cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריקי מנור
היסטוריה
הג'ינגל "דור הג'ינס שותה קווינס" משנת 77' שביצעה ריקי מנור עבור חברת טמפו משקאות היה לאחד מהסלוגנים הזכורים ביותר בשוק הפרסום בישראל.
בשנת 1978 הופיעה בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 עם להקת "פלפל לבן" וחדוה עמרני עם שיר "בלב אחד" (המוכר כ:"סלאם עליכום") שהגיע למקום השני בתחרות. עוד באותה שנה השתתפה בשירת קולות באלבומו המצליח של צביקה פיק "מוזיקה", ובאלבום "פלונטר" של רמי פורטיס.
ב-1979 השתתפה בקולות רקע בהקלטות אלבומו של צביקה פיק - "המראה".
בסוף 1980 הוציאה לרדיו את השיר "לשיר זה לא מקצוע", שכתבה תמר סיון, הלחין ועיבד אמיר פרוהליך.
משנת 1982 עד 1986 הייתה חברה בלהקת "איזולירבנד", שהקים המוזיקאי רוני וייס, ובו בלטה בשירים כגון: "מלודי" "חג על הגג" ו"שיר בעברית". עוד ב-1982 התארחה באלבומו של ג'קי מייקה וביצעה עימו בדואט את "שיר בשני קולות".
ב-1986 ביצעה את שיר הפתיחה לסדרת הטלוויזיה לילדים "עליסה בארץ הפלאות".
משנת 1990 הופיעה מנור בכל רחבי הארץ עם מספר נגנים, בהם נחום פרפרקוביץ וישראל רז.
במהלך שנת 1996 הוציאה דיסק מחווה לזמרת הג'אז בילי הולידיי - "שחור בכחול לבן".
בשנת 1998 הופיעה בפסטיבל הג'אז באילת עם "שיר השירים" (ג'אז אתני).
משנת 1999 הופיעה בפסטיבלי ג'אז מקומיים (קאמלוט, שבלול וכו').
הגומונים
הגומונים (באנגלית: Disney's Adventures of the Gummi Bears) היא סדרת הנפשה אמריקאית בת 64 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1985 -1991.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים בדיבוב המקורי באנגלית עם כתוביות בעברית. דיבוב עברי לסדרה הופץ בקלטות וידאו.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר עלילותיהם של הגומונים, שבעה דובים מואנשים הגרים יחדיו במאורת מסתור מתחת לאדמה. הסדרה מתרחשת בתקופת ימי הביניים. לגומונים ידידים מגזע בני האדם (קלווין והנסיכה קאלה). אויבם המושבע הוא הדוכס איגת'ורן, אשר מנסה בעזרתם של קבוצת עוגים לשלוט בממלכת דאנוין.
בעזרת שיקוי פלא בעל השפעה זמנית הנקרא מיץ תותי-גומון, הגומונים מקבלים כוח-על של היכולת לקפץ בקלילות. שיקוי הפלא פועל גם על בני האדם (או העוגים) אשר בשתיתו מקבלים כוח פיזי על-אנושי - משום כך שומרים הדובים את המתכון לשיקוי בסוד מפני שאסור שינוצל לרעה על ידי בני האדם.
דייוויד ממפורד
דייוויד בראיינט ממפורד (David Mumford, נולד ב-11 ביוני 1937) הוא מתמטיקאי אמריקאי שידוע בשל פיתוח הגאומטריה האלגברית ומחקריו בתחומים ראייה ממוחשבת ותורת התבניות (באנגלית: ). הוא זכה במדליית פילדס והיה מעמיתי מקארתור. בשנים 1998-1995 היה נשיא האיחוד המתמטי הבינלאומי. בשנת 2010 הוא זכה במדליה הלאומית למדעים. כיום הוא משמש כפרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת בראון.
תהום (יהדות)
תהום הוא בור, מדרון או חלל עמוק מאוד או שסופו לא נודע, במובן הפיזי או המטאפורי. במקרא ובספרות חז"ל משמעותו המים הקדמוניים והעמוקים של הבריאה. על פי פרשנות "המצודות": עומק הים. על פי קאסוטו: האוקיינוס הפרימיטיבי שנברא ברצון האל.
בהלכה מופיע המושג טומאת התהום, על טומאה שנמצאת בחלל מתחת לקרקע, ולא ידועה לאף אדם.
הופעות בתנ"ך
על פי הנאמר בספר בראשית, בתחילת הבריאה מי התהום כיסו את פני כל הארץ, ורק עם ציוויו של האל התקבצו למקום אחד ואיפשרו את חשיפת הארץ. מכאן התפיסה שהתהום נמצאת מסביב ליבשה המוכרת ובעומקה של האדמה. לפרשנותו של קאסוטו לפסוקים בבראשית ב ה-ו, לפני חטאו של אדם הראשון בגן עדן, מי התהום היו עולים ומשקים את האדמה ומתפצלים לארבעת הנהרות הנזכרים, ולא היה צורך בגשם. רק לאחר חטאו נסתתמו מעיינות תהום והחל לרדת גשם.
בסיפור על המבול מסופר כי בנוסף לגשם הרב שירד נבקעו מעיינות התהום והציפו את הארץ והחריבו אותו. מאידך, מי התהום נתפסים כמקור המרכזי של המעיינות, וכמים המרווים את האדמה וגורמים לה לפוריות. יעקב, בברכתו ליוסף, מברכו ב. התייחסות דיכוטומית זו נמצאת גם אצל יחזקאל הנביא, מצד אחד נבואת חורבן לעיר צור שיעלה עליה התהום ויחריב אותה, ומים רבים יכסו אותה, ומצד שני בתיאור צמיחת ממלכת אשור, מתואר כי התהום סייעה בכך,.
בתנ"ך מובעת התפיסה כי המצב הבראשיתי בגן עדן שבו מי התהום פרצו החוצה והשקו את האדמה ישוחזר לעתיד לבוא. כך למשל מתואר בספר זכריה (י"ד ח') פריצת מי התהום מירושלים, שישקו את סביבתם עד ים תיכון וים המלח:. גם בספר יואל (ד' י"ח) ישנו תיאור דומה:
במקרא לעיתים התהום מובא כמושג הבא לתאר דבר עמוק מאוד הרחוק מהאדם, למשל בספר איוב,. הצירוף "תהום רבה" (=תהום הגדולה) קיים מספר פעמים ובא לתאר את גודלה העצום של התהום.
משמעות קבלית ומטאפיזית
בספר הזוהר מובעת התפיסה כי הארץ כולה צפה על התהום סביב אבן השתיה, כאשר חלקה של האבן נעוץ ושקוע בתהומות, וחלקה האחר מהווה את מרכז היבשה וסביבה מעגלים מתפשטים אזורים בעלי קדושה שונה. תפיסה זו כנראה מתבססת על הפסוקים במשלי: ובתהלים.
מי התהום מזוהים עם רוע מסוים. ישנו קישור בין התהומות לבין מפלצות הים השוכנות בהן. למשל בתהלים. במקום אחר האומות היריבות לישראל נמשלות למים זדוניים ששוטפים אותם, מתוך תפיסה של הרוע של מי התהום:.
שימושים בעברית
בהשאלה קיים בעברית הביטוי "תהומות הנפש", לציין עומק פסיכולוגי וכוחות שהאדם לא מודע להם.
המילה 'תהום' בשפה העברית מתקיימת הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
ישיבת עץ חיים
ישיבת עץ חיים היא ישיבה ותיקה של היישוב הישן בירושלים, הכוללת תלמוד תורה, ישיבה וכולל.
היסטוריה
בי"ח בסיוון ה'תר"א (יוני 1841) נוסד תלמוד תורה "עץ חיים" בידי הרב שמואל סלנט. כיתות הלימוד פוזרו בין חדרים שונים ברחבי העיר העתיקה. רק בתרי"ז (1857) רוכזו התלמידים לקבוצת מבנים סמוכים בחצר בית הכנסת החורבה, יחד עם בית הדין של ירושלים, ולתלמוד תורה ניתן השם "ישיבת עץ חיים".
נשיאי המוסד היו הרב ישעיה ברדקי, הרב שמואל סלנט, הרב משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא והרב שמעון זרחי מטבריג.
ראשי הישיבה היו בהקמתה הרב שמואל סלנט, הרב משה נחמיה כהניו. משנת תרי"ז עד תרכ"ה כיהן גם הרב משה יהודה לייב מקוטנא ולאחר פטירת הרב כהניו כיהן הרב אליעזר דן רלב"ג (תרמ"ז-תרנ"ה).
ראש המלמדים היה הרב חיים מן, ששימש גם כנשיא 'ועד איחוד המלמדים'. בנו, הרב יהודה לייב מן, היה מזכיר תלמוד התורה ואחד המלמדים. בין המלמדים הידועים: הרב אליהו יוסף שמואל בסן, יקיר ירושלים, הרב חיים יהודה יעקבזון (מחבר הספרים "שיטת החינוך" ו"למשמעות") והרב אברהם חיים הקלמן.
בסוף ימיו מינה הרב סלנט את הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, בעלה של נכדתו, לראש ולמנהל הישיבה. בשנת תרס"ח (1908) יזם הרב טוקצינסקי רכישת קרקע גדולה ברחוב יפו להקמת סניף של הישיבה. עם הקמת בנייני הישיבה במרכז העיר, הוקם במקום גם כולל, ששימש בעיקר את בוגרי הישיבה.
