cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנועת הפרטיזנים בבלארוס וברוסיה
תנועת הפרטיזנים בבלארוס וברוסיה היא תנועת טרור שהוקמה בבלארוס וברוסיה לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022. התנועה פועלת נגד משטרי אלכסנדר לוקשנקו בבלארוס וולדימיר פוטין ברוסיה וכוחותיהם המזוינים, וכן נגד תומכים אזרחיים של רשויות אלו, על מנת למנוע את המלחמה באוקראינה.
התקפות על מבנים של הרשויות ותומכי המלחמה ברוסיה ובבלארוס
עד 7 במרץ 2022 נרשמו מקרים של הצתות של תחנות משטרה בסמולנסק ובקרסנויארסק.
לפחות 23 התקפות על משרדי גיוס צבאי נרשמו, 20 מהן היו הצתות. פיגועי ההצתות לא היו מתואמים. מאחוריהם עמד מגוון אנשים: מקבוצות שמאל קיצוני ועד קבוצות ימין קיצוני. לפעמים הם היו מפגעים בודדים.
גם כלי רכב אזרחיים הנושאים את סמל Z עלו באש.
ב-27 באוגוסט 2022, רשתות מרובות בשפה הרוסית דיווחו שאישה בשם יבגניה בלובה הציתה מכונית ב.מ.וו X6 במוסקבה. הרכב היה שייך ליבגני סקרטרב, שלפי הדיווחים עובד של המטה הכללי הרוסי. על פי הדיווחים, אישה שנעצרה בגין ההצתה גם הכריזה על התנגדותה למלחמה. האישה, כבת 65, מטופלת ב"מרפאה פסיכונורולוגית" מקומית, ומתגוררת בבניין של סקרטרב. סיקור התקרית על ידי רדיו אירופה החופשית, ערוץ שמסתייע בממשלת ארצות הברית, הזכיר קרוב משפחה של האישה שהעלה את הטענה הלא מאומתת שהיא נחטפה לפני ההצתה על ידי כוחות מיוחדים אוקראינים קרובי משפחתה של האישה עוד התעקשו שהיא מעולם לא הייתה נגד השלטונות הרוסיים, ולעולם לא הייתה מבצעת הצתה נגד ממשלת רוסיה.
רוסיה
ברוסיה, התנועות "הארגון הקרבי של אנרכי-קומוניסטים " (BOAK) ו"עצרו את העגלות " הכריזו על פעילות החבלה שלהן בתשתית הרכבת. לפי The Insider, 63 רכבות משא ירדו מהפסים ברוסיה בין מרץ ליוני 2022, כמעט פי 1.5 יותר מאשר בתקופה המקבילה אשתקד. במקביל, הגאוגרפיה של תאונות עגלות עברה מערבה, וכמה רכבות נקלעו לתאונות ליד יחידות צבאיות. לפי נתוני הרכבת וגופי פיקוח של רוסיה, מחצית מהתאונות קשורות למצב הירוד של פסי הרכבת.
ארגון "לעצור את העגלות"
תנועת "עצרו את העגלות" ברוסיה קיבלה אחריות על ירידת הקרונות מהפסים במחוז אמור, עקב כך הופסקה התנועה ברכבת הטרנס-סיבירית ב-29 ביוני,   עקב ירידת רכבת בטבר ב-5 ביולי, כמה קרונות עם פחם בקרסנויארסק ב-13 ביולי, וכן רכבות משא בקראי קרסנויארסק בתחנת לסוזיבירסק  ב-19 ביולי במחצ'קלה בלילה בין 23 ל-24 ביולי  ובמסילת הרכבת אוקטיאברסקיה ליד תחנת בדיוו ב-12 באוגוסט לפי המפה שפרסמה התנועה, פעיליה פועלים ביותר מ-30% משטחה של רוסיה.
ההתנקשות בדריה דוגינה והצבא הרפובליקני הלאומי
ב-21 באוגוסט 2022, פצצה שהושתלה ברכב הרגה את דריה דוגינה. ההנחה הרווחת היא שהפצצה נועדה גם להרוג את אלכסנדר דוגין. שניהם מזוהים עם הנאצבוליזם, מסרו הצהרות המצדיקות מלחמה נגד אוקראינה, והכחישו זוועות כמו טבח בוצ'ה. ארצות הברית הטילה סנקציות על שני הדמויות עקב תמיכתן במשטר ובמלחמה. דוגינה קיבלה סנקציות על עבודתה עם יבגני פריגוז'ין בהתערבות הרוסית בבחירות בארצות הברית ב-2016.
חבר הדומה הרוסית לשעבר איליה פונומריוב, שבסיסו בקייב, אמר כי ארגון פרטיזנים בשם "הצבא הרפובליקני הלאומי " פועל בתוך רוסיה, עוסק ב"הפלת משטר פוטין " ועומד מאחורי ההתנקשות בדוגינה. הפוליטיקאי כינה את האירוע ציון דרך ואמר כי הפרטיזנים בתוך רוסיה מוכנים להתקפות דומות נוספות. פונומארב אמר למספר מקורות שהוא "בקשר" עם נציגי הארגון מאז אפריל 2022. הוא מצהיר כי הקבוצה הייתה מעורבת בהצתות לא מוגדרות של קומיסרי הצבא הרוסי בשנת 2022. בכנס של גולים בווילנה במאי 2022 בחסות פורום רוסיה החופשית, פונומארב פנה למשתתפים כדי לתמוך בפעולה ישירה בתוך רוסיה.
ספקות בקיומו של NRA
ספקות באחריות ה-NRA ובעצם קיומה הועלו על ידי מגוון רחב של פרשנים. דו"ח מ-22 באוגוסט 2022 מרויטרס אומר כי "לא ניתן היה לאמת את הטענה [של פונומארב] ואת קיומה של הקבוצה באופן עצמאי". החשודה היחידה ששמה חוקרים רוסים היא אישה אוקראינית שלטענת רוסיה היא חלק מהצבא שלה. ממשלת רוסיה הצהירה גם כי האישה נמלטה לאסטוניה. ממשלות אוקראינה ואסטוניה הכחישו כל אחד תפקיד בהתנקשות.
גולים מגנים את פונומארב
למרות אמיתות טענותיו של פונומארב, אישורו לפעולה מזוינת נגד המשטר הובילה לרשימה השחורה שלו על ידי הקבוצה הגולה נגד פוטין, ועד הפעולה הרוסי. לפי הודעת הוועדה, זה היה משום שהוא "קרא לפיגועים בשטח הרוסי". מהצהרת הוועדה נרמז גם שדוג'ינה הוא "אזרח" שאינו משתתף בעימות המזוין", וגינתה את ההוקעות של אלכסנדר דוגין בעקבות הפיגוע כ"דחייה הפגנתי של אמפתיה אנושית נורמלית למשפחות הקורבנות.
תגובת הרשויות
השלטונות הרוסיים נאלצו להחמיר את אמצעי האבטחה על מסילות הברזל.
ב-27 באפריל אישרו השלטונות בלארוס תיקונים לחוק הפלילי, תוך מתן אפשרות להחיל עונש מוות "על ניסיונות פעולות טרור".
ב-8 במאי 2022 נחסם ערוץ הטלגרם של התנועה. לפי הצהרותיהם, הם נחסמו "לאחר פרסום מפת התנגדות הרכבת, שכיסתה למעלה מ-30% משטחה של רוסיה". ב-19 ביולי נחסם האתר של עצור את העגלות על ידי רוסקומנדזור ברוסיה לבקשת משרד התובע הכללי.
באוגוסט 2022, בית משפט במוסקבה קנס את טלגרם ב-7 מיליון רובל רוסי (לפי טאס"ס זה שווה ערך ל-113,900 דולר) בגין סירוב להסיר ערוצים המספקים הנחיות לחבלה ברכבת והכיל "תעמולה הדוחפת את האידאולוגיה של אנרכיזם ".
עיצורים חיכיים
עיצורים חיכיים (Palatal) הם עיצורים הנחתכים בבסיס החיתוך הנוצר בין גב הלשון לבין החך הקשה. העיצור החיכי המקורב נפוץ יחסית וניתן למצוא אותו בשפות רבות. את החיכי החוכך האטום ניתן למצוא בגרמנית מיוצג כצירוף האותיות ch לאחר התנועות הקדמיות. החיכי האפי והחיכי המקורב הצדי מצויים יחסית בהרבה שפות רומאניות ושפות סלאביות. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, הימני קולי והשמאלי אטום.
חיכיים משופתתים
עיצורים הנחתכים במידה שווה בחך ובשפתיים.
בית מחוקקים דו-ביתי
בית מחוקקים דו-ביתי הוא סוג של רשות מחוקקת, אחת המחולקת לשתי אספות נפרדות, לשכות או בתים. בית מחוקקים דו-ביתי נבדל מבית מחוקקים חד-ביתי, שבו כל החברים מתלבטים ומצביעים כקבוצה אחת.
