cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלכות הכיתה: המחזמר
אוף ברודוויי
בשנת 2013, הוכרז שהפקת המחזמר תעלה על בימות האוף ברודוויי. הצגת קטעים מקדימים מהמחזמר החלו במרץ ב"ניו וורלד סטייג'", בבימויו של אנדי פיקמן. במקרה, "ניו וורלד" הוא גם שמה של מפיצת הסרט המקורי. בפברואר 2014, צוות השחקנים החדש שיופיע בהפקת האוף ברודוויי הוכרז, כולל בארט וילברט ויד, ריאן מקארתן, ואל מק'למור שישובו לגלם את תפקידיהם כוורוניקה, ג'יי. די., והת'ר מקנמרה, בהתאמה, עם ג'סיקה קינן וין כהת'ר צ'נדלר, אליס לי כהת'ר דיוק וזוכה פרס הטוני, אנתוני קריבלו, כביל סוויני/ באד "הגדול" דין. המחזמר החל לחשוף קטעים מקדימים ב-15 במרץ 2014, ונפתחה באופן רשמי ב-31 במרץ 2014.
אלבום אלבום ההקלטות של צוות האוף ברודוויי הוקלט בין התאריכים 15-16 באפריל 2014 ושווק בחנויות ובאופן דיגיטלי ב-17 ביוני 2014.
המחזמר הופיע בפעם האחרונה בתיאטרון ניו וורלד סטייג' ב-4 באוגוסט 2014.
לונדון
סדנת המחזמר החלה בתיאטרון האולם האחר שבלונדון, והורץ במשך חמש הופעות מ-30 במאי עד ל-3 ביוני 2017. את הסדנה הובילה שרלוט וייקפילד שגילמה את ורוניקה סוייר.
לאחר הסדנה, הבכורה הרשמית של המחזמר נפתחה בתיאטרון "הארמון האחר", בין ה-9 ביוני ל-4 באוגוסט 2018, בכיכובה של קארי הופ פלטשר כוורוניקה סוייר. ההפקה נוהלה על ידי ביל קנרייט ופול טיילור מילס ובוימה שוב על ידי אנדי פיקמן יחד עם הכוריאוגרף/במאי שותף גארי לויד. עבור ההפקה בלונדון, השיר "Blue" הוחלף בשיר החדש "You’re Welcome" והת'ר דיוק קיבלה שיר חדש משלה, "Never Shut Up Again", ונעשו מספר שינויים בתסריט.
ב-4 ביולי 2018, לאחר הופעה של המחזמר, הוכרז שההפקה תעבור לתיאטראות וסט אנד החל מ-3 בספטמבר 2018 למשך 12 שבועות בתיאטרון רויאל היימרקט וששיר חדש עבור ורוניקה, "I Say No", וכמה שינויים קלים בתסריט יתווספו להפקה זו.
אוסטרליה
הבכורה האוסטרלית של המחזמר התקיימה בתיאטרון הייז שבסידני ביולי 2015. את המחזמר ביים טרבור אשלי עם כוריאוגרפיה מאת קמרון מיטשל, וכיכבו בו ג'אז פלאוורס כוורוניקה סוייר, סטיבן מדסן כג'ייסון דין, לוסי מאונדר כהת'ר צ'נדלר, ארין קלייר כהת'ר מקנמרה, וליבי אסקיאק כהת'ר דיוק. ההפקה התייקמה לאחר מכן בבריסביין (Playhouse, Queensland Performing Arts Center) בינואר 2016, במלבורן (Playhouse, Arts Center Melbourne) במאי 2016, ובבית האופרה של סידני ביוני 2016.
תגובות וביקורות
המחזמר התקבל בביקורות חיוביות לרוב הן מצד המבקרים והן מצד קהל הצופים. המחזמר זכה לשבחים שעל אף היותו נאמן לסרט, הוא הצליח להעניק עומק ותוספת רקע מקורי משלו לעלילה, כמו כן, גם השירים והכוריאוגרפיה של המחזמר זכו לשבחים.
עם זאת, המחזמר זכה לביקורות שליליות על אורכו ועל כך שהדמויות בו לא מומשו כפי שהוצגו על ידי צוות השחקנים בסרט המקורי.
מלכות הכיתה: המחזמר (גרסת התיכונים)
בעקבות הפקת אוף ברודוויי המקורית שנערכה ב-2014, המחזמר זכה למעמד פולחני בקרב קהל הצופים שחשו שהם עצמם משתקפים בדמויות השונות בתיכון וסטרבורג, ובתי ספר תיכוניים רבים ביקשו להשיג רישיונות להפקת המחזמר; לפיכך, יוצרי המחזמר, לורנס או'קיף וקווין מרפי, "iTheatrics" וחברת הרישוי "Samuel French" הכינו גרסה מקוצרת ו"נקייה" למחזמר שדורגה בדירוג "PG-13" במיוחד עבור ההפקות התיכוניות. רוב ניבולי הפה שהופיעו במהלך המחזמר המקורי נמחקו, השירים "Big Fun" ו-"Dead Girl Walking" שוכתבו ושיר חדש אחד, "You're Welcome" נכתב והחליף את השיר "Blue". המחזאים המקוריים - או'קיף ומרפי - הודיעו מאז בפומבי שהם מעדיפים את השיר "You're Welcome" על פני השיר "Blue", והשינוי נעשה רשמית עם העברת ההפקה ללונדון ביוני 2018.
הבכורה העולמית של גרסת התיכונים למחזמר התקיימה ב-15 ספטמבר 2016, בתיאטרון פירס שממוקם בתיכון ע"ש ג'יי. ג'יי פירס, ריצ'רדסון, טקסס.
אינטרסקס
אין נתונים מדויקים על מספר התינוקות הנולדים במצב בו מינם אינו זכרי או נקבי בבירור או על מספר האנשים החיים כאינטרסקס, והנתונים משתנים בהתאם להגדרת התופעה. בהתאם לאומדנים רפואיים רשמיים, נולד תינוק אינטרסקס אחד בכל 1,500 עד 2,000 לידות. לפי אומדנים אחרים, אך שנויים במחלוקת, היקף התופעה הוא כ-2% עד 4% מהאוכלוסייה.
בתחילת שנות ה-90 התגבשה בעולם קהילת אינטרסקס, וזו יצאה למאבק שמטרתו שינוי השיטה הרפואית הגורסת כי יש לנתח תינוקות אינטרסקסים בהקדם האפשרי. המאבק הצליח במדינות שונות, והוא מתקיים בין היתר גם בישראל.
רקע
מקובל להגדיר את מינו של אדם בארבעה רבדים:
הזהות המגדרית של אינטרסקס יכולה להיות סיסג'נדרית במקרה שהמין והמגדר שנבחרו עבורו או עבורה מקובלים על ידם, או טרנסג'נדרית במקרה שהיא אינה מקובלת.
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות
בעולם הרפואה ידועים סוגים רבים של מצבים הגורמים לאינטרסקסואליות. חלקם עוברים בתורשה (על פי רוב בתורשה אוטוזומלית רצסיבית), חלקם נובעים ממוטציות גנטיות חד-פעמיות (ללא היסטוריה משפחתית) והסיבות לחלקם עדיין אינן ידועות. כמה מסוגי האינטרסקסואליות הנפוצים יותר:
חוסר באנזים 5-אלפא רדוקטאז
מחסור באנזים 5 אלפא רדוקטז (alpha reductase deficiency-5) נובע משוני גנטי העובר בתורשה באופן אוטוזומלי-רצסיבי. בעוברים בעלי מין כרומוזומלי XY (זכרי), הוא אינו מאפשר הפיכת טסטוסטרון להורמון הפעיל יותר DHT, ומעכב את התפתחות סימני המין הזכריים בעובר. כתוצאה מכך עשויים להיוולד תינוקות בעלי אברי מין זכריים, אך לא פוריים; תינוקות עם היפוספדיאס (פתיחה נמוכה של צינור השתן, ולעיתים כיס אשכים פתוח); האשכים עלולים להיות טמירים; תינוקות עם אברי מין נקביים למראה, עם דגדגן גדול, וכן מצבי ביניים.
לעיתים קרובות בוחרים לגדל תינוקות בעלי איברי מין נקביים-למראה כילדות. בגיל ההתבגרות מתחילים האשכים הטמירים להפיק הורמונים זכריים, ומתפתחים סימני מין משניים זכריים. הדגדגן מתפתח לפין קטן, המסוגל להגיע לזקפה ופליטה. לעיתים מתפתחת גם זהות מגדרית גברית. חוסר באנזים 5 אלפא רדוקטאז נפוץ יותר בחברות בהן נהוגים או היו נהוגים נישואי קרובים.
תסמונת אי-רגישות לאנדרוגן
בתסמונת אי-רגישות לאנדרוגן (androgen insensitivity syndrome), העוברת בתורשה (אם כי היא עשויה להיות תוצאה של מוטציה ספונטנית) תאי הגוף אינם מגיבים לאנדרוגן, שהוא ההורמון המפתח את סימני המין הזכריים. אנשים עם תסמונת זו נולדים עם גוף נקבי למראה, עם אשכים טמירים (המייצרים את ההורמון הזכרי שהגוף אינו מגיב לו); ללא רחם ושחלות, ושער גוף מועט. הקריוטיפ הוא XY. קיימת גם אי רגישות חלקית, העשויה להביא ליצירת אברי-מין שאינם חד-משמעיים. הזהות המגדרית על פי רוב נשית. לעיתים מתבצעת התערבות כירורגית להארכת הנרתיק כדי לאפשר חדירה וגינאלית.
