cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טריגר (פסיכולוגיה)
מחלוקות
בחלק מהמוסדות להשכלה גבוהה, הרעיון להציג לסטודנטים אזהרות תוכן על הקורסים שלהם היה שנוי במחלוקת והפך לפוליטי. חלק ניכר מהמחלוקת מתמקד באזהרות תוכן שניתנו לכלל הסטודנטים בנוגע להופעתם של נושאים המעוררים לרוב חוסר-נוחות בתוכנית הלימודים, כמו גזענות ומיזוגיניה. אין מחלוקת משמעותית על הצורך במתן התאמות סבירות למספר הקטן של תלמידים (בדרך כלל אנשי צבא בהווה ובעבר וכן נפגעות ונפגעי תקיפה מינית) אשר עומדים בדרישות כבעלי רמת נכות של הפרעת דחק פוסט-טראומטית, ועל כך שניתן לשפר את יכולתם ללמוד את תוכנית הלימודים הרגילה, לדוגמה, על ידי הערה מראש כי משימת הקריאה הבאה מכילה תיאור מפורט של אירוע אלים, או שההדגמה הבאה, של מטוטלת בליסטית, תפיק צלילים חזקים.
בשנת 2014, האגודה האמריקאית של פרופסורים באוניברסיטאות מתחה ביקורת על השימוש באזהרות תוכן כלליות באוניברסיטה, וקבעה כי "ההנחה שצריך להגן על סטודנטים במקום לאתגר אותם בכיתת הלימוד היא בו זמנית אינפנטילית ואנטי-אינטלקטואלית. הדבר מציב את הנוחות בעדיפות גבוהה יותר ממעורבות אינטלקטואלית", וכן "מבודד נושאים שנויים במחלוקת פוליטית כמו מין, גזע, מעמד, קפיטליזם וקולוניאליזם כך שיקבלו תשומת לב מיוחדת." עמדה זו נתמכת על ידי מספר פרופסורים, ביניהם ריצ'רד מקנאלי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד, ומספר רופאים פסיכיאטריים, כמו מטין בזוגלו ועדנה פואה. אותם אנשים מאמינים שאזהרות טריגר מגבירות התנהגויות של הימנעות אצל אנשים עם פוסט טראומה, מה שמקשה על ההתגברות על הפוסט טראומה, יוצרות תרבות שמפחיתה את החוסן, ומכוונת יותר למטרות איתות סגולה פוליטיות, וכי הן "מנוגדות לתהליך החינוכי".
מאז פרסום דו"ח האגודה האמריקאית של פרופסורים באוניברסיטאות, פרופסורים אחרים, כדוגמת אנגוס ג'ונסטון, תמכו בשימוש באזהרות טריגר כחלק מ"פדגוגיה בריאה". פרופסורים נוספים שתומכים בכך הצהירו כי "מטרת אזהרות הטריגר היא לא לגרום לסטודנטים להימנע מתכנים טראומטיים, אלא להכין אותם אליהם, ובנסיבות קיצוניות לספק דרכי למידה חלופיות".
אוניברסיטאות נקטו עמדות שונות בתחום אזהרות הטריגר. במכתב קבלת פנים שנשלח לסטודנטים חדשים לתואר ראשון, כתבה אוניברסיטת שיקגו כי "מחויבותה של האוניברסיטה לחופש אקדמי פירושה שאנו לא תומכים ב'אזהרות טריגר' כביכול", לא מבטלים מרצים שנויים במחלוקת, ולא "מעלימים עין מיצירה של 'מרחבים בטוחים' אינלקטואליים שבהם אנשים יכולים לסגת ממחשבות ורעיונות המנוגדים לשלהם". סטודנטים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה נקטו בעמדה הפוכה בשנת 2014, והעבירו החלטה בלתי-מחייבת התומכת בחובת הצגת אזהרות טריגר בשיעורים שעלולים להכיל חומר שעלול להטריד. חלק מהפרופסורים קיבלו עידוד להתריע בפני תלמידים על חומר כזה ולאפשר להם לדלג על שיעורים שעלולים לגרום להם אי-נוחות.
השפעה
על אף שהנושא יצר מחלוקת פוליטית, מחקרים מראים כי אזהרות טריגר אינן מזיקות ואינן מועילות במיוחד. בקרב אנשים בלי חוויות טראומטיות, "אזהרות טריגר לא השפיעו על תגובות של חרדה כלפי חומר שעלול להיות מטריד באופן כללי". מחקרים חלוקים בשאלה האם אזהרת טריגר גורמת לעלייה זמנית בחרדה בקרב אנשים בלי חוויות טראומטיות. עבור משתתפים שדיווחו כי יש להם אבחנה של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (פוסט טראומה), או עבור משתתפים עם פוסט טראומה בסבירות מסוימת, לאזהרות טריגר הייתה השפעה מובהקת-סטטיסטית מועטה. גודל ההשפעה על תחושות של הימנעות (מחשיפה לתכנים מסוימים), ירידה בחוסן או תוצאות שליליות אחרות היו "טריוויאליות" בסביבות מחקר מבוקרות.
בעוד שאזהרות טריגר והשימוש בהן עוררו דיון משמעותי, מעט מחקרים בדקו כיצד סטודנטים מגיבים לחומר שעלול להביא לטריגרים ("לטרגר"). במחקר משנת 2021, 355 סטודנטים לתואר ראשון מארבע אוניברסיטאות קראו קטע בו מתוארים מקרים של תקיפה פיזית ומינית כאחד. במהלך המחקר נדגמו מדדים אורכיים של מצוקה סובייקטיבית, תסמיני פוסט טראומה ותגובתיות רגשית. יותר מ-96% מהמשתתפים קראו את הקטע המטרגר, גם כאשר ניתנה חלופה לא-מטרגרת לקריאה. מבין אלו שקראו את הקטע המטרגר, אנשים עם טראומות הכוללות טריגרים לא דיווחו על יותר מצוקה ביחס לשאר, אם כי אנשים עם רמות פוסט-טראומה גבוהות יותר כן דיווחו על כך. שבועיים לאחר מכן, האנשים עם טראומות הכוללות טריגרים או פוסט-טראומה לא דיווחו על עלייה בתסמינים של טראומה כתוצאה מקריאת הקטע המטרגר. סטודנטים עם טראומות רלוונטיות אינם נמנעים מחומרים מטרגרים, ונראה כי ההשפעות קצרות. תלמידים עם פוסט טראומה לא דיווחו על החמרה בתסמינים כעבור שבועיים, כפונקציה של קריאת הקטע.
היסטוריה
מקרים של טריגרים לטראומה זוהו לראשונה על ידי אנשי מקצוע בתחום הרפואה במאה ה-19.
תסמונת המתחזה
תסמונת המתחזה עוסקת בקושי של אנשים להפנים את ההישגים והיכולות שלהם. הסובלים והסובלות מתסמונת המתחזה לרוב חשים שהם יוצרים מצג שווא וכי אין הם ראויים להצלחתם או ההערכה לה הם זוכים. בפועל, רבים מאלו הסובלים מתסמונת זו זוכים להכרה חיצונית ביכולתיהם והישגיהם אולם הם חשים כי אין הם אינטליגנטיים או כישרוניים כפי שמוצג כלפי חוץ.
רקע
תסמונת המתחזה היא מצב בו אנשים שהגיעו להישגים גבוהים מפקפקים בתרומה האישית שלהם להישגים אלו וחושבים שהשיגו אותם בדרכים לא הוגנות. אנשים אלו יתקשו להפנים משוב חיובי ויחששו תמיד להיחשף עקב חוסר יכולת או חוסר ניסיון. המונח נטבע על ידי הפסיכולוגיות פולין קלנס וסוזאן אימס ב-1978.
אנשים שחווים את תסמונת המתחזה יטענו לרוב שההצלחות וההישגים שלהם נובעים ממקריות, מזל, תזמון, או הטעיה מוצלחת מצידם. הסינדרום מלווה בחשש ש"המסיכה תיקרע" והמתחזה ייחשף.
תסמונת המתחזה אינה אבחנה פסיכיאטרית רשמית או הפרעה פסיכולוגית מוכרת (היא אינה במדריך ה DSM לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות).
ההשפעה השלילית של התסמונת מתגברת כאשר מחשבתו של אדם משפיעה על המציאות שלו, כך שהאמונה שיש לאותו אדם על עצמו הופכת לאמת סובייקטיבית שמשפיעה עליו ועל אחרים ביחסי העבודה. תופעת ההסלמה של התסמונת במסגרתה מחשבה יוצרת מציאות, מכונה בפסיכולוגיה החברתית נבואה המגשימה את עצמה (או אפקט פיגמליון).
נראה שתסמונת המתחזה מופיעה אצל גברים ונשים במידה שווה, אך גברים נוטים להיות מושפעים ממנה יותר בתנאי סטרס קיצוניים.
במחקרים מוקדמים נחשבת התסמונת לתכונת אישיות מושרשת, ומחקרים חדשים יותר מגדירים אותה כתגובה למצבים מסוימים.
מתוצאות מחקר שפורסמו בשנת 2011 בכתב העת International Journal of Behavioral Science עולה כי כ-70% מהאנשים יחוו לפחות אפיזודה אחת של תסמונת מתחזה במהלך חייהם. התסמונת עשויה להיות נפוצה במיוחד בקרב נשים עם צורך גבוה בהישג.
בעבודות מוקדמות יוחסה התסמונת בעיקר לנשים בעלות קריירה מצליחה, או לקבוצות מיעוטים כמו שחורים בארצות הברית, אבל עם התרחבות המחקר היא נמצאה גם בקרב גברים בקבוצות שונות. היא נפוצה במיוחד בקרב ילדים ומבוגרים שסומנו כבעלי פוטנציאל או מחוננים. מוצאים אותה לעיתים קרובות באקדמיה, בקרב תלמידי מחקר וגם אצל חוקרים בכירים יותר. מחקר משנת 2019 מעלה כי סטודנטים שנחשבים לחלוצים במשפחה בשבירת תקרת הזכוכית ללימודים אקדמיים נוטים יותר לחוות את תסמונת המתחזה, שמתבטאת אצלם יותר בתחושות של חוסר שייכות, היעדר כישורים או אינטליגנציה מספקת להמשיך בלימודים.
