cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשר אדום-ראש
מאפיינים
בדומה לשאר הנשרים, מזונו כולל בעיקר פגרים. הוא לרוב אינו הראשון שמגיע אל הפגר, אך מסוגל לגרש מיני נשרים אחרים ולתבוע לעצמו זכות בכורה, בדומה לעוזנייה השחורה ולעוזניית הנגב בתחומי תפוצתן. אף כי הוא אינו גדול במיוחד, הוא עדיין מתחרה בגודלו עם שני מיני הנשרים האחרים באזורו – הנשר ההודי והנשר הבנגלי, ואופיו לרוב תוקפני בהרבה משלהם. בנוסף, בדומה לעוזניות, מקורו גדול וחזק משל הנשרים האחרים, משמש כנשק רב-עוצמה, ומסוגל לבתק גם את עורן של חיות גדולות. שאר המינים, שלרוב ניזונים מאיבריו הפנימיים של הפגר, אינם מסוגלים לעשות זאת, ועל כן נאלצים לעיתים לחכות לבואו של נשר זה על מנת שיבתר את המעטה הקשה.
בעבר היה נפוץ בדרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה מפקיסטן עד סינגפור, אך אוכלוסייתו התדלדלה באיטיות במשך השנים. כיום תפוצתו כוללת בעיקר את נפאל וצפון הודו, שם הוא מצוי באזורי מדבריות מעובדים ובתת-מדבריות. ב-1994 הוא דורג על ידי איגוד השימור העולמי בקטגוריית סיכון נמוך. השימוש הנפוץ בוולטרן – תערובת שכיום ידוע שהיא רעילה לנשרים, ברפואה וטרינרית בהודו, גרם לאוכלוסייתו להתמוטט בשנים האחרונות. האוכלוסייה של המין קטנה בחצי בכל שנה בשנות ה-90 המאוחרות, והאוכלוסייה שמנתה בעבר מאות אלפי פרטים, הצטמצמה לכדי סף הכחדה בכעשור ומחצית. כתוצאה מכך ב-2007 הנשר דורג מחדש כמין בסכנת הכחדה חמורה על ידי ה-IUCN.
ניהול
ניהול הוא תהליך או אוסף הפעולות של הנהגה והובלה של ארגון. בניהול נעשה שימוש במשאבים שונים, ובכלל זה משאבי אנוש, הון, נכסים חומריים ונכסים לא-מוחשיים, לצורך השגת מטרות שונות של הארגון. תפקיד המנהל כרוך בשיתוף פעולה עם גורמים רבים, מעבר לעובדים הישירים שתחתיו בארגון, ולכן דורש כישורים בין-אישיים ויכולות תיאום.
ניהול הוא גם תחום אקדמי, אשר נלמד ונחקר באוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם, לרוב תחת התואר מנהל עסקים. בעבר, היה חלק מהפקולטה למדעי החברה, אך כיום ברוב האוניברסיטאות המובילות העיסוק בו נעשה בפקולטה נפרדת או כחלק מתוכנית נפרדת תחת תוכניות למנהל עסקים ומדיניות ציבורית.
פעולות הניהול
בראשית המאה ה-20, נהוג היה לחשוב שהמנהלים מבצעים חמש פעולות ניהול, והן: תכנון; ארגון; תפיסת פיקוד; תיאום וביקורת. היום, פעולות אלו רוכזו לארבע עיקריות שהן: תכנון, ארגון, הנהגה ובקרה.
ארגונים קיימים לשם השגת מטרות, לכן חייב להיות מישהו שיגדיר את אותן מטרות ואת האמצעים להשגתן.
תחום הניהול נועד לענות על דרישה זו.
תפקידי הניהול
על-פי ממצאי מחקר שערך פרופ' הנרי מינצברג, למנהלים עשרה תפקידים, או דפוסי התנהגות, אשר נחשבים למהותיים לקיום עבודתם. אלה ניתנים למיון על פי שלוש קבוצות, והן: תפקידים בינאישיים, תפקידי מידע ותפקידי החלטה.
יעילות מול הצלחה בפעילויות ניהוליות
פרד לות'נס (Fred Lutahns) ועמיתיו בחנו את נושא עבודת המנהלים מנקודת מבט שונה. הם שאלו את השאלה: האם עבודת המנהלים טובה? לות'נס ועמיתיו בדקו יותר מ-450 מנהלים וגילו שאלה עסקו בארבע פעילויות ניהוליות:
אופן חלוקת הקשב לפעילויות הניהוליות של המנהלים היה מגוון. מנהל ממוצע נתן דגש של 32 אחוזים לפעילויות הקשורות בניהול מסורתי, 29 אחוזים לתקשורת, 20 אחוזים לניהול משאבי אנוש ו-19 אחוזים לרישות. על פי ממצאי הניסוי מנהלים אשר הוגדרו מצליחים (על סמך מהירות התקדמותם בארגון) שמו דגש שונה מאשר מנהלים שהוגדרו יעילים (היעילות נמדדה באמצעות איכות וכמות ביצועיהם ועל-פי מידת שביעות הרצון והמסירות של עובדיהם). מנהל מצליח שם דגש על רישות והכי פחות שם דגש על ניהול משאבי אנוש ואילו מנהל יעיל שם דגש על תקשורת והכי פחות דגש על רישות. כלומר, הדגשים כמעט הפוכים זה לזה.
מחקר זה מוסיף תובנות חשובות לידע הקיים על עבודת מנהלים. ממצאיו מערערים את ההנחה ההיסטורית כי קידום מבוסס על ביצועים, וממחיש בבירור את חשיבותם של כישורים חברתיים ופוליטיים עבור מנהלים לשם התקדמות בארגון.
המנהל בארגון
סמכויות הניהול בארגון מופקדות בדרך-כלל בידי מנהל או מנהלים. באופן מסורתי, ארגונים מתוארים כפירמידה, שבראשה עומד המנהל הכללי, ובתחתיתה העובדים הפשוטים, העוסקים אך ורק בביצוע ההחלטות של מנהליהם. בארגון קטן, עשוי להיות מנהל אחד, האחראי על כלל פעולת הארגון. בארגונים גדולים, יש בדרך-כלל מספר רב של מנהלים, במספר רמות היררכיות של כפיפות. כל מנהל מקבל הוראות מהממונה עליו, מחליט כיצד לבצע אותן, ומדווח על הביצוע לממונה.
ימת בונוויל
ימת בונוויל (Lake Bonneville) הייתה ימה נרחבת שהשתרעה בתקופת הפלייסטוקן באגן הגדול במערב אמריקה הצפונית שבין הרי הרוקי לרכסי סיירה נבדה, רובה בשטחי מדינת יוטה ומיעוטה בגבולות איידהו ונבדה דהיום. הימה הצטמצמה מאז תום עידן הקרח האחרון עקב התאדות. ימת המלח הגדולה ואגם יוטה הם שרידים שלה.
ימת בונוויל הייתה בזמנהּ הימה הסופית הגדולה ביותר ביבשת אמריקה. שטחיה בשיא התפשטותה הקיפו כ-51,000 קמ"ר ועומקה המרבי נאמד בכ-350 מטרים. עקבותיה של ימת בונוויל ניכרים במדרגות של החופים הקדמונים, המעידות על מפלסיה בתקופות שונות, וכן הם ניכרים במשקעי מלֵחות נרחבים.
ראשית הצטמצמותה של הימה מיוחסת ל"שיטפון בונוויל" האדיר המתוארך לסביבות 14,500 שנים לפני זמננו, שבו מי הימה עלו על גדותיהם ופרצו בצפונהּ לאפיקי נהרות סנייק וקולומביה המוליכים לאוקיינוס השקט. השיטפון גרם להנמכת מפלס הימה בכ-100 מטרים. עם שינויי האקלים מאז ראשית תקופת ההולוקן (באלף השנים-עשר לפני זמננו) הימה הלכה ויבשה ומליחות מימיה הלכה וגברה.
מלבד מעט הימות ששרדו אחריה, המרחב שבו השתרעה ימת בונוויל מאופיין בתופעות של מדבר מלח, והוא אף נקרא בשם הולם – מדבר ימת המלח הגדולה. במקומות רבים יוצרים משקעי המלח של הימה הקדומה מישורים שטוחים וקשיחים ואלה משמשים בחלקם למרוצי מכוניות.
הימה נקראה על שמו של חוקר המערב הישן של אמריקה – בנג'מין בונוויל. שם זה נקבע על ידי הגאולוג ג. ק. גילברט (1843–1918), שסקר את עקבות הימה ופרסם ב-1890 מחקר מקיף ומפורט על אודותיה.
טרה (מיתולוגיה)
טֶרָה או טֶלוּס (בלטינית: Terra או Tellus) הייתה אלת האדמה או ההאנשה של האדמה במיתולוגיה הרומית. אלה זו מקבילה לגאיה - אלת האדמה מהמיתולוגיה היוונית.
בדת הרומית פולחנה של האלה כלל תפילות למניעת רעידות אדמה, וכן תפילות ליבול חקלאי מוצלח (שנעשו לצד תפילות לאלה קרס - אלת החקלאות).
בנוסף הייתה טרה האלה של הנישואין, אימהות, היריון ולידה.
פולחן
חגה של האלה נקרא פורדיקידיה (Fordicidia) או הורדיקידיה (Hordicidia), ונחוג מדי שנה ב-15 באפריל. הפולחן כלל קורבן של פרה הרה, ובוצע על ידי הפונטיפקס מקסימוס (הכהן הראשי) והבתולה הוסטלית. אפרה של עובר פרה זו נשמר על ידי הבתולות הוסטליות ושימש לטיהור בפסטיבל הפריליה.
