cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haskell
היסטוריה
בשפה זו נכתבו ספריית קוד פתוח Hasura וחבילה Nextcloud.
הפועל רמת-גן גבעתיים
הפועל רמת-גן גבעתיים היא אגודת ספורט ישראלית, השייכת למרכז הפועל ומייצגת את הערים רמת גן וגבעתיים. האגודה הוקמה בשנת 1927 וצבעי המועדון הם אדום, שחור ולבן. אוהדי הקבוצה ידועים בכינויים "האורדונים".
מועדון הכדורגל
הקבוצה משחקת כיום בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1927, הישגיה הבולטים הם זכייה באליפות בשנת 1964 ושתי זכיות בגביע המדינה בשנים 2003 ו-2013. ביתה הנוכחי הוא אצטדיון רמת גן.
מועדון הכדורסל
נכון ל-2019, הקבוצה המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1957, והישגיה הבולטים הם שש סגנויות בליגת העל בכדורסל וחמש סגנויות בגביע המדינה בכדורסל במהלך שנות ה-70 וה-80. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
מועדון הכדוריד
כיום, הקבוצה משחקת בליגה הלאומית. הקבוצה נוסדה בשנת 1950 וזכתה בשתי אליפות ליגת העל בכדוריד ושמונה פעמים בגביע המדינה בכדוריד בסוף שנות ה-60 וה-70. ביתה הנוכחי הוא אולם זיסמן.
קבוצת בת בכדורסל
קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב, אשר נוסדה בשנת 2001 ומשמשת כקבוצת הבת של הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורסל.
מת'יו גוד
מת'יו ויליאם גוד (באנגלית: Matthew William Goode; נולד ב-3 באפריל 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "השומרים", "נקודת מפגש" ו"סינגל מן" ובסדרת הדרמה מבית רשת CBS, "האישה הטובה".
קריירת משחק
בשנת 2002, החל גוד את דרכו בסרט הטלוויזיה "Confessions of an Ugly Stepsister". בשנת 2004, שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "חופשייה לאהבה" בתפקיד הסוכן החשאי בן קלדר, והתפרסם לראשונה בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש". בתפקיד הפריצה שלו עבור אלן גילם גוד את טום יואיט, ארוסה העשיר וקל הדעת של נולה רייס (סקרלט ג'והנסון). בסוף 2005 שיחק גוד בקומדיה הרומנטית הבריטית "קליק" בתור האק שארוסתו רייצ'ל מתאהבת בלוסי (לנה הידי), האחראית על סידור הפרחים בחתונה.
ב-2007 הופיע בסרט הפשע "המשקיף" וגילם את מנהיג כנופיית השודדים גארי ספרגו. בשנת 2009 זכה גוד לפרסום עולמי בזכות תפקיד גדול שעשה בסרט גיבורי העל האפל "השומרים". גוד זכה בתפקיד האדם החכם בעולם אדריאן וייט לאחר שג'וד לאו וטום קרוז ויתרו עליו עקב בעיות תקציביות. גוד הופיע בנוסף בסרט הדרמה "סינגל מן" בתור ג'ים מאהבו האמריקאי הצעיר של הפרופסור הבריטי ג'ורג' פלקונר (קולין פירת').
ב-2010 שיחק בקומדיה "שנה מעוברת" בתפקיד דיקלאן או'קלאגן, שף אירי בו מתאהבת אנה בריידי (איימי אדמס) בעת טיולה באירלנד. באותה שנה שיחק גם בסרט "צומת בחיים". בשנת 2011, שיחק בתפקיד ראשי בסרט "איש בוער". ב-2012, התארח בפרק בסדרה "שירת הציפורים". ב-2013, הופיע בסרטים "סטוקר" לצידה של ניקול קידמן ו"בל", והתארח בפרק בסדרה "לרקוד על הקצה".
בשנת 2016 שיחק בסרט השואה של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט, מריון קוטיאר, ג'ארד האריס וליזי קפלן.
משנת 2018 משחק בסדרה "ליל המכשפות" על גילוין של מכשפות של רשת סקייפוקס בתור מת'יו דה-קליירמונט. (תפקיד ראשי) הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה בשנת 2021 ולעונה שלישית שעלתה בשנת 2022.
בשנת 2021 שיחק את הקפטן מורטון בסרט "קינגס מן: ההתחלה"; הפרק השלישי בסדרת סרטי קינגסמן.
חיים אישיים
משנת 2005, גוד נמצא במערכת יחסים עם סופי דיימוק. לזוג שתי בנות ובן, שנולדו ב-2009, 2013 ו-2015 בהתאמה. הזוג נישא לאחר תשע שנות זוגיות בשנת 2014, והמשפחה מתגוררת בסארי, אנגליה.
דימום מיילדותי
דימום מיילדותי (באנגלית: Obstetrical bleeding) המכונה גם שטף דם מסיבה מיילדותית או שטף דם אימהי, מתייחס לדימום כבד במהלך ההריון, בלידה או בתקופה של לאחר לידה. הדימום השכיח הוא דימום נרתיקי והדימום הפחות שכיח הוא דימום פנימי לתוך הבטן, אשר יכול להיות בעל השלכות מסוכנות לאם ההרה. בדרך כלל הדימום קשור להריון עצמו.
דימום בתחילת ההריון
דימום בשליש הראשון של ההריון (0 שבועות - 12 שבועות) הוא תופעה נפוצה אשר מתרחשת ב-25% מההריונות.
דימום בשליש הראשון (טרימסטר הראשון) של ההריון יכול להתרחש מהסיבות הבאות: דימום בתחילת ההריון יכול להיגרם גם מסיבות שאינן בריאותיות:
דימום בסוף ההריון
דימום בסוף ההריון מוגדר כדימום המתרחש החל משבוע 24.ֿ
דימומים שמקורם בשליה: דימומים שמקורם בצוואר הרחם: כאשר מבצעים ניטור טרום לידה לתינוק, כדאי לכלול את השיקולים הבאים בעת הערכת הדימום: בדיקה וגינלית סטרילית מנת להעריך התרחבות הנרתיק של המטופלת כאשר המטופלת נמצאת בערך בשבוע ה-40 להריונה. כמו כן, בדיקת אי-ספיקת צוואר הרחם, אשר כהתחרבות הרחם באמצע ההריון (שבוע 14 - שבוע 26), אשר מצריך התערבות רפואית על מנת לשמור על ההריון ולהמשיך לקיים אותו עד סופו.
דימום במהלך הלידה
בנוסף לשליית פתח והיפרדות שליה, יכול להתרחש גם קרע ברחם - זהו מצב חמור ומסוכן לאם ויכול להוביל לדימום פנימי או חיצוני. דימום מהעובר הוא מקרה נדיר, אך עלול להתרחש בשני תנאים. הראשון, ואזה פרביה, והשני השרשה ולמנטוזית של חבל הטבור. בדרך כלל ניתן לאבחן מצב זה על ידי אולטרסאונד, וכמו כן ניתן להבדיל בין דימום אשר מגיע מהאם לבין דימום שמגיע מהעובר כאשר מאבחנים את מקור הדימום.
דימום לאחר הלידה
דימום חריג לאחר הלידה (PPH) מוגדר כאובדן של יותר מ-500 מ״ל של דם בעקבות לידה וגינלית, או אובן של 1000 מ״ל של דם בעקבות ניתוח קיסרי. ניתן להגדיר דימום חריג לאחר לידה גם בעקבות אי יציבות המודינמית, ירידה של המוגלובין של יותר מ-10%, או מקרים בהם נדרש עירוי דם. במרבית המקרים נובע הדימום מחוסר התכווצות מספקת של הרחם ומופיע מיד לאחר הלידה. מצב זה הוא גורם עיקרי של תחלואה ותמותה אימהיים ויכול להוביל להלם תת-נפחי, כשל כלייתי, כשל נשימתי או פגיעה במערכת הקרישה. שכיחותו נעה בין 1 ל-6 אחוזים מהלידות.
בספרות הרפואית, דימום ראשוני לאחר לידה מוגדר כדימום בלתי מבוקר אשר מתרחש ב-24 השעות הראשונות לאחר הלידה, ואילו דימום משני הוא דימום המתרחש לאחר ה24 שעות הראשונות ועד שישה שבועות.
גורמי סיכון
במקרים נדירים, מחלות דם תורשתיות, כמו המופיליה, מחלת וון וילברנד, פקטור 5 ליידן או חוסר בפקטור XI, עלולות לגרום לדימום חמור והעלאת הסיכון למוות בעקבות הדימום, במיוחד בתקופה שלאחר הלידה. הסיכון של דימום לאחר לידה בחולים עם מחלת וון וילברנד או המופיליה עומד על 18.5% ו-22% בהתאמה. הפתולוגיה הזו מתרחשת בעקבות ירידה של גורמי קרישתיות לאחר הלידה, דבר אשר מגדיל את הסיכון של דימום משני לאחר לידה.
גורם סיכון נוסף הוא תרומבוציטופניה, אשר מהווה כגורם הנפוץ ביותר לשינוי המטולוגי בדם הקשור ליתר לחץ דם בהריון. במידה ומספר הטסיות יורד מתחת ל-100,000 למיקרוליטר, המטופלת תהיה בסיכון גבוה לקריש דם במהלך הלידה ולאחריה.
