cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת קופנהגן
אוניברסיטת קופנהגן (בדנית: Københavns Universitet) היא האוניברסיטה ומכון המחקר הוותיק ביותר בדנמרק, אשר נוסדה בשנת 1479 בשם "Studium Generale". אוניברסיטה זו היא המוסד להשכלה גבוהה השני הכי ותיק בסקנדינביה, אחרי אוניברסיטת אופסלה (שנוסדה ב-1477). נכון לשנת 2019, באוניברסיטה למדו סה"כ 37,500 סטודנטים, מתוכם מעל 16 אלף סטודנטים לתארים מתקדמים, וכשלושת אלפים סטודנטים ללימודי דוקטורט, והיא מעסיקה מעל 9,000 עובדים. האוניברסיטה כוללת ארבעה קמפוסים שנמצאים בתוך העיר קופנהגן ומסביבה, כאשר המטה ממוקם במרכז העיר. רוב הקורסים נלמדים בשפה הדנית, עם זאת, ניתן ללמוד קורסים רבים בשפות אחרות, ובכללן אנגלית וגרמנית. באוניברסיטה לומדים כמה אלפי סטודנטים זרים, כמחציתם מהמדינות הנורדיות. האוניברסיטה פועלת בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות אחרות בעולם והחל מ-2006 היא חברה בברית הבינלאומית של אוניברסיטאות מחקר (IARU) שהיא רשת של 11 אוניברסיטאות בינלאומיות מובילות ועתירות מחקר. 8 מבוגרי האוניברסיטה הם חתני פרס נובל ואחד חתן פרס טיורינג.
ארגון וניהול
האוניברסיטה מנוהלת על ידי מועצת מנהלים בעלת 11 חברים, מהם 6 חברים שמתמנים מחוץ לאוניברסיטה ומהווים רוב במועצה. 2 חבריה מתמנים על ידי הצוות המדעי, חבר 1 מתמנה על ידי צוות המנהלי, ו-2 חבריה מתמנים על ידי סטודנטים באוניברסיטה. הרקטור, סגנו (פרורקטור) והמנהל של האוניברסיטה מתמנים על ידי מועצת המנהלים של האוניברסיטה. הרקטור ממנה דירקטורים של החלקים השונים של המינהלה הראשית, ודקאנים של הפקולטות השונות. הדקאנים ממנים את ראשי 50 המחלקות. לאוניברסיטה אין סנאט, והסגל האקדמי אינו מעורב במינויו של רקטור, דקאנים, או ראשי מחלקות. לאוניברסיטה אין הנהלת פקולטות, אף על פי שנבחרות מועצות אקדמיות ברמת הסגל שמייעצות לדקאנים.
היסטוריה
אוניברסיטת קופנהגן נוסדה בשנת 1479 והיא האוניברסיטה העתיקה ביותר בדנמרק. במשך תקופה ארוכה היא הייתה האוניברסיטה היחידה בדנמרק, בין הסגירה של Generale Studium בשנת 1536 ועד להקמתה של אוניברסיטת ארהוס בשנת 1920. האוניברסיטה הפכה למרכז של לימוד תאולוגיה קתולית, וגם היו לה פקולטות ללימודי משפטים, רפואה, ופילוסופיה.
בשנת 1801 נפגעו מבנים באוניברסיטה מהפצצות של הצי המלכותי הבריטי תחת פיקודו של הוריישו נלסון במהלך קרב קופנהגן. בשנת 1836 נחנך הבניין החדש של האוניברסיטה במהלך תנופת בנייה נרחבת שנמשכה עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו הוקמו ספריית האוניברסיטה, המוזיאון הזואולוגי, המוזיאון הגאולוגי, הגן הבוטני עם החממות, והמכללה הטכנית.
בשנים 1842–1850, הוקמו מחדש הפקולטות באוניברסיטה. ב-1942 אוחדו הפקולטה לרפואה והאקדמיה למנתחים ויצרו את הפקולטה למדעי רפואה. בשנת 1848 אורגנה מחדש הפקולטה למשפטים, שהפכה לפקולטה למשפטים ומדע המדינה. בשנת 1850 הופרדה הפקולטה למתמטיקה והמדעים מהפקולטה לפילוסופיה.
בשנת 1877 התקבלה לאוניברסיטה הסטודנטית הראשונה. בשנים 1960–1980 עברה האוניברסיטה גידול מואץ. מספר הסטודנטים צמח מכ-6,000 לכ-26,000, וכן גדל באופן משמעותי מספר העובדים באוניברסיטה, ונבנו בניינים חשובים בפרק זמן זה.
פקולטות וקמפוסים
לאוניברסיטה יש 6 פקולטות: מדעי הרפואה, מדעי הרוח, משפטים, מדעי הטבע, מדעי החברה ותאולוגיה.
הקמפוסים של האוניברסיטה ממוקמים בארבעה מתחמים:
האוניברסיטה מתפעלת חמישה מעונות סטודנטים, שאליהם מתקבלים רק סטודנטים שסיימו לפחות שתי שנות לימוד. במעונות מושכרים רק חדרים ליחידים.
האוניברסיטה אמצה אסטרטגיה למשוך סטודנטים בעלי כישורים מרחבי העולם, ולשם כך יצרה תוכנית לימודים מיוחדת לסטודנטים אלה, והתקשרה בהסכמים לחילופי סטודנטים.
מעמדה באקדמיה הבין-לאומית
הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם לשנת 2020, המתפרסם בידי אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, דירג את אוניברסיטת קופנהגן כאוניברסיטה הטובה ביותר בדנמרק ובסקנדינביה ובמקום ה-33 מתוך 1,000 האוניברסיטאות המובילות בעולם. לפי דירוג CWTS Leiden, האוניברסיטה מדורגת במקום ה-6 באירופה לשנת 2020. בדירוג האוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2021 מדורגת האוניברסיטה במקום ה-84 ובשנת 2019 דורגה במקום ה-71–80 בדירוג המוניטין בעולם ובדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם ל-2021 מדורגת אוניברסיטת קופנהגן במקום ה-76.
חוקרים ובוגרים נודעים
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים אישים רבים שהתפרסמו בתחום עיסוקם או מחקרם. דוגמאות אחדות (לפי סדר כרונולוגי):
אלפבית צלילי
אָלֶפְבֵּית צְלִילִי, הנקרא גם "איות פונטי", הוא שיטה בה משתמשים במילה כדי לציין אות או ספרה.
השימוש באלפבית צלילי נדרש בעיקר לעזר כאשר יוצרים קשר שיחה בין שני אנשים ורוצים לוודא כי הצד המקבל שומע (או מקבל) בדיוק את האות שאנו מבקשים להעביר. במקרה זה משתמשים במילים מוסכמות מראש לציון אותיות או מספרים, כאשר במקום אות מציינים מילה.
בחירת המילים המייצגות אינה מקרית או שרירותית. היא מבוססת על ייחודיות פונטית, כלומר, נבחרות מילים שחתימתן הצלילית מובהקת דייה כדי לעמוד בתנאי תקשורת גרועים ועדיין לשמור על מובנות. אלפבית צלילי משמש בפרט לאיות מילים בקשר רדיו שבו הפרעות אטמוספיריות ורעשים שונים עלולים לגרום להבנה שגויה של המסר אם הוא יועבר בשמות האותיות. לעיתים גם בקשר טלפוני נדרש איות עקב הדמיון בהגייתן של אותיות מסוימות, וכאשר אי אפשר להבין בוודאות את המילה על-פי הקשרה.
הן באנגלית והן בעברית וככל הנראה במרבית השפות, המלה הנבחרת לתיאור האות היא לעולם מילה המתחילה באות המתוארת עצמה. לדוגמה האות בי"ת מיוצגת על ידי המלה: בעז ובעז כמובן מתחיל באות בי"ת.
לדוגמה: אם נרצה להעביר את הרצף: "גדפ27מר" נעביר: גימל, דוד, פסל, שבע, שתיים, משה, רות. הצירוף המקובל לדיבור בקשר "רות, עבור" מבוסס על האיות הפונטי של האות "ר", המקביל ל"רוג'ר" -שמחליף באנגלית את המילה recieved, כלומר "קיבלתי".
{|
מיירה ברקינרידג' (ספר)
מיירה ברקינרידג' (באנגלית: Myra Breckinridge) הוא רומן סאטירי מאת גור וידאל משנת 1968, הכתוב כיומן. המבקר דניס אלטמן תיאר אותו כ"חלק מרכזי ממתקפה תרבותית על נורמות של מגדר ומיניות, אשר סחפה את העולם המערבי בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70 המוקדמות". התמות המרכזיות בספר הן פמיניזם, טרנסקסואליות, ביטויים של גבריות ושל הפטריארכיה בחברה האמריקאית, וסטיות מיניות, המוצגים במתכונת של קאמפ. הספר הוא הרומן הראשון בו הדמות הראשית עוברת ניתוח לשינוי מין. העלילה מתרחשת בהוליווד של שנות ה-60, ונותנת הצצה למזימות ולהתרחשויות של תעשיית הקולנוע.
