cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוקרשט
גאולוגיה
העיר שוכנת מדרום לקשת הרי הקרפטים המזרחיים ואזור וראנצ'ה בלב השפלה הרומנית. אזור וראנצ'ה הנמצא כ-130 ק"מ מרחק מבוקרשט הוא בשלב סופי של שטח שעבר הפחתה וכתוצאה מכך נוצר רכס הרי הקרפטים המזרחיים. רעידות אדמה שמוקדן באזור וראנצ'ה היוו סכנה ליישוב לכל אורך ההיסטוריה. במאתיים השנים האחרונות רעידות אדמה חזקות אירעו ב-26 באוקטובר 1802 (זו שכונתה "רעידת האדמה הגדולה"), ב-20 בנובמבר 1829, ב-31 באוגוסט 1894, ב-6 באוקטובר 1908, ב-10 בנובמבר 1940, ב-4 במרץ 1977, וב-30 באוגוסט 1986 (אונצ'סקו ובונז'ר 1997). ההסתברות שרעש אדמה משמעותי ברמה שמעל 7.9 בסולם ריכטר יתרחש מדי מחצית מאה (או כל כמה עשרות שנים) עומדת לדעת המומחים על כ-50%.
חלוקה אדמיניסטרטיבית
לכל סקטור יש בית מועצה ובה 27 חברים ובראשם "ראש מועצה". ראש העיר וראשי מועצות הסקטורים נבחרים על ידי התושבים המקומיים בכל סקטור לתקופת כהונה של 4 שנים. במקביל, יש לעיר הבירה גם מושל (Prefect), זהו פקיד בכיר הממונה על ידי הממשלה - תוארו: פרפקט הבירה, עליו להיות חסר שייכות מפלגתית והוא אמור לייצג מבחינה אדמיניסטרטיבית את הממשלה ברמה המקומית. דמות זו מהווה חוליית קשר בין השלטון המרכזי למוניציפלי ומסייעת ביישום תוכניות הפיתוח הלאומיות ותוכניות הממשלה ברמה המוניציפלית. הפרפקט/ית הנוכחי/ת של בוקרשט היא ג'ורג'טה גאברילה (החל משנת 2012). לאחרונה הוכנה ל"בוקרשט רבתי" "תוכנית אזור פיתוח בוקרשט" הכוללת בתוכה (בנוסף לבוקרשט) גם שטחים ממחוז אילפוב ומעוד מחוזות הסובבים אותה. פרויקט זה הוא אחד מהאזורים המכונים "NUTS-II" על פי הנומנקלטורה של האיחוד האירופי ומשמש הן את האיחוד הן את הממשלה הרומנית לניתוחים סטטיסטיים-תכנוניים ולפיתוח אזורי. (האזור טרם הוגדר כישות מינהלית סוברנית והתוכנית מצויה בשלב ראשוני).
המועצה הכללית של בוקרשט
למועצה הכללית של העיר יש את ההרכב הפוליטי הבא, בהתבסס על תוצאות הבחירות המקומיות ב-2020:
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר גדלה משמעותית בשתי המאות האחרונות, עקב העלייה בחשיבות העיר. הגידול נעוץ בחלקו בתהליך העיור שעבר על הרומנים, אשר עד המאה ה-19 היו רובם איכרים שגרו באזורים הכפריים.
תוחלת החיים בבוקרשט בשנת 2015 הייתה בממוצע 77.8 שנים, קצת מעל לממוצע הארצי.
לפני מלחמת העולם השנייה היהודים היו המיעוט הגדול במספר התושבים: 69,885 (10.93%) בשנת 1930. מספרם ירד אחרי אימי השואה (בה נספו כמחצית מיהודי רומניה) וכן עקב ההגירה ההמונית לישראל, מיד עם הקמתה, ולארצות אחרות. ב-2002 נמנו בבוקרשט פחות מ-3,000 יהודים.
עוד מיעוט לאומי ששיעורו באוכלוסיית בוקרשט ירד במהלך השנים בגלל הגירה הם הגרמנים. לפני מלחמת העולם הראשונה הם היוו 8% ממספר התושבים והיו ברובם סכסונים טרנסילבנים, אך כללו גם אוסטרים ופרוסים. בשנת 1977 היו עדיין כ-8,000 ומספרם ירד עד שנת 2002 ל-2,358.
גם הארמנים, מיעוט ותיק ששיחק תפקיד חשוב בחיי הכלכלה והתרבות בבוקרשט ושהיו בשנת 1930 4,748 - 0.74% ממספר התושבים, נותרו בשנת 2002, 815 בלבד.
מימי הביניים ובמיוחד ובתקופת הפנריוטים חיו בבוקרשט יוונים רבים ששיחקו זמן רב תפקיד מוביל בחברה המקומית וחלקם הגדול התבוללו באליטה הרומנית. בשנת 1930 מספר היוונים מנה 4,293 תושבים והיוו 0.67% מאוכלוסיית העיר. ב-1950 נקלטו מיוון פליטים קומוניסטים, אך בינתיים חזרו רובם לארצם בעשורים האחרונים. כעת ישנם אזרחי יוון הבאים לבוקרשט לשם עסקים.
קבוצות אתניות ותיקות אחרות בבוקרשט הן הארומנים הנחשבים לרומנים לכל דבר אך דיברו בעבר דיאלקט מיוחד והיגרו במאות 19–20 בעיקר מיוון ומקדוניה, הבולגרים, רובם אורתודוקסים, אבל גם רומנו-קתולים, שחיים עדיין גם בכמה שכונות של העיר וגם בכמה כפרים בסביבה, וכמו כן האלבנים. בשנת 2002 המיעוט האתני העיקרי בבוקרשט היו הצוענים - 1.4%.
בשנת 2002 ההרכב לפי דתות של אוכלוסיית הבירה היה: 1,850,414 נוצרים אורתודוקסים (96.05%), נוצרים רומנו-קתולים 23,450 (1.21%), מוסלמים 9,488 (0.49%), נוצרים אוניאטים 7,558 (0.39%), נוצרים פנטאקוסטלים 5,452, נוצרים אדבנטיסטים 4,381.
יהודי בוקרשט
היהודים הראשונים הגיעו לבוקרשט מהאימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-15, בעיקר לאחר גירוש ספרד. במהלך המאה ה-17 הגיעו אליה גם יהודים מפולין ובשנת 1894 היו בבוקרשט 43,000 יהודים. בשנת 1930 מספרם של יהודי בוקרשט היה 69,885 והם היוו 10.93% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1940 היו בבוקרשט כ-60,000 יהודים שסבלו רבות בגלל אנטישמיות ורדיפות השלטונות (ראו ערכים מורחבים מרד הלגיונרים, פרעות בוקרשט וה"רומניזציה"). בעיקר בשתי השכונות היהודיות, "וקרשט" ו"דודשט". ב-1956 נמנו בבוקרשט 43,000. במהלך השנים, יהודי בוקרשט, כמו יתר יהודי רומניה, עלו לישראל או היגרו לארצות אחרות וכיום מספר היהודים המקומיים בבוקרשט קטן מאוד, רובם קשישים. אחרי מהפיכת 1989 הגיעו לעיר אנשי עסקים זרים רבים ובהם גם ישראלים, בני עדות שונות (לאו דווקא יוצאי רומניה).
כלכלה
אף על פי שהיא מקום המגורים של רק 9% מאוכלוסיית רומניה, בוקרשט מייצרת כ-21% מהתל"ג של המדינה, שכן היא האזור המפותח והמתועש ביותר ברומניה. המעמד החזק של הלאו הרומני בשערי החליפין הבינלאומיים מקלים על השוואת התוצר הכלכלי של בוקרשט וזה של מדינות האיחוד האירופי. אם נסתכל מנקודת של כושר הקניה, התל"ג לנפש בבוקרשט הוא בערך כמחצית מהממוצע באיחוד האירופי, כמעט כפליים מהממוצע ברומניה (אבל קרוב מאוד לזה שבאזורים עירוניים אחרים ברומניה. על בסיס נתונים אלו אפשר לומר שהתל"ג לנפש הוא בערך $20,300.
תחבורה
בוקרשט מתגאה באחת ממערכות התחבורה הציבורית הגדולות ביותר ברומניה, ואף במרכז אירופה. ישנם שלושה אמצעי תחבורה עיקריים:
הרכבת התחתית של בוקרשט
הרכבת התחתית מורכבת מחמישה קווים: אורך המסילות הכולל הוא 77.53 ק"מ, ויש 63 תחנות.
כפיתוח עתידי מתוכנן קו נוסף M6, שיחבר את תחנת הרכבת "Gara de Nord" לנמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה דרך תחנת הרכבת "Gara Baneasa" ושדה התעופה המשמש לטיסות פנימיות בעיקר, "Aeroportul Baneasa".
תחבורה ציבורית ומוניות
מערכת התחבורה הציבורית STB (קיצור של Societatea de Transport București; בעבר נודעה כ-RATB; קיצור של Regia Autonomă de Transport București) מפעילה אוטובוסים, טרוליבוסים ורכבת קלה.
המוניות, המופעלות על ידי מבחר חברות פרטיות, הן גם דרך נוחה וזולה להתנייד ברחבי העיר. עם זאת, ישנן מספר חברות מוניות אמינות פחות (שבהן, למשל, אין כיתוב המציין את התעריף לקילומטר).
נמלי תעופה
טארום, חברת התעופה הלאומית, מציעה מגוון רחב של טיסות מערים רבות בעולם לנמל התעופה הבינלאומי של בוקרשט/אוטופן ע"ש אנרי קואנדה, נמל התעופה העיקרי של העיר.
רכבות
יש רכבות EuroCity ו-EuroNight לבודפשט דרך ארד, כמו גם לבלגרד דרך טימישוארה. הכרטיסים זולים בקנה מידה מערבי. יש רכבות יומיות בין הערים הגדולות והכפרים הסובבים אותן, בהן נוסעים העובדים בתנאים טובים-פחות.