אותם סטודנטים המוגדרים: פורצי הדרך וחלוצים במשפחתם חשים כי הם מביאים כבוד למשפחתם אך המפגש עם סטודנטים אחרים וההשוואה החברתית אליהם גורמים לתחושות שליליות של תחרותיות לא-פרופורציונלית. תחושות אלו יכולות להביא לקיבוע של אותם אלו הסובלים מהתסמונת לקיבוע בעמדת נחיתות שגורמת להם להסתכל מלמטה על קבוצת השווים שלהם. כאשר מתגברת תסמונת המתחזה אצל אותם הסטודנטים הם תופסים את התחרות לא כגורם מעודד אלא כגורם מעכב: כמשפיעה לרעה על הישגיהם במבחנים ועבודות, כמצמצמת מעורבות, נוכחות וביצועים וכמעלות את כוונות הנשירה.
קייב
קייב (באוקראינית: Київ - IPA: ) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר של אוקראינה. העיר נמצאת בצפון המדינה על גדות הנהר דנייפר, שחוצה אותה לאורכה. בעבר שימשה העיר כבירת רוס של קייב, המדינה הראשונה של העמים הסלאבים. בשנת 2013 חיו בה באופן רשמי 2,847,200 תושבים, אך ישנן הערכות שבפועל האוכלוסייה גדולה יותר. מבחינה מנהלית העירייה מנותקת ממחוז קייב שסובב אותה.
תסמונת המתחזה
רקע
אפשר לראות את סינדרום המתחזה כתופעה הפוכה לאפקט דאנינג-קרוגר, שהוא מצב שבו אנשים מעריכים את יכולותיהם הערכת יתר.
קייב
קייב היא מוקד חשוב של תעשייה, מדע, השכלה ותרבות במזרח אירופה, ובית למספר רב של תעשיות היי טק, מוסדות להשכלה גבוהה ומוקדים היסטוריים בעלי חשיבות עולמית. בעיר יש תשתית רחבה ומאוד מפותחת של תחבורה אזרחית, במיוחד מערכת הרכבת התחתית של העיר הנקראת קייבסקיי מטרופוליטן.
תסמונת המתחזה
רקע
תסמונת המתחזה יכולה להתרחש גם בהקשר למחלת נפש ומהלך הטיפול בה. אינדיבידואלים מסוימים יתפשו עצמם כפחות חולים (נוטים פחות לדיכאון וחרדה) מאשר הסובבים אותם או מאנשים בעלי מחלות נפש מאובחנות בשל העדר סימפטומים מובהקים, מה שמאשרר עבורם כי אין מדובר בבעיה אמיתית. בשל כך, אותם אינדיבידואלים עלולים לא לפנות לקבלת עזרה במחשבה כי אין מדובר בבעיה הראויה לטיפול נפשי.
קייב
בשנת 1990 הוכרזו קתדרלת סופיה הקדושה ולאוורת קייב-פצ'רסק בעיר, כאתרי מורשת עולמית.
תסמונת המתחזה
סימפטומים של תסמונת המתחזה
דפוסים פסיכולוגיים המאפיינים את הסובלים מהתסמונת
סוגי טיפוסים
ד"ר ואלרי יאנג חקרה את התסמונת וכתבה עליה בספר:
קייב
היסטוריה
חפירות ארכאולוגיות מצביעות על התיישבות במקום לפני 15,000 עד 20,000 שנה. האגדה מספרת כי העיר נוסדה בין המאה ה-5 למאה ה-6 על ידי שלושת האחים קִיי, שצ'ק וחוריב (ברוסית ובאוקראינית: Кий, Щек, Хорив בהתאמה) ואחותם ליביד (באוקראינית: Либідь; ברוסית: Лыбедь) על גדות נהר הדנייפר (Днепр), וכי הם קראו לה על שם אחיהם הבכור קיי. כזכר לסיפור ייסודה של העיר באגדה, ישנו פסל על גדות הנהר ובו מופיעים ארבעתם על רפסודה. בשונה מבאגדה זו, נהוג להניח שקייב נוסדה בידי הכוזרים במטרתם להגן על דרכי המסחר באזור, ושם העיר הוא כוזרי ומובנו בכוזרית "יישוב על גדת נהר": "קי" בכוזרית פירושה "גדת נהר" ו"ייב" הוראתה "יישוב".
מן המאה ה-9 שימשה קייב כבירתה של רוס של קייב, עד שבעקבות חלוקות אדמותיה איבדה את מעמדה המרכזי ונכבשה על ידי המונגולים ב-1240. בשנה זו כבש באטו חאן את העיר במסגרת הכיבוש המונגולי של רוסיה וכוחותיו הרסו אותה ושדדו את אוצרותיה. ב-1362 נכבשה העיר על ידי הליטאים. בעקבות איחוד לובלין ב-1569 הועברה לממלכת פולין תחת המסגרת המשותפת של האיחוד הפולני-ליטאי. ב-1667, לאחר מרד הקוזאקים של בוגדן חמלניצקי, היא סופחה לקיסרות הרוסית תחת תנאי הסכם אנדרוסובו. בשנת 1853 נבנה הגשר הראשון מעל הדנייפר.
תסמונת המתחזה
סוגי טיפוסים
בספרה מתארת יאנג חמישה סוגי טיפוסים אישיותיים המבטאים את התסמונת.
קייב
היסטוריה
ב-1917 בכיבוש גרמני, פולני, שימשה כבירת הרפובליקה העממית של אוקראינה, אך נכבשה על ידי הבולשביקים ב-1920 בסופו של דבר. בירת אוקראינה נקבעה אז בחרקוב, וקייב חזרה למעמדה כעיר הבירה ב-1934. ב-1941 בעקבות קרב קייב נכבשה קייב על ידי גרמניה הנאצית וב-5 בנובמבר 1943 שוחררה. העיר הוכרזה כעיר גיבורה של ברית המועצות. ב-1961 פקדה את העיר מפולת בוץ הידועה בשם טרגדיית קורניבקה אשר בה נספו לפי מקורות לא רשמיים כ-1,500 מתושבי העיר. ב-1986 נפגעה העיר מאסון צ'רנוביל, שאירע כ-100 ק"מ צפונית לעיר.
בריאנסק (מפעל רכבים)
BAZ, או מפעל הרכבים של בריאנסק (ברוסית: БАЗ או Брянский автомоби́льный заво́д) היא יצרנית רוסית של כלי רכב צבאיים הממוקמת בבריאנסק, רוסיה.
קייב
היסטוריה
בשנת 1977, האולפן האוקראיני לסרטים דוקומנטריים הוציא סרט על ההיסטוריה של קייב.
מ-1991 קייב היא בירת אוקראינה העצמאית. בשנים 2004–2005 התרחשה בעיר המהפכה הכתומה, שבראשה עמד ויקטור יושצ'נקו. ב-2012 קייב, הייתה אחת מארבע הערים שאירחו את יורו 2012 ובשנים 2013–2014 פרצו מחאות, הפגנות ועימותים אלימים באירועים שכונו יברומאידן. העימותים האלימים הביאו לעשרות הרוגים ולהשתלטות ארגוני האופוזיציה הלאומניים על בנייני ממשל ובניין עיריית קייב. בפברואר 2014 הודיע ראש העירייה על עזיבתו את מפלגת השלטון, מפלגת האזורים. ב־24 בפברואר 2022 התחילה הפלישה הרוסית לאוקראינה שבמהלכה התרחש הקרב על קייב שהסתיים ב-31 במרץ 2022.
בריאנסק (מפעל רכבים)
היסטוריה
היא הוקמה בשנת 1958 כחברה בת של ZiL. זהו אחד מיצרני הציוד הצבאי הרוסי המובילים במדינה. כמו כן מייצר רכבי שטח ורכבים כבדים עם יכולת קיבולת של 14 עד 40 טון.
קייב
גאוגרפיה
קייב בנויה משני צידי נהר הדנייפר שזורם דרומה לים השחור. גאוגרפיית קייב שייכת לאזור הגאולוגי של פולסיה אך ייחוד מבנה הקרקע מייחד אותה מהאזור הסובב אותה. החלק העתיק יותר (החלק המערבי) מיוצג על ידי מספר רב של גבעות מיוערות, עמקים ונהרות קטנים. הרמה היא חלק מהאזור הרחב יותר הנקרא "Prydniprovska" שמתחבר לגדה המערבית של נהר הדנייפר. העיר התרחבה מזרחית לנהר רק במאה ה-20. חלקים נרחבים של עמק הדנייפר יובשו מלאכותית על ידי הטמנת חול והם מוגנים על ידי סכרים. הדנייפר יוצר מערכת של פלגים, איים ונמלים בתוך תחומי העיר. העיר היא אזור מפגש של נהרות הדסנה עם מאגר המים קייב (בצפון) ומאגר המים קניב (בדרום).
בריאנסק (מפעל רכבים)
היסטוריה
מפעל הרכב של בריאנסק נוסד ב-4 ביוני 1958 כסניף של מפעל ZIL המוסקבאי לייצור רכיבים למכוניות ZIL-131. הבסיס ליצירת עסק חדש היה מפעל הפלדה המקומי. כבר בשנת 1959 הועבר מהמפעל במוסקבה האגף לייצור של כלי רכב צבאיים ובשנת 1960 הוקמה לשכת עיצוב סגורה מיוחדת ובעלת יכולת ייצור עצמאית. בשנת 1961 נבדק הפיתוח הראשון של המפעל, רכב BAZ-930, אך הסדרה לא יצאה לפועל, ובמקום זאת החל המפעל בשינויי ייצור עבור דגמי ZIL-135L: ZIL-135LM, עם תיבת הילוכים ידנית, BAZ-135MB ו-135MBK.
