cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבשורות של מוכווי
נזקים ומאמצי השחזור
על פי אֵלֵנֶה מַאֲצַ'וָּורִיָּאנִי ניסונות רבים לשחזור כתב-היד נסתיימו בכישלון. בתחילה, כיסו את המיניאטורות בחלבון של ביצה, אך התוצאה הייתה שלילית. מומחה גרמני שהוזמן במיוחד ניסה להסיר את חומרי ההדבקה בין הצבע לקלף אולם ללא הצלחה.
לדברי בּוּבָּה קוּדָאוָוָה, מנהל המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, המצב הנוכחי של כתב-היד גרוע במיוחד ועבודת החוקרים עליה יכולה להזיק לו. מהמיניאטורות נופלות כל הזמן מיקרו-חלקיקים שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת. להערכתו של קודאווה, בגאורגיה אין את החומר הדרוש או ציוד לשיקום.
הוועדה הלאומית של גאורגיה לאונסק"ו בחרה עשר מתוך 37 בקשות לפרויקט במסגרת תוכנית ההשתתפות בשנים 2010–2011, אחת מהן היא פרויקט אבחון כתב-היד של מוכווי, דיגיטציה ופרסום.
"להציל את הבשורות של מוכווי"
המיזם "להציל את הבשורות של מוכווי" הוא מיזם לגיוס כספים לרסטורציה של כתב-היד. המיזם החל ב־7 בדצמבר 2010, ארגן תיאטרון מרג'נישווילי, יחד עם אגודת ידידי המרכז הלאומי לכתבי יד, קונצרט לגיוס כספים בשם "להציל את הבשורות של מוכווי". בנוסף למארגנים האירוע נתמך גם על ידי אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, עיריית טביליסי והממשל דה יורה של אבחזיה. בקונצרט השתתפו ממיטב הזמרים והלהקות הגאורגיות, בהם גיאורגי אֹוּשִׁיקַאשְׁוִוילִי, תַּמְרִיקוֹ צ'וֹחוֹנֵלִידְזֶה , אֵקָה מַמָּאלָאדְזֶה , ליזה בַּגְרַטִיּוֹנִי , נָאטּוֹ מֶטּוֹנִידְזֶה , נוּקְרִי קַאפָּנַאדְזֶה , נִיאָז דִּיָּאסָאמִידזֶּה , סופו חלוושי, השחקן מוּרְמָן גִ'ינוֹרִיָּה ועוד. בתיאטרון מרג'נישווילי הוכנה תערוכה על אודות הבשורות של מוכווי, הכוללות כרזות ומידע על כתב-היד וכן דגם של הבשורות. מזכרות שיוצרו במיוחד למטרה זו. הכנת כתובות הנצחה על ידי קליגרפים צעירים והעתקות פרטי הבשורה מוכווי. ההכנסות ממכירת המוצרים הם לטובת המיזם לגיוס הכספים.
מקס בראון
מקס בראון (באנגלית: Max Brown; נולד ב-10 בפברואר 1981) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
מקס בראון נולד באילקליי שביורקשייר, אנגליה. הוא גדל ובילה את רוב ילדותו עם משפחתו בשרוסברי שבשרופשייר. יש לו שתי אחיות קלואי ופיבי. מגיל צעיר נטה להיות שחקן. בילדותו הופיע באופן קבוע בהצגות באולם בשרוסברי. בגיל 13 עבר להתגורר במינסוטה, ארצות הברית ולמד בבתי הספר "סט. פול אקדמי" ו"סאמיט סקול".
בקולנוע הופיע בסרטים "Turistas" וב-"Daylight Robbery" (שוד לאור יום). ב-2010 שיחק בקומדיה "Flutter" והחל להופיע בסדרת הריגול "ספוקס" בתפקיד דימיטרי לבנדיס.
ג'רלד מקוי
ג'רלד מקוי (באנגלית: Gerald McCoy, 25 בפברואר 1988) הוא שחקן פוטבול אמריקאי המשחק בעמדת תאקל הגנתי בקבוצת דאלאס קאובויס שבליגת ה-NFL. מקוי שיחק בפוטבול מכללות באוקלהומה וזכה בתקופה זו בתוארי All-America. בשנת 2010, גויס במיקום השלישי בדראפט עבור קבוצת טמפה ביי באקנירס. נבחר לשחק בפרו בול שש פעמים וכן זכה שלוש פעמים בתואר All-Pro בקטגוריית "First Team".
ביוגרפיה
מקוי נולד באוקלהומה סיטי לפטרישיה וג'רלד מקוי. בצעירותו עסק בפוטבול ובהדיפת כדור ברזל. בשנת 2005 נבחר לשחקן ההגנתי של השנה על ידי USA Today. בין השנים 2006–2009 שיחק בפוטבול מכללות. לקראת דראפט ה-NFL לשנת 2010, נחשב לאחד שחקני הפוטבול המבוקשים ביותר. בדראפט זה נבחר שלישי לשחק בקבוצת טמפה ביי באקנירס. במאי 2019 עזב את הקבוצה וביוני 2019 הצטרף לקבוצת קרוליינה פנתרס. ב-2020 הצטרף לדאלאס קאובויס.
חיים אישיים
מקוי נשוי לאבוני מקוי ולזוג חמישה ילדים. השתתף בעונה החמישית של הסדרה הליגה.
משאר
מִשְאָר או רליקט (Relict) הוא גורם פיזי בנוף המהווה שריד היסטורי.
לרוב נבדל המשאר מארכאולוגיה בכך שהוא בולט וקיים בתוך נוף חי, עירוני ואינו חלק מאתר ארכאולוגי מוגדר. דוגמאות למשארים הם הפילבוקסים הבריטים המפוזרים בירושלים, בארות סתומות הרווחות בשכונות החצר היהודיות הישנות, וכדומה.
המושג נמצא בשימוש גם בביולוגיה ובגאולוגיה, ומשמש לתיאור תופעות מאותם התחומים בעלי משמעות דומה.
Skywald Publications
Skywald Publications (מבוטא: סקייוולד פאבליקיישנס) הייתה הוצאת ספרים אמריקאית, שעיקר עיסוקה היה כתבי עת של קומיקס שחור-לבן. ההוצאה פרסמה כמה מאנתולוגיות האימה המפורסמות בעולם הקומיקס, כמו Nightmare, Psycho ו-Scream. ההוצאה פרסמה אף מספר ספרי קומיקס מז'אנרים אחרים, כמו קומדיה, מתח, דרמה וסאטירה.
הוצאת הספרים היוותה את המתחרה העיקרית לחברת הקומיקס "וורן הוצאה לאור", והייתה דומה לה בתכניה עד מאוד. למעשה, כדי לחכות את החברה המתחרה, העסיקה סקייוולד כמה מהמחברים שהעסיקה גם וורן. ההוצאה פעלה בסך הכל חמש שנים, משנת 1970 עד 1975.
בין הסופרים והמחברים שפרסמו ספרים על ידי ההוצאה נמנים גרדנר פוקס, ולן ויין; בין האמנים שפרסמו על ידיה נמנים ג'ין דיי וטום סאטון. רבים מהמחברים שפעלו בהוצאה וב"וורן" השתמשו בשמות בדויים בחשש לפיטורים מצד שתי החברות.
אבניבי
הפזמון החוזר ("אָבָּנִיבִּי אוֹבּוֹהֵבֵּב אוֹבּוֹתָבָּךְ") כתוב בשפת הבי"ת ופירושו "אני אוהב אוֹתָךְ". השיר, בסגנון דיסקו קצבי, יועד במקור לפסטיבל שירי הילדים, אך לבסוף הוצע לפסטיבל הזמר והפזמון (תשל"ח), ששימש אז כקדם-אירוויזיון. השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1978 לאחר שזכה במקום הראשון בפסטיבל.
רקע וכתיבה
את הרעיון לכתיבת השיר הגה אהוד מנור בשנת 1977. הוא פנה אל נורית הירש ברעיון לכתוב שיר לפסטיבל שירי הילדים. הצמד הרבה לשתף פעולה, בין היתר כאשר יצרו את השיר "אי שם" עמו ייצגה הזמרת אילנית את ישראל באירוויזיון 1973. לפי הירש, מנור רצה לכתוב שיר בשפת הבי"ת, שהייתה שגורה בפיו בילדותו בבנימינה. כל הליך כתיבת השיר "אבניבי" התבצע דרך הטלפון תוך מספר שעות. עם סיום כתיבת השיר, הרגישו השניים שהשיר טוב מידי לפסטיבל שירי הילדים והחליטו לשלוח אותו לפסטיבל הזמר והפזמון. במקביל, בשנת 1978 הוחלט שהשיר הזוכה בפסטיבל ייסע לייצג את ישראל באירוויזיון 1978 בפריז.
השיר עוסק באהבה דרך עיני ילדים. יש בו השוואה בין האהבה כפי שנראתה בילדות, הועברה בסוד ובשפת הבי"ת המוצפנת ("מה שהרגשנו באמת לחשנו רק בשפת הבית"), לעומת הדרך שבה יש להתייחס לאהבה בחיים הבוגרים ("אהבה היא מילה יפה... ובשפת אהבה נדבר").
