cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת
מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת הוא סרט מדע בדיוני משנת 1991, והוא השישי בסדרת סרטי מסע בין כוכבים. סרט זה הוא האחרון לצוות האנטרפרייז המקורי, והוא מוקדש לזכרו של יוצר הסדרה ג'ין רודנברי, שמת מדום לב באוקטובר 1991. הסרט זכה להצלחה לעומת הסרט הקודם שכשל. הסרט זכה לשתי מועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריית האיפור ואפקטים קוליים, ולחמש מועמדויות לפרס סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר. בנוסף היה מועמד לפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר לשנת 1992.
עלילה
במשימת סיור שגרתית, ספינת החלל "אקסלסיור" בפיקודו של קפטן היקארו סולו סופגת גל הדף המרחף בחלל. בדיקה מעלה, כי מקור התופעה היא בגבול חלל הקלינגונים. עולם הבית של הקלינגונים, "קרונוס", שרוי כמרקחה לאחר שירחם "פרוקסיס" - שבו היו קיימים מתקנים לייצור אנרגיה - הושמד, ובכך מעמיד את האטמוספירה שלהם בסכנה. הערכות מראות כי הפיצוץ יגרום להתרוקנות האטמוספירה תוך 50 שנים. האימפריה הקלינגונית יוצרת קשר עם הפדרציה ומראה נכונות לחתום על הסכם שלום עימה. ספינת החלל "אנטרפרייז" נשלחת לאסוף את המנהיג הקלינגוני גורקון וללוותו לכדור הארץ, שבו ייערך המשא ומתן. קפטן קירק מקבל את הידיעה בהסתייגות, שכן בנו נהרג בידי קלינגונים (בסרט מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק).
כאשר הם פוגשים בספינת הקרב הקלינגונית של גורקון, "קרונוס 1", קירק מזמין את היועץ ואורחיו לסעודה שנערכת על סיפון האנטרפרייז, שמהר מאוד מתלהמת בה האווירה לאחר שהם דנים בשיחות השלום וקיצה של התרבות הקלינגונית (שידועה בגאוותה הרבה ובחירחורי המלחמה שלה). גורקון מרים כוסית לכבוד "הארץ הלא נודעת - העתיד".
לאחר הסעודה, האנטרפרייז יורה לפתע טילי טורפדו על ספינת "קרונוס", בכך משבשת מערכות חיוניות, ביניהם את כוח הכבידה המלאכותית. בנוסף, שני אנשים הלובשים חליפות חלל של הפדרציה עולים על הספינה ומתנקשים בחייו של גורקון. קפטן קירק מורה על כניעתה של האנטרפרייז, ויחד עם ד"ר מקוי הם משתגרים לספינה במאמץ להציל את חייו. הם נכשלים, נעצרים בגין הפשע, ונלקחים ל"קרונוס" למשפט. ביתו של גורקון, אזטבור, נהיית ליועצת החדשה, ומבקשת לחדש את שיחות השלום במקום נייטרלי וסודי.
לאחר משפט פומבי, קירק ומקוי נשלחים לעולם מחנות עבודה, שם הם פוגשים במשנת-צורה בשם מרטיה (שמגולמת על ידי הדוגמנית אימאן) שמציעה להם דרך הימלטות. לאחר שהם עושים את דרכם בשממה הקפואה של עולם הכלא, מרטיה בוגדת בהם כאשר שומרים קלינגונים מגיעים. אולם, האנטרפרייז מצליחה לחצות את הגבול במרמה, לשגר את השניים חזרה אליה, ולחזור לגבול החלל הקלינגוני. מתגלה כי ספוק לקח על עצמו את הפיקוד ואת חקירת המקרה, שהובילה למסקנה שלשני המתנקשים הייתה עזרה מבפנים. לאחר הצלתם של קירק ומקוי הם מגלים את שני המתנקשים, ושובים את הבוגדת - לוטננט ולריס. ספוק מאלץ את ולריס לעבור איחוד מוחות, ובכך הם משיגים מידע לגבי הקונספירציה לרצוח את גורקון (נציגים מהפדרציה, מהאימפריה הקלינגונית ומהאימפריה הרומולאנית, בעזרת אבטיפוס של "ציפור טרף" שמסוגל לירות תוך-כדי הסוואה).
קירק יוצר קשר עם סולו ומגלה את מיקום שיחות השלום. יחד הם עושים דרכם לכוכב הלכת שבו הן מתנהלות. כאשר הם מתקרבים לכוכב, "ציפור הטרף" החדשה, בראשות הגנרל צ'אנג (כריסטופר פלאמר), משיגה את האנטרפרייז ומתקיפה אותה תחת הסוואה. ספוק ומקוי משנים את הטורפדות שבספינה, שכעת מסוגלות להתחקות אחר פרצי הפלזמה של "ציפור הטרף" המוסווית, וגם האנטרפרייז וגם אקסלסיור מתקיפות את ספינת הקרב הקלינגונית ומשמידות אותה.
משלחות משתי הספינות משתגרות אל פני הכוכב שבו מתנהלות שיחות השלום, ומצליחות לעצור התנקשות בנשיא הפדרציה ולשבות את קושרי הקשר. קירק אומר לחברי הכינוס, כי "אנשים יכולים לפחד מאוד משינוי". אזטבור אומרת, כי קירק החזיר את אמונתו של אביה, ובתמורה קירק משיב כי היא החזירה את אמונתו בבנו. בסוף, צוות האנטרפרייז נקרא חזרה לכדור הארץ, אך קירק וצוותו מסכימים פה אחד להפר את הפקודות ולהמשיך במסעם. קירק אומר כי אחרים ימשיכו את מסעותיה של האנטרפרייז על מנת לגלות עולמות חדשים, וכי אין זה מסעה האחרון של האנטרפרייז.
תקציב ורווחים
הסרט, שנעשה בתקציב של 30 מיליון דולר, הכניס קרוב ל-75 מיליון בארצות הברית ו-94 מיליון דולר ברחבי העולם.
רוברט ארזומניאן
רוברט ארזומניאן (בארמנית: Ռոբերտ Արզումանյան; נולד ב-24 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר ארמני שישחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
ב-17 בינואר 2008 חתם לעונה אחת בראנס הדנית. לאחר שהפך לשחקן הרכב במועדון, כעבור 7 חודשים האריך את חוזהו במועדון ב-4 שנים. בעונת הגיע מאמן חדש למועדון שלא האמין בארזומניאן והוא עזב את המועדון.
בינואר התחיל להתאמן עם שלונסק ורוצלאב אך העסקה נפלה בגלל הדרישות של סוכנו של ארזומניאן והוא חתם בסופו של דבר ביאגילוניה ביאליסטוק. בביאליסטוק סבל ארזומניאן מפציעות ומחילופי מאמנים ובסופו של דבר הוא עזב את המועדון.
לאחר שהתחיל את העונה ללא קבוצה, בספטמבר חתם בסק"א-אנרגיה חברובסק הרוסית בה שיחק חצי עונה. בינואר  חתם באקטובה הקזחית בה שיחק במשך שתי עונות.
ביולי חתם באמקאר פרם הרוסית, אך העסקה יצאה לפועל בינואר  לאחר שחוזהו באקטובה פג.
בריץ חתם בארטסאך מליגת העל הארמנית. בתום העונה, ארזומניאן הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-18 במרץ 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה במשחק ידידות נגד. ב-2 ביוני 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008.
ארזומניאן נחשב לאחד משחקני המפתח של בנבחרת ארמניה: הוא מדורג שלישי בטבלת שיאן ההופעות, ותשיעי בטבלת מלך השערים. במרץ 2016 פרש מהנבחרת.
סטרואיד
סטרואידים (Steroids) הם מולקולות המכילות גרעין סטרואידי אשר בנוי מ-4 טבעות פחמניות קבועות (קבוצת ציקלופנטאן-פננטרן cyclopenta[a]phenantrene). הסטרואידים הם סוג של ליפידים עם שלד פחמני, שהידוע בהם הוא הכולסטרול. מקורם הוא בתרכובת האורגנית סטרול ומכאן שמם (דהיינו, מכאן התחילית Stero). אל הגרעין הסטרואידי נקשרות קבוצות שונות אשר יכתיבו פעילות שונה.
הסטרואידים הטבעיים כוללים את הורמוני המין הזכריים והנקביים (אנדרוגנים ואסטרוגנים), את ההורמונים של קליפת יותרת הכליה, וכן פרוגסטרון, מלחי מרה וסטרולים. כמו כן קיימים סטרואידים סינתטיים למטרות רפואיות. סטרואידים סינתטיים מיוצרים על פי רוב מכולסטרול.
מרבית ההורמונים הסטרואידיים חוצים את ממברנות התאים ונקשרים לקולטנים תוך-תאיים. זאת בניגוד למרבית ההורמונים האחרים שנקשרים לקולטנים על גבי הממברנות. אחת הסיבות לכך היא שבשל היותם ליפידים, גדל הסיכוי שמולקולות הסטרואידים יתמוססו בממברנת תאי המטרה (שהיא שומנית בעיקרה), יכנסו אל תוך התא, ויפעלו שם.