קייב
מבנה העיר
קייב היא בירת אוקראינה, והיא העיר הגדולה והמטופחת ביותר במדינה. רחובותיה רחבים, הבתים העתיקים (יחסית) במרכז העיר שמורים היטב. השדרה המרכזית רחבה וציבור גדול מתכנס בה בימי חופשה וחגים לטיול או להפנינג. בעיר מקומות היסטוריים רבים, פארקים מפוארים וגדולים ואטרקציות רבות.
בריאנסק (מפעל רכבים)
היסטוריה
באמצע שנות השישים במפעל לעצב שלדות צפות עם הנעת לארבעה גלגלים. פס הייצור התבסס על עקרונות תכנון שנלקחו ממפעל ZIL. התוצאה הייתה תכנון של משפחת כלי הרכב BAZ-5937 / 5938/5939 ומנועים, שהפכו לבסיס של מכונות SAM Osa ו-BAZ-5921/5922. החל ממרץ 1971, בהוראת משרד ההגנה, החלה לשכת העיצוב לתכנן סדרה חדשה של ארבע-שלדות סטנדרטיות, שקיבלה את השם "בסיס". במסגרת פיתוח זה נוצרו כמה דגמים עבור הצבא.
קייב
מבנה העיר
כמו כן בקייב מוקמת האנדרטה בבאבי יאר (Бабий Яр) לזכר יהודי קייב שהובלו למוות על ידי הכוחות הנאצים במלחמת העולם השנייה. פסל ענק לכבוד אמא מולדת (Родина Мать)
בריאנסק (מפעל רכבים)
לשימוש אזרחי
המפעל ייצר טרקטורים ומנופים לשוק האזרחי. כלי רכב מדגם BAZ אזרחיים משמשים לתעשיות הנפט והבנייה במתקני קידוח ניידים ותיקונים כמכלים, שסתומים, משאבות והתקנת מלט.
קייב
העיר העתיקה
החל מימי שלטונו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב בראשית המאה ה-11 הוקפה העיר, בירת רוס של קייב בחומה שהגדירה את תחומי העיר. ראשיתה בשער הזהב של קייב (השער הדרומי), ממנו נמתחה החומה אל כיכר העצמאות של ימינו (מאידאן נזאלז'נוסטי), שם ניצב שער ליאדזסקי ("שער הפולנים"). משם נמשך קו החומה במעלה הגבעה, לאורך רחוב קוסטולנה לכיוון מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש. משם המשיכה החומה לאורך תוואי רחוב ז'יטומיר של ימינו עד ל"שער היהודים" ומשם לאורך תוואי רחוב ירוסלביב ואל של ימינו חזרה לשער הזהב. במרכז המתחם הוקמה קתדרלת סופיה הקדושה.
גבעת וולדימיר
גבעה השוכנת במרכז העיר, על גדתו הימנית של הדנייפר. על הגבעה מספר מונומנטים ומבני דת ושלטון מרכזיים בהם מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש, כנסיית אנדריי הקדוש ומשרד החוץ.
פודיל
אזור היסטורי של קייב וראיון מנהלי המשתרע למרגלות גבעת וולדימיר ומצפון לה. זהו אחד מאזוריה העתיקים של העיר, ערש חיי המסחר והמלאכות של העיר עדיין קיימים בו הרבה מסממניו ההיסטוריים והאדריכליים. אחד מאזורי העסקים, המסחר והתחבורה העיקריים של קייב. בעוד שדרומו ומרכזו משמרים את האווירה ההיסטורית, בצפונו נמצא אזור תעשייה.
באזור זה נמצאים הנמל, הפוניקולר של קייב, גלגל ענק, האוניברסיטה הלאומית של קייב - האקדמיה מוהילה, ביתו של איוואן מזפה, ביתו של פטר הגדול ועוד.
פוליטיקה וממשל
בעיר פועלת המועצה העירונית המחוקקת (Київська міська рада), ובה 120 חברים. עיריית קייב היא גוף ההוצאה לפועל והארגון המנהל את ענייני העיר ובראשה עומד ראש העירייה, המכונה ראש האדמיניסטרציה העירונית (באוקראינית: Київська міська державна адміністрація).
ראש העירייה
ראש עיריית קייב הוא ראש הרשות המבצעת של העיר קייב והוא ראש השלטון המקומי החשוב ביותר באוקראינה. העומד בראשות העיר קייב הוא אזרח אוקראיני הנבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי קייב לתקופת כהונה בת 4 שנים. ראש העירייה הנוכחי הוא ויטלי קליצ'קו, שנכנס לתפקידו ב-5 ביוני 2014 לאחר שזכה ב-57% מהקולות בבחירות לראשות העיר שנערכו ב-25 במאי 2014.
חלוקה מנהלית
מבחינה מנהלית, העיר קייב מחולקת לעשרה רבעים (ראיונים) שכוללים תת-חלוקה ליחידות טריטוריאליות משלהן.
בשנת 2001 נערך ארגון מחדש לחלוקה המנהלית של העיר ובמסגרתה מחולקת העיר לרבעים הבאים:
מרבית הרבעים נקראים בשם שכונות, אישים ומיקומים היסטוריים בעיר.
העיר מחולקת למעשה לשניים. הגדה הימנית של נהר הדנייפר והגדה השמאלית (ובה מספר איים גדולים המסופחים לרבעים שבגדה השמאלית).
הגדה הימנית (Правий Берег) ממוקמת בחלקו המערבי של הנהר ובה האתרים ההיסטוריים של העיר ומרבית מבני הממשל והעסקים.
הגדה השמאלית (Лівий Берег), הממוקמת בחלקו המזרחי של הנהר סופחה לעיר רק במהלך המאה ה-20 והיא ברובה אזורי מגורים. אזורי תעשייה גדולים ושטחים ירוקים פזורים משני צדי הנהר.
הרפורמה בחלוקה המנהלית של העיר שיצאה לדרך באוקטובר 2001 צמצמה את מספר הרבעים מ-14 לעשרה: שבעה בגדה הימנית של הדנייפר ושלושה בגדה השמאלית של הנהר. לרבעים הוענקו שמות גאוגרפיים וגבולות הרבעים עברו בצירי התנועה הראשיים.
חוק וסדר
על אכיפת החוק ושמירת הסדר בעיר אחראית משטרת קייב (רשמית, מינהל משרד הפנים בקייב). משטרת קייב אחראית על סידורי האבטחה במקומות הציבוריים לרבות הרכבת התחתית של קייב שבה פועל כוח שיטור נפרד. מערכת הרכבת התחתית של קייב נחשבת בחלקיה השונים לבונקר צבאי ועל כן בכניסותיה מותקנות מערכות אזעקה באמצעות לייזר נגד מסתננים.
יהודים
במאה ה-19 משפחת ברודסקי ששלטה על תעשיית הסוכר ובנתה ברוסיה מסילות ברזל ממקום מושבה בקייב התפרסמה מאוד ברוסיה. אילי ההון היהודים ישראל ברודסקי ובניו אליעזר ואריה לייבוש בנו בעיר בית-כנסת מרכזי, הנושא את שמם, בתי ספר למלאכה ובתי חולים. ב-26 באפריל 1881 התבצע בעיר פוגרום כנגד האוכלוסייה היהודית, מספר אנשים נהרגו, 20 נשים נאנסו ועונו ומאות דירות ועסקים יהודיים חובלו ונבזזו. המשטרה המקומית סייעה למתפרעים. בין 18 ל-20 באוקטובר 1905 התקיים בעיר פוגרום נוסף נגד האוכלוסייה היהודית, כאשר המשטרה סייעה שוב לפורעים ואף הסיתה נגד היהודים. בשנת 1911 התקיים בעיר משפט בייליס, כשיהודי הואשם בעלילת דם. המשפט גרם שוב למעשים אנטישמיים בעיר, אפילו לאחר זיכויו של הנאשם. לאחר מלחמת העולם הראשונה יהודים רבים מבלארוס וליטא מצאו בעיר מקלט. במלחמת האזרחים בין 1919 ל-1921 על העיר שלטו גדודים שונים, הנלחמים זה בזה, כשהיהודים הם הסובלים המרכזיים, מאות נהרגו, ואלפים נפצעו באותה תקופה.
בעיר התקיימה קהילה קראית של קראי מזרח אירופה. על אף שבשלהי המאה ה-19 מנתה הקהילה הקראית בקייב פחות מ-300 נפש, אחת המשפחות הבולטות בה הייתה משפחתם של האחים משה ושלמה קוגן, שעשו הון במסחר טבק. משפחה זו הקימה את בית הכנסת הקראי בקייב, מבנה מפואר הניצב לא רחוק משער הזהב. בית הכנסת נחנך ב-1902 ותפקד עד תחילת השלטון הסובייטי.
בשנת 1939 נמנו בעיר רבתי 224,236 יהודים.
בשואה
ניסיונות להקים יד-זיכרון לחללי באבי יאר סוכלו בידי השלטונות, והמקום הפך לסמל המאבק נגד האנטישמיות בברית המועצות, בפי אנשי רוח כגון המשורר הרוסי יבגני יבטושנקו וויקטור נקראסוב.
לאחר המלחמה
בשנת 1946 היה בית כנסת אחד פעיל בעיר. רופאים יהודיים רבים תושבי העיר פוטרו ממשרתם במשפט הרופאים ב-1953. אחרי המלחמה חזרו אלפי יהודים לקייב המשוחררת ונתקלו באיבת התושבים, שרבים מהם יצאו נשכרים ברכוש מן הטבח הגדול. על אף זאת, תוך 15 שנים צמח בעיר יישוב יהודי בן 154,000, 13.9% מכלל תושבי העיר (על פי מפקד אוכלוסין של 1959).
