cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרברט ג'ורג' קליין
קריירה
שנתיים לאחר שסיים את לימודיו בקולג', הוא התגייס לצי ארצות הברית שם הפך לקצין ושירת עד שנת עד 1946. לאחר תפקיד זה, הוא הפך לעורך החדשות של "פוסט אדבוקאט" וכתב מיוחד עבור העיתונים של קופלי.
בשנת 1946 מונה קליין לסוכן העיתונות בקמפיין של ריצ'רד ניקסון למושב מחוז הקונגרס ה-12 של קליפורניה. ניצחונו של המועמד בבחירות אלה חיזק מערכת יחסים עם הפוליטיקאי הצעיר מקליפורניה. הוא נבחר להיות סוכן העיתונות של ניקסון בקמפיין למושב בסנאט מטעם מדינת קליפורניה, בו הוא התמודד וניצח את הלן גאגן דאגלס ב-1950.
מ-1950 עד 1968 קליין עבד עבור "איגוד סן דייגו", ושימש תחילה ככותב וכותב מערכת. הוא קודם לעורך עמודי מערכת, עורך משנה ועורך בכיר, לפני שעלה לבסוף לתפקיד העורך. לקמפיין הנשיאותי של דווייט אייזנהאואר בקליפורניה ב-1952, קליין נבחר על ידי ניכסון כמנהל הפרסום. במהלך מסע הבחירות של 1956, ניקסון בחר בו שוב כעוזר מזכיר העיתונות הלאומי שלו. כאשר ניקסון החליט להתמודד על הנשיאות ב-1960, קליין הפך למזכיר העיתונות הלאומי שלו. הוא גם היה מזכיר העיתונות של ניקסון במהלך מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל קליפורניה ב-1962.
ב-1968, קליין שימש כמנהל התקשורת הלאומי של ניקסון בריצה השנייה שלו לנשיאות. לאחר ההשבעה ב-1969, נבחר קליין להיות מנהל התקשורת החדש של הזרוע המבצעת, תפקיד שמילא עד להתפטרותו ב-1 ביולי 1973.
קליין הצטרף שוב למגזר הפרטי לאחר מעורבותו בממשל ניקסון. הוא כיהן בתפקיד סגן נשיא לקשרי תאגידים ב- Metromedia, Inc. בין השנים 1973 ל-1977. הוא הפך ליועץ תקשורת מ-1977 עד 1980 לפני ששימש כעורך הראשי של קופלי פרס עד פרישתו ב-2003.
קליין היה עמית ב-American Enterprise Institute וחבר באגודת עורכי העיתונים האמריקאית. הוא כיהן בדירקטוריון בין השנים 1966 ל-1968.
פרסומים
קליין חיבר את הספר "Making It Perfectly Clear", על יחסי האהבה-שנאה של ריצ'רד ניקסון עם התקשורת. הספר יצא לאור על ידי Doubleday ב-1980.
הלכה כבתראי
מקור ויישומים
הכלל אינו מופיע בתלמוד, ומקורו בדברי הגאונים. הראשונים השתמשו בכלל כדי לפסוק הלכה ברבות מן המחלוקות בין האמוראים בתלמוד. כמו כן, כלל זה הובא כנימוק לכך שבמחלוקות בין התלמוד הירושלמי לתלמוד הבבלי, הלכה כדעת הבבלי אשר נערך בתקופה מאוחרת יותר. בדורות מאוחרים יותר, קיים שימוש נפוץ בכלל לפסיקת הלכה במקרים שבהם יש דעות שונות בספרי הפוסקים, אף שהיו טענות אחדות לפיהן הכלל תקף רק לפסיקת הלכה במחלוקות שבתלמוד ולא במחלוקות מאוחרות יותר. שימוש כזה בכלל היה נפוץ במיוחד אצל חכמי אשכנז במאה ה-15, ובעקבות כך עמדה נקודה זו במוקד הביקורת של הרמ"א על שיטת הפסיקה של הבית יוסף שפסק כדברי הרי"ף והרמב"ם גם במקרים בהם פוסקים מאוחרים יותר חלקו עליהם.
הגבלות
הגבלה נוספת לכלל היא שכאשר תלמיד נחלק עם רבו בחייו ורבו לא קיבל את טענותיו, אין אומרים בזה הלכה כבתראי, שכיוון ששני הצדדים שמעו זה את זה, אין עדיפות לאחרון. הגבלה דומה היא שכאשר פוסק מאוחר כתב את דעתו בלי להיות מודע לפסיקה הפוכה של פוסק מוקדם יותר – אין בזה עדיפות לאחרון, מכיוון ששני הצדדים לא שמעו זה את זה. על פי זה כתב המהרי"ק, שכאשר מוצאים דעה של פוסק קדמון שלא הופיעה בספר נפוץ, דוחים מפניה את דעות האחרונים שפסקו בניגוד אליה, משום שייתכן שאם היו האחרונים מודעים לפסיקתו של אותו פוסק הם לא היו חולקים עליו. הרדב"ז הרחיב הגבלה זאת לכל מקרה שהפוסק האחרון לא הביא את דברי הפוסק שקדם לו, שאז יש להניח שלא הכיר את דבריו.
מבצע הסכמה
מבצע הסכמה (באנגלית: Operation Agreement) היה פשיטה קרקעית ואמפיבית של כוחות צבא, צי ויחידות מיוחדות ממדינות חבר העמים הבריטי על נמל טוברוק שבלוב. הפשיטה נערכה בין ה־13 ל־14 בספטמבר 1942, במסגרת המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. כמה יחידות עילית, שפעלו בעורף כוחות הציר בצפון אפריקה, כולל קבוצת החקירה המיוחדת, מילאו תפקיד חשוב במסגרת המבצע.
במקביל לפשיטה על טוברוק בוצעו שלוש פשיטות נוספות, בקנה מידה קטן יותר, חלקן גם כפעולות הסחה: באזור בנגאזי – מבצע ביגמי, בנווה המדבר ג'אלו – מבצע נייסטי, ובברקה – מבצע קארוון.
הפשיטה הסתיימה בכישלון חרוץ, כוחות הצבא והצי שהשתתפו בה ספגו אבדות כבדות, כולל מאות שבויים. בנוסף, הצי הבריטי ספג אבדות ניכרות בציוד, כולל סיירת אחת, שתי משחתות, ומספר כלי שיט קטנים יותר, שטובעו במהלך הפשיטה.
מטרות המבצע
המבצע נועד לגרום לפגיעה קשה במאמץ המלחמתי ובמערך הלוגיסטי של כוחות הציר בצפון אפריקה, שלחמו באותה עת באזור אל־עלמיין שבמצרים, באמצעות שיתוק זמני והרס מתקני הנמל של נמלי טוברוק ובנגאזי, שני הנמלים העיקריים בבליטת קירנאיקה, שהיו חיוניים להעברת אספקה ותגבורות לכוחותיו של רומל. בנוסף תוכננה פגיעה במספר שדות תעופה של הציר בקירנאיקה ובמצבורי דלק גדולים. אחד היעדים המישניים של המבצע היה כיבוש נווה המדבר ג'אלו, והפיכתו לנקודת כינוס ובסיס יציאה ונסיגה לכוחות המיוחדים הבריטיים, שפעלו בעורף כוחות הציר במדבר המערבי.
תוכנית המבצע
כיבוש נמל טוברוק על ידי כוחות הציר ב־21 ביוני 1942 היה אחת המכות הקשות ביותר שספג הצבא הבריטי במהלך המערכה בצפון אפריקה. מיד לאחר מכן החלו היחידות המיוחדות הבריטיות, שפעלו בזירה זו, לתכנן כיצד ניתן לפגוע בנמל האסטרטגי. מה שהחל כתוכנית לפשיטה קרקעית קטנה על מצבור דלק של הציר במתחם טוברוק, התפתח בהדרגה לתוכנית גרנדיוזית למבצע משולב ומורכב גדול בהשתתפות כוחות אוויר, ים ויבשה, שנועד למנוע מכוחות הציר את השימוש בנמל טוברוק לפרק זמן ממושך. הצדדים היריבים בצפון אפריקה נמצאו בעיצומו של מרוץ חימוש וצבירת כוחות לקראת המתקפה הצפויה של כוחות בעלות הברית על קו אל עלמיין, והפיקוד הבריטי העריך, שהוצאת נמל טוברוק מכלל פעולה לתקופה ממושכת, עשויה לסייע להכריע את הכף לטובת בעלות הברית בעימות הצבאי הקרב.
לפי תוכנית המבצע הסופית, שהוכנה ב"פיקוד המזרח התיכון", נועד הצי הבריטי להנחית בליל 13/14 בספטמבר כוחות אמפיביים מממזרח וממערב לנמל טוברוק, בסיוע כוח קומנדו קרקעי שיגיע מהמדבר. לאחר הנחיתה ישתלטו הכוחות הבריטיים על נמל טוברוק והמתחם המבוצר שסביבו לפרק זמן ארוך ככל האפשר (לפחות 12 שעות) במהלכו יושמדו מתקני הנמל, ויהרסו סדנאות שדה לתיקון טנקים, מנחתי תעופה ומצבור דלק גדול של הציר בתוך המתחם. לאחר שהכוחות הנוחתים ישמידו סוללות תותחי חופים ותותחי נ"מ, שהגנו על הנמל, נועדו שתי משחתות, שנכללו בכוח התקיפה, להיכנס לתוך המפרץ של נמל טוברוק, להטביע את ספינות האויב בנמל, ובמידת הצורך לסייע לכוחות הקרקע באש תותחיהן.
