cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי בלפור הרברט
ביוגרפיה
היא נולדה כמרי בלפור בשנת 1817, למשפחה סקוטית מכובדת ועשירה, בתם של חבר הפרלמנט ג'יימס בלפור ואלינור מייטלנד, הסבא וסבתא של ארתור ג'יימס בלפור. היא גדלה במזרח לות'יאן, בסקוטלנד, ונסעה רבות במהלך ילדותה. היא למדה שיעורי ציור אך לא היה לה השכלה פורמלית אחרת לאמנות.
היא פגשה את הפוליטיקאי הנרי ארתור הרברט כשהייתה ברומא והתחתנה איתו בספטמבר 1837.
משפחתו הייתה הבעלים של אחוזת מוקרוס ליד קילרני שבמחוז קרי, אירלנד, והם עברו לשם לאחר חתונתם. היא אהבה את האחוזה של מוקרוס מכיוון שתמיד הזכיר לה את בית ילדותה בסקוטלנד. היא הביאה נדוניה גדולה לנישואין, בסך 40,000 ליש"ט [1] (שווה ערך ל -3.66 מיליון ליש"ט בשנת 2021 [2]). בני הזוג הצליחו לבנות בית גדול בשנת 1839, שהסתיים בשנת 1843, זמן קצר לפני הרעב הגדול.
לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים, שנולדו כולם ביבשת בין השנים 1839–1846. מרי השקיעה מאמצים רבים בגיוס כספים עבור תושבי האחוזה מוכי הרעב, אך היא גרה הרחק מהאחוזה באנגליה.
היא גם עבדה בפיתוח כישרונותיה כאמנית צבעי מים, והפגינה מיומנות ניכרת בציור. היא ציירה סצנות רבות מאגמי קילרני והוכרה כ"חובבת המחוננת ביותר בממלכה. " (הטיימס, יום שישי 30 באוגוסט 1861). המלכה ויקטוריה ביקרה באחוזה עם משפחת המלוכה בשנת 1861 וקיבלה כמה מציוריה של מרי כמתנת פרידה.
הנרי נפטר בשנת 1866 והוטמן בקבר המשפחתי בבית הקברות קילגלי ליד בית מוקרוס, ומרי חזרה לאנגליה עם שתי בנותיה. היא הצליחה לעורר מחדש קשרים עם חברותיה הוותיקות ועם אנשים שהיו בולטים באמנות באותה תקופה.
לאחר נישואיה של בתה הבכורה אלינור בשנת 1871, עברה מרי לבלג'יו, איטליה, ליד אגם קומו והמשיכה שם ביצירותיה.
יחזקאל קוטיק
יחזקאל קוֹטיק (ביידיש: קאָטיק; ח' בניסן תר"ז; 25 במרץ 1847 – ט' באב תרפ"א; 13 באוגוסט 1921) היה סופר ועסקן ציבורי.
קורות חייו
קוטיק נולד ב-1847 נולד בקאמניץ ליטובסק, היא קמניץ (ליטא), למשפחת פרנסים וחוכרים אמידה. אביו משה היה בנו של גובה המיסים (סבורשצ'יק) העירוני, ואמו שרה הייתה בתו של הרב אליעזר הלוי מגרודנה. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ואצל מורים פרטיים. סבו ומשפחתו מצד אמו היו "מתנגדים", אביו הפך לחסיד נלהב לאחר נישואיו, ונאמן לצדיקים מקוברין ומסלונים. יחזקאל הצעיר נמשך בצעירותו לעולמה של החסידות, אולם בבגרותו הפך מתנגד. עובדה שיצרה בינו לבין אביו קרע שהעיב על כל חייו. למן שנת 1861, בעקבות זעזועים חברתיים וכלכליים ברוסיה והמרד הפולני בשנת 1863, ירדה המשפחה מנכסיה. בשנת 1865 נשא קוטיק לאשה נערה יתומה מפינסק בשם לִיבֶּה, אותה ראה לראשונה בעת חופתו. כל חיו עמדו בצל המאבק המתמשך בין סיפוק תשוקתו לרכישת השכלה, לבין הצורך לפרנס את משפחתו. לאחר הנישואים ניסו בני הזוג, ללא הצלחה יתירה, להתפרנס כבעלי חנות. בשנת 1868 נולד בנם הבכור אברהם, לימים פעיל סוציאליסטי. קוטיק רקם תוכניות ללמוד בישיבת וולוז'ין וכן ללמוד רוסית, כדי לזכות במשרה של "רב מטעם הממשלה", אולם אביו הכשילו בכל פעם מחדש.
בראשית שנות השבעים עבר לכפר קטן בשם מקרובצי ליד העיר קריניק, בכפר זה חכר מחלבה ובית מרזח וזכה להצלחה כלכלית, שאפשרה לו לרכוש ספרים רבים, ולבלות את זמנו בקריאה. קוטיק התבלט בלמדנותו וידיעותיו הרבות, הוא ייסד בביתו מניין אליו הגיעו רבים מיהודי הסביבה. העיתונים העבריים, "המליץ" ו"המגיד" עליהם חתם, היו מקור משיכה ליהודים, ובית המרזח שלו היה למעין מועדון חברתי. באותן שנים נולדה לו בת. אשתו חלתה בשחפת ועסקיו החלו להדרדר, בשל הצורך לתור אחר רופאים ותרופות, והוא עזב את מקרובצי. סבו רכש עבורו אחוזה קטנה בשם קושלייוה בין קוברין לפרוז'נה. קניה זו הייתה מקח טעות שכן אדמת האחוזה הייתה גרועה ומתקניה הרוסים כמעט לחלוטין. בנוסף היה המקום מבודד מיהודים ואקלימו טחוב. בריאות המשפחה נהרסה והם לקו במחלת הטיפוס, ממנה נפטר בנם התינוק. שאר בני המשפחה נחלצו אך בקושי.
לאחר שלוש שנים (בשנת 1876 או 1877) מכר את האחוזה ועבר עם משפחתו לקייב. שם קנה מכולת קטנה באחת השכונות הנוצריות שבעיר, החנות לא הספיקה לפרנסת המשפחה. קוטיק נסה לתור אחר מקורות פרנסה חילופיים, עבד כמשגיח במאפיה, שכר דירה להשכרה ועסק במסחר בפירות יבשים, אולם לא ראה ברכה בעמלו. קוטיק נסע לחארקוב, בה היה לו דוד עשיר, שם ניסה את מזלו בעבודות שיפוץ, אך לא השתלב בעבודה ולאחר מספר חודשים שב למשפחתו בקייב. בקייב החל לעסוק בעשיית יין צימוקים ומכירתו, ולמרבה הפלא עלה עסקו יפה. ב-26 באפריל 1881 החל הפוגרום ביהודי קייב ופרווריה ("הסופות בנגב") שתואר בכתביו. באירועים השתתפו כ-4,000 פורעים, שרובם היו מי שכונו בוסיאקס, כלומר יחפנים - איכרים רוסים עניים שעזבו את כפריהם ונדדו לערים.
בחודש אוגוסט של אותה שנה עבר עם משפחתו לוורשה. לפרנסתו ניהל מסעדה חלבית במרכזה של ורשה היהודית, שהייתה מעין בית קפה ומרכז חברתי לאינטליגנציה היהודית ולעסקני תנועת הפועלים. אברהם ריזן תיאר את המקום כעין ערבוביה פוליטית שהציתה פולמוסים, גברת קוטיק "הגבוהה והשמנה" לא אהבה וויכוחים אלה מפחד שהצעקות תמשוכנה תשומת לב משטרתית, ואילו בעלה היה סובלני הרבה יותר. בית קפה זה נזכר גם אצל המשורר יעקב פיכמן, שישב שם "על כוס קהוה" עם שלום אש, רייזין, ליפמן לוין וי"א ליזרוביץ. קוטיק - ציין פיכמן - "לא היה קפדן והיה מקיף ממזונו בעין יפה".
בשנת 1912, בהשפעת בנו אברהם, החל קוטיק להעלות את זכרונותיו על הכתב. הכרך הראשון נסתיים לאחר 4 חדשים. הספר הופיע בוורשה בסוף אותה שנה, וזכה להצלחה מיידית. הספר השני הופיע בסוף שנת 1913. משנת 1914 ואילך החל כנראה לסבול ממחלה שהביאה למותו, הוא נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. בשנת 1925 פרסם בנו אברהם קוטיק ספר זיכרונות בשם "חיי אינטליגנט יהודי" (דאָס לעבן פון א אידישן אינטעליגענט), שבו המשיך את זיכרונות אביו.
פעילותו הציבורית
בית הקפה עם טלפון (אחד היחידים בעיר), היווה מוקד לפעילותו הארגונית ולעיניני הציבור. חברת "אחיעזר" הייתה הראשונה שיסד בורשה (1888) ומטרתה סיוע לחולים. לצדה נוסד גם בית כנסת מיוחד שנוהל על ידו וברוחו, שהתאפיינה בהתנגדות למרכזיותו של "הכבוד" בחיים הדתיים, כמו למשל ביטול העליות המכובדות לתורה והמקומות המכובדים בבית הכנסת. אין מידע מדויק באשר להתממשות תוכניותיו הרבות בהספד עליו כתוב: "במשך עשרות השנים האחרונות לא הייתה בורשה כל חברה, כל הסתדרות לשם צדקה, שלא נוסדה על ביוזמתו או בהשתתפותו הקרובה". אולם מכל רעיונותיו נשארו לאורך זמן רק שלוש חברות: "אחיעזר", "עזרת חולים" ו"עזרת יתומים".