מוזיקלית, השיר שונה מרוב שירי האירוויזיון בכך שהוא מסתיים מעט אחרי שינוי הסולם, בעוד שברוב השירים יש קטע גישור או חזרה על הפזמון בשלב זה. נורית הירש כתבה ועיבדה את השיר בהשראת העיבודים של שירי הבי ג'יז. הירש חיפשה להביא אל תחרות האירוויזיון משהו חדש ושונה. שיר בסגנון הבי ג'יז והלהקות האמריקאיות השחורות עדיין לא בוצע על בימת האירוויזיון. על מנת להבליט את השיר ולהבדילו מביצועים אחרים, הירש החליטה לעצור את השיר באמצע ולהוסיף קטע נגינה שבו יוכלו המבצע וזמרי הליווי לבצע קטע ריקוד.
בפסטיבל הזמר השיר קיבל מספר נקודות זהה לשירה של חדוה עמרני "בלב אחד" (66 נקודות). עם סיום ההצבעה היה מצב של חוסר ודאות לגבי זהות הזוכה, ולאחר בדיקה הכריזה המנחה רבקה מיכאלי על "אבניבי" כשיר הזוכה, משום שקיבל יותר פעמים 12 נקודות. פרק הזמן של הבירור והמתח עד ההכרזה על הזוכה שודר בשידור חי, אך הושמט בעריכה לצורך השידור החוזר, ובכל השידורים החוזרים (גם בשנות ה-2000) הוא לא נכלל.
ביצוע באירוויזיון
השיר היה השמונה-עשר בסדר הביצוע בתחרות. להקת הליווי שליוותה את יזהר כהן כללה שני גברים ושלוש נשים, ובזמן ביצוע השיר רקדה לצליליו. חברי להקת הליווי "אלף-בית" (מחוץ לישראל הוצגה כ"אלפא-ביתא") היו נחמה שוטן, אתי צוברי, ראובן ארז, איציק עוקב וליסה גולד. מלחינת השיר הירש ניצחה על התזמורת בזמן הביצוע.
בסוף ההצבעה קיבל השיר 157 נקודות, דבר שמיקם אותו במקום הראשון מתוך 20, ובהפרש של 32 נקודות מהמקום השני.
עקב התארכות ההצבעה, הוכרז השיר הזוכה בשעה 01:10 לפנות בוקר, לפי שעון ישראל. הטלוויזיה הישראלית, שקנתה זמן לוויין עד השעה 01:00, נותרה ללא תמונת לוויין ולא שידרה את הזכייה בשידור חי. בשלבי ההצבעה האחרונים, כשהתברר שישראל בדרך לניצחון, קטעה הטלוויזיה הירדנית את השידור ועברה לשדר תמונה של נרקיסים; בחדשות לאחר מכן סירבה ירדן להכיר בזכיית ישראל והכריזה על בלגיה כעל הזוכה, על אף שזו הגיעה למקום השני.
הצלחה מסחרית והשפעה
השיר, שהופיע באלבומו של כהן "ניגונה של השכונה", זכה להצלחה ברחבי אירופה וצעד במשך מספר שבועות במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, השיר הגיע לראש המצעד השבועי של רשת ג' ונשאר שם במשך חמישה שבועות. הוא נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל, ובמצעד השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשל"ח הגיע למקום השני.
זכייתו באירוויזיון סימנה את תחילת העדפת סגנון זה בתחרות. אף על פי שהשיר משך לעג מצד חוגים מסוימים, במיוחד לאור כותרתו, רבים ממעריצי האירוויזיון מחשיבים אותו כאחד השירים הטובים ביותר בהיסטוריה של התחרות. השיר מבוצע לעיתים קרובות במחרוזות טובי הפזמונים של האירוויזיון, כמו בחצי גמר אירוויזיון 2006 שנערך באתונה או מחרוזת שירי האירוויזיון שהתקיימה בקדם-אירוויזיון 2012 של דנמרק.
בשנת 2018 ביצעה הזמרת נטע ברזילי, זוכת אירוויזיון 2018, גרסת כיסוי לשיר עבור רדיו גלגלצ.
STS-112
STS-112, היא משימת בת 10 ימים בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. המעבורת טסה לתחנת החלל הבינלאומית באוקטובר 2002. מטרת המשימה היה להרכיב את חלק ה-S1 והמשך בניית תחנת החלל.
המשימה
מעבורת החלל אטלנטיס שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-7 באוקטובר 2002 כמתוכנן. ב-9 באוקטובר היא התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית. באותה עת בתחנת החלל כבר היה צוות של משלחת קבועה מס' 5.
ב-10 באוקטובר וולף וסלרס ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה 7 שעות. בפעילות זו הם התחילו בהתקנה וחיבור של מודול S1 למערכות התחנה. להשלמת המשימה נדרשו פעילויות חוץ רכביות נוספות שנערכו ב-12 באוקטובר וב-14 באוקטובר. התקנה הסתיימה בVצלחה לאחר כ-20 שעות עבודה.
בנוסף לכך בתא המטען של המעבורת היה ציוד למספר ניסויים שבוצעו בהמשך על ידי צוות תחנת החלל.
ב-16 באוקטובר מעבורת התנתקה מתחנת החלל והיא נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-18 באוקטובר.
בגלל אסון קולומביה טיסות המשך של המעבורת נדחו והיא שוגרה לחלל בפעם נוספת רק בשנת 2006.
קאפלבריקה
קאפלבריקה (בגרמנית: Kapellbrücke; "גשר הקאפלה") הוא גשר עץ עתיק בלוצרן שבשווייץ, אחד האתרים המוכרים ביותר בעיר.
הקאפלבריקה הוא גשר עץ מקורה באורך של 204 מטרים החוצה את נהר הרויס ומיועד למעבר הולכי רגל. זהו גשר העץ העתיק באירופה (הוקם ב-1333) ואחד מסמלי האדריכלות המאוחרת של ימי הביניים. במקור הוקם הגשר כדי להגן על לוצרן מפני התקפות, ולצורך כך הוא חובר למגדל שנמצא במרכזו.
מגדל מתומן זה נבנה כבר בסביבות 1300 והוא קדם לגשר. גובהו של המגדל הוא 43 מטרים וזהו החלק היחיד של הגשר הבנוי מאבן ולא מעץ. למגדל היו שימושים רבים: בין היתר הוא שימש כבית סוהר וכחדר עינויים, בו אוחסן הארכיון העירוני ובתקופה מסוימת הוא אף שימש ככספת. כיום יש במגדל חנות מזכרות ובשאר המגדל נמצא מועדון התותחנים של לוצרן. במאה ה-17 גילף אומן מקומי בתוך הגשר מספר גדול של גילופי עץ המספרים את ההיסטוריה של שווייץ. ב-18 באוגוסט 1993 פרצה שרפה בגשר וכילתה חלקים רבים ממנו. הגשר שוחזר במהירות.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1994
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1994 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-29 באוגוסט והסתיימו ב-11 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-114 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1993 פיט סמפרס הודח בסיבוב הרביעי. אנדרה אגסי שלא היה מדורג נפגש במשחק הגמר עם מיכאל שטיך  וניצח ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון.
תחרות הנשים
מנצחת תחרות 1993 סטפי גראף נפגשה במשחק הגמר עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו  והפסידה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה, ואליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1993 קן פלאק וריק ליץ' לא השתתפו בתחרות. יאקו אלטינג ופול הרהאריוס נפגשו במשחק הגמר עם טוד וודברידג' ומארק וודפורד  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
מזוג מנצחות תחרות 1993 רק ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו השתתפה בתחרות. במשחק הגמר ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו והלנה סוקובה  נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג קטרינה מלייבה ( דרום אפריקה) ורובין וייט  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1993 רק טוד וודברידג' השתתף בתחרות. אלנה ריינך ופטריק גלברייט  נפגשו במשחק הגמר עם יאנה נובוטנה  וטוד וודברידג'  וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל באליפות
עמוס מנסדורף בסיבוב הראשון של תחרות הגברים ניצח את רנצו פורלן מאיטליה ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא הפסיד ב-4 מערכות לג'נלוקה פוצי מאיטליה.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות השנים. בסיבוב הראשון היא ניצחה לורי מקנייל מארצות הברית בשתי מערכות. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם ניקול קריגרג מהולנד וניצחה אותה ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי היא הפסידה לאיבו מאיולי מקרואטיה בשתי מערכות.
מתילקובלמין
מתילקובלמין (Methylcobalamin) הוא אחד מתוך סדרה של תרכובות המכונות ויטמין B12.
מתילקובלמין משמש כקואנזים עבור האנזים מתיונין סינתאז (‎Methionine Synthase ובקיצור: MS; האנזים מכונה גם 5-מתיל-טטרא-הידרו-פולאט-הומוציסטאין-מתיל-טרנספראז ‎5-Methyltetrahydrofolate-Homocysteine Methyltransferase ובקיצור: MTR).
המבנה המולקולארי של ויטמין B12 מפורט בתרשים. במרכזו - יון קובלט (Co), המקושר לחמישה אטומים של חנקן (N).
במתילקובלמין הקשר השישי של הקובלט, (מסומן בתרשים באמצעות האות R), היא מתיל (CH3).
