cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריאליזם קסום
הריאליזם הקסום הוא סגנון כתיבה המשלב בין שני ז'אנרים: ריאליזם ופנטזיה. בניגוד לריאליזם, בה הכתיבה מחקה את המציאות, ולפנטזיה, בה הכתיבה מתארת את הבלתי מתקבל על הדעת, בריאליזם הקסום החלק העל-טבעי או הפנטסטי מתקבל בסיפור כדבר הטבעי ביותר.
המושג "ריאליזם קסום" הוא נרחב ויכול להתאים לסיפורים רבים ושונים. פרופסור מתיו סטרצ'ר הגדיר ריאליזם קסום כ"מה שמתרחש כאשר לתוך רקע ריאליסטי ומפורט היטב חודר משהו מוזר מדי כדי להאמין לו".
אטימולוגיה
בעוד שהמושג ריאליזם קסום הופיע לראשונה בהקשרו המודרני בשנת 1955, מבקר האמנות הגרמני, פרנץ רוך, השתמש בו לראשונה בשנת 1925, כשהתייחס לסגנון ציור שידוע כ״אובייקטיביות החדשה״ (בגרמנית: Neue Sachlichkeit). רוך האמין כי ריאליזם קסום מתקשר לסוריאליזם, אך שונה ממנו, כיוון שריאליזם קסום מתמקד בחומריות ובקיומם הממשי של דברים בעולמנו, בניגוד למציאות התת-הכרתית, הפסיכולוגית והמחשבתית אותה חקרו הסוריאליסטים.
המונח ריאליזם קסום שימש במטרה לתאר ריאליזם בלתי-נתפש אצל אמנים אמריקאיים כגון איבן אולברייט, פול קדמוס וג'ורג' טוקר, במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. עם זאת, בניגוד לשימושו בתחום הספרות, אמנות ריאליסטית-קסומה לאו דווקא כוללת תוכן פנטסטי או קסום, אלא דווקא מסתכלת על השגרתי דרך עדשות מסתוריות או היפר-ריאליסטיות.
היסטוריה
ספרות הריאליזם הקסום החלה באמריקה הלטינית. סופרים הרבו לטייל בין מולדתם לבין בירות אירופאיות שונות, כגון פריז או ברלין, והושפעו רבות מתנועות האמנות שם. כך לדוגמה הסופר הקובני אלחו קרפנטייר והסופר הונצואלני ארתורו אוסלר-פייטרי, הושפעו רבות מתנועות האמנות האירופאיות, כגון סוריאליזם, במהלך שהותם בפריז בשנות ה-20 וה-30 בתחילת המאה העשרים.
הרעיונות התאורטיים שעמדו מאחורי הריאליזם הקסום באמנות החזותית השפיע רבות על הספרות האירופאית והדרום-אמריקאית בזמנו. הסופר האיטלקי מסימו בונטמפלי, שנחשב לאחד מחלוצי כותבי הריאליזם הקסום, ביקש להציג את ה"מידה הפנטסטית והמסתורית של המציאות". הוא טען שניתן ליצור תת-מודע משותף, קולקטיבי, על ידי ספרות אשר "פותחת פרספקטיבות קסומות ומיתיות חדשות על המציאות". הוא הרבה להשתמש בריאליזם הקסום במטרה לדמות את האומה האיטלקית תחת שלטון הפשיזם.
מאפיינים
אמת המידה בה כל אחד מהמאפיינים שלהלן מופיעים בטקסט ריאליסטי-קסום משתנה ותלוי באווירה, במסר וברעיונות ששואף להעביר המחבר. עם זאת, המאפיינים הללו מתארים את התוכן הכללי והמוטיבים החוזרים המופיעים במרבית הסיפורים הנכללים תחת סוגה זו.
השוואה עם סוגות דומות
ניתן להגדיר את מהות הריאליזם הקסום גם על דרך השלילה והניגוד, אל מול סוגות נוספות. עם זאת, יש לזכור כי פעמים רבות קיימת הנטייה לקטלג יצירה ספרותית תחת סוגה אחת בלבד, זאת בעוד שלרוב היא תואמת מעל לסוגה אחת, ופעמים רבות אף למספר סוגות שונות.
עם זאת, ניתן להבדיל בין שתי הסוגות, בהתבסס על שלושה ממדים משותפים: השימוש באנטינומיה (סתירה פנימית), הכללת אירועים שאינם משתלבים במסגרת ההיגיון, והשימוש בכתיבה מאופקת. בפנטזיה, הופעתו של העל-טבעי נתפס כבעייתי ודורש התייחסות מיחדת, בעוד שבריאליזם קסום, הנוכחות של העל-טבעי מקובלת ומובנת מאליה. בעוד שבפנטזיה, כתיבה מאופקת תיצור תחושה מעורערת ומטרידה אצל הקורא, בריאליזם הקסום היא נועדה לשלב את היסוד הפלאי בסדרי העולם הטבעי. אינטגרציה זו אפשרית בריאליזם הקסום כיוון שהמספר אדיש להתרחשויות הפלאיות, ומציג אותן כשוות בהיגיון להתרחשויות הטבעיות, השגרתיות. אין היררכיה בין שני הרבדים.
יצירות בולטות
חרף המחלוקת השוררת בקרב מבקרים וסופרים באשר לאילו סופרים ויצירות מתאימות לסוגת הריאליזם הקסום, ישנם מספר סופרים בולטים המייצגים זרם זה. מבין הסופרים הדרום-אמריקאיים, ניתן לכלול את חורחה לואיס בורחס, ואת חתן פרס נובל לספרות, גבריאל גרסיה מרקס, שכתב את הרומן המצליח מאה שנים של בדידות. גרסיה מרקס העיד כי אחת הבעיות הקשות שלו הייתה הריסת הקו שמפריד בין מה שנדמה כמציאות לבין מה שנדמה כפנטזיה. אחת הסופרות הבולטות שהוכרו מחוץ למדינתה הייתה איזבל איינדה.
בקרב הסופרים דוברי האנגלית, ניתן למנות את סלמאן רושדי, טוני מוריסון, גלוריה ניילור, רודולפו אנאיה, לואיז ארדריך ואנג'לה קרטר. והסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו.
רומן רוסי, ספרו של מאיר שלו, הוא דוגמה מן השפה העברית לסוגה.
"האף" של ניקולאי גוגול הוא דוגמה טובה של שילוב בין הריאלי עם הפנטסטי, הביזארי.
קרלוש, מלך פורטוגל
בשנות ה-90 של המאה ה-19, עקב מאבק בין בריטניה לפורטוגל על שליטה באזורים בדרום יבשת אפריקה, שיגרה בריטניה אולטימטום לפורטוגל בדרישה שפורטוגל תבלום את הרחבת שליטתה באזורים אלה. פורטוגל נאלצה להיענות לאולטימטום, אך הדבר עורר התנגדות עזה במדינה למדיניותו של המלך. גם המצב הכלכלי במדינה התדרדר. בשנת 1907 השעה המלך את החוקה ומינה את אחד הסנטורים לעמוד בראש ממשלה בעלת סמכויות דיקטטוריות. הדבר הגביר את ההתנגדות למלך.
ב-1 בפברואר 1908 בזמן נסיעתם של המלך ושני בניו בככר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. המלך מת מיד, בנו הבכור לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן ובנו השני נפצע בזרועו והוא שירש את כס המלכות, כמלך מנואל השני.
ביוגרפיה
קרלוש הראשון נולד בליסבון, ממלכת פורטוגל, ב-28 בספטמבר 1863, ללואיש הראשון, מלך פורטוגל ולמריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדלהייד מאוסטריה. שמו המלא של קרלוש היה להלן: (Carlos Fernando Luís Maria Víctor Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis José Simão). הולדתו של קרלוש העניקה יורש לאביו כך שלא היה עוד החשש שבמותו של המלך לואיש הראשון ירשו את כס המלוכה צאצאיו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל המודח. קרלוש היה איש תרבות שהרבה בסיורים ובמסעות, שלט בשפות שונות והיה בקי באוקיינוגרפיה. בהיותו יורש העצר נודע קרלוש בתוארי הנסיך המלוכני ודוכס ברגנסה. בשנת 1889 מת אביו לואיש הראשון, מלך פורטוגל, וקרלוש עלה במקומו לשלטון. ברגע שירש את אביו על כס המלוכה הפורטוגזי, המלך קרלוש נאלץ להתמודד עם משבר חריף ביחסי החוץ של פורטוגל. האימפריה הפורטוגזית, שהייתה בעלת מושבות רחבות היקף באפריקה, גם לחופי האוקיינוס האטלנטי (אנגולה) וגם לחופי האוקיינוס ההודי (מוזמביק), התכוונה לאחד את שתי המובלעות באמצעות מסדרון פנימי; כיבוש וסיפוח השטחים שבין שתי המושבות במסגרת המרוץ לאפריקה. מדיניות שאפתנית זאת הובילה להתנגשות חזיתית באינטרסים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית, בעלת בריתה של פורטוגל עוד מעת עצמאותה מזה מאות שנים קודם לכן. האינטרסים הבריטיים פעלו לאחד בין מושבת הכף ורודזיה הצפונית במטרה להקים מסילת ברזל אחידה שתחבר את קייפטאון וקהיר.