בדיקות רפואיות
במידה וישנו דימום קל בתחילת ההריון, הרופא עשוי לבצע את הבדיקות הבאות: במידה וישנו דימום בתקופה מתקדמת של ההריון, הרופא עשוי לבצע את הבדיקות הבאות:
גורמים נוספים לדימום במהלך הריון
נשים בהריון יכולות לחוות דימום ממערכת הרבייה בעקבות טראומה, כגון, טראומה מינית, נאופלזיה, לרוב סרטן צוואר הרחם, והפרעות המטולוגיות. כמו כן, הדימום יכול להוות סימן מוקדם להתפתחות של מולה - גידולים שמקורם בהפריה לא תקינה של ביצית וזרעונים, המתפתחים ברחם באופן אבנורמלי, דימום מסוג זה מתרחש בטרימסטר הראשון של ההריון.
קארלו בורומאו
קארלו בורומאו (באיטלקית: Carlo Borromeo, בלטינית: Carolus Borromeus (קארולוס בורומאוס); 2 באוקטובר 1538 – 3 בנובמבר 1584) היה קרדינל וארכיבישוף מילאנו. דמות מפתח בקונטרה-רפורמציה הקתולית. בשנת 1610 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פאולוס החמישי.
שנים ראשונות
נולד בארמון משפחת בורומאו בארונה, על גדות אגם מאג'ורה לאחת המשפחות בעלות ההשפעה הרבה ביותר באזור מילאנו. אביו היה ג'ילברטו השני בורומאו, רוזן ארונה, ואמו הייתה מרגריטה דה מדיצ'י, אחותו של האפיפיור פיוס הרביעי.
כבר בגיל 12 קיבל משרה כנסייתית מידי דודו ג'וליו צ'זרה. את ההכנסות מהמשרה העביר לעניים. למד משפטים חילוניים ודתיים באוניברסיטת פאביה. בשנת 1554 נפטר אביו, למרות שאחיו הבכור פדריקו ירש את תואר האצולה נקרא קארלו לשוב ולנהל את ענייני המשפחה. לאחר מכן חזר לפאביה ובשנת 1559 קיבל תואר דוקטור. עם התמנות דודו, פיוס הרביעי לאפיפיור שנה לאחר מכן, מונה קארלו בורומאו, בגיל 22, לחשמן (קרדינל), מזכיר מדינת האפיפיור (Protonotaio apostolico), הממונה על מסדרי הפרנציסקנים, הכרמליתים ואבירי מלטה וארכיבישוף מילאנו.
לאחר מות אחיו הבוגר הפצירה בו משפחתו לנטוש את הכנסייה וליטול את מקומו כיורש וממשיך השושלת אך הוא סירב.
פעילות והשפעה
קארלו בורומאו ייסד את האקדמיה של הוותיקן, שבמסגרתה התכנסו מלומדים ולמדו יחדיו בלילות, עיוניהם התפרסמו בחיבורים שנשאו את השם Noctes Vaticanae ("לילות הוותיקן"). באותו זמן בערך ייסד גם את קולג' בורומאו באוניברסיטת פאביה. בהמשך ייסד את המערכת הקתולית של סמינרים וקולג'ים להוראה והכשרה של פרחי-כהונה מתוך רפורמה כוללת שנועדה להעלות את רמתם של כל הנושאים במשרות קודש בשירות הכנסייה.
בעקבות סיכומי ועידת טרנטו שמסקנתם הייתה שיש לנקות את הקתדרלות מקישוטים עודפים ומנקרי עיניים, הסיר פסלים וקברים מקתדרלת מילאנו, בין היתר קברים של בני משפחתו. כמו כן הציע להפריד את ספסלי הגברים והנשים בתפילה. הוא מינה את פלגרינו פלגריני (Pellegrino Pellegrini) כמהנדס הראשי של הקתדרלה, על מנת לשוות לה מראה חדש ורנסאנסי יותר, שידגיש את טבעה הרומי-איטלקי ויעמעם את הסגנון הגותי, שנראה כעת כזר ולא מתאים. ב-1577 קידש בורומאו את המבנה של מזרח הקתדרלה ככנסייה חדשה.
בורומאו הקים את המסדר החילוני של אמברוזיוס הקדוש, במסגרת המסדר התחייבו אישים חילונים לסייע למנזרים וקהילות, לפי הוראות הכנסייה. בפרט טיפח את המסדר על שם יוחנן המטביל שטיפל באסירים ונידונים למוות.
המלכים הקתולים של אירופה של תקופתו, מרי, מלכת הסקוטים, אנרי השלישי, מלך צרפת ופליפה השני, מלך ספרד ביקשו את עצתו כמו גם האפיפיורים תחתם שירת (פיוס הרביעי, פיוס החמישי וגרגוריוס השלושה עשר).
על מנת להילחם בפרוטסטנטים בשווייץ, ביקר בורומאו בין השנים 1524–1526 בקנטונים הקתוליים של שווייץ ואיחד אותם ל"ליגה" (שנקראה על שמו) שמרכזה בלוזאן. תפקידה היה לתאם ולארגן את הפעילות הקתולית בשווייץ. בין היתר הביא הדבר לפיצולו של קנטון אפנצל על רקע דתי.
נטל על עצמו להיות פטרון מסדר נזירות-אחיות צרפתי שנקרא מאז על שמו, מסדר האחיות הבורומאיות.
ב-1576 ארגן את הטיפול בחולים וקבורת המתים במהלך המגפה שפקדה את מילאנו.
פעילותו הנמרצת יצרה לו אויבים ומתנגדים רבים. עתירות נגדו הוגשו לבתי משפט במדריד וברומא ואף נעשה ניסיון התנקשות בחייו, שהשרדותו לאחריו נחשבה לנס.
לאחר מותו
לאחר מותו ב-3 בנובמבר 1584, נקבר בקתדרלת מילאנו. סמוך לאחר מכן החלו קולות במילאנו, בולוניה, פאביה ומקומות נוספים לקרוא להכרזתו כקדוש. מגמה זו הגיעה לשיאה ב-1 בנובמבר 1610, אז הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פאולוס החמישי. שלוש שנים מאוחר יותר הוכרז 4 בנובמבר כיום חגו.
ב-1614 יזם בן-דודו, הקרדינל פדריקו בורומאו את הקמת ה - Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo) - פסל ארד בגובה 35 מטרים בעיר ארונה. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל.
על שמו נקראו כנסיות, מנזרים ובתי ספר רבים לכמורה בכל רחבי העולם הקתולי.
המשטרה הצבאית של רוסיה
המשטרה הצבאית הרוסית (ברוסית: Военная полиция России, רשמית: Главное управление военной полиции Минобороны России = "המינהל הראשי של המשטרה הצבאית") הוא ארגון אכיפת חוק בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הכפוף למשרד ההגנה הרוסי. בסתיו 2010 הוחלט להקים את המשטרה כאשר המפקד הישיר על המשטרה הוא סגן ראשון לשר ההגנה. החלטות על הקמת גוף זה התקבלו גם בעבר אך לא מומשו. הגוף הוקם הלכה למעשה במרץ 2015.
משימות וסמכויות
המשטרה הצבאית אחראית על שמירה על סדר ואכיפת המשמעת הצבאית, שליטה על התנועה הצבאית, פעולות ביטחון וחקירות. השוטרים הצבאיים מבצעים סיורים בבסיסי הכוחות המזוינים ובמקומות כינוס של חיילים. הם מסיירים גם באירועים צבאיים, מסייעים לבתי המשפט הצבאיים ומסייעים באיסוף והובלה של שבויי מלחמה.
גוף משטרת התנועה צבאית עובד ביחד עם המשטרה האזרחית בעת הכוונת תנועה צבאית במטרה לשפר את בטיחות התנועה ולהגן על החיילים. משימות המשטרה הצבאית בתחום זה כוללות חקירת תאונות במעורבות חיילים, הכוונת תנועה צבאית, ליווי שיירות צבאיות, הקמת נקודות ביקורת ועוד.
חלק מפעולות המשטרה הצבאית כוללות גם פעולות ביטחון במטרה למנוע פשעים כנגד הכוחות המזוינים ולמנוע הפרות סדר בטקסים רשמיים של הצבא. תפקידי החקירה כוללים חקירות בתחומים רבים כולל דיווח על תאונות חמורות, סיוע בחקירת עבירות צבאיות וחיפוש אחר עריקים. למשטרה הצבאית יש גם צוותים הכוללים כלבי משטרה שמאומנים לשמש ככלבי סיור וככלבי חיפוש. הצוותים האלה מסייעים בחיפוש אחר חומרי נפץ וסמים.
לשוטרים הצבאיים, יש סמכויות רק על חיילים, עובדים אזרחיים של הכוחות המזוינים ואזרחים שנכנסו למתחם צבאי.
מבנה
מינהל המשטרה הצבאית משרת את כל הזרועות של הכוחות המזוינים של רוסיה כגון: צבא רוסיה, חיל הים, חיל האוויר וזרועות נוספים. מפקדת המשטרה הצבאית ממוקמת ברחוב זנאמנקה 19 במוסקבה, בתוככי מתחם בנייני משרד ההגנה של רוסיה.
