cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NXT UK TakeOver: Cardiff
עלילות
ב-7 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, חברי קבוצת Gallus (מארק קופי ו-וולפגנג) ומארק אנדרוז ופלאש מורגן וובסטר טענו שהם ראויים לקבל קרב על אליפות הזוגות של NXT UK נגד Grizzled Young Veterans. מאוחר יותר באותו הערב, אנדרוז ווובסטר נאלצו להוכיח את עצמם כדי להוסיף את עצמם לקרב על אליפות הזוגות אשר יהפוך לקרב זוגות משולש באירוע בקארדיף. ב-14 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, וובסטר ניצח את חבר קבוצת Gallus, מארק קופי, בעוד שבשבוע לאחר מכן, אנדרוז ניצח את ג'יימס דרייק, מה שגרם לקרב באירוע בקארדיף להפוך לקרב זוגות משולש על חגורות האליפות.
קרבות מקדימים
האירוע נפתח עם הקרב בין נועם דר לטראוויס בנקס. בסיום, דר ביצע על בנקס את מהלך הסיום שלו, הנובה רולר, כדי להצמיד אותו לניצחון.
אז, איליה דרגונוב נענה לאתגר הפתוח שהציב סזארו בפני הרוסטר של NXT UK. סזארו ניצח בקרב לאחר שביצע על דרגונוב את מהלכי הפופ-אפ יורופיאן אפרקאט והניוטרלייזר.
בקרב הרביעי, ג'ו קופי התחרה נגד דייב מסטיף בקרב מי שעומד אחרון. בסיום, קופי ומסטיף נפלו על אחת מתיבות ההפקה ועל שולחן. לאחר מכן, מסטיף לא הצליח לעמוד בתום ספירת עשר השניות, משום שקופי בעט בתיבה שבה נאחז מסטיף, מה שהוביל לכך שקופי ניצח בקרב.
הקרב המרכזי
הקרב המרכזי של הערב הפגיש את אלוף בריטניה, וולטר, שהגן על תואר האליפות נגד טיילר בייט. וולטר ביצע על בייט את מהלך הפאוורבומב על דופן הזירה ואז את אותו המהלך על עמוד הזירה. מנגד, בייט ביצע על וולטר את מהלך הסיום שלו, הטיילר דרייבר 97', אך לא הצליח להצמיד אותו לספירת שלוש. בייט המשיך וביצע על וולטר את מהלך הקורקסקרו סנטון בומב מהחבל העליון. וולטר הצליח לצאת מההצמדה שבאה לאחר מכן בספירת שתיים ואז לבצע על בייט את מהלך הדייבינג ספלאש, אך גם זה לא עזר לוולטר לנצח בקרב. וולטר ביצע על בייט את מהלך הפולדינג פאוורבומב במרכז הזירה, אך למרבה הפתעתו של וולטר, בייט הצליח לצאת מניסיון ההצמדה בספירת שנייה אחת בלבד. אז, וולטר ביצע עליו את מהלך הקלוזליין בעוצמה רבה אשר הספיק לו כדי לנצח בקרב ולשמור על חגורת האליפות בהצלחה.
ביקורות
לארי קסונקה מהאתר 411Mania העניק לאירוע ציון של 8.5 מתוך 10. הוא תיאר את האירוע כ"הצלחה עצומה ושיפור נרחב על פני אירוע הטייקאובר הראשון שלהם. סזארו יצא ככוכב גדול, חילופי האלופים היו הגיוניים, הייתה רמת איכות גבוהה של היאבקות והקרב המרכזי בין וולטר לבייט היה קלאסיקה."
העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, העניק לקרבות באירוע גם כן ציונים גבוהים: לקרב בין דר לבנקס העניק ציון של 2.5 כוכבים, לקרב בין סזארו לדרגונוב העניק ציון של 4 כוכבים, לקרב הזוגות המשולש על אליפות הזוגות של NXT UK העניק ציון של 4.5 כוכבים, לקרב מי שעומד אחרון העניק ציון של 2.5 כוכבים, לקרב על אליפות הנשים של NXT UK העניק ציון של 3.25 כוכבים ולקרב המרכזי על אליפות בריטניה העניק ציון של 5.25 כוכבים, מה שהפך אותו לקרב השלישי בהיסטוריה של ה-WWE שקיבל ציון שהוא מעל שיטת הדירוג המתקבלת של 5 כוכבים.
אינדקס מילר
בקריסטלוגרפיה, אינדקס מילר הוא שיטת סימון המשמשת לתיאור מישורים וכיוונים בסריג של גביש. הסימון קרוי על-שמו של המינרלוג ויליאם האלוס מילר.
כדי לתאר באופן חד-משמעי סריג תלת-ממדי, יש לקבוע את נקודת הראשית, ואז לבחור לסריג בסיס. הבסיס כולל שלוש נקודות במרחב, והחצים המוליכים מן הראשית לנקודות אלה הם וקטורי הסריג,. כל נקודה של הסריג אפשר להציג, באופן יחיד, כצירוף ליניארי, כאשר המקדמים הם מספרים שלמים. הסימון מתייחס לישר העובר דרך הראשית ודרך הנקודה x לעיל, וכולל, לפיכך, גם את נקודות הסריג, וכן את.
כדי לאתר את הישר על הסריג, יש לדעת מהם וקטורי הבסיס שנבחרו. בדרך כלל בוחרים בסיס פרימיטיבי; עם זאת, כאשר מדובר בסריגים קובייתיים, מקובל לבחור בסיס אורתוגונלי, שבו הווקטורים מאונכים זה לזה, למרות שביחס לבסיס כזה יש נקודות בעלות מקדמים הרחוקים כדי 1/2 ממספר שלם. ניתן להבטיח שהמקדמים באינדקס מילר יהיו תמיד שלמים וזרים הדדית, משום שהישר תלוי רק ביחסים שבין המקדמים; כך גם עבור הסימונים הנוספים, המתוארים להלן.
הביטוי (סוגריים עגולים, במקום מרובעים) מתאר מישור. באופן פורמלי, זהו מישור האפסים של הפונקציונל, כאשר \ v_i^* הם הפונקציונלים הבסיסיים, המוגדרים על ידי , כאשר \ \delta היא הדלתא של קרונקר. במכפלה הפנימית של הסריג, זהו המישור המאונך לווקטור x; הוא כולל את כל הנקודות שמקדמיהן מקיימים את המשוואה. באינדקס מילר מקובל לכתוב \ \bar{a} במקום \ -a, כאשר a מספר חיובי. כך למשל, מייצג את המישור הנפרש על ידי הווקטורים \ 5v_1+2v_3 ו- \ v_2.
בנוסף לסימון שהוצג לעיל, מקובל להשתמש בסימון כדי לייצג את כל המישורים המתקבלים מ-  על ידי פעולת חבורת הסימטריות של הסריג; בדומה,  מתייחס לכל הישרים המתקבלים על ידי סימטריות מ-.
גרנט הסלוב
גרנט הסלוב (באנגלית: Grant Heslov; נולד ב-15 במאי 1965) הוא שחקן, מפיק, תסריטאי ובמאי יהודי-אמריקאי. היה מועמד לשני פרסי אוסקר על התסריט שכתב ביחד עם ג'ורג' קלוני לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה". כשחקן קולנוע התפרסם בסרטי הפעולה "מלך העקרבים" ו"שקרים אמיתיים". בשנת 2013 זכה בפרס האוסקר על הפקת הסרט ארגו, יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק.
ביוגרפיה
הסלוב נולד בלוס אנג'לס למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
משחק
הסלוב התגלה כשחקן קולנוע לראשונה בסוף שנות ה-90 בתפקידים קטנים בסרטים "משפט הנשרים" ו"נהיגה במבחן". התפרסם לראשונה בשנת 1994 בסרט האקשן המצליח של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בו הופיע בתור פייסל, סוכן ממשלתי העובד ביחד עם הסוכן הסמוי הארי טאסקר (ארנולד שוורצנגר). התפקיד פרץ את דרכו של הסלוב להופעות גדולות יותר בעיבוד הקולנועי לספר "קונגו", בו שיחק בתור ריצ'רד העוזר של הזואולוג ד"ר פיטר אליוט ובקומדיות "כבשה שחורה" ו"כלוב הציפורים". ב-1997 הופיע הסלוב בסרט האסונות "פסגת דאנטה" לצידו של פירס ברוסנן, בתפקיד גאולוג בשם גרג. ב-2001 שיחק בסרט הפעולה התקופתי "מלך העקרבים" בתור ארפיד, גנב הסוסים שמתלווה אל הרוצח השכיר האכדי מאת'יוס (דוויין ג'ונסון).
בתחום הטכני
הסלוב קטף את רוב ההישגים שלו בקריירה דווקא בתחום הטכני ומחוץ לתחום המשחק.
בשנת 2003 היה שותף להפקת הקומדיה של האחים כהן "אכזריות בלתי נסבלת". ב-2005 זכה ביחד עם ג'ורג' קלוני בפרס התסריט הטוב ביותר של פסטיבל ונציה על התסריט שכתבו ביחד לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה", הסלוב אף הופיע בסרט בתפקיד המפיק דון יואיט.