הספר היה שנוי במחלוקת בשל תכניו הבוטים; המבקרים השמרנים יותר של התקופה ביטלו אותו כפורנוגרפי, בעוד קהל הקוראים מיד הפך אותו לרב-מכר עולמי. מאז, "מיירה ברקינרידג'" נחשב לקלאסיקה בחוגים מסוימים, ונכלל בספר "הקאנון המערבי" של מבקר הספרות הרולד בלום. וידאל כינה את " מיירה " האהוב מבין ספריו, ואף כתב לו ספר המשך, " מיירון", ב-1974.
ב-1970, הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם, אשר זכה לבוז אוניברסלי מצופים ומבקרים. וידאל עצמו התנער מכל קשר לסרט, וכינה אותו "בדיחה נוראית".
בויד מקדונל טען שהוא הקים את המגזין הפורנוגרפי בעקבות הספר..
תקציר העלילה
מיירה ברקינרידג' היא אישה צעירה ומושכת בת 27, היורשת את חלקו של בעלה המנוח מיירון ב"אקדמיה לשחקנים ושחקניות צעירות ושאפתניות", בשותפות עם דודו של מיירון, באק לונר. לונר הוא שחקן מערבונים בעל אופי צבעוני. הנרטיב של מיירה מתחיל בכך שהיא מתארת את עצמה כ"אישה שלא תהיה בבעלותו של אף גבר" וכבעלת מראה דומה לכוכבות הזוהר של תור הזהב ההוליוודי. באופן כללי, מיירה די אובססיבית לקולנוע ההוליוודי של שנות ה-40, ומצהירה שהספרות מתה, ושהסרטים האלו הם פאר היצירה, ואולי רק אמנות הפרסומות המתפתחת בזמנה תעלה עליהם. היא מביעה שאט נפש מבאק, המנסה להתחיל איתה ללא הרף, למרות הפרשי הגילאים והקשר המשפחתי ביניהם, ומספרת שהוא כבר לא כמו שהיה בצעירותו בסרטים, אלא הפך ל"זקן ומעורר בחילה". המחלוקות בין השניים גוברות כאשר באק מתאר את מיירון כהומו, ורומז שהוא התאבד, ושוכר שירותי בלש פרטי כדי למצוא פגם בירושה לנשל את מיירה מחלקה באקדמיה למשחק.
במהלך הסיפור מתגלות שלוש משימותיה של מיירה: הראשונה הוא פילוסופית—היא מבקשת להבנות מחדש את המושג "מגדר", ולמגר "כל זכר לגבריות מסורתית בגזע האנושי" ולהפוך את האנושות לפולימורפית. השנייה היא סנטימנטלית—היא רוצה להשלים את הספר שהתחיל מיירון על עבודתו של מבקר הקולנוע פארקר טיילר, עבודה שמשמשת כעדשה לעולם עבור מיירה, ואותה היא מצטטת ללא הרף. השלישית היא פרטקטית—היא מנסה לשמר את ירושתה.
מיירה מלמדת באקדמיה שיעורים קבועים (יציבה ואמפתיה), אך מטרתה האמיתית היא ללמד צעירים עם שאיפות קולנועיות מה זה להיות גבר בעידן דומיננטיות נשית. מיירה בוחרת בתור הקורבן הראשון שלה את אחד "החתיכים" של האקדמיה, בחור סטרייט בשם ראסטי גודובסקי, ומבקשת להרחיקו מחברתו היפה מרי-אן פרינגל. היא מביאה את ראסטי למרפאת האקדמיה, שם היא מתעללת בו מילולית, וקושרת אותו למיטת הבדיקות. היא אונסת אותו אנאלית עם דילדו. היא מצהירה כי "להיות גבר בחברה שמנוהלת על ידי מכונות זה להיות מיותר, נספח רך לכל מה שיעיל וקשיח". היא מאמינה שלא נותר לגברים מסורתיים כל תפקיד, מכיוון שאין צורך במאבק פיזי כדי להתקיים או להתרבות.
מאוחר יותר, מיירה נפצעת בתאונת דרכים—והסיפור מתהפך. מתברר שמיירה היא-היא מיירון, ושכחלק ממעברה המגדרי אף ביצעה ניתוחים לשינוי מין. כתוצאה מהתאונה, היא נאלצת להסיר את השתלים בחזה וגם מפסיקה לקחת הורמונים, ופתאום הגוף שלה מתחיל להיראות שוב זכרי. מיירה מחליטה לחזור להיות מיירון. עכשיו, כזכר סריס, מיירון מחליט להתמסד ביחסים עם מרי-אן.
עלילות משנה בספר סובבות בדס"מ וסטיות מיניות, צריכת סמים, וכן המערבולת של תעשיות המוזיקה והקולנוע.
נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים
בשנת 2021 העפילה הנבחרת לאליפות אירופה 2022, ובכך הייתה לנבחרת החלשה ביותר אי פעם (27 בדירוג אופ"א) שמעפילה לטורניר.
בספטמבר 2021, לאחר ההעפלה ליורו הנשים, הפכה הנבחרת למקצוענית לחלוטין.
אדגר השקעות ופיתוח
אדגר השקעות ופיתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר "אדגר" היא חברה ציבורית ישראלית, שניירות הערך שלה נסחרות ב ועוסקת בהחזקת נדל"ן מניב בישראל ומחוצה לה.
היסטוריה
אדגר נוסדה בשנת 1977 בשם "אדגר תעשיות טקסטיל". בשנת 1994 נרכשה החברה על ידי חברת "צור שמיר אחזקות". בשנת 2003 החלה לבנות את "מגדל אדגר" בפתח תקווה. בשנת 2006 הבנייה הסתיימה והמגדל הפך למקום משכנה הראשי של החברה ומשמש אותה עד היום. בשנת 2004 מניות החברה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
בעלי עניין
בעלת השליטה בחברה היא חברת "ישיר איי.די.איי. אחזקות" אשר נמצאת בבעלותה המלאה של חברת "ביטוח ישיר - השקעות פיננסיות", ומחזיקה כ-44.31% ממניות החברה.
דניאל דיין
הרב דניאל דיין (נולד בשנת 1952) הוא רב קהילת ברסלב בצפת, שחקן ישראלי וחוזר בתשובה. שימש כיושב ראש מרכז ברסלב העולמי.
ביוגרפיה
נולד בקזבלנקה שבמרוקו למשפחה יהודית מסורתית. ב-1961, כשהיה בן 9, עלה לישראל במסגרת עליית הנוער. למד בכפר הנוער רמת הדסה בקריית טבעון וב"אומן הדסה" בעפולה.
בצה"ל שירת בגולני כמ"כ וכסמל מבצעים. לאחר שירותו הצבאי עבר לאילת ואז עבר ל ניו יורק בארצות הברית. בתחילה עבד במלצרות, בנייה ואבטחה ב. למד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע והחל לשחק באוף ברודוויי. שם הכיר את צבי פישמן. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס ואז להוליווד. התפקיד הראשון שגילם שם היה בשנת 1973 שייח' בפרסומת לתה ליפטון.
בשהותו בארצות הברית עסק בקונג פו, היאבקות, הרמת משקולות, יוגה, מדיטציה.
ב-2017 גילם מספר דמויות בסרט "סיפורי מעשיות של רבי נחמן" שכתב וביים צבי פישמן.
פורת יוסף (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שבץ שקט
שבץ שקט (באנגלית: Silent stroke) הוא שבץ מוחי, שאינו כולל תסמינים חיצוניים, והחולה אינו מודע לכך שעבר שבץ. עם זאת, שבץ שקט עדיין מביא נזק לרקמת המוח, ולעלייה בסיכון ללקות בשבץ בעתיד.
גורמים ואבחון
שבץ שקט מתרחש פי חמישה יותר מאשר שבץ סימפטומטי, הסיכון עולה עם הגיל. בין 8% ל־28% מהקשישים עוברים אירוע של שבץ שקט (שבץ שקט עלול להופיע גם אצל צעירים ואף אצל ילדים, בעיקר כאלו הסובלים מאנמיה קשה), שכיחותו של שבץ שקט גדולה יותר כאשר מדובר באוכלוסייה הסובלת מדמנציה או הפרעות קוגניטיביות אחרות. גורמי סיכון נוספים הם: סוכרת, יתר לחץ דם, עישון ומחלת לב.
ניתן לאבחן שבץ שקט על ידי ביצוע טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או דימות תהודה מגנטית (MRI). במרבית המקרים האוטם מתגלה רק בדיעבד, כשבדיקת הדמיה מגלה סימן של אוטם ישן. אף על פי שמדובר באוטם על השפעותיו הפתולוגיות, האוטם בשבץ השקט אינו גורם לנזק בטווח הקצר.
אבנר מימון
אבנר מימון (נולד ב-1960 באופקים) שימש כמנכ"ל חברת בתי זיקוק לנפט בשנים 2018-2015. ביום 19 בנובמבר 2017 הוציאה בז"ן דיווח מיידי לבורסה בה היא מודיעה כי אבנר מימון התפטר מתפקידו וחדל מלכהן כמנכ"ל. תוקף ההתפטרות מיום 28 בפברואר 2018.
לימודים
אבנר גדל והתחנך באופקים, בתיכון למד בבית הספר אשל הנשיא, ושירת כפקח טיסה בחיל האוויר.
