cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וולפגנג פון קלוגה
מלחמת העולם השנייה
לאחר שאחיו הגדול של פון קלוגה, גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה, התאבד ב-19 באוגוסט 1944, נחקרה רמת האמינות הפוליטית של אחיו - וולפגנג. בתחילת ספטמבר מפקד פה-דה-קאלה, אדמירל פרידריך פריזיוס, עבר עם המטה שלו לדנקרק, והחליף את קלוגה כמפקד המבצר דנקרק, ובסוף שנת 1944 פרש פון קלוגה מהצבא.
לאחר המלחמה התגורר פון קלוגה בקיל, והיה יו"ר איגוד החיילים הגרמנים בשלזוויג-הולשטיין, וב-30 באוקטובר 1976 הוא מת בוואהלשטדט.
The Monster
The Monster (בעברית: המפלצת) הוא שיר של הראפר אמינם בהשתתפות הזמרת ריהאנה מאלבום האולפן השמיני שלו, The Marshall Mathers LP 2. השיר יצא לאור ב-29 באוקטובר 2013, כסינגל הרביעי מן האלבום. זו היא הפעם הרביעית שאמינם וריהאנה משתפים פעולה, אחרי ששיתפו פעולה בשירים "Love The Way You Lie", בחלק השני של השיר ו-"Numb". השיר נכתב במקור על ידי ביבי רקסה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לשיר ה-13 של ריהאנה במקום הראשון. בכך השוותה ריהאנה את שיאה לשיאו של מייקל ג'קסון.
הצלחה מסחרית
הסינגל נכנס למקום ה-3 במצעד הבילבורד הוט 100 עם כ-373,000 הורדות בשבוע הראשון לצאתו לאור. לאחר מכן, עלה הסינגל למקום ה-2, ולאחר מספר שבועות למקום ה-1. עד כה, מכר השיר מעל מיליון עותקים בארצות הברית. בבריטניה, מכר הסינגל עד כה מעל 200.000 עותקים ודורג במקום ה-1 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לסינגל הראשון של אמינם שמגיע למקום הראשון בבריטניה מאז 2005. ריהאנה שברה שיא בכך שדירגה שמונה שירים למקום הראשון בשמונה שנים; דבר שרק הביטלס ואלביס עשו. ב-28 בנובמבר 2013, השיר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית. נכון -2014, השיר מכר 3 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע למעמד פלטינה משולשת. השניים שיתפו פעולה לראשונה בשיר "Love The Way You Lie" ב-2010. השיר הפך לשיר הכי נמכר של השניים, אשר מכר 13.6 מיליון עותקים בעולם והפך לאחד הלהיטים הנמכרים ביותר בהיסטוריה.
וידאו קליפ
ב-13 בדצמבר, הועלה לערוץ ה-VEVO של אמינם הצצה של 57 שניות של הקליפ, בה נראה אמינם יושב בחדר חשוך מול טלוויזיה שריהאנה הדליקה אותה. בטלוויזיה נראה אמינם שובר דברים, לוקח כדורים ומחזיק את בתו היילי. קטעים אלו הם קטעים קצרים מן הקליפים הקודמים של אמינם, המחולקים לפי קטגוריות (אלימות, משפחה, אי שפיות, מוות, התמכרות ותהילה), הקטעים הם מהווידאו קליפים של השירים: "My Name Is", "Lose Yourself", "The Way I Am" ו-"3a.m". בזמן שהוא צופה בקטעים בטלוויזיה, ריהאנה יושבת מולו כפסיכולוגית. בנוסף, בסצנת הסיום אלטר האגו שלו סלים שיידי נכלא בכלוב והוא מוצג לכאורה כ"מפלצת" שאמינם יצר, סלים שיידי מעביר פתק לאמינם מן הכלוב ואמינם פוסע קדימה ומניח לסלים שיידי להרג על ידי אנשי הביטחון. הקליפ לשיר יצא ב-17 בדצמבר. נכון לפברואר 2020 מונה הקליפ 682 מיליון צפיות.
סיבוב הופעות
The Monster Tour הוא מיני-סיבוב הופעות משותף של אמינם וריהאנה. הטור כולל 6 הופעות בצפון אמריקה. מטרתו לקדם את האלבום השמיני של אמינם, The Marshall Mathers LP 2. ההופעות:
פסטול
פסטול (באנגלית: Festool) הוא מותג של כלים חשמליים מתקדמים מגרמניה. משרדי "Festool Group GmbH & Co. KG" (שמה המלא) בוֶנדלינגן והיא חברת בת של חברת האחזקות TTS Tooltechnic Systems. החברה ידועה בגישה המערכתית שלה לכלים חשמליים וכן התמקדות שלה בהנדסת מכונות הממקסמת את יעילות החילוץ ושאיבת אבק.
החברה נוסדה על ידי גוטליב סטול ואלברט פזר בשנת 1925 תחת השם Fezer & Stoll. החברה ייצרה את המסור הנייד הראשון בעולם בשנת 1927. שמה של החברה קוצר ל Festo ב-1933. Festo הקימה את Festo Tooltechnic בשנת 1992, וחטיבת הכלים החשמליים פוצלה לחברה עצמאית, Festool, בשנת 2000. החברה נותרה בבעלות פרטית של משפחתו של המייסד השותף גוטליב סטול.
נכון לאוקטובר 2017, פסטול מפעילה חברות בת ב-26 מדינות כולל בריטניה, ארצות הברית, קנדה, צרפת, הולנד ורוסיה. בסוף 2017, היא הקימה את חברת הבת הראשונה שלה באסיה בדרום קוריאה. מוצרי פסטול מיוצרים בעיקר בניידלינגן (גרמניה), אילרטיסן (גרמניה) וצ'סקה ליפה (צ'כיה). ביולי 2017, Festool פתחה את קו הייצור הראשון שלה בצפון אמריקה במתקן שלה בלבנון, אינדיאנה, שם היא מייצרת בעיקר מסילות ההכוונה למערכת מסורי המסילה שלה.
עיצוב הכלים החשמליים המבוססים על המערכת של פסטול כולל שימוש במיכלי פלסטיק מודולריים, המכונים "systainers ", המיוצרים על ידי חברת האחות TANOS, וחלקים רב-פונקציונליים כגון מסילות לעבודה נייחת וכלים חשמליים.
הדיוויזיה ה-240 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-240 (בגרמנית: 240. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-16 בינואר 1917, ולמפקדה מונה קרל פרידריך גוטפריד מילר. במהלך שנת 1917 היא השתתפה בקרב פשנדל ובקרב קמברה, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
שרון רז
שרון רז (נולד ב-2 בנובמבר 1968) הוא אדריכל ואמן ישראלי, העוסק בצילום ותיעוד מבנים ותיקים ונטושים בישראל.
חייו
רז נולד וגדל בפתח תקווה. אמו עבדה במשרד אדריכלים ועסקה בתכנון בתי מגורים. רז למד אדריכלות במכללת הסביבה - סדנא לעיצוב ואדריכלות בהנהלת אליעזר פרנקל, בתל אביב, ובגלאזגו סקול אוף ארט בסקוטלנד. לאחר לימודיו עבד כאדריכל עד שנת 2004, לאחר מכן פרש ועבר לעבוד בתחום אחר. רז מצלם מבנים ישנים ונטושים בישראל ובין השנים 2005 ו-2010 פרסם את תצלומיו באתר האינטרנט "אדריכלות נעלמת", הכולל כ-12 אלף תצלומים. תצלומים מאוחרים יותר, משנת 2007 והלאה, מתפרסמים בבלוג "נטוש". ב-2011 הקים את "עמותת נטוש לתיעוד מבנים ותיקים ונטושים בישראל". ב-2014 הגיע מספר התמונות שפרסם ל-50,000.
במהלך השנים הציג מספר תערוכות המציגות מבנים נטושים ברחבי ישראל, כשהבולטת בהם היא התערוכה שהציג בגלריה בבית עמותת האדריכלים ועסקה בבתי קולנוע נטושים.
בנובמבר 2020 יצא לאור ספר האמן הראשון של רז, בשם ״נטושים״ - הספר מכיל 240 עמודים, 224 תצלומי צבע, פתח דבר, ומאמר של פרופ׳ אדר׳ אמנון בר אור.
נכון ל-2017, רז היה נשוי פעמיים, ואב לשניים.
מאסטר-קומנדנט
מאסטֶר-קוֹמָנְדָנְט (מאנגלית: master commandant), או חוֹבֵל-מפקד, הייתה דרגה קצונה בצי של ארצות הברית בשנותיו הראשונות. היא ניצבה בסולם הדרגות בין לוטננט לקפטן. בעלי דרגה זו פיקדו בדרך כלל על אוניות מלחמה שהיו קטנות מכדי שיצדיקו את מסירתן לידי קפטן, כמו סְלוּפ או בְּרִיג. ב-1838 קוצר השם לקומנדר (באנגלית: Commander).
היסטוריה
בימיו הראשונים של הצי האמריקני היו נהוגות שלוש "דרגות" לקצינים שפיקדו על אוניות מלחמה: קפטן (captain), מאסטר-קומנדנט ולוטננט-מפקד (lieutenant, commanding), שלא הייתה דרגה של ממש אלא תוארו של לוטננט מן השורה המפקד על כלי שיט. סולם דרגות זה מוסיף להתקיים, בשינויים קלים, גם בצי האמריקני של ימינו: קפטן, קומנדר ולוטננט-קומנדר.
דרגת מאסטר-קומנדנט הקבילה לדרגת "מאסטר אֶנד קומנדר" (master and commander) של הצי המלכותי הבריטי, שקוצרה ב-1794 ל"קומנדר". כאשר פנו אל מאסטר-קומנדנט בעת פיקודו על אונייה קראו לו "קפטן".