כרומוזומי מין לא-טיפוסיים
מצבים שונים נגרמים בשל כרומוזומי מין שונים. אנשים שיש להם רק כרומוזום X (45 כרומוזומים במקום 46) יפתחו תסמונת טרנר. בנקבות שזה הקריוטיפ שלהן, סימני המין הנקביים מפותחים פחות מנקבות עם קריוטיפ XX. מצבי תסמונת טרנר שבהם בחלק מהתאים יש כרומוזומי XY ובחלקם רק X (תופעה הידועה בשם מוזאיציזם - בעברית "פסיפסיות") עשויים להביא לאיברי מין שאינם חד-משמעיים.
זכרים בעלי כרומוזום X נוסף (קריוטיפ XXY) מפתחים תסמונת קליינפלטר. האשכים שלהם קטנים וקשים, ובבגרותם סימני המין הזכריים חלשים יותר - לעיתים שיער גוף מועט וגדילת שדיים. לעיתים הזהות המגדרית היא נשית.
בספרות הרפואית מתוארים צירופים רבים של כרומוזומי מין, כולל בני-אדם בעלי ארבעה כרומוזומי מין ויותר.
היפרפלזיה
היפרפלזיה של יותרת הכליה היא תופעה תורשתית אשר לרוב גורמת לפעילות יתר של בלוטת יותרת הכליה, המביאה לייצור עודף של הורמוני מין. בנקבות עשוי הדבר להתבטא באברי מין שאינם חד-משמעיים ובהתפתחות סימני מין משניים זכריים בגיל ההתבגרות. זוהי הסיבה השכיחה ביותר למצבי אינטרסקס.
מצב הנגרם מעודף הורמונים ברחם
חשיפה ברחם במהלך ההריון לתרופה פרוגסטין (Progestin), בה השתמשו בשנות החמישים והשישים למניעת הפלות מוקדמות, גרמה לוויריליזציה מוגברת בעוברים ממין נקבה (Progestin-induced virilisation). לתינוקות אלה דגדגנים מוגדלים, ובגיל ההתבגרות עשוי גופם לפתח סימני מין משניים זכריים.
חשיפה לאנדרוגנים ברחם עלולה לגרום גם להיפרלפזיה של יותרת הכליה.
אצל פרות ידועה תופעה כזו כאשר נולדים עגלים תאומים שהאחד מהם זכר והשנייה נקבה. מאחר שאצל הפרות (בניגוד לבני האדם) השליה משותפת לשני התאומים הלא-זהים, מגיעים הורמונים זכריים אל עובר העֶגלה. כתוצאה מכך נולדת פרה שאינה פורייה ובעלת דפוסי התנהגות זכריים (בבגרות המינית היא מנסה להרביע פרות אחרות). פרה כזאת נקראת בתלמוד בשם פרה אילונית, ובאנגלית freemartin.
יחס החברה והממסד הרפואי לאנשים אינטרסקסואלים
מצבי אינטרסקס ריתקו, בלבלו והביכו את הממסד הרפואי ואת החברה כולה. רק בשנים האחרונות התחילה הבנה גדולה יותר של הגורמים הרפואיים לאינטרסקסואליות, ושל ההשלכות החברתיות שלה.
במשנה מוזכרים שני סוגי אינטרסקסואליות: אנדרוגינוס (מי שנולד עם איברי מין של שני המינים) וטומטום (מי שאין אפשרות בלידתו לדעת מה מינו). כמו כן מוזכרת "אישה אילונית":
תיאורים רפואיים רבים של מצבי אינטרסקס, במידה כלשהי של דיוק, מופיעים במסמכים היסטוריים בכל התקופות. ילדים שנולדו עם איברי מין שאינם חד-משמעיים נחשבו לרוב כמפלצות, ולעיתים מצאו את עצמם מוצגים לראווה בקרקסים.
עם השתנות מדע הרפואה במאה התשע-עשרה בעולם המערבי, נוצרה נטייה להתערב באמצעים כירורגיים כדי "לתקן" את מה שנחשב כמום מלידה. בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, ובמידה מסוימת גם בימינו, נטו רופאים לבצע ניתוחים פלסטיים לקביעת מין בתינוקות - למשל כריתת דגדגנים מוגדלים ואשכים טמירים כדי להפוך תינוקות בעלי מין שאינו חד-משמעי לנקבות. ההנחה הייתה כי בגיל ההתבגרות יהיה צורך בטיפול הורמונלי כדי להשלים את המעבר למין החדש. טיפולים אלה הושפעו מתאוריות פסיכולוגיות מערביות אופנתיות בשנות השישים והשבעים שטענו כי הזהות המגדרית מבוססת אך ורק על תהליכי חיברות חיצוניים ולא על נתונים ביולוגיים.
אחת הבעיות הגדולות בביצוע ניתוחי קביעת מין בתינוקות ובילדים היא ההחלטה לאיזה מין לשייך את התינוק. במאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרים התאוריה הייתה כי רקמת הגונאדות היא הקובעת - אם לתינוק יש רקמת אשך הוא זכר, אם רקמת שחלה התינוק נקבה. תינוקות עם אובו-טסטיס נקראו בשם "הרמאפרודיטים אמיתיים" - להבדיל ממקרי אינטרסקס אחרים שנקראו "הרמאפרודיטים מדומים" או "אנדרוגינוס". השמות "הרמאפרודיט" ו"אנדרוגינוס" נחשבים כיום לא-מדויקים ופוגעניים ויוצאים בהדרגה משימוש.
בעשורים האחרונים גברה הנטייה לקבוע את מין התינוק על פי המין הכרומוזומלי. אולם אף אחת משתי הדרכים לזיהוי מין התינוק אינה מבטיחה זיהוי נכון של הזהות המגדרית.
ניתוחים לקביעת המין בילדים הם כיום נושא שנוי במחלוקת. אגודת האינטרסקס של צפון אמריקה, הארגון הראשון שאיגד אינטרסקסים כנגד מדיניות הנירמול הרפואית פעלה עד שנת 2008, ואז סגרה את פעילותה לטובת ניסיון לייצר שינוי מתוך המערכת ובשיתוף הממסד הרפואי האמריקאי. מאז סגירת הארגון, צצו ארגונים אזרחיים רבים בהנהגת אנשים אינטרסקס המנהלים מאבק זכויות של קהילת האינטרסקס מול המערכת הרפואית בארצות הברית ובעולם. מאבקם של הארגונים בנהלים הרפואיים הפוגעים לטענתם בזכויות האנשים האינטרסקס להסכמה מדעת לטיפולים רפואיים, בזכות לשלמות הגוף, פוריות, אוטונומיה לקבוע את השתייכותם המינית בעתיד ועוד, צובר תאוצה וגורף תמיכה בשנים האחרונות מגופי זכויות אדם כגון האו"ם, ועדות אתיקה בין לאומיות ומחוקקים. בשנת 2015 החליטה מדינת מלטה לאסור בחוק קיום ניתוחים באינטרסקס ללא הסכמתם. עם זאת, ארגונים אלו ותומכיהם מצויים בחוסר הסכמה עמוק עם הממסד הרפואי ביחס ליעילות ובטיחות הניתוחים המבוצעים לילדים אינטרסקס. למשל, יש הטוענים כי למעלה מ-95% מאלו שעברו ניתוחים כאלה בילדותם, העידו (בגיל 18) כי הם מרוצים מהחלטת הרופאים, ושרק מעטים מהם מרגישים שנעשה להם עוול נורא, וחלקם אף עוברים ניתוחים להתאמה מגדרית בבגרותם. מנגד, טוענים קולות מתוך וגם מחוץ לממסד הרפואי כי טענות אלו אינן מבוססות על ראיות מהימנות ומחקרים ארוכי טווח, ושאינן משקפות את חוויית חייהם הגורפת של אנשים אינטרסקס.
הסיבות העיקריות להתנגדות לניתוח לקביעת מין:
הסיבות העיקריות לתמיכה בניתוח לקביעת מין:
אינטרסקס בישראל
בשנים האחרונות הגיעו הדי הפעילות העולמית למען זכויות אינטרסקס גם לישראל, ומספר שינויים משמעותיים התרחשו מאז. קבוצת הפעילים בישראל גדלה משנה לשנה ומפעילה את עמוד הפייסבוק "נרתמים למען זכויות אינטרסקס".