ב-2 בינואר 1890 הציבה ממשלת בריטניה בראשות רוברט גסקוין ססיל אולטימטום על פורטוגל בשל המחלוקת הטריטוריאלית בין שתי המדינות, בה דרשה בריטניה מממשלת פורטוגל לסגת באופן מיידי את כל כוחותיה הקולוניאליים ולוותר על טענתה לשליטה בשטחים. לפורטוגל, בשל חולשתה המובהקת כלפי בריטניה, עליה נשענה מבחינה כלכלית, לא נותרה ברירה אלא לסגת מהאזור ולתת מעבר חופשי להתפשטות ההשפעה הבריטית באזור. קרלוש העדיף פגיעה באינטרסים הקולוניאליים וביוקרה הבינלאומית של פורטוגל מאשר לסבול משבר כלכלי שהיה עתיד להיווצר עקב העיצומים הבריטיים דרך האולטימטום שהוטל.
החלטה זאת של הממשלה אשר היה למלך חלק מרכזי בקבלתה הובילה לתסיסה אזרחית בקרב המוני פורטוגזים נגד הממשלה בליסבון, נגד המלך קרלוש ונגד בריטניה, איתה שמר המלך על יחסים כלכליים חמים למרות המשבר הדיפלומטי. התסיסה העממית והמשבר הפוליטי נוצלו על ידי הפלגים הרפובליקנים ועל ידי פלג פוליטי של מונרכיסטים אשר התנגדו לפועלה של הממשלה, שלמעשה הייתה בחסותו של המלך קרלוש. בשנה שלאחר מכן, ב-31 בינואר 1891, ניסו הרפובליקנים לבצע מהפכה רפובליקנית כושלת שמטרתה הייתה להפיל את המלוכה. למרות כישלונה בהפיכה, התנועה הרפובליקנית השיגה חשיבות מרכזית בדעת הקהל הציבורית אשר חוזקה עקב משבר כלכלי ממושך שנגרר בפורטוגל מספר עשורי שנים.
בשנת 1892, המלך קרלוש, כשראה ששתי המפלגות במסגרת המערכת הדו-מפלגתית (אשר שתיהן היו מקורבות למלוכה) לא הצליחו לפתור באופן משביע רצון את המשבר הממשלתי, הזמין את הגנרל קריסוסטומו דה אברו לארגן ממשלת קואליציה חדשה. כאשר ממשלה זאת לא הייתה מסוגלת לפתור הבעיה הוחלפה במהרה בקבינט חדש, בראשותו של דיאס פריירה.
המשבר הפוליטי והכלכלי המשיך לאחוז במדינה, ולכן קרלוס הראשון החליט להעביר את השלטון לראש הממשלה ז'ואאו פרנקו, שהקים קבינט חדש ב-17 במאי 1906. פרנקו אחז בסמכויות שלטוניות רבות מראשי הממשלה שקדמו לו ומיד עם מינויו החל בהנהגת קו פוליטי שדיכא את התנועות הרפובליקניות, דבר שרק תרם לרגש האנטי-מלוכני ברחבי האוכלוסייה הכללית. ממשל פרנקו הוביל להתנגדות לממשלה ולמלוכה במעמדה הקיים לא רק מצדם של הליברלים אלא גם מפני פלגים מלוכנים שונים והתנועה הרפורמיסטית.
בכל הקשור למדיניות החוץ של קרלוש, לאחר האולטימטום הבריטי, נורמליזציה של יחסי הממלכה המאוחדת–פורטוגל קודמו בידי המלך והתחדשו הקשרים הפוליטיים והמסחריים עם ברזיל, שהפכה ממונרכיה לרפובליקה דרך הפיכה צבאית בשנת 1891. יחסי המדינות נקטעו זמן מה על ידי תקריות דיפלומטיות. קרלוש שמר על יחסים לבביים עם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ווילהלם השני, קיסר גרמניה, אותם קיבל בביקוריהם בליסבון. עם זאת, קרלוש נאלץ להתמודד עם מספר מרידות קולוניאליות, מגינאה ביסאו באפריקה ועד לטימור בדרום-מזרח אסיה. מרידות אלו הופלו בכוח צבאי אך הדגישו את היחלשותה הצבאית של האימפריה הקולוניאלית הפורטוגזית.
במהלך אירוע ההתנקשות, שני המתנקשים, אלפרדו קוסטה ומנואל בויסה, נהרגו ביריות שוטרים מטעם המשמר המלכותי. המלך קרלוש ובנו לואיש פיליפה נקברו בחלקת הקבורה המלכותית של בית ברגנסה במנזר סאו ויסנטה דה פורה (São Vicente de Fora) הממוקם בבירה ליסבון. מחשש שז'ואאו פרנקו היה מעורב בהתנקשות במלך ויורשו בניסיון הפיכה, המלך הצעיר מנואל השני הוביל לסיום הדיקטטורה הקיימת זמן קצר לאחר ירושת הכתר. שנתיים בלבד לאחר רצח המלך, נפלה המלוכה הפורטוגזית במהלך מהפכת אוקטובר הרפובליקנית ב-1910. בשנת 2008 סירבה הממשלה הפורטוגזית להשתתף בטקסי זיכרון לרצח המלך. בתגובה הונהג טקס זיכרון בידי דוארטה פיו, דוכס ברגנסה והטוען הנוכחי לכתר הפורטוגזי.
My Favourites
My Favourites (בעברית: המועדפים שלי) הוא אלבום האוסף השני של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה. אלבום האוסף יצא לאור ב-4 ביוני 1999, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך אלבום האוסף יצאו ארבעה סינגלים: "Secret Land '99", "In the Heat of the Night '99", "", ו-"No Taboo".
אלבום האוסף הגיע למקום ה-15 במצעד האלבומים שבנורווגיה.
רקע וקידום
לאחר שהוציאה שלל להיטים מאז שנת 1984, כדוגמת "", "In the Heat of the Night" ו-"Midnight Man", הוחלט כי סנדרה תוציא אלבום להיטים, אשר יכלול בתוכו את מרבית להיטיה, תוך שהוא יכלול בתוכו גם שני שירים חדשים: "Everlasting Love", ו-"Stop for a Minute".
אותו אלבום האוסף Everlasting Love, יצא לבסוף בדצמבר 1988 ועשור לאחר מכן, הוחלט להוציא אלבום אוסף נוסף בשם Everlasting Love, שיחולק לשני תקליטורים שמכילים את מיטב להיטיה ושיריה של סנדרה. מתוך אלבום האוסף יצאו ארבעה סינגלים, מתוכם שלושה זכו להצלחה. הרביעי מביניהם "No Taboo" נגנז.
סיינפלד - דמויות משנה
סדרת הטלוויזיה "סיינפלד" רצה במשך 9 עונות והופקו בעבורה 180 פרקים. עלילותיה הרבות שזרו בתוכן מספר רב של דמויות משניות שהפכו, עם הצלחת הסדרה, לזכורות על ידי מעריציה.
מורטי סיינפלד
מורטי, אביו של ג'רי, עבד למחייתו במכירת מעילי גשם במשך 38 שנים, ומחשיב את המצאתו של "מעיל גשם חסר חגורה" כעבודת חייו. מורטי קטנוני ומסרב לתת לג'רי לשלם על הארוחה כשהם יוצאים לאכול, גם אם אין לו כסף לשלם את החשבון. כמו כן הוא עומד לצד ג'רי בכל פעם שהוא חש כי בנו מרומה או מושפל, גם אם ג'רי עצמו לא מוטרד מכך כלל.
הוא ואשתו הלן הם פנסיונרים בבית משותף בפלורידה שם כיהן כיושב ראש ועד הבית של הבניין במשך הרבה שנים, עד שג'רי קנה לו קדילאק, מה שעורר חשד מצד הדיירים האחרים, שמורטי גונב מקופת הדיירים והוביל להדחתו. סצנת ההרשעה שלו כללה פארודיה על נפנוף הפרידה המפורסם של ריצ'רד ניקסון.
גולם במהלך פרק אחד על ידי פיל ברנס אך הוחלף על ידי ברני מרטין כיוון שהיה נינוח מדי לטענתו של לארי דייוויד. אביו של לארי דייוויד, מורטימר דייוויד, טען שהדמות מבוססת על חייו.
הלן סיינפלד
הלן היא אימו של ג'רי. המשפט הידוע ביותר שלה, מכוון לג'רי, ואומר: "איך מישהו יכול לא לאהוב אותו?". לפי דבריו של ג'רי, היא מעולם לא הכניסה את כף רגלה למקור מים טבעי. היא פנסיונרית אשר גרה בפלורידה ותמיד דואגת למצבו הכספי של ג'רי.
דוד ליאו
גולם על ידי לן לסר.
ליאו הוא דודו של ג'רי מצד אימו והוא דמות אקסצנטרית המופיעה ב-15 פרקים.
ישראל אלתר גרובייס
ישראל אלתר גרובייס (נולד ב-1986, ה'תשמ"ו) הוא עיתונאי, פובליציסט, עורך המגזין התורני "קולמוס", עורך משנה ובעל טור שבועי ב"מגזין משפחה". לשעבר עורך מגזין בקהילה.
