cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרובינציית אגן ורכס
טקטוניקה
הפעילות הטקטונית האחראית להתארכות הפרובינציה היא נושא מורכב ושנוי במחלוקת בקהילייה של מדעי כדור הארץ. על פי התאוריה המקובלת ביותר גזירה בקרום הקשורה עם העתק סן אנדראס גרמה להעתקי מתיחה ספונטניים דומים לאלו שנראו באגן הגדול. עם זאת, תנועת הלוחות לבדה אינה מסבירה את הגובה הרב של אזור אגן ורכס. מערב ארצות הברית הוא אזור של זרימת חום גבוהה הגורמת להנמכת הצפיפות של הליתוספירה ומעורר התרוממות איזוסטזית עקב כך. אזורים ליתוספירים המאופיינים בזרמי חום גבוהים הם חלשים ועיוות כתוצאה ממתיחה יכול להתרחש לאורך אזור נרחב. משום כך מקובל שההתארכות של אגן ורכס אינה קשורה לסוג התארכות שנגרמה בשל נביעת המעטפת שייתכן שגרמה לאזורי הביקוע דוגמת הצומת המשולש של עפר. התהליכים הגאולוגיים המגבירים את זרימת החום הם מגוונים, עם זאת, מספר חוקרים משערים שהחום שנוצר באזור ההפחתה מועבר אל הלוח העליון ככל שההפחתה נמשכת. נוזלים לאורך אזורי העתקים מעבירים את החום אנכית דרך הקרום. מודל זה הוביל לעניין גובר במערכות גאותרמיות בפרובינציית אגן ורכס, ולהבנה של ההשפעה המתמשכת של לוח פרלון שעבר הפחתה מלאה על ההתארכות של פרובינציית אגן ורכס.
מתחמי ליבה מותמרת
בכמה מקומות בפרובינציית אגן ורכס נחשפו סלעי התשתית המותמרת על פני השטח. כמה מהם הם מתחמי ליבה מותמרת (Metamorphic Core Complex) או בראשי תיבות MCC, מושג שפותח לראשונה על בסיס מחקרים בפרובינציית אגן ורכס. מתחם ליבה מותמרת נוצר כאשר חלקו התחתון של הקרום מועלה אל פני השטח כתוצאה מהתארכות. עד שנות ה-60 של המאה ה-20 לא הובן הקשר בין מתחמי ה-MCC בפרובינציית אגן ורכס לבין התארכות הקרום. מאז זוהו תבניות עיוות דומות במתחמי ה-MCC בפרובינציית אגן ורכס מה שהוביל את הגאולוגים לבחון אותם כקבוצה של מבנים גאולוגים קשורים שנוצרו בהתארכות הקרום בקנוזואיקון. מחקר מתחמי הליבה המותמרת סיפק תובנה חשובה על תהליכי ההתארכות שהיו ביצירת פרובינציית אגן ורכס.
חורבה (סרט)
חורבה הוא סרט קולנוע ישראלי, מסוגת דרמה, פשע ונוער, בכיכובם של אפרת אביב, דאנה איבגי, מיכאל אלוני ונועם אמיר. נכתב ובוים על ידי עמיר מנור ויצא למסכים ב-21 בינואר 2009. הסרט נכתב בהשראת אירועי רצח אסף שטיירמן (1996). פסקול הסרט נכתב על ידי ברי סחרוף.
תקציר העלילה
שלושה רוצחים, בני נוער, נמלטים לחורבה מבודדת בה הם נאלצים להתמודד עם הפער שנפער בין האידאולוגיה הרומנטית שהובילה למעשה הרצח לבין המציאות האפלה שלפתע שאבה אותם. לבד וביחד הם מתחילים לעכל את המשמעויות האמתיות של הרצח אותו הם ביצעו.
תגובות
הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות באולמות האוזן השלישית ובסינמטקים, קיבל ביקורות אוהדות ממבקרי הקולנוע ואף הושווה לסרט אלפנט.
פוסה (טורף מדגסקר)
אלה היו טורפי-העל שעל האי והם ניזונים ממיני למורים, עופות וזוחלים שהם לוכדים בציד על הקרקע ואף בין העצים בזינוקים מפתיעים. הם מגיעים לאורך של 150 ס"מ ולמשקל של 5–8 ק"ג. המין הנכחד היה גדול עוד יותר והגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל 17 ק"ג.
11 Razones
(בעברית: 11 סיבות) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הספרדייה איתנה. האלבום יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "+", Corazón Sin Vida ו-"".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבספרד.
רקע והפקה
לאחר שהוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה Tráiler, בשנת 2018 הוחלט כי איתנה תקליט את אלבום הבכורה שלה. בהמשך, הוחלט כי לקראת סוף שנת 2020, תוציא את אלבום האולפן השני שלה. הסינגל הראשון מתוכו "+" יצא לאור בדצמבר 2018, תוך שקיבל את תואר הפלטינה הלטינית הכפולה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים בספרד.
קרן פרידריך אברט
ערכי הקרן מבוססים על ערכי היסוד של הסוציאל-דמוקרטיה: חופש, צדק וסולידריות, קידום הדמוקרטיה וההשכלה הפוליטית ושאיפה לחברה חופשית שמאפשרת שוויון הזדמנויות פוליטי, כלכלי, חברתי ותרבותי ללא הבדלי מוצא, מגדר או דת, הקרן היא גוף פוליטי עצמאי ופרטי, בעלת קרבה רעיונית למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית– SPD.
נשיא הקרן, נכון ל-2021, הוא מרטין שולץ.
היסטוריה
הקרן הוקמה בשנת 1925 על ידי קונרד לודוויג, היא קרויה על שמו של הנשיא הראשון של רפובליקת ויימאר - פרידריך אברט, שבזכות מורשתו הפוליטית נוסדה הקרן והוגדרו מטרותיה. פעילות הקרן הופסקה ב-1933 בגלל עליית המפלגה הנאצית לשלטון, וחודשה ב-1946.
פעילות הקרן
מאז שנת 1982, הקרן נותנת פרס של 10,000 יורו שנקרא "The Political Book" על מנת לקדם ספרות פוליטית איכותית ונועד להזכיר את שריפת הספרים בגרמניה הנאצית ב 1933.
קרן פרידריך אברט בישראל
לקרן יש נציגות רשמית בישראל, ברמת גן ואף אתר הנתמך בעברית.
נחל קטורה
תוואי הנחל
חלקו העליון של הנחל עובר במישור של בקעת קטורה, מכאן זורם לכיוון צפון -מערב, הערוץ הקודם מתאפיין במדרגות אדמת סחף, הגבוהה מעט מאפיק הנחל, בכיוון ההפוך. בסביבות המפל הזורם מעל אבן גיר קשה, יש מעט גבים המתמלאים במים בעונת החורף. גובהו של המפל כ - 380 מ', ומימיו נופלים מגובה של כ - 130 מטרים בשתי מדרגותיו, אל האפיק התחתון של הנחל, שם נובע עין קטורה, למרגלותיו של המצוק, באזור הצפוני של הנחל. משמאל למעיין מתרכזים המים במקום אחד. שפיעתו של הנחל מועטה וזאת בהתאם לכמות הגשמים היורדת באזור.
אזור הנחל
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימו במקום אנשי הנח"ל שוקת. שוקת זו שופצה על ידי חברי קיבוץ גרופית. מי המעיין אינם ראויים לשתייה. בסביבות הנחל ניתן לראות עדרי יעלים וציפורים נודדות. במקום נמצאו מאובני צמחים שגילם מתוארך ל־90 מיליון שנה. שכבות הסלע מתאפיינות בצבעים שונים. שכבות של חרסית ירקרקה ואדומה וביניהם עורקים העשויים גבס גבישי צבעוני והוא ייחודי למקום. באזור הדרומי של הנחל גדלים עצי שיטה. בחלקם של עצי השיטה מטפס סהרון משלשל.
טירן פורפיקטוס
טירן פורפיקטוס או טירן זנב-סנונית (שם מדעי: Tyrannus forficatus) היא מין ציפור שיר ממשפחת הטירניים החיה בדרום ארצות הברית, מקסיקו ובאמריקה המרכזית. הוא תואר למדע ב-1789 בידי החוקר הגרמני יוהאן פרידריך גמלין.
הטירן הוא עוף דומה מעט לקיכלי או חנקן ממוצא אמריקני והוא מגיע לאורך של 38 עד 40 ס"מ בזכרים שלהם זנב ארוך ביותר, בעוד הנקבות קצרות בהרבה, זנבן קצר ב-30% משל הזכרים. מוטת הכנפיים שלהם מגיע לאורך 15 ס"מ ומשקלם עד 43 גרם. צבע הטירן אפור בהיר מלמעלה וחלקו התחתון בהיר עם צידיים בגוון ורוד-סלמון והכנפיים והזנב הארוכים אפורים כהים כשקצוות הזנב לבנים עם קצוות שחורים בולטים. הם בעלי ראשים גדולים, עם מקור ועיניים שחורים ומאופיינים בעיקר בזנבם הארוך והמפוצל.
הטירן הוא אוכל חרקים מובהק המתבסס על חרקים מעופפים כמו חגבאים, זבובים טורפים ושפיריות, שהוא תופס באוויר. בחורף הוא מגוון גם בפירות יער.
הטירן מקנן על עצים גבוהים, שיחים ולפעמים גם עמודי טלפון בערים. הוא מאוד טריטוריאלי ויתקוף מסיגי גבול ואפילו עופות דורסים שיתקרבו לקינו. בקן הנקבה מטילה שלוש עד שש ביצים, ודוגרת עליהן כחודש עד הבקיעה. שני בני הזוג מטפלים בגוזלים.
מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית
גרמניה הנאצית הפעילה מחנות ריכוז (בגרמנית: Konzentrationslager) בכל השטחים שהיו בשליטת המשטר הנאצי לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. מחנות הריכוז הנאצים הראשונים הוקמו בגרמניה במרץ 1933, עם עליית הנאצים לשלטון וכניסתו של אדולף היטלר לתפקיד קנצלר גרמניה, ועם העברת השליטה על המשטרה לידי המפלגה הנאצית. בתחילה הכילו מחנות הריכוז הראשונים כ-45,000 אסירים, שכללו מתנגדים פוליטיים למשטר הנאצי ומארגני איגודים. בין השנים 1933 עד 1939, לפני פרוץ המלחמה, רוב האסירים היו קומוניסטים, סוציאליסטים, סוציאל-דמוקרטים, צוענים, עדי יהוה, הומוסקסואלים, ואנשים שהואשמו בהתנהגות "אנטי-סוציאלית" או "חריגה".
השליטה על המשטרה הגרמנית ועל מחנות הריכוז עברה לשליטתו המלאה של האס אס תחת הנהגתו של היינריך הימלר בשנים 1934 עד 1935. הימלר הרחיב את תפקיד המחנות כך שיועברו אליהם גם אנשים ש"בלתי רצויים מבחינה גזעית", כגון יהודים, צוענים, סרבים, פולנים, נכים, ופושעים. מספר האנשים במחנות, עמד על 21,000 בתחילת מלחמת העולם השנייה ובשיא הגיע ל-715,000 בינואר 1945.
החל משנת 1934 עברה השליטה על מחנות הריכוז לידי יחידת הפיקוח על מחנות הריכוז (Inspektion der Konzentrationslager) אשר בשנת 1942 מוזג למשרד הכלכלי והמנהלתי הראשי של האס אס  (SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt) בעוד שיחידות גולגולת המת (SS-Totenkopfverbände) הפעילו בפועל את מחנות הריכוז וההשמדה.
הנאצים עצמם הבדילו בין מחנות הריכוז (המתוארים בערך זה) לבין מחנות ההשמדה של גרמניה הנאצית, שהוקמו על ידי הנאצים לצורך ביצוע רצח המוני של האוכלוסייה היהודית שחיה בגטאות בשטחי הכיבוש הנאציים באמצעות תאי גזים.
רקע
המונח "ריכוז" משמעותו כליאת מספר רב של אנשים ללא הגשת כתב אישום נגדם. בדרך כלל פעולה זו מתבצעת נגד אזרחי אויב בזמן מלחמה, או נגד חשודים בטרור.
המונח נוצר בשנת 1896, בזמן, כאשר הגנרל הספרדי הקים מחנות מגודרים בקובה בהם רוכזו לוחמי גרילה ובני משפחותיהם, שנקראו "reconcentrados" ("מרוכזים"). לאחר מכן השתמשה גם ממשלת ארצות הברית במחנות ריכוז נגד אינדיאנים, וגם הבריטים הקימו מחנות ריכוז בדרום אפריקה במהלך מלחמת הבורים השנייה. בשנים 1904 עד 1908 הפעיל השוצטרופה של הצבא הגרמני מחנות ריכוז בדרום-מערב אפריקה (באזור בו נמצאת כיום נמיביה), כחלק מרצח העם שביצע השלטון הקולוניאלי הגרמני בדרום-מערב אפריקה הגרמנית. בלידריץ היה המחנה הגדול ביותר ובו שררו התנאים הקשים ביותר.
מחנות ריכוז גרמניים לפני המלחמה
כאשר המפלגה הנאצית עלתה לשלטון בגרמניה בכירי המפלגה מיהרו לדכא כל ההתנגדות אמיתית או פוטנציאלית. הציבור הרחב בגרמניה חש מאוים מהטרור הפסיכולוגי שהופעל על ידי בתי המשפט המיוחדים שהוקמו. במיוחד בשנים הראשונות לקיומם כאשר בתי המשפט הללו היו בעלי השפעה מרתיעה במיוחד נגד כל צורה של מחאה פוליטית.
המחנה הראשון שהוקם בגרמניה, דכאו, נוסד במרץ 1933. בהודעה לעיתונות נכתב כי "מחנה הריכוז הראשון ייפתח בדכאו עם מקומות לינה ל-5,000 אנשים, כל הקומוניסטים - ובמידת הצורך - הרייכסבנר והסוציאל-דמוקרטים אשר מסכנים את ביטחון המדינה ירוכזו שם, משום שבטווח הארוך לא ניתן לשמור על האנשים הללו בבתי הכלא של המדינה מבלי להעמיס את בתי הכלא". דכאו היה מחנה הריכוז הקבוע הראשון שהוקם על ידי המפלגה הנאצית ומפלגת העם הלאומית הגרמנית (התפרקה ב-6 ביולי 1933). היינריך הימלר, אשר היה באותה העת מפקד משטרת מינכן, תיאר רשמית את המחנה כ"מחנה הריכוז הראשון לאסירים פוליטיים".
ב-26 ביוני 1933 מינה הימלר את תאודור אייקה לתפקיד מפקד מחנה הריכוז דכאו. במאי 1934 מונה אייקה למנהל יחידת הפיקוח על מחנות הריכוז' ה-CCI (The Concentration Camps Inspectorate, (אנ') ובגרמנית IKL - Inspektion der Konzentrationslager). יתר מחנות הריכוז אשר נוהלו על ידי האס אה הועברו לניהול של האס אס. דכאו שימש בפועל כמודל האב טיפוס למחנות הריכוז הבאים שגרמניה הנאצית תקים. לדכאו הובאו אנשים כמעט מכל אזור ברחבי גרמניה. העיתונים דיווחו ברציפות על "הרחקת אויבי הרייך למחנות ריכוז", דבר שגרם לכך שהאוכלוסייה הכללית הפכה מודעת יותר לקיומם.
בין 1933 לבין נפילת גרמניה הנאצית ב-1945 נאלצו יותר מ-3.5 מיליון גרמנים לשהות במחנות ריכוז ובבתי סוהר מסיבות פוליטיות, וכ-77,000 גרמנים הוצאו להורג בגין התנגדות פוליטית בעקבות החלטות שנתקבלו בבתי משפט מיוחדים, בתי משפט צבאיים, ומערכת המשפט האזרחית.
במלחמת העולם השנייה
לאחר ספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפכו מחנות הריכוז למקומות בהם משועבדים מיליוני אנשים רגילים כחלק ממאמץ המלחמה של גרמניה הנאצית, כאשר חלק גדול מהאנשים שהוחזקו במחנות הריכוז לעיתים קרובות הורעבו, עונו ונרצחו. במהלך המלחמה הקימה גרמניה הנאצית ברחבי יבשת אירופה מחנות ריכוז נאציים חדשים לאוכלוסייה ה"בלתי רצויה". על פי נתוני משרד המשפטים הגרמני כ-1,200 מחנות ריכוז ומחנות משנה היו מנוהלים בארצות שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, ואילו הספרייה היהודית המקוונת מעריכה שמספר מחנות הריכוז הנאציים היה קרוב ל-15,000 בכל האזורים שהיו תחת כיבוש נאצי ברחבי אירופה וכי רבים ממחנות הריכוז הללו נוהלו במשך תקופות מוגבלות עד אשר הם נסגרו. מחנות ריכוז הוקמו ליד האזורים בהם היה ריכוז גבוה יותר של אוכלוסייה, והתמקדו לעיתים קרובות באזורים עם קהילות יהודיות גדולות, ציבור פולני משכיל, קומוניסטים, או צוענים. משום שמיליוני יהודים חיו בפולין לפני המלחמה, רוב מחנות הריכוז היו באזור של השטחי פולין שלא סופחו לגרמניה לאחר כיבושה של פולין במהלך מלחמת העולם השנייה מסיבות לוגיסטיות. הקמת מחנות הריכוז בשטחים הללו אפשר לנאצים גם להוציא את יהודי גרמניה מגרמניה.
ב־1942 ה-CCI מוזג עם המשרד הראשי למשק ומנהל באס אס תחת ניהלו של קצין האס אס פוהל. ב-1942 הקים האס אס רשת של מחנות השמדה כדי להרוג באופן שיטתי מיליוני אסירים באמצעות תאי גזים. מחנות ההשמדה (Vernichtungslager) ומחנות המוות (Todeslager) היו המחנות בהם בוצע עיקר רצח העם. הנאצים עצמם עשו הפרדה בין מחנות הריכוז למחנות ההשמדה. לשירות המודיעין הבריטי היה מידע מוקדם על מחנות הריכוז הנאציים ובשנת 1942 נשלח לוחם המחתרת הפולני יאן קרסקי לספר לבעלות הברית על השמדת היהודים בשואה.
העצירים במחנות הריכוז
שתי קבוצות האסירים הגדולות במחנות הריכוז, אשר מנו מיליוני עצירים, היו יהודי פולין ושבויי מלחמה סובייטים, אשר הוחזקו במחנות הריכוז ללא משפט או הליך שיפוטי כולשהו. היו גם מספר רב של צוענים, פולנים, סרבים, אסירים פוליטיים, הומוסקסואלים, אנשים עם מוגבלויות, עדי יהוה, אנשי דת קתולים, אינטלקטואלים ממזרח אירופה, ואחרים (כולל פושעים, אשר הוגדרו כך על ידי הנאצים). בנוסף, מספר קטן של טייסים של בעלות הברית נשלחו למחנות הריכוז ולא למחנות השבויים מטעמים לוגיסטיים. שבויי מלחמה יהודים שלחמו עבור בעלות הברית ונתפסו על ידי הנאצים נשלחו בדרך כלל למחנות השבויים הרגילים, אולם מספר קטן מהם נשלח למחנות ריכוז בשל המדיניות האנטישמית של המשטר הנאצי.
