cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתי גרוטס
קורות חיים
נולדה וגדלה בחיפה להורים שעלו מסלוניקי שביוון. אביה היה סוור בנמל חיפה והוא נהרג מנפילת מנוף בגיל 30. אמה, רגינה גרוטס, עבדה כעוזרת לחייט ושיחקה רק פעם אחת בחייה כמאדאם רוזה בסרט קזבלן (יחד עם בתה). בוגרת הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה בחיפה. מגיל 13 הופיעה כזמרת במופעי בידור ובמועדוני לילה. הייתה סולנית בלהקת "ענבל". בצה"ל שירתה בלהקת פיקוד הצפון לצד גדי יגיל.
בין השנים 1987–2012, לצד עיסוקה כשחקנית, שמשה גם כאם בית במקלט לנשים מוכות בהרצליה.
באוקטובר 2019 התאלמנה מבעלה דן שמר (ממורשעי רצח ישראל קסטנר).
בתיאטרון
במועדון התיאטרון חיפה: ב-1962 הופיעה בתוכנית "היסטוריה בגרוש" שכתב דן אלמגור וביים חיים טופול.
בתיאטרון הורוד: ב-1962 שיחקה במחזמר "חמש חמש" מאת אהרן מגד שביים גדעון שמר.
בתיאטרון גיורא גודיק: ב-1965 גילמה את הודל במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין (ע"פ סיפורי טביה החולב מאת שלום עליכם) שביימו ריצ'רד אלטמן ואמנון קבצ'ניק.
בתיאטרון בימות: ב-1969 שיחקה במחזמר "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים יעקב אגמון.
בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל): ב-1972 שיחקה בהצגה "מוריס קזנובה" מאת ניל סיימון.
בתיאטרון הצעיר: ב-1975 שיחקה בהצגה "אמי הגנרלית בחרמון" (אמא יש רק אחת) מאת שמעון ישראלי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1978 גילמה את הדודה קלרה בהצגה "ארך ברך זוטא" מאת משה בן-שאול (על פי ט. אוגנר) שביים שוקי ווגנר.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1988 גילמה משרתת בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביימה נוריה אספרט.
בתיאטרון הבימה: ב-1990 גילמה משרתת בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שעיבד וביים חנן שניר. ב-2002 גילמה את דודה רעיה בהצגה "תמרה" מאת לאורה ריבלין שביים חנן שניר.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1963 שיחקה בסרט "אף מילה למורגנשטיין". ב-1972 שיחקה בסרט "אני אוהב אותך רוזה" שכתב וביים משה מזרחי, גילמה את נצחיה חדד בסרט "שוד הטלפונים הגדול" לצד משה הדר ושייקה אופיר בסרטו של מנחם גולן, גילמה את אלגרה בסרט "סלומוניקו" שכתבו ראובן בר יותם ואלי תבור וביים אלפרד שטיינהרדט. ב-1973 גילמה את מריומה בסרט "קזבלן" שכתבו מנחם גולן וחיים חפר וביים מנחם גולן; גילמה שכנה בסרט "מתנה משמיים" שכתב גיל בן משה וביים גד בן ארצי, וגילמה את סולטנה בסרט "הבית ברחוב שלוש" שביים משה מזרחי. ב-1974 שיחקה בסרט "שרית" שכתבה דבורה הירשפלד וביים ג'ורג' עובדיה. ב-1976 שיחקה בסרט "רחוב 60" שכתב וביים ג'ורג' עובדיה. ב-1989 גילמה את התופרת בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" שכתבה וביימה מיכל בת-אדם (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת דן בניה סרי). ב-1995 גילמה את פאטמה בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" שכתבו (לצד אביב טלמור) וביימו אריק לובצקי ומתי הררי, ע"פ ספריו של מנחם תלמי. ב-1999 גילמה את סוליקה בסדרת הטלוויזיה "אגוז" שכתב מוטי לרנר וביים אלי כהן. ב-2000 גילמה את שולה באחד מפרקי הסדרה "שבתות וחגים" שכתבו אורי סיון וערן קולירין וביים רני בלייר. ב-2008 גילמה את אחת מאלמנות הכפר בסדרה "פאפאדיזי" שכתבו מנשה נוי ואורי ששון שגם ביים. ב-2010 גילמה את אמא של אלישע (דביר בנדק) בסדרה "טקסי דרייבר" שכתב יובל סגל וביים איתן ענר.
בשנת 2017, שיחקה בתפקיד אורח בפרק מסדרת הטלוויזיה נבסו.
בניין ברוד אקסצ'יינג'
בניין ברוד אקסצ'יינג' (באנגלית: Broad Exchange Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב ברוד 25, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים קלינטון וראסל (Clinton & Russell) ונבנה בשנת 1900.
היסטוריה
בניין ברוד אקסצ'יינג' נבנה בשנת 1900 לטובת משרדי חברת פיין וובר (Paine Webber). הוא מושכן בשנת 1909 תמורת 3.5 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 1997 שופץ והוסב מבניין משרדים לבניין מגורים בעל 347 דירות יוקרה.
בשנת 2005 נרכש תמורת 200 מיליון דולר אמריקאי.
מר וגברת סמית' (סרט, 1941)
מר וגברת סמית' (באנגלית: Mr. and Mrs. Smith) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1941' בבימויו של אלפרד היצ'קוק עם קרול לומברד וג'ורג' מונטגומרי בתפקידים הראשיים.
זאת הקומדיה הרומנטית היחידה אותה ביים היצ'קוק בארצות הברית, והיא עוקבת אחר זוג צעיר שמגלה לאחר שלוש שנים כי מבחינה חוקית הם אינם נשואים.
זהו הסרט האחרון של קרול לומברד שיצא לאקרנים עוד בחייה. הסרט הבא, "להיות או לא להיות", יצא לאקרנים חודשיים לאחר מותה בתאונת מטוס.
תקציר העלילה
יום אחד מגיע אליו למשרד פקיד רשמי ומודיע לו כי הייתה טעות ברישיון הנישואים שלהם וכי מבחינת החוק הם אינם נשואים וצריכים להינשא מחדש. דייוויד מקבל זאת בצחוק אך אינו יודע שהפקיד הזה מכיר את אן ולאחר שהיה אצלו הוא הגיע לדירת אן והודיע זאת לאן ואימה.
דייוויד לוקח את אן בערב למסעדה בה סעדו לפני נישואיהם והיא בטוחה שיגיד לה שעליהם להינשא אך דייוויד לא מזכיר לה את זה. בחזרה לדירתם היא מתפרצת עליו וזורקת אותו מהדירה. לאחר מכן היא משנה את שמה לשם נעוריה - קראוסהיימר.
ג'ף רוצה לפייס ביניהם אך מתאהב באן. לוקח אותה לפארק שעשועים שם הם נתקעים על גלגל ענק בגשם. הם חוזרים רטובים לדירתו של ג'ף הרוצה לממש את אהבתם אבל אן משקה אותו בכמה כוסות אלכוהול ומצליחה להשתחרר משם.
דייוויד עוקב אחרי אן כמו בלש. הוא רואה שהיא נכנסת לחנות גדולה לבגדי נשים, נכנס לשם ומתחיל להתווכח אתה. למנהל שמוזעק למקום הוא אומר שזו אשתו והמנהל מפטר אותה כי הצהירה בקבוצה לעבודה שאינה נשואה למרות שהיא אומרת לו כעת שבאמת אינה נשואה...
ג'ף נוסע עם אן והוריו ללייק פלאסיד. הם מקבלים בקתה מרוחקת שמגיעים לשם במזחלת. להפתעתם הם מוצאים את דייוויד ליד הביתן "מתעלף" בשלג.
אן מטפלת בו במסירות וג'ף מתרשם שהיא עדיין קשורה אליו. כשהיא מגלה שהוא מתחלה מתחיל ריב גדול. הוריו של ג'ף מבקשים לבטל את הקשר ביניהם. הם עוזבים את הבקתה ביחד עם ג'ף ובמקום נשארים אן ודייוויד. דייוויד מרכיב לאן מחלקיים וכאשר היא מנסה לעמוד הוא תומך בה וזה מסתיים בנשיקה.
השפעה
הפילוסוף סטנלי קאבל משייך את הסרט לתת הז'אנר הקולנועי שהוא מכנה "קומדיית הנישואים מחדש" בספרו Pursuits of Happiness: The Hollywood Comedy of Remarriage משנת 1981.
סיבילה
הסיבּילה (ביוונית עתיקה: Σίβυλλα, בלטינית: Sĭbylla או Sibulla) הייתה נביאה בימי קדם שמקבילה באמנות ובמסורת הנוצרית של ימי הביניים לנביאי ישראל. כבר בתקופה הרומית נהגו להבחין בעשר סיבילות המנבאות במקומות שונים בעולם, וחלוקה זו מופיעה במקומות כמו רצפת הקתדרלה הגותית בסיינה. בנוסף לסיבילות, היו מרכזי נבואה נוספים של נשים מתנבאות בעולם הקלאסי כמו הפיתיה בדלפי. המסורת של הסיבילה הגיעה כנראה מהמזרח והיא בעלת מאפיינים ייחודיים. בתקופות מאוחרות התערבב זיהוי מסורת נבואות הסיבילות עם הפיתיה בדלפי ומרכזי נבואה של אפולו.