סיינפלד - דמויות משנה
דוד ליאו
שמו המלא, אנקל ליאו (Uncle Leo), נחשף באחד הפרקים כבדיחה פנימית על כך שעד אז לא היה ידוע שם המשפחה שלו. הוא מוצג כאדם טרחן, גס וקולני שאוחז בזרועו של האדם איתו הוא מדבר (ג'רי טוען שהסיבה היא שיותר מדי אנשים ברחו לו כשדיבר איתם), מאשים באנטישמיות את כל מי שמתנגד לו או עושה משהו שהוא אינו אוהב וכן בעל עבר פלילי של פשעי תאווה, כפי שמתגלה באחד הפרקים.
ישראל אלתר גרובייס
ביוגרפיה
גרובייס נולד ב-1986 באשדוד לאביו, דוד שמשון גרובייס, מחנך ממשפחת חסידי גור, ולמד בישיבות חסידות גור בתל אביב ובערד.
סיינפלד - דמויות משנה
דוד ליאו
ליאו מרבה להתרברב בבנו, ג'פרי שעובד במחלקת הפארקים הממשלתית. ג'פרי מעולם לא הופיע בסדרה אך ג'רי מזכיר אותו לפעמים ובדרך כלל לא באהדה.
ישראל אלתר גרובייס
ביוגרפיה
גרובייס החל את דרכו העיתונאית כעורך תורני במכון עוז והדר, ממנו עבר למגזין בקהילה.
סיינפלד - דמויות משנה
קרובים נוספים של ג'רי
לג'רי יש גם אחות (מוזכרת בפרק "המסעדה הסינית"), אולם היא לא מופיעה ואף לא מוזכרת בשמה לכל אורך הסדרה.
ישראל אלתר גרובייס
ביוגרפיה
בשנת ה'תש"ף (2020) מונה למשנה לעורך המגזין של עיתון משפחה. הוא כותב שם טור שבועי במוסף החדשות וכן עורך טור שנמסר על ידי הרב ישראל מאיר לאו המודפס במגזין. הוא נחשב לעיתונאי שמרן.
סיינפלד - דמויות משנה
קרובים נוספים של ג'רי
סבתו של ג'רי, המכונה ננה, מופיעה בכמה פרקים. היא אשה מבוגרת מאוד ונראה שחלתה במחלת אלצהיימר.
ישראל אלתר גרובייס
ביוגרפיה
החל מפסח תשפ"ב הוא עורך של הירחון התורני "קולמוס" של עיתון משפחה.
הוא מתמחה בהיסטוריה חסידית של פולין שבין שתי מלחמות העולם. ואף כתב מאמרים בעיתון המודיע העוסקים בנושא.
סיינפלד - דמויות משנה
קרובים נוספים של ג'רי
בפרק "הערת הפוני" מוצגים בני משפחה בחתונת הזהב של דודתו מאניה ודודו יצחק ולאחר מכן בהלווייתה של מאניה.
פרנק קוסטנזה
גולם על ידי ג'רי סטילר, הופיע ב-29 פרקים.
ישראל אלתר גרובייס
חיים אישים
גרובייס מתגורר בבית שמש.
סיינפלד - דמויות משנה
פרנק קוסטנזה
נולד בטוסקנה שבאיטליה, עבר לארצות הברית עם כל משפחתו (מלבד בן דודו קרלו) בגיל ארבע. פרנק הוא אביו של ג'ורג' קוסטנזה ונשוי לאסטל קוסטנזה איתה הוא חי בדירה בקווינס. דמותו היא קולנית, נוירוטית ואקסצנטרית. על אף התנהגותו הגסה פרנק מפחד מעכברים.
דמותו מופיעה לראשונה בפרק "חניית הנכים" בעונה הרביעית, הדמות גולמה על ידי ג'ון רודולף אך בעידודו של יוצר הסדרה לארי דייוויד לוהק סטילר לתפקיד והסצנות שאותן לא גילם צולמו מחדש. ג'ייסון אלכסנדר, המגלם את ג'ורג' קוסטנזה, גילה כי היה אדם שלישי ששיחק גם הוא בתפקיד הזה לתקופה קצרה.
פרנק שירת כטבח בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה אך נמנע מלבשל מאז גרם לחיילים הרעלת מזון. בסדרה הוא פנסיונר אך נחשף כי עבד פעם כאיש מכירות של תשמישי קדושה. פרנק גם יודע לדבר קוריאנית באופן שוטף, כתוצאה משירותו הצבאי.
כדי להירגע, המליץ לו הפסיכולוג לומר "שלווה עכשיו!" בכל פעם שהוא היה עצבני, כך הוא באמת עשה, רק שהוא נהג לצעוק את הביטוי במקום לומר אותו ברוגע.
מעולם לא נאמר בסדרה מפורשות על אסטל, אשתו, אך גם לארי דייוויד וגם ג'ייסון אלכסנדר אמרו שהיא יהודיה. בראיונות מחוץ לסדרה גם נאמר על דמותו של ג'ורג' שהיא "חצי-יהודיה", עם רמיזה לכך שפרנק אינו. במהלך העונה השמינית נרמז שפרנק חבר במסדר אבירי קולומבוס, אחווה קתולית אדוקה. טענה זאת עומדת בסתירה לכך שהמסדר דורש מחבריו להיות מאמינים קתולים אדוקים ופרנק לא עומד באף קריטריון כזה.
אסטל קוסטנזה
גולמה על ידי אסטל האריס.
אסטל היא אמו של ג'ורג' קוסטנזה ונשואה לאביו - פרנק קוסטנזה.
בסדרה היא מצטיירת כאמא מרגיזה, אשר מבלה את רוב זמנה בצווחות כנגד ג'ורג' ופרנק. לה ולפרנק יש יחסי אהבה-שנאה: הם מצד אחד לא יכולים לראות אחד את השני, אבל נשארים יחד, מצד שני, כנראה מתוך הרגל (או מפני שאף אחד אחר לא יכול לסבול אותם). בפרק האישה הסינית, הם מצהירים על כך שהם מתגרשים אך פרידתם לא מחזיקה זמן רב.
למעשה, פרנק ואסטל ישנים במיטות נפרדות (לפחות בחלק מהזמן), לא בגלל בעיות בנישואים, אלא בגלל שידיה של אסטל מפריעות לפרנק בשנתו.
ברטי ואליזבת
ברטי ואליזבת (באנגלית: Bertie & Elizabeth) הוא סרט טלוויזיה משנת 2002 בהפקת קרלטון טלוויז'ן. הסרט בוחן את היחסים בין המלך ג'ורג' השישי ואשתו המלכה אליזבת החל מפגישתם הראשונה ועד למותו של המלך בחורף 1952. הסרט הוזמן במיוחד לציון יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה, ושודר לראשונה ב-4 ביוני 2002 בערוץ ITV1, כחודשיים אחרי מותה של אליזבת המלכה האם.
סיינפלד - דמויות משנה
אסטל קוסטנזה
אסטל מופיעה בפרק האיחוד של "סיינפלד" בסדרה "תרגיע".
ברטי ואליזבת
תקציר עלילה
הסרט פותח בפגישתם של הדוכס מיורק וליידי אליזבת בווס-ליון. הוא ממשיך בתקופת החיזור, נישואיהם, והכתרתו למלך אחרי שאחיו, אדוארד השמיני, ויתר על הכתר. בסרט מתוארים איך מתמודדת משפחת המלוכה עם אירועים במלחמת העולם השנייה כשפצצה פוגעת בארמון בקינגהאם.
הסרט מתאר את המלך ג'ורג' השישי מנסה להתגבר על בעיית הגמגום, היראה שחש כלפי אביו והמתח שבו היה שרוי במשבר של שנת 1936 כשאחיו ויתר על הכתר.
סיינפלד - דמויות משנה
ניומן
ניומן מגולם על ידי ויין נייט.
הופיע ב-48 פרקים.
ניומן הוא השכן של ג'רי וקריימר. עובד בדואר. מתעב את ג'רי ובו בזמן חבר טוב של קרמר. לעיתים נחשב ניומן כנבל של הסדרה. עקב אזכור חוזר ונשנה של סופרמן על ידי ג'רי, נראה כי דמותו של ניומן היא משל לדמותו של לקס לות'ר. השערה זו מתחזקת על ידי המשפט "הוא אויבי המושבע" שנאמר על ידי ג'רי לאיליין על ניומן בפרק The Andrea Doria.
ניומן עובד בדואר וחי בבניין שבו גר ג'רי. בשל היותו פיקח ולעיתים חלקלק, ג'רי נוהג לפנות אליו בעוקצנות - "Hello, Newman". אם ישנה סיבה בעברם של ג'רי וניומן, שבשלה הם אינם מחבבים אחד את השני, היא לא הוזכרה לאורך פרקי הסדרה. בהיתקלויות רבות עם ניומן, או כאשר ניומן מצליח במשהו על פני ג'רי, ג'רי נוהג לסנן בשקט ובעצבים "ניומן!".
למרות כל זה, הוא חבר טוב של קריימר, ובמקרים רבים הם משתפים פעולה במזימות שונות.
למרות היותו חלקלק למראית עין, הוא נוטה לעשות דברים מרגיזים כמו למשוך פשפשים לבניין, ולעזור לאנשים אחרים לנקום בג'רי (כמו הספר של ג'רי, בפרק The Barber).
ניומן נחשב לשחקן טניס מעולה אשר משתמש באותו מחבט כמו זו של מר פיט.
רותי כהן
רותי כהן מגולמת על ידי רות כהן.
