cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
בשנת 2018 יצא בערוץ 10 סרט הדוקו "בשם האב" המספר על המסע של סופי צדקה בעקבות מות אביה. בנוסף שיחקה בסדרה "כבודו".
משנת 2019 מככבת בהצגה המחודשת "הערב רוקדים" בתיאטרון יפו בתפקיד לילי תפקיד אותו גילמה רונית אלקבץ בהפקה המקורית שעלתה 25 שנים לפני כן במסגרת פסטיבל עכו.
בשנת 2022 שיחקה בקומדיה "אני פה בגלל אשתי" בתיאטרון העברי.
מוזיקה
בשנת 2002 השתתפה בפסטיגל עם השיר "אהבה ענקית" שזכה במקום הרביעי.
בשנת 2005 השתתפה בשנית בפסטיגל עם השיר "גלים גלים" שזכה במקום החמישי.
בשנת 2007 הוציאה סינגל שנקרא "בראשאת" ("בראשית" בהיגוי שומרוני). לקראת אלבומה הראשון הנקרא "בראשאת" בהד ארצי - הדיסק הראשון של סופי צדקה "בראשאת" הכיל שירים מקוריים שלה וצ'ליאאוטים של תפילות עתיקות.
ב-2011 לקראת אלבומה השני, צדקה הוציאה את הסינגלים "למענו", "בגלל שנגעו בי עינייך" ו"שם וכאן" הסינגלים מולחנים משיריו של פריד אל-אטרש, ואת המילים צדקה כתבה.
בינואר 2014 לאחר העלתה צדקה מופע ממיטב שירי פריד אל-אטרש.
ה"בלאדים" מציגים הופעה רב שפתית עם פרשנות חדשה למזמורים העתיקים. ההרכב פועל מישראל ויוצא לסיבובי הופעות מסביב לעולם (מרכז ארצות הברית, ספרד, רומניה, קפריסין, אוזבקיסטן, דנמרק ועוד).
ב-2017 הוציאה את הדיסק "סופי והבלאדים".
בשנת 2019 הוציאה עם ההרכב שלה את הסינגלים החדשים "השלום על משה", ו"מגיד הרקיע", בדרך לאלבום שלישי.
ספרות
בשנת 2010 כתבה צדקה ספר ילדים שנקרא "סימפל".
פוליטיקה
ב-2006, בבחירות לכנסת ה-17, הוצבה צדקה במקום החמישי ברשימת מפלגת הירוקים, אך מפלגתה לא עברה את אחוז החסימה.
חיים אישיים
היא בזוגיות עם ניסו, גרוש ואב לשניים. ב-2011 נולד להם בן.
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Charlotte von Sachsen-Meiningen; 11 בספטמבר 1751 – 25 באפריל 1827), הייתה אשתו של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג וסבתא רבתא של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה.
ביוגרפיה
שרלוטה נולדה ב-11 בספטמבר 1751 בפרנקפורט, לאנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן ולשרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתם של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל וקתרינה כריסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר.
ב-21 במרץ 1769 התחתנה שרלוטה עם ארנסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, מנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1772 מת חמיה פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ובעלה ארנסט עלה לשלטון במקומו. ארנסט היה שליט ליברלי ונאור, שהתעניין באמנויות ובמדעים והשתמש בשלטונו כדי לקדם אותם. הוא קידם מאוד את מערכת החינוך והכלכלה במדינה, וכן דאג לתיאטרון, לאוספי אמנות ולספריות. ארנסט התעניין במיוחד באסטרונומיה ובפיזיקה, ואף הקים את מצפה הכוכבים של גותה שהתפתחה למרכז אירופאי לאסטרונומיה, ושרלוטה סייעה לו במפעליו הכבירים. בשנת 1804 מת בעלה ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ובנה אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שרלוטה לא הסתדרה כל כך עם בנה אוגוסט, ובעקבות כך עברה להתגורר באייזנברג. לאחר מכן התגוררה כמה שנים במרסיי, ומשם עברה לג'נובה, שם חיה עד מותה ב-25 באפריל 1827.
משפחתה
ב-21 במרץ 1769 התחתנה שרלוטה עם ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
הסטוג'ס
הסטוג'ס (באנגלית: Stooges) היא להקת רוק אמריקאית הנחשבת למבשרת מוזיקת הפאנק (Punk).
הסטוג'ס בהנהגת הזמר איגי פופ פעלה משנת 1967 ועד לשנת 1974. בתקופה זו הקליטה הלהקה מספר אלבומי אולפן אשר נחשבו פורצי דרך בתחום המוזיקה, על ידי הצליל הגס והאלים שבישר למעשה את סגנון הפאנק שהופיע בסוף שנות ה-70. הופעותיה של הלהקה נחשבו גם הם לאירועים מושכי תשומת לב, וזאת בזכות הופעותיו הבוטות והפרועות של סולן הלהקה איגי פופ, שהופיע לרוב ללא חולצה, התפרע על הבמה וקפץ אל תוך הקהל.
בעקבות סכסוכים פנימיים בין חבריה, התפרקה הלהקה בשנת 1974, וכל אחד מחברי הלהקה פנה לדרכו, כשהבולט מבין החברים, איגי פופ יצא לקריירת סולו מצליחה.
היסטוריה
איגי פופ הנער ניגן במספר להקות מאזור אן ארבור שבמישיגן ביניהן הפריים מוברס והאיגואנס. איגי ספג השראה שהובילה אותו להקים את הסטוג'ס לאחר שחזה בהופעה של להקת הדלתות באן ארבור.
רון אשטון היה הגיטריסט וסקוט אשטון אחיו היה המתופף. אל האחים הצטרף נגן הבס דייב אלכסנדר. הופעת הבכורה של הלהקה הייתה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1967. הסטוג'ס תויגו בכינוי "הסטוג'ס הפסיכדליים" כאשר נגנו עם להקת MC5 בגראנד בולרום שבדטרויט. בהופעה זו איגי צלל לתוך הקהל וספג חבטות מאיש בקהל.
הסטוג'ס במהרה זכו לתדמית פרועה. איגי היה ידוע כמשולהב במיוחד על הבמה. בהופעה אחת אף ניסה לנגן על שואב אבק.
בשנת 1968 הוחתמה הלהקה על ידי Elektra Records ושנה לאחר מכן הוציאה את אלבום הבכורה שלה שנקרא בפשטות The Stooges.
בין שיריה המוכרים של הלהקה: "1969", "I Wanna Be Your Dog", "No Fun", "Loose","T.V. Eye", "Raw Power", "Gimme Danger" ו-"Search and Destroy".
בשנת 2007 לאחר שנים רבות של הפסקת פעילות באולפני הקלטות, שבה הלהקה והוציאה את אלבום האולפן הרביעי של הלהקה "The Weirdness", כמו כן הקליטה הלהקה שיר מחווה "You Better Run", לנגן הבלוז הוותיק ג'וניור קימברוג'. בין השנים 2003-2008 הופיעה הלהקה בכל רחבי העולם. במהלך מסע זה הופיעה הלהקה לראשונה בישראל (ב-7 ביולי 2007). מסע ההופעות נקטע מספר פעמים בשל אירועים מצערים שפקדו את הלהקה ובהם גנבת הציוד כולו במונטריאול. בספטמבר הופיעה הלהקה בפעם האחרונה עם רון אשטון שנפטר מהתקף לב בינואר 2009.
בראיון במאי 2009, הכריז פופ כי הוא עומד לשוב ולאחד את חברי הלהקה יחד עם הגיטריסט ג'יימס וויליאמסון ולהופיע עם שירי האלבום Raw Power תחת השם "איגי והסטוג'ס". בדצמבר של אותה שנה, הוכרז כי הלהקה מועמדת להצטרף להיכל התהילה של הרוק במהלך שנת 2010.
מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי
מוסא הראשון (1280 לערך - 1337 לערך) היה מלך אימפריית מאלי ("מנסא" בשפת המאלינקה) משנת 1312 לערך ועד מותו. הוא שלט על אימפריה עצומה במערב אפריקה, ונודע בעיקר בזכות עושר הזהב האגדי שלו (כך לפי מקורות ערביים ומערביים מימי הביניים), השליטה שלו על דרך הסחר חוצה סהרה, ודבקותו בדת האסלאם שהתבטאה במסע עלייה לרגל למכה (חג') ובבניית מסגדים.
מבנה שלטוני
במבנה השבטי של אנשי המאלינקה, "מנסא" הוא שליט אזורי של פדרציית כפרים או שבטים שנקראת "קפוא". כלומר הוא שליט אזורי, ומתחתיו יש שליטים מקומיים/משפחתיים. במאה ה-11 וה-12 התגלו מרבצי זהב חדשים באזור נהר הניז'ר, והנסיכויות באזורי הזהב החדשים שנתגלו, השתלבו במסחר הזהב. אחת מהנסיכויות של אנשי המאלינקה של נהר הניז'ר העליון, התחזקה וגברה על שכנותיה על ידי מייסד השושלת, סונדיאטה (או מארידיאטה), באמצעות בריתות והשתלטויות. שליטי "מנסא" של כל אזורי ה"קפוא" של אנשי המאלינקה הכירו בו בתור המנהיג העליון במהלך המלחמות שלהם נגד ממלכת סוסו (Sosso) ששלטה באזור. כתוצאה מכך, הם איבדו את תוארי ה"מנסא" שלהם, והוא הפך להיות ה"מנסא" היחיד. לאחר מכן ממלכת מאלי המתהווה כבשה את אזור הסאהל, והתפשטה צפונה והשתלטה על ממלכת גאנה המתפוררת. כך, בראשית המאה ה-13, החלה ההגמוניה של ממלכת מאלי. מאלי הקדומה חופפת בערך את מאלי של ימינו.
