cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליגת העל הקפריסאית בכדורסל
דיוויזיה 1 היא ליגת הכדורסל הבכירה בקפריסין. הליגה נוסדה בשנת 1967 ומורכבת כיום מ-8 קבוצות.
הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית/חוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש 32 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה. הקבוצה שמסיימת אחרונה, יורדת לליגה השנייה (דיוויזיה 2). ואותה מחליפה זו שמסיימת במקום הראשון של הליגה השנייה.
האלופה הקפריסאית וסגניתה משחקות במפעל היורוצ'אלנג'.
הוואנה
הוואנה (בספרדית:, הגייה: ) היא בירת קובה והעיר הגדולה ביותר במדינה זו ובאיים הקאריביים. העיר, המשתרעת על פני כ-720 קמ"ר היא גם אחד ממחוזותיה של קובה. הוואנה שוכנת במערב המדינה, לחופו של מצר פלורידה, כ-170 ק"מ דרומית לקי וסט שבפלורידה.
בשנת 1982 הכריז אונסק"ו על הוואנה העתיקה וביצוריה כאתר מורשת עולמית.
שם העיר
בראשיתה, נקראה העיר וייה דה סן קריסטובל דה לה אבנה (Villa de San Cristóbal de la Habana). אין ודאות באשר למקור השם "הוואנה". לפי אחת הסברות, הוא נגזר משמו של צ'יף מקומי בשם הַבָּגוּאָנֶקְס. לפי גרסה אחרת, מקור השם הוא במילה ההולנדית העתיקה Havene, שפירושה "נמל", ואילו לפי סברה שלישית, המקור הוא במילה הספרדית Sabana, שפירושה סוואנה.
הקמת העיר
ראשוני האירופאים פקדו את המקום בו נמצאת הוואנה בשנת 1509, במסגרת מסעו של מגלה הארצות הספרדי סבסטיאן דה אוקאמפו, שסבב את האי קובה. ב-25 באוגוסט 1515 נוסדה העיר בידי דייגו ולאסקס דה קוויאר, בחופה הדרומי של המדינה, בסמוך למקום בו שוכנת היום העיר סוּרְחִידֶרוֹ דֶה בָּאטְבָּאנוֹ. מאחר שהניסיונות לבסס במקום נמל לא צלחו, הוקמה העיר מחדש בשנת 1519 במקומה הנוכחי.
במהלך המאה ה-16 סבלה העיר מהתקפות של שודדי ים ושל פריבטירים צרפתים. ראשוני התוקפים, בראשותו של הצרפתי ז'אק דה סור, השתלטו על העיר בקלילות בשנת 1555, בזזו אותה והעלו אותה באש. התקפות נוספות הביאו את הספרדים להתחיל בביצורה של העיר. הביצורים לא נועדו רק להגנה על העיר, אלא גם כדי לאפשר לספרדים לשלוט ביתר קלות במסחר המתנהל בה, ולהתמודד עם השוק השחור שהתפתח בה. אמצעי הגנה נוסף שנקטו הספרדים, החל מ-1561, הוא ליווי כל הספינות העושות דרכן לספרד בספינות מלחמה של הצי הספרדי.
התרחבות והתבססות כמרכז כלכלי חשוב
ספינות שעשו את דרכן מהמושבות הספרדיות ביבשת אמריקה לספרד, עגנו בנמל של הוואנה, בהמתנה לליווי של ספינות הצי ולהתארגנותו של צי האינדיאס. כך, הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב של אוצרות הטבע של היבשת: זהב, כסף וצמר אלפקות מהרי האנדים, אזמרגד ומוצרי עור מקולומביה, מהגוני מגואטמלה ומקובה עצמה, תבלינים ממקסיקו, וכן תירס, מניהוט (יוקה) וקקאו. העלייה בחשיבותה של העיר הביאה את מושל קובה להעביר את מושבו מסנטיאגו דה קובה להוואנה ב-1563. במקביל, נמשכו ביצורי העיר, ונבנו שלושה מבצרים חשובים: קאסטיו דה לה ריאל פוארסה במרכז העיר (בנייתו החלה ב-1562), קאסטיו דה לוס טרס רייס מאגוס דל מורו ממזרח למפרץ הוואנה (הבנייה החלה ב-1589) וסן סלוודור דה לה פונטה ממערב לו (1590). מגמת ההתפתחות של העיר נמשכה גם במהלך המאה ה-17, אך נבלמה ב-1649, כאשר מגפה שמקורה בקרטחנה פקדה את העיר והביאה למותם של שליש מתושביה.
ב-30 בנובמבר 1665 העניקה לעיר אלמנתו של פליפה הרביעי, מריה אנה, את מגן העיר. המגן כלל אלמנטים סימבוליים כמו 3 המבצרים החשובים בעיר, וכן מפתח, המייצג את כינויה של העיר באותה עת, "מפתח המפרץ".
ב-1674 החלו הספרדים בבניית חומה סביב העיר. העבודות הסתיימו רק ב-1740.
במחצית המאה ה-18 התגוררו בהוואנה כ-70 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה ביבשת אמריקה, אחרי לימה ומקסיקו סיטי. שגשוגה הכלכלי של העיר צד את עיניהם של הבריטים, שכחלק ממאמציהם במלחמת שבע השנים החליטו לכבוש אותה. ב-6 ביוני 1762, חמישים ספינות של הצי המלכותי, ועליהן כ-14 אלף חיילים, נכנסו למים הטריטוריאליים של קובה, במטרה לכבוש את הוואנה. עד אוגוסט כבר הייתה העיר בשליטתם. הבריטים לא שהו בעיר זמן רב. בפברואר 1763 נחתם חוזה פריז ששם קץ למלחמת שבע השנים, ובמסגרתו בריטניה, שקיבלה לידיה את פלורידה, החזירה את הוואנה לידי הספרדים. בתקופה הקצרה בה שהו בקובה, הספיקו הבריטים להביא אלפי עבדים ממושבותיהם במערב אפריקה ובקאריביים, על מנת שיעבדו במטעי הסוכר, ובכך השפיעו על המאזן הדמוגרפי במדינה.
אחד הלקחים שהפיקו הספרדים מהכיבוש הבריטי הוא שהעיר אינה מבוצרת דיה, ועל כן המשיכו בביצוריה. כבר באותה שנה הם החלו בבנייתו של מבצר לה קבניה בסמוך לנמל. עם סיום הבנייה, בשנת 1774, היה המבצר לגדול ביותר ביבשת אמריקה. מבצרים נוספים שנבנו הם מבצר אָטארֶס ומבצר אל פרינסיפֶּה. בנוסף, הוצבו סוללות תותחים לאורך חופי העיר.
במהלך המאה ה-18 נבנתה גם הקתדרלה של הוואנה. היא נחנכה ב-1748 ככנסייה ישועית, ולאחר גירושם מהאימפריה הספרדית הפכה, ב-1777, לכנסייה רגילה. ב-1788 הוכרזה כקתדרלה של הוואנה באופן רשמי, וב-15 בינואר 1796 הועברו אליה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס מסנטו דומינגו. קולומבוס היה קבור במקום עד שהועבר לסביליה לאחר הפסדה של ספרד במלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.
במהלך המאה ה-19 התפתחו קשרי המסחר בין ארצות הברית לבין האיים הקאריביים, והדבר השפיע גם על הוואנה. העיר הפכה אופנתית יותר, הוקמו בה תיאטראות ובני מעמד הביניים שהחל להתעשר, בנו לעצמם בתים מפוארים יותר, רבים מהם בסגנון נאו-קלאסי.
ב-1837 נחנכה מסילת הברזל הראשונה בקובה, שקישרה בין הוואנה לבין בֶּחוּקָאל, שנועדה בעיקר לשינוע סוכר. בכך, הייתה קובה למדינה החמישית בעולם שבה מוקמת מסילת ברזל, ולראשונה מקרב המדינות דוברות הספרדית.
ב-1863 נפרצו חומות העיר, על מנת לאפשר את התרחבותה. עד סוף המאה הוקמו הרבעים ודאדו, מירָמָאר וסיבּוֹנֶיי, אליהם עברו עשירי העיר.
תום השלטון הספרדי ולאחר עצמאות קובה
בראשית המאה ה-20 הייתה נתונה קובה תחת השפעה אמריקאית חזקה. הוואנה הפכה ליעד תיירות מועדף על האמריקאים, ובעיר הוקמו מלונות פאר, בתי קזינו ומועדוני לילה. בשנות ה-30 פקדו אותה לעיתים תכופות ראשי המאפיה, ובהם מאיר לנסקי ולאקי לוצ'יאנו, שגם ניהלו כמה מבתי הקזינו הגדולים בעיר. באותה העת, הניבו ההימורים בהוואנה רווחים גדולים אף יותר מאשר בלאס וגאס. ב-1958 ביקרו בהוואנה מעל 300 אלף תיירים אמריקאים. חתן פרס נובל לספרות, ארנסט המינגוויי, שהתגורר בה במשך שנים רבות וכתב בה כמה מספריו, טען כי "במונחי יופי, רק ונציה ופריז עולות על הוואנה".