חג נוסף של אלה זו נחוג בסוף החורף ונקרא סמנטיבאה. חג זה נחוג ב-24 בינואר מדי שנה, כאשר חלקו השני של החג נערך שבוע לאחר מכן והוקדש לקרס.
מקדש של לאלה טרה הוקם על גבעת אסקווילינו ברומא בשנת 268 לפנה"ס.
בתרבות המודרנית
בספרות מדע בדיוני נעשה שימוש רב בשמה של האלה כשמו של כדור הארץ, זאת בהתבסס על כתבים אסטרונומיים בלטינית שעשו שימוש זה. פיליפ ק. דיק השתמש במונח "טרן" בספרו ואילו בשם "טלוס" נעשה שימוש בספריהם של ק.ס. לואיס (בטרילוגיית החלל), אדוארד אלמר סמית' (בסדרת העדשאי) ורוברט היינליין.
טיפול אורתודונטי מוקדם
טיפול אורתודונטי מוקדם (באנגלית: Phase one) הוא טיפול אורתודונטי המוחל בשלב המשנן הנשיר או המעורב המוקדם.
טיפול שמותחל במשנן הנשיר או המעורב המוקדם שמטרתו לאפשר שינוי מרחבי בתהליכי הגדילה הדנטלית והסקלטלית, על מנת לאפשר, במקרים רבים, את בקיעת כל השיניים הקבועות. מטרתו המוצהרת של הטיפול המוקדם היא ליירט, או למנוע, או להקטין או לתקן ליקויי סגר, ובמקרים מסוימים אף לבטל ולהפחית את הצורך בטיפול נוסף בעתיד, או לקצר משמעותית את משך הטיפול הנוסף אם יהיה בו צורך. קיים קונצנזוס לגבי כך שברוב המקרים כן יהיה צורך בטיפול נוסף לאחר בקיעת השיניים הקבועות. למרבה הצער, הנטייה כיום היא לטפל מוקדם ככל הניתן, אך במקרים רבים, אין לכך מספיק ביסוס בספרות המדעית. Rozene הראה כי בקבוצת המחקר שהוא בדק, 100% מהפציינטים הצעירים המגיעים למרפאה מתחילים בטיפול מוקדם במטרה "ללכוד" אותם, ומרביתם עוברים גם את שלב הטיפול הרגיל, ולעיתים משכו אינו מתקצר. מתרפאים רבים ובני משפחותיהם, מלינים על משך הטיפול, מאחר שהם חשים שבסופו של דבר, איחוד שני הטיפולים, גורם לתחושה שמדובר בטיפול אחד ארוך מאוד.
שכיחות הטיפול
בסקר שערך המגזין המקצועי JCO נמצא כי שליש מכל הילדים בארצות הברית מטופלים בשני שלבים. אולם, נטען כי ניתן לטפל ב-90% מהילדים בהצלחה בפאזה המאוחרת בלבד, בתקופת המשנן המעורב המאוחר (עת כל השיניים למעט טוחנות נשירות שניות כבר נשרו). מאחורי הטענה הזו עומדת הגישה, שרק יתרונות מעטים קימים לטיפול מוקדם. את הטיפול המוקדם יש ליעד ל-5-10% מהמטופלים בשלב המשנן המעורב המוקדם, עקב סגר צלבי אמיתי או תפקודי (פונקציונלי) עם גלישה של הלסת התחתונה לאחד הצדדים, ובמקרים שבהם הלסת התחתונה נמצאת קדמית לעליונה. מקרים נוספים הם מתן פתרון לצפיפות רבה בעיקר בלסת העליונה, שמונעים בקיעה סדירה של החותכות. יש להשתדל שלא לטפל בשליטה על הרגלים (רצוי להפנות לגורמים מקצועיים כמו קלינאי/ות תקשורת, שומרי מקום (להפנות לרופאי שיניים לילדים) או יישור קל של החותכות למטרות אסתטיקה.
טיפול בלסת תחתונה (מנדיבולה) קטנה, או אחורית, ביחס ללסת העליונה
הדיון לא סובב סביב השאלה האם ניתן לתקן יחסי טוחנות Cl II (בהם הטוחנות העליונות נמצאות בעמדה קדמית יחסית לטוחנות התחתונות ) בגילאים שונים. לכך, כבר קיימות הוכחות רבות שהדבר אפשרי. השאלה הנשאלת היא האם טיפול מוקדם שבדרך כלל ילווה בשלב נוסף של טיפול יביא לתוצאות טובות יותר מאשר טיפול קונבנציונלי המתחיל במשנן הקבוע ובמידה ואכן נמצא יתרון לטיפול המוקדם, האם הוא עולה במשקלו על החיסרון הנובע מההכבדה הטיפולית והכלכלית על המטופל בטיפול בשני שלבים? טיפול בתקופת המשנן המעורב המאוחר, וגם בשלב המשנן הקבוע בגיל צעיר יחסית, 12-14, יאפשר לפחות ל-90% מהילדים הגעה לתוצאה טובה, ללא צורך בהתערבות מוקדמת. Tulloch בדק האם טיפול מוקדם מקצר את השלב השני של הטיפול ומצא כי בתום השלב השני (המאוחר) של הטיפול לא היה הבדל בין הקבוצות ולא נותר כל יתרון לילדים אשר טופלו בטיפול המוקדם. משך הטיפול בסמכים (מכשור קבוע) היה זהה בשתי הקבוצות. בנוסף, לא נמצא כל הבדל בצורך בעקירות או בהמשך טיפול כירורגי. לסיכום, באופן כללי, להוציא מקרים המצוינים למעלה, לא נמצא כל יתרון לטיפול מוקדם ולכן טיפול בשני שלבים נחשב פחות יעיל, ואף יותר יקר.
חשיבות הטיפול המוקדם למניעת חבלות בחותכות עליונות
ישנם מספר גורמים אפשריים לחבלה (טראומה) של החותכות העליונות: פרוקלינציה גדולה (הטייה קדימה) של החותכות, פרוטרוזיה (מיקום קדמי) של הלסת העליונה, שפתיים שאינן מכסות את החותכות העליונות וסגר עובר אופקי הגדול מ-6 מ"מ. (Ben-Bassat, Brin, Brezniak)
כאשר השוו את שכיחות החבלות בילדים שעברו טיפול מוקדם עם ילדים שהטיפול שלהם נדחה עד למשנן הקבוע, לא נמצא הבדל משמעותי. ככל הנראה רוב החבלות מתרחשות סמוך לבקיעת החותכות הקבועות ולכן ייתכן ורק טיפול מיד לאחר בקיעתן (בגיל 6 שנים לערך) עשוי להיות יעיל, אולם גם נושא זה הוא קונטרוורסיאלי.
השימוש במסכת פנים
עיקר הטיפול במקרים בהם הלסת התחתונה קדמית ללסת העליונה (Cl III) מכוון לשינוי כיוון הגדילה (growth modification) בגיל הצעיר. כאשר הפערים בין הלסתות אינם גדולים, ניתן לבצע בעת הטיפול קומפנסציות דנטאליות, כלומר, להטות את החותכות העליונות קדימה, ואת החותכות התחתונות לאחור, על מנת לקבל יחסים תקינים פיזיולוגית, אך לא בהכרח שיחסים אלו יהיו אסתטיים. כשהאלטרנטיבה היחידה העומדת לרשות המטפל היא האורתוכירורגיה – ניתוח לסת או לסתות שמקדימה לו בדרך כלל הכנה אורתודונטית. במרבית המקרים, הגורם לעמדה ההפוכה של הלסתות הוא מיקום אחורי או חוסר גדילה של הלסת העליונה קדימה ולכן הטיפול מכוון להעברת הלסת העליונה למנח קדמי יותר. הלסת העליונה, המחוברת לעצמות הגולגולת באמצעות סוטורות, מגיבה בדרך כלל טוב לשימוש במסכת פנים, וניתן לעיתים לראות שינויים של מספר מ"מ בהעברתה קדימה.
במטה-אנליזה שביצע Kim נכללו 14 מאמרים שבחנו את הטיפול בעזרת משיכה של המקסילה. מבחינת כלל המאמרים נמצא כי הטיפול אכן מביא לשינויים סקלטליים (בעמדת הלסתות) ודנטליים (בעמדת השיניים). המקסילה זזה קדימה ומטה תוך כדי רוטציה קדמית קלה של המישור הפלטינלי. החותכות העליונות עברו הטיה קדימה (פרוקלינציה) עקב תנועה מזיאלית של כל המשנן העליון, השיניים האחוריות העליונות עברו בקיעה (אקסטרוזיה) קלה ועקב כך הלסת התחתונה (המנדיבולה) עברה רוטציה אחורית שגרמה לשיפור היחסים הסגיטליים בין הלסתות ויצירת סגר עובר קדמי (OVER JET) חיובי, אך במקביל התקבלה הגדלה של אורך שליש הפנים התחתון.
שימוש בסנטרון מקובל בארצות המזרח שבהם התופעה של אי התאמת לסתות שכיחה פי כמה מאשר בעולם המערבי ובישראל. סנטרון, אם השימוש בו הוא על פי ההנחיות – הרכבה של כמעט 24 שעות ביממה לתקופה ארוכה מאוד, לעיתים למספר שנים, כיוון את גדילת הלסת התחתונה מטה ואחורה תוך כדי גרימת הטיה אחורה (רטרוקלינציה) של החותכות התחתונות. יש לציין שבמרבית המקרים אין שיתוף פעולה נאות, ותוצאות בשימוש בסנטרון מאכזבות.