De troubadour
De troubadour (בעברית: הטרובדור) הוא שיר בהולנדית בביצוע הזמרת לני קור נציגת הולנד באירוויזיון של שנת 1969. השיר זכה במקום הראשון יחד עם השירים "בום בנג-א-בנג", "Un jour, un enfant" ו-"Vivo cantando", שייצגו את הממלכה המאוחדת, צרפת וספרד בהתאמה.
אבנר מימון
לימודים
בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בן-גוריון בחשבונאות וכלכלה ותואר שני בהנדסת תעשייה וניהול עם התמחות בניהול תעשייתי ובעל הסמכה כרואה חשבון.
De troubadour
השיר הוא בלדה בהשראת מסורת שירי העם. קור שרה על טרובדור מימי הביניים, ומתארת את ההשפעה שיש למוזיקה שלו על המאזינים. קור הקליטה את השיר גם באנגלית (בשם "The troubadour"), בצרפתית ("Le troubadour"), בגרמנית ("Der troubadour"), איטלקית ("Un canta storie") ובספרדית ("El trovador"). התחרות ב-1969 נערכה במדריד בירת ספרד שהייתה בשלטון הדיקטטורי של פרנסיסקו פרנקו. חמש שנים לאחר התחרות, הקליטה קור שוב את השיר במילים אחרות בשם "De generaal" ("הגנרל"), כמחווה למאמן הכדורגל ההולנדי רינוס מיכלס. "הגנרל" היה כינויו של מיכלס בפי שחקני הנבחרת ההולנדית.
בערב התחרות בוצע השיר שמיני בסדר השירים, אחרי "Boom Bang-a-Bang" בביצוע לולו נציגת הממלכה המאוחדת, ולפני "Judy, min vän" בביצוע טומי שרברג נציג שוודיה. בסיום ההצבעה קיבל השיר 18 נקודות, יחד עם שלושה שירים אחרים, ודורג במקום הראשון מתוך 16.
נציגת הולנד באירוויזיון בשנה לאחר מכן, באירוויזיון 1970, הייתה שלישיית הבנות Hearts of Soul עם השיר "Waterman".
אבנר מימון
קריירה
בין היתר שימש מימון כסמנכ"ל הכספים והכלכלה של מגזר הדשנים, משנה למנכ"ל ומנהל תפעול ראשי בכי"ל דשנים.
ובתפקידו האחרון כמנכ"ל כיל ישראל.
שימש בעבר כעמית וחבר הנהלה בעמותות: כפר רפאל, תיאטרון באר שבע ובית הגלגלים.
חיים אישיים
מימון נשוי ואב לשלושה ילדים, שני בנים ובת.
שאול ינובסקי
שאול ינובסקי (באנגלית:  Saul Yanovsky, ביידיש: שאול יאנאווסקי; 18 באפריל 1864 – 1 בפברואר 1939) היה אנרכיסט יהודי ופעיל פוליטי. ינובסקי היה ההוגה האנרכיסטי הראשון ברחוב היהודי.
ראשית דרכו
הוא נולד בפינסק ולמד בחדר ובתלמוד תורה שבו למד גם רוסית ואריתמטיקה. בגיל 13 עזב את תלמוד התורה ובהשפעת אחיו שהיה מורה לעברית ומשכיל, למד לימודים כלליים כתלמיד אקסטרני. ב-1880 נסע לביאליסטוק ושם השתלב בחוגי הסטודנטים ועשה לו שם בבקיאותו ברוסית ובספרות. באותה תקופה החל להיות פעיל גם בחוגים רדיקליים.
ארצות הברית
ב-1885 היגר לארצות הברית. שם הוא עבד בעבודות כפיים שונות ונעשה פעיל בתנועת העבודה. הוא התפרסם מהר כנואם טוב. הוא גם עבר מרוסית ליידיש משום שכך הייתה לו יותר השפעה על הפועלים היהודים. אחרי מהומות היימרקט נעשה לאנרכיסט. הוא הקים יחד עוד כמה אנשים את הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החירות). ב־1889 נעשה עורכו של העיתון האנרכיסטי די וואהרהייט (האמת) שהפסיק לצאת אחרי הגיליון העשרים. ב־1890 נסע ללונדון ועבד שם בקבוצה האנרכיסטית דער נייער דור (הדור החדש). הוא נעשה לעורכו של העיתון דער ארבעטער פריינד. בתחילת 1895 חזר לניו יורק. כתב העת של הקבוצה די פרייע ארבעטער שטימע (קול הפועלים החופשיים) נקלע לבעיות כספיות גדולות אבל ינובסקי הצליח להתגבר על הקשיים והעיתון החל לצאת שוב והוא היה עורכו במשך עשרים שנה. הוא גם יסד עיתון יומי: די אבענד צייטונג (עיתון ערב) בכוונה להילחם בעיתונות הצהובה אבל העיתון נסגר אחר שלושה חודשים. בשנים 1910–1911 ערך את הירחון "די פרייע געזעלשאפט" (החברה החופשייה), אבל עזב אותו ב-1919 אחרי שהתנועה האנרכיסטית היהודית הזדהתה עם מהפכת אוקטובר. במשך תקופה קצרה עבד בעיתון פארווערטס. ב־1929 חזר להיות עורכו של פרייע ארבעטער שטימע ופרסם שם, מלבד מאמרים פולמוסיים, גם ביקורות תיאטרון ותרגומים מהספרות העולמית.
נובה בז'סקו
נובה בז'סקו (בפולנית: Nowe Brzesko) היא עיירה במחוז פרושוביצה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, כעשרה ק"מ דרומית מזרחית לפרושוביצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
אזכורה הראשון של העיירה, היושבת על גדת נהר ויסלה, הוא מראשית המאה ה-13, כיישוב בבעלות נזירים נורברטיניים. בשנת 1279 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
במהלך המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישות השוודים, הטטרים והטרנסליבנים. זכויות העיר ניטלו מהיישוב בשנת 1870, אך הושבו לו בשנת 2011.
יהודי נובה בז'סקו
יהודים ראשונים התיישבו בעיירה במחצית השנייה של המאה ה-19, לאחר העברת היישוב מבעלות המנזר הסמוך לבעלות המדינה. בשנת 1921 נמנו ביישוב כ-460 יהודים, כרבע מסך תושביו. בשנת 1939 נותרו ביישוב כ-300 יהודים.
היישוב נכבש בידי הגרמנים מספר ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ולמקום הגיעו פליטים יהודים רבים מערי פולין המערבית, אשר הקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
בשנת 1942 הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן איסור על קשר עם לא יהודים וחובת ביצוע עבודות כפייה, ומעת לעת התעללו ביהודי היישוב חיילים גרמנים שהגיעו למקום. כמו כן, הוקם ביישוב יודנרט.
ב-8 בנובמבר 1942 לפנות בוקר כיתרו שוטרים גרמנים ופולנים את היישוב, הוציאו את היהודים מבתיהם, והובילו אותם למייחוב. משם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר האקציה ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מהיישוב שהסתתרו בסביבתו, בסיוע איכרים מקומיים. היהודים שנתפסו צורפו לקבוצה של כ-600 יהודים מהסביבה, ואלו הועסקו בעבודות כפייה, ולאחר מכן נרצחו ביער חידוב שליד הכפר זגוז'ה.
ב-22 בדצמבר 1942 הוצאה להורג בבית העלמין היהודי בנובה בז'סקו קבוצת יהודים מיישובי הסביבה.
דוד כהן (הנזיר)
הרב דוד כהן (אלול ה'תרמ"ז – כ"ח באב ה'תשל"ב; ספטמבר 1887 בערך – 8 באוגוסט 1972) היה נזיר ירושלמי מוכר מקובל הוגה דעות יהודי וחוקר תלמוד, קבלה והפילוסופיה היהודית. ר"מ בישיבת מרכז הרב, מתלמידיו הבולטים של הרב אברהם יצחק הכהן קוק והחשוב שבעורכי כתביו. כונה "הרב הנזיר" בשל מנהגי נזירות שקיבל על עצמו.
שנים ראשונות
נולד בעיירה מיישָגולה (מיישעגאָלע) שליד וילנה, לרב יוסף יוזפא כגן, שהיה רב העיירה, בנו של הרב זכריה מנדל הכהן כ"ץ, רבה של העיירה ראדין, ולרבנית אסנת. שמו המלא היה "דוד יהודה אריה ליב". בגיל שבע למד גמרא בחדר אצל בן דודה של אמו, הרב שלמה מקלר. העיד על עצמו שבגיל זה הצליח לענות על שאלות שתלמידים מבוגרים לא הצליחו להשיב עליהן. כבן תשע הובא לראדין לבית סבו, שם למד בשקידה בכל יום עד תשע בערב, בכיתה של תלמידים גדולים ממנו. רבו היה הדרשן הרב משה בנימין שניידר. בהיותו כבן עשר נפטר סבו והאירוע השפיע עליו מאוד.