מתן סטרואידים ברפואה
ברפואה משתמשים בסטרואידים סינתטיים המדמים סטרואידים אנדוגניים, למשל במקרים בהם ישנו חוסר בסטרואידים אנדוגניים (כתוצאה מבעיה בבלוטת יותרת הכליה, כגון אי ספיקת בלוטת יותרת הכליה) על ידי מתן מינון פיזיולוגי שלהם בהתאם לנורמה שאמורה להיות מבחינה פיזיולוגית. במקרים בהם יש צורך לדכא הפרשה של סטרואידים אנדוגניים יינתן מינון גבוה מהנורמה אולם לא גבוה מדי (באמצעות מנגנון של משוב שלילי המביא להפחתת ההפרשה של ACTH), או במקרים בהם מעוניינים לדכא את מערכת החיסון, כגון במחלות דלקתיות או אוטו-אימוניות, שאז יינתן מינון גבוה מאוד יחסית של סטרואידים.
SCSI
SCSI, ראשי תיבות - Small Computer System Interface (מבטאים "סקאזי") הוא תקן להעברת נתונים בצורה מקבילית שמאפשר קצבי העברת נתונים גבוהים בהרבה מאלה של היציאות הטוריות והמקביליות הקיימות במחשב. עוד יתרון ל-SCSI - ניתן לחבר יותר מהתקן אחד לאותה היציאה.
טכנולוגיית SCSI נחשבת ליקרה יחסית, ולכן נשארה בעיקר נחלתם של מי שהיו זקוקים למהירות ולאמינות שהיא מציעה. משמשת היום בעיקר בשרתים.
טכנולוגיה זו כמעט ואינה בשימוש כיום במחשבים אישיים, ובמקומה נמצאת לרוב טכנולוגיית ה-SATA הטורית (או בטכנולוגיה המקבילה הישנה יותר, PATA).
גאריסה
גאוגרפיה
נהר טנה שמקורותיו ברכס האברדר, ממערב לעיר ניירי זורם דרך העיר. מקלט הג'ירפות בּוּר-אלגי (Bour-Algi Giraffe Sanctuary) ממוקם 5 קילומטר מדרום לגאריסה ומהווה בית גידול למספר מינים כגון ג'ירף מרושת (ומכאן שמו של המקום), צביים ג'ירפיים, חזירי יבלות, דיק דיקים, קובוס המים וקודו זוטר.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2009 מספר הנפשות בעיר עמד על 119,696. רוב תושבי העיר הם סומלים המחולקים לשבטים. בעיר חיים גם מספר קבוצות אתניות קטנות.
מתקפת הטרור ב-2015
ב־2 באפריל 2015, קבוצת חמושים הסתערה על אוניברסיטת גאריסה והרגה 147 אנשים ופצעה 79 או יותר. הקבוצה המיליטנטית שלוחת אל-קאעידה, א-שבאב, שאחד האנשים טען הוא משתייך אליה לקחה אחריות על הפיגוע. החמושים השתלטו על כ־700 בני ערובה תלמידים, שחררו מוסלמים והרגו את מי שזוהו כנוצרים. המצור הסתיים באותו היום, כאשר כל ארבעת התוקפים נהרגו. חמישה גברים נעצרו מאוחר יותר בחשד למעורבות, ופרס הוכרז על מעצרם של חשודים למעורבות בארגון. היה זה הפיגוע השני הקטלני ביותר בהיסטוריה בקניה מאז קבלת עצמאותה, לאחר המתקפה על שגרירות ארצות הברית בניירובי 1998, שבה 213 בני אדם נהרגו.
מרדכי סלומון
מרדכי סלומון (צורף) (ה'תקס"ו, 1806 – ט' בחשוון ה'תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה רב ושד"ר, ממחדשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.
תולדותיו
נולד בשנת ה'תקס"ו (1806) בליטא (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לאברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז). שנת ה'תקע"ב (1811) עלה עם הוריו ואחיו יצחק לארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. שם היו מבין האשכנזים הראשונים בעיר מאז עליית ר' יהודה החסיד.
כנראה היה זה מרדכי שקבע למשפחתו את השימוש בשם "סלומון".
סלומון היה פעיל בשטח המסחר הסיטונאי (יבוא מצרכי מזון ממצרים) שעליו שלטו עד אז סוחרים ארמנים ויוונים. בשנת ה'תקצ"ט (1839), חכר יחד עם שותף מהעדה הספרדית, שטח בכפר הערבי אל-מנסורה (בקרבתו הוקמה בהמשך המושבה מזכרת בתיה עקרון) והקימו בו משק חקלאי. על סמך התנסות זאת חיבר תזכיר בצירוף תוכנית מפורטת בדבר ייסוד כפר חקלאי בארץ ישראל. את התזכיר העביר לשר משה מונטיפיורי בעת שהשר ביקר בירושלים. למעשה ביקש סלומון ממונטיפיורי עזרה לביצוע תוכנית התיישבותית זו בשני שלבים: (א) להשתדל אצל יהודי הגולה לתרום מכספם למען תוכנית זו; (ב) לקבל מאת אבראהים פאשא ממצרים את הרישיון הדרוש לשם הקמת הכפר ולהעמיד לרשות התושבים, שומרים חמושים להגן מפני שודדים. אולם תוכנית זו לא הצליחה להתממש בין היתר גם מפני שאבראהים פאשא איבד את שלטונו במצרים, שחזרה לידי הטורקים.
בעזרתם של משה מונטיפיורי והברון רוטשילד למד מרדכי את מלאכת האריגה באנגליה. בשובו לארץ בשנת 1854, הקים מפעל אריגה קטן בירושלים ללימוד מלאכה זו לצעירים ואף לצעירות, אך גם מפעל זה לא החזיק מעמד זמן רב.
כאביו נשלח אף הוא כמה פעמים לאירופה כשד"ר מטעם העדה האשכנזית לשם איסוף כספים לטובת העדה שהייתה רוב הזמן במצב קיומי קשה מאד.
במסגרת מסעות אלו כשד"ר, שהה בטורקיה ופעל לשם השגת רישיון להקמת בית כנסת גדול עבור העדה האשכנזית בירושלים על מגרש החורבה שכבר היה בבעלות העדה האשכנזית ובכוונתם הייתה גם להקים בו בתים לתלמוד תורה וישיבה (שמה קמה ישיבת עץ חיים). אך גם ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות, והמקום הוקם על ידי אחרים מספר שנים מאוחר יותר.
ב-ט' בחשוון ה'תרכ"ו, (1865) - נפטר ר' מרדכי צורף-סלומון ממגפת הכולרה, עשרה ימים לאחר מכן נפטרה ממגפה זו גם אשתו חנה. המוות הטראגי הותיר רושם עז בנפשו של בנו, ר' יואל משה סלומון שהמשיך את דרכו והיה מבין הדמויות הבולטות בתחיית היישוב היהודי בתקופה זו. בעקבות כך השתמש הבן בכינוי 'בהר"ם' - בן הרב רבי מרדכי - במשך כמה שנים, וזאת במקום השם סלומון. עדות לכך ניתן למצוא למשל, בפנקס ההכנסות וההוצאות של חברת 'נחלת שבעה' משנת 1869 בה היה סלומון הבן שותף, ואשר שם הוא מופיע תחת הכינוי בהר"ם.
פודסטה
מקור המילה פודסטה במילה הלטינית פוטסטאס (Potestas) שמשמעה "כוח".
ארושה
ארושה (Arusha) היא עיר בצפון טנזניה. היא שוכנת למרגלות הר מרו, בגובה של כ-1,300 מ' מעל פני הים. העיר משמשת כבירתו של מחוז ארושה, ובשנת 2002 התגוררו בה כ-270 אלף תושבים.
היסטוריה
ארושה הוכרזה כעיר רק בשנת 1948, אך מאז הפכה למרכז עירוני חשוב, ואף לזירה של פעילות בינלאומית.
ב-5 בפברואר 1967 הכריז בה נשיא טנזניה דאז, ג'וליוס נייררה, במה שכונה "הצהרת ארושה", על כוונתו לכונן רפורמה סוציאליסטית מרחיקת לכת - האוג'מאה.
באותה שנה הקימו טנזניה, קניה ואוגנדה את הקהילייה המזרח-אפריקנית, ומשרדיה שכנו בעיר עד לפירוקה ב-1977. ב-1993 נפגשו בעיר נשיאי שלוש המדינות והחליטו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן, ומאז כינונה מחדש של הקהילייה ב-2001, שוב שוכנים משרדיה הראשיים בארושה.
בארושה התנהל המשא ומתן להפסקת אש במלחמת האזרחים ברואנדה, שהחל ב-1992 והסתיים בכינונם של הסכמי ארושה באוגוסט 1993. ב-13 בפברואר 1995 החליטה מועצת הביטחון של האו"ם כי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה יוקם בארושה. בית דין זה פעל בעיר עד סגירתו ב-31 בדצמבר 2015. מאז 2006 שוכן בה בית הדין האפריקאי לזכויות אדם ואזרח.
כלכלה
בעבר התבססה כלכלת העיר על חקלאות, ובסביבתה של העיר עדיין קיימים מטעי קפה רבים. בשנת 1967 התגלה בסביבתה של ארושה טנזניט. זהו המקום היחיד בעולם בו ניתן לכרות אבן חן זו, וחברות כרייה רבות פועלות באזור.
ארושה מהווה גם את שער הכניסה לכמה מהגנים הלאומיים החשובים של טנזניה, כגון קילימנג'רו, סרנגטי ומכתש נגורונגורו, וענף התיירות הופך לחלק משמעותי בכלכלתה.
גם להקמתם של המוסדות הבינלאומיים השונים בעיר הייתה השפעה חיובית על כלכלת העיר.
פארק ארושה
פארק ארושה נמצא צפונית-מזרחית לעיר, במרחק של 40 דקות מהעיר. הפארק משתרע על 552 קמ"ר.