בעת קידום הלסת העליונה בעזרת מסכת פנים, נמצא יתרון ברור לביצוע בו-זמני של הרחבת הלסת. בזכות הרחבת הלסת במקביל למשיכת הלסת העליונה קדימה בעזרת מסכת הפנים, התקצר משך הטיפול והתוצאות שהתקבלו הושגו בזכות שינויים אורתופדיים (קידום הלסת) ופחות בעזרת שינויים דנטליים (משיכת השיניים והטייתן קדימה). השינויים היו משמעותיים יותר כל עוד חלה גדילה. השפעת הטיפול טובה יותר בגיל צעיר מ-10, אם כי ההבדלים בין קבוצות הגילאים לא מאד גדולים אולם הוריאביליות האינדיבידואלית רבה. רוב המחקרים לא מצאו הבדל בין בנים ובנות.
סגר צלבי אחורי וסטייה פונקציונלית
סגר צלבי (Cross Bite, XB) אחורי יכול להופיע כחד או דו צדדי במשנן הנשיר, מעורב או קבוע. שכיחות הסגר הצלבי במשנן הנשיר והמעורב נע בין 7-23%, כשפעמים רבות יותר יופיע בצד אחד בלבד. ניתן לחלק את הסגר הצלבי האחורי ללינגואלי (הפונה לכיוון הלשון) ולבוקאלי (הפונה לכיוון הלחי). XB לינגואלי אחורי הוא המצב השכיח ביותר ומתקיים כאשר התלולית הבוקאלית של השיניים העליונות, ממוקמת בסגירה, לינגואלית לתלולית הבוקאלית של השיניים התחתונות. זאת בניגוד למצב התקין בו התלולית הבוקאלית של השיניים העליונות ממוקמת בוקאלית לתלולית הבוקאלית של השיניים התחתונות. XB בוקאלי אחורי מתקבל כאשר התלולית הלינגואלית של השיניים העליונות ממוקמת בוקאלית לתלוליות הבוקאלית של השיניים התחתונות. מצב זה מכונה גם סגר מספריים (scissor bite). סגר צלבי אחורי לינגואלי הוא תוצאה של חוסר התפתחות מספק של המקסילה (הלסת העליונה) במימד הטרנסברסלי (לרוחב). העדר התפתחות מספקת יכולה להיות על רקע תורשתי, בעיה התפתחותית, תוצאה של, כתוצאה מטיפול רפואי (תיקון חיך שסוע), גדילה אסימטרית של הלסת העליונה או התחתונה, אובדן מוקדם או רטנציה ארוכה של שיניים נשירות, צפיפות חריגה או הפרעה בסדר הבקיעה, נשימת פה בתקופה קריטית של גדילה, ליקויים באנטומית השיניים או תפקוד לא תקין של TMJ. ב-8-45% מהמקרים, יעבור סגר צלבי המופיע במשנן הנשיר או המעורב המוקדם תיקון ספונטני. פעמים רבות, היצרות הלסת העליונה מלווה בסטייה פונקציונלית של הלסת התחתונה (סטייה שהיא תוצאה של הפעלה לא סימטרית של מערכת השרירים ושל המפרק) שמטרתה לאפשר סגירה נוחה יותר של השיניים. הסטיה הפונקציונלית של הלסת התחתונה עלולה לגרום לתהליכי שחלוף ובניית עצם לא סימטריים - רימודלינג אדפטיבי - של מפרק הלסת (temporo-mandibular joint) אשר בהמשך יגרום להפרעות במפרק וגדילה אסימטרית של הלסת התחתונה. לעומת זאת, סטייה שתטופל במשנן המעורב המוקדם תביא לשיפור באסימטריה. אבחון סגר צלבי וסטייה פונקציונלית מתבסס על בדיקת הפנים מלפנים (חזית) - לרוב ניתן להבחין בסטייה של הסנטר מקו אמצע של הפנים. כשאין סטייה או אסימטריה סקלטאלית, לרוב הסגר הצלבי נגרם כתוצאה מליקויים במיקום הטרנסברסלי של השיניים. בעזרת מודלים של השיניים (מודלים ווירטואליים או מודלי גבס) ניתן להחליט האם הפער הוא ממקור דנטאלי (הטיית שיניים) או סקלטאלי (עקב גדילת העצמות).
כאשר הסגר הצלבי מאובחן במשנן הנשיר, מומלץ לתקן את הסטייה על ידי השחזה סלקטיבית סיגרית, ולדחות את הטיפול עד למשנן המעורב המוקדם. דווח על אחוז כישלונות גבוה בשיטת ההשחזה הסלקטיבית (30-50%), מסיבות שונות, ולכן קיימת גם אפשרות להשתמש במכשירים שונים לצורך הרחבה. שת"פ בעייתי יגרום לתוצאה לא מוצלחת ורילפס שיצריך טיפול במשנן המעורב ו/או הקבוע. יש מקרים שגם טיפול מושלם בכל גיל, לא יימנע את הופעת הסגר הצלבי בהמשך, דבר הקשור ככל הנראה לפעילות שרירי הפנים והמאסטר. עם בקיעת השישיות (טוחנות קבועות ראשונות) ניתן להעריך טוב יותר את היחסים הטרנסברסלים (הרוחביים). בשלב זה נותר די זמן לגרום לשינויי גדילה רצויים. במטופלים שטופלו במשנן המעורב המוקדם בהצלחה ניתן לצפות לשיפור משמעותי באסימטריה של מיקום הלסת התחתונה. ללא קשר ללסת אשר גרמה לבעיה, לסת עליונה צרה או לסת תחתונה רחבה, בכל מקרה, הטיפול בבעיה מבוסס על הרחבת הלסת העליונה, מאחר שלא הוכח שניתן לשנות את רוחב הלסת התחתונה (להוציא ניתוחים מורכבים בגיל מבוגר). Hyrax הוא המכשיר השכיח ביותר לטיפול בהיצרות הלסת העליונה. הכוח הראשוני יגרום להטיה וטרנסלציה של הטוחנות העליונות, כשמהירות הפעלת הבורג תעבור את מהירות תנועת השורשים, הכוח יגדל דרמטית עד שהסוטורה (mid-palatal suture) תיפתח וההרחבה הגרמית –שלדית תתחיל ותיווסף להרחבה הדנטאלית. ההפרדה יכולה להיות סימטרית או אסימטרית, כתלות בקשיחות העצם. ככלל, במטופלים צעירים נדרש פחות כוח על מנת לפתוח את הסוטורה המיד-פלאטינאלית.
לינדה דאלמן
לינדה דאלמאן (בגרמנית: Linda Dallmann; נולדה ב-2 בספטמבר 1994) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת החלוצה בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
נוער
דאלמן החלה את קריירת הכדורגל שלה ב-2008, כשהצטרפה לקבוצת הנוער של הינקס. ב-2009 עברה לקבוצת הנוער של ווזל לאקהאוזן, שם הייתה פעילה גם בקבוצת הנוער של דיסבורג, בקבוצת נוער ב'.
לקראת עונת 2010-11 עברה דאלמן לקבוצת הנוער של באייר לברקוזן.
אסן
לקראת עונת 2011-12 עברה הקיצונית למועדון אסן מהבונדסליגה. ב-16 באוקטובר 2011 כבשה את שערה הראשון בבוגרים ושערה הראשון בבונדסליגה, בניצחון החוץ 4:0 על קבוצת הנשים של לוקומוטיב לייפציג. דאלמן שיחקה באסן במשך 8 עונות, בהן השתתפה ב-157 משחקי ליגה.
באיירן מינכן
בעונת 2020-21 סייעה דאלמן לבאיירן לזכות באליפות גרמניה, כשהיא מבקיעה 6 שערים ומוסיפה 8 בישולים ב-22 משחקים. בדצמבר 2022 חתמה על הארכת חוזה בבאיירן עד 2026.
נבחרות צעירות
דאלמן שיחקה לראשונה עבור נבחרת גרמניה עד גיל 16 ב-18 במאי 2010, במשחק נגד נבחרת צרפת.
מאוחר יותר באותה שנה, שיחקה יחד עם נבחרת גרמניה עד גיל 17, בשורותיה הבקיעה את שערה הבינלאומי הראשון במסגרת מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 17 ב-2011. בטורניר הגמר של אליפות אירופה עד גיל 17 שנערך ביוני 2011 בניון,שבשווייץ, השתתפה דאלמן בהפסד 5:6 בפנדלים נגד נבחרת צרפת, וכן בניצחון גרמניה 8:2 על נבחרת איסלנד במשחק על המקום השלישי.
ב-26 באוקטובר 2011 שיחקה לראשונה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 19 במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה. באוגוסט 2013 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 19 בוויילס, שם הגיעה יחד עם נבחרתה עד לחצי הגמר, בו הפסידה 2:1 לנבחרת צרפת.
במרץ 2014 שיחקה דאלמן לראשונה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 20 במסגרת טורניר שש האומות בלה מנגה שבספרד. במסגרת נבחרת זו השתתפה בגביע העולם לנשים עד גיל 20 שהתקיים בקנדה באוגוסט 2014. דאלמן השתתפה בכל 6 משחקי הטורניר וסייעה לנבחרתה לזכות בתואר אלופת העולם בניצחון 1:0 על נבחרת ניגריה בגמר.
נבחרות בוגרות
ב-16 בספטמבר 2016 ערכה דאלמן את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה, בניצחון 4:0 על רוסיה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה. ב-9 באפריל 2017 הבקיעה את שערה הבינלאומי הראשון בניצחון 2:1 על נבחרת קנדה במסגרת משחק ידידות.