יחסיו עם שלום עליכם
קשרי המכתבים ביניהם התרופפו לאחר פרסום החלק השני של זכרונותיו, שלום עליכם - כך יודעים אנו - לא אהב את החלק השני, אך חיפש כנראה את הדרך הראויה לומר זאת, בלי לפגוע ברגשותיו של קוטיק ("ידידי הישיש" הוא קורא לו בעברית). הוא בחר בדרך הרמיזה, שקוטיק התקשה להבינה.
רק חלק מתוך התכתובת הזאת קיים כיום. נשארו 17 ממכתבי שלום עליכם (ארכיון בית שלום עליכם תל אביב לק-1/3-לק7/3), ו-7 אגרות של קוטיק, המופיעות בנספח א' של ספרו של דוד אסף, "מה שראיתי". גם מקריאת המכתבים עצמם ועל פי עדויות (יעקב דינזון לשלום עליכם 21 מרץ 1913) נראה שהיו מכתבים רבים נוספים.
יעקב הלפרין (הנכד)
חיים יעקב (יענקל'ה) הלפרין (נולד ב־27 במאי 1964, ט"ז בסיון ה'תשכ"ד) הוא איש עסקים ישראלי, הבעלים של רשת אופטיקה "אופטיקה הלפרין" לשעבר המנכ"ל והפרזנטור של הרשת.
ביוגרפיה
בנם של איש העסקים ואמן הלחימה רפאל הלפרין ואשתו השנייה ברטי. הבכור מתוך שבעה ילדיה של אמו. נקרא על שם סבו יעקב הלפרין שהיה מייסד שכונת זיכרון מאיר בבני ברק וממקימי העיר.
בילדותו גדל בצפון תל אביב, למד בתלמוד תורה 'יסודי התורה' בתל אביב. בישיבת סלבודקה בבני ברק. ובישיבת אוהל יעקב בבני ברק שייסד סבו.
בגיל 20 נישא לפנינה למד שנתיים בכולל. והתגורר בבני ברק. בהמשך שירת בצה"ל ברבנות הצבאית בצריפין. לאחר שחרורו מצה"ל הקים חנות תכשיטים בשם 'ברטי תכשיטים', שאותה ניהל במשך כשנתיים ברחוב רבי עקיבא בבני ברק.
לאחר שנשברו לו המשקפיים, כשבאותו זמן נכנס לחנות קונה שסיפר שהוא מייבא משקפיים מחו"ל, התברר לו שרמת הרווחיות במשקפיים גבוהה ביותר. הוא העלה בפני אביו את הרעיון להיכנס לתחום המשקפיים שהחליט לנסות ולתמוך כספית ביוזמה.
ב-1989 החל לעסוק באופטומטריה. החנות הראשונה נפתחה במקום חנות התכשיטים, בשטח של כ-70 מ"ר ברחוב רבי עקיבא בבני ברק.
שש החנויות הנוספות נפתחו במקביל לנישואי כל אחד משאר אחיו ואחיותיו שניהלו אותם. עסקי האופטיקה גדלו והפכו בשנות ה-90 לרשת אופטיקה הלפרין. בשנות השפל הכלכלי שבאו עם האינתיפאדה השנייה הציע הלפרין משקפיים במחירים סמליים למעוטי יכולת. במהלך השנים ביססה הרשת את עצמה בשוק האופטיקה הישראלי והרחיבה את פעילותה ותחומי התמחותה.
ב-2003 עקב חילוקי דעות עם אביהם פרשו יעקב ואחיו דוד מניהול רשת אופטיקה הלפרין, והקימו רשת חנויות אופטיקה מתחרה "40-90".
ב-2004 לבקשת אביו חזר יעקב לנהל את הרשת אופטיקה הלפרין. כשדוד נשאר לנהל את הרשת שפתחו שהחליפה את השם ל"אופטיקה הלפרין לצעירים". ב-2018 רכש יעקב את הרשת אופטיקה הלפרין לצעירים ומיזג אותה ברשת הגדולה.
ב-2008 הודיע רפאל הלפרין על פרישתו מעסקי אופטיקה הלפרין, והעביר את הבעלות על הרשת לילדיו, כשיעקב ממשיך לשמש המנכ"ל והפרזנטור של החברה.
ב-2014 במהלך מבצע צוק איתן יצא בקמפיין פרסום רחב תחת הסיסמה "משקפיים זה מוצר צריכה בסיסי" הסיסמה הפכה ל"קאלט", עם אמירה שחרגה ממקבץ הפרסומות וזכתה לטייק-אופים ולאזכורים בתוכניות בידור וסאטירה.
להלפרין פעילויות עסקיות נוספות והוא משמש שותף ברשת "זיסלק" לגלידות במגזר החרדי, שלה 9 סניפים. ושותף במוצר "בייבי פלאג" פיתוח פטנט ישראלי שנועד להתריע על שכחת ילד ברכב.
חיים אישיים
הלפרין אב לשישה ילדים ומתגורר במושב בית מאיר.
נחל סמר
נחל סמר הוא נחל הממוקם בצפון מדבר יהודה בתחום שמורת קנה וסמר. מקור שמו בא מהשפה הערבית ואדי א-תראבה (בעברית: "נחל העפר"), ומקור שמו העברי הוא צמח הסמר. צמח זה גדל במעיינות סמר (עין א-תראבה), הזורמים דרך הנחל לים המלח.
תוואי הנחל
הנחל מתחיל ליד הקצה הצפוני-מערבי של עין א-תראבה, צפונית מערבית למצוקי דרגות. ערוצו של הנחל יורד לכיוון מזרח ממצוקי דרגות לכיוונם של מצוק ההעתקים במדבר יהודה. הנחל חוצה את אפיקו במזרחו של מדבר יהודה, ממצוקי דרגות אל ראש צוקים (בערבית: ראס אלפשח'ה) ואל ג'בל חרמון. כ-100 מטר מזרחית מגיע הנחל אל מצוק העתקים ושם ניתן לצפות במפלים גבוהים אך צרים. מניפת הסחף שהנחל יוצר קטנה לאורכה מעיינות מים (עין א-תוראבה).
מעיינות סמר, הם מעיינות העתק. זרימת המים מרובה לאורך כל השנה. זרימת המים נאמדת בכמה מיליוני מ"ק בשנה. במקום נמצא מתקן קידוח ומכון שאיבה, אשר מנצל את מימי המעיינות. מעיינות המים המתוקים מרוכזות דרומית למכון השאיבה.
סביבות הנחל
בשנת 1935 גילה הארכאולוג ג.ס. בלייק את המצודה. בסמוך לנחל חפר הארכאולוג פסח בר אדון שוב בשנות ה-60 של המאה ה-20. המבנה שהתגלה מתוארך למאה השמינית-שביעית לפני הספירה.
הצמחייה בסביבת הנחל
בסביבת הנחל ניתן לחזות בקנה מצוי שעל שמו נקראת קבוצת הנביעות הצפונית. בנוסף צומחים באזור הנחל עצי אשל אברהם, עבקנה וצמח הסמר ליד עינות סמר. כמו כן, בתחום השמורה נמצאת האוכלוסייה הגדולה בישראל של הסחלב בן-חורש גדול.
אביגדור שנפלד
הרב ד"ר אביגדור שנפלד (לעיתים: שיינפלד, בלעז: VIiktor Schönfeld; ה'תרמ"א, א' בטבת ה'תר"ץ; אוקטובר 1880 – 1 בינואר 1930) היה רב אנגלי, איש חינוך ומחבר ספרים, מראשי ומייסדי תנועת המזרחי באנגליה והמנהל הראשון של רשת בתי הספר שלה בארץ ישראל, מייסד ומנהל התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC), ועוד.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תרמ"א (אוקטובר 1880) ב שבהונגריה לאביו ר' יעקב (נפטר בשנת ה'תרפ"א). משפחתו מיוחסת לרבי עקיבא אייגר וחתנו החתם סופר. קיבל חינוך תורני וכללי. למד אצל הרב יצחק שווייגר בטופולצ'אני ואחר כך אצל הרב שמחה בונם סופר בישיבת פרשבורג, שם גם נסמך לרבנות. במקביל השלים את בחינות הבגרות בגימנסיה המקומית. למד חינוך באוניברסיטת גיסן ואוניברסיטת וינה והשלים דוקטורט. באותה עת היה מראשי ועד הפעולה של האגודה הציונית "אהבת ציון".
שימש שנה כרב בית הכנסת "מונטיפיורי" בווינה.
בתנועת המזרחי
לאחר פרסום הצהרת בלפור, לצד הרב ד"ר יוסף צבי הרץ, היה ממייסדי תנועת המזרחי באנגליה ושימש כראש הוועד הזמני המרכזי שלה בלונדון. בינואר 1920 (ה'תר"ף), בוועידה העולמית של המזרחי באמסטרדם, נבחר לשמש חבר המרכז העולמי של התנועה. באותה שנה השתתף בכנס יסוד של אגודות המזרחי שנערך בקושיצה.