סהרה
מדבר סהרה הוא גורם מבודד אבל גם גורם מקשר דרך מסחר. אפריקה שמעל לסהרה היא אפריקה הלבנה, ואפריקה שמתחת לסהרה היא אפריקה השחורה. אזור הסהרה לא תמיד היה מדבר, והוא התייבש בהדרגה ונעלמו ממנו רוב החיות ובני-האדם התרכזו רק בנאות המדבר. רק אחרי תחילת הספירה הנוצרית הופיע לראשונה הגמל בסהרה, והפך להיות החיה הכי חשובה בגלל תפקידו המכריע בשיירות המסחר. שבטי הברברים ניהלו את המסחר בסהרה, שהיה בעיקר מלח לדרום, זהב ועבדים לצפון. לפיכך, עם פיתוח אמצעי ודרכי התחבורה בסהרה, הוא הפך לגשר דרכו התפשט האסלאם והמסחר.
זהב
הזהב האפריקני הזין את הכלכלה המשגשגת של העולם המוסלמי בימי הביניים, ותרם לעליונותו על אירופה הנוצרית, שבה מערכת המטבע התמוטטה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית והיא חזרה לסחר חליפין. זאת הייתה תקופה שבה הזהב באירופה היה נדיר ביחס לאוכלוסייה, והביקוש לזהב האפריקני היה גבוה. זהב היה המרכיב העיקרי בסחר חוצה סהרה. אולם המידע על מכרות הזהב במקורות הערביים הוא מועט מאוד ולא אמין. אצל המקורות הערביים הזהב מתואר כאילו הוא גדל כמו צמח. מנסא מוסא תיאר בביקורו במצרים שני סוגי צמחים ששורשיהם הם זהב טהור. גם במקורות האירופים (צרפתים, פורטוגזים ואחרים) מקורות הזהב הם נסתרים ועלומים לאנשי המערב. סוחרי הזהב האירופאים לעולם לא פגשו את יצרני הזהב האפריקאים. מלכי מאלי העדיפו לשלוט על תפוקת הזהב באופן עקיף על ידי הטלת מס ולא באופן ישיר שהביא לירידה בתפוקה. שליטה עקיפה הספיקה להם כדי לאגור כמויות עצומות של זהב.
הכלכלה של ממלכת מאלי
במהלך ההתפשטות של אימפריית מאלי, ובתוך כך, גם בתקופתו של מוסא, הוא הרחיב את השפעתו עד לערי המדינה שעל גדת נהר הניז'ר: טימבוקטו, גאו וג'נה. היווצרות ממלכת מאלי במאה ה-13 הביאה שטח נרחב תחת אותה מערכת של משפט ומסחר. גבולות האימפריה השתרעו מהחוף האטלנטי במערב ועד גאו במזרח, ממכרות המלח של טאג'זה בצפון ועד מכרות הזהב של ונגר בדרום. מוסא החזיק צבא ענק ששמר על דרכי המסחר. דרכי המסחר היו בטוחות, ולכן המסחר שגשג ופרח. מלכי מאלי, וביניהם מוסא, הענישו קשות מי שנחשד בגנבה, גם אם היה פקיד של המדינה. בתקופת ממלכת מאלי, במאה ה-14, העיר טימבוקטו התפתחה על גדת נהר הניז'ר, היכן שהוא נפגש עם אזור הסהרה. העיר הפכה להיות מרכז מסחרי ודתי חשוב מאוד. אבן בטוטה ציין כי אנשי נהר הוולטה לבשו בגדים מצריים, וסוחרים מצריים פקדו את האזור לעיתים תכופות. במאה ה-14 הכלכלה במאלי הייתה מפותחת והגיעה למצרים במזרח, מרוקו במערב, ואירופה בצפון.
התאסלמות
ישנו תיאור אצל אחד המקורות הערביים בשם אל-בכרי של אסלום גאנה בשנת 1076, ותיאור נוסף של גאנה כשהיא כבר מוסלמית משנת 1154. מתיאוריו של אל-בכרי הנזכר-לעיל עולה כי במאה ה-12 פעלה תנועה מוסלמית מיליטנטית באזור בשם אל-מוראביטון שמייחסים לה את אסלום גאנה והאזור. כמו בהרבה מקומות אחרים, הסוחרים, ובמקרה זה סוחרי הזהב האפריקנים היו המתאסלמים הראשונים. האסלאם היה אמצעי הקשר עם העולם החיצון שמעבר לסהרה. לפחות ארבעה משליטיה של ממלכת מאלי עלו לרגל למכה במאות ה-13 וה-14 וביקרו גם בקהיר. מכתביהם של ההיסטוריונים הערבים ובני-התקופה שכתבו בערבית עולה כי בהשוואה לסונדיאטה, מייסד האימפריה, שהפך נסיכות קטנה לאימפריה, מוסא נתן לה מראה מוסלמי והפך אותה למפורסמת וידועה. ממלכת מאלי הייתה קשורה מאוד לאסלאם הצפון-אפריקני בעיקר בזכות קשרי המסחר. האסלאם גם עזר ללכד ולגבש את האוכלוסייה הרב-אתנית של אימפריית מאלי שנוצרה במשך הזמן. המלכים של מאלי שינו את זהותם מאפריקנית-מסורתית לזהות אסלאמית יותר. ולכן אפשר לקבוע בזהירות, כי מאלי בתקופתו של מוסא ראתה את עצמה בתור אימפריה מוסלמית. מנסא מוסא נחשב במקורות למלך שפעל באדיקות דתית וצדק.בתקופת מנסא מוסא ואחיו סולימאן מוסא, האסלאם במאלי היה חזק מאי-פעם. ולכן יש אזכורים רבים שלהם במקורות הערביים.
גינוני החצר
המלכים של אימפריית מאלי היו לא רק מנהיגים פוליטיים ודתיים. אלא הם גם קיבלו יחס של קדושים (דבר שאסור באסלאם) ואפילו האצילים לא יכלו לגשת אליהם בקלות. ישנם תיאורים כיצד מוסא כאשר היה במסע העלייה לרגל אכל את ארוחותיו לבד - כדי שלא יחשבו שהוא אנושי. לפי התיאורים, כאשר המלך היה בקבלת פנים, אנשים נדרשו להשתטח ולפזר אפר על ראשיהם. אסור היה לנעול סנדלים בנוכחות המלך, והעובר על החוק היה צפוי לעונש מוות. אפילו כאשר המלך היה מתעטש או משתעל, אנשים היו דופקים עם ידיהם על חזם כדי לא לשמוע זאת. למלך היה כרוז שהיה חוזר על דבריו בקול רם בפני הנוכחים. לפי תיאורי הנוסע הערבי אבן-בטוטה: האולם של קבלת הפנים הכיל תצוגה של זהב, כסף ושנהב, שומרי ראש חמושים, אצילים ומכובדים, סוסים מוכנים בשביל המלך. לפני כניסת המלך היו מתופפים על תופים. הסגן של המלך "נאאב" הכניס את המכובדים "הפרארה" שהיו בעצם מפקדי הצבא ואנשי החצר של המלך לקבלת הפנים. הכוח של מאלי היה בצבאה, ולכן אנשי הצבא בחצר המלך היו חשובים. המלך היה מתגמל את מפקדי הצבא שלו בתמורה לנאמנותם בזהב, עבדים, כפרים, וסוסים, שהיו מעלים את המוניטין שלהם, אבל תמיד הממון של המלך עלה על כולם. בני השליטים של הממלכות תחת מרותם היו שבויים בחצר המלך. האיש הכי קרוב למוסא היה אדם בשם פרבה - עבד שהיה אחראי על העבדים ועל משק הבית של המלך. הוא היה המוציא לפועל של הוראות המלך. הרבה פעמים, עבדים התקדמו בהיררכיה של החצר על חשבון מכובדים בגלל שהם היו יותר נאמנים למלך. מלכי מאלי העתיקו חלק מסמלי המלכות של הממלוכים במצרים שאותם הם פגשו במסעות העלייה לרגל שלהם. הדגל של מנסא מוסא היה בצבעי צהוב ואדום. המקורות הערבים מציינים שמלכי מאלי היו לבושים בפאר והדר ונבדלים משאר העם, וכי הם לבשו בגדים מבד אירופי. למרות שלמלך היו לשכות וסופרים, רוב ההוראות עברו בעל-פה. אך התקשורת עם ממלכות אחרות התנהלה באמצעות איגרות. כך לדוגמה, מוסא שלח ספר (איגרת) שנכתב על ידי סופריו לסולטן מצרים.
מסע עלייה לרגל (חג')
עלייה לרגל הייתה גורם נוסף בחיזוק האוניברסליות של האסלאם ותחושת סולידריות מוסלמית. העלייה לרגל שימשה כמקור השראה לרפורמות באסלאם המקומי, כדי שידמה לאסלאם במרכזי הדת הגדולים: מכה, פאס, קהיר. מלומדים מוסלמים רבים עלו לרגל למכה דרך קהיר. לעלייה לרגל של מלכים מערב-אפריקנים היו השלכות מידיות: הרושם שהם השאירו, וההשפעה שהם קיבלו מהמלומדים שהם פגשו בדרך. כבר מלכים קדומים של מאלי, מלפני שושלת קייטה, ערכו מסעות עלייה לרגל למכה, כמו כן לפחות ארבעה שליטים משושלת קייטה של ממלכת מאלי עלו לרגל למכה במאות ה-13 וה-14 וביקרו גם בקהיר. ברם, עלייתו של מנסא מוסא בשנת 1324 היא הכי מפורסמת. המסע דרך הסהרה, מרוקו, מצרים ועד מכה נמשך למעלה משנה. רק מלכים בעלי יציבות שלטונית חזקה יכלו להרשות לעצמם היעדרות ארוכה כזאת. הביקור שלו בקהיר השאיר אחריו רושם כה רב, עד כי נרשם בספרי הזכרונות כאירוע הכי חשוב באותה שנה. "באותה שנה, מנסא מוסא - מלך תכרור הגיע לקהיר בדרכו לחאג'" (מספר מקורות ערביים שמצוטטים אצל לבציון).