גיבור הצי האמריקני סטיבן דיקייטר ידוע כמי שלא נשא מעולם דרגת מאסטר-קומנדנט. לאחר הפשיטה הנועזת על הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי ב-1804, שב לאמריקה כגיבור לאומי וקודם ישירות מלוטננט לקפטן.
מוסקו לוי בוקו
מוסקו לוי בוקו (בצרפתית: Mosco Levi Boucault; נולד ב-14 בדצמבר 1944), שנודע גם כ"אלן מוסקו" (Alain Mosco), הוא במאי סרטים תעודיים יהודי-צרפתי, יליד בולגריה. לוי בוקו "הצטיין ביכולתו לחדור, לרוב לבדו, לעומקן של סוגיות קשות", מתוך "שאיפה להבין עד הסוף את הדברים".
ביוגרפיה
מוסקו לוי בוקו נולד בשנת 1944 בבולגריה. בגיל 10 היגר עם הוריו לצרפת ובהמשך התאזרח בה. אביו נפטר בשנת 1956, זמן קצר אחרי הגירתם. בילדותו ובצעירותו, בהחלטת אמו, שעברה את תקופת הרדיפות נגד היהודים בימי מלחמת העולם השנייה, נודע בשם המשפחה הצרפתי בוקו. בהמשך השתמש בשם אלן מוסקו. לוי בוקו הוא בוגר התיכון אוגוסטן טיירי בעיר בלואה. בבגרותו חזר להשתמש גם בשני שמותיו היהודים - מוסקו לוי.
מחוזות וירג'יניה
במדינת וירג'יניה שבארצות הברית ישנם 95 מחוזות, יחד עם 38 ערים עצמאיות המקבלות מעמד שווה של מחוז מבחינה מנהלית.
הגדול שבמחוזות וירג'יניה הוא מחוז פיצילבניה (2,533 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז ארלינגטון (67 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא פיירפקס (1,118,602 תושבים נכון ל-2010). בירת וירג'יניה ריצ'מונד היא במעמד של עיר עצמאית.
דייוויד פ. גולדמן
'''דייוויד פ. גולדמן (David P. Goldman'''; נולד ב-27 בספטמבר 1951) הוא כלכלן ואנליסט יהודי-אמריקאי, הידוע בזכות טור דעה רב־ההשפעה ביומון "אסיה טיימס", תחת שם העט "שפנגלר". גולדמן הוציא לאור בשנת 2011, את הספר "ציביליזציות גוועות", המבוסס על רעיונות אותם העלה בטורו. הספר יצא לאור בשנת 2013 גם בעברית.
מרסל דושאן
מרסל דוּשאן (בצרפתית: Marcel Duchamp; 28 ביולי 1887 – 2 באוקטובר 1968) היה אמן צרפתי-אמריקני. על פי רוב משויך דושאן לתנועת הדאדא, שעמה היה בקשרים שונים, ולתנועת הסוריאליזם. השפעתו על האמנות במחצית השנייה של המאה ה-20 היא רבה. מושג ה"רדי מייד", אותו פיתח דושאן, הוא אחד המקורות העיקריים להתפתחותה של אמנות הפופ ארט ושל האמנות המושגית. דושאן היה בין הדמויות הבולטות בהתפתחותה של האמנות המודרנית האמריקאית, ועבודתו מהווה סמל לאמנות האוונגרד. החל מאמצע חייו, החל דושאן לעסוק גם בשחמט וזכה בתואר "אמן שחמט". את עניינו בשחמט שילב גם ביצירותיו המאוחרות.
דייוויד פ. גולדמן
חייו
גולדמן, יליד ארצות הברית, גדל במשפחה יהודית חילונית. גולדמן השלים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה בשנת 1973 ולמד לדוקטורט בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנת 1976. בשנים 1976–1982 היה גולדמן האחראי לפרסומים בתחום הכלכלה של תנועת השמאל הקיצוני של לינדון לה-רוש האמריקני. גולדמן הגדיר את עצמו אותה תקופה כבעל דעות רדיקליות ואתאיסטיות.
מרסל דושאן
נעורים
אנרי רובר מרסל דושאן נולד בבלנוויל-קרבון (Blainville-Crevon), כפר קטן במחוז סן-מריטים (Seine-Maritime) שבצרפת. הוא נולד כבן הרביעי מתוך שבעת ילדיהם של אז'ן ולוסי דושאן. בבית הוריו הזעיר-בורגני ספג דושאן את האהבה לתרבות ולאמנות. יצירותיו של אמיל ניקולה (Emile Nicolle), סבו של דושאן מצד אמו, איש עסקים שעסק במסחר ימי ואמן תחריטים מילאו את קירות הבית והעיסוק במוזיקה, במשחק השחמט ובקריאת ספרות היו מנהג קבוע בבית. בנוסף למרסל, עוד שלושה מבין ילדי משפחת דושאן הפכו לאמנים: ז'אק ויון, צייר ואמן הדפסים; ריימונד דושאן-ויון, פסל בסגנון קוביסטי, שנפטר בסוף מלחמת העולם הראשונה והציירת סוזן דושאן-קרוטי (Suzanne Duchamp-Crotti).
דייוויד פ. גולדמן
חייו
מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים החלו תפישותיו של גולדמן להשתנות, כשהוא מתקרב בהדרגה לקוטב השמרני יותר במפת הדעות האמריקנית. משנת 1984 מועסק גולדמן ככלכלן וכמנהל קרנות השקעה ומדיניות השקעה במשרות בכירות בגופים כמו קרדי סוויס, קנטור פיצג'רלד, אסטרי, SG Capital, ואחרות. מאז ספטמבר 2013 עומד גולדמן בראש חטיבת האמריקות בבנק ההשקעות ראוריינט גרופ שמושבו בהונג קונג.
מרסל דושאן
נעורים
את ניסוייו הראשונים באמנות החל בבית הוריו. ציוריו ורישומיו הראשונים מציגים את השפעת האמנות האמפרסיוניסטית. בשנת 1904, בגיל 17, הצטרף דושאן אל שני אחיו הגדולים בפריז, אשר פרשו מלימודי משפטים ורפואה לטובת עיסוק באומנות. מרסל עבר להתגורר בביתו של ז'ק ויון ברובע מונמארטר ונרשם ללימודי אמנות ב"אקדמיה ז'ולין" (Académia Julian), אולם לא התמיד בלימודיו ופרש בשנה שלאחר מכן. בהשפעת אחיו אף החל לצייר ולמכור קריקטורות ואיורים, שרבים מהם היו מבוססים על ביטויים לשוניים שונים. הוא עבד כשנה בבית דפוס צבאי ברואן (Rouen), במסגרת חוג גיוס חובה, שם למד עיצוב טיפוגרפיה וטכניקות דפוס ויצר רפרודוקציות של תצריבי סבו.
דייוויד פ. גולדמן
חייו
ככלכלן פרסם גולדמן מאות מאמרים ומחקרים בנושאי כלכלה, בכתבי־עת מקצועיים לצד כתבי־עת ויומונים כמו "וול סטריט ג'ורנל", "קומנטרי", "בלומברג" ואחרים.
לצד עבודתו ככלכלן וכאנליסט רכש גולדמן השכלה במוזיקה (תואר שני בסיטי יוניברסיטי ניו יורק), פרסם מאמרים בכתבי־עת במוזיקולוגיה והקדיש לנושא את ספרו הראשון, משנת 1989. מאז שנת 2002 מכהן גולדמן כחבר במועצת המנהלים של מכללת מאן למוזיקה (Mannes School of Music), שם הורה בעבר. גולדמן נשוי ואב לשתיים.
מרסל דושאן
עירום יורד במדרגות
בשנת 1912 יצר דושאן את הציור "עירום יורד במדרגות, מס' 2", אשר נבדל מיצירותיו הקודמות בשילוב בין תיאור תנועה ממשית לבין סגנון תיאור קוביסטי יותר, אשר טשטש לחלוטין את הגוף האנושי. מלבד השפעת הקוביזם מציג הציור את השפעת הפוטוריזם ואת השפעתה של המצאת צילום הסינמטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה. סידור הצורות בקומפוזיציה מדמה את התנועה של הדמות בעת שהיא יורדת במדרגות. הציור נשלט על ידי גוונים חומים ונעשה שימוש בקווי מתאר (קונטור) שחורים המדגישים את הצורות הגיאמטריות. במקומות מסוימים הוסיף דושאן קווים מעוגלים, בצבע שחור או לבן המדגישים את התנועה של הדמות. דושאן הגיש את הציור לתערוכה של "סלון העצמאיים" (Société des Artistes Indépendants), תערוכה שנתית שראשיתה בשנת 1884 ואשר, בשונה מתערוכות אחרות, התקיימה ללא חבר-שיפוט וללא פרס. הצייר הקוביסטי אלבר גלז (Albert Gleizes), אחד ממארגני הסלון ביקש מאחיו של דושאן לבקש ממנו להסיר את הציור מן התערוכה או להחליף את שמה של היצירה, כיוון והיא נראתה להם יותר מדי "פוטוריסטית".
דייוויד פ. גולדמן
שפנגלר
סגירת המהדורה המודפסת של אסיה טיימס הובילה את "שפנגלר" לרשת האינטרנט, שם פרסם גולדמן כ-1,800 מאמרים. מאוחר יותר, כאשר הפופולריות הרבה של "שפנגלר" (למעלה ממיליון מבקרים בחודש, בשיא הפופולריות של הטור) עוררה תהיות על זהותו האמיתית, וכאשר העלה בלוג פרו-פלסטיני את ההשערה כי "שפנגלר" הוא גולדמן, החליט גולדמן באפריל 1999 לחשוף את האיש שמאחורי הפילוסוף הגרמני הפסימי.