למשטרה הצבאית ארבעה משרדים אזוריים, 142 עמדות צבאיות בשורות הצבא והצי, 2 גדודי משמעת ויחידות משטרת התנועה הצבאית.
יחידות טריטוריאליות
משנת 2019, בכל אחת מהיחידות הטריטוריאליות החלה לפעול יחידה משטרתית ימית (Морская военная полиция ВМФ России).
לפני הקמת המשטרה הצבאית
בתקופת האימפריה הרוסית את משימות השיטור הצבאי ביצע חיל הז'נדרמים המיוחד. אחד הגופים הראשונים שעסק בכך היה משרד הקומנדנט הצבאי של העיר סנקט פטרבורג שעמד בראש "הקומנדטורה הצבאית" (Военная комендатура города Санкт-Петербурга) שנוצר בשנת 1796, שמונה באופן אישי על ידי קיסר רוסיה.
בנובמבר 1796, מונה הקומנדנט הראשון, בפקודת הקיסר פאבל הראשון, היה זה קולונל אלכסיי אנדרייביץ' ארקצ'ייב. פאבל הראשון ערך רפורמות צבאיות רבות ורצה לדעת כל מה שקורה ונעשה בחיל המצב של העיר, כלומר איך מיושמות הרפורמות שלו, איך מתבצע השירות. הוא התעניין לא רק במצבם המוסרי ובהתנהגותם של הקצינים, אלא גם במוסר של החיילים בעלי הדרגות הנמוכות. בהקשר זה, לאחר שאישר את תפקידי הקומנדנט, הוא הפך במקביל את מפקדי היחידות לתלויים בו לחלוטין. הקומנדנט ידע את כל הנעשה ביחידות הצבאיות והתייצב מדי יום אצל הקיסר לדיווח על מצב העניינים בחיל המצב ונתן מענה על שאלות בנוגע לאופן השירות בבירה. בתקופת פאבל הוא היה אחראי על המשמעת והסדר בצבא. שירתו אותו קציני מטה.
לאחר מהפכת פברואר 1917, משימות אלה הועברו לידי שירות קצין העיר (Военная комендатура). לאחר מכן את תפקידי האכיפה בצבא ביצעו מחלקות ייעודיות בארגוני ביטחון המדינה, כמו המינהל הראשי השלישי בקג"ב או האגף השלישי של פס"ב, שממלא תפקידי סיכול ריגול וחתרנות בתוככי הצבא ולא באכיפת חוק. בשנות ה-90 הפרקליטות הצבאית הראשית של רוסיה שיתפה פעולה עם שירות קצין העיר ויחידות אומו"ן בביצוע משימות אכיפת החוק הצבאי.
לאחר הקמת המשטרה הצבאית
ב־31 בינואר 2006, הועלה לראשונה הרעיון של הקמת משטרה צבאית בפדרציה הרוסית על ידי נשיא רוסיה פוטין במהלך מסיבת עיתונאים ב, הוא אמר כי "משימות שליטה על שמירת שלטון החוק בכוחות המזוינים הרוסים עשויים להיות מופקדים בידי המשטרה הצבאית".
החל מתחילת 2016 גדודי המשטרה הצבאית נוטלים חלק באבטחת מתקני הצבא הרוסי בסוריה. בדצמבר 2016 לאחר שחרור העיר חלב במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה, נשלח גדוד של המשטרה הצבאית בפיקודו של רוסלן נומאחדג'ייב לאבטחת הסדר הציבורי בעיר והענקת סיוע לשלטונות העיר. במרץ 2017 הוחזרו חלק מהגדודים לרוסיה. במהלך יוני ויולי 2017 כוחות המשטרה הצבאית הרוסית היו פעילים משמעותית אף בכיבוש דרום סוריה. כאשר תיווכו בין כוחות המורדים לבין כוחות צבא סוריה שהעדיפו להיכנע לכוחות המשטרה. בנוסף, למשטרה הצבאית בסיס פיקוד בדמשק והוקם מוצב של המשטרה הצבאית בגבול ישראל-סוריה הצופה על רמת הגולן.
ב-2018 משרד ההגנה הרוסי הודיע על כוונה להקים משטרה ימית צבאית שהחלה לפעול ביחדית הצי הרוסי ב-2019.
ציוד וחימוש
חיילי המשטרה הצבאית מתניידים ברכבים משוריינים מדגם קאמא"ז-63968 על בסיס רק"מ "טייפון" וג'יפ טיג"ר.
השוטרים הצבאיים מצוידים באקדחים מדגם אוסה ורימוני יד מדגם RGK-60RD
הכתרה (שחמט)
בשחמט, הכתרה היא עמדה בה רגלי מגיע לשורה האחרונה בלוח (שורה 8 ללבן, שורה 1 לשחור). במצב זה, הרגלי מוסר מהלוח ובמקומו מציבים באופן מידי ובאותו מסע כלי אחר, מאותו צבע (לפי בחירת השחקן): מלכה, צריח, רץ או פרש (אך לא מלך). ניתן להציב כלי גם אם הוא עוד לא הוכה. בדרך כלל השחקן בוחר להציב מלכה, מאחר שהיא הכלי החזק ביותר.
ברישום התנועות רושמים את ההכתרה באמצעות הסימן = (לדוגמה א8=מה).
ההכתרה מהווה חלק מרכזי בסיום משחק השחמט, מאחר שבדרך כלל נשארו בעיקר רגלים, שאיתם קשה לעשות מט. משום כך, כל שחקן מנסה להכתיר את אחד מהם למלכה, ובעזרתה להנחית מט על יריבו.
הכתרה אפשרית רק למלכה, צריח, רץ או פרש, אולם קיימות וריאציות של משחק השחמט שבהן אפשרי להכתיר מלך או כלי אגדתי.
הכתרה בפתיחה
הכתרה בפתיחה היא נדירה מאוד, מאחר שהשחקנים טרודים בפיתוח הכלים, ולא בקידום הרגלים. כמו כן, השורה האחרונה עדיין מלאה בכלים שיכולים להגן מפני אפשרות להכתרה. למרות זאת, לעיתים נדירות ניתן לראות הכתרה גם בפתיחה, כמו בדוגמה משמאל (הלקוחה מהמשחק פ. שורט נגד דאלי, אליפות אירלנד 2006). המשחק המשיך: 10...ב:ג3 11.ה:ו6 ג:ב2 12.ו:ז7 ב:א1=מה 13.ז:ח8=מה. בכך התקבל מצב נדיר ביותר, שבו ישנן 4 מלכות על המגרש.
הכתרה במציעה
בשלב המציעה הכתרות הן גם כן נדירות יחסית, אם כי נפוצות יותר. כיוון שיש הרבה כלים על המגרש, לא קל לקדם את הרגלי, ובדרך כלל נחוץ לשם כך שיתוף פעולה של עוד מספר כלים. לעיתים זה בא כנגד ניסיון של היריב להתקפת מט על המלך.
הכתרה בסיום
בתמונה ממול דוגמה לסיום מלכות (סיום זה הוא נדיר, כיוון שמלכות מוחלפות בדרך כלל עד לסיום). אם תורו של הלבן, הוא ינצח, ואם תורו של השחור, הוא יכפה תיקו.
הכתרה לכלי שאינו מלכה
מלכה היא הכלי החזק ביותר, ומשום כך, ברוב מוחלט של המקרים בוחר השחקן להכתיר מלכה. אולם קיימים גם מקרים מיוחדים שבהם יבחר השחקן להכתיר כלי אחר.
הכתרה לפרש
מבין ההכתרות שאינן למלכה, הכתרה לפרש היא נפוצה יותר כיוון שלפרש יש דרך הליכה מיוחדת שאין למלכה, ומשום כך, יש דברים שרק הפרש יכול לעשות כגון: להנחית מט מיידית, לבצע מזלג ועוד. בציור משמאל דוגמה למקרה בו עדיף להכתיר פרש ולא מלכה: אם ישחק הלבן 1.ה8=מה?? יענה השחור 1...מהז7 מט. אם, לעומת זאת, ישחק הלבן 1.ה8=פ+! הוא יאיים על המלך והמלכה בו זמנית, ובכך ישיג תיקו.
הכתרה לצריח או רץ
לכאורה אין שום סיבה להכתיר את הרגלי לרץ או לצריח ולא למלכה, כיוון שהמלכה מאגדת בתוכה את כוחותיהם של הרץ והצריח יחד. אולם בכל זאת קיים מקרה שבו עודף כוח עומד לרועץ והוא הפט. לעיתים הכתרת מלכה תגרום לפט, ואילו הכתרת צריח או רץ תגרור ניצחון. כאלה הן שתי הדוגמאות הבאות:
בדוגמה משמאל אם ישחק הלבן 1.ג8=מה?? המשחק יסתיים בפט. הוא יכול להזיז את המלך, אבל קיים ניצחון קצר בהרבה: 1.ג8=צ! מא6□ 2.צא8 מט.
