cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קץ הממלכה (קומיקס)
עלילה
למרות הקרבתו של מארוול, מרבית העל-אנושיים נהרגים בפיצוץ. סופרמן יוצא ללא פגע, אך אינו מבין שקיימים ניצולים. הוא זועם על אובדן החיים העצום ועף אל בניין האומות המאוחדות. הוא מאיים להפיל את הבניין על בכירי האו"ם כעונש על הטבח. השורדים העל-אנושיים מגיעים, אך נורמן מק'קיי הוא זה שמרגיע את סופרמן, באומרו שחזותו והתנהגותו המאיימים הם בדיוק הסיבה שבני אדם מפחדים מהעל-אנושיים. זעמו של סופרמן מפסיק מיד. ניתנת לו גלימתו של קפטן מארוול, והוא אומר לנציגי האו"ם שישתמש בחוכמתו כדי להדריך את האנושות, במקום להוביל. סופרמן קושר את גלימתו של קפטן מארוול לעמוד התורן ומרים אותו לצד יתר דגלי משלחת האו"ם, באומרו שתפקידו זה יהיה יותר פוליטי וכלל עולמי מטבעו מאשר פורעות החוק שנהג בה בעבר.
באפילוג הסיפור, גיבורי-העל מבקשים להתערות יותר בחיי הקהילות. גלותה של וונדר וומן באי פרדייז מסתיימת, והיא הופכת לשגרירת העל-אנושיים. היא לוקחת את שורדי הגולאג לשיקום מחדש באי פרדייז. באטמן נוטש את מסע הצלב שלו והופך למרפא. הוא בונה מחדש את האחוזה שלו כבית חולים המטפל בנפגעי השמדת הגולאג. הוא מתפייס עם דיק גרייסון/רובין האדום ועם בנו איבן אל זופאש. סופרמן מתחיל במטלה של השבת אזורי הכפר שהוחרבו בידי הגולאג בהתקפה על הטפיל. הוא מגיע להשלמה עם עברו כקלארק קנט על ידי קבלת משקפיים מוונדר וומן, וחולק עמה נשיקה בטרם היא חוזרת לאי פרדייז. נורמן מק'קיי ממשיך את כהונתו, ומטיף על תקווה לאנושות. מבין הנוכחים בתפילה נמצא ג'ים קוריגן, מארחו האנושי של הספקטר.
סצנות נוספות של מהדורת האספנים
הסצנה הנוספת הראשונה משתרעת על-פני ארבעה דפים ומתרחשת בסוף חלקו השני של הסיפור. סופרמן מבקר את אוריון בכוכב אפוקוליפס ומבקש את עצתו בנוגע לעל-אנושיים שנתפסו. אוריון מסכים להגלייתם לאפוקוליפס, אך סופרמן אינו מוצא בכך פתרון למצב. בתגובה, אוריון מציע לו להתייעץ עם מיסטר מיראקל וביג ברדה.
הסצנה הנוספת השנייה משתרעת על-פני אפילוג בן שמונה עמודים. קלארק קנט ודיאנה פרינס נפגשים עם ברוס ויין במסעדה שבבעלותו של מייקל ג'ון קרטר, הקרויה בשם "הכוכב קריפטון", ומתעדכנים בנעשה. הם אומרים לו שהם מצפים לילד, אך הוא מסיק זאת בעצמו. דיאנה מבקשת ממנו לשמש כסנדק לילדם, והוא מסכים אחרי שקלארק אומר לו שלמרות השוני ביניהם הוא סומך עליו וכי הוא יהווה מקור השראה לילד. בעוזבם את המסעדה, ברוס ויין צופה בנורמן מק'קיי ובג'ים קוריגן משוחחים על מנת היום של המסעדה הקרויה על שמו של הספקטר, למורת רוחו של קוריגן שכך הוא ייזכר מעכשיו.
דמויות משתתפות
הסיפור כולל מגוון רחב של דמויות, בני אנוש ועל-אנושיים כאחד. שני הפרוטגוניסטים הראשיים המנתבים את עלילת הסיפור הם נורמן מק'קיי והספקטר. נורמן מק'קיי הוא מיניסטר מזדקן שמשמש כקריין הסיפור. אחרי מותו של ווסלי דודס, מק'קיי מקבל ללא רצונו את כוחות החיזוי של חברו. דמותו של נורמן עוצבה בידי אלכס רוס כמחווה לאביו, הכומר קלארק נורמן רוס. הספקטר הוא שליח זעמו של האל, שלוקח את נורמן דרך האירועים של העתיד האפשרי כדי לקבוע מי אחראי לאסון האפוקליפטי המתקרב. אולם, יכולותיו של הספקטר אינן כשהיו, והוא זקוק לנקודת מבט אנושית כדי לחרוץ את גורל האירועים. נורמן מצליח לשכנע אותו לראות את האירועים הללו מנקודת מבטו והשניים הופכים לחברים קרובים.
ליגת הצדק של סופרמן
רבים מחברי ליגת הצדק שהוקמה מחדש הם דמויות מזדקנות במראה חדש או עיבודים מחודשים לזהויות ישנות.
האאוטסיידרס של באטמן
ברוס ויין הקים קבוצה של בני אדם רגילים ובעלי כוחות - שרבים מהם גיבורי-על מהדור השני - כדי להילחם בליגת הצדק ובחזית החירות האנושית, האאוטסיידרס.
בטליון הצדק של מגוג
מגוג ומאמיניו הם פורעי חוק אלימים אשר נוקטים בגישה מעוותת של צדק בכך שרוצחים את כל מי שביצע פשע. מלבד מגוג וסגסוגת, חברי הבטליון לקוחים מחברת שרלטון קומיקס, אשר נקנתה בידי DC קומיקס, והם משמשים השראה לדמויות הראשיות של קבוצת השומרים.
הממלכה
עקב הפופולריות שצברה המיני סדרה, מארק וייד ואלכס רוס החלו לפתח סקיצה לסיפור המשך-מקדים בשם "הממלכה". כוונתו המקורית של רוס הייתה שגוג - נבל הסיפור - יהיה חייזר בגודל כפול מאדם רגיל, אשר הגיע מכוכב הלכת אורגרונד, שהתפצל לשני כוכבי הלכת אפוקוליפס וניו ג'נסיס. זאת ועוד, הוא התכוון שמגוג יהיה בנם המבוגר של סופרמן ווונדר וומן, ואשר גוג ייקח עליו את חסותו. וייד ורוס לא הסכימו על מספר אלמנטים ורוס החליט לעזוב את הפרויקט.
ללא מעורבותו של רוס, וייד המשיך את הסיפור במהדורה המוגבלת "רוע השנה החדשה: גוג" (New Year's Evil: Gog). בעקבותיה פורסמה מיני סדרת ההמשך "הממלכה", בת שני חלקים, הכוללת גם מספר גליונות המתמקדים בדמויות מפתח. הסדרה הציגה את קונספט ה"היפר-זמן" של גראנט מוריסון - רשת של קווי זמן חלופיים שמקורם ביקום DC. אותם קווי זמן חופפים מדי פעם, גורמים לשינויים במציאות ומאפשרים לדמויות המאכלסות אותם לעבור מקו זמן אחד למשנהו.
תבוא מלכותך
בגיליון האחרון של סדרת החוברות "52", נקבע כי היקום החלופי בו מתרחשת עלילת "קץ הממלכה" נקרא "ארץ-22".
בחוברות הכרך השלישי של חברת הצדק של אמריקה, מופיע סטארמן חדש בתלבושת שדומה לזו שלבשה הדמות ב"קץ הממלכה". מתברר בהמשך כי אכן מדובר באותה דמות, ושמו טום קאלור - תושב מקומי של כוכב זנטו מהמאה ה-30 וחבר בלגיון גיבורי-העל. כתוצאה משגיאה במסע בזמן, סטארמן ערך מסע לארץ-22 לפני שהגיע לכדור הארץ של המאה ה-21.
הסיפור "תבוא מלכותך" (Thy Kingdom Come) בחוברות חברת הצדק, נכתב על ידי ג'ף ג'ונס ומציג איורים פרי מכחולו של אלכס רוס. בסיפור מופיע סופרמן מהמיני סדרה "קץ הממלכה". אותו סופרמן רואה קשר ישיר בין גוג של הארץ החדשה לבין מגוג מארץ-22. הוא וחברת הצדק מבקשים למנוע את הפיכתו של כדור הארץ החדש בדרך הדומה לזו של ארץ-22, ומנסים לעצור את גוג במסע הצלב שלו להיפטר מהאלים החדשים, לפני שיוכל למצוא לעצמו יורש בדמותו של מגוג. חברת הצדק חלוקה בדיעותיה לגבי גוג. כמה מאמינים שהוא באמת נדיב לב, בעוד אחרים חושדים במניעיו האמיתיים. כדי להוכיח את עצמו, גוג מרפא כמה מחברי חברת הצדק כמו סטארמן, דוקטור מידנייט ודאמאג', ומחייה מחדש את לאנס כדי שיהיה ממשיכו מגוג.
נובה בז'ז'ניצה
נובה בז'ז'ניצה (בפולנית: Nowa Brzeźnica) הוא כפר במחוז פיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין. בכפר זה התקיימה קהילה יהודית עד השואה.
בשנת 1287 קיבל היישוב זכויות עירוניות, והוא שימש תחילה את הנזירים בצ'נסטוחובה. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות, שרפות ומגיפות, ובשנת 1870 ניטל ממנו מעמדו העירוני.
