cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוטו דיקס
מלחמת העולם הראשונה
במהלך המלחמה הצליח להמשיך בעבודתו האמנותית וצייר בהפוגות, בעיקר רישומים ובצבעי גואש. את יצירותיו שלח הביתה וכך שרדו יצירות רבות של תקופתו האקספרסיוניסטית, יש המעריכים כי צייר מאות יצירות בשנות המלחמה.
רפובליקת ויימאר
לאחר שחרורו מהצבא חזר דיקס להשלים את לימודיו באמנות באקדמיה של דרזדן בשנים 1919–1922. עבודותיו בשנים אלו מראות שינוי כיוון משמעותי. השתתפותו של במלחמת העולם הראשונה וחוויותיו הקשות ממנה, הובילו אותו להמיר את העושר הצבעוני והוויטאליות שאפיינו את עבודותיו המוקדמות, בצבעים קרים ומנוכרים. סגנונו השתנה מאקספרסיוניזם לדאדא וסוריאליזם בשנות לימודיו האחרונות. עבודותיו קיבלו ממד פוליטי והוא הביע באמצעותן כעס על היחס של גרמניה לנכים ופצועי המלחמה.
מחאה זו באה לידי ביטוי בעבודות כגון: "משחקי הקלפים" (1920), היצירה הידועה ביותר שלו מאותה שנה, המציגה גרוטסקיות חריפה כמו גם אמירה חברתית נוקבת; "חנות הקצב" (1920) ו"פצועי מלחמה" (1922) המציגות שתיהן את החברה הקורסת בתקופה שלאחר מלחמת העולם. דיקס מחה על ההוללות והריקבון שפשטו בחברה הווימארית של שנות ה-20.
בשנת 1920 הציג את יצירותיו בדרזדן ובברלין לפני שעקר לדיסלדורף, שם פגש את ד"ר הנס קוך (Hans Koch), אורולוג חובב אמנות שתמך באמנים והציג תערוכה של דיקס. במהלך 1921 צייר דיוקן של ד"ר קוך וכך התוודע לאשתו של הרופא, מרתה אליזבת קוך (Martha Elisabeth Koch, במקור לינדנר Lindner), אז בת 26 ואם לשני ילדים. השניים ניהלו רומן ולאחר תקופה קצרה עזבו יחד לדרזדן. ד"ר קוך ניהל באותה תקופה רומן עם אחותה הגדולה של מרתה ואולי בשל כך לא נטר טינה לדיקס ונשאר עמו בקשר טוב עד פטירתו ב-1952. בשנת 1923 התחתן דיקס עם מרתה ולאחר ארבעה חודשים נולדה בתם הראשונה, נלי. בהמשך אותו עשור נולדו להם עוד שני ילדים, אורסוס ויאן. הם נשארו נשואים עד פטירתו של האמן.
אובייקטביות חדשה ומחאה אמנותית
בשנת 1924 התארגנו דיקס ואמנים אחרים יוצאי מלחמת העולם הראשונה בתערוכה קבוצתית נודדת בשם "לא עוד מלחמה". ספרו "המלחמה" יצא אף הוא בשנה זו, ותואר מאוחר יותר על ידי אחד המבקרים כאחד הספרים בעלי ההשפעה החזקה ביותר נגד מלחמות. בתקופה זו עשה שימוש רב בתצלומים של חיילים גרמנים שנפצעו וגופם התעוות כתוצאה מהמלחמה.
ב-1925 הציג דיקס את יצירותיו בקונסטהאלה מנהיים (Kunsthalle Mannheim) כחלק מתערוכה משותפת של כמה אומנים, ביניהם מקס בקמן, ג'ורג' גרוס, ואחרים, ואשר נשאה את השם "אובייקטיביות חדשה" (אנגלית: New Objectivity, גרמנית: Neue Sachlichkeit). שם זה הפך במהרה לשמו של זרם תרבותי חדש בגרמניה. תרבות זו נוצרה מתוך השבר הגדול שהביאה מלחמת העולם הראשונה: אובדן של מיליוני חיילים צעירים, משבר כלכלי חריף והתמוטטות כמעט מוחלטת של מעמד הביניים. בניגוד לציפיות לפני המלחמה, שמצב האנשים בגרמניה ישתפר לאחר המלחמה, החלה לחלחל בסוף המלחמה ההבנה שלמעשה המצב גרוע יותר מכל מה שהיה לפני כן. תובנה זו הולידה את הזרם, שהשפעותיו ניכרו בציור, צילום ועיצוב. אופי התנועה היה פוליטי, בניסיון לרתום את האמנות ככלי נגד הממסד. דיקס זכה להכרה כבר באותה תקופה גם באירופה וגם בארצות-הברית, והמבקרים היללו את יצירותיו, בהן "החפירה" (אנגלית: The Trench), שעליה התחיל לעבוד בדרזדן ב-1920 והשלים רק ב-1923 בדיסלדורף. הוא היה זהיר מאוד בהתבטאויותיו ולא דיבר בקיצוניות שהביעו חברים אחרים בזרם אך למרות זאת נחשב, בעיקר בשל אופי יצירותיו, לבולט בין אמני הזרם ופעולותיהם.
בשנת 1931 מונה לחבר מן המניין באקדמיה הפרוסית לאמנות בברלין והחל להרצות. באותה שנה הוא הציג תערוכות בכל רחבי גרמניה ובניו-יורק. אך הכרה זו הייתה קצרת מועד יחסית, שכן בשנת 1933 החלו הנאצים להגדיר את עבודותיו כלא מוסריות. נאסר עליו להציג את יצירותיו בגרמניה, אך הוא נסע מספר פעמים באמצע שנות ה-30 לשווייץ, שם הציג את יצירותיו בתערוכות שונות.
ב-1937 הוצגה התערוכה "אמנות מנוונת" בה, יחד עם שורה ארוכה של יצירות אחרות של אמנים גרמנים, בעיקר יהודים ומתנגדי הממשל, הוצגו מבחר מיצירותיו כאמנות שאינה ראויה ושיש להוקיע אותה. בשנת 1939 נאסר דיקס באשמת ניסיון התנקשות בחייו של אדולף היטלר, אך שוחרר לאחר מספר חודשים והאשמות נגדו בוטלו. בסוף מלחמת העולם השנייה נתפס על ידי הצרפתים והחזק בשבי עד 1946.
אחרי מלחמת העולם השנייה וסוף חייו
אופי עבודותיו של דיקס לאחר מלחמת העולם השנייה השתנה מעט: הוא החל לצייר יצירות בעלות אופי דתי-נוצרי, אלגוריות דתיות וסצנות תנ"כיות; אך המשיך גם ביצירה המראה את הסבל שגורמות המלחמות. הוא קיבל הכרה והערכה בגרמניה המערבית והמזרחית גם יחד וזכה בפרסים רבים. בשנות ה-50 וה-60 נסע ברחבי אירופה וארצות-הברית כדי להציג את יצירותיו בתערוכות שונות. דיקס מונה לחבר במספר אקדמיות לאמנות, בהן פירנצה, ברלין ודרזדן. בשנת 1965 השתתף בסרט דוקומנטרי קצר. בשנת 1967, לאחר נסיעה ליוון, סבל משבץ ששיתק את ידו השמאלית. הוא נפטר ב-25 ביולי 1969 לאחר שעבר שבץ נוסף.
איש חשוב מאוד
איש חשוב מאוד היא סדרת דרמה ישראלית של חברת התקשורת HOT, המבוססת בחלקה על חייו של השחקן יהודה לוי. הסדרה החלה את שידורה ב-4 בספטמבר 2014, ומשודרת בערוץ HOT3.
הסדרה זכתה בארבעה פרסים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2014, "מיני סדרה הטובה ביותר", "השחקן הטוב ביותר", "השחקנית הטובה ביותר" ו"התסריט הטוב ביותר".
העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-27 בדצמבר 2018 והסתיימה ב-14 במרץ 2019.
עלילה
הסדרה מתבססת בצורה פיקטיבית על חייו של יהודה לוי, שחקן נערץ אשר נמצא אחרי פרידה מחברתו ובתחילת הסדרה פוגש את רונה, שיהודה מנסה לשתף אותה במה שעובר עליו, וכמה קשה להיות נערץ ומפחד מהיום שבו יפסיק להיות רלוונטי. הסדרה מגוללת על הצורך של יהודה לוי להתחיל חיים נורמליים בעזרתה של רונה שעוזרת לו לצאת למסע הזה.
הפקה
את הסדרה יצרה שירלי מושיוף יחד עם תומר שני. מושיוף החלה לכתוב את התסריט בשנת 2009 כשהכירה את לוי במהלך העבודה על העונה השלישית של "האלופה". מושיוף הגתה תחילה את הרעיון לכתוב סדרה על שחקן מפורסם שמתאהב באשה אנונימית לאחר שנפרד מבת זוגו המפורסמת, והמפגש שלה עם לוי הוביל לכך שהסדרה התגבשה סביב דמותו. הצילומים החלו באמצע שנת 2013, זמן קצר בטרם הודיע לוי עצמו על פרידתו מבת זוגו בחיים, נינט טייב. הסדרה צולמה בדירה במגדל W בתל אביב-יפו, וכן בבית קפה "שניאור" ברחוב פינסקר בתל אביב, ובדירת מגוריה של מושיוף שמוצגת בסדרה כדירת אמו של לוי.