חיל האוויר הבריטי היה אמור לבצע הפצצה גדולה של נמל טוברוק כפעולת הסחה לנחיתות האמפיביות, ואילו הצי הבריטי היה אמור להפגיז את נמל דאבה במצרים, כפעולת הסחה נוספת, ולפנות את כוחות הקרקע מטוברוק לאחר סיום הפעולה בחיפוי כוח ליווי חזק של הצי (סיירת נגד מטוסים ו-8 משחתות). כוחות קרקעיים מיוחדים היו אמורים לפשוט במקביל על שורת יעדים של הציר בבליטת קירנאיקה, במטרה להשמיד את מתקני הנמל בבנגאזי ולפגוע במספר שדות תעופה של הציר. מתכנני המבצע לקחו סיכונים גדולים והיו מוכנים לספוג אבדות כבדות בקרב הכוחות, שנועדו להשתתף במבצע, לצורך השגת יעדיו.
מבצע קארוון
ב־13 בספטמבר 1942 תקפו סיורי G1 ו־T1 של קבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG) שכללו כ־50 לוחמים, מספר יעדים באזור העיירה בארקה, מצפון-מזרח לבנגאזי, כולל שדה תעופה איטלקי. תקיפת שדה התעופה התבצעה בהצלחה, והאיטלקים הודו שבמהלכה הושמדו או ניזוקו 23 מטוסים. בדרך נסיגתו הותקף הכוח על ידי פלוגה ממונעת איטלקית ולאחר מכן על ידי מטוסים של האויב, וכמעט כל כלי רכבו יצאו מכלל פעולה. הפצועים הקשים ביותר הועמסו על כלי הרכב המעטים שנותרו, בעוד עיקר הכוח המשיך במסע רגלי של כ־160 ק"מ לנקודת המפגש המתוכננת עם סיור נוסף של קמא"ט. 10 מחיילי הכוח נפלו בשבי האיטלקי.
מבצע ביגמי
כוח גדול יחסית מיחידת SAS, בפיקודו של דייוויד סטירלינג, שלווה בדרכו על ידי סיורי S1 ו־S2 של ה־LRDG, היה אמור לפשוט על נמל בנגאזי ועל שדה התעופה בבנינה. אולם בעקבות איחור בלוח הזמנים, והיתקלות במחסום דרכים של האויב במרחק קצר מבנגאזי, נחשפה נוכחותו בטרם עת. מחסום הדרכים היה מוגן היטב, ומשני עבריו שדות מוקשים, שמנעו את איגופו. כתוצאה מכך החליט סטירלינג לבטל את הפשיטה המתוכננת ולסגת. בדרכו חזרה לבסיס הותקף הכוח מספר פעמים על ידי מטוסים גרמניים ואיטלקיים, וכתוצאה מכך ספג אבדות כבדות וכ־60 מכלי רכבו הושמדו.
מבצע נייסטי
נווה המדבר ג'אלו הותקף על ידי יחידה מ"חיל השדה הסודני" (בפיקוד בריטי), בסיוע שתי יחידות סיור של ה־LRDG. ההתקפה הראשונה, שבוצעה בלילה של ה־15/16 בספטמבר, נבלמה על ידי המגינים האיטלקים, כ־200 חיילים, שהיו בכוננות ותוגברו עקב מידע מודעיני, שנתקבל לאחר כישלון הפשיטה על טוברוק ב־13 בחודש. התוקפים נסוגו ב־19 בספטמבר, לאחר שטור תגבורת ממונע איטלקי התקרב לנווה המדבר.
כוחות אמפיביים
כוחות אלו נועדו לנחות מהים באזור נמל טוברוק. הם חולקו לשני כוחות: הכוח העיקרי (כוח A), נועד לנחות בחצי האי שמצפון לנמל, וכוח משני (כוח C), שינחת במפרצון ממזרח לנמל.
כוח B
הכוח הקרקעי, שנועד להשתתף במבצע הסכמה, היה כוח אד הוק, שהורכב במיוחד בשביל הפשיטה על טוברוק. הכוח, בפיקוד לויטננט קולונל ג'ון האסלדין, כלל 81–83 לוחמים. 45 מתוכם היו לוחמי קומנדו מנוסים, ותיקי קומנדו המזרח התיכון, שהתנדבו למשימה, והשאר מומחים בתחומים שונים שצורפו לכוח, כדי למלא משימות מיוחדות (פלסים ומומחי חבלה, תותחנים, אלחוטאים וכו') וכן מספר לוחמים מקבוצת החקירות המיוחדת. המשימה שהוטלה על הכוח הייתה לשתק מספר סוללות של תותחי חופים ותותחי נ"מ, ששלטו על הכניסה לנמל טוברוק, ולאבטח את הנחיתה האמפיבית של כוח C במפרצון, שנמצא במרחק קטן ממזרח לכניסה למפרץ טוברוק.
כוח הקומנדו הגיע לטוברוק דרך נווה המדבר אל־כופרה לאחר מסע עוקף ארוך של כ־2,700 ק"מ מעמק הנילוס, בליווי יחידת סיור של קמא"ט, שהביא אותו לעורפם של כוחות הציר. המשאיות בהן נסע הכוח נצבעו בסמלי קורפוס אפריקה (כוחות הציר בצפון אפריקה הרבו להשתמש בכלי רכב בריטיים שנתפסו שלל) ולוחמי הקומנדו התחזו לשבויי מלחמה בריטיים, עליהם "שמרו" כביכול חיילים מקבוצת החקירות המיוחדת, שהתחזו לחיילים גרמנים. בדרך זו הצליח הכוח להסתנן לאזור נמל טוברוק מבלי להתגלות לאחר רדת החשיכה ב־13 בספטמבר.
כוח B הצליח להשתלט על מרבית יעדיו, ופגע בלא מעט קבוצות של חיילים איטלקיים, שאיישו את סוללות הגנת החופים ואת העמדות, ששלטו על מפרץ מרסה אום שואסק, אך שורת עיכובים בלתי צפויים והתקפות נגד מצד נחתים איטלקיים מגדוד 3 של רגימנט "סן מרקו", שנמצאו באזור, גרמו לאיחור משמעותי בלוח הזמנים המתוכנן שלו. לוחמי הקומנדו הצליחו לאבטח לבסוף את נקודת הנחיתה המיועדת של כוח C, שידרו באלחוט את אות ההצלחה למפקדת המבצע והפעילו פנסי אלדיס, כדי לכוון אליהם את הכוח האמפיבי, אולם מסיבות שונות, רק חלק קטן מכלי השיט שהובילו את כוח C הצליחו לאתר את חוף הנחיתה ולחבור אל כוח הקומנדו. לאחר שהכוח הבין שמבצע הנחיתה נכשל, ואין סיכוי לפינוי שלו בדרך הים, הוא התחלק לקבוצות קטנות, שניסו לפלס דרכן דרומה למדבר הפתוח. לאחר שעלה השחר, כותר הכוח והותקף על ידי כוחות אויב עדיפים, מפקדו נהרג ורוב אנשיו נהרגו או נפלו בשבי.
כוח C
כוח C כלל כ-180 לוחמים, מתוכם כמאה חיילים מרגימנט ארגייל וסאת'רלנד היילנדרס, מחלקת מקלעים מרגימנט רויאל נורת'מברלנד פיוסילירס (עם 4 מקלעי ויקרס), שתי כיתות הנדסה וכוח תותחנים נגד מטוסים (שנועד להפעיל תותחי נ"מ של האויב, שיתפסו במהלך הפשיטה). התפקיד שהוטל על הכוח - שנועד להגיע לטוברוק על סיפון 16 ספינת טורפדו ו-3 סירות מנוע גדולות - היה לנחות במפרץ מרסה אום שואסק (mersa umm es sciausc), ממזרח לכניסה לנמל טוברוק, לחבור לכוח הקומנדו, שהיה אמור לאבטח את נקודת הנחיתה, ולאחר מכן להתקדם יחד איתו דרומה במקביל לצד המזרחי של מפרץ טוברוק, ולחבור באזור הנמל עם כוח הנחיתה העיקרי (כוח A), שיתקדם לנמל מכיוון מערב. הכוח נועד להשתלט בדרכו על סוללות תותחי חופים ותותחי נ"מ, וכן להציב חסימות על הדרכים המובילות לנמל טוברוק ממזרח וממערב, בסיוע כוח האש של מקלעי הויקרס, כדי לעכב הגעת תגבורות של הציר.