בישיבות ליטא
בעודו בגיל עשר נסע לבית אביו, שהיה כעת בעיר קונוטופ באוקראינה, ללמוד בישיבה שנפתחה על ידי בן-דודו של אביו מליטא. הישיבה הייתה בחדרי בית הכנסת, שנקרא "החומה", שם התפללו גם הליטאים, אם כי הנוסח היה חב"די לפי השתייכות רוב המתפללים שם. בגיל שתים עשרה למד אצל דודו הרב ישעיה כ"ץ, שהיה רב בעיירה בקשט והמושבה היהודית הסמוכה בוריסובקה, על יד וולוז'ין. שם נערכה חגיגת בר המצווה שלו.
שנה לאחר מכן הובא ללמוד בישיבת וולוז'ין. לצד לימוד התורה נחשף שם לכמה ספרים שחוברו על ידי סופרי תנועת ההשכלה היהודית. לאחר תקופה קצרה עבר עם דודו לעיר ריוול (כיום טאלין) שם נתקבל דודו לרב, ולמד שם כשנה. בשנת ה'תרס"ג (1903), כשהיה בן שש עשרה שב לראדין ולמד מהחפץ חיים. בתקופה זו היה חברו לחדר של הרב יוסף כהנמן. בשלב זה החל לנהוג ברוח תנועת המוסר כאשר ערך רשימות אישיות של מעשיו בכל יום לפי טיבם. אז גם החל כותב רשימות תורניות שסגנונן הושפע מסגנון תנועת ההשכלה, מהן ידועים כיום רק מאמריו בענייני התפתחות מעמד האישה, חיי הנישואין וקדושת הבית היהודי.
בגיל שמונה עשרה החל ללמוד בישיבה בסלובודקה. בקיץ של אותה שנה, ה'תרס"ה 1905 עבר אל בית דודו הרב אברהם ויסבורד שהיה הרב של העיר טולה.
לימודי אקדמיה
בשנת התרס"ז נסע לקובנה על מנת להתכונן לבחינות "בגרות" אקסטרניות של הממשל הרוסי, וסבל מעוני. בתרס"ח חזר לבית הוריו בקונוטופ, מבלי שהשלים את הבחינות, והתקבל למורה בבית ספר מתוקן. בתרס"ט נסע ללמד בתלמוד תורה בעיר שאוול. בסתיו תר"ע (1909) החל ללמוד באקדמיה למדעי היהדות של הברון גינצבורג בסנט פטרבורג. על תקופה זו הוא כותב: "הנני שב לבית המדרש, בדרך חדשה". לאחר כשלוש שנים שם עבר ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש מגרמניה והמשיך בלימודים אקדמיים באוניברסיטת בזל בשווייץ. בבגרותו נהג לגזור על עצמו תעניות דיבור לדבריו בשביל לכפר על דברים שאמר בצעירותו בעת שלמד פילוסופיה.
הקשר עם הראי"ה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, כאשר היה דוקטורנט לפילוסופיה בשווייץ, פגש שם את הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ומפגש זה שינה את מסלול חייו. את הפגישה תיאר בהקדמה לספר "אורות הקודש" (שיצא בעריכתו):
חיים אישיים
נשא את בת דודתו שרה, בת הרב חנוך אטקין.
נפטר ביום כ"ח באב תשל"ב ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
בתו, צפיה גורן, נישאה לרב שלמה גורן, לימים הרב הראשי לישראל. בנו, הרב שאר ישוב כהן, היה רבה הראשי של חיפה.
תפיסת עולמו
תפישת עולמו הושפעה רבות מעולם הסוד והנסתר. נהג מנהגי נזירות כאי שתיית יין וגידול שער, ובמנהגי פרישות נוספים כמו צמחונות ושתיקה מרובה שגזר על עצמו בעיקר בשבתות, ובארבעים הימים שבין תחילת חודש אלול ליום כיפור. עם זאת היה חוקר, ובקיא בשפות, בהן יוונית, לטינית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
האמין שהנבואה צריכה לחזור לעם ישראל בעת החדשה. בספרו "קול הנבואה" עסק רבות בעניין זה, והדגיש את היתרון שיש לשמיעה על הראייה כיסוד מרכזי בתפיסת היהדות לאורך הדורות. במסגרת חיפוש הנבואה נהג לשוטט במדבר יהודה כדי למצוא מקורות השראה
לאחר פטירת רבו  הרב קוק הטיל תכלת בציציותיו כחלק מתפיסת עולמו של חידוש מצוות שעד כה לא הצליחו לקיים אותם כחלק מקירוב הגאולה
תוכנית הלימודים של ישיבת מרכז הרב
התוכנית רחבת היקף, בולטת בה חשיבות ההקדמות והרקע לכל אחד מתחומי התורה. היא כוללת עשרה ראשי פרקים: תנ"ך, מדרש התורה, מבוא המשנה והתלמוד, סדר הדורות ותולדותיהם, מבוא המדרשים האגדיים, תלמוד, ש"ס, פוסקים, שימוש מדעי הטבע לתלמוד, חכמת האלהות, החכמה הפנימית העברית. לדברי הנזיר,
ספרי היסוד של האמונה
הרב כהן לימד במשך עשרות שנים בישיבת מרכז הרב (ובכך החל עוד בחיי הרב קוק) את חמשת ספרי מחשבת ישראל שאותם הגדיר הרב קוק כספרים שכל תלמיד חכם חייב להיות בקיא בהם: חובות הלבבות, אמונות ודעות, ספר הכוזרי, מורה הנבוכים וספר העיקרים. הוא גם כתב מבואות שיטתיים ופירושים לספרים אלו, מלבד מורה הנבוכים.
כתבים שפורסמו לאחר מותו
העבודה על עריכת כתביו החלה מייד עם מותו, ובמשך מספר שנים הופיע חלק ניכר מן הכתבים. לאחר מכן חלה האטה בקצב ההוצאה, שהתחדשה בקצב משמעותי רק בעשור האחרון. רשימה חלקית של הכתבים שפורסמו במהלך העשור הראשון לאחר מותו:
עוד יצאו ספרי ליקוטים של כתביו שלא על פי תוכנית האב לפרסום הכתבים, ובהם:
הנצחתו
מכון "נזר דוד" בבית אריאל בירושלים, המנוהל על ידי הראל כהן, הוקם לשם הוצאת כתביו ולהנצחתו.
בית הספר הממלכתי דתי "פסגת דוד" בפסגת זאב, קרוי על שמו. (בעבר פעל בשכונת הגבעה הצרפתית בעיר בית ספר ממ"ד נוסף על שמו, "נזר דוד". כיום בית הספר לא קיים).
רחוב "נזר דוד" בדרום בית וגן, כמו כן קרויים על שמו רחובות בשכונת משכנות זבולון בנתניה וביישוב בית אל.
אלברט גולדסמיד
קולונל אלברט אדוארד וויליאמסון גולדסמיד, (6 באוקטובר 1846 – 27 במרץ 1904) חבר במסדר הוויקטוריאני המלכותי. היה קולונל בריטי וראש אגודת חובבי ציון בבריטניה הגדולה. ייסד את תנועת הנוער היהודית בריגדת הבנים והבנות היהודים (1895), והיה ממייסדי המכבים הקדמונים ונשיאה (1903–1904).
חיים אישיים
אלברט גולדסמיד נולד בפונה, הודו, בנם של ג'סי שרה (לבית גולדסמיד), והנרי אדוארד גולדסמיד. אביו שירת בתפקיד בכיר בממשל הבריטי בהודו. שני הוריו הם הנינים של אהרון גולדסמיד, מייסד משפחת גולדסמיד. אימו הייתה אחותו של מייג'ור-גנרל פרדריק ג'ון גולדסמיד. הסבתא האמריקנית הילידית שלו, אלייזה פרנסס קמפבל, הייתה נכדתו של השליש דוד פרנק במלחמת העצמאות האמריקנית. אביו וסבו מצד אמו נולדו יהודים והמירו דתם לנצרות כדי להשיג הזדמנויות חברתיות וכלכליות שנמנעו מיהודים. בבגרותו (בגיל 24) גילה גולדסמיד את ההיסטוריה היהודית של משפחתו, למד יהדות, התגייר וניהל אורח חיים אורתודוקסי. גולדסמיד דאג שיהדותו לא תפגע בקריירה הצבאית שלו. אשתו, אידה סטיוארט הנדריקס, בת לאם פרוטסטנטית ואב יהודי, התגיירה אף היא. לזוג נולדו שתי בנות שנקראו רחל וכרמל.
בשנותיו האחרונות זיהה עצמו גולדסמיד כהתגלמותו במציאות של גיבור הספר "דניאל דרונדה" של הסופרת ג'ורג' אליוט. ספרהּ של אליוט קידם את רעיון שיבת ציון אף בקרב היהודים עצמם, וכן תרם ליתר הבנה בין יהודים ללא-יהודים.
קריירה צבאית
ביוני 1866, לאחר סיום לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, גולדסמיד הוזמן לגדוד הרגלי 104 של קלעי בנגל. הוא הפך שליש הגדוד בשנת 1871, קפטן במאי 1878, מייג'ור בשנת 1883, סגן-אלוף בשנת 1888, וקולונל ב-21 באפריל 1894.