בינואר 2015 פורסם כי אושרה לסדרה עונה שנייה, והיא עלתה לשידור ב-27 בדצמבר 2018 והסתיימה ב-14 במרץ 2019.
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות והוגדרה על ידי מבקרים אחדים כסדרה פורצת דרך המציבה רף גבוה לטלוויזיה הישראלית. מבקר הטלוויזיה של עיתון "מעריב השבוע" התרשם כי "בבניית הדמויות והעלילה ובשפה המדוברת, "איש חשוב מאוד" מציבה סטנדרטים שלא ניתן יהיה להתעלם מהם בעתיד".
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
ברית החייל
ברית החייל היה איגוד ברוח התנועה הרוויזיוניסטית, של חיילים יהודים משוחררים, אשר פעל בשנות ה-30 של המאה ה-20, באירופה ובארץ ישראל.
הקמתה ופעולותיה
האיגוד נוסד בעיר ראדום שבפולין בשנת 1932. בראש הברית עמד זאב ז'בוטינסקי, שקיים תכתובת ענפה עם מפקדתה. עקרונות החינוך וההתנהגות של חברי ברית החייל כללו משמעת, צבאיות, טקסיות, הדר ונאמנות. חזון הברית היה הקמת מדינה עברית משתי גדות הירדן. וחבריה ערכו פעולות הסברה בקרב יהדות פולין. חוקת "ברית החייל" הייתה נושא לדיונים ובעלת חשיבות רבה לתפיסתם של חברי והנהגת התנועה הרוויזיוניסטית.
רוב אנשי "ברית החייל" היו חיילים ומפקדים לשעבר בצבא הפולני, בסביבות שנות השלושים לחייהם בעת הקמתה. חלקם היו חניכי תנועת בית"ר. עם זאת לא ראתה תנועת בית"ר ב"ברית החייל" מסגרת-המשך לחבריה, אלא בברית הציונים הרוויזיוניסטים (צה"ר). שנה לאחר הקמתה כללה "ברית החייל" למעלה מ-30 סניפים ונבחרה לה מפקדה. באוקטובר 1932, בוועידה הארצית של הברית, אושרו עקרונותיה של הציונות הרוויזיוניסטית. בסוף 1934 הוקמו סניפים של "ברית החייל" בשמונה ארצות אחרות באירופה. בתחילת 1935 החל יישום תוכנית להקמת בתי ספר להכשרה צבאית. הברית קיימה קשרים עם הצבא הפולני, ופעלה באישורו ובאישור משרד הפנים הפולני. אנשי "ברית החייל" העבירו הכשרות צבאיות ואימונים לחברי בית"ר.
ב-1937 התרחבו שורות האיגוד בפולין. דוד קרול, שהיה קצין מילואים בצבא פולין, היה ממנהליה המרכזיים אותה עת. מפקדה הראשי היה מירון שסקין. סניפים מרכזיים הוקמו בערים ורשה, ביאליסטוק ולובלין. בסניפים רבים פעלו גם אנשי אקדמיה ונכבדי קהילה, שראו זכות לעבוד יחד במסגרת אחת עם "אנשי העם".
ערב מלחמת העולם השנייה היו בשורות ברית החייל 25,000 חברים. בגטו ורשה היו אנשי הברית מרכיב באיגוד הצבאי היהודי. בתקופת השואה נספו רוב חברי הברית באירופה.
בארץ ישראל
רבים מחברי "ברית החייל" וחניכיה עלו לארץ ישראל, ועל פי חוק יכלו לקחת עמם נשק שהיה בבעלותם. עם בואם לארץ ישראל הם היו לעתודות לוחמים של מחתרת האצ"ל.
משנת 1936 היו כמה מאות חברים בסניף "ברית החייל" בארץ ישראל. ב-1937 הוקם סניף מרכזי לברית בתל אביב, שקיים קשרים עם סניפי וחברי הברית ברחבי העולם. רבים מאנשי "ברית החייל" נשלחו לשרת כשוטרים ונוטרים. קבוצה של נשים ארגנה הכשרת "עזרה ראשונה". מפקדי ברית החייל בארץ ישראל היו משה רוזנברג ומנחם ארבר, שגם היו מפקדים בבית"ר.
אוסף גדול, הכולל תעודות ומסמכים רבים על "ברית החייל", פעילותה וחבריה, נמצא בארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל.
נחש ביצים
נחש ביצים (שם מדעי: Dasypeltis) הוא סוג של נחשים ממשפחת הזעמניים החיים באפריקה שמדרום לסהרה ובמזרח התיכון והם אינם ארסיים. נחשים אלה יחד עם המין אֵלָכִיסְטוֹדוֹן (Elachistodon westermanni), ניזונים כמעט בלעדית מביצים של עופות ומכאן שמם.
אורך הנחשים 30–100 ס"מ והם בעלי קשקשים כהים עד חומים משובצים באפור לאורך הגוף, הראש שלהם גדול והזנב קצר. הם שוכנים הן על העצים והן על הקרקע, אך הם יודעים לטפס מצוין על ענפים ולהגיע לקני ציפורים.
הלסת של נחשים אלה יכולה להיפער כלפי מטה בצורה העוזרת להם לבלוע גם ביצים גדולות. בתוך הוושט ישנו זיז קרני הנלחץ על קליפת הביצה ועוזר לשבור אותה. החלמון נשפך אל הקיבה והקליפה נפלטת החוצה מהפה. הנחש יכול לבלוע אפילו ביצי יענים.
ל"ו צדיקים
התחלתה של האמונה
הרעיון של צדיקים שקיומם מאפשר באופן רוחני את המשך קיומו של מקום מסוים נמצא כבר בסיפור התנ"כי על הפיכת סדום ועמורה, שבו אברהם מבקש להציל את סדום אם יהיה בה מספר מסוים של צדיקים. יש רואים את הרעיון בספר משלי, באמירה "צדיק יסוד עולם". במדרש מספר הצדיקים הנדרש לעולם הוא 30 ובתלמוד 45, המחולקים ל-30 בארץ ישראל ו-15 בחוץ לארץ.
חוקר הקבלה גרשם שלום מעיר על כך:
שלום סבור שמקור המספר ל"ו הוא ברעיון האסטרולוגי שהיה מקובל בעולם העתיק של שלושים ושישה הדיקאנים השמימיים שכל אחד מהם מושל על עשרה ימים בשנה. אמונה זו הייתה נפוצה הן בתרבות ההלניסטית והן במזרח הרחוק. לדעתו, אביי האניש את המושגים הקוסמולוגיים והשתמש בהם כדי לתאר את הצדיקים שמקבלים פני השכינה.
חוקרים אחרים לעומתו סבורים כי מדובר בהתפתחות יהודית פנימית של הרעיון. לדבריהם אביי אינו מתייחס, לפחות לא ישירות, לצדיקים שעליהם עומד העולם (בדומה למיתוס האסטרולוגי), אלא לצדיקים שרואים פני השכינה, המשמש כתחליף לעבודת הקרבנות לאחר חורבן בית המקדש. מושג זה של הקבלת פני השכינה מקורו בבית מדרשם של התנאים, בחוגיהם של יורדי המרכבה כרבי שמעון בר יוחאי וחבריו, שם מצוי גם המושג "בני עליה", מושג הקרוב רעיונית לצדיקים המקבלים פני שכינה.
לפי האמור ב, העולם מתקיים בזכות ארבעים וחמישה צדיקים, שלושים בארץ ישראל וחמישה עשר בבבל. לדברי רבי יהודה, אומות העולם מתקיימות בזכות שלושים צדיקי אומות העולם.
רק במאה השמונה עשרה התבססה המסורת לפיה ל"ו צדיקים אלה הם צדיקים נסתרים, אם כי הרעיון על קיומם של צדיקים שאינם מפורסמים מופיע כבר בתלמוד הבבלי, שם מובא שרובם הם נסתרים.
ל"ו צדיקים בסיפורי חסידים
בחסידות מוכר המושג ל"ו צדיקים גם כצדיקים נסתרים. מושג זה משמש בסיפורי חסידים כמוטיב החוזר על עצמו. כאשר אחת הדמויות נדמית בסיפור כנחותה ומתגלית כדמות בעלת דרגה רוחנית גבוהה והאדם מתגלה כאחד מ"ל"ו צדיקים". בסיפורי חסידים לרוב כוונת המושג "ל"ו צדיקים" מדברת על צדיקים נסתרים. לפי המסורת החסידית רבי לייב שרה'ס היה מפרנס את הצדיקים הנסתרים. מוטיב זה של ל"ו הצדיקים שימש לעיתים גם כמקור לביסוס השיטה החסידית שייתכן כי "תהילים זאגר", כלומר יהודי האומר תהילים ומשתדל בעשיית חסד אך אינו תלמיד חכם, נחשב לבעל מעלה שרוחניותו היא המחזיקה את העולם. תפיסה זו עוררה ביקורת מצד המתנגדים, שכן נאמר בפרקי אבות "אין בור ירא חטא ולא עם הארץ חסיד".