את בוקרשט משרתת גם מערכת רכבות נוסעים המופעלת על ידי ה-CFR - חברת הרכבות הלאומית הרומנית.
ארמון הפרלמנט
ארמון הפרלמנט נבנה על ידי הדיקטטור הקומוניסטי ניקולאה צ'אושסקו (בשם הרשמי של "בית הרפובליקה" אך נודע אז יותר בשם "בית העם") והוא בניין המשרדים השני בגודלו בעולם, אחרי הפנטגון.
גן צ'ישמיגיו
גני צ'ישמיגיו נבנו כגנים ציבוריים במרכז בוקרשט בשנת 1847 על בסיס התוכניות של הארכיטקט הגרמני קרל פ. וו. מאייר.
מוזיאון האומנות הלאומי
המוזיאון, הממוקם בארמון המלכותי לשעבר, מכיל אוספים של אומנות רומנית מימי הביניים ומהעת החדשה, כמו גם את אוסף האומנות הבינלאומי של משפחת המלוכה הרומנית. האוסף הרומני המודרני כולל פסלים של קונסטנטין ברנקוזי ודימיטריה פצ'וריא.
מוזיאון האיכר הרומני
המוזיאון מציג אוסף של בדים (בעיקר תלבושות), צלמים, קרמיקה, ומוצרים אחרים שקשורים לחיי האיכרים הרומנים. מוזיאון זה זכה בפרס "המוזיאון האירופי של שנת 1996", וקיבל מלגת שיפוצים.
קניות
רשתות סופרמרקטים בינלאומיות כמו קאופלנד, לידל, מטרו, סלגרוס, פני מרקט, קרפור, אושאן, קורה, פרופי ומגה אימג' פועלות כולן בבוקרשט. בנוסף לקניונים ומרכזי הקניות הגדולים בבוקרשט כמו קניון בוקרשט, קניון סאן פלאזה, מרכז הקניות אוניריה וקניון קרפור שהוגדל ונחשב לקניון הגדול באירופה.
חינוך
המוסד הראשון להשכלה גבוהה נפתח בבוקרשט ב-1694 - "האקדמיה הנסיכותית סאבא הקדוש", כיום המכללה הלאומית סאבא הקדוש, וב-1864 נפתחה אוניברסיטת בוקרשט. נכון ל-2005 יש בבוקרשט 21 מוסדות להשכלה גבוהה (בהם אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני) ולומדים בהם כ-200,000 סטודנטים.
וסובנדהו
וסובנדהו (Vasubandhu) (בסנסקריט: वसुबन्भु) היה נזיר בודהיסט ופילוסוף ממוצא הודי. ביחד עם אחיו למחצה, אסנגה, היה אחד ממייסדיה העיקרים של אסכולת היוגאצ'ארה (Yogācāra) ולכן אחד הדמויות המשפיעות ביותר בתולדות הבודהיזם.
הוא נולד בגנדהארה במאה הרביעית. בהתחלה השתייך לאסכולת הסרואסטיואדא אולם מאוחר יותר עבר לזרם המהאיאנה וחיבר מספר רב של מסכתות עבות כרס. המפורסם ביותר בכתביו הוא המסכת "30 בתים על תודעה-בלבד".
עמנואל (אונייה)
עמנואל הייתה אניית מפרש דו-תרנית ממונעת, שנרכשה בדנמרק בספטמבר 1933 על ידי אריה גרבנוב, כחלק מחזונו להקים חברת ספנות עברית. לאחר הפלגות מסחריות ספורות, מדנמרק להולנד ולבלגיה ומשם לאנגליה, טבעה האונייה, כנראה באוקיינוס האטלנטי, וחמשת אנשי צוותה נעלמו.
רקע היסטורי
הפיתוח הכלכלי התעורר בארץ ישראל עם תחילת המנדט הבריטי והתגברות העלייה היהודית, שהביאה עמה גם הגירת מחפשי עבודה ערבים רבים מהארצות השכנות. השינוי הדמוגרפי הגביר את הביקוש להובלה ימית של מטען ונוסעים, והיישוב העברי, שהיה חסר-ניסיון בענף כלכלי זה, החל להתארגן לקראתו. הניסיון הראשון נעשה בשלהי 1919 על ידי יזמים ארץ-ישראליים עם רכישת ספינת מפרש שהותקן בה מנוע עזר ונקראה על שם תנועת ההתיישבות העברית "החלוץ". ניסיון זה הגיע לסופו כאשר "החלוץ" נטרפה על סלעי נמל יפו בשנת 1920.
ניסיון מוצלח יותר היה לבעלי מפעל המלט "נשר" מחיפה שרכשו את ה"גוזל" בשנת 1927. כתוצאה ממשבר כלכלי בתחום, נמכרה. בסתיו 1932 הצטרף מנהיג מפא"י דוד בן-גוריון לרעיון וקרא 'לכיבוש הים' "כדרך להרחבת שטח ארצנו, לביצור בסיסנו הכלכלי, לחיזוק בריאותינו הלאומית, לתגבורת עמדתנו הפוליטית, ליציאה למרחב, להשתררות על איתני הטבע". בן-גוריון היה שותף לחזון הימי של ספנות עברית עם צי דיג ומסחר ימי, לחיזוק כלכלי ולקשר עם העולם הרחב, מאז שיחותיו עם מאיר גורביץ בגדוד העברי. יזמים מהיישוב החלו מנסים להקים צי עברי.
הקמת חברת ספנות ורכישת האנייה
אריה גרבנוב הקים חברת ספנות עברית בשם חופיה בע"מ. יוסף בלומנפלד, סוחר עשיר ובעלים של חברת "אסם חקלאי בע"מ" מחיפה, השקיע 1,403 לא"י (כ-200,000 דולר במונחי 2023). משרד החברה נרשם ברחוב בוגרשוב 79, בשכונת נורדיה בתל אביב, בבית משפחת חיים וסוניה גרבנוב, הוריו של אריה. גרבנוב רכש בנמל אולבורג שבדנמרק אנייה מבעליה הדניים חברת F. Rasmussen תמורת אלף לירות שטרלינג ורשמה על שמו.
המפרט הטכני של האנייה
"עמנואל" הייתה אניית מפרשים חד-סיפונית דו-תרנית מטיפוס סקונר, ולה מנוע עזר בעל שני צילינדרים מתוצרת תורניקרופט, בעל הספק של כ-75 כוח סוס. היא נבנתה בזויד-הורן שבהולנד בשנת 1904 והושקה בשם Johanna Elizabeth. לא ברור מתי שונה שמה לEmanuel, שם שנשאה לפני שנרכשה על ידי גרבנוב. המספר הסידורי שלה במרשם לוידס (Lloyds Register) מהדורת 1933, היה 82285. תפוסתה ברוטו 140 טון ולה כושר מעמס מטען של כ-200 טון.
מהדורת 1934 של מרשם לוידס הודפסה לפני טביעת האנייה והופצה לאחריה. במהדורה זו היא מופיעה תחת מספר סידורי 59241, בטור "בעלים" מופיע Arieh Grevnov. מתחת למספר הסידורי מוטבעת חותמת-של-אחר-ההדפסה האומרת: Missing since 1.34 - נעדרת מאז ינואר 1934.
אנייה ללא נמל בית, דגל
החוק הבינלאומי מחייב כלי שיט מסחרי להיות רשום בנמל כלשהו כביתו. המונח הבינלאומי נקרא "נמל בית" ובמונח נוסף "נמל רישום". כלי השיט חייב להניף דגל מדינה לה שייך נמל הרישום.
"עמנואל" נמחקה מן המרשם הדני כשנמכרה לגרבנוב, וזה טרם רשמה במרשם הארץ-ישראלי בנמל יפו. משום כך, הטור במרשם לוידס משנת 1934 המיועד לפרטי נמל הבית ודגל הלאום ריק, כי טבעה ולא הגיעה ליעדה. המשקיע בלומנפלד כתב אז: "הקונסול הבריטי נתן לו (לגרבנוב) את הרשות להוביל את הספינה ליפו, אבל לא הרשה לו לשנות את שמה (חפצתי לקראה בשם בתי היחידה) ולהניף עליה דגל בריטי. גם את הדגל הדני הוכרח להוריד, מאחר שהספינה נמכרה, ולפי עצת הפקידים המקומיים הניף דגל ציוני".
גרבנוב החליט שעל אנייה עברית, הנושאת שם עברי ומופעלת בידי עבריים, יתנוסס דגל עברי לפיכך עיצב לספינתו דגל דומה לדגלים ציוניים של אותה תקופה באירופה: שני פסי-רוחב כחול ולבן, מגן דוד שחציו זהב וחציו כחול באמצע. באמצעיתו עוצבה האות H בצבע אדום - אות ראשונה בשם חברת הספנות - Hofia.
"בנות הקהילה היהודית הקטנה באלבורג אשר בדנמרק תפרו את הדגל בידיהן החמודות, לפי הוראותיו המדויקות של גרבנוב." והוא הונף על הספינה באלול תרצ"ג. האירוע תואר בעיתונות הדנית כ"הנפת הדגל היהודי לראשונה אחרי אלפיים שנה", ובבריטניה הבין יהודי אחד בטעות, כאילו בד הדגל עצמו בן אלפיים שנה, מה שהביאו לגנבת הדגל בנמל סאות'המפטון לאחר כשלושה חדשים. הדגל הושב לגרבנוב לאחר חקירה משטרתית, ובתיווך רבה של סאות'המפטון.
בגלויה האחרונה שכתב למשפחתו לפני צאתו למסע האחרון כתב סגן רב החובל, בנימין לוין, ש"עמנואל" היא "הספינה הראשונה היהודית המפליגה תחת דגל תכלת-לבן עם חבר עובדים עברי", אף ששני המלחים היחידים ששירתו בה אז לא היו יהודים.
