cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנט אנטוני קולג' (אוקספורד)
שנות ה-60: בניין הילדה בס
לאחר שמספר תוכניות שאפתניות להגדלת המכללה בשנות ה-60, שאחת מהן תוכננה על ידי אוסקר נימאייר, נפלו בשל מחסור במימון, החליטה המכללה לרכז את מאמציה לצורכי בניית הרחבה קטנה ורכישה של נכסים סמוכים. בניין הילדה בס (שנודע אז כ-"הבניין החדש") נפתח ב-1970; בניין זה עדיין משרת את ייעודו המקורי באירוח חדר האוכל של המכללה וחדר המשותף לבוגרים וכן מספר רב של חדרי ישיבות נלווים. ההרחבה הגדולה הבאה של המכללה הגיעה ב-1993 עם השלמת בניין חדש שנועד להכיל את מכון ניסן ללימודי יפנית ואת הספרייה הבודליינית היפנית, בעוד שמקומות אירוח ודיור נוספים לא סופקו עד שבניין "המייסד" נפתח לציון המילניום בשנת 2000.
שנות ה-2000: בנייני השער
בתחילת המאה ה-21 לא היו התפתחוית רבות במבני המכללה עד להשלמת בנייני השער החדשים של המכללה ב-2013, המספקים כניסה ראשית חדשה למכללה ומהווים את הצד המזרחי והאחרון של החצר הראשונה של המכללה. המימון לכך הושג בחלקו על ידי פולת חדיד שנבחר למלגת כבוד בשנת 2004 ,על שירותיו הבולטים למכללה, ולכבודו נקרא חדר הישיבות של המכללה "חדר חדיד".
בניין Investcorp
כחלק מתוכנית הפיתוח המתמשכת שלה, סנט אנטוני הגישה בקשה לבניית מרכז חדש ללימודי המזרח התיכון. מרכז המזרח התיכון, או בניין Investcorp, תוכנן על ידי האדריכלית העיראקית-בריטית זהא חדיד; העבודה על הבניין החלה ב-30 בינואר 2013 וזה נפתח כבניין Investcorp ב-26 במאי 2015. ה"גרדיאן" תיאר אותו כ"שבלול מתכתי מתפתל שעושה כמיטב יכולתו לחתוך את שני הבניינים ההיסטוריים שביניהם מונח גופו המעוות". הוא זכה בפרס סר יו קסון בשנת 2015 עבור הבניין החדש הגרוע ביותר של השנה.
חיי הסטודנטים ולימודים
במכללת סנט אנטוני יש כ-450 סטודנטים מלמעלה מ-66 לאומים; שפתם הראשונה של כמחצית מהתלמידים אינה אנגלית. האינטרסים של הסטודנטים מיוצגים על ידי גוף נבחר, ההנהלה של איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים או ה-Graduate Common Room (GCR), שנבחר על בסיס שנתי בתום סמסטר הסתיו.
רוב הלינה במכללה ממוקמת בשטחה, עם כ-104 חדרי שינה עם חדרי רחצה צמודים בבנייני השער והמייסד. ניתן למצוא, בשטחי המכללה או בקרבתה, חדרים נוספים בבתים ויקטוריאניים שהוסבו לצורכי מגורי המכללה.
בשטחי המכללה שוכן הבר St Antony's Late Bar, הממוקם בקומת הקרקע של בניין הילדה בס עטור הפרסים ומארח סטודנטים לאורך כל השנה האקדמית. נוסף על פעילותו בתור בר, המקום מארח מסיבות נושא רבות, ערבי תרבות/אזור/מדינה, אירועי מוזיקה חיה (קונצרטים אורחים, ערבי מיקרופון פתוח, תחרויות להקות), אירועי רווחה/צדקה, אירועי טעימות ומסיבות השקה מגוונות, ועוד. אירועים שחוזרים על עצמם כוללים את Halloqueen, USA Night, Latin Bop, Balkan Night, וה-Drink the Bar Dry התלת-שנתי.
ספריות ופרסומים
בבניין הראשי הישן - לשעבר מנזר השילוש הקדוש אשר נבנה בשנות ה-60 של המאה ה-19 - שוכנות ספריית המכללה (כולל חדר הקריאה של גולבנקיאן) וספריית המרכז ללימודי רוסיה ואירואסיה. ספריית המכללה מחזיקה אוספים כלליים של היסטוריה מודרנית, פוליטיקה, יחסים בינלאומיים וכלכלה, אוספים על אירופה, על אסיה וכן את האוספים הלא-סלאביים על רוסיה וברית המועצות לשעבר. ברשות ספריית המכללה למעלה מ-50,000 כרכים וגליונות אחוריים של למעלה מ-300 כותרי כתב עת. כמו כן, מכילה הספרייה כמה אוספי ארכיון מהמאה ה-20, כולל עיתוני וילר-בנט. סנט אנטוני מחוברת למערכת המידע של ספריות אוקספורד (OLIS), והיא תורמת לקטלוג ספריית האיגוד המקוונת של האוניברסיטה מאז 1990. שאר הספריות באתר המכללה הן ספריית המרכז למזרח התיכון, הספרייה הבודליינית של המרכז לאמריקה הלטינית, הספרייה הבודליינית היפנית וספריית המרכז ללימודי רוסיה ואירואסיה, שהאחרונה שבהן שופצה בשנים 2008–2009 כחלק מתוכנית הבנייה וההתחדשות של המכללה. כמו כן מחזיקה המכללה אוסף נרחב של חומר ארכיוני הנוגע למזרח התיכון בארכיון המרכז למזרח התיכון, ששטחו הורחבו מאוד עם השלמת בניין סופטברידג' של זהא חדיד באמצע 2014. ספריות הלימודים האזוריים במקום ייחודיות בשטחי האוניברסיטה ולכן פתוחות בדרך כלל לכל תלמידיה, ללא קשר לשיוך למכללה; הן מחזיקות בדרך כלל באוסף רחב של מקורות בשפתם המקורית וטקסטים אנגלופונים נוספים - שפע של חומרי מומחים וכן מומחיות ייחודיות אשר הניעו את לסלי וודהד להגיב באופן הבא: איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים (GCR) של המכללה מפרסם מאז 2005 כתב עת אקדמי דו-שנתי בשם St Antony's International Review, המוכר יותר בראשי התיבות שלו - STAIR. כתב העת מהווה מדיום שדרכו אקדמאים צעירים ושואפים יכולים לפרסם את עבודתם לצד קובעי המדיניות המבוססים ועמיתיהם. יתר על כן, המכללה מפרסמת עלון סמסטריאלי, "האנטוניאני", ורשומה של המכללה - דו"ח שנתי על ענייני המכללה.
ספורט וחברות
סביבה זו מטפחת עוד יותר על ידי חדר אוכל משותף ומועדוני ספורט פעילים לכדורגל ולחתירה, שבהם זכה מועדון המכללה בתחרויות השיט נפת'יס וכרייסט צ'רץ' בשנת 2011.
מסורות ותכונות
סנט אנטוני היא מכללה לא רשמית ברובה, המחייבת ללבוש לבוש אקדמי (sub fusc) רק עבור טקסי הבגרות והסיום של האוניברסיטה. המכללה אינה מקיימת שולחן גבוה קבוע, אלא בוחרת להגיש ארוחות שולחן גבוה במספר הזדמנויות מדי שבוע לעמיתי המכללה ולאנשי אקדמיה מבקרים. סטודנטים משתתפים לעיתים קרובות בשולחן הגבוה כאשר הם מוזמנים על ידי הממונים עליהם. כמכללה לתארים מתקדמים, הסטודנטים של סנט אנטוני ממלאים תפקיד חשוב בעסקים היומיומיים של ניהול המכללה באמצעות גוף הנציגים הנבחר שלהם - איגוד הסטודנטים לתארים מתקדמים או ה-GCR.
סמל המכללה
סמל המכללה, שהוענק בשנת 1952, תוכנן בצורה כזו שישקף את שמה של המכללה - אנתוני 'הגדול' ממצרים. האדום מייצג את ים סוף, בעוד שהזהב נבחר לשקף את חולות המדבר. דגי הבורי הושאלו מהסימן המסחרי של המייסד, בעוד שהאלמנטים בצורת T הם צלבים מסורתיים של אנטוניוס הקדוש. השפה ההרלדית המופיעה בסמל היא כדלקמן:"Or on a chevron between three tau crosses gules as many pierced mullets of the field."לעיתים מוסיפים לסמל את המוטו של המכללה - 'plus est en vous '. במקרה כזה, מונח בדרך כלל המוטו על מגילה מתחת לנסך (מגן); גרסה זו של סמל המכללה נמצאת לרוב על השער של גליונות סנט אנטוני. את המוטו עצמו ניתן לתרגם מילולית כ'יש יותר בך', אם כי נהוג לרמוז על הביטוי האנגלי הבא: 'יש לך יותר ממה שנראה לעין'.
