ממשיכים בהצלחה" וזכה לרוב מצביעים של 67%.
מאז שימש אביסרור במספר תפקידים ציבוריים וחברתיים, בחלקם היה שותף פעיל עוד היותו ראש מועצת ירוחם, כגון: חבר במועצה להשכלה גבוהה למשך 5 שנים , חבר בחבר-הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון, קידום בית הספר למנהיגות עם פרופ' אבישי ברוורמן, ראש צוות גיוס תרומות "יומטוב" לנוער בסיכון בשנת 2004, קידום פרויקטים בחינוך ב"רשת" ערוץ 2 בין השנים 2006-2008 ועוד. בנוסף, סייע למצנע בקידום מספר פרויקטים, ביניהם: מניעת הקמת שכונה חרדית בשנת 2006, ובשנת 2010, החלטה עם שר התחבורה ישראל כץ, להקמת מסילת רכבת מדימונה למפעל אקרשטיין בירוחם עבור הקמת מפעל פנימי שיקלוט כ-190 עובדים. בשנת 2009, אושרה תוכנית המתאר של ירוחם, שגיבש אביסרור בשנת 2002 למשרד הפנים.
ב-23 בנובמבר 2010, התמודד שוב בבחירות לראשות המועצה בירוחם מטעם מפלגת הליכוד. אביסרור זכה ל 30% תמיכה, והפסיד למועמד מיכאל ביטון שרץ ברשימה עצמאית וזכה לרוב של 44.5% מצביעים, לאחר שגם הוא, בדומה לאלמקייס הצליח לגייס את קולות האוכלוסייה החרדית ביישוב. כמו לאחר הפסדו לברוך אלמקייס ב-2003, בחר אביסרור לשבת באופוזיציה ולא להיות חלק מהקואליציה של ראש המועצה הנבחר.
ב-18 בדצמבר 2013, מונה אביסרור על ידי שר הפנים גדעון סער לחבר בוועדת השעיה של ראשי ערים הנאשמים בפלילים.
משפחתו
נשוי למלי ואב ל-9. בנו של המקובל ר' ניסים אביצרור.
קישורים חיצוניים
מנהיג מקומי: מכניזם של שינויי עומק בפריפריה, 2006-1983 :ירוחם, יצחק דהן
קאראצ'אייבסק
קאראצ'אייבסק (ברוסית: Карачаевск; בקאראצ'אי-בלקר: Къарачай шахар, קאראצ'אי שאחאר) היא עיר ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה ברוסיה. העיר שוכנת במפגש הנהרות קובאן וטברדה במרכז הרפובליקה. בעיר מתגוררים כ-21 אלף תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה
היישוב הוקם ב-1926, תחילה בשם גאורגייבסקויה (Георгиевское) וכעבור זמן קצר שמו שונה למיקויאן-שאחאר (Микоян-Шахар), כהוקרה לפוליטיקאי הסובייטי אנסטאס מיקויאן (משמעות המילה "שאחאר" היא "עיר" בשפת קאראצ'אי-בלקר המקומית). ב-1929 היישוב קיבל מעמד של עיר.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית, והוא שוחרר על ידי הצבא האדום בינואר 1943. ב-1944, לאחר שברית המועצות גירשה את הקאראצ'אים המקומיים לאזור קזחסטן וקירגיזסטן בטענה שהם שיתפו פעולה עם הגרמנים, שטחי המחוז הקאראצ'אי האוטונומי  סופחו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה ושם היישוב שונה ל"קלוחורי" (Клухори).
ב-1955 האזור הועבר לשטח מחוז סטברופול של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. כעבור שנים ספורות הגירוש של הקאראצ'אים בוטל, הוקם המחוז הקאראצ'אי-צ'רקסי האוטונומי, ושם היישוב שונה ל"קאראצ'אייבסק", על שם הקאראצ'אים.
