cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוג חתם סופר
כיום
עם השנים התדלדלו קהילות חוג חת"ם סופר. מן הדור הוותיק נותרו שרידים מעטים ורבים מבני הדור השני נטמעו בזרמים החרדיים המרכזיים - החסידים והליטאים. חלק מתלמידי הישיבות ההונגרים לומד בישיבות נוספות, ובהן ישיבת חכמי לובלין בבני ברק וישיבת ערלוי בירושלים.
לאחר פטירת הרב אונגר התפצלו שני תפקידיו: כרב הקהילה משמש הרב יוסף מאיר אלטמן שקהילתו מתנהלת כיום כמעט כחצר חסידית. לראשות הישיבה מונה הרב שמואל אליעזר שטרן, דיין בבית דינו של הרב וואזנר. לאחר פטירת הרב ברנפלד התמנה כרב הקהילה הרב משה בנדיקט. לאחר פטירת הרב יפה-שלזינגר, רב הקהילה בתל אביב, לא מונה לו ממלא מקום בשל הידלדלות הקהילה המקומית. לאחר פטירת הרב יעקב שמריהו דייטש, רב הקהילה בפתח תקווה, מונה בנו הרב חיים יהודה דייטש לממלא מקומו. כרב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים שימש הרב נפתלי הירצקא פרנקל, לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו הרב אהרן שמואל פרנקל.
גופי כשרות
אחד ממוקדי הכוח המרכזיים של קהילות חוג חת"ם סופר הוא מערכת הכשרות למהדרין שהן מפעילות בנפרד - בבני ברק ובפתח תקווה. בשנות ה-70 הנחה הרב שמואל הלוי וואזנר את מערכת הכשרות של חוג חת"ם סופר בבני ברק, וחתימתו התנוססה על מוצרים שבהכשרה. בראש המערכת עמד הרב דב לנדא, חסיד גור, עד שעזב בשנת 2015.
הכנסה
הַכְנָסָה היא קבלה של מזומנים או שווי מזומנים במהלך תקופת זמן נתונה, אשר בדרך כלל נמדדת בחודשים, רבעונים או שנים. עבור פרטיים ומשקי בית הכנסה מהווה את סכום כל המשכורות, רווחים מעסקאות, דיבידנדים, ריביות וכל צורה אחרת של קבלת תשלומים. עם זאת, בעולם העסקי והחשבונאי, אין הגדרה חד-משמעית של המושג ולעיתים נעשה בו שימוש כשם נרדף לפדיון, בעוד במקרים אחרים הוא משמש לתיאור רווח. במקרו-כלכלה מוגדרת ההכנסה הלאומית כסך כל התמורה שמקבלים כלל גורמי הייצור במשק (עבודה, הון, קרקע ויזמות) עבור תרומתם לייצור השוטף של סחורות ושירותים.
הכנסה בתאוריה הכלכלית
בתאוריה הכלכלית הכנסה מהווה את תזרים המזומנים של יחידה כלכלית כגון משק בית, תאגיד או מדינה. ההכנסה היא אחד הגורמים הקובעים מגבלות התקציב של היחידה הכלכלית וקובעים כמה כסף ניתן יהיה להשקיע בצריכה או חיסכון. בתאוריה הכלכלית מקובל להניח כי ניתן לחלק את היחידות הכלכליות במשק סגור ללווים ולמלווים, כאשר הלווים צורכים בהווה יותר מהכנסתם תוך תשלום ריבית, בעוד המלווים צורכים בהווה במידה פחותה מהכנסתם תוך קבלה של ריבית.
הכנסה נומינלית, הכנסה ראלית וכוח קנייה
בכלכלה, נעשית לעיתים הבחנה בין הכנסה נומינלית להכנסה ריאלית. הכנסה נומינלית היא ההכנסה בשקלים חדשים (או בכל מטבע אחר) כפי שנתקבלה, ללא התאמות. אולם מכיוון שבאופן תדיר בשל אינפלציה, חל שינוי בערכו של המטבע, אם מעוניינים לבדוק אם חלו שיפור או הרעה בהכנסה לעומת תקופה קודמת, אין להכנסה הנומינלית משמעות לבדה. על כן, יש לבצע התאמה בהכנסה הנומינלית בהתאם לשיעור האינפלציה, \Pi, כדי לחשב את ההכנסה הריאלית על פי הקשר:
ההכנסה הריאלית מצביעה על ערך הכסף במונחים של כוח הקנייה של מוצרים בפועל. כלומר, כמה מוצרים ושירותים לערך מאפשרת סך ההכנסה לרכוש. הערכה זו ניתן לבצע בפועל בהתאם לשינוי במדד המחירים לצרכן, אשר מאפשר לחשב את שיעור האינפלציה במשק.
השפעת ההכנסה על צריכה ועל צמיחה
מקובל להניח כי גידול בהכנסתו הראלית של פרט כלשהו תוביל לעלייה בביקוש של אותו הפרט לצריכה. אולם, בין הכלכלנים השונים קיימות מחלוקות על השפעתם של שינויים זמניים בהכנסה על הצריכה של הפרטים במשק והצמיחה במשק. על פי תאוריית הכלכלה הקיינסיאנית, שנהגתה על ידי הכלכלן ג'ון מיינארד קיינס, גידול בהכנסה בהווה מוביל לגידול בצריכה. כתוצאה מכך גידול זמני בהכנסות הפרטים במשק יוביל לגידול דומה בצריכה וכתוצאה מכך לצמיחה של המשק, כאשר התעסוקה בו אינה מלאה.
לעומת זאת, על פי השערת מחזור החיים, של הכלכלן פרנקו מודיליאני, פרטים מחלקים את הכנסתם הצפויה לאורך ימי חייהם באופן שווה על פני השנים. כתוצאה מכך צפוי להתקיים שיעור חיסכון שלילי (לקיחת הלוואות) לצעירים ולגמלאים שהכנסתם בהווה נמוכה ושיעור חיסכון חיובי גבוה בגילאי הביניים, שהכנסתם גבוהה יותר. השערה זו שוכללה במסגרת תאוריית ההכנסה הפרמננטית, שנהגתה על ידי הכלכלן מילטון פרידמן, הגורסת כי הצריכה השוטפת של משקי הבית תלויה ברמת ההכנסה הממוצעת שלהם בהווה, כמו גם בהכנסתם הצפויה בשנים העתידות לבוא המהוונת בשער הריבית. מכיוון שהכנסה ממוצעת זו כבר משקללת בתוכה את כלל התנודות בהכנסות של משק הבית בעתיד לבוא, היא קבועה ובלתי משתנה. לכן על אף שההכנסה השוטפת נוטה להיות בלתי יציבה, על פי פרידמן, משקי הבית נוטים לייצב את צריכתם על ידי צריכה בכמות זהה בכל התקופות. לכן, על פי תאוריה זו, גידול זמני בהכנסות של הפרטים במשק לא יוביל לשינוי משמעותי בצריכת הפרטים ולא יוביל לצמיחה של המשק.
הכנסה בחשבונאות
בחשבונאות האיסוף והדיווח החשבונאי צריכים להיעשות בצורה אובייקטיבית ונייטרלית על מנת שגורמים זרים המסתמכים על מידע שכזה, יוכלו להיות בטוחים שהמידע חופשי מכל הטיה וחוסר עקביות, בין אם בכוונה ובין אם לאו. בין השאר, מתמודדת החשבונאות עם השאלה באיזה מועד מתקבלת ההכנסה. כך למשל נשאלת השאלה באיזה מועד יש להכיר בהכנסה כתוצאה מעסקה שנחתמה היום, אשר ההוצאות הכרוכות בביצועה נגבות בשנה הנוכחית בעוד התשלום עליה יתבצע רק בשנה הבאה. קיימים מספר רב של תקנים חשבונאיים המתמודדים עם סוגיות כגון אלו, אולם על פי העקרונות החשבונאיים המקובלים קיימים שני עקרונות בסיסיים על פי הם יש לקבוע את מועד ההכרה בהכנסה וכיצד יש לתעד את ההוצאות הנלוות להכנסות אלו: עקרון ההכרה בהכנסה ועקרון ההקבלה בין הוצאות להכנסות. ראו גם הכנסה בעין.
עקרון ההקבלה בין הוצאות להכנסות
על פי עקרון ההקבלה בין הוצאות להכנסות תרשמנה כל ההוצאות יחד עם ההכנסות שבגינן נוצרו, ללא קשר למועד תשלום ההוצאות בפועל. מטרת העיקרון היא להציג בדוח רווח והפסד תמונה המשקפת באופן שלם יותר את פעילותה של החברה. לדוגמה, בעת מכירת מוצר נוצרת הכנסה. כדי להפיק את אותה ההכנסה, נאלצנו להוציא הוצאות רבות - החל מעלות המכר (העלות הכרוכה בייצור או ברכישתו של המוצר שנמכר), דרך הוצאות השיווק והפרסום, וכלה בהוצאות המימון למימון פעילות הפירמה. המטרה בדוח רווח והפסד היא להציג את כל ההוצאות האלו, כולל אלו שישולמו בעתיד, יחד עם ההכנסה, כך שנוכל לדעת מהו הרווח מאותה מכירה.
לעיתים לא ניתן לרשום את ההכנסה עם הוצאותיה, אם מפני שזה בלתי אפשרי, אם מפני שישנה אי-ודאות לגבי המידה בה ההוצאות יובילו להכנסות ואם מפני שעלות החישוב והייחוס גבוהה מדי. לדוגמה, תשלום הוצאות חשמל: קשה לדעת איזו הכנסה בדיוק נוצרה בעקבות השימוש בחשמל. במקרה זה ההוצאות יירשמו בהתאם לתקופה שבה השתמשנו בחשמל וללא קשר לרווח שנוצר משימוש זה.