הרב איסר זלמן מלצר שעלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ה (1925) נתמנה לעמוד בראשות הישיבה עד יום מותו, והרב אריה לוין נתמנה לכהן בתלמוד תורה של הישיבה כמשגיח. לאחר פטירת הרב מלצר נתמנה חתנו הרב אהרן קוטלר לעמוד בראשה, ובתקופות בהן שהה בארץ ישראל מסר בה שיעורים שבועיים. לאחר פטירתם, נתמנה הרב שלמה זלמן זלזניק ואחריו בנו הרב אברהם יעקב זלזניק. במשך שנים רבות מסר בה שיעורים שבועיים הרב אלעזר מנחם מן שך.
בראשית ימי המדינה הונף דגל ישראל בשער המוסדות ביום העצמאות, דבר שעורר תרעומת של חלק מתלמידי הכולל.
בישיבה הקטנה (ה"אמצעית", עיטור רבנים) כיהנו הרב מרדכי דוד לוין, שמסר בה שיעורים כ-45 שנה, עד פטירתו בתשכ"ז (1967) לצד הרב שמואל גדליה ניימן מחבר הספר "גידולי שמואל" והרב ישעיה וינוגרד מחבר הספר "שערי זיו". כמו כן, הרב נטע פריינד כיהן בה כר"מ בכיתה הגבוהה.
לאחר פטירת הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי ניהל את המוסדות בנו, הרב ניסן אהרון טוקצינסקי, במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו בה'תשע"ב.
בהווה
במסגרת התלמוד תורה לומדים בבניין המוסדות מעל 500 תלמידים, כמו כן פועלים סניפים נוספים של התלמוד תורה, בשכונת גבעת שאול בירושלים ובביתר עילית. כולל האברכים הוותיק מתקיים גם הוא במרכז המוסדות, אליו נוספו עוד שני כוללי אברכים ללימודי הוראה ודיינות במודיעין עילית ובביתר עילית. בשנת תשע"ג חזרה הישיבה הקטנה לפעול כישיבה רגילה, לאחר שעמדה על סף סגירה.
מבנה הישיבה ברחוב יפו נרכש על ידי יזמים במטרה לבנות במקום מתחם חנויות, משרדים, מלון בוטיק ומבני מגורים, לצד שימור חזיתות מבנה הישיבה. ביולי 2010 נערך בישיבה מעמד פרידה היסטורי מהבניין. אז עברו למקום זמני בשכירות במרכז מוסדות זווהיל ברחוב שמואל הנביא בירושלים, חצי שנה לאחר מכן, במרץ 2011, רכשה הנהלת הישיבה את מתחם למל העתיק ברחוב ישעיהו בירושלים, ששימש עד אז כתלמוד תורה רוז'ין, לשם עברו המוסדות.
מבני הישיבה
בראשית המאה ה-20 רכשה הישיבה את המגרש הגדול ברחוב יפו בסמוך לשכונת מחנה יהודה. כדי לנצל את מיקומו של המגרש על הדרך הראשית לירושלים בנתה הישיבה, מכספי תרומות, מבנה חנויות על גבול המגרש ברחוב יפו. מאוחר יותר בנתה הישיבה מבנה חנויות נוסף הפונה לשוק מחנה יהודה. החנויות נבנו כמקור הכנסה לישיבה ונהרסו בשנת 2002 כדי לאפשר את מעבר הרכבת הקלה ברחוב יפו. מיזם נוסף שנבנה כדי לממן את פעולות הישיבה הוא שכונת עץ חיים שבסמוך לגשר המיתרים.
מבנה הישיבה עצמה הושלם רק בשנת 1936 על פי תוכניות של האדריכל דב זוננפלד. המבנה בן שתי הקומות נבנה בצורה סימטרית ייצוגית מאבן אדמדמה. הבניין נכלל ברשימת המבנים לשימור של עיריית ירושלים מאז סוף שנות ה-80. בשנת 2007 ריחף על המבנה איום הריסה מצד יזמים שביקשו לפנות מקום לחנויות ומשרדים. הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה קיבלה את הערעור שהגישה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל יחד עם גופי שימור נוספים וקבעה כי המבנה לא ייהרס. בשנת 2008 נמכר המתחם (ששטחו 6.3 דונם) תמורת 15 מיליון דולר, לטובת הקמת מגדל בתכנון האדריכל האמריקאי איאן ביידר, ממשרד איי אם פיי. המכירה הותנתה בשימור מסוים של המבנה ההיסטורי.
מכירת נכסי הקדש עץ חיים
במרץ 2019 פרסם יהודה יפרח תחקיר נרחב בעיתון מקור ראשון אודות נכסי ההקדש של ישיבת עץ חיים ומוסדותיה. על פי התחקיר, מכרו נאמני ההקדש את נכסיו לגורמים עלומי-שם בשליטתם או בשליטת מקורביהם במחיר נמוך, בנימוק שהגירעונות הכספיים של ההקדש מחייבים מכירה של נכסיו. הרוכשים מכרו הלאה את הנכסים במחיר האמיתי וכך הרוויחו מיליוני שקלים לכיסם.
המהלך נחקר בבית הדין של הרבנות הראשית לענייני הקדשות בירושלים. ראש ההרכב, הדיין הרב שלמה שטסמן, העלה חשד להתנהלות בלתי תקינה, השעה את נאמני ההקדש מתפקידם, הוציא צו לפירוק העמותה ומינה לשם כך עו"ד חיצוני. בטענות תמך גם השופט (בדימוס) יוסף אלון. זמן קצר לאחר מכן השעה הרב הראשי לישראל דוד לאו את הרב שטסמן מתפקידו, תוך טענה כי עיסוקו בענייני הקדשות הוא חריגה מעבודתו הקבועה כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. עוד נטען כי הרב שטסמן חרג מהתנהלות תקינה בבית הדין בראשותו. במקומו מינה הרב לאו הרכב חדש לדיון בתיק, בראשות הרב הדיין יקותיאל כהן, שפרש לגמלאות לפני מספר שנים.
זמן קצר לאחר הדחת הרב שטסמן שלחה הנהלת בתי הדין הרבניים, בראשות שמעון יעקבי, מכתב חריף אל היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, ולפיו פעולותיו של הרב לאו בתיק נגועות באינטרסים אישיים ומסייעות למקורביו. לשכת הרב לאו דחתה את ההאשמות וטענה שמהלכיה בעניין הרב שטסמן אינם קשורים למוסדות עץ חיים. בעקבות זאת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רז נזרי, הורה על הקפאת כל ההליכים בתיקי ההקדשות.
באוגוסט 2023, לאחר סכסוך ודיונים ממושכים, קבע בית הדין הרבני בתל אביב (הדיינים: שטסמן, יוסף ושחר) כי מבני שכונת עץ חיים מוגדרים כהקדש ציבורי שאינו ניתן למכירה, מנוהל בידי נאמני הקדש וכפוף בחוק לשיפוט בתי הדין הרבניים. בהתאם להחלטה זו ביטל בית הדין את מכירת המבנים במשך השנים בידי נאמני הקדש מוסדות עץ חיים לשתי חברות פרטיות וקבע כי "פעלו בניגוד לדין ולחוק בכל הקשור לעסקאות המקרקעין הקשורים בשכונת עץ חיים". וכי "הם לא היו מוסמכים לחתום על מסמכי העסקאות". בתוך פסק דין זה הוענק תוקף של החלטה לעובדות המתוארות ולאמירות המשפטיות בדו"ח השופט אלון ובדו"ח הממונה המיוחד והנאמן על הקדשות עץ חיים.
רבנים שלימדו שם
הרב חיים מן הרב שלמה בראווערמאן
הבולשת חוקרת
הבולשת חוקרת הוא סרט פשע ישראלי משנת 2000 בבימויו ובהפקתו של מרק רוזנבאום לפי תסריט של חיים מרין, עם אקי אבני, משה איבגי ואסנת פישמן בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק בתקציב של כ-600 אלף דולר, שחולקו מומן על ידי השותפות המוגבלת להפקת סרטים "דלין", שבשליטת משפחת רוטלוי.
עלילה
הסרט הוא סיפור על חוקר משטרה שאפתן, המקבל מידע אנונימי כי עבריין, זמר מזרחי לשעבר עומד מאחורי שורה של מעשי שוד. הוא עוצר אותו ומתחיל בחקירה אינטנסיבית. במהלך החקירה הוא מתאהב באשתו של העבריין. החקירה הופכת לאובססיה פרטית שלו.
תקציר העלילה
היהלומן אברמוב (מרק רוזנבאום) יוצא מביתו עם תיק עמוס ביהלומים ותכשיטים, ונשדד באופן ברוטלי על ידי שני עבריינים שפניהם מכוסים בקסדות. הוא נפצע קשה ומת אחר כך בבית החולים.
המפקח מיכה שטיין (אקי אבני) מקבל שיחת טלפון אנונימית הקושרת את שלום שלום (משה איבגי), זמר מזרחי, לשוד. הוא עוצר את שלום ומנסה לשבור אותו באמצעים שלא מקובלים על מפקדיו פקד אוחנה (דוד דנינו) ומפקד התחנה (ינקול גולדווסר).
שלום נשוי לזוהר (אסנת פישמן) אך בוגד בה עם חברתו סילבי (אסי לוי). הוא חוקר את זוהר ותוך החקירה הוא נמשך אליה אך היא מסרבת להצעותיו.
בין מיכה לשלום מתנהל משחק של חתול ועבר אך שלום לא נשבר ומהתל כל הזמן במיכה שחמתו הולכת וגוברת. גם מסילבי אינו מצליח לסחוט הודאה.
מתברר שאת השוד עשו שני העבריינים מומי (חיים רנן) ורובי (אייל רוזלס). הם העבירו את השלל לסילבי וזו העבירה אותו לשלום. הם מפעילים לחץ כבד על זוהר שתסגיר היכן השלל ולבסוף רוצחים אותה.