השואה
ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-50 יהודים, פחות מאחוז מכלל האוכלוסייה. כשהגרמנים נכנסו לעיר באוגוסט 1942 ככל הנראה שהו בה כ-120 יהודים, כשהתוספת נבעה מפליטים שהגיעו מלנינגרד, אוקראינה ומקומות נוספים. היהודים חולקו לשתי קבוצות שוות ורוכזו בשני מקומות שונים: קבוצה אחת נורתה למוות ב-12 בספטמבר וקבוצה שנייה הוכנסה לביתן על גדות נהר טברדה שתפקד כמעין גטו. ב-9 בדצמבר או בינואר 1943, לאחר מספר חודשים של עבודות כפייה והתעללות, הגרמנים ירו למוות בתושבי הביתן.
שטייר 100
שטייר 100 ו-שטייר 200 הן סדרות של מכוניות משפחתיות מתוצרת תאגיד הרכב האוסטרית שטייר דיימלר פוך אשר יוצרו בין השנים 1934–1940. בין השנים 1934–1940 יוצרו 7,890 יחידות.
פולק הרביעי, רוזן אנז'ו
פולק הרביעי, רוזן אנז'ו (בצרפתית: Foulques IV d'Anjou; 1043 – 14 באפריל 1109), המכונה le Réchin, היה הרוזן של אנז'ו משנת 1068 ועד מותו. לכינוי שבו הוא מכונה בדרך כלל אין תרגום ודאי. פילולוגים הציעו מספר רב של הצעות שונות מאוד, כולל "מתקוטט", "גס רוח", "זעף", "עצבני" ו"הרואי". הוא צוין כ"אדם עם הרבה הרגלים ראויים לגינוי, אפילו שערורייתיים" על ידי אורדריקוס ויטליס.
ראשית חייו
פולק, נולד ב-1043, והיה בנם הצעיר של ז'ופרואה השני, רוזן גטינה (המכונה לפעמים אוברי), וארמנגרדה מאנז'ו. ארמנגרדה הייתה בתו של פולק השחור, רוזן אנז'ו, ואחותו של ז'ופרואה מרטל שהקדים את פולק ואחיו ג'פרי כרוזן של אנז'ו.
רוזן אנז'ו
כשז'ופרואה מרטל מת ללא יורשים ישירים הוא השאיר את אנז'ו לאחיינו ז'ופרואה השלישי, רוזן אנז'ו, אחיו הגדול של פולק. פולק נלחם עם אחיו, ששלטונו נחשב כבלתי כשיר, ולכד אותו בשנת 1067. בלחץ הכנסייה הוא שחרר את ז'ופרואה. עד מהרה נפלו שני האחים שוב לריב, ובשנה שלאחר מכן נכלא ז'ופרואה שוב על ידי פולק, הפעם סופית. שטח ניכר אבד לשליטת אנז'ו עקב הקשיים שנבעו משלטונו העני של ז'ופרואה וממלחמת האזרחים שלאחר מכן. סיינטון אבדה, ופולק נאלץ לתת את גטינה לפיליפ הראשון, מלך צרפת כדי לפייס את המלך. חלק ניכר משלטונו של פולק הוקדש להחזרת השליטה על הברונות של אנז'ו, ולמאבק מורכב עם נורמנדי על השפעה במיין ובריטני.
לפני 1106, פולק העניק מתנה גדולה למנזר פונטברוד.
מחבר ההיסטוריה של אנז'ו
בשנת 1096 כתב פולק היסטוריה חלקית של אנז'ו ושליטיה בשם Fragmentum historiae Andegavensis או "ההיסטוריה של אנז'ו". המחבר והאותנטיות של יצירה זו שנויים במחלוקת. רק החלק הראשון של ההיסטוריה, המתאר את מוצאו של פולק, קיים. החלק השני, המתאר כביכול את שלטונו של פולק עצמו, לא שוחזר. אם הוא כן כתב אותה, זו אחת מיצירות ימי הביניים הראשונות בהיסטוריה שנכתבה על ידי הדיוט.