ברכת אוכל
סנט אנטוני היא אחת מתשע מכללות באוניברסיטה שמשתמשות בברכה הלטינית 'שתי מילים'. זוהי הברכה הפופולרית ביותר, מבחינה סטטיסטית, שנאמרת באולמות באוקספורד וגם בקיימברידג', שם היא משמשת חמישה מכללות. הברכה מוקראת בשני חלקים בארוחותיה הרשמיות של המכללה, המתקיימות שלוש פעמים בסמסטר. המחצית הראשונה של הברכה או ה- 'לפני האוכל' (ante cibum, לטינית) נאמרת לפני תחילת הארוחה והשנייה, ה-'אחרי האוכל' (post cibum, לטינית), לאחר שהארוחה הסתיימה. הנוסח הוא להלן:"Benedictus benedicat - 'הקדוש ברוך הוא יברך' Benedicto Benedicatur - 'יהי שבח לקדוש ברוך הוא'"הברכה נאמרת בהתאם למסורת. עם זאת, שלא כמו ברוב המכללות באוקספורד, סנט אנטוני לא דורשת מהתלמידים שלה לעמוד ולהתייחס אל הברכה. ניתן לתרגם את המחצית השנייה של הברכה גם כ"תן ברכה על ידי הקדוש ברוך הוא".
מנהלים
המפקח הראשון של המכללה היה סר וויליאם דיקין (1950–1968), אקדמאי צעיר באוקספורד שבמלחמת העולם השנייה הפך לחייל הרפתקן ועוזרו של וינסטון צ'רצ'יל. דיקין זכה באמון של אנטונין בס ושיחק את תפקיד המפתח בהפיכת החזון שלו למרכז המצוינות שסנט אנטוני הפך. סר ריימונד קאר (1968–1987), היסטוריון נכבד של ספרד, הרחיב את המכללה ואת הסיקור האזורי שלה ופתח את שעריה לחוקרים מבקרים מכל העולם.
סר ראלף דאהרנדורף (לימים לורד דאהרנדורף) (1987–1997) הגיע לסנט אנטוני לאחר קריירה מכובדת כתאורטיקן חברתי ופוליטיקאי בגרמניה, נציב אירופי ומנהל בית הספר לכלכלה של לונדון. הוא המשיך והגדיל את המכללה ופיתח את תפקידה כמקור של ייעוץ בענייני מדיניות. המפקח הקודם, סר מרק גולדינג (1997–2006), שירת בשירות הדיפלומטי הבריטי במשך 26 שנים לפני שהפך לתת-מזכ"ל באו"ם. מינויו הדגיש את האופי הבינלאומי של המכללה ואת קשריה עם ממשל ועסקים. לאחר פרישתה של המפקחת החמישית של הקולג' מרגרט מקמילן באוקטובר 2017, נבחר האנתרופולוג החברתי רוג'ר גודמן כמפקח, לאחר ששימש בעבר בתפקיד ממלא מקום בין 2006 ל-2007.
תלמידים לשעבר
בוגרי סנט אנטוני (אנטוניאנים) נחלו הצלחה במגוון רחב של קריירות; אלו כוללות סופרים, פוליטיקאים, אקדמאים ומספר רב של עובדי מדינה, דיפלומטים ונציגים של ארגונים בינלאומיים.
סטודנטים לשעבר עם קריירה כפוליטיקאים וכעובדי מדינה כוללים את גודני יוהאנסון, הנשיא ה-6 של איסלנד, את אלווארו אוריבה שהיה נשיא קולומביה בין השנים 2002–2010 ושר החוץ שלו, חיימה ברמודז. את יגאל אלון, סגן וממלא מקום ראש ממשלת ישראל, את סגן נשיא הנציבות האירופית לשעבר וכיום שר הכלכלה הפיני אולי רן, את שרת האוצר ההולנדית ולשעבר שרת סחר החוץ ושיתוף הפעולה לפיתוח והמתאמת המיוחדת של האו"ם ללבנון סיגריד קאג, את מזכירת המדינה לשעבר של ויילס ג'ון רדווד, את נציב האיחוד האירופי לשעבר ז'אן דונדלר, את הפוליטיקאי הקנדי ג'ון גודפרי, כמו גם את גארי הארט, סנטור אמריקאי לשעבר ומועמד לנשיאות וחבר קונגרס. את טום מלינובסקי (D-NJ), עוזר שר החוץ האמריקאי לשעבר לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה. גם הדיפלומט שלמה בן-עמי הוא בוגר המכללה. יתר על כן, מינוש שפיק, סגן נגיד בנק אנגליה ולשעבר מנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית, הוא אנטוניאני, וכך גם העיתונאי זוכה פרס פוליצר, תומאס פרידמן וכתב המלחמה זוכה פרס פוליצר דקסטר פילקינס.
אנטוניאנים נוספים כוללים את הסופרת הפולניה אן אפלבאום, עורכת לשעבר ב"אקונומיסט"; את ריצ'רד אוונס, פרופסור רג'יס להיסטוריה מודרנית בקיימברידג'; ואת ראשיד חאלידי פרופסור בקולומביה.
המכללה מונה בין בוגריה גם את השחיין דייוויס טרוואטר שזכה במדליית הזהב האולימפית, ואת ההיסטוריונית מרגרט מקמילן.
אוטוסטרד
אוטוסטרד (أوتوستراد) היא להקת אינדי ירדנית אשר מרכז פעילותה בעמאן והיא פועלת משנת 2007.
חברי הלהקה
חברי להקה קודמים אשר פרשו:
מוזיקה
המוזיקה של אוטוסטרד היא שילוב השפעות רוק, רגאיי, מוזיקה לטינית ופאנק עם מוטיבים ערביים מקומיים. מילות השירים נכתבות ונהגות בלהג הירדני הבדואי. נושאי השירים שואבים השראה מחיי היום יום בירדן, ביניהם ניתן למצוא סיפורי אהבה, מאבק, אתגרים פיננסיים, שימוש בסמים. השירים מועברים בגובה העיניים המקל ומתחברים למצוקות היום יום של אנשים. הלהקה צברה פופולריות בקרב הצעירים בירדן.
סיורים והופעות
הלהקה ערכה סיבוב הופעות בכל המזרח התיכון. סיור זה כלל הופעות ברמת הגולן, נצרת, חיפה, רמאללה וירושלים העתיקה וגרר ביקורת על הלהקה בשל החלטתה להופיע בישראל באמצעות אשרה שהונפקה על ידי השגרירות הישראלית בעמאן.
ב-2014 הלהקה הופיעה בלונדון וזו להם הייתה הפעם הראשונה שהופיעו מחוץ לעולם הערבי.
הלהקה הופיעה מספר פעמים בטלוויזיה, בערוץ ראיה הירדני. כמו כן התארחה הלהקה בתוכנית הטלוויזיה המצרית "אל ברנאמג'" בהגשת באסם יוסף.
ב-2015 לקחה הלהקה חלק בתחרות מוזיקלית מול הלהקה הירדנית "אל מוראבע3". .
טבע דומם
"טבע דומם" (באנגלית: Still life) הוא סוגה באמנות פלאסטית (בעיקר בציור), העושה שימוש בתיאור אובייקטים שונים – טבעיים או מעשי ידי אדם – כגון צמחים ופרחים, פירות, פריטי מזון, כלי בית וכדומה. סוגה זו מעניקה לאמן אפשרויות מגוונות בסידור האובייקטים, תוך התייחסות למבנה הקומפוזיציה, לסמליות ולאלגוריה דתית או ארס פואטית. במהלך המאה ה-20 החלה להופיע סוגה זו במדיות אחרות כגון צילום, וידאו ארט ובמדיה נוספות אחרות.
בוקה גרני
בּוּקֵה גַרְנִי או בּוּקֵה גַארְנִי (מצרפתית: bouquet garni - "זר עיטורים") היא שיטת תיבול במטבח הצרפתי המשמשת לתיבול צירים, תבשילים, רטבים ומרקים. השיטה כוללת איגוד מספר עשבי תיבול לזר הקשור בחוט או ארוז בשקית בד. שיטה זו מאפשרת למצות את טעמו של הזר לנוזל הבישול אך גם להוציא אותו בסוף הבישול.
זר התיבול עשוי לכלול כל צירוף של העשבים הבאים: פטרוזיליה, טימין, עלה דפנה, ריחן, עירית, רוזמרין, לענה, תמכה ומרווה, וייתכן שיכלול גם עשבים נוספים.
לעיתים הזר כולל גם ירקות כגון: כרישה, גזר, סלרי, בצל ושורש פטרוזיליה, תערובת הנקראת מירפואה.
בין המאכלים הידועים מהמטבח הצרפתי העושים שימוש בזר זה הם ביף בורגיניון, פוט-או-פה ובויאבז. שיטת הבוקה גרני משמשת גם במטבחים אחרים, למשל המטבח האיטלקי, המטבח היווני ואף המטבח הווייטנאמי.
פרס קרל סייגן
פרס קרל סייגן (באנגלית: The Carl Sagan Memorial Award) הוא פרס הקרוי על שמו של האסטרונום האמריקני קרל סייגן.
הפרס מוענק על ידי האגודה האמריקנית לאסטרונאוטיקה והאגודה הפלנטרית על תרומה יוצאת דופן של יחידים לקידום מדעי החלל. הפרס מוענק מדי שנה, מאז ייסודו בשנת 1997. בשנים 2009 ו-2010 לא הוענק הפרס מכיוון שחבר השופטים לא איתר אנשים הראויים לו.
קיים פרס נוסף על שמו של סייגן, "מדליית קרל סייגן למצוינות בתקשורת ציבורית במדעי כדור הארץ" (Carl Sagan Medal for Excellence in Public Communication in Planetary Science), המוענק על הישגים בולטים בתיווך בין המדע לציבור הרחב (פופולריזציה של המדע).
