cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונסטיטושן
הקרב עם הפריגטה "גֶּריֵיר"
קפטן האל פקד להגדיל את התפרושת ולהגביר מהירות, ותמרן את אונייתו לצדה הימני של "גֶּרְיֵיר". מטח הדופן של "קונסטיטושן" היה הרסני במיוחד. כל תותח שני נטען בקֶלַע אֶשְׁכּוֹל (grapeshot), ואלה הסבו נזק כבד לתֶּרוּנָה ולחִיבֵּל של "גֶּרְיֵיר" ופגעו ללא רחם באנשים שעל סיפונה. לאחר כחמש־עשרה דקות קרס התורן האחורי, סקריית המפרש הראשי התמוטטה, מפרשים וחבלים נקרעו, וכושר התמרון של האונייה נפגע מאוד. "קונסטיטושן", לעומתה, ניזוקה לאין שיעור פחות; בשל מהירותה הגדולה יותר היא השיגה ועברה את "גֶּרְיֵיר", ולכן נאלצה הפריגטה הבריטית לצודד את תותחיה ולירות מטחים לא יעילים קדימה. קפטן האל ניצל את יתרון המהירות של אונייתו, פנה ימינה וחצה את דרכה של "גֶּרְיֵיר". בתגובה הפנה גם דייקרז את אונייתו, אך ללא הועיל. מטחי הדופן של "קונסטיטושן" הוסיפו להרס ולחורבן, הפעם לאנשים בְּצוּר החרטום ולתורן הקדמי. כשחצה האל פעם נוספת את דרכה של "גֶּרְיֵיר", הייתה האונייה כבר משותקת תנועה לחלוטין.
"קונסטיטושן" התרחקה כדי לתקן את נזקיה ולהיערך לחידוש הלחימה. כשירדה החשיכה שלח קפטן האל סירה אל "גֶּרְיֵיר", לראות אם הרכינה את דגליה לאות כניעה. הסירה שבה ובה קפטן דייקרז, שנועץ בקציניו והחליט להיכנע בשל האבדות הכבדות (15 הרוגים ו־63 פצועים) והנזקים החמורים שנגרמו לאונייה. למחרת, לאחר שנאספו בסירות הפצועים והשבויים הבריטים, פקד האל להעלות את "גֶּרְיֵיר" באש, כי לא ניתן היה להביאה אל הנמל. אבדותיה של "קונסטיטושן" הסתכמו בשבעה הרוגים ושבעה פצועים ובנזקים כבדים לתרנים התחתיים, לירכתיים ולחִיבֵּל.
בשורת הניצחון הייתה בבחינת חבל הצלה לנשיא מדיסון ולחסידי המלחמה. לאחר סדרת תבוסות שנחל הצבא הנלחם בקנדה, שעוררו מורת רוח הולכת וגוברת בקרב העם האמריקני באשר לנחיצותה של המלחמה, הפיח הניצחון על אוניית הצי המלכותי הבריטי תקוות מחודשות. הטבעת "גֶּרְיֵיר" הייתה בעלת ערך מוראלי חשוב, אך משקלה הצבאי זעום. ברם, הישגה של "קונסטיטושן" היה הראשון בשרשרת ניצחונות אמריקניים בקרבות אונייה מול אונייה בשנה הראשונה למלחמה. הסלופ "ווֹסְפּ" גברה על הבריג הבריטית "פְרוֹלִיק", והפריגטה "יונייטד סטייטס" הכניעה ולכדה את הפריגטה "מֵסִידוֹנְיֶין". בדצמבר 1812 שוב ניצחה "קונסטיטושן" פריגטה בריטית בקרב.
הקרב עם הפריגטה "ג'אווה"
לאחר שנתיים מסר קפטן האל את הפיקוד על "קונסטיטושן" לידי ויליאם ביינברידג'. בסוף אוקטובר 1812 שוב יצאה האונייה לים, הפעם למשימת סיור בים הקריבי ובדרום האוקיינוס האטלנטי, כשהיא מלווה על ידי הבריג "הוֹרְנֶט". ב־29 בדצמבר, מול חוף סלבדור בברזיל, נתקלה "קונסטיטושן" באה"מ "גָ'אווה", פריגטה בריטית בפיקוד קפטן הנרי לֵמְבֶּרְט. כמו "גֶּריֵיר" לפניה, גם "ג'אווה" סווגה כפריגטה בת 38 תותחים; אומנם האונייה נשאה 49 תותחים, מספר קרוב לזה של "קונסטיטושן", אך תותחיה ארוכי הטווח, שהוצבו בסיפון התותחים, ירו כדורים במשקל 18 ליטראות לעומת 24 ליטראות אצל יריבתה. למברט, שלא ידע דבר על אובדנה של "גֶּריֵיר", הורה לאנשיו לתפוס עמדות קרב והתקרב אל האונייה החשודה.
ארבעים ושמונה מאנשי צוותה של "ג'אווה" נהרגו ולמעלה ממאה מהם נפצעו. קפטן למברט נפצע אנושות בחזהו מכדור מוסקט, ומת מפצעיו ימים אחדים אחר כך בסלבדור. מאנשיה של "קונסטיטושן" נהרגו שנים־עשר ונפצעו עשרים ושניים, ביניהם קפטן ביינברידג' עצמו. גלגל ההגה של הפריגטה האמריקנית נהרס לחלוטין עוד בתחילת הקרב ונזקים רבים נגרמו למפרשים ולחיבל, אך היו אלה קטנים לאין שיעור מאלו של יריבתה. מאחר שלא ניתן היה יותר להשיטה, הורה צ'יידס להעביר אל "קונסטיטושן" את הפצועים והשבויים הבריטים ולהעלות את "ג'אווה" באש.
הקרב נגד "סַייאֵן" ו"לֶבַנְט"
"קונסטיטושן" שהתה בנמל כמעט עד סוף 1813, מרבית הזמן לצורך תיקונים. על יעילותו של ההסגר הימי הבריטי תעיד העובדה, כי במהלך שנת 1814 כולה יצאה האונייה לים רק פעם אחת, ובשובה מן הים הקריבי כמעט נתפסה על ידי שתי פריגטות בריטיות ששייטו סמוך לנמל. בדצמבר 1814, בחסות סערה שאילצה את האוניות הבריטיות המטילות הסגר לתפוס מחסה, יצאה "קונסטיטושן" אל האוקיינוס האטלנטי.
האונייה, בפיקוד קפטן צ'ארלס סטיוארט, הרחיקה עד חופי אפריקה כדי לפגוע בספנות המסחרית הבריטית. בצהרי יום שני, 20 בפברואר 1815, בעודה משייטת בין החוף האפריקאי לאיי מדיירה, הבחין הצופה במרומי התורן באוניית מפרשים השטה בכיוון צפון־מערב. רבע שעה אחר כך נתגלתה אונייה נוספת, במרחק כ־10 מייל ממנה, מפליגה גם היא באותו כיוון. "קונסטיטושן" פנתה ושטה לעברן, ובשעה 16:00, כשאותתה האונייה הראשונה לחברתה להתקרב ולהצטרף אליה, הבין סטיוארט כי אין מדובר באוניית סוחר תמימה. הוא פקד להניף את כל המפרשים והחל רודף אחריה. מטרתו הייתה להגיע אליה ראשון ולהכריעה, שכן הלחימה בו זמנית עם שתי אוניות – גם אם עוצמת האש של כל אחת מהן נופלת משלך – הייתה מסוכנת ביותר. סַייאֵן", אחריה דלק סטיוארט, הייתה אונייה מדרגה שישית (20 תותחים) בפיקוד קפטן גורדון תומאס פַלְקוֹן. האונייה שנלוותה אליה, לבנט" בפיקוד קפטן ג'ורג' דאגלס, הייתה גם היא מדרגה שישית (20 תותחים).
איתרע מזלה של "קונסטיטושן", ותורנה הראשי העליון נשבר תוך כדי המרדף המאומץ והיא נאלצה לעצור כדי לתקנו קודם שתמשיך. חצי השעה בה התעכבה איפשרה לשתי האוניות הבריטיות ליצור מגע כדי לתאם יחד את פעולותיהן, ולאחר שנכשל ניסיונן לחמוק מהפריגטה האמריקאית, נערכו בטור והתכוננו לבאות. סטיוארט תמרן את "קונסטיטושן" אל צדן הגלוי לרוח של שתי האוניות הבריטיות, וב־18:05, ממרחק 1500 יארד (כ־1360 מ'), ירה תחילה מטחי דופן ב"סייאן", כשהוא משתמש בתותחי 24 הליטראות ארוכי הטווח ומכוון אל הַתְרוּנָה וְהַחִיבֵּל. המרחק הגדול לא איפשר לפריגטה הבריטית הקטנה יותר להשיב אש יעילה בתותחיה הקטנים יותר, בני 18 ליטראות, ולאחר שתים־עשרה דקות של חילופי אש עזים הלכה ונחלשה התנגדותה. עשן תותחים סמיך היה תלוי כעת כענן בצד החסי והסתיר את האוניות הבריטיות מעיני האמריקאים.