מוות וירושה
פולק מת ב-14 באפריל 1109 והותיר את שיקום הרוזנות, כפי שהייתה בפיקודו של ז'ופרואה מרטל, ליורשיו.
משפחתו
ייתכן שפולק התחתן עד חמש פעמים; יש ספק לגבי המספר המדויק או כמה הוא דחה.
אשתו הראשונה הייתה הילדגרד מבוז'נסי. ביחד נולדה להם בת:
לאחר מותה, לפני או עד 1070, הוא התחתן עם ארמנגרדה דה בורבון. ביחד נולד להם בן לפני שפולק גירש אותה ב-1075, אולי בגלל קרבה:
בסביבות 1076 התחתן עם אורנגרדה דה שאטיון. הוא גירש אותה בשנת 1080, אולי מטעמי קרבה.
לאחר מכן התחתן עם בת אלמונית של וולטר הראשון מבריאן בשנת 1080. גם נישואים אלו הסתיימו בגירושים, ב-1087.
לבסוף, בשנת 1089, הוא התחתן עם ברטראד דה מונפורט, שככל הנראה "נחטפה" על ידי מלך פיליפ הראשון, מלך צרפת בשנת 1092 בנם היה:
לואיג'י פיראנדלו
לואיג'י פּירַאנְדֶלּוֹ (באיטלקית: Luigi Pirandello; 28 ביוני 1867 – 10 בדצמבר 1936) היה סופר ומחזאי איטלקי, זוכה פרס נובל לספרות ב-1934.
ביוגרפיה
נולד באַגְרִיגֶ'נְטוֹ שבסיציליה. אביו היה קבלן אמיד. לאחר לימודיו בבית ספר תיכון למד פיראנדלו לתואר בבלשנות רומית באיטליה ובהמשך באוניברסיטת בון בגרמניה, בה קיבל תואר דוקטור ב-1888. זמן קצר שימש כמרצה באוניברסיטה זו. בשנת 1890 חזר לאיטליה ועסק זמן מה בעסקי אביו.
ב-1934 הוענק לו פרס נובל לספרות. בנימוקים נכתב שהפרס הוענק לו "על חידוש נועז ומזהיר של הדרמה ושל הבימה".
היה חבר באקדמיה האיטלקית מיום היווסדה ועד מותו.
פיראנדלו נפטר ברומא בשנת 1936. כיום נקרא כפר הולדתו על שמו, 'כפר פירנדלו'.
יצירתו
בהתחלה כתב שירים ולאחר מכן הרחיב את תחומי כתיבתו גם לרומנים, נובלות ומחזות. בכמה מספריו תיאר את החיים הבורגניים כפי שתפס אותם, אך כמה מספריו חוזרים אל הנופים הכפריים של מחוזות הולדתו בסיציליה. בכתיבתו מתבטאת לעיתים מרירות, באמצעותה מוצגים החיים באור ריאליסטי, אך מאידך גיסא הוא נוהג תדיר להתהלך על הגבול שבין דמיון ומציאות. גם בעיסוקו באנשים פשוטים מן השורה הוא מבקש להראות את המורכבות של האופי האנושי ושל נסיבות החיים. יצירותיו עסקו בפסיכולוגיה של האדם, אחדות האישיות והתפוררותה, והגבולות בין הזיה למציאות.
פיראנדלו כתב מחזות שהוצגו על במות אירופה ואמריקה, בין השאר גם על ידי להקת שחקנים שייסד בעצמו ב-1925. מחזותיו עוררו עניין ויצרו ויכוחים סוערים. המחזות יצאו לאור ב-31 כרכים בין השנים 1922 — 1936.
מחזותיו כללו לעיתים חידושים שונים וחריגה מהמקובל, הן בתחום הנושא והן בתחום טכניקת הכתיבה. ניכרת במחזותיו השפעתו של ג'ורג' ברנארד שו.
"שש נפשות מחפשות מחבר" ו"אנריקו הרביעי" נחשבים מפסגות הדרמה המודרנית ומוצגים עד היום ברחבי העולם.