1926 בספורט
המשחקים העולמיים לנשים
המשחקים העולמיים לנשים נערכו בגטבורג שבשוודיה.
גביע דייוויס
נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית ניצחה את נבחרת צרפת עם התוצאה 4:1
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות אירופה בשחייה
אליפות אירופה הראשונה בשחייה נערכה בבודפשט שבהונגריה מ-18 עד 22 באוגוסט.
שחייניות
אתל לאקי מרתה נורליוס בריטה חזליוס אדית מיין מיטיה ברון
שחיינים
ארנה בורג
Together in Electric Dreams
Together in Electric Dreams (בעברית: יחד בחלומות אלקטרוניים) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי פיליפ אוקי והמפיק האיטלקי ג'ורג'ו מורודר. הוא נכתב על ידי אוקי ומורודר והוקלט לאלבום Philip Oakey & Giorgio Moroder שיצא בשנת 1985, והוקלט לפסקול של הסרט חלומות אלקטרוניים. הוא יצא כסינגל בבריטניה בספטמבר 1984, והפך ללהיט. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים בבריטניה, ונשאר במצעדים במשך שלושה עשר שבועות. הסינגל גם הגיע למקום השלישי באירלנד ולמקום החמישי באוסטרליה.
הסרט חלומות אלקטרוניים היה הסרט העלילתי הראשון של הבמאי סטיב בארון. עבודתו הקודמת של בארון כללה בימוי של מספר קליפים חדשניים בתחילת שנות השמונים. ההצלחה הגדולה ביותר שלו עד אז הייתה כבמאי הקליפ של השיר "Don't You Want Me" של The Human League בשנת 1981, שעזר לסינגל להיות במקום הראשון בבריטניה ובארצות הברית.
אלברכט פיסטר (מתמטיקאי)
ביוגרפיה
פייסטר קיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1961 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה על בעיית המקדם של הפונקציות התחום של שני משתנים (בגרמנית: "Über das Koeffizientenproblem der beschränkten Funktionen von zwei Veränderlichen") מדרכי התזה שלו היו מרטין קנסר וקרל שטיין. בשנת 1966 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטה של גטינגן. מ-1970 ועד פרישתו היה פרופסור באוניברסיטת יוהנס גוטנברג של מיינץ.
בתיאוריה של תבניות ריבועיות על פני שדות, "תבנית הפפיסטר" (Pfister form) שהציג ב-1965 נושאות את שמו.
ב-1970, הוא היה דובר בנושא סכומים של ריבועים בתחומי פונקציה אמיתית בקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בניס.
היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הפילדלפיה 76'
היריבות בין הסלטיקס ל-76' היא יריבות בליגת ה-NBA בין הבוסטון סלטיקס לפילדלפיה 76'. שתי הקבוצות נפגשו הכי הרבה פעמים בפלייאוף ה-NBA, כשהן משחקות זו מול זו ב-22 סדרות, כאשר הסלטיקס מנצחים ב-15 מהן. ה-76' נחשבת ליריבה השנייה בחשיבותה של הסלטיקס, אחרי היריבות שלה עם הלוס אנג'לס לייקרס.
היריבות בין הסלטיקס לנשיונלס
הסירקיוז נשיונלס ובוסטון סלטיקס שיחקו בבית המזרחי בשנות ה-50. הנשיונלס ניצחו את הסלטיקס בשלוש סדרות פלייאוף רצופות ב-, ו-, וזכו באליפות ה-NBA ב-1955. לאחר עונת 1956 בחרו הסלטיקס בדראפט את ביל ראסל וקיי. סי. ג'ונס, לאחר ששניהם כיכבו וזכו באליפויות באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בנוסף, עם טום היינסון כבחירה טריטוריאלית, הסלטיקס ניצחו בשלוש סדרות הפלייאוף הבאות שלהם מול הנשיונלס בפלייאוף (, ו-) לפני שהנשיונלס נמכרו ועברו לפילדלפיה.
צ'מברלין וראסל
ב-1963 עברו הסירקיוז נשיונלס לפילדלפיה ושינו את שמם ל-76', מה שחידש את יריבות הכדורסל בין פילדלפיה לבוסטון (שלא הייתה קיימת מאז שהווריורס עברו מפילדלפיה לסן פרנסיסקו). זמן קצר לאחר פגרת האולסטאר ב- רכשו הסיקסרס את וילט צ'מברלין מהווריורס, והחזירו גם את היריבות בין צ'מברלין וראסל ליריבות בין המועדונים והערים.
הסלטיקס והסיקסרס נפגשו בגמר המזרח באותה עונה. הסדרה הייתה צמודה, והגיעה למשחק 7 שנערך בבוסטון גארדן. 5 שניות לסיום, כשבוסטון מובילה 110–109, ראסל ניסה להכניס כדור חוץ למגרש, אך פגע בחוט תיל שתמך בלוח הסל ואיבד את הכדור. עם זאת, הסיקסרס לא הצליחו לנצל זאת, כאשר פורוורד הסלטיקס ג'ון האבליצ'ק חטף את המסירה לסם ג'ונס וגמר את השעון. הסלטיקס עלו לגמר ה-NBA וניצחו את לוס אנג'לס לייקרס בחמישה משחקים בדרך לזכייה באליפות שביעית ברציפות.
בשנה שלאחר מכן הביאו הסיקסרס את אלכס האנום כמאמן ראשי. האנום גם היה המאמן האחרון שניצח את הסלטיקס בגמר, כשאימן את סנט לואיס הוקס ב-. הסיקסרס קבעו שיא NBA דאז עם מאזן 68–13, בעוד הסלטיקס סיימו עם 60–21. בגמר המזרח גברו הסיקסרס על בוסטון בחמישה משחקים וסיימו את שמונה שנות כהונתם של הסלטיקס כאלופי ה-NBA. הסיקסרס זכו באליפות לאחר שניצחו את סן פרנסיסקו ווריורס בשישה משחקים, מה שהעניק לסיקסרס ולצ'מברלין את התואר הראשון שלהם. הסיקסרס של עונה זו נבחרו ב-1980 כקבוצה הגדולה ביותר בתולדות ה-NBA עד אז.
ב- סיימו הסיקסרס במאזן 62–20, שמונה משחקים מעל בוסטון, וצ'מברלין זכה בפרס ה-MVP השלישי ברציפות שלו. שתי הקבוצות נפגשו שוב בגמר האזורי, בו הסלטיקס ניצחו בשבעה משחקים לאחר שנקלעו לפיגור 1–3, והמשיכו לזכייה באליפות. עזב מאמן הסיקסרס אלכס האנום את ה-NBA לטובת ליגת ה-ABA, וצ'מברלין ביקש טרייד והועבר ללוס אנג'לס לייקרס.
ללא צ'מברלין, הסיקסרס סיימו את עונת במאזן 55–27. אף על פי שפילדלפיה ניצחה שוב בסדרת העונה הסדירה מול הסלטיקס, היא לא הצליחה להמשיך את הדומיננטיות שלה והפסידה 4–1. הסלטיקס המשיכו לזכייה באליפות, ה-11 שלהם ב-13 עונות. לאחר עונה זו ראסל פרש ושתי הקבוצות לא נפגשו בפלייאוף עד 1977. בשנתיים היחידות שהסלטיקס של ראסל לא זכו באליפות, היא הפסידה לקבוצות שאימן אלכס האנום.
ארווינג ובירד
הסיקסרס דשדשו כמעט עשור עד שרכשו את ג'וליוס ארווינג לפני עונת. הם הפכו למועמדים חזקים לזכייה במזרח, ובעונתו הראשונה של ארווינג בקבוצה הסיקסרס הדיחו את האלופה בוסטון סלטיקס בשבעה משחקים בחצי גמר המזרח. בוסטון צנחה בשתי העונות הבאות בעוד שפילדלפיה המשיכה להיות קבוצה חזקה ב-NBA, אבל בדראפט ה-NBA 1978 בחרו הסלטיקס את פורוורד אינדיאנה סטייט לארי בירד, בתקווה לחדש את שנות התהילה שלהם. בירד הצטרף לקבוצה לעונת והשפעתו הייתה מיידית. הסלטיקס השתפרו ממאזן 29–53 שלילי בעונת 1978/79 למאזן 61–21, הטוב בליגה, ב-1979/80, ועלו לגמר המזרח באותה עונה מול הסיקסרס. הסיקסרס ניצחו את בוסטון בחמישה משחקים, אך לא הצליחו לזכות בתואר מול הלייקרס.
בעונה הבאה רכשו הסיקסרס את ה-MVP מוזס מלון מיוסטון רוקטס. מלון זכה שוב ב-MVP והוביל את ה-76' לאליפות בסוויפ של 4 משחקים מול הלייקרס. הניצחון של מילווקי באקס בסיבוב הראשון על הסלטיקס הפך את המסע של הסיקסרס לתואר לקל הרבה יותר.
מאז 1984, הפעמים היחידות ששתי הקבוצות נפגשו בפלייאוף היו ב-1985, 2002, 2012, 2018, 2020 ו-2023. אף על פי שבעונת הסלטיקס זכו באליפות והסיקסרס הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי ניו ג'רזי נטס, פילדלפיה ניצחה ב-4 מתוך 6 משחקי העונה הסדירה מול בוסטון, הפעם היחידה שהסיקסרס הצליחו לזכות בסדרת העונה הסדירה מול בוסטון בעידן לארי בירד. צ'ארלס בארקלי הצטרף לסיקסרס לעונת, וסדרת גמר המזרח של 1985 הייתה הגמר האזורי האחרון של הסיקסרס עד 2001. בגמר 1985 הם הפסידו לבוסטון בחמישה משחקים אחרי שבוסטון ניצחה ב-3 המשחקים הראשונים.
