cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול של נירנברג
בית הכנסת הגדול של נירנברג, שנפתח בשנת 1874 ונהרס בשנת 1938 על ידי הנאצים, היה בית הכנסת השלישי בנירנברג, גרמניה, והוא נבנה על פי תוכניותיו של האדריכל אדולף וולף.
בתי כנסת קודמים בנירנברג
בית הכנסת הראשון מימי הביניים, עמד היכן שנמצאת כיום כנסיית גבירתנו, בכיכר האופטמרקט, והוא נהרס במהלך הפוגרומים שנערכו בעיר בשנת 1349. בית הכנסת השני נמצא בוונדרבורגאסה, ונהרס בשנת 1499במהלך פוגרום נוסף.
דב וייס
ביוגרפיה
כעבור מספר שנים עבר להתגורר בירושלים ועמד בראשות כולל בקריית צאנז. בד בבד עם תפקידו כראש כולל, שימש כמורה הוראה ובאופן לא רשמי נחשב כרב השכונה, לצדו של הרב שלום אייזנברגר. באלול תש"מ מינהו חמיו האדמו"ר לרבה של קריית צאנז בירושלים על דעת כלל התושבים שחתמו על כתב מינוי. הרב וייס פתח כולל אברכים בשכונה ומספר שנים עמד בראשותו.
בית הכנסת הגדול של נירנברג
אדריכלות והיסטוריה
בית הכנסת, שנמצא בהנס-זאקס-פלאץ, חיבר אלמנטים של אדריכלות הכנסייה הנוצרית עם עיטורים אוריינטליים בסגנון ניאו מורי, וסימל את שילובם של יהודים בחברה בעיר לאחר איסור על כניסת יהודים כ-400 שנה. בית הכנסת כונה "Perle in der Silhouette und Zierde der Stadt" ("פנינה בקו הרקיע וקישוט העיר").
דב וייס
ביוגרפיה
לאחר פטירת חמיו הרבי מצאנז קלויזנבורג בט' בתמוז ה'תשנ"ד (יוני 1994) התקבל בקרב תושבי השכונה כממלא מקומו כפי שציווה בצוואתו, אולם הייתה קיימת מתיחות בינו לבין חסידות צאנז. בחודש אדר תשפ"ב נערך פיוס פומבי בין הצדדים כשהוזמן לסידור קידושין בחופת נכדו של האדמו"ר מצאנז.
בית הכנסת הגדול של נירנברג
אדריכלות והיסטוריה
הוא תוכנן על ידי אדולף וולף (1832–1885) עבור כ-300 משפחות יהודיות בעיר בעלות של 46,000 פלורינים. האבן הראשונה הונחה בשנת 1870, והפתיחה החגיגית הייתה ב-8 וב-9 בספטמבר 1874, בהשתתפות מנהיגי הקהילות הנוצריות השונות באזור. היו בו מקומות ישיבה ל-389 נשים ו-546 גברים. בשנת 1875 הותקן עוגב בבית הכנסת.
דב וייס
ביוגרפיה
בשנת תשס"ו ייסד ישיבה כלל חסידית בשם "תורת חיים" בשכונת רוממה הסמוכה, בה לומדים מעל 100 בחורים. הישיבה מתנהלת בדרכו של חמיו הרבי מקלויזנבורג. הרב וייס עומד בראשות המרכז התורני "מוסדות באר מים חיים" בשכונת קריית צאנז המהווה מרכז רוחני לכל תושבי השכונה והאזור.
בית הכנסת הגדול של נירנברג
אדריכלות והיסטוריה
בשנת 1886 ביקר בבית הכנסת לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, ובספטמבר 1897 ביקר בו וילהלם השני, קיסר גרמניה עם אשתו ושניים מילדיו. הוא נפגש עם הרב הראשי, ד"ר צימליך, התעניין בקהילה היהודית בעיר, והשווה את בית הכנסת עם בית הכנסת של פראג שגם בו ביקר.
דב וייס
ביוגרפיה
חידושי תורתו הודפסו בקובצי "הבאר" היוצאים על ידי קהילתו, בגליונות 'שפע קודש' שי"ל על ידי ישיבתו, וכן בסדרת הספרים 'דובר ישרים', עד כה יצא לאור עי חברי המכון ספרים על ירח האיתנים ועל מסכת פסחים. באדר תשפב יצא הספר על מסכת בבא קמא. חברי המכון עובדים על הוצאה לאור של שאר הספרים על מסכתות הש''ס.
משפחתו
חלק מבני משפחתו הם רבנים:
בית הכנסת הגדול של נירנברג
אדריכלות והיסטוריה
הקהילה הפיקה כמה מחוקרי היהדות הרפורמית המובילים בגרמניה. בשנת 1902 הוקם בנירנברג בית כנסת עדת ישראל (גר'). גם הוא נהרס בשנת 1938 במהלך ליל הבדולח.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, העיר נירנברג לא החליטה לבנות מחדש את בית הכנסת, אף על פי שהשטח לא היה בנוי וזמין לבנייה. כמו כן, הזכייה הזוכה בתחרות האדריכלות של נירנברג משנת 1947 – שנועדה לאסוף את התוכניות הטובות ביותר לבניית העיר מחדש לאחר המלחמה- לא חזתה בית כנסת בשטחה המקורי. היינץ שמייסנר, שזכה בפרס, היה גם פקיד העירייה לבנייה שטחית בין השנים 1937–1945, וכך הוא פיקח רשמית גם על הרס בית הכנסת בשנת 1938.
Get Up
"Get Up" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. השיר היה הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי שלהם, Attention Attention. הוידאו קליפ שליווה את השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2018, במקביל לשיר. בנובמבר 2018 הפך השיר לאחד עשר של שיינדאון שהגיע לעשירייה ראשונה במצעד השמעות הרוק של הבילבורד ושבר בכך את השיא שקבעה להקת הפו פייטרס, שעמד על עשרה שירים. בדצמבר הגיע השיר למקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד, והיה בכך לשיר ה-13 של שיינדאון שמגיע להישג, מה שהעמיד אותם במקום השני של כל הזמנים במספר שירים במקום הראשון במצעד, יחד עם להקת ואן היילן. השיר היה לראשון של הלהקה שדורג במצעד 40 הגדולים לקהל הבוגר של הבילבורד, מאז שירם "If You Only Knew".
הפצה
בפברואר 2019, כחצי שנה לאחר הפצת השיר והקליפ, יצא סרטון נוסף ובו מבצעת הלהקה את השיר בהופעה שצולמה במסגרת מסע ההופעות שליווה את יציאת האלבום. ב-3 במאי 2019 יצאה גרסה של השיר בליווי פסנתר בלבד, וב-15 לאותו חודש יצא וידאו קליפ גם לגרסה זו. ב-31 במאי יצא מיני-אלבום שכלל שלוש גרסאות לשיר, הרגילה, גרסת הפסנתר וגרסה שלישית, חדשה, של ביצוע אקוסטי לשיר.
נושאים בשיר
ברנט סמית סיפר שכתב את השיר כשניסה לעזור לחברו, בסיסט הלהקה אריק בס, להתמודד עם דיכאון ממנו הוא סובל. השיר מתייחס גם למאבקיו של סמית עצמו. סמית הסביר את מטרת השיר:.
מצעדים
בנובמבר 2018 הפך השיר ל-11 של שיינדאון שמגיע לעשירייה הראשונה במצעד השמעות הרוק של הבילבורד. בכך נשבר השיא של להקת הפו פייטרס שעמד על עשרה שירים בעשירייה הראשונה. חודש לאחר מכן קיבל השיר את המקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד, והיה בכך לשיר ה-13 של שיינדאון שמגיע להישג, והביא אותה למקום השני בכל הזמנים במספר השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד, יחד עם להקת ואן היילן.
התכתבות עם השיר "special"
השיר היה הרצועה ה-11 באלבום, ואחריו הופיע השיר "special" שהיה היחיד באלבום ששמו הופיע באותיות קטנות. שני השירים מתכתבים זה עם זה הן מבחינה לירית והן מבחינה מוזיקלית. במהלך השיר "special" מופיעים סימפולים של קטעי השירה של מקהלת הילדים שמופיעה בשיר "Get Up", וזאת בעיקר על רקע הפזמון החוזר האחרון בו. המסר בשיר "Get Up" הוא מסר מרומם ומעורר, בעוד שזה של "special" מטרתו להוריד את האדם "אל הקרקע" במטרה למנוע ממנו להמשיך לחיות באשליות.
מבחינה מוזיקלית שירתו של סמית עוקבת אחר דפוס זהה כמעט במהלך הבתים של השיר, אך בעוד שבשיר "Get Up" האקורד השולט בבתים הוא אקורד דו מז'ורי ("שמח"), בשיר "special" האקורד השולט הוא סי מינורי ("עצוב"). הפזמונים אף הם בנויים על רצף אקורדים זהה, במרווח של טון אחד. בשיר "Get Up" מדובר ברצף האקורדים פה, דו, לה מינור, סול; בשיר "special" הרצף הוא סול, רה, סי מינור, לה.
