cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדינה יהודית ודמוקרטית
בעיני העולם
לטענת חוקר הקבלה יוסף דן, התפישה העצמית הלאומית חילונית בעיני מרבית היהודים, חילונים וחרדים, בדבר אופייה וזהותה של מדינת ישראל, כמעט אין לה שותפים מחוץ למדינה. התהליכים המאפיינים את תחיית העם היהודי במולדתו ההיסטורית, תחיית הלשון העברית, קיבוץ הגלויות, ומעל לכל הריבונות היהודית המתחדשת הן, בעיני הציבור במדינות הנוצריות והמוסלמיות, כנגד מהלכה התקין של ההיסטוריה משום שעם ישראל חטא ואובדן ריבונותו היה עונש מן האל. כך מנקודת מבטן של שתי הדתות המונותאיסטיות ישנו משקל תאולוגי גדול לישות הריבונית היהודית והדבר נוגע ביסודות דתן ומשפיע באורח מתמיד על מערכת היחסים בין הנצרות והאסלאם ובין המדינה היהודית. ומהבחינה הזאת מדינת ישראל לעולם לא תיתפס "עם ככל העמים" אלא כמדינה שלא ניתן להפריד בין הווייתם הדתית והלאומית של יהודיה.
יהדותה של המדינה והסכסוך הישראלי-פלסטיני
ההכרה בישראל כמדינה יהודית נמצאת גם בלב הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ברובד הריאל פוליטי של הסכסוך טוענים הפלסטינים ומצטרף אליהם חלק ממחנה השמאל בישראל, כי הכרה בישראל כמדינת היהודים תסתום את הגולל על הדרישה לזכות השיבה.
מקור השכפול
בגנטיקה, מקור השכפול הוא אזור בכרומוזום שממנו מתחיל תהליך שכפול ה-DNA.
מקור השכפול מסומן כ-Ori- קיצור של Origin of replication.
בתאים פרוקריוטיים קיים בדרך כלל מקור שכפול יחיד המצוי על גבי הכרומוזום המעגלי היחיד, בעוד שבתאים איקריוטיים ניתן לרוב למצוא מספר רב של מקורות שכפול על גבי כל אחד מהכרומוזומים. מקורות שכפול רבים מגבירים את יעילות השכפול בכך שניתן לאתחלו ממספר מקומות בו-זמנית. אורך האזור הוא כמה עשרות עד כמה מאות זוגות בסיסים.
מקור השכפול אינו מצוי בהכרח בתחילת הכרומוזום, כלומר—הנוקלאוטיד המסומן במספר 0 על גבי הכרומוזום אינו נמצא במקור השכפול; לעיתים הוא נמצא הרחק ממנו. בכרומוזומים מעגליים בדיוק מול מקור השכפול (כלומר, בזווית של 180 מעלות ממנו) נמצא אזור הסיום, בו מסתיים השכפול. תהליך השכפול מתרחש באופן דו-כיווני; ה-DNA מימין למקור השכפול ומשמאל למקור השכפול משתכפל בו-זמנית.
בחיידק Escherichia coli מסומן מקור השכפול כ-oriC. אורכו 250 בסיסים והוא כולל מספר רצפים קבועים למדי, אותם ניתן לפגוש במקורות השכפול של רוב סוגי החיידקים. רצפים בעלי תפקיד דומה מצויים גם ביצורים איקריוטיים:
אפטיט
אפטיט הוא שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם ניתנו בשל הרכבם הכימי המכיל ריכוז גבוה של הידרוקסיל (-OH) פלואור, או כלור בהתאמה.
מקור השם אפטיט מיוונית ופירושו "לרמות", בשל דמיונו של האפטיט למינרלים יקרים הרבה יותר כדוגמת האוליבין, הפרידוט או הבריל.
אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל הוא מצוי בהם בכמויות קטנות כפיסות מפוזרות של גבישים זעירים. גבישים מפותחים גדולים של אפטיט מצויים בסלעים מותמרים מסוימים. בארץ מצוי האפטיט באזור אילת ובסלעי הפוספט של הנגב הצפוני.
אפטיט הוא אחד המינרלים הבודדים הנוצרים במערכות ביולוגיות. הידרוקסיאפטיט הוא מרכיב עיקרי באמייל השן, ומרכיב משמעותי בחומר הבונה את העצם. פלואוראפטיט חזק מעט יותר מהידרוקסיאפטיט ולכן מים שעברו הפלרה מאפשרים החלפת יוני הידרוקסיל ביונים של פלואוריד ובכך לחזק את השן.
השימוש העיקרי באפטיט הוא להפקת דשנים זרחתיים. משום שהאפטיט הוא מינרל רך יחסית, השימוש בו לשם מכירה בחנויות ובתעשיית התכשיטים אינו נפוץ.
שיטת תיארוך באמצעות אפטיט, הקרויה "תיארוך בעזרת מעקב ביקוע" (Fission track dating), מאפשרת לקבוע את ההיסטוריה של היווצרות חגורות הרים ואת ההיסטוריה של משקעים באגני שיקוע.
פרסי המוזיקה האמריקאית הלטינית
פרסי המוזיקה האמריקאית הלטינית (באנגלית: Latin American Music Awards) הוא טקס פרסי מוזיקה שנתי שמוענק על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית טלמונדו והוא המקבילה הלטינית לטקס פרסי המוזיקה האמריקאית. הטקס הראשון נערך ב-8 באוקטובר 2015. הטקס לא נערך בשנת 2020 בשל מגפת הקורונה וחודש כשנה לאחר מכן.
אוח פיליפיני
אוח פיליפיני (שם מדעי: Bubo philippensis) הוא מין של דורס לילה ממשפחת הינשופיים מהסוג אוח המצוי רק בפיליפינים.
הוא מצוי ביערות, שדות וגדות נהרות ומחפש טרף לאורך הגדה. הוא ניזון מיונקים קטנים, מעופות ומזוחלים, דו-חיים ודגים. האוחים מקננים על עצים בזוגות ומגדלים צאצא יחיד.
האוח מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
מיטיארו
מיטיארו (במאורית: Mitiaro) הוא האי הרביעי בגודלו באיי קוק. האי הוא ממוצא געשי וניצב בפסגת הר תת-מימי בגובה של 4500 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. אורכו של האי הוא 6.4 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר.
גאוגרפיה
מיטיארו הוא חלק מקבוצת איים שנוצרה מהר געש שהפך לאטול אלמוגים. האי מוקף בחגורת אלמוגים מאובנים בגובה של 6–9 מטרים המאפיינת את האיים בקבוצה הדרומית של איי קוק. מרכז האי שטוח, ביצתי ואף נמצאים בו שני אגמים מים מתוקים בהם שורצים צלופחאים ודגי אמנון שיובאו מאפריקה. אין הרבה חופים באי אך המים צלולים ואידיאלים לשחיה.
באי קיימים ארבעה כפרים הממוקמים כולם זה בקרבת זה והם שוכנים בצידו המערבי. באחד הכפרים פועל בית הספר של האי ובחלקו הצפוני פועל שדה תעופה.
היסטוריה
בעידן שלפני גילוי האי על ידי האירופאים הוטרדו ושועבדו תושבי האי על ידי תושבי האי אטיו וכתוצאה מכך היו הרבה מקרי מוות באי. האי התגלה על ידי המיסיונר ג'ון ויליאמס (John Williams) ב-20 ביוני 1823 שהחדיר את האמונה הנוצרית לאי ועודד את התושבים לנטוש את אמונתם המקורית. גודל האוכלוסייה המשוער בתקופה זו עמד על 100 תושבים.
בשנות הארבעים של המאה ה-19 הותקף האי שוב על ידי תושבי אטיו. ב-31 באוקטובר 1888 הניפה אוניית הצי המלכותי אה"מ "הייסינת'" (HMS Hyacinth) את הדגל הבריטי באי. בהמשך סופח האי לאיי קוק וב-1901 לניו זילנד.
שרית קראוס
שרית קראוס (נולדה ב-1960) היא פרופסור וראש תחום בינה מלאכותית במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, מרצה שלא מן המניין באוניברסיטת מרילנד וכלת פרס א.מ.ת. לשנת 2010. ידועה בעיקר בזכות עבודתה בתחומי מערכות מרובות סוכנים (כולל אנשים ורובוטים), משא ומתן אוטומטי ולוגיקות לא מונוטוניות.
ביוגרפיה
קראוס נולדה בירושלים ליעקב ומאירה בלוך, וגדלה בשכונת נווה שאנן שבחיפה. למדה בתיכון עירוני ו' בחיפה, ושירתה בשירות לאומי בשכונת בקעה בירושלים.
בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב (1982), תואר שני (1983) ותואר דוקטור (1989) במדעי המחשב, בהנחיית דניאל להמן, מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר קבלת תואר דוקטור שהתה שנתיים כפוסט-דוקטורט באוניברסיטת מרילנד, בקולג' פארק. ב-1991 הצטרפה לסגל של אוניברסיטת בר-אילן. ב-2021 נבחרה להיות חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
פרסים והוקרה
בתחום הבינה המלאכותית קיבלה ב-1995, את פרס "מחשבים ומחשבות". ב-2002 נבחרה כעמיתה של האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (AAAI Fellow), ב-2008 כעמיתה של האגודה האירופית לבינה מלאכותית (ECCAI Fellow) וב-2015 נבחרה כעמיתה של ACM. ב-2020 זכתה בפרס ACM על תרומה לבינה מלאכותית.
