cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיסטיקל
1990 - 1994 : תחילת הקריירה
בשנת 1994 הוציא לאור מיסטיקל את אלבומו הראשון, Mystikal, בחברת ההקלטות העצמאית Big Boy Records. מיסטיקל יצר לעצמו סכסוכים עם ראפרים מניו אורלינס אשר היו בחברת התקליטים קאש מאני רקורדס : ליל ויין, .U.N.L.V ו-.B.G. הם עשו עליו שירי דיס כמו: " Drag 'Em in Tha River" של .U.N.L.V ו-" Fuck Big Boy" של .B.G. מיסטיקל החזיר להם בדיס עם השיר "Beware" שנכלל באלבומו השני Mind of Mystikal. אחותו של מיסטיקל, מישל טיילר, שרה את הפזמון בשיר "Not That Nigga" והייתה לה השפעה גדולה על השירים של מיסטיקל לאחר מותה. השירים " Dedicated To Michelle Tyler", " Murderer", " Murder 2", " Shine" ו-" Murder III" נכתבו על הרצח שלה.
1995 – 1998 : Mind of Mystikal והחתימה ב No Limit Records
מיסטיקל חתם בחברת ההקלטות ג'ייב רקורדס והוציא לאור ב-1995 את אלבומו השני Mind of Mystikal. ב-1996 הוא חתם בחברת ההקלטות של מאסטר פי נו לימיט רקורדס והוציא לאור בנובמבר 1997 את אלבומו השלישי Unpredictable. הוא התארח במספר שירים שיצאו בנו לימיט רקורדס בין השנים 1997 ל-1999. בסוף 1998 הוא הוציא לאור את האלבום Ghetto Fabulous, שהיה האלבום האחרון שלו בNo Limit Records וב-1999 הוא עזב את הלייבל.
1999 – 2004 : Let's Get Ready & Tarantula
בשנת 1999 מיסטיקל התחיל להקליט את אלבומו החמישי לאחר שעזב את No Limit Records. ב-2000 הוא הוציא לאור את האלבום Let's Get Ready, שכלל את הסינגל "(Danger (Been So Long" עם זמרת הפופ Nivea ; בינואר 2001 הגיע הסינגל למקום הראשון במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs של המגזין בילבורד. האלבום Let's Get Ready הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. באלבום גם התארחו ההרכב הנפטונז, שהפיקו את הסינגל "Shake Ya Ass". הסינגל הפך להיות שיר קאלט, שאפשר לשמוע אותו ברקע של הרבה סרטים וסדרות שונות.
ב-2001 מיסטיקל הוציא לאור את האלבום Tarantula, שכלל את הסינגל "(Bouncin' Back (Bumpin' Me Against The Wall". בשיר היה אפשר לראות ערבוב של ג'אז וסווינג עם אלמנטים מהיפ הופ. ב-2003 האלבום התמודד בטקס פרס גראמי כאלבום הראפ הכי טוב, ובאותה השנה מיסטיקל גם התמודד בטקס פרס גראמי כביצוע סולו הראפ הכי הטוב.
ב-2002 מיסטיקל התארח בסינגל "Move Bitch" של הראפר לודקריס, כמו כן באותה השנה הוא גם התארח בשיר "I Don't Give a Fuck" של ליל ג'ון עם הראפר קרייזי בון. ב-2003 מיסטיקל שיחק בסרט 13 Dead Men.
2010 – היום
מיסטיקל הוציא לאור את השיר " I Don't Like You", זהו השיר הראשון שמיסטיקל הוציא לאור מאז שהשתחרר מהכלא. כמה שבועות לאחר מכן מיסטיקל התארח בשיר "Set Me Free" של זמר הרית'ם אנד בלוז Lloyd. הקליפ של השיר "Set Me Free" שוחרר ב-18 במאי 2010, הוא צולם בניו אורלינס, בעיקר בcalliope Projects. מיסטיקל הוציא לאור שיר פרומו לאלבום שלו, " Papercuts", בו הוא מארח את Fiend ואת ליל ויין. ב-16 בנובמבר 2011 מיסטיקל ובאסטה ריימס חתמו בחברת התקליטים של בירדמן. הסינגל הראשון של האלבום שלו, Original, שבו התארח לליל ויין ובירדמן. ב-2011 מיסטיקל התארח בשיר "All That I Know " של הראפר Trae Tha Truth, יחד עם הראפרים Tech N9ne ו- Brian Angel; ב-2012 יצא הקליפ של השיר.
בעיות משפטיות
ב-26 ביוני 2003 הודה מיסטיקל באשמה של סחיטה והטרדה מינית. ב-15 בינואר 2005, מיסטיקל נידון ל-6 שנות מאסר בגין סחיטה והטרדה מינית. ב-12 בינואר הורשע מיסטיקל בהעלמת מיסים ונידון לשנה בכלא במקביל ל-6 שנות המאסר שקיבל לפני כן. ב-14 בינואר 2010 שוחרר מהכלא לאחר שריצה 7 שנות מאסר. ב-22 בפברואר 2012, נעצר מיסטיקל שוב בגין ויכוח עם בת זוגו. מיסטיקל נכלא 9 ימים בכלא ולאחר מכן שוחרר בערבות. ב-16 באפריל אותה השנה, הוא קיבל שלושה חודשי מאסר על הפרת תנאי השחרור שלו מהכלא. בשל התנהגות טובה שלו בכלא ירדו מספר הימים שלו בכלא מ-90 ימים ל-81 ימים.
אנדרסון קופר
אנדרסון הייז קופר (באנגלית: Anderson Hays Cooper; נולד ב-3 ביוני 1967) הוא עיתונאי, סופר ומגיש טלוויזיה אמריקאי. קופר הוא המגיש המרכזי של תוכנית החדשות של רשת CNN, "Anderson Cooper 360°", המשודרת בשידור חי מניו יורק. בנוסף, אנדרסון מגיש מבזקי חדשות ומופיע כמנחה אורח בתוכניות טלוויזיה נוספות. משנת 2011 מגיש גם תוכנית אירוח יומית שעוסקת בבידור ובלייף-סטייל.
קופר נחשב לאחד ממגישיה הבולטים של CNN בהיותו כתב שטח נמרץ אשר סיקר כמעט כל מלחמה, רצח עם ואסון טבע שבלטו בעולם מאז תחילת שנות ה-90. הוא נחשב לאחד מחלוצי ז'אנר ה"אימו-ג'ורנליזם" ("עיתונות רגשית") בארצות הברית, המאופיין בהבעת רגשות באופן חופשי בעת הדיווח החדשותי, דבר שהיה נדיר יחסית טרם תקופתו ובכך הוא שונה ממגישי החדשות המסורתיים.
ביוגרפיה
קופר נולד בניו יורק. הוא בנם הצעיר של הסופר והתסריטאי ויאט אמורי קופר והאמנית, המעצבת והציירת גלוריה ואנדרבילט. סבא רבא שלו בדרגה שלישית היה היזם האמריקאי הידוע קורנליוס ואנדרבילט, שעשה את עיקר הונו בתחומי הספנות ומסילות הרכבת.
אביו סבל משורה של התקפי לב, ובשנת 1978 מת באמצע ניתוח לב פתוח, בגיל 50. האירוע השפיע קשות על אנדרסון, שבדיעבד אמר כי הוא ואביו דומים לא רק במראה החיצוני ובחוש ההומור שלהם, אלא גם חולקים בדחף והאהבה שבסיפור סיפורים. בריאיון ל"ניו יורק" אמר קופר כי ספר שכתב אביו הוא עבורו "מדריך" כיצד היה רוצה שיהיה. אחיו הגדול, קרטר ואנדרבילט אנדרסון, התאבד בשנת 1988 כאשר אנדרסון היה בן 21. אמו כתבה בספר שהוציאה כי להערכתה ההתאבדות נעשתה תחת השפעת פסיכוזה שנגרמה לקרטר כתופעת לוואי לתרופה נגד אסתמה שנטל, סאלבוטאמול (ונטולין). אנדרסון אמר שלהתאבדות של אחיו היה משקל רב בבחירתו לעסוק בעיתונות.
אנדרסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "דלטון" שבניו יורק בשנת 1985, ובגיל 17 יצא לבדו לטיול באפריקה שם חלה במלריה ואושפז בקניה. לאחר שחזר לארצות הברית החל את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם למד מדעי המדינה ויחסים בינלאומיים. הוא סיים כבוגר אוניברסיטה בשנת 1989. למרות שבמהלך לימודיו האקדמאים עבד כמתמחה בסוכנות הביון המרכזית (ה-CIA) ולא למד תקשורת או עיתונאות, הוא העדיף לפנות לתחום זה. לדבריו, ההחלטה נבעה מכך שהוא "מכור לחדשות ואקטואליה עוד מתקופתו ברחם...". לאחר שעבד זמן מה כעיתונאי בתחילת שנות ה-90 החליט קופר לעשות הפסקה ועבר להתגורר בווייטנאם למשך כשנה, במהלכה גם למד וייטנאמית באוניברסיטת האנוי. קופר העיד כי מאז שכח את השפה.
