cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרבי (עיר)
כבישים
מיקומה המרכזי של דרבי בלבה של אנגליה הפך אותה לצומת מקשר לאזורים רבים במדינה. הכביש המהיר כביש M1 עובר כעשרה מייל ממזרח לעיר, ומחבר את העיר לאזור לונדון, שפילד, לידס. כבישים עיקריים נוספים העוברים בדרבי או בסמוך לה, כוללים את דרך (היסטורית, דרך זו הייתה הדרך הראשית מלונדון לקרלייל, לסטר ומנצ'סטר), דרך (בודמין למנספילד דרך בריסטול וברמינגהאם), דרך  (וורינגטון ללסטר דרך סטוק-און-טרנט), דרך  (ניו קסל-אנדר-לים למבלטורפ, כולל "דרך בריאן קלו" המקשרת את דרבי לנוטינגהאם) ודרך  (דרבי לט'ירסק דרך שפילד ולידס).
רכבות
כפי שצוין, מסילת הברזל משרתת את דרבי עוד מ-1840 על ידי תפקודה כצומת של שני הקווים הראשיים מלונדון ליורקשייר וצפון מזרח. תחנת הרכבת כיום היא תחנת הרכבת "מידלנד דרבי". התחנה מפעילה רכבות מהירות ללונדון, צפון מזרח, ודרום מערב, באמצעות חברת הרכבות "איסט מידלנדס" וקרוסקנטרי. בנוסף ישנן עוד תחנות קטנות, תחנת הרכבת פירטרי וספונדון, בהן השירות מצומצם.
אוויר
נמל התעופה "איסט מידלנדס" ממוקם כ-24 ק"מ ממרכז העיר, נתון שהופך את דרבי לעיר הקרובה ביותר לנמל תעופה. נמל התעופה משרת בעיקר את שלוש הערים הגדולות דרבי, לסטר ונוטינגהאם. ב-2004 שינו את שמו של הנמל ל"נוטינגהאם איסט מידלנדס" בגלל המיקום בשטחה. אך לאחר מאבקים של דרבי ולסטר, הוסר שמה של נוטינגהאם משם הנמל ב-2006. הנמל משרת טיסות טיסות צ'רטר, של חברות כדוגמת "בי.אם.אי בייבי", ריינאייר ואיזיג'ט עם שירות למגוון יעדים פנימיים ואירופיים.
אוטובוסים
שירותי אוטובוסים בדרבי מופעלים על ידי מספר חברות, אבל רובם מופעלים על ידי "טרנט ברטו" ו"אריבה מידלנדס".
קורא
קורא (שם מדעי: Ammoperdix), הוא סוג עוף קרקע מדברי ממשפחת הפסיוניים בסדרת התרנגולאים. קריאתו, מהירה וקצרה נשמעת ממרחק, לעתים עוד בטרם הוא נראה, ומכאן קיבל את שמו.
בסוג שני מינים:
הקורא במקורות ישראל
הקורא נזכר במקרא (שמואל א, כו כ) כדימוי לעוף שאינו נוהג ביושר (ירמיהו יז יא). תצפיות הראו שלעיתים נקבה של קורא משתלטת על ביציה של נקבה אחרת הדוגרת בסמיכות לה. אולם גופה וכנפיה הקצרות אינו מסוגל לדגור כראוי על שתי מערכות הביצים, ולכן חלק מהביצים מתחמם בשמש, מתייבש ואינו בוקע.
במשנה נזכר "קורא זכר" שלדעת ר' אליעזר חייב במצות שילוח הקן (חולין יב, ב). יש הסבורים שמדובר למעשה בחוגלה. הקורא הוא עוף טהור, ובתימן הייתה לו מסורת אכילה.
קיסוס (פירושונים)
Iwa
Fall Guys
Fall Guys (בתרגום חופשי לעברית: אנשים נופלים; בעבר נקרא Fall Guys: Ultimate Knockout) הוא משחק רשת מרובה משתתפים מסוגת הבאטל רויאל והפלטפורמה, שפותח על ידי Mediatonic והופץ על ידי אפיק גיימס למחשב האישי ולקונסולת המשחקים פלייסטיישן 4 ב-4 באוגוסט 2020. המשחק הוכרז בכנס E3 ביוני 2019. "Fall Guys" שאף השראה משעשוני טלוויזיה כמו "הטירה של טקאשי", "It's a Knockout" ו-"Total Wipeout" וכן ממשחקי ילדים כמו תופסת והקדרים באים. המשחק קיבל ביקורות חיוביות ששיבחו על המשחקיות הכאוטית ועל העיצוב החזותי. ב-21 ביוני 2022 המשחק יצא לקונסולות Xbox One, Xbox Series X/S, פלייסטיישן 5 ונינטנדו סוויץ', ובנוסף עבר למודל עסקי חינמי.
משחקיות
המשחק מתנהל בטורנירים של 60 שחקנים אקראיים בכל פעם, כאשר כל סיבוב בטורניר מתאפיין בסגנון באטל רויאל. השחקנים, המיוצגים על ידי דמויות הדומות לסוכריית ג'לי בין, נעים על מרחב תלת-ממדי בו הם יכולים לקפוץ, לצלול ולתפוס בחפצים, קירות ואף שחקנים אחרים. מטרת המשחק היא להעפיל לסיבוב הבא על ידי השגת מטרות מסוימות, במיני-משחקים אשר מוגרלים באופן אקראי בכל סיבוב. במיני-משחקים מסוימים, על השחקנים לרוץ עד לקו הסיום הנמצא בקצה המפה (מרוץ), כאשר חלק מהמיני-משחקים מתבססים על עבודת צוות. בכל סיבוב, קיימים במפה מכשולים הנועדים להקשות על השחקנים להשיג את מטרתם. שחקנים אשר מגיעים לקו הסיום מאוחר מדי או שאינם מגיעים למטרה, מודחים מהטורניר. בסיבוב האחרון, כלל השחקנים שנשארו מתחרים במשחק הגמר של הטורניר, במיני-משחק ובמפה המיועדים למספר קטן של שחקנים. השחקן המנצח הוא השחקן שנשאר אחרון, או השחקן הראשון שלוקח את הכתר.
באמצעות המטבע הווירטואלי "קודוס" ("Kudos"), שאותו ניתן להשיג דרך השתתפות בטורנירים, שחקנים יכולים לרכוש לעצמם תלבושות, צבעים והבעות פרצופים שונות. בנוסף לקודוס, קיים גם המטבע הווירטואלי "כתרים" ("Crowns"), אשר נחשב למטבע פרמיום ואותו ניתן להשיג על ידי ניצחון בטורניר. באמצעות הכתרים, שחקנים יכולים לקנות חפצים נדירים יותר ואף תלבושות ממשחקי וידאו אחרים, כמו תלבושת של הדמות גורדון פרימן מסדרת המשחקים Half-Life או תלבושת של הדמות ג'קט מהמשחק "Hotline Miami". המשחק תומך בשיטת מיקרו-תשלומים לקניית מטבעות קודוס.
פיתוח והוצאה לאור
הקונספט למשחק נוצר כאשר צוות המפתחים ב-Mediatonic דן בפרויקט אחר במהלך ינואר 2018. אחד מהמפתחים, המעצב הראשי ג'ו וולש, זרק הערה שהפרויקט הזכיר לו שעשועוני טלוויזיה כמו "הטירה של טקאשי" ו-"Total Wipeout". הוא שאף משעשוענים אלו השראה על מנת לכתוב טיוטה ראשונה, אשר בסופו של דבר תהפוך ל-"Fall Guys: Ultimate Knockout". במקור השם היה "Fools' Gauntlet", הטיוטה של וולש כללה זירת משחק בעלת 100 שחקנים אשר מתחרים זה בזה בסגנון באטל רויאל בסדרה של אתגרים פיזיים. המנהל היצירתי, ג'ף טנטון, אשר היה סקפטי שיצירת משחק באטל רויאל נוסף יהיה מוצלח, שוכנע במהירות על הפוטנציאל של המשחק והפנה את טיוטתו של וולש למייסדי החברה.
וולש וטנטון החלו לעבוד על טיוטה משופרת למשחק. לטיוטה המשופרת, אמן הקונספט דן הואנג יצר תמונות הכוללות דמויות צבעוניות בצורת אפונה אשר מתחרות ביניהן במסלול מכשולי הנמצא בשמיים. טנטון הסביר שעיצוב הדמויות של הואנג עזר להסיט את תכנון המסלול המכשולי ולהתרכז בדמויות ועיצובן. לאחר שהטיוטה השנייה הושלמה, טנטון פרסם את הטיוטה ל-10 מפיצות שונות בכנס ה-GDC ב-2018. לאחר שחברת Devolver Digital הסכימה להפיץ את המשחק, פיתוח המשחק החל חצי שנה לאחר מכן.
