cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נזק בלתי ממוני טהור
נזק בלתי ממוני עקיף – נזקי ריקושט
תחום שבו הזכאות לפיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור עדיין נשללת הוא התחום של "נזקי ריקושט", הנגרמים כאשר פגיעה פיזית באדם אחד או ברכושו גורמת נזק בלתי ממוני לאדם אחר. בפסק הדין בעניין גורדון עלה החשש מפני הרחבה בלתי ראויה של היקף הסיכון בר הפיצוי, ולפיכך הגביל בית המשפט את האחריות כך שתחול רק כלפי מי שנופל "במעגל הסיכון הראשוני". עם זאת, פסק הדין נמנע מלשלול אפשרות של מתן פיצוי גם למי שנמצא מחוץ למעגל זה, שתוכל להיעשות באמצעות מבחן הצפיות, דהיינו- ניתן יהיה להכיר בזכאותם של ניזוקים נוספים אם מתקיימת חובה לצפות את הפגיעה בניזוק. חרף נכונותו העקרונית של בית המשפט להכיר בנזקי ריקושט כנזקים בני פיצוי בפסק-דין גורדון, הזכאות לפיצוי הוכרה במשורה והיא כפופה לקריטריונים המחמירים שנקבעו בפסק-דין אלסוחה. בפרשה זו נידונה שאלת האחריות לנזק נפשי שנגרם לקרוב משפחה של מי שנפגע בתאונה. הנשיא שמגר (כתוארו אז) אמנם הביע בפסק הדין נכונות לפצות גם ניזוקים המצויים ב"מעגל הסיכון המשני", אולם קבע תנאים מחמירים להכרה בנזק כבר פיצוי, הכוללים בין השאר נזק נפשי משמעותי. קריטריונים צרים אלו השאירו את נזקי הריקושט בגבולות מצומצמים לעומת גבולותיו המתרחבים של הנזק הבלתי ממוני הטהור לניזוק ישיר.
גובה הפיצוי
פסק-דין דיין מסמל מגמה נוספת, של הגדלת סכום הפיצוי בגין נזקים בלתי ממוניים טהורים ביחס לגובה הפיצוי שהיה נהוג בעבר. במקרה זה, שולמו 400,000 ש"ח לכל אחד מבני זוג על כאב וצער שנגרם להם לאחר שצוות בית החולים ביצע בבהילות, על סמך מידע שגוי, וללא לשאול את האב, הפלה מלאכותית בעובר בחודש השישי של ההריון, ובכך גרם לכך שהאב נותר חשוך ילדים. במקרה זה התריע תיאודור אור מפני פרקטיקה מוטעית לקבוע את שיעור הנזק הלא ממוני בתביעות לפיצוי על נזקי גוף שאינן לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, כמכפלה של הסכומים בחוק זה, באופן הגורם במקרים רבים להפחתה בשיעור הפיצויים הראוי.
בפסק-דין אחמד נפסק פיצוי של 450,000 ש"ח בגין נזק בלתי ממוני. במקרים אלו ובמספר מקרים נוספים אף אושר גובה הפיצוי על ידי בית המשפט העליון בהליך הערעור. סקירת הפסיקה שניתנה בישראל בשנים האחרונות מלמדת כי קיימת נטייה גוברת לפסיקת פיצויים ממשיים בגין נזק גוף לא ממוני בעיקר בערכאות הנמוכות, המעידה אף היא על מגמת ההרחבה של הפסיקה ביחס לנזק מסוג זה. מאידך, לטענת ד"ר ביטון, בתי המשפט נוטים לפסוק פיצויים שרירותיים מבלי לקיים דיון בהערכת הנזק הבלתי ממוני, באופן שמוביל לחוסר עקביות בגובה הפיצוי. כך, למשל, בפסק-דין יונסי, שבו נדונה פגיעה בפרטיותה של תובעת שתמונת שדיה המנותחים הופצה בעיתון בלא הסכמתה, פוצתה התובעת בסכום של 20,000 ש"ח בגין "כאב וסבל ועוגמת-נפש" מבלי שיינתן הסבר לפסיקת סכום זה, ואילו בפסק-דין צוקרמן, בו נאסף מידע על עובד תוך פגיעה בזכותו לפרטיות, פוצה העובד בסכום של 250,000 ש"ח "על דרך האומדנא".
היעדר הגדרה למונח "נזק"
בהצעת חוק דיני ממונות (הצעת הקודיפיקציה), הבאה להסדיר מחדש את החקיקה האזרחית הישראלית, מופיעה ההגדרה שהוצגה לעיל למונח "נזק גוף" (בסעיף 6 להצעה), בעוד שהגדרה למונח "נזק" נעדרת ממנה לחלוטין. פירוש הדבר הוא שאם ההצעה תתקבל, לא תהיה עוד מסגרת חוקית ממשית לקביעה מה נכלל במונח "נזק". לעובדה זו עשויה להיות השפעה מרחיבה על פרשנות המונח, שכן בהיעדר הגדרה בחוק יוכלו בתי המשפט לפרש כרצונם, על-פי השכל הישר או שיקולי מדיניות, מה נחשב ל"נזק". מאידך, בתי המשפט הרחיבו עד מאוד את ההגדרה גם בהינתן בסיס קיים בחוק ולפיכך לא בהכרח תהיה להיעדר ההגדרה בחוק משמעות מרחיקת לכת.
איחוד הסדרי הפיצוי עם דיני החוזים
היבט נוסף הוא פסיקת פיצויים בשל נזק בלתי ממוני, כפי שמעלה פרופ' גלעד. סעיף 13 לחוק החוזים (תרופות) קובע שכאשר הפרת החוזה גורמת לנפגע נזק בלתי ממוני, בית המשפט רשאי לפסוק פיצויים בשיעור שייראה לו בנסיבות העניין. הצעת החוק מחילה הוראה זו על כלל דיני החיובים, לרבות חיובי הנזיקין (בסעיף 563 להצעה). האיחוד עם דיני החוזים מביא לכך שביחס לפיצויים בגין נזק לא ממוני הנובעים מנזק גוף, קמה זכות שבדין לפיצויים, בעוד שלגבי נזק בלתי ממוני טהור זכותו של הנפגע כפופה לשיקול דעתו של בית המשפט, אשר יכריע בהתאם לנסיבות העניין. דברי ההסבר להצעת החוק מציינים כי בכך ניתן לראות משום הכרה חוקית מפורשת בפיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור בדיני הנזיקין. לדעת פרופ' גלעד, לעומת זאת, השינוי יוצר קושי שכן סעיף 13 מייצג תפיסה הרואה בנזק הבלתי ממוני הנלווה להפרת החוזה "נזק משני", שהפיצוי בגינו נתון לשיקול דעתו של בית המשפט, בעוד שההתייחסות לנזק מסוג זה בדיני הנזיקין היא שונה בתכלית, ורואה בו חלק מליבת האחריות הנזיקית. לפיכך מציע גלעד להדגיש בדברי ההסבר לחוק כי על קביעת הפיצויים להתבצע כחלק מתפיסה עקבית ושוויונית לגבי סוג נזק זה, ולא על ידי הכרעה נקודתית בכל מקרה לגופו, כך ש"נסיבות העניין" יהיו רק גורם שיש להתחשב בו ולא המבחן העיקרי.
היעדר מתאם בין חומרת העוולה לתרופה הנפסקת בגינה
פרופ' מור מעלה סוגיה נוספת ההתחשבות בשאלה האם העוולה נעשתה בזדון או ללא זדון לשם קביעת היקף האחריות. באנגליה נקבע בעבר בפסק-דין Bradford v. Pickels שהמשפט אינו בוחן כליות ולב, ושדיני הנזיקין אינם מייחסים חשיבות למניע זדוני של האדם. אולם בעיני מור ראוי שהשיטה המשפטית תגיב בצורה הולמת לעוולות המלוות בכוונה או בזדון, ויש להרחיב את האחריות במקרים של מעשים זדוניים שגרמו לנזק נפשי טהור. להשקפתו, אין בהצעה פתרון יסודי לסוגיה זו, אולם ישנה התייחסות לאבחנה האמורה במספר תחומים, ביניהם התחשבות באשמו של הנתבע כשיקול סיבתי (בסעיף 439 להצעה).
עתיד הפסיקה בנושא נזק בלתי ממוני טהור
מגמת הפסיקה שיקפה עד כה הכרה הולכת וגוברת בנזק הבלתי ממוני הטהור. ייתכן שהגענו לנקודת רוויה ובתי המשפט יבינו את השלכות פסיקותיהם על הרחבת גבולותיהם של דיני הנזיקין ויחלו לפסוק ב"קמצנות" רבה יותר. לכך עשוי לתרום השינוי הצפוי בעקבות קבלת הצעת הקודיפיקציה, לפיה הפיצויים על נזק מסוג זה יהיו נתונים לשיקול דעת בית המשפט באופן שיהפוך אותו לנזק "משני" בלבד. מאידך, ייתכן והמגמה תהיה דווקא של הרחבת ראש הנזק, בהמשך לפסיקת בית המשפט עד היום, לכיוון הכרה גם בנזקי ריקושט כנזקים בני פיצוי, דווקא בשל אותו שיקול דעת הניתן לבית המשפט. לדעת בן-עזר, חיזוק למגמת ההרחבה ניתן למצוא בהתפתחויות שחלו בעשורים האחרונים בעולם הרפואה לגבי פגיעות נפשיות, ובעקבותיהן- גם בתפיסות חברתיות לגבי פגיעות מסוג זה. פגיעות אלו נחשבו בעבר לפגיעות שאינן ממשיות בשל הקושי להבחין בסממנים חיצוניים לנזק. אולם בעקבות ההתפתחויות בתחום הרפואה, נוצרה מגמת הכרה מתרחבת בהיבטים הפיזיים של נזק נפשי גם בחברה, שמצאה ביטוי בנכונות להעניק קצבאות לסובלים מפגיעות או נכויות נפשיות, אף שאינן עולות כדי מחלת נפש של ממש.