רגיעה ובנייה מחדש
אחרי פלייאוף 1985 דעכה היריבות. בירד והסלטיקס זכו באליפות אחת נוספת ב-1986, אבל הסיקסרס לא הגיעו לגמר אזורי נוסף עד 2001. הסיקסרס חוו הידרדרות תלולה ביכולת במהלך המחצית השנייה של שנות ה-80, לאחר שהעבירו בטריידים את מלון ומוריס צ'יקס וארווינג ואנדרו טוני פרשו ממשחק פעיל. צ'ארלס בארקלי התגלה כמנהיג החדש של הסיקסרס וכוכב על בולט ב-NBA, אולם הוא לא הצליח להעביר את הקבוצה את הסיבוב השני בפלייאוף. למרות שנחשב למועמד ל-MVP בשיאו, הסיקסרס העבירו אותו בטרייד ב-1992 ועברו תקופה של בנייה מחדש.
לאחר הזכייה באליפות ב-1986, גם הסלטיקס חוו דעיכה, שהתחילה בטרגדיה. יומיים אחרי שבחרו אותו בדראפט 1986, לן ביאס מת ממנת יתר של סמים, ורג'י לואיס מת מהתקף לב בשיא הקריירה שלו ב-1993. הסלטיקס החמיצו את הפלייאוף ב-1994, ולא רשמו מאזן חיובי עד עונת 2001/02.
למרות ששנות ה-90 היו תקופה של קיפאון עבור שתי הקבוצות, היא אכן יצרה כמה התפתחויות מרכזיות. אלן אייברסון נבחר בדראפט על ידי הפילדלפיה בבחירה הראשונה בדראפט 1996, והסלטיקס בחרו את פול פירס שנתיים לאחר מכן. שני השחקנים הפכו לכוכבי על בליגה והובילו את קבוצתיהם לפלייאוף מספר פעמים.
בשנת 2002, הסלטיקס, בהופעתם הראשונה מאז 1995, גברו בסיבוב הראשון 3–2 על אלופת המזרח המכהנת פילדלפיה 76'. בסדרה נרשמו תצוגות קליעה הן של אייברסון והן של פירס.
שתי הקבוצות נפגשו שוב בחצי גמר המזרח של 2012, אז ניצחו הסלטיקס 4–3. בוסטון המדורגת רביעית ניצחה את פילדלפיה המדורגת שמינית בסדרה צמודה.
הקבוצות נפגשו שוב בחצי גמר המזרח של 2018, כאשר שתי הקבוצות עלו מהסיבוב הראשון בהובלת הכוכב החדש ג'ייסון טייטום מהסלטיקס ובן סימונס וג'ואל אמביד מהסיקסרס. הסלטיקס ניצחו 4–1.
הקבוצות נפגשו שוב בסיבוב הראשון של פלייאוף 2020, והסלטיקס ניצחו את הסדרה 4–0. סדרה זו התרחשה בבועת ה-NBA באורלנדו, פלורידה.
הקבוצות נפגשו בחצי גמר המזרח ב-, ובוסטון ניצחה בסדרה 4–3 לאחר שכבר הייתה בפיגור 2–3.
זאב יוסיפון
זאב יוסיפון (יוסקוביץ') (16 בספטמבר 1896 – 22 באפריל 1977) היה עיתונאי ועסקן תרבות ישראלי, עורך "מבפנים", ומייסד תל"ם (תיאטרון למעברות; לימים אמנות לעם).
תולדות חייו
יוסיפון נולד בלודז' שבפולין הרוסית למשפחה חסידית. בנעוריו נחשף לספרות ההשכלה ולרעיון הציונות בעת לימודיו בוורשה. לאחר ביקור בארץ ישראל בשנת 1920, החליט לעלות לארץ בשנת 1921. בהיותו בקיבוצי עמק הירדן, היה מראשוני נוטעי הבננות בישראל, ובין הפועלים שהקימו את תחנת הכוח של רוטנברג בנהריים.
יוסיפון היה ידוע כחבר ומעריץ של המשורר נתן אלתרמן אשר הקדיש לו את ספרו בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים.
ב-1972 התאלמן מאשתו שרה, בתו של ישראל חבס. נקבר בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
מפעלי תרבות
תלם – תיאטרונים למעברות (בהמשך שינה את שמו ל"תיאטרון לעולים"; לעיתים נכתב תל"ם) נוסד בשנת 1953 כשיתוף פעולה של משרד החינוך והתרבות, בראשותו של השר בן-ציון דינור, הסוכנות היהודית והסתדרות העובדים. התיאטרון פעל בשיתוף עם משרד החינוך למען חינוך העם, יצירת תרבות אחידה ושפה אחידה, אולם, שעה שהמחלקה להנחלת הלשון פעלה במסגרת משרד החינוך, נוסד תלם במסגרת ההסתדרות. בין מייסדי תלם וחברי הנהלתו היו יוסיפון, דב בילין וישעיהו אברך, וסייע בידיהם נתן אלתרמן. תלם הביא אל צופים ברחבי הארץ, ובמיוחד בריכוזי עולים, תיאטראות, תזמורות, להקות בידור ואף סרטים בקולנוע נייד. פעולת תלם נתמכה על ידי הגופים המייסדים, על ידי תשלומי צופים וכן תרומות. יש מחזות אשר נכתבו במיוחד לפי הזמנת תלם, בהם "סוף העולם" ו"גם זו לטובה" מאת משה שמיר, ו"קזבלן" מאת יגאל מוסינזון.
יוסיפון ראה כמטרה בפני עצמה להביא שמחה ליושבי המעברות. הוא ארגן עבורם חגיגות פורים, כשהוא עצמו מתחפש בתחפושות שונות, והביא אליהם נגנים, זמרים ושחקנים, ככל שהצליח לשדל ולגרור עמו להופעה במעברות.
עמותת תלם פורקה ב-1966 ובמקומה הוקמה אמנות לעם.
פרס הצילינדר הנודד הנקרא על שמו מוענק מדי שנה עבור קידום האמנות והתרבות בפריפריה.
פיריבדיל
פיריבדיל (שמות מסחריים Pronoran, Trivastal Retard, Trastal, Trivastan, Clarium ואחרים) הוא חומר אנטי-פרקינסוני ונגזרת של Piperazin הפועל כאגוניסט לקולטן D2 ו-D3 ואנטגוניסט לרצפטור האדרנרגי אלפא 2.
שימושים נוספים
התרופה הראתה שיפור בזיכרון עבודה במבוגרים בריאים. בעלת אפקט חיובי פסיכו-פיזיקלי על בעיות זיכרון בגיל המבוגר - משפרת זיכרון, מתן תשומת לב ושיפור זמני תגובה פיכו-מוטורית. מגביר יכולות לימודיות-קוגניטיביות במבוגרים בריאים. הראה אפקט חיובי על תסמונת הרגליים חסרות המנוחה.
תופעות לוואי
במתן משולב עם אגוניסטים לדופמין (כמו pramipexole או ropinirole) תיתכן התנהגות פזיזה כמו התמכות להימורים, אכילת יתר, קניות מופרזות, אין-אונות מוגברת, דחפים מוגברים.
אינדיקציות נוספות
טבלית אחת ביום לאחר ארוחה עיקרית. במקרים חמורים – שתי טבליות ביום.
מנת יתר
במינון גבוה, Piribedil נקשר ל-chemoreceptor trigger zone שבמוח המוארך כתוצאה מכך נראה ביטוי של הקאות מרובות. כחלק מההקאות הטבליות עצמן מסולקות ולכן אין הרבה מידע לגבי הסיכונים הכרוכים במנת יתר.
סינתזה
2-Chloropyrimidine [1722-12-9] (1) and 1-Piperonylpiperazine [32231-06-4] (2) give Piribedil (3). Alternately, 2-(1-Piperazinyl)pyrimidine [20980-22-7] (4) can be reacted with Piperonyl bromide [2606-51-1] (5).
תיארוך אשלגן-ארגון
תיארוך אשלגן-ארגון או "תיארוך K-Ar" הוא שיטת תיארוך רדיומטרי אשר נועדה לתיארוך חומרים. השיטה מבוססת על ידיעת קצב הדעיכה הרדיואקטיבית של איזוטופים טבעיים, ושיעורו של קצב זה בעת המדידה. שיטת "אשלגן-ארגון" משמשת למציאת גילם של חומרים אשר בהרכבם הכימי מצוי היסוד כימי אשלגן, דוגמת נציץ, מינרלי חרסית, סלעי התאדות דוגמת מלח בישול, וטפרה – כלל החומר הנפלט מהר געש בעת התפרצות געשית ונופל לקרקע.
הרקע
כאשר מדובר בסלעים ממוצא מגמטי אין אפשרות להשתמש בשיטה המקובלת של התיארוך הרדיומטרי תיארוך פחמן-14, שכן בבזלת אין פחמן. ברם, הבזלת מכילה מעט אשלגן. אחד האיזוטופים של אשלגן 40K הוא חומר רדיואקטיבי טבעי וקיימת התמרה קבועה ויציבה שלו, על ידי לכידת אלקטרון תוך פליטת קרינת גמא לאיזוטופ של הגז האציל ארגון - 40AR. ההתמרה איטית מאוד - זמן מחצית החיים של האיזוטופ הרדיואקטיבי - הוא מיליארד ורבע שנים.