התוכנית "Channel One News"
לאחר שסיים את לימודיו האקדמאיים עבד קופר כ"מאמת עובדות" בסוכנות ידיעות קטנה שמפיקה תוכניות אקטואליה לילדים ונוער המשודרות בבתי ספר יסודיים רבים ברחבי ארצות הברית. באותה העת ניסה להתקבל לעבודה ברשת ABC, אך הדבר לא עלה בידו והוא גייס חבר שסייע לו להפיק תעודת עיתונאי מזויפת. את התעודה ניצל לשם כניסה תחת חסות עיתונאית למיאנמר, לשם נסע לבדו. כשהגיע אנדרסון למיאנמר הוא הכיר קבוצה של סטודנטים שפעלו במחתרת כנגד השלטון הבורמזי. את הכתבה שהכין אודותיהם מכר בקלות לרשת Channel One News. לאחר שדיווח ממיאנמר עבר אנדרסון לווייטנאם שם למד את השפה, שכנע את הרשת לציידו בציוד צילום איכותי והחל להכין כפרילאנסר כתבות על החיים בווייטנאם והתרבות המקומית. בהמשך קוּדם ונשלח לדווח מאזורי מלחמה נוספים: סומליה, בוסניה ומהאזור בו בוצע רצח העם ברואנדה. קופר העיד כי המראות הקשים שראה במקומות מהם דיווח שינו את חייו והשקפת עולמו. בשנת 1992 סיקר את הרעב בסומליה וצילם זוג הורים ששוטפים ומכסים את גופת ילדם שנהרג. הכתבה עוררה תגובה רגשית עזה בקרב הצופים והוא הוחתם על חוזה בן שנתיים ככתב.
מחלקת החדשות של ABC
בשנת 1995 החל קופר לעבוד ברשת ABC ככתב במחלקת החדשות "ABC News", ולאחר ארבע שנים מונה לתפקיד מנחה התוכנית "World News Now" העוסקת באקטואליה באופן קליל ובגישה הומוריסטית יחסית. בשנת 2000 שינה את מסלול הקריירה שלו וזנח את העיסוק באקטואליה לטובת הגשת תוכנית המציאות "החפרפרת". אנדרסון הסביר את המעבר לתחום הבידור בכך שהעיסוק האינטנסיבי בחדשות דרש ממנו כוחות נפשיים רבים והוא רצה "לנקות את הראש לתקופה קצרה". בנוסף, הוא שימש כמחליף זמני והגיש את תוכנית הדיונים "Live with Regis and Kelly".
רשת CNN
בשנת 2001 עזב את הגשת "החפרפרת" לאחר עונתה השנייה כדי לחזור ולעסוק בחדשות ברשת CNN. לדבריו, על המהלך השפיעו פיגועי 11 בספטמבר שעוררו בו את הדחף לחדשות. המשרה הראשונה אותה אייש ברשת הייתה הנחיית תוכנית חדשות הבוקר של הרשת, "American Morning", לצדה של פאולה זאהן. ב־2002 הפך קופר למנחה הפריים טיים בסוף השבוע. מאז 2002 הוא מגיש באופן קבוע את שידורי חגיגות הסילבסטר המשודרות בשידור חי מכיכר טיימס, יחד עם הקומיקאית קאת'י גריפין. ב־8 בספטמבר 2003 קיבל ב- CNN תוכנית בהנחייתו המלאה, "Anderson Cooper 360°". את הפילוסופיה שעומדת מאחורי סגנון ההנחיה שלו הסביר כך:
קופר היה אחראי לסיקור העיתונאי של כמה אירועים חשובים שהתרחשו ברחבי העולם, ובין הבולטים בהם נמנים רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, מהפכת הארזים בביירות, הלווייתו של יוחנן פאולוס השני בותיקן, חתונתם של קמילה, דוכסית קורנוול וצ'ארלס, נסיך ויילס בברקשייר, משבר המזון הניז'רי בניז'ר, מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, מלחמת לבנון השנייה בישראל והלווייתו של מייקל ג'קסון. בנוסף לאקטואליה, קופר מרבה לדווח על נושאים כמו טבע, בעלי חיים וסביבה, והוא הנחה את הסדרה "כוכב בסכנה" שצולמה במשך שנה ביבשות שונות ועסקה בחיות הנמצאות בסכנת הכחדה.
פרשת העימותים בעת סיקור ההוריקן קטרינה
לאחר הריאיון עסקה התקשורת האמריקאית רבות בשאלה האם קופר נהג שלא כשורה כעיתונאי, ובספרו האוטוביוגרפי "דיווחים מן הקצה" שיצא שנה לאחר מכן העיד כי מיד בסיום הריאיון הרגיש כי חצה את הגבול. למרות זאת, הוא קיבל שבחים רבים על הסיקור המשולהב והרגיש של האסון, סיקור שהעלה את קרנו ברשת CNN בפרט ובחוגי התקשורת האמריקאית בכלל. אל הרשת הגיעו תגובות רבות שתמכו באנדרסון ותושבי ניו-אורלינס ראו בו את הדמות הממסדית היחידה שהייתה קשובה למצוקותיהם.
בספטמבר 2005 השתנה פורמט השידורים של התוכנית "NewsNight" והיא הורחבה משעת שידור אחת לשעתיים על מנת לכסות את עונת ההוריקנים האטלנטית 2005. קופר גויס להנחיית התוכנית באופן זמני לצידו של אארון בראון, ובהמשך החליטה הנהלת הרשת להשאירו כמנחה קבוע במקום בראון, חרף מחאתם של צופים רבים. בעקבות המהלך אמר מנכ"ל הרשת על קופר כי הוא "מנחה החדשות של העתיד", וההחלטה התבררה כנכונה כאשר טבלאות הרייטינג הצביעו על עלייה חדה בכמות הצופים, דבר שהביא לכך שתוכניתו "Anderson Cooper 360°" הורחבה לשתי שעות שידור והועברה לשעה עשר בערב.
בתחילת 2007 חתם קופר על חוזה חדש מול רשת CNN, ובו נקבע כי במקביל לעבודתו ברשת יהיה רשאי להכין כתבות מגזין עבור התוכנית "60 דקות" שמשודרת ברשת CBS, ובנוסף משכורתו תוכפל מ-2 מיליון דולר ל-4 מיליון. באוקטובר אותה השנה החל להנחות את תוכנית הריאליטי החברתית-סביבתית "Planet in Peril".
כתיבה
קופר כותב מאמרים בנושאי אקטואליה כפרילנסר, ואלה מתפרסמים בעיתונים שונים בארצות הברית. בנוסף, הוא כתב קבוע במגזין "Details" המיועד לגברים.
בשנת 2006 פרסם קופר ספר זיכרונות בשם "דיווחים מן הקצה" המאגד את חוויותיו מעבודתו בסרי לנקה, עיראק, ולואיזיאנה, כאשר חלק מהכנסות הספר נתרמו לצדקה. הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
חייו האישיים
לקופר שני אחים למחצה הגדולים ממנו; כריסטופר וסטן סטוקובסקי. השנים נולדו לאמו מנישואיה למוזיקאי והמנצח לאופולד סטוקובסקי. הוא עצמו מעולם לא נישא, והוא נמנע באופן עקבי מלשוחח אודות חייו הפרטיים, דבר שהוא מסביר כרצון להגן על הנייטרליות שלו כעיתונאי. האיפוק התקשורתי המכוון שלו שונה מהותית מזה של אמו, גלוריה ואנדרבילט, שחייה היו תדיר תחת אור הזרקורים ועל מעשייה דווח רבות בצהובונים. היא אף חשפה פרטים אינטימיים מיחסיה עם ידוענים בספר שפרסמה. קופר החליט "שלא לחזור על האסטרטגיה הזו".
בריאיון בתוכניתה של אופרה וינפרי, שאותו ערך כדי לקדם את הספר שהוציא, אמר קופר כי על אף שאינו נשוי הוא מעוניין להקים משפחה ולהביא ילדים לעולם. עוד גילה אנדרסון בריאיון כי הוא סבל מדיסלקסיה כאשר היה ילד, והוא חזר על כך גם בריאיון לג'יי לנו (אשר גם הוא מוגדר כדיסלקט) וכינה זאת "דיסלקסיה קלה". במרץ 2008 גילה קופר בבלוג שהוא כותב כי עבר ניתוח להסרת גידול סרטני קטן מתחת לעינו השמאלית.
בקיץ 2012, שינה קופר את עמדתו לגבי חשיפת פרטים על חייו האישיים. היה זה כששלח אי-מייל לבלוגר אנדרו סאליבן, ואישר להפיץ אותו בפומבי, ובו למעשה יצא מהארון:. באפריל 2020 קופר הפך לאב באמצעות פונדקאית. הוא קרא לבנו וויאט מורגן קופר על שם אביו, ובפברואר 2022 נולד לו בנו השני, סבסטיאן לוק.
משה ליטבקוב
משה לִיטְבָקוֹב (מוישה ליטוואַקוב; ברוסית: Моисей Ильич Литваков; 1879, צ'רקסי – 1939, מינסק) היה סופר יידיש, מבקר, עורך ופובליציסט. האידאולוג הראשי של היידישיזם הסובייטי.
קורות חיים
ליטבקוב נולד בתחום המושב היהודי, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). הוא היה עסקן ספרותי ובולשביקי עוד לפני המהפכה של שנת 1917. לאחר המהפכה השתלב במִמסד התרבותי-יהודי של הקומוניסטים. פרסם מאמרים רבים בזכות המהפכה ואף היה במשך שנים רבות עורך העיתון היומי האנטי-ציוני החריף "דער עמעס" ("האמת"; תרגום של השם "פראבדה" הרוסי). ה"עמעס" ניהל תעמולה אנטי ציונית מלאת שנאה וארס במשך שנים רבות. והיה המרכז התרבותי של תרבות היידיש בחסות המשטר הסובייטי.
היה ממייסדי ה"יבסקציה" – "ייבראיסקה סקציה", המחלקה היהודית – ששירתה את המשטר הסטליניסטי במסירות ואכפה בנוקשות אידאולוגיה של יצירת לאום יהודי-סובייטי דובר יידיש, תוך רדיפת המסורת הדתית ומי שדגלו בשפה העברית.
