cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שימוש בילדים בפיגועי התאבדות פלסטיניים
אינדוקטרינציה
לדברי פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וירג'יניה, ומיק וולקן, רוב המחבלים המתאבדים במזרח התיכון נבחרים כבני נוער. הם מקבלים חינוך קַנָּאִי, ולאחר מכן נשלחים למלא את תפקידם כשהם בסוף שנות העשרה או בתחילת עד אמצע שנות העשרים לחייהם. ה"חינוך" יעיל ביותר כאשר גורמים הזהות הקבוצתית הדתית ניתנים כפתרונות לתחושות בושה, השפלה וחוסר האונים פרטיות. החלפת אלמנטים מושאלים שהוענקו על ידי אלוהים, עבור עולמו הפנימי של האדם, הופכת את אותו אדם לכל יכול ותומכת בנרקיסיזם של הפרט. לטענת וולקן אין קושי למצוא צעירים המעוניינים להפוך למחבלים מתאבדים ביהודה ושומרון וחבל עזה. הצעירים הפלסטינים חווים השפלה מאירועי העבר או מאירועים צפויים, מה שפוגע בהזדהות ההסתגלותית שלהם עם הוריהם, מכיוון שגם הוריהם מושפלים. וולקן מביא כדוגמה מכות, עינויים או אובדן של הורה, כאירועים משפילים אופייניים, אש עשויים להפוך אדם צעיר לרגיש יותר לגיוס כמחבל מתאבד. לאחר גיוסם, מעודדים את הקטינים להתנתק מ"עולם החומר" ונתונים לתוכנית אינטנסיבית של שינון וחזרה על הקוראן, אשר מבוססת יותר על צליל מאשר על משמעות. הטכניקה האופיינית ליצירת מחבלים מתאבדים במזרח התיכון כוללת שני שלבים בסיסיים: ראשית, "המורים" מוצאים צעירים שזהותם האישית כבר מופרעת ומחפשים "אלמנט" חיצוני להפנים כדי שיוכלו לייצב את עולמם הפנימי. שנית, הם מפתחים "שיטת הוראה" ה"כופה" את הזהות הקבוצתית הגדולה, האתנית ו/או הדתית, לתוך ה"סדקים" של הזהות האישית הפגועה של האדם. ברגע שאנשים הופכים למועמדים להיות מחבלים מתאבדים, החוקים והתקנות השגרתיים, כביכול, או הפסיכולוגיה האינדיבידואלית אינם חלים במלואם על דפוסי החשיבה והפעולה שלהם.
אן ספקרד, פרופסור משנה לפסיכיאטריה, במרכז הרפואי של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ופרופסור לפסיכולוגיה, מכללת וסאליוס, האוניברסיטה החופשית של בריסל, כותבת:
תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד
ב-29 ביוני 2002 תפס צה"ל את תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד בבית בחברון. בתצלום מופיע תינוק בן שנה וחצי בחליפת תינוק, ולגופו קשורה חגורת נפץ מדומה. תמונה זו עוררה זעזוע בדעת הקהל בעולם. סבו של התינוק, רדוואן אבו טורקי, אמר שהלבשת התינוק כמחבל מתאבד הייתה "רק בדיחה". עיתונאית פלסטינית בחברון הייתה מופתעת מהזעם והמהומה שחוללה התמונה. לדבריה, מדובר בתמונה נורמלית ויש עוד רבות כמוה. תמונות נוספות של ילדים ותינוקות פלסטינים הלבושים כמחבלים מתאבדים פורסמו מאז ואף הודגמו במהלך השנים בפעילויות כגון תהלוכות וקייטנות קיץ של חמאס. שר העבודה הפלסטיני, רסאן ח'טיב, אמר שהתמונה לא מפתיעה וכי מובן שפלסטינים ילמדו את ילדיהם לנהוג באלימות נגד ישראלים.
השינויים העיקריים במהלך האבולוציה
בעת פרסום הספר, אגברט ג'יילס לי, סוקר של כתב העת המדעי אבולוציה, טען כי "זה אולי הספר החשוב ביותר על האבולוציה מאז פישר (1930) The Geetical Theory of Natural Selection".
מיינרד סמית וסטמארי זיהו מספר מאפיינים שכיחים במעברים אבולוציוניים: לדברי המחברים, קהל היעד של ספר זה היה מכוון לביולוגים מקצועיים והניח שלקורא ידע מוקדם בנושא. בנוסף פרסמו מצגת של הרעיונות בספר לציבור הרחב תחת הכותרת "מקור החיים — מלידת החיים עד למקורותיה של השפה".
בניין המושבה הישנה
הקשת במושבה הישנה (באנגלית: Arc at Old Colony), המוכר גם בשם בניין המושבה הישנה (עד 2015), הוא בניין בן 17 קומות הממוקם ברחוב דירבורן-דרום 407 באזור הקהילה של הלופ בשיקגו, אילינוי. הבניין תוכנן ועוצב על ידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוש (Holabird & Roche) בשנים 1893–1894, מתנשא לגובה של 65.5 מטרים והיה הבניין הגבוה ביותר בשיקגו בזמן בנייתו. הבניין הוגדר כנקודת ציון בשיקגו ב-7 ביולי 1978. זה היה הבניין הגבוה הראשון שהשתמש במערכת של קשתות פורטל פנימיות כאמצעי לחיזוק המבנה נגד רוחות עזות.
בניין המושבה הישנה, שנבנה כבניין משרדים, הוסב לבניין דירות בשנת 2015. הבניין שופץ במלואו ועם פתיחת הדירות מספק לדיירים שירותים, שטחים ציבוריים מסוגננים ועיצוב עכשווי. היחידות משווקות לתלמידי מכללות הלומדים בבית הספר בדרום הלופ.
לינדה בירד ג'ונסון רוב
לינדה בירד ג'ונסון רוב (באנגלית: Lynda Bird Johnson Robb; נולדה ב-19 במרץ 1944) היא הגברת הראשונה של וירג'יניה.
ביוגרפיה
היא הייתה מאורסת לברנרד רוזנבאך, ולאחר מכן הכירה את השחקן ג'ורג' המילטון, כתוצאה מרצח קנדי הוגברה ההגנה של השירות החשאי של ארצות הברית על המקורבים לנשיא, היא והמילטון היו מבין הראשונים שקיבלו הגנה על ידי השירות החשאי.
ב-1979 הנשיא ג'ימי קרטר הזמין אותה לעמוד בראש הבאה לקדם את זכויות האישה ושוויון בין המינים, היא שימשה בתפקיד עד שבדצמבר 1980 נסגרה הוועדה.
ב-1982 נבחר בעלה לתפקיד מושל וירג'יניה ולפיכך היא נהפכה לגברת הראשונה של המדינה, הוא כיהן בתפקיד עד 1986, לאחר מכן הוא גם היה חבר בסנאט מטעם וירג'יניה.
מ-1969 ועד 1981 עבדה כעורכת במגזין, היא שימשה כראש מועצת המנהלים של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם לינדון ג'ונסון.
מלחמת הסמים במקסיקו
רקע
מקסיקו, אחת מהמדינות הגדולות ביותר בייצור ובייצוא של סמים, היא היצואנית העיקרית של חשיש לארצות הברית ואחת מהיצואניות הגדולות ביותר של הסם המסוכן מתאמפטמין לארצות הברית. אף על פי שמקסיקו מייצרת רק אחוז קטן מסך כל ההרואין בעולם, היא אחת מהייצואניות הגדולות ביותר של הרואין לארצות הברית. ההערכה היא כי קרטלי הסמים המקסיקנים מייצאים קרוב ל-70% מהסמים בארצות הברית.
מעל ל-28,000 אנשים בסך הכל נהרגו בין דצמבר 2006 לנובמבר 2010 כתוצאה מהסכסוך האלים בין קרטלי הסמים לגורמי אכיפת החוק במקסיקו. העיר סיודאד חוארס במקסיקו קיבלה בשנת 2009 את התואר המפוקפק "בירת הרצח העולמית" והפכה לעיר המסוכנת בעולם בעקבות מספרם הרב ביותר של מקרי הרצח ביחס לאוכלוסייה.
אדם בכרי
אדם בכרי (בערבית: آدم بكري; נולד ב-15 במאי 1988) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
ראשית חייו
בכרי נולד ביפו למשפחה העוסקת בקולנוע; אביו, מוחמד בכרי, הוא שחקן ובמאי קולנוע, וגם אחיו סאלח וזיאד הם שחקנים. בעל תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ואמנות הבמה מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף למד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק.
מתגורר כיום בשכונת איסט וילג' שבניו יורק.
קריירה
בכרי החל את קריירת המשחק שלו בגיל 13, אז הופיע לראשונה בהצגה "זגרודת אלארד" (יללת האדמה) בתיאטרון אל-מידאן בחיפה ובנצרת. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, הוא לוהק לתפקיד הראשי לסרט הדרמה "עומאר" בבימויו של האני אבו אסעד.
בשנת 2014 השתתף בעיבוד של הבמאי אסיף קפדיה ל"עלי ונינו", רומן לאומי אזרי המתרחש בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן.