הסיבילות מופיעות לראשונה בתקופת יוון הקלאסית, חשיבותן עולה בתקופה ההלניסטית, ונקשרת עם גורלה של רומא. היו אלו הכותבים הרומאים ובמיוחד מרקוס טרנטיוס וארו וורגיליוס שהנחילו לעולם את מסורת הסיבילה הקומאנית, שהביאה לרומא העתיקה את ספרי הסיבילות. כתיבת ספרות סיבילות פרחה בקרב קהילות יהודיות ובמיוחד זו של אלכסנדריה, והיא מוזכרת על ידי אישים נוצריים בכירים כמו קלמנס מאלכסנדריה (150 - 215 לספירה). במאה ה-6 לספירה נאספו כל נבואות הסיביליות בכמה כרכים מונומנטליים (Sibylline Oracles).
לפי המסורת הנוצרית הסיביליות ניבאו את בואו של ישוע, בדיוק כמו הנביאים הגדולים ביהודה, ולכן הן מופיעות באמנות ימי הביניים והרנסאנס.
מקור השם ואופייה של הסיבילה
לפי הגאוגרף היווני פאוסניאס הסיבילה קידשה עצמה במילים הבאות:.
ההבדל בין הסיבילה לפיתיה
בעולם העתיק היו שני סוגים של נבואות, האחת בתשובה לשאלה אישית, והשנייה התייחסות כללית לעתיד העולם, שנאמרה במעורפל, ולעיתים תכופות עברה שינויים שלאחר מעשה. המודל המוקדם של נביאה מופיעה בספרות יוון העתיקה, לדוגמה קסנדרה. אולם הדוגמה הבולטת ביותר היא זו של הפיתיה בדלפי, שנתנה תשובות לשאלות אישיות ולעיתים גם ממלכתיות, בצורה מרומזת ומשתמעת לשתי פנים. בזמן הנבואה היא נהפכה לאל עצמו נכנסת לטראנס ונהייתה מדיום. המלמולים שלה נרשמו על ידי כהן אפולו שנכח במקום.
בניגוד לפיתיה בדלפי, הסיבילה היא יותר קלֵרווֹיָנטית (Clairvoyante רואת-בהיר) מאשר מדיום, היא לא מאבדת את אישיותה בתהליך הנבואה, אלא רואה את העתיד.
בעוד שהפיתיה נתנה תשובות לשאלות, במיוחד איך לנהוג ולבחור, הרי שהסיבילה נתנה נבואות לגבי העתיד הכללי, ברוח הנביאים היהודים, חלקם אפוקליפטיות. נבואות שהסתמכו על סיפור העבר שמתחיל הרחק בהיסטוריה. הצורה של נבואות הסיבילה הייתה הקסמטר, כמו זו של הפיתיה בדלפי. אך המהות והתוכן היו שונים.
מסורת הסיבילה
במאה ה-7 לפני הספירה מרכזי אפולו לנבואה כבר היו מבוססים באסיה הקטנה וביוון, אלא שבד בבד החלה מסורת נבואה מסוג אחר, של הסיבילה, ייתכן והיו קשרים בינה לבין המרכזים של הנבואה האפולונית. ההופעה של הסיבילה על בימת ההיסטורית קשורה כנראה לנפילה של ממלכת לידיה (לוּד) לידי הפרסים. מלכה קרויסוס התייעץ בנביאות במקדש אמפיאראוס באורופוס ולפי הרודוטוס הסיבילה נכחה בעת עלייתו למוקד. קרויסוס והמלכים הלידים לפניו היו התומכים העיקריים של מקדש אפולו בדלפי ושל מקדשי אפולו באסיה הקטנה, אלא שהנבואה של הסיבילה על נפילתו היא סטייה מהתמיכה המסורתית בו ובצאצאיו, וייתכן וזה הביא את הצורך למרכז נבואי אחר באסיה הקטנה.
החוקר ה. וו. פארק (H. W. Parke) טוען לשני מקומות אפשריים לצמיחת מסורת הסיבילה. האחד באזור מרפסוס (Marpessus), ליד טרויה, החל מהמאה ה-6-7 לפנה"ס. דווקא הריחוק של הכפר וחוסר החשיבות שלו מחזקים את הסברה הזו. במרפסוס שהיא מקום בשם גרגיס על הר אידה שהייתה בשליטה פרסית, התחילו לטבוע מטבעות עם סיבילה בצד אחד וספינקס בצד השני במאה ה-4 לפני הספירה ושוב במאה ה-3, בטענה לבכורה ולהיותם ארץ המוצא של הסיבילה, הם גם טענו לקברה במקדש אפולו במקום.
המקום האפשרי השני הוא האי סאמוס, המקודש לאלה הרה, שם לפי טענתו קם מרכז מתחרה נבואי לזה של דלפי. לאחר מכן הסיבילה עברה ליבשה לאזור אֵרֻתרָאי והמרכז בסמוס נעזב ונשכח עד למאה ה-3 לפני הספירה. אריתראי היא עיר יוונית לחוף הים האגאי שהייתה חלק מ-12 הערים העיקריות של איוניה, הסיבילה נקראה הֶרוֹפילֶה (אוהבת הרה) והגיעה כנראה מסאמוס.
האריתראים טענו שהסיבילה נולדה ליד מעיין בארצם, לנימפה נאיס ולרועה בשם תאודורוס, וכבר מלידתה החלה לנבא נבואות. האמונה בה מתחזקת במאה ה-2 לפני הספירה, אז גם מוטבעים מטבעות לכבודה ומוקרבים קורבנות. זה המקום היחיד שבו הוקרבו קורבנות לסיבילה.
בתקופה הקלאסית
מספר כותבים מזכירים את שמה של הסיבילה: הפילוסוף הרקליטוס מאפסוס מזכיר את הסיבילה באחד הכתבים שלו. אריסטופאנס מזכיר את הסיבילה בקומדיות שלו בהקשר של המלחמות הפלפונסיות. אוריפידס מזכיר את הסיבילה במחזה הסאטירה בוסיריס, בו היא בת של פוסידון והשדה למיה דמות גרוטסקית שמוצאה מלוב. גם אפלטון מזכיר את הסיבילה, אלא שבכל המקרים הללו מדובר על אישה אחת.
הראשון שמזכיר מספר סיבילות ולא מזהה את השם עם אישה אחת, הוא הרקלידס מפונטוס, שחי במאה ה-4 לפני הספירה והיה חבר באקדמיה של אפלטון. הוא כתב חיבור על הפיתגוראים, ומרכזי נבואה בעולם העתיק שנקראים "concerning oracle centers". הספר מתייחס למקדש דיוניסוס בתראקיה, מקדש זאוס בדודונאה, מרכזי אפולו אל הנבואה ומקומות נוספים ברחבי העולם הקלאסי הקשורים לחיזוי ונבואה. הוא זה שנתן לעולם את תיאור מרכזי הנבואה והשיטות שלהם. הרקלידס מזהה שלוש סיבילות:
בתקופה ההלניסטית
בתקופה ההלניסטית מתחילות מסורות הקושרות את הסיבילות למרכזי נבואה שונים כגון דלפי, לוב, ואחרים. השם מופיע יותר ויותר, במיוחד בהקשרים של כיבושי אלכסנדר מוקדון והנבואות על כך. על במת ההיסטוריה מופיעות סיבילות נוספת כגון המצרית, היהודית והבבלית, הנבואות מדברות על תופעות טבעיות, אירועים כלליים, ולא על קרבות ספציפיים. בתקופה זו במקביל לה מתחיל להיות נפוץ גם סיפור הסיבילה הקומאנית והספרים הקדושים – ספרי הסיבילות ברומא.
הסיבילה ברומא
הרומאים האמינו בחיזוי העתיד, קריאת קרביים של קורבנות, מעוף של ציפורים, ועל הרקע הזה מצאו מסורות הסיבילות קרקע נוחה להכות שורש, במיוחד מכיוון שהמסורת התחילה באזור טרויה שנחשבה לארץ המוצא של הרומאים וגם של הסיבילה.
מבין עשר הסיבילות החשובה ביותר לרומאים הייתה הסיבילה מקומאי, שנקשרה לעיתים לסיבילה הקימארית. לפי האגדה הרומאית היה לה תפקיד חשוב בהיסטוריה. היא הדריכה את איניאס – נסיך טרויה בדרכו לאיטליה ולמעמקי השאול, וניבאה לו את העתיד לבוא. ורגיליוס מתאר באריכות ובצורה דרמטית את המפגש בין איניאס לסיבילה הקומאית, היא רואה את הטיבר מלא בדם, אף על פי שהיא כוהנת לאפולו היא לא מתקשרת את אפולו, אלא מדברת בשם עצמה ומשרתת את דיאנה בתפקידה המשולש שכולל שלטון בשאול, ולכן יכולה להדריך את איניאס במסעו לפגוש את אביו בשאול, דרך אגם אוורנוס.