ליטבקוב כתב רבות גם על נושאים תרבותיים, וליווה במאמריו את חיי התרבות היידישאים של יהדות ברית המועצות, כל זמן שהדבר ניתן. כך למשל הוציא ספר לתולדות התיאטרון הממלכתי היידישאי הסובייטי, במלאת לו חמש שנים. וכן היה במשך כמה שנים יושב ראש אגודת הסופרים היהודיים בברית המועצות. במשך השנים ניסו סופרים אחרים להשתחרר מעולו, אך ללא הצלחה רבה.
ביוני 1930 מונה חבר עורכים לצידו בכתב העת עמעס, במה שפורש כהדחה של ליטבקוב. ביולי 1931, בעקבות מאמר בפראבדה שגינה את העיתונות היהודית על התנגדותה להכנסת יהודים לקולחוזים עם גויים, הודה ליטבקוב ששגה וגינה את דבריו הקודמים. בסוף 1933 גונה ליטבקוב על תמיכתו בבונד, שמו הוסר מהעיתון מציון העורך האחראי והוא לא הורשה להרצות באסיפה של סופרים יהודיים.
משה ליטבקוב פרסם יותר מחמישה כרכים של ביקורת ופובליציסטיקה ביידיש. אף אחד מהם לא תורגם לעברית.
MISTY (צופן)
MISTY היא משפחה של צפני בלוקים שפותחו על ידי מיצורו מצואי (Mitsuru Matsui) ועמיתיו מתאגיד מיצובישי יפן. הגרסה הראשונה MISTY פותחה ב-1996 והוצעה לפרויקט NESSIE האירופאי ונכללה בשנת 2003 ברשימה המומלצת של הפרויקט. גרסה אחרת של הצופן הנקראת KASUMI פותחה ב-1999 במיוחד עבור תקן 3GPP לתקשורת סלולרית מסוג GSM, GPRS והדור השלישי UMTS להגנה על פרטיות ואימות שיחה סלולרית.
MISTY הוא צופן בלוקים בסגנון רשת פייסטל רקורסיבית המותאם במיוחד לחומרה. הקלט שלו הוא בלוק טקסט קריא באורך 64 סיביות ומפתח סודי באורך 128 סיביות והפלט הוא טקסט מוצפן באורך 64 סיביות. מספר הסבבים בהגדרה יכול להשתנות, אך מקובל בדרך כלל שמונה סבבים. הבסיס התאורטי של הצופן נשען על נוסחה מתמטית המאפשרת הוכחת עמידות נגד קריפטואנליזה דיפרנציאלית וליניארית. ברמה העליונה הצופן כולל שמונה סבבים של פונקציה אי-ליניארית בולאנית שהיא עצמה מורכבת מ"סולם" דמוי רשת פייסטל בשלושה סבבים של פונקציה פנימית אחרת (כמתואר בתרשימים). באותו סגנון הפונקציה הפנימית בתורה מורכבת גם היא ממספר סבבים של החלפה תוך שימוש בשתי תיבות החלפה S7 ו-S9 המורכבות מטבלה של 7\times 7 סיביות וטבלה של 9\times 9 סיביות בהתאמה.
שם הצופן יכול להתפרש כראשי התיבות "Mitsubishi Improved Security TechnologY" או האותיות הראשונות של שמות צוות הפיתוח Matsui Mitsuru, Ichikawa Tetsuya, Sorimachi Toru, Tokita Toshio, Yamagishi Atsuhiro.
גרסאות
בתחילה פותחו הגרסאות MISTY1 ו-MISTY2 שההבדל ביניהן הוא בעיקר ש-MISTY2 מאפשרת הפעלה מקבילית של הפונקציה הפנימית בעוד ש-MISTY1 איננה מקבילית. ב-2005 פותחה הגרסה KASUMI שהיא חלק מ-A5/3, תקן תקשורת מאובטחת לרשתות סלולריות מהדור השלישי שמחליף את האלגוריתמים A5/1 ו-A5/2. ב-1998 פורסם צופן E2 שהיה מועמד ל-AES ובשנת 2000 פותח על בסיס דומה צופן קמליה שנחשב לבטוח ברמה של AES ונכלל בתקנים רבים וב-SSL.
כל הגרסאות של הצופן רשומות כפטנט על ידי NTT ומיצובישי אלקטרוניקה, חלקן הותרו לשימוש תחת רישיונות FreeBSD או לשימוש אקדמי/שלא למטרות רווח.
ביטחון
לפי הצהרת מיצואי, הצופן הוכח בטוח נגד התקפה דיפרנציאלית/ליניארית וכן נגד התקפות מודרניות נוספות. בשמונה סבבים הסיבוכיות הדיפרנציאלית והליניארית שלו הן בסדר גודל של 2^{-140} בהשוואה ל-DES שהן 2^{-62} ו-2^{-46} בהתאמה. MISTY1 נחקר במשך שנים רבות מאז הוצע לראשונה ולא נמצאו בו פגמים רציניים. ההתקפה הטובה יותר הידועה היא "התקפה אינטגרלית" של קנודסן ווגנר מ-2002 נגד גרסה מצומצמת של הצופן בחמשה סבבים, בסיבוכיות של 2^{48} ובסיבוכיות מקום של 2^{34}. אותה התקפה נגד MISTY2 בשישה סבבים אפשרית בסיבוכיות של 2^{71} ומקום בסדר גודל של 2^{34}. נגד KASUMI התגלו מספר התקפות, חלקן תאורטיות כלומר בסיבוכיות טובה מכוח גס (2^{100} עם 2^{28}) וחלקן מעשיות כמו התקפת Related-key של אור דונקלמן, נתן קלר ועדי שמיר משנת 2010 שהיא בסיבוכיות של 2^{32} ומקום בסדר גודל של 2^{30} עם 4 מפתחות קשורים. ראוי לציין שההתקפה האחרונה אינה ישימה נגד MISTY1, כמו כן היא מסתמכת על כמות נכבדה של טקסט מוצפן בשילוב עם מפתחות קשורים, לכן ייתכן שהיא אינה אפשרית נגד יישום A5/3 בגרסה הנוכחית, אך יש להביא בחשבון את האיום. על כל פנים ההתקפה מוכיחה שהשינויים שנעשו על ידי המפתחים במעבר מ-MISTY ל-KASUMI כדי לשפר ביצועים בחומרה למעשה החלישו את ביטחון הצופן משמעותית. מסיבה זו הוחלט על מעבר לצופן חזק יותר SNOW 3G.
תיאור הצופן
כמו ברשת פייסטל טיפוסית, הקלט P באורך 64 סיביות מחולק לשני חצאים בגודל 32 סיביות כל אחד, והפונקציה הפנימית מופעלת על המחצית האחת והפלט שלה משמש כמפתח הצפנה להצפנת המחצית השנייה, תוך שימוש בפעולות XOR ועם שתי תת-שגרות FO ו-FL. פלט הצופן C הוא באורך 64 סיביות. בפונקציה FO מחלקים את הקלט שוב לשני חצאים באורך 16 סיביות, כל אחד מהווה קלט לפונקציה קטנה יותר הנקראת FI המשתמשת בתיבות ההחלפה (להלן), היות ש-16 סיביות הן ערן גדול מדי, מחלקים שוב את הקלט הפעם לשני חלקים לא שווים, 9 סיביות ו-7 סיביות בהתאמה אותם מחליפים לפי תיבות ההחלפה בהתאמה. הסיבה לחלוקה לא מאוזנת זו נובעת מהעובדה שתיבות החלפה המייצגות פונקציה חד-חד-ערכית ועל אי-ליניארית, טובות יותר באורך אי זוגי מהיבט של קריפטואנליזה דיפרנציאלית/ליניארית, אולם מאידך חסרונן הוא בהפחתה ביעילות יישום הן בחומרה והן בתוכנה. לפי בדיקות שנעשו על מחשב פנטיום מהירות ההצפנה הייתה 20Mbps בקירוב, על חומרה המהירויות הן 450Mbps בקירוב. מבנה MISTY2 מאפשר הפעלה מקבילית ולכן מהיר פי שניים בהצפנה, אך לא בפענוח כי הפונקציה ההופכית לא ניתנת להפעלה מקבילית, מסיבה זו MISTY2 עדיף ליישום במצבי הפעלה OFB או CFB הפועלים כצופן זרם בהם נדרשת רק פונקציית ההצפנה.
תיבות החלפה
תיבות ההחלפה הן למעשה חזקות מעל שדה סופי. התיבות חושבו כך שההסתברות הדיפרנציאלית/ליניארית הממוצעת תהיה מינימלית וכן שיהיו ממעלה גבוהה ככל האפשר ושיהיה להן עיכוב מינימלי בביצוע בחומרה. החיפוש התמקד בפונקציות ליניאריות מהצורה. הטבלה S7 כוללת אוסף של 7 פונקציות ממעלה 10 מהצורה מעל השדה GF(2^7) בבסיס פולינומי, כאשר. באותה דרך הטבלה S9 כוללת אוסף של 9 פונקציות ממעלה לכל היותר 13 מעל השדה GF(2^9). אפשר להפעיל את ההחלפה ישירות באמצעות הפונקציות האמורות ללא שימוש בזיכרון (כאשר החומרה מוגבלת משאבים) או שאפשר להמירן לטבלאות חיפוש אם הזיכרון זמין. להלן הטבלאות S7 ו-S9:
<center class="mw-content-ltr">
הכנת מפתח
בהינתן המפתח הסודי המסופק על ידי המשתמש באורך 128 סיביות, מרחיבים אותו ל-256 סיביות באמצעות הזזה מעגלית וחיבור XOR עם פונקציה ליניארית. השימוש בו הוא באופן שכל סבב מושפע מכל סיביות המפתח ומחלק גדול של המפתח המורחב. ההגבלה ל-256 סיביות נובעת בשל הצורך בהתחשבות בחומרה מוגבלת משאבים כמו כרטיס חכם. הרחבת המפתח נעשית באופן הבא:
הצפנה ופענוח
הפונקציה FO מקבלת שני פרמטרים, קלט באורך 32 סיביות FO_IN ואינדקס k לחלק המתאים במפתח המורחב EK ומחזירה את FO_OUT כדלהלן:
הפונקציה FI מקבלת שני פרמטרים; קלט באורך 16 סיביות F_IN וחלק מהמפתח המורחב FI_KEY ומחזירה פלט באורך 16 סיביות FI_OUT. הפונקציה משתמשת בשני משתני עזר מקומיים d_7 באורך 7 סיביות ו-d_9 באורך 9 סיביות וכן מנצלת את תיבות ההחלפה המתוארות לעיל. בגלל האורך השונה של המשתנים d_7 ו-d_9 יש צורך להפעיל פונקציה כלשהי שמרחיבה או מכווצת את המשתנה בהתאם לפני שמבצעים XOR. הרחבה נעשית על ידי הוספת שני אפסים משמאל (בצד המשמעותי של המספר) וכיווץ נעשה על ידי חיתוך שתי הסיביות המשמעותיות.