בשנת 2018 הופיע בכרי בתפקיד הראשי בסרט האוסטרלי "Slam" בתפקיד ריקי נאסר. שנה לאחר מכן השתתף בסרט המותחן הפוליטי "סודות מדינה" בתפקיד יסאר, בן זוגה של קתרין גאן.
מד מהירות לייזר
מד מהירות לייזר הוא מכשיר שמודד מהירות של עצמים במרחב ברמת דיוק גבוהה.
מתקבל ה־\vec x, המרחק בין המד לעצם הנמדד.
כדי לחשב את המהירות בדרך זו, שולחים מספר רב של פולסים בזמן קצר, וכך ניתן למדוד כיצד המרחק בין העצם למכשיר המדידה משתנה כתלות בזמן ולחשב את המהירות. המהירות אינה אלא נגזרת של המיקום לפי הזמן, או בנוסחה, כאשר:
היתרון במד לייזר לעומת מכשירים אחרים הוא גודל הכתם (שטח הפגיעה) של הלייזר בעצם הנמדד. קרן לייזר היא צרה יותר לעומת גל אלקטרומגנטי. כאשר יש מספר עצמים במרחב אותו אנחנו רוצים למדוד, לגודל הקרן חשיבות מכרעת בדיוק המדידה. בשימוש במד מהירות לייזר בטווח של כ-300 מטר קוטר הכתם שנוצר הוא כ-1 מטר. יתרון נוסף הוא זמן חישוב קצר יותר של המהירות, דבר שמאפשר לבחון שינוי מהירות לאורך זמן.
בישראל מד מהירות לייזר נכנס לשימוש המשטרה בשנת 1993, אך ב-2001 הוגשה עתירה לבית המשפט העליון על מידת אמינותו. בספטמבר 2003 קבע בית הדין לתעבורה בירושלים כי תוצאות המדידה של אקדח הלייזר קבילות בבית משפט.
נמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו
נמל התעופה הבינלאומי ונציה-טסרה מרקו פולו (באיטלקית: Aeroporto di Venezia-Tessera Marco Polo) הוא נמל תעופה השוכן כשמונה ק"מ מצפון לעיר ונציה שבצפון איטליה. בשנת 2010 עברו בו 6.86 מיליון נוסעים והוא מדורג במקום החמישי באיטליה מבחינת תנועת הנוסעים בו. טרמינל חדש נחנך בשנת 2017, ועיצובו העכשווי כולל גג בצורת קונכייה המאפשר לאור השמש להיכנס לאולמות.
בשדה תעופה מרקו פולו מורכב יש מסוף אחד בשלושה מפלסים. אזור הכניסות נמצא בקומת הקרקע ושערי היציאה נמצאים בקומה הראשונה. ישנם שערי יציאה נפרדים לטיסות מ/אל האיחוד האירופי ושאינן כאלה. בקומת הקרקע ניתן למצוא את מסועי המזוודות ותחבורה יבשתית, ואילו בקומה השנייה יש טרקליני VIP ומרכז עסקים.
נמל התעופה נקרא על שמו של מגלה הארצות מרקו פולו שנולד וחי בוונציה. הוא מנוהל על ידי Società Aeroporto Venezia.
לנמל התעופה מגיעות טיסות רבות מרחבי אירופה, המזרח התיכון, קנדה ויפן. חברות תעופה סדירות עיקריות המשתמשות בשדה הן אליטליה, אייר קנדה, אייר פראנס, בריטיש איירווייס, דלתא איירליינס, אמירייתס, לופטהנזה, קטר איירליינס ויונייטד איירליינס. חברות לאו קוסט שטסות אל/מהשדה כוללות את ראיינאייר, איזיג'ט, וווילינג.
אל על ואיזיג'ט מפעילות מספר טיסות שבועיות בין ונציה לתל אביב ובעונת התיירות קיימות טיסות של חברות נוספות בהן ישראייר, ארקיע, נאוס, Mistral Air.
מריה קומננה
מריה קומננה (יוונית: Μαρία Κομνηνή; נולדה ב-1154, נפטרה בין השנים 1208 ל-1217) הייתה נסיכה ביזנטית, אשתו השנייה של המלך הצלבני אמלריך הראשון. עם מותו פעלה מריה קומננה לקדם את האינטרסים של בתה היחידה איזבל כיורשת לכתר ממלכת ירושלים.
נסיכה ביזנטית
מעט ידוע על חייה של מריה קומננה כנסיכה ביזנטית. היא נולדה ליוחנן קומננוס ששימש כמושל ביזנטי של האי קפריסין ואחיינו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
גירושיו של אמלריך הראשון
בשנת 1157, בגיל 21, נשא אמלריך, רוזן יפו ואשקלון לאישה את אגנס מקורטניי, בתו של ז'וסלין השני רוזן אדסה למרות התנגדות הפטריארך הלטיני שנומקה בסיבה שבני הזוג היו בעלי קרבת דם (סב סבו של אמלריך היה סב סבה של אגנס). לאחר מותו של הפטריארך התחתנו השניים, והביאו לעולם שני צאצאים, סיבילה ובלדווין הרביעי, שניהם עתידים למלוך בממלכה לאחר מותו של אמלריך. עם זאת אמלריך נאלץ לגרש את אגנס מקורטניי על מנת שיוכל לעלות לכיסא המלוכה עם מות אחיו המלך בלדווין השלישי, מלך ירושלים.
חתונת אמלריך ומריה קומננה
בשנת 1167, כחלק ממהלך של התקרבות בין האימפריה הביזנטית לממלכת ירושלים נשא אמלריך הראשון לאישה את מריה קומננה, המגעים בין ירושלים הצלבנית לקונסטנטינופול הביזנטית בנוגע להסכם השלום נערכו כשנתיים ומשסולקו המכשולים נערכה החתונה בעיר צור ב-29 באוגוסט 1167. בשנת 1172 נולדה בתם המשותפת והיחידה איזבל. בשנת 1174 נפטר אמלריך הראשון והוריש לאשתו ובתו את שכם כאחוזה.
נישואים שניים
בשנת 1177 נישאה מריה קומננה לבליאן מאיבלין ולזוג נולדו 4 ילדים.
סביב החצר בשכם התגבשה מפלגת אצילים מקומית הידועה גם כמפלגת הברונים - משפחות אצולה מבוססות שהלכו וצברו כוח השפע וממון ובראשם משפחת איבלין שבזכות קשרי נישואים ונכסים רבים היו בעלי השפעה כבירה בחצר המלוכה מחד ובעלי סמכות גדולה בתוך השטחים שבשליטתם שהלכו ודמו למדינות בתוך ממלכת ירושלים. מריה קומננה שלא הסתפקה באחוזתה תכננה לחזור למרכז הזירה הפוליטית בממלכת ירושלים על ידי שימוש בזכויות בתה איזבל לכתר המלכות. ובהקשר זה נכתב עליה בחיבור ההיסטורי Itinerarium Peregrinorum et Gesta Regis Ricardi שמחברו לא ידוע:
מאבק ראשון על כיסא המלוכה
בסוף המאה ה-12 המצב הפוליטי של ממלכת ירושלים הלך והחמיר, תחת התקפות בלתי פוסקות של הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין מחד ומאבקי כוח בין מפלגות פנימיות בתוך הממלכה מאידך ועל רקע מחלתו ההולכת ומחמירה של בלדווין הרביעי החל מאבק כוחות על כיסא המלך. לאחר המצור על מבצר כרך החליט בלדווין הרביעי להמליך את אחינו בלדווין החמישי (בלדווין ממונפראטו) בנה של אחותו סיביל מנישואים ראשונים. המלך, על ערש דווי, ותחת איום התפוררות של הממלכה הכריז על אספת אצילים בה נקבעו (בין היתר) סדרי הירושה. על פי ההחלטה נקבע למלך הצעיר עוצר - רימון השלישי רוזן טריפולי. כן הוחלט כי אם ימות המלך ההחלטה על זהות היורש תנתן לוועידה של מלכי צרפת, גרמניה, אנגליה והאפיפיור. ועדה זו תדון בזכויות שתי האחיות למחצה איזבל וסיביל או צאצאיהן לכתר ממלכת ירושלים. כוונת ההחלטה הייתה להרחיק את סיבילה ובעלה מהשלטון למרות העובדה שעל פי החוק היה כס המלוכה צריך לעבור לידם.
מותו הפתאומי של בלדווין החמישי, מלך ירושלים בשנת 1185 עורר לפעולה את מפלגת חצר המלוכה, שניצלה את מעמדה החוקי של סיביל, מלכת ירושלים כיורשת חוקית לכתר על מנת לקדם את בעלה גי דה ליזיניאן כטוען לכתר. מול עמד ריימון השלישי שכינס מועצת אצילים בשכם והציע להכתיר את איזבל בתה של מריה קומננה ובעלה אונפרוא הרביעי כשליטים של ממלכת ירושלים. מפלגת החצר נותרה חופשית לפעול בירושלים אליה הגיעו גי וסיביל ממקום גלותם באשקלון, במקביל פעלו אצילי החצר במהירות ותפסו את השלטון בערים המרכזיות של הממלכה והכף הוכרעה סופית משנצטרף לשורות ז'ראר דה רישפור מפקד המסדר הטמפלרי ואויב אישי של ריימון השלישי. בשלב זה לא ניתן היה לעצור את המומנטום של מהפכת הבזק וביום 20 ביולי 1186 הוכתרו גי וסיביל בכנסיית הקבר במהלך שקבע דה פקטו את זהות מלך ירושלים. ריימון מטריפולי, שחשש לחייו הסתגר בטבריה בעוד מפלגת האצילים המקומית מתפוררת וראשיה נשבעים אמונים למלך החדש. במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון - בעלה של איזבל - בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיביל ובעלה - המלך החדש של ירושלים.