יציאה לדרך
הסידורים הפורמליים הסתיימו והספינה הייתה מוכנה לצאת לדרך בשבוע השלישי של ספטמבר 1933. "עמנואל" טענה 200 טון פולי סויה בנמל אורהוס שבדנמרק, והפליגה לנמל אנטוורפן שבבלגיה, בערב ראש השנה תרצ"ד - 20 בספטמבר 1933. מבדיקת דיווחי שירות המידע של לוידס, ההפלגה הייתה עשרה ימים מאוחר יותר, כלומר בערב יום הכיפורים - 29 בספטמבר 1933 ונראה כי נפלה טעות סופר.
המסע, תקלות ועיכובי דרך
הדרך מאורהוס לאנטוורפן לוקחת ארבעה ימים. "עמנואל" עשתה דרך זו במשך ארבעים וארבעה ימים, בהם הייתה גם 'עצורה' כשלושים וחמישה ימים בנמל דלפזיל-הולנד עד לתשלום כופר הנצלה.
בעת יציאתה מנמל אורהוס פגעה "עמנואל" ברציף. בתעלת קיל התעלמו מקצין הביקורת ששאל שאלות לגבי הדגל העברי והורידו אותו מהאנייה. המשיכו בתעלה הצרה ובדרכם פגעו באנייה גרמנית והמשיכו, למרות ויכוח שפרץ בינם לרב החובל שדרש פיצוי כספי. בים הצפוני נקלעה "עמנואל" לסערה קשה. נקרעו מפרשיה הבלויים ומנוע העזר הקטן כשל. האנייה נסחפה, ובניסיונות לעצרה איבדה שני עוגנים. הצליחה להיבלם ועגנה עם העוגן הרזרבי בעומק 10 מטרים. הימאים תפרו מפרשים כדי להשיג כוח לתנועה, אך האנייה נסחפה ונתקעה על שרטון חול.
אנייה הולנדית חולפת בשם Hebe חילצה אותם. "עמנואל" נגררה לנמל דלפזיל שבהולנד. בדלפזיל נדרש גרבנוב לשלם כופר הנצלה לרב חובל האנייה לה חב את חיי ספינתו שלו, כמקובל. תשלום זה חל בדרך כלל על חברת הביטוח, אך מטעמי תקציב לא ביטח גרבנוב את "עמנואל". "הקברניט המנציל סירב לוותר על המגיע לו ועצר את "עמנואל" בנמל למשך חמישה שבועות, עד אשר יהודים נדיבים מאמסטרדם שילמו את הנדרש".
בנמל דלפזיל עלה מלצר/מלח יהודי בשם ארנסט יורדן או בשמו העברי יששכר ירדן. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הימאי/מלצר יששכר יורדן הפעיל בית קפה ברחוב נורדאו שבשכונת הדר הכרמל בחיפה, בו אהב לשתף את אורחיו בסיפורי הרפתקאותיו ונס הצלתו מטביעה עם העמנואל בישת-המזל. 20 שנה אחרי העלמות העמנואל, בשנת 1953, ינץ רמגל שהיה אז עורך "הימאי הישראלי - ביטאון האיגוד הארצי לימאים", ריאיין את יורדן וגרסתו לפרשה פורסמה.
אם מחמת הזמן שעבר או מסיבות אחרות, לא תמיד דייק יורדן בדבריו. במשך השנים שחלפו, הוסיף למעשה גם לא מעט נופך וצבע משלו. אי-ההתאמות בין הנרטיב של יורדן למקורות אחרים, הן בעיקר בפרטים של זמן ומרחב ובאינטרפרטציה של האירועים. לדבריו, שלוש סיבות הניעו את השלושה לא להפליג בספינה: מצבה הרעוע, חוסר משדר רדיו וחוסר סירת הצלה. אין חולקין על מצבה הרעוע ועל היעדר משדר רדיו. באותם ימים לא נדרשה ספינה מסדר הגודל של "עמנואל" לרכוש ציוד יקר זה, שלא נכלל בתקציבו של גרבנוב. עניין סירת ההצלה התברר בסופו של דבר כתירוץ שווא, כיוון שזו אכן נרכשה. יורדן מעולם לא ציין עובדה אחרונה זאת, אף על פי שאין ספק שמבחינת לוח הזמנים שלו, היה נוכח בספינה בזמן ניפוק הסירה.
לונדון - הצעה למיניסטריון הצי
דרך הנרייטה דיאמונד, נשיאת "אגודת יורדי ים זבולון", שנקראה בבריטניה "אם הצי העברי", היו לגרבנוב קשרים טובים עם יהודים אמידים ורמי מעלה בשלטון הבריטי שהיו ידידי וחברי "זבולון אנגליה", שפגש במספר אירועים בפלשתינה א"י שקדמו לביקורו זה, בהם המכביה הראשונה ויריד המזרח בגני התערוכה, שנפתחו ב-28 במרץ 1932 בה ביקרו אורחים מהעולם היהודי. תערוכת התחבורה כללה תצוגה של "אגודת יורדי ים זבולון" בנושא התחבורה הימית. חודשיים אחרי, ב-29 במאי 1932 התקיימו חגיגות יום הים הראשון בבניין בית הספר הימי זבולון, בחוף זבולון ת"א בהם גרבנוב נכח עם חברי זבולון, כמו שנכחו גם הנרייטה דיאמונד וידידיה המרקיז והמרקיזה מרדינג ואורחיהם. גרבנוב תכנן לנצל את היכרותו עם האישים הללו, להגשמת מטרתו להקמת 'צי עברי נספח לצי הבריטי'.
כמעט בכל כתבה בעברית על פרשת "עמנואל", בעיתונות ובספרות, ניתן לקרוא בהרחבה על הביקור בלונדון, אליה הובילה הספינה 100 טונות לבנים מאנטוורפן. פריקת מטען זה הייתה צריכה לארוך יום אחד, אך "עמנואל" שהתה בלונדון חודש ימים. בדומה לאשר אירע בנמלים קודמים, כל הקהילה היהודית המקומית ביקרה בספינה, בנעריה ובזקניה. ..."בכל נמל עוררה הספינה התלהבות עצומה בין היהודים והתעניינות מרובה בציבור. לבחורים נערכו קבלות פנים מפוארות ובעיתונים הופיעו הצילומים בכותרות: "הספינה היהודית הראשונה לאחר אלפיים שנה". גרבנוב נתקבל על ידי לורד מלצ'ט והנרייטה דיאמונד, שיא הביקור בלונדון היה: "בלונדון פנה אריה גרבנוב בהצעה נועזת למיניסטריון הצי, לאפשר לו לסדר צי עברי נספח ליד הצי הבריטי המסחרי. בתורת ימאי מוסמך קיבל על עצמו להעמיד למטרה זאת מאות צעירים עבריים מאומנים יפה." ממשלת הוד מלכותו לא הגיבה להצעת גרבנוב.
בתקופה המדוברת (1934-1933) היה צי הסוחר הבריטי הגדול שבציי העולם. מצבתו כללה יותר מתשעת אלפים אניות בעלות כושר מעמס כולל של כעשרים מיליוני טונות, שהיוו 35% של תפוסת הספנות העולמית. שירתו בו עשרות אלפי ימאים שהשמש לא שקעה על דגלם. מאידך, בארץ ישראל המנדטורית היו אז בסך הכל חמש ספינות, כולל "עמנואל", ולכולן יחד כושר מעמס של 1,400 טון. בית הספר הימי של "אגודת יורדי ים זבולון" הצליח בקושי להעמיד 10 תלמידים, וזאת בימי זוהרו אך קשרים אכן נטוו בין אנשי האגודה הימית לבין יהודי אצולת בריטניה ובהם מקורבים לממשלת בריטניה, ואלה יצרו תקווה ונטעו תעוזה. לא נרשם דבר בעיתונות התקופה, ולא פורטו מעולם מעשי גרבנוב בלונדון. זכר לא נותר לביקור, מלבד עובדת עגינת "עמנואל" כ-38 יום בלונדון. לא נכתב על כך דבר, לא נמצאו מסמכים על סיבות התארכות זמן העגינה, וזו נותרה כתעלומה. ב-23 בדצמבר 1933 הגיע גרבנוב ללונדון ונשאר בסביבתה עד 30 בינואר 1934.
נמל סאות'המפטון, לונדון
"עמנואל" עגנה בנמל סאות'המפטון מ-6 בדצמבר 1933 עד 13 בינואר 1934. מאחר שלא נמצאו רישומים על פריקת מטען או טעינתו בנמל זה, לא ברורה סיבת עגינתה הממושכת בלונדון, להוציא טיפול בעניינים שאינם קשורים במישרין למידע ורישומים הנוגעים לכלי שיט מסחרי ותעבורתו. "עמנואל" עגנה בלונדון במשך כ-38 יום. לא ידוע היכן פרקה מטענה.
הדגל העברי נגנב בבוקר שבת אחת, כאשר כל הצוות היה בבית הכנסת המקומי. תוך זמן קצר התברר שמאחורי הגנבה עמד אחד מעשירי הקהילה היהודית, שתואר כמי שחשב כי מדובר בממצא ארכאולוגי נדיר - דגל בן אלפיים שנה. המשטרה, שתפסה את הגנבים, נהגה בדיסקרטיות מרבית: הדגל הוחזר בעילום שם, באמצעות הרב המקומי ואיש לא הועמד לדין.
הספינה תוארה ב"פלסטיין פוסט": "הספינה הראשונה זה אלפיים שנה שכל צוותה יהודי", אך המלחים היהודים שעבדו עליה מאז רכישתה בדנמרק, הרמן זיילר וג'וני פן קובורדן, עזבו יחד עם ארנסט יורדן שעלה בהולנד. במקומם נשכרו שני ימאים זרים, יווני וצרפתי, שאין בנמצא פרטים עליהם, ו"עמנואל" המשיכה דרומה לנמל פול. הצוות של "עמנואל" מנה חמישה איש ונחשב לצוות בחסר, לפחות במלח: רב חובל אריה גרבנוב, חובל בנימין לוין, מכונאי אליהו רוזין ושני ימאים זרים.