ב-2009 ביים את סרטו הגדול הראשון "גברים שבוהים בעיזים", לתפקידים הראשיים בסרט ליהק את זוכי האוסקר ג'ף ברידג'ס, קווין ספייסי וג'ורג' קלוני שגם היה שותף מלא בהפקת הסרט בצוותא עם הסלוב. ב-2010 הפיק ביחד עם קלוני את המותחן של אנטון קורביין "האמריקאי". ב-2011 בעבודתו הרביעית המשותפת עם ג'ורג' קלוני, הפיק הסלוב וכתב ביחד איתו את סרטו הפוליטי "משחקי שלטון" ובהמשך השניים הפיקו גם את המיני סדרה "מלכוד 22".
בשנת 2012 הפיק הסלוב יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק את "ארגו", שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בשנת 2013.
ואם פרידה (שיר)
ואם פרידה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה הרביעי בעל אותו השם, ואם פרידה. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2014, כסינגל הראשון מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 ברוב מצעדי הפזמונים השבועיים בישראל, ובין היתר ברשת ג', ומדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי דיקלה, אוחיון ורוני בראון. השיר משלב בתוכו שלושה סגנונות אשר מאפיינים את מרבית שיריה של דיקלה; מוזיקה ים תיכונית, ערבית ומערבית.
על השיר אמרה דיקלה כי: "המנגינות והמילים עושות בי כרצונן. אני עומדת חזקה וחלשה, מתערבבת בהן וסוערת עד שמתאחדת איתן ושרה. ואז אני מבינה שמניגון אחד אני יוצאת אל העולם. השיר 'ואם פרידה' הוא אחד מניגוני לבי מתוך אלבום שכולו מנגינה אחת ארוכה שלא נגמרת לי".
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה כאשר האודיו שפורסם ביוטיוב צבר קרוב ל-8 מיליון צפיות, ובכך הפך לנצפה ביותר של דיקלה.
במצעדי סוף השנה הצליח השיר להיכנס אל המקום ה-4 במצעד השנתי של רשת ג'.
וידאו קליפ
האודיו זכה להצלחה רבה, ונכון למאי 2023, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-12 מיליון צפיות.
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו עשרות גרסאות כיסוי, ביניהן ניתן למנות את גרסתם של:
פרס אייזנר
פרסי תעשיית הקומיקס ע"ש ויל אייזנר (אנגלית: Will Eisner Comic Industry Awards) או בקיצור פרס אייזנר המכונים גם פרס אוסקר של תעשיית הקומיקס, הם פרסים הניתנים להישגים יצירתיים בספרי קומיקס אמריקאים. פרס אייזנר הוענקו לראשונה ב-1988, והוכרזו כתגובה להפסקת פרס קירבי ב-1987. הם נקראים על שמו של האמן וחלוץ הכותבים ויל אייזנר, שהשתתף בקביעות בטקס חלוקת הפרס עד למותו ב-2005. בפרס אייזנר נכלל גם היכל התהילה של תעשיית הקומיקס.
משה מכרתים
משה מכרתים היה משיח שקר יהודי, שחי במאה ה-5 לספירה.
רקע היסטורי
לאחר כישלון מרד בר-כוכבא, התנועה המשיחית פסקה לכמה מאות שנים, אך עם זאת השאיפה למשיח עדיין הייתה קיימת. באותה העת בכרתים התפרסם שמו של אדם שטען שהוא המשיח, ואף הצליח להכריע את היהודים שהתנגדו לו ולתנועה המשיחית שלו.
פעולתו המשיחית
האיש כינה את עצמו "משה", והבטיח ליהודים לגאלם משעבוד בדרך נס ולהוליכם לארץ ישראל ושם לכונן מחדש את ממלכת ישראל. המוני היהודים האמינו בו והלכו אחריו, הפקירו את בתיהם ורכושם, עזבו את משלח ידם והיו מוכנים לדרך, למה שבעיניהם היתה יציאת מצרים החדשה.
בחג הפסח יצא משה וכל יהודי כרתים עם נשיהם וטפם אחריו, ומצוק מעל הים הורה למאמיניו לקפוץ אל המים, והבטיח להם שהים ייבקע לפניהם וכולם יעברו אותו ביבשה, כמו בימי יציאת מצרים. רבים מן העם הנלהב והמצפה לגאולה לא התמהמהו וקפצו הימה, ולמעשה קפצו אל מותם. רק מקצתם ניצלו בידי הדייגים והספנים היוונים. יש הטוענים שהיהודים הניצולים התנצרו.
על פי סוקרטס מקונסטנטינופול משה עצמו נעלם. יש הטוענים שמשה מכרתים נמלט, אולם הבישוף המצרי יוחנן מניקוא גורס בכרוניקה שלו כי משה, ששמו האמיתי היה פריסקיס, טבע בים.
מלחמת הברונים הראשונה
מלחמת הברונים הראשונה (באנגלית: First Barons' War) הייתה מלחמת אזרחים שהתנהלה באנגליה בין השנים 1215–1217 בין הברונים בראשות רוברט פיצוולטר, אשר נתמכו על ידי צבא צרפת בפיקודו של לואי, לימים מלך צרפת, לבין כוחותיו של ג'ון, מלך אנגליה.
המלחמה פרצה בשל סירובו של המלך ג'ון לקיים את הסכם "המגנה כרטה" עליו חתם ב-15 ביוני 1215.
רקע
ב-15 ביוני 1215 אילצו הברונים האנגלים את המלך ג'ון לחתום על מסמך המפרט את זכויות הברונים, ובתמורה ב-19 ביוני באותה שנה חידשו הברונים את שבועת הנאמנות שלהם כלפי המלך. ההסכם קיבל תוקף רשמי כאשר ב-15 ביולי נחתמה ה"מגנה כרטה" המפרטת את מחויבות הצדדים זה לזה.
בהסכם נכלל תנאי לפיו יכולים כל 25 ברונים לבטל את החלטתו של המלך. על אף חתימתו על ההסכם, סירב המלך להסכים לתנאי זה, ובמהרה החלה לוחמה גלויה בין תומכי הברונים לתומכי המלך.
הזמנת לואי לאנגליה
כוחות הברונים, מחשש מצבאות המלך, פנו לעזרת הנסיך לואי (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), יורש העצר של כס המלוכה הצרפתי ובנו של המלך פיליפ אוגוסט, מלך צרפת.
בעקבות פניית הברונים שלח לואי, בנובמבר 1215, יחידה של אבירים להגן על העיר לונדון. זמן קצר לאחר מכן הסכים לבוא בעצמו בראש צבא לסייע לברונים (וזאת על אף התנגדות אביו, והתנגדות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי). ב-23 במאי 1216 נחת לואי בראש כח נחיתה בחוף קנט. המלך ג'ון נמלט לוינצ'סטר (בירת הממלכה בתקופה הסקסונית) ולואי נכנס לעיר לונדון בלא התנגדות, ולשמחת תושביה אשר תמכו בו. לואי צעד בראש תהלוכה לקתדרלת סנט פול, ושם הוכרז כמלך אנגליה.
דר שטירמר
דֶר שטירמֶר (מגרמנית: Der Stürmer, "המסתער") היה שבועון שהיה חלק מהתעמולה הנאצית (אם כי לא השתייך רשמית למפלגה הנאצית). תפוצת השיא של העיתון הגיעה לכ-800,000 עותקים.
תולדות העיתון
העיתון נוסד באביב 1923 על ידי יוליוס שטרייכר, והופיע עד לסוף מלחמת העולם השנייה ב-1945. העיתון שימש במה להתקפות אנטישמיות ארסיות במיוחד. בין דפי העיתון חיווה שטרייכר את דעתו כי היהודים אחראים למשבר הכלכלי, לאבטלה ולאינפלציה בגרמניה. הוא טען כי היהודים מדיחים לזנות נערות אריות טהורות גזע, וכי הם אחראים ל-90% מהזונות ברחבי גרמניה, כמו כן הוא החיה עלילות דם ישנות. בשנותיו הראשונות לא זכה העיתון לפופולריות רבה, אולם לאחר עליית הנאצים לשלטון נהפך בהדרגה לעיתון נפוץ. בעלות היטלר לשלטון ב-1933, כבר היה השבועון בעל תפוצה של כ-25,000 עותקים לשבוע, ובשנת 1938 הגיע תפוצתו למעל ל-500,000 עותקים, אך מספר קוראיו היה גדול הרבה יותר מכך והוא היה נפוץ במיוחד, עקב שיווקו והפצתו הייחודית - כשהוצב במקומות מרכזיים בערים, כמפעלים, תחנות אוטובוסים, רחובות הומים, פארקים וכדומה, והיה נגיש לכול. התצוגות הוחלפו מדי שבוע, ו"משמרות שטירמר" שמרו עליהן מפני קורעים.
בבית הוצאת "דר שטירמר" הופיעו גם ספרי ילדים ונוער ומשחקי לוח, שסייעו להפיץ את ההסתה האנטישמית כבר מגיל הגן.
סגנונו העיתון היה גס, תוקפני וקל להבנה. המאמרים היו מורכבים ממשפטי תעמולה פשוטים, ברורים ובוטים, שחזרו על עצמם. כחלק מן הקו האנטישמי התוקפני שנקט העיתון, הוא אימץ כמוטו את האמרה שטבע היינריך טרייצ'קה – "היהודים הם אסוננו!" (בגרמנית: "Die Juden sind unser Unglück"). סיסמה זו התנוססה בתחתיתו של שער העיתון בכל מהדורה למן שנת 1927, ושימשה את הנאצים גם בכנסים רשמיים.