השיירה
עבור ההכנות למסע, אסף מנסא מוסא אספקה מכל רחבי הממלכה. נכבדי הממלכה, אשתו הבכירה, ואלפים רבים מנתיניו ליוו את מוסא במסעו. לפי התיאורים, השיירה המלכותית הורכבה מלא פחות מ-60 אלף איש. חלק מאנשי השיירה היו חיילים שתפקידם היה לשמור על השיירה בדרכה, וחלקם היו משרתים שנועדו לפאר את המלך: 12 אלף עבדים לבושים בגלימות של משי, 500 עבדים שהלכו לפניו במהלך רכיבתו והחזיקו, כל אחד מהם, מטה שעשוי מזהב טהור במשקל כולל של 500 מת'קל (Mithkal). כל השאר טיפלו בשיירת הגמלים והסוסים שנשאו את האספקה. 80 גמלים סחבו 3,600 אונקיות (כל אחד) של זהב טהור - כסף לקניות ותרומות. אשתו של מנסא מוסא, אינארי קונאטה, הייתה האישה הראשית בהרמון, ולכן גם היא ליוותה אותו במסע למכה, עם 500 משרתות ועבדים משלה.
קהיר
כאשר הגיע למצרים, מנסא מוסא חנה ליד הפירמידות במשך שלושה ימים. שלח 50 אלף דינר במתנה לסולטן אל-נאצר מחמד אבן קלאון במצרים, כדי להודיע על בואו ועל גדולתו. לאחר מכן הוא נשאר בקהיר במשך שלושה חודשים (כולל את הרמדאן) לפני שהמשיך בדרכו למכה. הוא זכה לכבוד רב, והסולטן המצרי העמיד לרשותו ארמון למשך שהייתו בקהיר. הסולטן המצרי העניק למלך ונכבדיו בגדי כבוד מיוחדים, וציווה לצייד אותם באספקה שתספיק להם לשארית המסע למכה. מוסא העניק מנחות זהב לסולטן המצרי ולפקידי השלטון שטיפלו בו, ובעיקר לפקיד שהיה אחראי לביקורים של רמי דרג בממלכה. כל כך הרבה זהב הובא לקהיר וניתן במתנה או בוזבז בשווקים, עד כדי שערך הזהב ירד מאוד, בין 10 ל-25 אחוזים, לפי מקורות שונים. הסוחרים של קהיר עשו הון רב במסחר עם חברי המשלחת, הם ניצלו את תמימותם, וגבו מהם מחירים יקרים על הסחורה. אחד המקורות ציין כי כאשר חברי המשלחת הבינו זאת אחר-כך, הם החזירו יחס קשוח לסוחרים המצריים שהגיעו למאלי.
מכה
המשלחת של מוסא הצטרפה לשיירה של עולי רגל מצריים בהנהגתו של אמר אל-חאג', שקיבל הוראה להתייחס למלך מאלי ביחס מיוחד. מנסא מוסא הביא איתו זהב רב כדי לשלם עבור הוצאות המסע, וכדי להראות את נדיבותו ועושרו הרב. מוסא חילק צדקה לכל השבטים שהוא פגש בדרך. כמו קהיר, כך גם בשתי הערים הקדושות לאסלאם בחיג'אז, מכה ומדינה, הוא חילק 20 אלף מטילי זהב בתור צדקה. אחד המקורות ציין כי בכל מקום שהשיירה חנתה בו ביום שישי, הוא בנה מסגד (ככל הראה סוג של מסגדים ארעיים). מנסא מוסא רצה להקיף את עצמו בתומכים ערבים, אשר יחזרו איתו למאלי. הוא ביקש מהשריף של מכה לקחת איתו כמה מצאצאי הנביא חזרה לארצו כדי שיכבדו את עמו בנוכחותם. בהתחלה הוא סורב, ולאחר שהפציר בו, הוא קיבל את מבוקשו. הוא הכריז במסגדים, שכל שריף (מכובד, מצאצאי הנביא) שיבוא עמו יקבל 1000 מת'קל זהב, ואכן ארבעה הצטרפו אליו. מוסא גם קרא למשכילים לחזור עמו למאלי, המשורר והאדריכל האנדלוסי אבו אסחאק (שנודע אחר כך בשם אל-סאהלי) חזר עמו למאלי. שם הוא זכה בכבוד וממון רב, לאחר שבנה למוסא ארמון עם אולם קבלת פנים מפואר.
משבר הזהב
כל שפע הזהב שמוסא העתיר בכל מקום שעבר בו, גרם לירידת ערך הזהב, ועליית מחירי הסחורות. אולם הוא לא חישב נכון את כמויות הזהב, ואת האספקה שהוא יצטרך לקנות בדרכו חזרה. לכן, בעקבות הבזבוז הנוראי בקהיר, מנסא מוסא היה חסר-פרוטה בדרכו חזרה לקהיר ממכה, והוא נאלץ ללוות את אותו הזהב שהוא השאיר שם. מחירי הזהב נסקו, וההלוואות נשאו ריבית קצוצה. והמחירים ירדו בהתאם. כאשר הוא חזר למאלי הוא שילם בתשלום אחד את כל ההלוואות שלקח כולל את הריבית. מחירי הזהב צנחו והתרסקו. זאת הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה שאדם יחיד שיחק עם מחירי הזהב העולמיים.
החזרה למאלי
מסע העלייה לרגל של מנסא מוסא הפך לאבן דרך בהיסטוריה של מאלי ואת חשיבותו ניתן לראות במקורות שונים מוסלמים ושאינם מוסלמים למשל כרוניקות מצריות, מפות נוצריות ויהודיות. מאלי הפכה להיות מוכרת באירופה; המסחר עם מצרים גדל; חידושים הוצגו לחצר המלכותית על ידי הממלוכים ממצרים. כאשר חזר מנסא מוסא אל האימפריה, היה עליו החזיר לידיו את השליטה המתרופפת על האימפריה שלו. הסולטאן של מוסי כבש ובזז את טימבוקטו ואחד הגנרלים בצבאו של מוסא - סנגמביה, כבש את העיר גאו. לכן, כאשר מוסא חזר ממסעו, הוא כבש בחזרה את גאו ואת טימבוקטו, והפך את טימבוקטו לעיר הבירה שלו. במקורות בני התקופה נאמר שמוסא חזר לארצו במטרה להשאיר לבנו ממלכה כה חזקה, כדי שיוכל גם הוא לעלות לרגל למכה.
בניית מסגדים ומדרסות
אבן בטוטה ציין בתיאוריו, כי הוא ראה בטימבוקטו שני קברים של מוסלמים זרים. אחד מהם, המצרי סראג' אל-דין אבן-קוואיק, היה סוחר מאלכסנדריה שבא כדי לגבות את החוב של ההלוואה של מנסא מוסא. הוא היה אורחו של האדריכל האנדלוסי המוסלמי אבו אסחאק אל-סאהלי. מוסא הורה לאדריכל אבו אסחאק לבנות מסגד בגאו, ארמון מפואר ואת המסגד הגדול של טימבוקטו, המסגד שופץ במאה ה-16, ושרד עד ימינו (המסגד והעיר כולה הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון UNSCO של האו"ם). מנסא מוסא הציג מדיניות מוסלמית חזקה יותר: חיזק את הזהות המוסלמית של מאלי בכך שהוא בנה מסגדים ושלח עולמא ללמוד בפס בירת מרוקו כדי שיחזרו ויפתחו את לימודי האסלאם. מדרסת סנקור (מקבילה לאוניברסיטה בתרבות המערב), שקמה בטימבוקטו התמלאה במשפטנים, אסטרונומים ומתמטיקאים מהעיר פאס. שהפכו את מאלי למרכז תרבותי. המשפטנים של טימבוקטו הפכו להיות מומחים בעלי שם עולמי במשפט מוסלמי.
פרסום עולמי
בשנת 1339 הופיע לראשונה במפה אירופית השם "רקס מאלי" (עמוד 56), במפה של אנג'לינו דולקרט (Angelino Dulcert) משנת 1339, שמראה את נתיב המסע של מוסא למכה. בשנת 1375 הופיע ציור והשם "מוסא מאלי" על מפה (בתמונה) באטלס שהכין הקרטוגרף היהודי אברהם קרסקס ממיורקה בשביל יורש-העצר חואן הראשון מאראגון שהעניק אותו במתנה לקיסר שארל החמישי מלך צרפת (מפה זו נמצאת מאז בספריה הלאומית של צרפת). אפשר ללמוד מהציור במפה את מה שהיה ידוע באירופה (או לכל הפחות בספרד) אודות המלך מוסא ממאלי. ההתמקדות של העין האירופאית היא בעיקר בעושרו המופלג ובכמות הזהב האדירה שהייתה לו. המפה מתארת את ארצו של מוסא באופן דומה לארצות אירופיות – עם ערים מבוצרות, טירות וכו'. תיאור המלך בציור כשהוא חובש כתר בסגנון אירופאי, מראה שהמחבר האירופאי תפש את מוסא כמלך כמו מלכי אירופה, ואולי אף עשיר מהם. צבע עורו השונה, ודתו השונה (למרות שלא ניתן לדעת ממקור זה האם הם ידעו שהוא מוסלמי) לא הפריעו להערצה האירופית. כלומר, באותה תקופה צבע-עור שחור לא היה מזוהה כלל עם עבדות, אמנם מצוין שהוא שחור/כושי, אבל רק בתור עובדה. אך מבחינת הערכה אליו, הוא "עשיר ואצילי". ניתן להסיק שהאירופאים ראו בו אדם עשיר ובעל זהב רב, שניתן לסחור אתו.