לעיתים קרובות, חברי שתי הלשכות נבחרים בשיטות שונות, המשתנות מתחום שיפוט אחד לתחום שיפוט אחר. לעיתים דבר זה יכול להוביל לכך שהרכבי החברים בשתי הלשכות יהיו שונים מאוד מלשכה ללשכה.
הצעת חוק של חקיקת משנה דורשת בדרך כלל רוב מקביל - אישור רוב החברים בכל אחד מלשכות בית המחוקקים. עם זאת, ברפובליקות פרלמנטריות ומשטרים חצי-נשיאותיים רבים, הבית שעליו אחראית הרשות המבצעת (למשל בית הנבחרים של בריטניה והאספה הלאומית של צרפת) יכול לבטל את הבית השני (למשל בית הלורדים של בריטניה והסנאט הצרפתי). חלק מבתי המחוקקים נמצאים בין שתי העמדות הללו, כאשר בית אחד יכול לעקוף את השני רק בנסיבות מסוימות.
התקשורת בין שני בתים
תקשורת פורמלית בין בתים היא בשיטות שונות, כולל:
הגדרה ויתרונות
הועלו מספר סיבות בעד בית מחוקקים דו-ביתי. פדרציות אימצו את בית המחוקקים הדו-ביתי לעיתים, והפתרון נותר פופולרי כאשר הבדלים אזוריים או רגישויות דורשות ייצוג מפורש יותר, כאשר הבית השני מייצג את המדינות המרכיבות את המדינות. אף על פי כן, ההצדקה הישנה יותר לבית השני מתן הזדמנויות למחשבה נוספת על חקיקה. עבור מדינות השוקלות הסדר חוקתי אחר שעשוי להעביר את הכוח לקבוצות חדשות, דו-ביתיות יכול להידרש על ידי קבוצות הגמוניות כיום שאחרת היו מונעות כל שינוי מבני.
המודעות ההולכת וגוברת למורכבות מושג הייצוג והאופי הרב-תפקודי של בתי המחוקקים המודרניים עשויות להעניק רציונלים חדשים מתחילים ללשכות השניות, אם כי אלה נותרו בדרך כלל מוסדות שנויים במחלוקת בדרכים שאינן הלשכות הראשונות. דוגמה למחלוקת פוליטית בין בתים הייתה הוויכוח על סמכויות הסנאט הקנדי או בחירת הסנאט הצרפתי.
מערכת היחסים בין שני הבתים משתנה: בחלק מהמקרים שניהם בעלי כוח שווה, בעוד שבאחרים מאזן הכוחות נוטה בבירור לצד אחד. האופציה הראשונה מתקיימת לרוב במערכות פדרליות ובאלה עם ממשלות נשיאותיות. השני נוטה להיות המקרה במדינות אחדות עם רפובליקות פרלמנטריות.
הים האגאי
הים הָאִגֶאִי (ביוונית: Αιγαίο Πέλαγος, בטורקית: Ege deniz) הוא ים שולי בים התיכון המשתרע בין חצי-האי הבלקני במערב, אנטוליה (באסיה הקטנה, כעת חלק מטורקיה) במזרח והאי כרתים מדרום. הוא מחובר לים מרמרה דרך מצר הדרדנלים.
מקור השם
שמו של הים האגאי נגזר משמו של אַייגֵאוּס, מלך אתונה המיתולוגי, ואביו של תסאוס. כאשר יצא תסאוס לכרתים במטרה להרוג את המינוטאורוס, ביקש אביו שספינתו תניף מפרשים לבנים אם תסאוס בחיים ושחורים אם נכשל במשימתו ונהרג בקרב מול המינוטאורוס. תסאוס, המאושר מניצחונו ואהובתו החדשה, אריאדנה, שעזרה לו לצאת מהלבירינת, שכח מבקשתו של אביו והשאיר את המפרשים השחורים שאיתם יצא למשימה. משראה אביו את המפרש השחור, לא שלט בעצמו וביגונו הרב, קפץ מצוק גבוה אל הים ונהרג.
על פי גרסה אחרת, הים קרוי על שם אגאה, מלכת האמזונות, שמתה על הים.
היסטוריה
לקראת סוף האלף הרביעי לפנה"ס ואילך נוצרו ארבע הציוויליזציות הטרום יווניות: הציוויליזציה ההלאדית, הציוויליזציה הקיקלאדית, הציוויליזציה המיקנית, והציוויליזציות שנמצאות צפונית-מזרחית לים האגאי. בעת העתיקה היווה הים האגאי את ערש מולדתן של שתי תרבויות מפותחות: התרבות המינואית מכרתים, והתרבות המיקנית מפלופונסוס שקיימו קשרים הדוקים האחת עם השנייה. לאחר "תקופת החושך" נוסדו פולייס (צורת הרבים של פוליס) לחופיו, הבולטים שבהם הם: אתונה, קורינתוס, מילטוס. יחד עם הפולייס ששכנו בפנים היבשת, דוגמת ספרטה ותבאי יצרו היוונים העתיקים את התרבות היוונית הקלאסית. עם כיבושיו של אלכסנדר הגדול בסוף המאה ה-4 לפנה"ס נפוצה תרבות זו ברחבי המזרח התיכון וכך נוצר העולם ההלניסטי שהחזיק בחלק זה של העולם עד השתלטות האימפריה הרומית עליו במאה ה-2 לפנה"ס.
עם חלוקת האימפריה הרומית עבר אזור הים האגאי לידי האימפריה הביזנטית אשר איבדה אותו לטובת האימפריה העות'מאנית בסוף ימי הביניים. האזור היה תחת שליטתה עד עצמאותה של יוון בתחילת המאה ה-19.
דינים (בני נח)
גדרי המצווה
בני נח מצווים להושיב שופטים ודיינים בכל אזור ובכל עיר. בכלל האיסור נכללים כל דיני הממונות: גזל, אונאה וכדומה. מקור החיוב רמוז בפסוק "ויצו" או במילה "אלוהים" שבפסוק.
דעת הרמב"ם
תפקיד הדיינים הוא: "לדון בשש מצות אלו ולהזהיר את העם, ובן נח שעבר על אחת משבע מצות אלו יהרג בסייף". העונש על ביטול מצוות דינים הוא כיתר המצוות, מיתת סייף. בכך מסביר הרמב"ם את ההצדקה למעשה שעשו שמעון ולוי: "ומפני זה נתחייבו כל בעלי שכם הריגה, שהרי שכם גזל, והם ראו וידעו ולא דנוהו".
דעת הרמב"ן
לדעת הרמב"ן החיוב למנות דיינים, שהוא מצוות עשה, אין עליו עונש מיתה. עונש המיתה הוא רק על החלק האקטיבי שבאיסור, איסור הלאו שבו, שכולל איסור לקיחת שוחד והטיית משפט, אך אם באו לדון לפני גוי בדיני בני נח רשאי הוא להשתמט מלדון.
באילו דינים עליהם לדון
לדעת הרמ"א מחלוקת האמוראים מאין נלמדת מצוות דינים היא גם מחלוקת האם יכולים בני נח לדון ביניהם במערכת חוקים אנושית (אם מקור החיוב בדינים הוא מהמילה "ויצו") או שעליהם לדון דווקא לפי דיני התורה (אם מקור החיוב הוא מהמילה "אלוהים").
אוכלי חרקים
אוכלי חרקים (שם מדעי: Eulipotyphla; לשעבר Insectivora ו-Soricomoprha) היא סדרת יונקים פרימיטיביים, הכוללת יותר מ-70 סוגים בארבע משפחות. הם קיבלו את שמם עקב מזונם העיקרי מחרקים. עם זאת המינים הגדולים יכולים לגבור גם על חולייתנים קטנים וחלקם יאכלו גם פירות.
מאפיינים
אוכלי החרקים הם יצורים קטנים, הולכי-כפות בהן חמש אצבעות. שיניהם בעלות חודים, ניזונים בעיקר מחרקים וזוחלים, והם חופרים קינים באדמה. לאחר היריון קצר בן עשרות ימים הם ממליטים במאורה גורים אחדים חסרי ישע. תפוצתם היא בכל העולם, חוץ מאוסטרליה.
המין הגדול בסדרה הוא סולנודון קובני (Solenodon cubanus) ששוקל עד 1 ק"ג. הקטן ביותר בסדרה הוא גם הקטן ביונקים (לאחר עטלף הדבורה) - חדף זעיר (Suncus etruscus) ששוקל עד 2.1 גרם.
משפחות שהיו בעבר במשפחה
משפחות החפרפזיים (Chrysochloridae) והטנרקיים (Tenrecidae), עברו יחד לסדרת הטנרקאים (Afrosoricida) ומשפחת חדפי הפיל (Macroscelididae) עברו לסדרות עצמאיות, כולם בקבוצת אפרותריה הקרובה לפילים. משפחת חדפי העצים או הטופיות (Tupaiidae) ומשפחת הגלשניים (Cynocephalidae) עברו לסדרות עצמאיות, שניהם מקבוצת אאוארכונטוגליריים הקרובה לקופים.
