cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מובי
קריירה מוזיקלית
מובי הוציא מוזיקה גם תחת הכינויים: Voodoo Child, Barracuda, UHF, The Brotherhood, DJ Cake, Lopez Brainstorm/Mindstorm. הוא מנגן ב-קלידים, גיטרה וגיטרה בס.
בשנת 2011 הלחין מובי פסקול לסרט Waste Land, סרט תיעודי המתאר את עבודתו האמנותית של ויק מוניז.
פעילות אקטיביסטית
מובי הוא תומך ידוע של מספר ארגונים ליברליים שעוסקים בזכויות בעלי חיים, חינוך ועוד. הוא מרבה לדבר על היותו טבעוני ומקיים מופעי צדקה.
בשנת 2005 יצר את הפסקול לסרט התיעודי "ארת'לינגס", העוסק בשימוש בבעלי חיים על ידי האנושות.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
ביל קוסבי
ויליאם הנרי "ביל" קוסבי הבן (באנגלית: ; נולד ב-12 ביולי 1937) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק טלוויזיה ואקטיביסט לשעבר אמריקאי. הוא הורשע בעבירות מין וריצה עונש מאסר עד ביטול הרשעתו ב-30 ביוני 2021, אז הוחלט שישוחרר מהכלא.
ביוגרפיה
ביל קוסבי נולד בפילדלפיה, פנסילבניה לאם מטפלת ולאב שהצטרף לחיל הים האמריקני כשביל היה בן 8. ביל, שהיה האח הבכור, היה אחראי על שני אחיו הקטנים, ריצ'רד וקארל (להם היה אח צעיר נוסף שמת משיגרון). אף על פי שאמו עבדה יותר מעשר שעות ביום, ואביו שירת בצבא, משפחתו נאלצה למכור את ביתה עקב קשיים כלכליים, ולעבור לבית קטן בצפון פילדלפיה. על אף שהאזור היה קשה מבחינה חברתית, אמו של קוסבי הטיפה לו ולאחיו מסרים של שלום והקריאה להם מהתנ"ך ומספריו של מארק טוויין.
בבית הספר קוסבי היה אתלט מצטיין, קפטן נבחרת הכדורסל ונשיא ועד הכיתה. מורים רבים הבחינו כי למרות היותו אינטליגנטי, לא הייתה לו חיבה יתרה ללימודים, והיה עסוק בליצנות בזמן שחבריו למדו. בהגיעו לחטיבת הביניים נרשם לנבחרות הכדורסל, הפוטבול, הבייסבול והריצה. עובדה זו הקשתה עליו ללמוד, גם עקב עבודותיו לפני ואחרי בית הספר בצחצוח נעליים, סידור סחורה, ומכירת סחורות למיניהן. בתיכון עבר קוסבי לבית ספר קרוב יותר לבית אך לא עבר את כיתה י'. בנשרו מבית הספר החל לעבוד אצל סנדלר, ובהגיעו לגיל 18 הצטרף לצי ארצות הברית, שם שירת בבסיס קוונטיקו, בבסיס בניופאונדלנד ולברדור ובבית החולים הצבאי של הצי במרילנד. בשירותו הצבאי טיפל בפצועים במצב קשה ששבו ממלחמת קוריאה, ואז הבין את הצורך בחינוך. כשעזב את הצבא, סיים את לימודיו התיכוניים וקיבל מלגה לאוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, שם היה חבר בנבחרת הריצה והיה מגן ימני בנבחרת הפוטבול. למרות זאת, עדיין היה עסוק בליצנות. בזמן לימודיו למד להיות ברמן בבר מקומי, שם גם גילה את כישרון המשחק שלו. הוא השלים את התואר רק ב-1971.
קריירה
קוסבי עזב את האוניברסיטה והחליט להיות אמן סטנד-אפ בניו יורק. מ-1962 החלה הקריירה של קוסבי להמריא במהירות, במיוחד בזכות הופעתו בתוכנית The Tonight Show ב-1963 ופרסום האלבום "Very Funny... Right!" ב-1964. בזמן שקומיקאים רבים השתמשו בפרובוקציות ובחופש הביטוי שנכנס יותר ויותר לתחום הסטנד-אפ (בעיקר בזכות לני ברוס), יצר קוסבי הומור פשוט, נטול גסויות ומצליח, שכלל בעיקר חוויות מהילדות שלו. עובדה מפתיעה נוספת על ההומור של קוסבי היא שלמרות היותו קומיקאי אפרו-אמריקני (במיוחד בתקופה שהיו קומיקאים שחורים מעטים), הוא אינו משתמש בגזע כקלף לחיזוק הקומדיה או הסאטירה.
מ-1965 עד 1968, שיחק קוסבי בסדרת פעולה-ריגול בה כיכב יחד עם רוברט קלפ, בשם "אני מרגל". הסדרה רצה מ-1965 עד 1968, וזכתה להצלחה מועטה, אך קידמה את הקריירה של קוסבי. על תפקידו בסדרה זכה קוסבי שלוש פעמים ברציפות בפרס אמי.
עקב היותו מנחה אורח קבוע למדי בטונייט שואו, וכיכובו בתוכניות שנתיות של רשת הטלוויזיה NBC, הציעה לו הרשת ליצור תוכנית משלו, והוא נענה והחל לכתוב ולככב בסיטקום "המופע של ביל קוסבי" : קומדיית מצבים שרצה במשך שתי עונות, מ-1969 עד 1971. בכך היה קוסבי לאפרו-אמריקאי הראשון ששיחק בתוכנית משלו.
במהלך שנות ה-70 יצר מספר תוכניות ילדים מצליחות. עבור מחקרו על אחת מהן (The Cosby Kids and fat Albert) קיבל ב-1976 תואר דוקטור לחינוך (.Ed.D) מאוניברסיטת מסצ'וסטס.
ההצלחה הטלוויזיונית הגדולה ביותר של קוסבי הגיעה בשנות ה-80 עם סדרת הקאלט "משפחת קוסבי" ששודרה מ-1984 עד 1992. את התוכנית יצר קוסבי וגם כיכב בה. הצלחתה של התוכנית התגברה, בין היתר, בזכות הופעות אורח של ענקי מוזיקה וקולנוע כגון: סמי דייוויס ג'וניור, סטיבי וונדר, נעמי קמפבל, בי. בי. קינג, פלאסידו דומינגו ועוד. במשך 5 עונות ניצבה הסדרה במקום הראשון בטבלת הרייטינג השנתית בארצות הברית. על משחקו בסדרה זו זכה קוסבי בשני פרסי גלובוס הזהב. מגזין פיפל כינה את יצירתו של קוסבי "מהפכנית".
ב-2002 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית.
ביל קוסבי ניצב במקום ה-8 בקומדי סנטרל 100.
ב-2004 חתם קוסבי עם פוקס המאה ה-20 חוזה ליצירת סרט קומדיה על פי הדמות "אלברט השמן" מהסדרה "ילדי קוסבי ואלברט השמן" שיצר קוסבי בשנות ה-70, כשקינן תומפסון מגלם את דמותו.
לאורך הקריירה הוציא קוסבי 33 אלבומי קומדיה.
ב-2004 יצר קוסבי סדרת אנימציה "בשם האבא" שמבוססת על ספרו, שמדברת על משפחה אפרו אמריקאית שמתמודדת עם בעיות חיים ובגרות, אבל אחרי שתי עונות הסדרה בוטלה ב-2005.
ב-2014 החל בהפקת סדרת קומדיית מצבים חדשה, עבור רשת אן-בי-סי. אך הרשת החליטה לבטל את סדרה לאחר שנשים שונות אמרו שקוסבי תקף אותן מינית. פרויקט נוסף של קוסבי, שאמור היה לעלות בנטפליקס, בוטל גם הוא.
חייו האישיים
קוסבי פגש את אשתו, קמילה, כשהופיע בוושינגטון, ונישא לה ב-1964. נולדו להם 4 בנות ובן. ב-1997, במהלך שוד, נורה בנו למוות. ב-1998 ניסתה צעירה בת 22 לתבוע אותו בטענה שהוא אביה הביולוגי, אך הוא דחה את הטענה, אף שהודה כי קיים יחסי מין עם אמה פעם אחת, ולמרות זאת שלח לה ולאמה כסף עד שהגיעה לגיל 18.