בשנת 1892 נבחר על ידי הברון הירש לפקח על מושבות היהודיות בארגנטינה, אולם פרש מהמשימה כדי לקבל את מינויו כקולונל של הגדוד הוולשי בקארדיף בשנת 1894. בשנת 1897 הועלה לתפקיד ראש מטה, בדרגה של עוזר השליש הכללי במחוז התמזה. הוא שימש כקצין מטה ראשי למחנה אלדרשוט בזמן הגירוש של צוות אלדרשוט עם סר רדוורס בולר בסכסוך עם הבורים בשנת 1899, והיה מופקד על חובות הגיוס.
בדצמבר 1899, כאשר החטיבה השישית של חיל השדה הדרום-אפריקני גויסה, גולדסמיד נבחר לקצין מטה ראשי לגנרל תומאס קלי-קני בדרגת עוזר שליש כללי, ובתפקידו זה נכח בקרב פרדרברג. במהלך השלבים המוקדמים של המלחמה הוא פיקד של נהר אורנג', ומחוזות הרברט והיי. לאחר שירותו בדרום אפריקה, הוא פרש לגמלאות ביולי 1901.
גולדסמיד היה הקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא הבריטי במאה ה-19.
נואיבה (שיר)
נואיבה הוא שיר ישראלי, אשר נכלל באלבומו של הזמר שלמה גרוניך צמר גפן מתוק, שיצא לאור בשנת 1982.
הפקה
השיר נכתב בשלהי שנות ה-70, בהשראת בילוי של גרוניך ושל אשתו באותה עת נירית ירון בחוף הים של נואיבה שבחצי האי סיני. דימויה של נואיבה בישראל באותה עת היה של אתר מפלט מהמסגרות הממסדיות, בייחוד לדור הצעיר.
השיר מתאר מציאות פשוטה של בילוי אינטימי בשניים בחוף השקט והיפה. ירון כתבה את מילות השיר, שהולחנו על ידי גרוניך.
בסקירת האלבום "צמר גפן מתוק" באתר רוק מתקדם נכתב על השיר:
אולקסי ארסטוביץ'
ארסטוביץ' ערך עדכונים יומיים לגבי המצב בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה מאז תחילתה כיועץ לראש משרד הנשיא. סרטונים אלה הקנו לו את הכינוי "המרגיע הלאומי של אוקראינה" והפכו אותו למושא הערצה מצד נשים. הוא מקליט שיחות יומיות על המצב בעקבות הפלישה הרוסית עם עורך הדין מארק פייגין בערוץ היוטיוב של פייגין, אשר זכה ליותר ממיליון וחצי צפיות. אלוף-משנה.
קורות חייו
נולד בדֶּדוֹפְּלִיסְצְקָרוֹ בקאחתי שבגאורגיה הסובייטית בברית המועצות. אביו ניקולאי סרגייביץ' ארסטוביץ' שירת כקצין בצבא, בעל שורשים פולניים ובלארוסיים. אמו תמרה אלכסייבנה ממוצא רוסי.
בשנת 1992 סיים את בית הספר מס' 178 בקייב. התחיל את לימודיו במחלקה לפיזיולוגיה של אדם וחיה בפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת שבצ'נקו בקייב. התעניין בעיקר בפילוסופיה, פסיכולוגיה וספרות מדע בדיוני.
בשנת 1993 התחיל לשחק בתיאטרון-סטודיו "הריבוע השחור" ועזב את לימודיו באוניברסיטה.
משנת 2000 עורך סמינרים וסדנאות בפסיכולויה.
בשנת 2003 התחיל את לימודיו בבית הספר "האדם בין בני אדם" של הסופר, המיסטיקן, הפסיכולוג והאסטרולוג אבשלום פודבודני (אלכסנדר קמנסקי) אותם סיים בשנת 2010.
בשנת 1998 סיים את המחלקה הכלל-צבאית באקדמיה הצבאית באודסה במקצוע מתורגמן צבאי.
שחקן ואמרגן
בשנים 1993–2010 שיחק בתיאטרון-סטודיו "הריבוע השחור".
שיחק במספר פרסומות.
שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, ביניהם "חזרתו של מוחטאר" ואחרים. בסרט האוקראיני "אל תפחדי, אני לידך" (Не бійся, я поруч) (2012) גילם גבר שנאלץ להתחפש לאישה, מה שהקנה לארסטוביץ' בהמשך את הכינוי "ליוסיה", המשמש הן כשם חיבה והן כשם גנאי, בהתאם לטעמם של הדובר או הדוברת.
בשנת 2007 הפך לאמרגן שותף בחברת הסרטים Aegis Artist Group.
בשנת 2013 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "למד אותנו לחיות" בערוץ ICTV כפסיכולוג משפחתי ומארח.
איש צבא ופוליטיקה
בשנים 1998–2005 שירת במינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני.
בשנת 2005 הפך לחבר במפלגת אחווה בראשיתו של דמיטרו קורצ'ינסקי.
בשנת 2009 מונה כסגן ראש המנהל המחוזי פרימורסקיה של הוועד העירוני האזרחי באודסה אך התפטר מרצונו לאחר שלושה חודשים.
אחרי סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014 לקח נטל בתוכנית "איש מילואים עממי" לאימון צבאי. ארגן קרן לתמיכה פסיכולוגית בלוחמים האוקראינים במלחמה בדונבאס. מספטמבר 2018 עד ספטמבר 2019 שירת כאיש מודיעין בבריגדה הממוכנת ה-72 באזור קראמטורסק.
ב-28 באוקטובר שנת 2020 מונה על ידי ליאוניד קרבצ'וק ליועץ לענייני מדיניות תקשורתית ולדובר הרשמי של המשלחת האוקראינית בקבוצת המגע המשולשת בשיחות במינסק שנועדו ליישב את המלחמה בדונבאס.
ב-1 בדצמבר שנת 2020 ראש משרד נשיא אוקראינה אנדרי ירמאק מינה את ארסטוביץ' ליועצו לענייני התקשורת האסטרטגית בתחום הביטחון הלאומי וההגנה (בהתנדבות). בינואר 2022 התפטר ארסטוביץ' מתפקידו אך חזר ביום שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה לבקשת ירמק. עם זאת, שנה לאחר מכן התפטר, בינואר 2023 והתפטרותו התקבלה.
בשנת 2022 קיבל את דרגת התת-אלוף.
פלילים
ב-11 במאי 2023 פורסם שהשירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה הכניס את אולקסי ארסטוביץ' לרשימה רשמית של טרוריסטים ורדיקלים.
== אותות כבוד == אות זיכרון מטעם מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני "למגן על המולדת" (יולי 2014).
צל"ש זיכרון מטעם מנהל המודיעין הראשי "אבהן ברזניאק".
אות הצטטנות מטעם נשיא אוקראינה "על נטילת חלק במבצע נגד טרור".
צל"ש "אות הכבוד" (מאי 2019).
בלוגר וסלבריטי
אחרי המהפכה הכתומה התחיל להופיע כפרשן צבאי בתקשורת ולנהל בלוגים בפייסבוק, יוטיוב, טלגרם, טוויטר ואינסטגרם.
בשנת 2019 הוכר כאחד מתוך 100 הבלוגרים הידועים ביותר באוקראינה.
אחרי הפלישה הרוסית לאוקראינה בעקבות העדכונים היומיים שלו מטעם משרד נשיא אוקראינה ושיחות כמעט יומיות עם מארק פייגין ביוטיוב הפך לדעת רבים לאדם הידוע השלישי באוקראינה, אחרי הנשיא וולודימיר זלנסקי והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה ולרי זלוז'ני.
כמו כן מוכר כסמל מין בקרב נשות אוקראינה.
קישורים חיצוניים
ערוץ של מארק פייגין ואולקסי ארסטוביץ' עם תרגום לאנגלית.
אגם תון
אגם תון (בגרמנית: Thunersee) הוא אגם בנמצא באזור הרמה הברנית שבקנטון ברן בשווייץ, בין הערים תון בצפון-מערב, ואינטרלאקן בדרום-מזרח.
האגם קרוי על שם העיר תון השוכנת על חופו הצפוני.
גאוגרפיה
האגם מנקז שטח של למעלה מ 2500 קמ"ר ומקבל את מימיו ממספר נהרות, בעיקר על ידי נהר ארה הזורם לתוכו מאגם ברינץ הגבוה ממנו ב-6 מטרים. נהר הארה ממשיך מצידו השני של האגם לעבר העיר ברן ומשם לנהר הריין, אל ולעיתים לאחר גשמים כבדים נגרמות הצפות מקומיות באזור האגם, מכיוון שנהר הארה לא עומד בעומס המים.
מאז שנת 1835 קיימים קווי תחבורה קבועים על ידי ספינות בין הערים תון ואינטרלאקן, ותעלות קטנות בערים אינטרלאקן ותון מחברות את קווי השייט למסילת הרכבת.
יוסף סאמיגה
רבי יוסף סאמיגה היה מחבר פורה והדפיס כמה מספריו: "מקראי קודש" (ונציה שמ"ו) בשני חלקים, הספר התקבל בקרב ציבור הלומדים היהודי באירופה כולה וזכה למהדורות נוספות, בין היתר הוא מצוטט בידי המהרש"א, ובידי רבי יצחק נוניש בילמונטי בספרו "שער המלך". ספרו השני הוא "פורת יוסף" (ונציה ש"נ) על מסכת כתובות ומסכת חולין, על הלכות הרי"ף ועל התוספות למסכתות אלו. עבודתו השלישית היא "פירוש דרך ימין" (ללא שער) הכולל דרשות וענייני קבלה.