הנמל האחרון – פול
הפליגו לנמל פול (40 מיל דרומית לסאות'המפטון), אנגליה, כחמש שעות הפלגה. התארגנו להפלגה באוקיינוס ולקבלת מטען. מ-13 עד 30 ינואר 1934 שהתה "עמנואל" בנמל פול. ברשומות מנהלת נמל פול נכתב: "..."עמנואל" הגיעה ביום 13 בינואר 1934 ב-09:50 מסאות'המפטון. תפוסתה נטו 90 טון ורב חובלה גרבנור [כך במקור]. היא באה ריקה ושילמה אגרת נמל בשיעור לירה שטרלינג אחת וארבעה שילינגים. הפליגה לפיראוס ביום 30 בינואר 1934 בשעה 08:30, לאחר שטענה 185 טונות של חימר. המשגרים היו האחים פייק. סוכן האנייה ג'יי קרטר. הספינה חויבה באגרת מטען בשיעור של לירה שטרלינג אחת, ארבעה שילינגים ושמונה פני." בטופס הרשמי המקורי בו נרשמו הדברים אין הערות או ציון של אירועים חריגים. פרנסתו העיקרית של נמל פול על מרבצי הקאוליניט שבסביבתו. קאוליניט הוא חימר לייצור קרמיקה וחרסינה וזה שנים רבות שהוא מיוצא מפול בצובר באניות קטנות ובינוניות.
בזמנו נפוצה טענה כאילו גרבנוב חמק מנמל פול לאחר ש"עמנואל" נעצרה בו על ידי השלטונות. מאידך, כתב הבריטי, מושל מחוז הצפון של ממשלת פלשתינה א"י, דברים המנקים את גרבנוב וקובעים, כי היה רב חובל של אונייה כשירה לחלוטין, וכתב את הדברים הבאים: "רשות השיט הבריטית (Board of Trade) מדווחת שהסקונר "עמנואל" הפליגה מפול לפיראוס ב-30 בינואר האחרון עם מטען של כ-140 טון חימר, והיא טעונה ומזוודת כהלכה בכל המובנים. לרשות אין שום מידע נוסף וקיים חשש שהספינה הוכרעה על ידי מזג האוויר וטבעה."
"עמנואל" הטעינה מטען חימר לפיראוס, יוון בדרכה לארץ ישראל. הפליגו מנמל פול במזג אוויר מצוין. בדרך השתנה מזג האוויר והים סער מאוד. העיכובים במסעה הביאו את "עמנואל" לחצות את האזור המסוכן של מפרץ ביסקאיה בעיצומו של חורף.
היעלמות הספינה
לא נודע מה עלה בגורלה של "עמנואל" אך מעולם לא הגיעה ליעדה.
האסון לא הותיר עקבות ולכן, ניתן רק להעלות השערות מלומדות לפתרון שאלות כמו מדוע, מתי והיכן בדיוק נטרפה הספינה. כלי שיט נטרפים מסיבות שונות - פגעי מזג האוויר, טעויות ניווט, שגיאות ניתוב, חוסר זהירות ואחרות. ככל שספינה קטנה וישנה יותר, או בעלת מנוע חלש יותר, כן גדולה פגיעותה לגחמות מזג האוויר ומכשולי ניווט. מסע ה"עמנואל" נערך בחורף, באזור שמטבעו עתיר-סופות. גרבנוב הצעיר בן ה-22 וסגנו לוין, היו ללא ספק בעלי ביטחון עצמי גבוה עד מופרז, כפי שבא לכלל ביטוי באירועי מסעם מאורהוס-דנמרק לאנטוורפן-בלגיה דרך נמל דיפזל-הולנד סאת'המפטון-אנגליה ועד היעלמותם עם צוותם ואונייתם.
צוות הספינה
מצבת כוח האדם המזערי של ספינה בסדר הגודל של ה"עמנואל" הייתה אז כששה עד שמונה - רב חובל, חובל, מכונאי וכשלושה עד חמישה מלחים. גרבנוב עמד על כך שצוות הספינה יהיה כולו עברי, כלומר יהיה מורכב מיהודים ארץ-ישראליים בלבד. אך נוכח לדעת שמחמת חוסר בכוח אדם מתאים הדבר אינו מעשי. אי לכך נאלץ להסתפק בקצינים עבריים ובמלחים יהודים מהגולה. "עמנואל" יצאה לדרך מנמל אורהוס שבדנמרק כשעל סיפונה צוות בן שבעה איש: אריה גרבנוב (21, תל אביבי) - רב חובל; בנימיו לוין (21, חיפאי) - סגן; אליהו רוזין (25, ירושלמי) - מכונאי; רנה רנר, יהודי יליד גרמניה - מלח; פאול קריגל, יהודי יליד פולין - מלח; הרמן זיילר, יהודי יליד אוסטריה - מלח ; ג'וני פן קובורדן, יהודי יליד הולנד – מלח-טבח. רנר וקריגל ירדו מהספינה בנמל דלפזיל שבהולנד. זיילר, קובורדן ויורדן ירדו בנמל סאוטהמפטון ובמקומם נשכרו שני מלחים זרים - צרפתי ויווני. מאז סאוטהמפטון ועד טביעתה, שטה הספינה בצוות חסר- חמישה במקום שישה. שלושת הקצינים העבריים ושני הימאים הזרים טבעו עם הספינה. על האחרונים לא ידוע דבר - גם שמותיהם לא נודעו.
אריה גרבנוב
אריה גרבנוב [Grevnov] נולד באוקראינה ב-1 במאי 1912 לפי מקורות המשפחה (במקומות שונים נרשם 1911 ו-1910, ייתכן כדי לעבור משוכת גיל). בהיותו בן עשר, "לאחר ימי נעורים סוערים ברוסיה בארגון קבוצת נוער ציונית חשאית", עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו. המשפחה התיישבה בשכונת נורדיה בתל אביב וההורים פתחו חנות מכולת קטנה בפינת ביתם. גרבנוב למד ב"גימנסיה העברית הרצליה".
באוקטובר 1929 התקבל גרבנוב - שקודם לכן היה חניך ומדריך באגודת יורדי ים זבולון שהיה מראשוני מקימיה - לאקדמיה הימית של אנטוורפן, ללימודי הכנה לשירות ימי לתפקיד 'מתלמד למסעות ארוכים' - Aspirant Officier ter Lange Omvaart. מעמדו האקדמי היה של elève libre - "תלמיד חופשי", כלומר תלמיד שאינו משתתף בשעורים פרונטליים ובפעילות מעשית/ימית של האקדמיה, אלא לומד בעצמו את החומר התאורטי וניגש רק לבחינות. אם עומד בבחינות - זוכה לתעודת גמר של הקורס כאילו היה תלמיד מן המניין - elève régulier בלשון המקום. חיפוש בארכיון האקדמיה העלה את מרשם התלמידים של שנת 1931. בעמודים 15 ו-16, תחת מספר סידורי 153, נמצא אריה גרבנוב. שורה ארוכה אחת ממצה את הכל: ''נולד: קונוטופ אוקראינה, אחד במאי 1910; רשום באקדמיה: מ-7.10.29 ועד 30.7.31; ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת דיפלומה של: חניך; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: רחוב סטוקמן 6, אנטוורפן.
לא נמצאו ראיות להסמכתו של גרבנוב לקצונה ימית באקדמיה הימית באנטוורפן, לבחינות שעמד בהן או לתעודת גמר לקראת תפקיד של חניך/מתלמד. לא ברור היכן הוסמך, ומה היה ניסיונו הימי עד אמצע שנת 1931. התעלומה ניבטת מצילומים ששלח לבני משפחתו בתל אביב, כשהוא לבוש במדים לבנים. המדים, כך נראה, אינם מדי האקדמיה הימית באנטוורפן.
בנימין לוין
בנימין שמואל לוין נולד בלובלין (פולין) חמישה חודשים אחרי מות אביו - סוף 1912 לפי מקורות המשפחה, או 01.01.1912 כפי שנרשם באקדמיה הימית באנטוורפן (אולי כדי לעבור משוכת גיל). לפי מקורות משפחתו בן שנה עלה לארץ ישראל עם אמו טובה, אחיו חיים ואחותו רחל (לימים שפר), כפי שציווה אביהם רפאל-דוד לפני פטירתו. התגוררו בתל אביב ובנימין למד בבית הספר לבנים, בגימנסיה העברית הרצליה וב"בית הספר למסחר ספרא". מקטנותו נמשך לים ולקריירה ימית. בתל אביב הכיר את אריה גרבנוב ובהשפעתו יצא ללימודים באקדמיה הימית שבאנטוורפן.
מרשם התלמידים של האקדמיה משנת 1931 מראה שתי תקופות בהן שהה בה לוין: הראשונה (תחת מספר סידורי מס. 321) מ-17.11.30 עד 30.06.31 והשנייה (תחת מספר סידורי מס. 438) מ-13.10.31 עד 30.06.32. השאר כמעט זהה לרישומים של גרבנוב: "ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת דיפלומה של: חניך; מעמד של: elève libre; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: אין." גם לוין, לא הוסמך באקדמיה של אנטוורפן לקצונה ימית. ניסיונו הימי בשיט עד אמצע שנת 1932 לא ידוע.
השאיר אחריו במותו את אמו טובה, אח - ד"ר חיים לוין, מהנדס כימאי מחיפה ואחות, רחל לוין-שפר מיבנאל.