הכנסה בחקיקה ובמדיניות הפיסקלית
הכנסתם של הפרטים במשק מושפעת במידה רבה ומהחקיקה ומהמדיניות הפיסקלית של הממשלה המתבטאת במידה רבה במדיניות הרווחה. כך למשל, קובעת הממשלה את גובה ואופן המיסוי של אזרחי המדינה ומסדירה בחקיקה את זכויותיהם של העובדים במשק. לגורמים אלו השפעה ניכרת על הכנסתם של האזרחים במדינה ועל חלוקת העושר ביניהם.
מס הכנסה
במרבית מדינות העולם מוטל מס על הכנסת התושבים והתאגידים, כדי לממן את הוצאותיה של הממשלה. מס ההכנסה עשוי להיות בשיעור אחיד (אחוז מס זהה לכלל התושבים ללא תלות בהכנסה), פרוגרסיבי (מס גבוה יותר על בעלי הכנסה גבוהה יותר) או רגרסיבי (מס נמוך יותר לבעלי הכנסה גבוהה יותר). לצורך גביית מס ההכנסה מגדיר החוק קריטריונים להכרה ולסיווג ההכנסה, אשר בהתאם להם נגבה המס. כך למשל מס הכנסה מרווחי הון שונה במרבית המדינות ממס ההכנסה על שכר. מס ההכנסה עשוי להשתנות בתלות בזהות המשפטית של הממוסה. כך למשל מס הכנסה על חברות הוא בשיעור שונה ממס ההכנסה על משקי בית או על מלכ"רים.
במדינות מסוימות מונהג מס הכנסה שלילי, כלומר עובדים בעלי הכנסה נמוכה במיוחד זכאים לקבל תוספת לשכרם מהמדינה. התוספת יכולה להתקבל בדרכים שונות - חודשית דרך המעסיק (ממס הכנסה), מביטוח לאומי או לקבל החזר בסוף השנה, בתום הגשת דוח שנתי. מס ההכנסה השלילי נועד לאפשר חלוקה מחדש של העושר בחברה ובכך לסייע למגזרים חלשים ולעודד אותם לעבוד.
הכנסה שמתקבלת ללא תשלום מס מכונה "כסף שחור" ועבריינים המעלימים מס משתמשים בשיטות שונות להלבנת הון, כדי לטשטש את מקור ההכנסה הבלתי חוקית. הכנסה מפעילות בשוק השחור נחשבת לבעייתית הן משום שהיא גורמת לאובדן הכנסות ממסים למדינה והן מכיוון שהיא בדרך כלל מגיעה לידי גורמים פליליים כספים רבים המשמשים לביצוע פעולות בלתי חוקיות חמורות יותר.
מוזיקה
מוזיקה היא אמנות סידור צלילים בזמן. מרכיביה העיקריים הם גובה צליל (האחראי על מלודיה והרמוניה), קצב (מפעם, משקל וארטיקולציה), דינמיקה, גוון ומרקם.
הכנסה
הכנסה ומדיניות הרווחה
ההכנסה של תושבי מדינה תלויה במידה ניכרת במדיניות הרווחה ובמדיניות הפיסקלית הנהוגה בה, כלומר במכלול המנגנונים הממשלתיים והמשפטיים המאפשרים חלוקה מחדש של ההכנסות במדינה. מס הכנסה פרוגרסיבי מהווה כלי עיקרי ברוב המדינות בחלוקה מחדש של העושר בחברה, אך יחד איתו קיימים מיסים עקיפים על צריכה (מע"מ, מכס, מיסים על דלק, סיגריות וכו') ומיסים על ההון (רווחים מהשקעות) ומס ירושה.
מוזיקה
היצירה, הסגנון, החשיבות ואף הגדרת המוזיקה עצמה רגישה למשתנים תרבותיים מורכבים ולהקשרים חברתיים. המוזיקה כוללת יצירות מסוגים שונים, מיצירות מאורגנות בקפידה, דרך אלתור מוזיקלי ועד צורות אלאטוריות (אקראיות לחלוטין). ניתן לחלק את המוזיקה לסוגות ותת-סוגות, אולם הגבולות והיחסים בין הסוגות מטושטשים, פתוחים לפרשנות אישית ואף שנויים במחלוקת. מבין האמנויות, ניתן לסווג את המוזיקה כאחת מאמנויות הבמה והאמנויות היפות וכאמנות שמיעתית/קולית.
אטימולוגיה
המילה "מוזיקה" נובעת מהמילה היוונית μουσική ("מוסיקי"), "(האמנות) של המוזות". "מוזה" משמשת כמילה כמעט נרדפת למילה "השראה", במיוחד בחיבור יצירות.
הכנסה
הכנסה ומדיניות הרווחה
בנוסף, תשלומי העברה מגדילים את הכנסתם של מעוטי היכולת. אלה כוללים מס הכנסה שלילי הניתן לבעלי הכנסה נמוכה, דמי אבטלה המשולמים למי שאינו מוצא עבודה, הבטחת הכנסה המשולמת למי שאינו מסוגל לפרנס את משפחתו וקצבת זקנה המשולמת למי שהגיע לגיל פרישה ואינו עובד.
מוזיקה
פרה-היסטוריה
בתקופה הפרה-היסטורית המוזיקה ככל הנראה התבססה על ריתמיקה (קצב) ומלודיה (מנגינה), ההרמוניה באה בשלב מאוחר הרבה יותר. נראה כי המוזיקה הפרה-היסטורית נוגנה על ידי כלי הקשה (אבנים, מקלות, עצמות, כלי צייד) וקול אנושי. אין לדעת כיצד באמת נשמעה המוזיקה העתיקה, וחוקרים מסוגלים רק לנחש זאת על פי ממצאים מתקופת האבן הקדומה, כגון עצמות אשר נוקבו חורים בצידן; לרוב מזהים עצמות אלה כחלילים, אשר ניגנו בהם על ידי נשיפה לתוך צד אחד כמו בשאקוהאצ'י היפני. גם באתרים ארכאולוגים של תרבות עמק האינדוס נמצאו כלי נגינה, כגון חליל בעל שבעה חורים וסוגים שונים של כלי מיתר.
הכנסה
הכנסה ומדיניות הרווחה
דיני העבודה מהווים כלי מרכזי נוסף במדיניות חלוקת ההכנסה בין האזרחים. מדינות רבות מטילות מגבלות על שכר המינימום אותו יש לשלם לאדם בעבור עבודתו ואף קובעות כללים לתשלום תוספת שכר עבור שעות נוספות, ותק ורכיבים נוספים. גובה השכר ומרכיביו נקבעים לעיתים קרובות גם בהסכמים קיבוציים וחוזי העסקה בין העובדים למעסיקים.
מוזיקה
בסהר הפורה
באוגרית (אזור סוריה של ימינו) התגלו כתבי אוגרית, בניהם נמצא לוח חרס ועליו סימני יתדות המבטאים תווים מהעתיקים בעולם. בכתבים נמצאו אזכורים גם לכינורות (לירות), מצלתיים ותופים. נמצאו באותו אזור אף מספר כלי נגינה.
הכנסה
אי-שוויון בהכנסה
במרבית המדינות בעולם קיימים הבדלים בהכנסתם של האזרחים השונים במדינה. כמו כן, קיימים הבדלים ניכרים ברמת ההכנסה הממוצעת במדינות שונות. הבדלים אלו נובעים מאי-שווין בחלוקת ההכנסות בתוך המדינה ובין המדינות השונות. קיימים מספר מדדים כמותיים המשמשים להערכת את אי השוויון בהכנסות בין הפרטים בחברה. המדדים המקובלים ביותר להערכת אי-שוויון בהכנסות הם מדד ג'יני ועקומת לורנץ.
מוזיקה
תרבויות המזרח הרחוק
בהודו התפתחה אחת מהמסורות המוזיקליות העתיקות ביותר בעולם. ניתן למצוא אזכורים של מוזיקה קלאסית הודית ("מרגה") בכתבי-הקודש העתיקים של דת ההינדו, הוודות. למוזיקה המסורתית של סין היסטוריה הנמתחת על פני כ-3000 שנה ויותר.
הכנסה
אי-שוויון בהכנסה
אי שוויון כלכלי התקיים במגוון גדול של חברות ובמהלך תקופות היסטוריות שונות - טבעו, סיבותיו וחשיבותו נמצאים בדיון רחב ומתמשך. המערכת הכלכלית של מדינה (לדוגמה קפיטליזם או סוציאליזם), מלחמות שמתקיימות או שהיו בעבר, ההבדלים ביכולות של אנשים ליצור עושר כלכלי, המיקום הגאוגרפי, השפעות בין מדינות וסוגיות פוליטיות כולן קשורות ליצירה של אי שוויון כלכלי בין מדינות.
כפל לשון
כפל לשון הוא שם כולל לחידות הכוללות איורים, בהן חבויה משמעות כפולה ("תרתי-משמע"), בסגנון החידות בתשבצי היגיון. כפל המשמעות יכול להתבסס על כתיב או על שמיעה, במדויק או במקורב. כך, למשל, התפרסם בעבר כפל לשון, המציג דגים המצפים לאוכל, שהוא בעצם פתיון של דייגים, ופתרונו הוא "יש למה לחכות", שנשמע בקירוב כ"יש למעלה חכות".
מוזיקה
יוון העתיקה ורומא
המוזיקה היוותה חלק חשוב בחיי התרבות והחברה של יוון העתיקה: מקהלות של גברים ונשים הופיעו לשם בידור, בחגיגות ובטקסים דתיים; למוזיקאים ולזמרים היה תפקיד בולט בתיאטרון של יוון העתיקה. במאה ה-9, המלומד הפרסי אל-פאראבי כתב ספר שעסק במוזיקה בשם "ספר המוזיקה הגדול" (כתאב אל-מוזיקה אל-כביר, كتاب الموسيقى الكبير). הוא ניגן על כלי נגינה רבים ומגוונים, ואף המציא כלי נגינה משלו; כמו כן, הוא המציא את המערכת הטונלית הערבית, שעדיין משמשת היום במוזיקה ערבית.