הדבר הבולט ביותר בעיתון היו הקריקטורות האנטישמיות. ב-19 בדצמבר 1925, הופיעה בעמוד השער הקריקטורה הראשונה מאת הקריקטוריסט והמאייר הראשי של העיתון, פיליפ רופרכט (Rupprecht), שנהג לצייר תחת שם העט "פיפס" (Fips). פיפס, קריקטוריסט אנטישמי מוכשר, הפך בדרך של בוז ולעג את קורבנותיו למשוקצים. הקריקטורות מלאות החיות שלו עוררו גועל, ודמות היהודי שצייר התאפיינה באף גדול ועקום, עיניים בולטות, ידיים וזרועות ארוכות ושעירות, פה רחב, רגליים קצרות ועקומות, זקנים בלתי מגולחים ופנים מכוערות. הוא גם הציג את היהודי כסוטה מין, והצטיין בציור נשים אחוזות תאווה, דבר שתרם מאוד לכוח המשיכה של העיתון.
גיא גולדשטיין
גיא גולדשטיין הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים טרם פרישתו.
דר שטירמר
תולדות העיתון
ב-1 במאי 1934 פרסם העיתון גיליון מיוחד על רצח לצורכי פולחן בידי יהודים, שכותרתו הראשית: "נחשפה קנוניית הרצח היהודית נגד האנושות הלא־יהודית". הכותרת קושטה באיור של חצי עמוד, בו נראים שני יהודים בעלי מראה נתעב, אוחזים בכד לאיסוף דם הזורם מגופותיהם הערומות של ילדים נוצרים מלאכיים ואחד היהודים אוחז סכין נוטפת דם, כשברקע ניצב צלב. "הנציגות הארצית של יהודי גרמניה" שלחה למחרת מברק לבישוף הרייך לודוויג מילר, בו הפנתה את תשומת לבו לגיליון המיוחד ולכך שהארגון כבר שלח מברק מקביל לרייכסקאנצלר היטלר. במברק הובעה מחאה חמורה וכן בקשה להזדהות: "משוכנעים אנו שאת זעמנו העמוק חש בלבו כל נוצרי". לא היטלר ולא הבישוף השיבו על המברק.
גיא גולדשטיין
ביוגרפיה
גולדשטיין עשה את מרבית שירותו בחיל השריון. פיקד על גדוד 430 בחטיבה 500. בשנים 2003 עד 2005 פיקד על חטיבה 656, חטיבת שריון במילואים, אשר בשנת 2004 התמזגה עם חטיבה 600. ב-2006 מונה למפקד חטיבה 460, ב-2008 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון. עבר קורס מפקדי אוגדות וב-2011 מונה למפקד עוצבת עמוד האש, אוגדת מילואים משוריינת, במקביל שימש מיוני 2012 מפקד המרכז לאימוני מפקדות. ב-2014 מונה לסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
דר שטירמר
תולדות העיתון
בגיליון מספר 35, באוגוסט 1935, החל העיתון לעסוק בסיפור שפורסם קודם לכן ב"רויטלינגר טגבלט", על כימאי יהודי שהואשם בעינוי חתול למוות. "דר שטירמר" טען שהיהודי קשר את החתול בשק, השליך אותו על המדרגה לפני דלתו ו"קפץ על החיה המסכנה בשתי רגליו ורקד עליה ריקוד כושים של ממש. מאחר שלא הצליח להרוג את החיה... לקח מוט והכה בחתול בקצהו עד שהרגו". העיתון קשר את הריגת החתול ל"טבח 75,000 פרסים במגילת אסתר", כמו גם להריגת "מיליוני לא־יהודים" ברוסיה בהווה, וסיכם: "הבורגני השאנן ממעיט יותר מדי ממה שעלול לקרות בגרמניה אם יעלו היהודים לשלטון שוב".
עורך העיתון, יוליוס שטרייכר, נשפט במשפטי נירנברג על תפקידו בהסתת הגרמנים להשמדת היהודים, הורשע והוצא להורג. פיליפ רופרכט נידון בסיום המלחמה לחמש שנות עבודת פרך, ומת במינכן בגיל 74.
יחס הנאצים לעיתון
היטלר הבין שעיתונו של שטרייכר עלול להזיק לשמה של המפלגה וב-12 ביוני 1936 כתב מרטין בורמן לשר המשפטים, שעל פי החלטת הפיהרר, "דר שטירמר אינו שופר של הנסדא"פ (המפלגה הנאצית)".
השפעה כיום
עד היום ממשיכה התעמולה האנטישמית ברחבי העולם להשתמש בחומרים מהעיתון, ובמיוחד בקריקטורות המראות את היהודי עטור הזקן ובעל האף הארוך. האתר האנטישמי והניאו נאצי המוביל בארצות הברית, נקרא "הדיילי סטורמר", ועורכו הוא אנדרו אנגלין.
מלחמת הברונים הראשונה
הזמנת לואי לאנגליה
ב-14 ביוני כבש לואי את וינצ'סטר (ג'ון נמלט ממנה זמן קצר לפני כן), ובמהרה שלט במחצית שטחי אנגליה.
המצור הראשון על דובר
בעוד שמרבית השטחים הפתוחים נפלו לידיו של לואי בלא התנגדות, נותרה העיר המבוצרת דובר בשליטת ג'ון, וכן המצודות המלכותיות טירת קנטרברי וטירת רוצ'סטר.
ב-19 ביולי יצא לואי לעבר טירת דובר, אשר הייתה מוכנה לקראת המתקפה. לואי צר על המצודה והצליח למוטט את מגדל העוז שלה ואת שערי הטירה, אולם יוברט דה בורג, מפקד הטירה הצליח להדוף את אנשיו של לואי, וחסם את הפרצה בחומה באמצעות גזעי עצים גדולים.
המצור על הטירה נמשך כשלושה חודשים, במהלכם המשיך לואי את כיבושיו ברחבי קנט, תוך שהוא נאבק בכוחות גרילה של קשתים שבראשם ויליאם מקאסינגהאם.
ב-14 באוקטובר, לאחר שלושה חודשי מצור, הסיג לואי את כוחותיו, שב ללונדון והכריז על הפסקת אש, וזאת מבלי לכבוש את הטירה.
טירת וינדזור
טירת נוספת שעמדה בפניו כוחותיו הצרים של לואי הייתה טירת וינדזור. 60 קשתים מתומכי המלך ג'ון הצליחו לעמוד בפני כוחותיו הצרים של לואי במשך כחודשיים (וזאת על אף שלואי הצליח לכבוש את חלקה התחתון של הטירה).
טירת רוצ'סטר
מפקד טירת רוצ'סטר, רג'ינלד דה קורנהיל תמך בברונים, ולכן פתח את שעריה בפני כוחות הברונים שבראשם ויליאם ד'אובני, ואפשר להם לתופסה בלא קרב בקיץ 1215. באוקטובר 1216, כאשר העביר המלך ג'ון את כוחותיו מדובר בדרכו ללונדון הוא מצא את הטירה בידי הברונים והחל לצור עליה ב-11 באוקטובר.
ג'ון רצה להוציא להורג את הברונים המורדים בתליה אולם אחד ממפקדיו, סאבארי די מולאון, שכנע אותו להימנע מכך (מאחר שהדבר ימנע ממורדים להיכנע בעתיד), ולבסוף הוצא להורג רק קשת אחד, והיתר נכלאו בטירת קורף.
מותו של המלך ג'ון
ב-18 באוקטובר 1216 מת המלך ג'ון בלינקולנשייר, ובכך נמוגה למעשה הסיבה העיקרית למרד הברונים. בנו בן התשע של ג'ון, הנרי, לא היווה כל סיכון לכוחם של הברונים, ואילו לואי היווה איום על שליטתם באנגליה.
פייר דה רושה, בישוף ונצ'סטר, וכן מספר ברונים מיהרו להמליך את הנרי כמלך אנגליה. מאחר שלונדון הייתה בשליטתו של לואי, לא ניתן היה לבצע את טקס ההכתרה במנזר וסטמינסטר כמקובל, ולכן הובא הנרי ב-28 באוקטובר 1216 לקתדרלת גלוסטר ובה נערך טקס ההכתרה בנוכחות נציג האפיפיור גואלה ביקיירי, ובהיעדר הכתר המלכותי, הוכתר הנרי ב"כתר" העשוי משרשרת זהב.
ב-12 בנובמבר 1216 ניתן צו בשמו של הנרי לפיו הוא מסכים מחדש למגנה כרטה (למעט סעיף 61 המאפשר ל-25 ברונים לבטל כל החלטה שלו) וההסכם נחתם בשמו של המלך על ידי העוצר ויליאם מרשל, רוזן פמברוק.
התבוסה של לואי השמיני
אט אט הצליח ויליאם לשכנע את הברונים להעביר את תמיכתם מלואי להנרי, ובמשך כשנה המשיכו הצדדים להילחם זה בזה. ב-6 בדצמבר 1216 כבש לואי את טירת הרטפורד, אולם הרשה לאבירים האנגלים שהגנו על הטירה לעזוב אותה על סוסיהם ונשקם. מספר ימים לאחר מכן כבש את טירת ברקהמסטד ושוב הרשה למגניה לסגת עם סוסיהם ונשקם.
לאחר שובו מצרפת הגיע לואי לדובר והחל בשנית לצור עליה. מחנה הצרפתים שנותר במקום הותקף ונשרף על ידי ויליאם מקסינגהאם, ולכן נאלץ לואי לנחות בסנדוויץ' ולצעוד לעבר דובר. המצור השני על הטירה החל ב-12 במאי 1217. מאחר שכוחות רבים צרו על העיר הצליחו ויליאם מרשל, רוזן פמברוק ופוקס דה ברוטה לתקוף את טירת לינקולן אשר תמכה בלואי ולכבוש אותה ב-15 במאי (או, לפי מספר מקורות ב-20 במאי) 1217).