קרב קרני חיטין
תקופת שלטונו של גי דה ליזיניאן, קצרה נמהרת ועומדת באופן מוחלט בצל השואה של קרב קרני חיטין. בתקופה הקצרה בין הכתרתו לקרב מואצים כל התהליכים ההרסניים בממלכת ירושלים והמדינה חדלה מלתפקד. התוצאות של קרב קרני חיטין היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. מי שלא נהרג בקרב נשבה, וגם "הצלב האמיתי" אבד. עבור המוסלמים, הניצחון היה לא רק צבאי, אלא היה לו גם אפקט תעמולתי ראשון במעלה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז כינונה של ממלכת ירושלים שצבא צלבני גדול הפסיד בהיקף כזה לצבא מוסלמי. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.
בליאן מאיבלין, בעלה של מריה קומננה הצליח להימלט משדה הקטל ומצא עצמו מפקד על הגנת ירושלים ולאחר מכן מוסר את העיר לידי המוסלמים ביום 2 באוקטובר 1187.
הכתרת איזבל וחזרה למוקד הכוח
בסתיו של שנת 1190 נחטפה איזבל מבית בעלה על ידי שליחים של האם ואיבלין, הובאה לשכם ושם בוטלו נישואיה בטענה כי היא נישאה בגיל צעיר מדי וכי הנישואים נערכו בכפייה תחת איום של המלך בלדווין הרביעי. האירוע לא עבר ללא התנגדות מצד הבעל המופתע, אך הוא כרע תחת הלחץ שהופעל עליו והסכים לביטול הנישואים ובתמורה קיבל כנחלה את מבצר טורון והשטחים הסמוכים לו.
ביום 24 בנובמבר נישאו איזבל - אשה צעירה בת עשרים וקונרד - לוחם מנוסה בן 45, למרות שהועלו טענות כי קונראד לא גירש את אשתו השנייה שחייתה בקונסטנטינופול. כך זכה קונרד, בזכות ייחוס אשתו איזבל לתבוע את זכותו לכיסא ממלכת ירושלים. תקופת שלטונה (לכאורה) של איזבל הראשונה הייתה סוערת, קונרד ממונפראטו נרצח זמן קצר לפני הכתרתו ואיזבל נישאה ימים מספר לאחר מכן לאנרי השני, רוזן שמפאן ולבסוף לאמלריך השני, מלך ירושלים שהיה גם שליט קפריסין. מותם של בני הזוג המלכותי לא ריפה את ידיה של מריה קומננה שבנה ז'אן מאיבלין שימש כעוצר ממלכת ירושלים בשמה של מריה ממונפראטו נכדתה. היא תיווכה בשידוך בין נכדתה אליס משמפאן (בתה של איזבל מנישואיה השניים) לבין הוגו הראשון, מלך קפריסין (שהיה אחיה החורג של אליס), המשא ומתן האמור הוא הפעם האחרונה בה מופיע שמה של מריה קומננה על דפי ההיסטוריה.
עונת 1951/1952 בליגה א'
עונת 1951/1952 בליגה א' הייתה העונה השנייה של ליגת הכדורגל הבכירה בישראל מאז קום המדינה, והעונה ה-13 מאז ראשית ימי הכדורגל בישראל. ליגה א' שימשה כליגה הבכירה עד הקמת הליגה הלאומית בעונת 1955/1956.
הליגה כללה 12 קבוצות, אשר כולן השתתפו בעונה הקודמת. העונה החלה ב-6 באוקטובר 1951 והסתיימה ב-22 בנובמבר 1952 (באיחור של כחמישה חודשים). על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים.
בתום העונה ירדו הפועל ראשון לציון ומכבי ראשון לציון לליגת המשנה, ובתום עונת 1951/1952 בליגה ב' עלו הפועל בלפוריה והפועל כפר סבא לליגה הבכירה.
ליבאיה
ליבאיה (באכדית: 𒉌𒁀𒅀𒀀) היה מלך אשור בשנים 1690–1674 לפנה"ס. הוא ירש את אביו, בל-באני והיה חלק משושלת אדאסי שנקראה על שם סבו, המלך אדאסי אשר עלה לשלטון לאחר גירוש הבבלים והאמורים מאשור.
בתקופתו שררו שקט וביטחון בממלכה. מעבר לכך, לא ידוע כמעט דבר..
Head Above Water (שיר)
Head Above Water (בעברית: ראש מעל המים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין. השיר יצא לאור ב-19 בספטמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי, Head Above Water, על ידי חברת התקליטים BMG רייטס מנג'מנט.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-64 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-5 במצעד שבהונגריה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי אבריל לאבין, סטפן מוקיו וטראוויס קלארק. השיר הוא שיר בסגנון הפופ רוק המשלב בתוכו נגינת פסנתר. מרינה פדרוסה ממגזין הבילבורד אמרה כי השיר: "הוא התגלות רוחנית חזקה, אשר מפרט בתוכו את המסע של אבריל מתחילת הקריירה שלה ועד מאבקה במחלת הליים".
אבריל לאבין הופיעה עם השיר לראשונה בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!", שהתקיימה ב-26 בספטמבר 2018.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר צולם באיסלנד על ידי הבמאי אליוט לסטר ופורסם ב-27 בספטמבר 2018, ביום ההולדת ה-33 של אבריל לאבין. בתחילת הקליפ ניתן לראות את לאבין אוחזת בעששית כשהיא נמצאת בתוך מערה.
לאחר מכן, יוצאת לאבין מחוץ למערה אל העבר ההרים הניצבים ממול. היא רצה אל פסגת ההר וקופצת ממנו אל תוך הים.
אולי ומון
אולי ומון (באנגלית: The Ollie & Moon Show) היא סדרת טלוויזיה צרפתית-אמריקאית-קנדית מונפשת לילדים, שפותחה על ידי דיאן קרדנסור, רוברט ורגס ודייוויד מישל בהתבסס על סדרת ספרים בעלת אותו שם. הסדרה שודרה לראשונה ב-Sprout בארצות הברית ב-27 במאי 2017, והיא הועברה כשהערוץ הפך ל-Universal Kids חודשים אחר כך. הסדרה עדיין משודרת בשידורים חוזרים ב-Universal Kids והיא זמינה גם נטפליקס.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2017 בערוץ החינוכית.
מדבבים בעברית
את הדיבוב העברי ביים שלום ויינשטיין.
איתן נאה
איתן נאה (נולד ב-17 בספטמבר 1963) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בבחריין. בעבר כיהן כממונה על היחסים בשגרירות ישראל באיחוד האמירויות הערביות וכשגריר ישראל באזרבייג'ן ובטורקיה.
ביוגרפיה
נאה נולד בישראל וגדל בקריית ביאליק. סיים את לימודיו בתיכון אורט קריית ביאליק. בנערותו היה בין מקימי קיבוץ תובל שבגליל העליון והיה שליח התנועה הקיבוצית בצפון אנגליה. בין השנים 1982–1985 שירת בצה"ל. לאחר מכן למד במחלקה למדעי המדינה במזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
בשירות החוץ
בשנת 1991 הצטרף נאה למשרד החוץ במסגרת קורס הצוערים. תפקידו הראשון בשירות החוץ היה עוזר למנכ"ל משרד החוץ.
בין השנים 1993–1997 שירת בשגרירות ישראל באנקרה,. בשנים 1997–1999 שירת כקונסול מדיני בקונסוליה הישראלית בשיקגו, ולאחר מכן שב לישראל ושירת במחלקת לענייני אירופה במשרד, כראש הדסק לענייני קפריסין ויועץ מיוחד לענייני טורקיה ויוון.
בשנת 2005 סיים את שירותו באזרבייג'ן והיה מנהל האגף למדיניות חוץ במטה לביטחון לאומי.
ב-2013 מונה לציר וממלא מקום השגריר בשגרירות ישראל בלונדון. החל מיולי 2015, לאחר סיום כהונתו של השגריר דניאל טאוב ועד לכניסתו לתפקיד של מארק רגב כיהן כממונה על היחסים.
בנובמבר 2016, לאחר הסכם פיוס בין ישראל לטורקיה, אליו הגיעו שתי המדינות לאחר משבר עמוק ביניהן שנבע מאירועי המשט לעזה, והחלטה להחזיר את דרג היחסים בין המדינות לקדמותם, מונה נאה לשגריר ישראל בטורקיה. ב-5 בדצמבר 2016 הגיש את כתב האמנתו לנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לאחר חמש שנים בהן פעלה השגרירות ללא שגריר. טקס הגשת כתב ההאמנה התקיים בארמון הנשיאות הטורקי בהשתתפות צוות השגרירות, אשתו של נאה וילדיו. הטקס, שבו הושמעה נגינת "התקווה", סוקר בהרחבה על ידי התקשורת בטורקיה ובישראל. במאי 2018 גורש נאה מטורקיה כמחאה על הרג פלסטינים במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה.