מיכה לא מוכן להרפות משלום למרות אזהרות מפקדיו ביחד עם השוטר רוני (איציק ג'ולי) והשוטרת עדי (שרון זליקובסקי) הם מסיעים את שלום בלילה למקום שומם, שם מאלץ מיכה את שלום להודות באיומי אקדח. שלום מצליח לתפוס את האקדח ולכוון אותו לעבר מיכה אך אין כדור בקנה. שלום מתחיל לברוח ומיכה יורה והורג אותו.
דגל הודו
דגל הודו הוא דגלה הלאומי של הודו. הוא נקרא "טירנגה" (तिरंगा, טריקולור בהינדית, Tiraṅgā בתעתיק IAST). הוא מורכב משלושה פסים רוחביים ברוחב שווה. זעפרן למעלה, לבן במרכז, וירוק למטה. במרכז הדגל ישנו גלגל ("צ'קרה" - chakra) שלו 24 חוטרים.
הצבע זעפרן מסמל אומץ, הלבן מסמל שלום, והירוק - שגשוג. במרכז הדגל מוצג סמל ה"אשוקה צ'רקהה" (Ashoka Chakra), "גלגל החוק". הגלגל הוא בעל 24 החוטרים שמסמלים את 24 השעות ביממה. הסמל אומץ ב-24 ביולי 1947, ולפניו הוצג במרכז הדגל הצ'רקהה (charkhā הוא גלגל טווייה), שסימל את גלגל הטווייה של מהאטמה גנדי.
את הדגל עיצב פינגלי ונקיה (Pingali Venkayya) והדגל אומץ רשמית על ידי האספה הלאומית של האיחוד ההודי ב-22 ביולי 1947. ישנה מערכת מפורטת של חוקים בנוגע לשימוש הנכון והצגת הדגל.
היסטוריה
הדגל הוצג לראשונה ב-1921, בהצעה לדגל שחלקו העליון אדום, לייצג את ההינדים, וחלקו התחתון ירוק, לסמל את המוסלמים. באמצעו הוצב גלגל טוויה מסורתי. מהאטמה גנדי הוסיף לדגל קו לבן באמצעו, ששימש כהיכר לגלגל הטוויה וכסימן לשלום בין הלאומיים.
במהלך העשור הפך הדגל למזוהה עם לאומיות הודית, ובאוגוסט 1931 אימץ הקונגרס הלאומי ההודי את הדגל, כשהוא מחליף את הצבע העליון מאדום לזעפרן.
הדגל שימש לראשונה כדגל מדינה על ידי הודו החופשית, שהתקיימה כמדינת חסות של האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה.
לאחר עצמאות הודו ב-1947 אימצה המדינה את הדגל, אך החליפה את גלגל הטוויה בגלגל 'צ'קרה' (מילולית: גלגל החוק), שנלקח מעמוד האריה של אשוקה, שנבחר לסמל הודו, כמייצג איחוד הראשון של הודו.
עיצוב
על פי חוק, על הדגל להעשות מבד חאדי, בד ייחודי העשוי מטווית יד, שנעשה פופלארי על ידי מהאטמה גנדי.
על פי חוק הדגל ההודי, נאסר על אזרחים להניף את הדגל מלבד בחגים לאומיים כמו יום העצמאות ויום הרפובליקה. ב-2002 הורה בית המשפט העליון של הודו לשנות את החוק על מנת להתיר את השימוש בו על ידי אזרחים.
בת אל גטרר
בת אל גטרר (נולדה ב-4 בפברואר 1988) היא לוחמת טאקוונדו, מרצה ומורה לחינוך גופני ומתמטיקה ישראלית, אלופת אירופה (סנקט פטרבורג 2010) במשקל של עד 57 ק"ג. ייצגה את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביוגרפיה
גטרר גדלה בכוכב יעקב בבית דתי, לה חמישה אחים, אביה אריק עוסק במערכות סולאריות ואמה עקרת בית. בתיכון למדה באולפנת עפרה. החלה ללמוד הגנה עצמית במתנ"ס בנווה יעקב, אצל המאמן חיים שלום כהן. בגיל 9. בעצת מאמנה, החלה להתאמן בטאקוונדו בגיל 12, במועדון אחי יהודה בירושלים, מאז החלה להתחרות באופן מקצועי.
בשנת 2006 היה הישגה המשמעותי הראשון של גטרר בזירה הבינלאומית כשזכתה במדליית זהב באליפות שוודיה הפתוחה.
בשנת 2007 זכתה במדליית זהב באליפות אוסטריה, ובמדליית ארד באליפויות שוודיה ובלגיה. באליפות העולם שנערכה באותה שנה הודחה בקרב השני.
בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באיסטנבול בינואר 2008, הייתה גטרר אחת מתוך ארבעה נציגים ישראלים, ונחשבה לבעלת הסיכויים הנמוכים ביותר לסיים את הטורניר בהצלחה, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה. עם זאת, היא הפתיעה וסיימה במקום השלישי, שהקנה לה את הכרטיס לאולימפיאדת בייג'ינג תחת הדרכתה של המאמנת נועה שמידע. לאחר הטורניר היא זכתה במדליית זהב גם באליפויות גרמניה והולנד.
באולימפיאדה עצמה הודחה גטרר בסיבוב הראשון על ידי סגנית אלופת אירופה מרטינה זובצ'יץ' מקרואטיה, בקרב שבו הובילה על מתחרתה עד ל-15 השניות האחרונות.
בנובמבר 2008 זכתה גטרר במדליית זהב באליפות קרואטיה הפתוחה, ובשנת 2009 זכתה במדליית כסף באליפות בלגיה ובאליפות העולם לדוברי צרפתית שנערכה בצרפת. כן סיימה במקום החמישי באליפות ספרד. ב-2010 זכתה שוב במדליית זהב באליפות הולנד.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכתה גטרר במדליית זהב. הייתה זו הזכייה הראשונה של לוחם או לוחמת ישראלית במדליית זהב באליפויות אלו.
חיים אישיים
גטרר מתגוררת בירושלים, היא סיימה לימודים לתואר ראשון חינוך גופני ומתמטיקה, ולומדת תואר שני בחינוך גופני.
הונאת פונזי
הונאה זו נקראה על שם צ'ארלס פונזי, איטלקי שהיגר לארצות הברית בתחילת המאה ה-20 והיה הראשון שנתפס מרוויח באמצעותה סכומי כסף גדולים.
דוגמה להונאת פונזי
יוזם ההונאה מפרסם מודעה על השקעה בעלת החזר גבוה בפרק זמן קצר, לדוגמה, רווח של 25% בפרק זמן של 30 יום. כדי לגרום למשקיעים להפקיד את כספם בידיו הוא טוען שמדובר בהשקעות שונות, כגון במטבע חוץ, בקרנות גידור, בהשקעות חוץ או בהשקעות אחרות המוכרות כחוקיות. בפועל, כספים שמתקבלים ממשקיע אחד משמשים כדי לשלם את הבטחת ההחזר של משקיעים קודמים ולמעשה לא מתבצעת השקעה כלשהי באפיקי ההשקעה שהובטחו מלכתחילה ושמהם צפוי היה לנבוע הרווח שהובטח למשקיעים.
מספר מקרים עשויים להוביל לסיום ההונאה, לדוגמה:
פרשת סטביסקי
בסוף 1933 התגלתה בצרפת הונאת פונזי גדולה (מאתיים מיליון פרנקים צרפתים) שנודעה בשם פרשת סטביסקי. היא גרמה למשבר כלכלי ופוליטי בשנת 1934 שאיים על יציבות הרפובליקה הצרפתית השלישית.
פרשת מיידוף
הונאת פונזי בעלת ההיקף הגדול ביותר אי־פעם נחשפה בדצמבר 2008, עם מעצרו של ברנרד מיידוף, לשעבר יו"ר נאסד"ק. לאחר שלושה חודשי מעצר, הודה מיידוף בביצוע הונאת הפונזי בתחום ההשקעות בהיקף של כ-50 מיליארד דולר ובמשפט שנערך נגזר עליו עונש מאסר של מאה וחמישים שנה. סכום ההפסדים המוערך "על הנייר" של קורבנות הונאת מיידוף עומד על סך של 64.8 מיליארד דולר וההפסדים הממשיים מוערכים בכ-18 מיליארד דולר. רשימת קורבנותיו כוללת בנוסף לאלפי משקיעים פרטיים גם רבים מבני משפחתו המורחבת, קרנות גידור, ארגוני סעד, קרנות למתן מלגות ללימודים אקדמיים ועוד. להונאת מיידוף קיימות השלכות גם על מוסדות ציבור רבים בישראל (בתי חולים, אוניברסיטאות, מכוני מחקר ועוד).
פרשת רקס וונצ'רס גרופ
באוגוסט 2012 הודיעה הרשות לניירות ערך בארצות הברית על חשיפת הונאת פונזי בהיקף מוערך של כ-600 מיליון דולר, שלטענתה היא אחת ההונאות הפיננסיות הגדולות שנתגלו. ההונאה בוצעה על ידי חברת "רקס וונצ'רס גרופ" באמצעות אתרי אינטרנט של "זיק-ריוורדס" ו"זיקלר" ששימשו למכירות פומביות. מעריכים כי עשרות או מאות אלפי בני אדם נפגעו מהונאה זו ובהם כ-20,000 ישראלים. שיטת הפעולה הייתה גבייה של אלפי דולרים כדמי חבר לאתר שצפוי להניב לחבריו הכנסות קבועות. נכסי החברה, המוערכים בסכום של כ-225 מיליון דולר, הוקפאו בצו שיפוטי.