בתרבות הפופולרית
עד היום מנסא מוסא נחשב לאחד האנשים הכי עשירים בהיסטוריה. הוא מופיע ברשימות שונות המתיימרות לדרג את האנשים העשירים ביותר בהיסטוריה.
יוחנן לוי
יוחנן (הנס) לוי (בגרמנית: Hans Lewy; 1901, ברלין – 22 ביולי 1945, ירושלים) היה היסטוריון של הבית השני ובלשן. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תשי"ז.
ביוגרפיה
לוי היה ציוני משחר נעוריו, ובשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. הוא לימד באוניברסיטה העברית שם היה מרצה לשפה הלטינית ולספרות רומית. לוי חקר את תקופת הבית השני, תוך הסתכלות של חקר האינטראקציה בין היהדות ליווניות, תוך ניתוח פילולוגי מעמיק של טקסטים ובקיאות רבה בשפות עתיקות ובמדעי היהדות, אסכולה שאליה שייכים גם אביגדור צ'ריקובר ומשה שוובה. מחקרו היה מועט בכמותו, היות שמת בגיל צעיר, אך פורץ דרך בגישתו. בתחילת מחקרו עסק בכתבי פילון, ולאחר מכן התעמק בספרות היהודית ההלניסטית ובספרות אבות הכנסייה. חלק ממאמריו לוקטו וכונסו על ידי תלמידיו וראו לאור בספר "עולמות נפגשים", חמש עשרה שנים לאחר מותו. בשנת תשי"ז-1957 זכה בפרס ישראל במדעי הרוח, על מפעל חייו ולרגל הופעת ספרו Chaldean Oracles and Theurgy.
נפטר בירושלים, ב-22 ביולי 1945, י"ב באב תש"ה, ונקבר בהר הזיתים. בתקופת ירושלים המחולקת נהרס קברו, ולאחר כיבוש מזרח ירושלים במלחמת ששת הימים לוקטו עצמותיו בידי חברה קדישא ונקברו מחדש בקבר אחים.
פילון האלכסנדרוני
עבודת הדוקטורט של לוי נקראה sobria ebrietas, עסקה באופי המיסטי בכתביו של פילון ויצאה בדפוס ב-1929
התייחסות הספרות העתיקה על יהודים ויהדות
יוחנן לוי פיתח את המחקר שהופיע בספרו של תיאודור ריינך, המלקט את כל הטקסטים הספרותיים בעולם היווני והרומי על יהודים ויהדות. ידועים שני מאמרי המופת שלו: "דברי טציטוס על קדמוניות היהודים ומדותיהם" וכן: "דברי קיקרו על היהודים בנאום הסניגוריה על פלקוס". מפעלו של לוי נגדע בשל מותו בדמי ימיו, ואותו המשיך והביא לכלל שלמות פרופסור מנחם שטרן בספרו "Greek and Latin Authors on Jews and Judaism", עליו קיבל מנחם שטרן את פרס ישראל.
תגליות נוספות
במשך כל ימי חייו חקר יוחנן לוי את חיי יוספוס פלביוס והתעניין בהשפעתו על ספרות ימי הביניים. הוא הפריך את התזה המופיעה בספרו של רוברט אייסלר על ישו והוכיח כי בכתבו של קליארכיוס מסולי, היהודי החכם המשוחח עם ישו הוא דמות שטווה בדמיונו הסופר.
האי צפון סנטינל
האי צפון סנטינל הוא אחד מאיי אנדמן וניקובר שבמפרץ בנגל. האי צפון סנטינל שוכן כ־50 קילומטרים מדרום לבירת איי אנדמן וניקובר שבמפרץ בנגל. האי מוקף בשוניות אלמוגים וחוץ מהחוף כולו מיוער.
האי הוא ביתם של הסנטינלים, בני שבט ששוכן בו יותר מ־60 אלף שנה. במשך שנים רבות לא רצה שבט הסנטינל קשר עם הציוויליזציה. אנשיו פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. הסנטינלים תקפו פעם אחר פעם ספינות שהתקרבו לאי – תקיפות אלו גרמו למותם של שני דייגים בשנת 2006 ולמותו של מיסיונר מארה״ב בשנת 2018.
בשנת 1956 הכריזה ממשלת הודו שהאי צפון סנטינל הוא שמורה שבטית, ואסרה כל כניסה לתחום של 3 מיילים (4.8 קילומטרים) מהאי – זאת כדי למנוע מאנשי השבט להידבק במחלות שהם אינם מחוסנים מפניהן (בשל הבידוד שלהם ככל הנראה הם רגישים למחלות נפוצות כמו שפעת וחצבת. לפיכך קשר עם העולם החיצון יעמיד אותם בסכנת הידבקות ומוות). גם צילום האי אסור לגמרי, ובשנת 2017 נקבע כי מי שיצלם את השבטים צפוי לעונש עד שלוש שנות מאסר. על האזור מפקח חיל הים של הודו.
היסטוריה
בני השבט שוכנים באי זה יותר מ־60 אלף שנה. במשך שנים רבות לא רצה שבט הסנטינל קשר עם הציוויליזציה. הם פועלים ברשות עצמם כקהילה עצמאית ברשות אוטונומית שבאיי אנדמן. לעומתם, לחמשת השבטים שחיים באיים השכנים יש קשרים עם האדם המודרני והם מסתייעים בו. איש מחוץ לאי אינו מדבר את שפת שבט הסנטינל, אינו מכיר את אמונותיהם ואינו מקיים עימם קשרי מסחר.
משלחת בראשות מוריס וידאל פורטמן, מנהל ממשל שקיווה לחקור את הילידים ואת מנהגיהם, באה לאי צפון סנטינל בחודש ינואר 1880. המשלחת מצאה באי כמה שבילים וכפרים נטושים. לאחר ימים אחדים נחטפו שישה סנטינלים – זוג קשישים וארבעה ילדים – והם הועברו לפורט בלייר.
בשנת 2004 חג מעל לאי מסוק של הרשויות לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי, וההערכה הייתה שכל יושבי האי נספו. להפתעת צוות ההצלה שהיה על המסוק, תקפו אותם ילידי האי במטר חיצים – התברר שמרביתם לא נפגעו מהצונאמי כלל.
בשנת 2006 הרגו אנשי השבט שני דייגים הודים שסירתם נסחפה אל האי. הם המתינו שבוע ולאחר מכן קשרו אותם למקלות במבוק כשפניהם אל החוף, כדחלילים ואחר כך ירו עליהם חצים והכו אותם עם מקלות. יום למחרת אנשי המשטר החופי ראו את השבט קובר בחול את שני הדייגים. מסוק משמר החופים של הודו, שנשלח להשיב את הגופות, שב על עקבותיו בעקבות מטח של חיצים שנורו אליו. גופותיהם של שני הדייגים לא נמצאו מעולם.
מותו של ג׳ון אלן צ׳או
בחודש נובמבר 2018 יצא ג׳ון אלן צ׳או, מיסיונר אמריקאי בן 27, אל האי, כדי לחקור את השבט ולהכיר לאנשיו את הנצרות. צ׳או הגיע לאי בעזרת דייגים מקומיים, למרות האיסור שנקבע בחוק. בני השבט הקיפו את צ׳או ותקפו אותו. הם ירו בו מטר של חיצים, כרכו חבל סביב צווארו וגררוהו עד שנפח את נשמתו. שבעת הדייגים שארגנו את הסיור נבהלו למראה המחזה המחריד וברחו מהמקום. לאחר מכן עצרה אותם משטרת הודו.
על פי המשטרה המקומית, מיום 15 בנובמבר שט צ׳או לאי פעמיים או שלוש בסירת קאנו. מטרתו הייתה ”לייסד את ממלכת ישו באי“. הוא הביא לאנשיו מתנות דוגמת מספריים, סיכות ביטחון וכדור. משטרת הודו וצוות מומחים ניסו לגבש תוכנית להחזרת גופתו של צ׳או, אך בלי הועיל. משפחתו של צא'ו לא התעקשה, וגופתו לא הושבה לארצות הברית. בני משפחתו של צ׳או אף הצהירו כי הם סולחים לאנשי השבט על שהרגו אותו.
המעמד הפוליטי של האי
תקנת אנדמן וניקובר משנת 1956 מספקת הגנה לכמה שבטים ילידים המתגוררים באיים, ובהם גם בני שבט הסנטינלים. אף על פי שהאי צפון סנטינל אינו מחוז אוטונומי של הודו מבחינת החוק, חוקרים רואים את אנשיו כאוטונומיים, ולפעמים גם כעצמאיים.
אררט מוסקבה
מועדון הכדורגל "אררט" מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб «Арарат» Москва) היה מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה.
המועדון הוקם על ידי קהילת יוצאי ארמניה במוסקבה והתקיים בשלב הראשון במשך עונה אחת, שבה זכה באליפות מרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך בקיץ 2018 המועדון פורק. בינואר 2019 המועדון הוקם מחדש והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך בפברואר 2020 פורק שוב.