תחבורה
שני נמלי תעופה משרתים את ארושה. שדה התעופה ארושה משמש בעיקר לטיסות פנים, ואילו מנמל התעופה קילימנג'רו, השוכן כ-50 ק"מ מזרחית לעיר, יוצאות טיסות סדירות למדינות אפריקאיות נוספות ואף לאירופה.
קווי אוטובוס מקשרים את העיר עם הערים הגדולות במדינה - דאר א-סלאם, דודומה, מוואנזה ואחרות, וכן עם ניירובי ומומבסה שבקניה וקמפלה שבאוגנדה.
IGF-2
פקטור גדילה דמוי אינסולין 2 (באנגלית: Insulin-like growth factor 2, ובקיצור: IGF-2) הוא הורמון חלבוני טבעי המופרש בכבד. יש לו תפקיד בעיקר בתקופת ההיריון – כהורמון הקשור לגדילת העובר. דומה במבנה שלו לאינסולין וכן ל-פקטור גדילה דמוי אינסולין 1 (IGF-1). נקשר לקולטן מיוחד עבור הורמון זה, אבל גם נקשר לקולטן של IGF-1. בשנות ה-80 כונה הורמון זה בשם סומטומדין A (Somatomedin A).
IGF-2 עלול לשמש בעתיד ספורטאים כחומר אנאבולי (מפתח גוף), ועל כן מופיע ברשימת הסמים האסורים בספורט לפי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), למרות שטרם פותח תכשיר רפואי מהורמון זה.
יחזקאל לזרוב
יחזקאל לזרוב (נולד ב-8 בפברואר 1974) הוא יוצר ופרפורמר רב תחומי - במאי תיאטרון, שחקן, מחזאי, מעבד, מעצב תפאורה, רקדן, כוריאוגרף, אוצר, איש חינוך ומנהל אמנותי ישראלי. ביוני 2022 נבחר לכהן כראש בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים..
ביוגרפיה
לזרוב גדל בתל אביב במשפחה יהודית מסורתית בעלת שורשים בבוכרה ובבולגריה. מגיל שמונה רקד והופיע כרקדן סטפס במחזות זמר. בצעירותו היה חבר בלהקת "נעורי גבעתיים", ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון "תלמה ילין" היה חבר בלהקת חיל האוויר. בשנת 1993 הצטרף ל"להקת מחול בת-שבע", בה רקד במשך ארבע שנים והשתתף ביצירות המחולות אפזה, פרפטום, קיר, זינה ויאג.
לאחר מכן סיים לימודי תיאטרון ב"אקטורס סנטר" שבלונדון, אנגליה.
בטלוויזיה
בשנת 1997 גילם את ארז בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "פלורנטין" בבימויו של איתן פוקס, וגילם את גיל במשך שתי עונות בסדרה "אישה באפור" (1997-1999). בשנים 2000–2002 גילם את חמי עלזה בסדרה הקומית "שמש" לצד צביקה הדר וגלית גיאת, ובסרטי הטלוויזיה "שלושה כוכבים" (1997), ו"משחק האמת והשקר" (2005).
הנג סמרין
הֶנְג סַמְרִין (בקמרית: ហេង សំរិន; נולד ב-1934), פוליטיקאי קמבודי קומוניסטי, היה שליט קמבודיה לאחר פלישת וייטנאם למדינה.
ביוגרפיה
סמרין נולד במחוז פריי-ונג (Prey Veng) בקמבודיה. הוא הצטרף לתנועת הקמר רוז' בהנהגתו של פול פוט והפך ל"קומיסר פוליטי" וראש דיוויזיה צבאית כשהתנועה השתלטה על המדינה ב-1975. ב-1978 הוא ערק משורות הקמר רוז' (שנתמכה על ידי סין) ונמלט לווייטנאם. בסוף השנה סמרין שב לקמבודיה ופיקד על מרד שנתמך על ידי וייטנאם וברית המועצות נגד הקמר רוז'.
לאחר התמוטטות משטר הקמר רוז' ב-1979 סמרין הנהיג את הממשלה הקומוניסטית החדשה. למרות שהפרות זכויות האדם בתקופתו צומצמו באופן משמעותי יחסית למעשי הקמר רוז', עדיין בוצעו פשעים נגד האנושות ומשטרו סירב לקבל סיוע בינלאומי עד סוף שנת 1979. בשנת 1979 הפך סמרין ליושב-ראש מועצת המהפכה העממית. ב-1981 מונה ליושב ראש מועצת המדינה והמזכיר הכללי של מפלגת העם המהפכנית. תפקידו בשלטון הצטמצם באופן משמעותי לטובת הון סן שהפך לראש הממשלה ב-1985. לאחר ירידת המעורבות הווייטנאמית בקמבודיה ירדה קרנו של סמרין בקמבודיה - הוא עזב את משרת מזכ"ל המפלגה ב-1991 ואת מועצת המדינה ב-1992. לאחר שובו של המלך נורודום סיהאנוק לקמבודיה בשנת 1993 קיבל סמרין תואר כבוד, "הוד מעלתו" (Sâmdech) ותפקיד של יו"ר סמלי של המפלגה הקומוניסטית הקמבודית.
יחזקאל לזרוב
בטלוויזיה
בשנת 2012 שיחק את יהונתן, חבר של אנה, בסדרה הדרמה הקומית "אננדה" ששודרה בערוץ HOT3 ובאותה שנה שיחק גם את נפתלי בסדרת הדרמה "יחפים". ב-2013 שיחק בסרט הטלוויזיה "דבר על מקום הימצאם". ב-2015 שב לשחק בסדרה "אננדה" בעונתה השנייה. מנובמבר 2015 החל להצטלם בתפקיד ראשי בסדרת מתח של yes בשם "מלאך של אמא" שעלתה ביוני 2016 ובאותה שנה הצטלם גם לסדרת הדרמה תאג"ד. ב-2021 שיחק בסדרה "פמת"א" ששודרה בכאן 11.
בשנת 2016 שיחק בשתי סדרות טלוויזיה רוסיות, האחת היא הגרסה הרוסית ל"המנטליסט" בה הוא גילם את התפקיד הראשי והשנייה היא עיבוד טלוויזיוני רוסי של סיפור חייה של מאטה הארי.
בקולנוע
לזרוב שיחק בסרטי קולנוע רבים ובהם "ללקק את התות" (אורי ברבש / 1991), "אהבה אסורה" (יוסי זומר / 1997), "שלוש אימהות" (דינה צבי-ריקליס / 2006), "החוב" (אסף ברנשטיין / 2008), "ואלס עם באשיר" (ארי פולמן / 2008), "המקלט" (רועי הורנשטיין / 2007), "ברקיע החמישי" (דינה צבי-ריקליס / 2012), "רסיסי אהבה" (ניסים נוטריקה / 2012), "העולם מצחיק" (שמי זרחין / 2012), "סוף עידן התמימות" (וידי בילו / 2013), "הגננת" (נדב לפיד / 2014), "אשת השגריר" (דינה צבי-ריקליס / 2015), "דרייבר" (יונתן אינדורסקי / 2017), "call for dream" (רן סלוין / 2018).
פריצתו הגדולה לתודעת הקהל הייתה בשנת 1997, כשכיכב בסרט "אהבה אסורה" (הדיבוק), לצד איילת זורר ומשה איבגי.
ב-2012 שיחק בשלושה סרטי קולנוע ישראלים: גילם את רוני, מדריך סדנת הכתיבה, בסרט של שמי זרחין "העולם מצחיק", גילם את סמי, בעל בוגדני ומהמר כפייתי בסרט "רסיסי אהבה" של נסים נוטריקה ואת ד"ר מרקובסקי בסרטה של דינה צבי-ריקליס "ברקיע החמישי". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרטה של וידי בילו "סוף עידן התמימות", וגילם את אמנון פולק בסרט "הגננת" של הבמאי נדב לפיד. ב-2018 שיחק בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר", וב"קריאה לחלומות" של רן סלוין. ב-2009 כתב וביים סרט קצר בשם "לשביה" שהוצג בהצלחה בעולם.
יזם ומנהל אמנותי
יזם, מנהל אמנותי, מעבד ובמאי במיזם תרבות חדש מיצ'ה פיגה - "האדם המיותר", בשיתוף יו הפקות, מיצ'ה פיגה והיכל התרבות. משמעות המילה מיצ׳ה פיגה בצוענית היא חצי תאנה, ושם הסוס אתו עבדה פינה באוש. זהו מיזם תרבות חדש ביוזמתו וניהולו האמנותי של לזרוב, המזמין את הקהל לחוות את עומקו של תהליך יצירה תיאטרונית ולצלול אל עולמות ההשראה, השאלות וההקשרים התרבותיים מהם נוצרת הצגה.
לזרוב משמש מנהל אמנותי ומייסד שותף בהקמת בית ספר חט"ב ותיכון לחשיבה יצירתית ויזמות "סטודיו אנקורי" בשנת 2014, וכן יזם שותף ומנהל אמנותי ב-AZA13, חלל אמנות ביפו המציג תערוכות רב-תחומיות. כן שימש מנהל אמנותי ב"בוידעם", פסטיבל אמנות במרכז ביכורי העיתים בתל אביב, ב-“Conflict in motion” תערוכת ווידאו דאנס, "אינטימדאנס" 2004 בתיאטרון תמונע. כצלם סטילס השתתף ב תערוכות קבוצתיות בגלריית הקיבוץ, בית האמנים בירושלים, גלריית טבי דרזדנר וגלריית Makor ניו-יורק.