בעקבות לחצים מצד פעילים אינטרסקס שערכו כנסים, ימי עיון ושולחנות עגולים בשיתוף מומחים רפואיים, אנשי אקדמיה, החברה האזרחית ונציגי משרד הבריאות, הוקמה ועדה שנועדה לבחון את הנוהל לטיפול במצבי אינטרסקס/DSD. לאחר שנתיים של עבודה מאומצת, התפרסם נוהל חדש ומתקדם המבסס את זכויותיהם של אנשים אינטרסקס והוריהם מול מערכת הבריאות ומתווה רוח חדשה בטיפול בהם. הנוהל מעניק למטופל ומשפחתו את עיקר הסמכות לקבל החלטות רפואיות מושכלות המבוססות על מידע מלא ואמין.
בין החידושים שבנוהל:
אינטרסקסואליות בספורט
הפרדה מגדרית בין גברים לנשים היא הפרקטיקה הנהוגה בעולם הספורט. ספורטאים טרנסג'נדרים ואינטרסקס מאתגרים את החלוקה הבינארית לגברים ולנשים בספורט, ומאלצים את עולם הספורט לבחון מחדש את הנחות היסוד שלו על מין ומגדר, ולגבש עקרונות העוסקים בשילובם ובהדרתם. ספורט הוא זירה חברתית ולכן הוא משקף תפיסות תרבותיות דיכוטומיות לגבי מין ומגדר, לפיהן קיימות רק שתי קטגוריות ביולוגיות שאדם יכול להשתייך אליהן (זכר או נקבה) וכי לכל קטגוריה ביולוגית יש את המגדר שלה (גבר הוא זכר ואישה היא נקבה), אולם ספורטאים טרנסג'נדרים ואינטרסקס נמצאים מחוץ לבינאריות המינית והמגדרית ולא ניתן לסווג אותם בקטגוריות אלו. הסוגיות הפרקטיות, הפוליטיות, המשפטיות והפילוסופיות שעוסקות בשילוב אינטרסקסואלים בספורט זוכות ליותר ויותר הכרה, כאשר סוגיית זכאותם להתחרות, ואם כן תחת אלו תנאים, היא סוגיה מרכזית בשיח ונתונה במחלוקת. ההתנגדות לשילוב אינטרסקסואלים בספורט נשענת בעיקר על ערך ההוגנות, ולפיה שילובם פוגע בעקרון המשחק ההוגן בטענה שיש להם מאפיינים המעניקים להם יתרון לא הוגן מול היריבים שלהם. התמיכה לשילוב אינטרסקסואלים בספורט נשענת בעיקר על ערך שוויון ההזדמנויות ואי האפליה תוך ביטול הטענה ליתרון לא הוגן.
משנות השלושים של המאה העשרים ועד שנות התשעים, נערכו בדיקות לאימות מין במטרה לתפוס גברים שמתחזים לנשים על מנת לגרוף הישגים בתחרויות לנשים. לאורך תקופה זו, לא נתפסו גברים המתחזים לנשים אלא "נתפסו" נשים אינטרסקס. במקרים רבים, נשים אלו אולצו לעזוב את עולם הספורט, המדליות שלהן נשללו מהן והישגיהן נמחקו מהרשומות. לדוגמה: בשנת 1966, במסגרת אליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, האתלטית הפולנייה אווה קלובוקווסקה עברה בהצלחה את הבדיקה הגינקולוגית לאימות מין בה נמצא כי יש לה איבר מין נקבי. בשנת 1967, ביצעו בה בדיקה לאימות מין בשיטת גופיף בר והיא נכשלה בה, לאחר שהתגלה שיש לה פסיפס (XX/XXY). הרופאים טענו כי יש לה כרומוזום אחד יותר מדי כדי להיות מוגדרת כאישה עבור תחרויות ספורט. עקב הכישלון בבדיקה, שיא העולם שלה בריצת 100 מטר נמחק מהרשומות, כל ההישגים והמדליות שצברה נשללו ממנה, וכן נשללה ממנה לצמיתות הזכות להתחרות בתחרויות בינלאומיות. אף על פי שמדיניות הבדיקות הבטיחה שמירה על סודיות, תוצאות בדיקתה הודלפו והיא הושפלה בציבור. בגיל 21, בלי אישור להתחרות בספורט עלית, הקריירה שלה הגיעה אל סופה והיא נאלצה לפרוש מעולם הספורט. שנה לאחר מכן, דווח כי היא נכנסה להריון וילדה. בשנת 2011, הוועד האולימפי וה-IAAF גיבשו מדיניות לשילוב נשים אינטרסקס לפיה ספורטאיות אינטרסקס חייבות להוריד את רמת הטסטוסטרון בגופן לרמות נקביות טיפוסיות על מנת להתחרות, זאת בטענה כי רמות גבוהות של טסטוסטרון בגופן מעניקות להן יתרון לא הוגן על פני המתחרות שלהן. מדיניות זו ספגה ביקורת, ובשנת 2014 עמדה למבחן בבית הדין לבוררות בספורט לאחר שהאצנית ההודית דוטי צ'אנד, שנדרשה לעבור הליכים רפואיים כדי להתחרות, סרבה לעשות כן ותבעה את ה-IAAF על מדיניות זו. בית המשפט קבע כי אין הוכחות שמצביעות על קשר בין רמות טסטוסטרון גבוהות בקרב אינטרסקסואליות לבין שיפור ביצועים בספורט וביטל את המדיניות. באפריל 2018, גיבש ה-IAAF מדיניות חדשה בנושא. ביוני 2018, האצנית קסטר סמניה הגישה תביעה לבית הדין לבוררות בספורט נגד מדיניות זו, ונכון לספטמבר 2018, ההליך טרם הסתיים.
ישראל באירוויזיון הילדים 2016
ישראל באירוויזיון הילדים 2016 השתתפה עם השיר "Follow My Heart" שבוצע על ידי שירה פריימן וטימוטי סניקוב. זאת הייתה השתתפותה השנייה של ישראל בתחרות. השיר הגיע למקום ה-15 עם 27 נקודות.
רקע
לאחר שישראל נעדרה מהתחרות בשנים 2013, 2014 ו-2015, הביעה רשות השידור את התעניינותה לחזור לתחרות וזאת בעקבות הצלחתה של ישראל בתחרות האירוויזיון בשנים 2015 ו-2016.
ב-28 בספטמבר 2016 אושרה באופן רשמי השתתפותה של ישראל בתחרות על ידי רשות השידור.
בחירה פנימית
באוקטובר 2016 פורסם שרשות השידור בחרה בשירה פריימן וטימוטי סניקוב לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2016.
בנובמבר 2016 פורסם השיר לאירוויזיון הילדים "Follow My Heart".
מיקום השיר
ישראל הופיעה במקום ה-10 על הבמה, אחרי סרביה ולפני אוסטרליה. ישראל קיבלה 27 נקודות והגיעה למקום ה-15.
טעמי המנהגים ומקורי הדינים
המחבר
הרב אברהם יצחק שפרלינג שימש כשו"ב בלבוב. רב העיר, רבי יצחק שמלקיש (בהסכמתו למהדורה השנייה, תרנ"ו), מתאר אותו כ"רבני מופלג" ו"שו"ב מומחה". שניים מבניו היו אף הם שוחטים בלבוב.
מצעירותו התעניין במנהגי ישראל, והחל ללקט את המנהגים ומקורותיהם. גם לאחר הוצאת ספרו לראשונה המשיך במפעלו והוציא שש מהדורות, בהן הורחב הספר מאד.
הקפדתו האישית על שמירת המנהגים משתקפת מסיפורו על הקפדתו במנהג תענית בכורות: "פעם אחת, שנת בסת"ר, מחמת טרדת השחיטה שכחתי לגמרי מן התענית... והתעניתי אחר הפסח בה"ב, הגם שלא אכלתי רק מיני תרגימא, והבית יוסף כתב בשם התניא להקל במיני תרגימא, מכל מקום לא נחה דעתי בזה... ובשנה השנית, אף שהתענית היה נדחה, כי חל ערב פסח בשבת, וגם היה לי סיום על מסכתא, התעניתי גם כן".
בתו ושבעת בניו וכן רבים מנכדיו נספו בשואה, אולם אחד מנכדיו, משה שפרלינג, ששרד, עלה לארץ ישראל, והדפיס את הספר בעריכה מחודשת בהוצאת אשכול, עם הוספות (ראו להלן), עם מבוא קצר על תולדות המחבר.
תוכן הספר
בספר סדורים למעלה מאלף מנהגים (ממוספרים, באותיות) על פי סדר השולחן ערוך חלק אורח חיים: השכמת האדם בבוקר, תפילות יום חול, שבת ומועדים, החל מניסן ופסח וכלה באדר ופורים. לאחר מכן מנהגים במעגל החיים, מברית מילה ופדיון הבן, עבור דרך מנהגי נישואין ועד מנהגי אבלות.
מנהגים אלו נאספו ממאות ספרים: כתבי ראשונים, ספר הזוהר, פוסקי הלכה, מנהגי אדמו"רים ואף סיפורי חסידים ממגוון הזרמים החסידיים.
הספר כולל גם דינים רבים שמבחינה הלכתית מדויקת אינם מוגדרים כמנהג, אלא כחובה מן התורה או מתקנת חז"ל. ככלל, אין בספר הבחנה בין הרבדים השונים של הדינים והמנהגים המובאים בו, מבחינת חשיבותם ההלכתית וסידרם הכרונולוגי. כך, למשל, בענייני קידוש בשבת מובא בו "טעם שמברך על היין תחילה ואחר כך מברך על היום", שהוא הלכה מפורשת במשנה ובתלמוד (כאשר המחבר הסתפק בציון מקורו באבודרהם בלבד), לצד "טעם שאומרים סברי מרנן", שהוא מנהג שאינו מוזכר בתלמוד.