לסוטו במשחקים האולימפיים
לאורך השנים ייצגו את לסוטו בעיקר אתלטים. להישג הגבוה ביותר הגיע רץ המרתון תאביסו מוקאלי שסיים במקום ה-16 באולימפיאדת סידני (2000).
לסוטו מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
קלווין רמזי
קלווין ויליאם רמזי (באנגלית: Calvin William Ramsay; נולד ב-31 ביולי 2003) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן הימני בליברפול ובנבחרת סקוטלנד.
קריירה
רמזי נולד באברדין, וגדל במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל המקומית. במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק הליגה הסקוטית נגד דנדי יונייטד.
ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, כששיחק בניצחון קבוצתו 5–1 על BK האקן השוודית במסגרת מוקדמות הליגה האזורית, ואף בישל את השער הראשון במשחק.
בתום עונת 2021/2022 זכה בתואר "השחקן הסקוטי הצעיר" של העונה.
ב-19 ביוני 2022 חתם בליברפול תמורת 4.2 מיליון אירו.
בנובמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת סקוטלנד הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה במשחק הידידות מול.
תארים
ליברפול
קרסטן ורהולם
קרסטן ורהולם (בנורווגית: Karsten Warholm; נולד ב-28 בפברואר 1996) הוא אתלט נורווגי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020), פעמיים ברציפות אלוף העולם (לונדון 2017 ודוחה 2019), פעמיים אלוף אירופה (ברלין 2018, מינכן 2022) ושיאן העולם בריצת 400 מטר משוכות (45.94 שניות) ואלוף אירופה (גלאזגו 2019) בריצת 400 מטר. ורהולם הוא האצן הראשון שירד מגבול 46 השניות בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
ורהולם החל את הקריירה הספורטיבית שלו כמתחרה במגוון ענפי ריצה, קפיצות ובקרב עשר.
הוא זכה במדליית זהב בקרב שמונה באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 שנערכה ב-2013 בדונצק. ב-2014 זכה באליפות נורווגיה בריצת 400 מטר ובריצת 110 מטר משוכות, כמו כן זכה בשלוש מדליות זהב ובמדליית כסף באליפות נורווגיה באולם. באותה שנה הוא סיים עשירי בקרב עשר באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 19. ב-2015 זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר ובמדליית כסף בקרב עשר באליפות אירופה עד גיל 20. באליפות נורווגיה זכה במדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת 400 מטר משוכות ובמדליות כסף בקפיצה לרוחק ובריצת 110 מטר משוכות.
2016
ב-2016 זכה שוב במדליות זהב בריצת 400 מטר ו-400 מטר משוכות באליפות נורווגיה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ייצג את נורווגיה בריצת 400 מטר משוכות, הוא קבע במוקדמות שיא נורווגיה של 48.49 שניות, אך בחצי הגמר סיים רק רביעי במקצה שלו בתוצאה של 48.81 שניות ולא העפיל לגמר. לאחר האולימפיאדה החליט להתמקד רק בריצת 400 מטר משוכות.
2017
ביוני 2017 קבע שיא נורווגי חדש בריצת 400 מטר משוכות, 48.25 שניות.
באליפות העולם זכה במדליית זהב בתוצאה של 48.35 שניות. בתחרות ליגת היהלום ברומא שהתקיימה במאי 2018 שיפר את שיאו ל-47.82 שניות, בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם שיפר את שיאו ל-47.81 שניות ובתחרות ליגת היהלום בלונדון ביולי 2018 שיפר אותו שוב ל-47.65 שניות
2018
באליפות אירופה שנערכה בברלין הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 47.64 שניות, לפני יסמאני קופלו מטורקיה (47.81 שניות) ותומאס בר מאירלנד (48.31 שניות) וסיים במקום שמיני בריצת 400 מטר. אל הגמר הוא עלה מהמקום השלישי, כשקבע בשלב חצי הגמר תוצאה של 44.91 שניות.
2019
באליפות העולם שמר על תוארו כשזכה במדליית זהב בתוצאה של 47.42 שניות.
2020
בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם שנערכה ב-23 באוגוסט ניצח ורהולם בריצת 400 מטר משוכות בשיא אירופה חדש של 46.87 שניות, זאת על אף שפגע באופן גס במשוכה האחרונה, ובכך התקרב פעם נוספת לשיאו של יאנג, שעומד על 46.78 שניות. שעה וחצי לאחר מכן הוא ניצח גם בריצת 400 מטר, וקבע תוצאה של 45.05 שניות.
2021
בתחרות ליגת היהלום שנערכה באוסלו שנערכה ב-1 ביולי ניצח ורהולם בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 46.70 שניות, שיפור של 8 מאיות לשיא בן 29 השנים של קווין יאנג מארצות הברית (46.78 שניות).
חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת טוקיו, זכה ורהולם במדליית הזהב בריצת 400 מטר משוכות לאחר שקבע שיא עולם חדש של 45.94 שניות, שיפור משמעותי של 76 מאיות השנייה לשיא העולם הקודם בו החזיק. הוא הקדים את ראיי בנג'מין האמריקאי, שקבע גם הוא תוצאה טובה באופן ניכר משיא העולם הקודם (46.17 שניות) ואת אליסון דוס סנטוס הברזילאי (46.72 שניות).
2022
באליפות העולם סיים שביעי בתוצאה של 48.42 שניות. באליפות אירופה זכה במדליית זהב בשיא אליפות של 47.12 שניות והקדים את וילפריד האפיו שסיים שני.
לארי דרו
לארי דונל דרו (באנגלית: Larry Donnell Drew; נולד ב-2 באפריל 1958) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. שיחק כרכז בליגת ה-NBA במשך 10 עונות, ורשם ממוצעים של 11.4 נקודות ו-5.2 אסיסטים למשחק. מאז שנת 1992 משמש לסירוגין כעוזר מאמן וכמאמן ראשי ב-NBA.
אביו של הכדורסלן לארי דרו הבן, אשר זכה באליפות המכללות בכדורסל כשחקן אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (2009), ושיחק בין היתר בפילדלפיה 76' ובניו אורלינס פליקנס מה-NBA.
קריירת משחק
דרו נלקח בבחירה ה-17 של דראפט ה-NBA לשנת 1980, על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס. בעונתו היחידה בדטרויט קלע 6.6 נקודות למשחק בלבד, וקבוצתו סיימה במקום האחרון באזור המזרחי עם מאזן 21–61. לקראת עונת הועבר בטרייד לקנזס סיטי קינגס בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו הראשונה בקנזס סיטי, עיר הולדתו, שימש כמחליפו מהספסל של פיל פורד, אך בעונה הבאה עזב פורד את הקבוצה ודרו הפך לרכז הפותח של הקבוצה. הייתה זו עונת השיא בקריירה של דרו, אשר הוביל את קלעי קבוצתו עם 20.1 נקודות למשחק, בנוסף ל-8.1 אסיסטים למשחק שמסר (רביעי בליגה). בשלוש העונות הבאות נשאר דרו אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד רג'י ת'יאוס, אדי ג'ונסון ומייק וודסון.
באוגוסט 1986 נשלח דרו בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם מייק וודסון, בתמורה לג'וניור ברידג'מן, דרק סמית' ופרנקלין אדוארדס. בשתי עונותיו בקבוצה היו הקליפרס הקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה, כשניצחה 12 ו-17 משחקים, בהתאמה. דרו עצמו פתח בכמחצית ממשחקי קבוצתו, והעמיד ממוצעים של 11.2 נקודות ו-5.3 אסיסטים למשחק.
בעונת 1988/1989 עבר לשחק בסקבוליני פזארו האיטלקית אשר השתתפה בגביע אירופה לאלופות. בשתי העונות הבאות שיחק דרו עבור לוס אנג'לס לייקרס, בה שימש כמחליפו של מג'יק ג'ונסון. בעונת, שהייתה האחרונה בקריירה שלו, העפיל דרו עם הלייקרס לגמר ה-NBA בו הפסיד לשיקגו בולס בתוצאה 1–4.
קריירת אימון ב-NBA
לקראת עונת, כשנה לאחר פרישתו ממשחק, מונה דרו לעוזר מאמן לוס אנג'לס לייקרס רנדי פונד. ב-7 עונותיו עם הלייקרס המשיך לכהן כעוזרם של המאמנים מג'יק ג'ונסון, דל האריס וקורט רמביס, כאשר ב-6 מתוכן העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA. בעונת שימש כעוזרם של אלווין ג'נטרי ומחליפו ג'ורג' אירווין בדטרויט פיסטונס, וב-3 העונות הבאות היה עוזרם של לאונרד המילטון ודאג קולינס בוושינגטון ויזארדס. בעונת מונה לעוזרו של מאמן ניו ג'רזי נטס ביירון סקוט, אשר הוחלף במהלך העונה על ידי לורנס פרנק.