בין תלמידיו בולטים: רבי חיים בנבנישתי, מחבר "כנסת הגדולה"; ורבי יוסף שלמה דלמדיגו, "יש"ר מקנדיאה".
ג'וזף דוב
ג'וזף "ג'ו" לאו דוּבּ (27 בפברואר 1910 – 7 ביוני 2004) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי שהתמחה באנליזה מתמטית ובתורת ההסתברות. נודע בשל פיתוח התאוריה של מרטינגלים (בעקבות פול לוי).
קורות חיים
דוב נולד בסינסינטי, אוהיו. משפחתו עברה לעיר ניו יורק לפני שהיה בן 3. הוריו חשבו כי הישגיו חלשים בבית הספר, ולפיכך העבירו אותו בית הספר "Ethical Culture Fieldston School", בו הוא סיים את לימודיו בשנת 1926.
לאחר מכן פנה דוב ללמוד באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1930 סיים תואר ראשון, בשנת 1931 סיים תואר שני, ובשנת 1932 סיים דוקטורט - כולם במתמטיקה. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את השם "Boundary Values of Analytic Functions" ונכתבה בהנחייתו של ג'וזף וולש.
דוב פנה לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת פרינסטון, ובשנת 1935 הפך לחבר סגל באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם נותר עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1978. שם גם היה חבר "מרכז אורבנה ללימודים מתקדמים".
בשנה האקדמית 1942-1941 הוזמן על ידי אוסקר וובלן למכון למחקר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון, על מנת לעבוד על מיקוש ימי עבור הצי. במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1945-1942, הוא עבד בוושינגטון די. סי. ובגואם כיועץ אזרחי לצי ארצות הברית.
עבודתו המתמטית
עבודת הדוקטורט של דוב עסקה בחסמים של פונקציות אנליטיות. הוא פרסם שני מאמרים על בסיס עבודת הדוקטורט שלו, שהופיעו בשנת 1932 ו-1933 בכתב העת "Transactions" של האגודה האמריקאית למתמטיקה. דוב חזר לעסוק בתחום זה רק אחרי שנים רבות, כאשר הוכיח גרסה הסתברותית של חסם פאטו עבור פונקציות הרמוניות.
השפל הגדול בשנת 1929 הקשה על דוב למצוא עבודה. ברנרד קופמן סייע לו למצוא עבודה עם הסטטיסטיקאי הארולד הוטלינג. משרה זו גרמה לדוב לפנות לתורת ההסתברות.
בשנת 1933 אנדריי קולמוגורוב תיאר את היסודות האקסיומטיים של תורת ההסתברות, מה שהפך את התורה מאוסף של רעיונות אינטואיטיביים לתאוריה מתמטית מוצקה. תאוריה זו הוכללה לתורת המידה, ודוב הבין כי ניתן להשתמש ברעיונות של תורת המידה כדי להוכיח תוצאות בתורת ההסתברות.
לאחר שכתב סדרת עבודות הנוגעות ליסודות תורת ההסתברות ותהליכים מקריים, בכללם מרטינגלים, שרשראות מרקוב ותהליכים סטציונריים, הוא החליט לכתוב ספר המסכם את התאוריה של תהליכים מקריים. ספרו Stochastic Processes פורסם בשנת 1953 והפך לספר משפיע בהתפתחות של תורת ההסתברות המודרנית.
בפרט נודע דוב בגין עבודתו על התאוריה של מרטינגלים ותורת הפוטנציאל ההסתברותית. לאחר פרישתו לגמלאות הוא כתב ספר עב כרס בשם Classical Potential Theory and Its Probabilistic Counterpart. חציו הראשון של הספר עסק בתורת הפוטנציאל הקלאסית, וחציו השני בתורת ההסתברות ובפרט בתאוריה של מרטינגלים. בספרו זה העמיד דוב את התאוריה של מרטינגלים על יסודות של תורת ההסתברות.
האגודה האמריקאית למתמטיקה ייסדה את '''פרס ג'וזף ל. דוב''' בשנת 2005, המוענק אחת לשלוש שנים לספר מתמטי יוצא דופן.
לורנס או'פוראיין
לורנס או'פוראיין (באנגלית: Laurence O'Fuarain; נולד ב-24 באפריל 1990) הוא שחקן אירי.
ביוגרפיה
לורנס או'פוריין למד פרסום ושיווק במכון הטכנולוגי, Tallaght, במקרה, החל ליצור כמה סרטים קצרים מהם נהנה. לאחר אודישן הצטרף לאקדמיית "Bow Street", הוא החליט לעזוב את ITT כדי להתרכז במשחק. בשנת 2014, או'פוריין סיים את לימודיו בתוכנית למשחק באקדמיית "Bow Street" בדבלין. בזמנו הפנוי, או'פוריין הוא דייג נלהב.
קריירה
ב-2015, מיד לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה ערך או'פוראיין את הופעת הבכורה שלו בסרט האירי The Limit Of, למרות שהסרט לא הוקרן עד 2018.
בשנת 2016 שיחק בסרט "The Secret Scripture" ובפרק בודד של משחקי הכס בעונה החמישית באותה שנה הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה Rebellion. בשנת 2017, שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה ויקינגים בעונה החמישית ובפרק בסדרה אדמת הפקר.
בשנת 2018, שיחק או'פוראיין בתפקיד ורן בסרט "Viking Destiny". באותה שנה שיחק בסרטים Don't Go ו-"שחור 47"  '.
באוגוסט 2021, או'פוראיין החל להצטלם למיני-סדרה המכשף: מקור הדם בהפקת נטפליקס, המתרחשת כ-1,200 שנה לפני עלילת הסדרה המכשף.
ויקיפדיה הסרבו-קרואטית
ויקיפדיה הסרבו-קרואטית היא המהדורה של ויקיפדיה בשפה הסרבו-קרואטית. בנוסף אליה קיימות גם ויקיפדיות בשפה הסרבית, הקרואטית והבוסנית. נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
בשנת 2005 נסגרה מהדורה זו עקב חוסר פעילות, ונפתחה מחדש לאחר פרק זמן קצר.
מדד העומק של ויקיפדיה הסרבו-קרואטית, המהווה מדד גס לאיכות הערכים, עומד על 760 נכון ליולי 2019. זהו מדד עומק מכובד, שכן הוא ממקם אותה כוויקיפדיה השנייה באיכותה מבין הוויקיפדיות המכילות מעל מאה אלף ערכים, כשמעליה נמצאת רק ויקיפדיה האנגלית. בנוסף, לרוב הוויקיפדיות שעברו את רף 400 אלף הערכים הראשונים יש מדד עומק נמוך מאוד עקב שימוש בבוטים, שיוצרים ערכים רבים קצרי מלל ומיעוטי קישורים, דוגמת ויקיפדיה השוודית ויקיפדיה ההולנדית, שהיו בעלות מדד עומק של 7 ו-15 בהתאמה באותה התקופה.
רועי ידיד
רועי ידיד (נולד ב-14 בספטמבר 1980, י"ד בתשרי תשמ"א) הוא זמר, שחקן, מלחין ויוצר.
ביוגרפיה
רועי נולד בשם רועי ידעי וגדל בעיר אשקלון, כבר בבית הספר היסודי היה שר ומנגן. בגיל 15 החל להופיע באירועים בליוויו קלידים של חברו לספסל הלימודים.
לאחר לימודיו בישיבה התגייס ללהקת הרבנות הצבאית שבראשה עמד משה (מונה) רוזנבלום שם היה סולן ראשי ובהמשך אף למפקד הלהקה.
באמצע שירותו הצבאי הצטרף אל תזמורת "ענבי הגפן" ומאז ועד היום הוא משמש כסולן התזמורת. במסגרת זו מופיע בכנסים ציבורים רבים ובחתונות.
לאחר השירות הצבאי למד תואר ראשון במכללה לחינוך גבעת וושינגטון.
בשנת 2003, השתתף בדיסק הראשון של תזמורת ענבי הגפן יחד עם דדי גראוכר, ישי לפידות, אורי שבח ועוד.
לאחר מכן הוציא סינגל בכורה הנקרא "בריאת עולם קטנה" שאותו כתב משה קלוגהפט. רועי הלחין לשיר יחד עם חבר לישיבה, אלדד רצון. בהמשך, קלוגהפט כתב עוד מספר שירים לרועי, ביניהם: "איש של חורף", "רגע של ניצחון", ו"חוף מבטחים".
בשנת 2006 הגיע לידיו טקסט לשיר המדבר בין היתר על תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף ועל השאיפה לארץ ישראל ובעקבותיו חיבר את השיר "את לי ארץ".
בשנת 2016 הוציא את הסינגל "יהיה לנו הכל" שכתב והלחין עבורו ישי ריבו ועתיד לצאת כחלק מדיסק שלישי. ב-2017 יצא סינגל נוסף בשם "הגיע הזמן" שנכתב והולחן על ידי ריבו.