המהפכה הקובנית ב-1959 שמה קץ לעידן זה. התיירים האמריקאים עזבו, והאמברגו שהטילה ממשלת ארצות הברית פגע קשות בכלכלת העיר. במהלך שנות ה-60 הולאמו רוב בתי העסק בעיר. מצבם הכלכלי הקשה של התושבים ושל הממשלה מנע את שימור המבנים הישנים בעיר, והם החלו לסבול מהזנחה. המצב הכלכלי בקובה החמיר לאחר התפרקות ברית המועצות, שתמכה בה כלכלית, בשנת 1991. ממשלת קובה החליטה לממש את הפוטנציאל התיירותי של העיר, ותיירים ממדינות מערב אירופה ומקנדה החלו לפקוד אותה. תיירים אלה מכניסים לקופת המדינה כ-2 מיליארד דולרים מדי שנה, מה שאיפשר את שיפוצם של מבנים ורחובות בעיר העתיקה.
גאוגרפיה
הוואנה שוכנת בחלקה המערבי של קובה, על חופה הצפוני. מצפון לה התפר שבין מצר פלורידה לבין מפרץ מקסיקו. רוב העיר משתרעת מדרום וממערב למפרץ הוואנה - מפרץ קטן המופרד מהים בתעלה טבעית, ולו 3 לשונות ים - מָארִימֶלֶנָה, גוּאַנָבָּקוֹאָה ואָָטארֶס. נחל אַלְמָנְדָארֶס חוצה את העיר ונשפך לים קילומטרים ספורים מערבית למפרץ. הנחל מהווה את גבולו המערבי של רובע ודאדו. הגבעות בתחומי העיר מגיעות לגובה מקסימלי של כ-60 מ' מעל פני הים.
נמר זנזיבר
נמר זנזיבר (שם מדעי: Panthra pardus adersi; קרוי גם נמר אדרס) הוא כינוי לפרטים של אוכלוסייה נדירה של נמרים מתת-המין נמר אפריקאי (P. p. pardus) שתוארו בתחילה, בשנת 1932, כתת-מין נפרד על ידי הזואולוג הבריטי רג'ינאלד לניס פוקוק. בעקבות ניתוח גנטי בשנת 1990 הגיעו למסקנה שמדובר באוכלוסייה נפרדת של נמר אפריקאי אם כי עדיין התייחסו אליו אליו כתת-מין נפרד. נכון להיום, אוכלוסייה זו היא חלק מתת-המין של הנמר האפריקאי. נמרים אלו היו אנדמים לאי זנזיבר השייך לטנזניה, וייתכן מאוד כי הם נכחדו. ירידת המספרים שלהם התרחשה בעקבות סכסוך גובר והולך בין האדם לנמרים באיים, שהגיעו עד כדי השמדה מכוונת שלהם אפילו ללא תועלת כלל. המאמצים לפיתוח השימור של נמר זנזיבר באמצע שנת 1990, נגנזו כאשר החוקרים הגיעו למסקנה שאין אפילו סיכוי קטן להישרדות ארוכת-טווח של נמר זה בטבע. השרידים שנותרו מהנמר הזנזיברי הם שישה חלקי עורות במוזאונים, עור של פרט שלם לא מפוחלץ במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, ופרט מפוחלץ ישן במוזיאון להיסטוריה של הטבע בזנזיבר.
הוואנה
אקלים
בהוואנה, כבכל קובה, שורר אקלים טרופי. הטמפרטורות הממוצעות בהוואנה נעות בין 24 מעלות בינואר ל-31 מעלות באוגוסט. הטמפרטורה יורדת מתחת ל-10 מעלות רק לעיתים נדירות. מדי שנה יורדים בה בממוצע 1,167 מ"מ גשם, כאשר החודשים הגשומים ביותר הם יוני ואוקטובר, ואילו החודשים שבין פברואר לאפריל הם הגשומים פחות. סופות הוריקן פוקדות את העיר מעת לעת, אך הן חלשות ביחס לסופות שפוקדות את חופה הדרומי של קובה.
נמר זנזיבר
ביולוגיה
על פי התאוריות אוכלוסייה זו הופרדה מהאוכלוסייה הכללית של הנמר האפריקאי בעקבות עליית הגובה של פני הים שהפכה את האיים הללו למבודדים. נמר זנזיבר הפך לקטן יותר מהנמר האפריקאי כחלק מננסות איים, והמראה של פרוות השתנה במעט, כאשר חלק מהחברבורות התכווצו באופן חלקי ונהיו בעלות מראה של כתמים פשוטים וצמודים יותר אחד לשני - דומות מאוד לנקודות הברדלס. נמר זנזיבר מעולם לא נחקר בטבע כך שלא ידוע הרבה על הביולוגיה שלו, אם כי מן הסתם הוא דמה באקולוגיה שלו לנמר האפריקאי, וטרפו באיים הורכב מצביון אדרס, צביון כחול, דלקרן המושק, קולובוס אדום זנזיברי, קוף ירוק, וקופי סייקס (מהסוג גנון). נמר זנזיבר היה טורף העל באי מכיוון שלא היו בו טורפים גדולים כאריות או צבועים. הפעם האחרונה שבה נמר זה תועד בוודאות הייתה על ידי חוקר אחד בשנת 1980, וכיום רוב הזואולוגים מניחים כי המין נכחד או קרוב מאוד לכך. עם זאת מנתוני ממשלת זנזיבר נראה שהמין עדיין ניצוד על ידי המקומיים בשנת 1990 ומאז ועד היום ישנם דיווחים לא מאומתים על צפייה בנמר זה (ראה לקמן).
הוואנה
אדמיניסטרציה
פורמלית, מנוהלת הוואנה על ידי עירייה. עם זאת, לנוכחות הממשלה ומוסדותיה בעיר השפעה על ניהולה. בנוסף, חלק מהשירותים מסופקים על ידי הוועדות להגנת המהפכה. בפועל, מספקת העירייה שירותים מוניציפליים שוטפים, כגון איסוף פסולת וכיבוי אש.
נמר זנזיבר
היסטוריה
האמונה שהייתה רווחת על ידי המקומיים בזנזיבר, היא שטורפים אלו נשמרים על ידי מכשפות וכי הם נשלחים על ידם כדי לפגוע או להזיק לתושבי הכפר. אמונה טפלה זאת הגיעה יחד עם שלל הסברים ודמיונות מפותחים על אופן התרבותו של הנמר, האימונים שלו ודרך הפגיעה שלו בכפריים. טריפות מועטות על ידי נמרים כמו גם ההימצאות שלהם סביב הכפרים כדי לטרוף אולי חיות בית, ניפחו וחיזקו את השמועות שזהו יצור רע ומזיק שצריך לחסלו לגמרי. הגידול של האוכלוסייה והחקלאות האנושית באי בתחילת המאה ה-20 הייתה אחראית במידה רבה להשתלשלות העניינים, כאשר הפלישה לבית הגידול של הנמר גרמה למפגשים תכופים יותר בין האדם לנמר, ועלייה במקרי הטריפות של חיות מבויתות. הסכסוך עם הנמרים יחד עם הפחד הגדול מהם הובילו לבסוף לסדרה של מסעות להשמדתם. אף על פי שבתחילה ההשמדה התרחשה רק באזורים בודדים, לאחר המהפכה באי בשנת 1964 היא הפכה לנפוצה ביותר, והושק אף קמפיין ממשי של אנטי כישוף עם "ציידי מכשפות" מומחים ושלל אמונות טפלות, שרדפו עד חורמה אחר הנמר שזכה לכינוי "שרץ". כתוצאה מקמפיין זה הנמר הגיעה לסף הכחדה באי.
הוואנה
אדמיניסטרציה
עד 1976 כלל מחוז העיר הוואנה 6 נפות. באותה שנה הורחב תחום השיפוט של הוואנה, וכיום הוא חופף לתחום שיפוטו של המחוז כולו.
נמר זנזיבר
שימור
תשומת לב רצינית למצבו של הנמר התעוררה רק בשנת 1990, ועד אז מרבית הרשויות באי דיווחו כי הוא כבר נכחד. הוקמה תוכנית שימור לנמר במפרץ צ'וואקה ויער ג'וזאני, אולם עד שנת 1997 התוכנית ננטשה לחלוטין כאשר חוקרי חיות הבר של האי לא הצליחו למצוא ראיות ממשיות לנוכחות של הנמר סביב יער ג'וזאני. פקידים מקומיים של שימור חיות הבר נשארו אופטימיים יותר לגבי מצבו של הנמר, וחלק מהם קוראים לעצמם "שומרי הנמר" ומציעים צפייה בנמר בתשלום. בדומה לכך גם תושבי הכפרים שסביב היערות באי מציעים לתיירים סיורים עם צפיות בנמר בתמורה לתשלום, אם כי עד כה אף מסע של מחפשי נמרים לא הסתיים בצפייה מאומתת על נמר זנזיבר. נתונים מנוגדים אלה מהווים דילמה רצינית לחוקרים האם ישנה תקווה לקיומו. מכיוון שבפועל נמר זנזיבר אינו תת-מין נפרד, הוא אינו מסווג על ידי IUCN ברשימות העדכניות, אך סביר להניח שלו היה אכן תת-מין הארגון היה מסווג אותו בקטגוריית (PE) - שמשמעותו היא שבעל חיים זה כנראה נכחד, אך יש סיכוי קטן שהוא קיים בדרגת השימור סכנת הכחדה חמורה. בתוכנית "נכחד או חי" בערוץ דיסקברי מצאו נמר אחד חי וכך גילו שהייתה קיימת אוכלוסייה בסתר של נמר זה.