קיימת הבעיה כיצד להפיק אותו שכן, גז הארגון נוצר בתוך הסלע החל מרגע התגבשותו. בתוך הסלע הוא נלכד בתוך שריגי הגבישים של הסלע. לשם כך יהיה עלינו להמיס את השריגים ולשחרר את הגז.
שיטת העבודה
קביעת גיל הבזלת נעשית בשיטה הבאה:
הגיל הרדיוגני של בזלת הכיסוי
מדידות שנעשו בסביבות בקעת כנרות העלו כי גיל גג בזלת הכיסוי בממוצע הוא 4.29 מיליוני שנים +- 0.18, לפי הפירוט כדלקמן:
לקריאה נוספת
1970
ארנסט כאהן
ארנסט כאהן (Ernst Cahn; 27 ביולי 1889 – 3 במרץ 1941) היה חבר המחתרת ההולנדית בזמן מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
ארנסט כאהן נולד בשנת 1889 בעיר רמאגן (Remagen) שבקיסרות הגרמנית לסלומון כאהן (Salomon Cahn) ורוזה קצנשטיין (Rosa Katzenstein). כאהן נשא לאישה את אורסולה לייה לבית הופמן.
בשנת 1936, בעקבות רדיפת היהודים בגרמניה, היגרו ארנסט ואשתו כפליטים להולנד. שתי בנותיהם אינגה (רות) והלגה עלו לארץ ישראל כחלוצות כשנה לפני כן.
ארנסט כאהן ושותפו אלפרד קוהן (גם הוא פליט יהודי מגרמניה) היו בעלים של שני עסקים באמסטרדם: סלון גלידה KOCO ברחוב ואן ואוּסטראט (Van Woustraat) מס' 149 וחנות לדברי מאפה ברחוב דה ריינסטראט (De Rijnstraat) מס' 71–73. הם היו מקובלים ואהודים בקרב האוכלוסייה ההולנדית והקהילה היהודית.
בסלון הגלידה ברחוב ואן ואוּסטראט אורגנו פעולות מחתרתיות, והוא שימש גם מקום מפגש ותכנון ההתקוממויות של קבוצות יהודים נגד הקטטות האנטי-יהודיות שהתרחשו בפברואר 1941.
ב-11 בפברואר 1941 החלו הנאצים בפעילות בידוד של היהודים, והורו ליהודים להסגיר את כלי הנשק שברשותם. הוראה זו לא מולאה, ובעקבות כך עצרו הגרמנים מספר צעירים יהודים, שרובם נרצחו בהמשך במחנות אושוויץ ומטהאוזן.
ביום שבת 15 בפברואר 1941 נופץ חלון הראווה של סלון הגלידה על ידי קבוצת פאשיסטים.
ב-19 בפברואר, בעקבות הלשנה, פשטה המשטרה הירוקה (משטרה גרמנית נאצית) באלימות לתוך סלון הגלידה. אחד מהנאצים שהשתתפו בתקיפה זו היה איש "המשרד לענייני יהודים" קלאוס ברבי. תוך כדי התגוננות מול התקיפה האלימה התיז ארנסט כאהן לעבר התוקפים גז אמוניה בעזרת אינסטלציה שהוכנה מראש למטרה זו. אירוע זה נודע בכינויו "KOCO Affair" (פרשת KOCO).
כאהן וקוהן נעצרו ונכלאו. שלושה ימים לאחר מכן, ביצעו הנאצים בהוראת היינריך הימלר כנקמה "ריאקציה" ברובע היהודי. במהלך הפעולה פשטו הנאצים על בתי היהודים והוציאו 425 יהודים צעירים מבתיהם, וריכזו אותם בכיכר יונס דניאל מאייר (Jonas Daniel Meijer). יהודים אלה עברו עינויים, ובהמשך נשלחו למחנות בוכנוואלד ומטהאוזן. הפעולה עוררה זעם עצום בקרב תושבי אמסטרדם והובילה ב-25 בפברואר לשביתת הסוחרים שנודעה כ"שביתת פברואר" (לעיתים "שביתת פברואר 1941").
ארנסט כאהן עבר עינויים קשים בכלא סכוונינגן, הידוע בכינויו האירוני "מלון התפוז" (Oranjehotel). למרות זאת, סירב למסור את שם המכונאי שהרכיב את אינסטלציית האמוניה. הוא נידון למוות והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-3 במרץ 1941 בדיונות Waalsdorpervlakte שליד כלא סכוונינגן. כאהן היה האדם הראשון שהוצא להורג על ידי הנאצים בהולנד. שותפו לסלון הגלידה, אלפרד קוהן, נידון ל-10 שנים, אך לא שרד.
הנצחה
במקום שבו היה סלון הגלידה ישנה כיום מסעדה. מחוץ לה מוצב שלט נחושת המתאר את האירוע שהתרחש במקום. מדי שנה בחודש פברואר, מניחים תלמידי בתי הספר באזור זרי פרחים ליד השלט לזכר ההתקוממות כנגד הנאצים.
אחרי המלחמה נקרא על שמו רחוב ברובע אוסדורפ שבאמסטרדם: De Ernst Cahnsingel.
בסוף אוגוסט 2008 הנציחה עיריית אמסטרדם את כאהן וקוהן כשקראה לגשר 401, שבין הרחובות ואן ואוּסטראט (Van Woustraat) ודה ריינסטראט, על שמם. הגשר מחבר בין שתי שכונות שאליהן נמלטו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה ומשם נלקחו ונשלחו למחנות המוות.
ב-1985 הופק סרט עלילתי בשם "סלון הגלידה" (De Ijssalon), המבוסס על האירועים סביב סלון הגלידה, בבימויו של דימיטרי פרנקל פרנק. בסרט נקראת דמותו של ארנסט כאהן בשם אוטו שנֶוַויְיס (Otto Schneeweiss).
סלמון הספק
שם הספר לקוח מספר אותו התחיל אדמס, הספר השלישי בסדרת סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי, לו התעתד לקרוא "סלמון הספק" (פן הומוריסטי ל"סלמון החכמה", סיפור נודע מהמיתולוגיה של אירלנד).
הספר כולל פרולוג מאת ניקולאס רו - עורך ספרותי בעיתון הגארדיאן, הקדמה מאת סטיבן פריי, אפילוג מאת ריצ'רד דוקינס ובסופו תיאור לוח הזמנים של מסע האשכבה של אדמס.
עיקר הספר הוא אכן הטיוטה של אדמס לחלק זה בסדרה. העורך, פיטר גוזארדי, ליקט את פרקי הרומן הלא גמור מתוך שלושה קבצים שנמצאו במחשבו של אדמס: "הסלמון הזקן" (The Old Salmon), "סלמון הספק" ו-"לוס אנג'לס/קרנף/אחוזת ראנטינג" (LA/Rhino/Ranting Manor).
קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים
קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים או בקיצור: יוניסף, אוניסף או יוניצף (באנגלית: UNICEF, ראשי תיבות של United Nations International Children's Emergency Fund) היא ארגון של האומות המאוחדות שנוסד ב-1946 ב-11 בדצמבר בהחלטת העצרת הכללית, ומטרתו עזרה לילדים ברחבי העולם ויצירת מודעות למצוקתם. ב-1953 קוצר שמו ל"קרן האו"ם לילדים", אך הוא עדיין מוכר בראשי התיבות יוניסף.
במועדון הכדורגל של ברצלונה, מתנוסס הסמל של UNICEF על חולצות השחקנים, במקום חסות. על זכות זו משלמת ברצלונה מיליון וחצי יורו מדי שנה, אם כי מדצמבר 2010 החלו השחקנים ללבוש חולצות שלצד הסמל של UNICEF, מופיעה גם חסות של קרן קטאר. החל מחודש מאי 2015, גם על חולצות השחקנים של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב מתנוסס הסמל של UNICEF, מתוך מטרה שהפעילויות והכספים שיגויסו כתוצאה משיתוף הפעולה עם הסניף הישראלי של יוניסף יהיו למען ילדים בישראל.