ספסל
ספסל הוא רהיט המיועד לישיבה, בדרך כלל של יותר מאדם אחד. לרוב, מוצבים ספסלים במקומות ציבוריים, כגון רחובות, גנים ציבוריים או חדרי המתנה, אך לעיתים ניתן למצאם גם בבתים פרטיים. ספסלים מיוצרים מעץ, מאבן, ממתכת או מפלסטיק. מקור המילה הוא בלטינית: subsellium – מן sub (למטה, משני) + sella (מושב).
שימושים
סוגים שונים של ספסלים מעוצבים במיוחד עבור נושא מסוים או מתייחסים לשימוש ספציפי, כגון:
מתמטיקה ביוון העתיקה
אחת מתרומותיה החשובות לאנושות של יוון העתיקה היא פיתוח המתמטיקה.
מהותה של המתמטיקה היוונית
עד תקופת יוון העתיקה היה העיסוק במתמטיקה תכליתי בלבד: היא שימשה כאוסף של נוסחאות לחישוב קרקע, אוכלוסין וכו'. פריצת הדרך של היוונים, פרט לתרומותיהם הגדולות לידע המתמטי, הייתה בלימוד המתמטיקה כשלעצמה, מתוקף ערכה הרוחני. יחסם של חלק מהיוונים הקדמונים למתמטיקה היה דתי - למשל, הכת שאסף סביבו פיתגורס האמינה כי המתמטיקה היא הבסיס לכל הדברים. היוונים נחשבים ליוצרי מושג ההוכחה המתמטית, וכן לראשונים שעסקו במתמטיקה לשם עצמה, כלומר כתחום מחקרי עיוני ומופשט ולא רק כעזר שימושי. עם זאת, לצדה של המתמטיקה העיונית התפתחה מתמטיקה שימושית, ששימשה לצרכים יומיומיים ולקידום המדע (ובמיוחד האסטרונומיה).
היוונים המשיכו לדון ולפתח את המתמטיקה במובנה הפילוסופי, ובכך הניחו את היסוד למתמטיקה כפי שהיא נתפסת בעולם המודרני. הם פיתחו את הגאומטריה (מכיוון שהשימוש העיקרי במתמטיקה באותה התקופה היה חישובי קרקע), ולמעשה יצרו את המבנה המתמטי הראשון. שיאה של התפתחות זו בחיבורו של אוקלידס, "יסודות" אשר עסק בצורה אקסיומטית בגאומטריה, אלגברה ותורת המספרים. אוקלידס, תושב אלכסנדריה, היה אחד מבין המשכילים שעשו שימוש בספרייה המפורסמת שנבנתה בעיר מתוקף החלטת בית המלוכה המצרי, ובכך נחשב לראשון שקיבץ באופן שיטתי את החוקים המתמטיים הידועים של זמנו.
לאורך רובה המוחלט של ההיסטוריה של המתמטיקה ביוון, היוונים נהגו לבטא כמעט את כל המתמטיקה במונחים גאומטריים; לדוגמה, מספרים אי רציונליים (שהיוונים היו הראשונים לעסוק בהם) נקראו "קטעים חסרי מידה משותפת".
המונח מתמטיקה יוונית קלאסית מתייחס למתמטיקה שהייתה קיימת עוד לפני התקופה ההלניסטית, כאשר מתמטיקה נכתבה בשפה היוונית רק בתחומי יוון דאז. מאז תחילת התקופה ההלניסטית, בסוף המאה הרביעית לפני הספירה, התפשטה השפה היוונית, ומלומדים כתבו בשפה זו בכל חלקו המזרחי של אגן הים התיכון. זרימת הרעיונות הביאה לכך שהמתמטיקה היוונית ספגה ובלעה את המתמטיקה המצרית והבבלית; המתמטיקה בת תקופה זו נקראת מתמטיקה הלניסטית.
רוב הטקסטים המתמטיים שנכתבו ביוונית נמצאו ביוון, מצרים, מסופוטמיה, אסיה הקטנה, סיציליה ודרום איטליה.
המתמטיקה ביוון העתיקה היא שלב חשוב בהיסטוריה של המתמטיקה, שבמהלכו נוצר מושג ההוכחה, והתפתחו תחומים מרכזיים כמו הגאומטריה, תורת המספרים ומתמטיקה שימושית, והתגלו רעיונות שהובילו בהמשך לאנליזה המתמטית. המתמטיקה היוונית הגיעה לרמה שאפשרה לתלמי לנסח מודל גיאוצנטרי של מערכת השמש, שהסביר את התצפיות האסטרונומיות עד למאה ה-17.
התפתחותה של המתמטיקה היוונית
שיטת הספירה הראשונה בה השתמשו היוונים מבוססת על בסיס עשרוני. הסמל של כל מספר היה האות הראשונה של אותו מספר ביוונית, אלא אם כן המספר היה מורכב מיותר מיחידת בסיס אחת (יחידות הבסיס היו המספרים בין 1 ל-9). כך למשל, המספר 5 (ביוונית: Πέντε) סומן באות פאי. שיטה זו נקראה השיטה האטית, על שם האזור ממנו השיטה התפתחה - אטיקה. בתקופה מאוחרת יותר, השתמשו היוונים בשיטת סימון מתקדמת יותר, שבה הוצגו המספרים לפי 22 אותיות האלפבית היווני. לסימון המספרים בין 1 ל-9 נקבעו תשע האותיות הראשונות, בתוספת גרש ( ' ) בצד ימין של האות, למעלה; תשע האותיות הבאות ייצגו את העשרות מ-10 עד 90, והבאות את המאות. לסימון הספרות בין 1000 ל-900,000, השתמשו היוונים באותן אותיות, אך הוסיפו לאותיות את הגרש דווקא מצד שמאל של האותיות, למטה. ממיליון ומעלה, כנראה השתמשו היוונים בשני תגים במקום אחד.
בשנים 582 לפנה"ס עד 496 לפנה"ס, בקירוב, חי מתמטיקאי חשוב במיוחד - פיתגורס. המקורות הראשוניים עליו מועטים, וההיסטוריונים מתקשים להפריד את העובדות משכבת המסתורין והאגדות שנקשרו בו. ידוע שסביבו התקבצה האסכולה הפיתגוראית מעין כת פסבדו-מתמטית שהאמינה ש"הכל מספר", או ליתר דיוק הכל ניתן לכימות, וייחסה למספרים משמעויות מיסטיות. ככל הנראה הפיתגוראים ידעו לבנות את הגופים האפלטוניים, הכירו את הממוצע האריתמטי, הממוצע הגאומטרי והממוצע ההרמוני והגיעו להישגים חשובים נוספים. ניתן לומר שהפיתגוראים גילו את היותו של השורש הריבועי של 2, שהוא גם האלכסון בריבוע שאורך צלעותיו 1, אי רציונלי, אך תגליתם הייתה למעשה רק שהקטעים "חסרי מידה משותפת", ומושג המספר האי רציונלי מאוחר יותר. אזכור ראשון לקיומם של קטעים חסרי מידה משותפת מופיע בדיאלוג "תאיטטוס" של אפלטון, אך רעיון זה היה מוכר עוד קודם לכן, במאה החמישית לפנה"ס להיפאסוס, בן האסכולה הפיתגוראית, ואולי לפיתגורס עצמו.
השפעתם של הפיתגוראים ניכרה גם בכתבי הפילוסוף החשוב אפלטון (427-8 לפנה"ס - 347 לפנה"ס), שהוקסם מההרמוניה שמצא במתמטיקה וסבר שיש ללמדה הן למען פיתוח החשיבה והבנה מעמיקה יותר של העולם והן לצרכים מעשיים. על שער מדרשו רשם "הא-גאומטרי [חסר הידע בגאומטריה] בל ייכנס לכאן". בדיאלוג "המדינה" כתב:
הוא לא הגיע להישגים מתמטיים בעצמו, אך הוא עודד מתמטיקאים וכונה "יוצר מתמטיקאים". תלמידו, הפילוסוף הנודע אריסטו, הלך בדרך מורו ורומם את המתמטיקה בכתביו כ"עומדת באמצע הדרך בין פיזיקה למטאפיזיקה", כתב על פילוסופיה של המתמטיקה וכן תרם תרומות למתמטיקה, בין השאר בהבחנה החדה בין אקסיומות לפוסטולטים.