אליהו רוזין
אליהו רוזין היה המבוגר בקרב קציני "עמנואל". הוא נולד בירושלים ב-14 בפברואר 1909 למאיר ופייגה-ברכה רוזין. היה אח יחיד לשש אחיותיו - שארבע מהן נולדו לפניו. בגיל תשע התייתם מאביו. עד גמר מלחמת העולם הראשונה למד בתלמוד תורה ב"חצר החורשה", אחר כך עבר ללמוד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ומשם המשיך בבית הספר המקצועי של כי"ח. מילדותו אהב מכונאות, למד היטב את המקצוע, היה "בעל ידי זהב" והצטיין בעבודתו - שכללה אחזקה ופיקוח על מנועי דיזל גדולים. הוא השתכר יפה ותמך באמו האלמנה ובאחיותיו שטרם נישאו. בשנת 1932 פגש באריה גרבנוב וזה הדביק אותו בחיידק הספנות העברית.
הניסיון הימי שצבר לפני שהצטרף ל"עמנואל" היה שירות של חודשיים כמכונאי, בשלהי 1932, בספינת חופים קטנה בשם M/S Arrow, ששייטה בין יפו לפורט סעיד. לא ניתן לזהותה ולדלות פרטים נוספים אודותיה. שלא כגרבנוב ולוין שהיו שותפים להרפתקה, רוזין היה שכיר. במכתבים שכתב לאמו ואחיותיו הוא מציין "שכל שהוא מקבל בינתיים הוא דמי כיס פעוטים, שמספיקים רק לדמי דואר, תספורת ואוטובוסים. את יתרת שכרו יקבל רק לאחר שתגיע הספינה ליפו". כמעט בכל מכתב הוא מתנצל על שאינו יכול לשלוח כסף לכלכלת הבית. הוא גם הבטיח לאמו שמיד לכשיחזור יעבוד קשה ותוך זמן קצר יפרע את החובות שהיא צוברת. במכתבו האחרון כתב לאחותו הצעירה עליזה, אליה היה קשור במיוחד: "אני שולח לה [לאמא] ברגע זה גם כן מכתב עם לירה אחת שהרווחתי באופן צדדי, לא באנייה".
רוזין השאיר אחריו במותו את אמו, פייגה-ברכה ושש אחיות. לצד קברו של אביו בהר הזיתים, במקום שהיה שמור לאמו, הוקם קבר דמה לאליהו.
ראשוניות
סיפור ה"עמנואל" והנספים בה חוזר על עצמו בעיתונות, בספרות עשרות שנים, ובו מוצג גרבנוב כחלוץ הימאות העברית, זאב-ים מצטיין והקברניט העברי הראשון.
הטענות ש"עמנואל" הייתה האנייה העברית הראשונה ומפקדה היה הקברניט העברי הראשון, נשמעות מאז הפלגתה בשנת 1933. אכן, הם היו מן הראשונים, אך לא הראשונים. הספינה הראשונה בבעלות עברית הייתה "החלוץ" בשנת 1919 עם פיקוד ערבי מצרי וכנראה בדגל מנדטורי, נס אדום. אחריה באה "גוזל" ב-1927 עם פיקוד זר בדגל בריטי, אחריה "כרמל" ב-1932 בפיקוד עברי ודגל מנדטורי, נס אדום, אחריה בסוף 1933 הספינות דורה וקרולה תחת פיקוד גרמני שהוחלף על ידי הקצינים היהודים ששמשו משניים בעת הגעתה לארץ ישראל, לא פיקוד עברי ותחת דגל נאצי. כך כשנתיים עד 1935 עת הוצאו התקנות להנפת דגל מנדטורי, נס אדום על כלי השיט בארץ ישראל. "עמנואל" הייתה הספינה השישית, יועדה להירשם בנמל יפו בארץ ישראל, היא הייתה בפיקוד עברי ודגלה היה דגל עברי ראשון בימים - במופגן.
הקברניט העברי הראשון בארץ ישראל הידוע שנים רבות היה זאב הים שפקד על ה"גוזל" בשנת 1928, כשפוטר רב החובל הזר שפיקד עליה. ב־1939 נבחר זאב הים לראש מחלקת השיט של בית הספר הימי בחיפה במקומו של רב-חובל רוברט סטיבנסון מילר שגויס לצי הבריטי, לאחר שהמאמצים למצוא קצין ים בריטי אחר עלו בתוהו. מר רוג'רס, המנהל הבריטי של נמל חיפה, שגילה אהדה רבה לבית הספר הימי מאז נוסד, העניק לזאב הים תואר "רב-חובל לספנות חופית".
עיקר תרומתם של גרבנוב וצוות "עמנואל" לפיתוח הימאות והספנות העברית היה באתוס. האניות "הר ציון", "תל אביב", "הר כרמל" ומאות שבאו בעקבותיהן במשך השנים, עשו זאת למרות הרפתקה כושלת זו.
זיכרון והנצחה
שמותיהם של בנימין לוין ואליהו רוזין כמעט ונעלמו מן העיתונות והספרות. במלאת עשר שנים לאסון ערכה אגודת יורדי ים זבולון בתל אביב ערב זיכרון לשלושת הנספים היהודים, ששמותיהם אוזכרו בהזמנה לאירוע. אליהו רוזין צוין שם בשם משפחתו בלבד. שמו הפרטי נשכח. משפחתו מצידה ניסתה לשמר את שמו בארגון מספר פעילויות של ספורט ימי לזכרו. משפחת לוין תרמה בשנת 1962 מלגת לימודים בבית הספר הימי מבואות ים במכמורת לזכרו של בנימין ורשמה אותו ואת פועלו בספר הזהב של קרן קיימת לישראל.
בשנת 1950 פנו ארבעה מיקירי העיר תל אביב - גב' הנרייטה דיאמונד, ד"ר חיים בוגר, המהנדס עמנואל טובים וד"ר מאיר גורביץ לוועדת השמות של העירייה בבקשה לקרוא בעיר רחוב על שמו של אריה גרבנוב. ד"ר בוגר, שהיה אז מנהל הגימנסיה הרצליה והכיר את גרבנוב מימים עברו, ניסח את הבקשה והחבל הימי לישראל תמך בה. ניתן לקרוא בה, בין היתר:
קלבריטה
קלבריטה (ביוונית: Καλάβρυτα), היא עיר נופש המונה כ-6,011 נפשות הנמצאת ביחידה האזורית אכאיה בצפון חצי האי פלופונסוס, 190 ק"מ מערבית לאתונה.
אחת האטרקציות התיירותיות היא מסילת הרכבת באורך 22 ק"מ המחברת בין עיירת החוף דיאקופטו לקלבריטה. מסילה זו מטפסת לאורך ערוצו העמוק של נהר Vouraikos ובסיבובים הצרים והתלולים היא משוננת, בהתאמה לגלגלי השיניים של קרון הרכבת המיוחדת.
לקלבריטה יש מקום בהיסטוריה של יוון המודרנית. לפי המקובל הכריז הבישוף גרמניקוס מפטרס במנזר Agia Lavra בקלבריטה ב-25 במרץ 1821 בפעם הראשונה על חירות או מוות ופתח בזה את התקוממות היוונים נגד האימפריה העות'מאנית. תאריך זה נחוג עד היום ביוון.
קלבריטה חקוקה בזיכרון היוונים בגלל הטבח שבצע הוורמאכט בתושבי העיירה במלחמת העולם השנייה.
הטבח בקלבריטה
בשנים הראשונות למלחמה שלטו באזור האיטלקים ויחסם לאוכלוסייה האזרחית היה נסבל. כאשר פרשה איטליה מהמלחמה בשנת 1943 תפסו את מקומם כוחות של הוורמאכט. המחתרת היוונית הגבירה את התקפותיה על הגרמנים וגרמה להם אבדות. הגרמנים הגיבו בפעולת עונשין בכפרי הסביבה אך זה לא הפסיק את פעילות הפרטיזנים.
לפיכך הכינו הגרמנים מבצע צבאי גדול בקלבריטה. המבצע כונה מבצע קלבריטה (Unternhemen Kalavryta) והיה מיועד לאגף את לוחמי הגרילה באזור. במהלך המבצע, הגרילה היוונית הוציאה להורג 78 חיילים גרמנים שנפלו בשבי באוקטובר. גנרל קארל וון-לה סוויר (Karl von Le Suire) הגיב בזעם והחליט על פעילות נקם. הוא הורה אישית על הטבח. בבוקר יום ה-13 בדצמבר 1943 חדרו כוחות הוורמאכט לקלבריטה וסגרו אותה מכל העברים. לתושבים נאמר כי הם עומדים להיות מועברים למקום אחר משום שהם משתפים פעולה עם הפרטיזנים. נאמר להם להצטייד במזון ולפנות מיד את בתיהם. התושבים רוכזו בבית הספר המקומי. כעבור זמן קצר הם פקדו על כל התושבים הזכרים מגיל 14 ומעלה להיפרד ממשפחותיהם והבטיחו שלא יאונה להם כל רע. בינתיים בזזו הגרמנים את בתי התושבים והעלו אותם באש.
הגברים הוצעדו לשדה מחוץ לעיירה. מכונות הירייה הוסוו בשיחים. כאשר ניתנה הפקודה, החלו מכונות הירייה לירות, ותוך זמן קצר נהרגו 1258 תושבים. רק 13 ניצלו. הנשים והילדים שמעו את היריות ממקום ריכוזם בבית הספר אך לא יכלו לעשות מאומה. רק בערב שוחררו הנשים והלכו לזהות את יקיריהם ולהביאם לקבורה.
בחצר בית הספר נמצאת אנדרטה המראה אישה הסוחבת את גופת בעלה בנוכחות ילדיה.
בכנסייה בקלבריטה יש שני מגדלי שעון: האחד מראה את השעה הנכונה, והשני נעצר בשעה שבה התחיל הטבח.
ב-18 באפריל 2000 ביקר במקום נשיא גרמניה דאז יוהאנס ראו. הוא הביע את רגשי צערו ותחושות הבושה על הטבח הזה, אך לא קיבל את אחריות מדינת גרמניה הנוכחית על כך ולא התייחס לשאלת הפיצויים.