האשמתו והרשעתו בתקיפה מינית, מאסרו וזיכויו
החל משנת 2000, ובעיקר מאז אוקטובר 2014, טענו יותר מ-50 נשים שקוסבי תקף אותן מינית או אנס אותן, בין השנים 1965 עד 2008. קוסבי הכחיש בתוקף לאורך כל השנים את הטענות. בינואר 2000 השחקנית לאשל קובינגטון, אשר באותה העת הייתה בת 20, ואשר גילמה מלצרית בסיטקום "קוסבי", טענה שקוסבי תקף אותה מינית. במשרד התובע המחוזי טענו שלא בוצע פשע. בינואר 2004, אנדריאה קונסטאנד, עובדת לשעבר באוניברסיטת טמפל, טענה שקוסבי סימם אותה ולאחר מכן תקף אותה מינית. בפברואר 2005 קבע התובע המחוזי של מחוז מונטגומרי כי לא יוגשו כתבי אישום, משום שאין מספיק ראיות אמינות וקבילות. קונסטאנד הגישה תביעה אזרחית נגד קוסבי במרץ 2005. פרשה זו הסתיימה בנובמבר 2006 כאשר הושג הסכם פשרה בין הצדדים מחוץ לבית המשפט. בפברואר 2005 טענה עורכת הדין תמרה לוסיאר גרין כי במהלך שנות ה-70 קוסבי סימם אותה, ולאחר מכן תקף אותה מינית. עורך דינו של קוסבי טען מנגד כי קוסבי לא מכיר את גרין, וכי האירועים לא התרחשו מעולם. בנובמבר 2014 העיתונאית ג'ואן תרשיס, הדוגמנית ג'ניס דיקינסון, השחקנית לואיזה מוריץ, קרלה פריגנו (אשתו של השחקן לו פריגנו), האחות תרזה סרגניס, שפנפנות פלייבוי לשעבר ויקטוריה ולנטינו ושריתה באטרפילד, השחקנית מישל הרד, ו-11 נשים נוספות טענו בתקשורת כי בשנים 1965 - 2004 קוסבי סימם אותן ולאחר מכן תקף אותן מינית או אנס אותן. בתגובה לטענות ציין עורך דינו של קוסבי כי גרסתה הנוכחית של דיקינסון שונה מהאופן שבו היא תיארה במקור את האירוע, ופרסם כי קוסבי אינו מתכוון להגיב על ההאשמות. בהמשך פרסם עורך דינו של קוסבי הצהרה נוספת, שבה נאמר כי הטענות נגד קוסבי אינן מבוססות. בעקבות הטענות החליטו רשת NBC וחברת נטפליקס לבטל תוכניות מתוכננות בהשתתפותו ב-2014. בדצמבר 2014 הגישה ג'ודי הות' תביעה משפטית נגד קוסבי בטענת שתקף אותה מינית ב-1974 בזמן שהשניים שהו באחוזת פלייבוי, כאשר באותה העת היא הייתה בת 15. באותו החודש הדוגמנית בוורלי ג'ונסון טענה במאמר שפורסם במגזין Vanity Fair כי קוסבי סימם אותה ואנס אותה לאחר מכן במהלך אודישן בשנת 1986, וכי היא מכירה נשים נוספות שהותקפו על ידיו. בינואר 2015 סינדרה לאד טענה כי במהלך 1969 קוסבי סימם אותה ולאחר מכן תקף אותה מינית. במאי 2015 לילי ברנרד טענה כי ביל קוסבי תקף אותה מינית ב-1992. מאחר שאין חוק התיישנות על מקרי אונס, ברנרד קיוותה כי ניתן יהיה להגיש נגד קוסבי כתב אישום.
ביולי 2015, סוכנות הידיעות Associated Press הצליחה להוביל לפרסום מסמכים משפטיים מהתביעה האזרחית שהגישה אנדריאה קונסטאנד נגד קוסבי, אשר יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט בנובמבר 2006. המסמכים המשפטיים שפורסמו מראים כי ב-2005 קוסבי הודה שהשיג מרשם לכדורי הרגעה חזקים ביותר על מנת לתת אותם לנשים שרצה לקיים עמן יחסי מין, וכי לטענתו השתמש בכדורים על מנת לתקוף מינית לפחות אישה אחת. השופט הפדרלי שאישר את פרסום המסמכים ציין כי "הניגוד החריף בין איש המוסר הציבורי לבין מי שנגדו עומדים אישומים חמורים בדבר התנהגות בלתי נאותה הוא נושא בעל עניין ציבורי ראשון במעלה". עורכי דינו של קוסבי טענו מנגד כי חלק מהנשים ידעו שהן לוקחות גלולות מקוסבי. בעקבות הטענות החמורות נגד קוסבי, במהלך יולי 2015 החליטה חברת וולט דיסני להסיר את הפסל של קוסבי מפארק גיבורי הטלוויזיה שלה באורלנדו.
ב-30 בדצמבר 2015 הוגש כתב אישום נגד קוסבי לבית משפט בפנסילבניה, באשמת תקיפה מינית. מכיוון שלגבי רוב המקרים חלה התיישנות, כתב האישום התייחס למקרה אחד שנטען שאירע בשנת 2004. במאי 2016 הוחלט שקוסבי יעמוד לדין בפנסילבניה באשמת שלוש עבירות של מעשה מגונה. ב-5 ביוני 2017 נפתח משפטו בשמיעת עדויות. משפט זה הסתיים בערך ב-17 ביוני של אותה שנה בשל חילוקי דעות בחבר המושבעים. משפט חדש באותו נושא נפתח באפריל של 2018, לאחר שקוסבי החליף את צוות ההגנה שלו.
ב-26 באפריל 2018 הרשיע אותו בית המשפט בפנסילבניה בתקיפה מינית. ב-3 במאי 2018 האקדמיה האמריקאית לקולנוע סילקה את קוסבי משורותיה במסגרת המלחמה שלה נגד עבירות מין בתעשייה. ב-25 בספטמבר 2018, בתום הליך משפטי שנמשך שנים, קבע בית המשפט בפנסילבניה שקוסבי ירצה בין 3 ל-10 שנות מאסר בפועל. בטרם נקבע גזר הדין, אמר השופט שקוסבי הוא "תוקף מין אלים".
ב-11 במאי 2021 דחתה ועדת השחרורים של מדינת פנסילווניה בקשה של קוסבי לשחרור על תנאי, בעיקר בשל סירובו להשתתף בתוכנית לטיפול באלימות מינית, וכן לאור חוות דעת שלילית של מחלקת בתי הכלא של פנסילווניה, ולאחר שקוסבי לא הציע תוכנית שיקום לאחר חנינה.
ב-30 ביוני 2021 ביטל בית המשפט העליון של פנסילבניה ברוב דעות את הרשעתו של קוסבי לאחר שקבע שהרשעתו התבססה על עדותו העצמית של קוסבי שניתנה לאחר שהובטח לו שלא ישתמשו בעדותו כדי להעמידו לדין. בית המשפט קבע כי הזיכוי מתחייב מהצורך לחייב את התובעים לעמוד בהתחייבויות שלהם ושל קודמיהם בתפקיד.
קוסבי שוחרר מהכלא באותו יום שבו בוטלה הרשעתו. הוא ישב בכלא כמעט שלוש שנים לפני שבית המשפט העליון של פנסילבניה ביטל את הרשעתו. בנובמבר 2021, התובע המחוזי הגיש לבית המשפט העליון של ארצות הברית בקשה כי בית המשפט ישקול אם לבטל את החלטה זו. ב-7 במרץ 2022, בתגובה, הם דחו את הבקשה.
הבעיות המשפטיות של קוסבי נמשכו לאחר שחרורו מהכלא. ב-2014, ג'ודי הות' הגישה תביעה אזרחית נגד קוסבי בקליפורניה, בטענה שהוא תקף אותה מינית ב-1975, כשהייתה בת 16. המשפט החל בשנת 2022, וחבר המושבעים פסק לטובת הות'. קוסבי חויב לשלם פיצויים בסך 500,000 דולר.
אושרי רואש
אושרי רואש (נולד ב-25 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בקבוצת הפועל חיפה.
קריירה
רואש גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובשנת 2006 זכה עם קבוצת הנוער באליפות ליגת העל לנוער, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה, ולצידם של רן אבוקרט, רן יצחק ושמעון הרוש. לאחר עונה זו זומן רואש לקבוצת הבוגרים וב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל נצרת עילית בליגה הלאומית. בעונת 2007/2008 הפך לשחקן הרכב בקבוצה, ובעונה שלאחר מכן סייע לה להעפיל לליגת העל.
רואש שימש כקפטן הנבחרת הצעירה, וערך 19 הופעות במדיה, בהן כבש שער אחד. באוקטובר 2010 זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי מאמן הנבחרת לואיס פרננדס, אך לא יכול היה לשחק עקב פציעה.
קתדרלת ולדימיר הקדוש
קתדרלת ולדימיר הקדוש (באוקראינית: Собор святого Володимира) היא קתדרלה במרכז קייב, בירת אוקראינה. בשנים 1992–2018 הייתה זו הקתדרלה הראשית של "הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית - פטריארכיית קייב", מאז איחוד הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית ב-2018, היא אחד משתי הקתדרלות הראשיות.
בניית הקתדרלה
ב-1852 החליט פטריארך מוסקבה ורוס כולה להקים קתדרלה מרכזית בקייב לציון 900 שנה להתנצרות רוס של קייב על ידי ולדימיר הראשון, נסיך קייב, הוא ולדימיר הקדוש. עד 1859 גויס מן הציבור סך של 100,000 רובל שאיפשרו את הקמת המבנה, לצד תרומה של מיליון לבנים מאת לאוורת קייב-פצ'רסק. הקתדרלה נחנכה בשנת 1882, אך עבודות הפנים לא הסתיימו עד 1896.
סגנון הבנייה הוא נאו-ביזנטי. הקתדרלה כוללת שש ספינות ושלושה אפסיסים ומכוסה בשבע כיפות. גובה הצלב המוצב על הכיפה המרכזית הוא 49 מטרים מעל פני האדמה. פנים הקתדרלה מכוסה בפסיפסים מרהיבים בשלל צבעים, שנעשו על ידי אמנים מוונציה וציורי פרסקו שנעשו על ידי אמנים כמיכאיל נצרוב, מיקולה פימוננקו, ויקטור וסנצוב, מיכאיל ורובל ואחרים. דלתות הכניסה מעוטרות בעיטורי ברונזה ובהם תמונות מחיי אולגה הקדושה. האיקונוסטאזיס עשוי שיש לבן מקרארה.