גרשם שלום מספר:
צדיק הדור
בחסידות חב"ד הכינוי המקובל לצדיק הדור הוא "נשיא הדור" או "ראש בני ישראל".
הערות שוליים
36 justos
עד שתבין אותי
הפקה
כאשר בתי אספה חומרים לאלבומה "נסה אותי" היא החליטה שהשיר "עד שתבין אותי" אינו מתאים לה. בתי שכמו שירי מימון חתומה בהליקון החליטה להעביר אותו לזמרת אחרת, והשיר הועבר למימון שאספה גם היא חומרים לאלבום הבכורה שלה. השיר היה בעשרת הראשונים של המצעדים בישראל והועמד יחד עם שני הסינגלים הבאים שלה לתואר "שיר השנה" ב-2005.
השיר מפי בחורה מיואשת מיחסים עם בן זוגה שנמאס לה שהוא לא מבין אותה ונגמר לה הסבלנות, היא פונה עליו כשהוא צוחק עליה בציניות ש"עד שהוא יבין אותה היא כבר לא תהיה איתו", היא עוזבת אותו ומתחילה מסע חדש בלעדיו ומרגישה שנפתחו לה דרכים חדשות בהם היא תוכל להמשיך בלעדיו.
אתאיזם שלילי וחיובי
אתאיזם חיובי, הידוע גם בשמות אתאיזם חזק או אתאיזם קשה, הוא צורה של אתאיזם שטוענת כי לא קיימים אלים. אתאיזם שלילי, הידוע גם בשמות אתאיזם חלש או אתאיזם רך הוא כל סוג אחר של אתאיזם, כמו אתאיזם שבו אדם לא מאמין באלים אך לא טוען בפירוש שאין כאלו.
הביטויים "אתאיזם שלילי" ו"אתאיזם חיובי" הובאו לשימוש לראשונה על ידי אנטוני פלו בשנת 1976 וכן הופיעו בכתביו של מייקל מרטין מאז 1990.
שימוש
בגלל הגמישות של המושג אל, ייתכן שאדם כלשהו יהיה אתאיסט חיובי במובנים של תפיסות אלוהות מסוימות, בזמן שהוא יהיה אתאיסט שלילי במובנים של תפיסות אלוהות אחרות. לדוגמה, האלוהים של תאיזם קלאסי נחשב לישות עליונה כל־יכולה, יודעת־כל, נמצאת בכל מקום ודואגת לרווחת האנושות. אדם יכול להיות אתאיסט חיובי עבור דמות כזו (בגלל, נניח, בעיית הרוע) בזמן שהוא אתאיסט שלילי המכבד את תפיסת האלוהות הדאיסטית, על ידי כך שהוא דוחה אמונה באל שכזה אך לא טוען באופן מפורש שהוא בהכרח אינו קיים.
אתאיזם חיובי ושלילי שונים מהחלוקה לקטגוריות הפחות ידועות של הפילוסוף ג'ורג' המילטון סמית', אתאיזם מפורש ומרומז, שגם הן קשורות לדעותיו של האדם על קיומה של האלוהות. אתאיסטים המחזיקים בתפיסה של "אתאיזם חיובי מפורש" הם אתאיסטים שטוענים שלא קיימת אלוהות משום סוג. אתאיסטים המחזיקים בתפיסה של "אתאיזם שלילי מפורש" הם אתאיסטים שטוענים שאינם מאמינים באלוהות, אך לא טוענים שבהכרח לא קיימת ישות אלוהית. אלו שלא מאמינים באף ישות אלוהית אך לא טוענים שהם אינם מאמינים בישות כזו, מחזיקים בדעה שנקראת אתאיזם מרומז. בקרב האתאיסטים המרומזים ניתן לכלול גם ילדים ומבוגרים שמעולם לא שמעו על ישות אלוהית, אנשים ששמעו על אלוהות ומעולם לא חשבו על הרעיון לעומק, ואגנוסטיקנים שאינם דוחים את הרעיון של אמונה באלוהים. אתאיזם מרומז מוכל בקטגוריית אתאיזם שלילי.
תחת חלוקה זו לחיובי ולשלילי, אגנוסטיקנים מסוימים יסווגו כאתאיסטים שליליים. למרות זאת, תקפות החלוקה הזו נמצאת תחת מחלוקת, ומספר אתאיסטים מוכרים כמו ריצ'רד דוקינס נמנעים ממנה. בספרו "יש אלוהים?" מתאר דוקינס אנשים עבורם הסיכוי שאלוהים קיים הוא בין "גבוה מאוד" ל"נמוך מאוד" כ"אגנוסטיקנים" ושומר את הביטוי "אתאיזם חזק" לאלו שטוענים שהם יודעים שאין אלוהים. הוא מתאר את עצמו כ"אתאיסט דה־פקטו" ולא כ"אתאיסט חזק". הפילוסוף אנתוני קני נוהג לחלק את גישת האתאיזם השלילי, ומבדיל בין אגנוסטיקנים, שלדעתם הטענה "אלוהים קיים" אינה ודאית, לבין תאולוגים נון-קוגניטיביים, שמחשיבים כל שיחה בנושאי אלוהות כחסרת משמעות.
משמעויות נוספות
ז'אק מריטיין השתמש במונחים שלילי וחיובי עוד ב־1949, אך עם כוונה אחרת ובהקשר לאפולוגטיקה קתולית.
גופרג'ו רמצ'נדרה ראו (1902–1975) ההודי, הידוע בכינויו "גורה", היה מהפכן חברתי, פעיל נגד כתות ואתאיסט. הוא הציע גישה בשם "אתאיזם חיובי" שמתייחסת לאתאיזם כדרך חיים בספרו "אתאיזם חיובי" מ־1972.
קהילת האתאיזם של אוסטין (ACA) משתמשת בביטוי אתאיזם חיובי כצורך במתן יחס חיובי לאתאיזם, והפגת התדמית השלילית והשקרית המצוירת על ידי אנשים דתיים, במיוחד במקומות פולחן.
מורילו סרקיירה
קריירת מועדונים
סרקיירה גדל במחלקת הנוער של קרוזיירו. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.
ב-12 בינואר 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בפלמיירס מליגת העל הברזילאית.
פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי
רשימת האוניברסיטאות החברות בפורום
האוניברסיטאות החברות בפורום נכון לשנת 2020: {{טורים
אפריקה
}}
ריוגרפיה
ריוגרפיה היא תהליך שבו מניחים חפצים שונים על נייר צילום ולאחר מכן חושפים אותו לאור. זהו תהליך שנוצר בתנאי חדר חושך. לאחר החשיפה יש להעביר את הנייר תהליך פיתוח. החלקים בהם נחשף הנייר לאור יהפכו לשחורים, החלקים שלא נחשפו יהפכו לבנים והחלקים שנחשפו באופן חלקי (על ידי חפצים שקופים או דקים) יקבלו גוונים שונים של אפור.
הריוגרפיה היא תהליך תיעוד של קווי המתאר של החפצים המונחים על נייר הצילום. תהליך זה התגלה כבר בעבר ונקרא פוטוגרמה אך מאן ריי גילה אותו מחדש והחליט להשתמש בו על מנת להביע את עצמו. הוא החליט לקרוא לו: "ריוגרפיה". המונח "ריוגרף" נלקח משם העט "מאן ריי" אך מתייחס גם לתהליך שבו דרושות קרני אור (ray) על מנת לקבל את התוצאה. השימוש הראשון שלו במונח זה היה בריוגרף הראשון שפרסם בגיליון הסתיו של המגזין The little review no.3 ב-1922.
מאן ריי והרֵיוגרפיה
מאן ריי הגיע לפריז ב-1921 ופתח את הסטודיו הראשון שלו בחדר המלון שבו התאכסן. הוא הגיע לפריז עם מצלמה אחת ועבד בחדר המלון שלו בלילה כחדר חושך. הצלמים באותה תקופה נחשבו לציירים כושלים. הסברה הייתה שרק ציירים גרועים הופכים לצלמים. הצילום לא נחשב לאמנות והוא רצה להפוך אותו לאמנות. הוא החליט לחפש דרך חדשה והחל בצילומי אובייקטים. הוא בחר לצלם את האובייקטים הפיסוליים שלו, אובייקטים שמצא בסביבתו הקרובה, וצילם את עבודות הרדי מייד של דושאן. הוא צילם את האובייקטים בקומבינציות שונות ונתן להם כותרות שאינן קשורות למצולמים, כמו דושאן.
