cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Soviet Kitsch
סגנון
מרבית השירים באלבום הם שירים שקטים בליווי פסנתר, ולפעמים כלים נוספים שנוכחותם פחות דומיננטית כמו צ'לו וגיטרה חשמלית. בשיר "Poor Little Rich Boy", הקצבי יותר, מכתיב את הקצב מקל תופים. השיר "***" הוא למעשה קטע מעבר, בו נשמעת שיחה בלחישות בין רג'ינה ספקטור לאחיה, בר (בארי). הוא שואל אותה מתי יתחיל "השיר ההוא", שהולך "דה נה נה נה נה נה נה נה, דה נה נה נה נה", היא עונה לו שהשיר יתחיל בעוד רגע, הוא שואל אותה שוב, ולבסוף היא עונה: "...הוא יתחיל - עכשיו!" ומיד מתחיל השיר הבא, "Your Honor", בו מתארחת להקת הפאנק Kill Kenada. השיר רועש, כשבפזמון השקט נשמע רק קולה של ספקטור עם פסנתר.
בשירים "Your Honor", "Us" ו-"Chemo Limo" ספקטור מרבה להשתמש במשחקים עם הקול ומפיקה צלילים לא שגרתיים, שלרוב משרתים את נושא השיר, כפי שהיא נוהגת לעשות בשירים רבים.
מבחינה מילולית, השירים מתוחכמים ולרוב אינם חד-משמעיים. חלקם קודרים, בעוד שחלקם מלאים הומור. כמנהגה של רג'ינה ספקטור, מרבית השירים אינם שירים אישיים, אלא מעין סיפורים קצרים על דמויות שהמציאה.
גופייה
גופייה היא סוג של חולצה, המאופיינת בכך שהיא חסרת צווארון ולרוב גם חסרת שרוולים. הגופייה מקיפה את הגוף בשלמות ולרוב אין לה כפתורים. כותנה היא החומר המועדף ליצירת גופיות.
את הגופייה נהוג ללבוש בתור בגד תחתון, ישירות על הגוף, מתחת לבגדים העליונים. באופן זה הגופייה יכולה לשמש בין היתר גם להסתרת הגוף מתחת חלק עליון שקוף או שקוף למחצה. הגופייה גם משמשת לספיגת זיעה. גופייה יכולה להיות ללא שרוול, או עם שרוול קצר או ארוך.
בצבא היא חלק מתלבושת החובה של החיילים, גם כדי לספוג זיעה וכך למנוע חיכוך של בד המדים על הגוף.
ישנן גם גופיות שמקובל ללבוש ללא כל כסות מעל. שימוש זה נפוץ במיוחד בימי הקיץ החמים ולצורך עיסוק בפעילויות ספורטיביות.
קיימים סוגים שונים של גופיות, ביניהם גופיית ספגטי שמאופיינת ברצועות בד דקות המחזיקות את הגופייה על הכתפיים, וגופיית סבא הנקראת על פי רוב לגופיות כותנה פשוטות וחסרות ייחוד.
היסטוריה
באוסף 'המוזיאון של לונדון' נמצאת גופייה סרוגה לילדים, סרוגה ללא תפרים, מה שמצביע על כך שנסרגה על 4 מסרגות דו צדדיות. הגופייה מתוארכת למאה ה-16.
כיון שעד המאה ה-18 אנשים לא הרבו להתרחץ, המעמדות העליונים לבשו בגדים תחתונים כדי להגן על הבגדים החיצוניים ממגע עם זיעה ושאר נוזלי הגוף, וגם כדי להגן על עורם ממגע עם הבגדים העליונים, שהיו עשויים מחומרים גסים. לפשוטי העם בדרך כלל הייתה רק חולצה אחת במקרה הטוב.
גופיות בתרבות
בקולנוע יש די הרבה תפקידים של שחקנים לובשי גופיות כסימן מעמדי.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית 'מה יגידו השכנים' אונסלו [Onslow] הגיס של גיבורת הסדרה האייסינט [ Hyacinth] לבוש בדרך כלל בגופייה גדולה ומדולדלת.
במלחמת יום הכיפורים התפרסם השיר 'אין לך מה לדאוג' שבפי כולם כונה 'תחתונים וגופיות', על פי השורה הראשונה של הפזמון .מילים: תלמה אליגון מנגינה: קובי אושרת.
בארץ הומצאה גופית ציצית, בהרשאה רבנית שייחודה הוא שהקצוות התחתונים של הבגד משתלבים לבד של ציצית. מפני שהאקלים החם מקשה על גברים שומרי מצוות ללבוש גם טלית קטן וגם גופייה.
במלחמת יום הכיפורים התפרסם בארץ השיר 'אין לך מה לדאוג', שבה החייל מבקש מחברתו לשלוח לו 'תחתונים וגופיות', השיר נכתב על ידי תלמה אל יגון -רוז והולחן ב על ידי קובי אושרת.
מיחזור משביח
עם המודעות הגוברת לאיכות הסביבה, יש נטייה גוברת למחזר את הגופיות הישנות, לא רק לסמרטוטים. גמישות הגופיות וצבעוניותן, עוררו רבות לעשות מהם תיקי נשיאה לירקות. היות שלרוב הגופיות עשויות מסריג, הן משמשות חומר מצוין להפיכתן למעין חוטים עבים המכונים 'חוטי טריקו', חוטי סריג אלו מצוינים לצינור או סריגת שטיחים, סלי בד וכדומה.
מוטבורזאורוס
מוטבורזאורוס (שם מדעי: Muttaburrasaurus) הוא סוג של דינוזאור גדול מקבוצת בעלי אגן דמוי עוף שחי בתקופת הקרטיקון באזור אוסטרליה. הוא קרוי על שם האתר מוטבורה שבקווינסלנד באוסטרליה, בו התגלה.
מאפיינים
המוטבורזאורוס הוא קרוב משפחתו של האיגואנודון ויש המשייכים אותו למשפחת האיגואנודוניים. אחרים רואים בו קרוב יותר למשפחת הרבדודוניים או קרוב יותר לקמפטוזאורוס של תקופת היורה. הוא הדינוזאור הנפוץ ביותר באוסטרליה, יחד עם הקנברזאורוס.
המוטבורזאורוס הגיע לאורך של שמונה מטרים, שקל כ-2.8 טונות והיה מהגדולים שבאורניתופודים. הייתה לו גולגולת מוזרה בעלת עיניים ומוח קטן ולסת עליונה גדולה מאוד בעלת אף בולבוסי גדול. הפה הכיל שיניים קטנות וישרות שעזרו ללחך צמחים כמו אנטילופה. בשל גודלו נע, ככל הנראה, על ארבע רגליים ולא על שתיים, בדומה לאיגואנודון.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה "ללכת עם דינוזאורים" ובמשחקי המחשב "פארק היורה 3: בניית פארק", "Jurassic World Evolution" ו-"Jurassic World Evolution 2".
יוסף שלזינגר (מנצח)
יוסף שלזינגר (בסרבית קירילית: Јосиф Шлезингер, בסרבית באותיות לטיניות: Josif Šlezinger; 1794, סומבור, ממלכת הבסבורג – 1870, בלגרד, נסיכות סרביה) היה מנצח, מלחין, מנהל מוזיקלי ומעבד מוזיקלי יהודי אשר הקים וניצח על התזמורת הנסיכותית הסרבית, ונחשב לאחד מאבות המוזיקה התזמורתית של סרביה המודרנית. שלזינגר נודע גם כאספן ומעבד של מוזיקה עממית יהודית וסרבית.
קורות חייו
יוסף שלזינגר נולד בסומבור למשפחה מיהודי צ'כיה שהיגרה לעיר. אביו מנחם שלזינגר כיהן כחזן בסומבור, וממנו שאב יוסף את השראתו המוזיקלית. הוא למד נגינה בטרברסו ובעוגב בעירו ובנובי סאד. מ-1810 ניגן במספר תזמורות במרכז אירופה. ב-1819 שב לנובי סאד, והיה למנהל המוזיקלי והמנצח של תזמורת המשמר הלאומי בעיר. בתקופה זו החל בהלחנת יצירות מוזיקליות. ב-1829 עבר לשאבאץ ולימד מוזיקה. ב-1831 הגיע לקרגוייבץ בירת נסיכות סרביה בהזמנת הנסיך מילוש אוברנוביץ', והקים את התזמורת הנסיכותית הסרבית. שלזינגר ניצח על התזמורת בתיאטרון הנסיכותי הסרבי, והלחין מוזיקה להצגותיו. לאחר העברת הבירה לבלגרד, עבר שלזינגר לעיר והמשיך לנצח על התזמורת.
שלזינגר רקם קשרים אישיים חמים עם הנסיך מילוש אוברנוביץ' ונחשב לאיש אמונו. ב-1839 לאחר שוויתר אוברנוביץ' על השלטון, הורע מאוד היחס אל יהודי בלגרד. במאי 1839 הוכה שלזינגר על ידי בריונים ברחובות בלגרד, נחבל קשות ונזקק לאשפוז. בהמשך, נעצר ונכלא למשך ארבעה חדשים, ולבסוף שוחרר ללא העמדה לדין. שלזינגר המשיך בעבודתו המוזיקלית עד 1864. לאורך הקריירה שלו הלחין מוזיקה ל-8 הצגות תיאטרון, הלחין למעלה מ-100 שירי לכת, ליקט ועיבד יצירות מוזיקה עממית יהודית וסרבית.
