cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
La Tortura
ביקורות
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממרבית מבקרי המוזיקה. מאט קיבולה מ-PopMatters כתב סקירה מקיפה על השיר, ואמר כי "הסינגל הגדול הוא לא לגמרי ראגטון, למרות שהוא עושה שימוש מלא של ראגטון לנצח. אבל מה שחשוב באמת הוא שני הקולות המחממים האלה שעובדים זה מול זה, והאופן שבו הכה השיר שאין להכחישו באמת מתעורר לחיים כשיש באמת מנגינה יפה מתחתיה". פנקר ד' מ-IGN כתב כי "הסגנון המוזיקלי שיש בשיר (אקורדיון, גיטרה, מקצבים לטיניים, ואת השתתפותו של סאנס שהוסיף מאוד בשיר) ובזכות זה השיר בולט מאוד באלבום, והסגנון של שאקירה להיות שאקירה ולהימנע מהשפעה של כל סגנונות הקול של מישהו אחר".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, כפי שהיה בפעם הראשונה ב-MTV הראה פרק שלם של כל ההכנות לקליפ (עם כתוביות באנגלית). זה היה גם הווידאו קליפ השני בשפה הספרדית אי פעם להיכנס לספירה לאחור של Live Request, והגיע לשיא במספר כשהיה במקום ה-4. ניתן גם לציין כי הווידאו של "La Tortura" היה אחד הראשונים בשפה הספרדית שקיבל הצגות ושידורים מאסיביים על הזרם המרכזי של ערוצי המוזיקה האמריקאית וקנדה כאשר שודר ללא הרף בערוצי מוזיקה כגון: MTV, VH1 ו-MuchMusic. לגרסת הרמיקס של השיר, הידועה בשם "(La Tortura (Shaketon Remix", יש ווידאו קליפ משלה (בהנחיית האוסמן) שמציגה כמה סצנות שלא נראו קודם לכן. את הווידאו קליפ הזה ניתן לראות בגרסת שילוב שני אלבומי האולפן שלה. Oral Fixation כרכים 1 & 2. הווידאו קליפ של השיר היה מועמד עבור הווידאו קליפ הטוב ביותר של אישה, הטוב ביותר עבור הווידאו דאנס והנצפה ביותר של פרסי ה-VMA של MTV, בשנת 2005. מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאוקטובר 2022 עומד על למעלה מ-714 מיליון צפיות ביוטיוב. והוא מדורג במקום ה-10 בקליפים המצליחים ביותר של שאקירה.
רמיקסים
האלבום כלל רמיקס של השיר שנעשה על ידי גוסטבו סליס שכותרתו "The Shaketon Mix", כאשר יש מיזוג עם המקצב של הרגאטון ובנוסף עם המקצב המקורי של השיר. סרט מוזיקה נפרד (בבימויו של מיכאל האוסמן) נעשה גם עבור רמיקס זה. סרטון זה גם נכנס לספירה לאחור של TRL. רמיקס רשמי נוסף שנעשה על ידי "Tracy Young Special According Mix" זכה להצלחה ולהתייחסות והיו רמיקסים אחרים אשר נעשו גם על ידי די ג'ייאים אחרים בצורה עצמאית. השיר עצמו זכה לגרסאות כיסוי רבות, ובנוסף לרמיקסים רבים.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה עולמית בכל המצעדים ברחבי העולם כאשר נכנס לעשירייה הפותחת ב-20 מדינות ברחבי העולם, ובנוסף נכנס לחמישייה הפותחת בלמעלה מ-15 מדינות ברחבי העולם, והגיע לצמרות המצעדים בלמעלה מ-6 מצעדים שונים ברחבי העולם.
טאג'ין
טאג'ין (בערבית: طاجين, מילולית "סיר חרס") הוא מאכל ברברי צפון אפריקאי היסטורי הנקרא על שם כלי החרס בו הוא מבושל.
טאג'ין מסורתי מבושל על גבי גחלים. תבשיל הטאג'ין דומה לנזיד.
אטימולוגיה
קיימות תאוריות שונות לגבי מקור השם טאג'ין:
סיר הטאג'ין
סיר הטאג'ין המסורתי עשוי חרס, לעיתים צבוע או מזוגג. הסיר עשוי שני חלקים: בסיס שטוח עגול עם דפנות נמוכות, ומכסה חרוטי או כיפתי המונח על הבסיס בזמן הבישול. המכסה מתוכנן כך שיחזיר את התעבות האדים אל התחתית.
בישול מסורתי של טאג'ין נעשה על גבי פחמי עץ לוהטים, תוך השארת מרווח בין הפחמים לטאג'ין כדי למנוע התחממות מהירה מידי. לצורכי טאג'ין משתמשים בלבני פחם גדולות כיוון שהן נותרות חמות במשך שעות, בעוד פיסות פחם קטנות יותר נשמרות עבור שיפודים וסוגי בשר אחרים לצלייה על מנגל.
יש המכינים טאג'ין בתנור או על כיריים (של גז או חשמל) בחום נמוך מאוד ההכרחי לבישול האיטי. בבישול על כיריים נעשה שימוש בטבעת אלומיניום המונחת על המבער תחת הטאג'ין כדי להבטיח חלוקה שווה של החום. כיום קיימים סירי טאג'ין עם תחתית יצקת עבה שניתן לבשל בהם על גבי כיריים בחום גבוה. תחתית זו מאפשרת השחמה של הבשר והירקות לפני הבישול.
ניתן לדמות בישול בטאג'ין באמצעות בישול בסיר לבישול אטי אך התוצאה תהיה שונה מעט. סירי טאג'ין רבים הם פריט עיצובי כמו גם כלי שימושי. עם זאת, ישנם טאג'ינים המיועדים לשמש אך ורק ככלי הגשה מעוצב.
טאג'ין מרוקאי
תבשילי טאג'ין מרוקאים הם נזידים בבישול איטי, הכוללים לרוב בשר בקר, עוף או דג, עם ירקות או פירות. לעיתים מוסיפים אגוזים ופירות יבשים. בטאג'ין משתמשים בתבלינים כגון זנגביל, כמון, כורכום, קינמון וזעפרן. בטאג'יני ירקות מתבלים בפפריקה וצ'ילי. השילוב של מתוק ומלוח אופייני בטאג'ינים כגון בשר כבש עם תמרים ותבלינים. תבשיל טאג'ין מוגש לרוב עם לחם.
כיוון שהמכסה החרוטי כולא את האדים ומחזיר את הנוזלים המתעבים אל הסיר, נדרשת רק כמות קטנה של מים לבישול הבשר והירקות. שיטת בישול כזו מעשית באזורים בהם אספקת המים מוגבלת. ישנם סירי טאג'ין בהם ישנם חורים בקצה לצורך הוצאת האדים ולעיתים אף מניחים עליהם לימון לצורך בישול.
טאג'ין תוניסאי
במטבח התוניסאי המונח טאג'ין מתייחס למאכל שונה מהטאג'ין המרוקאי, דומה יותר לפריטטה האיטלקית. תחילה מכינים נזיד פשוט, עשוי בשר קצוץ, המבושל עם בצל ותבלינים כגון בהרט (ניצני ורד וקינמון טחון) או תערובת כוסברה וזרעי קימל  הנקראת טאביל. מוסיפים לתערובת חומר מדביק כגון פירורי לחם, חומוס או קוביות תפוחי אדמה. כשהבשר רך מערבבים אותו עם תבלין כגון פטרוזיליה, נענע, זעפרן או עגבניות מיובשות, עם ירקות ועם תבשיל מוח עגל. לאחר מכן מעשירים את התבשיל בביצים. התערובת נאפיית בתנור או על הכיריים עד שהתחתית והחלק העליון פריכים והמלית התייצבה. אזי הופכים את המאפה על צלחת וחותכים אותו לריבועים, ומגישים בליווי פלחי לימון. יש המכינים את המאפה עם מאכלי ים או עם ירקות בלבד.
באזורים כפריים בתוניסיה מניחים כלי חרס שטוח על פחמי עץ זית, ממלאים אותו, מכסים במכסה חרס שטוח ועורמים פחמים חמים מעל. הטאג'ין המתקבל פריך בתחתית ובחלקו העליון, עסיסי בפנים ובעל ניחוח מעושן.
גרטה ברגר
גרטה ברגר (נולדה מרגרטה ברג; 11 בפברואר 1883 – 23 במאי 1944) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אוסטרית-גרמנית, שהקריירה שלה הסתיימה בעקבות עליית המפלגה הנאצית בשנת 1933. ברגר נפטרה באושוויץ בשנת 1944 זמן קצר לאחר הגעתה.
ביוגרפיה
גרטה ברגר נולדה כמרגרטה ברג למשפחה יהודית בשלזיה האוסטרית. היא החלה את לימודיה תחת המורה למשחק רוזה רוט בווינה. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1 בספטמבר 1903 בברלין בדויטשס תיאטר. בשנת 1904 החלה לשחק בתיאטרון דויטשס תחת במאי התיאטרון והמורה למשחק מקס ריינהרדט שם הופיעה בתפקידים של דמויות צעירים. בשנת 1911 הופיעה עם אנסמבל ריינהרדט במחזה ב"אדיפוס המלך" של סופוקלס בפראג ובסנקט פטרבורג. תפקידים בולטים אחרים בברלין כללו את פאק במחזה של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ", "אלקטרה", ורחל במחזה של פרנץ גרילפרצר, "היהודיה מטולדו".