בין העונות – שימש כעוזרו של מייק וודסון באטלנטה הוקס, אשר רשמה שיפור עקבי בכל אחת מ-6 העונות; בעונת 2004/2005 ניצחו ההוקס 13 משחקים בלבד, ובעונת 2009/2010 רשמה הקבוצה 53 ניצחונות והעפילה לשלב חצי גמר המזרח. לקראת עונת מונה דרו למאמנה הראשי של אטלנטה במקומו של וודסון, וב-3 עונותיו כמאמן הקבוצה הציגו ההוקס יכולת סולידית ויציבה כאשר ניצחה בכל אחת מהן בין 40 ל-44 משחקים. בהובלתם של ג'ו ג'ונסון, אל הורפורד, ג'וש סמית' וג'מאל קרופורד גברו ההוקס על אורלנדו מג'יק בסיבוב הראשון של פלייאוף 2011, אך בהמשך הודחו על ידי שיקגו בולס, ולא הצליחו לעבור את השלב הראשון בפלייאוף של שתי העונות הבאות. בסיום עונת תם חוזהו של דרו בקבוצה, והוא הוחלף על ידי מייק בודנהולצר.
בעונה הבאה מונה דרו למאמן הראשי של מילווקי באקס, במקומו של המאמן הזמני ג'ים בוילן. תחת דרו השיגה מילווקי את מאזן הניצחונות הגרוע בתולדותיה, והנמוך ביותר בליגה באותה עונה, 15–67 (18.3%). בסיום העונה פוטר דרו מתפקידו, והוחלף על ידי ג'ייסון קיד.
ב-28 באוקטובר 2018, לאחר שפתחה את עונת עם שישה הפסדים רצופים, פיטרה קליבלנד את טיירון לו מעמדת המאמן ומינתה במקומו את דרו כמאמן זמני. כשבוע לאחר מכן, ב-5 בנובמבר, הכריזה הקבוצה על מינויו של דרו כמאמן הראשי הקבוע של הקבוצה עד לסיום העונה.
בהאמה סריניוואסן
בהאמה סריניוואסן (באנגלית: Bhama Srinivasan; נולדה ב-2 באפריל 1935) היא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אילינוי בשיקגו המוכרת בעיקר בשל מחקרה בתחום ההצגה של קבוצות סופיות. היא עשתה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת מנצ'סטר, ואת המחקר שלה באוניברסיטת קולומביה הבריטית ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בין תפקידיה האחרים הם מרצה באוניברסיטת קלארק ובאוניברסיטת קיל ונשיאת האיגוד לנשים במתמטיקה בשנים 1981–1983. ב-1990 העבירה הרצאת "נתר" שהיא סדרת הרצאות על תחום המחקר שלה.
ראשית חיה
סריניוואסן נולדה ב-1935 בעיר מדראס (כיום צ'נאי) שבהודו. היא בתם הבכורה של אינדירה ו-ו"ק רנגסוואמי. אביה נסע לאנגליה על מנת להשלים לימודי תואר שני באוניברסיטת אוקספורד. הוא חזר להודו ב-1933 ולאחר שנה, הוא ואמה התחתנו. הם הביאו לעולם את בהאמה הבכורה, ואת אחיותיה הקטנות ויג'י ופרבהא. היא גדלה במשפחה אותה מתארת בתור "ליברלית ומתקדמת, שבה השכלה וספרים נלקחו כמובן מאליו". קרובי משפחה רבים שלה למדו ועבדו באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם והיא למדה אנגלית כשפה שנייה בתור ילדה, וגדלה כדו-לשונית. היא הייתה בתיכון לבנות בלבד, ומתמטיקה הייתה המקצוע המועדף עליה מאז ומתמיד.
את התואר הראשון שלה במתמטיקה עשתה במכללה במדראס. המכללה הייתה מכללה משותפת לנשים ולגברים, והיא לא עמדה בציפיותיה של סריניוואסן שמצאה את המכללה מאכזבת ולא מעוררת השראה. לטענתה, תוכנית הלימודים הייתה מיושנת והספרים היו אותם ספרים שנעשה בהם שימוש באנגליה 30 שנה קודם לכן. כשסיימה את התואר הראשון שלה, הלכה ללימודי תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מדראס. לעומת המכללה, הלימודים באוניברסיטה משכו את סריניוואסן, והיא הייתה מאוד מרוצה מהיכולת שלה ללמוד מידע מתמטי עדכני. למרות ההתלהבות הרבה שלה מהמקצוע ומחומר הלימוד, היא לא חשבה שתחקור בעתיד את התחום, היא אף לא חשבה שתעסוק בקריירה רצינית במתמטיקה.
דוקטורט וקריירה
סריניוואסן למדה לדוקטורט באוניברסיטת מנצס'טר, והשלימה את לימודיה בשנת 1960. נושא המחקר שלה היה הצגות מודולריות של קבוצות סופיות. לאחר מכן היא לימדה באוניברסיטת קיל שבאנגליה. ב-1965 עשתה את הפוסט דוקטורט שלה באוניברסיטת קולומביה הבריטית, ולימדה לסירוגין באוניברסיטת מדראס, במכון למתמטיקה רמאנוג'אן.
בשנת 1970 היא הגיעה לארצות הברית ולימדה באוניברסיטת קלארק במסצ'וסטס. בין השנים 1976–1977 היא עבדה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. היא הפכה לאזרחית אמריקאית באופן רשמי באותה שנה. ב-1979 מונתה לפרופסור באוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
סריניוואסן כיהנה כנשיאת האיגוד לנשים במתמטיקה בין השנים 1981–1983. היא מונתה לחברה במכון למחקר מדעי המתמטיקה בשנת 1990. היא הייתה פרופסורית אורחת באקול נורמל סופרייר בפריז, אוניברסיטת אסן בגרמניה, באוניברסיטת סידני באוסטרליה, ובאוניברסיטת המדע בטוקיו. היא ערכה מאמרים בעלונים שונים של האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) מ-1980 עד 1994.
מחקר
סריניוואסן מתמחה בחקר תורת הייצוג של קבוצות סופיות. המבנה של קבוצה סופית מופשטת הוא מבנה קשה להבנה. הואיל וכך, מנסים לייצג אותה על ידי קבוצת מטריצות על פני תחום כלשהו. סריניוואסן עבדה עם קבוצות סופיות קלאסיות וחקרה את ההצגות המודולריות שלהן. עבודתה יחד עם עמיתיה למחקר הובילה להמשך מחקר במקומות שונים אחרים וגם ליישום חלק מממצאיה בתחום הפיזיקה.
הרצאת ה"נתר" של סריניוואסן התמקדה בתאוריית ההצגה של קבוצות סופיות. נושא זה היה תחום המחקר העיקרי שלה. בהרצאה שלה, היא דיברה על שיטות גיאומטריות שונות להגדרת קבוצות, ותיארה איך הן נכנסו לתורת הקבוצות. היא גם דנה על מספר תוצאות שצמחו מהגישה הזאת ודיברה על מחקרים קודמים שנעשו בתחום.
בהרצאתה, היא מעלה לדיון את המאמר בניו יורק טיימס "האם אמת ויופי אינם מספיקים?": "ההשקפה שלי כלפי המתמטיקה לאורך השנים הייתה ש'אמת ויופי מספיקים'", היא אומרת, "למעשה, פעמים רבות הזכרתי לתלמידי כי ההישגים המתמטיים הטובים ביותר התרחשו כאשר לא נשאלה השאלה 'לשם מה?'". כשהיא מדברת על יישום הגילוי המחקרי שלה לפיזיקה היא אומרת "עם זאת, האינטראקציות היפות עם הפיזיקה שהתרחשו בשנים האחרונות השפיעו גם עליי". היא מוסיפה שהיא מתרגשת מאוד מהדבר.
פטריק הילרי
פטריק ג'ון הילרי (באנגלית: Patrick John Hillery, באירית: Pádraig J. Ó hIrghile, ידוע יותר בכינוי פאדי הילרי (Paddy Hillery) ; 2 במאי 1923 – 12 באפריל 2008) היה מדינאי אירי שכיהן כנשיא אירלנד השישי בין השנים 1990-1976. הקריירה הפוליטית שלו החלה עם בחירתו בשנת 1951 כחבר הדאל אירן (הפרלמנט האירי) מטעם מפלגת פיאנה פול, תפקיד בו הוא כיהן עד 1973. במהלך תקופה זו הוא שימש כשר החינוך (1965-1959), כשר התעשייה והמסחר (1966-1965), כשר העבודה (1969-1966) וכשר החוץ (1973-1969). ב-1973 הוא מונה להיות נציגה של אירלנד בנציבות האירופית, תפקיד בו שימש עד בחירתו לתפקיד הנשיא ב-1976. כנשיא הוא כיהן שתי תקופות, ואף על פי שהוא נתפס כנשיא נטול זוהר במידה מסוימת, ניתן לזקוף לזכותו את הבאת היציבות והכבוד לתפקיד. הוא זכה להערצה רחבה כאשר נודע שהוא עמד איתן כנגד הלחצים מצד אנשי מפלגתו, פיאנה פול, במהלך המשבר הפוליטי של 1982.