בתחום מערכות מרובות סוכנים, קיבלה ב-2007 את שני הפרסים החשובים ביותר: ACM/SIGART Autonomous Agents Research Award, וביחד עם ברברה גרוס קיבלה את פרס המאמר המשפיע ביותר. ב-2014 קיבלה שנית ביחד עם און שחורי את פרס המאמר המשפיע ביותר.
ב-2009 קיבלה פרס הוקרה של עיריית לוס אנג'לס על תרומתה לאבטחת העיר, וב-2010 נבחרה כאשת השנה של "אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית", וכן קיבלה את המענק היוקרתי של ADVANCED ERC.
ב-2023 זכתה בפרס IJCAI (International Joint Conferences on Artificial Intelligence) למצוינות מחקרית בתחום הבינה המלאכותית לאור עבודתה החלוצית בתחום האינטראקציות בין סוכנים בעלי עניין עצמי (self-interested agents), יצירת שדה של משא ומתן אוטומטי, ופיתוח שיטות ליצירת קואליציות וצוותי עבודה, הן כמודלים פורמליים והן כיישומים בעולם האמתי.
חיים אישיים
ב-1981 נישאה לרב יצחק (עופר) קראוס, פרופסור ולשעבר ראש מכללת הרצוג בגוש עציון. לזוג חמישה ילדים, מתוכם 2 מאומצים והם מתגוררים בגבעת שמואל.
לאון פואו
לאון פואו הבן (באנגלית: .Leon Powe, Jr; נולד ב-22 בינואר 1984 באוקלנד, קליפורניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. גובהו 2.03 מטרים.
ביוגרפיה
בבית הספר התיכון למד פואו לצד מרשואן לינץ', רץ אחורי בליגת ה-NFL, ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. לאחר מכן שיחק עבור אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ונבחר על ידי הדנוור נאגטס במקום ה-49 ב-דראפט ה-NBA לשנת 2006 והועבר מיד לבוסטון סלטיקס. בעונת הרוקי שלו, שיחק 63 משחקים בהם קלע 4.2 נקודות והוריד 3.4 ריבאונדים. בעונה שלאחר מכן שדרג את ממוצעיו ל-7.9 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק וסייע לבוסטון לזכות באליפות ה-NBA. בעונתו השלישית ב-NBA, קלע 7.7 נקודות והוריד 4.9 ריבאונדים, אך קבוצתו הודחה כבר ברבע גמר הפלייאוף.
ב-12 באוגוסט 2009 חתם פואו על חוזה לשנתיים בקליבלנד קאבלירס.
ב-24 בפברואר 2011 שוחרר פואו מהקאבלירס, וב-5 במרץ חתם בממפיס גריזליס לשאריתה של עונת.
בקיץ של 2012 שיחק במדי אתלטיקוס דה סן חרמן מהליגה בפוארטו ריקו ופרש ממשחק פעיל.
יוסף מיכאל לם
יוסף-מיכאל לַם (Lamm; 1 בדצמבר 1899 – 25 במאי 1976) היה איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י (1949–1951), שופט ונשיא תורן של בית המשפט המחוזי בתל אביב (1951–1969). בין תפקידיו הנוספים: נשיא ההתאחדות לכדורגל בישראל (1955-59), יו"ר רשות התעריפים (בשנות ה-60) ויו"ר המועצה הישראלית לצרכנות (1970–1974), נשיא "בני ברית" בישראל וסגן נשיא עולמי של הארגון ונשיא "הבונים החופשיים" בישראל, מראשי ארגון יוצאי מרכז אירופה.
ביוגרפיה
לם נולד בוויגדורובסקה שבגליציה, אוסטריה, במשפחה עשירה. הוריו, שרה לבית נגלר ושמעון, היו עסקני ציבור. התחנך בבית ספר עממי, ובגיל 14 עבר עם משפחתו לבירה וינה, שם סיים את לימודיו בגימנסיה (1917) ובבית הספר הגבוה למסחר בינלאומי (1921). בשנת 1924 סיים לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת וינה. בשנים 1925–1932 התמחה במקצועו במשרדי עורכי דין ובתי משפט, ולאחר מכן עבד כעורך דין. כסטודנט החלה פעילותו במסגרת תנועת "צעירי ציון" ו"השומר". בשנת 1918 היה לחבר "פועלי ציון", וכיהן כיו"ר הסתדרות הסטודנטים של התנועה וחבר מועצת פועלים ברובע מטעמה. ב-1921 השתתף בקונגרס של איגוד הנוער הסוציאליסטי הבינלאומי בווינה. מילדותו עסק בספורט, והיה טניסאי ב"הכח וינה", אך הפסיק את פעילותו הספורטיבית עקב פציעה במשחק כדורגל. בשנת 1928 נישא לאֶמה לבית שפילברג.
בשנת 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, ולאחר פרשת ארנסט פום ראט וליל הבדולח בנובמבר אותה שנה, נאסר לם במחנה הריכוז בדכאו. לאחר ששוחרר קיבל אישור עלייה, וב-6 בספטמבר 1939 עלה לארץ ישראל.
ב-1941 קיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל. בשנת 1942-43 התנדב לשרת בחיל המתנדבים הארצישראלי. ב-1942 התמנה לתובע כללי לענייני ספסרות. בשנת 1947 התמנה ליועץ משפטי למנגנון הפיקוח על אספקת המזונות והמחירים. ב-1 בספטמבר 1948 התמנה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב.
בארץ התרכזה פעילותו הפוליטית של לם בקרב יוצאי אוסטריה וגרמניה. הוא נמנה עם מייסדי "עלייה חדשה" שייסדו בראשית שנות ה-40 יוצאי מרכז אירופה, מטעמה נבחר לאספת הנבחרים הרביעית ולממלא מקום בוועד הלאומי (1944–1947). ב-1944 היה ממייסדיה וראשיה של סיעת "עלייה חדשה עובדת", שאיגדה את חברי "עלייה חדשה" שהיו חברי ההסתדרות. שימש כציר לקונגרס הציוני ה-22 (1946). היה חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית. לאחר התמזגותה של "עלייה חדשה" לתוך המפלגה הפרוגרסיבית ב-1948, פרש ממנה והצטרף למפא"י, ומטעמה נבחר לכנסת הראשונה ב-14 בפברואר 1949. בכנסת כיהן כחבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת השירותים הציבוריים.
לאחר פרישתו שימש בוועדות ובתפקידי בוררות שונים. מ-1970 ועד 1974 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לצרכנות. במשך עשרות שנים, וגם לאחר פרישתו, פעל בקרב יוצאי מרכז אירופה וכיהן כחבר הוועד הפועל של ארגון יוצאי מרכז אירופה. בשנות ה-70 כיהן כיו"ר אגודת ישראל–אוסטריה.
יוסף לם התגורר עם אשתו אמה בצפון תל אביב. ב-1975 נפטרה אשתו, ולם נפטר כעבור כשנה, ב-1976, בגיל 76. נקבר לצדה בבית העלמין נחלת יצחק.
אחיו הבכור, ד"ר נפתלי צבי לם, היה רוויזיוניסט ועסקן תנועת החרות.
לוטטיה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שלוחי חב"ד
שלוחי חב"ד (ההגייה היא "שלוּחים", במלעיל) הוא כינוי לחסידי חב"ד שנשלחו למקומות שונים בעולם, כדי לחזק את היהודים השוהים במקום, לדאוג להם לצרכיהם, לחזק את הזהות היהודית ולעודד את לימוד התורה וקיום המצוות. בסיס מפעל ה"שלוחים" במתכונתו הנוכחית הוא יוזמה של רבי יוסף יצחק שניאורסון, ולאחר פטירתו הועצם ונבנה מחדש על ידי חתנו - ממשיך דרכו רבי מנחם מנדל שניאורסון - הרבי מלובביץ', אותו רואים השלוחים כ"המשלח".
נכון לשנת 2022 פועלים כלמעלה מ-5,646 שלוחים בכ-3,800 מרכזים ומוסדות במאה ותשע מדינות (מתוכם 1,353 שלוחים בישראל, המפעילים כ-420 בתי חב"ד). פעילות השלוחים במקומות השונים מתרכזת סביב "בית חב"ד" המקומי.
הארגונים האחראים
הפעלת השלוחים נעשית בידי ה"מרכז לענייני חינוך" של חסידות חב"ד, המרכז אחראי על שליחת וארגון השלוחים ברחבי העולם. למרות זאת, במדינות שונות ישנם ארגונים שונים האחראים על שליחת השלוחים, לפי מדינות. ההיררכיה היא שבכל מדינה יש שליח ראשי שכפוף ישירות למרכז הארצי ותחתיו כפופים שאר השלוחים שבמדינתו. ברוב מדינות העולם, הארגון האחראי הוא המרכז לענייני חינוך, ובישראל, צעירי אגודת חב"ד. הארגונים נוסדו על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון.
מרכז חב"ד העולמי ושאר ארגוני חב"ד אינם מממנים את פעילות השלוחים. מימון הפעילות ומשכורות השלוחים מאורגנים באופן עצמאי בידי השלוחים עצמם. המימון מגיע מתרומות, או באמצעות משרות ושירותים שונים שהם ממלאים בחיי הקהילה. עם זאת, ישנם שלוחים המקבלים מימון התחלתי בתקופה הראשונה לפעילותם.