ב-1870 הלך לעולמו בבלגרד והוא בן 76 שנים. טקס הלווייתו עורר סערה גדולה בקהילת יהודי בלגרד משום שהמתאבלים לבשו בגדי אבלות שחורים כמנהג הנוצרים, והוסיפו לעשות כן במשך שנה.
פאנדאב
פאנדאב (שלא כמו פאנסאב) הוא עותק של סרט או סדרת טלוויזיה זרה (בדרך כלל אנימה), שהפסקול המקורי שלה הוחלף בפסקול של דיבוב חובבני, שנעשה על ידי מעריצים (בדרך כלל בשפה אחרת). שימוש עיקרי אחד של הפאנדאב, הוא דיבוב פרודי.
ההבדל בין פאנסאב לפאנדאב
בגלל כמות הפרטים הטכניים הדרושים ליצירת הפסקול החדש מתוך סדרה/סרט מסוימת, יצירת פרק פאנדאב קשה בכמה רמות מיצירת פרק פאנסאב. בנוסף לתרגום ולתזמון, פאנדאברים צריכים גם להתחשב באיכות של המדובבים ובעבודה הכרוכה בהפקת הפרק. עוד סוגיות בהם יש צורך להתחשב:
סוגיית זכויות יוצרים
זכויות היוצרים שחלות על פרק פאנדאב דומות מאוד לאלה החלות על פרק פאנסאב, להוציא את העובדה שיש הבדל בגודל התופעה. יש כמה שלא מסכימים עם הטענה הזאת, וטוענים שמטרת הפאנדאב היא לא חלוקה אל המעריצים (שלא כמו בפאנסאב, שהמטרה היא מהמעריצים אל המעריצים). למעשה, כמה אתרי טורנט, לא מרשים בכלל העלאה של פאנדאב לאתרם.
שלישיית גשר הירקון
שלישיית גשר הירקון הייתה הרכב מוזיקלי שהתקיים בין השנים 1964–1966 בשני הרכבים. חברי ההרכב הראשון היו אריק איינשטיין, יהורם גאון ובני אמדורסקי. בתוכניתה השנייה של השלישייה החליף ישראל גוריון את יהורם גאון שעזב. לשלישייה תרומה נכבדת לזמר העברי.
היסטוריה
איינשטיין, אמדורסקי וגאון פעלו במסגרות אחרות קודם להקמת השלישייה. איינשטיין וגאון היו יוצאי להקת הנח"ל; אמדורסקי היה חבר בצמד הדודאים עם ישראל גוריון. השלושה בחרו בשם גשר הירקון בתל אביב שתמונתו אף הופיעה על עטיפות אלבומיהם: "גשר הירקון היה מקום מפגש לאמנים שיצאו להצגות והופעות, וכיוון שהיינו יוצאים להופעות של השלישייה ולחוד מגשר הירקון, מישהו אמר שנקרא לעצמנו כך".
השלישייה קמה כבר בסוף 1963, וערכה את הופעתה הראשונה במועדון החמאם ביפו בינואר 1964 בערב שהוקדש לפרר ז'אק. שלישיית גשר הירקון הופיעה בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1964, שם ביצעו את השיר "אותך". לאחר מכן הקליטה לרדיו מספר שירים, בהם חידושים לשירי להקת הצ'יזבטרון ושתי פרודיות על שירי הביטלס - "שייק" מתוך הסרט "דליה והמלחים", ו"למה את לא יוצאת איתי" אשר היה תרגום של חיים חפר לשיר "From Me to You".
הקהל לא קיבל היטב את ההופעות הראשונות של הלהקה, שהורכבו משירי ארץ ישראל נושנים כמו "כנרת שלי". כדי להציל את התוכנית הציעו מפיקי הלהקה, דן בן אמוץ וחיים חפר, לפנות לפזמונאית נעמי שמר, והיא תרמה לשלישייה שירים שהפכו ללהיטים כמו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים" ו"סרנדה לך". גם חיים חפר תרם ללהקה שירים מצליחים, כמו "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ו"איזה יום יפה".
בשנת 1964 הקליטה השלישייה את האלבום "אהבה ראשונה" והעלתה תוכנית בשם זה בהפקה ועריכה של בן-אמוץ וחפר, עם הפקה מוזיקלית של יצחק גרציאני. השירים שנכללו באלבום ובמופע היו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים", "כשאור דולק בחלונך", "אם רק תבואי בחמש", "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ועוד.
לאחר מכן פרש יהורם גאון מההרכב והחליף אותו ישראל גוריון. ב-1966 הוציאה השלישייה את אלבומה השני, "התוכנית החדשה", בו נכללו השירים "העיר באפור" (אותו כתבה נעמי שמר בעת שהותה בפריז במיוחד לשלישייה), "הכל בגלל האהבה" ו"סימן שאתה צעיר". ברבות השנים סיפר איינשטיין על החילופים בהרכב, כי לכאורה הוא היה הוותיק בהרכב, אך בדיעבד הבין שייתכן ולמעשה מבחינת הקהל נתפס ההרכב כמעין הרחבה של "הדודאים", הרכבם של אמדורסקי וגוריון, וחשש שמא הקהל שאל את עצמו: "מי זה הגבוה הזה שמפריע להרכב הדודאים?".
בפסטיבל הזמר באותה שנה זכתה השלישייה במקום השני עם השיר "ריח תפוח ואודם שני", וזמן קצר לאחר מכן התפרקה.
ב-1989 הוציאה חברת התקליט חיפה בשיתוף עם הד ארצי את האוסף "השנים הראשונות" שלמרות שהוא אוסף משותף לאריק איינשטיין ויהורם גאון, הוא כולל בין היתר גם 13 שירים בולטים שבוצעו במסגרת הרכב זה (ונלקחו מהאלבומים של השלישייה).
מצנפת פריגית
מצנפת פֿריגית היא כיסוי ראש אדום ורך אשר קצהו משוך לפנים. שמהּ של המצנפת שאוב משמו של אזור פריגיה העתיקה שבאסיה הקטנה.
בעיני היוונים סימלה המצנפת הפריגית את העמים שממזרח, שנחשבו בעיניהם לברברים. כיסוי הראש הזה מאפיין דמויות טרוייניות בציורי הכדים ובפיסול היווני, כגון פאריס, מיריביה של יוון ממזרח. המצנפת הפריגית חבושה לראש האל אטיס האנטולי, ששולב בסינקרטיזם ההלניסטי. כך גם אצל הרומאים. שבויי המלחמה הדאקים על עמוד טריאנוס מתוארים במצנפות פריגיות. גם הפרתים שנשבו במסעות המלחמה במזרח מוצגים בשער ספטימיוס סוורוס ברומא במצנפות פריגיות. המצנפת הפריגית מסמנת את מאמיניו האל מיתראס הרומאי ששורשיו היו במזרח. שלושת האמגושים, שבאו מן המזרח לסגוד לישו התינוק, מתוארים בפסיפסים הביזנטיים של בזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה כשלראשיהם מצנפות פריגיות.
המצנפת הפריגית מסמלת מאז המאה ה-18 את המאבק למען החופש ואת האמונה בערכי חירות האדם. החלו בכך המהפכנים היעקובינים בצרפת שאימצו את המצנפת הפריגית האדומה כסממן ההיכר שלהם, ואחריהם עשו זאת מהפכנים בארצות אחרות. מייחסים זאת לבלבול בין המצנפת הפריגית המשוכה לבין הפילאוס החרוטי שהיה כובעם של העבדים המשוחררים ברומא העתיקה וסימן את חירותם. בצרפת היא מכונה "מצנפת החירות" – Bonnet de la Liberté, ומשמשת כסמל לאומי: מריאן – האנשתהּ של צרפת – מוצגת כחובשת מצנפת פריגית. דימוי המצנפת הפריגית מצוי מאז 1886 בחותם הסנאט של ארצות הברית, וכן כמרכיב בסמלי כמה ממדינות ארצות הברית ובסמלי רוב מדינות אמריקה הלטינית.
רועי ניצן
רועי ניצן (נולד ב־6 ביוני 1977) הוא אמן וידאו ישראלי, במאי, יוצר טלוויזיה ומומחה אפקטים ויזואליים. יצר אפקטים ויזואליים לסרטים "ואלס עם באשיר" ו"מדוזות". יצר את סדרת הדרמה הקומית "מפלצות קטנות" ביחד עם אשתו - שני מלמד ניצן.
עבודות וידאו שלו הוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות והביאנלה לאדריכלות בוונציה. זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת ילדים ונוער מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2021 על עבודתו בסדרת הטלוויזיה "סקיי".
ביוגרפיה
רועי ניצן נולד ב־6 ביוני 1977 בפתח תקווה. למד בתיכון בבית הספר לאמנות ע״ש תלמה ילין.
שירת בחיל הים והשתחרר בדרגת סמל ראשון, כסגן מפקד ספינת דבור.
קריירה אמנותית
בשנת 2008 היה מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים בסרט "ואלס עם באשיר".
בשנת 2010 היה מרצה במחלקה לאנימציה של מכללת מנשר לאמנות.
בשנת 2013 היה מנהל מחלקת האפקטים הוויזואליים בסרט "כנס העתידנים".
בשנת 2015 הקים ניצן את סטודיו פוטיומקין, סטודיו לאנימציה, ביחד עם דוד פולונסקי ומיכאל פאוסט, אותם הכיר בעת העבודה על הסרטים "ואלס עם באשיר" ו"כנס העתידנים".
בין השנים 2018-2015 שימש כמרצה בבית הספר לקולנוע במכללת ספיר.