ביורו 2017 השתתפה דאלמן בשניים מארבעה משחקי הטורניר, בו הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי נבחרת דנמרק. דאלמן זומנה על ידי המאמנת מרטינה פוס-טקלנבורג לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2019, בו הודחה גרמניה ברבע הגמר אחרי הפסד 2:1 מול נבחרת שוודיה.
לקראת יורו 2022 זומנה דאלמן שוב לנבחרת על ידי פוס-טקלנבורג. היא שותפה בכל ששת משחקי הטורניר (5 פעמים כמחליפה), וסייעה לנבחרת גרמניה להגיע לגמר בו הפסידה 2:1 לנבחרת אנגליה.
חיים אישיים
דאלמן חובבת בעלי חיים, ומגדלת סנאים בחצר ביתה. לדאלמן זוג אחיות תאומות, פאולין וג'ול, שתיהן כדורגלניות מקצועיות. דאלמן בקשר חברותי טוב עם חברתה למשחק בבאיירן ונבחרת גרמניה לינה מאגול, הגדולה ממנה בשבועיים בלבד.
הישגים ותארים
באיירן מינכן
נבחרת גרמניה
מעוז בודפסט
מעוז בודפסט היה המעוז הצפוני ביותר בקו בר-לב ושכן על שפת הים התיכון. בודפסט הוא המעוז היחיד שלא נכבש ולא פונה במהלך מלחמת יום הכיפורים. המוצב נודע בכינויו "בודפסט" שהיה שם הקוד שלו במפת סיריוס, במלחמת ההתשה נקרא "פליקן" ו"עטיפה".
מיקום ומבנה המעוז
מעוז בודפסט נהנה מבידוד גאוגרפי ומתנאים טופוגרפיים שהקשו על הגישה אליו, הוא לא שכן על שפת תעלת סואץ כמו יתר המעוזים, אלא על רצועה צרה, שהפרידה בין הים התיכון לבין אזור מלחה שהוצף לפרקים. דרך הגישה הסלולה אל המעוז, "ציר מכפלת", הייתה על השרטון שבין פורט פואד לימת ברדוויל.
מבני המעוז כללו:
הקרבות על מעוז בודפסט
עם פרוץ הקרבות ב-6 באוקטובר 1973 אויש המעוז ב-10 חיילי מילואים מגדוד 68 של החטיבה הירושלמית בפיקודו של סרן מוטי אשכנזי, שהיה סגן מפקד פלוגה ג' בגדוד, 42 חיילי תותחנים מגדוד "שפיפון" בפיקוד סרן אלי דולגין, שהפעילו 4 תותחי הוביצר 155 מ"מ קבועים בתוך שני בונקרים, שכונו תותחי נברון ושתי מרגמות סולתם 120 מ"מ, ובחוליית מכ"ם מחיל הים בת שישה חיילים בפיקוד גבי שילה.
בודפסט נחשב המוצב הגדול ביותר בקו בר-לב וחשיבותו הרבה הייתה בהיותו על חוף הים התיכון וסמוך לפורט פואד. ככזה היה 'העיניים של חיל הים מול המצרים' ומשום כך ניסו המצרים להשתלט עליו עם פתיחת המלחמה ב-6 באוקטובר.
על פי עדותו של אשכנזי, מצב המעוז היה מוזנח מאוד, עם מיגון חסר או לקוי, ללא התייחסות עניינית מצד מפקדי הגזרה חרף הפצרותיו, כך גם ממצאי מודיעין כגון עקבות אנשי צפרדע מצרים, שהתגלו על הציר המוביל למוצב. ערב המלחמה דולל הכוח שעמד לרשותו, כשהעביר תשעה אנשים מיחידתו לתעוז "טרקלין" העורפי יותר.
התקפת המצרים ב-6 באוקטובר החלה בהפגזה ארטילרית והפצצה בנפלם על המעוז, שחיפתה על התקדמות טור שריון, נגמ"שים, ג'יפים נושאי תול"רים ומשאיות נושאות חי"ר מחטיבה 135 מהארמייה השנייה המצרית מכיוון פורט פואד, או צפון מערב. חטיבת החי"ר המצרית כללה שלושה גדודי חי"ר, גדוד טנקי T-34 (22 טנקים), פלוגת סיור, פלוגת נ"מ (12 תותחי נ"מ 37 מ"מ), ארטילריית שדה (12-18 תותחי 122 מ"מ) וכוחות נ"ט.
בהפגזה נהרגו שלושה מחיילי המוצב שהפעילו את המרגמות: שניים מחיילי התותחנים ואמציה אילני חייל מהנח"ל שנשלח מהרבנות הצבאית לעריכת תפילות יום הכיפורים במעוז וסייע ללוחמים. שלושה חיילים נוספים נפצעו וחייל נוסף מהסוללה נהרג מהפצצות אוויריות של מטוסי סוחוי. למעוז חברו בצהריי היום, שני טנקי מגח בפיקודו של סגן-משנה שאול מוזס מגדוד 9 של חטיבה 14. הכוח של מוזס השמיד כשישה טנקים מצריים, 10 נגמ"שים וכלים נוספים והביא לנסיגה של הכוחות, סיוע אווירי ישראלי פגע בכוחות הנסוגים. ביום השני של המלחמה יצאו מכלל פעולה התותחים של המוצב, לאחר שפגז זרחן פגע במצבור החומר ההודף של הסוללה. בהמשך המלחמה הדפו הטנקים בסיוע חיילי המעוז תקיפות נוספות של המצרים שהגיחו על גבי כלי רכב אמפיבים מכיוון הים.
בערב היום הראשון של המלחמה, נחת כוח קומנדו מצרי על השרטון, חסם במוקשים את ציר "מכפלת" - דרך הגישה מדרום-מזרח למעוז, והציב מארב טילי סאגר. טנקים מ"כוח לפידות", גדוד מוקטן שהורכב אד-הוק בתחילת המלחמה, בפיקודו של יעקב לפידות, ניסו לחבור אל המוצב אך פעמיים נהדפו לאחר שנפגעו מהמוקשים וממארב הטילים. ב-9 באוקטובר תקף הכוח, בהרכב של פלוגת טנקים ופלוגת חי"ר מסיירת שקד, את המארב המצרי אך נבלם תוך שהוא סופג פגיעות קשות, 15 הרוגים וכ-30 פצועים.
ב-10 באוקטובר חברו 2 זחל"מים מגדוד 906 (קורס מכ"ים של הנח"ל) למעוז להביא תחמושת ומזון, ולפנות את חללי ההרוגים מהתותחנים שהיו שם. רק ב-11 באוקטובר הצליח כוח צנחנים מגדוד 564 בפיקודו של יוסי יפה יחד לחסל את המארב ולחבור למעוז בודפסט. לאחר החבירה בערב ה-11 באוקטובר, הוחלפו לוחמי החטיבה הירושלמית בפלוגה מוקטנת מגדוד 906, הפיקוד על המוצב הועבר מאשכנזי לסרן סמי פור מפקד פלוגת הנח"ל. כמה ימים לאחר מכן נוספה מחלקה שישבה בבלוזה וחברה ליתרת הפלוגה של 906 בבודפסט.
ב-15 באוקטובר חסמו שוב כוחות מצרים את ציר "מכפלת", כוח חרמ"ש מגדוד 141 של חטיבה 204, ספג פגיעות קשות בשעה שניסה לפרוץ את הציר ושלושה זחל"מים הושמדו. משימת פתיחת הציר הוטלה על פלוגה ל' של גדוד חרמ"ש 128 מחטיבה 11 השכנה, שהועברה לפיקודה של חטיבה 204. פלוגה ל' מנתה כ-80 חיילי חרמ"ש מצוידים בכ-10 זחל"מים שציודם אינו משופר (מכשירי קשר תקולים או לא קיימים). המצרים שהטמינו את המארב על הציר היו מצוידים בנשק נ"ט והתפתח קרב עקוב מדם. מפקד הפלוגה נפגע מפגיעת כדור ונהרג. הזחל"ם המשיך עד שהגיע למעוז, מפקד אחר לקח פיקוד והחזיר את הזחל"מים אחורנית כדי להגיע אל המארב, אולם המצרים החלו לירות אש חזקה. כמה זחל"מים נפגעו, הכוח נעצר והסתער על המצרים. בסיום הקרב יצאו המצרים מהבורות בהם התחפרו ונכנעו. בקרב זה נהרגו 18 חיילי צה"ל ו-35 נפצעו. מיד לאחר הקרב הגיעה תגבורת של גדוד צנחנים 564 שסייע לטפל בפצועים, לקחת את השבויים המצרים ולפנות את ההרוגים. הדרך לבודפסט נותרה פתוחה עד לסיום המלחמה.
ב-15 באוקטובר נחתו כוחות חי"ר מצריים בנגמשים אמפיביים מהים מצפון וכן כוחות חי"ר נוספים תקפו את המוצב מכיוון דרום מזרח בפעולת הטעייה מכיוון ציר מכפלת ומדרום למוצב, תוך הפגזות כבדות מאוד של המעוז. כוח חיילי קורס המ"כים של נחל 906 הגן על המוצב. ארבעה הנגמ"שים האמפיביים חטפו פגיעות ישירות ונשארו על חוף הים. חלק גדול מהחיילים המצריים הצליחו לעלות למוצב דרך העמדה של חיל הים, שם החלה הלחימה, כמעט פנים אל פנים, על גדרות המוצב ובמעלה המוצב, אולם הם הושמדו על ידי חיילי המוצב. בקרב כוחות צה"ל לא היו הרוגים ופצועים, בצד המצרי היו עשרות חיילים מצריים הרוגים בניסיון התקפה. כוחות הקומנדו המצרים השאירו על החוף כקילומטר צפונית מערבית לכיוון פורט פואד סירות קומנדו שעל שעוני המנועים היו 2 שעות מנוע בלבד. בערב לפני הפסקת האש יצא כוח קטן של חיילי הנח"ל עם חיילי שייטת 13 לאסוף את סירות ה'זודיאק' מקרבת המוצב המצרי. על הסירות התגלה ציוד רב, בין היתר להביורים שהכינו להתקפה בתוך תעלות מוצב בודפסט. הסירות הועברו לשירות חיל הים.