הספר אינו מהווה מחקר שמתחקה אחרי המקורות הקדומים ביותר למנהגים, וככלל אין בו דיון וביקורת על טעמי מנהגים שהוזכרו בו. זוהי אסופה עממית של מה שנכתב בספרים מסוגים שונים, רבים מהם בדרך דרשנית.
בכרך שני (הנקרא "ליקוטים") הוסיף המחבר ענייני דרך ארץ ועצות שונות, כגון: "לא ישליך חשבון (מסחרי) ישן מחשבונותיו, כי פעמים יתברר על ידי חשבון ישן כמה דברים". בכרך זה הובאו גם סגולות ותרופות עממיות. הללו לוקטו מכתבי אדמו"רים, מספריו הרפואיים של הרמב"ם, ו"מכתבי רופאים מובהקים, כולם מנוסים ובדוקים".
מהדורותיו
כבר בחיי המחבר הודפסו שש מהדורות, ופעמים רבות לאחר פטירתו. תורגם גם ליידיש (לבוב תרס"ט). ממהדורה למהדורה הרחיב המחבר את ספרו, עד שהיה (במהדורת לבוב תרפ"ח) לארבעה כרכים: "טעמי המנהגים" המקורי, כרך "ליקוטים", ושני כרכים בשם "קונטרס אחרון".
באחת המהדורות שיצאה לאור בבודפשט אחרי פטירת המחבר בחר המהדיר להשמיט את התרופות הכלולות בו.
כיום נפוצה מהדורת אשכול (ירושלים, תשי"ז), שיצאה לאור על ידי נכד המחבר, כאמור, ומהדורת צילום שלה (הוצאת "שי למורא"). מהדורה זו כוללת את כל חלקי הספר בכרך אחד, וה"קונטרס אחרון" הודפס בתחתית כל עמוד, כך שהחומר על כל מנהג מרוכז באותו עמוד. עוד נוספו במהדורה זו מנהגי ל"ג בעומר במירון מאת הרב ישעיה אשר זעליג מרגליות, עשרות ציורים על סדר הנחת תפילין וצורת קשירת הרצועות, ומפתח מפורט.
הרכבת התחתית של טביליסי
הרכבת התחתית של טביליסי (בגאורגית: თბილისის მეტროპოლიტენი - "תבּיליסיס מֶטרוֹפּוֹליטֶני") היא מערכת להסעת המונים בעיר טביליסי. הקו הראשון של הרשת נחנך בחלקו בשנת 1966, ובכך הפכה טביליסי לעיר הרביעית בברית המועצות שלה רכבת תחתית.
היסטוריה
הקמת הרכבת התחתית בעיר החלה בשנת 1953 וב-11 בינואר 1966 נחנכו שש התחנות הראשונות של קו 1 שהיה באורך של 6.3 ק"מ. קו 1 הוארך באופן מתמיד ונוספו לו תחנות חדשות בשנים 1967, 1971, 1985 ו-1989. חמש התחנות הראשונות של קו 2 נחנכו ב-3 בספטמבר 1979 ובשנת 2000 נוספה לו התחנה השישית.
חלק מהתחנות זכו בשמות חדשים לאחר עצמאותה של גאורגיה, אך קשיים כלכליים גרמו להתדרדרות מצבה של הרכבת התחתית בעיר, ולחוסר סדירות בפעילותה בשל הפסקות חשמל. עוד הפכה הרכבת התחתית למוקד של פשע, ואירעו בה מספר פיגועים, בהם שוטר לשעבר שפוצץ את עצמו בתחנת דידובה ב-9 באוקטובר 1997, רימון יד שהושלך לאחת התחנות ב-14 בפברואר 2000, והרעלה כתוצאה מגז בלתי מזוהה במרץ 2004.
מאז שנת 2004 השתפר מצב הביטחון ברכבת התחתית בשל מספר צעדים שננקטו לשם כך, ונשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי הורה ב-25 באוקטובר 2005 להתאים את הרכבת התחתית למקובל באירופה. עד סוף שנת 2007 אכן שופצו שבע תחנות ו-52 מהקרונות, אך עבודות הבנייה להוספת תחנה נוספת ליד אוניברסיטת טביליסי בקצה הדרומי של קו 2, ולהקמתן של חמש תחנות בקו 3 החדש, נמצאות במצב של קיפאון, חלקן מאז התקופה הסובייטית.
קו אחמטלי-ורקתילי
קו אחמטלי-ורקתילי או בשמותיה הקודמים "קו דידובה-סאמגורי" או "קו גלאדני-ורקתילי" הוא קו שחלק ממנו היה הקו הראשון של המטרו וכיום חוצה את העיר בציר מצפון לדרום.
קו סבורתלו
קו סבורתלו נפתח לראשונה בשנת 1979, והורחב מאז לכיוון מערב.
עם כוח גדול באה אחריות גדולה
"עם כוח גדול באה אחריות גדולה" (באנגלית: "With great power comes great responsibility") הוא פתגם רווח בציבור, שנהיה פופולרי לאחר שהופיע בספרי הקומיקס וסרטי קולנוע של ספיידרמן מבית מארוול קומיקס. פתגמים דומים לו הופיעו לפחות מאז המאה הראשונה לפנה"ס.
היסטוריה
הביטוי הדומה במשמעותו הקדום ביותר שידוע נמצא בסיפור העם על חרב דמוקלס, שהופיע בספר מהמאה הראשונה לפנה"ס, Tusculanae Disputationes של מרקוס טוליוס קיקרו. ייתכן שהסיפור סופר גם על ידי ההיסטוריונים היוונים טימאיוס ודיודורוס סיקולוס. עם זאת, לאור השרידים שנמצאו מהתקופה היוונית-רומית, לא ניתן להוכיח זאת בוודאות.
ביטוי דומה לכך נמצא גם בחדית', שבדרך כלל משייכים אותו לעבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב: (בעברית: "כולכם רועים וכל אחד מכם אחראי על צאנו").
במהלך המהפכה הצרפתית, הוועד לשלום הציבור פרסם, כחלק מתוכנית העבודה, המעקב וההתכתבות (בצרפתית: Plan de travail, de surveillance et de correspondance) ב-8 במאי 1973 את הדברים הבאים:. יש המייחסים באופן שגוי את הביטוי לסופר הצרפתי וולטר.
ב-27 ביוני 1817, במהלך דיון על הצו הביאס קורפוס, הכריז, על רקע המהומות ואי הסדר בעקבות המלחמות הנפוליאוניות, חבר הפרלמנט הבריטי, ויליאם לם כי "החזקת כוח רב מרמזת בהכרח על אחריות גדולה".
במהלך דיון ב-1906 על העמים הילדים באיחוד דרום אפריקה, אמר המדינאי וינסטון צ'רצ'יל, בעודו סגן המזכיר של משרד המושבות, כי:.
בנאום של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, סטנלי בולדווין, שנשא ב-17 במרץ 1937 נגד הדיילי מייל והדיילי אקספרס נאמר כי: "בעלי העיתונים מכוונים רק לכוח, אבל כוח ללא אחריות הוא כמו עבודת זנות".
ב-6 בספטמבר 1943, וינסטון צ'רצ'יל, בעודו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, פנה לאוניברסיטת הרווארד כדי לעודד את ארצות הברית להצטרף לממלכה המאוחדת ולשאר בעלות הברית נגד מדינות הציר למלחמת העולם השנייה:.
נשיא ארצות הברית ה-18, יוליסס ס. גרנט, כתב בספר זכרונותיו משנת 1885 על תלונות העיתונות אודות העמדתו לדין כחלק ממערכת ויקסבורג כי:.
מכתבו של נשיא ארצות הברית ה-25, ויליאם מקינלי, שנכתב ב-1899 לאחר דיון ברפורמות בבנקאות, ספנות, התנועה נגד לינצ'ים ונושאים אחרים, הסתיים באזהרה כי.
בנאום רדיו שסיכם את מכתב "מצב האיחוד" מ-1945, נשיא ארצות הברית ה-32, פרנקלין דלאנו רוזוולט דיבר נגד פוליטיקת כוח וקבע כי: "בעולם דמוקרטי, כמו במדינה דמוקרטית, כוח חייב להיות קשור לאחרוית, ומחויב להגן ולהציד את עצמו במסגרת טובת הכלל".
בפרק הראשון של סדרת הקולנוע של סופרמן משנת 1948, אבן קנט  (אדוורד קאסידי) אומר לבנו המאומץ קלארק (קירק אלין) ש-"בגלל הכוחות הגדולים האלו, המהירות והכוח שלך, ראיית הרנגטן והשמיעה הסופר רגישה שלך, יש לך אחריות גדולה."