פיתוחו של "Fall Guys: Ultimate Knockout" החל בצוות קטן שגדל במהלך הפיתוח ל-30 מפתחים בסך הכול. ההתקדמות בפיתוח הפרטני לכל מיני-משחק הייתה איטית, מה שגרם לדאגה בצוות הפיתוח שלא יהיה מספיק תוכן במשחק ביום השחרור. נקודת מפתח התרחשה כאשר הצוות העלה קבוצה של "עמודים" ש- ואפשרה למפתחים. "עמודים" אלו כללו דברים כמו לוודא כי המיני-משחק הוא ולוודא שהשלבים הם. בניסיון להיות נאמן לשעשועוני טלוויזיה שמהם שאפו השראה, ובנוסף להיבדל ממשחקי ירי בגוף ראשון בסגנון באטל רויאל, המיקוד העיקרי של Mediatonic היה בגיוון המשחקיות. על ידי הצגה של מספר סיבובים הנבחרים באופן אקראי לשחקנים, הצוות קיווה כי הדבר יאפשר לשחקנים לחוות כאילו הם נמצאים בשעשועון טלוויזיה. על מנת לשמור על, צוות הפיתוח יצר חוק שבו יהיה אפשר להסביר מצב משחק בשלוש מילים. במהלך הפיתוח, המשחק עבר שינויים נרחבים. מספר השחקנים המשתתפים ירד מ-100 ל-60, שכן המשחקים כאשר יש יותר מדי שחקנים אשר מתחרים ביניהם. בשורה האחרונה, צוות הפיתוח ציין כי בזמן הבדיקות, שחקני המשחק יעריכו יתר על המידה את מספר השחקנים בכל שלב וציינו כי.
"It's a Knockout", שעשועון טלוויזיה בו על המשתתפים ללבוש תחפושות הגדולות באופן מופרז, הביא השראה לרעיון בו דמויות צריכות. פיזיקת הרגדול יושמה בכוונה, כיוון שחברת Mediatonic לא רצתה שהדמויות יהיו כמו וכיוון ש-. על פי וולש השילוב המאוזן בין התנגשויות רגדול מצחיקות לבין ביצועי המשחק היה חשוב וקריטי, כיוון ש-. עיצוב הדמויות קיבל השראה מהמראה של צעצועי ויניל.
"Fall Guys: Ultimate Knockout" הוכרז בכנס E3 ביוני 2019 ויצא לאור ב-4 באוגוסט 2020 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולת המשחקים פלייסטיישן 4 תחת הוצאת Devolver Digital. טרם השחרור, הוכרז כי המשחק יהיה בחינם לבעלי מנוי PlayStation Plus לכל אורך חודש אוגוסט.
ב-12 באוגוסט 2020, חברת Mediatonic הכריזה כי העדכון הגדול הראשון יגיע למחרת וכן הכריזה כי תוכן נוסף יתווסף למשחק בעתיד. לאחר מכן באותו החודש, חברת Mediatonic הוציאה לאור קדימון לעונה השנייה, אשר מעוצבת בסגנון של ימי הביניים, אותו הציגה במהלך כנס Gamescom 2020.
בספטמבר 2020, מעצבת השלבים הראשית מייגן ראלף תיארה את הפופולריות של המשחק כמפתיעה ואמרה ש-.
ב-2 במרץ 2021, Mediatonic הכריזו שהם נרכשו על ידי אפיק גיימס שיקבלו את זכויות ההוצאה לאור על "Fall Guys". במאי 2022, אפיק גיימס הכריזו שהמשחק יעבור למודל חינמי, והוא יצא לפלייסטיישן 5, נינטנדו סוויץ', Xbox One ו-Xbox Series X/S ב-21 ביוני 2022.
ביקורת
"Fall Guys: Ultimate Knockout" זכה לביקורות חיוביות באופן כללי. על פי האתר Metacritic, המשחק קיבל ציון של 80 מתוך 100 לגרסת המחשב המבוססת על 23 ביקורות וציון של 80 מתוך 100 לגרסת הפלייסטיישן 4 המבוססת על 49 ביקורות.
המבקר טום וויגנס ממגזין Stuff שיבח את המשחק וכינה אותו. האתר Mercury News שיבח את המשחקיות הכאוטית אך הנשלטת של המשחק וציין כי המשחק משלב אלמנטים ממשחק הבאטל רויאל פורטנייט וממשחק החברה הממוחשב "Mario Party" בצורה כזאת כך.
בסוף השבוע שלפני ההוצאה לאור, בגרסת הבטא הסגורה, המשחק הפך לאחד מהמשחקים הנצפים ביותר בפלטפורמת ההזרמה Twitch.tv וכן למשחק השישי הנמכר ביותר בהזמנה מוקדמת בחנות הווירטואלית סטים.
מכירות
ב-24 השעות הראשונות לשחרור, המשחק משך למעלה מ-1.5 מיליון שחקנים. ב-10 באוגוסט 2020, המפיצה Devolver Digital דיווחה כי נמכרו למעלה מ-2 מיליון עותקים של המשחק בחנות הווירטואלית Steam. במהלך היום הראשון לשחרור, דווח כי השרתים של המשחק קרסו עקב עומס בלתי צפוי שנוצר כתוצאה מהפופולריות של המשחק.
הפופולריות של המשחק גרמה למספר חברות צד-שלישי בעלות מותגים לשתף פעולה עם החברה המפתחת, Mediatonic, על מנת ליצור תוכן מותאם אישית למשחק. זמן קצר לאחר השחרור המפתחת הודיעה על מבצע גיוס כספים שבו החברה שתתרום את הכי הרבה כסף לעמותה SpecialEffect, היא זו שתוכל לבצע שיתוף פעולה עם המפתחת על מנת לפרסם את מוצריה במשחק בצורה של תלבושות.
נכון ל-26 באוגוסט, נמכרו למעלה מ-7 מיליון עותקים בחנות הווירטואלית Steam וכן המשחק נהפך למשחק החודשי המורד ביותר בשירות PS Plus. חנויות רבות מתארות את הפופולריות העולה של המשחק כ-"תופעה".
מרדכי ניומן
מרדכי ניומן (Newman; 19 ביוני 1896, ה'תרנ"ו – 16 ביולי 1980, ה'תש"ם) היה מו"ל ועסקן ציבור ישראלי, מייסד הוצאת מ' ניומן (1945–1980~).
ביוגרפיה
מרדכי פייבֶל ניומן נולד ביוני תרנ"ו-1896 בעיר לודז' שבפולין הרוסית, בנם של רבקה לבית בקר ושמעון. קיבל חינוך יהודי מסורתי וכללי ולמד בישיבה. בשנת 1912 היגר לארצות הברית, התיישב בניו יורק ועבד בטקסטיל. היה פעיל בתנועת העבודה היהודית, וכיהן כנציג איגוד פקידי מסחר הטקסטיל באיגודים המקצועיים היהודיים המאוחדים (פאראייניגטע אידישע געווערקשאפטען) שבראשות מקס פיין. בשנים 1914–1917 היה פעיל בתנועת "פועלי ציון". היה מעסקני התחייה העברית בעיר ונמנה עם הפעילים הבולטים באגודות העבריות "אחיעבר", "יובל" ו-"בני-עם-חי". בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה מראשוני המתנדבים לגדוד העברי האמריקאי (גדוד 39 של קלעי המלך). ב-1918 הגיע עם הגדוד לארץ ישראל, ונשאר בה. הוא שירת בגדוד עד פירוקו.
לאחר שחרורו ייסד עם יהושע צַ'צִ'יק ויוסף שְׂרֶבֶּרְק (שלושתם משוחררי הגדודים) את בית המסחר לספרים עבריים "תרבות" בירושלים (צ'צ'יק, חברו מהגדוד, היה ידידו של שרברק עוד קודם לכן: הם נפגשו ב-1915 בדרך למצרים כאשר גורשו מהארץ בשל היותם נתיני רוסיה, נסעו לארצות הברית ועלו ארצה ביחד עם הגדוד). השלושה היו שותפים שווים במשך 25 שנה, ללא חוזה ובנועם, גם כשהתפרקה לבסוף השותפות. חנות הספרים "תרבות" התפתחה למרכז לתרבות והשכלה לאנשי הרוח בירושלים. בשנת 1925 ייסדו השלושה את הוצאת הספרים העברית "מצפה": הייתה זו הוצאת הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, וגם לאורך שנות ה-20 וה-30 נותרה אחת משלוש ההוצאות העבריות הפרטיות בארץ. ההוצאה התמקדה בספרות יפה ושירה. בשנת 1932 עברה לפעול תחת חסותה הוצאת "קופת הספר" מיסודן של הסתדרות המורים ואגודת הסופרים, והיא פעלה עד שנת 1936. בשנת 1933 שיתפו השותפים פעולה עם הוצאת שטיבֶּל ונציגה בארץ נחום טברסקי ויצרו את הוצאת "שם" (ראשי תיבות: 'שטיבל–מצפה') להוצאת ספרי ילדים, שפעלה עד 1935. בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת י' שרברק, בניהולו של יוסף שרברק. בשנת 1944 פורקה השותפות, וכל אחד מהשלושה ייסד הוצאה לאור שנשאה את שמו. הוצאת מ' ניומן (ירושלים–תל אביב) פעלה משנת תש"ה-1945 ועד סוף שנות ה-70.
בשנת 1923 נישא לרחל ליפְסון מתל אביב (ילידת קרונשטאדט 1902, בת גיסיה ובר-לב ליפסון), בוגרת גימנסיה הרצליה. הוא היה נשוי לה עד מותה, והם היו הורים לשתי בנות. רחל לקחה חלק פעיל בפעולתו המו"לית של ניומן.
ניומן היה ממארגני איגוד החיילים המשוחררים, חבר המזכירות הארצית של האיגוד ויו"ר המרכז שלו. היה פעיל בארגון "ההגנה". בשנת 1934 היה ממייסדי מושב העובדים אביחיל שבעמק חפר, שנוסד על ידי משוחררי הגדודים העבריים. בשנים 1934–1938 כיהן כיו"ר ועד המושב.
ב-1940 ייסד את ההוצאה לאור האנגלית "סקוֹפּוּס" (Scopus Publishing Company) בניו יורק, שפעלה בשנות המלחמה ופרסמה בעיקר ספרים בנושא הציונות והיישוב. ב-1941 ערך במסגרתה אנתולוגיה מיומני תיאודור הרצל. פרסם מאמרים שונים, בחתימתו ובשמות העט מ' פן, מרכוס פבלוב.