בעקבות ניצחונו בלינקולן יצא ויליאם מרשל לעבר לונדון מתוך כוונה לצור עליה, אולם באותה עת נחל לואי תבוסה בקרב דובר ובקרב סנדוויץ', ונאלץ לסגת.
הסכם השלום
בעקבות נסיגתו ויתר לואי על טענתו לזכותו לכתר האנגלי, וב-11 בספטמבר 1217 נחתם הסכם למבת' בו ויתר לואי על טענותיו בתמורה לסכום סמלי ושב לביתו.
לואי, מלך אנגליה
אמנם לואי לא הוכתר כמלך אנגליה ורק הוכרז כמלך, אולם גם מלכים נוספים ובהם אדוארד החמישי ואדוארד השביעי לא הוכתרו אלא רק הוכרזו. כמו כן, הכירו 19 מתוך 24 הברונים בסמכותו של לואי כמלך אנגליה, כמו גם הלורד ראש העיר של לונדון ואנשי העיר, וכן מלך סקוטלנד הכירו בסמכותו. על כן ניתן לומר כי לואי היה בפועל מלך אנגליה במשך כשנה, ולכן ניתן להתייחס אליו כאל "לואי הראשון, מלך אנגליה".
הנצחה
מוזיאון "חוויית 1216" (The 1216 Experience) הממוקם בטירת דובר מתאר את מצור 1216 ואת מצור 1217 כמו גם את קרב סנדוויץ' שנערך בשנת 1217.
במוזיאון העיר רוצ'סטר מוצגים דגמים של המצור על טירת רוצ'סטר על ידי המלך ג'ון.
יצחק רצאבי
הרב יצחק רצאבי (נולד בכ"ד באלול ה'תשי"ג, 4 בספטמבר 1953) הוא פוסק תימני-ישראלי, ומחבר ספרים, מנהיג קהילת פעולת צדיק.
ביוגרפיה
נולד בכפר סבא. למד בבית הספר הממ"ד בר-אילן בעיר, וכן אצל אביו, הרב נסים (נחום) שהיה רב הכפר רצאבה שבמחוז דמאר, תימן. החל מאלול תשכ"ז למד במשך שש שנים בישיבת "קול תורה" בירושלים. לקראת נישואיו הוציא לאור את ספרו הראשון, "תגא דאורייתא". בגיל 20 לאחר נישואיו עבר ללמוד בכולל של המרכז לחינוך תורני בזכרון יעקב. לאחר כשנתיים עבר לשכונת נוה אחיעזר בבני ברק, שם הוא מתגורר עד היום.
בבני ברק למד בכולל "תורה ושלום" והוסמך להוראה בהלכות איסור והיתר ונידה על ידי הרב שמואל הלוי וואזנר. מאוחר יותר הקים את המכון ובית המדרש "פעולת צדיק" על שמו של מהרי"ץ, במסגרתו הדפיס את ספריו, בהם שו"ת "עולת יצחק" ו"שולחן ערוך המקוצר".
עמדותיו
הרב רצאבי חיבר את "שולחן ערוך המקוצר" במתכונת ספרו של הרב שלמה גאנצפריד, המיועד ליהודי תימן, בלדים ושאמים, להוציא את הדרדעים. הוא שואף להחדיר את מסורתו של מהרי"ץ, שפעל במאה ה-18.
לדעתו, למרות שחכמי תימן קיבלו עליהם את הרמב"ם לפוסק - בדברים שבהם אין מנהג ידוע מכריעה דעתו של רבי יוסף קארו בעל השולחן ערוך וכך הבין בדברי מהרי"ץ.
בנוגע להלכות צניעות דעתו מחמירה. בתש"ע הביע תמיכה בנשים הלובשות שאלים ורעלות. לדבריו היה מנהג כזה בעבר בימי המקרא, בימי חז"ל ובעדות המזרח:.
יחסו לדרדעים
הרב רצאבי כתב כי יהודי תימן עזבו "מזה כמה מאות שנים" את דרכו של הרמב"ם בענייני מיסטיקה, כגון שמות הקודש, קמעות, כישופים ושדים.
הוא מתנגד לשיטת הדרדעים וסובר שגם כיום ישנם כאלו בסתר. כך גם דעתו בקשר לרב יוסף קאפח. הוא מתבסס על החרם שהטילו עליהם בית דין בירושלים, שדינם ככופרים בתורה. הוא אינו מציין את שמות רבני הדרדעים בספריו המאוחרים.
ההתנגדות לשיטתו
כחמישה עשר מרבני תימן פרסמו גילוי דעת שבו מחו על החוברת "נר יום טוב", העוסקת בין היתר בהתנגדות לשיטת הרב עובדיה יוסף. לדעתם הדברים שם פגעו בכבוד חכמי תימן ובכבוד הרב עובדיה יוסף. אף הרבנים עזריה בסיס ופנחס קורח שנתנו הסכמה על תוכנו ההלכתי של החוברת, הסתייגו מסגנונה.
תאגיד הגז בוספורוס
תאגיד הגז בוספורוס הוא יבואן ומפיץ גז בטורקיה השולט בכ -3% משוק הגז הטבעי של טורקיה.
החברה הוקמה בשנת 2003 באיסטנבול. בשנת 2004 הפכה גזפרום גרמניה, חברה בת של חברת הדלק הרוסית גזפרום, לבעלת מניות עיקרית בחברה. בשנת 2009 העלתה גזפרום את חלקה בחברה מ-40% ל-51%. בהמשך השנה רכשה גזפרום גרמניה 20% נוספים מהמניות. שאר המניות מוחזקות על ידי חברת Tur Enerji, מיזם משותף של משפחת שן וחברת Ringas Management BV.
בשנת 2005 זכתה בוספורוס גז במכרז למכירה חוזרת עד שנת 2021 של 750 מיליון קוב של הדלק שרכשה חברת האנרגיה הטורקית BOTAŞ מידי גזפרום. על פי נתוני גזפרום, בוספורוס צפויה ליטול חלק בהפרטה של רשתות חלוקת הגז במדינה ובבניית מיכלי אחסון גז תת-קרקעיים בטורקיה.
ביורן אגיין
ביורן אגיין (באנגלית Björn Again) היא להקת מחווה ללהקה השוודית הידועה אבבא. שמה מבוסס על שמו של אחד מארבעת חברי להקת אבבא (וכותב משותף של מרבית שיריה) - ביורן אולבאוס - ועל שיבוש הביטוי האנגלי born again.
הלהקה הוקמה במלבורן, אוסטרליה, בשנת 1988 על ידי רוד לייסל וג'ון טירל אשר לא רק מפקחים על כל מסעות ההופעות הבינלאומיים של הלהקה אלא גם מנגנים בה - רוד על גיטרה בס וג'ון על תופים. הלהקה החלה להופיע ב-5 במאי 1989 בפאב קטן בשם The Tote במלבורן. היא זכתה לפופולריות כמעט מיידית והחלה במסע הופעות - תחילה ברחבי אוסטרליה, ולאחר מכן בכל העולם. היא פועלת עד עצם היום הזה (דצמבר 2007), כלומר - כמעט 20 שנים רצופות, ובכך עולה משך פעילותה באופן ניכר על זה של להקת אבבא עצמה. לנוכח הביקוש הרב להופעות, מופעלות למעשה כמה קבוצות תחת שם זה. ביורן אגיין נחשבת ללהקת המחווה המצליחה ביותר בכל הזמנים ולאחד מענפי הייצוא המוזיקלי המצליחים ביותר של אוסטרליה.
ביורן אגיין אימצה גישה קלילה יחסית לייצוג של להקת אבבא. למרות שהלהקה נאמנה כמעט לחלוטין לשירים עצמם, המיצג הוויזואלי הוא במידת מה פארודיה על אבבא. חברי הלהקה משוחחים בינם לבין עצמם ועם הקהל במבטא שוודי מזויף, ומשתמשים בשמות במה שהם גרסה הומוריסטית לשמות חברי להקת אבבא: אנייטה פלסטארט (פלסטארט=זינוק פסול במירוץ; במקום אנייטה פלסקו), בני אנדרוור (אנדרוור=לבוש תחתון; במקום בני אנדרסון), פרידה לונגסטוקין (לונגסטוקינג=גרבי ניילון ארוכים; במקום פרידה לינגסטאד) וביורן וולבו-אס (במקום אולבאוס). את הלהקה מלווים הבסיסט ראטגר סונופאגן והמתופף אולה דראמקיט (שוב, שיבוש של שמות הנגנים המלווים של להקת אבבא - ראטגר גאנרסון ואולה ברונקרט).
ככלל, ביורן אגיין מבצעת שירים של להקת אבבא. אולם לאחר שלהקת אירייז'ר הוציאה מיני-אלבום של גרסאות כיסוי לשירי אבבא בשם Abba-esque הגיבה ביורן אגיין במיני-אלבום משלה בשם Erasure-ish שבו גרסאות כיסוי לשירי אירייז'ר בסגנון אבבא. בין היתר נכלל בו השיר A Little Respect, שהגיע למקום ה-25 במצעד הבריטי בשנת 1992.