ספיידרמן
הביטוי הספציפי "עם כוח גדול באה אחריות גדולה" התפתח מהופעתו הראשונה של ספיידרמן ב-Amazing Fantasy מספר 15, משנת 1962, שנכתב על ידי עורך הקומיקס סטן לי. הביטוי, שלא נאמר על ידי אף דמות, מופיע רק בפאנל האחרון של הקומיקס:
הקשר של הביטוי לדוד בן הופיע רק מאוחר יותר. בעוד שלדוד בן היו רק שתי שורות בסיפור המקורי, וכן בסיפורים ובפלאשבקים מאוחרים יותר שהתרחשו כאשר בן היה בחיים, הפכו את הביטוי למפרע לאחת מהדרשות של הדוד בן לפיטר. האזכור הראשון של הדוד בן אומר את הביטוי לפיטר היה רק ב-1972, כאשר המוזיקאי רון דנטה כלל אותו באלבומו Spider-Man: A Rockomic. עם זאת, הייחוס הזה לא הופיע באופן ישיר בקומיקס של מארוול קומיקס עד ל-1987, כשיצא הקומיקס Spider-Man vs. Wolverine #1 של כריסטופר פריסט, אם. די. ברייט ואל ויליאמסון. הקומיקס הראשון שהופיע שהדוד בן אומר ישירות לספיידרמן את הביטוי היה בקומיקס The Amazing Spider-Man (סדרה 2) מספר 38.
נוסח זה של הביטוי הופיע בכתביהם של עיתונאים, פוליטקאים וסופרים,   וכן בפסקי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
יוסף יואל קאהן
רבי יוסף יואל קאהן (נולד בי"ז באדר ב' תשי"ט, 27 במרץ 1959) הוא משפיע חסידי ואדמו"ר. מכונה האדמו"ר ממבקשי אמונה.
קורות חייו
רבי יוסף יואל הוא בנו הצעיר של רבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן, וחתנו של הרב מנחם מנדל מונדרר, האדמו"ר מקוסוב-ירושלים.
בי"ב באדר ב' תשע"א (2011), לאחר 33 שנות נישואים שבהן היה חשוך ילדים, נולדו לו תאומות.
הרב קאהן נוהג לנסוע לשבתות ביישובים בישראל כדי לערוך טישים ולמסור שיחות מוסר. נוהג זה מקורו מחמיו של חמיו, הרב אלעזר בריזל. הוא אחד מראשי חבורת "אש קודש" בבני ברק, חבורה חסידית המיועדת לבחורים שאין להם חצר חסידית אחרת. כמו כן עומד בראשות כולל אברכים בבית הכנסת ישועות יעקב.
בדבריו במסעות שעורך ברחבי הארץ נוהג לתת דגש על שמירת העיניים ושמירת הברית, הינזרות משימוש באינטרנט שאינו כשר, ומאיץ להינשא בהקדם ולא לדחות את גיל הנישואין.
ריצ'רד צ'ורלי
ביוגרפיה
צ'ורלי נולד במיינהאד שבסאמרסט ב-4 בספטמבר 1927, באזור המכונה "ארץ המערב". הוא למד בבתי ספר מקומיים. בהמשך, צ'ורלי החל ללמוד גאומורפולוגיה לתואר ראשון בבית הספר לגאוגרפיה באוקספורד. שירת בחיל ההנדסה המלכותי בשנים 1946–1948 והפך לקצין. אחר כך עבר לקולג' אקסטר, שם השלים את התואר ראשון בהצטיינות בשנת 1951. בהמשך השלים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1974 את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג'.
באוקספורד הוא הושפע מאוד מבקינסייל, שהמליץ ​​לו להמשיך ללימודי תואר שני בארצות הברית. הוא נסע לניו-יורק, בשנת 1951 כעמית מלגת פולברייט לאוניברסיטת קולומביה, שם היה סטודנט לתואר שני במחלקה לגאולוגיה וחקר את הגישה הכמותית להתפתחות צורת הארץ.
צ'ורלי החל את הקריירה האקדמית שלו בגאוגרפיה באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק בשנת 1952. בשנת 1954 עבר לאוניברסיטת בראון, פרובידנס, ארצות הברית, שם מונה כמדריך בגאולוגיה. בשנת 1957, היה צריך לחזור לבריטניה מסיבות משפחתיות. בשנת 1958 התמנה למרצה באוניברסיטת קיימברידג' והמשיך להתקדם במהירות במעלה ההיררכיה האוניברסיטאית.
בשנת 1964 הוא מונה כנציג הבריטי לוועדה לטכניקות כמותיות של האיגוד הגאוגרפי הבינלאומי, ומונה ליו"ר הוועדה בשנת 1968. באותה שנה מונה גם ליו"ר הוועדה לטכניקות הכמותיות בגאוגרפיה באגודה הגאוגרפית הבריטית.
פרנקו זפירלי
פרנקו זפירלי (באיטלקית: Franco Zeffirelli; נולד כג'אנפרנקו קורסי, 12 בפברואר 1923 – 15 ביוני 2019) היה במאי קולנוע איטלקי בולט. זפירלי היה גם במאי תיאטרון, מעצב ומפיק של אופרות ועסק גם בהפקת סרטי קולנוע, הצגות תיאטרון וסדרות טלוויזיה.
בעולם נודע זפירלי ביותר כבמאי גרסת הקולנוע משנת 1968 למחזה רומיאו ויוליה של שקספיר, עליה היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. המיני-סדרה הטלוויזיונית שלו משנת 1977, "ישו מנצרת", קצרה גם היא שבחים ועודנה מוקרנת בסוף השבוע של חג הפסחא בארצות רבות.
ריצ'רד צ'ורלי
ביוגרפיה
באוניברסיטת קיימברידג' בין השנים 1970–1975 שימש צ'ורלי כמזכיר מועצה הפקולטה לגאוגרפיה ולגאולוגיה. בשנת 1972 מונה לסגן ראש המחלקה לגאוגרפיה, אוניברסיטת קיימברידג', ומשנת 1984 עד 1989 היה ראש המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1990 נבחר לסגן ראש קולג' סידני סאסקס באוניברסיטת קיימברידג'.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
זפירלי נולד וגדל בפירנצה, בחסות קהילת הגולים הבריטים ובייחוד עקב אחר הקבוצה שכונתה "העקרבים", קבוצת נשים בריטיות, שגילו עוינות כלפי איטלקים ואמריקאים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הושמו נשים אלה במעצר. קבוצת "העקרבים" היוותה השראה לסרטו האוטוביוגרפי למחצה, "תה עם מוסוליני" משנת 1999.
ריצ'רד צ'ורלי
ביוגרפיה
צ'ורלי נפטר בבית החולים בקיימברידג' ב־12 במאי 2002 ונקבר בבית הקברות שם. הוא הותיר אחריו אשה ושני ילדים.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
בשנות מלחמת העולם השנייה לחם כפרטיזן עד שנפגש עם חיילים בריטיים מן המשמר הסקוטי הראשון והיה למתורגמן שלהם. בשנים שלאחר המלחמה, למד אמנות ואדריכלות באוניברסיטה של פירנצה ועבד עם במאים כמו ויטוריו דה סיקה, רוברטו רוסליני ולוקינו ויסקונטי.
בשנות ה-60 נודע בעיצוב ובימוי מחזותיו בלונדון ובניו יורק וכעבור זמן קצר העביר את רעיונותיו לקולנוע.
ריצ'רד צ'ורלי
גאוגרפיה פיזית בקיימברידג'
קיימברידג' סיפקה את הבמה לרעיונות המהפכניים של צ'ורלי. הוא דחה את הפרדיגמה הרווחת של מחזורי הסחיפה של דייוויס, וביקש להחליף אותם בפרדיגמה מבוססת-מודל כמותית עם דגש על תורת המערכות הכללית ומודלים מספריים.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
זפירלי היה גם במאי חשוב של הפקות אופרה מאז שנות ה-50, באיטליה, אירופה וארצות הברית. ראויה לציון מיוחד הפקת האופרה "טוסקה" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בשנת 1964, עם מריה קאלאס וטיטו גובי, וכמה הפקות למטרופוליטן אופרה בניו יורק, ביניהן "לה בוהם" ו"טורנדוט".
ריצ'רד צ'ורלי
גאוגרפיה פיזית בקיימברידג'
בקיימברידג' התפתחה קבוצה חזקה בגאוגרפיה פיזית עם עמיתים שעודדו את רעיונותיו של צ'ורלי. קבוצה זו סיפקה לו סביבה טובה לעריכת הניסויים. צ'ורלי ייצר כמות גדולה של מאמרים מדעיים בגאוגרפיה פיזית אשר הציגו את גישתו ואיפשרו לו לשאול שאלות חדשות על תהליכי השינויים של פני כדור הארץ ועל דרכים בהן ניתן לחקור אותם. מושג מרכזי בהם היה "דינמיקה של המערכת" ויישומו בגאוגרפיה הפיזית. גישת המערכות (1971) ומערכות סביבתיות (1978) השפיעו על דור שלם של חוקרים בתחומי מדעי האדמה.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
זפירלי ביקר פעמים רבות בישראל ואף ביים וייצר בה מספר הפקות אופרה באופרה הישראלית. בשנת 1998 ביים את האופרה "לה בוהם" בהפקת ענק, עליה ניצח דניאל אורן. ההפקה, שגרסה דומה שלה גם מוצגת במטרופוליטן אופרה של ניו יורק, כוללת למעלה מ 400 משתתפים, הוצגה שוב בשנת 2009. כמו כן יצר זפירלי בישראל את האופרות: פליאצ'י ולה טרוויאטה.