The Beatles' Ballads
The Beatles' Ballads (בלדות הביטלס) הוא אלבום אוסף של להקת הביטלס, שיצא בשנת 1980 וכולל בלדות של הלהקה מהשנים 1962-1970. עטיפת האלבום נוצרה בשנת 1968 עבור האלבום הכפול The Beatles, אך לבסוף לא יצא הרעיון אל הפועל ועטיפת האלבום נותרה לבנה לחלוטין (ועל כן כונה האלבום "האלבום הלבן").
רשימת הרצועות
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת. צד ראשון
צד שני
פתיחת מיזס
פתיחת מיזס היא פתיחת שחמט המתחילה במסע: הפתיחה נקראת על שמו של רב-האמן הבריטי-גרמני ז'אק מיזס. היא נחשבת לפתיחה נדירה, ולכן מוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
תיאור כללי
המסע 1.ד3 פותח אלכסון לרץ במשבצת ג1 ותופס מעט את המרכז, אך בגלל שהוא לא אוחז טוב במרכז כמו המסע 1.ד4, הוא לא מסע פתיחה פופולרי. מתוך עשרים המהלכים הראשונים החוקיים, המהלך הזה נמצא במקום העשירי בנפיצותו. לשחור יש מספר רב של תגובות אפשריות, כגון: 1...ה5, 1...ד5, 1...ג5, 1...פו6 ו-1...ז6.
השימוש המפורסם ביותר בפתיחה זו היה במשחק השלישי בין כחול עמוק לגארי קספרוב בשנת 1997. קספרוב האמין שהמחשב לא ידע לשחק נכון פתיחה זו אם יסתמך על יכולותיו שלו ולא על ספר הפתיחות שלו. המשחק הסתיים בתיקו. דויד לוי השתמש בפתיחה זו גם כן במשחקו נגד התוכנה קריי בליץ, שבו לבן ניצח.
משחק דוגמה
גארי קספרוב–כחול עמוק, משחק 3, מאי 1997 1.ד3 ה5 2.פו3 פג6 3.ג4 פו6 4.א3 ד6 5.פג3 רה7 6.ז3 0-0 7.רז2 רה6 8.O-O מהד7 9.פז5 רו5 10.ה4 רז4 11.ו3 רח5 12.פח3 פד4 13.פו2 ח6 14.רה3 ג5 15.ב4 ב6 16.רב1 מח8 17.רב2 א6 18.ב:ג5 ב:ג5 19.רח3 מהג7 20.רז4 רז6 21.ו4 ה:ו4 22.ז:ו4 מהא5 23.רד2 מה:א3 24.רא2 מהב3 25.ו5 מה:ד1 26.ר:ד1 רח7 27.פח3 צוב8 28.פו4 רד8 29.פוד5 פג6 (ראה תמונה) 30.רו4 פה5 31.רא4 פ:ד5 32.פ:ד5 א5 33.רב5 צא7 34.מז2 ז5 35.ר:ה5+ ד:ה5 36.ו6 רז6 37.ח4 ז:ח4 38.מח3 מז8 39.מ:ח4 מח7 40.מז4 רג7 41.פ:ג7 צ:ג7 42.צ:א5 צד8 43.צו3 צח8 44.מח4 מז8 45.צא3 צח8 46.צא6 מח7 47.צא3 צח8 48.רא6 ½–½
וריאציות מוכרות
לפתיחה זו מספר וריאציות מוכרות:
סטיבן וולפרם
סטיבן וולפרם (באנגלית: Stephen Wolfram; נולד ב-29 באוגוסט 1959 בלונדון) הוא מדען יהודי-בריטי שנודע בעיקר בזכות עבודתו במדעי המחשב, במתמטיקה ובפיזיקה תאורטית.
וולפרם הוא המייסד והבעלים של מעבדות וולפרם שם עבד כמעצב הראשי של Mathematica ומנוע החישוב וולפרם אלפא.
בשנת 2002 התפרסם ספרו A New Kind of Science, שעסק בביסוס מדעי הטבע באמצעות תוכנות פשוטות של אוטומטים תאיים (Cellular Automata). עם צאתו לאור הפך הספר לאחד מרבי המכר באתר אמזון.
כיום הוא עוסק בעיקר בבניית שפת תכנות מבוססת ידע בשם Wolfram Language. ב-2015 יצא ספרו בנושא, "An Elementary Introduction to the Wolfram Language". ב-2016 יצא ספרו "Idea Makers" העוסק בדמויות מההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה.
קורות חיים
משפחתו של וולפרם הגיעה מגרמניה לאנגליה כפליטים יהודים בשנת 1933. אביו של וולפרם, הוגו וולפרם, היה יצרן טקסטיל וסופר, ואמו, סיביל, הייתה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד. לוולפרם אח צעיר בשם קונרד. כיום נשוי למתמטיקאית ולהם ארבעה ילדים.
כבר בגיל 12 כתב מילון בנושאי פיזיקה, ובגיל 13–14 כתב שלושה כרכים על פיזיקת חלקיקים. הספרים הוקלדו ברמה מקצועית של עיצוב עם שרטוטים מדויקים, אך לא פורסמו.
וולפרם למד בבית הספר הפרטי האקסקלוסיבי איטון, אך נשר עקב תחושת שעמום. התגלה כעילוי כבר כנער, פרסם מאמר על פיזיקת חלקיקים בגיל 15, והחל ללמוד בקולג' סנט ג'ון באוניברסיטת אוקספורד בגיל 17. אך גם הקולג' לא התאים לו; הוא טוען שהיו שם הרצאות "נוראיות", ועזב בשנת 1978 בלי לסיים את לימודיו. בגיל 20 קיבל תואר דוקטור בפיזיקת חלקיקים מקאל-טק והפך לחבר סגל שם. בגיל 21 הוא זכה במענק מחקר של קרן מקארתור.
בגיל 24 התקבל כחבר סגל מלא במכון למחקר מתקדם בפרינסטון (ניו ג'רזי), מכון בו עבד בעבר אלברט איינשטיין.
עבודתו
לפי גוגל סקולר וולפרם מצוטט בלמעלה מ-76,700 פרסומים (עדכני ליוני 2023).
פיזיקת חלקיקים
בגיל 15 החל לחקור את פיזיקת החלקיקים ואת תורת השדות הקוונטית ופרסם את המאמר הראשון שלו. עד גיל 23 פרסם כ-25 מאמרים בנושאי פיזיקת חלקיקים. למעשה הפסיק לפרסם מאמרים אקדמיים בשנות העשרים לחייו. בגיל 18 פרסם מאמר על ייצור קווארקים שזכה לציטוטים רבים. מאמר שכתב עם ג'פרי פוקס על כרומודינמיקה קוונטית משמש בניסויים בפיזיקת חלקיקים גם בימינו.
תוכנת אלגברה
בקאל-טק הוא פיתח מערכת אלגברה ממוחשבת, אולם חוקי הפטנטים של המוסד מנעו ממנו להיות הבעלים של המצאתו. על כן הוא עזב לטובת בית הספר למדעי הטבע של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם חקר אוטומטים תאיים, בעיקר בעזרת סימולציות ממוחשבות.
Mathematica
בשנת 1986 עבר לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין כדי לפתח את מערכת האלגברה הממוחשבת Mathematica, אותה סיים והחל לשווק בשנת 1988. הוא ייסד את חברת Wolfram Research שממשיכה לפתח את התוכנה ולשווקה. החברה גם מעסיקה את אריק וו. וייסשטיין שעוסק בכתיבת האנציקלופדיה של המתמטיקה שלו, MathWorld, שמאוחסנת בשרתי החברה.
A New Kind of Science
בין השנים 1992 ל-2002 עסק וולפרם בכתיבת ספרו A New Kind of Science, שעסק בביסוס מדעי הטבע על ידי אוטומטים תאיים. הספר זכה לתשבחות וביקורות נוקבות גם יחד. חלק מהמבקרים טענו שוולפרם עשה שימוש לא נאות בהערות שוליים, כתב באופן מעורפל ושכל הנחות היסוד שלו שגויות. הספר, שגם הופץ בחנויות הספרים, זמין לקריאה בצורה מקוונת באתר המחבר. מאז צאת הספר וולפרם מחלק את זמנו בין עבודה על Mathematica ובין קידום והפצת הרעיונות שבספרו זה, בהרצאות, כנסים ואפילו ״סאמר סקול״ המוקדש לנושא.
וולפראם אלפא
עם תוכנת Mathematica שרצה ברקע, וולפרם אלפא מתאים במיוחד לשאלות מתמטיות. התשובה בדרך כלל מוצגת בצורה קריאה. לדוגמה: השאילתה "lim(x->0) sin(x)/x" נותנת את התוצאה 1. כמו כן מלוות תשובות רבות בגרפים להמחשה.
מישל דה לה באר
מישל דה לה באר (בצרפתית: Michel de la Barre; 1675 – 15 במרץ 1745) היה מלחין וחלילן צרפתי מפורסם, שנודע בהיותו הראשון שהוציא לאור מוזיקה לחליל סולו.
קורות חייו
דה לה באר נולד בפריז בין 1675-1680. הוא היה תלמידם של פיליבר רבייה ורנה דקוטו. בשנת 1694 פרסם דה לה באר מוזיקה לשני כינורות, חלילים או אבובים. בשנת 1702 פרסם מוזיקה לחליל סולו עם ליווי, היצירות הראשונות לחליל סולו באירופה. בשנת 1705 צורף דה לה באר לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לצד קופרן, אנטואן פורקרה וז'אק-מרטין אוטטר. בשנת 1709 פרסם סוויטה לשני חלילים ללא באס.