בשנים 1913 ו-1914 היא הופיעה בכמה סרטים אילמים ונודעה בתפקיד הנשי הראשי של מרגיט ב-1913 בסרט של הבמאי סטלאן ריי "הסטודנט מפראג". סטלן ריי ליהק אותה לכמה מסרטיו האחרים, כולל כמה סרטי אימה אחרים פרי עטו של בן זוגה, הנס היינץ אוורס. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שבה ברגר לבמה. במהלך שנות העשרים היא לוהקה למספר סרטים, כולל תפקידים בסרטים שביים פריץ לאנג. לאחר סרטה האחרון "הארץ ללא נשים" בשנת 1929, כבר לא הופיעה יותר בסרטים.
בתקופת השואה
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ויישום החוקים האנטישמיים נעצרה הקריירה של ברגר. מאוחר יותר ברחה עם בעלה לאיטליה, שם נעצרה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים במהלך ציד כללי אחר יהודים ב-7 באפריל 1944 ברומא. גירושם למחנה ריכוז נקבע ל-10 באפריל 1944. היא הועברה למחנה הריכוז פוסולי ליד קארפי. בפוסולי פגשה את עמיתה מהתיאטרון הגרמני של ריינהרדט, ג'ייקוב פלדהאמר. מפוסולי גורשו שני השחקנים ב-16 במאי 1944 לאושוויץ, שם נרצחו ברגר ופלדהאמר זמן קצר לאחר הגעתם ב-23 במאי 1944.
אני רוצה לחיות (קו חם)
אני רוצה לחיות (באוקראינית: Хочу жити; ברוסית: Хочу жить) הוא מוקד חירום טלפוני המופעל על ידי שלטונות אוקראינה במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה, ומטרתו לסייע לחברי הכוחות המזוינים של רוסיה, שאינם מעוניינים לקחת חלק בפלישה הרוסית לאוקראינה, להיכנע בבטחה לכוחות המזוינים של אוקראינה.
השירות מופעל על ידי מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני, ומכריז כי כל חייל רוסי שייכנע במסגרתו ייהנה מהגנה מלאה במסגרת אמנת ז'נבה המתייחסת לטיפול בשבויים בעתות לחימה.
היסטוריה
ב-18 בספטמבר 2022, כחצי שנה לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע מטה התיאום האוקראיני לטיפול בשבויי מלחמה על השקתו של פרויקט ממלכתי מיוחד הכולל קו חם הפעיל 24 שעות ביממה. שמטרתו לאפשר לחיילים רוסיים ולבני משפחותיהם להיכנע לכוחות צבא אוקראינה. הפרויקט נקרא: "אני רוצה לחיות" (ברוסית: Хочу жить).
לפי דיווח שפורסם ב-5 באוקטובר 2022, כשלושה שבועות לאחר השקת המוקד, נטען כי אחד מהחיילים הרוסים שנכנעו לשלטונות אוקראינה באמצעות הקו החם היה החייל הרוסי הראשון שגויס ברוסיה, מייד לאחר החלת הגיוס החלקי שהוכרז במדינה.
אבישי חורי
אבישי חורי (נולד ב-5 באפריל 1992) הוא משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
אבישי חורי נולד וגדל בבאר שבע.
בילדותו למד במסגרות חינוך דתיות בדרום הארץ, ולאחר מכן למד והדריך במכינה הקדם-צבאית בית ישראל בירושלים.
אני רוצה לחיות (קו חם)
תהליך הכניעה
על פי האתר הרשמי של הפרויקט, ישנן מספר שיטות שבהן חייל רוסי יכול למסור את כניעתו לממשלת אוקראינה גם מבלי להירשם באתר האינטרנט, זאת בין היתר באמצעות שיחה למוקד טלפוני הפעיל 24/7, או באמצעות מילוי הנחיות מדויקות אשר נמסרות מצ'אטבוט ייעודי הפועל על תוכנת המסרים החופשיים טלגרם.
אבישי חורי
ביוגרפיה
בצבא שירת ככתב ועורך בעיתון במחנה. לאחר שחרורו טייל במזרח הרחוק, היה רועה צאן בחוות הר הרוח ועסק ברכיבה טיפולית.
אני רוצה לחיות (קו חם)
תהליך הכניעה
אפשרויות אלו קיימות מאחר שזמן קצר לאחר השקת הקו החם, חסמו השלטונות הרוסיים את הגישה לאתר האינטרנט שלו מכלל השטחים שבשליטת הפדרציה הרוסית.
אבישי חורי
ביוגרפיה
החל משנת 2019 עוסק בעריכת תוכן בבית אבי חי ומנחה סדנאות כתיבה ואירועי תרבות.
יצירתו
בשנת 2017 סיפורו "המילים של עופרה אורֵאו" זכה במקום השני בתחרות הסיפור הקצר של עיתון הארץ.
איך עושה תהום
בשנת 2018 יצא לאור ספר שיריו הראשון - איך עושה תהום - בעריכת טל ניצן ובהוצאת פרדס. הספר מציג מסע פואטי-אוטוביוגרפי העוסק בין היתר במשפחתו, בילדותו, בתהליכי יציאה בשאלה ובהשלמה עם זהות הומוסקסואלית.
הספר זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים (תשע"ט), בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית (2019) ובפרס שר התרבות למשוררים בתחילת דרכם (2021).
השיר "דע", הפותח את הספר, הולחן על ידי שי צברי ואלון לוטרינגר, ובתחילת שנת 2021 יצא לרדיו כסינגל בביצועו של צברי.
שירים נוספים מהספר הולחנו על ידי האומנים אורי אלבוחר, ליאנדרו דומינגז ועומר קורן.
קראו לי אושר
ב-נובמבר 2021 יצא לאור ספר הפרוזה הראשון של חורי - קראו לי אושר - בעריכת נוית בראל ובהוצאת פרדס.
קאן (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: אחרים:
ראו גם
}}
דוקטור ז'יוואגו
דוקטור ז'יוואגו (ברוסית: Доктор Живаго) הוא רומן מאת בוריס פסטרנק שיצא לאור בשפה הרוסית בשנת 1957. הספר קרוי על שמה של הדמות הראשית, יורי ז'יוואגו, רופא במקצועו ומשורר. שם הספר רומז על המילה הרוסית לחיים, זִ'יזְן (жизнь), נושא מרכזי בספר. הספר עוסק באדם הנקרע בין שתי נשים, על רקע מהפכת אוקטובר. לספר רקע ביוגרפי. הוא מבוסס על דמותה של אולגה איבינסקיה, משוררת שהייתה אהובתו של פסטרנק ב-13 השנים האחרונות של חייו. רומן זה תועד בספר "לארה", וכן בספר שכתבה אולגה איבינסקיה ושתורגם לעברית.
ברובד יותר עמוק דן הספר בהשפעותיה ההרסניות של האלימות שנלוותה למהפכת אוקטובר על חיי האנשים הפרטיים.
הספר נכתב במשך עשר שנים, משנת 1945 עד שנת 1955, ונחשב לפי הערכתו של הסופר עצמו כשיא יצירתו בתור כותב פרוזה. הרומן מלווה בשירתו המתחרזת של הגיבור הראשי - יורי אנדרייביץ' ז'יוואגו. הספר נוגע בשאלות אישיות של המהות - סודות החיים והמוות, בעיות של ההיסטוריה הרוסית, יהדות ונצרות, בד בבד שהוא מציג את התמונה הרחבה של חיי האינטליגנציה הרוסית על רקע תקופה דרמטית מתחילת המאה ועד מלחמת האזרחים. הספר התקבל בצורה שלילית בקרב הקהילה הספרותית ונדחה מהוצאה לאור בשל דעתו הלא חד משמעית של הסופר לגבי מהפכת אוקטובר שנערכה בשנת 1917 ולגבי השפעתה על המשך החיים ברוסיה.
הספר עובד לסרט קולנוע על ידי דייוויד לין ב-1965, ולמספר סדרות טלוויזיה, האחרונה בהן שודרה ברוסיה ב-2005.
רקע
על אף שהספר מכיל פסקאות שנכתבו עוד בעשור הראשון ובשנות ה-20 של המאה ה-20, הוא לא הושלם עד 1956. לאחר שפסטרנק שלח את הספר לפרסום בביטאון "נוביי מיר" הוא נדחה בגלל השקפתו הפוליטית שנגדה את השקפת השלטון. ב-1957 הבריח ג'אנג'אקומו פלטרינלי, בעל בית הוצאה לאור, עותק של כתב היד של הספר לאיטליה, שם הוא הדפיס את הספר בשפת המקור, רוסית. שנה לאחר מכן פורסמו תרגומים של הספר לאנגלית ואיטלקית, פרסומים שהביאו להכרזת פסטרנק כזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1958. ממשלת ברית המועצות ביקשה מוועדת הפרס שלא להעניקו לפסטרנק מאחר שהספר נוגד את השקפת העולם הסובייטית, בקשה זו, ולחץ שהופעל על פסטרנק הביאו אותו לוותר על הפרס. הוא נפטר מסרטן ריאות ב-30 במאי 1960.
