cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת בסיינה
רקע
קהילה יהודית משמעותית מתועדת בסיינה החל מהמאה ה-14. בשנת 1571 הגביל בית מדיצ'י את מגורי היהודים לשכונה מוגדרת, או לגטו, ובשכונה זו הוקם בית כנסת ברחוב ויקולה דל סקוטה קרוב מאוד לפיאצה דל קמפו. היהודים שוחררו מהדרישה לגור בגטו בשנת 1860.
בית הכנסת הנוכחי הוקם בשנת 1786 באתר בית הכנסת הישן. מכיוון שנאסר על יהודים באותה תקופה לבנות בתי תפילה שניתן לזהותם מהרחוב, חזית האבן של בניין ארבע הקומות היא פשוטה, הדומה לבנייני מגורים שכנים. אולם התפילה ממוקם בקומה הראשונה (קומה אחת ממפלס הרחוב). הפנים מעוצב בסגנון נאו-קלאסי, עם תקרת בארוק גבוהה עם לוח גדול ועליו עיטור של עשרת הדיברות. מרפסות בקומות השלישית והרביעית של הבניין משקיפות לחדר מעוצב בסגנון הבארוק. הרהיטים מסודרים בסגנון ההיסטורי המיוחד לקהילה היהודית באיטליה, עם הבימה במרכז החדר. ארון הקודש הוא ארון העשוי שיש קלאסי עם עמודי שיש ומכלול המתנשא כמעט לגובה החדר.
האדריכל היה ג'וזפה דל רוסו מפירנצה, הבונים הראשיים היו ניקולו אינדה ופייטרו רוסי. בית הכנסת פתוח למבקרים.
גם בית הקברות היהודי ההיסטורי של סיינה שרד ופתוח למבקרים.
עידו בן-משה
עידו בן-משה (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מספן הים בחיל הים.
ביוגרפיה
נולד וגדל במושבה זכרון יעקב, כבכור במשפחה בת שלושה אחים. הוריו ילידי ישראל. בן-משה הוא בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
בשנת 1988 התנדב בן-משה לקורס החובלים בחיל הים, שאותו סיים בשנת 1990, והחל לשרת בשייטת ספינות הטילים. בשנת 1997 קיבל את הפיקוד על ספינת הטילים אח"י יפו (סער 4.5) מהשקתה ועד אוגוסט 2000. מיולי 2004 ועד יולי 2006 פיקד על פלגה 916 באשדוד. באוקטובר 2006 קיבל פיקוד על ספינת הטילים אח"י להב (סער 5), ובאוגוסט 2008 קודם לתפקיד מפקד פלגה 33 בשייטת ספינות הטילים תפקיד אותו מילא עד אוגוסט 2010, אז יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בסיום הלימודים במכללה בשנת 2011 הועמד בן-משה בראש מחלקת מבצעים במספן הים, בדרגת אלוף-משנה. במהלך תפקידו ניהל את מבצעי חיל הים במבצע עמוד ענן. במרץ 2014 קיבל את הפיקוד על זירת אשדוד ועמד בחזית הגנת החוף הדרומי בים התיכון כולל מבצע צוק איתן. במאי 2016 מונה בן-משה לראש מספן הים בחיל הים והועלה לדרגת תת-אלוף.
לבן-משה תואר ראשון מהמרכז הבינתחומי הרצליה במדעי המחשב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. מאז שחרורו מצה"ל הוא משמש כשותף בחברת הזנק בתחום הסייבר הימי וכיועץ אסטרטגי בתחום הצבאי ימי.
בן-משה נשוי לדפנה ואב לשלושה. מתגורר במושב במרכז ישראל.
ולטר קרמר
ולטר קרמר (בגרמנית: Walter Kraemer; 21 ביוני 1892 – 6 בנובמבר 1941), היה פוליטיקאי גרמני, חבר המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, שהוכר כחסיד אומות העולם על עזרתו לאסירים יהודים תוך סיכון חייו בתקופת השואה.
קורות חיים
קרמר נולד בעיר זיגן. בצעירותו עבד כמנעולן מקצועי. ב-1910 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני והשתתף במלחמת העולם הראשונה. בסוף המלחמה נעצר בעקבות השתתפותו במרד החיילים בקיל, אך שוחרר במהפכת נובמבר.
ב-1918 חזר לזיגן ונהיה חבר פעיל באגודה לעובדים והחיילים. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל- דמוקרטית ולקח חלק בפוטש של קאפ במרץ 1920.
לקראת סוף 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית כחבר פעיל ונבחר לייצוג המפלגה במועצת העיר. קרמר נבחר למזכיר המחוזי והפך לאחד משלושת המנהיגים המובילים של השמאל בפרלמנט רפובליקת ויימאר. ב-1932 קרמר נפגע קשות בעקבות מתקפה של נאצים על חברי המפלגה הקומוניסטית.
בעקבות שריפת הרייכסטאג ב-פברואר 1933 קרמר נעצר ונשלח לכלא לשלוש שנים באשמת בגידה. בינואר 1937 נעצר שוב ונשלח למחנה הריכוז ליכטנבורג ובאוגוסט הועבר לבוכנוואלד.
בזמן מאסרו במחנות הריכוז, קרמר רכש ידע וניסיון בתחום הרפואי והצליח לבצע ניתוחים מסובכים באסירים במחנה. ב-1938 הוא שימש כרופא במחנה הריכוז ובאמצע שנת 1939 מונה כאחראי על צריפי האסירים החולים. המוניטין שלו כרופא במחנה היה גבוה והוא ביצע ניתוחים גם בקצינים נאצים בדרגה גבוהה, ביניהם גם מפקד המחנה. קרמר השתמש בהשפעתו על צוות האס אס כדי להקל על האסירים במחנה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
מחנה הריכוז בוכנוואלד היה מחולק לשני אגפים - האגף הגדול, בו הוחזקו אסירים פוליטיים והאגף הקטן בו נכלאו אסירים יהודים ורוסים. בחלק זה של המחנה התנאים היו קשים יותר. האסירים היהודים והרוסים עבדו בחורף בחוץ ללא בגדים חמים בקור מתחת לאפס מעלות וקיבלו מזון בכמויות קטנות ביותר, ללא כל טיפול רפואי. בניגוד להוראות קציני האס. אס. שאסרו על מעבר בין האגפים, קרמר נהג להתגנב לאגף השני כדי לעזור לאסירים היהודים והרוסים.
אחד ממטופליו היה ארתור רדבינסקי, יהודי מפראג, אשר סבל מנמק בעקבות כווית קור שלא טופלה. קרמר העביר את רדבינסקי על גבי אלונקה לאגף הגדול של המחנה בלילה, וטיפל בו בלי שימוש בחומרי הרדמה. במקרה אחר עזר לרדבינסקי, שסבל מזיהום שנוצר בעקבות הצלפות.
מטופל יהודי נוסף לו סייע קרמר היה יעקב זילברשטיין, אשר חלה בטיפוס. קרמר זחל באמצע הלילה לאגף הקטן, כדי לספק לזילברשטיין תרופות ולטפל בו.
בסתיו 1941 הובאה קבוצה של קצינים סובייטים, חלקם יהודים, למחנה. קציני האס. אס. ביקשו מקרמר לחתום על תעודות המעידות כי הקצינים אובחנו כחולים בשחפת. קרמר הבין כי התעודות הללו עשויות להוות עילה לרצח הקצינים הסובייטים ולכן סירב להנפיק אותן. כעונש קרמר נשלח לעבודות כפייה מחוץ למחנה ונורה כשניסה לכאורה לברוח.
הכרה והנצחה
ב-20 באוקטובר 1999 ולטר קרמר הוכר כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בגרמניה בעיר בון. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
בשנת ה-70 למותו הארגון למען שיתוף פעולה יהודי נוצרי והמוזיאון בדרום וסטפאליה ארגנו שבוע לזכרו והנצחתו.
ב-2012 מועצת העיר זיגן החליטה לקרוא על שמו לכיכר בכניסה לבית החולים המחוזי של מחוז ויינדאו, ובשנת 2014 הושלמה בניית הכיכר ובה מרכיבים המסמלים את חייו ועשייתו של קרמר.
רודני רוג'רס
רודני ריי רוג'רס (באנגלית: Rodney Ray Rogers; נולד ב-20 ביוני 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 10.9 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
בנובמבר 2008 נפצע רוג'רס כאשר התהפך עם האופנוע בו נהג, ומאז גופו משותק מהכתפיים ומטה.
קריירת תיכונים ומכללות
רוג'רס נולד וגדל בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית. בשנתו האחרונה כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון הילסייד" המקומי זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של קרוליינה הצפונית לאחר שרשם ממוצעים של 28.3 נקודות ו-12.3 ריבאונדים למשחק, ובסיום לימודיו נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בין השנים 1990–1993 למד באוניברסיטת וייק פורסט אשר בווינסטון סיילם, ובכל 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה הוביל את קלעיה עם 16.3, 20.5 ו-21.2 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. בעונת 1992/1993 הוביל את וייק פורסט למעמד שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לראשונה מזה 9 שנים, ונבחר הן לשחקן העונה של מחוז ה-ACC והן לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות כולה.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1993 נלקח רוג'רס על ידי דנוור נאגטס בבחירה התשיעית. בסיבוב הראשון של פלייאוף 1994 היה רוג'רס שותף לניצחונה של דנוור מול סיאטל סופרסוניקס (2–3), אשר היה הניצחון הראשון בתולדות ה-NBA של קבוצה המדורגת שמינית מול המדורגת ראשונה. בסיבוב הפלייאוף השני הודחה דנוור מול יוטה ג'אז, בתוצאה 3–4.