הכנסה
אי-שוויון בהכנסה
מדיניות הרווחה ומדיניות המיסוי משפיעים באופן ניכר על אי-השוויון בהכנסות. אי-השוויון הכלכלי מחריף במקרים רבים כאשר בעלי התושבים בעלי הכנסה גבוהה זוכים ליחס מועדף או למגוון רחב יותר של הזדמנויות ביחס לתושבים בעלי הכנסה נמוכה יותר. מצב זה גורם לעיבוי העושר, כלומר לתהליך בו הון שזה עתה נוצר נוטה להתרכז בבעלותם של אנשים או ישויות שהיו עשירים עוד קודם לכן. במצב זה, אלו שכבר אוחזים בהון הם בעלי אמצעים להשקיע במשאבים הנדרשים ליצירת הון נוסף. עיבוי העושר עלול לתרום באופן משמעותי לקיום המתמשך של אי שוויון בתוך חברה ועשוי לתרום למעגל העוני.
מוזיקה
יוון העתיקה ורומא
בימי יוון העתיקה התייחסו למוזיקה כאל אלוהית, נעלה ונשגבת. במוזיקה קיימים 4 מרווחים זכים: פרימה, קוורטה, קווינטה ואוקטבה, אלו הם המרווחים הטבעיים, המצויים בטבע. היוונים יחסו לספרה 4 חשיבות רבה, מפני שראו בה את הספרה הטבעית המסמלת את הטבע, מה שביסס את המוזיקה כבעלת מעמד אלוהי.
כפל לשון
שילונדע
החידות בידיעות אחרונות נכתבו על ידי יגאל שילון, ואת הציורים צייר המאייר שי צ'רקה. המדור שהציג חידות אלו נקרא "שילונדע" – משחק מילים, בסגנון לשון נופל על לשון, בין יגאל שילון לביטוי "שלא נדע". הציורים שהופיעו בו הזכירו תמונות מתוך קומיקס, שלרוב מכיל דמויות אנושיות ואף קריקטורות של דמויות ידועות, ומ"בועות" קומיקס עם מלל כלשהו, המיוחס לאחת או יותר מהדמויות. עם ירידת הפופולריות שלהן, נפסקה כתיבת חידות אלו ב"ידיעות אחרונות". מדור זה החל להתפרסם בדצמבר 1991, והופיע במדור "7 לילות" ולאחר מכן בשבועון פנאי פלוס. יוצרי שילונדע הוציאו ספרים עם מיטב מחידות המדור, שנקרא על שם המדור. בשנים האחרונות שילון כותב חידות הקשורות לנושאים ספורטיביים במסגרת מוסף הספורט של העיתון, תחת הכותרת "כפל שילון"
מוזיקה
יוון העתיקה ורומא
בתקופת רומא העתיקה ירד מעמד המוזיקה. הרומאים השתמשו במוזיקה בתהלוכות הניצחון שלהם שלא היו חשובות מבחינה דתית והיו בעלות ערך גשמי ולא אלוהי. המוזיקה הפכה לרקע ולבידור נלווה לחגיגות אלה.
כפל לשון
כףלשון
בעיתון מעריב, המדור נקרא כףלשון, עוד משחק מילים, המשלב בין כפל לשון לכיף, אף שעל פי חוקי העברית התקנית, אין לכתוב "כיף" בכתיב חסר. כותבי המדור הם החידונאים עדי ואבי גבעון. הקריקטוריסט זאב (יעקב פרקש) צייר את החידות עד מותו ב-2004. החידות התפרסמו בעבר במוסף סוף השבוע, וכיום הן מתפרסמות במוסף התשבצים המיוחד של מעריב סופהשבוע, "המשבצת".
מוזיקה
מוזיקה בימי הביניים (500-1400)
המוזיקה המוקדמת ביותר ששרדה ממוזיקה של ימי הביניים היא הקנטוס פלאנוס המונופוני הליטורגי (כלומר, משמש בטקסים דתיים) של הכנסייה הקתולית מהמאה התשיעית. צורת הביטוי העיקרית שלה הייתה מזמור גרגוריאני. לצד מסורת המוזיקה הדתית והמוזיקה הכנסייתית התקיימה גם מוזיקה חילונית, כגון מוטט, בלדה ווירלאי. בין המלחינים בתקופה זו היו לאונין, פרוטין, מייצגיה היחידים של אסכולת נוטרדאם והארס אנטיקווה הידועים בשמם, וגיום דה מאשו, שהיה ממייצגיה החשובים של תנועת ארס נובה.
כפל לשון
כףלשון
גם יוצרי חידות הכףלשון הוציאו ספר עם חידות נבחרות מהמדור, שנקרא על שם המדור. הכנסות ספר זה מוקדשות להנצחת זכרו של יעקב פרקש.
מוזיקה
תקופת הרנסאנס (1400-1600)
רוב המוזיקה ששרדה מאירופה של המאה ה-14 היא חילונית. החל מאמצע המאה ה-15, מלחינים וזמרים השתמשו בפוליפוניה ביצירות מוזיקליות דתיות. המצאת הדפוס תרמה להפצת סגנונות מוזיקליים חדשים במהירות ולאזורים נרחבים. מלחיני מוזיקת רנסאנס בולטים היו ויליאם בירד וג'ובאני פלסטרינה ואורלנדו לאסוס.
מוזיקת בארוק (1600-1750)
עידן מוזיקת הבארוק החל עם האופרות הראשונות ועם הפיכת המוזיקה הקונטרפונקטית לנפוצה. מלחיני בארוק גרמניים כתבו יצירות להרכבים שכללו כלי קשת, כלי נשיפה ממתכת וכלי נשיפה מעץ, בנוסף למקהלה, עוגב, צ'מבלו וקלאוויקורד. בתקופת הבארוק הוגדרו מספר צורות מוזיקליות אשר שרדו גם לתקופות מאוחרות יותר, בכלל זה הפוגה, האינוונציה, הסונאטה והקונצ'רטו. מלחינים חשובים מתקופת הבארוק הם יוהאן סבסטיאן באך, גאורג פרידריך הנדל וגאורג פיליפ טלמן.
מוזיקה בתקופה הקלאסית (1750-1800)
המוזיקה של התקופה הקלאסית מאופיינת במרקם הומופוני, המורכב ממלודיה וליווי. מלודיות אלו נטו להידמות לקול אנושי ולהיות ניתנות לשירה. המוזיקה הכלית הפופולרית אופיינה בהתפתחות נוספת של הצורות המוזיקליות שהוגדרו בתקופת הבארוק: הסונאטה והקונצ'רטו, בנוסף לצורה חדשה, הסימפוניה. מלחינים בולטים מתקופה זו הם וולפגנג אמדאוס מוצרט ויוזף היידן.
מוזיקה בתקופה הרומנטית (1800-1900)
התקופה הרומנטית במוזיקה החלה להתפתח בתחילת המאה ה-19, כאשר מלחינים כמו לודוויג ואן בטהובן ופרנץ שוברט הציגו סגנון דרמטי יותר, מלא הבעה ורגש. במהלך התקופה הזו פותחו סגנונות, צורות ואף שימושים חדשים למוזיקה, ומאפייניה הרגשיים וההבעתיים של המוזיקה החלו להיות חשובים יותר מטכניקת נגינה ומסורת. במקרה של בטהובן, מוטיבים החליפו את המלודיה בתור האלמנט הבסיסי של ההלחנה. בסוף המאה ה-19 הופיעה התרחבות דרמטית בגודלה של התזמורת ובתפקיד של הקונצרט בתרבות העירונית. מלחינים רומנטיים מאוחרים יותר כגון פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי וגוסטב מאהלר הלחינו יצירות מוזיקליות מסובכות יותר ולעיתים תכופות ארוכות יותר. הם השתמשו באקורדים מורכבים ובדיסוננס ליצירת מתח ודרמטיות.
מוזיקה של המאה ה-20
המוזיקה הקלאסית בתקופה המודרנית היא מוזיקה שחוברה מסוף המאה ה-19 עד ימינו אלה. מדובר בעיקר במוזיקה קונצרטית מערבית, אך גם בהשפעות ההדדיות בינה לבין סוגות אחרות, כמו ג'אז, רוק ופופ לסוגיהם מצד אחד ובין תרבויות המזרח ומוזיקה עממית, מצד שני.
במאה ה-20 נרשם גידול בהאזנה למוזיקה בזכות העלייה בפופולריות של הרדיו והשימוש בפונוגרף לנגינה והפצה של מוזיקה. המוזיקה האמנותית התמקדה בחקירת מקצבים, סגנונות וצלילים חדשים. איגור סטרווינסקי, ארנולד שנברג וג'ון קייג' הם בין המלחינים המשפיעים ביותר של המוזיקה האמנותית במאה ה-20.
ג'אז
בתחילת המאה ה-20 התפתח סגנון מוזיקלי (ז'אנר) חדש הידוע בשם ג'אז (אנגלית: jazz). הג'אז הפך לאחד מסגנונות המוזיקה החשובים ביותר. זהו סגנון מוזיקלי שמקורו בהיתוך של מסורות מוזיקליות אפריקאיות ואירופאיות אשר התרחש בתחילת המאה ה-20 בקהילות אפרו-אמריקאיות בדרום ארצות הברית. שורשיו המערב אפריקאים ניכרים בשימוש שלו בבלו נוטס, אלתור, פוליריתמיקה, סינקופות ושמיניות סווינג. הג'אז ספח לתוכו, מתחילת דרכו ועד היום, קטעים נבחרים מהמוזיקה הפופולרית האמריקאית של המאה ה-19 והמאה ה-20. בנוסף הוא הוליד מגוון של תתי-סגנונות, מהדיקסילנד ג'אז של ניו אורלינס בעשור השני של המאה ה-20 ועד הפיוז'ן בשנות ה-70 וה-80.