במאה ה-20 וה-21
עם התפרקות ברית המועצות ב-1991 ניטש מאבק על השליטה בכנסייה בין פלג הכנסייה האוקראינית שביקש להישאר כפוף לפטריארך מוסקבה ורוס כולה לבין הפלג הלאומני שביקש להשתחרר ולהפוך לכנסייה אוטוקפלית (בלתי-תלויה). פלג זה, "הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית - פטריארכיית קייב" ניצח בהתמודדות והפך את הכנסייה לקתדרלה הראשית שלו ומקום מושבו של פטריארך אוקראינה האוטוקפלי. בשנת 2018 התאחדו הפלגים העצמאיים של הכנסייה האוקראינית והכריזו על הקמת הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית, ועל הקתדרלה כמקום מושבו של הפטריארך, לצד קתדרלת סופיה הקדושה.
S-75 דווינה
S-75 דווינה (ברוסית: C-75 קוד דיווח נאט"ו: SA-2 Guideline) היא מערכת טילי קרקע-אוויר (טק"א) נייחת לגובה רב ולטווח בינוני מתוצרת משרד התכנון הסובייטי בראשות סמיון לאבוצ'קין. המערכת הייתה למערכת הטק"א הנפוצה ביותר והיא נמכרה לרוב מדינות הגוש הקומוניסטי ולמדינות ערב. המערכת פותחה כחלק מתורת הלחימה הסובייטית למתן כיסוי של טילי קרקע-אוויר כנגד מטוסי אויב מגביהי טוס, בעיקר מפציצים ומטוסי צילום אמריקניים.
היסטוריה
פיתוחה של המערכת החל בשנת 1953. היא הוצגה לראשונה בחגיגות ה-1 במאי 1957 במוסקבה. המערכת נמסרה לצבא ברית המועצות בשנת 1959 וכבר בשנה זו, בתאריך 7 באוקטובר 1959, נזקף לזכותה יירוט ראשון של מטוס שזכה להד תקשורתי רב ולהלם בחיל האוויר האמריקני. היה זה יירוט מטוס ביון U-2 ב-1 במאי 1960 במהלך משימת מודיעין בגובה רב. על אף שבמהלך יירוט המטוס שוגרו לעברו 17 טילים, כאשר אחד מהם הפיל בטעות מטוס סובייטי מדגם מיג-19, נחשב יירוט מטוס הביון U2 להצלחה וגרם לפאניקה בצבא ארצות הברית ובשינוי בדפוסי הפעולה של חיל האוויר האמריקני. בשנות השישים יוצרה המערכת בכמויות גדולות ועד 1964 הוצבו כ-600 סוללות SA-2 על אדמת ברית המועצות לבדה. מאוחר יותר בשנות השישים נפרסו כ-1,000 סוללות SA-2 על אדמת רוסיה. בגלל צורת הטילים - ארוכים ודקים - זכו טילי ה-SA-2 לכינוי "עמודי הטלפון".
תיאור המערכת
סוללת טילי SA-2 כוללת מנ"א (מרכז ניהול אש) שבו מצוי מכ"ם ההרכשה אשר עוקב אחר המטרה (קוד דיווח נאט"ו "פאן סונג") ואנטנות שידור אותות הפיקוד והעקיבה אחר הטיל, סביב המנ"א ממוקמים במרחק של 60 - 100 מ' משגרי הטילים כאשר על כל משגר טיל דו-שלבי אחד בלבד מדגם V750. מכ"ם הגילוי האווירי אשר צמוד לסוללות טילי SA-2 הוא מכ"ם P-12 או P-18.
תהליך היירוט מתחיל בהעברת נתוני מטרה ממכ"ם הגילוי הסוללתי למנ"א. המנ"א מרכישה את נתוני המטרה ועל פי נתוני המטרה משוגר טיל (על פי הדוקטרינה הסובייטית לרוב משוגרים 2 טילים לכל מטרה) לאחר הפרדת הטיל מהמאיץ מתחיל שלב הניהוג למטרה. הטיל פסיבי ומקבל את פקודות הניהוג בשידור רדיו בתחום התדרים P מהמנ"א.
טיל ה-V750 הוא דו שלבי. המאיץ מונע בדלק מוצק ותפקידו להקנות לטיל את האנרגיה הקינטית הראשונית במשך 4-5 שניות. בתום שלב ההאצה ניצת המנוע בטיל עצמו המונע בדלק נוזלי ובמחמצן. משך ההנעה של מנוע הטיל 22 שניות (או עד ליירוט). מהירות הטיל בשלב השני כ-3 מאך.
סוללות טילי SA-2 מאורגנות לרוב בחטיבות טק"א כבדות הכוללות 4-6 סוללות SA-2 ו-SA-3. מערכת הטילים SA-2 יוצרה במספר גרסאות הנבדלות זו מזו בעיקר במערכת ניהול האש ובמכ"ם, הגרסאות מסומנות באותיות A עד F. נוכח ממדיהם הפיזיים הגדולים של המכ"ם ושל הטילים, מידת הניידות של המערכת נמוכה יחסית וזמן העתקת מיקומה של סוללת טילי SA-2 יהיה מספר רב של שעות. מהירות הנסיעה המרבית של חלקי המערכת היא כ- 20 קמ"ש.
ניסיונות להתמודדות עם המערכת
לאחר נפילת מטוס הביון - U2 האמריקאי בשנת 1960, החל מאמץ מודיעיני-טכנולוגי וטכני של צבא ארצות הברית להתמודד עם המערכת החדשה. באמצע שנות השישים הצליח צבא ארצות הברית להביא לירידה באפקטיביות של מערכת SA-2 באמצעות פיתוח טיל ה-AGM-45 שרייק אשר מתביית על שידור המכ"ם של המערכת ומשמיד אותה ובאמצעות פיתוח אמצעי לוחמה אלקטרונית על גבי מטוס B-66 אשר יצר חסימה אלקטרונית והוציאה את מכ"ם ההרכשה של המערכת מכלל פעולה באופן זמני.
האפקטיביות של המערכת הלכה ופחתה עד שלקראת סוף שנות השישים היחס בין מספר הטילים ששוגרו ליירוטים מוצלחים הגיע לכ-30 טילים ליירוט.
במרוצת השנים ולאחר שנלמדו תכונות המערכת, פחתה עוד יותר אפקטיביות המערכת מאחר שבמטוסים הותקנו קולטי אזהרות מכ"ם לגילוי שידור הפיקוד לטיל אשר התריעו לטייס על שיגור ואיפשרו לו לבצע תמרון התחמקות מהטיל. לפי נתוני משרד ההגנה האמריקאי, לקראת סוף מלחמת וייטנאם פחתה האפקטיביות ל - 1:100.
מעטפת ביצועים
מערכת הטק"א SA-2 יוצרה במספר דגמים עם הבדלים ביניהם במכ"ם ההרכשה, במכ"ם הפיקוד, בטילים ועוד.
עימותי המערכת מול חיל האוויר הישראלי
מצרים רכשה את המערכת כבר בשנת 1960 והייתה המדינה הראשונה במזרח התיכון שהפעילה טילי קרקע אוויר. עד מלחמת ששת הימים הציבו המצרים סביב אתרים אסטרטגיים 27 סוללות טילי SA-2. השימוש המצרי הראשון במערכת היה במלחמת ששת הימים בה היא הופעלה כנגד מטוסי חיל האוויר הישראלי. המערכת לא הייתה ידועה די הצורך לחיל האוויר ולכן העדיף שלא להתמודד מולה אלא לחדור למטרותיו בנתיבים עוקפי אמ"ט או בטיסה בגובה נמוך שמתחת ליכולת נעילת הטיל. במלחמה זו נתפסו שלל סוללות טילים מצריות שלמות במהלך כיבוש חצי האי סיני.
במלחמת ההתשה השתלבה המערכת במערכים משולבים של סוללות SA-2 נייחות וסוללות SA-3 אשר דילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א. המערכת הצליחה במספר מקרים ליירט מטוסים של חיל האוויר הישראלי ולצמצם את חופש הפעולה שלו באזור התעלה.
במלחמת יום הכיפורים המערכת השתלבה בשאר אמצעי הנ"מ ויחד עימם הביאה להגבלה משמעותית באפקטיביות של חיל האוויר הישראלי ובעיקר לצמצום ביכולתו לסייע לכוחות הקרקע.
במלחמת שלום הגליל כבר הייתה המערכת למיושנת ולחיל האוויר היו האמצעים הדרושים לשיבוש המערכת ולהשמדתה מהאוויר באופן יעיל ללא אבדות כלל.
מפעילים
מעל 20 מדינות מפעילות את מערכת ה-S-75 דווינה. בין המדינות ניתן למצוא את: איראן, בולגריה, וייטנאם, מצרים, סוריה, סין, פקיסטן, קוריאה הצפונית, רומניה ועוד. בחלק מהמדינות המערכת הוצאה כבר משימוש, בהן: אלג'יריה, גאורגיה, הודו, עיראק, רוסיה ועוד.
חיים אבירי
חיים אבירי (25 באפריל 1920 - ינואר 2013) היה מורה למתמטיקה ומחבר ספרי לימוד בתחום זה.
חיים אבירי קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו החל לעבוד בהוראת מתמטיקה בבתי ספר תיכוניים ובפרט "אהל שם" ברמת גן.
אבירי מוכר בעיקר בשל ספרי הוראת המתמטיקה שכתב במשך עשרות שנים, ומאות אלפי תלמידי תיכון נעזרו בהם בלימודיהם.
הר קיטה
הר קִיטָה (ביפנית: 北岳) הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הרי אקאישי ביפן וההר השני בגובהו במדינה. ההר מתנשא לגובה של 3,193 מ', ובכך הוא נושא את התואר ההר הלא-געשי הגבוה ביותר ביפן. ההר נמנה עם המקומות האהובים לטיפוס ביפן.