באגדה הרומית מסופר על אישה זקנה שמכרה ספרים קדושים למלך הרומאי טרקווינוס. בתחילה הציעה לו תשעה ספרים במחיר מופרז והוא סירב, בתגובה היא שרפה שלושה והציעה לו שישה ספרים באותו מחיר והוא סירב, בתגובה היא שרפה עוד שלושה, לאחר מכן הוא קנה את שלושת הספרים הנותרים במחיר המקורי. הספרים נשמרו במקדש יופיטר ברומא ונחשבו לכתובים הקדושים ביותר בממלכה ובהם נבואות על עתיד העולם. התייעצו בהם בכל פעם שהיה צריך והם נקראו – ספרי הסיבילות.
וארו הוא זה שמקשר את הסיבילה מקומאי עם הסיפור על האישה הזקנה שמכרה ספרים למלך רומא. הוא קורא לה שלושה שמות: "אמלתאה, דמופילה, הרופילה".
בשנת 83 לפנה"ס במהלך מלחמת האזרחים של סולה נשרפו ספרי הסיבילות המקוריים, הרומאים אספו גרסאות שונות של נבואות הסיבילה מכל רחבי האימפריה במטרה לשחזר את המקור. במהלך השנים נוספו עוד ועוד נבואות כביכול של הסיבילה, במיוחד בהקשר יהודי נוצרי, כצורה ספרותית שנועדה להעביר מסרים ולכוון את דרכו של העולם.
נבואותיה נאמרו בעיקר בזמני משבר והופצו דרך השכבות הנמוכות של החברה, ולאו דווקא באליטות. באימפריה הרומית היו אנשים שנקראו "כרסמולוגוס" שהיו חרזנים נודדים וברשותם נבואות שונות שיוחסו לסיבילה, אותם הם העבירו להמונים לפי הצורך.
הסיבילה הפרסית
הסיבילה הפרסית מזוהה גם עם הסיבילה היהודית או המצרית, וכל מה שקשור למזרח. במקום היא הייתה קשורה כנראה למרכזי נבואה של אפולו באסיה הקטנה, אך עם השנים הרחיקו את מקום מושבה לפרס, בבל, מצרים, יהודה, היא נחשבה לבת של נוח וזוהתה עם מקורות יהודיים הלניסטיים.
לפי האגדה היא ניבאה לאלכסנדר מוקדון על עלייתו וגדולתו.
הסיבילה הלובית
הסיבילה הלובית קשורה למקדש זאוס אמון בסיווה, אליה הלך אלכסנדר מוקדון. נחשבת במקורות שונים כעתיקה ביותר. לפי המסורת של סרפיון, כפי שמצטט אותה קלמנט מאלכסנדריה, היא ממשיכה לנבא גם לאחר מותה, נהפכת לחלק מהאדמה, את הדשא שצומח מעל קברה אוכלות חיות ולפי הקרביים שלהם מנבאים את העתיד. פניה מופיעות על הירח, במילים אחרות היא מזוהה עם אמא אדמה.
הסיבילה הקומאנית
לפי האינאיס של ורגיליוס הסיבילה הקומאנית מסרה את עצמה לאפולו תמורת חיים ארוכים, אלף שנה, אבל שכחה לבקש נעורי נצח, ולכן היא הלכה והצטמקה עם השנים עד שנשאר רק הקול. כשהייתה בת שבע מאות שנה פגשה את אניאס שהגיע מטרויה לרומא וניבאה לו על העתיד. ורגיליוס מזהה את הסיבילה הקומאנית עם הסיבילה הקימארית הסמוכה, ששוכנת מתחת לאדמה.
קומאי היא המושבה היוונית הראשונה באדמת איטליה ומקום מקדש אפולו כבר מהתקופה הארכאית. יש שם שרידים ארכאולוגים עתיקים והיא מופיעה בכתבים יווניים והלניים ובמיוחד בכתבים הרומאים לטיניים. לידה נמצא אגם אוורנוס ששם היה שער לעולם המתים ומתחם תת-קרקעי בו שכנה נביאה נוספת. תעלה תת-קרקעית מחברת את האקרופוליס של קומאי למתחם התת-קרקעי של הקימרים.
ליקוס מרגיום - היסטוריון יווני מהמאה ה3 לפני הספירה בעיר רגיום שביוון הגדולה. ומקורות לטיניים וקמפניים אחרים מהמאה ה-3 לפני הספירה מספרים על הסיבילה בקומאי, עוד לפני שהרומאים הגיעו למקום.
המושבה קומאי נכבשה על ידי הקמפנים במאה ה-4 לפני הספירה ונהרסה, פולחן הסיבילה נפסק, הם טבחו בתושבים והרגו את הזקנה, השאירו במקום מקדש אפולו שבו נשמרו עצמותיה הקטנות בכד שאותו הראו לאורחים החשובים. אוגוסטוס ניסה להחיות את מרכז הנבואה אך זה לא צלח, לא הרבה נשאר ממרכז נבואה זה וגם לא נבואות.
הסיבילה הקימרית
הסיבילה הקימרית מזוהה הרבה פעמים עם הסיבילה הקומאית, אלא שהקימרית גרה מתחת לאדמה במתחם מקודש ליד אגם אוורנוס, והיא קרויה על שם מקום סמוך בשם קימריום, ואילו הקומאית כמה קילומטר משם במקדש אפולו באקרופוליס של המושבה היוונית קומאי.
נאיוויוס (משורר מהמאה ה-3 לפני הספירה) מספר על סיבילה קימרית אותה פוגש אניאס בחוף איטליה. הוא הראשון והיחיד המזכיר סיבילה כזאת ומבדיל אותה מהקומאית, מסיבות לא ברורות.
הסיבילה של אריתראי
אריתראי היא אחת מ-12 ערים הברית האיונית וממוקמת מול האי כיוס. אפולודורוס מאריתראי מספר על הסיבילה כמנבאת את מלחמת טרויה. הנבואות שלה נכתבו על עלים, והאותיות הראשונות של כל העלים יצרו מילים בעצמם. בנוסף לכך היא התפרסמה בהקשר של אלכסנדר מוקדון, כמי שניבאה להוריו על גדולתו. במאה ה-3 וה-2 לפני הספירה היא נהפכת לסיבילה החשובה ביותר ונקראת גם הרופילה (אוהבת הרה).
הסיבילה מדלפי
הסיבילה בדלפי מופיעה בכתובים רק במאה ה-4 לפני ספירה, ולכן אין לבלבל בינה לבין הפיתיה שהייתה נביאת אפולו ומופיעה החל מהמאה ה-8 או ה-7 לפני הספירה. הרקלידיס מפונטוס מצטט את השורות הראשונות בפנייתה לקהל. היא מנבאת מעל סלע במקום שבו היה מקדש לגאיה אלת האדמה. הוא מתאר אותה כאישה פריגית הנקראת ארטמיס.
במילים אחרות בנוסף לנבואות אפולו דרך הפיתיה החלה בדלפי לפי הרקלידיס מסורת נבואה נוספת של סיבילה הקשורה לאחותו של אפולו – ארטמיס.
הסיבילה הסאמית
הסיבילה הסאמית, היא הסיבילה של האי סאמוס בים האגאי, המקור ההלניסטי לקיומה של הסיבילה הוא האחראי על הספרייה באלכסנדריה במאה ה-3 לפני הספירה – ארטוסתנס מקירנה טען להופעתה במאה ה-6 לפני הספירה.
H. W. Parke טוען שהיה כנראה מרכז נבואה של הסיבילה באי סמוס במקביל להתפתחות המרכז של אפולו בדלפי, שהיה קשור לאלה הרה, פטרונית האי. היא נדדה בכל רחבי הים האגאי והפיצה את האמונה בסיבילה במקומות שונים.
הסיבילה ההלספונטנית
הסיבילה ההלספונטנית, מזוהה עם זו של הכפר מרפסוס ליד טרויה, לפי ההקדשה של הסיבילה כפי שמופיע בפסניוס, היא העתיקה ביותר, מזמן סולון וכורש. יושבת על "נהר האדוניס". נחשבת גם לסיבילה של טרויה. יש המזהים אותה עם מרכז הנבואה של אפולו בדרדניה הסמוכה, או עם מקדש אפולו בגרגיס, שם נמצא קברה, אך הנבואה שלה היא ממקור עצמאי. כך או כך תוואי השטח הבולט באזור הוא הר אידה, שהיה מקודש לאלה אם הפריגית – סיבל. וגם לאלה המגנה על טרויה, ייתכן וזה המקור למסורת הנבואה של הסיבילה.
הסיבילה הפריגית
לא הרבה ידוע על הסיבליה הפריגית, לעיתים מזוהה עם הסיבליה הפרסית, ממזרח.
הסיבילה של הטיבר
הסיבילה של הטיבר, נקראת גם הסיבילה של הרומאים, או הסיבילה של האטרוסקים, במקורות מאוחרים יותר זיהו אותה עם הסיבילה של הרי האפנינים, היושבת במרומי פארק הרי סיביליני (קרויים על שמה). אנשי רומא היו צריכים סיבילה משלהם אותה הם קישרו לנהר הטיבר. מקום מושבה היה בעיר טיבור (טיבולי של ימינו). נחשבה במקורות מאוחרים של ימי קדם כיועצת לסנאט הרומי ובמיוחד לאוגוסטוס, שנפגש אתה כדי לקבל את עצתה האם להסכים להיות נערץ כאל וגם ערך רפורמה כללית בספרים ובמסורת.