בשנת 1997, אחרי העלייה הגדולה לישראל, התגוררו בקייב כ־110,000 יהודים, יותר משליש מיהודי אוקראינה כולה. לפי נתוני הקונגרס היהודי האוקראיני האוכלוסייה היהודית בעיר מונה כ-110,000 נפש. בתחילת שנות ה-2000 קייב הייתה למרכז החיים היהודיים באוקראינה. בקייב מרוכזים המשרדים של הארגונים היהודיים המקומיים והזרים, ביניהם חב"ד, הג'וינט, הסוכנות היהודית ועוד. כיום חלה התפתחות גדולה במעמדה של הקהילה היהודית בקייב. עם זאת עדיין נחשבת דניפרו למרכז יהודי חשוב.
נכון ל-2019 קיימות הרבה קהילות, ולהם 3 בתי ספר: בית ספר היהודי הראשי בקייב "אור אבנר" שנפתח ע" לב לבייב והרב הראשי לקייב יונתן בנימין מרקוביץ' בשנת 2001, השני שמחה, שיסד השליח הרב דב בער קרסיק, ונציגות של הסוכנות היהודית. והשלישי, נפתח על ידי קהילת "אורח חיים" הרב יונתן בנימין מרקוביץ' משמש כרב העיר משנת 2000.
כלכלה
קייב היא מרכז כלכלי ותעשייתי מרכזי של המדינה. זוהי העיר הגדולה ביותר באוקראינה במונחים של אוכלוסייה ופעילות עסקית. נכון ל-1 בינואר 2010, נרשמו בקייב כ-238,000 גופים עסקיים.
נתונים רשמיים מראים שבין 2004 ל-2008 כלכלת קייב השיגה ביצועים טובים יותר משאר המדינה, וצמחה בממוצע של 11.5% בשנה. לאחר המשבר הפיננסי העולמי שהחל ב-2007, כלכלת קייב סבלה מאוד ב-2009: התוצר האזורי הגולמי ירד ב-13.5%. למרות השיא, הירידה בפעילות הייתה נמוכה ב-1.6 נקודות אחוז מהממוצע הארצי. הכלכלה בקייב, כמו שאר אוקראינה, התאוששה במקצת ב-2010 וב-2011. קייב היא עיר בעלת הכנסה בינונית והמחירים כיום דומים להרבה ערים אמריקאיות בינוניות (כלומר נמוכים משמעותית מאשר במערב אירופה).
מכיוון שהעיר מתהדרת בבסיס כלכלי גדול ומגוון ואינה תלויה באף תעשייה או חברה מסוימת, שיעור האבטלה שלה נמוך יחסית ועומד על 3.75% בלבד בין השנים 2005-2008. למרות ששיעור האבטלה זינק ל-7.1% ב-2009, הוא נשאר הרבה מתחת לממוצע הארצי של 9.6%.
נכון ליולי 2019, המשכורת החודשית הממוצעת נטו בקייב הגיעה ל-16,249 הריבניה (560/EUR/630 USD)
קייב היא המרכז הבלתי מעורער של עסקים ומסחר באוקראינה, ביתן של החברות הגדולות במדינה כמו, נפטוגז וקייבסטאר. בשנת 2010 היוותה העיר 18% מהמכירות הקמעונאיות הארציות ו-24% מכלל פעילות הבנייה. נדל"ן הוא אחד היסודות בכלכלת קייב. מחירי הדירות הממוצעים הם מהגבוהים בארץ ומהגבוהים במזרח אירופה. קייב גם מדורגת במקום גבוה בתחום הנדל"ן המסחרי, מכיוון שכאן נמצאים בנייני המשרדים הגבוהים ביותר במדינה (כגון גוליבר, פארוס) וכמה ממרכזי הקניות הגדולים באוקראינה (כגון Ocean Plaza ,Dream Town).
התעשיות העיקריות בקייב כוללות תעשיות קלות ומזון, ייצור כימי, הנדסת מכונות, תרופות, מטלורגיה, ייצור מטוסים, דפוס, כולל הוצאה לאור, הדפסה והעתקה של מדיה מוקלטת. המכון לתחבורה נפט ממוקם גם בקייב.
חינוך, תרבות וספורט
בעיר פועלות מספר מוסדות תרבות לרבות מספר תיאטראות. שידורי טלוויזיה החלו בשנת 1956 והערוץ הראשון מהווה יורש של הערוץ שהחל לשדר אז.
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בקייב. הקבוצה הבולטת בעיר היא דינמו קייב שזכתה גם בהצלחות בינלאומיות. באצטדיון בעיר התקיים טקס הפתיחה של משחקי יורו 2012.
קייב אירחה את תחרות הזמר של האירוויזיון פעמיים: ב-2005 וב-2017.
אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו
בקייב ממוקמים מספר אתרי מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ובהם: לאוורת קייב-פצ'רסק שהוקם בשנת 1051 ונחשב לאחד העתיקים בעיר, וקתדרלת סופיה הקדושה המהווה נקודת ציון חשובה בנוף העירוני.
תחבורה ציבורית
התחבורה הציבורית בקייב כוללת רכבת תחתית (קייבסקיי מטרופוליטן), אוטובוסים ומיניבוסים, טרוליבוסים, חשמליות, שירות מוניות ורכבל. קיימים גם שירותי רכבת ורכבות בינעירוניות. תחנת הרכבת המרכזית, קייב פסז'רסקי נמצאת מדרום למרכז העיר ההיסטורית, והיא מוקד (האב) התחבורה הראשי של העיר.
בתחומי העיר נבנו מספר גשרים מעל הדנייפר. חלקם גשרים למכוניות ואחרים לרכבות. מתוכו בניית מערך גשרים חדש שבנייתו החלה בשנת 1993. המערך צריך לכלול 3 גשרים ובנייתו הייתה צריכה להסתיים בשנת 2008. בשנת 2015 בית משפט חייב את החברה המבצעת "מוסטובוד" בבעלות ולדימיר פרודיבוס להחזיר לקופת העיר כסף ששולמו. בשנת 2018 בניית הגשר חודשה אך נכון לשנת 2022 טרם הסתיימה.
תמיר גודמן
תמיר גודמן (באנגלית: Tamir Goodman; נולד ב-18 בינואר 1982 בבולטימור שבמרילנד) הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
ביוגרפיה
גודמן נולד למשפחה אורתודקסית. הוא התחיל לשחק כדורסל בגיל 5. בגיל 16, לאחר שעלה לחטיבה העליונה של בית ספרו התיכון "ישיבת חפץ חיים" (Talmudical Academy of Baltimore), החל לשחק במדי נבחרת הכדורסל של בית הספר. גודמן הצטיין במשחקי קבוצתו, ותוך זמן קצר הפך לאחד מכוכביה, לאחר שהשיג ממוצעים גבוהים של 35.5 נקודות ו-15 אסיסטים למשחק, במשך שלוש השנים בהן שיחק במדיה. כמו כן, נבחר לרשימת 25 הכדורסלנים הטובים במדינתו, ואף כונה "מייקל ג'ורדן היהודי" על ידי ספורטס אילוסטרייטד ומגזין הכדורסל של ESPN.
גודמן קיבל מלגה מאוניברסיטת מרילנד, שקבוצת הכדורסל שלה נחשבת לאחת הטובות בארצות הברית. אולם, הוא נאלץ לדחות את הצעת מרילנד כיוון שרוב משחקי הקבוצה נערכו ביום שישי בערב (ליל שבת) ובשבת, והוא עצמו היה שומר מצוות. לאחר מכן החל גודמן לשחק במדיה של אוניברסיטת טאוסון (Towson University), ובעונתו הראשונה השיג ממוצעים של 6 נקודות, 4 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים. גודמן המשיך לעונתו השנייה במדי המכללה, אך בדצמבר 2001 עזב את הקבוצה בטענה שקיבל דקות משחק מועטות מהרגיל, וקיבל יחס משפיל ממאמן הקבוצה, שהפגין לטענתו התנהגות אנטישמית.
ב-22 ביולי 2002 הגשים גודמן את חלום הילדות שלו וחתם במכבי תל אביב לשלוש שנים. גודמן לא זכה לדקות משחק רבות במכבי, ובסופו של דבר הושאל למכבי גבעת שמואל. גם שם הוא לא קיבל את דקות המשחק שלהן ציפה, שהתבטאו ב-5 נקודות ופחות מ-2 אסיסטים למשחק. הוא הושאל לאחר עונה אחת בגבעת שמואל לאליצור קריית אתא מהליגה הלאומית. בקריית אתא הוא השיג ממוצעים של 12 נקודות ו-5 אסיסטים למשחק, ועזר לקבוצה להעפיל לפלייאוף על עלייה לליגת העל, בו הודחה קבוצתו בשלב חצי הגמר.
מעט לפני סיום העונה נפצע גודמן בברך, ונאלץ לא לשחק במשך חצי שנה. הוא התגייס לצה"ל, אך פרש לאחר שאובחנה פציעתו. בתחילת עונת 2005/2006 חזר גודמן למכבי גבעת שמואל, בה שיחק בממוצע שבע דקות למשחק. הוא החליט להצטרף למכבי שוהם-חבל מודיעין מהליגה הלאומית, על מנת לנסות לזכות ביותר דקות משחק. בשני משחקיו הראשונים בשוהם הוא הפגין יכולת גבוהה עם ממוצע של 20 נקודות למשחק, אך לאחר מכן נפצע שוב באזור הברך והחל בארבעה חודשים של טיפול. גודמן לא שיחק כדורסל מקצועני עד מרץ 2007.
בתחילת מרץ 2007 חזר גודמן לארצות הברית, על מנת לשחק במרילנד נייטהוק מליגת ה-PBL. בעונת 2007/08 הוא הוביל את קבוצתו לסגנות אליפות הליגה, לאחר שהפסידה לרוצ'סטר רייזורשארקס במשחק הגמר בתוצאה 102 - 132. בסיום העונה חזר גודמן לישראל, כשחתם במדיה של העולה החדשה לליגת העל מכבי חיפה. גודמן שיחק במועדון כשזה הגיע לצמרת הליגה בתוך מחזורים ספורים, לאחר ניצחונות על הפועל ירושלים ועל בני השרון, ולהעפלה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה להפועל חולון.