לאחר שתי עונות בדנוור, במהלכן קלע 10.2 נקודות למשחק, הועבר יחד עם ברנט בארי ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה לאנטוניו מקדייס. בעונת קבע שיאי קריירה של 15.1 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק, אך הקליפרס סיימו את העונה במקום ה-13 (מתוך 14) באזור המערבי, עם מאזן 17–65. לקראת עונת חתם על חוזה בפיניקס סאנס, ובסיום אותה עונה זכה בתואר השחקן השישי של העונה לאחר שקלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של טום גוגליוטה וקליפורד רובינסון. בפלייאוף 2000 הודחו הסאנס בסיבוב השני, לאחר שהפסידו מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 1–4.
בפברואר 2002 נשלח רוג'רס לבוסטון סלטיקס, בטרייד שהעביר לפיניקס את ג'ו ג'ונסון. עד סיום עונת היה רוג'רס הקלעי השלישי של הסלטיקס, עם 10.7 נקודות למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי לראשונה מאז עונת. בסדרת גמר המזרח הפסידה בוסטון מול ניו ג'רזי נטס בתוצאה 2–4. לקראת עונת הצטרף רוג'רס לניו ג'רזי נטס, והפעיל עמה לגמר ה-NBA בו הפסידה מול סן אנטוניו ספרס, בתוצאה 2–4. בעונת שיחק עבור ניו אורלינס הורנטס ופילדלפיה 76', בטרם פרש ממשחק, בגיל 33.
פציעת האופנוע
ב-28 בנובמבר 2008 נפצע רוג'רס כאשר התהפך עם אופנוע השטח בו נהג, באזור מיוער צפונית לעיר ראלי שבקרוליינה הצפונית. כתוצאה מפגיעה בחוט השדרה נותר רוג'רס משותק כמעט בכל גופו, מהכתפיים ומטה.
גדי שגיב
גדי שגיב (נולד ב-1970) הוא חוקר ישראלי המתמחה בהיסטוריה של יהודים בעת החדשה, ומכהן כפרופסור חבר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
שגיב נולד בתל אביב, לאם ילידת המושבה אבן יהודה, ולאב יליד ביירות. גדל באבן יהודה, ולמד בתיכון כצנלסון בכפר סבא.
לאחר סיום בית הספר, הצטרף שגיב למסלול העתודה האקדמית של צה"ל, ולמד תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 סיים בהצטיינות את לימודיו, ושירת שירות חובה ושירות קבע באחת מיחידות ממר"ם. לאחר שחרורו, עבד מספר שנים בפיתוח תוכנה. במקביל, סיים מספר קורסים בתחום מדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, ובעקבות זאת החליט לפנות למחקר במדעי הרוח ולהמשיך ללמוד לתואר שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה יהודית ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת 2003 סיים בהצטיינות תואר שני. את עבודת המ.א., שעסקה בעולמו הרוחני של רבי נחום מצ'רנוביל, כתב בהנחיית יורם יעקבסון. בשנת 2010 סיים בהצטיינות תואר שלישי בלימודי יהדות. את עבודת הדוקטור, שעסקה בחסידות צ'רנוביל, כתב בהדרכת דוד אסף ויורם יעקבסון. במקביל ללימודיו, לימד באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות אחרים.
בשנים 2011–2014 היה עמית פוסט דוקטורט בתוכנית "עמיתי בובר" באוניברסיטה העברית בירושלים. באותן שנים היה גם חבר בקבוצת מחקר בינלאומית במכון שמעון דובנוב באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 2014 התקבל לסגל האוניברסיטה הפתוחה ומונה למרצה בכיר, ובהמשך מונה לפרופ' חבר.
משנת 2021 הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מחקרו
שגיב מתעניין גם במקומם של צבעים בתרבות היהודית. ספרו על מקומו של הצבע הכחול ביהדות המודרנית עתיד להתפרסם בשנת 2023.
תחום עיסוק אקדמי נוסף הוא המשיחיות ביהדות בעת החדשה. במסגרת זו כתב ספר עבור האוניברסיטה הפתוחה, שעליו מתבסס הקורס "משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ'".
במחקריו שגיב מרבה לשתף פעולה עם חוקרים אחרים. לאחרונה משתף פעולה עם החוקרים מרצ'ין וודז'ינסקי (אוניברסיטת ורוצלב), אוריאל גלמן (אוניברסיטת בר-אילן) וסיני רוסינק, במחקרים של הסיפור החסידי ושל שושלות חסידיות, תוך שילוב גישות של מדעי הרוח הדיגיטליים.
משפחתו
נשוי להילה, קלינאית תקשורת בעיסוקה. אב לשלושה.
מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
מבחר ממאמריו המדעיים
שגיב כתב יותר מ-30 מאמרים מדעיים, פרקים בספרים וערכים אנציקלופדיים (ראו פירוט שלהם בדף האישי של שגיב באתר האוניברסיטה הפתוחה ובאתר academia.edu)
שוויינטה ליפקה
שוויינטה ליפקה (בפולנית: Święta Lipka, בגרמנית: Heiligelinde) הוא כפר בצפון פולין, בחבל ורמיה-מזוריה, 20 ק"מ דרומית-מערבית למאורת הזאב. עד 1945 היה הכפר בתחום פרוסיה המזרחית. תושביו מונים כ-200 איש. פירוש השם "התרזה הקדושה", וזהו שמה של הכנסייה המפוארת הסמוכה לו, אשר בזכותה התפרסם הכפר כמרכז דתי ותיירותי.
לפי האגדה עמד במקום עץ תרזה שתחתיו היה פסל עץ של מריה הקדושה, ונסים קרו במקום. במקום נבנתה כנסייה קטנה, המוזכרת לראשונה בכתבי הטבטונים ב-1491. ב-1525, בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית, נהרסה הכנסייה ובמהלכה הפך האזור ללותרני.
ב-1605 אושרה האמונה הקתולית במזוריה, וב-1619 בנו הישועים בית תפילה במקום. הכנסייה הנוכחית נבנתה ב-1693, והקלויסטר נוסף ב-1730.
הכנסייה היא מהמבנים הבולטים של אמנות הבארוק בפולין. היא בנויה בצורת בזיליקה. הקירות והתקרה של אולם התווך מכוסים בציורים של טובי האמנים במאה ה-18. במקום יש פסל של עץ תרזה שבתוכו מריה המחזיקה בבנה ישו.
קרב אראס (1917)
קרב אראס היה מתקפה בריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה, מ-9 באפריל עד 16 במאי 1917, שבה תקפו כוחות בריטיים, קנדיים, ניו זילנדיים, ניו פאונדלנדיים ואוסטרליים את ההגנות הגרמניות ליד העיר הצרפתית אראס שבחזית המערבית.
למשך מרבית שלבי המלחמה מצאו עצמם הצדדים בחזית המערבית במצב של קיפאון, עם קו חפירות רציף הנמתח מהחוף הבלגי לגבול השווייצרי. מתחילת השנה השנייה למלחמה הייתה המטרה העיקרית של מדינות ההסכמה לפרוץ דרך ההגנות הגרמניות לעבר המרחבים הפתוחים הנמצאים מאחוריהן ולתקוף את הצבא הגרמני, הנחות מבחינה מספרית, במלחמה בתנועה. המתקפה תוכננה בתיאום עם הפיקוד הצרפתי הגבוה, שיצא באותו הזמן למתקפה מסיבית, כ-80 קילומטרים דרומית לאראס. היעד של המתקפות המתואמות הללו היה לסיים את המלחמה בתוך 48 שעות. מטרת מדינות ההסכמה באראס הייתה למשוך חיילים גרמנים הרחק מיעד התקיפה של הצרפתים ולתפוס את השטח השולט על מישורי דואה (Douai), בו החזיקו הגרמנים.
הבריטים תקפו דרך חזית רחבה יחסית המשתרעת מווימי (Vimy) בצפון-מערב עד לבּוּלְקוּר (Bullecourt) בדרום-מזרח. לאחר הפגזה ארטילרית ניכרת, הצליחו חיילים קנדים בצפון לכבוש את רכס וימי – נקודה אסטרטגית חשובה – ודיוויזיות בריטיות במרכז הצליחו להגיע לנהר סקארפ. בדרום, הצלחת הגרמנים ביישום דוקטרינת ההגנה לעומק הקשתה מאוד על כוחות בריטיים ואוסטרליים, אשר הגיעו להישגים מעטים בלבד. בעקבות ההצלחות הראשוניות פתחו כוחות בריטיים בסדרת מבצעים בקנה מידה קטן כדי לבסס את העמדות החדשות שכבשו זה מכבר. הקרבות הללו, אף שהשיגו את יעדיהם המוגבלים, גבו מחיר גבוה של אבדות. כשהסתיים הקרב רשמית ב-16 במאי, השיגו חיילי האימפריה הבריטית התקדמות משמעותית, אולם הם לא השיגו את ההבקעה לה קיוו.