עוד יצירה של דה לה באר לחליל פורסמה בשנת 1710.
ורסאי
דה לה באר יצר קשר מיידי עם שני נגני "החליל הגרמני", רנה פיניון דקוטו ופיליבר רבייה (Philibert Rebillé) הידוע כ "פילבר" (Philbert, 1650-1712), שנהנו מחסדם המיוחד של ז'אן-בטיסט לולי ולואי ה-14. דה לה באר עלה במהירות בטרקליני ורסאי, לצד פרנסואה קופרן, אנטואן פורקרה (Antoine Forqueray) ואוטטר, בקונצרטים הקאמריים המפורסמים שהיו אהובים על המלך.
דה לא באר פיתח חיבה מיוחדת להרכבי טריו (שני כלים גבוהים ובאסו קונטינואו), שתאמו את הסגנון האנין של המלך ולולי הביא אותם לוורסאי עבור "משכבי המלך" המפורסמים. כמי שחיקה את מרן מארה, שצבר ניסיון רב בסוגה זו ב-1692, אין זה מפתיע, שהפרסום הראשון של דה לה באר, בידי כריסטוף בלר (Christophe Ballard) בשנת 1694, היה "ספר שלישיות", שהוכתר בדף השער שלו (frontispiece) בשם "חליל לשכת המלך". האוסף הוקדש ל"גברת G. L. C." אלמונית, וכלל בעיקר פרקים עתירי עדנה ורגש, שבעטיים נאמר לעיתים קרובות על ל-דה לה באר, שיש לו כישרון מיוחד לרגש את נשות החצר:
בשנת 1703 צורף דה לה באר באופן רשמי אל נגני החצר (Écurie) ולשכת המלך, שם שירת עד לשנת 1730, אז סיפח אותו לולי כנגן חיזוק עבור ה"שעשועים" (divertissements) שלו. לולי איחד בשנת 1700 את תזמורת האופרה וצירף אליה אחד מטובי הסולנים של "המקהלה הקטנה" (petit choeur) כפי שתואר ב-1713.
בשנת 1700 פורסם הספר השני "טריו לכינורות, חלילים ואבובים של סניור דה לה באר", הפעם ללא הקדשה ועמוד שער. שבע הסוויטות החדשות הללו דמו בסגנונן ל"סרנדה קונצרטנטית, מחולקת לשלוש סוויטות לכינורות, חלילים ואבובים", מאת מונטקלר (Montéclair) ב-1697. הן גם מחקות את מבנה ה"סונאטה דקייזה" האיטלקית, עם אלמנטים מלודיים ודקורטיביים, חלקם מובלטים וחלקם נסתרים, בטעם צרפתי טיפוסי.
האופרה ויצירות ראשונות לחליל
בעקבות עלייתו של הדוכס מאנז'ו הצעיר לשלטון בספרד ב-1701, בתום מלחמת הירושה הספרדית, ליווה דה לה באר את השליט הצעיר לחזית הספרדית, עם 20 מוזיקאים אחרים. השתתפות המוזיקאים במסע הונצחה במאמר ב-מרקור דה פראנס, המציין באופן מפורש: "מר דה לה באר, נגן חליל גרמני, לאלנד, כינור, ז'אן-פרי רבל (Jean-Féry Rebel), כינור" , (מסע זה גם מסביר את השמות בעלי האופי ה"איברי", או הלוחמני, של יצירות מסוימות מן "הספר הראשון לחליל", שהמלחין פרסם ב-1702, אך חיבר כנראה במועד מוקדם יותר.)
האוסף הזה, כנראה הראשון בצרפת עבור הכלי, היה חשוב מספיק כדי שיוצרו יוסיף בהקדמה הודעה מעניינת. הוא כתב שההשראה באה מהיצירות הנהדרות לכינור, שמרן מארה ערך ב-1686 ו-1701, והודה, שמטרתו הייתה להביא את המוזיקה לחליל צד לרמת שלמות כזו של הכינור.
בשנת 1700 תרם דה לה באר לראשונה לאופרה: ניצחון האומנויות, אופרה-בלט בחמש מערכות ללא פרולוג הוצגה ב-16 במאי, לליברית של אנטואן הודר דה לה מוט (Antoine Houdar de La Motte).
הספר השלישי "ספר הטריו" של דה לה באר הופיע ב-1707, והוקדש הפעם לאטיין לאנדה (Étienne Landais), האוצר הראשי של חיל הארטילריה. שש הסונאטות שהאוסף מכיל הן בעלות 4 פרקים, ויש בהן תערובת של ריקודים (ז'יג, גבוט, רונדו) עם פרלודים בסגנון איטלקי, על פי רוב עם סיום של פוגה.
הראשון לשבח את דה לה באר היה ככל הנראה סבסטיאן דה ברוסר בקטלוג משנת 1724, המעיד כי לה באר הוא "אחד מנגני חליל הצד הטובים ביותר בפריז, והוא זה שגרם לפופולריות שלו".
גביע ז'ואן גאמפר
גביע ז'ואן גאמפר (בקטלאנית: Torneig Joan Gamper) הוא טורניר כדורגל, הנערך בכל קיץ בפתיחת העונה. הטורניר נערך בחסותה של קבוצת הכדורגל ברצלונה, ונקרא על שמו של שחקנה ונשיאה לשעבר ז'ואן גאמפר, שהיה ממקימי המועדון.
הטורניר הוקם לראשונה בשנת 1966 בידי אנריק לאודט, נשיא ברצלונה באותה עת. מאז הקמתו מחזיקה ברצלונה במספר הזכיות הגבוה ביותר בטורניר. בתחילה הוא שוחק במתכונת טורניר בן 4 קבוצות, הנפגשות לשלבי חצי-גמר וגמר. במהדורתו הראשונה של הטורניר בשנת 1966 נפגשה ברצלונה עם קבוצות אנדרלכט הבלגית, נאנט הצרפתית וקלן הגרמנית, וזכתה בו לאחר ניצחון 1–3 על קלן. עם זאת, זכתה קלן בגביע בשנים 1978 ו-1981, והיא ממוקמת במקום השני בדירוג הזכיות.
בשנת 1997 הפך הטורניר לגביע בעל שתי קבוצות משתתפות לבד, בדומה לטורניר סופר קאפ. בשנה זו, הפעם הראשונה בה נערך הטורניר במתכונתו הנוכחית, זכתה בו ברצלונה לאחר ניצחון על סמפדוריה האיטלקית בדו-קרב פנדלים.
אליפות צרפת הפתוחה 1998
אליפות צרפת הפתוחה 1998 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-97 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 4,105 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות המדורגים:
זוג מנצחי תחרות 1997 יבגני קפלניקוב ודניאל ואצק  הודחו בסיבוב השני. יאקו אלטינג ופול הארהאוס נפגשו במשחק הגמר עם מארק נוולס  ודניאל נסטור  שלא היו מדורגים וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות המדורגים:
מזוג מנצחות תחרות 1997 רק לינדזי דבנפורט השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרטינה הינגיס ויאנה נובוטנה  נפגשו עם לינדזי דבנפורט  ונטליה זברבה  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. בנוסף לכך, מרטינה הינגיס ניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה ובכך זכתה בגראנד סלאם בתחרות זוגות נשים לשנת 1998.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1997 ריקה היראקי ומאהש בהופאטי  השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר נפגשו זוגות לא מדורגים. ונוס ויליאמס וג'סטין גימלסטוב שיחקו נגד סרינה ויליאמס  ולואיס לובו  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
ישראל ברולאן גארוס
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם לריסה ניילנד מלטביה וניצחה ב-3 מערכות. גם בסיבוב השני והשלישי היא ניצחה את יריבותיה ב-3 מערכות. בסיבוב הרביעי היא נפגשה עם מרטינה הינגיס משווייץ שהייתה מדורגת מס' 1 והפסידה בשתי מערכות.
טרזנידס
טרזנידס (נגזר מאנגלית: Tarzanides; בלשון יחיד: Tarzanide, מבוטא "טרזניד") הוא שם כולל למספר רב של דמויות קומיקס בדיונית שיצאו בארצות הברית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 בהשראת דמות המפתח המיתולוגית מבית חברת וולט דיסני, טרזן. דמויות הטרזנידים הופיעו כנשים וגברים, ואופיינו בכך שהם מתגוררים בג'ונגלים ונלחמים בבעלי חיים גדולים כגון אריות, גורילות ופילים. ספרים וחוברות שעוסקות בדמות של טרזניד נכתבו על ידי מחברים רבים ושונים, כאשר כל הדמויות דמו זו לזו עד מאוד ולעיתים הופיעו בקבוצות של שניים או יותר בספר אחד (בדומה לקרוסאובר סיפרותי).
המונח "טרזניד" נטבע במקור על ידי מבקר הספרות הצרפתי פרנסיס לאקאסין, שחיבר בעצמו שלושה ספרים העוסקים כולם בדמויות טרזנידיות: "טרזן: מיתוס טריומפנטי, מיתוס הומילי" (1963), "טרזן או לה שבלייה" (1971) ו"לג'נדה טרזן" (2000). על פי הגדרתו של לאקאסין, הטרנזידים הן דמויות של אנשים המתוארים כ"מלכי הג'ונגל", יודעים לדבר עם בעלי חיים ולעיתים מצווים עליהם לעשות כרצונם.