משחק בתיאטרון
באוגוסט 2018 הופיע בברודוויי. בתפקיד טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג". הוא הצטרף למסע הופעות של המחזמר בעשרות ערים ברחבי ארצות הברית וסיים את המסע ב-2022 אחרי יותר מ -600 הצגות,.
ב-2001–2006 היה שחקן תיאטרון גשר והשתתף במחזות "הנפש הטובה מסצואן" (יבגני אריה - יאנג סון), "חלום ליל קיץ" (יבגני אריה - ליסנדר) ,"עיר", "כפר", "העבד", "אופרה בגרוש" (אדולף שפירו - מקי), "שושה" (יבגני אריה - פיטלזון), "בשני קולות" (יבגני אריה - דמיטרי גורוב), "עניין של סגנון" (לנה קרנדלין - ליאו), "ווריאציות לתיאטרון ותזמורת", "נישואי פיגארו" (יבגני אריה- פיגארו), "חזי" (יחזקאל לזרוב - חזי). ב-2002 זכה בפרס התיאטרון – השחקן המבטיח על מקי סכינאי - אופרה בגרוש.
ב-2001–2015 שימש וריאוגרף הבית תיאטרון גשר ותיאטרון הקאמרי. בין העבודות: "הדיבוק", "הנפש הטובה מסצואן", "סטמפניו", "סוף טוב", "יונה והנער", "ינטל", "היה או לא היה", "זה הים הגדול", "ווריאציות לתיאטרון ותזמורת", "בשני קולות", "נשואי פיגרו", "אופרה בגרוש", "העבד", ועוד. ברוב ההצגות בהן משחק לזרוב, יצר הוא גם את הכוריאוגרפיה.
זכה בשלושה פרסי התיאטרון - כוריאוגרף השנה.
דיבוב
ב-2005 דיבב את הלורד וולדמורט בסרטי הארי פוטר (החל מהסרט הרביעי, "הארי פוטר וגביע האש" במקום מיכה מורים שדיבב אותו בסרט הראשון). ב-2006 דיבב את רודי בסרט "חיים בזרם", את פילמור בסרט "מכוניות" (חוץ ממכוניות 2 שדובב בשנת 2011) ואת אוטיס בסרט "בלאגן בחווה". ב-2007 דיבב את לינגוויני בסרט "רטטוי", את קן בסרט "כוורת בסרט" ואת קפטן הוק בסרט השני והשלישי של "שרק". ב-2008 דיבב את כרמי כנען בסרטו של ארי פולמן "ואלס עם באשיר", ואת הבמאי בסרט "בולט". ב-2009 דיבב את פלינט לוקווד בסרט "גשם של פלאפל" וב-2010 דיבב שלוש דמויות ראשיות במגה-מוח ועוד. בשנת 2013 שב לדובב את פלינט בסרט "גשם של פלאפל 2".
כרטיס טלוויזיה
כרטיס טלוויזיה משמש לצפייה או הקלטה של תוכניות טלוויזיה במחשב. הכרטיס ממיר את גלי הרדיו למידע ספרתי אשר יכול לשמש קלט לתוכנות מחשב.
יחזקאל לזרוב
חיים אישיים
לזרוב נשוי ואב לשלוש בנות.
כרטיס טלוויזיה
כרטיסי טלוויזיה מתחברים בדרך כלל לחריצי ה-PCI במחשב או כהתקני USB חיצוניים. קיימים גם כרטיסי טלוויזיה המשולבים בכרטיסי מסך.
בעבר, חלק מהכרטיסים הגרפיים תוכננו כך שישמשו גם ככרטיסי טלוויזיה ולכידת וידאו. דגמי Personal Cinema של אנוידיה (שיצאו עד 2005 כחלק מסדרות FX ו-6 של GeForce) ו-All-in-Wonder של ATi (שיצאו בין 1996 ל-2008 כחלק מסדרת Radeon) היו הבולטים שבהם.
מנחם לס
מנחם לֶס (נולד בחיפה ב-17 באוגוסט 1937) הוא פרופסור לביומכניקה, עיתונאי ופרשן ספורט אמריקני ממוצא ישראלי המתגורר בארצות הברית. פרופ' לס הוא הבעלים של אתר הספורט הופס. הוא מתמחה בספורט אמריקני ובפרט בכדורסל. מהראשונים שסיקרו כדורסל וספורט אמריקני בעיתונים בישראל, ובין האחראים לפופולריות ולפרסום ההולך וגדל של ליגת ה-NBA בישראל.
ביוגרפיה
לס נולד בחיפה בשנת 1937, בשם מנחם רוזנברג, וגדל בשכונת בת גלים. בגיל 16 השתתף ב"חידון הספורט" ששודר בקול ישראל בחסות העיתון חדשות הספורט ומשרד החינוך, את החידון הנחה ד"ר אורי זמרי ולס הגיע בו למקום השני. ב-1960 שוב השתתף בחידון והגיע לגמר. לאחר השירות הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט ובשנת 1961 נסע עם רעייתו רינה לארצות הברית להמשך לימודים משם החל לשלוח דיווחי ספורט לעיתונים בישראל. הוא ואשתו השלימו את התארים האקדמיים שלהם, ונולדו להם שתי בנות. ב-1973 מתה אשתו רינה כתוצאה ממחלה, לאחר שנה נישא לגייל, נוצרייה אמריקאית שהתגיירה והם גידלו את ילדיהם יחד.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לסגל אוניברסיטת אדלפי בניו יורק. הוא היה פרופסור לביומכניקה, ועמד בראש החוגים לביומכניקה (בשנים 1969–1976) ולמינהל ספורט (בשנות ה-90). כמו כן, אימן את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה בהצלחה מרובה, תוך שהוא משלב שחקני כדורגל שהגיעו מישראל וקיבלו מלגת לימודים. ב-1974 גברו על סיאטל פסיפיק וזכו באליפות המכללות של ארצות הברית במסגרת טורניר הדיוויזיה השנייה של ה-NCAA. בשנת 2001 הוצג בהיכל התהילה של האוניברסיטה. לס מספר כי הוא היה המאמן הראשון ששיבץ את הכדורגלן נמרוד דרייפוס לעמדת המגן הימני, בה זכה להצלחה גדולה.
כעיתונאי ופרשן
לס כתב לעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "גלובס" ו"הארץ". כמו כן, הוא כתב חמישה ספרים בנושא כדורסל, שחלקם הפכו לרבי מכר.
לפני תקופת הטלוויזיה, נחשב לס חלוץ בתחומו, ושנים רבות היה הכתב הישראלי היחיד שכיסה בפירוט את ליגת ה-NBA. הוא נודע בסגנון כתיבה מיוחד, שהושפע רבות מדיימון ראניון, והחדיר ללשון העיתונות מונחי ספורט רבים שמקורם בשפה האנגלית. כדי להציג לקורא העברי את חוקי משחק הבייסבול, תרגם לס בתחילת דרכו את בלדת הבייסבול הקלאסית קייסי עם האלה, מאת ארנסט לורנס ת'אייר, שנכתבה ב-1880.
בעשור השני של המאה ה-21 לס מתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה. ב-2010 החל לכתוב עבר אתר "דה באזר". הוא הבעלים והעורך של אתר הספורט "Hoops", אתר עצמאי ופופולרי המסקר את ליגת ה-NBA, וענפי ספורט שונים, ומעניק במה לכותבים וגולשים אורחים.
סוסנה טרימרקו
סוסנה טרימרקו (בספרדית: Susana Trimarco או Sara Susana del Valle Trimarco de Veron; נולדה ב-25 במאי 1954), היא פעילה ארגנטינאית נגד סחר בבני אדם שהתפרסמה בעקבות חקירה שניהלה לאיתור בתה.
רקע ופעילות
בשנת 2002 נחטפה מריטה, בתה בת ה-23 של סוסנה טרימרקו, בסמוך לביתה בטוקומאן. מריטה היתה אמה של ילדה בת שנתיים והלכה לתור לרופא כאשר, על פי עדים, היא אולצה להיכנס בכוח לרכב אדום. עדים דיווחו שהיא נרצחה על ידי סוחרי נשים במחוז שכן בצפון ארגנטינה, אך גופתה מעולם לא נמצאה. טרימרקו, לאחר שנענתה בסירובים ודחיות על ידי המשטרה, פתחה בחקירה עצמאית, שהובילה להתנגשויות עם ארגוני פשע ושוטרים ושופטים מושחתים. כשהיא מאנה לוותר על החקירה, טרימרקו "זכתה" להצתת ביתה, שני ניסיונות דריסה, ואינספור איומי מוות.
פעילותה העלתה את נושא הסחר בנשים בארגנטינה לסדר היום הציבורי. במהלך החקירה טרימרקו הוציאה שמות של סרסורים וסוחרי נשים מתוך תיקי משטרה, והתחזתה מולם לסרסורה המעוניינת לרכוש נשים, כך הגיעה לבתים בהם מצאה נשים ונערות שמוחזקות בכפייה לצורכי זנות. כמה מהן היא הצליחה להציל, אך חלקן התחננו שתניח להן לנפשן, כי לדבריה המשטרה נוהגת למסור נשים בחזרה לסוחרים.
ב-2007 ייסדה קרן לנהל דרכה את פעילות ההצלה, שקראה על שם בתה בכינויה "מריה של המלאכים" (Fundacion Maria de los Angeles). ב-2008 הובילה חקיקה נגד סחר בבני אדם, וכתוצאה ממנה ניצולו עד כה יותר מ-3,000 בני אדם.