יהודי נובה בז'ז'ניצה
יהודים הורשו להתיישב בנובה בז'ז'ניצה רק לאחר חלוקת פולין השנייה, ועם קהילת היישוב נמנו גם יהודים ממספר כפרים בסביבתו. בית כנסת ובית מדרש הוקמו ביישוב בראשית המאה ה-19, וכן קודש בו בית עלמין.
אחרוני רבני הקהילה היו הרב ישראל לסקר, ואחריו, הרב יחיאל אורבך, חתנו. בשנת 1921 נמנו בכפר למעלה מ-400 יהודים, מתוך כ-1,900 תושבים.
בשואה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר לראדומסק הסמוכה, ועם כיבושו בידי הגרמנים עלו בו באש כמה רחובות בהם התגוררו יהודים. הגרמנים האשימו בכך את היהודים, ואסרו חלק מהם. בד בבד, נשלחו גברים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ביער הסמוך, במהלכן הוכו והורעבו, ושבעה מהם נרצחו. יתר היהודים שנשארו בכפר סבלו מהתעללויות מצד הגרמנים והפולנים, ורכושם נבזז.
הגם שגטו לא הוקם בכפר, יהודיו רוכזו במספר בתים מועט, והועסקו בפירוק הבתים השרופים בכפר. כמו כן, נשים יהודיות מהכפר נחטפו לצורך עבודות כפייה בבתי הגרמנים. בערב תשעה באב תש"א כונסו יהודי הכפר, ונכלאו בבניין תחת משמר. שם נערכה בהם סלקציה, והכשירים לעבודה נשלחו לפיינצ'נו הסמוכה, וממנה הועברו רובם למחנות עבודה באזור פוזנן, שם נספו.
העגלה הירוקה (רומן)
העגלה הירוקה (ברוסית: «Зелёный фурго́н») הוא רומן מאת הסופר הסובייטי א. ו. קוזאצ'ינסקי, שהביא לו את תהילתו. הרומן נכתב בשנת 1938 לבקשת חברו, הסופר המפורסם יבגני פטרוב.
העלילה מבוססת על אירועים אמיתיים, אבות טיפוס של הדמויות הראשיות היו א. ב. קוזאצ'ינסקי ויבגני פטרוב (שידוע ככותב משותף לספרים "שנים עשר הכיסאות" ו"עגל הזהב").
עלילה
בערב חורפי בשנת 1931, מועדון סופרים התארגן בעצמו בסנטוריום של העיר גגרה, בראשות הסופר המפורסם פטריקייב. ד"ר בויצ'נקו, חברו הטוב של פטריקייב, מציג את סיפורו בפני בית המשפט של מועדון, המספר על חיי מחלקת החקירות הפלילית באודסה בשנות העשרים, וממשיך לקרוא את עבודתו.
הסיפור מתרחש באודסה שלאחר המהפכה וסביבתה. ראש מחלקת המשטרה, הסטודנט לשעבר וולודיה, בן שמונה עשרה, מגיע לסוורינובקה. בהוראת ראש אגף המבצעים, הוא, יחד עם תושב המקום, השוטר הזוטר גרישצ'נקו וסוכן מהדרגה השנייה שסטקוב (שהיה מנטרל פצצות לפני המהפכה), נלחמים עם סוחרים מקומיים, גנבי סוסים ומחרחרי מלחמה. אבל וולודיה חולם על קריירה של שרלוק הולמס ובכל דרך מיישם את שיטותיו בחקירת כל העבירות הקטנוניות הללו.
אך עד מהרה נאלץ וולודיה לאתגר את ראש החבורה, פושע בכינוי "תולעת" - שמטיל אימה על כל העיר. החיפוש אחר השודדים מוביל אותו אל גנב סוסים נאה, בו וולודיה מזהה את החבר עמו שיחקו כדורגל לפני המהפכה.
בסיס עובדתי
סיפורו של אלכסנדר קוזאצ'ינסקי התבסס על סיפור הנעורים של יבגני קטאייב (פטרוב) (מחבר משותף של הרומנים שנים עשר הכיסאות ועגל הזהב) וקוזאצ'ינסקי. קטאייב (פטרוב) הפך לאב-טיפוס של וולודיה פטריקייב, וקוזאצ'ינסקי הפך לגנב הסוס הנאה.
אלכסנדר קוזאצ'ינסקי שימש כמפקח חקירות פליליות במחוז הבלטי. הוא עזב את השירות, וחטף יחד עם עריק, קולונל גרמני גאורג פך, עגלת משא עם תבואה, שנועדה לשחד את ראש מחלקת המשטרה הבלטית. הוא ארגן כנופיה, שכללה רוסים ממוצא גרמני ואנשי צבאו של קולצ'ק לשעבר. החבורה, עם יותר מ-20 חברים, הייתה ממוקמת באזור הכפר לוסטדורף, שתושביו האנטי-סובייטים תמכו בשודדים. אלכסנדר קוזאצ'ינסקי תכנן וכיוון באופן אישי את התקיפות המזוינות על משרדים אזוריים, רכבות ובעלי חוות משגשגות. הוא נהנה מסמכות רבה בקרב השודדים והאוכלוסייה המקומית, בעיקר בקרב נשים.
בשנת 1922, בעת שניסה למכור סוסים שנגנבו ממרפאת מחלקת החי"ר ה-51 בשוק סטארוקוני באודסה, קוזאצ'ינסקי וכמה מאנשיו נפלו למארב משטרתי. במהלך מרדף הירי הכיר קוזאצ'ינסקי את אחד מפקחי מחלקת החקירות הפליליות, חברו לגימנסיה, יבגני קטאייב (פטרוב), שלו הוא נכנע והסגיר את עצמו.
מהדורות
הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1938 באלמנאך "שנה XXII" (גיליון 14). הרומן ראה אור שלוש פעמים במהלך חיי המחבר (בשנים 1938–1943).
עיבודים
הסיפור עובד 3 פעמים:
אליס קרומבז
ביוגרפיה
קרומבז נולדה בולוניה, היא התגלתה לראשונה ב-1999 והשתתפה בתחרות אופנה, היא הובילה קמפיינים של פראדה, H&M, לקוסט וארמני, היא הופיעה על השער של ווג האיטלקי, הגרמני והמקסיקני ועל השער של הרפרס בזאר האמריקאי, היא הופיעה בתצוגות האופנה של קרל לגרפלד וכריסטיאן דיור ובשנים 2006 ו-2007 כיכבה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, היא סוקרה ידי עיתון הניו יורק טיימס על כך שמעדה ממסלול שצעדה בו.
אל דיאבלו (קומיקס)
אל דיאבלו (באנגלית: El Diablo, "השטן" בספרדית) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Western Vol.2 #2 מאוקטובר 1970 ונוצרה בידי הכותב רוברט קניגר והמאייר גריי מורוו.
אל דיאבלו הוא אלטר-אגו אותו חלקו שלוש דמויות - לזרוס ליין, רפאל סנדובל וצ'אטו סנטנה. לזרוס ליין פעל במחצית השנייה של המאה ה-19 במערב הישן של אמריקה, והיה פקיד בנק שכמעט נהרג בידי כנופיית גנבים ונפל לתרדמת לאחר שנפגע בידי ברק. לאחר שהוקם לתחייה בידי שמאן אינדיאני, ליין נעשה ללוחם בפשע בשם אל דיאבלו. חוברות הרצת "ג'ונה הקס" השנייה מ-2006 ו-2007 קבעו כי ליין נעשה למארחו של שד זוטר המתחזה לרוח הנקמה, וכי השד "אל דיאבלו" פעיל בעוד ליין בתרדמת. במהלך ההרצה השנייה של חוברות "היצור מן הביצה", במהלך סיפור שמתרחש בשנת 1872, ליין שועבד בידי השמאן שהקים אותו לתחייה. הגיבורים ג'ונה הקס, באט לאש, ג'וני ת'נדר ומאדאם.44 נשלחו בידי הנס פון האמר וג'ייסון בלוד להביס את השמאן ולגנוב ממנו גביש המכיל את רוחו של היצור מן הביצה. כאשר הקבוצה הרגה את השמאן, גופו של ליין התעורר ואל דיאבלו לכאורה גורש. לאחר האתחול המחודש של יקום DC לאחר אירועי "פלאשפוינט", ליין מופיע כדמות משנית בהרצת All-Star Western השלישית. הוא קולל בידי השמאן להפוך למארחו של שד, המתגלה כאשר ליין נרדם או מתעלף.
רפאל סנדובל היה חבר זוטר במועצת העיר של העיר הבדיונית דוס ריוס שבטקסס, החליט להפוך ללוחם-בפשע בהשפעת ליין ונלחם בין היתר במבריחי סמים, סוחרי אדם, רוצחים סדרתיים ושאר פושעים. הוא היה חבר זמני בליגת הצדק המאולתרת של אורקל, ובשהותו הקצרה בקבוצה כמעט נהרג בידי הנסיך העלה מכנופיית רויאל פלאש. סנדובל לא הופיע לאחר האתחול. צ'אטו סנטנה הוא פושע זוטר, שזכה ליכולת יצירת ותמרון אש כאשר קיבל את כוחות השד "אל דיאבלו" מליין. לאחר האתחול המחודש של יקום DC, סנטנה נלקח למאסר בכלא בל ריב ונידון לכאורה לעונש מוות בעקבות שריפת בניין מלא באזרחים, אך למעשה עבר עינויים כדי לבדוק את נאמנותו וצורף ליחידת המתאבדים של אמנדה וולר. הושתלו בגופו מיקרו-פצצות כדי להבטיח את ציותו. לאחר שטעה לחשוב כי המיקרו-פצצות נוטרלו, סנטנה החליט לנקום בוולר על שליטתה בו וזו פוצצה את ראשו. אמנם, סנטנה נראה חי ושב לשרת כחבר ביחידה.