הקדמה
בראשית 1917 עוד חיפשו הבריטים והצרפתים את פריצת הדרך האסטרטגית שלהם בחזית המערבית. השנה החולפת צוינה בהצלחות עקובות הדם של הכוחות הצרפתיים-בריטיים בקרב על הסום, בעוד שהצרפתים לא הצליחו ליטול לידיהם את היוזמה עקב הלחץ העז של הגרמנים בקרב ורדן עד לאחרי אוגוסט 1916. שני קרבות אלו צרכו כמויות אדירות של משאבים וגבו מספר קורבנות עצום, בעוד שהרווח האסטרטגי שלהן היה אפסי. אף על פי כן, הגרמנים שילמו גם הם מחיר גבוה כדי לבלום את ההתקפות, ובהתחשב בכך שהעליונות החומרית של מדינות ההסכמה הייתה צפויה רק לגבור ב-1917, החליטו ראש המטה הכללי הגרמני, הינדנבורג, וסגנו, אריך לודנדורף, כי יש לעבור לאסטרטגיית הגנה בחזית המערבית באותה שנה. מצדו השני של המתרס, המצב בחזית שכנע את דעתם של המפקדים האנגלו-צרפתים, כי על מנת לשבור את הקיפאון בחזית, עליהם להשיג פריצת דרך; אולם מעבר לשיקולים האסטרטגיים היו גם מספר גורמים טקטיים ופוליטיים שהשפיעו על עיתוי ומיקום המתקפה.
רקע פוליטי
שנות אמצע המלחמה היו רבות חשיבות: פוליטיקאים מכהנים בפריז ובלונדון נמצאו תחת לחץ כבד מצד העיתונות, העם והפרלמנט שלהם להביא לניצחון ולסיום המלחמה. האבדות בגליפולי, בסום, ובוורדן היו גבוהות ואיתם תקווה מועטה לניצחון באופק. ראש ממשלת בריטניה, הרברט הנרי אסקווית', התפטר מתפקידו בדצמבר 1916 והוחלף ב"קוסם הוולשי", כפי שנתכנה דייוויד לויד ג'ורג'. בצרפת התפטרו במרץ 1917 ראש הממשלה אריסטיד בריאן והגנרל ושר ההגנה, הוברט ליאוטי, שהוחלפו על ידי אלכסנדר ריבו ולוסיאן לקאז (Lucien Lacaze), בהתאמה.
באותה העת זעמה דעת הקהל האמריקאית יותר ויותר על שורת מתקפות מידי צוללות גרמניות על ספינות אזרחיות, החל מהטבעתה של ה"לוסיטניה" ב-1915 ועד להריגתם של שבעה אנשי הצי הסוחר האמריקני בתחילת 1917. לבסוף, ב-6 באפריל 1917, בין היתר בשל פרסומו של מברק צימרמן, הכריז הקונגרס של ארצות הברית מלחמה על האימפריה הגרמנית, אולם תחלוף יותר משנה עד אשר יגויס צבא אמריקני מאומן שישלח לצרפת.
רקע אסטרטגי
אף שהבריטים והצרפתים תכננו לשגר מתקפה בקיץ 1917, שתי התפתחויות סיכנו את כוונותיהם. ראשית, בחודש פברואר לא יכלה עוד רוסיה להתחייב למתקפה משולבת, דבר שצמצם את המתקפה המתוכננת בשתי חזיתות למתקפה צרפתית בלבד לאורך נהר אן. שנית, נסיגת הצבא הגרמני לקו הינדנבורג שיבשה את ההנחות הטקטיות שעליהן התבססה תוכנית המתקפה הצרפתית. בהינתן גורמים אלו, לא היה זה ודאי בתחילה אם המתקפה תצא לפועל. הממשלה הצרפתית נזקקה נואשות לניצחון כדי להימנע מאי שקט פנימי, אך הבריטים מנגד חששו להתקדם בתוכנית על רקע המצב הטקטי המשתנה במהירות. בפגישה שקיים עם לויד ג'ורג' הצליח רובר ניוול, מפקד צבא צרפת, לשכנעו כי אם הבריטים יפתחו במתקפת הסחה כדי למשוך חיילים גרמנים הרחק מגזרת אן, תצליח המתקפה הצרפתית. בכינוס שנערך בלונדון ב-16 בינואר הוסכם כי המתקפה הצרפתית על האן תחל באמצע אפריל וכי שבוע קודם לכן יצרו הבריטים פעולת הסחה באזור אראס.
הצבא הבריטי
שלוש ארמיות של מדינות ההסכמה כבר היו מכונסות באזור אראס. הן היו פרוסות, בערך מצפון לדרום בסדר הבא: הארמייה הראשונה בפיקודו של הגנרל הנרי הורן, הארמייה השלישית בפיקודו של הגנרל אדמונד אלנבי, והארמייה החמישית בפיקודו של יוברט גוף. מפקד כלל הכוחות הבריטיים היה פילדמרשל דאגלס הייג, ואת תוכנית הקרב הגה גנרל אלנבי.
האגף הימני של הארמייה הראשונה הוביל את ההתקפה בצפון:
במרכז תקפה הארמייה השלישית עם שלושה קורפוסים בו זמנית:
האגף הימני של אלנבי בדרום-מזרח אראס כלל את הקורפוס ה-7 תחת פיקודו של תומאס סנואו. כאן אמורות היו הדיוויזיות ה-14 וה-56 לתקוף משני צידי ביוראין, הדיוויזיה ה-30 הייתה צריכה לכבוש את וונקור, דרומית לקוז'ול והדיוויזיה ה-21 הייתה צריכה לכבוש את כריסי, בעוד שהדיוויזיה ה-33 נותרה בעתודה.
בדרום היה על האגף הצפוני של הארמייה החמישית תחת הגנרל יוברט גוף לבצע מתקפת הסחה חזקה באיחור של יום אחד:
הצבא הגרמני
אל מול הבריטים עמדה הארמייה השישית בפיקודו של הגנרל בן ה-73, לודוויג פון פלקנהאוזן, והארמייה השנייה בפיקודו של גנרל גאורג פון דר מרוויץ (שהתאושש באותה עת ממחלה בה לקה בחזית המזרחית).
החל מ-12 באפריל, האגף השמאלי של הארמייה השישית נתפס בידי הארמייה הראשונה.
קבוצת קוונט (קורפוס המילואים ה-14 תחת פיקודו של אוטו פון מוזר) בין Croisilles למערב קמברה עם דיוויזיית המילואים ה-26 (הוחלפה על ידי הדיוויזיה ה-27) ודיוויזיית המילואים של המשמר ה-2 בין פרונוויל למברה. בעמדת הוטאן מאחורי החזית, היו גם דיוויזיות הלנדווהר ה-21 וה-47 בעתודה, ואילו הדיוויזיה ה-26 הייתה רעננה בסמוך ל-Rux.
גנרל פון פלקנהאוזן דיווח ישירות לגנרל אריך לודנדורף, ראש המטה של הפיקוד העליון של הצבא הגרמני. צוות המטה של לודנדורף הכיל מספר קצינים מוכשרים ביותר, בעיקר את מיור גאורג וצל (Wetzell), קולונל מקס באואר וקפטן הרמן גייר (Geyer). צוותו של לודנדורף החל לפתח מאז דצמבר 1916 את דוקטרינת ההגנה לעומק – במקום להיאחז בעקשנות במערכת הקדמית של החפירות העמוסות, נהגו הגרמנים ליצור אזורי לחימה בין השטח הקדמי שאויש בדלילות לבין מערכת חפירות ומוצבי חוץ שנייה (ולעיתים אף שלישית), ארבעה–חמישה קילומטרים לאחור, שהייתה מוסתרת לרוב במדרון האחורי של תלולית בקרקע. בתחילת 1917 קיבל הצבא הגרמני הוראה ליישם את הדוקטרינה החדשה; כישלונו של פלקנהאוזן ביישומה תתברר כהרת אסון.
הכנות
תוכנית הקרב הבריטית תוכננה בקפידה, כלקחים מהקרבות בוורדן ובסום בשנה החולפת, שכן דרשה הכנות רבות, מרביתן חדשניות. הפעם, במקום לתקוף בחזית רחבה, אמורה הייתה להתרכז ההפגזה הארטילרית בשטח צר יחסית של 17 קילומטר, מרכס וימי בצפון לנוויל-ויטס (Neuville-Vitasse), כשישה קילומטר דרומית לנהר סקארפ. הריכוך הארטילרי תוכנן להימשך למשך שבוע שלם לאורך כל הקו, יחד עם הפגזה כבדה וממושכת יותר על וימי על מנת להחליש את ההגנה החזקה שם. במהלך ההסתערות תוכננו החיילים להתקדם במערך פתוח, כשהיחידות 'מדלגות' מעמדה לעמדה כדי לתת להן זמן לבסס את מיקומן ולהיערך מחדש.
מיקוש וחפירת מנהרות
מאחר שאזור אראס מאופיין בקרקע גירנית רכה יחסית, החל חיל ההנדסה המלכותי, מאז אוקטובר 1916, לחפור מערכת של מנהרות תת-קרקעיות לקישור בין הכוחות, שגם תאפשר להם להגיע לשדה הקרב בחשאיות ובבטחה. חפירת המנהרות דרשה השקעה אדירה: בגזרה בודדת נדרשו 4 חברות כרייה בנות 500 פועלים כל אחת, לעבודה מסביב לשעון במשמרות של 18 שעות למשך חודשיים שלמים. בסופו של דבר, הן הקימו רשת של 20 קילומטרים. מעט לפני תחילת המתקפה, המנהרות הצליחו להסתיר 24,000 איש, והיו בעלות מערכת חשמל, מטבחים, שירותים ומרכז רפואי. בנוסף נחפרו מנהרות-נפץ סמוך לקווי הביצורים הגרמניים, מתחת לפני הקרקע, שאותן ניתן היה למלא בדינמיט (וכן גם במוקשים) ולפוצץ עם תחילת המתקפה. גם המהנדסים הגרמנים חפרו מנהרות בצד שלהם, כולל מנהרות ממולכדות.
