cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחזור הסלעים
מחזור הסלעים מתאר את השינויים הדינמיים המתרחשים בשלושת סוגי הסלעים: סלעי יסוד, סלעי משקע וסלעים מותמרים. כפי שניתן לראות בתרשים, כל סוג סלע משתנה או נהרס לחלוטין כאשר תנאי הסביבה משתנים. סלע יסוד דוגמת בזלת עשוי להישבר ולהתפרק כאשר הוא נחשף לאטמוספירה, או להתמוסס כאשר הוא נקבר מתחת ליבשת בתהליך טקטוני. כתוצאה מן הכוחות המניעים של מחזור הסלעים, טקטוניקת הלוחות ומחזור המים, סלעים יוצאים משיווי משקל סביבתי ונכפה עליהם שינוי כאשר הם פוגשים בסביבה חדשה. מחזור הסלעים מסביר כיצד סוגי הסלעים השונים קשורים זה בזה ומבהיר את תהליכי השינוי והמעבר מסוג סלע אחד למשנהו במהלך הזמן.
עקרון האחידות
התפישה המקורית של מחזור הסלעים מיוחסת לג'יימס האטון, "אבי הגאולוגיה" מן המאה ה-18. מחזור הסלעים היה חלק מעקרון האחידות (uniformitarianism) שניסח האטון, הגורס כי תהליכים טבעיים פועלים באותה דרך מאז ומעולם. האטון צוטט באמרו: "no vestige of a beginning, and no prospect of an end" - שום זכר לראשית, שום סיכוי לאחרית - ביטוי שהתייחס באופן מיוחד למחזור הסלעים ולדימוי הטבע המחזורי של התהליכים הגאולוגיים.
עקרון האחידות סוכם על ידי צ'ארלס לייל בהבנה כי "ההווה הוא מפתח לעבר", כלומר תהליכים נצפים בהווה מהווים מפתח להבנת תהליכים דומים שהתרחשו בעבר.
מחזור וילסון
לתפישה של מחזור סלעים לא אבולוציוני החוזר על עצמו הייתה עליונות עד מהפכת טקטוניקת הלוחות בשנות ה-60 של המאה ה-20. עם ההבנה המתפתחת של מנגנון ה"מסוע" הטקטוני השתנתה הבנת מחזור הסלעים מתפישה של חזרה אינסופית לתפישה של תהליך אבולוציוני המתפתח בהדרגה. בעקבות זאת פותח בשנות ה-60 וה-70 "מחזור וילסון" הקרוי על שם ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson), מחזור סלעים טקטוני הנקרא גם "מחזור יבשות העל" (supercontinent cycle). מחזור וילסון מתאר את הפתיחה והסגירה המחזורית של אגנים אוקייניים ומדגיש את חשיבות הבדל הגילאים בין קרומים יבשתיים (בני 4 מיליארד שנה ויותר) לבין אלה של קרומים אוקייניים (בני 170 מיליון שנה לכל היותר).
סביבות היווצרות
סביבות ההיווצרות של סלעים הן נקודות חשובות ב"גלגול" בין סוג סלע אחד למשנהו. במהלך מחזור הסלעים מהוות סביבות אלה נקודות מפנה בהן משתנים התנאים, מתפרקים סלעים קיימים ונוצרים סלעים חדשים. בין סביבות ההיווצרות מתרחשים תהליכי בליה היוצרים חומרי גלם ליצירתו של הסלע הבא. תהליכים אלה חלים גם על המינרלים המרכיבים את הסלעים בכל אחד מן הגלגולים ומשפיעים על תכונותיו של הסלע החדש.
מעברים לוהטים
כאשר סלעים נדחפים עמוק מתחת לקרום כדור הארץ, הם ניתכים למאגמה. אם התנאים המאפשרים למאגמה להישאר נוזלית משתנים, הנוזל יתקרר ויתגבש לסלע יסוד. אם הסלע נוצר בעומק הוא ייקרא סלע פלוטוני ויתקרר לאט תוך יצירת מרקם גבישי גס.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליך זה: גרניט וגברו.
כתוצאה מפעילות וולקנית המאגמה פורצת אל פני השטח, שם היא נקראת לבה, ואז היא מתקררת מהר ויוצרת סלעי יסוד וולקניים זעירי גביש ואף זכוכית געשית. כל אחד מסוגי הסלעים עשוי להינתך מחדש למאגמה וליצור סלע יסוד חדש.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליך זה: בזלת ופומיס.
שינויים פוסט-מגמטיים
מסת סלע יסוד אינה נותרת כשהייתה. החומרים המרכיבים אותה מתחילים להתפרק וכתוצאה מכך נוצרים גזים הסודקים את הסלע ומותירים בו חללים. בחללים אלה עשויים להתגבש מינרלים שונים, דוגמת משפחת מינרלי הזאוליט. גם לפני תהליכים אלה מתרחשים תהליכי פירוק הנובעים מעצם חשיפת הסלעים לאטמוספירה. הסלעים אינם יציבים בתנאים אלה: גשם, קרה, חומצה פחמתית, חמצן וגורמים אחרים הפועלים ללא הרף מפרקים את המסה הסלעית ואת רוב מרכיביה, ואלה נישאים הלאה בתמיסות מימיות. תהליכים משניים אלה אינם מובאים בחשבון בסיווג סלעים מאחר שהתוצר הסופי הוא החשוב.
מעבר להשקעה
סלעי המשקע נוצרים לרוב בארבעה שלבים: בליה, הסעה, השקעה והתקשות.
מעבר להתמרה
סלעים החשופים לטמפרטורות גבוהות או לחצים עזים עוברים שינויים פיזיקליים וכימיים ויוצרים סלעים חדשים – סלעים מותמרים. תהליכי התמרה עיקריים: התמרה אזורית והתמרת מגע. כל סוגי הסלעים הם מועמדים לתהליכי התמרה.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליכי התמרה: שיש וצפחה.
טקטוניקת הלוחות
בשנת 1967 פרסם ג'ון טוזו וילסון מאמר ב-Nature המתאר את הפתיחה המחזורית של אגנים אוקייניים, ובו התמקד בעיקר באוקיינוס האטלנטי. תפישה זו, שהייתה חלק מן המהפכה הטקטונית של אותה תקופה, מוכרת כמחזור וילסון. למחזור וילסון הייתה השפעה עזה על הפרשנות המודרנית למחזור הסלעים, מאחר שטקטוניקת הלוחות הוכרה ככוח מניע במחזור הסלעים.
התפשטות רכסים אוקייניים
את תחילת המחזור ניתן להניח בהתפלגות רכסים מרכז אוקייניים, במקום בו מאגמה חדשה נוצרת על ידי מעטפת כדור הארץ, זורמת כלפי מעלה ויוצרת אזור התכה. לבה בזלתית בראשיתית זו היא השלב הראשון ביצירת סלעי היסוד בחלק זה של המחזור. חשוב להדגיש כי המאגמה הפחות צפופה היא זו הנוטה לפרוץ. כאשר הרכס מתפשט והסלע החדש נישא הרחק ממנו, האינטראקציה שלו עם מי הים המתחממים יוצרת התמרה נסוגה (בליה) של הסלע החדש באמצעות סדקים.
אזורי הפחתה
כאשר הקרום האוקייני הבזלתי החדש נע הרחק מן הרכסים המתפשטים, הוא נפגש בסופו של דבר עם קרום יבשתי באזור הפחתה. כאשר הקרום הבזלתי נמשך פנימה אל תוך המעטפת, הלחץ הגובר והטמפרטורה העולה גורמים לארגון מחדש של המינרלים בסלע. התמרה זו משנה את הבזלת והופכת אותה לאקלוגיט – סלע חומצי מותמר וגס גביש. כאשר הקרום הבזלתי והמשקעים שנוצרו עליו נמשכים פנימה, מים וחומרים נדיפים אחרים נישאים ממנו אל מחוץ לאזור ההפחתה, שם הלחץ נמוך יותר. לחץ נמוך, טמפרטורה גבוהה וחומרים נדיפים שיצאו מן הסלע יוצרים מאגמה העולה ובונה וולקניזם בשולי היבשת. וולקניזם זה יוצר לבה סיליקטית יותר, המצביעה על התבדלות טובה (גיבוש מפריט). לעיתים, הקרום המותמר הנדחף למטה עשוי "להיחטף" מעלה אל שולי היבשת בעת התפרצות געשית. החומרים הגעשיים שזה עתה התפרצו נתונים לבליה נמרצת התלויה בתנאי האקלים. המשקעים שנוצרו מצטברים באגני האוקיינוסים או בשולי היבשת. כאשר הם שוקעים במעמקים, מתחיל תהליך ההתקשות שתוצרתו – סלע משקע.
התנגשות יבשות
בשלב המסיים את מחזור וילסון, שתי יבשות או פיסות קרום יבשתיות קטנות יותר נפגשות באזור התכנסות. כאשר שתי מסות אלה נפגשות, אף אחת מהן אינה יכולה להיות מופחתת מאחר שצפיפות שתיהן נמוכה עקב היותן בנויות מסלע סיליקטי. כאשר הן נפגשות, כוחות דחיפה ודחיסה מעוותים, מרימים ומשנים את גושי הסלעים הבאים במגע זה עם זה. התוצאה היא התמרה אזורית הנובעת מאורוגנזה (אירוע יצירת רכסי הרים). כאשר שתי המסות נדחסות, מתקפלות לרכס הרים ונשברות במהלך התנגשות היבשות, כל המערך הקודם של סלעים מסוגים שונים נתון לתהליך התמרה חדש זה.