צילומי האובייקטים גרמו למאן ריי לאמץ את הפילוסופיה של דושאן שאומרת כי יש לנתק את המחשבה מן העובדות. הרי צילום נחשב באותה תקופה למתעד של מציאות, של אמת, ובצילומי האובייקטים לאמת המצולמת אין שום טענה. בסוף 1921 צירוף מקרים הביא לכך שמאן ריי יגלה סוג חדש של צילום שישמש אותו להצגת הרעיון הפילוסופי הזה. באותו לילה ריי היה עסוק בהדפסות מפלטות צילום והעברתם לפוזיטיב לפיתוח. מבלי ששם לב, לקח ריי שני ניירות צילום במקום אחד וגילה זאת רק לאחר שהניירות כבר שהו בתוך הנוזל המפתח. כיוון שלא רצה לזרוק את הנייר, הוא הניח עליו משפך זכוכית, כוס מדידה וטרמומטר ובטעות הדליק את האור. כך נוצר הריוגרף הראשון.
הריוגרפיה נתנה למאן ריי מרחק גדול יותר מאובייקט הצילום כי צילומיו נוצרו בשיטה שלא היה ניתן לשלוט בה באופן מוחלט. דרך שיטה זו גילה דרך חדשה להסתכלות על העולם. הריוגרפים נראו כצילום של אובייקט חסר המיוצג על ידי הסימן השאיר האובייקט על גבי הנייר והציגו את הרעיון ש"האמת הוויזואלית היא רק צל המוטל על ידי מציאות חיצונית". המחשבות מנותקות מהעובדות בעבודות אלה. הוא אמר כי: "השחתת המדיום שבו אתה עוסק זו ההבטחה המושלמת של שכנוע הכותב. מידה מסוימת של בוז לחומר שאיתו אתה עובד, על מנת לבטא רעיון, היא חיונית לריאליזם הטהור של רעיון זה". אמונה זו גרמה לו לזנוח את המצלמה ואת הצילום "הנורמלי" ולעבור לניסיונות בריוגרפיה, אשר עזרה לו לבטא את רעיונותיו הפילוסופים.
כמעט מחצית מכל עבודות הריוגרפיה של מאן ריי נעשו בשנתיים-שלוש השנים הראשונות לאחר הגילוי. עד סוף 1922 הוא ניסה את כל הדרכים האפשריות שבהן יכול להיווצר ריוגרף: הוספת או החסרת אובייקט בין חשיפה לחשיפה, מספר חשיפות בתאורות שונות, תאורה בתנועה, החזקת אחד האובייקטים בידו בין הנייר לאור וכו'. באותה שנה הוא הוציא קטלוג שכלל 12 ריוגרפים שנקרא: "Champs Délicieux". הכותרת נבחרה כמעין מחווה לאנדרה ברטון שהוציא יחד עם פיליפ סופול ספר של טקסטים אוטומטיים בשם: "la Champs Magnétique". הריוגרף הראשון בקטלוג נראה גם הוא בהמשך למחווה לברטון כמשהו לא מתוכנן ולא מדויק, משהו אוטומטי. כל הריוגרפים מכילים בתוכם רעיונות מתוך המרכיבים של כתיבה אוטומטית: מהירות, פיגורטיביות ורוחניות, וכולם נעשו באותה שיטה "אוטומטית", חשיפת אור יחיד מאותו כיוון ללא הזזת האובייקטים. בעזרת הריוגרפים יצר ריי עבודות סוריאליסטיות עוד לפני הסוריאליזם. עבודותיו הציגו דברים רגילים בצורה בלתי רגילה.
ב-1931 הוציא מאן ריי קטלוג נוסף המכיל עשרה ריוגרפים. קטלוג זה הופץ על ידי חברת החשמל של פריז ב-500 עותקים ונקרא: "Électricité". בקטלוג זה הציג מאן ריי את השכלולים הנוספים שלו בפיתוח הריוגרפיה. עבודות אלו התמקדו באפשרויות של אור ושקיפויות ונראו מלאות אנרגיה. הריוגרפים האלו התמקדו בקשר של האדם עם החשמל, עם הכוח שיש לאור. האובייקטים בעבודות אלו נראו כמו אובייקטים קוסמיים מוקפים בהילה וטעונים באנרגיות חשמליות. הם נבחרו בקפידה, הונחו בקומפוזיציות מחושבות והוזזו בתנועה עדינה כך שהתקבלה צורה ארוטית שהיא בעצם לא האובייקט אלא החוסר שלו. מאן ריי מספר לנו בעבודות אלה סיפור ארוטי על חשמל ואור. הוא משווה את החשמל לארוטיקה ואומר כי שני הכוחות פועלים בעולם אך אנחנו לא יודעים כיצד.
על הריוגרפיה הוא אומר: "זה ברוח של התנסות ולא של ניסוי שבו הדימויים האוטוביוגרפים מוצגים. דימויים אלו הם שאריות תחמוצת המתוקנות על ידי אור וכלים כימיקלים של חיים אורגנים". תהליך הריוגרפיה איפשר למאן ריי להיות צלם חופשי ושונה, ולהשתמש בצילום כמו שצַייר משתמש בציור. הוא טוען כי מעולם לא אהב את המצלמה ותהליך זה נתן לו את היכולת לייצר את הפנטזיה שלו בלעדיה. הוא אומר כי הוא לא רוצה לצלם את הטבעי אלא את מה שהוא רואה בראשו.
קלי אדמס
קלי אדמס (באנגלית: Kelly Adams; נולדה ב-16 באוקטובר 1979) היא שחקנית אנגלייה. אדמס ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד מיקי הנדרי בסדרות הדרמה הרפואיות "הולבי סיטי" (2004–2006) ו"חדר מיון" (2005) של ערוץ BBC One, בדמות אמה קנדי בסדרת הדרמה "הנוכלים" (2009–2012), בתפקיד פאדרה מרי גרינסטוק בדרמה הקומית "Bluestone 42" של ערוץ BBC Three, ובדמות ננסי וב בדרמה התקופתית של רשת ITV "מר סלפרידג'".
ביוגרפיה
אדמס נולדה בלינקולן שבלינקולנשייר. היא למדה בבית הספר נורת' קסטיבן בנורת' הייקהם. את הכשרתה המקצועית קיבלה באקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון בווד גרין שבלונדון.
תפקידיה הראשונים של אדמס היו בדמות טרה פלמר-טומקינסון בדוקו-דרמה על אודות הנסיך ויליאם, ובפרק בסדרה "רופאים". בין 2004 ל-2006 שיחקה בתפקיד קבוע בדמות מיקי הנדרי בסדרה הרפואית "הולבי סיטי". אדמס לוהקה לתפקיד יחד עם השחקנית ג'יי ג'ייקובס שהצטרפה לסדרה בעונה השישית.
אדמס נבחנה בתחילה לדמות דונה. אבל המנהלים חשבו שהיא תתאים יותר לדמות של מיקי, שהיא שקטה יותר, בניגוד לאופיה החצוף של דונה. היא וג'ייקובס עבדו יחד בסדנה במשך שלוש שעות, והמפיקים הבחינו ביניהן ב"ניצוץ מיידי", שהוביל לליהוק המשותף שלהן. ב-2004 הייתה לדמות שגילמה מערכת יחסים לסבית עם הדמות של ג'ייקובס. הסצנה שבה הן התנשקו נערכה וקוצצה בחצי, כי נחשבה למפורשת מדי לשידור. ב-2006 הדמות של אדמס עזבה את סדרה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה בניוקאסל.
ב-2009 שיחקה אדמס בתפקיד קטן בסרט הביוגרפי "ברונסון" אודות הפושע הנודע לשמצה צ'ארלס ברונסון. עוד באותה שנה השתתפה במותחן מדע בדיוני בריטי בשם "Beacon77" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן. ב-2010 הופיעה אדמס בסרט "חמש החברות האחרונות שלי" בתפקיד ונדי. ביולי 2012 אושר ב-BBC שאדמס תככב בעונה חדשה של הסדרה "Death in Paradise". ב-2013 כיכבה אדמס בתפקיד פאדרה מרי גרינסטוק בקומדיה "Bluestone 42" של ערוץ BBC Three, ושיחקה בסדרה במשך שתי עונות.
חיים אישיים
בפברואר 2011 התחתנה אדמס עם בן זוגה, צלם האופנה כריס קנדי, בטקס שנערך בהאקני טאון הול. היא הציעה לו נישואים כשהיו בטיול בברוז'.
PGM Ultima Ratio
רובה PGM Ultima Ratio הוא רובה צלפים שתוכנן ומיוצר על ידי חברת PGM Précision הצרפתית. הרובה מיוצר בעיקר בקליבר 7.62x51 mm NATO אך ניתן להזמינו גם במספר קליברים אחרים, תלוי בדגם. הרובה תוכנן כרובה צלפים נגד אנשים ונחשב למדויק ביותר, אמין ונוח ליורה. מתחריו העיקריים בנתח שוק זה של רובי הצלפים הם אקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר ורובי סאקו TRG, ורובי צלפים אמריקאים.
שם הרובה בא מלטינית ופירושו "המוצא האחרון (שהוא כוח)" ונלקח מהביטוי "ultima ratio regum" ("הטיעון הסופי של מלכים", כלומר מלחמה) שהיה חרוט על תותחיו של לואי ה-14, מלך צרפת.