השלוחים הראשיים
לשמירה על הסדר, במדינה בה יש יותר משליח אחד, ה'מרכז' ממנה את אחד השליחים (לרוב - השליח הראשון שהגיע למקום) להיות השליח הראשי, המייצג את חב"ד מול השלטונות, ובעל סמכות הכרעה במקרה של חילוקי דעות. בדרך כלל השליח הראשי הוא הממנה - או מאשר - שלוחים חדשים בתחום אחריותו, ובמדינות שונות אף מסייע במימון פעילותם.
מימון
שכרם של השליחים בעולם והוצאות פעילותם משולמים לרוב מכספי תרומות. את רוב התרומות מגייסים השלוחים עצמם, בעיקר מתומכים וידידים באזור בו בתי חב"ד פועלים ובמקרים מסוימים ישירות מבעלי הון בישראל ובעולם.
חלק קטן של התרומות מגיע לארגונים האחראים, תרומות אלו משמשות להפעלת הארגונים הנ"ל וחלקם מגיע בעקיפין לבתי חב"ד. כך לדוגמה: ארגון צא"ח מפיק עלוני הסברה לקראת חג החנוכה, ומוכר את העלונים לבתי חב"ד במחיר מסובסד הודות לתרומות שמקבל.
במקרים יוצאי דופן, מממנים הארגונים האחראים (כגון צעירי חב"ד) חלק מתקציב השלוחים. לדוגמה: בית חב"ד הנמצא במיקום חשוב מזווית הראיה של הפעילות החב"דית, או בית חב"ד הנמצא במיקום המקשה על השגת מימון (בית חב"ד למטיילים שאינו מתבסס על קהילה קבועה) - זוכים לתמיכות מסוימות. גם שלוחים חדשים זוכים לתמיכה מסוימת (המשתנה ממקרה למקרה) בתקופה הראשונה לפעילותם. בנוסף, במקרים מסוימים מקבלים בתי חב"ד תקציב מהרשות המקומית.
ילדי השלוחים
סדרת הספרים ילדים בשליחות עוסקת בילדי השלוחים.
פעילות
פעילות השלוחים מתקיימת בעיקר בבית חב"ד האזורי של כל שליח, או במוסדות השונים שהוקמו (כגון בית תבשיל, מוסדות חינוך ועוד). הפעילויות משתנות בין השלוחים השונים, כאשר יש המרכזים פעילויות שונות. בכללות נחלקות הפעילויות לפעילות קבועות ופעילויות עונתיות:
הפעילויות הקבועות שמקיימים השלוחים הם בעיקר מבצעי הרבי מחב"ד, וכן שיעורים והרצאות בענייני יהדות, חסידות תורה ומדע, ושיעורים שונים. השלוחים גם מעניקים סיוע בכל צורך יהודי, כגון הכנה לבר מצווה, חתונה או אבל.
הפעילויות העונתיות שמקיימים השלוחים, נעשות בדרך כלל בסביבות חגי ישראל ובתקופות שונות, כגון תקיעת שופר בראש השנה, הדלקת נרות חנוכה, חלוקת משלוחי מנות בפורים, חלוקת מצות שמורות לקראת חג הפסח, תהלוכות ל"ג בעומר וקריאת עשרת הדיברות בחג השבועות. כמו כן ישנן גם פעילויות קיץ כגון קייטנות, מועדוני של"ה (שיעורי לימודי הדת) ועוד.
כינוס השלוחים
אחת לשנה מתקיים כינוס שנתי שבמסגרתו מתאספים אלפי שלוחים ממדינות רבות.
הרבי מלובביץ' נהג לשאת דברים לפני השלוחים בהתוועדות ביום השבת. לאחר פטירתו עולים השלוחים לקברו ביום שישי.
הכינוס מסתיים באירוע חגיגי ("בנקט") בו משתתפים תומכים רבים של הפעילות וכן הורי השלוחים ומשפחותיהם. במהלך הכנס, מקריא המנחה הרב משה קוטלרסקי, את שמות המדינות שבהן פועלים שלוחי חב"ד, כשהשלוחים קמים בעת הקראת מקום שליחותם.
בכינוס מתקיימות סדנאות שונות, שמטרתן להעשיר את פעילות השלוחים ולהקל על עבודתם, צילום קבוצתי שנערך ברחבת 770, עלייה לאוהל חב"ד לובביץ' ועוד. את הכינוס מנהל הרב משה קוטלרסקי, באמצעות ועדה מיוחדת - "הנהלת כינוס השלוחים העולמי" של ה"מרכז לענייני חינוך", שמתכננת את הכינוס כחצי שנה קודם לכן.
כמו כן מתקיים בשבוע שלפני כ"ב בשבט "כינוס השלוחות", שבו מתכנסות נשות השלוחים ממדינות רבות.
ספר השלוחים
"ספר השלוחים" הוא אלבום בן ארבעה כרכים גדולים של תמונות צבעוניות מכל השלוחים ובני משפחותיהם ברחבי העולם שיצאו לשליחות עד שנת תשנ"א. באלבום נמצאות גם תמונות משפחותיהם של אנשי ונשות ההוראה המתעסקים במוסדות של חב"ד, ותמונות ממוסדות חב"ד. הכרכים מסודרים על פי מדינות: בכרך הראשון השלוחים מארצות הברית, בכרך השני השלוחים מישראל, בכרך השלישי מאירופה, דרום אמריקה, אפריקה ואוסטרליה, ובכרך הרביעי השלמות ומפתח שמות.
בשיחה שמסר הרב שניאורסון בכינוס השלוחים תשנ"א אמר כי יש להדפיס ספר שיכלול תמונות של כל השלוחים ומשפחותיהם ואפילו ילדים קטנים. הספר יצא בהוצאת קה"ת, בארבעה כרכים שנשלמו בחורף תשנ"ב. לפני שחלה השאיר על שולחן משרדו את ארבעת הכרכים, והם מונחים שם עד היום.
היסטוריה
בשנים הראשונות להנהגתו נהג הרב שניאורסון לקרוא באופן אישי לחסידיו ומבקשם לנסוע למדינות מסוימות. החל בשנת תשי"ח, החל לדרוש מחסידיו ללא הרף לצאת לשליחות, תחת הסיסמה "ופרצת", הלקוחה מהפסוק "ופרצת ימה וקדמה וצפונה ונגבה", כדי להפיץ את אור היהדות. למילות הפסוק הולחן הניגון ופרצת, שכונה 'המנון השלוחים'. במשך השנים גדלה כמות השלוחים והאחריות על שיגורם עברה למזכירו של הרב שניאורסון, הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב, שמונה למנהל המרכז לענייני חינוך וניהל את פעילות השלוחים ברחבי תבל.
השליח הראשון במתכונת הנוכחית שנשלח על ידי הרב מנחם מנדל שניאורסון לאחר שקיבל על עצמו את הנהגת חסידות חב"ד, היה הרב מיכאל ליפסקר (שיועד לכך עוד על ידי הרב יוסף יצחק שניאורסון), שיצא למרוקו. ההגייה האשכנזית הייתה זרה ליהודי מרוקו והקשתה על הפעילות. אחריו הגיע למרוקו גם הרב שלמה מטוסוב, שהתגבר על הקשיים וזכה לאמונם של יהודי מרוקו. הוא הקים מוסדות תורה לבנים ולבנות, בעיקר בכפרים.
בשנת תשל"ו-תשל"ח, שלח שלוש קבוצות של שלוחים שכללו אברכים ובחורים לישראל, חלק הגיעו בהתחלה ללמוד בכוללים בירושלים וצפת, ובהמשך נפוצו בישראל והקימו ישיבות, מוסדות חינוך וחסד ועוד. הרב שניאורסון ביקש ממי שיכול שיפנה לתפקיד הרבנות בישראל, חלק מתוכם נבחרו במשך בשנים לרבני ערים וישובים בארץ, בין השלוחים היו הרב לוי ביסטריצקי, הרב אליהו יוחנן גוראריה, הרב יוסף יצחק וילשאנסקי, הרב מנחם מנדל גלוכובסקי, הרב יוסף הכט והרב יוסף שמואל גרליצקי.
בשנת 2022 זכה מפעל שלוחי חב"ד בפרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים.
משמעותה הרוחנית של השליחות
הרבי מלובביץ' אמר שמטרת מפעל השלוחים היא זירוז ביאת המשיח והכנת העולם לקראת הגאולה. הוא פירש את המובא בשם הבעש"ט, ששאל את המשיח "אימתי קאתי מר?" (=מתי יבוא האדון, המשיח) והשיבו "לכשיפוצו מעיינותיך חוצה", שהכוונה היא כאשר תתפרסם תורת החסידות ויתגבר והעיסוק בה. לדבריו, אין צורך שהעולם כולו ילמד את תורת החסידות, ודי בכך שניתנת האפשרות המעשית לכל הרוצה בכך.
בשנת תשנ"ב הכריז בנוגע לעבודת השלוחים כי "עבודת השליחות הסתיימה", וכעת נותר רק "להכין את העולם כולו לקבל את פני משיח צדקנו".
קישורים חיצוניים
פריסה
אודות
וידאו
תיאה גיל
תיאה לואיס גיל (באנגלית: Thea Louise Gill; נולדה ב-5 באפריל 1970) היא שחקנית קנדית שנודעה בשל תפקידה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש" (בגרסה האמריקנית) בתור לינדזי פיטרסון.