ב-2 בספטמבר 2021 דווח על מינויו לשגריר ישראל בבחריין, בכפוף לאישור הממשלה. ב-28 בדצמבר 2021 הגיש את כתב האמנה למלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
משפחתו
נאה נשוי ואב לשניים.
בשנת 2008 התמודד מטעם הרשימה המקומית "דורון למודיעין" למועצת עיריית מודיעין-מכבים-רעות, עיר מגוריו, אך לא נבחר.
חצר הירשנזון
חצר הירשנזון הייתה מתחם מגורים יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה. החצר שכנה בקצהו המערבי של "רחוב חברון" (כיום ידוע בשמו הערבי "מעלה חלדיה"), המוליך משוק הכתנים ("החנויות") במזרח, אל השווקים העתיקים במערב. החצר ממוקמת ממזרח לחצר גליציה, וממערב לחצר רייסין. מייסד החצר והרוח החיה שבה היה הרב יעקב מרדכי הירשנזון.
היסטוריה
החצר נקנתה בשנת 1869 ונרשמה על שם הרב אליהו גוטמכר.
החוקרת שושנה הלוי מציינת בספרה "פרשיות בראשית תולדות היישוב הישן" כי מפעלים חשובים ביותר בתולדות ההשכלה, נוסדו בחצר הירשנזון.
החצר
חצר הירשנזון שכנה במעלה רחוב חברון דאז (כיום רחוב חלדיה) – ממערב לחצר כולל רייסין. מן הצד השני ממערב, גבלה החצר בשלושת השווקים העתיקים: "שוק הצורפים", "שוק הבשמים" ו"שוק הקצבים". וגם הגג של שוק הצורפים הסמוך.
החצר כללה מספר בתים, ששימשו למגורי משפחתו של ר' יעקב מרדכי, ולישיבה שהקים. בנוסף מספר בתים נוספים הושכרו בזול למשפחות יהודיות.
שרה ביילה הירשנזון (אשתו של ר' יעקב מרדכי) הפכה את החצר ממקום עזוב ומוזנח, למקום מטופח ופורח. הירשנזון נטעה בחצר עצי פרי, בנוסף, הקימה על גג השוק (מאחורי חצר גליציה) גן משחקים לילדים, אחד הראשונים בעיר העתיקה. שם שיחקו ילדים יהודים מכל העיר העתיקה.
מקורות משנת תרמ"ט מתארים את החצר: *.
במשך תקופה ארוכה שמשה חצר הירשנזון ככניסה היחידה לחצר גליציה.
הפעילות בחצר
בחצר הירשנזון גם תוכננו כמה מהמפעלים הלאומיים ותחיית הלשון, עד הלשון וחברת 'שפה ברורה" שע"ד ליפשיץ היה מנהלה."
בית הדפוס
בירושלים של שנות ה-70 פעלו 2 בתי דפוס בלבד והודפסו 2 עיתונים בלבד. ר' יעקב מרדכי שלח את בנו שהיה באירופה, להשיג עבורו רישיון להפעלת בית דפוס ולהוצאת עיתון. החוקרת שושנה הלוי חשפה את המכתב ששלח יעקב מרדכי לבנו
בשנת ה'תרמ"ב (1882) החל ר' יעקב מרדכי להפעיל בחצר מכונת דפוס משוכללת, אותה רכש ממשפחת ב"ק. בין השאר הודפס בבית הדפוס עיתון הצבי. הסופר והביבליוגרף א.ר. מלאכי, כותב שהעיתון תרם להפיכת החצר למרכז תרבותי שאירח רבים מאנשי ההשכלה של ירושלים.
שושנה הלוי מתארת:.
בשנת ה'תרנ"ז (1897) נסגר בית הדפוס.
הישיבה בחצר הירשנזון
הישיבה שהוקמה בחצר הירשנזון נקראה "סוכת שלום ולאחר מכן "מאור יעקב". תלמידי הישיבה היו בני גילים שונים. התלמידים נהנו מתמיכה כספית קבועה שחלקה הגיעה מהשכרת הבתים בחצר.
הרב גוטמאכר לקח על עצמו את החזקת הכלכלית של הישיבה, ולשם כך פרס רשת שליחים וגבאים בכל רחבי אירופה, וכמו כן כתב ופרסם רשימה של תקנות הנוגעות לאופן הנצחת התורמים.
בשנת תר"ל (1870), החליטו מנהלי הישיבה לשנות את שמה ל"שנות אליהו" לכבודו של הרב גוטמאכר. בכ"ד בתשרי ה'תרל"ה (1875), נפטר הרב גוטמאכר. בישיבה נערכה אספת - אזכרה רבתי, בהשתתפות מאות ממוקיריו. לאחר מכן הוחזקה הישיבה, על ידי שני בניו, רבי יצחק ורבי חיים.
זכויות להט"ב במדגסקר
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדגסקר מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. הפעילות ההומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה חוקית בשטחי המדינה מאז ומעולם, אך זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הייתה חוקית ברחבי מדגסקר מאז ומעולם. עם זאת, גיל ההסכמה שונה בין זוגות הומוסקסואלים (21) והטרוסקסואלים (14). חוק העונשין קובע עונש מאסר של שנתיים עד חמש שנים וקנס של 2 עד 10 מיליון אריארי (900 עד 4,500 דולר) בגין מעשים "מגונים או נגד הטבע עם אדם מאותו המין מתחת לגיל 21".
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
מדגסקר אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
הורות ואימוץ
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בבורקינה פאסו, הן עבור אימוץ חורג או משותף בעוד רק זוגות הטרוסקסואלים נשואים מותרים לאמץ.
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים המכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במדגסקר.
תנאי מחיה
דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2011 מצא כי "הייתה אפליה חברתית כללית נגד קהילת הלהט"ב במדגסקר" בעוד "סוגיות של נטייה מינית וזהות מגדרית לא נדונו בהרחבה במדינה, עם עמדות ציבוריות שנעות בשתיקה עד לקבלה עבור דחייה אלימה, במיוחד של עובדי מין טרנסג'נדרים". הדו"ח מצא בנוסף כי, "עובדי מין המוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב היו לעיתים קרובות מטרות לתוקפנות, כולל התעללות מילולית, יידוי אבנים ואף רצח. בשנים האחרונות, המודעות לגאווה בנוגע לנטייתם המינית וזהות המגדרית בקרב חברי הקהילה עלתה באמצעות חשיפה תקשורתית חיובית, אם כי הגישה הכללית לא שונתה במדגסקר".
בדצמבר 2019 התקבל חוק ענישה על אלימות על רקע מגדר. עם זאת, הסוציולוגית והנשיאה לשעבר של המועצה הלאומית לנשים של מדגסקר, נורו רבאוזאני, ציינה כי "החברה המלגזית לא מוכנה לנוע עבור זכויותיהם של אזרחי להט"ב. שוויון מגדרי הוא כבר אתגר בשנת 2020, אפילו בחוגים אינטלקטואלים".
בתחילת יולי 2021 ביטלה ממשלת מדגסקר מסיבת להט"ב שהתקיימה בבר באנטננריבו, בטענה של "הסתה להוללות".
מוחמד סידקי מחמוד
מוחמד סידקי מחמוד (בערבית: محمد صدقي محمود, תעתיק מדויק: "מחמד צדקי מחמוד"; נולד ב-1923) הוא קצין מצרי ששימש כמפקד חיל האוויר המצרי בשנים 1967-1953. תחת פיקודו ספג חיל האוויר המצרי שתי מפלות קשות; במלחמת סיני מידי חיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי ובמלחמת ששת הימים מידי חיל האוויר הישראלי.
חייו
נולד במצרים, כנראה ב-1923. למד במכללה הצבאית המצרית והצטרף לאחר מכן לחיל האוויר המצרי. בתחילת שנות ה-50 הצטרף לתנועת הקצינים החופשיים והיה שותף למהפכה שביצעה התנועה ב-1952. ב-1953 נתמנה כמפקד חיל האוויר. נראה שמינוי זה היה אחד מצעדיו של גמאל עבד אל נאצר להשגת שליטה במוקדי הכוח בצבא, דבר שסייע לו בהדחת מוחמד נגיב באוקטובר 1954.
במלחמת סיני ב-1956 סבל חיל האוויר המצרי אבדות קשות בציוד לאחר שחילות האוויר הבריטי והצרפתי תקפו את שדות התעופה המצריים והשמידו מטוסים רבים על הקרקע. למרות כישלון זה בחר נאצר שלא לפטר את סידקי מחמוד.
בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים הזהיר פריק מחמוד את ההנהגה המצרית, כי חיל האוויר המצרי לא יוכל לסייע לכוחות הקרקע בעת מתקפה מצרית. במקביל, טען בפני הנשיא נאצר כי במקרה שחיל האוויר הישראלי יתקוף ראשון, עתיד חיל האוויר המצרי לסבול פגיעות קשות, עד כדי 20% ממטוסיו.