קרבות אוויר
אף על פי שגיס התעופה המלכותי נכנס לקרב עם כלי טיס נחותים מיריבו, שירות האוויר הגרמני (Luftstreitkräfte), הדבר לא הרתיע את מפקדו, הגנרל יו טרנצ'רד, מלאמץ גישה תוקפנית. השליטה על המרחב האווירי מעל אראס הייתה חיונית לצורכי סיור, וגיס התעופה הבריטי הוציא טיסות סיור רבות מעל שטח האויב. מטוסו של טרנצ'רד עצמו, אשר סייע לכוחות הקרקע, יצא לגיחות הפצצה, תצפית על ארטילריית האויב וצילום מערכי ההגנה שלו. גיחות הסיור מעל שטח האויב טמנו בחובם סכנה רבה, מאחר שהטייס נאלץ לטוס במהירות נמוכה ובגובה נמוך. אלו הפכו למסוכנות אף יותר עם הגעתה של טייסת הקרב של מנפרד פון ריכטהופן, ה"ברון האדום", בחודש מרץ 1917, אשר הייתה מנוסה ומצוידת יותר. פריסתה של הטייסת באזור הובילה לעלייה חדה באבדות טייסי מדינות ההסכמה בחודש אפריל 1917, שנודע לימים כ"אפריל הדמים". מאוחר יותר כתב קצין גרמני: "במהלך הימים האלו הייתה סדרת קרבות אוויר, שנגמרה כמעט בקביעות בהפסד בריטי, מאחר שהם התמודדו נגד הטייסת של ריכטהופן. לעיתים קרובות הוברחו או נורו ועלו בלהבות חמישה או שישה מטוסי קרב ברצף". ממוצע משך שהייתו באוויר של טייס מגיס התעופה המלכותי באראס בחודש אפריל היה 18 שעות. בין 4 ל-8 בחודש איבד גיס התעופה המלכותי 75 מטוסים וכ-105 אנשי צוות אוויר בקרב. האבדות גרמו למחסור בטייסים, ומחליפים נשלחו לחזית הישר מבתי ספר לטיסה. במהלך אותו פרק זמן, 56 מטוסים התרסקו על ידי טייסים חסרי ניסיון.
ארטילריה
כדי "לרכך" את ההגנה הגרמנית תכננו ממדינות ההסכמה לירות "מסך" של פגזי רסס ופגזים נפיצים אשר יתקדם בשדה הקרב כמאה מטרים לפני החיילים המסתערים, שיטה שנעשה בה שימוש בקרב בנב שאפל (Neuve Chapelle) ובסום. אולם בשיטה זו, הנקראת "creeping barrage" (בתרגום חופשי: מטח זוחל), התגלו שני חסרונות. ראשית, היה טמון קושי בתיאום מדויק בין התקדמות החיילים לנפילת הפגזים; באראס התגברו על הבעיה באימונים ובתזמון קפדני. הבעיה השנייה הייתה שהפגזים שנורו מתותחים בקטרים שונים נפלו באופן לא סדיר; כדי להתגבר על כך חושב קצב הנפילה של כל תותח בנפרד והוא כויל בהתאם. על אף שהיה סיכון של אש ידידותית בשיטה זו, המיסוך הארטילרי אילץ את המגנים הגרמנים להישאר בחפירותיהם ואפשר לחיילים המסתערים להתקדם ללא חשש מפני אש מכונות הירייה הגרמניות. בנוסף, הבריטים פיתחו פגז נפיץ בעל מרעום חדיש כנגד חוטי התיל של האויב, המתפוצץ עם כל מגע קל. בדקות האחרונות להפגזה הארטילרית נעשה שימוש גם בגז רעיל.
בין היתר נעשה בקרב שימוש מבצעי באיכון באמצעות קול, כלומר טיווח מדויק של תותחי האויב באמצעות ניתוח קולות ירי. ביום ה"אפס" של המתקפה, 9 באפריל, למעלה מ-80% מהארטילריה הגרמנית נוטרלה על ידי סוללות תותחי מדינות ההסכמה.
השלב הראשון למערכה
ב-20 במרץ החלה ההפגזה המקדימה על רכס וימי, וב-4 באפריל ההופגזה שארית הגזרה. כ-2,689,000 פגזי ארטילריה נורו, מיליון יותר מאשר בסום, וכל זאת בחזית צרה של 39 קילומטרים. על אף שאבדות הגרמנים לא היו גבוהות, הם סבלו מתשישות וממורל ירוד בעקבות מחסור באוכל.
בערב הקרב חדלו החפירות הקדמיות הגרמניות מלהתקיים, וחוטי התיל שהגנו עליהן הושמדו כליל. ההיסטוריה הרשמית של רגימנט המילואים הבווארי השני תיארה את קווי ההגנה הקדמיים כ"לא עוד מורכבים מחפירות, אלא מחיילים פזורים בקני הגנה". בהיסטוריה של רגימנט המילואים 262 נכתב כי מערכת החפירות שלו "אבדה בתוך מכתש". על אלו נוספו גם 10 שעות של ירי פגזי-גז.
שעת האפס למתקפה תוכננה ל-8 באפריל, אולם היא נדחתה ב-24 שעות עקב בקשתם של הצרפתים, על אף מזג אוויר סביר ששרר בגזרה. המתקפה החלה ב-9 באפריל בשעה 05:30 בבוקר. היה זה חג הפסחא ושלג כבד ירד שעה שחיילי מדינות ההסכמה התקדמו דרך שטח ההפקר. הראות בשדה הקרב הייתה לקויה מאחר שעדיין היה חשוך. רוח מערבית העיפה פתיתי שלג לכיוון הכוח הגרמני המגן. השילוב של ההרעשה הארטילרית יחד עם הראות הלקויה אפשר למדינות ההסכמה לשבות מגנים גרמנים רבים אשר נתפסו לא מוכנים.
הקרב הראשון על הסקארפ (14-9 באפריל 1917)
ההסתערות העיקרית של הכוחות הבריטיים ביום הראשון למתקפה הייתה מזרחית לאראס, כשהדיוויזיה הבריטית ה-12 תקפה את "רכס תצפית" (Observation Ridge), צפונית לכביש אראס-קמברה. לאחר השגת יעד זה, היה עליהם להתקדם לעבר הכפר פֶשִׁי (Feuchy) ולעבר מערכת החפירות השנייה והשלישית. באותו זמן, חלקים מהדיוויזיה ה-3 תקפו דרומית לכביש. היעד הסופי של התקפות אלו היה "Monchyriegel", תעלת חפירות שהיוותה מרכיב חשוב בהגנה הגרמנית. מרבית המטרות הושגו בערב 10 באפריל, אם כי הגרמנים עדיין החזיקו בחלקים ניכרים של קווי החפירות, ובמיוחד באזור הכפר נוויל-ויטס המבוצר בכבדות. למחרת היום הצליחו חיילים מהדיוויזיה ה-56 להניס את הגרמנים מהכפר, אולם יחלפו עוד מספר ימים עד אשר הבריטים ישלטו על "Monchyriegel" במלואו.
אחת הסיבות להצלחת המתקפה בגזרה זו הייתה כישלונו של המפקד הגרמני פלקנהאוזן ביישום דוקטרינת ההגנה לעומק. בתאוריה, הטקטיקה גורסת כי יש לאפשר לאויב לזכות תחילה בשטחים, ובכך למתוח את קווי התקשורת שלו. בזמן שהכוח התוקף מגיע, כוח עתודה שהוחזק בקרבת מקום יארוב לו באגפים ומאחור, יבצע התקפת נגד ויזכה מחדש בשטחים שאיבד. במציאות, פון פלקנהאוזן החזיק את העתודות שלו הרחק מדי מקו החזית, ואלו לא יכלו להגיע בזמן כדי לבצע התקפת נגד יעילה ב-10 או ב-11 באפריל.
הקרב על רכס וימי (12-9 באפריל)
בערך באותו פרק זמן הסתער הגיס הקנדי על רכס וימי, במתקפה שתוכננה בקפידה רבה. הכוח הקנדי, שנע מאחורי מסך של אש ארטילרית ועשה שימוש במקלעים כבדים, כולל מקלע לואיס בכל מחלקה, התקדם דרך 3,700 מטרים של הגנות גרמניות, והשיג שליטה מוחלטת בפסגת הרכס בשעה 13:00 לערך. היסטוריונים צבאיים מייחסים את הצלחת המתקפה לתכנון המוקפד של מפקד הגיס, הלוטננט-גנרל הבריטי ג'וליאן בינג וסגנו, ארתור קורי, לאימונים תדירים, ולהגדרת מטרות מדויקות לכל מחלקה. הם וידאו הבנה של הפקודה ברמת החייל הבודד, כך שהמחלקה הייתה למעשה עצמאית לחתור להשגת המטרה, גם אם נהרגו קצינים, וגם אם נותק הקשר בינה ובין יתר הכוח. בכך נעקף מכשול מרכזי בקרבות השנים שחלפו.