בסיום עונת, פרש גודמן מכדורסל מקצועני.
עמודי הזית
עמודי הזית הוא פסל סביבתי השוכן במרכזו של פארק עמודי הזית, ממזרח לקיבוץ רמת רחל.
היצירה
הפסל עוצב על ידי הפסל רן מורין בשנת 1991. הוא עשוי משלושה עמודים שגובהם 15 מטרים והוא נראה היטב מרחבי ירושלים. בראש כל עמוד צומח עץ זית בן עשרות שנים וענפי שלושת העצים מתחברים זה לזה. בבסיס העמודים שלוש מדרגות המובילות אליהם, ומתחת להן מערך ממוחשב הדואג לדישון עצי הזית שבראש העמודים ולהשקייתם.
בכניסה לרחבת הפסל נצבים שני עצי זית נוספים הצומחים מתוך פירמידות עשויות אבנים לא מסותתות. ענפי שני העצים מתחברים זה לזה ויוצרים מעין שער כניסה לאתר.
סביב הפסל נטועים כ-200 עצי זית ב-27 שורות בתוכנית מעגלית המובילה לעמודי הזית, ושלושה שבילים מרכזיים מובילים ממנו בצירים המכוונים לאתרים משמעותיים בנוף: "ציר ההרודיון", "ציר בית לחם" ו"ציר ים המלח". לדברי יוצר האתר, עץ הזית הוא "סמל לחוסן, לפוריות ולשלום". למאפיינים השונים של הפסל ישנן פרשנויות שונות: יש הרואים בשלושת עצי הזית שבראש העמודים את שלוש הדתות – יהדות, נצרות ואסלאם, וכן אלגוריה לעם ישראל, שעל אף שגורש מהארץ הוא שב לחיות בה. יש הרואים בפסל המחשה לניתוק השורשים מהקרקע, והחייאתם באמצעות הטכנולוגיה - סמל לציונות. ישנם המצביעים על המיסטיות של הספרה 3, כמתווה דרך-אמצע בין כוחות מנוגדים ומביאה לידי הרמוניה ושלום.
מנחם גולן
מנחם גולן (31 במאי 1929 – 8 באוגוסט 2014) היה מפיק, תסריטאי, מחזאי ובמאי קולנוע ותיאטרון ישראלי. אחד מבכירי ומראשוני תעשיית הקולנוע הישראלי. הפיק כ-200 סרטי קולנוע ישראליים ואמריקאים וביים 44. חתן שמונה פרסי כינור דוד, פרס ישראל לקולנוע ופרס אופיר על מפעל חיים.
ביוגרפיה
כשחזר לישראל כעבור שלוש שנים התקבל כעוזר-במאי ב"הבימה". הוא ביים הצגות של פיטר פריי, אפרים קישון ויגאל מוסינזון, ביים הצגות בתיאטרון המטאטא והקים את תיאטרון "השדרה", שהעלה את המחזה המצליח "עליזה מזרחי". כמו כן הקים ב-1954 תיאטרון לילדים בשם "תילון". בין ההצגות שהעלה נמנו דוד קופרפילד, הציפור הכחולה, היידי בת ההרים, לכלוכית, אוהל הדוד תום, ילדי רב החובל גרנט, אמיל והבלשים ועליסה בארץ הפלאות.
בשנת 1960 נסע להשתלם בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק והצטרף לקבוצה שעבדה עם המפיק והבמאי רוג'ר קורמן. באמצע שנות ה-60 היה שותף ב"תיאטרון הורוד", תיאטרון מסחרי.
במאי קולנוע
בשנת 1963 חזר ארצה וביים את סרטו הראשון, "אלדורדו", בהשתתפות חיים טופול וגילה אלמגור. הסרט זיכה אותו בפרס כינור דוד. ב-1964 ביים את הסרטים, "דליה והמלחים" ו"שמונה בעקבות אחד" ובאותה שנה החל לשתף פעולה עם בן-דודו יורם גלובוס. השניים הקימו את חברת ההפקות "סרטי נח" (על שם אביו של גולן). גלובוס כמפיק וכמפיץ וגולן כבמאי וכמפיק יצאו יחדיו לדרך ארוכה, כשאחת ממטרותיהם היא לפרוץ לשוק הבינלאומי. במהלך שנות ה-60 וה-70 הם הפיקו עשרות סרטים, חלקם מהמשפיעים והאהובים ביותר בקולנוע הישראלי: "סאלח שבתי" (1964) של אפרים קישון, "אני אוהב אותך רוזה" (1972), "הבית ברחוב שלוש" (1973) של משה מזרחי, "אסקימו לימון" (1978) של בועז דוידזון. בתקופה זו ביים גולן סרטים רבים, בהם "פורטונה" (1966), "999... עליזה מזרחי" (1967), "מרגו שלי" (1969), "מלכת הכביש" (1970), "לופו" (1970), "קזבלן" (1973) ו"מבצע יונתן" (1977). הסרט "מבצע יונתן" הצליח בעולם והיה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
במאי ומפיק בהוליווד
בשנת 1978 עברו גולן וגלובוס להוליווד ורכשו את חברת ההפקות הקטנה קנון גרופ. ב-1980 הפיקה החברה סרט בשם "התפוח" בעלות של 10 מיליון דולר, מחזמר מדע בדיוני המתרחש בשנת 1994 שכתבו קובי רכט ואיריס יוטבת; סרט זה מופיע לעיתים קרובות ב"רשימת הסרטים הגרועים ביותר בהיסטוריה", אם כי במקביל הפך לסרט פולחן בשל כך. לאחר מספר כישלונות, התחילה חברת קנון להצליח, ותוך כמה שנים קנו לעצמם גולן וגלובוס מעמד של מפיקי-על. ב-1984 הפיק בישראל את השגריר בכיכובם של רוברט מיצ'ם ורוק הדסון (בסרטו האחרון). ב-1986 ביים גולן בישראל את סרטו ההוליוודי "מחץ הדלתא". ב-1987 הגיעה חברת "קנון" לשיא כשהפיקה 35 סרטים בשנה זו בלבד, בהם "מעבר לשיא" עם סילבסטר סטאלון, "לוחמי החופש" עם פיטר פונדה" ואת "גברים קשוחים אינם רוקדים" של הבמאי נורמן מיילר על פי תסריט של רוברט טאון. באותה שנה גם הפיק גולן את סרטו של גודאר, "המלך ליר", אחת מכמה הרפתקאות של סרטי "איכות" שאליהן נכנס גולן לצד סרטי המתח והפעולה הרבים, שבהם כיכבו כמה מהתגליות של גולן, בהם צ'אק נוריס, ז'אן-קלוד ואן דאם, ושרון סטון.
ב-1989 חברת "קנון" נכנסה לחובות ונמכרה. גולן נפרד מגלובוס והקים בעצמו את חברת "סרטי המאה ה-21", איתה הפיק בין השאר את "קפטן אמריקה" (1990). בשנות ה-90 המוקדמות נסגרה החברה.
החזרה לישראל
באמצע שנות ה-90 שב גולן לישראל והחל לביים מחזות זמר. בין מחזות הזמר שהציג היו "עוץ לי גוץ לי", "זורבה היווני", "עליסה", "אנני", "אוליבר טוויסט", "היפה והחיה". המצליח בהם היה "צלילי המוסיקה" בכיכובה של חני נחמיאס.
Yarovit Motors
חברת Yarovit Motors (ברוסית: Яровит Моторс) הייתה חברה רוסית שמושבה בסנקט פטרבורג, רוסיה העוסקת בהרכבת רכבים, משאיות וטרקטורים עבור חברת המשאיות ההולנדית טרברג. החברה נוצרה בשנת 2003 כאשר חברת Yarovit Holdings רכשה את מפעל המתכות הלנינגרדי. רכבי החברה ממותגים כמשאיות להובלת סחורות בתנאי כביש ומזג אוויר קשים. משאיות YAROVIT שייכות לקטגוריות המשאיות שמשקלן הכולל נע בין 20.0 ל-40.0 טון ויותר מ-40 טון, בהתאמה.
מנחם גולן
החזרה לישראל
ב-1995 השתתף בסרט "זכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי.
Yarovit Motors
על פי סיווג הרכבים, שאומץ על ידי UNECE, משאיות YAROVIT שייכות לקטגוריה N3 - כלי רכב הכוללים משאיות, מכוניות, טרקטורים, רכבים מיוחדים שמשקלם ברוטו עולה על 12 טון. על פי סיווג המשאיות, שאומץ על ידי ארצות הברית, המכונית שייכת למחלקה של משאיות כבדות (Heavy Duty), עם משקל כולל של יותר מ-15 טון.
מנחם גולן
החזרה לישראל
גולן החזיק בחברת "ניו קנון", שבמסגרתה ביים בין השאר את הסרט, "השיבה מהודו", (2002) על פי הרומן הנודע של א. ב. יהושע.
Yarovit Motors
מוצרים
מגוון המשאיות של YAROVIT מבוסס על השלדה של טרברג 6x6, 8x8, 10x8. השלדות הללו מהוות בסיס לפיתוח של שלוש משפחות רכבים: GLOROS DOGMUS ,ORDEX. בנוסף Yarovit מייצרת מגוון משאיות ייעודיות כמו משאיות זבל, טרקטורים, להובלות עצים, מערבלי בטון ועוד.
מנחם גולן
החזרה לישראל
בשנת 2005 יצא סרטו, "ימים של אהבה", החוזר אל ז'אנר הבורקס.
Yarovit Motors
מוצרים
בשנת 2018 הוכרז על פשיטת רגל של המפעל ונגד מנהליו נפתחה חקירה פלילית.