הפונקציה FL מקבלת שני פרמטרים; קלט באורך 32 סיביות FL_IN ואינדקס k לחלק המתאים במפתח המורחב ומחזירה את FL_OUT באורך 32 סיביות.
במצבי הפעלה ECB ו-CBC בפענוח צריך להשתמש בפונקציה ההופכית FLINV הבאה:
באופן רגיל התהליך האמור מבוצע שמונה פעמים. בכל סבב מתבצעת הקריאה לפונקציה FO. בנוסף בכל סבב זוגי מתבצעת קריאה לפונקציה FL. לאחר הסבב האחרון מתבצעת קריאה נוספת לפונקציה FL. לצורך המחשה אם הקלט חולק לשני חצאים R ו-L בהתאמה, שמונה הסבבים של הצופן נראים כך:
צבי בן-יוסף
צבי מנחם אליעזר בן-יוסף (22 באפריל 1914 – 12 במאי 1948) היה מלחין ומשורר שנהרג בקרבות על גוש עציון במלחמת העצמאות.
ראשית חייו באירופה ועליה לארץ ישראל
לא ברור מתי הפך לציוני. היה זה צעד שהיה מנוגד לחלוטין לסביבה בה חי ולמסלול חייו עד 1936. מכל מקום, בשנה זו עלה לארץ ישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית אמנות וספרות עברית, שפה שהייתה לו זרה לחלוטין. באותה עת אף שינה את שמו לצבי מנחם אליעזר (צמ"א) בן-יוסף (בעקבות שם אביו).
השירות בצבא הבריטי
פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, הביא להפסקת התמיכה הכספית לה זכה בן-יוסף ממשפחתו שבווינה. הוא נאלץ להתחיל לנגן למחייתו בבארים ובמסעדות בהם בילו חיילי המנדט הבריטי. הרפרטואר שלו כלל ג'אז, שירי עם ומוזיקה קלה. סוגי מוזיקה אלו לא היו המועדפים עליו אך הוא הצליח בנגינתו הודות לחוש המוזיקלי ולכושר האלתור שלו.
מתוך תחושת שליחות חלוצית, הצטרף בן-יוסף באותה עת לקיבוץ מעלה החמישה שעלה על הקרקע זמן קצר לפני כן כיישוב חומה ומגדל. הוא אף הצטרף לארגון ההגנה. בתחילת 1941 התגייס למתנדבי היישוב בצבא הבריטי. הגדוד אליו השתייך עסק במרבית זמנו באבטחת מתקנים צבאיים, נמלים ושדות תעופה. בן-יוסף נשא עמו לכל מקום את האקורדיאון שלו והופיע יחד עם המתנדב-הזמר שלמה דויטשר לפני חבריו לגדוד. אחד מהבסיסים בהם שהו כשומרים היה שדה התעופה של רמת דוד. ערב אחד ניגן בן-יוסף בפני בנות בית הספר החקלאי לבנות של חנה מייזל-שוחט בנהלל הסמוכה ונתבקש על ידי צעיר מקהל המאזינים לכתוב שיר על נהלל לכבוד חג ה-20 למושב. בן-יוסף נרתם למשימה ברצינות וגייס את שלמה דויטשר, שהכיר את ההווי הנהללי, שיסייע לו. השיר, "הורה נהלל" (משתמט אני הייתי ...), נכתב ובוצע בחגיגות ה-20 לנהלל ב-ח' באלול תש"א. כאות הערכה לשיר, הוזמנו בן-יוסף ודרורי לקול ירושלים שם ביצעו את השיר לראשונה ברדיו. השיר התפרסם תחילה בביצועו של דויטשר ולאחר מכן בביצועיהם של שמשון בר-נוי ושל יפה ירקוני. שיר נוסף שחובר באותה תקופה על ידי בן-יוסף היה "הולכים בלילה" אותו חיבר בעת שפלוגתו הוצבה בבת גלים ועסקה בשמירה על נמל חיפה. בחיבור המילים סייע לו חברו לפלוגה, שבתאי פורטוגלי.
ב-1943, לאחר שהוקמו הגדודים הארץ-ישראלים, נשלחה פלוגתו ללוב. תחילה לבנגאזי ומאוחר יותר לאל-אביאר שבמדבר לוב, שם שהו תשעה חודשים. במהלך תקופה זו הקים בן-יוסף תזמורת כלי נשיפה בת 30 נגנים. הנגנים היו חבריו לפלוגה שהיו ברובם ללא כל חינוך מוזיקלי. את כלי הנגינה תרמו הבריטים שגם העניקו לבן-יוסף דרגת סרג'נט לאות הערכה על פועלו המוזיקלי.
בסוף 1944 הצטרף ללהקת מעין זה שאך הוקמה והיה למנהלה המוזיקלי. על חברי הלהקה נמנו חנה מרון, יוסי ידין, מרדכי זעירא ואחרים. בן-יוסף ניגן על אקורדיאון ופסנתר והיה מוביל ומארגן את השירה בציבור בהופעות הלהקה. הוא אף חיבר חלק גדול משירי הלהקה, מהם רציניים וגם הומוריסטיים. שירו המפורסם ביותר מאותה תקופה היה "כל הדרכים מובילות לרומא". בעת היותו באירופה נפגש עם אביו שניצל מהשואה. הוריו ואחותו עברו בתחילת המלחמה מאוסטריה לצרפת, אולם האם והאחות נלכדו על ידי הנאצים ונספו במחנה השמדה. אחיו של בן-יוסף היגר בזמן המלחמה לוונצואלה וניצל.
מלחמת העצמאות
מיד עם שחרורו מהבריגדה, במאי 1946, שב לירושלים והחל לעבוד בקול ירושלים. תחילה בספריה ולאחר שעמדו על כישוריו המוזיקליים, במחלקה המוזיקלית. בתקופה זו חיבר חלק נכבד משיריו. חיבר מנגינות לשירי משוררים כביאליק, טשרניחובסקי, משה טבנקין ואחרים, והלחין גם מנגינות לשירים שכתב בעצמו. שני השירים המפורסמים שכתב באותה תקופה הם "ראש פינה" (למילים של שלמה סקולסקי) ו"יש לי כנרת" לו כתב את המילים בסיועו של ידידו, שבתאי פורטוגלי. שני שירים אלו התפרסמו בביצועו של שמשון בר-נוי ששתף פעולה באותה עת עם בן-יוסף. למרות הצלחתו, חש בן-יוסף בדידות ותסכול. בצד רצונו העז לשרת את העניין הציוני בארץ ישראל, חפץ לעסוק במוזיקה רצינית ואף כתב לחבר: "הנני מרגיש גלמוד מאוד. שאיפתי הגדולה להיות מלחין גדול של מוזיקה רצינית - מתמוטטת ואובדת". במיוחד עסק במוזיקה של גוסטב מאהלר ובנושא המוות. הוא הספיק לחבר סונטה לקלרינט ופסנתר.
מיד לאחר כ"ט בנובמבר, 1947, היום בו החליטה עצרת האומות המאוחדות (האו"ם) בלייק סקסס על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, עזב את עבודתו ברדיו והתגייס לחי"ש בירושלים, כמפקד מחלקה בגדוד "מכמש". ב"קול ירושלים" הציעו לו להישאר בעבודתו בטענה כי גם בשידור מוזיקה לחיילים ובליווי אמנים יש משום תרומה למאמץ המלחמתי אך בן-יוסף סבר שאין תרומה זו מספקת.
במרץ 1948, עם הרעת מצבו של גוש עציון, הועברה פלוגתו, בפיקוד אברהם טריינין (טמיר) לגזרת גוש עציון. מחלקתו של בן-יוסף הוצבה במשלט "המנזר הרוסי" והוא קיבל את תפקיד מפקד המשלט. בשבועות בהם שהו במנזר הרוסי המשיך בן-יוסף גם לנגן באקורדיון כאמצעי להעלאת מורל חייליו ואף כתב שם את שירו "שיר על המנזר". בליל 12 במאי ערכו כוחות הלגיון הירדני התקפה כבדה על גוש עציון שכללה חיל רגלים בחיפוי שיריוניות. מפקד הגוש,, ששהה באותה עת במנזר הרוסי, הורה על נסיגה לכיוון משלט "הגבעה הרוסית". תחילה חיפה בן-יוסף על נסיגת חייליו כשהוא יורה במקלע מעמדה בגג המנזר. בעת שניסה לסגת מהמנזר לתעלת הקשר נפצע אנושות ומת מפצעיו. לפי הסיפור, לפני שנפטר לחש קטע משירו האחרון "חיל אל - מוות": "ואם בקרב פול אפולה, רע, אתה את נשקי לנקמתי תיטולה".