ביוגרפיה
גיל נולדה וגדלה בוונקובר ולמדה 12 שנים בבית ספר פרטי לבנות.
לאחר שסיימה היא למדה באוניברסיטת יורק בטורונטו. בזמן לימודיה באוניברסיטה היא פגשה את בעלה לעתיד, במאי תיאטרון ואקדמאי, בריאן ריצ'מונד. בשנת 1992 סיימה את לימודי התיאטרון באוניברסיטה בהצטיינות, התגוררה בטורונטו ובילתה את השנים הבאות בעבודה בהפקות תיאטרון, פרסומות ותפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה.
הפריצה הגדולה שלה הגיעה בשנת 2000 כשנבחנה וקיבלה את התפקיד של לינדזי פיטרסון ב"הכי גאים שיש". היא המשיכה בתפקיד זה במשך 5 עונות בשנים 2000–2005. עם סיום הסדרה תיאה המשיכה את עבודתה בתיאטרון, בטלוויזיה ובסרטים. בשנת 2006 היא הצטרפה לקאסט המקורי של סדרת הטלוויזיה "מפרץ דנטה" בהפקת "Here!" את דמותה של דיאנה צ'יילדס.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיית הדרמה של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20".
בנוסף לעבודתה כשחקנית, גיל היא גם זמרת ג'אז והיא מופיעה במועדוני לילה ובספינות שיט.
חיים אישיים
גיל נשואה לבריאן ריצ'מונד. היא הצהירה בראיונות שהיא מחשיבה את עצמה כבי-סקסואלית. היא מתגוררת בוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה ויש לה שני ילדים חורגים ושני נכדים חורגים.
האינודונטה
האינודונטה (שם מדעי: Hyaenodonta או Hyaenodontida) היא קבוצה טקסונומית של יונקים טורפים קדומים מסדרת הקראודונטים, שחיו מתקופת הפלאוקן עד לסוף המיוקן. בקבוצה זו נכללים 3 עד 4 משפחות שבעבר השתייכו למשפחת ההאינודונים (Hyaenodontidae), אך הופרדו ממנה ב-2014 למשפחות דומות. הקבוצה כוללת את כל משפחות הקראודונטים למעט האוקסינודונים והיא התפתחה לראשונה באפריקה לפני 61.1 מיליון שנה.
מיני ההאינדונטים היו טורפים היפרקרניבורים מוצלחים שחיו באמריקה הצפונית, אפריקה ואירואסיה והם הותאמו הן לחיים ביערות והן לחיים בערבות עשב והמישורים. הם דמו מעט לצבועיים או לזאבים, אך היו שונים מבני סדרת הטורפים במבנה השיניים הרחבות שלהם שהיו בעל נשירה פחותה בהרבה והיו בעלי מבנה חזק יותר. המינים הראשונים הגיעו לגודל של חתול או של שועל, אך לאורך הזמן הם גדלו ורבים מהם היו טורפי-על כמו ההאינדון, המגיסטותריום והסימבאקובוואה שמשקלו מעל ל-1.5 טון.
טימותי ספול
טימותי לאונרד ספול (באנגלית: Timothy Leonard Spall; נולד ב-27 בפברואר 1957) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה בריטי, המוכר בעיקר בזכות תפקידי האופי שגילם.
ביוגרפיה
טימותי ספול נולד בבאטרסי שבלונדון, השלישי במשפחה של ארבעה בנים. אביו, ג'ו, עבד בדואר ואמו, סילביה, הייתה ספרית. את הכשרתו המקצועית רכש ב-National Youth Theatre ואחר כך ב-האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), שם זכה בפרס כשחקן המבטיח של השנה. אחיו מתיו הוא מנהל חברת משחקי המחשב "Morpheme".
ספול זכה להכרה בבריטניה בסדרה הדרמה-קומית Auf Wiedersehen, Pet בתפקיד בארי טיילור. הוא שיחק בסרטים "טופסי טרווי" ו"סודות ושקרים" של מייק לי, "רוק סטאר", "הסמוראי האחרון", ובסרט "סדרה של צרות". להכרה בינלאומית זכה כשגילם את פיטר פטיגרו (זנב תולע) בסדרת סרטי הארי פוטר "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", "הארי פוטר וגביע האש", "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם", וב"הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2005 כיכב בסרט פיירפוינט בתפקיד התליין אלברט פיירפוינט. ב-2006 הופיע במשחק המחשב Grand Theft Auto: Vice City Stories בסדרת המשחקים Grand Theft Auto, בו דיבב את בארי מיקלתווייט, האמרגן של פיל קולינס. ב-2007 כיכב בדמותו של נתניאל בסרט מכושפת מבית היוצר של דיסני, וגילם את דמותו של בידל במפורד בהפקה של טים ברטון לסוויני טוד. עוד ב-2007 כיכב בסדרת הטלוויזיה "אוליבר טוויסט" בתפקיד פייגין.
ספול נשוי ואב לשלושה ילדים, מרסדס (נולדה ב-1985), פסקאל (נולד ב-1976) ורייף (Rafe) (נולד ב-1983) שגם הוא שחקן. הוא חי בפורסט היל פרוור בדרום-מזרח לונדון. ב-1996 אובחנה אצלו מחלת לוקמיה מיאלואידית חריפה שממנה החלים.
בשנת 2014 זכה ספול בפרס השחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל קאן על הופעתו בתור הצייר ויליאם טרנר בדרמה של מייק לי "מר טרנר".
בשנת 2016 יצא הסרט "הכחשה", בו גילם ספול את דמותו של ההיסטוריון הבריטי מכחיש השואה דייוויד אירווינג.
איליה מורומץ (מטוס)
איליה מורומץ (ברוסית: С-22 «Илья Муромец») היה שמו של מטוס רוסי, ששימש הן כמטוס נוסעים אזרחי והן כמפציץ אסטרטגי בחיל האוויר הרוסי. המטוס פותח על ידי איגור סיקורסקי, שהיה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, והיה גם טייס הניסוי בטיסת הבכורה שלו. המטוסים יוצרו בחטיבת התעופה של מפעל הקרונות הרוסי-בלטי בסנקט פטרבורג ונקראו על שם אחד משלושת הגיבורים האפיים בסיפורי העם הרוסיים.
היסטוריה
המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו ב־13 במאי 1913. מאז, הוא היה בשימוש חיל האוויר הרוסי. בספטמבר 1914, הועברו 4 מטוסי איליה מורומץ לחיל האוויר הרוסי. בדצמבר אותה שנה, הודיע הצאר ניקולאי השני על הקמת סיירת ספינות האוויר, "טייסת איליה מורומץ". במסגרת מלחמת העולם הראשונה, ביצעה הטייסת למעלה מ-400 טיסות, הטילה 65 טונות של פצצות, השמידה 12 מטוסי אויב ואיבדה מטוס אחד בלבד, במהלך קרב אווירי. בסך הכול, יוצרו 73 מטוסי "איליה מורומץ". ייצור המטוס הופסק ב-1918, עקב פרוץ המהפכה הרוסית. "איליה מורומץ" היה מטוס הנוסעים הראשון בעולם, והמטוס הראשון שהכיל חדרי שינה, שירותים וסלון. טיסתו המסחרית האחרונה נערכה ב-1922.המטוס המשיך לשמש כמטוס אימון בבית הספר לטיסה עד לשנת 1923, הופסק השימוש בו לחלוטין, עקב הזדקנותו והעדר יכולת לתחזק אותו.
יהושע דלין
יהושע דלין (באנגלית: joshua Dlin; 1907–1990) היה חזן בעל קריירה בינלאומית ארוכת שנים. מגיל צעיר שימש כחזן ראשי בבתי כנסת בבסרביה, פולין, ארץ ישראל וקנדה.
קורות חיים
נולד בקישינב, בסרביה (היום מולדובה), בשנת 1907. כבר בילדותו נחשב כילד פלא והצטרף למקהלת בית הכנסת העירוני. התחנך בחינוך תורני בישיבה ובמקביל השתלם בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון העירוני בקישינב ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה בוורשה. קיבל הדרכה לחזנות מהחזנים הנודעים דוד משה שטיינברג, דוד רויטמן ואברהם קורלניק.
בגיל 17 (1924) מונה לחזן הראשי בבית הכנסת "זובחי צדק" בקישינב. בגיל 20 התמנה לחזן בבית הכנסת "סיני" בוורשה, וכיהן שם במשך שלוש שנים. לאחר ניסיון שלא צלח, לעלות לארץ ישראל, התמנה לחזן בבית הכנסת הישן בבוקרשט, וכיהן בו במשך 7 שנים.
בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, והופיע כחזן אורח בירושלים, בחיפה ובתל אביב. בסוף שנת 1941 נתמנה לחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בתל אביב. בשנת 1948 נתמנה לחזן בבית הכנסת "בית דוד" במונטריאול, קנדה. גם לאחר המיזוג של בית הכנסת "בית דוד" עם בית הכנסת "תפארת ירושלים" בשנת 1965, המשיך בתפקידו כחזן בבית הכנסת המאוחד (שקיבל את השם באנגלית: "TBDJ synagogue") עד 1970, עת פרש לגמלאות.