קופאית ב'מסעדה של טום' שבה חברי הסדרה ישבו באופן קבוע.
הופיעה ב-101 פרקים, היא הדמות שמופיעה בהכי הרבה פרקים אחרי הדמויות הראשיות.
באבו בהאט
באבו בהאט (בריאן ג'ורג') הוא מהגר מפקיסטן שמופיע ב-3 פרקים.
בהופעתו הראשונה, ניהל בית קפה בשם "Dream Cafe" שאף לקוח לא נכנס אליו עד שג'רי מגיע לשם כדי להיות לקוחו הראשון. בתחילה באבו מחבב את ג'רי, אך לאחר שג'רי המליץ לו לפתוח מחדש את המקום כמסעדה פקיסטנית לקוחות עדיין לא הגיעו החל לשנוא את ג'רי. בפרק אחר באבו, שוב אוהב את ג'רי, עובר לגור בבניין של ג'רי, אך מאוחר יותר נשלח חזרה לפקיסטן כי הוויזה שלו הייתה לא בתוקף מכיוון ששלחו את טופס הוויזה לתיבת הדואר של ג'רי בטעות, מה שגרם לבאבו לשנוא את ג'רי שוב. בהופעתו האחרונה באבו מופיע בפרק "השומרוני הטוב", הפרק האחרון.
במהלך הסדרה באבו אומר פעמים רבות שג'רי הוא "very bad man" או "very kind man", בהתאם לסיטואציה.
פרנקלין דלאנו רומנובסקי
פרנקלין דלאנו רומנובסקי (ידוע גם בכינוי "FDR", בהשאלה מכינויו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט), המגולם על ידי השחקן מייקל מקשיין, הוא אחד מידידיו של קריימר. בפרק "הבגידה" משתמש FDR במשאלת יום ההולדת שלו, לאחר כיבוי הנרות על העוגה, כנגד קריימר - בעקבות מקרה בו השליך קריימר כדור שלג על גבו. הדמות מופיעה גם בפרק "המכשף", כמוכר נקניקיות המשוחח עם ג'ורג'. הדמות מוזכרת על ידי קריימר במספר פרקים נוספים.
סוזן רוס
מגולמת על ידי היידי סוודברג. הופיעה ב-29 פרקים.
מנהלת בכירה בחברת NBC וארוסתו לשעבר של ג'ורג'. מתה לאחר שליקקה את הדבק הרעיל שהיה על מעטפות הזמנות החתונה הזולות שג'ורג' בחר.
דייוויד פאדי
מגולם על ידי פטריק וורברטון.
בן זוגה של איליין במהלך העונה התשיעית העובד כמוסכניק. פאדי ידוע בעיקר עקב גבריותו המוגזמת והמוחצנת. הוא ואיליין נפרדים וחוזרים כמעט בכל פרק בעונה התשיעית. פאדי הוא נוצרי אדוק, יוצא עם איליין למרות שהוא סבור כי היא הולכת לגיהנום לאחר מותה.
ג'ו דבולה - "המשוגע"
מכר של ג'רי וקריימר שיצא בעבר עם איליין. סובל מהפרעה נפשית והתנהגות אגרסיבית.
קני בניה
מגולם על ידי סטפן הייטנר.
קומיקאי לא מוצלח שג'רי לא מחבב במיוחד, חבר של קריימר, יצא פעם עם איליין. בניה בעל התנהגות עליזה בצורה מוגזמת ותמיד מעיק על ג׳רי ומעצבן אותו. באחד הפרקים הוא נותן לג׳רי חליפה בחינם, אך דורש תמורתה ארוחת ערב איתו. הופיע בשישה פרקים והציטוט המפורסם שלו הוא "זה זהב, ג'רי. זהב!". באחת מהעונות מקבל בניה הצעה מרשת אנ.בי.סי להפיק סיטקום משלו, אותה רשת שהציעה זאת לג'רי כמה עונות קודם.
טים ווטלי
רופא שיניים וחבר של החבורה. מעורב באנקדוטות משעשעות כגון התגיירותו שנועדה כדי שיוכל לספר בדיחות על יהודים. איליין השתוקקה לצאת איתו אך כשהציע לה שיעשו זאת, היא לא הצליחה לשמוע כלום.
ג'קי צ'יילס
מגולם על ידי פיל מוריס.
עורך הדין של ג'רי וקריימר. מאופיין בדיבור מהיר וחד, ונוטה לחזור על הברות או מילים באותו המשפט. נחשב לעורך דין מצליח, אך מעולם לא זכה במשפט עבור החבורה. דמותו של צ'יילס היא פארודיה על עורך הדין ג'וני קוקרן.
לויד בראון
מגולם על ידי מאט מק'קוי.
ג'ורג' סטיינברנר
מגולם על ידי לי בר, ומדובב על ידי לארי דייוויד.
סטיינברנר הוא הבעלים האמיתי של מועדון הבייסבול "ניו יורק יאנקיז" בו ג'ורג' מועסק כביכול. פניו של סטיינברנר מעולם לא נראו, והוא מצטייר כאדם חביב אך טיפש, אשר נוטה להמשיך לדבר ולדבר גם לאחר שאנשים יוצאים מהמשרד.
מר וילהלם
מגולם על ידי ריצ'רד הרד.
מנהלו הישיר של ג'ורג' בניו יורק יאנקיז. סובל מאלצהיימר אותו הוא מאזן בעזרת כדורים, ובפרק אחד בו הוא שוכח לקחת כדורים ג'ורג' מסתבך כתוצאה מכך. בסיום העונה השמינית מתאמץ כדי להיות מפוטר מהיאנקיז על מנת לעבור למועדון המתחרה ניו יורק מטס, ובכך מקדים את ג'ורג' שניסה לעשות דבר זהה.
סדריק ובוב
מגולמים על ידי ג'ון פרגון ויול ואסקז בהתאמה.
צמד בריונים הומוסקסואלים שהופיעו בשלושה פרקים כשבדרך כלל קריימר מאוים או מוכה על ידם. בוב הוא פורטוריקני וסדריק אמריקני והם מהווים ניגוד קומי לדמות ההומוסקסואל הנשי הנפוצה בקומדיות רבות. בפרק הראשון שהופיעו יחד, לסדריק קוראים "ריי" בתסריט, אך בשאר הפרקים שבהם הם מופיעים ונוקבים בשמותיהם, האמריקני מוכר כסדריק.
מיקי אבוט
מגולם על ידי דני וודברן.
מיקי הוא החבר הגמד של קריימר, אשר, לעיתים, מוצא יחד איתו עבודות משחק מזדמנות. למרות חברותם הקרובה, נוטים קריימר ומיקי להקלע לריבים ילדותיים.
בוב סקאמאנו
חבר מפוקפק של קריימר שאינו נראה באף פרק אך מספק לקריימר מידע פנימי בנושאים שונים ובהם כמה אנקדוטות מוזרות ביותר.
סו אלן מישקי
מגולמת על ידי ברנדה סטרונג.
מכרה של איליין מתקופת התיכון במרילנד. היא היורשת העתידית של חברת הממתקים הגדולה "oh henry". סו אלן לעולם אינה לובשת חזייה ונחשבת ליריבה מרה של איליין.
ראסל דאלרימפל
מגולם על ידי בוב בלבן.
נשיא NBC, מתאהב באליין ועוזב את עבודתו לטובת פעילות בגרינפיס על מנת לזכות בלבה.
מר קרוגר
מגולם על ידי דניאל וון-בארגן.
מנכ"ל חברת "קרוגר", מעסיקו של ג'ורג' בעונה התשיעית. מאופיין בכך שהוא אדיש לגמרי למצבה של החברה שבבעלותו, מתעסק לרוב בעניינים זוטרים (כגון מתן כינויים לעובדים), ומתייחס בסלחנות למעשים של ג'ורג' שניתן היה לצפות שיגרמו לו לכעוס עליו.
האווי
מגולם על ידי ג'ון פינט
אדם שמן ששודד גונב לו את המכונית בפרק האחרון.
החבורה רואים ששודדים אותו ובמקום לעזור לו הם מצלמים אותו וצוחקים עליו.
וכך הם נעצרו ונכנסו לכלא מכיוון שהם לא עזרו לו.
Hrk
Hrk או harakiri (חרקירי היא מילה יפנית המתארת סוג של התאבדות טקסית) הוא חלבון מקדם מוות תאי מתוכנת מסוג אפופטוזה במסלול המיטוכונדריאלי של האפופטוזה, המשתייך למשפחת החלבונים Bcl-2. בבני אדם החלבון מקודד על ידי הגן HRK הנמצא בכרומוזום 12. ל-Hrk קיים אורתולוג בחולדות שנקרא DP5.
רקע
משפחת החלבונים Bcl-2 כוללת חלבונים רבים המבקרים את המסלול המיטוכונדריאלי של האפופטוזה; כדי שהאופטוזה במסלול זה תצא לפועל, יש צורך בהגדלת החדירות של הממברנה החיצונית של המיטוכונדריה (MOMP), על מנת שפקטורים אפופטוטיים כדוגמת ציטוכרום c, AIF (פקטור משרה אפופטוזה), אנדונוקלאז G (endoG) ודיאבלו, יוכלו לצאת מהמיטוכונדריה לציטוזופלזמה או לגרעין התא ולהפעיל תהליכי פירוק בתא.