ב-2012 הובאו לדין שבעה גברים ושש נשים אשר הואשמו בחטיפתה של מריטה, אך הם זוכו על ידי בית המשפט. טרימרקו נפגשה עם נשיאת המדינה, כריסטינה פרננדס דה קירשנר, אשר הבטיחה להתחיל תהליכי הדחה לשופטים ולעבוד על רפורמות בחוק שלא יתירו לשופטים קשר לארגוני פשע. במשפט חוזר הורשעו עשרה מהנאשמים בחטיפה וניצול מיני של מריטה וורון.
אבי פרץ (כדורגלן)
אבי פרץ (נולד ב-2 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער ומתפקד היום כיושב ראש איגוד הטניס בישראל.
קריירה
בעונת הצטרף למכבי יבנה ושיחק במדיה במשך שתי עונות, שבהן עלה לליגה הבכירה וירד בחזרה לליגת המשנה. בעונת עבר להפועל בת ים וגם בה שיחק שנתיים. בעונת שיחק במדי הפועל אשקלון עונה אחת, אז עבר לקבוצת הפועל באר שבע, בה שיחק שתי עונות ועמה זכה בגביע המדינה, בהדרכת המאמנים ויקו חדד ויטאלי סבצ'נקו ואלי גוטמן.
בעונת עבר יחד עם גוטמן להפועל חיפה בה שיחק שתי עונות ועמה זכה באליפות בעונת. בעונת, עבר לקבוצת מכבי חיפה בעקבות פציעת ניר דוידוביץ'  ובה שיחק שתי עונות. עם מכבי חיפה זכה פרץ באליפות בעונת ואף זומן לסגל נבחרת ישראל על ידי ריצ'רד מולר נילסן אך זימונו לא הגיע לידי מימוש עקב פציעה. בעונת חזר להפועל חיפה בה שיחק שוב שתי עונות ושימש זמן מה כקפטן הקבוצה.
בעונת הצטרף לבית"ר ירושלים כשוער המחליף של איציק קורנפיין ובעונה לאחר מכן,, עבר לשחק במדי מכבי נתניה, בה שימש כקפטן, הניף את גביע הטוטו בו זכה עם הקבוצה, ואף נבחר לשחקן העונה בליגה הלאומית. בנתניה שיחק פרץ שנתיים ועלה עמה לליגת העל. בתחילת עונת  חזר פרץ להפועל אשקלון, שהגיעה לגמר גביע המדינה והפסידה להפועל תל אביב בגמר. בסוף אותה עונה עזב את הקבוצה וחתם בהפועל פתח תקווה לעונה אחת ועלה פעם נוספת לליגת העל וזכה בגביע הטוטו של ליגה לאומית. לאחר מכן, עבר להפועל בני לוד, ופרש ממשחק פעיל עקב פציעה בשנת 2009.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו שימש כמאמן שוערים בהפועל חיפה. בשנת 2010 הצטרף לצוות המקצועי של מכבי נתניה כמאמן השוערים תחת המאמן ראובן עטר, ולקראת עונת עבר עמו לקבוצת מכבי חיפה. לאחר פיטוריו של עטר נשאר פרץ בתפקידו לצד המאמן המחליף אריק בנדו. לקראת עונת חזר פרץ לשתף פעולה עם עטר כמאמן השוערים של הפועל חיפה, תפקיד שאותו מילא עד תום העונה למרות חילופי המאמנים בקבוצה.
בשנת 2015 החל לשמש פרשן בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" ששודרה ברשת ב', ושימש גם כמגיש אורח בתוכנית הספורט היומית "זה ברשת" עם יואב אביב. כמו כן, הצטרף לפאנל הכדורגל של תוכנית הספורט "בוקר ספורט" עם סלוצקי ודומינגז בערוץ הספורט.
בשנת 2016 הקים עמותה ומועדון טניס בנתניה "גולדן טניס נתניה".
בשנת 2019 החל לשמש כפרשן כדורגל בערוץ הספורט בתוכנית "מגרש פתוח".
בשנת 2020 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד הטניס בישראל לאחר שניצח בהתמודדות בבחירות את היו"ר המכהן ד"ר יוני ירום ואת איש התקשורת מודי פרידמן.
חיים אישיים
פרץ גדל בבת ים כבן למשפחה בת 4 ילדים. לפרץ שתי בנות.
תאודורו גאוטו
תאודורו אניבל גאוטו (בספרדית: Teodoro Aníbal Gauto, מכונה בישראל "יוסף כרמל"; נולד ב-1 באוקטובר 1949) הוא אזרח ישראלי ממוצא ארגנטינאי המבוקש בארגנטינה ועל ידי האינטרפול בגין פשעים כנגד האנושות ובגין פשעים כחלק ממשפטי לה-קאצ'ה.
לה-קאצ'ה
לה קאצ'ה שם זה היה הכינוי לאחד ממחנות הרצח שפעל בין סוף שנת 1976 לאוקטובר 1978 במחנה על פי האישומים התבצעו מספר רב של מעשי האונס והעינויים שנחשבו לאכזריים ביותר שפעלו במסגרת המשטר הצבאי. באתר לה קאצ'ה שפעל סמוך לבירה בואנוס איירס, ישנם עדויות על כך שבמקום בוצעו לפחות 135 מקרי רצח, בהם של נשים בהריון, שלאחר מותן ילדיהם נחטפו ונמסרו למשפחות חיילים ושוטרים שפעלו בשרות החונטה. על פי הערכות שונות בתקופת החונטה נחטפו ונרצחו לפחות 30 אלף בני אדם נוספים ללא רישום, ב-1976-1982 לאחר שנחשדו בפעילות שמאל או בדעות קומוניסטיות. מתוכם יותר מ-2,000 יהודים.
האישומים במשפטי לה-קאצ'ה
משפט "לה-ק'אצה" נפתח ב-2013, ונאשמו בהם 22 קצינים וחיילים, ששירותו במתקן וביחידיות המודיעין 101 ו-601, חלקם הואשמו במה שבוצע בלה-ק'אצה. לאורך המשפט העידו הניצולים ובני משפחותים של חלק מהנרצחים, בחלק מהעדויות סופר על אונס על ידי שוטרים וחיילים, עינוי נשים לשם הנאת החיילים והשמעת צרחות הנשים על מנת שישמעו בחדרי החקירות הסמוכים, התעללות גופנית מסוגים שונים ומכות חשמל, בחודש אוקטובר 2014 נידונו 15 נאשמים למאסרי עולם, חלקם בגין פשעים נגד האנושות, אחד הנאשמים שהורשעו הוא ריינלדו ביניונה שעמד בראש החונטה.
על ששת הנאשמים הנוספים נגזרו תקופות מאסר של בין 10-20 שנים, ונאשם אחד זוכה מכל אשמה. שניים מהנאשמים הם קלאודיו ראול גרנדה שנידון ל-13 שנות מאסר, הוא הורשע באותן עברות בהן חשוד גאוטו, בהן איתור, איסוף מידע וסימון של אזרחים בעלי תפיסות שמאל, פעולות אשר הביאו לחטיפתם ורציחתם של מאות בני אדם בהם קטינים. ואלברטו חוליו קנדיוטי שהיה מפקדו של גאוטו ביחידת המודעין, הוא הוסגר מאורוגוואי לאחר שנמלט מארגנטינה, הורשע בפשעים נגד האנושות ונידון למאסר עולם.
גאוטו לא הועמד לדין במהלך המשפטים כי מיקומו לא היה ידוע במהלכם, ולפי החוק הארגנטיני לא ניתן להעמיד לדין אדם בהיעדרו. על מנת לנסות ולאתרו ב-2011 הממשל הארגנטיני הציע פרס על מציאת חשודים בפשעים נגד האנושות, בסכום של 500 אלף דולר.
ב-2015 עלה חשד כי גאוטו נמלט למדינה ישראל בגל העלייה מארגנטינה בתחילת שנות ה-2000. פעילים מקומיים בישראל, בהם העיתונאי שלמה סלוצקי ממשפחות הנרצחים וגם אחרים, החלו לחפש אותו. לאחר תחקיר של ערוץ 1 אותר לבסוף גאוטו כשהוא מתגורר בקריית ביאליק, כאשר הוא מזוהה בשם הישראלי יוסף כרמל.
ניסיון ההסגרה
בין ישראל וארגנטינה אין הסכם הסגרה וישראל אינה מוכנה להסגיר את גאוטו. כיום מתקיים דיון מתמשך בבית המשפט העליון בעקבות מספר עתירות לגירושו של גאוטו לארגנטינה במהלך העתירות שהוגשו לבית המשפט נטען כי גאוטו קיבל את האזרחות הישראלית שלא כחוק מכיוון שהיה מעורב בפעילות פלילית בארגנטינה (שאינה קשורה לאישומים), מן העבר השני מדינת ישראל דחתה מספר פעמים את ההסגרה בטענה כי מדובר בנושא ביטחוני, על כך טענו העותרים לגירוש כי מדובר בניסיון להסתיר את המעורבות הישראלית בארגנטינה בשנים בהן בוצעו הפשעים הנחקרים במשפט.
החל מ-2017 מתקיים דיון נוסף בבג"ץ אשר היה צפוי להסתיים בתחילה במחצית השנייה של 2018 אך טרם הסתיים כאשר במהלכו טען שר הפנים אריה דרעי כי גאוטו אכן השמיט את העובדה כי מתנהל נגדו הליך משפטי בארגנטינה דבר אשר היה אמור למנוע ממנוע קבלת אזרחות במעמד הבקשה כאשר עלה לישראל. עם זאת הוא קובע כי חרף אופיים החמור של החשדות נגדו אין בכך די כדי להביא לשלילת אזרחותו.