מקור השם
הר קיטה הוא הצפוני מבין שלוש פסגות ברכס הרי אקאישי הנקראות בשם הכולל 白根三山 (שִׁירָאנֶה-סַנְזָן – שלוש הפסגות הלבנות). מכאן נגזר שמו, שכן משמעות המילה "北岳" ביפנית היא הר צפוני או פסגה צפונית.
גאוגרפיה
הר קיטה משתייך לרכס הרי אקאישי, המהווים את הרכס הדרומי מקבוצת האלפים היפניים. ההר נמצא בחבל צ'ובו בתחומי מחוז יאמאנאשי. ההר מתנשא לגובה של 3,193 מ' ומעל סביבתו הוא בולט ב-2,239 מ'.
ארז'בט פאיו
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בשנת 1931, כשהייתה בת 13, החלה ארז'בט לעבוד כמטפלת לילדים סוזאנה ואיוון לבית משפחת אבוניי היהודית. ב-1941 עברה ארז'בט להתגורר עם משפחת אבוניי בבודפשט. סמוך לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית ב-19 במרץ 1944, בני משפחת אבוניי בדומה לכל היהודים במדינה, סומנו בטלאי צהוב. ארזבט המטפלת, המשיכה לבקר את המשפחה מדי יום וסיפקה להם אוכל ותרופות. לאחר הפקודה הנאצית להחרמת רכוש היהודים, בני המשפחה מסרו לה למשמרת את רכושם האישי, על מנת שתעבירו למשמרת בבית דודתה הנוצרייה. ב-15 באוקטובר של אותה שנה, הנאצים השתלטו על הונגריה ולאסלו אבוניי, כמו גברים יהודים רבים, סולק מביתו והועבר לעבוד בעבודות כפייה במחנות צבא נאציים. ארז'בט זייפה מכתב מהצלב האדום, ובזכותו ל הצליחה לשחרר את לאסלו מהמחנות. בעזרת כומר שהכירה, המטפלת המסורה השיגה מכתבים מהוותיקן, והעבירה את המשפחה להתגורר בבניין שנוהל על ידי נזירים נוצריים. כשהנאצים החליטו לערוך חיפוש אחר יהודים בבניין, ארז'בט הצליחה להבריח את בני המשפחה ושוב הצילה את חייהם. היא החביאה אותם במקומות מסתור רבים, וסיפקה להם מסמכים אריים מזויפים, אוכל וכל מה שהיו צריכים. בסופו של דבר היא הצליחה להסתירם בבית חולים, בו שהו עד השחרור של הונגריה בינואר 1945.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה משפחת אבוניי אימצה את ארז'בט כבת משפחתם.
הכרה והנצחה
ב - 26 ביוני 1986 הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם. הטקס התקיים בבודפשט ושמה הונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים ביד ושם.
רוברט הייז
הייז החל את הקריירה שלו במספר תוכניות טלוויזיה, אשר לא האריכו ימים. בין התוכניות בהן השתתף: "החלוצים הצעירים", "אנג'י", "איש הכוכבים" ו-"FM". הייז הופיע בתפקיד אורח במספר פרקים של הסדרה "מופע שנות ה-70", בתפקיד "באד", האיש שחשבו כי הוא אביו של הייד. לאורך השנים הייז ביים והפיק מספר סרטים ותוכניות טלוויזיה. כמו כן דיבב מספר דמויות של גיבורי על, בהן ספיידרמן, הענק הירוק ואיירון מן, בסדרות הטלוויזיה המצוירות, המבוססות על דמויות הקומיקס.
פילמוגרפיה
רשימה חלקית של הופעותיו בקולנוע ובטלוויזיה:
ג'ים בוטרייט
ג'יימס ארל "ג'ים" בוטרייט (באנגלית: James Earl "Jim" Boatwright; 10 בדצמבר 1951 - 11 בפברואר 2013) היה כדורסלן אמריקאי אשר התגייר ושיחק במדי מכבי תל אביב בשנות ה-70 וה-80, והיה שותף לזכייתה בתארים רבים, ביניהם גביע אירופה לאלופות בעונת 1976/77 ובעונת 1980/81. גובהו היה 2.01 מטרים והוא שיחק בעמדת הפורוורד.
תחילת דרכו
בוטרייט סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון מיניקו שבעיירה רופרט (Rupert) במדינת איידהו בשנת 1970. הוא נחשב עד היום לקלע מספר שתיים בתיכון זה בכל הזמנים. בעקבות זכייתו בכמה אותות הצטיינות ברמת המדינה וגם ברמה הפדרלית זכה למלגת לימודים באוניברסיטת יוטה (USU). הוא היה הקלע המצטיין בנבחרת הכדורסל של העיר לוגאן וזכה בתואר הספורטאי המצטיין של יוטה לשנת 1974. בקיץ סיים את לימודיו וסיים תואר ראשון במדעי המדינה.
קריירה בישראל
לאחר סיום לימודיו הגיע לישראל והצטרף בקיץ אותה שנה לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. הוא מיד התבלט בסגנון המשחק החדשני יחסית לתקופתו ובקליעה אבסולוטית. על אף מבנה גופו הצנום, היה שחקן מהיר וטכני. תחילה שיחק רק במסגרת הליגה האירופית בהתאם לחוקי הזרים בליגה הישראלית אז. לאחר שהתאזרח הצטרף לליגה המקומית בעונת 1976/77.
ג'ים בוטרייט זכור יותר מכל בעקבות משחקו המצוין בגמר טורניר גביע אירופה לאלופות שנערך ב-1977 בבלגרד, שם קלע 26 נקודות, השחקן המוביל באותו ערב, והצעיד את קבוצתו יחד עם שחקנים כמו מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, אולסי פרי וטל ברודי, לאליפות אירופה ראשונה למכבי תל אביב.
בשנת 1980 נמנה בוטרייט על הנבחרת הלאומית בכדורסל למשחקים האולימפיים במוסקבה (שלא יצאה למשחקים בעקבות החרם).
בעונת 1980/81, הזכורה כטובה ביותר של מכבי תל אביב עד היום, כיכב בוטרייט גם בתור קפטן. הוא הצטיין גם בניצחון בגמר הגביע נגד סינודינה בולוניה, עם 12 נקודות. בעקבות פריצת הקהל למגרש אחרי הניצחון 80:79, נמנע מבוטרייט להניף את הגביע, ובמקומו הניפו שמוליק זיסמן, שהיה קרוב יותר לגביע. באותה עונה זכתה מכבי בגביע אירופה לאלופות, אליפות המדינה, גביע המדינה והגביע הבין-יבשתי.
בשנת 1981 פרש בוטרייט ממשחק ושב לארצות הברית.
פעילותו בארצות הברית
משנת 1988 החל לשמש כמורה ומאמן כדורסל בתיכון בעיירה אפטון שבמדינת ויומינג. על תרומתו לנבחרת הכדורסל זכה בתואר "מאמן השנה של ויומינג". לאחר מכן שימש כמורה בבתי ספר יסודיים ותיכוניים באריזונה, ובקליפורניה. כמו כן, לימד מדעי החברה בתיכון בעיירה היילי במדינת איידהו.
מאמצע שנות ה-80 ארגן בוטרייט מחנה קיץ בכדורסל לבנות ובנים בגילאי 10–18.
ג'ים בוטרייט נפטר ב-12 בפברואר 2013 בהיילי לאחר מאבק במחלת הסרטן. הוא השאיר אחריו אישה, ג'ניפר מגריין-בוטרייט, וארבעה ילדים.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
מנחם מנדל אלתר
רבי מנחם מנדל אלתר (י"ד בתשרי תרל"ח ספטמבר 1877 - כ"ט באב תש"ב אוגוסט 1942) היה בנו הצעיר של השפת אמת ואחיו של האמרי אמת מגור.
היה מראשי יהדות פולין של בין המלחמות ומעסקניה הבולטים. כיהן כיושב ראש אגודת הרבנים בפולין, וכחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. נחשב אחד ממייסדי העיתונות החרדית בפולין.
בתקופת השואה היה ממנהיגי הציבור החרדי בגטו ורשה. נספה יחד עם בני משפחתו במחנה ההשמדה טרבלינקה.
לפני השואה
אלתר נולד ב-1877 לרבי יהודה אריה ליב, ה"שפת אמת". גדל והתחנך בחצר אביו בעיירה גור. לאחר נישואיו לבתו של רבי אברהם ישכר רבינוביץ מרדומסק ייסד בגור ישיבה בשם "דרכי נועם" ועמד בראשה. ישיבה זו התאפיינה בהדגשת ערך השקידה בלימוד על פני הקניית אופי חסידי לתלמידיה. חידוש נוסף שהנהיג רבי מנחם מנדל היה הזמנת רבנים גדולים בתורה מרחבי פולין כדי למסור שיעורים לתלמידיו. הישיבה התקיימה עד מלחמת העולם הראשונה, אז נאלץ רבי מנחם מנדל לעבור לוויטבסק ברוסיה. בתקופה זו הוציא לאור שני יומונים: עיתון "הקול" שנועד להילחם בעיתונו של נחום סוקולוב "הצפירה", ועיתון ביידיש בשם "דאסָ ווארשאווער טָאגבלאט", שנועד להילחם בעיתונים הכלליים ביידיש. אף על פי שהעיתונים הללו לא החזיקו זמן רב הם סללו את הדרך לעיתונות החרדית שהתפתחה בפולין בעקבותיהם.