דמותו של לזרוס ליין כאל דיאבלו הופיעה בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות" בדיבובו של נסטור קרבונל. את דמותו של צ'אטו סנטנה/אל דיאבלו גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ג'יי הרננדז.
טפילי תטולה
טפילי תטולה הם מיני בעלי חיים המשתמשים בחיות אחרות כדי לטפל בביציהם ובצאצאיהם.
התופעה נפוצה במיוחד אצל עופות המטילים את ביציהם בקינים של עופות אחרים. אצל מרבית העופות, הטפילים הגוזלים והביצים דומים לגוזלים והביצים של המינים שמועדפים עליהם כ"מאמצים" לגוזלים. העופות הטפילים הידועים ביותר הם הקוקייתיים וכמותם נוהגים גם האלמנתיים, האוביליים, מיני פזאיים שונים וברווז שחור-ראש. התנהגות נפוצה יותר היא היטפלות למקננים אחרים בתוך אותו המין. כך נוהגים מספר מיני ברווזים.
בנוסף לעופות ישנם עוד מינים טפילים - סינודונטיס הקוקייה משתמש במיני אמנוניים לטיפול בצאצאיו ובעולם החרקים ידועים סוגי הדבורים Nomada וPolistes כטפילים של דבורים אחרות.
קוקיות
הקוקייתיים היא משפחת העופות טפילי התטולה הידועים ביותר. השם באנגלית הוא "cuckoo", שם שמזכיר מאוד את השם קוקייה ונובע מאונומטופיה. אצל חלק ממיני הקוקייה הטפילים, הנקבה יכולה להטיל ביצים בתוך 10 שניות. בדומה לתרנגולות, נקבות הקוקייה מסוגלות להטיל ביצה אחת ביום, ובין 18 ל-16 ביצים בעונה.
למרות הדימוי הרווח, מרבית הקוקיות (תשעים מינים מתוך 149 מיני הקוקיה ), דווקא מקננות ומטפלות בביציהן ובגוזליהן בעצמן. רק 56 מינים מן העולם הישן ועוד שלושה מינים מן העולם החדש נטפלים לעופות אחרים.
הטלה וגידול
לכל מין עוף טפיל יש מינים שהם מעדיפים להטיל בקניהם את הביצים שלהם, ולרוב הגוזלים והביצים דומים לגוזלי וביצי המין המארח. הנקבות של המינים הטפילים מסוגלות להטלה מהירה ביותר, וזאת כדי להטיל את הביצים כאשר בעלת הקן לא שמה לב לכך. אצל חלק מעופות הטפילים הגוזלים אוכלים או דוחפים מהקן את הביצים של הגוזלים האחרים. הנקבה המארחת לרוב לא מבחינה בכך שהגוזל הוא לא הגוזל שלה, אם כי לרוב הוא מגיע בסופו של דבר לגודל גדול יותר מאמו המאמצת.
עצמאות
לאחר שהגוזל מגיע לבגרות, הוא עוזב את הקן המארח. הוא חי לבדו עד שהוא מוצא בן זוג.
דוגרי-פה
סינודונטיס הקוקייה, דג ממשפחת המוקוקיידים, הוא טפיל תטולה של מספר אמנוניים דוגרי-פה. הביצים נשמרים בפה של הדג המאכסן, ובוקעים לפני הביצים של המאכסן עצמו. דגי הטפיל שבקעו אוכלים את ביצי המאכסן בעודם בפיו.
שמואל אבא שפירא
רבי שמואל אברהם אבא מסלאוויטא (ה'תקמ"ד – ה' באדר א' תרכ"ד), נכדו של רבי פנחס מקוריץ. היה אדמו"ר חסידי, מבעלי דפוס סלאוויטא, ישב במאסר בעקבות הלשנת שקר לשלטונות על הריגת עובד בבית הדפוס.
טפילי תטולה
טפילי "קן"
הקרפיון Pungtungia herzi הוא טפיל תטולה של המין Siniperca kawamebari ממשפחת הפרקות הממוזגות. הזכרים של המארח שומרים על הטריטוריה מפני טורפים עד לבקיעת הביצים, ויוצרים חלקה של קנים כעין "קן" באזור ההטלה. הנקבות (אחת או יותר לאזור) מבקרות במקום כדי להטיל ביצים. ביצי הטפיל קטנות יותר ודביקות יותר מביצי המארח. במחקר שנעשה נמצא שבכ-65% מאתרי ההטלה של המארח נמצאו ביצי טפיל.
חומסנות
יש מינים שונים של דבורי קוקייה, כולן מטילות ביצים בתאי קינים של דבורים אחרות, אך בדרך כלל הן מסווגות כחומסנים (קלפטו-פרזיטים), ופחות כטפילי תטולה, משום שבשלבים הלא בוגרים הם כמעט לא ניזונות ישירות על ידי המארח הבוגר. במקום זאת, הם פשוט לוקחים את המזון שנאגר על ידי המארחים.
שמואל אבא שפירא
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקמ"ד לרבי משה מסלאוויטא בן רבי פנחס מקוריץ ולבת רבי יצחק הדיין מפולנאה. למד אצל רבי זושא מאניפולי ורבי ברוך ממז'יבוז'. נישא לבתו של רבי אריה לייב בן רבי חנינא ליפא מחמלניק. לאחר נישואיו החל לנהל את בית הדפוס שבבעלות אביו, יחד עם אחיו רבי פנחס מסלאוויטא.
בשנת ה'תקצ"ו (1836) העלילו על האחים שפירא שהם הרגו פועל בבית הדפוס, כדי למנוע ממנו להלשין עליהם על הדפסת ספרים מבלי שעברו את ביקורת הצנזורה. בעקבות הפרשה הושמו האחים בכלא של קייב.
בקיץ ה'תקצ"ט (1839) נפסק כי כל אחד מהם יולקה 1,500 מלקות ויגורש לסיביר לשארית חייו. לאחר המלקות היה מצבם הגופני של האחים שפירא רעוע, ובמשך 17 שנים הם עברו מבית חולים אחד למשנהו ומבית כלא לבית כלא עד כי בשנת ה'תרט"ז (1856), עקב הכתרתו לצאר, העניק להם אלכסנדר השני חנינה.
לאחר שחרורו החל רבי שמואל אבא לנהוג באדמו"רות. נפטר בטפליק בה' באדר א' ה'תרכ"ד.
רפובליקה פדרלית חוקתית
רפובליקה פדרלית חוקתית היא רפובליקה פדרלית, המבססת את המערכת הפוליטית שלה על חוקה.
חתול הפמפס
חתול הפמפס או נמרון הפמפס (שם מדעי: Leopardus pajeros) הוא מין של נמרון החי באמריקה הדרומית בארגנטינה, אקוודור, צ'ילה, בוליביה, פרו ואולי בקולומביה. בעבר נחשב לתת-מין של החתול קולוקולו.
מקור שמו של החתול הוא מקום חיותו העיקר - הפמפס וערבות העשב של ארגנטינה, שהוא החתול הקטן היחיד החי בה (אף על פי שיש שם פומות). בנוסף הוא חי בכרי מרעה ממוזגים, יערות נמוכים והרים.
קיימים חמישה תת-מינים:
לחתול זה פרווה חומה, חיוורת או אפורה והרגליים, הגחון והזנב מנומרים בפסים חומים כהים, למרות שחלק מהתת-מינים מנומרים לגמרי. אורכו 45-75 ס"מ בממוצע. אלה חתולים חשאיים שמצבם קרוב לסיכון עקב פגיעה בשטחי מחייתם. הם טורפים ליליים הניזונים ממכרסמים שונים, עופות ולטאות.
לא הרבה ידוע על חייהם.
טלסקופ אופטי
טלסקופ אופטי הוא מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים. טלסקופ אופטי אוסף ומרכז אור בעיקר מהתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי, ישנם טלסקופים שעובדים בתחום התת-אדום והעל סגול, בצורתו הפשוטה ביותר הטלסקופ הוא צינור שבכל אחד מקצותיו עדשה מרכזת. טלסקופים עובדים בכל אורכי הגל של הקרינה האלקטרומגנטית (למשל: רדיו טלסקופ).
שימושים במילה טלסקופ
המילה טלסקופ במקור שימשה לתיאור כלי הנועד לצפייה בתחום האור הנראה באמצעות העין האנושית ומטרתו הייתה להגדיל זוויתית את העצם או העצמים שעליו אנו צופים ובכך להפוך אותם לגדולים (זוויתית).בנוסף, נעשה שימוש במילה טלסקופ בשביל לתאר מכשירים הצופים בקרינה חלקיקית (למשל טלסקופ ניוטרינו).
צ'ארלי ומפעל השוקולד (מחזמר)
צ'ארלי ומפעל השוקולד (באנגלית: Charlie and the Chocolate Factory) הוא מחזמר בווסט אנד שנכתב על ידי דייוויד גריג, עם מוזיקה מאת מארק שיימן ומילים מאת מארק שיימן וסקוט ויטמן. את המחזמר, המבוסס על רומן הילדים בעל אותו השם שנכתב על ידי רואלד דאל, ביים סם מנדס. הבכורה העולמית של המחזמר התקיימה בתיאטרון דרורי ליין, ב-25 ביוני 2013 עם דאגלס הודג' בתפקיד וילי וונקה.
רקע
המחזמר מבוסס על ספר הילדים משנת 1964 "צ'ארלי והשוקולדה" מאת רואלד דאל. הקריאה ראשונה של המערכה הראשונה מהמופע נערכה בניו יורק בחודש מאי 2010, כאשר ערב הבכורה תוכנן להתקיים בלונדון בשנה שלאחר מכן.