מהבחינה המבנית, חלבוני משפחת Bcl-2 הם חלבונים גלובולריים קטנים הבנויים בעיקרו של דבר מסלילי אלפא. סלילי אלפא אלו חולקים רצפים הומולוגיים שמורים גנטית (עד ארבעה כאלו), אשר כל אחד מהם מכונה "דומיין BH" (Bcl-2 Homology; כך שקיימים הדומיינים BH3, BH2, BH1 ו-BH4) ובאמצעותם נוצרות האינטראקציות בין החלבונים השונים במשפחה.
ניתן לחלק את משפחת החלבונים הזו, מבחינה פונקציונלית ומבנית, ל-3 תתי-משפחות:
תפקוד
נמצא שהן Hrk והן האורתולוג שלו DP5 יוצרים הטרודימריזציה עם החלבונים האנטי-אפופטוטיים Bcl-xL ו-Bcl-2 (באמצעות דומיין BH3), בניסויי In vitro. מחיקה של דומיין BH3 מ-Hrk ביטלה את יכולתו ליצור קשר עם Bcl-xL ו-Bcl-2, וביטלה לחלוטין את הפעילות האפופטוטית שלו.
Hrk מורכב גם מדומיין C טרמינלי טראנסממברנלי (בקצה הקרבוקסילי של החלבון) בעל מאפיינים מאוד הידרופוביים, שככל הנראה מסוגל להיקשר לממברנות ביולוגיות ואחראי על המיקום התאי של Hrk בצמוד לממברנה החיצונית של המיטוכונדריה.
הביטוי של Hrk בגוף הוא יחסית מוגבל למוח ולמערכת הלימפה, אך החלבון מצוי גם כן בלבלב, בכבד, בכליות ובריאות.
המנגנון המדויק של הפעילות האפופטוטית של Hrk אינו ידוע.
קבוצת חג'ג'
היסטוריה
קבוצת חג'ג' בנתה פרויקטי בנייה שונים ובהם:
הקבוצה פועלת באמצעות מספר חברות בנות, ובהן חברת בת הפועלת לביצוע ולשיווק פרויקטים של פינוי בינוי בתל אביב במסגרת תוכנית תמ"א 38.
בשנת 2009 נבחרה הקבוצה לאחת מארבע קבוצות הנדל"ן המשפיעות במשק.
בשנת 2011 נבחר צחי חג'ג', בעל שליטה בחברה ויושב-ראש הדירקטוריון, לאיש השנה בתחום הנדל"ן של עיתון "גלובס".
בנובמבר 2013 הודיעה הקבוצה על הנפקת 7% משוויה, לפי שווי חברה מינימלי של 300 מיליון ש"ח, כדי לגייס הון חדש לפעילותה.
במרץ 2022 הודיעה החברה על חתימת מסמך עקרונות לא מחייב לפיו תרכוש מהחברה לישראל 16.69% מחברת בז"ן.
ב-15 בנובמבר 2022 מונה תמיר אמר למנכ"ל הקבוצה.
פרדיננד הודלר
פרדיננד הודלר (בגרמנית: Ferdinand Hodler; 14 במרץ 1853 – 19 במאי 1918) היה אחד הציירים השווייצרים הידועים ביותר ב. עבודותיו המוקדמות היו דיוקנאות, נופים וציורי ז'אנר בסגנון ריאליסטי. מאוחר יותר הוא אימץ צורה אישית של סימבוליזם אותה כינה "מקביליות".
ראשית חייו
הודלר נולד בברן, הבכור מבין שישה ילדים. אביו, ז'אן הודלר, התפרנס כנגר. אמו, מרגריט (לבית נויקום), הייתה ממשפחת איכרים. כשהודלר היה בן שמונה הוא איבד את אביו ושני אחיו הצעירים משחפת. אמו התחתנה בשנית, עם צייר דקורטיבי בשם גוטליב שופאך שהיו לו חמישה ילדים מנישואים קודמים. לידתם של ילדים נוספים הביאה את משפחתו של הודלר לשלוש עשרה נפשות.
מצבה הכספי של המשפחה היה גרוע, והודלר בן התשע נכנס לעבודה בסיוע לאביו החורג בצביעת שלטים ופרויקטים מסחריים אחרים. לאחר מות אמו משחפת בשנת 1867 (שהיה בן 13) נשלח הודלר לחניכות אצל צייר מקומי, פרדיננד סומר. מסומר למד הודלר את מלאכת הציור של נופים אלפיניים קונבנציונליים, שהועתקו בדרך כלל מהדפסים, אותם מכר בחנויות ולתיירים.
קריירה
בשנת 1871, בגיל 18, נסע הודלר לז'נבה כדי להתחיל את דרכו כצייר. הוא השתתף בהרצאות בקולג' דה ז'נבה, ובמוזיאון שם העתיק ציורים של אלכסנדר קאלאם. בשנת 1873 הוא הפך לתלמידו של ברתלמי מן, ולמד את כתביו של דירר על פרופורציות.
הוא נסע לבזל בשנת 1875, שם למד את ציוריו של הנס הולביין – במיוחד את הציור "ישו המת בקברו", שהשפיע על רבים מיצירותיו של הודלר בנושא המוות. הוא נסע למדריד בשנת 1878, שם שהה מספר חודשים ולמד את עבודותיהם של ציירים כמו טיציאן, פוסין, ולסקז במוזיאון הפראדו.
עבודות המוקדמת של הודלר כללו נופים, קומפוזיציות דמויות ודיוקנאות, שטופלו בריאליזם נמרץ. בשנת 1884 פגש הודלר את אוגוסטין דופין (1852–1909), שהפכה לבת זוגו והמודלית שלו לשנים הבאות. בנם הקטור הודלר – שייסד את איגוד האספרנטו העולמי בשנת 1908 – נולד בשנת 1887.
הודלר התחתן פעמיים. משנת 1889 ועד גירושיהם בשנת 1891, היה נשוי הודלר לברטה סטוקי, המתוארת בציורו "שירה" (1897). בשנת 1898 התחתן הודלר עם ברטה ז'אק (1868–1957), אותה הכיר בשנת 1894.
מַקבִּילוּת
בעשור האחרון של המאה התשע עשרה התפתחה עבודתו לשילוב השפעות מכמה ז'אנרים כולל סימבוליזם ואר נובו. בשנת 1890 השלים את "לילה", עבודה שסימנה את תפניתו של הודלר לעבר דימויים סימבוליסטיים. הוא מתאר כמה דמויות שוכבות, שכולן רגועות בשינה למעט אדם נסער ועליו דמות עטופה בשחור, אותה הודלר צייר כסמל למוות. כאשר הודלר הגיש את הציור לתערוכה בז'נבה בפברואר 1891, דמויות העירום השוכבות יצרו שערורייה. ראש העיר ראה את העבודה כמגונה, והיא הוסרה מהתוכנית. כמה חודשים לאחר מכן הציג הודלר את "לילה" בפריז בסלון, שם משך תשומת לב טובה על ידי פייר מובי דה שאבאן ורודן. הודלר פיתח סגנון שכינה "מקביליות" שהדגיש את הסימטריה והקצב שלדעתו היוו את הבסיס לחברה האנושית. בציורים כמו הנבחר (1893), קבוצות דמויות מסודרות באופן סימטרי בתנוחות המרמזות על טקס או ריקוד. הודלר תפס את האישה כהתגלמות הרצון להרמוניה עם הטבע, בעוד שילד או נער מייצגים תמימות וחיוניות.
הודלר צייר מספר ציורים היסטוריים רחבי היקף, לעיתים קרובות עם נושאים פטריוטיים. בשנת 1897 הוא קיבל הזמנה לציור סדרת ציורי קיר גדולים לחדר הנשק של המוזיאון הלאומי השווייצרי בציריך. הקומפוזיציות שהציע, כולל קרב מריניאן שתיאר קרב שהשווייצרים הפסידו, היו במחלוקת בזכות הדימויים והסגנון שלהן, והודלר לא הורשה לבצע את ציורי הפרסקו עד שנת 1900.
ב־1900 הודלר הציג שלוש עבודות עיקריות בתערוכה העולמית בפריז, שם זכה בפרסים. הוא הוזמן להצטרף הן לזצסיון הברלנאי והן לזה שבווינה. בשנת 1904 הציג 31 עבודות בווינה, מה שהביא לו הכרה משופרת והצלחה במכירות שהקלו לבסוף על עוניו. עבודתו של הודלר לאחר שנת 1900 קיבלה היבט אקספרסיוניסטי עם דמויות צבעוניות וגאומטריות חזקות. נופים הפכו לסמליים, לפעמים מורכבים מטריז אדמה משונן בין מים לשמיים.
בשנת 1908 פגש הודלר את ולנטיין גוד-דארל, שהפכה לפילגשו, אם כי המשיך להתגורר עם אשתו השנייה. בשנת 1913 אובחנה גוד-דרל כחולה סרטן והשעות הרבות שבילה הודלר ליד מיטתה הביאו לסדרת ציורים יוצאת דופן המתעדת את שקיעתה מהמחלה. בינואר 1914, שלושה חודשים לאחר לידת בתם, פאולין, עברה גוד-דרל ניתוח להסרת הסרטן. ביוני 1914 היא עברה ניתוח שני. מותה בינואר 1915 השפיע מאוד על הודלר. הוא העסיק את עצמו בעבודה על סדרה של כ-20 דיוקנאות עצמיים מופנמים המתוארכים לשנת 1916.