בשנת 2021 זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הציג מעבודותיו, בין היתר, ב (2018 העלייה - וידאו ארט בשיתוף עם דוד פולונסקי) ובמוזיאון תל אביב (2017 מה שנותר - וידאו ארט, תערוכת יחיד בשיתוף עם אבישי כהן, ו-2017 הרפליקה - וידאו ארט).
פרסים והוקרה
בשנת 2013 זכה למלגה והוקרה מטעם הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2021 זכה בפרס האנימציה הטובה ביותר לסדרת טלוויזיה מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה על הסדרה סקיי.
משפחה
בשנת 2008 נישא לתסריטאית שני מלמד, העוסקת גם היא בקולנוע. לזוג שני ילדים והם גרים בתל אביב.
ניצן ושני היו יוצרי סדרת הטלוויזיה "מפלצות קטנות" בזמן ששני הייתה היוצרת ותסריטאית ראשית של הסדרה.
צל
צֵל הוא אזור שבו מוסתר מקור האור הראשי, כך שהוא חשוך יותר בהשוואה לסביבתו.
היווצרות הצל
מבחינה פיזיקלית כל גוף מחזיר אחוז מסוים מהאנרגיה (אור) הפוגעת בו. חלק מהאנרגיה מוחזר בהתאם לזווית הפגיעה וחלק מהאנרגיה מוחזר בצורה מפוזרת לכל הכיוונים. ניתן להגדיר צל בשני אופנים:
למשל: נעמיד אותו עצם באותם תנאי תאורה על משטחים שונים, נייר לבן, בד שחור, מראה וזכוכית שקופה. בכל הניסויים נמדוד את כמות האור באזורים שונים על פני המשטח בעזרת מד אור. מד האור בודק את האור הפוגע, ולכן יראה תוצאות זהות בכל הניסויים. לעומת זאת הצופה מהצד יבחין בצל רק על גבי המשטח הלבן. זאת מכיוון שהמשטח הלבן מחזיר את האור בצורה מפוזרת, כך שאזורים מוארים יחזירו יותר אור לכיוון הצופה מאשר אזורים מוארים פחות.
צורת הצל
ישנן מספר דרכים לחשב את הטל הצל על מישור. כולן מבוססות על טריגונומטריה. חישוב אורך הצל על מישור הנוצר על ידי עצם הניצב על המישור
מפה נגזרות התופעות הבאות:
חדות שול הצל
בצל מוטל, חדות הצל נגזרת מהתפלגות כיווני קרני האור ומרחק העצם מהמשטח. למשל, כשהצל נוצר על ידי השמש שהקרניים הנשלחות ממנה ממוקדות בו, הוא יהיה בעל שוליים חדים. צל הנוצר מאור המגיע מחלון גדול, יהיה צל בעל שוליים רכים מכיוון שהקרנים נכנסות מהחלון הן מפוזרות ומגיעות מכיוונים שונים. בצל עצמי חדות הצל תלויה בחדות הזוויות בין המשטחים השונים של הגוף. למשל צל עצמי על גבי כדור יהיה צל בעל שוליים רכים מכיוון שזווית המישור משתנה בצורה הדרגתית. צל הנוצר על גבי קובייה יהיה צל חד מכיוון שהזווית בין המשטחים השונים היא זווית חדה.
תמונת התאבכות
האור מתנהג כגל וגל יוצר דפוס התאבכות בקצה מכשול. תופעה זאת היא חלשה יחסית וניתן להבחין בה במעבדה בגוף בעל שוליים חדים ובתאורה מונוכרומטית.
סוגי צל (אופטי)
כאמור הצל נובע מהפרשי אור חדים הנקלטים על ידי העין. יש כמה סיבות להיווצרות צל.
צל עצמי
צל זה מופיע על גבי גוף לא שטוח כאשר חלק מהגוף עצמו חשוך מכיוון שחלק אחר של אותו הגוף עצמו חוסם את האור. למשל היום והלילה על פני כדור הארץ.
צל זוויתי
עוצמת האנרגיה הפוגעת בגוף מוגדרת כסך כל האנרגיה שעל פני חלקי שטח הגוף. לפיכך, עוצמת האנרגיה על פני משטח הניצב לקרני האור תהיה יותר גבוהה מזאת של משטח המקביל לקרני האור. עוצמת האור ביחס למשטח בזווית \theta ועוצמת האור המוחזרת ממשטח ניצב  מחושבת כך: למשל, הצללים הנוצרים על גבי נייר מקומט.
צל מלא מול צל חלקי
אור יכול להגיע לאזור הצל ממקורות אחרים, או מהמקור הראשי באופן עקיף, דרך החזרה או עקיפה. אם לא מגיע כלל אור לאזור הצל, הוא נראה שחור לחלוטין ("צל מלא"), או שאם הוא נראה כהה יחסית לסביבתו ("צל חלקי"), זאת אומרת שחלק מהאור הגיע לאזור הצל. השימוש התכוף ביותר למילה צל הוא בהקשר של הסתרת אור השמש. צבע האור אינו משנה את צבע הצל.
צל ובעלי חיים
חלק מהאור שפוגע בחומר נספג בו והופך לאנרגיית חום ולכן הטמפרטורה של האזור המוצל תהיה נמוכה מהסביבה המוארת.
הטרותרמיות ("דם קר") היא התכונה המאפיינת אורגניזמים שטמפרטורת גופם עוקבת באופן פסיבי אחר טמפרטורת הסביבה שלהם. זאת להבדיל מהומיאותרמיות ("דם חם") שהיא תכונה המתבטאת ביכולתו של האורגניזם לשמור ולווסת את טמפרטורת גופו ולשמור על רמתה הקבועה בהתאם לתנאי הסביבה הקיימים. כמעט כל בעלי החיים פרט ליונקים ולעופות הם הטרותרמיים. בעלי חיים אלו תלויים בצל כדי להוריד את טמפרטורת גופם במקרה הצורך. לעומת זאת, כאשר הטמפרטורה קרה יותר הם ימנעו ממקומות מוצלים.
עם זאת, גם בעלי חיים אשר מסוגלים לווסת את טמפרטורת גופם יתקשו לתפקד בתנאים קיצוניים. למשל, נוחות אקלימית של האדם היא טווח התנאים האקלימיים שבין הזעה הנגרמת מחשיפה לחום לבין צמרמורת הנגרמת מחשיפה לקור.
בהתאם לכך, שהייה באזור מוצל בימים חמים (במיוחד בעונת הקיץ) יכולה למנוע מכת חום. ישנם אזורים מרובי צל כמו יערות, אך באזורים מדבריים קשה מאוד למצוא צל.
כובע יכול לשמש להצללת אזור הראש והפנים כאשר הולכים במקומות בהם אין צל. כמו כן, שמשייה יכולה לשמש את הרוחצים בחוף הים או את הסועדים בפיקניק. בנייה מחנאית עוסקת בין היתר בהקמת סככות צל זמניות.
צל ובנייה
בנייה תואמת אקלים עוסקת ההתאמת הבנייה לתנאי האקלים והסביבה. בנייה ירוקה מתחשבת בהטל הצל בעונות השנה השונות.
גזיבו הוא מבנה בצורת "ביתן" לעיתים בצורת מתומן המצוי בדרך כלל בפארקים, גנים, ושטחים ציבוריים מרווחים. תפקידו לספק צל ומקום מחסה, לעיתים משמש גם בתור מבנה נוי ואף מקום לנוח.
בישראל ישנה חובת הצללה של 70% משטחו של כל גן (נוי) וגן שעשועים.
צל באסטרונומיה
קימות תופעות שונות במערכת השמש הקשורות לצל שכוכב לכת או ירח יוצרים מאור השמש. למשל: ליקוי ירח, ליקוי חמה.
בנוסף, החומר הנמצא מסביב לכתמי השמש הוא חם ובהיר יותר מהחומר שבתוכם כך שאורו מאפיל על האור הנוצר מכתם השמש וכך נוצר הרושם שהוא שחור.
שימושים טכנולוגיים
העובדה שבמשולשים דומים היחסים בין הצלעות המתאימות שווים מאפשרת למדוד את גובהם של עצמים גבוהים באמצעות מדידת צלם, כפי שמוסבר במסכת ערובין: "והרוצה לידע כמה גובהו של דקל מודד קומתו וצלו וצל קומתו וידע כמה גובה של דקל".
אחד השימושים המוקדמים של האדם בצל היה לצורת יצירת שעון שמש. זהו שעון, המשתמש בתנועת הצל הנופל מעצם דק המוצב באור השמש כדי להציג את השעה המקורבת.
חישוב רדיוס כדור הארץ על ידי ארטוסתנס בשנת 240 לפני הספירה נעשה בעזרת אורך הצל.
הצל באמנות
באמנות חזותית ישנן מספר טכניקות גרפיות אשר השימוש העיקרי שלהן לצורך יצירת תמונה או דימוי על משטח, הוא לא צבע, אלא אור וצל. למשל: רישום, הדפס ותחריט. הצל משמש לצורך יצירת אשליה של נפח על גבי משטח דו־ממדי, על מנת לחקות את העולם התלת־ממדי.
תיאטרון צלליות: צלליות ידיים הם סוג של אמנות שבה סיפור או מחזה מוצג בפני קהל כאשר האמן או האמנים משתמשים בידיהם מול מקרן אור כדי לייצר את הצלליות של כל הדמויות המופיעות כתוצאה מכך על גבי מסך או על גבי קיר.