פרשת ערן מזרחי
ערן מזרחי, יועץ השקעות מסביון, הורשע באפריל 2013 בהונאת לקוחותיו בסכום של עשרות מיליוני שקלים, וביולי אותה שנה נגזרו עליו 12 שנות מאסר וקנסות כבדים. מזרחי קיבל בין 2007 ועד מעצרו במאי 2012 סכום של 57 מיליון ש"ח מ-101 משקיעים תוך שהוא משתמש בכספי המשקיעים להצגת מצג שווא של רווחים ולהנאתו האישית.
פרשת אמיר ברמלי וקרן קלע
ב-25 בפברואר 2021 בית המשפט גזר על ברמלי 10 שנות מאסר, לאחר שהורשע בגניבה של מעל 100 מיליון ש"ח.
פרשת מיכאל בן ארי וחברת EGFE
מיכאל (מייק) בן ארי (גרינפילד), גייס סכום הנאמד בין 300-600 מיליוני שקלים מכ-450 משקיעים. חלקם השקיעו אצלו כבר בשנת 2004. אחד מאפיקי ההשקעה העיקריים שהציע כביכול היה דרך הקרן האמריקאית "Blue River Partners" שמנהלת למעלה מטריליון דולר ומתמחה בהשקעה באג"ח מוניציפלי בארצות הברית, אך לאחר התפוצצות הפרשה ופניית משקיעים לבלו ריבר התברר כי EGFE ובן ארי הפסיקו להשקיע ב"בלו ריבר" לפני 2008. בתחילת שנת 2021 פתחה רשות ניירות ערך בחקירה כנגד בן ארי, ובחודש אפריל 2021 הוא נעצר בחשד להונאת משקיעים. לאחר ששוחרר בתנאים מגבילים, הוא נמלט בחודש מאי מהארץ באמצעות דרכון של חבר. לאחר כשנה, ב-24 ביוני 2022 נעצר בן ארי בבוסניה ונפתחו נגדו הליכי הסגרה לישראל. בדצמבר 2022 הורה שר המשפטים הבוסני על הסגרתו לישראל.
בן ארי עלה לישראל מארצות הברית בשנת 1981. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במינהל עסקים, עבד בבנק לאומי ולאחר מכן ככלכלן בשופרסל.
דגל אוזבקיסטן
דגל אוזבקיסטן (באוזבקית: Oʻzbekiston davlat bayrogʻi/Ўзбекистон давлат байроғи) הוא טריקולור אופקי בצבעי תכלת, לבן וירוק, כאשר הפס הלבן ממוסגר באדום, ועל צידו השמאלי של הפס התכלת מוטענים 12 כוכבים וסהר לבן. הדגל אומץ על ידי אוזבקיסטן ב-18 בנובמבר 1991 עם התפוררותה של ברית המועצות שאוזבקיסטן הייתה אחת הרפובליקות שהרכיבו אותה. מוטיב הסהר וצבעי הלבן והירוק מסמלים את האסלאם וכן כל צבעי הדגל דומים ללבנים של מסגד בסמרקנד. 12 הכוכבים על הפס הכחול מסמלים את 12 מחוזות אוזבקיסטן
אלי איל
אלי איל (אליהו פיינגרש) (19 ביולי 1923 – 5 ביוני 2009, י"ג בסיוון תשס"ט) היה מראשוני אנשי מחלקת הטיס של הפלמ"ח וטייסי חיל האוויר, ומפקד טייסת.
ביוגרפיה
אליהו פיינגרש נולד בקיץ 1923 בעיירה צֶלֶה (celle) שברפובליקת ויימאר (במאה ה-21, בסקסוניה התחתונה שבגרמניה), ילד שמיני במשפחה בת שתים-עשרה נפשות. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, והגיע לקיבוץ שריד, שם למד וקיבל את הכשרתו.
הוריו, שלוש אחיותיו ואחיו הצעיר נספו בשואה. יתר אחיו עלו לארץ ישראל ולחמו כחיילים עבריים בצבא הבריטי כנגד הגרמנים.
שירותו בצה"ל
שימש כמפקד הטייסת הראשון בחיל האוויר. הוא היה מפקד טייסת א' מדצמבר 1947, תפקיד שלו נבחר בבחירות דמוקרטיות על ידי חבריו הטייסים. הוא לחם במסגרת הטייסת במהלך כל מלחמת העצמאות. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל ובשנת 1956 חזר לשירות סדיר.
איל פיקד על שבע טייסות בחיל האוויר, במטוסי ספיטפייר, מוסטנג, מוסקיטו ומטאור, על בית הספר לקצינים של החיל וכן על בסיס שדה דב בתל אביב (אוקטובר 1963 - פברואר 1965). לפני מלחמת סיני ביצע טיסות צילום במסגרת טייסת 115 ולחם במלחמה, היה יועץ במחלקת מבצעים של חיל האוויר האתיופי, טס ולחם בטייסת הפוגות במלחמת ששת הימים, כסגן-אלוף במילואים. במלחמה זו פיקד על רביעיית פוגות שתקפו עמדות ומטרות ירדניות בגזרת ירושלים.
עשה שירות מילואים באית"ן – היחידה לאיתור נעדרים, וכן היה מדריך טיסה אזרחי בבית הספר לטיס בחיל האוויר.
פעילותו האזרחית
בין השנים 1972–1974, שימש איל כמזכיר הפדרציה הציונית באירופה וישב בציריך. עבד כעיתונאי ופרשן צבאי, כתב ב"על המשמר" ובבטאון חיל האוויר. בשנותיו האחרונות היה גם חוקר היסטוריה עצמאי בתחומים של לוחמה אווירית ותקופת בית שני.
סיים את לימודיו לתואר הראשון באוניברסיטה הפתוחה בגיל 80. בגיל 85, אף על פי שחלה במחלה קשה, סיים ב-2009 בהצטיינות לימודי תואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
אלי איל, תושב רמת השרון, היה נשוי לפנינה לבית רובינשטיין ואב לשלושה ילדים. בנו מסד שרת בחיל האוויר כנווט פנטום. נפטר ב-5 ביוני 2009 ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
קפה בגדד
קפה בגדד (באנגלית: Bagdad Café; בגרמנית: Out of Rosenheim) הוא סרט קולנוע גרמני שיצא לאקרנים בשנת 1987. הסרט, בבימויו של הבמאי פרסי אדלון, הוא דרמה קומית סוריאליסטית. הסרט צולם בארצות הברית.
עלילת הסרט
עלילת הסרט מתרחשת בתחנת דלק ומלון דרכים בלב מדבר מוהאבי. בראשית הסרט מגיעים לתחנת הדלק זוג תיירים מגרמניה. יסמין (המגולמת על ידי מריאן זגברכט) רבה עם בעלה ועוזבת את מכוניתו. באותו זמן בעלת בית הקפה, ברנדה, רבה עם בעלה ומגרשת אותו מהקפה. יסמין נשארת בבית הקפה ופוגשת דמויות צבעוניות המגיעות אליו ובהם צייר תפאורות הוליוודי, ואמנית קעקועים. בנה של ברנדה מנגן במהלך הסרט פרלודים של באך. יסמין מקשיבה לצרותיהם של הבאים אל בית הקפה ומשעשעת אותם בקסמים, ובכך מסייעת לבאי בית הקפה ולעצמה. כמו כן היא מנקה ומצחצחת את בית הקפה והופכת אותו למקום שנעים לחיות בו.
מועמדויות ופרסים
הסרט זכה בשנת 1988 בפרס הבווארי לתסריט הטוב ביותר, ובפרס ארנסט לוביץ' עבור הבמאי פרסי אדלון. הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס אוסקר עבור הפסקול שלו (ועבור השיר של "Calling You"). באותה שנה זכה הסרט בפרס אמנדה לסרט הזר הטוב ביותר, ובפרס הסזאר לסרט הטוב ביותר.
סדרת טלוויזיה ומחזמר
בעקבות הצלחת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בכיכובים של ג'יימס גאמון, וופי גולדברג, קליבון ליטל וג'ין סטייפלטון. וופי גילמה את דמותה של ברנדה וסטייפלטון את דמותה של יסמין (שכעת לא הייתה תיירת גרמנית). הסדרה הייתה סדרה קומית והוקלטה בנוכחות קהל. הסדרה לא זכתה להצלחה והופסקה אחרי עונה אחת. הצלחת הסרט אף הביאה להעלאתו בצרפת כמחזמר.
צילומי הסרט
בית הקפה בסרט מבוסס על בית קפה שהיה ממוקם בעיר בגדד שבקליפורניה, שפעל בשנות ה-60. העיר אינה קיימת כיום. הסרט צולם בבית הקפה סיידוונדר בניוברי ספרינגס שבקליפורניה. בעקבות הסרט הפך בית הקפה לאתר תיירות ושינה את שמו ל"קפה בגדד". המקום עדיין פעיל וממוקם ב 46548 נשיונל טרייל (לצד דרך 66 הידועה) בעיירה ניוברי ספרינגס בדרום מזרח קליפורניה.
חסידות תולדות אברהם יצחק
חסידות תולדות אברהם יצחק היא חצר חסידית ירושלמית-הונגרית, המשתייכת לחסידויות היישוב הישן, מיוחסת אידאולוגית לדרכה של העדה החרדית ולהתנגדותה לציונות. החסידות נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1996) כפלג פורש של חסידות תולדות אהרן בראשותו של האדמו"ר הרב שמואל יעקב קאהן, ונקראה על שם אביו הרב אברהם יצחק קאהן. מנתה כ-1,100 בתי-אב ב-תשע"ז(2016).