בסוף שנת 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, הגיע לביקור בארץ, והתפלל את תפילת הסליחות, בבית הכנסת הגדול בתל אביב, בליווי המקהלה בניצוחו של מנשה לב רן. תפילה זו הוקלטה והופצה על ידי חברה מסחרית.
בשנת 1990 הלך לעולמו.
סגנונו
ניחן בקול טנור לירי. היה בעל "נוסח" תפילה יהודי מסורתי אך גם מקורי ומאופיין בסילסולים מיוחדים, שאימץ מנוסחי העדות השונות. תפילתו הייתה מלאה השתפכות הנפש, כהגדרת בני דורו, ואחרים שיבחו את הנוסח האקזוטי הרומני שלו השונה מהנוסח הליטאי/רוסי. תפילותיו היו מלאות רוח חיים, אנשים שהשתתפו בתפילותיו זוכרים זאת כחוויית חזנות בלתי נשכחת. במקומות שבהם כיהן כחזן הצליח למשוך עשרות ומאות מתפללים, והקים לתחיה בתי כנסת שהיו כמעט ריקים ממתפללים.
יצירותיו
יצירותיו על קטעי התפילה: "כי לקח טוב", "אנא עבדא דקודשא בריך הוא", "ארבעה ראשי שנים הן", "מה אשיב" הוקלטו על ידי חברת קולומביה ו"היום הרת עולם" ו"אב הרחמים" (המוקדש לקדושי הגולה) הוקלטו על ידי חברת "זמרות הארץ". פרקים מתפילת ה"סליחות" לימים הנוראים הוקלטו על ידי רדיו ירושלים.
אאנדה
אֵאַנְדָה (בריבוי: אוֹמָאַנְדָה) היא קלאן הנוהג לפי ייחוס מטריליניאלית בשבטי בנטו בדרום-מערב אפריקה, אשר לפיה אדם יורש נכסים שאינם בעלי קדושה דתית, ובפרט מקנה, לפי הייחוס האימהי שלו, למשל מדודיו מצד האם. בקרב שבטים אחדים גם חל איסור חיתון בין אנשים מאותה אאנדה. שיטה זו היא חלק משיטת ייחוס דו-צדדית, המתקיימת לצד האוֹרוּזוֹ, קלאן הנוהג לפי ייחוס האב ומקנה מעמד דתי ופוליטי, כמו גם קובע את מקום המגורים.
ג'ון טמפלטון
סר ג'ון מרקס טמפלטון (באנגלית: John Templeton; 29 בנובמבר 1912 – 8 ביולי 2008) היה משקיע, איש עסקים ונדבן אמריקאי.
מייסד קרן ג'ון טמפלטון. הקרן הוקמה ב-1987 ומנהלת כיום 615 מיליארד דולר.
היה מהראשונים בוול סטריט שפיזרו את השקעותיהם מחוץ לארצות הברית.
מאמרותיו המפורסמות: "מתן צדקה מעניק תמיד את התשואה הגדולה ביותר על השקעתכם".
שנים ראשונות ולימודים
ג'ון מרקס טמפלטון נולד ב-29 בנובמבר 1912 בארצות הברית בעיר וינצ'סטר במדינת טנסי. השלים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת ייל בשנת 1934. וסיים תואר שני במשפטים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד בעזרת מלגת רודס. לאחר קבלת התואר היה לתלמידו של בנג'מין גראהם שנחשב לאבי תורת השקעות ערך.
חיים אישיים
חי כל ימיו באיי בהאמה.
למרות עושרו המופלג, טמפלטון דגל כל חייו בחיים לא ראוותניים, וחי יחסית בצמצום. כל חייו לא טס אפילו פעם אחת במחלקה ראשונה. חבר קרוב תיאר אותו כך "הוא מאמין שזה בסדר לעשות כסף, כל עוד אתה לא נהנה מזה"/
ג'ון טמפלטון נפטר בתאריך 8 ביולי 2008, מדלקת ריאות, בגיל 95 בית חולים בנסאו.
קריירה עסקית והשקעות
טמפלטון התחיל להשקיע במניות במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא עצמו סיפר כי מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קרא לברוקר שלו והנחה אותו לקנות כל מניה שנסחרת מתחת ל-1 דולר. מהלך מתוחכם זה הפך אותו לאיש עשיר מאד, כאשר במהלך המלחמה התעשייה האמריקאית החלה לשגשג ועימה עלו מאד מחירי המניות.
טמפלטון היה מחלוצי הקמת קרנות הנאמנות להשקעות הגלובליות. בשנת 1954 הקים את קרן ההשקעות טמלפטון הקרן לצמיחה, קרן שהתמחתה בהשקעות מגוונות ברחבי תבל והייתה אחת מקרנות הנאמנות הראשונות שהחלו להשקיע ביפן באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. השקעות אלו הפכו אותו למיליארדר. הוא גם הקים קרנות נאמנות שהתמחו בתעשיות מיוחדות כגון בנושא אנרגיה גרעינית, כימיקלים ואלקטרוניקה.
פילוסופיה עסקית
עיקר השקעותיו היו בתחום השקעות ערך ולא השקעות צמיחה. הוא התמקד בקניית מניות כאשר מחיריהן הוערכו על ידו כנמוכים משמעותית מערך השוק והחזיק בהן עד שערכן הגיע, להערכתו, לערך שוק מתאים. זמן אחזקותיו בממוצע היה כארבע שנים. הוא האמין כי אחזקת מניות מעל שווין, מתוך מחשבה שערכן עוד יעלה, היא בגדר ספקולציה ולא השקעה. עם זאת טמפלטון גם דאג להשקיע בחברות שלדעתו היו רווחיות, עם ניהול נכון ובעלות פוטנציאל גידול ורווחיות לטווח ארוך.
נדבנות
סר ג'ון טמפלטון נחשב לאחד הנדבנים הגדולים בהיסטוריה. תרם מעל מיליארד דולר למטרות צדקה.
טמפלטון הקים מספר פרויקטים במסגרת נדבנותו:
אלברטו פאלוסקי
אלברטו פאלוסקי (באיטלקית: Alberto Paloschi; נולד ב-4 בינואר 1990 בקיארי) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בספאל.
קריירת המועדונים
פאלוסקי החל את קריירת הנוער שלו במילאן. בעונת הוא עלה לקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 בדצמבר 2007, במשחק הראשון מול קטאניה בשמינית גמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה מילאן 1-2. במשחק הגומלין פאלוסקי כבש שער, אך המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ומילאן הודחה מהגביע.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' פאלוסקי ערך ב-10 בפברואר 2008 במשחק מול סיינה במסגרת המחזור ה-21. פאלוסקי הבקיע במשחק זה את שער הניצחון של קבוצתו, 20 שניות לאחר שנכנס כמחליף. שער זה נרשם כשער המהיר ביותר בהיסטוריה של שחקן בהופעת הבכורה שלו בליגה. את הופעתו הבאה בליגה ערך כעבור שלושה ימים במשחק מול ליבורנו.
את שערו השני בליגה הבקיע פאלוסקי במהלך הפסד קבוצתו 1-2 לסמפדוריה ב-19 בפברואר 2008.
בקיץ 2008 פאלוסקי זכה עם מילאן בטורניר TIM, טורניר מסורתי המתקיים בטורינו ומפגיש את מילאן, אינטר ויובנטוס לשלושה משחקים בני 45 דקות. במהלך הטורניר פאלוסקי כבש את הפנדל המכריע בקרב הפנדלים מול יובנטוס.
ב-27 באוגוסט הושאל פאלוסקי בעקבות חתימת רונאלדיניו במילאן לפארמה מהסרייה ב', שתחזיק במחצית כרטיס שחקנו. ביוני 2009 הוסכם על הארכת החוזה של בעלות משותפת על כרטיס השחקן, ועל הישארותו של פאלוסקי עונה נוספת בפארמה, שעלתה לסרייה א'.
ב-30 בינואר 2016 חתם בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עבור 10.5 מיליון יורו. ב-17 ביוני 2016 חזר לאיטליה וחתם באטאלנטה.
נבחרת לאומית
מ-2006 עד 2007 פאלוסקי שיחק במדי נבחרת איטליה עד גיל 17, במדיה שיחק ב-9 משחקים וכבש 4 שערים.
במהלך שנת 2007 פאלוסקי התקדם לנבחרת איטליה עד גיל 19. הוא שיחק במדיה ב-11 משחקים וכבש 4 שערים. בקיץ 2008 פאלוסקי השתתף עם נבחרתו באליפות אירופה עד גיל 19, וב-14 ביולי כבש שער שוויון בדקה ה-90 במשחק במסגרת הטורניר מול נבחרת יוון. היה זה אחד משני שערים שכבש בטורניר.
בהמשך 2008 התקדם לנבחרת איטליה עד גיל 20 ולנבחרת עד גיל 21.
גלית אילת
גלית אילת (נולדה ב-1965, בחיפה) היא אוצרת וכותבת על אמנות עכשווית. היא הקימה את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון. כיום מקימה מרכז בינלאומי חדש לאמנות אקולוגית בחצבה.