מרכיבי המוזיקה
ההיבטים המוסכמים והמוגדרים אשר מרכיבים כל צליל וצליל אותו אנחנו שומעים, כותבים או מנגנים במוזיקה הם גובה (תדר), משך, צבע או גוון ועוצמה או משרעת של הצליל. בנוסף לאלה, אנו שומעים גם צלילים עיליים והרמוניות. תדר, כאמור הוא גובה הצליל - הצלילים נעים בין נמוכים לגבוהים (ילדים נוהגים להשתמש במונחים "דק" ו"עבה"). ישנם צלילים שלהם אין גובה מוגדר. משך הוא, פשוטו כמשמעו, הזמן שאורך הצליל. צבע וגוון הם תכונות המיוחסות להבדל בין צלילים המפיקים כלי נגינה ובני אדם שונים, כלומר, גוון הצליל של קונטרבס שונה מגוון הצליל של חצוצרה. בנוסף גם השקט הוא היבט במוזיקה, בהיותו שקט מדוד בין שני צלילים. למעשה כל צליל שאנו שומעים בוקע מתוך ה"שקט" של מקום ההאזנה שלעיתים אינו שקט כל כך, שקט כמעט מוחלט קיים רק בחדרים שקטים במעבדות מיוחדות העוסקות באקוסטיקה. המוזיקה יוצאת תמיד מתוך גודל נמוך של רעש המלווה אותה לכל אורכה וממשיך גם עם סיומה. כך ש"שקט" זה הוא חלק בלתי נפרד מן המוזיקה.
תיווי
את שמות התווים ואת החמשה המוזיקלית המציא במאה ה-11 נזיר איטלקי בשם גווידו ד'ארצו. הדרך שבה מועברת מוזיקה ממוזיקאי למוזיקאי היא בדרך כלל בתווים (אף על פי שלעיתים קרובות מועברת מוזיקה באמצעות האוזן, כלומר, המבצע לומד את היצירה משמיעה בלבד, ללא הסברים בכתב או תווים). יצירות תזמורתיות נכתבות בפרטיטורה, המשמשת את המנצח, וכל נגן מקבל תווים עם התפקיד שנועד לקבוצת הכלים שלו, לפי הצורך. ביצירות כוראליות גדולות תקבל כל קבוצת קולות במקהלה את תווי התפקיד המיועד לה ואילו ביצירות קטנות, כגון כוראלים או לידר, שרים כל חברי המקהלה מדפי תווים, המכילים את כל התפקידים. התווים המוכרים כיום החלו להתפתח באירופה במאה ה-14 בערך, מן הנוימות והתווים המרובעים שקדמו להם. בדפי התווים מצוינים כל ההיבטים המוזיקליים שהוזכרו קודם - גובה, משך, עוצמה, צבע וגוון. לעיתים מצוינים בתיווי גם דברים נוספים, כמו קצב, אופי המוזיקה, אווירה, או מהלך הרמוני. (ראו בס ממוספר והוראות ביצוע מוזיקליות).
הלחנה, אלתור ופרשנות אישית
ברוב התרבויות המוזיקליות ישנה אחידות כלשהי בדרך יצירת המוזיקה, יצירה מראש. יצירה של מוזיקה מראש נקראת הלחנה, ואילו יצירה של מוזיקה "תוך כדי" נקראת אלתור. ישנן טכניקות רבות של הלחנה, המשתנות מתרבות לתרבות. אלתור נפוץ בעיקר בג'אז ובמוזיקה ערבית. ברוב התרבויות נעשית גם פרשנות אישית למוזיקה הכתובה, כלומר - הנגן המבצע מנסה להוסיף את דעתו או הרגשותיו על המוזיקה, ומשנה היבט אחד או יותר מתוך ההיבטים המרכיבים את היצירה המוזיקלית. מכך אפשר להסיק כי אין שני ביצועים זהים לחלוטין של קטע מוזיקלי אחד.
היבטים תרבותיים וחברתיים
לאורך ההיסטוריה הועלו השערות שונות לגבי שימוש במוזיקה לצורך הנעה וריפוי בני אדם. בסיפורי מיתולוגיה נורדית, מיתולוגיה יוונית ומיתולוגיה פרסית שונות, כמו סיפורי שודדי ים תוארו סירנות, בנות ים, ודיאדרות כיצורים מיתולוגיים המפתים ומניעים אנשים דרך שירה לביצוע פעולות שונות. בסיפור המקראי שאול ודוד (שמואל א, פרק טז), עבדי שאול הציעו לשאול להביא לפניו אדם שינגן עבורו כדי להרגיעו מהמרה השחורה בה היה נתון. בימי הביניים נכתבו סיפורים שונים כמו החלילן מהמלין אודות תגובות בעלי חיים למוזיקה, ובהעת החדשה מלחינים כמו לודוויג ואן בטהובן החלו להשתמש במוזיקה כאמצעי להרגעת הנפש ולפיתוח ההכרה, אפקט מוצרט, כמו לצורך ריפוי. יש הטוענים כי ראה את יצירותיו המוזיקליות כצבע שהעלה על כתב בתווים.
החל מהמאה ה-20 החלו לראות במוזיקה מקומית, עממית או לאומית, אמצעי לגיבוש זהות לאומית כמו גורם היכול לגבש את האזרחים לאומית. בנוסף להרגיע, למתן ולגשר עימותים ויריבויות: חברתיים, כלכליים, אתניים ולאומיים. כמו לחבר בין אנשים מתרבויות, מסורות והשתייכות מגזריות ועדתיות שונות. אך גם כאמצעי לשכחה.
בתרבויות רבות המוזיקה שזורה בחיי האדם. הפילוסופים היוונים וההודים העתיקים הגדירו את המוזיקה כצלילים המסודרים ב"מאוזן" כמלודיות או ב"מאונך" כהרמוניות. ביטויים נפוצים כגון "ההרמוניה של גרמי השמים" או "זו מוזיקה לאוזניי" מצביעים על כך שמוזיקה היא לעיתים קרובות מסודרת היטב ונעימה לשמיעה. עם זאת, המלחין בן המאה ה-20 ג'ון קייג' חשב כי כל צליל עשוי להוות מוזיקה, ואמר לדוגמה כי "אין רעש רק צלילים". המוזיקולוג ז'אן ז'אק נטייה אמר,.
השפעות נוירולוגיות
בעת שמיעת מוזיקה מתרחשת פעילות מוגברת באזורים שונים במוח, שאחראים על עיבוד הצליל ופירוקו לגורמים, כמו מלודיה וקצב. אזורים אלה משתתפים בחלקים שונים בתהליך, עד שלבסוף מתאחד הקלט לשלמות אחת. ממצאים אחרונים מראים, שמוזיקה משפיעה גם על תפקוד הגוף בכללותו. למשל, מחקרים אחרונים מראים, ששמיעת מוזיקה מעודדת, מהירה או איטית, בעת ריצה משפרת את התוצאות הסופיות בהשוואה לנבדקים, ששמעו מוזיקה רגועה או שלא שמעו מוזיקה כלל. מוזיקה גם נוטה להפחתת לחץ. מחקרים נוספים מראים כי מוזיקה משפיעה גם על תהליך השינה, ושיפרה את השינה של הנבדקים, ששמעו מוזיקה קלאסית כ־45 דקות לפני שהלכו לישון.
אדם המנגן בכלי נגינה מפיק תועלת נוספת משמיעת מוזיקה וניגונה כאחד - במוחו של המנגן בכלי מוזיקלי מסוים "נדלקים", או מופעלים במקביל אזורים רבים, המעבירים מידע שעיבדו בקשרים מהירים ומורכבים במוח. למעשה, נגינת מוזיקה מפעילה כמעט את כל אזורי המוח במקביל. בתוכם נמצא במיוחד החלק השמיעתי, החלק המוטורי והחלק הוויזואלי. נגינה בכלי מוזיקלי מערבת פעילות של 2 האונות של המוח (הימנית והשמאלית). היא משלבת גם את הדיוק המתמטי, שבו מתמחה בעיקר האונה השמאלית (אם כי גם האונה השנייה מעורבת בתהליך זה, אבל בעוצמה נמוכה יותר) ואת החלק היצירתי, שבו מתמחה (שוב, בעיקר) האונה הימנית. למעשה, מוזיקה מגבירה את העוצמה והפעילות בכפיס המוח, באופן שמאפשר מעבר מידע מהיר יותר ובעל קשרים מגוונים יותר במוח. משום כך מיוחסות למוזיקאים יכולות גבוהות יותר בתחומים רבים, משום שנגינה בכלי גורמת להפעלתם של אזורים במוח, האחראיים על אסטרטגיות למידה, תכנון ותשומת לב לפרטים. למוזיקאים אלו מיוחס גם זיכרון בעל יכולות מוגברות, המתבטאות בשמירה, אחסון ויעילות גבוהה יותר של הזיכרון האנושי. מדענים אבחנו אצל נגנים נטייה להצמיד מעין "תגים" לכל זיכרון, כמו למשל תג קונספטואלי, תג רגשי, תג שמיעתי ותג לפי הקשר. אך לא כל האנשים מושפעים ממוזיקה, חוקרים ספרדיים גילו תופעה בשם אנהדוניה מוזיקלית, אשר הלוקים בה לא מושפעים ממוזיקה, למרות ששאר ההשפעות הרגשיות ההנאתיות שלהם נורמליות. בתופעה זו לוקים כשלושה אחוזים מן העולם.