שתי השייטות של ספינות הטורפדו, שנשאו את הכוח, התקדמו לטוברוק בשני טורים מקבילים. כשהן התקרבו לנמל והגבירו את מהירותן, איבד טור אחד את דרכו בחשיכה, והטרפדות התפזרו ואיבדו קשר זו עם זו. הטור השני הגיע ליעדו בשעה המתוכננת, אך המתין זמן רב לקבלת אישור שהכוח הקרקעי הצליח במשימתו, ואיבטח את נקודת הנחיתה המיועדת. לאחר שהתקבל לבסוף האישור, החלו הטרפדות לחפש את המפרצון בו נועדו לנחות, אך מסיבה לא ברורה (אולי עשן שעלה משריפות שפרצו בנמל טוברוק כתוצאה מההפצצה האווירית) לא הצליחו לראות את האיתות של הפנסים, שהיו אמורים לסמן את מיקומו. בסביבות שעה 03:00 הצליחו שתי ספינות טורפדו לאתר את נקודת הנחיתה. אחת מהן נתקעה על שרטון במים הרדודים, אך השנייה הצליחה להנחית בחוף כיתת מקלענים עם שני מקלעים ולהפליג החוצה מהמפרצון. משום מה שאר כלי השייט של כוח C לא באו בעקבותיהן. רק זמן קצר לפני עלות השחר איתרו טרפדות נוספות את יעדן, אולם בשלב זה הן כבר התגלו על ידי הכוחות המגינים על טוברוק, הוארו באור זרקורים, וספגו אש כבדה מספינות האויב בנמל ומסוללות תותחי חופים ותותחי נ"מ 88 מ"מ, שהגנו עליו. 7-6 סירות טורפדו ניסו פעם אחר פעם להיכנס למפרצון, בו היו אמורות להנחית את הכוחות שעל סיפונן, אולם נהדפו על ידי אש האויב. שלוש מהן ניסו ללא הצלחה לפרוץ את הרשת נגד צוללות, שהגנה על הכניסה לנמל טוברוק, ולשגר את טילי הטורפדו שלהן על כלי השייט של האויב שעגנו בנמל.
כוח A
לפי תוכנית המבצע, הצוללת "טאקו" הייתה אמורה להנחית מספר אנשי קומנדו (כוח E) בסירות גומי על החוף במפרץ מרסה מרירה, כדי להדליק משואות ניווט, שינחו את כוח הנחיתה הבריטי העיקרי ליעדו. אולם ים סוער במיוחד לא אפשר לאנשי הקומנדו לצאת מהצוללת ולבצע את משימתם. כתוצאה מכך, המשחתות הבריטיות "סיק" ו"זולו", שנשאו על סיפונם כ־400 נחתים, לא הצליחו לאתר בחשיכה את נקודת הנחיתה המיועדת. הם הוטעו על ידי אורות שונים שדלקו על החוף, והנחיתו את הגל הראשון של הנחתים במרחק כ־5 ק"מ מערבית ליעדם. עקב מחסור במקום על סיפון שתי המשחתות, הן לא יכלו לשאת מספיק סירות להנחתת כל כוח הנחיתה, ולכן הוחלט שהכוח יונחת בשני גלים, והגל השני של הנחתים ימתין כשעה לחזרת הסירות שנשאו את הגל הראשון, לפני שיוכל לצאת לדרכו. הורדת סירות הנחיתה (או דוברות הנחיתה) והגוררות שלהן מהמשחתות למים ארכה זמן רב, ולכן גל הנחיתה הראשון יצא לדרכו רק זמן קצר לפני שעה 04:00.
מספר סירות מנוע היו אמורות לגרור כל אחת קבוצה של סירות/דוברות נחיתה, אולם בים הסוער הן התקשו להביא את הסירות אל החוף. כבלי הגרירה נקרעו, אחדים מהם הסתבכו במדחפים של סירות המנוע הגוררות ושיתקו אותן, וסירות רבות נסחפו בים ללא שליטה. מספר סירות מנוע והסירות שגררו אחריהן עלו על שרטונים, או התנפצו על סלעים נסתרים סמוך לחוף. רק שתיים או שלוש קבוצות של סירות/דוברות הצליחו להגיע לחוף בשלום, ולהנחית את החיילים שנשאו. חלק גדול מהסירות ומהגוררות שלהן נסחפו בים, או יצאו מכלל פעולה, ולכן לא יכלו לחזור למשחתות כדי להעמיס על סיפונם את גל הנחיתה השני. שתי המשחתות התקרבו למרחק קצר מהחוף, כדי לאסוף את הסירות והגוררות, ולקצר את המרחק, שיהיה על גל הנחיתה השני לעבור לפני הגעתו לחוף, אולם בשלב זה, סמוך לשעה 05:00, הם התגלו על ידי הזרקורים של מגיני הנמל, והחלו לספוג אש ארטילריה כבדה. זמן קצר לאחר מכן פגעו פגזים במערכות ההנעה וההיגוי של "סיק" והשביתו אותן. המשחתת, שאיבדה את יכולת התנועה, ספגה פגיעות רבות מסוללות חוף איטלקיות בקוטר 152 מ"מ (6 אינץ') ומתותחי נ"מ 88 מ"מ, שגרמו לה נזקים כבדים. המשחתת "זולו" ניסתה מספר פעמים לבוא לעזרת "סיק", להיקשר אליה ולגרור אותה אל מחוץ לטווח התותחים, אך ללא הצלחה. סמוך לשעה 07:00 התקבלה החלטה לנטוש את המשחתת "הנכה" לגורלה, וזולו הפליגה מזרחה כדי לחבור לכוח הליווי של הצי (כלי השייט האחרים בכוח התקיפה קיבלו הוראה לבטל את המשימה ולחזור לבסיסם מוקדם יותר). שעה לאחר מכן נאלץ הצוות לנטוש את הספינה הפגועה, והניצולים נאספו על ידי כלי שיט איטלקיים ונלקחו בשבי. 122 אנשי צוות ונחתים נהרגו על סיפון ה"סיק", וכ-300 נפלו בשבי האויב.
לאחר שהמפקדים של שלוש קבוצות הנחתים הקטנות, שהצליחו להגיע לחוף, הבינו שמבצע הנחיתה נכשל, ושאין אפשרות לפינוי בדרך הים, הם החליטו לנסות לפלס את דרכם דרומה מנקודת הנחיתה, בתקווה שלפחות חלק מהלוחמים יצליחו לחמוק מכוחות האויב במתחם טוברוק, להגיע למדבר הפתוח, וליצור קשר עם סיורי הקמא"ט. רוב הנחתים נהרגו או נפלו בשבי תוך זמן קצר, וקבוצה קטנה שהתחבאה במחפורות ישנות בצלע של ואדי, בתקווה להמתין שם לרדת החשיכה, אותרה בשעות אחר הצהריים על ידי כוח גרמני, ונאלצה להיכנע.
כוח D (סיירת ו-6 משחתות) היה בדרכו מערבה לפגוש את המשחתת זולו, וללוות אותה בחזרה לאלכסנדריה, כאשר זמן קצר לפני שעת הצהריים ב-14 בספטמבר, הותקפה הסיירת "קובנטרי" על ידי מפציצי צלילה גרמניים Ju 87, שהמריאו מכרתים, ונפגעה קשה. 63 אנשי צוות נהרגו והוחלט לנטוש את הספינה. מכיוון שמשחתות הליווי לא היו מצוידות במשגרי טורפדו, נאלץ הכוח להמתין זמן רב עד לחבירה עם "זולו" (שנפגעה קשה מפגזים במהלך ניסיונותיה לחלץ את "סיק"), כדי שהאחרונה תטביע את הקובנטרי. במהלך הדרך הארוכה חזרה לאלכסנדריה, ספג הכוח שורה של תקיפות מהאוויר. זולו ספגה פגיעות נוספות ממפציצי צלילה גרמניים, וזמן קצר לפני רדת החשיכה, במרחק כ-190 ק"מ מאלכסנדריה, ננטשה האונייה וטבעה, לאחר שבמהלך היום נהרגו 39 מאנשי צוותה.
תוצאות ולקחים
הפשיטה על טוברוק ופשיטות הקומנדו, שבוצעו במקביל לה, נחלו כישלון מוחלט, והכוחות השונים שהשתתפו בהם ספגו אבדות כבדות, מבלי שזכו בהישגים משמעותיים. כוחות בעלות הברית שהשתתפו בפשיטה על טוברוק ספגו למעלה מ-800 אבדות, מתוכם 217 הרוגים מקרב הצוותים של כלי השייט שהשתתפו במבצע ו-81 הרוגים מקרב הנחתים המלכותיים. כוחות הציר טענו שלקחו בשבי 576 חיילים ומלחים בריטיים. הכוחות המיוחדים, שהשתתפו בפשיטות על בנגאזי ועל ברקה, איבדו כמעט את כל כלי הרכב שלהם וספגו גם הם אבדות כבדות. אבדות כוחות הציר בטוברוק היו קלות יחסית. לפי המקורות האיטלקיים והגרמניים הם הסתכמו ב-16 הרוגים ו-50 פצועים בלבד.
הגורמים העיקריים לכישלון המבצע היו : א. כישלון בשמירה על סודיות וחשאיות המבצע, שגרם לכך שמידע עליו דלף לידי האויב - נראה שהמודיעין הגרמני קיבל מידע על כך שצפויה פשיטה מהים של הבריטים על נמלים שבידי הציר בבליטת קירנאיקה, וכתוצאה מכך חיילות המצב שלהם הועמדו בכוננות ואולי אף תוגברו, אם כי נראה שההתרעה הייתה כללית ולא כללה פרטים מדויקים על המבצע.
ב. העדר אסדות נחיתה ממונעות - כנראה שבזמן המבצע לא היו לצי הבריטי באגן המזרחי של הים התיכון נחתות אמפיביות, שהיו חיוניות להצלחת פשיטה מהים על נמל טוברוק. כתוצאה מכך נאלצו שני כוחות הנחיתה להשתמש באלתורים שונים - בספינות טורפדו, או בסירות עץ הנגררות על ידי סירות מנוע - עובדה שסיבכה מאוד את הנחיתה בתנאי ים סוער. אילו היו בידי הבריטים אסדות נחיתה ממונעות (בדומה לדוברות הנחיתה הממונעות, שהיו בשימוש הגרמנים והאיטלקים בנמל טוברוק), ייתכן שלפחות השלב הראשון של המבצע היה מצליח.