בבוקר 5 ביוני 1967, בעת שחיל האוויר הישראלי יצא למבצע מוקד, שפתח את מלחמת ששת הימים, טסו מחמוד ומפקד הצבא המצרי עבד אל-חכים עאמר במטוס תובלה מדגם איליושין 14 לעבר שדה התעופה של ביר תמדה שבסיני. בעקבות הפצצת השדה המטוס שב על עקבותיו לעבר מצרים ושני המפקדים ניצלו,. חיל האוויר המצרי הושמד כמעט כולו בתוך שעות אחדות בשלושת גלי התקיפה של חיל האוויר הישראלי. לחיל האוויר הישראלי הייתה עליונות אווירית מוחלטת ויכולת סיוע מרבית לכוחות צה"ל במערכה הקרקעית בעוד שהצבא המצרי נסוג מסיני בצורה לא מאורגנת וללא חיפוי אווירי.
מיד לאחר המלחמה הודח סידקי מחמוד וכמו קצינים רבים אחרים נאסר והועמד למשפט. במשפטו, שנערך בפברואר 1968, הורשע ונדון ל-15 שנות מאסר בעוון הזנחת תפקידו. לאחר מחאות כנגד גזר הדין ה"ותרני", נשפט מחמוד שנית בהוראת נאצר וב-29 באוגוסט 1968 נגזרו עליו מאסר עולם ועבודת פרך. ב-27 בינואר 1974 חנן אותו הנשיא אנואר סאדאת ומאז נמנע סידקי מחמוד מכל פעילות פוליטית.
איפתר-סין
איפתר־סין היה מלכה של אשור משושלת אדאסי. לפי רשימת המלכים האשורית הוא היה מלכה ה־51 של הממלכה. הוא שלט במשך 12 שנים במהלך המאה ה־17 לפנה"ס. איפתר־סין היה בנו של שרמה־אדד הראשון, נכדו של ליבאיה ונינו של אדאסי אשר על שמו נקראה השושלת.
פלורנס אובנה
פלורנס אובנה (בצרפתית Florence Aubenas; נולדה ב-6 בפברואר 1961) היא עיתונאית צרפתייה שנחטפה בשנת 2005 בעיראק והוחזקה בשבי עד ששולם עבורה כופר.
חייה
אובנה, ילידת בריסל, בלגיה, היא בתה של ז'קלין אובנה, עיתונאית ומבקרת קולנוע ואחותה של סילבי אובנה, ספרנית צרפתייה והיסטוריונית של הצילום.
אובנה היא בוגרת המרכז להכנת עיתונאים של פריז, מחזור 1984. היא עבדה עבור כתב העת הצרפתי Le Nouvel Économiste ובהמשך עברה לליברסיון. במסגרת עבודתה יצאה אובנה לתחקירים באזורי קרבות ומתיחות ובהם: רואנדה, קוסובו, אלג'יריה, אפגניסטן ועיראק.
החטיפה
ב-5 בינואר 2005 הגיעה אובנה לעיראק יחד עם המלווה שלה, המתרגם ומורה הדרך העיראקי Hussein Hanoun al-Saadi (מי שהיה טייס וקולונל בצבא העיראקי), כדי לסקר את הפליטים מפלוג'ה.
כששוחררו משביים העיתונאים הרומנים שנחטפו בעיראק הם סיפרו שבאחד מהמקומות שבהם הוחזקו בשבי, פגשו שבויים נוספים וביניהם את פלורנס אובנה.
השחרור
ביום 12 ביוני 2005 פרסם משרד החוץ הצרפתי הודעה על כך שפלורנס אובנה ומורה הדרך שלה שוחררו ביום הקודם והגיעו בשלום לצרפת לאחר 157 ימים בשבי.
שלטונות צרפת סירבו לגלות פרטים על נסיבות השחרור, וההשערות הן ששולם כופר תמורת השחרור.
יחסי הרשות הפלסטינית–שווייץ
יחסי הרשות הפלסטינית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרשות הפלסטינית. שווייץ לא מכירה במדינה פלסטינית.
היסטוריה
לפני הקמת מדינת ישראל, שווייץ יוצגה בפלשתינה (א"י) על ידי הקונסוליה בירושלים וסוכנות קונסולרית בתל אביב. מאז 1948 שווייץ תמכה באונר"א. תוכנית פיתוח הוקמה בשנת 1993 כדי להשלים את מאמצי הסיוע ההומניטרי של שווייץ. שווייץ הקימה משרד שיתוף פעולה במזרח ירושלים בשנת 1994 על רקע תהליך השלום באוסלו. מאוחר יותר פתחה את נציגותה ברמאללה בשנת 2001.
סקירה כללית
היחסים בין שווייץ לרשות הפלסטינית מושפעים מהסכסוך הישראלי-פלסטיני. שווייץ מבקשת לשמור על יחסים טובים עם שני הצדדים. בניית שלום, שיתוף פעולה בפיתוח, סיוע הומניטרי וקידום זכויות אדם ומשפט הומניטרי בינלאומי מהווים את אבני היסוד של מדיניות החוץ השווייצרית ב. בסוף 2018 התגוררו בשטחי הרשות הפלסטינית 120 אזרחים שווייצרים.
אף על פי ששווייץ אינה מכירה במדינה פלסטינית, היא שמרה על יחסים עם הרשות הפלסטינית מאז שנחתם הסכם אוסלו בשנת 1993. בשנת 2015 הוקמה מסגרת לשיתוף פעולה ברמה דו-צדדית המתארת כמה היבטים מרכזיים בשיתוף הפעולה.
התייעצויות פוליטיות מתקיימות מדי שנה מאז 2013. הביקורים ברמת השרים הוגברו גם בשנים האחרונות. הנציגות השווייצרית ממוקמת ברמאללה והסוכנות לפיתוח ושיתוף פעולה השווייצרית מקיימת משרד שיתוף פעולה במזרח ירושלים.
שיתוף פעולה כלכלי
היחסים הכלכליים בין שווייץ לרשות הפלסטינית הם צנועים בהיקפם. הסכם סחר חופשי בין איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) לבין ארגון השחרור הפלסטיני (אש"ף) קיים מאז 1999.
שיתוף פעולה בחינוך
חוקרים ואמנים פלסטינים עשויים להגיש מועמדות למזכירות המדינה לחקר חדשנות וחינוך (SERI) לקבלת מלגות מצוינות מממשלת שווייץ.
שיתוף פעולה בפיתוח
שווייץ מעניקה סיוע לפלסטינים באמצעות מגוון ארגונים הומניטריים ויוזמות שיתוף פעולה בפיתוח, כולל קידום זכויות אדם וממשל תקין.
אקוופאבה
אָקוּופָאבָּה (באנגלית: aquafaba, מלטינית: "aqua" - מים, "faba" - שעועית), הידועים גם כ"מי חומוס", "מי חלבונים" או "מי קטניות", הם מי הבישול של קטניות כגון חומוס או שעועית, או נוזל מקופסאות שימורים של קטניות אלה. אקוופאבה משמש באפייה ליצירת "קצף ביצים" צמחי להכנת מרנג, עוגות תופין, עוגיות מקרון, גלידות, קרמבו ומרשמלו. הוא טוב גם להכנת מיונז, ומשמש גם להדבקה ולשיפור המרקם.
רקע
בחיפוש אחר תחליף לקצף ביצים נעשו ניסיונות להקציף ג'ל מזרעי פשתן או צ'יה במקום חלבון ביצה להכנת מרנג. באוגוסט 2012 הוגש פטנט לתערובת להכנת מרנג מצמח הבורית, שממנו אפשר לייצר גם סבון. המרנג הוא פשוט להכנה ומכיל ספונין שממוצה מהצמח, בתוספת מים וסוכר בלבד. חסרונו הוא שספונין אינו זמין בקלות, וככל הנראה יש לו טעם לוואי.
פיתוח האקוופאבה
ב-2014, מוזיקאי צרפתי חובב בישול בשם ז'ואל רוסל (Joël Roessel) תר אחרי תחליף טבעוני לקצף ביצים. רוסל התנסה בשימוש בנוזלים שונים כדוגמת מי שימורים של לבבות דקלים, אך ללא הצלחה, לנוזלים היה טעם לוואי או שהקצף היה חלש מדי. רוסל הבחין בצמיגות של נוזל הבישול של גרעיני חומוס והחליט לבדוק אם ניתן להקציפם לכדי קצף יציב. ההקצפה דרשה זמן רב, אך הקצף שנוצר היה עשיר ויציב.
רוסל ערבב את הקצף עם חומר מייצב ויצר ממנו "נשיקות", ושיתף את ממצאיו בבלוג. זמן מה לאחר מכן המשיכו שני בשלנים צרפתים את הניסיון של רוסל, הקציפו מי חומוס, והכינו מוס שוקולד. הם צילמו את התהליך ופרסמו באתר "YouTube" קליפ המתאר אותו.