מנחם גולן
החזרה לישראל
בשנת 2007 יצא סרטו, "ריקוד מסוכן", והחלו צילומי סרטו החדש של גולן "הכתובה" המבוסס על המחזה "הכתובה" של אפרים קישון משנת 1959.
Yarovit Motors
רכבים היברידיים
באפריל 2010 הציגה "YAROVIT Motors" את הרעיון של מכונית עירונית רוסית היברידית יו מובייל במחיר סביר, שתומכת בפיתוח של נשיא אונקסים מיכאיל פרוחורוב. ההנחה היא כי המכונית תהיה סדרה היברידית מעגלית. בתוכנית זו, מייצרים חשמל על סיפון הרכב על ידי גנרטור המונע על ידי מנוע בעירה - מנוע בנזין, מנוע דיזל או מונע בגז.
בהמשך מיכאיל פרוחורוב נטש את התמיכה בפרויקט ומכר אותו לידי מכון NAMI.
מנחם גולן
החזרה לישראל
בשנת 2008 הקים מחדש את "תיאטרון השדרה" הישן שלו ושב להפיק הצגות כמו "עליזה מזרחי", "אוליבר טוויסט", "טופל'ה טוטוריטו", "הרשל'ה" ו"ר' הרשל".
בדצמבר 2010 נעצר לאחר שטס לחוץ לארץ למרות צו עיכוב יציאה מהארץ. בריאיון לנדב בורנשטיין בחדשות 10 סיפר ששוטרים הכו אותו כשחזר לארץ, ושעומדים נגדו חובות של מאות אלפי שקלים.
גולן היה נשוי לרחל, אותה הכיר ביפו. לשניים נולדו שלושה ילדים. בתו היא הפסיכולוגית הקלינית והפסיכואנליטיקאית, רות גולן.
במסגרת רצועת התעודה "הסיפור האמיתי" של הערוץ הראשון הופק סרטו של דורון ערן, "גרסת הבמאי", העוסק בגולן.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
אדל מרכוס
אדל מרכוס (באנגלית: Adele Marcus; 22 בפברואר 1906 - 3 במאי 1995) הייתה פסנתרנית יהודייה-אמריקאית, שנודעה יותר כמורתם של הרבה פסנתרנים מפורסמים.
חייה
מרכוס נולדה בקנזס סיטי שבמיזורי, הצעירה ב-13 ילדיו רב ממוצא רוסי. היא למדה אצל ג'וזף לווין וארתור שנאבל. בשנת 1928 זכתה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג.
בשנת 1954 הצטרפה לסגל המורים של ג'וליארד בניו יורק ולימדה כיתות אמן בנגינת פסנתר בקונסרבטוריונים אחרים, בהם הקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בשיקגו בשנות ה-70 לצד ויליאם בראונינג, גם הוא מורה ידוע-שם.
בין תלמידיה היו: אדוארד אלדוול, אוגוסטין אנייוואס, צימון בארטו, אנריקה באטיס (בהמשך מנצח), ג'פרי ביגל, דייוויד ברונל, אנתוני ביירן, סרחיו קליגאריס, ג'פרי קמבל, חוסה קרלוס קוקארלי, סיי קולמן, רוברט דניסון, סטיוארט ל. גורדון, סטיבן גראף, הוראציו גוטיירס, ג'ניפר הייגן, סטיבן יו, ביירון ג'אניס, נורמן קריגר, סטיבן לינדגרן, דיאנה מקינטוש, ביאטה מון, פסקל נמירובסקי, פיטר אורת', ג'ון קימורה פרקר, האחיות פקינל, מיגל פרנס פינטו, סנטיאגו רודריגס, פאנאייס ליראס, תומאס שומאכר, ניל סדקה, ג'פרי סוון, אמה טאמיזיאן ואזקיאל וינאו.
אדל מרכוס מתה ב-3 במאי 1995 בביתה שבמנהטן, בת 89.
גוטמיק
קייד גוטליב (באנגלית: Kade Gottlieb; נולד ב-19 באוגוסט 1996 ), המוכר יותר בשם הבמה גוטמיק (Gottmik), הוא אמן דראג ומאפר אמריקאי. גוטליב היה לגבר הטרנס הראשון מחוץ לארון שהשתתף ב"המרוץ לדראג של רו פול", והגיע בתיקו למקום השלישי בעונתה ה-13 של הסדרה. בנוסף, גוטמיק מנחה את הפודקאסט "No Gorge" לצד הדראג קווין העמיתה ויולט צ'אצ'קי.
ראשית חייו
גוטליב נולד במדינת אריזונה שבארצות הברית, ובגיל צעיר אימצה אותו משפחה שמרנית מהעיר סקוטסדייל. הוא למד בבית הספר הקדם-אקדמי נוטרדאם. בגיל 18 החל להתנסות בדראג. לאחר שסיים את בית הספר התיכון, הוא המשיך בקריירה בתעשיית האופנה ולשם כך עבר לגור בלוס אנג'לס, שם עבר את השינוי המגדרי שלו וכן פיתח את כישוריו בתחום הקוסמטיקה והדראג. הוא סיים תואר בפיתוח מוצר ממכון האופנה לעיצוב ומרצ'נדייזינג.
איפור
בנוסף לעבודתו כאמן דראג, גוטליב הוא מאפר. בין היתר הוא איפר את סינדי קרופורד, טודריק הול, פריס הילטון, היידי קלום, אדם למברט, פרנץ' מונטנה וטינשיי, וכן את מתמודדי "המרוץ לדראג" אלסקה ת'אנדרפאק, דיטוקס אייקאנט, ג'יה גאן , שאנג'לה, ויולט צ'אצ'קי וויליאם בלי. עבודתו המקצועית, אשר תוארה על ידי רוז דומו ממגזין אאוט כ"[נעה] מקונספטואלית מאוד למלומדת", הופיעה על שערי מגזיני האופנה האמריקאיים Flaunt, Nylon ו-Paper. הוא איפר את אמנדה לפור ופאבלו ויטאאר בהופעותיהן על שער מגזין גיי טיימס. בשנת 2020, גוטליב איפר את הראפר ליל נאז X לרגל ליל כל הקדושים, כשהתחפש לניקי מינאז'. כמו כן, הוא איפר את הסלבריטאים שהופיעו בווידאו קליפ לסינגל של הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט "You Need to Calm Down" משנת 2019.
"המרוץ לדראג של רו פול" ולאחריה
בשנת 2021, גוטליב היה לגבר הטרנס הראשון מחוץ לארון שהשתתף בתוכנית הטלוויזיה "המרוץ לדראג של רו פול", כאשר נכנס לעונתה ה-13. ביצועיו בתחרות נחשבו לטובים, הוא זכה בשני אתגרים (אתגר ה"נשף" ואתגר Snatch Game במסגרתו הופיעה גוטמיק בתור פריס הילטון), כאשר לבסוף היה בין ארבעת המתחרים האחרונים שנותרו, לצד קנדי מיוז, סימון ורוזה . בפרק הגמר הוא הודח לאחר הסיבוב הראשון בקרב "Lip Sync For Your Life" נגד סימון (עם השיר " Gimme More" מאת בריטני ספירס), שלבסוף זכתה בעונה, וסיים במקום השלישי בתיקו עם רוזה.
במדיה
בינואר 2021 גוטמיק פתחה ערוץ יוטיוב. כמו כן, גוטליב הופיעה גם בערוציהם של ג'יג'י גורג'ס, פרל , ג'יימס צ'ארלס ו-World of Wonder. גוטליב הופיע על שער מגזין הלהט"ב אטיטיוד עבור גיליון האופנה שלו לחודש אפריל 2021. מגזין קוסמופוליטן הזמין את גוטליב להדגים כיצד הוא הופך לגוטמיק.
בראיון שהעניק ביולי 2021 למגזין אנטרטיינמנט ויקלי, נחשף כי מפיקי הרימייק לסרט האימה הבריטי "מעורר השאול" משנת 1987 הזמינו את גוטליב לאודישן עבור גילום הדמות פינהד, מהתפקידים הראשיים בסרט. זאת, לאחר שבגמר העונה ה-13 של "המרוץ לדראג של רו פול" הופיע גוטליב על המסלול בתלבושת בצבעי שחור-לבן, בהשראת דמותו של פינהד.
בספטמבר 2021, גוטליב החל להגיש פודקאסט, מוקלט ומצולם ליוטיוב, בשם "No Gorge", יחד עם עמיתתו ל"המרוץ לדראג של רו פול", ויולט צ'אצ'קי. בפודקאסט השניים משוחחים על "כל מה שקשור לאופנה, חיים ואמנות". גוטמיק היא אחת ממלכות "המרוץ לדראג" בעלת מספר העוקבים הגבוה ביותר ברשת החברתית אינסטגרם, עם יותר מ-1.4 מיליון עוקבים נכון ליוני 2023.
ב-16 במאי 2023, גוטליב הוציא לאור את ספרו הראשון "The T Guide" דרך הוצאת הספרים הבריטית פינגווין רנדום האוס. הספר, אותו כתב בשיתוף משפיענית היופי הקנדית ג'יג'י גורג'ס, עוסק ב"חוויותיו הטרנסיות של הצמד" ומבטא "חגיגה של הביטוי המגדרי – גבר, אישה, א-בינארי ומעבר לכך".
חיים אישיים
ג'יג'י גורג'ס היא מחבריו הטובים ביותר של גוטמיק; השניים הופיעו יחד על שערי מגזין והשיקו מותג מרצ'נדייז יחד. בנוסף, ג'יג'י סייעה במימון ניתוח החזה של גוטמיק.
גוטמיק מזדהה כפאנסקסואל.
אלכסנדר איסק
אלכסנדר איסק (בשוודית: Alexander Isak; נולד ב-21 בספטמבר 1999 בסולנה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת החלוץ בניוקאסל יונייטד ובנבחרת שוודיה.