בתרבות
ב־1967 יצא הסרט "טוברוק" שהתבסס על מבצע הסכמה, בבימויו של ארתור הילר ובכיכובם של רוק הדסון וג'ורג' פפארד. הסרט נכתב על ידי ליאו גורדון (ששיחק בסרט) והופק באולפני יוניברסל.
דריה בסדינה
דריה סטניסלבובנה בסדינה (ברוסית: Да́рья Станисла́вовна Бесе́дина; נולדה ב-22 ביולי 1988 חימקי, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא מדינאית, המכהנת כחברת הדומה העירונית של מוסקבה מטעם מפלגת יאבלוקו.
ביוגרפיה
דריה נולדה בשנת 1988 בחימקי, שבמחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית. בילדותה, היא חיה במשך שנתיים בהמבורג, גרמניה.
הייתה שותפה בארגון "פרויקטים עירוניים" שמטרתן לשפר את מראה העיר, באמצעות אורבניות מודרנית. בוגרת המכון לאדריכלות של מוסקבה (Московский архитектурный институт) משנת 2014 והיא אדריכלית במקצועה.
הדומה העירונית של מוסקבה
דריה זכתה בבחירות לדומה העירונית של מוסקבה להתכנסות השביעית, מטעם מחוז הבחירה השמיני (מחוזות שדה תעופה, וויקובסקי, קופטבו, סוקול) וקיבלה 14,911 קולות (36.6%). הייתה חברה בוועדות לחינוך, מדיניות סביבתית, ניהול עירוני ומדיניות דיור בפרלמנט של מוסקבה.
נתמכה על ידי מערכת "ההצבעה הכחמה" שיזם אלכסיי נבלני ובמהלך הדיונים על התיקונים לחוקת רוסיה (2020), דחקה בשאר חברי הפרלמנט במוסקבה להצביע נגד התיקונים המוצעים.
יוזמתה הראשונה של בסדינה הייתה ניסיון לפזר הדומה העירונית של מוסקבה. לטענתה, הרכב הפרלמנט הנבחר לא שיקף את הלךהרוח האמיתי של המוסקובאים, מכיוון שרוב מועמדי האופוזיציה לא הורשו להשתתף בבחירות. ההצעה לא נתמכה על ידי צירי הפרלמנט. סיעת יאבלוקו שנכנסה לדומה כללה יחד עם דריה גם את יבגני בונימוביץ', מקסים קרוגלוב וסרגיי מיטרוחין.
באוקטובר 2019, כאשר תקציב מוסקבה הועלה להצעה בקריאה ראשונה בישיבת הדומה, בסדינה דרשה דיון ושימוע ציבורי בנושא טיוטת התקציב. השימועים נערכו ובסדינה ביצעה תיקונים בטיוטת התקציב - קבעה הקצאת כסף להקמת קווי חשמליות ורכישת טרוליבוסים במקום הוצאות לבניית כבישים, אך התיקונים נדחו. דריה הייתה אחת משבעת חברי הפרלמנט שהצביעו נגד התקציב.
במהלך דיווח לצירי הדומה העירונית של מוסקבה, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, למרות התנגדותם של חברי רוסיה המאוחדת והמיקרופון הכבוי, שאלה דריה שאלה לגבי האנשים שהורשעו לאחר שנעצרו בהפגנות אופוזיציה ושאלה את ראש העיר אם הוא מרגיש אחראי לעובדה שאנשים ישבו בכלא. השאלה נדחתה על ידי ועדה מיוחדת של הדומה, אולם סוביאנין נאלץ לענות.
לאחר הנאום בפני חברי הפרלמנט, השידור חי מהישיבה הופסק. לאחר ההפסקה הציעה בסדינה לשנות את טיוטת ההחלטה של הדומה העירונית באישור התיקונים לחוקה. לפני הצהרת האישור, הציעה בסדינה להוסיף ביטויים אבסורדיים, למשל, "בהתחשב בכך שו.ו. פוטין, הוד מעלתו, הנשיא לכל חיים" או "בהתחשב בעובדה שו. פוטין הוא מתנתה של הרוסים לאנושות". לאחר מכן, נשללה ממנה זכות הנאום עד לתום הישיבה, בשל הגחכת ההצבעה.
פיטר איגן
פיטר איגן (באנגלית: Peter Egan; נולד ב-28 בספטמבר 1946) הוא שחקן אנגלי. הוא מוכר מתפקידיו בתוכניות טלוויזיה בהם הוגארת' בסדרת המתח "Big Breadwinner Hog", המלך לעתיד ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת במיני-סדרה "Prince Regent", השכן פול ריימן בסיטקום "Ever Decreasing Circles" (בשנים 1984–1989), ויו "שרימפי" מקלייר, מרקיז פלינטשייר בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" (2012–2015).
ביוגרפיה
איגן נולד בלונדון. הוא בנם של דוריס (שם נעורים פיק) ומייקל תומאס איגן שמוצאו אירי. הוא למד בבית הספר הקתולי סנט ג'ורג' במאידה וייל, ובבית הספר "London Oratory School".
קריירה
הופעת הבכורה של איגן על במת התיאטרון הייתה במחזה "Charlie Girl". הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בתפקיד סת' סטרקדר בעיבוד של ה-BBC משנת 1968 לספר "Cold Comfort Farm". ב-1969 הוא זכה להכרה בתפקיד הגנגסטר הוגרת' בסדרה השנוייה במחלוקת "Big Breadwinner Hog" של רשת "גרנדה טי וי" ב-1975 גילם את דמותו של ג'ון אוורט מיליי במיני-סדרה "The Love School", וב-1978 שיחק בדמותו של אוסקר ויילד בסדרה "לילי" בכיכובה של פרנצ'סקה אניס בתפקיד לילי לנגטרי. ב-1987 הופיע בתפקיד מגנוס פים בדרמה של ה-BBC "מרגל מושלם", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ון לה קארה. ב-1989 ו-1990 כיכב בסיטקום "חשבון משותף" לצדה של האנה גורדון.
ב-1979 שיחק איגן בתפקיד הראשי במיני-סדרה "Prince Regent" של ה-BBC. ב-1983 גילם את האביר הטמפלרי בן האלמוות בדרמה "The Dark Side of the Sun" מאת מייקל ג'. בירד. עוד ב-1983 שיחק איגן בתפקיד פות'רגיל בסדרה "רב מרגלים ריילי" שגוללה את עלילותיו של המרגל סידני ריילי. ב-1986 הופיע בתפקיד הנרי סימקוקס בדרמה הטלוויזיונית "Paradise Postponed" מאת ג'ון מורטימר. ב-1999 הופיע בתפקיד אורח בפרק "Private Lives" בסדרה "A Touch of Frost".
תפקידים נוספים של איגן היו מייקל קוצ'ריין בסדרת הדרמה "The Ambassador" (מ-1998), סוכן חשאי מרס בספין-אוף של הסדרה "קאלאן" (1974), ודוכס סתרלנד בסרט "מרכבות האש" (1981). ב-2007 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט "למות בלוויה". ב-2009 יצא לסיבוב הופעות בהפקה מחודשת של המחזה "A Song at Twilight" מאת נואל קאוורד. הוא הקריין במשחק הווידאו "Forza Motorsport 3" ומשחק ההמשך "Forza Motorsport 4". איגן דיבב את השופט במשפט המכשפות במשחק הווידאו "Professor Layton vs. Phoenix Wright: Ace Attorney".
ב-2012 הופיע לראשונה בתפקיד יו "שרימפי" מקלייר המרקיז מפליטשייר, בפרק ספיישל חג המולד של הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". הוא הופיע פעמים אחדות בעונה החמישית של הסדרה, ולמשך זמן קצר גם בעונה השישית.
ב-2012 שיחק איגן במחזה "People" מאת אלן בנט לצדה של פרנסס דה לה טור בתיאטרון המלכותי הלאומי.
פעיל זכויות בעלי חיים
איגן הוא חובב בעלי חיים וצמחוני. ב-2010 החל לנהל קמפיין ציבורי למען זכויות בעלי חיים ורווחת בעלי חיים. הוא שגריר של מקלט כלבים "Saving Suffering Strays - Sarajevo, Bosnia". איגן ואשתו מיירה אימצו כלב בוסני ממקלט זה.
איגן הוא שגריר פעיל של "Animals Asia Foundation", ארגון צדקה הפועל למניעת התאכזרות לבעלי חיים באסיה. הוא גם פטרון של "All Dogs Matter", ארגון להצלת כלבים בסביבות לונדון ונורפוק.
בהתאם לאמונתו, בצילומי "אחוזת דאונטון" בסצינות של הארוחות הוא סירב שיהיה בשר על הצלחת שלפניו, וסירב להצטלם כשהוא יורה ברובה בסצינות הציד.
במאי 2015 הפך איגן לפטרון של "Chaldon Animal Sanctuary", ארגון המציע בית לכלבים ולחתולים. באוגוסט 2015 הוא הוכרז כפטרון של מסע הפרסום For Life On Earth (FLOE), נגד ניסויים בבעלי חיים עבור מחקר רפואי.
חיים אישיים
ב-1977 התחתן איגן עם השחקנית מיירה פרנסס.