גוס וולט (Goose Wohlt), מהנדס תוכנה מארצות הברית, שאב את השראתו מקליפ הווידאו, ואפה נשיקות ממי חומוס וסוכר בלבד. ב-6 במרץ 2015 הוא העלה את התמונות לקבוצת פייסבוק גדולה בשם "מה שטבעונים שמנים אוכלים" ("What Fat Vegans Eat"). הפוסט הכה גלים, והשמועה על "פלא מי החומוס" התפשטה ברשתות החברתיות. במהרה השימוש באקוופאבה קנה אחיזה בעולם הבישול הטבעוני, ופותחו מתכונים שעד כה לא היו אפשריים ללא ביצים.
פיתוח האקוופאבה בקהילה
הקהילה הרחיבה את השימוש באקוופאבה על ידי יצירת תערובות עם חומרים נוספים כגון אגר וחומרים מתחלבים, ויצירת מתכונים למאכלים מגוונים, חלק מהם פחות צפויים כגון קרמבו, ותערובת סוכר ליצירת קישוטים פיסוליים לעוגות.
הקהילה גם מימנה את חקר ההרכב הכימי של אקוופאבה.
השימוש באקוופאבה
מאחר שאקוופאבה היא למעשה מי הבישול של קטניות (מי הבישול משמשים כנוזל שבקופסאות השימורים המבושלות) היא זמינה כחומר גלם בעלות נמוכה. הודות למרקם הקצף, המזכיר קצף ביצים, אפשר להשתמש בנוזל לצורך הכנה ביתית של דברי מאכל המצריכים ביצים נאות, כגון גלידות או מיונז. בכך מהווה הנוזל תחליף טבעוני לביצים נאות, שרצוי שלא לאכול אותן מבלי שעברו פיסטור, מחשש להימצאות חיידקים. אפשר להשתמש באקוופאבה במצבו הנוזלי הטבעי כתחליף ביצים להדבקה ולשיפור המרקם, למשל בעוגות בחושות, בפשטידות ובפנקייקס. במצב מוקצף מתפיח האקוופאבה מאפים ומעניק להם אווריריות, בדומה לקצף ביצים.
ניתן להחליף חלבון ביצה בגודל בינוני ב-30 מיליליטר (2 כפות) של אקוופאבה, או להחליף ביצה שלמה בגודל בינוני ב-45 מיליליטר (3 כפות). דרך הקלה היא להשתמש במי שימורים של חומוס או קטניות אחרות. לחלופין אפשר לבשל קטניות.
באקוופאבה יש כעשירית מכמות החלבון שבאלבומין הביצה. פירוש הדבר הוא שאקוופאבה אינו מהווה תחליף לביצה כמקור כמותי לחלבון וכן כתחליף לביצה במאכלים שתלויים במבנה החלבון של הביצה, כגון עוגות טורט. האקוופאבה המוצלחת ביותר היא מגרגרי חומוס ושעועית לבנה. קטניות אחרות, כגון אפונה, פולי סויה, עדשים ושעועית שחורה, עשויים לשמש במידת מה לייצור אקוופאבה, אבל ההרכב שלהם שונה במקצת וצריך לרכז את האקוופאבה כדי שתפעל היטב.
מאכלים מתוקים שבהם אפשר לעשות שימוש באקוופאבה הם מרנג, מקרון, נוגט, ציפוי עוגות, גלידה, פאדג ומרשמלו.
דוגמאות למאכלים לא מתוקים הם מאפים, תחליפי חלב, מיונז, תחליפי גבינה צהובה, רביכות, קוקטיילים, ותחליפי בשר.
הרכב כימי
זרעי קטניות או עדשים מורכבים בעיקר מפחמימות (עמילנים, סוכרים וסיבים), חלבונים (אלבומינים וגלובולינים), ומים. אחוז הפחמימות גבוה הרבה יותר מאחוז החלבונים, והעמילנים הם בעיקר עמילוז ועמילופקטין. הרכב תזונתי אופייני של גרגרי חומוס טריים, למשל, הוא 19% חלבון, 61% פחמימות, 6% שומנים, ו-14% מים. האחוזים האלה משתנים בין מיני חומוס שונים.
בעת בישול זרעי קטניות העמילנים שבהם עוברים ג'לטיניזציה, ויוצרים תנאים שמאפשרים לחלק המסיס שבזרעים להתפזר בתוך מי הבישול. ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר, הלחץ גבוה יותר ומשך הבישול ארוך יותר, כך יותר חומרים ייצאו מהזרעים לתוך המים.
על-פי אתר העוסק באקוופאבה, באנליזה של דוגמת אקוופאבה מגרגרי חומוס נמצא שכ-5% ממנה הוא החומר היבש והשאר מים. כפועל יוצא מכך שתמיסת האקוופאבה דלילה למדי הרי שעל-פי האנליזה המובאת באתר, ריכוז החומרים המזינים באקוופאבה נמוך גם-כן (פירוט חלקי): 1% חלבון, 18 קלוריות ל-100 גרם, 2.9% פחממות, 3.2 מיליגרם נתרן ל-100 גרם, 0.2% שומן ולא זוהו כלל חומרים כגון ויטמין C, ויטמין A וסיבים תזונתיים. אנליזה שנעשתה באמצעות ספקטרוסקופיית פורייה אישרה שההרכב הסופי של אקוואפבה כולל את כל חלקי המרכיבים של הגרגרים, עמילנים, סוכרים, וחלבונים.
ריכוז של 5% חומר יבש במים הוא ריכוז אופייני לאקוופאבה. ניתן להרתיח את התמיסה, כדי לאדות חלק מהמים שבה, כדי להעלות את הריכוז ל-10% או יותר. ריכוז גבוה שימושי במיוחד למתכונים שדורשים צמיגות ואמולסיה יותר מאשר הקצפה.
ב-2015 עלתה השערה שאקוופאבה מקציף בגלל מרכיב הספונין שיש בו. בדיקות נוספות הראו שאף שיש בגרגרי חומוס כמות קטנה של ספונין, רק חלק זעיר ממנה עובר למים. פירוש הדבר שההקצפה היא תוצאה של העמילנים והחלבונים בלבד.
אטימולוגיה
המונח אקוופאבה נטבע ב-13 במרץ 2015 על ידי גוס וולט, במטרה לספק לקהילה שם משותף לנוזל. המילה היא הלחם של המילים הלטיניות aqua שפירושה מים, ו-fabaceae שהיא כינוי למשפחת הקטניות. לדברי וולט המילה נועדה גם לרמוז על fabulous – נפלא. המילה נקלטה בקלות ואומצה ברשתות החברתיות ובתקשורת, וב-2016 היא הוגשה רשמית בבקשה להיכלל במילון אוקספורד.
הבחירות הפרלמנטריות בסוריה 2012
הבחירות הפרלמנטריות בסוריה 2012 למועצת העם הסורית (בערבית: الانتخابات البرلمانية في سوريا 2012) נערכו בתאריך 7 במאי 2012 לאחר אישורה של חוקה חדשה.
רקע
הבחירות לפרלמנט הסורי היו אמורות להיערך במרץ 2011 אך נדחו עקב ההתקוממות בסוריה נגד משטרו של אסד ועריכת משאל העם בנוגע לחוקה חדשה בפברואר 2012. תקופת כהונתו של הפרלמנט נסתיימה במרץ 2011 והוארכה במסגרת אישור החוקה החדשה. ב-13 בפברואר חתם הנשיא אסד על צו המורה על קיום הבחירות ב-7 במאי. מספר ימים לפני ההודעה ביקר שליח האו"ם קופי אנאן בסוריה ונפגש עם אסד בדמשק. באותו יום שבו הוכרזו הבחירות נערכה מתקפה גדולה של הצבא הסורי באזור אידליב שבצפון מערב המדינה.
משרד הניהול והתקציב
משרד הניהול והתקציב (באנגלית: Office of Management and Budget, בקיצור OMB) הוא המשרד הגדול ביותר בתוך משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית. מנהל המשרד חבר במשרד האקזקוטיבי של הנשיא. הפעילות העיקרית של משרד זה היא לעזור לנשיא בהכנת התקציב. ה-OMB גם מודד איכויות שונות של תוכניות וכן מדיניות של הסוכנויות הפדרליות, תוך שהמשרד בודק את מידת היענות סוכנויות אלה להוראות הנשיא.
המשרד החל לפעול עוד בשנת 1921, אז במתכונתו הקודמת, שנקראה "לשכת התקציב" (Bureau of the Budget), כחלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית. הלשכה עברה אל תוך המשרד האקזקוטיבי של הנשיא ב-1939, והוכרה בשמה החדש, הנוכחי, ב-1970.
פעילות המשרד מסייעת לנשיא לתכנן את מדיניותו, העדפותיו ופעולותיו, החל ממחלקת ההגנה וכלה ב-NASA.
פיליפ אדז'יץ'
פיליפ אדז'יץ' (במונטנגרית: Филип Аџић; נולד ב-15 בספטמבר 1986) הוא פוליטיקאי מונטנגרי ממפלגת הפעולה הרפורמיסטית מאוחדת. מכהן כשר הפנים וכשר ההגנה בממשלת מונטנגרו.
ביוגרפיה
אדז'יץ' נשוי לאלכסנדרה, ואב לשני ילדים.