השלב השני למערכה
בתום יומיים של קרבות החלה הפוגה זמנית בלחימה, מאחר שהצדדים נדרשו להיבט הלוגיסטי הכרוך בהחזקת צבאות בשדה הקרב. גדודי הנדסה סללו כבישים ארעיים, כלים ארטילריים כבדים הוצבו, הובא מזון לאנשים ולסוסים, ותחנות לפינוי הנפגעים מהתקפות הנגד הצפויות הוקמו. בפני מפקדי מדינות ההסכמה עמדה באותה העת דילמה אם להמשיך ללחוץ על האויב עם הדיוויזיות המותשות שלהם ובכך להסתכן במחסור בכח אדם או להחליפן בדיוויזיות רעננות ולאבד את המומנטום של המתקפה.
ב-20 באפריל 1917 נכתב בטיימס הלונדוני: "ההישג הגדול שלנו בהתקדמותנו האחרונה פה מצוי בכך שהנסנו את האויב מכל השטחים השולטים ומנענו ממנו תצפית. לאחר שהבטחנו את היעדים הגבוהים הללו, לא יהיה זה קל בהכרח להמשיך בהתקדמות השוטפת. התקפה במורד מדרון החשוף לירי מדרונות מתונים ממנו (הכוונה לירי מהאגף) היא בדרך כלל קשה מאוד. וכעת לחזית הכללית.. חייבים לציין תקופה ארוכה של עבודה קשה שאותה הכרנו בסום של הרעשה והסתערות חוזרים ונשנים על עמדות עצמאיות (אישיות) שלא ניתן לכבוש אף אחת מהן, עד שנכבשת קרקע שולטת".
החדשות מהקרב, שהגיעו לגנרל לודנדורף במהלך חגיגות יום הולדתו ה-52 במפקדתו בקרויצנאך (Kreuznach), לא היוו סיבה לאופטימיות עבורו. הוא כתב: "הייתי מלא ביטחון לקראת המתקפה הצפויה וכעת אני מדוכא עמוקות". הוא טלפן למפקדיו והתרשם "כי העקרונות שהונחו על ידי ה-OHL (המטה הכללי הגרמני) היו טובים. אך כל חוכמת המנהיגות תלויה ביישומם כיאות". מאוחר יותר הסיקה ועדת חקירה כי פלקנהאוזן אכן הבין שלא כהלכה את עקרונות ההגנה לעומק. לודנדורף הורה מיד על תגבורת. ב-11 באפריל הוא הדיח את ראש המטה של גנרל פלקנהאוזן, ומינה במקומו את קולונל פריץ פון לוסברג (Lossberg), מומחה באסטרטגיית הגנה, לו ניתן ייפוי כוח שאפשר לו לחלק פקודות בשמו של לודנדורף. בתוך שעות מהגעתו לוסברג ארגן מחדש את ההגנה הגרמנית.
במהלכו של השלב השני למערכה המשיכו מדינות ההסכמה ללחוץ על האויב מזרחית לאראס. מטרתן הייתה לבסס את הישגיהם בימים הראשונים למתקפה כדי לשמור על היוזמה, וכדי להבקיע בתיאום עם הצרפתים באן. אלא שמתקפת ניבל החלה להיכשל ועל גנרל הייג הופעל לחץ להעסיק את הגרמנים באראס כדי למזער את מספר הנפגעים הצרפתים.
קרב לניקור (15 באפריל)
מפקד קורפוס המילואים ה-14 הגרמני, גנרל אוטו פון מוזר (Moser), הבחין כי הדיוויזיה האוסטרלית ה-1 מחזיקה בחזית ברוחב 12 קילומטרים, והוא תכנן מתקפה שתהדוף אחורנית את עמדותיהם הקדמיות, תשמיד מאגרי אספקה ונשק, כשלאחריה ייסוג חזרה לקו הינדנבורג. הפיקוד הגרמני צירף לו דיוויזיה נוספת כדי לחזק את המתקפה.
הכוח הגרמני שתקף באמצעות 23 גדודים (מ-4 דיוויזיות שונות) הצליח להבקיע את קו החזית האוסטרלי בין הדיוויזיה ה-1 לדיוויזיה ה-2, וכבש את הכפר לַנִיקוּר (Lagnicourt). מתקפת נגד מצד הגדודים האוסטרליים 9 ו-20 הדפה חזרה את הגרמנים, שספגו מצדם 2,313 נפגעים, לעומת 1,010 אוסטרלים בתום העימות.
הקרב השני על הסקארפ (24-23 באפריל)
ב-23 באפריל שיגרו הבריטים מתקפה מזרחית מהכפר ואנקור (Wancourt) לעבר וִיס-אן-ארטואה (Vis-en-Artois), כשחלקים מהדיוויזיות 30 ו-50 מגיעים תחילה להישגים, אך נבלמים עם אבדות קשות. הלאה צפונה משם, ניסיון של הגרמנים לכבוש את הכפר מוֹנְשִׁי-לה-פרה (Monchy-le-Preux) נבלם על ידי רגימנט המשמר של ניופאונדלנד. הפיקוד הבריטי החליט נגד המשך ההתקדמות לנוכח התנגדות גרמנית עיקשת, והמתקפה בוטלה למחרת היום, ב-24 באפריל.
קרב ארלה (29-28 באפריל)
כדי להבטיח את אגפו הדרומי-מזרחי של רכס וימי, שנכבש זה מכבר על ידי הגיס הקנדי, שיגרו כוחות בריטיים וקנדיים מתקפה לעבר העיירה אַרְלֶה (Arleux) ב-28 באפריל. ארלה נכבשה יחסית בקלות, אולם המתקפה הבריטית בעיירה גוורל (Gavrelle) נתקלה בהתנגדות עיקשת יותר מצד המגנים. גוורל נכבשה בערבו של 28 בחודש והוחזקה למרות מספר מתקפות נגד גרמניות. היעד המוגבל של אבטחת אגפו של רכס וימי אומנם הושג, אך במחיר אבדות גבוה.
קרב בולקור השני (17-3 במאי)
לאחר שההסתערות הראשונית שלהם נכשלה בהבקעת קווי ההגנה בבולקור, החלו המפקדים הבריטים בהכנות להסתערות נוספת. הבריטים החלו בהרעשה ארטילרית עזה, וב-20 באפריל השמידו למעשה את הכפר בולקור. הסתערות החיילים, אף שתוכננה ל-20 באפריל, נדחתה מספר פעמים עד שנקבעה לבסוף לבוקר 3 במאי. בשעה 03:45, חלקים מהדיוויזיה ה-2 תקפו מזרחית לבולקור במטרה לפרוץ את קו הינדנבורג ולכבוש את אַנְדְקוּר-לה-קַנִיקוּר (Hendecourt-lès-Cagnicourt), שעה שחיילים מהדיוויזיה ה-62 תקפו את בולקור עצמו. המתקפה, שהופסקה ב-17 במאי לנוכח התנגדות גרמנית חזקה, השיגה מעט מאוד מיעדיה. האוסטרלים אומנם השתלטו על מרבית ממערכת החפירות הגרמנית שבין בולקור לכפר רְיַאנקוּר-לה-קניקור (Riencourt-lès-Cagnicourt), ברם נכשלו בכיבוש אנדקור. גם ממערב נכשלו הבריטים להתקדם לאנדקור לאחר שספגו אבדות כבדות עת סילקו את הגרמנים מבולקור.
הקרב השלישי על הסקארפ (4-3 במאי)
הבריטים, לאחר שאבטחו את האזור סביב ארלה בסוף אפריל, היו נחושים לשגר מתקפה נוספת ממזרח למוֹנְשִׁי במטרה להבקיע את קווי ההגנה ולהגיע אל ה-"Wotanstellung", מערך ביצורים עיקרי בהגנת הגרמנים. המתקפה תוכננה להיות אחת משני ראשי חץ (השנייה היא המתקפה האוסטרלית בבולקור) שישוגרו במקביל. הצלחה פה, כך קיוו המפקדים הבריטים, תאלץ את הגרמנים לסוג הלאה מזרחה. במציאות, שני ראשי החץ לא הצליחו להשיג התקדמות משמעותית והמתקפה בוטלה למחרת היום. על אף שהיה כישלון, הלקחים שנלמדו מהקרב על חשיבות התיאום והתקשורת בין הטנקים, חיילי הרגלים והארטילריה יושמו לאחר מכן בקרב קמברה (נובמבר -דצמבר 1917).
תוצאות הקרב
אם לשפוט לפי היומיים הראשונים של הלחימה, המתקפה באראס הייתה לא פחות מהצלחה מסחררת בחזית המערבית. שטח רב, כולל מספר נקודות בעלות חשיבות אסטרטגית, שהחשובה מביניהן רכס וימי, נכבשה תמורת מעט אבדות, באופן יחסי. זאת ועוד, יעד נוסף שהושג במתקפה היה משיכת חיילים גרמנים הרחק מגזרת המתקפה הצרפתית באן. אולם במציאות הישגי מדינות ההסכמה בקרב אראס עומעמו על ידי מספר נפגעים גבוה וכישלון מתקפת ניבל. עד גמר המתקפה ספגו הבריטים למעלה מ-150,000 נפגעים, ואף על פי שהיה בידיהם להשיג הצלחות מוקדמות, לא הגיעו להבקעה משמעותית והמצב בגזרה שב לקיפאון. היסטוריונים מייחסים את הניצחון בקרב לבריטים, אך בהקשר הרחב הייתה לכך השפעה מועטה מאוד על המצב האסטרטגי-טקטי בחזית המערבית. מאוחר יותר ציין לודנדורף: "אין צל של ספק כי מאחורי המתקפה הבריטית מסתתרים יעדים בעלי חשיבות אסטרטגית מכרעת, אולם מעולם לא הצלחתי לגלות מהם". בניגוד לכך הוא גם היה "מיואש עד מאוד; היה ועקרונות דוקטרינת ההגנה שלנו הוכחו כשגויים, ואם כן, מה ניתן היה לעשות?".