הצל בפסיכולוגיה
בפסיכולוגיה האנליטית, הצֵל הוא ארכיטיפ המתאר את החלקים באישיות האדם שאותם הוא מסרב לקבל ולכן מדחיקם. חלקים אלו נתפסים בעיניו כזרים לו וכ"אחרים", ולעיתים קרובות הוא מגיב אליהם בכעס או בשנאה.
הצל במדרש
במכילתא דרבי ישמעאל מסופר על נחש הצד עופות באמצעות צלם: "אמרו שעכס זה רואה צל עוף שהוא פורח באוויר וכשהוא רואה העוף ומתחבר אל צלו, איבריו נושרין" (מכילתא על שמות טו).
מרטין-מרייטה X-24
X-24 היה מטוס ניסוי של ארצות הברית, שפותח במשותף על ידי חיל האוויר האמריקאי וסוכנות החלל האמריקנית נאס"א. מטוס זה בחן תצורות שונות של גוף עילוי, והמידע שהופק מטיסות הניסוי שלו שימש את מתכנני מעבורת החלל של ארצות הברית. תוכנית הניסויים של X-24 התקיימה בין השנים 1963 ל-1974. במסגרת התוכנית נבנו מספר דגמים של מטוס ניסוי זה, על ידי חברת מרטין מרייטה.
תכנון ופיתוח
מטוס הניסוי X-24 היה חוליה נוספת בשורת מחקרים של סוכנות החלל האמריקנית ושל חיל האוויר האמריקני, שבחנו תצורות אווירודינמיות חדשניות שיוכלו לשמש בעתיד מטוסי חלל ומעבורות חלל. התצורה של גוף עילוי מאפשרת יצירת חלק ניכר מהעילוי באמצעות הגוף עצמו, ולא בסיוע כנפיים בעלות שטח גדול. תצורה זו מאפשרת למטוסי חלל לשוב מהחלל כדאונים מהירים, ולנחות בסוף הגלישה על מסלול, בניגוד לאופן החזרה המקובל אז של חלליות, שהשתמשו במצנחים ונחתו בים. טיסות הניסוי של גופי עילוי שימשו גם להוכחת היכולת של טייסים לשלוט בטיסתם של גופים ללא כנפיים.
תוכנית ניסויי הטיסה
X-24A הוטס 28 פעמים, וטיסותיו תרמו רבות להוכחת הקונספט של חזרת מעבורת חלל מהחלל וטיסה מבוקרת שלה באטמוספירה, עד לנחיתה. 10 טיסות היו בלתי ממונעות ו-18 ממונעות. מטוס ניסוי זה סבל מבעיות שונות של יציבות, וחברת מרטין-מרייטה בנתה את הדגם B, שכלל תצורה שונה לחלוטין של כנף, וגחון שטוח. כל טיסות מטוס הניסוי X-24 לדגמיו השונים התבצעו על ידי הטלתו מתחת לכנפו של מפציץ אמריקני מדגם B-52 בשימוש נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית. מטוסי הניסוי לא היו מסוגלים להמריא בכוחות עצמם.
X-24B הוכיח כי ניתן לקיים טיסה נשלטת של גוף עילוי בלתי ממונע המושלך מגובה רב. בין היעדים של טיסות הניסוי היו גם נחיתות דיוק על מסלול סלול בבסיס חיל האוויר אדוארדס (בניגוד לרוב הנחיתות של מטוסי הניסוי שבוצעו על משטח עצום ממדים שהיה בעבר קרקעית של אגם). נחיתות אלה היו חיוניות לתוכנית מעבורת החלל.
בסך הכל בוצעו 36 טיסות ניסוי של X-24B, מתוכן 12 טיסות בלתי ממונעות ו-24 ממונעות.
X24C
הצעות אחדות לבניית מטוס ניסוי נוסף ומתקדם יותר מסדרת X-24 נבחנו, כולל הצעת "מפעל הבואשים" של לוקהיד, למטוס שיוכל להגיע למהירות של 8 מאך. לאחר בחינת התועלת שבהמשך הפיתוח, ולאור התקדמות העבודה על מעבורת החלל הוחלט שלא לבנות את גרסה C של מטוס הניסוי.
קייסרי
קייסרי (בטורקית: Kayseri) היא עיר בקפדוקיה שבמרכז טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") המחולקת לחמש עיריות. שתיים מהן - קוג'סינן (Kocasinan) ומליקגזי (Melikgazi) מהוות את גרעינה של העיר, וב-2004 נוספו לה שלוש עיריות נוספות - הג'לר (Hacılar), אינג'סו (İncesu) וטאלס (Talas). לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.4 מיליון בני אדם, מתוכם כ-1.2 מיליון התגוררו בחמשת הרבעים יחד. קייסרי היא העיר השלישית בגודלה במחוז מרכז אנטוליה (אחרי אנקרה וקוניה) ומהגדולות בטורקיה כולה.
העיר מרוחקת 262 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אנקרה וגובהה כ-1,050 מטרים מעל פני הים. הר ארג'ייס (Erciyes Dağı) המתנשא לגובה של 3,916 מטר החולש על קייסרי מדרום היה לסימן ההיכר שלה ומופיע על סמל העיר.
היסטוריה
העיר והאזור נושבו כבר בשנת 3000 לפנה"ס לערך, ואחד היישובים העתיקים באנטוליה - קילטפה (Kültepe) - נמצא כ־20 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר. באתר זה מצויים שרידיה של קַרוּם כַּנֵש ושל נשש הצמודה לה, בירתם הראשונה של החתים) באנטוליה. קייסרי עצמה נודעה בעת העתיקה בשם מזאקה (Mazaka) ושכנה בצומת דרכים חשוב. בין היתר חלפו בה דרך המשי, דרך המלך הפרסית, וצירים שחצו את אנטוליה מחופי הים השחור בצפון לעמק הפרת דרומית-מזרחית לה.
החל בתקופה הרומית, ככל הנראה בימי קלאודיוס, נקראה העיר בשם "קיסריה" (Caesarea), וזה השתבש לשמה הנוכחי. מהתקופה הרומית לא נשתמרו שרידים רבים שכן העיר חרבה בידי המלך הסאסני שאפור הראשון בשנת 260.
במאה הרביעית לספירה, קיסריי היוותה מרכז נוצרי חשוב, בהיותה מושבו של בזיליוס הקדוש מקיסריה (המכונה גם בזיליוס הגדול) שכיהן בין השנים 370- 379  בתור בישוף קיסריי ומיטרופולית קפדוקיה. בתפקיד זה שלט על האזור שבין הרי הבלקן, הים התיכון, הים האגאי ונהר הפרת. הוא נחשב לאחד האבות החשובים ביותר של הכנסייה האורתודוקסית.
העיר נפלה לידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן בשנת 1064. הסלג'וקים החריבו את העיר והרגו את רוב תושביה, והעיר נותרה שוממת במשך עשרות שנים. מאז הכיבוש הפסיקה הבישופות של קיסריי להתקיים, אך תואר הכבוד "בישוף קיסריי מקפדוקיה" נשמר. משנת 1925, תואר "ממלא מקום כס הבישופות של קיסריי מקפדוקיה" מוענק לפטריארך הכנסייה האורתודוקסית הרומנית.
העיר נבנתה מחדש בשנת 1134 על ידי השליט הדנישמנדי מליק מהמד גאזי והייתה לאחר מכן למרכז חשוב בסולטנות רום הסלג'וקית. הסלג'וקים הותירו בעיר מבני ציבור חשובים כמו המסגד הגדול (Ulu camii), המדרסה הכפולה (Çifte medrese) מ-1206 ומתחם הונד האטון (Hunad Hatun) משנת 1238 שבו מסגד ומדרסה.
קייסרי נכבשה בידי המונגולים ב-1243, וב-1446 צירף אותה הסולטאן מהמט השני לאימפריה העות'מאנית. העות'מאנים הותירו בעיר את חותמם בדמות ח'אן (Kervansaray) משנת 1500 לערך, "המסגד (המכוסה ב)-עופרת" (Kurşunlu camii) מ-1585 אשר זכה לשמו בשל לוחות העופרת המשמשים לו כגג והבזאר מהמאה ה-19.
בעת מלחמת יוון–טורקיה, כאשר הצבא היווני איים על אנקרה, נעשו הכנות להעברת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לבית הספר התיכון בעיר.
העיר כיום
למרות התפתחותה המהירה של קייסרי, הנחשבת בטורקיה כ"עיר בתנופה", והעובדה שהייתה למרכז תעשייתי, פיננסי ומסחרי חשוב במרכז אנטוליה, העיר עדיין שומרת על מאפיינים מסורתיים, ומערבת ישן וחדש, מודרני וכפרי. 80% מתעשיית הריהוט במדינה מתרכזת בעיר, וכן פועלות בה גם תעשיות מזון, מתכת וטקסטיל.
שדה התעופה הבינלאומי של קייסרי (Kayseri Erkilet Havaalani) שוכן במרחק של 5 ק"מ מצפון למרכז העיר, ודרך תחנת הרכבת שבמרכזה עוברות הרכבות המקשרות בין איסטנבול ואנקרה למזרח טורקיה. בעיר נחנך בשנת 2009 קו רכבת קלה המכונה "קייסראי" (KayseRay - צירוף של שם העיר והמילה הטורקית לפס רכבת). אורכו 17.8 ק"מ, ולאורכו 28 תחנות.
ב-1978 הוקמה בעיר אוניברסיטת ארג'ייס (Erciyes Üniversitesi) ובשנת 2007 למדו בה כ-23,000 תלמידים.