פירנדלו בקולנוע
על פי חלק מסיפוריו של פירנדלו הוסרטו סרטים. הבולט שבהם הוא הסרט קאוס של האחים טביאני, עם המוזיקה המופלאה של ניקולא פיובאני, שיש הרואים בו את אחד הסרטים המיוחדים, העדינים, המרגשים והמתוחכמים ביותר בתולדות הקולנוע. בקטע האחרון של סרט זה מופיעה דמותו של פירנדלו עצמו, בדיאלוג מדומיין עם אמו. גם המחזה 'אנריקו' הוסרט, וכיכבו בו שחקנים דגולים דוגמת מרצ'לו מסטרויאני. הסרט 'לך תדע' מעובד אף הוא מסיפור של פירנדלו.
חוק הים
חוק הים הוא תחום במשפט בינלאומי פומבי ושמן של מספר אמנות בינלאומית המסדירות את זכויותיה ומחויבויותיה של מדינה בתחום הים הסמוך לחופיה וקובעות כללים למניעת סכסוכים בין מדינות על רקע זה.
בין האמנות שנחתמו בתחום זה ניתן למנות את "האמנה בדבר הים הטריטוריאלי והאזור הסמוך", שנכנסה לתוקף ב-10 בספטמבר 1964; "האמנה אודות המדף היבשתי", שנכנסה לתוקף ב-10 ביוני 1964; "האמנה בדבר הים הפתוח", שנכנסה לתוקף ב-30 בספטמבר 1962 ו"האמנה בדבר דיג ושימור המשאבים החיים בים הפתוח", שנכנסה לתוקף ב-2 במרץ 1966. אמנות אלו תרמו לפתרון סכסוכי גבול ימי בין מדינות, בעיקר עקב נושאים של דיג ומחצבים (לרוב דלק מאובנים) בטווחים הרחוקים יחסית מהחוף.
בעקבות "מלחמת הבקלה" - סכסוך בין בריטניה לאיסלנד שנבע מהגדלת האזור סביב חופי איסלנד שהדיג בו הותר רק לספינות איסלנדיות, התקבלה ב-1983 אמנה בינלאומית הקרויה "אמנת האומות המאוחדות לחוק הים" (United Nations Convention on the Law of the Sea).
168 מדינות חתמו ואשררו את האמנה, ישראל לא ביניהן. בין היתר, האמנה קובעת כי לכל מדינה יוגדר אזור כלכלי בלעדי של 200 מייל ימי (כ-370.4 ק"מ) מחופיה ובו יש בלעדיות לאותה המדינה בניצול אוצרות הים. אמנה זו הרחיבה מאוד את התחום הקודם בו מדינה הייתה זכאית לנצל את אוצרות הים - תחום המים הטריטוריאליים, 12 מייל ימי, כ-22 ק"מ מהחוף.
לאמנה הייתה השפעה משמעותית על גודל צי הדיג וגודל הספינות. ציי הדיג של מדינות בעלות קו חוף ארוך כגון ארצות הברית וקנדה גדלו, בעוד שציי הדיג של מעצמות דיג בעבר כדוגמת מדינות מזרח אירופה ויפן קטנו, שכן לא ניתן היה יותר לדוג בשדות הדיג העשירים שכיום הם בתחומי 200 המייל הימי של מדינות אחרות. האמנה הביאה לחיסול צי הדיג למרחקים של מדינות מסוימות כדוגמת בריטניה, משום שעתה חל עליהם איסור להיכנס לשדות הדיג העשירים שהפכו לתחומן הבלעדי של מדינות אחרות.
במערב אירופה פותחו ספינות דיג קטנות בעלות יכולת דיג רבה, שיתרונן בעלות ובהוצאות תפעול נמוכות.
הפארק הלאומי פריבאיקלסקי
הפארק הלאומי פריבאיקלסקי (ברוסית: Прибайка́льский национа́льный парк) הוא שטח טבעי מוגן בעל חשיבות פדרלית, שהוקם לצורך שימור החוף המערבי של ימת באיקל.