לעיתים שימשו מחנות הריכוז לאסירים חשובים, כגון הגנרלים שהיו מעורבים בניסיון ההתנקשות באדולף היטלר, מפקד הצוללת הגרמני שהפך לכומר והתנגד לנאציזם מרטין נימלר, האדמירל הגרמני וילהלם קנריס שהיה מראשי הפעילים במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם אך נכלא בפלוסנבורג ב־7 בפברואר 1945 ונתלה ב־9 באפריל 1945, זמן קצר לפני תום המלחמה.
ברוב המחנות נאלצו העצירים ללבוש סרבלים אשר קלים לזיהוי עם תגים צבעוניים על פי סיווג העצירים – משולשים אדומים לסימון קומוניסטים ואסירים פוליטיים אחרים, משולשים ירוקים לסימון חשודים בפשע, משולשים ורודים לסימון גברים הומוסקסואלים, משולשים סגולים לסימון עדי יהוה, משולשים שחורים לסימון אסירים אנטי-סוציאליים, משולש צהוב לסימון יהודים, ומאוחר יותר משולש חום לסימון צוענים.
האופן בו טופלו העצירים
רבים מהעצירים במחנות הריכוז מתו כתוצאה מהתעללות מכוונת, ממחלות, מרעב ומעמל רב, או שהוצאו להורג משום שהוחלט כי הם היו בלתי כשירים לעבודה. העצירים הועברו למחנות הריכוז בתנאים לא אנושיים ברכבות משא לבהמות, אשר כבר בהם מתו אנשים רבים בטרם הגיעו למחנה הריכוז. השבויים היו סגורים בקרונות במשך ימים או אפילו שבועות, עם מעט מזון ומים או בלי שום מזון ומים. רבים מהם מתו מהתייבשות בחום העז של הקיץ או שקפאו למוות בחורף. מחנות הריכוז היו קיימים גם בשטח גרמניה, ובעוד שמחנות הריכוז בגרמניה לא תוכננו במיוחד להשמדה שיטתית, רבים מהעצירים במחנות נספו בשל התנאים הקשים או משום שהם הוצאו להורג.
באביב 1941, האס אס יחד עם רופאים ואנשים שפעלו במסגרת של מבצע החיסול המיוחד "תוכנית T4 - אותנסיה" להמתת כל ה"לא כשירים" לשם "טיהור הגזע הארי" הציגו את תוכנית הפעולה 14f13 אשר הייתה מיועדת להשמדת כל העצירים במחנות ריכוז נבחרים. האחראי על מחנות הריכוז סיווג את כל התיקים העוסקים במוות של עצירים כ"14f", ואלה של האסירים שנשלחו לתאי הגזים כ"14f13". על פי האס-אס עצירים מסוימים במחנות הריכוז היו אמורים להיבחר ל"טיפול מיוחד 14f13" על בסיס מצבם הרפואי, דהיינו, אלה שאינם כשירים לעבודה עקב מחלה. בפועל בחרו הנאצים יהודים, נכים, אנשים עם רישומים פליליים או אנטי-סוציאליים. עבור העצירים היהודים שנבחרו הנאצים אפילו לא העמידו פנים שהם מעוניינים לבצע בדיקה רפואית - רשומות המעצר שימשה כ"אבחון" של הרופא. בתחילת שנת 1943, עם התגברות הצורך בכוח עבודה ולאחר שתאי הגזים באושוויץ החלו לפעול, הורה היינריך הימלר על סיום הפעולה "תוכנית T4 - אותנסיה".
לאחר שנת 1942 הוקמו מחנות משנה רבים למחנות הריכוז בקרבת בתי חרושת קטנים על מנת לספק לבתי החרושת עובדים בכפייה. מחנות משנה הוקמו בין היתר בקרבת מפעלים לייצור מטוסים, מכרות פחם, ומפעלים לייצור טילים. התנאים במחנות המשנה היו אכזריים ועצירים רבים במחנות המשנה נשלחו לעיתים קרובות למחנות אחרים כצעד ענישה או נהרגו במקום אם הם לא עבדו מספיק מהר.
ב-31 ביולי 1941 נתן הרמן גרינג אישור בכתב לריינהרד היידריך, אשר היה ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA), להכין ולהגיש תוכנית למימוש "הפתרון הסופי לשאלה היהודית" בשטחים שבשליטת הגרמנים ולתאם את השתתפותם של כל הארגונים הממשלתיים המעורבים ביישום הפתרון הסופי. בעקבות כך גובשה תוכנית-האב למזרח אשר קראה לגרש את כל אוכלוסיית מזרח אירופה וברית המועצות שהיו תחת כיבוש נאצי לסיביר, לשימוש בעבודת כפייה או לשם רציחתם.
לקראת סוף המלחמה הפכו מחנות הריכוז לאתרים המשמשים לניסויים בבני אדם. הניסויים נוהלו על ידי מלומדים במדעי הטבע, בהם: ביולוגים, כימאים ורופאים, כחלק מתוכניות שגובו באידאולוגיה הנאצית.
בין היתר נערכו ניסויים במחלות נגיפיות, ניסויים בתת-לחץ וחמצן, ניסויים בסולפונמיד, ניסויים במצבי היפותרמיה, ניסויים במי מלח, ניסויים בגז חרדל, ניסויים בהשתלה ובצמיחת איברים, עיקור כפוי, ניסויים ברעל, ניסויים בפצצות תבערה, ניסויי אאוגניקה, ועוד.
המחנות והקורבנות
העורכים הראשיים של אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, 1933–1945 בהוצאת מוזיאון השואה האמריקני, ג'פרי מגרגי ומרטין דין, מצאו שהיו כ-42,500 גטאות ומחנות נאציים ברחבי אירופה בשטחים שהיו בשליטת גרמניה הנאצית אשר היו פעילים בין השנים 1933 עד 1945. הם מעריכים כי 15 עד 20 מיליון בני אדם מתו או נכלאו במקומות הללו. כמה ממחנות העבודה הידועים ביותר לשמצה כללו רשת של מחנות משנה. האסירים במחנות המשנה מתו מרעב, ממחלות שלא טופלו, ומהוצאות להורג של עשרות אלפים עוד בתחילת המלחמה. להלן מידע סטטיסטי על עשרה מחנות ריכוז נאציים מרכזיים:
שחרור מחנות הריכוז
ברוב המחנות שהתגלו על ידי הסובייטים, כמעט כל העצירים כבר הוצאו להורג. כ-60,000 עצירים נתגלו בברגן בלזן על ידי דיוויזיית השריון הבריטית, 13,000 גופות שכבו על הקרקע, ועוד 10,000 מהעצירים מתו מטיפוס או מתת תזונה בשבועות הבאים. הכוחות הבריטים אילצו את שאר שומרי האס-אס לאסוף את הגוויות ולקבור אותם בקברי אחים.
פייג' טורקו
ג'ין פייג' טורקו (באנגלית: Jean Paige Turco; נולדה ב־17 במאי 1965) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כאפריל אוניל בסרטים "צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר" ו"צבי הנינג'ה 3", ותפקידה כאביגיל גריפין בסדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "100" של רשת The CW.
ילדותה
טורקו נולדה לג'ויס ז'אן ודייוויד וינסנט טורקו, בבוסטון, מסצ'וסטס. בגיל שנה אמה העבירה אותם לספרינגפילד, מסצ'וסטס, שם גדלה, לאחר מות אביה. היא ממוצא איטלקי, צרפתי ואנגלי. היא לקחה שיעורי בלט כילדה קטנה ותכננה להפוך לבלרינה קלאסית. היא למדה בבית הספר בנטיק, מסצ'וסטס, והופיעה כסולנית בקונסרבטוריון המחול של ניו אינגלנד, בלהקת תיאטרון הבלט של אמהרסט ובלהקת הבלט המערבית של מסצ'וסטס. פציעה בקרסול סיימה את האפשרות לבלט מקצועי.
קריירה
טורקו עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בשנת 1987, באופרת הסבון של CBS "אור מנחה", והופיעה באופרת הסבון "כל ילדיי" כמלאני קורטלנד. היא החליפה את ג'ודית הוג בתפקיד אפריל אוניל בסרטי "צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר" ובסרט ההמשך "צבי הנינג'ה 3". לאחר מכן היא כיכבה במספר סרטים קטנים וחזרה לטלוויזיה. בהמשך כיכבה בתפקיד משני ב-NYPD Blue כקצינה אבי סאליבן ובסדרה "שולחן לחמישה" כאנני מוט, אם חד הורית שהיא גם אלכוהוליסטית מתאוששת.
טורקו כיכבה בסדרת הדרמה The Agency. בין השנים 2001–2003. היה לה תפקיד משני בעונה השלישית של Rescue Me כמורה למדעים נל טורובי. טורקו הופיע גם בסרט "בלתי מנוצח" מ -2006, כששיחקה את קרול ורמיל, אשתו של דיק ורמיל, וב-2007 שיחקה בסרט "תוכנית משחק" לצד דוויין ג'ונסון. היא הופיעה במספר פרקים של "Damages", ושיחקה כאורחת ב"חוק וסדר מדור מיוחד".