בתקופה הרומית
וארו מספר על המקומות והמקורות השונים שמהם הביאו נבואות הסיבילות לאחר השריפה של הספרים בשנת 83 לפני הספירה. הוא מייחס את קניית הספרים למלך טארקוויניוס פריסקוס, בעוד שכל המקורות האחרים מייחסים זאת למלך שאחריו, שבנה את מקדש יופיטר בו הם אוחסנו עד שנת 83 לפני הספירה – טרקוויניוס סופרבוס.
כתביו של וארו מגיעים אלינו דרך לקטאנטיוס ולא ישירות (הוא היה נוצרי ויועץ לקונסטנטינוס, כתב את הספר divine institutes על האמונות הפגאניות).
מקור חשוב למסורת הסיבילה הוא פאוסינאס, חוקר יווני שחי במאה ה-2, בימיהם של הקיסרים הנאורים – אדריאנוס, אנטונינוס פיוס, מרקוס אורליוס, הוא הסתובב ברחבי האימפריה וכתב על מה שראה, לפאוסינאס יש עניין אישי בנבואה ובסיבילות, הוא התייעץ עם זו של הטיבר, הלך לכל המקומות שבהם הופיעו, ומגלה ידע רב בנושא.
באמצע תיאור מקדשי דלפי הוא מביא הסבר על הסיבילות המתחיל בתיאור הנביאה של דלפי לה הוא קורא הרופילה וגם סיבילה וטוען שהיא זקנה מאוד, בת בלי גיל, וילדה לנימפה למיה ופוסידון. היא קשורה לסיבל של לוב. השפה שלו שירית, מתארת בפרוטרוט ועם זאת מבוססת על מחקר. הגרסאות של הסיבילה סותרות, ופאוסינאס מסביר את הסתירות בנבואות תחת השראה, מחבר בין הסיפורים השונים של הסיבילות היווניות, זאת מאריתאי הגיעה לדלפי ומשם לאי סמוס.
סיבילות יהודיות
מקורן של נבואות הסיבילות היהודיות בקהילה היהודית של מצרים, מראשית שלטון בית-תלמי שם. תוכנן יהודי, אך נתעטף באצטלה נבואית נשית וסגנון נבואות הסיבילה. במאה הראשונה והשנייה לפני הספירה התפתחה אלכסנדריה כמרכז השכלה יהודי הלניסטי עצמאי, ששאב השראתו מזרמים פילוסופים של העולם העתיק. חלק מספרות מרכז תרבות זה מופיע בצורת ספרי נבואות סיבילות.
פאוסניאס מתייחס לסיבילה מישראל ושמה sabbe – שבת, שהיא ממקור בבלי או מצרי. הנבואות שהוא מייחס לסיבילה זו קשורות לספר השלישי של אוסף הנבואות הסיביליות מהמאה ה-6, שהוא כנראה ממקורות יהודיים, ואולי ממצרים. לפי נבואות אלו, הסיבילה "סבה" הייתה עם נח בתיבה. בנוסף לכך, השם הרופייל משונה ל"דמופייל" שמזוהה עם סיבילה זו.
לכטנטיוס מתייחס לסיבילה בשם "סמבטה" (sambethe) וטוען שהיא פרסית או עברית והייתה אשתו של נח והבת של ברוסוס, האיש שכתב את ההיסטוריה הכשדית.
הסיבילות בנצרות
עם הפיכת האימפריה הרומית לנוצרית אימצו אבות הכנסייה את נבואות הסיבילה כמבשרות על בואו של ישו ומאמתות את הבשורה. הם מצאו בהם קשר בין העולם העתיק לעולם החדש, וכן אלמנטים של מוסריות יהודית נוצרית, במיוחד בספרות הסיביליות המאוחרת ממקורות יהודיים הלנסטים.
אחד הספרים הפופולריים בהקשר זה הוא האקלוגה הרביעית, שיר של ורגיליוס שבו מסופר על ילד שיהיה מושיע העולם, שאותו הנוצרים מפרשים כישו. לפי לקטנטיוס, הושפע השיר מנבואות הסיבילה הקומאית, המוזכרת בשיר.
קלמנס מאלכסנדריה מתייחס לסיבילה נוספת בשם קולופוניאן (Kolophonian) הקשורה לאפולו של קלרוס (Klaros). היו אלו ההיסטוריונים הנוצריים ואבות הכנסייה ששימרו את נבואות הסיבילות, עד שבסופו של דבר הועלו כולם על כתב באוסף מונומנטלי שנכתב במאה ה-6.
אוסף הנבואות מהמאה ה-6
במאה ה-6 מלומד ביזנטי אלמוני חיבר את אוסף נבואות הסיבילה שמשמש מאז בכנסייה כקנון הרשמי של נבואות אלו. באוסף כ-12 ספרים, שנאספו ממקורות שונים, אלא שלא כולם נשמרו, חלק מהספרים חסרים ברצף וחלק לא שלמים, חלק עתיקים יותר וחלק נכתבו כמעבר מלאכותי מספר זה לאחר. המחבר מציין שהוא אסף את הנבואות ושיש להם ערך רוחני כי הם עוסקים באלוהים ובעלי נטייה מונותאיסטית, בניגוד לפוליתאיזם שרווח בתקופה. נראה שרוב הנבואות הגיעו מחוגים יהודים הלניסטיים באלכסנדריה ואסיה הקטנה, ולכן הפן המוסרי דתי שלהם.
המחקר מראה שכמעט כל הציטוטים של הסיבילות בכתבי אבות הכנסייה מלפני המאה ה-6 מופיעים באוסף האורקולה, ומכאן שהעורך עשה עבודה טובה באיסוף החומר הקיים בזמנו. בנוסף לכך השוואת הציטוטים למקורות העתיקים מראה שהם מדויקים. אלא שהעורך היה סלקטיבי בבחירת הנבואות. הרבה ציטוטים שאותם כתבו סופרים קלאסיים כגון פאוסניוס, דיו כריזוסטמוס, פלוטרכוס, לא מופיעים באורקולה.
הסיבילות באמנות ימי הביניים
באמנות הגותית וברנסאנס מקובל היה לצייר ולפסל את הסיבילה במקביל לנביאים היהודים. הסיבילה היא ארכיטיפ של אישה נביאה המבשרת על בואו של ישו וגאולה לעולם. לעיתים נוספות סיבילות חדשות כגון זו של האפנינים.
הייצוג המפורט ביותר של הסיבילות נמצא על רצפת הקתדרלה הגותית בסיינה. שם מופיעות עשר הסיבילות של העולם העתיק ביחד עם נבואות שלהן המתייחסות לישו.
חומר מונע התגיישות
חומר מונע התגיישות (anticaking agent) הוא תוסף מזון המשמש בתעשיית המזון כחומר המוסף למוצרי מזון ומונע התגיישות (היווצרות גושים) תוך שמירה על מרקם אחיד של המזון, ובכך משמר את הערכים האסתטיים של המוצר, ומקל על אריזתו והובלתו של המוצר.
מוצרים בהם נעשה שימוש בחומרי התגיישות
חומרים מונעי התגיישות מוספים בעיקר למוצרים אבקתיים כגון אבקת מרק, אבקת חלב, תערובות מוכנות (כגון אבקות להכנת מאפים ביתיים), סוכר וממתיקים אחרים, וקמח.
חומרים אלה מסיסים במים או באלכוהול ומונעים התגיישות בכך שהם סופחים לחות או שמן החודרים אל המוצר (לדוגמה, סידן צורני). סוג אחר של חומרים מונעי התגיישות יוצר שכבת הגנה הדוחה מים סביב רכיבי המוצר.
חומרים מונעי התגיישות משמשים גם בתעשיית הקוסמטיקה, בחומרי ניקוי ואף במלחי דרכים.
בתעשיית המזון נהוג לסמן תוספי מזון אלה באמצעות מספרי E בתחום שבין 500 - 599.
רשימת חומרי התגיישות
חומרים מונעי התגיישות נפוצים:
כריסטיאן השני, נסיך אנהלט-ברנבורג
ביוגרפיה
כריסטיאן נולד ב-11 באוגוסט 1599 באמברג והיה בנם השני (אך הבכור שנותר בחיים) של כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג ואנה מבנהיים-טקלנבורג, בתו של ארנולד השלישי, הרוזן מבנהיים-שטיינפורט-טקלנבורג-לימבורג.
כריסטיאן קיבל השכלה מצוינת בשנותיו הראשונות ויכל לדבר צרפתית ואיטלקית שוטפת. במהלך השנים 1608–1609 למד בז'נבה אצל בן דודו יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו בליווי שני מורים, מרקוס פרידריך האוול ופטר פון סבוטנדורף. זמן קצר לאחר מכן, החל את הטיול הגדול שלו בצרפת, איטליה ואנגליה.
בשנת 1618, בגיל תשע עשרה, כריסטיאן תיעד את אימת תחילת מלחמת שלושים השנים; ביומנו כתב כי חובתו להילחם היא "גורל ייעודו". מבחינתו, המלחמה החלה בקרב ההר הלבן (1620), כאשר אביו הובס והורחק מהקיסרות. כריסטיאן נלקח בשבי עם שני הרגימנטים שבפיקודו. אף על פי כן, עד מהרה הוא זכה לחסדו של הקיסר פרדיננד השני, שהתיר לו לחזור לברנבורג בשנת 1621.