סטיוארט פקד להפסיק את האש, ולאחר שהעשן התפזר נע קדימה אל עבר "לבנט", שנמצאה כמאתיים יארד (כ־180 מ') לפני אחותה. "סייאן" מיהרה להיחלץ לעזרתה, התקרבה אל "קונסטיטושן" ואיימה כעת על צדה האחורי השמאלי. כדי שלא ייאלץ להילחם בו זמנית עם שתי אוניות, הורה סטיוארט להרתיע את המפרשים, לא לפני שירה מטח דופן כבד לעברה של "לבנט". "קונסטיטושן" נעה כעת לאחור בחסות העשן, והתייצבה שוב במקביל ל"סייאן". חילופי האש העזים בין שתי הפריגטות התחדשו, וב־18:35, כשראה סטיוארט כי אש האויב נחלשת וכי "לבנט" משנה קורס, דלק מיד אחריה והמטיר עליה אש אורכית מאחור. "סייאן" התקרבה שוב אל "קונסטיטושן", אולם סטיוארט סב לעברה וירה עליה שני מטחי אש אורכית קטלנית מן הירכתיים. הפריגטה הבריטית הספיקה לירות מטח דופן אחד על צדה הימני הקדמי של "קונסטיטושן", אך ב־18:50, כשנערכה הפריגטה האמריקנית להתקפה נוספת, הבין קפטן פלקון כי אפסה כל תקווה, וסימן בירי כדור תותח אל מורד הרוח כי הוא נכנע.
סטיוארט לא התכוון לאפשר ל"לבנט" לחמוק מידיו, ובעוד צוות השתלטות נערך להשטת אוניית השלל, עסקו אנשיו בתיקון הנזקים כדי לחדש את המרדף. קפטן דאגלס, שלא יכול היה לראות בחשיכה מה עלה בגורלה של "סייאן", החליט לשוב על עקבותיו, אף שיכול היה לנצל את ההזדמנות ולמלט את אונייתו. ב־20:40 לערך, לאור הירח, חלפו "לבנט" ו"קונסטיטושן" זו על פני זו במִפְנִים מנוגדים כשהן יורות אחת על יריבתה מטחי דופן ממרחק של כ־50 יארד בלבד; מיד אחר כך סובב סטיוארט את אונייתו, חצה את נתיבה של "לבנט" מאחור וירה לכיוונה מטח אש אורכית. "לבנט" מיהרה להימלט מהמקום, כש"קונסטיטושן" בעקבותיה. מטחים אחדים מתותח החרטום של הפריגטה האמריקנית, שהסבו נזקים כבדים לתרונה ולחיבל של "לבנט", שכנעו את קפטן דאגלס כי אין כל תועלת בהמשך ההתנגדות, ובשעה 22:00 לערך הוא נכנע.
הניצחון על שתי אוניות המלחמה הבריטיות, שהושג הודות לכישורי הימאות והתותחנות העדיפים של קפטן סטיוארט ואנשיו, היה גם הקרב הימי האחרון בו השתתפה "קונסטיטושן". הסכם גנט, שחתם את המלחמה עם בריטניה, אושר על ידי הסנאט האמריקני ב־16 בפברואר 1815, שלושה ימים בלבד קודם הקרב. סטיוארט, שהידיעות על כך עדיין לא הגיעו לאוזניו, עשה דרכו חזרה לאמריקה עם שתי אוניות השלל.
ההתחמקות מן השייטת הבריטית
הפלגתן של "קונסטיטושן" ושתי אוניות השלל מהחוף האפריקאי אל נמל הבית באמריקה כמעט והסתיימה באסון. ב־11 במרץ 1815 נכנסו האוניות אל פורטו פראיה שבאיי כף ורדה, כדי להעביר את אנשי הצוות הבריטים השבויים אל בריג מסחרית. זמן קצר אחר כך הבחינו אנשיו של סטיוארט בשלוש אוניות מלחמה המתקרבות לנמל. מיד ניתנה פקודה לשחרר חבלים, ו"קונסטיטושן" ושתי אוניות השלל יצאו ללא שהיות אל הים הפתוח.
המרדף נמשך, וכש"אֵייקָסְטָה", הקלה והמהירה מבין האוניות הבריטיות, קרבה אל "קונסטיטושן", אותת סטיוארט ל"לבנט" לשנות קורס, בתקווה שהפעם אכן יתפצלו רודפיו לשניים. הפתעתו הייתה שלמה. כל שלוש האוניות הבריטיות שינו את אורחן לעברה של "לבנט", והניחו לפריגטה האמריקנית לחמוק ללא קרב. "לבנט" בישת המזל נתפסה בסופו של דבר. את ההחמצה הגדולה תירצו הבריטים באובך הכבד ששרר באזור ובתקלות בהבנת תשדורות הדגלים בין האוניות. "קונסטיטושן" הגיעה אל נמל ניו יורק ב־15 במאי 1815, לאחר סיומה של המלחמה.
"אולד איירונסיידס", 1815 - 1881
עם שובה לאמריקה הוצאה "קונסטיטושן" משירות פעיל והושבתה במספנת הצי בבוסטון. באפריל 1820 הורה אייזק האל, שפיקד כעת על המספנה, לשפץ את האונייה ולהחזירה לכשירות מבצעית. במאי 1821 יצאה "קונסטיטושן" לים בפיקודו של קפטן ג'ייקוב ג'ונס, כדי לעמוד בראש שייטת הים התיכון של הצי האמריקני. היא שירתה בתפקיד זה עד 1828, להוציא הפסקה ב־1824 לצורך תיקונים תקופתיים וחידוש כשירותה לשיט. לאחריה פיקד על האונייה תומאס מקדונו.
בעקבות בדיקת כשירות שנערכה לאונייה ב־1828, נפוצו ידיעות כי הוחלט לגרוט אותה. התעוררה מחאה ציבורית עזה, שלובתה על ידי השיר "Old Ironsides" שכתב המשורר הצעיר אוליבר וֶנְדֶל הולמס האב, והיא ששכנעה את הקונגרס להקצות כספים לשיפוצה. מ־1835 ועד 1851 שוב נמצאה האונייה בשירות פעיל, תחילה בים התיכון ואחר כך בזירת האוקיינוס השקט ובמימי הבית. באותה תקופה (1844-1846) ערכה האונייה הפלגה סביב העולם בפיקודו של קפטן ג'ון פרסיבל.
ב־1853 הוצבה "קונסטיטושן" כאוניית הדגל של שייטת אפריקה, וסיירה לאורך חופי מערב היבשת בחיפוש אחר ספינות עבדים אמריקניות. בנובמבר אותה שנה, תחת פיקודו של קפטן אייזק מֵיוֹ, לכדה והחרימה את ספינת העבדים האמריקנית "גֶמְבְּרִיל".
תפיסת ספינת העבדים הייתה הפעולה המבצעית האחרונה של "קונסטיטושן". מ־1860 ועד 1871 שימשה אוניית אימונים של צוערי האקדמיה הימית באנאפוליס, ואחר כך עברה שיפוץ נרחב במספנת הצי בפילדלפיה, שהסתיים רק בשנת 1877. את הפלגתה האחרונה אל מעבר לים עשתה ב־1878-1877, כדי להשתתף בתערוכה הבינלאומית בפריז. עם שובה שימשה אוניית אימונים למלחים מתלמדים, תפקיד אותו מילאה עד 1881, אז הוצאה סופית משירות פעיל בצי.
דוד טרטקובר
דוד טַרטָקוֹבֶר ("טרטה") (נולד ב-29 בינואר 1944) הוא מעצב גרפי, אמן, אוצר ואספן של פריטי נוסטלגיה משנותיה הראשונות של מדינת ישראל. מרצה בכיר לעיצוב באקדמיה לאמנות בצלאל. חתן פרס ישראל לעיצוב לשנת תשס"ב (2002).
קורות חיים
טרטקובר נולד בחיפה, בנם של ד"ר יעקב טרטקובר, עורך דין יליד אוסטריה, ואלכסנדרה שולמית (לבית גליקשטיין), מורה ילידת מצרים. אמו, בתו של הקבלן-המהנדס עקיבא גליקשטיין, הייתה אחותם של חיים גליקשטיין, עיתונאי, מבקר תיאטרון ומתרגם, ושל טוני קליף, שהיגר לבריטניה, המנהיג-המייסד של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הטרוצקיסטית הבריטית, הוגה ומחבר ספרים חשובים על אודות הקומוניזם; וכן אחייניתם של הלל יפה וחיים מרגליות קלווריסקי. בהיותו בן ארבע עברה המשפחה להתגורר בירושלים. טרטקובר למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1962 ו-1964 שירת בצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר. עם שחרורו למד בבית הספר London College of Printing אשר בלונדון במגמת העיצוב. עם שובו לישראל ב-1968 הצטרף טרטקובר לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית, אך עד מהרה פרש מהטלוויזיה והשתקע בתל אביב. בתקופה זו שיתף פעולה עם אריק איינשטיין ואורי זהר בחבורת "הגר" ובין היתר עיצב את עטיפות אלבומיו של אריק איינשטיין מהתקופה. החל משנות השבעים פועל טרטקובר במספר אפיקי יצירה, הוראה ומחקר שמרכזם התרבות החזותית של מדינת ישראל. טרטקובר השתתף במלחמת יום הכיפורים, בה לחם בחזית הדרום כאיש מילואים בחטיבת הצנחנים "הנשר השחור".
מעגלי העבודה
יצירה - טרטקובר עוסק בראש ובראשונה בעבודת עיצוב עבור לקוחות שונים ומעצב כרזות, לוגואים (סמלילים), אריזות למוצרים, עטיפות ספרים ותקליטים ועוד. במסגרת הנימוקים לפרס ישראל שהוענק לו נאמר שהוא השפיע בעבודתו על תרבות העיצוב הישראלית. בשנת 1978 עיצב את כרזת יום העצמאות "שלום" לשנת ה-30 לעצמאות ישראל אשר נחשבת למופת של עיצוב גרפי. כמו כן עיצב את לוגו "שלום עכשיו", שנחשב לסטיקר הפוליטי הראשון בישראל ולדוגמה לשימוש בטיפוגרפיה (עיצוב באותיות) ליצירת סמל.