דמויות של טרזנידים הפכו למצליחות עד מאוד בקרב הקהל האמריקאי, והפכו לתת-ז'אנר בפני עצמו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. במרוצת השנים הופיעו טרזנידים בעיקר בחוברות קומיקס קצרות ולא בספרים גדולים, והם הלכו והתמעטו מתעשיית הקומיקס האמריקאית מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, עד כי בשנות ה-80 כבר כמעט ולא נראו טרזנידים בתעשייה.
מועצת יש"ע
מועצת יש"ע, בשמה המלא מועצת היישובים היהודים ביהודה, שומרון וחבל עזה, היא עמותה בה חברים ראשי הערים, המועצות המקומיות והאזוריות הישראליות שבתחומי יהודה והשומרון ובעבר גם בגוש קטיף, וכן מספר אישי ציבור. היא הוקמה בדצמבר 1980 במטרה לקדם את מפעל ההתיישבות, לייצג את האינטרסים של המתיישבים, וכן לקיים הסברה בישראל ובחו"ל בעד לגיטימיות המפעל וחשיבותו.
תנועת ההתיישבות אמנה משמשת כזרוע המיישבת של המועצה והיא האחראית על ההתיישבות והפיתוח בתחומי המועצה.
מייסדה של מועצת יש"ע הוא ישראל הראל ומספטמבר 2022 עומד בראשה שלמה נאמן ומנכלית המועצה שירה ליבמן.
היסטוריה
מועצת יש"ע קמה עם חידוש ההתיישבות היהודית ביהודה, שומרון וחוף עזה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים, מתוך אמונה כי מפעל ההתיישבות ביש"ע הוא חלק מרכזי בהגשמת הציונות, ויש לו חשיבות אסטרטגית ראשונה במעלה. ב-24 בדצמבר 1980, נערך ביד שפירא שבגוש עציון כנס הייסוד של מועצת יש"ע. אל הכנס הגיעו נציגי היישובים היהודיים ביהודה, שומרון וחבל עזה והחליטו להקים את המועצה שתפתח את האזור, שהיה אז כמעט לא מיושב, כהמשך טבעי וממוסד לתנועת "גוש אמונים". את הכינוס ארגן ישראל הראל והוא היה הנואם הראשי בו.
ארבע המועצות הראשונות שהיו חברות במועצת יש"ע, הן: המועצה האזורית גוש עציון, המועצה האזורית חוף עזה, המועצה האזורית שומרון והמועצה האזורית מטה בנימין. בשנים שלאחר מכן הוקמו מועצות נוספות, בעיקרן מועצות מקומיות, אשר חברות גם הן במועצת יש"ע.
פעילות
המועצה, כארגון גג לרשויות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, עוסקת בנושאים הקשורים לכלל ההתנחלויות במגוון תחומים, כגון: משפט, מדיניות, תקשורת, תשתיות ועוד.
באופן כללי, המועצה דוגלת בפעילות משותפת עם הנהגת המדינה לקידום מפעל ההתנחלויות, ויוצאת נגד החלטות ממשלתיות הפוגעות במפעל זה.
בשנת 2017, ניהלה מועצת יש"ע מאבק לקידום תוכניות הכבישים ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, לאחר שנים רבות של הזנחת תשתיות התחבורה באזור, לדבריהם . לאחר מאבק, הסכים ראש הממשלה בנימין נתניהו לפניות של מועצת יש"ע ואישר תקציב לתכנון ולביצוע מספר כבישים, בהם עוקף חווארה, עוקף אל-ערוב (כביש "לב יהודה"); שדרוג והרחבת כביש 55 מכביש 6 עד כביש 60; כביש כניסה חדש ומשוקע קלנדיה-ירושלים; הרחבות כביש 437 באזור מעבר חיזמה וכביש 375 מצור הדסה עד צומת חוסאן; הרחבה והוספת נתיב תחבורה ציבורית (נת"צ) בכביש 446 שילת-מודיעין ובכביש 505 אריאל-צומת תפוח; ועוד . בשנת 2021, טרם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש, בעקבות ניסיונה של שרת התחבורה המיועדת מרב מיכאלי לקצץ בתקציבי התחבורה ביהודה ושומרון, הביאה מועצת יש"ע את מפלגת "תקווה חדשה" להכניס להסכמים הקואליציוניים סעיף, בו מבוססת המשכת העברת התקציב לכבישים והמשך הסטווס קוו.
במאי 2016, פתחה מועצת יש"ע בקמפיין למען החלת החוק הישראלי על העיר מעלה אדומים שבסמוך לירושלים. תחת הכותרת "מעלה אדומים תחילה", הציגו במועצה סקר שנעשה, לפיו 78% מהאוכלוסייה היהודית משוכנעים כי על ישראל לספח על מעלה אדומים גם ללא הסכם עם הפלסטינים . בעקבות תמכה של שרים וחברי כנסת רבים מהימין הישראלי, הונחה בחודש אוגוסט של אותה שנה הצעת חוק לסיפוח מעלה אדומים . לבסוף, הוריד ראש הממשלה בנימין נתניהו את עניין סיפוח מעלה אדומים מהפרק, לאחר שביקש לחכות לכניסתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לתפקידו בבית הלבן.
בהמשך, התרחב הקמפיין וביקש לספח בחוק הישראלי את כל שטח C. שיא הקמפין היה נסיעתו של ראש הממשלה נתניהו לבית הלבן בוושינגטון, שם במסגרת חשיפת תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, אמר כי יספח את היישובים הישראליים ביו"ש בשבוע שלאחר מכן, דבר שלא קרה.
באוקטובר 2018, אושרה בהחלטת ממשלה החלטה שיזמה מועצת יש"ע, הקמת מרכז מורשת ומוזיאון לתולדות ההתיישבות ביהודה ושומרון על שם ראש הממשלה לשעבר, יצחק שמיר בפארק שמיר שבמעלה אדומים. במקום יוקם מבקרים ומוזיאון מורשת ותולדות ההתיישבות, עם דגש מיוחד על מורשת העלייה מברית המועצות לשעבר. המבנה המיועד מתוכנן לקום בשנת 2025, בשטח כולל של עד 2400 מ"ר.
בשנת 2020, הובילה מועצת יש"ע את המאבק בתוכנית טראמפ, אשר לטענתם הכירה במדינה פלסטינית ועשויה להערים קשיים על ההתיישבות ביהודה ושומרון. בדצמבר 2020, פתחה מועצת יש"ע בקמפיין "מסדירים את ההתיישבות הצעירה", במטרה להסדיר את המאחזים הבלתי חוקיים ביהודה ושומרון. במסגרת הקמפיין, הקימה המועצה מאהל מחאה מול משרד ראש הממשלה בירושלים, אשר ישבו בו תושבי המאחזים ושבתו רעב.
בשנים האחרונות פועלת מועצת יש"ע למען סיפוח יהודה, שומרון ובקעת הירדן והובלת ההתיישבות למיליון תושבים. בנוסף מקדמת מועצת יש"ע יחד עם משרדי הממשלה תוכניות אב במגוון תחומים, ביניהם: תשתיות כבישים באזור, מים, חשמל, איכות הסביבה ועוד.
חברי מועצה
במועצה חברים 24 ראשי הרשויות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, המרכיבים את הנהלת מועצת יש"ע, ובראשה עומד אחד מחבריה כיושב ראש. ההנהלה מתכנסת פעם בשלושה שבועות ומנהלת בפועל את המועצה. עד ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005, היו חברים בה גם ראשי הרשויות בחבל עזה. יו"ר מועצת יש"ע נבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות, על ידי חברי ההנהלה.
מראשית דרכה, מועצת יש"ע תוקצבה חלקית מדמי חבר ששילמו הרשויות המקומיות החברות בה. בנובמבר 2004 עתרה "שלום עכשיו" לבג"ץ נגד השימוש בתקציב רשויות מקומיות לשם מימון פעילות של מועצת יש"ע נגד תוכנית ההתנתקות. בג"ץ הוציא צו ביניים האוסר על העברת הכספים מהרשויות, אך במאי 2006 נפסק שהעברת הכספים היא חוקית, ומקור המימון העיקרי של מועצת יש"ע הוא דמי החבר של הרשויות המקומיות.
מחלקת ההסברה והתקשורת
כחלק מעבודתה השגרתית, מפיצה מחלקת התקשורת תגובות שונות לאירועים אקטואליים המתחרשים בישראל ובעולם, ויוזמת כתבות בכלי התקשורת הישראלים והבינלאומיים אשר זוכות לסיקור רב. כמו כן, המחלקה אחראית לתדמיתה של מועצת יש"ע ומפעילה מגוון את מערכת הרשתות החברתיות של המועצה, בפלטפורמות השונות. בעבר יצא מטעם מועצת יש"ע העלון השבועי ישע שלנו אשר חולק בבתי הכנסת בארץ והוצאתו הייתה באחריות המחלקה.