ב-1921 הוכתר כרבה של פאביניץ (Pabianice), וב-1934 לרבה של קאליש שבאזור לודז', תפקיד בו כיהן עד פרוץ המלחמה. בהיותו בפאביניץ הותקף ונפצע קל מסיבות אנטישמיות.
באותה שנה נבחר גם לתפקיד יושב ראש הוועד הפועל של "אגודת הרבנים בפולין". רבי מנחם מנדל שימש גם כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, השתתף בכל כינוסיה של התנועה, ועמד בקשר עם רבנים ועסקנים בנוגע לשאלות ציבוריות. ביקר בארץ ישראל. ב-1938 ניהל מסע מסועף במאבק נגד גזירת השחיטה. בשנה זו הותקף שוב מסיבה אנטישמית, בעת נסיעה ברכבת.
בתקופת השואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נתבקש על ידי השלטונות הפולנים לקרוא לבני קהילתו לחפור שוחות הגנה מפני הגרמנים. לאחר הכיבוש הנאצי חיפשו אותו הגרמנים והכריזו פרס של 20,000 מרק על ראשו. זמן מה הסתתר בלודז', לאחר מכן עבר לוורשה עם בני משפחתו, שם ניהל את פעילותו הציבורית במחתרת.
פעילותו בגטו עסקה בתחומים שונים. בביתו בגטו התקיימו מניינים ושיעורי תורה. הוא קרא ללימוד תורה על אף התנאים הקשים, ואף הפיץ איגרת שהגיעה לכמה גטאות בנושא זה. באיגרת סיפר כי זה מספר שנים לא ראה את אביו ה"שפת אמת", ועתה הוא נגלה אליו ואמר לו "עת צרה היא ליעקב, ממשמשים ובאים ימי חשכות ליהודים, לא יהיה במה לחזק את היהודים, מלבד בלימוד התורה". רבי מנחם מנדל הוסיף שהתייעץ עם אחיו רבי משה בצלאל אלתר ושניהם החליטו להתחיל בעצמם ללמד שיעורי תורה בציבור, וכמוהם צריכים לעשות כל החסידים.
הוא שימש כנשיא ה"הפטרונאט ללומדי תורה", גוף שייסד רבי משולם קמינר כדי לתמוך בלימוד התורה בגטו. במכתב לג'וינט מ-1942 נאמר כי הארגון תומך בכ-3000 חברים ובהם 1000 ילדים "המנהיגים הרוחניים של עם ישראל בעתיד". כותבי המכתב מציינים את פעילותו של רבי מנחם מנדל "אשר נקבע בתור נשיא של הפטרונאט, בו הוא מאמץ את כל מרצו וכוחותיו לטובת המוסד", ומבקשים להגדיל את סכום ההקצבה עקב המצוקה הקשה ששוררת בגטו. הארגון המשיך לפעול גם לאחר תקופת השילוחים, וכאשר נשלח רבי מנחם מנדל עצמו לטרבלינקה עמד בראשו אחיינו, רבי מאיר אלתר.
הוא סירב ללכת לעבוד בבית החרושת של "שולץ", מקום בו עבדו רבנים ואדמו"רים רבים, משום שדרשו ממנו להסיר את זקנו. בביוגרפיה קצרה שנמצאה בארכיון רינגבלום נאמר עליו כי "היה ידוע בכל העולם כחכם גדול וצדיק, בעל אופי חזק ותקיף בדעתו". ביוני 1941 נספתה אשתו, וב-7 באוגוסט 1942 נלקח עם משפחתו לטרבלינקה ושם נספו. יש כמה עדויות על דרכו האחרונה בהן מתבלטת אישיותו המיוחדת.
רוב כתביו ובהם חידושי תורתו ותשובות שהשיב אבדו בזמן השואה, מלבד הגהותיו על המשניות שיצאו לאור בספר "שאר ציון" ירושלים תשט"ו. בנו הרב חיים אלעזר אלתר עלה לארץ ישראל שנים רבות לפני מלחמת העולם השנייה והיה מנהל ישיבת שפת אמת בירושלים.
משפחתו
בזיווג ראשון נישא לבתו של רבי אברהם ישכר בער רבינוביץ, האדמו"ר השני מרדומסק. בזיווג שני נישא לבתו של הרב משה פריוויס. ילדיו היו מזיווג ראשון:
ראש המודיעין הלאומי
ראש המודיעין הלאומי (באנגלית: The director of national intelligence, בראשי תיבות: DNI) הוא איש ברמת קבינט בממשלת ארצות הברית – הנתון למרותו, הכוונתו ושליטתו הישירה של הנשיא – האחראי על כלל קהילת המודיעין האמריקאית. כל סוכניות המודיעין מדווחות ישירות לראש המודיעין הלאומי.
טרם יצירת התפקיד ראש קהילת המודיעין האמריקאית היה ראש ה-CIA. תפקיד זה נוצר בעקבות מסקנות הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, שקבעה כי היו ליקויים בהעברת מידע מסווג בין גופי המודיעין השונים של ארצות הברית. התפקיד נוצר רשמית באפריל 2005 בעקבות חוק רפורמת המודיעין ומניעת הטרור (2004).
תפקידים
תפקידיו של ראש המודיעין הלאומי, כפי שהוגדרו בחוק ב-2004, הם:
משרד ראש המודיעין הלאומי
חוק הרפורמה במודיעין ומניעת טרור(אנ') משנת 2004 הקים את משרד המנהל של המודיעין הלאומי (ODNI) כסוכנות עצמאית שתסייע לראש המודיעין הלאומי. מטרתו של ה-ODNI היא לשלב ביעילות מודיעין חוץ, צבאי ופנימי בהגנה על המולדת ועל האינטרסים של ארצות הברית בחו"ל.
ישנם חמישה מרכזי משימה, כל אחד בהובלת מנהל של אותו מרכז:
ישנם גם ארבעה משרדי פיקוח:
התקציר היומי לנשיא
בין התפקידים חשובים של משרד ראש המודיעין הלאומי הוא הפקת התקציר היומי של הנשיא (מוכר גם כ- President’s Daily Brief. PDB) הניתן מדי בוקר לנשיא ארצות הברית; הוא גם מופץ למספר קטן של פקידים אמריקאים מהשורה הראשונה המאושרים על ידי הנשיא. הוא כולל ניתוח מודיעיני מסווג ביותר, מידע על פעולות חשאיות ודיווחים מהמקורות הרגישים ביותר בארצות הברית או כאלה המשותפים לסוכנויות הביון של בעלות הברית. על פי שיקול דעתו של הנשיא, ניתן לספק את ה-PDB גם לנשיא הנבחר של ארצות הברית, בין יום הבחירות לטקס ההשבעה, ולנשיאים לשעבר לפי דרישה.
המסמך סופק לנשיאים מאז שהארי טרומן נבחר לנשיאות.
בתקשורת האמריקאית פורסם כי התקציר עשוי לכלול את המידע הפנימי העדכני ביותר על מדינה שנשיא מתכונן לבקר בו, מידע מודיעיני על איומי ביטחון לאומי פוטנציאליים או סודות אחרים הקשורים לאירועים אקטואליים.
בשנים האחרונות מקבלים הנשיא וסגן הנשיא הנבחר גישה לתקציר היומי לנשיא.
בספר הזכרונות שהוציא הנשיא ה-44 ברק אובמה לאחר נשיאותו "ארץ מובטחת" כתב:"'ה-PDB היה מסמך בן 10 עד 15 עמודים תחובים בקלסר עור, שמצאתי מחכה לי על שולחן ארוחת הבוקר. מאוחר יותר אהבתי לקרוא את תקציר המודיעין באייפד מאובטח. 'מישל קראה לו 'ספר המוות, ההרס והדברים הנוראים'.""'ביום נתון, אולי אקרא על חוליות טרור בסומליה או תסיסה בעיראק או על העובדה שהסינים או הרוסים מפתחים מערכות נשק חדשות'. כמעט תמיד, היה אזכור של מזימות טרור פוטנציאליות, לא משנה כמה מעורפלות, מקורן דק או בלתי ניתנות לפעולה - סוג של בדיקת נאותות מצד קהילת המודיעין, שנועדה להימנע מהסוג של ניחוש שני שהתרחש לאחר 9 /11.'"
ראשי המודיעין הלאומי
להלן רשימת ראשי קהילת המודיעין האמריקנית מאז 2005, עת נוצר תפקיד ראש המודיעין הלאומי.
אסטוניה (מעבורת)
"אסטוניה" הייתה מעבורת נוסעים אסטונית מסוג גל-נוע (RORO) אשר נבנתה בעיר פפנבורג שבגרמניה בשנת 1979 עבור חברת הספנות הפינית "ויקינג ליין" ("Viking Line"), קיבלה את השם "ויקינג סלי" ("Viking Sally") והייתה אמורה לשוט בין הערים טורקו, מרייהאמן וסטוקהולם.
בליל 28 בספטמבר 1994, בדרכה מטאלין לסטוקהולם, טבעה המעבורת במימי הים הבלטי. באסון נספו 852 איש מתוך 1049 נוסעי המעבורת והיה זה האסון הימי הקטלני ביותר של אונייה באירופה והשלישי בחומרתו של אונייה אירופאית ברחבי העולם (אחרי טביעת הטיטאניק (1,514 חללים) וטביעת "קיסרית אירלנד" (1,012 חללים)).