בנובמבר 2004 קיבל תואר אבירות של כבוד מן הממלכה המאוחדת. בשנת 1999 קיבל את פרס "כדור הבדולח" על תרומה אמנותית יוצאת דופן לעולם הקולנוע בפסטיבל קרלובי וארי.
ריצ'רד צ'ורלי
גאוגרפיה פיזית בקיימברידג'
מחקריו של צ'ורלי נעו בין האקלים והידרולוגיה, שם שיתף פעולה עם המטאורולוג בקולורדו רוג'ר בארי בנושא מזג אוויר ואקלים (1968). רבים מפרסומיו נכתבו או נערכו במשותף, כולל "מים, קרקע ואדם" (1969). בנוסף, צ'ורלי השיק בשנת 1964 את הכרך הראשון מתוך סדרת טקסטים בנושא תולדות חקר הגיאומורפולגיה. שני כרכים נוספים פורסמו ב -1973 וב -1991. בזמן מותו של צ'ורלי, כרך 4 כמעט והסתיים.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
זפירלי היה גם חבר בסנאט של הרפובליקה (איטליה) בין השנים 1994–2001, נציג קטניה מטעם מפלגת "פורצה איטליה".
ריצ'רד צ'ורלי
כתב העת וכנסים
במקום להתרכז בגאוגרפיה פיזית, צ'ורלי נקט גישה רחבה לשינוי בגאוגרפיה בכללותה. הוא עשה זאת לראשונה באמצעות סדרה של ועידות שנתיות שהתקיימו בהיכל מדיילי ליד קיימברידג', שם הרצאותיו סייעו לבניית בסיס לסדרת כרכים (בעיקר Models in Geography, 1967) שהשפיעו על המקצוע כולו.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
ב-1996 הצהיר זפירלי שהוא הומוסקסואל, אך בחר להיות דיסקרטי לגבי חייו האישיים. זפירלי אמר שהוא רואה את עצמו כ"הומוסקסואל" ולא גיי. זפירלי אימץ שני בנים בוגרים, שעמם עבד במשך שנים. השניים חיו איתו וניהלו את ענייניו האישיים.
ריצ'רד צ'ורלי
כתב העת וכנסים
האמצעי השני, היה כתב העת - Progress in Geography, שהפך לאחד מכתבי העת החשובים ביותר בגאוגרפיה והשפיע מאוד על התפתחות התחום והפצת תורת המערכות ורעיונות המהפכה הכמותית בכל העולם.
פרנקו זפירלי
ביוגרפיה
נפטר ב-15 ביוני 2019, בגיל 96.
סיסטו, נסיך בורבון-פארמה
סיקסטוס פרדיננד מריה איגנציו אלפרד רוברט, נסיך בורבון-פארמה (1 באוגוסט 1886 - 14 במרץ 1934) היה בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואחיה של זיטה, קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה. הוא נודע בעיקר בשל תפקידו הפעיל ב"פרשת סיסטו" - ניסיון של האימפריה האוסטרו-הונגרית לצאת ממלחמת העולם הראשונה באמצעות כריתת ברית נפרדת עם מדינות ההסכמה.
ילדות
סיסטו נולדה ב-1 באוגוסט 1886 בטירת ורטאג שבשווייץ. אביו היה רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואמו הייתה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. סבא מצד אמא שלו היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל, וסבא רבא מצד אבא שלו היה שארל פרדינן, דוכס ברי. אביו הודח מכיסאו כשליט פארמה ב-1859, בעקבות איחוד איטליה. לפני נישואיו למריה אנטוניה הוא היה נשוי למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. היא ילדה לו שנים עשר ילדים (מתוכם שישה לקו בנפשם ושלושה מתו צעירים). ב-1882 מתה מריה פיה, ורוברטו נישא למריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל כעבור שנתיים. היא ילדה לו שנים עשר ילדים נוספים, אשר סיסטו היה השני מביניהם. בסך הכל סיסטו היה הבן ה-14 מבין 24 ילדיו של רוברטו.
המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. סיסטו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה. ב-1907 נפטר רוברטו, וב-1910 הגיעו ילדיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו האהובה של סיסטו, זיטה, נישאה לארכידוכס קרל - חבר ילדות של סיסטו. בעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
מלחמת העולם הראשונה
בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. סיסטו יחד עם אחיו סוואריו, חפצו להתגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, אולם שינו את דעתם כאשר צרפת נכנסה למלחמה. הם חשו צרפתים, ולפיכך רצו להתגייס לצבא צרפת. הם הצהירו על כך בגלוי כאשר שהו באוסטריה, ולפיכך נעצרו בידי השלטונות האוסטריים. אחותם זיטה התערבה למענם, והם גורשו למדינה נייטרלית. הם נסעו לצרפת, אולם שם גילו שהצבא הצרפתי מסרב לקבל בנים לשושלות מלוכה זרות. הם סירבו לוותר על רצונם לסייע למדינות ההסכמה, ופנו אל בת דודתם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים אשר הסדירה את גיוסם לצבא בלגיה. בשל תאונה שעבר סיסטו, הם לא יכלו לשרת בפועל עד נובמבר 1914. לעומת זאת אחיהם אליא, פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל.
בנובמבר 1916 נפטר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה וקרל הוכתר כקיסר. זיטה הוכתרה כקיסרית. עם זאת, באביב 1917 התקרבה המלחמה לשנתה הרביעית, והאימפריה האוסטרו-הונגרית כבר מאסה בה. קרל וזיטה הגו רעיון להשיג הסכם שלום נפרד עם מדינות ההסכמה. זיטה כתבה מכתב לסיסטו, והזמינה אותו לבוא לבקר בחשאי בווינה. אמם, מריה אנטוניה, העבירה את המכתב לידיו באופן אישי. קרל גם הוא יצר קשר עם סיסטו דרך שווייץ הנייטרלית.
בהסכמת הצרפתים והבריטים, סיסטו הגיע לווינה עם תנאים מוכנים מראש. מדינות ההסכמה סירבו לנהל משא ומתן על הסכם שלום נפרד עם אוסטריה, אלא דרשו הסכם גם עם גרמניה. צרפת דרשה לקבל חזרה את אלזס ולורן מידי גרמניה, את שיקום עצמאותה של בלגיה, וכן דרשה שהאימפריה העות'מאנית תמסור את קונסטנטינופול לידי האימפריה הרוסית ושאוסטריה תסיג את כוחותיה מסרביה. לקרל לא היו בעיות עם תנאים אלו, שלא נגעו ישירות לאימפריה שלו, והוא שלח מסר סודי ובלתי רשמי לנשיא צרפת, אשר בו הוא מודיע על הסכמה עקרונית לשלוש הנקודות הראשונות. קרל הבטיח להשתמש "בכל האמצעים ובכל ההשפעה האישית שלי". אולם גרמניה סרבה לנהל משא ומתן על אלזס-לורן, ולנוכח הצלחות מעצמות המרכז בחזית המזרחית וההתמוטטות הצפויה של רוסיה, סרבה בכלל לדבר על הסכם שלום. סיסטו המשיך במאמציו, ואף פגש את ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' בלונדון. לויד ג'ורג' הסכים להגיע להסכם נפרד עם אוסטריה, אולם עמדו לו למכשול מפקדי הצבא הבריטי אשר סירבו להסכים לכך.
באפריל 1918 נחתם הסכם ברסט-ליטובסק, אשר סיים את הלחימה בחזית המזרחית. בעקבות כך, נשא שר החוץ האוסטרו-הונגרי, הרוזן צ'רנין נאום בו הוקיע את ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו כגורם האחרון העומד בפני השלום באירופה. קלמנסו זעם, ופרסם את מכתביו של קרל אליו ואת מאמציו להגיע להסכם שלום מאחורי גבם של הגרמנים. אלו האחרונים זעמו, ואף התעוררו חששות לפלישה גרמנית לאוסטריה. צ'רנין טען שהדרך היחידה להציל את המצב תהיה התפטרות של קרל, אולם קרל סירב וצ'רנין הוא זה שהתפטר. קרל שלח הודעה לווילהלם השני, קיסר גרמניה בו הודיע לו כי סיסטו לא הוסמך להציג את המכתב ואת הצעות השלום, וכי אוסטריה מעולם לא שקלה להסכים להפקעת אלזס-לורן ובלגיה מידי גרמניה. הגרמנים הסכימו לסלוח, אולם דרשו מעורבות יתר של אוסטריה במלחמה. האירוע כולו נודע לימים כ"פרשת סיסטו".
לאחר המלחמה
בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אחיו של סיסטו, אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי בירושה של אביהם. סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא.