דודו לודוויג מאנהלט-קתן הפך אותו לחבר באגודה מניבת הפירות.
לאחר מותו של אביו בשנת 1630 ירש אותו כריסטיאן באנהלט-ברנבורג, שבאותה תקופה נהרסה מהמלחמה. במהלך השנה הראשונה למלכותו, ברנבורג נבזזה על ידי כוחות תחת הגנרל הדני היינריך אולק ומגפת קדחת הרגה כמעט 1,700 תושבים. בשנת 1636 כמעט ונכבש שלוס ברנבורג על ידי הכוחות הלוחמים, אך אומץ לבו הגדול של ההופמארשל בורקהארד פון ארלאך בן השבעים מנע זאת.
משפחתו
ב-28 בפברואר 1625 כריסטיאן התחתן עם בת דודתו אלאונורה סופיה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג, בתם של יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג ואגנס הדוויג מאנהלט (אחותו של אביו כריסטיאן הראשון), ממנה נולדו לו חמישה עשר ילדים:
Let's Work Together: The Best of Canned Heat
Let's Work Together: The Best of Canned Heat הוא אלבום אוסף של קנד היט, שיצא בשנת 1989. רוב השירים באלבום זה יצאו בחמשת האלבומים הראשונים של הלהקה בין 1966 ל-1970. "The Chipmunk Song" היה סינגל חג מולד שאינו נכלל באלבום משנת 1968 ו-"Rockin' with the King" הוא מהוצאה מאוחרת יותר, Historical Figures and Ancient Heads מ-1972. ואכן, האלבום מציג את הלהקה בצורתה 'הקלאסית'.
DIRCM
מערכת אמצעי נגד כיווניים אינפרה-אדומים (באנגלית: Directional Infrared Counter Measures; בקיצור: DIRCM) היא מערכת להגנת מטוסים מפני טילים. המערכת עובדת כך שהיא משבשת באמצעות קרן אינפרא-אדום את התבייתות טיל כתף המשוגר לעבר המטרה. המערכת קלת משקל, ניידת, קטנה ומיועדת להפחית את סיכון פגיעת הטיל במטרה.
המונח DIRCM הוא מונח כללי הנועד לתאר כל אמצעי נגד הפועל באמצעות קרן אינפרא-אדום המשוגרת אל עבר מקור האיום, כדוגמת מערכת מגן רקיע המיוצרת על ידי אלביט מערכות ומערכות נוספות המיוצרות על ידי נורת'רופ גראמן, BAE מערכות ותאגיד ITT.
אוטו קורפס
אוטו קורפס (בגרמנית: Otto Korfes; 23 בנובמבר 1889 – 24 באוגוסט 1964) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שירת כגנרל במשטרת העם בגרמניה המזרחית ותקופה קצרה בצבא העם הלאומי.
קריירה מוקדמת
קורפס נולד ב-23 בנובמבר 1889 בוונצן. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-66 (מגדבורג ה-3), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף השתתף בקרב לייז'. ב-25 בפברואר 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 בדצמבר 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1920 פרש מהצבא, והחל ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בשנת 1923 סיים את לימודי הדוקטורט, ובשנת 1929 התחתן עם גודרון מרץ פון קירנהיים, בתו של הגנרל הרמן מרץ פון קירנהיים, ממנה נולדו לו שתי בנות.
בשנת 1935 הצטרף קורפס לוורמאכט, ושירת ברגימנט הרגלים ה-66. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט, וב-1 בפברואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה לחם קורפס עם גדודו, כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-13, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-5 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-518, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-295, וב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת אוברסט. ב-16 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-295, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. קורפס לחם עם הדיוויזיה בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר 1943 נכנע עם שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום ונלקח בשבי.
שהותו בשבי
גיסיו אלברכט מרץ פון קירנהיים ווילהלם דיאקמן השתתפו בקשר ה-20 ביולי, והוצאו בעקבות כך להורג.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 שוחרר קורפס מהשבי, ועבר להתגורר בפוטסדאם. הוא שימש כראש הארכיון הממלכתי של פוטסדאם (1948–1952) ומחלקת הארכיון במשרד הפנים (1949–1952), הוא יצר את היסודות של ארכיון המדינה בגרמניה המזרחית. הוא הפך לחבר פעיל של המפלגה הלאומית דמוקרטית של גרמניה, אולם השטאזי עדיין חשדו בו. בשנת 1952 גויס למשטרת העם וקיבל דרגת גנרל מאיור. בין השנים 1952 ל-1956 הוא כיהן כראש המחלקה ההיסטורית של משרד הפנים וסגן ראש המטה של אגף המבצעים של המשטרה. ב-31 במרץ 1956 פרש מהמשטרה. משנת 1958 עד מותו ב-24 באוגוסט 1964 הוא כיהן כיו"ר איגוד הקצינים לשעבר. בשנת 1959, כהוקרה על שירותו למען מזרח גרמניה, עוטר ב"עיטור ההצטיינות למען המולדת").
Jurassic World Evolution
Jurassic World Evolution הוא משחק וידאו מסוג סימולציות עסקים של החברה "Frontier Developments". המשחק מבוסס על הסרט הרביעי בסדרת סרטי פארק היורה - עולם היורה משנת 2015 ובו השחקן צריך לבנות פארק הבנוי להצגת דינוזאורים בארכיפלג הבדיוני "לאס סינקו מורטס" (Las Cinco Muertes), בו 5 איים המכונים "5 המיתות". עלילת המשחק חלה בשנת 2016 ואינה קשורה בהכרח לעלילת הסרט.
משחק זה יצא ב-12 ביוני 2018 למשחק בפלייסטיישן 4, ב-Microsoft Windows וב-Xbox One. לאחר 5 שבועות מהפצתו כבר נמכרו למעלה ממיליון עותקים.
בשנת 2021 יצא משחק ההמשך "Jurassic World Evolution 2".
תוכן
משחק זה מדמה מעין גן חיות המיועד לדינוזאורים ובו מבקרים ופועלים, ממש כמו תחילת עלילת הסרט "עולם היורה".
השחקן מתחיל עם מעל 8 מיליון דולר וכ-100 פועלים, אותם הוא צריך להשקיע בבניית כלובי דינוזאורים והשקעה במבקרי הפארק. במשחק מעל 40 מיני דינוזאורים שונים, חלקם מצויים בסרט המקורי (כולל יצור הכלאיים "אינדומינוס רקס", שבשונה מהסרט מטופל כיאות בכלובו) ואחרים נוספו לו, לרבות כמה מהסרט הבא בסדרה לרבות יצור הכלאיים "אינדורפטור" ועיצובם דומה לעיצוב הדינוזאורים בסרטים. כמו כן ישנה מעבדה שבה DNA של דינוזאורים שונים היכולים להכליא ביניהם וליצור דינוזאורים חדשים. ישנם 3 חטיבות של מחקר ופיתוח באיים.
חלק מהשחקנים שהשתתפו בסרטי פארק היורה כמו ג'ף גולדבלום, ברייס דאלאס הווארד, בי די וונג וג'ק הורנר - היועץ המדעי של סדרת הסרטים, מופיעים בדמויותיהם בכמה קטעים במשחק וגם נשמעים כמוהם. גם הדמות של אוון גריידי מופיעה בדמותו של השחקן כריס פראט אך הקול שלו מבוצע בידי השחקן A. J. Locascio.
לואיס קרלוס גלאן
לואיס קרלוס גלאן סרמיינטו (29 בספטמבר 1943 – 18 באוגוסט 1989) היה עיתונאי קולומביאני ופוליטיקאי ליברלי שהיה מועמד לתפקיד נשיא קולומביה מטעם המפלגה הליברלית הקולומביאנית.
גלאן הניף את דגל המלחמה בקרטלי הסמים הקולומביאניים, ובראשם קרטל מדיין בראשותו של פבלו אסקובר וגונסלו רודריגס גאצ'ה המכונה "אל מקסיקנו", שהשחיתו את החברה הקולומביאנית בכל הרמות. בין היתר הוא תמך בהסכם הסגרת פושעים עם ארצות הברית מה שהיווה איום ישיר על ברוני הסמים. לאחר שקיבל מספר איומים ברצח, הוא נורה למוות ב-18 באוגוסט 1989 על ידי ג'ון חאירו ולסקס, המתנקש הבכיר של פבלו אסקובר, במהלך הפגנה פומבית בעיר סואצ'ה, מחוז קונדינמרקה.
ביוגרפיה
גלאן נולד ב-29 בספטמבר 1943 בעיר בוקרמנגה, סנטנדר, שבצפון-מזרח קולומביה. בשנת 1949 עברה משפחתו לעיר הבירה בוגוטה, שם גדל לצד 12 אחיו. בהיותו בן 8 השתתף בהפגנה נגד נשיא קולומביה השמרן לאוראנו גומס. בשנת 1957, בעודו בן 14, השתתף גלאן במחאות הסטודנטים נגד המשטר הדיקטטורי של הנשיא גוסטבו רוחאס, בעקבות כך הוא נעצר ובילה את הלילה בכלא על אף גילו הצעיר.