חקירת סיבות האסון
ועדת החקירה הבינלאומית קבעה שהאסון, בו נספו 852 איש, רובם אזרחי שוודיה ואסטוניה, קרה עקב הפתיחה הפתאומית של השער, שדרכו הרכבים והמשאיות נכנסים למעבורת, וזה בגלל הליקויים בתכנון האוניה. עד הטרגדיה עם המעבורת האסטונית תקלה זאת הייתה אופיינית לאוניות מסוג גל-נוע (Ro-Ro) ורק במקרה זה הסתיים בטרגדיה של מעבורת אחת בלבד ולא יותר, למרות שהיו תקלות דומות גם בספינות אחרות. בעקבות אסון המעבורת "אסטוניה" שופרה הקונסטרוקציה של האוניות מסוג גל-נוע, שהיו בשלבי התכנון או/ו הבניה וגם כן, חוזקו מנגנוני סגירת השער בכל האוניות הקיימות מסוג זה.
סרט דוקומנטרי שוודי שיצא לאור בשנת 2020 חושף כי נמצאו ממצאים לחור בצד האונייה אשר מחזק תאוריות לכך שהמעבורת התנגשה בכלי תת-ימי. לאחר פרסום הסרט נשמעו קולות חדשים לפתיחת חקירה חדשה בנוגע לממצא זה.
הנצחת זכר הנספים
לזכר הנספים באסון המעבורת הוקמו אנדרטאות בטאלין, בסמוך לשער הימי של העיר העתיקה, בסטוקהולם ובוורו.
מרית (כלי עבודה)
מָרִית, מוכרת גם כשְפַּכְטֶל (בגרמנית: Spachtel), היא כלי עבודה המשמש בעיקר בעבודות בנייה, בין השאר לטיוח.
המרית עשויה מידית אחיזה מעוגלת, ולוח מתכת או פלסטיק דק וגמיש המתרחב מן הידית ומסתיים בשטח חתך ישר. השימוש העיקרי במרית הוא בתחום הבנייה והשיפוץ והיא משמשת למריחה ומילוי של חומרי טיח מסוגים שונים. הבנאי משתמש בה לטיוח קירות ותקרות, סתימת חורים (בעזרת חומר הקרוי מֶרֶק) ויישור של אלמנטים שונים, בפנים הבניין ומחוצה לו.
מקור השם
מקור המילה "שפכטל" הוא בגרמנית והיא שימושית בעברית, בדומה למילים גרמניות רבות שחדרו ללכסיקון הבנייה הישראלי, בשל העובדה כי רבים מאנשי הבנייה בתקופת היישוב, אז החלה תנופת הבנייה בישראל, היו ממוצא מרכז-אירופאי ובייחוד מהעלייה מגרמניה. לגרמנית הגיעה המילה מן המילה הלטינית spathe, שפירושה "חרב רחבה".
שימוש לניקוי
המרית משמשת גם לניקוי משטחים מחומרי בניין שנדבקו אליהם. המרית מגיעה במגוון צורות וגדלים המתאימים לשימושים השונים. ידיות האחיזה עשויה לרוב מעץ או מפלסטיק.
צורת שימוש במילוי מרק
צורת השימוש השכיחה למילוי במרק היא באמצעות שתי מריות המוחזקות בשתי הידיים. מרית אחת מוחזקת אפקית ומשמשת להערמת מנת מרק והמרית השנייה משמשת לאיסוף חלק מהמרק שבמרית הראשונה ומריחתו על גבי המשטח. השימוש בשתי מריות מאפשר העברת המרק בתנועה אופיינית ממרית למרית ובכך לערבוב מתמשך שלו ובכך לשמור המרקם הנימוח שלו ומניעת התקשות ויצירת גושים.
אטימולוגיה
המילה "שפכטל" מתייחסת לכלי העבודה אולם היא הפכה נפוצה מאוד גם בהתייחסות לחומר עצמו הנמרח בעזרת הכלי. נהוג לקרוא לסוג הטיח הנמרח, לרוב טיח גבס לקירות פנים, "שפכטל". מילה זו השתרשה בעגת הבנייה עד כדי כך שהיא לעיתים מודפסת על אריזת המוצר של חומר הטיוח עצמו.
בתחומים נוספים
מרית היא גם כלי עבודה בשימוש רופאי שיניים לשם מילוי חורים בשן וערבוב, איסוף והוצאה של חומרי הסתימה או תרופות, בתהליך דומה לעבודת הטיח, וטכנאי שיניים בתהליך בניית שיניים תותבות. הכימאי משתמש במרית להעברה וערבוב של אבקות לשם שקילה למשל. בשני תחומים אלה מקובל יותר השם ספטולה (spatula) וצורתה המקובלת היא לוח צר וארוך מעוגל בקצוות ולרוב דו צדדי (ידית אחיזה במרכז ושני לוחות בקצוות) המתאימה לעבודה עדינה עם כמויות קטנות.
נייג'ל טרי
פיטר נייג'ל טרי (באנגלית: Peter Nigel Terry; 15 באוגוסט 1945 - 30 באפריל 2015) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אנגלי. לטרי הייתה קריירה ארוכה בתיאטרון הקלאסי. לצופי הקולנוע הוא מוכר מתפקיד המלך ארתור בסרטו של ג'ון בורמן "אקסקליבר" משנת 1981.
קורות חיים
טרי נולד בעיר בריסטול שבאנגליה, בנם של דורין ופרנק אלברט טרי בעל תואר OBE שהיה טייס בחיל האוויר המלכותי ובעל עיטור DFC. הוא היה התינוק הראשון שנולד בבריסטול עם סיום מלחמת העולם השנייה. המשפחה עברה להתגורר בטרורו שבקורנוול שם עבד אביו כקצין מבחן. טרי למד בבית ספר "טרורו", הוא התחיל להתעניין במשחק ופיתח את כישוריו ברישום ובציור. בעידודם של הוריו הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער. ב-1963 נרשם לבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" שבלונדון, ועבד לפני ומאחורי הקלעים. ב-1966 הצטרף לתיאטרון "אוקספורד מדו פליירס" בתחילה כעוזר מנהל במה.
לאחר שעבד עם להקות תיאטרון רפרטוארי כמו "אוקספורד מדו פליירס" ו"בריסטול אולד ויק", הופיע טרי בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית, "תיאטרון ראונד האוס", ותיאטרון רויאל קורט. בין השאר גילם ב-1989 את בוסולה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "הדוכסית ממאלפי" מאת ג'ון ובסטר. באותה שנה גילם את פריקלס בהפקה של דייוויד ת'אקר של המחזה "פריקלס, נסיך צור".
בנוסף להופעתו בסרט "אקסקליבר" השתתף טרי בכתריסר סרטי קולנוע בהם "אריה בחורף" (1968), בו שיחק לצידם של קתרין הפבורן, פיטר או'טול ואנתוני הופקינס בתפקיד הנסיך ג'ון הצעיר. ב-1986 הופיע בתפקיד הראשי בדמות הצייר קאראווג'ו בסרט הנושא את שמו שביים דרק ג'רמן. ב-2004 שיחק בסרט "טרויה" בתפקיד כהן ונסיך טלפוס. ב-2006 השתתף בסרט "Blackbeard" בהפקת ערוץ הולמרק.
בטלוויזיה הופיע טרי בסדרה הבריטית-אמריקאית "Covington Cross" שעלילתה מתרחשת בימי הביניים. הוא השתתף בסדרה "חדר מיון" וגילם את דני, בפרק "בתו של הדוקטור" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", שיחק בתפקיד ג'נרל קוב, ובסדרה "היילנדר" הופיע בתפקיד גבריאל פיטון. עוד השתתף בתפקיד סם ג'ייקובס בשני פרקים בשם "Anger Management" בסדרה "להעיר את המתים". ב-1998 גילם את מר בולדווד בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הרדי.
חיים אישיים
אחרי שלושים שנה בלונדון חזר ב-1993 להתגורר בקורנוול.
טרי נפטר ב-30 באפריל 2015 ממחלת ריאות חסימתית כרונית. בהיעדר קרובי משפחה, ארגנו חבריו מגי סטיד ודייוויד הורוביץ' את ההלוויה שלו, שהתקיימה ב-19 במאי 2015, בהשתתפות שחקנים וחברים נוספים.
רוג'ר בראון
רוג'ר ויליאם בראון (באנגלית: Roger William Brown; 22 במאי 1942 – 4 במרץ 1997) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1975. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות ה-ABA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-35 חברי "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA", כאחד משבעת השחקנים היחידים שנבחרו אליה פה אחד. בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק. לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת דייטון, אך לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל שלה בשל מעורבותו בסקנדל מכירת משחקים שנחשף ב-1960; בראון עצמו לא הואשם במכירת המשחקים, אך קשריו לאחראי על הסקנדל – שחקן העבר ג'ק מולינאס – הביאו להשעייתו מליגת המכללות והחרמתו על ידי ליגת ה-NBA.
בסיום לימודיו באוניברסיטת דייטון שיחק במספר ליגות חובבים בעיר דייטון, עד הקמת ליגת ה-ABA בשנת 1967, אז חתם בקבוצת אינדיאנה פייסרס. בראון היה השחקן הראשון שחתם בקבוצה בעת הקמתה, בגיל 25. ב-7 העונות הבאות שיחק בראון עבור הפייסרס, ובעונת 1974/1975, האחרונה שלו בקריירה, עבר מממפיס סאונדס ליוטה סטארס, ולקראת הפלייאוף חזר לאינדיאנה. בתקופתו בפייסרס שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס וגאס ג'ונסון, וזכה עמם ב-3 אליפויות ABA. כמו כן נבחר בראון 3 פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר.