אספנות ואוצרות - החל משנת 1978, בה אצר את התערוכה "הרצל בפרופיל: דיוקן בנימין-זאב הרצל באמנות השימושית" במוזיאון תל אביב, דוד טרטקובר אוצר תערוכות סביב נושא התרבות החזותית. חלקן מבוססות על אוספו הפרטי, המונה אלפי כרזות פרסום ותעמולה שנוצרו בישראל מתחילת שנות העשרים, משחקי ילדים, אריזות של מוצרים וארכיונים של יוצרים בתחום הגרפיקה השימושית.
מחקר וכתיבה - בד בבד עם איסוף מוצרי תרבות משנות המדינה ערך טרטקובר מספר מחקרים שהתפרסמו בספרים. ביניהם 101 כרטיסי ברכה ל"שנה טובה", מחקר על העיצוב בשנות ה-50 וה-60 (שיצא בספר "איפה היינו ומה עשינו") ועוד.
פעילות פוליטית - טרטקובר הוא אמן פוליטי פעיל. הוא מבטא את מסרי מחנה השמאל הן באמצעות כרזות וסטיקרים לפרסום נרחב והן באמצעות יצירות אישיות-אמנותית. בשנת 1982 הוא יצר כרזת "מי ימלל גבורות ישראל". טרטקובר עיצב כרזה לאחר לרצח רבין, בה הופיעו דמויותיהם של יצחק רבין ובנימין נתניהו עם הכיתוב "לא נשכח ולא נסלח". לדבריו, דמותו של נתניהו עוצבה "בסגנון מוסוליני". יצירה נוספת היא שער עיתון "העיר" בתקופת מבצע חומת מגן שעיצב, בו צועדים חיילי צה"ל על הריסות בית ומסביבם סמלי חילות צה"ל שביניהם גם סמל גולגולת ועצמות. עבודה זו ספגה ביקורת מצד היועץ המשפטי לממשלה לשעבר, אליקים רובינשטיין, שהזהיר מפני התקרבות לקווים אותם אסור לחצות, וקבע כי עבודתו של טרטקובר "מקוממת ומעוררת שאט נפש". ביום העצמאות 2002 השתתף בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול", והדליק משואה לכבוד "כל הלוחמים על דמותה המוסרית של מדינת ישראל". ב-2009 החל לפרסם בלוג באתר האינטרנט של מפלגת חד"ש וחבר במועצה הציבורית של ארגון בצלם.
חיים פרטיים
טרטקובר היה נשוי לאמנית ג'ניפר בר לב ולהם בת.
ספרים שפרסם
בנוסף ערך ספרים רבים נוספים בנושאי צילום וגרפיקה.
כלכלה וירטואלית
כלכלה וירטואלית (באנגלית: Virtual economy) היא הכינוי לכלכלה המתרחשת בעולמות וירטואליים, לרוב הכוונה לסחר של חפצים במשחקי מחשב. רוב האנשים משתתפים בכלכלה כזו כבידור ולא כצורך, למרות זאת יש המשתתפים בכלכלה וירטואלית על מנת להשיג רווח בעולם האמיתי.
מכיוון שברוב המשחקים, בכסף הווירטואלי ניתן לקנות חפצים שעוזרים בהשגת עוד כסף וירטואלי, ניתן להגדיר את הכסף הווירטואלי כהון.
לרוב מחיר החפצים נקבע על ידי היצע וביקוש, כשאת ההיצע קובעת החברה המנהלת את העולם.
השלב האחרון הוא השלב שבו השחקן רוכש בכסף אמיתי כלכלה וירטואלית. לשם כך על מפתח המשחק להכניס אתגרים המחייבים שימוש באביזרים מתקדמים יותר שאותם לא ניתן לקנות במטבע רך אלא רק ב'מטבע קשה' (מטבע שאותו ניתן לקנות אבל לא למצוא או להרוויח).
בומברדייה טראקס
בומברדייה טראקס (אנגלית: Bombardier Traxx) הוא טיפוס של קטר חשמלי המיוצר בגרמניה על ידי חטיבת התחבורה של התאגיד הקנדי בומברדייה. הדגמים השונים שלו מתחלקים לשני סוגים בהתאם לשימוש בהם, ברכבות נוסעים וברכבות משא. הדגם הראשון החל להיבנות בשנת 2000; שמה של הסדרה ניתן לה ב-2003. ב-2006 הורחב מפרט הסדרה כך שתכלול גם קטרי דיזל-חשמל.
קטרי בומברדייה טראקס יוצרו במקור למען גרמניה אך כיום הם פועלים, בין השאר, במדינות צרפת, שווייץ, ישראל, שוודיה, נורווגיה, בלגיה, איטליה, פולין, ספרד, הונגריה, דרום אפריקה והולנד.
בשימוש רכבת ישראל
ביולי 2014, כחלק מפרויקט החשמול, פרסמה רכבת ישראל מכרז לקניית 62 קטרים חשמליים שיופעלו במתח של 25,000 וולט בתדירות 50 הרץ. בומברדיה זכתה במכרז באוגוסט 2015 והקטר הראשון, מסוג בומברדייה טראקס P160 AC3 הגיע לישראל בספטמבר 2017, וב-16 בינואר 2018 התבצעה נסיעת המבחן הראשונה שלו בישראל, על קטע מהמסילה באזור לטרון.
באס (ראפר)
עבאס חמאד (Abbas Hamad; נולד ב-27 במאי 1987 בפריז שבצרפת), הידוע בשם הבמה באס (Bas) הוא ראפר צרפתי שמתגורר בקווינס שבניו יורק.
משתייך לחברת התקליטים דרימוויל החל משנת 2013 ואף יצר בשורותיה חמישה אלבומים.
האלבום המצליח ביותר שיצר הוא "Milky Way", שבו הוא מארח אמנים כמו אייסאפ פרג וג'יי קול.
ביוגרפיה
נולד בפריז להורים סודאנים, ובגיל שמונה עברה משפחתו לעיר ניו יורק.
ב-2011 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "Quarter Water Raised Vol. 1". המיקסטייפ השני שלו, שיצא בשנת 2013, נקרא "Quarter Water Raised Vol. 2". באותה שנה שר בשיר "New York Times" של ג'יי קול לצד פיפטי סנט, וכן בשיר "Hells Kitchen" של די ג'יי חאלד, מתוך אלבומו "Suffering from Success". השתתף באלבום האוסף של דרימוויל "Revenge of the Dreamers". שבועיים לפני צאת אלבום הבכורה שלו, "Last Winter", הוציא EP בשם "Two Weeks Notice".
"Last Winter" יצא ב-29 באפריל 2014 בחברות התקליטים דרימוויל ואינטרסקופ רקורדס. בשבוע הראשון לצאתו הגיע למקום ה-103 בבילבורד 200, ומכר 3,601 עותקים. לאחר יציאת האלבום, החל באס בסיבוב הופעות ארצי הנושא את שם האלבום. לאחריו השתתף בסיבוב הופעות בינלאומי לצד אב-סול.
אלבומו השני, "Too High to Riot", יצא לאור ב-4 במרץ 2016, ומכיל הופעות אורח של ג'יי קול, קוז וכן של The Hics. בשבוע הראשון לצאתו מכר 10,965 עותקים, והגיע למקום ה-49 במצעד בילבורד 200. לקידום האלבום השתתף בסיבוב ופעות לצד קוז ו-EarthGang, שכלל 26 ערים בצפון אמריקה ו-10 ערים באירופה.
האלבום השלישי של באס, "Milky Way", פורסם ב-24 באוגוסט 2018. קדמו לו הסינגלים "Boca Raton" בשיתוף ASAP Ferg ו-"Tribe" בהשתתפות ג'יי קול. בשבוע הראשון לצאתו, מכר האלבום 13,150 עותקים, והגיע למקום ה-35 במצעד הבילבורד. כדי לקדם את האלבום יצא באס במסע הופעות של 43 ערים, שהסתיים בפברואר 2019.
ב-19 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Passport Bros" בהשתתפות ג'יי קול.
בומברדייה טראקס
בשימוש רכבת ישראל
הרכבות החשמליות הראשונות נכנסו לפעולה לראשונה על המסילה החדשה בין ירושלים לתל אביב ופעולתן מתרחבת לקווים נוספים עם התקדמות חשמול רשת מסילות הנוסעים בישראל.
לקטר הספק חשמלי רציף של עד 6 מגה-וואט והספק מרבי של 6.4 מגה-וואט (8,600 כוח סוס). הספק זה גבוה משמעותית מהספקם של קטרי הדיזל-חשמל של הרכבת, שרובם מפיקים בין 3,200 ל-3,300 כ"ס, ומקצתם כ-3,900 כ"ס.
בנובמבר 2021 פורסם כי רכבת ישראל מימשה את האופציה להזמנת 36 קטרים נוספים אשר יסופקו בין אפריל 2023 ועד אוקטובר 2024.
באס (ראפר)
שיתופי פעולה
בעברו יצר הרבה שירים גם עם Cozz, אך בזמן האחרון יצר פחות שירים עימו.
עם ג'יי קול יצר באס את השיר הכי מוכר שלו בשם "Tribe" שאף הופיע במשחק הכדורגל FIFA 19, בתור שיר רקע.
אברהם גרינברג
אברהם בן שמעון גרינברג (1841 קישינב - 1906 גרמניה) היה איש עסקים ואחד ממנהיגיה של תנועת חיבת ציון.
ביוגרפיה
גרינברג סייע בהקמת מושבות יסוד המעלה וקסטינה. היה בין הגבאים הפועלים שנבחרו לאחר ועידות בדרוזגניק ווילנה ובין השתדלנים שניסו להשיג רישיון להקמת הוועד האודסאי. לאחר פטירת פינסקר ניהל את הוועד במשך 14 שנים.
הוא נפטר בגרמניה ב-1906 לשם נסע לצורכי מרפא ונקבר בפרנקפורט על המיין.
מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים
מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים הוא ספר פנטזיה לילדים שכתב טרי פראצ'ט, ופורסם בעברית בהוצאת סיאל בשנת 2013. זהו הספר ה-28 מסדרת עולם הדיסק, אך הראשון שנכתב עבור ילדים. הספר מהווה גרסה מחודשת למעשייה הגרמנית אודות החלילן מהמלין ופרודיה על ז'אנר אגדות העם. התרגום העברי תוקצב בסיוע מערכת מימון המונים במהלך שנת 2013 וגייס 3,796 ש"ח. הספר זכה ב"פרס גפן" לשנת 2014 בקטגוריית ספר הנוער המתורגם הטוב ביותר.
פרטי העלילה
החבורה אינה מאושרת. מנהיג העכברושים, בשר טחון, סולד ממוריס, בעוד זהירות פול, ואפרסקים חושבים שהולכת השולל שלהם אינה אתית. הם מסכימים לעשות פשיטה אחרונה, על העיר בלינצ'ס המסוכנת. בעוד העכברושים מתארגנים להתקפה - בהדרכת לעור יבש, מטיילים מוריס והנער, המזדהה בשם קית, ברחבי העיר. הם מגלים להפתעתם שבעוד הבניינים בנויים בצורה יוקרתית סובלים תושבי העיר ממיעוט באוכל וציידי העכברושים פועלים בצורה אכזרית יותר מבמקומות אחרים. מוריס וקית פוגשים את מליציה גרים אשר מגלה במהרה שמוריס מסוגל לדבר ומשכנעת אותו ואת קית להצטרף אליה. הם הולכים לביתה של מליציה אשר מתלוננת על חייה כביתו של ראש העיר ותוך כדי שיחתם נכנס סרדינים למטבח ורוקד סטפס. מליציה הנרעשת זורקת לעברו מחבת ובמנוסתו נכנס סרדינים אל תוך מלכודת אך מצליח לעצור את המנגנון בעזרת מקל. כאשר קית נחלץ לעזרתו מבינה מליציה שמוריס וקית מכירים את העכברוש, מגלה את המזימה ומאיימת לפנות למשמר העירוני. סקרנותה מתעוררת כאשר סרדינים מבשר להם שעל אף שבמרתפים ובמנהרות נמצאו גללי עכברושים ומלכודות רבות, הם לא מצאו ולו עכברוש אחד מלבדם, ומוריס מוסיף שהוא זיהה שבעוד שלוכדי העכברושים מציגים בכל פעם צרור זנבות, רובם למעשה עשויים משרוכים.
כשמגיעים העכברושים לעיירה הם פועלים במלוא המרץ. הן החוליה אשר פולשת לבתים - מרבית האנשים נבהלים בעיקר כשהם רואים מולם עכברוש הרוקד סטפס, והן החוליות אשר פועלות מתחת לאדמה - שם מתמודד לעור יבש עם ניטרול מלכודות רבות ואכזריות מהרגיל ורעלים מסוכנים יותר, וכן עם גילויי ביישנות וחוסר הקשבה מצד העכברושים הצעירים, וחוסר סובלנות מצד בשר טחון, אשר מתחיל להבין שזמנו עבר. כמו כן מתחילים העכברושים לתהות מה קורה להם לאחר מותם ומעלים השערות על עכברוש העצמות אשר אוסף את נשמותיהם לאחר מותם, בעוד זהירות פול מפתח את מורשת המשתנים בעזרתה של אפרסקים. באחד המקומות העכברושים מוצאים קיקית חיה, אשר הייתה לכודה במלכודת כלוב. לעור יבש מסביר לבשר טחון שהם מצאו מלכודות כלוב נוספות ריקות, המון רעלים ישנים ומלכודות קטלניות מוכנות לפעולה, ואף לא עכברוש חי אחד מלבד זאת שהביאו איתם, אך באותו אזור בו מצאו אותה הריחו עכברושים רבים חיים המרוכזים במקום אחד. זהירות פול דובב את העכברושית וממנה למד שעכברושים רבים מצטופפים במקום אחד, ויש שם גם בני אדם, ויש משהו משונה ומוזר שמפחיד אותם מאוד, ומאוד הוקל לה לגלות שהם לא אותו דבר מוזר. כשתהו מה לעשות עם הקיקית, בשר טחון היה מעוניין לשחרר אותה אל מותה הוודאי, אך אפרסקים סירבה וזהירות פול התייחס אל הקיקית כאל שווה ואף לא שם לב לקריאת התיגר של בשר טחון אשר נאלץ לוותר. לבסוף מחליטים העכברושים שילכו לחקור את האזור ממנו הגיעה הקיקית, ובשר טחון מנסה להוכיח את מנהיגותו בעוד שלעור יבש מראה לו שזמנו כבר כמעט עבר, אך נמנע מעימות מכריע איתו.
מליציה משכנת את מוריס וקית במרומי האורווה וכאשר לוכדי העכברושים מוזעקים לתפוס את העכברושים פולשים מליציה קית ומוריס לצריף שלהם. מליציה מגלה להפתעתה שהצריף של לוכדי העכברושים נראה רגיל למדי - שהרי היא ציפתה למשהו איום אך מעניין או רמז מחריד כלשהו, וגם מתג סודי כדוגמת פמוט או מנוף אשר יפתח מעבר סודי כלשהו. בעזרת קית אשר תוהה למה בצריף שאליו אף עכברוש לא יעז להתקרב קיים חור עכברושים, מגלה מליציה את המנוף המיוחל וכשהפעילה את המנגנון נעלם קית דרך חור ברצפה. כשמליציה ומוריס הצטרפו אליו גילו שלושתם מרתף מלא במזון רב ובעוד מליצה מעוניינת ללכת להתלונן על לוכדי העכברושים וקית מעדיף לחקור מדוע הוא ראה גלילי תיל בצריף - שהרי עכברושים מתים לא הולכים לשום מקום (ובכך מסבך למליציה את הסיפור), מגלה מוריס להפתעתו שהעכברוש שצץ לפתע במרתף הוא סרדינים, אשר נשלח על ידי בשר טחון להזעיק אותו ואת קית לאזור שמאחורי הדלת בקצה המרתפים שם חשו העכברושים בזדון רציני אותו הם מבקשים לחקור.
בעוד אפרסקים, זהירות פול ועכברוש צעיר נוסף ממתינים ליחידת הסיור הם מגלים להפתעתם עכברושים אשר חולפים על פניהם אחוזי תזזית ומדיפים ריח עז של פחד, אשר אף גרם להם לשכוח את יכולתם לחשוב ולדבר. מליציה קית ומוריס מגיעים לחדר המדובר ומוצאים כלובים רבים ובהם עכברושים רבים וכן את לעור יבש, בשר טחון - הזועם כולו ודורש לשחרר את כל העכברושים הלכודים באופן מיידי, ומשתנים נוספים. בעוד מליציה טוענת שאלה רק עכברושים (דבר אשר גורם לבשר טחון לאיים עליה, וכשקית מרחיק אותו ממנה הוא נושך אותו בזעם שהופך לאימה), טוען קית לעומתה שזה לא סיפור אלא החיים האמיתיים וכל העכברושים מטורפים מפחד, ומוריס מצידו מרגיש שיש נוכחות נוספת בחדר. מליציה וקית שוקעים בוויכוח ומוריס מישהו יורד בסולם והוא נמלט מהמקום ומזהיר תוך כדי את לעור יבש שעליו לחפש מחסה. ממחבואו רואה מוריס את לוכדי העכברושים מאשימים את מליציה וקית בפריצה, ומליציה מצידה מאשימה אותם בגנבה, ואחד מלוכדי העכברושים מספר להם שאביה של מליציה הלך לקרוא לחלילן אמיתי אשר גובה 300$ לעיר ונעשה מרושע אם לא משלמים לו (דבר אשר מקפיץ את מוריס, כיוון שהם נהגו לגבות 30$ בלבד).
אחד מלוכדי העכברושים חובט במליציה באגרופו ומטיח אותה בעוצמה בכלובים ומאיים על קית שאם יעשה משהו ישליך אותו לתוך כלוב עם עכברושים רעבים ואף שובר לו את החלילית, מוריס מוצא עצמו מצפה שקית יזנק קדימה בכוח על אנושי ויגרום להם להצטער על היום בו נולדו, וקית מזנק קדימה בכוח אנושי, מנחית אגרוף על אחד הלוכדים ומוטל לקרקע, ולאחר מכן דמות אפורה וצווחת מזנקת ממרומי כלוב העכברושים היישר על פני הלוכד, ומוריס מוצא עצמו מצפה שבשר טחון יציל את המצב ובכך בעצם מבין שהחל לחשוב כמו הילדה ושהכל למעשה סיפור. הלוכד תופס את בשר טחון בזנבו ומבין שזהו עכברוש זקן וקשוח ולא מקומי, ואומר לחברו לקשור את שני הילדים ולנעול אותם באחד המרתפים ולשים את העכברוש החדש בכלוב בו נשארו רק שני עכברושים, אשר אכלו את ארבעת האחרים. בשר טחון, אשר כעס כבר חודשים רבים - על בני האדם, על הרעלים והמלכודות, על חוסר הכבוד מצד העכברושים הצעירים, על שהעולם משתנה מהר מדי ועל שהוא מזדקן - מצא פורקן לכעס ולריחות האימה והרעב והאלימות וכילה את זעמו בשני הקיקים שבכלוב, לשמחתם של לוכדי העכברושים שמייעדים אותו לבור עכברושים - זירה מוקפת חומת עץ, אליה מוכנסים עכברושים חיים, וכלבי טרייר. בעוד אחד מהלוכדים חושב להיפטר מהילדים ומהחלילן, שומע מוריס צליל מעונה הטוען שהם יכולים להשתמש בחלילן - וכשהלוכד מבטא את אותן המילים בקול, אומר חברו כי באותו הרגע חשב על כך בעצמו...