גורמים מן הסוכנות היהודית, אשר הייתה האחראית להבאתו של גאוטו לישראל, הביעו תמיהה וחוסר נוחות לנוכח העובדה שהמדינה אינה מסגירה אותו לארגנטינה. לדבריהם, העובדה שגאוטו לא דיווח על מצבו המשפטי במסמכי ההגירה שלו איננה עניין טכני ושולי ולו המצב לאשורו כולל הפרטים על ההליכים הפלילים בהם היה מצוי היה ידוע לסוכנות בזמן אמת הרי שבקשתו לעלות היה מסורבת בהתאם לחוק השבות. לדבריהם, הימצאותו של גאוטו בישראל מטילה כתם על עבודת הסוכנות היהודית בארגנטינה.
בדיון שהתקיים ב-2017 מסרה המדינה לבג"ץ מידע סודי במעמד צד אחד שמטרתו לחזק את החלטתה להעניק מקלט לגאוטו. טיב המידע אינו ברור אך ייתכן שהוא לעסקות הנשק בין ישראל לארגנטינה בתקופת הדיקטטורה הצבאית בארגנטינה ולשיתוף הפעולה עם הגדוד 601, בו שירת גאוטו ומיועדת למנוע עדויות על טיב היחסים בין המדינות בתקופת שלטון הדיקטטורה הצבאית.
דיני נזיקין
בחוק בישראל, לב לבם של דיני הנזיקין הם חלק מן המשפט האזרחי (להבדיל מהמשפט הפלילי, המשפט החוקתי, המשפט המנהלי, דיני המעמד האישי ותחומי משפט נוספים), העוסקים בחיובים לא רצוניים, בעקבות נזק שנגרם (זאת בניגוד לדיני החוזים למשל, העוסקים בחיובים רצוניים). ישנה שורה של מצבים שבהם נגרם נזק לאדם, בין לגופו ובין לרכושו, ובגין הנזק מבקש אותו אדם פיצוי מהמזיק: תאונות (כגון תאונות דרכים, תאונות עבודה), רשלנות (כגון: רשלנות רפואית), תקיפה, לשון הרע, מטרד (כגון: רעש, זיהום אוויר), גנבת עין ועוד.
ההיסטוריה של דיני הנזיקין במדינת ישראל
דיני הנזיקין של מדינת ישראל הם ירושה מהמנדט הבריטי. פקודת הנזיקין, כנובע משמה, היא חיקוק מנדטורי (חיקוקים מנדטוריים נקראים "פקודה", להבדיל מחוק, שאותו חוקקה הכנסת). עם השנים פיתח בית המשפט העליון פרשנות ישראלית מקורית לפקודה ויצק בה תוכן משלו, עד כדי התנתקות מוחלטת מהפרשנות על פי המשפט המקובל האנגלי. אך עדיין, ניסוחה של הפקודה הוא ברובו ירושת המנדט הבריטי. בשלבי חקיקה ראשונים נמצא תזכיר חוק דיני ממונות, שאמור לאגד את כל דיני החיובים - הרצוניים והבלתי רצוניים.
רקע היסטורי של פקודת הנזיקין
עם תחילתו של המנדט הבריטי החליט המחוקק הבריטי כי תושבי האזור אינם מסוגלים להתמודד עם דיני הנזיקין הבריטיים והותיר על כנו את המשפט הנזיקי העות'מאני. בפסק דין דנוביץ' משנת 1942 אף קבע בית המשפט העליון המנדטורי, כי דיני הנזיקין הבריטיים לא יועתקו למשפט המנדטורי, על אף הוראת, המתיר החלת משפט אנגלי בשטח המנדט אם הדבר נדרש. בשנת 1944 החליט המחוקק הבריטי להחיל את דיני הנזיקין הבריטיים, באמצעות העתקת חוק הנזיקין הקפריסאי ויצירת פקודת הנזיקין המנדטורית. בשנת 1947 הורה הנציב העליון בצו, על כניסתה לתוקף של פקודת הנזיקין. השהות שבין יצירת הפקודה למתן הצו נועדה לאפשר לציבור ללמוד את תוכן החוק.
עד היום, לצורכי פרשנות מונחי הפקודה, יש לפנות לפסיקה באנגליה - וזאת לאור (סעיף זה לא הושמט על אף קיומו של, אשר נחקק על ידי מועצת המדינה הזמנית, לפיו המשפט במדינת ישראל אינו כפוף עוד להוראות פרשניות מנדטוריות).
היקפם של דיני הנזיקין
דיני הנזיקין עוסקים בסיטואציה שבה נגרם נזק על ידי גורם שניתן להטיל עליו חבות במשפט בגין אותו הנזק. הם דנים בשתי שאלות עיקריות: הסעד העיקרי והשכיח ביותר הוא סעד הפיצויים. המדובר בסכום כסף שיש בו כדי לפצות על הנזק שנגרם. סוגיית אופן הערכת גובה הפיצוי היא שאלה סבוכה ומורכבת וקיימים כללים רבים שנועדו לסייע במתן מענה לה. סעדים נוספים הם צו עשה או צו מניעה (צו לא תעשה).
שאלת האחריות
את קיומה או אי קיומה של האחריות בנזיקין יש לבחון לפי מספר אלמנטים. ראשית - משטר האחריות הנוהג - מהי רמת האחריות של המזיק לתוצאות מעשיו, כמה הוא יכול לשלוט בתוצאות. דיני הנזיקין מכירים בסקאלה של משטרי אחריות, החל מהאחריות המוחלטת, שפירושה הוא כי ניתן לחייב אדם אף שלא הייתה לו כל מודעות למעשה המזיק או שליטה בתוצאותיו האפשריות, דרך הרשלנות, המהווה "אשמה חברתית", דהיינו סטייה מסטנדרט ההתנהגות הסביר, ועד לדרישת כוונה ומודעות בפועל. אם נקבע כי לאדם אחריות לביצוע עוולה מסוימת, יש לבדוק לעיתים גם קיומו של אשם תורם מצד הניזוק, העשוי להפחית את מידת האחריות ובעקבותיה את סכום החיוב הכספי כפיצוי.
יכולת המזיק והניזוק לשלוט בנזק היא שיקול חשוב אבל לא בלעדי בקביעת משטר האחריות. ייתכן שהמזיק לא יכול כלל לשלוט בנזק ולא יכול למנוע אותו ומסיבות אחרות, למשל רצון להפחית עלויות תאונה משניות, יחויב בנזיקין.
דוגמה למשטר אחריות המבוסס על אחריות מוחלטת, גם במקרים בהם לא יכול המזיק לשלוט על מעשיו, מצויה בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים. על-פיו, במקרה של אדם שנפגע בתאונת דרכים, כשלרכב הפוגע פוליסת ביטוח שהפרמיה בה שולמה (ובהתקיים עוד תנאים שאינם מן העניין כאן), זכאי הנפגע לקבל פיצוי על פי החוק, ואין זה משנה מהי רשלנותו של הפוגע או מה מידת האשם התורם של הנפגע. במקרה של תאונה שבה נפגע הולך רגל, תפצה חברת הביטוח של הנהג את הולך הרגל על כל נזקי הגוף שלו. אם הנהג לא החזיק בפוליסת ביטוח, בניגוד לחוק, הוא עצמו לא יקבל פיצוי על נזקיו והולך הרגל יקבל פיצוי מתאגיד סטטוטורי (מכוח חוק) בשם "קרנית".
דוגמה למשטר אחריות המבוסס על רשלנות מצויה בפקודת הנזיקין. עוולת הרשלנות, בניגוד לעוולות ספציפיות, היא עוולת מסגרת כללית, שאינה מפרטת התנהגות אסורה, אלא קובעת חובת זהירות כללית. אם אדם הפר את חובת הזהירות, קרי התרשל, והתרשלותו קשורה בקשר סיבתי לנזק שגרם - הרי שהתקיימו יסודות עוולת הרשלנות:
שאלה נוספת היא שאלת ריחוק הנזק. השאלה עוסקת בתחום עליו משתרעת אחריות המזיק, משזו נקבעה. האם אחראי המזיק גם לנזקים עקיפים? ועד כמה עקיפים? למשל: מישהו פגע במכוניתי, וגרם לכיפוף בפגוש, שעלות תיקונו אלף ש"ח. כיוון שלא הייתה לי מכונית, כי היא שהתה במוסך, לא יכולתי לאסוף את דודי העשיר שהגיע מארצות הברית, וביקש שאחכה לו בשדה התעופה. דודי התרגז, ושינה לרעה את הצוואה שבה היה אמור להוריש לי מיליון דולר, ובמקום זאת הוריש אותם למוסד לחתולים עזובים. לאחר מכן, קיבל התקף לב ומת. האם הנהג שפגע במכוניתי חייב לשלם לי בנוסף לדמי התיקון גם מיליון דולר?
תחום חשוב במסגרת דיני הנזיקין הוא שאלת האשם התורם של הניזוק. לשאלה זו קיימת חשיבות מכרעת בעת בחינת מידת הרשלנות אותה יש לייחס למזיק והערכת הפיצויים שייפסקו לניזוק בגין הנזק האמור. הגנות חשובות נוספות במסגרת דיני הנזיקין הן הגנת "ההסתכנות מרצון" ונטל הקטנת הנזק המוטלת על הניזוק.