יחסי יוניסף עם ישראל
בשנת 1950 סיפק הארגון לישראל סיוע לתוכנית לאומית להזנת הילדים, תוכנית שהקיפה 162,000 ילדים. משנת 1951 יחסי יוניסף וישראל הוסדרו בהסכם רשמי. יוניסף תמכה במפעל חיסונים נגד שחפת ומפעלים רפואיים נוספים ובשיתוף עם ארגון הבריאות העולמי סייע בבדיקתם של 365,000 ילדים ישראלים וחיסונם של 208,900 נגד שחפת. הקרן סיפקה גם עורות להכנת נעליים, מהם הוכנו 16,000 זוגות נעליים, כולל 260 זוגות נעליים אורתופדיות עבור חולי שיתוק ילדים. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים כללו משלוחי יוניסף לישראל אבקת חלב מארצות הברית ומשוודיה, מרגרינה מארצות הברית, אוסטרליה ובריטניה, סוכר מארצות הברית, איטליה ובלגיה, חיטה מאתיופיה, אורז מארצות הברית, איטליה ותאילנד, תאנים מיובשות מיוגוסלביה, צימוקים מדרום אמריקה, סבון כביסה מבריטניה, די-די-טי מארצות הברית, בריטניה וקנדה, פירות מיובשים מיוון ושמן דגים מאיסלנד ומניופאונדלנד. במהלך השנים 1948, 1949 ו-1950 מאה משלוחי סיוע במשקל כולל של 5,000 טונות. יוניסף סיפק לישראל סיוע רפואי, שכלל 4 ריאות ברזל, רפואות סולפה, פניצילין, סטרפטומיצין, ציוד רנטגן, אינקובטורים וסכום של 29,000 דולר לרכישת ציוד רפואי נוסף. ב-1952 הושיט הארגון סיוע של 300,000 דולר לישראל, סיוע שנועד לאפשר מעבר לשיווק חלב בבקבוקים במקום השיווק בכדים, שלא הצליח לשמור על ההיגיינה של החלב. ב-1957, בעקבות היווצרות של משבר חלב בישראל, ביקשה ישראל מהארגון את הגדלת הסיוע. הסיוע נמשך ברציפות עד שנת 1966. בשנת 1957 סיפקה יוניס"ף לישראל סיוע דחוף של 1,900,000 קפסולות שמן דגים ו-5,000 שפופרות אורימיצין. הסיוע נדרש בעיקר עבור ילדי העולים החדשים, האורימיצין עבור העולים ממצרים שסבלו מטרכומה חמורה.
יוניס"ף מתח ביקורת חמורה על ישראל בגין התנהגותה כלפי ילדים פלסטינים עצורים. לעומת זאת, ישראל מתחה ביקורת חריפה על יוניס"ף, בטענה שבפעילות הארגון בקרב הפלסטינים נכרכו אלמנטים של הסתה נגד ישראל ועידוד לטרור.
הקרן הישראלית למען יוניסף
הקרן הישראלית למען יוניסף היא עמותה ישראלית שתומכת ב"יוניסף". הקרן הוקמה ב-1969 בתור עמותת מתנדבים לחינוך וגיוס תרומות מייסודה של זינה הרמן. הרמן כבר הייתה ידידה טובה של יוניסף. כנציגת ממשלת ישראל בוועד המנהל של יוניסף, היא שימשה כיו"ר הוועד בשנים 1963–1965, תקופה שבמהלכה היא קיבלה פרס נובל לשלום בשם הארגון. עם שובה לישראל, היא נבחרה ליו"ר הראשונה של הקרן הישראלית למען יוניסף.
הקרן הישראלית היא אחת מ-36 ועדות וקרנות שתומכות ביוניסף דרך הסברה, קידום, וגיוס תרומות. הקרן הישראלית למען יוניסף שואפת לקדם את זכויות הילד בארץ ולעודד את החברה הישראלית להיות שותפה פעילה במאמצים של יוניסף בכל העולם. יושב ראש הקרן הישראלית הוא עו"ד מוריאל מטלון.
DR P2
DR P2 (ידוע בעיקר בשם P2) היא תחנת רדיו ציבורית דנית המופעלת על ידי DR, שהוא גוף השידור הציבורי של דנמרק. התחנה עוסקת במוזיקה קלאסית, הן מוקלטת והן בשידור חי, וגם בדיונים אודות המוזיקה הקלאסית.
מאז 1991 מארגנת התחנה תחרות אחת לשנתיים עבור מוזיקאים צעירים ומבטיחים.
היסטוריה
ב-1 באוקטובר 1951 השיקה הסטאטרסדיווניאן את תחנת הרדיו השנייה שלה, שנקראה תחנה 2. בשנת 1959 שונה שמה ל-Danmarks Radio ול-DR בשנת 1996.
ב-1 בספטמבר 2001 לאחר הזכייה של DR בזכויות השימוש בתחנת הרדיו הרביעית של דנמרק, הושקה מחדש התחנה תחת השם "DR P2 Musik & Kultur" (בתרגום חופשי: DR P2 מוזיקה ותרבות).
ב-1 באוקטובר 2017 הפכה התחנה לזמינה בשידורי ה-+DAB לאחר שדנמרק עברה לשידורים מסוג זה.
התחנה שידרה את קדם האירוויזיון הדני לשנת 2018 יחד עם ערוץ DR2.
תחנת הרדיו הרביעית
ב-1 באפריל 2002 הוענק רישיון ל-DR P2 רישיון לשדר במספר תדרים, שנקראו על ידי משרד התרבות הדני "תחנת הרדיו הרביעית". DR ניצחה בתחרות מספר מועמדים אחרים, כשבמסגרת התחרות בוצעה הערכת איכות.
תחנת הרדיו הרביעית הייתה חלק מההסדר תקשורתי בין מפלגת הסוציאל-דמוקרטית, השמאל הרדיקלי, המרכז הדמוקרטי ו-SF. בממשלה רצו להקצות את התדר ל-DR, כך שתחנות P2 ו-P4 יוכלו לשדר מסביב לשעון. לעומתם במרכז הדמוקרטי רצו שכל אחד יוכל לשדר בתחנת הרדיו הרביעית מלבד DR.
בית הבטון
בית הבטון הוא בית משאבות בן שתי קומות שנמצא במקורות הירקון סמוך לכפר הבפטיסטים. הוא נקרא כך מפני שבבנייתו נעשה השימוש הראשון בבטון בארץ ישראל. המבנה נבנה בשנת 1912 על ידי חברת "פלשתינה" בבעלותו של בצלאל יפה, על מנת לספק מים לפרדסי המושבה פתח תקווה והסביבה.
היסטוריה
בשנת 1911 חתם בצלאל יפה על חוזה עם ועד המושבה פתח תקווה לאספקת מים. לאחר מכן הקים את חברת "פלשתינה". בשנת 1912 החלה בניית המבנה. היזם, דניאל ליכטנשטיין, שהיה הראשון שהביא לארץ ישראל ב-1910 את שיטת הבנייה בבטון, שכנע את יפה להקים את בית המשאבה מבטון. אדריכל המבנה היה גדליהו וילבושביץ, שלמרות יעודו התעשייתי של המבנה, תכנן אותו בסגנון האקלקטי כהצהרה מודרנית וחדשנית.
חידוש נוסף בבית הבטון, מלבד השימוש בבטון, היו המשאבות הצנטריפוגליות ומנועי הדיזל החדשים אותם הביא לארץ ישראל נתן שיפריס עובד החברה.
המחסור בנפט עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 גרם להפסקת פעילות בית המשאבות זמן קצר לאחר הפעלתו.
לאחר מותו של בצלאל יפה נמכר המבנה לחברת "ירקון" שהייתה בבעלות "חברת החשמל א"י". בית הבטון היה פעיל עד שנות ה-70 של המאה ה-20 ומאז ננטש. כיום, ניתן להבחין בו לצידו הדרומי של כביש 5. כמו כן, מסלול שביל ישראל עובר בסמוך אליו.
יואב פרוינד
יואב פרוינד (נולד ב- 4 במאי 1961) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מחקריו עוסקים בלמידת מכונה. זוכה פרס גדל לשנת 2003.
נולד בירושלים לאורה ולרפי פרוינד. החל את דרכו האקדמית בתוכנית תלפיות של צה"ל. בשנת 1993 השלים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
ביחד עם רוברט שפיר (Schapire) פיתח את אלגוריתם AdaBoost העוסק בלמידת מכונה. הפיתוח זיכה אותו בפרס גדל (Gödel) בשנת 2003 ובפרס קאנֶלַקיס (Paris Kanellakis) בשנת 2004.
עכן גדול
עָכָן גָּדוֹל (שם מדעי: Cerastes gasperettii) הוא נחש ארסי מסוג עכן ממשפחת הצפעיים המצוי ברחבי המזרח התיכון מישראל ועד איראן, ובייחוד באזור חצי האי ערב. מראהו מזכיר מאוד את זה של עכן החרטומים, אך אזורי תפוצתם לא חופפים. לא ידוע על תת-מינים.
תיאור
אורכו הטיפוסי של העכן נע בין 30 ל-60 ס"מ, כאשר אורכו המרבי מגיע ל-85 ס"מ. הנקבות גדולות מן הזכרים.
צבעי הנחש הם בגוני חום, צהבהב ואפרפר, שעוזרים לו להסתוות באזורי החולות בהם הוא חי. הגחון בצבע לבן והזנב עשוי להיות שחור.
הראש נבדל מן הגוף, בדומה לרוב הצפעיים. מעל לכל עין יש לרוב קשקש בולט אחד הנראה כמו קרן, אולם ייתכנו פרטים ללא הקשקשים דמויי הקרניים. הגוף מוצק יחסית לאורכו.
התנהגות ותזונה
העכן הגדול הוא נחש לילי. הוא נע בחול בתנועה צדית, כך שבכל רגע רק שני חלקים מגופו נוגעים בקרקע, ובכך הוא לא מתחמם יתר על המידה כאשר נע על החול החם. כאשר הוא חש מאוים הוא מסתובב לכיוון הסכנה, משמיע קול אזהרה באמצעות חיכוך של קשקשיו בחול, ומכיש כמוצא אחרון.
העכן מתחפר בחול כאשר רק עיניו מציצות, ואורב לטרף שיעבור לידו. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים, וציפורים.
תפוצה
בישראל מצוי הנחש באזור הערבה.
ארס ורבייה
הארס של העכן הגדול מסוכן ביותר, אולם אירועי הכשה נדירים ביותר ואין תיעוד על מוות כתוצאה מהכשת הנחש. לא ידוע על נסיוב המגן מפני הארס של מין זה.