שאלה שטרם נידונה בפסיקה – גרימת נזק בלתי ממוני טהור במכוון
פרופ' מור מעלה את הצורך להתייחס לגורם הזדון בנזקים מסוג זה (כמו-גם בהקשר של נזק כלכלי טהור ובנושא ריחוק הנזק), התייחסות שאינה מופיעה בהצעת הקודיפיקציה. נושא זה נדון בהרחבה במשפט האמריקאי לאורך המאה ה-20. קובץ ההשלמות ל-First Restatement of Law האמריקאי בנושא דיני הנזיקין, אשר פורסם ב-1948, קבע שאדם שגורם לפגיעה נפשית חמורה אצל אחר באופן מכוון, אחראי על הנזק הנפשי הנגרם כתוצאה מפגיעה זו. הפסיקה האמריקאית אימצה גישה דומה והיא מכירה כיום בגרימה מכוונת של סבל נפשי או רגשי כעוולה עצמאית אשר מאפשרת לניזוק לקבל פיצוי בגין נזקים שכאלה. כך למשל, מעביד אשר מפטר עובד בדרך משפילה באופן מכוון, ובכך גורם לעובד לנזק נפשי, עשוי להיות חייב בפיצויים.
תביעות לפיצויים בגין נזקי גוף יכולות להיות מורכבות למדי ודורשות מעורך הדין אשר מטפל בהן ניסיון בתחום, הכרות עם התחום הרפואי ויכולת משפטית מעולה. מאחר שתחום זה של המשפט מערב, מטבע הדברים, משפט ורפואה הרי שאותם עורכי דין שהם בעלי רקע רפואי זוכים לעיתים ליתרון על פני חבריהם למקצוע, שאינם בקיאים במונחים רפואיים ובידע מעולם הרפואה.
חשוב להבין כי בכל תביעה בגין נזק גוף נדרש הנפגע להוכיח את פגיעתו על ידי חוות דעת רפואית ערוכה כדין אשר תתייחס לאופי הפגיעה, חומרתה, אחוזי נכות אם נותרו והקשר הסיבתי בין עילת התביעה לנזק הגופני שנמצא. בכל התביעות בגין נזקי גוף אשר אינן בשל תאונת דרכים נדרש התובע לצרף כבר לכתב התביעה חוות דעת רפואית מטעמו ואילו בתביעה לנזקים שנגרמו בגין תאונת דרכים, בית המשפט ממנה מומחים מטעמו לבדיקת התובע והערכת נזקיו.
במקרים של תאונת דרכים אשר היא תאונת עבודה נסמך לעיתים בית המשפט על קביעת המוסד לביטוח לאומי בעניין נכותו של התובע בעקבות התאונה. לעניין ניהול תביעה בגין תאונת דרכים ראה הרחבה בעמוד: תאונות דרכים. המונח נזקי גוף כולל בתוכו גם נזקים שנגרמו לנפש וניתן בעזרת חוות דעת מתאימה להוכיח גם נזקים פסיכיאטריים במקרים המתאימים. בתחום המשפטי הרחב של נזקי גוף, תביעות בגין רשלנות רפואית הן המורכבות ביותר שכן הן מצריכות חוות דעת רפואיות אשר מתייחסות הן לעניין הנזק אשר נגרם לתובע והן לעניין סבירות ואיכות הטיפול הרפואי שגרם לנזק הגוף.
כאשר שוקלים הגשת תביעה בגין רשלנות רפואית מומלץ לבצע התייעצות עם עורך דין הבקי בתחום ייחודי ומורכב זה של תביעות בגין רשלנות רפואית על מנת לבחון את סיכויי התביעה. ברובן המכריע של התביעות בגין נזקי גוף על סוגיהן השונות התביעה אינה מוגשת סמוך לאירוע שגרם לנזק הגוף שכן על מנת להעריך את הנזק הקבוע שנותר בעקבות הפגיעה יש להמתין פרק זמן לבחינת שיפור או התדרדרות במצב הנפגע בעקבות הפגיעה.
התפיסה הנזיקית המסורתית
התפיסה הנזיקית המסורתית רואה לנגד עיניה מטרות של צדק. חוש הצדק דורש שאדם הגורם נזק חייב לשאת במעמסה הכספית הנובעת ממעשיו. התפיסה היא שאם אחד משניים – המזיק או הניזוק, צריך לשאת בנזק, צודק יותר שיהיה זה המזיק. בתפיסה הנזיקית המסורתית, המטרה המרכזית של הטלת אחריות על מזיק היא פיצוי הניזוק. מטרה נוספת לפי התפיסה המסורתית היא השגתו של צדק מתקן. לפי אריסטו, ניתן לחלק את מושג הצדק ל-2: צדק מתקן וצדק מחלק. צדק מתקן מתמקד בשני הצדדים לאירוע קונקרטי, בעוד שצדק מחלק מבקש לבחון לא רק את הצדדים לאירוע המסוים אלא גם את ההשפעה על החברה כולה. צדק מתקן מניח שוויון מוחלט בין הצדדים, ומטרתו היא לתקן עיוותים בשוויון זה, שנגרמו כתוצאה מעסקאות רצוניות או לא רצוניות (כמו אירוע נזיקי). הדרך בה הצדק המתקן משיג את מטרתו היא העברת נכסים מהמזיק לידי הניזוק. לדעת פלטשר, הצדק המתקן מתבטא בעיקרון הדדיות הסיכון. אם הסיכון אליו חשף המזיק את הניזוק גדול יותר מהסיכון אליו חשף הניזוק את המזיק, על האחרון לשאת באחריות בנזיקין. לדוגמה, מטוס הטס בשמיים חושף אנשים על הקרקע לסיכון שאינו הדדי.
מנקודת המבט של צדק מתקן אין הבדל של ממש בין נזק בלתי ממוני טהור לנזקים אחרים. נזק בלתי ממוני טהור, ככל נזק, מפר אף הוא את השוויון שבין שני אנשים, המזיק והניזוק. גם בנזק מסוג זה, המזיק חשף את הניזוק לסיכון באופן חד-צדדי. מנקודות אלו עולה כי אין מניעה, לפי התפיסה הנזיקית המסורתית, לאפשר פסיקת פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור.
מבוא
הניתוח הכלכלי של המשפט הוא אסכולה העושה שימוש ברעיונות ושיטות המושאלים מדיסציפלינת הכלכלה ליצירת תאוריה משפטית. אסכולה זו משמשת הן לחיזוי תוצאות של חוקים שונים (ניתוח פוזיטיבי) והן להמלצות על המדיניות הראויה שיש לנקוט בה (ניתוח נורמטיבי).
גישת הניתוח הכלכלי של המשפט
הניתוח הכלכלי חולק על התפיסה המסורתית ביחס למטרות של דיני הנזיקין. גישה זו מציבה מטרות של יעילות: הרתעה, פיזור הנזק (המושג על ידי ביטוח) והקטנת העלות של ההתדיינות המשפטית. הניתוח הכלכלי מבקר, בין השאר, גם את מתן הפיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור. נקודת המוצא של הניתוח היא הרעיון העומד בבסיס שוק הביטוח. המבוטח בוחר לשלם סכום מסוים וקטן יחסית עכשיו, כדי להימנע מתשלום סכום לא ברור ומשמעותי בעתיד אם ייגרם לו נזק, או יגרום נזק ויהיה חייב בפיצוי. הסיבה להעדפה זו מתקשרת לתאוריה הכלכלית בדבר התועלת השולית מכסף. בתמצית, המשמעות היא שאנשים מפיקים סיפוק רב יותר מ-1000 השקלים הראשונים שיש להם, מאשר מכל שקל שיתווסף בהמשך. לכן אנשים מעדיפים להשתמש בשקלים הבאים שירוויחו, שאותם הם מעריכים פחות, כדי לרכוש ביטוח מפני מצב בו יאבדו גם את 1000 השקלים הראשונים.