הוואנה
אדמיניסטרציה
בהוואנה 15 רבעים המנוהלים בידי עיריות משנה:
דמוגרפיה
בשנת 2005 התגוררו בהוואנה כ-2.3 מיליון תושבים, שהם כ-20% מתושביה של קובה כולה. כ-700 אלף תושבים נוספים מתגוררים במטרופולין של הוואנה, החורג מתחומי מחוז העיר הוואנה, וכולל גם ערים במחוז הוואנה הסובב אותו. ממשלת קובה מנסה להגביל את ההגירה הפנימית לעיר, על מנת לשמור על איזון במספר התושבים במדינה, ומתוך חשש שתשתיות המים, החשמל והתחבורה בעיר אינן ערוכות לקליטת תושבים נוספים. התושבים המהגרים לעיר מגיעים בעיקר ממזרח והם מכונים "Palestinos" ("פלסטינים").
בדומה ליתר המדינה, מרבית תושבי הוואנה הם ממוצא ספרדי, ומיעוטם שחורים ומולאטים. ככלל, בתקופה שלפני המהפכה הקובנית, החלוקה האתנית תאמה את החלוקה המעמדית - רוב האליטות ובני מעמד הביניים היו לבנים, ורוב בני מעמד הפועלים היו שחורים ומולאטים. ממשל קסטרו נקט צעדים לצמצום האפליה ממנה סבלו השחורים והמולאטים במקומות העבודה, בחינוך ובדיור, וסייע בקידומם.
נמר זנזיבר
קריפטוזואולוגיה
מלבד התצפיות ישנם מספר אנשים הטוענים כי הם מחזיקים ברשותם נמרים חיים. פרישת מצלמות נסתרות ביערות כמו גם קריאתו של סגן שר החקלאות של ממשלת זנזיבר על כך שמשרדו ישמח לקנות פרטים חיים של הנמר על מנת להציגם לתיירים לא העלו מאומה עד כה.
הוואנה
דמוגרפיה
מיעוטים נוספים בהוואנה כוללים כ-100 אלף תושבים ממוצא סיני (לעומת כ-200 אלף לפני המהפכה) וכן כמה אלפי פליטים בני נוער שנקלטו ממדינות צפון אפריקה.
נמר זנזיבר
קריפטוזואולוגיה
חוקרים רבים מטילים ספק גדול בתצפיות על נמרים, וטוענים שהמקומיים מתבלבלים בין נמר זנזיבר לבין הטורפים הנוספים הקטנים יותר שבאי כזבד אפריקאי וגחן סרוולניה שאף הם בעלי פרווה מנומרת. גם נוכחות של עקבות נמר מיוחסת למיני גחנים אלו. בנוסף לכך הם טוענים שהכפריים נותנים דיווחים שקריים על מנת לקבל תשלום מארגוני השימור הרודפים אחר כל שביב של מידע או על מנת לרצות חוקרים נואשים, ומסתייעים בין השאר בכך שכשהציגו לכפריים רבים תמונות של נמרים וגחניים הם לא זיהו את הנמר כטורף שנצפה על ידם.
הוואנה
דמוגרפיה
רוב תושבי הוואנה הם נוצרים-קתוליים.
נמר זנזיבר
קריפטוזואולוגיה
מאידך, טוענים חוקרים אחרים כי די הגיוני שהנמר עדיין קיים למרות שאינו נצפה במצלמות, בדומה לגחן סרוולניה וזבד דקלים אפריקני שהתגלו באי רק בשנת 1997, אף שהיו ידועים זמן רב לפני כן. כמו כן הם טוענים שהעקבות שהתגלו היו ללא סימני טפרים, מה שמוכיח שהם של הנמר הנוהג להכניס את טפריו בנרתיק בעת ההליכה, בניגוד לגחניים.
הוואנה
יהודי הוואנה
בין הספרדים שהתיישבו בקובה היו גם אנוסים. במהלך השנים הגיעו לאי יהודים נוספים, חלקם מהולנד ומברזיל. רבים מהם הסתירו את יהדותם, מחשש האינקוויזיציה. לאחר עצמאות קובה הוסר חשש זה וב-1917 חיו במדינה כ-2,000 יהודים, רובם בהוואנה. בשנות ה-30 וה-40 נמלטו לקובה יהודים רבים מאירופה, על אף חוקים שהגבילו את ההגירה היהודית למדינה. בשיאה, מנתה הקהילה היהודית כ-15 אלף נפש. לאחר המהפכה, הצטמצם בהדרגה מספר היהודים בהוואנה, והוא מונה כיום 1,100 תושבים בלבד (מתוך כ-1,500 בקובה כולה). שלושה מתוך חמישה בתי הכנסת שהוקמו בהוואנה עודם פעילים.
כלכלה
בראשית ימיה של הוואנה, הייתה העיר מרכז חשוב למסחר של ספרד עם מושבותיה באמריקה. לאחר עצמאות קובה, הפכה לאתר נופש ותיירות, שהיה פופולרי בקרב האמריקאים. כיום, תחת שלטונו הקומוניסטי של קסטרו, וכתוצאה מהאמברגו האמריקאי, מצבה הכלכלי של העיר שונה. התפרקות ברית המועצות כמעט שמוטטה את כלכלתה של קובה, ובשנות ה-90 הורגש במדינה בכלל ובהוואנה בפרט מחסור חריף במוצרי יסוד כמזון ודלק. המצב בעיר השתפר מעט הודות להתפתחות התיירות במדינה, אך עדיין מורגש לעיתים מחסור במוצרים שונים.
הוואנה היא המרכז התעשייתי הגדול ביותר בקובה, אך שהתעשייה המרכזית במדינה, תעשיית הסוכר, מרוכזת במקומות אחרים. התעשייה בהוואנה היא בעיקר תעשייה קלה, לעיתים מבוססת על עבודת יד. בין ענפי התעשייה המרכזיים נמנים מזון, משקאות אלכוהוליים (ובמיוחד רום), טקסטיל, מוצרי טבק (ובמיוחד סיגרים).
אף שממשל קסטרו קידם את הפעילות בנמלי סיינפואגוס ומטאנסאס, נמלהּ של הוואנה הוא עדיין הנמל הפעיל ביותר במדינה, וכ-50% ממוצרי היבוא והיצוא עוברים דרכו. בנמל פועלת גם מספנה, והוא משמש גם סירות דייג.
תחבורה
נמל התעופה חוסה מארטי, השוכן כ-11 ק"מ מדרום למרכז העיר, הוא נמל התעופה העיקרי של קובה, והוא גם בסיס הפעולה המרכזי של חברות התעופה קובאנה דה אוויאסיון, אָאֶרוֹגָאוְויוֹטָה ואָאֶרוֹ קָארִיבֶּאָן. נמל התעופה משרת 25 חברות תעופה, המפעילות קווים ל-60 יעדים ברחבי העולם. 3 חברות התעופה הקובניות מפעילות קווים ל-16 יעדים בקובה עצמה. שדה תעופה קטן יותר, פְּלָאיה בָּרָקוֹאָה, נמצא ממערב לעיר, ומיועד לטיסות פנים, בעיקר של חברת אארוגאוויוטה.
חברת הרכבות הקובנית, UFC, מפעילה קווים לערים שונות ברחבי קובה, ומסיעה כ-12 מיליון נוסעים בשנה. הקו הארוך ביותר מהוואנה הוא הקו לסנטיאגו דה קובה, שאורכו 836 ק"מ.
חברות אומניבוס ומטרובוס מפעילות קווי אוטובוס בתוך הוואנה, ואילו החברות אסטרו ווִיָאסוּל מפעילה קווים מהוואנה לערים שונות ברחבי המדינה. האוטובוסים שמפעילה מטרובוס מכונים קָאמֶיוֹס (Camellos, בספרדית: גמלים), בשל המבנה שלהם, שכולל שתי "דבשות". אוטובוסים ענקיים אלה, המבוססים על משאיות, הם פיתוח קובני, והם מסוגלים להכיל כ-300 נוסעים.
חינוך
מוסדות החינוך בהוואנה כפופים לשלטון המרכזי בקובה. האוניברסיטה היחידה הפועלת בעיר, אוניברסיטת הוואנה, נוסדה ב-1728 ונחשבה בעבר לאחת האוניברסיטאות המובילות בהמיספירה המערבית. לאחר המהפכה ירדה קרנה של האוניברסיטה, שכן מאז מתערבת ממשלת קובה בתכני הלימוד. בעבר פעלה ברובע מריאנאו האוניברסיטה הקתולית, אך היא נסגרה לאחר המהפכה.
תצא לי מהראש
תצא לי מהראש הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, אשר לא נכלל באף אלבום שלה. השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2018, כסינגל השביעי שלה בשנה הזו, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי, השיר הוא מעין בלדה שקטה המספרת בתוכה סיפור על קושי במערכת יחסים.
באתר חדשות 10 נכתב על השיר "מלודיה נהדרת וטקסט בכייני כמיטב תפארתו של הז'אנר של חדד, מצליח לספק את הסחורה ולהיות תפור היטב למידותיה הקוליות כשהיא מגישה אותו בסטייל האישי שלה ומצליחה לגעת ולרגש".
וידאו קליפ
לשיר יצא וידאו קליפ מלא אשר מציג בתוכו את שרית חדד בתוך דירה במזג אוויר סוער. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את חדד כשהיא מנגנת בגיטרה. חדד העלתה את הקליפ לערוץ היוטיוב הרשמי שלה.
נכון ל-23 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-5 מיליון צפיות.