מורשתו
בתקופתו התפעלו במיוחד מציורי הקיר של נושאים פטריוטיים. לדברי ספ קרן, הודלר "עזר להחיות את אמנות ציור הקיר המונומנטלי, ועבודותיו נחשבות כמגלמות את הזהות הפדרלית השווייצרית."
רבים מציוריו המוכרים ביותר של הודלר הם סצינות בהן דמויות עוסקות בפעילות יומיומית, כמו חוטב העץ המפורסם.
בשנת 1908, הבנק הלאומי השווייצרי הזמין את הודלר ליצור שני עיצובים למטבע נייר חדש. העיצוב שלו היה שנוי במחלוקת: במקום דיוקנאות של גברים מפורסמים, הודלר בחר לתאר חוטב עצים (לשטר 50 הפרנק השווייצרי) וקוצר (לשטר 100 פרנק). שניהם הופיעו בסדרה השנייה של השטרות מ-1911.
חלק ניכר מעבודתו של הודלר נמצא באוספים ציבוריים בשווייץ. אוספים אחרים המחזיקים עבודות מרכזיות כוללים את מוזיאון ד'אורסה בפריס, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, והמכון לאמנות בשיקגו.
רחוב Vesey 200
200 Vesey Street, הידוע בעבר בשם מרכז הסחר העולמי 3 וידוע גם כמגדל אמריקן אקספרס, הוא אחד מארבעה מגדלים המרכיבים את מתחם ברוקפילד פלייס ברובע הפיננסי של מנהטן תחתית בניו יורק. המגדל מתנשא לגובה של 51 קומות ו-225 מטרים, הוא ממוקם בין נהר הדסון ומרכז הסחר העולמי. הבניין נפתח בשנת 1986 כחלק מהמרכז הפיננסי העולמי ותוכנן על ידי היינס לונדברג וואהלר, סזאר פלי ושותפיו.
תיאור
הבניין הוא דוגמה לאדריכלות פוסט-מודרנית, כפי שתוכננה על ידי סזאר פלי ומכיל למעלה מ-195,000 מטרים רבועים של שטח משרדים להשכרה. הוא מתחבר לשאר מתחם מרכז הסחר העולמי דרך חצר המובילה לגן החורף, חלל ציבורי עשוי זכוכית ופלדה עם תקרה מקומרת שמתחתיה מבחר עצים וצמחים, כולל שישה עצי דקל בגבוה 12 מטרים ממדבר מוהאבי. זה דומה במיוחד בעיצובו לכיכר קנדה 1 בפיתוח קנרי וורף בלונדון. קנרי וורף היה, כמו המרכז הפיננסי העולמי, פרויקט של היזמים הקנדיים Olympia & York, וכיכר קנדה 1 שתוכננו על ידי אותו אדריכל ראשי.
בשל מעמדו כמגדל הגבוה במתחם, הבניין נתון לביקורת נוקבת בעת בנייתו. ב-1985 פרסם "הניו יורק טיימס" מאמר כנגד המגדל. "לא מזמן, אפשר היה להביט כל הדרך מאמצע מנהטן אל השמיים מעל הנמל. כעת, הנוף הזה נוקב על ידי מגדל אמריקן אקספרס שנבנה במרכז הפיננסי העולמי בבאטרי פארק סיטי. כרגע, גורד השחקים דומה לשלד דג עצום, הפוך, ישר. עם זאת, ככל שהבנייה תתקדם, והרצפות מתמלאות, יהיה קיר מוצק שבו היה פעם פרוסת שמיים נדיבה." שלושה מגדלים ממרכז הסחר העולמי נפגעו קשות מהפסולת בניין שנפלה כאשר מגדלי מרכז הסחר העולמי קרסו ב-11 בספטמבר 2001. הפינה הדרום מזרחית של הבניין ספגה נזק מבני כבד, אם כי ההשפעות לא הספיקו כדי ליצור איום קריסה. הבניין נאלץ להיסגר לצורך תיקונים מ-11 בספטמבר 2001 ועד מאי 2002 כתוצאה מהנזק שנגרם. אנדרטת זיכרון נבנתה לכבוד 11 עובדי אמריקן אקספרס שעבדו במגדל ונהרגו בפיגועי 11 בספטמבר. האנדרטה נקראת על שמם ונקראת אנדרטת 11 הדמעות.
המגדל משמש כמטה העולמי של אמריקן אקספרס, והיה בעבר המטה העולמי של ליהמן ברדרס. שמו שונה ל-200 Vesey Street כאשר שאר המתחם הפך לברוקפילד פלייס ב-2014.
מדברים
מדברים הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל. השיר יצא לאור ב-9 במרץ 2015, כסינגל שלא מתוך אלבום, וכסינגל הבכורה של קירל. השיר יצא בחסותו של רוברטו מיוזיק, בדומה לשאר שיריה, אשר יצאו בהמשך.
רקע כתיבה
השיר נכתב על ידי ארז שרון, הופק על ידי משה פרץ והולחן על ידי אותם השניים.
פרוגי אמרו על השיר כי: "הוא מציג סיפור אישי המוכר לכולנו, על אנשים שמדברים וצוחקים מאחורי הגב מבלי להכיר אותנו: "הייתי בחוג ריקוד פעם, והיו המון דיבורים של בנות מאחורי הגב" מספרת קירל."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי טל הנדלסמן, שגם ביצע בו את הכוריאוגרפיה. בנוסף לכך, הקליפ צולם בסטודיו אז אזולי. תחילה, ניתן לראות מיקרופון ומצלמה על גבי מסך לבן, ולאחר מכן ניתן לראות את ארז שרון וקירל, אשר שרה את השיר. בין לבין ניתן לראות רקדנים רבים הרוקדים ביחד עם שרון וקירל.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9.7 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשלישי הנצפה ביותר של קירל.
רעידת האדמה בוואלדיביה (1960)
רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) היא רעידת האדמה העוצמתית ביותר שנמדדה בהיסטוריה. רעידת האדמה התרחשה בצ'ילה ב-22 במאי 1960 בשעה 14:11 לפי שעון צ'ילה (19:11 לפי שעון גריניץ'). ברעידה, שעוצמתה הייתה 9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט, נגרמו נזקים רבים, אך לא חמורים כפי שניתן היה לצפות מרעידת אדמה כה חזקה. כתוצאה מרעידת האדמה נספו 6,000 בני אדם.
מוקד הרעש היה סמוך לעיירה קנטה בצ'ילה כ-900 ק"מ דרומית לסנטיאגו דה צ'ילה. העיר טמוקו הייתה העיר הגדולה הסמוכה ביותר למוקד הרעש. ואלדיביה (Valdivia), הייתה העיר הגדולה שנפגעה מהרעש באופן הקשה ביותר.
יומיים אחר כך, ב-24 במאי 1960, התפרץ הר הגעש הסמוך קורדון קאויה. התפרצותו נמשכה עד 22 ביולי 1960.
לרעידת האדמה קדמו 4 אירועי Foreshocks (רעידות מקדימות) הגדולים ממגניטודה 7, ואשר גרמו לנזקים רבים במיוחד בעיר קונספסיון (Concepcion) וסביבתה. אחד מהם, ב־21 מאי 1960, הגיע לגודל של 7.9 בסולם ריכטר. אירועי Aftershocks (רעידות עוקבות) בגודל שבין 5 ל־7 בסולם ריכטר התרחשו עד 1 בנובמבר אותה שנה.
זוהי רעידת האדמה הגדולה ביותר שנמדדה אי פעם. רישומי סייסמוגרף, שמאפשרים מדידת גודל רע"א (מגניטודה), החלו רק בשנת 1900, וסולם המגניטודה הראשון שהומצא הוא סולם ריכטר בשנת 1935. לפי סולם ריכטר מדובר במגניטודה 8.25.
פלודירקס
פלודירקס (שם מדעי: Paludirex; מלטינית: "paludis" - ביצה ו-"rex" - מלך, כלומר: "מלך הביצות") הוא סוג נכחד של זוחל גדול מתת-משפחת המקוסיכיים שבממשפחת התניניים אשר חי ביבשת אוסטרליה בין הפלאוקן לפליסטוקן שלפני 5.3 מיליון שנה עד ללפני 12,000 שנה מזמננו, מעט לפני ההולוקן.
הפלודירקס התגלה ב-1886 בשטחי המאובנים של ריברסליי בצפון קווינסלנד והוא ידוע מגולגולת חלקית, בעיקר של הלסתות כשהוא תואר בידי צ'ארלס וולטר די ויס בשם: Pallimnarchus שכיום נחשב לשם נרדף עבורו ולפי מספר חוקרים נחשב כמין של תנין, אף שהלסת שלו הייתה מעובה יותר. המין הראשון שנודע היה Paludirex vincenti. מין שני בסוג נקרא ב-1997 בידי החוקרים פול וויליס ורלף מולנר - Paludirex gracilis.
תנין זה היה בעל גולגולת ארוכה ועבה והוא הגיע כנראה לאורך 4 מטרים בבגרות, קצת יותר קטן מהקווינקנה. החלק העליון של הלסת העליונה היה מכופף מעט ורחב וקהה בקצה כשהיו מעט שיניים רוחביות צרות יחסית לאורכו. במראהו דמה יותר לאליגטור מלתנין ושיניו גם נחבאו כשהפה נסגר.