ביוגרפיה
גלית אילת למדה תואר ראשון באמנות בבית הספר לאמנות קלישר, ועם סיום לימודיה התחילה להתענין באוצרות. במיצב בפרויקט הגמר שלה "שיח אוצרים", יחד עם מקס פרידמן, הם זימנו חמישה אוצרים לשולחן אחד לדיון בשאלות בוערות והקליטו אותם. לאחר לימודי תואר שני בהולנד היא חזרה לישראל בשנת 2001 לאחר שקיבלה הצעה להקמת מרכז אמנות בחולון. אילת הייתה המנהלת המייסדת את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, וניהלה אותו במשך כעשור.
אילת אצרה את הביאנלה בסאו פאולו (2014) ואת הביתן הפולני בביאנלה בוונציה (2011).
בשנת 2010 עברה אילת לאמסטרדם והחלה לאצור במוזיאון ואן אבבה בהולנד.
בשנת 2022 היא הודיעה על הקמת מרכז בינלאומי לאמנות אקולוגית בשיתוף עם החברה להגנת הטבע בחצבה.
אילת היא הנשיאה הראשונה של האקדמיה לאמנויות העולם, שנוסדה בשנת 2012, בקלן, וזוכת במלגת קית׳ הרינג לאמנות ואקטיביזם, מכללת בארד ניו יורק לשנים 2017–2018
פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון
במסגרת עבודתה במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון אצרה אילת תערוכות רבות בהשתתפות אמנים ישראלים ובינלאומיים, ביניהם הטרילוגיה הלכות שכנים - התערוכות בחנו אפשרות של התכנות של רשת תרבותית עבור אמנים ומרכזי אמנות מהמזרח הקרוב, אגן הים התיכון והבלקן.
פרויקטים נוספים שיזמה במסגרת המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון:
==== הארכיון הנייד ==== ארכיון נייד לעבודות וידאו - הוקם בהמבורג Kunstverein ב-2007, שם גם החל את דרכו, כאשר כל אחת מהתחנות אליהן הוזמן הארכיון תרמה יצירות אמנות לאוסף המקורי (1500 כותרים). נכון לשנת 2015, ביקר הארכיון ביותר משבעה עשר מרכזי אמנות ואקדמיות לאמנות בעולם.
מארב - מגזין אמנות אינטרנטי
אילת הקימה את "מארב, מגזין מקוון לאמנות ותרבות" יחד עם מיכאל קסוס גדליוביץ', ושרתה כעורכת הראשית בין השנים 2004 - 2010.
המגזין שימש כפלטפורמה אלטרנטיבית ייחודית בשדה האמנות הישראלי. ועסק בכל גיליון בנושא מסוים מזוויות שונות, דרך שיחות עם יוצרים, מאמרים, הצגת יצירות אמנות רלוונטיות ועוד. בין הנושאים בהם התמקד המגזין פונדמנטליזם, תנועות משיחיות, אלימות, מקומה של היהדות בתרבות הישראלית, קניין רוחני והשפעת יחסי מזרח-מערב על המזרח התיכון.
מרחבים לימנליים
סדרת הסמינרים הנודדים ׳מרחבים לימינליים׳ פותחה יחד עם אייל דנון, רים פאדה ופיל מיסלביץ.
המוקד הראשוני של הפרויקט היה כביש 60, המחבר בין ירושלים לרמאללה, וכיצד ניתן באמצעות אמנות ותרבות להתגבר על חסמים פוליטיים, חברתיים ופיזיים שיצר הכיבוש הישראלי. הפרויקט סלל את הדרך ליוזמות אוצרותיות ניסיוניות עבור אמנות מחויבת פוליטית בישראל ובפלסטין ומעבר לכך. מרחבים לימינליים לא הסתיים בתערוכה אלא התפתח לפרויקט מחקר משותף, סמינרים, מיקרו-רזידנסיס, פלטפורמת הפקה וסדרה של התערבויות ספציפיות. הספר מרחבים לימינליים יצא לאור ב-2009.
פעילות אמנותית נוספת
אילת הייתה אוצרת שותפה בווידאו זון 4 ביאנלה הישראלית לווידאו ארט. ואצרה תערוכות נוספות כגון ׳מעולם לא נראנו טוב יותר׳ בבית התפוצות.
פעילות בינלאומית
בין השנים 2010 - 2013, היא הייתה אוצרת עמיתה ב-Van Abbemuseum בהולנד. שם היא אצרה את התערוכה The Politics of Collection, The Collection of Politics 2010 כחלק מסדרת התערוכות Play Van Abbe. במסגרת התערוכה הוצג גוף עבודות מעורר מחלוקת שנרכש לאוסף אחרי מלחמת העולם השנייה ובו עבודות שנבזזו מיהודים. העבודות הוצגו ללא שם האמן אלא רק עם מספר התיק ומוצאן כדי שאפשר יהיה ללכת ולחפש את קורות החיים של כל עבודה.
בשנת 2011 היא הייתה האוצרת של הביתן הפולני בביאנלה בוונציה, בו הציגה האמנית יעל ברתנא.
בשנת 2013–2015 היא אצרה את הביאנלה בסאו פאולו ה-31 ׳כיצד (...) דברים שלא קיימים׳  יחד עם נוריה אגויטה מאיו, פבלו לאפואנטה, אורן שגיב, צ'ארלס אשה והאוצרים השותפים בנג'מין סרוסי ולואיסה פרונסה. חלק מהביאנלה הוצגה מאוחר יותר במוזיאון Serralves שבפורטו.
ב-2014 היא אצרה יחד עם סבסטיאן צ'יחוקי את התערוכה ׳קשת בחשכה׳ ב-SALT באיסטנבול. התערוכה עסקה באמנות מנקודת מבט פוסט-חילונית, התערוכה הוצגה מאוחר יותר בגרסה מורחבת ב-Malmö Konstmuseum בשוודיה. ב-2016 היא אצרה את התערוכה ׳The Presence of the Real ׳, בפרישתינה ופיאה בקוסובו במימון האיחוד האירופי Culture for All - Phase III, ומשרד האיחוד האירופי בקוסובו.
מלגות ופרסים
2017-2018 - מלגת קית׳ הרינג לאמנות ואקטיביזם, בארד קולג' ניו יורק
2007 - Best Art Practices International award for young curators, משרד התרבות האיטלקי, בולזאנו
1994-1995 - פרס אמן צעיר, משרד התרבות
1993 - Double Exposure: the Anglo-Israeli Photographic Award לצילום, אנגליה
זגלמביה
זַגְלֶמְבּיה (בפולנית: Zagłębie Dąbrowskie, "זגלמביה דוֹמְבְּרוֹבְסְקִיֶיה" – "שדות הפחם של דומברובה", העיירה הגדולה באזור) היא אזור גאוגרפי והיסטורי בפולין, המהווה עם אזורים נוספים בדרום פולין את פולין הקטנה.
גאוגרפיה
זגלמביה היא אזור תעשייתי המיושב בצפיפות הגובל בשלזיה באמצעות נהר ברינצ'ה (הזורם בין סוסנוביץ וקטוביץ). מלבד שתי הערים המרכזיות (דומברובה גורניצ'ה ובנדין) המהוות גם את המרכזים התעשייתיים האזור כולל גם מספר ערים קטנות יותר.
היסטוריה
עד המאה ה-19 חלקה זגלמביה את גורלו של חבל פולין קטן, למעט תקופה קצרה בין המאה ה-12 למאה ה-15, אז הייתה חלק מנסיכות שווייז', שנחשבה חלק מבישופות קרקוב. לאחר חלוקת פולין ב-1793 סופחה זגלמביה לפרובינציה של שלזיה, אך במהלך מלחמות נפוליאון היא צורפה לדוכסות ורשה.
לאחר קונגרס וינה, הפך האזור, יחד עם חלקים נרחבים של דוכסות ורשה, לחלק מהאזור הפולני הנשלט על ידי רוסיה. במקביל, גם בשלזיה וגם בזגלמביה נתגלו מאגרים גדולים של פחם, ועם פיתוח הרכבת בין ורשה לווינה ב-1859, הפך האזור לאחד האזורים המתועשים ביותר בפולין. למרות התיעוש, האזור נותר פולני ברובו ולא הפך גרמני.
יהודים
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בערי זגלמביה ובעיירותיה חיו כ–100,000 יהודים.
הקהילות הגדולות ביותר היו בנדין וסוסנוביץ. בבנדין הוקמה הקהילה היהודית כבר במאה ה-14.
במחצית המאה ה-15 נבנו בית המדרש ומאוחר יותר בית הכנסת ובית הקברות ששימשו את יהודי כל האזור.
בראשית המאה ה-20 היוו יהודי בנדין כמחצית מכלל אוכלוסיית העיר.
במאה ה-19 הוקמו קהילות יהודיות בערים נוספות בזגלמביה: סוסנוביץ, מודז'יוב, צ'לדז', סלבקוב, דומברובה–גורניצ'ה, שצ'מישיץ ועוד.
בסוסנוביץ העיר הצעירה מבין ערי זגלמביה הוקם בית הכנסת הראשון לקראת סוף המאה 19 ומאז הקהילה גדלה והתפתחה.
רוב יהודי זגלמביה היו שומרי מסורת. כרבנים כיהנו בין היתר הרב גראוברד והרב יצחק מאיר לוין; הרבי מרדומסק קיים את חצרו בסוסנוביץ.
יהדות זו הצמיחה אינטלקטואלים רבים: מדענים, סופרים (ויגוצקי שימש כיו"ר אגודת הסופרים בפולין), ציירים (ציגלר, שעיטר את קירות בית הכנסת בבנדין), תעשיינים (האחים שיין, פירסטנברג), מוזיקאים (שפילמן) ועוד.