בתקופה שלאחר פיתגורס פעל היפוקרטס מכיוס (בקירוב 470 לפנה"ס עד 410 לפנה"ס), שתרם תרומות חשובות לגאומטריה היוונית, במיוחד בנושאי הצורות החסומות. בתקופתו, פחות או יותר, נהגו הבעיות הגאומטריות של ימי קדם - בניית קובייה שנפחה כפול מזה של קובייה נתונה, שילוש זווית ( חלוקת זווית נתונה לשלושה חלקים שווים), תרבוע העיגול (בניית ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון) ובניית מצולע משוכלל בן שבע צלעות, כל זאת באמצעות סרגל ומחוגה בלבד. רק במאה התשע עשרה הוכח בעזרת תורת גלואה שהבעיות הללו בלתי פתירות, אך הניסיונות לפתרן תרמו תרומה עצומה להתפתחות המתמטיקה בכלל והמתמטיקה היוונית בפרט. להיפוקרטס מכיוס היו מספר תובנות חשובות על הבעיות האלו. מעט אחרי היפוקרטס חי אאודוקסוס מקנידוס (ככל הנראה 408 או 410 - 347 או 355 לפנה"ס), שחקר יחסים בין מספרים ופיתח שיטה למציאת שטחו של עקום.
תרומה יוצאת דופן להתפתחות המתמטיקה תרם אוקלידס מאלכסנדריה, שחי, כמשוער, בין 365 ל-275 לפני הספירה. הוא כתב מספר חיבורים, אך החשוב שבהם הוא ללא ספק הספר "יסודות", מהספרים המתמטיים המשפיעים ביותר בכל הזמנים. הספר, בן שלושה עשר הכרכים, עוסק בגאומטריה ובאריתמטיקה, ותורם תרומות חשובות בשניהם. למעשה הוא בנוי במתכונת של ספר לימוד, וקשה להפריד מה בו מקורי ומה תוצר עבודתם של מתמטיקאים קודמים. בספר בולט במיוחד מספרן הרב של הוכחות בדרך השלילה. בין הגילויים המופיעים בו לראשונה: ההוכחה המפורסמת לקיומם של אינסוף מספרים ראשוניים, ההוכחה לכך שכל מספר מהתבנית, כאשר הוא מספר ראשוני הוא משוכלל, ההוכחה לכך שחמשת הגופים האפלטוניים הם הפאונים המשוכללים היחידים שניתן לבנות, ועוד. זהו ספר היסוד של הגאומטריה האוקלידית, שבמשך אלפי שנים הייתה היחידה שקיימת.
בין השנים 287 - 212 לפנה"ס חי ארכימדס, שנחשב לאחד מגדולי המדענים של העת העתיקה אם לא הגדול שבהם. מלבד הישגים רבים בפיזיקה, ארכימדס תרם רבות גם למתמטיקה. הוא מניח היסודות לחשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, שכן ידע לחשב סכום של טור אינסופי. לדוגמה, הוא ידע להוכיח כי. הוא העמיק את השימוש שיטת המיצוי, שבעזרתה ניתן לחשב היקף של מעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו, ואת שטח העיגול, השווה לפאי כפול ריבוע הרדיוס): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי הוא חישב שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים. הישגים מתמטיים נוספים אליהם הגיע ארכימדס: אומדן מדויק למדי לשורש הריבועי של 3, הוכחה שהיחס בין נפחו ושטח פניו של כדור שווה לשני שלישים מהיחס המקביל בגליל החוסם את הכדור, תרבוע העיגול (בשימוש באמצעי שאינו סרגל ומחוגה) ועוד. ההיסטוריון של המתמטיקה אריק טמפל בל מנה אותו כאחד משלושת המתמטיקאים הגדולים בכל הזמנים, ובוודאי הוא שייך לשורה הראשונה של המתמטיקאים בעת העתיקה בפרט ובתולדות המתמטיקה בכלל.
אחד החיבורים המתמטיים החשובים ביותר שנכתבו ביוון העתיקה הוא "הקוניקה" של אפולוניוס מפרגה (משוער בין 262 ל-190 לפנה"ס), חיבור מדורג ודדוקטיבי בסגנון "יסודות" של אוקלידס העוסק בחתכי חרוט, הם המעגל, הפרבולה, ההיפרבולה והאליפסה. הוא מכיל שמונה ספרים, מהם שבעה נשתמרו עד ימינו (ארבעה במקור היווני ושלושה בתרגום). בחיבור זה מראה לראשונה אפולוניוס שחתכי חרוט מתקבלים לא רק מחיתוך בין מישורי אנכי לחרוט חד, ישר או קהה זווית, אלא כולם יכולים להתקבל מחרוט אחד אם נשנה את זווית החיתוך. כנראה בשל איכותו ותרומתו, לא נותר עוד זכר כמעט לחיבורים אחרים על חתכי חרוט מהתקופה שלפני "הקוניקה".
לאחר אפולוניוס חלה האטה מסוימת בפוריות המתמטיקאים היוונים. היפרכוס (מוערך 120 - 190 לפנה"ס), מנלאוס מאלכסנדריה (מוערך 70–140) ותלמי (85–165 לערך) היו ממפתחי הטריגונומטריה הספירית. פאפוס מאלכסנדריה, מתמטיקאי שפעל בתחילת המאה ה-4 לספירה, כתב את ה"סינגוגה", חיבור אנציקלופדי העוסק בגאומטריה, שבין השאר הוא מקור הידיעה הכמעט בלעדי שלנו על האנליזה היוונית. הפילוסוף הנאופלאטוני פרוקלוס (411–485 כתב פירוש מפורסם מאוד ל"יסודות" של אוקלידס, שמספק ידע רב מאוד על ההיסטוריה של המתמטיקה ביוון. מעל כולם ישנו דיופנטוס (200–284), וספרו רב ההשפעה "אריתמטיקה", שניתן להקביל אותו ל"יסודות" מבחינת המבנה וההשפעה ("יסודות" בגאומטריה ו"אריתמטיקה" באריתמטיקה). ב"אריתמטיקה" דן דיופנטוס בעיקר במשוואות דיופנטיות, סוג של משוואות שלימים יקרא על שמו, ומפתח שיטת סימון הקרובה יחסית לזו של האלגברה המודרנית.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
אנדרטת כוחות השיטור הלאומית (וושינגטון)
אנדרטת כוחות השיטור הלאומית (באנגלית: National Law Enforcement Officers Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בוושינגטון בירת ארצות הברית, בכיכר הרשות השופטת (Judiciary Square), לזכרם של חללי כוחות השיטור של ארצות הברית שנפלו בעת תפקידם. האנדרטה ממוקמת ברחבת הכניסה אל מוזיאון הבניה הלאומי.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה בעקבות חקיקה של קונגרס ארצות הברית משנת 1984. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל דייוויס בקלי, ונחנכה ב-15 באוקטובר 1991. האנדרטה כוללת בריכת השתקפות וסביבה פארק שבו קירות שעלים חקוקים שמות 17,500 אנשי המשטרה וכוחות השיטור האמריקאים (הן הפדרליים והן המדינתיים) שנפלו בעת מילוי תפקידם. בסמוך נמצא מרכז מבקרים ובו מידע על השוטרים שנפלו.
ב-20 באוקטובר 1996 נחקק חוק 104-329 שהורה על הקמת קרן למימון אחזקת האנדרטה על ידי מזכיר הפנים של ארצות הברית. המימון מושג בעיקר מתרומות וממכירת מזכרות.
בשנת 2000 נחקק חוק PL 106-492 על ידי הקונגרס המורה על הקמת מוזיאון הנצחה בסמוך לאנדרטה, בעלות של כחצי מיליון דולרים. החוק נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ב-9 בנובמבר 2000, אולם עבודות הקמת המוזיאון טרם החלו. המוזיאון צפוי להחנך בשנת 2014.
CDI
CDI בע"מ היא חברה תעשייתית המייצרת תקליטורי CD ו-DVD ועוסקת בתחומים משיקים כהגנה מפני העתקה והפצת מוצרי מיקרוסופט.
החברה הוקמה בשנת 1987 כמפעל לייצור תקליטורים בכרמיאל, הראשון בישראל ומהראשונים בעולם. החברה הוקמה על ידי משפחת אשכנזי והלל אשכנזי היה היו"ר הפעיל שלה. בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה של תל אביב. כעבור עשור, ב-2003, שבה החברה להיות פרטית. לחברה מפעל בכרמיאל וכן שותפות במפעלים לייצור תקליטורים בניו יורק ובפלורידה.
תהליכי ייצור
כשהחלה לפעול בסוף 1987, הייתה CDI החברה הראשונה בעולם שייצרה תקליטורים בקו יצור אוטומטי. הקו כלל את הזרקת חומר הגלם, תהליכי הציפוי, הדפסת התווית על גבי התקליטור ובקרת איכות לכל מוצר על קו הייצור. עד אז, כל התקליטורים בעולם יוצרו במודולים נפרדים, כשכל תהליך נעשה במכונה נפרדת וכל המכונות נמצאות בתוך חדר נקי גדול.