Let's Talk About Love (אלבום של מודרן טוקינג)
Let's Talk About Love (בעברית: בוא/ו נדבר על אהבה) הוא אלבום האולפן השני של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא לאור ב-14 באוקטובר 1985, בהוצאת הנסה רקורדס. האלבום הגיע למקום השני בגרמניה, ושהה ארבעה שבועות במקום הזה. לאחר ששהה 11 שבועות בעשירייה הפותחת ו-44 שבועות בסך הכול במצעד, הוא קיבל בסופו של דבר את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI), על מכירות של יותר מ-500,000 עותקים במדינה.
מתוך האלבום יצא הלהיט הבינלאומי "Cheri, Cheri Lady", שהגיע למקום הראשון במדינות שונות ברחבי העולם.
יחסי אבחזיה–טורקיה
היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אבחזיה לבין הרפובליקה הטורקית לא מתקיימים באופן רשמי. טורקיה לא הכירה בעצמאותה של אבחזיה ורואה בשטחה את חלקה דה יורה של גאורגיה. עם זאת, על פי כמה מקורות, ממשלות שתי המדינות מנהלות קשרים בלתי פורמליים.
היחסים כיום
ב-22 בספטמבר 1996 הודיעה טורקיה כי אזרחי אבחזיה לא יוכלו עוד לבקר בטורקיה עם דרכונים של אזרחי ברית המועצות. במקום זאת, יש להשיג דרכונים גאורגיים או רוסיים.
ביולי 2009 הצהיר סרגיי שמבה, שר החוץ של אבחזיה, כי ממשלת אבחזיה מקיימת קשרים בלתי פורמליים עם ממשלת טורקיה. היה משא ומתן על חידוש התקשורת האווירית והימית בין שתי המדינות.
בגלל אי הנכונות של טורקיה לקלקל את היחסים עם גאורגיה, שותפה המסחרי האסטרטגי והחשוב שלה בקווקז, טורקיה תומכת באמברגו הסחר נגד אבחזיה.
ביוני 2021 דווח כי משרד החוץ האבחזי מחה על דבריו של רג'פ טאיפ ארדואן במסגרת ביקורו של ראש ממשלת גאורגיה, איראקלי ר'אריבאשווילי בטורקיה כאשר אמר כי צריך ליישב את הסכסוך בין אבחזיה ודרום אוסטיה לבין גאורגיה במסגרת שלמותה הטריטוריאלית של האחרונה.
יחסי יוון–קפריסין
היחסים בין הרפובליקה ההלנית (יוון) לרפובליקת קפריסין הם היחסים הדו-צדדיים בין יוון לקפריסין. היחסים הדיפלומטיים החלו בשנת 1960. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ושתיהן בעלות רוב יווני.
היסטוריה
ב-19 בפברואר 1959 נחתם בלונדון הסכם שהתקבל על ידי טורקיה, יוון, בריטניה ושתי הקהילות האתניות באי, ואשר לפיו תסתיים השליטה הבריטית בקפריסין והאי יזכה בעצמאות. ההסכם קבע כי האי לא יאוחד עם יוון ולא יחולק לשתי מדינות אתניות נפרדות, ובסעיף 3 קבע כי טורקיה, יוון ובריטניה ישמשו ערבות לשלום האי ולביטחונו, וכי ידונו יחדיו ביישומו התקין של ההסכם. עוד קבע סעיף 3 להסכם כי אם שלוש המדינות לא יבססו הסכמה בענייניו של האי, רשאית כל אחת מהן לעשות באופן חד-צדדי את הנדרש כדי להביא ליישומם של כללי ההסכם. בכך ניתנה לשלוש המדינות זכות להתערב בענייניו הפנימיים של האי. הן ממשלת טורקיה והן ממשלת יוון, שנשלטה החל מ-1967 בידי החונטה הצבאית, התערבו באופן תדיר בענייניו של האי, אשר נע בלאו הכי בין רעיון האיחוד עם יוון לבין רעיון ה"חלוקה" (Taksim) הטורקי.
היוונים מהווים כ-80% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה של קפריסין. רובם נוצרים אורתודוקסים, השייכים לנצרות האורתודוקסית הקפריסאית. לאחר שקפריסין קיבלה עצמאות בשנת 1960 ועלייתו לשלטון של הארכיבישוף מקאריוס השלישי, הצטרפותה ליוון הפכה לסוגיה העיקרית עבור קפריסאים יוונים במהלך העשורים הבאים. כתוצאה מכך, הדבר הביא לפלישה המזוינת של טורקיה על האי בשנת 1974 ולכיבוש החלק הצפוני של האי. כתוצאה מפעולות אלה, קפריסין חולקה לשני חלקים - יוונית וטורקית, ולכן יוונים רבים נאלצו לעזוב את בתיהם שבצפון קפריסין ולעבור לדרום האי או למדינות אחרות באירופה. למרות חלוקה זו, בשנת 2004 הצטרפה קפריסין לאיחוד האירופי, הרואה אותה מדינה הוליסטית.
הפסגה המשולשת בקהיר ב-2014
ב-8 בנובמבר 2014, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אנטוניס סמאראס נפגשו בקהיר ודנו על בעיות במזרח התיכון ובים התיכון. מנהיגי המדינות הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה בנושאי כלכלה, ביטחון, תיירות, אנרגיה ובנוסף, לקבוע את הגבול הימי בין המדינות ועל המים הכלכליים של המדינות.
הפסגה המשולשת בניקוסיה ב-2015
ב-29 באפריל 2015, התקיימה בניקוסיה פסגה נוספת, בה נפגשו מנהיגי מצרים וקפריסין המוזכרים לעיל וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס, אשר הביעו את שאיפתם להמשך הרחבת הקשרים בין שלוש המדינות והסכימו על שיתוף פעולה בסוגיות בזירה הבינלאומית. בין הנושאים שנדונו היה פיתוח מרבצי פחמימנים במזרח הים התיכון לאורך הגבול הימי בין מדינות באזורים הכלכליים הבלעדיים שלהן.
הפסגה המשולשת בניקוסיה ב-2017
ב-21 בנובמבר 2017, נפגשו שוב מנהיגי יוון, מצרים וקפריסין (המוזכרים לעיל) בניקוסיה. הם דנו בפיתוח מרבצי פחמימנים במזרח הים התיכון ובפרויקטים של אנרגיה מועילה הדדית. מנהיגי שלוש המדינות תמכו וברכו על יוזמות המגזר הפרטי ביישום פרויקטים של תשתיות אנרגיה החשובות לביטחונן של מדינות אלה כמו ה-EuroAfrica Interconnector.
טרנזיט (1980)
טרנזיט (Transit) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980 בבימויו של דניאל וקסמן, עם גדליה בסר ולאורה ריבלין בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הארוך הראשון של דניאל וקסמן שהשתתף גם בכתיבת התסריט עם דני הורוביץ והסרט הראשון שהופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
העלילה היא על יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית ולאחר מעבר באיטליה ובשנחאי הוא הגיע למדינת ישראל אבל אינו מתאקלם בה ורואה את המדינה גם כן כמקום מעבר (טרנזיט) למולדת ממנה גורש - גרמניה.
העלילה מתרחשת בתל אביב בסוף שנות ה-60.
הסרט הופק בסכום של כ-3 מיליון לירות, מהן חלק נכבד בעידוד ממשלתי. הסרט נמכר לרשת הטלוויזיה הגרמנית א.ר.ד תמורת 80 מארקים.
תקציר העלילה
אריך נוסבאום (גדליה בסר) הוא יהודי בודד שנמצא כל חייו בתחנות מעבר (טרנזיט). הוא גורש מגרמניה, שם עבד במוזיאון בברלין, הגיע דרך איטליה לשנחאי ומשם למדינת ישראל. הוא נישא ליעל (לאורה ריבלין), ילידת הארץ שצעירה ממנו בשנים רבות, ונולד להם בן, מיכאל (יאיר אלעזר). הנישואים לא החזיקו מעמד והם התגרשו ומיכאל עבר לגור עם אמו.
אריך מתפרנס בקושי מחנות לחפצים עתיקים ומתכנן כל הזמן לחזור לברלין שם הציעו לו עבודה במוזיאון שפיטר אותו. הוא לא מסתגל לאווירה ולתרבות בישראל ומתכנן לקחת אתו את מיכאל ואת גרושתו. ידידו מברלין, וילי (גדעון זינגר), שגם הוא היה פליט כמוהו, מנסה לשכנעו להישאר בארץ, אך ללא הצלחה.
אריך אמנם מדבר עברית, אך שתי אחיותיו לילה (רות גלר) וגרטי (לונה בדיאן), מדברות רק גרמנית.
אריך גר בדירה בדמי מפתח. בעלת הבית ורה (פאני לוביץ') עוברת לבית אבות בפרדס חנה ובנה עמנואל (אהרון מסקין) רוצה להרוס את הבית. אריך הוא הדייר האחרון שנשאר. הוא מסרב להיתפנות, למרות לחץ ואיומים של עמנואל, שמוכן לשלם לו יותר מהערכת השמאי, מר הופה (אלכס מונטה).