ציונים לשבח
על גבורתו בקרב על המעוז זכה שאול מוזס בעיטור המופת. על גבורתם בקרבות ב-15 באוקטובר זכו הלוחמים במעוז בעיטורים וציונים לשבח.
סיום תפקיד
בשנת 1975 פורק ופונה מעוז בודפסט במסגרת יישום הסכם הביניים בין ישראל למצרים.
מאלכ אבן אנס
מַאלכּ בִּן אַנַס (בערבית: مالك بن أنس; 711–795) מוכר יותר בכינוי "האימאם מַאלִכּ".
ביוגרפיה
מאלכ בן אנס היה מראשי פוסקי השריעה, איש הפיקה ותאולוג ערבי - מוסלמי. נולד בשנת 711 לספירה ונפטר בשנת 795 לספירה. נולד וגדל בעיר אלמדינה, והפך לאחד מגדולי המומחים בהיסטוריה בתחום איסוף וקטלוג החדית'.
כאדם שנולד למשפחה אמידה ויציבה כלכלית, הוא לא נדרש לעבוד לפרנסתו. ומכיוון שהוא נמשך מאוד ללימודי האסלאם, הוא הקדיש את כל חייו ללימוד, להתעמקות, ולהתמחות בשריעה בכלל, ובפיקה בפרט.
אביו של מאלכ היה אנס בן מאלכ אבו עאמר אלאסבחי אלחמירי. אימו הייתה אלעאליה בת שריק אלאזדיה. למאלכ היו 3 בנים ובת: יחיא, מחמד, חמאד ופאטמה.
האימאם מאלכ רכש את השכלתו במה שהיה מושבם של גדולי החכמים, אלמדינה, וחי בין צאצאיו וממשיכי דרכו של הנביא מוחמד.
מאלכ הוא האימאם השני (מבחינה כרונולוגית) מבין ארבעת האימאמים הגדולים והנחשבים ביותר בהלכה האסלאמית, והוא היה מבין הראשונים שסידרו את ההלכה האסלאמית בצורה סיסטמטית. עמדותיו ושיטת פסיקותיו נחשבות לאבני היסוד של האסכולה המאלכית.
ספרו "אלמואטא" (الموطأ) נחשב לאחד מהספרים החשובים ביותר בעולם ההלכה האסלאמי, ואף אמר עליו האימאם א-שפעי שהוא הספר הכי מאומת על פני האדמה לאחר הקוראן.
הזכרתו בחדית'
הנביא מוחמד אמר בחדית' שאומת על ידי האימאם מוחמד בן עסא א-תירמיד'י: "בקרוב אנשים יעלו על הגמלים שלהם ויצאו לחפש ידע, והם לא ימצאו מישהו בעל יותר ידע מאשר החכם של אלמדינה". רבים מגדולי החכמים לאורך ההיסטוריה האסלאמית, אמרו שהם בטוחים שמדובר באימאם מאלכ.
מותו
מאלכ נפטר בגיל 84, באלמדינה, בשנת 795, והוא נקבר בבית הקברות "ג'נת אלבקי" אשר בקרבת מסגדו של הנביא מוחמד. אף על פי שהייתה מצבה סביבה קברו, אשר מוסלמים רבים נהגו לבקר בה מתוך כבוד אליו, נהרס המצבה ושוטח הקבר על ידי ממלכת סעודיה כחלק מהקמפיין שלהם להריסת אתרי מורשת אסלאמיים לאחר כינון הממלכה הסעודית בשנת 1932.
הסונה של הנביא
מאלכ החשיב את ההליכה בדרכו של הנביא מוחמד ("הסונה") כדבר בעל חשיבות עליונה בחייו של כל מוסלמי. הוא אף אמר "הסונה היא כמו תיבת נח: מי שיעלה עליה, ינצל, ומי שיתרחק ממנה, יטבע".
האמונה
כאשר הוא נשאל בנוגע לאמונה, אמר שהאמונה מורכבת ממילים וממעשים.
ידע
האימאם מאלכ אמר בנוגע לידע: "אכן, הידע הזה (הידע הרוחני) הוא הדם והבשר שלכם, ואתם תתושאלו על זה ביום תחיית המתים. אז שימו לב ממי אתם לוקחים את זה (את הידע)". כמו כן, גם אמר האימאם: "מי שיש לו ידע, לא צריך להפסיק לחפש עוד ידע". בנוסף, הוא אמר גם "זה לא הידע שצריך לבוא אליך, אלא אתה שצריך לבוא אל הידע", והוסיף "זה לא מועיל לאף אדם משכיל להפסיק לרכוש ידע חדש". האימאם תיאר את הידע במילים "ידע הוא לא הרבה מידע, ידע הוא אור שאללה מניח בלבו של המאמין האמיתי".
כבוד והתנשאות
האימאם מאלכ אמר בנוגע לכבוד: "אכן, כאשר בן אדם מתחיל לשבח את עצמו, הכבוד שלו מתחיל לעזוב אותו"
המנהג של אנשי אלמדינה
אחד האספקטים הכי מיוחדים במתודולוגיה של האימאם מאלכ, הייתה השענותו על מנהגם של אנשי אלמדינה כמקור וכבסיס להלכה. בהלכה האסלאמית, המקורות העיקריים הם הקוראן והסונה, ולאחר מכן מקורות ההלכה משתנים מאסכולה לאסכולה. אצל האימאם מאלכ, וגם עבור ממשיכי דרכו, מנהגם של תושבי אלמדינה היה נחשב למקור השלישי בחשיבותו בתחום פסיקת ההלכה.
מוריו
בין המורים והמדריכים של האימאמים מאלכ, אפשר למצוא את: אבן הרמז, אשר היה השייח' הראשון שלו. נאפע מולא אבן עמר, זיד בן אסלם, אבן שהאב א-זהרי, אבו א-זנאד, עבד א-רחמן בן אלקאסם בן מחמד בן אבו בכר א-צדיק, איוב א-סחתיאני, ת'ור בן זיד א-דילי, אבראהים אבן אבו עבלה אלמקדסי, חמיד א-טוויל, רביעה בן אבו עבד א-רחמן, השאם בן ערווה, יחיא בן סעד אלאנסארי, עאישה בת סעד אבן אבו ווקאס, עאמר בן עבד אללה בן א-זביר בן אלעוואם, אבו אלאסווד מחמד בן עבד א-רחמן בן נוופל אלאסדי אלקרשי.
ראו גם
אל-מווטא
גורית אקסלרוד בר נתן
גוּרית אַקסלרוד–בר נתן (נכתב גם אקסלרד, אכסלרד) (31 באוקטובר 1929 – 8 בפברואר 2007) הייתה סופרת ילדים ונוער ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 1949 עלתה לישראל. בעקבות היכרותה עם יעקב אשמן, שהיה אז עורך עיתון הילדים "הארץ שלנו", החלה לכתוב את סיפורי הילדים הרבים שנהגה לספר. אשמן גם הציע לה לעברת את שמה לגורית. שנים רבות עסקה בכתיבת ספרי ילדים ובכתיבה לעיתוני ילדים. בשנת 1956 (תשט"ז הוענק לה פרס יציב לסופרים צעירים, על מדורהּ "הכתב הנודד", שהתפרסם בקביעות ב"דבר לילדים". באותה שנה זכתה בפרס למדן על ספרה הראשון, "סין, סונג ואני".
גורית אקסלרוד נסעה לשנים אחדות לאפריקה עם בעלה, אלי בר נתן, שליח מטעם המדינה במסגרת פעולות הסיוע ליבשת השחורה, וכתבה ספרים אחדים על חייה שם: "החמור המעופף", "ציפאנגו" ו"כובע טמבל בג'ונגל". בשנת 1964, אחרי שובם לארץ, התיישבו עם בתם נעמי (לימים לביא) במושב עשרת שליד גדרה, ושם כתבה את הספרים "הרפתקה לילית" ו"תעלומת האגרטל הסיני". רבים סיפוריה שודרו כתסכיתים ב"קול ישראל".