רק ב-17 בנובמבר 1949, הובא למנוחות עם שאר חללי גוש עציון, בבית העלמין הצבאי בהר הרצל. המלחין אביאסף ברנע כתב "לזכר בן יוסף" - וריאציות על שירו "יש לי כנרת".
סיד סיזר
אייזק סידני "סיד" סיזר (באנגלית: Isaac Sidney "Sid" Caesar; 8 בספטמבר 1922 – 12 בפברואר 2014) היה קומיקאי אמריקאי יהודי, זוכה פרס אמי, שנודע ככוכב תוכניות טלוויזיה אמריקאיות משנות החמישים, בהן: Your Show of Shows ו-Caesar's Hour. שנים אחר כך הופיע בסרטים גריז וגריז 2 בתפקיד המאמן קלהון.
ילדותו ונעוריו
סיזר נולד ביונקרס, ניו יורק למקס סיזר ואשתו אידה (לבית רפאל), מהגרים יהודים מרוסיה שהיו בעלי מסעדה. בילדותו שימש מלצר במסעדה המשפחתית ולמד לחקות את מבטאי הלקוחות, כישרון שעשה בו שימוש כשחקן. כבר בגיל צעיר היה מסוגל להישמע כאילו הוא מדבר שפות זרות רבות, בעוד שפלט גיבוב מילים חסרות משמעות במבטא מושלם. סיזר שלט רק באנגלית וביידיש.
קריירה
עם תום מלחמת העולם השנייה התגוררו סיזר ואשתו בהוליווד, אולם למרות מספר הצעות לתפקידי משנה סיזר החליט לשוב לניו יורק, שם קיבל מופע פתיחה במועדון הלילה קופקבנה, לפני כוכב הערב הזמר ג'ו א. לואיס. הוא חבר למקס ליבמן אשר הנחה אותו בהופעה. הופעתו זו הביאה לחתימת חוזה עם סוכנות הכישרונות ויליאם מוריס, לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. סיזר אף הופיע על בימת ברודוויי במחזמר.
את קריירת הטלוויזיה החל כאשר הופיע בתוכנית האירוח של מילטון ברל. בשנת 1949 נפגש עם סגן נשיא חברת NBC ובעקבות אותה פגישה הוזמן להופיע בסדרת הופעות מוזיקליות בטלוויזיה אשר שודרו בימי שישי. ההופעות זכו להצלחה רבה, אולם נותן החסות, חברת הטלוויזיות אדמירל, לא הצליח לעמוד בביקוש למכשירי הטלוויזיה והתוכנית בוטלה לאחר 26 שבועות.
ב-23 בפברואר 1950 הופיע בפרק הראשון של תוכנית המערכונים והמוזיקה, Your Show of Shows, אשר שודרה במוצאי שבת במשך 90 דקות, בהפקת מקס ליבמן. התוכנית הייתה מיד להצלחת ענק וסיזר הפך לכוכב טלוויזיה. החיקויים של סיזר, בצירוף אורחים מוזיקליים בולטים וצוות הפקה גדול, שבו את לב הקהל. כותבי התוכנית היו אף הם בין כותבי הקומדיות הטובים בתחום, ביניהם: מל ברוקס, ניל סיימון, וודי אלן ואחרים. בשנת 1952 זכה סיזר לראשונה בפרס אמי. בשנים 1951 ו-1952 הוא נבחר לקומיקאי הטוב ביותר בארצות הברית בסקר דעת קהל. הפרק האחרון בתוכנית שודר ב-5 ביוני 1954 והיא הופסקה לאחר 160 תוכניות.
חודשים ספורים אחר כך שב סיזר לככב בתוכנית הטלוויזיה "השעה של סיזר" (Caesar's Hour), תוכנית מערכונים ומוזיקה בת שעה עם רבים מאלה שהשתתפו בתוכניתו הקודמת. בתוכנית זו סיזר היה בעל שליטה מלאה בתכני התוכנית ובהיבטים הטכניים של הפקתה. התוכנית הראשונה עלתה לאוויר ב-27 בספטמבר 1954 בכיכובה של ג'ינה לולובריג'ידה. בתוכנית נעשו פארודיות על סרטים, תוכניות טלוויזיה ואף מחזות אופרה. התוכניות שודרו בשידור חי, כולל הפרסומות שארכו רק שבע דקות בכל תוכנית. רבים מכוכבי הוליווד ביקשו להופיע כאורחים בתוכנית.
תוכנית הטלוויזיה הבאה שלו, בשנת 1958, הייתה "סיד סיזר מזמין אתכם" (Sid Caesar Invites You) ובשנת 1963 שודרו מספר תוכניות מיוחדות בכותרת "כפי שסיזר רואה זאת" (As Caesar Sees It), אשר המשיכו בשנים 1963–1964 בתוכנית "המופע של סיד סיזר" (Sid Caesar Show). בשנת 1963 כיכב בסרט "מטורף, מטורף, מטורף העולם" (It's a Mad, Mad, Mad, Mad World) לצידם של ספנסר טרייסי, מילטון ברל, ואידי אדמס.
שנותיו המאוחרות
בשנות ה-70 וה-80 המשיך סיזר להופיע מדי פעם בתוכניות טלוויזיה ובמועדוני לילה ובתפקידים ראשיים במספר סרטים, בהם: סרט אילם, ההיסטוריה המטורפת של העולם, נמל תעופה 1975 ובתפקיד המאמן קלהון בסרט גריז וגריז 2. הוא הופיע אף בהצגות בברודוויי. בשנת 1977, לאחר ששכח חלק מתפקידו במהלך הופעה במחזה, הוא נגמל מאלכוהול. על מאבקיו בהתמכרות לאלכוהול ולסמים כתב בשני ספרים אוטוביוגרפיים שפרסם. בשנת 1983 אירח את אחת מתוכניות סאטרדיי נייט לייב. בשנת 1986 הופיע בתפקיד פרוש, הסוהר, באופרטה העטלף על בימת המטרופוליטן אופרה.
למרות שזקן, סיזר המשיך להופיע בסרטים, תוכניות טלוויזיה וטקסי פרסים. בשנת 2004 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי השני "שעותיו של סיזר".
פלפל חריף
פלפל חריף (ידוע גם בשמות צ'ילי ופלפל צ'ילי) הוא שם כולל למספר זנים תרבותיים מחמישה מינים שונים של פלפלת, העיקרי ביניהם הוא Capsicum annuum, הידוע גם בשם פלפלת שנתית. זנים אלו נבדלים מזנים אחרים של פלפלת (המכונים פלפלים מתוקים וגם משתייכים ל P. annuum) בכך שהם מכילים קפסאיצין, תרכובת האחראית על תחושת החריפות. מקור השם צ'ילי בשפת הנאוואטל, ממנה הגיעו גם שמותיהם של הקקאו, האבוקדו ומאכלים רבים אחרים.
היסטוריה
הסוג פלפלת בוית באמריקה הצפונית לפני כ-6,000 שנה. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שגידול פלפלים חריפים היה מהגידולים הראשונים שנקטו בהאבקה עצמית. כריסטופר קולומבוס היה האירופאי הראשון שתועד נתקל בהם בביקורו בקריביים, ונתן להם את הכינוי פלפל, ככל הנראה מפני שאפקט החריפות הזכיר לו את הפלפל השחור המוכר למטבח האירופי. בשנת 1493, הביא עמו דייגו אלברס צ'אנקה, רופא במשלחת המסע השני של קולומבוס לאיי הודו המזרחית, את הפלפלת לספרד כתרופה. עם השתלטות הספרדים על מקסיקו ועל נתיבי המסחר באוקיינוס השקט, התפשטה הפלפלת למזרח אסיה. פלפלת הגיע להודו גם דרך נתיבי הסחר הפורטוגזים.
חריפות
תחושת החריפות של הפלפל נובעת מנוכחותה של תרכובת בשם קפסאיצין בממברנה שבין הגרעינים לפרי ובגרעינים עצמם. בכל זן פלפלת כמות שונה של קפסאיצין וחומרי טעם נלווים אליו, הקרויים קפסאיצינואידים (capsaicinoids). הקפסאיצין הוא גם החומר הפעיל בתרסיסי גז פלפל, והוא מוצק נטול ריח וצבע במצבו הטהור. עם אכילת הפלפל הקפסיאיצין נקשר לקולטני כאב בלשון ובלוע המשויכים בדרך כלל לזיהוי חום. אותה תחושת חום מדידה על בסיס סולם סקוביל ביחידות הקרויות SHU, המייצגות את מידת המים הנדרשת למהילת הקפסאיצין עד כדי העלמת תחושת החריפות. פלפלים מתוקים נמדדים ב-0 יחידות SHU, ופלפלי הבנרו, למשל, ב-100,000 עד 350,000 יחידות.
רפואה ובריאות
בשנים האחרונות נעשה שימוש בקפסיאצין במשככי כאבים מקומיים, בעיקר לנפגעי כוויות וכאבי פרקים כרוניים. בעבר נהוג היה לחשוב שאכילת פלפלים חריפים גורמת לכיבים פפטים, אך תאוריה זו הופרכה כשהתגלתה הבקטריה הֶלִיקוֹבַּקְטֶר פִּילוֹרִי האחראית להיווצרות כיבים. מאז נעשו מחקרים שהראו כי אכילת מזון חריף מקטינה את הסיכוי להתפתחות הבקטריה בקיבה ומאיצה את ההחלמה מכיבים.