סטטיסטי מספיק
הגדרה מתמטית
סטטיסטי T(X) הוא מספיק לפרמטר \theta, אם ההתפלגות המותנית של המדגם בהינתן הערך של T(X) אינה תלויה ב-\theta. במילים אחרות, הפונקציה תלויה אולי ב-x ו-t, אבל לא ב-\theta.
משפט הפירוק של פישר וניימן
משפט הפירוק של פישר וניימן (באנגלית: Fisher–Neyman factorization theorem) מספק אפיון נוח לכך שסטטיסטי הוא מספיק: אם פונקציית הצפיפות היא, אזי לפי המשפט T הוא מספיק עבור \theta אם ורק אם קיימות פונקציות אי-שליליות g ו-h כך ש:
כלומר, ניתן לפרק את פונקציית הצפיפות למכפלה של שני גורמים, כך שגורם אחד, h, אינו תלוי ב-\theta והגורם השני, g, אשר כן תלוי ב-\theta, תלוי ב-x רק דרך T(x).
קל לראות שאם f(t) היא פונקציה חד-חד-ערכית ו-T הוא סטטיסטי מספיק, אזי f(T) הוא סטטיסטי מספיק גם כן. בפרט, ניתן לכפול סטטיסטי מספיק בקבוע שאינו אפס, ולקבל סטטיסטי מספיק.
ניסוח מדויק
יהיו תצפיות של מדגם מקרי מהתפלגות עם פונקציית צפיפות  עבור, ויהי  סטטיסטי שפונקציית הצפיפות שלו היא. אז הוא סטטיסטי מספיק עבור \theta אם ורק אם קיימת פונקציה H כך ש:
הוכחה
ההוכחה להלן ניתנה על ידי רוברט הוג ואלן קרייג.
כיוון אחד
נניח ש:
ונוכיח ש-Y_1 הוא סטטיסטי מספיק.
נבצע את הטרנספורמציה: לכל, כשהפונקציות ההפוכות הן:  לכל , ויעקוביאן. אז:
בצד ימין של המשוואה, הביטוי הוא פונקציית הצפיפות של Y_1, וכך יוצא שהביטוי:  שווה ל-  חלקי, כלומר, הוא שווה לפונקציית הצפיפות המותנה  של  בהינתן Y_1 = y_1.
אבל לפי ההנחה,, וממילא גם אינו תלוי ב-\theta. מכיוון ש-\theta לא הוכנס בתוך הטרנספורמציה שביצענו, וכן לא בא לידי ביטוי ביעקוביאן J, יוצא ש- אינו תלוי ב-\theta (אלא רק ב-y_1, וזאת לכל סטטיסטים אפשריים), ולכן Y_1 הוא סטטיסטי מספיק עבור \theta.
כיוון שני
נניח ש-Y_1 הוא סטטיסטי מספיק, ונוכיח ש:
כיוון ש-ש-Y_1 הוא סטטיסטי מספיק, ניתן לרשום:
באמצעות חלוקת שני צידי המשוואה בערך המוחלט של היעקוביאן J, והחלפת בפונקציות:, מתקבלת המשוואה:
כש-J* הוא היעקוביאן עם שהוחלפו על ידי:.
הצד הימני הוא בהכרח הצפיפות המשותפת של. נסמן:, ונקבל:
כיוון ש- (ולכן גם ) אינו תלוי ב-\theta (לפי ההנחה), מתקבל ש:
היא פונקציה שאינה תלויה ב-\theta, כלומר:
כנדרש.
סטטיסטי מספיק מינימלי
סטטיסטי מספיק הוא מינימלי אם הוא יכול להיות מוצג כפונקציה של כל סטטיסטי מספיק אחר. במילים אחרות, S(X) הוא סטטיסטי מספיק מינימלי אם ורק אם: באופן אינטואיטיבי, סטטיסטי מספיק מינימלי תופס באופן היעיל ביותר את כל המידע בנוגע לפרמטר \theta.
בלתי תלוי ב-\theta S(x) = S(y)
זה נובע באופן ישיר ממשפט הפירוק של פישר-נימן.
מצב בו לא קיים סטטיסטי מספיק מינימלי הוצג על ידי הסטטיסטיקאי ההודי Raghu Raj Bahadur, בשנת 1954. אולם, תחת תנאים מתונים למדי, סטטיסטי מספיק מינימלי תמיד קיים.
בפרט, במרחב אוקלידי, התנאים הללו תמיד מתקיימים אם המשתנים המקריים (הקשורים ל- P_\theta) הם כולם בדידים או כולם רציפים.
אם קיים סטטיסטי מספיק מינימלי, אזי סטטיסטי מספיק שלם הוא בהכרח מינימלי. בעוד שקשה למצוא מקרים בהם סטטיסטי מספיק מינימלי אינו קיים, לא קשה למצוא מצבים בהם לא קיים סטטיסטי מספיק שלם.
אוסף היחסים של פונקציות נראות הוא סטטיסטי מספיק מינימלי אם P(X|\theta) הוא בדיד או בעל פונקציית צפיפות.
התפלגות ברנולי
אם X_1,...,X_n משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי התפלגות ברנולי עם פרמטר p, אזי הסכום הוא סטטיסטי מספיק עבור p.
מאחר שהמשתנים המקריים הם בלתי תלויים, פונקציית הצפיפות המשותפת מקיימת:
ועל ידי קיבוץ חזקות של p ושל 1-p, מתקבל:
הצגה זו מקיימת את תנאי משפט הפירוק כאשר:
הפרמטר הבלתי ידוע, \ p, תלוי בנתונים (X_1,...,X_n) רק דרך הסטטיסטי שלהם
התפלגות אחידה
אם X_1,...,X_n משתנים מקריים בלתי תלויים המתפלגים באופן אחיד בטווח [0,\theta] אזי הוא סטטיסטי מספיק ל-\theta.
מאחר שהמשתנים המקריים הם בלתי תלויים, פונקציית הצפיפות המשותפת מקיימת:
עוגייה רטובה
עוגייה רטובה (באנגלית: Soggy biscuit; ידוע גם בשמות: ביסקוויט רטוב, אוקי קוקי, לירות על העוגייה, ג'יזקוויט, או גמירה על העוגייה) היא פעילות אוננות קבוצתית לגברים, שבה המשתתפים עומדים סביב ביסקוויט או עוגיה ומאוננים עד שגומרים עליה. האדם האחרון שעושה זאת חייב לאכול את העוגייה. בנוסף אם אחד המשתתפים לא מצליח לפגוע בעוגייה עם השפיכה שלו, הוא חייב לאכול אותה. המשחק משוחק על ידי מתבגרים, בעיקר בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. באוסטרליה המשחק ידוע גם בשם "סאו רטוב" על שם מותג הביסקוויטים הפופולרי במדינה, SAO.
סטטיסטי מספיק
התפלגות אחידה
כאשר היא פונקציית האינדיקטור. לכן, אם נסמן:
וכן ,
נקבל את תנאי משפט הפירוק, ושאכן הוא סטטיסטי מספיק.
עוגייה רטובה
עוגייה רטובה אינה בהכרח קשורה להומוסקסואליות, מכיוון שהמשחק אינו דורש מגע מיני בין המשתתפים. הרעיון והפרקטיקה של המשחק תואמים את רוח החקירה המינית של המתבגרים במדינות אלה.
סטטיסטי מספיק
התפלגות פואסון
אם X_1,...,X_n משתנים מקריים בלתי תלויים בעלי התפלגות פואסון עם פרמטר \lambda, אזי הסכום הוא סטטיסטי מספיק עבור \lambda.
עוגייה רטובה
למשחק קיימת וריאציה ישראלית הנקראת "תחרות גמירה". הגרסה הישראלית של המשחק אינה כוללת עוגייה או אכילת הזרע, והיא הומצאה על ידי יוטיובר ישראלי-אמריקאי. המנצח במשחק הוא מי שגומר ראשון. התחרות נערכת הן במפגש פנים מול פנים, והן מול מצלמת האינטרנט או הטלפון הסלולרי.
סטטיסטי מספיק
התפלגות פואסון
על מנת להיווכח בכך, נתבונן בפונקציית ההסתברות המשותפת:
ומכיוון שהתצפיות בלתי תלויות:
לכן:
אם נסמן:, וכן: ,
נקבל את תנאי משפט הפירוק, ושאכן הוא סטטיסטי מספיק.
פאן דה חמון
בנוסף לחמון מכילה המלית גם בייקון, צימוקים, זיתים (לעיתים זיתים ממולאים ברצועות פלפל אדום).
גרסאות מודרניות עשויות לכלול גם גבינת שמנת או החלפת בצק השמרים בבצק עלים.
היסטוריה
מקור המאכל, על פי העיתונאי מירו פופיק (Miro Popić) המתמחה במטבח הוונצואלי, במאפייה של דון גוסטבו רמייה (don Gustavo Ramella) בקראקס, בדצמבר 1905. באותה עת הכיל המילוי כנראה חמון בלבד. הצלחת המאפה הביאה להעתקתו על ידי מאפיות מפורסמות אחרות, ולהוספת צימוקים למילוי. בשנות ה-20 גרסאות המתכון כללו גם שקדים, אגוזים וצלפים. מאוחר יותר נפוץ המאכל בכל רחבי ונצואלה, בעיקר בתקופת חג המולד.