תקציר העלילה
יורי ז'יוואגו הוא אדם רגיש ופואטי, כמעט מיסטי. האידיאלים והעקרונות של יורי עומדים בניגוד לזוועות מלחמת העולם הראשונה, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה שבאה בעקבותיה. נושא מרכזי בספר הוא הניגוד שבין האידיאלים למימושם, בין אם על ידי הבולשביקים המורדים ובין אם על ידי הצבא הלבן. יורי עד להתפרקות החברה האזרחית ולסבלה במהלך המהומות, אפילו אהבת חייו, לריסה, נלקחת ממנו.
יורי יוצא למסע ברחבי רוסיה השסועה, על-פני סיביר וחזרה למוסקבה, על-מנת למצוא מקום אליו לא הגיעו אימי המהפכה. במהלך המסע הוא הוגה ביכולתה המפלצתית של המלחמה לגרום לבני-אדם לנהוג בחוסר הגיון, ולחברות רציונליות בדרך כלל לצאת אחת כנגד השנייה. המראות הנגלים אליו במהלך המסע מעמיקים את הניגוד בין המלחמה לנפשו של יורי שלא הושחתה על ידי האלימות. מחשבות יורי מהוות למעשה את ביקורתו של פסטרנק נגד רעיונות הלניניזם, בעיקר נגד "בניית אדם חדש".
המושל הכללי של סנט וינסנט והגרנדינים
המושל הכללי של סנט וינסנט והגרנדינים (באנגלית: The governor-general of Saint Vincent and the Grenadines) משמש כראש המדינה דה פקטו ומייצג את צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. משרת המושל הכללי נוצרה בשנת 1979, עם קבלת העצמאות של סנט וינסנט והגרנדינים.
לבצע את כל החובות כאמור בחוקה של סנט וינסנט והגרנדינים.
מינוי ראש הממשלה וחברי הפרלמנט.
מינוי אנשים לתפקידים ציבוריים שנקבעו.
מינוי מועצות שונות.
להבטיח ביטוי יעיל של ממשל חוקתי ודמוקרטי.
השתתפות במצעדים טקסיים ואירועים אחרים כנדרש בחוקה של סנט וינסנט והגרנדינים.
קבלת כתבי אמון של שגרירים ומכובדים זרים אחרים.
המושלים הכלליים
להלן רשימה של אישים שכיהנו כמושל הכללי של סנט וינסנט והגרנדינים מאז העצמאות ב-1979:
The Lamb Lies Down on Broadway
סקירה כללית
האלבום מספר את סיפורו הסוריאליסטי של עבריין צעיר חצי-פורטוריקני בשם רייל (Rael) שחי בניו יורק, הנסחף אל מתחת לאדמה כדי לעמוד מול יצורים מוזרים וסכנות סיוטיות וכדי להציל את אחיו ג'ון. חלק מההתרחשויות והמקומות שבסיפור נלקחו מחלומותיו של גבריאל, ושמו של גיבור הסיפור הוא תוצאת עיוות שם משפחתו. באחד מראיונותיו הסביר פיל קולינס ש"הסיפור הוא על אדם סכיזופרני". דברים אלו הופכים את סיפור העלילה לדומה לשל הסרט פישר קינג. אינטרפרטציה אחרת מגיעה מגבריאל עצמו שאמר כי הסיפור הוא על אישיות מפוצלת. בהקשר זה, רייל מאמין שהוא מחפש את אחיו ג'ון, אולם למעשה הוא מחפש חלק חסר מעצמו. בנוסף, בשירים יש רמיזות סאטיריות שונות במגוון נושאים כמו המיתולוגיה, המהפכה הסקסואלית, פרסום ותרבות הצריכה. שיר הנושא, בנוסף לשירים "The Carpet Crawlers" ו-"In the Cage", עדיין היו שירים מועדפים בהופעות הלהקה בשנות ה-90.
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט. עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה.
מבחינה מוזיקלית, The Lamb שונה מאוד במובנים רבים מהאלבום "Selling England by the Pound". השירים הרכים ("The Lamia" ו-"Cuckoo Cocoon"); השירים הכבדים שלפעמים מזכירים סגנון פרוטו-פאנק ("Back in NYC" ו-"In the Cage") וישנם אף שירים שמשלבים נסיינות מוזיקלית באופן מרוכז ביותר ("Anyway"). הרצועה "The Waiting Room" מזכירה את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של קולינס באחד מאלבומיו של אינו. טוני באנקס צוטט אחר-כך באומרו שהוא אינו מרגיש שאינו תרם במידה מספקת כדי לקבל קרדיט על הבסיס שהוא רק סובב מספר כפתורים.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס. למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb. כך ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, השם שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, המשיך גם אחר-כך, עם רמות הצלחה שונות.
גרסת מיקס דיגיטלית של האלבום יצאה ב-CD ב-1994. החוברת המצורפת לדיסק כללה את המילים ואת הסיפור שיצאו יחד עם תקליט הויניל המקורי, אבל חלק מהעיצוב בשרוולים הפנימיים לא שוחזר.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי חברת היפנוסיס בבעלותו של סטורם ת'ורג'רסון (אשר נודע בעבודתו עם פינק פלויד ולד זפלין). לצילום הדמות שבעטיפה התגייס דוגמן אלמוני אשר גילם את רייל.
גרסת SACD של האלבום יצאה בשנת 2008 במסגרת מארז התקליטורים Genesis 1970–1975.
The Waiting Room
The Waiting Room הוא קטע אינסטרומנטלי. קטע זה שונה מהסגנון שמאפיין את הלהקה. זהו קטע אוונגרדי, מלא באפקטים פסיכדליים, אלתורי גיטרה, צלילים ועוד. קטע הזה הזכיר את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של מתופף הלהקה, פיל קולינס באחד מאלבומיו של אינו.
אורך קטע זה הוא 5 דקות. באותה שנה, יצא סינגל מהאלבום בשם, The Carpet Crawlers אשר הבי-סייד של הסינגל היה הקטע תחת השם "Evil Jam (The Waiting Room live)" זהו ביצוע הקטע בהופעה חיה באורך של 29 דקות.
רצועות
הקרדיט לכל השירים ניתן לג'נסיס.
יחסי טוגו–קוריאה הצפונית
יחסי טוגו–קוריאה הצפונית הם היחסים בין רפובליקת טוגו לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה בעבר ובהווה.
היסטוריה
בתקופת שלטונו של הגנרל ניאסנגבה איאדמה, אביו של הנשיא הנוכחי פור ניאסנגבה, שמרה טוגו על יחסים הדוקים עם קוריאה הצפונית, על אף האידאולוגיה הפרו-מערבית והימנית של ממשלת טוגו. ב-1974 ביקר איידמה בפיונגיאנג, שם נפגש עם קים איל-סונג. ב -17 בספטמבר 1974 ניתקה טוגו את היחסים עם דרום קוריאה וגירשה את אנשי צוות השגרירות של דרום קוריאה מטוגו.
במהלך המלחמה הקרה סיפקה צפון קוריאה סיוע משמעותי לממשלת טוגו. גם צבא טוגו קיבל הכשרה מקבוצות של יועצים צבאיים צפון קוריאניים שנשלחו למדינה.
ייצוג דיפלומטי
למדינות אין שגרירויות אחת אצל השנייה, על אף שלקוריאה הצפונית הייתה פעם שגרירות בלומה, בירת טוגו.
קנטרו סוזוקי
אדמירל קנטרו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 貫太郎; 24 בדצמבר 1868 - 17 באפריל 1948) היה ראש הממשלה ה-42 של יפן, מ-7 באפריל 1945 עד 17 באוגוסט 1945.
ביוגרפיה
קנטרו סוזוקי נולד במחוז אוסקה והיה סגן שר חיל הים במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן מפקד צי, ולאחר מכן ראש המטה הכללי של חיל הים מ-1925 עד 1929. הוא ניצל בקושי מהתנקשות בתקרית 26 בפברואר ב-1936. כקצין ים צעיר, הוא פיקד על שייטת משחתות בזמן מלחמת רוסיה–יפן והשתתף בקרב הימי העיקרי, קרב צושימה. הוא פרש מחיל הים ב-1937.
כסגן יושב ראש (ולאחר מכן גם יושב ראש) חברי מועצת בית המשפט במהלך מלחמת העולם השנייה, סוזוקי התנגד למלחמה עם ארצות הברית. כראש ממשלה, הוא תרם למשא ומתן לשלום עם בעלות הברית, ועזר לשכנע את הקיסר הירוהיטו להסכים לתנאי הכניעה של הצהרת פוטסדאם לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. הוא ניצל מניסיון התנקשות במהלך תקרית קיוג'ו ונפטר מסיבות טבעיות לאחר המלחמה.
אפס מוביל
אפס מוביל הוא כל 0 המופיע בתחילת מחרוזת מספרית המייצג ערך שאינו אפס. לדוגמה, המזהה המפורסם של ג'יימס בונד הוא 007, כלומר מכיל שני אפסים מובילים. לעיתים קרובות ניתן למצוא אפסים מובילים ברכיבי תצוגה דיגיטלית שונים המכילים מספר קבוע של ספרות לתצוגה, שעון דיגיטלי למשל.