בליה מואצת
הרכסים הגבוהים שנוצרו בהתנגשות היבשות נתונים כבר מראשית היווצרותם לכוחות בליה. הבליה מפרקת את ההרים ונוצרים מצבורי משקעים סמוך לשולי האוקיינוס באזורים רדודים. כאשר משקעים אלה מצטברים ונקברים הם מתקשים לסלעי משקע.
תפקידם של המים
שפיעת מים היא חיונית ליצירת מחזור הסלעים, בעיקר בתהליכי בליה וסחף. תפקידים נוספים:
בית הסראייה (באר שבע)
בית הסראייה ("בית הממשל" בתרגום מטורקית), הוא בית ממשל שנבנה בשנת 1901 בבאר שבע על ידי העות'מאנים.
הבניין ממוקם על גבעה בחלק הצפוני של מדרחוב קרן קיימת לישראל שאז נקרא 'רחוב 20 מטר'. הוא היה הבניין הציבורי הראשון בעיר, ובתקופה זו ניתן היה לראות אותו מכל מקום בעיר. הבניין הוא דו-קומתי בעל שלוש קשתות, אולם גדול, והיה לו גג רעפים אדום. בכך ביטאה הבנייה סגנון אדריכלות טורקי ואירופאי משולב.
הבניין שימש את הממשל המקומי. המושל הראשון שישב בבניין היה מוחמד ג'אראללה. ליד הבניין שכנו בניין המשטרה, עירייה, משרד הטאבו ובית המשפט. לצד הבניין עברה אחת הדרכים המרכזיות בנגב, הדרך מעזה, וכך כל העוברים בה היו נתונים לפיקוח המושל.
כאשר הבריטים כבשו את באר שבע, הפך הבניין לבית המשפט הבדואי, בו נשפטו התושבים הבדואים של האזור על פי החוקים הבדואים.
בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט), הוצת הבניין, וגגו העשוי עץ נשרף כליל. שלטונות המנדט הבריטי הקימו במקומו גג בטון, ושילבו את הבניין במכלול מבני ממשל, פקידות, משטרה ודואר שנבנו בצמוד אליו.
במלחמת העצמאות ב-1948, התבצר הצבא המצרי בבית הסראייה, אך אנשיו נכנעו לאחר איום בהפגזה ישירה של תותח שהובא לעיר. דגל ישראל שהוצב בכניסה הראשית למבנה סימל את כיבוש העיר על ידי ישראל. הבניין נותר בידי צה"ל, אך לאחר איומי שביתה של המשטרה, הוחזר לה חלק ממכלול המבנים של בית הסראייה, וכיום שוכנים בו משטרת באר שבע לצד מפקדת פיקוד הדרום של צה"ל.
דיסקורדיאניזם
דיסקורדיאניזם היא דת מודרנית שנוסדה ב-1958 או ב-1959 בארצות הברית. הדת נוסדה עם פרסום הטקסט הדתי העיקרי שלה, הפרינקיפיה דיסקורדיה מאת מלאקליפס הצעיר.
דיסקורדיאניזם טוענת שאי-סדר הוא תכונה חשובה ורצויה לא פחות מסדר.
המצב הטבעי זה כאוס , סדר ואי סדר הם המצאות אנושיות הקיימות בתוך הכאוס.
בכך היא מבדילה את עצמה מרוב הדתות, המדגישות את החשיבות של הסדר וההרמוניה בעולם. רבים מחשיבים את הדת לפרודיה, ויש המזהים אותה כגרסה מערבית לזן בודהיזם. עם זאת, ישנם אנשים המזהים עצמם כדיסקורדיאניסטים, במידות שונות של רצינות. רבים מחזיקים בדיסקורדיאניזם יחד עם דת אחרת. האלה אריס, השאולה מהמיתולוגיה היוונית, משמשת לדיסקורדיאניזם כאלה וכמקור חוכמה וידע. לפיכך נקראת הדת לפעמים אריסיאניזם.
המראה ונחיתה אנכית
המראה ונחיתה אנכית (באנגלית: Vertical Take Off and Landing; בראשי תיבות: VTOL) היא יכולת של כלי טיס להמריא ולנחות אנכית, ללא תנועה קדימה. לרוב הכוונה היא למטוסים בעלי יכולת זאת, כמו מטוס ההרייר, הבל-בואינג V-22 אוספריי (שהוא שילוב בין מטוס ומסוק) וה-F-35 לייטנינג של לוקהיד מרטין בדגם F35B המיועד לסיוע צמוד עם כוחות יבשה. בנוסף הקטגוריה כוללת גם כלי תעופה שהם באופן טבעי בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית, כמו מסוקים וכדורים פורחים.
הצורך בהמראה ונחיתה אנכיים הכרחי בהיעדר מסלול המראה או נחיתה ביעד או ביכולת להקים בזמן נתון. לדוגמה, המראה מספינות או נחיתה בשטח שאינו מישורי.
מאפיינים
פתרונות הנדסיים עבור מטוסי VTOL שנועדו להתגבר על ההגבלות במהירות ויכולת נשיאת מטען של המסוק:
יעילות פתרונות אלו מוגבלת והם מהווים פשרה מבחינת ביצועי המסוק שמצטיין ביעילות הריחוף אל מול עומס הדיסקה (שטח הפנים המייצר את העילוי) כמתואר בתרשים הבא:
OMIM
OMIM (ראשי תיבות באנגלית של Online Mendelian Inheritance in Man, "תורשה מנדלית באדם - באינטרנט") הוא אתר אינטרנט המהווה בסיס נתונים מקוון המכיל את כל המחלות התורשתיות הידועות באדם.
במהלך שנות ה-90 של המאה העשרים הושקה גרסת האינטרנט של הספר. המאגר העצום, המהווה חלק ממאגר Entrez של מכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH), מכיל מידע טקסטואלי רב על כל מחלה תורשתית שהיא. המידע מקושר למאמרים מדעיים, למפות גנטיות ולנתונים ביואינפורמטיים רבים השמורים כולם במאגר Entrez. ניתן להוריד את מאגר OMIM כולו אל המחשב האישי כקובץ טקסט.
דיסקוגרפיה של אר.אי.אם.
הדיסקוגרפיה של אר.אי.אם. כוללת את כל האלבומים, הסינגלים ושאר ההקלטות של להקת אר.אי.אם. תחת שם זה. רשימה זו אינה כוללת הקלטות של חברי הלהקה תחת שמות אחרים כמו Minus 5, Hindu love gods ופרויקטים אחרים.
אר.אי.אם., להקת רוק אלטרנטיבי מצליחה מארצות הברית, מכרה רק במדינה זו למעלה מ-20 מיליון אלבומים. בבריטניה הלהקה מכרה מעל 7 מיליון אלבומים ובסך הכל, מכרה הלהקה כ-70 מיליון אלבומים ברחבי העולם כולו. עובדה זו הופכת אותם למצליחה ביותר מבין להקות הרוק האלטרנטיבי שצמחו בארצות הברית בשנות ה-80 של המאה ה-20.
טל רוכמן
טל רוכמן (נולד ב-28 בנובמבר 1999), הידוע בשם הבמה "Whales" (לשעבר: "Sex Whales"), הוא מפיק דאבסטפ ותקליטן ישראלי.
נכון לנובמבר 2022, רוכמן ממוקם במקום ה-4 ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם כ-1.7 מיליון מאזינים חודשיים, ומאות מיליוני השמעות.
ביוגרפיה
בגיל צעיר, אובחן רוכמן בתסמונת טורט, אשר הציבה בפניו מגבלות שונות בחייו.
קריירה
ב-2013 הוציא את רצועות הדאבסטפ הראשונות שלו תחת שם הבמה "Sex Whales", שיריו הראשונים צברו תאוצה רבה בקרב קהל הדאבסטפ העולמי.
ב-2018, שינה רוכמן את שם הבמה ל-"Whales", ופיתח את הקריירה לממדים בינלאומיים, הכוללים שיתופי פעולה עם מגוון מוזיקאים וזמרים ברחבי העולם, והרחיב את הופעותיו לארצות הברית, סין, מקסיקו ורחבי אירופה.
ב-2021 הוציא יחד עם הראפר הישראלי דודו פארוק את השיר "לא רוצה כלום המשוגעת".
באוגוסט 2022 רוכמן חתם בסוכנות הבין לאומית United Talent Agency (המייצגת בין היתר את אנג'לינה ג'ולי, ג'וני דפ ומרשמלו).
באוגוסט 2022 הכריז הידוען שאקיל אוניל על שיתוף פעולה בין השתיים בדף האינסטגרם שלו.
חיים אישיים
נוהג לתעד את חייו ברשתות חברתיות ומתפעל מספר חשבונות המונים יחד כ-250 אלף עוקבים.
מושבים בישראל
נכון לשנת 2018 קיימים בישראל 451 מושבים. כ-7.5% מהם (34 יישובים) נחשבים מושבים שיתופיים.
מושבים שפורקו
מתוך המושבים המעטים שפורקו בתולדות ישראל (המפורטים בחלק זה), חלק מהם הוקם בהמשך מחדש במיקום אחר בישראל. עבור המקרים הנדירים הללו נכללים ברשימות שבערך הזה שני פריטים שונים - פריט אחד עבור המושב המקורי שפורק (אשר מופיע בחלק זה) ופריט נוסף עבור המושב שהוקם בהמשך אשר לו שם זהה או שם שונה.