בשנים האחרונות הוציאה מחלקת התקשורת מגוון ספרים וחוברות מידע בנוגע להתיישבות הישראלית ביהודה ושומרון, ביניהם: "ישראל שלי במפות" הכולל אטלס מפות עם הסבר היסטורי וגאוגרפי על אזור יהודה ושומרון, "כיבוש קשקוש" המיועד לבני נוער ועונה על שאלות נפוצות בסגנון קל , "יהודה ושומרון - זה שלנו, זה חיוני, זה אפשרי" המקיף באופן נרחב את הרעיון הבסיסי של תנועת ההתיישבות ומועצת יש"ע ושתורגמה למספר שפות ועוד. כמו כן, באירועים מיוחדים, או כחלק מקמפיין ציבורי, מוציאה מחלקת התקשורת חומרי הסברה נוספים הקשורים באותו נושא ומציגים את זווית הראייה של המועצה.
לרגל חגיגות יובל שנים למלחמת ששת הימים, הוציאה המועצה ספר טיולים - מעיינו"ש - המדריך מטיילים ב-50 מעיינות ביהודה ושומרון . בהמשך הוציאה ספר נוסף העוסק במסלולים אזור.
בראש השנה תש"פ, הוציאה המועצה מהדורה מעודכנת וחדשה של מפת ההתיישבות. המפה כוללת את כל נקודות היישוב ביהודה, שומרון ובקעת הירדן והקו הירוק אינו מופיע בה באופן מכוון.
מנהלת ההסברה
המנהלת נוסדה לאחר שבמועצת יש"ע הגיעו למסקנה שבדיון הציבורי על עתיד שטחי יהודה ושומרון הוזנחו הטיעונים הערכים והמהותיים, וכן העובדה ששטחי יהודה ושומרון הם ערש התרבות היהודית. הכישלון במניעת תוכנית ההתנתקות הוביל את הנהגת מועצת יש"ע למסקנה שטיעונים ביטחוניים בלבד אינם מספיקים מול הטיעונים הערכיים, שעומדים מאחורי הגישה של "שטחים תמורת שלום". לכן הוחלט כי מול הטיעונים לפגיעה בזכויותיו של עם אחר יש להעמיד את טיעוני זכויותיו של העם היהודי על חבלי ארץ אלו, ולהדגיש את ערכם ההיסטורי, התרבותי והדתי, תוך השוואה מול בחירת התנועה הציונית בהתיישבות בארץ ישראל, מול חלופות אחרות כגון תוכנית אוגנדה.
המנהלת פעלה להגברת הזיקה של החברה הישראלית ליהודה ושומרון, ולהפצת מידע בנושאים כגון: דמוגרפיה, מעמד יהודה ושומרון במשפט הבינלאומי, המורשת היהודית ביהודה ושומרון, ביטחון וגבולות בני הגנה, התיישבות יהודית חדשה. באמצעות מסעות פרסום, אתר תוכן ומידע, עידוד התיירות ביהודה ושומרון, תעמולה ממוקדת קהל והשתתפות בפאנלים ובאירועים.
חלק מקמפיין "הסיפור של כל יהודי" הדגיש שסיפורים רבים מהמקרא ומתקופות מאוחרות יותר התרחשו ביהודה ושומרון, כגון קרבות המכבים, חלום יעקב, השכנת משכן שילה ועוד.
עם השנים, הפכה "מנהלת ההסברה" למחלקת ההסברה והתקשורת של מועצת יש"ע והיא כבר לא פועלת תחת שם זה.
אגף קשרי החוץ ואגף מזרח-אירופה
בשנת 1992 הקימה מועצת יש"ע את אגף קשרי החוץ (בעבר: דסק חו"ל) שבראשו עמד יחיאל לייטר עד שנת 1996. בשנת 2013 חודשה פעילותו של אגף קשרי החוץ ובראשו עמד דני דיין עד שנת 2015. בשנים 2016 - 2020 עמד בראש האגף ראש מועצת אפרת עודד רביבי.
עיסוקו העיקרי של האגף הוא הסברה בינלאומית על ידי אירוח משלחות ואח"מים מחו"ל, כתיבת מאמרים והופעה בתקשורת הזרה, השתתפות בכנסים בינלאומיים והעברת הרצאות למקבלי החלטות בחו"ל. מטרתן של פעולות אלה היא הסברת עמדתה של מדינת ישראל בכלל וההתיישבות בפרט בפני גורמים בינלאומיים, אשר יסייעו למדינת ישראל במערכה נגד החרם ושלוחות ה-BDS.
המאבק בתוכנית ההתנתקות
החל מתחילת הדרך, הייתה מועצת יש"ע המתנגדת המאורגנת הנחרצת ביותר נגד תוכנית ההתנתקות . בקרב ציבור המתנחלים שרר הלם מהחלטתו של ראש הממשלה אריאל שרון, ומועצת יש"ע עימתה את ממשלת ישראל בפני הקולות שמשמיע צה"ל נגד תוכנית ההתנתקות, שטוענים כי עקירת יישובים תהיה ניצחון לטרור . בתחילה, הביעה מועצת יש"ע רצון להוריד את התכנית מסדר יומה של הכנסת בדרכים שדלניות, לאחר שזה לא הצליח וחוק יישום תוכנית ההתנתקות עבר בהצבעה ראשונה בכנסת, ניסתה המועצה להביא למשאל עם. לאחר שהחוק עבר במלואו, קרעו ראשי מועצת יש"ע את נוסח החוק בצעד הפגנתי מחוץ למליאת הכנסת.
ההתנגדות המסיבית של מועצת יש"ע סחפה רבים מבני הציונות הדתית והציבור המתנחלי. היה זה המאבק המסיבי ביותר של מועצת יש"ע מאז המאבק על הסכמי אוסלו. המאבק נצבע בצבע הכתום, שמזוהה מאז עם המאבק, ולקראת יום העצמאות 2004 פתחו המתנחלים ב"מבצע כתום" שבמסגרתו חולקו (במימון מועצת יש"ע) סרטים כתומים רבים שתחילה הוצמדו לדגלי ישראל ולאחר מכן לאנטנות של מכוניות וצמידים כתומים, להזדהות. הצבע הכתום נבחר, מכיוון שהיה צבע דגל המועצה האזורית חוף עזה.
בעקבות החלטת הממשלה על התחלת החקיקה ליישום תוכנית ההתנתקות החלה מועצת יש"ע בשורה של פעילויות נגד ההחלטה. אחת מהפעילויות הייתה ליצור שרשרת אנושית לאורך 90 הקילומטרים מגוש קטיף לירושלים, ביום 25 ביולי 2004, בסמוך לתשעה באב. על פי דיווחי המשטרה הגיעו לשרשרת האנושית כ-130 אלף איש שעמדו בצידי הכבישים בין גוש קטיף לירושלים, במפגן שקט של הזדהות עם תושבי גוש קטיף . ב-13 בספטמבר 2004 הפגינו 40 אלף מפגינים בכיכר ציון בירושלים.
בימים שקדמו למאבק, התקיימו ישיבות של הנהלת מועצת יש"ע באופן כמעט יומיומי לתכנון המאבק לפרטי פרטים. באמצע יולי 2005 צעדו עשרות אלפי מתנגדים להתנתקות מנתיבות לעבר מחסום כיסופים, בכוונה מוצהרת לצעוד לתוך גוש קטיף המסוגר ב"צעדת התחברות". אלפי שוטרים וחיילים חסמו את נתיב הצעדה לפני כפר מימון, עד שהוחלט לאפשר לצועדים ללון בתוך הכפר ולכתר אותו. המשטרה, שניסתה למנוע מאוטובוסים ברחבי הארץ להביא מפגינים, ספגה ביקורת חריפה על פגיעה בחופש הביטוי וחופש התנועה (למשל הסופר סמי מיכאל מהאגודה לזכויות האזרח). הצעדה התפזרה לבסוף בשלום, אך מועצת יש"ע הודיעה שתארגן הסתננויות של קבוצות קטנות לתוך גוש קטיף.
ב-11 באוגוסט ערכה מועצת יש"ע בכיכר רבין בתל אביב את העצרת האחרונה נגד ההתנתקות. לפי הערכות, השתתפו בה בין 200 אלף (על פי המשטרה) ל-250,000 בני אדם (על פי המארגנים). סיסמת העצרת הייתה "גוש קטיף וצפון השומרון, אני נשבע!" ובה המפגינים נקראו לרדת לדרום על מנת לחסום את ציר כיסופים תוך הימנעות מאלימות.
בעת פינוי היישובים בגוש קטיף ובצפון השומרון היו ראשי מועצת יש"ע ברחבי האזורים המפונים ומחו על הפינוי. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, החליטו במועצת יש"ע להשאיר את האות ע|עי"ן בשם המועצה, כזכר ליישובי חבל עזה, אשר פונו במסגרת תוכנית ההתנתקות - "זהו גל-עד לזיכרון עולם לחורבן היישובים הפורחים וחבל הארץ המשגשג בחבל עזה", נכתב בהודעת המועצה.
ביקורת וארגון מחדש לאחר ההתנתקות
לאחר כישלון המחאה נגד תוכנית ההתנתקות נשמעה ביקורת קשה בקרב חלק ממתנגדי ההתנתקות נגד מועצת יש"ע. הביקורת התייחסה למספר נקודות: בעקבות הביקורת, התנהל במועצה בשנים שלאחר ההתנתקות ארגון מחדש, שמטרתו להגביר את מידת הייצוגיות שלה ואת התמיכה בה בקרב המתנחלים. שמה שונה באופן זמני ל"מועצת יש"ע המתחדשת" בשל ניסיונות למיתוג מחדש, למספר שנים, ונוספו לה חברים רבים.