במשך שנים רבות היה פעיל בהנהלת בנק קופת עם, ותקופה מסוימת כיהן כיו"ר מועצת המנהלים שלו. היה חבר הוועד הפועל של התאחדות המו"לים בישראל והיושב-ראש שלו. יו"ר ועדת הביקורת של הוועד למען החייל, חבר מועצת ברית עברית עולמית, חבר ועד השיכון של אגודת הסופרים העברים וגזבר ועדת הבניין של בית הסופר ע"ש טשרניחובסקי בתל אביב.
הוצאת מ' ניומן שכנה ברח' ליליינבלום 38 בתל אביב וגבעת שאול ב' בירושלים, ובהמשך עברה לרח' השרון 12 בתל אביב. בתקופת פעולתה – יותר משלושה עשורים – ראו בה אור מאות כותרים, בהם ספרות יפה (מקור ותרגום), ספרי עיון, ספרי ילדים, ספרי לימוד ומילונים. בין מתרגמי ההוצאה היה יונתן רטוש. בשנות ה-60 ארגן את הוועדה הציבורית להוצאת כל כתבי דוד פרישמן, שהופיעו בהוצאתו.
בשנת תשל"ו ייסד והוציא ניומן (בהוצאת תנ"ך ישראל ע"י מ’ ניומן) את ה"שנתון למקרא ולחקר המזרח הקדום" (בהמשך נקרא "שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום"), שנערך בראשיתו על ידי משה ויינפלד (הגיליון הראשון עם חיים יונה גרינפלד). בכתב העת מתפרסמים מאמרים מכל ענפי המחקר המדעי הנוגעים למקרא, והוא נחשב לאחד מכתבי העת החשובים ביותר לחקר המקרא בעברית.
ניומן היה אב לשתיים. בתו הבכורה עדה נישאה לבצלאל צ'ריקובר, בנו של ההיסטוריון אביגדור צ'ריקובר. הזוג היו הורים לשניים: ענת ושאול. בשנת 1974 נפטרה עדה, וצ'ריקובר נישא בשנית, לשרה ברקאית. באמצע שנות ה-60 נכנס צ'ריקובר לעסקי הוצאת הספרים וייסד את הוצאת ב' צ'ריקובר. לאחר מותו של ניומן התמזגה ההוצאה עם זו של חתנו, שירשה את זכויות הספרים שנותרו לניומן, ובין היתר המשיכה בהוצאת השנתון לחקר המקרא. לאחר מותו של צ'ריקובר ב-1989 עברה הבעלות עברה לאלמנתו שרה צ'ריקובר. בתו מיכל נישאה לפסח (פייסי) טאוב, איש "השומר הצעיר". הם היו חברי קיבוץ משמר העמק והורים לשניים: חגי ויותם.
ניומן התגורר בבית שיכון סופרים שברח' אבן גבירול 182/יהודה המכבי 2 בצפון תל אביב ובשדרות הרצל 30 בשכונת קריית משה בירושלים. ב-18 בדצמבר 1970 נפטרה בירושלים אשתו רחל, מעט לפני מלאת לה 68. בשנת תשל"ב הוציא ניומן לזכרה את הקובץ "מזכרת: פרקי ספרות ומחקר לזכרה של רחל ניומן". לאחר מותה נקבע על שם בני הזוג פרס לביכורי יצירה ספרותית מטעם בית הסופר ע"ש חיים הזז בירושלים (פרס רחל ומרדכי ניומן).
מרדכי ניומן נפטר ביולי 1980. נקבר לצד אשתו במשמר העמק. הניח את בתו, חתניו וארבעת נכדיו.
פרנק ניליקינה
נעורים
ניליקינה נולד באיקסל שבמחוז בריסל בבלגיה, בן להורים מרואנדה. משפחתו עברה לשטרסבורג כשהיה בן שלוש.
שטרסבורג IG
ניליקינה החל לשחק כדורסל בגיל צעיר והיה חבר בקבוצת הנוער של שטרסבורג IG שזכתה באליפות צרפת ב-2015. בקיץ 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא לא שותף בדקות משמעותיות בשתי העונות הראשונות. בעונת 2016/2017 רשם ממוצע של 5.2 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק בליגה הצרפתית הראשונה, הקבוצה סיימה במקום השני לאחר הפסד בסדרת הגמר לאלאן שאלון. ניליקינה נבחר בתום העונה לשחקן הצעיר הטוב ביותר בליגה. הוא רשם ממוצע של 7.2 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים במשחקי הקבוצה במסגרת ליגת האלופות.
ניו יורק ניקס
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר ניליקינה במקום השמיני, על ידי ניו יורק ניקס. לאורך ארבע עונותיו בקבוצה העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות, 2.7 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק.
דאלאס מאבריקס
בספטמבר 2021 חתם ניליקינה על חוזה בדאלאס מאבריקס.
נבחרת צרפת
מ-2014 חבר ניליקינה בנבחרות הצעירות של צרפת. הוא זכה עם הנבחרת במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 16 שנערכה בלטביה, בטורניר השיג 7.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-2015 סיים עם הנבחרת עד גיל 18 במקום השישי באליפות אירופה שנערכה ביוון, בטורניר זה השיג ממוצע של 8.6 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק. ב-2016 זכה עם הנבחרת עד גיל 18 באליפות אירופה שנערכה בליטא, הוא נבחר ל-MVP של הטורניר לאחר שהשיג ממוצע של 15.2 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק.
פאס
פֶאס (בערבית: فاس, בברברית: ⴼⴰⵙ, בצרפתית: Fès) היא העיר השנייה בגודלה במרוקו, אחרי קזבלנקה.
לאורך השנים הייתה בפאס קהילה יהודית, ונודעה לה חשיבות כיוון שישבו בה הוגים ופוסקים גדולים כגון רבי יוסף אבן מיגאש, רבי יצחק אלפאסי (הרי"ף) וגדול ההוגים ומגבשי ההלכה, הרמב"ם. לפחות שלוש פעמים באלף השנים האחרונות ערכו המוסלמים פרעות משמעותיות ביהודי העיר. בשני המקרים הראשונים נטבחו אלפי יהודים ואילו בטבח האחרון, שהתרחש במאה העשרים נרצחו "רק" עשרות. היהודים הנותרים ברחו או גורשו.
היסטוריה
תולדות העיר מתחילות זמן קצר אחרי שהערבים פלשו בסערה לצפון אפריקה אחרי מותו של הנביא מוחמד. עד היום נחשבת העיר פאס לאחת הערים הקדושות לאסלאם. פאס היא העתיקה מבין ארבע הערים המלכותיות של מרוקו, והיא נחשבת כמעוז דתי מצד אחד וכמרכז לימודי מתקדם מאידך. פאס הייתה בירת מרוקו בתקופות שונות וארוכות ותושבי העיר רואים בה עדיין את בירתה התרבותית של מרוקו.
לשם "פאס" יש שני הסברים: לפי האגדה, כשהחלו הבנאים לחפור את היסודות הראשונים, נמצא מכוש (פאס בערבית) ומכאן שמה. אגדה אחרת מספרת כי בזמן מדידת העיר הגיעה קבוצת מבקרים פרסים שכונו שבט פארס ומפולת סלעים קברה את כולם תחתיה, והעיר נקראה פאס לזכרם.
בתחילת המאה ה-9 הגיעו לעיר 2,000 משפחות מתוניס שהיגרו כדי למצוא מקום שליו לחיות בו. הם התקבלו בברכה ושוכנו על הגדה השמאלית של הנהר. רובע זה נקרא עד היום פאס אל קירוואן (המלומדים). נבנו שני מסגדים גדולים - א-שייח וא-שרפה, שהפכו למרכזים תאולוגיים העוסקים במדע פילוסופיה ורפואה. האפיפיור סילבסטר השני למד בפאס מתמטיקה והביא את המתמטיקה הערבית ואת השיטה העשרונית לאירופה. נבנו עשרות בתי מרחץ, פונדקים, טחנות קמח, חנויות ומרחצאות. העיר שגשגה.
במאה ה-10 תקף השבט הברברי זנטה וכבש את פאס. בתקופה זו, התיישבו שני אחים מפלג אחר בשני חלקי העיר ונלחמו ביניהם. תקופה זו נרשמה בהיסטוריה כתקופה של 70 שנות אלימות ושפיכות דמים.
במאה ה-11, יוסף אבן תאשפין משבט הסנהג'ה, מנהיג המוראביטון מכריז על עצמו כסולטאן מרוקו וקובע את הבירה במרקש. בתקופה זו העיר מתפתחת ונבנים בתי מדרש, פונדקים, מזרקות וחומה. בנוסף, נבנה סכר על נחל פאס ומערכת הובלת מים לבתי העיר. החומה המפרידה בין חלקי העיר נהרסת, ונבנה גשר על נחל פאס.
במאה ה-12, עם מות מייסד שושלת האלמוואחידון עבדאללה אבן טומארט, עולה תחתיו עבד אל-מואמין, שהיה קנאי לדת ומצביא מוכשר בשדה הקרב, וכובש את ערי מרוקו, ובתוכן את פאס. עבד אל מואמין בנה סכר עץ בערוץ הנחל וחסם זרימתו, וכשפתח את הסכר געשו המים ונחשול אדיר שטף את העיר וגרף את חומותיה, בתיה ואנשיה. טענתו הייתה שהוא מתעב את ראוותנות הבניה של המוראביטון עם הפיתוחים והעיטורים שקישטו המסגדים. את חומות העיר הרס בטענה שהן מיותרות, ואמר: "חומותיי הן צדק החרב".