Jump They Say
הקליפ
בוידאו קליפ עצמו, נראה בואי לבוש כאיש עסקים שנמצא בפרנויה מהקולגות שלו מכך שלכאורה הוא חושב שעורכים בו ניסויים ומוצאים בו השפעה מטרידה, ומאלצים אותו לקפוץ מגג בניין החברה אל מותו. בואי נראה עולה במעלית ועומד על גג הבניין ומחליט לקפוץ במטרה לשים קץ לחייו וכשהוא נופל למטה מתאספים מסביבו אנשים שהתעצבו ובכו עקב כך שקפץ ושם קץ לחייו. בווידאו קליפ ניכרת השפעה כבדה מסרטו של ז'אן-לוק גודאר "אלפאוויל" (1965), מסרטו של סטנלי קובריק "התפוז המכני" (1971), מסרטו של כריס מרקר "המזח" (1962), ומסרטו של אורסון ולס "המשפט" (1962).
קידום השיר
כשיר מוביל שיצא מהאלבום Black Tie White Noise, הוא זכה לקידום מכירות ניכר שקיבל דחיפה מחברת התקליטים החדשה של בואי "Savage Records".
כתב היראטי
כתב היראטי (באנגלית: Hieratic) הוא אחת משלוש צורות הכתב שבהן נכתבה השפה המצרית הקדומה.
כל המסמכים הנפוצים: מכתבים, קטלוגים, וצווים רשמיים נכתבו בכתב ההיראטי, כמו גם טקסטים ספרותיים ודתיים. בחייהם של המצרים שיחק הכתב ההיראטי תפקיד חשוב יותר מאשר הכתב ההירוגליפי וגם נלמד מוקדם יותר בבתי הספר. במשרדים הוחלף הכתב ההיראטי בכתב דמוטי במאה השביעית לפנה"ס, אך נותר הכתב שבשימוש כתבי הקודש מסוגים שונים. הטקסטים ההיראטיים האחרונים מקורם בסוף המאה הראשונה - תחילת המאה השנייה לספירה.
שלושה בחורים בשם מייק
שלושה בחורים בשם מייק (באנגלית: Three Guys Named Mike) הוא סרט אמריקאי משנת 1951.
עלילה
מרסי לואיס היא בחורה צעירה מאינדיאנה עם אמביציות להיות דיילת ולראות את העולם, היא לוקחת קורס בחברת התעופה אמריקן איירליינס ועוברת אותו, הטיסה הראשונה שלה היא ככל הנראה הטיסה האחרונה שלה, וזאת לאחר ששכחה את האוכל של הנוסעים, אך בזכות הטייס מייק ג'יימיסון היא זוכה להזדמנות שנייה.
היא עוברת לגור בלוס אנג'לס ביחד עם חברה שהכירה אותה בקורס דיילים, באחת הטיסות היא מכירה את מייק לורנס, סטודנט לתואר שני לביולוגיה, ובאותה טיסה היא כמעט ומאבדת פעם נוספת את עבודתה מכיוון שהיא מאפשרת לנוסעת לעלות לטיסה עם הכלב שלה, עקב כך היא מרותקת לשבוע.
מיכאל הראשון, נסיך ולדימיר
מיכאל (מיכלקו) (ברוסית: Михалко, שנת לידה לא ידועה - 20 ביוני 1176), בנו של יורי דולגורוקי, היה נסיך ולדימיר.
בשנת 1162 גורש על ידי אנדרי בוגולובסקי משטחי נסיכות ולדימיר ולפי הערכות של היסטוריונים התגורר בסביבות צ'רניגוב. בשנת 1168 השתתף בקרבות נגד הקומנים ולאחר מכן נשלח להילחם נגד כוחות של נובגורוד. הוא נלקח בשבי ושוחרר רק כעבור שנה, כאשר מונה על ידי אנדרי בוגולובסקי לשלוט על העיר טורצ'סק. בשנת 1170 השתתף במערכה נגד הקומנים להגנת העיר פריאסלאבל. בשנת 1172 מונה על ידי אנדרי בוגולובסקי להיות נסיך קייב אך לא היה יכול לקבל את המינוי כי היה בעיצומה של מערכה צבאית נגד נסיכים מנסיכויות שכנות. עם פטירת אנרדי בוגולובסדקי בשנת 1174 קיבל את הנסיכות ולדימיר. היה לו קושי לממש את התפקיד לאור התנגדות אצולת הערים הוותיקות בנסיכות ובעיקר סוזדל. לאחר מערכה צבאית מימש את המינוי והחל למשול בנסיכות.
הכנסייה הסקוטית בצפת
הכנסייה הסקוטית בצפת הוקמה בתחילת המאה ה-20 בצפת על ידי החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, כחלק מהפעילות המיסיונרית בצפת שהחלה כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 והגיעה לשיאה בתחילת המאה ה-20 ודעכה לאחר כעשר שנים.
הרקע לבניית הכנסייה
במסגרת הפעילות המיסיונרית הקימו המיסיון הסקוטי והמיסיון של החברה הלונדונית מוסדות פילנתרופיים במטרה לשכנע את יהודי צפת להמיר את דתם לנצרות בהאמינם כי בכך יקרבו את הגאולה. המיסיון בחר להקים את מוסדותיו במורדות הצפוניים של המצודה העתיקה אזור שהיה אז מיושב בדלילות. עיקר פעילותו של המיסיון הייתה בתחומי הרפואה והחינוך.
בראשית המאה העשרים ריכז המיסיון של החברה הלונדונית את פעילותו בתחום הרפואה והבולט שבין המוסדות היה בית החולים של המיסיון האנגלי שנחנך בשנת 1904 והמשמש היום את המכללה האקדמית בצפת, ואילו המיסיון הסקוטי העביר את כובד פעילותו לתחום החינוכי, במיוחד בקרב האוכלוסייה המוסלמית. למרות התנגדות הקהילה היהודית, במיוחד הקהילה האשכנזית, פעילות המיסיון נמשכה משום שענתה על צורך התושבים במענה רפואי מתקדם ומוסדות לימוד שהעניקו גם חינוך כללי. למרות המאמצים שהשקיעו, ואף על פי שיהודי צפת השתמשו בשרותי המיסיון, לא נחלו המיסיונרים הצלחה בקירוב היהודים לנצרות ולמעט מומר אחד, בן ציון פרידמן שהיה פעיל בפעילות המיסיונרית בעיר, לא ידוע על יהודים מומרים בצפת. פעילות המיסיון אף עוררה את המוטיבציה לפתיחת בית החולים היהודי ע"ש הברונית רוטשילד, בית ספר כי"ח אליאנס, "בית ספר לתחרים" לבנות צפת, שהקימה הדסה אסתר קלוורי - רוזנבליט, ובית ספר לבנות "עזרא" שייסד מר סופרמן, יהודי שהגיע מגליציה לצפת והכניס לבית הספר גם מקצועות לימוד כלליים.
המבנה משנת 1920 עד שנת 1948
המיסיון של החברה הלונדונית החל את בניית הכנסייה בשנות ה-20 של המאה העשרים במורדות הצפוניים של מצודת צפת העתיקה על מנת שישמש כנסייה ומנזר אך בטרם סיים את בנייתה רכש אותה ממנו המיסיון הסקוטי בצפת והמשיך את בנייתה. הבניין גדול ומרשים בממדיו עשוי מאבנים משובחות, מעל חזית הכניסה יש קשת גדולה ומעליה קומה עם עמודים בעלי כותרות מסוגננות. הגג הוא גג רעפים שכמוהו החלו להראות בצפת במאה ה19 בהשפעת הבניה האירופאית שחדרה לארץ ישראל עם כניסת המעצמות.
עם השלמת הבנייה בסוף שנות העשרים החלה תופעה של שקיעת הבניין, נדבך אחרי נדבך החלו לשקוע תוך זמן קצר. למרות הידורו הרב, הבניין עמד ריק שנים מספר כאשר יהודי צפת ראו בכך אות משמיים בשנות השלושים הגיע לצפת מארצות הברית יעקב (ג'ייקוב) מאיר ריצ'מן, יהודי ציוני עשיר, שהתאהב בצפת והחל לרכוש מערבים אדמות במורדות המצודה במיוחד בצידה הצפוני, חלק מהאדמות תרם לאחר מלחמת השחרור לעיריית צפת. מוסדות הכנסייה, שהבינו כי המבנה השוקע לא יביא להם תועלת, מיהרו ומכרו לו את המבנה ואת חלקות האדמה הסמוכים לו. מר ריצ'מן הביא מהנדס מומחה שבדק את המבנה וקבע כי לא יוסיף לשקוע והציע לחפור ולחשוף את הנדבכים ששקעו, ואכן מאז עומד הבניין ולא המשיך לשקוע. בתמונה מראשית שנות השלושים נראית הכנסייה עם חשיפת הנדבכים השקועים של הכנסייה
המבנה משנת 1948 ועד שנות ה-2000
לאחר חשיפת הנדבכים השקועים נרכש הבניין על ידי התאחדות האיכרים בארץ ישראל והם הפכו אותו לבית הבראה ונופש לחבריהם ולבני משפחותיהם. כיום משמש הבניין כתלמוד תורה, שינויים רבים נעשו בתוך הבניין, רצפת השיש של קומת הכניסה כוסתה באריחי קרמיקה ופנים המבנה חולק לחדרי לימוד.