ראשית חייו
פטריק ג'ון הילרי נולד במילטאו מאלביי שבמחוז קלייר. הוא היה בנם של ג'וזף הילרי, רופא מקומי ושל אלן מקמאהון, אחות מחוזית. הוא התחנך בבית הספר המקומי ולמד בקולג' רוקוול. לאחר מכן הוא למד בקולג' של אוניברסיטת דבלין שם קיבל תואר ברפואה. עם הסמכתו ב-1947, הוא שב לעיירת הולדתו והמשיך את דרכו של אביו בעבודתו כרופא. הקריירה הרפואית שלו בשנות החמישים עמדה בסימן חברותו במועצת הבריאות הלאומית ובסימן תפקידו כרופא מחוזי. במשך כמה שנים הוא עסק גם ברפואה משפטית.
ב-1955 נשא הילרי לאישה את מייב פיניגן. יחד הם הביאו לעולם את בנם ג'ון ואת בתם ויויאן.
קריירה פוליטית
למרות שלא היה בעל זיקה פוליטית, שוכנע הילרי להציג את מועמדותו לבחירות לפרלמנט של שנת 1951 על ידי מנהיג מפלגת פיאנה פול, והטישך (ראש הממשלה) לשעבר, איימון דה ואלירה. הבחירות הסתיימו בחזרתה של המפלגה לשלטון והילרי הצליח במסע הבחירות שלו. במשך כעשור הוא נותר על הספסלים האחוריים של הפרלמנט ולאחר סיום תפקידו של דה ואלירה כראש ממשלה ב-1959 הוא מונה לשר בממשלה.
ראש הממשלה החדש, שון למס, הוביל תהליך של פרישתם של השרים ששירתו בממשלתו של דה ואלירה, שחלקם החלו לכהן בתפקידם עוד בממשלתו של דה ואלירה משנת 1932. בתקופת מנהיגותו של למס, מנהיגים ותיקים פינו את מקומם לדור חדש של פוליטיקאים. אחד מדור חדש זה של שרים היה הילרי שב-1959 מונה לשר החינוך במקומו של ג'ק לינץ'.
שר בממשלה
כשר החינוך היה הילרי אחראי על חשיבה חדשנית במשרדו שעליה הושם דגש תחת מנהיגותו של למס. ב-1963 הוא נשא נאום חשוב בנוגע למדיניותו ובו הוא התווה קווים לרפורמות חינוכיות רבות שהתחוללו במהלך העשור הבא. רפורמות אלו כללו גידול באפשרויות החינוכיות עבור רבים, פתיחתם של בתי ספר מקיפים ושל מכללות טכנולוגיות אזוריות ופתיחת האפשרות לכל הסטודנטים לכל סוגי הבחינות. כשר החינוך, הניח הילרי את היסוד לעבודתם של השרים שבאו אחריו כדי לקדם את הרפורמות והיוזמות שהוא החל בהם.
ב-1965 החליף הילרי את לינץ' פעם נוספת בתפקיד שר התעשייה והמסחר. משרד זה נחשב לאחד החשובים באירלנד שהייתה אז בתנופה כלכלית. הילרי כיהן בתפקיד זה קצת יותר בשנה ואז מונה לשר העבודה הראשון של אירלנד, בתקופה בה מחלוקות בענייני תעשייה החלו לתת את אותותיהם. קיומו של משרד חדש זה היה חלומו של למס במשך כמה שנים והילרי זכה בכבוד להיות השר הראשון בתפקיד זה. להפתעת רבים מחבריו, התפטר למס מתפקיד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה בנובמבר 1966. הילרי קיבל מלמס את ההצעה לעמוד בראש המפלגה אך זה דחה את ההצעה. היסטוריונים רבים סבורים שהילרי היה בעדיפות ראשונה להיות מנהיג המפלגה מבחינתו של למס, אך אחרים טוענים שסדר העדיפות שלו היה: ג'ק לינץ', הילרי וג'ורג' קאולי. למרות זאת לא היה הילרי מעוניין לעמוד בראשות הממשלה ובסופו של דבר ירש לינץ' את למס לאחר התמודדות על התפקיד מול קאולי. הילרי המשיך לכהן כשר העבודה עד ל-1969.
לאחר ששוב ניצחה המפלגה בבחירות של 1969, מונה הילרי להיות שר החוץ, אחד מהתפקידים היוקרתיים בממשלה. הוא זכה לחשיפה בינלאומית גבוהה, כשבאירועים שלאחר הריגתם של 14 האזרחים הבלתי חמושים על ידי הצנחנים הבריטים בדרי, אירוע הידוע בכינוי יום ראשון העקוב מדם, הוא נסע לניו יורק כדי לדרוש התערבות של האו"ם בשמירת השלום ברחובות צפון אירלנד. המסע השיג מעט מאוד מעבר למשיכת תשומת הלב העולמית למצב המחמיר בצפון אירלנד. במהלך אותה תקופה נותר הילרי אחד מבעלי בריתו הנאמנים ביותר של לינץ' במאבקו להגעה לפתרון המשבר בדרכי שלום מתוך ידיעה על סכנה לפריצת מלחמת אזרחים. למרות שהוא נחשב לפוליטיקאי נעים הליכות, הראה הילרי את עוצמתו בוועידת המפלגה של 1971, כאשר קווין בולנד, מתנגד למדיניותו של לינץ' בנוגע לצפון אירלנד, תקף בפומבי את מנהיגות המפלגה. בשעה שרבים מתומכיו של בולנד החלו להריע לו במילים "אנו רוצים את בולנד", הילרי, תפס את המיקרופון הקרוב והשיב להם: "אתם יכולים לקבל את בולנד, אך אתם לא יכולים לקבל את פיאנה פול".
בתקופת כהונתו כשר החוץ לא עסק הילרי רבות בסוגיית צפון אירלנד. ב-1972 הוא ניהל את המשא ומתן על חברותה של אירלנד בשוק האירופי המשותף, תהליך שהושלם ב-1973.
הנציבות האירופית
בעקבות הצלחתה של אירלנד להיכנס לשוק האירופי המשותף, תוגמל הילרי להיות האירי הראשון בנציבות האירופית. הוא מונה להיות סגן נשיא הנציבות והאחראי על עניינים חברתיים. בעוד שאירופה זכתה באחד מהפוליטיקאים המוכשרים והמכובדים ביותר של אירלנד, איבד ג'ק לינץ' את אחד בעלי בריתו הקרובים ואת מי שסומן להיות יורשו עם סיום תפקידו כראש ממשלה. כנציב לעניינים חברתיים, הייתה יוזמתו הפוליטית המפורסמת ביותר של הילרי לאלץ את המדינות החברות בשוק האירופי להנהיג שכר שוויוני לנשים. עם זאת, ב-1976 הבהירה לו ממשלתו החדשה של ליאם קוסגרייב מטעם הקואליציה של מפלגת פינה גייל ושל מפלגת הלייבור, כי תקופת כהונתו כנציב לא תוארך. הילרי שקל לשוב לעיסוק ברפואה ואף לעבור יחד עם אשתו (גם היא רופאה) לאפריקה. אך הגורל התהפך כאשר שר ההגנה, פאדי דונגן שיגר מתקפה מילולית קשה לעברו של נשיא אירלנד, קרול או'דלה, לאחר שזה האחרון העביר על פי סמכותו את נוסח הצעת החוק בנוגע להנהגת מצב חירום במדינה לעיונו של בית המשפט העליון, כדי שזה יבדוק שהצעת החוק תואמת את החוקה, לפני חתימתו. כאשר התפטר הנשיא הזועם, נכנע הילרי באי-רצון ללחץ המפלגתי להיות המועמד לתפקיד הנשיאות. הוא מונה לתפקיד ללא בחירות בהיותו המועמד היחיד ונכנס לתפקידו כנשיא אירלנד ב-3 בדצמבר 1976.
שערוריית המין וביקור האפיפיור
למרות שהוא הוכתר פעם אחת על ידי קוראי המגזין הגרמני, דר שפיגל, כראש המדינה הסקסי ביותר בעולם, מעטים ציפו שהילרי יסתבך בשערוריית מין כנשיא. יחד עם זאת, הפרשה נותרה אחת התעלומות הגדולות בהיסטוריה המודרנית של הפוליטיקה האירית. הפרשה החלה בספטמבר 1979, כאשר נציגי העיתונות הבינלאומית שהגיעו לאירלנד לרגל ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, סיפרו לעמיתיהם האירים שאירופה שטופה בשמועות שלהילרי יש מאהבת שחיה איתו בארמון הנשיאות, שהוא ואשתו עומדים לפני גירושין, ושהוא עומד להתפטר מתפקיד הנשיא. בכל אופן, השמועות היו חסרות בסיס לחלוטין. עם סיום ביקור האפיפיור הודיע הילרי לאומה ההמומה כי אין מאהבת, אין גירושין ואין התפטרות. במציאות, השמועות הגיעו לאוזניהם של אנשים מעטים. המבקרים תהו מדוע הוא בחר להגיב על שמועות שהתרוצצו רק בקרב חוגים מצומצמים בפוליטיקה ובתקשורת. הילרי הגן בכל אופן על צעדו באומרו שהיה חשוב לסיים את הפרשה לטובת מוסד הנשיאות, במקום לתת לשמועות להסתובב ולהתקבל כ"עובדות" בהיעדרה של הכחשה כלשהי. בגישתו זו הוא זכה לתמיכתו של ג'ק לינץ', ראש הממשלה, שעמו הוא התייעץ לפני שהגיע לידי החלטה, בנוסף להתייעצות עם שני מנהיגי מפלגות האופוזיציה.