הענקים וילדי השמש
הענקים וילדי השמש הוא רומן אוטוביוגרפי מאת אוריאל זוהר, שיצא לאור בהוצאת הספרים גוונים בשנת 1998. הספר מתאר סיפור אהבה בין אמנים יהודים וערבים, המתרחש בישראל, בשנות ה-70 של המאה ה-20. הסיפור מתואר תוך כדי התבוננות השוואתית בכפר הערבי ובקיבוץ, יחסי אנוש מורכבים בין בני האדם המתגוררים בהם, והמאבק הפוליטי-דתי על ארץ ישראל.
עלילת הספר
הספר מתאר יחסי ידידות בין אריה, בן קיבוץ במרכז הארץ וזוהיר, מוסלמי בן כפר בצפון, למרגלות "מתלול צורים". לאורך העלילה ישנם מעברים חדים בין שני היישובים. חיי השיתוף בקיבוץ מתוארים באופן דומה לחיי הכפר הערבי של זוהיר. אך כל אחת מדמויות הגיבורים המרכזיים בעלילה, עוברת תהליך של מאבק של אחד מול רבים. זוהיר מול משפחתו, מול אביו בעיקר. האב מתואר כאישיות חזקה מאוד ואפילו שתלטנית, המנסה לנהל את חייו של השחקן הצעיר. אך ללא הצלחה. זוהיר מתאהב בשחקנית יהודייה, ממוצא פולני והיחסים ביניהם מעוררים בשניהם קונפליקטים פנימיים רבים. לילית מגיעה לביקור בכפרו של זוהיר. בכניסה לכפר עוצרת אותה ניידת משטרה, הם מנסים להזהיר אותה מפני הבאות. אך ללא הועיל. לאחר מכן, זוהיר מעביר אותה ניסיון חניכה קשה ביותר, כאשר שניהם יוצאים בערב, עת שקיעה אל ההר "מתלול צורים". הוא נוטש אותה לבדה, בכוונה, על מנת לבחון את יכולת ההישרדות שלה בלילה, בסביבה עוינת.
לעומת זאת, אריה נאבק מול החלטות קולקטיביות של הקיבוץ, המנסות למנוע את המשך לימודיו בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, המאבק גם מגיע להתמודדות מול שני הוריו, מוריס הצייר וד"ר רוניה, הרופאה של הקיבוץ. שניהם נמנעים מלהתערב לטובתו כדי להוכיח, כלפי שאר חברי הקיבוץ, את נאמנותם לעקרונות ולאידאולוגיה הקיבוצית, יותר מאשר לאינטרס האישי, הפרטי. אריה מתאהב באהבה אפלטונית בדידה, רקדנית מוכשרת ממוצא תימני ורודף אחריה ברחובות תל אביב. במהלך אחד מאירועי הכנסים של יום השואה במסגרת משואה, מגיעה לאירוע ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר והיא מתאהבת במוריס ובציור שלו שנמצא בסלון ביתם.
זוהיר תוקף את הקיבוץ על השתלטותו על "הארץ שלו", ואריה מנסה לפייסו. היחסים ביניהם מתקיימים למרות דעות קדומות, תחושת הפחד מהאחר והתנגדות הסביבה ליחסים אלו.
שני הידידים הם אמנים ויוצרי תיאטרון, הנפגשים על במת התיאטרון הישראלי והם זוכים לתשואות הקהל על כישרונם.
בהמשך הספר מתאהבים אריה וזוהיר באותה אישה, ורד. התאהבות זו מעצימה את העימותים ביניהם והם מתרחקים זה מזה. הפירוד גורם כאב נפשי לשניהם. אריה חושש מפגיעה במעמדו במסגרת הקיבוץ כאשר זוהיר מגיע לשם, בין השאר בשל הצלחתו של זוהיר בקרב הנשים היהודיות בקיבוץ; לפיכך אריה מנסה לסלק את זוהיר מדרכו. לאחר פרידה קשה הם נפגשים שוב בתיאטרון, לקראת הפקת הצגה המבוססת על הנצרות, היהדות והאסלם. לצורך כך הם הולכים ללמוד במנזר השתקנים מהי נצרות. כלבים הנובחים בלילה ליד חלונם מעירים אותם והם מתכנסים בחלל התפילות בשעת בוקר מוקדמת. למחרת יוצאים שניהם ללמוד בישיבה של הרב אורי זוהר.
הדמויות
ברקע העלילה מוזכרים אישים ידועים כמו יצחק רבין, שמעון פרס, מוני מושונוב והרב אורי זוהר, אולם הם אינם הדמויות המרכזיות.
חיים אביהוא שוורץ
הרב חיים אביהוא שוורץ (נולד בכ"ח באב ה'תש"ח, ספטמבר 1948) הוא ר"מ אמונה בישיבת מרכז הרב ובישיבת בית אל, ונשיא ישיבת טבריה לשעבר. תלמיד מובהק של הרב צבי יהודה קוק, של הרב אברהם אלקנה שפירא ושל הרב יהושע רוזן, חיבר מספר ספרים, בפרט על הרב צבי יהודה קוק ועל הרב אברהם אלקנה שפירא ומתורתם. מעביר שיעורים בעיקר בספר הכוזרי ובתורת הרצי"ה.
ביוגרפיה
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת ההסדר כרם ביבנה. כאשר הגיע הרב עוזי קלכהיים, תלמידו של הרצי"ה קוק מישיבת מרכז הרב, ללמד אמונה בכרם ביבנה, הוא החל החל ללמד מתוך ספר אורות התשובה של הראי"ה קוק, מה שלדברי הרב שוורץ פתח בפני התלמידים את העולם של תורת הראי"ה.
במהלך שנות השבעים השתתף בעליות של גוש אמונים לנקודות שונות ביהודה ושומרון. סיפר שעלה עם קבוצה מתלמידי הישיבה לשילה, למרות שקודם נעצרו בדרכם והוחזרו לישיבה. בשילה התלמידים קשרו עצמם בשרשראות כדי להקשות על החיילים לפנותם, ופונו על ידיהם בכח. לאחר המעשה שאל את רבו הרצי"ה: "האם כך צריך לעשות? להיאבק עם הצבא?" והרצי"ה השיב: כך צריך לעשות!.
לאחר פטירת הרב צבי יהודה דבק ברב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ובמהלך הפילוג ולאחריו התנגד בחריפות להר המור.
באמצע שנות השמונים למד אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג בכולל הר צבי, ובמקביל לשיעוריו בישיבת מרכז הרב לימד גם בישיבת עטרת כהנים. לאחר שנתגלו חילוקי דעות בקשר לאינתיפאדה הראשונה בינו לבין ראש הישיבה, הרב שלמה אבינר, עזב אותה. לאחר מכן עבר ליישוב בית אל, וכיהן כר"מ אמונה בישיבה הגבוהה בית אל, והמשיך להעביר שיעורים במרכז הרב.
בשנת תשפ"ב עבר להתגורר בירושלים בסמוך לישיבת מרכז הרב, לאחר כשלושים שנות מגורים בבית אל. עם זאת מגיע פעם בשבוע להעביר שיעורים בישיבת בית אל.
דעותיו
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הצטרף לדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב לפקודה לבצע פינוי יישובים.
מתנגד בכל תוקף לקבלת כספי תרומות מנוצרים.
משפחתו
נשוי ומתגורר בירושלים על ידי ישיבת מרכז הרב. בעבר התגורר עשרים ושש שנה בבית אל. בין ילדיו:
שער אירופה
שער אירופה (בספרדית: Puerta de Europa) או מגדלי KIO הם צמד גורדי שחקים במדריד, בירת ספרד.
המגדלים ממוקמים בכיכר קסטייה ומהווים מעין שער ממרכז העיר לרובעיה החדשים והצפוניים של מדריד. ייחודם של המגדלים הוא בנטייתם בזווית של 15° זה כלפי זה מעל שדרת קסטיאנה. המגדלים מתנשאים לגובה של 114 מטר ב-26 קומות והם המבנים העשירי והאחד-עשר בגובהם במדריד.
המגדלים תוכננו על ידי האדריכלים האמריקאים פיליפ ג'ונסון וג'ון בורג'י ובנייתם הושלמה בשנת 1996 באמצעות מימון של לשכת ההשקעות הכוויתית (Kuwait Investment Office - KIO) ומכאן שמם. מאוחר יותר נרכשו המגדלים על ידי בנק קאחה מדריד וחברת ריאליה (Realia) הספרדית.
אברהם יפה (טייס)
אברהם יפה (16 בספטמבר 1923 - 8 באפריל 1969) היה אלוף-משנה בצה"ל מראשוני ובכירי טייסי חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
יפה נולד ביבנאל, בנם הבכור של דב ואסתר יפה, ואחיהם של חנה יפה, יוסי יפה ושרה. הוא זכה לכינוי אברהם יפה "הקטן", כשבן דודו אברהם יפה היה "הגדול". בשנת 1932 עבר עם הוריו למושב חרות. למד בבית הספר החקלאי כדורי, התגייס לפלמ"ח ב-1941 ושירת בפלוגה א' עד שהתנדב לצבא הבריטי ב-1943, יחד עם אביו ושירת בפלוגת תובלה 178 במצרים ובאיטליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה סייע לפליטים היהודים ניצולי השואה ועזר בהעברתם לחופי איטליה לקראת העפלתם. ב-1946 שוחרר מהצבא וחזר לארץ ישראל למושב חרות. ב-1947 גויס למוסד לעלייה ב' על ידי בן דודו אורי יפה. הוא נשלח בזהות בדויה (אינג' פרידמנס) לאיטליה יחד עם אנשי צוותה של האונייה חיים ארלוזורוב ועסק בההעפלה ורכש נשק, הוא סייע לאנשי הפלי"ם להטביע את ספינת הנשק לינו. באיטליה הצטרף לעמיתו מוטי הוד והשניים למדו טיסה במועדון תעופה במילאנו ולאחר מכן בשדה אורבה ליד רומא. מאיטליה נשלחו השניים ללמוד טיסה קרבית בצ'כוסלובקיה, הם הצטרפו ל-10 טייסים נוספים שהגיעו מארץ ישראל ולטייס נוסף מצרפת, שהיוו את הגרעין העברי לטייסי הקרב של חיל האוויר הישראלי.