נדמיין שני בני זוג המחזיקים ברישיון נהיגה. הערכת הזוג את המכונית הראשונה שירכשו תהיה גדולה, שכן הרכישה עונה על צורך בסיסי. כשירכשו בני הזוג רכב נוסף, הדבר ישפר את איכות חייהם, אולם השיפור יהיה קטן מזה שבא בעקבות רכישת הרכב הראשון. ככל שיוסיפו בני הזוג לרכוש עוד ועוד מכוניות, השיפור באיכות החיים שכל מכונית תביא עימה ילך ויקטן. זו הסיבה שאנשים יעדיפו להגן על עצמם מפני אובדן הרכב הראשון באמצעות רכישת ביטוח, גם אם המשמעות הכספית של הדבר היא ויתור על רכב נוסף. הביטוח מאפשר לפזר את העלות של נזק עתידי על פני תקופה ממושכת, ובכך מגן על הרוכש אותו מפני הפסד כספי גדול בבת אחת. ביטוח כנגד נזק בלתי ממוני טהור, שהם בלתי ממוניים בהגדרתם, הוא בעייתי לדעת הניתוח הכלכלי, שכן בניגוד למוצרים רגילים, רגשות אינם פריטים הניתנים להחלפה בשוק במקרה של פגיעה בהם. המסקנה של הניתוח הכלכלי היא שדרישתם של אנשים לביטוח בגין נזקים לא ממוניים תלויה בהערכתם האם וכיצד אותם נזקים ישפיעו על הצורך שלהם בכסף. הניתוח הכלכלי מבחין בין אירועים שמשפיעים על רווחת היחיד באופן ישיר על ידי נזק לרכוש, כמו נזק למכונית או לבית, לבין אירועים שמשפיעים באופן בלתי ישיר על רווחת היחיד על ידי יצירת צורך בהוצאות שיאפשרו לו לחזור לחייו הרגילים, כמו צורך בהתקנת מעלית בביתו בשל פגיעה פיזית. שני סוגי האירועים מגדילים את הצורך של היחיד בכסף, ולפיכך בעבור שניהם אנשים ידרשו ביטוח. לעומת זאת, עבור נזקים שלא מגדילים את הצורך בכסף, כמו נזקים בלתי ממוניים טהורים, אנשים לא ידרשו ביטוח. היעדר קיומו של שוק ביטוח לנזקים אלה מצביע לדעת הניתוח הכלכלי על חוסר רצונם של אנשים בביטוח שכזה. כיוון שביטוח הוא מנגנון פיצוי, מסקנת הניתוח הכלכלי היא כי היעדר דרישה לביטוח משמעותה היעדר דרישה לפיצוי.
גם בקרב אנשי הניתוח הכלכלי של המשפט ישנם אלה המוצאים בסיס למתן פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור. קרולי והנסון מערערים על הנחת המוצא הסמויה במודל של אנשי הניתוח הכלכלי לפיה התועלת השולית מכסף לא מושפעת מרמת התועלת הבסיסית של הניזוק. קרולי והנסון טוענים כי כיוון שהנזק הבלתי ממוני משפיע על רמת התועלת הבסיסית של הניזוק, כלומר, מוריד אותה כלפי מטה, בכל זאת יש צורך בפיצוי כדי לסייע להעלות את רמת התועלת הבסיסית בחזרה למקום בו הייתה לפני קרות הנזק. אדם שנגרם לו נזק נפשי מפיק פחות תועלת והנאה מהחפצים שברשותו והפעילויות בהן הוא עוסק. לדוגמה, ניזוק שכזה מפיק פחות הנאה מרכבו לעומת ההנאה שהפיק מהרכב טרם קרות הנזק. על מנת שיוכל לשוב וליהנות מרכבו באותה המידה, הוא יזדקק לרכב משופר. כדי שיוכל הניזוק לשדרג את רכבו, הוא זקוק לפיצוי כספי. מכיוון שהמזיק הוא שגרם את הנזק ראוי שהוא יהיה זה שישא בעלות הפיצוי. לפיכך, יש דרישה לביטוח בגין נזק בלתי ממוני טהור חרף העובדה שלא התפתח שוק לכך. קרולי והנסון אף טוענים שגם בהיעדר דרישה לביטוח בגין נזק בלתי ממוני טהור ישנם נימוקים הרתעתיים המצדיקים פיצוי על נזקים מסוג זה.
סלבטורה אקרדו
סלבטורה אקרדו (נולד ב-26 בספטמבר 1941) הוא כנר ומנצח איטלקי.
אקרדו נולד בטורינו שבצפון איטליה. בילדותו למד כינור בנאפולי, ואת הופעתו הפומבית הראשונה נתן בגיל 13, ובה ביצע את הקפריצ'י של פגניני - אוסף קטעים וירטואוזיים תובעניים. ב-1958 זכה בפרס הראשון בתחרות פגניני בג'נובה, בהיותו בן 17 בלבד. הוא למד גם באקדמיה המוזיקלית של סיינה, ובין השנים 1973–1980 שימש בה כמורה.
ב-1971 יסד את פסטיבל קרמונה למוזיקת מיתרים. ב-1986 היה בין מקימיה של אקדמיית וולטר שטאופר. התלמידים המפורסמים ביותר הם אלסיו בידולי ואנסטסיה פטרישאק. ב-1992 הקים את רביעיית אקרדו. ב-1996 יסד מחדש את התזמורת הקאמרית האיטלקית, שעם נגניה נמנו תלמידים מצטיינים מאקדמיית וולטר שטאופר.
אקרדו מנגן בכינור סטרדיווריוס מן המאה ה-18, בעל צליל עמוק ונעים.
יהונתן מלוניל
רבי יהונתן (בן רבי דוד הכהן) מלוניל (נולד במאה ה-12 (1135?) – 1211, עכו) היה מהבולטים שבחכמי פרובנס, ומחבר "פירוש רבנו יהונתן" על כל ספר ההלכות של הרי"ף. גר בעיר לוניל, ונחשב שם לראש החכמים. לפי הכתוב בספר "שבט מיהודה" (שלמה אבן וירגה), רבי יהונתן עלה לארץ ישראל קרוב לזמן עליית בעלי התוספות שהיו צרפתים, בעוד הוא בא מפרובאנס. אך לפי גרסת ספר יוחסין, הוא לא עלה לארץ ישראל, ונפטר בפרובאנס בשנת 1205.
תולדותיו
רבי יהונתן היה תלמידו של רבי משה מנרבונה, ושל רבי אברהם אב"ד, וכן תלמידו או חברו של הראב"ד, והיה בקשרי ידידות עם רבי זרחיה הלוי. רבי יהונתן חיבר פירוש חשוב ומקיף לכל ספר ההלכות של הרי"ף, שמצוטט רבות בספרי הפוסקים (לעיתים בשם 'ר' יהונתן הכהן'), אך כיום נותר ממנו רק חלק קטן. חיבורו הפך את ספר ההלכות לספר הלימוד והפסיקה המרכזי בקרב חכמי פרובאנס. לאחרונה הדפיסו את הפירוש ל-21 מסכתות.
בגניזת קהיר נתגלה קובץ קינות שחיבר ידותון הלוי החבר, המקונן על תלמיד חכם כהן בן ארץ ישראל ששמו יהונתן. בהתאם לנתונים אלה ולתקופת המחבר, הסיקו חוקרים רבים שהנפטר הוא רבי יהונתן מלוניל.
יחסיו עם הרמב"ם
בעקבות עותק של איגרת תימן שהגיעה לידיו, עמד רבי יהונתן בקשר של מכתבים עם הרמב"ם, שהחל בשאלה אודות אמיתות האסטרולוגיה (שתשובת הרמב"ם עליה עוכבה כמה שנים). כפי הנראה הוא העריץ את הרמב"ם, ולפי עדות רבי יצחק די לאטיש בכרוניקה "שערי ציון", חיבר רבי יהונתן ספר תגובה לכל השגות הראב"ד, רבו, על הרמב"ם, וכן עמד לימין הרמב"ם בפולמוס שעורר נגדו רבי מאיר הלוי אבולעפיה.
המכתבים ההדדיים כתובים תוך כבוד הדדי רב, והם "מן המיטב שבספרות האגרות העברית". באחד מהמכתבים משנת 1199 כתב הרמב"ם: .בהמשך ההתכתבות שלח אליו הרמב"ם את ספרו "מורה נבוכים", ורבי יהונתן הוא שמסרו לרבי שמואל אבן תיבון על מנת שיתרגמו לעברית.
רוליפלקס
מצלמות רוליפלקס כפולות עדשה נודעו בזכות ממדיהן הקטנים, היותן קלות משקל, עמידות לפגיעה, מבנה מכני פשוט, ועיניות הצצה נוחות. העדשות במצלמות באיכות מעולה ומיוצרות על ידי חברות זייס (75 מ"מ, צמצם 3.5) ושניידר (80 מ"מ, צמצם 2.8). מצלמות אלה נעשו אהודות מאוד בקרב צלמים וקמו להן חיקויים רבים.
רונה ישראל קולת
רונה ישראל-קולת היא זמרת סופרן ישראלית בעלת קריירה בינלאומית, מוזיקולוגית ומנהלת המאסטרקלאס והתחרות ע"ש ז'מבוקי לשירה אומנותית, ירושלים.
קורות חיים
רונה ישראל-קולת נולדה בלונדון, אנגליה ועלתה לישראל בגיל 8.
למדה בתיכון תלמה ילין במגמת אמנות פלסטית. בעלת תואר ראשון בביצוע מטריניטי קולג' אוף מיוזיק, לונדון, ותואר שני (אמן) מהקולג' המלכותי למוזיקה, לונדון. את תואר רב-אמן (קונצרט-אקזמין) רכשה באוניברסיטת מיינץ.
לאחר לימודיה הייתה סולנית בבתי אופרה במיינץ, גיסן, דסאו, המבורג ועוד. השתתפה בין היתר בפסטיבל האביב בהיידלברג, פסטיבל היידן באייזנשטדט, פסטיבל האופרה הקאמרית של ריינסברג, בריטן פירס, פסטיבלי אבו–גוש ופסטיבל שלזויג–הולשטיין. הופיעה במגוון תפקידים אופראיים וקונצרטים עם תזמורות בישראל ומחוצה לה, ביניהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הפילהרמונית של ריינלנד פפלץ. הופעותיה ברדיו ובטלוויזיה כוללות הקלטות ל"קול המוסיקה" במסגרות "אתנחתא", עם אנסמבל המאה ה-21, רסיטל אמן, ופורטרט אישי ברשת הטלוויזיה הגרמנית מ.ד.ר. (MDR).