בתקופת מוחדון פאס הייתה המרכז הדתי והרוחני של האימפריה האסלאמית הגדולה שכללה את צפון אפריקה וספרד.
במאה ה-13 העיר נכבשת על ידי בני מרין, הסולטאן אבו יוסף יעקוב, בנו של מייסד השושלת מעתיק את בירתו לפאס. אבו יוסף יעקב מייסד את פאס אל ביידה ופאס אלג'דידיה. בונה את ארמונו ובנייני המחאז'אן (המינהל) וכן את בתי החיילים והפקידים. המרינים יוצאים מפאס למסעות כיבוש בספרד ומוקם בה מחנה למניעת מרד בפאס אל באלי.
קאיראט אלמטי (קטרגל)
קאיראט אלמטי (בקזחית: Qaırat Almaty fýtzal klýby) הוא מועדון קטרגל הממוקם באלמטי, העיר הגדולה ביותר בקזחסטן. המועדון הוקם בשנת 1995 והוא אחד המועדונים החזקים באירופה, לאחר שהגיע ארבע פעמים לחצי גמר ליגת האלופות בקטרגל בשש העונות האחרונות וזכה בו בעונת 2012/13 ובעונת 2014/15 וזכה 16 פעמים באליפות הלאומית.
פאס
היסטוריה
המאה ה-16 הסעדינים הגיע מנהיג מולאי אחמד מעמק הדרע (נאות מדבר בדרום מרוקו) דחק את שלטון הוואטסים, אנשי פאס שלא קיבלו מרותו הוגלו למדבר והוא עבר לגור בתארודנת. עבד אלמלכ בשלטון, השקט נשמר בפאס 30 שנה. הסעדים פיארו ובנו את העיר בסגנון ספרדי מוסלמי. החידוש היחידי היה השימוש בשיש שיובא מאיטליה. הם שילמו עבורו בסוכר- ק"ג סוכר תמורת ק"ג שיש.
במאה ה-17 מולאי עבאס אחמד (המכונה אל דהבי - המוזהב) כבש את טימבוקטו, בזז את זהבה והעסיק את אנשי פאס כעונש בהטבעת מטבעות זהב. הבירה בתקופת הסעדינים הייתה מרקש. לאחר מותו בניו החלו רבים על כסאו ופאס הייתה שוב שרויה באנדרלמוסיה ומלחמת אחים.
תוך ייאוש פנו אל מולאי שריף ממשפחת השריפים שמלך בתאפילאלת, בעזרת בני שבטו כבש את פאס, אך מהר מאוד גורש על ידי בני משפחתו.
אחריו הגיע מולאי ראשיד שנודע כרודן אכזר וייסד את השושלת העלווית חסנית פילאלית. הוא שיקם את פאס וכפה על תושביה הקפדה על חוקי האסלאם.
יורשו, מולאי איסמעיל, חשד בתושבי פאס ובחר במקנס כבירה. מאז ועד היום, קיימות תחרות ושנאה בין אוכלוסיות שתי הערים.
פאס איבדה את גדולתה המדינית והתאולוגית בעולם המוסלמי, עד שהשליט העלוואי מולא עבדאללה העלה שוב את קרנה במהלך המאה ה-19.
העת החדשה
תקופת הפרוטקטורט, בין השנים 1912–1956, בה הייתה פאס תחת חסות צרפתית. המרשל הוברט ליוטאי (Hubert Lyautey) הכריז על פאס כאתר היסטורי שמור והציל אותה מהריסותיה. ב-1916 ליוטאי התיישב ברבאט, והעביר איתו את מרכז השלטון. במקביל, בנה את הנובל ויל מדרום מערב לשתי הערים העתיקות. מאז מוחמד החמישי המשיכה שושלת המלוכה לראות את רבאט כבירתה. בתקופה זו נטשו רבים מבני המקום, ויהודים רבים עלו ארצה או היגרו לצרפת. היות שאנשי פאס נחשבו למורדים פוטנציאליים בצרפתים, בתקופת החסות נבנו שתי מצודות על חורבות ישנות, מצפון ומדרום כשביניהן יושבת העיר.
היהודים בפאס
במקום בו בחר מולאי אידריס ה-2 לבנות את פאס, הוא מצא יהודים, נוצרים ופגאנים.
במאה ה-8 העיר מנתה 15,000 יהודים (יש גורסים 45,000).
בשנת 979, לאחר שהעיר נכבשה בידי גולוגין-יוסף הברברי משבט המע'רווה, הוגלו יהודי פאס לאשיר שבאלג'יריה.
במאה ה-11 התיישב רבי יצחק אלפאסי בפאס, ייסד בה ישיבה, ולימד בה תורה שנים רבות. במחצית המאה בעקבות כיבוש פאס על ידי שבטים ברברים קנאים לאסלאם התרחש טבח ביהודי העיר שבמהלכו נרצחו כ-6,000 יהודים.
במאות ה-13 עד ה-15, תקופת המרינים, הוטב מצב היהודים. הם נהנו מחופש פעולה וזו הייתה תקופת פריחה כלכלית ורוחנית. עם שקיעת השושלת ותחיית הקנאות הדתית, ב-1438, בשל התעוררות דתית מוסלמית בעיר, אולצו היהודים לעבור ולהתגורר בשכונה מיוחדת, הראשונה מסוגה במרוקו, שנקראה "מלאח" (לאחר מכן הוקמו רבעים כאלה במרקש, מקנס ורבאט). ב-1465 נערך טבח נוסף ביהודים, והקהילה התאוששה רק אחרי 1492, כשהחלו לבוא אליה מגורשי ספרד.
במאה ה-18 הרס המלך מולאי יזיד את בתי הכנסת והגלה את היהודים. כעבור שנתיים חזרו היהודים למלאח ההרוסה.
בית הקברות "בית החיים" שוכן בפאה הדרומית של המלאח, מזרחית לארמון והוא מקיף שליש משטחו. הקברים בנויים בצורת חצי חבית ואוהלים. בסופו של בית הקברות, יש שער המוביל אל הרובע היהודי. קברה של הצדיקה סוליקה (נערה בת 15 שהועלתה על מוקד על שום שסירבה להמיר דתה ולהינשא לבן מלך).
כשבועיים לאחר הקמת הפרוטקטורט הצרפתי (1912) פרצה מרידה בפאס נגד השלטון. המרד כשל אך הקהילה היהודית שמנתה 12,000 נפש הותקפה במסגרת מה שכונה בהמשך התריתל, ורכושה הועלה באש. כ־60 יהודים נהרגו. השלטונות הצרפתיים שנגדם הופנתה אש המרד, החרימו את נשקם של היהודים, משום שטענו כי זו אחריותם של השלטונות להגן על הסדר והביטחון.
רבני פאס
פאס מנתה שושלות של רבנים, אשר היו דיינים במשך מאות שנים בעיקר מאז גירוש ספרד ועד המאה העשרים, בין המשפחות החשובות של הרבנים אפשר למנות את משפחת הצרפתי, אבן דנאן, סירירו, אבן צור, מונסונייגו, מנסאנו, עוזיאל. מבין רבני משפחת הצרפתי אפשר למנות את רבי וידאל הראשון, רבי וידאל השני (הצוף דבש), השלישי, והרביעי, רבי אליהו הצרפתי, רבי יצחק הצרפתי הראשון השני והשלישי, רבי יוסף הצרפתי, רבי שמואל הצרפתי, רבי אבנר ישראל הצרפתי, כל האלו כיהנו בעיר כדיינים ואבות בתי דינים ומראשי העיר. מבין משפחת אבן דנאן, אפשר למנות את רבי סעדיה אבן דנאן, רבי יצחק אבן דנאן, רבי אברהם אבן דנאן רבי שלמה אבן דנאן, רבי שאול אבן דנאן, רבי ציון אבן דנאן, גם משפחה זו התברכה בדיינים חשובים לאורך שנות חיי היהודים בעיר. מבין משפחת סירירו אפשר למנות את רבי מתתיה סירירו, רבי שאול סירירו, רבי מנחם סירירו ועוד. מבין משפחת אבן צור, אפשר למנות את רבי יעקב אבן צור המכונה היעב"ץ, רבי רפאל עובד אבן צור, ועוד. מבין משפחת מוסונייגו אפשר למנות את רבי ידידיה מונסונייגו הראשון ורבי רפאל אהרן מונסונייגו, ורבי ידידיה השני שכיהן עד לפני שנים לא רבות כרבה הראשי של מרוקו. כמו כן אחד אחד מרבותיה החשובים לאורך כל שנות יהדות פאס, הוא רבי יהודה בן עטאר. משפחת מנסאנו הייתה משפחה עשירה, שהעמידה כ-20 חכמים במאות הי"ח והי"ט. המוכר והפעיל שבהם הוא רבי אברהם מנסנו.
היהודים בעת החדשה
בימי שלטונן של צרפת וספרד הוענק ליהודים שוויון זכויות מלא והם היו פעילים בכל תחומי החיים. בשנת 1939 ישבו במרוקו כ-225,000 יהודים. בימי מלחמת העולם השנייה נפגעו יהודי מרוקו מחוקיה המפלים של ממשלת וישי, אך הסולטאן מוחמד החמישי לא התיר לגרשם ולהסגירם לידי הנאצים.
ב־1925 החלו היהודים להתגורר בחלק החדש של פאס. במיפקד 1931 נמנו בפאס 10,496 יהודים. רק היהודים העניים נשארו במלאח.