בחודש אייר ה'תשס"ו (2006), עם גיבוש קו הפעולה החדש של מועצת יש"ע לאחר ההתנתקות, הוחלט לפרסם עלון שבת חדש - ישע שלנו - בעריכת דובר המועצה, שיציג את מפעל ההתנחלות כולו ברוח אופטימית וישמש כבמה לדעות מועצת יש"ע בכלל ושל מתיישבי יהודה, שומרון ומפוני חבל עזה בפרט. העלון הופץ מדי שבת בעשרות אלפי עותקים בבתי הכנסת ברחבי ישראל, אוחד בשנת 2019 עם עלון שבת בשבתו ונסגר בעקבות מגפת הקורונה בשנת 2020.
קישורים חיצוניים
יהודה ושומרון – מנהלת ההסברה
דמאם
דַמָּאם (בערבית: الدمّام) היא בירת מחוז א-שרקייה במזרח ערב הסעודית. העיר שוכנת על שפת המפרץ הפרסי באזור העשיר ביותר בנפט בעולם ומרוחקת כ-390 ק"מ צפון-מזרחית לבירה ריאד. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בדמאם כ-1.386 מיליון בני אדם, ובכך היא העיר הגדולה ביותר במזרח ערב הסעודית והעיר החמישית בגודלה בממלכה כולה (אחרי ריאד, ג'דה, מכה ואל-מדינה). במטרופולין שלה, הכולל גם את הערים ח'ובאר, ודהראן, התגוררו באותה עת כ-2.19 מיליון בני אדם.
משרת את העיר נמל התעופה הבינלאומי המלך פהד, שדה התעופה הגדול בעולם מבחינת שטח (כ-780 קמ"ר). המסוף נמצא כ-25 ק"מ מצפון מערב העיר והוא מחובר על ידי כביש בעל שמונה נתיבים.
נמל הים של דמאם, על שם המלך עבד אל-עזיז, הוא הנמל השני בגודלו בערב הסעודית. הוא נוסד בשנת 1940.
היסטוריה
הסביבה הייתה מיושבת לראשונה על ידי שבט במאה ה-8 לפנה"ס. כשערב הסעודית נוסדה בשנת 1932, היו במקום כמספר כפרים חקלאיים, שכעבור כחצי מאה הפכו למרכז תעשייה, מדע ומסחר שבו גרים למעלה ממיליון אנשים. תמורה אדירה זו חלה בעקבות גילוי נפט בכמויות מסחריות ענקיות בשנות ה-30. גילוי זה הוביל להגירה אדירה ושלוש העיירות התאחדו באופן בלתי נמנע לעיר אחת, שפיתחה במהירות את מערכות הרפואה, התעשייה, הדיור, הבנייה והשירותים. בין שנת 1950 לשנת 2000 העיר הייתה במקום העשירי בעולם באחוז צמיחת האוכלוסייה.
על מנת לפתח את התעשייה הכללית (ולאו דווקא נפט), הוקמו בעיר כ-124 מפעלים, אשר מייצרים מספר רב של מוצרים הנסחרים בסעודיה עצמה ובשאר העולם. בעיר ממוקם מטה של Tamimi Group.
הקפה (תעופה)
הקפה היא תבנית טיסה מקובלת של כלי טיס סביב מסלול הטיסה. התבנית חלה על מטוסים הנמצאים בשלבי המראה או נחיתה. התבנית הומצאה כמענה לתנועה המתגברת סביב שדות תעופה. סידור התנועה לתבנית מקובלת מאפשרת פישוט שליטה על כלי הטיס במרחב השדה ויצירת סדר ברור ואחיד של פעולות הן לטייס והן לפקח הטיסה.
שלבי ההקפה
צורת ההקפה היא מלבן אשר צלעותיו הארוכות מקבילות למסלול. הצלע הנושקת למסלול נקראת צלע נגד הרוח. בדרך כלל הצלע הזאת תהיה הימנית במלבן של ההקפה, אך בשדות תעופה בעלי מסלולי טיסה מרובים הכיוון עשוי להשתנות. במקרה של מסלולים מקבילים, לרוב במסלול הימני צלע נגד הרוח תהיה השמאלית ובמסלול השמאלי צלע נגד הרוח תהיה הצלע הימנית, כך שאין מגע בין מסלולי הטיסה של המטוסים.
צלע מתה
צלע מתה היא צלע נוספת והיא מהווה את נקודת הכניסה להקפה של המטוסים הבאים עם כיוון הנחיתה. צלע זאת מקבילה לצלע נגד הרוח, והיא נמצאת באותו הצד עימה (כלומר בכיוון המנוגד לצלע עם הרוח) אף על פי שייתכן ולא יהיה בה שימוש כלל, במיוחד במקרה של מסלולי טיסה מרובים בהם אין מקום לצלע נוספת.
צלע צולבת
צלע צולבת (Crosswind leg) היא הבאה אחרי צלע נגד הרוח והיא נמצאת בניצב אליה. מטוס שממריא צריך בצלע זו לצבור מהירות וגובה, לקפל את כני הנסע ולהתכונן לבצע פנייה לצלע עם הרוח. נקודת המפגש בין צלע זאת לצלע נגד הרוח היא נקודת היציאה של המטוסים מההקפה, כלומר המקום בו הטייס מנווט וטס בעצמו.
פיינל (הצלע הסופית)
בצלע הסופית המטוס מתיישר על המסלול ומתחיל בגלישה אל המסלול. בצלע זאת מתבצעת הנחיתה והיא נחשבת למסוכנת בהקפה. בביטול נחיתה המטוס עובר מצלע פיינל ישר למצב של צלע עם הרוח, כלומר הוא אוסף מהירות וגובה כדי להגיע לתנאי טיסה בטוחים.
הליכה סביב
הליכה סביב היא שם למצב בו הטייס מבטל את הנחיתה והוא צריך לבצע פעולות בסדר מסוים כדי לנסוק ולאפשר למטוס הקפה נוספת. לאחר "הליכה סביב" מתבצע ניסיון נחיתה נוסף. הליכה סביב מתבצעת כאשר לא ניתן להשלים את הנחיתה באופן בטוח, למשל במקרה שהתנאים הבאים מתקיימים: המסלול לא פנוי, המטוס גבוה או נמוך מדי, המטוס לא מיושר עם המסלול ואין יכולת לתקן זאת בבטיחות ואין קשר עין עם המסלול.
נקודות כניסה
במדינות שונות ישנן נקודות כניסה להקפה מקובלות ואף מאושרות או אסורות על פי החוק. בארצות הברית ואירופה למשל נקודת הכניסה המקובלת היא בזווית 45° לצלע עם הרוח, בקנדה מגדל הפיקוח עשוי להורות על כניסה להקפה בצלע עם הרוח, צלע בסיס או אף ישירות לפיינל.
טומי ויזו
טומי ויזו (באנגלית: Tommy Wisea; נולד ב-3 באוקטובר 1955) הוא שחקן, במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי, אשר ידוע בזכות סרט הקאלט "החדר" משנת 2003.
גרג ססטרו, שכיכב לצד ויזו בסרט, פרסם בשנת 2013 ספר זיכרונות בשם "The Disaster Artist" אשר עובד בשנת 2017 לסרט נושא פרסים בו גילם ג'יימס פרנקו את דמותו של ויזו.
ביוגרפיה
פרטים רבים בנוגע לזהותו של ויזו, כגון מוצא, תאריך לידה ופועלו טרם יציאת הסרט לוטים בערפל, בראיון מנובמבר 2017 אמר כי הוא "במקור מאירופה, אך היום אני אמריקאי ומאוד גאה בכך".
על פי ספרו של גרג ססטרו, מצאה בת זוגו של אחיו של ויזו תעודת הגירה, לפיה נולד ויזו באמצע שנות החמישים באחת ממדינות הגוש המזרחי.
ויזו טוען כי הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה.
ויזו סיפר שהיה מעורב בתאונת דרכים בעקבותיה היה מאושפז מספר שבועות, דבר אשר, לטענת ססטרו, היווה גורם מכריע בהפיכתו לשחקן.
קריירה קולנועית
בשנת 2003 יצא לאקרנים הסרט "החדר", בו שימש ויזו כבמאי, כשחקן ראשי וכתסריטאי. תקציב הסרט היה שישה מיליון דולרים (שאותם לא ברור כיצד ויזו גייס), הסרט נחל כישלון חרוץ, כאשר הכנסות הסרט עם יציאתו היו 1,800 דולר בלבד והוא זכה לביקורות צורמות אשר הדגישו את המשחק הגרוע בסרט והפגמים העלילתיים בו.
ברבות השנים הסרט זכה למעמד של סרט קאלט כאשר מעריצים רבים התכנסו בהקרנות חצות מחופשים לגיבורי הסרט, ויזו עצמו מרבה להגיע להקרנות אלו ולפגוש את המעריצים. הסרט אף ניתן כדוגמה לסרט "כל כך גרוע שהוא טוב" וזכה לכינוי "האזרח קיין של הסרטים הגרועים".
בשנת 2004 יצר ויזו את הסרט הדוקומנטרי Homeless In America.