ב-1981 עלה שמו של הילרי לכותרות כאשר בעצתו של ראש הממשלה, צ'ארלס הוהי, הוא דחה את הזמנתה של המלכה אליזבת השנייה להשתתף בחתונתם של צ'ארלס, נסיך ויילס ושל הנסיכה דיאנה.
שיחות הטלפון לארמון הנשיאות
1982 הייתה השנה בה גדל באופן המשמעותי ביותר המוניטין של הילרי כנשיא. בינואר אותה שנה, הובסה ממשלת פינה גול – לייבור בהנהגתו של גארט פיצג'רלד בהצבעה על התקציב בפרלמנט. מאחר שהצבעה זו נחשבה להצבעת אי אמון, הגיע פיצג'ראלד לארמון הנשיאות כדי לבקש מהילרי לפזר את הפרלמנט. לפי סמכותו על פי החוקה, אם הנשיא היה מסרב לבקשתו של ראש הממשלה, היה על זה האחרון להתפטר מתפקידו. במקרה כזה, היה צ'ארלס הוהי, כמנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט, המועמד המועדף להיות ראש הממשלה. סדרה של שיחות טלפון (7 או 8 על פי גרסאות שונות), החלו להגיע מצדם של אישים בכירים באופוזיציה לארמון הנשיאות כדי להאיץ בהילרי לסרב לבקשתו של ראש הממשלה ובכך לאפשר להוהי להרכיב ממשלה חדשה.
הילרי התייחס ללחצים אלה כהתנהגות בלתי ראויה והורה לשלישו הצבאי לא להעביר לו שיחות ממנהיגי האופוזיציה. הוא הסתמך על נוסח החוקה בשפה האירית על פיה הנשיא ראשי להפעיל את סמכותו זו "על פי שיקול דעתו" ולא על הנוסח האנגלי על פיו הוא מפעיל את סמכותו זו "לאחר התייעצות". בחוקה מצוין במפורש שאם קיימת סתירה בין שתי הגרסאות, הגרסה האירית קובעת. בסופו של דבר נענה הילרי לבקשה ועד היום לא סירב אף נשיא לבקשה דומה.
פטריק הילרי מת ב-12 באפריל 2008 בביתו שבדבלין לאחר מחלה קצרה. בהסכמת משפחתו נערכה לו הלוויה ממלכתית.
דייס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גביע דייוויס 2012
גביע דייוויס 2012 הייתה התחרות ה-101 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ספרד לבין נבחרת צ'כיה בפראג. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צ'כיה. בכך הם זכו בגביע בפעם השנייה.
העברות לקראת משחקי 2013
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 2012, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת פורטוגל.
לאור הניצחון הנבחרת עלתה למשחק התמודדות על העלייה לבית העליון נגד יפן.
בעקבות הניצחון, נבחרת ישראל עלתה לבית העליון למשחקי 2013.
הדר מרקס
הדר מרקס (נולדה ב-13 ביוני 1985) היא שדרנית רדיו וקריינית פרסומות ישראלית, המשדרת בתחנת הרדיו גלגלצ. בעבר שידרה ברדיו תל אביב.
ביוגרפיה
מרקס נולדה וגדלה במושב פארן שבערבה. עברה ליישוב הקהילתי להבים, כדי ללמוד במגמת התקשורת בכפר הנוער "אשל הנשיא" שבנגב. מרקס עברה קורס קריינות והוכשרה להנחות תוכנית צעירים ברדיו אשל הנשיא.
בשירותה הצבאי התקבלה לגלי צה"ל, ושירתה כקריינית. הנחתה את הגרסה המלאה של "אחד אחד", מצעד הפזמונים השבועי של גלגלצ, וכן תוכנית משלה בשם "סינגלס", במשך 4 שנים. לאחר פרישתו של עמרי רונן מגלגלצ עברה מרקס לשדר את תוכנית "הבחירות", המשודרת בשעות הצהריים ואת המצעד "אחד אחד".
בשנת 2008 זכתה מרקס בפרס "תגלית לדור הבא" של הרדיו הישראלי.
במאי 2011 פורסם כי מרקס תעזוב את גלי צה"ל לאחר שמונה שנים, ותעבור לרדיו תל אביב שם תגיש תוכנית מוזיקה ובידור יומית ותקבל תפקידים נוספים בתחומי הניו מדיה, התוכן והמוזיקה. ב-19 במאי הגישה את תוכניתה האחרונה בגלגלצ עד שובה לתחנה בשנת 2016.
בינואר 2016 שבה מרקס לגלגלצ לתוכנית "מדינה בדרך", המשודרת כל בוקר בשעות 07:00–10:00. מרקס משדרת את התוכנית בימים א'–ד', ועומר גפן משדר אותה ביום ה'. בשנים האחרונות צורף להגשה בני כבודי כמגיש נוסף. כבודי הוא עורך התנועה הראשי של גלגלצ המשלב בתוכנית את עדכון מצב התנועה בכבישים בשעות הבוקר. לפני מרקס וגפן הגיש את התכנית ערן אליקים.
חיים אישיים
מרקס גרושה ואם לשלושה ילדים. מתגוררים במושב גבעת שפירא.
מלאווי במשחקים האולימפיים
מלאווי השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה משתי האולימפיאדות הבאות, עקב השתתפותה בחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בעקבות משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה, וכשהשתתפה בחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת מלאווי במשחקים ברציפות.
הישגיהם של הספורטאים המלאווים במשחקים היו נמוכים למדי, ואיש מהם לא היה קרוב לזכייה במדליה אולימפית. מלאווי מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
ג'וש דויג
ג'וש דויג (באנגלית: Josh Doig; נולד ב־18 במאי 2002) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהלאס ורונה.
קריירה
באוגוסט 2020 ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של היברניאן, בניצחון קבוצתו 2–1 על קילמרנוק. ב-20 בפברואר 2021 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון קבוצתו 2–0 על המילטון אקדמיקל.
בתום עונת 2020/2021 האריך דויג את חוזהו עד ליוני 2025, וזכה בתואר "השחקן הסקוטי הצעיר" של העונה בליגה.
ביולי 2022 חתם בהלאס ורונה. הוא כבש שער בכורה בקבוצה ב-4 בספטמבר בניצחון 2–1 על סמפדוריה.
איחוד בני מג'ד אל כרום
הפועל איחוד בני מג'ד אל-כרום (או "איחוד בני אחמד מג'ד אל כרום") היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב מג'ד אל-כרום. הקבוצה משחקת בליגה ב' צפון א'.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2008, בעזרת מהמועצה המקומית מג'ד אל-כרום, לאחר שהקבוצה שייצגה את היישוב, הפועל מג'ד אל כרום, התפרקה באותה העונה, כשירדה מהליגה הארצית לליגות הנמוכות יותר. כבר בעונתה הראשונה ב-2008/2009, היא סיימה במקום הראשון בליגה ג' גליל עליון והעפילה לליגה ב' צפון א' (כשהקדימה בנקודה אחת את הסגנית - מכבי סקציה מעלות תרשיחא).
בסיום עונת 2013/2014, המועדון מעפיל לראשונה לליגה א' צפון וזאת לאחר 5 עונות רצופות בליגה ב'. באותה העונה איחוד בני מג'דל כרום נאבקה בצמרת ליגה ב' צפון א' עם הפועל כפר כנא כאשר שתי הקבוצות סיימו את העונה עם 71 נקודות, פעמים 0:0 במהלך העונה הסדירה ולכל אחת מהן גם 22 ניצחונות שגרם לשוויון מוחלט. לכן הקבוצות נפגשו משחק על העלייה שבו בדקה ה-89 נכבש 0:1 לכפר כנא, ולאחר מכן תוך 3 דקות הגיע השוויון, בדקה ה-92. הקבוצות המשיכו להארכה שגם היא הסתיימה ב1:1, בתום בעיטות ההכרעה התוצאה עמדה על 3:4 לטובת איחוד בני מג'ד אל-כרום שהעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה א' צפון.