בתחילת שנת ה'תרפ"א (1920), עם העברת המרכז העולמי של המזרחי לירושלים, התפטר מכהונתו במרכז, עלה לארץ ישראל ועמד בראש רשת בתי הספר של התנועה בארץ. לימד תקופה בבית המדרש למורים של המזרחי. כעבור כשנה – משלא נתמלאה דרישתו לביטול הסכם שערכה תנועת המזרחי למימון מוסדות החינוך מכספי קרן היסוד, וכן משמאמציו לחיזוק הקשר בין המזרחי ובין אגודת ישראל לא עלו יפה – התפטר מתפקידו ושב ללונדון ל"עדת ישראל".
על השתתפותו של הרב שנפלד בוועידת המזרחי באמסטרדם כתב הרב מאיר בר-אילן, מראשי התנועה:
התאחדות קהלות החרדים (ה-UOHC)
לאחר סיום תקופתו בתנועת המזרחי פרש שנפלד מן העיסוק הפוליטי והתמקד בעבודת החינוך באנגליה ובלונדון עירו, בין השאר באמצעות הקמת מרכזי חינוך סמוך לבתי הכנסת ברחבי המדינה, על פי גישת תורה עם דרך ארץ. בשנת ה'תרפ"ו (1926) הקים את התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC). כן ייסד את "איגוד ארגוני הנוער האורתודוקסי" בלונדון ועסק בחיזוק שמירת השבת.
במסגרת איחוד קהילות החרדים תכנן הקמת רשת בתי ספר תיכוניים יהודיים, ובחודשי חייו האחרונים הקים בצפון לונדון את בית הספר הראשון במתכונת זו. מפעליו החינוכיים השפיעו מאוד והיו חלוציים בזמנם. הרב בנימין זאב יעקבזון טען כי במבט רחב הרב ד"ר שנפלד . הוציא לאור ספר ללימוד השפה העברית בשם "שפת משה", שנפוץ מאוד באנגליה ואשר תורגם גם לצרפתית. כתב גם שירה בעברית ובגרמנית.
הרב ד"ר שנפלד נפטר בדמי ימיו, בא' בטבת ה'תר"ץ (1 בינואר 1930), בהיותו כבן 50. בהלווייתו השתתפו המונים, ביניהם הרב צבי הירש פרבר, צירי הפרלמנט האנגלי, ראשי בתי הכנסת בלונדון ועוד.
חיים אישיים
נישא לרחל לאה (אלה) לבית שטרנברג. בנו, הרב ד"ר (ה'תרע"ב-ה'תשמ"ד; 1912–1984), ירש את מקומו בהנהלת התאחדות קהלות החרדים בלונדון (ה-UOHC). בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה הציל במסירות נפש מאות יהודים.
משנה זרם
משנה זרם (משנ"ז) או שנאי זרם הוא מכשיר אלקטרומגנטי המייצר זרם חשמלי על ידי השראה אלקטרומגנטית ממוליך בו זורם זרם חילופין, ושאינו מחובר אליו באופן . הזרם המופק על ידי המשנ"ז נקרא "זרם משני", ואילו הזרם שמשרה את הזרם המשני קרוי "זרם ראשוני". הזרם המשני יכול שיהיה פורפורציוני לזרם הראשוני ויכול שיהיה קבוע: הדבר תלוי בעוצמת הזרם הראשוני. משני זרם משמשים למדידת זרמים גדולים מאוד אשר לא מאפשרים התקנת אמפרמטר, או כאשר מדובר במתח גבוה מעל 1000 וולט.
מבנה ועקרון פעולה
שנאי הזרם בנוי מליבה פרומגנטית סגורה, עליה מלופף מוליך חשמלי. כאשר השנאי מותקן על מוליך בו זורם זרם חילופין, מושרה בליבה שטף מגנטי יחסי לעוצמת הזרם, שיוצר שדה מגנטי משתנה. השטף המגנטי שעובר בליבה יוצר במוליך המלופף כוח אלקטרו-מניע (כא"מ) בהתאם לחוק פאראדיי.
תאורטית, יהיה היחס בין הזרם הראשוני למשני תלוי במספר הליפופים (N), והזרם המשני יהיה ביחס הפוך למספר הליפופים. לדוגמה, אם מספר הליפופים הוא מאה, הזרם המשני יהיה קטן פי מאה מהזרם הראשוני. באופן מעשי גם הזרם המשני יוצר שטף מגנטי בליבה, בכיוון ההפוך מהשטף אותו יוצר הזרם הראשוני. הפער בין הזרמים נקרא "זרם מיגנוט" - זהו הזרם שנצרך על מנת לשנות את כיוון השדה המגנטי.
מיגנוט של חומר פרומגנטי נתון להיסטרזיס. לכן, היחס הקבוע בין הזרם הראשוני והמשני נשמר רק בזרמים שגודלם בתחום האזור הליניארי של עקומת המיגנוט. כאשר הזרם הראשוני חלש מדי, הוא אינו מספיק על מנת לשנות את כיוון השטף המגנטי. כאשר הזרם הראשוני חזק מדי הליבה נכנסת למצב רוויה והגדלת הזרם אינה באה לידי ביטוי פורפורציוני בעליית השטף המגנטי.
תכונות
שנאי זרם אינם משמשים כמקורות אנרגיה להפעלת מכשירים. יכולת העברת ההספק של שנאי זרם מוגבלת מאוד, וחיבור של עומס גבוה לצד המשני של השנאי (בדרך כלל מעל 30 וולטאמפר) מוביל להתחממות השנאי ולאובדן יחס ההמרה בין הצד הראשוני למשני. בשל כך, משמשים שנאי זרם למדידות בלבד, כאשר גם חיבור של מכשירי המדידה לשנאי מוגבל ביותר.
על אף ששנאי זרם לא מהווה מקור אנרגיה, על פי תקנות החשמל הוא מהווה מקור מתח, כיוון שבמצב בו הצד המשני לא מחובר המתח בו אינו יציב. במצב עבודה רגיל, מחוברים לשנאי הזרם מכשירי מדידה כגון אמפרמטר, אשר מחוברים בטור ועכבתם זניחה. במצב זה זורם בסליל המשני זרם יחסי לזרם הראשוני והמתח קטן מאוד. ניתוק של המעגל המשני מוביל לעליית צפיפות השטף בליבת השנאי (כיוון שלא נוצר שטף נגדי כאמור לעיל), וכך מתח המעגל הפתוח עלול לעלות לכמה אלפי וולט, לגרום לפריצות בבידוד חשמלי ולסכן אנשים. כדי למנוע זאת, כאשר לא נעשה שימוש בשנאי מדידה החוטים במוצא הסליל המשני מקוצרים זה לזה. הקצר בצד המשני אינו משפיע על הצד הראשוני. בנוסף, אחד הצדדים של הסליל המשני תמיד מוארק - כך המתח מיוצב תמיד לאדמה (בניגוד למצב של מתח צף), והשנאי מוגן גם ממצב של קצר בין הצד הראשוני למשני.
רמת הדיוק של שנאי זרם, כלומר סטיית הזרם המשני מהיחס הנקוב של השנאי, נעה בין 0.1% ל-20% בתלות בייעודו של השנאי. לשנאים שייעודם הפעלה של מערכות הגנה בזמן קצר לא נדרשת רמת דיוק גבוהה, ואילו שנאים שנועדו למניית אנרגיה לצורך תשלום נדרשת רמת דיוק גבוהה.
סוגים
שנאי זרם מסווגים על פי יחס ההמרה שלהם. הצד המשני מוגדר על פי הזרם שיזרום כאשר בצד הראשוני זורם הזרם המרבי האפשרי. הערכים המקובלים הם 5 אמפר (הנפוץ ביותר), 2 אמפר ו-1 אמפר. הזרם הראשוני יכול לקבל ערכים של 10, 12.5, 15, 20, 25, 30, 40, 50, 60 ,ו-75 מוכפלים בחזקות של 10 אמפר. למשל, כאשר בצד הראשוני של שנאי 1000/5 יזרום זרם של 600 אמפר, בצידו המשני יזרום זרם של 3 אמפר.
כאמור לעיל, שנאי זרם נבדלים זה מזה גם בדיוק המדידה שלהם. שנאי זרם ברמת דיוק 0.1% משמשים לבדיקות מעבדה הדורשות דיוק גבוה מאוד. רמת דיוק של 0.2%-0.5% משמשת בשנאים למניית אנרגיה. שנאי זרם ברמת דיוק של 1% ומעלה משמשים לפיקוד על הגנות במערכות החשמל.
סיווג נוסף של שנאים הוא לשנאים המודדים זרם על מופע אחד, ושנאים המודדים בו זמנית זרם על כל שלושת המופעים, שנקראים "שנאי מסכם".
אדי הוטר
אדולף "אדי" הוטר (בגרמנית: Adolf "Adi" Hütter, נולד ב-11 בפברואר 1970 בהוהנמס שבאוסטריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי. כיום משמש כמאמן בקבוצת מונקו מהליגה הצרפתית הראשונה.