ד"ר ויינציאר היה סגן ראש עיריית בנדין וכן ציר ב"סיים" הפרלמנט הפולני.
כל הזרמים הציוניים כולל תנועות הנוער היו מיוצגים ביהדות זגלמביה. רבים מבין חברי תנועות הנוער עלו לישראל והשתתפו בהקמת קיבוצים (טירת צבי, משמר השרון, תל יצחק ועוד).
יהודי זגלמביה טיפחו חיי קהילה ענפים, הוקמו בה מוסדות דת (בתי כנסת, בתי מדרש), מוסדות חינוך (בתי ספר יסודיים, גימנסיות, תלמוד תורה ובית יעקב), מוסדות עזרה וסעד (בתי יתומים ובתי חולים).
שריפת והריסת בתי הכנסת, רצח והוצאה להורג, גזרות כלכליות וחברתיות ושילוחים למחנות.
ב-1942 רוכזו יהודי זגלמביה בגטאות ובמיוחד בשני הגטאות הגדולים: 'קמיונקה' בבנדין ו'שרודולה' בסוסנוביץ. בתחילת אוגוסט 1943 חוסלו גטאות זגלמביה כשאחרוני יהודיה נשלחו לאושוויץ.
בתום מלה"ע השנייה עלתה מרבית שארית הפליטה מקרב יהודי זגלמביה לישראל.
היו שהיגרו לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והיו שנותרו באירופה.
לפני מלחמת העולם השנייה ישבו באזור כ-100,000 יהודים, שנרצחו בשואה. ב-12 באוגוסט 1942 רוכזו כל יהודי האזור, ולאחר מיון המוני נשלחו 12,500 מהם לאושוויץ. בשל ההיקף הגדול כונה האירוע "הפונקט הגדול", וכך הונצח בספרים רבים.
== == זוויירצ'יה (Zawiercie)
• בית העלמין בזביירצ'ה – ul. Ignacego Deszyńskiego 54
סלבקוב (Sławków)
• האנדרטה בסלבקוב לציון הרצח ההמוני שבוצע בימים הראשונים לתחילת המלחמה יש לנסוע ברחוב ul. Ulkuska ולחפש בין רחובות Walcwnia/Browarna בסמוך לנהר הזורם מתחת לכביש.
צ'לדז' (Czeladź)
• בית העלמין בצ'לדז' - ul. Będzińska 64
סוסנוביץ' (Sosnowiec)
• בית הקברות הישן – ul. Gospodarcza 1
• מגרש השילוחים והאנדרטה (Umszlagplatz) – al. Mireckiego
• הדולאג, בית המעצר – ul. Składowa 5
• אנדרטת האחים קוז'וך – PLAC BRACI KOŻUCHÓW
• בית החולים היהודי ע"ש פרלמן – ul. Odrodzenia 9
• בית היתומים היהודי ע"ש ד"ר ליברמן - ul. Odrodzenia 7
השלט, בעברית ופולנית, המנציח את שני המוסדות הללו נמצא על קיר בית החולים ע"ש פרלמן.
בנדין (Będzin)
• האנדרטה לציון מקום בית הכנסת הגדול - ul. Zamkowa
לרגלי המבצר של בנדין, קוביית אבן ועליה כתובות בעברית ופולנית וסמל המנורה.
• לוח המנציח, בעברית ופולנית, את חסיד אומות העולם הכומר מיצ'לב זבצ'קי (Priest Mieczysław Zawadzki) - מצוי על קיר הכנסייה בסמוך למבצר ולאנדרטה של בית הכנסת – ul. Plebańska
• בית הכנסת בראמה צוקרמנה (Brama Cukermana) - al. Hugona Kołłątaja 24/28
• בית הכנסת מזרחי – ul. Potockiego 3
• בית העלמין הישן - ul. Podzamcze
שימש לקבורה מאמצע המאה ה-19 עד תחילת המאה ה-20. בשטח הירוק בנמצא מצדו האחר של מבצר בנדין.יש מצבות. באותו רחוב. בצד הנגדי לבית העלמין, בניין ששימש כבית חולים ליולדות. על קיר המבנה לוח הנצחה. ul. Podzamcze 29
• אנדרטת הקרון (ככר גיבורי הגטו) – ממוקמת במקום שהיה גטו קמיונקה ומשם בוצעו השילוחים לאושויץ. ul. Józefa Podsiadły Plac Bohaterów Getta
• הבונקר בו נלחמו חברי המחתרת בבנדין - בסמוך לאנדרטת הקרון כ־200 מטר לפני אנדרטת הקרון יש לפנות לשביל יורד לכיוון בית ישן, בין הרחובות Słoneczna / Wesoła על קיר הבית לוח הנצחה בעברית ופולנית.
להלן קישור למפה של האתרים היהודיים בבנדין: מפת בנדין היהודית
הנצחה
קהילות מקוונות של בני הדור השני והשלישי ליוצאי זגלמביה, שביחד, בעזרת יצירת מידע שיתופי, משחזרים את חיי הקהילה העשירים שלפני המלחמה ואת קשרי המשפחה שביניהם.
נדיה טילר
נדיה טילר (16 במרץ 1929 – 21 בפברואר 2023) הייתה שחקנית אוסטרית.
ביוגרפיה
טילר נולדה בווינה, ב-1949 נבחרה למיס אוסטריה, ב-1952 החלה לראשונה להופיע בקולנוע, ב-1955 שיחקה בסרט "Ich suche Dich" המבוסס על מחזה מאת ארצ'יבלד ג'וזף קרונין ובאותה שנה שיחקה בסרט ביוגרפי על חייו של מוצארט.
ב-1959 שיחקה בסרט המבוסס על הספר בית בודנברוק, בשנות החמישים והשישים הייתה מהשחקניות הבולטות ביותר בקולנוע האוסטרי, ב-1968 שיחקה בדרמה ההיסטורית "אמה המילטון" העוסקת ברומן שניהלו הוריישו נלסון והשחקנית אמה המילטון.
ב-2005 שיחקה בסרט "רגליים יחפות" שביים טיל שווייגר, במהלך הקריירה שלה היא גם זכתה במספר פרסים.
שודדי התיבה האבודה
שודדי התיבה האבודה (באנגלית: Raiders of the Lost Ark) הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה משנת 1981 בבימויו של סטיבן ספילברג, בהפקתו של ג'ורג' לוקאס ובכיכובו של האריסון פורד. הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס, אם כי הוא שני מבחינה כרונולוגית.
הסרט נבחר למקום השני ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר. בשנת 1999 הוא נכלל בספריית הקונגרס של ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל חשיבותו התרבותית, ההיסטורית והאמנותית.
הסרט זכה לביקורות טובות ולציון של 95% באתר Rotten Tomatoes.
עלילה
ד"ר הנרי "אינדיאנה" וולטון ג'ונס ג'וניור (האריסון פורד) הוא ארכאולוג ומרצה להיסטוריה בקולג' בארנט. במקביל לעבודתו העיונית באוניברסיטה, נוסע ג'ונס ברחבי העולם במסעות אחר פריטים ארכאולוגיים שונים בשליחות האוניברסיטה ואחרים.
בתחילת הסרט, המתרחש בשנת 1936, נראה ג'ונס בלווית שלושה מדריכים צועד בג'ונגלים של דרום אמריקה ומגיע למקדש עתיק בו מצוי פסלון מוזהב. לאחר שהצליח להתגבר על המלכודות במקום, ועם נטישתם ובגידתם של מלוויו, הוא ועוזרו שנותר נכנסים אל המקדש. ג'ונס מצליח להניח את ידיו על הפסל אך העוזר לוקח ממנו את הפסל והשוט (מה שמקשה על ג'ונס לברוח) אך הוא מצליח לקפוץ לצדו השני של תהום קטן, לוקח את הפסל מגופתו של העוזר שנהרג במלכודת ובורח עמו מהמקדש. ביציאה מהמקדש הוא פוגש ארכאולוג צרפתי יריב בשם בֶלוק (Belloq) אשר המתין לו עם צבא ילידים קטן. בלוק לוקח את הפסל, אבל ג'ונס מצליח לברוח ממנו במטוס ים קטן שהוכן מבעוד מועד.
מאוחר יותר, בקולג' בו מלמד ג'ונס, פוגשים אותו שני קצינים מהמודיעין הצבאי האמריקאי, מספרים לו על תקשורת נאצית שיורטה ומסיקים שהנאצים מנסים להניח את ידיהם על ארון הברית מתוך הנחה שיוכלו לנצל את כוחו האלוהי כנשק כנגד בעלות הברית. בסיום שיחה זו, מחליט ג'ונס לנסות להקדים את הנאצים ולחפש את ארון הברית בעצמו.