היסטוריה
הרב אהרן ראטה שנודע בכינוי הרבי הזקן, הקים בשנת ה'תרפ"א (1924) את קהילת "יראי ה'" בעיר סאטמאר שברומניה, מתוך מטרה לבנות בית יוצר לאברכי עילית עובדי ה'. בשנת תרפ"ח (1928) עלה הרב אהרן לארץ ישראל, בה פתח חבורה דומה בשם "שומר אמונים". לאחר פטירתו בשנת ה'תש"ז מרבית חסידיו בחרו את חתנו רבי אברהם יצחק קאהן למנהיגם. הקהילה אימצה את השם "תולדות אהרן". בתקופתו התפתחה החסידות לממדים רחבים, מקהילה של עשרות חסידים בודדים הפכה לחסידות עם כ-800 חסידים בסוף ימיו, בשנת ה'תשנ"ז.
לאחר פטירתו מרבית החסידים צידדו בבנו השני, רבי דוד קאהן, והוא ירש את מוסדות החסידות. קבוצה אחרת של חסידים בחרה בבן הבכור, רבי שמואל יעקב קאהן, שקיבל את מבנה הישיבה של החסידות ופתח בו את בית מדרשו. בין החסידים שהצטרפו לרבי שמואל יעקב היו הרב מאיר ברנדסדורפר, הרב דניאל פריש והרב מנחם דוידוביץ'.
קהילות ומוסדות החסידות
לחסידות תלמודי תורה בירושלים בבית שמש ובנוף הגליל, וכן ישיבה קטנה וישיבה גדולה בירושלים ומוסדות לבנות.
קהילות של החסידות הוקמו בבני ברק ובביתר עילית, וכן בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי ולונדון. בעבר פעל גם בית כנסת באנטוורפן.
זכויות האדם במגילת האו"ם
הפעם הראשונה שבה המושג "זכויות אדם" מופיע במסמכים בינלאומיים הוא במגילת האו"ם.
חסידות תולדות אברהם יצחק
מאפייני החסידות
על פי האדמו"ר, לחסידות שלושה מאפיינים, צניעות, תפילה ושבת. תקנות הצניעות והתפילה הם כמו בחסידות תולדות אהרן והן מיוסדות על "ספר התקנות" של רבי אהרן ראטה בו הוא מורה על כללי הלבוש הגברי והנשי, וסגנון ותקנות התפילה. שני נושאים אלו עומדים המרכז תקנון הקהילה. הלבוש של אנשי החסידות דומה לזה של חסידי תולדות אהרן.
זכויות האדם במגילת האו"ם
היסטוריה
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, המכון למשפט אמריקני הכין טיוטה של מגילת זכויות לשם שמירת השלום, על מנת לענות על צורך משמעותי בדאגה לשמירה על זכויות האדם. לאחר עבודה של כמעט שנתיים, מבלי לנסות להשלים טיוטה פורמלית, התגבש דו"ח המצביע על זכויות אדם חיוניות. עבודת המכון, כמו גם מאמצים של קבוצות חברתיות ודתיות שונות, היוותה גורם משמעותי בהשפעה על כתיבת העקרונות בדבר זכויות אדם בסיסיות במגילת האו"ם.
חסידות תולדות אברהם יצחק
מאפייני החסידות
רבי שמואל יעקב מדגיש את נושא השבת, ועורך טיש ליל שבת ארוך, בהשפעת חסידות ויז'ניץ, שבה למד בצעירותו במשך כחצי שנה.
זכויות האדם במגילת האו"ם
היסטוריה
בשנת 1944 התכנסה וועידת דומברטון אוקס בוושינגטון לאחר שהוכר הצורך בארגון בינלאומי לאחר מלחמת העולם השנייה. בוועידה השתתפו נציגי ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וסין. הוועידה ניסחה הצעה שכללה טיוטה של אמנה ושל מסמכים נוספים, להקמת ארגון בין לאומי לשמירת השלום והביטחון. במהלך הוועידה בתהליך כתיבת טיוטת העקרונות שלימים הפכה לבסיס למגילת האו"ם, ניתנה התייחסות מעטה לנושא זכויות האדם והחירויות הבסיסיות ונראה היה כי נעשה ניסיון להתחמק מדיון בסוגיה זו. גם ההתייחסות שניתנה התמקדה ביחסיהן של מדינות קטנות וגדולות ואופן ההצבעה של המדינות בגופים הבינלאומיים. הסיבה העיקרית לכך הייתה שמדינות מסוימות כמו רוסיה ובריטניה יחששו מפלישה לעניינים הפנימיים שלהן ויירתעו מחתימה על המגילה, רוסיה בשיטת הממשל שלה ובריטניה בהתייחס לקולוניות תחתיה.
חסידות תולדות אברהם יצחק
מאפייני החסידות
בז' באדר ה'תשס"א יזם האדמו"ר סדר לימוד של "דף הקהילה", לימוד של חמישה דפי גמרא מדי שבוע. בחסידות יש מספר התארגנויות של לימוד משותף של דף הקהילה. בחסידות קבוצת עילית של אברכים להם תקנות מיוחדות בעבודת ה', כמו סדרי לימוד ארוכים, הקפדה על תפילה בבתי הכנסת של הקהילה, התנזרות ממותרות ועוד.
זכויות האדם במגילת האו"ם
היסטוריה
ארגונים חברתיים ודתיים שונים הביעו אכזבה גדולה על ההתייחסות הקצרה במגילה וריכזו מאמצים רבים לקידום ושמירה על זכויות האדם הבסיסיות עד שלבסוף הציעו לייסד וועדה שמשימתה העיקרית תהיה להציע הגדרה והצהרה בינלאומית לזכויות האדם. מהלך זה הוביל להכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם, שהתקיימה ב-1948 בסן פרנסיסקו. הצהרה זו איננה מחייבת את המדינות באופן חוקי אלא מציבה סטנדרט בינלאומי אחיד לכל העמים והאומות.
חסידות תולדות אברהם יצחק
מאפייני החסידות
חסידות תולדות אברהם יצחק מתאפיינת בפתיחות מסוימת בקבלת חברים חדשים, מה שהפך אותה להטרוגנית יותר ביחס לחסידות האם. חלק מהחסידים החדשים לא הצטרפו לקהילה באופן מלא, אינם לובשים את מלבושיה ואינם שולחים את ילדיהם למוסדות החסידות.
זכויות האדם במגילת האו"ם
זכויות אדם בסעיפים השונים במגילת האו"ם
זכויות האדם במגילת האו"ם מוזכרות בעיקר בסעיף 1(3) לפרק הראשון, "מטרות ועקרונות" ובסעיפים 55-56 למגילה, המצויים תחת הפרק התשיעי "שיתוף פעולה כלכלי וחברתי בינלאומי". לפי הסעיף 1(3) הפותח את מגילת האו"ם, אחת ממטרות האו"ם היא להשיג שיתוף פעולה בינלאומי בפתרון בעיות כלכליות, חברתיות, תרבותיות והומניטריות וקידום ועידוד זכויות האדם וחירויות היסוד לכל, ללא הבחנה בין גזע, מין, שפה או דת.
סעיף 55 למגילה קובע מטרות שונות אותן יקדם על מנת ליצור תנאי יציבות ורווחה הנחוצים ליחסי שלום וידידות בין העמים המבוססים על כיבוד עיקרון שוויון זכויות והגדרה עצמית. מטרות אלו עוסקות בקידום כלכלי, חברתי ותרבותי במדינות השונות ועידוד קידום זכויות האדם וחירויות היסוד באופן אוניברסלי. לבסוף, סעיף 56 מציין כי המדינות החברות מתחייבות לנקוט בפעולות, יחד ולחוד, לשם השגת היעדים המפורטים בסעיף 55. לשם כך, קובע סעיף 68 למגילה שיוקמו וועידות שיעסקו בתחומים כלכליים וחברתיים וועדות לקידום זכויות אדם.
סעיף נוסף המבליט את הנכונות להגן על זכויות האדם תחת מגילת האו"ם הוא סעיף 76, אשר מדגיש שוב את מחויבות המדינות החברות בארגון לפעול להשגת מטרות הארגון המנויות בסעיף 1. זוהי 'מערכת הנאמנות' של המדינות החברות. הסעיף חוזר על המטרות השונות כמו קידום השלום והביטחון הבינלאומיים, קידום התפתחות פוליטית, כלכלית וחברתית, קידום מעמד של הגדרה עצמית לעמים שונים, לעודד כבוד לזכויות אדם וחירויות יסוד לכל, ללא הבחנה בין גזע, מין, דת או שפה ולהבטיח שוויון בעניינים החברתיים, הכלכליים והמסחריים עבור כל חברי האומות המאוחדות.
הנס קלזן טען כי העיקרון לשמירה והגנה על זכויות אדם כמוזכר במגילה מנוסח באופן שלא משתמע לשתי פנים ואף קובעת את החובה של מדינות לכבד זכויות אדם. גיאורג שוורצנברגר טען שבמגילה כתוב באופן ברור כי האחריות של האו"ם הוא לקידום ולעידוד כיבוד זכויות אדם ובנוסף, על כל מדינה חברה קיימת החובה להגן בפועל על הזכויות. סר הרש לאוטרפאכט טען שהמגילה מטילה אחריות משפטית על המדינות החברות בנושא שמירה והגנת זכויות האדם וכיבוד החירות.
הזכות לשוויון במגילת האו"ם
הזכות העיקרית הכתובה מפורשות במגילה, ממנה יוצאות כלל הזכויות. הזכות לשוויון משתקפת למעשה מהסעיפים 1(3) ו55 למגילה בכך שמציינים כי יש לקדם ולעודד את חירויות היסוד עבור כולם, ללא הבחנה בין גזע, מין, שפה או דת. מאתר האו"ם עולה כי עקרונות השוויון ואי- האפליה הם חלק מיסודות שלטון החוק כך שכל בני האדם, המוסדות והגופים, הציבוריים והפרטיים, לרבות המדינה עצמה, אחראים לדינים צודקים, הוגנים ושוויוניים והם זכאים להגנה שווה מפני החוק ללא כל אפליה.