הלהקה קיימה מעל 4,000 הופעות ב-57 מדינות. היא השתתפה בפסטיבלים ידועים ברחבי העולם, לרבות פסטיבל רדינג ופסטיבל גלאסטונברי. כמו כן הופיעה באולמות קונצרטים כגון רויאל אלברט הול ואצטדיון ומבלי בלונדון, תיאטרון המדינה בסידני, אוסטרליה, ה-SECC בגלאזגו, סקוטלנד, ואירווינג פלאזה בניו יורק. הלהקה שימשה כלהקת חימום בהופעות של אמנים שונים, כגון הספייס גירלז, שאניה טוויין ושר. הופיעה גם באירועים פרטיים, בין היתר באירועים של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט, הקומיקאי רואן אטקינסון (מיסטר בין) ואף בחתונתו של ראסל קרואו בשנת 2003.
היטאצ'י
היטאצ'י (ביפנית: 株式会社日立製作所) היא תאגיד רב-לאומי יפני מסוג קונצרן, המתמקד בתעשיות עילית. החברה משמשת כחברת-אם לקבוצת היטאצ'י, כחלק מקבוצת חברות DKB.
היטאצ'י היא חברת הטכנולוגיה השלישית בגודלה על פי שווי, נכון ל-2009. בדירוג במגזין פורבס, Global 2000 list, לשנת 2011, דורגה היטאצ'י במקום ה-473. בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה היטאצ'י במקום ה-40.
Clandestine Insurgent Rebel Clown Army
צבא הליצנים המורדים המתקומם החשאי (Clandestine Insurgent Rebel Clown Army, או בראשי תיבות: CIRCA) היא רשת של קבוצות פעילי שמאל שהתפתחה בבריטניה המוחה נגד תאגידים, גלובליזציה, מלחמה, שלטונות וגורמים נוספים המבטאים לדעתם אי צדק, באמצעות שימוש בליצנות בשילוב עם אמנות מודרנית ופעולה ישירה בלתי אלימה.
הקבוצה החלה לפעול בשנת 2003 בעקבות ביקורו של ג'ורג' בוש בבריטניה בזמן מלחמת עיראק, וזכתה לפרסום כשהייתה מהקבוצות הבולטות בהפגנה נגד ה־G8 ביולי 2005. במהלך פסגת ה-G8 בהייליגנדם טענה המשטרה הגרמנית כי אחד מפעילי הקבוצה התיז חומצה על פניו של שוטר. הקבוצה הכחישה וטענה כי נעשה שימוש בנוזל לבועות סבון בלבד; המשטרה חזרה בה לאחר מכן מטענתה כי היה מדובר בחומר חומצתי או מסוכן.
המשתתפים בקבוצה לובשים בדרך כלל בגדים בצבעי הסוואה, המקושטים בצבעים זוהרים, ובסמלים פוליטיים. התחפושות יוצרות אווירה משעשעת וגם מאפשרות אלמוניות, דבר המסייע למפגינים להימנע מהסתבכות עם החוק. פעמים רבות, הליצנים חמושים במנקי־אבק וברובי־מים. התחפושות בכללותן והאיפור המסורתי (שכולל בדרך כלל אף אדום ופנים לבנים) יוצר תחושה של גיחוך המאתגרת תפישות מוקדמות בנוגע לפעילים הרדיקליים.
יש הטוענים שהשם "ליצנים" מטעה, כי מרבית הפעילים אינם ליצנים מקצועיים; ואף אינם פועלים בטכניקות של ליצנות מקצועית, אלא רק לבושים כליצנים. מבקרי הקבוצה טוענים עוד, כי פעילויותיהם מסיטות לעיתים את נושא המחאה שלשמו התכנסה ההפגנה, ואת תשומת הלב התקשורתית לבעיות, לטובת סיקור מעשי־הליצנים.
פעילות של קבוצות דומות ל"צבא הליצנים" קיימת גם במדינות אחרות. כך, למשל, ניסתה קבוצה כזאת להיכנס מישראל לרצועת עזה ב-7 ביוני 2009, אך צה"ל לא איפשר זאת, בנימוק שהקבוצה לא ביקשה מראש אישור להיכנס לרצועה.
בנימין אליאב
בנימין (ביינוש) אליאב (לובוצקי) (26 באפריל 1909, ריגה - 1974, ירושלים) היה עיתונאי, איש רוח, חוקר, עורך ודיפלומט, יזם תרבותי.
קורות חיים
בנימין לובוצקי היה בנם של אליהו בן משה הכהן לובוצקי, ופייגה (פאני) בת משה אהרן לוונברג. הוא למד בחדר מתוקן בריגה (1915-19), את לימודי ההמשך שלו עשה בגימנסיות בבאד הומבורג ובברלין (1919-20), ובבתי-ספר גרמניים בריגה (1926-25). עלה לארץ ישראל כנער, כ"עולה זמני לעת-עתה", 1925, כדי לגמור את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה.
אליאב שב לריגה ועלה שוב ב-1927, כדי לעבוד כמה חודשים בקבוצת "מנורה", של תנועת בית"ר לטביה, ששהתה במחנה הכשרה בפתח-תקוה. בסוף שנת 1927 יצא לגרמניה ולמד באוניברסיטת ברלין. מברלין המשיך לווינה ולמד באוניברסיטת וינה עד שנת 1932. בעת לימודיו שם עשה את צעדיו הראשונים בעיתונאות, ב"נויה ולט", בעריכת רוברט שטריקר. בווינה הוסמך לד"ר לפילוסופיה, ובשנים 1935-1932 היה פעיל בתנועת הצה"ר ובית"ר באירופה, כמזכיר כללי של שלטון בית"ר בפריז.
בשנת 1934 נשא לאישה את ברטה בת זלמן-אליהו פינקלמן. וב-1935 עלה עם רעייתו לארץ ישראל על מנת להשתקע. בין השאר עסק בעבודה עיתונאית וספרותית, לרבות עריכת כתבי זאב ז'בוטינסקי בעברית. הוא היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, במוסדותיה המרכזיים, בעריכת בטאוניה וכו'. שנים אחדות היה חבר בתנועת האצ"ל ונעצר ונכלא על ידי הבריטים שלוש פעמים – בכלא עכו ובמחנה המעצר בלטרון – בגלל נאומיו ומאמריו, שקראו לבריטים לצאת מארץ ישראל.
אחרי מותו של זאב ז'בוטינסקי החל בנימין אליאב לפעול להתקרבות בין התנועה הרוויזיוניסטית לתנועת העבודה. לקראת הבחירות לאספת הנבחרים בשנת 1944 הקים את תנועת העם למדינה עברית והוא נבחר כנציגה באספת הנבחרים. בכינוס הארצי הראשון של התנועה הוא אמר:
לאחר קום המדינה המשיך בעבודתו העיתונאית, בין היתר כעורך "הדור" ובכתיבה ב"דבר" וב"ידיעות אחרונות". כן נדפסו מאמריו בהרחבה בעיתונות היהודית בחו"ל, באירופה, בארצות הברית ובדרום אמריקה. שנים אחדות שימש כפרשן המדיני ב"קול ישראל".
בשנות החמישים הצטרף לשירות הדיפלומטי של משרד החוץ וכיהן כקונסול ונספח תרבות בשגרירות ישראל בבואנוס איירס וכקונסול כללי בניו יורק. החל מתקופה זו התמסר לניהול המערכה הציבורית במערב למען יהודי ברית המועצות וגייס למטרה זו אנשי רוח ידועי-שם וראשי מפלגות קומוניסטיות באירופה ובאמריקה הלטינית. לאחר פרישתו משירות המדינה היה אחד מעורכיה של "אנציקלופדיה יודאיקה" ושל "ספריית כתר – עם ישראל ותרבותו".
לאליאב ולרעייתו, ברטה, נולדו שתי בנות: יעל לוטן, סופרת ועורכת ופרופ' מירי אליאב-פלדון, היסטוריונית.
רחוב קטן בדרום-מזרח תל אביב, ביד אליהו, קרוי על שמו של בנימין אליאב.
שלכת (פרויקט)
פרויקט שלכת הוא שם קוד שניתן בצה"ל לבניית צי של ספינות סער עבור חיל הים הישראלי בשנות השישים של המאה העשרים.
רקע
בתחילת שנות ה-60 הוברר כי למדינת ישראל אין כוח צבאי שיוכל בעת מלחמה להגן על החוף או לאבטח שיט חיוני אליה. האיום העיקרי היה חיל הים המצרי, במסגרת המגעים למיצוב יחסי גרמניה–ישראל נכללה אספקת שש טרפדות וצוללת לחיל הים. בנייתן של הספינות החלה במספנות לורסן לפי מפרט של חיל הים הישראלי על בסיס קווי הגוף ומערכות ההנעה של טרפדת גרמנית מסדרת יגואר'. מאוחר יותר נכנעו הגרמנים ללחץ ערבי והבנייה הופסקה. באישור ממשלת צרפת נתגבש הסדר לבניית הספינות בצרפת.
בנית הספינות
ספינות הסער נבנו במספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (בצרפתית CMN Constructions Mecaniques De Normandie) בנמל שרבורג שהיו חלק מקבוצת SAMT בבעלות פליקס אמיו. התכנון היה של מספנת לורסן בגרמניה והבנייה לוותה בפיקוח וסיוע של הצי הצרפתי. הפרויקט קיבל בצה"ל את שם הקוד "שלכת". ב-26 ביולי 1965 נחתם חוזה והחלה בניית שש ספינות, במימון כספי השילומים מגרמניה. אל"ם שלמה אראל הוביל את הפרויקט, תחילה בתפקידו כראש מחלקת ים תחת פיקודו של מפקד חיל הים אלוף יוחאי בן-נון ואחר כך כמפקד החיל. בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם, שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי מפקד השייטת השני. באפריל 1969 מסר קמחי את הפיקוד על המשלחת לסא"ל משה טבק וחזר לישראל להתרכז בתפקידו כמפקד שייטת ספינות הטילים. טבק נהיה במעמד מקביל למפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים.