שמיעה בעוצמה גבוה מידי עלולה להשפיע על תפקוד האוזן ולגרום לנזקי רעש.
תרפיה ממוקדת במוזיקה
עד תחילת המאה ה-20 מחקרים בתחום חקר הקוגניציה לרוב התמקדו בחקר תגובות כלליות ותגובות קוגניטיבית של בני אדם לכתבי קריאה וחדשות. החל משנת 2010 החלה להתחזק בישראל תחום חקר הקוגניציה בשימוש ושמיעת מוזיקה, כמו חקר התגובות הפיזיולוגית שיש לשמיעת מוזיקה על גוף האדם.
המוזיקה בדת
ביהדות שירת הלוויים הייתה חלק אינטגרלי מעבודות הקודש בבית המקדש. כמו כן בתנך עבודת המנגן שימשה ככלי לריפוי בעיות נפשיות כפי שאפשר לראות בתנ"ך: "וְהָיָה, בִּהְיוֹת רוּחַ-אֱלֹהִים אֶל-שָׁאוּל, וְלָקַח דָּוִד אֶת-הַכִּנּוֹר, וְנִגֵּן בְּיָדוֹ; וְרָוַח לְשָׁאוּל וְטוֹב לוֹ, וְסָרָה מֵעָלָיו רוּחַ הָרָעָה". (שמואל א, פרק טז, פסוק כג) וסוגה נפוצה בכתיבה התנכית היא שירה כפי שאפשר לראות בשירת מרים, שירת דבורה, שירת הים ועוד. ביהדות מסורת של חזנות וקריאה של פרקי דת בצורה מוזיקלית. בנצרות חלק מטקסי הדת כוללים מוזיקה מלווה כדוגמת המיסה הקתולית, טקס אכילת לחם הקודש האנגליקני, הליטורגיה האורתודוקסית ושאר טקסי דת נוצריים. המאפיין העיקרי של מוזיקה כנסייתית בכל התקופות היה האלמנט הקולי, אם במקהלה בלבד ואם בשילוב סולנים. כלי הנגינה הכנסייתי הוא העוגב.
דוגמאות למזמורים אפשר למצוא גם בתרבויות אפריקאיות ואינדיאניות, מזמור גרגוריאני, מזמורי הוודות, קריאת הקוראן, מזמורים בהאים ומזמורים בודהיסטיים שונים. המזמור הבודהיסטי הטיבט מתבטא בשירה גרונית, שבה כל אחד מהמזמרים מפיק גובהי צליל רבים. למושג של זמרור מנטרות נודעת חשיבות מיוחדת במסורות הינדו רבות ובדתות דהרמיות המקורבות אליהן. לדוגמה, תנועת הרא קרישנה מבוססת במיוחד של זמרור שמות האל בסנסקריט. השיגין (詩吟) היפני, או "מזמורי פיוט", משקף את עקרונות הזן בודהיזם ומושר מן ה-Dan tien (או הבטן התחתונה) – משכן הכוח במסורות המזרח.
Love Is Gone
Love Is Gone (בעברית: האהבה נעלמה) הוא שיר של הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה והזמר האמריקאי כריס ויליס. השיר הוא הסינגל השני מתוך אלבומו השלישי של גטה. השיר יצא לתחנות הרדיו בצרפת ביוני 2007 ולתחנות הרדיו בבריטניה יומיים אחרי. השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום השישי במצעד האירופאי הכללי. בצפון אמריקה השיר זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-98 בלבד בארצות הברית ולמקום ה-66 בקנדה אך כן הצליח להגיע למקום הראשון ברשימת שירי הדאנס שהושמעו הכי הרבה ברדיו באותו השבוע. בנוסף השיר דורג ברשימות סוף שנה של 10 מדינות ואף דורג ברשימות סוף שנה של שתי מדינות גם בשנת 2008 וקיבל מעמד זהב בצרפת.
השיר נכתב על ידי ויליס וגטה עצמם ביחד עם פרדריק רייסטרר ויואכים גארוד והופק על ידי השלושה האחרונים. את המילים עצמם כתב ויליס על גבי לחן של גטה, רייסטרר וגארוד. בנוסף השיר גם זכה לגרסת רמיקס של רייסטרר וגארוד ביחד עם מספר מפיקים נוספים. ברמיקס היה סימפול של גיטרה מה שהפך אותו לשיר הראשון של גטה שיש בו שימוש בגיטרה. בסימפול זה נעשה גם שימוש יותר מאוחר בשיר "Gettin' Over You" של גטה עצמו ובלהיט הענק של להקת בלאק אייד פיז "I Gotta Feeling". לשיר צולם קליפ בו מככבת השחקנית קלי טיבוד.
סרגיי קירוב
סרגיי מירונוביץ' קירוב (ברוסית: Сергей Миронович Киров; 27 במרץ 1886 – 1 בדצמבר 1934) היה מדינאי סובייטי וממקורביו של יוסיף סטלין. היה ראש העיר לנינגרד משנת 1926 עד רציחתו בדצמבר 1934.
ביוגרפיה
נולד בשם סרגיי קוסטריקוב בעיר אורז'ום שבמחוז ויאטקה (כיום מחוז קירוב). היה פעיל מפלגה החל משנת 1904. במרוצת השנים קיבל כמה תפקידים. בשנת 1926 נשלח ללנינגרד במטרה להחליף את גריגורי זינובייב בראשות הממסד העירוני. במשך שמונה השנים האחרונות לחייו היה קירוב מזכיר המפלגה הקומוניסטית הסובייטית בלנינגרד, והיה למעשה השליט הכול יכול של לנינגרד. קירוב היה עושה דברו של סטלין ופעל בנאמנות לחיסול מתנגדי סטלין.
ב-1 בדצמבר 1934 נרצח קירוב בן ה-48 בלנינגרד. הרצח בוצע על ידי צעיר בשם לאוניד ניקולאיב. הגרסה הרשמית הייתה כי המתנקש פעל בשליחותם של אויבי סטלין. סטלין נקט בגינוני אבל לאומי כבד על מות קירוב. היה זה רצח פוליטי שהיווה ציון דרך בבניית שלטון האימים של סטלין.
בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית ב-1956 רמז ניקיטה חרושצ'וב, בנאומו המפורסם על פשעי סטלין - "הנאום הסודי", כי קירוב נרצח בפקודת סטלין. עם זאת, חשיפת הארכיונים הסובייטים לא גילתה מעורבות אישית של סטלין ברצח.
מורשת הרצח
רצח קירוב היה אות הפתיחה לתחילת הטיהורים הגדולים - סחרחרת של מאסרים וטיהורים ששיאם היה בחיסול רוב אנשי צמרת המפלגה הקומוניסטית (ובהם בכירי המפלגה כניקולאי בוכארין, גרגורי זינובייב ולב בוריסוביץ' קמנייב) במשפטי ראווה שנודעו בשם משפטי מוסקבה, שבהם הואשמו כבוגדים, מרגלים ושליחי מעצמות זרות, והוצאו להורג בעקבות הודאות שהוצאו מהם בכפייה. המהלך כלל הגליית מיליונים למחנות כפייה בסיביר ובחוג הקוטב, וחיסול צמרת הצבא האדום, דבר שהביא לתוצאות הרות אסון בחודשים הראשונים של פלישת הנאצים לברית המועצות. במהלך שנת 1935 מלנינגרד עצמה הוגלו מעל 36 אלף תושבים, מערכה זו נקראה זרם קירוב.
סיבת הרצח המשוערת היא כי קירוב, שהיה דמות כריזמטית, החל להאפיל על סטלין וגרם לסטלין החשדן לחשוש מפניו כמי שמסכן את מעמדו. מאידך קיימת גם גרסה כי קירוב יצר אופוזיציה אמיתית לסטלין והיווה סכנה ממשית לשלטונו. הוא נקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין.
הנצחה
קירוב תמך בתיאטרון מריאינסקי ששמו הוסב לאחר מותו לתיאטרון קירוב (עד 1992) ושלהקת הבלט שלו מוכרת עד היום בשם "בלט קירוב". בנוסף, אחד ממפעלי המתכת הגדולים ברוסיה והחשוב ביותר בעיר בסנקט פטרבורג נקרא היום "מפעל קירוב".
אליפות צרפת הפתוחה 1992
אליפות צרפת הפתוחה 1992 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-91 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 3,278 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1991 מוניקה סלש נפגשה במשחק הגמר עם שטפי גראף  וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה אך באליפות וימבלדון הפסידה במשחק הגמר.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1991 ג'ון פיצג'רלד ואנדרס יאריד  הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר נפגשו זוגות שלא זכו בדירוג. יאקוב חלסק ומארק רוסה נפגשו עם דייוויד אדמס ( דרום אפריקה) ואנדריי אולחובסקי  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 1991 ג'יג'י פרנאנדס ויאנה נובוטנה  השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר ג'יג'י פרנאנדס ונטליה זברבה ( בלארוס) נפגשו עם קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו ) וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
מזוג מנצחי תחרות 1991 רק סיריל סוק השתתף בתחרות. במשחק הגמר ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו וטוד וודברידג'  נפגשו עם הזוג הלא מדורג לורי מקנייל ובריאן שלטון  וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
גלעד בלום השתתף בתחרות גברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח את יאן סימרינק מהולנד ב-5 מערכות ובסיבוב השני הוא הפסיד לאלברטו מנצ'יני מארגנטינה ב-4 מערכות.
עמוס מנסדורף השתתף בתחרות גברים והפסיד בסיבוב הראשון למרקוס זילנר מגרמניה ב-5 מערכות.
נערי שובה אלי
נערי שובה אלי הוא אלבום הבכורה של הזמרת מרגלית צנעני, ממובילות המוזיקה הים-תיכונית בישראל. האלבום יצא לאור בשנת 1986, בחברת ההקלטות של "האחים ראובני", אשר הפיקה במשך כעשור את מרבית שיריה ואלבומיה.