אריך עוזב את הדירה ושוכר חדר במלון זול שמנוהל על ידי פלורה (ג'טה לוקה). הוא מתוודע שם לכמה טיפוסים בשולי החברה כמו דיסקין (יצחק פיצ'ו בן צור) ונסים (מוטי שירין). דיסקין מסובך בהלוואות בשוק האפור וחייב כסף לעבריין (מוחמד בכרי) ששולח את אנשיו להכות אותו.
הוא קונה כרטיס טיסה לברלין, אך מהסס לטוס לשם וכנראה יישאר בישראל - זר, בודד וחסר שורשים כל חייו.
ביקורות
גידי אורשר כתב על הסרט:
הושנג נהאוונדי
ד"ר הושנג נהאוונדי (בפרסית: هوشنگ نهاوندی, באנגלית: Houshang Nahavandi, נולד בשנת 1930) היה שר הפיתוח והשיכון, שר החינוך, וכן נשיא אוניברסיטת טהראן בתקופת מוחמד רזא שאה פהלווי. עזב את איראן לאחר המהפכה של 1979 ועבד במשך 17 שנים בדרגת פרופסור באוניברסיטת ​​סורבון.
מועדים בין-לאומיים
מועדים בין-לאומיים, המכונים גם ימים בין-לאומיים וכן חגים בין-לאומיים, הם מועדים בעלי חשיבות בין-לאומית. מטרתם לציין את המועד ברחבי העולם, להעלות מודעות לנושא, לקדם מטרות ולגייס אנשים לפעולה. רבים מהמועדים נוסדו או הוכרו על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות או אונסק"ו.
גופים וסוכנויות מטעם האומות המאוחדות, האחראיים לקידום הנושא, עושים זאת בשם האו"ם (UN) או אונסק"ו (UNESCO). אותן סוכנויות רשאיות לפעול מטעם האו"ם, להשתמש בסמלים שלו ולהיעזר בתשתית שלו כדי לתאם אירועים ברחבי העולם. על הסוכנות האחראית להציג דוחות המסכמים את הפעילות שהתרחשה ברחבי העולם בחסות הבין-לאומית ולתת המלצות לעתיד.
מרץ
יום העבודה הסוציאלית הבין-לאומי (יום שלישי השלישי של חודש מרץ)
שני יצהרי
שני יצהרי (נולדה ב-14 בנובמבר 1989) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה
יצהרי נולדה ברעננה וגדלה בבת ים ובילדותה עברה עם משפחתה להתגורר בראשון לציון. בגיל 8 הצטרפה ללהקה בבית הספר היסודי שבו למדה, ובהמשך גם בחטיבת הביניים שבה למדה. בילדותה השתתפה גם בלהקת הזמר העירונית של ראשון לציון, "קול ראשון".
בגיל 16 החלה לעבוד כמלצרית מזמרת באולם אירועים, שם רכשה את הכלים הדרושים לזמרת מתחילה. בעקבות עבודה זו קיבלה הזמנות להופיע במסיבות ובאירועים.
בצבא שירתה בלהקת חיל האוויר והחלה ללמוד פיתוח קול. במסגרת שירותה הצבאי טסה לסיבוב הופעות בארצות הברית למשך שלושה שבועות. לקראת שיחרורה מצה"ל החלה לעבוד על סינגל הבכורה שלה.
יצהרי נשואה לגיא שמריה.
קריירה
ב-4 במאי 2010 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "י'בינתי", שעמד במשך ארבעה שבועות בראש מצעד ההשמעות הארצי של תחנות הרדיו, עם למעלה מ-700 השמעות בחודש אחד.
ב-11 בינואר 2011 הוציאה את הסינגל השלישי שלה "אגו" וב-5 באפריל באותה שנה הוציאה את שירה "היא רוצה".
ב-1 בספטמבר 2012 הוציאה את שירה "קצת מזל".
בקיץ 2013 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מה שקורה באילת" בערוץ 24.
בנובמבר 2013 יצא הסינגל "תמסור לו", שמהווה חלק מפרויקט "שרים לשמשון", לזכרו של שמשון צור - חבר מועצת עיריית רחובות.
ב-2015 הצטלמה לדרמה הקומית "שחקן זר" של הזכיינית "קשת". ב-2014 הנחתה את תוכנית הקיץ עד הבית בערוץ 24 לצד אלירז שדה, הדר לוי ועוד.
אלבום הבכורה של יצהרי יצא ב 30/11/2014. ב-20 באוקטובר 2015 יצא האלבום "י'בינתי".
ב-2021- משחקת בתיאטרון הקאמרי במחזמר ״זה אני״ בבימויו של מאור זגורי.
ב-2022 הופיעה עם להקת טיפקס.
ילנה סוקולובסקי
ילנה סוקולובסקי (ברוסית: Елена Соколовская; נולדה ב-15 ביוני 1967) היא מלחינה ישראלית, העוסקת בעיקר בהלחנת מוזיקה קלאסית - מוזיקה קאמרית וסימפונית. זוכת פרס אקו"ם ופרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
ביוגרפיה
ילנה סוקולובסקי נולדה במוסקבה למרינה סקבקוב-פילוטוף ואנטולי פילוטוף. אמה מוזיקאית ובוגרת האקדמיה על שם צ'ייקובסקי, ואביה כלכלן.
את דרכה המוזיקלית החלה סוקולובסקי כשהייתה בת ארבע, כשלמדה אצל סבתה לנגן בפסנתר. למרות היותה בת למשפחה מוזיקלית, היא לא למדה מוזיקה במסגרת פורמלית עד הגיעה לכיתה ז'. במהלך השנים הייתה לה מורה פרטית לפסנתר, שהכינה עבורה תוכנית לימודים אישית. כשהייתה בת עשר רכשו עבורה הוריה מינוי לתיאטרון הבולשוי במוסקבה, לקונסרבטוריון "בולשוי זל", להצגות ומופעי מוזיקה באקדמיה על שם צ'ייקובסקי ומינוי לכל התיאטראות במוסקבה. שם שמעה שלל יצירות מוזיקליות קלאסיות ואופרה, והונחלה לה האהבה לתרבות בכלל ולמוזיקה בפרט.
בגיל 15 החלה בלימודי התואר הראשון במוזיקה באקדמיה למוזיקה על שם צ'ייקובסקי במוסקבה. בתחילה התמחתה בנגינה על פסנתר, אך לאחר זמן קצר עברה להתמחות בתאוריה של המוזיקה. בסוף השנה הראשונה ללימודים טענה כי היא שומעת בראשה מנגינות שאינה מכירה; אמה ביקשה ממנה לנגן לה ועודדה אותה להלחין. בעקבות זאת, החל מהשנה השנייה לתואר למדה בחוג לקומפוזיציה באקדמיה.
בגיל 20 נישאה לזורי סוקולובסקי. לאחר סיום לימודיה החליטה להמשיך לתואר שני במחלקת הקומפוזיציה. בין מוריה שם היה אדיסון דניסוב ויחד עמו חיברה את הסימפוניה הראשונה שלה. לפני תום הלימודים הוזמנה לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ללמוד בכיתתו של מארק קופיטמן. לאחר מכן סיימה את לימודיה בגרמניה עקב פציעת מורהּ דניסוב. בספטמבר 1994 השתתפה בפסטיבל הבינלאומי למלחינים בריינסברג. אנס פאול גידריך, שנכח שם, הביא לביצוע יצירותיה הסימפוניות ולאחר מכן הזמינה לכיתתו וביקשה לכתוב קונצ'רטו לתזמורת מיתרים. הלחנת הקונצ'רטו הייתה בחינה שאותה עברה בהצלחה.
סוקולובסקי עלתה לישראל בינואר 1995.
יצירות מוזיקליות
במשך שלושים שנה כתבה סוקולובסקי יצירות רבות שזכו בפרסים שונים. כמו כן, הקונצרטים שבהם נוגנו יצירותיה שודרו בערוצי רדיו רוסיים וישראליים, לשידורים בערוצי הטלוויזיה השונים כגון ערוץ 9 הישראלי-רוסי. סוקולובסקי התראיינה למגזינים העוסקים במוזיקה ולכתבות רבות במגזינים שונים ובעיתונים כדוגמת העיתון "ווסטי".
2000-2005
לאחר מכן, לקחה הפסקה קצרה מן היצירות המולחנות על פי הזמנה וכתבה יצירות כגון: "קוואזי What?": דואט לכינור ופסנתר ו"רמפל אנד ז'אן קלוד – קונצ'רטו לחליל פסנתר, כלי הקשה ומיתרים בשני פרקים". את היצירה נגנו במרכז "מונארט" ולאחר מכן התנגנה היצירה בעוד מספר קונצרטים וזכתה אף לגרסה שנייה שבה החליפה להקת ג'אז את כלי המיתר.
אולה פסיוק
אוֹלֶהּ רוֹמָנוֹבִיץ' פְּסְיוּק (באוקראינית: Олег Романович Псюк; נולד ב-16 במאי 1994), ידוע גם בשם הבמה פְּסְיוּצִ'י סִין (Псючий Син), הוא ראפר ופזמונאי אוקראיני, המקים והסולן של להקת הראפ קאלוש, אשר זכתה במקום הראשון באירוויזיון 2022, עם השיר "Stefania".