הודעה רשמית פורסמה ב-18 ביוני 2012 על ידי המפיקים, ועל פיה המופע צפוי לעלות בתיאטרון דרורי ליין החל ממאי 2013, בעוד מכירת הכרטיסים תחל כבר באוקטובר 2012. המופע נכתב על ידי המחזאי דייוויד גריג וביים אותו סם מנדס, עם כוריאוגרפיה של פיטר דרלינג. את המוזיקה המקורית הלחין מארק שיימן, שכתב את המילים יחד עם סקוט ויטמן (זוכי פרסי טוני וגראמי; יוצרי היירספריי וסמאש). המחזמר מציג גרסה מודרנית יותר של הסיפור המקורי.
שינויים רבים נערכו בהצגה במהלך הצגות ההרצה, כאשר השינוי המשמעותי ביותר היה הוספת מעלית הזכוכית הגדולה.
וסט אנד (2013)
במקור, הפקת צ'ארלי ומפעל השוקולד הייתה אמורה להעלות הצגות הרצה ב-17 במאי 2013, בתיאטרון דרורי ליין, לונדון, לקראת ערב הבכורה הרשמי ב-25 ביוני 2013. הפתיחה תוכננה לאולם תיאטרון ה-Palladium שבלונדון. דאגלס הודג' לוהק לתפקיד הראשי של ווילי וונקה, בעוד שליהוק שאר השחקנים נודע ב-11 בינואר 2013. הצגות ההרצה של המופע התעכבו בחמישה ימים, עד ל-2 במאי בשל "בעיות בלתי צפויות באספקת ציוד במה מצד קבלן". זמן קצר לאחר ערב הפתיחה, פורסם כי ההצגה תרוץ עד לחודש מאי 2014, עם הארכה נוספת עד נובמבר 2014, לאחר שכ-300 אלף בני אדם צפו במופע עד אוקטובר 2013. ההפקה הוארכה לתקופה נוספת, עד ל-3 בדצמבר 2016. המופע מחזיק כיום בשיא ההכנסות השבועי הגבוה ביותר בווסט אנד, עם הכנסות של 1,080,260 ליש"ט בשבוע של ה-30 בדצמבר 2013. חילופי הגברי המשמעותי הראשון של ההפקה התרחש במאי 2014, כאשר אלכס ג'נינגס החליף את הודג' בתפקיד וונקה. במאי 2015 התקיים חילופי גברי נוסף, עם ג'ונתן סלינגר בתפקיד וונקה החדש.
אורכו של המופע הוא כשעתיים וחצי, כולל הפסקה אחת.
ב-23 בפברואר 2016 נקבעה הארכה נוספת להפקה, עד לינואר 2017.
ההפקה בוסט אנד בתיאטרון דרורי ליין ירדה ב-7 בינואר 2017, לאחר שרץ במשך 1,293 יום.
ברודוויי (2017)
המחזמר צפוי לעלות בברודוויי החל מאביב 2017, עם מספר שינויים בהשוואה להפקה הבריטית, לרבות בימוי חדש של ג'ק או'בריאן (היירספריי, "צלילי המוסיקה") וכוריאוגרפיה מאת ג'וש ברגס (Gigi, On The Town). סם מנדס (במאי ההפקה הבריטית) ייקח חלק בהפקה בתפקיד מפיק בלבד. או'בריאן הצהיר כי המוזיקה תהיה מחווה לשירים של לזלי בריקס ואנתוני ניול, שנכתבו לסרט הקולנוע משנת 1971, וכי המחזמר יכלול שירים חדשים שנכתבו על ידי סקוט ויטמן ומארק שיימן. בחודש אוגוסט 2016, או'בריאן אשר כי השירים "The Candy Man" ו-"Pure Imagination" ייכללו במחזמר.
ב-9 במאי 2016 הוכרז כי המופע ייפתח בתיאטרון לאנט-פונטיין בכיכובו של כריסטיאן בורל ("ספאמלוט", "סמאש") בתפקיד ווילי וונקה. הצגות ההרצה צפויות להתחיל ב-28 במרץ 2017, וערב הפתיחה מתוכנן ל-23 באפריל 2017.
סיבוב הופעות בבריטניה (2017)
בשנת 2017 מתוכנן להיערך סיבוב הופעות של ההפקה ברחבי בריטניה; מועדי ומיקומי ההצגות צפויים להתפרסם במועד מאוחר יותר.
מערכה ראשונה
ההצגה נפתחת עם צ'רלי באקט המחפש דברי-ערך במזבלה ליד ביתו. בעודו מרים עטיפות של ממתקים, הוא מדבר עם נווד מסתורי, ולאחר מכן יוצא אל ביתו - צריף מתחת לגשר רכבת, ובו חדר אחד. בעוד הוא והסבים והסבתות ממתין שמרק הכרוב שלהם ירתח, הסבים והסבתות מספרים לצ'רלי על ווילי וונקה המדהים והמסתורי. אביו של צ'ארלי חוזר הביתה, מדוכדך מחוסר עבודה. צ'רלי כותב מכתב על שוקולד, מקפל והופך אותו למטוס נייר ושולח אותו אל תוך הלילה.
למחרת בבוקר, גברת בקאט חוזרת הביתה מעבודת הלילה שלה ומספרת לשאר בני המשפחה כי ווילי וונקה עורך תחרות שבמסגרתה חמישה מבין כל רוכשי חפיסות השוקולד שלו יזכו בכרטיס זהב, המאפשר כניסה וביקור במפעל השוקולד שלו, וכן אספקה של ממתקים לכל החיים. צ'רלי ובני משפחתו צופים בטלוויזיה בדיווחים על זוכי כרטיס הזהב מכל העולם: אוגוסטוס גלופ - נער שמן וזללן מבוואריה; ורוקה סולט - נערה בריטית מפונקת; ויולט בורגרייד - נערה מהוליווד שאוהבת ללעוס מסטיק; מייק טי.וי. - בריון אלים המכור לטלוויזיה ולמשחקי וידאו.
צ'ארלי מיואש מסיכויו הקלושים לזכות בכרטיס האחרון ומכך שאין לו כסף, והוריו מנסה לעודד אותו. כאשר מגיע החורף, צ'ארלי מוצא ברחוב מעט כסף, ונווד מסתורי מעודד אותו לקנות חפיסת שוקולד של ווילי וונקה. צ'ארלי קונה את החפיסה, מוצא בה לשמחתו את כרטיס הזהב האחרון ורץ לבשר זאת לסבא ג'ו. לבסוף, כל חמשת הילדים מגיעים למפעל, ונפגשים עם ווילי וונקה, שמזמין אותם להיכנס ולראות את כל נפלאות וסודות המפעל שלו.
מערכה שנייה
וונקה מקבץ את כל הזוכים בכרטיסי הזהב ומסביר להם את החוקים ואת התקנות של המפעל. לאחר החתמתם על חוזים, וונקה חושף בפניהם גן מופלא של ממתקים. אוגוסטוס שותה ממפל של שוקולד, אך נופל לתוכו ונשאב אל תוך מערכת צינורות. האורחים מביטים בעשרות עובדי המפעל - המכונים "אומפה לומפה" - שאינם מתאמצים כלל לחלץ את אוגוסטוס. וונקה מבטיח לכולם שאוגוסוטוס יהיה בסדר, וכולם ממשיכים לחדר המצאות ומקבלים מוונקה מסטיקים מיוחדים. ויולט לועסת מסטיק מיוחד, בטעם ארוחה בת שלוש מנות, וממשיכה ללעוס על אף אזהרותיו של וונקה שתפסיק. ויולט מתנפחת לצורת אוכמנית ענקית, ואביה נשלח לחדר המיצים על מנת להשיבה למצבה הקודם. וונקה מוביל את החבורה לחדר פיצוח אגוזים, בו כל העובדים הם סנאים. ורוקה דורש מוונקה לקבל סנאי, אך כאשר הוא מסרב, היא לוקחת את העניינים לידיה ומנסה לתפוס אחד בעצמה. ורוקה ואביה נופלים אל תוך צינור שפכים ופעם נוספת, וונקה מבטיח למבקרים הנותרים שהם יהיו בסדר. וונקה מוביל אותם אל המחלקה של העתיד, ומדגים פיתוח טכנולוגי של טלוויזיה המשדרת שוקולד במקום תוכניות. מייק מסוקרן, ולמרות מחאותיו של וונקה, הוא מעמיד את עצמו מול המצלמות, לוחץ על השלט הרחוק ונעלם בענן עשן. מייק קופץ ממסך למסך, עד שמצליחים להוציא אותו החוצה ומגלים כי התכווץ לגובה של כ-15 ס"מ. אימו מכניסה אותו אל תוך ארנקה ויוצאת מהמפעל די מרוצה.
צ'רלי הוא הילד היחיד שנשאר. כשסבא ג'ו שואל על האספקה לכל החיים של ממתקים המגיעה להם, וונקה מבטל אותם כלאחר יד, וטוען שהמסטיק שצ'רלי קיבל הוא האספקה לכל החיים. סבא ג'ו כועס, אבל צ'ארלי מפיג את המתח באומרו כי גם המסטיק היחיד הוא עדיין מתנה מדהימה. צ'רלי נוטל עמו את סבא ג'ו, ובדרכם החוצה הוא פותח ספר המכיל את כל הרעיונות של וונקה, ומוסיף כמה משלו על הדפים הריקים בחלקו האחורי של הספר. וונקה חוזר בשקט, מביט בתוספות של צ'ארלי, ומבשר לו שהוא ניצח ומזמין אותו אל תוך מעלית זכוכית גדולה, המרחפת בחלל, על מנת להראות לו את הפרס בו זכה - מפעל השוקולדה. לאחר שהשניים שבים לקרקע, וונקה מכריז שהוא עוזב, וכי צ'רלי הוא מעכשיו האחראי על המפעל. וונקה נעלם, ומשפחת באקט עוברת לגור בתוך המפעל. צ'רלי מביט בנווד מסתורי מעבר לשערי המפעל, אשר מתגלה להיות ווילי וונקה. צ'רלי והאומפה לומפה נפרדים מוונקה, שנעלם באופן מסתורי, ומותיר את צ'רלי להרהר אודות כל ההרפתקאות העתידיות שעוד צפויות לו.