במרץ 2014 החלה טורקו לככב בסדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית של The CW, "100" בדמותה של אבי גריפין, אמה של הדמות הראשית.
בספטמבר 2003 טורקו התחתנה עם השחקן האירי אמריקאי ג'ייסון או'מרה בסאיברוק בקונטיקט. יש להם ילד אחד. ב-2017 נפרד הזוג.
דיספלזיה אקטודרמלית
דיספלזיה אקטודרמלית (ED) היא קבוצה של יותר מ-150 תסמונות גנטיות שנובעות מחריגות של המבנים האקטודרמיים.
שיער
אנשים המושפעים מתסמונת דיספלזיה אקטודרמלית סובלים לעיתים קרובות מתופעות חריגות בזקיקי השיער. שיער הקרקפת והגוף עשויים להיות דקים, דלים וצבעם עשוי להיות בהיר מאוד (צמיחת זקן אצל גברים עשויה להיות תקינה גם לנשאי התסמונת). השיער עשוי לצמוח לאט מאוד או באופן ספורדי והוא עשוי להיות שביר יתר על המידה, מתולתל, מעוות או מקורזל.
הציפורניים עשויות להיות עבות, בעלות צורה חריגה, דהויה, משובצת, שבירה או גדלה בגדילה איטית. הציפורניים עשויות להיות מועדות לזיהומים.
עור
העור עשוי להיות בעל פיגמנט קל. אחרי פגיעה בעור הוא עשוי לצמוח בחזרה עם היפו-פיגמנטציה לצמיתות. במקרים מסוימים, עשויה להיות פיגמנטציה אדומה או חומה. העור יכול להיות מועד לפריחה או זיהומים ויכול להיות עבה על כפות הידיים והרגלים.
בלוטות זיעה
אנשים המושפעים מתסמונות דיספלזיה אקטודרמלית מסוימות אינם יכולים להזיע. בלוטות הזיעה שלהם עשויות לתפקד בצורה לא תקינה או שלא התפתחו כלל בגלל חלבונים לא פעילים בבלוטות הזיעה. ללא ייצור זיעה, הגוף אינו יכול לווסת את הטמפרטורה כראוי. לכן, התחממות יתר של הגוף לאנשים הלוקים בתסמונת היא בעיה נפוצה, במיוחד במזג אוויר חם.
בלוטות הרוק
מספר מחקרים בחנו את קצב זרימת הרוק ביחידים ומצאו זרימת רוק פרוטידית ותת הלסת הנעה בין פי 5 ל-15 נמוכה מהממוצע. זה עולה בקנה אחד עם בלוטות הרוק שהן ממקור אקטודרמלי, אם כי כמה ממצאים הצביעו על כך שיש גם קלט מזודרמלי.
שיניים
התפתחות ניצני שיניים גורמת לעיתים קרובות לשיניים חסרות מולדות ו/או לצמיחת שיניים מחודדת. גם האמייל עשוי להיות פגום. טיפול שיניים קוסמטי הוא כמעט תמיד הכרחי וילדים עשויים להזדקק לתותבות כבר מגיל שנתיים. לעיתים קרובות יש צורך בהחלפות תותבות מרובות ככל שהילד גדל, והשתלת שיניים היא אופציה בגיל ההתבגרות, לאחר שהלסת גדלה במלואה. כיום האפשרות לעקור את השיניים ולהחליף אותן בשתלים דנטליים היא די נפוצה. ייתכן שיהיה צורך גם בטיפול אורתודונטי. מכיוון שטיפול שיניים הוא מורכב, גישה רב-תחומית היא הטובה ביותר.
תסמונות אחרות
לאנשים עם דיספלזיה אקטודרמלית יש לעיתים קרובות בליטה בגולגולת, סנטרים ארוכים או בולטים, אף רחב, לחיים שקועות, עור מקומט, שפתיים בולטות ועבות. בסוגים מסוימים של דיספלזיה אקטודרמלית, התפתחות לא תקינה של חלקים מהעין עלולה לגרום ליובש בעין, קטרקט ולקויי ראייה. טיפול עיניים מקצועי יכול לעזור למזער את ההשפעות של דיספלזיה אקטודרמלית על הראייה. באופן דומה, חריגות בהתפתחות האוזן עלולות לגרום לבעיות שמיעה. זיהומים בדרכי הנשימה נפוצים יותר מכיוון שהפרשות ההגנה הרגילות של הפה והאף אינן קיימות אצל הלוקים בתסמונת.
גנטיקה
ישנם מספר סוגים של התסמונת עם סיבות גנטיות מובהקות:
הגבלת ילודה בסין
התוכנית להגבלת הילודה בסין או מדיניות הילד היחיד (2015-1979) היא תוכנית שהוכרזה בשנת 1979, ונועדה להתמודד עם החשש מפיצוץ אוכלוסין במדינה בעלת אוכלוסייה הגדולה בעולם. משנות החמישים ועד סוף שנות השישים גדלה האוכלוסייה בסין בקצב מהיר, כ-20 מיליון מדי שנה. לקראת סוף שנות השישים פתחה המדינה בקמפיין לתכנון המשפחה שנקרא "לדחות, לחכות, לצמצם" (להתחתן מאוחר יותר, להיות נשואים זמן רב יותר עד הבאת ילדים, ולהביא לעולם פחות ילדים).
ב-1979, על סף מיליארד התושבים ולמרות הצלחת הקמפיין (ירידה של כמחצית בשיעור הפריון) הוחלט על מדיניות חדשה - מדיניות הילד האחד. באוקטובר 2015 הודיעה המפלגה השלטת בסין על שינוי מדיניות הילד האחד, כך שזוג יורשה להביא לעולם שני ילדים. במאי 2021 שונתה המדיניות להגבלה של שלושה ילדים.
רקע היסטורי
בעת עלייתה לשלטון של המפלגה הקומוניסטית בראשות מאו דזה-דונג ב-1949, מנתה אוכלוסיית סין כ-530 מיליון איש. שיעור הפריון היה גבוה, ובשנות החמישים התקרב ל-6 ילדים למשפחה. על אף שמרבית האוכלוסייה הייתה כפרית וענייה, השלטון החדש עודד ילודה, אסר על השימוש באמצעי מניעה והעניק תעודת "אם גיבורה" לנשים שילדו מספר רב של ילדים.
ב-1963 החלה האוכלוסייה להתאושש עם 30 מיליון לידות בשנה. באותה תקופה אף נרשמה ירידה חדה בתמותת תינוקות וילדים, הודות לאימוץ עקרונות של רפואה מתקדמת. בשנות ה-60 גדלה אוכלוסיית סין ב-20 מיליון בני אדם מדי שנה, והגידול באוכלוסייה בכל חמש שנים היה שווה למספר התושבים בבריטניה וצרפת גם יחד.
הפעלת התכנית
בשלב זה החל המשטר להיות מוטרד מהתפוצצות אוכלוסין, וב-1969 יצא בתוכנית לצמצום הילודה בשם "לדחות, לחכות, לצמצם" שמטרתה להגביל את הילודה לשני ילדים למשפחה. התוכנית נחלה הצלחה. בנוסף הועלה הגיל המינימלי שמותר להתחתן בו.
כאשר דנג שיאופינג, מייסד הכלכלה הסינית המודרנית, עלה לשלטון ב-1976, עמד שיעור הפריון בסין על פחות מ-3 לידות לבית אב. עם זאת, הייתה סין על סף מיליארד תושבים, וב-1979 נחקק "חוק הילד האחד". החוק קבע כי משפחה עירונית לא תוכל להביא יותר מילד אחד לעולם, ואילו משפחה כפרית יכולה ללדת שני ילדים אם נולדה בת ראשונה (מתוך הנחה שבנים הם דור ההמשך במשק החקלאי). מי שהפר את הוראות החוק חויב בקנסות כבדים בהתאם למצבו הכלכלי.
עד לשלב הזה הפגינה סין התערבות מתונה יחסית של המדינה בחיי הפרט. אך כדי להגיע ליעד הדמוגרפי הרצוי, ותוך הבנה שהמשפחה היא תא מרכזי ובסיסי ויש להשפיע עליו כדי להגיע לתוצאות המבוקשות, עברה המדינה לקמפיין הילד האחד. במקביל לקמפיין השקיעה סין ממון רב בשיפור אמצעי המניעה והעניקה מענקים כספיים ויתרונות נוספים למתחייבים להביא לעולם רק ילד אחד. בהמשך השתמשה המדינה בלחץ חברתי על מנת למנוע מזוגות להביא לעולם ילד נוסף, ובעקבות קבלת מידע על נשים בהריון שני, הפעילה עליהן סנקציות על מנת לשכנען לבצע הפלה מלאכותית. בשלבים מוקדמים של התוכנית אף התבצעו הפלות ועיקורים כפויים בחלק קטן מהאזורים הכפריים, אך בהמשך התמתנה המדיניות וכיום עיקר הסנקציות המוטלות על ילדים "לא חוקיים" הן כלכליות.
המדיניות אינה מיושמת באזורים המנהלתיים המיוחדים של הרפובליקה (הונג קונג ומקאו).
השפעותיה של המדיניות
בעקבות המעבר ממשפחות מרובות ילדים למשפחות בהן ילד אחד בלבד, השתנה הדגש החברתי-תרבותי באופן הדרגתי, מהתמקדות במבוגרים להתמקדות בילד. מדיניות הילד היחיד יצרה משפחות בהן זוג הורים וארבעה סבים הממוקדים כולם בילד, ובו מושקעים מירב משאביהם הרגשיים והכלכליים. ילדים כאלו מכונים בסין "קיסרים קטנים" ונחשבים למפונקים, אך גם סובלים מלחץ פסיכולוגי עצום להצליח. בעיה נוספת שמדיניות זו יצרה היא הטיפול במבוגרים, המוטל בסין באופן מוחלט על ילדיהם: שני בני זוג, ששניהם ילדים יחידים, צריכים לטפל בארבעה הורים.