חשיבותו של הבניין מהבחינה האדריכלית ומהבחינה ההיסטורית
הבניין הגדול בנוי בסגנון הקולוניאליסטי המפואר המשופע בקישוטים של עמודים וקשתות. סגנון זה אפיין בנייני ציבור שנבנו על ידי נציגי המעצמות שהגיעו במחצית המאה ה-19 לא"י ונתנו תחושה של עליונות ללא התחשבות בבנייה המקומית, יחד עם זה בנייה זו חשפה את התושבים לטכניקות בנייה חדשות וחזקות והשפיעה על רבים מהבניינים שנבנו על ידי המקומיים באותה תקופה בא"י וגם בצפת. עד היום מעוררים הבניינים בסגנון זה התפעלות ולא מעט מהם הוכרזו כבניינים לשימור. הבניין מספר את תקופת חדירת הפעילות המיסיונרית של גופים נוצריים מאירופה ואמריקה בערי ארץ ישראל בכלל ובצפת בפרט. רוב הבניינים שנבנו בצפת על ידי המיסיונרים לא שרדו את מלחמת העצמאות, אך היו אבן דרך בהכנסת רוחות של קדמה בתחום הרפואה והחינוך ואין להתעלם מתרומה זו. ניתן לקבוע כי המטרה של המרת יהודי צפת לנצרות כשלה, אך עצם קיומם של המוסדות המיסיונרים היה מנוף לפיתוח מוסדות רפואיים וחינוכיים של יהודים וע"י יהודים שתרמו להתפתחות החיים בצפת. מן הראוי שגם אם משמישים כיום את הבניין כמוסד חינוכי, או כל שימוש אחר, יש להקפיד על צורתו החיצונית ועל שמירת האלמנטים האותנטיים והייחודיים שלו. הבניין נמצא ברשימת בניינים לשימור בצפת של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
מודול ארטיני
באלגברה מופשטת, מודול ארטיני הוא מודול M המקיים את תנאי השרשרת היורדת (DCC) על תת-המודולים שלו, ביחס לסדר ההכלה. התכונה נקראת על שם אמיל ארטין.
תכונות
בדומה למודולים נותרים:
לפי משפט הופקינס-לויצקי, כל חוג ארטיני הוא גם נותרי. מכיוון שמודולים נוצרים סופית מעל חוג נותרי הם נותרים, אז עבור חוג ארטיני R, כל מודול נוצר סופית מעל R הוא גם ארטיני וגם נותרי ולכן בעלי אורך סופי.
כל מודול ארטיני (או נותרי) אפשר לפרק לסכום ישר סופי של מודולים אי-פרידים (כאלו שאי אפשר לפרק אותם לסכום ישר). אם המודול בעל אורך סופי, אז הפירוק יחיד עד כדי סדר (משפט קרול-רמק-שמידט).
השוואה לתנאי הנותריות
בשונה מחוגים, מודול ארטיני אינו בהכרח נותרי.
אליהו קראוזה
אליהו קרָאוּזֶה (אלול תרל"ח, 1878 – 23 במאי 1962) היה אגרונום מומחה, מנהל חוות סג'רה מטעם יק"א ומנהלו של בית הספר החקלאי מקוה ישראל.
קורות חיים
קראוזה עלה מחצי האי קרים שברוסיה לארץ ישראל יחד עם אחיו, אפרים, בעלייה הראשונה, ב-1892. הם נרשמו ללימודים בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כשסיים את לימודיו בהצטיינות נשלח קראוזה מטעם יק"א לאיזמיר שבטורקיה, לידה הקים בית ספר חקלאי ליהודים - "אור יהודה". בין 1901 ל-1913 היה קראוזה מנהל חוות סג'רה, היה האגרונום שלה וטיפח את יער אלוני בית קשת. הוא עודד תעסוקה של נשים - בין 18 חברי הקולקטיב היו שש נשים. למרות שהחווה נועדה להגשמת אידיאלים כגון הכשרת חקלאים לעבודה עברית ולשמירה עברית, כשהגיעו לגור בחווה אנשי ארגון בר גיורא, סירב קראוזה לאפשר להם לשמור על החווה בעצמם, יום אחד בשנת 1907 הם גנבו לקראוזה בסג'רה את סוסתו האצילה, כשהעירו אותו, הוא לא מצא את השומר הצ'רקסי שהלך לישון, הם הציעו לו שישמרו, החזירו את הסוסה, וקיבלו את עבודת השמירה.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התמנה לנהל את "מקוה ישראל" ונשאר בתפקיד זה במשך 42 שנה. מהקמת בית הספר לימדו בו בצרפתית בלבד, אך ב-1918, עם תום מלחמת השפות, שכנע קראוזה את חברת כל ישראל חברים, בעלת בית הספר, לעבור להוראה בעברית.
על שמו של קראוזה קרויים רחובות במספר ערים בישראל, לרבות "מדרחוב קראוזה" בנתניה, וכן מושב תלמי אליהו, שהוקם ב-1970.
פעמון הדרור (ברלין)
פעמון הדרור (בגרמנית: Freiheitsglocke) הוא פעמון, שניתן במתנה לעיריית ברלין המערבית ב-1950 ביוזמה של ארגון אזרחי אמריקני. הוא ניתן לברלין כסמל למאבק לחירות ונגד הקומוניזם באירופה ובהשראת פעמון הדרור האמריקני שבעיר פילדלפיה. מאז 1950 ממוקם הפעמון בבית עיריית טמפלהוף-שנברג, ששימש כבניין העירייה של ברלין המערבית מ-1948 ועד לאיחוד גרמניה.
היסטוריה
היוזמה להעניק לברלין את הפעמון הייתה של הארגון האמריקני הוועד הלאומי למען אירופה חפשית (National Committee for a Free Europe), הארגון אשר הפעיל את רדיו אירופה החופשית. לצורך כך השיק הארגון את הקמפיין "מסע צלב לחירות" (Crusade for Freedom). הקמפיין הושק ביום העבודה ב-1950 על ידי הגנרל אייזנהאואר, ויושב ראש שלו היה הגנרל לושיוס קליי, שנודע כ"אבי הרכבת האווירית לברלין".
הפעמון, עשרה טון משקלו, יוצר בקיץ 1950 בבית היציקה הבריטי ג'ילט וג'ונסטון (Gillett & Johnston). נחרתה עליו הכתובת הבאה (פרפרזה על משפט מנאום גטיסברג של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן): כי עולם זה, בחסדי האל, ייוולד מחדש לחופש.
מארצות הברית הובא הפעמון לברלין והותקן בבית העירייה שלה ב-24 באוקטובר - יום האומות המאוחדות. יותר מ-400 אלף מתושבי ברלין גדשו את הכיכר שמול בית העירייה (הקרויה כיום כיכר ג'ון קנדי (John F. Kennedy Platz)) כדי לצפות בטקס מסירת הפעמון. רבע מהם היו תושבי חלקה המזרחי של העיר, שסיכנו עצמם על מנת להגיע לשם. בטקס נכחו קנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר וראש עיריית ברלין המערבית, ארנסט רויטר (Ernst Reuter). הגנרל קליי נשא בו נאום ולחץ על כפתור שהפעיל את הפעמון, שצליליו נשמעו היטב במערב העיר ובמזרחה.
המפלגה הקומוניסטית המזרח-גרמנית כינסה הפגנה רועשת באתר המרוחק מספר קילומטרים מאתר טקס מסירת הפעמון. תועמלני המפלגה גינו את הפעמון וכינו אותו "פעמון המלחמה", "פעמון הרעב" ו"פעמון המוות". אחד מחברי הוועד המרכזי של המפלגה אף הכריז כי "החבל של פעמון המוות יהיה לחבל התלייה של אלו שיצלצלו בו".
מאז התקנתו מצלצל הפעמון מדי יום, בשעת הצהריים, וכן בערב חג המולד, בחצות, ובערב השנה החדשה, גם כן בחצות. הקלטה של הצלצול הושמעה מדי יום א' לקראת שעת הצהרים על ידי תחנת הרדיו ברובע האמריקני במערב ברלין (RIAS) ומושמעת על ידי התחנה שבאה במקומה, DeutschlandRadio Berlin. שידור צלצול הפעמון לווה בקריאה בגרמנית של קטע מתוך "הכרזת החירות" שליוותה את הענקת הפעמון לברלין, מפי שחקני תיאטרון ידועים.
הפעמון צלצל גם במספר הזדמנויות מיוחדות: לרגל ניסיון המרד במזרח גרמניה ב-1953, לרגל ניסיון המרד בהונגריה ב-1956, בעקבות הקמת חומת ברלין ב-1961 ובעת איחוד גרמניה ב-1990. בשנת 2001 צלצל הפעמון בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, ואלפים מתושבי ברלין התכנסו בכיכר ג'ון קנדי כדי להביע את השתתפותם בצער על הפיגועים.
בחזרה לעתיד (זיכיון)
בחזרה לעתיד (באנגלית: Back to the Future, בהפצה המקורית בארץ נקראה הטרילוגיה חזרה לעתיד) היא טרילוגיית סרטי מדע בדיוני קומיים משנות ה-80 של המאה ה-20 העוסקת במסע בזמן. הטרילוגיה נכתבה על ידי בוב גייל ורוברט זמקיס, הופקה על ידי סטיבן ספילברג, ובוימה על ידי זמקיס.