ב-1966 השתחרר משירות הקבע. לאחר שחרורו הקים יחד עם דוד סופר את חברת אוירום נתיבי אוויר, חברת תעופה שעסקה בזריעת עננים. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ושירת כיועץ אווירי בפיקוד הדרום.
נפטר מהתקף לב פתאומי ב-1969 ונקבר בבית העלמין בתל מונד. היה נשוי לשולמית (מיתקה), מזכירתם של ראשי ממשלת ישראל מדוד בן-גוריון עד בנימין נתניהו, ואב לשלושה, הבכור בהם דובי יפה, אל"ם בחיל האוויר שהשתתף במבצע אופרה, רמי יפה ששירת כסא"ל בחיל האוויר וטייס באל על ונהרג בתאונת מסוק בשירות חברת החשמל ב-2004, ויעל סגל, פסיכולוגית קלינית.
בקעת ארבל
בקעת ארבל היא בקעה בגליל המזרחי, השוכנת מערבית לטבריה. אורכה כ-6 ק"מ ממזרח למערב, רוחבה כ-4 ק"מ ושטחה כ-24 קמ"ר. היא משתרעת מצפון לכביש 77 ומדרום לנחל ארבל. צורתה של הבקעה היא כשל אוכף, וגובה נע בין 180 מטר מעל פני הים בצפונה ל-100 מטרים מעל פני הים בדרומה. בתווך היא מנוקזת על ידי נחל רקת ונחל קוצר, ובצידה המזרחי גובהה מגיע לרום פני הים, בטרם היא מתחלפת בסדרת מצוקים תלולים היורדים אל הכנרת.
היסטוריה
הבקעה קבלה את שמה מהיישוב העתיק ארבל שבו ישבו הכהנים מבני משמרת ישוע לאחר חורבן בית שני. שרידי בית הכנסת של היישוב העתיק שוכנים מצפון למושב ארבל.
הר ארבל ונחל ארבל הסמוכים לה קיבלו גם הם את שמם מהיישוב העתיק. בתקופת המשנה והתלמוד שכנו בשטח הבקעה מספר יישובים יהודיים, ובהם כפר חיטיא ומגדל צבעייא, וכן נזכרים במקורות חכמי ארבל, ובראשם ניתאי הארבלי (שעל שמו הר ניתאי).
באזור הבקעה שסביב ליישוב ארבל גודלו בתקופת המשנה והתלמוד גידולי חיטה משובחים:.
אזכור הבקעה מופיע בתלמוד הירושלמי בסיפור מעשה אשר שימש את חז"ל כמשל לתקומת עם ישראל:
כיום שוכנים בבקעה היישובים ארבל, כפר זיתים, כפר חיטים ומצפה. בצידה המערבי שוכן נבי שועייב.
פורשהיים
פוֹרְשְהָיים (בגרמנית: Forchheim) היא עיר מחוז גדולה בפרנקוניה עילית במדינת בוואריה שבדרום גרמניה, והיא חלק מהמרחב העירוני של נירנברג. נכון לדצמבר 2013, התגוררו בפורשהיים 30,705 תושבים.
פורשהיים היא אחת מן הערים המלכותיות העתיקות של גרמניה, ולעיתים מכונה השער לשווייץ הפרנקונית. בית העירייה הופך ב"תקופת הציפייה" (ארבעת השבועות קודם לחג המולד) ללוח שנה ענק ומקושט.
בסמל העיר, שעוצב במאה ה-13, מצוירים שני דגי טרוטה (פורל). מעצבי הסמל סברו בטעות כי מקור שם העיר במילה "פורל", שכן דגים אלה נמצאו במקורות המים ליד העיר; כיום סבורים חוקרים כי מקור שם העיר במילה Vorha, מילה בגרמנית עילית עתיקה לאורן.
ונטיה
העידן האוסטרי
ונטיה הייתה לאורך שנים רבות חלקה המזרחי של ("דומיני דה טרה פרמה", או "ארצם של הדומינים") הרפובליקה של ונציה, כולל ונטו ופריולי; בעוד שגוריציה וטריאסטה (נפה) היו תחת שלטון הקיסרות האוסטרית בתחילת המאה ה-16. אזור איסטריה הסמוך היה גם כן חלק מהרפובליקה של ונציה, למרות שלו נחשב שייך לאזור.
בשנת 1797, שלטון הרפובליקה הסתיים בפלישתו של נפוליאון, והועברה אל האימפריה האוסטרית (בתמורה לבלגיה). בין השנים 1805-1806, האזור נכבש שוב על ידי צבא נפוליאון ונכלל בממלכת איטליה.
בשנת 1809, התרחש מרד נגד השלטון האיטלקי צרפתי, אשר סייע להתקדמות הכוחות האוסטריים במהלך מלחמת הקואליציה החמישית. מרד זה היה בעיקרו מרד איכרים, פחות מאורגן מהמרד של ארדראס הופר, בה כוחות משמר לאומי לחמו בצד הצרפתי-איטלקי.
לאחר קונגרס וינה, 1814-1815, ונטיה הפכה לחציה המזרחי של ממלכת לומברדיה-ונטיה, ממלכה נפרדת של האימפריה האוסטרית.
במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בשנת 1848, ונטיה התקוממה כנגד הממשלה האוסטרית המרכזית, והקימה את רפובליקת סן מרקו, אשר התקיימה כ-17 חודשים. כוונות לצרפה לממלכת סרדיניה כשלו, לאחר פרישתן של מדינות איטלקיות אחרות (מאי 1848) וכניעת סרדיניה (אוגוסט 1848). ב-24 באוגוסט 1849 נאלצה ונטיה להיכנע עם סיום המצור על ונציה.
ממשלת האימפריה האוסטרית הייתה לא אהודה בקרב המעמדות הגבוהות והביניים, בגלל מדיניותו האנטי ליברלית של קלמנס ונצל פון מטרניך, אשר מונה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אחרי 1848, ובגלל אי כינון אוטונומיה לומברדו-ונטיה כנדרש. באותה עת, הממשלה נחשבה מוערכת והגונה בקרב המעמד הנמוך.
העידן האיטלקי
ונטיה נשארה תחת שליטה אוסטרית עד מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866, כאשר ממלכת איטליה הצטרפה לצד הפרוסי עם ההבטחה למסור את ונטיה בתמורה לסיוע. אוסטריה הציעה למכור את ונטיה לאיטליה, אך אלו סירבו בראייתם את ההצעה כמבישה. הדבר הוביל לחזית נוספת לאוסטריה, מלחמת העצמאות השלישית של איטליה.
עם חתימת ברית וינה 1886, הסתיימה המלחמה בהחזרת האזור לצרפת, כאשר הטירות נשארו בידי האוסטרים למשך זמן. בעקבות מחאות ממושכות, עזבו האוסטרים והצרפתים העבירו את האזור כולו ב-20 באוקטובר לאיטלקים. משאל עם שנוי במחלוקת בו רק 30% מהאוכלוסייה הבוגרת הצביעו תחת לחץ איטלקי כבד אישרו את המהלך. תוצאות המשאל הציגו רוב של 99.99% לאיטליה.
מאז ועד היום נותרה ונטיה חלק מאיטליה מלבד פריולי ומזרח ונטו אשר היו במלחמת העולם הראשונה תחת כיבוש אוסטרי ושלטון הפשיזם של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית משנת 1943 ועד 1945, כאשר מחוז בלונו ומחוזות אודינה-גוריציה-טריאסטה נשלטו על ידי גרמניה הנאצית למרות שייכותם לרפובליקה הסוציאלית.
במהלך 1945-1946, חטיבות הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו כבשו חלק מגוריציה ולמשך חודש את טריאסטה. חלקו המזרחי של העיר גוריציה, יחד עם חלקו העליון של עמק איזונצו וחלקו העיקרי של קראס, הועברו לידי יוגוסלביה בשנת 1947, בעוד שאזור טריאסטה הוגדר כהטריטוריה החופשית של טריאסטה, אשר סופחה חזרה לאיטליה בשנת 1954.
קיווי בלאק (קומיקס)
קיווי בלאק (באנגלית: Kiwi Black) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #429 מאוקטובר 2003, ונוצרה על ידי הכותב צ'אק אוסטן והמאייר פיליפ טאן.
קיווי בלאק הוא מוטאנט שגודל על ידי עזאזל על מנת שיעזור לו להעביר את צבאו מהמימד השטני שבו הוא נכלא לכדור הארץ. בלאק דוחה את דרכיו של אביו, וכורת ברית עם חברי אקס-מן שבאו לחסל את צבאו של עזאזל, נתפסו ונכלאו. בחשאי הוא מנסה לשחררם מכלאם.