עם התפתחות הטכנולוגיה והמחקר הגנטי שאיפשר לקבוע את מין הילוד, בחרו משפחות סיניות רבות בדרך זו כדי להביא בן זכר לעולם. עובדה זו הובילה לכך שכיום היחס בין המינים בסין עומד על 115 גברים על כל 100 נשים.
הקלות בהגבלה
בעשור השני של המאה העשרים ואחת התרככו הסנקציות נגד המשפחות, ובכפרים הותר להביא לעולם שני ילדים, כל עוד היילוד הראשון היא בת. כמו כן, לבני זוג ששניהם ילדים יחידים הותר להביא לעולם שני ילדים. גם בערים הותר למשפחות להוליד שני ילדים, אולם זאת בתמורה לוויתור על סובסידיות שונות של הממשלה לאותה משפחה.
ב-15 בנובמבר 2013 החליטה ממשלת סין להקל על מגבלות הילודה בסין. במסגרת הרפורמה תאפשר סין ללדת שני ילדים במקום אחד, וזאת בתנאי שאחד ההורים הוא בן יחיד.
ב-29 באוקטובר 2015 הודיעה המפלגה השלטת בסין על שינוי מדיניות הילד האחד, כך שכל זוג יורשה להביא לעולם שני ילדים.
ב-31 במאי 2021 שונתה המגבלה לשלושה ילדים לזוג, וביולי 2021 הוסרו כל המגבלות.
מנפרד בורגסמולר
מנפרד בורגסמולר (בגרמנית: Manfred Burgsmüller, 22 בדצמבר 1949 - 18 במאי 2019) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
בורגסמולר הבקיע במהלך הקריירה שלו 213 שערים בבונדסליגה, מתוכם 135 במדי בורוסיה דורטמונד, והוא מדורג במקום הרביעי בטבלת המבקיעים של הבונדסליגה בכל הזמנים אחרי גרד מילר, קלאוס פישר ויופ היינקס, ובמקום הראשון בטבלת המבקיעים של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים.
קריירת מועדונים
בורגסמולר נולד באסן שבגרמניה המערבית. הוא החל את הקריירה שלו ברוט-וייס אסן בסוף שנות ה-60, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת הבונדסליגה, ובשנת 1971 עבר לבאייר אורדינגן ששיחקה בליגות האזוריות, שם הבקיע 80 שערים ב-101 הופעות. בשנת 1974 חזר בורגסמולר לאסן ששיחקה בבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות והבקיע 32 שערים ב-64 הופעות, כשהוא משתף פעולה עם הורסט רובש בהתקפה.
בעקבות הצלחתו של בורגסמולר באורדינגן ובאסן, הוא חתם לקראת עונת 1976/1977 בבורוסיה דורטמונד, שם הוא שיחק שבע עונות. בורגסמולר הבקיע בכל אחת מהעונות לפחות 15 שערים. בעונת 1980/1981 הבקיע בורגסמולר 27 שערים וסיים כסגן מלך השערים של קרל היינץ רומניגה. בעונת 1981/1982 הבקיע בורגסמולר 22 שערים ושוב סיים כסגן מלך השערים, הפעם של הורסט רובש. עונת 1982/1983 הייתה האחרונה של בורגסמולר בבורוסיה דורטמונד, והוא הבקיע בה 17 שערים. בורגסמולר הבקיע בסך הכל 135 שערי ליגה בבורוסיה דורטמונד, אך לא זכה עם הקבוצה בתארים.
בעונת 1983/1984 שיחק בורגסמולר בנירנברג מהבונדסליגה. בעונה זו הבקיע בורגסמולר 12 שערים ב-34 הופעות, וירד ליגה עם נירנברג מהמקום האחרון. בתום עונה זו חתם בורגסמולר ברוט-וייס אוברהאוזן, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1984/1985 הבקיע בורגסמולר 29 שערים במדי אוברהאוזן, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להעפיל עם קבוצתו לבונדסליגה. בורגסמולר החל את עונת 1985/1986 באוברהאוזן, והבקיע שבעה שערים בחצי העונה הראשון. בפגרת החורף של עונה זו חתם בורדר ברמן וחזר לבונדסליגה בגיל 36. בחצי העונה השני הבקיע בורדר ברמן 13 שערים. בורגסמולר נשאר בברמן עוד ארבע עונות, אך לא הגיע למספרי ההבקעות שלו בבורוסיה דורטמונד. עם זאת, בעונת 1987/1988 זכה בורגסמולר בתואר הקבוצתי הראשון שלו בקריירה, כשורדר ברמן זכתה באליפות. בורגסמולר שיתף פעולה בהתקפה בעונת האליפות עם קרל היינץ רידלה, מירקו ווטאבה ופרנק אורדנוויץ. בעונת 1988/1989 הגיע בורגסמולר עם ורדר ברמן לגמר הגביע הגרמני מול קבוצתו לשעבר בורוסיה דורטמונד, שם הפסידה ורדר ברמן בתוצאה 4:1, כשבורגסמולר נכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של גונאר זאוור. משחקו האחרון של בורגסמולר בקריירה היה בגמר הגביע הגרמני בעונת 1989/1990, שם הפסידה ורדר ברמן 3:2 לקייזרסלאוטרן, ובורגסמולר החליף בדקה ה-52 את אולריך בורובקה. לאחר משחק זה פרש בורגסמולר ממשחק פעיל בגיל 41.
קריירה בינלאומית
לבורגסמולר שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. ההופעה הראשונה הייתה בשנת 1977 בניצחון 4:1 על נבחרת שווייץ, השנייה באותה שנה בתיקו 1:1 מול נבחרת ויילס, והשלישית בשנת 1978, בניצחון 2:1 על נבחרת אנגליה.
לאחר הפרישה
בורגסמולר החל בשנת 1996 בקריירה כשחקן פוטבול אמריקאי, ושיחק בקבוצת ריין פייר מדיסלדורף ששיחקה בליגת ה-NFL האירופית. בורגסמולר שיחק בקבוצה זו שש שנים, ופרש בשנת 2002 כאשר היה בן 52. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים במשחק הוורלד-בול, שהוא המקביל האירופי לסופרבול, בשנים 1998 ו-2000.
נפטר באסן ב-18 במאי 2019.
תארים
עם ורדר ברמן:
אלעזר הכהן הגדול
אלעזר היה הכהן הגדול המעורב בתקשורת עם תלמי השני שנדונה באיגרת אריסטיאס. על פי האיגרת, שלח אלעזר שבעים ושניים זקנים יהודים, שישה מכל שבט משבטי ישראל, אל האי פארוס על מנת לספק לספריית אלכסנדריה תרגום יווני לתורה, המכונה גם תרגום השבעים.
מרי הורנר לייל
מרי הורנר לייל (באנגלית: Mary Horner Lyell; 1808 – 1873) הייתה מומחית לקונכיות וגאולוגית. היא הייתה נשואה לגאולוג הבריטי המפורסם צ'ארלס לייל וסייעה לו בעבודתו המדעית. היא מעולם לא התפרסמה בזכות עצמה אם כי היסטוריונים מאמינים כי היא תרמה תרומות משמעותיות לעבודת בעלה.
אלעזר הכהן הגדול
יורש מקומו היה דודו מנשה.
מרי הורנר לייל
ביוגרפיה
מרי אליזבת הורנר נולדה ב-9 באוקטובר בלונדון בשנת 1808. היא הייתה הגדולה מבין שש בנות של לאונרד הורנר, פרופסור לגאולוגיה שלימד באנגליה ובגרמניה. לאונרד הורנר היה להוט שכל ילדיו יתחנכו היטב. מרי הפכה למומחית לקונכיות וגאולוגית בעוד אחותה הצעירה קתרין מוריי לייל הפכה לבוטנאית.
בשנת 1832 נישאה לצ'ארלס לייל (1787–1875), איתו חלקה לא רק את אהבתה לגאולוגיה אלא גם אהבתה לספרות ופיתחה את קשרי הידידות שלהם בעולם הספרות. אחותה של מרי, קתרין נישאה להנרי אחיו הצעיר של צ'ארלס לייל.
קריירה
מרי הורנר לייל ידועה בעיקר בזכות עבודתה המדעית משנת 1854, שם בחנה את אוסף חלזונות האדמה שאספה מהאיים הקנריים. מחקר זה היה דומה למחקר שערך צ'ארלס דרווין על ציפורים וצבים באיי גלאפגוס.
מרי וצ'ארלס היו שותפים מדעיים; היא ליוותה אותו במחקרי השטח וסייעה לו ברישום ציורים גאולוגיים, דאגה לדגימות שנאספו, קטלגה את האוספים. היא למדה ספרדית ושוודית בנוסף לשפות ששלטה בהן - צרפתית וגרמנית על מנת לסייע בתקשורת במסעותיהם. היא כתבה את מחקריהם כאשר ראייתו של בעלה נחלשה בשנים מאוחרות יותר.
הגאולוג רודריק מורצ'יסון ציין את נוכחותה בפגישות מיוחדות של החברה הגאולוגית בלונדון ​​וניכר שהיה לה עניין עז והבנה מעמיקה של הגאולוגיה. היא התכתבה עם אליזבת קבוט אגאסי על הגאולוגיה הקרחונית של דרום אמריקה. הורנר לייל גם התכתבה גם עם ויליאם פרסקוט. היא נכחה בשיחות של בעלה עם צ'ארלס דרווין.