פרננדו בואסה ארנה
פרננדו בואסה ארנה (בספרדית: Fernando Buesa Arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי השוכן בעיר ויטוריה שבחבל הבסקים, ספרד. האולם נושא את שמו של פרננדו בואסה, פוליטיקאי בסקי שפעילי המחתרת הבסקית אט"א התנקשו בחייו ב-22 בפברואר 2000. קודם לכן, נודע האולם בשם Pabellón Araba עד שנת 2000.
המבנה תוכנן תחילה להיות שוק בקר באמצע שנות ה-70, אך צמצום הפעילות החקלאית בעיר ובסביבותיה גרמו לכך שהמבנה הפך במהרה לפיל לבן. בסופו של דבר שונה ייעוד המבנה לאולם ספורט והוא נחנך בשנת 1991.
לרוב משמש כמגרשה של קבוצת העילית של הכדורסל הספרדי, קאחה לבורל ויטוריה, ומכיל כ-15,504 מושבים לאחר עבודות להרחבת האולם שהחלו במרץ 2011 ונמשכו כ-15 חודשים.
דיצ'ן לקמן
דיצ'ן לקמן (באנגלית: Dichen Lachman; נולדה ב-22 בפברואר 1982) היא שחקנית אוסטרלית ילידת-נפאל. ידועה בעיקר בתור קטיה קינסקי בסדרה "שכנים שכנים", בתור סיארה בסדרה "בית הבובות" ובתור אניה בסדרה "המאה".
ביוגרפיה
לקמן נולדה בקטמנדו, בירת נפאל שם היא התגוררה עד גיל שמונה. היא עברה לאדלייד, אוסטרליה בשנת 1990 עם משפחה. אימה היא טיבטית-נפאלית, ואילו אביה הוא יליד אוסטרליה ממוצא גרמני-נוצרי. התחנכה בתיכונים ובמכללות בעיר מולדתה, ובהמשך למדה באוניברסיטת אדלייד. לקמן עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 2007, זמן קצר לאחר שסיימה את תפקידה באופרת הסבון "שכנים שכנים", אך לאחר זמן מה היא חזרה בהמשך לאוסטרליה.
קריירה
היא החלה להופיע ב-2005, אז שיחקה בפרסומות בריטית של החברה Wanadoo ושיחקה בסדרה שכנים שכנים בתור קטיה קינסקי למשך שתי עונות. היא התמודדה באודישן לתפקיד של אלי רובינסון במקור לפני שקיבלה את תפקידה של קטיה ושיחקה גם בסרט הקצר "Eastworld". בשנה שאחריה הופיעה בסרט הנעורים אקווה מרין בתור בת' והופיעה בסרט הטלוויזיה האוסטרלי "Aztec Rex" לצד איאן זירינג.
בשנת 2008 הוחלט לצרפה לסדרה בית הבובות בתור סיירה. היא הופיעה בשתי עונות של הסדרה. אותה שנה הופיעה גם בסרט האימה "Bled" בתור ארן.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הרומנטי "Lust for Love" בבימוי חברה הקרוב אנטון קינג, בתפקיד קאלי. הסרט השתמש במימון תרומות בידי חברת Kickstarter. ב-2015 שיחקה בסרט העצמאי מאוחר מדי בתור ג'ילי בין.
ב-2022 שיחקה בסרט של קולין טרוורו עולם היורה: עולם חדש בתור סויונה סנטוס, מבריחת דינוזאורים אכזרית.
קדמון
קדמון הוא שם משפחה יהודי ישראלי. {{פירושונים|
דיצ'ן לקמן
קריירה
לאורך השנים שיחקה במגוון סדרות שונות ביניהם: הוואי חמש-אפס (בתור אלמנת קצין), בסדרת הבת של "דוקטור הו": טורצ'ווד, בהמאה - עליו הועמדה לפרס על הקרב הטוב ביותר לצידה של אלייזה טיילור, סוכני S.H.I.E.L.D., ב-NCIS: לוס אנג'לס, הסדרה פחמן משודרג, הספינה האחרונה, כמעט אנושיים, מפלט אחרון, Husbands ובסדרת הרשת "The Guild".
קדמון
ראו גם
}}
דיצ'ן לקמן
חיים אישיים
בינואר 2015 נישאה לשחקן האוסטרי-אמריקאי מקסימיליאן אוסינקי. בחודש מאי של אותה שנה נולדה בתם.
בגיניות ובגהרדים
הבגיניות והבגרדים היו קהילות עמאיות מהנצרות הקתולית, שפעלו במאות ה-13 וה-14. הקהילה הייתה סמי-נזירית וללא נדרים רשמיים. הקהילות הושפעו מהקתרים ומקהילה עצמאית בשם "אח הדיבור החופשי" שפעלה באזור קלן באותה זמן ונחשבה לכופרת.
אטימולוגיה
האטימולוגיה של המילה Beguines נותרה במחלוקת לאורך השנים. אולם, בשנת 1911 קבעה אנציקלופדיה בריטניקה ששם הקהילה מגיע מכומר בלגי בשם למבר המגמגם (Lambert le Bègue) מן העיר לייז' שבשנת 1170 הקים אגודה של נשים שהחליטו להקדיש את חייהן לדת ללא לקיחת הנדרים הנזיריים. האנציקלופדיה ביטלה את קשר המילה ל"קדושה בגה", ולמילה הסקסונית "beggen" שמשמעותה להתפלל.
במהלך המאה ה-20 עלתה סברה ששמן של הבגיניות מגיע משמם הלועזי של הקתרים (Albigenses), אף שמרבית האנציקלופדיות מבטלות את הטענה הזו.
בגיניות
כבר מראשית המאה ה-12 היו נשים בארצות השפלה שמשום שחיו לבדן, החלו לעסוק בעבודת האלוהים ללא לקיחת הנדרים הנזיריים. בתקופה זו התרחשו מסעות הצלב, ולכן משום שחלק נכבד מגברי אירופה הפכו צלבנים, נשארו נשים רבות בודדות. אותן נשים ביצעו מלאכות שונות בעבור עניי העיר. עבודות אלו נעשו בפאתי הערים, ולא ביערות כמנהגם של חלק גדול מהנזירים בני תקופתן. מתחילת המאה ה-13 לערך החלו הנשים הללו להתאגד בקהילות שנקראו בגינאז'ים. כיום הבגינאז'ים הפלמיים הפכו לאתרי מורשת עולמית בבלגיה.
הבגיניות לא ויתרו על רכושן, יכלו להנשא ואף יכלו לחזור בכל עת שרצו לעולם החיצוני מחוץ לקהילותיהן. הבגיניות לא לקחו תרומות, אפילו כאשר היו במצב כספי קשה, אולם הותר להן לעבודת בעבודה ידנית ואף ללמד את ילדי הבורגנים. בזמן הטירונות (הצטרפות לאחווה) חיה הבגינית עם "הגברת העליונה במנזר" ("Grand Mistress"). אולם לאחר סיום תקופת הטירונות היא שכנה במגורים פרטיים, ולאמידות מבין הבגיניות אף היו משרתים בבתיהן. הבגיניות היו קשורות בינן לבין עצמן בזכות מטרתן המשותפת בחיים והתפילה הקבוצתית.
לקהילות לא הייתה אם בית משותפת, חוקים משותפים או מועצה כללית. כל קהילה הייתה שלמה בפני עצמה, וחוקקה חוקים ותקנות שהתאימו לה. בשל כך, לרבות מהקהילות היו תפיסות דתיות שונות, וחלקן הגדול חוקי מסדר הפרנציסקנים והדומיניקנים. מעמדם החברתי של בנות הקהילה היה מגוון, למרות שהיו קהילות שקיבלו רק נשים אמידות, וכאלו שקיבלו רק נשים במצב כלכלי ירוד. הקהילות החדשות שהוקמו לאחר המאה ה-14 התקשו למשוך אליהן נשים אמידות. אולם, הקהילות הגדולות ביותר היו קהילות מגוונות מבחינה כלכלית, והקהילה בעיר גנט מנתה אלפי נשים.
משום שמסדר הביגניות הותאם לצרכים החברתיים והדתיים של תקופתו, הופצו רעיונותיו במהרה בין תושבי ארצות השפלה. כמו כן, תרמה לכך העובדה שמיקומם הפיזי של הקהילות היה בערים, ולא ביערות כמו המנזרים. הקהילות היוו כר פורה לאמנות מיסטיקנית שעיצבו את ההלך הדתי בארצות השפלה. לעיר מכלן הגיעו הביגניות בשנת 1207, לבריסל בשנת 1245, ללוון בשנת 1234 ולברוז' בשנת 1244. עד סוף המאה לא הייתה כמעט עיר ללא קהילה של בגיניות, ובחלק מן הערים היו אף שתיים או שלוש קהילות. הקהילות החלו לעסוק במיסטיקה באופן מוגבר, וחלקן אף חדלו לעבוד באופן רציף והחלו להיות תלויות יותר ויותר בקבצנות. סגפנות-עצמית הפכה להיות רווחת, והקהילות התרחקו יותר ויותר מן הזרם המרכזי שבנצרות כאשר חלקן אף גינו את האפיפיור ומועצתו, וכך נעשו פופולריות פחות. בשנת 1310, מרגריט פורט, בגינית צרפתייה ומיסטיקנית נשרפה על המוקד בפריז לאחר שהואשמה בכפירה, על ידי הכנסייה.