תהליך הייצור במפעל מתחיל בשלב המאסטרינג בו יוצרים תבנית ממנה ישועתקו התקליטורים בהזרקת פלסטיק. במקביל, מבוצע תהליך קדם דפוס והכנת רשתות להדפסה בשיטת דפוס משי של התמונה שתופיע על גבי התקליטור. לאחר מכן מבוצעים תהליכי הייצור עצמם בשני מסלולים – CD או DVD: הזרקה, ציפוי, בקרת איכות, הדפסה ואריזה. ייצור תקליטור בשיטה זו שונה מתהליך צריבת תקליטורים ביתי על גבי CD-R או DVD-R (אשר לרוב מיוצרים במזרח אסיה). שכפול תקליטורים בהליך התעשייתי (replication) נעשה על פי הזמנה והקלטה מראש. התוכן מוטבע על התקליטור ברגע שצורתו מעוצבת מגרגרי פוליקרבונט, וכך מופק תוצר איכותי יותר שיישמר זמן רב יותר.
עיסוקים נוספים
בנוסף לייצור תקליטורים, עם רכישת "וקטור הנדסה" ב-2007, הפכה CDI ליצרן מורשה (AR – Authorized Replicator) של מוצרי מיקרוסופט העולמית.
סידיאי מקדמת נושאים הקשורים לתחום עיסוקה העיקרי באמצעות מספר חברות בנות העוסקות בדפוס דיגיטלי, הגנה על זכויות יוצרים ומניעת העתקות, ביניהן חברת הקסאלוק.
סקאוט (משפחת משגרים)
היסטוריה
רמת אמינות של המשגר הייתה גבוהה מאוד והגיע ל-98% חוזי הצלחה. השיגור האחרון של הטיל ממשפחה זו בוצע בשנת 1994.
בחיל האוויר של ארצות הברית פותחו דגמים נפרדים. דגם RM-90 Blue Scout II בהמשך עבר לשימוש בנאס"א. בוצעו 2 שיגורים מוצלחים לטיסה תת-מסלולית אך שיגור חללית לחלל לא הצליח. לא היו שיגורים נוספים.
דן זקהיים
דן (דני) זקהיים (13 במאי 1958 - 22 בפברואר 1994) היה אמן מיצג ופסל ישראלי. ממקדמי אמנות המיצג בישראל.
ביוגרפיה
דן זקהיים נולד בשנת 1958 בתל אביב, כאח צעיר של רון (רוני)(1953-2020), ואח גדול של אסתי. בנעוריו למד בתיכון תלמה ילין. בשנת 1983 שב לישראל מלימודי אמנות באוניברסיטת קונקורדיה בקנדה ושימש כארט דירקטור וכמעצב גרפי עד 1985. בשנת 1988 הקים, ביחד עם תמר רבן וענת שן, עמותה בשם "מקלט 209", שביקשה לקדם את אמנות המיצג בישראל.
לצד מייצגים שנשאו אופי טקסי ושמאניסטי, כגון "להירדם על פטמת יער" (1987), יצר זקהיים מיצגים בעלי אופי פוסט-מודרני וספקטקולרי, כגון "מפלגת בבל", המדגישים אלמנטים של מלאכותיות. בעבודות אחרות יצר טשטוש מכוון בין האמנות לחיים היום-יומיים.
בשנת 1987 התגלה בגופו נגיף ה-HIV. תחת השפעה זו יצר סדרה של עבודות בהן בלט המוות כמוטיב מרכזי.
אשתו, קרול גודין, הייתה המעצבת הראשונה של בית האופנה "קום איל פו".
דן זקהיים נפטר בשנת 1994 כתוצאה מגידול במוח, שנגרם ממחלת האיידס. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 2004 נערכה בגלריה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית ליצירותיו. ארכיונו של זקהיים נתרם בשנת 2016–2017 על ידי קרול גודין לארכיון לתיעוד ולחקר האמנות בישראל ע"ש משה ציפר ("בית ציפר") באוניברסיטת תל אביב.
בתחילת 2023 הועלתה תערוכה מיצירותיו בחנות "קום איל פו" בנמל תל אביב, שנוצרה מאוסף יצירות שנמצאו ברחוב בראשון לציון בסוף שנת 2022.
כביש 8510
כביש 8510 הוא כביש אורך מקומי, החוצה את העיר עכו לכל אורכה.
הכניסה הצפונית אליו היא מכביש 4 וכך גם בכניסה הדרומית אליו.
הכביש מתחיל בדרום בין עין המפרץ ואזור התעשייה עכו דרום. ומסתיים בצומת שבין היישובים שמרת ו-בוסתן הגליל.
היסטוריה
הכביש חצה את נחל נעמן על גשר, סמוך לשפך הנחל לים התיכון. בראשית העשור השני של המאה ה-21 נבנה גשר חדש החוצה מעל הנחל וכן מעל פסי הרכבת של מסילת החוף.
לאורך הכביש הוא משתלב עם כמה מרחובות העיר: רחוב דוד רמז – לכל אורכו – 1.6 ק"מ, ונתיב חטיבת גולני – כ-170 מטרים שם הכביש פוגש בשנית את מסילת הרכבת ועובר מתחתיה.
בשנת 1989 נבנה בחלק מהכביש קיר אקוסטי לצמצום מפגע רעש מהכביש. בכך היה זה אחד הקירות האקוסטיים הראשונים שנבנו בכבישי ישראל. בכביש זה גם נעשה לראשנה בישראל שימוש באספלט שקט.
בשנת 2022 החל להיבנות על תוואי הכביש, מסלול של המטרונית אשר יחבר בין צומת שומרת בצפון ועד לשכונת הדר בחיפה, דרך נקודות מרכזיות בעיר עכו ולפיכך מכונה גם בשם "מטרונית עכו". בנוסף לתשתית זו מוקם לאורך כל התוואי גם שביל אופניים.
את חלקו הצפוני של הכביש מעטרים מאות עצים ותיקים משני צדיו בהם גם כשמונים עצי אקליפטוס בני כ-100 שנים. כתוצאה מפרויקט המטרונית ישנה כוונה לכרות רבים מהם ובשל כך מתקיים מאבק ציבורי הכולל מאבק משפטי למניעת כריתתם בין היתר בגין חוק איסור כריתת עצים בישראל, ערכי מורשת וטבע ועוד. בספטמבר 2021 קיבל פקיד היערות הארצי את עמדת המתנגדים, עם זאת הנושא טרם ירד מתוכניות הפעולה התשתיתיות של התוואי וכריתת חלק מהעצים עדיין עשויה להתבצע.
בהחלטת פקיד היערות הארצי נכתב בין היתר: .כמו כן הוא ציין שערכם הכספי של העצים הוא גבוה במיוחד. לדוגמה אחד מהעצים המיועדים לכריתה, קוטר הגזע שלו הוא 2.65 מטרים וערכו נאמד ב-477 אלף שקלים.
אתרים בסמוך לכביש
בסמוך לכביש נמצאים כמה מהאתרים הבאים:
סרט פיראטי
סרט פיראטי הוא סרט המוצע להורדה או צפייה ישירה באינטרנט תוך הפרה של חוקי זכויות יוצרים. הסרטים מופצים בעיקר על ידי קבוצות מאורגנות הנקראות "Warez".
הסרטים הפיראטיים מגיעים בפורמטים שונים. ההפצות הראשונות של סרט מסוים הן בדרך כלל בעלות איכות ירודה (בשל מחסור במקורות), אך עם הזמן יוצאות גרסאות איכותיות יותר, כשיש מקורות טובים יותר.
בתחילה הסרטים שהיו ניתנים להורדה וצפייה היו רק סרטים שצולמו על ידי מצלמה בהקרנת הסרט בקולנוע ("CAM"). סרטים אלו היו באיכות ירודה, אך למרות זאת היו פופולריים. כיום הסרטים באיכות הגבוהה (בעיקר Blu-ray ו-DVD-Rip) הם הנפוצים ביותר להורדה וצפייה ברשת האינטרנט.
דרכי הפצה
בדומה לתוכנות פיראטיות, הפצת הסרטים והסדרות הפיראטיים נעשית בדרך כלל באמצעות רשתות שיתוף קבצים, פרוטוקול P2P ובעיקר פרוטוקול ביטורנט.
קובצי הטורנטים של הסרטים והסדרות הפיראטיים עולים לאתרי טורנטים כמו The Pirate Bay.
בשנת 2014 יצאה לאור התוכנה החופשית "Popcorn Time", המאפשרת צפייה בסרטים ובסדרות פיראטיים על ידי הזרמה בפרוטוקול ביטורנט ללא צורך בהורדתם למחשב.
קייזר-אילין תעשיות
חברת קייזר-אילין תעשיות בע"מ הייתה המפעל המשמעותי הראשון להרכבת רכב בישראל. המפעל שכן ביישוב נשר. החברה הייתה מיזם משותף של איש העסקים אפרים אילין עם חברת המכוניות האמריקאית קייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer), והחלה לפעול בשנת 1951 בשם קייזר-פרייזר לישראל.