ראשית, נוסע ג'ונס לנפאל על מנת לפגוש את מורו, פרופסור רייבנווד, אשר התמחה בתאוריות ביחס למיקומו של ארון הברית. בהגיעו לנפאל, מוצא ג'ונס את בתו, מריון רייבנווד, ומגלה שהפרופסור נפטר. מריון מחזיקה במדליון אשר יאפשר את מציאת ארון הברית, אך אינה שישה לתת אותו לאינדיאנה ג'ונס גם בעבור תשלום, ואומרת לו שתחשוב על כך ומבקשת ממנו שיחזור אליה ביום המחרת. זמן קצר לאחר יציאתו של ג'ונס, מגיע סוכן נאצי סאדיסט בשם טוט אל מריון, ומבקש ממנה את המדליון. כאשר מריון מסרבת, מחליט טוט לקחת ממנה את המדליון בכוח, אך אינדיאנה ג'ונס נכנס לחדר בדיוק בזמן כדי להציל את מריון, ולהבריח את טוט ועוזריו מהמקום. במהלך המאבק עולה בית המרזח שבבעלות מריון באש והיא מחליטה להצטרף לג'ונס בחיפושיו, עכשיו כשנותרה מחוסרת בית.
משם ממשיך ג'ונס לקהיר שם הוא נעזר בחברו סאלאח (ג'ון ריס-דייוויס) בחיפושיו אחר ארון הברית ובמאבקו אחר הנאצים הרודפים אחריו ומחפשים גם הם את הארון.
בקהיר הנאצים תופסים את מריון ומזייפים את מותה אך למעשה כולאים אותה. ג'ונס מתגנב לאתר החפירות של הנאצים ובעזרת המדליון מצליח לאתר את המיקום המדויק של ארון הברית. הוא מוצא את האוהל בו מוחזקת מריון ומגלה שהיא עדיין בחיים. כדי לא לעורר את חשד הנאצים שאכן הוא נמצא באתר החפירות ומצא את מיקום ארון הברית, ג'ונס לא משחרר אותה. ג'ונס מגייס קבוצה של חופרים ומורה להם לחפור במיקום בו נמצא ארון הברית. החפירה חושפת מקדש תת-קרקעי מלא בנחשי אפעה (אחד מפחדיו הגדולים ביותר של ג'ונס). בעזרת חבל מורד ג'ונס אל המקדש, מצליח למצוא את התיבה ומעלה אותה אל פני הקרקע. הנאצים שבאתר מזהים מרחוק את התגלית ומגיעים למקום, לוקחים את התיבה, זורקים את מריון אל תוך המקדש ומשאירים אותה יחד עם ג'ונס ללא כל אפשרות להימלט. בעזרת כישוריו, ג'ונס מוצא באחד מקירות המקדש פרצה ומצליח להוציא אותו ואת מריון דרכה.
הנאצים מתכננים להעלות את התיבה למטוס שייקח אותה לגרמניה. ג'ונס ומריון משבשים להם את התוכנית וגורמים לפיצוץ של המטוס. הנאצים במהירות מעלים את התיבה למשאית ובורחים איתה. ג'ונס במאבק ארוך וקשה מצליח לגנוב להם את המשאית עם התיבה ולהתחמק מהם. סלאח מסדר לג'ונס להצטרף למכר שלו שייקח אותו ואת התיבה בספינתו לאנגליה. בבוקר למחרת הנאצים עוצרים את הספינה, לוקחים את התיבה וחוטפים שוב את מריון. ללא ידיעתם ג'ונס מצליח לעלות על ספינתם. הנאצים מגיעים לחוף ורוצים לבחון את התיבה לפני שמציגים אותה בפני אדולף היטלר. ג'ונס חושף עצמו ומאיים לפוצץ את התיבה בעזרת משגר טילים אולם הארכאולוג בלוק יודע שהוא משקר וכארכאולוג הוא סקרן לראות בעצמו את כוחות התיבה ולא יפוצץ אותה.
מוזיקה
את המוזיקה לסרט כתב והלחין ג'ון ויליאמס.
מאו"ר
מאו"ר - מאגר אובייקטי-למידה ברשת הוא מאגר מידע ישראלי של חומרי לימוד. הוא נועד לאפשר את ריכוזם של משאבים חינוכיים, איתורם, שיתופם עם קהל הלומדים, והערכתם על ידי אנשי מקצוע. המאגר המרכזי מסייע במציאת אובייקטי למידה ביעילות ובמהירות, וכן בשימוש חוזר במשאבים שכבר פותחו. המאגר זמין לכל מוסדות החינוך, לגופים ציבוריים, ולכלל העוסקים בהוראה ובלמידה בקהל הרחב, ומאפשר להם לשתף ביניהם את אובייקטי הלמידה שבידיהם באופן פשוט והדדי.
מטרות המאגר
מאו"ר הוקם על ידי איגוד האינטרנט הישראלי, מחב"א (מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי) ומשרד החינוך, ובשיתוף פעולה עם MERLOT, מאגר אמריקני מוביל של מטא-דטה לאובייקטי למידה. המאגר מכיל כיום מטא-דטה עבור כ-3,000 חומרי לימוד בעברית, המיועדים לקהל בתי הספר, ההשכלה הגבוהה והקהל הרחב. האובייקטים הם מסוגים שונים כדוגמת: לומדות, מצגות, סימולציות, אתרי אינטרנט, קטעי וידאו ואודיו, בלוגים, אתרים בטכנולוגיית ויקי, תרגילים, מטלות, שיעורים, קורסים ואובייקטים בפורמטים נוספים, כמו גם מאגרי מידע מבוזרים במוסדות. איסוף המטא-דטה והקישור לאובייקטי הלימוד מבוצעים על ידי השותפים בפרויקט. בנוסף, הפורטל העברי מספק גישה למאגר מרלו (MERLOT) המכיל עשרות אלפים של פריטי לימוד שעברו קיטלוג וביקורת עמיתים.
תקן הישראקור
גיבוש עקרונות להגדרת התקן הישראלי לאפיון אובייקטים עבור המאגר נעשה על ידי קבוצת עבודה המורכבת מהגופים הפועלים בתחום במדינת ישראל (אקדמיה, חינוך, תעשייה וספקי תוכן). הסטנדרט מתבסס על Learning Objects Metadata המקובל באירופה עבור מטא-דטה לאובייקטי למידה. תקן הישראקור מסייע לתאימות בין המאגרים השונים בארץ ובעולם, ובכך מרחיב את מגוון החומרים העומדים לרשות המשתמשים במאגר. הפריטים המועלים למאגר מלווים בחוות דעת של מומחי תוכן ובהערכה מצד המשתמשים (folksonomies), ומתוייגים על פי מילות מפתח המאפשרות לאחזר את חומרי הלמידה בהתאם לצורכי תוכן, גיל, רמה ועוד. מדדי האיכות הללו יאפשרו למשתמשים להעריך את מידת הרלוונטיות של הפריט לצרכיהם.
התקן מגדיר מידע על אובייקט למידה על פי פרמטרים רבים, כגון: הגדרת שדות לחיפוש, אוצר מילים לאפיון האובייקט (thesaurus), אפשרות להוספה, תיקון מידע לאחר יצירת האובייקט ועוד. חלקים נוספים של התקן מגדירים את מעטפת המידע. הפרמטרים שמציע תקן הישראקור מסייעים באיתור, הערכה ושיתוף משאב הלמידה. הישראקור מספק שפה משותפת ואחידה לכל הגופים הפועלים בתחומי התוכן הדיגיטלי במדינת ישראל (אקדמיה, חינוך, תעשייה וספקי תוכן). השימוש בתקן יאפשר ניהול ידע, שיתוף, יצירת תוכן, פיתוח וחיפוש מושכל של עצמי למידה בישראל וכן בניית מאגר לאומי משותף של אובייקטי למידה.
ישראקור מגדיר שישה עשר אלמנטי ליבה(core elements) שהם חובה, חלקם יסופקו באופן אוטומטי על ידי המערכת, ועוד שלושה עשר אלמנטים מומלצים. אלמנטים שהם חובה: שם אובייקט הלמידה; מספר זיהוי ייחודי; שפה/ות; שם היוצר/ים; תפקידם בהקשר לאובייקט הלמידה; השתייכות מוסדית; פרטי יוצר המטה-נתונים ותאריך הכנסת המידע; מיקום האובייקט ב- web (URL); פורמט; סוג האובייקט (כגון סימולציה, תרגיל, הרצאה בקורס); עלות השימוש; מגבלות הקשורות לזכויות יוצרים; שם המילון המבוקר, או התזאורוס לפיו ממופתח הפריט; ומילות מפתח.
האלמנטים המומלצים כוללים, בין השאר, תיאור ואפשרות של הוספת מילות מפתח חופשיות. אימוץ התקן הישראלי ישראקור על ידי גופים העוסקים בפתוח חומרי למידה יסייע ליצירת שפה משותפת בין המאגרים השונים בארץ ובעולם, ובכך ירחיב את מגוון החומרים העומדים לרשות המשתמשים במסגרות השונות. בנוסף, השימוש בתקן יאפשר למשתמשים במגזרים השונים למצוא ביתר קלות חומרי למידה המתאימים לצרכיהם, תוך שימוש חוזר במשאבים שכבר פותחו.
דניאל קווילן
דניאל קווילן (באנגלית: Daniel Gray "Dan" Quillen; 22 ביוני 1940 – 30 באפריל 2011) הוא מתמטיקאי אמריקאי, ידוע בעבודותיו באלגברה, זכה בפרס פילדס בשנת 1978.
קריירה
דניאל קווילן נולד בעיירה בניו ג'רזי. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת הרווארד וסיים אותה בשנת 1961. בשנת 1964 הוא השלים את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת ראול בוט.
לאחר סיום הלימודים דניאל קווילן התחיל לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא קיבל מספר מלגות להשתלמות בפריז במהלכן הוא הושפע מאלכסנדר גרותנדיק.