גאוגרפיה
שטחו הכולל של הפארק הוא 297,417 הקטאר, והוא ממוקם על שטחי מחוזות המשנה סליודיאנקה, אירקוטסק ואולחון שבמחוז אירקוטסק.
פארקים לאומיים הופיעו ברוסיה בשנות השמונים של המאה העשרים. אחד הפארקים הראשונים היה הפארק הלאומי פריבאיקלסקי, שאורגן בתקופת שיא מאבקה של הקהילה לשימור ימת באיקל. ההחלטה התקבלה על ידי מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית ב-13 בפברואר 1986. בשנת 1996 נכללה ימת באיקל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הפארק הוא רצועה צרה המכסה חלק גדול (כ-470 ק"מ) של החוף המערבי של ימת באיקל מהכפר קולטוק שמדרום לכף קוצ'ריבסקובסקי בצפון והוא משתרע על המדרונות המזרחיים של רכס פרימורסקי, החלק הדרומי של מישור אולחינסקי, האגן של הנהר הגדול (יובלו של נהר אנגרה), כמו גם האי אולחון. החלק הדרומי של הנהר נשפך אל נהר אנגרה.
בניגוד לשמורות, הפארקים הלאומיים עשויים להכיל את האוכלוסייה המקומית, שבמידה מוגבלת עוסקת בחקלאות ומבצעת סוגים שונים של שימושי קרקע, כמו גם תיירות אינטנסיבית ופעילויות שאינן גורמות נזק לסביבה. כיום הפארק הוא ביתם של כ-15,000 איש. בעונת הקיץ מתווספים אליהם עוד מאות אלפי תיירים, מאחר שבפארק ממוקמים כמעט כל המקומות הפופולריים של החוף המערבי של ימת באיקל.
יוסף ידין
יוסף (יוסי) ידין (סוּקֶניק) (7 ביוני 1920 – 17 במאי 2001) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומדבב ישראלי, מבכירי השחקנים של התיאטרון הקאמרי. חתן פרס ישראל לתיאטרון (1991) וחתן פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים (1996).
ביוגרפיה
ידין נולד בירושלים, בנם של הארכאולוג פרופ' אלעזר ליפא סוקניק והגננת ואשת הציבור חסיה סוקניק, ואחיהם של יגאל ידין, הרמטכ"ל השני של צה"ל, ארכאולוג וסגן ראש הממשלה, ו, טייס חיל האוויר שנהרג במלחמת העצמאות.
במלחמת העולם השנייה הופיע ידין בלהקה הצבאית "מעין זה" של הבריגדה, לצד חנה מרון, שהייתה אשתו הראשונה. שירם הידוע היה "כל הדרכים מובילות לרומא".
עבד כקריין בתחנת הרדיו "קול ירושלים". ב-7 ביוני 1967 הוא הקריא בקול ישראל את תהלים קכ"ב ("עומדות היו רגלינו בשעריך ירושלים") אחרי הודעת דובר צה"ל על פריצת לוחמי צה"ל לעיר העתיקה.
בתיאטרון
ב-1946 הצטרף ידין לתיאטרון הקאמרי של תל אביב שזה אך נוסד. הוא שיחק בתיאטרון עד יום מותו, וגילם בו תפקידים רבים, במחזות קלאסיים, במחזות מתורגמים ובמחזות ישראלים כאחד. בין תפקידיו הגדולים היו: ג'ו קלר ב"כולם היו בני", קזבלן ב"קזבלן" (מחזהו של יגאל מוסנזון, הראשון שהעלה על הבמה את נושא האפליה העדתית והפך בשנות השישים למחזמר בכיכובו של יהורם גאון), וילי לומן ב"מותו של סוכן", טוביה ב"כנר על הגג", סולנס ב"אלוף הבונים", סורין ב"השחף", אגאון האב בקומדיה של טעויות מאת ויליאם שייקספיר, מקס ב"הביתה", הרב פוקס ב"פליישר", שמואל המבוגר ב"המורדים", הטוחן בהצגת הילדים "עוץ לי גוץ לי".