מייסדת ומנהלת המאסטרקלאס הבינלאומי לשירה אמנותית, ירושלים (IMVAJ), וחברת פורום המלחינות בישראל. בשנת 2020 החלה להגיש פינה שבועית בנושאי שירה וחברה בתוכנית "שלושה שיודעים" ברשת כאן תרבות של תאגיד השידור הישראלי.
רונה קולת מרצה בנושאי שירה ומוזיקה. מלמדת פיתוח קול ופדגוגיה ווקאלית במכללת לוינסקי ומנהלת את הסטודיו הישראלי להפקה קולית נכונה.
חיים אישיים
מתגוררת בזכרון יעקב עם משפחתה.
ז'אק דה סור
ז'אק דה סור (בצרפתית: Jacques de Sores) היה שודד ים צרפתי שפעל בים הקריבי במאה ה-16, יחד עם פרנסואה לה קלרק. דה סור ידוע במיוחד בשל התקפתו על הוואנה ב-1555.
דה סור ולה קלרק יצאו מצרפת ב-1553 בראש שלוש ספינות מהצי הצרפתי, בשליחותו של מלך צרפת, שהתקנא באוצרות שהביאו עמם הספרדים מהעולם החדש. לה קלרק פשט על סנטיאגו דה קובה ב-1554, ולא ברור אם דה סור הצטרף אליו בתקיפה זו.
הפעולה הידועה ביותר של ז'אק דה סור היא הפשיטה על הוואנה ב-1555. דה סור נתקל בהתנגדות מועטה ביותר, אך התאכזב כשלא מצא בעיר שלל רב. בתסכולו, העלה את העיר באש, כמו גם את הספינות שעגנו בנמלהּ, והחריב את פוארסה וייחה - המבצר שנועד להגן עליה. להתקפה זו היו השלכות על התפתחותה של הוואנה - הוקמו בה מבצרים יעילים יותר, קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, אל מורו וסן סלוודור דה לה פונטה, שהצליחו להגן על הוואנה במשך 200 השנים הבאות.
ב-1570 רצח דה סור 40 מיסיונרים ישועים והשליך את גופותיהם לים, בסמוך ללה פלמה שבאיים הקנריים.
כישור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סדרן תוכניות
במדעי המחשב, סדרן תוכניות או זַמְנָן (Scheduler) הוא כלי מרכזי במערכות התומכות בריבוי משימות ובמערכות זמן אמת. במערכות מחשב מודרניות, יש בדרך כלל יותר תהליכים שמופעלים בו זמנית מאשר מעבדים במחשב. סדרן התוכניות היא תוכנית שאחראית על חלוקת זמן המעבד בין התהליכים השונים.
עיתוי התזמון
סדרן התוכניות אינו יכול סתם כך באמצע ריצת תהליך להפסיק אותו ולהעביר לתהליך אחר, משום שאם תהליך רץ אזי סדרן התוכניות עצמו לא רץ. הדרך הרגילה בה סדרן התוכניות משעה תהליך אחד ומריץ אחר הוא על ידי קביעה לשעון המערכת לתת פסיקה לאחר זמן קצוב שתהליך רץ, ואז השליטה חוזרת אל סדרן התוכניות. כמו כן סדרן התוכניות מחליט את מי להריץ כעת במקרה שתהליך התפצל לשניים, סיים את פעולתו, הכניס את עצמו למצב המתנה על ידי קריאת מערכת או במקרה שחלה פסיקת חומרה בעקבות קלט.
מדיניות התזמון
סדרן התוכניות בוחר את התהליך שיקבל את זכות השימוש במעבד לפי אלגוריתם תזמון שמקיים מדיניות תזמון. למדיניות התזמון של סדרן התוכניות יש שתי מטרות עיקריות:
אלגוריתמי תזמון
קיימים אלגוריתמים שונים לתזמון הבאים להשיג מטרות שונות בהתאם לדרישות המערכת. דוגמאות לאלגוריתמי תזמון:
Don't Stop Me Now
Don't Stop Me Now (בעברית: אל תעצור אותי עכשיו) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, ונכלל באלבומה השביעי של הלהקה, "Jazz". השיר יצא כסינגל בשנת 1979, והגיע למקום 9 במצעד הלהיטים הבריטי ולמקום 86 במצעד הלהיטים האמריקאי.
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה, פרדי מרקיורי. בשונה מרוב שירי הלהקה, בשיר זה לא מבצע חלק עיקרי גיטריסט הלהקה, בריאן מיי, שבדרך כלל מוביל את שירי הלהקה. השיר הוקלט גם על ידי הלהקה מקפליי.
בשנת 2005 נבחר השיר ל"שיר המכוניות הטוב בעולם", בתחרות שנערכה בשיתוף עם תוכנית הטלוויזיה "טופ גיר".
השיר גם מופיע באלבום האוסף של הלהקה "Greatest Hits" מ-1981, וביוני 2011, במסגרת חגיגות ה-40 שנים של קווין, נכלל טייק ישן של השיר המכיל חלקים נוספים של גיטרות, במיני אלבום בונוס במהדורה המחודשת וההוצאה המחודשת של האלבום "Jazz".
קליפ
את הקליפ של השיר ביים ג'יי קליבנשטיין וצולם ביער הלאומי בבריסל, בלגיה ב-26 בינואר 1979.
בהופעות
בגרסת האולפן, החלק של בריאן מיי הוא רק בסולו הגיטרה שלו, אבל בגרסאות של ההופעות של Jazz ושל Crazy ב-1979, מיי שיחק קצת בקצב של הגיטרה בכל השיר כדי לתת יותר תחושה של מוזיקת רוק.
גרסה חיה של השיר מופיעה באלבום של הלהקה Live Killers משנת 1979.
סינגל
במהדורה היפנית, האמריקאית, הקנדית והאוסטרלית, השיר "More Of That Jazz" היה הבי-סייד.
רנסאנס (להקה)
רנסאנס (באנגלית: Renaissance) הייתה להקת רוק מתקדם בריטי שפעלה בשנות השבעים.
ההרכב ניגן בסגנון המכונה "רוק סימפוני" ובשנות פעילותם הוציאו כ-27 אלבומים, ביניהם אלבומי אולפן ואוספים. בולט במיוחד הוא האלבום המצליח "שחרזדה וסיפורים אחרים", פרשנות יצירתית ליצירה המפורסמת של המלחין הקלאסי רימסקי-קורסקוב.
היסטוריה
חברי להקת ציפורי החצר לשעבר, פול סמית', קית' רלף (גיטרה וקולות) וג'ים מק'קרטי (תופים) הקימו את ההרכב שסגנונו נע בין רוק, פולק ומוזיקה קלאסית. אליהם הצטרפו הבסיסט לואיס קנאמו והפסנתרן ג'ון הווקאן, וכן אחותו של רלף, ג'יין (קולות). אלבומם הראשון הופק על ידי סמית', אבל נגנז במהרה עקב שינויים בהרכב. הלהקה הוציאה שני אלבומים דרך החברות אלקטרה ואיילנד לפני שגובש ההרכב המוכר שלה.
ההרכב החדש, שמהווה את ההרכב המוכר של להקת רנסאנס, כלל את אנני הסלם (קולות), מייקל דאנפורד (גיטרה אקוסטית), ג'ון טאוט (קלידים), ג'ון קאמפ (גיטרה בס וקולות) וטאראנס סוליבאן (תופים). האלבום הראשון בהרכב זה יצא ב-1972 בשם Prologue (פרולוג). המוזיקה באלבום הולחנה על ידי מק'קרטי ודאנפורד, ומילים מאת המשוררת בטי טאצ'ר.
בשנות השבעים הלהקה נהנתה מהצלחה מסחרית כאשר סגנונה היה בעיקר רוק-פולק עם נגיעות קלאסיות. הלהקה הכניסה לשירים שלה ציטוטים ואזכורים של גדולי המלחינים, ביניהם: באך, שופן, אלבינוני, דביסי, רחמנינוב, רימסקי-קורסקוב ופרוקופייב. הסינגל המצליח ביותר שלהם היה "Northern Lights", שהגיע למקום העשירי במצעדים בקיץ 1978.
ב-1978 נמתחה על הלהקה ביקורת מצד המעריצים בעקבות הוצאת האלבום "Azure D'or"; לטענת המעריצים, הלהקה שינתה כיוון מוזיקלי וסגנונה הפך טכני יותר וכלל שימוש רב בסינתיסייזר, מהלך שנעשה על ידי רוב להקות הרוק המתקדם באותו זמן. מאוחר יותר עזבו טאוט וסאליבן את הלהקה, וביחד עם הלחץ שלילי מחברות התקליטים ועומס הרב של סיבובי הופעות, הלהקה התפרקה. דאנפורד וקאמפ הוציאו צמד אלבומים בשנות השמונים ואז נפרדו אף הם.
בשנות התשעים הסלם ודאנפורד (בנפרד) הופיעו עם להקות שונות תחת השם רנסאנס, ואף הוציאו כמה אלבומים.
בשנת 2000 הלהקה התאחדה והוציאה אלבום בשם טוסקני (Tuscany) והופיעו בלונדון ולאחר מכן יצאו למסע הופעות קצר ביפן. ב-2005 פרסמו הודעה בעיתונות כי הלהקה התפרקה באופן סופי ולא תשוב להתאחד. אך ב-2009 התאחדו שוב. הם הוציאו אלבום חדש ב-2013 בשם "Grandine il Vento", אשר ניתן להורדה באינטרנט.