נשוי ואב לשישה, מתגורר בקיבוץ חפץ חיים.
אאודי Q6
אאודי Q6 (בגרמנית: Audi Q6) היא מכונית משפחתית במרכב קרוסאובר, בעלת שישה או שבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אאודי משנת 2022. היא נחשפה ב-24 ביולי 2022. היא מיועדת לשוק הסיני בלבד. בהמשך השנה תחשוף אאודי את אאודי Q6 אי-טרון החשמלי והוא ישווק בכל העולם. ה-Q6 היא השביעית במשפחת Q של אאודי.
סקירה
היא מבוססת על הפולקסווגן תלאגון ובנויה על אותה פלטפורמה, פלטפורמת MQB Evo של קבוצת פולקסווגן. העיצוב החיצוני יוקרתי ומעט ספורטיבי, פנים המכונית יוקרתי. היא גדולה במעט מאאודי Q7 לאאודי Q6 אורך של 5,099 מ"מ, רוחב של 2,014 מ"מ, גובה של 1,784 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,980 מ"מ.
תא הנוסעים מאובזר בכל הטכנולוגיה העדכנית של אאודי כגון: לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ', מולטימדיה בקוטר 10.1 אינץ' ומסך בקוטר 8.6 אינץ' לשליטה על המולטימדיה וחימום/אוורור המושבים. מערכת המולטימדיה שונה משאר רכבי אאודי עקב התאמה לרשתות הסיניות. לצד כל זה נמצא בדגם גם מערכות בטיחות מתקדמות המאפשרות לדגם נהיגה אוטונומית ברמה 2 פלוס.
מפרט טכני
בשלב הראשון של השיווק משווקת אאודי את ה-Q6 עם שני יחידות הנעה.
L band
תחום התדרים  L band הוא תחום תדרים שהוגדר על ידי ה-IEEE כתחום התדרים בין 1 עד 2 ג'יגה-הרץ, מתוך ספקטרום גלי הרדיו.
שירות טלפון נייד
באירופה, הוועדה לתקשורת אלקטרונית (ECC) של ה-"European Conference of Postal and Telecommunications Administrations" (או CEPT) תואם חלק של תחום L של הרדיו (1452-1492MHz), המאפשר למדינות בודדות לאמץ את הספקטרום עבור רשתות יבשתיות ניידות/קבועות לתקשורת משלימה (MFCN SDL). באמצעי "צבירת נשאים" (Carrier aggregation). תחנת LTE-Advanced או UMTS/HSDPA יכולה להשתמש בספקטרום הזה כדי לספק רוחב פס נוסף עבור תקשורת מתחנת הבסיס למכשיר הנייד, כלומר כיוון ההורדה.
ניווט לווייני
מערכת הניווט GPS משתמשת בתדרים בתחום L בשל יכולת גלי הרדיו הנמצאים בתחום זה לחדור דרך עננים או ערפל, וכמותה גם המערכות גלילאו ו-GLONASS.
ביון מטוסים
מטוסים יכולים להשתמש בציוד לשידור ביון אוטומטי תלוי (ADS-B) ב-1090MHz כדי להעביר מידע  על מיקום לתחנות קרקעיות, כמו גם ביניהם אותם לקבלת מידע על תנועה ומניעת התנגשות. 1090MHz (יחד עם 1030MHz) נמצא בשימוש משלטי Mode S, אשר ADS-B מגבירה כאשר מופעלת בתדר הזה. מידע של ADS-B יכול להיות גם שידור קצת מעבר לתחום L ב-978MHz.
אסטרונומיה
התחום מכיל גם תדר של מעבר מבנה על-דק של מימן נייטרלי  (קו המימן, 1420MHz), אשר הוא  עניין רב באסטרונומיה כאמצעי הדמיה של אטומי מימן נייטרליים בתוך החלל הבין-כוכבי אשר הם בדרך כלל "בלתי נראים". כתוצאה מכך, חלקים של L-band הם תת-תחומים המוגנים ומוקצים לרדיו אסטרונומיה ברחבי העולם.
החזית הסורית במלחמת העצמאות
החזית הסורית במלחמת העצמאות הייתה זירת לחימה צדדית במלחמת העצמאות. פעולות הצבא הסורי היו מוגבלות, ובהתאם, הכוחות שהופנו לזירה על ידי ההגנה וצה"ל היו מוגבלים. עם זאת, החזית הסורית הייתה האחרונה שבה הושג הסכם שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות.
הפלישה
ב-13 במאי 1948 הודיע שר החוץ של סוריה שצבא סוריה ימלא אחר החלטת הליגה הערבית לפלוש לארץ ישראל כדי להשכין בה שלום. עם זאת, בהיעדר צבא סורי משמעותי, המוכן לפעולה נרחבת, לא נחשב האיום הסורי למשמעותי.
ב-20 במאי 1948 פורסמה בעל המשמר סקירה על פריסת הצבא הסורי: "בארבעה מחנות מתרכז הצבא הסורי מבאנייס בצפון ועד פיק ואירביד על גבול עבר הירדן." מחנות אלו כללו:
בעמק הירדן
בימים הראשונים של הפלישה הפגיז הצבא הסורי את עין גב, שער הגולן, מסדה ואשדות יעקב. כוח של צבא סוריה התרכז בתל אל קאסר וממנה יצא בשבת, ה-15 במאי, להתקפה על מחנה ההסגר ומחנה חיל הספר ליד משטרת צמח. לאחר התקפה של מספר שעות הצליחו הכוחות הסורים לכבוש את המחנות וגילו שהן ריקים. למחרת ניסו הכוחות הסוריים לכבוש את משטרת צמח אך נהדפו. אולם יום לאחר מכן, ב-18 במאי 1948, נטשו אנשי ההגנה את צמח והסורים נכנסו אליו. כוח של הגנה פשט בלילה על צמח והצליח לחבל במשוריינים של הסורים.
ב-19 במאי 1948 נטשו אנשי שער הגולן ומסדה את קיבוציהם והסורים נכנסו אליהם והעלו אותם באש. עיקר ההתקפה הסורית בגזרת עמק הירדן שלוותה בכוחות שריון ובסיוע אווירי וארטילרי התרכזה בקיבוצים דגניה א' ודגניה ב'. מגיני הקיבוצים הדפו את ההתקפה תוך פגיעה בטנקים סוריים במטולי פיאט. חמישה תותחים 65 מ"מ ה"נפוליונצ'יק" שהגיעו לישראל באותו הזמן נשלחו מיד להגנת עמק הירדן, שם הופעלו לראשונה על ידי חיל התותחנים הישראלי מעל רכס פוריה, הפתיעו את הסורים, גרמו לבהלה והיו מהגורמים לנסיגה הסורית בקרב על הדגניות, לכיבוש סמח' בחזרה ב-21 במאי 1948 ולהדיפת הצבא הסורי מתחומי ישראל בגזרה הזאת (למעט אזור חמת גדר, אשר נשאר בידי הסורים עד מלחמת ששת הימים). זה היה הניצחון הראשון על צבא ערבי סדיר, דבר אשר עודד מאוד את המגינים בשאר החזיתות. סיפור עצירת הטנק בדגניה נחשב לאחר מסיפורי הגבורה הנודעים של מלחמת העצמאות, ולו חמש גרסאות סותרות.
ב-23 במאי מטוסים של חיל האוויר הישראלי הרעישו את פיק וחרב. כח של ההגנה פשט על הקרב חרב ופוצץ את בתיו. בהמשך חודש מאי 1948 הרעישו תותחים של ישראל את ריכוז הכוחות הסורי בתל אל קאסר (כיום תל קציר). ב-4 ביוני 1948 שבו הסורים ופתחו באש תותחים על יישובי עמק הירדן, במסגרת הרעשה כוללת לאורך כל החזית הסורית.
בשבוע השני של יוני הסורים תקפו את עין גב אך נהדפו. התקפות אחרות, של צבא ההצלה ושל ערבים מקומיים, נהדפו אף הן.
משמר הירדן
גשר בנות יעקב פורק עוד בינואר כדי למנוע כניסת כוחות סוריים לארץ ישראל. הכוחות הסורים באזור קוניטרה היו בשלבי התארגנות ב-15 במאי 1948 ולא השתתפו בהתקפות בימים הראשונים. כוחות של ההגנה תקפו והשמידו מחנה אספקה סורי בבית המכס העליון, מעבר לקווי האויב, ממזרח לגשר בנות יעקב ב-19 במאי 1948. בפעולה נהרגו עשרה חיילים סורים ללא שאיש מאנשי ההגנה נפגע.
ב-4 יוני 1948 פתחו הסורים בהרעשה כבדה של משמר הירדן. ב-5 ביוני הפציצו מטוסים את איילת השחר וחבר אחד נהרג. כח סורי חצה את הירדן לכיוון משמר הירדן, ומגיני משמר הירדן הצליחו להדוף אותם. גם התקפה שנייה על משמר הירדן נהדפה. אולם ב-10 ביוני נפלה משמר הירדן בידי חטיבה סורית ואנשיה נשבו.