תגובות וביקורות
הפקת הווסט אנד של צ'רלי בממלכת השוקולד קיבלה ביקורות מעורבות עד חיוביות מצד המבקרים. בעוד שרמת ההפקה ואיכות ההופעות זכו לשבחים, באופן כללי, הלחן והעלילה ספגו ביקורות שליליות.
עונת 1978/1979 בלה ליגה
עונת 1978/1979 הייתה העונה ה-48 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-2 בספטמבר 1978 והסתיימה ב-3 ביוני 1979.
מליגת המשנה עלו רקראטיבו ולבה, סלטה ויגו, וריאל סרגוסה.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-19 בתולדות המועדון ועונה השנייה ברציפות.
סלטה ויגו, ראסינג סנטנדר ורקראטיבו ולבה ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: הנס קרנקל, ברצלונה, שכבש 29 שערים ב-30 משחקים. זו הייתה זכייתו השנייה ברציפות.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חוסה לואיס מנזנדו ( ספרד), ולנסיה, שספג 26 שערים ב-25 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
משפט ברירת זמן העצירה
בתורת ההסתברות, משפט ברירת זמן העצירה (באנגלית: Optional Stopping Time Theorem) של ג'וזף דוּבּ, מתאר עיקרון יסודי לגבי תוחלת של מרטינגל, בו עצירת המרטינגל קבועה מראש לפי כלל עצירה כלשהו. המשפט קובע שבתנאים מסוימים, כלל העצירה אינו יכול להגדיל את התוחלת.
באופן מוחשי יותר, משפט זה עוסק בתוחלת הרווח של סדרת הימורים, בהם המהמר יכול לעצור בכל שלב לפי כלל שהוא קובע מראש. למשל, המהמר יכול להחליט שהוא יעזוב עם הכסף שבידיו ברגע שהרווח שלו מגיע לסכום כלשהו שנקבע מראש. המשפט סותר כשל מחשבתי רווח, וקובע שאם מהמר נכנס לקזינו עם סכום מסוים, אז תוחלת הרווח שלו תחת כל כלל עצירה - היא בדיוק הסכום אתו הוא נכנס לקזינו. זהו הנימוק המתמטי לכשל הטמון בשיטת ההימורים המכונה "מרטינגל".
זמן עצירה
ונאמר כי משתנה מקרי הוא זמן עצירה, אם  לכל. כלומר, המאורע, נקבע במלואו לפי המידע שבידינו בשלב ה-n.
נוסח המשפט
בתנאי שמתקיים לפחות אחד משלושת התנאים הבאים:
הוכחה
טענה: אם מרטינגל, אזי  לכל.
נשתמש בטענות אלה כדי להוכיח את המשפט עבור שלושת התנאים:
שימוש
ממשפט זה ניתן להסיק למשל שהילוך מקרי פשוט על \mathbb{Z} הוא נשנה, באופן הבא:
נניח כי ההילוך הוא ומתחיל בנקודה S_0 = 1. נרצה להראות כי בהסתברות 1 ההילוך יגיע לנקודה 0 תוך זמן סופי.
לכל נגדיר זמן עצירה מתאים לו, על ידי. עבור k>0 שלם כלשהו, נחשב את ההסתברות שההילוך המקרי יפגע ב-k לפני שיפגע ב-0. לשם כך נגדיר זמן עצירה חדש, ונשים לב כי מהמשפט נובע שמתקיים.
ולכן נובע בסך הכל,
מכאן נובע כי לכל k>0,
ולכן בהכרח, כלומר ההילוך נשנה.
פיוטר צ'יחצ'יוב
השכלה
הוא נולד בארמון גטצ'ינה הגדול, מעון הקיץ של קיסרית האלמנה מריה פיודורובנה. אביו היה אלכסנדר צ'יחצ'יוב, היה קולונל בדימוס של הצבא הקיסרי. לאחר שרכש השכלה בבית, בהנחיית פרופסורים מבית ספר לבני האצולה בסנט פטרבורג, השלים צ'יחצ'יוב את השכלתו באירופה, השתתף בהרצאות של גאולוגים ומינרלוגים מפורסמים, ולאחר מכן עבד בפריז. הוא לא היה מדען מקצועי, אבל היה לו מספיק כסף והכנה מדעית, כך שלא ויתר לחלוטין על העניין שלו במסעות מדעיים ובמחקר. מסעותיו הניבו תוצאות מדעיות טובות, עקב כושר ההתבוננות שלו והטיפול הזהיר בחומר המדעי שנאסף במהלך המשלחות, שאליהן משך צ'יחצ'יוב מומחים בולטים בתחומים שונים.
משלחות ומחקר
פעילותו המדעית העצמאית של צ'יחצ'יוב החלה בשנת 1841, כאשר פרסם תיאורים גאולוגיים של מונטה גרגאנו בדרום איטליה וסביבתה של העיר ניס. ב-1842 פרסם תיאור גאולוגי של המחוזות הדרומיים של אזור נאפולי.
באותה שנה הוא ארגן משלחת גדולה להרי אלטאי. בנסיעה על פני דרום אלטאי, צ'יחצ'יוב הגיע לשטחים שלא התגלו עד כה. הוא חקר גם את הרי סאיין, שעליהם סופרו סיפורים פנטסטיים, לא רק במערב אירופה אלא גם ברוסיה. בצפון אלטאי הוא מצא את מרבצי הפחם העשירים ביותר בעולם, אותם כינה אגן הפחם של קוזנצק. הוא גם חקר את התרבות, החיים והמנהגים של שבטי הנוודים ומתיישבים שונים באזור זה.
בשנת 1845, הוא פרסם עבודה נרחבת על הרי אלטאי, בשם Voyage scientifique dans l'Altai Oriental et les parties adjacentes de la frontière de Chine, והציג דו"ח על מחקריו בסיביר ותוצאות המחקר של החומר שנאסף.
עד מהרה החל צ'יחצ'יוב במחקר מקיף על אסיה הקטנה (טורקיה), לה הקדיש עשרים שנות חייו. לאחר המסע באלטאי, הוא הפך לנספח של שגרירות רוסיה בקונסטנטינופול. הוא ניצל את שהותו בת שנתיים שם כדי ללמוד טורקית, ולאחר מכן, כשעזב את השירות הדיפלומטי, ערך במהלך 1847–1863 סדרה של משלחות באסיה הקטנה, במהלכן ערך מחקרים מדעיים נרחבים וריכז אוספים שונים. התוצאות פורסמו על ידו בעבודה גדולה, Asie Mineure: Description physique, statistique et archéologique de cette contrée. עבודה זו, הכוללת את הגאוגרפיה, הגאולוגיה, האקלים, הזואולוגיה, הבוטניקה והפליאונטולוגיה של אסיה הקטנה, מייצגת את עבודתו הקלאסית של צ'יחצ'יוב בשיתוף פעולה עם מומחים רבים בענפים שונים של מדעי הטבע.
לאחר שסיים את מחקריו באסיה הקטנה, סיים צ'יחצ'יוב את מסעותיו הגדולים. אבל גם שהגיע לגיל מבוגר, לא הפסיק את עבודתו המדעית. ב־1878, בגיל 71, הוא ביקר באלג'יריה ובתוניס, וב-1880 פרסם תיאור של מסעותיו בספר Espagne, Algérie et Tunisie. מלבד יצירותיו הגאוגרפיות, פרסם צ'יחצ'יוב מספר יצירות פוליטיות על השאלה המזרחית.
מוות
ב-1890 הוא פרסם כמה מאמרים מדעיים בכותרת Etudes de géographie et d'histoire naturelle. אלה מייצגים קטעים ממה שצ'יחצ'יוב חקר במדבריות העולם שאותו לא הספיק לסיים.
הוא מת ב-1890 מדלקת ריאות.
מורשת
צ'יחצ'יוב השאיר לאקדמיה הצרפתית למדעים סכום של 100,000 פרנק.
רכס צ'יחצ'יוב - רכס באלטאי ליד גבול רוסיה, סין וקזחסטן, נקרא על שמו.
Centaurea tchihatcheffii - צמח פורח המצוי בטורקיה, קיבל את שמו.
פרס המוענק על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים.
ריצ'רד שאול וורמן
ריצ'רד שאול וורמן (באנגלית: Richard Saul Wurman; נולד ב-26 במרץ 1935) הוא אדריכל ומעצב גרפי אמריקאי. וורמן כתב, עיצב ופרסם כ-90 ספרים, ויצר את ועידת TED, וכן את ועידת TEDM.
וורמן היה יו"ר ועידת IDCA בשנת 1972, ועידת העיצוב הפדרלית הראשונה בשנת 1973, ועידת המכון האמריקני לאדריכלים (AIA) בשנת 1976.