עוד עולה המסגרת המשפטית הבינלאומית לזכויות האדם מכילה כלים בינלאומיים למאבק בצורות ספציפיות של אפליה, לרבות אפליה נגד עמים ילידים, מהגרים, מיעוטים, בעלי מוגבלויות, נשים, אפליה גזעית ודתית או אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית.
בנק פועלי אגודת ישראל
בנק פועלי אגודת ישראל (בקצרה: בנק פאג"י) היה בנק בישראל שנוסד על ידי איחוד שתי קופות מילווה של תנועת פועלי אגודת ישראל מתל אביב ומחיפה, הבנק נועד לשרת בעיקר את הציבור החרדי והדתי לאומי.
בשנת 2015 מוזג אל תוך הבנק הבינלאומי והפך למערך פאגי.
היסטוריה
הבנק הוקם בשנת 1977 והיה בבעלות משותפת של הבנק הבינלאומי (65%) והסתדרות פועלי אגודת ישראל, גופים הקשורים לה ואנשים פרטיים מקרב חברי התנועה (35%). בעת ייסודו היו לבנק שלושה סניפים שהתבססו על סניפי קופות מלווה וחסכון של פועלי אגודת ישראל בתל אביב ובחיפה. הקופה התל אביבית נוסדה בסוף שנת 1936 והצטרפה בראשית 1938 לברית הפיקוח של הקואפרציה האשראית בארץ ישראל. הקופה החיפאית נוסדה גם היא באותו זמן.
עם השנים גדל חלקו של הבינלאומי עד כדי 68.68% מהון המניות ומזכות ההצבעה בבנק. בשנת 2010 רכש הבנק הבינלאומי את כל מניות המיעוט של הבנק, שנהפך לחברה בת בבעלות מלאה של הבנק בבינלאומי. לאחר מכן עזבו את דירקטוריון הבנק היו"ר אברהם ורדיגר וכל חברי הדירקטוריון שהיו מזוהים עם פועלי אגודת ישראל, במקומם מונו אנשי הבנק הבינלאומי. לבנק היו סניפים ברחבי ישראל, בעיקר בריכוזים של אוכלוסייה חרדית בירושלים ובבני ברק. בתחילת 2013 נפתח הסניף ה-23 שלו בשכונת רמות אלון בירושלים.
ביוני 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון הבנק הבינלאומי אישר את מיזוג הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי. המיזוג בוצע בפועל ב-31 בדצמבר 2015 אל תוך הבנק הבינלאומי והפך למערך פאגי המתמקד בציבור החרדי והדתי לאומי.
יעקב יקיר
יעקב (יאנקל) יקיר (בכתיב יידי: יאַקיר; ברוסית: Яков Иосифович Якир; 1908, בלץ – 25 בינואר 1980, נתניה) היה סופר, עורך, מסאי ועיתונאי יידי, חתן פרס פיכמן.
ביוגרפיה
נולד בעיר בלץ (אז בבסרביה שבאימפריה הרוסית, כיום במולדובה) לאיטה וליוסף, עובד טחנת קמח. בילדותו הרבתה אימו לספר לו סיפורים בשפה צבעונית ועשירה, ממנה שאב בין השאר יקיר את ההשראה לכתיבתו. יקיר סיים את חוק לימודיו בגימנסיה העברית "מגן דוד" בקישינב, שם למד תקופה מסוימת עם המשורר נתן אלתרמן. בשנות השלושים, בבוקרשט, ייסד ירחון ספרותי בשם "אנזאג" (בשורה), בשיתוף עם חבריו הסופרים, ובאותה תקופה החל גם לפרסם סיפורים ורשימות ביקורת בעיתונות היידית.
בשנת 1940, לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות, המשיך יקיר לכתוב בקישינב ועמד בקשר עם עמיתיו הספרותיים, בהם מוטל סקציאר (מאָטל סאקציער) ושרייבמן. בגיל 28 נישא למאניה, וכעבור שנתיים נולדה בתו בלימאלע (סבטלנה), שהפכה ברבות השנים לסופרת ילדים בזכות עצמה. בזמן המלחמה שהה באוזבקיסטן, שם עבד כמנהל בית ספר ושם נולד בנו שלום. במשך הזמן הזה שמר על קשר התכתבות עם סופרי יידיש במוסקבה. בתום המלחמה שבה משפחת יקיר לקישינב. יקיר עבד במערכות עיתונים, כתב פרוזה והרצה בנושאי ספרות. שליטתו הרב-לשונית, ידיעותיו הרבות והיותו מרצה כריזמטי הקנו לו שם והפכו אותו לנואם מבוקש.
ב-1949, יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון, נעצר יקיר. הוא הואשם בחתירה נגד השלטון ובקשר עם סופרי יידיש כאיציק פפר ופרץ מרקיש. הוא הוגלה לסיביר לעשר שנים, שם שהה במחנה קולימה. ב-1955, עם מותו של סטלין, שב לקישינב (על הרהביליטציה נודע לו מפי הסופר איליה ארנבורג). בין השנים 1971-1955 המשיך יקיר לכתוב ולהופיע בקישיניב ולפרסם את סיפוריו בכתבי העת הספרותיים, בהם "נייע פרעסי" (פריז), "סאָוועטיש היימלאַנד" (מוסקבה) ו"פולקס שטימע" (ורשה). בשנת 1971, בהיותה בת 35, נפטרה בתו של יקיר, בלימאלע. כעבור שנה, ב-1972, עלה יקיר לישראל עם אשתו ובנו והשתקע בנתניה, שם עבד כרכז תרבות בקרב העולים מטעם מחלקת החינוך והתרבות של העירייה. הוא פרסם סיפורים ומאמרים ב"מאזנים" וב"מעריב" וכן ב"די גאלדענע קייט", בירושלימער אלמאנאך ובעיתונות היידית ברחבי העולם. במשך שנות פעילותו כסופר בארץ הוזמן יקיר להרצות ברחבי העולם, וביקר באנגליה, בארגנטינה ובדרום אפריקה.
יעקב יקיר הוא קרוב משפחתו של יונה עמנואלוביץ' יקיר (גנרל יקיר) וסבה של הסופרת עינת יקיר.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
על כתיבתו
על ספרו המתורגם לעברית, "ירח נוהג בכוכבים", כתב העורך, הסופר והמתרגם שלמה אבן-שושן: "סיפוריו של יעקב יקיר הם אוצר בלום של פולקלור יהודי תוסס וגילום אמנותי מובהק של ההוויה היהודית הבסרבית על שלל טיפוסיה, על אווירתה הייחודית".
כמי שנולד בכפר שמר יקיר בכתיבתו על שפה עממית ועסיסית ועל להט ספרותי הניכר בעלילות החושניות שבדה ובגיבורים הצבעוניים ומלאי תשוקת החיים שיצר. יקיר שילב בכתיבתו בין העממיות הפולקלוריסטית שינק בביתו לבין ידיעותיו הספרותיות הרבות וחריפותו המחשבתית והביקורתית.
דוד סיטון
דוד סיטון (8 בינואר 1909–1989) היה עיתונאי וסופר עברי, פעיל ציוני ואיש ציבור ספרדי בימי היישוב ולאחר קום המדינה. זוכה עיטור יקיר ירושלים.
קורות חיים
דוד סיטון (במקור: סתהון) נולד בירושלים בשנת 1909. מצד אביו היה בן למשפחה סורית-דמשקאית שמוצאה בחלב שעלתה לארץ ישראל במחצית המאה ה-19, והייתה ממייסדי שכונת נחלת ציון בירושלים. מצד אמו היה בן למשפחה ספרדית-ירושלמית ותיקה שמוצאה מאזור הבלקן. משפחתו הייתה דוברת ספניולית.
הקריירה העיתונאית של סיטון החלה עם מאמרו הראשון לעיתון העברי דואר היום בשנת 1926. בהמשך כתב לשורה של עיתונים, כולל חזית העם, הבוקר, הירדן, העם, חדשות אחרונות ועוד. סיטון היה חבר המועצה המנהלת של דואר היום ושימש כעורך המהדורה הערבית שלו (בריד אל-יום) ושל המהדורה הערבית של עיתון הבוקר. לאחר קום המדינה שימש בתור עורך של העיתון הד-המזרח (לצד אליהו אלישר), ובהמשך היה המייסד והעורך של כתב העת שבט ועם וכתב העת במערכה, שניהם שימשו כבמה ייחודית במינה עבור פרסומים בנושאי יהדות ספרד והמזרח וסוגיות אקטואליות הקשורות להם. לאורך חייו פרסם אלפי מאמרים וכתבות בעיתונים שונים. תחומי עיסוקו העיקריים היו יהדות המזרח, פוליטיקה של היישוב ולאחר מכן מדינת ישראל, הסכסוך הישראלי-ערבי ושאלות הנוגעות לעולם הערבי ככלל. הוא כתב מאמרים גם ל-Palestine Tribune, וכמה ממאמריו בנושא השאלה הערבית אף תורגמו לעיתונות היידיש.
עלמה זק
עלמה זק (נולדה ב-21 בנובמבר 1970) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
דוד סיטון
קורות חיים
מלבד כתיבתו העיתונאית שימש למשך שנים מספר כפרשן מדיני בקול ישראל.