בליגה א' צפון הקבוצה שרדה 2 עונות כאשר בתום עונת 2015/2016, המועדון ירד שוב לליגה ב' (אחרי שסיימה באותה העונה במקום האחרון עם 14 נקודות בלבד וגם בהפרש 14 נקודות מהקו האדום). בעונת 2019/2020, אחרי 4 שנים, ואחרי הפסקת הליגה בעקבות משבר הקורונה, סיימה הקבוצה את הליגה במקום הראשון וחזרה שוב לליגה א' צפון. הקבוצה סיימה העונה במקום הראשון ליגה ב' צפון א' כשארבע נקודות הפרידו בינה לבין סגניתה הפועל בועיינה. באותה העונה השיגה הקבוצה 63 נקודות (ב-24 משחקים) שהיוו 87.5% הצלחה, ולזכותה היו 20 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד אחד בלבד, והיא הוכתרה לעונה המוצלחת ביותר של המועדון עד אז.
בסיום עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום ה-18 בליגה א' צפון וירדה בחזרה לליגה ב' צפון א'.
Radioactive Tour
Radioactive Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, אשר התקיים באירופה, באוקיאניה ובצפון אמריקה. סיבוב ההופעות כולל בתוכו כ-37 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-28 בינואר 2013 והסתיים ב-31 באוגוסט 2013.
סיבוב ההופעות נועד להפיץ את אלבום הבכורה של אורה, Ora, בדומה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Ora Tour".
רקע
בסוף אוגוסט 2012 הוציאה ריטה אורה את אלבום הבכורה שלה, Ora, עליו נתמך סיבוב ההופעות הראשון שלה, "Ora Tour", וסיבוב הופעות זה. בנוסף לכך, סיבוב הופעות זה הוא סיבוב ההופעות העולמי הראשון של אורה.
בהופעה שנערכה ב-28 ביוני 2013, הופיע אורה בפסטיבל גלסטונברי.
הרצאות שווייך
הרצאות שווייך (באנגלית: Schweich Lectures on Biblical Archaeology) הן סדרת הרצאות המוקדשות לנושאים בתחומי ארכאולוגיה, אמנות, היסטוריה, שפות וספרות של תרבויות המזרח הקדום בהתייחסות לחקר המקרא. ההרצאות מועברות ומתפרסמות בחסות האקדמיה הבריטית. כל אחת מסדרות ההרצאות רואה אור כספר בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ההרצאות נתמכות על ידי קרן ליאופולד שווייך, שהוקמה ב-1907 על ידי הנדבנית קונסטנס שווייך-גץ לזכר אביה. תרומת הקרן הייתה נדבך חשוב בפעולות האקדמיה הבריטית שנוסדה ב-1901 ובתחילתה לא נעזרה במימון ציבורי. סדרת ההרצאות הראשונה ניתנה ב-1908, ועד 2019 נערכו 75 סדרות. הסדרות התנהלו מדי שנה ברציפות עד 1950, ואחרי כן – מדי שנתיים ויותר. עם המרצים נמנו הישראלים א. ל. סוקניק שנשא ב-1930 דברים על מחקרו "בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל וביוון", יגאל ידין ב-1970 – על "חצור" ואברהם מלמט ב-1984 – על "מארי ובני ישראל".
ג'ון ארתור ג'רוויס
ג'ון ארתור ג'רוויס (באנגלית: John Arthur Jarvis; 24 בפברואר 1872 – 9 במאי 1933) היה שחיין ושחקן כדורמים בריטי, היה אלוף אולימפי (פריז 1900), בעל 2 מדליות זהב.
ביוגרפיה
ג'רוויס נולד וגדל בלסטר.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת פריז (1900) זכה ג'רוויס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 13:40.2 דקות, לפני אוטו ואלה מאוסטריה (14:53.6 דקות) וזולטאן הלמיי מהונגריה (15:16.4 דקות) ובמשחה הארוך ל-4000 מטר חופשי בתוצאה של 58:24.0 דקות, לפני זולטאן הלמיי (1:08:55.4 שעות) ולואיס מרטין מצרפת (1:13:08.4 שעות). הוא זכה במדליית זהב שלישית כשחקן כדורמים. במדליית כסף זכתה בלגיה ובמדליית ארד זכו שתי קבוצות מצרפת.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה ג'רוויס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-1 מייל חופשי בתוצאה של 30:07.6 דקות, אחרי הנרי טיילור חברו לנבחרת (28:28.0 דקות) ואוטו שיף מאוסטריה (30:53.4 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי, אחרי אוטו שיף (6:24.0 דקות) והנרי טיילור (6:26.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x250 מטר חופשי, אחרי הונגריה (16:52.4 דקות) וגרמניה (17:16.2 דקות).
תארים בהם זכה
108 תארים בהם זכה כללו:
הספר האדום של מחוז המערב
הספר האדום של מחוז המערב (לפעמים מכונה הספר האדום; באנגלית: Red Book of Westmarch) הוא כתב יד בדיוני שנכתב על ידי הוביטים, ואשר שימש כביכול כמקור לכתבי הפנטזיה של ג'יי.ר.ר. טולקין. הספר הוא אוסף של כתבים בהם מופיעים התייחסויות לאירועים שבספרי ההוביט ושר הטבעות אך כשהן מסופרים על ידי הדמויות שלהם.
לשם ובחזרה
בהוביט, טולקין כותב על דמות הגיבור ואת הכותרת בילבו בגינס להלחין זיכרונותיו. בילבו חושב לקרוא ליצירתו "לשם ובחזרה". למעשה הכותרת המועדפת על המחבר עבור "ההוביט" הייתה "ההוביט או: לשם ובחזרה".
בילבו אומר לגנדלף שהסיום המיועד שלו הוא שהוא יחיה "באושר עד סוף ימיו". זהו למעשה שורה מנוסחת מחדש מהפרק האחרון של ההוביט.
נפילת שר הטבעות
מאוחר יותר מרחיב בילבו את זיכרונותיו לרשומת אירועי שר הטבעות, כולל מעלליו של קרובו פרודו בגינס ואחרים. מאוחר יותר הוא משאיר את החומר לפרודו. פרודו רושם את עיקר העבודה הסופית תוך שימוש ביומנו של בילבו וב"דפים רבים של פתקים רופפים ". בסיום הנרטיב העיקרי של טולקין העבודה כמעט הושלמה, ופרודו משאיר את המשימה לגנן שלו סמוויז גמג'י.
בפרק האחרון של שובו של המלך, טולקין מספק "עמוד שער" לספר האדום עליו כתוב כותרות שונות שנדחו לאחר מכן.
תרגומים מן העלפית
בילבו תרגם חומר ממלכת ריונדל. עבודה זו, תרגומים מהעלפית, כללה שלושה כרכים, גם הם כרוכים בעור אדום. לאחר תבוסתו של סאורון (שר הטבעות) בילבו מעניק כרכים אלה לפרודו. ארבעת הכרכים הללו "כנראה" (לפי טולקין) הועותקו לספר האדום.
הספר האדום
הכרכים עוברים אז לחזקתו של סמוויז גמג'י, משרתו של פרודו ואחר כך ראש עיריית הפלך. עם הזמן, הכרכים נותרו בחזקת בתם הבכורה של סם, אלנור פיירביירן, וצאצאיה. כרך חמישי המכיל טבלאות ופרשנויות גנאלוגיות של הוביטים, הורכב והוסיף בתאריך לא ידוע על ידי ידיים לא ידועות במחוז המערב. אוסף כתבים זה נקרא באופן קולקטיבי הספר האדום של מחוז המערב.
ספר הנגיד
טולקין אומר כי הספר האדום לא נשמר. נוצרו כמה עותקים, עם הערות שונות ותוספות מאוחרות יותר. העותק הראשון נוצר על פי בקשתו של המלך אלסר מארנור וגונדור, והובא לגונדור על ידי הנגיד פרגרין הראשון, שהיה אחד מחבריו של פרודו. עותק זה היה ידוע כספר הנגיד ו"הכיל הרבה מידע שנשמט או אבד מהספר האדום ". בגונדור היא עברה הערות ותיקונים רבים, במיוחד בנוגע לשפות העלפיות. כמו כן הוסיף הייתה גרסה מקוצרת של מעשה אראגורן וארוון.
עבודות קשורות
עבודה דומה מכמה בחינות הייתה שנתון טוקבורו, העוסקת בתולדות משפחת ההוביטים טוק טוק. זה היה הספר הידוע העתיק ביותר הפלך, ונשמרה כנראה בסמאילים ההגדולים שבטוקבורו.
זה התחיל בסביבות שנת  2000 לעידן השלישי  לשם השוואה, שר הטבעות מתחיל בשנת  3001 לעידן השלישי.
בשנתון נרשמו לידות, פטירות, נישואין, מכירת קרקעות ואירועים אחרים בהיסטוריה. הרבה ממידע זה נכלל מאוחר יותר בספר האדום. זה היה ידוע גם בשם הקלף הצהוב, דבר המצביע על כך שזה היה כרוך בכריכת עור צהוב או חומר צהוב אחר.
טולקין כותב על כמה מסמכים היסטוריים אחרים הקשורים לספר האדום, אך לא ברור אם אלה שולבו במהדורות. יצירות אלה כוללות את תולדות השנים ומסורת העשבים.