שדה החלומות
שדה החלומות (במקור: Field of Dreams) היא דרמת-ספורט-פנטסטית משנת 1989 בבימויו של פיל אלדן רובינסון ובכיכובם של קווין קוסטנר, אמי מאדיגן, ג'יימס ארל ג'ונס, טימותי באספילד, פרנק ויילי, גבי הופמן, ריי ליוטה וכן ברט לנקסטר, בהופעתו הקולנועית האחרונה. התסריט לסרט נכתב על ידי רובינסון על פי הרומן "Shoeless Joe" מאת ו.פ. קינסלה.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הפסקול הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט
אשתו של ריי קינסלה (מגולם על ידי קווין קוסטנר) משכנעת אותו לעבור יחד עם בתם קארין לאיווה ולחיות כחקלאים בחווה.
ביום אחד ריי שומע קול מסתורי בשדה התירס שלו שמציין בפניו "אם תבנה אותו, הוא יבוא". הוא שומע את אותו קול שוב ושוב בהזדמנויות שונות, אך אינו מבין מה כוונתו, ועל־כן מנסה להיוועץ באשתו, וכן בחבריו שמפקפקים בשפיותו. לאחר זמן מה, כאשר הוא שומע שוב את הקול, הוא רואה גם חיזיון שבו נגלה לעיניו מגרש בייסבול המואר באור זרקורים במהלך משחק לילי, ואשר משתתף בו שחקן הבייסבול האגדי של השיקגו וייט סוקס ג'ו ג'קסון (מגולם על ידי ריי ליוטה).
בעקבות כך ריי משתכנע שייעודו הוא להקים ביישוב מגרש בייסבול על מנת שהשחקן ג'ו ג'קסון, אשר הושעה לצמיתות מהמייג'ור ליג בייסבול בשערוריית הימורים נודעת, יכול לשוב לשחק בייסבול. אנני, אשתו של ריי סקפטית, אך מציינת בפניו כי אם הוא באמת חושב שזהו ייעודו, אז הוא צריך להקים את המגרש.
בעקבות כך ריי מקים מגרש בייסבול באמצע שדה התירס שלו. אף על פי כן, הימים חולפים וכלום לא קורה, עד שבתו קארין קוראת לו למגרש, כי מחכה לו שם אדם לבוש במדי בייסבול, שמתברר שהוא ג'ו ג'קסון המנוח. ריי משחק עם ג'קסון שנלהב לשחק שוב, ושוחח עמו על משמעות המשחק בשבילו. לבסוף, לפני שעזב, ג'קסון נפגש גם עם אשתו ובתו של ריי, וציין בפניו שבקבוצתו היו שמונה חברים למקצוע שהושעו יחד איתו ויהיו שמחים לשחק, וריי השיב שהם כולם מוזמנים מתי שירצו.
במהלך ביקור משפחת אשתו של ריי, בתו קארין הגיעה לקרוא לו, כי "המשחק מתחיל", גיסו חושב שמדובר בשידור טלוויזיה, אך למעשה ריי וקארין יצאו לצפות בג'קסון ושבעת חבריו שהגיעו לשחק במגרש. לבסוף כאשר משפחת אשתו יוצאים להיפרד מהם, מתברר שהם אינם מסוגלים לראות את שמונת השחקנים, וחושבים שריי, אשתו ובתו מנסים להתל בהם, ונעלבים מכך, לשעשועם הרב של הזוג קינסלה.
שלומי שבן
שלומי שבן (נולד ב-14 בספטמבר 1976) הוא זמר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי ופסנתרן ישראלי. זוכה פרס אקו"ם.
ביוגרפיה
שבן גדל כבן יחיד בצפון תל אביב. הוא החל בלימודי הפסנתר בגיל צעיר ולמד בבית הספר לאומנויות על שם תלמה ילין. הוא הקליט לרדיו רסיטלים לפסנתר וניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחם של זובין מהטה ואריה ורדי. שירת בצבא כמוזיקאי מצטיין, אך השתחרר טרם הזמן ונסע ללונדון ללמוד פסנתר אצל שולמית ארונובסקי בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם סיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר חזרתו ארצה המשיך בלימודיו אצל אריה ורדי, אך מאוחר יותר עבר ליצור מוזיקה פופולרית.
פיל סוואנה אפריקני
פיל הסוואנה הגדול ביותר שתועד, ניצוד באנגולה ב-1955, משקלו היה והוא התנשא לגובה של. גופתו מוחזקת במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון, בירת ארצות הברית. פיל הסוואנה האפריקני נע במהירות של 6 קמ"ש, אולם כאשר הוא מבוהל הוא מסוגל לנוע אף במהירות של 40 קמ"ש.
שלומי שבן
ביוגרפיה
בשנת 2000 הוציא אלבום ראשון שנשא את שמו. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים: "שרמוטה פוריטנית", "אריק", "כולם אומרים" ו"יחזקאל vs. ניו יורק". השיר "אריק" הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל של אותה השנה. לכבוד המצעד הקליט שבן דואט עם שלומי שבת, גרסת כיסוי לשירה של לאה שבת "חתיכת שמיים", אשר הופיע לאחר מכן כשיר בונוס בהפצה הנוספת לאלבומו הראשון.
שדה החלומות
עלילת הסרט
באותו ערב, ריי שומע שוב את הקול המסתורי במגרש, אך הפעם עם מסר אחר: "הקל על כאבו". בפגישה של ארגון ההורים והמורים, בנוגע להחרמת ספריו של הסופר השנוי במחלוקת טרנס מאן (מגולם על ידי ג'יימס ארל ג'ונס), ריי מבין שכוונת המסר היא אליו, ולאחר חקירה מגלה שחלומו של מאן היה לשחק בייסבול. ריי ואשתו חולמים בלילה את אותו חלום, שבו ריי וטרנס מאן צופים ביחד במשחק בייסבול באצטדיון פנוויי פארק, ובעקבותיו ריי יוצא לחפש את מאן, שמתבודד בביתו בבוסטון וחושב את ריי למשוגע. ריי מצליח לבסוף לשכנע בלהיטותו את טרנס לבוא איתו למשחק, ולאחר ששניהם שומעים שם את הקול שאומר "לך עד הסוף", ורואים מסר בלוח התוצאות, הם יוצאים לחפש את השחקן הוותיק ארצ'י "מונלייט" גרהאם (מגולם על ידי ברט לנקסטר).
שלומי שבן
ביוגרפיה
ב-2002 הוציא שבן DVD משותף עם רמי פורטיס בשם "מקרה פסנתר", שכלל את להיטיו של פורטיס בעיבודים בלתי שגרתיים לפסנתר. כמו כן שיתף שבן פעולה עם ערן צור, אסף אמדורסקי, אפרת בן צור, הדרה לוין ארדי, שלומי שבת, סימפונט רעננה, להקת בת שבע ורבים אחרים.
ב-2003 יצא פסקול הסרט "האסונות של נינה", עליו עבדו במשותף אסף אמדורסקי ושבן. הפסקול לסרט יצא גם על גבי אלבום שנשא את אותו השם. שבן עיבד את המוזיקה לצד אמדורסקי, וכן ניגן על פסנתר לכל אורכו.
פיל סוואנה אפריקני
פיל סוואנה בוגר הוא למעשה חסין מטריפה ורק בני האדם (הצדים אותם ברובה פילים ופוגעים בבתי הגידול שלהם) ופילים זכרים אחרים מהווים איום עליו. גורי פילים לא מוגנים יכולים להיטרף על ידי להקת אריות או תניני יאור גדולים.
שלומי שבן
ביוגרפיה
שבן כתב והלחין שני שירים לאלבום "בקצה ההר" של גידי גוב, שיצא ב-2005. בין השנים 2003 ל־2008 זכה שבן במעמד אמן נבחר ולתמיכה של הקרן למצוינות בתרבות.
ביולי 2007 יצא האלבום השני של שבן, "עיר". טרם צאתו יצאו הסינגלים "מוכן לאהבה" ו"אינטואיציה". באוקטובר יצאה כסינגל גרסה עברית לשירו של בוב דילן "Mama, You've Been on My Mind", שתרגם שבן כ"מותק, את אצלי בראש" ובפברואר 2008 יצא הסינגל "האזרח האחד". האלבום כלל גם ביצוע לשיר "הומור", שכתב והלחין שבן, ושביצע בעבר נעם רותם באלבומו "חום אנושי".
פיל סוואנה אפריקני
פיל הסוואנה האפריקני נמצא בסכנת הכחדה ומצב השימור שלו מוגדר כ"פגיע". האיום העיקרי עליו הוא ציד בלתי-חוקי: חטי השנהב שלו נחשקים מאוד בארצות אסיה ואפריקה ונמכרים בשווקים תמורת כסף רב. איום נוסף הוא אובדן בית גידול עקב פעילות האדם. בנוסף הפילים נפגעים מהתחממות כדור הארץ המייבשת מקווי מים חשובים לקיומם והופכת אזורים שונים לצחיחים יותר עבורם.
שדה החלומות
עלילת הסרט
כשריי וטרנס מגיעים לעיר הולדתו של גרהאם במינסוטה, הם מגלים שהוא ויתר על קריירת הבייסבול על מנת להיות רופא, ושנפטר בשנת 1972. הם מבצעים תחקיר על גרהאם כדי לראות מה פספסו. במהלך טיול לילי של ריי, הוא מוצא את עצמו לפתע בשנת 1972, שנת פטירתו של גרהאם. ריי פוגש את גרהאם שמספר לו את סיפור פרישתו, לפני שהספיק לחבוט במשחק ליגה. בדרך חזרה לאיווה, ריי וטרנס אוספים טרמפיסט צעיר, שמחפש מקום לשחק בייסבול, ומציג את עצמו בתור ארצ'י גרהאם.
שלומי שבן
ביוגרפיה
ב-2008 זכה שבן בפרס אקו"ם, בקטגוריית הישג השנה, על שם מרדכי זעירא, למחבר, על האלבום "עיר". מנימוקי השופטים:
פיל סוואנה אפריקני
תת-מינים
בעבר היה פיל היער האפריקני מיערות מערב אפריקה גם משויך למין זה אך בהמשך הופרד למין עצמאי (Loxodonta cyclotis).