בשנת 2015 השתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "The Neighbors" אותה גם הפיק, ביים וכתב.
בשנת 2016 השתתף בסרט האימה "ירח קר".
בשנת 2017 שיחק לצד ססטרו בסרט בשם Best F(r)iends: Volume One.
בשנת 2019 החל לעבוד על סרטו הבא "Big Shark"; הסרט היה מתכונן לצאת בבכורה בספטמבר 2019 אך נדחה וטרם נקבע תאריך לשחרורו.
יחסי ירדן–לבנון
היסטוריה
בשנת 1970 פתח חוסיין, מלך ירדן במלחמה נגד אש"ף וארגוני הטרור הפלסטינים, וכתוצאה מתבוסתם עברו הארגונים הללו לדרום לבנון, שם הקימו את הפתחלנד.
במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, גינתה ירדן את ישראל על פעולותיה, אולם מאידך מתחה ביקורת גם על החזבאללה. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה תמכה ירדן באופוזיציה הסורית, בעוד החזבאללה תמך בשלטונו של בשאר אל-אסד, אולם גם ירדן וגם חזבאללה לחמו כנגד ארגון המדינה האסלאמית.
יחסים דיפלומטיים
לבנון מחזיקה בירדן רק שגרירות בעמאן, ואילו ירדן מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות בלבד.
הרוב הדומם
הביטוי צבר פופולריות בשנות ה-60 של המאה העשרים, כאשר נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, טען כי מדיניותו נתמכת על ידי רוב האזרחים, אלא שהם אינם טורחים להביע את דעותיהם. ב-3 בנובמבר 1969 אמר: "ולכן, הרוב הדומם הגדול של חברי האמריקאים, אני מבקש הלילה את תמיכתכם". הביטוי הופיע גם בדבריו של סגנו של ניקסון, ספירו אגניו, ב-9 במאי 1969: "הגיע הזמן שהרוב הדומם של אמריקה יעמוד על זכויותיו. נזכור שהרוב האמריקאי כולל את כל המיעוטים. הרוב הדומם של אמריקה נבוך מהמחאה הבלתי רציונלית."
נגד "הרוב הדומם" נטען כי לא אכפת לו מעתיד הקהילה, לכן "המיעוט הרועש" מרגיש שיש לו צידוק לגרור את כלל הציבור אל שאיפותיו האידאולוגיות או הפוליטיות.
הרוב הדומם באינטרנט
הרוב הדומם באינטרנט הוא תיאור לקבוצה של כ-80% ממשתמשי האינטרנט בעידן הווב 2.0 אשר מהווים קהל רקע פאסיבי ונמנעים מביצוע פעילות גלויה באינטרנט. בקהילות מקוונות קיים כלל ה 90-9-1, לפיו 90% מהגולשים אינם תורמים כלל לרשת, 9% מהגולשים תורמים מעט ואילו רק 1% תורמים רבות, מעלים, יוצרים ועורכים תכנים ברשת. בבלוגים אחוז התרומה הוא קטן יותר ועומד על כ- 95-5-0.1 ובוויקיפדיה המספרים אף קיצוניים יותר 99.8-0.2-0.003. מצב זה גורם לתופעה הנקראת אי שוויון השתתפותי..
רקע
בעידן ה ווב 2.0 רוב תוכני האינטרנט מועלים ונערכים על ידי הגולשים עצמם. הגולשים הפכו ליצרנים אקטיביים של תכנים ולא רק צרכנים פאסיביים של תכנים.. הדעה הרווחת היא שבעידן בו האינטרנט הוא עולם חופשי ליצירת תכנים והבעת דעות, לגולש יש אינסוף אפשרויות וכולם תורמים לרשת. בפועל המצב שונה, וקיימת בעיית הנוסע החופשי מצב בו רוב הגולשים נהנים מיתרונות האינטרנט אך אינם תורמים ומסתמכים על אחוז קטן של גולשים שיוצרים ועורכים תכנים.
אי שוויון השתתפותי
אי שוויון השתתפותי הוא מושג שנטבע על ידי Jakob Nielsen במחקרו, על פיו בניגוד לדעה הרווחת שקיים שוויון השתתפותי בין גולשי הרשת, המצב למעשה אינו כך ואחוז הגולשים התורמים לרשת קטן מאוד. אי השוויון קיים בכל הרשת, דוגמה לכך הוא אתר אמזון בו רק 1% מהלקוחות תורמים חוות דעת.
למרות שתופעת האי שוויון השתתפותי תמיד תתקיים ישנן דרכים שונות להקטין אותה: הפיכת ממשק ההשתתפות לקל ונוח לשימוש, תיגמול גולשים התורמים לרשת, עידוד לעריכת תכנים- פעולה קלה יותר מיצירת תוכן חדש לגמרי, קידום תורמים איכותיים ועוד.
לואי אנטואן פובלה דה בוריין
לואי אנטואן פובלה דה בוריין (צרפתית: Louis Antoine Fauvelet de Bourrienne; 19 ביולי 1769 - 7 בפברואר 1834), דיפלומט צרפתי.
חייו
פובלה קיבל את חינוכו בבית הספר הצבאי בבריין בחבל שמפן, ביחד עם נפוליאון בונפרטה. למרות שנפוליאון היה מתבודד, וקשה היה ליצור עמו יחסי רעות, הפכו השניים לידידים. עם זאת, יש להניח כי סיפוריו של בוריין על ידידותם האינטימית, כפי שהם מופיעים בזיכרונותיו, מוגזמים.
כאשר עזב בוריין את בית הספר, בשנת 1787, הביע חוסר רצון בקריירה צבאית, והמשיך בדרכו לווינה שם למד דיפלומטיה ומשפטים. לאחר מכן שהה בלייפציג, כאשר פרצה המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1792 שב בוריין לצרפת. בפריז חידש את ידידותו עם בונפרטה. השניים חיו חיי בוהמה ביחד, ובין היתר היו עדים לביזת אוצרות המשפחה המלכותית בארמון טולרי ב-20 ביוני, ולהרג המשמר השווייצרי על ידי המהפכנים ב-10 באוגוסט.
בוריין קיבל משרה דיפלומטית בשטוטגרט, אך תהפוכות הפוליטיקה של אותו הזמן הפכו אותו עד מהרה ל"מהגר" פוליטי. לאחר אירועי שנת 1795 שב לפריז, ושב והתרועע עם בונפרטה, אשר היה לסגן מפקד "צבא הפנים", ועד מהרה קיבל את המינוי למפקד הכוחות באיטליה. בוריין לא ערך עמו את המסע לאיטליה, אך בזמן המשא ומתן עם אוסטריה באוקטובר 1797 נקרא על ידי נפוליאון שרצה להיעזר בניסיונו במשפטים ובדיפלומטיה, על מנת לנסח את תנאי הסכם קמפו פורמיו.
בשנה שלאחר מכן נלווה אל נפוליאון במערכה במצרים והפך למזכירו האישי. בתקופה זו כתב זיכרונות מלאי חיים, אם כי פרטים רבים מהם מוטלים בספק, המתארים את מסעו של נפוליאון במצרים ואת מסע נפוליאון בארץ ישראל. הוא נלווה אליו בשובו לצרפת, וסייע לו בענייניו כאשר תכנן את ההפיכה ב"18 בברימאר" (נובמבר 1799) בה הכריז על עצמו כ"קונסול הראשון". הוא נותר בתפקידו כמזכירו האישי של נפוליאון בתקופה זו, אך בשנת 1802 נחשד באי סדרים כספיים והודח.
במהלך הסתיו של שנת 1805 נשלח כציר הצרפתי לעיר החופשית המבורג, על מנת לתאם את המלחמה הכלכלית נגד אנגליה הידועה כ"שיטה הקונטיננטלית". ידוע כי מדיניות זו לא הייתה לרוחו, והוא פעל לטובת הסוחרים בהמבורג, אשר מבחינתם סייעו לו מבחינה כספית על מנת להגמיש את הכללים. בתחילת הסתיו של 1807 כאשר הורה לו נפוליאון להזמין כמות גדולה של מדים לצבאו, שחנה אז בפרוסיה הוא גילה שהדרך היחידה לספק את הכמות הדרושה היא להזמינם מאנגליה. לאחר שצבר בדרך זו עושר רב, נקרא לשוב לצרפת בבושת פנים לקראת סיום שנת 1810.
בשנת 1814 הצטרף למחנה המלוכני, ובמהלך מאה הימים בשנת 1815 הצטרף ללואי ה-18 אשר נמלט לעיר גנט. את שארית ימיו בילה ללא אירועים מיוחדים. הוא מת בעיר קן בשנת 1834, לאחר שסבל ממחלת נפש בשנותיו האחרונות.
בוריין ידוע כיום לא בזכות הישגיו הדיפלומטיים, אשר היו חסרי משמעות, ולא בזכות יצירותיו הספרותיות, אלא בשל "זיכרונותיו" שיצאו לאור בין השנים 1829 ו-1831, ומאז הודפסו שוב ושוב ותורגמו לשפות רבות. זיכרונות אלו הם מקור ראשון ממעלה להכרת אישיותו של נפוליאון, אם כי בשל טינתו האישית של בוריין לידידו זה, רבים מהפרטים המופיעים בהם מוטלים בספק.