ב־1935 פעלו בתי ספר של רשת מוסדות "תלמוד תורה אם הבנים", שביקשו להתחרות בבית הספר של חברת כל ישראל חברים ("אליאנס"), שנוסד בשנת 1883 והייתה כלפיו הסתייגות. במלאח היו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות ובעיר החדשה היה בית ספר מעורב.
ב-1947 היו בקהילה 22,484 יהודים, מספר זה כולל את אלה שישבו בסביבות העיר.
בשנת 1948 היו במרוקו הצרפתית כ-238,000 יהודים, במרוקו הספרדית - כ-15,000, ובאזור החופשי טנג'יר - כ-12,000.
בשנים 1948–1953 עלו לישראל כ-30,000 מיהודי מרוקו, וב-1954/5 - כ-37,000. היהודים חששו שכאשר תהיה מרוקו למדינה עצמאית יתדרדר מצבם, אך לאחר שקיבלה את עצמאותה השתפר מצבם, ואילו העלייה לישראל הוגבלה.
ב־1951, לאחר עלייה לישראל, נותרו 12,648. רוב היהודים עלו לישראל ומיעוטם היגרו לקנדה ולצרפת.
ב-1959 נאסר על יהודי מרוקו לעסוק בפעילות ציונית והיהודים סבלו מהתפרצויות של אנטישמיות. בתקופה זו עלו לישראל ב-1956–1960 כ-47,000 יהודים.
ב-1961, כשעלה חסן השני על כס המלוכה, חל שיפור ניכר במצבם של יהודי מרוקו והותרה עלייתם לישראל. ואולם התנגדות התושבים המוסלמים ליהודים גברה, בעיקר לאחר מלחמת ששת הימים.
אוכלוסיית יהודי מרוקו היא הגדולה שבאוכלוסיות היהודיות בארצות ערב; ב-1985 נאמד מספרה ב-20,000. רובם המכריע של היהודים שעזבו את מרוקו יושבים בישראל; רבים אחרים היגרו לצרפת ולקנדה. במרוקו פועלים כמה ארגונים יהודיים בינלאומיים - ארגון הג'וינט, כי"ח וחסידי חב"ד.
קלארין
קלארין (בספרדית: Clarín; בעברית: ביוגל) הוא עיתון יומי היוצא לאור בארגנטינה בשפה הספרדית בבעלות קבוצת קלארין. העיתון נוסד ב-28 באוגוסט 1945 על ידי רוברטו נובל ומאז 1969 מנהלת אותו אלמנתו ארנסטינה הררה דה נובל. העיתון מזוהה עם המרכז הפוליטי במדינה.
העיתון מופץ בכ-500,000 עותקים בכל רחבי ארגנטינה ובכך נחשב לעיתון הנפוץ ביותר במדינה. הוא נחשב לאחד ממובילי הדעה בעיתונות בדרום אמריקה. הגרסה המקוונת של העיתון היא הנפוצה ביותר בקרב דוברי הספרדית בדרום אמריקה.
התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016
קהילת המודיעין האמריקאית הגיעה למסקנה רשמית כי ממשלת רוסיה התערבה בבחירות בארצות הברית ב-2016. הערכת קהילת המודיעין קבעה כי "נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הורה על ביצוע קמפיין השפעה בשנת 2016 המכוון לבחירות לנשיאות בארצות הברית. מטרותיה של רוסיה היו לערער את אמון הציבור בהליך הדמוקרטי בארצות הברית, להשמיץ את מזכירת המדינה לשעבר והמועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון, ולפגוע בסיכוי הבחירה שלה לנשיאות". קהילת המודיעין ציינה גם כי "פוטין וממשלת רוסיה פיתחו העדפה ברורה לנשיא הנבחר דונלד טראמפ".
ההערכה המודיעינית נעשתה ברמת סבירות גבוהה. משרד ראש המודיעין הלאומי (DNI), המייצג 17 סוכנויות המודיעין, והמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) הצהירו במשותף כי רוסיה פרצה למחשבי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC) ולחשבון המייל של יושב-ראש הקמפיין של קלינטון, ג'ון פודסטה, והדליפה את המסמכים לוויקיליקס. ראש המודיעין הלאומי, ג'יימס קלפר העיד בתחילת ינואר 2017 בפני ועדת הסנאט כי רוסיה התערבה בבחירות 2016 על מנת להשפיע עליהן לטובתו של טראמפ ולפגוע בקלינטון; וכי כאשר העריכה מוסקבה כי קלינטון הייתה צפויה לזכות בבחירות, עברה מטרת הקמפיין לערער ולפגוע בנשיאות העתידית שלה. הוא ציין גם שמעבר לפריצה ומתקפות סייבר, כלל קמפיין ההשפעה של רוסיה גם הפצת מידע מוטעה של חדשות מזויפות שהופץ לעיתים קרובות באמצעות הרשתות החברתיות, לצד שימוש בטרולים באינטרנט.
סוכנויות המודיעין האמריקאיות העריכו כי פוטין "הוביל באופן אישי" את המבצע החשאי והורה עליו. ראש ה-CIA ג'ון ברנן, ראש ה-FBI ג'יימס קומי וראש המודיעין הלאומי ג'יימס קלפר הסכימו על "היקף, טבע והכוונה" של התערבות רוסיה כדי לסייע לטראמפ. חברות אבטחת מידע ציינו כי מתקפות הסייבר בוצעו על ידי קבוצות המודיעין הרוסי Fancy Bear ו-Cozy Bear. הקרמלין ממשיך להכחיש את מעורבותו במבצע זה.
יחסי פוטין-קלינטון
לטענתו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, הילרי קלינטון שכיהנה כמזכירת המדינה של ארצות הברית בין השנים 2013-2009, התערבה בענייניה הפנימיים של רוסיה ועל כן היחסים ביניהם היו מלאים בכעסים וטינה אישית.
הדלפות המיילים
בחודש יוני 2016, הגישה הוועדה הדמוקרטית הלאומית תלונה על כך שקבוצות האקרים הרוסיות "Cozy Bear" ו-"Fancy Bear" חדרו לשרתים של הוועדה והקמפיין שלהם והדליפו את המידע דרך פרסונת האינטרנט הקוראת לעצמה "Guccifer 2.0". ב-22 ביולי 2016, ויקיליקס פרסמו קרוב לכ-20,000 הודעות דואר אלקטרוניות אשר נשלחו או התקבלו על ידי אנשי הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC). מספר ימים לאחר מכן, במסיבת עיתונאים משודרת בטלוויזיה, הזמין המועמד לנשיאות דונלד טראמפ את רוסיה לפרוץ ולשחרר מיילים מחוקים מהשרת הפרטי של קלינטון בעת כהונתה כמזכירת המדינה, כשאמר: "רוסיה, אם את מקשיבה, אני מקווה שתוכלי למצוא את 30,000 המיילים המחוקים שחסרים". הערותיו של טראמפ גונו באופן נרחב בזירה הפוליטית, ולאחר מכן טען כי רק התלוצץ באופן סרקסטי.
ב-7 באוקטובר 2016, ויקיליקס החלה לשחרר סדרה של הודעות דואר אלקטרוני שנשלחו או התקבלו על ידי יושב-ראש הקמפיין של הילרי קלינטון, ג'ון פודסטה, מה שהמשיך להתרחש באופן יומי עד יום הבחירות.
הסוכנות למחקר אינטרנט
ביולי 2016, כתב "הניו יורקר" אדריאן צ'ן כתב כי יכול להיות שקבוצה רוסית הנקראת הסוכנות למחקר אינטרנט עושה שימוש בחשבונות מדיה חברתית מזויפים על מנת לקדם את המועמד לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ. צ'ן, כתב כי החיבור בין טראמפ לרוסיה אינו ישיר, עם ראיות בעד ונגד.
זניחת הרעיון לצוות נגד דיסאינפורמציה לפני הבחירות
ה-International Business Times דיווח כי מחלקת המדינה של ארצות הברית תכננה להשתמש ביחידה הנוצרה מתוך כוונה להילחם בדיסאינפורמציה המגיע מממשלת רוסיה, והרעיון נזנח בספטמבר 2015 אחרי שראשי המחלקה לא זיהו את היקף התעמולה לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. היחידה פותחה במשך 8 חודשים לפני שנגנזה. העבודה על הקמת היחידה החלה ב-2014 מתוך כוונה לתת מענה כנגד התעמולה ממקורות רוסים כמו Russia Today. אתר בגרסת בטא היה מוכן, והועסק כוח אדם על ידי מחלקת המדינה קודם לביטול היחידה. גורמים רשמיים בקהילת המודיעין האמריקאית הסבירו לאנליסט הסוכנות לביטחון לאומי וקצין סיכול ריגול לשעבר ג'ון שינדלר כי ממשל אובמה החליט לבטל את היחידה, מכיוון שהיה חשש שהדבר יכעיס את הרוסים. אחרי שמזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי כינה את Russia Today זרוע תעמולה של הקרמלין, RT התעקשו כי מחלקת המדינה תגיב. תת-המזכיר ריצ'רד סטנגל כתב כי RT עסקו בקמפיין דיסאינפורמציה.