במהלך המאה ה-14 המשיכו הכנסיות להתפלג ולהפוך קיצוניות יותר. בשנת 1310 האפיפיור קלמנס החמישי הוקיע אותן מן הכנסייה והאשים אותן בהפצת כפירה. הן נרדפו תחת האפיפיורים יוחנן העשרים ושניים, אורבנוס החמישי וגרגוריוס האחד עשר, אולם האפיפיור אאוגניוס הרביעי טיהר אותן מהאשמות בכפירה. במהלך הרפורמציה מרבית הקהילות בארצות שהפכו פרוטסטנטיות חדלו מלהתקיים, ולאחר מכן גם במדינות הקתוליות. אולם קהילות מעטות (בעיקר בבלגיה) היו קיימות עד ראשית המאה ה-20, ומנו כאלף חברות. הבגינית האחרונה בבלגיה חיה כיום והיא בת 88 בביתה בטורנהוט.
בגהרדים
בתקופה שבה הקהילות הבגיניות היו פופולריות, נוצרו קהילות בעלות אופי דומה גם לגברים. מקהילות אלו הבגהרדים היו החשובים והנפוצים ביותר. כמו הבגיניות, הבגהרדים היו עצמאיים, ולא נדרו שבועות. בדומה לביגניות, כל חבר בקהילה היה כפוף לאחראי קהילתו, ולא הייתה הנהגה כללית. אולם בניגוד לביגיניות לא היה קיים רכוש פרטי בקהילת הבגהרדים, וכל חברי הקהילה חלקו את אותו עושר ואותם משאבים, אכלו וישנו יחדיו.
רוב הבגהרדים היו בעלי מלאכה ואמנים, ולכן הקהילה הייתה בקשר קבוע עם גילדת האמנים בעיר. לדוגמה, כל בגהרד בעיר ברוז' היה חייב להשתייך לגילדת האורגים. מרבית החברים בקהילה היו ממוצא נמוך, ובעלי מעט ממון, ואם בשל גיל או בשל מצב כלכלי לא יכלו להתקיים לבדם.
לקהילה הבגהרדית היה יסוד רוחני חזק, אולם הם האמינו בעבודת אדמה כדרך להגשמת הגאולה. באזורים בהם הייתה השפעתם גבוהה, בעיקר בארצות השפלה (בזכות קשריהם עם חברי הגילדות) הצליחו הבגהרדים לעצב את הלך הרוח הדתי בעיר, בעיקר של בני המעמד הנמוך כמו עובדי האדמה והאיכרים במשך כ-200 שנה.
יחס הכנסייה
הכנסייה ראתה בעין רעה את הקהילות הללו, משום שהן היו מזוהות יותר עם קהילת "אח הדיבור החופשי", שהייתה כופרת וקיצונית. לכן בכינוס הכנסייה שנערך ב-1261 החלו להטיל עליהם מגבלות שונות. בכינוסים הבאים המגבלות שהוטלו עליהם גדלו עד שבכינוס בשנת 1299 הם הוצאו מחוץ לחוק, ואילו בכינוס בשנת 1312 שהתקיים בווינה הם הוקעו ככופרים.
דעיכה
לאורך השנים, בשל רדיפות הכנסייה, ואף לאחר שהם טוהרו על ידי אורבן ה-4, נמצאו חברי קהילות הבגהרדים בדעיכה מתמדת. בשנת 1631 עוד היו 2487 בגהרדים. במהלך המאה ה-17 הפכו הקהילות לקטנות יותר, עד שבשנת 1734 היו 34 בגהרדים בקהילה הגדולה ביותר, ובשנת 1856 ירד מספרם ל-20, מתך כ-1000 בגהרדים שנשארו באירופה.
מגדל וורד
מגדל ווֹרְד (באנגלית: Ward Tower - ווֹרְד טָאוּוֶר) הוא הר נישא ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,760 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 6 קילומטרים צפונית מזרחית להר אולדריץ'.
היסטוריה
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם אדוארד מ. וורד ( Edward M. Ward), מפקד טייסת VX-6 של צי ארצות הברית במהלך מבצע הקפאה עמוקה I (בין השנים 1955–1956) ומבצע הקפאה עמוקה II (בין השנים 1956–1957).
גאוגרפיה של ארץ ישראל
ארץ ישראל ממוקמת ביבשת אסיה, במזרח התיכון ונכללת באגן הים התיכון. גבולה הצפוני הוא בדרום מדינת לבנון של ימינו וגבולה הצפון מזרחי הוא בדרום מערב סוריה; במזרח ובדרום מזרח היא גובלת במדבר הערבי ובקצה הדרומי נמצא הים האדום; במערב הים התיכון ובדרום מערב סיני.
ארץ ישראל היא חבל ייחודי ורבגוני, שהיווה ארץ מעבר ופרשת דרכים, ולמעשה לב המזרח התיכון. היא ממוקמת במערבו של האזור הנקרא הסהר הפורה ובדרומו של האזור הנקרא לבנט, אם כי לאחרונה הצטמצם מושג זה לסוריה ולבנון בלבד. על אף שארץ ישראל היא אחת הארצות הקטנות בעולם, היא שוכנת בין יסודות גאולוגיים, פיזיולוגיים ואקלימיים מגוונים, ומהווה נקודת חיבור בין שלוש היבשות העתיקות: אירופה, אסיה ואפריקה.
בארץ ישראל אקלים ים תיכוני, כלומר - הקיץ ארוך, בהיר, חם ויבש, ואילו החורף מתון, בהרים ובצפון קר יותר. הצפון והמרכז המזרחי הרריים, המערב שפלת חוף, במזרח זורם נהר הירדן, הדרום מדברי, 5% מיוערים. מים עיליים מצויים בארץ ישראל בעיקר בשלושת המקומות הבאים: ים כנרת (שטחו 164 קמ"ר), ים המלח (שטחו 310 קמ"ר) ונהר הירדן (אורכו 251 ק"מ). בארץ ישראל נמצא המקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם, והוא: חוף ים המלח (ישנן נקודות נמוכות יותר מתחת למים או מתחת לפני הקרח). נכון לשנת 2017, גובה החוף הוא 431 מטר מתחת לגובה פני הים. המקום הגבוה היותר בשטח ממערב לנהר הירדן הוא הר מירון עם גובה של 1,204 מטר. המקום הגבוה ביותר הכולל את הגולן הוא בהר חרמון, כיפה ממערב למצפה שלגים בגובה 2,236 מטרים.
הנקודה היבשתית המרוחקת ביותר על פני כדור הארץ מארץ ישראל היא האי (המיושב) רפּה איטי (שבאיי באס - השייכים לפולינזיה הצרפתית); האנטיפוד של האי הזה ממוקם בסמיכות לעיר דובא שבערב הסעודית הממוקמת כ-250 קילומטרים דרום מזרחית לאילת.
העת העתיקה
נבנו בה מספר ערי מדינה כנעניות, חלקן גדולות למדי דוגמת מגידו. ערי המדינה לא התאחדו מעולם לכדי מדינה ריכוזית אחת, אך נכבשו על ידי מצרים העתיקה והיו חלק מהאימפריה המצרית בתקופת הממלכה החדשה במצרים. גלי הכיבוש של גויי הים הותירו בה יישובים פלשתים אחדים בדרום מערב, בצמוד לחוף הים התיכון. הממלכות הריכוזיות הראשונות שנוצרו בה, נוסדו בידי היהודים. קיימת מחלוקת על קיומה של ממלכת ישראל המאוחדת של דוד שלמה, אך אין ספק בדבר קיומן של ממלכת יהודה וממלכת ישראל ששגשגו באזור במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס. האימפריה האשורית כבשה את ממלכת ישראל במאה ה-8 לפנה"ס והותירה בה חורבן רב ואחר כך חרבה גם ממלכת יהודה בכיבוש בבלי במאה ה-6 לפנה"ס, אך עריה שוקמו והיישוב העירוני לא נזנח. גלי כיבוש יוונים-מוקדונים לא פגעו בעריה, אך בעת השלטון הרומאי מרדו היהודים מספר פעמים נגד השלטון הרומי ובתגובה הרסו הרומאים חלק ניכר מערי הארץ, אך גם חורבות אלה שוקמו.
ימי הביניים
בימי הביניים סבלה ארץ ישראל משורה של מסעות צלב שבתגובה אליהם, הורו השלטונות הממלוכים, שכבשו את ארץ ישראל בחזרה מידי הצלבנים במאה ה-13 להרוס את כל ביצורי ערי החוף. כתוצאה מכך, חרבו מרבית ערי החוף והארץ הייתה שוממה למדי, למעט מספר מרכזים עירוניים בצפון ובירושלים במשך מרבית התקופה הממלוכית והעות'מאנית והיישוב התרכז בעיקר בכפרים.
העת החדשה
בסוף המאה ה-19 התחילו להגיע גלי עלייה יהודים גדולים לארץ ישראל והם היו בין הגורמים העיקריים לחידוש היישוב העירוני. תנופת הבנייה נמשכת עד עצם היום הזה וכיום יש בה עשרות ערים גדולות וקטנות.
ארץ ישראל כיחידה גאוגרפית
במשך ההיסטוריה הוגדרה הטריטוריה של ארץ ישראל על פי שני דגמים עקרוניים:
א. דגם עצמאי, הרואה את הטריטוריה הארצישראלית כטריטוריה העומדת בפני עצמה, המובדלת מטריטוריות אחרות אשר בה מצוי המרכז המדיני.
ב. דגם מוכלל, הרואה את הטריטוריה כחלק מטריטוריה רחבה יותר, המשתייכת מבחינה ארגונית ומנהלתית למרכז מדיני אחר.
המודל הראשון, הרואה בטריטוריה יחידה עצמאית, מופיע תמיד בהקשר היהודי של האזור. הקשר זה נמצא במשך תקופת הריבונות היהודית בעת העתיקה, עד לחורבן הבית השני ודיכוי מרד בר-כוכבא; וכן בזמן הריבונות הנוצרית, בתקופה הצלבנית ובתקופת המנדט הבריטי, אשר ייחסו לטריטוריה חשיבות מכוח ההיסטוריה הנוצרית העתיקה המבוססת למעשה על המסורת היהודית.
לעומת זאת, כאשר השלטון באזור אינו מבוסס על הזהות היהודית של הטריטוריה, מופיע המודל השני, הרואה את הארץ כמחוז משני של יחידה טריטוריאלית רחבה יותר, אשר מרכזה מצוי מחוץ לארץ ישראל.
אקלים ארץ ישראל
איזורי האקלים העיקריים בתחומי מדינת ישראל נחלקים לשלושה סוגים:
בקצות גבולות המדינה, ישנם שטחים קטנים בעלי אקלים קר יותר:
הגורמים המשפיעים על אקלים ארץ ישראל
גורמים עולמיים:
גורמים מקומיים: השפעת מערכות הסינופטיות: שקע ברומטרי: אזור לחץ אוויר נמוך כלומר הסיכוי למשקעים גדל. רמה ברומטרית: אזור לחץ אוויר גבוהה כלומר הסיכוי למשקעים נמוך.
החבלים הפיטוגאוגרפים בארץ ישראל
מיקומה של ארץ ישראל באזור מעבר מביא לכך שבשטח מצומצם ישנם מספר אזורי אקלים. הביטוי לכך הם החבלים הפיטוגאוגרפים (אזורי צמחייה שונים). חוקרי הגאוגרפיה חילקו את כדור הארץ לאזורים צמחיים-גאוגרפים (או פיטוגאוגרפיים) שכל אחד מהם מתוחם פיזית ומתאפיין על ידי אקלימו וצמחייתו. בארץ ישראל נפגשים 4 אזורים פיטוגאוגרפים: האזור הים תיכוני, האירנו-טורני, הסהרו-ערבי והסודני.
גבולותיה של היחידות הפיטוגאוגרפיות בארץ אינם נקבעים רק על פי המקום הגאוגרפי של השטח, אלא גם על פי ההשתנות בגובה ובטמפ'. עם העלייה בגובה ישנה אומנם עלייה במשקעים, אך זו מלווה בירידה בטמפרטורות, בעלייה בהתאדות ובקיצור עונת הצמיחה. התוצאה היא שבהרים גבוהים נוצרים תנאים יובשניים, המאפשרים את התפתחותם של צמחים מיוחדים העמידים ביובש, קור וקרינה חזקה במקומות המושלגים. אך לא רק הגובה והטמפרטורה הם אלו שקובעים את גבולות החבלים הפיטוגאוגרפים אלא גם סוג הקרקע.
הנגב
הנגב הוא חבל ארץ רחב ידיים שרובו מדברי, הנמצא בדרום ארץ ישראל. הנגב הוא חלק מרצועת המדבריות העולמיים. הגורמים המשפיעים על המדבריות העולמיים משפיעים גם עליו.
שטחו כ-13,000 קילומטרים רבועים, המהווים את רוב שטחה של ארץ ישראל, אך מתגוררים בו רק כ-350,000 איש, שהם כ-7% מתושביה. העיר המרכזית בנגב היא באר שבע הנמצאת בצפונו.
בצורתו דומה הנגב למשולש ארוך וחד זווית, שקדקודיו נמצאים בדרום - בראש מפרץ אילת, במזרח - בדרום ים המלח, ובמערב - בקיבוץ ארז. אורכו המרבי של המשולש, מן העיירה שדרות בצפון ועד אילת בדרום הוא 240 קילומטרים ורוחבו בין עין גדי במזרח לפתחת שלום במערב, הוא 110 קילומטרים.
מאפייני הנגב:
מאפיינים ייחודיים של הנגב לעומת שאר הארץ:
ההבדל בין מדבר יהודה לנגב
הגורם להיווצרותו של הנגב הוא היותו חלק מרצועת המדבריות העולמיים. מדבר יהודה, לעומת זאת, נוצר מגורם מקומי: מדבר יהודה הוא "מדבר בצל הגשם". תופעה זו נוצרת כאשר עננים מגיעים מהים (מכיוון מערב), וחולפים מעל הרי יהודה, הם מורידים גשמים בגלל האוויר הקר בהרים. כאשר הם מתקדמים מזרחה, הם מגיעים אל מעל מדבר יהודה הנמוך. בגלל האוויר החם במקום הנמוך – הם לא מורידים גשמים ונוצר המדבר. כאשר ממשיכים העננים מזרחה להרי עבר הירדן, הם חוזרים להוריד גשמים.
האטי לוטון
האטי לוטון, הידועה גם בשם '''האטי ה. לוטון, האטי לואיס והאטי לואיס לוטון''' הייתה בלשית אמריקאית, שעבדה עבור אלן פינקרטון, מסוכנות הבילוש פינקרטון. לוטון נולדה בסביבות 1837, אם כי רוב פרטי חייה, לפני ואחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, אינם ידועים. "לוטון הייתה חלק מלשכת הבילוש הנשי של פינקרטון, שהוקמה ב-1860 כדי 'לחלץ סודות' באמצעים שאינם זמינים לבלשים גברים". לוטון ריגלה נגד הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית, בשליחות סוכנות הבילוש של פינקרטון.
מזימת ההתנקשות בבולטימור נגד אברהם לינקולן
האטי לוטון, יחד עם שותפתה, הבלשית של פינקרטון קייט וורן, עבדו עם סוכני פינקרטון אחרים שהשתתפו באופן פעיל בגילוי מזימת ההתנקשות בבולטימור ב-1861 נגד הנשיא הנבחר אברהם לינקולן.
מלחמת האזרחים האמריקנית
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, לוטון המשיכה לעבוד עם סוכנות הבילוש פינקרטון. לפי הדיווח של פינקרטון, בתחילת 1861, לוטון הוצבה בפריוויל, מרילנד, עם טימותי וובסטר, סוכן אחר של פינקרטון. לאחר שפינקרטון התחיל לספק את "השירות החשאי" שלו לגנרל ג'ורג' ב' מקללן, לוטון וובסטר נוספו לרשימת מקבלי השכר של השירות של פינקרטון בוושינגטון ב-8 באוגוסט 1861. לוטון שוב התחזתה לאשתו של טימותי וובסטר והופיעה בריצ'מונד, וירג'יניה בתחילת 1862. השניים נשלחו על ידי פינקרטון לריצ'מונד כדי לאסוף מידע מודיעיני על תנועות צבא הקונפדרציה.
מעצר ומאסר
לוטון טיפלה בטימותי וובסטר כשחלה, במלון מונומנט בריצ'מונד, מה שמנע את שליחת דיווחי מודיעין בחזרה לאלן פינקרטון. ג'ון סקובל, מרגל של האיחוד האפרו-אמריקאי, עבד עם "היפהפייה בת העשרים וחמש", האטי לוטון, במהלך תקופה זו, והתחזה למשרת שלה.
אלן פינקרטון שלח שני סוכנים, פריס לואיס וג'ון סקאלי, לריצ'מונד, וירג'יניה, כדי לברר מה קרה לוובסטר ולוטון. הם מצאו את וובסטר ולוטון, אך לואיס וסקאלי התגלו כסוכני פינקרטון, נעצרו ושוחררו מאוחר יותר כחלק מחילופי שבויים ב-18 במרץ 1863. מקורות שונים מצביעים על כך שאחד מהגברים או שניהם, בין אם כדי להציל את חייהם או לאחר שרומו בחקירות, חשפו את זהותו של וובסטר. וובסטר ולוטון נעצרו ולאחר משפט מהיר נמצאו שניהם אשמים. טימותי וובסטר נידון למוות והוצא להורג, ב-29 באפריל 1862. לוטון נידונה לשנה אחת בכלא קאסל ת'אנדר בריצ'מונד, וירג'יניה. ברשומות הקונפדרציה, לוטון תוארה כ"גב' טימותי וובסטר" והוחלפה ב-13 בדצמבר 1862 במרגלת הקונפדרציה בל בויד.
במהלך מאסרה, מרגלת האיחוד המצליחה ביותר של ריצ'מונד, אליזבת ואן לו, ביקרה את לוטון, אך לא ברור אם ואן לו הייתה מודעת לזהותה האמיתית של "גב' טימותי וובסטר".
שנים שלאחר המלחמה ומוות
לאחר שחרורה מהכלא, לא ידוע דבר על חייה של לוטון לאחר המלחמה או על מותה.
קרחון קורניקר
קרחון קורניקר (באנגלית: Kornicker Glacier) הוא קרחון המנקז לכיוון צפון מזרח את העמק המוקף על ידי ההרים: ליפטאק, סאות'וויק, מילטון, מאלן שבדרום רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לאורך צדו הצפון-מערבי של רמת פטוואר והוא נשפך אל מוצאו של קרחון תומאס, במקום בו קרחון תומאס זורם אל מחוץ לרכס סנטינל.