קריירת מועדונים
הוטר החל את הקריירה שלו ככדורגלן במועדון גראצר א.ק. מהבונדסליגה האוסטרית בעונת 1988/89, וערך באותה עונה שלוש הופעות. בעונת 1989/90 עבר לל.א.ס.ק. לינץ ששיחקה בליגת המשנה האוסטרית, שם הפך לשחקן הרכב, וסיים עם הקבוצה בצמרת הטבלה בשתי עונות, אך לא הצליח להעפיל לבונדסליגה האוסטרית. בעונת 1991/92 שיחק הוטר בריינדורף אלטאך, אף היא מליגת המשנה האוסטרית, ועשה את הפריצה שלו כשהבקיע שישה שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה רק במקום ה-11. בעונת 1992/93 הוטר חזר למועדון בו גדל, גראצר א.ק., ששיחק בבונדסליגה השנייה. בעונה זו הבקיע הוטר עשרה שערי ליגה, וסייע למועדון להעפיל לבונדסליגה האוסטרית מהמקום הראשון.
הוטר לא נשאר בגראצר לאחר עליית הליגה, וחתם ברד בול זלצבורג (שנקראת כיום רד בול זלצבורג) מצמרת הבונדסליגה האוסטרית. הוטר תפס מיד מקום של קבע בהרכב של רד בול זלצבורג, וכבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1993/94, זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה האוסטרית, ואף הגיע עמה לגמר גביע אופ"א 1994, בו הפסידה הקבוצה בשני מפגשים בתוצאה הזהה 0–1 לאינטר מילאנו. הוטר לא שיחק במשחק הראשון אך שיחק 90 דקות בגומלין. בעונת 1994/95 הוטר ורד בול זלצבורג (שבאותה עונה נקראה קזינו זלצבורג) זכו באליפות שנייה ברציפות, והעפילו לליגת האלופות לאחר שהדיחו בשלב המוקדמות האחרון את מכבי חיפה. הוטר וזלצבורג הודחו מליגת האלופות בשלב הבתים. עונת 1995/96 נחשבה לאכזבה עבור הוטר וזלצבורג, שסיימו רק במקום השמיני בבונדסליגה האוסטרית, והודחו ממוקדמות ליגת האלופות כבר לאחר סיבוב מוקדמות אחד על ידי סטיאווה בוקרשט. בעונת 1996/97 הוטר וזלצבורג החזירו לעצמם את כתר האליפות, בעונת שיא של הוטר, בה הבקיע שבעה שערי ליגה. את עונת 1997/98 פתחו הוטר וזלצבורג בהדחה ממוקדמות ליגת האלופות על ידי סלביה פראג, משם נשרו לגביע אופ"א, וממנו הוחדו לאחר סיבוב אחד על ידי אנדרלכט. את אותה עונה סיימו הוטר וזלצבורג במקום הרביעי בליגה, וכך היה גם בעונת 1998/99. עונת 1999/00 הייתה העונה השביעית והאחרונה של הוטר ברד בול זלצבורג. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה האוסטרית.
בקיץ 2000 חזר הוטר למועדון נעוריו גראצר א.ק., ששיחק בבונדסליגה האוסטרית. בעונת 2000/01 סיים הוטר עם המועדון במקום השלישי והיה בורג חשוב בהצלחת המועדון. בעונת 2001/02 סיימה הקבוצה שוב במקום השלישי, אך הוטר מיעט לשחק בעקבות פציעה וערך שמונה הופעות בלבד. בקיץ 2002 עזב הוטר את גראצר וירד לליגת המשנה האוסטרית, שם שיחק בקאפפנברג במשך שלוש עונות, בכולן היה שחקן משמעותי, ובכולן סיים עם הקבוצה בצמרת הטבלה. בעונת 2004/05 אף סיים הוטר עם קאפפנברג במקום השני, שלא הספיק לעליית ליגה. בקיץ 2006 חתם הוטר בקבוצת המילואים של רד בול זלצבורג, ששיחקה בליגה השלישית באוסטריה. הוטר שיחק במועדון שתי עונות, בהן סיים במקומות השני והראשון. בקיץ 2007 פרש הוטר ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
הוטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה בשנת 1994. הוטר ערך 14 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע שלושה שערים. הופעתו האחרונה של הוטר במדים הלאומיים נערכה בשנת 1997, והוא לא זומן לסגל האוסטרי למונדיאל 1998.
קריירה כמאמן
הצלחתו הגדולה של הוטר זיכתה אותו בקיץ 2018 בחוזה באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, שם החליף את ניקו קובאץ' שזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני ועבר לבאיירן מינכן. תחילת הקדנציה של הוטר באיינטרכט פרנקפורט לא האירה לו פנים, כשהקבוצה הובסה 0–5 במשחק הסופר קאפ הגרמני מול באיירן מינכן, וכשלה להגן על תוארה כמחזיקת הגביע כבר בסיבוב הראשון, עת הודחה על ידי אולם 1846 מהליגה הרביעית בגרמניה. עם זאת, בבונדסליגה, הוטר פתח היטב את עונת 2018/19, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי. בעונת 2019/20 הוטר ופרקנפורט סיימו במקום התשיעי.
באפריל 2021 הודיעה בורוסיה מנשנגלדבאך כי הוטר מונה כמאמנה החל מתחילת עונת 2021/2022, אותה עזב כבר לאחר עונה אחת בלבד.
ביולי 2023 מונה למאמנה של מונקו מהליגה הצרפתית הראשונה, בחוזה עד יוני 2025.
אירית וייסמן מינקוביץ
אירית וייסמן מינקוביץ (נולדה ב-22 באוקטובר 1952) היא סופרת ילדים ומשוררת, מנחה כתיבה יוצרת לילדים, מופיעה בבתי ספר יסודיים, גנים וספריות, ומרצה לגננות והורים.
ביוגרפיה
הוריה, מירה ונתן-ניסן מינקוביץ, רופאה וקמעונאי; לאירית אח בכור. אירית וייסמן מינקוביץ נולדה ב-1952 בלבוב שבאוקראינה. במאי 1957 עלתה ארצה עם משפחתה וגדלה בקריית טבעון. החל מ-1972 מתגוררת בקריית חיים, נשואה לצביקה וייסמן, בעבר הנדסאי אלקטרוניקה ברפא"ל ואם לשני ילדים. בצה"ל שירתה במודיעין. במהלך השנים עבדה כאחראית אספקת המים וקשרי לקוחות במקורות, מפרץ חיפה.
אירית וייסמן מינקוביץ היא בוגרת תיאטרון בובות וקורס משחק, בית ספר דבורה צפריר, סמינר לוינסקי, תל אביב; בוגרת קורס למספרי סיפורים של ד"ר נעמי יואלי ומיכל פורת, בית אריאלה; בוגרת קורס ספרות ילדים, אוניברסיטת חיפה; בוגרת סדנה לכתיבה לילדים מאת נורית זרחי, בית אריאלה; השתתפה בפרויקט טיפוח משוררים של קרן רון אדלר, אוניברסיטת חיפה.
עד כה (2018) פרסמה 27 ספרי ילדים וארבעה ספרי שירה למבוגרים. המחיזה וביימה 17 מספרי הילדים שלה ומשחקת אותם במפגשים השונים. סיפוריה ראו אור בעיתוני הילדים: ראשית קריאה, כולנו, פשוש, קנגורו ופילון ובחוברת הדרכה של מט"ח. הם שודרו בטלוויזיה בערוץ הראשון, ערוץ 2 והופ!. שיריה למבוגרים ראו אור בכתבי העת: מבוע, מאזנים, אפריון, גלים, פסיפס ועתון 77 ושודרו ברדיו ברשת א' ובקול המוסיקה. שיריה תורגמו לרוסית והתפרסמו בעיתונים יומיים בישראל בשפה הרוסית וראו אור באנתולוגיות.
וייסמן מינקוביץ תרגמה מרוסית לעברית שירי ילדים ושני מחזות עבור תיאטרון הבובות "מיליטרון" והוצגו בבתי הספר וגני הילדים ברחבי ישראל.
חברה באגודת הסופרים, בסומליו"ן, ובאקו"ם.
פרסים
קרן תרבות חיפה,
קרן רון אדלר
"תחרות ארצית לשירה וסיפור" לאנשים עם מוגבלויות.
הארי פרנקפורט
הארי גורדון פרנקפורט (באנגלית: Harry Gordon Frankfurt; 29 במאי 1929 – 16 ביולי 2023) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, שם לימד מאז 1990 ועד 2002. פרנקפורט לימד גם באוניברסיטאות ייל, רוקפלר ואוהיו. פרנקפורט זכה לפופולריות בציבור הרחב בשל ניתוחו הפילוסופי של מושג ה"בולשיט".
ביוגרפיה
הוא נולד ב-29 במאי 1929 בשם דוד ברנרד שטרן (David Bernard Stern) במעון לנשים בעיירה לנגהורן (Langhorne) בפנסילבניה. מיד לאחר לידתו אומץ על ידי הזוג פרנקפורט, זוג יהודים ממעמד הביניים, שנתנו לו את השם הארי גורדון. הוא גדל בברוקלין ובבולטימור, קיבל תואר ראשון בשנת 1949 ותואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1954 מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא לימד באוניברסיטאות מדינת אוהיו (1956—1962), סוני בינגהמטון (1962—1963), אוניברסיטת רוקפלר (משנת 1963 ועד סגירת המחלקה לפילוסופיה בשנת 1976), אוניברסיטת ייל (משנת 1976, בה כיהן כיו"ר המחלקה לפילוסופיה 1978—1987), ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון (1990—2002).
פרנקפורט היה עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. הוא היה חבר אורח במכללת All Souls, אוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן כנשיא החטיבה המזרחית, האגודה הפילוסופית האמריקאית, והוא קיבל מלגות ומענקים מקרן גוגנהיים, הקרן הלאומית למדעי הרוח וקרן אנדרו מלון.