בדוגמה למטה הדרך היחידה לנצח היא הכתרה לרץ: 1.ג8=ר!! ואחר כך, ללא תלות במסעי השחור, 2.פד7 ו-3.רב7 מט.
הכתרה בבעיות שחמט
ההכתרה מהווה מוטיב מרכזי בבעיות שחמט רבות. לעיתים האתגר הוא לחשוב על הכתרה לכלי שאינו מלכה, או לא להכתיר רגלי אף על פי שהוא נמצא בשורה השביעית.
מוטיב בו נעשה שימוש מרכזי בהכתרה הוא ה"אלומוואנדלאנג" שבו רגלי אחד מוכתר לכל ארבע האפשרויות, בהתאם למסעי השחור.
הבעיה משמאל היא דוגמה לנושא זה (מאת נילס עוג, 1905). הפתרון הוא 1.ו7 ואחר כך:
קיים גם סוג בעיה המכונה "באבסון" שבו על כל הכתרה של השחור, הלבן מכתיר את אותו הכלי.
ספרטק סנקט פטרבורג (כדורסל)
מועדון כדורסל גברים ספרטק סנקט פטרבורג (ברוסית: Баскетбольный клуб Спартак Санкт-Петербург) הייתה קבוצת כדורסל רוסית מהעיר סנקט פטרבורג שהתקיימה בשנים 1935–2020.
ספרטק הייתה אחת הקבוצות הוותיקות ברוסיה, בעבר זכתה פעם אחת באליפות הליגה הסובייטית (1975), פעם אחת באליפות הליגה הרוסית (1992), 2 פעמים בגביע הסובייטי (1978, 1987), פעם אחת בגביע הרוסי בכדורסל (2011) ו¯2 פעמים בגביע מחזיקות גביע (1973, 1975).
הקמה
קבוצת הכדורסל ספרטק סנקט פטרבורג הוקמה ב-8 בספטמבר 1935 על ידי אגודת הספורט ספרטק כקבוצת כדורסל מקצוענית בעיר לנינגרד והקבוצה הייתה ממייסדות אליפות ברית המועצות בכדורסל.
ספרטק לנינגרד
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ספרטק השתתפה בליגת העל הסובייטית בכדורסל בשנים 1937 וב-1940 והעפילה עד לשלב שמינית גמר הליגה בעונת 1937.
לאחר המלחמה הקבוצה התקשתה להשתקם ועד 1958 הייתה בעמדת נחיתות עירונית אל מול קבוצת הכדורסל בורווסטניק לנינגרד שזכתה פעמיים באליפות ברית המועצות (1938, 1940).
בעונת 1958 ספרטק זכתה באליפות העיר לנינגרד ובאוקטובר אותה שנה חזרה לליגת העל הסובייטית.
ב-1969 הקבוצה, בהדרכת ולדימיר קונדראשין, סיימה במקום השלישי בטבלת האליפות ובחמשת השנים הבאות הלכה והתחזקה: היא סיימה כסגנית האלופה 4 פעמים רצופות בעונות 1970–1974 וב-1975 הקבוצה זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות המדינה, מה שהעניק לה זכות העפלה לגביע מחזיקות גביע בו זכתה לבסוף, אחרי ניצחון דחוק (63 - 62) על הכוכב האדום בלגרד. הקבוצה שיחקה לראשונה במפעלים האירופיים שלוש שנים קודם (1971) והעפילה לגמר הטורניר ובעונת 1973 כבר הצליחה לזכות בטורניר אחרי ניצחון 77 - 62 על יוגופלסטיקה ספליט ועשתה זאת שוב גם בעונת 1975.
בעונת 1976 וב-1978 שוב סיימה כסגנית אלופת ברית המועצות ולא חזרה לזכות באליפות הסובייטית אם כי סיימה במקום השלישי בעונות 1981, 1985 -1987.
ב-1988 קונדראשין שאימן את הקבוצה במשך 20 שנה עזב. שנה לאחר מכן הוא חזר והקבוצה סיימה במקום השני באליפות הסובייטית האחרונה בעונת 1991.
לאחר התפרקות ברית המועצות
בעונת 1992 האליפות הסובייטית פורקה ובמקומה נערכת אליפות חבר המדינות וספרטק זכתה שוב באליפות הלאומית. ברם, בעונת 1993 הקבוצה התקשתה לזכות שוב באליפות וסיימה כסגנית אלופת ליגת העל הרוסית בכדורסל.
ולדימיר קונדראשין המשיך לאמן את ספרטק עד שנת 1995, אך הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים ובעונת 1994 אף התמודדה בליגת המשנה הרוסית בכדורסל. מעונת 1995 הקבוצה התקשתה להיצמד לצמרת טבלת הליגה וסיימה במקום השביעי בשנים 1995–1997 ובעונות 1998–1999 סיימה עשירית.
בשנת 2000 הוקם גביע רוסיה בכדורסל והקבוצה העפילה עד לשלב הגמר בו הפסידה. בשנים 2000–2002 הקבוצה סיימה במקום התשיעי והשמיני, בהתאמה ולא הצליחה לטפס חזרת לצמרת הכדורסל הרוסי.
בשנים 2008–2009 הקבוצה חזרה לקדמת הבמה, בהדרכת יבגני פשוטין כמאמן. הקבוצה סיימה במקום הרביעי והעפילה לחצי גמר הליגה, במה שהיווה להישג הגדול ביותר שלה מזה 17 שנה, אך היה זה הישג זמני שהתקשתה לשחזר במשך 3 שנים. בינואר 2009 מונה צבי שרף למאמן הקבוצה וכבר מתחילת העונה ביצע שינוי רציני בהרכב הקבוצה והביא אותה לשלבי הפלייאוף בליגה ובזירה האירופית. במרץ 2011 תחת הדרכתו של שרף זכתה הקבוצה בגביע הרוסי לאחר ניצחון משכנע (53:80) על ניז'ני נובגורוד, כשבסיכום עונת 2010/2011 אף העפילה עד לפיינל פור היורוקאפ.
בתום עונת 2011 סיים שרף את תפקידו וכמחליפו מונה הסלובני יורי זדובץ שאימן אותה עד לפירוקה בעונת 2013/14 עקב קשיים כלכליים ואובדן הספונסר הראשי, חברת סיבור, שמימנה את הקבוצה מעונת 2002. טרם פירוקה הקבוצה הצליחה לסיים במקום השלישי בעונת 2012/2013, במה שהיה להישג השיא שלה מזה 21 שנה.
הקמה מחדש והקפאת פעילות
באוגוסט 2014 הקבוצה הוקמה מחדש ובתחילה השתתפה בליגה החובבנית והחל מעונת 2015/16 הקבוצה החלה להתמודד בסופרליגה הרוסית בכדורסל. בעונת 2015/16 העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורסל ובסיום אותה עונה זכתה באליפות סופרליגה ב'.
בפתח עונת 2016/17 התאחדות הכדורסל הרוסית חייבה את הקבוצה לשנות את שמה בשל חובות כספיים שהצטברו ושם הקבוצה שונה מ"ספרטק" ל"מועדון הכדורסל על שם בלוב וקונדראשין" (ברוסית: Баскетбольный клуб имени Кондрашина и Белова). באותה עונה הודחה בשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורסל.
בפברואר 2017 הקבוצה שינתה את שמה חזרה לשם ההיסטורי "ספרטק" ומתמודדת מאז בסופרליגה א'. באוקטובר אותה שנה חתמה על חוזה מימון חדש בסיוע מועצת העיר סנקט פטרבורג עם VTB, אחד הבנקים הגדולים ברוסיה והעמידה תקציב של 80 מיליון רובלים רוסיים (כ-1.35 מיליון דולרים). מצבה הכלכלי החל להתייצב והקבוצה עברה לארח את משחקיה בקומפלקס Nova Arena. באוקטובר 2018 העפילה עד לשלב חצי גמר הגביע הרוסי בכדורסל והתמקמה בראשות טבלת הליגה, בדרך להעפלה לגמר פלייאוף הליגה, בו הפסידה לסמרה וסיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה.
באפריל 2020, ספונסר הקבוצה, VTB, החליט להקפיא את מימון הקבוצה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. הבנק משך את השקעתו והקבוצה נקלעה לחובות ולקשיים כלכליים, מה שמנע ממנה מלהתמודד ב בעונת 2020/2021 ובאוגוסט 2020, הקבוצה הודיעה על הקפאת פעילות.
במאי 2020 נרשמה קבוצה חדשה בעיר לוגה שבמחוז לנינגרד בשם "ספרטק" מחוז לנינגרד (Баскетбольный клуб "Спартак" Ленинградской области). לנשיא הקבוצה מונה אנדריי פטיסוב יחד עם יורי אובוואלוב כמנהל, כאשר "בית הספרים של סנקט פטרבורג" היה לספונסר הקבוצה.
היכל הספורט
הקבוצה שיחקה בהיכל הספורט יובילייני שהכיל 7,012 מושבים בשנים 1968–2013. בשנת 2013 הושלמה בנייתו של אולם כדורסל חדש באי קרסטובסקי, בסנקט פטרבורג, היכל סיבור ארנה שמכיל 7,044 מושבים והקבוצה עברה לשחק בהיכל זה, בעוד היכל יובילייני עבר שיפוצים.