בראון ממוקם במקום השישי בתולדות ה-ABA בדקות משחק (21,454), במקום השביעי במספר שלשות (312) ובמקום העשירי במספר נקודות (10,498) ואסיסטים (2,315) בעונה הסדירה. כמו כן מוביל בראון את כל השחקנים בתולדות פלייאוף ה-ABA במספר משחקים (110) ונקודות (2,060), ומדורג שני במספר דקות (4,030), במקום השלישי במספר אסיסטים (405) ושלשות (68), ובמקום הרביעי בריבאונדים (705).
בנובמבר 1985 הופרשה גופייתו עם המספר "35" לתקרת אולמה של אינדיאנה פייסרס, יחד עם חבריו לקבוצה דניאלס ומקגיניס.
לאחר פרישתו ממשחק יצג את המפלגה הרפובליקנית במועצת העיר אינדיאנפוליס. בשנת 1996 אובחן כסובל מסרטן המעי הגס, וכשנה לאחר מכן נפטר בראון, בגיל 54.
דלתא (אות)
דלתא או דלתה - (אות גדולה Δ, אות קטנה - δ) היא האות הרביעית באלפבית היווני. ביוונית מודרנית מבוטאת האות כדל"ת רפה בעבר (/ð/ :IPA - כצירוף Th במילה האנגלית This), אולם ביוונית עתיקה בוטאה האות כדל"ת דגושה. בספרות יווניות מסמלת האות את המספר 4.
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הפופ/רוק האהובה ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאמנית הפופ/רוק האהובה ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1974.
רחוב 34
רחוב 34 הוא רחוב ראשי ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב חוצה את האי מנהטן ממזרח למערב, ומקשר בין מנהרת לינקולן (המובילה לניו ג'רזי) במערב האי לבין מנהרת קווינס מידטאון (המובילה לרובע קווינס) במזרח האי.
אתרים בעלי חשיבות
בקצהו המערבי של הרחוב, לגדת נהר ההדסון ממוקם מרכז הכנסים ג'ייקוב ק. ג'אוויטס. בהמשך הרחוב לכיוון מזרח, עובר הרחוב דרך שכונת "מטבח הגיהנום" שנודעה בעבר לשמצה. במפגש הרחוב עם השדרה השמינית ממוקמת תחנת פן, בצידו הדרומי של הרחוב, המשמשת אחת משתי תחנות הרכבת העיקריות של ניו יורק, ולמולה נמצא המדיסון סקוור גארדן.
בהמשך הרחוב, בין ברודוויי והשדרה השביעית ישנן מספר חנויות כולבו גדולות ובהן מייסיס, הנחשבת לאחת החנויות הגדולות בעולם. חנות זו הונצחה בסרט "נס ברחוב 34" המתאר אותה, ומוקרן מידי חג המולד בתחנות טלוויזיה רבות, ונעשו לו גרסאות רבות, ואף הוצג כמחזמר. הסרט מציג, בין היתר, את תהלוכת יום ההודייה של מייסיס - תהלוכה שנתית המסתיימת ברחוב 34, בסמוך לחנות.
בהמשכו, מזרחה, עובר הרחוב דרך כיכר הראלד, ודרך השכונות קיפס ביי ומריי היל. במפגש הרחוב עם השדרה החמישית ניצב האמפייר סטייט בילדינג - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק (עד לבנייתו של מגדל החירות). כמו כן נמצאת לצד הרחוב קתדרלת וארטאן הקדוש.
הרחוב מסתיים במזרח האי מנהטן, לגדת איסט ריבר, במפגש הרחוב עם דרך FDR.
סנת
סֶנֶת הוא משחק לוח קדום ממצרים העתיקה. משחק זה הוא הקדום במשחקי הלוח שנחשפו עד היום, אך כלליו אינם ברורים דיים. ההירוגליף הקדום ביותר אשר מתאר את משחק הסנת מתוארך לסביבות 3100 לפנה"ס לערך. במצרית עתיקה נקרא המשחק '''סנ.ת. נ.ת. ח'ב' (zn.t n.t ḥˁb'') שמשמעו "משחק המעבר".
היסטוריה
סנת התגלה בעת החדשה על ידי הארכאולוג והאגיפטולוג האנגלי הווארד קרטר בעת חפירת קברו של תות ענח' אמון בשנת 1922. חפירות מאוחרות יותר במצרים חשפו חלקי לוחות במספר קברים באבידוס ובסקארה שקדמו לשושלת הראשונה (3100-3500 לפנה"ס לערך) וכן בקברים מתקופה השושלתית הקדומה (תקופת השושלת הראשונה, 3100 לפנה"ס לערך). עם זאת התיעוד הברור הראשון למשחק מופיע בקברו של הסי-רע (Hesy-Ra), פקיד בכיר בחצרו של פרעה ג'וסר מהשושלת השלישית (2686 לפנה"ס לערך). בתקופת הממלכה הקדומה החלה לעלות שכיחות הופעת ציורי קירות בקברים בהם מופיעים אנשים מן השורה משחקים בסנת כחלק מהפעילות היומיומית שלהם, שכן באותה התקופה התייחסו המצרים אל סנת כאל שילוב של משחק אסטרטגיה ומזל גרידא, ללא כל משמעות רוחנית. לוחות המשחק בתקופה זאת ובתקופת הביניים (שושלות 7–17) היו לרוב פשוטים (וכללו חמישה סימנים בסיסיים על גבי הלוחות עצמן). כמו כן נראה שהיה נהוג לשחק את המשחק כשלכל שחקן שבע אבנים.
בתקופת השושלת ה-18, עם התפתחות האמונה המצרית, שבאה לידי ביטוי בכתבים דוגמת ספר השערים ופרקים בספר המתים, הפסיקו המצרים להתייחס לסנת כאל משחק לוח רגיל והוא קיבל גם משמעות רוחנית הקשורה לעולם הבא (לוח המשחק הפך למעין סימולציה בה עוברים השחקנים את כל התחנות בעולם הבא, במקביל למעבר השמש בעולם התחתון בשעות הלילה, על מנת להתאחד בסופו של הדבר עם האל רע). תהליך זה, שהחל בתקופתה של המלכה חתשפסות (1498 לפנה"ס לערך) ונמשך לפחות עד לתקופתו של פרעה סתי הראשון (1279-1291 לפנה"ס לערך), הוביל לשינוי הדרגתי במערך הסימנים בלוח המשחק, אשר הפך אותו לסימולציית מעבר המוזכרת לעיל.
בתקופה זאת, פרט ללוחות משחק יומיומיים-נטולי משמעות דתית, הוכנו לוחות סנת מעוטרים במיוחד בצורת תיבה עם מגירה לאחסון אבני המשחק עבור פולחנים דתיים ונפטרים (ארבעה לוחות כאלה מצא הווארד קרטר בעת חפירת קברו של תות ענח' אמון). לוחות משחק אלה הונחו בתוך הקברים, על מנת להקל את המעבר של הנפטר לעולם הבא, שכן המצרים הקדומים האמינו שאדם היודע לשחק במשחק נמצא תחת הגנתם של האלים רע, תחות ולעיתים גם אוזיריס. להבדיל מתקופת הממלכה הקדומה, בתקופת הממלכה החדשה (1550 לפנה"ס - 1077 לפנה"ס לערך) פסקה הופעת ציורים בהם נראים צמד אנשים מן השורה משחקים בסנת כחלק מהפעילות היומיומית שלהם. לעומת זאת חלה עלייה בציורים בהם נראה הנפטר משחק כנגד יריב בלתי נראה, ככל הנראה נשמתו. כמו כן נראה שהחל מהשושלת ה-18 היה נהוג לשחק את המשחק כשלכל שחקן חמש אבנים בלבד.
בתקופה השושלתית הקדומה נפוץ המשחק בדרום הלבנט והגיע, ככל הנראה, באמצעות קשרי המסחר של המצרים לדרום כנען (לוחות סנת רבים נמצאו בשכבה המתוארכת לתקופת הברונזה הקדומה II [2700 - 3000 לפנה"ס] בחפירות שנערכו תל ערד). בתקופת הממלכה החדשה נפוץ המשחק ברחבי המזרח התיכון, שכן לוחות סנת רבים נחשפו באתרים כמו חצור, גזר, גבל וקפריסין בתוך שכבות המתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת ולתקופת הברזל. בלבנט שוחק סנת כמשחק נטול משמעות דתית שנלוויתה אליו בארץ מוצאו.
משחק הסנת היה פופולרי מאוד במצרים עד לשלהי התקופה הרומית, עת נזנח בעקבות השפעת הנצרות שראתה בו חלק בלתי נפרד מהפולחן הפגני הקדום.
המשמעות הרוחנית של משבצות לוח הסנת בתקופת הממלכה החדשה
כאמור, בתקופת הממלכה החדשה, עם השתכללות האמונה המצרית, הפסיקו המצרים להתייחס לסנת כאל עוד משחק לוח רגיל והוא קיבל לראשונה גם משמעות רוחנית הקשורה לעולם המתים. ללוח המשחק נוספו 21 משבצות בעלות משמעות רוחנית עמוקה, המציינות מוטיבים המוזכרים בספר השערים והמתים. .
תיאור וכללי המשחק
סנת כולל לוח, אבני משחק וכן ארבעה מקלות המשמשים בתור קוביות: על אף שלוחות וחלקי משחק רבים שרדו עד ימינו, אופן המשחק עצמו אינו ברור דיו, ומומחים חלוקים ביניהם בנוגע לכללי המשחק המדויקים. יחד עם זאת קיימות מספר נקודות עליהן יש הסכמה בין החוקרים: ההיסטוריונים טימותי קנדל (Timothy Kendall) ור.ס. בל (R.C. Bell) הציעו, כל אחד, שיטה שונה לכללי המשחק. כיום ניתן לרכוש לוחות סנת מודרניים ממספר יצרנים בעולם.