בצפון
השריון הסורי בבנייס נכנס לתל אל קדי עוד ב-14 במאי 1948, אולם כוחות ההגנה כבשו אותה חזרה לאחר מספר ימים. בסוף מאי פשטו כוחות ישראליים על תחנות של משטרת הגבול הסורית מעל שמיר ולהבות הבשן. בלילה שבין ה-31 במאי ל-1 ביוני פשטו כוחות של צה"ל על עמדות סוריות בין בנייאס לעין פיט. הפעולה לוותה בקרב תותחים. ב-5 ביוני 1948 הורעשו דן ותל אל קדי וב-6 ביוני הורעשה גם דפנה. הסורים תקפו לכיוון להבות הבשן וכפר סולד, אך נהדפו.
קרבות עשרת הימים
עיקר הלחימה בקרבות עשרת הימים בחזית הסורית התרכזה בראש הגשר הסורי באזור משמר הירדן. מבצע ברוש, בו ניסה צה"ל לכבוש את ראש הגשר הסורי במשמר הירדן, לא עלה יפה.
בצפון, צה"ל השתלט על תל עזזיאת שבסמוך לכפר סאלד, אך בשורה של התקפות, עלה בידי הסורים, בסיכומו של קרב תל עזזיאת (1948), לכבוש חזרה את התל.
באזור עין גב, הצליחה מחלקה מעין גב לכבוש את משלט סוסיתא בלילה שבין ה-17 וה-18 ביולי 1948. המחלקה שמנתה 37 חברי עין גב ואנשי עמק הירדן נעה בוואדי מדרום למשלט הסוסיתא והסתערה עליו ממזרח. הסורים שלא ציפו להתקפה מכיוון זה, נסוגו והמשלט נכבש ללא אבדות. למחרת הפגיזו הסורים את המשלט וירו עליו אש מקלעים, בלא לגרום לאבדות, אך לא נערכה התקפת נגד.
סיום המלחמה
במהלך ולאחר מבצע חירם לא הצטרפו הכוחות הסוריים ללחימה, למרות איומים של דוברים סורים.
שיחות שביתת הנשק עם סוריה החלו ב-5 באפריל 1949 והיו הקשות והממושכות ביותר. הן נערכו בחורבת ירדה בשטח ההפקר שבין הכוחות במשך למעלה ממאה ימים בהפסקות מרובות. הימשכות השיחות נבעה הן מכך שבסוריה תפס באותה עת את השלטון שליט חדש, חוסני א-זעים, שעלה לשלטון ב-29 במרץ 1949 ורצה להפגין עמדה תקיפה והן מחמת העובדה שהצבא הסורי היה הצבא הערבי היחיד שהחזיק עם סיום הקרבות בשטח שעל פי תוכנית החלוקה נועד להיות בתחומי המדינה היהודית. צה"ל תכנן מבצע גדול בצפון בשם "מבצע אורן" בהשתתפות חטיבת גולני, חטיבה 7, חטיבת אלכסנדרוני, גדוד טנקים 82, ארטילריה ומטוסים. הכוחות היו אמורים לפרוץ דרך חמת גדר ותל קציר לעבר קוניטרה ומשם לפנות מערבה ולכבוש את ראש הגשר הסורי במשמר הירדן. על חיל האוויר היה להפציץ את דמשק וקוניטרה. פקודת המבצע פורסמה ב-21 במאי 1949, אולם ההתקפה לא יצאה לפועל בשל ההתקדמות במשא ומתן.
ב-20 ביולי 1949, לאחר משא ומתן ארוך מאוד, נחתם הסכם שביתת הנשק עם סוריה, וצבא סוריה פינה את משמר הירדן שנכבשה על ידו ביוני 1948, והשטח הפך למפורז עד למלחמת ששת הימים. זאת בניגוד לחמת גדר, שעל פי ההסכם גם הוא פורז אך סוריה השתלטה עליו. כך הסתיימה פורמלית מלחמת העצמאות.
הדיוויזיה ה-87 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-87 (בגרמנית: 87. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד בוגיסלב פון שטודניץ. במהלך המערכה בפולין שהתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק ממפקדת הכוחות בהרי אייפל במסגרת הארמייה החמישית, ובמהלך הקרב על בלגיה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה במהלך מבצע מקרה אדום כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה השישית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית, ואף נטלה חלק בקרב ביאליסטוק-מינסק, ובמהלך הקרב על מוסקבה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 ארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ולחמה בקרב רז'ב הראשון ובקרב רז'ב השני, ובמרץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, עימה לחמה בקרבות בלטביה, ובנובמבר אותה שנה היא הועברה תחת פיקוד הארמייה ה-18, עימה לחמה בכיס קורלנד עד סוף המלחמה.
המסע לעמק החלומות 3: עת לחברות גדולה
הסרט זכה בפרס אנני ל"הפקת הווידאו האהובה ביותר" בשנת 1996. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס סאטורן ל"ההפצה הטובה ביותר לווידאו".
עלילה
מטאוריט פוגע בסמוך לעמק הגדול, מה שגורם לבצורת מאיימת על חייהם של הדינוזאורים. המחסור הגובר במים גורם לסכסוכים בין תושבי העמק הגדול, שחיו בעבר בשלום והרמוניה יחסית. כאשר המצב בין המינים מתדרדר, ליטלפוט והאחרים יוצאים למצוא מים כדי לשמור על השקט בעמק. הם נרדפים על ידי שלישיית דינוזאורים מתבגרים יהירים המורכבים מהיפ ההיפסילופודון, מוט המוטאבורסאורוס ונוד הנודוזאורוס. כאשר ליטלפוט והאחרים מוצאים אגם קטן, השלישייה מגיחה ותובעת את בור המים לעצמה, ודורשת מליטלפוט והאחרים לשתוק בנוגע לגילוי שלהם. בלי רצון להיענות, ליטלפוט והאחרים בורחים מהבריונים. במהלך המרדף, הבריונים נרדפים על ידי צרעה, והילדים מגלים את הסיבה מאחורי חסימת מקור המים.
לפני שהם יכולים לחזור ולספר לשאר התושבים את האמת, ברק פוגע בעץ, ומצית אש שמתפשטת במהירות ברחבי העמק. השרפה הורסת את העמק והורסת את רוב המזון הירוק. הדינוזאורים בקושי מגיעים למקום מבטחים בקצה של המעבר המסתורי. כשהילדים מספרים למבוגרים על תגליתם, מתפרצות חילוקי דעות מה לעשות בין המבוגרים, ומונעות מהם לעשות משהו כדי לנצל את הידע הזה. היפ, נוד ומוט יצאו לבדם אל המעבר המסתורי כדי להגיע למים ראשון. בעודם צופים את הסכנה שהיפ ואנשיו נקלעו אליה ומזהים את המשותף איתם, ליטלפוט והאחרים עוקבים אחריהם כדי לעזור במידת הצורך. זה הופך להיות כך כאשר היפ קופץ לתוך בור זפת לאחר שחשב אותו כמים. הוא זועק לעזרה, אבל מוט ונוד לא מצילים אותו. במקום זאת, הם מתווכחים על מי מהם חייב להציל אותו. אבל ליטלפוט חותך פנימה ואומר למוט ולנוד שהיפ תקוע בבור הזפת. לאחר מכן, הוא רוקם תוכנית למשוך את היפ החוצה. לבסוף, ליטלפוט והאחרים מושכים אותו מהזפת. זמן קצר לאחר מכן, המבוגרים מגיעים, והיפ ננזף קשות מאביו התוקפני והנרגן, מה שמוביל את אביו של סרה להבין שהוא קשה מדי עם סרה לפעמים ושהם צריכים לעבוד יחד כדי למצוא את המים.
לפני שהם מסוגלים לעשות צעדים נוספים, העדר מותקף לפתע על ידי להקת דיינוניכוס. המרדף מוביל לסכר של סלעים שנוצרו על ידי גלישת הסלע שגרמה לבצורת. בזמן שהדיינוניכוס והמבוגרים נלחמים, הילדים, כולל היפ ומקורביו, עובדים יחד כדי לשבור את הסכר. כולם צופים במים המשוחררים שוטפים את הדיינוניכוס. המים גם מכבים את השרפות שעדיין בוערות בעמק. לבסוף, הם מצליחים לשרוד ולנחות על הגדה הנגדית. כעת העדר מסוגל לחזור לעמק הגדול. העדר חוזר לעמק הגדול, שכעת יש לו מספיק מים עבורם. עם זאת, כשהם חוזרים הביתה, השרפה הרסה את רוב האוכל הירוק שלהם. הצמחים ההרוסים כעת בעמק אינם ניתנים לתיקון מהשרפה. עם זאת, למרות היותם בלתי ניתנים לתיקון, הדינוזאורים מוצאים את המקומות בעמק הגדול שבהם עדיין גדל מזון ירוק. הם עוברים באופן פרופורציונלי מאזור מוריק אחד למשנהו וחולקים את כל מה שהם מוצאים. דפוס זה מביא לכך שהאירוע נקרא זמן הנתינה הגדולה.
שירים
שירי הסרט נכתבו על ידי מישל בראורמן ואמנדה מקברום.
כמו כן שיר הנושא של הסרט המקורי המסע לעמק החלומות "If We Hold on Together" נשמע בסרט.