בקולנוע
במאי התיאטרון היהודי הנודע לאופולד לינדטברג שפעל בשווייץ הכיר את יוסי ידין כאשר הגיע לישראל בחודש אוקטובר 1949 וביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "הצל", שהצגת הבכורה שלו הייתה ב-1 בנובמבר של אותה שנה. ידין מילא באותו מחזה תפקיד של פונדקאי.
בשנת 1950 הוטל על לינדברג לביים את הסרט השווייצרי "ארבעה בג'יפ", המתאר את וינה בירת אוסטריה הנתונה, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה תחת כיבוש ארבע המעצמות, ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות, שהפעילו בה כוח שיטור רכוב על ג'יפים, שעל כל אחד מהם ארבעה שוטרים צבאיים - אחד מכל אחת מארבע המעצמות. כשהחלו ההכנות לצילום הסרט עלה בדעתו של לינדברג הרעיון כי שחקן שטרם נודע בעולם הרחב ימלא בסרט את תפקיד השוטר הצבאי הרוסי. הוא שלח את ההצעה לידין, וכאשר ידין שלח לו בתשובה את צילומיו, הקלטות מקולו וקטע בהשתתפותו שהוסרט במיוחד לצורך כך, הגיעה כעבור זמן קצר התשובה כי עליו להתייצב במקום ההסרטה. נסיעתו של ידין למדינה אחרת, על מנת להשתתף בסרט זר, הייתה בגדר אירוע תרבותי וחדשותי בישראל של ראשית שנות החמישים. מסעו לאירופה תועד בכתבות רבות מלוות בצילומים מן הסרט ומתהליך הצילום שהופיעו בעיתונות העברית.
הסרט הוקרן בישראל ובעולם בשנת 1951. בישראל של אותם הימים נתקבל הסרט בהתלהבות בשל השתתפותו של יוסי ידין כדמות מרכזית בו, בתקופה בה טרם הופיעו שחקנים ישראליים בהפקות קולנוע בינלאומיות.
לאחר הצלחתו בסרט זה הופיע ידין במהלך הקריירה בסרטי קולנוע נוספים, הידועים שבהם:
כמו כן שיחק בהפקת הטלוויזיה של המחזה "עקידה" של עירא דביר, לצידו של גבי עמרני, ב"תרנגול כפרות", "המקלחת" וב"ארץ קטנה, איש גדול".
ג'ודוקא
ג'וּדוֹקָא או ג'וּדַאי (ביפנית: 柔道家) הוא אדם המתאמן בג'ודו.
ההבדלים בין הג'ודוקא הם בחגורות – כאשר הג'ודוקא מתקדם, הוא מקבל חגורה לפי מספר השנים שבהן הוא מתאמן או לפי הצלחה בתחרויות (בחגורות הגבוהות יותר).
הג'ודוקא מתחיל בחגורה לבנה, וצריך להתאמן כ-14 שנה (בממוצע) בג'ודו על מנת לקבל את החגורה השחורה - החגורה שהיא כמעט הגבוהה ביותר בג'ודו. בין חגורות אלו, על הג'ודוקא לקבל את חגורות הקיו (級 ,kyū; הפירוש המילולי: "דרגה"), או חגורות החניך. צבען של החגורות מצביע על רמת הג'ודוקא בתחום. החגורות, מהדרגה הנמוכה לגבוהה, הן: צהובה, כתומה, ירוקה, כחולה וחומה. לעיתים עליו לקבל גם את חגורות הביניים, שהן: צהובה-לבנה, צהובה-כתומה, כתומה-ירוקה וירוקה-כחולה. על מנת לקבל את החגורות יש לעבור מבחן. עם כל חגורה מתווספים עוד תרגילים בהם הג'ודוקא צריך להראות מיומנות ועליו לקבל ציון גבוה יותר.