חיים אישיים
איסק נולד בסולנה שבשוודיה להורים ממוצא אריתראי.
קריירת מועדונים
איסק גדל במחלקת הנוער של א.י.ק סולנה. ב-28 בפברואר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 והבקיע שער במסגרת משחק בגביע השוודי. ב-7 באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית, כששיחק 78 דקות והבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–2 על אסטרסונד במסגרת המחזור השני. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך איסק 29 הופעות ליגה והבקיע עשרה שערים, כשקבוצתו מסיימת כסגנית האלופה. בזמן עונת 2016/17 איסק קיבל הצעות מכמה מועדונים גדולים באירופה, ביניהם ריאל מדריד, אך לבסוף חתם איסק בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. איסק לא הטביע חותם בבורוסיה דורטמונד, ובפגרת החורף של עונת 2018/19 הושאל לוילם II מליגת העל ההולנדית עד לתום העונה. איסק הרשים בתקופתו בהולנד וכבש 13 שערים ב-16 משחקים בליגה. ב-12 ביוני 2019 איסק נמכר מבורוסיה דורטמונד לריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-26 באוגוסט 2022 חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 70 מיליון אירו. ב-31 באוגוסט 2022 כבש שער בכורה בהופעת הבכורה, בהפסד 1–2 לליברפול. הוא סיים את העונה עם 10 שערי ליגה ב-22 הופעות ועזר לקבוצה להעפיל לליגת האלופות.
קריירה בינלאומית
ב-8 בינואר 2017 ערך איסק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-62 בהפסד 1–2 לנבחרת חוף השנהב במשחק ידידות. ב-12 בינואר, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע איסק את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-19 בניצחון 0–6 על נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
High Dynamic Range Imaging
HDRI (קיצור של High Dynamic Range Imaging בתרגום חופשי לעברית: יצירת תמונה בעלת טווח דינמי רחב) או בראשי התיבות הנפוצים יותר, "HDR", היא טכניקה אשר מאפשרת ליצור תמונות עם טווח דינמי רחב. הכוונה היא לתמונות המכילות פרטים באזורים כהים ובאזורים בהירים כאחד, בתנאי תאורה, אשר ללא טכניקת ה-HDR לא הייתה אפשרות לקלוט את כל הפרטים בחשיפה ממוצעת.
אודות טכניקת הצילום
טכניקת ה-HDR מתאפשרת על ידי צילום מספר תמונות בחשיפות שונות (לרוב שלוש תמונות, אחת חשיפת חסר, השנייה חשיפה ממוצעת והשלישית חשיפת יתר, אך ניתן ורצוי לבצע את הטכניקה עם יותר תמונות) וחיבורן לתמונה אחת. הרעיון של חיבור מספר תמונות בחשיפות שונות הוצג כבר בשנת 1850 על ידי גוסטב לה גריי ליצירת תמונה של ים ושמיים. מצלמות מסחריות ראשונות בעולם לצרכים רפואיים המממשות רעיון זה הוצגו בשנת 1993.
יצירת תמונה בעלת טווח דינמי רחב מורכבת משני תהליכים עיקריים:
חיבור התמונות ודחיסת התחום הדינמי, מתבצע במצלמה ייעודית, או במחשב באמצעות תוכנה בה משולבות מספר תמונות (לפחות שתי תמונות שונות) בעלות זמן חשיפה שונה של אותה הסצנה. לצורך כך, מצלמות רבות כיום מאפשרות לקחת מספר תמונות שונות בעלי רמת חשיפה שונה ברצף. את התמונות אשר צולמו בטווח דינמי נמוך משלבים באמצעות תוכנת מחשב (כגון Photomatix או Qtpfsgui או באמצעות תוסף מיוחד לתוכנות עיבוד תמונה כגון פוטושופ או GIMP) כדי לקבל את תמונת ה-HDR הסופית.
לאחר שימוש בטכניקת ה-HDR, ניתן לראות בבירור רב את כל הפרטים בתמונה, גם באזורים הכהים וגם באזורים הבהירים. לעיתים, שימוש בטכניקת ה-HDR מעוות את התמונה כך שהיא נראית ציורית, ולעיתים אף מגדיל את התחום הדינמי של התמונה עד כדי כך שהוא עולה על התחום הדינמי שהעין האנושית הייתה מסוגלת לראות באופן טבעי, דבר הנותן לצופה בתמונה תחושה כאילו היא לא אמיתית.
סילבסטרה וארלה
ספורטינג ליסבון
וארלה נולד באלמדה, פורטוגל. כתוצר של ספורטינג ליסבון, הושאל לקאסה פיה ולויטוריה סטובאל בשנותיו הראשונות ככדורגלן מקצוען. למרות היותו שחקן קבוע בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21, לא הצליח וארלה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה הבוגרת של ספורטינג, ובעונת רשם וארלה שתי הופעות בלבד, כאשר נכנס בדקות האחרונות כמחליף.
בתחילת עונת הושאל וארלה לרקראטיבו ולבה מהלה ליגה. לאחר עונה לא מוצלחת של וארלה, וקמפיין מאכזב של רקראטיבו, בו היא סיימה במקום ה-16, 2 נקודות בלבד מירידת ליגה, סיים וארלה את תקופת השאלתו לקבוצה הספרדית וחזר לספורטינג. מיד עם חזרתו, ביוני 2008, נמכר השחקן לאסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגזית.
פורטו
עונת הייתה עונת הפריצה של וארלה. בעונה זו הוא כבש 8 שערים ב-32 משחקים בכל המסגרות והרשים במשחקו, למרות זאת ירדה קבוצתו לליגת המשנה, ווארלה עבר בהעברה חופשית לפורטו, אלופת פורטוגל באותה עונה, בה חתם לארבע שנים.
בעונתו הראשונה בפורטו,, כבש וארלה 11 שערים בכל המסגרות והיה במקום השני בטבלת כובשי השערים של הקבוצה, כשמקדים אותו רק רדאמל פלקאו. במרץ 2010 נפצע וארלה בשוקית במהלך אימון, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום העונה.
עונה לאחר מכן זכה וארלה עם קבוצתו בטרבל, שכלל זכייה בליגה האירופית. וארלה פתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 1-0 את ספורטינג בראגה.
בעונת נפגעה הדומיננטיות של וארלה בהרכב פורטו. אך למרות זאת במשחק חשוב מול מנצ'סטר סיטי בשלב 32 האחרונות שלהליגה האירופית, ב-16 בפברואר 2012, כבש וארלה שער והעלה את קבוצתו ליתרון 0-1, שלא הספיק והמשחק הסתיים בהפסד פורטו 2-1.
ב-24 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצה האנגלית וסט ברומיץ' אלביון לעונה אחת. לאחר חצי עונה, ב-20 בינואר 2015 הושאל לפארמה האיטלקית. ב-23 בינואר 2017 חתם בקייסריספור הטורקית.
נבחרת פורטוגל
הופעתו הראשונה של וארלה בנבחרת פורטוגל הבוגרת הייתה ב-3 במרץ 2010, במשחק ידידות עם, שהתקיים בקוימברה שבפורטוגל, והסתיים בתוצאה 0-2 לטובת הפורטוגזים. שער הבכורה של וארלה במדים הלאומיים של פורטוגל היה במשחק ידידות נגד, שהסתיים בשוויון 1-1.
וארלה זומן על ידי מאמן נבחרת פורטוגל, פאולו בנטו לסגל הנבחרת ליורו 2012. בשלב הבתים של הטורניר, כבש וארלה את שער הניצחון בדקה ה-88 במשחק נגד, לאחר שנכנס כמחליף לראול מיירלש.
וארלה זומן לסגל פורטוגל למונדיאל 2014. בשלב הבתים כבש וארלה שער שוויון בדקה ה-95 נגד.
נקמת דם
נקמת דם (או גאולת דם) היא מנהג, לפיו מוטלת זכות ואף חובה על קרוב משפחה לנקום את דמו של איש שנהרג או נרצח, על ידי הריגת ההורג או הרוצח או על ידי הריגת בן משפחתו. מנהג זה נוהג מימי קדם ועד ימינו אלו בקהילות שונות ברחבי העולם.
גואל הדם ביהדות
המקרא נותן לגיטימציה לנקמת דם תחת תנאים מוגבלים. לגיטימציה זו יונקת את תפישתה מהאמור בספר בראשית : "שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם - דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ, כִּי בְּצֶלֶם אֱלֹהִים עָשָׂה אֶת הָאָדָם". קרוב המשפחה של הנהרג, המכונה במקרא גואל הדם, היה יכול להרוג לאחר משפט את מי שהרג את קרובו במזיד ובהתראה. תפיסה זו, לפיה קרוביו של אדם שמת אחראים לגאולתו, באה לידי ביטוי גם במצוות הייבום.
רק במקרה שאדם היה הורג אחר בשוגג, "בִבְלִי דַעַת הִכָּה אֶת רֵעֵהוּ וְלֹא שׂנֵא הוּא לוֹ מִתְּמוֹל שִׁלְשׁוֹם", רשאי היה לברוח לאחת משש ערי המקלט. ערים אלו הוקמו במטרה לתת מחסה לרוצחים בשגגה, והיו בחסות הלויים.
לאחר ששמעו זקני העיר את טיעוניו, והרשו לו להיכנס בשערי עיר המקלט, היה ההורג תחת חסותם, והיה אסור לכל איש לבצע בו את נקמת הדם. ההורג חייב היה לשהות בעיר המקלט עד מותו של הכהן הגדול אשר היה בימיו, ורק לאחר מכן רשאי היה לשוב לעירו. אם היה יוצא הרוצח מזיד מהעיר לפני תום הזמן, יכול גואל הדם להורגו, וכן במקרה של רוצח בשוגג הקרוב למזיד יכול גואל הדם להורגו גם בעיר המקלט. ישנה מחלוקת, כשבית דין ממית רוצח במזיד - האם גואל הדם הוא זה שהורג את הרוצח בבית או דין או לא.