באלבום נכלל הלהיט שנתן את שמו לאלבום, "נערי שובה אליי", השיר "עלם חמודות" שזכה להצלחה רבה, והשיר "רוברטו" שהצליח גם כן.
רקע והפקה
באלבום נכלל אחד מלהיטיה הגדולים ביותר של צנעני, הנושא את שמו, "נערי שובה אלי", אשר אותו כתב והלחין דני שושן. במרוצת השנים יצאו לשיר עשרות גרסאות כיסוי, כשהבולטת ביותר מביניהן הייתה גרסתה של ליאת בנאי, אשר ביצעה את השיר באחת מהופעותיה.
השיר "עלם חמודות", זכה לגרסה מחודשת של צנעני ביחד עם זהבה בן, בשנת 2014.
Bye Bye
Bye Bye (בעברית: ביי ביי) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבומה האחד עשר, E=MC². השיר יצא לאור ב-15 באפריל 2008, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת תקליטים איילנד רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה קארי, טור אריק הרמנסן, מיקל ס. אריקסן וג'ונטה אוסטין והופק על ידי קארי וסטארגייט. כמו כן, יצא הסינגל בפורמט של תקליטור והורדה דיגיטלית. בין היתר, השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא.
פריסלנד
במחוז 646,000 תושבים (2010), והוא המחוז ה-8 במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 3,341 קמ"ר, והוא המחוז ה-3 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 192 איש לקמ"ר, הצפיפות ה-11 בגודלה בהולנד.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003, ל-48% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 36% מהתושבים פרוטסטנטים, 14% קתולים, 2% מוסלמים ו-6% מגדירים את עצמם אחרת.
ג'ון פיוס בולאנד
בולאנד למד משפטים בדבלין ואוניברסיטת אוקספורד ונוסף על כך, למד גם בבון, שם הוא היה חבר באגודת סטודנטים שנקראה "בוואריה בון".
בשנת 1896 נסע בולאנד לאתונה כדי לבקר את חברו היווני, טרסיואלוס מנאוס. מנאוס, חבר בוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים, החליט להכניס את בולאנד לטורניר הטניס האולימפי. בולאנד זכה בקלות במדליית הזהב לאחר שניצח מתחרים מגרמניה, מיוון וממצרים.
בולאנד החליט להשתתף גם בטורניר הטניס לזוגות, וגם בו זכה במדליית הזהב. בן הזוג שלו היה הגרמני פרידריך טראון שהשתתף גם בריצת 800 מטר. בגמר ניצחו השניים את היווני פטרוקוקינוס ואת המצרי קסדגליס.
צעירי תל אביב
צעירי תל אביב היא להקת נוער ישראלית אשר הוקמה בשנת 1984 על ידי אגף התרבות, המחלקה למופעים בעיריית תל אביב-יפו במסגרתו היא פועלת עד היום.
היסטוריה
הבמאי הראשון של הלהקה היה דני ליטאי ממובילי הלהקות הצבאיות בעבר, ומנהלה המוזיקלי היה צביקה כספי, המנהל המוזיקלי של להקת הגבעתרון באותה עת. תחילה עבדה הלהקה על שירים ברוח התרנגולים מתוך כוונה לצאת מהר ככל האפשר להופעות ייצוגיות באירועים (תוכנית ב'), ובמקביל להתחיל לעבוד על הצגה מקורית לנוער באורך מלא. בנסיבות אישיות נאלץ ליטאי לקטוע את החזרות, ואת מקומו של המנהל המוזיקלי כספי תפס אילן גלבוע שגם הלחין את שירי המופע הראשון. תמלילי השירים לאותו מופע נכתבו בידי מרדכי (מוטי) גלזר.
המופע הראשון של הלהקה נקרא "כיתה י"א 2" והועלה במאי 1984 בבימויו של שוקי ווגנר. גם את הצגתם השנייה, "קם ב-7" ב-1986 ביים ווגנר, ובחודש יוני באותה השנה התחלף הבמאי לאורי פסטר. לאחר מכן במשך שלוש שנים, הלהקה הופיעה בפינה קבועה בתוכנית "זהו זה!" שנקראה "בראש פתוח".
ב-1989 עלתה לאוויר סדרת טלוויזיה בהשתתפות חברי הלהקה שנקראה "החופש האחרון", אשר כללה שמונה פרקים. בעקבות הצלחת הסדרה, הופקו שלוש סדרות טלוויזיה נוספות בהשתתפות חברי הלהקה שנקראו: "לא כולל שירות", "תלויים באוויר" ו"צעירים בדרך". הסדרה שזכתה לפופולריות הרבה ביותר מבין אותן ארבע הסדרות היא הסדרה "לא כולל שירות" ששודרה במשך שלוש עונות בין השנים 1990- 1993, וכן הובילה גם למופע של הלהקה שנוצר בעקבות הצלחת הסדרה ב-1991.
לרגל חגיגות המאה לתל אביב תוכנן איחוד של חברי הלהקה, אך הוא לא יצא לפועל, ולבסוף לרגל חגיגות המאה לעיר שודרה בערוץ הראשון בשנת 2009 סדרה בשם "ציון מאה" בכיכובם של חברי הלהקה באותה שנה, והסדרה הורכבה מ-30 פרקים קצרים בני דקות אחדות העוסקים בנקודות היסטוריות וסמלים שונים של העיר תל אביב.
רבים מחברי הלהקה התגייסו ללהקות צבאיות וחלקם התפרסמו, בהם: דורון אורן, ניר פרידמן, אסף פריינטא, שי פלד, עידו מוסרי, ליאת אחירון, אלינור אהרון, יעל פוליאקוב, שיר גוטליב, אוהד חיטמן, אורלי ויינרמן, אורן שבו, איריס מרטינז, אורי בנאי, שרית וינו-אלעד, טל מוסרי ודנה דבורין.
כיום מנהל הלהקה הוא יותם חוטא, המנהל המוזיקלי הוא אילן גלבוע, ובמאי הלהקה הוא מיקי יוסף. הלהקה ממומנת חלקית על ידי אגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו.
הלהקה קיימת בהרכב שונה וממשיכה להופיע במסגרת עירונית באירועי תל אביב-יפו השונים.
קרב עין זחלתא
קרב עין זחלתא הוא קרב שבו לחם צה"ל כנגד הצבא הסורי במהלך מבצע שלום הגליל ב-8–11 ביוני 1982, בתוך ובסמוך לכפר עין זחלתא, שבלבנון. הכפר היה מצוי על ציר ההתקדמות של עוצבת הפלדה בפיקוד מנחם עינן אשר חולש על ציר החוף הלבנוני המוביל לעבר כביש ביירות-דמשק. בכפר הוצבו כוחות מצבא סוריה שכללו חטיבת טנקים ואגד הקומנדו הסורי 555.
8 ביוני
ביום שלישי 8 ביוני בצהריים גדוד 195 בפיקודו של רס"ן עמי אבן, שהיה כוח החוד של חטיבה 500 שבפיקוד דורון רובין, המתין בעמדות תצפית באזור הכפר בתלון, כ-7 ק"מ מדרום מערב לעין זחלתא. בעת עמידתם בעמדות הופיעו שני מסוקי קרב סוריים מדגם איירוספסיאל גאזל ופגעו בטנק המ"פ. הצוות נחלץ מהטנק כש-3 מהם פצועים באורח בינוני. לאחר שנחלצו נפגע הטנק בשנית והתפוצץ במרכז הכביש כשהוא חוסם את הציר ולא ניתן היה לעקפו אלא לאחר הכשרת מעקף באמצעות כלים הנדסיים.
לאחר הכשרת המעקף החליט מפקד החטיבה, רובין, להמשיך במתקפה באמצעות גדוד נח"ל 932 אותו הובילה מחלקת טנקים בפיקודו של סג"ם. כוח החוד עבר דרך הכפר עין-זחלתא, לא נתקל בהתנגדות והמשיך בדרכו לכיוון ציר ביירות-דמשק. כק"מ מצפון לכפר, במורד לכיוון נהר א-צפא נתקל אוריה המ"מ המוביל בטנק סורי בטווח אפס חונה לצד הכביש. אוריה ביצע תרגולת החלצות, ירה פגז לכיוון הטנק הסורי ונחלץ לאחור. תוך כדי ההיחלצות לאחור התדרדר הטנק לתהום. אוריה המ"מ נעדר ולאחר מכן התברר כי נמחץ בהתהפכות ונהרג. 3 אנשי הצוות נחלצו. הטנק השני במחלקה זיהה מספר טנקים סורים ופגע בהם. לנוכח ההתקלות בטנקים ובחי"ר סורי בטווח קצר, הנחה המח"ט רובין, שהיה באותו השלב בחוד הכוח, את קצין האג"ם החטיבתי בן מימון לשפר עמדות לאחור והוא עצמו נקרא על ידי מפקד האוגדה עינן להתייעצות, מספר קילומטרים מאחור. בדיעבד הסתבר שלא כל הכוחות נעו לאחור וכשחזר רובין עם שחר יום רביעי ב-9 ביוני לעין זחלתא מפגישתו עם מפקד האוגדה התברר לו שהכוחות נתונים ללחץ סורי כבד.
9 ביוני
כוח מן הקומנדו הסורי אשר היה ערוך במארב פתח באש על פלוגת החוד של גדוד 195. טנק הסמ"פ נפגע, 2 אנשי צוות נפצעו ונחלצו. דודי קרסנר הסמ"פ ויובל כהן נהג הטנק נפגעו ונותרו בטנק. כוח מגדוד נח"ל 932 הוזעק לחלצם מהטנק ובקרב שהתפתח בטווחים קצרים מול הקומנדו הסורי נהרגו 4 לוחמי נח"ל ובכללם המ"פ איציק קלי. גדוד 9263, גדוד צנחנים במילואים, בפיקודו של רס"ן משה סלע אשר הוכפף ערב קודם לחטיבה 500, ניהל גם הוא קרב קשה כנגד הקומנדו הסורי והסב לו נפגעים רבים. 2 לוחמים מגדוד סלע נהרגו באותו היום ועוד כמה נפצעו.