הגות
כ"שפנגלר" עסק גולדמן במגוון רחב של נושאים, מתאוריה מוזיקלית ועד סוגיות של תרבות ואמונה, אך במוקד עניינו עמדו סוגיות גיאו-כלכליות וגאו-פוליטיות. בספרו "ציביליזציות גוועות" משנת 2011 חשף גולדמן בהרחבה את השקפת עולמו, השואבת השראה מפרנץ רוזנצווייג ו"כוכב הגאולה" שלו.
מרסל דושאן
עירום יורד במדרגות
בסוף שנת 1912 מקבל דושאן משרת ספרן בספריית סן ז'ניב (Bibliothèque Sainte-Geneviève) בפריז, משרה אותה החזיק עד מאי 1914. בעבודתו נחשף דושאן לחיבורים בתחום הפיזיקה והמתמטיקה. את הידע שרכש בתחומים אלה ניצל דושאן בפיתוח האיקונוגרפיה המורכבת של עבודותיו, ובייחוד ב"הזכוכית הגדולה", אותה החל לתכנן ככל הנראה בשנת 1912, בעת ששהה בחופשה של כמה חודשים בעיר מינכן שבגרמניה. עד לחורף של שנת 1913 השלים דושאן את התכנון הרעיוני של היצירה ואף יצר רישום שלה בעיפרון על קיר הסטודיו שלו.
דייוויד פ. גולדמן
הגות
לפי גולדמן, בעקבות רוזנצווייג, הכוח המכריע לגורלן של אומות הוא האמונה שלהן בעתידן והקשר שלהן לעברן. גולדמן סבור כי כוחה האמיתי של אומה נחשף במפגש עם העידן המודרני, עם הגלובליזציה ועם מערך תפישות ורעיונות פתוח ומשתנה. ניסיונן של אומות רבות, ובמיוחד באירופה, להמיר את האמונה הדתית בלאומנות ובאמונה בתפישות 'עם נבחר' וייעוד דן אותן לשקיעה, עם קריסתם של אותם רעיונות.
מרסל דושאן
ניו יורק - 1915–1923
ב-15 ביוני 1915 הפליג דושאן בדרכו לניו יורק. מיד עם הגיעו לניו יורק הובא דושאן, על ידי וולטר פאך (Walter Pach), לדירתם של בני הזוג ארמסברג, שם שהה מספר חודשים. לשם מחייתו התפרנס כמורה פרטי לצרפתית. בניו יורק החל דושאן את העבודה על מה שתהפך לאחת מעבודותיו המרכזיות - "הזכוכית הגדולה".
דייוויד פ. גולדמן
הגות
באופן דומה, הדת המוסלמית, השואבת את עיקרי כוחה ממבנה חברתי הירארכי וחמולתי, נתקלת בקושי ניכר במצב בו מבנה זה אינו יכול להתקיים עוד, בגלל מגמות של התרחבות ההשכלה, עיור והיחלשות כוחן של המסגרות המסורתיות. מחמירה את המצב, לפי גולדמן, תפישת הכל-או-לא-כלום האופיינית לאסלאם, הדוחה פשרה כלשהי בין קבלה מלאה של האמונה המוסלמית לחילון מוחלט.
מרסל דושאן
ניו יורק - 1915–1923
על אף שדושאן החל את העבודה המעשית על היצירה בניו יורק, הרי שאת גיבוש הנושא ועיצוב הקונספט האמנותי שלה עשה עוד קודם. העבודה החלה, ככל הנראה, בשנת 1912, בעת שדושאן שהה בחופשה של כמה חודשים בעיר מינכן שבגרמניה. עד לחורף של שנת 1913 השלים דושאן את התכנון הרעיוני של היצירה ואף יצר רישום שלה בעיפרון על קיר הסטודיו שלו.
במקביל לעבודה על "הזכוכית הגדולה", פיתח דושאן את רעיון ה"רדי מייד". ה"רדי מיידים" הראשונים של דושאן, כגון "מתקן בקבוקים" או "גלגל אופניים", שנוצרו בצרפת יוצרו מחדש בניו יורק. בנוסף, יצר דושאן סדרה של "רדי מייד" חדשים ובהם "בטרם הזרוע השבורה", "מזרקה" או "L.H.O.O.Q.". בעבודות אלו ביקש דושאן לשנות את הגדרת האמנות, ולהציב את המחשבה האסתטית האמנותית הטהורה כתחליף לצורך ביצירת אובייקטים ממשיים. החפצים אותם בחר דושאן נותקו מתוך חיי היום יום הפונקציונליים והוכנסו לתוך הקשר אמנותי - כיצירת אמנות. הדבר הודגש על ידי חתימה של דושאן עליהם. למרות ניסיונות לפרשנויות שונות, דושאן התעקש כי הסיבה לבחירת אובייקטים לא הייתה אסתטית, אלה פונקציונלית.
בשנת 1918 הושלמה רוב העבודה המרכזית על "הזכוכית הגדולה". דושאן סיים את העבודה על חלקה העליון של היצירה ובו תיאור "הכלה", ואילו בחלק התחתון נותר להעתיק אל העבודה עוד כמה דימויים. אולם, עקב כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה עזב דושאן את ניו יורק ועבר לבואנוס איירס. בארגנטינה המשיך לעבוד על רישומים ל"זכוכית הגדולה", אותה התכוון להשלים בשובו לניו יורק. ברישומים אלו עסק דושאן בעיקר בעיצובם של "עדי הראייה". בשנת 1920, עם שובו מביקור בצרפת, העביר דושאן את העבודה הלא גמורה אל סטודיו חדש בבית מס' 246 ברחוב 73 מערב במנהטן. למרות רצונו לסיים את העבודה, הוא עבד עליה פחות ופחות. "היצירה עניינה אותי", העיד דושאן, "אולם לא מספיק כדי להיות נחוש לסיים אותה". בפברואר 1923 שב דושאן לאירופה ולכן היצירה, שעליה עבד במשך כשמונה שנים, לא הושלמה מעולם בהתאם לתוכניותיו המלאות.
יצירתו
ציור זה היה סמן לסדרה של עבודות, שאותן יצר בתחילת העשור השני של המאה ה-20, שבמהלכן התעניין דושאן בתיאור תנועה ובתיאור של מכונות וחלקים מכניים. לעבודות הללו הקנה אופי סימבולי-פסיכולוגי על ידי מתן שמות כגון: "המלך והמלכה מוקפים על ידי עירומים מסתובבים" (1912) או "הכלה" (1912), ציור של חלקים מכניים בסגנון קוביסטי. סממנים של רבות מיצירות אלו הופיעו ביצירה גדולה של דושאן בשם "הזכוכית הגדולה" הנקראת גם "הכלה מופשטת על ידי רווקיה", שהעבודה עליה נמשכה בין השנים 1915 ל-1923.
במסגרת הצטרפותו לאסכולת הדאדא ב-1919 הוסיף לגלויה מסחרית של "מונה ליזה" שפם וזקנקן בטכניקה של שרבוט בעפרון. הוא נתן ליצירה את השם L.H.O.O.Q.‎, משחק מילים בצרפתית שמשמעותו "חם לה בתחת" (Elle a chaud au cul). משחק מילים דומה ליווה את יצירתו "מזרקה", שעליה חתם בשם R. Mutt, שהגייתו armut פירושה בגרמנית "עוני". בחירת ציור ה"מונה ליזה" לא הייתה מקרית, בגלל היותה סמל האמנות הקלאסית והיצירה המפורסמת ביותר בעולם המערבי.
לאחר 1923 הקדיש חלק ניכר מזמנו למשחק השחמט. מאמצע שנות השלושים חבר לסוריאליסטים והשתתף בתצוגות שלהם.
בשנות חייו האחרונות הודיע דושאן על פרישה מעולם האמנות, אולם בהסתר עבד על יצירה פיסולית גדולה בשם נתון (Given). יצירה זו שנוצרה בין השנים 1946 ל-1966, נבנתה בדירתו הניו-יורקית של דושאן. היצירה מורכבת מדלת עץ ישנה ובה נקב, שדרכו יכול הצופה להציץ אל מרחב נסתר ובו דמות נשית חסרת פנים ומגולחת ערווה, מחזיקה מנורת גז כשהיא שוכבת בין צמחייה ונוף. לאחר מותו של דושאן הועברה היצירה בשלמותה למוזיאון פילדלפיה לאמנות.
דושאן כשחמטאי: בין אמנות לאמנות המשחק
החל משנת 1923 השקיע דושאן את מרבית זמנו בלימוד השחמט. באופן הצהרתי "פרש" דושאן מן העיסוק באמנות. את ענינו בשחמט הסביר דושאן במונחים אסתטיים - "אני עדיין קורבן של השחמט. יש לו את כל היופי שיש לאמנות - ועוד הרבה מעבר לכך. לא ניתן למסחר אותו. שחמט טהור בהרבה מהאמנות בעמדה החברתית". "אם בובי פישר היה מבקש את עצתי", טען דושאן, "בוודאי לא הייתי מדכא אותו - כאילו שמישהו היה יכול לעשות זאת - אבל הייתי מבהיר לו שלעולם לא יוכל להרוויח סכומי כסף משמעותיים בשחמט, הוא יחיה חיי פרישות כנזיר ויסבול יותר דחיות מכל אמן אחר, במאבקו להיות מוכר ומקובל". ההתלהבות האובססיבית של דושאן מהשחמט ניתנת לאיתור כבר בנושאים של יצירותיו האמנותיות המרכזיות. הברורה מכולן היא הרדי מייד המכונה "מלכודת" (Trébuchet; 1917). שם זה הוא אף שמה של עמדת השחמט ידועה, בה מחליף השחקן מקומות על גבי הלוח כדי להכשיל את היריב. כמו מהלך השחמט, גם הרדי מייד, המורכב ממתלה למעילים או כובעים אשר מוסמר לרצפה, "מכשיל את הצופה".