עלמה זק
ביוגרפיה
זק נולדה וגדלה בתל אביב וגדלה בשכונת רמת אביב. היא בתם של הזמרת עדי עציון-זק והמוזיקאי יונתן זק.
דוד סיטון
קורות חיים
סיטון היה פעיל באצ"ל ובלח"י בתקופת היישוב ואף נכלא מספר פעמים על ידי רשויות המנדט באשמת פעילות מחתרתית במהלך שנות ה-40. לימים פרסם את ספרו "באור ובסתר : דפים מיומנו של עציר" על רשמיו מימי הפעילות המחתרתית והשהות בכלא הבריטי.
בתחילת שנות ה-40 עסק גם בחינוך והדרכה, והקים בשנת 1943 סמינריון להכשרת צעירים ספרדים לשליחות בקרב תפוצות יהודי ארצות המזרח. הוא שימש כחבר במוסדות השונים של העדה הספרדית בארץ ישראל, ולאחר קום המדינה כיהן לתקופה כיו"ר ועד העדה הספרדית.
עלמה זק
קריירה
זק שיחקה במספר הצגות ומופעים. בשנת 1998 שיחקה בסדרות "החרצופים" בערוץ 2 ו"שמש" ובמיני-סדרה "ארץ קטנה איש גדול" ב-HOT. בשנת 2001 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "המצב" ככתבת שטח לצד אברי גלעד ובתפקידי אורח בסדרות "החיים זה לא הכול", "שבתות וחגים" וכן בסרט "חוכמת הבייגלה". הופיעה בסדרה "8 דקות ביום" של הבמאי עוזי וייל.
דוד סיטון
קורות חיים
סיטון חיבר ופרסם במהלך חייו סיפורים קצרים ופרקי רומן, העוסקים בהווי החיים של יהודי ארצות המזרח. בשנת 1974 פרסם את ספרו " קהלות יהודי ספרד והמזרח בעולם בימינו", שנתן תמונת מצב לגבי הקהילות הספרדיות בעולם. כעבור שמונה שנים פרסם ספר מעודכן על אותו נושא. בשנת 1975 פרסם ספר בערבית על "ירושלים בתולדות עם ישראל". בשנת 1977 פרסם את הספר "סיפורה של שכונה: סיפורים וציורים ירושלמיים".
עלמה זק
קריירה
החל משנת 2003 היא משתתפת בתוכנית הבידור הסאטירית "ארץ נהדרת" של "שידורי קשת". בתוכנית זו גילמה מספר רב של דמויות, בהן חיקויים של מאיה בוסקילה ("מאיה בומבילה"), דליה איציק, יונית לוי, ציפי שביט, אבירמה גולן, זהבה גלאון, חנין זועבי, שרה נתניהו, מרב מיכאלי ומספר רב של דמויות בדיוניות.
דוד סיטון
קורות חיים
על שמו ככר במרכז רחוב עזה בירושלים.
עלמה זק
קריירה
בשנת 2004 הנחתה יחד עם איל קיציס את התוכנית "האקדמיה לצחוק", שיחקה בסדרה הקומית "מה שלמה" בערוץ לוגי, ושיחקה בסרט הטלוויזיה "להשתחרר מסוזי" ששודר ב-HOT3.
בשנת 2005 שיחקה בסדרת הדרמה "בטיפול" ששודרה בערוץ הוט 3 לצד אסי דיין ורמי הויברגר. בשנת 2006 הנחתה יחד עם רבקה מיכאלי את "פסטיבל השירים של ישראל" וגם שרה עם להקת "טיפקס" את השיר "פרח השכונות". בשנת 2007 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מסודרים" כחברתו לשעבר של גיא, המגולם על ידי אסף הראל והשתתפה בסרט "נימפות בערפל".
ב-2008 הצטרפה לצוות השחקנים בעונה השנייה של הסדרה "לא הבטחתי לך" של חברת yes. באותה שנה החלה להופיע בסדרת הדרמה "עד החתונה" בערוץ 2, וכן המשיכה לעונה השנייה של "בטיפול" בהוט 3.
משנת 2010 עד 2012 הייתה הפרזנטורית של בנק הפועלים לצד ארז טל. בשנת 2015 החלה לשחק בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים "אלישע". השתתפה בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" בתפקיד נילי, החל מהעונה השנייה שעלתה במרץ 2018, כמו כן שיחקה באותה שנה בסדרה "להעיר את הדב".
ב-2019 השתתפה בסדרה "אמא מביכה".
בשנת 2022 השתתפה בעונה הרביעית של סדרה הילדים והנוער "אבא מטפלת" המשודרת בערוץ טין ניק. באותה שנה שיחקה גם בסדרה "שעת אפס" של כאן 11, בתפקיד תמר, ובסדרת הנוער "מדרסה" בתפקיד אמה של תלמידה.
חיים אישיים
זק הייתה בזוגיות מ-2004 עד יולי 2023 עם השחקן אלון נוימן ולהם שתי בנות.
אחיה התאום הוא הבמאי יורם זק.
תחנות רפאים
תחנות רפאים (בגרמנית: Geisterbahnhöfe) הוא כינויין של תחנות האו באן והאס באן שבשל המלחמה הקרה והקמת חומת ברלין לא נעשה בהן שימוש על מנת למנוע מתושבי גרמניה המזרחית לעלות על רכבות הנוסעות לרובעי מערב ברלין ובכך לברוח לגרמניה המערבית.
היסטוריה
באוגוסט 1961 החליטה ממשלת גרמניה המזרחית לבנות את חומת ברלין - מחסום פיזי אשר ימנע מתושבי גרמניה המזרחית לברוח מהמדינה באמצעות מעבר למערב ברלין. כחלק מבניית המחסום הפיזי סביב מערב ברלין, ולאור העובדה ששני חלקי העיר היו מקושרים במערכת של רכבת תחתית ורכבת מהירה נדרשה הפרדה של קווי הרכבת. קווי הרכבת שפעלו במלואם בחלק אחד או שני של העיר המשיכו לפעול כסידרם, אולם קווי רכבת שעברו בין שני חלקי העיר היו צריכים להיות מופרדים. בחלק מהקווים פעלו הרכבות עד הגבול ולא חצו אותו. שלושה קווי רכבת - קווי הרכבת התחתית U6, U8 וקו הרכבת המהירה קו צפון דרום (Nord-Süd Bahn) עברו ברובם במערב העיר למעט מקטעים קצרים במזרח העיר. הפסקת הפעולה של קווים אלה הייתה מקשה מאוד על התחבורה במערב ברלין, והפעלתם רק מצד אחד של הגבול הייתה חסרת תועלת. על כן הוחלט שקווים אלה ימשיכו לפעול רק עבור תושבי מערב ברלין, ותושבי מזרח ברלין לא יוכלו להשתמש בקווים אלה. הרכבות המשיכו לעבור במזרח העיר אולם לא עצרו בתחנות השונות (למעט תחנת פרידריכשטראסה). זמן קצר לאחר הפעלת השיטה הזו החלו תושבי מערב ברלין לקרוא לתחנות החשוכות שנשמרו בקפידה על ידי שומרי גבול ממזרח גרמניה "תחנות רפאים". השם לא היה שם רשמי ובמפות קווי הרכבת במערב ברלין כונו התחנות: "תחנות בהן הרכבות לא עוצרות" ("Bahnhöfe, auf denen die Züge nicht halten"). במפות מזרח ברלין קווי רכבת אלה והתחנות לא הופיעו כלל. שיטה זו יצרה קשיים לתחזוקת קווי הרכבת, שכן צוותים מערב גרמניים לא יכלו לתחזק את הקווים שעברו במזרח העיר, ואם התקלקלה רכבת במזרח העיר היו צריכים לבוא שומרי גבול מזרח גרמניים ולפנות מהקרון את הנוסעים, אולם השיטה המשיכה לפעול במשך 28 שנים.
תחנת פרידריכשטראסה
תחנת פרידריכשטראסה שימשה הן קווי רכבת מזרח גרמניים והן קווי רכבת מערב גרמניים. התחנה הייתה ממוקמת במזרח העיר, ועל מנת ליצור הפרדה בין הקווים נבנה במקום טרמינל מופרד - האחד שימש את תושבי מערב העיר והאחר את תושבי מזרח העיר. במקום הייתה גם תחנת גבול שאיפשרה לתושבי מערב העיר (ולהם בלבד) לעבור בין שני חלקי העיר.
תחנת בורנהולמר שטראסה
תחנת הרכבת המהירה ברחוב ברונהולמר הייתה תחנת הרפאים היחידה הממוקמת מעל הקרקע ולא בתוך מנהרה. התחנה הייתה ממוקמת בסמוך לגבול בין מזרח ומערב העיר, ועברו בה הן רכבות ממערב ברלין והן רכבות ממזרח ברלין. הרכבות המערביות לא עצרו בתחנה, אלא עברו בין גדרות תיל גבוהות.
תחנת וולאנקשטראסה
תחנת וולאנקשטראסה הייתה ממוקמת במזרח העיר אולם בפועל עצרו בה רכבות מערביות מאחר שאחד מפתחי היציאה של התחנה היה ממוקם ממערב לחומה, במערב העיר.
פתיחה מחודשת
עם נפילת חומת ברלין יכלו לראשונה תושבי מזרח ומערב ברלין להיכנס לתחנות אשר נותרו כפי שהיו בשנת 1961.