הרובה היה בשירות היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, הימ"מ, ביחד עם "אחיו הגדולים" PGM 338 ו-PGM Hecate, בזכות דיוקו הרב, הארגונומיה הנוחה שלו והאיכות הכללית שלו. צלפי הימ"מ השיגו בו מקבצים של רבע דקה של מעלה (0.25 MOA), דיוק הנחשב לאחד הטובים כיום בעולם (כיום רוב רובי הצלפים משיגים דיוק של 1–0.5 דקה של מעלה).
מבנה והנדסה
מערכת ה-Ultimo Ratio (להלן UR) היא רובה שתוכנן מראש כרובה צלפים ולא גרסה משופרת או מושבחת (accurised) של רובה רגיל.
כמו "אחיו" הגדולים - PGM Hecate II בקליבר 0.5 BMG ו-PGM 338 בקליבר 0.338 לפואה - רובה ה-UR בנוי סביב שלדת מתכת קשיחה, דבר המעניק לו מראה "שלדי". תכנון זה נועד להפחית משקל ולהקל את תחזוקת הרובה.
למרות שהרובה מוצע בעיקר בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו ניתן להזמינו בקליברים שונים, כאשר היצע הקליברים האפשריים תלוי בדגם (התערבות, קומנדו I ו-II או הדגם המושתק).
<!-- The receiver is made from a high quality 7075 aircraft-grade aluminum alloy, while the steel bolt has three lugs that lock into a barrel extension. It also has overpressure vent holes allowing high-pressure gases a channel of escape in the rare event of a cartridge case head failure. The match grade barrel is mounted fully floated and can be easily exchanged in the field with the help of a 5 mm hex key.
There are several barrel configurations available. The Intervention barrel sports heating dispersion ribs along its length and an integrated glued on muzzle brake to reduce recoil, jump and flash. The Commando I and Commando II barrels are fluted and can have integrated or detachable muzzle brakes. If the barrels are threaded for a detachable muzzle brake they can also be fitted with a detachable suppressor. The Integral Silencieux barrel has an integrated suppressor.
The Ultima Ratio has a fully adjustable two-stage trigger featuring an adjustable trigger pull weight of 10 N (2.2 lbf) to 16 N (3.6 lbf) that can be adjusted by an armourer and a fast lock time.
The PGM Ultima Ratio is fitted with a Picatinny rail so that it may be equipped with a wide range of commercial and NATO-standard optical sights, lights, night vision equipment and other tactical accessories. It also has an optional set of emergency iron sights to be used in case of the failure of the primary sight.
In order to preserve an optimal shooting comfort, the factory advises to avoid firing without the muzzle brake or silencer attached.[3]
-->
בידיו של צלף מיומן הרובה מסוגל להשיג באופן עקבי דיוק של 0.5 דקת קשת (0.5 MOA) עם תחמושת Match Grade, אך גם מקבצים של 0.25 דקה של מעלה ומטה הם לא נדירים.
את הרובה ניתן להטעין במחסנית בת טור יחיד של 5 כדורים או מחסנית בעלת שני טורים בת 10 כדורים.
החברה מציעה את האביזרים הבאים בנוסף לרובה עצמו: משתיק קול PGM, ידית אחיזה ארגונומית מעץ, מתפסים מעץ, מסילות פיקטיני ארוכות לגג הרובה ולצדדים, מתאם לטלסקופים PGM, כוונות ברזל PGM לגיבוי, תיבת נשיאה ורצועה לנשיאת הרובה.
בשימוש ישראל
הרובים נרכשו בשנות ה-90 של המאה ה-20 ושירתו עד סוף העשור השני של המאה ה-21. בימ"מ נעשה שימוש רב ברובים ורבים מהם נתבלו מרוב שימוש. בגלל בעיה לרכוש חלקי חילוף ותחמושת תואמת עקב אמברגו אירופאי על ייצוא נשק לישראל, ב-2013 רכש הימ"מ במקומם את רובה הצלפים המודולרי בארט MRAD (תוצרת ארצות הברית), שלו דיוק דומה ל-PGM. הבארט MRAD זכה אף הוא לחוות דעת חיוביות מאוד מצלפי הימ"מ.
סמל מסצ'וסטס
תיאור הסמל
הסמל כולל את סמל האצולה של מסצ'וסטס המורכב משלושה חלקים:
הצבע הכחול השולט בסמל, במגן ובסרט, מסמל את הגבעות הכחולות של קווינסי, קנטון ומילטון. רקע הסמל לבן ומסגרתו כוללת את הטקסט בלטינית "Sigillum Reipublicæ Massachusettensis" שמשמעותו "סמל הרפובליקה של מסצ'וסטס". הגרסה הנוכחית של הסמל עוצבה על ידי אדמונד ה. גארט ואומצה על ידי המדינה בשנת 1900.
היסטוריה
הסמל עבר גלגולים רבים עד אימוץ הסמל הנוכחי על ידי הקונגרס המחוזי ב-13 בדצמבר 1780.
התקופה הקולוניאלית
סמלה הראשון של מושבת מפרץ מסצ'וסטס כלל אינדיאני ערום עם שיח המכסה את מפשעתו. בדומה לסמל הנוכחי, הוא החזיק בידיו חץ המופנה מטה. בפיו החזיק מגילה שכללה את המילים "בואו ועזרו לנו" באנגלית, שהדגישו את הכוונות המיסיונריות והכלכליות המקוריות של המתיישבים הראשונים. ייתכן כי מקור המילים מהפסוק בברית החדשה:
סמל זה היה בשימוש עד שנת 1686, ולתקופה קצרה נוספת בין 1689–1692.
תקופה המהפכה האמריקאית
בשנת 1775 הופיע הסמל המהפכה של המדינה שאומץ על ידי הקונגרס המחוזי של המדינה. הסמל הכלל לוחם אמריקאי (minuteman) שאחז חרב בידו הימנית ואת המגנה קרטה בידו השמאלית. לאחר המהפכה האמריקאית החרב נשמרה כחלק מסמל המדינה. סמל המהפכה הוא הראשון שהציג את המוטו הלאומי של המדינה, ובכך סימל כי המושבה לא מכירה יותר בשלטונו של מפקד הכוחות הבריטיים באמריקה, תומאס גייג'.
מקור המוטו הוא במכתב שנכתב לאביו של אלג'רנון סידני בו נכתב:
ציטוט זה נכתב בספר הססמאות הדני, שהיה אהוד בקרב המושבות האמריקאיות הראשונות. הססמה נכתבה במשקל הקסמטר דקטילי.
הסמל אושר על ידי הרשות המחוקק של המדינה ב-1775 ואושרר על ידי מושל המדינה, ג'ון הנקוק ב-13 בדצמבר 1780.
נקונגסמבה
נקונגסמבה (בצרפתית: Nkongsamba) היא עיר שנמצאת באזור החוף שבקמרון.
גאוגרפיה
נקונגסמבה ממוקמת כ-88 ק"מ מדואלה, בירת האזור וכ-203 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (21 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,646 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (450 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (7 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
נקונגסמבה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N5. ישנה תחנת רכבת ליד העיר. יש בנקונגסמבה שדה תעופה (קוד יאט"א: NKS; קוד ICAO:FKAN).
שוחר
שוֹחֵר הוא תלמיד בית ספר תיכון בעל ציביון צבאי, או נער לפני גיוס הלומד במסגרת קדם־צבאית (קד"צ) או טרום-צבאית (טר"צ). שוחרים עשויים להימצא תחת משמעת צבאית מלאה, הכוללת לבוש צבאי.
ישנם בארץ בתי ספר עם מסלול שוחרות, כמו הפנימייה הצבאית לפיקוד (ליד בית הספר הריאלי בחיפה והפנימייה הצבאית-תורנית לפיקוד "אור עציון" במרכז שפירא), המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר (בחיפה ובבאר שבע), בית הספר הולץ, ישיבת בני עקיבא מירון, בית הספר לקציני ים עכו, אורט ימי אשדוד, בית הספר מבואות ים, מסלול שוחרות אגף התקשוב וההגנה בסב"ר ועוד. בחילות רבים בצה"ל ישנם קורסים המתקיימים במסגרת קדם־צבאית, שבמסגרתם לומדים שוחרים בוגרי תיכון המתגייסים לחיִל בתום הקורס. לדוגמה, קורס תכנות בבית הספר למקצועות המחשב, קד"ץ נהיגה ועוד. בעבר התקיימו מסלולי שוחרות בבתי ספר: המכללה הטכנולוגית של חיל החימוש, הפנימייה הצבאית לפיקוד ליד גימנסיה הרצליה שנסגרו.
שוחרים עשויים לקבל דרגת רב"ט בסיום לימודיהם. משך השירות הנדרש משוחר לקבלת דרגת סמל קצר יותר מאשר זה של חייל רגיל. על פי רוב, שוחרים מוצבים בשירות הצבאי שלהם על פי המקצוע שרכשו במהלך לימודיהם, במסגרת הקורס הקדם־צבאי או התיכון, כגון טכנאי חשמל, מכונאות ואלקטרוניקה.
שוחר שנפגע תוך כדי ועקב שירות ונגרמה לו נכות עקב מחלה או חבלה, זכאי לתבוע את קצין התגמולים ולזכות בהכרה כנכה צה"ל.