שדה החלומות
עלילת הסרט
במהלך הנסיעה ריי מספר לטרנס על יחסיו עם אביו, שלחץ עליו להיות שחקן בייסבול, עד שריי סירב לשחק איתו ב"מסירות", ועל מריבה שבעקבותיה עזב את הבית בגיל 17, ולא הספיק להתפייס עמו לפני שנפטר.
CBeebies
'''סי. ביביז (באנגלית: CBeebies''') הוא ערוץ טלוויזיה בריטי המיועד לילדים והוא שייך לרשת האחות CBBC עבור גילאי 7 שנים. ומופעל כל יום בין השעות 6:00 ל-19:00, וגם שייכת ל-BBC4.
היסטוריה
ב-20 בנובמבר 2001 נחשף השם CBeebies באופן רשמי במסגרת פיצול רצועת השידור הקיימת של CBBC, וכי הוא ישמש הן כרצועה לפעוטות והן כערוץ דיגיטלי. ערוץ CBeebies הושק ב-11 בפברואר 2002 לצד ערוץ CBBC, כספין-אוף מרשת הטלוויזיה לילדים של ה-BBC. ארבע התוכניות הראשונות ששודרו בערוץ היו "טלטאביז"  פבלו השועל האדום  "בינקה", "Step Inside" ו"פינגו". הערוץ משודר בין השעות 6:00 ו-18:58, בכל ימות השבוע, וכתוצאה מכך חולק את הזמן עם ערוץ BBC Four המשודר לאחר שערוץ זה מסיים את שידוריו.
במרץ 2007 נוספה לרשת רצועת רדיו בשם CBeebies אודיו, ששודרה במשך שלוש שעות בכל יום ב-BBC Radio 7 עד אפריל 2011. CBeebies Radio המשיך כתכונה באתר האינטרנט של CBeebies החל מ-2013, וכן ב-BBC Sounds המשדרת מ-6 בבוקר עד 22:00. שבועון CBeebies Weekly יצא לאור לראשונה בשנת 2006.
שדה החלומות
עלילת הסרט
כשחבר'ה מגיעים לביתו של ריי, הם מגלים שם שהצטרפו למגרש רוחות שחקני עבר רבים נוספים, כי כבר נמאס להם רק מאימונים, והם רוצים להתחיל משחק אמיתי. גרהאם הצעיר מצטרף אליהם, ומגשים את חלומו לחבוט במשחק.
שלומי שבן
ביוגרפיה
בדצמבר 2011 התארח שבן בפסטיבל ה-75 לתזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח אילן וולקוב באולם האנגר 11 נמל תל אביב. הופעתו בשילוב של רוק וקלאסיקה, זכתה לציון חמישה כוכבים בביקורתו של חנוך רון, המבקר המוזיקלי של עיתון ידיעות אחרונות. שיתוף הפעולה המיוחד הזה הבשיל לכדי מופע משותף של הפילהרמונית ושבן בתיאטרון קיסריה בקיץ 2012.
פיל סוואנה אפריקני
התאמות להישרדות
לפיל סוואנה אפריקאי מספר התאמות שונות כדי לשרוד: הפילים נודדים עונתית כעדרים לפי אספקת המזון והמים. לטובת זאת הם פיתחו עזרים כמו זיכרון מצוין, כדי לזכור מקורות מים שמצאו בזמן הנדידה, וחדק ארוך, שילוב של האף והשפה העליונה, המשמש בין היתר כשנורקל המאפשר לשהות מתחת למים ולחצות נהרות ומקורות מים בשחייה. בנוסף החדק משמש לליקוט מזון, שתייה, רחצה, תקשורת והעפת אבק. פילים מעיפים אבק על גבם כהגנה מעקיצות חרקים ומהשמש. בנוסף לפיל יש שש מערכות של שיניים טוחנות, כך שיוכלו ללעוס גם עלים וגם קליפות עצים בהתאם לסביבה בה הם שוהים, וניבים ארוכים המשמשים לאיסוף מזון, סחיבה ותקיפה בעת הצורך. התאמה נוספת של הפיל היא חוש הריח המפותח שלו. פילים יכולים להעריך את מצב הרבייה של האחר לפי הריח וכך לדעת מתי אפשר להתרבות שכן פילה מתעברת כל 4–9 שנים.
שלומי שבן
ביוגרפיה
בשנת 2013 השתתף בפרויקט "עבודה עברית" באלבום "היספיקו החיים?" משירי חנוך לוין בו הלחין, ניגן וביצע שירים כחלק מאנסמבל שכלל גם את יוני רכטר, אלי מגן ומוזיקאים נוספים.
בשנת 2014 יצא אלבומו הרביעי "תרגיל בהתעוררות", בהפקתם של תמיר מוסקט ואסף תלמודי ובשיתוף פעולה עם להקת הקולקטיב. לאלבום קדמו הסינגלים "לילה אחרון בלונדון" ו"תרגיל בהתעוררות", דואט עם חוה אלברשטיין. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לסיכום שנת תשע"ד נבחר השיר "תרגיל בהתעוררות" לשיר השנה. כמו כן יצאו גם הסינגלים "איקאה" ו"שמש עלי אדמות" שגם הצליחו. שבן הופיע עם השיר "תמונה משפחתית עם רוה"מ" מתוך אלבום זה בתוכנית "ארץ נהדרת", לאחר הבחירות לכנסת העשרים בהן נבחר בנימין נתניהו לראש ממשלה בפעם הרביעית.
CBeebies
היסטוריה
החל ממרץ 2013 עבר CBeebies לבעלות שירות השידור של הכוחות הבריטיים, וחולקת ערוץ עם BFBS Extra .CBeebies זמין גם באירלנד.
האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית
האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית הוא שטח אדמה בגבול שבין ערב הסעודית ועיראק, שהוגדר ב-1922 במסגרת אמנת עוקייר לאחר משא ומתן בין סולטנות נג'ד לשלטונות המנדט הבריטי על מסופוטמיה, שקדם לעיראק המודרנית. הגבול בין שתי המדינות באזור הנייטרלי לא הוגדר באופן רשמי. הסכם נסיוני על חלוקת האזור הושג בשנת 1981, והחלוקה התבצעה בפועל בשנת 1983.
שדה החלומות
עלילת הסרט
למחרת בבוקר, במהלך משחק, מארק גיסו של ריי מגיע למגרש ודוחק בריי ואשתו למכור את החווה בשל חובות כספיים, כאשר הוא עדיין אינו רואה את השחקנים המתים המשחקים שם. ריי מסרב בתוקף. בתו קארין מציעה שהם יתחילו לגבות כסף מאנשים שיבואו לצפות באלילי הילדות שלהם משחקים, וטרנס מצדד בהצעתה. במהלך מריבה שמתפתחת, קארין נופלת מהיציעים ומפסיקה לנשום. ארצ'י גרהאם הצעיר יוצא מהמגרש והופך לדוקטור הזקן על מנת לסייע לה, אך בעשותו זאת הוא כבר לא יוכל לשוב חזרה. מארק המופתע זוכה סופסוף לראות אותו ואת השחקנים, ומפציר בפני ריי שלא למכור את החווה. השחקנים מתפזרים לתוך שדה התירס, וג'קסון מציע לטרנס להצטרף אליהם.
CBeebies
תכנים בולטים מהערוץ ששודרו בישראל
יש כאלה בערוץ הופ!, ערוץ לולי, ערוץ לגדול חכם וערוץ לוגי
שלומי שבן
ביוגרפיה
בשנת 2017 החל ללוות את חוה אלברשטיין בפסנתר בסדרת הופעות. באוגוסט 2019 הוציאה עדי שחם את הסינגל "דניאל. ה", קאבר לשיר "דניאלה" של שבן, שנתן את רשותו לשנות את המגדר של השיר. בשירו של שבן, הגבר מדבר על אישה ואילו בשירה של שחם, אישה מדברת על הגבר. הסיבה לכך היא לעשות ניכוס לשיר מיזוגני ולהפוך אותו לשיר פמיניסטי.
פיל סוואנה אפריקני
התאמות להישרדות
לפילים מספר מנגנוני התמודדות עם קשיי הסביבה. קיומם של ריסים ארוכים המגנים על העין מהאבק מקנים להם עמידות נגד האבק בסוואנה, וזאת על אף שהם מפחיתים מכושר ראייתם. אוזניהם הענקיות, המשמשות לשמיעת קולותיהם של פילים מרוחקים (עד כ-4 ק"מ), משמשות גם לוויסות חום גופם. דרך נוספת בה הפילים מווסתים את חום גופם היא התזת מים ואבק על גבם בעזרת החדק. בנוסף רגליהם מרופדות בכריות שומן וסחוס המפוזרות בין חלקי הרגל, עקב מוגבה ועור עבה כסוליה, וזאת כדי שיוכלו לסחוב את משקלם גם בזמן תנועה ונדידה ללא כאב.
שדה החלומות
עלילת הסרט
ג'קסון נפרד מריי, ומגלה לו לבסוף שהוא הקול המסתורי שדיבר אליו, וריי מבין שכל המסרים היו לגבי אביו המנוח, שמתברר שהיה אחד השחקנים על המגרש. ריי מכיר לו את משפחתו, ובסוף הסרט השניים משחקים שוב יחד ב"מסירות".
האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית
אזור נייטרלי דומה היה גם בין ערב הסעודית וכווית. הסיבה לאזורים הנייטרליים נעוצה באופי שוכני האזור בתחילת המאה ה-20. באותו זמן נדדו באזור שבטים בדואים נודדים שונים, ועל כן לא הייתה חשיבות רבה לנושא הגבולות. אולם, עם כניסת האימפריה הבריטית לאזור, לחצו הבריטים על המדינות למתוח באופן מדויק את הגבולות, כדי למנוע סכסוכים בעתיד ולשמור על השלום. בשטח שבין ערב הסעודית ועיראק שכן שבט הזפיר הבעייתי, ועל כן, בפרוטוקול עוקיר הוחלט שאף מדינה מהשתיים לא תבנה ביצורים ולא תציב חיילים בשטח, או לאורך הגבול בכלל.