תאוריית השלבים של אריקסון
תאורית השלבים, או התאוריה הפסיכו-חברתית של אריקסון (באנגלית: Erikson's stages of psychosocial development), היא תאוריה בפסיכולוגיה התפתחותית, שפותחה על ידי ג'ואן ואריק אריקסון. התאוריה מתארת את מהלך החיים מינקות עד שיבה כסדרה בת שמונה שלבים, שבכל אחד מהם ניצב האדם בפני קונפליקט ייחודי בין צרכיו האישיים לבין דרישות החברה. על פי אריקסון, הקונפליקט המרכזי בכל אחד מהשלבים מעורר משבר אותו ניתן לפתור באופן מוצלח או כושל. התמודדות מוצלחת תתבטא כמציאת "שביל הזהב" בין הדרישות הסותרות, ותצייד את האדם בכלים להתמודדות טובה יותר עם הקונפליקט המרכזי של השלב הבא. התמודדות בלתי מוצלחת תתבטא בכניעה ללחצי החברה או לדחפים האישיים, תקשה על ההסתגלות חברתית, וכן על ההתמודדות עם השלב הבא.
הרקע הפרוידיאני לתאוריה
תאוריית השלבים הפסיכו-חברתית של אריקסון היא פיתוח מקביל לתאוריית ההתפתחות בשלבים פסיכו־סקסואליים של פרויד. בדומה לתאוריה של פרויד, גם התאוריה של אריקסון מבוססת על שלבים מובחנים, בעלי סדר, שקיים ביניהם שוני איכותי.
בשתי התאוריות מודגשת חשיבות שלבי החיים המוקדמים, אולם בעוד בתאוריה של אריקסון ההתמקדות היא בהיבט הפסיכו-חברתי של ההתפתחות בתאוריה של  פרויד ההתמקדות היא בהיבט הפסיכוסקסואלי. בעוד שפרויד טוען כי לאדם יש צורך חושי יצרי (דחף) אותו הוא מבקש למלא בכל אחד מהשלבים, מתמקד אריקסון ביישוב קונפליקטים בין אותם צרכים ביולוגיים פנימיים לבין דרישות וכוחות חברתיים. בניגוד לפרויד, אשר התמקד בשנים הראשונות להתפתחות, התאוריה של אריקסון מקיפה את משך כל חיי האדם, מינקות ועד זיקנה. אריקסון ראה את ה"אני" (אגו) כישות עצמאית ולא רק כישות המשרתת את צורכי הסתמי (איד), וכן שלל את רעיון ה"קיבעון" הפרוידאני.
שמונה שלבי ההתפתחות הפסיכו-חברתית
אריקסון חילק את חיי האדם לשמונה שלבים:
שלב הינקות - השלב האוראלי-סנסורי: אמון לעומת חשדנות (גיל 0–1)
שלב הינקות מקביל לשלב האוראלי בתאוריה של פרויד. האיבר החשוב ביותר בגופו של תינוק בשלב זה הוא הפה, התינוק יונק באמצעות הפה ויכול גם לדחות אוכל. בשלב זה הילד תלוי לחלוטין בהוריו (ובעיקר באם). ההורים מהווים את "קשריו החברתיים", ומייצגים עבורו את העולם. הורים הקשובים לצורכי התינוק, מספקים את צרכיו ועקביים בתגובותיהם, מבססים בו אמון בסיסי, בעוד הורים בלתי קשובים או בלתי עקביים ביחסם אל התינוק, ייטעו בו חשדנות בסיסית.
מכיוון שלא קיים "הורה מושלם", הקונפליקט עמו מתמודד התינוק בשלב זה הוא בין צרכיו הבסיסיים לבין יכולתו של ההורה לספק אותם - בין תחושת האמון לתחושת החשדנות. פתרון מוצלח של הקונפליקט יצייד את התינוק בתחושת אמון בסיסי בזולת, במקביל ליכולת לקוות גם בשעה שהם מאכזבים אותו, הבאה לידי ביטוי תחילה ביכולתו של התינוק לשמור על שלווה גם כאשר ההורה נעלם או מתרחק ממנו לרגע.
שלב הילדות המוקדמת - השלב השרירי-אנאלי: אוטונומיה לעומת בושה (גיל 1–3)
בתקופת הילדות המוקדמת, המקבילה לשלב האנאלי של פרויד, האיברים העומדים במיקוד בשלב זה הם הסוגרים. התינוק הגדל מפתח יכולות מוטוריות שונות ובהן גם שליטה על הסוגרים. בזכות היכולת החדשה של התינוק לשלוט על עשיית צרכיו, מתחיל בשלב זה החינוך לניקיון. יחד עם קבלת יכולת זו עולה דילמה של "להחזיק או להרפות", לא רק במובן הצר של ההפרשות, אלא במובן הרחב יותר של השליטה. חוסר יכולת להצליח במטלה זו עשוי ליצור תחושת בושה, דבר שקורה לא פעם לילדים בתהליך החינוך לניקיון.
בשלב זה רוכש הילד אוטונומיה בסיסית - הוא רוכש תחושת כוח, עצמאות וביטחון וכך מגלה פחות תלות בהוריו. הדמויות המשמעותיות בשלב זה הן ההורים והאחים, שנדרשים על פי אריקסון לגלות גישה תקיפה כלפי הילד, אך במקביל להעניק לו חופש פעולה, לא לפגוע באמונו שנוצר בשלב הקודם ולא לשפוט אותו בחומרה. אם ידחו ההורים את ילדם או יזלזלו בו, עלולים להתפתח אצלו רגשות של בושה, חוסר ביטחון וספק ביכולתו.
אם הילד עבר שלב זה בהצלחה, נוצר אצלו כח רצון, והוא יודע להחזיק או להרפות בסיטואציות הנכונות. למשל מצד אחד לטפל בצעצועים ולא לאבד אותם, אך לא להגיע למצב של החזקה כפייתית של צעצועיו וחוסר ויתור מוחלט כלפי אחרים; לא לנסות להחזיק בהוריו באופן צמוד, ומאידך לא לשחרר רגשות שליליים ולהתייחס בקרירות לזולת.
סכנה נוספת בשלב זה היא שהילד עלול להפנות את השליטה לא כלפי חפצים אלא כלפי עצמו, ולפתח אישיות עצורה ומצפון חזק וקפדני מדי, דבר שיביא אותו בשלב מתקדם יותר, לשליטה על פי חוקים והרגלים ולא בגמישות על פי רוחם של הדברים.
שלב גיל המשחק - השלב הפאלי-אדיפלי: יוזמה לעומת אשמה (גיל 3–6)
בשלב זה הדמויות המשמעותיות עבורו הן הוריו ומבוגרים אחרים כמו גננת. בשלב זה נוצר תסביך אדיפוס או תסביך אלקטרה, עליהם כתבו פרויד ואחרים, ובהם מתאהב הילד בהורה מהמין השני ומקנא בהורה מהמין שלו שנתפס כמתחרה שלו. רצונו של הילד לעמוד על עצמאותו המתפתחת בגיל זה, והתאהבותו בהורה מהמין השני, עלולים להוביל אותו לקונפליקטים, לרגש אשמה וכן לפחדי סירוס שיבואו כעונש על הגירויים של איברי המין. לכן, על פי אריקסון, המשפחה צריכה לאפשר לילד ליזום דברים, לכוונו למטרות מקובלות, ולא להגיב בחומרה על גילויי העוינות של הילד כלפי ההורה בן מינו, או על המיניות המתעוררת שלו. הורים שיחנכו את ילדיהם חינוך נוקשה מדי יגרמו לילד לאבד את היזמה.
תסביך אדיפוס פתור, בשלב זה יהווה פתרון חיובי של השלב. פתרון מוצלח של שלב זה גורם לכך שהילד לומד לא להיכנע לדחפים העיוורים שבו, אלא לכוון את עצמו ולהציב לו מטרה. המעלה אותה מקבל האדם היא המטרה (purpose) - היכולת לקבוע מטרות ולהתמיד בהן ללא הפרעה של רגשות אשם או פחד מענישה. אריקסון הדגיש את הפן החברתי: בגיל זה הילד כבר הולך ורץ בכוחות עצמו, הוא מתחיל להבין שהוא אינו המרכז בתוך המשפחה. הוא אף לומד את ההיררכיה החברתית בה הוא נמצא.
שלב זה נמשך עד הכניסה לבית הספר.
שלב גיל בית הספר - שלב החביון: יצרנות-חריצות לעומת רגשי נחיתות (גיל 6–12)
הדמויות המשמעותיות בשלב זה, מלבד המשפחה, הן בית הספר, החברים, המורים, והסביבה איתה נמצא הילד במגע. הילד מתמודד עם משימות שבית הספר מטיל עליו - בתחומים גופניים, חברתיים ואינטלקטואליים. בשלב זה הילד לומד להשתמש במכשירים ולפתח מיומנות באפיקים השונים של חייו.
שלב גיל ההתבגרות - זהות לעומת טשטוש זהות: בלבול תפקידים (גיל 12–18)
שלב זה מקביל לבית הספר התיכון. גיבוש זהות אישית וחברתית הוא ממאפייני גיל ההתבגרות. גיל זה מתאפיין בשינויים גופניים. על הילד להחליף את הזהות הילדית שלו בזהות של בוגר. השלב החמישי הוא שלב מסכם לארבעת השלבים הקודמים אותם עבר הילד. כעת, עליו לעבד ולגבש את כל המידע שצבר מהשלבים האחרים על-מנת לגבש לעצמו את האישיות ואת המיניות הרצויה לו.