שימושים במטבח
הפלפל החריף המהווה מרכיב חשוב במטבח המקסיקני ובמטבח דרום ארצות הברית, ומהווה חלק עיקרי במספר תבשילים ידועים, כגון התבשיל הלאומי של טקסס, צ'ילי קון קרנה. אף על פי שהגיע לאפריקה ולאסיה רק לאחר גילוי אמריקה, הפלפל החריף משמש רבות במטבחים מזרח אסייתים רבים, למשל המטבח התאילנדי והסיני, ושם אף פותחו מספר זנים של צ'ילי (לדוגמה הזן הסיני ו התאילנדי). הצ'ילי פופולרי גם במטבחי צפון אפריקה ובמזרח התיכון, לדוגמה בממרחים כמו זחוק ואריסה. בצפון הודו נהוג לנגוס בפלפל צ'ילי טרי במהלך הארוחה, וחלק מהמאכלים מוגשים עם פלפלי צ'ילי ירוקים כתוספת, לצד פרוסות עגבניות וליים. באיטליה נהוג לפזר פתיתי צ'ילי מיובש כתוספת לפיצה. המטבח היפני, הקוריאני והפיליפיני עושים אף שימוש בעלי הצמח.
דימיטריה גיקה
דימטריה גיקה (ברומנית: Dimitrie Ghica; 1816–1897) היה פוליטיקאי רומני ששימש כראש ממשלת רומניה בין השנים 1868 עד 1870. גיקה היה בנו של גריגורה דימיטריה גיקה שהיה שליט ולאכיה, גיקה נבחר לראשות הממשלה כנציג המפלגה השמרנית הרומנית.
הפשטה (מתמטיקה)
במתמטיקה, הפשטה (בלועזית: אבסטרקציה) היא הליך מרכזי של זיקוק התכונות העקרוניות של אובייקט נחקר וזניחת תכונות אחרות ממשיות שלו שבמסגרתן נחקר במקור. ההפשטה מפשטת את העיסוק באובייקט ומאפשרת להכליל אותו.
מרבית תחומי המתמטיקה נולדו מתוך עיסוק בבעיות מציאותיות. על אף שהמציאות היא המוטיבציה הראשונית להולדתו של תחום מסוים, התמקדות בעצמים ממשיים עשויה לעיתים רק להפריע. מתמטיקאי יעדיף להפשיט את העצמים שהוא חוקר – למצוא אוסף פשוט ככל הניתן של תכונות המתארות את העצמים הנחקרים במידה שתספק כל צורך של המחקר.
התהליך ההפוך של לקיחת אובייקט מופשט וחקירתו דרך מופע ממשי שלו נקרא הצגה (רפרזנטציה) של האובייקט.
דוגמאות
160px → 160px→ 160px
אלי דוקומון
דקומון נולד בז'נבה ועבד למחייתו כמתרגל, מורה לשפות, עיתונאי ועורך. משרתו הראשונה, לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בגיל 17, הייתה כמורה פרטי במשפחה עשירה בחבל סקסוניה בגרמניה, שם רכש שליטה בשפה הגרמנית. הוא שימש כמתורגמן של הנשיאות הפדרלית של שווייץ בין השנים 1873-1869. בשנת 1867 הוא נמנה עם מייסדי 'הליגה לשלום ולחירות' (בצרפתית: Ligue de la paix et de la liberté), אף שהמשיך לעבוד לפרנסתו ואף שימש כמזכיר חברת הפלדה יורה-סימפלון בין השנים 1891-1873.
בשנת 1891 התמנה למנהלה הראשון של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, אשר הייתה לארגון השלום הראשון שאינו ממשלתי. הוא סירב לקבל שכר עבור עבודתו בארגון וטען כי הוא מבקש לנהלו אך ורק מסיבות אידאולוגיות. כישוריו הארגוניים תרמו להצלחת הארגון. בשנת 1902 הוענק לו פרס נובל לשלום והוא המשיך לשרת כמנהל הארגון עד למותו בשנת 1906.
מחרוזת ריקה (תכנות)
במדעי המחשב, המחרוזת הריקה היא מחרוזת מיוחדת באורך 0. היא מסומנת על ידי "λ" ולעיתים על ידי ϵ.
המחרוזת הריקה שונה מ-Null מחרוזת ריקה מיוצגת על ידי אובייקט מחרוזת, בעוד שהשימוש ב-Null מצביע על אובייקט שאיננו קיים ולכן אינו מייצג מחרוזת. במובן הפורמלי וגם במרבית שפות התכנות המחרוזת הריקה משמשת כמחרוזת לכל צורך ועניין ויכולה להיות ארגומנט בפעולות השונות על המחרוזת.
תכונות
בשפה פורמלית, למחרוזת הריקה יש מספר תכונות:
תכונות אלו תקפות במרבית שפות התכנות, אולם תלויות מימוש.
מחרוזת ריקה מסומנת על פי רוב כ "" (שני סימני מירכאות ברצף) או `` (שני סימני גרש ברצף).
אלן קורבי
אלן הנסן קורבי (באנגלית: Ellen Hansen Corby.; 3 ביוני 1911 - 14 באפריל 1999) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ושלושה פרסי אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "משפחת וולטון". קורבי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1948 על הופעתה בסרט "כזאת הייתה אמא").
ביוגרפיה
קורבי נולדה בשם אלן הנסן בעיר ראסין שבוויסקונסין וגדלה בפילדלפיה במשפחה ממוצא דני. בצעירותה עסקה במשחק חובבני על במה וניסתה את מזלה בהוליווד בעבודות מזמנדות.
קולנוע
קורבי החלה את הקריירה שלה כשחקנית קולנוע בתחילת שנות ה-30 אך פרצה לתודעה רק בשנת 1948 בקומדיה של ג'ורג' סטיבנס "כזאת הייתה אימא" בתפקיד דודה טרינה, תפקיד מוערך ביותר של קורבי בעבורו היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1950 שיחקה קורבי בדרמת כותלי העלא של ג'ון קרומוול "כלואה" בתפקיד האסירה אמה ברבר. בהמשך שנות ה-50 הופיעה קורבי עבור אלפרד היצ'קוק במותחן הפסיכולוגי "ורטיגו" בתפקיד מנהלת בית המלון, עבור בילי ויילדר בדרמה הקומית "סברינה" בתפקיד גברת מקריידל המזכירה של ליינוס לרבי (המפרי בוגרט) ובמערבון הקלאסי "שיין" בתור גברת ליז טרורי.
טלוויזיה
קורבי הופיעה במהלך הקריירה שלה בעשרות של סדרות טלוויזיה, אך היא התפרסמה באופן רשמי בסדרת הדרמה המשפחתית "משפחת וולטון" בתפקיד אסתר וולטון הסבתא של משפלת וולטון. בעבור התפקיד זכתה קורבי בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה ובשלושה פרסי אמי.
חיים אישיים
קורבי הייתה נשואה במשך 10 שנים לצלם הקולנוע פרנסיס קורבי, לא נולדו לה ילדים.
קורבי סבלה בשנותיה המאוחרות בעיות רפואיות חוזרות ונשנות שכללו מקרה של שבץ מוחי. קורבי נפטרה ב-14 באפריל 1999 ב"בית החולים Motion Picture" שבוודלנד הילס, קליפורניה בגיל 87. היא נקברה ב"פארק הזיכרון פורסט לאוון" שבעיר גלנדייל.
לוחמים לשלום
לוחמים לשלום היא תנועה שהוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצת ישראלים ופלסטינים, שלדבריהם "לקחו חלק פעיל במעגל האלימות באזורנו: ישראלים כחיילים בצבא הגנה לישראל והפלסטינים כלוחמים למען חירותה של ארצם פלסטין מן הכיבוש הישראלי" והגיעו למסקנה "כי פתרון הסכסוך לא יושג באמצעים צבאיים על ידי אף אחד מן הצדדים". לדברי מקימיה, הם "נושאים דגל כפול - לא לכיבוש ולא לכל פעולה אלימה".
אלבין סטנרוס
אוסקר אלבינוס "אלבין" סטנרוס (בפינית: Oskar Albinus "Albin" Stenroos; 25 בפברואר 1889 – 30 באפריל 1971) היה רץ פיני, אלוף אולימפי בריצת מרתון (פריז 1924) ושיאן עולם בריצות ל-20 ק"מ ול-30 ק"מ. בזירה הבינלאומית, סטנרוס וחבריו הפינים, שבלטו בעולם האתלטיקה של אותה תקופה, כונו "הפינים המעופפים".
לוחמים לשלום
עקרונות
התנועה הוקמה כתוצאה מתחושה גוברת והולכת בקרב חבריה הישראלים והפלסטינים כי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, המתקיים זה עשרות שנים, לא יגיע לידי פתרונו בעזרת שימוש בכוח מכל סוג שהוא, וזאת משום שכל כוח מוליד אלימות בקרב הצד השני וממילא מעצים את האלימות באזור במקום להפחית אותה.
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
באליפות פינלנד שנערכה בשנת 1909 רץ סטנרוס את המרתון הראשון שלו וזכה במדליית ארד. באליפות פינלנד שנערכה בשנת 1910 הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר.
לוחמים לשלום
עקרונות
התנועה תומכת בהקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית בגבולות 1967, או בכל פתרון אחר שיתקבל בהסכמה הדדית. התנועה מתנגדת להתנחלויות ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים כחלק מהתנגדותה ל"צעדים חד צדדיים שמטרתם הצבת מכשולים והנצחת הסכסוך".
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה סטנרוס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 32:21.8 דקות, אחרי בן ארצו הנס קולמיינן שקבע שיא אולימפי חדש של 31:20.8 דקות ולואיס טואונימה מארצות הברית (32:06.6 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת שדה האישית בתוצאה של 47:23.4 דקות. בריצת השדה שלושת האתלטים הראשונים מכל מדינה מעניקם לה נקודות לפני המיקום שלהם וכך נקבע הדרוג הסופי של התחרות הקבוצתית שבה הוא זכה במדליית כסף בריצת שדה הקבוצתית עם 11 נקודות, אחרי שוודיה עם 10 נקודות ולפני בריטניה עם 49 נקודות.