לעומת ארצות אחרות בהן ניתן לעבור לחגורה חומה כבר בגיל 12 ללא ניקוד בתחרויות, לחגורות חומה ושחורה בישראל צריך גם להתקדם בתחרויות בהצטיינות (המעבר מחגורה כחולה לחומה עשוי להימשך בין 5 ל-6 שנים) ולהיות בגיל 15 ומעלה. כמו כן, על הג'ודוקא לעבור את המבחן עם ציון כמעט מקסימלי (בערך 100%).
לאחר שהג'ודוקא עובר את המבחן, הוא מקבל את החגורה השחורה בדרגת דאן-1 (一段 ,Ichidan). "דאן" (段 ,dan) פירושו ביפנית "דרגה" או "שורה". על מנת לעבור את כל דרגות הדאן, על הג'ודוקא להתקדם בתחרויות במשך כ-20 שנה ואף יותר. רק מעטים מקבלים את חגורת "דאן השיש", היא החגורה האדומה-לבנה. מעטים עוד יותר קיבלו את החגורה האדומה (דאן 9–10), ואת הדרגה הגבוהה ביותר, דאן 12, קיבל לאחר מותו רק מייסד הג'ודו, פרופסור ג'יגורו קאנו (嘉納治五郎 ,Kanou Jigorou; ביפנית שם המשפחה, במקרה זה קאנו, מופיע לפני השם הפרטי).
ארמון הקרח
ארמון הקרח (באנגלית: Ice Palace) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1960 בבימויו של וינסנט שרמן. ריצ'רד ברטון ורוברט ראיין משחקים בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "ארמון הקרח" של עדנה פרבר (1958). זה היה הרומן האחרון שלה והיא כתבה אותו לאחר ביקורים באלסקה והושפעה ממספר אישים המופיעים בו בשם אחר. אף על פי שלא היה זה מהטובים בספריה, הוא הפך לרב-מכר. פרבר הייתה מהתומכים הנלהבים לקבלת אלסקה כמדינה ה-49 של ארצות הברית ורבים מייחסים לספרה השפעה על קבלת ההחלטה בוושינגטון ב-1959. כמו בספריה ענק וסימארון היא מתארת אפוס של דורות של מתיישבים הבונים את הארץ ונתקלים בגזענות קשה. ב"ענק" הגזענות היא נגד היספנים, בסימארון נגד אינדיאנים וב"ארמון הקרח" נגד אסקימואים.
למרות ההשקעה והשחקנים הבכירים, הסרט לא הצליח מסחרית ולא זכה בפרסים.
תקציר העלילה
זב קנדי (ריצ'רד ברטון) חוזר מאירופה לסיאטל בתום מלחמת העולם הראשונה. לפני המלחמה עבד במפעל גדול לשימורי דגים ובתו של המנהל, דורותי (מרתה הייר) התאהבה בו דבר שלא מצא חן בעיני אביה שאמר לזב כי מקומו במפעל נתפס על ידי עובד אחר.
זב המאוכזב עולה על ספינה לאלסקה, שם הוא מוצא עבודה כדייג בסירת דייגים של ת'ור סטורם (רוברט ראיין). הם מתיישבים ובסוף עונת הדיג מביא אותו ת'ור לצריף שלו ליד בית המלון המנוהל על ידי אביה של ארוסתו, בריידי (קרולין ג'ונס). זב מציע לת'ור להקים בשותפות מפעל לשימורי דגים. בינתיים הוא מתאהב בבריידי והם מתנשקים. זב חוזר לסיאטל, מקבל הלוואה מהבנק, פוגש בשורותיה ומבקש את ידה והם חוזרים לאלסקה ומתיישבים בעיירה ברנוף עם המשרת שלהם, לנג (ג'ורג' טאקיי).