פילוסופיה
תחומי העניין העיקריים שלו כללו פילוסופיה של המוסר, פילוסופיית של הנפש, פילוסופיה של הפעולה, ורציונליזם במאה ה-17.
הוא נודע בשל פרשנותו לרציונליזם של דקארט, אולם עבודתו המשפיעה ביותר הייתה על חופש הרצון (אודותיו כתב מאמרים בולטים) בהתבסס על תפיסתו של רצון מסדר גבוה יותר ועל פיתוח מה שמכונה "הדוגמאות של פרנקפורט" - ניסויי מחשבה שנועדו להראות את האפשרות של מקרים בהם אדם לא יכול היה לבחור אחרת מכפי שבחר, אך האינטואיציה שלנו תהיה לומר שבכל זאת הסיטואציה לא מסירה מאותו אדם אחריות. פרנקפורט פיתח את השקפתו של דייוויד יום כי להיות חופשי זה לעשות מה שרוצים לעשות. הפרשנות שהציע למושג "קומפטיביליזם" פותחה על ידי פילוסופים אחרים.
בתקופה האחרונה לחייו כתב על אהבה ואכפתיות.
בולשיט
בשנות השמונים פרסם את מאמרו המפורסם ביותר "On Bullshit" המהווה חקירה פילוסופית של מושג ה"בולשיט". במחקר זה פרנקפורט מבחין שבולשיט נבדל מן השקר, בכך שאין בו שום התחשבות באמת.
המאמר פורסם מחדש כספר בשנת 2005 והפך לרב מכר מפתיע (שתורגם לעברית בשם: על "בולשיט"!). הצלחת הספר הובילה את פרנקפורט להופיע רבות בתקשורת, בין היתר בתוכנית הדיילי שואו של ג'ון סטיוארט.
מודוק (סדרת טלוויזיה, 2021)
מודוק (באנגלית: .M.O.D.O.K וגם .Marvel's M.O.D.O.K) היא סדרת אנימציית סטופ מושן קומית אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ורדן בלום ופאטון אוסוולט, שגם מדבב את הדמות הראשית, עבור השירות הזרמת מדיה הולו. הסדרה הופקה על ידי אולפני מארוול תחת המותג מאוורל טלוויזיה ומבוססת על דמותו של מודוק ממארוול קומיקס. שחקנים מוכרים רבים העניקו את קולם לדמויות הסדרה לרבות בן שוורץ, מליסה פומרו וג'ון האם.
העונה הראשונה עלתה לשידור במלואה ב-21 במאי 2021. במאי 2022 הסדרה בוטלה.
תקציר העלילה
הסדרת מתמקדת במודוק, נבל-על שבמשך שנים ניסה להשתלט על העולם, שהחברה שלו A.I.M (ראשי תיבות שמשמעותן באנגלית: "מכניקת רעיונות מתקדמים"), המבוססת על ארגון פשע בדיוני ממארוול קומיקס, חווה קשיים כלכליים שמובילים למכירתה לתאגיד גרומבל ובמקביל מודוק מתמודד עם בעיות משפחתיות.
הפקה
הסדרה הוכרזה בפברואר 2019 על ידי הולו. אנימציית הסטופ מושן של הסדרה נוצרה על ידי חברת ההפקה Stoopid Buddy Studios. באוקטובר 2020 היוצר והמדבב פאטון אוסוולט אישר שהסתיימה הכתיבה והקלטת הסאונד של הסדרה. עשרת פרקי העונה הראשונה עלו לשידור בהולו ב-21 במאי 2021. ב-13 במאי 2022 הסדרה בוטלה.
מנגנוני מעבר דרך ממברנות ביולוגיות
מעבר (טרנספורט) מבוקר של חומרים דרך ממברנת התא מהווה מנגנון בעל חשיבות עליונה לקיום חיים. התהליך מתבצע באמצעות מספר מנגנוני טרנספורט שונים.
העברה פסיבית
העברה פסיבית היא מעבר של חומרים מאזור בו ריכוזם גבוה לאזור בו ריכוזם נמוך. והיא נקראת מעבר במפל ריכוזים. מעבר במפל ריכוזים הוא תהליך ספונטני, תהליך שאינו צורך אנרגיה. העברה שאינה צורכת אנרגיה נקראת העברה פסיבית. בדומה למפל ריכוזים קיים מפל מטען אלקטרוכימי.
סוגים של העברה פסיבית
דיפוזיה פשוטה
(החוק השני של הטרמודינמיקה). לכן בדיפוזיה פשוטה חומרים עוברים במפל ריכוזים (מצב של אנטרופיה נמוכה) עד למצב של השואת ריכוזים (אנטרופיה גבוהה).
דיפוזיה מסתייעת
דיפוזיה מסתייעת (Facilitated Diffusion) היא העברה במפל ריכוזים אשר מסתייעת בנשאים. בממברנת התא אלה הם חלבונים המעבירים חומרים בהתאם למפל הריכוזים שלהם.
שתי שיטות ההעברה העיקריות בדיפוזיה מסתייעת הן:
תעלה היא פתח בקרום התא היוצר מעבר בין פנים התא לחוץ התא. התעלה לרוב צרה ואינה מאפשרת מעבר של מולקולות גדולות. התעלה מתפקדת בהתאם למפל הריכוזים: חומרים עוברים משני צדדי התעלה מריכוז גבוה אל ריכוז נמוך.
התעלות ברובן הידרופיליות. בחלקן הפנימי והידרופוביות בחלקן החיצוני, וכך הן מאפשרות מעבר חומרים הידרופיליים קטנים (המתקשים לעבור דרך הממברנה ההידרופובית). כמו כן התעלות עוברות שינויי קונפורמציה לעיתים רחוקות יחסית, במהלכן הן נפתחות או נסגרות בהתאם לחומרים שיש להעביר. זאת בניגוד לנשאים (באנגלית, Carrier), העוברים שינוי קונפורמציה כאשר מולקולה מתקשרת איתם.
קיימות גם תעלות יונים ותעלות של מולקולות קטנות חסרות מטען הנקראות תעלות מים (Aquaporins), שהן בעצם פתחים צרים והידרופילים; תעלות המים מתפקדות בהתאם לקשרי חלבון-ליגנד:ומחייבות זיהוי מוצלח בהתאמה מרחבית, אחרת התעלות מאבדות את הסלקטיביות שלהן. כל תעלת מים מתמחה בהעברת חומר אחד האופייני לה - תעלות גליצרול (גליצרופונים), תעלות פחמן דו-חמצני וכו'.
נשאים
נשאים (Carriers) הם חלבוני ממברנה המאפשרים למולקולות גדולות לעבור דרך ממברנת התא, על פי מפל הריכוזים שלהם בתוך/חוץ התא. הנשאים נפתחים ונסגרים לסירוגין עם כל מעבר של מולקולה, בניגוד לתעלות, על פי המנגנון הבא :
תהליך זה של העברת מולקולות אינו צורך אנרגיה.
הובלה פעילה
הובלה פעילה (Active Transport) היא הובלה של חומרים בניגוד למפל הריכוזים שלהם. היא אינה תהליך ספונטני.
תהליך שצורך אנרגיה.
ישנן שתי שיטות עיקריות בהובלה אקטיבית:
משאבות
משאבות (Pumps) הם חלבונים המשתמשים באנרגיה הבאה מהמטבוליזם של התא (ATP) כדי לשאוב/לפלוט חומר בניגוד למפל הריכוזים שלו. המשאבות הנפוצות ביותר בתאים אאוקריוטים הן משאבת נתרן-אשלגן, הצורכת כשליש מאנרגיה הגוף, ומשאבת פרוטונים, המעבירה פרוטונים בצורה אקטיבית דרך הממברנה כנגד מפל הריכוזים שלהם. לעיתים משאבות משתמשות באנרגיית אור.
קו-טרנספורטרים
קו-טרנספורטרים (Cotransports או העברה אקטיבית שניונית) הוא חלבון שמעביר חומרים דרך קרום התא אשר אינו משתמש באנרגיה שבאה מהמטבוליזם (ATP) אלא הוא מנצל את האנרגיה שהשתחררה כתוצאה ממפל הריכוזים שהמשאבות ייצרו.
יוניפורט (Uniport)
העברה עם מפל הריכוזים, דיפוזיה מסתייעת באמצעות נשא. מעבר ספונטני פסיבי.
סימפורט (Symport)
צימוד תהליך הדיפוזיה בהתאם למפל הריכוזים של חומר אחד עם תהליך העברת חומר אחר כנגד מפל הריכוזים. מעין "תפיסת טרמפ". בהעברת סימפורט שתי המולקולות עוברות באותו זמן ובכיוונים זהים. העברת שני חומרים בו זמנים לאותו הכיוון דרך קרום התא כמין נשא שהוא חלבון בעל שתי אזורי התקשרות אחד האתר הפעיל שהתקשרות אליו דורשת אנרגיה והשני אתר קרוב לאתר שדרש אנרגיה (האתר הפעיל) וחומר נוסף שכביכול היה צריך לדרוש אנרגיה עשה זאת ללא שום אנרגיה (תפס טרמפ}
אנטיפורט (Antiport)
צימוד תהליך הכנסת חומר אחד לתא בהתאם למפל הריכוזים עם תהליך הוצאת חומר אחר מהתא כנגד מפל הריכוזים, ולהפך. העברת שתי מולקולות באותו זמן ובכיוונים שונים, על כל הוצאת מולקולה אחת הכנסת מולקולה אחרת.