ההסכם כלל את בניית כלי השיט ומערכות ההשטה בלבד. הרכבת החימוש תוכננה להיעשות בישראל. היו אלה הכלים הגדולים ביותר שבנתה מספנת CMN עד אז. מחלקת בחינה של חיל הים הצרפתי בדקה את איכות המוצר. ההשקעה הישראלית סייעה רבות לכלכלת העיר. בגלל היבטים ביטחוניים ופוליטיים, בניית כלי שיט עבור חיל הים הישראלי בצרפת נשמרה בסוד ולא דווחה לעיתונות.
בתוכנית בניין הכוח הרב שנתית של צה"ל הוקצו לחיל הים 12 ספינות, שש הספינות האחרות מתוכן תוכננו להיבנות במספנות ישראל. בחוזה עם מספנות שרבורג נכלל סעיף הכשרת בעלי מקצוע ממספנות ישראל. מספנות ישראל לא שלחו אנשים ללמוד בשרבורג ולכן לא היו יכולות להיכנס לייצור. בעל המספנות פליקס אמיו ראה בכך הזדמנות והגיש הצעה לבניית שש ספינות נוספות ב-10% הנחה ממחירן ובקצב הספקה של ספינה אחת כל חודשיים. (במקום אחת לשלושה חודשים בסדרה הראשונה.)
סגן שר הביטחון צבי דינשטיין שוכנע בכדאיות העסקה והוחלט על בניית שש ספינות נוספות. הרחבת החוזה נחתמה 14 מרץ 1966. שש הספינות בסדרה נקראו דגם סער 3. הן תוכננו לשאת תותח אוטו מלרה 76 מ"מ ולא צוידו בסונאר נגד צוללות.
בתהליך הבנייה הוגדרו שתי אבני דרך כמועדי תשלום. הראשונה במועד ההשקה למים שנעשתה בטקס אליו הוזמנו אורחים מצרפת ומישראל. והשנייה במועד יציאת הספינה בהפלגה לישראל. במועד זה התקיימה ארוחת פרידה מהמספנה וטקס פרידה ידידותי שבו מפקד המשלחת ומפקד הספינה באו להביע תודה לאדמירל, מפקד המחוז הימי בשרבורג, על עזרת הצי בליווי הבנייה. התמורה למספנות הועברה בתשלומים ובעת היציאה שולם השליש האחרון עבור כל ספינה.
צוות "שלכת"
בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי והוא הוחלף באפריל שנת 1969 על ידי סא"ל משה טבק. בראש הצוות הטכני הראשוני עמד המהנדס סא"ל חיים שחל. הצוות הטכני כלל את המובילים הבאים: רס"ן זאב בר-זאב (בזמן המבצע מפל"ג אחזקה, סא"ל), עמנואל ינאי וחלפון (מכונה, גוף, אלקטרוניקה וחשמל). אנשי משלחת חיל הים שהו בעיר שרבורג במשך ארבע שנים. המשפחות הישראליות שלחו את ילדיהם לבתי הספר הצרפתיים.
Friends (שיר של מרשמלו ואן-מארי)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אן מארי, מרשמלו, עדן אנדרסון, ריצ'רד בורדמן, ז'סמין תומפסון, נטלי דאן, פבלו באומן ושרה בלנשר והופק על ידי מרשמלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בדומה לשאר שירי האלבום, שם צבר מעל 1.2 מיליארד השמעות (נכון ל־10 במרץ 2023).
ב־12 במרץ 2023 חצה השיר את רף המיליארד צפיות ביוטיוב.
קרדיטים
קרדיטים לקוחים מטיידל.
תעודה (בית ספר)
תעודה היא מסמך המופק במסגרת החינוך הפורמלי, אשר בו מפורטים ציוני התלמיד במקצועות הלימוד השונים ואופן התנהגותו במהלך הלימודים.
התעודה היא חלק ממנגנון המדידה והערכה בחינוך פורמלי. לכל תלמיד נמסרת תעודה מעודכנת מספר פעמים במהלך שנת הלימודים, כאשר התעודה הסופית נמסרת בתום השנה לקראת החופש הגדול. בתי ספר שונים מחלקים תעודות בתדירות שונה, על פי רוב פעמיים עד שלוש.
המידע הכלול בתעודה
התעודה מורכבת מתיאור איכותני וכמותי. התיאור הכמותי נעשה באמצעות קביעת הציון עבור כל מקצוע. סולם המדידה בו נעשה שימוש לתיאור רמת הביצוע של התלמיד יכול להשתנות בהתאם למוסד החינוכי, שכבת הגיל והנורמות המקובלות בכל מדינה. כמו כן, נהוג לצרף נתונים כמותיים על מספר ההיעדרויות והאיחורים של כל תלמיד במהלך הלימודים. על פי רוב בכל תעודה מוקדש מקום להערות המורה שבו הוא יכול לתאר את התנהגות והתקדמות התלמיד באופן איכותני.
אופן הפקת התעודה
באופן מסורתי התעודה ממולאת על ידי המורה המחנך בכתב יד, כאשר הוא מרכז בה את כל הנתונים שקיבל מהמורים המקצועיים המלמדים את הכיתה שהוא מחנך. אולם עם התפתחות הטכנולוגיה ישנה אפשרות גם להפיק תעודות באופן ממוחשב.
תעודת בגרות
תעודת בגרות היא תעודה מטעם משרד החינוך של ישראל המעידה על מילוי הדרישות הלימודיות להצלחה בבחינות הבגרות הנערכות בדרך כלל בבתי ספר תיכוניים בישראל. תעודת הבגרות היא מדד פורמלי נפוץ להשכלה ברמה תיכונית של אדם במדינת ישראל. שימושה העיקרי של תעודת הבגרות הוא כמדד להערכת התאמתו של אדם ללימודי תואר ראשון בישראל וכחלק מתנאי הקבלה. לעיתים קרובות משוקלל הציון הממוצע של תעודת הבגרות יחד עם ציון הבחינה הפסיכומטרית והציון המשוקלל של שניהם משמש לקביעת הקבלה. יצוין כי קיימות גם אפשרויות קבלה לתואר ראשון ללא תעודת בגרות.
מעסיקים בשוק העבודה דורשים לעיתים תעודת בגרות, כחלק מתנאי הקבלה למקום העבודה.
מוטציה שקטה
מוטציה שקטה היא מוטציה בסדר הנוקלאוטידים ב-DNA שאינה מבטאת שינוי בסדר חומצות האמינו בחלבון.
מוטציה זו יכולה להיווצר באזור לא מקודד ב-DNA (אינטרון) או באזור מקודד ב-DNA (אקסון). מוטציה באזור המקודד יכולה להתרחש בעקבות העובדה שישנם 64 רצפי נוקלאוטידים שונים המסוגלים ליצור 20 סוגי חומצות אמינו בלבד, ולכן מספר רצפי נוקלאוטידים מסוגלים ליצור את אותה חומצת אמינו. שינוי בתבנית מסוימת של נוקלאוטידים (בעיקר בנוקלאוטיד השלישי ברצף) יכול ליצור רצף אחר שמבטא את אותה חומצת אמינו שביטא לפני השינוי, ולכן אין השפעה על סוג חומצת האמינו הנוצרת.
קישורים חיצוניים
Mutation
חוק שלילת התארים 1917
חוק שלילת התארים 1917 (באנגלית: Titles Deprivation Act 1917) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שאישר לשלול תוארי אצולה בריטיים מאישים שנלחמו נגד בריטניה או אחת מבעלות בריתה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
משפחת המלוכה הבריטית הייתה בעלת מוצא גרמני ובמשך השנים נסיכים ונסיכות רבים מגרמניה נישאו לתוך המשפחה עד שאף שם השושלת, סקסה-קובורג-גותה, היה בבירור שם גרמני. דבר זה היווה בעיה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כאשר האווירה האנטי-גרמנית בקרב הציבור הבריטי החלה להיות מופנית נגד משפחת המלוכה. לכן, ב-1917, כדי להרחיק את עצמם ממוצאם הגרמני, שינה בית המלוכה את שמו לבית וינדזור ובאופן דומה אינגלזו את שמם קרוביהם הגרמניים שחיו באנגליה. בנוסף, משפחת המלוכה ויתרה על כל תוארי האצולה הגרמניים שהחזיקה בהם.
באופן דומה למצב בבריטניה גם בגרמניה התגוררו קרובי משפחה של משפחת המלוכה שהחזיקו בתוארי אצולה בריטיים. ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת סילק ממסדר הבירית מספר חברים שתמכו בגרמניה ובעלות בריתה, אולם, כדי לשלול מהם את תואריהם, היה צורך בחקיקה של הפרלמנט ולכן ב-1917 נחקק החוק.