רב הונא בר חיננא
רב הונא בר חיננא הוא אמורא בדור הרביעי לאמוראי בבל.
רבותיו
רב הונא בר חיננא היה תלמידם של רב ששת ורב נחמן. היה ידידם של רב הונא ורב אחא, בניו של רב נחמן.
הקשרים בין רב הונא לרבא
רב הונא בר חיננא היה אמורא חבר של רבא ראש ישיבת פומבדיתא. רב הונא ורבא היו שניהם תלמידים של רב נחמן, ובמספר מקרים נחלקו לגבי דעתו.
בגמרא מובאים מספר מקרים בהם נחלקו רב הונא ורבא לגבי הוראת הלכה למעשה. כך למשל, כאשר ביקש ריש גלותא מרב הונא לתקן את בוסתנו ולהפכה לרשות היחיד על מנת שמותר יהיה לטלטל בה חפצים בשבת (הבוסתן אינו משמש למגורים ועל כן אין די במחיצותיו החיצוניות על מנת שיהיה מותר לטלטל חפצים בתוכו כרשות היחיד, כדין קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה), הקים רב הונא במקום מחיצת קנים צפופים על בסיס עקרון לבוד, שייצרו ביתן מגורים עבור שומר הבוסתן. רבא שלא הסכים לתיקון הגינה באופן זה, מכיוון שסבר שאין משמעות לבניית ביתן מגורים לאחר שהמחיצות הבוסתן החיצוניות כבר עומדות ('הוקף ולבסוף ישב'), עקר בעצמו את הקנים שהציב רב הונא.
במקרה נוסף, דנו בבית המדרש על גוי ששכשך את ידיו ביין. רבא התיר את היין למכירה לגוי, אך רב הונא בר חיננא אסרו בהנאה כדין סתם יינם. גם במקרה זה יצאו הכרזות הלכתיות פומביות סותרות מצד רבא ורב הונא. אך לבסוף חזר בו רבא מפסקו והודה לרב הונא.
תלמידיו
האמורא אביי מוזכר בצעירותו כמי שישב לפני רב הונא וחבריו כתלמיד לפני רבו. כן למד אצלו רב הונא, ורב הונא אף מזכיר בתלמוד שאלה תלמודית ששאל אותו רב הונא בר חיננא במטרה לבחון אותו ולעמוד על הבנתו. שאלה זו עסקה בחיוב הנקת תינוק, הנמנה עם אחד מחיובי שבע המלאכות שהאשה חייבת בהם לבעלה, במקרה שמנהג משפחתו של הבעל שלא להניק ומנהג משפחתה להניק. לפי גרסה אחרת מדובר ברב פפא, שלמד אצלו.
יחסי ארצות הברית–מוזמביק
יחסי ארצות הברית–מוזמביק הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין מוזמביק.
היסטוריה
היחסים בין ארצות הברית למוזמביק כיום ומשתפרים בהתמדה. מלבד מדגסקר, מוזמביק הייתה המדינה היחידה במזרח אפריקה שהייתה מעורבת בייבוא עבדים אפריקאים לאמריקה. בשנת 1993 בלט הסיוע האמריקני למוזמביק, בין השאר כתוצאה מסיוע משמעותי בהיבט התזונתי לשעת חירום בעקבות הבצורת בדרום אפריקה בשנים 1991–1993, אך חשוב יותר, בתמיכה בתהליך השלום והפיוס. במהלך התהליך לקראת הבחירות באוקטובר 1994, שימשה ארצות הברית כמממנת משמעותית וחברה בוועדות החשובות ביותר שהוקמו כדי לפקח על יישום הסכמי השלום הכלליים ברומא. ארצות הברית היא התורמת הדו-צדדית הגדולה במדינה והיא ממלאת תפקיד מוביל במאמצי הסיוע למוזמביק.
שגרירות ארצות הברית נפתחה במפוטו ב-8 בנובמבר 1975 והשגריר האמריקני הראשון הגיע במרץ 1976. באותה השנה, ארצות הברית האריכה מענק של 10 מיליון דולר לממשלת מוזמביק כדי לסייע בפיצוי העלויות הכלכליות של אכיפת הסנקציות נגד רודזיה. עם זאת, בשנת 1977, בעיקר כתוצאה מהדאגה מהפרת זכויות אדם, הקונגרס האמריקני אסר על מתן סיוע לפיתוח למוזמביק ללא אישור נשיאותי, כיוון שסיוע כזה יהיה לטובת מדיניות החוץ של ארצות הברית. היחסים נפגעו במרץ 1981, כשממשלת מוזמביק גירשה ארבעה מחברי צוות שגרירות ארצות הברית. בתגובה, ארצות הברית השעתה את התוכניות לספק סיוע בפיתוח ולנקוב בשגריר חדש במוזמביק. היחסים בין המדינות נחלשו באקלים של קיפאון וחשדנות הדדית.
המגעים בין המדינות נמשכו בראשית שנות השמונים כחלק ממאמצי פתרון הסכסוכים של הממשל האמריקני באזור. בסוף 1983 הגיע שגריר אמריקני חדש למפוטו, והשליח הראשון של מוזמביק לארצות הברית הגיע לוושינגטון, ואותת על הפשרת מערכת היחסים הדו צדדית. נשיא מוזמביק סמורה מקל ערך ביקור עבודה רשמי וחשוב באופן סמלי בארצות הברית בשנת 1985, שם נפגש עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. לאחר אותה פגישה הוקמה משלחת שלמה של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), והחלה לסיוע משמעותית במאמצי הרפורמה הכלכלית של ממשלת מוזמביק. הנשיא ז'ואקים שיסאנו נפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בספטמבר 2003; קודם לכן הוא נפגש עם הנשיאים רייגן (אוקטובר 1987), בוש (מרץ 1990) וביל קלינטון (נובמבר 1998), וגם עם מזכירי המדינה קולין פאוול (פברואר 2002) וג'יימס בייקר (יולי 1992). מאז שנכנס לתפקידו בפברואר 2005, ביקר הנשיא ארמנדו גבוזה בארצות הברית חמש פעמים. ביוני 2005 ביקר הנשיא גבוזה בוושינגטון הבירה, כדי להשתתף במיני פסגה של הנשיא בוש באפריקה, יחד עם מנהיגי גאנה, נמיביה, בוטסואנה וניז'ר. מאוחר יותר באותו חודש השתתף בוועידת העסקים של אפריקה (CCA) בבולטימור. הנשיא גבוזה חזר בספטמבר 2005 לאספה הכללית של האו"ם בניו יורק ובדצמבר 2005 השתתף בפורום שיתוף הפעולה הרביעי במרכז קרטר באטלנטה. בשנת 2006 ביקר בניו יורק בעצרת הכללית של האו"ם, וב-2007 ביקר בוושינגטון הבירה (DC) לצורך חתימת אתגר המילניום של מוזמביק.
טווייה
טווייה היא תהליך בו נשזרים סיבים לכדי חוטים. הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט. חוטים עם כיוון שזירה במעלה החוט בכיוון השעון נקראים בעלי שזירת-S וחוטים עם כיוון שזירה נגד כיוון השעון נקראים בעלי שזירת-Z. סיווג נוסף של החוטים הוא לפי מספר הסיבובים ביחידת אורך.
לפני הטווייה עצמה, עוברים סיבים טבעיים (צמר, פשתן, כותנה, משי וכדומה) ניקוי, יישור וצביעה במידת הצורך (סיבים סינתטיים אינם דורשים פירוק).
היסטוריה והתפתחות
עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור והפלך, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והשימוש במכשירים אלו פסק, אם כי העיקרון העומד ביסוד התהליך נותר דומה.
הטווייה ביהדות
ביהדות, טווייה היא אחת מל"ט מלאכות שבת (מסכת שבת, פרק ז', משנה ב'), והיא נמנית בסדר המלאכות של ייצור בגדים לאחר ניקוי הצמר (ליבון), סירוק הצמר (ניפוץ) וצביעתו. במקרא מתוארת מלאכת הטווייה כעבודת יד שנדרשה עבורה חכמת לב "וכל אשה חכמת לב בידיה טוו" (ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ה) וכן "וכל הנשים בחכמה טוו את העזים" (ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ו). חומרי הגלם ששימשו את הטוות היו צמר או פשתים.כלי העבודה בהן השתמשו הטוות לצורך מלאכתן היו הכישור והפלך "ידיה שלחה בכישור וכפיה תמכו פלך"(ספר משלי, פרק ל"א, פסוק יט). תוצרי הטווייה שימשו הן לסיפוק צורכי המשפחה והן כתרומה למשכן "ויביאו מטווה את התכלת ואת הארגמן את תולעת השני ואת השש"(ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ה).
ז'אק דה ורט
ז'אק דה ורט (בפלמית: Giaches de Wert, 1535 - 6 במאי 1596) היה מלחין פרנקו-פלמי, שחי ופעל באיטליה. הוא היה בשורה הראשונה של המלחינים, שפיתחו את סגנון המדריגל בשלהי הרנסאנס.
חייו
קרוב לוודאי שדה ורט נולד בעיר ורט, סמוך לאנטוורפן ועבר לחיות באיטליה עוד בילדותו. הוא היה נער מקהלה בקאפלה של מריה דה קרדונה בנאפולי ואחר היה תלמידו של צ'יפריאנו דה רורה בחצר ד'אסטה בפרארה (בין 1550 ל-1555 בערך). בהמשך עבד לתקופות קצרות בחצרות של נובלארה, מנטובה ופארמה.