הכנה
את בצק השמרים משטחים באמצעות מערוך, מפזרים עליו את המילוי בצורה אחידה, מגלגלים אותו ומהדקים את קצותיו. דוקרים את הבצק במזלג כדי לחוררו מעט, וכך למנוע התפחה מוגזמת או התפרקותו בעת האפייה. משהים אותו להתפחה שעה-שעתיים, מכוסה במגבת מטבח לחה. אופים כ-40 דקות בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס.
אונס לוקרטיה
לוקרטיה (בלטינית: Lucretia; לעיתים מתועתק גם כ"לוקרציה") הייתה אישה רומאית אגדתית למחצה, אשתו של אציל בשם לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס (Lucius Tarquinius Collatinus). לאחר שנאנסה על ידי סקסטוס, בנו של המלך הרומי האחרון, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, התאבדה. נקמתם של אזרחי רומא במשפחת המלוכה הובילה למהפכה שלטונית שהפסיקה את המלוכה ברומא כליל והפכה אותה לרפובליקה. סיפורה של לוקרטיה מופיע במספר גרסאות, הנפוצה שבהן היא זו של טיטוס ליוויוס, גרסה מקובלת אחרת נמצאת בכתבי דיוניסיוס מהליקרנסוס. אונס לוקרטיה נתן השראה ליצירות אמנות רבות לאורך השנים.
נוסח ליוויוס של הסיפור
יצרו של סקסטוס לא נתן לו מנוח. כעבור מספר ימים שיגר את לוקיוס טרקיניוס לשלל תפקידים שהעסיקו אותו, וכך, בטוח מפני הופעתו הפתאומית של הבעל, הגיע אל ביתה של לוקרטיה ולאחר שהיא סירבה להיענות לו, אנס אותה.
כאשר הגיע בעלה אל הבית קיבלה אותו לוקרטיה כשהיא אוחזת בפגיון, השביעה את בעלה, אביה ורעהו לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.
נוסח דיוניסיוס של הסיפור
לפי הנוסח השני ביקר סקסטוס בביתו של לוקיוס טרקיניוס כשליח של אביו המלך. הוא זכה בבית לוקיוס טרקיניוס לאירוח משובח, במסגרתו הכיר את לוקרטיה האצילה וכלילת-השלמות. בלילה, בעוד הוא אורח בביתו של לוקיוס טרקיניוס, התגנב לחדרה של לוקרטיה, אנס אותה ונמלט.
לוקרטיה יצאה לבית אביה ברומא לבושת שחורים, ושם השביעה אותו ואת לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.
ההשלכות
ברוטוס וקרוביה של לוקרטיה נשאו את גופתה לפורום רומאנום, שם הצליח ברוטוס להמריד את העם הרומי נגד עריצות המלך, כשהוא מנצל את רגשי הזעם והתמרמרות ואת הפגיעה במסורת האבות של טארקוויניוס ובניו. הוא גייס צבא מקרב העם וצעד לעבר מחנה הצבא שצר על העיר ארדאי.
המלך טארקוויניוס סופרבוס, שהדיווחים על המרי בעיר הגיעו לאוזניו, החל לצעוד לעבר רומא בראש כוחותיו. כאשר הגיע לעיר מצא את שעריה סגורים לפניו. המלך ובניו נאלצו לגלות לקרה, רכושם הוחרם ואדמותיהם הולאמו. לוקיוס יוניוס ברוטוס חזר לרומא מאראדה והקים את שלטון הקונסולאט. הוא ולוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס, אלמנהּ של לוקרטיה, נבחרו לקונסולים הראשונים של הרפובליקה החדשה. פעולתם הראשונה בשלטון הייתה להשביע בנדר את העם הרומי לעולם לא להסכים שימלוך עליו מלך.
באמנות ובתרבות
הסיפור מוזכר (בשם ספר יוסיפון) בתוספות על מסכת עבודה זרה, דף י' עמוד ב'.
ג'פרי צ'וסר מספר את הסיפור כסיפור מוסר (בעקבות הופעתו של הסיפור ב"עיר האלוהים" של אוגוסטינוס) במסגרת "אגדת הנשים הטובות".
בקומדיה האלוהית מציב דנטה אליגיירי את לוקרטיה, יחד עם לוקיוס יוניוס ברוטוס במעגל הלימבו, המיועד לנשמות של פגאנים אשר לא חטאו, אך לא יכולים לזכות במחילה כיוון שאינם נוצרים, בקנטו 4 של "התופת".
ויליאם שייקספיר כתב שיר נרטיבי בשם "אונס לוקרטיה" (The Rape of Lucrece ;1594), המגולל את סיפור המעשה. גאורג פרידריך הנדל חיבר קנטטה לפי שיר זה. שייקספיר מזכיר את הסיפור במספר מחזות, פעמים רבות כאירוע מרמז, כמו ב"סימבלין", ב"טיטוס אנדרוניקוס" וב"אילוף הסוררת", כן הוא מוזכר במחזות "כטוב בעיניכם", "הלילה השנים עשר" ו"מקבת'".
המחזה "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי שואב את השראתו מסיפור אונס לוקרטיה.
ב-1946 חיבר בנג'מין בריטן אופרה בשם "אונס לוקרטיה".
ציירים רבים ציירו את האונס ואת הסיפור הדרמטי בעקבותיו. בהם סנדרו בוטיצ'לי, טיציאן, רמברנדט, דירר, רפאל, ארטמיזיה ג'נטילסקי, פאולו ורונזה ואחרים.
נוקיה 5.3
נוקיה 5.3 (באנגלית: Nokia 5.3) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי פוקסקון, ופותח על ידי HMD. הוא הוכרז ב-19 במרץ 2020. הוא יורשו של נוקיה 5.1, ונוקיה 5.1 פלוס.
חומרה
המכשיר מצויד במסך מסוג מסוג "IPS LCD", בגודל 6.55 אינץ' וברזולוציית 720×1600 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה של 20:9.
המכשיר מופעל על ידי מעבד מתומן ליבות, כאשר 4 מהן פועלות בתדר עבודה של 2 ג'יגה הרץ וה-4 הנותרות פועלות בתדר עבודה של 1.8 ג'יגה הרץ. במכשיר ישנה מערכת על שבב מדגם 665 System-on-Chip מתוצרת קוואלקום. האחסון הפנימי של המכשיר הוא בנפח 64GB, ונפח האחסון ניתן להרחבה באמצעות כרטיס MicroSD עד ל-512 ג'יגה בייט. למכשיר יש זיכרון RAM שהוא בנפח 3, 4 או 6 ג'יגה בייט. כמו כן, המכשיר מופעל על ידי סוללה בקיבולת 4000 מיליאמפר-שעה, שאינה ניתנת להסרה. המכשיר תומך בכרטיסי סים מסוג NanoSIM.
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל ארבעה מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה רחבה ברזולוציה 13 מגה פיקסל; מצלמה אולטרה רחבה בשדה ראייה של 123 מעלות ברזולוציה 5 מגה פיקסל; שתי מצלמות נוספות כאשר האחת מיועדת לצילום מאקרו, והשנייה לצילום עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; וכן מצלמה קדמית בזווית רחבה ברזולוציה 8 מגה פיקסל.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 10, וניתן לשדרגו לגרסה אנדרואיד 11.
גבר הולך לאיבוד (שיר)
גבר הולך לאיבוד הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע שלמה ארצי. השיר יצא לאור בשנת 1978.
רקע
השיר היה לשיר הנושא באלבום הנושא את שמו. האלבום גבר הולך לאיבוד נוצר לאחר ארבעה אלבומים כושלים שקדמו לו. ארצי קיבל הזדמנות אחרונה מחברת התקליטים, ויצר אלבום אישי יותר.
בריאיון לידיעות אחרונות סיפר ארצי: "למה דרך מרפסת? כי פעם באתי הביתה ולא היה לי מפתח. קפצתי מהמרפסת לכיוון הבית וטיפסתי פנימה. המילים לא כוונו למישהו ספציפי. זה אפילו שיר אהבה-נקמה כי בסוף הגבר לא מגיע". ארצי סיפר שבחברת התקליטים לא אהבו את השיר הקודר הזה וביקשו שלא להכניסו לתקליט.
את הפתיח מלווה בפסנתר ביצע משה לוי.
בשנת 2000 הוציא ארצי גרסה מחודשת לשיר עבור אלבום האוסף "אהבתיהם", בעיבוד חדש בו דיקלמו את השיר דני סנדרסון, מיכה שטרית, קובי אוז, אריק סיני ודודו טופז.
במאי 2011 עופר לוי חידש את השיר בגרסה מזרחית בחידוש שזכה להצלחה.