לוחמים לשלום
עקרונות
הארגון אינו רואה את עיקר פעילותו בקיום דיאלוג, אלא רואה בדיאלוג אמצעי להעצמת כוחה של הקבוצה והפיכתה ל"במה פוליטית רבת עוצמה" שתוכל להשפיע על המציאות הפוליטית באזור.
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
בשנים 1912–1916 הוא זכה באליפות פינלנד בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר ובשנים 1915 - 1917 הוא זכה באליפות פינלנד בריצות שדה.
לוחמים לשלום
עקרונות
התנועה מאוגדת כחברה לתועלת הציבור.
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
בשנת 1915 קבע סטנרוסבריצת 30 ק"מ שיא עולם חדש של 1:48:06.2 שעות שאותו האו שיר בשנת 1924 (1:46:11.6 שעות). בשנת 1923 הוא קבע בריצת 20 ק"מ שיא עולם חדש של 1:07:11.2 שעות.
לוחמים לשלום
פעילות
בין הפעילויות שמקיימת התנועה:
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
באולימפיאדת פריז (1924) זכה סטנרוס במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:41:22.6 שעות, לפני רומיאו ברטיני מאיטליה (2:47:19.6 שעות) וקלרנס דמאר מארצות הברית (2:48:14.0 שעות).
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1926 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 2:29:40 שעות אחרי ג'וני מיילס מקנדה (2:25:40 שעות) ולפני קלרנס דמאר (2:32:15 שעות)
לוחמים לשלום
פעילות
באוקטובר 2021, לאחר ששר הביטחון, בני גנץ, הכריז על שישה ארגוני זכויות אדם פלסטינים כארגוני טרור, קרא הארגון לנשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, להטיל סנקציות אישיות על גנץ.
אלבין סטנרוס
ביוגרפיה
בשנת 1927 פרש מתחרויות בגיל 38 לאחר שלא הצליח לסיים את המרתון בבוסטון.
לוחמים לשלום
פעילות
התנועה מקבלת תרומות של ממשלת גרמניה (דרך קרן היינריך בל), ממשלת ספרד (דרך AECID), קרן SIVMO מהולנד, וקרנות נוספות. ב-2011 הודיע הסופר הבריטי איאן מקיואן כי בחר לתרום לארגון את כספי פרס ירושלים שקיבל באותה שנה.
הפולמוס סביב פעילות לוחמים לשלום
פעילות הארגון ספגה ביקורת, בין היתר בעקבות פרסום הקלטות שמהן עלה כי במפגש של הארגון קרא פעיל יהודי לבני שיחו הפלסטינים לפתוח באינתיפאדה שלישית משום שאחרת ישראל לא תצא מיהודה ושומרון, וכן כי בסיור מטעם הארגון הובאו פלסטינים שסיפרו שהמתנחלים גורמים לכך שפלסטינים יחלו בסרטן כאשר הם מזרימים ביוב ומובילים חזירים. הפגנות מחאה מתקיימות מדי שנה נגד הטקס האלטרנטיבי שמקיים הארגון ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
דליה גל אלגל
דליה גל אֵלגל (נולדה ב-7 במרץ 1940) היא משוררת עברייה ישראלית.
ביוגרפיה
בתקופת שירותה בצה"ל הייתה המדריכה הפיקודית לידיעת הארץ של הגדנ"ע.
במלחמת יום הכיפורים נהרג אחיה,, בחזית המצרית, כמפקד טנק.
בשנת 1980 החלה גל אלגל לפרסם בעיתון במחנה של צה"ל, תחת שם העט (אב"מ), אמא על-תקן של אבא, מוצב-ערכים אי-שם. אלגל היא חברה באגודת הסופרים העבריים בישראל ובאקו"ם.
הוציאה לאור 7 ספרים. עם הוצאת ספרה הראשון, החלה לחלק חינם דפים עם שיריה, שהפכו בעריכתה לעמוד העת לשירה "עלעול".
התחתנה עם בנימין גל. נולדו להם בת ובן. הם עזבו את הקיבוץ בקיץ 1961, לחיפה. כיום היא תושבת חיפה, גרושה.
סקרלט אסטבז
סקרלט אסטבז (באנגלית: Scarlett Estevez; נולדה ב-4 בדצמבר 2007 ) היא שחקנית ומדבבת אמריקאית.
ביוגרפיה
אסטבז נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-4 בדצמבר 2007, וכבר בגיל שלוש השתתפה בפרסומות לאומיות.
היא אחייניתה של השחקנית ליזה וייל.
קריירה
בשנת 2013 שיחקה בסרט הקצר "The Magic Bracelet". באותה שנה שיחקה גם בסרט "And Then There Was You".
בשנת 2015 שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Massively Mixed-Up Middle School Mystery" של ערוץ ניקלודיאון.
בשנים 2016–2021 גילמה את טריקסי אספינוזה-דקר בסדרת הטלוויזיה המצליחה "לוציפר".
משנת 2017 מדבבת אסטבז את דמותה של אסמה לואיז בסדרת הטלוויזיה המונפשת "If You Give a Mouse a Cookie".
בשנת 2018 דיבבה את איזי בסרט ההנפשה "הגרינץ'".
בשנים 2019–2020 ו-2021 שיחקה את גוון בעונות הרביעית והחמישית של קומדיית המצבים "קיקיוואקה: מחנה קיץ".
בשנה 2021 שיחקה את הדמות הראשית בשם רוינה בסרט הטלוויזיה "Christmas...Again?!".
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת גיבורי העל לבני נוער "Ultra Violet & Black Scorpion" אשר שודרה בערוץ דיסני.
רנאטו צ'ליני
רנאטו צ'ליני (באיטלקית: Renato Cellini, 24 באפריל 1912 - 25 במרץ 1967) היה מנצח אופרה איטלקי ידוע-שם. אביו היה אנציו צ'ליני, במאי שעבד עם ארטורו טוסקניני.
קריירה
צ'ליני נסע לארצות הברית בשנת 1947, הצטרף לצוות המטרופוליטן אופרה ובהופעת הבכורה שלו שם, ב-9 באפריל 1952, ניצח על דון קרלו של ורדי, עם יוסי ביירלינג, אלינור סטבר ורגינה רזניק. כעבור שנה ניצח על אאידה (עם הרווה נלי וג'ין מדיירה ועל כוחו של גורל (עם זינקה מאלינוב ומריו דל מונקו. בשנת 1954 ניצח שוב על "כוחו של גורל", הפעם עם נלי ועם ליאונרד וארן, וכן, בערב אחד, על אבירות כפרית וליצנים.
בתקופת שהותו בניו אורלינס ניצח צ'ליני על הפקות של אופרות רבות, בהן "אותלו" (עם ראמון ויניי ונלי), טוסקה (עם אינגה בורך ורוברט ויד), לקמה, "אמליה בנשף" (עם שון), "אלקטרה", "אהבת שלושת המלכים", "ורתר", "לה צ'נרנטולה", בוריס גודונוב (עם בוריס כריסטוף), "טרובדור", "טורנדוט", "נורמה", "דון ג'ובאני" (עם טרייגל), "טנהויזר", "מנון" (עם פיליס קורטין וניקולאי גדה), "נשף המסכות", "אורפאו ואורידיצ'ה", "אביר הוורד", "ריגולטו" (עם קורנל מקניל) ו"כוחו של גורל" (עם איילין פארל וריצ'רד קאסילי).
במהלך עשור השנים של צ'ליני באופרה של ניו אורלינס, הופיעו הרבה כוכבים אמריקאים ובינלאומיים בפעם הראשונה עם הלהקה. כוכבים אלה הם לואיג'י אלווה (בתפקיד הרוזן אלמביבה ב"הספר מסביליה", ג'וזפה קמפורה (כאדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור"), ליזה דלה קאזה (בתפקיד המרשלית ב"אביר הוורד"), פלאסידו דומינגו (בתפקיד לורד ארטורו בולאב ב"לוצ'יה"), גדה (בתפקיד דה גריו), לואיס קיליקו (בתפקיד לסקו), צ'זרה סייפי (כדון ג'ובאני) ובברלי סילס (בתפקידי הגיבורות של "סיפורי הופמן").
בשנת 1964 התערערה בריאותו של צ'ליני והוא ניצח בפעם האחרונה, על הצגה של אאידה. הוא מת ב-25 במרץ 1967 בניו אורלינס, בן חמישים וחמש.
סלבה גרסיה
סלבדור גרסיה אי פוץ' (בקטלאנית: Salvador Garcia i Puig, נולד ב-4 במרץ 1961 בסנט אדריה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הבלם ונודע בכינוי סלבה (Salva). סלבה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ובנוסף לה שיחק גם בקבוצות ריאל סרגוסה, הרקולס ו-CD לוגרונייס. סלבה ייצג את נבחרת ספרד ביורו 1984, בו הגיעה לגמר.
קריירת מועדונים
סלבה נולד וגדל בסנט אדריה, פרוור של ברצלונה. בצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. במהלך עונת 1979/1980 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה באותן שנים בליגה השלישית. בקיץ 1982 הושאל מברצלונה לריאל סרגוסה מהליגה הראשונה בספרד. הוא השתלב במהרה בהרכב קבוצתו החדשה ואת הופעת הבכורה בליגה ערך במחזור הראשון של העונה, ב-5 בספטמבר, בניצחון 2-0 על ריאל בטיס. במהלך עונת 1982/1983 היה שחקן חשוב בהרכב הקבוצה, הוא ערך 28 הופעות בליגה, עוזר לקבוצה להגיע למקום ה-6, ו-6 נוספות בגביע הליגה, שם הודחה סראגוסה על ידי ריאל מדריד. ההשאלה המשיכה גם בעונת 1983/1984, ומעמדו של סלבה נותר איתן. הוא פתח ב-32 מ-34 משחקי הליגה וסייע לסראגוסה להגיע למקום ה-7.