הקשר לספרי הארץ התיכונה של טולקין
לפי טולקין, הלגנדריום שלו נשאב מן הספר האדום. דוגמה:
קישורים חיצוניים
הספר האדום באנציקלופדיה של ארדה
הכרזת המצורע על הצרעת
הכרזת המצורע על הצרעת היא מצוות עשה מתרי"ג מצוות לפיה מצורע נדרש להכריז שהוא טמא כדי שיתרחקו ממנו.
ההכרזה נעשית על ידי פרימת הבגדים, פריעת הראש, איסור בשאלת שלום, ולדעת הרמב"ם גם קריאה בפה להודיע שהוא טמא.
מקור המצוה
בחומש ויקרא נאמר:
בספרא (ויקרא פרק יג) למדו מהציווי גם לשאר טומאות, שהטמאים בהן חייבים להכריז שהם טמאים.
טעם המצוה
בחז"ל מובא שטומאת הצרעת באה בעקבות חטא לשון הרע, ועל פי זה הסבירו האמוראים את טעם ההרחקה:. ספר החינוך כתב שכמו שהחטא גורם לאדם להתרחק מכל טוב, כך הרחיקה אותו התורה מחברת האנשים.
דיני המצוה
המצוה נוהגת רק במצורע מוחלט שכבר טימא אותו הכהן, אבל מצורע מוסגר אינו חייב להכריז.
בראשונים נחלקו האם ההכרזה כוללת גם הודעה בפה ממש או לא:
נאסר על המצורע לשאול בשלום כל אדם, וכן נאסר עליו לכבס ולהסתפר אפילו לכבוד שבת ויום טוב. אמנם מותר לו לרחוץ, לסוך, לנעול נעליים, לשמש את מיטתו ולשבת על מושב כשאר האנשים (ולא כמו אבל)
חיוב שילוח מן המחנות: המצורע נדרש לשבת מחוץ לעיר (מחוץ לשלוש מחנות), כשהכוונה לאחת מערי ארץ ישראל המוקפות חומה מימות יהושע בן נון.
אודות מספר הלכות מסופקת הגמרא אם הם נוהגים גם במצורע, כמו כפיית המיטה ועשיית מלאכה, איסור רחיצה ונעילת הסנדל.
אישה שנצטרעה אינה פורעת את ראשה ופורמת את בגדיה וכן מותרת בשאילת שלום, אך יושבת לבדה מחוץ לעיר ומודיעה לעוברים ושבים שהיא טמאה, כמו כן היא מותרת בתשמיש המיטה.
בזמן הזה
בתלמוד יש שלמדו שכשם שמצורע חייב להודיע על טומאתו, כך ישנו חיוב לציון קברים על מנת שלא יטמאו בהם כהנים ההולכים בדרכים.
בית הקברות וסט פוינט
בית הקברות וסט פוינט (באנגלית: West Point cemetery) הוא בית קברות צבאי היסטורי, הנמצא בתחומי הקמפוס של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במדינת ניו יורק. נקברו בו בוגרים של האקדמיה ואנשי סגל שלה, מהם שנהרגו בקרב מראשית המאה ה-19 ועד היום.
אתר בית הקברות
אתר בית הקברות, המשקיף על נהר ההדסון, הוכרז כבית הקברות של האקדמיה ב-1817, אך כבר קודם לכן שימש כאתר קבורה לתושבי אזור וסט פוינט ולנופלים במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
שטח בית הקברות הורחב מספר פעמים מאז הקמתו, והוא משתרע כעת על פני כ-50 דונם. הזכאים לקבורה בו הם בוגרי האקדמיה ואנשי הסגל שלה שנהרגו בקרב או נפטרו, מי שמתו בעת הצבתם באקדמיה ובני משפחותיהם של כל אלו. בסך הכל נטמנו בו למעלה מ-8,000 איש וביניהם 24 חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס ו-25 ממפקדי האקדמיה. בשנים האחרונות נקברו בו בוגרים של האקדמיה שנהרגו בקרבות במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
בתחומי בית הקברות ניצבים מספר מבנים ואנדרטאות:
אלפרד באדר
אלפרד רוברט באדר (באנגלית: Alfred Robert Bader; 28 באפריל 1924 - 23 בדצמבר 2018) היה איש עסקים קנדי ופליט יהודי, שברח בילדותו מווינה הכבושה בידי הנאצים, הפך לאיש עסקים ותרם למטרות יהודיות. היה פילנתרופ ואספן אמנות, במקצועו היה כימאי אשר הקים חברת כימיקלים שהפכה לקונצרן עולמי ושיש לה חברה בת גם בישראל.
קורות חיים
אלפרד באדר נולד בווינה לאב יהודי, הנקרא גם אלפרד באדר, ואליזבת סרני, בתו של אריסטוקרט הונגרי. משפחת באדר הייתה משפחה יהודית משגשגת, סבו היה אחד המהנדסים שתכננו את תעלת סואץ, ומשפחת סרני הייתה משפחה קתולית אדוקה.
לאחר מות אביו, כשהיה בן שבועיים, הוא אומץ על ידי אחותו של אביו, גיסאלה רייך, וגדל כיהודי. מאוחר יותר הוא התגייר (לפי כתב העת "ג'ורנל סנטינל").
עם סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה במרס 1938, החריף מצבם של היהודים באוסטריה והוטלו עליהם הגבלות רבות. על אלפרד נאסר ללכת לבית הספר. על מנת להצילו, דודתו שלחה אותו לאנגליה, כחלק מהקינדר-טרנספורט (סדרה של מאמצי הצלה שהביאו אלפי ילדים יהודים פליטים לבריטניה הגדולה מגרמניה הנאצית בין השנים 1938-1940).
עם פרוץ המלחמה, רבים מהניצולים בקינדר-טרנספורט הפכו ל"חיילי אויב" בעיני הבריטים. אלפרד הגיע לגיל 16 כאשר הממשלה הבריטית עצרה את כל הגרמנים והאוסטרים בגילאי 16 ומעלה ושלח אותם למחנות, תחילה באי מאן, ולאחר מכן לאוסטרליה ולקנדה. אלפרד הוחזק במחנה בקוויבק שבקנדה, שם השומר הטריד אותו מינית (על פי האוטוביוגרפיה שלו). הצעירים במחנה הורשו להיבחן בבחינות בגרות, ואלפרד עבר אותן בהצלחה. זמן קצר לאחר מכן שוחרר באדר. מרטין וולף, מהנדס רכבות והיסטוריון יהודי ממונטריאול קיבל אותו למשפחתו, מימן אותו ואף ועודד אותו להשלים את לימודיו.
באדר התקבל לאוניברסיטת קווינס וזכה בתארים בכימיה ובהיסטוריה. ב־1950 סיים באדר את הדוקטורט בכימיה אורגנית בהרווארד.
קריירה
ב-1951 ד"ר באדר פתח עסק כימי זעיר במוסך במילווקי במטרה לעבוד עבור חברת PPG) Pittsburgh Plate Glass)
ב-1954, ד"ר באדר החל לעבוד במשרה מלאה בחברת Aldrich. החברה נסחרה בבורסה ובהמשך התמזגה עם חברה אחרת. ב-1991, עזב באדר את החברה כשהוא בעל הון רב. דבר האפשר לו לתרום למוסדות וארגונים רבים כגון אוניברסיטת קווינס.
פעילותו הפילנתרופית
ב־2009 החל באדר לתמוך כלכלית בארגוני מחקר ישראליים העוסקים בסוגיית ההזדקנות, תוך התמקדות באוכלוסייה המגוונת של מדינה ישראל (על פי אתר הפילנתרופיה).
בנוסף למיזמים היזמיים שלו, הוא ואשתו איזבל העניקו מיליוני דולרים לתמיכה בפרויקט SEM Project של האגודה האמריקאית לכימיה, המספק מלגות לתלמידי תיכון חלשים מבחינה כלכלית כדי לערוך מחקר מעשי.
החל משנת 2011 תרמו הזוג באדר -1.6 מיליון דולר למחקר באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי (UWM).
משפחת באדר מימנה גם את הקמת מרכז איזבל באדר לאמנויות הבמה באונטריו שבקנדה, ותרמה טירה מהמאה ה-15 באנגליה לאוניברסיטת קווין. טירה זו משמשת כמרכז הלמידה הבינלאומי של בית הספר.
משפחת באדר הקימו גם מספר מלגות:
לכבוד תרומותיו הרבות, ב-2004 שינתה המלכה את שמה של דרך הקמפוס מ"מלכת הסהר "ל"באדר ליין".
היקף הפילנתרופיה של באדר משקף את מגוון תחומי העניין שלו במדע, בהיסטוריה ובאמנות. במשך עשרות שנים תרמו משפחת באדר מאות יצירות אמנות, כולל אוסף פרטי של אמנות הולנדית ופלמית למרכז אגנס אטרינגטון לאמנות באוניברסיטת קווינס.