מארטון קארינתי
מארטון קארינתי (בהונגרית: Karinthy Márton; בודפשט, 1 בספטמבר 1949 – 6 בנובמבר 2019) היה במאי תיאטרון הונגרי ממוצא יהודי זוכה פרס קושוט, מנהל תיאטרון, סופר, מנהל מייסד של "תיאטרון קארינתי" (ושל קודמו, בימת הקם-Hököm). בשנת 2002 קיבל תואר דוקטור לאמנויות ליברליות (( Doctor of Liberal Arts (DLA)) מהאוניברסיטה לתיאטרון וקולנוע עם תעודת הצטיינות (summa cum laude). הוא בנו של הסופר פרנץ קארינתי, נכדו של הסופר פרידייש קארינתי. בתו היא ורה קארינתי
ביוגרפיה
הוא נולד כבנם של פרנץ קארינתי ושל אגנש בורוש. הוא סיים את לימודיו בתיכון בגימנסיה פזקש מיהאי. בשנת 1973 סיים את האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע במגמת בימוי באותה כיתה עם אנדרה מרטון ואישטוואן קזאן, מאוחר יותר בכיתתו של לאסלו בבארצי. בחינת הבימוי שלו הייתה מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו: The Man of Destiny, ואחר כך מחזה אחר של שו: ז'אן ד'ארק (באנגלית: Saint Joan) שהיה גם כן בחינת הגמר שלו ב"תיאטרון סיגליגט של סולנוק". בין השנים 1973–1975 היה מנהל תיאטרון יוקאי של בקשצ'אבה, בין השנים 1975–1977 עבד בתיאטרון הלאומי של פץ', בין השנים 1977–1980 ב"תיאטרון תאליה" בבודפשט, ובין השנים 1980–1982 ב"תיאטרון העם". הוא היה מעורב בהקמת "בימת הזרקור" ו"בימת המשחק".
במקביל, עבד בקביעות גם כבמאי טלוויזיה. במכללה לדרמה הוא ארגן הרצאות בחינה למספר כיתות. (אישטוואן יוהאס:על הכביש המהיר, מיקלוש ואמוש:הוא זורח כאן רק לזמן מה בצהריים). הוא הוביל גם להקות חובבים, בין היתר באוניברסיטת זמלוווייס. (ויליאם שייקספיר:נשות וינדזור העליזות, מולייר:נשים מדעניות, אגתה כריסטי:מלכודת העכברים).
ספרו המצליח ביותר, התכווצויות השטן (I - II. המסע לקארינתיה, בית אולפיוס, 2003), העוסק בעיקר בגאבור קארינתי, דודו, ובנה סביבו רומן מדיטציה על עצמו ועל בני המשפחה המוכשרים ביותר. עד כה נמכרו 50,000 עותקים. בשנת 2006 נערך משחק רדיו בן חמישה חלקים על פי הספר. מתוכננת גרסה קולנועית. בשנת 2013 פורסם שוב הרומן. לרגל שבוע הספר החגיגי 2017 הוציאו המהדורה השלישית של היצירה.
בסוף שנת 2007 פרסם ספר נוסף, "שער הסערה", המספר את סיפור כיתת הבמאים של קארינתי (1968–1973). בשנת 2016 הספר הפך למשחק רדיו בן חמישה חלקים. בשנת 2013 הוא קיבל את פרס קושוט כהוקרה על הקריירה שלו בתיאטרון וכסופר. ב-11 בנובמבר 2013 הפך לאזרח כבוד של אויבודה. בשנת 2013, קיבל את פרס פרימה האזורי. בשנת 2016 הוא קיבל את אות הבמאי של לאסלו ואמוש מטעם עמותת MASZK.
ג'מיימה סומגונג
ג'מיימה ג'לאגט סומגונג (באנגלית: Jemima Jelagat Sumgong; נולדה ב-21 בדצמבר 1984) היא אתלטית קנייתית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת מרתון. זוכת מרתון לונדון (2016), מרתון רוטרדם (2013) ומרתון לאס וגאס (2006) וסגנית מרתון בוסטון (2012) ומרתון ניו יורק (2014).
סומגונג הורשעה בשימוש באימרוץ והורחקה בשנת 2017 ל-4 שנים מתחרויות וזאת לאחר שנימצאה חיובית גם בשנת 2012.
ביוגרפיה
סומגונג נולדה וגדלה במחוז ננדי בקניה.
2006
במרתון לאס וגאס שנערך בשנת 2006 היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2:35:12 שעות.
2012
במרתון בוסטון שנערך ב-16 באפריל 2012 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:31:52 שעות, שתי שניות בלבד אחרי בת ארצה שרון צ'רופ (2:31:50 שעות) ולפני בת ארצה ג'ורג'ינה רונו (2:33:09 שעות).
2013
במרתון רוטרדם שנערך ב-14 באפריל 2013 זכתה סומגונג במדליית זהב בתוצאה של 2:23:27 שעות. במרתון שיקגו שנערך ב-13 באוקטובר היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:20:48 שעות, אחרי בת ארצה ריטה ג'פטו (2:19:57 שעות).
2014
במרתון בוסטון שנערך ב-12 באפריל 2014 זכתה סומגונג במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:20:41 שעות. במרתון ניו יורק שנערך ב-2 בנובמבר היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:25:10 שעות, 3 שניות אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:25:07 שעות).
אלופה אולימפית
במרתון לונדון שנערך ב-24 באפריל 2016 זכתה סומגונג בתוצאה של 2:22:58 שעות, וכל זאת למרות שנפלה לקראת סיום הריצה, אך סיימה בפיניש חזק לפני טיגיסט טופה מאתיופיה (2:23:03 שעות) ובת ארצה פלורנס קיפלאגט (2:23:39 שעות). ב-14 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:04 שעות, לפני יוניס קירווה מבחריין (2:24:13 שעות) ומארה דיבאבה מאתיופיה (2:24:30 שעות) ובכך הייתה לקנייתית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בריצה זו.
The A.V. Club
The A.V. Club הוא עיתון מקוון אמריקאי, ואתר בידור הכולל ביקורות, ראיונות ומאמרים העוסקים בנושאים כדוגמת: סרטים, מוזיקה, טלוויזיה, ספרים, משחקים ואלמנטים אחרים של התרבות הפופולרית. The A.V. Club נוסד בשנת 1993 כתוספת ל-The Onion. במרוצת השנים הפך The A.V. Club לפופולרי יותר מאשר The Onion.
שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות נלקחו בשבי מצרים 135 ישראלים. הם עברו מסכת השפלות ועינויים ושוחררו במרץ 1949 לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם המצרים ברודוס.
השבויים הישראלים במצרים במלחמת העצמאות
רוב השבויים במצרים היו אנשי ניצנים, 97 גברים ו-7 נשים. לאחר נפילת ניצנים הם הובלו למשטרת מג'דל והוצעדו ברחובות העיירה. לאחר מכן הובלו לעזה. הם עמדו בלחץ חקירות אך מסרו רק פרטים מזהים. לאחר מכן הועברו לאל עריש שם שהו כשלושה שבועות בתנאים קשים נתונים למלקות והשפלות. משם הועברו למחנה עבאסיה ליד קהיר שם רוכזו כל שבויי צה"ל. מלבד אנשי ניצנים היו במקום שבויים מקרב אשדוד (מבצע פלשת), קרב גבעה 69, ועוד.
הפצועים קשה רוכזו בבית חולים צבאי בעיר קובה וקבלו טיפול רפואי גרוע. הנשים נכלאו מחוץ למחנה עבאסיה בתנאי רווחה יחסית. בתחילה כיהנו חמישה מאנשי ניצנים בוועד שנבחר על ידי השבויים אולם הם לא הצליחו להביא להטבת תנאי השבויים. המכות וההתעללויות נמשכו וביקורי נציג הצלב האדום בקהיר בכלא לא סייעו להקלת המצב. נציג הצלב האדום לא עמד על כך שיינתן לו להיפגש עם השבויים ביחידות ולאחר שעזבו המשיכו ההתעללויות.
בתחילת ספטמבר 1948 מונה הטייס פלטיאל מקלף על ידי המצרים בתוקף דרגתו ("פקד טייס" -מקביל לסגן) למפקד השבויים ופעל להרמת המורל של השבויים שבוזו והולקו למרות שהוא עבר התעללות עם בואו למחנה. הוא חילק את השבויים לשלוש מחלקות כשבראש כל אחת קצין עברי וכסגנו משמש סמל. המפקד המצרי התרשם מעמידת מקלף בעינויי חקירתו ונוצרה ביניהם הבנה. על אנשי הסגל המצרי נאסרה הכניסה למגורי השבויים ללא נוכחות מפקד המחלקה או סגנו. המכות פחתו אך לא הופסקו. הוא הנהיג שיעורי התעמלות חובה ופעל להרחבת מעגל הפעילות העצמית והלימודית כדי להילחם בניוון ובשעמום.
בריחתו של ג'ורג' שלי
ג'ורג' שלי (Shelley) היה אחד מהשבויים. הוא נולד בניו זילנד ומגיל צעיר היה מלח בצי הסוחר. במלחמת העולם השנייה הוצב בחיל התותחנים ולחם במדבר המערבי נגד צבאו של ארווין רומל. לאחר תבוסת רומל, כאשר היה כבר קצין (לוטננט) הגיע לחופשה לארץ ישראל ושהה בה זמן מה. לאחר מכן הועבר עם יחידתו למזרח הרחוק ונפל בשבי היפנים. ניסיון לברוח מהשבי בעזרת דאון לא הצליח הדאון נפל ושלי נפצע קשה. הוא נשאר במחנה שבויים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה נסע לבריטניה והוסמך כמהנדס מכונות. בינואר 1948 מסיבה לא ברורה (הוא לא היה יהודי), החליט לנסוע לפלשתינה לעזור ליהודים במלחמתם. לאחר הרפתקאות נוספות התגייס לפלמ"ח ליחידה חיות הנגב של חטיבת הנגב כחבלן.