דושאן עיצב את הכרזה לאליפות השחמט השלישית של צרפת שהתקיימה בשנת 1925, והגדיל עשות בסיימו את התחרות עם שלושה ניצחונות, שלושה הפסדים ושתי תוצאות תיקו, תוצאה שהייתה מספיק טובה כדי לזכותו בתואר "אמן שחמט". ההתלהבות של דושאן לשחמט הפריעה לאשתו כל כך, עד שהדביקה את כלי השחמט ללוח, פעולה שכנראה תרמה לגירושיהם ארבעה חודשים מאוחר יותר. דושאן שיחק באליפויות השחמט של צרפת בין השנים 1928–1933 ואף ייצג את צרפת באולימפיאדת השחמט באותן שנים, בהעדיפו פתיחות היפרמודרניות כגון ההגנה הנימצו-הודית (שפותחה על ידי השחמטאי אהרון נימצוביץ'). בתחילת שנות ה-30' הבין דושאן שהוא מיצה את יכולתו ואין לו סיכוי להעפיל לדרג העל של השחמט העולמי. במהלך השנים הבאות התכיפות בה השתתף בתחרויות שחמט פחתה, אך הוא גילה את השחמט בהתכתבות והחל לכתוב טור שבועי בנושאי שחמט בעיתונים שונים.
בשנת 1932 חבר דושאן לתאורטיקאי שחמט בשם ויטלי הלברשטט (Vitaly Halberstadt) והשנים פרסמו מאמר החוקר את עמדת לסקר-רייכהלם (Lasker-Reichhelm position), עמדה ייחודית ונדירה שעשויה להתרחש בשלב הסיום של המשחק, כאשר לשני השחקנים נותרו רק המלכים וכמה חיילים נוספים. המחברים הגיעו למסקנה כי כל ששחור יכול לייחל לו הוא תיקו. בהינתן משחק מדויק מצדו של הלבן, השחור יכול רק לדחות את הקץ, אך לבסוף יפסיד ללבן. השניים הדגימו עובדה זו על ידי התוויות המסעים כשרטוט דמוי אניאגרם שמתקפלים כלפי עצמם.
ב-1943 יצר דושאן מהדורה של 150 ערכות-כיס לשחמט (Pocket Chess Set) ברמות גימור שונות, כשרק חלקן חתומות על ידו. ייתכן כי הדבר מעיד על ניסיונו של דושאן לייצר ולשווק ערכות אלה בהקשר שאיננו אומנותי. באותה עת לא היו בשוק דוגמאות לערכות ניידות למשחקים, ודושאן בחר להשתמש בפינים כדי לחבר את דמויות הכלים אל לוח השחמט. בדצמבר באותה שנה, פרסם דושאן בעיית שחמט אניגמטית. הבעיה נכללה בהודעה על פתיחת תערוכה קבוצתית בהשתתפות דושאן, איב טאנגי (Yves Tanguy) וג'וזף קורנל (Joseph Cornell) בגלריה ג'וליאן לוי בניו יורק ושדושאן ביקש לכנות אותה "Through the Big End of the Opera Glass" ("דרך הקצה הגדול של עדשת האופרה"). הבעיה הופיעה בתרשים על גבי ההזמנה ומעלייה נוסף נייר שקוף ועליו הודפסו דימויים מאת שלושת האמנים. כאשר צורף הנייר השקוף לבעיה התגלה דימוי של קופידון הפוך, אותו יצר דושאן. מתחת לתרשים הופיעה הכותרת "White to Play and Win" ("לבן מתחיל וזוכה"). רבי אמנים בשחמט ומומחים לסיומים שהתמודדו עם הבעיה שהציג דושאן קבעו כי אין לה פתרון. השילוב בין המיניות, המתבטאת בדמותו של קופידון, ביחד עם חוסר הפתרון של הבעיה מציג משמעות דומה לזו המופיעה בעבודות נוספות של דושאן, כגון "הזכוכית הגדולה", בהן מודגשת חוסר היכולת להתגבר על המיניות ולממש אותה.
ב-18 באוקטובר 1963 יצר דושאן קישור נוסף בין משחק השחמט לבין "הזכוכית הגדולה", אשר שימשה כרקע למשחק שחמט אותו ניהל דושאן מול אווה בביץ (Eve Babitz), דוגמנית ומעצבת גרפית בת 22, שניהלה את המשחק בעירום מלא. המשחק נערך בפתיחה של תערוכה רטרוספקטיבית מיצירותיו של דושאן במוזיאון פסדינה לאמנות בקליפורניה.
בשנת 1966 יצר דושאן את "מחווה לקאיסה" ("Homage to Caissa"), רדי מייד של לוח שחמט ריק וחתום על ידו, הנושא את שמה של קאיסה - אלת השחמט. דושאן התכוון ליצור ולמכור מהדורה בת 30 עותקים מרדי מייד זה ולהקדיש את התמורה לאגודת השחמט האמריקאית. לבסוף נמכרו רק כ-10 לוחות בלבד.
השגים בולטים בשחמט
דושאן זכה באליפות השחמט של נורמנדי עילית בשנת 1924, השתתף מספר פעמים בגמר אליפות צרפת וייצג את צרפת בארבע אולימפיאדות שחמט:
עבודות חשובות
מבחר מעבודותיו של דושאן מוצג בתצוגת קבע במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון פילדלפיה לאמנות ובמוזיאונים אחרים.
פרס דושן
החל משנת 2000 מוענק פרס דושן לאמן צעיר בתחום אמנות עכשווית. זוכה בפרס מקבל מענק אישי של 35 אלף יורו ומענק נוסף של 30 אלף יורי לארגון תערוכה אישית במרכז ז'ורז' פומפידו. בצוות השופטים נכללים נציגים ארגון האמנות הצרפתית, נציג משפחת דושן ונציגי מנהלי מוזיאונים לאמנות, מבקרי אמנות ואספני אמנות. רוב זוכי הפרס הם צרפתים או פעילים בצרפת כמו קפוואני קיוואנגה שזכתה בפרס בשנת 2020.
Ace Attorney
Ace Attorney (בתרגום חופשי: סנגור אלוף, ביפנית: 逆転裁判: משפט הפכפך) היא סדרת רומנים חזותיים שפותחה על ידי קאפקום. המשחק הראשון בסדרה יצא בשנת 2001, ומאז, עוד 9 משחקים בסדרה פותחו. בנוסף, נוצרו סדרת אנימה, סדרת מנגה, סרט, מחזמר, מחזה ועוד מסביב לסדרת הרומנים. במהלך הסדרה המרכזית, השחקן לוקח את תפקידם של הסנגורים פיניקס רייט, אפולו ג'סטיס ואת'ינה סייקס. בסדרה המרכזית השחקן חוקר תעלומות רצח ומגן על מואשמים בבית משפט. בנוסף, במשחקי הספין-אוף "Miles Edgeworth: Investigations", השחקן לוקח את תפקידו של עורך הדין מיילס אדג'וורת' ובמשחק "Dai Gyakuten Saiban" השחקן לוקח את תפקידו של אחד מאבותיו של פיניקס רייט, ריונוסקה נארוהודו.
משחקיות
המשחקים בסדרה הראשית הם בעיקר משחקי הרפתקה, אם כי הם דורשים משחקן לאסוף ראיות ולהציג אותם לעדים כאשר הם נמצאים בבית המשפט. כל משחק מורכב מארבעה או חמישה תיקים, אשר מקושרים במידה מסוימת, עם דמויות חוזרות ופשעים דומים. המשחק ניתן לשמירה מכל נקודה.
ישנם שני שלבים לכל מקרה ומקרה, חקירה והמשפט עצמו. חקירה כוללת את היכולת לבקר בכמה מקומות מרכזיים בתיק ולדבר עם אנשים שהיה מעורבים בו, בעת החיפוש אחר ראיות. המשחקים השני והשלישי גם הציגו את "Psyche-Lock", מערכת שבאמצעותו הסנגור יכול לשבור מחסומים נפשיים כדי ללמוד את האמת מעדים שאינם משתפים פעולה בחקירה, על ידי הצגת ראיות ופרופילים של אנשים אשר קשורים לתיק.