בשנת 1964 עברה להתגורר בעשרת יחד עם בעלה אלי בר נתן. בשנת 1977 הקימה את חדר העיון בבית הספר היסודי "גדרות", בו המשיכה לעבוד עד ימיה האחרונים. בזכות גישתה המיוחדת ושיטות הלימוד הלא שגרתיות התחבבה אקסלרוד על ילדים רבים והפכה לדמות מוערכת ביישובי גדרות. פיתחה את חדר העיון שבראשותה למקום מיוחד, שעודד וטיפח את יכולת הביטוי, צבירת הידע והסקרנות של הילדים, אם בכתיבת חיבורים, שהמצטיין שבהם נבחר מדי חודש על ידי ועדת תלמידים, ואם בחידוני ידע בתולדות ישראל. למתקשים שבהם סייעה בשיחה, באוזן קשבת, בסיפורים ובמוזיקה.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
פהקיואס דמטריוס
פהקיואס דמטריוס (ביוונית: Παχάκης Δημήτριος; 1 בינואר 1889 – 5 במרץ 1948, אתונה, יוון) היה עורך דין וחסיד אומות העולם, שהציל משפחה יהודית באתונה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
חיים בנרובי היה סוחר אמיד בסלוניקי. ידוע לנו כי היו לו לפחות שני בנים: אשר, ששרד את השואה ומילא אודות אביו את דף העד ביד ושם ושמואל. במרץ 1942 משפחת בנרובי נאלצה לברוח מסלוניקי לאתונה, בשל פעילות הגסטפו בעיר. משפחת בנרובי מצאה מקלט אצל דמיטריוס ומשפחתו. דמיטריוס הפגין אומץ וחברות בכך שלקח על עצמו את העסקים של משפחת בנרובי, דאג ושמר עליהם.
כאשר הגסטפו עלו על עקבותיהם של בני משפחת בנרובי, דימיטריוס הבריחם אל מחוץ לאתונה. הוא הביאם לבית חמו, ד"ר קוסטס אנגאסטפוליס [Dr. Kostas Anagnostopoulos] אשר היה רופא מנתח ידוע בפטרס, ושם הסתתרו במשך שנה וחצי. לאחר המלחמה השיב דימיטריוס למשפחת בנרובי את רכושם ואף סירב לקבל כל תשלום עבור עזרתו.
לאחר המלחמה המשיך דימיטריוס במשרתו כעורך דין.
הכרה והנצחה
ב 4 באוקטובר 1989 הכירה יד ושם בפהקיואס דימיטריס כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד.
איימי אדמס
איימי לו אדמס (באנגלית: Amy Lou Adams; נולדה ב-20 באוגוסט 1974) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זוכת שני פרסי גלובוס הזהב מתוך עשר מעומדויות, מועמדת לשישה פרסי אוסקר, שבעה פרסי באפט"א ושבעה פרסי גילדת שחקני המסך.
ביוגרפיה
אדמס נולדה בוויצ'נצה במחוז ונטו שבאיטליה להורים אמריקאים-מורמונים, קתרין וריצ'רד אדמס. אביה שירת בצבא האמריקאי והוצב באיטליה בעת לידתה. אמה הייתה מפתחת גוף. אדמס היא הרביעית מבין שבעה ילדים, יש לה ארבעה אחים ושתי אחיות. לאחר שעברה מבסיס צבאי אחד למשנהו, היא התיישבה עם משפחתה כשהייתה בת שמונה בקאסל רוק, קולורדו. לאחר שעזב את הצבא, אביה החל לשיר באופן מקצועי במועדוני לילה ומסעדות.
הוריה התגרשו ב-1985, כאשר הייתה אדמס בת 11. לאחר הפרידה, עבר אביה לאריזונה והתחתן בשנית, בעוד אדמס ושאר אחיה נשארו עם אמם. אדמס למדה בתיכון מחוז דאגלס, ולאחר סיום הלימודים עברה עם אמה להתגורר באטלנטה, ג'ורג'יה.
קריירה
אדמס החלה את קריירת המשחק במחזות בתיאטרון. ב-1999 היא הופיעה לראשונה על המסך הגדול בסרט "יופי מקומי".
ב-2005, אחרי השתתפותה בכמה סדרות טלוויזיה וסרטים קצרים, שיחקה בסרט העצמאי "ג'ונבאג" בהופעה בזכותה קיבלה אדמס מועמדות לפרס האוסקר ולפרסים רבים נוספים.
ב-2007 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הפנטזיה המצליח של דיסני, "מכושפת". על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב וזכתה בפרס סאטורן.
כיכבה לצד מריל סטריפ בסרט "ספק" (2008), תפקיד שעליו הועמדה אדמס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס באפט"א לקולנוע, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס גלובוס הזהב, ושוב בסרט "ג'ולי וג'וליה" (2009).
בינואר 2014 זכתה אדמס בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בעקבות משחקה בסרט "חלום אמריקאי". כמו כן, הייתה מועמדת בפעם החמישית לפרס אוסקר, עבור הופעתה בסרט זה.
ב-2017 אדמס זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, על תרומותיה לתעשיית הקולנוע. הכוכב ממוקם בשדרת הוליווד 6280.
בשנת 2018 כיכבה במיני-סדרת המתח "חפצים חדים" המבוסס על ספרה באותו שם של גיליאן פלין, בתפקיד קמיל פריקר, כתבת פלילים אלכוהוליסטית ששוחררה ממוסד פסיכיאטרי. על תפקידה זה, אדמס קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה ומועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
חייה האישיים
ב-2001 החלה לצאת עם השחקן דארן לה גלו. ב-2008 השניים התארסו, ב-2010 נולדה להם בת וב-2015 נישאו.
עיטם איי שלמה
עיטם איי שלמה (שם מדעי: Haliaeetus sanfordi) הוא מין של עוף דורס מהסוג עיטם האנדמי לאיי שלמה ומצוי בסכנת הכחדה. מבחינת גודלו הוא בין הקטנים שבסוג.
מאפיינים
אורכו 70–90 ס"מ, מוטת כנפיו 165–185 ס"מ ומשקלו 1.1-2.7 ק"ג. נוצותיו חומות, הראש חיוור והמקור חסון ואפור. כפות הרגליים לבנות עם טפרים מעוקלים בעלי קרסים. הזנב לבן.
העיטם הוא צייד המחפש מזון לאורך החוף בדאייה. הוא חוטף מהמים דגים, סרטנים, רכיכות, צבים, נחשי ים. הוא גם חוטף עטלפי פרי ועופות ימיים קטנים ויאכל גם פגרים או יחטוף מזון מעופות אחרים.
בעבר עיטם זה סווג כתת-מין של עיטם לבן-חזה אך לשיטת כמה מדענים, הופרד ממנו למין נפרד.
משו בייקר
משו בייקר או מת'יו בייקר (ביפנית: ベイカー茉秋; באנגלית: Mashu Baker; נולד ב-25 בספטמבר 1994 בטוקיו) הוא ג'ודוקא יפני, אלוף אולימפי מריו 2016. בעברו היה מדורג ראשון בעולם.
ביוגרפיה וקריירה
אביו של משו הוא אמריקאי, הוריו התגרשו כשהיה קטן והוא גדל עם אמו. בייקר החל להתאמן בג'ודו בגיל 7. בשנת 2013, בגיל 19 זכה בייקר במדליית הזהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח בגמר את לי קיו-וון הדרום קוריאני, אלוף עולם בעברו. בשנת 2014, זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ומדליית ארד נוספת בגראנד סלאם טוקיו. בשנת 2015 הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג.
ב-10 באוגוסט 2016, זכה בייקר במדליית הזהב באולימפיאדת ריו 2016 לאחר שניצח בחצי הגמר את צ'נג שונג'או הסיני ובגמר את וארלם ליפרטליאני הגיאורגי. באותה השנה זכה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה שבמקסיקו לאחר שניצח את איליאס איליאדיס היווני בחצי הגמר ואת חסן חלמורזייב הרוסי בגמר.
קרל, רוזן הסן-קאסל
קרל, רוזן הסן-קאסל (בגרמנית: Karl, von Hessen-Kassel; 3 באוגוסט 1654 – 23 במרץ 1730), היה הרוזן של הסן-קאסל בין 1670 ל-1730, ונחשב לאחד השליטים הטובים ביותר שהיו להסן-קאסל.
ילדותו
קרל נולד ב-3 באוגוסט 1654 בקאסל לווילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ולהדוויג סופיה מברנדנבורג, בתו של גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
שלטונו
בשנת 1663 עלה לשלטון אחיו וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל, אך וילהלם מת בגיל צעיר ב-21 בנובמבר 1670 וקרל עלה במקומו לשלטון. בתחילה הייתה אמו עוצרת המדינה, ובשנת 1675 תפס קרל את השלטון.
קרל היה שליט מוצלח מאוד, הוא בנה את המדינה מחדש במשך תקופת שלטונו ארוכת השנים, השקיע בתשתיות וביצע רפורמות ומשך את ההוגנוטים הצרפתים למדינה מטעמים כלכליים. בנוסף, השכיר קרל את חייליו למדינות אחרות בתור שכירי חרב, והיה השליט הראשון שעשה זאת. בשנת 1685 נתן קרל את חלק מנחלותיו לאחיו הצעיר פיליפ, שהקים בהם את רוזנות הסן-פיליפסטאל.
ב-23 במרץ 1730 מת קרל בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך.
משפחתו
בשנת 1673 התחתן קרל עם מריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג, ונולדו להם 17 ילדים, מתוכם 14 שהגיעו לבגרות:
דינוב
דינוב (בפולנית: Dynów) היא עיירה במחוז ז'שוב בדרום פולין, באזור הידוע כגליציה המערבית.
חבל הארץ בו שוכנת העיירה נקרא גם "מלופולסקה", כלומר פולין קטן. העיירה שוכנת על גבעה לגדות נהר סן. מספר תושביה נכון לשנת 2006 היה 6,076.
שמה של העיירה היה במקור "דינובו", מילה סלאבית שמשמעותה "מחדש". שם זה ניתן לעיירה על ידי ולדיסלב השני (יגלו) כשבנה מחדש את העיירה, אחרי שנשרפו כל בתיה בזמן המלחמה נגד המסדר הטבטוני בתחילת המאה ה-15.