בעיתונות
באל טיימפו הפך גלאן עצמו לעיתונאי מכובד ובעל טור קבוע, והיה פעיל גם במגזין השבועי "נואבה פרונטרה" שנוסד על ידי הנשיא לשעבר קרלוס ירס. בתקופת פעילותו בעיתון כתב גלאן לא פחות מ-150 מאמרי מערכת מרכזיים. ב-1970 במהלך ראיון שערך עם הנשיא הנבחר לאחרונה מיסאל פסטרנה הופתע הנשיא כשבאמצע הראיון אמר גלאן כי הוא הולך להיות שר החינוך שלו.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe (בעברית: בני אדם, שבחו את אהבתו של אלהים), רי"ב 167, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג יוחנן המטביל, שחל ב-24 ביוני 1723.
לואיס קרלוס גלאן
בעיתונות
בשנת 1986 כתב גלאן את האוטוביוגרפיה שלו תחת השם הבדוי "קליאו טילדה", אך רק ב-1994 נחשפה זהותו האמיתית של המחבר.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
לואיס קרלוס גלאן
קריירה פוליטית
בשנת 1970 מונה גלאן לתפקיד שר החינוך בתקופת נשיאותו של מיסאל פסטרנה. תקופת כהונתו אופיינה במדיניותו המתקדמת והחברתית, אך לא נחשבה מוצלחת במיוחד. בשנת 1972 מונה גלאן לשגריר קולומביה באיטליה ובהמשך בשנת 1974, בעודו שגריר, מונה לנציג קולומביה לארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות. בהשפעת הנשיא לשעבר קרלוס ירס, רץ גלאן ב-1976 למועצת העיר בעיירה הקטנה אויבה, שבמחוז הצפוני-מזרחי של סנטנדר. בשנים 1977–1978 הפך גלאן פעיל מאוד ותמך בבחירתו מחדש לנשיאות של ירס שהיה הנשיא עד 1970, בעוד הוא עצמו רץ לסנאט. בסופו של דבר קרלוס ירס לא נבחר, אך גלאן נבחר כסנטור של קולומביה מטעם מחוז סנטנדר.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
רקע
בפברואר 1723 נבחן באך עם עוד כמה מועמדים לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא התקבל לתפקיד והחל את עבודתו בחודש מאי באותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
לואיס קרלוס גלאן
קריירה פוליטית
ב-30 בנובמבר 1979 פרש גלאן מן המפלגה הליברלית והקים את המפלגה הליברלית החדשה. ב-1982 ניסה ברון הסמים, פבלו אסקובר, שחלם על תפקיד נשיא קולומביה, לחדור למפלגתו של גלאן. גלאן דחה אותו בפומבי מול אלפי תומכיו מאנטיוקיה.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
רקע
קנטטה זו הייתה הרביעית שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76 ורי"ב 24. את האחרונה ביצע רק ארבעה ימים לפני הנוכחית, והזמן הקצר לא הספיק לבאך על מנת לכתוב חלקים נוספים ותזמור רחב לקנטטה, ולכן השתמש רק בקטע מקהלה אחד.
לואיס קרלוס גלאן
קריירה פוליטית
בשנת 1987, בתיווכו של הנשיא לשעבר חוליו ססאר טורבאי איילה, חזר גלאן למפלגה הליברלית ושתי המפלגות התאחדו מחדש. הוא הצטרף לממשלה ושימש בתפקיד שר החקלאות. בהמשך זכה במועמדות המפלגה לתפקיד הנשיא, וב-4 ביולי 1989 הכריז על ריצתו לנשיאות.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
רקע
ב-1887 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 33 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מספר ישעיהו המתארים את בשורת הגאולה הקרבה, ומהבשורה על-פי לוקאס בהם מתוארת לידתו של יוחנן המטביל ותפילת הבנדיקטוס של אביו זכריה. מחבר הלברית אינו ידוע מלבד קטע הסיום שלקוח ממזמור של המשורר הגרמני יוהאן גרמאן (Johann Gramann). הטקסט עוסק בשבח האלוהים בדומה לתפילתו של זכריה, בתיאור שליחותו של יוחנן ובדרך שהוא סלל לקראת בואו של ישו כגואל.
לואיס קרלוס גלאן
קריירה פוליטית
במהלך שנות השמונים הייתה קולומביה נתונה תחת מצור חמור של קרטלי הסמים. האלימות הפוליטית השתוללה והפכה להיות קשורה קשר הדוק לעסקי הסמים, בהם עסקו הקרטלים וארגוני הגרילה משמאל ומימין. בנוסף, בניסיונם לעצור את המשטרה והפוליטיקאים, סוחרי הסמים לא בחלו בשום דרך. קרטלי סמים אלימים, ובמיוחד קרטל מדיין בניהולו של אסקובר זכו להשפעה רבה על הפוליטיקה ורשויות החוק באמצעות שוחד או הרג פקידים רבים (שיטת ה-"plata o plomo" - "כסף או עופרת"). גלאן הפך פופולרי מאוד בקרב הציבור בעיקר בשל ביקורתו הגלויה והגינויים שהביע כנגד אלימות קרטלי הסמים, הוא הבטיח להילחם בעיקשות בקרטלים בין היתר באמצעות העברת חוק שיאפשר הסגרת סוחרי סמים לארצות הברית.
הלובי הסעודי בארצות הברית
הלובי הסעודי בארצות הברית הוא קבוצה של חברות יחסי ציבור, עורכי דין ולוביסטים מקצועיים שמועסקים ישירות על ידי הממשלה הסעודית על מנת לרתום את המדיניות והממשל האמריקאי על מנת שיהיה מותאם לאינטרסים של ממשלת ערב הסעודית.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
מילים ומוזיקה
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ביוגל, אבוב ציד, אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה חלקים במבנה המקובל אצל באך, של אריה ורצ'יטטיב לסירוגין ובסיום מקהלה:
לואיס קרלוס גלאן
קריירה פוליטית
בינתיים מצא אסקובר תמיכה כלשהי אצל מנהיג המפלגה הליברלית במחוז טולימה, אלברטו סנטופימיו, ועם תנועה בשם "התנועה לשיקום ליברלי", (Movimiento de Renovación Liberal), תת-סיעה בתוך המפלגה הליברלית, הצליח להשתחל לבית הנבחרים ב-1982 עד 1984, אז שר המשפטים רודריגו לארה דאג לכך שאסקובר יגורש מהקונגרס.
ההתנקשות בחייו
על פי הדיווחים, קדמו להתנקשות מספר איומי רצח שהופנו אליו, אחת מהן הייתה שיחות טלפון אנונימיות לביתו של גלאן לאחר שוועידת המפלגה הליברלית החליטה למנותו למועמדה הרשמי לנשיאות. האחרת הייתה באמצעות פליירים שנותרו בתיבת הדואר שלו המאיימים להרוג או לחטוף את ילדיו. ניסיון אחד להרוג את גלאן באמצעות רקטת RPG סוכל בעת ביקורו בעיר מדיין ב-4 באוגוסט 1989. ניסיון ההתנקשות נמנע על ידי אנשי ביטחון של ולדמר פרנקלין קינטרו, מפקד המשטרה הלאומית באנטיוקיה. מי שליווה את קינטרו וגלאן היה ראש עיריית מדיין, פדרו פאבלו פלאס. גם פלאס וגם קינטרו נהרגו בתוך שבועות ספורים לניסיון ההתנקשות. לאחר ניסיונות אלו הגבילו גלאן ומשפחתו את מסעותיהם, בעיקר בשעות הלילה.
מאוחר יותר, קיבל צוותו של גלאן מידע משירותי המודיעין הקולומביאנים המעיד על נוכחותם של רוצחים שכירים בעירו בוגוטה הזוממים להתנקש בחייו. בהתאם לכך הציעו לו אנשי צוותו לבטל את נסיעתו המתוכננת לסואצ'ה, פרוור של בוגוטה, ותחת זאת לנסוע לעיר ואיידופאר. ברגע האחרון שינה גלאן את דעתו והורה לצוותו להתכונן ללכת לסואצ'ה. ב-18 באוגוסט 1989 נהרג גלאן בעת שעלה על הבמה לנאום בפני 10,000 תומכים בסואצ'ה, באמצעות תת מקלע עוזי. מלבדו נפצעו לפחות עשרה אנשים נוספים מהירי. המתנקש, ג'ון חאירו ולסקס (הידוע גם בשם "פופאי"), שהיה המחסל הראשי של פבלו אסקובר, הורשע מאוחר יותר בידי בית המשפט וריצה 22 שנות מאסר. בזמן ההתנקשות, גלאן לבש חליפת פסים כחולה בעלת שני כפתורים שעוצבה על ידי מעצב ההלבשה האיטלקי אוגו פלגריני, יחד עם עניבת בורגונדי. בגדים אלה נשמרו והם מוצגים כיום במוזיאון הלאומי של קולומביה בבוגוטה.