בעונת 2017/2018 עברה לארח את משחקיה בבית הספר לספורט שבאי ואסילי, אך לאחר שזכתה לחוזה מימון מול VTB, עברה לארח את משחקיה ב-Nova Arena.
ספונסר ובעלים
משנת 2004 המועדון נתמך כלכלית על ידי חברת Novatek, שעזבה בשנת 2014.
מאז 2014 הייתה הקבוצה בבעלות עיריית סנקט פטרבורג וזכתה לתמיכת מושל העיר גאורגי פולטאבצ'נקו עד לפיטוריו בשנת 2018. בשנת 2017 נחתם חוזה מימון חדש עם VTB, אחד הבנקים הגדולים ברוסיה. באפריל 2020 המועדון איבד את תמיכתו הפיננסית ונותר ללא ספונסר בעקבות השפעות מגפת הקורונה ברוסיה שאילצה חברות לצמצם הוצאות.
ויקס
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
אהרן שלוש
רבי אהרן שְלוּש (19 במאי 1840 - 7 באפריל 1920) היה מראשי העדה הספרדית בעיר יפו, ממייסדי נווה צדק, צורף, חלפן כספים וסוחר קרקעות שעודד את ההתיישבות היהודית מחוץ לחומות העיר וראש משפחת שלוש לה היה תפקיד מרכזי בהקמת השכונות היהודיות ביפו ובעיר תל אביב.
קורות חייו
רבי אהרן שלוש נולד בעיר הנמל אוראן שבאלג'יריה למשפחה ששורשיה מיוחסים לגירוש פורטוגל. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 הוא עלה לארץ עם הוריו אברהם ושמחה. המשפחה התיישבה, תחילה, בחיפה, ולאחר שעברה לשכם ולירושלים, קבעה, לבסוף, את משכנה ביפו. בגיל צעיר התייתם מאביו. בהדרכת גיסו, אלתר לוריא, רכש את מקצוע הצורפות. במקביל החל לעסוק גם בחלפנות.
מייסד שכונות יהודיות
בשנות ה-70 של המאה ה-19, לאחר שצבר הון בעסקיו, פנה הרב שלוש לעסקי הקרקעות. בתחום זה פעל הן כעצמאי והן בשותפות עם יהודים בני הקהילה הספרדית והמוגרבית ביפו, כגון חיים אמזלג (בן למשפחה ממוצא מרוקאי-פורטוגלי, ששימש כקונסול בריטניה ביפו) ויוסף מויאל, בן למשפחה שעלתה ממרוקו. בשנת 1883 בנה את ביתו הראשון מחוץ ליפו, בחלקה הצפוני של שכונת מנשייה, בזמן שהסביבה בה בנה את הבית הייתה שוממה. משום כך, נכנסה המשפחה לגור בו רק כעבור מספר שנים, ב-1887. חמש שנים לאחר מכן, ב-1892, עבר להתגורר בבית מידות שבנה בקצה שכונת נווה צדק, ושמזוהה כיום כבית אהרן שלוש, העומד גם כיום ברחוב שלוש מספר 32 בתל אביב-יפו. בבית זה גם קבע בית כנסת משפחתי הפעיל עד היום. הבית הראשון שבנה נהרס בקרבות מלחמת העצמאות ולכן נשתכח מלב, ובשל כך יש מי שמציינים את הבית השני הקיים גם כיום כבית הראשון של משפחת שלוש מחוץ לחומות יפו (ואפילו הבית היהודי הראשון מחוץ לחומות יפו).
הרב שלוש מכר בתנאים נוחים ביותר ובהקפה לאלעזר ושמעון רוקח ולשאר חברי עזרת ישראל את עשרת הדונמים, שחולקו ל-48 מגרשים, עליהם נבנתה בשנת 1887 שכונת נווה צדק, השכונה היהודית הראשונה שנבנתה מחוץ לחומות יפו. מאוחר יותר נבנו על קרקעותיו גם שכונת נווה שלום, חלק ממחנה יהודה, חלק ממחנה יוסף, שכונת אהרן (שנקראה על שמו ולימים הפכה לכרם התימנים) ושכונת התימנים במחנה ישראל, בה התיישבו חלק מבני העליות הראשונות מתימן. הוא גם רכש שטח קרקע מרוחק מן השכונות להתקנת בית קברות יהודי. הוא בית הקברות הישן ברחוב טרומפלדור, אותו תרם לקהילה.
ציפורי (יישוב עתיק)
צִפּוֹרִי הייתה עיר עתיקה במרכז הגליל התחתון, חמישה קילומטרים מצפון־מערב לנצרת. היישוב היה קיים במקום כבר בתקופת הברזל II, ועיר יהודית התקיימה בו מתקופת החשמונאים ועד המאה ה-5 לספירה, כאשר יהודים ישבו באזור עד המאה ה-10. לעיר נודעת חשיבות מיוחדת בהקשרה של ההיסטוריה היהודית, שכן בציפורי פעלו כמה מראשי חכמי המשנה, משם ניהל רבי יהודה הנשיא את הסנהדרין, ושם הוא חתם וערך את המשנה, והעיר מוזכרת בהבלטה ובשכיחות רבה בספרות חז"ל.
רוברט זמקיס
רוברט לי זמקיס (באנגלית: Robert Lee Zemeckis; נולד ב-14 במאי 1952) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, ומפיק קולנוע אמריקאי. ידוע בזכות סרטיו; "פורסט גאמפ" (עליו זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ו"בחזרה לעתיד".
ציפורי (יישוב עתיק)
החפירות באתר
לאורך השנים חפרו באתר מספר משלחות חפירה, חלקן גם בתקופות חופפות.
רוברט זמקיס
ביוגרפיה
זמקיס נולד בשיקגו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא ליטאי ואיטלקי. הוא למד בבית ספר לקולנוע במסגרת אוניברסיטת דרום קליפורניה. ההזדמנות הראשונה שלו לביים סרט קולנוע ניתנה לו בשנת 1978 על ידי סטיבן ספילברג, שהפיק את סרטו הראשון, "רוצה לאחוז בידך", שעלילתו עסקה בביטלמניה. ב-1984 ביים את סרטו המפורסם הראשון, "בעקבות האוצר הרומנטי", קומדיית הרפתקאות בכיכובו של מייקל דאגלס. בעבודתו על סרט זה עבד זמקיס לראשונה עם המלחין אלן סילבסטרי, שהפך מאז למלחין הקבוע שלו. שנה אחר כך ביים את אחד מעשרת הסרטים המצליחים ביותר של שנות השמונים - "בחזרה לעתיד". תקציב הסרט היה 19 מיליון דולר, סכום אשר כוסה בקלות עם הכנסות של יותר מ-380 מיליון דולר ברחבי העולם. הצלחת הסרט הביאה להסרטתם של עוד שני סרטי המשך, "בחזרה לעתיד 2" (1989) ו"בחזרה לעתיד 3" (1990), אשר בוימו גם הם על ידי זמקיס. על "בחזרה לעתיד" קיבל זמקיס מועמדות לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
אהרן שלוש
מייסד שכונות יהודיות
ב-1892 עבר להתגורר בשכונת נווה צדק והיה נוסע ליפו בכרכרה מדי יום, לחנות התכשיטים שבבעלותו. באחת הפעמים התהפכה כרכרתו בוואדי, והוא נפצע. מושל יפו, ששמע על המקרה, ציווה על הקמת גשר, שלימים נקרא על שמו של שלוש. את הגשר הקימה "החברה הפריזאית לעבודות ציבוריות ולבנייה", החברה הצרפתית שבנתה את מסילת הרכבת מיפו לירושלים, שהושלמה באותה שנה.
רוברט זמקיס
ביוגרפיה
בשנת 1988 ביים זמקיס להיט קופתי נוסף, "מי הפליל את רוג'ר ראביט" של חברת וולט דיסני. עם תקציב של יותר מ-70 מיליון דולר, הסרט היה לאחד הסרטים היקרים שנעשו עד אז. הסרט שילב בין דמויות חיות למצוירות (בדומה ל"מרי פופינס"), והיה הפעם היחידה בתולדות הקולנוע בה הופיעו דמויות לוני טונס ודיסני על מסך אחד. הסרט הכניס כ-330 מיליון דולר ברחבי העולם. בנוסף להצלחה הקופתית המרשימה, הסרט נהנה מאהדת המבקרים, והוא זכה בשלושה פרסי אוסקר. על הסרט היה זמקיס מועמד בקטגוריית הבימוי של פרסי איגוד הבמאים האמריקני.
ציפורי (יישוב עתיק)
החפירות באתר
בשנת 1975 החל על ידי אוניברסיטת תל אביב ברשות צביקה צוק, סקר אמות המים. סקר זה הוביל לחפירות במאגר המים העתיק שבוצע בין השנים 1993–1994.