ביוגרפיה
וורמן קיבל את שני תאריו האקדמיים B.Arch. ו- M.Arch. מאוניברסיטת פנסילבניה, וסיים את התואר הראשון בשנת 1959, בהצטיינות הגבוהה ביותר; הוא זכה במדליית הזהב של ארתור ספייד ברוקס. הוא זכה במספר תואר דוקטור לשם כבוד, מלגות גרהאם, גוגנהיים ומענקים רבים מהארגון הלאומי לאמנויות וכן הפרופסור הנכבד באוניברסיטת נורת'-מזרח. הוא זוכה בפרס מפעל חיים מטעם קופר יואיט, מוזיאון העיצוב של סמיתסוניאן. וורמן זכה גם במדליית הזהב השנתית מטעם מכללת טריניטי, דבלין, מדליית זהב מטעם AIGA וקיבל את פרס המוזיאון למדע בוסטון החמישים השנה בברדפורד וושבורן באוקטובר 2014, בנוסף הוא עמית מטעם ה-AIA.
הוא ממשיך לעבוד עם Esri ו-RadicalMedia ביוזמתו הקרטוגרפית ההשוואתית למיפוי הגדרות עירוניות, 19.20.21, שתגיע לשיאה ביצירת רשת של מצפים עירוניים חיים ברחבי העולם.
וורמן יצר ועמד בראש כמה ועידות: TED משנת 1984 עד 2003, TEDMED משנת 1995 ועד 2010, ועידת WWW.
וורמן תומך גם ב-SENS Research Foundation, ארגון ביוטכנולוגיה ללא מטרות רווח, המבקש לתקן את נזקי ההזדקנות ולהאריך את תוחלת החיים הבריאה.
חיים אישיים
וורמן ממשפחה יהודית ששורשיה באוקראינה, מתגורר בגולדן ביץ', פלורידה עם אשתו הסופרת גלוריה נגי ושני כלבי המחמד שלהם. יש להם ארבעה ילדים וששה נכדים.
מערכת אום כתף - אבו עגילה (1956)
מערכת אבו עגילה הייתה סדרה של קרבות בין אוגדה 38 לבין כוחות של צבא מצרים. הקרבות שנערכו במהלך מלחמת סיני ("מבצע קדש") במתחם אום כתף - אבו עגילה, במזרח סיני, הסתיימו בניצחון ישראלי, למרות כישלונות מקומיים שנרשמו לחובת צה"ל. בצד המצרי נהרגו כ-260 חיילים. הקרב החל ב-30 באוקטובר בשעות הצהריים, והסתיים ב-2 בנובמבר בצהריים.
הרקע למערכה
אום כתף נמצא כ-15 קילומטרים ממזרח לצומת אבו עגילה במזרח סיני. במקום צומת כבישים, כביש אבו עגילה - ניצנה ממערב למזרח וכביש קוסיימה - רפיח מדרום לצפון.
באזור הצומת, הנמצא בין המכשולים הטבעיים של ג'בל דלפה ודיונות חול, הוקם על ידי הצבא המצרי מתחם צבאי. מתחם זה עמד במוקד הקרבות בין הצבא המצרי לבין צה"ל.
ב-26 ביולי 1956 הכריז נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, על ההלאמה של חברת תעלת סואץ, שהפעילה את התעלה וגבתה את הרווחים ממנה, ושהבעלות עליה התחלקה בערך באופן שווה, בין ממשלות בריטניה וצרפת. הצעד החריג נעשה כדי לגייס כסף לבניית סכר אסואן, שנתפס כחיוני לחקלאות המצרית. המעצמות האירופאיות, שלא היו מוכנות לוותר על הנכס הכלכלי ובעיקר האסטרטגי, תכננו פעולה צבאית כדי להשיב לעצמן את השליטה בתעלה.
ב-24 באוקטובר, בפרבר סוור שליד פריז, נחתם הסכם בין ישראל, בריטניה וצרפת, הסכם שזכה לכינוי "הקנוניה", ושקבע את מהלכי המבצע המשותף לשלוש המדינות. על פי ההסכם, ישראל תבצע מהלך צבאי בסיני שיהיה מוגבל בהיקפו, ושייראה כפעולת גמול, אחת מתוך שורה של פעולות דומות שבוצעו קודם לכן. מטרת המהלך תהיה לספק עילה לשתי המעצמות, לדרוש כביכול משני הצדדים, ישראל ומצרים, לחדול ממעשי האיבה ולסגת מאזור התעלה. מכיוון שמצרים לא ביצעה עד אז כל פעולה אלימה באזור התעלה, פרט להלאמה שלה - היה צפוי שמצרים תסרב לדרישה. במה שאמור להיראות כתגובה לסירובה, תתקופנה בריטניה וצרפת את מצרים באזור התעלה, תשתלטנה על התעלה ובכך תוכרח מצרים להשיב אותה לבעלותן. האופי המוגבל של המהלך הצבאי הישראלי אמור היה להטעות את המצרים לחשוב, שאין פניה של ישראל למלחמה כוללת.
הפעולה שנבחרה לפתוח את המערכה הייתה הצנחה של גדוד מחטיבת הצנחנים (חטיבה 202) בפתחו של מעבר המיתלה. בהמשך, התוכנית הייתה ששאר החטיבה תחבור אל הכוח הזה בתנועה יבשתית, ותתייצב במרחק מהתעלה שסוכם עם השותפות להסכם, 10 מייל ממזרח לתעלה, ולאחר הגשת האולטימטום הבריטי - צרפתי, לפתוח במתקפה כוללת לכיבוש חצי האי סיני.
צבא מצרים
הכוחות המצריים בחזית זו היו היחידות הללו:
תחילת הקרבות
בליל 30 באוקטובר, החלה אוגדה 38 בכיבוש מערך קוסיימה. ההחלטה לפתוח בכיבוש מערך קוסיימה תחילה, התקבלה עקב היותו מערך חלש יחסית, שהוחזק רק על ידי כוחות המשמר הלאומי, ואשר עם כיבושו תיפתח הדרך לחבור לצנחנים במיתלה, וכן עקב האפשרות לתמרן כוחות לעבר עורף המתחמים באום כתף ובאבו עגילה.
המשימה הוטלה על חטיבה 4 שכבשה את המתחם במהלך הלילה, עד 08:30 בבוקר, ולאחר מכן נערכה בו להגנה.
ב-30 באוקטובר בבוקר, התברר כי הבריטים והצרפתים החליטו לדחות את האולטימטום ב-12 עד 24 שעות, אולם אף על פי כן, החליט אלוף פיקוד הדרום אסף שמחוני להחדיר את חטיבה 7 אל סיני דרך קוסיימה ולא להמתין (למרות הוראה של הרמטכ"ל משה דיין להמתין עם כניסת כוחות השריון), עקב החשש לכוחות הצנחנים במיתלה, החשש שהמצרים יצליחו לתגבר את כוחותיהם בסיני, והחשש מלחץ המעצמות שיגרום לשחיקת ההישגים במבצע. גם הרמטכ"ל משה דיין היה שותף לחששות האלה, ולכן הורה מיד עם כיבוש קוסיימה להפעיל את כל כוחות צה"ל שנועדו לכיבוש מרכז ודרום סיני.
בעקבות כך, כבש צג"ם 52 מחטיבה 7 במהלך היום את ראס אבו מטמיר שהיה ריק, עקב נסיגת הכוח המצרי ששהה במתחם לכיוון מתחם אום כתף, ולאחר מכן ניהל הגדוד מגע אש עם מתחם אום כתף שבמהלכו נגרמו לו כמה אבדות, וניתק מגע לפי פקודה.
בצהריים נשלח גדוד 9 מחטיבה 7 לעבר ביר חסנה, ובשעה 16:00 הצליחה יחידת הסיור לעבור דרך מעבר הדייקה, לאחר שניסיון מצרי לפוצץ את המעבר לא צלח. בעקבות כך החל צג"ם 82 לפנות ערב לחצות את המעבר, תוך שהוא מסתייע בפלוגת חרמ"ש מגדוד 52.
במהלך היום נפצע מח"ט 6 המצרי, והפיקוד הועבר אל מח"ט 4 שהגיע מאל עריש לקחת את הפיקוד.
בלילה גדוד מחטיבה 10 בסיוע גדוד ארטילריה 835 כבשו את טארת אום בסיס והתארגנו במקום, בזמן ששאר החטיבה נשארה בניצנה, ואילו כוחות חטיבה 7 עברו את מעבר הדייקה והגיעו לכביש אבו עגילה - ג'בל ליבני, תוך שגדוד 61 שסופח לחטיבה התארגן להגנה מדרום למתחם "בננה" (בדרום מערך אום כתף), על מנת לחסום את נסיגת המצרים דרומה. מאידך, המצרים קידמו במהלך הלילה את חטיבת השריון 1 לעבר ג'בל ליבני.
עם שחר 31 באוקטובר, יחידות הסיור של חטיבה 4 חברו עם הצנחנים בא-נח'ל.
בשעה 07:00 בבוקר כבש גדוד 82 את צומת אבו עגילה, וניהל קרב שריון עם כ-20 טנקי שרמן M50. בהמשך הבוקר לאור ידיעות על כוח שריון מצרי שנע מביר גפגפה אל ג'בל ליבני נשלח צג"ם 52 לג'בל ליבני וגדוד 9 כבש את ביר חסנה.
במשך היום ניסה גדוד 17 המצרי לתקוף את צג"ם 82 מכיוון מזרח, אך נכשל במשימתו.
בצהריים, כוח של חטיבה 10 שכלל את הסיירת החטיבתית ופלוגת זחל"מים, ניסה להתקדם מטארת אום בסיס לכיוון אום כתף, אך נאלץ לסגת לאחר שספג אש ארטילרית מייד כשעבר את רכס אום טרפה.