תמיכת טרולים רוסים בטראמפ
עמית ועמית בכיר במרכז לסייבר וביטחון המולדת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, כתבו עבור  הדיילי ביסט באוגוסט 2016 כי מאמרים מפוברקים של התעמולה הרוסית הפכו לפופולריים באמצעות המדיה החברתית. וייסבורד וואטס תיעדו כיצד דיסאינפורמציה הופצה ממקורות בשליטה ממשלתית כדוגמת RT וספוטניק לחשבונות פרו-רוסים בטוויטר. הם ציטטו את התחקיר שערך צ'ן, והשוו בין הטקטיקה הרוסית בבחירות 2016 בארצות הברית לאסטרטגיות ברית המועצות במלחמה הקרה. הם הפנו לדוח לקונגרס משנת 1992 של הסוכנות למידע של ארצות הברית, אשר הזהיר מפני תעמולה רוסית הנקראת צעדים פעילים. הם כתבו כי צעדים פעילים נעשו קלים יותר עם מדיה חברתית. מארק גליאוטי מהמכון ליחסים בינלאומיים בפראג, עמית בכיר וחוקר בנושא המודיעין הרוסי, הסכים כי פעולות הקרמלין היו סוג של צעדים פעילים. בנובמבר 2016 דיווחו הגרדיאן כי חלק מהתומכים הרעשניים ביותר של טראמפ באינטרנט הם תעמולנים רוסים בתשלום, וכי ההערכה היא כי כמה אלפי טרולים מעורבים.
וייסבורד וואטס שיתפו פעולה עם הקולגה ג'יי. ברגר ב-6 בנובמבר 2016 פרסמו מאמר עדכון על המאמר שפרסמו בדיילי ביסט במגזין המקוון War on the Rocks, שכותרתו "טרולים עבור טראמפ: איך רוסיה מנסה להרוס את הדמוקרטיה שלנו". הם חקרו 7,000 חשבונות פרו-טראמפ במדיה חברתית על פני תקופה של שנתיים וחצי. המחקר שלהם מפורט כי הטרולים משמיצים את המבקרים על פעילויות רוסיה בסוריה, ומפיצים שקרים על מצבה הבריאותי של קלינטון. ואטס אמר שהתעמולה ממוקדת כלפי הימין האלטרנטיבי, ימניים, וקבוצות פשיסטיות. BuzzFeed דיווחו כי הקרמלין מימן את קבוצת הטרולים "הסוכנות לחקר האינטרנט" אשר הפיצה דיסאינפורמציה רוסית.
ב-24 בנובמבר 2016, דיווח הוושינגטון פוסט כי מכון המחקר למדיניות חוץ ציין שהתעמולה הרוסית החריפה ביקרה את קלינטון ותמכה בטראמפ. האסטרטגיה כללה מעורבות במדיה חברתית, תשלום לטרולים, בוטנטים, ואתרי אינטרנט המשמיצים את קלינטון. ואטס ציין כי המטרה של רוסיה הייתה לפגוע באמון בארצות הברית. המסקנות אושרו על ידי חוקרים מבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ועל ידי תאגיד ראנד.
סקירת מודיעין במרחב הקיברנטי
בחודש יולי 2016, מספר חברות מודיעין סייבר וביניהן: Fidelis Cybersecurity, Mandiant, SecureWorks,ThreatConnect, CrowdStrike פרסמו כי הדלפות הדואר האלקטרוני (DCLeaks), בזמן הבחירות לנשיאות ארצות הברית, נעשו על ידי ארגוני לוחמת סייבר רוסי המזוהים בשם Fancy Bear ו-Cozy Bear.
חברת SecureWorks פרסמה הצהרה נוספת בה נכתב שלוחמי הסייבר פעלו בחסות המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי.
חקירות בקונגרס וב-FBI
במהלך 2018 הורשעו מספר אנשים על ידי ה-FBI:
פול מנפורט
פול מנפורט - לוביסט, יועץ פוליטי ועורך דין אמריקאי. בשנת 2016 ניהל את הקמפיין לבחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית.
הקשר הישראלי
ב-14 בספטמבר 2018 החל משפט נוסף של פול מנפורט בבית משפט פדרלי בוושינגטון, שהסתיים באותו יום בעסקת טיעון. מנפורט הודה בשני סעיפי אישום, במסגרת עסקת הטיעון, בסעיף אחד של קשירת קשר נגד ארצות הברית ובסעיף אחד של קשירת קשר לשיבוש מהלכי חקירה. לפי כתב האישום נגד מנפורט, הוא שיתף פעולה ב-2012 עם "פקיד ישראלי בכיר" בניסיון לקדם את האינטרסים של נשיא אוקראינה לשעבר ויקטור ינוקוביץ' ולפגוע במנהיגת האופוזיציה יוליה טימושנקו. אותו "בכיר ישראלי" עלום דאג לפרסם הודעת גינוי רשמית של משרד החוץ אחרי בחירות 2012 באוקראינה, שבה ישראל מגנה את שיתוף הפעולה של טימושנקו עם גורמים אנטישמיים.
ב-17 בספטמבר 2018 טען דני אילון, שהיה סגן שר החוץ ב-2012, כי מעולם לא נתקל בהצהרה נגד מנהיגת האופוזיציה האוקראינית, הוסיף כי הוא לא מבין מדוע פורסמה רק ברוסית, וציין: "במקרים אחרים נזהרנו עם גינויי אנטישמיות ולא הזכרנו שמות".
סנקציות
ב-2 באוגוסט 2017, חתם הנשיא טראמפ על סנקציות חדשות נגד רוסיה זאת לאחר אישור הסנאט האמריקני. לפי ההחלטה, כל חברה שתהיה מעורבת ביצוא אנרגיה מרוסיה - תסתכן בסנקציות. עוד נקבע כי כל צעד שיעשה טראמפ בעניין הסנקציות - יהיה חייב לעבור לדיון ואישור בקונגרס לפני כניסתו לתוקף. בתגובה קרא טראמפ לקונגרס שלא להשתמש בסנקציות אלה מאחר שלטענתו דבר זה "פוגע במאמצים לפתרון הסכסוך באוקראינה עם בעלות בריתה האירופיות." לאחר חתימת הסנקציות אמר טראמפ כי הסנקציות "פגומות לחלוטין". לדבריו, הוא חתם עליהן למרות הבעייתיות שבהן, "למען האחדות הלאומית".
כתגובה לכך, הוציא ממשלת רוסיה הודעה למחלקת המדינה של ארצות הברית, לצמצם את מספר העובדים בשגרירות ארצות הברית ברוסיה ועובדים אחרים במדינה. בהמשך, מתח משרד החוץ הרוסי ביקורת, לאחר שלטענתו "אישור החוק החדש להטלת סנקציות מראה במלוא הבהירות שמערכת היחסים עם רוסיה הפכה לבת ערובה של הקרב הפוליטי הפנימי בתוך ארצות הברית".
בהתאם לדרישת החוקית בסנקציות, פרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית בינואר 2018 רשימה עם שמות גורמי מפתח וחברות פוליטיות ברוסיה (הקרויה באופן בלתי פורמלי, "רשימת פוטין"). על אף פרסום הרשימה, לא הופעלו סנקציות נגד החברות והאנשים המופיעים בה.
התפתחויות נוספות
זמן קצר לאחר פרסום דו"ח מולר, החל טראמפ בקמפיין לחקור את המקורות של החקירה הרוסית, מתוך רצון "לחקור את החוקרים". באפריל 2019 הודיע התובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם בר, כי החל בבדיקה של מקורות החקירה של ה-FBI. המקורות של החקירה כבר נחקרו על ידי המפקח הכללי של משרד המשפטים ועל ידי ג'ון הובר, תובע פדרלי, שמונה בשנת 2018 על ידי ג'ף סשנס . הוא מינה את ג'ון דורהאם להוביל את הבדיקה.
לדורהאם ניתנה הסמכות "לבחון את המידע המודיעיני שברשות הממשל הקשור לאינטראקציות שבין קמפיין טראמפ לבין הרוסים", לבחון מסמכים ולגבות עדויות מרצון. טראמפ הנחה את קהילת המודיעין האמריקאית "לספק סיוע ומידע באופן מיידי" לבר, והאציל לו את "הסמכות המלאה" לסווג את כל המסמכים הקשורים לבדיקתו. בספטמבר 2019 דווח כי בר יצר קשר עם ממשלות זרות כדי לבקש עזרה במשימה זו. הוא נסע באופן אישי לבריטניה ולאיטליה כדי לחפש מידע, ולבקשתו של בר טילפן טראמפ לראש ממשלת אוסטרליה בנושא. במהלך שימוע בקונגרס לוויליאם בר, לא הסכים להתחייב שלא לפרסם את הדו"ח של דורהם לפני הבחירות לנשיאות 2020.
מבצר רוהתאס
מבצר רוהתאס (באורדו: قلعہ روہتاس) הוא מבצר מהמאה ה-16 הממוקם בקרבת העיר ג'הלום במחוז פנג'אב שבפקיסטן. המבצר נבנה במהלך שלטונו של המלך הפשטוני שיר שאה סורי בין השנים 1541–1548 על מנת לעזור להכניע את השבטים המרדניים בצפון פנג'אב שהיו נאמנים לשלטון המוגולי. המבצר הוא אחד המבנים הגדולים והמרשימים ביותר בתת-היבשת ההודית. מבצר רוהתאס מעולם לא נכבש בכוח, ושרד את מהלך השנים כמעט ללא פגע. אחד המבנים שבו הוא מקדש הינדי עתיק.
המבצר ידוע בזכות חומות ההגנה הגדולות שלו והשערים מונומנטליים. המבצר נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1997 כיוון שהוא מהווה "דוגמה יוצאת דופן של האדריכלות הצבאית האסלאמית במרכז אסיה ובדרומה."