היסטוריה
מועדון הכדורגל "אררט" נוצר בסוף מרץ 2017 על ידי ואלרי אוגנסיאן בתמיכת האוהדים המוסקבאים של מועדון הכדורגל הארמני אררט ירוואן, שעל שמו גם נקראת הקבוצה. הקבוצה קיבלה כספים מאיש העסקים ארם גברליאנוב, מבעלי חברת התקשורת News Media Group.
המועדון החל להתחרות בטורנירים החובבניים במסגרת אליפות מוסקבה של הליגה הרוסית השלישית והיא אירחה תחילה את משחקיה באצטדיון ספרטקובץ לפני שעברה לאצטדיון על שם אדוארד סטרלצוב המשמש גם כמגרש הבית של קבוצת טורפדו מוסקבה.
ב-30 במאי 2017, המועדון השיג רישיון כמועדון כדורגל מקצועני מהתאחדות הכדורגל הרוסית והחל להתמודד באזור "מרכז" של הליגה הרוסית השנייה ובאותו יום הקבוצה חתמה על חוזה עם חלוץ הנבחרת הלאומית לשעבר, רומן פאבליוצ'נקו. ב-7 ביוני המועדון החתים שחקן נוסף בעל ניסיון משחק בנבחרת הלאומית, אלכסיי רבקו (הקשר בן ה-31, נחשב לבוגר האקדמיה של ספרטק מוסקבה) וב-9 ביוני הוחתם מאראט איזמאילוב.
למאמן הראשי של הקבוצה מונה סרגיי בולאטוב, בן ה-45, שחתם על חוזה עם המועדון למשך שנה. עם זאת, ב-30 ביולי 2017 הוא עזב את הקבוצה בשל "נסיבות משפחתיות". לממלא מקום מונה, ארקדי אימרקוב, בן ה-31, שהדריך על הקווים עד לחזרתו של בולאטוב,לבסוף ב-16 באוגוסט, מונה אלכסנדר גריגוריאן למאמן החדש.
את עונת 2017/2018 הקבוצה פתחה במחנה האימונים בגרמניה ואת משחקי הבית אירחה באצטדיון על שם אדוארד סטרלצוב. הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל.
בספטמבר 2017 ואלרי אוגנסיאן, שכיהן כמנכ"ל הקבוצה עזב ונציגי המועדון טענו שהוא גנב כספים מתקציבי המועדון וכי המועדון עלול להתפרק, אך לבסוף המועדון המשיך להתקיים ובמקומו מונה איגור קורוטקוב למנכ"ל הקבוצה החדש. ב-26 באוקטובר 2017 מונה פוגוס גלסטיאן למאמן החדש, במקומו של גריגוריאן שהסתכסך עם הנהלת הקבוצה. כעבור חודש גלסטיאן מונה למנכ"ל הקבוצה ובמקומו התמנה איגור זבזדין.
חרף התהפוכות שעברו בהנהלת הקבוצה, אררט הצליחה לסיים את עונת הבכורה שלה במקום הראשון אך בשל חוסר עמידה בתנאי הליגה הלאומית לא הבטיחה את העפלתה לליגת המשנה הרוסית ובהמשך הוכרז על פירוקה.
בינואר 2019 דווח על הקמת הקבוצה מחדש והחלה להתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה והעפילה עד לשלב 32 האחרונות בגביע.
ב-5 בפברואר 2020 המועדון פורק סופית.
קרב קמפרדאון
קרב קמפרדאון הוא קרב ימי שנערך ב-11 באוקטובר 1797 בים הצפוני כתשעה מיילים מהכפר קמפרדאון ששוכן לחוף הים, צפונית-מערבית לאלקמאר בין הצי המלכותי הבריטי בראשותו של האדמירל אדם דנקן לצי ההולנדי בראשותו של האדמירל יאן וילם דה וינטר. הקרב הסתיים בניצחון בריטי.
רקע
במהלך שנת 1797, הטיל דנקן הסגר ימי על הצי ההולנדי בדן הלדר וטסל. הצי ההולנדי התכוון לחפות על עלייתם של החילות הצרפתיים על חופי אירלנד, כדי לתמוך שם במרד המתוכנן. להולנדים היו תוכניות לעגון בסופו של דבר בסקוטלנד, עם צבא בן כ-50,000 לוחמים, ולהשתלט על מרכזה בעזרת 'החברה של הסקוטים המאוחדים'. ההמתנה הארוכה בנמל דלדלה את האספקה של הספינות ופגעה במורל. ההולנדים לא היו מודעים לכך שבמשך כמה שבועות רק ארבע מהספינות של דנקן שמרו על הסגר בגלל מרידות בצי. בספטמבר, מנהיגי המרד נתלו והימאים חזרו למלא את תפקידם.
בסוף ספטמבר נטשו ההולנדים את רעיון הפלישה. השינוי בתוכניות ההולנדיות נודע למפקדי הצי הבריטיים והם הורו לדנקן להחזיר את השייטת שלו ליארמות כדי לארגנה מחדש. ההולנדים ניצלו את ההזדמנות להגיח אל הים הצפוני כדי לשבש את השיט הבריטי. הבריטים, שהוזהרו על ידי ספינות סיור מהירות נערכו מחוץ לטקסל והמתינו לצי ההולנדי.
הקרב
שני הציים נפגשו במרחק של כ-30 ק"מ מהחוף ההולנדי, הבריטים עם 15 אוניות קו (מהן 7 בעלות 74 תותחים) וההולנדים עם 11 אוניות קו (מהן רק שלוש בעלות 70 תותחים ומעלה). הצי ההולנדי סבל מנחיתות ניכרת בספינות העיקריות. בנוסף לכך, ספינותיהם היו קטנות יותר. כיוון הרוח היה צפון-מערב והאדמירל ההולנדי היה יכול להימנע מהקרב על ידי שיוט בכיוון הרוח, או לחלופין לצאת לקרב ועדיין לסגת ממנו בבטחה במידה והתנאים היו מתפתחים לרעתו.
"ונראבל" פרצה את הקו ההולנדי ותקפה את ספינת הדגל של דה וינטר, "ורייהייד", מהצד המוגן מפני הרוח. כמה ספינות בריטיות נוספות פרצו את הקו ההולנדי וחצו את קווי האויב בראשותו של אונסלו. ספינות משני הציים התקיפו זו את זו משני הצדדים. ירי מאסיבי על גוף הספינות העלה את מספר הנפגעים בהתמדה אצל שני הצדדים. מספר ספינות הולנדיות הצליחו לברוח מזרחה; 11 נלכדו, כולל ספינת הדגל "ורייהייד", אך גם הספינות הבריטיות ספגו נזקים גדולים מדי מכדי לרדוף אחרי השאר.
לאורך הקרב, לבריטים היה יתרון של ספינות, תותחים כבדים יותר והכשרה טובה יותר. כמה ספינות בריטיות היו חמושות בקרונדות (תותחים בעלי קנה קצר שירו פגזים כבדים). תותחים אלו היו בעלי השפעה הרסנית בטווח האש הקרוב אליהם. הספינות ההולנדיות שנשבו ניזוקו ללא תקנה ובאופן שלא אפשר להשמישם.
תוצאות
כתוצאה מהקרב, המשלחת הצרפתית הראשונה לאירלנד לא הצליחה להגיע עד לאוגוסט 1798, כאשר בזמן זה המרד כבר חוסל ברובו.
הניצחון על הצי ההולנדי הביא לחידוש הביטחון הלאומי על ידי הצי המלכותי, דבר שהביא לשליטה מוחלטת מסקוטלנד עד דבון.
גיא פירר
גיא פירר (נולד ב-3 באוגוסט 1997), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים ובסירות (ווייקבורד). הוא פעמיים ברציפות אלוף אירופה (2015 ו-2016).
ביוגרפיה
פירר גדל במושב צורן. בגיל 10 החל לגלוש בסקי מים בכבלים בפארק דרום בתל אביב. מתאמן במועדון הספורט הימי Blue Wake, בהדרכתו של מוטי לוי.
2011
באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2011 סיים פירר במקום חמישי בסקי מים בכבלים.
סגן אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה לנוער שנערכה בדרום אפריקה בפברואר 2012 זכה פירר במדליית כסף בסקי מים בסירות בווייקבורד, אחרי גולש איטלקי ולפני גולש בריטי.
2013
באליפות אירופה לנוער שנערכה בשוודיה בספטמבר 2013 זכה פירר במדליית ארד בסקי מים בכבלים.
אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה שנערכה בפולין ביולי 2014 זכה פירר במדליית זהב בסקי מים בסגנון ווייקבורד בתוצאה הגבוהה ביותר שאי פעם ניתנה לגולש בתחרות זו. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בנורווגיה באוגוסט הוא סיים במקום שביעי.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בוורונה, איטליה בספטמבר 2015 זכה פירר במדליית זהב בסקי מים בסגנון ווייקבורד בתוצאה של 92 נקודות, הניקוד הגבוה שיותר שהושג אי פעם, לאחר שביצע תרגילים חדשים שעדיין לא נראו עוד באליפות.
באליפות אירופה שנערכה בישראל באגם המלאכותי שבפארק בגין זכה במדליות זהב בטורניר הבוגרים ובטורניר הנוער.
באליפות העולם בסקי מים שנערכה במקסיקו בנובמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד. במדליית זהב זכה ליאור סופר מישראל.
2017
ביולי 2017, זכה במדליית ארד במשחקי העולם בסקי מים סירות.
מרמדיוק ויויל
מרמדיוק ויויל (באנגלית: Marmaduke Wyvill; ) היה שחמטאי אנגלי.