היסטוריה
לאחר שחברת פורד נכנעה לחרם הערבי וביטלה את התחייבותה להקים מפעל הרכבת מכוניות בישראל, ראתה הממשלה לשים בראש סדר העדיפויות לעניין מפעל דומה, בעל מוניטין בינלאומי. הקושי הרב הטמון בכך היה בעובדה כי חלק הארי של מפעלי המכוניות בעולם נמנעו משיתוף פעולה כלכלי עם ישראל.
קייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer) הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף וו. פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והנרי קייזר, תעשיין נודע. אילין התיידד עם היקמן פרייס, סגן נשיא "קייזר-פרייזר" והצליח ליצור שותפות בינו לקונצרן האמריקאי. לפי תנאי העסקה קייזר פרייזר השקיע חצי מיליון דולר ואילין השקיע שני מיליון דולר. מפעלי "קייזר-אילין" הקימו תוך שנה וחצי את המפעל בישראל. בשל השקעתה בישראל, קייזר פרייזר הוחרמה על ידי מדינות ערב ומהנדסיה לא קיבלו ויזת מעבר בארצות ערב.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר ו- ג'יפים מתוצרת ויליס, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית, קונטסה 900, קונטסה 1300, ו-טנדרים הינו בריסקה מתוצרת חברת הינו מוטורס היפנית (החל משנת 1963) ו"לארק"המפוארת של סטודיבייקר האמריקאית (החל משנת 1960).
בשנים 1950–1955 היוו מפעלי "קייזר-אילין" כ-28% מכלל היצוא התעשייתי של מדינת ישראל ועל כך קיבל המפעל תעודת הוקרה ממשרד המסחר והתעשייה, כיצואן מצטיין. בשנת 1952 קיבל המפעל אות הצטיינות משר המסחר והתעשייה, דב יוסף. מפעלי "קייזר-אילין" העסיקו בתקופת השיא 2,000 עובדים בנשר, באשקלון ובתל אביב. הוא גרם להכשרתם המקצועית של עולים רבים.
חייו של המפעל היו רצופים תלאות, חלקן עקב נפתולי הבירוקרטיה הישראלית וחלקן תוצאה של תמורות שחלו אצל שותפותיה לדרך מעבר לים: קייזר האמריקאית סבלה נזקים מהחרם הערבי עקב מעורבותה בפרויקט, אך המשיכה. לעומתה, רנו הצרפתית נכנעה לאותו לחץ וביטלה את חוזה הייצור בארץ של מכוניות מתוצרתה, ויצורן של הקונטסה והלארק הופסק בחברות האם. המפעל נהנה ממיסוי דיפרנציאלי שהוטל על יבוא מתחרה.
הקשיים הבינלאומיים והמקומיים היו מהגורמים שהביאו את המפעל אל קיצו.
במסגרת המלצותיה של ועדה ממשלתית – ועדת ברתל, נעשה ניסיון למזג את תעשיות הרכב בארץ, תעשיות שכללו בעיקר את "אוטוקרס", "ליילנד" (שייצרה בעיקר אוטובוסים באשדוד) ו"קייזר-אילין" שהייתה מצויה כבר בקשיים כלכליים. בשנת 1969, מקץ 18 שנות פעילות במהלכן יוצרו ב"קייזר-אילין" מעל מאה אלף כלי רכב, בוצע המיזוג הכפוי כש"אוטוקרס" רכשה את "קייזר-אילין".
מקום המפעל
בית החרושת שכן בעיר נשר בעמק זבולון באזור שמול שכונת בן דור. לאחר שהמפעל נסגר, המבנה הוסב לסופרמרקט, בתחילה בשם יוניברס ולאחר מכן נמכר לחברת שופרסל, והיום שוכן במבנה סופרמרקט שופרסל דיל. מתחם בית החרושת מול רחוב הפלדה הוא חלק ממתחם מסחרי גדול בעיר נשר בשם "מבנה" השוכן בין הרחובות המסגר והשיש.
31 בינואר
31 בינואר הוא היום ה-31 בשנה, בשבוע ה-5 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 334 ימים (335 בשנה מעוברת).
דודו בוסי
דודו בּוּסִי (נולד ב-4 במאי 1963) הוא סופר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
בוסי נולד ב-1963 בשכונת התקווה בתל אביב, אותה ואת תושביה הוא מזכיר רבות ביצירתו. הוא למד משחק במשך כשלוש שנים (1993-1996), והוא בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. במהלך 1998, בוסי פרש מתחום המשחק ובחר להתמקד בכתיבה.
במהלך שנת 2000 יצא לאור הרומן הראשון אותו כתב, "הירח ירוק בוואדי" בהוצאת עם עובד/ספרייה לעם. הספר הפך לרב-מכר וזכה לביקורות טובות. על הספר הוא אף זכה בפרס לסיפורת חדשה לשנת 2000. בשנה זו ובשנים שלאחריה, בוסי החל בכתיבת מאמרים וסיפורים קצרים בעיתונים: "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב, "מסע אחר", "תל אביב", "פנים" ו"העיר".
בשנת 2003 יצא לאור הרומן השני של בוסי, "פרא אציל" בהוצאת כתר. הספר היה רב-מכר, ואף הוא זכה לביקורות משבחות. הספר אף היה בין חמשת המועמדים האחרונים לפרס ספיר.
עבור שני הרומנים שכתב, הוענק לבוסי ב-2005 פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. החל מפברואר בשנה זו, בוסי החל לכתוב טור שבועי בעיתון "העיר". במהלך שנה זו ובשנה שלאחריה, עובד ספרו של בוסי, "הירח ירוק בוואדי" לתסריט לסרט עלילתי באורך מלא, בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
"אמא מתגעגעת למילים" בהוצאת "כתר" הוא ספרו השלישי של דודו בוסי, כמו בספריו הקודמים, דודו בוסי משרטט, דרמה קומית משפחתית, באמצעות סיפורם של נזימה, רחמים ועובדיה הוא בוחן שאלות של זהות ואקסיומות חברתיות בישראל של העשורים האחרונים.
בשנת 2008 ראה אור ספרו הרביעי "בסמטאות" בהוצאת כתר ספרים, אשר מבוסס על טורו השבועי בעיתון העיר.
דודו בוסי היה אף אחד ממארגני וחותמי עצומת הסופרים הצעירים יחד עם ניר ברעם, שמעון אדף ואחרים שיצאו בקריאה להפסיק את הלחימה במהלך מלחמת לבנון השנייה. אחת מהמטרות של העצומה הייתה לצאת כנגד מה שנתפס בעיניהם כסופרים השייכים לממסד ותומכים בהמשך הלחימה ולהשמיע קריאה רעננה של הדור הספרותי הצעיר.
ספרו החמישי, "חלומות מזכוכית", ראה אור בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
ב-2010 השתתף בוסי בסדרת הטלוויזיה התיעודית "מחוברים", העוקבת אחר חמישה גברים ישראליים המתעדים את עצמם במצלמת וידאו.
בוסי גרוש ואב לבת בשם קים.
וינס ווהן
וינסנט אנתוני "וינס" ווהן (באנגלית: Vincent Anthony "Vince" Vaughn; נולד ב-28 במרץ 1970) הוא קומיקאי, שחקן, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
ווהן נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית, לאם קתולית-קנדית ולאב פרוטסטנטי-אמריקאי. הוריו ממוצא איטלקי, בריטי, גרמני, ולבנוני. לו שתי אחיות גדולות: ויקטוריה ו-ולרי. ווהן גדל בבאפלו גרוב, אילינוי. בנעוריו, שיחק פוטבול, כדורסל והיאבקות. לאחר מכן, הוא עבר עם משפחתו ללייק פרוסט, אילינוי, שם סיים את לימודי התיכון ב-1988.
מגיל צעיר פיתח ווהן התעניינות בתחום התיאטרון, והחליט בשנת 1987 להפוך לשחקן.
קריירה
ב-1996 פרץ ווהן לתודעה בזכות תפקידו הראשי בסרט הקומי "סקס או אהבה".
בשנת 1997 הבמאי סטיבן ספילברג ליהק אותו לסרט שובר הקופות "פארק היורה: העולם האבוד", תפקיד שנתן לווהן חשיפה גדולה בתפקיד הצלם ניק ואן אוון.
ב-1998 שיחק בגרסה חדשה לסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו". הוא גם הופיע בסרט "בחזרה למלזיה".
בשנת 2000 הופיע ווהן בסרט "תא קטלני". ב-2001 שיחק במותחן "עד לרצח", ובקומדיה "זולנדר". ב-2003 הופיע בקומדיה "מועדון החברים".
ב-2004 הופיע ווהן בסרטו של בן סטילר, "סטארסקי והאץ'". ווהן שיחק גם בסרט "והרי החדשות", ובקומדיה "דודג'בול - תפוס את החיים בביצים". ב-2005 שיחק בשובר הקופות "מר וגברת סמית'", ובסרט "לדפוק חתונה" לצד אוון וילסון. באותה שנה שיחק ווהן בסרט "בי קול".