טרילוגיית הסרטים
שלושת סרטי הטרילוגיה מתארים את הרפתקאותיו של מרטי מק'פליי - תלמיד תיכון שהופך על כורחו לנוסע בזמן, ושל ממציא מכונת המסע הזמן, ד"ר אמט בראון. עלילת הסרטים מתרחשת ב-1885, 1955 (עבר), ב-1985 (הווה), וב-2015 (עתיד).
הסרט הראשון היה שובר הקופות הגדול ביותר של 1985 והוביל לשני סרטי המשך שצולמו בזה אחר זה ויצאו לאקרנים ב-1989 ו-1990. הטרילוגיה ידועה בדמויות האקסצנטריות שלה ובפשטות שבה מוצגת העלילה המורכבת המתארת מסע בזמן בלי לבלבל את קהל הצופים. אף על פי שהצלחת שני סרטי ההמשך בקופות לא השתוותה להצלחת הסרט הראשון, הטרילוגיה נשארה פופולרית מאוד גם 15 שנים לאחר יציאת הסרט האחרון, והניבה ספין אופים כגון סדרת אנימציה ומתקן סימולציה בפארק השעשועים של אולפני יוניברסל באורלנדו (פלורידה), צפון הוליווד (קליפורניה), ואוסקה (יפן).
תקצירי העלילה
על אף שהסרטים השני והשלישי בסדרה הופקו ארבע שנים לאחר הסרט המקורי, קיים קו עלילתי רצוף הנמשך לאורך כל הטרילוגיה.
בחזרה לעתיד
בתחילת הסרט גיבור העלילה, נער בן 17 בשם מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס), עוזר לידידו המדען התמהוני ד"ר אמט ל. בראון (כריסטופר לויד), הידוע גם בשם "דוק", להפעיל לראשונה את מכונת הזמן שבנה ממכונית דלוריאן DMC-12. העניינים מסתבכים כאשר טרוריסטים לוביים מגיחים לפתע (אותם דוק רימה כדי להשיג פלוטוניום אשר משמש כדלק להפעלת מכונת הזמן) ויורים בדוק למוות. מרטי מצליח להימלט מהמקום במכונית הדלוריאן אשר מחזירה אותו בזמן באופן בלתי מתוכנן לשנת 1955.
בעבר מרטי מונע בטעות את הפגישה הראשונה בין הוריו בה התאהבו בהיותם צעירים. במקום זאת, אמו מתאהבת כעת דווקא בו. כתוצאה מכך נוצר פרדוקס אשר עלול לגרום למרטי לחדול להתקיים. כמו כן, מרטי לא לקח איתו לעבר את תוספת הפלוטוניום הנחוצה כדי לגרום למכונת הזמן לחזור אל העתיד, משום כך הוא חייב למצוא את דוק הצעיר שיעזור לו לשדך את הוריו ולחזור לשנת 1985. בנוסף על כך ביף טאנן, בריון העיירה, גורם לקשיים רבים בפתרון הקונפליקטים הרבים.
מרטי מצליח לבסוף לשדך בין הוריו ולגרום להם להתאהב זה בזו ולשנות את עתידו של ביף טאנן אשר הופך לסוכן רכב במקום המנהל בעבודה של ג'ורג' מקפליי. לאחר שמרטי חוזר לשנת 1985 הוא מופתע לגלות כי המצב של משפחתו בהווה השתפר באופן ניכר בשל העובדה שהוא שינה את היחסים בין הוריו בעבר. בסוף הסרט דוק בראון מגיח עם מכונית הדלוריאן ואומר למרטי כי הוא הגיע מן העתיד וכי מרטי חייב להצטרף עמו בחזרה לעתיד.
בחזרה לעתיד 2
בתחילת הסרט נוסעים דוק ומרטי לעתיד לשנת 2015 במטרה להציל את ילדיו העתידיים של מרטי מצרות. בזמן שהותם בעתיד מרטי קונה בסתר חוברת אשר מכילה את כל תוצאות אירועי ספורט במהלך 50 השנים האחרונות (1950 - 2000). דוק מגלה זאת וזורק את חוברת תוצאות הספורט לאשפה ומציין בפני מרטי כי התוצאות של מעשה זה היו יכולות להיות הרות גורל. אף על פי כן, ביף טאנן הזקן אשר האזין במקרה לשיחתם של מרטי ודוק לוקח את חוברת תוצאות הספורט מהאשפה, גונב את מכונת הזמן, חוזר לשנת 1955 ומוסר לביף הצעיר את חוברת תוצאות הספורט וחוזר לשנת 2015 מבלי שדוק ומרטי יודעים שמכונת הזמן נגנבה.
כאשר דוק ומרטי חוזרים לשנת 1985 הם מגלים כי ביף נהיה מיליונר מהימורים על תוצאות הספורט וכתוצאה מכך הוא הפך את בית המשפט של העיירה לקזינו מפואר בעל 27 קומות, כמו כן העיירה כעת בבעלותו של ביף וביף הצליח לרצוח את אביו של מרטי במהלך שנות השבעים והתחתן מאוחר יותר עם אימו של מרטי.
לאחר שמרטי מתעמת עם ביף הוא מגלה כי ביף קיבל את חוברת תוצאות הספורט בשנת 1955. בעקבות כך הוא ודוק חוזרים בזמן לשנת 1955 במטרה לגנוב את חוברת תוצאות הספורט מביף הצעיר לפני שהוא ישתמש בה כדי להרוס את חייהם. לאחר שהם נתקלים בקשיים רבים ולעיתים אף פוגשים בדרכם את עצמם בעבר, לבסוף השניים מצליחים להשיג את החוברת ולהשמידה. כאשר הצמד עומד לחזור לשנת 1985 מכת ברק פוגעת בדלוריאן אשר שולחת את מכונת הזמן ובתוכה דוק לשנת 1885 בעוד שמרטי נותר בשנת 1955.
בחזרה לעתיד 3
מרטי מקבל מכתב שדוק כתב, ששכן בחברת ההובלות במשך 70 שנה ובו דוק כתב שהוא הגיע בשלום לשנת 1885 למערב הפרוע וכי הוא החליט להישאר שם. דוק מציין במכתב כי הוא החביא את הדלוריאן במכרה נטוש שם היא מחכה למרטי כדי שתשמש אותו לחזור לשנת 1985. כמו כן דוק מציין בפירוש שהוא איננו מעוניין שמרטי יחזור לעבר כדי לחלץ אותו. מרטי מוצא את דוק הצעיר בשנית ומשכנע אותו שיעזור לו לתקן את הדלוריאן כדי שיוכל לחזור לשנת 1985.
אף על פי כן, לאחר שמרטי מגלה שדוק נורה למוות בשנת 1885 על ידי אקדחן העיירה ביופרד טאנן (סבא רבא של ביף), מרטי מחליט לחזור בזמן לשנת 1885 כדי להציל את דוק ולהביא אותו בחזרה לשנת 1985. לרוע המזל, בעת היתקלות עם אינדיאנים, מכל הדלק של הדלוריאן נפגע. בנוסף לכך, דוק מתאהב במורה בשם קלרה קלייטון ובשל כך שוקל להישאר בשנת 1885. מרטי מנסה לשכנע את דוק לחזור איתו לעתיד לפני שיהיה מאוחר מדי.
לבסוף מרטי חוזר לבדו לשנת 1985 בדלוריאן. בהווה הדלוריאן מושמדת על ידי רכבת. להפתעתו של מרטי, דוק מגיח במכונת זמן אותה בנה מקטר רכבת. דוק מציג בפני מרטי את קלרה (לה הוא נשוי כעת) ואת שני בניו, ז'ול וורן. דוק נפרד לשלום ממרטי, נכנס אל הקטר אשר עולה אל השמים ונעלם ובכך הטרילוגיה מסתיימת.
מסעותיה בזמן של הדלוריאן
במהלך עלילותיהם של שלושת הסרטים, הדלוריאן נראית מבצעת 11 מסעות בזמן. לפחות 2 מסעות נוספים בזמן מתבצעים עם הדלוריאן, אך הם אינם נראים על המסך (בשניהם - ביף הוא הנוסע בזמן). לפחות מסע נוסף אחד בזמן מתבצע ללא הדלוריאן - כאשר בסוף הסרט השלישי דוק בראון מופיע, עם אשתו וילדיו, במכונת זמן הבנויה בתוך רכבת-קיטור.
מוטיבים חוזרים בעלילות
חותמת האיכות של הטרילוגיה שתרמה לפופולריות של הסדרה היא השימוש במקרים דומים, משפטי מפתח, ומצבים מקבילים שחוזרים במסגרות זמן שונות בכל הסרטים. כל שנה המתוארת בסרט (למעט העבר הרחוק – 1885) היא בפער של 30 שנה בדיוק ומשמעותה דור אחד בדיוק במשפחת מקפליי. כלומר, אביו של מרטי בשנת 1955, ובנו של מרטי בשנת 2015 הם באותו גיל של מרטי עצמו בהווה (1985). כל הסרטים כאמור מתרחשים באותה העיירה ובאותם מקומות בעיירה המזדקנים ומתפתחים יחד עם האנשים עצמם. המקום המרכזי בעיירה בה מתרחשים רוב האירועים היא כיכר העיר ובה שעון העיר – אלמנט סמלי כשלעצמו בסרט. השעון, שמסמל בצורה ברורה את ממד הזמן של הסרט, אף מצולם ביום התקנתו במגדל יחד עם שני הגיבורים שחזרו בזמן לשנת 1885. בנוסף, קיימים מוטיבים רבים אחרים החוזרים בגרסאות דומות בכל תקופה. להלן רשימה של אלה:
פרדוקסים
טרילוגיית בחזרה לעתיד משופעת בפרדוקסים של מסע בזמן. כולם מסוגו של פרדוקס הסבא. לדברי אמט בראון אי פתירתו של פרדוקס כזה יכולה לגרום לשינוי המציאות עד כדי היעלמות מושא הפרדוקס ולחלופין לשינוי ברצף המרחב-זמן ומתוך כך לחורבן היקום.