המשפטים בדרך כלל מורכבים מעדויות הכוללות הצהרות על ידי עדים. לאחר מכן מבצאת חקירה נגדית. החקירה מתבצעת על ידי הצגת ראיות הקשורות להצהרות העד. השחקן יכול גם ללחוץ על העד בנקודות מסוימות, או לשאול את העד על ההצהרה. לפעמים לחיצה והצגת ראיות תוביל להצהרות שנוספו לעדות. הצגת ראיות בהצלחה עשויה גם להוביל לעדות חדשה לגמרי, וזו כמעט תמיד הדרך היחידה להתקדם במשחק. לפעמים השחקן יצטרך להוכיח טענות ספציפיות שלהם, בין אם באמצעות הצגת ראיות נוספות, או בחינה מדוקדקת יותר של ראיות קיימות. במשחק הרביעי, המשחק מציג את מערכת ה-"Perceive", הפועלת במספר חקירות נגדיות. במהלך עדות, השחקן יכול להפעיל את המערכת כדי להסתכל מקרוב על שפת גופו על העד, במטרה לאתר טיקים המופעלים כאשר הוא מצהיר על דבר שקרי, ובכך לאלץ את העדים להגיב בכנות. בנוסף לכך, המשחק החמישי מציג את מערכת ה-"Mood Matrix", המאפשרת להגנה לנתח את רגשותיו של העד במהלך עדותו, ולמצוא רגשות סותרים במהלך עדותו. השימוש במערכת מאפשר לעד להשתלט על הרגשות שלו ומאפשר לו להעיד באופן ברור ובכנות. המשחק החמישי גם כן מציג את מערכת ה-"revisualization", שבה השחקן בוחן עובדות חיוניות וקשרים בין ראיות כדי להגיע למסקנות חדשות. המשחק השישי מציג את מערכת ה-"divination séance", שבה לשחקן מוצגים הזכרונות האחרונים של הנהרג, הכוללים את כל מה שקלט עם חמשת חושיו לפני מותו, השחקן אז חייב למצוא את הסתירות בין חמשת החושים המוצגים.
כהגנה, המטרה של השחקן היא בדרך כלל להשיג את פסק הדין "לא אשם" ללקוחו. רוב המשפטים במשחק נמשכים יומיים, כאשר המקסימום המותר בחוקי המשפט המקומי הוא שלושה ימים. בין ימי המשפט השחקן יכול לבקר באזורים רלוונטיים למשפט כדי להשיג עוד ראיות או מידע. לאורך כל תהליך המשפט השחקן חייב לקבוע דרך המידע שהושג מי העבריין האמיתי כדי לפטור את הלקוח שלו מכל אשמה.
הצגת ראיות מלווה בסנגור המצביע, וצועק "התנגדות!" (!Objection), ביחד עם בועת טקסט שבתוכה המילה, שהפכה לסמל של הסדרה. אם השחקן מציג את העדות הלא נכונה, מנסה להציג בזמן הלא נכון, או לא מצליח בחלקים אחרים של החקירה, השופט מאבד חלק מאמונו בו, המיוצג על ידי סימני קריאה במשחק הראשון ובר חיים במשחקים שלאחר מכן. אם השחקן טועה כמות רבה מדי של פעמים, הוא מקבל פסק דין של "אשם" וחייב להתחיל מחדש מנקודת השמירה האחרונה.
ניגודיות
נִגּוּדִּיוּת (בלועזית: קוֹנְטְרַסְט) היא הבדל במאפיינים חזותיים אשר גורם לעצמים להיות נפרדים מסביבתם. הניגודיות מתבטאת בהבדל בתאורה ובצבע בין עצם לעצם בשדה הראייה או בתמונה.
הניגודיות המקסימלית של תמונה נקראת טווח דינמי או יחס הניגודיות.
הגדרה
קיימות מספר הגדרות העוסקות בשאלה כיצד לקבוע ניגודיות בתמונה נתונה. בפשטות, ניתן לבטא ניגודיות על ידי היחס שבין ההבדל בבהירות בין עצמים לבהירות הממוצעת. בהתאם לחוק ובר-פכנר, כאשר הבהירות נמוכה קל יותר להבחין בהבדלים קלים בבהירות מאשר במצב שבו הבהירות הממוצעת בתמונה גדולה. בכתיבה כללית ניתן לסכם כ: כאשר I ו-I_b מיצגים את הבהירות של העצם והבהירות של הרקע, בהתאמה.
יחסי ניו זילנד–צרפת
יחסי ניו זילנד–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ניו זילנד לרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
היחסים בין המדינות בדרך כלל טובים, והם אף היו בעלות ברית במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, למעט תקופה קצרה בשנות ה-80 ובשנות ה-90, בשל המתיחות שנוצרה בעקבות הניסויים הגרעיניים של צרפת בפולינזיה והטבעת האונייה ריינבו וורייר בנמל אוקלנד בשנת 1985. בשנת 2003 נחתם הסכם בין המדינות לתיחום הגבול הימי בין טוקלאו וואליס ופוטונה. בעקבות הטבח בכרייסטצ'רץ' ב-15 במרץ 2019, ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן ונשיא צרפת עמנואל מקרון, ערכו יחד את ועידת קריאה לפעולה בכרייסטצ'רץ' במאי 2019, שהתחייבה להתנגד לקיצוניות אלימה באינטרנט.
יחסים כלכליים
ניו זילנד וצרפת היו שותפות סחר גדולות מאוד בשנים האחרונות, כאשר צרפת ממוקמת כשותפת הסחר ה-15 בניו זילנד בשנת 2007 עם יצוא בהיקף של 401.3 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: בשר כבש, פילה דג, בשר צבי ותרופות) והיבוא בסך 679.6 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: מכוניות, ציוד יין ומכונות).
לצרפת השקעות רבות וחלקן גדולות, בכלכלה הניו זילנדית, במיוחד בתעשיית היין הניו זילנדי הכוללת את Veuve Clicquot Deutz הדומה מאוד לתעשיית היין בצרפת. יופלה היא חברה מרכזית בניו זילנד והיא מחזיקה באחד ממותגי היוגורט הידועים ביותר בענף המזון החקלאי הניו זילנדי. השקעות צרפתיות גדולות אחרות בוצעו בתחום התחבורה והתקשורת של ניו זילנד (Alstom, Alcatel) וניהול הפסולת (ONYX).
נציגויות דיפלומטיות
ניו זילנד מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד. מאידך, צרפת מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון ו-5 קונסוליות באוקלנד, כרייסטצ'רץ', דנידין, הייסטינגס וקווינסטאון.
זיהוי פלילי במחשבים
זיהוי פלילי במחשבים (ידוע כפורנזיקס; מאנגלית: Computer forensics) היא ענף בזיהוי פלילי העוסק במציאת ראיות משפטיות במחשבים ובאמצעי אחסון דיגיטליים. מטרת הענף היא זיהוי, חילוץ, שימור, שחזור, ניתוח והצגת עובדות והנחות שונות אודות המידע.
אף על פי שחקירה זו מזוהה בעיקר עם הפללת עבריינים על ידי המשטרה, שיטות ועקרונות מהענף משמשים רבות גם במרחב הקיברנטי בתחום אבטחת המידע, ובזירה האזרחית - למשל לשם שחזור קבצים שנמחקו ממערכת הקבצים, כן לשימושים שונים של חברות האנטי-וירוס.
סקירה
עם התגברות התפוצה של מחשבים אישיים בתחילת שנות השמונים, גבר גם ניצולם לצרכים פליליים כמו הונאה, גנבת כסף וריגול תעשייתי וצבאי. בתקופה זו, זכו להכרה פשעי מחשב חדשים (האקינג), כמו גם הצורך לזהותם. ענף חקירת פשעי המחשב התפתח בתקופה זו כשיטה לשחזור ולחקירת ראיות דיגיטליות לצרכים משפטיים. מאז, היקף הפשיעה גדל במהירות (בין השנים 2002 ל- 2003 נרשמה עליית מדרגה משמעותית של כ- 67%) וכיום הענף עוסק בחקירת מגוון רחב של עבירות, לרבות פורנוגרפיית ילדים, הונאה ממוחשבת, רצח ואונס. כמו כן, נעשה שימוש בשיטות החקירה גם לצרכים אזרחיים וצבאיים כאמצעי גילוי אלקטרוני (eDiscovery).
בפועל, שיטות הזיהוי והידע המקצועי נועדו להסברת המצב הנוכחי של אמצעי דיגיטלי אחד או יותר (זיכרון המחשב, דיסק קשיח, תקליטור ואף הודעת דואר אלקטרוני או קובץ תמונה), שלעיתים מקיימים ביניהם יחסי גומלין.
ליין פלאק
ליין פלאק (באנגלית: Layne Flack; 18 במאי 1969 – 19 ביולי 2021) היה שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בשישה צמידי אליפות העולם בפוקר ופעם אחת בסבב הפוקר העולמי ונבחר להיכל התהילה של הפוקר ב-2022.
ביוגרפיה
פלאק החל לשחק פוקר בזמן שעבד בבית קזינו בצעירותו. הוא נהג ללכת לשחק בבתי קזינו אחרים במקביל לעבודתו, עד שהתפטר כדי לשחק פוקר באופן מקצועי. הוא היה תלמיד של ג'וני צ'אן וטד פורסט אשר עזרו לו עם המשחק.
כינויו היה "Back to Back Flack", לאחר שזכה בשני טורנירי Legends of Poker באוגוסט 1999. כינוי זה השתרש אף יותר לאחר שזכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר ב-2002 ושוב ב-2003.
בפעם הראשונה שפלאק נכנס לכסף בטורניר אליפות העולם בפוקר, הוא סיים במקום השני לאחר שהפסיד לג'ף רוס ב-1998. שנה לאחר מכן זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו. בסך הכל פלאק זכה בשישה צמידים, כולם בטקסס הולדם ואומהה הולדם.
פלאק נפטר ב-19 ביולי 2021. ב-2022 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
במהלך הקריירה פלאק זכה בסך של כ-5.1 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.9 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
חרפת חיחון
חרפת חיחון הוא הכינוי שניתן למשחק כדורגל שהתקיים בשלב הבתים של מונדיאל 1982, בעיר חיחון שבספרד, בין גרמניה המערבית לאוסטריה במסגרת שלב הבתים הראשון של הטורניר. משחק זה היה המשחק האחרון בבית 2, כאשר המשחק המקביל באותו הבית בין צ'ילה לאלג'יריה התקיים יום קודם לכן. במשחק זה, הובקע שער בודד בדקה ה-10, ואחריו נראה היה כי שחקני שתי הקבוצות פועלים בתיאום, לכאורה, כדי להעביר את 80 הדקות הנותרות, מבלי לנסות בכלל לכבוש שערים נוספים, כדי להשאיר את התוצאה על כנה, אשר הבטיחה את העפלתן של שתי הנבחרות. כדי למנוע הישנות מקרים דומים, החליטה פיפ"א שבטורנירים הבאים משחקי הסיבוב האחרון בכול בית ייערכו במקביל באותה השעה.