בשנת 2006 שיחק בתפקיד גרי גרובובסקי בקומדיה של פייטון ריד, "הצד שלו הצד שלה". ב-2009, הוא כיכב בסרט הקומדיה "טיפול זוגי".
ב-2016 שיחק בדרמת הפשע של פיטר בילינגסלי "במנוסה". בנוסף, שיחק בסרט המלחמה של מל גיבסון "הסרבן".
ב-2017 כיכב בסרט הפשע "מהומה באגף 99". ב-2021 שיחק בעונה ה-11 של הסדרה "תרגיע".
חיים אישיים
ב-2009, התארס לסוכנת הנדל"ן הקנדית, קיילה וובר. נישאו ב-2010. לזוג נולדו בת ובן.
ווהן הוא רפובליקני, אולם השתתף גם בכנסים ליברטריאנים.
כמעט כל (מתמטיקה)
במתמטיקה, משתמשים לעיתים בביטוי כמעט כל במשמעות מדויקת, שפירושה "הכל, פרט אולי לקבוצה זניחה". השאלה אילו קבוצות זניחות נקבעת לפי ההקשר. בכל המקרים, איחוד של שתי קבוצות זניחות הוא זניח, וכך נשמרת המוסכמה, שאם "כמעט בכל מקום מתקיים התנאי P" ו"כמעט בכל מקום מתקיים התנאי Q", אז "כמעט בכל מקום מתקיימים התנאים P ו-Q גם יחד".
הכול פרט למספר סופי
כאשר עוסקים בסדרות, או בקבוצות בנות מנייה באופן כללי, פירושו המקובל של המונח "כמעט כל" הוא "פרט למספר סופי של יוצאי דופן". לדוגמה, אומרים על סדרה שהיא מתכנסת לגבול x אם ורק אם לכל סביבה של x, כמעט כל אברי הסדרה נמצאים באותה סביבה - כלומר, יש רק מספר סופי של איברים מחוץ לסביבה.
"המשפט הטיפשי של האריתמטיקה" קובע, בדרך הלצה, שכמעט כל מספר טבעי הוא "גדול מאוד". אף על פי ש"גדול מאוד" אינה תכונה מתמטית מדויקת, אפשר לצפות שיהיו לה שתי תכונות: כעת אפשר להוכיח את המשפט בקלות: יהי n מספר גדול מאוד (קיומו של מספר כזה מובטח מן התכונה הראשונה). כל המספרים הגדולים מ-n הם גדולים מאוד (על-פי התכונה השנייה), ולכן יש לכל היותר n-1 מספרים שאינם גדולים מאוד, ומספרם סופי.
ויקטוריה אלקוק
ויקטוריה אלקוק (באנגלית: Victoria Alcock; נולדה ב-7 במרץ 1965) היא שחקנית בריטית.
כמעט כל (מתמטיקה)
הכול פרט לקבוצה בת צפיפות אפס
כאשר עולה הצורך בניתוח מדוקדק יותר של קבוצות אינסופיות, למשל, בתורת המספרים, המונח "כמעט כל" עשוי לקבל משמעות של צפיפות. "כמעט כל מספר מקיים תכונה P", אם הצפיפות של קבוצת המספרים שאינם מקיימים את התכונה היא אפס. נניח ש- \ p(n) הוא מספרם של הטבעיים \ 1,2,...,n המקיימים תכונה מסוימת. אומרים שכמעט כל המספרים מקיימים את התכונה, אם מתקיים הגבול. אם P הוא שם התכונה, אפשר לסמן את העובדה שכמעט כל המספרים מקיימים את P על ידי.
ויקטוריה אלקוק
ביוגרפיה
אלקוק נולדה בלונדון. היא גילמה את האסירה ג'ולי סאונדרס בסדרת הדרמה "Bad Girls", ואת אגנס קלארק בדרמה התקופתית "בית אליוט". בינואר 2012 לוהקה אלקוק לתפקיד לוריין סטיבנס (לבית סלטר), אמא של מנדי סלטר (בגילומה של ניקולה סטייפלטון) באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס". היא חידשה את הדמות של סלטר שאותה גילמה השחקנית לינדה הנרי עד 1991. הפרק הראשון בהשתתפותה שודר ב-1 במרץ 2012.
כמעט כל (מתמטיקה)
הכול פרט לקבוצה בת צפיפות אפס
לדוגמה, משפט המספרים הראשוניים קובע כי המספר של ראשוניים הקטנים ממספר נתון \ n שווה בקירוב ל- \ n/\ln(n). לכן החלק היחסי של מספרים ראשוניים הולך ופוחת לאפס כאשר \ n גדל. נובע מזה שכמעט כל המספרים הטבעיים הם מספרים פריקים, אף על פי שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים.
הכול פרט לקבוצה ממידה אפס
בתורת המידה אומרים שתכונה מתקיימת כמעט בכל מקום (almost everywhere או .a.e או בעברית: כ.ב.מ.) אם לקבוצת הנקודות שבהן היא אינה מתקיימת יש מידה אפס. כך למשל, פונקציה היא "רציפה כמעט בכל מקום" אם קבוצת נקודות אי-הרציפות היא בעלת מידה אפס.
המידה של איחוד בן מנייה של קבוצות ממידה אפס גם היא אפס. תחת הפירוש של תורת המידה, אם לכל n, התנאי P_n מתקיים כמעט בכל מקום, אז כמעט בכל מקום מתקיימים כל התנאים יחדיו.
הכול פרט לקבוצה דלילה
בטופולוגיה של מרחבים מטריים או מרחבי בייר ("מרחב מהקטגוריה השנייה"), כאשר לא מוגדרת פונקציית מידה, ממלאות הקבוצות הדלילות את מקומן של הקבוצות ממידה אפס. במקרה זה, התכונה P "מתקיימת כמעט בכל מקום" אם היא מתקיימת מחוץ לקבוצה דלילה.
קסטיליה הישנה
קסטיליה הישנה (בספרדית: Castilla la Vieja) הוא אזור היסטורי בספרד, אשר כלל את הטריטוריה שהיום נמצאת במחוזות: סנטאנדר (כיום בקנטבריה), בורגוס, לוגרוניו (כיום בלה ריוחה), סוריה, סגוביה, אבילה, ויאדוליד, ופלנסיה.
היסטוריה
מקורות האזור הם בממלכה ההיסטורית קסטיליה שהוקמה במאה ה-9 באזור שכיום מורכב מקנטבריה, אלאבה, ובורגוס.
במאה ה-18 הקצה המלך קרלוס השלישי לקסטיליה הישנה את המחוזות: בורגוס, סוריה, סגוביה, אבילה, ויאדוליד, ופלנסיה.
בצו מלכותי מה-30 בנובמבר 1833, הרפורמה של חבייר דה בורגוס, יצרה את הבסיס לחלוקת ספרד למחוזות, שבתוספת מספר שינויים, ממשיכה להתקיים עד עצם היום הזה; צו זה הוסיף את מחוזות לוגרוניו וסנטאנדר לקסטיליה הישנה.
צו מלכותי אחר, מה-30 בנובמבר 1855, חילק את ספרד ל-46 מחוזות, והקצה את הפרובינציות ויאדוליד ופלנסיה לאזור לאון ההיסטורי, ובכך השאיר את קסטיליה הישנה רק עם סנטאנדר, בורגוס, סוריה, סגוביה, ואבילה. למרות שהיו עוד מאמצים לרפורמות במאה ה-19, חלוקה זו השתקפה באנציקלופדיות, ספרי הגאוגרפיה, וספרי הלימוד מאמצע המאה ה-19 עד להחלפתם במחצית השנייה של המאה ה-20. לדוגמה, במהדורות המוקדמות של האנסיקלופדיה אספאסה, של האנציקלופדיה בריטניקה, ושל האנציקלופדיה לסטודנטים הפופולרית אלבארס, בכולם קיימת החלוקה הזו בין קסטיליה הישנה ללאון.
עם הקמת הקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון ב-1983, איבדה קסטיליה הישנה חלק גדול מהזהות הנפרדת שלה; מצד אחד, היא אוחדה פוליטית יחד עם לאון לתוך ישות גדולה יותר, ומאידך, שתיים מהפרובינציות שלה הפכו לקהילות אוטונומיות בזכות עצמן: סנטאנדר הפכה לקנטבריה, ולוגרוניו הפכה ללה ריוחה.
מכל דלק תצורתי
מכלי דלק תצורתיים (באנגלית: Conformal Fuel Tanks, או CFT) במטוסי קרב, הם מכלי דלק חיצוניים הבנויים מחוץ לגוף המטוס וצורתם מותאמת לצורתו. התאמה זו גורמת לגרר קטן ביחס לגרר הנוצר ממכלי דלק נתיקים בעלי נפח דומה (הגרר של שני מכלים תצורתיים במטוס F-15 איגל הוא פחות מרבע מהגרר של מכל גחון נתיק, ופחות משמעותית מגרר של מכל נתיק יחיד בכנף). עקב הגרר הקטן יותר, מאפשרים מכלים מסוג זה זמן טיסה ארוך יותר ופגיעה פחותה בביצועים ביחס למכלים הנתיקים. מכלים תצורתיים אינם מגדילים את שטח חתך המכ"ם של המטוס באופן משמעותי ומאפשרים טיסה במהירויות גבוהות יותר.