מין זה מטיל ביצים, הנקבה מטילה בין 8 ל-20 ביצים.
פנדה ענקית
פנדה ענקית (שם מדעי: Ailuropoda melanoleuca) היא מין של יונק והמין היחיד ששרד בסוג פנדה, המסווג במשפחת הדוביים (Ursidae) והשוכן במרכז סין. הפנדה חיה באזורים הרריים, כגון סצ'ואן וטיבט. לקראת סוף המאה ה-19 הפכה הפנדה ל"סמל לאומי" בסין ודמותה מופיעה על מטבעות זהב סיניים.
בסינית שמה של הפנדה הוא 熊猫, משמעות השם הסיני היא "דוב-חתול". הכינוי המקובל במערב נגזר משמו של יונק אחר, פנדה אדומה; בעבר נהגו לכנותה דוב מנומר.
מאפיינים פיזיים
אורכה של הפנדה 1.5 מטר עד 1.8 מטר מהחרטום ועד לזנב, משקלה 75–165 קילוגרם רגליה שחורות, גופה שחור ולבן כשהראש לבן למעט האוזניים השחורות והעיניים המוקפות בכתמים שחורים דמויי משקפיים, מה שמשווה מראה חביב לבני אדם, אך כלפי חיות אחרות הוא מהווה איום ומהווה אחד ממנגנוני ההגנה הטבעיים של הפנדה.
לפנדה הענקית יש כף רגל מיוחדת עם בוהן וחמש אצבעות - מבנה אידאלי לאכילת חזרן. ה"בוהן" היא למעשה התרחבות של עצם שורש כף הרגל. סטיבן ג'יי גולד כתב מאמר על כך שצורף ונתן את השם לספרו "בוהן הפנדה".
תוחלת החיים של הפנדה בטבע היא כ-15 שנים, אך פרטים שחיים בשבי יכולים לחיות למעלה מ-20 שנים.
התנהגות
הפנדה ביישנית ולעתים נדירות תוקפנית. כשהיא מתגלה, היא לרוב נמלטת. הפנדה עצמאית בדרך כלל ולא חיה בלהקה, אך מודעת לפנדות האחרות ויודעת לתקשר איתן באמצעות קולות ובעיקר ריח, שמופץ באמצעות בלוטות ריח מתחת לזנב, שהפנדה נוהגת לשפשף בעצים.
תזונה
על אף שסיווגה הטקסונומי משייכה לטורפים הפנדה ניזונה כמעט אך ורק מצמחים, למעשה, היא אוכלת כמעט אך ורק חזרן (במבוק) בכמות הנעה בין 12 ל-38 ק"ג חזרן ביום, כשרק 17% מכל החזרן נספג בגוף במערכת העיכול, ולכן היא מקדישה עד 14 שעות ביום לאכילה. טכנית, כמו בעלי־חיים רבים אחרים הן אוכלות־כל, שכן הן אוכלות גם ביצים, דגים וחרקים כמקורות נוספים לחלבון. תופעה אופיָנִית לפנדות שאוזניהן מתנועעות בזמן שהן לועסות.
נמצא שבעונה שבה הפנדה ניזונה מנצרי במבוק, העשירים יחסית בחלבון, משגשג במעיהם החיידק Clostridium butryricum שגורם להם לאגור שומן.
הפנדות אוכלות חלקים שונים של החזרן בתקופות שונות בשנה, לפעמים הן מעדיפות את העלים הרכים והצעירים של החזרן, ולפעמים את הגבעולים הקשים.
תזונה בררנית זו היא אחת הסיבות לקושי בהחזקת פנדות בשבי.
סיווג טקסונומי
הפנדה היא בעל חיים יונק. עד היום לא הצליחו המדענים לקבוע את סולם ההתפתחות האבולוציוני של הפנדות. חלקם טוענים שהפנדות הראשונות הופיעו לפני 600 אלף שנה, אך האחרים מאמינים שהן חיות על כדור הארץ זה 1–3 מיליון שנים. השם פנדה ניתן לה כשנתגלה הקשר עם הפנדה האדומה ב-1901, אך השם המשותף נבע מסוג התזונה המשותף לשניהם (אכילת חזרן). במשך שנים רבות הסיווג הטקסונומי של הפנדה היה נתון במחלוקת, כיוון שגם למין "פנדה ענקית" וגם למין "פנדה אדומה" יש מאפיינים הן של דובים והן של ראקוניים. עם זאת, בדיקות DNA הראו כי הפנדה הענקית היא דוב אמיתי השייך למשפחת הדוביים (Ursidae). הדוב הקרוב ביותר אליה גנטית הוא דוב המשקפיים מאמריקה הדרומית. בעוד שהפנדה האדומה שייכת למשפחה Ailuridae, שהפנדה האדומה היא נציגתה החיה היחידה, השייכת למשפחת העל Musteloidea, שאליה משתייכים גם הסמוריים (Mustelidae) והראקוניים (Procyonidae).
הפנדה הענקית בתרבות האנושית
התיעוד הראשון של הפנדות בתרבות האנושית הופיע בסין כבר במאה העשירית לפנה"ס, אך למערב הן התגלו רק ב-1869 מדיווחיו של המיסיונר הצרפתי ארמן דוד שהביא אותן לפריז בתום ביקור בסין. המין פנדה ענקית הוא כבר שנים רבות חביב הקהל בחלקו משום שלפנדה יש הבעת פנים חביבה דמוית פני תינוק. לפיכך, נפוצו גם דובי צעצוע הדומים לפנדה. העובדה שבדרך כלל מציירים אותה רוכנת ואוכלת בשלווה עלי חזרן בניגוד לדימוי של הדוב כצייד מוסיפה לתדמיתה התמימה.
דמות של פנדה בשם פו היא הכוכב של זיכיון המדיה קונג פו פנדה.
ב-16 במרץ מצוין יום הפנדה הבין-לאומי. בצה"ל, "פנדה" הוא השם לדחפור D9 רובוטי נשלט מרחוק.
שימור
במשך שנים הוגדרה הפנדה כחיה בסיכון והפכה לסמלם של בעלי החיים שנמצאים בסכנת הכחדה. בספטמבר 2016 הצהיר האיגוד הבינלאומי לשימור טבע, כי הפנדה יצאה מכלל סכנת הכחדה וכעת היא מוגדרת כ'פגיעה'. הפנדה מופיעה בסמל של הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF), ארגון השימור הגדול ביותר.
בסקר שנערך על ידי ממשלת סין וארגוני טבע בינלאומיים בשנים 2011–2014 עולה כי 1,864 דובי פנדה ענקית חיים בטבע בדרום סין. מ-1963 נולדו בשמורות הטבע ובגני החיות בעולם 256 פנדות בלבד; רק 96 מהן שרדו יותר משנה. בניסיון למנוע את היעלמות הדובים המכונים "המאובנים החיים" - הקימה ממשלת סין 11 מרכזים לרביית פנדות ואסרה על ציד הדובים. המרכז בצ'נגדו נחשב למוצלח ביותר מבין המוסדות שנפתחו ב-20 השנים האחרונות.
מספר הלידות של דובי הפנדה המוחזקים במרכז נחשב לגבוה בעולם - 35 פנדות, שהמימון להחזקתן מגיע מממשלת סין ומחברות פרטיות. עם זאת, תוצאות שיאפשרו להחזיר את הדובים לסביבה הטבעית שלהם עדיין לא נרשמו. השאלת דובי פנדה לגני־חיות אמריקנים ויפניים היוותה רכיב חשוב בדיפלומטיה של הרפובליקה העממית של סין בשנות ה-70 של המאה ה-20 והייתה מסממני חילופי התרבות הראשונים שבין סין הקומוניסטית למערב. אך בשנת 1984 הפסיקו הפנדות להיות סוכנים של דיפלומטיה. במקום זאת, החלה סין להציע פנדות להשאלה של עד 10 שנים בלבד. בשל השאלה כזו נדרש גן־החיות לשלם עד מיליון דולר לשנה ולחתום על התחייבות שכל גור שייוולד בתקופה זו הוא רכושה של סין העממית. תביעה משפטית שהגישה "הקרן העולמית של חיות הבר" ב-1988 אלצה את שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית לחייב גני־חיות בארצות הברית המעוניינים לייבא פנדות לוודא שחצי מהתשלום לסין יופנה למאמצי שימור של הפנדה ובית הגידול שלה לפני שהאגף יאשר את יבוא הפנדות.
שלמה יוסף זוין
הרב שלמה יוסף זוין (חנוכה ה'תרמ"ה, 1885 - כ"א באדר א' ה'תשל"ח, 28 בפברואר 1978) כתב מספר ספרים תורניים והיה העורך הראשון של האנציקלופדיה התלמודית. חתן פרס ישראל לספרות תורנית, וכמו כן זכה פעמיים בפרס הרב קוק והיה הזוכה הראשון בפרס הרב מימון. לצד היותו אב בית הדין הראשון של בית דין רבני חב"ד בישראל היה גם מרבני הציונות הדתית ברוסיה ובישראל וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
תולדות חייו
הרב זווין נתמנה לרב בעיר הולדתו קזמירוב בגיל צעיר והיה מעורכי כתב העת "שערי תורה". בהמשך היה רב בקלימובו ובנובוזיבקוב. כיהן ברבנות בקהילות רוסיה בתקופה הקשה שלאחר המהפכה הקומוניסטית, ואף נטל חלק פעיל במאבק לשמירת גחלת הדת ברוסיה הסובייטית תחת הנהגתו של האדמו"ר מליובאוויטש, רבי יוסף יצחק שניאורסון. ערך ביחד עם הרב יחזקאל אברמסקי את כתב העת "יגדיל תורה" ובעוון הוצאתו לאור נאסר על ידי הקומוניסטים. יסד וערך עיתונות אורתודוקסית בעברית שעסקה בבעיות השעה.
עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ד, התיישב בתל אביב ומונה לרב קהילת חב"ד בתל אביב. בשנת תרצ"ו-1936 עזב את משרתו זו ועבר לירושלים. היה סגן יושב ראש התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות.
נמנה עם רבני הציונות הדתית. נבחר בשנת תשכ"ד לכהן במועצת הרבנות הראשית לישראל ובשנת תשל"ג נבחר שוב כמומלץ של הרב שלמה גורן. בשנת ה'תשי"ט (1959) קיבל את פרס ישראל לספרות תורנית. בשנת תשכ"ח היה הזוכה הראשון בפרס הרב מימון על מפעל האנציקלופדיה התלמודית.
נתן כתב סמיכה לרבנות לרבנים רבים. ביניהם: הרב שאר ישוב כהן, הרב שילה רפאל, והרב שלמה קוק.
הרב זווין שכלל והעשיר את שיטת בריסק. במאמריו (כמו בספריו "אישים ושיטות" ו"המועדים בהלכה"), ניתח וסיכם נושאים למדניים. כתב גם דרשות לפרשות השבוע והחגים המבוססות על הספרות החב"דית, והרבה לעסוק בסיפורי חסידים.
בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
שמו הונצח ברחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
גישתו למדינת ישראל
הרב זווין נהג לעשות סעודת מצווה מדי שנה ביום העצמאות, והתפלל בבית הכנסת שבמוסד הרב קוק, שם אמרו הלל בברכה. הוא עצמו סבר שיש לומר את ההלל ללא ברכה.
בשנת תשי"ט ענה על השאלה "כיצד ניתן צביון דתי ליום העצמאות?":
האנציקלופדיה התלמודית
הרב זווין יסד יחד עם הרב מאיר בר-אילן את מפעל האנציקלופדיה התלמודית בשנת ה'תש"ב (1942). במסגרת זו הכין את רשימת הערכים וערכי המשנה וקבע את שיטת הניתוח ההלכתית שלה. ערך את כל הכרכים שיצאו לאור בימי חייו.
האנציקלופדיה התלמודית היא גולת הכותרת ביצירותיו. מעת שהחל לעסוק בכתיבתה ועריכתה, הרב זוין התמסר אליה כמעט באופן מוחלט ונעשה הדבר למפעל חייו, במשך שלושים וחמש שנות חייו האחרונות. י"ב הכרכים הראשונים שיצאו, נכתבו בכתב ידו. וסגנון כתיבתו ועריכתו שימשו ומשמשים את העורכים והכותבים שבאו אחריו בהשתלשלות המפעל הזה.
פרסומו הגדול וההערכה הרבה לה זכה גרמו לכך שעם פטירתו של הרב הראשי לישראל, הרב הרצוג בשנת ה'תשי"ט, הופעל לחץ גדול מאוד על הרב זווין מכל פלגי הציבור להציג את מועמדותו לתפקיד. על אף זאת, הוא סירב בכל תוקף. אחד הטעמים לסירובו, היה מפני האנציקלופדיה התלמודית. הוא הכיר בחשיבותה וידע שאם יטול את תפקיד הרבנות, לא יוכל להמשיך בעריכתה.
מכתביו
ספריו:
קישורים חיצוניים
ממאמריו: פרסם מאמרים הלכתיים רבים וביקורת של ספרות תורנית בעיתון "הצופה" ובכתבי עת.
יהושע נוישטיין
יהושע נוישטיין (נולד ב-1940) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה
נוישטיין נולד בדנציג שבגבול גרמניה-פולין. בגיל 11 הגיע לניו יורק. שם למד במשך 5 שנים בישיבה חרדית. בשנים 1957 עד 61 סיים תואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העירונית של ניו יורק (CUNY).
במקביל למד במכון פראט לאמנות, ובארט סטודיו ליג, ניו יורק. בין השנים 62 - 64 למד משפטים באוניברסיטת ניו יורק (NYU).
בשנת 1964 נוישטיין עלה לישראל וב-1981 שב בחזרה לניו יורק, מאז הוא חי בתל אביב וניו יורק הלוך ושוב עד היום.
בשלהי שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 נוישטיין מילא תפקיד מרכזי בקהילת האמנים הישראלית ואחד מחלוצי האמנות העכשווית.
בשנת 1968 נוישטיין יצר יחד עם ז'ראר מרקס וז׳ורג׳ת בליה, את העבודה הסביבתית החשובה הראשונה בארץ, מגפיים, בבית האמנים בירושלים. ביצירה הם הציגו אלפי זוגות מגפיים ישנות בערימות אשר מילאו את חדרי הבית עם צלילי רקע של צועדים.
בשנים 1968–1969, היה ממייצגי האמנות העכשווית בתערוכות הסתיו של מוזיאון ישראל, באוצרות משה גרשוני.
בשנת -1971 יזם את העבודה המושגית "פרויקט נהר ירושלים", יחד עם ז'ראר מרקס וז׳ורג׳ת בליה, שכלל השמעת צלילי מים נשפכים במזרח ירושלים, באזור שלרגלי אבו תור ומנזר סנט קליר ועד נחל קדרון.
ב 1973, נוישטיין ביצע כמה פעולות מיצב כגון The box; פגרי כבישים; חבילות חציר עם קולות של מסוקים (מיצב זה נכלל בכל התערוכות הגדולות בעולם שעסקו באמנות סביבתית אשר הוצגו בלוס אנגלס, מינכן, טוקיו, ברצלונה ווינה), מיצב "מחיקות", מי גשם ונוף נע.
הנושאים הקבועים של יהושע נוישטיין הם מחיקה והחלפה, וכן ביקורת המוסדות. רבות מעבודותיו זכו למעמד אייקוני בשדה האמנות הישראלי, בהן הפעולה הספציפית-לאתר פרויקט נהר ירושלים, ‘71׳ (שיתוף פעולה עם ז'ראר מרקס וז'ורז'ט בלייה); מיצבי ערימות השחת 71; עבודות קרעי נייר גדולות 1968 –2020; וסדרת עבודות משנות התשעים, 5 ערי אפר, שכללה מפות תבליט של ערים העשויות אפר דחוס, בגודל האולם, שהצופים הלכו בתוכן.
בשנת 1971 השתתף בתערוכה מושג + אינפורמציה, באוצרות יונה פישר והשתתף בתערוכה ׳מעבר לרישום׳ באוצרותה של מאירה פרי להמן ב 1972. שתיהן הוצגו במוזיאון ישראל.
ב-1977 הוזמן נוישטיין לדוקומנטה 6 בקאסל – ואף סולק מהתערוכה – עם המופע שלו "שטח חיוני", שבו תיעד כלב המסמן את הטריטוריה שלו עם שתן לאורך הגבול בין מזרח ומערב גרמניה. ב-1995 יצר את הספרייה הערפדית בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה, באוצרות גדעון עפרת. ב-2012 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו של נוישטיין במוזיאון ישראל.
עבודתיו של נוישטיין, נמצאות בין השאר באוספים של מוזיאון המטרופוליטן, ניו-יורק; המוזיאון לאמנות מודרנית, MoMA; מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית; מוזיאון גוגנהיים, ספריית מורגן, ניו-יורק; מוזיאון ברוקלין; מוזיאון סטדליק, אמסטרדם; מוזיאון ישראל, ירושלים; ומוזיאון תל אביב לאמנות.
תערוכות יחיד בולטות נוספות: עבודות עשר שנים בנייר, אוצרת שרה ברייטברג סמל, מוזיאון תל אביב. הספרייה העיוורת (שאריות מפרויקט הביאנלה בוונציה), רחבת בית אריאלה, אוצרת ונדי שפיר. טבע דומם של מטוס בוער, אוצר אמנון ברזל, תל חי. יערות פולין, אוצר ,י. ידלינסקי, גלריה לאומית Zachenta, ורשה פולין. יערות פולין, שדות מגנטיים, עותקי פחם, מוזיאון רוז לאמנות שאצרה ונדי שפיר וסוזן סטופס, בוסטון ארה״ב. ערי עפר, מוזיאון הרצליה; שוליים, אוצרת מונה פיליפ, מוזיאון האמנות המלכותית ROM קנדה.
פרקים שלמים אודות עבודתו של נוישטיין בספרים הללו: Unnatural Wonders פלאים לא טבעיים מאת ארתור דאנטו, עין בעין Eye to Eye מאת רוברט פינקוס וייטן, טרה אינפירמה מאת עירית רוגוף. מחק הרפאים של הזיכרון התרבותי, מאת ד"ר לואי קפלן. Erasure עורך בראד בקלי.
האובייקטים של נוישטיין בודקים את הקשר בין שפה ובין צורה (אין זה יחס שאחד מתאר את השני, אלו לא נושא ונשוא). ביצירותיו הוא חושף תהליך תוך פעולה פיזית (קיפול, קריעה וכדומה) על-פי כללים שהציב מראש כמו דקדוק שיטתי.