אפסים מובילים נוצרים גם על ידי מערכות ממוחשבות מיושנות המייצרות ערכים לרשומות בעלות מבנה קבוע ובאמצעותם הן מחזירות פלט באורך הנדרש.
בהצגה של סכומים או כמויות נהוג שלא להציג אפסים מובילים. מחירו של מוצר, למשל, יוצג כ-72 שקלים, ולא כ-0072 שקלים. כאשר מספר משמש לזיהוי, נדרשת לפעמים הצגה של אפסים מובילים, כדי לוודא שכל הספרות הנדרשות מוצגות. מספר זהות ישראלי הוא בן 9 ספרות, ומערכות שונות דורשות להקלידו עם אפסים מובילים.
השימוש באפס מוביל למספור הוא שכיח ביותר, שכן לולא השימוש בו הסדר שהיה מתקבל לפי סידור אלפביתי סטנדרטי היה משתבש. לדוגמה, המספר 11 יופיע לפני המספר 2 בסידור אלפביתי סטנדרטי, אולם אחרי 02 כנדרש, ולכן אם מתכוונים למיין בסדר עולה לפי מספרים, נהוג להוסיף אפסים מובילים לפי אותו סדר הגודל של העצמים הממויינים. כמובן שהשימוש באפס מוביל לא עוזר כאשר מעוניינים למיין אלפביתית מספרים שליליים, שכן 23- יגיע אחרי 1-, 01- ו- 22-, למרות שהוא קטן מכולם וצריך להופיע ראשון.
קידומת  נמצאת בשימוש גם בשפת התכנות C כדי לציין שימוש בבסיס אוקטלי, והקידומת    מציינת שימוש בבסיס הקסדצימלי.
סיון כהן
סיון כהן-סבן (נולדה בירושלים ב-19 בנובמבר 1982) היא עיתונאית, שדרנית רדיו ומגישת תוכנית הצרכנות "הכל כלול" ברשת 13, זוכת אות אומ"ץ, פרס פרימור של הרשות השנייה ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים, שם גדלה והתחנכה. הייתה טניסאית בילדותה. בגיל 15, החלה לעבוד במקומון הירושלמי "כל העיר" כתיכוניסטית. בשנת 2002 זכתה שרה נתניהו בתביעת דיבה נגד סיון כהן, "כל העיר" ועורכו, בעקבות שתי ידיעות שליליות לא נכונות שפורסמו בטור הרכילות.
עבדה בחדשות המקומיות ובערוץ ספורט 1.
בשנת 2007 הצטרפה למערכת חדשות 10 ושימשה עורכת ומגישת פינת הספורט, מגישת תוכנית הבוקר, כתבת מגזין ומגישת מבזקי חדשות. במהלך עבודתה סיקרה את ארגון האוהדים של בית"ר ירושלים "לה פמיליה", חיסולי משפחות הפשע בנתניה, הייתה אחראית למספר ראיונות בלעדיים עם ארקדי גאידמק, חשפה אלימות שוטרים במגרשי כדורגל, ותיעדה את פרשת הבנק המחתרתי בבורסה ליהלומים.
הייתה כתבת לענייני משפט בירושלים של חדשות 10. בשנת 2012 הושעתה מעבודתה, ולאחר מכן יצאה לחופשה ללא תשלום, לאחר שפרסמה ידיעה שלא נבדקה כראוי והתגלתה כאגדה אורבנית. ביולי 2012 החלה כהן להגיש יחד עם דב גיל-הר את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, "שישי בבוקר".
כיום משודרת תוכניתה "הכל כלול" בערוץ רשת 13 מדי יום בשעה 16:00.
כהן בעלת תואר ראשון במשפטים.
מכון המחקר העירוני ע"ש סקליפוסובסקי
מכון המחקר העירוני ע"ש סקליפוסובסקי (ברוסית: Московский городской научно-исследовательский институт скорой помощи имени Н. В. Склифосовского) הוא מוסד ממלכתי לבריאות של העיר מוסקבה. זהו מרכז מדעי ומעשי רב-תחומי, אחד הראשונים ברוסיה והגדול ביותר במוסקבה. עוסק בבעיות רפואת חירום, ניתוחי חירום, החייאה, טראומה גופנית, קרדיולוגיה דחופה והרעלה חריפה
המכון הוקם בשנת 1923 על בסיס בית החולים הוותיק ביותר במוסקבה, בית החולים שרמטבסקאיה. הוא הוקם כמכון לרפואה דחופה ונקרא על שם המנתח הרוסי המצטיין, דוקטור לרפואה, מדען חדשני, מארגן ההשכלה הרפואית הגבוהה ניקולאי סקליפוסובסקי.
המכון כפוף למחלקת הבריאות של העיר מוסקבה.
ישיבת ברכת התורה
היסטוריה
הישיבה נוסדה בשנת 1989 בבניין המקורי של ישיבת עץ חיים, הממוקם מול בית הכנסת החורבה בעיר העתיקה. הישיבה משכה אליה בתחילה בעיקר בעלי מקצועות בלי רקע תלמודי חזק. בשנת 2000 עברה הישיבה למבנה חדש ברחוב אור החיים, סמוך לקארדו.
החל משנת 2005 לומדים בישיבה גם תלמידים אמריקאים צעירים יותר שכבר למדו שנה בישראל. בשנת 2009 פתחה הישיבה גם תוכנית לתלמידי שנה א'. התלמידים מגיעים מארצות הברית, קנדה, אירופה ודרום אפריקה.
חלק מצוות הישיבה הם בוגריה.
הישיבה מקיימת מדי כחודשיים ימי עיון לנשים שאורכם כשבוע.
מועצת העם (סוריה)
מועצת העם הסורית (בערבית: مجلس الشعب) היא הרשות המחוקקת, הפרלמנט של סוריה. הפרלמנט הסורי כולל 250 נציגים הנבחרים אחת לארבע שנים בשיטה אזורית-רובית. על פי החוק הסורי 167 מקומות שמורים לחזית הלאומית הפרוגרסיבית שכוללת את מפלגת הבעת'. המועמד לנשיאות סוריה צריך להיות מאושר על ידי הפרלמנט. מקום משכנו של הפרלמנט הסורי בדמשק.
המועצה מתכנסת לפחות שלוש פעמים בשנה ובאירועים מיוחדים.
הבחירות לפרלמנט של סוריה 2016 נערכו במהלך מלחמת האזרחים ובמחוזות בשליטת המורדים לא נערכה הצבעה. בשנת 2020 נערכו בחירות נוספות בהם המפלגה הלוטת זכתה ב-68% מהקולות.
דיכלורופנול אינדופנול
דיכלורופנול אינדופנול (2,6-Dichlorophenolindophenol, ובקיצור DCPIP) הוא תרכובת כימית, המשמשת כקולט או מוסר פרוטונים ואלקטרונים. נוסחתו הכימית C12H7NCl2O2 ומסתו המולקולרית הוא 268.1 גרם למול.
בצורתו המחומצנת, צבעו כחול; לאחר חיזורו על ידי שני פרוטונים ושני אלקטרונים הוא הופך לחסר צבע. משתמשים בתכונה זו כדי לקבוע ריכוז ויטמין C שהוא חומר מחזר בתמיסה (למשל בשתן) בטיטרציה. החומר  אינדופנול הוא בעל צבע כחול בסביבה בסיסית וסגול בסביבה חומצית.
כתוצאה מהתגובה בינו לבין החומצה האסקורבית בתהליך של חמצון חיזור, צבעו הופך לחסר צבע. נמצא שעל כל מולקולה של אינדופנול דרושה מולקולה של חומצה אסקורבית. מכאן שכמות האינדופנול הדרושה לשינוי הצבע מהווה מדד לכמות החומצה הנמצאת בתמיסה.
ג'סיקה צ'סטיין
ג'סיקה מישל צ'סטיין (באנגלית: Jessica Michelle Chastain; נולדה ב-24 במרץ 1977) היא שחקנית ומפיקת קולנוע אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. את פריצתה הקולנועית עשתה בסרט "ג'ולין" (2008), ולאחר מכן שיחקה בסרטים כמו; "סערת רוחות", "עץ החיים" ו"העזרה", שעל האחרון קיבלה מועמדויות לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, ופרס הבאפט"א.
בשנת 2012, עקב ביקורות מהללות, צ'סטיין זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקנית טובה ביותר, על תפקידה כמאיה, סוכנת ה-CIA בסרט "כוננות עם שחר". היא שיחקה גם בסרטים "בין כוכבים", "שנה קשוחה מאוד", "להציל את מארק וואטני" ו"קרימזון פיק". ב-2012, היא נבחרה על ידי המגזין "טיימס" כאחת האנשים המשפיעים ביותר בעולם. עבור תפקידה בסרט האוטוביוגרפי "העיניים של תמי פיי" (2021) זכתה צ'סטיין בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה
צ'סטיין נולדה בסקרמנטו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא בתם של ג'רי רנה צ'סטיין, שפית טבעונית, ושל מייקל אדוארד מונסטריו, מוזיקאי שנפטר ב-2013. היא גדלה עם אימה הביולוגית ואביה החורג, מייקל לירוי הסטאי. יש לה חמישה אחים ואחיות. היא קרובה לסבתה, מרלין, אותה אף לקחה עמה לטקסי האוסקר ב-2012 וב-2013.