ברק כתום
"ברק כתום" היא מערכת קשר רדיו, שהוקמה בישראל לשם יצירת תקשורת אמינה בין כל גופי החירום וההצלה בישראל. המערכת מבוססת על ציוד מסדרת ASTRO 25 של מוטורולה סולושנס ישראל.
בעקבות אסון השרפה בכרמל בדצמבר 2010, שבו התגלו ליקויים ביכולת של גופי ההצלה והחירום השונים לתקשר ביניהם, עקב שימוש בתדרים נפרדים ובמערכות קשר נפרדות, החליטה הממשלה על שיפור היערכות העורף למקרי חירום ואסונות, ובכלל זה להקים להקים ועדה בין-משרדית, בראשות רשות החירום הלאומית (רח"ל), לבחינת חלופות למערכת תקשורת ושליטה ארצית לחירום. מאפייני מערכת התקשורת הוגדרו כ"מערכת רדיו לאומית משותפת ואחידה לכלל גופי החירום וההצלה תאפשר תקשורת רציפה בין הארגונים במצב חירום ובאירוע אסון המוני, וללא תלות במערכת התקשורת של חברות הסלולר".
ביולי 2012 החליטה הממשלה על הקמת מערכת רדיו לאומי, ובמאי 2013 נקבעו כללי תקצוב המערכת. להקמת המערכת נבחרה חברת מוטורולה סולושנס ישראל, שסיפקה מכשירי קשר וציוד מסדרת ASTRO 25 שלה, מבוססת IP, בתקן APCO-25. החברה עסקה גם בתחזוקה שוטפת של המערכת.
במשטרת ישראל הופעלה מערכת בשם "ניצן", ובפיקוד העורף הופעלה בשנת 2011 מערכת "ברק כתום", ושתי המערכות מתקשרות ביניהן. אל מערכת "ברק כתום" התחברו המשרד להגנת הסביבה, רשות הכבאות וההצלה, רשות הטבע והגנים, משמר הכנסת, חברת החשמל לישראל וקב"טים ברשויות המקומיות. נכון למאי 2021 טרם הושלם חיבור מגן דוד אדום לרשת זו, והיא משמשת רק את הפיקוד הבכיר והחמ"ל של הארגון, אך לא את אנשי ההצלה בשטח. בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2016 נמתחה ביקורת על כך שמגן דוד אדום לא חובר למערכת. בשנת 2018 עלה חוסר החיבור של מד"א לדיון בוועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון למוכנות העורף.
הלגיון השחור
הלגיון השחור (באנגלית: Black Legion) היה ארגון גזעני אמריקאי אשר התפצל מארגון הקו קלוקס קלאן ופעל בארצות הברית במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. הארגון הוקם על ידי ויליאם שפרד. פעילות הארגון, אשר לפי ההערכות מנה בשיא גודלו כ-30,000-20,000 חברים, התרכזה ברובה בעיר דטרויט שבמדינת מישיגן. עם זאת, חברי הארגון פעלו גם באזור אוהיו, כאשר אחד ממנהיגיו המוצהרים של הארגון, ורג'יל אפינגר (באנגלית: Virgil Effinger), התגורר ופעל בעיר לימה שבאוהיו.
פעילות הארגון
בתאריך 31 במאי 1936, סוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press תיארה את הארגון כדלקמן:
מותו של הפועל האמריקאי צ'ארלס פול, אשר נחטף ונרצח על ידי חברי הארגון בדרום מזרח דטרויט, הוביל את הרשויות הפדרליות לפעול בהצלחה לצורך לכידתם והעמדתם לדין של 12 פעילים מרכזיים בארגון, אשר זוהו כמנהיגיו. בעקבות הרשעתם ומאסרם של אותם הפעילים, הארגון איבד את יכולת הפעולה שלו, ובפועל התפרק.
רצח טקסי
במסגרת מאמר שפורסם מטעם העיתון "The Sydney Morning Herald" בתאריך 25 במאי 1936, נטען כי הארגון מהווה אגודת סתרים, אשר מקיימת פולחן רצח טקסי:
מונסטר
{{פירושונים|
עובד (דמות מקראית)
רות ובועז ילדו את עובד, כאמור בסופה של מגילת רות:.
עובד, הוא צאצא של שני מעשי גנבת זרע וגילוי עריות: האחד, המתייחס אל פרץ (מצד אביו) שנולד כתוצאה ממעשה יהודה ותמר, והשני, המתייחס אל מואב (מצד אמו), כתוצאה ממעשה לוט ובנותיו.
עובד במדרש
רבים מפרשים את השם עובד במובן של: עובד את האלוהים. ויש אומרים כי זהו שם לבן זקונים, הנשאר לטפל בהורה המזדקן, וזאת בהסתמך על הפסוק במלאכי:, וכן על מונחים מקבילים בשפות אחרות מהמזרח הקדום. זו הסיבה שבגללה אומרות השכנות לנעמי על עובד.
בעז היה בן 80 כשנשא לאישה את רות. הפרש הגילאים ביניהם – ארבעים שנה – מנע ממנו להציע את עצמו לרות מלכתחילה. במדרש נאמר כי ביום בו הגיעה רות לבית לחם, מתה אשתו של בועז.
השכנות אומרות כי "יולד בן לנעמי", אף על פי שרות היא שילדה אותו, זאת מאחר שנעמי, חמותהּ של רות, גידלה למעשה את עובד ושימשה לו כאומנת. הסנהדרין הסיקה מכך כי "כל המגדל יתום בתוך ביתו, מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו" ולצורך כך מפרש רש"י כי עובד היה יתום, מאחר שבועז נפטר בלילה שבו נשא לאישה את רות.
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין (באנגלית: University of California, Irvine; בראשי תיבות: UCI) נוסדה בשנת 1965 והיא אחת מעשרת הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה. היא נמצאת בעיר אירוויין שבקליפורניה. האוניברסיטה נמנית עם עשר האוניברסיטאות הציבוריות המובילות, נחשבת מקבילה ברמתה לאוניברסיטאות ליגת הקיסוס הפרטיות, והמגזין U.S. News & World Report זיכה אותה בדירוג Tier 1 לאיכות אקדמית.
האוניברסיטה נקראת על שם חוות אירוויין, שטח אדמה שהיה שייך בעבר לחברת אירוויין. החברה תרמה לאוניברסיטת קליפורניה 4,000 דונמים תמורת דולר אחד ומכרה לה 2,000 דונמים נוספים.
בשנת 1971 קמה העיר אירוויין סביב הקמפוס, על פי תוכנית של האוניברסיטה ושל חברת אירוויין.
האוניברסיטה מפעילה גם את מערך מדעי הבריאות באירוויין ואת ספינת הדגל שלו – המרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין בעיר אורנג', את הגן הבוטני ואף חלק ממערך שמורות הטבע של אוניברסיטת קליפורניה. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
השנים הראשונות
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, כמו גם אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ואוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, הוקמו בשנות השישים כחלק מתוכנית האב של קליפורניה לחינוך גבוה.
האוניברסיטה רכשה 2,000 דונם נוספים בשנת 1964, לצורך דיור ופיתוח מסחרי. חלק גדול מהאדמות שלא נרכשו בידי האוניברסיטה (ונמצאות היום בתחומי הערים אירוויין, טסטין, ניופורט ביץ' וניופורט קואסט), שייכות היום לחברת אירוויין. באותה תקופה שכרה האוניברסיטה את שירותיו של משרד האדריכלים של ויליאם פריירה לתכנון-על של אזור חוות אירוויין. כוונתו של פריירה הייתה שהקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ישלים את העיר השכנה, והשניים אכן צמחו במקביל. אחרי שהאוניברסיטה התחילה לפעול בשנת 1965, הוקם ב-1971 תאגיד הערים אירוויין, והעיר נוסדה רשמית ב-1975.
הנשיא הראשון של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, דניאל ג' אולדריץ' (Daniel G. Aldrich), בנה את תוכנית הלימודים האקדמית הראשונה סביב המכללה לאמנויות, לספרות ולמדע, סביב בית הספר למנהל למוסמכים וסביב בית הספר להנדסה. המכללה הציעה אז עשרים נושאי לימוד בחמש "מחלקות" (שנקראות היום בתי ספר): ביולוגיה, אמנויות, מדעי הרוח, פיזיקה ומדעי החברה.
אולדריץ' הוא העומד גם מאחורי המגוון הרחב של בעלי החיים והצמחים שבקמפוס, התואמים לאקלים הים-תיכוני המקומי. הוא האמין שבחירה זו משרתת מטרות אסתטיות, סביבתיות וחינוכיות.
בעשרים ביוני 1964 הכריז נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון על פתיחת אוניברסיטת קליפורניה באירוויין בפני קהל של 15,000 איש, ובארבעה באוקטובר 1965 הקמפוס התחיל לפעול עם 1,589 סטודנטים, 241 עובדים, 119 חברי סגל ו-43 עוזרי הוראה.