חייו
בשנת 1845 נישא ויויל ללאורה, בתו של סר צ'ארלס איבטסון וכך הפך לבעלים של דנטון הול, אחוזה בת כ-10,000 דונם. בשנת 1847 נבחר ויויל כחבר פרלמנט ושמר על כסאו עד שנת 1866, בהפסקות קצרות.
ויויל העפיל לגמר התחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בלונדון, בשנת 1851 אך הפסיד בגמר לאדולף אנדרסן 4.5-2.5.
מבנה ויויל בשחמט מתייחס לתצורת רגלים שבה ללבן אין רגלי בטור ב', יש לו רגלים ב-ג3 וב-ג4 ורגלי ב-ד4 או ב-ד5 (יש הגורסים כי רגלי שחור צריך להיות ב-ג5). הרגלי ב-ג4 מהווה חולשה ללבן משום שאין רגלי אחר שיכול להגן עליו.
אינו (דמות מיתולוגית)
אינו (בפינית: Aino) היא דמות מהמיתולוגיה הפינית, הקאלוואלה.
דמותה
אינו היא אחותו של יוֹאוּקַאהַיְינֵן (Joukahinen), מכשף צעיר ושחצן שיוצא להילחם במכשף הזקן והחכם וַאיְנֶמוֹיְנֵן (Väinämöinen) על מנת להוכיח לו כי הוא מכשף גדול ממנו. במהלך הקרב שמורכב מלחשי קסמים (בקלוולה לחשי הקסמים הם בעצם שירים שחרזו המכשפים) מוכנע יואוקאהינן ומתחנן בפני ואינמוינן שיחוס על חייו. בתמורה מבטיח לו יואוקאהינן את אחותו הצעירה והיפה כאשה. ואינמוינן הזקן והבודד מוקסם מהרעיון ומשחרר את יואוקאהינן. כששומעת איינו מה עשה אחיה היא נעצבת מאוד, על אף שאימה דווקא שמחה כי בתה עומדת להתחתן עם המכשף המפורסם המוכר בכל מרחבי הצפון. איינו העצובה מסרבת להתחתן עם וינומוינן ואומרת כי אין ברצונה לבשל, לכבס ולשמש כתכשיט למכשף הזקן והמכוער. היא יורדת אל שפת האגם, נכנסת למים ומטביעה את עצמה.
ואינמוינן נעצב מאוד על האבידה ומשוטט ימים רבים ביערות כשהוא מהרהר. בגרסאות מאוחרות יותר של הקלוולה מסופר כי ואינמוינן מחליט לצאת אל האגם כדי לחפש את אינו. הוא משליך חכה למים וכעבור זמן קצר הוא מעלה בחכתו דג מוזר למראה. למרבה הפתעתו הדג מתחיל לדבר בקולה של איינו המוכיחה אותו על טיפשותו. ואינמוינן מנסה ללכוד את הדגה אינו אולם היא מתחמקת ממנו וחוזרת למצולות ועל אף שואינמוינן מבלה ימים רבים בניסיון לדוג אותה שוב הוא נכשל. יש המיחסים את חזרתה של איינו בצורת דג בגרסאות המאוחרות של הקלוולה כהשפעה של הנצרות שכבר חדרה לפינלנד. לדבריהם הופעתה המחודשת של אינו באה כדי להמעיט מערכו ומכוחו של המכשף ואינמוינן ולהראות כי ישנם כוחות חזקים גם ממכשף רב עוצמה זה. כיום "אינו" הוא שם נפוץ לבנות בפינלנד. הוא מסמל אישה יפה חזקה ועצמאית שאינה נכנעת לתכתיבים של אחרים.
רוניה בת השודד
רוניה, בת השודד (שוודית: Ronja rövardotter) הוא ספר פנטזיה לילדים מאת הסופרת השוודית אסטריד לינדגרן, פורסם לראשונה בשנת 1981 ותורגם ל-39 שפות.
עלילת הספר
רוניה היא בתו היחידה והאהובה של מטיס, מנהיג שבט שודדים ביער. ביום שרוניה נולדה בו, בקעה מכת ברק את הטירה לשני חלקים נפרדים. רוניה גדלה באושר בטירה עם השודדים. כשמלאו לרוניה אחת-עשרה שנים, שחררו אותה הוריה אל היער ומאז היא מבלה ימים שלמים באוויר הפתוח. יום אחד רוניה יוצאת אל החצר האחורית של הטירה, שם נמצא הבקע, ופוגשת שם את ברק, בנו היחיד של בורקא, מנהיג שבט השודדים שהיו אויביהם של שודדיו של מטיס זה שנים רבות. הוא מספר לה, לתדהמתה הרבה, שקבוצת השודדים שלו התמקמה בחצי השני של הטירה. הוא הילד היחיד שרוניה פגשה מעולם, לכן היא מצטערת לגלות כי הוא שייך לשבט היריב. ברק מאתגר אותה לקפוץ מעל הבקע והיא עומדת באתגר. הם ממשיכים בקפיצות המסוכנות עד שברק כמעט ונופל אל מותו מטה. רוניה, למרות שנאתה כלפיו, מצילה את חייו. לאחר מכן הוא מנסה ללא הצלחה לזכות בידידותה, אך היא ממשיכה לשנוא אותו כפי שהיא שונאת את כל השבט של בורקא, כי כך היא חונכה. בחורף, בעת טיול בשלג, נתקעת רגלה של רוניה בתוך מאורה של גמדי היער והיא אינה מצליחה להיחלץ משם. היא בטוחה שתיאלץ להישאר במקום הזה עד שתמות מקור ומרעב או עד שיתפסו אותה ההארפיות הנוראות (ציפורי טרף) המתעופפות בשמים, אך ברק מגיע בזמן ומציל את חייה. מרגע זה הם הופכים לאחים בנפש ושומרים על כך בסוד מהוריהם.
שני השבטים מוצאים עצמם בעונת חורף קשה, ארוכה ומלאה בסופות שלגים עזות. אף על פי שלשודדים של שבט מטיס יש מספיק אוכל, השבט של בורקא סובל ממחסור באוכל. רוניה מעבירה לברק אוכל ממחסניו של מטיס דרך מסדרון סודי שחפרה מתחת לטירה. כשמגיע הקיץ הם מתרוצצים ימים שלמים יחד ביער. ערב אחד חוזרת רוניה לביתה ומגלה שאביה לקח את ברק בשבי והשודדים מתעללים בו. בעקבות כך, רוניה מסגירה את עצמה לבורקא כדי להציל את ברק באמצעות חילופי שבויים, אבל כתוצאה ממעשיה, אביה מתכחש לה. הוריו של ברק, מצידם, אינם מפסיקים לגדף אותו. לכן ברק ורוניה בורחים להתגורר במערה. הם אמנם מאושרים שם, אך הריב עם ההורים מעיב עליהם. אימה של רוניה מגיעה למערה לבקש שתשוב הביתה, אך רוניה מודיעה שלעולם לא תשוב אלא אם כן אביה יבוא בעצמו ויבקש ממנה. אימה עונה לה שאם לא תשוב, אביה יתאבד. בסופו של דבר נשבר אביה ומגיע לבקש שתחזור הביתה. החורף האכזר עומד להגיע והילדים מבינים שאם יישארו במערה, ימותו. עם זאת, רוניה אינה מוכנה לחזור הביתה. היא מתכוונת להישאר במערה עם ברק עד ששניהם ימותו. לכן מטיס מסכים לקחת גם את ברק, וברק מסכים לבוא כדי להציל את חייה של רוניה, גם אם יתעללו בו אצל מטיס. ידידותם ואהבתם של שני הילדים גורמת בסופו של דבר לשני השבטים להתאחד מול אויב משותף: החיילים מהמבצר, הצדים את השודדים ללא רחם. מטיס ובורקא מצפים מברק שבבוא היום יהפוך למנהיג שבט השודדים המאוחד, אך ברק ורוניה נשבעים בחגיגיות שלעולם לא יהיו שודדים ולא יבזזו אנשים תמימים. בכוונתם להפוך לכורי כסף בעקבות סוד שגילה לרוניה אחד השודדים טרם מותו.
תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית משוודית בשנת 1985, על ידי תמר שלמון-נסי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד. בשנת 2017 יצאה לאור מהדורה מחודשת, באותה הוצאה ובאותו תרגום.
עיבוד קולנועי
בשנת 1984, הספר יצא כסרט פנטזיה שוודי, שאסטריד לינדגרן עצמה עיבדה לתסריט ובמאי הקולנוע השוודי טייג' דניאלסון ביים. הוא זכה להצלחה גדולה, הפך לסרט הגדול ביותר של 1984 בשוודיה, וזכה בדוב כסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1985. יותר ממיליון וחצי איש הגיעו להקרנותיו בשוודיה.
ביקורות
עופרה רודנר מאפיינת את הדמויות בספר, כותבת על המהדורה החדשה, במיוחד על האיורים החדשים ועל התרגום הישן.
סורת אל-קארעה
סורת אל-קארִעה (ערבית: سورة القارعة), היא סורה מספר 101 בקוראן. סורה קצרה זו מונה אחד עשר פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-קריש ולפני סורת אל-קיאמה.