קריירה
צ'סטיין למדה דרמה בניו יורק בבית ספר לאומנויות ג'וליארד. היא החלה את דרכה בתפקידי אורח בסדרות "ER", "המטייל בזמן", "ורוניקה מארס" ו"חוק וסדר: משפט וצדק". היא התגלתה לראשונה ב-2008 בדרמת ההתבגרות העצמאית "ג'ולין", בה שיחקה בתפקיד ראשי בתור ג'ולין, דרומית צעירה ובעייתית.
צ'סטיין זכתה לחשיפה עולמית באמצע 2011, בזכות הופעתה לצדו של בראד פיט בסרטו של טרנס מאליק "עץ החיים". באותה שנה שיחקה בסרטים "החוב" ו"העזרה", המבוססת על הרומן "העזרה", שם שיחקה את סיליה פוט, המעסיקה החייכנית של מיני ג'קסון שגילמה אוקטביה ספנסר. על השתתפותה בסרט "העזרה" הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הקרן לביטוח סוציאלי של רוסיה
הקרן לביטוח הסוציאלית של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Фонд социального страхования Российской Федерации) היא אחת מקרנות התקציב המשלתיות, שנוצרה כדי לספק ביטוח לאומי חובה לכלל אזרחי רוסיה הקרן נוצרה ב-1 בינואר 1991 בצו משותף של מועצת השרים של הפדרציה הרוסית והפדרציה של איגודי הסחר העצמאיים ברוסיה מ-25 בדצמבר 1990.
ג'סיקה צ'סטיין
קריירה
בשנת 2012 גילמה את מאיה, סוכנת CIA במרדף אחר המחבל אוסאמה בן לאדן בסרט "כוננות עם שחר" שביימה קתרין ביגלו על פי תסריט של מארק בול. על תפקידה בסרט זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה וקיבלה מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2014 זכתה לשבחים וביקורות מהוללות על הופעתה בסרטו של כריסטופר נולאן, "בין כוכבים", ולאחר מכן בסרטו של ג'יי. סי. צ'נדור "שנה קשוחה מאוד".
הקרן לביטוח סוציאלי של רוסיה
בשנים 1990־2022, זה היה הגוף האחראי על מימוש רוב הזכויות החברתיות ברוסיה, על פי רוב בדרך של תשלומי העברה והוא פועל כקרן לביטוח לאומי וביטחון הסוציאלי והוא מנוהל על פי קוד התקציב של הפדרציה הרוסית והחוק הפדרלי "אודות בסיס ביטוח סוציאלי חובה", כמו גם חוקים ותקנות אחרים. הכנסות הקופה הגיעו מביטוח סוציאלי חובה, שנוצר מתרומות, דמי ביטוח מתאונות תעשייתיות ומחלות מקצוע ומסבסוד מהתקציב הפדרלי ומקרן ביטוח בריאות חובה של הפדרציה הרוסית.
ג'סיקה צ'סטיין
קריירה
בשנת 2016 שיחקה בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף, שיחקה באותה שנה בסרט "הצייד: מלחמת החורף". בשנת 2017 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "אשתו של שומר גן החיות", וכן בדרמה "המשחק הגדול" בבימויו של אהרן סורקין.
בשנת 2021 כיכבה בתפקיד תמי פיי מסנר בסרט "העיניים של תמי פיי". על תפקידה בסרט זכתה צ'סטיין בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ופרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2022 תשחק בסרט "355" שביים סיימון קינברג.
חיים אישיים
מאז שנת 2012, נמצאת צ'סטין במערכת יחסים עם מנהל מותג אופנה איטלקי בשם ג'אן לוקה פאסי דה פרפוסלו. ביוני 2017 הם נישאו, ובשנת 2018 נולדה להם בת בתהליך פונדקאי. המשפחה מתגוררת בניו יורק.
במשך רוב חייה, ניהלה אורח חיים תזונתי פסקטריאני, אך בעקבות בעיות בריאותיות עברה לטבעונות.
צ'סטיין מגדירה עצמה כפמיניסטית ויצאה בעבר נגד אפליות של נשים ובני מיעוטים בתעשיית הקולנוע של הוליווד.
תומאס ג'ונתן ג'קסון
תומאס ג'ונתן "סטונוול" ג'קסון (באנגלית: Thomas Jonathan "Stonewall" Jackson; 21 בינואר 1824 – 10 במאי 1863), היה גנרל ידוע בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, עימות אשר גבה את חייו. הוא נחשב לאחד המצביאים המחוננים בהיסטוריה האמריקנית, ומותו היווה מכה קשה עבור כוחות הקונפדרציה.
ילדות
תומאס ג'ונתן ג'קסון נולד ב-21 בינואר 1824, והיה בנם השלישי של ג'וליה ניל ג'קסון (1789–1831) וג'ונתן ג'קסון (1790–1826), פרקליט במקצועו. הוריו של ג'קסון היו ילידי וירג'יניה שהתגוררו בקלרקסבורג.
בשנת 1826, אחותו אליזבת' ואביו נפטרו מטיפוס הבטן. אמו של ג'קסון ילדה את אחותו, לורה אן, יום לאחר מות אביו. לפיכך ג'וליה התאלמנה בגיל 28 ועמדה בחובות כבדים אשר אילצו אותה למכור את כל רכוש המשפחה. היא סירבה לקבל צדקה ונאלצה לשכור בית קטן בן חדר אחד. האם תפרה ולימדה בבית הספר כדי לתמוך בשלושת ילדיה למשך כארבע שנים. בשנת 1830 היא התחתנה מחדש, אולם בעלה החדש לא חיבב את ילדיו החורגים, והבעיות הכלכליות המשיכו להטריד את המשפחה. לאחר שג'וליה ילדה את אחיו למחצה של ג'קסון, היא נפטרה מסיבוכים והותירה את ילדיה מיותמים. האם נקברה בקבר לא מסומן בעיר קטנה לגדות נהר הג'יימס וכביש קנווה במדינת פאייט, מערב וירג'יניה.
ג'קסון היה בן שבע עם מות אמו. הוא ואחותו התגוררו אצל דודם מצד אביהם, קומינס ג'קסון, שבבעלותו טחנת קמח בג'קסונס מיל (בסמוך לוסטון, מערב וירג’יניה). קומינס החמיר עם תומאס, שהתייחס אל דודו כאל מורה. אחיו הגדול של תומאס, וורן ג'קסון, נשלח לקרובים מצד אמו המנוחה, אך נפטר משחפת בשנת 1841 בגיל 20.
ג'קסון סייע לדודו במשק. הוא פיקח על הכבשים, הוביל קבוצות שוורים ועזר בקציר שדות החיטה והתירס. הוא לא זכה לחינוך רשמי בקלות, אך ניסה להשתתף בלימודים מדי פעם בפעם כאשר ניתנה לו ההזדמנות. את מרבית השכלתו רכש ג'קסון בזכות עצמו. לעיתים תכופות היה קורא בליל. לפי מעשיה אחת, ג'קסון לימד את אחד מעבדי דודו לקרוא בתמורה לעצים, אותם ניצל ג'קסון כדי להפיק אור עבור קריאתו. לימודו של עבד לקרוא או לכתוב היה לדבר עבירה במדינת וירג'יניה, אולם ג'קסון קיים את הבטחתו. את שנותיו האחרונות בג'קסונס מיל העביר תומאס בהוראה.
צבא ארצות הברית ומלחמת מקסיקו
ג'קסון החל את הקריירה הצבאית שלו בחטיבת הארטילריה הראשונה של צבא ארצות הברית. הוא נשלח להילחם במלחמת מקסיקו (1846–1848). אופיו הייחודי התגלה במלחמה כאשר סירב למה שחשב שהייתה "פקודה רעה" - להסיג את כוחותיו. הוא התעמת עם אחד הממונים עליו והסביר לו את נימוקו לסירוב. ג'קסון טען שעם 50 חיילים נוספים בלבד, הוא יוכל לנצח. שיקולו הוכח כנכון, והוא זכה לקידום לדרגה זמנית של מייג'ור. הוא שירת בווראקרוס, קונטררס, צ'פולטפק ומקסיקו סיטי. בשירותו זכה לשני קידומים וכן פגש לראשונה את רוברט אדוארד לי.
המכון הצבאי של וירג’יניה
באביב של שנת 1851 הוצע לג'קסון תפקיד הוראה חדשני, במכון הצבאי של וירג'יניה (VMI), בלקסינגטון, וירג'יניה. הוא הפך לפרופסור לפילוסופיה טבעית ונסיונית ומדריך בנושאי ארטילריה. לימודיו של ג'קסון עמדו על משמעת, קלות תנועה, הערכת כוח וכוונות האויב תוך החבאת אלו שלך, ויעילות הארטילריה בשילוב עם חיל הרגלים. למרות טיב עבודתו ג'קסון לא היה מורה אהוד. תלמידיו לעגו להופעתו הקפדנית, לאופיו הדתי ולתכונותיו התימהוניות.