הובלה על ידי שלפוחיות
הובלה על ידי שלפוחיות (באנגלית, Vesicles) הוא תהליך שצורך אנרגיה ומוביל חומרים דרך התא באמצעות שלפוחיות, השלפוחיות האלה בעצם נוצרות בתהליך שנקרא אנדוציטוזה (באנגלית, Endocytosis).
דייוויד ניומן (גאוגרף)
קורות חיים
דייוויד ניומן נולד בלונדון. הוא סיים תואר ראשון בגאוגרפיה Queen Mary College באוניברסיטת לונדון בשנת 1978 ובשנת 1981 סיים תואר שלישי וכתיבת דוקטורט בתחום הגאוגרפיה הפוליטית באוניברסיטת דרהאם היוקרתית בצפון אנגליה. עבודת דוקטורט שלו עסק בתנועת גוש אמונים ושינויי פני המרחב הפוליטי.
בשנת 1982 דייוויד ניומן עלה לישראל והחל ללמד במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 הוא עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ניהל את החטיבה האורבנית והיה מנהל של מכון המפרי למחקר חברתי. בשנת 1998 הקים את המחלקה לפוליטיקה וממשל וכיהן כראש המחלקה הראשן. ב 2002 ייסד את המרכז לחקר אירופה.
בין השנים 2010–2016 דייוויד ניומן נבחר לכהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה למשך שתי קדנציות.
בין השנים 1998–2014 ניומן היה העורך הראשי של כתב עת האקדמי הבינלאומי המוביל בתחום הגאופוליטיקה, Geopolitics וב 2013 ניומן מונה לכהן כמופקד על הקתדרה לגאופוליטיקה וחקר הגבולות באוניברסיטה.
ניומן ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית טוטנהאם, ואספן ממורביליה (מזכרות).
היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם, בבריטניה, קנדה, הודו ואוסטרליה ובין השנים 2016–2019 היה פרופ אורח בקינגס קולג' באוניברסיטת לונדון.
בשנים האחרונות החל גם לחקור את תולדות הקהילה היהודית באנגליה ורבניה
ב-2018, ניומן נבחר כאחד מ-100 העולים מבריטניה לישראל שהשאיר את חותמו על החיים בישראל, ואחד מהבולטים בתחום האקדמי והמדעי.
ניומן מתגורר ביישוב מיתר בצפון הנגב, ובירושלים. לניומן ארבעה ילדים נשואים ונכדים, הגרים ברחבי הארץ.
הרשעה בהטרדה מינית
בשנת 2016 הורשע באשמת הטרדה מינית, בעקבות תלונה של סטודנטית שהייתה כפופה לו, בזמן היותו דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון.
העונש שנגזר עליו היה נזיפה, שאחריה יצא לשבתון של שלוש שנים באנגליה. בנוסף, בית הדין האוניברסיטאי החליט שלא לפרסם את פסק הדין ברבים.
מאז הרשעתו פרסמה אוניברסיטת בן-גוריון פעמיים על קיומם של קורסים בהוראתו של ניומן, אשר בוטלו בעקבות מחאות סטודנטיות וסטודנטים.
דין קורט
דין קורט (באנגלית: Dean Court), כיום ידוע בשם אצטדיון החיות (באנגלית: Vitality Stadium, למטרות פרסומיות) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בבורנמות', דורסט, הממלכה המאוחדת. האצטדיון מכיל 11,360 מקומות ישיבה, והוא מגרשה הביתי של קבוצת בורנמות', המשחקת באצטדיון מאז שנת 1910.
היסטוריה
ב-1910 קיבל מועדון הכדורגל בורנמות' פיסת אדמה בעיר בורנמות', ממשפחת קופר-דין המקומית, אשר על שמה נקרא האצטדיון. בשטח אדמה זה היה בור חצץ, אתר בנייה בהכנה. האצטדיון היה אמור להבנות עד לתחילת עונת 1910/1911, אך כאשר לא קרה הדבר, שיחקה הקבוצה במגרש בפארק קינגס הסמוך. לבסוף, הושלמה בניית האצטדיון בדצמבר 1910. אולם, מתקני האצטדיון לא היו קיימים, והשחקנים נאלצו לשמש בבית מלון סמוך כחדר הלבשה. בסיום בנייתו של האצטדיון, הוא הכיל יציע ישיבה בודד, בן 300 מושבים. בשנת 1924 נרכשו אביזרים שנותרו מתערוכת האימפריה הבריטית, ועל ידיהם נבנה יציע בן 3,700 מקומות ישיבה.
ב-14 באפריל 1948 נרשם שיא הצופים במשחק של בורנמות' לאותה תקופה, כאשר 25,495 צופים ראו את הקבוצה מפסידה 1-0 לקווינס פארק ריינג'רס. ב-2 במרץ 1957 נרשם שיא הצופים באצטדיון, אשר עומד על כנו עד היום, על 28,799 צופים, במשחק של בורנמות' מול מנצ'סטר יונייטד, במסגרת גביע ה-FA. זמן קצר לאחר מכן רכשה הקבוצה שטח צמוד לאצטדיון, ותכננה להשתמש בו להרחבת יציעים קיימים, בניית יציע חדש ובניית מרכז פנאי. אולם, במהלך הבנייה אזל תקציב הקבוצה, ובשנת 1984 נהרסו המבנים אשר נבנו באופן חלקי, ובמקומם נבנו בתי מגורים. ב-4 במרץ 1986 נרשם שיא הצופים השלילי במשחק ליגה באצטדיון, אשר עמד על 1,873, בתיקו 2-2 מול לינקולן סיטי.
האצטדיון נבנה מחדש באופן מוחלט בשנת 2001, כאשר המגרש סובב ב-90 מעלות, ותחומי האצטדיון התרחקו משכונות המגורים הסמוכות. עם עיכוב השלמת בניית האצטדיון לעונת 2001/2002, שיחקה בורנמות' את 8 משחקי הליגה הראשונים באצטדיון בעיירה דורצ'סטר הסמוכה. עם פתיחתו מחדש של דין קורט ב-10 בנובמבר, במשחק מול רקסהאם, נחשף שמו החדש של האצטדיון, 'פיטנס פירסט', וזאת על שם ספונסר הקבוצה באותו הזמן. עם פתיחתו המחודשת, נבנו רק שלושה יציעים. היציע הדרומי נחנך לקראת סוף 2005, אך לא נבנה בשלמותו.
ב-24 בפברואר 2004 כבש בדין קורט', חלוץ בורנמות', ג'יימס הייטר, את השלושער המהיר בהיסטוריה של הפוטבול ליג, כאשר הבקיע שלוש פעמים בתוך 2 דקות ו-20 שניות, בניצחון 0-6 על רקסהאם. בדצמבר 2005 נמכר האצטדיון מידי הקבוצה לקבוצת הנכסים הלונדונית 'סטראקטדן'. במסגרת המכירה נחתם הסכם "מכור ושכור בחזרה", לפיו שכרה הקבוצה את האצטדיון בחוזה לטווח ארוך, לאחר המכירה.
ביולי 2011 שונה שם האצטדיון ל'סיוורוד', לאחר שזכויות שם האצטדיון נמכרו לחברת הרכבים סיוורד. בפברואר 2012 שונה שם האצטדיון ל'גולדסטנדס', עקב שינויים בחברת סיוורד. במהלך קיץ 2013 נבנה יציע בן 2,400 מקומות ישיבה, במקום הפנוי לבנייה באזור היציע הדרומי, וזאת כתוצאה מהעפלת הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
ביולי 2017 אישרה בורנמות' כי היא מחפשת מיקום לבניית אצטדיון חדש, בסמוך לאצטדיונה הנוכחי.
מלבד משחקי כדורגל, משמש האצטדיון לאירוח קונצרטים ומופעים מוזיקליים, כאשר בין היתר, הופיע בו אלטון ג'ון בשנת 2006.
בדיוק כמו הירח
בדיוק כמו הירח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יובל דיין, מתוך אלבומה השני, "ליבי ער". השיר יצא לאור ב-7 במרץ 2016, על ידי חברות התקליטים הליקון וארומה מיוזיק, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השני במצעד של גלגלצ, והרביעי במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי יובל דיין עצמה, והופק על ידה ועל ידי גלעד שמואלי. השיר הוא מעין בלדת פופ. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב ואף העניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה יובל דיין לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, הפך הסרטון לאחד מן הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-15 מיליון צפיות.
ארטוראס פאולאוסקאס
ארטוראס פאולאוסקאס הוא פוליטיקאי ליטאי. ששימש כיושב ראש הסיימאס, בשנים 2000-2006, וכיהן כנשיא ליטא בפועל בין ה-6 באפריל 2004 ל-12 ביולי 2004.
פאולאוסקאס נכנס לפוליטיקה כאשר התמודד על נשיאות ליטא בבחירות של 1997–1998. הוא נתמך על ידי הנשיא היוצא אלגירדס ברזאוסקאס אך הפסיד בסיבוב השני בפער קטן לולדאס אדמקוס כאשר הוא זכה ב-49.6% מהקולות ואדמקוס זכה ב-50.4%. לאחר מכן הקים את מפלגת האיחוד החדש (סוציאל ליברלים), והפך ליושב ראש שלה ב-25 באפריל 1998. מפלגה זו זכתה ל-19.6% מהקולות בבחירות לפרלמנט בשנת 2000. בעקבות בחירות אלה, הוא הפך ליושב ראש סיימאס ב-19 באוקטובר 2000.