הקרב על סכר הרואיפה
בשעות אחר הצהריים ב-31 באוקטובר הוטל על גדוד 82 בפיקוד אברהם אדן לכבוש את מתחם סכר הרואיפה עד שעות החשיכה. הגדוד כלל פלוגת טנקי שרמן M50 בפיקוד משה בריל (פלוגה א'), פלוגת טנקי שרמן M1 בפיקוד יוסוף (פלוגה ד'), פלוגת חרמ"ש בפיקוד ששון יצחקי, ופלוגת חרמ"ן (חי"ר ממונע).
המתחם שוכן כ-4 ק"מ מצומת אבו עגילה בכיוון ניצנה, מהכביש הראשי מסתעף כביש גישה קצר דרך המחנה המסתיים ליד תעלת מים. בחלקו הדרומי של המתחם מתנשא סכר בטון לגובה עשרות מטרים. המתחם אורגן כמערך המאבטח את מתחם אום כתף ומהווה לו עומק. השטח החיוני של המתחם היה רכס ועליו ניצב בית המושל. את המתחם הקיפו מדרום וממערב תעלות עמוקות, שהיו מכשול נגד טנקים, ומצפון השתרע שטח חולי, שהיה קשה ביותר לתנועת טנקים. במתחם היה ערוך גדוד חי"ר מצרי שכלל פלוגת חי"ר ופלוגה מגדוד מילואים 5, שלא הספיקו להצטרף לנסיגתה של חטיבה 9 לג'בל ליבני, וכן חלק מפלוגת המפקדה של גדוד 17, מתוגבר בגונדת תותחי 25 ליטראות, מחלקת ארצ'רים, תותחי נ"ט ונ"מ.
התוכנית לכיבוש המתחם הייתה: פלוגה ד' מוקטנת תהווה חסימה לעבר מגדבה, מחלקה מפלוגה א' ומחלקה מפלוגה ד' בפיקוד הקמב"ץ אדולף אברמוביץ' יהיו בסיס אש, ואילו פלוגה א' מוקטנת ופלוגת החרמ"ש יסתערו על המחנה, תוך סיוע מהארטילריה.
עם החשכה הסתיימה הלחימה, עם תפיסת קצהו הצפוני של המתחם, ועם שחר תפסה פלוגה ד' עמדות חסימה לעבר אום כתף.
לאחר הקרב נמצאו בסריקה של המתחם 14 ארצ'רים, 7 תותחי נ"ט 57 מ"מ, 6 תותחי 17 ליטראות, 4 תותחי נ"מ, ו-30 מקלעים, כמו כן נמצא במתחם ציוד רב וכ-170 כלי רכב.
אבדות הכוח הישראלי היו 14 הרוגים ו-30 פצועים, מתוכם הרוג אחד ו-15 פצועים מפלוגה א', כמו כן נפגעו בהסתערות רוב הטנקים.
קרב אום כתף
עם חשיכה הוטל על חטיבה 10 לכבוש את מתחם אום כתף: גדוד 105 יופעל בציר דרב אל-טורקי ויכבוש את מתחמי "מלפפון" ו"בננה" מצפון מזרח, ואילו גדוד 104 יכבוש את "נקניק" בצפון אום כתף.
גדוד 105 שיצא עם חשיכה יחד עם הפלס"ר החטיבתי טעה בדרכו ולא תפס את המוצב המצרי עד למחרת ב-1 בנובמבר בשעה 11:00 בבוקר. ואילו גדוד 104 שיצא מאום טרפה בשעה 22:45 נע לאיטו על הכביש ואחר כך החל באיגוף מצפון, אך גם הוא טעה בזיהוי היעדים, ובשל כך רק בשעה 04:00 החל להסתער על מוצב "נקניק". הגדוד לא הצליח לכבוש את המוצב ובשעה 06:30 ניתק מגע, ובשעה 08:00 החל לסגת באישור המח"ט ומפקד האוגדה.
בניסיון לסייע לחטיבה 10 הוטל על חטיבה 37 לסייע במתקפה. כוח של 2 פלוגות טנקים ו-2 פלוגות חרמ"ש מגדוד 377 הובהל בחיפזון לסייע בהתקפה על אום כתף. מכיוון שפלוגות הטנקים התעכבו, הוכנסו לפעולה בשעה 04:00 לפנות בוקר 1 בנובמבר רק פלוגות החרמ"ש להתקפה חזיתית על המתחם. המתקפה נכשלה בשל תותחי הנ"ט, משחיתי הטנקים והמוקשים המצריים, והכוח ספג בקרב זה אבדות כבדות, 20 הרוגים ובכללם המח"ט שמואל גלינקא ו-65 פצועים. הפלוגות חולצו לפני עלות השחר בחיפוי ארטילרי.
כיבוש המתחם
ב-1 בנובמבר נלקחה חטיבה 4 מפיקוד האוגדה, ונשלחה לעבר נח'ל, כמו כן נלקחה חטיבה 7 מפיקוד האוגדה ונשלחה לעבר תעלת סואץ. גדוד 82 נשאר באזור אבו עגילה וביצע חסימות לעבר אום כתף ואל עריש, אך למרות זאת נשאר תחת פיקוד חטיבה 7. גדוד 377 מחטיבה 37 הוכפף לחטיבה 7, למעט פלוגה אחת שהועברה לחטיבה 10. גדוד החרמ"ן 54 שהיה כפוף לחטיבה 37, נשלח לתפוס את פתחו הצפוני של סכר הדייקה, על מנת למנוע מחטיבה 6 המצרית לסגת לכיוון מערב.
ירי דו-צדדי
ב-2 בנובמבר בשעה 12:00 בצהריים, אירעה תקרית אש כוחותינו קשה: פלוגת טנקים בפיקודו של
מחטיבה 37 שסופחה לחטיבה 10 והייתה בדרכה לאבו עגילה, נתקלה עקב חוסר תיאום במארב של גדוד 82 שחסם לכיוון אום כתף, וחשב שמדובר בכוח מצרי שנסוג מהמתחם. הפלוגה שכללה 10 טנקים הושמדה למעט טנק אחד, וספגה 25 הרוגים.
קרב סכר הרואיפה כאירוע מכונן
הקרב על הסכר הפך לאחד מסיפורי הגבורה הבולטים ביותר בצה"ל. יום הקרב על הסכר - 31 באוקטובר הפך להיות יום גייסות השריון. מ"פ א' משה בריל קיבל על לחימתו את עיטור העוז, ואילו פלוגה א' זכתה לתואר 'הפלוגה ששינתה את ההיסטוריה בשריון', קיבלה צל"ש כללי ממפקד חטיבה 7 אורי בן ארי שהפך להיות לאחר המלחמה מפקד גייסות השריון.
ביקורת
אוגדה 38 כשלה בביצוע משימתה לכבוש את מתחם אום כתף. עקב לוח הזמנים המדיני הדחוק האוגדה לא הוציאה לפועל התקפה אוגדתית מתואמת, ובשל כך נתפס המערך רק לאחר שפונה על ידי המצרים, לאחר שכותרו במהלך איגוף אופרטיבי שלא הופעל על ידי האוגדה.
השארת גדוד 82 תחת פיקוד חטיבה 7 במקום להעבירו תחת פיקוד האוגדה, כשהחטיבה נשלחה לעבר תעלת סואץ והגדוד נשאר בגזרת האוגדה, תחת שרשרת פיקוד לא ברורה, הייתה משגה חמור שגרם לירי דו צדדי שתוצאותיו קטלניות, 25 הרוגים והשמדת פלוגת הטנקים מחטיבה 37. בעקבות אירוע זה, כחלק מלקחי המלחמה, נקבע ערוץ חירום חש"ן 38.00 מגהרץ, שנועד לאפשר קשר מהיר בין כל שתי יחידות לוחמות של צה"ל. כמו כן, הוחל בסימון הכלים ביריעות זיהוי
חתול האנדים
חתול האנדים או נמרון האנדים (שם מדעי: Leopardus jacobita) הוא מין של נמרון החי בהרי האנדים הארוכים של דרום אמריקה. הוא מצוי בסכנת הכחדה גדולה ובטבע נשארו פחות מ-2,500 פרטים בוגרים. החתול התגלה בטבע רק ב-1998 על ידי 2 צילומים לא משוכללים.
מאפיינים
לחתול זה פרווה ופנים בצבע אפור, אך אזור הלחיים לבן ובעל כמה פסים קטנים בקצוות. יש לו אוזניים עגולות, אף ושפמים שחורים. רגליהם בעלי 2 פסים בקצה של כל רגל והזנב מפוספס בטבעות שחורות או חומות כהות. פרוותם צפופה עם שערות באורך 45 מ"מ ומשווה להם מראה גדול מכפי שהם באמת. הם גדולים מעט מחתול בית ואורכם 57-85 ס"מ. משקלם יכול להגיע ל-5.5 ק"ג.
תפוצה והתנהגות
החתולים חיים ב-4 מדינות באמריקה הדרומית: בצ'ילה, ארגנטינה, בוליביה ופרו. החתולים הנדירים נחשבים לחיה מוגנת בכל המדינות ועונש מאסר כבד מונח על מי שסוחר בעורות שלהם. אעפ"כ יש לעיתים ציד בלתי חוקי לתעשיית פרוות מפרוותם המשובחת.