מרי הורנר לייל נפטרה ב־24 באפריל 1873.
גזינה קריגר
ביוגרפיה
קריגר נולדה ב-25 בפברואר 1959 בהלמשטדט. היא למדה בבית ספר תיכון במקנהיים, וב-1977 עברה הכשרה כעוזרת רפואה בבית החולים פטרוס בבון. היא למדה רפואה באוניברסיטת בון בין השנים 1980–1986. ב-1987 התגייסה ללופטוואפה ושרתה כקצינת רפואה בכנף ההפצצה 31, וב-1989 עברה הכשרה נוספת בכירורגיה בבית החולים של הבונדסוור בהאם ולאחר מכן בבית החולים הצבאי בקובלנץ. ב-1992 מונתה לראש אגף רפואה בכנף הפצצה 35.
בין השנים 1994–1995 עמדה בראש המרכז הרפואי בהיידה. לאחר מכן מונתה לראש אגף הרפואה בגדוד האימונים ה-3 של הלופטוואפה. ב-1996 החלה לשמש כיועצת לחובשים צבאיים. ב-1998 עברה הכשרה כמנתחת טיסה. בין 2001–2005 שימשה כראש אגף הרפואה בדיוויזיית הלופטוואפה ה-3. בין השנים 2002–2003 שימשה כיועצת רפואית בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. ב-2007 מונתה כראש היחידה הרפואית ב-EUFOR. שנה לאחר מכן חזרה לגרמניה ושימשה בתפקידים בכירים בחיל הרפואה ולמדה באקדמיית נאט"ו ברומא. ב-2016 הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה והפכה לאשה השנייה בבונדסוור שקיבלה דרגת גנרל, אחרי אריקה פרנקה. במקביל הפכה למפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור במינכן. ב-2021 פרשה מהבונדסוור והעבירה את הפיקוד על אקדמיית הרפואה לידי הנס-אולריך הולטרם.
אוניברסיטת פייר ומארי קירי
אוניברסיטת פייר ומארי קירי (בצרפתית: Université Pierre et Marie Curie, ראשי תיבות: UPMC; נקראה בעבר אוניברסיטת פריז VI) הייתה אוניברסיטה צרפתית ציבורית, אשר פעלה בפריז משנת 1971 ועד לשנת 2017, כממשיכת דרכה של הפקולטה למדעים בסורבון. נכון לתחילת המאה ה-21 היא הייתה מכון המחקר המדעי והרפואי הגדול ביותר בצרפת, ופעילותה בתחום המחקר המדעי בלטה אף בקנה מידה עולמי.
פעילות
מבין מכוני המחקר הבולטים אשר פעלו במסגרת האוניברסיטה היו: מכון אנרי פואנקרה, המכון לאסטרופיזיקה של פריז, מעבדת המידע של האוניברסיטה, המכון למתמטיקה של ג'וסיאה/שבלרה (בשיתוף עם אוניברסיטת דני דידרו), ומעבדת קסלר-ברוסל (בשיתוף עם אקול נורמל סופרייר).
נתיב השיירה
נְתִיב הַשַּׁיָּרָה הוא מושב בגליל המערבי ממזרח לנהריה בסמוך לקילומטר ה-66 בכביש 70, השייך למועצה אזורית מטה אשר.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מכורדיסטן, איראן ועיראק ונקרא בתחילה רבסיה, על שם הכפר הערבי הסמוך, ע'אבסייה, שהמושב הוקם על אדמותיו. לקראת סוף 1950 ניתן לו השם דוֹבֶא, שפירושו: שפע.
בשנת 1953 הצטרפו למושב לוחמי פלמ"ח שעזבו את משגב עם. המצטרפים היו יוצאי מדינות שונות, כך שהמושב נודע בבליל השפות שדיברו בו. בסוף שנת 1955 חובר המושב לרשת הטלפון.
אוניברסיטת פייר ומארי קירי
פעילות
בשיא פעילותה למדו באוניברסיטה כ-30,000 סטודנטים, מהם כ-22,000 סטודנטים בתחומי המדעים ועבדו בה כ-4,000 אנשי סגל אקדמי וחוקרים.
נתיב השיירה
היסטוריה
בשנת 1958 הוחלף שם המושב לנתיב השיירה, לזכר שיירת יחיעם שהותקפה באזור המושב. שינוי השם אושר בהמשך על ידי ועדת השמות הממשלתית.
אוניברסיטת פייר ומארי קירי
היסטוריה
קמפוס האוניברסיטה נבנה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 באתר ששימש בעבר למחסני יינות. בשנת 1968 חולקה הפקולטה למדעים של אוניברסיטת פריז למספר אוניברסיטאות נפרדות. אוניברסיטת פריז VI, אשר נוסדה בשנת 1971, נועדה לאכלס את עיקר פעילות המחקר המדעי של הסורבון. בקמפוס האוניברסיטה פועלת אף אוניברסיטת דני דידרו (פריז VII) וכן המכון הגאופיזי של פריז (Institut de Physique du Globe). בשנת 1974 אימצה האוניברסיטה שם חדש, ונקראה על שם פייר ומארי קירי.
בשנת 2010 נוצרה אגודת אוניברסיטת סורבון. בשנת 2018 אוניברסיטת פייר ומארי קירי מוזגה יחד עם אוניברסיטת פריז-סורבון ומן האיחוד נוצרה אוניברסיטת סורבון.
נתיב השיירה
היסטוריה
בסמוך למושב נמצא אתר ההנצחה לשיירת יחיעם. בשנת תשע"ה (2015) התמנה הרב משה פינטו מישיבת מרכז הרב ומתלמידי הרב יעקב שפירא לרב המושב.
הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם
הארי פוטר והנסיך חצוי־הדם (באנגלית: Harry Potter and the Half-Blood Prince) הוא הספר השישי בסדרת ספרי הארי פוטר שנכתבו על ידי ג'יי קיי רולינג. הספר יצא לאור באנגלית ב-16 ביולי 2005, ובעברית ראה אור ב־22 בדצמבר באותה שנה.
בתמונת השער הבריטית רואים את דמבלדור מגרש את החייז"לים עם אש קסומה לצד הארי. בגרסה האמריקאית (והעברית) רואים את שניהם רוכנים מעל הקערה שבה היה השיקוי שהגן על ההורקרוקס שהיה במערה. מאחור, בהוגוורטס, ג'יני, רון והרמיוני מביטים באות האפל.
לפני הוגוורטס
לאחר שבספר הקודם נחשף הלורד וולדמורט לציבור הקוסמים הרחב, וחודשה פעילותם של אוכלי המוות בפיקודו, הולך מספר פשעיהם של אוכלי המוות וגדל מיום ליום, וחלקם אף מגיעים לתודעתו של עולם המוגלגים. עקב מצב החירום, הטלת ספק ביכולותיו, והאירועים אשר קדמו בספר החמישי בהן עמד בראש המכחישים את שובו של הלורד וולדמורט, אולץ קורנליוס פאדג' להתפטר מתפקידו כשר הקסמים, והוחלף על ידי רופוס סקרימג'ר, ראש מחלקת ההילאים בתפקידו הקודם. בינתיים, וולדמורט בוחר בדראקו מאלפוי לבצע עבורו מטלה קשה. אמו של דראקו, נרקיסה, מגיעה יחד עם אחותה, בלטריקס לסטריינג' (על-אף התנגדותה) אל מבוא ספינר, שם מתגורר סוורוס סנייפ. בלטריקס מפקפקת בנאמנותו של סנייפ לוולדמורט, אך הוא מבטל את טענותיה ומאשר כי הוא מרגל אחרי דמבלדור ומסדר עוף החול לטובת וולדמורט. נרקיסה משכנעת את סנייפ להישבע בנדר הכובל (נדר שסובלים קשות אם אין מקיימים אותו הרי - "ישנם דברים קשים יותר מהמוות"), לפיו על סנייפ לעשות כל שביכולתו על-מנת להגן על דראקו ולעזור לו לבצע את המשימה, ובמקרה שלא יבצע אותה - לבצעה במקומו. דמבלדור מגיע לבית דודיו של הארי כדי לאסוף אותו אל המחילה, הבית של חברו הטוב רון. הוא מקריא להארי את הצוואה של סיריוס בלק, שלפיה קיבל הארי את כל רכושו של סיריוס, את ביתו בכיכר גרימולד מס׳ 13 וכן את הבעלות על גמדון הבית הבוגדני שלו, קריצ׳ר. בנוסף, דמבלדור מבקש מהארי לשכנע את הוראס סלגהורן, מורה מהעבר שיצא לגמלאות, ללמד בהוגוורטס. סלאגהורן משתכנע בעזרת תושייתו הרבה של הארי, ומסכים ללמד בבית הספר. סלגהורן ניאות לחזור ללמד מתוך רצון להתקרב להארי, שכן במשך שנים הוא מקרב אליו תלמידים מוכשרים וידוענים ומקבל מהם טובות הנאה (הארי נחשב לידוען בשל סיפור חייו והוריו). סלגהורן אף מקים מועדון, לו הוא קורא בשם "מועדון הסלג-סלבז" (באנגלית: The Slug Club) ובו הוא מאגד את כל חביביו הידוענים. ב"מחילה", הארי גם מתוודע לעובדה כי ביל, האח הבכור במשפחת ויזלי, ופלר, המתמודדת מטעם בית הספר בובאטון בטורניר הקוסמים המשולש (בספר הרביעי בסדרה), התארסו, ומתעתדים להתחתן בקיץ הבא. גברת ויזלי אינה מחבבת את פלר, מה שגורם לה לבקר את פלר ללא הרף, ופלר מצידה אינה נפגעת או לוקחת ללב את הערותיה של חמותה לעתיד. הארי נוסע לסמטת דיאגון כדי לראות את החנות של אחיו הגדולים של רון, פרד וג'ורג', אך יוצא משם כשהוא מזהה את יריבו, דראקו מאלפוי, ומחליט לעקוב אחרי מאלפוי. דראקו הולך לסמטה האפלה, סמטת נוקטורן, שם הולך לחנות בורגין וברקס, ומבקש מהמוכר שיתקן פריט לא ברור. הארי מתחיל לחשוד כי דראקו הצטרף למעגל אוכלי המוות במקום אביו לוציוס, שאחרי הקרב במחלקת המסתורין נשלח לכלא.