גובהו של הקרחון 1,215 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 2006.
הקרחון נקרא על שם לואיס ס. קורניקר (Louis s. Kornicker), חוקר זואולוגיה במוזיאון להיסטוריה של הטבע במכון הסמית'וניאן בין השנים 1964–2006, וחבר האיגוד הגאופיזי של ארצות הברית בין השנים 1978–1990.
דלה ימפולסקי
דלה ימפולסקי (נולד ב־28 ביולי 1988 בניגריה) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל צפת מליגה ב' צפון א'.
קריירה
ימפולסקי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה ולאחר מכן עבר לקבוצת הנערים של בני יהודה תל אביב. בעונת שיחק בקבוצת הנערים של מכבי נתניה ובעונה לאחר מכן כבר שיחק בקבוצת הנוער וכן ערך מספר משחקים במדי הקבוצה הבוגרת. שערו הראשון בקריירה הובקע בהופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה בעונת . ימפולסקי שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובשנת 2008 ערך שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-13 ביולי 2011 חתם ימפולסקי בקבוצת מכבי חיפה. במשחק הבכורה במדי מכבי חיפה נכנס דלה במחצית השנייה כמחליף במוקדמות ליגת האלופות מול בוראץ, בישל שער וגם הבקיע. ב-27 ביולי שוב נכנס כמחליף במוקדמות ליגת האלופות מול מריבור וכבש את שער הניצחון (2–1). את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במדי מכבי חיפה ערך בניצחון 4–1 על קבוצתו לשעבר, מכבי נתניה. בתום העונה הבקיע שער שוויון זמני בגמר גביע המדינה, בהפסד הקבוצה 1–2 להפועל תל אביב. בעונתו השנייה בקבוצה חל פיחות במעמדו. הוא שותף בתשעה משחקי ליגה בלבד, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-16 בספטמבר 2013 חתם ימפולסקי לעונה אחת בהפועל חיפה, תמורת חוזה של 90 אלף דולר. בהפועל חיפה שותף ימפולסקי ב-18 משחקי ליגה, ובסיום העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-19 באוגוסט 2014 חתם ימפולסקי לעונה אחת בהפועל רעננה. בתום חוזהו ירד לליגה הלאומית וחתם בקבוצת הפועל בני לוד, אך לא מצא את מקומו בהרכב הקבוצה. בקיץ 2016 חתם ימפולסקי בסקציה נס ציונה מליגה א'.
ב-30 בדצמבר 2017 חתם ימפולסקי בהפועל באקה אל-גרבייה מליגה א'. ב-17 באוקטובר 2018 חתם לעונה אחת במ.ס. כפר קאסם, אך לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות חזר לבאקה אל-גרבייה. בינואר 2019, לאחר שלושה משחקים בלבד בשורות באקה אל-גרבייה, חתם ימפולסקי בשמשון כפר קאסם.
ב-6 ביוני 2019 חתם ימפולסקי במכבי שעריים מליגה א' דרום.
ב-1 בדצמבר 2020 חתם בעירוני כסייפה מליגה א' וב-8 בדצמבר 2021 חתם בהפועל אשקלון.
ב-1 בפברואר 2022 ימפולסקי חתם בהפועל צפת מליגה ב' צפון א'.
המשחקים האולימפיים לנוער
המשחקים האולימפיים לנוער (באנגלית: The Youth Olympic Games או בראשי תיבות: YOG) הוא אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות הנערך אחת לארבע שנים המוגדר לנוער בגילאי 14 עד 18 שלא יכולים להשתתף במשחקים האולימפיים. מוטו התחרות הוא "ללמוד כדי לדעת, ללמוד כדי להיות, ללמוד לעשות וללמוד איך לחיות יחד", והנושא הכללי של התחרות הוא חינוך ותרבות. רעיון המשחקים האולימפיים לנוער הוצג בישיבת הוועד האולימפי במוסקבה בשנת 2001 על ידי ז'אק רוג, הנשיא החדש דאז של הוועד האולימפי הבינלאומי, הרעיון אושר במושב הוועד האולימפי בגואטמלה סיטי, גואטמלה ב-6 ביוני 2007. אולימפיאדת הנוער נערכה לראשונה בסינגפור בין 14 באוגוסט ו-26 באוגוסט 2010.
דרישות מהערים המארחות
הוועד האולימפי הודיע כי העיר המארחת לא חייבת לבנות מבנים חדשים חוץ מכמה מבנים מסוימים ואת הכפר האולימפי. בנוסף, הוחלט כי כל המשחקים חייבים להתקיים בתחומי העיר, דבר שגרם להפסקת ההצעות המשותפות. על פי הדרישות, האצטדיון שבו נערך טקס הפתיחה של האולימפיאדה חייב להכיל יותר מ-10,000 מקומות, ועל כל מתקן אולימפי שבו נערכת תחרות להכיל לפחות 2,500 מקומות.
כל מדינה מחויבת לשלוח לפחות ארבעה משתתפים ולא יותר ממאה משתתפים, כל מדינה בוחרת את הנבחרת שלה כ-18 חודשים לפני תחילת התחרות כך שייתכן שילד בן 12 ייבחר לנבחרת האולימפית.
מימון
העלויות המשוערות של אולימפיאדת הנוער היו כ-30 מיליון דולר למשחקי הקיץ ובין 15 ל-20 מיליון דולר למשחקי החורף, בעיקר עבור תיקון תשתיות ומגורים. הוחלט כי הוועד האולימפי ישלם לעיר עבור הלינה והמזון של המשתתפים ושל השופטים, הוצאות שמסתכמות ב-11 מיליון דולר.
תקציבי הערים שהגישו הצעה לאירוח אולימפיאדת הנוער הראשונה היו גדולים פי כמה מהתקציב המשוער. סינגפור הציעה כ-75 מיליון דולר ומוסקבה הציעה 175 מיליון דולר. תקציבי הערים שהציעו את אירוח אולימפיאדת החורף לנוער הראשונה היו צנועים יותר, 22 מיליון דולר שהציעה אינסברוק ו-14 מיליון דולר שהציעה קואופיו, פינלנד. עלות אולימפיאדת הנוער בסינגפור מוערכת בכ-387 מיליון דולר סינגפורי (284 מיליון דולר אמריקאי).
פאלאלוטומטיקה
פאלאלוטומטיקה (באיטלקית: PalaLottomatica), או בשמו הקודם Palazzo dello Sport, הוא אולם ספורט רב תכליתי השוכן בבירת איטליה, רומא. האולם נבנה לקראת אירוח משחקי הכדורסל באולימפיאדה שנערכה בעיר ב-1960. ב-2003 נחנך האולם מחדש לאחר שעבר שיפוץ והרחבה וכיום הוא מוכר בשל מבנהו הארכיטקטוני הייחודי. תכולת האולם עומדת על 12,200 מקומות ישיבה.
האולם משמש מזה שנים רבות כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל האיטלקית פלקנסטרו וירטוס רומא, ומעת לעת מתקיימים באולם מופעי מוזיקה.
אינוויז טכנולוגיות
אינוויז טכנולוגיות בע"מ (באנגלית: Innoviz Technologies Ltd) היא חברת הזנק ישראלית, העוסקת בפיתוח ובייצור של חיישני לידאר למכוניות אוטונומיות.
היסטוריה
אינוויז טכנולוגיות הוקמה בינואר 2016 על ידי עומר כילף (מנכ"ל), אורן רוזנצוויג (מנהל עסקים ראשי), אורן בוסקילה (מנהל מו"פ ראשי) ועמית שטיינברג, כולם יוצאי יחידה 81 של אגף המודיעין.
החברה עוסקת בפיתוח וייצור של חיישני לידאר מצב מוצק (HD-SSL - High Definition Solid State Lidar) למכוניות אוטונומיות.
גיוס הון והנפקה
באוגוסט 2016 השלימה החברה גיוס ראשון של 9 מיליון דולר. בספטמבר 2017 גייסה החברה 65 מיליון דולר, וכעבור פחות מחודשיים גייסה עוד 8 מיליון דולר. באפריל 2018 הגיעה החברה להסכם עם חברת BMW על התקנת חיישני InnovizOne במכוניותיה. ב-2018 זכתה החברה בפרס אטלס. בינואר 2019 הגיעה החברה להסכם עם יצרנית הרכיבים לרכב, הארמן אינטרנשיונל, על שילוב מוצרי אינוויז במערכות של הארמן לשוק הרכב. במרץ 2019 גייסה עוד 132 מיליון דולר, ובשנה זו החלה בייצור InnovizOne, המיועד למכוניות אוטונומיות מרמה 3 ומעלה. ביוני 2019 גייסה עוד 38 מיליון דולר. בסה"כ הגיעו גיוסי ההון ל-252 מיליון דולר.
באפריל 2021 הכריזה החברה על חיישן InnovizTwo, הפועל יחד עם התוכנה InnovizAPP.
באפריל 2021 השלימה החברה מיזוג עם חברת ספאק בשם קולקטיב גרות' (Collective Growth) לפי שווי שוק של 1.4 מיליארד דולר, והחלה להיסחר בנאסד"ק ב-6 באפריל 2021. ליו"ר דירקטוריון החברה מונה עמיחי שטיינברג, לשעבר מנכ"ל אורבוטק.