25 עיטורי צלב ויקטוריה, הראשון בחשיבותו בצבא הבריטי, הוענקו בתום הקרב לחיילי חבר העמים. ב-24 באפריל 1917 העניק קיסר גרמניה, וילהלם השני, לקולונל פריץ פון לוסברג את עלי האלון לעיטור פור לה מריט, אותו קיבל בקרב על הסום.
מפקדים
הדעות על תוכנית הקרב של הגנרל אלנבי היו חלוקות. הייג אומנם החמיא להצלחות הראשוניות של תוכנית הקרב, אך פקודיו של אלנבי מנגד "התנגדו לדרך בה ניהל את ... שלב ההתשה." לאחר הקרב נשלח אלנבי לפקד על חיל המשלוח המצרי בפלשתינה. הוא ראה בכך "אות לכישלון" אולם הוא "הצליח להשיב את המוניטין שלו על ידי כך שהביס את העות'מאנים". גנרל הייג לעומתו, נשאר בתפקידו עד לתום המלחמה.
משהתברר ללודנדורף כי גורם עיקרי בהצלחת הבריטים היה נעוץ בכישלון פיקודי בצבאו שלו, הוא הדיח מספר קציני מטה, ביניהם פון פלקנהאוזן, שלא שב עוד להחזיק בפיקוד קרבי, והעביר את יתרת המלחמה כמושל הכללי של בלגיה. ב-6 בינואר 1918 פרסם הטיימס מאמר שכותרתו "שלטון הטרור של פלקנהאוזן", המתאר 170 הוצאות להורג של אזרחים בלגים שבוצעו על ידי הצבא מיום מינויו למושל.
שירה
המשורר האנגלי סיגפריד ששון התייחס לקרב בפואמה האנטי-מלחמתית המפורסמת שלו, "The General", בה הוא שם ללעג את אזלת ידו של הפיקוד הבריטי. המשורר הלירי האנגלי-וולשי אדוארד תומאס נהרג באראס מפגז ביום הראשון למתקפה, 9 באפריל. ביומן המלחמה שלו מתאר תומאס באופן חי ומר את החיים בחזית המערבית בחודשים שמובילים לקרב.
תמירון
תְּמִירוֹן (שם מדעי: Himantopus) הוא סוג של עופות גדה ממשפחת הסייפניים המכילים 5 מינים. עופות אלה בעלי גוף שחור-לבן, מקור צר וארוך ורגליים ארוכות בהרבה יחסית לאורך הגוף, מסיבה זו הוא מכונה תמירון ("תמיר" = "גבוה").
התמירון חי באזורי ביצה וגדות נחלים או אדמות בוץ ומחפש שם סרטנים קטנים וכן יצורים קטנים נוספים שהוא מוציא מהאדמה או מהמים. הוא איננו יכול לשחות במים אך מסוגל לעופף מעליהם.
מינים
התמירון מפוספס (Cladorhynchus leucocephalus) מוגדר כיום כמין יחיד בסוגו ובעבר שויך לסוג זה.
דואן ואן האו
דואן ואן האו (בוייטנאמית: Đoàn Văn Hậu; נולד ב-19 באפריל 1999 בתאי בין שבווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת האנוי מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם.
האנוי
האו גדל במחלקת הנוער של האנוי מליגת העל הווייטנאמית, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2017, כשהיה בן 17. הוא זכה עם המועדון בשתי אליפויות וייטנאם, בעונות ו-, ובסופר קאפ הווייטנאמי בשנת 2019, ונכלל בקבוצת העונה בליגה בעונת.
ההשאלה להירנפיין
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל האו להירנפיין מליגת העל ההולנדית למשך עונה אחת. ב-17 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על רודה במסגרת הסיבוב השני של הגביע ההולנדי, והפך להיות השחקן הווייטנאמי הראשון שמשחק בהולנד. זו הייתה הופעתו היחידה במדי המועדון, והוא לא זכה לדקות משחק במסגרת הליגה.
החזרה להאנוי
ב-1 באוגוסט 2020 חזר האו להאנוי, לאחר שהמשא ומתן בין הירנפיין להאנוי בנוגע להארכת תקופת ההשאלה שלו להירנפיין נכשל.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2017 ערך האו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בניצחון 2-1 על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2019.
הוא היה חלק מסגל נבחרת וייטנאם בטורניר אליפות דרום אסיה, בו זכתה נבחרתו, וערך שבע הופעות בטורניר.
הוא היה חלק מסגל נבחרת וייטנאם בטורניר גביע אסיה 2019, ערך בו חמש הופעות, ונבחרת כאחד מעשרת השחקנים הצעירים המצטיינים של הטורניר.
השמיים נעולים
השמיים נעולים הוא סינגל של הצמד דולי ופן, מתוך אלבום האולפן השני שלהם, "צעירים לנצח", בהשתתפות הזמרים הישראלים עברי לידר, אלה לי להב ופלד. השיר יצא לאור ב-14 במרץ 2021. השיר נכתב על ידי הצמד יחד עם לידר ופלד והופק על ידי הצמד ולידר.
רקע
על השיר סיפרו דולי ופן: "השמיים נעולים" הוא השיר הישראלי השני שקיבל הכי הרבה לחיצות לניגון חוזר בספוטיפיי, לאחר "אפס מאמץ".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-14 במרץ 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל. הקליפ בוים על ידי דורון סרי.
ביקורות
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית, תוך שאמר כי "מבחינת מורכבות מוזיקלית והפקה – פסגת המחזמר של דולי ופן, ואנחנו אכן במחזמר על רקע 2021, עולם חדש שאחרי מגפה עולמית", תיאר את השיר כ"הצטלבות מוזיקלית שמחברת את מהות הקיום וההישרדות העכשווית בשילוב של פופ קיטש, ראפ ודאנס" והעניק לו ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
יום הולדתו של ג'פרסון
יום הולדתו של ג'פרסון הוא חג פדרלי בארצות הברית, המציין באופן רשמי את הולדתו של הנשיא האמריקאי השלישי, תומאס ג'פרסון, ב-13 באפריל 1743. יום זה הוכר על ידי פרנקלין דלאנו רוזוולט כחלק מהכרזה הנשיאותית 2276, שהוצאה ב־21 במרץ 1938.
לאחרונה, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הוציא את הכרזה נשיאותית 8124 ב-11 באפריל 2007, באומרו כי "... ביום תומאס ג'פרסון, אנו מציינים את יום הולדתו של דמות מונומנטלית שמקומה בהיסטוריה של אומתנו תמיד נוקיר".
קוברה יורקת אינדונזית
קוברה יורקת אינדונזית (שם מדעי: Naja sputatrix) היא מין של קוברה יורקת ממשפחת הפתניים הנפוצה באינדונזיה ובעיקר באי ג'אווה.
מאפיינים
קוברה זו בעלת קשקשים צהובים ושחורים עד חומים כהים לסירוגין עם ראש רחב ושחור, עיניים גדולות ומפרש מתוח מצידי הצוואר. הקוברה בעלת חוטם קצר, נחיריים גדולים ושיני ארס בקדמת ראשה שהם בעלי בלוטות בקדמת השן איתה הקוברה יכולה לירוק ארס לעבר עיני תוקפים. אורכה של הקוברה 1.3 מטר בממוצע, אך נמצאו גם כמה באורך 1.83 מטר.
קוברה זו חיה רק בדרום אינדונזיה בג'אווה ובאיי סונדה בבאלי, לומבוק, סומבאווה, למבטו קומודו, פלורס ואלור. ייתכן שהיא מצויה גם בטימור ובסולאווסי. תפוצת הקוברה היא בעיקר בסוואנות מיוערות וביערות מונסון עד לגובה 3,000 מטר. הקוברה ניזונה מטרף עיקרי של מכרסמים כמו עכברים וחולדות וגם מלטאות, נחשים אחרים וצפרדעים. הקוברה מותקפת בידי מספר מעט מאוד של טורפים ובעיקר בידי כוח ענק (באי קומודו), אף שבמספר מקרים הקוברה הצליחה לירות לעיני הלטאה ולהינצל. יריקת הארס והפחדה הם ההגנות העיקריות שלה אך אם זה לא עוזר היא תכיש בעזרת ניביה את התוקף.
קוברה זו הורגת מעט מאוד אנשים כל שנה. למרות זו הארס שלה המורכב מנוירוטוקסינים חזקים יכול לגרום לקרישת דם מהירה ולהאטה של מהירות הדם עד לעצירת פעילות הלב. הארס נחשב לחזק יחסית אך גם לאיטי יותר.
ג'יימס פלמר
ג'יימס וולטר פלמר (באנגלית: James Walter Plummer; 29 בינואר 1920 - 16 בינואר 2013) היה מהנדס ואיש ממשל אמריקאי.
ביוגרפיה
ג'יימס פלמר נולד באיידהו ספרינגס, שבקולורדו. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת מרילנד, שם הוא קיבל ב-1953 תואר מוסמך במדעים בהנדסת חשמל.