כוחות ויכולות
קיווי בלאק יכול למקד את הביו-אנרגיה שלו ובכך להגדיל את כוחו, הגדול מלכתחילה. בלאק יכול לשחרר אנרגיה זו מנקודה מסוימת בגופו, וכך לשבור סלעים בידיו וליצור מכתשים על ידי בעיטת רגלו על האדמה.
מכון ווהאן לווירולוגיה
היסטוריה
המכון הוקם בשנת 1956 כמעבדת המיקרוביולוגיה של ווהאן תחת האקדמיה הסינית למדעים (CAS). בשנת 1961 הפך למכון הדרומי של סין למיקרוביולוגיה.
בשנת 1962 שונה שמו למכון המיקרוביולוגיה של ווהאן. בשנת 1970 הפך ל"מכון המיקרוביולוגיה של מחוז חוביי" כאשר הוועדה למדע וטכנולוגיה חוביי השתלטה על הממשל. ביוני 1978 הוא הוחזר ל-CAS ושינה פעם נוספת את שמו ל"מכון הווירולוגיה של ווהאן".
בשנת 2015 הושלמה המעבדה הלאומית לביו-בטיחות בעלות של 300 מיליון רנמינבי (כ-44 מיליון דולר) במכון בשיתוף עם מהנדסים צרפתים והייתה המעבדה הראשונה ברמת הבטיחות 4 (BSL – 4).
מחקר על נגיפי קורונה
בשנת 2005 פרסמה קבוצה שכללה חוקרים ממכון ווהאן לווירולוגיה מחקר על מקורו של הנגיף הגורם לסארס, ומצאה כי עטלפי פרספיים של סין הם מאגרים טבעיים של נגיפי קורונה דמויי SARS. בהמשך עבודה זו במשך שנים, דגמו חוקרים מהמכון אלפי עטלפי פרספיים במקומות ברחבי סין, ובודדו למעלה מ-300 רצפי נגיף מעטלף.
בשנת 2015 פרסם המכון מחקרים מוצלחים האם ניתן ליצור נגיף להדבקה בתאי הילה. צוות מהמכון הנדס נגיף היברידי, שילב זן נגיף קורונה מעטלף עם זן SARS שהותאם לגידול בעכברים ולדמות מחלה אנושית, ונמצא שהנגיף ההיברידי הצליח להדביק תאים אנושיים.
מגפת הקורונה (2019–2020)
בינואר 2020 נפוצו תאוריות קונספירציה לפיהן התפרצות מגפת הקורונה החלה במעבדה במכון, והועלו טענות על מחקר בנשק ביולוגי, מושג שמומחים אמריקנים דחו, וציינו כי המכון אינו מתאים למחקר בנשק ביולוגי, שרוב המדינות נטשו כלי נשק ביולוגיים, ושאין שום עדות לכך שהנגיף הונדס גנטית. בפברואר 2020, מומחה הווירוסים וחוקר הנגיף העולמי המוביל טרוור בדפורד ציין כי "הראיות שיש לנו הן שהמוטציות בנגיף תואמות לחלוטין את ההתפתחות הטבעית שלו". ב-3 במאי 2020 הצהיר מזכיר המדינה מייק פומפאו בריאיון לרשת ABC, כי הראיות מצביעות שמקור הנגיף במעבדה בווהאן. ב-15 ביולי 2021 פורסם שיו"ר ארגון הבריאות העולמי הודה שאין לשלול שמקור הנגיף ממעבדת ווהאן ודרש מסין שקיפות רבה יותר על מקור הנגיף.
מרכזי מחקר
המכון מכיל את מרכזי המחקר הבאים:
ראסטות
ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער. לרוב קשרים אלה נוצרים באופן טבעי על ידי הימנעות מסירוק השיער ושמירת השיער נקי משומן אשר מונע את היווצרות הקשרים, זאת על ידי חפיפתו בשמפו או שימוש בתכשירים אחרים. בתרבות המערבית המודרנית נהוגה גם קליעת הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לעיתים בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי.
בשפות רבות אחרות מכונות הראסטות דרדלוקס (Dreadlocks) ובהודו הן מכונות ג'טה (jata).
היסטוריה
העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות. כתבי ודות עתיקים מתארים אף הם סגנון שיער זה וכתבים נוספים מצביעים על שימוש נרחב בתרבויות הקלטים, הויקינגים, האצטקים ושבטים גרמאניים שונים. כתבים נוצרים מתארים את יעקב הצדיק, הבישוף הראשון של ירושלים, כעוטה ראסטות עד לקרסוליו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה התעוררות דת הראסטפארי בג'מייקה אשר מאמיניה עטו את שיערם לרוב בדרך זו. עלייתו לגדולה של זמר הרגאיי בוב מארלי, אשר נמנה עם המאמינים בראטספארי, הפכה את הסגנון לפופולרי בקרב מעריציו ואוהדי מוזיקת הרגאיי בכלל ברחבי העולם ומהם לכלל התרבות המערבית.
הצהרות דתיות ותרבותיות
לצמות הראסטות ישנם הקשרים תרבותיים רבים, על אף שבתרבות המערבית המודרנית הם לרוב בחירה אופנתית ותו לא.
כתות מסוימות בהינדואיזם מייחסות לראסטות הצהרה על דחיית היוהרה והגאווה לטובת הרוחניות. האל ההינדואי שיווה מתואר לרוב כבעל צמות שכאלה. אחד המיתוסים על שיווה מתאר אותו כשולט בנהר הגנגס בעזרת צמותיו ומווסת את זרימתו כדי שלא תציף את העולם. במקרה אחר מתואר שיווה כרוקד בחלל וצמותיו מפילות כוכבים ושאר גורמים שמימיים והורסות אותם. תכונות ומיתוסים אלו הקשורים בצמות הראסטות הפכו אותן לסימני ההיכר אצל נזירים, שמאנים ושאר אנשי דת באזור.
מאמיני הראסטפארי מייחסים לראסטות סמל לרוחניותם ולמוצאם משבט יהודה, אשר סמלו היה אריה והראסטות הן כניסיון לחקות את רעמתו.
טבע עולמי
טבע עולמי (באנגלית: Eyewitness) היא תוכנית טבע תיעודית עטורת פרסים שהופקה על ידי ה-BBC ודורלינג קינדרסלי. הסדרה מבוסס על סדרת ספרי העיון לילדים ולנוער ספרי Eyewitness שגם היא שייכת לדורלינג קינדרסלי.
היפוקינזיה
ברפואה, היפוקינזיה (מקור השם מיוונית: hypokinesia היפו - נמוך, קינזיה - תנועה) היא ירידה בתנועה של איברים או אזורים בגוף האדם. הירידה בתנועה יכולה להגיע עד למצב של שיתוק.
טבע עולמי
התוכנית מורכבת משלוש עונות וכל עונה בת 13 פרקים. כל פרק בסדרה עוסק בנושא מסוים הקשור למדעי הטבע, כמו מערכת השמש או גוף האדם. התוכנית מתרחשת במוזיאון שנוצר על ידי מחשב ונועד לשכפל את הסגנון הלבן והריק של הספרים. בפרקים מוצגות תערוכות שונות ובדרך כלל נראים קטעים מסרטים בחלונות גדולים או בשקעים אחרים בקיר. סדרת הספרים והסדרת הטלוויזיה משתפים סגנון ויזואלי מרשים, תוך שימוש בולט בצבע הלבן. בנוסף כמעט כל פרק כולל "גיבור". הגיבור הוא דמות או חפץ המניעים את פעולת התוכנית. לדוגמה בפרק על מזג האוויר הגיבור היה שבשבת בצורת תרנגול, בפרק על הדינוזאורים הגיבור היה טירנוזאורוס רקס באנימציית סטופ-מושן מפלסטלינה, בפרק על הבריכות והנהרות הגיבור היה סירת נייר, בפרק על הדגים הגיבור היה דג סלמון, בפרק על המפלצות הגיבור היה צבוע ובפרק על גוף האדם הגיבור היה פנטומימאי רובוטי.
הקריין בגרסה הבריטית היה השחקן אנדרו סאקס, ובגרסה האמריקנית הקריין הוא מרטין שין (בשתי הראשונות בלבד). לאחר שהסדרה שודרה בטלוויזיה, היא יצאה גם בקלטות וב-DVD. חלק מהפרקים הופצו בקלטות וידאו גם בארץ במהלך שנות ה-90 בדיבוב.
מוריס עמנואל
מוריס עמנואל (בצרפתית: Maurice Emmanuel; 2 במאי 1862 – 14 בדצמבר 1938) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו
מארי פרנסואה מוריס עמנואל נולד בבורגונדי וגדל בדיז'ון. הוא החל לשיר במקהלת קתדרלה בגיל שבע. נכנס לקונסרבטואר של פריז, שם למד קומפוזיציה אצל ליאו דליב ויצר קשר עם קלוד דביסי, שלמד שם אף הוא. עמנואל פיתח קריירה אקדמית ראויה לציון. הוא כתב בשנת 1895 מסה על המוזיקה של יוון העתיקה והתמנה לפרופסור לתולדות המוזיקה בקונסרבטואר של פריז בשנת 1909. בין תלמידיו שם היו אוליבייה מסייאן ואנרי דיטייה. עמנואל התעניין בשירי עם, מוזיקה אוריינטלית ומודוסים אקזוטיים - השימוש שעשה במודוסים אלה בחיבוריו הבעית את דליב, שפסל אותו מלגשת לפרס רומא.
עוד שימש מנצח מקהלה בכנסיית סן-קלוטילד, שם היה שארל טורנמיר נגן העוגב, בשנים 1904 עד 1907.