סיסטו נישא לאריסטוקרטית הצרפתייה הדוויגה דה לה רושפוקו, אשר ילדה לו בת אחת בשם איזבלה. הנישואים לא קיבלו את אישורו של אליא, אשר שימש כראש בית בורבון-פארמה, ולפיכך רק ב-1959 הכיר הבית באיזבלה כבת לשושלת. משפחתו של סיסטו התגוררה בצרפת, והוא ערך מספר מסעות לאפריקה. הוא פרסם חמישה ספרים, ונפטר בפריז ב-14 במרץ 1934 בגיל 47.
יעקב מזא"ה
הרב יעקב מזא"ה (1859 - 20 באוקטובר 1924) היה רב, סופר, פעיל ציוני ומשפטן.
תולדות חייו
מזא"ה נולד במוגילוב שעל נהר דנייפר באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) למשפחה חב"דית. במקביל לחינוך תורני, למד בגימנסיה בקרץ' ולאחר מכן משפטים באוניברסיטת מוסקבה. דגל באידאולוגיה של חובבי ציון ויסד קבוצה בשם "ברח דודי" או מב"ו - "מי בכם ויעל". בתקופת לימודיו באוניברסיטה היה חבר ב"חובבי ציון". ב-1884 היה ממייסדי החוג "בני ציון" יחד עם מנחם אוסישקין ויחיאל צ'לנוב. ב-1890 ארגן באודיסה קבוצת בעלי הון להתיישבות בארץ ישראל, נסע לארץ ישראל ורכש את הקרקע של מחניים בגליל. בשל קשיים כלכליים הקרקע נמכרה לברון רוטשילד.
ב-27 באוקטובר 1893, אחרי סילוקו של הרב סולומון מינור, מונה מזא"ה לכהן כרב הראשי של מוסקבה. הוא נבחר כרב מטעם ונחשב גם בעיני היהודים המסורתיים כרב ראוי. באותה שנה, בעידודו של מזא"ה, החל לפעול במוסקבה חוג אוהבי השפה העברית. הוא התפרסם בעולם היהודי בעקבות עדותו האמיצה כעד מומחה במשפט בייליס, שבו הזים את עלילת הדם כמומחה ליהדות. במשפט באה לידי ביטוי גם היכולת הרטורית שלו. בשנת 1917 ייסד יחד עם נחום צמח ומנחם גנסין אגודה להקמת תיאטרון הבימה.
לאחר מהפכת פברואר נבחר כנציג הרשימה היהודית בכנס היסוד הרוסי. ב-1924 נפגש עם הסופר מקסים גורקי, ולאחר מכן, בחודש יולי של אותה שנה, גם עם לנין, בניסיון לעצור את הפוגרומים באוקראינה ואת רדיפת היהדות בברית המועצות. ב-1923 פנה למיכאיל קלינין ולפליקס דזרז'ינסקי במחאה נגד ניסיונות סגירת בית הכנסת הגדול במוסקבה.
הרב מזא"ה נפטר במוסקבה ונקבר בבית הקברות דורוגומילובסקויה. קברו הועבר ב-1932 לבית הקברות ווסטרייקובסקויה. כתב ארבעה כרכים של זכרונות, וכן מאמרים בשמות העט "סעדיה אהרוני", "יעקב הכהן" ו"כוכב".
רחוב מזא"ה בתל אביב ורחובות בהרצליה, בנתניה ובחולון נקראו על שמו.
Let Them Know
Let Them Know הוא סינגל של הזמרת הבריטית, מייבל, שיצא על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ב-18 ביוני 2021, כסינגל המוביל של אלבום האולפן השני שלה,. השיר נכתב על ידי מייבל, ריי, MNEK ואס ג'י לואיס, והופק על ידי ריי ואס ג'י לואיס.
משה פסל
משה (מושיקו) פסל (נולד ב-23 באוגוסט 1989, כ"ב באב ה'תשמ"ט) הוא חבר הכנסת העשרים וחמש מטעם מפלגת הליכוד. לפני כן היה שדרן רדיו ופרשן טלוויזיה.
ביוגרפיה
פסל נולד במושב הדתי נחלים, למד בישיבה התיכונית בכפר גנים והיה תלמידו של הרב שי פירון.
קודם לכניסתו לכנסת עבד כשדרן ברדיו גלי ישראל וכפרשן בערוץ עכשיו 14, והשתתף בעונה התשיעית של תוכנית המציאות האח הגדול.
הוא מנהל חברת השיווק הדיגיטלי פילטר לוגיק ותושב גבעתיים.
קריירה פוליטית
במסגרת פעילות בליכוד, היה ממייסדי ה'לאומיאדה' – אירוע שנתי של מתפקדי הליכוד. היה ראש סניף הליכוד במועצה אזורית חבל מודיעין ויושב-ראש צעירי הליכוד.
בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש דורג ברשימת הליכוד במקום ה-40, במסגרת הבטחת הייצוג לצעירים. בבחירות אלו זכה הליכוד ב-32 מושבים, ופסל לא נבחר לכנסת. ואולם, משהרכיב הליכוד את הממשלה השלושים ושבע, התפטרו חלק מן השרים במסגרת "החוק הנורווגי". ב-9 במרץ 2023 התפטרה השרה גלית דיסטל-אטבריאן מן הכנסת, ופסל החל לכהן כחבר הכנסת ב-12 במרץ.
אילה פיילס-שרון
אילה פיילס-שרון (נולדה ב-14 בנובמבר 1967) היא עורכת דין ישראלית. החל מ־2018 מכהנת כפרקליטת מחוז חיפה (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה
אילה פיילס-שרון היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. בשנת 1993 החלה לעבוד כעורכת דין במשרד פרטי.
פרקליטות המדינה
בתחילת שנת 2002 החלה לשמש במחוז חיפה של פרקליטות המדינה. לאורך שנים עסקה בתחומי משפט אזרחי ומינהלי, וייצגה את המדינה בתיקים מורכבים ובעלי חשיבות ציבורית. כן שימשה ראש תחום מקרקעין במחוז וריכזה את העיסוק בתחום זה בפרקליטות, לצד סמכויות נוספות. במסגרת תפקידיה ניהלה את תיק ראש עיריית נהריה ז'קי סבג ושלושה נושאי משרה בכירים. כן ייצגה בבית המשפט את רשם האגודות, המשרד לאיכות הסביבה ועוד.
פרקליטת מחוז צפון (אזרחי)
בפברואר 2018 נבחרה לכהן כפרקליטת מחוז חיפה (אזרחי). במסגרת תפקידה ייצגה את עמדת היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, אשר הובילה לביטול הופעת הזמרים החסידיים מוטי שטיינמץ ומרדכי בן-דוד שתוכננה להיערך בפני גברים בלבד. במאי 2020 הייתה בין בכירי הפרקליטות שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם ענייניים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
חיים אישיים
נשואה ליעקב שרון ואם לשניים.
Bootylicious
Bootylicious הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. הוא יצא לאור ב-22 במאי 2001, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום Survivor. הוא נכתב והופק על ידי רוב פוסארי, ביונסה נואלס ופלונטה מור. כיוון שנכלל בשיר סימפול של "Edge of Seventeen" נזקף קרדיט נוסף לכתיבתו לצ'ארלי סקילינג ולסטיבי ניקס.
"Bootylicious" זכה להצלחה מסחרית, והפך לסינגל הרביעי של הקבוצה שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. בנוסף, הגיע לחמשת השירים הפותחים במצעדי הפזמונים של אוסטרליה, קנדה, הולנד והממלכה המאוחדת. ברמיקס של רוקויילדר של השיר השתתפה מיסי אליוט, והוא נכלל בפסקול של Carmen: A Hip Hopera ובאלבום הרמיקס This Is the Remix.
על-אף שהמונח "bootylicious" כבר היה בשימוש על ידי הראפר סנופ דוג בשירו של ד"ר דרה "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')", הפופולריות של שיר זה גרמה למונחה להתפשט ולהפוך למשומש בשפת היומית בארצות הברית. בשנת 2004 הפירוש שלו נוסף ל: "אישה חושנית". המונח ה-"Bootylicious" הוא הלחם של המילים "booty" (עכוז) ו-"delicious" (טעים).
כתיבה והפקה
"Bootylicious" נכתב והופק על ידי ביונסה נואלס, רוב פוסארי ופלונטה מור, והוקלט באולפני שוגרהיל ביוסטון ובאולפני סאונד און סאונד בניו יורק. ישנם סיפורים סותרים על מקור השיר: לדברי נואלס, ההשראה לכתיבת השיר התרחשה בעת טיסה ללונדון או ליפן כשהיא מאזינה לריף הגיטרה של "Edge of Seventeen" של סטיבי ניקס, שהזכירו לה אישה חושנית. לדברי פוסארי, הוא רצה לבנות את "Bootylicious" על מקצב של "Eye of the Tiger" בביצוע להקת סורבייבר. הוא רצה ליצור ריף גיטרה חדש, על מנת לא להפסיד את רוב כספי התמלוגים מהשיר. אולם מנהל הלהקה מתיו מאן לכך.