הוא היה מנהל מיזם קורונה ומיזם לניארד של לוקהיד קורפוריישן. פלמר התמקד בפיתוח הדור הבא של הלוויינים של ארצות הברית, שהיו מבוסס מערכות אלקטרו-אופטיות.
ב-21 בדצמבר 1973 הוא מונה כתת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, ובמקביל שימש כמנהל משרד הסיור הלאומי. בתפקידים אלו הוא שימש עד 28 ביוני 1976. מה-24 בנובמבר 1975 ועד 1 בינואר 1976 הוא גם כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ב-2005 הוענק לו פרס צ'ארלס סטארק דרייפר על תרומתו למיזם קורונה.
ג'יימס פלמר נפטר ב-16 בינואר 2013 במדפורד אורגון, בגיל 92.
כפר הנוער דוד רזיאל
היסטוריה
בתחילת דרכו קלט כפר הנוער תלמידים בגילאי 12 עד 16, בעיקר יוצאי צפון אפריקה. טקס פתיחה רשמי של הכפר התקיים ב-30 ביוני 1957. כעבור כשנתיים נקלטו תלמידים נוספים שהגיעו כקבוצה אחת מטורקיה. בשנותיו הראשונות כלל כפר הנוער צריפים מעץ בלבד, ונשען על כספי תרומות מתומכיו מעבר לים. הכפר המשיך לקלוט תלמידים במתכונת של חטיבת ביניים (כיתות ו'-ח') וזאת עד שנת 1992.
ב-1995 נסגרה חטיבת הביניים, והוחלט על הקמת בית ספר תיכון למדעים ומוזיקה. שנתו הראשונה של המוסד נפתחה עם 85 תלמידים, ומספר התלמידים גדל משנה לשנה.
בתקופה זו הפעילה את המקום עמותת על"ה, אשר פורקה בתחילת העשור השני של המאה ה-21. החל משנות ה-90, כפר הנוער פועל בשיתוף עם הסוכנות היהודית וקולט את תלמידי נעל"ה (יוצאי ברית המועצות לשעבר).
החל משנת 2011 הכפר מנוהל על ידי רשת מכללות עתיד. בשנים אלו, נרשמת עלייה משמעותית בכמות התלמידים במוסד; הכפר ובתי הספר עוברים שיפוץ נרחב, והמגמות המקצועיות בבית הספר מתפתחות.
חיות הפלא: הסודות של דמבלדור
חיות הפלא: הסודות של דמבלדור (באנגלית: Fantastic Beasts: The Secrets of Dumbledore) הוא סרט דרמת פנטזיה בריטי-אמריקאי שבוים על ידי דייוויד ייטס עם תסריט מאת ג'יי קיי רולינג וסטיב קלובס. הסרט מהווה המשך לסרטים "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" ו"חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד", המבוססים על ספרה של רולינג באותו השם. בסרט מככבים אדי רדמיין, ג'וד לאו, מאדס מיקלסן, עזרא מילר, דן פוגלר, אליסון סודול, קאלום טרנר, ג'סיקה ויליאמס וקתרין ווטרסטון.
הסרט עלה לאקרנים תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר ב-15 באפריל 2022. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-14 באפריל 2022.
רקע
עלילת הסרט מתרחשת במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, מספר שנים לאחר אירועי "הפשעים של גרינדלוולד", ומתקיימת לסירוגין בבהוטן, בגרמניה, בסין, בארצות הברית ובבריטניה. כאשר כוחו של גרינדלוולד גדל במהירות, אלבוס דמבלדור מטיל על ניוט סלמנדרה וחבריו משימה שמובילה אותם לעימות חזיתי מול חסידיו של גרינדלוולד, ומניעה את דמבלדור עצמו להרהר ביכולתו להישאר נייטרלי לאור המלחמה המתקרבת, אשר מובילה למעורבות עולם הקוֹסמוּת באירועי מלחמת העולם השנייה.
עלילת הסרט
מספר שנים לאחר אירועי העצרת בפריז, אלבוס דמבלדור נפגש לראשונה מחדש עם גלרט גרינדלוולד במסעדה, שם השניים משוחחים על עברם המשותף ועל ברית הדמים שכרתו. לאחר שהשיחה מסתיימת באי-הסכמה, המפגש נחתם בכך שגרינדלוולד מזהיר את דמבלדור להתרחק ממנו ומבהיר לו את כוונותיו בנוגע לעולם נטולי הקסם. במקביל, ביערות סין, ניוט סלמנדרה מסייע לצ'ילין, חיית פלא שביכולתה לראות לתוך נשמתו של המביט בה ולחזות את העתיד, ללדת. עם זאת, חסידיו של גרינדלוולד, בראשות קרידנס ברבון, תוקפים ומכריעים את ניוט, הורגים את האם וחוטפים את הרכה הנולדת על מנת שגרינדלוולד יוכל לרתום לרשותו את יכולת ראיית הנולד שלה. ללא ידיעתם, מתברר כי הצ'ילין הולידה תאומות, שאת הצעירה מביניהן ניוט מצליח להציל.
בשובו לבריטניה, ניוט ותזאוס הולכים אל פונדק "ראש החזיר" שבהוגסמיד על מנת לשאול את דמבלדור לגבי דרך הפעולה הטובה ביותר נגד גרינדלוולד. בעודנו חסר יכולת לשבור את ברית הדמים שמונעת ממנו להילחם בגרינדלוולד, דמבלדור חושף בפניהם כי יש לו תוכנית להביס את גרינדלוולד ולמנוע ממנו לקרוע את העולם. בנוסף לשניהם, דמבלדור מגייס למשימה גם את פרופסור יוללי היקס, יוסוף קמא, באנטי ברודקר; העוזרת של ניוט, ואת ג'ייקוב קובלסקי, ששרוי בדיכאון בעקבות עריקתה של קוויני גולדשטיין ותוצאותיו הכלכליות של השפל הגדול. ברכבת אקספרס הקסומה לבריטניה, ניוט חושף בפני הקבוצה שעל מנת לסכל את יכולות ראיית העתיד של גרינדלוולד, הם יתפצלו ויבצעו תפקידים שונים במטרה לבלבל את גרינדלוולד – ניוט מעניק בשם דמבלדור מספר חפצים: לתזאוס עניבה עם סיכת זהב גדולה, לג'ייקוב שרביט מזויף, ולבאנטי הוראות כתובות שנועדו לעיניה בלבד ויישרפו עם קריאתם.
בהגיעם לברלין, גרמניה, באנטי יוצאת לשכפל את המזוודה של ניוט ויוסוף נשלח לטירת נורמנגרד להסתנן כמרגל במעגל הפנימי של גרינדלוולד, ואילו הארבעה הנותרים שמים פעמיהם אל משרד הקסמים הגרמני. עם זאת, הקבוצה מבינה כי חסידיו של גרינדלוולד הסתננו למשרד לאחר שאנטון ווגל, השר וראש קונפדרציית הקוסמים הבינלאומית המכהן, מסרב לעזור להם לעצור את גרינדלוולד מסיבות פוליטיות, ואלו נאלצים לחזות כיצד גרינדלוולד מזוכה מכל האישומים על ידי קונפדרציית הקוסמים הבינלאומית, ולאחר מכן מגיש את מועמדותו לתפקיד ראש הקונפדרציה הבא, בזמן שחסידיו מנטרלים ולוכדים את תזאוס. כשהוא מתאחד עם השלושה, דמבלדור מספר לניוט היכן תזאוס כלוא ומטיל על יוללי וג'ייקוב למנוע מחסידיו של גרינדלוולד להתנקש במתחריו.
במקביל, גרינדלוולד מורה על קרידנס להתנקש בדמבלדור. כשהוא מודע לנוכחותו של קרידנס, דמבלדור מביס את קרידנס לאחר קרב עז, ומתגלה כי הוא לא אחיו של אלבוס, אלא אחיינו ובנו הממזר של אברפורת'. במהלך סעודה הנערכת לכבוד המועמדים, ג'ייקוב ויוללי מצליחים למנוע את ההתנקשות בוויצ'נסיה סנטוס, מועמדת מטעם קהילת הקוסמים הברזילאית, אך פזיזותו של ג'ייקוב מאפשרת לגרינדלוולד להפליל אותו בניסיון להתנקש בחייו, והוא ויוללי מצליחים להימלט בקושי רב, מה שנותן לגרינדלוולד תמריץ להטות את עולם הקוסמוּת נגד עולם נטולי הקסם. בינתיים, ניוט נכנס לכלא ארקסטאג ומציל את אחיו בהצלחה באמצעות העניבה, למרות שהמנטיקור מנסה לעצור אותם.
בזמן שגרינדלוולד משתמש בכישוף העלאה באוב על מנת להחיות את גורת הצ'ילין שהרג, מקבל חיזיון אודות גורה נוספת ומתפרץ על קרידנס; הקבוצה מתאחדת בהוגוורטס ויוצאת לסעוד ב"ראש החזיר", שם דמבלדור מתעמת עם אחיו על אבהותו של קרידנס, ובשיחה פרטית ביניהם, ניוט לומד את האמת על עברו של אלבוס. לאחר שקרידנס, שגוסס בעקבות היותו אובסקוריאל, יוצר איתם קשר באמצעות מראה ומבקש לחזור הביתה, אלבוס רוקם תוכנית במסגרתה על הקבוצה לנסוע לבהוטן, שם הבחירות מתקיימות, על מנת לעצור את גרינדלוולד.