סנטיאגו דל אסטרו
סנטיאגו דל אסטרו (בספרדית: Santiago del Estero) היא בירת פרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה. במפקד בשנת 2001 היו בעיר 244,733 איש. העיר ממוקמת על גדות נהר דולסה. העיר נמצאת במרחק של 1,042 ק"מ צפון-צפון-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
סנטיאגו דל אסטרו היא העיר העתיקה ביותר בארגנטינה שנוסדה על ידי מתיישבים ספרדים ונשארה כשהייתה, וההערכה היא שהיא בת 460 שנים בערך. בהתאם לכך היא מכונה בספרדית "מדרה דה סיודדס" (Madre de Ciudades, בעברית: "אם הערים"). למרות שזו העיר העתיקה בארגנטינה, היא משמרת מעט מאוד מהארכיטקטורה הקולוניאלית הספרדית, למעט מספר כנסיות.
סנטיאגו דל אסטרו ואזורה הם ביתם של כ-100,000 דוברי קצ'ואה, שפתם של בני האינקה, מה שהופך אותה למרכז הדרומי ביותר של דוברי השפה.
חרפת חיחון
מהלך המשחק
עשר דקות מתחילת המשחק כבש הורסט רובש לזכות מערב גרמניה. לאחר מכן במשך 80 דקות התמסרו שחקני שתי הקבוצות ביניהם מבלי לנסות להבקיע שער. צוות הטלוויזיה הספרדי במשחק אמר כי "נראה שהקבוצות עובדות בתיאום, אך אי אפשר להוכיח זאת". צוות הטלוויזיה הגרמני ששידר את המשחק סירב להמשיך בשידור בשלב מסוים, והפרשן האוסטרי רוברט סיגר קונן ביקש בשלב מסוים מהצופים "לכבות את מכשירי הטלוויזיה שלהם, מכיוון שאין ולא תהיה התקדמות במשחק".
סנטיאגו דל אסטרו
היסטוריה
סנטיאגו דל אסטרו דל נואבו מאסטרסגו נוסדה ב-25 ביולי 1553 על ידי פרנסיסקו דה אגירה (אם כי יש היסטוריונים הטוענים שנוסדה ב-1550).
העיר הייתה בירתו של האינטנדנט של סן מיגל דה טוקומאן במהלך התקופה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, והמושב הראשון של הבישוף שלה, אשר הועברו בהמשך לסלטה וקורדובה בהתאמה.
ב-1817 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה לנזק חמור בעיר.
בנייתו של סכר קירוגה הקרוב (על נהר דולסה), הקלה על מחסור המים הכרוני בעיר ודרבנה את גדיל, החקלאות המקומית שהתבססה על כותנה וזיתים.
חינוך
בעיר ממוקמות האוניברסיטה הלאומית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1973, והאוניברסיטה הקתולית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1960.
תחבורה
נמל התעופה סנטיאגו דל אסטרו ממוקם כ-6 ק"מ מצפון לעיר ומשרת אותה.
חרפת חיחון
מהלך המשחק
גם צופי המשחק לא אהבו את צורת המשחק, והמוני אוהדים ספרדים צעקו מדי פעם "החוצה מהמגרש", "החוצה!", "אלג'יריה אלג'יריה", "תנו להם לרקוד", ו"תנו להם לנשק". אוהדי אלג'יריה זרקו שטרות כסף על השחקנים בזעם. המשחק ספג ביקורת גם מצד אוהדי גרמניה המערבית ומצד אוהדי אוסטריה כאשר אוהד גרמניה המערבית אחד שרף את דגל מדינתו כמחאה.
אחרי המשחק
לאחר המשחק לכל שלוש הקבוצות היו 4 נקודות והעלייה לשלב הבא נקבעה לפי הפרש השערים: גרמניה המערבית סיימה במקום הראשון, אוסטריה סיימה במקום השני ואלג'יריה סיימה במקום השלישי. אוסטריה וגרמניה המערבית עלו לשלב הבא על חשבון אלג'יריה. המערב גרמנים הצליחו להגיע עד למשחק הגמר בו הפסידו בתוצאה 3-1 לאיטליה, והאוסטרים הודחו בשלב הבתים השני כאשר צרפת עולה על חשבונה לשלב הנוקאאוט.
התאחדות הכדורגל האלג'יראית הגישה תלונה רשמית לפיפ"א בנוגע למשחק, אך זאת סירבה להגיב בנושא וטענה שהמשחק היה משחק תקין. האלג'יראים תקפו את השופט בוב ולנטין על כך שלא עשה כלום בנוגע למשחק ונתן לו להמשיך להתנהל כרגיל.
משחק זה היווה את הסיבה העיקרית לכך שהוחלט שבמחזור האחרון בשלבי הבתים של טורנירי המונדיאל והיורו, משוחקים שני המשחקים בכל בית בשעה אחידה, על מנת למנוע הישנות של מקרים כאלה בעתיד, שבהן שתי הקבוצות המשחקות יודעות מראש איזה תוצאה תבטיח את העפלתן לשלב הבא.
MP40
MP40 (ראשי תיבות מגרמנית: Maschinenpistole 40, "תת-מקלע 40"; ידוע גם בשם "שמייסר") הוא תת-מקלע הגרמני הסטנדרטי שהיה בשימוש במלחמת העולם השנייה. הנשק עוצב בשנת 1940 על ידי היינריך פולמר, וזכה לכינויו הנפוץ "שמייסר" בקרב חיילי בעלות הברית על שמו של הוגו שמייסר אשר למרבה האירוניה לא היה לו חלק בתכנון הנשק, אלא עזר בעיצוב הגרסה MP41 (ישנן מספר סברות לשאלה מדוע הוגו שמייסר זכה לקבל את הכינוי לנשק זה).
נשק זה היה אחד מכלי הנשק המועדפים על קציני האס אס בזכות גודלו הקטן וקצב היריה המהיר שלו. נחשב לחדשני מאוד עקב השימוש שנעשה בייצורו בעיקר בחלקי מתכת ופלסטיק. כתוצאה מכך הנשק היה זול ליצור מפני שחלקיו יוצרו על ידי מכונות.
חיקויים ושימוש לאחר המלחמה
עיצוב ה-MP40 נתן השראה ובחלק מהמקרים הועתק לתת-מקלעים שונים כמו:
ה-MP40 היה בשימוש לאחר מלחמת העולם השנייה כתת-המקלע הסטנדרטי בצבא הישראלי. הוא נשאר תת-המקלע הרשמי של הצנחנים בצה"ל עד שנת 1956 כאשר הוחלף על ידי העוזי.
אפקט במבי
אפקט במבי (באנגלית: Bambi effect) הוא ביטוי ליחס שונה לבעלי חיים הכולל חיבה או התנגדות לפגיעה בהם, כ"חמודים" כגון עופרי אייליים, דולפינים, חתולים, כלבים, פנדות, קואלות ועוד; בשעה שקיימת אדישות רבה יותר לבעלי חיים אחרים ולפגיעה בהם.
מונח זה דומה למגה-פאונה כריזמטית בו ניתן יחס דומה למינים גדולים ו"כריזמטיים" כגון פילים, קרנפים, סוסים, אריות, טיגריסים ודובים. המונח האחרון קשור יותר לשמירת טבע ולניצול היחס לחיה למען הסביבה.
ההשראה למונח
המונח נטבע בהשראת סרט ההנפשה "במבי" של חברת וולט דיסני משנת 1942, ובו מופיעה באופן בולט האנשה של דמות בעל חיים. במבי בסרט זה הוא עופר (בתחילת הסרט) של אייל פרדי לבן-זנב, שאפו חמוד ועיניו גדולות. אחת הסצנות המפורסמות בסרט לדוגמה, היא זו שבה במבי עוקב בתמימות ובסקרנות אחרי פרפר המעופף ומתיישב על חוטמו. במבי הצעיר נותר לבדו, יתום, בשלג, לאחר הריגת אמו בידי ציידים, וסצנה קורעת לב בסרט היא שיטוטיו ביער וקריאתו "אמא, אמא", ללא מענה.
השפעה
אפקט במבי משמש כדוגמה לכוחו הרב של הקולנוע ושל עולם הפרסום בהשפעה על תפיסתנו את המציאות, בעולם שבו רוב האנשים בתרבות המערבית אינם מכירים את חיות הבר, אלא מקבלים מציאות מדומה דרך הטלוויזיה או הקולנוע, שם מדובר ביצורים קטנים וחמודים שכביכול דנים בסוגיות של רומנטיקה ונאמנות של חברים.