לאחר הדחתו של הנשיא רולנדס פקסס ב-6 באפריל 2004, נכנס פאולאוסקאס לתפקיד הנשיא בפועל של ליטא עד שהתקיימו בחירות מוקדמות וואלדס אדמקוס שהתמודד שוב, ניצח בהן ונבחר שוב לנשיא.
ב-11 באפריל 2006 הודח פאולוסקאס מתפקידו כיושב ראש הסיימאס ב-94 קולות (רק 11 חברי פרלמנט הצביעו נגד). מפלגתו האיחוד החדש (סוציאל ליברלים) לא השתתפה בבחירות. את פאולוסקאס ירש ויקטוראס מונטיאנס.
פאולוסקאס נבחר לתפקיד השר לאיכות הסביבה של ליטא על ידי ראש הממשלה גדימינאס קירקילאס בסוף ינואר 2008. כשר, הוא הצהיר במאי 2008 בישיבת ועדת האומות המאוחדות לפיתוח בר קיימא התומכת בשימוש במשאבי אנרגיה מתחדשת.
שאנגחאי שנחווה
שאנגחאי גרינלנד שֶׁנְחְווָה (במנדרינית: 上海绿地申花足球俱乐部) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר שאנגחאי. המועדון נמצא בבעלותם של קבוצת גרינלנד. הקבוצה המשחק את משחקייה ביתיים באצטדיון הונגקו המכיל 33,060 מקומות.
היסטוריה
המועדון הוקם באוקטובר 1951 כמועדון חובבים. בשנת, הפכה הליגה הסינית לליגה מקצועית והמועדון הפך גם הוא למועדון מקצועי. בשנת זכה המועדון באליפות הראשונה שלו כמועדון מקצועי. בשנת המועדון זכה בגביע הראשון שלו. בשנת המועדון זכה באליפות השנייה שלו, אך בשנת  התגלתה פרשת שחיתות לפייה שיחדו ראשי המועדון את השופט ששפט במשחק ההכתרה של המועדון, עקב כך ב-19 בפברואר 2013 נשללה האליפות מהמועדון. ב-31 בינואר 2014 רכשה קבוצת גרינלנד את המועדון.
ארטוראס פאולאוסקאס
בשנת 2015 קרא פאולוסקאס לאסור בורקה בליטא.
גומצן מלאי
גומצן מלאי (שם מדעי: Calloselasma rhodostoma) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים ותת-משפחת צפעוני הגומה החי בדרום-מזרח אסיה בין תאילנד למלזיה ולאי ג'אווה שבאינדונזיה. זהו המין היחיד בסוגו.
מאפיינים
גומצן זה כמו קרוביו הוא בעל חיישני גומה בתחתיו עיניו העוזרות לאתר את טרפו העיקרי - בעלי חיים בעלי דם חם. הוא מגיע לאורך של 76-91 ס"מ ובעל קשקשים חומים בעלי רצועות חומות משולשות לאורכו. הגב חום-אדמדם עד אפור ובעל קשקשים מסורטטים בשחור וכך גם הבטן. הראש אפור עם פס לבן מעל העיניים ופס חום עבה יותר לאורך הלחיים עד השפתיים האפורות. צורת הראש משולשת כהתאמה לשיני הארס המורחבות שלו. החוטם פונה מעט כלפי מעלה.
הגומצן חי ביערות גשם, יערות לחים לאורך החופים ויערות במבוק וכן במטעים ובגידולים חקלאיים. הנחש מחפש למזונו בעיקר יונקים קטנים כמו עכברים וחולדות וכן מיני זוחלים כמו לטאות ועוד נחשים. את כולם הוא הורג ממארב באמצעות הארס הקטלני שלו.
הגומצן ידוע כבעל מזג רע ויתקוף עם התגרות קלה. במלזיה הוא אחראי על 700 תקריות המגיעות לטיפול מהם 2% מתים. הנפגעים חשים כאב רב באזור ההכשה, נפיחות מקומית ולפעמים נמק. טיפולי נסיוב מנטרלים את מרבית ההשפעות אך לעיתים גם ככה הקורבן מת. מוכשים רבים נראים חסרי איברים שונים כמו גפיים לאחר שנרפאו מההכשה.
קרב נוטרדאם בירושלים
קרב נוטרדאם בירושלים נערך ב-15 במאי 1948 - 24 במאי 1948. זה היה אחד הקרבות המכריעים במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות שבסופו נכשלו ניסיונות הלגיון הירדני לפרוץ לירושלים המערבית.
רקע היסטורי
בתחילת מלחמת העצמאות התרכזו הכוחות הערביים בהטלת מצור על ירושלים כדי להרעיבה ולהכניעה. לקראת יציאת הבריטים מהעיר התכונן הלגיון הירדני לפרוץ לירושלים המערבית ולכבשה.
עם יציאת הבריטים פתחו כוחות ההגנה במבצע קלשון לתפיסת מקומות אסטרטגיים בעיר. הביצוע הוטל על גדוד מוריה מחטיבת עציוני שחוזק בפלוגה של חי"ש תל אביב (250 לוחמים) שסופחה לחטיבה בהוראת המטכ"ל ב-23 בינואר 1948. המבצע התנהל בשלוש זרועות ומכאן שמו. משימת הזרוע המרכזית של המבצע הייתה השתלטות על מתחם בווינגראד, אכסניית נוטרדאם, בנייני ימק"א ומלון המלך דוד.
אכסניית נוטרדאם (נוטרדאם דה פרנס) היא מבנה ענק בן מאות חדרים, המזדקר כמבצר מול חומת העיר העתיקה והשער החדש וחולש על רחוב סולטאן סולימאן (כיום רחוב הצנחנים) בואכה רחוב שבטי ישראל ויפו - המעבר מירושלים המזרחית למערבית. היה ברור שהמחזיק בנקודה האסטרטגית מחזיק במפתחות השער לעיר המערבית בשליטה יהודית מכיוון העיר העתיקה.
הקרב על אכסניית נוטרדאם
עם עזיבת הבריטים את המקום, נתפס הבניין בלילה שבין 14 ל-15 במאי 1948 על ידי מתנדבים עיראקים בשורות הלגיון הירדני, שהגיעו לירושלים כדי לחסל את המדינה היהודית עוד בטרם נולדה. לוחמי לח"י השתלטו על בניין בנק ברקליס וכן על בניין מנזר האחיות המתקנות שהיה המבנה הגבוה ביותר באזור התפר בין העיר החדשה לעיר העתיקה והיה מבנה שולט בכל האזור. וב-15 במאי 1948 פרצו גם לבניין נוטרדאם, הפתיעו את הערבים והצליחו להשתלט על הבניין. הם היו מעטים ולא הצליחו לעמוד בהתקפת הנגד ונאלצו לסגת עם ארבעה הרוגים ועשרים פצועים. גג בניין האחיות המתקנות עליו השתלטו לוחמי לח"י נקרא גג המוות. שלושה שירים נכתבו על כיבוש המנזר: שירו של המשורר יצחק שלו, בלדה של אנדה עמיר-פינקרפלד ובלדה של מרים ילן שטקליס על לוחמת הלח"י, "עופרה".
ב-18 במאי 1948 בחצות, בחסות החשיכה, פרצו לנוטרדאם דרך השער לוחמים מחי"ש תל אביב בפיקודו של יצחק אלכסנדרוני וסגניו נחום בן-חור ויהודה שמיר (פטרושקה). התנהל קרב פנים אל פנים מחדר לחדר כשאש נורית מתוך הבניין ומחומת ירושלים על הכוח התוקף. הקרב נמשך כל הלילה וב-19 במאי 1948 בשעה 05:30 הושלם כיבוש הבניין.
מנהל בית החולים הצרפתי הסמוך הניף דגל לבן. האש מכיוון החומה לא פסקה וכוונה לעבר מאות החלונות הפרוצים של האכסניה. מספר הנפגעים היה גדול. מחוסר יכולת לקבל תגבורת הוחלט לשלוח למקום מחלקה מפלוגת יהונתן בפיקודו של אליהו זוהר (ליכטנשטיין). הטוראים היו נערים בני 16–17 ומפקדיהם היו בגילים מבוגרים יותר, ותרומתם לניצחון בקרב זה הייתה משמעותית.
ב-20 במאי 1948, בשעה 07:00 החלה הסתערות מסיבית של הלגיון על נוטרדאם בסיוע שריוניות וחיל רגלים והפגזה של תותחי 6 ליטראות ומרגמות. בחיפוי הרעשה כבדה זו החל לנוע ברחוב סולטאן סולימאן (רחוב הצנחנים כיום) טור שריוניות נושאות תותחים ומכונות ירייה ובעקבותיהם חיל רגלים, משער שכם לכיוון המעבר לרחוב יפו. השריונית שבראש הטור הגיעה עד למרגלות אכסניית נוטרדאם. מרדכי רוטנברג, גדנע"י בן 16, השליך מקומה שנייה, בקבוק מולוטוב על השריונית שהתלקחה ונעצרה. במקביל ירה אחד הלוחמים, אברהם לוי, פגז מרובה אנטי טנקי ושיתק את מנוע השיריונית. הרחוב נחסם ושאר השיריוניות נסוגו לאחור לכיוון שער שכם.