לאחר שהם מגיעים לבהוטן באמצעות מכשיר שמסופק על ידי חדר הנחיצות, שם הם מקבלים את העתקי המזוודה של ניוט – שבאחד מהם נמצא גורת הצ'ילין – הקבוצה מביסה את כל חסידיו של גרינדלוולד. גרינדלוולד משתמש בגורת הצ'ילין המתה-חיה על מנת לנצח בבחירות, ומיד מכריז מלחמה על כל נטולי הקסם ומענה את ג'ייקוב בעוון ניסיונותיו להתנקש בחייו. עם זאת, קרידנס, ניוט וקוויני, שהחליטה להפנות עורף לגרינדלוולד לאחר שחשף את פרצופו האמיתי, מצליחים לחשוף את מזימתו ובאנטי חושפת את גורת הצ'ילין החיה, שבוחרת בוויצ'נסיה לאחר שדמבלדור מסרב להיות ראש הקונפדרציה הבא. בזעמו, גרינדלוולד מנסה להרוג את קרידנס, אך אלבוס ואברפורת' מצילים אותו. לאחר שהגן על קרידנס במקום לתקוף את גרינדלוולד, ברית הדמים נשברת לבסוף ודמבלדור נלחם מיד בגרינדלוולד בקרב אינטנסיבי המסתיים לאחר שהשניים נקלעים למבוי סתום, וגרינדלוולד נסוג לאחר מכן.
לאחר הקרב בין דמבלדור לגרינדלוולד והבחירות המחודשות, קרידנס הגוסס נלקח הביתה על ידי אברפורת', שמכיר בו רשמית כבנו, בעוד הפניקס האבל עוקב אחריהם. כשהם שוב בארצות הברית, ג'ייקוב וקוויני מתחתנים במאפייתו, בהשתתפותם של רוב חברי הקבוצה; שם ניוט מתאחד עם טינה. דמבלדור צופה מרחוק בטקס הנישואין ומודה לניוט על כל מאמציו, לפני שהוא נעלם אל תוך הלילה.
פיתוח
באוקטובר 2014, אולפני האחים וורנר אישרו כי העיבוד הקולנועי ל"חיות הפלא והיכן למצוא אותן" יורכב מטרילוגיית סרטים, כאשר הסרט השלישי עתיד לעלות לאקרנים ב-20 בנובמבר 2020. באוקטובר 2016 הוכרז כי הטרילוגיה תורחב לחמישה סרטים שעתידים להתמקד במאבק בין אלבוס דמבלדור לגרינדלוולד ולתאר את השתלשלות האירועים עד לשנת 1945, בה התקיים הקרב ההיסטורי בין השניים שהביא לתבוסתו של גרינדלוולד. בנוסף אושר כי אדי רדמיין ישוב לגילום דמותו של ניוט סלמנדרה בכל הסרטים, עם רולינג, דייוויד היימן, סטיב קלובס, וליונל וויגרם כמפיקים. ביולי 2016, אישר הבמאי דייוויד ייטס כי רולינג עובדת על התסריט עבור הסרט השלישי. בנובמבר 2016, חשף ייטס שהוא יביים את כל חמשת הסרטים. באוקטובר 2018, רמז ג'וני דפ שהוא עשוי לחזור לגלם את דמותו של גלרט גרינדלוולד בסרט השלישי, שצילומיו התעתדו להתחיל באמצע השנה הבאה. בנובמבר 2019, סטיב קלובס, ששימש בעבר כתסריטאי בסדרת סרטי "הארי פוטר", הצטרף להפקת הסרט כתסריטאי-שותף.
ליהוק
במרץ 2020, אושר רשמית שג'וד לאו, ג'וני דפ, עזרא מילר, אליסון סודול, דן פוגלר, קאלום טרנר, קתרין ווטרסטון וג'סיקה ויליאמס, ישובו לגלם את דמויותיהם משני הסרטים הקודמים, לצדו של רדמיין. ב-6 בנובמבר, הודיע דפ שהוא לא ישוב לגלם את דמותו של גרינדלוולד מכיוון שאולפני האחים וורנר ביקשו ממנו להתפטר לאחר שהפסיד בתביעת הדיבה שלו נגד עיתון "הסאן". ב-25 בנובמבר 2020, אולפני האחים וורנר אישרו שהשחקן מאדס מיקלסן יחליף את דפ בגילום דמותו של גרינדלוולד.
צילומים
במקור, צילומי הסרט היו אמורים להתחיל ביולי 2019. עם זאת, צילומי הסרט נדחו, ובאוקטובר 2019, השחקן דן פוגלר חשף כי צילומי הסרט עתידים להתחיל בפברואר 2020. בהמשך דווח כי צילומי הסרט התעתדו להתחיל ב-16 במרץ 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
בספטמבר 2020, צילומי הסרט החלו באופן רשמי, תוך כדי שמירה על אמצעי בטיחות שננקטו במטרה לשמור על צוות השחקנים וההפקה מפני הידבקות במגפת הקורונה. ב-3 בפברואר 2021, צילומי הסרט הושבתו, לאחר שאחד מחברי צוות ההפקה עבר בדיקת קורונה ונמצא חיובי. בשלהי פברואר 2021, המלחין ג'יימס ניוטון הווארד אישר כי צילומי הסרט תמו.
הפצה
במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר ב-20 בנובמבר 2020. באפריל 2019, האולפנים החליטו להעביר את תאריך עליית הסרט לאקרנים ל-12 בנובמבר 2021 בשל שיקולים תסריטאיים. ב-9 בנובמבר 2020, נודע שעליית הסרט לאקרנים תידחה ל-15 ביולי 2022 בעקבות עזיבתו של דפ. ב-22 בספטמבר 2021, לצד חשיפת שם הסרט הרשמי, נחשף כי עליית הסרט לאקרנים הוקדמה ל-15 באפריל 2022. בנוסף, הסרט יהיה זמין בשירות "HBO Max" 45 יום לאחר עלייתו לאקרנים.
שיווק
ב-10 בדצמבר 2021, לרגל יום השנה ה-20 לרגל זיכיון "Wizarding World", הופץ קדימון ראשון לסרט לקראת הפצת הקדימון הרשמי. ב-13 בדצמבר 2021, הופץ הקדימון הרשמי המלא. ב-24 בפברואר 2022, היה אמור לצאת הקדימון הרשמי השני, אך הפצתו נדחתה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, ובמקום זאת, הופץ ב-28 בפברואר 2022.
קישורים חיצוניים
כתבות: ביקורות:
קבוע אומגה
קבוע אומגה הוא קבוע מתמטי המסומן באות היוונית אומגה, המקיים: ערכו של הקבוע הוא בקירוב ...0.5671432904097838729999686622. הוא מקיים את המשוואות עבור אינטואציה גרפית נסתכל על הגרפים של הפונקציות e^x ו \frac{1}{x}. בנקודת החיתוך שלהם ערכה של קואורדינטה x הוא קבוע אומגה.
קבוע זה הוא הפתרון היחידי של (1)W כאשר W היא פונקציית W של למברט. שמו לקוח משמה הנוסף של פונקציה זו, פונקציית אומגה.
ניתן לבנות את קבוע אומגה בצורה איטרטיבית על ידי סדרת קירובים שמתחילה ב-Ω0 כלשהו ומקיימת הסדרה מתכנסת לקבוע אומגה כאשר n שואף לאינסוף. הגבול מתקיים כיוון שקבוע אומגה הוא נקודת שבת יציבה של הפונקציה e^{-x}.
אדם האבן
אדם האבן (או במקור בגרמנית: Reckless. Steinernes Fleisch) הוא ספר פנטזיה שכתבה הסופרת הגרמנייה קורנליה פונקה יחד עם המחזאי הבריטי ליונל ויגראם. הספר הוא הראשון בסדרת "עולם המראה", והיחיד מבין ספרי הסדרה שיצא לאור בעברית עד כה. הספר נכתב בהשראת אגדות האחים גרים, ואף שני הגיבורים הראשיים בו נקראים "ויל" ו"יאקוב" על שמם של האחים גרים.
עלילה
הספר מתרחש בעולם מקביל לעולמנו שלנו, אשר מתואר כעולם מתחילת המאה ה-19, אשר בו חיים יצורים ודמויות מאגדות עם גרמניות (במיוחד אגדות האחים גרים). הספר עוסק ביאקוב רקלס, אשר אביו נעלם בפתאומיות והותיר אותו עם אחיו ויל ועם אמו. בגיל צעיר, יאקוב מגלה בחדרו של אביו מראה מסתורית אשר מעבירה אותו אל העולם האחר. הוא מתגנב אל עולם המראה פעמים רבות יותר ויותר, ובהדרגה הופך שם לצייד אוצרות אקזוטיים וקסומים עבור לקוחות עשירים, במיוחד עבור תרזה קיסרית אוסטרזיה (מבוססת על דמותה של מריה תרזה). הוא מתחבר אל ילדה המסוגלת להפוך את עצמה לשועל (ומעדיפה בדרך כלל להישאר בצורה זו), ולפיכך מכנה את עצמה "שועלה". היא מתאהבת ביאקוב, אולם לו אין רגשות מיוחדים כלפיה. כאשר הוא כבר בן 24 ואמו מתה, מחליט יאקוב להראות לוויל את עולם המראה. עם זאת, יאקוב נקלע שלא מרצונו לתוך מאורעות גדולים ממנו אשר הוא מנסה להתחמק מהם.