כבסורות אחרות מציגה סורה זו מושג, אל-קארִעה (ההולמת), ושואלת מה פשרו ("הידעתָ מהי ההולמת?"). התשובה מובאת בהמשך הסורה, בה מתברר כי ההולמת הוא אחד מכינוייה של שעת הדין. ביום זה, ממשיכה הסורה "יפוצו האנשים כפרפרים לכל עבר, וההרים יהיו כצמר המנופץ." כלומר הן הסדר האנושי והן זה הקוסמולוגי יאבדו, שכן בקוראן הרים הם העמודים המפרידים בין גן העדן לארץ. הסורה ממשיכה ומציגה מאזן של שכר ועונש: מי שכף מאזניו תהייה כבדה, כלומר עמוסה במעשים טובים, יזכה ל"חיי נועם", ואילו מי שאין באמתחתו מעשים טובים רבים - יאבד. האבדון מתואר כגורל ב"בור השחת" שהוא "אש משתוללת", אשר בתרגום אחר יכול להיות מובן כ"אמו תהיה שכולה."
אסיה
אסיה היא היבשת הגדולה ביותר בכדור הארץ מבחינת אוכלוסייה ומבחינת שטח, ומהווה 8.6% משטחו הכולל וכ-29.6% משטחו היבשתי. בצפון-מערב היא חוברת לאירופה (ביניהן רכס הרי אורל) ובדרום-מערב לאפריקה (חצי האי סיני). אסיה גובלת בצפון באוקיינוס הקרח הצפוני, בדרום באוקיינוס ההודי ובמזרח גובלת באוקיינוס השקט.
באסיה נמצאות שתי המדינות המאוכלסות ביותר בעולם, סין והודו, והיא היבשת המאוכלסת בעולם, עם למעלה מ-4.43 מיליארד בני אדם (אסייתים), המהווים כ-60% מכלל תושבי כדור הארץ (נכון ל-2011).
מקור השם
המקור לשם הגאוגרפי אסיה – מיוונית Ἀσία – הוא השורש י־צ־א בשפות שמיות, בהוראת "ארץ יציאת השמש" – שכן מהלבנט ומסופוטמיה השמש נראית כזורחת מיבשת אסיה (וכך גם אסיה הקטנה היא אזור זריחת השמש מנקודת מבט יוונית). בדומה, מקור שם היבשת אירופה הוא בשורש השמי ע־ר־ב, בהוראת "ארץ ערוב השמש", שכן ביחס לארצות השמיות אירופה נמצאת במערב, והשמש שוקעת בכיוונה.
היסטוריה
הפרהיסטוריה של אסיה עתיקה יותר מכל יבשת אחרת פרט לאפריקה. בני אדם יישבו לראשונה את אסיה בתקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ־1.8 מיליון שנה, כאשר נדדו אליה מאפריקה בני-אדם קדמונים מן המינים הומו ארקטוס והומו גאורגיקוס, שהיו ציידים-לקטים והותירו אחריהם כלי אבן מן התרבות האולדובאית והתרבות האשלית. בין האתרים הארכאולוגיים הידועים מתקופה זאת: דמניסי בגאורגיה, עובידיה וגשר בנות יעקב בישראל, וסנגיראן באינדונזיה. במהלך התקופה הפלאוליתית התפתחו באסיה, ככל הנראה, מיני אדם אנדמיים, האדם הדניסובי הידוע רק ממרכז אסיה והומו פלורסיינסיס באינדונזיה. אוכלוסיות האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני יישבו את מערב אסיה בערך החל מ-100 אלף שנים לפני זמננו, מאירופה ואפריקה בהתאמה. במקביל, טיפוסי אדם אחרים, שאינם ידועים במידה מספקת במחקר, יישבו את מזרח אסיה. אוכלוסיות האדם המודרני התפשטו במערב ודרום אסיה עוד בתקופה הפלאוליתית התיכונה וביתר שאת במהלך התקופה הפלאוליתית העליונה. דרום-מזרח אסיה שימשה כקרש קפיצה ליישוב אוסטרליה לפני יותר מ-40,000 שנה, וקבוצות בצפון-מזרח היבשת יישבו לראשונה את אמריקה לפני כ-15,000 שנה.
אסיה היא היבשת בה התרחשה לראשונה המהפכה הנאוליתית של המעבר לחקלאות, באזורי הסהר הפורה, החל מכ-11,500 שנה לפני זמננו, וכאלפיים שנה לאחר מכן גם בעמקי הנהרות בסין. אורח החיים החדש, שהתבסס על ביות צמחים ובעלי חיים, התפשט מאסיה לאירופה ולאפריקה בתהליך ממושך.
את ההיסטוריה של אסיה ניתן לראות כהיסטוריה קולקטיבית של מספר אזורי חוף היקפיים, מזרח אסיה, דרום אסיה והמזרח התיכון המקושרים ביניהם על ידי הערבה האירו-אסייתית.
בחופי היבשת חיו כמה מהעמים והתרבויות העתיקים ביותר הידועים, לאורך עמקי נהרות פוריים. במסופוטמיה, נהר האינדוס, וסין חיו תרבויות דומות יחסית שנראה כי החליפו ביניהן מידע (כגון ידע מתמטי) וטכנולוגיות (גלגל, המצאת הכתב). אזור הערבה היה מיושב בעבר על ידי נוודים, ומהערבות המרכזיות הם יכלו להגיע לכל מקום ביבשת. כך למשל התפשטו תושבי הערבה ההודו-אירופאית, והפיצו את שפתם למזרח התיכון, להודו, ולאזורים הטוכריים שעל גבול סין. החלק הצפוני של היבשת, היה בלתי נגיש ולכן דליל ביותר מבחינת צפיפות האוכלוסין. מרכז אסיה והאזורים ההיקפיים היו נפרדים זה מזה בגלל ההרים והמדבריות. בעוד שמבחינה טכנולוגית ותרבותית יושבי הערים היו יותר מתקדמים, יכולתם הצבאית הייתה מוגבלת כאשר רצו להתגונן נגד גדודי פרשים ונוודים שהגיעו מההרים. אך כאשר אלו כבשו את המדינות בסין, הודו והמזרח התיכון, הם נאלצו להסתגל במהרה לתנאים החברתיים המקומיים.
ראשוני היהודים בעולם התיישבו בארץ ישראל, ותרבותם החלה להתפתח במהלך האלף השני לפנה"ס. אלכסנדר הגדול כבש אזור שהשתרע מטורקיה עד הודו במהלך המאה ה-4 לפנה"ס, ובהמשך שלטה האימפריה הרומית על חלקים ממערב אסיה. במקביל התבססו ממלכות שונות באזור ממלכת פרס העתיקה. רוב התרבויות העתיקות הושפעו מדרך המשי, שחיברה את סין, הודו, והמזרח התיכון עם אירופה. האזור של דרום-מזרח אסיה היה נתון להשפעה רבה של ההינדואיזם והבודהיזם, שהחלו להתפתח בהודו. הח'ליפה האסלאמית ומדינות אסלאמיות אחרות השתלטו על המזרח התיכון והודו החל מהמאה ה-7, ובמאה ה-12 התרחשו מסעות הצלב, בהם ניסו נוצרים אירופאים לכבוש את ארץ הקודש מידי המוסלמים.
האימפריה המונגולית כבשה חלקים גדולים מאסיה במאה ה-13. האימפריה הרוסית החלה להתרחב מאסיה החל מהמאה ה-17, ובמאה ה-19 שלטה על סיביר ועל רוב מרכז אסיה. האימפריה העות'מאנית שלטה על טורקיה ועל המזרח התיכון מהמאה ה-16 ואילך. במאה ה-17 נוסדה שושלת צ'ינג בסין, והודחה מהשלטון ב-1912.
למספר אימפריות אירופאיות היו מספר אזורי שליטה באסיה בראשית המאה ה-20. המשחק הגדול בין רוסיה ובריטניה היה המאבק על השליטה במרכז אסיה במהלך המאה ה-19. במאה ה-20, האימפריה היפנית התרחבה לסין, קוריאה, ודרום-מזרח אסיה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, רוב המדינות באסיה זכו לעצמאות. במהלך המלחמה הקרה, החלק הצפוני של אסיה היה נתון לשליטה קומוניסטית של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. מספר עימותים כגון מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם והפלישה הסובייטית לאפגניסטן התחוללו בין הגוש המזרחי לגוש המערבי. ב-1991 קרסה ברית המועצות.
פוליטיקה
מבחינה פוליטית, ניתן לחלק באופן כללי את אסיה לשני חלקים:
כלכלה
מבחינת תמ"ג, הכלכלה האסייתית הגדולה ביותר היא זו של סין והקטנה ביותר היא של מזרח טימור (אם כי לגבי מדינות מסוימות, כגון קוריאה הצפונית, אין תמיד מידע שלם). כלכלתה של סין גם מהווה את הכלכלה השנייה בגודלה בעולם, אחרי ארצות הברית, וזו של יפן השלישית. מדינות נוספות להן כלכלות בולטות ביבשת הן הודו, קוריאה הדרומית וטאיוואן.
מדינות אסיה
באסיה 49 מדינות - כמה מהמדינות כלולות ביותר מאזור אחד (ומופיעות מספר פעמים):
1 שטחי קזחסטן שממערב לנהר אורל הם חלק מאירופה 2 שטחי רוסיה שממערב להרי אורל הם חלק מאירופה 3 חבל תראקיה שבטורקיה הוא חלק מאירופה 4 רוב שטחה של מצרים הוא חלק מאפריקה, אך חצי האי סיני הוא חלק מאסיה 5 חלק מאזרבייג'ן נמצא באירופה 6 חלק מגאורגיה נמצא באירופה 7 קפריסין שוכנת באסיה, אולם יש מחשיבים אותה כאירופית, מסיבות תרבותיות והיסטוריות 8 המדינה אינה מוכרת רשמית בידי האומות המאוחדות
יוהנס מגרלנדיה
יוהנס מגרלנדיה (בלטינית: Johannes de Garlandia; באנגלית: John of Garland) היה פילולוג, משורר, ומורה מימי הביניים. תאריכי לידה ומוות אינם ידועים במדויק, אבל הוא כנראה חי בערך מ־1190 עד 1270.