מיקום
המבצר שוכן כשמונה ק"מ מדרום לדרך הראשית הגדולה. מבצר רוהתאס נבנה על גבעה המשקיפה על הערוץ שבו פוגש הנהר כהן את הזרם העונתי פרנל ח'אץ ברכס תילה ג'וגיאן (ٹلہ جوگیاں). המבצר נישא כ-90 מ' מעל סביבתו, ונמצא כ-810 מ' מעל גובה פני הים. הוא משתרע על שטח של כ-51,000 מ"ר.
רקע היסטורי
שיר שאה סורי, מייסד סולטנות סור, ציווה לבנות את המבצר כדי לחסום את התקדמותו של הקיסר המוגולי הומאיון, שהוגלה לפרס בעקבות תבוסתו בקרב קנוג'. המבצר ניצב במיקום אסטרטגי בין האזור ההררי של אפגניסטן לבין המישורים של פונג'אב, ונועד למנוע מן הקיסר המוגולי לשוב להודו.
המבצר שימש גם לדכא את שבטי הגכהר המקומיים באזור. שבטים אלה היו בעלי ברית של האימפריה המוגולית, וסירבו להכיר בשלטונו של שיר שאה סורי.
המבצר עבר לשליטת הקיסר המוגולי הומאיון בשנת 1555, לאחר שהמושל המקומי, טטר ח'אן ח'אצי, נטש את המצודה עוד לפני התקדמות הצבא המוגולי.
המבצר איבד הרבה מחשיבותו, שכן מטרותיו הראשוניות - מניעת חזרתו של הקיסר הומאיון והכנעת שבטי הגכהר - כבר לא היו נחוצות. יתר על כן, בנייתו בסמוך של מבצר אתוכ (قلعہ اٹک) על ידי הקיסר אכבר שימשה טוב יותר את האינטרסים המוגוליים. באופן אירוני, מבצר רוהתאס שימש אז כמעוז שבטי הגכהר, אותם היה אמור להכניע, ולא שימש עוד כמעוז צבאיכיוון שהשבטים המקומיים נשארו נאמנים לשלטון המוגולי.
המבצר נותר בשימוש במהלך התקופה המוגולית, והיה פעיל כמעט ברציפות עד 1707, אף על פי שכבר לא היה פופולרי בקרב השליטים המוגולים מכיוון שלא היו בו גינות גדולות או סגנונות אדריכליים מפוארים הרווחים במבצרים מהתקופה המוגולית, כדוגמת מצודת לאהור. שימוש צבאי מחודש במבצר התרחש בשלהי ימי האימפריה המוגולית, כאשר האימפריה הסיקית היריבה החלה להתפשט באזור. נאדר שאה מפרס והשליט האפגני אחמד שאה חנו שניהם  במבצר במהלך מסעות המלחמה שלהם בפנג'אב בשלהי ימי האימפריה המוגולית.
ב-1825, הכוחות הסיקיים של גורמוק סינג לאמבה כבשו את המבצר מראש שבט הגכהר נור ח'אן. לאחר מכן שימש המבצר גם למטרות מנהלתיות על ידי השליט הסיקי ראנג'יט סינג.
הסוללות
גובה החומה החיצונית משתנה בין 10 ל-18 מ', ורוחבה משתנה בין 10 ל-13 מ'. בקירות המבוצרים יש 68 באסטיונים במרווחים לא סדירים, עם 12 שערים מונומנטליים דרכם אפשר להיכנס למבצר הפנימי. החומות תואמות את קווי המתאר של הגבעות הסובבות.
בחומות יש עד שלוש טרסות הממוקמות בגבהים שונים. הטרסות מחוברות זו לזו באמצעות גרמי מדרגות. בטרסה העליונה יש ביצורי חומה שדרכם ניתן לירות, או לשפוך עופרת מותכת. החומה בנויה מאבן חול ולבנים. השערים בנויים מאבני גזית אפורות. חלקים מסוימים נבנו באמצעות לבנים שרופות.
השערים
מבצר רוהתאס כולל 12 שערים. כולם בנויים אבני גזית אפורות (אשלר).
המסגד המלכותי
מסגד קטן בשם "מסגד שאהי" עומד בסמוך לשער קאבולי. יש בו חדר תפילה וחצר קטנה. זהו המבנה המעוטר ביותר מבין המבנים המקוריים במבצר. מדרגות מובילות ישירות מתוך חצר המסגד אל החלק העליון של שער קאבולי.
באר מדרגות
ישנן שלוש בארות מדורגות (באולי) בתוך המבצר, שנוצרו על ידי חיתוך עמוק לתוך אבן הגיר. הבאר נמצאת באמצע המבצר לשימוש חיילים, פילים, סוסים וכו'. לבאר יש 148 מדרגות. רוחב כל מדרגה הוא 20 סנטימטרים. יש לה שלוש קשתות, שמשתרעות לכל אורך הבאר. ממוקמת ליד שער קאבולי ושימשה את משפחת המלוכה. יש לה 60 מדרגות, כמה חדרונים ששימשו כמרחצאות על ידי המשפחה המלכותית. באר קטנה ליד שער סאר, שנראה ששימשה חיילים.
ראני מהאל והחווילה של מאן סינג
ראני מהאל (ארמון המלכה) נמצא ליד החווילה של מאן סינג. זהו מבנה חד-קומתי. בעבר היו בו ארבעה חדרים, אבל כיום נותר רק חדר חדר. עדיין ניתן לראות את היסודות של ארבעת חדרים. המבנה אינו חלק מקורי של המבצר אלא נבנה בסביבות התקופה שבה נבנתה החווילה של מאן סינג.
מוטיבים דקורטיביים
גילופים אלה נמצאים על השער ובמסגד. רובם הם גילופים של קליגרפיה ערבית ושל חמניות. רוב הכתובות הקליגרפיות נמצאות במסגד שאהי. על הקיר החיצוני של המסגד יש כתובות קליגרפיות בכתב נסח'י בשני הצדדים של כל אחת מהקשתות. על שער שישי יש כתובת בפרסית שבה מצוין תאריך תחילת הבנייה. כתובת זהה נמצאת גם בשער טלאקי. האריחים נמצאו על שער שישי. סוג זה של אריח הפך מאוד פופולרי עם המוגולים מי מעודנים יותר מהם. האריחים על שער שישי הם הדוגמה הקדומה ביותר לשימוש באריחים מסוג זה. אריחים אלו נעשו בלאהור.
שימור
את תוכנית השימור של מבצר רוהתאס יזמה קרן חיות הבר של ההימלאיה ב-2000, כדי להגן על המבצר מן המאה ה-16 ליד ג'הלום, ולפתח אותו כאתר מורשת העומד בסטנדרטים בינלאומיים של שימור ותיירות.
צו פינוי ממשלתי
בשנת 1992, הממשלה הורתה לתושבים המקומיים של המבצר לפנות את האזור הפנימי וציינה כי הממשלה תבנה עבורם בתים חלופיים מחוץ למבצר. התושבים התנגדו לצו הפינוי והכריזו כי לא ייתנו לממשלה להלאים את המבצר. צו הפינוי עדיין בתוקף, אבל אף ממשלה לא המשיכה בביצועו והתושבים המקומיים ממשיכים להתגורר שם.
סבינה מסג
סבינה מֶסֶג (בשם העט שלה לספרות ילדים, עֲדוּלָה; נולדה ב-26 בנובמבר 1942) היא משוררת עברית, מתרגמת עורכת, סופרת לילדים וחלוצת האקופואטיקה (שירה אקולוגית) בישראל.
ביוגרפיה
סבינה בן-בסט נולדה בסופיה בירת בולגריה בשנת תש"ג 1942. עלתה ארצה עם הוריה שהתיישבו ביפו בשנת 1948. לימים עברה המשפחה לבת ים. הצטרפה לתנועת השומר הצעיר ובצבא שירתה בחיל האוויר. השלימה לימודי ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
אף על פי שהחלה לכתוב בגיל 9 ולפרסם בעיתוני ילדים ונוער, ספרה הראשון של מסג יצא לאור כאשר הייתה בת ארבעים וזכה בפרס ספר הביכורים של בית הסופר. מאז פרסמה קובצי שירה ותרגומי שירה רבים. היא אף החלה לכתוב שירה לילדים בשם העט "עדולה". זכתה בפרסים רבים על שירתה למבוגרים וילדים, בין היתר: פרס זאב לספרות ילדים (שנת 2000), פרס ראש הממשלה (תשע"ה), פרס לאה גולדברג (2015), פרס היצירה המקומית מטה אשר (2015) ועוד.
ב-2007 הוציאה חוה אלברשטיין אלבום שכלל שירים רבים של עדולה, בשם "שביל החלב – שירי ערש". ובשנת 2011 הוציאה את אלבום "ילדת טבע" שכולו שירים של עדולה.
ב־2017 התפרסם שיר הילדים שכתבה, "גשם גשם מטפטף", בעקבות סרטון ויראלי.
כחלוצת האקופואטיקה בארץ, כותבת מסג מאמרים על הנושא בעיקר בעיתון הארץ, אך גם בבמות אחרות. כמו כן כוננה ב-2018 את "סידרת כליל לאקופואטיקה" בהוצאת הקבוץ המאוחד. בסדרה רואה אור מדי שנה קובץ של משורר צעיר הכותב שירה סביבתית.
משפחה
מסג הייתה בת זוגו של הצייר אהרון מסג, לשעבר מורד (1942–2018). כשנפגשו אהרון וסבינה בחיל האויר הם החליטו לפרוש מן העיר ולחיות בבידוד בטבע. סבינה ממשיכה לנהל את המשק שהקימו בכפר האקולוגי כליל, בו היא מייצרת שמן זית, חשמל מן השמש, ומפעילה 2 בתי הארחה: "וילה כליל הטבע" ו"בית הסלע".