בנובמבר 1859, לבקשת מושל וירג'יניה, הוביל מייג'ור ויליאם גילהם מספר צוערים מה־VMI לצ'ארלס טאון, במערב וירג'יניה, כדי לספק נוכחות צבאית נוספת בהוצאתו להורג בתלייה של ג'ון בראון בעקבות פשיטתו על מחסן הנשק הפדרלי בהרפרס פרי, במערב וירג'יניה. ג'קסון הופקד על הארטילריה אשר הורכבה מצמד תותחי הוביצר המאוישים על ידי 21 צוערים.
מלחמת האזרחים האמריקנית
בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, ג'קסון הפך למדריך אימונים לחלק ממגויסי צבא הקונפדרציה. ב־27 באפריל של אותה השנה הורה מושל וירג'יניה, ג'ון לצ'ר, לקולונל ג'קסון לקחת את הפיקוד בהרפרס פרי, ולהקים יחידה שעתידה להתפרסם כ"בריגדת סטונוול" (חומת אבן) במהלך קרב הרפרס פרי. בעקבות הקרב, כאות הערכה לגבורתו בקרב זה, הועלה ג'קסון לדרגת בריגדיר גנרל.
חשיבותו של ג'קסון גברה והוא זכה לכינויו המפורסם לאחר קרב בול ראן הראשון ביולי 1861, כאשר בריגדיר-גנרל ברנרד אליוט בי פנה לחייליו וצעק:. ג'קסון הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, והוענק לו הפיקוד על עמק שננדואה, שם הביס ג'קסון את כוחות האיחוד הודות להבנתו ולניצולו של השטח, כמו גם ליכולתו להמריץ את אנשיו לצעידה וללחימה. עם פחות מ־17,000 איש, הביס ג'קסון 60,000 מחיילי האיחוד בסדרה של צעדות מהירות וקרבות מבריקים. מהירות כוחותיו העניקה להם את הכינוי "פרשי רגלים".
באביב 1862, ארמיית הפוטומק של ג'ורג' מקללן הובילה את מערכת חצי האי, וכוחותיו של אירווין מקדואל מוקמו מצפון לריצ'מונד. לאחר סיום מערכת שננדואה, נקראו ג'קסון וחיילו לריצ'מונד. ג'קסון הפיק תועלת ממנהרות רכבת תחת הרי בלו רידג', אשר נבנו על ידי מייסד ה־VMI קלאודיוס קרוזט, והעביר את חייליו אל מחוז הנובר, דרך רשת מסילות הברזל המרכזית של וירג'יניה. ג'קסון וכוחותיו הופיעו, לתדהמת מקללן, במצ'ניקסויל, אל מול כוחות האיחוד. דיווחים קודמים מיקמו את ג'קסון בעמק, ולכן נוכחותו בסמוך לריצ'מונד תרמה להערכתו המוגזמת של מקללן לגודל צבא הקונפדרציה והובילה להחלטתו לסגת לנהר הג'יימס.
חייליו של ג'קסון הדפו מתקפה של כוחות האיחוד בפרדירקסבורג, וירג'יניה. בקרב צ'נסלורויל, כוחו של ג'קסון איגף את צבא האיחוד בקרב קשה בעומקי היערות הסבוכים והניס אותם מקוויהם. עם רדת הלילה נפסקה המתקפה. בלילה ג'קסון ופמלייתו נחשבו בשוגג לפרשי האיחוד, וחיילי הקונפדרציה ירו לעברם; בג'קסון פגעו שלושה כדורים. ידו השמאלית נכרתה על ידי המנתח האנטר מקגואיר, והוא נפטר כעבור שבוע מדלקת ריאות. מילותיו האחרונות של ג'קסון היו: "לא, לא, בואו נעבור את הנהר וננוח בצל העצים".
כאשר נודע ללי על מות ג'קסון הוא התאבל על האובדן של חבר ומפקד נאמן. בלילה בו מת ג'קסון, אמר לי לטבחו: "ויליאם, איבדתי את יד ימיני" (בכוונה מנגד ליד השמאלית של ג'קסון) ו"אני מדמם בליבי".
מורשתו
הדרום התאבל על מותו ורבים שיערו כי אם ג'קסון עוד היה בחיים, רוברט לי היה מנצח בקרב גטיסברג. ג'קסון קבור בלקסינגטון ליד המכון הצבאי בווירגיניה. מצבות נוספות לזכרו נמצאות בהר סטון שבג'ורג'יה, בשדרת מונומנט בריצ'מונד ובאתרים נוספים.
לאחר המלחמה, אשתו ובתו הצעירה ג'וליה עברו מלקסינגטון לצפון קרוליינה. מרי אנה ג'קסון כתבה שני ספרים אודות חיי בעלה אשר כוללים חלק ממכתביו. היא מעולם לא נישאה מחדש ונודעה כ"אלמנת הקונפדרציה". היא נפטרה בשנת 1915. ג'וליה התחתנה וילדה מספר ילדים, אך נפטרה מקדחת בגיל 26. סרן תומאס רנסון, חייל הקונפדרציה לשעבר שהעריץ את ג'קסון, הקים מצבה על קברה הבלתי מסומן של אמו, ג'וליה ניל ג'קסון, לבל יאבד לעולם.
בסמוך לגן הלאומי על שם סטונוול ג'קסון במערב וירג'יניה נמצאת הטחנה של קומינס ג'קסון. במקום נמצא מרכז ג'קסונס מיל ללמידה אשר משמש כקמפוס מיוחד לאוניברסיטת מערב וירג'יניה. צוללת טילים בליסטיים של חיל הים האמריקני USS סטונוול ג'קסון, נקראה על שמו. המילים "כוח – קלות תנועה" אשר נלקחו ממכתביו, קישטו את דגל כלי השיט.
בית הינשוף
בית הינשוף (באנגלית: The Owl House) היא סדרת הנפשה אמריקאית, מסוגת פנטזיה וקומדיה, שנוצרה על ידי דנה טרס והופקה על ידי Disney Television Animation. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-10 בינואר 2020. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ דיסני ב-1 ביולי 2020. בנובמבר 2019 הסדרה חודשה לעונה שנייה, אשר שודרה לראשונה במקור ב-12 ביוני 2021 ובישראל ב-5 בספטמבר באותה שנה. במאי 2021 הסדרה חודשה לעונה שלישית ואחרונה שבנויה משלושה פרקי ספיישל. העונה השלישית החלה את שידוריה במקור ב-15 באוקטובר 2022 ובישראל ב-5 באפריל 2023. פרק הסיום של הסדרה שודר בארצות הברית ב-8 באפריל 2023 ובישראל ב-30 ביוני של אותה שנה.
הסדרה הושפעה במידת מה מהסדרה "גרוויטי פולס", כיוון שחלק מצוות יוצריה (כולל היוצרת) עבדו בעברם בהפקת הסדרה "גרוויטי פולס". הסדרה ייחודית מפני שהיא מציגה לראשונה דמות ראשית שהיא ביסקסואלית בסדרה של דיסני המיועדת לילדים, ובכך הושפעה מגרוויטי פולס שם היו דמויות משניות להט"ביות.
עשרה פרקים קצרים בשם Look Hooo's Talking בפורמט אפטר-שואו שודרו לאחר פרקים בטלוויזיה ועלו לערוץ היוטיוב הרשמי של ערוץ דיסני יממה לאחר שידור הפרק בטלוויזיה. בפרקים מככבים שני ינשופים – הורוס הרשו אותו מדבב אלכס הירש, ואוליביה קים אותה מדבבת שרה-ניקול רובלס. שני הינשופים מופיעים בשידור חי כביכול ומדברים על האירועים האחרונים ובוחרים כמה מהפרטים שעשויים להשפיע בהמשך התוכנית. בסוף כל פרק, הקרדיטים רצים במהירות. כאשר משהים את הקרדיטים מתגלים שמות הצוות שהם משחקי מילים על שמות הצוות האמיתי של התוכנית. לדוגמה: דנייטינגל טרס היא היוצרת דנה טרס. הפורמט בוטל בפרק "תבונה וחוסר רגישות" (Sense and Insensitivity).
מונחים מרכזיים בעולם השדים
מונחים אשר בשימוש בכל העונות:
הצגה של דמויות להטב"ק
בית הינשוף זכה לשבחים על התיאור של מערכת יחסים להטב"קית בין הדמויות של לוז נוסדה ואמיטי בלייט. במהלך עונתה השנייה, הסדרה זכתה לשבחים גם על הכללת דמות א-בינארית וככל הנראה טרנסג'נדרית, בדמות של ריין וויספרס. טרס משתמשת באופן פעיל בטוויטר כדי לאשר זהויות להטב"ק של דמויות. על אף שדיסני התנגדה בתחילה להצגת מערכת יחסים להטב"קית בתוכנית, טרס השיגה בסופו של דבר את אישורה של החברה, וזקפה את האור הירוק שקיבלה לעקשנותה בנושא.
כלי תקשורת כמו CNN ו-Deadline הביעו תמיכה בתיאורים אלה, בעוד שארגונים שמרניים כמו מיליון אימהות (1MM) והתאחדות המשפחות האמריקאית  (AFA) התנגדו לרעיון, וגינו את ערוץ דיסני על הכללת זהויות להטב"ק בסדרה.