בסוף יום הלחימה לא הצליחה החטיבה לפרוץ את הציר ולהתקדם לעבר כביש ביירות דמשק, וזאת נוכח אש האויב בה נתקלה. באחר הצהריים של אותו היום החליט רובין לנתק מגע ולהסיג את כוחותיו מהשטח הנחות שמצפון לכפר אל הכפר עצמו תוך שגדודי התותחנים 403 ו-55 מאגד 215 סייעו באש. לאחר מהלך זה בוצעה התארגנות מחדש, הערכת מצב וניתנה לכוחות פקודת מבצע לקראת תקיפה מחודשת למחרת על מנת לבצע המשימה ולהשתלט על ציר ביירות דמשק.
10 ביוני ועד הפסקת האש
לאחר הערכת מצב ותכנון מחודש בלילה שבין יום רביעי לחמישי, יצא גדוד צנחנים 9263 בפיקודו של רס"ן משה סלע לאיגוף רגלי עמוק במטרה לתפוס את השטחים השולטים על עין זחלתא ממערב. כוח סלע ביצע משימתו, פגע בכוחות סוריים וכיוון ירי טנקים וארטילריה למטרות סוריות. בחסות פעולתו יצאה חטיבה 500 בשעות אחר הצהריים של יום חמישי להתקפה ממונעת לכיוון צפון על בסיס הכביש היורד מעין זחלתא בסיוע ארטילריה ואוויר. החטיבה התקדמה תוך כדי לחימה בחי"ר וטנקים סוריים, חצתה את נהר א-צפא ונעה תוך כדי לחימה במעלה הכביש המוביל לאל-עזוניה ועין דרה, בואכה כביש ביירות-דמשק. באור ראשון של יום שישי 11 ביוני נעצרה החטיבה על פי פקודת האוגדה במרחק של כ- 7 ק"מ מכביש ביירות-דמשק.
החטיבה נערכה להמשך תקיפה להשלמת משימתה אך לקראת הצהרים התקבלה הודעה מפיקוד הצפון דרך האוגדה שבשעה 12 בצהרים תיכנס הפסקת אש לתוקף, וכוחות החטיבה נותרו במקומם. במקביל אותרו גופות כל נעדרי הקרבות שהתחוללו בגזרת עין זחלתא ב-3 הימים הקודמים.
ג'יפ הקצינים
ב-11 ביוני לקראת חשכה, כמה שעות לאחר כניסתה של הפסקת האש לתוקפה, קיבל המח"ט רובין דיווח על פיו חצה בטעות ג'יפ של החטיבה ובו שלושה קציני מטה את קו הפסקת האש והמשיך לנסוע צפונה על הכביש שהוביל לכפר אל-עזוניה הנמצא בשטח שבשליטת כוחות סוריים, וכי נשמעו מהכיוון כמה צרורות של ירי. רובין ועמי אבן מג"ד 195 (שעמד בסמוך אליו בעת שקיבל את הידיעה) רצו בעקבות הג'יפ כדי לעצרו ולהחזירו לקו כוחותינו. לאחר כמה מאות מטרים החלו הסורים לירות לעבר השניים. הם נחלצו למטע דובדבנים משמאל לכביש, השיבו באש ותפסו מחסה. 3 טנקים מגדוד 195 שהוזעקו על ידי אבן נעו על הכביש צפונה בעקבות השניים, ונעצרו כ-20 מטר מימין למקום בו תפסו השניים מחסה, תוך שהטנקים יורים בתותחים ובנק"ל לעבר מטרות סוריות בהמשך הציר. ג'יפ הקצינים לא נראה מכיוון שבהמשך הציר התעקל ימינה. עם הגעת הטנקים אמר אבן לרובין כי אין להם מה לחפש שם ושהוא חובר לטנקים שלו שהגיעו ויורים לעבר הסורים. רובין החליט להישאר בשיפולי הכפר לבדו על מנת לאתר ולחלץ את שלושת הנעדרים, וזאת מבלי לדווח על כך לאיש, כשהוא הורג בתוך כך מספר חיילים סורים. רס"ן משה סלע, מפקדו של גדוד 9263, גדוד צנחנים במילואים, הוזעק מעמדותיו על ידי מפקד האוגדה מנחם עינן לחבור לאבן ולטנקים שלו ולצאת עם כוח רגלי לכיוון הכפר אל-עזוניה כדי לאתר את רובין ואת שלושת הקצינים הנעדרים. הכוח בפיקודו של סלע יצא לדרכו עם כוח שכלל גם רופא וחובשים ולאחר כשעתיים שב לקו כוחותינו עם גופות שנים מהקצינים (השלישי נחלץ בכוחות עצמו) וכן חבר למח"ט דורון רובין. מיד עם שובו תפס רובין פיקוד על כוחות החטיבה.
תוצאות הקרב
לאחר הלחימה הקשה שנמשכה כיומיים הצליחו כוחות צה"ל להשמיד כליל את הכלים הסוריים, להשתלט בהצלחה על הכפר, ולהמשיך בהתקדמות לעבר ציר ביירות-דמשק. אף שכוחות צה"ל ניצחו לבסוף בקרב והשמידו כוחות סוריים רבים, אוגדה 162 וחטיבה 500 לא ביצעו משימתם להגיע לכביש ביירות-דמשק עד לכניסתה לתוקף של הפסקת האש ביום שישי 11 ביוני שעה 12:00.
הקרב בעין זחלתא נחשב לקרב בו לא הצליח צה"ל להביא לכדי מיצוי את יתרונותיו בתמרון, פיקוד ושליטה ולצד פגיעה משמעותית בסוריים סבל אף הוא מאבדות רבות.
רודולף נורייב
רודולף חמיטוביץ' נורייב (בשפת אם: Rudolf Xəmit ulı Nuriev; 17 במרץ 1938 – 6 בינואר 1993) היה רקדן רוסי, שרקד בעיקר בלט.
קרב עין זחלתא
תוצאות הקרב
ב-19 ביוני קיבלה חטיבה 500 הוראה להמשיך צפונה. החטיבה נעה באיגוף מערבי מעין זחלתא דרך רויסת נעמן ומשם צפונה לכיוון מנצוריה ושקיף בתלון וביום חמישי, 24 ביוני אחר הצהרים, השלימה את משימתה והגיעה לכביש ביירות-דמשק.
רודולף נורייב
ביוגרפיה
רודולף נורייב נולד ברכבת הטרנס-סיבירית סמוך לאירקוטסק למשפחה ממוצא טטרי. החל לרקוד מילדותו בלהקת ריקודי עם מקומית. בשל אירועי מלחמת העולם השנייה נורייב החל ללמוד בלט רק ב-1955, בגיל 17 (גיל מאוחר לרקדני בלט) הוא למד בבית הספר הכוריאוגרפי של בלט קירוב בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). אחרי שסיים ללמוד שם בשנת 1958, הצטרף נורייב לבלט קירוב. ב-1961 הפך לרקדן מוביל בלהקה.
ב-16 ביוני 1961, לאחר שסיים מסע הופעות עם להקת הבלט בפריז, בו התרועע עם אמנים מהמערב, הודיעו לו כי בשעה שהלהקה ממשיכה ללונדון, עליו לשוב למוסקבה. בשדה התעופה לה בורז'ה ביקש נורייב מקלט מדיני בצרפת ועריקתו התפרסמה בראש מהדורות החדשות בעולם. תוך מספר ימים הוחתם בלהקת הבלט הצרפתית על שם המרקיז דה קוואוס, אולם במהרה עבר נורייב ללונדון והחל לרקוד עם להקת הבלט המלכותי של לונדון וקנה לעצמו שם עולמי. במשך יותר מ-15 שנים היה נורייב כוכב הבלט המלכותי, ונתפרסם כבן זוגה הקבוע לריקוד של רקדנית הבלט האנגלית מרגוט פונטיין.
מ-1983 עד 1989, ניהל נורייב את להקת הבלט של הגרנד-אופרה של פריז. הוא גילם את דמותו של רודולף ולנטינו והופיע כאורח בתוכנית הטלוויזיה החבובות.
נורייב היה פורץ דרך בסגנון הריקוד שלו. הוא היה הראשון ששילב בין הבלט הקלאסי לריקוד המודרני. כיום שילוב כזה הפך למקובל בעקבות נורייב.
נורייב היה הומוסקסואל. מת ב-6 בינואר 1993 ממחלת האיידס. בן 54 היה במותו. הוא נקבר בבית קברות רוסי בפריז.
אזכורים בתרבות ובאמנות
הסופר האירי קולום מק'קאן (Colum McCann) כתב רומן בשם "רקדן" (2003)
סיפור עריקתו למערב עובד לסרט קולנוע בבימויו של רייף פיינס בשם העורב הלבן (2018).
כלכלית ירושלים
היסטוריה
החברה נוסדה באפריל 1948 ביוזמתם של דב יוסף (יו"ר "ועדת המוסדות לענייני ירושלים) ומנשה אלישר, במטרה להיות גוף ממלכתי לפיתוחה של ירושלים. פעולותיה הראשונות היו הכשרת שדה תעופה בשכונת גבעת שאול (כיום רחוב כנפי נשרים), לאספקת מוצרים לעיר בדרך האוויר, והכשרת אזור תעשייה בשכונת תל ארזה לצורך הקמת מקומות תעסוקה בעיר. במשך השנים הקימה החברה את אזורי התעשייה בתלפיות, בהר חוצבים ובגבעת שאול. אחרי שנת 1967 הקימה גם את אזורי התעשייה עטרות ומישור אדומים ופארק תעשיית ההיי-טק הר חוצבים.