ססאר גוויריה, שהיה מנהל מערכת הבחירות של גלאן (ואף התפטר לשם כך מתפקידו בממשלה), הוכרז כיורשו על ידי משפחתו של גלאן ותומכיו במפלגה הליברלית. הוא נבחר לנשיא קולומביה בשנת 1990. גוויריה היה אף הוא מטרה עבור אסקובר וב-27 בנובמבר 1989, קודם בחירתו לנשיא, מטוס של חברת אוויאנקה, שגוויריה עמד לנסוע בו אך ביטל את טיסתו ברגע האחרון, הופל מעל היישוב סואצ'ה, בקונדינמרקה, מה שגרם למותם של 107 הנוסעים ואנשי הצוות. גם לפעולה זו היה אחראי ולסקס, שהודה בנתינת הפקודה לפיצוץ המטוס.
התפתחויות בחקירת מותו
ב-13 במאי 2005, שר המשפטים לשעבר (בשנת 1974) וחבר הקונגרס של המפלגה הליברלית הקולומביאנית, אלברטו סנטופימיו, שהיה ידוע בקשריו הפתוחים עם פאבלו אסקובר בשנות השמונים (כאמור אסקובר הצטרף לתנועה הפוליטית של סנטופימיו), נעצר והואשם בהיותו המוח שעמד מאחורי הרצח של גלאן. סנטופימיו נעצר בעקבות הודאתו המחודשת של ולסקס, ולפיה במהלך פגישה סודית הציע סנטופימיו גלויות לרצוח את גלאן, שהיה יריב פוליטי שלו. לדבריו של העד, סנטופימיו הזהיר את אסקובר כי אם גלאן ייבחר לנשיא הוא יגביר את המאבק בהברחות ויסגיר אותו לארצות הברית. עדותו של ולסקס לא הייתה הפתעה גמורה וכבר במהלך חקירת הרצח נפוצו שמועות רבות על מעורבותו בעסק והוא אף נחקר על ידי המשטרה, אך נראה כי עד אז לא היו עדויות ישירות לתפקידו. ולסקס, שנמצא באותה תקופה במאסר, אמר לעיתונות הקולומביאנית כי הוא הכחיש בתחילה את השתתפותו של סנטופימיו ברצח בשל כוחו הפוליטי שהיה קיים באותה עת.
ב-11 באוקטובר 2007 הורשע אלברטו סנטופימיו ונידון ל-24 שנות מאסר. הוא שוחרר מאוחר יותר בערעור אחרי שריצה שנת מאסר בלבד, אך באוגוסט 2011 החזיר בית המשפט העליון את ההרשעה.
ב-25 בנובמבר 2010 הוציאו התובעים הקולומביאנים צו מעצר למנהל לשעבר של מחלקת הביטחון האדמיניסטרטיבי של קולומביה (DAS), אלוף בדימוס מיגל מאסה מארקס, על מעורבותו ברצח של גלאן. התובעים טענו כי מאסה הפחית במתכוון את מספר שומרי ראשו של גלאן כדי להקל על ההתנקשות ב-18 באוגוסט 1989.
Ihr Menschen, rühmet Gottes Liebe, רי"ב 167
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה רק כ-7 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1987), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הלובי הסעודי בארצות הברית
היסטוריה
לפי הערכת העיתון הכלכלי-אמריקאי "האקונומיסט" "אף שגריר ערבי - אולי אף שגריר כלשהו - לא התקרב להשוות את השפעתו של בן משפחת המלוכה הסעודית והשגריר בנדר בן סולטאן אאל סעוד.
הלובי הסעודי פעל רבות על מנת לגרום לסנאט ולבכירי האמריקאים לאשר את עסקת מכירת מטוסי ה-AWACS לסעודיה וזאת חרף ההתנגדות של הלובי הישראלי, הלובי היהודי ושל סנאטורים בכירים.
בנוסף לכך צוות החשיבה האמריקאי "המועצה האטלנטית" קיבל מיליון דולר מאיחוד האמירויות הערביות ומגורמים המקורבים לממשל הסעודי, אם לא די בכך גם המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים (ה-CSIS) קיבל ב-2015 סכומים של כ-600,000 דולר מריאד ומאבו דאבי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הסעודים שילמו כ-100 מיליון דולר לחברות אמריקאיות על מנת להיות מוערבים בהחלטות הממשל האמריקאי.
מאז 2015 שילמה סעודיה כ-18 מיליון דולר לכ-145 לוביסטים כדי להשפיע על הממשלה האמריקאית.
קבוצת לופלר (ה-LLP) שבראשותה נמצא טום לופלר, שהיה חבר קונגרס מטעם מדינת טקסס קיבלה מממשלת סעודיה תשלום בסכום שמוערך בכ-10 וחצי מיליון דולרים.
אוניברסיטת בוקוני
אוניברסיטת בוקוני (באיטלקית: Università Commerciale Luigi Bocconi) היא אוניברסיטה פרטית, הממוקמת במילאנו שבאיטליה, אשר הוקמה ב-10 בנובמבר 1902. האוניברסיטה מתמקדת בתחומי כלכלה, משפטים, ניהול, מדעי המדינה ומינהל ציבורי. בתחומים אלו האוניברסיטה נחשבת לאחת הטובות באיטליה ובאירופה בכלל. במוסד לומדים כ-14,000 סטודנטים. במסגרת האוניברסיטה לומדים גם כ-20 מרכזי מחקר. האוניברסיטה חברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
מבין בוגריה הידועים של אוניברסיטת בוקוני ניתן למנות את לואיג'י זינגלס, מריו מונטי ולואיג'י אינאודי.
אריק קילמונגר
אריק קילמונגר (באנגלית: Erik Killmonger) היא דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס הפנתר השחור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Jungle Action #6 מספטמבר 1973, ונוצרה בידי הכותב דון מקרגור והמאייר ריץ' באקלר.
כאשר גילה כי מלך ואקאנדה הנוכחי ובנו של טצ'אקה, המלך טצ'אלה, אימץ את זהות "הפנתר השחור" והצטרף לקבוצת האוונג'רס, קילמונגר הציג את עצמו בפניו וסיפר לו את סיפורו, כדי שיוכל לחזור לוואקאנדה. הוא הגיע לכפר הולדתו - ששינה את שמו לכבודו - והחל לנסות ליצור מרידות והפיכות בוואקאנדה נגד שלטונו של טצ'אלה. הוא שיתף פעולה עם רבים מאויביו של טצ'אלה, ושיסה בו חוליות זומבים שיצר בעקבות גילוי מזבח ההחייאה המיסטי. קילמונגר נהרג במהלך קרב נגד טצ'אלה כאשר ילד ואקאנדי, שהתייתם מהוריו במתקפת עושי דברו, הגיע לנקודת הקרב והפיל את קילמונגר ממפל מים.
קילמונגר הוחיה באופן זמני ככלי להשתלטות על ואקאנדה בידי טבעותיו של המנדרין. בסיועה של מאדאם סליי, קילמונגר "הרג" את טצ'אלה, שהיה למעשה מודל חיקוי אנושי שנוצר בידי טוני סטארק/איירון מן. טצ'אלה ואיירון מן הביסו את קילמונגר, שחזר למצבו כשלד. כת הסוגדת למעשיו החייתה את קילמונגר פעם נוספת באמצעות מזבח ההחייאה, והוא המשיך בדרכיו ואף חבר לקלו נגד טצ'אלה ודרדוויל. לאחר הפיכה בוואקאנדה בהנהגת הכומר אצ'בה, שהסתיימה בהיעדרותו של טצ'אלה, סוכן ה-CIA אוורט קיי רוס החליף את טצ'אלה כמנהיג האומה. קילמונגר ניסה להשתלט על ואקאנדה באמצעות מיטוט הכלכלה הוואקאנדית, ולבסוף הביס את טצ'אלה בדו-קרב ולקח ממנו את תואר הפנתר השחור. בכך, למעשה, השתלט קילמונגר על ואקאנדה. לאחר שניסע לאכול מהצמח בצורת הלב, נפל קילמונגר לתרדמת היות שהצמח רעיל למי שדם משפחת המלוכה לא זורם לעורקיו. טצ'אלה ניצל את המצב, והשתלט על ואקאנדה בחזרה.
Surface Pro (2017)
הדור החמישי של ה-Surface Pro (משווק כ- Surface Pro, המכונה גם ה- Surface Pro 2017  או Surface Pro 5 ) הוא מסדרת Surface 2-in-1 היברידית ניתנת להסרה. מחשב נייד, תוכנן, פותח, משווק ומיוצר על ידי מיקרוסופט. ה-Surface Pro הוכרז במאי 2017 באירוע פומבי שנערך בשנחאי, סין. המכשיר הושק ב-26 שווקים שונים ב-15 ביוני.
חוּמרָה
כל דגמי ה-Surface Pro כוללים מעבדי Intel Kaby Lake Core מהדור השביעי - m3, i5 או i7 - הכוללים מהירויות שעון גבוהות יותר על פני מעבדי Intel Skylake שנמצאו בקודמו. השבבים החדשים של Kaby Lake כוללים גם טכנולוגיית Speed Shift משופרת, המאפשרת למעבד לעבור בין מצבי CPU מהר יותר. לראשונה, גם דגמי Core m3 וגם דגמי Core i5 הם חסרי מאווררים.