בורג' בונעאמה
בורג' בונעאמה (برج بونعامة), היא עיירה קטנה והררית, המונה כ־25,000 תושבים בלב הרי אוארסניס בצפון מערב אלג'יריה. זו למעשה פרובינציית המחוז של טיסמסילט. העיירה הייתה ידועה בשם "מולייר" בתקופת הכיבוש הצרפתי באלג'יריה (1830–1962), ולאחר מכן בשם "בני הנדל" עד 1975.
העיר מתנשאת לגובה 1098 מ' מעל פני הים והיא מחוברת לסיד עאמר (לה גרנד פיק) של הרי אוארסניס, המתנשא ל -1985 מ'.
היסטוריה
לאחר קבלת העצמאות מצרפת, אימצה העיר את השם בני הנדל, שהיה שבט ברברי שחי באזור לפני כמה מאות שנים. לאחר 1975 העיר קיבלה את שמה הנוכחי, בורג' בונעאמה, לזכר השהיד סי מחמד בונעאמה (הידוע גם בשם ג'ילאלי בונעאמה) שנולד בעיר בשנת 1926, ומי שהיה ראש המפקדה הרביעית של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד צבא צרפת, (1954–1962). בונעאמה נהרג בבלידה ב־8 באוגוסט 1961. בורג' בונעאמה הייתה חלק ממחוזות צרפת, אוראן במהלך הכיבוש הצרפתי, ולאחר העצמאות הצטרפה לאל-אסנם (כיום שלף-Chlef).
עם שינוי השם בשנת 1975, היא הצטרפה למחוז של העיר טיארת, לפני שהפכה לחלק מהמחוז של טיסמסילט אשר נוצרה במהלך חלוקה מחדש מנהלית בשנת 1984.
נמרוד צבירן
נמרוד צבירן, שחיין פאראלימפי.
בגיל שש הצטרף לנבחרת מכבי תל אביב בשחייה. באגודת מכבי היה צבירן חבר עד הגיעו לגיל 18, על אף היותה אגודת שחייה רגילה. בסיום לימודיו התיכוניים במגמה הספרותית של תיכון עירוני י"ד בתל אביב, התנדב צבירן לצה"ל ושירת בלשכת מבקר משרד הביטחון.
במהלך שירותו הצבאי התמסר צבירן לספורט במטרה להשתתף באולימפיאדת הנכים. בסיוע קונגרס יהודי בוכרה הוא זכה למימון מלגה חודשית שמאפשרת את אימוניו. צבירן מתאמן במסגרת בית הלוחם תל אביב ובשנת 2002 התחרה באליפות העולם בשחייה לנכים וסיים במקום הרביעי. באולימפיאדת הנכים באתונה (2004) הוא זכה במדליית ארד במשחה 400 מטר בסגנון חופשי, סיים רביעי במשחה 50 מטר ובמקום השישי במשחה מאה מטר.
סטומה רפואית
סטומה רפואית הוא כינוי מושאל מעולם הצומח, לתיאור פתח מלאכותי – פִּיּוֹנִית (סטומה, stoma) – הנעשה בדופן הבטן, במקרה שבו חלק מהמעי נכרת או הושבת, או במקרה בו מערכת השתן אינה פועלת. ההליך נקרא פִּיּוּם.
מטרת הסטומה
מטרת הסטומה הרפואית היא להפנות את פסולת המעי או שלפוחית השתן לנקודת מוצא חדשה, משתי סיבות נפוצות:
במקרה של סטומה במעי, הבעיה יכולה להיות בפי הטבעת, שנפגע או זוהם, ואז הסטומה הרפואית מאפשרת לגוף להוציא פסולת מבלי שתעבור בפי הטבעת.
במקרים פתולוגיים, שבהם המעי נכרת או שנגרם נזק בלתי הפיך למערכת העיכול, משמשת הסטומה הרפואית באופן קבוע. במקרים רבים מדובר בפתרון זמני, המאפשר למעי או לפי הטבעת להחלים אחרי פציעה או פגיעה. הסרת הסטומה הרפואית כרוכה בניתוח סגירת המעי ודופן הבטן.
הרכבת הסטומה
בעת עריכת הניתוח הראשוני שבגינו צריך את הסטומה, מוצא חלק מהמעי אל תוך חלון הנפתח אל שטח פני הבטן. לאחר החלמה קצרה מופנית כל הפסולת לחור זה תוך עקיפת המוצא הטבעי - פי הטבעת. על החולה, כמובן, להשתמש באמצעי עזר כדי לאסוף את הצואה. זהו הליך הניתן ללמידה, ויש בנמצא ציוד מתקדם הנועד להקל על משתמשי הסטומה. הציוד מתחלק לפי סוגי הניתוח והסטומה. מרבית המטופלים בישראל משתמשים בציוד המרכב משני חלקים בסיס (שגוזרים את הפתח בהתאם לגודל הסטומה, או במוצרים חדשים יותר שנקראים מולדבל moldable מעצבים ללא גזירה את הפתח). את הבסיס אין צורך להחליף כל יום או כמה פעמים ביום. השקיות שמחברים לבסיס שונות אחת מהשנייה בהתאם לצורך. אם היציאות רכות יותר או נוזליות משתמשים בשקיות פתוחות שנסגרות עם ברז או סוגר מיוחד. אם היציאות קשות יותר מומלץ להשתמש בשקיות סגורות.
ניומאר
ניומאר (בהונגרית: Nyomár) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהדות ניומאר
מיעוט מתושבי ניומאר לאורך השנים היו יהודים.
במקום קיים עדיין בית קברות יהודי.
סימנור
תפקידו הכללי של הסימנור הוא לסמן לנהג הרכבת האם קטע המסילה אליו הוא נכנס פנוי. בשונה מרמזור הנמצא על הכביש, הסימנים בסימנור אינם מחולקים לכיווני תנועה שונים בכל פרק זמן, אלא הסימון מציין האם אותו קטע מסילה תפוס בפועל על ידי רכבת כלשהי או לא.
היסטוריה
הצורך בהתקנים שיוודאו שעל כל קטע מסילה תהיה בכל רגע אך ורק רכבת אחת ברור - על מנת למנוע התנגשות אפשרית בין רכבות. הסימנור הוא אמצעי טכנולוגי מתקדם יחסית למימוש מטרה זו, ופתרונות פרימיטיביים יותר שמשו רכבות לאורך ההיסטוריה. אמצעי דומה לסימנור אך מיושן מעט יותר הוא הסמפור - מתקן איתות הנע באופנים שונים בהתאם למסר אותו הוא צריך לשדר.
אמצעים פרימיטיביים הרבה יותר היו בשימוש בעבר ולמעשה עדיין נמצאים בשימוש ברשתות רכבות מיושנות יותר כמו זו של הודו. לפי שיטה זו נעשה שימוש בעצם פיזי כלשהו (לרוב דגל, אך זה יכול להיות כל פריט אחר כמו שרביט או טופס). אותו פריט פיזי מציין "בעלות" של הנהג או הפקח המחזיק בו על אותו קטע מסילה, וכך מובטח שנסיעה על אותו קטע תתבצע תמיד על ידי רכבת אחת בלבד בכל פעם. פריט המייצג קטע מסילה מסוים קיים תמיד בעותק אחד בלבד בכל אותה רשת רכבות.
שיטת השימוש באמצעים פיזיים לחלוקת קטעי המסילות הוכיחה עצמה אמנם כאפקטיבית במניעת התנגשויות (כאשר הקפידו על הנהלים כמובן), אך היא שיטה מאוד בזבזנית ולא יעילה בחלוקת קטעי המסילה מכיוון שהיא מאלצת את הרכבת הזקוקה לקטע מסילה להשיג פריט פיזי. כך לדוגמה אם רכבת עברה מנקודה A לנקודה B, יהיה צורך להחזיר את ה"דגל" של קטע מסילה זה על ידי רכבת שתעשה קודם כל את המסלול ההפוך, ורק לאחר מכן יהיה ניתן לשלוח רכבת נוספת מנקודה A לנקודה B.
פתרון שהוצע לבעיה זו הוא מעין "תיבה" בה נמצאים מספר עותקים של אותו "דגל" הממוקמת בתחנה A, כאשר רכבת יוצאת מנקודה A לנקודה B מוציאים את אחד העותקים והתיבה ננעלת. רק כאשר מגיעה הרכבת לנקודה B היא "מפקידה" את אותו דגל שקיבלה לתיבה אחרת, המאשרת את פתיחת התיבה בתחנה A.
הסימנור המודרני הוא למעשה גלגול טכנולוגי של שיטת איתות זו.
סוגי סימנורים
קיימים סוגים רבים של סימנורים לאורך המסילה. הנפוצים שבהם:
אופן השימוש בסימנורים ברכבת ישראל
ברכבת ישראל משתמשים בסימנורים שצוינו לעיל באופן הבא:
ריי טורו
ריימונד מנואל טורו-אורטיז (אנגלית: Raymond Toro; נולד ב-15 ביולי 1977) הוא גיטריסט שהיה חלק מהרכב להקת הרוק האלטרנטיבי מיי כמיקל רומנס עד התפרקותה ב-2013.
טורו מנגן בגיטרה גיבסון לס פול עם פיקאפים של Seymour Duncan ובמגבר של חברת מרשל.