דיודאטו
אנטוניו דיודאטו (באיטלקית: Antonio Diodato; נולד ב-30 באוגוסט 1981), המוכר בשם הבמה דיודאטו (באיטלקית: Diodato), הוא זמר-יוצר איטלקי.
ביוגרפיה
דיודאטו נולד ב-30 באוגוסט 1981 באאוסטה שבאיטליה.
ב-23 באפריל 2013, הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלו, E Forse Sono Pazzo.
ב-2014, הוציא את אלבום המוזיקה השני שלו, A ritrovar bellezza.
ב-27 בינואר 2017, הוציא את אלבום המוזיקה השלישי שלו, Cosa Siamo Diventati.
בפברואר 2020, דיודאטו זכה במהדורה ה-70 של פסטיבל סן רמו עם השיר "Fai rumore", והוא נבחר לייצג את איטליה באירוויזיון 2020. עם זאת, לא השתתף בשנה זו עקב התפרצות נגיף הקורונה.
ב-14 בפברואר 2020, הוציא את אלבום המוזיקה הרביעי שלו, Che vita meravigliosa.
פסיכולוגיה תרבותית
גישה בפסיכולוגיה חברתית החוקרת תרבויות מבפנים בעזרת מערכת המושגים שלהם. פסיכולוגיה תרבותית היא יותר "פסיכולוגיה של עמים", להבדיל מפסיכולוגיה כלל עולמית.
גישה זו דוגלת ביחסיות תרבותית. הפסיכולוגים התרבותיים טוענים כי אנשים תופסים את העולם לפי מערכת המושגים בה הם משתמשים, וכיוון שכל תרבות פיתחה לעצמה את מערכת המושגים שלה, הרי שלא ניתן להשוות בין תרבויות שונות.
לפי הפסיכולוגיה התרבותית, השוואה בין תרבויות על ידי שאלונים אחידים אשר בדרך כלל חוברו במערב, גורמת להטייה תרבותית ותוצאותיה מעוותות ואינן משקפות את המציאות.
הפסיכולוגיה התרבותית חוקרת כל תרבות בעזרת מושגיה הפנימיים, ומגיעה למסקנות אודות היחסים, האמונות והערכים הקיימים באותה תרבות, ובכך היא דומה גם לאנתרופולוגיה.
ח'אן יונס
חַ'אן יוּנֶס (בערבית: خان يونس, חנות יונה) היא העיר השנייה בגודלה ברצועת עזה ובירת נפת ח'אן יונס. העיר שוכנת במרחק של כשני קילומטרים ממזרח לחופי הים התיכון, בין הערים עזה ודיר אל־בלח בצפון ורפיח בדרום. אוכלוסייתה של העיר, כולל מחנות הפליטים בתחומה, הוערכה ב־185,250 נפש, נכון לשנת 2016.
כמות הגשמים היורדת בח'אן יונס היא כ־200 מ"מ לשנה. היקף אדמות המעובדות על ידי תושבי העיר ופרבריה ושייכות לתחום המוניציפלי שלה, מגיע לכ־50,000 דונם.
היסטוריה
לאור העובדה שח'אן יונס ממוקמת בלב עמק המרזבה וקרבתה למקורות מים צלולים, חוקרים רבים סבורים כי היו קיימים כנראה יישובים עתיקים בעבר באזור העיר המודרנית. יש המזהים את העיר עם "ינוסיס" עיר שמוזכרת אצל הרודוטוס כאחת מהערים שניתנו לערבים על ידי מלך פרס. המקום נודע לפני הקמתה של ח'אן יונס כ"א-סיליקה".
אליצור "איתו" אשקלון
אליצור "איתו" אשקלון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר אשקלון, המשחקת בליגה הלאומית.
שם הקבוצה קרוי על שמו של איתמר ("איתו") שרביט ז"ל, מי שהיה איש המשק של אליצור אשקלון במשך 18 שנה.
ח'אן יונס
כיבושי העיר
בשנת 1517 נכבשה ח'אן יונס, בקרב ח'אן יונס, השני בקרבות המלחמה הממלוכית-עות'מאנית. קרב זה מסמן את כיבושה של כל ארץ ישראל על ידי האימפריה העות'מאנית. במקום לא ישבו משלמי מיסים במהלך המאה ה־16 שכן לא הופיע ברשימות המיסים של האימפריה העות'מאנית. אבל רשימות אלו מגלות כי שכן בו ח'אן ותחנה לגביית מיסי דרך (כהן ולואיס, 1978). בתחילת המאה ה־17 ביצרו העות'מאנים את האכסניה והציבו בה חיל משמר. העיר נודעה בגניה הירוקים במאה ה־19, ובשנת 1868 הוערך מספר תושביה בכ־1,000 איש.
אליצור "איתו" אשקלון
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בעונת המשחקים 2015/16 על ידי ארגון האוהדים "הגל הכחול".
ח'אן יונס
כיבושי העיר
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה ח'אן יונס על ידי בריטניה. ח'אן יונס הייתה בימיו הראשונים של הכיבוש הבריטי קו הגבול שצפונה ממנו ניצלו הבריטים את מימי המקום. מדרום לח'אן יונס הביאו הבריטים מים לצבאם ברכבות ממצרים. במהלך המלחמה הייתה העיר מרכז מסחרי חקלאי, לאחר תום המלחמה ירד מעמד זה של העיר.
לאחר מלחמת העצמאות
מסיומה של מלחמת העצמאות הייתה העיר תחת שליטה מצרית עד שנת 1956. אוכלוסייתה של העיר גדלה, בעיקר בשל זרימת אלפי פליטים אל שטחה לאחר המלחמה. המצרים הקימו מחנה פליטים ממערב ליישוב והושיבו את רוב הפליטים שם. בשנת 1955 מנתה אוכלוסיית העיר יותר מ-12,000 נפש. במהלך שנות ה־50 שימשה תחנת המשטרה בכניסה המזרחית לעיר כבסיס של גדוד פדאיון. בשנת 1955 פוצצה התחנה על ידי צה"ל כחלק מפעולות התגמול של מדינת ישראל נגד המפגעים ושולחיהם.
אליצור "איתו" אשקלון
היסטוריה
בעונתה הראשונה העפילה אליצור "איתו" אשקלון לליגה הארצית בכדורסל מחוז דרום היישר מהמקום הראשון, זאת לאחר מאבק ראש בראש מול הפועל מבועים/מרחבים בצמרת הליגה.
ח'אן יונס
לאחר מלחמת העצמאות
ב־2 בנובמבר 1956, במהלך מבצע קדש, כבש צה"ל את ח'אן יונס. ב־3 בנובמבר התחולל טבח ח'אן יונס, סדרת עימותים בין תושבי העיר לחיילי צה"ל, בהם נהרגו ונפצעו תושבים רבים. היו שטענו שהיו כ־30 נפגעים ולעומת זאת, על פי דו"ח אונר"א, הרגו הכוחות הישראלים 275 תושבים בגילי 15–60. אחד העדים לאירועים היה העיתונאי מארק גפן, לימים עורך על המשמר.
אליצור "איתו" אשקלון
היסטוריה
באירוניה מסוימת, כבר בעונת הבכורה בליגה הארצית פגשה אליצור "איתו" אשקלון את "אליצור אשקלון" לדרבי מקומי בו ניצחה הקבוצה בצמד המשחקים. בתום אותה עונה נשארה הקבוצה בליגה הארצית, ואילו אליצור אשקלון נשרה אל ליגה א' ומייד לאחר מכן התפרקה.
ח'אן יונס
תחת שלטון הרשות הפלסטינית
בשנת 1993 עברה העיר, יחד עם כל רצועת עזה, לידי הרשות הפלסטינית. בסוף שנות ה־90 הוקם בעיר "בית החולים האירופי" במימון האיחוד האירופי.
אליצור "איתו" אשקלון
היסטוריה
בעונתה השלישית 2017/18, סיימה הקבוצה את הליגה הסדירה במקום השני, אשר הקנה לה מקום בפלייאוף העליון בתחרות על העפלה לליגה הלאומית. בשלב חצי הגמר הדיחה הקבוצה את ה-3 בטבלה מכבי מעלה אדומים ובסדרת הגמר גברה 0–2 על מכבי פתח תקווה והעפילה לליגה הלאומית.
ח'אן יונס
תחת שלטון הרשות הפלסטינית
באינתיפאדה השנייה שימשה העיר כבסיס של ארגוני הטרור לירי רקטות קסאם ופצצות מרגמה על יישובי גוש קטיף וציר כיסופים. הבתים של פאתי ח'אן יונס, צופים על ציר כיסופים ועל כפר דרום, נותנים לצלפים הפלסטינים יתרון טקטי ועמדה מצוינת לביצוע פיגועי ירי כנגד אזרחים וחיילים ישראליים. המתנחלים ביקשו מצה"ל להרוס בתים אלה מטעמי ביטחון, אך צה"ל נמנע מכך עקב צו של בג"ץ. בעקבות הרצח של טלי חטואל וארבע בנותיה והירי על האזכרה לכבודה, אישר בג"ץ לצה"ל להרוס בתים אלה. בתגובה לירי המרגמות צה"ל ביצע מספר פעולות ותקיפות בח'אן יונס.