החוק הסמיך את המלך למנות ועדה מחברי המועצה המלכותית שתגיש דו"ח בקשר לאצילים שנלחמו נגד בריטניה ובעלות בריתה, ואכן הוועדה מונתה באותה שנה, הגישה את מסקנותיה בשנה שלאחר מכן ואלה אושרו ב-1919. מכוח האישור האישים הבאים איבדו את תואריהם:
החוק התיר ליורש התארים לפנות אל המונרך הבריטי בבקשה שיחזיר לו את תואריו והוא רשאי, לאחר אישור המועצה המלכותית, להחזירם. עד היום אף אחד מן היורשים לא ניצל זכות זאת ופנה בבקשה להחזרת תואריו.
האקה (ריקוד)
ההָאקָה (במאורית: Haka) הוא ריקוד מאורי מסורתי. ריקוד זה מבוצע על ידי קבוצת אנשים, המכונים "קאפה האקה" ("שורת האקה"). נבחרת ניו זילנד ברוגבי אימצה את הריקוד, ושחקניה רוקדים אותו לפני כל משחק שלהם. בעקבותיה אומץ המנהג על ידי כל נבחרות הספורט של ניו זילנד, ושחקניהן מבצעים את הריקוד לפני כל משחק בינלאומי.
ביצוע
מגוון תנועות נעשות בזמן הריקוד, כולל פעולות פנים כגון הוצאת הלשון והבלטת החלק הלבן בעיניים, ופעולות גוף נמרצות כמו סטירה עם הידיים על הגוף ורקיעה ברגליים. ההאקה יכול להשמע כסימפוניה כשחלקי הגוף השונים הם הכלים. הידיים, הרגליים, העיניים, הקול, הלשון והגוף ככלל משולבים ביחד כדי לבטא אומץ, מטרד, הנאה ותחושות שונות הקשורות למטרת הריקוד.
סוגים
סוג נוסף של האקה, המבוצע בלי כלי נשק, הוא ה'נגרי'. המטרה שלו היא לדרבן את הלוחמים מבחינה פסיכולוגית. התנועות בו מאוד חופשיות, כשכל רוקד אמור לבטא את רגשותיו.
אנגין אוזטורק
אנגין אוזטורק (בטורקית: Engin Öztürk; נולד ב-28 בספטמבר 1986) הוא שחקן טורקי. הוא ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של קרים בסדרה "פטמגול", בשל תפקידו בתור שחזאדה סלים בסדרה ההיסטורית "הסולטאן" וכן בזכות תפקידו בתור יוסוף בסדרה "גונול".
ביוגרפיה
אנגין אוזטורק נולד ב-28 בספטמבר 1986 באסקישהיר, טורקיה לאב שהיה קצין בצבא טורקיה ולאם עקרת בית. משפחתו מצד אביו הם טורקיים שהיגרו מבולגריה ומשפחתו מצד אימו הם טורקים עות'מאנים שהיגרו לטורקיה מסלוניקי, יון.
האקה (ריקוד)
סוגים
עוד סוג של האקה - ה'מנאווה ווארה' מקושר להלוויות או למקרים הקשורים במוות. כמו ה'נגרי', גם ריקוד זה מבוצע ללא כלי נשק ויש בו מעט מאוד, אם בכלל, תנועות.
אנגין אוזטורק
ביוגרפיה
אוזטורק שיחק כדורעף במשך 8 שנים, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון. לאחר מכן הוא סיים לימודי תואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת האג'טפה באנקרה וסיים את לימודיו ב-2012.
קריירה
בשנת 2010 קיבל את תפקידו הראשון בסדרה "פטמגול" בה הוא גילם תפקיד ראשי לצד ברן סאאת.
האקה (ריקוד)
קה מאטה
הריקוד הידוע ביותר הוא ה"קה מאטה", המוקדש ל-טה ראופראה, אל המלחמה של שבט ה'נגטי טוא'. ה'קה מאטה' מסווג כהאקה טקסי. הריקוד מתייחס לתחבולות בעזרתם טה ראופראה הערים על אויביו, ולפעמים מפורש כריקוד "ניצחון החיים על המוות".
אנגין אוזטורק
קריירה
ב-2013 הוא החל לשחק בסדרה ההיסטורית המצליחה "הסולטאן" בתור שחזאדה סלים, בנו הרביעי של סולימאן המפואר והורם סולטאן. מאוחר יותר בסדרה הוא הופך לסולטאן האימפריה העות'מאנית. דמותו של אוזטורק תופסת מקום מרכזי בסדרה.
בשנת 2019 הצטרף לעונה השנייה של סדרת הפנטזיה "המגן האחרון" המשודרת בנטפליקס בדמותו של לוונט, לצד השחקן אוקאן ילביק.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "גורל ביתך" (Doğduğun Ev Kaderindir).
זינובי קצנלסון
זינובי קצנלסון (ברוסית: Зиновий Борисович Кацнельсон; 24 בנובמבר 1892 – 10 במרץ 1938) היה קצין בכיר יהודי באן קה וה דה, ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות בתקופת סטלין. הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים.
ראשית דרכו
זינובי קצנלסון נולד בשנת 1892 למשפחה יהודית בעיר בוברויסק בבלארוס (אז בתחומי האימפריה הרוסית). בין השנים 1901 – 1910 למד בגימנסיה במוסקבה. לאחר מבן למד לימודי משפטים באוניברסיטת מוסקבה עד לשנת 1915. בשנים 1915 ו-1916 למד במכון לזרובסקי ללימודי שפות אסיאתיות.
במרץ 1916, כאשר התחוללה מלחמת העולם הראשונה, התגייס קצנלסון לצבא הצאר ועבר קורס קציני חיל רגלים בעיר ניז'ני נובגורוד. תוך כדי שירותו הצבאי הוא הצטרף בספטמבר 1917 למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. מיוני עד אוקטובר הוא שירת כקצין מטה במפקדת המחוז הצבאי של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר נתמנה קצנלסון לתפקיד של חוקר בכיר בצ'קה - (ראשי תיבות של "הועדה המיוחדת הכלל-רוסית למאבק במתנגדי המהפכה ובחבלה"), שירות הביטחון והמשטרה החשאית הסובייטית הראשונה.
זינובי קצנלסון היה בן דודו של אלכסנדר אורלוב, קצין בכיר בשירותים החשאיים של ברית המועצות, אשר בתקופת הטיהורים הגדולים ערק לארצות הברית ושם תיעד את פשעי סטלין. בצעירותם היו מסלולי חייהם מקבילים: שניהם נולדו בברויסק ומשפחותיהם עברו למוסקבה, בה למדו שניהם לימודי משפטים, התגייסו לצבא הצאר בעת מלחמת העולם הראשונה ושניהם ניצלו את האפשרויות שנפתחו בפני צעירים יהודים משכילים לאחר המהפכה להשתלב במערכות השלטון הסובייטי והתגייסו למשטרה החשאית הסובייטית.
איש השירותים החשאיים
כחוקר בכיר בצ'קה התקדם קצנלסון בדרגות ופיקד, בו אחר זו, על יחידות שונות של הארגון באזורים שונים של ברית המועצות. בשנת 1922 הוא נתמנה לראש המחלקה הכלכלית של הג.פ.או., הארגון שהחליף את הצ'קה. בשנים 1925 – 1929 היה זינובי קצנלסון המפקד של משמר הגבול של ברית המועצות.
במשך שנת 1930 כיהן קצנלסון כחבר הוועד המנהל של הבנק הממלכתי של ברית המועצות. מסוף שנת 1930 ועד לראשית שנת 1933 הוא שירת במפקדת הג.פ.או. של מחוז מוסקבה. בהמשך אותה שנה הוא נתמנה למפקד הג.פ.או. באזור חרקוב באוקראינה. בינואר 1934 הוא נתמנה לתפקיד סגן מפקד הג.פ.או. באוקראינה. ביולי אותה שנה הוא נתמנה לסגנו של קומיסר הפנים של ברית המועצות. באפריל 1937 נתמנה קצנלסון לסגן ראש ה"גולאג", המשרד שהיה אחראי על מחנות עבודת הכפיה בברית המועצות. מחנות אלו יועדו לפושעים, אך בפועל שימשו בעיקר כאמצעי של דיכוי אכזרי של יריבים פוליטיים ומתנגדי המשטר הסובייטי. במקביל הוא היה האחראי על פעולות בניית תעלת מוסקבה, שנבנתה על ידי אסירים פוליטיים בתנאי עבדות. בשלל תפקידיו אלו במשך פרק זמן של עשרים שנה הכיר זינובי קצנלסון היטב את מהלכיו של סטלין ואת שלטון הטרור שהנהיג בברית המועצות.
סופו
קצנלסון שסבר שהצבא יתמוך במהלך, נפרד מאורלוב וחזר למוסקבה, אך סטלין הקדים את יריביו ובראשית יוני 1937 יצאה הודעה מרעישה כי המרשל טוכאצ'בסקי ומספר גנרלים ובהם יקיר, גמרניק וקורק נאסרו באשמת בגידה. סופם שהוצאו להורג, פרט לגמרניק שהספיק להתאבד. זינובי קצנלסון נאסר ב-17 ביולי 1937, הועמד לדין בפני הרכב צבאי של בית המשפט העליון של ברית המועצות וב-10 במרץ 1938 הוצא להורג.
לאחר מותו
ארבע שנים לאחר מותו של סטלין, ב-9 ביולי, טוהר שמו של זינובי קצנלסון על ידי שלטונות ברית המועצות.