מוריס צופה בלוכדים פותחים כמה מהכלובים, תופסים עכברושים וזורקים אותם לשק ואת בשר טחון לשק אחר והולכים מהמקום תוך שהם גוררים את הילדים וחש בנוכחות המנסה לחדור למוחו, וכשהוא בורח - רדוף על ידי מאות עכברושים שפועלים כגוף אחד ומובל על ידי מצפונו שהתעורר לפתע, הוא פוגש באחת המנהרות את לעור יבש, אפרסקים וזהירות פול. הם מתכננים תוכנית לשחרר את בשר טחון ואת הילדים ומדברים על הקול המסתורי שגם העכברושים חשים בו אשר גרם לרבים מהם לחזור להיות עכברושים פשוטים, למרבה אומללותו של זהירות פול. לעור יבש מוליך חוליה לשחרר את בשר טחון ומוריס, אשר מצפונו גורם לו להתוודות על כך שהרג בעבר את אחד העכברושים שעברו שינוי, ובכך בעצם קיבל את יכולת החשיבה והדיבור ושהוא מרגיש אומלל כיוון שהוא כיום כבר לא מתנהג כמו חתול, מבקש את סליחתם של אפרסקים וזהירות פול, והשלושה יוצאים לשחרר את קית ומליציה. ככל שמליציה מכירה את העכברושים היא מגיבה בהתנשאות ולבסוף מתפלאה שהם לא מתנהגים כעכברושים רגילים, אבל כשקית אומר לה להתייחס אליהם כאל שווים היא אומרת שזה נשמע לה כל כך ילדותי, כל כך "מר נבנב", וכשאפרסקים וקית מבקשים ממנה להסביר היא אומרת שאלה כמה ספרי ילדים מטופשים, קשקושים לילדים קטנים, דבר אשר שובר את לבם של זהירות פול ואפרסקים.
לעור יבש הולך בעקבות סרדינים אל עבר האורווה בה נמצאת זירת העכברושים ביחד עם עכברושים נוספים ובהגיעו לעמוד מעל הזירה הוא מתכוון לרדת אל הזירה בעזרת גומיות ולחלץ את בשר טחון, ונותן למזין גפרור בוער כתוכנית חילופית. בשר טחון הזועם אשר חוזר לחושיו מנסה לגרום לעכברושים להתאגד, ומתייצב מול הכלב אשר מופתע לגלות שהוא אינו מתנהג כמו עכברוש ואף מדבר כבן אדם. הכלב מטלטל את בשר טחון בפיו ומטיל אותו ארצה בניסיון לבדוק מה תהיינה התגובות מסביב, ובעוד בשר טחון הפצוע מתייצב שנית מול הכלב, סרדינים יורד לזירה קשור בחוט העשוי מגומיות ואוסף עמו את בשר טחון. לעור יבש יורד לזירה, קשור בקצה השני של החבל ואוחז בעששית, וכשהוא רואה שהשניים מגיעים בביטחה לגג הוא משחרר את העששית אשר נופלת על ראשו של הכלב וקורע את החבל. לאחר מכן הוא מתייצב מול הכלב, אשר מגלה להפתעתו שלא די בכך שהעכברוש הזה יודע לחמוק - הוא אף יודע לנשוך במקום רגיש - ומנסה לטפס החוצה מהבור. לעור יבש רץ עד קצה אפו של הכלב וקופץ החוצה מהזירה, ובחפזונו לברוח מהאנשים והכלבים אשר מצטופפים באורווה הוא נלכד במלכודת עכברושים ישנה אשר אמורה לחתוך את גופו לשניים - אך כיוון שהקפיץ היה ישן וחלוד הוא לא נפגע אנושות וחווה חוויית סף מוות. לעזרתו מגיעה מזין, אשר מצליחה להתגבר על הפחד שלה ומכרסמת את הקפיץ. היא שמה לב שלעור יבש כעת מהורהר יותר, וכשהם עולים למעלה האורווה היא אומרת ללעור יבש שהאנשים נמצאים שם כעכברושים בחבית. שקוע במחשבות מדליק לעור יבש גפרור, ומביט בו עד שהוא מסיים לבעור. לאחר שבשר טחון מת, הופך לעור יבש למנהיג - בזכות הצלקת שיש לו על הגוף אשר מראה כי התמודד מול עכברוש העצמות וחזר לחיים - והוא מבקש לקבור את הגופה של בשר טחון, להשתין על הקבר, ואף לרשום הודעה בכתב ציורים - ובכך הוא מביע כבוד הן כלפי העכברושים המבוגרים והן כלפי העכברושים הצעירים. הוא מאחד את העכברושים סביבו, ובהמלצת סרדינים הוא נוגע בפצעים המדממים שלו ומסמן כל אחד מהעכברושים בנקודה על המצח.
מוריס מקשיב לקול אשר מזדהה בשם "עכביש" ומנסה להשתלט על מחשבותיו - כפי שלדבריו הוא עשה לכל העכברושים - דבר אשר גורם למוריס לרצות לברוח, אך מצפונו מונע זאת ממנו כך שהוא נשאר עם מליציה וקית, שמעוניין לגרום ללוכדים לדבר איתו. כשהלוכדים חוזרים לצריף, מאוכזבים מכך שאיבדו את כספם ושכחו את הכלבים, הם מכינים לעצמם תה ומופתעים לגלות שיש לו טעם מוזר, ומוריס אשר יושב על אחת מהקורות קוטע את שיחתם ואומר שאם הם ידברו, יברחו וכיוצא באלה הם ימותו, ומציין כי עליהם להסתכל על רעל העכברים, אשר חלקו חסר. בעודם מנסים להבין מה קורה, עולה קית מהמרתף למטה אוחז בשקית נייר מקומטת, וכשהלוכד המשני שואל מה הוא עשה ברעל קית אומר שככל הנראה ערבב אותו בסוכר. הלוכדים מתרגזים אך מרגישים שהחומר שעורבב בתה משפיע עליהם ומליציה מבהירה להם שלא יעזו לפגוע בה ובקית אחרת ישכחו איפה שמו את הסם הנגדי - אשר לדברי קית הכינו העכברושים. מליציה מבהירה ללוכדים שלהבדיל מקית טוב הלב היא מסוגלת להרעיל אותם, ובעוד לוכדי העכברושים מתחילים לסבול ממיחושים בביטנם הם נחקרים על ידי קית, מליציה ומוריס והשוליה מודה שהם תכננו להיפטר מהעכברושים ולסחוב את כל האוכל - אותו התכוונו למכור למישהו שהלוכד הראשי מכיר. הלוכדים מודים שהם נהגו לכלוא את העכברושים ולתת להם לאכול האחד את השני, ובכך לגרום לעכברושים החזקים ביותר לשרוד, וכשקית שואל של מי היה הרעיון לכך כל אחד מהלוכדים טוען שזה היה רעיון "שלו" ובו בזמן שומע מוריס את עכביש אומר "שלי", ומסביר שמה שלא הורג אותם מחשל אותם. קית חוקר את הלוכדים מה גרם לעכברושים בכלובים להיות מטורפים מפחד, ומוריס מתאמץ לשאול מה יש במרתף השני. הלוכדים נאלצים להודות שכדי להיכנס לגילדה הם יצרו מלך עכברוש, אשר לדבריה של מליציה הוא רוע מוחלט. לאחר מכן מסבירה מליציה ללוכדים הסובלים אשר סם הנגד נמצא במרתף הקטן שבו נעלו אותם הלוכדים, ולאחר שהיא נועלת את אותם במרתף מסבירה מליציה לקית שלמעשה נתנה להם חומר משלשל אשר היה לה בתיק, ואותו גם השאירה כסם נגד. כאשר אנשי העיר דופקים בדלת ומחפשים את לוכדי העכברושים אשר רימו בזירה, מתאכזבת מליציה לגלות שהאנשים מזלזלים בהסבר שלה שהיא וקית השתלטו על הלוכדים בעזרת חתול מדבר, אך לעומת זאת מספרים על עכברושים אשר שוחים שחייה צורנית בחלב.
עכביש זומם לברור בין העכברושים הנשלטים על ידיו את העכברושים החזקים ביותר, אשר יפשטו בכל הערים ובאמצעותם יכריז מלחמה על בני האדם והוא מביע עניין בזהירות פול. בעוד עכביש יכול לשלוט במוחם של יתר העכברושים, הוא מגלה שמוחו של זהירות פול דומה לשלו - אחד החושב עבור כל היתר - והוא מזמן אותו ואת אפרסקים למרתף שבו הוא חי. זהירות פול מסרב להישלט על ידי עכביש, ובעוד עכביש מצהיר שהוא המהות של העכברוש, זהירות פול אומר שעכביש למעשה נוצר על ידי בני אדם והוא כל מה ששלילי במיתוס של העכברושים. אפרסקים מדליקה גפרור כדי שזהירות פול יוכל לראות את מה שנעשה סביבו, וזהירות פול מצליח לשכנע את עכביש להתגלות בפניו, ועכביש מתגלה כשמונה עכברושים עיוורים המחוברים בזנב, אשר מתנועעים בצורה אחידה, וקולו של עכביש נשמע למעשה כאשר העכברושים מושכים בזנבותיהם. מוריס, אשר מצפונו קורא לו לחפש את זהירות פול מאתר את מקור הריח ומצטרף אל אפרסקים וזהירות פול וכשעכביש מבין שהוא לא יוכל להשתלט על מוחו של זהירות פול הוא מנסה לגרום לו לחוש כאב, ובעוד זהירות פול מצליח להתנגד לכך, מאבד מוריס את האנושיות שלו, והאינסטינקט החתולי שלו אומר לו לזנק... הוא תוקף את העכברושים העיוורים והורג אותם, ולאחר מכן מגלה עניין בעכברוש הלבקן אשר אינו מביע פחד בעוד שהגפרור שאפרסקים אחזה בידה נופל מידיה ומצית שרפה...