קבוצת השווים מהווה מודל חיקוי עבור הנער, ובנוסף מקבל הנער משוב מחבריו על התנהגותו וכך מעצב אותה בהתאם. עוד בשלב זה - שחרור מההורים או מרידה בהם לשם השגת עצמאות. אך משימתו העיקרית היא לבנות זהות אישית. היא כוללת זהות מינית וזהות מקצועית. לעיתים פונה המתבגר לחוויות שליליות כמו סמים, וזאת לצורך גיבוש הזהות.
אריקסון מאמין שזהות מגובשת היא תנאי ליצירת קשר אינטימי עם בן/בת הזוג, ללא חשש מאיבוד זהות. בשלב זה מתרחש מצד החברה גם מורטוריום, שהוא שמיטת חובות לשם התנסות בתפקידים שונים ללא מחויבות. החברה מתייחסת בסלחנות למרד הנעורים. פתרון מוצלח של שלב זה יוצר נאמנות של האדם לעצמו, ונאמנות של האדם לזולת ולעקרונות ורעיונות, דבר שעומד בבסיסם של קשרי חברות וידידות.
שלב הבגרות המוקדמת: אינטימיות לעומת בדידות (גיל 18–35)
שלב זה נמשך מסוף גיל ההתבגרות ועד תחילת גיל העמידה. האדם מבסס את עצמו ומעמדו באמצעות עבודה יצרנית, ובאמצעות ניתוק קשריו התלותיים עם מערכות קודמות כמו הורים ומוסדות חינוכיים. בשלב זה מתבקש האדם להגיע להחלטות חשובות בחייו הן בבחירת המקצוע והן בבחירת בן הזוג איתו יחלוק את חייו. האילוץ נוצר בשל הצורך להתמודד עם הקונפליקט שבין הרצון להיות ייחודי לבין האינטימיות והקרבה של הזוגיות.
במהלך הבגרות אמור האדם ליצור קשרים אינטימיים ללא החשש לאבד את זהותו האישית במצבים שמחייבים את הפקרת העצמי, בזיווג מיני, ידידות נפש, ובחוויות של השראה והארה פנימית. הקונפליקט בשלב זה הוא בין חיפוש אחר קשר אינטימי לבין בריחה מקשר קרוב וקבוע. כישלון בשלב זה מוביל לבדידות ולהסתגרות פנימית, לחוסר יכולת ליצור קשר או להתמיד בו לאורך זמן.
בנוסף לזהות האישית, נדרשת בגרות מסוימת על מנת ליצור אינטימיות עם הזולת. האינטימיות, שמחייבת אכפתיות ומחויבות, מרחיבה את האני, ויוצרת תחושה של קרבה, חום וביטחון. פתרון חיובי של שלב זה מוליד באדם את רגש האהבה, שמכוון אותו לקשרים עם הזולת.
אריקסון מציין אוטופיה של הגניטליות באופן הבא: הדדיות של אורגזמה עם בן זוג או בת זוג אהובים שמסוגלים ומוכנים להשתתף עמו באמון הדדי ומסוגלים ומוכנים לווסת ביחד עמו את המחזורים של עבודה, הולדה ורגיעה כדי להבטיח גם לצאצאים התפתחות נאותה.
שלב הבגרות: פוריות לעומת קיפאון (גיל 35–50)
בשלב זה מתאר אריקסון את החיים הבוגרים, ומציג את הדיכוטומיה שבין התחדשות ומרץ לבין דריכה במקום, כעומדת במרכזם. שלב זה הוא השתחררות מהאגואיזם, והתרחבות הדרגתית של הוויית האני.
המוקד בשלב זה הוא בהעברת המטען הגנטי, הולדת הדור הבא, בטיפול ודאגה לו. הקונפליקט הוא בין היצירה והפריון (בבית, בעבודה, בחברה) לבין העדר היצירה (תחושת קיפאון התנוונות וחד גוניות).
הכישלון עלול להיות בריחה לאינטימיות כוזבת שכלולים בה רגעים של סלידה הדדית, בה אין לאדם הבוגר עניין עוד במסגרות החברתיות בעיסוקו ואף לא בהולדה וטיפוח של צאצאים - מה שנקרא לפעמים גם 'משבר אמצע החיים'. פתרון חיובי של שלב זה יגרום לאדם להיות אכפתי ודואג לסביבתו.
שלב הבגרות המאוחרת - "אחדות האני": שלמות לעומת יאוש (החל מגיל 50)
בשלב זה נערך סיכום של הישגים וכישלונות בחיים, וכאשר האדם יגיע לסיפוק מחייו, יחוש אחדות האני. כלומר, הוא מקבל בסיפוק והשלמה את חייו, על הטוב והרע בהם, וחש שחייו בעלי משמעות וחשיבות, ואף משלים עם עובדת המוות כסיום החיים המספקים ומשביעי הרצון. מצב נפשי זה כולל קבלה מוחלטת של ההיסטוריה האישית ושל מעגל החיים האישי כדבר הכרחי מבלי אלטרנטיבות. נוצר ביטחון בכושר האישי לסדר ומשמעות. להשלמת מעגל זה, אריקסון סובר כי הכרחי גם אימוץ דמויות מופת בחברה וחיבור אליהם, או השתתפות בהליכה אחרי מנהיגות או בנטילת אחריות של מנהיגות בחברה.
פסגת איוורסן
פסגת איוורסן (באנגלית: Iversen Peak) היא פסגה ברכס אוהיו, בהרי הורליק, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
תאוריית השלבים של אריקסון
שלב הבגרות המאוחרת - "אחדות האני": שלמות לעומת יאוש (החל מגיל 50)
לעומת זאת, ייאוש ופחד מפני המוות, מתרחש כאשר אין השלמה וקבלה של החיים בעבר ובהווה, אלא האדם חש החמצה, מרירות, חרטה ואי שביעות רצון. תחושה כזו עלולה ליצור אצלו קושי להשלים עם סיום החיים, והוא ייסוג לתלות ילדותית.
פסגת איוורסן
הפסגה ממוקמת 4.8 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מפסגת אורבאנאק, שבקצה הצפון מזרחי של רכס אוהיו.
גובהה של פסגת איוורסן 1,897 מטרים מעל פני הים; פסגת איוורסן היא הפסגה ה-1,945 בגובהה באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה נסקרה לראשונה על ידי משלחת חציית הרי הורליק (Horlick Mountains Traverse party) מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1958 (בקיץ האנטארקטי).
תאוריית השלבים של אריקסון
שלב הבגרות המאוחרת - "אחדות האני": שלמות לעומת יאוש (החל מגיל 50)
במידה ושלב זה נפתר באופן חיובי, האדם יחווה תבונה, שמשמעותה היכולת לתחושת השלמות של האני. הבנה עמוקה של החיים וקבלתם ללא רגשות של חרטה ותסכול.
פסגת איוורסן
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של פרד איוורסן (Frede Iversen), פיזיקאי חוקר יונוספרה, בתחנת בירד בשנת 1960.
תאוריית השלבים של אריקסון
שלב הבגרות המאוחרת - "אחדות האני": שלמות לעומת יאוש (החל מגיל 50)
אריקסון מציין שהשלב הראשון של מעגל החיים נעוץ בסופו, שכן האמון שהתינוק נדרש אליו בשלב הראשון, מוגדר במילון ובסטר, "כהסתמכות אומן על תמותו ושלמותו של האחר", ולכן הוא מגיע למסקנה כי "ילדים בריאים לא יפחדו מפני החיים, אם שלמות הוריהם מספקת שלא לפחד מפני המוות".
סכמה
ניתן לראות איך משלב לשלב מתרחב מעגל ההשפעה על הילד והאדם נחשף ליותר ויותר אנשים, ואיך משלב לשלב גדלה עצמאותו. בארבעת השלבים הראשונים פתרון הקונפליקט תלוי יותר בחברה הסובבת את הילד מאשר בילד עצמו. גם לאחר מכן, בשלבים שבהם נראה כי האדם נוקט בהחלטות עצמאיות, הן עדיין במידה רבה נגזרות של כל התהליך שעבר.
התאוריה במחקר
כמו כן, נמצאה עדות מחקרית לכך שאנשים שמפתחים מושג עצמי קוהרנטי בתום שלב הזהות מול בלבול תפקידים, הם בעלי סיכוי גבוה יותר לפתח יחסים אינטימיים תקינים עם אחרים בשלב הבגרות המוקדמת.
מאידך, מבקרי התאוריה טוענים כי שלבי התאוריה לאו דווקא מתקיימים ברצף אותו הציע אריקסון, או בגילאים אותם הציע. בעיקר עולה הטענה כי אנשים עוסקים בקונפליקט השגת הזהות מול בלבול התפקידים לא רק בגיל ההתבגרות, אלא גם בהמשך חייהם הבוגרים.
פסגת איוורסן
לקריאה נוספת
• Faure, Gunter & Mensing, Teresa. (2011), Horlick Mountains; doi:10.1007/978-90-481-9390-5_7
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 201, 216