אבל בנייתם של רבים מהמבנים טרם הסתיימה וגם פיתוח הנוף עוד היה בעיצומו, ובאופן כללי, רק כ-75% מהקמפוס הושלמו.
ב-25 ביוני 1966 נערך טקס חלוקת התארים הראשון, והוענקו בו תוארי .B.A לארבעה עשר סטודנטים, שלושה תוארי .M.A ודוקטורט אחד.
בשנת 1965 הצטרף לאוניברסיטה בית הספר לרפואה אוסטיאופתית של קליפורניה, בית הספר לרפואה הוותיק ביותר שפעל ברציפות בדרום מערב ארצות הברית. למרות מחאותיהם של חברי הסגל, נכנעה האוניברסיטה ללחצים של המושל בראון ורכשה מהממשלה את המרכז הרפואי של מחוז אורנג'. בכך נסתם הגולל על הרעיון להקים בית חולים לימודי בקמפוס. גורמים שונים הכשילו ניסיונות נוספים שנעשו במשך השנים להפעיל מרכז רפואי שלם בתוך בית הספר.
כיום
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין היא המעסיק הגדול ביותר במחוז אורנג', והיא תורמת 4.2 מיליארד דולר למחזור המסחר השנתי. התקציב התפעולי שלה ב-2008 היה כמעט 1.9 מיליארד דולר, וכלל מימון בגובה 328 מיליון דולר למחקר מחוץ לכותלי האוניברסיטה.
האוניברסיטה מציעה עוד הרבה אפשרויות לימוד בתחומים שונים, החל בתוכניות התמחות לרופאים במרכז הרפואי של האוניברסיטה, וכלה בלימודי תעודה במקצועות קהילתיים ובקורסים שונים בשלוחת האוניברסיטה.
בשנת 2010 הציעה האוניברסיטה תוכניות לימודים לתואר ראשון (.B.S ו-.B.A) ב-84 מקצועות ראשיים וב-64 מקצועות משניים, ו-98 תוכניות לתארים מתקדמים.
בטקסי חלוקת התארים בשנת 2008 העניקה האוניברסיטה 6,887 תארים בסך הכול.
צמיחה עתידית
כחלק מהחתירה "להשיג מעמד של ספינת דגל",
מבצעת האוניברסיטה מיזמי בנייה שעלותם בעשור הבא מוערכת ב-1.3 מיליארד דולר. מיזמים אלה יאיצו את הפיתוח בשאר שטח האוניברסיטה המיועד לכך.
הגידול בפעילות הבנייה הוא חלק מתוכנית האב 'אסטרטגיה לפיתוח אקדמי באוניברסיטת קליפורניה באירוויין עד שנת 2015, שמטרתה להפוך את האוניברסיטה לאחת המבוקשות בקרב בוגרי הקולג'ים בכל רחבי ארצות הברית.
בעקבות הפעילות הזאת נודעו ראשי תיבות בדיעבד לשמה של האוניברסיטה – UCI: Under Construction Indefinitely (בבנייה עד להודעה חדשה).
הקמפוס
מבנה לב הקמפוס דומה למעגל, ובמרכזו נמצא פארק אולדריץ', ששמו הראשון היה סנטרל פארק. כביש הטבעת והבניינים שלאורכו תוחמים את הפארק. היחידות האקדמיות השונות ממוקמות בהתאם למבנה ומדגישות אותו: בתי הספר לתואר הראשון קרובים יותר למרכז מבתי הספר לתארים מתקדמים.
הדרך העיקרית המשמשת את הסטודנטים ההולכים ברגל בלב הקמפוס היא כביש הטבעת – Ring Road. אורכו מייל אחד בדיוק והוא מקיף את כל פארק אולדריץ'.
אזורים נוספים של האוניברסיטה הנמצאים מחוץ ללב הקמפוס, כגון בית הספר לרפואה ובית הספר לאומנויות, מתחברים אליו בארבעה גשרים להולכי רגל. אבל מעבר לכך, שאר הקמפוס נושא אופי עירוני-פרוורי יותר.
הסביבה
אף על פי שהקמפוס נמצא בעיר אירוויין, הוא למעשה קרוב מאוד לעיר ניופורט ביץ'; במקומות רבים הוא גובל ממש בניופורט ביץ' ובניופורט קואסט. מצדו המערבי גובל הקמפוס בשמורת ביצת המים המתוקים של סן חואקין, ו'כביש הקמפוס' החוצה אותה, מחבר את האוניברסיטה לכביש 405 המהיר.
קיים גם קמפוס צפוני המשמש את מחלקת ניהול המתקנים, את צי הרכב, את המעבדה להשפעות זיהום האוויר על הבריאות ועוד מספר רב של פונקציות. הוא נמצא בשכנות לגן הבוטני של האוניברסיטה, ושניהם מרוחקים כקילומטר מהקמפוס הראשי.
למרות הסביבה העירונית, יש בפארק המרכזי של האוניברסיטה, בשטחים הפתוחים ובשטחי הביצות מגוון עשיר של חיות בר. יש באוניברסיטה שונרים, פומות, נצים, עיטים זהובים, אנפות, סנאים, אופוסומים, בזים נודדים, ארנבים, דביבונים, דורסי לילה, בואשים, סמורים, עטלפים וזאבי ערבות. הגן הבוטני של האוניברסיטה מציג אוסף של צמחים מקליפורניה ומאזורי אקלים ים-תיכוני אחרים בעולם. מספר הארנבים גדול במיוחד ואפשר לראות רבים מהם ברחבי הקמפוס, בעיקר כאשר תנועת הסטודנטים דלילה.
אדריכלות
את המבנים הראשונים תכנן צוות אדריכלים בראשותו של ויליאם פריירה שכלל את קווינסי ג'ונס (A. Quincy Jones) ואת ויליאם בלורוק (William Blurock). תכנון הנוף הראשוני, כולל תכנון פארק אולדריץ', נעשה במשותף בידי שלושה משרדים, ביניהם אדריכל הנוף העירוני החדשני, רוברט הריק קרטר (Robert Herrick Carter). פארק אולדריץ' תוכנן בהנחייתו של אדריכל הנוף ג'ין יומטסו (Gene Uematsu) על פי הדגם של פרדריק לו אולמסטד לסנטרל פארק בניו יורק. הקמפוס נפתח בשנת 1965, כשהמעגל הפנימי והפארק עוד היו בבנייה. היו אז רק תשעה בניינים ודרך עפר שחיברה את הקמפוס עם יחידות המגורים. רק שלוש משש "הקרניים" היוצאות מהפארק המרכזי היו בנויות אז, ובכל אחת היו רק שני בניינים. האוניברסיטה המשיכה לעבוד עם פריירה כדי לשמר רצף סגנוני בכל הבניינים שהוקמו בטבעת הפנימית סביב הפארק, והאחרון שבהם הושלם בשנת 1972. פרירה קרא לסגנונם של בניינים אלה "ברוטליזם קליפורני", והוא משלב קימורים חלקים וצורות אקספרסיוניסטיות עם אלמנטים של אדריכלות קליפורנית קלאסית, כגון גגות רעפים אדומים ומדרכות מאריחי חמר.
בזכות התכנון המבני החדשני של הבניינים אין צורך בעמודים תומכים בתוך החלל הפנימי שלהם, ובעתיד אפשר יהיה לשנות את חלוקתם הפנימית. בשנת 1974 נפסקה למעשה הבנייה בקמפוס, אחרי שהושלם בניין המנהלה, אולדריץ' הול, אך היא חזרה בשנות השמונים המאוחרות, ותנופת הבנייה המסיבית נמשכת עד היום. סבב הבנייה השני המשיך את הכיוון הפוטוריסטי, אבל מתוך הגישה הפוסטמודרנית הצבעונית יותר, הסותרת במידת מה את העיצובים הבסיסיים והאורגניים של הבניינים הראשונים. אדריכלים כפרנק גרי, רוברט ונטורי, אריק אוון מוס (Eric Owen Moss), ג'יימס סטירלינג (James Stirling) וארתור אריקסון (Arthur Erickson) נקראו "לעדכן" את הקמפוס. המיתון בתחילת שנות התשעים כמו גם הפוליטיקה הפנימית שינו את הכיוון בגלל הצטמצמות התקציב ובגלל השתנות העמדות כלפי חדשנות אדריכלית. בהמשך, בשנות התשעים המאוחרות, הגישה נעשתה "קונטקסטואלית", ושילבה אלמנטים סגנוניים משתי התקופות הראשונות מתוך כוונה למצוא "שביל זהב" בין שני הסגנונות השונים כל כך. הבניין של גרי נהרס לאחרונה ובמקומו ייבנה בניין אחר שסגנונו תואר כך: "קופסת בז' גדולה עם פסי לבֵנים". בשנת 2009 נחנך בניין השער של מדעי הרוח, בתכנונו של פנטרס (Curtis W. Fentress).
בשנת 2005 היו בקמפוס יותר ממאתיים בניינים והוא תפס את רוב השטח השייך לאוניברסיטה.
בשנת 2006 נערכו בקמפוס עבודות בנייה בהיקף של 1.1 מיליארד דולר.