רבים רואים באפקט במבי ביטוי לצביעות. יש המציינים כי לדמות "במבי" בסרט נוסף מראה תינוקי, בדמות עיניים גדולות וריסים, והדמויות מדובבות בקולות ילדים מתוקים. בנוסף, בסרט "במבי" אין ביער טורפים טבעיים כלל, שלא כמו במציאות, והאדם-הצייד הוא היחיד ההורג את בעלי החיים. הצירוף של מתיקות, האנשה וסילוק הטורפים הפך את "במבי" לנקודת-ציון היסטורית: המושג "אפקט במבי" שגור הן בקרב ציידים, הן בקרב תומכי זכויות בעלי חיים, לגינוי אנשים המפגינים קשר רגשי לחיות בר בגלל היותן "חמודות", וההזדהות שמעורר הסרט עם חיות בר אינה מבוססת על הבנה ריאליסטית של כוחות הטבע, אלא על התקשרות רגשית עם חיות ילדותיות וחמודות, בתוך עולם חלומי.היחס לחתולים הוא דוגמה לאפקט במבי. החתול נחווה כבעל חיים פרוותי, חמוד ומפונק. עם זאת, חתולי הרחוב הם בעל חיים פולש הפוגע במרקם החיים האקולוגי. חתולי הרחוב הורגים מדי שנה כ־25 מיליארד ציפורים ויונקים, בארצות הברית לבדה. למרות זאת, ההתייחסות אל חתול הרחוב היא אמפתית יותר מאשר ההתייחסות לחולדות ומזיקים אחרים.
יעקב שאול
רבי יעקב שאול (נפטר בכ"ט בסיון ה'תקי"ט; 1759) היה דיין, מרבני אזמיר ומחבר ספר קול יעקב.
תולדותיו
נולד באזמיר לרבי חנניה. למד את תורתו מפי רבי יצחק הכהן רפפורט, מחבר ספר בתי כהונה אותו הוא מכנה:. שמע תורה מפי המקובל רבי ישראל בנימין רבי יצחק נוניס בילמונטי, מחבר ספר שער המלך כותב עליו:
התכתב עם חכמי דורו, וביניהם רבי דוד בן רפאל מילדולה מאמסטרדם הסכים יחד עם הרב אברהם אבן עזרא על ספר אורים גדולים בשנת התקי"ח.
נפטר בכ"ט בסיון ה'תקי"ט (1759) ונקבר באזמיר.
יוכי בן-נון
ביוגרפיה
יוכבד בן-יעקב נולדה בשנת 1946 בתל אביב. קיבלה תואר מוסמך בפסיכולוגיה קוגניטיבית מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטה זו ב-1979 (נושא העבודה: "שלבים בתהליך עיבוד המשפט: מדד אישון למעמס קוגניטיבי עקב דו משמעות מילונית"). המשיכה לפוסט-דוקטורט בפסיכולוגיה רפואית של ילדים באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. ב-1988 הוסמכה כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה התפתחותית, וב-2001 כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה רפואית.
בן-נון הייתה חברת במספר ועדות מקצועיות של משרד הבריאות, בהן יו"ר הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה רפואית במועצת הפסיכולוגים.
ב-1973 נישאה ליצחק בן-נון. הייתה אם לשניים. התגוררה ברעננה.
יוכי בן-נון נפטרה ב-2015, בגיל 68. נטמנה בבית העלמין בעירה.
קרלוס בורחס
קרלוס בורחס (בספרדית: Carlos Borges; 14 בינואר 1932 – 5 בפברואר 2014) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
בורחס נולד ב-14 בינואר 1932 במונטווידאו שבאורוגוואי, שם גם נפטר בגיל 82. הקיצוני שמאלי הגיע לפניארול ממחלקת הנוער שלה, אתלטיקו פניארול, ושיחק בקבוצה הבוגרת לכל אורך שנות החמישים כשהוא זוכה עימה ב-7 תוארי אליפות ובגביע ליברטדורס ב-1960. לאחר מכן עבר בורחס ב-1961 למועדון הארגנטינאי ראסינג קלוב איתו היה שותף לאליפות בעונתו הראשונה. בפרק האחרון של הקריירה שלו חזר לשחק באורוגוואי, בהורקאן בוסאו, עד שפרש ב-1964 במדי פלטנסה מליגת המשנה הארגנטינאית.
בנבחרת אורוגוואי ערך 35 הופעות, בהן כבש 10 שערים בין השנים 1954–1959. במונדיאל 1954 היה חלק מסגל הנבחרת וכבש 4 שערים לכל אורך הטורניר, כולל שלושער נגד סקוטלנד. הוא סיים עם אורוגוואי במקום הרביעי, ובסיום הטורניר סיים במקום השלישי במלכות השערים. שנתיים לאחר המונדיאל זכה בקופה אמריקה 1956.
בורחס היה השחקן הראשון שכבש בטורניר הקופה ליברטדורס, וגם לאחד משחקני אורוגוואי הראשונים להבקיע שלושער במשחק במונדיאל, כאשר עשה זאת נגד סקוטלנד במונדיאל 1954.
צבא ניו זילנד
צבא ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Army; במאורית: Ngāti Tūmatauenga – "שבט אלוהי המלחמה"), הוא זרוע היבשה של כוחות ההגנה של ניו זילנד המאויש בכ-4500 איש בשירות קבע, 2000 איש בשירות מילואים וב-500 אזרחים. שמו הנוכחי של הצבא אומץ בערך בשנת 1946 וקודם לכן כונה "הכוחות הצבאיים של ניו זילנד (New Zealand Military Forces). ההיסטוריה של צבא ניו זילנד מתחילה מהמיליציות של המתיישבים בשנת 1845. חיילי צבא ניו זילנד שירתו בהצטיינות בעימותים הצבאיים העיקריים של המאה העשרים, כולל מלחמת הבורים, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מצב החירום במלאיה, העימות בבורנאו ובמלחמת וייטנאם. מאז שנות השבעים משתתף הצבא במשימות שונות לשמירת שלום ברחבי העולם. למרות היותו צבא קטן, הוא ממשיך להיות מחויב למשימות אלה. בין השאר שירתו חיילי הצבא עד לאחרונה במשימות שמירת השלום במזרח טימור, באיי שלמה ובעוד משימות שמירת שלום מטעם האו"ם. כמו כן לקח הצבא חלק במלחמת המפרץ וחייליו נמצאים עד היום באפגניסטן.
מלחמות המוסקט, ההתיישבות ומלחמות הקרקעות
למושג המלחמה חלק מרכזי בחייו ובתרבותו של העם המאורי. השנים הראשונות של ההתיישבות האירופאית בניו זילנד עמדו בסימן מלחמות המוסקט. מלחמות שבהן נעשה שימוש בנשק קר התנהלו במשך שנים רבות בין השבטים המאורים היריבים. אך עם הגעתם של המתיישבים האירופאים ותחילת הסחר בינם לבין המאורים, רכשו המאורים את כלי הנשק הקר ובייחוד את רובי המוסקט. כאן הופר האיזון שבין השבטים המאורים השונים ובסדרה של מלחמות שהתנהלו בין השנים 1807 ועד חתימת הסכם ואיטנגי ב-1840, שהסדיר את היחסים בין השבטים ואת היחסים בינם לבין המתיישבים והממשלה ואת מעמדה של ניו זילנד כמושבה בריטית. כחמש שנים לאחר חתימת הסכם ואיטנגי הופר השקט והחלו מלחמות הקרקעות בין המאורים לבין המתיישבים שנמשכו לסירוגין בין השנים 1845 עד 1872. פועל יוצא של מלחמות הקרקעות הוא הקמתן של מיליציות המתנדבים השונות שלחמו במאורים לצדם של חיילי הצבא הקולוניאלי הבריטי ובהדרגה תפסו את מקומו. הכוח הצבאי הסדיר והקבוע הראשון שהוקם ב[-1862 היה "כוח ההגנה הקולוניאלי" (Colonial Defence Force). ב-1867 החליף אותו "כוח המשטרה החמושה" (Armed Constabulary), שמילאה הן תפקידי אכיפת חוק רגילים והן תפקידים צבאיים. מאוחר יותר, ב-1886 שונה שמו של כוח המשטרה ל"כוח המשטרה של ניו זילנד" (New Zealand Constabulary Force) שהתרכז רק בתפקידי אכיפת החוק והכוח הצבאי שהוקם נקרא "המיליציה הקבועה" (Permanent Militia) ובהמשך נקרא "הכוח הקבוע" (Permanent Force).
דרום אפריקה 1899-1902
חיל המשלוח הראשון מטעם צבא ניו זילנד השתתף במלחמת הבורים והפליג לדרכו באוקטובר 1899. בסך הכול נשלחו לדרום אפריקה 10 חיילות משלוח. אנשיהם של כוחות אלה היו רובאים רכובים והראשונים שמביניהם הצטרכו לממן את רכישת הסוסים שלהם, את הציוד ואת כלי הנשק.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוקם "חיל המשלוח של ניו זילנד" (New Zealand Expeditionary Force - NZEF), שחייליו נלחמו לצד חיילי צבא אוסטרליה כגייסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים – אנזא"ק (Australian and New Zealand Army Corps – ANZAC) במערכת גליפולי ב-1915. לאחר מכן הוקמה דיוויזיית חיל רגלים שנשלחה לחזית המערבית באירופה ובריגדת הרוכבים נלחמה בסיני ובארץ ישראל.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה הוקמה הדיוויזיה השנייה (2 NZEF) שנלחמה בפלישה צבאות הציר ליוון, בקרב על כרתים, במערכה במדבר המערבי ובזירה האיטלקית. אחת מהיחידות המפורסמות שהשתתפו במלחמה היה "הגדוד המאורי ה-28" (Māori Battalion). בעקבות כניסתה של יפן למלחמה הוקמה הדיוויזיה השלישית - 2 NZEF IP (in Pacific) שנלחמה במערכה באוקיינוס השקט בכובשם מספר איים מידי היפנים. ניו זילנדים לחמו גם במסגרת כוחות מיוחדים שונים כמו קבוצת המדבר ארוכת הטווח (Long Range Desert Group – LRDG) בצפון אפריקה ויחידה מיוחדת Z (Z Special Unit) בחזית האוקיינוס השקט.