כן עולות שאלות הנוגעות לאחריות מעוולים במשותף (כמה אנשים האחראים ביחד לתוצאה מזיקה אחת), אחריותו של מעביד למעשי עובדו או אחריות מעסיק קבלן למעשיו של קבלן ששכר, אחריות המדינה בנזיקין, כללי נטל הראיה (כגון הכלל "הדבר מדבר בעדו"), ושאלות רבות נוספות.
הסעדים בדיני הנזיקין
משנקבעו החבות ושיעור החבות, יש לדון בסעדים העולים מכך. הסעד העיקרי בדיני הנזיקין הוא פיצוי כספי. מטרתו היא בדרך כלל להשיב את הניזוק למצב בו היה אילולא אירע האירוע המזיק (פיצויים רסטוטיביים), אך במקרים מסוימים המטרה היא עונשית (פיצוי עונשי או פיצוי ללא הוכחת נזק כגון במקרה של חוק לשון הרע, או חוק עוולות מסחריות). פיצוי זה נפסק בדרך כלל לפי ראשי נזק:
במקרה של אחריות מוחלטת יש בדרך כלל הגבלות על סכום הפיצוי. כך לדוגמה, בפיצויים לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים - לא ניתן לדרוש הפסד השתכרות בסכום העולה על פי שלושה מהשכר הממוצע החודשי במשק. כן מוגבל הפיצוי בגין כאב וסבל לפי חישוב מסוים המופיע בחוק, והמבוסס על אחוזי נכות, ימי אשפוז וגיל הנפגע.
פקודת הנזיקין
החיקוק העיקרי בדיני הנזיקין הוא פקודת הנזיקין [נוסח חדש], הדנה בסעיפיה בשאלות שהועלו למעלה - היקף האחריות, היקף הפיצוי וכיוצא בזה, וכן היא דנה בעוולות.
העוולות
עוולה היא הכלי המשפטי בו יש לדון על מנת לקבוע חבות בנזיקין. מעשה שאינו מהווה עוולה אינו יכול להקים חבות בנזיקין (ולכן יש להוכיח את כל היסודות של העוולה המופיעים בחוק - אחרת אין עוולה). העוולות מפורטות בפקודת הנזיקין, וכן בשורת דינים נוספים. העוולות שבהן דנה פקודת הנזיקין מתחלקות לשתי עוולות מסגרת - עוולת הרשלנות ועוולת הפרת חובה חקוקה, ולצדן עוולות ספציפיות, הנוגעות להתנהגות מסוימת. עוולת הרשלנות ועוולת הפרת חובה חקוקה הן עוולות מסגרת המתמלאות בתוכן במגוון רחב של התנהגויות המהוות רשלנות או הפרת חובה חקוקה. העוולות המסוימות, המתייחסות להתנהגות מסוימת, הן:
פסקאות נזיקיות בחוקים אחרים
חוקים רבים עוסקים בעניינים הרחוקים מענייני הנזיקין, אך קובעים כי התנהגות מסוימת תהווה עוולה נזיקית ותחייב בפיצויים. לדוגמה:
הערות שוליים
Responsabilidad extracontractual Responsabilité extra contractuelle en droit civil français Onrechtmatige daad Деликт
מרדכי כלפון
מרדכי כלפון (1927 - מאי 1981) היה מוזיקאי ישראלי שנודע כמלחין, כנגן עוד וכחזן בסגנון המוזיקלי הספרדי-ירושלמי, בתקופה שבה הפך לסגנון המוזיקלי המוביל בבתי הכנסת בישראל. כלפון נמנה עם קבוצה קטנה של מלחינים שכתבו במאה ה-20 בסגנון זה ובתתי-הזרמים המאפיינים אותו - טורקי-עותמאני וערבי-ים תיכוני, ביניהם רחמים עמר, עזרא אהרון, משה ניסן, כהן מלמד ויצחק לוי.
לחניו זכו לביצועים רבים של מקהלות, חזנים וזמרים, ביניהם דקלון, חיים משה, משה חבושה, המדרגות ומשפחת ואך.
קורות חיים
כלפון נולד בחיפה למשפחת רבנים, שעלתה לארץ ב-1860 מהעיר תטואן שבמרוקו הספרדית. הוא התעוור בגיל צעיר, ולמד בבית חינוך עיוורים בירושלים. כלפון למד מוזיקה קלאסית אצל מורי בית החינוך, רפאל מזרחי ושמואל בכר, ובמקביל למד חזנות מן החזן משה ויטאל, תלמידו המובהק של החזן יצחק אלגזי מטורקיה. כן למד נגינה בעוּד, תורת המקאמים והלחנה, אצל עזרא אהרון, מנהלה הראשון של התזמורת המזרחית של קול ישראל.
נפטר בירושלים בל"ג בעומר ה׳תשמ"א (מאי 1981), בגיל 54. שיריו מושרים גם כיום - בבתי הכנסת, במקהלות, כשירי שבת - ואף מוקלטים בביצועים חדשים.
אב-סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון, וסבו היה הרב ימין כלפון.
יצירתו המוזיקלית
פעילותו המוזיקלית של כלפון הייתה מגוונת: חזנות, הלחנה, נגינה בעוד, הוראת תורת המקאמים וניהול מוזיקלי של מקהלות. בשנות ה-50 הקים את מקהלת הילדים "חפץ חיים" שחבריה היו תלמידי בית היתומים "חפץ חיים" בירושלים.
חזנות
כלפון ידע למעלה מ-50 מקאמים בסגנון הספרדי-ירושלמי. תלמידיו ומוקיריו הגיעו כל שבת לבית הכנסת של עולי בורסה כדי לשמוע את תפילתו, שאופיינה במעברים מרובים בין מקאמים - עד 17 מעברים בברכת כוהנים אחת. תפילות הימים הנוראים בהן לקח חלק כחזן נודעו בייחודן בזכות לחניו המקוריים לקטעי תפילה, ביניהם "אבינו מלכנו" ו"שיחו לאימי".
כחזן שידע לנגן בעוּד והכיר את תורת המקאמים על בוריה, משך כלפון חזנים רבים שבאו לשמוע אותו וללמוד ממנו את רזי המוזיקה הספרדית-ירושלמית, ביניהם משה נר-גאון, מוני טבעוני, משה ניסן, יעקב כהן, מאיר לוי, יגאל בן חיים, שלמה דוויק, ישראל אבידני, שלמה שמר, שלמה ברהום ויחיאל נהרי.
הלחנה
כלפון חיבר לחנים רבים: לקטעי תפילה, פרקי תהילים, שיר השירים, שירת הבקשות; לפיוטים של משוררי יהדות ספרד - ר' יהודה הלוי, ר' שלמה אבן גבירול, ר' ישראל נג'ארה ר' אברהם אבן עזרא; ולמילים של משוררים בני זמננו - מקסים מלכא וטוני מוסרי.
הלחן של כלפון לפיוט "אגדלך", מאת אברהם אבן עזרא, הוא המפורסם ביותר לפיוט זה. קיימת נטייה ליחס אותו למקור עממי, המעידה בפני עצמה על הצלחתו.
לחנים בולטים אחרים הם "שמחתי באומרים לי" (למזמור בתהילים), "יודוך רעיוני" ו"יה ריבון עולם".
סגנונו המוזיקלי של כלפון משלב מערב ומזרח. רוב לחניו הם ללא רבעי טונים, במקאמים חיג'אז (מינור הרמוני), נהוונד (מינור), כורד (פריגי), עג'ם (מז'ור). לפיכך, ניתן לנגן אותם בפסנתר ובכל כלי נגינה מערבי אחר. ההשפעה המערבית על לחניו ניכרת הן בסגנונם והן בשימוש בכלי הלחנה מערביים (ביניהם סינקופה). עם זאת, הם כתובים במקצב מזרחי (3:4, 2:4, 4:4 או 6:8). סגנונו המוזיקלי המשלב מזרח ומערב בחזנות הספרדית ירושלמית היה נפוץ בתקופתו של כלפון גם אצל מלחינים נוספים, כדוגמת ניסן כהן מלמד ואחרים.
הלחנים מאופיינים בגיוון רב. כל לחן מורכב מכמה פרקים, כאשר כל פרק במקאם שונה ולפעמים אף חל שינוי במקצב. בכמה מן הלחנים (ביניהם "יודוך רעיוני", "צור משלו אכלנו" ו"יגדל אלהים חי") הפרק האחרון הוא מאוול - אלתור מוזיקלי מזרחי ללא מקצב, לפי המקאם הבסיסי של השיר, ולאחר מכן חזרה לפזמון בקצב היסודי שלו.
מחקר והנצחה
פרופ' אדית (אסתר) גרזון-קיוי הקליטה את כלפון. ההקלטות כוללות קטעי חזנות, קריאה בפרשת השבוע, במגילת אסתר ובמגילת רות, ושירת פיוטים. הן מצויות בפונותיקה הלאומית, בקול ישראל ובמכון רננות לחזנות.
באקדמיה למוזיקה בירושלים נערכו כמה עבודות מחקר על כלפון. המחקר האחרון נערך בשנת 2010 במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, בסיוע קרן יצחק בן צבי.
פאולו סורנטינו
פאולו סורנטינו (באיטלקית: Paolo Sorrentino; נולד ב-31 במאי 1970) הוא במאי, מפיק וסופר איטלקי.