הצבא של לעור יבש אשר נלחם בעכברושים של עכביש מגיעים למרתף הבוער, שם הם מגלים את מוריס יוצא מתוך הלהבות ונושא בפיו את גופו של זהירות פול. מוריס מאבד עניין בעכברוש המת וכעבור רגע מת גם הוא. כרוח רפאים רואה מוריס את עכברוש העצמות מגיע כדי לקחת את נשמתו של זהירות פול. מוריס תוקף אותו אך נלקח על ידי מוות, אשר לו מציע מוריס עסקה - נשמה נוספת מאלה שנותרו למוריס, בתמורה לזהירות פול. מוות מסכים לעסקה, וכאשר העכברושים ואפרסקים מגיעים אל גופתו של זהירות פול, חוזרים שניהם לחיים.
על אף שעכביש הובס, עדיין נותרה בעיה - חלילן העכברושים אשר צפוי להגיע למחרת. מוריס, קית, מליציה והמשתנים מנסים למצוא פתרון לבעיה ולמרבה השמחה מליציה נושאת בתיק כמות גדולה של צמר גפן. לעור יבש מנחה את המשתנים לאטום את כל הרשתות של העכברושים הלכודים ולהאכיל אותם, לפשוט על כל המרתפים והמחילות בעיר להילחם בכל העכברושים החופשיים - אם הם נכנעים, לקחת אותם בשבי, ואם הם מסרבים להיכנע (בעיקר המבוגרים שביניהם), להרוג אותם, מלחמה אותה הם מנהלים במשך כל הלילה.
כאשר החלילן מגיע, ובעזרת העוזר שלו דורש שכר מופקע, מזמין אותו קית לדו-קרב אשר אם ינצח בו יתן לו החלילן את אחד מחליליו. הוא מבטיח לתושבי העיר שאם ינצח הוא יפתור את בעיית העכברושים אחת ולתמיד ואפילו - למרבה אכזבתו של מוריס - בחינם, אך כיוון שחלילו נשבר על ידי אחד מלוכדי העכברושים שואל קית טרומבון. קית מצליח לנגן בטרומבון החבוט מנגינה לריקודים וסרדינים מופיע בריקוד סטפס. כשהחלילן מכין את החליל שלו, צופה בו חיסכון אדיר וקוראת לעכברושים להתארגן וכשהחלילן מנגן אף אחד מהעכברושים לא יוצא אליו - כל אחד מהמשתנים שם צמר גפן באוזניו, בעוד שהקיקים לכודים בכלובים - פרט למר קליקי.
קית מבטיח לתושבי העיר שהוא אכן יכול לפתור את בעיית העכברושים וגם להחזיר להם את המזון שנגנב מהם, אך כשתושבי העיר מביעים הסתייגות מתייצב מולם לעור יבש, אשר מותש מהקרבות ומאיים עליהם שהוא מוכן להילחם איתם ובכך יוצר אנטגוניזם. מוריס ממהר לגשר בין הצדדים והם הולכים לבניין המועצה, ובתוך כך מביאים סמל דופלפונקט ורב"ט קנופף לבנין המועצה את האוכל שגנבו לוכדי העכברושים, ולעור יבש מזועזע לגלות שסרדינים מוכן להידרדר לרמת חיית מחמד. סרדינים ומוריס מנסים להרגיע את המשתנים, ומוריס מספר לתושבי העיר על כך שהעכברושים מוכנים לנטוש את העיר אל עבר עיר אחרת שבה יעשו תושבי העיר הסכם עם העכברושים ובתמורה העכברושים ישמרו על הטריטוריה שלהם מפני מזיקים מבחוץ (כדוגמת ג'וקים), והעיר אף תהפוך למקור תיירות. הוא אף מציין שאם העכברושים המלומדים יעזבו את העיר, עכברושים אחרים יתפסו את מקומם, ואז תושבי העיר שוב יצטרכו לוכדי עכברושים, ואף יקראו לחלילן... חברי מועצת העיר, אשר מבינים את המסר, מנסים לנסח חוזה עם מועצת העכברושים, כשמוריס מגשר בין הצדדים ואף מוסיף מספר סעיפים משלו. במהלך הדיונים מזמן ראש העיר את לעור יבש לחדרו, ולעור יבש אשר מבחין ביאושו של ראש העיר מרגיע אותו ואומר שההסכם הזה יצליח, מעצם זה שהאנשים והעכברושים אינם נלחמים אלא יושבים ומדברים. הם משווים את הקושי בלהיות אחראי על התושבים ובהתמודדות עם ילד חולמני. מספר שעות לאחר מכן, מוצבים שלטים בגובה פני הקרקע עם כיתוב בכתב הציורים, וקית הופך לחלילן העיר, אשר בין תפקידיו לחלל בפני האורחים ולהרקיד את העכברושים. מוריס, אשר מגלה את כישוריו במשא ומתן מבין שהוא ראוי ליותר מאשר להיות חיית מחמד ואף מוכן לוותר על חלקו בשלל, ומספר חודשים לאחר מכן, כשפרוותו החלימה כמעט לחלוטין, הוא עוזב את העיר בחיפוש אחר נער אחר אותו יוכל להדריך.
הדמויות
מוריס המדהים, חתול טאבי אפור בעל יכולות אנושיות, רכש את יכולותיו בעקבות אכילת אחד מהמשתנים, בתקופה שהיה חתול רגיל ולא היה מסוגל להבחין בשינוי שחל בהם. החל מאז לחוש ייסורי מצפון ומכיוון שהרגיש שונה משאר החתולים החל להתיידד עם חבורת העכברושים. הוא משתדל להוביל אותם בנתיב שמתאים לכולם - דבר שבעיקר כולל להרוויח כסף - והיחסים איתם טובים כל עוד הוא מקפיד שלא לאכול יצור אשר מסוגל לדבר. משאלתו הכמוסה היא להיות מאומץ כחיית שעשועים, והוא אף היה מוכן לשלם עבור זאת. בעקבות הפשיטה על העיר בלינצ'ס המסוכנת, גילה מוריס את יכולתו לנהל משא ומתן, והבין שהוא ראוי ליותר מלהיות חיית שעשועים, ולפיכך היה אף מוכן לוותר על חלקו בשלל.
המשתנים
חבורה של עכברושים בעלי יכולות אנושיות, המכנים עצמם "משתנים", להבדיל מהעכברושים הרגילים, אותם הם מכנים "קיקים". העכברושים רכשו את יכולותיהם - אותן הם מורישים לצאצאיהם - בעקבות אכילת אשפה מערימת הזבל מאחורי האוניברסיטה הנעלמת. את שמותיהם בחרו העכברושים כאשר למדו לזהות מילים כתובות ובטרם למדו את משמעותם, כך שכל עכברוש העניק לעצמו כל שם שמצא חן בעיניו. פרט לזהירות פול ולאפרסקים מתחלקים העכברושים לשלוש מחלקות - מחלקת פיפי, הכוללת עכברושים צעירים אשר מתרוצצים מתחת לרצפות הבתים ומצייצים בכל מקום, וכן משתינים בתוך האוכל שבמזווה; מחלקה שתיים הכוללת עשרים עכברושים מבוגרים וערמומיים ושבעי קרבות, אשר קיבלו את התבונה בהיותם בוגרים. בין תפקידיהם לגנוב את האוכל של החתול, לגנוב את העוגה מהטבח וכיוצא באלה. את רוב התגובות מקבל סרדינים, אשר נוהג לרקוד סטפס בפני האנשים המבוהלים; ומחלקת פירוק המלכודות בהנהגת לעור יבש. הם הולכים בזהירות בנתיבים התת-קרקעיים (אותם לעור יבש סימן במפה) בעקבות עכבר מכני המכונה "מר קליקי" (אשר למעשה משמש כפיתיון להפעלת המלכודות) ומנטרלים את המלכודות אשר הם מוצאים בדרכם ומאתרים רעלים (אשר לחלקם הכינו העכברושים סמי נגד) אותם הם קוברים באדמה ומסמנים אותם בשתן.
דיאנה ריג
איניד דיאנה אליזבת ריג (באנגלית: Enid Diana Elizabeth Rigg; 20 ביולי 1938 – 10 בספטמבר 2020) הייתה שחקנית אנגלייה. הדמויות הידועות ביותר שגילמה הן אמה פיל בסדרת הטלוויזיה "הגומלים" והרוזנת טרזה דה ויצ'נזו בסרט ג'יימס בונד משנת 1969, "בשירות הוד מלכותה". בהמשך גילמה את אולנה טיירל בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
נעוריה
ריג נולדה בדונקסטר בדרום יורקשייר ללואיז ריג ובריל הליוול; אביה היה מהנדס רכבות שנולד ביורקשייר. בין גיל חודשיים לגיל שמונה התגוררה ריג בביקאנר שבהודו, שם עבד אביה כמנהל בחברת הרכבות. אז, נשלחה לפנימייה ב-Moravian school ב-Fulneck ליד פּאדסי שבלידס. ריג לא אהבה את הפנימייה, שבה חשה כמו דג מחוץ למים, אך היא האמינה שיורקשייר שיחקה תפקיד חשוב יותר בעיצוב אישיותה מאשר הודו.