לזוג שלושה ילדים. בתה תמר, נפטרה במאי 2022.
ספרים שתרגמה
למבוגרים:
לילדים:
גאבלה (צרפת)
גאבלה (בצרפתית: gabelle) היה מס לא פופולרי שהוטל על המלח בצרפת החל מאמצע המאה ה-14 וגבייתו נמשכה לאורך השנים, עם הפסקות ותוך שינויים, עד לשנת 1946.
מקור שמו
שם המס הגיע לצרפתית מאיטלקית gabella ומקורו בערבית:قَبَلَ "קבל" - "קיבל".
אדוארד האו
אדוארד האו (ברוסית: Эдуард Гау;  28 ביולי 1807- 3 בינואר 1888) היה צייר וגרפיקה גרמני בלטי.
גאבלה (צרפת)
היסטוריה
במאות 12-13 שאלה צרפת את רעיון הגאבלה ממדינת האפיפיור. היא הונהגה זמנית ב-1246 על ידי לואי התשיעי, חודשה ב-1286 על ידי פיליפ הרביעי בצרפת התחילה הגאבלה כמס עקיף שנגבה עבור מוצרים חקלאיים ותעשייתיים, כמו סדינים, חיטה, תבלינים ויין. עם זאת, החל מן המאה ה-14, באמצעות צו מ-20 במרץ 1343 הטיל פיליפ השישי את הגאבלה כמס קבוע לטובת המלך בכל הממלכה ואך ורק על המלח. כך הפך המלח למונופול של המדינה.
מכיוון שהגאבלה פגעה בכל אזרחי צרפת (שהשתמשו במלח בבישול, בשימור המזון, בייצור גבינות ובגידול בעלי החיים) והיה כרוך בפערי ענק במחיר המלח בין אזורים שונים, היא הייתה מס שנוא במיוחד. המס בוטל על ידי האספה הלאומית בעיצומה של המהפכה הצרפתית בשנת 1790. היא הונהגה מחדש בשנת 1806 על ידי נפוליאון. בוטלה והונהגה שוב גם בימי הרפובליקה הצרפתית השנייה ובסופו של דבר בוטלה סופית בשנת 1945 עם שחרור צרפת מן הכיבוש הנאצי.
אדוארד האו
חיים ועבודה
הוא היה בנו של הצייר יוהנס האו, שהיגר מצפון גרמניה ב-1795, והוא גדל בקהילה הגרמנית של טאלין. אחיו למחצה היה הצייר ולדמר האו. מ-1830 עד 1832 למד באקדמיה לאמנויות יפות של דרזדן.
בשנים 1836 עד 1839 התגורר בטארטו' שם בילה גם את שנות חייו האחרונות. הוא כנראה התגורר גם בסנט פטרסבורג, שם הפיק עיצובי פנים של חדרים בארמון החורף, ארמון פטרהוף ובתי מגורים מלכותיים אחרים. הוא היה ברשימת החברים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות ב-1854, וככל הנראה נשאר ברוסיה עד 1880 בערך.
ארמון גאצ'ינה נשרף על ידי חיילים גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. כאשר נבנה מחדש, שוחזר פנים הארמון תוך שימוש בעזרת ציוריו של האו.
מחוץ לרוסיה, הוא ידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו של הפרופסורים באוניברסיטת דורפט. הם הופיעו מ-1837 עד 1839 והופצו בסדרה של ליטוגרפיות, בשישה גליונות, על ידי משרדו של גיאורג פרידריך שלטר. נושאי הדיוקנאות כללו את פרידריך קרל הרמן קרוזה, ניקולאי פירוגוב ופרידריך פון שטרובה. הוא גם הפיק דיוקנאות ידועים של פרידריך רוברט פאהלמן (1837) ושל יוהאן קרל סיימון מורגנשטרן (1838).
סנטרום (אוסלו)
אזור הסנטרום (בנורווגית: Sentrum) הוא המרכז ההיסטורי של העיר אוסלו שבנורווגיה אשר ממוקם בחלק הדרום מזרחי של העיר לאורך האוסלו פיורד.
אזור זה מכיל אטרקציות בולטות רבות, מוסדות לאומיים בולטים שונים, מוזאונים ומגוון בתי מלון ומסעדות. זהו אחד מהאזורים העיקריים אותם פוקדים מרבית המבקרים בעיר.
הבניינים הגבוהים ביותר באוסלו ממוקמים באזור הסנטרום של אוסלו.
נכון לשנת 2020 הכיל אזור סנטרום 1,471 תושבים. אזור סנטרום משתרע על פני 1.8 קמ"ר.
אוניברסיטת רוצ'סטר
אוניברסיטת רוצ'סטר (באנגלית: University of Rochester) היא אוניברסיטה פרטית ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1850 ולומדים בה נכון ל-2017 כ-11,300 סטודנטים. היא חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
מבנה ארגוני
יחידות אקדמיות:
גופים נוספים:
יבגני בוריאקוב
חיים מוקדמים ומשפחה
בוריאקוב נולד במרץ 1975 במחוז קרסנודאר ועבד בעבר במשרד מס במוסקבה לפני שהגיע לאמריקה. אביו, יבגני פטרוביץ' בוריאקוב, הוא מהנדס בשגרירות רוסיה בתוניס.
אשתו, מרינה, סיפרה כי הם נפגשו בקושטצ'בסקאיה בשנת 1994, כשהייתה בתיכון. הם התחתנו במאי 1999. יש להם בן אחד ובת אחת. לאחר מעצרו של בוריאקוב בשנת 2015, אמו טטיאנה חזרה מתוניס למוסקבה כדי לעזור לשמור על ילדיו.
ריגול
לפני שעבד בניו יורק, עבד בוריאקוב בפרטוריה בכיסוי לא רשמי מ-1 באוקטובר 2004 ועד 30 באפריל 2009 החל מסביבות מרץ 2012, בעשרות הזדמנויות במקומות כמו מנהטן וסביבתה ובברונקס, בוריקוב החל להיפגש עם ספורישב ופודובניי לצורך החלפת מידע הקשור לעבודתם כקציני מודיעין הפועלים בתוך ארצות הברית בהנחיית שירות הביון הרוסי. הם הטילו על בוריאקוב לנסות לגייס תושבים מניו יורק כמקורות מודיעיניים, כמו גם לאסוף מידע על הסנקציות האמריקניות על רוסיה ועל מאמצי ארצות הברית לפתח משאבי אנרגיה חלופיים. בוריאקוב עבד במינהל המודיעין הכלכלי של סוכנות הביון הרוסית. בוריאקוב העלה גם שאלות שסוכנות הידיעות הרוסית TASS תוכל לשאול בבורסת ניו יורק בנוגע למסחר בתדירות גבוהה, קרנות הנסחרות בבורסה (ETF) ורובוטים למסחר אוטומטי.
החל משנת 2013, סוכן סמוי של לשכת החקירות הפדרלית (FBI), שהתחזה לאנליסט של חברת אנרגיה, החל לספק לספורישב קלסרים המכילים ניתוחים תעשייתיים ועמוסים במיקרופונים נסתרים, מה שאפשר ל-FBI להקליט את ספורישב, פודובני ואנשי מודיעין רוסיים אחרים. הסוכן הסמוי פגש את בוריאקוב במשרד במנהטן, כמו גם בבתי קזינו באטלנטיק סיטי. הסוכן נודע בהמשך בכינוי "גבר-1"
ב-3 באפריל 2017, קרטר פייג' גילה בפני BuzzFeed שהוא "גבר-1" בכתבי האישום בינואר 2015 נגד יבגני בוריאקוב, ויקטור פודובני ואיגור ספורישב, פייג' היה זה שפגש את פודובניי החל משנת 2013. בינואר 2015 הואשמו שלושת הרוסים בקשירת קשר גלוי נגד ארצות הברית וכי בוריאקוב היה סוכן לא רשום של ממשלה זרה. בהיעדרם, פודובניי בן ה-40 וספורישב בן ה-27 הואשמו גם בסיוע לבוריאקוב, אך לא נעצרו מכיוון שפודובני וספורישב, כפקידים בממשלת רוסיה, עזבו את ארצות הברית תחת חסינות דיפלומטית. במהלך חקירותיהם של שלושת הרוסים השתמש הממשל האמריקני בתמלילים מוקלטים של שיחותיהם. מאוחר יותר, במהלך אוקטובר 2016, כשה-FBI ופקידי מחלקת המשפטים השיגו צו של 90 יום למעקב אלקטרוני אחר קרטר פייג' שהפסיק לשמש בתור יועץ לקמפיין הבחירות של דונלד טראמפ בשנת 2016 והמעקב אחר נועד לבסס את כתב האישום נגד בוריאקוב.
הרשעה וגירוש
הגנתו של בוריאקוב, במימון VEB, טענה כי הוא מוגן מפני ההאשמות מכוח היותו עובד רשמי בממשלת רוסיה, אף שטענה זו נדחתה על ידי השופט ריצ'רד מ. ברמן. בסופו של דבר הודה בוריאקוב באשמתו ונידון ל-30 חודשי מאסר וקנס של 100,000 דולר. הוא ריצה את עונשו במתקן הכליאה הפדרלי באלקטון, אוהיו ושוחרר לפני שריצה את עונשו, ב-31 במרץ 2017 וגורש חזרה לרוסיה ב-5 באפריל 2017.
Watch My Lips
Watch My Lips (בעברית: תצפה בשפתיים שלי) הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת האנגלייה סופי אליס-בקסטור. האלבום יצא לאור ב-1 בדצמבר 2003 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס.
רשימת רצועות
Theaudience promos