אהרן שלוש
חייו האישיים
רבי אהרן שלוש נשא את שרה, בת מצליח ברוך, שמשפחתה עלתה ליפו מבצרה ואביה היה מוכתר היישוב היהודי בשכם. לרב אהרן ושרה נולדו שבעה ילדים: אברהם חיים, רחל (מהודר), יוסף אליהו, יעקב, ג'מילה, סולטאנה ולונה. בניו, יוסף אליהו ואברהם חיים הלכו בדרכו, הקימו את בית העסק של "האחים שלוש" לחומרי בניין, ובהמשך גם בית חרושת למוצרי בניין טרומיים תחת אותו שם, שרבים ממוצריו שולבו בבניינים שנבנו בתל אביב וביפו עד סוף שנות ה-20. כקבלנים פעלו האחים רבות לבניין תל אביב והשכונות שקדמו לה. שניים מבניו, יוסף אליהו ויעקב (שהיה הגזבר הראשון של בנק אפ"ק ביפו), היו ממייסדי אחוזת בית. נכדו משה שלוש (בנו של יוסף אליהו) היה ראש העירייה השלישי של תל אביב, וכיהן בתפקיד במשך זמן קצר בשנת 1936 לפני שאולץ לוותר עליו בידי השלטונות הבריטיים לטובת ישראל רוקח.
רוברט זמקיס
ביוגרפיה
לאחר שני סרטי ההמשך של "בחזרה לעתיד", ביים זמקיס בשנת 1992 את הקומדיה השחורה "המוות נאה לה" בכיכובן של מריל סטריפ וגולדי הון. הסרט התקבל בביקורות מעורבות, אך זכה גם הוא להצלחה מסחרית, עם הכנסות של כ-149 מיליון דולר בעולם.
אהרן שלוש
חייו האישיים
רבי אהרן שלוש נפטר בי"ט בניסן תר"פ, בגיל 79, ונקבר לצד אשתו בבית הקברות טרומפלדור.
ציפורי (יישוב עתיק)
הממצאים באתר
רוב הממצאים שנתגלו הם מהתקופה הרומית והביזנטית.
בין המבנים והממצאים שהתגלו ושוחזרו:
מערכת המים
מערכת אספקת המים ליישוב כללה ארבע אמות מים שתחילתן במעיינות שבהרי נצרת, מאגרי מים, ומנהרה. בנוסף בחלקה הגבוה של ציפורי נבנו בורות מים. מאגר המים הגדול נמצא קילומטר וחצי ממזרח לאתר. אמת מים אחת התחילה ליד הכפר משהד, אמה זו נחצבה בסלע, האמה השנייה התחילה ליד ריינה והיא אמה בנויה. המעיינות ששימשו כמקור המים שפעו כ-40 ממ"ק מים לשעה. שתי האמות התחברו בהמשך לאמה אחת. לפני מאגר המים התפצלה האמה שוב לשתי שלוחות, השלוחה הצפונית הובילה לבריכה הנקראת "בריכת משהד", אורכה 21 מטר ורוחבה 14 מטר. עומק הבריכה 2.5 מטר לערך. השערת החוקרים שהיא שימשה כנראה לשחייה בתקופה שבה הייתה שפיעה גדולה מהמעיינות. בהמשך לבריכה זו נמצא מאגר מים נוסף הנקרא "מאגר חרוב", אורך המאגר כ-9 מטר ורוחבו כ-5 מטר. מאגר זה היה בעל תקרה. המאגר טויח בשתי שכבות טיח. על גבי הטיח נמצאו שני ציורים חרותים: ציור של ריבוע המחולק ליחידות קטנות יותר, ובדופן המזרחית של המאגר נמצא ציור של מעגלים קונצנטריים. השערת החוקרים היא שמאגר זה קדם לבניית המאגר הגדול.
מאגר המים הגדול נחצב בסלע קירטון, אורכו 260 מטר, רוחבו נע בין 2–4 מטר וגובהו 10 מטר. המאגר יכול להכיל מים עד 4,300 מ"ק. במקומות אחדים תומכות בתקרת המאגר קשתות תמך. בכניסה למאגר נחצב בור שיקוע בעומק 5 מטר. המאגר נחצב בשני שלבים, חלקו הראשון מתוארך למאה ה-2, והשני למאה ה-4. המאגר שימש עד המאה ה-7. ממאגר המים הגדול המשיכו המים לזרום דרך מנהרה הנקראת "מנהרת ששת הפירים". אורך המנהרה 235 מטר, גובהה בין 1–3 מטר ורוחבה כ-80 ס"מ. שיפוע המנהרה כ־20 ס"מ ל-100 מטר אורך. המנהרה פעלה בין המאה ה-2 למאה ה-7 והפירים נחצבו אלכסונית מפני השטח לתוך המנהרה כדרך גישה של החוצבים לתוואי אמת המים הנחפרת. כל קטע של מנהרה נחצב בידי שתי קבוצות חופרים. אחת חפרה לימין השנייה לשמאל עד שנפגשו באמצע הקטע. בתוך המנהרה נחפרה תעלה מטוייחת בגובה 40 ס"מ ורוחב 30 ס"מ. המנהרה נחצבה במכושים. בקירות המנהרה נחצבו כוכים לנרות שמן. בפיר המזרחי ביותר, פיר מס' 1, היה מגוף לוויסות עוצמת הזרימה. מהמנהרה זרמו המים אל פני השטח באמת מים שהובילה עד העיר. מאמה זו נחשפו כ־500 מטר. רוחב האמה כ-30 ס"מ ועומקה כ-40 ס"מ. השיפוע של האמה כ־17 ס"מ ל-100 מטר אורך. גובה האמה בכניסה לעיר כ-270 מטר מעל פני הים והוא נמוך ב-30 מטר משכונותיה העליונות של העיר שם אגרו מי גשמים בבורות איסוף. על פני השטח סומנה האמה על ידי עמודים כחולים, וניתן לעקוב אחר מסלולה על אף שלא נחשפה במלואה.
מקור מים נוסף היו מעיינות נחל ציפורי ששפיעתם הגיעה עד 110 מ"ק לשעה.
המחקר על מערכת המים החל בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי צביקה צוק. מאגר המים הגדול נחפר בין השנים 1993–1994, ונפתח לביקורי קהל בשנת 1995. מחקר נוסף התבצע בין השנים 2002–2003, והוא התרכז בחלק מערכת המים הקרוב יותר ליישוב כגון בריכת משהד, בריכת חרוב ואמות המים שהובילו למאגרים אלה.
מנהרת ששת הפירים התגלתה בחפירות של שנת 1993, ונפתחה לציבור לאחר הכנה במרץ 2012. הביקור במנהרה אפשרי בכניסה דרך גרם מדרגות בפיר מס' 4 ויציאה דרך פיר מס' 6. המנהרה אינה מוארת. אורך הקטע בו ניתן לסייר הוא 90 מטר.
בית דיוניסוס
וילה גדולה שנבנתה בראש הגבעה. שמה של הוילה הוא על שם רצפת הפסיפס שנמצאה במקום בטרקלין המרכזי של המבנה ומתארת את פולחנו וחייו של אל היין דיוניסוס. בית זה נבנה בראשית המאה ה-3, השערת החוקרים היא שהמבנה נחרב כנראה ברעש האדמה של שנת 363.
בית הכנסת
בחפירה שנערכה בשנת 1994 על ידי האוניברסיטה העברית נחשף בצפון האתר במורד הגבעה ליד מגרש החניה הפנימי מבנה בית כנסת. המבנה נחשף בתוך שכונת מגורים שתחילתה בתקופה הרומית. המבנה תוארך לתחילת המאה ה-5.
מבנה בית הכנסת הוא מלבני, הכולל אולם באורך 15 מטר וברוחב 7 מטר. בכניסה לחדר התפילה חדר שדרכו נכנסו לאולם. כיוון התפילה באולם היה בכיוון המנוגד לירושלים.
רצפת אולם התפילה מכילה רצפת פסיפס הכוללת כתובות הקדשה בארמית, כנראה של התורמים להקמת בית הכנסת. אחת ההקדשות היא:
ברצפה גם סצנות מתוך המקרא כגון הבשורה לשרה, הקדשת אהרון, עקדת יצחק, והקרבת קורבנות ומלאכות במקדש. תמונות ארון הקודש. מנורת שבעת הקנים, סל ביכורים ועוד. במרכז הרצפה נמצא גלגל המזלות, בדומה לגלגל שנמצא בבית הכנסת בבית אלפא ובמרכזו השמש רכובה על מרכבת סוסים דומה להליוס אל השמש.
במסגרת פעולות השימור של המבנה, נבנו קירות והמבנה קורה בגג. נבנתה בדרום האולם במה המאפשרת תצפית נוחה יותר על הרצפה. בנוסף הוספו על המעקה שלטי המחשה המסבירים את הסצנות השונות המתוארות בפסיפס.
פסיפס בית הכנסת
פסיפס בית הכנסת מתוארך לראשית המאה החמישית, גודלו של הפסיפס 13.5 X 4.5 מ' (61 מ"ר), ומגוון צבעי האבנים לא גדול: לבן, שחור, אפור, חום, אדום, כתום, צהוב, חרדל, וצפיפותן בינונית-גבוהה: 140-130 אבנים בדצמ"ר. שטיח הפסיפס של אולם התווך מורכב משבע רצועות אופקיות שאינן זהות ברוחבן, אחדות מחולקות לשניים-שלושה ספינים המופרדים בדגם תשליב-סרט.