תחנת יאנוויצבריקה (בקו U8) הייתה הראשונה בתחנות הרפאים שנפתחו לציבור - ב-11 בנובמבר 1989 (יומיים לאחר נפילת החומה). בתחנה הותקנו מעבר גבול ומכס דרכם עברו תושבי מזרח העיר למערבה, אולם לא נמנע מהם המעבר. שלטים חדשים שנכתבו בכתב יד הוצבו בתחנות על מנת לאפשר התמצאות (ולאור השינויים בתחבורה מאז הותקנו השלטים בשנים 1961). התחנה השנייה שנפתחה הייתה תחנת רוזנתאלר פלאץ (בקו U8), ב-22 בדצמבר 1989, וגם בה הותקנו מעבר גבול ומכס.
ב-12 באפריל 1990 נפתחה תחנה ברנאואר שטראסה (בקו U8). תחנה זו עמדה בסמוך לגבול, ולכן הכניסה אליה הייתה מבעד לגבול ולא הותקנו בה מעבר גבול ומכס. הכניסה לתושבי מזרח העיר התאפשרה רק החל מה-1 ביולי 1990 - התאריך בו נפתחו כל התחנות האחרות בקו U6 ו-U8 שהיו במזרח העיר מבלי הקמת תחנות גבול.
בואינג 747
בואינג 747 (המכונה "ג'מבו", או "מלכת השמיים"), הוא מטוס נוסעים רחב גוף דו-קומתי מתוצרת חברת בואינג האמריקנית. במשך 37 שנים, עד לכניסתו של האיירבוס A380 לשירות, היה זה מטוס הנוסעים בעל מספר המושבים הגדול ביותר. המטוס טס לראשונה בשנת 1969. הוא יכול להכיל עד 660 נוסעים בתצורת מחלקה אחת. במטוס שתי קומות - העליונה קיימת בשליש הקדמי של גוף המטוס. בקומה זו ממוקמת בדרך כלל המחלקה הראשונה שבה 6–8 מושבים, וכן תא הטייס.
תחנות רפאים
פתיחה מחודשת
ב-2 ביולי 1990 נפתחה תחנת אוראניינבורגר שטראסה - הראשונה מתחנות קו צפון דרום שנפתחו, וב-1 בספטמבר 1990 נפתחו תחנות אונטר דן לינדן ונורדבאנהוף בעקבות עבודות שיפוץ. תחנת בורנהולמר שטראסה נפתחה ב-5 באוגוסט 1991, והאחרונה בתחנות שנפתחה הייתה תחנת פוטסדאמר פלאץ ב-3 במרץ 1992 בעקבות שיפוץ נרחב.
בואינג 747
המתכנן הראשי של דגם המטוס הזה הוא ג'ו סאטר, מהנדס תעופה בכיר בחברת בואינג.
תחנות רפאים
שמות תחנות הרפאים
רשימת התחנות כוללת רק את תחנות הרפאים בהן עברו רכבות ולא עצרו. הרשימה אינה כוללת תחנות שהוצאו מכלל שימוש בשל בניית החומה והפסקת פעילות של חלק מהקווים:
קו הרכבת צפון- דרום (Nord-Süd Bahn)
בואינג 747
כן הנחיתה של המטוס גדול מאוד, והוא בעל 16 גלגלים חזקים במיוחד. אורך המטוס כ-70 מטר ומוטת כנפיו בחלק מהדגמים מעל 60 מטר.
תחנות רפאים
שמות תחנות הרפאים
קו U6
קו U8
בואינג 747
ל-747 ארבעה מנועים, הוא מסוגל לטוס במהירות תת-קולית גבוהה (כ-0.86 מאך), לטווח של עד 15,570 ק"מ. קיימים מטוסי 747 שטסים בקו ניו יורק-הונג קונג ללא עצירה, קרוב לשליש היקפו של כדור הארץ. בשנת 1989 הפעילה חברת קוואנטס האוסטרלית טיסת מטען מלונדון לסידני ללא עצירה, מרחק של כ-17,000 ק"מ וכ-20 שעות טיסה במטוסי בואינג 747.
דגמים מיוחדים של מטוסי 747 משמשים כמטוסם הפרטי של נשיאי ארצות הברית ("אייר פורס 1"), כמטוס שליטה ופיקוד אסטרטגי E-4B, כמטוס תובלה למעבורת החלל, כמטוס כיבוי "סופרטנקר", וכמטוס ניסוי נושא לייזר נגד טילים.
ביוני 2016 הוחלט להפסיק את ייצור המטוס. המטוס האחרון יצא ממפעלי בואינג בחודש דצמבר 2022 ובתחילת פברואר נמסר לאטלס אייר.
מקור השם ג'מבו
לשמו זכה משום ש"ג'מבו" הוא כינוי באנגלית ליצור גדול. ג'מבו היה שמו של פיל ענק, אשר הפך לאטרקציה תחילה בשנת 1861 עת הובא לגן החיות של פריז, מאוחר יותר בשנת 1865 כאשר הוצג בגן החיות של לונדון, ולבסוף כאשר הפך לאחת האטרקציות המרכזיות של קרקס ברנום וביילי. כך בשפה היומיומית באנגלית הפך השם מילה נרדפת לדבר גדול מאוד. פירוש השם הוא ככל הנראה טעות בהיגוי של אחת משתי מילים בסוואהילית: Jambo שפרושה שלום או המילה שפרושה צ'יף, JUMBE.
747-100
747-100 הגרסה הראשונה למטוס. בתחילה יוצרו המטוסים עם שישה חלונות בסיפון העליון (שלושה בכל צד), אולם לאחר שהחלו חברות התעופה להשתמש בסיפון להושבת נוסעים, החלה בואינג לייצר את המטוסים עם עשרה חלונות.
747-100SR גרסה זו פותחה על פי מפרט חברות התעופה היפניות שביקשו דגם בעל קיבולת גבוהה לטווחים קצרים. למטוס קיבולת דלק נמוכה, וקיבולת מטען גבוהה יותר. המטוס יכול לשאת 450 נוסעים בדגמים הראשונים, ו-500 בדגמים המתקדמים.
בגרסה זו נעשה שימוש במנועי JT9D-7A, בסה"כ נבנו 29 מטוסים מדגם זה.
747-100B לגרסה זו קיבולת דלק של 48,070 גלונים. דגם זה הוצע עם מנועי CF6 תוצרת ג'נרל אלקטריק, או RB211 תוצרת רולס-רויס.
בסך הכל נבנו תשעה מטוסים מדגם זה, אחד נרכש בחברת איראן אייר ושמונה בחברת סעודי ערביין איירליינס.
747SP
דגם ה-747SP פותח בשנות השבעים לבקשת חברות התעופה פאן אמריקן ואיראן אייר, החברות ביקשו מטוס בעל קיבולת גבוהה שיוכל לטוס לטווחים ארוכים, פאן אמריקן לטיסותיה ליעדים במזרח הרחוק, ואיראן אייר לטיסותיה בין טהראן לניו יורק.
מדגם זה נבנו בסה"כ 45 מטוסים, קו הייצור נסגר באוגוסט 1982 לאחר שיוצרו 44 מהם, ונפתח מחדש בשנת 1987 לייצור מיוחד עבור ממשלת איחוד האמירויות הערביות.
מטוס אחד מדגם זה הוסב עבור פרויקט SOFIA, פרויקט משותף לנאס"א והמרכז הגרמני לחקר החלל לפיתוח טלסקופ מוטס.
747-200
גרסה משופרת ל-100–747, לדגם זה מנועים חזקים יותר וקיבולת דלק מוגדלת. מספר מטוסים מדגם זה יוצרו עם שישה חלונות בסיפון העליון, ורובם עם עשרה חלונות.
747-200B גרסה המבוססת על ה-747-100B. בדגם זה הוגדלו הסיפון העליון, הספק המנועים, קיבולת הדלק, ומשקל ההמראה המרבי. מדגם זה נבנו 225 מטוסים.
747-200M Combi גרסה המותאמת לנוסעים, מטען, או בשילוב שניהם. למטוס זה דלת מיוחדת למטענים הממוקמת בצידו האחורי. המטוס הראשון מדגם זה נמסר לחברת אייר קנדה במרץ 1975, והאחרון נמסר לאיבריה איירליינס באפריל 1988. נבנו 78 מטוסים מדגם זה.
747-200F גרסה למטענים בלבד, במטוס זה מערכות המסייעות להעמסה ופריקה מהירה. המטוס הראשון נמסר לחברת לופטהנזה במרץ 1972, והאחרון נמסר לאול ניפון קרגו בנובמבר 1991. סה"כ נבנו 73 מטוסים מדגם זה.
747-200SUD גרסה בה הוגדל הסיפון העליון, והוא יכול להכיל עד 69 נוסעים. בנוסף שונו בדגם זה מדרגות החירום.
747-300
ממדי גרסה זו מקבילים ל-200–747. השינויים העיקריים בדגם זה: הסיפון העליון הורחב, הוספו לו מערכות אווירודינמיקה משופרות, ומנועים מתקדמים המאפשרים חיסכון בדלק עד 25%.
למרות הביצועים המשופרים של מטוס זה, נבנו ממנו 81 מטוסים בלבד. כיוון ששנתיים בלבד לאחר טיסת הבכורה של דגם זה, הודיעה בואינג על ייצור הדגם המתקדם יותר ה-400–747.
747-300 גרסה לנוסעים בלבד, בדגם זה המדרגות לסיפון העליון שהיו לוליינות, הוחלפו בישרות. המטוס טס לראשונה באוקטובר 1982, ונמסר לסוויסאייר במרץ 1983. האחרון נמסר באוקטובר 1988 לג'פאן אסיה איירווייז. סה"כ יוצרו 56 מטוסים מדגם זה.
747-300M Combi בגרסה זו ניתן להסיר את המושבים, ובכך להפוך את המטוס להובלת מטענים. בסה"כ נבנו מגרסה זו 21 מטוסים. כיום מפעילות את המטוס אייר צ'יינה ואסיאנה איירליינס בלבד.