בליל ה-9 ביולי 1948 השתתף שלי בהתקפה הכושלת של חטיבת הנגב על משטרת עיראק סואידן (במסגרת מבצע אנ-פאר). בהתקפה זו נפל שלי בשבי ביחד עם מתנדב יהודי מדרום אפריקה בשם ג'ק פלייש. הוא עבר מכות והתעללויות קשות ובסופו של דבר הועבר למחנה עבאסיה.
שלי שהה במחנה ארבעה חדשים ובליל ה-8 בנובמבר 1948 בחסות ליל ערפל כבד החליט לברוח. המצרים הרגישו בבריחה ופתחו במרדף אחריו. חייל סודני התקרב אליו. שלי הרג אותו, קבר אותו במקום ולבש את בגדיו. לבוש כחייל מצרי הצליח לאחר גנבת רכב ופריצת מחסומים להגיע לנמל פורט סעיד. שם פשט את בגדיו ושחה לעבר אנייה בריטית. הוא מצא בגדי מלח בריטי והצליח להגיע כנוסע סמוי לפמגוסטה בקפריסין, שם יצר קשר עם אחד מאנשי הפלמ"ח באי שהעלה אותו לאנייה שהביאה אותו לחיפה ב-15 בנובמבר 1948.
דו"ח שלי והשפעתו
שלי כתב דו"ח שנשלח לנציג הצלב האדום בישראל ז'אק דה רנייה. הוא פירט את מסכת המכות שספגו מדי יום. על עבודות משפילות כמו חפירת בורות וכיסויין או העברת אבנים ממקום אחד לשני והחזרתן. זחילה או "שחייה" על הקרקע. חוסר מזון וגנבת משלוחי החבילות שהגיעו מהארץ. הוא התלונן על תפקוד נציג הצלב האדום שלאחר שהתלונן בפניו על המכות ענה לו: "אל תגיד לי דברים אלה" ושלאחר שעזבו הנציגים את המחנה הוא הוכה קשות עד שנזקק להעברה לטיפול בבית חולים שם לא קיבל כל טיפול. בבית החולים היו מכות עניין של יום-יום. בהזדמנות אחת ציוו עליו האחיות לרדת מהמיטה ולרקוד. כאשר סירב, הוכה על ידי השומרים.
דו"ח שלי נשלח על ידי יחידת הקשר של הצלב האדום בישראל למרכז הארגון בז'נבה ועורר שם הד רב. תוך שבועיים נשלחה לקהיר משלחת מיוחדת בראשות סגן יושב ראש הארגון ונציג הארגון בישראל. ב-30 בנובמבר 1948 הגיעה משלחת הצלב האדום מלווה בקצינים בכירים ממטה הצבא המצרי. הפעם עמדו נציגי הצלב האדום על זכותם להיפגש עם השבויים ללא נוכחות המצרים.
על פי הוראתו של פלטיאל מקלף התפשטו השבויים והראו את הצלקות שנותרו בגופם כתוצאה מהתעללות המצרים. תוך יממה התחולל שינוי דרמטי במצב השבויים. כל הצוות המצרי סולק והוחלף, לשבויים הוענקה מידה רבה של אוטונומיה. הופסקה יציאה לעבודות סרק, האוכל שופר וגם קשרי הדואר והמכתבים עם המשפחות בארץ הורחבו. גם נציג הצלב האדום בקהיר הוחלף.
שחרור השבויים
השבויים הראשונים ששוחררו משבי המצרים היו חמישה חיילים שנפלו בשבי בכיס פלוג'ה. הם שוחררו משם ב-20 בינואר 1949.
ב-25 בפברואר 1949 נחתם ברודוס הסכם שביתת הנשק עם מצרים. סעיף מס' 9 התייחס לשבויים: "כל שבויי המלחמה הנמצאים בידי כל אחד מהצדדים להסכם זה, המשתייכים לכוחות המזוינים הסדירים והבלתי סדירים של הצד השני יוחלפו". בסעיפי משנה של סעיף זה נקבע כי החילופין יחלו תוך עשרה ימים בפיקוח מנגנון האו"ם.
קרייזלר ביי קרייזלר
קרייזלר ביי קרייזלר (באנגלית: Chrysler by Chrysler) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית קרייזלר אוסטרליה ("Chrysler Australia" ) (שם רשמי: "FCA Australia",שם מלא: "Chrysler Australia Ltd / FCA Australie"), חברת בת של קבוצת קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1971–1976.
היה שלום, מר צ'יפס (סרט, 1939)
הֱיֵה שלום, מר צ'יפס (באנגלית: Goodbye, Mr. Chips) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1939 בבימויו של סאם ווד עם רוברט דונאט וגריר גרסון בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת במורה מר צ'יפינג המכונה צ'יפס, המקדיש את חייו לחינוך והוראה בפנימייה באנגליה במשך 63 שנים, עד למותו באותו המקום.
רוברט דונאט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בנוסף לכך היה הסרט מועמד לשישה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (גריר גרסון), התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הקלטת הפסקול הטובה ביותר והבמאי הטוב ביותר.
ב-1969 הופק מחזמר המתבסס על העלילה הזאת עם פיטר או'טול ופטולה קלארק בתפקידים הראשיים. המחזמר הועלה על הבמה ב-1982. כן הפיק ה-BBC סדרת טלוויזיה ב-1984 וסרט טלוויזיה ב-2002 המבוססים על אותו ספר.
את המוזיקה חיבר המלחין הבריטי ריצ'רד אדינסל שחיבר גם את המנון בית הספר המופיע בסרט בשירה ובנגינה.
ב-1999 היה הסרט במקום ה-72 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הגדולים של המאה ה-20 בסקר של מכון הסרטים הבריטי.
תקציר העלילה
השנה 1870, צ'ארלס צ'יפינג הוא גבר צעיר שזה עתה סיים לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' מגיע לתחנת הרכבת, נפגש עם תלמידים הנוסעים ביחד איתו לפנימיית ברוקפילד (שם פיקטיבי), במזרח אנגליה, שם קבל משרה כמורה ללטינית. בין הנוסעים מופצת הידיעה על מלחמת צרפת–פרוסיה.
צ'יפינג, הנקרא בבית הספר בקיצור-צ'יפס הוא אדם ביישן ומופנם ואינו יודע להשתלט על תלמידיו. באחד המקרים מגיע המנהל בעת שצ'יפס נאבק עם התלמידים שחטפו את כובעו. המנהל מזמין את צ'יפס ואומר לו כי אין זה מספיק להיות בוגר אוניברסיטה וכי אם אין ביכולתו להשתלט על התלמידים עליו לחשוב על מקצוע אחר. צ'יפס מחליט להישאר ועם השנים הוא לומד להיות פחות קפדן ויותר פתוח לדרישות התלמידים.
צ'יפס מתמנה לבסוף למנהל הפנימייה, קייטי נכנסת להריון והעתיד נראה ורוד, אבל היא מתה בלידה ביחד עם הוולד, וצ'יפס נשאר בודד, אך ממשיך בתפקידו.
המנהל מבקש מצ'יפס לפרוש אך צ'יפס טוען שעדיין הוא יכול להמשיך, והמורים והתלמידים תומכים בו. לבסוף הוא פורש, אך נשאר להתגורר במוסד.
במלחמה מתפנה מקומו של מנהל בית הספר המגויס למלחמה, וצ'יפס מתבקש להיות מנהל בית הספר (Headmaster).
בסוף הסרט רואים את צ'יפס בן ה-83, שוכב על ערש דווי ועיניו עצומות. הוא שומע אנשים מלחשים ואומרים כי חבל שלא היו לו ילדים. הוא לוחש בשקט: "היו לי אלפי ילדים". עיניו נעצמות ובחלומו הוא רואה את תלמידיו לשעבר חולפים על פניו, מזדהים בשמם, והאחרון, בנו של פיטר קולי, אומר לו: "היה שלום מר צ'יפס".
אנגקור תום
אנגקור תום או אנגקור ת'ום (בקמרית: អង្គរធំ - מילולית "העיר הגדולה") הוא מיקומה של הבירה העתיקה של ממלכת אנגקור הקדומה.
היסטוריה
עם מותו של סוריאוָארמאן השני, בערך בשנת 1150, השתרר במדינה הקמרית מצב של אנרכיה, סכסוכים פנימיים ולחץ חיצוני, שהגיע לשיאו בשנת 1177, כאשר בני עם הצ'אמפה, ששלטו בווייטנאם של היום באותה תקופה, פשטו דרך נהר המקונג ודרך אגם טונלה סאפ, בזזו את עיר הבירה יאשודהארפורה והרגו את המלך. המלך ג'איאוָרמאן השביעי הצליח להדוף את התוקפים בסדרת קרבות בים וביבשה. בשנת 1181 עלה ג'איאוארמן על כס המלכות, וכדי לחגוג את ניצחונו בנה על חורבות יאשודהארפורה את הבירה החדשה אנגקור תום, בה נבנו מקדשי ענק ובהם מקדש באיון וכן ארמון מלכותי. בעיר התגוררו בין 80,000 ל-150,000 תושבים.
המקדש האחרון שנבנה בעיר היה מקדש מנגלרתה בשנת 1295. לאחר מכן החלה שקיעת העיר, ומבני העיר עשויים עץ לא שרדו עד ימינו. העיר נותרה בירת הממלכה עד שננטשה בשנת 1609 ואבדה בג'ונגלים.
גאוגרפיה
העיר אנגקור תום נבנתה על גדתו המערבית של נהר סיאם ריפ, אחד מהנהרות המזינים את אגם טונלה סאפ.