התיאטרון
התיאטרון נבנה על צלע הגבעה תוך ניצול הנתונים הטופוגרפיים של המקום. המושבים נחצבו לתוך הגבעה. בניית התיאטרון מתוארכת לסוף המאה ה-1 או תחילת המאה ה-2. הערכת החוקרים היא שהתיאטרון שימש עד לתקופה הביזנטית.
בתיאטרון נמצאו חמש כניסות, שלוש מהן בתוך המושבים ושתי כניסות בשולי הבמה. הכניסות חוברו ביניהן במסדרון. ממול למושבים נבנתה במה מאבן. מאחורי הבמה מצאו שרידי קיר ששימש כקיר רקע לשחקנים שבעת הופעתם על גבי הבמה וגם סגר את מבנה. בחזית הבמה נמצאו גומחות.
מתחם בתי מגורים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד
אזור שבו נחשפו מבנים רבים שנבנו בצפיפות, בקרבת רחוב מרוצף. המתחם נמצא בחלקה המערבי של הגבעה בסמוך למצודה. במקום נמצאו מקוואות טהרה רבים והם משמשים עדות לקיום חיים יהודיים במקום. בנוסף נמצאו בורות מים רבים. ממצא נוסף במתחם היא מחצבת אבן מהמאות ה-1 עד ה-2 לפנה"ס, וכן שרידי מבנה גדול. בקומת הקרקע של המבנה נמצאו מקוואות טהרה.
היסטוריה
בימי בית שני הייתה ציפורי עיר מרכזית, והיא מוזכרת במספר רב של מקורות. מדרש השם מובא בתלמוד משום "שיושבת בראש ההר כצפור". שם מיוחסים גם השם רקת כי היא מוגבהת כ"רקתא דנהרא"- שפת הנהר, וכן מיוחס לה השם קיטרון. במשנה נאמר שהייתה מוקפת בחומה עוד בימי יהושע בן נון. נראה שנכבשה בימי יהודה אריסטובולוס הראשון (בערך 104 לפני הספירה). מצפונה של העיר ובצמוד אליה שכן יישוב יהודי נוסף בשם שיחין.
כחלק מהיוזמות שנקטו פומפיוס ומצביאו אולוס גביניוס כדי למנוע היווצרות של מרכז כוח יהודי, הם נתנו את היישובים היהודים תחת כפיפותם של חמישה בתי דין שונים, שאחד מהם היה בציפורי. בשנת 55 לפנה"ס, הכריז עליה גביניוס כבירת מחוז הגליל.
כשהשתלט הורדוס על הגליל, כבש גם את ציפורי והיא המשיכה להיות בירת המחוז. במותו הנהיג יהודה בן חזקיה את המרד בציפורי וניהל עליה מאבק עם הצבא הרומאי. התוצאה הייתה שריפת העיר ומכירת תושביה לעבדים. בנו של הורדוס, הורדוס אנטיפס, בנה שוב את ציפורי וכינה אותה "אבטוקרטוריס" ("אבטוקרטיס" – העיר העצמאית). השם "אוטוקרטוריס" ניתן לעיר לכבוד קיסר רומא (מקורו במילה היוונית "אוטוקרטור", ששימשה לתרגום המילה הלטינית "אימפרטור"). אך שם זה לא נקלט והעיר הוסיפה להיקרא "ציפורי". יש הסבורים, שלאחר שיקומה של העיר על ידי אנטיפס, ניתן לה מעמד של פוליס, אולם אין על כך עדות ברורה במקורות. עם זאת, אנטיפס גם ייסד את מתחרתה הגדולה של ציפורי, טבריה, שהחליפה אותה במעמד הבכורה בגליל, עד זמנו של אגריפס השני, ששוב הפך את ציפורי לבירתו.
יוסף בן מתתיהו מכנה את ציפורי "פאר הגליל כולו". בשנים 66–67, בזמן המרד הגדול ברומאים, הוא עצמו ביצר אותה, בתוקף תפקידו כמפקד הגליל במרד, אולם אנשי ציפורי העשירים, שבנו את החומה על חשבונם, החליטו להתבדל מהמורדים, לשמור על נאמנות לרומא ולהלחם נגד בני עמם. הם שלחו שליחים לנציב סוריה, קסטיוס גאלוס, וביקשו שיבוא ויציב חיל משמר רומאי בעיר. יוסף בן מתתיהו שמע על כך ומיהר לכבוש אותה. לדבריו, תושבי הגליל שנאו את ציפורי וחייליו החליטו לפרוע בתושביה. הם שדדו ושרפו את הבתים הריקים, לאחר שיושביהם ברחו אל המצודה. לאחר מכן כרתו תושבי ציפורי עם הרומאים ברית שלום נפרדת. ניסיון של יוסף בן מתתיהו לכבוש את העיר שוב, נכשל. הוא כתב על כך בספרו: "ציפורי סגרה לפני את שערי העיר ואסרה על אזרחיה להתחבר אל חיל היהודים... בעיר הזאת קידמו את פניו (של אספסיאנוס) ואנשי ציפורי הם לבדם מכל יושבי הגליל דרשו שלום לרומאים".
מאותה תקופה ישבו בעיר יהודים ונוכרים. כפי שכותב צביקה צוק "מטבעות מימי אנטונינוס פיוס... מתארים מוטיבים אליליים בלבד. נראה כי בפרק הזמן מאז הפולמוס של קיטוס (115) ועד לאחר מרד בר כוכבא חל שינוי ומועצת העיר הפכה בזמן זה לנוכרית. רק לקראת אמצע המאה השנייה חזרה המועצה העירונית לידי היהודים." בימי הקיסר הדריאנוס הוסב שמה של העיר ל"דיוקיסריה", שם המורכב משמו של האל היווני זאוס ושם העיר קיסריה.
לאחר מרד בר כוכבא הגיעה הגירה לעיר. תעשיית המזון שגשגה בה במיוחד. בין חכמיה היו רבי יוסי, רבן שמעון בן גמליאל ורבי יהודה הנשיא ("רבי"). התלמוד מספר שאקלימה של ציפורי היה טוב לבריאותו של האחרון. משם ניהל רבי את הסנהדרין, ושם נחתמה המשנה. אחרי מותו עזבה הסנהדרין לטבריה. ידוע גם כי אחרי החורבן התיישבה בציפורי משמרת הכהנים ידעיה (שכונתה גם "עמוק").
במחציתה הראשונה של המאה הרביעית עדיין התקיימה בציפורי ישיבה, וישנם חוקרים הסבורים כי עיקרו של התלמוד הירושלמי משקף את הדיונים שהתנהלו בישיבה זו.
בחודש יוני 351 התרחש מרד גאלוס בסביבות ציפורי. שליט המזרח קונסטנטיוס גאלוס שלח צבא, והמרד דוכא. בעקבות הגזירות סביב המרד וכשלונו, פוזרה ישיבת ציפורי וחלק מאמוראי ארץ ישראל ירדו לבבל. העיר ציפורי נחרבה אך שוקמה. עד אותו הזמן הייתה ציפורי מרכז תעשייתי, במיוחד בתעשיית האריגים. מהתקופה הרומית נותרה מערכת מים מפותחת ותיאטרון. כפי הנראה ישבו בה גם נוצרים בתקופה זו. יוסף הקומס, בנה בה כנסייה.ובתלמוד הבבלי מתואר שבשוק העליון של ציפורי לימד איש בשם יעקב איש כפר סכניה שהיה מתלמידיו של ישו.
על פי מסורת הנצרות, בציפורי גרו יהויקים הקדוש וחנה הקדושה, הורי מרים הבתולה, אם ישו, ונראה שכבר מעט אחרי הולדת הנצרות שכנו בה מאמינים בישו. העיר קיבלה מעמד של בישופות במאה ה-5. הביזנטים הנהיגו מדיניות אכזרית, והכובשים הפרסים והערבים לא היטיבו עם העיר, שהפכה לקטנה ודלה. על פי גניזת קהיר, היישוב היהודי בציפורי שרד לפחות עד המאה ה-10.
בשנת 1516, בעקבות קרב מרג' דאבק, עברה ארץ ישראל, ובכלל זה ספוריה, לשליטת האימפריה העות'מאנית.
במאה ה-18 הפך שליט הגליל דאהר אל-עומר את מצודת ציפורי החרבה לבית ספר לילדי העיירה. במרד הערבי הגדול ב-1936 הקים הצבא הבריטי עמדה באזור.
במלחמת העצמאות נכבשה העיירה במבצע דקל על ידי חטיבת כרמלי, ותושביה נמלטו ממנה. חלקם התיישב לאחר מכן בשכונת צפפרה שבנצרת הסמוכה. בשנת 1949 הוקם למרגלות הגבעה, המושב ציפורי.