ביוגרפיה
נולד בנאפולי ברובע ארנלה. בגיל 16 התייתם משני הוריו אשר נפטרו מהרעלת פחמן חד-חמצני שנפלט מתנור. בהתייחסות לכך הוא סיפר: "לי מראדונה הציל את החיים. במשך שנתיים שאלתי את אבי אם מותר לי ללכת למשחק חוץ של נאפולי, מאחר שבילינו את סוף השבוע בבקתת המשפחה ב[עיירת הנופש] רוקאראזו, בכל פעם שביקשתי ללכת, הוא ציין שאני עדיין קטן מדי. בפעם הזו סוף סוף הרשה לי ללכת:אמפולי-נאפולי. צלצל השוער. חשבתי שהוא מודיע לי שהגיע חברי לאסוף אותי. במקום זה הוא הודיע לי שקרתה תאונה."
סורנטינו החל כבמאי מקומי, אשר עוסק בנושאים הפנימיים הבוערים של איטליה, ושל עירו נאפולי בפרט - פוליטיקאים מושחתים, עולם המאפיה, פערי הדורות ועוד. את הפריצה שלו עשה סורנטינו בעקבות סרטו מ-2004 "ההשלכות של האהבה", שמתאר איש עסקים בודד שעובד בעל כורחו עם הקאמורה - המאפיה הקמפאנית. ב"חבר המשפחה" תיאר את עולם ההלוואות של השוק האפור וב"דיוו"- בפוליטקאי מעורר המחלוקת ג'וליו אנדראוטי. לאחר מכן, הוא עבד על "זה בוודאי המקום", סרט באנגלית שבו מגלם שון פן את דמותו של המוזיקאי רוברט סמית'. ב"יפה לנצח" מתוארים חיי הלילה של רומא מעיניו של ג'פ גמברלה, עיתונאי ופנסיונר, וב"נעורים" המלחין בדימוס פרד בלינגר (מייקל קיין) והמוזקיאי מייק בויל (הארווי קייטל) יוצאים לחופשה בהרי האלפים, שם יתעמתו עם משקעי העבר. סרטו האחרון "הם" היא ביוגרפיה על שערוריותיו של סילביו ברלוסקוני.
בנוסף על סרטיו, ביים וכתב סורנטינו מספר סדרות טלוויזיה: "הקבוצה" על יחידת משטרה בפישינולה נאפולי, הסדרות הקומיות "שבת ראשון שני" ו"הקולות שבפנים" על בסיס מחזותיו של אדוארדו דה פיליפו, ושתי הפקות הענק האפיפיור הצעיר והאפיפיור החדש - דרמות מומצאות על חיי האפיפיור האמריקני הראשון, פיוס השלושה-עשר ועל אנשי הותיקן. סורנטינו ציין כי מבחינתו, כל אחת מן הסדרות היא למעשה "סרט בן 10 שעות". זאת ועוד, סורנטינו נוהג לשתף פעולה ברוב יצירותיו עם השחקן טוני סרבילו והצלם לוקה ביגאצי.
פרסים ופסטיבלים
חמישה מסרטיו הוצגו בפסטיבל קאן, כאשר סרטו "il divo" זכה בפרס חבר השופטים. ב-2014 סרטו "יפה לנצח" (La grande bellezza) זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בבאפט"א לסרט שאינו דובר אנגלית ובארבעה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, תשעה פרסי דויד של דונטלו ושש זכיות בסרט הכסף. ב-2015 הוא כתב וביים את סרטו באנגלית "נעורים" (עם מייקל קיין, רייצ'ל וייס והארווי קייטל) שזכה בשלושה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, כולל לסרט הטוב ביותר. ב-2016 כתב וביים ביחד עם ערוצי Sky וHBO את הסדרה האפיפיור הצעיר (עם ג'וד לאו ודיאן קיטון). ב-2020 עלתה עונת המשך, בשם האפיפיור החדש.
רשת חשמל
רשת חשמל היא מערכת אשר מוליכה אנרגיה חשמלית (להלן: חשמל) ממקורות המתח אל הצרכנים. המונח מתאר גם כל מקטע חלקי של המערכת.
רשת חשמל ארצית מורכבת מקווי הולכה במתחים שונים - מערכת הולכה המוליכה את החשמל למרחקים גדולים, מערכת חלוקה המחוברת לצרכנים, מערכת השנאה המשנה את המתחים.
עקרון הפעולה של רשת חשמל ארצית הוא העלאת המתח של החשמל המיוצר בתחנות הכוח, הולכתו למרחקים ארוכים, הורדתו למתחי ביניים בתחנות משנה, הולכתו למרחקים קצרים וחלוקתו תוך הורדתו למתחים המתאימים לצרכן הסופי.
רשת חשמל מקומית מוליכה את החשמל מהחיבור הראשי או מגנרטור מקומי אל הצרכנים.
קורט בלומה
קורט בלומה (בגרמנית: Kurt Blome; 31 בינואר 1894, בילפלד – 10 באוקטובר 1969) היה רופא נאצי רם-דרג בטרם מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. שימש כסגן ראש השירות הרפואי של הרייך (Reichsgesundheitsführer) ונציג המחקר בסרטן במועצה המדעית של הרייך. בספרו האוטוביוגרפי "Arzt im Kampf" (בגרמנית: "רופא במאבק") הוא השווה בין כוחה של הרפואה לכוח הצבאי במאבקם לחיים ולמוות.
בלומה התוודה רק על כך שניתנה לו הוראה לבצע ניסויי חיסון בשנת 1943 על אסירי מחנות ריכוז. הוא הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה בשנת 1947, והואשם בביצוע המתות חסד וניסויים רפואיים בבני אדם. בפועל, החל משנת 1943 הוא "נשא באחריות לכל המחקר שנעשה בתחום הלוחמה הביולוגית אשר מומן על ידי הוורמאכט והאס אס". למרות שזוכה מאשמה בפשעי מלחמה במסגרת משפטי נירנברג, תפקידיו בזמן המלחמה ידועים, וקיימת הסכמה כללית שהוא אכן השתתף בניסויים בלוחמה כימית וביולוגית שנערכו על אסירי מחנות ריכוז.
ביוגרפיה
כנציג המוסמך למחקר בסרטן במועצה המדעית של הרייך, לבלומה היה עניין רב ב"חומרים מסרטנים לשימוש צבאי" ובווירוסים גורמי סרטן. על פי הספר "ביולוגים תחת היטלר", בשנת 1942 הוא נהיה למנהל של יחידה שקמה מהמכון המרכזי לסרטן באוניברסיטת פוזנן. למרות טענתו שהמחקר במכון זה התמקד רק בפיתוח אמצעים "הגנתיים" נגד לוחמה ביולוגית, היינריך הימלר, הרמן גרינג, ואריך שומאן, ראש החטיבה המדעית של הוורמאכט, הצביעו על השימוש בלוחמה ביולוגית כאמצעי תקיפה נגד בריטניה, ברית המועצות, וארצות הברית. בשנת 1943 כתב שומאן לד"ר היינריך קליווה, אחד ממומחי הוורמאכט ללוחמה ביולוגית, ש"בפרט, ארצות הברית צריכה להיות מותקפת בו-זמנית בפתוגנים שונים מעוררי מגפות בבני אדם ובבעלי חיים וכן בחיידקי צמחים". לדברי קליווה, נגיפי דבר, טיפוס הבהרות, טיפוס המעיים, כולרה ואנתרקס פותחו כאמצעי לחימה, וכן כ"אמצעי סינתטי להפצת בקטריות אלה" שיאפשר להם להיות בתוקף במשך 8–12 שבועות.
כחלק מתוכנית הלוחמה הביולוגית הנאצית, שנקראה Blitzableiter ("בליצאבלייטר", בגרמנית: "כליא-ברק"), המכון שבראשו עמד בלומה היה אפוא "מבצע מוסווה לייצור חומרים ללוחמה ביולוגית". על הקמתו של המכון פיקח קארל גרוס, קצין אס-אס ומומחה למחלות טרופיות, שערך ניסויים קטלניים על 1,700 אסירים ממחנה מאוטהאוזן. המבנה הוקף בחומה בגובה עשר רגל, ובשומרים מיחידה מיוחדת של האס אס, והוא נבנה כך שחומרים ביולוגיים מסוכנים לא יוכלו לדלוף ממנו. במאי 1944 היו למכון אגפים שונים שעסקו בביולוגיה פיזיולוגית, בקטריולוגיה וחיסונים, רדיולוגיה, פרמקולוגיה, מרכז לחקר הסרטן ושימור גידולים, והוא זכה למימון של 2.7 מיליון רייכסמארק מהוורמאכט ומהאס אס בשנים 1943–1945.
בלומה עבד על שיטות אחסון והפצה של נשק ביולוגי כגון דבר, כולרה, אנתרקס וטיפוס, והוא גם הדביק אסירים בדבר על מנת לבחון את יעילותם של חיסונים שונים. באוניברסיטת שטרסבורג, בתוך "מחלקה מיוחדת" שבראשה עמד פרופסור אויגן פון האגאן, ואשר העסיקה חוקרים כגון קורט גוטצייט וארנולד דוהמן, נערכו ניסויים בטיפוס, צהבת, דלקת כליות, ובחומרים כימיים וביולוגיים נוספים על אסירי מחנות ריכוז. גוטצייט היה אחראי על ניסויי צהבת עבור הצבא הגרמני, והוא ועמיתיו ערכו מגוון של ניסויים רפואיים על חולי נפש, יהודים, שבויי מלחמה רוסים וצוענים במחנות הריכוז זקסנהאוזן, אושוויץ ובמקומות נוספים. באוקטובר 1944 הורה הימלר לבלומה לערוך ניסויים גם בדבר על אסירי מחנות ריכוז.