קריירה
ריג הייתה ידועה במיוחד בשל משחקה בסדרת הטלוויזיה הבריטית משנות השישים "הגומלים", שם גילמה את דמותה של הסוכנת החשאית אמה פיל במשך 51 פרקים בין השנים 1965–1968. הקריירה שלה בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון הייתה מגוונת, וכללה תפקידים ב"רויאל שייקספיר קומפני" בין 1959 ל-1964. הופעת הבכורה שלה הייתה ב"מעגל הגיר הקווקזי" ב-1955, בגיל 17.
אף שזכתה להצלחה גדולה בתפקידה כאמה פיל, היא לא אהבה את חוסר הפרטיות שהביאה עמה הטלוויזיה. היא גם לא אהבה את היחס שזכתה לו מצד רשת ABC Weekend TV.
אחרי עשרות פרקים גילתה ריג ששכרה נמוך מאשר שכרו של הצלם. עבור העונה השנייה ביקשה ריג העלאה בשכר (מ-90 לירות שטרלינג ל-180 לירות שטרלינג לשבוע. אולם במאמר מ-1966 ב"דיילי מירור" נכתב שמשכורתה הראשונה של ריג הייתה 150 לירות שטרלינג לשבוע. לדברי פטריק מקני, שכיכב לצידה בסדרה, ריג אמרה לו לאחר מכן שהיא מחשיבה את מקני ואת הנהג שלה כחבריה היחידים על הסט. אחרי שעזבה את "הגומלים", הופיעה בסרט טלוויזיה The Marquise, כגיבורה שהסרט קרוי על שמה. הסרט התבסס על מחזהו של נואל קאוורד.
ריג שבה לתיאטרון, בכלל זה שיחקה בתפקידים ראשיים בשני מחזות של טום סטופארד, רות קרסון ב-Night and Day ודורותי מור ב-Jumpers. היא הופיעה בסצנת עירום עם קית' מיטשל ב"אבלאר ואלואיז", שעליה כתב המבקר ג'ון סימון ביקורת מפורסמת וקטלנית: "היא בנויה כמו מאוזוליאום מלבנים, אבל בלי עמודים תומכים".
ב-1982 היא שיחקה במחזמר בשם "קולט", המבוסס על חייה של הסופרת הצרפתייה בעלת אותו שם שאותו יצרו טום ג'ונס והארווי שמידט. ב-1986 הופיעה בתפקיד הראשי בווסט אנד בהפקת המחזמר Follies של סטיבן סונדהיים.
בקולנוע, הייתה נערת בונד בסרט "בשירות הוד מלכותה" (1969), שם גילמה את טרייסי בונד, אשתו היחידה של ג'יימס בונד. ריג אמרה שבחרה בתפקיד בציפייה להתפרסם באמריקה. במהלך צילומי הסרט נפוצו שמועות שהיא לא הייתה מאושרת מהחוויה, בגלל ריב עם ג'ורג' לייזנבי, השחקן שגילם את בונד. ייתכן שהשמועות צצו כשעיתונאי היה עד לכך שאמרה: "אני אוכלת שום לארוחת צהריים, ג'ורג' (לזנבי), אני מקווה שגם אתה!" לפני סצנת האהבה בין השניים. הן ריג והן לייזנבי הכחישו את הטענות, ושניהם אמרו שההערה שנכתבה על השום הייתה בדיחה. בין הסרטים האחרים שבהם השתתפה The Assassination Bureau (1969), The Hospital (1971), Theatre of Blood (1973), In This House of Brede (1975) (המבוסס על ספר מאת רומר גודן) ו-A Little Night Music (1977). היא גם שיחקה את ליידי הולידיי בסרט משנת 1981 "תעלול החבובות הגדול".
בשנות ה-80, אחרי שקראה ביקורות עוקצניות על הופעותיה, קיבלה ריג השראה לאסוף את הביקורות הגרועות שהיא יכלה למצוא לספר רב-מכר ששמו No Turn Unstoned. ב-1981 היא הופיעה בהפקת הטלוויזיה של יורקשייר של הֶדָה גַאבְּלֶר, לפי מחזהו של הנריק איבסן שם שיחקה את הגיבורה. ב-1982 זכתה לשבחים על משחקה כארלנה סטיוארט מרשל, בעיבוד לסרט של ספרה של אגאתה כריסטי "רצח לאור השמש". ב-1984 הופיעה בהפקה של הטלוויזיה הציבורית של המחזה המלך ליר, כשבתפקיד הראשי כיכב לורנס אוליבייה. ריג שיחקה את רגן, בתו השנייה והבוגדנית של המלך. ב-1985 כיכבה לצד דנהולם אליוט בהפקת ה-BBC של "בית קדרות", לפי רומן של צ'ארלס דיקנס. ב-1988 גילמה את דמותה של הלנה וסיי במיני-סדרה טלוויזיונית "אהבת אם" בהפקה של ה-BBC, שבה שיחקה אם אובססיבית שמוכנה לעשות הכול, אפילו לרצוח, על מנת לשלוט בבנה. התפקיד זיכה אותה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. ב-1989 הופיעה ריג בעיבוד של ה-BBC ל-Alice Thomas Ellis לצד איליין פייג'.
בשנות ה-90 הופיעה בהצלחה רבה בכמה תפקידים ב-Almeida Theatre באיזלינגטון, בכללם מדיאה ב-1993 (שעליו זכתה בפרס הטוני לשחקנית הטובה ביותר), "אמא קוראז'" ב-1995 ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ב-1996. בטלוויזיה הופיעה ב-1992 שיחקה את מאדאם קולברט ב-Mrs. 'Arris Goes to Paris, את גברת דנבר במיני-סדרה Rebecca (זכתה על כך בפרס אמי), את החמות בהפקת ה-PBS של מול פלנדרס וכבלשית החובבת גברת בראדלי ב-The Mrs Bradley Mysteries. בסדרה זו, ששודרה לראשונה ב-2000 לפי ספרי הבלשים של גלדיס מיטשל, שיחקה ריג את הבלשית דיים ביאטריס אדלה לה סטריינג' בראדלי, זקנה מוזרה שעובדת בסקוטלנד יארד כפתולוגית. הסדרה לא זכתה לשבחים מהביקורת, ולא צולמו לה עונות נוספות.
מ-1989 עד 2003 הנחתה את סדרת הטלוויזיה Mystery! של רשת PBS, תפקיד שירשה מידי וינסנט פרייס, הכוכב ששיחק לצידה ב-Theatre of Blood. קריירת הטלוויזיה שלה באמריקה הייתה מגוונת, בתפקידה המפורסם ביותר היא כיכבה בסדרה דיאנה, אבל הסדרה לא זכתה להצלחה.
ריג המשיכה לשחק על הבמה, ב-2004 גילמה את דמותה של ויולט ונאבל בהפקת Sheffield Theatres של המחזה "פתאום, בקיץ האחרון" מאת טנסי ויליאמס. המחזה הופיע בסבב הצגות מוצלח ברחבי המדינה. ב-2006 הופיעה בתיאטרון וינדהאם בווסט אנד של לונדון בדרמה Honour, שזכתה להצלחה צנועה. ב-2007 הופיעה כהומא רוחו, בהפקת האולד ויק של "הכל אודות אמא", עיבוד של סמואל אדמסון המבוסס על הסרט באותו שם, שביים פדרו אלמודובר. ב-2008 הופיעה ב"גן הדובדבנים" ב-Chichester Festival Theatre, לשם שבה ב-2009, לככב במחזהו של נואל קאוורד Hay Fever.
על אף שלא החשיבה את עצמה זמרת, הופעותיה ב-A Little Night Music, Follies ומחזות זמר אחרים בתיאטרון קצרו שבחים מהקהל והמבקרים גם יחד. היא זכורה במיוחד בשל הופעתה ב-Morecambe and Wise, מופע חג המולד ב-1975, שם גילמה את דמותה של נל גווין בקולקציית מחזות זמר, בהם גם שרה.
ריג הופיעה בעונה השנייה של "ניצבים", קומדיית הלהיט של ריקי ג'רווייס, לצד דניאל רדקליף, כוכב הארי פוטר ובסרט "הצעיף הצבעוני" בשנת 2006.
בשנת 2012 הצטלמה יחד עם בתה לסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2013 החלה להופיע בסדרה משחקי הכס בתפקיד אולנה טיירל, סבתם הערמומית והמתוחכמת של מרג'רי ולוראס טיירל. תפקיד זה זיכה אותה במועמדות לפרס אמי.
ב-2016 גילמה את דמותה של הדוכסית בוקלוך, הגבירה אשר על הגלימות, בת לווייתה המבוגרת של המלכה ויקטוריה הצעירה, בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה".
בשנת 2020 הצטלמה לסרטו החדש של הבמאי אדגר רייט "אתמול בלילה בסוהו", אשר עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2021 ולמיני סדרה "נרקיס שחור" שהיו לפרויקטים האחרונים שלה.
חייה האישיים
ריג נישאה למנחם גפן, צייר ישראלי, בשנת 1973. הזוג נפרד שנה לאחר מכן וריג כינתה את הנישואין לגפן "משגה אידיוטי". בשנת 1976 הם התגרשו רשמית. בשנת 1982 נישאה לארצ'יבלד סטירלינג, מפיק תיאטרון וקצין לשעבר במשמר הסקוטי. יש לה בת מסטירלינג, השחקנית רייצ'ל סטירלינג (Rachael Stirling), שנולדה ב-1977. היא התגרשה מסטירלינג ב-1990 לאחר שגילתה שסטירלינג ניהל רומן עם ג'ואלי ריצ'רדסון.
ב-1989 הוענק לריג תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) וב-1994 הוענק לה תואר דיים מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (DBE).
פטריק מקני, שכיכב לצידה ב"הגומלים", תיאר את דיאנה ריג בסרט תיעודי של BBC Four מיולי 2006 "כמו מלאך שירד מהשמיים".