לאחר ששב מההשאלה לברצלונה, עדיין לא היה לסלבה מקום בקבוצה, ולכן הוא הושאל פעם נוספת, הפעם להרקולס, קבוצה נוספת מהליגה הראשונה, במהלך עונת 1985/1986. סלבה לא השתלב באופן מידי בקבוצתו החדשה, ורק החל מנובמבר 1985 החל לשחק בהרכב בעקביות. את שערו הראשון בליגה הספרדית הבקיע ב-6 באפריל 1986 לרשתה של ולנסיה, שניצחה את הרקולס 3-1. בסך הכול ערך במהלך העונה 16 הופעות בליגה, ובסיום העונה, בה ירדה הרקולס לליגה השנייה שב לברצלונה. בקיץ, בו נערך גביע הליגה, זכה לערוך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ברצלונה. הוא פתח בכל משחקיה של ברצלונה בטורניר ועזר לה לזכות בגביע, אחרי שגברה בגמר על ריאל בטיס.
סלבה נשאר בברצלונה, שם מילא תפקיד שולי ומיעט לשחק. בעונת 1986/1987 ערך שתי הופעות בודדות כשחקן מחליף. עונת 1987/1988 הייתה העונה בה זכה לשחק בתדירות גבוהה יחסית בברצלונה. בליגה פתח ב-11 משחקים ונכנס כמחליף ב-6 נוספים, ובגביע אופ"א נכנס כמחליף ב-3 משחקים ופתח באחד. ברצלונה הגיעה למקום ה-6 בליגה ולרבע גמר גביע אופ"א. היא זכתה במהלך העונה בגביע הספרדי, אך סלבה לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את ריאל סוסיאדד 1-0. מעמדו הצטמק בעונת 1988/1989, והוא פתח במשחק ליגה אחד ונכנס כמחליף בשניים נוספים בלבד. ברצלונה זכתה בגביע מחזיקות הגביע, אך סלבה לא לקח חלק באף אחד ממשחקי המפעל במהלך העונה.
בקיץ 1989 עזב סלבה את ברצלונה והצטרף ל-CD לוגרונייס, גם היא מהליגה הראשונה בספרד. בקבוצתו החדשה היה שחקן הרכב והוא פתח בהרכב ב-30 משחקי ליגה במהלך עונת 1989/1990, עוזר לקבוצתו להגיע למקום ה-7. סלבה הורחק בכרטיס אדום בתיקו 0-0 עם קאסטיון ב-29 באוקטובר 1989, לראשונה בקריירה שלו. הוא אף קיבל כרטיס אדום שני בעונה זו בהפסד 3-1 למיורקה ב-11 במרץ 1990. בעונה הבאה המשיך להשתתף במשחקי הקבוצה. הוא הופיע ב-22 משחקי ליגה וקבוצתו הגיעה למקום ה-10. בעונתו השלישית בקבוצה דעך מעמדו והוא שותף רק ב-5 משחקים, ולכן בסוף העונה, בהיותו בן 31, פרש ממשחק.
קריירת נבחרות
יכולתו של סלבה כשחקן ריאל סרגוסה משכה את תשומת לבו של מאמן נבחרת ספרד מיגל מוניוס. סלבה ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ב-5 באוקטובר 1983, במשחק ידידות מול בפריז. נבחרת ספרד העפילה ליורו 1984 מבלי שסלבה ישתתף באף משחק מוקדמות, ובכל זאת סלבה נכלל על ידי המאמן בסגל הנבחרת לטורניר. הוא נכנס כמחליף במחצית הראשונה של המשחק השלישי של שלב הבתים מול, בו ניצחה ספרד 1-0 והעפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר, בו פגשה ספרד את, פתח סלבה בהרכב, ולאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו בתיקו 1-1, הוחלף סלבה בהארכה וספרד עלתה לגמר בדו-קרב בעיטות עונשין. בגמר פתח פעם נוספת, אך נבחרתו הפסידה 2-0 ל. היה זה משחקו השישי והאחרון במדי הנבחרת הספרדית.
מועצה אזורית שוקת
מועצה אזורית שוקת הייתה מועצה אזורית במחוז הדרום בישראל, שכללה את היישובים הבדואיים חורה ולקיה.
היסטוריה
היישובים חורה ולקיה הוקמו ב-1989 וב-1990 (בהתאמה) כחלק מהתכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב. מאז הקמתם השתייכו שני היישובים למועצה אזורית בני שמעון. בשנת 1991 הוחלט להקים עבורם מועצה אזורית בדואית נפרדת - מועצה אזורית שוקת (על שם תל שוקת וצומת שוקת שמשני עבריהם שוכנים היישובים). המעבר למועצת שוקת גרר מחאות בלקיה, בשל מה שהוגדר על ידי המוחים כ"הרעת תנאים".
הקמת המועצה גררה קשיים פנימיים, בשל ההבדלים בין השבטים ביישובים השונים, ועקב כך כאשר הוכרז על בחירות למועצה - אף תושב לא הגיש את מועמדותו. משרד הפנים הקים ועדה בראשות פרופ' גדעון קרסל, וזו המליצה לפרק את המועצות האזוריות הבדואיות, שוקת ומשוש, ולהחליפן במועצות מקומיות. בשנת 1996 חתם שר הפנים חיים רמון על צו המורה על פירוק המועצה לשתי מועצות מקומיות: חורה ולקיה.
יאן דה רשקה
יאן דה רשקה (בפולנית: Jean de Reszke; 14 בינואר 1860 – 3 באפריל 1925) היה טנור אופראי פולני.
לימודים וקריירה
דה רשקה נולד בוורשה בשם יאן מייצ'יסלב; אביו היה עובד מדינה ואמו זמרת חובבת מוכשרת. ביתם היה מוכר כמרכז מוזיקלי. כנער שר במקהלה בקתדרלה של ורשה ואחרי שנים מספר של לימודי משפטים באוניברסיטה של ורשה ויתר על המקצוע ויצא לאיטליה ללמוד שירה. הופעתו הראשונה הפומבית, כבריטון, הייתה בוונציה בינואר 1874, בתפקיד אלפונסו ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי. באפריל כעבור שנה שר לראשונה בלונדון, שם הופיע בתיאטרון דרורי ליין, וזמן מה לאחר מכן שר בפריז.
הצלחתו לא הייתה מלאה והוא פרש לעוד תקופת לימודים, שבה חל שיפור משמעותי ברגיסטר העליון של קולו והופעתו הראשונה לאחר שובו הייתה כטנור, במדריד בשנת 1879, בתפקיד הראשי ב"רוברט השד" של מאיירבר. ראשית תהילתו הגדולה של דה רשקה כזמר היא בתקופה זו. במשך עונות אחדות שר בקביעות בפריז ובשנת 1887 חזר להופיע בלונדון בתפקיד ראדאמס באאידה. בעונה הבאה הופיע שוב בלונדון, הפעם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בתפקיד ואסקו דה גמה ב"אפריקאית" ובתפקיד ראול ב"הוגנוטים", שתיהן של מאיירבר; הופעה זו הייתה אחראית במידה רבה לתחייתה של האופרה כבידור אופנתי בלונדון. הוא חזר להופיע בלונדון מדי שנה כמעט עד 1900. בשנת 1891 ביקר באמריקה ובין 1893 ל-1899 התקבל בברכה מדי שנה בבית המטרופוליטן אופרה בניו יורק. תפקידיו המוצלחים ביותר של יאן דה רשקה היו ב"אל סיד", שמאסנה כתב למענו, וכן כרומיאו, כלנסלוט ב"איליין" וכלוהנגרין, ולתר פון שטולצינג, זיגפריד וטריסטן באופרות של וגנר.
בשנת 1904 אילצה אותו מחלה לפרוש מן הבימה והוא חילק את זמנו בין הוראת שירה בפריז - בין תלמידיו היו אדלינה פאטי, לאו שלזאק, קלייר קרויזה ומגי טייט - וגידול סוסי מרוץ בפולין.
דה רשקה, שנודע ביכולתו לשלב סגנון הרואי עם סטנדרט גבוה של הידור ועידון, נחשב לעיתים קרובות לאחד הטנורים הגדולים ביותר בכל הזמנים. משום כך צר מאוד, ששני התקליטים שלו, שהודעות עליהם יצאו בשנת 1905, לא הופיעו מעולם, בסופו של דבר (דיווחים על קיומו של אחד מהם בשנות ה-50' של המאה ה-20 אינם אמינים), ושרק קומץ הקלטות פונוגרף שנעשו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1901 מספקות הצצה חטופה ובלתי מספקת לשירתו. (ספרן המוזיקה ליונל מייפלסון הקליט מבחר קטעי אופרה בפונוגרף צילינדר בעל אפרכסת ענקית, שהייתה תלויה בגובה 12 מטרים מעל הבמה.)
אחיו הצעיר של יאן דה רשקה, אדואר דה רשקה, שנולד ב-23 בדצמבר 1855 בוורשה, היה גם הוא זמר אופרה מפורסם בקול בס. הוא הופיע לראשונה בפריז באפריל 1896 ושר עם אחיו במשך עונות רבות, הן בלונדון והן בניו יורק. גם אחותם, ז'וזפין דה רשקה, פיתחה קריירת שירה מצליחה, אך פרשה ממנה בעודה בשיאה, לאחר נישואיה לבן-אצולה.