פרויקטים צדדיים
לאחר פירוק הלהקה הוציא טורו סינגל בשם "Isn't it someting?" בו הוא שר.
לירון וייסמן
לירון וייסמן (נולדה בי"ג בניסן ה'תש"ם, 30 במרץ 1980) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
וייסמן נולדה בעפולה, וגדלה כדתייה, ביישוב כוכב יאיר. לה צמד אחים-תאומים גדולים, אחד מביניהם עידו הוא רווק תל אביבי, והשני יצחק הוא חרדי עם שנים-עשרה ילדים ותושב העיר אופקים. אחיה הצעיר עמיחי מתגורר ברמת גן, ולו בן. אמה הייתה המורה לספורט של וייסמן בבית הספר היסודי. כספורטאית בילדותה השתתפה בתחרויות ריצה, ריצה קצרה וארוכה וקפיצות לגובה. וייסמן הייתה גם חלק מתנועת הנוער בני עקיבא שבכוכב יאיר, בשבט 'אמונה'. לה בגרות, בנוסף ל-12 שנות לימוד.
בשנים 1998–2000 שירתה שירות סדיר מלא בצה"ל, כמש"קית חינוך בחיל התותחנים. אולם במילואים נקראה מדי פעם לחלק ערכות מגן.
בשנת 2002 החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, והיא בוגרת שלו. במסגרת לימודי המשחק השתתפה בהצגות "לפתוח פה גדול" בתפקיד סוזן, "צוות לחדר טראומה" בתפקיד שירה, ו"ליצנים של אלוהים" בתפקיד סיימון. בוגרת סדנת "משחק מול מצלמה" של גלית רוזנשטיין. הוענקו לווייסמן ארבע מלגות הצטיינות: תחרות מונולוגים מהסרטים – "בנים אינם בוכים"; תחרות מונולוגים מאת חנוך לוין – "שמונה"; תחרות מונולוגים מאת שייקספיר – "כטוב בעינכם"; תחרות מונולוגים מהסרטים – "אין אנד אאוט";
נוסף על לימודי המשחק, וייסמן למדה גם סיעוד במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
היא התפרסמה לראשונה כששיחקה באופרת הסבון היומית "משחק החיים" בשנת 2003, לצד גיא אריאלי ונירו לוי, את דמותה הראשית של ליה ברגר, במאית השואפת להעלות עיבוד מחודש להצגה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון המשפחתי, בעודה מנסה לשמור על שלמות משפחתה ועל חיי האהבה שלה. "משחק החיים" זכתה להצלחה ולאחוזי צפייה גבוהים. בשנת 2005 אוזכר סיפור הליהוק של הסדרה בטלנובלה "טלנובלה בע"מ", בה סופר סיפור החלפתה של השחקנית הראשית, בעוד שב"משחק החיים" הוחלפה בקי גריפין, אשר הייתה אמורה לשחק את ליה ברגר, בלירון וייסמן.
וייסמן שיחקה גם בהצגות "שמוליק של זוהרה" בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד זהרה, "חסמבה" בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד תמרה, "נשים קטנות" בתיאטרון המדיטק בתפקיד מג מארץ, "חי בסרט" בתפקיד ברנדון מ"בנים אינם בוכים" בתיאטרון הבימה, "מילים לשחק בהן" – מונולוג "שמונה" בתיאטרון תמונע.
בשנת 2005 השתתפה בסרטו של יובל שפרמן (לימים בעלה לשעבר ואבי שתי בנותיהם), "הדברים שמאחורי השמש", לצד אסי דיין וטלי שרון.
ב־2006 השתתפה בסדרה הדרמה "האלופה", לצד עפר שכטר, לירז צ'רכי ויהודה לוי. ב־2007 חזרה לסדרה באמצע העונה השנייה, עקב לחץ רב של צופי הסדרה שדרשו להחזירה לסדרה. באותה שנה השתתפה בסרטם של שירה גפן ואתגר קרת, "מדוזות" (הסרט זכה בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן), בו גילמה את שירי. בנוסף, באותה שנה השתתפה וייסמן גם במספר פרקים בתפקיד אורח בסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10. וייסמן גילמה את אפרת, חברתו לשעבר של הברמן במסעדה תל אביבית, אותו מגלם אולי שטרנברג, המתעתדת להתחתן במסעדה עם ארוסה.
בשנת 2008 השתתפה בדרמה "חמישה גברים וחתונה" ששודרה בערוץ 10, ובסדרת הטלוויזיה של דנה מודן ושבי גביזון, "אבידות ומציאות" בערוץ 2, בה גילמה את יעלי. השתתפה בסדרת הטלוויזיה "סרוגים" בתפקיד שירה ברקוביץ', האקסית המיתולוגית של נתי. השתתפה בסדרה "החברים של נאור" בתפקיד נלי, בתוכנית הטלוויזיה "טינופת", וכפאנליסטית בתוכנית הבידור של קשת בערוץ 2, "מועדון לילה", בעונתה השלישית.
בשנת 2013 החלה וייסמן לשחק בסדרה הקומית "חברות" בערוץ 10.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרה הקומית "מי נתן לך רישיון?" בערוץ הראשון.
באוקטובר 2015 החלה לשחק בסדרת האקשן שביים דני סירקין "המדרשה" בערוץ 2, רשת. שם שיחקה לצידם של יהודה לוי, חנה לסלאו, אקי אבני ואחרים. בנובמבר של אותה שנה שיחקה בסדרת המתח "הצורף" ב־HOT, לצידם של יהורם גאון, ליאור אשכנזי, נועה ברקאי ודניאלה קרטס.
בנובמבר 2016 החלה לשחק בסדרה "אורי ואלה" בתפקיד כנרת.
ב־2019 החלה לשחק בסדרה "דאנסטורי" בתפקיד אילנה.
בנוסף החלה ללמד משחק בבית הספר היסודי שער האריות חולון.
ביוני 2019 החלה לשחק בסדרה "נחמה" בתפקיד תמר נחמה.
בשנת 2020 שחקה ויסמן ב"כפולה" לצידה של נועה קירל בתפקיד של המנהלת סנדרה בבית הספר לאומנויות הבמה תהילה.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "סוכנת בלב ביירות" את סוכנת המוסד יעל, המבוסס על מבצע אביב נעורים של צה"ל. בנוסף החחלה לשחק בסדרה לנוער "מקיף מילאנו" בתור מיכל, בכאן חינוכית.
בשנה זו גם שיחה בסרט הקומדיה "לשחרר את שולי" בתור קורל/קורחל, נציגת שגרירות ישראל בקולומביה ובוגרת סיירת מטכ"ל, כשבזכות תפקיד זה הוענק לווייסמן "אות הוקרה" מטעם האגודה הישראלית לדיפלומטיה וועד עובדי משרד החוץ הישראלי.
החל מ-2021, שיחקה במשך שתי עונות בקומדיית המצבים "סברי מרנן" ב"קשת 12", בתפקיד רעות, שכנתם של ריקי ופנחס.
פרזנטורית של רשת מרפאות ניתוחי האסתטיקה הישראלית "פרופורציה".
וייסמן הייתה נשואה לבמאי והתסריטאי יובל שפרמן, ונולדו להם שתי בנות.
קונספירציית בילפלד
קונספירציית בילפלד (בגרמנית: Bielefeld-Verschwörung) היא תאוריית קשר סאטירית הטוענת כי העיר בילפלד שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה למעשה לא קיימת, וכי כל ההוכחות לקיומה הן רק חלק מקנוניה רחבה, כשקיומה של העיר בילפלד הומצא רק כדי להסתיר משהו אחר לגמרי הקיים בנקודה זו.
הקונספירציה
התיאוריה למעשה גורסת כי קיומה של העיר הומצא בקנוניה על ידי כוח עלום המכונה "IHNEN", כדי להסתיר מהציבור מה קורה במקום בו לכאורה נמצאת העיר.
התיאוריה מציבה שלוש שאלות: האם אתה מכיר מישהו בבילפלד? האם ביקרת בבילפלד? האם אתה מכיר מישהו שהיה אי פעם בבילפלד? כשבדרך כלל התשובה לשלוש השאלות היא: "לא". באם התשובה היא "כן", טוענת התאוריה כי העונה עבר שטיפת מוח.
חלק מהתאוריות הן כי הכוח העלום "IHNEN" הם ה-CIA, המוסד או חייזרים, ותאוריות אחרות מסבירות כי שם קיימת הכניסה ליבשת האבודה אטלנטיס.
התאוריה מסבירה כי כל התמונות שצולמו לכאורה בבילפלד הן למעשה תמונות מנוף עירוני בדיוני, וכי כלי רכב שלוחית הרישוי שלהם היא מבילפלד נשלחו לשוטט ברחבי המדינה כדי לא לעורר חשש בדבר קיומה של העיר.
מקור
על פי המקובל, מקור הקונספירציה הוא ממדען מחשבים גרמני, אחים הלד, שכשמישהו מבילפלד התמודד מולו כשהיה סטודנט באוניברסיטת קיל, הוא טען "אין מקום כזה". הרעיון צבר תאוצה בקרב כתבי-עת אזוטריים, אך הפך לפופולרי יותר בסתיו 1993, כשכל הכבישים המרכזיים לבילפלד נחסמו עקב עבודות בכביש.