דינוב הייתה עיר מסחר מחוזית ומרכז מחוזי לייצור בגדים והנעלה, והיו בה מנסרות שעיבדו עץ שנכרת ביערות הסביבה, וכן שוק מחוזי לבהמות.
יהודי דינוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדינוב הוא מאמצע המאה ה-16. מהמאה ה-17 התבלטו היהודים בתעשיית הסחר בעיירה.
בדינוב ישבה חצרו של האדמו"ר צבי אלימלך מדינוב בעל ה"בני יששכר", ורבי יעקב צבי יולס (1778-1825) מדינוב, מחבר "קהלת יעקב" ו"מלא הרועים", שימש כרב הקהילה. כמו כן, העיירה נודעה כמרכז של תנועת החסידות והתנגדות לתנועת ההשכלה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-1,300 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
כאשר כבשו הגרמנים את האזור בספטמבר 1939, ניצלו את התכנסות היהודים בבית הכנסת המרכזי בעיירה בראש השנה, והציתו את מבנה בית הכנסת, על מספר מהיהודים בו. גברים יהודים שהוצאו מבית הכנסת באלימות, וכן מאות יהודים נוספים, נלקחו ליער סמוך לעיירה, ושם נרצחו. כמו כן, הרסו הגרמנים את בתי העלמין היהודיים בעיירה.
בסוף ספטמבר 1939 גירשו הגרמנים את יהודי העיירה הנותרים מעבר לנהר סן, אשר נקבע בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב כקו גבול בין שטחי הכיבוש הגרמניים והסובייטיים, והכריזו על העיירה כ"נקייה מיהודים". יהודי העיירה הוגלו בחלקם לסיביר בידי הסובייטים, בה רבים לא שרדו. רוב היהודים שנותרו בשטח הסובייטי נרצחו עם כיבוש האזור בידי הגרמנים במבצע ברברוסה.
כיום פועל במקום על ידי הרב פנחס פאמפ, בית מדרש יהודי, אכסניה יהודית ופעילות יהודית בסמיכות לקברו של האדמו"ר רבי צבי אלימלך מדינוב.
בה"ד 8
בה"ד 8 (בסיס הדרכה מס' 8) הוא בית ספר לכושר קרבי הממוקם במכון וינגייט בקרבה לחוף. הבסיס כפוף למערך הכושר הקרבי של צה"ל, ומסמיך את כלל תפקידי המערך ומארגן השתלמויות בנושא.
היסטוריה
בה"ד 8 הוקם בשנת 1949 כבית הספר לצניחה של צה"ל, בצמוד לבסיס חיל האוויר בתל-נוף. תחילה שימש להכשרת הצנחנים הראשונים, אשר מהם הורכב גדוד הצנחנים הראשון גדוד 890. לאחר שהגדוד הוכפף לבה"ד, הפכה היחידה לתשתית ממנה הוקמה ב-1954 חטיבת הצנחנים. מפקדו הראשון היה יהודה הררי וסגנו, לוחם הקומנדו הבריטי, צבי צלנר.
יחידת האימון הגופני הוקמה עם הקמת צה"ל ב-1948 ובסיסה היה נטוע ביחידת האימון שפעלה בפלמ"ח בתקופת טרום קום המדינה. תחילה הוקם מטה היחידה ובסיס האימונים במחנה סרפנד שהיה קודם לכן בשליטת הצבא הבריטי, לאחר הפיכת מחנה סרפנד לבסיס צריפין הועברה היחידה למחנה דורה שבנתניה, לאחר בניית שכונת רמת ידין בשנות ה-50 פונה הבסיס בשנית והעבר למתחם מכון וינגייט.
ב-1976 הפך המערך ליחידה בתוך זרוע היבשה ותפקידה הורחב לפיתוח מערכי ירי, ניווט, שחייה והצלה ואימוני לוחמה פנים אל פנים אותם הוביל אמן הלחימה אימי שדאור ליכטנפלד.
במקום מתקיימים אימונים, גיבושים ליחידות מובחרות ואליפויות צה"ל בשלל תחומי הספורט השונים למפקדים, חיילים ויחידות שלמות.
הבסיס שם לעצמו למטרה להנחיל את חשיבות התזונה הנכונה והפעילות הגופנית לכלל המשרתים בצה"ל.
בכל שנה מתאמנים כ-45,000 חיילים ביחידה במגוון הכשרות ספורטיביות ובמגוון אימונים בהם הדרכת כושר קרבי, הדרכת חדר כושר, אימוני ירי לאחר מאמץ, שחייה וקרב מגע.
מפקד הבה"ד הוא סא"ל ברוך רם.
קיה פיקנטו
דור שלישי
בתערוכת ז'נבה של 2017 הוצג הדור השלישי של הפיקנטו. מלבד שינוי מראה חיצוני, חלה מודרניזציה גם בתא הנוסעים, שכן במרכז הקונסולה שוכן צג מרכזי או מסך מולטימדיה (בהתאם לרמת הגימור), גלגל הגה עם תפעול רב יותר מוצע וכן הלאה. בתחום המנועים לא חל שינוי - ההיצע עומד על מנועים בנפח 1.0 ל' 3 ציל' או 1.25 ל' 4 ציל' המוכרים מהדגם הקודם.
בישראל
בישראל זכתה המכונית להצלחה רבה מיד עם השקתה בשנת 2011 וסבלה מזמני אספקה ארוכים למדי, שארכו חודשים רבים. בעיות אספקה אלו נפתרו במהלך שנת 2012, אז גם גדלה משמעותית כמות רכבי הפיקנטו שנמכרה בישראל. עם זאת, המכונית גררה ביקורת מצד לקוחות, בעיקר בשל צריכת הדלק הגבוהה שהציג הדגם האוטומטי. ביולי 2013 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד טלקאר (יבואנית קיה לישראל) בנוגע לצריכת הדלק האמיתית של המכונית, שגבוהה משמעותית מצריכת הדלק עליה דיווח היצרן.
בשנת 2015 ובשנת 2017 היה הפיקנטו הרכב הנמכר בישראל (12,699 ו-11,765 רכבים, בהתאמה).
אחיקם פולונסקי
אחיקם פולונסקי (6 ביולי 1935 - 21 באוגוסט 2011) היה ספורטאי ישראלי רב גוני. אלוף ישראל (1970) ובעל מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973) בזריקת דיסקוס, אלוף ישראל בהיאבקות (1969) ושחקן נבחרת ישראל בכדוריד. נוסף לכך, השתתף במשחקי כדורסל ובתחרויות איגרוף. השתתף ב-8 מכביות (1953 - 1977) בשלושה ענפים שונים (אתלטיקה, כדוריד והיאבקות)
ביוגרפיה
פולונסקי נולד וגדל בכפר חיים למשה ולשרה פולונסקי, עולים מפלונסק שבפולין. בגיל 8 התייתם מאביו. שני אחיו הבוגרים היו אתלטים מצטיינים. פנחס פולונסקי אלוף ישראל, שיאן ישראל, אלוף המכביה השלישית ושיאן המכביה ביידוי פטיש ועטרה פולונסקי, הייתה אלופת ישראל ואלופת המכביה הרביעית בזריקת דיסקוס. הוא פיתח קריירה באתלטיקה והתאמן בקבוצת הפועל כפר חיים ובהמשך בקבוצת הפועל חדרה.
1966
בתחרות שנערכה בינואר 1966 זכה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 45.95 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בישראל באותה העת וכיום (2018) מקום 19 בכל הזמנים.
1968
באליפות ישראל שנערכה ברמת גן בסוף יוני 1968 זכה פולונסקי במדליית ארד ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 35.68 מטר, אחרי מאיר יעקובי (56.78 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' (43.60 מטר).
1969
באליפות ישראל בהיאבקות שנערכה באשקלון בפברואר 1969 זכה פולונסקי במדליית זהב בסגנון חופשי במשקל כבד מעל 100 ק"ג.
1971
באליפות הפועל בהיאבקות שנערכה במכון וינגייט בסוף דצמבר 1971 זכה פולונסקי במדליית זהב במשקל עד 100 ק"ג.
1972
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס אחרי עקיבה קורל מהפועל רמת גן (42.19 מטר) ולפני דב אליאס.
חייו האישיים
פולונסקי אב ל-5 ילדים. נפטר בכפר חיים בגיל 76.
הנצחה
בשנת 2012 יצא לאור סרטו של יגאל תיבון "הולך על הידיים" סרט תעודה, על חייו של אחיקם פולונסקי.
שמעון אוחיון
שמעון אוחיון (נולד ב-1 ביוני 1945) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת ישראל ביתנו בכנסת התשע עשרה. בעבר היה מורה מן החוץ בבית-ספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חייו
שמעון אוחיון נולד במרקש, מרוקו בשנת 1945, ועלה ארצה עם הוריו ב-1956. לאחר לימודיו בבית הספר התיכון הדתי בבאר שבע התגייס לצה"ל ושירת במסגרת הנח"ל. בן דודו הוא ראש עיריית פתח תקווה לשעבר יצחק אוחיון.
בשנת 1979 חזר לישראל והשתלב בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, תחילה כעוזר מנהל בית הספר לחינוך ובמשך השנים כסגן מנהל (מנהלי) של בית הספר לחינוך. במשך השנים הללו למד לקראת תואר שני ושלישי בחינוך, בישיבה יוניברסיטי ובבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). אוחיון השתלב בצוות ההוראה (כמורה מן החוץ) בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון, בקורסים העוסקים בחינוך לדמוקרטיה וזהות יהודית.