פוסטרים
כל שלושת הפוסטרים נוצרו על ידי האמן דרו סטראזאן. כל פוסטר מראה וריאציה שונה של אותה התנוחה, ובעלת אותו מספר דמויות כמספר הסרט (דמות אחת לחלק הראשון, שתי דמויות לחלק השני, ושלוש דמויות לחלק השלישי).
קיימת גם גרסה מעודכנת של הפוסטר של הסרט המקורי אליו התווסף דוק. גרסה זו נוצרה במיוחד לצורך עטיפת מהדורת ה-DVD האנגלית של הטרילוגיה.
הכנסות
נכון ליוני 2011, "בחזרה לעתיד" היא הטרילוגיה ה-14 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק האמריקאי (מותאמת לאינפלציה), הטרילוגיה ה-17 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק האמריקאי (ללא התאמה לאינפלציה), והטרילוגיה ה-13 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק העולמי (ללא התאמה לאינפלציה).
אלבומי פסקול
בשנת 1985, חברת התקליטים MCA Records הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד", שכלל 8 שירים בביצועם של יואי לואיס והחדשות, לינדסי בקינגהאם, אריק קלפטון, מרווין ברי, אטה ג'יימס וה-Starlighters. האלבום כלל גם שני קטעים אינסטרומנטליים, מתוך מוזיקת הרקע של הסרט, שהולחנו על ידי אלן סילבסטרי.
בשנת 1989, חברת התקליטים MCA Records הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד 2", שכלל 13 שירים.
בשנת 1989, חברת התקליטים Varèse Sarabande הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד 3", שכלל 18 שירים.
בשנת 2009, חברת התקליטים Intrada Records הוציאה אלבום CD כפול, הכולל את הפסקול המלא של הסרט המקורי (כלומר, כל מוזיקת הרקע האינסטרומנטלית שהלחין אלן סילבסטרי ואשר מלווה את הסרט, בביצוע תזמורת). האלבום הכפול כולל 24 שירים, וכן 15 לחנים בגרסאות מוקדמות שלהם, ולחן אחד נוסף אשר בסופו של דבר לא נעשה בו שימוש עבור סרט הקולנוע.
מארז ה-DVD
ביולי 1997, אולפני יוניברסל הודיעו רשמית כי בחזרה לעתיד יהיה אחד מהסרטים הראשונים שלהם שיומר לפורמט החדש. הצילומים הנדירים שבהם צולם אריק סטולץ בתפקיד מרטי מק'פליי (לפני שהוא הוחלף על ידי מייקל ג'יי פוקס מספר שבועות לאחר תחילת הצילומים) מעולם לא הופצו באופן רשמי. צילומים אלו לא נכללו ב-DVD שהופץ ב-2002 או בזה שהופץ ב-2005 אף על פי שהרבה מעריצים קיוו שאולפני יוניברסל יכללו אותם.
Region 1
טרילוגיית בחזרה לעתיד יצאה לראשונה ב-DVD בסוף 2002 גם בגרסת מסך רחב וגם בגרסה רגילה (בקופסה כחולה עם מרטי ודוק על העטיפה). המעריצים המושבעים של סדרת הסרטים שמו לב במהרה שגרסאות המסך הרחב של הסרט השני והשלישי הכילו סצנות מסך רבות שנערכו מחדש בצורה לא טובה. עריכה זו גרמה לדמויות ולאירועים בסרט לצאת מהמירכוז ולהופיע גבוה מדי או נמוך מדי בצילום, או שהן עברו זום שהסיר חלקים חשובים מהתמונה. מעריצים נזעמים ארגנו במהרה עצומות בהן דרשו שאולפני יוניברסל יתקנו את הבעיה ויוציאו מארז DVD מחודש לאלתר.
במאי 2003, אולפני יוניברסל תיקנו את הבעיה והוציאו את הגרסה השנייה של המארז, אשר נבדל מהמארז המקורי הפגום רק על ידי סימון קטן של "V2" בקצה של הדיסקים עצמם. אף על פי כן, בתחילה הם לא שלחו את הדיסקים בגרסת ה-V2 לקמעונאיים. במקום זאת, אפשרו ביוניברסל לבעלי ה-DVD הפגומים לשלוח את הדיסקים שלהם ליוניברסל במעטפה, ולקבל חזרה בדואר את הגרסה המתוקנת.
בינואר 2005 הודיעו יוניברסל על הוצאה מחודשת של המארז המתוקן של בחזרה לעתיד במחיר נמוך מיוחד (בערך חצי סכום מהמחיר הקמעוני מקורי). הדיסקים בהוצאה זו לא הכילו שום תוכן חדש או בונוסים בולטים מאז ההוצאה המקורית, אבל הכיל את הגרסאות המתוקנות של הסרטים.
טלוויזיה
ב-14 בספטמבר 1991 עלתה ברשת CBS סדרת אנימציה המבוססת על סרטי הטרילוגיה, בשם "בחזרה לעתיד". הסדרה נמשכה שתי עונות, כל אחת בת 13 פרקים, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-26 בדצמבר 1992.
ספרים
במהלך השנים יצאו לאור שלושה ספרים, כל אחד מהם - נגזרת של סרט אחר בטרילוגיה, אך בגרסה מורחבת, על ידי הוספת סצנות, דמויות ודיאלוגים, אשר לעיתים קרובות נלקחו מטיוטות מוקדמות של התסריטים (ואשר בסופו של דבר הושמטו מסרטי הקולנוע המצולמים והערוכים).
בשנת 2012, הוצאת הספרים Hasslein Books הוציאה לאור את הספר "A Matter of Time: The Unauthorized Back to the Future Lexicon" שנכתב על ידי ריץ' הנדלי. הספר יצא לאור בשיתוף פעולה עם BTTF.com, אתר האינטרנט הרשמי של "בחזרה לעתיד". כרך שני, "Back in Time: The Unauthorized Back to the Future Chronology", מאת גרג מיטשל וריץ' הנדלי, יצא לאור בשנת 2013.
משחקי וידאו
משחקי וידאו שונים הופקו במשך השנים על סמך הסרטים, ויצאו למערכות שונות, בהם: מחשב הקומודור 64, סגה ג'נסיס/מגה דרייב, הנינטנדו וסופר נינטנדו. המשחק הזכור ביותר הוא המשחק הראשון שיצא על פי הסרט הראשון לנינטנדו ב-1989 בו משחקים את מרטי מק'פליי והמטרה היא לרוץ דרך הרחובות של היל וואלי ולאסוף בזמן שעונים כדי למנוע את ה"מחיקה" של המשפחה שלו. אותה חברה הפיקה גם משחקים על פי הסרט השני והשלישי ב-1990 שבניגוד למשחק הקודם, היו משחקי פלטפורמה בהם היה אפשר לנסוע בזמן בין פרקי הזמן השונים בטרילוגיה ולנסות לתקן את קו הזמן ולחזור בסוף ל-1985 האמיתית.
מחזמר
ב-31 בינואר 2014 פורסם כי החל הפקת אדפטציה של "בחזרה לעתיד" למחזמר. את המחזה כותבים התסריטאים של הסרט המקורי, רוברט זמקיס ובוב גייל, והבכורה צפויה להתקיים במהלך שנת 2015. לדברי גייל, המחזמר יהיה "ברוח הסרט". המחזמר צפוי לקחת חלק בחגיגות ציון 30 שנה לצאת הסרט המקורי.
סרט תיעודי
בסתיו של שנת 2015, יצא לדרך פרויקט Kickstarter שמטרתו ליצור ולהפיץ סרט תיעודי בשם "Back In Time". הסרט כולל ראיונות עם חברי צוות והשחקנים, יחד עם התייחסות להשפעה התרבותית של הטרילוגיה, 30 שנה לאחר שנוצרה.
ג'ון הנרי סטליי
ג'ון הנרי סטליי (באנגלית: John Henry Stelle; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-29 במשך 99 ימים בסוף שנת 1940 ובראשית שנת 1941, ממותו של המושל הקודם, הנרי הורנר ועד להשבעתו של המושל הנבחר דווייט גרין. קודם לכן הוא כיהן כסגן המושל של הורנר החל מ-1937, וקודם לכן כגזבר של אילינוי. בשנים 1945–1946 הוא שימש כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי.
ראשית חייו
ג'ון הנרי סטליי נולד במקלינסבורו שבאילינוי. הוא למד באקדמיה הצבאית המערבית שבאלטון, אילינוי. ב-1916 הוא סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית. במשך כל ימי חייו היה סטליי איש המפלגה הדמוקרטית. הוא היה נציג לרוב הוועידות הארציות של המפלגה בשנים 1928–1960. משרתו הפוליטית הראשונה ברמה המדינתית הייתה כגזבר מדינת אילינוי בשנים 1935–1937. לאחר מכן הוא נבחר כסגן מושל המדינה, וכיהן בתפקיד עד למותו של המושל שתחתיו הוא כיהן, הנרי הורנר, באוקטובר 1940. כהונתו בת 99 הימים עד לשארית כהונתו של הורנר, הייתה תקופת הכהונה הקצרה השנייה מבין כל מושלי אילינוי לדורותיהם.