ביוגרפיה
הוא נולד באנגליה, ולמד באוקספורד ולאחר מכן באוניברסיטת פריז (של ימי ביניים), שם הוא לימד בשנת 1220. הוא חי ולימד בגדה השמאלית של פריז באזור קלו דה גרלנד (Clos de Garlande), שעל שמו נקרא מאוחר יותר רחוב גלאנד (Rue Galande). זה המקור של השם שבו הוא בדרך כלל ידוע. העובדות העיקריות על חייו נלקחו משירו De triumphis ecclesiae ("על ההצלחות של הכנסייה").
ב־1229, הוא היה אחד המאסטרים הראשונים של אוניברסיטת טולוז החדשה. את השיר שלו Epithalamium Beatae Mariae Virginis הוצג בשנת 1230 לנציג האפיפיור רומאנוס דה סנקטו אנגלו, אחד המייסדים של האוניברסיטה. הוא היה בטולוז במהלך אירועים סוערים של 1229–1231 (ראה מסע הצלב האלביגנזי), שהוא מתאר בשיר De triumphis. לאחר מותו של הבישוף פולק מטולוז (Foulques) ב־1231, הקאטרים חזרו להיות משפיעים על טולוז, מורים באוניברסיטה הפסיקו לקבל תשלום, ורבים חשבו שזה מסוכן מדי להישאר בעיר. יוהנס מגרלנדיה היה אחד מאלה אשר ברחו, להסוות את עצמו בתור צמית או עבד.
הוא חזר לפריז, ושם רוג'ר בייקון שמע אותו מרצה. הוא עדיין היה שם ב־1245, כתב את השיר De triumphis ecclesiae; הוא סיים את הקורס בשנת 1252. הוא כנראה היה עדיין בחיים בשנת 1270.
היצירת של יוהנס מגרלנדיה בנושא דקדוק היו בשימוש רב באנגליה, והודפסו על ידי ריצ'רד פינסון ווינקין דה וורד. הוא גם כתב שירים רבים בלטינית. בנוסף לשירו הידוע De triumphis ecclesiae, אחד משיריו הידועים הוא "שיר כלולות לבתולה הברוכה מרים" (Epithalamium beatae Mariae Virginis). יצירה חשובה אחרת שלו היא ה־Dictionarius – מילון של מילים לטיניות עם תרגומים לצרפתית ודוגמאות למילים האלה מחיי היום־יום של פריז של התקופה. כותרת הספר הזה היא השימוש הידוע הראשון במילה הזאת, שפירושה "אוסף מילים", וממנה התפתחה המילה האנגלית dictionary, ומילים דומות בשפות אחרות. הוא גם כתב את ספר הדקדוק Compendium totius grammatices ושני ספרים בנושא מקצב שירה: Synonyma ו־Equivoca.
ספר בנושא אלכימיה בשם Compendium alchimiae מיוחס לפעמים ליוהנס מגרלנדיה, אולם הוא נכתב במאה ה־14 על ידי מרטין אורטולנוס (Ortolanus).
הקונצ'רטי למקלדת מאת יוהאן סבסטיאן באך
הקונצ'רטי לצ'מבלו, רי"ב 1065-1052 הם קונצ'רטי לצ'מבלו, כלי קשת וקונטינואו מאת יוהאן סבסטיאן באך. ישנם שבעה קונצ'רטי לצ'מבלו בודד (רי"ב 1052-1058), שלושה לשני צ'מבלי (רי"ב 1060–1062), שני קונצ'רטי לשלושה צ'מבלי (רי"ב 1063 ו-1064) ואחד לארבעה צ'מבלי (רי"ב 1065), הלקוח ישירות מהקונצ'רטו גרוסו לארבעה כינורות מאת ויוואלדי.
כל הקונצ'רטי לצ'מבלו של באך למעט החלק לצ'מבלו בקונצ'רטו הברנדנבורגי מס. 5, נחשבים לעיבוד שנעשה מקונצ'רטי לכלים מלודיים אחרים אשר יש להניח כי נכתבו בתקופת מגוריו של באך בקֶטֶן, במקרים רבים נשתמרו רק הגרסאות לצ'מבלו.
תולדות ההלחנה
משנת 1729 ועד 1741 שימש באך מנצח של הקולגיום מוזיקום בליפציג: קבוצת סטודנטים למוזיקה שנוסדה בשנת 1703 על ידי גאורג פיליפ טלמן. הקולגיום מוזיקום נהג להופיע בית הקפה של צימרמן. לאירועים אלו יצר באך את הקונצ'רטי לצ'מבלו שלו, שמהווים חלק מראשוני הקונצ'רטי הכתובים לכלי מקלדת מאז ומעולם.
הקונצ'רטי לצ'מבלו אחד רי"ב 1059-1052, שרדו כפרטיטורה חתומה בידי המלחין ונמצאים כיום בספריית המדינה בברלין. עותקים אלו אינם מוגמרים אלא טיוטות המתוארכות סביב 1738. אפשר להניח כי באך ביצע אותם הרבה יותר מוקדם, בהשתמשו בחלקים מולחנים לכלים אחרים והעברתם לגרסת הנגינה בצ'מבלו באופן חופשי בזמן הנגינה.
יצירותיו של באך לצ'מבלו הוערכו פחות על ידי חוקרים בתחילת המאה ה-20, אלו שלא חוו את יתרונותיו של הביצוע האותנטי. אלברט שווייצר נטה לחשוב שהתעתיקים הוכנו בדרך כלל כמעט בשטחיות וחוסר זהירות. מחקר אחר חדש טוען את ההפך הגמור: באך ביצע העברה מאוד משוכללת של קטעי סולו לקטעי נגינה בצ'מבלו.
קונצ'רטי לצ'מבלו בודד
היצירות רי"ב 1052-1057 נועדו להיות מקבץ של שש כפי שמופיע בכתב היד בפתיחה הנהוגה על ידי באך, מהמושגים J.J הכוונה מתחיל ב "Jesu juva "Jesus, help ומסיים ב Finis. S. D. Gl.' (Soli Deo Gloria). למעט הקונצ'רטי הברנדנבורגיים, זהו האוסף היחיד של קונצ'רטי בכלל יצירתו של המלחין.
כמו כן מספר פרקים מהקונצ'רטי רי"ב 1052, 1053, 1056 ו-1059 שימשו בעיבודים לעוגב, לאבוב ולכלים נוספים בקנטטות רי"ב 146 ורי"ב 188; רי"ב 169 ורי"ב 49; רי"ב 156; ורי"ב 35 בהתאמה. לא ברור האם המופע בקנטטות הקדים את הקונצ'רטי, ואם כן האם היה עיבוד של קונצ'רטי מוקדמים לכלים אחרים (כסברה המקובלת).
קונצ'רטו רי"ב 1057 הוא עיבוד או מקור לקונצ'רטו הברנדנבורגי לחליליות, רי"ב 1049.
צוות קרב
צוות קרב הוא מונח של תאוריית הלוחמה המודרנית לציון כוח שהוא אבן-יסוד של צבא היבשה או הצי. בצבא ארצות הברית מכונה "כוח משימה ( task-force), ובצבא בריטניה "קבוצת קרב" (battlegroup). בצה"ל צוות קרב חטיבתי נקרא צק"ח.
בחיל הים קבוצת קרב או כוח משימה בנוי סביב נושאת מטוסים (בציים שקיימות) או ספינת הקרב הגדולה ביותר הקיימת, (בחיל הים הישראלי סביב סטי"ל מדגם סער 5 ובעתיד סביב הסער 6) אשר אליה מצטרף צי של ספינות סיוע שונות.
הרכב צוות הקרב
ארגון צוות הקרב ללחימה הוא גמיש, כך שניתן לשנותו כדי להתמודד עם שינויים בהערכת המצב.
באופן טיפוסי, צוות קרב גדודי המאורגן למשימת תקיפה בנוי על-בסיס גדוד שריון, המורכב משתי פלוגות טנקים, אליו מוסיפים פלוגת חי"ר. בדומה, ניתן לומר שהיחס בין חי"ר לטנקים מתהפך במשימה שהיא הגנתית באופייה — אז יורכב צוות הקרב משתי פלוגות חי"ר ופלוגת טנקים אחת. לצורך סיוע קרבי לצוות הקרב ייתכן שיצוותו אליו מראש מחלקת חיל הנדסה, כוח נ"ט, סיוע אווירי כמו מסוקי קרב, סוללת ארטילריה וכיוצא בזה.
צוות קרב חטיבתי כולל שילוב של גדודי חיל רגלים וחיל שריון, המצוידים בטנקים, נגמ"שים ולעיתים גם נגמ"שי לחימה. לצידם נכללים גם גדוד הנדסה קרבית, סוללות ארטילריה ויחידות סיוע נוספות בפיקוד, חימוש ולוגיסטיקה.
מינוח
צוות הקרב המתואר כאן הוא מסדר כוחות (סד"כ) גדודי (הורכב מצירוף של פלוגות), ולכן הוא קרוי גם "צוות קרב גדודי" (צק"ג), "צוות גדודי משולב" או "צוות גדודי משוריין" (צג"ם). באופן דומה, ניתן לבנות צוות קרב בסד"כ חטיבתי (צק"ח או צח"ם).
צוותי קרב מחולקים לרוב לכוחות-משנה שגם הם משולבים (למשל שתי מחלקות טנקים ומחלקת חי"ר). צוותים אלה מכונים "צוות קרב פלוגתי" (צק"פ).