הצלחה המסחרית
"Bootylicious" הופיע לראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 במקום ה-66 ב-9 ביוני 2001. תשעה שבועות לאחר מכן עלה למקום הראשון, והפך לסינגל הרביעי והאחרון של הדסטיניז צ'יילד שעושה זאת. הוא נשאר בטבלת הדירוג השבועית במשך תשעה־עשר שבועות נוספים. בנוסף, הגיע השיר למקום החמישי במצעד שירי הרדיו ולמקום השני במצעד הסינגלים המסחריים מאחורי "Loverboy" של מריה קארי.
בממלכה המאוחדת הגיע "Bootylicious" בשיאו במצעד הסינגלים הבריטי למקום השני, מאחורי "Eternal Flame" של אטומיק קיטן. הוא מכר למעלה מ-169,000 עותקים פיזיים במדינה, והחזיר את Survivor לראש מצעד האלבומים הבריטי. בנוסף, הגיע לעשרת השירים הפותחים במספר מדינות אחרות, כמו אוסטרליה, קנדה, הולנד, אירלנד, ניו זילנד, נורווגיה, סקוטלנד ושוודיה.
מרכז חסידי נדבורנה
מרכז חסידי נדבורנה - היכלי רוזנטל הוא שמו הרשמי של בניין בית המדרש ובית הכנסת המרכזי ומוסדותיה של חסידות נדבורנה בקריית נדבורנה בבני ברק. מבתי הכנסת הגדולים בבני ברק.
בית המדרש וביתו של האדמו"ר הסמוך לו נבנו במתחם בפינת הרחובות עזרא וחזון איש, שבו הוקמו גם מבני מגורים ומוסדות חינוך. לאחר הקמתו שונה שמו של הקטע האחרון ברחוב עזרא לרחוב האדמו"ר מנדבורנה. גג הקשתות הגבוה של המבנה בולט ונצפה מאזורים גדולים בסביבתו.
בניית בית המדרש ופעילותו
אבן הפינה הונחה בי' בסיוון תשמ"ד, בניית המבנה ארכה כ-16 שנה וחנוכת הבית נערכה בניסן תשנ"ב (1992).
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ישעיהו אילן, הידוע ביצירת הקשתות למניעת עמוד באמצע אולם בית הכנסת הגדול. ביציקת הבטון השתתף האדמו"ר, רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, והכניס ליציקה חפצי קדושה בעלי סגולה, האדמו"ר היה מעורב גם בתכנון ובעיצוב בית המדרש.
גובהו של המבנה יותר מ-15 מטר. תשומת לב רבה הופנתה לתחום האקוסטיקה, כך שניתן יהיה לשמוע את שליח הציבור ואת קריאת התורה בכל היציעים.
בית המדרש הגדול נמצא בחלקו הימני של הבניין משמש לתפילה בשבתות ובחגים. בשאר ימות השבוע מתקיימות התפילות בקומות התחתונות של המבנה. בנוסף ישנם במבנה אולם לעריכת הטישים, ספרייה תורנית גדולה, מקוה טהרה גדול וחדרי לימוד. נמצאים בו גם משרדי החסידות וחדר האדמו"ר, את בית המדרש סובבת חצר היכולה להכיל אלפי אנשים ובה נערכים שמחות ואירועים מיוחדים בחסידות.
היכל התפילה
היכל עזרת הגברים מונה כ-450 מקומות ישיבה. מאירות אותו 3 נברשות ענק. בשורות הראשונות יושבים התורמים והרבנים הבולטים. בבית המדרש שתי גלריות המשמשות למקום ישיבה לנשים. ארון הקודש המפואר גובהו 10 מטר ורוחבו כ-8 מטר. הוא עשוי שיש ועץ, ומכיל כ-15 ספרי תורה.
עוזרת בית (מיני-סדרה)
תקציר העלילה
עלילת המיני-סדרה עוסקת בקורותיה של אם צעירה שנמלטה מבן זוגה ההרסני והמתעלל וכעת נאבקת לפרנס את בתה הקטנה ולדאוג לעתידן בעודה מוצאת עבודה בעבודות משק בית.
פיתוח
ב-20 בנובמבר 2019, נמסר כי נטפליקס הזמינה מיני-סדרה בהשראת ספר הזכרונות הנמכר ביותר בניו יורק טיימס "Maid: Hard Work, Low Pay, and a Mother's Will to Survive" מאת סטפני לנד. המיני-סדרה נוצרה על ידי מולי סמית מצלר, ששימשה גם כמפיקה בפועל לצדם של ג'ון ולס, ארין ג'ונטו, מרגו רובי, טום אקרלי, ברט הדבלום וסטפני לנד. המיני-סדרה עלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2021.
ליהוק
באוגוסט 2020, נמסר על ליהוקם של מרגרט קוואלי וניק רובינסון לתפקידים הראשיים. ב-14 בספטמבר 2020, נמסר על ליהוקה של אניקה נוני רוז לצוות השחקנים הראשי. באוקטובר 2020, נמסר על ליהוקם של אנדי מקדואל, טרייסי וילר ובילי ברק לוהקו לצוות השחקנים הראשי. ב-25 בנובמבר 2020, נמסר על ליהוקו של חווייאר דה גוזמן לצוות השחקנים המשני. בנוסף, איימי קאררו גילמה את דמותה של דניאל, אישה מוכה שמתיידדת עם דמותה של אלכס, במקלט לנשים מוכות.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-28 בספטמבר 2020 והסתיימו ב-9 באפריל 2021 בוויקטוריה, קולומביה הבריטית.
פייר אנג'לי
פייר אנג'לי (באנגלית: Pier Angeli; 19 ביוני 1932 – 10 בספטמבר 1971) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא איטלקי.
ביוגרפיה
נולדה בקליארי, סרדיניה בשם אנה מריה פייראנג'לי, אחותה התאומה של השחקנית מריסה פאוואן.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט מלודרמה איטלקי בשם "מחר יהיה מאוחר מדי" (Domani è troppo tardi) לצידו של ויטוריו דה סיקה (1950) על משחקה בסרט זה זכתה בפרס האיטלקי "סרט הכסף" (Nastro d'Argento) לשחקנית הטובה ביותר.
היא עברה להוליווד והוחתמה ב"מטרו גולדווין מאייר". סרטה הראשון בארצות הברית היה "טרזה" (Teresa) לצידו של רוד סטייגר. על משחקה בסרט זה זכתה בתחרות גלובוס הזהב התשיעית בפרס "השחקנית החדשה הטובה ביותר של השנה".
ב-1953 שיחקה בסרט "סיפור שלוש אהבות" לצידו של קירק דאגלס שגילה בזכרונותיו כי בתקופה זו הם היו מאורסים. הייתה לה גם מערכת יחסים עם ג'יימס דין והם היו אמורים לשחק בסרט "מישהו שם למעלה אוהב אותי" אך דין נהרג ובמקומו שיחק פול ניומן.
ב-1957 השתתפה בסרט "אנדרו העליז" לצידו של דני קיי בתור סלינה גאליקו, נערת קרקס.
ב-1960 שיחקה בסרט הבריטי "השתיקה הזועמת" (The Angry Silence) לצידו של ריצ'רד אטנבורו. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר.
ב-1962 שיחקה בסרט "סדום ועמורה" בתפקיד אשת לוט.
ב-1965 השתתפה בסרט המלחמה "יום לפני הכניעה".
ב-1968 ביקרה בישראל והשתתפה בסרט "כל ממזר מלך" בבימויו של אורי זוהר בתפקיד איילין, אשתו של עיתונאי אמריקאי המגיע לסקר את המאורעות בישראל בתקופת מלחמת ששת הימים.
מוות
ב-10 בספטמבר 1971 נמצאה פייר אנג'לי מתה בביתה בבוורלי הילס. פורסם כי מתה ממנת יתר של ברביטורטים.
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק
רביעיית המיתרים מס' 12 בפה מז'ור אופוס 96 (ה"אמריקאית") היא יצירה קאמרית מאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק.
הלחנה
דבוז'אק הלחין את הרביעייה בשנת 1893, במהלך חופשת הקיץ מניהול הקונסרבטוריון הלאומי בניו יורק. דבוז'אק שהה בחופשתו בכפר של קהילת מהגרים מצ'כיה - ספילוויל אשר באיווה. הרביעייה נכתבה באותו הזמן שנכתבה יצירת המופת של דבוז'אק - הסימפוניה מן העולם החדש. על זמנו בספילוויל אמר דבוז'אק "באשר לסימפוניה החדשה שלי, הרביעייה בפ'ה מזור והחמישייה - לא הייתי כותב אותן סתם כך, לו לא ראיתי את אמריקה". בפרק השני ניתן לשמוע מנגינת ספיריטואלז אפרו-אמריקאית בעלת כמיהה עגמומית, רגש שדבוז'אק אכול הגעגועים הזדהה עמו. הפרק השלישי הוא שיר רפסודי של ציפור אמריקאית. בפרק האחרון ניתן לשמוע רכבת על מסילת ברזל. השמעת הבכורה בוצעה בבוסטון בראשון בינואר 1894 בקונצרט של רבעיית קניזל. מאוחר יותר (לאחר אחד עשר יום) היצירה בוצעה בניו יורק בקרנגי הול.