בשנת 1565 התקבל לשירותם של בני גונזגה במנטובה והיה למנצח מקהלה בקאפלה הדוכסית של סנטה ברברה, שם נשאר עד 1592. מחליפו היה ג'ובאני ג'אקומו גסטולדי.
חייו הפרטיים היו סוערים; אשתו עזבה אותו והוא ניהל פרשיית אהבים לא מוצלחת עם טארקואיניה מולצה, זמרת בחצר של פרארה.
מוזיקה והשפעה
דה ורט כתב יותר מ-230 מדריגלים ושאר יצירות חילוניות (שיצאו לאור ב-16 כרכים בין 1558 ל-1608), ויותר מ-150 יצירות שתיות (מוטטים, מזמורי תפילה וכן הלאה), אות ומופת לשליטתו באמנות הקונטרפונקט.
מבחינה סגנונית, המדריגלים שלו היו בין המתקדמים ביותר לתקופתם; בשנות ה-80' של המאה ה-16, היה אחד המובילים בפיתוח סגנון חדש, אקספרסיבי ורוגש, יחד עם לוצאסקו לוצאסקי ולוקה מארנציו, סגנון שהגיע לשיאו ביצירות מונטוורדי וג'זואלדו. דה ורט נוטה להשתמש במרקם הומופוני במדריגלים, אם כי לא באופן בלעדי; קטעי פוליפוניה המופיעים מדי פעם מכניסים רוח חיים, בניגוד שהם מציגים. ביצירותיו המאוחרות ביותר, בשנות ה-90' של המאה ה-16, החל לערוך ניסויים בסגנון הקונצ'רטאטו עם קבוצות של קולות בדיאלוג.
דה ורט ניצב בין צ'יפריאנו דה רורה וקלאודיו מונטוורדי, שעבד בפיקוחו במנטובה והושפע ממנו רבות.
קרל אייבל
גנרל קרל אייבל (בגרמנית: Karl Eibl; 23 ביולי 1891 – 21 בינואר 1943), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
אייבל נולד ב-23 ביולי 1891 בגויזרן, אוסטריה עילית, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הלאנדווהר ה-21, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל אייבל עיטורים רבים, ואף הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר אייבל בצבא אוסטריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ואף הועלה לדרגת מיור. לאחר האנשלוס הצטרף אייבל לוורמאכט, ומונה בסתיו 1938 למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-132, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין לחם אייבל עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-44, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. באביב 1940 מונה אייבל למפקד הרגימנט ה-132, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-44 ואף כבש את העיר שיניולה, ועל כך קיבל ב-15 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן נשאר אייבל עם יחידתו בצרפת, ומאוחר יותר הועבר לסלובקיה, וב-1 בפברואר 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם אייבל עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-44 במסגרת הקורפוס ה-29, ועל פעולותיו בז'יטומיר ובאומן קיבל ב-31 בדצמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 בינואר 1942 מונה אייבל למפקד הדיוויזיה ה-385, ולחם עמה באזור פולוצק ורוסלאבל, כחלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין באזור וורונז', ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור סטלינגרד, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24. ב-19 בדצמבר 1942 הועלה אייבל לדרגת גנרל לוטננט, וקיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הועבר אייבל לעתודת המילואים, וב-20 בינואר מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24 שלחם באותה עת בקרבות קשים באזור הדון. הקורפוס ספג אבדות כבדות, ומשום כך יצא אייבל למחרת לסייר בקווים הקדמיים של הקורפוס. במהלך סיורו נתקל אייבל בחיילים איטלקים, ובגלל הערפל הכבד הם חשבו אותו לרוסי ופתחו עליו באש. אייבל נפצע קשות מרסיסי רימון יד שהוטל עליו, וכעבור כמה שעות מת בכפר ניקולאייבקה, כתוצאה מאובדן דם. לאחר מותו הועלה אייבל ב-1 במרץ 1943 לדרגת גנרל חיל הרגלים.
מילי באלאקירב
שנות הילדות
באלאקירב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחתו של לבלר עני. ראשית חינוכו המוזיקלי באה לו בזכות אמו, שלקחה אותו למוסקבה בשנת 1847, ללמוד אצל אלכסנדר דובוג. בעיות כספים הביאו בסופו של דבר לסיום השיעורים הללו ואילצו אותו לחזור לניז'ני נובגורוד. אף על פי כן, היה מי שהבחין בכשרונותיו; עד מהרה מצא פתרון בדמות האציל אלכסנדר אובליצ'ב. בן אצולה זה חיבר ביוגרפיה של מוצרט והחזיק בתזמורת קטנה פרטית ובספריה מוזיקלית עצומה, שבאלאקירב הפיק ממנה ידע יקר ערך במוזיקה.
בגיל שמונה-עשרה, אחרי קורס אוניברסיטאי במתמטיקה, לקח אובליצ'ב את באלאקירב לסנקט פטרבורג, שם התוודע אל מיכאיל גלינקה. גלינקה עודד אותו לעשות את המוזיקה לקריירה, עצה שבאלאקירב קיבל בכל לבו. הוא הופיע לראשונה בפרק הראשון מן הקונצ'רטו לפסנתר שלו. המפגש שלו עם גלינקה גם הצית ניצוץ של לאומיות רוסית בבאלאקירב והוא אימץ את העמדה, שרוסיה צריכה אסכולה מוזיקלית נבדלת משל עצמה, משוחררת מהשפעות דרום-ומערב-אירופאיות. סביבו התלכדו מלחינים בעלי אידיאלים דומים: סזאר קואי, מודסט מוסורגסקי, אלכסנדר בורודין וניקולאי רימסקי-קורסקוב. חמשת הגברים תוארו בפי המבקר הנודע ולדימיר סטאסוב כ"אגרוף החזק"; בהמשך נודעו בפשטות כ"חמישה".
מוזיקה והשפעות
באלאקירב נודע לשמצה, במידת מה, בפרקי הזמן הממושכים שנדרשו לו לסיום יצירות; לדוגמה, הסונאטה בסי מינור שלו נכתבה לאורך 50 שנה. אף על פי כן, עלה בידו להפיק כמות ניכרת של מוזיקה, שרובה אינה מבוצעת כמעט כיום. יצירותיו כללו בעיקר שירים וקבצים של שירי עם, אבל יש בהן גם שתי סימפוניות, שתי פואמות סימפוניות ("רוסיה, ו"תמרה"), ארבע פתיחות ומספר רב של קטעים לפסנתר, ביניהם "אסלאמי: פנטזיה אוריינטלית." יצירותיו התזמורתיות הן בדרך כלל קטעי מוזיקה תוכניתית בסגנון, שפיתחו תלמידי באלאקירב, כמו בורודין ורימסקי-קורסקוב. "אסלאמי" חביבה במיוחד על פסנתרנים, משום שהיא קשה לנגינה.
השפעתו כמנצח וכמארגן מוזיקה רוסית מציבה אותו במעמד של מייסד תנועה חדשה. על אף היותו אחד ממייסדי "בית הספר החופשי", התנגד באלאקירב נמרצות למה שהגדיר "מקצוענות מוזיקלית", תכונה שקישר עם הסצנה הרוסית הממסדית באמצע המאה ה-19. הוא שאף להנחיל את חזונו המוזיקלי לתלמידיו, ומתוך כך היה למעשה מנהיג קבוצת החמישה במשך כל תקופת קיומה. לא אחת משל בקבוצה זו ביד חזקה. על מוסורגסקי, בעיקר, ניתכה לא פעם אש המורה; ביקורתו הקשה של באלאקירב על "לילה על הר קירח" שלו גרמה לכך, שיצירה זו לא בוצעה בחיי מוסורגסקי. מחוץ לקבוצה, נתן באלאקירב עידוד רב לפיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במחקריו, ובסופו של דבר נתן לו השראה לכתיבת "סימפוניית מאנפרד" שלו (צ'ייקובסקי הכיר בכך בהקדישו את היצירה לבאלאקירב).
השנים המאוחרות
לבית הספר החופשי הייתה השפעה, אך הוא סבל מבעיות כספים כרוניות, שדחפו את באלאקירב להתמוטטות עצבים בשנת 1872. בעקבותיה פרש זמנית מעולם המוזיקה ועזב את בית הספר כדי לעבוד כפקיד של מסילת הרכבת בין סנקט פטרבורג לוורשה. כמו כן הוא עבד במספר משרות, כמו מפקח בית ספר, עד שנת 1883, השנה בה התמנה למנהל הקאפלה הצארית ולמנצח האגודה המוזיקלית הצארית. במשרה זו החזיק עד 1895, אז פרש סופית.
באלאקירב מת ב-29 במאי 1910 ונקבר בבית הקברות של מנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.
הנצחה
קרחון באלאקירב באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של מילי באלאקירב.
ויסנט פרר
ויסנט פרר (1350–1419) המכונה ויסנט פרר הקדוש (ולנסית: Sant Vicent Ferrer) היה נזיר מיסיונר דומיניקני מוולנסיה. אביו היה אנגלי ואמו ספרדייה.
לפי האמונה הנוצרית, לפני לידתו, התגלה לאביו בחלום נזיר דומיניקני ובישר לו שבנו יהיה מפורסם בכל העולם. אמו דיווחה כי לא חשה בכאב כלל בשעת הלידה, ולכן הלידה נחשבת בנצרות כעל-טבעית ומבשרת גדולות.