תחילת השנה
בזמן הנסיעה להוגוורטס רון והרמיוני לא נמצאים עם הארי משום שיש להם עניינים של מדריכים. הארי נוסע עם חבריו נוויל לונגבוטום ולונה לאבגוד. בדרך הוא עוזב באמצע, כיוון ששומע את תכנוניו של מאלפוי אשר משתק אותו והארי משתחרר על ידי בת דודתו של מאלפוי נימפדורה טונקס. טונקס מדוכדכת יותר מבדרך כלל, והארי ושב שהדבר נובע ממותו של סיריוס.
בתחילת השנה, מגלים הארי, רון והרמיוני כי סלגהורן יהיה בעצם המורה לשיקויים. את משרת המורה להתגוננות מפני כוחות האופל ימלא סוורוס סנייפ. הארי ורון מגלים כי הם יכולים ללמוד שיקויים על אף שלא קיבלו ציון קס"מ בבגרות בשיקויים (סלגהורן מלמד גם תלמידים שלא קבלו ציון קס"מ בבגרויות) והתחילו ללמוד אצל סלגהורן באמצעות ספרים משומשים וציוד של בית הספר. הארי מקבל ספר מלא בהערות הרשומות בכתב-יד, והארי מגלה כי ההערות מסייעות לו מאוד ברקיחת השיקויים ואף בשאלות תאורטיות. הוא הופך לתלמיד המצטיין ולחביב המורה. על הספר חתום "הנסיך חצוי-הדם", אשר זהותו נותרת עלומה. בעקבות הצטיינותו מעניק סלגהורן כפרס להארי באחד השיעורים בקבוק קטן מלא בפליקיס פליציס - שיקוי המזל.
הזכרונות מוולדמורט
מהזכרונות מתגלה ההיסטוריה של וולדמורט - אמו היתה מרופי גונט, הנצר האחרון של שושלת סלית׳רין שירדה מגדולתה, ורק טבעת וקמע נותרו מעושרה הגדול, ואביו היה המוגל טום רידל, שאותו השקתה מרופי שיקוי אהבה כדי שיברח איתה ויכניס אותה להיריון. כאשר טום רידל התפכח הוא עזב אותה, ולאחר שמתה בלידה, נמסר טום רידל הבן לבית יתומים. בבית היתומים הפך רידל לילד מרוחק ומרושע, שהתעלל בילדים האחרים באכזריות וגנב את רכושם. כאשר הוא מגיע להוגוורטס, הוא הופך לחביב כל המורים (ובפרט פרופסור סלגהורן, בעל החיבה לתלמידים מוכשרים ורבי-פוטנציאל) מלבד דמבלדור, שתמיד שמר על זהירות וחשדנות כלפיו. בנוסף מתגלה כי רידל רצח את אביו, את סבו ואת סבתו בתור נער, והפליל את דודו מורפין גונט. עולם הקוסמים האשים את מורפין ברצח, ועולם המוגלגים האשים את גנן של משפחת רידל, פרנק ברייס, שנרצח שנים לאחר מכן בתחילת הספר הרביעי. זכרונות נוספים מראים כי וולדמורט עבד כסוכן של חנות העתיקות והאופל בורגין וברקס, ובעמדה זו רצח אספנית זקנה בשם חפציבה סמית׳ ולקח ממנה את הקמע של סלית׳רין (שהיה שייך לאמו) ואת הספל של הפלפאף, שהיה רכושה של הלגה הפלפאף. בנוסף, הגיש מועמדות לתפקיד המורה להתגוננות מפני כוחות האופל בהוגוורטס, אך נדחה על ידי פרופסור דמבלדור.
זיכרון בעייתי במיוחד מראה כי וולדמורט שאל את פרופסור סלגהורן מהו הורקרוקס, אך עקב שינויים שהכניס סלגהורן בזיכרון, חלקים משמעותיים ממנו חסרים. זיכרון זה הוא הסיבה שבגללה רצה דמבלדור להחזיר את סלגהורן לבית הספר, והוא מטיל על הארי את המשימה להשיג אותו בכל מחיר. סלגהורן מסרב בכל תוקף.
המשך השנה
בשני אירועים לאורך הספר מותקפים תלמידים בנסיבות לא ברורות - על קייטי בל מוטלת קללה כאשר היא נוגעת בענק מקולל וחייה ניצלים בנס, ורון מורעל כשהוא שותה יין דבש שקיבל פרופסור סלגהורן במתנה, וניצל על ידי הארי שנזכר בהערת שוליים של הנסיך חצוי הדם. הארי חושד במאלפוי, שנעלם לעתים תכופות ממפת הקונדסאים, ונהיה מרוחק וחולני יותר לאורך השנה.
הארי דוחה בקשות של רופוס סקרימג׳ר, שר הקסמים החדש, לחשוף מידע על דמבלדור ועל מסדר עוף החול, ומסרב לשתף פעולה עם משרד הקסמים במאבק עם וולדמורט, מתוך חוסר החיבה העמוק שחש כלפי משרד הקסמים ואי הסכמתו עם פעולות שנקט המשרד במאבק מול וולדמורט.
בשנתו השישית מתמנה הארי לקפטן קבוצת הקווידיץ' של גריפינדור, ומכניס אליה את רון ואת ג'יני. למורת רוחו של רון, נמצאת ג׳יני במערכת יחסים עם דין תומאס, והארי מגלה שיש לו רגשות כלפי ג׳יני. לפני המשחק הראשון של העונה, על מנת לעודד את רוחו של רון הסובל מחוסר ביטחון עצמי במשחקים, הארי מעמיד פנים שהוא נתן לרון מהפליקס פליציס, שיקוי המזל שבו זכה בשיעור של סלגהורן. הרמיוני נזעמת, כיוון שזה בניגוד לחוקים. לאחר הניצחון המוחץ במשחק הארי חושף כי כלל לא מזג לרון מהשיקוי, ורון הצליח במשחק בכוחות עצמו בלבד. בכך מקוה הארי להפשיר את מערכת היחסים בין רון להרמיוני, אשר בזמן האחרון אינם מסתדרים כל כך. מיד לאחר הניצחון, רון מתנשק עם לבנדר בראון בחדר המועדון לעיני כולם. המצב החדש מוביל לנתק ביחסים בין הרמיוני לרון. לאחר שהורעל, חוזרים רון והרמיוני לקשר והיא סולחת לו.
באחד הערבים שיושבים רון, הארי והרמיוני בחדר המועדון מציע רון להארי ליטול משיקוי הפליקס פליציס על מנת לקבל מסלגהורן את הזיכרון. הארי נוטל את השיקוי ופונה להלווייתו של הרעגוג, עכביש-הענק של האגריד. בדרכו הוא פוגש בסלגהורן, ובסוף ההלוויה (בה נכחו שלושתם בלבד) סלגהורן מסכים לתת לו את הזיכרון. הארי הולך לדמבלדור ומודיע שהזיכרון בידיו. באותו ערב ג'יני גם נפרדת מדין, ורון נפרד מלבנדר. לאחר משחק הקווידיץ' האחרון בעונה, בו משחקת ג'יני כמחפשת עקב עונש שהוטל על הארי, הארי וג'יני מתנשקים ויוצאים ביחד.
ההורקרוקס
הארי ודמבלדור צופים בזיכרון שהושג מסלגהורן, והארי למד כי הורקרוקס הוא למעשה פריט כלשהו שבתוכו יכול קוסם להצפין חלק מנשמתו, וכך להמשיך לחיות במובן מסוים גם לאחר מוות רגיל. פיצול הנשמה לצורך הכנת ההורקרוקס יכול להתבצע רק באמצעות רצח (ככל שקוסם יוצר יותר הורקרוקסים, הוא הופך לפחות אנושי). משיחתם של רידל וסלגהורן, מגיעים דמבלדור והארי למסקנה שוולדמורט יצר שישה הורקרוקסים (ופיצל את נשמתו ל-7 חלקים, אחד מהם טמון בו). הארי ודמבלדור מגיעים למסקנה שאחד מן ההורקרוקסים הוא יומנו של טום רידל, אשר הושמד על ידי הארי ארבע שנים קודם לכן. ההורקרוקסים הנוספים, לדעתם, הם נגיני, הנחש של וולדמורט; ושני פריטים הקשורים במייסדי הוגוורטס - גביע של הפלפאף ותליון של סלית'רין. דמבלדור מגלה להארי כי הוא השמיד הורקרוקס בדמות טבעת, שהייתה שייכת לסבו של וולדמורט מצד אמו, ומכאן נובע שנותר רק הורקרוקס אחד, שאין להם מידע עליו. דמבלדור מבטיח להארי שאם ימצא עוד הורקרוקס, הארי יוכל לבוא איתו להשמיד אותו.