בניגוד למכלים נתיקים, לא ניתן להשליכם בעת טיסה על מנת להקטין את משקל המטוס ואחזקתם מסובכת יותר ודורשת זמן ארוך יותר. מכלים תצורתיים קיימים עבור מטוסי קרב דוגמת ה-F-15 ,F-16, דאסו ראפאל, יורופייטר טיפון והגריפן.
חסידת סטורם
חסידת סטורם (שם מדעי: Ciconia stormi) היא מין של חסידה החיה בטבע בדרום-מזרח אסיה ונמצאת בסכנת הכחדה.
גובה חסידה זו 75-91 ס"מ והיא בעלת נוצות כהות עם עורף לבן, מקור אדום ארוך וטבעות עיניים צהובות. היא קטנה יותר מרוב החסידות.
היא מצויה רק ביערות השפלה הטרופיים ובגדות הנהרות והביצות של באינדונזיה, בורנאו, דרום מלזיה ודרום תאילנד. היא יכולה להימצא בגובה 240 מ' מעל הקרקע. כמו רוב החסידות היא ניזונה מקרבה למים וציד של דיגם, צפרדעים וחסרי חוליות מימיים.
החסידה מצויה בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ופגיעה במקווי מים באזור חיותה.
פרנציסקה קצ'ל
פרנציסקה קצ'ל (בגרמנית: Franziska Cechal; 4 באוגוסט 1909 – 24 בדצמבר 2002) הייתה תושבת וינה, שבאוסטריה, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על סיועה ותרומתה להצלתה של רוזליה וסרשטיין. פרנציסקה הייתה נשואה, בעלה הפועל גויס לוורמאכט, בשנת 1942. היא התגוררה בווינה עם בתה בת הארבע, ובקרב מקורביה הייתה ידועה בהתנגדותה לנאציזם.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, הייתה צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.
רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה בהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה לפרנציסקה קצ'ל, אותה הכירה באמצעות אחיה וידעה על התנגדותה לנאציזם. רוזליה בקשה את עזרתה של פרנציסקה במציאת מקום מסתור. פרנציסקה הסכימה להסתיר את רוזליה בביתה. רוזליה היה חסרת כל ולא יכלה להציע לפרנציסקה כל תמורה. למרות זאת, פרנציסקה סיפקה את כל צרכיה וחלקה עמה את מזונה. רוזליה התגוררה בביתה של פרנציסקה זמן קצר, אך משם הועברה לדירה בפצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה למשך שלושה חודשים נוספים. פרנציסקה חיה בצניעות אך סיפקה לרוזליה מזון ובגדים. שתיים מאחיותיה של פרנציסקה ידעו על פעולת ההצלה של אחותן בזמן אמת.
משפחתה של רוזליה אמצה ב-1938 ילד בן שנתיים וחצי מבורגנלנד. הילד הועבר על ידי הגסטפו לבית יתומים יהודי. לבקשת רוזליה, פרנציסקה ביקרה את הילד לעיתים קרובות בבית-היתומים היהודי, והביאה לו מזון, צעצועים ובגדים. היא התנהגה אל הילד כאילו היה בנה שלה. יום אחד התדפק על דלת ביתה של פרנציסקה פקיד בכיר של האס אס, על מנת להתרים לצורך היערכות לחורף. פרנציסקה הסתירה את רוזליה במרתף הבית ואמרה לאיש האס אס כי היא מתגוררת לבדה בדירתה. עם זאת, שכניה של פרנציסקה חשדו שהיא מסתירה מישהו בדירתה ולכן פרנציסקה הייתה צריכה לנקוט משנה זהירות ודאגה למסתור חלופי של רוזליה בבית ידידתה – מריה באהם, ולאחר מכן בביתה של אנה קוצ'ר, מכרה של רוזליה עוד מלפני המלחמה. לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה קצ'ל, שם נראה המצב בטוח יותר.
באחד מביקוריה בביתה של קצ'ל, וסרשטיין כמעט נחשפה, לאחר שפעילה נאצית הגיעה לדלת ביתה של קצ'ל וביקשה תרומה. וסרשטיין זיהתה מיד את הפעילה כמי שהכירה בנעוריה; היא נאלצה לעזוב את החדר במהירות כדי שלא תזוהה.
לאחר המלחמה
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה. הוא נשאר איתה עד נישואיו.
הכרה והנצחה
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה קצ'ל, אנה קוצ'ר ומריה בהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.
אחי גיבורי התהילה (נאום)
אחי גיבורי התהילה הוא נאום שנשא מפקד חטיבה 7 שמואל גונן (גורודיש) לאחר מלחמת ששת הימים.
הרקע לנאום
הנאום נישא כהספד לחללי חטיבת השריון שבפיקודו, חטיבה 7, אשר נפלו בקרבות שבחצי האי סיני במלחמת ששת הימים. ההספד נישא שבועות ספורים לאחר המלחמה בעצרת זיכרון במהלך מסדר חטיבתי בג'בל ליבני. הוא מבטא את תחושת הניצחון שהאפילה בתודעה הציבורית על האבל. הנאום מלא פאתוס ומדגיש את תחושות הגאווה, הניצחון והתהילה על פני האבל שאמור להתבטא בהספד. נאום זה ייצג את רגעי התהילה של גורודיש לאחר מלחמת ששת הימים (בניגוד למהלומה שקיבל לימים, לאחר מלחמת יום הכיפורים ופרסום תוצאות ועדת אגרנט); לאחריה היה לו הנאום לרועץ ועמד כדוגמה ליהירות מפקדי צה"ל לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים.
כשהובא גורדיש לקבורה בישראל, לאחר ששהה ארוכות באפריקה, קראו מספידיו את השורה המפורסמת ביותר מנאומו זה: "אל המוות הישרנו מבט – והוא השפיל את עיניו". שורה זו הפכה לאמרת כנף בישראל.
את ההשראה לביטוי שאב גורודיש משם ספרו של הסופר היהודי-אמריקני הווארד פאסט "אחי גיבורי התהילה" (1948), המספר על מרד החשמונאים.
פייטרו מנאה
פייטרו פאולו מנאה (באיטלקית: Pietro Paolo Mennea; 28 ביוני 1952 – 21 במרץ 2013) היה אתלט איטלקי. אלוף אולימפי, אלוף אירופה ושיאן עולם בריצת 200 מטר במשך 17 שנים, התקופה הארוכה ביותר ששיא עולמי במקצוע זה החזיק מעמד. שיאו העולמי 19.72 שניות מהווה שיא אירופה הנוכחי בריצה זו כבר 32 שנים. אחד האצנים החשובים בעולם, בהיסטוריה של ריצה זו.
כינויו של מנאה היה "החץ של הדרום" (Freccia del Sud).
נוסף לכך, מנאה היה פוליטיקאי ששימש כחבר בפרלמנט האירופי בשנים 2004-1999.
ביוגרפיה
מנאה נולד בברלטה. הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה מנאה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר, בתוצאה של 39.80 שניות, אחרי צ'כוסלובקיה (39.30 שניות) ופולין (39.70 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.9 שניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה מנאה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.30 שניות, אחרי ולרי בורזוב מברית המועצות (20.00 שניות) ולארי בלק מארצות הברית (20.19 שניות). נוסף לכך הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.14 שניות, המנצחת הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם לחדש של 38.19 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה מנאה ב-3 מדליות מהן אחת זהב ושתיים כסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.60 שניות ומדליות כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.34 שניות ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.88 שניות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים מנאה במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.54 שניות. המנצח היה דון קווארי מג'מייקה (20.23 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.08 שניות, המנצחת הייתה הרביעייה של ארצות הברית (38.33 שניות).
בתחרות גביע העולם באתלטיקה הראשונה שנערכה בדיסלדורף, גרמניה בשנת 1977 זכה מנאה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.17 שניות, אחרי קלנסי אדוארדס מארצות הברית שקבע תוצאה זהה (20.17 שניות) ולפני סילביו לאונרד מקובה (20.30 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, לשעבר צ'כוסלובקיה בשנת 1978 זכה מנאה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.27 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.16 שניות ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.11 שניות.
שיאן עולם
באוניברסיאדה שנערכה במקסיקו סיטי ב-12 בספטמבר 1979 קבע מנאה בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 19.72 שניות, שיפור לשיא של טומי סמית' מארצות הברית שנקבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), 19.83 שניות. שיא זה החזיק מעמד 17 שנים ונשבר על ידי מייקל ג'ונסון מארצות הברית, 19.66 שניות.