לאחר שזינובי קצנלסון נפרד מאלכסנדר אורלוב בבית החולים בפריז, חזר למוסקבה, נאסר, נשפט והוצא להורג, הבין אורלוב כי עתה גם גורלו נחרץ. הוא חשש שזינובי קצנלסון לא עמד בעינויים וסיפר לחוקריו על שיחתם בבית החולים ועל הגילוי כי סטלין היה סוכן האוכראנה. כשחזר אורלוב לספרד הגיע לשם שליח של הנ.ק.ו.ד. שהיה ידוע כרוצח מקצועי, ואורלוב חשש שהוא בא לחסלו. אורלוב החליט לערוק. הכנותיו לעריקה ארכו חודשים רבים, עד שב-9 ביולי 1938 קיבל שדר מניקולאי יז'וב, ראש הנ.ק.ו.ד., כי עליו להתייצב מיד בלשכתו של קונסול ברית המועצות בפריז שיסיע אותו לאנטוורפן, שם יעלה לכאורה על ספינה סובייטית שתפליג לברית המועצות. אורלוב ואשתו החליטו לערוק ביחד עם בתם. הם הגיעו לקנדה וממנה לארצות הברית שם חי אורלוב שלושים וחמש שנים עד לפטירתו בשנת 1973. לאחר מותו של סטלין חשף אורלוב בשנת 1953 בספרו "ההיסטוריה הסודית של פשעי סטלין" ובסדרת כתבות במגזין לייף את הידוע לו על פשעי סטלין. את הסוד המרעיש שגילה לו זינובי קצנלסון בשנת 1937, בדבר היותו של סטלין בצעירותו סוכן של האוכראנה, נצר עד שפרסם אותו במאמר במגזין לייף בשנת 1956.
פופיXי
פופיXי (באיטלקית: PopPixie) היא סדרת הנפשה איטלקית מסוגת פנטזיה, קומדיה והרפתקאות, המהווה ספין אוף לסדרת ההנפשה "מועדון ווינX" ששודרה לראשונה בשנת 2004 והופצה ברחבי העולם. הסדרה נוצרה, בוימה ונכתבה על ידי איג'יניו סטראפי, והופקה על ידי Rainbow S.p.A.
עלילת הסדרה עוקבת אחר הפיקסים, יצורים קסומים החיים בעיר פיקסי, שם בכל פרק הם עוברים הרפתקה חדשה ומיוחדת. במהלך הסדרה הדמויות זוכות לכוח המכונה "מג'יק פופ", לאחר שהן משתמשות בכישרון שלהן לטובה. בעזרת המג'יק פופ הדמויות יכולות לטפל בבעיות שונות ולהילחם מול השדונים. על פי יוצרי הסדרה, הסדרה נועדה לטפח רגשות של חברות, אמונה ואופטימיות.
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם, ביניהן צרפת, איטליה, רוסיה, ארצות הברית וישראל. המדינה הראשונה שבה הסדרה שודרה הייתה צרפת, בה הסדרה שודרה בצרפתית ב-14 באוגוסט 2010 בערוץ France 3. באיטליה הסדרה שודרה לראשונה באיטלקית ב-10 בינואר 2011 בערוץ Rai 2.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים החל משנת 2010 עד שנת 2011, ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוץ זום. במאית הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא. המדבבים בשפה העברית כוללים את דור סרוגו, ספיר דרמון, איטן גרינברג ויואב בר-לב. את שיר הפתיחה והסיום של הגרסה העברית ביצעה מיכל רשף.
לסדרה הופקו שתי עונות הכוללות 52 פרקים באורך 13 דקות. על בסיס הסדרה נוצרו מוצרים שונים הכוללים בובות, מגזינים, ספרים, בגדים, חפצי בית ו-DVD שהופצו ברחבי העולם.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר חייהם של הפיקסים החיים בעיר פיקסי, שם הם חיים יחד עם חיות קסומות, גמדים ושדונים. השדונים שונאים את הפיקסים, ולכן כל פעם הם מנסים לפגוע בהם ולקלקל את חייהם. במהלך הסדרה הפיקסים זוכים לכוח המכונה "מג'יק פופ", כדור קסום אותו מקבלים מעץ החיים לאחר שהם משתמשים בכישרון שלהם לטובה. את המג'יק פופ לא ניתן להעביר לאף אחד, והוא מאפשר לפיקסים לקבל שינוי קסום. בעזרת המג'יק פופ הפיקסים יכולים לטפל בבעיות שונות ולהילחם מול השדונים.
פיקסים
הפיקסים הם יצורים קסומים דמוי פיות קטנים. לפיקסים יש בעלי חיים ועבודות שונות בעיר פיקסי. ברגע שהם משתמשים בכישרון שלהם לטובה הם יכולים לקבל מעץ החיים קסם המכונה "מג'יק פופ".
שדונים
השדונים הם תושבים בעיר פיקסי. הם שונאים את הפיקסים ולכן הם עושים הכל בשביל לפגוע בהם.
גמדים
הגמדים הם תושבים בעיר פיקסי. הם ידועים בקמצנות שלהם.
בעלי חיים
בעלי החיים הם חיות אשר חיות עם תושבי העיר פיקסי. לרוב לבעלי החיים יש כנפיים ואותו אופי כמו לבעלים שלהם.
הפקה
במאי 2009, חברת Rainbow S.p.A הודיעה שהיא הולכת להפיק את הסדרה. איג'יניו סטראפי החליט ליצור לפיקסיות סדרה נפרדת מכיוון שהדמויות זכו לאהבה רבה מהצופים. קהל היעד העיקרי של הסדרה הוא ילדים בגילאי 5-9. לדברי פרנצ'סקו ארטיבאני, אחד הכותבים של הסדרה, "פופיXי" נועדה להציג את הפיקסיות בעולמם. הסדרה רוצה להעביר מסר שלכולם יש כישרונות, אך כדי להגשים אותם צריכים להיות בעלי ביטחון. היוצרים מיקדו את הסדרה לא רק לבנות, אלא גם לבנים. הצוות הצליח ליצור סדרה שונה ממועדון ווינX מבחינת הדיאלוגים, המקומות והדמויות הלא שגרתיות. הפקת הסדרה ארכה יותר משנה.
הסדרה ביחס למועדון ווינX
הסדרה מתמקדת בפיקסיות, דמויות שהצטרפו לסדרת הטלוויזיה "מועדון ווינX" בתחילת העונה השנייה. הפיקסיות התגוררו באלפיה במהלך העונה השנייה ועד סיום העונה השלישית מפני שכפר הפיקסים, האזור בו הן חיות, היה בסכנה. לקראת סיום העונה השלישית הפיקסיות חזרו לכפר הפיקסים (בסדרה: עיר פיקסי), המקום בו מתרחשת הסדרה, ולכן ניתן להסיק שהסדרה מתרחשת בזמן שהן התגוררו שם. עם זאת, יש מספר דברים שונים מן סדרת המקור:
בעונה השישית של "מועדון ווינX" הבגדים של הפיקסיות השתנו לבגדים שהן לבשו בסדרה, בנוסף הפיקסיות של טקנה ומוזה, דיג'יט וטון, הוחלפו בלי הסבר בשרי ובקרמל, דמויות שהופיעו לראשונה בפופיXי, דבר שהיה נראה מוזר לצופים בסדרה. בעונה השמינית של "מועדון ווינX" הופיעו לראשונה הגמדים, שביניהם מר גריינד, אוגוסטוס ורונף.
סמל אוקלהומה
החותם הגדול של מדינת אוקלהומה או סמל מדינת אוקלהומה (באנגלית:  Great Seal of the State of Oklahoma) משמש כסמלה הרשמי של מדינת אוקלהומה שבארצות הברית. בנוסף, מופיע הסמל על דגלו של מושל המדינה. הסמל נבחר בשנת 1905 במהלך האספה החוקתית של מדינת סקוייה - המדינה המוצעת על ידי תושבי הטריטוריה האינדיאנית שבדרומה של אוקלהומה של ימינו.
מבנה הסמל
הסמל מורכב מכוכב מחומש שבמרכזו סמלה המקורי של טריטוריית אוקלהומה, המכיל את המוטו "Labor Omnia Vincit" שמשמעותו בשפה הלטינית היא "העבודה מנצחת את הכל". הדמות המרכזית בסמל הטריטוריה היא קולומביה, המסמלת את מעמדה של אוקלהומה כמדינה חברה באיחוד ואת הצדק, מוקפת בדמותם של חקלאי חלוץ אמריקאי מימינה ואינדיאני משמאלה הלוחצים יד אחד עם השני מתחת למאזני הצדק. שניהם מסמלים יחד את הצדק הקיים בין הגזעים האנגלו-סקסים והאינדיאניים באוקלהומה וגם מצידו של הממשל הפדרלי. מתחת לשלישייה יש קרן המסמלת שפע וענף זית המסמל שלום, ומאחוריהם זורחת שמש המסמלת את התרבות והקידמה.
על כל אחד מקצוות הכוכב סמל של אחד מחמשת השבטים האינדיאנים שהתגוררו באזור אוקלהומה: צ'רוקי, צ'יקאסו, צ'וקטאוו, קריק וסמינול. משמעות הסמלים לפי סדר השעון:
סביב הכוכב 45 כוכבים קטנים לבנים על רקע כחול. כוכבים אלה מסמלים את 45 מדינות ארצות הברית אשר קדמו להצטרפותה של אוקלהומה כמדינה. הכוכב המחומש המרכזי בסמל מהווה למעשה הכוכב ה-46 בסמל, ובכך מסמל את מעמדה של אוקלהומה כמדינה ה-46 באיחוד.