בגיל 18 הצטרף פרר למסדר הדומיניקני בוולנסיה, והשלים תואר מוסמך (STM) בתאולוגיה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה בברצלונה והשלים לימודי דוקטורט בתאולוגיה.
בוויכוח הפנימי שפרץ בנצרות בין הטוענים לכס האפיפיור, תמך פרר במי שהתפרסם לאחר מכן כאנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר מאראגון.
בשליחותו ומטעמו, עבר פרר בין קהילות יהודיות רבות ברחבי ספרד וניסה להמיר יהודים רבים ככל האפשר. הוא מתואר כמי שעובר בין בתי כנסיות, צלב ביד אחת וספר תורה ביד השנייה, מלווה לעיתים במאות מאמינים נוצרים, מכריז על בית הכנסת כעל כנסייה, ומשתמש באמצעי לחץ שונים לשכנע את יהודי הקהילה להמיר את דתם. הוא נחל הצלחה גדולה במשימה זו - יש הנוקטים בהערכה של כ-25,000 יהודים שהצליח להמיר.
פרר הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קליקסטוס השלישי בשנת 1455.
Full Moon
Full Moon (בעברית: ירח מלא) הוא אלבומה השלישי של הזמרת ברנדי נורווד, אשר יצא לאור ב-5 במאי 2002, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. האלבום הוקלט בין קיץ לסתיו 2001, לאחר שהחליטה לקחת הפסקה ממוזיקה כדי להתמקד בצילומים של הסיטקום Moesha בה כיבבה עוד מתחילת הקריירה שלה.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
רקע
באותה תקופה הזמרת הייתה במערכת יחסים עם המפיק המוזיקלי ביג ברט מה שהשפיעה על האלבום מבחינה לירית. מבחינה מוזיקלית האלבום מושפע מסגנונות של מוזיקה אלקטרונית כמו UKG, אלקטרו, דאנס, גליץ' פאנקטרוניקה לצד אלמנטים של R&B ומוזיקת נשמה שבאו לידיי ביטוי בבלדות אשר הושפעו גם ממוזיקה עכשווית למבוגרים.
נורווד עבדה על האלבום עם מפיקים כמו רודני ג'רקינס שעבד איתה גם על אלבומה הקודם ובאלבום הזה כתב והפיק את רוב השירים. בנוסף עבדה עם מייק סיטי, ווארין קמפבל וקית' קרוץ'.
הצלחה וביקורת
עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה אך כן זכה לביקורות חיוביות הכרה רטרוספקטיבית מצד מוזיקאים, זמרים ומפיקים על היכולות הווקאליות שלה. האלבום זכה להצלחה במצעדים והפך לאלבום שלה שהגיע למיקומים הגבוהים ביותר במצעדים.
בנוסף לכך, קיבל שתי מועמדויות בטקס פרסי הגראמי בקטגוריות "אלבום ה-R&B העכשווי הטוב ביותר". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי ולמקום השני במצעד האמריקאי הכללי עם מכירות של 156 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
בסופו של דבר, האלבום הצליח לקבל מעמד פלטינה עם מכירות של מיליון עותקים במדינה. מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: "" ,"Full Moon" ו-"He Is".
שמואל מפיורדא
רבי שמואל בן ר' אורי שרגא פייבוש מפיורדא (נפטר י"ד בכסלו, 1706) היה רבן של שידלוב ופיורדא. נודע בעיקר בזכות חיבורו בית שמואל, מ"נושאי הכלים" לחלק אבן העזר בשולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד בווידיסלב, פולין באמצע המאה השבע עשרה. למד בישיבת קרקוב (קראקא), אצל רבי יהושע השל בן רבי יעקב, ואחרי פטירת רבו המשיך את לימודיו אצל רבה של קראקא, רבי אריה לייב בן רבי זכריה מנדל, שלקח אותו כחתן לבתו. גיסיו, היו רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים ורבי שאול בן רבי השיל מקראקא שנשאו את אחיות אשתו. בתו נישאה לרבי אהרן הרט, שכיהן מאוחר יותר כרבה הראשי הראשון של בריטניה.
בתחילה שימש כרב ברבנות שידלוב, פולין, שם חיבר את ספרו "בית שמואל", שאותו סיים לכתוב (במהדורא קמא) בשנת תמ"ט (1689). לאחר מכן כיהן לזמן קצר כרב בקהילת פיורדא. באותו זמן סודר החיבור מחדש על ידי רבנים נוספים, בשנת תנ"ד (1694) (מהדורה בתרא). בשנת 1694 שב לשידלוב.
הספר "בית שמואל" הוא אחד החיבורים הבודדים שנכתבו על שולחן ערוך חלק אבן העזר, אשר מחמת היותו כה נזנח החליט רבי שמואל לפרשו ו"לגאלו", בקראו על כך את הפסוק "אבן מאסו הבונים הייתה לראש פינה"; היינו אבן העזר, אשר אותה זנחו ה"בונים" - תלמידי החכמים, תהיה לראש הפינה ולמרכז העיסוק הלימודי. החיבור מודפס יחד עם פירושו של רבי משה לימא "חלקת מחוקק", בשם המשותף "אפי רברבי".
היידן כריסטנסן
היידן כריסטנסן (באנגלית: Hayden Christensen; נולד ב-19 באפריל 1981) הוא שחקן קולנוע קנדי, מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2001 עבור הסרט "החיים כבית", והוא מוכר בזכות תפקידו כאנאקין סקייווקר הצעיר בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", דמות ששב לגלם בסדרות מבית דיסני פלוס, "אובי ואן קנובי" ו"אסוקה".
ביוגרפיה
כריסטנסן נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, אביו מהנדס תוכנה קנדי ואימו כותבת נאומים אמריקאית. לו אח ואחות בוגרים ואחות צעירה. הוא גדל צפונית לטורונטו והיה ספורטאי בתיכון ושיחק הוקי קרח וטניס. בנוסף הוא היה בתוכנית ללימודי דרמה בתיכון. הוא בילה את חופשות הקיץ אצל סבתו בלונג איילנד, ולמד באולפן השחקנים בניו יורק. הוא התגלה כאשר אחותו הגדולה חיפשה סוכן לאחר שהשתתפה בפרסומת לפרינגלס.
קריירה
תפקידו הראשון כשחקן היה באופרת סבון קנדית בשם "תשוקות משפחתיות" (1993), כשהיה בן 12. שנתיים אחר כך הופיע בתפקיד קטן בסרטו של ג'ון קרפנטר "מרדף שקוף" ובהמשך במספר סרטי וסדרות טלוויזיה, ובהן "צמרמורת". בשנת 1999, הוא הופיע בפרק בסדרה "מי מפחד מהחושך?" ובסרט "חמש ילדות יפות".
בשנת 2000, התפרסם בסדרת המשפחה של רשת פוקס, "Higher Ground", בה גילם נער שעבר ניצול מיני על ידי אמו החורגת. לאחר מכן כיכב בתפקיד משני גדול בדרמה המשפחתית "החיים כבית" (2001), בו גילם נער מרדני וקיבל על כך מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס איגוד השחקנים האמריקאי. הסרט לא קיבל התייחסות משמעותית, באותו שנה קיבל את התפקיד של אנקין סקייווקר הצעיר בפרק השני בסדרת "מלחמת הכוכבים". תפקיד זה הפך אותו לכוכב בן לילה, כשהמגזין "פיפל" דירג אותו כאחד מה- 50 האנשים היפים ביותר.
לאחר מכן קיבל ביקורות טובות על תפקידו בדרמה "חשיפה" (2003), בה גילם את עיתונאי ה"ניו רפובליק", סטיבן גלאס, שפוטר מעבודתו לאחר שהתגלה כי פיברק סיפורים שהופיעו בכתבותיו. בסרטו הבא "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'" חזר לתפקידו כאנקין סקייווקר, בו עובר בהדרגה לצד האפל והופך לדארת' ויידר.
בשנת 2010, הופיע בסרט "ההיעלמות ברחוב 7". ב-2014 שיחק לצד אדריאן ברודי בסרט הפשע "שוד אמריקאי".
ב-2018 הופיע בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "איטליה הקטנה", לצד אמה רוברטס.
בשנת 2019, כריסטנסן חזר לתפקיד אנאקין סקייווקר, ודיבב בהופעת קמע של הדמות בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר"
ב-10 בדצמבר 2020, פורסם כי כריסטנסן ישוב לתפקידו של אנאקין סקייווקר / דארת' ויידר במיני-סדרה "אובי ואן קנובי" בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", המבוססת על דמותו של אובי ואן קנובי מזיכיון "מלחמת הכוכבים". ב-22 באוקטובר 2021, דווח שכריסטנסן יגלם שוב את התפקיד בסדרה חדשה של דיסני+, "אסוקה", שפותחה על ידי ג'ון פאברו ותתמקד בקורותיה של אסוקה טאנו.
חיים אישיים
ב-2007, קנה כריסטנסן חווה ליד אוקסברידג', אונטריו.
בשנת 2010, כריסטנסן השתתף בקמפיין למען העלאת המודעות לאיידס באפריקה שמדרום לסהרה.