גל ניר
גל ניר (נולד ב-30 במרץ 1983 בראשון לציון) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
ניר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב ולאחר מכן עבר לקבוצת הנערים של עירוני ראשון לציון. החל משנת 2000 היה השוער המחליף של הקבוצה הבוגרת, ובאמצע עונת עבר להפועל כפר סבא. לקראת עונת עבר לקבוצת מכבי תל אביב, בה שיחק שתי עונות. ניר אף פתח בשער בליגת האלופות נגד יובנטוס וזכה לתשבחות באותו משחק. בקיץ 2007 עבר לקבוצת מכבי נתניה, והיה השוער המחליף שלה במשך 4 שנים.
בקיץ 2009 עבר להפועל רמת השרון. בעונת שיחק 10 משחקים במדי הקבוצה בליגה הלאומית ובעונה שלאחר מכן הפך לראשונה בקריירה לשוער ראשון וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעונת הציג יכולת טובה וסייע לקבוצה להינצל מירידה וכן להעפיל לחצי גמר גביע המדינה, עת נעצרה רק בהפסד 3-0 להפועל תל אביב בהארכה.
לקראת עונת חתם במדי העולה החדשה לליגת העל, הפועל רעננה. ניר החל את העונה כשוער הראשון של הקבוצה, אך במהלך העונה איבד את מקומו בהרכב, ובסופה שוחרר מהמועדון. לקראת עונת חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, אך במהלך העונה נפצע ובעקבות כך נאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
ניר שיחק בנבחרת הנערים של ישראל וכן יש לו 7 הופעות בנבחרת האולימפית, הראשונה בהן הייתה במשחק ידידות נגד נבחרת בולגריה בשנת 2002.
מוזיאון מועצת העם ומנהלתה
מועצת העם ומִנהלתה הוא מרכז חינוכי ומוזיאון הנמצא בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב, ברחוב צבי הרמן שפירא, אבי רעיון קרן קיימת לישראל. הבית עצמו הוא אתר היסטורי לאומי הכלול בפרויקט העיר הלבנה.
היסטוריה
בית קק"ל בתל אביב נבנה בשנת 1937 על ידי האדריכל בנימין אנקשטיין. הבית בנוי מאבן ירושלמית ומבטון מזוין בסגנון הבינלאומי.
ב 12 באפריל 1948 החליט הוועד הפועל הציוני על הקמת מועצת העם ומִנְהלת העם, שני המוסדות המרכזיים של היישוב. מועצת העם כללה 37 חברים (הל"ז) שנבחרו מכל קצוות הקשת הפוליטית שהייתה אז בארץ והיוו למעשה את הכנסת הראשונה. מתוכם נבחרו 13 חברי מנהלת העם (הי"ג) שהיוו למעשה את הממשלה הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.
שני גופים אלה ניהלו את הישיבות באולם האספות, בקומה הראשונה של בית קרן קיימת בתל אביב בין 18 באפריל 1948 ועד ל-14 במאי 1948. בראש שני הגופים עמד דוד בן-גוריון, שלימים יכריז על הקמת המדינה ויהיה לראש ממשלתה הראשון. החלטות מנהלת העם הובאו לאישור מועצת העם. שם, יומיים לפני תום המנדט ב-12 במאי 1948, נתקבלה בהצבעה ההחלטה על הכרזת העצמאות להקמת המדינה מיד עם עזיבת הבריטים, שתיקרא בשם מדינת ישראל; וכן הוחלט על ניסוח יסודותיה ועל הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. לבסוף, עם התפשטות שמועת ההכרזה ועקב חוסר במקום בשל הגדלת מספר הנוכחים, הועבר טקס ההכרזה למוזיאון תל אביב לאמנות ששכן בבית דיזנגוף שבשדרות רוטשילד.
הלוגו של המוזיאון הוא בצורת הכניסה המקומרת לבניין. בכניסה יש תערוכה על תולדות קרן קיימת ובאולם האספות מוקרנים שני חזיונות אור קוליים על תולדות קרן קיימת ועל המאורעות מהחלטת החלוקה עד הכרזת המדינה תוך הדגשה על מקומו החשוב של מקום זה בהקמת המדינה.
במלאת 40 שנה למדינת ישראל הוחלט לשפץ את הבניין ולפתוח את המוזיאון.
המרכז החינוכי והמוזיאון עוסק בסיפור של פיתוח ארץ-ישראל ופועלה של קק"ל. במקום קיים ארכיון המאפשר כתיבת עבודות בנושא הקמת המדינה. הם מעוצבים בצבעי כחול לבן. צבעי דגל ישראל.
ב-22 ביולי 2019 אישר דירקטוריון הקק"ל את הפיכתו של בית קק"ל בתל אביב למלון בוטיק.
ה'תרס"ד
לדעת רוב הראשונים זוהי שנת היובל.
צביון מקסוול
צביון מקסוול (שם מדעי: Philantomba maxwellii), הוא מין אנטילופה קטנה למדי בתת-משפחת הצביונים החי במערב אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1873 על ידי הזואולוג והקצין הבריטי צ'ארלס המילטון סמית. הוא משויך לסוג צביון גמדי לצד קרובו צביון כחול, ובכך השניים הם היחידים מלבד צביון סבכים שאינם שייכים לסוג צביון. הוא דומה מאוד לקרובו הכחול וגדול ממנו במעט ובעבר נחשב כתת-מין שלו. שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Philan" = דק\רזה פנים, ומתייחס לחרטומו הצר. "tomba" = יכול להתפרש הן כיבלת והן כנפוח ומתייחס לבלוטות הריח הגדולות והנפוחות שלו המזכירות יבלות של חזירי בר. "maxwellii" הוא על שם מגלהו הקולונל צ'ארלס מקסוול. החל משנת 2010 ישנן טענות כי האוכלוסייה המזרחית של צביון זה בניגריה, בנין וטוגו שייכת למין חדש הקרוי צביון וולטר, אם כי אין זה מאושר עדיין על ידי IUCN. מצבו הנוכחי של צביון מקסוול בטבע עדיין יציב, אך הוא נתון תחת לחץ חמור של ציד ואובדן בית גידול כך שבעתיד הוא עלול להיות בקטגוריה מאוימת.
קרניים
צביון מקסוול מתאפיין בזוג קרניים קצרצרות, גליליות ומחודדות ביותר המזכירות קוצים או מסמרים, והמבנה שלהם די דומה למיני הסוג צביון: הקרניים צומחות לכיוון מעלה במאונך בהמשך לקוו המצח, והשפיצים מתעקמים בצורה לא מורגשת כלפי קדימה או פנימה. בסיס הקרן בצידי מרכז המצח - מעל העיניים, אם כי הן נראות קרובות יותר לאוזניים. רבע או חצי מהקרן מחופה בשערות הסבוכות של המצח, ועל כן הקרן נראית קטנה יותר ממידותיה האמיתיים. לעיתים קרובות השפיץ הוא היחיד שבולט מהשערות, ולעיתים אף הקרן אינה נראית כלל לעין. המרווח בין הקרניים עומד אמנם על סנטימטרים ספורים, אך הוא גדול יחסית לצביונים אחרים; המרווח זהה בין הבסיס לקצוות. הקרן בעובי אחיד לכל אורכה ולמרות שהיא מסתיימת בשפיץ חד ועבה ביחס לעוביה הכללי, הקרניים דקיקות מאוד בהשוואה לאנטילופות אחרות; די נפוץ שהשפיץ של הקרן יהיה מעוגל. קרני צביון מקסוול חלקות לרוב לגמרי, אך פעמים רבות יש 6-3 חצאי טבעות קטנטנות באזור הבסיס. צבע הקרניים הוא אפרפר בהיר\כהה, חלודה כהה\בהיר או שחור כחלחל, ובמקרים בהם הקרן בהירה השפיצים יהיו כהים יותר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים אך של הזכרים ארוכות במעט. אוכלוסיות של נקבות מתת-המין הליברי אינן מצמיחות קרניים כלל.
מראה חיצוני
הפרווה של צביון מקסוול קצרה וחלקה, בעלת מרקם משי ורך ומורכבת משערות צפופות וגסות. צבע הפרווה הכללי הוא אפרפר צפחה, אפרפר כסוף או חום אפרפר המזכיר מאוד את פרוות העכברים, ולרוב חלוקת הגוונים היא כזו: אזור הגב נוטה לצבע חום כהה, חום שוקולד עמוק עד חום שחור, כשהפלג האחורי והצלעות העליונות נוטים לחום קפה עם גוון ערמוני מעט, ואילו הצלעות התחתונות והמותניים מתבהרות בהדרגה לחום אפרפר בהיר עד אפרפר ממש. הצבעים מתמזגים אחד לתוך השני בעדינות ועל כן הוא נראה כבעל צבע אחיד ברובו. החזה, הגחון, בית השחי והמפשעה בצבע לבנבן-אפרפר חיוור. צדדי הצוואר והגרון בצבע אפרפר אחיד, ואילו העורף בצבע חום כהה. לעיתים כמעט כל הגוף יהיה בצבע אחיד לחלוטין. הרגליים בצבע חום אפרפר בהיר בצד החיצוני, ואפרפר חיוור עד לבנבן בצד הפנימי. על כל אחת מהברכיים יש רצועה חומה כהה, והאזור שסביב הפרסות בצבע לבנבן. הזנב בצבע חום כהה בצידו העליון ולבנבן בצידו התחתון. הפרסות שחרחרות או אפרפרות.