ת'ור מגלה את הקשר שהיה בן בריידי לזב וכועס מאוד. הוא עוזב את הצריף שלו ונוהג במזחלת כלבים לכפר אסקימואי מרוחק. ברדך הוא מתעלף מאפיסת כוחות, ניצל על ידי אסקימואי ומובל לכפר. שם הוא מתאהב בצעירה אסקימואית ונולד להם תינוק. האישה מתה בלידה ות'ור מחליט לחזור עם בנו המעורב כריסטיאן.
לזב ודורותי נולדה בת בשם גרייס (שירלי נייט). היחסים בין בני הזוג מתערערים. דורותי רוצה לחזור לסיאטל וזה שקוע כולו בהקמת מפעלים ודריסת כל מי שעומד בדרכו. הוא בונה מלכודות לדגי סלמון וגורם לירידה בכמות הדגים. ת'ור וכל הדייגים יוצאים נגדו ומכנים אותו "הצאר זב".
ת'ור טס במטוס קל לסיאטל כדי להגיע לקונגרס בוושינגטון. המטוס נקלע לסופה שלגים ונאלץ לנחות המקום מבודד. בריידי מבקשת מזב שיטוס להציל אותו כי רק הוא מכיר טוב את השטח וכי הגיע הזמן שיעשה משהו למישהו אחר. לבסוף זב משתכנע, טס ומציל את ת'ור.
לבסוף נואם ת'ור לפני הקונגרס שהחליט לצרף את אלסקה לארצות הברית ומזכיר בנאומו את יריבו המושבע זב שהציל אותו.
טום קרוז
תומאס קרוז מייפות'ר הרביעי (באנגלית: Thomas Cruise Mapother IV; נולד ב-3 ביולי 1962), ידוע בתור טום קרוז, הוא שחקן קולנוע ומפיק אמריקאי. הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר וזכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב לאותם הסרטים: "נולד בארבעה ביולי" (1989), "ג'רי מגווייר" (1996) ו"מגנוליה" (1999). החל את הקריירה שלו עם הסרט "אהבת בוסר". ההופעה הראשונה של קרוז בסרט גדול הייתה בשנת 1981 עם הסרט "כיבוי אורות". התפקיד הראשי הראשון שלו היה בסרט "שעשועים מסוכנים", שיצא באוגוסט 1983.
מאז 2005, קרוז ופאולה ווגנר היו אחראים לאולפן הסרטים יונייטד ארטיסטס, עם קרוז בתור מפיק וכוכב ווגנר כמנהלת ראשית. קרוז ידוע גם ככוכב המזוהה ביותר עם כנסיית הסיינטולוגיה.
תחילת דרכו
משפחתו של קרוז שהתה חלק מילדותו בקנדה, קרוז למד בבית הספר הציבורי רוברט הופקינס באוטווה, אונטריו, מכיתה ג' עד ה'. המשפחה לאחר מכן עברה לפרבר של ביקון היל, כדי שאביו של קרוז יוכל למלא תפקיד של יועץ ההגנה של צבא קנדה. שם, סיים קרוז כיתה ו' בתיכון הנרי מונרו, בו היה פעיל באתלטיקה, ושיחק הוקי רצפה כמעט כל לילה. הנרי מונרו היה גם המקום בו קרוז עסק בדרמה, בהדרכתו של ג'ורג' סטיינבורג. המחזה הראשון שבו השתתף נקרא "IT", שבו זכה קרוז בתפקיד ראשי יחד עם מייקל דה ואל, האחד משחק את ה"רע", והשני משחק את ה"טוב". ההצגה זכתה להצלחה רבה, וסיירה עם חמישה חברים לכיתה אחרים לבתי ספר שונים ברחבי האזור אוטווה, וגם צולמה בתחנת הטלוויזיה המקומית של אוטווה. קרוז נתקל בהצקות באופן קבוע ב-15 בתי ספר שונים בהם למד ב-12 שנים. כאשר קרוז היה בן 12, אמו עזבה את אביו, ולקחה את קרוז ואחותו לי אן איתה.