הם חיים במדרונות הרי האנדים ברום של עד 4,000 מ' ודומים מאוד לחתול הפמפס החי באותם אזורים ושניהם הם שניים מתוך שלושה חתולים החיים בהרי האנדים (השלישי הוא הפומה). קשה להבדיל בין שני המינים שהם באותו הגודל, אותם אזורי מחיה והם גם מתבססים על אותו טרף עיקרי - ויסקאשה דרומית, מכרסם הררי המזכיר מעט ארנבת שמהווה עתים יותר מ-50% מתזונתם. כמו רוב החתולים הם חיים לבדם ולאחר ההזדווגות הנקבה עוזבת את הזכר וממליטה גורים לבדה (ההמלטה מתרחשת בין אפריל לאוקטובר).
קרל אמסון יואל
קרל אַמסון יואל (בגרמנית: Karl Amson Joel; 20 בנובמבר 1889, קולמבורג - 4 בנובמבר 1982, נירנברג) היה סוחר טקסטיל גרמני יהודי, בעליה של חברת Joel Macht Fabrik. הוא סבם של המנצח והמוזיקאי בילי ג'ואל.
ביוגרפיה
יואל, בנו של סוחר טקסטיל, ייסד בשנת 1928 בנירנברג חברה להזמנת מוצרי טקסטיל וביגוד בדואר. שנה לאחר מכן החל הייצור. חברתו של יואל הפכה במהרה לאחת המובילות בתחומי מכירות בדואר בגרמניה (יחד עם Quelle-Schöpflin).
לאחר עליית הנאצים לשלטון (1933) הופלה יואל על ידי המנהיגים האזוריים של המפלגה הנאצית, במיוחד יוליוס שטרייכר. לכן העביר יואל את החברה לברלין הבירה בשנת 1934, ושם שכר אתר למפעל בוודינג והתקין מכונות אריזה חדשות; מחלקת התפרים נותרה בנירנברג. עם התגברות האפליה (למשל, חיוב סימון משלוחים באות "J" כסמל ליהודי), ועם התגברות האריזציה, נאלץ יואל למכור את החברה ליוזף נקרמן  ב-1938. התשלום המקורי של 2.3 מיליון רייכסמארק הופחת על ידי נקרמן ל-1.1 מיליון רייכסמארק. הכסף הועבר לנאמנות לבנק הארדי ושות' (.Hardy & Co) בברלין.
ב-1957 קיבל יואל פיצוי של 2 מיליון מארק גרמני מנקרמן עבור חברתו. באותה תקופה הייתה בבעלותו של נקרמן החברה המשגשגת ביותר בגרמניה להזמנות בדואר.
ב-1964 חזר יואל לנירנברג, שם נשאר עד מותו ב-1982.
דליה עמיהוד
דליה עמיהוד (1941 - 3 בינואר 2017) הייתה זמרת ישראלית, מחלוצות הזמר המזרחי בישראל.
ביוגרפיה
דליה עמיהוד נולדה בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי בשנת 1941, כדור חמישי. היא החלה את פעילותה כזמרת בשנות ה-50. סגנון שירתה לא היה מקובל באותה עת, ולטענתה על רקע זה היא הוחרמה ושיריה לא הושמעו ברדיו.
בין השנים 1962–1964 הופיעה באיראן, שרה שירים בפרסית והופיעה שם עם הזמר הארמני-איראני ויגן דרדריאן, שהיה פופולרי באיראן.
היא הופיעה ושרה בישראל גם בשפות עברית, טורקית ויידיש. היא נהגה להופיע בערבי שירה בציבור. הופיעה שנים רבות במועדון הזמר "היקב" בראשון לציון.
עם שיריה הידועים נמנים "סיגל" (שהלחין אריס סאן), "סלע בודד", "פרח הלימון" ו"רק חיוך אחד" (שאותו שרה עם יהורם גאון). בין השירים השונים שביצעה היו "שיבולת בשדה", "הורה ממטרה", "ערב של שושנים", "נערה ושמה כנרת" ושירים נוספים.
היא הוציאה מספר אלבומים שכללו שירי ילדים ושירי ארץ ישראל, ובהם שלושה אלבומים בסדרה "לכל האוהבים לשיר".
עמיהוד נפטרה מדום לב בביתה בגבעתיים ב-3 בינואר 2017, בגיל 75. היא נטמנה בבית העלמין ירקונים, הותירה אחריה את בעלה, חיים אינסמן, עמו הופיעה גם בשירה, וכן בת משותפת.
ניי ניקומדיה
ניי ניקומדיה (ביוונית: Νέα Νικομήδεια) הוא כפר במרחק של כ-11 קילומטרים מצפון-מזרח לוריה באימתיה, במחוז מרכז מקדוניה בצפון יוון. הוא ידוע בעיקר בזכות היישוב הנאוליתי הקדום הסמוך, אחד העתיקים באירופה.
כפר
במקור, הכפר נקרא בראניאטה (Μπρανιάτα) והוא יושב ב-1922 בפליטים יוונים מניקומדיה בצפון-מערב אנטוליה. הוא קיבל את שמו הנוכחי ("ניו ניקומדיה") בשנת 1953. לפי מפקד האוכלוסין של 2001, אוכלוסייתו מנתה 1,050 איש.
התיישבות נאוליתית
היישוב נאוליתי הקדום ניי ניקומדיה ממוקם כ-2 קילומטרים מהכפר כיום. זהו אחד האתרים המוכרים הקדומים ביותר במחוז מקדוניה, מתוארך לשנים 6250–6050 לפני הספירה, ויש סברות כי אוכלוסייתו מנתה 500–700 איש.
הוא נחפר בהרחבה בשלושה שלבים (בשנים 1961, 1963 ו-1964) על ידי ר.ג'יי רודן וצוותו. באתר, המשתרע על שטח של כ-1,690 מטרים רבועיים, יש שרידי בתי מגורים מרובעים בגודל 12 על 12 מטרים; הבתים בניי ניקומדיה נבנו - כמו רוב המבנים לאורך התקופה הנאוליתית בצפון יוון - מסבך וטיח על מסגרת עץ. פריטים שנחשפו באתר כוללים "להבי צור, קרדומי אבן, פסלוני חימר עם עיניים דמויות צלב ואף בצורת מקור, חותמות לקישוט הגוף, תליון בצורת צפרדע מסטייטיט, ציר חימר לטוויית צמר, וכן כלי עצם." ארכאולוגים שחפרו בעיירה העתיקה גילו גם פסלי חימר של נשים שמנמנות בעלות ראש פאלי וזרועות מקופלות. במקום נמצאו כלי חרס, במיוחד כלים גדולים, גובהם של חלק עד 60 סנטימטרים ונפחם עד 85 ליטר. האתר שכן במקור על חופי המפרץ התרמאי או אולי אגם או לגונה. עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20, הביצה של אגם ג'יאניצה כיסתה חלק גדול מהשטח.
מצפן
מצפן הוא מכשיר לקביעת הצפון ולמדידת זוויות במשור האופק (כלומר, מדידת כיוון הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ) לצורך ניווט, באמצעות השדה המגנטי של כדור הארץ. באמצעות המצפן יכלו נווטים לנווט את מסעותיהם לכיוון הרצוי, במיוחד ספנים ויורדי ים, שהכיוון היה הדבר העיקרי שיכל להנחות אותם במרחבי האוקיינוסים.
המצפן מצביע בקירוב רב אל כיוון הקטבים המגנטיים, שמיקומם שונה מאשר הקטבים הגאוגרפיים.
מצפן מגנטי
מצפן מגנטי הוא מצפן הבנוי ממחט מגנטית שנמצאת על ציר וחופשית לנוע על גבי לוח שנתות המצביעה בקירוב רב אל כיוון הקוטב המגנטי הצפוני. בעבר היה נהוג שעל הלוח מסומן מעין כוכב שנקרא שושנת הרוחות ומכיל את רוחות השמיים (צפון, דרום, מזרח ומערב) בקודקודים הראשיים. ולעיתים יש קודקודים נוספים המציינים חלוקות משנה, אולם כיום מקובל יותר לחלק את הלוח ל-360 מעלות (כמו מד זווית). קיימים גם מצפנים בהם מחולק המעגל לאלפיות המעלה. מצפנים אלו משמשים בעיקר לטיווח ארטילרי.
מצפן פריזמטי
זהו מצפן המצויד במנסרה קטנה המאפשרת למשתמש לקרוא את המעלות מעל הלוח.
מצפן כזה יעיל בתנאי שיש אפשרות להניח אותו על משטח ישר, ושהמחט אכן חופשית להסתובב. כדי להשיג את החופשיות הזאת, המצפן מצויד במיסב, שמקטין את החיכוך בציר. כל מערכת המצפן המגנטי נמצאת בתוך קופסת פליז (ולא ברזל או פלדה, כדי למנוע התמגנטות), מלאה בנוזל, וזאת כדי לרסן את הטלטולים של המחט ולייצב אותה.
אם נמצאות כמויות משמעותיות של ברזל או פלדה באזור הסמוך למצפן, צריך לקחת אותן בחשבון. כדי לבטל את השפעתן ממקמים בקרבת המצפן מגנטי מוטות קטנים, ובכך מכיילים אותו. את מיקום המוטות המגנטיים קובעים על ידי ניסוי וטעייה, עד שקריאות המצפן נכונות. ניתן לקרוא בו גם אזימוט חוזר המסייע בעת ניווט.
ק.פ. שקופי
קלובי פוטבולסטיק שקופי (במקדונית: Фудбалски клуб Шкупи באלבנית: Klubi Futbollistik Shkupi) מכונה '''ק.פ. שקופי או בקיצור שקופי''', הוא מועדון כדורגל מצ'איר, סקופיה, מקדוניה הצפונית, המשחק בליגת העל הצפון מקדונית. המועדון נוסד בשנת 2012, ובסיום עונת 2014/2015 העפיל לראשונה לליגה הבכירה. בעונת 2021/2022 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו.