cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלעד שליט
2006
ב-12 בספטמבר הורה בית המשפט הצבאי לשחרר 18 בכירי חמאס העצורים בישראל. המדינה עתרה נגד ההחלטה וערעורה התקבל. המדינה טענה כי מעצר אנשי החמאס אינו קלף מיקוח לשחרור שליט אלא חלק מהמלחמה בטרור.
ב-26 בנובמבר הגיעו אהוד אולמרט ואבו מאזן להסכמה על הפסקת אש, לאחר שארגוני הטרור הפלסטינים הסכימו להפסיק את הירי על שדרות בתמורה להפסקת פעולות צה"ל ברצועה. במבצע נהרגו 394 פלסטינים, אך ישראל כשלה בהשגת המטרה העיקרית שלה, שחרורו של שליט. בעקבות לחץ ציבורי ותקשורתי, נכנס אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
2011-2007
ב-8 בספטמבר 2007 טענו הפלסטינים כי מסתערבים של צה"ל חטפו ברפיח את "אבו ח'אלד", מוהאווש נועימאת אל-קאדי, בכיר ב"כוח המבצעי" של חמאס שהיה מעורב בחטיפת שליט, ויודע גם היכן הוא מוחזק. מדינת ישראל לא הגיבה לטענות אלו.
האסטרטגיה התקשורתית והציבורית נקבעה במשותף עם בני המשפחה ומטה המאבק והשתנתה בהתאם למצב המדיני ולמשא ומתן הדן בשחרורו של גלעד. כך למשל הוחלט בשלהי כהונתו של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט להחריף את המאבק ולהעביר את מקום מושבם של בני המשפחה מביתם שבמצפה הילה אל מול ביתו של אולמרט. לאחר מכן הוקמה קבוצת המחאה "צבא החברים של גלעד" המהווה זירה משותפת למאות אלפי בני אדם אשר פועלים בדרכי פעולה שונות כגון הפגנות שבועיות, פעילות בצמתים מרכזיות, פעילות ברשת האינטרנט, פעולות ייחודיות כדוגמת "לובשים לבן למען גלעד" ועוד עד לשחרורו של גלעד. ביוני 2009 מונה חגי הדס, איש "המוסד" לשעבר, לשמש כנציגו המיוחד של ראש הממשלה בנימין נתניהו בסוגיית שחרורו של שליט. ב-2 באוקטובר באותה שנה, קיבלה ישראל סרטון וידאו באורך 2:42 דקות שבו מצולם שליט. בתמורה שחררה ישראל 20 אסירות פלסטיניות.
באותו היום, פורסם הסרטון בערוצי הטלוויזיה ובאתרי החדשות הישראליים, לאחר אישור משפחתו של שליט. בסרטון נצפה שליט, לבוש מדים, מקריא טקסט שנכתב מראש, ובו קרא לממשלת ישראל להגיע לסיכום העסקה לשחרורו והעלה זיכרונות משפחתיים. שליט קם על רגליו למשך כמה שניות והתקדם לעבר המצלמה כדי שיוכלו לחזות במצבו הבריאותי, עד כמה שאפשר. כדי להוכיח שהווידאו הוקלט קרוב למועד פרסומו, אחז שליט בעיתון ערבי, והצלם התמקד בתאריך הכתוב עליו, 14 בספטמבר 2009.
ניו אורלינס
תחבורה
שדה התעופה של ניו אורלינס הוא שדה התעופה הבינלאומי לואי ארמסטרונג, הממוקם מערבית לעיר. ב-2016 היו בו 127,753 המראות ונחיתות ועברו בו 11,139,421 נוסעים. שדה תעופה נוסף הנמצא בעיר הוא שדה התעופה לייקפרונט המשמש טיסות מקומיות.
גלעד שליט
2011-2007
בדצמבר 2009 נחשפה פעילותו של מתווך גרמני, שהעביר מסרים בין ישראל לחמאס וניסה לקדם עסקה לשחרור שליט. הוא מסר לישראל את תשובת חמאס, והעניין נדון בכמה ישיבות של שרי ה"שביעייה" (פורום בן שבעה שרים של ממשלת ישראל). הפורום החזיר תשובה, שבה היו הסתייגויות לגבי כמה מדרישות חמאס, וראש הממשלה הודיע שזו ההצעה האחרונה של הממשלה. החמאס לא ענה על התשובה הישראלית, ובכך נכנס המשא ומתן לקיפאון.
ניו אורלינס
תחבורה
לתחנת הרכבת של העיר מגיעות רכבות מניו יורק ומשיקגו וכן עוברות דרך העיר רכבות בדרכן מג'קסונוויל, פלורידה ללוס אנג'לס, קליפורניה. כמו כן העיר משמשת מרכז לרכבות משא.
גלעד שליט
2011-2007
בשנת 2010 קרא הפרלמנט האירופי לשחרורו המיידי של שליט, ונשיא הפרלמנט האירופי, יז'י בוז'ק, נפגש עם אביו של שליט, נועם, והציע את עזרתו בשחרור. בהמשך קראה גם שרת החוץ של האיחוד האירופי, קתרין אשטון, לשחרורו המיידי של שליט ודרשה מארגון החמאס לאפשר לצלב האדום לבקר אותו. אשטון גם נפגשה עם הוריו של שליט.
בפברואר 2011 טען השר לעניינים אסטרטגיים משה יעלון, שעסקה לשחרור מחבלים תמורת שליט אינה מתאפשרת, כיוון ששחרור מחבלים יגרום לרצח ישראלים כפי שקרה לאחר עסקאות קודמות. באפריל אותה שנה הוחלט כי איש המוסד דוד מידן ישמש כנציגו המיוחד של ראש הממשלה לאחר שהדס יסיים שנתיים בתפקיד.
עפרה חזה
בשנת 1990 זכתה בתואר "האמן הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים" במונטה קרלו. בשנת 2023 נבחרה על ידי מגזין רולינג סטון כאחת מ-"200 הזמרים הגדולים ביותר בכל הזמנים".בשנת 1993 הייתה חזה המועמדת הישראלית הראשונה לפרס גראמי כ"זמרת מוזיקת עולם", (ובסוף זכתה בפרס כבוד בגראמי) בזכות אלבומה המצליח Kirya, שדורג במשך שבועות רבים במקום הראשון במצעד המכירות של המגזין בילבורד, והיא נחשבה לזמרת הייצוגית של ישראל ברחבי העולם. בנוסף לכך, אלבומה השלושה-עשר, Shaday, נמכר בלמעלה ממיליון וחצי עותקים בעולם. מתוכו, הוציאה חזה את הלהיט הבין-לאומי "Im Nin'alu" שנמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים והפך לשיר הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
ביטוח תאונות אישיות
ביטוח תאונות אישיות הוא ענף ביטוח המבטיח למבוטח סכום קבוע מראש במקרה של תאונה שמובילה למוות של המבוטח, לנזק לגופו או לצורך באשפוז.
פוליסת ביטוח תאונות אישיות מפרטת את סוגי הנזקים המבוטחים ואת הסכום שישולם למבוטח במקרה שיתרחש אחד מנזקים אלה. בחלק מהנזקים ניתן לקבוע, בעת רכישת הביטוח, את גובה הפיצוי שישולם, ובהתאם לכך נקבע גובה הפרמיה הנדרשת. לעיתים נדרשת פרמיה נוספת לשם ביטול החרגה של תאונות מסוימות, כגון תאונה מחמת עיסוק בספורט אתגרי או ברכיבה על אופנוע.
עפרה חזה
בין להיטיה נמצאים שירים רבים שהפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי: "יד ביד", "חי", "תפילה", "מישהו הולך תמיד איתי", "גבריאל", "אם ננעלו", "שיר הפרחה" ו"לאורך הים". עד היום נחשבת עפרה חזה לאחת מהזמרות הגדולות בתולדות הזמר העברי.
ילדותה והכרותה עם אומנויות הבמה
חזה נולדה בשם בת שבע חזה כבת זקונים ליפת ושושנה חזה בשכונת התקווה שבתל אביב-יפו. הוריה היו מסורתיים שעלו מתימן. הם החליטו לקרוא לה בת שבע, שכן הייתה הבת השביעית במשפחתה, אך השם לא מצא חן בעיני אחיותיה הגדולות ושונה לעפרה. שם המשפחה – חַזָה – נגזר משמה של העיירה לחג' בתימן, שבה התגוררה משפחתה, שהייתה המשפחה היהודית היחידה שחיה בעיירה. את האהבה לשירה רכשה מגיל צעיר מאמה, שבתימן הייתה זמרת מבוקשת בחגיגות חינה. חזה למדה בבית הספר "עוזיאל" ובו התגלה כישרון השירה שלה לראשונה כשצורפה כסולנית למקהלת בית הספר. בגיל 11 השתתפה במקהלה של מנשה לב-רן, ולשם כך נסעה אחת לשבוע ל"בית ברגר" שמחוץ לשכונתה.
בקיץ 1971, בגיל 13, הופיעה חזה בחתונה, ושם שמע אותה משה ערוסי, שהיה חבר בסדנת התיאטרון של שכונת התקווה. את הסדנה, שהייתה מקום מפגש חברתי לצעירי השכונה ומרכז תרבותי וקהילתי, ניהל בצלאל אלוני. לאחר שהסכים לבחון ילדה כה צעירה, קיבל אותה אלוני לסדנה. זאת הייתה תחילתה של דרך משותפת ארוכת שנים בינה לבין אלוני.
ביטוח תאונות אישיות
סכום הפיצוי בגין כל נזק קבוע מראש, בלי קשר להוצאה בפועל עקב מקרה הביטוח. במקרה של אשפוז הסכום תלוי במספר ימי האשפוז, אך הסכום ליום קבוע, בלי קשר להוצאה בגין האשפוז. הפיצוי בביטוח תאונות אישיות משולם בדרך כלל גם כאשר למבוטח ניתן פיצוי מגורם אחר מחמת אותה תאונה, למשל במקרה של תאונה המזכה בדמי מחלה מהמעסיק או במקרה של תאונת עבודה, שמזכה בדמי פגיעה מהמוסד לביטוח לאומי.
ביטוח תאונות אישיות הוא בדרך כלל ביטוח וולונטרי, לפי רצון המבוטח. במקרים אחדים חלה חובה לכלול ביטוח תאונות אישיות בשירות הניתן:
עפרה חזה
ילדותה והכרותה עם אומנויות הבמה
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלה גילמה חזה בעיקר דמויות משנה בהצגות ושימשה כמחליפה. בערב הבכורה החגיגי במועדון "צוותא" למחזה בשם "סמבוסק, מתי הבחירות?", נטש השחקן הראשי את הסדנה ואת ההצגה כמה שעות לפני ההופעה. חזה, אשר ידעה בעל-פה את כל תפקידי הצגות הסדנה מצפייה ומהקשבה, הוזעקה באופן בהול על ידי אלוני, ובאלתור, תוך הפיכת התפקיד הגברי לנשי, כבשה את לב הקהל. לאחר הופעת הבכורה שלה החלה חזה להופיע במסגרת הסדנה באופן שוטף.
בשנת 1973 נסעה סדנת התיאטרון לסיני להופיע מול החיילים במלחמת יום הכיפורים עם הצגה חדשה בשם "אהבה ראשונה". זו הייתה ההצגה הראשונה של הסדנה ששיריה הוקלטו, ושירה של חזה, "געגועים", שודר ברדיו והגיע לראש המצעדים.
ההצלחה הראשונית וסוף תקופת הסדנה השכונתית
בשנת 1974 השתתפה חזה ב"פסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח", שהתקיים מדי שנה, וזכתה בו במקום השלישי. לאחר הזכייה החליטה לממש את הפוטנציאל שלה בדרך להיות זמרת סולו, ביחד עם אלוני. היא החלה ללמוד פיתוח קול, ריקוד ותנועה והמשיכה להופיע ברחבי הארץ. ב-17 באוקטובר 1974 השתתפה עפרה במסגרת הסדנה באירוע "ולילה כיום יאיר" שאורגן על ידי המגבית היהודית המאוחדת בבית הבימה בתל אביב. בין האומנים הנוספים שהשתתפו ניתן למנות את אילנית, מירי אלוני, הפרברים, להקת פיקוד המרכז ומקהלת ילדי צפת (בניצוחו של אדם רפס). התפתחותה המקצועית הביאה להגדלת תפקידיה על הבמות, ובשנת 1975 הופיעה עם חברי הסדנה בפסטיבל הזמר עם השיר "פרשת דרכים". באותה שנה יצאה חזה להופעות בארצות הברית לצד זמרים נוספים עם המופע "כאן ישראל".
ניו אורלינס
ערים תאומות
לניו אורלינס אחת עשרה ערים תאומות:
עפרה חזה
ההצלחה הראשונית וסוף תקופת הסדנה השכונתית
הצעד הראשון של חזה אחרי שחרורה מהצבא היה לחזור למסגרת של הֶרְכֵּב. באותם ימים פרשה ירדנה ארזי משלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", ואחריה גם לאה לופטין. פשנל החליט ליצור הרכב חדש, ולרותי הולצמן, היחידה שנותרה מההרכב המקורי, הוא צירף את ישראלה קריבושי ואת חזה. תחילת הקריירה של ההרכב החדש הייתה במסע הופעות בן שישה שבועות בסקנדינביה. התלהבותה הראשונית של חזה מתפקידה החדש החלה להתפוגג כבר בהופעות בסקנדינביה; העבודה בלהקה לא הייתה לרוחה, וההרכב התפרק עוד לפני שהחל להופיע בישראל. לאחר הפירוק הודיעה חזה לאלוני כי ברצונה לפתוח בקריירת סולו.
ההצלחה הגדולה בישראל בשנות השמונים
בשנת 1979 זכתה לטעום לראשונה את טעם ההצלחה, כאשר לוהקה לתפקיד דינה, בתו של פולי בסרטו של אסי דיין "שלאגר", לצִדם של "הגשש החיוור". בסרט נכללה סצנה שבה דינה יוצאת נגד בן-זוגה שמקניט אותה על רצונה לרקוד כמו "פְרֵחָה", ובתגובה היא מתחילה לרקוד ולשיר במועדון את "שיר הפרחה". בתוך זמן קצר הפך השיר הפרובוקטיבי ללהיט ונותר חמישה שבועות בראש מצעד השירים של רשת ג', וקטע השירה שלה מהסרט הוקרן בטלוויזיה. בגלי צה"ל נפסל השיר לשידור במשך חודשים ארוכים, מפני שנחשב לנועז במיוחד בגלל תדמית הפרחה: אישה קלת דעת והמונית, פשוטה, גסה וחסרת השכלה. צעד זה היה אחד מבין רבים ושונים שפגעו באופן מסוים בקריירה של חזה, מאחר שאיש לא רצה קשר עם תדמית הפרחה, אף שהייתה שונה מאישיותה. על אף כל אלה, קהל המעריצים של חזה החל לצבור תאוצה והיא הפכה לדמות מוכרת לכול (מאוחר יותר הותר השיר להשמעה בגלי צה"ל וברדיו בכלל).
ההצלחה של "שלאגר" עודדה את פשנל ללהק את חזה לתפקיד ראשי בסרט נוסף, "נערת הפרברים" של הבמאי ג'ורג' עובדיה, לצד מנחם עיני ואבנר דן. חזה גילמה שם את ורד, רוכלת שהתעוורה בתאונה בילדותה, שבזכות תרומה שמשיגים לה שלושה בטלני רחוב עם לב זהב עוברת ניתוח וזוכה מחדש במאור עיניה; לאחר הניתוח היא פוגשת אמרגן, והופכת לזמרת מצליחה, אולם חוויית הסרט הייתה רחוקה מלהיות חיובית עבור חזה, והיא ויתרה על קריירה קולנועית בהמשך דרכה.
בתחרות השירוויזיון לילדים שנערך בחנוכה 1979, השתתפה עם השיר "פלאש גורדון", וזכתה במקום הראשון.
פחות משנה אחר כך יצא תקליטה השני, בוא נדבר, גם הוא בחברת פונוקול. גם אלבום זה כלל חומרים פרי עטו של בצלאל אלוני, ואף הוא באלבום זהב. רבים משיריו הפכו גם הם ללהיטים, בהם "אין זמן לתעות", "סימנים של אוהבים", "כשנהיה בני 73" ו"תפילה". לאותם התארים שאפפו את אלבום הבכורה זכה גם אלבומה השני, וחזה עצמה זכתה בתואר זמרת השנה בשנית. באותה שנה השתתפה פעם בשירוויזיון לילדים עם השיר "מלכת הקסמים", ושוב זכתה במקום הראשון. לאחר מספר שנים הפיק יוסי פלג מופע כשם השיר, שזכה להצלחה גדולה.
בשנת 1982 עברה חזה לחברת התקליטים הד ארצי, שם הוציאה את אלבומה השלישי, פיתויים; האלבום הוציא גם הוא מספר להיטים: "כל יום מתחילה שנה", "מלכת הקסמים", "מכתב אהבה" ו"גבריאל". גם אלבום זה זכה באלבום זהב. אז גם יצאה לראשונה במופע הנושא את שם האלבום, בהפקה מוזיקלית של אלדד שְרֵים, שם החלה לצבור ניסיון הופעה על הבמה. באותה השנה השתתפה בשירוויזיון עם השיר "סופרסטאר". באותה שנה זכתה בפרס כינור דוד וכן שוב בתואר "זמרת השנה" על ידי כל כלי התקשורת בארץ. באותה שנה הוציאה חזה גם את האלבום עפרה חזה לילדים, שכלל 30 ביצועים שלה לשירי ילדים מפורסמים. דֶמוֹ מהאלבום שכלל 10 שירים מתוכו, יצא כתקליט גמיש כמתנה של חברת אגפא בשנת 1984.
ההופעה באירוויזיון וההצלחה אחריה
בשנת 1983 עתיד היה האירוויזיון להתקיים במינכן שבגרמניה. אהוד מנור חש צורך שדווקא שם יעמוד נציג ישראלי וישיר את המילים: "עם ישראל חי". הוא כתב את השיר "חי" והציע אותו לירדנה ארזי לקראת הקדם-אירוויזיון, אך ארזי סירבה לקבל את השיר, בטענה שכבר הכינה שיר, "שירו שיר אמן". מנור פנה לחזה, שמיד הסכימה לבצעו. בפעם הרביעית מאז שניסתה חזה להתקבל לתחרות התקבל השיר ששלחה, ובתחרות הקדם-אירוויזיון שנערכה בירושלים זכתה במקום הראשון, עם 73 נקודות ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 1983. ארזי הגיעה למקום השני, בפער של נקודה אחת, ויש הטוענים שתחרות זו היא שפתחה את המאבק-לכאורה בינה לבין חזה, ובעיקר בין מעריצותיהן, "מאבק" שנמשך מספר שנים.
האלבום "חי", שיצא מיד לאחר הקדם-אירוויזיון, זכה להצלחה מסחרית ניכרת עם יותר מ-43,000 עותקים, והיה לאלבום הפלטינה הראשון של חזה. האלבום הפיק מספר להיטים, בהם "חי", "סוף קיץ", "סופרסטאר", "אמן למילים" ו"בלדה למלך", שיר ששרה בימי סדנת תיאטרון שכונת התקווה, וזכה לחידוש. במהלך ההכנות לתחרות האירוויזיון בגרמניה ביקרו חזה ושאר הצוות הישראלי במחנה הריכוז דכאו, שם אף פגשו ניצולי השואה מישראל, אשר ביקשו מהם להיזכר במראות ממחנה הריכוז טרם ביצוע השיר בתחרות. גם בגדי ההופעה באירוויזיון של חזה ושל מלוויה עוצבו בהקשר לשואה: דורין פרנקפורט, מעצבת התלבושות, בחרה להלביש את עפרה חזה בחליפה לבנה ואת מלוויה בבגדים צהובים, מתוך מטרה להנציח ואולי להזכיר את הטלאי הצהוב שענדו יהודים על אדמת אירופה. השיר הישראלי דורג במקום השני בתחרות, בהפרש של שש נקודות בלבד מהשיר הזוכה. גם בישראל זכה השיר להצלחה מרובה, כאשר נבחר לשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ג. חזה זכתה בשנה זו בפעם הרביעית ברציפות בתואר "זמרת השנה".
עוד ב-1983, לאחר החזרה מהאירוויזיון, הוציאה חזה את האלבום "שירי מולדת", שכלל חידושים לקלאסיקות עבריות, וזכה לביקורות משבחות. מכירות של יותר מ-40 אלף עותקים הפכו את שירי מולדת לנקודת מפנה בקריירה שלה, כאשר הצליחה לפנות בשיריה גם לקהל המבוגר ובו-זמנית לקרב את הדור הצעיר לשירים שלא פנו אליו. עוד באותה שנה הוצא אלבום שכלל מבחר להיטים של סדנת תיאטרון שכונת התקווה עם חזה. מאותה שנה ובמשך שנתיים כתבה חזה טור בעיתון מעריב בשם "אקורד נוסף", שבו כתבה על דברים שקרו לה, על יחסי דת ומדינה, על הקונפליקטים בין העדות, על עניינים המעסיקים את אנשי שכונת התקווה ועוד. הטור הופיע מדי יום שישי במדור הפובליציסטיקה של מעריב, לצד טורים של אנשי ציבור.
באביב 1984 הוציאה חזה את האלבום "בית חם". זו הייתה תקופה שבה נערות רבות עזבו את בית הוריהן, ובתקשורת התגוללו סיפורים על נערות שלא מצאו בביתן בית חם. חזה ביקשה מבצלאל אלוני שיכתוב שיר בנושא, והוא נענה. השיר, הנושא גם את שם התקליט, סיפר על חלום ילדות נושן של חזה שלפיו, אם יהיה לה יום אחד "הרבה הרבה כסף", היא תייסד מעון לילדים נזקקים, שיהיה בית חם. מהאלבום יצאו להיטים רבים כגון: "יד ביד", "עזור לי", "בן פרבר" ו"איתך הלילה". גם אלבום זה הוגדר כאלבום זהב.
הפריצה מחוץ לישראל
בשנת 1984 החלו חזה ואלוני בפרויקט שאפתני: אלבום שכל שיריו יהיו שירי עם תימניים, שאותם תבצע חזה כמחווה למורשתה. תחילה הקליטה שני שירים לניסיון: "גאלבי", שנכתב והולחן על ידי אהרן עמרם, ו"אסאלק", למילותיו של רבי שלום שבזי עם לחן מאת עמרם. בהמשך בחר אלוני את שאר השירים, ואף לימד אותה כיצד לקרוא את הטקסט בהטעמה תימנית. חזה הקדישה חצי שנה להקלטות, כשדגש רב מושם על איכות קולית וטכנית. האלבום, שירי תימן, יצא בדצמבר 1984 וחזה חידשה בו שירים תימניים ישנים ממגוון של תקופות ומקורות, מסוף המאה ה-17 (של רבי שלום שבזי), ומתקופות מאוחרות יותר, בעיבודים חדשים של בני נגרי. שלושה משירי התקליט הושרו בערבית וכל השאר היו בעברית, בנעימה תימנית, והעיבודים שנעשו לתקליט כללו שילוב מקורי של צלילים ומקצב עממי תימני עם כלים ותזמור קלאסיים. כשיצא האלבום, שהיה אחר כך לפריצת הדרך של חזה מחוץ לישראל, הוא הושמע רק בתוכניות הזמר המזרחי; באף תוכנית רדיו אחרת לא גילו עניין בשירי האלבום, שהיה שונה באופיו מהמוזיקה שהייתה מקובלת אז בזרם המרכזי. אלוני פנה ליאיר ניצני לצורך הכנת רמיקסים, וניצני היפנה אותו ליזהר אשדות, שהכין את הרמיקס לשיר "גאלבי". לאחר אי-ההתעניינות המתמשכת נשלח השיר לאנגליה על ידי צעיר אנגלי בשם גרנט אשר גילה בו עניין. מספר עותקים של התקליט ושל הסינגלים המחודשים הגיעו אל חברת התקליטים האנגלית אייס רקורדס. בחברה התרשמו מאוד, קנו את זכויות התקליט מהד ארצי ושיווקו אותו בשם Fifty Gates of Wisdom (חמישים שערי חוכמה). התקליט נמכר באנגליה, זכה לשבחי הביקורת של עיתוני המוזיקה היוקרתיים ביותר והחל את הצלחתה הבין-לאומית של חזה.
המשך הקריירה בישראל
ב-1984, לראשונה מזה ארבע שנים, הפסידה חזה את תואר "זמרת השנה" לירדנה ארזי, שהייתה יריבתה התקשורתית. האחרונה ניסתה במשך מספר שנים לפרוץ אל השוק המקומי כזמרת סולו לאחר פרידתה משוקולד מנטה מסטיק, ובשנה זו הצליחה להעפיל לפסגה. מנקודה זו החל מאבק ממושך בין מועדוני המעריצות של שתי הזמרות, ששיאו היה בהופעה של ארזי באמפיתיאטרון וואהל בתל אביב, כשמעריצה של חזה ירתה על שמלתה דיו מתוך אקדח צעצוע. מלחמה תקשורתית התחילה בין שתי הזמרות, אשר לובתה בידי מעריצותיהן, והגיעה לסופה כאשר השתיים הודיעו כי התחרות אינה ביניהן אלא בין המעריצות. באותה שנה שודרה בערוץ הראשון תוכנית הספיישל "מערב עד שחר" שכללה את מיטב להיטיה של חזה עד לתקופה זו בביצועים מהופעותיה בבסיס חיל האוויר ביפו וכן במועדון צוותא בתל אביב; קלטת וידאו של התוכנית יצאה ב-1988 בארצות הברית בלבד בשם From Dusk to Dawn ("מערב עד שחר" בתרגום לאנגלית), דרך חברת ארגו מדיה.
באפריל 1985 יצא האלבום "אדמה". האלבום, שבמקור תוכנן לכלול שירים שכולם פרי שיתוף פעולה בין חזה ונעמי שמר ולהיקרא "התחדשות", כלל לבסוף שירים של יוצרים ותיקים כגון: סשה ארגוב, יעקב אורלנד, משה וילנסקי ואפי נצר, לצד היוצרים הצעירים של התקופה, כדוגמת אהוד מנור ונורית הירש. להיטי האלבום היו שיר הנושא, "גורל אחד", "מישהו הולך תמיד איתי", "רחמים" ו"רוח צפונית רוח דרומית". מתוך התכנון המקורי נותר רק שיר אחד, "התחדשות". האלבום נמכר ב-40 אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה. עוד באותה שנה הוציאה חזה את "שירי מולדת ב'", שהיווה המשך לקודמו; אלבום זה נמכר גם הוא ב-40 אלף עותקים. הסינגל "הנערים הספנים" מתוכו הצליח ודורג במצעד העברי השנתי של רשת ג' של אותה שנה. באותה השנה הושקה בובת שעווה בדמותה במוזיאון השעווה הישראלי.
ב-1986 הוציאה חזה אלבום אוסף ראשון, אלבום הזהב, שכלל את להיטיה הגדולים עד אותה עת. בנוסף כלל האוסף גם גרסה באנגלית לשיר "איתך הלילה" וגרסאות בצרפתית לשירים "גבריאל" ו"מנגינת הלב". כמו כן, האלבום כלל שירים חדשים באנגלית שהופיעו בקלטת הווידאו שיצאה גם היא באותה שנה, "פנטזיה". באותה שנה ניסתה חזה לעדכן את הסאונד המוזיקלי בסגנונה וחברה עם יזהר אשדות להפקת האלבום ימים נשברים שכלל צלילים ואפקטים עדכניים וסגנון מעט יותר רוקיסטי משירי הפופ ששרה. כמעט כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי חזה עצמה. מסע הופעות בבימויו של צדי צרפתי ובהפקתו של יוסי פלג קידם את האלבום, והוא הניב להיטים כמו שיר הנושא, "הכאב הזה", "בוא ונגן אותי", "להמשיך לצעוד" ו"כל הקלפים" / "ליידי". כ-30 אלף עותקים נמכרו מהאלבום והוא הגיע לאלבום זהב.
בשנת 1987 הקליטה חזה את האלבום "שירי מולדת ג'", שיצא לרגל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. ב-3 בפברואר אותה שנה ניצלה מהתרסקות מטוס ססנה שהיה אמור להחזיר אותה מהופעה בבסיס חיל האוויר נבטים לתל אביב. באותה שנה השתתפה בפרק מיוחד לפורים של התוכנית "זהו זה!" וכן בפסטיגל, שבו זכתה במקום השני עם השיר "ארבעים".
הקריירה הבין-לאומית
ב-1987 תבעה חזה צמד ראפרים אמריקאים בשם אריק B וראקים אשר דגמו את קולה מהשיר "Im Nin'alu" לשירם "Paid in Full". אלוני, שראה את ההצלחה האדירה של הדגימה, החליט לקחת את אותה גרסה מחודשת של "Im Nin'alu" מ-1984, לערוך אותה מעט ולשלב בה קטעים באנגלית שכתב, שיושרו על ידי חזה. הדבר נעשה והתוצאות לא אכזבו: ביוני 1988 הגיע השיר לראש מצעד הפזמונים בגרמניה ושהה שם תשעה שבועות רצופים. הסינגל נמכר ביותר משלושה מיליון עותקים. באותה שנה זכתה חזה בתואר זמרת השנה בגרמניה. כך יצא שדגימת קולה לגרסת "Im Nin'alu" של הראפרים האמריקאים קידם את מכירותיה של חזה מחוץ לישראל והביא לה פרסום רב.
חזה התפרסמה לא רק באירופה ובאמריקה, אלא גם במזרח הרחוק ואפילו בארצות ערביות כמו תימן. בשנת 1988 יצא אלבומה Shaday, שכלל את השירים "גאלבי" ו-"Im Nin'alu" בתוספת שני תרגומים לשירים מתוך האלבום ימים נשברים ועוד שירי דאנס עממיים. אלבום זה נמכר עד סוף השנה בלמעלה ממיליון עותקים באירופה ובעשרות אלפי עותקים בארצות הברית. מלבד הגרסאות המחודשות והמצליחות ל-"Im Nin'alu" ו"גאלבי", בלטה רצועה נוספת מתוך התקליט – "עזה כמוות" (שהוצג בשם האנגלי: "Love Song"). השיר, שהוא בעצם חידוש לשיר של חזה מאלבום הסולו הראשון שלה, מכיל קטע משיר השירים המדגיש את עוצמתה ואת ייחודה של האהבה. בגרסה המחודשת אין שום כלי נגינה (א-קפלה) ויש רק אפקט הד קל ברקע. יכולתה הקולית של חזה מודגשת ביותר בשיר הזה, ומסיבה זו השתמשו יוצרים בעולם בשיר זה ליצירותיהם. באותה שנה זכתה חזה במקום הראשון בטקס "אריה הזהב" בגרמניה. ההצלחה מחוץ לישראל לא אפשרה לחזה להמשיך ולהוציא תקליטים גם בישראל, ועל כן היא נעדרה למספר שנים בעודה מתרכזת בקריירה מחוץ לישראל.
ב-1989 הוציאה את האלבום Desert Wind, שזכה להצלחה רבה כאשר נמכר בכחצי מיליון עותקים. מספר שירים ממנו, כמו "Ya Ba Ye" ו-"Wish Me Luck", היו ללהיטים. בנוסף, סיבוב ההופעות של האלבום זכה להצלחה מרובה וכלל שני הישגים חסרי-תקדים עבורה: ראיון והופעה בתוכניתו של מלך הטוק שואו האמריקאי ג'וני קרסון, וראיון בתוכנית הבוקר האמריקאית The Today Show. שיר זה הפך ללהיט באירופה ובארצות הברית. באותה שנה (1989) ייצגה חזה את ישראל עם השיר "Im Nin'alu" בפסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של טוקיו שביפן וזכתה במקום הראשון. באותה עת סירבה חזה, ממניעים דתיים, לבקשת הוותיקן לשיר בפני האפיפיור יוחנן פאולוס השני. חזה הפכה לזמרת מוערכת במחוץ לישראל עם הסגנון המוזיקלי החדש שלה ולסמל גאווה לישראל. מומחים לנושא מחוץ לישראל טענו שחזה היא בעצם הראשונה שהביאה לעולם מוזיקה אתנית בשילוב סגנון מערבי, ואחת היוצרות הראשונות בז'אנר מוזיקת העולם.
בשנת 1990 זכתה חזה בתואר "הזמרת הישראלית הנמכרת ביותר בכל הזמנים" במונטה קרלו, וסירבה להצעתו של מייקל ג'קסון להצטרף אליו לסיבוב הופעות עולמי. באותה שנה הופיעה בפסטיבל הג'אז במונטרה שבשווייץ, והופעתה המצליחה גם הופצה על גבי תקליט בשנת 1997. באותה שנה גם השתתפה שלוש פעמים בפסטיבל סן רמו שבאיטליה.
בשנת 1992 השתתפה בהקלטת הרמיקס לשיר "מקדש האהבה 1992" של להקת סיסטרס אוף מרסי. השיר בוצע בסגנון רוק כבד, והיא תרמה את קולה בסלסולי רקע. בשנת 1993 הייתה חזה למועמדת הישראלית הראשונה לפרס גראמי כזמרת מוזיקת עולם, בזכות אלבומה המצליח Kirya, שצעד שבועות רבים במקום הראשון במצעד המכירות של המגזין בילבורד. האלבום כלל בין היתר שיר המבכה את גורלה של האישה בעולם השוביניסטי-שמרני ("Daw Da Hiya") וכן שני שירי חתונה מסורתיים של יהודי תימן. באותה השנה השתתפה חזה בתחרות "מלכת היופי" כשופטת ואף שרה בתחרות את השירים "מחרוזת שירי רועים" ו"תפילה"', וכן כתבה לזמר אורי פיינמן את השיר "האור" לקדם-אירוויזיון 1992.
עם הצלחתה מחוץ לישראל, החליטה חזה לחזור לארץ ולהקליט אלבום ראשון בעברית מזה שבע שנים: כל הנשמה. האלבום הצליח מאוד ומתוכו בלט במיוחד השיר "לאורך הים". מהאלבום יצאו הסינגלים "ליד באר מולדתי", "כל הנשמה", "לאורך הים", "זה יבוא פתאום", "מיליון" ו"רוח האדם". ב-1994 הופיעה באוסלו שבנורווגיה בטקס קבלת פרס נובל לשלום שהוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת. בשנת 1995 ביצעה את השיר "לאורך הים" בעצרת הזיכרון במלאת 30 יום להירצחו של רבין, בשילוב קטעים משירה "כל הנשמה". ביצוע זה הושמע גם בתחנות הרדיו השונות, נכנס לקלאסיקה הישראלית ומרבים להשמיעו ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. באותה שנה החלה להתכונן להופעה ראשונה בישראל מזה 7 שנים במסגרת פסטיבל ערד. לצורך המופע תורגמו שיריה מאנגלית, ובנוסף הייתה אמורה לכלול מחרוזת מהאלבום שירי תימן ושיריה משנות ה-80; אולם אסון פסטיבל ערד גרם לה לבטל את הופעתה.
בשנת 1997 הוציאה חזה את אלבומה האחרון, Ofra Haza, שהופק על ידי פרנק פיטרסון (מי שאחראי בין השאר על להקת אניגמה). רוב האלבום הוקלט בהמבורג שבגרמניה וכן באולפני אבי רוד בלונדון. באלבום זה גם הקליטה את השיר "אם ננעלו" בגרסה חדשה בשם, "Im Nin'alu". רוב השירים באלבום הם באנגלית, ללא תוספת תימנית כפי שעשתה בשנים קודמות, ובנוסף יש מעט עברית וצרפתית. עם השירים הבולטים של האלבום ניתן למנות את השיר "Show Me" (הסינגל הראשון של האלבום, אשר זכה למספר חידושים מצד זמרים מרחבי העולם), השיר "Give Me a Sign" והחידוש לשירה של קרול קינג "You've Got a Friend". בין האלבומים הבין-לאומיים שהקליטה חזה היא השתדלה להראות את הצד היהודי והתימני שבה.
היא שרה שירים על ההיסטוריה היהודית, שהבולטים שבהם הוא שיר קינה לזכר היהודים שנרצחו בשואה ("Trains of No Return"), שהופיע באלבום Kirya, והשיר "Mm'mma", על הקושי של יהודי תימן ואתיופיה לעלות לארץ, שהופיע באלבום Desert Wind. ב-15 ביולי 1997 נישאה חזה לאיש העסקים דורון אשכנזי, גרוש ואב לשניים. לאחר החתונה ניתקה חזה את קשריה עם בצלאל אלוני, ככל הנראה בשל לחצו של בעלה, והוא הפך למנהלה האישי. בשנת 1998 הופיעה ב"פעמוני היובל", הטקס המרכזי של חגיגות ה-50 למדינת ישראל, ובו חידשה את השיר "ירושלים של זהב".
היצירות האחרונות
לפני מותה התחילה חזה בהקלטת אלבום חדש באולפנו של המפיק המוזיקלי רן אביב, אך לא הספיקה להוציאו לאור ונשארו רק סקיצות לא גמורות (קטעים קצרים ונדירים מושמעים בסרטים הדוקומנטריים "חייה ומותה של עפרה חזה" ו"הילד הסודי של עפרה חזה"). מומחי מוזיקה הבין-לאומיים שחזה השמיעה להם את הסקיצות חודשים ספורים לפני מותה, ניבאו לאלבום הצלחה גדולה. בריאיון איתם בסרט "חייה ומותה" חשפו אותם מוזיקאים כי התקליט עתיד היה להיות מאוד "עמוק ושורשי", ושחזה סוף סוף הייתה חופשייה "לנהל את העניינים" סביב התקליט בעצמה ללא הוראות מאחרים. השיר האחרון המלא שהקליטה היה "Forgiveness" (סליחה) עבור תקליטו של המוזיקאי היהודי-אמריקאי ג'ונתן אליאס The Prayer Cycle  (מחזור תפילות), המבוסס על קטעים ממזמור כ"ג בספר תהילים (המוכר בפתיח "ה' רועי לא אחסר"). במהלך שנת 2007 ניסה שי אשכנזי, בנו המאומץ של דורון אשכנזי, להוציא לאור את הסקיצות שהותירה חזה על גבי תקליט חדש, אך הניסיון לא יצא לפועל בשל התנגדותה המשפטית של משפחת חזה.
מותה
בתחילת שנת 2000 החמיר מצבה הבריאותי של עפרה חזה. היא הובהלה לבית החולים תל השומר ב-12 בפברואר במצב קשה ונפטרה כעבור אחד עשר ימים, ב-23 בפברואר 2000 בשעה 19:40, מסיבוכים שנבעו ממחלת האיידס. בזמן אשפוזה בני משפחתה ודוברות בית החולים סירבו למסור פרטים נוספים על נסיבות מחלתה של חזה, והכחישו אותן. כארבעה ימים לאחר מותה של חזה, פרסם עיתון "הארץ" שסיבת המוות נגרמה בשל מחלת האיידס וטיפול תרופתי קשה.
מותה של חזה הכה את המדינה בתדהמה. הזמרת, שהקפידה לשמור על פרטיותה, הופיעה בכותרות של מהדורות החדשות והעיתונים שעסקו בשמועות באשר לנסיבות מותה. היא נטמנה בחלקת האמנים בבית העלמין ירקון בפתח תקווה.
בעלה של חזה, דורון אשכנזי, נפטר כשנה אחריה מדום לב לאחר שצרך סמים ב-7 באפריל 2001 (ערב חג הפסח). בסרטם הדוקומנטרי של דליה מבורך ודני דותן ששודר בערוץ 8 בהוט בשנת 2020, "עפרה", אמר שי אשכנזי, בנו המאומץ של דורון, שייתכן שאביו התאבד כי היה בדיכאון ולא תיפקד מאז מותה של חזה, אשתו.
העיסוק בנסיבותיו העלומות של מותה של חזה נמשך שנים. משפחתה של הזמרת טענה כי היא נדבקה בנגיף ה-HIV מבעלה דורון אשכנזי, שכן זה סירב לחשוף את תוצאות בדיקות הדם שעבר. אמו של אשכנזי העידה כי בנה נהג "להחליף בחורות" בתדירות גבוהה. בצלאל אלוני העיד בראיון שנערך עמו כי במשך כל השנים הרבות שבהן היה אמרגנה, לא ידע על כך שחזה ניהלה קשר עם בחור. מנגד, משפחתו של אשכנזי טענה כי לא הוא זה שהדביק את חזה בנגיף. בדצמבר 2007 פורסמו בערוץ 10 דוחות משטרה המכילים את עדותו של הרופא שטיפל בחזה לאחר שנודע לה דבר מחלתה, ד"ר מיכאל בורק. מעדותו עלה כי מניתוח תוצאות בדיקת הדם של חזה ובעלה אשכנזי התברר כי אשכנזי נדבק בנגיף לפני חזה, שכן הוא נדבק בו כ-6–7 שנים לפני מועד הבדיקה, ואילו חזה כ-2–4 שנים לפני המועד.
בשנת 2002 פורסמה כתבה ב-ynet שעפרה חזה הייתה בהריון 5 חודשים לפני שנפטרה ושהיא עברה הפלה טבעית. כך עולה מתמליל הקלטת-סתר שעשו אחיותיה לאחר מותה לבעלה, דורון אשכנזי. בשנת 2003, הוחלט להפיץ את שירה של הזמרת-יוצרת הבריטית שרה ברייטמן "Mysterious Days" בו התארחה חזה, כחלק מהאלבום, Harem.
בדצמבר 2010 פרסם "הגארדיאן" כתבה שבה סיפר המפיק קרייג לאון, שעבד עם חזה, על-כך שאשכנזי סיפר לו כי חזה נדבקה ב-HIV מעירוי דם שקיבלה בטורקיה.
חצי שנה לפני מותה הוזמנה להתארח במשדר מיוחד לקראת אירוויזיון 1999 בירושלים, בהנחייתו של יואב גינאי, בערוץ הראשון, אך בעקבות מצבה הרפואי לא הגיעה פיזית לתוכנית, אלא רואיינה מרחוק. זו הייתה להופעה האחרונה שלה בטלוויזיה. חזה ביקשה מההפקה להגיד שהיא בהקלטות בלונדון, על אף ששהתה בביתה בהרצליה.
לאחר מותה
בינואר 2023 נבחרה על ידי מגזין "רולינג סטון" כאחת מ-200 הזמרים הכי גדולים של כל הזמנים (מקום 186), על המוזיקה הייחודית שהביאה לפופ האמריקאי בשילוב מוזיקה אתנית. ב-11 באפריל 2023 תאגיד השידור כאן 11 פרסם שיר לכבוד 75 שנה למדינה, ובו בינה מלאכותית למדה את קולה, ופרסמה שיר דואט עם זוהר ארגוב שנקרא "כאן לעולם"
גלעד שליט
2011-2007
ביוני 2011 החליט ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, על החמרת תנאי הכליאה של אסירי החמאס, אולם ההחלטה לא יושמה.
עפרה חזה
דיסקוגרפיה
{{שלושה טורים|
וידאו
}}
גלעד שליט
פעילות ציבורית לשחרורו
לאחר נפילתם בשבי של אלדד רגב, אהוד גולדווסר וגלעד שליט, בשנת 2006, הקדיש בהופעותיו שלמה ארצי את השיר "אנחנו לא צריכים" לשלושת השבויים הישראלים. לאחר שהוחזרו גופותיהם של רגב וגולדווסר הפך השיר לשיר תפילה לשובו של שליט. בעת ביצוע השיר בהופעותיו של ארצי הוקרנה ברקע תמונתו של שליט, תוך הדגשת המשפט: "ותן לנו לשוב ולראותו, יותר מזה אנחנו לא צריכים". ב-5 ביולי 2010 הופיע ארצי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפארק אשכול ב"קונצרט זעקה לעולם" לשחרורו של גלעד שליט, ובו השמיע את "אנחנו לא צריכים". בינואר 2011, הקליט גם הזמר אייל גולן שיר לכבודו של גלעד שליט: "מזמור לגלעד". ההכנסות מהשיר הועברו למאבק להחזרתו של שליט. במהלך שהותו בשבי חוברו תפילות למען שחרורו.
בסוף יוני 2010 יצאו הוריו של שליט למסע מביתם במצפה הילה עד לביתו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, וזאת על-מנת להגביר את הלחץ להגיע לעסקה ולשחרר את שליט. במקביל הופצו ברחבי הארץ אלפי סרטים צהובים לתלייה על גבי כלי רכב כצעד הזדהות עם שליט ומשפחתו. בתום 12 ימי צעדה עברו אביבה ונועם שליט להתגורר באוהל מחאה מול משכנו של ראש הממשלה בירושלים ונשארו בו למעלה משנה עד ליום שבו הממשלה אישרה את העסקה לשחרור בנם.
ביוני 2011 הגישה משפחת שליט תביעה בבית המשפט לחקירות פליליות בפריז, בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד חוטפיו של שליט. ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר ושופטת חוקרת.
הפולמוס סביב שחרור מחבלים תמורת שחרורו
במהלך שהותו של שליט בשבי הפכה סוגיית שחרורו לסוגיה בוערת ושנויה במחלוקת בקרב הציבור הישראלי. קרובים של קורבנות פיגועי טרור, בהם יעל זאבי, אלמנתו של השר רחבעם זאבי, יצאו בקריאה לממשלה לשחרור שליט תמורת רוצחי יקיריהן. מנגד, קרובים אחרים של קורבנות טרור, בהם זאב ראפ, אביה של הלנה ראפ, יצאו בהתנגדות להסכם שבמסגרתו ישוחררו רוצחי יקיריהם.
במהלך שהותו של שליט בשבי, התקשורת הישראלית סיקרה בהרחבה את סוגיית שליט, והתמקדה באופן תדיר בגורמים שקראו להגעה לפשרה כואבת לצורך שחרורו של שליט - הפגנות למען שחרורו של שליט זכו לסיקור תקשורתי נרחב בישראל, ואביו של גלעד שליט, נועם, זכה להופעות תדירות באמצעי התקשורת בישראל. מנגד, המתנגדים להסכם פשרה כואב לצורך השחרור, שזכו לחשיפה תקשורתית נמוכה יותר, הזהירו כי שחרור המחבלים הפלסטינים עשוי לגרום בעתיד למותם של ישראלים רבים בפיגועים, ובנוסף יגביר את המוטיבציה של ארגוני הטרור הפלסטינים לחטוף חיילים נוספים בעתיד.
את הגישה המצדדת בתשלום מחיר גבוה ייצג, בין השאר, איתן הבר, שאת מאמר המערכת שלו סיים במילים:
פולמוס זה בא לידי ביטוי גם בישיבת הממשלה שבה הוחלט לאשר את העסקה לשחרור שליט, בתמיכתם של 26 שרים ובהתנגדותם של שלושה שרים.
דעת השוללים את השחרור צברה תאוצה ביוני 2014 לאחר שנחשף שזיאד עואד, אחד מן המשוחררים בעסקת שליט, רצח בערב ליל הסדר את ניצב משנה ברוך מזרחי בציר תרקומיא. עד כה נרצחו שבעה ישראלים בידי מחבלים ששוחררו בעסקת שליט, תוצאות שגררו תגובות קשות על התנהלות הממשלה בבחירתה לקדם את שחרור החייל, שלטענת המתנגדים התעלמה משיקולים מדיניים וביטחוניים בסיסיים.
עסקת שליט
במהלך אוקטובר 2011, חמש שנים וארבעה חודשים לאחר ששליט נפל בשבי החמאס, הושגה עסקה בין ישראל לארגון החמאס אשר במסגרתה שוחרר שליט תמורת 1,027 אסירים פלסטינים וערבים-ישראלים, בהם מאות טרוריסטים שנשפטו למאסרי עולם על ביצוע ותכנון פיגועי טרור ובכללם רצח ישראלים. העסקה הושגה בתיווך מתווכים גרמנים ומצרים ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011.
כחלק מהסכם בין ישראל לחמאס, במהלך השלב הראשון של העסקה, שיצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, שחררה ישראל 450 אסירים ובתמורה ארגון החמאס העביר את שליט לקהיר ומשם הוא הועבר לישראל. במסגרת השלב השני של העסקה, שיצא לפועל בדצמבר 2011, שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
לאחר השחרור
לקראת שחרורו החליט משרד הביטחון, באופן תקדימי, כי שליט יוכר מייד עם שחרורו מהשבי כנכה צה"ל, עם לפחות 20% נכות. שליט היה רב"ט כשנשבה, ובמהלך שהייתו בשבי עלה לדרגת רב-סמל והוכר כחייל בשירות קבע.
לאחר שחרורו מהשבי שב שליט לבית הוריו שבמצפה הילה. שחרורו, שהיה במוקד ההתעניינות בישראל ובעולם, משך למצפה הילה אמצעי תקשורת רבים ואף אזרחים מן השורה. מתוך התחשבות בשליט ולאור הרגישות הציבורית התחייבו שורה של כלי תקשורת להימנע מסיקור אינטנסיבי, שיפגע בפרטיותו של שליט. אף על פי כן, בימים שלאחר שחרורו הופיעו דיווחים רבים על אודותיו. כן ביקרו את שליט בביתו נשיא המדינה שמעון פרס ושגריר צרפת בישראל כריסטוף ביגו.
לאחר שובו החל שליט בטיפול רפואי לצורך טיפול בפציעותיו. ב-4 בנובמבר נותח בידו להוצאת רסיסים שספג בעת החטיפה. במערכת הביטחון החליטו להניח לשליט להתאקלם לאחר שובו מהשבי בטרם החלו בתחקור המקובל עם חזרתם של שבויים.
באוקטובר 2013 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה וקיימות במרכז הבינתחומי הרצליה. בסוף 2016 החל לעבוד בבנק דיסקונט.
בתחקיר אירוע החטיפה, בלט היעדר חתירה למגע מצד שליט, בניגוד להנחיות קרב של לוחמים קרביים בצה"ל.
ב-25 ביוני 2018 פרסם ארגון החמאס תמונות וסרטונים חדשים על גלעד שליט מתקופתו בשבי.
ביוני 2021 פורסם באל-ג'זירה סרטון נוסף של שליט מתקופת השבי.
חיים אישיים
בפברואר 2020 התארס גלעד שליט עם ניצן שבת, וב-23 ביוני 2021 הם התחתנו.
מלון צעצוע של סיפור
מלון צעצוע של סיפור הוא אחד משני בתי המלון הממוקמים באתר הנופש דיסני שאנגחאי. המלון הוא בנושא "צעצוע של סיפור", זיכיון אנימציה של חברת וולט דיסני ופיקסאר. במלון יש שני חלקים, אגף שריף וודי ואגף באז שנות-אור. כאשר צופים במלון מלמעלה, הוא נראה כמו סמל אינסופי. המלון נפתח בשנת 2016 יחד עם שאר אתר הנופש.
מראה
המלון הוא המלון הראשון המוקדש כולו לזיכיון "צעצוע של סיפור". המלון דומה למלונות בדיסניוורלד כי הוא כולל פסלים גדולים בחצר שלו.
הכניסה למלון דומה לקרטון נפרש וגורמת למבקרים לחשוב שהם השתנו לחלוטין בגדול. הקירות החיצוניים מכוסים על ידי דפוס כחול עם עננים בדומה לחדר של אנדי בסרטים הראשונים.
מסעדות
במלון יש שתי מסעדות:
חנויות
במלון קיימת חנות בשם "Lotso Shop", שם ניתן לקנות מוצרים שונים של הזיכיון לילדים ולמבוגרים. החנות מוקדשת לנבל הראשי של הסרט "צעצוע של סיפור 3", לאצו.
ערוצי טלוויזיה
בחדרי המלון יש כ-11 ערוצי טלוויזיה המשדרים מרשת השידור "Shanghai Media Group". כל ערוצי הטלוויזיה משודרים באיכות HD, וכולם בשפות סיניות חוץ מערוץ אחד שבאנגלית.
האנק גרינשפון
הרמן מילטון "האנק" גרינשפון (27 באוגוסט 1909 – 23 ביולי 1989) היה המו"ל של עיתון סאן לאס וגאס. הוא רכש את העיתון בשנת 1949, ושימש כעורך ומפרסם עד מותו. גרינשפון היה גם מפתח נדל"ן בולט בלאס וגאס.
שנים מוקדמות
גרינשפון נולד למשפחה יהודית בברוקלין, בנם של מהגרים מפולין בחלק שנשלט אז על ידי רוסיה. במהלך מלחמת העולם השנייה, בעת שהותו בצפון אירלנד, פגש גרינשפון את אשתו, ברברה, בארוחת ערב שערכה מורין בלק (לבית פרס), ביתם של הרולד פרס מסולומון ופרס ואשתו של איש העסקים הבריטי רוי קית' בלק. בצעירותו, גרינשפון היה מעורב עם באגסי סיגל בפתיחתו מחדש של קזינו פלמינגו. גרינשפון עבד כסוכן הפרסום של הפלמינגו. בעקבות רצח סיגל בלוס אנג'לס בשנת 1947, גרינשפון חידש את התעניינותו במורשתו היהודית והפך לדמות בולטת בתמיכה במאבק להקמת מדינת ישראל.
אספקת הנשק לישראל
בשנת 1947, כשההגנה כבר הייתה בסכסוך מזוין עם הכוחות הערביים, גרינשפן העביר מקלעים וחלקי מטוס לארגון. זו הייתה הפרה של פעולות הנייטרליות האמריקאיות, פשע שבגינו נעצר והורשע בסופו של דבר ב-10 ביולי 1950. הוא נקנס ב-10,000 דולר אך לא קיבל עונש מאסר. ב־18 באוקטובר 1961 העניק לו הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי חנינה. עם מותו של גרינשפון בשנת 1989, כינה אותו שמעון פרס "גיבור ארצנו ולוחם לחירות".
מחלוקות עם ג'ו מקארתי
גרינשפון החל מאבק עם הסנטור הרפובליקני ג'וזף מקארתי בשנת 1952, ופרסם כמה מאמרים שתקפו אותו כדמגוג. הוא כתב מאמרים שהאשימו את מקארתי בהיותו הומוסקסואל, מעשה שהביא על גרינשפן ביקורת ניכרת, אפילו בקרב אויבי מקארתי. גרינשפון התבצר עוד יותר בפוליטיקה המקומית כאשר הועלו טענות לפיו הוא מחזיק במידע סחטני נגד מועמדים בולטים לנשיאות דמוקרטיות.
הקשר לשערוריית ווטרגייט
ב־17 ביוני 1972, וירג'יליו גונזלס, ברנרד בארקר, ג'יימס וו. מקקורד, ג'וניור, אוג'ניו מרטינס ופרנק סטורגיס נעצרו בעת שהציבו מכשירים אלקטרוניים במשרדי הקמפיין של המפלגה הדמוקרטית בגוש דירות בשם ווטרגייט, בוושינגטון די. סי. מאוחר יותר. התברר כי אנשים העובדים עבור הנשיא ריצ'רד ניקסון רצו להאזין לשיחותיו של לארי אובריאן, יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית. פרשת ווטרגייט התפתחה מאירוע זה, והובילה לחקירות רחבות היקף, לדיונים בקונגרס ולסיקור תקשורתי יציב בשנתיים הבאות.
ב־23 במאי 1973 הודה מקורד כי קבוצה זו (המכונה "השרברבים") הייתה מעורבת בכמה פעילויות סמויות. זה כלל מזימה לגניבת מסמכים מהכספת של האנק גרינשפון. מקקורד העיד כי היועץ המשפטי לממשלה, ג'ון ניוטון מיטשל, אמר לו כי לגרינסשפון יש מידע שעלול לשמש לסחיטת המועמד הדמוקרטי לנשיאות. מכיוון שגרינשפון היה רפובליקני מושבע, ההנחה הייתה כי גרינשפון ישתמש בהשפעתו הפוליטית ובקשרים שלו בכדי להשפיע על הבחירות.
עסקאות ועסקים
מיד לאחר מותו של גרינשפון נכנסה משפחתו להסכם הפעלה משותף עם "לאס וגאס סקירה-ג'ורנל". כתוצאה מכך, הסאן פעל בשעות אחר הצהריים מדי יום משנת 1990 ואילך. החל מאוקטובר 2005, במסגרת הסכם הפעלה משותף מתוקן, החל העיתון להגיש את ה-Review-Journal כנספח.
גרינשפון הקים את תאגיד גרינשפון לניהול נכסי המשפחה.
גרינשפון עסק גם רבות בנדל"ן, ורכש את רוב החלק המערבי של הנדרסון עבור פיתוח שהפך בסופו של דבר לעמק הירוק. חלק ניכר מכספי הזרע המקוריים עבור השקעת הנדל"ן נרכשו באמצעות הלוואה מטעם איגוד הצוותים. משפחתו שולטת ברוב שטחי הקרקע ובפיתוחי נדל"ן נלווים, כולל מסלולי גולף וחווה, אתר הנופש והספא גרין וואלי, באמצעות תאגיד גרינשפן.
גרינשפון הקים את תחנת הטלוויזיה הראשונה בנבאדה, KLAS-TV.
בשנת 2008 הפיקה SGP Media את סרט תיעודי עלילתי על חייו של האנק גרינשפון, על פי אנתוני הופקינס.
חיים אישיים
בשנת 1944 הוא התחתן עם ילידת צפון אירלנד, ברברה ג'ואן ריצ'י, שהייתה גם כן יהודייה. נולדו להם 4 ילדים: בריאן גרינשפון, נשיא ועורך סאן ויו"ר תאגיד גרינשפון; דניאל גרינשפון, נשיא קבוצת המדיה גרינשפון וסגן נשיא הסאן; סוזן גרינספון פיין, חברת מועצת הליגה נגד השמצה וג'יין גרינספון גייל, פעילה למען זכויות בעלי חיים. ברברה נפטרה בשנת 2010 בגיל 88. בית הספר התיכון "ברברה והאנק גרינשפון", חטיבת ביניים בהנדרסון (נבדה), נפתח בשנת 1991 לכבוד השניים.
דוד מיכאל שר
דוד מיכאל שר (4 באוגוסט 1925 - 28 באוקטובר 2001) היה מנהל מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר ומחלוצי המחקר הגינקולוגי בישראל.
ביוגרפיה
שר נולד בלידס, אנגליה, ועלה לישראל בשנת 1950. שירת בחיל הרפואה ולאחר מכן עבד בבתי החולים "שערי צדק" ו"הדסה" בירושלים. היה ממקימי מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש שיבא ברמת גן ב-1964, וניהל את המחלקה בין השנים 1969–1995.
במקביל הצטרף לאוניברסיטת תל אביב ועסק בחקר העובר. יחד עם חוקרים ממכון ויצמן ואוניברסיטת תל אביב פיתח מכשיר המאבחן את בשלות העובר בכל שלב של התפתחותו. בנוסף, פיתח עם מדענים ממכון ויצמן מכשיר לניטור פעימות הלב של העובר. עסק בשאלות של אתיקה רפואית הקשורות לחייו המתהווים של העובר ברחם, על פי ההלכה והמשפט האנגלי והאירופי. פעל לבחינת עוצמתה המותרת של בדיקת אולטרה סאונד רפואית המותרת בהריון, וכתוצאה מכך הקים ארגון הבריאות העולמי ועדה לנושא, שפרופ' שר היה חבר בה.
היה שותף, יחד עם פרופ' ליאו זקס וד"ר מתילדה דנון ממכון ויצמן, למחקר בתחום קביעת מין העובר באמצעות בדיקת מי שפיר. עד סוף ימיו שקד על פיתוח שיטות הקושרות בין תגליתו בתחום קביעת מין העובר לבין פיתוח מכשור מדעי המאפשר מעקב אחר התפתחות העובר ברחם.
משנת 1982 עמד בראש החוג למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. כיהן כיו"ר האגודה הישראלית למיילדות והיה חבר הוועדה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית שעסקה בבעיות המוסריות הכרוכות בהפריה חוץ-גופית, בהזרעה מלאכותית ובפונדקאות. בשנת 1979 קיבל תואר של חבר בקולג' המלכותי לגינקולוגיה. וב-1982 קיבל את תואר יקיר העיר רמת גן.
הניח אשה, שלושה בנים ושישה נכדים.
ז'אן שארדן
ז'אן שארדן (בצרפתית: Jean-Baptiste Chardin, באנגלית מאז 1681: Sir John Chardin; 16 בנובמבר 1643, פריס, צרפת – 5 בינואר 1713, לונדון, אנגליה) היה תכשיטן ונוסע צרפתי, שספרי מסעותיו נחשבים למקור מידע רב ערך על איראן הספווית ועל הודו בזמנו.
קורות חייו ומעשיו
ז'אן שארדן נולד בפריס, צרפת למשפחת תכשיטנים הוגנוטית וזכה להשכלה מעולה. נסע ב-1665 לפרס כדי לרכוש אבני חן ולסחור בתכשיטים, ובבירתהּ אספהאן זכה לחסותו של עבאס שאה השני. בשובו לצרפת ב-1670 כתב על הכתרתו של שאה סולימאן ועל שנותיו הראשונות למלוכה. חיבורו זה הקנה לו מוניטין כסופר. בקיץ 1671 יצא שוב למזרח והגיע שנתיים לאחר מכן לאספהאן אחרי שעבר בטורקיה, בקרים ובקווקז. באיראן שהה במשך ארבע שנים שאחריהן שם פעמיו להודו. ב-1677 החל בדרכו חזרה לארצו דרך כף התקווה הטובה.
ב-1681 נמלט לאנגליה מרדיפות ההוגנוטים בצרפת והשתקע בלונדון, שבה השיג זיכיון לאספקת תכשיטים לחצר המלוכה. באותה שנה נשא לאישה את אסתר, בת למשפחה הוגנוטית שגלתה מרואן, עירהּ של אימו, ובאותה שנה קיבל דרגת אצולה מידי צ'ארלס השני, מלך אנגליה, ונודע מאז כ-Sir John Chardin. ב-1682 נבחר לעמית החברה המלכותית, וב-1683 מונה לנציג חברת הודו המזרחית הבריטית בהולנד. שארדן היה פעיל בקהילת הגולים ההוגנוטים. בשנים 1686–1711 פרסם את ספרי מסעותיו.
שארדן מת בביתו בפרוור צ'יזיק בלונדון ונקבר שם. ב-1744 הוקמה לכבודו מצבת זיכרון בכנסיית וסטמינסטר.
כתביו
ספרי מסעותיו של שארדן, שנכתבו על ידיו בצרפתית, פורסמו בשנים 1686–1711 במקביל בלונדון, באמסטרדם ובפריז תחת הכותרת "יומן מסעו של האביר שארדן בפרס" (Journal du voyage du chevalier Chardin en Perse). הספרים כללו גם חיבורו מ-1671 על הכתרת שאה סולימאן. הספרים זכו מתחילה לתפוצה ניכרת והקנו לו מוניטין.
ב-1811 פורסמה בצרפת המהדורה השלמה של כלל כתביו של שארדן תחת הכותרת "מסעותיו של האביר שארדן בפרס ובמקומות אחרים במזרח" (Voyages du chevalier Chardin en Perse, et autres lieux de l'Orient) מהדורה זו, שנדפסה בעשרה כרכים, הופקה בעריכתו של הבלשן והמזרחן לואי-מאתייה לאנגלֶה (1763–1824), ששימש כאוצר כתבי היד האוריינטלים בספרייה הלאומית של צרפת, והיא נחשבת לגרסה התקנית של כתבי שארדן. עשרת הכרכים זמינים לקריאה מקוונת באתר קרן האתי.
ספריו של שארדן לא היו יומן דרכים גרידא, אלא עסקו במבנים הפוליטיים של האימפריה הפרסית, במדעים, באמנויות, בתעשייה, במונומנטים, במידות ובמנהגים. הם זכו בהערכתם של הוגי דעות בני עידן הנאורות, כז'אן-ז'אק רוסו, וולטרו אדוארד גיבון. מונטסקיה התבסס, בין היתר, על ז'אן שארדן בחיבוריו מכתבים פרסיים ורוח החוקים. הספרים נחשבים בעיני מזרחנים למקור מידע ראשוני על הציוויליזציה הפרסית של תקופתו ומהדורות חדשות שלהם חוזרות ונדפסות.
מהדורות תרגום של פרקי מסעותיו לגרמנית ולהולנדית, בלייפציג ובאמסטרדם, הופיעו במקביל ב-1687, עוד לפני ששארדן השלים את הפקת ספריו כולם. ב-1720 ראה אור בשני כרכים תרגום לאנגלית של ספרי מסעותיו של שארדן, אם כי לא במלואם. תרגום זה נערך ונדפס מחדש ב-1927. העניין במסעותיו של שארדן לא פסק, וב-1988 ראתה אור מהדורה חוזרת של התרגום הזה לאנגלית. ב-1913 פורסם בטהראן תרגום לפרסית של ספרו הראשון על הכתרת שאה סולימאן, ובשנים 1956–1966 הופיעה מהדורת ספרי מסעותיו בתרגום מצרפתית לפרסית. ב-1975 תורגמו לגאורגית הפרקים הנוגעים לגאורגיה.
סקירה מקיפה של מהדורות ספריו השונות של שארדן, כולל כתבי יד שלא ראו אור, הובאה על ידי החוקר ג'ון אמרסון באנציקלופדיה איראניקה.
צ'אנגיורפטור
צ'אנגיורפטור (שם מדעי: Changyuraptor, "צ'אנג יו" מסינית="נוצה ארוכה", "רפטור" מלטינית="שודד") הוא סוג נכחד של דינוזאור קטן גוף ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 125 מיליון שנה לפני זמננו.
צ'אנגיורפטור היה דינוזאור מנוצה, ככל הנראה בעל יכולת כלשהי לתעופה או דאייה. מאובן מפורט מאוד של הסוג מראה נוצות מפותחות על זרועותיו וגם על הרגליים האחוריות, בתצורת "ארבע כנפיים" הדומה לזו של מיקרורפטור, קרוב משפחתו הקטן יותר. נוצות בזנבו של המאובן מגיעות לאורך של כמעט 30 ס"מ, הארוכות ביותר שנמצאו בדינוזאור מנוצה כלשהו.
גילוי
צ'אנגיורפטור ידוע ממאובן יחיד, מסומן בסימון הקטלוגי HG B016, שהתגלה בשנת 2012 על ידי איכרים מקומיים במחוז ליאונינג שבסין, בתצורת יישיין, אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול. המאובן נחקר על ידי צוות בינלאומי של פלאונטולוגים סינים ואמריקאים, ביניהם לואיס צ'יאפה (Luis M. Chiappe), מומחה בעל-שם לדינוזאורים ועופות קדומים מן המוזיאון לתולדות החי בלוס אנג'לס. הצוות פרסם את התגלית בשנת 2014.
HG B016 כולל שני לוחות שנוצרו כתוצאה מחציית גוש האבן המכיל את המאובן, ולכן מראים שתי תמונות מראה של צ'אנגיורפטור. המאובן הוא של פרט בוגר על פי מצב עצמותיו, שלם לגמרי ומפורט מאוד. נראות בו נוצות בעלות קולמוס (כלומר בעלות גבעול מרכזי בדומה לאברות תעופה של עופות בני ימינו) על הזרועות והרגליים האחוריות, וכן נוצות בעלות קולמוס ארוכות במיוחד על הזנב, אשר העניקו לסוג את שמו - "צ'אנג יו" בסינית פירושו "נוצה ארוכה". המילה "רפטור" מקובלת בטקסונומיה כשם המדעי של עופות דורסים, ובעשרות השנים האחרונות גם ככינוי לדינוזאורים תרופודים טורפים כמו ולוצירפטור. שם המין "יאנגי" ניתן לכבודו של יאנג יאנדונג, יו"ר אוניברסיטת בוהאי בליאונינג אשר מימן את רכישת המאובן.
תיארוך
המאובן התגלה בתצורת יִישְׂייֵן, המתוארכת לגיל של כ- 125 עד 121 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון. בתצורת יישיין התגלו מאובנים רבים, מהם שלמים ומפורטים להפליא, המעידים על עולם חי עשיר שכלל גם סוגים אחרים של דינוזאורים מנוצים ועופות קדומים.
אנטומיה ומורפולוגיה
המאובן HG B016 מראה נוצות בעלות קולמוס ארוכות גם על הזרועות וגם על הרגליים האחוריות, בתצורת "ארבע כנפיים" הדומה לזו של מיקרורפטור, קרוב משפחתו הקטן יותר של צ'אנגיורפטור. עד שנת 2014 התגלו מספר סוגי דינוזאורים תרופודים עם נוצות ארוכות על הרגליים האחוריות, אך צ'אנגיורפטור הוא הגדול שבהם - אורך המאובן כ-132 ס"מ מקצה החרטום ועד קצה נוצות הזנב, ומשקלו מוערך ב-4 ק"ג. ניתן להשוות את גודלו לזה של עיט זהוב, בעוד שמיקרורפטור היה בערך בגודל של עורב או בז. זרועותיו של צ'אנגיורפטור ארוכות כמעט כמו רגליו האחוריות, ארוכות באופן יחסי מאלו של מיקרורפטור ושאר קרובי משפחתו, מה שעשוי לרמז על התאמה טובה יותר לתעופה. האצבעות ברגליים הקדמיות היו ארוכות, נפרדות (בניגוד לאצבעות המאוחות בכנפי עופות בני ימינו) ומצוידות בטפרים ארוכים.
המאובן מראה שלד זנב ארוך הבנוי מחוליות רבות ובלתי-מאוחות זו לזו, כמו אצל דינוזאורים אחרים, ובניגוד לשלד הזנב הקצר והמאוחה בעופות בני-ימינו. מכל צד של זנב זה צומחות נוצות זנב בעלות קולמוס, הארוכה שבהן באורך של כמעט 30 ס"מ. זוהי הנוצה הארוכה ביותר שהתגלתה בדינוזאור מנוצה כלשהו עד לפרסום התגלית בשנת 2014.
נוצות חוטיות, הדומות לנוצות פלומה בעופות בני-ימינו, נראות במאובן על הצוואר, הכתפיים והאגן, וכן לאורך קצותיהם של הכנפיים והזנב. הגולגולת של המאובן במצב שימור טוב פחות מאשר שאר השלד, אך ניתן להבחין בשיניים קטנות חדות, בדומה לאלו של מיקרורפטור, שמספרן 14-15 על כל מחצית לסת תחתונה ולפחות 7 בכל מחצית לסת עליונה.
אורח חיים
מייקל חביב, אחד מן החוקרים, ציין שקשה לפענח את אורח חייו של צ'אנגיורפטור ואת יכולות התעופה שלו מתוך המאובן, ושהשוואות עם בעלי חיים דואים בני-ימינו, כגון סנאים דואים, עלולות להטעות. אך הוא ניחש שצ'אנגיורפטור טיפס על עצים, והיה מסוגל לתמרוני דאייה ותעופה קצרים אך מהירים. כאשר נוצות הזנב הארוכות שלו נפרשו כמניפה לצדדים, זנב צ'אנגיורפטור היה רחב כמעט כאורכו, מה שהגדיל את הגרר וכתוצאה מכך הפחית את מרחק הגלישה המרבי, אך לעומת זאת איפשר בלימה פתאומית בעת הנחיתה, אולי על מנת לעוט על טרף כלשהו שעמד על הקרקע.
אבולוציה וסיווג
חוקרי צ'אנגיורפטור ערכו ניתוח קלדיסטי המשווה את מאובן HG B016 ל-109 סוגים אחרים של דינוזאורים ועופות קדומים על פי 474 תכונות של השלד. לפי תוצאות ניתוח זה הם משייכים את צ'אנגיורפטור לתת-משפחה חדשה בשם "מיקרורפטוריים" (Microraptorinae), הקרויה על שמו של מיקרורפטור, וכוללת בנוסף מספר סוגים דומים כמו סינאורניתוזאור, גראסילורפטור וטיאניורפטור.
תת-משפחת המיקרורפטוריים משויכת למשפחת הדרומאוזאוריים, שיחד עם משפחת הטרודוניים הן הקרובות ביותר לאביאלאה, ממנה השתלשלו העופות בני-ימינו. אך בדומה לשאר הדרומאוזאוריים הידועים כיום, צ'אנגיורפטור חי לפחות 20 מיליון שנה לאחר ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון, ולכן הוא מאוחר מכדי להיות אב קדמון של העופות. הדיאגרמה המפושטת להלן מראה הערכת החוקרים למקומו של צ'אנגיורפטור בהתפתחות האבולוציונית של עופות ודינוזאורים מנוצים אחרים:
מערכת הבריאות בישראל
מערכת הבריאות בישראל דורגה בשנת 2013 במקום הרביעי מתוך ארבעים ושמונה מדינות בעולם, מבחינת יעילות, וב-2014 דורגה במקום השביעי מתוך חמישים ואחת מדינות. ב-2015, ישראל דורגה כמדינה השישית הבריאה בעולם על ידי מדד בלומברג.
היסטוריה
מערכת בריאות הציבור בישראל נבנתה על בסיס מערכת הבריאות שפעלה בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. מערכת ביטוחי הבריאות בישראל מושתתת בעיקרה על פעילותן של קופות החולים, שרובן הוקמו על ידי ארגוני עובדים, עוד לפני קום המדינה. קופות החולים היו ארגוני חברים-עמיתים, למטרת ביטוח רפואי, על בסיס של ערבות הדדית בין החברים בקופה, וצורת פעילותן הכתיבה במידה רבה את אופייה של מערכת הבריאות בישראל עד היום. החברים שילמו מסי חבר לקופה, לעיתים באמצעות מסי החבר לארגון העובדים, וקיבלו שירותי בריאות באמצעות הסדרים שונים שנקבעו בתקנון של כל קופת חולים.
בשנת 1973 נחקק "חוק מס מקביל", אשר חייב את המעסיקים בישראל להשתתף בעלות הביטוח הרפואי של עובדיהם, על ידי תשלום ישיר לקופת החולים בה חברים העובדים. חובת השתתפות זו שונתה וצומצמה במסגרת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) שנחקק בצמוד לחוק התקציב לשנת 1991.
ביטוח בריאות ממלכתי
בשנת 1988 מינתה הממשלה ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת תפקודה ויעילות של מערכת הבריאות בישראל. דו"ח ועדת נתניהו, שהוגש לממשלה בשנת 1990, נחשב למסמך מכונן של מערכת הבריאות בישראל. ההמלצה המרכזית של דו"ח זה הייתה לחוקק בישראל חוק ביטוח בריאות ממלכתי. בשנת 1995 נכנס לתוקפו החוק, אשר הפך את ביטוח הבריאות בישראל לביטוח חובה, כאשר כל תושב במדינה מבוטח באחת מארבע קופות החולים הקיימות, לפי בחירתו.
החוק קבע "סל בריאות" - רשימת שירותים רפואיים ותרופות אותם חייבת כל אחת מקופות החולים לספק לחבריה בתנאים הקבועים בחוק. בנוסף, שירותים מסוימים מסופקים ישירות על ידי המדינה, בדרך כלל באמצעות משרד הבריאות.
החוק הסדיר את מימון ביטוח הבריאות באמצעות דמי ביטוח בריאות פרוגרסיביים, הנגבים על ידי המוסד לביטוח לאומי, שמעביר את הסכומים שנגבו לקופות החולים לפי נוסחה, הקרויה "נוסחת הקפיטציה", המביאה בחשבון נתונים שונים ובהם מספר החברים בכל קופה, התפלגות הגילאים של החברים ומדדים נוספים. בנוסף, מקבלות קופות החולים השלמת מימון מתקציב המדינה.
לפני חקיקת החוק קופת החולים היחידה שקיבלה חברים ללא הבחנה בדבר מצבם הרפואי או גילם הייתה קופת חולים כללית (כשמה אז), שהייתה בבעלות ההסתדרות הכללית. החוק קבע כי כל תושב בישראל זכאי לעבור מקופה לקופה פעם אחת בשנה, וקופת חולים אינה רשאית לסרב לקבל חבר. החוק גם קבע מנגנוני פיקוח ובקרה על התנהלות קופות החולים, הן בצד הרפואי והן בצד הפיננסי.