רוברט זמקיס
ביוגרפיה
שנתיים לאחר מכן ביים את סרטו המצליח ביותר - "פורסט גאמפ" בכיכובו של טום הנקס. הסרט, שהציג את מסלול חייו הבלתי שגרתי של אדם מוגבל שכלית, שחלף בנקודות זמן משמעותיות בהיסטוריה של ארצות הברית היה לקונצנזוס, כמעט חסר תקדים, אצל מבקרי הקולנוע ואצל קהל הצופים. הסרט קיבל 13 מועמדויות לפרס האוסקר, ומתוכם זכה בשש קטגוריות, ביניהן לסרט ולבמאי הטובים ביותר. הכנסות הסרט בארצות הברית הגיעו לכ-330 מיליוני דולרים רק בתחומי ארצות הברית וסך הכול הכנסות של כ-677 מיליון דולרים.
לאחר הפסקה של שלוש שנים, חזר זמקיס בשנת 1997 עם דרמת המדע בדיוני "קונטקט" בכיכובם של ג'ודי פוסטר ומתיו מקונוהיי. תקציב הסרט עמד על כ-90 מיליון דולרים, והכנסותיו הצליחו לכסות בקושי את ההוצאות הגבוהות. בשנת 2000 ביים זמקיס שני סרטים, "האמת שמתחת לפני השטח", בכיכובם של האריסון פורד ומישל פייפר, ו"להתחיל מחדש", בו חזר זמקיס לעבוד עם טום הנקס. שני הסרטים זכו אף הם להצלחה.
בשנת 2004 ביים זמקיס את סרט האנימציה "רכבת לקוטב", בו שיתף פעולה פעם נוספת עם טום הנקס, אשר דובב קולות רבים בסרט. תקציב הסרט עמד על כ-150 מיליון דולר, אך הכנסותיו היו כמעט כפולות.
בנובמבר 2007 ייצא לאקרנים סרטו המבוסס על פואמה אנגלית עתיקה - "ביאוולף" – ונושא אותו שם. סרט זה עשוי כולו בגרפיקת תלת־ממד, ומככבים בו ריי וינסטון, אנתוני הופקינס, ג'ון מלקוביץ' ואנג'לינה ג'ולי והוא גם הסרט התלת-ממד הראשון שנוצר עבור מבוגרים ולא עבור ילדים. ב-2009 הוא ביים את סרט האנימציה "רוחות חג המולד" שמבוסס על ספר בשם זה, בדיבוב של ג'ים קארי. הסרט לא זכה לביקורות טובות אך הצליח בקופות. זמקיס הודיע שהוא מעוניין לעשות סרט המשך ל"מי הפליל את רוג'ר ראביט" והודיע שהוא ישמור על המסורת האנימציה מהסרט הקודם. כבר היה תכנון לעשות סרט המשך עוד בתקופת שנות התשעים אבל הפרויקט נדחה למשך זמן רב. זמקיס כבר בתכנון לעשות חידוש לסרט האנימציה משנות השישים "צוללת צהובה" של להקת הביטלס.
במאי 2017 דווח כי אולפני האחים וורנר ו-DC Films פנו אל זמקיס במטרה ליצור עיבוד הוליוודי לסרט האנימציה "Justice League: The Flashpoint Paradox" המבוסס על הקומיקס, אשר יתכתב ביחד עם היקום הקולנועי של DC. זמקיס טרם אושר לפרויקט באופן רשמי, אולם גורמים מדווחים כי הוא הבחירה הראשונה של האולפנים המצוינים לעיל.
אינסומניה (סרט)
אינסומניה (Insomnia) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2002, שבוים על ידי כריסטופר נולאן ונכתב על ידי הילרי זייץ. הסרט מבוסס על הסרט הנורווגי אינסומניה (1997).
תקציר העלילה
שני בלשים חוקרים רצח באלסקה.
הכנסות
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-24 במאי 2002 וגרף למעלה מ-113 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב הפקה של 46 מיליון דולר.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ומחזיק בדירוג של 92% ב-Rotten Tomatoes בהסתמך על 202 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.7.
נובליזציה
רוברט ווסטברוק עיבד את התסריט לרומן שראה אור במאי 2002.
עלמיהו תוודרוס
עלמיהו תוודרוס (בגעז: ዓለማየሁ ቴዎድሮስ; 23 באפריל 1861 - 14 בנובמבר 1879) היה נסיך אתיופי, בנו של הקיסר תוודרוס השני, קיסר אתיופיה מאשתו טרו וורק וובה.
ביוגרפיה
נולד במקדלה וכבר בלידתו זכה לתואר דג'זמץ'. בגיל שמונה הוכרז כיורש העצר. ב-1868 נשבה ונלקח יחד עם המשלחת הבריטית לבריטניה, לאחר שאביו התאבד. האדם אשר הופקד לטיפולו היה קפטן טריסטרם ספיידי ושבביתו שבאי וייט עלמיהו שהה עד אשר הוצג בפני המלכה ויקטוריה בבית אוסבורן. עלמיהו שהיה תחת ספיידי נשלח ללמוד בקולג' צ'לטנהאם שבצ'לטנהאם תחת השגחתו של תומאס ג'קס בלקה. מאוחר יותר הועבר לבית הספר רוגבי בעקבות בלקה. ב-1879 החל ללמוד במכללה הצבאית המלכותית סנדהרסט ובמקביל החל בהתכתבות עם הקיסר יוהנס הרביעי. באותה השנה חלה הנסיך בצדרת שממנה נפטר ב-14 בנובמבר.
יוחאי ליפשיץ
יוחאי ליפשיץ (נולד ב-22 במרץ 1964) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באליפות העולם בשחייה (גואיאקיל 1982) במדי נבחרת ישראל. בעל 3 מדליות כסף מהמכביה השתים עשרה (1985). שלוש פעמים ברציפות אלוף צליחת הכנרת התחרותית (1980, 1982 ו-1985) אחד הישראלים הבודדים שייצג את ישראל באליפויות אירופה ואליפויות עולם בשני ענפי ספורט שונים.
ביוגרפיה
ליפשיץ נולד וגדל בקיבוץ דליה. אביו מיכאל היה אחד ממפתחי ענף הספורט בקיבוץ. יוחאי שחה בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל, תחת הדרכתו של המאמן נח רם, משנת 1980 התגורר בקיבוץ גניגר. כיום מתגורר עם משפחתו ביישוב בת חפר.
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיים ליפשיץ במקום ה-8 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:21.89 דקות ובמקום ה-8 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זוהר וייס, ירון אילתי ויורם כוכבי בתוצאה של 8:18.61 דקות.
המכביה ה-11
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן סיים ליפשיץ פעמיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה ל-1500 מטר חופשי.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה ליפשיץ ב-2 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:08.18 דקות, לפני ניר שמיר (4:10.28 דקות) ווייס (4:14.01 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:45.40 דקות, אחרי כוכבי (16:38.66 דקות).
אליפות העולם
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה ליפשיץ ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.37 דקות, לפני השיאן הישראלי כוכבי (2:12.98 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.33 דקות, שוב לפני כוכבי השיאן הישראלי (4:41.01 דקות). מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.47 דקות, אחרי אמיר גניאל (4:08.58 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:42.76 דקות, שוב אחרי גניאל (16:26.86 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:11.03 דקות, אחרי אייל שטיגמן (1:08.56 דקות).
כינוס הפועל ה-12
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, סיים ליפשיץ במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.66 דקות.
בתחרות שמונה האומות בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה זכה ליפשיץ במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.60 דקות. הייתה זו מדליית הזהב היחידה שנבחרת ישראל השיגה בתחרות זו.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה ליפשיץ ב-3 מדליות כסף. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.51 דקות, אחרי כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:09.47 דקות ולפני אייל שטיגמן (2:13.12 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.69 דקות, אחרי כוכבי (4:33.73 דקות) ולפני יובל רותם (4:46.94 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:21.15 דקות, אחרי גניאל (16:08.46 דקות) ולפני שגב פורת (16:54.84 דקות).
שיאן ישראל
באליפות "ארנה" בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבון שבמערב גרמניה ב-12 בפברואר 1984 קבע ליפשיץ במשחה ל-800 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 8:17.67 דקות, שיפור לשיא של אמיר גניאל (8:23.33 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה ליפשיץ ב-7 מדליות אישיות, 2 זהב, 4 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.77 דקות, לפני שגב פורת (4:07.44 דקות) ועידו שפירא (4:09.40 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.41 דקות, לפני יורם כוכבי (4:40.22 דקות) ועידו שפירא (4:45.31 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.65 שניות, אחרי חברו לקבוצה רזיאל רימר (54.41 שניות) ולפני שגב פורת (54.73 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.15 דקות, אחרי שגב פורת (1:57.58 דקות) ולפני זוהר וייס (1:59.67 דקות), במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.89 דקות, אחרי אייל שטיגמן (1:06.20 דקות) ולפני אמיר גולן ממכבי תל אביב ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.60 דקות, אחרי יורם כוכבי (2:10.70 דקות) ולפני אייל שטיגמן (1:14.40 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:43.50 דקות, אחרי שגב פורת (16:21.56 דקות) ועידו שפירא (16:28.19 דקות).
1985
בתחרות "שבע האומות" שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בתחילת יולי 1985 זכה ליפשיץ ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.79 דקות, אחרי רובין בור מסקוטלנד (4:38.52 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חפשי בתוצאה של 7:54.85 דקות, אחרי סקוטלנד. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.96 דקות.