שלומי שבן
ביוגרפיה
בשנת 2020 ביצע גרסת כיסוי לשיר "השקר" של אורלי זילברשץ במסגרת מיזם "צו השעה". באותה שנה הוא מנחה תוכנית אירוחים בשם "שלומי שבן מארח", בתוכנית הוא מארח מוזיקאים והם דנים בנושא השראת המוזיקה ובמשך התוכנית הם מנגנים יחד. התוכנית משודרת מדי יום ו' בערוץ כאן 11.
בשנת 2021 כתב את פסקול סדרת הדרמה המוזיקלית "הד קולך", ששודרה בתאגיד השידור הישראלי כאן 11.
בינואר 2023 הוציא את אלבומו החמישי "בית פתוח חלק א'. ליציאת האלבום קדמו הסינגלים "מאני טיים","כנען (12 מרגלים)", אותו הוא מבצע לצד רביד פלוטניק ושולי רנד, ו"המאהב של אשתך", בו שילב דגימה מתוך השיר "פצועי אהבתנו" של מאיר אריאל.
חיים אישיים
שבן מתגורר בתל אביב. ב-9 באוקטובר 2011 התחתן עם השחקנית יובל שרף, והם הורים לשני בנים.
שדה החלומות
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי ובסך הכל לציון 86% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 58 ביקורות.
האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית
המחלוקת נמשכה במשך שנים רבות. באזור הנייטרלי בין ערב הסעודית וכווית נתגלה נפט, ולכן החליטו שתי המדינות לחלק את השטח ביניהן. בשנת 1981, עקב פרוץ מלחמת איראן–עיראק, החליטו עיראק וערב הסעודית לחלק אחת ולתמיד את האזור הנייטרלי שביניהן, כדי לייצב את גבולן. ב-26 בדצמבר 1981 נחתם ההסכם בין המדינות, אולם מסיבה לא ברורה הוא לא הגיע לאו"ם או לכל מדינה אחרת, כך שמבחינת מדינות רבות האזור הנייטרלי עדיין קיים.
שלומי שבן
חיים אישיים
שבן מרצה בבית הספר למוזיקה ע"ש ג'ונתן ווהל ב.
פיל סוואנה אפריקני
טיפול בצאצאים
לפיל בממוצע צאצא אחד בו הוא מטפל למשך זמן ממושך. הפילה מניקה את הצאצא, ומשנה את תזונתה כדי להתאים את החלב לשלב ההתפתחותי של הצאצא, לדוגמת, שלב הוצאת השיניים, בו יצטרך הגור משככי כאבים ולכן האם תאכל צמחים עם חומרים נוגדי דלקות. האם מלמדת את הגור עד גיל שלוש בערך את מיומנויות החיים שיצטרך כמו מה לאכול, איך להילחם ואיך לשלוט בעדר. על ידי שהפילה נוהגת כך היא מוודאת שהילוד יצליח לחיות בכוחות עצמו. שכן דרך החיים של הפילים היא זו שפיל זכר עוזב לחפש עדר חדש לחיות בו, שם יתרבה. ואילו הפילה בגיל מבוגר תהיה מנהיגת העדר. כיוון שלזכר ולנקבה יש מסלול חיים שונה על האם ללמד את הצאצא כל שהיא יכולה על מנת לוודא את הישרדותו והמשכיות המין. קצב התרבות המין איטי יחסית, אך נקודת הפתיחה של הפיל לחייו היא גבוהה מאוד וכמעט מבטיחה את הישרדותו שכן הישרדותו תלויה יותר במזג האוויר, במזון ובמים בסוואנה מאשר מהתמודדות עם טורפים אשר מפחדים מגודלו.
תפוצה, שפע ודפוס פיזור
לפיל סוואנה אפריקאי יש דפוס פיזור מקובץ, כיוון שהפילים חיים בעדרים, בעדרים קטנים ובמקרים נדירים כיחידים. ישנם עדר נקבות, עדר זכרים או זכרים כיחידים. עדר הנקבות כולל את הצאצאים, ראש השבט - הפילה המבוגרת, הגדולה והדומיננטית ביותר, שאר הנקבות ואת הזכרים אשר לא הגיעו לבגרות מינית מספקת כדי לעזוב את העדר, עדר זה בנוי מכ-6–70 פרטים. אולם, הפיל הזכר חי בעדר זכרים או כיחידים, עדר הזכרים מורכב מזכרים שהגיעו לבגרות מינית וחיים יחדיו כמספר מצומצם של פריטים עד שימצאו נקבה שאיתה יוכלו להתרבות וכך יחברו לעדר נקבות רק לתקופת ההזדווגות. הזכרים חיים במקרים נדירים גם כיחידים. הגורמים העיקריים המשפיעים על התפוצה והשפע של הפיל הם שינויי האקלים, בעיקר התחממות, כי אין להם מגוון גנטי רחב המאפשר להם להתאים את עצמם בצורה מיטבית לסביבתם ולכן הם נודדים במרחב התפוצה בין 1.5–40 ק"מ ביום מיום היוולדם, כדי למצוא מקורות מים ומזון שיספיקו לכל העדר. בנוסף, רביית הפילים מושפעת מזמני הגשם שכן צמחים מסוימים הגדלים לאחר הגשם גורמים לבשלות הפילה לרבייה. בעקבות שינוי האקלים וכניסת בני האדם למרחב התפוצה, תפוצת הפילים הפכה לכתמית, שכן מקורות מים רבים התייבשו או נלקחו. שפע האוכלוסייה גדל בשטחם המצומצם דבר שהוביל לעלייה בכמות הפריטים לכל עדר ולנדידה מוגברת שכן ישנם יותר פילים להשקות ולהאכיל.
יחסי גומלין
פיל סוואנה אפריקאי מנהל יחסי גומלין טרופים הרביבורים שכן הוא הטרוטרופ, טורף צמחים. הפילים אוכלים בעיקר ענפי שיחים, עשב, פירות, זרדים, עצים - עלים, שורשים וקליפה הנותנת סיבים מעצם לעיסתה, לא בליעתה. בנוסף, הפיל נמצא ביחסים קרניבורים עם טורפים כמו אריות, כלבי פרא, צבועים ותניני יאור. אך אלו לא מרבים לטרוף פילים בוגרים מפאת גודלם.
יחסי הגומלין הלא-טרופים של הפיל הם קומנסליזם והדדיות. דוגמה לקומנסליזם היא קרציות ופילים, על עור הפילים נמצאות קרציות Lxodoidea, אלו מוצצות לפיל את הדם כדי להשלים את מעגל החיים המורכב שלהן ולכן, הקרציות נהנות מיחסי הגומלין ואילו הפילים אדישים להם. דוגמה ליחסי הדדיות היא הפיל ואנפית בקר Bubulcus ibis, האנפית חיה סביב הפיל ואוכלת את הטפילים שעל עורו. לפיכך, האנפית והפיל נהנים, זו משפע מזון וזה מניקוי טפילים.
פרוסופוגרפיה
פרוסופוגרפיה היא תחום בהיסטוריוגרפיה העוסק במחקר על אודות המאפיינים המשותפים של קבוצת אנשים מסוימת בהיסטוריה, באמצעות חקר הפרטים המרכיבים אוכלוסייה זו. דוגמה למחקר כזה יכולה להיות חקר בעלי מקצוע כלשהו באזור מסוים (עיתונאים במזרח התיכון), או בתקופה מסוימת (אנשי חינוך בימי הביניים); דוגמאות אחרות למחקר פרוסופוגרפי: חקר ההיסטוריה המדינית של תקופה כלשהי באמצעות חקר חייהם של הפוליטיקאים מהתקופה הנידונה. דוגמה נוספת היא בדיקה מי היו הקדושים החשובים בתקופה מסוימת ובטריטוריה מסוימת על ידי בדיקת השמות הפרטיים שניתנו באותה תקופה.
הרעיון העומד בבסיס הפרוסופוגרפיה הוא שגם אם לא ניתן למצוא מידע מספיק על אדם מסוים ולכתוב עליו ביוגרפיה מפורטת, וגם אם החוקר אינו מעוניין כלל לכתוב ביוגרפיה כזו, בשל חוסר חשיבות של אדם מסוים, הרי שמתוך מעט המידע שישנו על אנשים שונים שיש להם תכונה משותפת, ניתן להסיק ולהשליך לגבי קבוצה גדולה יותר של אנשים בעלי אותה התכונה, וכן לגבי הקשר בין קבוצה זו לשאר החברה. מקור המונח הוא מיוונית - פרוסופון (פנים, אדם), וגרפיה (כתיבה).
מטרת המחקר היא ללמוד על תבניות חוזרות בחייהם של מושאי המחקר, במערכות היחסים שלהם, בפעילויותיהם, תוך איסוף מידע וסטטיסטיקה רלוונטיים וניתוחם.
ווטקינסק
ווטקינסק (ברוסית: Воткинск; באודמורטית: Вотка Кар) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה
ווטקינסק הוקמה על ידי הרוזן פיוטר שובלוב ב-3 באפריל 1758 כיישוב אשר נועד לשרת את פועלי מפעל לעיבוד מתכות. המפעל החל את פעילותו כשנה לאחר מכן, ואחד מגלגוליו עדיין קיים בתור "בית החרושת ווטקינסק" שמייצר מכונות וטילים בליסטיים. ב-1774 היישוב נכבש על ידי צבאו של המורד ימליאן פוגצ'וב.
בווטקינסק התנהל מרד אנטי-בולשביקי אשר נתמך על ידי אוכלוסייה מקומית.
ב-1935 ווטקינסק קיבלה מעמד של עיר.