לאחר ההפרטה
בשנת 1987 היא הופרטה לראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1989 רכשה קבוצה בראשות אליעזר פישמן את יתרת מניותיה מידי הממשלה. בשנת 1993 רכשה החברה את מניות הממשלה בחברת "מבני תעשייה", והפכה להיות חברת הנדל"ן המניב הגדולה במדינה. בשנת 2000 רכש פישמן את מניות שותפיו בחברה, והפך להיות בעל השליטה היחיד בה. בשנת 2011 התמזגה החברה עם חברת הנדל"ן "דרבן השקעות" והחזיקה היום 100% ממניותיה.
בשנת 2001 החלה החברה את פעילותה הבינלאומית, ומאז רכשה נדל"ן מניב וקרקעות בארצות הברית, בקנדה, בצרפת, בגרמניה, בהולנד, בפולין, באוקראינה, ברוסיה, בליטא, בשווייץ, בהודו, בתאילנד, בסרביה, במקדוניה ובפורטוגל. ב-2006 הנפיקה החברה את חברת מירלנד (Mirland), המרכזת את פעילותה ברוסיה, בבורסת AIM של הבורסה לניירות ערך בלונדון. בשנים 2002 - 2013 נוהלה החברה על ידי עודד שמיר.
באוגוסט 2016 הגישה רשות המיסים בקשה להכריז על אליעזר פישמן כפושט רגל בגין החוב, העולה על 196 מיליון ש"ח, ולממש את נכסי קבוצת פישמן. החל מתחילת שנת 2016 החברה היא ללא גרעין שליטה וזאת בשל הנפקת מניות משמעותית שנעשתה לציבור לצורך גיוס מזומנים לשירות החובות הקיימים של פישמן. בעלי העניין בחברה הם דוד ומיכל פורר (24%), חברת הביטוח פניקס (10%), חברת סאמיט שנשלטת על ידי זוהר לוי (7.5%), אלטשולר שחם, פסגות (6% כל אחד), מנורה (5.5%) ועוד.
בתחילת נובמבר 2019 התקבל אישור סופי למיזוג בין כלכלית ירושלים למבני תעשייה, והוחלפו מניות כלכלית ירושלים במניות מבני תעשייה ואיגרות החוב של כלכלית הוחלפו באיגרות חוב זהות של מבני תעשייה. המיזוג יצר סינרגיה בין החברות וחסך בעלויות תפעוליות. לאחר המיזוג, לקבוצת כולה 573 נכסים בישראל בשטח של כ-1.6 מיליון מ"ר.
מריאמה הימה
מריאמה הימה ינקורי (בצרפתית: Mariama Hima Yankori; נולדה ב-20 בפברואר 1951) היא במאית קולנוע, אתנולוגית, ופוליטיקאית ניז'רית. היא הייתה לאישה הניז'רית הראשונה לביים סרט קולנוע בשנת 1980, היה מזכירת המדינה לקידום נשים והגנה על ילדים, ומאוחר יותר הייתה האישה הראשונה לשמש כשגרירת ניז'ר לצרפת.
תחילת דרכה
הימה נולדה בניאמיי בשנת 1951, ולמדה במוסדות השכלה מקומיים עד לקבלת תואר ראשון. ב-1973, היא עזבה לצרפת ולמדה אתנו-לינגוויסטיקה באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. היא סיימה את הדוקטורט שלה ב-1989 באוניברסיטת פריז X באנתרופולוגיה.
קריירה
בשנות ה-1980 וה-1990 היא עשתה חמישה סרטים תיעודיים, האישה הניז'רית הראשונה לעבוד כבמאית קולנוע.
באותה תקופה, הימה החלה לשמש כמשמרת במוזיאון הלאומי של ניז'ר בניאמיי, ובין 1992 ל-1996 כיהנה כמנהלת המוסד. ב-1990, היא מונתה כדירקטורית התרבות הלאומית.
ב-1996, התמנתה הימה לתפקיד מזכירת המדינה לקידום נשים והגנת ילדים על ידי הנשיא אברהים בארה מיינסרה. לאחר מכן, היא שימשה כשרה לפיתוח חברתי של ניז'ר.
ב-1997 מונתה הימה לתפקיד שגרירת ניז'ר לצרפת, האישה הראשונה לשמש כשגרירה בניז'ר. למרות מותו של מיינסרה ב-1999 במהלך ההפיכה הצבאית, היא נשארה השגרירה בפריז עד 2003.
הימה היא שבלייה וקצינה בכירה במסדר המצוינות הלאומי ומפקדת ב-Ordre des Palmes Académiques, שניהם מסדרי כבוד צרפתיים. נכון ל-2013, היא לא זכתה לכל אות או כבוד ניז'רי.
פילמוגרפיה
סרטיה של הימה הם סרטים תיעודיים, התמקדים באומנים אשר עובדים בניאמיי. הם זכו בפרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים, כולל בפסטיבל ונציה ופסטיבל בוברג.
שרפת בתי היהודים בבורשה
שרפת בתי היהודים בבורשה התרחשה ב-4 ביולי 1930 בעיצומו של מסע אנטישמי שערכה במקום התנועה הלגיונרית. בשרפה נהרס מרכז העיר בורשה ברומניה ונשרפו 128 בתי יהודים, 4 בתי כנסת, בית מרקחת ובית הדואר. השרפה פרצה בו זמנית מחמישה מוקדים שונים וארכה שלוש שעות. היהודים טענו שהשרפה הוצתה על ידי האנטישמיים והאנטישמיים טענו שהיהודים הציתו את בתיהם באמצעות פצצות ורימונים כדי להאשים אותם.
בעקבות השרפה עצרו הז'נדרמים הרומנים 11 לגיונרים ובהם הכומר האורתודוקסי יואן דומיטרסקו, מי שהיה לאחר מכן המזכיר הכללי של התנועה הלגיונרית. העצורים זכו לביקור תמיכה של הנהגת התנועה הלגיונרית ובראשה קורנליו זליה קודריאנו. השרפה והמשפט זכו לסיקור עיתונאי נרחב ברומניה ומחוץ לה, והיהודים טענו שהשלטון מנסה לטשטש את האירוע. למשפט הובאו 250 עדים נוצרים ומאה עדים יהודים. המשפט נערך בסיגט, אך לאחר שהגיעו למקום סטודנטים רבים מתומכי קורנליו זליה קודריאנו, החליט ראש העירייה להעביר את ניהול המשפט לסאטו מארה. הרופא היהודי של העיר הודה בעדותו שהשרפה פרצה מביתו בגלל רשלנות וכל הנאשמים זוכו פרט לאחד שנקנס ב-5,000 לאי.
נמייה דקה סומאלית
נמייה דקה סומאלית (שם מדעי: Galerella ochracea) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים האנדמית למדינת סומליה באפריקה. היא קרובת משפחה של הנמייה הדקה האנגולית.
זוהי נמייה קטנה יחסית. אורכה הממוצע 25–29 ס"מ ומשקלה 0.6 ק"ג. נמייה זו בעלת פרווה חומה-כתומה ולפעמים כהה יותר. הזנב ארוך, הגפיים קטנות, האוזניים קטנות והראש מוארך מעט עם אף מחודד ושינים חדות.
נמייה זו חיה בערבות והסוואנות של סומליה שבמזרח אפריקה והיא חיה בחבורות קטנות.
כמו רוב הנמיות היא אוכלת כל היוצאת לציד בעיקר ביום. היא אוכלת חרקים, זוחלים קטנים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים ועופות וביצים וגם פירות.
רשומות מועדון הפיקוויקים
רשומות מועדון הפיקוויקים (באנגלית: The Pickwick Papers או בשמו המלא The Posthumous Papers of the Pickwick Club) הוא הרומן הראשון של צ'ארלס דיקנס. הרעיון של המאייר רוברט סימור היה לפרסם סדרת איורים שיתארו אירועים של פעילות ספורטיבית בלווי טקסט. דיקנס נבחר למחבר הסיפורים בעקבות הצלחת "רישומים מאת בוז" (Sketches by Boz). דיקנס, שהיה בטוח ביכולתו, לקח על עצמו לפרסם המשכים חודשיים גם אחרי שסימור התאבד. הסדרה זכתה להצלחה עצומה, והפופולריות של "מועדון הפיקוויקים" הגיעה לשיאה כשהוצג סם ולר (משרתו הנאמן של מר פיקוויק). המכירות הלכו וגברו, הועלו מופעי תיאטרון, נמכרו ספרי בדיחות סם ולר ומוצרים נוספים.
ההוצאה לאור
הרומן פורסם ב-19 חלקים במשך 20 חודשים החל ממרץ 1836 ועד אוקטובר 1837, הפרק האחרון היה כפול באורכו ומחירו היה 2 שילינג. דיקנס אחר פעם אחת את מועד ההגשה, כשהתאבל על מות גיסתו מרי הוגארת' במאי 1837.
שני החלקים הראשונים הכילו ארבעה איורים מאת רוברט סימור ו-24 דפי טקסט. כשסימור התאבד החליף אותו ר. ו. בס עבור החלק השלישי אך המו"לים לא היו מרוצים ממנו, והוא הוחלף על ידי ה. ק. בראון (פיז), מאייר שהמשיך לעבוד עם דיקנס עוד 23 שנים (הוא אייר את בין שתי ערים בשנת 1859). הפורמט של המגזין שונה ל-32 דפי טקסט ושני איורים בכל חלק. דיקנס גם ויתר על הרעיון המקורי של "מועדון הספורט", והיצירה החלה לקבל צורה של רומן.