אפשרויות ה-RAM הן 4, 8 ו-16 GB, ואפשרויות SSD הן 128, 256 ו-512 GB ו-1 TB. אלו הן אותן שכבות שהיו זמינות עם Surface Pro 4, אך לא כל אפשרויות ה-RAM זמינות עם כל אפשרויות ה-SSD.
בנוסף, ה-Surface Pro החדש כולל עמידה משופרת הנפתחת כעת ל-165 מעלות, ומאפשרת למכשיר להניח שטוח יותר - מצב שמיקרוסופט מכנה Studio Mode. לצד רדיו ה-Wi-Fi 802.11a/b/g/n/ac, Bluetooth 4.1 Low Energy, כעת תהיה גם אפשרות לרכוש את ה-Surface Pro עם מודם LTE Advanced לקישוריות סלולרית.
יש גם יציאת USB 3.0 בגודל מלא, קורא כרטיסי microSD, שקע אוזניות, Mini DisplayPort, יציאת Cover ויציאת SurfaceConnect לחיבור מטען קיר, תחנת עגינה או אביזרים ל-Surface Dock.
פטר ארדש (כלכלן)
פטר ארדש (במקור אייזלר, בהונגרית: Erdős Péter; בודפשט, 26 ביולי 1910 – בודפשט, 3 באוגוסט 1990) היה כלכלן יהודי-הונגרי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח: 1973, מן המניין: 1979), זוכה פרס המדינה (1980) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום), ארדש היה פרופסור באוניברסיטה.
Surface Pro (2017)
תוכנות
כל דגמי ה-Surface Pro (למעט ביבשת סין ויפן) מגיעים עם גרסת 64 סיביות של Windows 10 Pro וגרסת ניסיון של Microsoft Office 365 ל-30 יום. Windows 10 מגיע מותקן מראש עם Mail, Calendar, People, Xbox (אפליקציה), תמונות, סרטים וטלוויזיה, Groove ו- Microsoft Edge. עם Windows 10, "מצב טאבלט" זמין כאשר כיסוי הסוג מנותק מהמכשיר. במצב זה, כל החלונות נפתחים במסך מלא והממשק הופך לממוקד יותר במגע.
פטר ארדש (כלכלן)
ביוגרפיה
פטר אייזלר נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה ארדש (אייזלר), פקיד דואר וטלגרף ראשי, ושל קרולינה דויטש. בשל חוקי ההפליה וההגבלות על לימודי יהודים בממלכת הונגריה (נומרוס קלאוזוס) שנחקקו בשנת 1920, הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטת ברנו ובאוניברסיטת וינה. הוא השתלב בעבודת תנועות השמאל עוד בצעירותו ונעצר מספר פעמים בשנות השלושים ובשנת 1942 נידון לשש שנות מאסר. הוא עבד כמהנדס בין 1945 לבין 1948, ואז הפך לכלכלן. הוא מונה כמורה באוניברסיטה לכלכלה, לימד את ההיסטוריה של תיאוריות כלכליות. הוא ניהל את "המכון למדעי הכלכלה" הקודם (Közgazdaságtudományi Intézet) עד 1952, עד פירוקו ואז נאסרה עליו ההוראה והעבודה המדעית. הוא טוהר ושוקם רק כאשר אימרה נאג' הקים את המכון לכלכלה של היום. הוא היה מנהל אגף משנת 1954 ועד פרישתו ב-1984. ארדש חידש את החשיבה הכלכלית ובמקביל הניח את הבסיס לתהליך הרפורמה הכלכלית. ארדש היה חבר בוועדת המערכת של כתבי העת Acta Oeconomica וה-Economic Review.
Surface Pro (2017)
תוכנות
ביבשת סין, כל דגמי Surface Pro מגיעים עם גרסת 64 סיביות של Windows 10 Home ומהדורת Microsoft Office 2016 Home &amp; Student. מכשירים עם Windows 10 Pro זמינים רק לארגונים.
ביפן, כל דגמי Surface Pro מגיעים עם גרסת 64 סיביות של Windows 10 Pro ו-Microsoft Office Home & Business 2016.
למכשיר יש גם מצלמה תואמת Windows Hello. הוא משלב שימוש במצלמות רגילות ואינפרא אדום כדי לאמת את המשתמש.
אביזרים
מיקרוסופט הציגה אוסף של כיסויי סוגים חדשים, המשתמשים באותו חומר אלקנטרה כמו כיסוי ה-Surface Signature Type המשמש ב-Surface Laptop ו-Surface Pro 4 וזמין בארבע אפשרויות צבע שונות.
הוצגה גם גרסה מעודכנת של ה- Surface Pen, הכוללת עד 4096 רמות של תמיכה בלחץ והטיה. מיקרוסופט טוענת שזהו "העט המהיר ביותר בעולם", עם 21 אלפיות שניות בלבד. בניגוד לדגמים קודמים, הגרסה החדשה הזו של "Surface Pen" אינה כלולה ב-Surface Pro החדש.
ה-Surface Pro החדש תואם לאחור עם כל האביזרים של הדגמים הקודמים שלו, כמו ה- Surface Dial. הכיסוי החדש מסוג Surface Type ו-Surace Pen נעשים גם תואמים לאחור עם דגמים ישנים יותר כגון Surface Pro 4 ו- Surface Pro 3.
בעיות ידועות
בנוסף, משתמשים ציינו "דימום תאורה אחורית" משמעותי ונרחב שבו התאורה האחורית מהמסך של ה-Surface Pro נראית על רקע בצבע אחיד.
נאו-פסיכדליה
נאו-פסיכדליה היא סוגה של מוזיקה פסיכדלית שמקורה בשנות ה-70. הסוגה התפתחה בתחילה מהפוסט-פאנק הבריטי, והוכר שם בכינוי acid punk. אמנים שתרמו להתפתחות הנאו-פסיכדליה שאבו השראה מהמוזיקה הפסיכדלית של שנות השישים. אחרי הפוסט-פאנק, התפתחה הנאו פסיכדליה לתנועה רחבה ובינלאומית יותר של אמנים, שפיתחו צלילים וטכניקות חדשים ברוח הרוק הפסיכדלי. נאו-פסיכדליה עשויה לכלול גם השפעות של פופ פסיכדלי. גל של רוק אלטרנטיבי בריטי בתחילת שנות ה-90 הוליד את הדרים פופ ואת הינג.
אומנים נאו-פסיכדלים השאילו מגוון אלמנטים ממוזיקה פסיכדלית משנות השישים. חלק חיקו את הפופ הפסיכדלי של להקות כמו הביטלס ולהקת פינק פלויד בראשית דרכה; אחרים הושפעו מהבירדס.
יחסי גמביה–מלזיה
יחסי גמביה–מלזיה הם היחסים הדיפלומטיים בין גמביה למלזיה. השגרירות המלזית בדקר אחראית גם על גמביה, והשגרירות של גמביה באבו דאבי ממונה גם על מלזיה. היחסים בין המדינות הם חמים.
יחסים כלכליים
בשנת 1974, גמביה הייתה מוכנה למכור את שמן הבוטנים שלה למלזיה תמורת שמן דקלים. בשנת 1991, גמביה ביקשה סיוע ממלזיה בהגברת ייצור האורז שלה. עד כה, היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מתבצעים בעיקר בסיוע טכני, כמו בתחומי החינוך וההכשרה. ממשלת מלזיה עודדה חברות מגמביה לשתף פעולה במשחקים ומיזמים משותפים עם החברות המלזיות לטובתן ההדדית של שתי המדינות. כשגמביה נבחרה לארח את הפגישה הגדולה של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ב-2018, ממשלת גמביה ביקשה את תמיכת מלזיה והזמינה משקיעים מלזיים להשקיע במדינה. בנוסף, גמביה ביקשה את תמיכתן של רשויות מלזיה כדי לספק תמיכה טכנית בניסיון לחזק את השריעה בגמביה.
נינסון
נִינְסוּן (Ninsun, בכתב יתדות: 𒀭𒊩𒌆𒄢; נקראת גם נינסומון Ninsumun – "גבירת הפרות") היא אלת פרות הבר במיתולוגיה המסופוטמית. היא מוכרת יותר כאימו של גילגמש וכאשתו של המלך לוגלבנדה, ומופיעה בתפקיד האם והאישה באפוס גילגמש.
נינסון הייתה אלת העיר ארך, שם היא גרה, אך עבדו אותה גם בערים מסופוטמיות אחרות כגון ניפור ואור.
הקשר בין נינסון לבין לבנה גילגמש משתנה בגרסאות השונות של האפוס. בגרסה בבלית מסוימת, נינסון מייעצת לבנה, מופיעה בחלומותיו, מבקשת מאל השמש שָמָש שיגן על גילגמש ומקבלת את אנכידו כבן משפחתה. בגרסאות בבליות מוקדמות יותר, התפקיד של נינסון הוא יותר פסיבי, בעוד בגרסה החתית השמיטו לחלוטין את נינסון. האלה נוכחת גם בגרסאות שומריות ישנות יותר, כגון גילגמש ופר השמיים, ובנוסף לכך מיתוס מוקדם מאוד של המפגש בין האלה נינסון ללוגלבנדה, בעלה, וחתונתם.