מושל אילינוי
עם כניסתו למעון המושל יחד עם משפחתו, ביצע סטליי הזמנה של 35 ארגזי בירה. לאחר מכן הוא הורה על עיצוב מחדש של ספריית לינקולן שבמעון. במשך לילות רבים במהלך כהונתו הקצרה של סטליי הואר המעון "כמו עץ חג המולד". כשלושים עד ארבעים אורחים התארחו במעון בכל רגע נתון, רבים מהם היו ידידיו מדרום אילינוי ומספרינגפילד. פזרנות זו לא הייתה כרוכה בהוצאת יתר, שכן במהלך מחלתו הממושכת של המושל הורנר המנוח כמעט ולא נוצל תקציב האירוח של המעון. לסטליי היה גם הרגל להתעורר מוקדם מדי בוקר ולסעוד ארוחת בוקר בחברת צוות משרתי הבית.
צעדי פיטורים וחילופי תפקידים היו מהירים ופרועים. אנשים שפוטרו קיבלו על כך הודעה בדרך כלל באמצע הלילה. כמה מהמינויים של סטליי הוכיחו את עצמם כנבונים, ואחד מהם היה מינוי שראה את הנולד. ג'ורג' אדוארד דיי, אחד ממקורביו של סטליי, מונה כסוכן הרכש של המדינה. דיי, שהיה סוחר בצבעים מספרינגפילד, התאים במיוחד לשיגעון המיוחד של המושל החדש: צביעתם של פסי צבע צהובים על כבישי המדינה כדי לסמן קטעים שלא היו בטוחים לחציה. דיי סיפק מהעסק שלו כמויות אדירות של צבע צהוב, וכך הונהג מהלך הבטיחות בדרכים הזה, ואילינוי הייתה למדינה השנייה בארצות הברית לעשות כן, אחרי מינסוטה. גם מעון המושל נצבע מחדש, בעלות של 1,900 דולר (כ-40,000 דולר בערכים של 2022).
כשהתקרבה עונת חג המולד, כבר היו יותר מ-400 איש מידידיו ותומכיו של סטליי ברשימת מקבלי השכר של המדינה, והמספר המשיך לגדול עוד עד שלא ניתן היה להעריך אותו במדויק. כל החריגות בהוצאות מעולם לא תועדו, עד ש-13 שנים לאחר מכן, ב-1953, העיר העיתון St. Louis Post-Dispatch שממשלו של סטליי רכש "כמות אדירה של ציוד, פחם וסחורות אחרות". סטליי, בניגוד לכל זאת, נפגע מאוד מהדיווחים וההאשמות בעיתונות של 1940, ומילברן פ. אקרס, איש החוג הפנימי שלו, היה הוגן כלפיו, והאשים לא את סטליי עצמו אלא את האנשים שסבבו אותו. בין ההוצאות הרבות של ממשל סטליי נרכשו שתי מכוניות קאדילק חדשות שסטליי לקח עמו בסופי השבוע לקהיר לציד שלווים.
כפטריוט עד נימי נפשו, גינה סטליי את מדיניות הפיוס כאשר מעורבותה של ארצות הברית במלחמה באירופה הלכה והתקרבה. כאשר גויס המשמר הלאומי של אילינוי לשירות פדרלי, הקים סטליי מיליציה שתמלא את מקומו. הוקמה מועצת חירום להגנה, מונו מועצות גיוסו, ו-468 נציבים קיבלו מינויי כבוד, רובם פוליטיקאים. מסירותו הנלהבת של סטליי לעניין הצבאי הייתה טבעית. לאחר שובו למגזר הפרטי, הוא סייע לנסח ולקדם את חקיקתו של חוק ההתאמה מחדש של אנשי השירות של 1944, שנודע גם בשם "מגילת הזכויות של ה-G.I.".
שנותיו האחרונות
בערוב ימיו היה סטליי לתומך של ג'ון פיצג'רלד קנדי במסע הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1960. הוא סייע לו ליצור קואליציה של תומכים במרכז אילינוי. משיקולים אישים, ציין קנדי שקואליציה זו סייעה לו לנצח במדינת מפתח זו, בהפרש קטן יחסית של 11,000 קולות.
ג'ון הנרי סטליי נפטר בסנט לואיס ב-7 ביולי 1962 כתוצאה ממחלת הלוקמיה. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של מקלינסבורו.
ב-2004 הוענק לסטליי, לאחר מותו, הפרס על שם ג'יימס בריאנט קונאנט מטעם מועצת החינוך של המדינות.
ב-2005 עלה באש מעונו של סטליי, שהיה אחד הבניינים הבולטים ביותר במקלינסבורו. דיוקנו של סטליי ניצב באולם התהילה של מושלי אילינוי שבקומה השנייה של הקפיטול המדינתי בספרינגפילד.
אחר הצהריים
אחרי הצוהריים הוא פרק זמן ביום שבין הצוהריים ועד לפני השקיעה.
אין הגדרה מדויקת לשעות אחר הצהריים, אך לרוב הכוונה בשעות שמארבע ועד שש בערב (16:00 17:00), לאחר מכן מתחילות שעות הערב. הסיבה לכך שאין הגדרה מדויקת נובעת בעיקר בשל השינויים באורך היממה בהתאם לעונות השנה.
כמו כן, בעברית משמעות המונח "אחר הצוהריים", פשוטו כמשמעו, כמו בשפה האנגלית "Afternoon" - הזמן שמגיע לאחר הצהריים
העולם העתיק התייחס ל"אחרי הצוהריים" כרבעון השלישי של יום בהיר. ובימי הביניים הוא היה התקופה בה ביצעו הנוצרים את תפילת ה"נאן" (None) שמשמעה השעה התשיעית של היום.
ביהדות נאמרת תפילת מנחה בכל יום אחרי הצוהריים: החל מחצי שעה לאחר חצות היום על פי החלוקה לשעות זמניות ועד לשקיעת החמה.
מארי-ז'וזה נאט
רקע משפחתי ושנות הילדות והנעורים
מארי-ז'וזה נאט נולדה בשנת 1940 בבוניפסיו, מחוז דרום קורסיקה, לאב ממוצא קבילי, איש צבא לשעבר, ולאם ממוצא קורסיקאי ורועת צאן לשעבר. ילדותה הושפעה ממתחים הקשורים לאלימות אביה שהיה אלכוהוליסט.
הקריירה כשחקנית
פריצת הדרך בחייה הייתה זכייתה בתחרות שאפשרה לה בשנת 1955 להופיע ברומן התצלומים הקרוי "האהבה היא חלום" (L'amour est un songe) שבו הופיעה לצדו של ז'אן-קלוד פסקל במגזין "Femmes d'aujourd'hui" (פאם דוז'ורדי - הנשים של היום). באותה תקופה מצא לה פסקל את שם העט "נאט" בגלל הצמות הארוכות שהקיפו את פניה (natte בצרפתית משמעותה - צמה). בעקבות התנסותה הראשונה בצילומי הרומן מצאה נאט לראשונה עבודה כדוגמנית וכנערת שער. ב-1955 היא עברה עם משפחתה לפריז והשתלמה בה בבית הספר למשחק של רנה סימון.
התחלתה בקולנוע הייתה צנועה בצלן של דיוות פחות או יותר נערצות כמו מרינה ולאדי, ניקול קורסל, מישל מרסייה או דניאל גודה. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט הקצר Soir de réveillon ("ערב סילבסטר") משנת 1956 בבימוי ז'יל מרגרטיטיס ובכיכובם של סמי פריי וזאבאטה. בהמשך הופיעה נאט בתפקידים קטנים בסרטים Crime et châtiment ("חטא ועונשו") (1956) של הבמאי ז'.לאמפן, לצד ז'אן גאבן וברנאר בלייה או "תנו לי סיכוי" (Donnez-moi ma chance) (1957) בבימויו של לאוניד מוגי. מאז הייתה לה נוכחות קבועה בזירת הקולנוע הצרפתי.
בכשרונה הבחין במיוחד במאי התיאטרון רמון רולו בשנת 1957, בראותו אותה משחקת את תפקיד הגברת דה לה פונטן בסרט הטלוויזיה "Les Cinq tentations de La Fontaine" (חמשת הפיתויים של לה פונטן). הוא שילב אותה בתיאטרון "אדוארד השביעי" כדי שתחליף במחזה "סיבוב מסוכן" מאת ג'.ב. פריסטלי את השחקנית מילן דמונז'ו. אולם את תפקידה הקולנועי המשמעותי הראשון קיבלה מהבמאי דני דה לה פטלייר בסרט Rue des Prairies" (1959)", בו שיחקה את תפקיד בתו של ז'אן גאבן. בהמשך נהגה לשחק בקצב ממוצע של סרט בשנה. אחר כך שיחקה במערכון של רנה קלר יחד עם קלוד ריש ואיב אובר. תפקיד אחר שבו מימשה את כישוריה היה זה של אחותה היריבה של בריז'יט ברדו, בסרט "האמת" (La Vérité) בבימוי אנרי-ז'ורז' קלוזו, בו הופיעה ליד סמי פריי. באותה שנה הציע לה מישל דראש תפקיד בסרט " אמלי או הזמן לאהוב" (Amélie oú le temps d'aimer).