ספריות
האוניברסיטה מפורסמת באוספיה ובארכיוניה הרבים והמצוינים. בנוסף לארכיון חשוב בנושא תאוריה ביקורתית וארכיון דרום-מזרח אסיה, מחזיקות הספריות גם באוספים מקיפים בתחומי אומנויות הבמה והמחול, היסטוריה מקומית ועוד.
מנהרות
רשת תת-קרקעית של מנהרות פרוסה בין רבים מהבניינים המרכזיים בקמפוס ובין מתקן התשתיות המרכזי, והמנהרה הראשית נמצאת מתחת לכביש הטבעת. מהמנהרה הראשית מסתעפות מנהרות קטנות יותר המגיעות לבניינים השונים ומחברות אליהם קווי חשמל ומיזוג אוויר מהמתקן המרכזי. המנהרות היו השראה לאגדות קמפוס שונות, ועל פי הסיפור הפופולרי ביותר הן נבנו כדי לאפשר פינוי בטוח של הסגל במקרה של מהומות סטודנטים. המנהרה הראשית עולה למעשה מעל פני הקרקע ולובשת צורה של גשר רחב במיוחד ליד מגדל ההנדסה, בנקודה שבה כביש הטבעת עובר בין שתי גבעות.
אקדמיה
היחידות האקדמיות באוניברסיטת קליפורניה באירוויין נקראות בתי ספר. יש שמונה בתי ספר לתואר ראשון, שניים לתארים מתקדמים, מחלקה אחת ותחום אחד של מחקר בינתחומי. היחידות החדשות ביותר הן הקולג' למדעי הבריאות שנוסד בשנת 2004,
ובית הספר למשפט שנפתח ב-2009.
היחידות האקדמיות האחרות מציעות מסלולי לימוד מואצים או מסלולי לימוד בקהילה דרך קורסי קיץ או דרך שלוחת האוניברסיטה. בנוסף לכך, תוכנית המצוינות הרוחבית של האוניברסיטה מפעילה מסלול עצמאי, שבו כל סטודנט יכול לבנות בעצמו את תוכנית הלימודים שלו, מתוך הקורסים השונים שמציעות כל היחידות.
גופי מחקר
בהיותה אוניברסיטה מחקרית, אוניברסיטת קליפורניה באירוויין מארחת מגוון של גופי מחקר הזוכים להכרה לאומית ובינלאומית.
אנשי סגל האוניברסיטה מאיישים גופים אלה או עומדים בראשם, לרוב משמשים בהם הסטודנטים לתארים השונים כעוזרי מחקר, והם מניבים המצאות רבות, פטנטים ומאמרים אקדמיים. יש גופי מחקר השוכנים בחדר באחת מהיחידות האקדמיות, בעוד לאחרים יש מבנים משלהם בעלות של מיליונים רבים של דולרים. אלה הם רק חלק מגופי המחקר הפוריים במיוחד באוניברסיטה:
דירוגים וציונים לשבח
בשנת 2010 דירג המגזין U.S. News & World Report את אוניברסיטת קליפורניה באירוויין במקום ה-41 בין האוניברסיטאות בארצות הברית. בנוסף לכך, דירג המגזין רבות מהתוכניות של האוניברסיטה לתארים מתקדמים בין ה-50 הראשונות.
עם הבוגרים של התוכנית לתואר שני באומנויות היפות נמנים סופרים כריצ'רד פורד (Richard Ford), מייקל שייבון ואליס סיבולד (Alice Sebold).
התוכנית לתארים מתקדמים בפילוסופיה דורגה במקום ה-17 בעולם בידי המגזין Philosophical Gourmet Report, והמגזין Chemical and Engineering News דירג את האוניברסיטה במקום החמישי (ביחד עם אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטאות אחרות) על הענקת תוארי דוקטור בכימיה.
על פי מדד Human Resources & Labor Review ב-2011, נמנית האוניברסיטה עם 50 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
העיתון Wall Street Journal דירג את בית הספר לעסקים של האוניברסיטה במקום הרביעי בתחום טכנולוגיית המידע.
ספורט
נבחרות הספורט של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ידועות בשם דובי הנמלים. יריבותיהן המסורתיות הן אוניברסיטת CSUF שבפולרטון, אוניברסיטת CSULB שבלונג ביץ' ואוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
לאוניברסיטה נבחרות של ריצת שדה, אתלטיקה קלה, כדורסל, בייסבול, כדורעף, כדורמים וכדורגל.
קמע דוב הנמלים
דוב הנמלים נבחר להיות הקמע בשנת 1965. הסטודנטים התבקשו אז להציע מועמדים לקראת הבחירות שייערכו בקמפוס. סטודנט לתואר ראשון בשם סקיילר הדלי באסט השלישי (Schuyler Hadley Basset III) הוא זה שבחר בדוב הנמלים ועיצב לו דמות מצוירת, משום שהתאכזב מהמועמדים האחרים שהיו למשל קוקייה רצנית, חד-קרן וביזון.
הוא שאב את ההשראה מדמותו של דוב הנמלים פיטר מרצועת הקומיקס .B.C מאת ג'וני הרט (Johnny Hart). בזכות היותו "מקורי וקצת לא רלוונטי" זכה דוב הנמלים ב-56 אחוזים מהקולות בבחירות לקמע האוניברסיטה, כשלמקום השני הגיעה בהפרש קטן האופציה "אף אחת מהאפשרויות".
בשירים ובקריאות העידוד של הקבוצות מופיעה המילה "זוט", שהיא הקול שהיה דוב הנמלים פיטר משמיע בזמן שאכל נמלים.
בשנת 2001 חיברו בלייק ססקי (Blake Sasaki) ודניס ויסקו (Dennis Wisco) תנועת ידיים המכונה Rip'em 'Eaters (קרעו אותם, דובים). היא מבוססת על תנועותיו של דוב הנמלים כשהוא מותקף: הוא מתיישב על רגליו האחוריות ועל זנבו ושורט ו"קורע" בכפותיו הקדמיות.
Aramark
אוניברסיטת קליפורניה באירוויין היא הקמפוס האחרון שעדיין מפעיל את שירותי המזון באמצעות קבלני משנה. בקיץ של שנת 2004 חתמה האוניברסיטה חוזה עם Aramark, תאגיד לשירותי מזון, ומסרה לו את השליטה ברוב מתקני ההסעדה שבשטחה. אלה כוללים את שלושת חדרי האוכל ושלוש המסעדות. אחד מהגופים המעורבים במשא ומתן הצדיק את ההחלטה לתת ל-Aramark את הפרויקט בטיעון ש-Aramark התחייבה להשקיע מיליוני דולרים בתשתית של שירותי המזון באוניברסיטה.
המבקרים טוענים שחתימת חוזה על כל שירותי המזון באוניברסיטה עם תאגיד יחיד היא יצירת מונופול דה פקטו. נטען גם שניהול שירותי המזון בידי Aramark מביא למזון באיכות ירודה ולשירות לקוחות גרוע, ושמי שתומך ב-Aramark מעלים עין מיחסיה הבעייתיים עם עובדיה. רבים מהעובדים של Aramark זכאים לתמיכת שירותי הרווחה השונים. אף על פי שהם מכינים ומגישים מזון בחדרי האוכל של האוניברסיטה, הם אינם מקבלים את אותן זכויות כמו עובדי האוניברסיטה. תאגיד Aramark אוסר על עובדיו להתאגד ולהיאבק למען משכורות גבוהות יותר.
המצדדים בחוזה טוענים שעבודה מול גוף אחד בנושא שירותי המזון מוזילה את העלויות לאוניברסיטה, ובעקיפין מוזילה גם את העלויות לסטודנטים. גם העובדה שהעובדים בשירותי המזון אינם מועסקים בידי האוניברסיטה, גם היא מוזילה את העלויות לאוניברסיטה. יתרה מזאת, האוניברסיטה נהנית מההשקעה הגדולה של Aramark בתשתית מתקני המזון שלה, ותמשיך ליהנות ממנה גם אחרי תום החוזה. ההשקעה תומכת בתוכנית הפיתוח ארוכת הטווח של האוניברסיטה.
דקאן בית הספר למשפטים
כשהאוניברסיטה חיפשה דקאן ראשון לבית הספר למשפטים שנפתח ב-2009, היא פנתה לפרופ' ארווין צ'מרינסקי (Erwin Chemerinsky), מומחה למשפט חוקתי ופרשן ליברלי. אחרי שנחתם הסכם עם צ'מרינסקי בארבעה בספטמבר 2007, ביטל אותו נשיא האוניברסיטה מייקל דרייק (Michael V. Drake) בנימוק שהתבטאויותיו של הפרופסור "מקטבות". דרייק טען שההחלטה הייתה שלו, ולא נבעה מהשפעה חיצונית כלשהי.
הביטול ספג ביקורת נוקבת מצד אנשי אקדמיה ליברלים ושמרנים כאחד שחשבו שהוא סותר את תפקידו האקדמי של בית הספר למשפטים.
הנושא נדון במאמר מערכת של הניו יורק טיימס ב-14 בספטמבר 2007.