על פי קאסוטו מבטאת התורה מחאה כנגד מנהג נקמת הדם, ושואפת להגביל ולצמצם אותו באופנים שונים (כגון ערי המקלט) ולהפוך את גואל הדם לשליח בית-הדין. כך הוא רואה בסיפורם של קין והבל מעין אב-טיפוס לתפישה המקראית, שאין לנקום נקמת דם ספורדית, בכך שאלוהים מבטיח "וַיֹּאמֶר לוֹ ה' לָכֵן כָּל הֹרֵג קַיִן שִׁבְעָתַיִם יֻקָּם..." ומטיל אות על מצחו של קין שחושש מנקמת דם ("וְהָיָה כָל מֹצְאִי יַהַרְגֵנִי", ). האות נועד למנוע מאחרים לבצע בקין נקמת דם.
גאולת דם בתנ"ך
בספר בראשית מסופר על רבקה אשר אומרת לבנה יעקב לברוח משום שעשו רוצה להרוג אותו לאחר גנבת הברכות ומנמקת "למה אשכל גם שניכם יום אחד". את החשש ששניהם ימותו באותו היום יש שהסיברו בכך שאם עשו יהרוג את יעקב, גואלי הדם יהרגו את עשו כדי לנקום את דם יעקב, וכך ימותו שניהם באותו יום.
בספר שופטים מסופר על השופט גדעון אשר הורג את זבח וצלמונע מלכי מדין, לאחר שהודו בהריגת אחיו, ונוקם בכך את מות אחיו.
בספר שמואל מסופר על דוד שנוקם את מותו של שאול מידי הנער העמלקי שהודה כי הוא הרג את שאול: "וַיֹּאמֶר אֵלָיו דָּוִד: דָּמְיךָ עַל רֹאשֶׁךָ, כִּי פִיךָ עָנָה בְךָ לֵאמֹר, אָנֹכִי מֹתַתִּי אֶת מְשִׁיחַ ה'", ואף נוקם את מותו של איש בושת בן שאול משני רוצחיו - "אַף כִּי אֲנָשִׁים רְשָׁעִים הָרְגוּ אֶת אִישׁ צַדִּיק בְּבֵיתוֹ עַל מִשְׁכָּבוֹ, וְעַתָּה הֲלוֹא אֲבַקֵּשׁ אֶת דָּמוֹ מִיֶּדְכֶם, וּבִעַרְתִּי אֶתְכֶם מִן הָאָרֶץ".
עוד מסופר שם על יואב בן צרויה שנוקם את דם אחיו עשהאל והורג את אבנר בן נר מצביא שאול, "וַיַּכֵּהוּ שָׁם הַחֹמֶשׁ וַיָּמָת בְּדַם עֲשָׂהאֵל אָחִיו", אף שדוד מתרעם, מקונן ואבל על הפעולה הזו, הוא איננו נוקט בצעדים מעשיים כלפיהם אלא מגיב: "וְאָנֹכִי הַיּוֹם רַךְ וּמָשׁוּחַ מֶלֶךְ, וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי, יְשַׁלֵּם ה' לְעֹשֵׂה הָרָעָה כְּרָעָתוֹ" (שם ).
מאוחר יותר שלמה המלך במצוות דוד, נוקם את דמו של אבנר ושל עמשא בן יתר ומורה לבניהו בן יהוידע להרוג את יואב. "וַיֹּאמֶר לוֹ הַמֶּלֶךְ: עֲשֵׂה כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר וּפְגַע בּוֹ וּקְבַרְתּוֹ וַהֲסִירֹתָ דְּמֵי חִנָּם אֲשֶׁר שָׁפַךְ יוֹאָב מֵעָלַי וּמֵעַל בֵּית אָבִי. וְהֵשִׁיב ה' אֶת דָּמוֹ עַל רֹאשׁוֹ, אֲשֶׁר פָּגַע בִּשְׁנֵי אֲנָשִׁים צַדִּקִים וְטֹבִים מִמֶּנּוּ וַיַּהַרְגֵם בַּחֶרֶב, וְאָבִי דָוִד לֹא יָדָע אֶת אַבְנֵר בֶּן נֵר שַׂר צְבָא יִשְׂרָאֵל וְאֶת עֲמָשָׂא בֶן יֶתֶר שַׂר צְבָא יְהוּדָה". .
בספרות
בכמה מקומות נעשה שימוש מטפורי במושג נקמת הדם. בספר תהילים מבקש המחבר מאלוהים לנקום את נקמת דמו השפוך של ישראל. "לָמָּה יֹאמְרוּ הַגּוֹיִם אַיֵּה אֶלֹהֵיהֶם, יִוָּדַע בַּגּוֹיִם לְעֵינֵינוּ נִקְמַת דַּם עֲבָדֶיךָ הַשָּׁפוּךְ". ב מופיע האל היהודי כ"אל נקמות ה', אל נקמות הופיע", אך מונח זה מתייחס לעם ישראל:
נראה כי במקביל לתפישה שהשתרשה בעולם, שאסור לאדם הפרטי לעשות את הצדק בעצמו ועליו להותיר דבר זה לסמכות המשפטית, וכנראה גם בשל אוזלת היד של היהודים להגן על עצמם על רקע הפוגרומים הרבים שנעשו בהם, נעשה שימוש רב בתפילה "אבינו מלכנו, נקום נקמת דם עבדיך השפוך". וכן התואר "הי"ד" ( "השם יקום דמו") המוענק ליהודי שנרצח במזיד על ידי גוי.
המשורר חיים נחמן ביאליק עשה שימוש במושג זה בשירו "על השחיטה" מאייר תרס"ג, שנכתב לאחר פוגרום. שם הוא כותב את המשפט המפורסם: "נִקְמַת דַּם יֶלֶד קָטָן עוֹד לֹא-בָרָא הַשָּׂטָן".
נקמת דם בחברה הפרנקית בימי הביניים המוקדמים
החברה הפרנקית התאפיינה, בין היתר, בחובת בני המשפחה לפעול נגד פגיעה בכבודה או ברכושה, ואלימות נתפסה כאמצעי נכון ומתאים, הן מוסרית והן משפטית. אולם עם התבססותו של מנהל תקין בממלכה הפרנקית בתחילת התקופה המרובינגית, ביקשה המלוכה למנוע את מנהג נקמת הדם, שהיה רווח בקרב בני האצולה והקיז את דמם בסכסוכים פנימיים במקום בהגנה על הממלכה, ובהתאם לכך נעשה ניסיון להביא לפתרון סכסוכי דמים בדרך של משא ומתן ותשלומי פיצויים: החוק הסאלי (החוק המנהגי של הפרנקים הסאלים שהועלה לכתב בתחילת המאה ה-6) קבע תשלום "כופר נפש", ששולם ישירות למשפחת הנרצח כפיצוי, ובכך הסיר את העילה לתביעה נוספת או להמשך שפיכות הדמים. סעיפי החוק הסאלי מפרטים סכומים ספציפיים של כופר נפש עבור קורבנות רצח בעלי סטטוס חברתי שונה: ילד חופשי, ילד ממשפחת המלוכה, פרנקי חופשי, איש חצר המלוכה, רומי השייך לחצר המלוכה, רומי שאינו שייך לחצר, רוזן, אישה הרה, נערה, בוגרת שמסוגלת להרות, שאינה מסוגלת להרות, עבד או שפחה.
עם זאת, לא נאסר על נקמת דם בחוק, והשלטון המקומי היה יכול רק לנסות לשכנע את הצדדים לסיים את הסכסוך ללא שפיכות דמים ולהסכים על כופר הנפש. הכנסייה התנגדה לנקמת הדם וגם החוק הרומי אסר על כך, אולם עברו שנים רבות עד שהאיסורים הללו השתרשו בחברה הפרנקית. גרגוריוס מטור (המחצית השנייה של המאה ה-6) מתאר בספרו "עשרת ספרי ההיסטוריה" מריבת דמים קשה שהתחוללה במחוז טור, בתקופה שכיהן שם כבישוף, כאשר הוא עצמו הציע כי הכנסייה תשלם, בניגוד לחוק, את מחצית סכום כופר הנפש, אלא שהוא נתקל בסירוב לקבל את התשלום, וסיפורו מראה כי כופר הנפש לא תמיד הגשים את ייעודו, והרצון לנקום ולהגן על כבוד המשפחה גבר לעיתים על השיקול הכלכלי.
בין הפורמולות של מרקולף (נוסחים אחידים של חוזים) מסוף המאה ה-7, נמצאת גם פורמולה של חוזה שלום בין שני צדדים לסכסוך דמים, שהוא למעשה שטר ערבות של ויתור על הזכות לנקמת הדם, שנועד גם למנוע האשמה חוזרת ברצח על ידי כל גורם שהוא.
נקמת דם באסלאם
נקמת הדם מוכרת ונפוצה בעיקר באסלאם ובמיוחד בחברה הבדואית. מנהג זה החל בחברה הנוודית שחיה בחצי האי ערב הצפוני עוד לפני עליית האסלאם. בני השבטים נהגו לארח בנדיבות את עוברי האורח הזרים ודאגו לשלומם ולביטחונם בזמן שהיו במחיצתם.
התפיסה הבסיסית של נקמת הדם באסלאם מתחלקת לשני חלקים: נשמת הנרצח אינה מוצאת מנוח עד אשר נוקמים את דמה ושכאשר מתרחש רצח, מופר האיזון בין חמולת הנרצח ובין חמולת הרוצח (או בין שבטים כאשר מדובר בחברה הבדואית) ולכן כדי להשיב את האיזון נערכת נקמת דם. חוקי המסורת הנוגעת לנקמת דם רבת השנים, והתחילה עוד לפני עליית האסלאם בשבטי הנוודים שחיו בחצי האי ערב.