האי דייוויס
{{פירושונים|
רוסיה
}}
יקותיאל הכהן
יקותיאל הכהן או בראשי תיבות יהב"י (יקותיאל הנקדן בן יהודה (או בר יהודה) או יקותיאל הכהן בן יהודה) היה בלשן ואיש מסורה שעסק הרבה בדקדוק נוסח המקרא. הרב חי במחצית השנייה של המאה ה-12 בגרמניה או בפראג שבבוהמיה (צ'כיה) או בצפון צרפת (ויש מקדימים את תקופת חייו לפני זמנו של הרד"ק).
חיבר את "עין הקורא" – חיבור דקדוקי שתכליתו קריאה מדוקדקת ומתוקנת במקרא לאותיותיו, ניקודיו וטעמיו, או בלשונו: "מלאכת הקריאה הנכונה".
כמו כן כתב הערות לתורה ולמגילות מגילת אסתר ואיכה, שעניינן בטעמי המקרא, במתגים, במקפים ובניקוד.
לקריאה נוספת
חומש מאור עיניים: והיו לאורות ס' עין הקורא וס' עין הסופר / מדויק .. ומסדר ... מאתי וואלף ... היידנהיים, רֶדלהיים: ו' היידנהיים, תקע"ח-תקפ"א. (הספר במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)
מכבי צעירי מטולה
מכבי צעירי מטולה, הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מליגת ההוקי קרח הישראלית שנוסד בשנת 1998. הוא מונה כ-300 שחקנים ומבצע את מרבית אימוניו במגרש ההחלקה הביתי והאולימפי במרכז קנדה במטולה. בשנים 2012 ו-2022 זכתה קבוצת המועדון באליפות ישראל.
המועדון כולל קבוצות נוער ממגזרים מגוונים מהגליל העליון ורמת הגולן וכן קבוצת הוקי קרח לנשים.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1998 בחסות עמותת הספורט "מכבי צעירי מטולה" והוא מסופח לתנועת מכבי ישראל. בשנת 2010 הקימה עמותת "מכבי צעירי מטולה" בית ספר להוקי קרח קנדה-ישראל CIHS, הפועל במטולה ובו מתאמנים מדי שבוע שחקני קבוצות הנוער השונות.
סטטיסטיקה
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
הר ארצ'ר (אנטארקטיקה)
הר ארצ'ר (באנגלית: Mount Archer) הוא פסגה סלעית בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בסמוך מדרום לנקודת ארצ'ר, בצידו המערבי של מפרץ הרלד.
אזור עופות מיוחד
אזור הר ארצ'ר, בשל מושבת פינגווין אדלי שבקרבתו הוא אזור עופות מיוחד אנטארקטי מספר 161.
על פי ארגון BirdLife International, אזור הר ארצ'ר הוא אזור בעל חשיבות סביבתית, בשל מושבות העופות הסמוכות לו.
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בפברואר 1959 על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פיליפ לו.
מקור השם
הנקודה נקראת על שמו של וו. וו. ארצ'ר (W.W. Archer) המנהלן הראשי (chief steward) של משלחת טרה נובה.
איל טיימפו
איל טיימפו (בלאדינו: El Tiempo; בתרגום לעברית: "הזמן") היה עיתון יהודי בלאדינו, שיצא לאור באיסטנבול שבטורקיה בין השנים 1872–1930. היה זה העיתון הראשון בלאדינו שיצא בעיר, והחשוב בעיתונים היהודיים שיצאו לאור באימפריה העות'מאנית.
אודות ותוכן
איל טיימפו נוסד בשנת 1872 באיסטנבול שבטורקיה על ידי חיים כרמונה, בן למשפחה אמידה וחשובה. בשנים הראשונות שימש כרמונה כעורכו הראשון, לאחר פטירתו בשנת 1883, החליפו בנו, יצחק חי כרמונה, כעורך. בהמשך מונו לעורכיו מירקאדו פרסקו וסמי אלקבץ, ולאחר תקופה החליפם דוד פרסקו, ששימש כעורכו במשך שנים רבות, עד לשנת 1925.
תחילה יצא לאור כעיתון יומי, ולאחר מכן כעיתון דו שבועי בימים שני וחמישי, והכיל ארבעה עמודים. החל מחודש יולי 1882 יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. החל משנת 1883, שימש העיתון כביטאון הוועד המנהל של הקהילה היהודית באיסטנבול, ונתמך כספית על ידו. החל מהפיכתו לביטאון הקהילה, הכיל שישה עמודים.
העיתון נתמך, בין היתר, גם על ידי חברת כל ישראל חברים, ובשל כך קידם את הוראת השפה הצרפתית בקרב קוראיו. בנוסף, ביקש לקדם את השפה הטורקית ביניהם, ולשם כך פרסם מספר פעמים בשבוע מדור בטורקית שנכתב באותיות עבריות. כן פורסמו בו סיפורים בדיוניים שתורגמו מצרפתית.
בשנותיו הראשונות הייתה השקפת עולמו של איל טיימפו אירופוצנטרית ברובה, ומעל דפיו פורסמו דיווחים על אירועים שהתרחשו בבירות אירופה, תוך מתן תשומת לב מועטה לאירועים שהתרחשו באימפריה העות'מאנית.
כעשור לאחר הקמתו, נפתח כמעט כל גיליון במאמר מערכת ארוך, שהשתרע על עמוד אחד עד שלושה. שאר העמודים הכילו ידיעות, כתבות, חדשות עקביות, מכתבי קוראים, מודעות ומדור ספרות. כן פורסמו בו ציטוטים מהעיתונות הצרפתית, הטורקית, האנגלית, הגרמנית, האיטלקית, היוונית והארמנית. בידור וסיפורי רכילות לא מצאו את דרכם אל העיתון, וכך גם תמונות או איורים.
למרות עידוד ההתמערבות שקידם העיתון, בשנות ה-90 של המאה ה-19 חלה ירידה בקידום השפה הצרפתית מצידו, והוא המשיך להתמקד בלאדינו.
מלבד הרעש שעורר סביב הובלת קו התנגדות לתנועה הציונית, בכל שנות קיומו, לא נטה העיתון לסנסציות או להמוניות, ושמר על רמה אינטלקטואלית וגישה אובייקטיבית. בעיקר לחם נגד פגיעה ביהודים וביהדות, תוך קידום ההשכלה ושיפור התנאים הרוחניים והגשמיים של יהודי האימפריה.
עם התפתחות התנועה הציונית ככוח פוליטי, יצא העיתון בהצהרת נאמנות לאימפריה העות'מאנית, וטען כי על יהודי האימפריה להישאר נאמנים לה. למרות תפוצתו הגדולה, התנגדותו לציונות הולידה לו מתנגדים רבים בקרב יהודי האימפריה בפרט, ואנשי התנועה הציונית בעולם בכלל. בשל כך עיתונים רבים מטורקיה ומארץ ישראל כתבו מאמרים נגדו.
לפני שנת 1910 פתחה התנועה הציונית במשא ומתן עם עורך העיתון, דוד פרסקו, כדי שזה האחרון יבטל את התנגדותו לתנועה ויפרסם מאמרים התומכים בה. לאחר משא ומתן והתנגדות מצדו של פרסקו, בשל רצונו להשאיר את העיתון חופשי, הגיעו שני הצדדים להסכמה, ופרסקו החל לקבל תשלום חודשי עבור שינוי גישתו כלפי התנועה. אולם הסכם זה החזיק מעמד רק כשמונה חודשים, היות שפרסקו לא עמד בהסכם, ופרסם הערות למאמר שפרסם נחום סוקולוב בעיתונו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיעה תפוצת העיתון לכ-10,000 עותקים, רובם למנויים. בהתחשב בגודל אוכלוסיית הקהילה דוברת הלאדינו, והעובדה שבמקביל לו הופיעו עיתונים נוספים, נחשבת תפוצה זו לגדולה.
עם כותבי העיתון נמנו ד"ר יצחק די-בוטון, דוד אבישר והרב יעקב ברוך.
נזלת זייד
נזלת זייד (בערבית: نزلة الشيخ زيد) הוא כפר פלסטיני בצפון הגדה המערבית, חלק מנהלי נפת ג'נין. הכפר נמצא בשטח C, על פי נתוני הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה, בכפר היו 704 תושבים ב-2007.
התקופה העות'מאנית
בסוף התקופה העות'מאנית הוא צוין כמקום בשם "שייח' זייד", שנראה כי מקורו בשם פרטי של אדם שהתגורר במקום.
במפקד 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטיות. אל-שייח' זייד מנתה 10 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים (1945) אוכלוסיית נזלת זייד נכללה עם זו של יעבד, בסקר קרקעות ואוכלוסייה רשמי.
תחת שלטון ירדן
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עברה נזלת זייד לשלטון ירדני עד למלחמת ששת הימים.
בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית נזלת זייד 132 נפשות.
לאחר 1967
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, נזלת זייד הייתה תחת שלטון ישראלי. אוכלוסיית נזלת זייד במפקד 1967 שערכה ישראל הייתה 271, מתוכם 27 ערבים ישראלים.