כחלק מההכנות לאפשרות של פריצת מלחמה באוקיינוס השקט, הורחבו ב-1941 הכוחות הצבאיים שהוצבו בניו זילנד. ב-1 בנובמבר הוקמו 3 בריגדות נוספות ו-3 דיוויזיות מרחביות שתיאמו את מערך ההגנה על המדינה. בעקבות ירידת הסיכוי לפלישה לניו זילנד, צומצם ב-1943 מספר הכוחות הללו מ-22,358 ל-11,530. כוחות אלה סיימו את תפקידם ב-1 באפריל 1944.
לאחר המלחמה
צבא ניו זילנד נוצר רשמית במתכונתו הנוכחית לאחר מלחמת העולם השנייה. תשומת הלב העיקרית התמקדה ביצירתו של כוח משלוח שישלח מעבר לים במקרה של מלחמה נגד ברית המועצות. חובת התייצבות לאימונים הונהגה כדי להכין את כוח האדם לאפשרות שהכוח יוקם. כוח זה בסדר גודל של דיוויזיה כונה 3 NZEF.
מלחמת קוריאה
העימות הצבאי הראשון לאחר מלחמת העולם השנייה שבו השתתף צבא ניו זילנד היה מלחמת קוריאה, אשר החלה בפלישתו של צבא קוריאה הצפונית לשכנתה הדרומית ב-25 ביוני 1950. לאחר דיונים בנושא הודיעה ממשלת ניו זילנד כי יוקם כוח מתנדבים שישרת לצידם של כוחות האו"ם בקוריאה. למרות התנגדותו של מפקד הצבא, שסבר כי כוח כזה לא יחזיק את עצמו באופן עצמאי, הוקם חיל המשלוח שכלל 1044 מתנדבים. בהמשך הצטרפו כוחות חיל רגלים וארטילריה וגורמי סיוע. הכוחות הראשונים הגיעו בערב השנה החדשה לפוסן וב-21 בינואר 1951 הצטרפו לבריגדת חיל רגלים של הצבא הבריטי. הניו זילנדים הוטלו מיד לסערת הקרבות ובמשך השנתיים וחצי הבאות לקחו חלק בפעולות רבות שבסופן נסוגו יחד עם כוחות האו"ם מעבר לקו הרוחב 38.
התפתחות מבנה הכוחות
במהלך שנות החמישים צבא ניו זילנד נשלח להשתתף במצב החירום המלאי ובעימות בין מלזיה לאינדונזיה. יחידה מיוחדת אווירית הוקמה לצורך השתתפות בעימותים אלה, אך רוב הכוחות באו מקרב כוחות חיל הרגלים. ב-1957 הוחלט על הפסקת תוכנית האימונים להגנת החופים. במקביל צומצמו כמויות הטנקים והתותחים שהצבא החזיק. ב-1961 פורקה הדיוויזיה הניו זילנדית ולאחר כמה שלבים נותרה בסדר גודל של בריגדה אחת. ב-1983 בוצע ארגון מחדש של הצבא והמפקדה הכללית שלו פוצלה למפקדת הכוחות (Land Force Command) ולמפקדת הסיוע (Support Command). מפקדת הכוחות שהייתה מורכבת מכוח המשימה הראשון שהיה אחראי על הגנת האי הצפוני ומכוח המשימה השלישי שהיה אחראי על הגנת האי הדרומי, אחראית על הכוחות המבצעיים, על ניהול מערך כוח האדם ועל ניהול התרגילים הגדולים. פיקוד הסיוע אחראי על ההדרכה האישית של הלוחמים, על שירותי התחזוקה, על לוגיסטיקה ותחזוקת הבסיסים. החל משנות השישים שירתו חיילי צבא ניו זילנד במלחמת וייטנאם, במזרח טימור ובאפגניסטן. צבא ניו זילנד השתתף במספר רב של משימות שמירת שלום במסגרת מנגנון הפיקוח על שביתת הנשק בין ישראל ומדינות ערב – UNTSO, ברודזיה, בכוח המשקיפים הרב-לאומי – MFO בסיני, בקמבודיה, בסומליה, בבוסניה, בסיירה לאון, במוזמביק, באנגולה, בבוגנוויל, באיי שלמה ובסודאן. בספטמבר 2010 הועסק הצבא בסיוע לכוחות החירום לאחר רעידת האדמה שאירעה באי הדרומי. הצבא סייע באכיפת עוצר לילה שהוטל לבקשת הממשלה והרשויות המקומיות כדי למנוע ביזה.
זיכרון המלחמות
יום אנזא"ק הוא היום השנתי הראשי שבו מציינת ניו זילנד את זיכרון נופליה. זהו היום בו נחתו לראשונה הכוחות בגליפולי, מפני שהכוונה ביום הזה היא להזכיר את כל הנופלים בכל המלחמות בה הייתה ניו זילנד מעורבת לאורך השנים. ביום זה מתקיימים טקסים ואירועי זיכרון במקומות רבים בהשתתפות כל כוחות הצבא. יום הזיכרון לזכרם של הנופלים במלחמת העולם הראשונה חל ב-11 בנובמבר, יום סיום המלחמה ב-1918 והמשותף לכל מדינות חבר העמים הבריטי שלחמו במלחמה, מצוין אף הוא בטקסים ומצעדים ובתפילות בכנסיות ביום א' הסמוך. עם זאת, יום אנזא"ק משמעותי יותר והפרופיל של יחידות הצבא באירועים בו גבוה יותר. בנוסף מצוינות יחידות צבא שונות ימי זיכרון משלהן בתאריכים שונים.
משימות נוכחיות
נכון להיום משרתים 73 חיילים של צבא ניו זילנד ב-11 משימות ב-8 מדינות:
כוחות המילואים
שמו של "הכוח הטריטוריאלי" (The Territorial Force – TF) כוח המילואים הוותיק של צבא ניו זילנד שונה בשנים 2009–2010 ל"כוח המילואים של הצבא" (Army Reserve) כפי שנהוג בכל צבאות מדינות חבר העמים הבריטי, אם כי השם "הכוח הטריטוריאלי" נשאר המינוח הרשמי בחוק ההגנה של 1990. תפקידו של גוף זה לגייס בודדים ויחידות למשימות מבצעיות. קיימות יחידות מילואים בכל רחבי ניו זילנד ויש להם היסטוריה ארוכה. כוחות המילואים של היום מחולקים לשש קבוצות גדודים. כל אחד מהם מחולק ליחידות קטנות יותר עם התמחויות שונות. לרווחתם של חיילי המילואים קיים גוף ממשלתי הכפוף למשרד ההגנה שנקרא "מועצת הסיוע למעסיקים של הכוחות הטריטוריאליים" (The Territorial Forces Employer Support Council). זהו גורם שמסייע לכל חיילי המילואים של כל שלוש הזרועות (צבא, צי וחיל אוויר) ולמעסיקיהם האזרחיים. ברחבי ניו זילנד פזורות 38 פנימיות צבאיות (New Zealand Cadet Corps) המכשירות בני נוער מגיל 13עד 18 בפעילות צבאית. בסיום לימודיהם חלקם מתגייסים לצבא. הם חלק מגוף כללי יותר שכפוף לכוחות ההגנה של ניו זילנד ונקרא (New Zealand Cadet Forces) שאליו כפופים מסגרות דומות של הצי ושל חיל האוויר.
ג'ק וייטהול
ג'ק פיטר בנדיקט וויטהול (באנגלית: Jack Peter Benedict Whitehall: נולד ב־7 ביולי 1988) הוא קומיקאי, שחקן, מנחה וסופר אנגלי.
ביוגרפיה
ג'ק פיטר בנדיקט וויטהול נולד בבית החולים פורטלנד בווסט אנד בלונדון ב-7 ביולי 1988. בנה של השחקנית הילרי אמנדה ג'יין וויטהול של ומפיק הטלוויזיה מייקל ג'ון וויטהול. אביו היה גם סוכן של ג'ודי דנץ', קולין פירת' וריצ'רד גריפית'ס. וויטהול הוא צאצא של עורך הדין הוולשי תומאס פיליפס שהיה מתנגד מרכזי להתקוממות ניופורט של 1839. היו לו שני סנדקים, השחקנים נייג'ל הייברס וריצ'רד גריפית'ס.
הוא למד בבית הספר טאואר האוס באזור מזרח שין של לונדון, שם היה חברו ללימודים של השחקן רוברט פטינסון. הוא התלוצץ לעיתים קרובות על כך שהתרעם על פטינסון על כך שלקח את כל תפקידי המשחק הטובים ביותר בהצגות בית הספר. וויטהול עבר אודישן לדמות הראשית בהארי פוטר ואבן החכמים (2001), אך מנהל הליהוק התרשם ממנו כי הוא לא קרא את הספר.
הוריו שלחו אותו לפנימייה בגיל שמונה. הוא התחנך בבית הספר דרגון באוקספורד ואחר כך במרלבורו קולג', שני בתי ספר עצמאיים. הוא לקח שנת חופש בה החליט להמשיך בקריירה בסטנדאפ. הוא למד באוניברסיטת מנצ'סטר כדי ללמוד תולדות האמנות, ונשר לאחר שתי קדנציות.
חיים אישיים
ויטהול יצא עם השחקנית ג'מה צ'אן בשנת 2011, כשהיא כיכבה כאורח בסדרה שלו Fresh Meat. הם נפרדו בדצמבר 2017. מאז 2020 הוא נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית רוקסי הורנר.