הבלתי חוקיים
הבלתי חוקיים (או הבלתי לגאליים, מוכר גם בשם לא תפחידונו) הוא סרט משנת 1948 שצולם בנתיבי ההעפלה מאירופה לארץ ישראל. הסרט משלב עלילה בדיונית, שבמרכזה זוג מעפילים, בצילומים תיעודיים. הסופר היהודי-אמריקאי מאיר לוין כתב, הפיק וביים את הסרט. ארבעה אנשי צוות - לוין, השחקנים טרסקה טורס ויענקל מיכאלוביץ (לימים יצחק מיכאלי), והצלם ברטראן הס - הפליגו בדצמבר 1947 באוניית המעפילים "לא תפחידונו". הם השתלבו בין המעפילים, ונעצרו לימים ספורים אחרי שהאונייה נתפסה בידי הבריטים.
עלילה
זוג ניצולי שואה, שרה (טרסקה טורס) ומיכה (יענקל מיכאלוביץ) וילנר, מנסים לחדש את חייהם בפולין. הם מבקרים בכפר הולדתו של מיכה ומגלים שלא נותר בו אף יהודי. הם מתיישבים בבית נטוש בורשה ומבקרים בחורבות הגטו. שרה מודיעה למיכה שהרתה, והיא רוצה שהילד ייוולד בארץ ישראל. השניים יוצאים לדרך בקבוצת מעפילים, אך נאלצים להיפרד כאשר מיכה נעצר בגבול צ'כוסלובקיה. שרה ממשיכה לבדה לווינה, ממתינה שם למיכה במשך כמה שבועות, ומתנדבת בבית החולים רוטשילד המטפל בפליטים. היא מסכימה להפליג לבדה באוניית מעפילים מחשש שבשלב מאוחר יותר של ההריון לא תוכל להפליג כלל. בינתיים מיכה משתחרר, והשניים מתאחדים על אוניית המעפילים לא תפחידונו. האונייה מפליגה מאיטליה לארץ ישראל, ונעצרת על ידי משחתות בריטיות.
הפקת הסרט
לוין החליט להפיק את הסרט בעקבות פרשת אוניית המעפילים אקסודוס. הוא פנה אל ארגון ידידי ההגנה בארצות הברית, אשר מימן את ההפקה וסייע ביצירת קשר עם תנועת הבריחה ומנגנון ההעפלה באירופה. לוין כתב באוטוביוגרפיה שלו כי שכנע את אנשי הארגון לתמוך במיזם בנימוק "נניח שבימי יציאת מצרים הייתה מצלמה והייתה אפשרות לתעד את האירוע. מה הייתם חושבים לו מנהיגים יהודים היו מונעים זאת?"
השילוב בין סרט תיעודי לסרט עלילתי נוצר כדי לשמור על רציפות למרות הצורך לצלם בכל קטע קבוצת פליטים אחרת, אך גם בהשפעת הקולנוע האירופאי של סוף שנות ה-40.
לוין גיבש בפריז צוות מצומצם ובו שלושה אנשים. טרסקה טורס, אשתו לעתיד של לוין, הייתה אז סופרת מתחילה, אלמנת מלחמה ואם לילדה בת שנתיים. יענקל מיכאלוביץ (לימים יצחק מיכאלי) היה מורה במוסד ליתומים. לא היה להם ניסיון קודם במשחק. הצלם הראשון, אנדרה קאוביין, פרש עקב הקשיים הפיזיים במסע. הצלם השני, ז'אן-פול אלפן, עזב ערב ההפלגה בגלל התחייבויות קודמות. הצלם השלישי, ברטראן הס, היה עובד של חברת החדשות פאתה, והושאל תמורת צילומים מן ההפלגה.
לאחר קשיים רבים הצליחו לצלם את הסרט, להבריח את הסלילים מחוץ לארץ-ישראל ולערוך אותו. גרסה קצרה של הסרט הופצה לפני קום המדינה וזכתה להדים רבים. אך ריבים בין מאיר לוין לבין הארגון היהודי-אמריקני שמימן את הסרט הביאו לכך שהגרסה הארוכה הופצה רק לאחר קום המדינה.
חטיבת פארן
חטיבת פארן (חטיבה 512) היא חטיבה מרחבית תחת פיקודה של עוצבת אדום, בפיקוד הדרום של צבא ההגנה לישראל.
החטיבה מופקדת על אזור מערב הנגב והגבול עם מצרים. בסיסה של מפקדת החטיבה הוא בסיס קציעות אשר במערב הנגב סמוך ליישובים ניצנה וכמהין.
החטיבה נקראת על שם נחל פארן.
היסטוריה
החטיבה הוקמה ב-28 בנובמבר 2018. החטיבה החליפה את החטיבה המרחבית שגיא שהייתה אחראית על מערב הנגב וגבול מצרים, ונסגרה. גדודי המילואים של חטיבת שגיא הועברו לחטיבת יואב ואוגדת עזה ובחטיבת פארן נותרו הגדודים הסדירים. עם הקמתה צורפו לחטיבה גדוד קרקל וגדוד ברדלס, גדודי חי"ר גבולות סדיר מעורבים.
חטיבת פארן ייחודית ביחס לשאר חטיבות צה"ל בהיותה חטיבה מרחבית וסדירה כאחד (בדומה לחטיבת הבקעה).
תחום ההתמחות של החטיבה הוא הגנת גבולות, והיא צפויה לשמש בתפקיד זה באזורים נוספים מלבד בגזרתה הקבועה.
ב-3 ביוני 2023 נהרגו שלושה מלוחמי החטיבה בפיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים. בעקבות תחקיר האירוע ננקטו צעדים פיקודיים נגד מפקד האוגדה ומפקד גדוד ברדלס, כמו כן מפקד החטיבה, עידו סעד, הודח מתפקידו.
פרס אדגר
פרס אדגר אלן פו (באנגלית: Edgar Allan Poe Awards; "פרס אדגר") הוא אחד הפרסים המרכזיים המוענקים לסופרי מתח באמריקה (לצד "פרס שיימוס" ו"פרס אנטוני"). הפרס מוענק מדי שנה על ידי "אגודת סופרי המסתורין של אמריקה" (Mystery Writers of America), שנוסדה בשנת 1945 והחלה בחלוקת הפרסים בשנת 1946. הפרס מוענק בקטגוריות שונות - ספר מתח בדיוני, ספר מתח תיעודי, טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון. הפרס, בצורת פסל קטן של אדגר אלן פו, מוענק בניו יורק מדי שנה למצטיינים בקטגוריות שונות ומגוונות לספרות מתח מסוגים שונים, וכן בקטגוריות של טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון, אך הפרס המרכזי והנחשב ביותר הוא ל"ספר המתח הטוב ביותר". הפרס נקרא על שם הסופר אדגר אלן פו.
תאים (בית המקדש)
התאים, הם לשכות שהקיפו את ההיכל ואת קודש הקודשים במרחק של 5 אמות מצפונם, מדרומם וממערבם.
במקדש הראשון והשני
במקדש הראשון והשני היו 38 תאים. בצפון היו 15 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות ובכל קומה היו 5 תאים, וכך גם היה בדרום. במערב היו 8 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות: בכל אחת משתי הקומות התחתונות היו 3 תאים, ובעליונה היו 2 תאים.
לרוב התאים, היו 3 פתחים: 2 פתחים לתאים שמימין ומשמאל ופתח לתא שמעליו. לתא שהיה הכי צפוני-מזרחי, היו 5 פתחים:
בנוסף, לתא הדרום-מזרחי היו שני פתחים נוספים על השלושה הרגילים:
הרוחב של תאי הקומה התחתונה היה חמש אמות, של האמצעית שש אמות ושל העליונה שבע אמות.
מקדש יחזקאל
לעומת זאת במקדש יחזקאל (שם נקראים "צלעות") ישנם 33 תאים. 5 על 3 קומות בצפון, וכן בדרום. ושלושה זה על גב זה במערב. מידת כל אחד קנה שהוא שש אמות.
מנהטן
מנהטן (באנגלית: Manhattan) הוא אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק, וכן אחד ממחוזות מדינת ניו יורק – מחוז ניו יורק (County of New York). הרובע מורכב בעיקר מן האי מנהטן ולצידו כמה איים קטנים, בהם האי רוזוולט, האי רנדל, האי וורד, האי ליברטי (אי החירות), האי אליס, האי או תאנט, האי מיל רוק, והאי גברנרז, וכן על שטח קטן בשם "גבעת מארבל" הסמוך לרובע הברונקס. הרובע גובל במזרח באיסט ריבר, במערב בנהר ההדסון ובצפון בנהר הארלם.
רובע מנהטן הוא הצפוף ברובעי העיר ניו יורק ומחוז ניו יורק הוא מהמחוזות הצפופים בארצות הברית, ובו כ-1.6 מיליון תושבים בשטח קרקעי של 59 קמ"ר. כמו כן, הוא מהעשירים במחוזות ארצות הברית, עם הכנסה שנתית ממוצעת של למעלה מ-100,000 דולר לאדם.
הרובע הוא המרכזי ברובעי העיר ניו יורק, ונודע כאחד ממרכזי העסקים, התרבות והבידור הגדולים בעולם. נמצאת בו הבורסה לניירות ערך של ניו יורק, שהיא הבורסה לניירות ערך הגדולה בעולם, וכן רבים ממרכזי חברות התקשורת האלקטרונית והכתובה, מרכזי תיאטרון, מוזיקה, אופרה ואמנות מהחשובים בעולם. המרכז העולמי של ארגון האומות המאוחדות שוכן בו אף הוא. בעבר שכן ברובע גם מרכז הסחר העולמי המקורי, שנהרס בפיגועי 11 בספטמבר 2001.