יצירותיו כוללות אופרות על פי "פרומתאוס הכבול" ו"סאלאמין" של אייסכילוס, סימפוניות, רביעיות מיתרים ועוד מוזיקה קאמרית. בדומה לרבות מיצירותיו, שש הסונטינות שלו לפסנתר סולו מציגות את תחומי התעניינותו האקדמית. הראשונה יונקת מן המוזיקה של בורגונדי, בשנייה ממוזגת שירת ציפורים, השלישית מביאה נעימה עממית מבורגונדי כפרק הסיום שלה, הרביעית מכונה בכותרת משנה en divers modes Hindous ("במודוסים הינדים שונים").
קאדי סאגניה
ביוגרפיה
ב-2016 זכתה באליפות שוודיה בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק. היא סיימה שישית באליפות אירופה באתלטיקה בתוצאה של 6.59 מטר. השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אך לא העפילה לגמר. ב-2017 זכתה בפעם השלישית באליפות שוודיה בקפיצה לרוחק. באליפות העולם באתלטיקה לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום השישי בתוצאה של 6.64 מטר. באולימפיאדת טוקיו סיימה תשיעית בתוצאה של 6.67 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה שישית בתוצאה של 6.87 מטר.
משוואת קפוסטינסקי
משוואת קפוסטינסקי (באנגלית: Kapustinskii equation) היא משוואה הנותנת אומדן מקורב לערכה של אנרגיית הסריג (UL) עבור גביש יוני כלשהו. על מנת לקבוע באופן נסיוני את אנרגיות הסריג של גבישים יוניים, נדרשים תנאים פיזיקליים וכימיים יוצאי דופן. בכך מתגלה יתרונה של משוואת קפוסטינסקי הנותנת חישוב תאורטי לאנרגיות אלו וחוסכת את הצורך הניסויי. המשוואה נקראת על שמו של הכימאי הפולני או הרוסי אנטולי פדורוביץ' קפוסטינסקי (אנגלית: Anatoli Fedorovich Kapustinskii), שפיתח את הנוסחה ופרסמה בשנת 1956.
נוסחת המשוואה היא,
כאשר,
ערכי הקבועים:
אנרגיית הסריג המחושבת על פי משוואה זו, נותנת אומדן טוב לגבי אנרגיית הסריג הנסיונית; ברוב המקרים, לא יעלה ההפרש שבין הערך המחושב לערך התצפית על 5%. אם ידועה אנרגיית הסריג הרלוונטית, ניתן אף לחלץ מתוך המשוואה את ערכי הרדיוסים היוניים.
צאדים
צאדים (ארמנית: Tzadn) הייתה קהילה נוצרית שמוצאם היה, קרוב לוודאי, ארמני. הם היו חברי הכנסייה האפוסטולית הארמנית שהמירו את השתייכותם לדתה האורתודוקסית הרשמית של איבריה הקווקזית, זרם אשר תמך בצו שהתקבל בוועידת כלקדון.
ניתן למצוא תיאור אודותיהם ואודות וחיי הקהילה שלהם ברשומות מהמאה העשירית שנכתבו על ידי ההיסטוריון הארמני, אוחטנס מסבסטיה (935 לערך - 1000).
עמנואל אולסבנגר
עמנואל אוֹלְסְבַנְגֶר לעיתים: אולסוונגר ואף אולשְבנגר או אולשוונגר (בגרמנית: Immanuel Olsvanger; ב' באייר תרמ"ח, 13 באפריל 1888, גראייבו, תחום המושב של האימפריה הרוסית (פולין) – כ"א בשבט תשכ"א, 7 בפברואר 1961, ירושלים) היה משורר, מתרגם, חוקר פולקלור, פעיל ציוני, אספרנטיסט, נואם ובלשן. מתרגם חשוב של ספרות קלאסית לעברית משפות רבות, בהן יפנית וסנסקריט וכן איטלקית ולטינית. יוזם העלאת יהודי קוצ'ין לישראל ופעיל עד מותו לטובת קהילה זו לצד פעילות לטובת קהילת ה"בני ישראל" מהודו. בד בבד היה גם איש הומור וסאטירה.
חייו
נולד בעיירה גראייבו שבפולין הרוסית. למד ספרות ושפות בעיר סובאלק, הסמוכה, ובאוניברסיטאות קניגסברג וברן. מנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית, והיה מבין יוזמי אגודת הסטודנטים הציונים "החבר". בעת לימודיו בשווייץ החל לפתח עניין בפולקלור יהודי. בשנים 1918–1920 היה מזכיר החטיבה היהודית בחברה לפולקלור בשווייץ. בשווייץ פגש גם את יוצר שפת האספרנטו, אליעזר לודוויג זמנהוף, למד אותה והחל להפיץ את השימוש בה בחוגים שונים.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. היה עורך בהוצאת הספרים "תרשיש", במסגרתה תרגם יצירות קלאסיות (למשל שירי גתה, אפוסים הודיים מסנסקריט ו"הקומדיה האלוהית" של דנטה, תרגום עליו זכה ב-1946 בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת), וכן ערך את כתב העת לילדים "הדחליל", ובמסגרתו פרסם את הקומיקס (עלילון) העברי המקורי הראשון. היה פעיל בחוגי הפצת שפת האספרנטו בישראל, נאם ולימד בקשת רחבה של נושאים, ונסע בעולם כשליח התנועה הציונית.
אולסבנגר נפטר בירושלים, ונטמן בהר המנוחות. על שמו קרוי רחוב בשכונת קריית היובל בעיר.
דודתו הייתה "הסופרת העברית הראשונה", מרים מארקל-מוזסזון (1840–1920).
נכדתו היא רות אלמגור-רמון, המשמשת מאז 1983 כיועצת הלשון של רשות השידור מטעם האקדמיה ללשון העברית. אחיו אליהו היה רופא והוציא לאור בשנת 1923 את האטלס הראשון בשפה העברית. אחותו, זלמה וירז'בולובסקי-אולשוונגר, היא אמו של אליהו מרידור וסבתו של דן מרידור.
בלשן, מתרגם וחוקר פולקלור
לפי עדות משפחתו, אולסבנגר ידע למעלה מ-18 שפות על בוריין, בהן עברית, יידיש, פולנית, רוסית, גרמנית, אספרנטו, איטלקית, לטינית, איסלנדית, יפנית, סנסקריט, אנגלית, צרפתית, ספרדית ועוד. ידע נרחב זה איפשר לו לחקור מכלי ראשון יצירות בשפות אלה, שחלקן הוא תרגם לעברית. כמו כן יצר קשר בלתי אמצעי עם דוברי השפות לצורך מחקר הפולקלור, בדגש על פולקלור יהודי. אולסבנגר פרסם מאמרים וספרים בכמה לשונות בתחום הפולקלור היהודי.
אולסבנגר גם נאם בפני קהלים שונים בשפות רבות והיה מסביר חשוב בתחומים שעניינו אותו, לאמור שפת אספרנטו, ציונות, בלשנות, הומור ואסטרונומיה (כחובב). הוא נודע כנואם שנון, מבריק ומבוקש וזכה לפרסים בתורת הנאום, למשל בפרס של אגודת דוברי אספרנטו.
48 (מספר)
48 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושמונָה ; בלשון נקבה: ארבעים ושמונֶה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 47 והבא לפני 49.
עמנואל אולסבנגר
פעילות ציונית
יהודי קוצ'ין ראו באולסבנגר כתובת לכל פניותיהם והתייחסו אליו כ"אבא". בשנת 1957 רשמו את שמו בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל ונהגו להתכנס בירושלים ולחגוג בימי ההולדת של אולסבנגר. בנוסף, הנציחו את שמו בבית הכנסת ובמוזיאון בנבטים.
אולסבנגר היה חבר כבוד גם בקהילת בני ישראל (הודו) והיווה אדם מקשר בין מנהיגות הקהילה וראשי היישוב בארץ ישראל. הוא ביקר את הקהילה בהודו מספר פעמים והתקבל בהתלהבות ואהדה רבה. באחד מביקוריו מצא בבית משפחת קהימקר הידועה את כתב היד השלם על היסטוריית בני-ישראל מהודו של הסופר חיים שמואל קהימקר אשר נסתיים בשנת 1897 אך לא ראה אור. אולסבנגר הוציאו לאור בשנת 1937 בתל אביב.
מחלוצי האספרנטו בארץ ישראל
עוד בזמן לימודיו בשווייץ פגש אולסבנגר את אליעזר לודוויג זמנהוף, יוצר שפת האספרנטו, שפה בינלאומית שמטרתה לגשר בין העמים. אולסבנגר נתפס להתלהבות מהרעיון ומהשפה והפך למפיץ שלה. הוא תרגם לאספרנטו ספרות קלאסית, כתב שירים באספרנטו, לימד את השפה והטיף להרחבת חוג הדוברים בה.
קומיקס והומור
בשנת 1940 ערך אולסבנגר את כתב העת לילדים "הדחליל", שיצא לאור במשך תקופה קצרה. חשיבות כתב העת בכך שהיה בין הראשונים לפרסום רצועות קומיקס בעברית. בגיליונות כתב העת התפרסם סיפור קומיקס לא חתום בשם "עלילות גד ויוסי" (שחוקר התרבות אלי אשד סבור כי נכתב על ידי אולסבנגר עצמו). הסיפור מקיף רק ארבעה פרקים והוא אינו גמור, אך זהו סיפור הקומיקס העברי המקורי הראשון.