בעלה הראשון של מארי-ז'וז'ה נאט היה מישל דראש, ממוצא יהודי. במשך 16 שנה (בין 1961–1977) הייתה נאט שחקניתו המועדפת בסרטים כמו "La Bonne occase"(המציאה) (1965), Safari diamants  (1966), Élise ou la Vraie Vie "אליז או החיים האמתיים" (לפי ספר של קלר אצ'רלי) שבו גילמה את בת הזוג של אלג'יראי בסוף שנות ה-1950 בפריז, ו"כנורות הנשף" (Les Violons du bal) (1974) שזיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, וכן Le Passé simple ("זמן עבר") לצד שחקנים כמו ז'אן סורל, ז'אן-לואי טרנטיניאן, ויקטור לאנו או ברנדט לאפון. באותה תקופה גילמה את הגבורות הראשונות בסרטים של ז'ראר אורי (La Menace- האיום, 1961, עם רובר הוסן), אלכסנדר אסטרוק (" L'Éducation sentimentale - "החינוך הסנטימנטלי", 1962, עם ז'אן-קלוד בריאלי, אנדרה קאיאט, הדיפטיך "זאן -מארק וחיי הזוגיות" -Jean-Marc ou la Vie conjugale ו"פרנסואז וחיי הזוגיות" - Jean-Marc ou la Vie conjugale, עם ז'אק שארייר), קלוד אוטאן-לארה (Le Journal d'une femme en blanc -"יומנה של אשה בלבן" שבו שיחקה תפקיד של רופאת נשים), מישל בוארון. הופיעה יחד עם ז'אן מארה, ריצ'רד רואנדטרי, מיריי דארק, עבדה עם איש הקולנוע האלג'יראי אחמד ראשדי, עם הבמאי הבלגי ז'אן דסקלידס, הופיעה אף בסרטים היסטוריים על ימי הקדם - יחד עם פייר בריס וז'ורז' מרשאל. בכמה מסרטיו של דראש וב"חייה הזוגיות" של אנדרה קאיאט עברה נאט לשחק תפקידים של אשה נשואה ביישנית ורגישה.
בתחום התיאטרון הצטיינה במיוחד במשחקה במחזות "Blaise" (בלז) (1959) מאת קלוד מאנייה ו- Désiré. (דזירה) מאת סשה גיטרי. בשנת 1985 מילאה את אולם התיאטרון פאלה רויאל כששיחקה לצד ויקטור לאנו בקומדיה (Voisine voisine" (Community of two" מאת ג'רום חודורוב, בתרגום לצרפתית של לאנו, בטלוויזיה גילמה את קרובינו בהצגתו של מרסל בלובאל עם "נישואי פיגרו" מאת בומארשה (1961) וב-1973 הייתה אתל רוזנברג בתוכנית הטלוויזיה "בני הזוג רוזנברג" של סטליו לורנצי.
חיים פרטיים
נאט הייתה נשואה שלוש פעמים ונולדו לה שלושה בנים. בשנים 1960–1961 הייתה נשואה לשחקן רוז'ה דימא, אך התגרשה כדי להינשא בשנת 1964 למישל דראש, אבי שלושת בניה - דוד דראש, והשחקנים והבמאים ז'וליין דראש ואורליין דראש. ידוע כי ניהלה רומן למשך מספר שנים עם השחקן ויקטור לאנו. באוקטובר 2005 התחתנה עם הצייר, הסופר והפזמונאי סרז' רזבאני.
בבחירות לנשיאות בשנת 2012 תמכה בפומבי במועמדותו של ניקולא סרקוזי.
נפטרה בפריז ב-10 באוקטובר 2019. בשנותיה האחרונות חילקה את זמנה בין פריז לבוניפסיו, עיר הולדתה.
קישורים חיצוניים
Marie-José Nat ou la vraie vie ("מארי-ז'וזה נאט או החיים האמיתיים")
אלעזר בניועץ
אלעזר בֶּנְיוֹעֵץ (קופל; נולד ב-24 במרץ 1937) הוא משורר, מתרגם ועורך עברי.
חייו
אלעזר בניועץ נולד באוסטריה בשנת תרצ"ז 1937. הועלה כילד עם משפחתו לארץ ישראל, בשנת ת"ש (1940).
למד במסלול החינוך הדתי-לאומי, בכפר אתא, בישיבת כפר הרוא"ה, והשלים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחומי הספרות והחינוך. עם תום לימודיו עבד כספרן, ארכיבר וגנז במוסד הרב קוק, במכון גנזים של אגודת הסופרים ובמוסדות נוספים. ספר שיריו הראשון, "ביני לבין עצמי", נדפס בשנת תשי"ז (1957).
פרסם ספרי שירה אחדים, תרגומים מיידיש ומגרמנית, ומאמרים בתחומי ביקורת הספרות. עיקר עניינו הספרותי הוא בסופרים יהודים כותבי גרמנית.
ארכיון
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ספריו
קובץ שערך: שהדותא, קובץ אל-ספרותי, ירושלים: תשכ"ו-1966.
מפרצון היידן
המפרצון ממוקם בין הדום הקרח מוצרט והדום הקרח הנדל.
מפרצון שוברט מצוי מדרום למפרצון היידן, והרי לאסוס בסמוך מצפון למפרצון.
אורכו של המפרצון (כניסתו אל תוך האי) 50 קילומטרים; רוחבו של המפרצון (רוחב פתחו) 22 קילומטרים.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון נצפה לראשונה מהאוויר ומופה באופן גס בין השנים 1939–1941 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית. המפרצון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (D. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין האוסטרי יוזף היידן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 379
ג'ורג' קלוני
ג'ורג' טימותי קלוני (באנגלית: George Timothy Clooney; נולד ב-6 במאי 1961) הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב.
ילדות ונעורים
ג'ורג' קלוני נולד בלקסינגטון שבקנטקי, ארצות הברית, למשפחה קתולית אדוקה ממוצא אירי, גרמני, ואנגלי. הוריו הם נינה ברוס (לבית וורן) וניק קלוני, אחיה של רוזמרי קלוני. לאחר שעזב את המכללה בה למד, עבר ללוס אנג'לס לנסות למצוא עבודה כשחקן בתעשיית הסרטים.
קלוני גדל כקתולי קפדני, אך אמר ב-1998 שהוא לא יודע אם הוא מאמין "בגן עדן, או אפילו באלוהים". הוא התחיל את לימודיו בבית הספר בפורט מיטשל, קנטקי. אחר כך המשפחה עברה לאוהיו, שם למד בבית ספר ציבורי, במייסון, אוהיו, מ-1968 עד 1974; ובית הספר קתולי, שם שימש כנער מזבח. המשפחה חזרה לקנטקי כשג'ורג' היה באמצע כיתה ז'. בחטיבת הביניים פיתח קלוני שיתוק על שם בל, מצב רפואי המשתק חלקית את הפנים. המחלה חלפה תוך שנה. בראיון ללארי קינג הוא ציין כי "כן, זה עובר. זה לוקח בערך תשעה חודשים. זה היה השנה הראשונה בתיכון, שהייתה תקופה גרועה שחצי הפנים שלך משותקים". הוא גם תיאר תוצאה חיובית אחת של המצב: "זה כנראה דבר נהדר שזה קרה לי כי זה אילץ אותי לעסוק בסדרה של צחוק על עצמי. ואני חושב שזה חלק חשוב בלהיות מפורסם".
לאחר שהוריו עברו לאוגוסטה שבקנטקי למד קלוני בתיכון אוגוסטה. הוא שיחק בייסבול וכדורסל, אף ניסה לשחק בייסבול מקצועי עם סינסינטי רדס בשנת 1977, אך הוא לא עבר את הסיבוב הראשון של בחירת השחקנים ולא הוצע לו חוזה. הוא למד באוניברסיטת צפון קנטקי בין השנים 1979 ל-1981, והתמחה בעיתונאות, ולמד בקצרה מאוד באוניברסיטת סינסינטי, אך לא סיים אף אחד מהם. הוא הרוויח כסף במכירת נעלי נשים, ביטוח מדלת לדלת, עובד בבנייה וקטיף טבק.
השנים הראשונות
תפקידו הראשון של קלוני היה כניצב במיני סדרת הטלוויזיה Centennial בשנת 1978, שהתבססה על הרומן בעל אותו שם מאת ג'יימס א. מיצ'נר, שצולמה בחלקה בעיר הולדתו אוגוסטה שבקנטקי. התפקיד הראשי הראשון של קלוני הגיע בשנת 1984 בסיטקום E/R לזמן קצר (אין להתבלבל עם ER, הדרמה הרפואית בה כיכב אחר כך). הוא שיחק שיפוצניק בסדרה "עובדות החיים" והופיע כבלש בובי הופקינס, בפרק של הסדרה בנות הזהב. תפקידו הבולט הראשון היה תפקיד משנה בסיטקום רוזאן, בתפקיד המעביד של רוזאן בר, ואחריו תפקיד פועל בניין בסדרה "בייבי טוק", ותפקיד משנה בדרמה "גוף הראיות", ברשת CBS, בתפקיד הבלש ראיין ווקר.
ב-1988 שיחק קלוני בסרט האימה-קומדיה "Return of the Killer Tomatoes". ב-1990 כיכב בדרמה המשטרתית קצרת הימים של רשת ABC, "Sunset Beat". במהלך תקופה זו, קלוני למד בבית הספר למשחק בבוורלי הילס במשך חמש שנים.