כמומחה לביצורים נשלח למקום אלחנן קליין (לימים קצין הנדסה ראשי) שהביא עמו שתי יחידות הנדסה שמילאו שקי חול כדי לבצר את הפרצות ולהכין את החלונות לאשנבי ירי.
כדי לחסום את הכביש לתנועת שריון הוטל על אלחנן קליין לפוצץ את בניין מנזר האחיות המתקנות (קונבנט) במטרה שהריסותיו יחסמו את הכביש. לאחר פינוי 20 הנזירות שגרו בבניין הגיעו לשם ארבעה חבלנים שהצליחו לפוצץ את הבניין אך ההריסות לא חסמו את הכביש לגמרי.
אלחנן קליין החליט על פעולה נועזת יותר - פיצוץ כל קיר החזית הענק של נוטרדאם הפונה לרחוב סולטן סולימאן. לצורך זה גויסו כמויות גדולות של חומר נפץ מכל רחבי ירושלים. ב-22 במאי 1948 החרידו שלושה פיצוצים אדירים את ירושלים. חור ענק נפער בחזית נוטרדאם וגלי האבנים יצרו חסימה מלאה של הכביש.
ג'ון באגוט גלאב, מפקד הלגיון הירדני, תכנן התקפה נוספת על אכסניית נוטרדאם. הוא הורה לרגימנט השלישי של הלגיון שנערך בשומרון בפיקודו של מייג'ור ויליאם ניומן, איש צבא אוסטרלי, לנוע לעבר נוטרדאם בירושלים. ב-24 במאי 1948 החלה הרעשה כבדה של תותחים ושריון לעבר נוטרדאם. תחת מעטה האבק והאש חדרו לוחמיו הבדווים של ניומן לחצר ולבניין נוטרדאם והתחולל שם קרב פנים אל פנים. מקלע בזה ושלושה מקלעי לואיס הוצבו באשנבי הירי כדי למנוע חדירה נוספת של חיילי הלגיון. בשלב מסוים חדרו חיילי הלגיון לקומת הקרקע של הבניין והתפתח שם קרב פנים אל פנים מחדר לחדר.
המצב היה חמור ביותר. הלוחמים ו עלו למגדל הבניין והבחינו בשריוניות מתקרבות מצפון. הם השליכו רימוני יד על השריוניות ופגעו בהן קשה. שניהם נפגעו מאש שנורתה לעברם, פונו לקבלת עזרה רפואית אך נפטרו למחרת.
בשעה 10:30 הפעיל עזרא סיטון את מרגמת הדוידקה ממגרש הרוסים נגד ריכוז הלגיונרים בחצר, על אף החשש מפני פגיעה בכוחותינו. למרבית המזל נחתו כל שלושת הפגזים בתוך ריכוז הליגיונרים ורבים מהם נהרגו ונפצעו. בנסיגת הבהלה שלהם נפגעו הליגיונרים גם מאש ידידותית של חבריהם. בשעה 17:00 הודיע גלאב על סיום ההתקפה ונסיגת הלגיון מנוטרדאם. לפי גלאב, "מתוך 200 איש שהתקיפו את נוטרדאם כמעט מחציתם היו הרוגים או פצועים קשה".
לאחר התקפה זו לא המשיך גלאב בהתקפות נוספות אלא הפעיל הפגזות וצליפות על נוטרדאם שנמשכו עד סוף קרבות עשרת הימים וגבו קרבנות נוספים בהרוגים ופצועים.
צה"ל הפקיע חלק מהבניין ששימש כעמדת תצפית על החומות והעיר העתיקה. לאחר מלחמת ששת הימים הוחזר הבניין לותיקן. הוא שופץ כמלון צליינים יוקרתי בבעלות הוותיקן, במשך כעשר שנים, ונפתח בשם נוטרדאם דה ז'רוזלם בשנת 1978.
הנצחה
אף על פי שקרב זה היה מהמכריעים בקרבות בירושלים, הוא הוצנע ולא היה מפורסם. רק על שלט קטן ברחוב שבטי ישראל היה כתוב במילים ספורות על הקרב. לאחר שנים של מאמץ שבראשו עמדה עדנה בריל, שאביה נפל בקרב זה ובסיוע עמותת לוחמי חטיבת עציוני וראש העיר ניר ברקת הוקם אתר הנצחה לקרב נוטרדאם בכיכר צה"ל הנמצאת ליד מקום הקרב. באתר יש לוחות עם שמות הנופלים ועמדת הסברה קולית על הקרב.
האתר נחנך בטקס בהשתתפות המשפחות השכולות, עמותת לוחמי חטיבת עציוני, לוחמים שהשתתפו בקרב וראש העיר, ב-24 במאי 2018.
איגנץ פרקש
איגנץ פרקש (בהונגרית: Farkas Ignác; אדלן, 29 באפריל 1875 – בודפשט, 18 בינואר 1943) היה רופא יהודי-הונגרי אורולוג-כירורג, רופא ראשי, מנהל בית חולים, יועץ בריאות.
ביוגרפיה
מחקריו עסקו בעיקר בכירורגיה אורולוגית, שחפת כלייתית וטיפול רפואי בהיפרפלזיה של הערמונית. מותו נגרם כתוצאה מאי ספיקת לב ומסרטן המעי הגס. פרקש הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
משפחתו
אשתו הייתה הדוויג וידר (1890–1944), בתם של מור וידר ושל הרמינה קאן, לה נישא ב-11 בינואר 1912 בבודפשט.
ילדיהם:
מלכה פיוטרקובסקי
מלכה פּיוּטֶרקובסקי (נולדה בתשכ"ה, 1964) היא אשת ציבור ישראלית דתית, פעילה למען זכויות נשים ומחנכת, ממובילות תנועת לימוד התורה של נשים. מחברת הספר "מהלכת בדרכה: אתגרי החיים במבט הלכתי-ערכי".
ביוגרפיה
פיוטרקובסקי נולדה למשפחת הֶרבּסט וגדלה באשדוד. בגיל 10 עברה משפחתה לירושלים, שם למדה בתיכון הדתי לבנות "פלך" בניהולה של פרופ' אליס שלוי. שירתה כמורה חיילת בקריית שמונה.
השלימה תואר ראשון במדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתלמוד באוניברסיטת תל אביב. במהלך שנים אלה שימשה כמורה ומחנכת ב"פלך" וריכזה את לימודי התלמוד וההלכה במוסד. כתבה תוכניות לימוד לבגרות בתלמוד ועסקה בהנחיית מורים להוראת תושב"ע והלכה. פיוטרקובסקי עמדה בראש מדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה) וכראש תוכנית ההלכה במקום. משנת תש"ע (2010), עם סיום עבודתה במדרשה, היא מלמדת במדרשת מגדל עוז, מת"ן השרון ברעננה, מדרשת עין פרת ועוד.
פיוטרקובסקי היא ממקימי "פורום תקנה" לטיפול בתלונות על פגיעות מיניות בציבור הדתי-לאומי. חברת העמותה של בית ספר "מעלה" לקולנוע ותקשורת, חברה בוועדה הציבורית של "מבוי סתום" - לטיפול בעגונות ומסורבות גט, ושותפה לפעילות הארגון החברתי "מעגלי צדק". בשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. בתשע"ד (2013) מונתה לחברה בוועדת סל הבריאות של משרד הבריאות, כנציגת ציבור העוסקת בתחום ההלכה (קדם לה בתפקיד זה הרב יובל שרלו). בשנת 2015 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-67. בשנת 2017 דורגה על ידי מגזין פורבס במקום ה-26 מבין 50 הנשים המשפיעות בישראל.
פיוטרקובסקי מרצה בנושאי מנהיגות, יחסי דתיים וחילוניים במדינה, ההלכה כגורם משפיע בחיי הפרט והכלל במדינת ישראל ועוד. היא משיבה לשאלות הלכתיות המופנות אליה.
חיים אישיים
פיוטרקובסקי נשואה ואם לחמישה, מתגוררת בתקוע.
פעילותה ועמדותיה בתחום ההלכה
פיוטרקובסקי פוסקת בין היתר בנושאי מניעת היריון והפלות מלאכותיות. פסיקתה נחשבת לעצמאית ומקלה לעומת המקובל בציבור הדתי. היא מותחת ביקורת על סיטואציה נפוצה לדבריה שבה רבנים מעודדים נישואי בוסר כדרך התמודדות עם איסור נגיעה. תנאי חשוב לנישואין לדעתה הוא יכולת להתפרנס והתבססות כלכלית. היא סבורה ששימוש באמצעי מניעה לצורך תכנון המשפחה הוא חובה קדושה ולדעתה אין להוליד ילדים ללא "רצון עז להביא ילד לעולם" ולפני שבני הזוג רכשו ביטחון בחיי הנישואין. לאחר הצגת מכלול השיקולים יש לאפשר לבני הזוג להחליט בעצמם כמה ידחו את ההיריון. עמדתה, אותה הביעה בהקשר של הצבעה בוועדת סל הבריאות, היא שכל ההפלות המאושרות בידי הוועדות להפסקת היריון, מותרות לפי ההלכה.
פיוטרקובסקי מכונה בעיתונות הדתית "רבנית" או "אשת הלכה".