ריג הייתה מצנטית של International Care & Relief ושימשה במשך שנים כדוברת של מיזם הצדקה לילדים של הארגון. היא גם הייתה יו"ר אוניברסיטת סטירלינג; ג'יימס נוטי (James Naughtie) החליף אותה לאחר שכיהנה בתפקיד במשך עשר שנים, ב-31 ביולי 2008.
נפטרה ב-10 בספטמבר 2020 בביתה בלונדון, לאחר שבחודש מרץ אובחנה עם סרטן.
רבי נחוניה בן הקנה
רבי נחוניה בן הקנה היה תנא בן הדור השני לתנאים. חי בשלהי תקופת בית שני. במשנה ובתלמוד הובאו שמועות מועטות בשמו, ובדורות מאוחרים יותר יוחסו לו חיבורי קבלה שונים ובהם גם החיבור הפיוט אנא בכח.
חייו והנהגותיו
רבי נחוניה התגורר בעיירה אמאוס, שהתפרסמה בימי החשמונאים. עיירה זו שכנה ביהודה, על גבול ההר והשפלה. בעיירה זו היה יישוב יהודי עשיר וגם בעלי מסתורין נמשכו לשם.
בהקדמה לספר הקנה נאמר שהיה בן צוף בן אפרתי ממשפחת רם, סגנון מליצי הרומז על יחוסו לדוד המלך. בין צאצאיו נמנה האמורא רבי חנינא קרא.
רבי נחוניה האריך ימים. בתלמוד הובא שתלמידיו של רבי נחוניה שאלו אותו בזכות מה האריך ימים, והשיב להם:
דרכו הייתה לדרוש את התורה כולה בכלל ופרט, שיטה שמתמקדת ביחסי הכללים והפרטים המפורשים בכתוב, ועל פיהם נרמז מה שלא נכתב. שיטה זו מסר לתלמידו המובהק, רבי ישמעאל. רבי ישמעאל נהג כך בעקבותיו, ואף ניסח את הברייתא על "שלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן". שיטת המדרש ב"כלל ופרט" הייתה אופיינית לרבי נחוניה, ולעומתו דרש נחום איש גמזו, ובעקבותיו רבי עקיבא תלמידו, את התורה בשיטה אחרת - "ריבוי ומיעוט", שיטת-מדרש שמתייחסת אל הפרטים כעצמאיים, ואינה מחשיבה אותם כפירושו של הכלל. ההבדל בין שתי השיטות מתבטא בהיקף הדברים אותם לומדים מן הכתוב.
Paid tha Cost to Be da Bo$$
Paid tha Cost to Be da Bo$$ הוא אלבום האולפן השישי של הראפר האמריקאי, סנופ דוג. האלבום, שיצא בנובמבר 2002 הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית ונמכר בלמעלה מ-1,300,000 עותקים ברחבי העולם. מהאלבום יצאו שני סינגלים מצליחים: From tha Chuuuch to da Palace ו-Beautiful, שהפך ללהיט גדול. לשני הסינגלים, שבהם השתתף הזמר פארל ויליאמס, יצאו קליפים שצולמו בברזיל.
רבי נחוניה בן הקנה
תפילת רבי נחוניה בן הקנה
במשנה ממסכת ברכות מסופר על תפילה שהיה רבי נחוניה מתפלל בכל יום:
הגמרא הדנה במשנה זו מפרטת את תפילות של רבי נחוניה, וכיום תפילתו של רבי נחוניה מודפסת בכריכה הפנימית של רבות ממהדורות התלמוד, וכן בכניסה לבתי מדרש וביציאה מהם. רבים נוהגים לאומרה בתחילת הלימוד ובסופו.
אמרותיו
שתי שמועות הובאו בשמו של רבי נחוניה במשנה, ושתיהן מתחום האגדה: האחת במסכת ברכות, "רבי נחוניה בן הקנה היה מתפלל בכניסתו לבית המדרש וביציאתו תפילה קצרה", כמובא למעלה, והשנייה בפרקי אבות:
בתוספתא הובאה משמו שמועה הלכתית, בקשר לדיני קם ליה בדרבה מיניה:
שמועות הלכתיות נוספות נמצאות ב ובמדרש תנאים לדברים פרק כו פסוק יג.
הרמב"ם, בהקדמתו לפירוש המשניות, מונה את רבי נחוניה בין התנאים שנזכרו במשנה לא בשל שמועות הלכתיות שנאמרו בשמם, אלא בשל מוסר שלימד.
כוחו בתורת הסוד
כבר במדרשים שונים ובספרות ההיכלות מיוחסת לרבי נחוניה ידיעה בתורת הסוד. בספר היכלות מסופרים סיפורים שונים על פועליו המאגיים של רבי נחוניה, לרוב במאבקים עם מלכות רומי ששלטה אז בארץ ישראל. אחד מהם הוא הסיפור הבא:
בסיפור זה בו כרוכים שמותיהם של רבי ישמעאל ורבי נחוניה במעשה של עליה להיכלות של מעלה ושמיעת עניינים מפי המלאכים, עובדה זו מהווה דוגמה ליחוס כוחות קבליים לרבי נחוניה, שלדעת מספר חוקרים הגיע בהשפעת הידיעות על עיסוקו של תלמידו רבי ישמעאל בעניינים אלו. לדעתם, כיוון שרבי ישמעאל נחשב אצל המקובלים הראשונים שאחרי חתימת התלמוד כאחד מעמודי התווך של תורת הקבלה, חשבו שרבי נחוניה רבו היה רבו גם בחכמה זו, ובכך האדירו את כבודה של חכמת הנסתר.
שמו של רבי נחוניה מוזכר בטקסט מיסטי קדום נוסף, בשם שמושא רבא וזוטא, שם מוזכר "נחוניה בן הקנה וחביריו" כקבוצה שהתגלה להם סוד בתורת הקבלה.
הרמב"ן ובית מדרשו הושפעו מהספרות המיוחסת לרבי נחוניה, וסגנון תורת הקבלה שלהם תואם לסגנון ספרים אלו.
חיבורים קבליים המיוחסים לו
לרבי נחוניה מיוחסים חיבורים שונים בתורת הקבלה: ספר הבהיר, אגרת הסודות, ספר הקנה, ספר הפליאה וספר התמונה. אך ברובם ככולם יצאו עוררים על היחוס.
ספר הבהיר מיוחס לרבי נחוניה על ידי הרמב"ן, הקורא לו "מדרש רבי נחוניא בן הקנה". אך חוקרי הקבלה הראשונים, צבי גרץ ומשה לנדואר, ייחסו לרבי יצחק סגי נהור את חיבור ספר הבהיר. יש הטוענים שאף הרמב"ן אינו מייחס את הספר כולו לרבי נחוניה, אלא מכנה אותו על שמו כיוון שהשמועה הראשונה בספר היא משמו, ודרכם של הראשונים הייתהלכנות את החיבור על שם השמועה הפותחת שלו או על שם החכם הראשון המוזכר בו (כמו מדרש תדשא, אבות דרבי נתן ואחרים). משך תקופה ארוכה, יוחס הספר, ככל הנראה בטעות, לרבי עזריאל. רבי יהודה אריה ממודנה כותב במכתבו לרבי יוסף שלמה דלמדיגו: "וספר הבהיר לר' נחוניא בן הקנה, אולי חברו חרבונה".
ספר הקנה הוא פירוש לתרי"ג מצוות, שיש שייחסו אותו לרבי נחוניה. אולם גם בין המקובלים ישנם הדוחים יחוס זה, כיוון שבתחילת ספר הקנה נאמר: "אמר קנה אבן גדור, בנו נחום ממשפחת רם, נאחז ונתפס הוא ממשפחת רבי נחוניא בן הקנה". גם הרמ"ק כותב שאין רבי נחוניא מחבר "ספר הקנה", כיוון שהקנה מקלל את עמי הארץ ומתפלל עליהם לרעה, מה שלא תואם לדמותו של רבי נחוניה.
ספר הפליאה הוא חיבור על פרשת בראשית, שבדפוס הראשון נדפס יחד עם ספר הקנה, אף שאינו חלק אינטגרלי שלו. הרבנים נותני ההסכמות, מהם מייחסים את הספר ל"בעל הקנה", ומהם המייחסים אותו ל"קנה" אביו של רבי נחוניה בן הקנה, ומהם שמייחסים אותו לר' אביגדור קרא מפראג.
יש הגורסים "חסין קדוש דרוש" במקום "חסין קדוש ברוב".
תפילה זו נאמרת לפי מנהגים שונים בהזדמנויות שונות, כמו במהלך קבלת שבת ואחרי ספירת העומר.
קברו
קברו נזכר לראשונה על ידי רבי חיים ויטאל המתאר את קברו. קברו התגלה על ידי ועד אהלי צדיקים בשנת תש"ע בנחל עמוד סמוך לצפת כתיאורו המדויק של רבי חיים ויטאל.
חואן אנטוניו קורבלאן
חואן אנטוניו קורבלאן אלפוסאה (בספרדית: Juan Antonio Corbalán Alfocea; נולד ב-3 באוגוסט 1954 במדריד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירה
קורבלאן הגדיר את סגנון המשחק של ריאל מדריד בזמנו: "הסוד שלנו היה לשחק מהר יותר מהקבוצה היריבה. לשחק מהר אך ללא שגיאות. מישהו היה צריך להפוך את הכאוס שבמשחק להרמוניה. זה היה הסוד שלי". הוא שיחק בנבחרת הספרדית בין השנים 1972 ו-1985 והשתתף ב-177 משחקים. הוא השתתף בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת מינכן (1972), אולימפיאדת מוסקבה (1980) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בה זכתה ספרד במדליית הכסף.