הקרב במגדל האסטרונומיה
בהגיעם למגדל האסטרונומיה, מתחבא הארי (בפקודת דמבלדור) מתחת לגלימת ההיעלמות ומשותק על ידי דמבלדור. מאלפוי עולה לגג ומתפתחת שיחה בינו לבין דמבלדור. במהלך השיחה מתגלים דברים רבים: מאלפוי קנה את המחרוזת המקוללת מהחנות "בורגין וברקס" והטיל קללת אימפריוס על מאדאם רוזמרטה. הוא הורה למאדאם רוזמרטה להטיל קללת אימפריוס על קייטי בל, ולהורות לה לתת את המחרוזת לדמבלדור. אחר כך מתגלה כי גם יין הרעל ששתה רון היה מיועד להגיע לדמבלדור. בסופו של דבר מספר מאלפוי כי וולדמורט הטיל עליו את המשימה להרוג את דמבלדור. לאחר מכן מספר מאלפוי כי אוכלי המוות אכן נמצאים בהוגוורטס, אך איש לא מת והסימן האפל נועד למשוך את דמבלדור למגדל האסטרונומיה. מאלפוי מוסיף ומספר כי הוא עמל שנה שלמה על תיקון ארונית היעלמות שממוקמת בחדר הנחיצות, וחובלה על ידי רוח הרפאים פיבס באשמתו של ניק כמעט בלי-ראש ("הארי פוטר וחדר הסודות" עמודים 137–138), כניסה לארונית זו מובילה לארונית זהה שנמכרה בחנות "בורגין וברקס". דרך המעבר בין הארוניות הזהות הצליחו אוכלי המוות לחדור לבית הספר. למגדל האסטרונומיה עולים ארבעה אוכלי מוות והם: אמיקוס ואלקטו קארו, פנריר גרייבק ודוחולוב והם מאיצים במאלפוי להרוג את דמבלדור אך לבסוף סנייפ גם עולה לשם והוא זה שהורג את דמבלדור באמצעות קללת "אבדה קדברה" למרות תחינתו של דמבלדור – "סוורוס, אנא ממך". דמבלדור מתמוטט אחורה וצונח מראש המגדל אל מותו. אמיקוס, אלקטו, גרייבק, דוחולוב, מאלפוי וסנייפ שבים ויורדים מהמגדל ונאבקים נגד התלמידים חברי צ"ד וחלק מאנשי מסדר עוף החול עד שלבסוף הם נמלטים מבית הספר.
הארי מתחיל לרדוף אחרי סנייפ מתוך רצון לנקום, אך לא מצליח להגיע אליו. הארי מחליט לקלל אותו באחת הקללות הרשומות בספרו של הנסיך חצוי הדם, וסנייפ צועק לעברו "איך אתה מעז להשתמש בקסמי שלי?" ובכך חושף את זהותו של הנסיך חצוי הדם. לבסוף סנייפ ודראקו מצליחים לברוח.
סוף השנה
הארי רואה שבקתתו של האגריד נשרפה על ידי ת'ורפין ראול, ופונה יחד עם האגריד לכיוון הטירה. הוא מספר לו על מותו של דמבלדור ובהגיעם לטירה מתגלה כי פנריר גרייבק - אוכל מוות הידוע באכזריותו כאדם זאב, נשך את ביל ויזלי - אחיו של רון, ופניו הושחתו. לא היה זה ליל ירח מלא, ולכן נשיכה זו לא הפכה את ביל עצמו לאדם זאב שלם, אלא רק גרמה לו לחיבה לא מוסברת לסטייקים נוטפי דם, כתוצאה כנראה מהזיהום בדמו. הארי מגלה שכמעט כל חברי המסדר וצ"ד לא נפצעו, מלבד ביל ויזלי, נוויל לונגבוטום ופרופסור פליטיק, אולם כולם החלימו בקלות. גם לאוכלי המוות נגרמו פגיעות, וגיבון - אחד מאוכלי המוות אף נהרג על ידי קללה שהטיל ת'ורפין ראול לכיוונו של רמוס לופין. הארי מספר לכולם שסנייפ הוא זה שהרג את דמבלדור. כולם מתקשים להאמין ומבכים את אמונו הבלתי מוגבל של דמבלדור בסנייפ.
בעקבות המאורעות, רמוס לופין מסכים לצאת עם נימפדורה טונקס, חברה במסדר עוף החול. עד עתה, הוא סירב לכך בטענו שזה מסוכן בעבורה לחיות לצד איש זאב. אולם כאשר הוא רואה שפלר עדיין אוהבת את ביל, למרות פניו שהושחתו, הוא נעתר לבקשותיה של טונקס. במעמד זה גברת ויזלי ופלר גם מתפייסות.
תוך זמן קצר נערכת הלווייתו של דמבלדור במדשאות הוגוורטס ובסופה מודיע הארי לג'יני שאינם יכולים להמשיך לצאת יחד כי כל עוד יהיו יחד וולדמורט עלול להישתמש בג'יני כדי להגיע להארי, והם נפרדים. במסגרת הלוויה עורכים הקנטאורים ובני-הים מפגני כבוד. בסיום הלווייתו פונים התלמידים להתארגן לנסיעה בחזרה הביתה והרמיוני מספרת להארי כי היא גילתה על כך ששם משפחתה של אימו של סנייפ הוא פרינס (באנגלית Prince, משמע נסיך) ואביו הוא מוגל, ולכן החליט סנייפ לקרוא לעצמו הנסיך חצוי הדם. לאחר מותו של דמבלדור גילה הארי פתק בתוך התליון, במקום בו הייתה אמורה להיות תמונה. הפתק הוא למעשה מכתב החושף כי התליון הוא לא ההורקרוקס המקורי אלא זיוף, ושההורקרוקס המקורי נגנב על ידי כותב הפתק - רא"ב, ובכוונתו של הגנב להשמיד את ההורוקרוקס. לפני הנסיעה בחזרה ללונדון מחליט הארי לשוב אל משפחת דרסלי עד יום הולדתו (31 ביולי) ולאחר מכן לנסוע לביתו של רון על מנת להשתתף בחתונתם של ביל ופלר, ולאחר החתונה להמשיך לחפש אחר ההורוקרוקסים של וולדמורט כדי להשמידם ולבסוף להתמודד מול וולדמורט עצמו.
משתנה לא מאותחל
במחשוב, משתנה לא מאותחל הוא משתנה שהוכרז בקוד, אבל לא נעשתה עליו פעולת השמה, כך שהערך שלו לא נקבע על ידי המתכנת. במצב זה יהיה למשתנה ערך כלשהו בלתי צפוי, אשר עלול להיות גורם לבאג. חלק מהמהדרים המודרניים מתריעים מפני שימוש במשתנה בלתי מאותחל ועורכי קוד מקור לרוב מסמנים שימוש כזה בתור שגיאה פוטנציאלית.
דוגמה בשפת C
הנחה נפוצה של מתכנתים מתחילים היא שהערך של כל המשתנים נקבע לערך ידוע, כמו אפס, כאשר הם מוצהרים. אמנם זה נכון עבור שפות רבות, אבל זה לא נכון עבור כולן, ולכן הפוטנציאל לטעות קיים. שפות כמו C משתמשות במחסנית לצורך אחסון הערכים של משתנים מקומיים (אוטומטיים). למרות שהמחשב יפריש את כמות השטח המתאימה למסגרת המחסנית, הוא בדרך כלל עושה זאת פשוט על ידי התאמת הערך של מצביע המחסנית, מבלי לבצע שינוי כלשהו בתוכן הזיכרון (בדרך כלל משיקולי יעילות). לכן, כל תוכן הזיכרון באותו זמן יופיע כערכים התחלתיים של המשתנים שתופסים את הכתובות הללו.
הנה דוגמה פשוטה ב-C: הערך הסופי של  אינו מוגדר. ההנחה שהערך הסופי של  חייב להיות 10 מתבססת על ההנחה שהערך ההתחלתי שלו הוא 0, מה שעשוי להיות נכון ועשוי להיות שגוי. יש לשים לב לכך שבדוגמה המשתנה  מאותחל לאפס (בתוך ה-  ).
דוגמה נוספת בערך זה עוסקת במבנים. בדוגמה מטה, יש מבנה -  - שמכיל כמה משתנים שנותנים מידע על תלמיד. הפונקציה  גורמת לדליפת זיכרון משום שהיא לא מצליחה לאתחל את השדות של   כמו שצריך. מעיון מעמיק של הקוד ניתן להסיק כי השדות  ו-     מאותחלים בצורה טובה, אולם אבל האתחול של האיברים   ו-   שגוי: אם האורך של מערכי התווים   ו-   הוא פחות מ-16 בתים, במהלך , לא מצליחים לאתחל את כל 16 הבתים של הזיכרון השמורים לכל אחד מהשדות הללו של המבנה. בכל מקרה, גם כאשר משתנה מאותחל באופן מרומז לערך ברירת מחדל כמו 0, זה בדרך כלל לא הערך הנכון. אם הערך הוא ערך ברירת מחדל (כמו 0) זה לא בהכרח מעיד על כך שהאתחול בוצע כהלכה. (עם זאת אתחול של מצביעים למצביע האפס הוא חיוני מכיוון שהוא מונע ביצוע פעולות על המצביעים הללו לפני שהם מאותחלים בפועל לערך הנכון שלהם). ב-C, משתנים שלא מוקצים דינמית ולא מאותחלים במפורש בקוד מאותחלים לאפס (או null עבור מצביעים).