במסגרת עבודתו בבית הספר לחינוך היה מעורב ביוזמות ובפרויקטים של הכשרה בחינוך, כגון: תוכניות האקדמיזציה למורים ולעובדי ציבור במגזרים שונים ברחבי הארץ, בכלל זה תוכניות אקדמיזציה במגזר לאוכלוסיות חרדיות, היה שותף פעיל בהקמתו של המרכז להוראת ספרות השואה, ופיתוח תוכניות ייחודיות להכשרת מורים, לספרות והיסטוריה להתמחות בנושא השואה.
לאחרונה הוא משמש כמנהל אקדמי של התוכנית "נחשונים להוראה", פרי יוזמה של משרד הביטחון, משרד החינוך ואוניברסיטת בר-אילן, תוכנית אשר ייעודה הוא לעודד צעירים שזה עתה השתחררו מצה"ל ושירתו בתפקידי פיקוד והדרכה, ובעלי תודעת שליחות חינוכית, ללמוד לקראת תואר ראשון ושני, וכן תעודת הוראה במשך ארבע שנים.
מנהל מרכז דהאן
בשנת 2000, עם ייסודו של המרכז העולמי לזהות יהודית באוניברסיטת בר-אילן נתמנה אוחיון כיועץ נשיא האוניברסיטה לענייני תרבות ומנהל מרכז דהאן, המרכז למורשת יהדות ספרד והמזרח.
במרכז דהאן נערכו למעלה מ-100 ימי עיון וכשלושים כנסים בינלאומיים. הכנסים הוקדשו למורשתן של קהילות ישראל השונות. לצד הכינוסים נערכות פעילויות המיועדות למורים ולתלמידים במערכת החינוך, בהן בולט במיוחד פרויקט "נשמה", בו תלמידי תיכון מכינים עבודות גמר במקום בחינת בגרות, בהנחיה אקדמית של סטודנטים לתארים מתקדמים בנושאים שונים, כמו: ציונות, תודעת השואה, ערכים בתנ"ך, זהות יהודית-קהילתית ואחרים.
פעילות ציבורית
אוחיון פועל לעידוד סטודנטים יוצאי המגרב להשתלב בלימודי רפואה, ולצורך כך גויס עד עתה, בעזרת קרנות, סכום של חצי מיליון דולר.
אוחיון חבר ופעיל גם בגופים נוספים, בהם הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל, הוועד הפועל הציוני, וועדת הביצוע של קרן פינקוס לחינוך יהודי.
בכנסת אוחיון שימש כיו"ר השדולה לקידום ההוראה ומעמד המורה בישראל, השדולה למאבק באנטישמיות ושדולות נוספות.
חיים אישיים
אוחיון נשוי ואב לשלושה, גר בראשון לציון.
פרסים
בין השנים אוחיון זכה במספר פרסים, בהם:
מזמור חג המולד (סרט, 1910)
מזמור חג המולד (באנגלית: A Christmas Carol) הוא סרט אילם משנת 1910 שביים ג'. סירל דאולי עבור חברת אדיסון סטודיוס. משך ההקרנה הוא 10 דקות. הסרט הוא אחד העיבודים הראשונים לנובלה המפורסמת "מזמור חג המולד" מאת צ'ארלס דיקנס שיצאה לאור ב-1843. בתפקיד אבנעזר סקרוג' מופיע מארק מקדרמוט, ובדמות בוב קרצ'יט מופיע צ'ארלס ס. אוגל.
תקציר עלילה
ביום שלפני חג המולד מגיעים למשרדו של סקרוג' אנשי אגודת צדקה כדי שיתרום כסף לעניים, אבל הוא מסרב להם. אחר כך הוא מגרש בגסות את אחיינו פרד. כשסקרוג' חוזר לביתו הוא רואה רוח רפאים של שותפו בעבר ג'ייקוב מארלי. מארלי מזהיר את סקרוג' שאם לא ישנה את דרכיו הוא יענש בעולם הבא. באותו לילה מבקרות את סקרוג' שלוש רוחות נוספות, שמראות לו את העבר, ההווה והעתיד שלו.
סימני כשרות בבעלי חיים
בהלכה סימני כשרות בעלי חיים הם סימני היכר המובאים בתורה, שעל פיהם נקבע איזה בעל חיים מותר באכילה ואיזה אסור.
סימני ההיכר מתחלקים לשלוש קבוצות:
לגבי עופות, התורה מונה את מיני העופות הטמאים, ולמדו מכך חז"ל שכל עוף שאינו נמנה ברשימה זו - מותר באכילה.
התורה מונה שלושה מיני בהמות ושבעה מיני חיות המותרים באכילה, היות שהם מעלים גרה ומפריסים פרסה שסועה. לעומת זאת מונה התורה ארבעה מיני חיות שיש להם רק סימן אחד מהשניים: ארנבת, שפן וגמל, שמעלים גרה אך לא מפריסים פרסה שסועה. וחזיר, שמפריס פרסה שסועה אך אינו מעלה גרה.
סימני בהמות וחיות
התורה נתנה שני סימני כשרות לבהמות וחיות וכל חיה ובהמה אשר שני הסימנים מופיעים בה - כשרה חכמים רצו להסביר שהחיות הכשרות הן דווקא חיות ובהמות אוכלי-צמחים בעלי מזג יותר נוח מאחרות שכך ראוי לאדם להיות. וכך גם הסבירו את סימני הכשרות
יוצאים מהכלל
ישנן ארבע חיות שזכו להתייחסות פרטנית שאינן כשרות מאחר שלהן רק סימן כשרות אחד: הגמל, הארנבת והשפן - מעלות גירה ואינן מפריסות פרסה (על הגמל והארנבת, ראו התייחסות בהמשך). החזיר - מפריס פרסה אבל לא מעלה גירה.
חז"ל למדים מכך שהתורה פירטה דווקא 4 סוגי חיות אלו, שאין בנמצא עוד חיות שיש להם רק סימן טהרה אחד (או מפריסי פרסה או מעלי גרה) מלבד ארבעת חיות אלו שהתורה פירטה: מלבד הגמל והארבנת והשפן - אין עוד חיות שמעלות גירה ואינן מפריסות פרסה, ומלבד החזיר אין חיה נוספת שהיא מפריסה פרסה בלבד ואינה מעלת גירה.
בעקבות דברים אלו נאמר בתלמוד כי אדם שמצא בהמה שלא ניתן לזהות האם היא מעלת גירה הוא לא, כגון שפיה חתוך. אם הוא מבחין שהיא מפריסת פרסה, והוא יודע שהיא אינה חזיר, בהכרח הדבר שהיא גם מעלת גירה והיא בהמה המותרת באכילה.
כמו כן אמרו בתלמוד בשם רבי ישמעאל:
התייחסות נוספת לכך הובאה בספרי בשם רבי עקיבא:
גמל
הגמל מוזכר בתורה כבהמה שאין לאוכלה, מאחר שיש לו סימן טהרה אחד בלבד, העלאת גרה, אך איננו מפריס פרסה : "אך את זה לא תאכלו ממעלי הגרה וממפרסי הפרסה, את הגמל כי מעלה גרה הוא ופרסה איננו מפריס, טמא הוא לכם".
פסוק זה עורר תמיהה, שכן מבחינה אנטומית הגמל אכן מפריס פרסה ואף שוסע שסע פרסות, כמו כל בעלי החיים מסדרת מכפילי פרסה.
רש"י פירש את העניין בפירושו לפסוק זה בקובעו: "מפרסת פרסה ושסע איננה שסעת - כגון גמל שפרסתו סדוקה למעלה אבל למטה היא מחוברת".
בעלי התוספות שם תמהו על פירושו של רש"י לסוגיה: "פירש רש"י: 'למעוטי גמל שפרסותיו סדוקות למעלה ומלמטה הם מחוברות', וצריך עיון, דאם כן היה לו למעט גמל מדין שוסע ולכתוב 'ושסע איננו שסע'". ולא כך כתבה התורה, אלא כתבה 'פרסה איננו מפריס'.
רד"צ הופמן כתב על הדברים, לאחר הבאת דברי רש"י:
ארנבת
ב כתוב:
יש המסבירים שאין הכוונה לארנבת המוכרת לנו כיום, כשם שישנם שמות שונים במקרא לחיות ולצמחים בני זמננו. בהקשר זה יש להזכיר כי על פי תרגום השבעים המילה ארנבת מתארת את הארנבת המוכרת לנו כיום, אך ייתכן שאירע שיבוש עוד לפני תרגום זה.
יש הטוענים שהתורה מתייחסת אל הארנבת כפי שהיא נראית לבני אדם, ולא לפי נתונים שאינם נראים לעין אנושית, וכוונתה היא להדגיש שהארנבת טמאה על אף שהיא נראית כמעלת גרה ובעלת סימן טהרה.
אחרים טוענים שכוונת המקרא במילים "מעלת גרה" אינה חופפת להגדרה המדעית של העלאת גרה. ארנבת אוכלת ומעכלת שוב חלק מצואתה (לאחר שהפרישה אותה מגופה), וייתכן שזו כוונת התורה ב"מעלת גרה".
הרמב"ם כותב בנוגע להגדרת בהמה "מעלה גרה", כי בהמה מעלת גרה היא בהמה חסרת שיניים עליוניות. כמו כן הוא מציין שהבהמה היחידה שהיא מעלת-גרה ואינה מפרסת פרסה היא הגמל בלבד, ואינו מציין את שני הנוספים בתורה: ארנבת ושפן. יש מי שהסביר בדבריו מאחר שאינם בהמות ואין חשש שיבואו לאוכלם.
סימני דגים
מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת. כפי שכתוב ב: