cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפות המאיה
יחסים עם משפחות אחרות
בכתיבה בשנת 1997, טען לייל קמפבל, מומחה בשפות המאיה ובלשנות היסטורית, כי ההצעה המבטיחה ביותר היא השערת "מאקרו-מאיה", המציגה קשרים בין המאיה, שפות מיקס-זוק ושפות טוטונאקן, אך מחקרים נוספים נדרשים כדי או לתמוך או להפריך השערה זו. בשנת 2015 ציין קמפבל כי ראיות עדכניות שהציג דייוויד מורה-מארין הופכות את המקרה של יחסים בין שפות המאיה למיקס-זוקיאן לסביר הרבה יותר.
חלוקות משנה
משפחת המאיה מורכבת משלושים שפות. בדרך כלל, שפות אלה מקובצות ל5–6 קבוצות משנה עיקריות (יוקטקאן, הווסטקאן, צ'ולן-צלטלאן, ק'אנג'ובאלאן, מאמאן וקייצ'יאן). משפחת שפות המאיה מתועדות היטב, ותוכנית הסיווג הפנימי שלה מקובלת ומבוססת, למעט כמה הבדלים קלים שלא נפתרו.
נקודה אחת שעומדת על הפרק היא עמדתם של צ'ולאן וקאנג'ובאלאן – צ'וג'אן. יש חוקרים שחושבים שאלו מהווים ענף מערבי נפרד (כמו בתרשים להלן). בלשנים אחרים אינם תומכים בהצבת מערכת יחסים קרובה במיוחד בין צ'ולאן לקאנג'ובאלאן – צ'וג'אן; כתוצאה מכך הם מסווגים כשני ענפים מובחנים הנובעים ישירות מהשפה הפרוטו. סיווג מוצע חלופי מקבץ את ענף האוסטקן כענף מהצומת צ'ולאן-צלטלן, ולא כענף מרוחק שנובע ישירות מהצומת הפרוטו-מאי.
תפוצה
מחקרים מעריכים כי יותר מ-6 מיליון אנשים מדברים בשפות המאיה. רובם גרים בגואטמלה, שם לפי ההערכות בין 40%-60% מהאוכלוסייה דוברת שפת מאיה. במקסיקו נאמדה אוכלוסיית דוברי המאיה ב-2.5 מיליון איש בשנת 2010, ואילו אוכלוסיית הדוברים בליזיה מונה כ-30,000 תושבים.
ענף מערבי
בעבר השפות הצ'ולניות היו נפוצות בכל אזור המאיה, אך כיום השפה עם רוב הדוברים היא צ'ול, המדוברת על ידי 130,000 אנשים בצ'יאפס. השפה הקרובה ביותר לשפה זו, שפת צ'ונה מאיה, מדוברת על ידי 55,000 אנשים במדינת טבסקו. שפה קשורה נוספת, שנמצאת היום בסכנת הכחדה, היא צ'ורטי, אותה מדברים 30,000 אנשים בגואטמלה. בעבר שפה זו דוברה גם במערב הקיצוני של הונדורס ואל סלבדור, אך הניב הסלבדורי נכחד והניב המדובר בהונדורס עומד להיכחד. צ'ולטי, שפה אחות של צ'ורטי, נכחדה גם היא. ההערכה היא כי שפות הצ'ולן הן השמרניות ביותר באוצר המילים והפונולוגיה, והן קשורות בקשר הדוק לשפת כתובות המאיה של התקופה הקלאסית הנמצאות באזור השפלה המרכזית. ייתכן שהן שימשו כשפות יוקרה, בדו קיום עם ניבים אחרים באזורים מסוימים. הנחה זו מספקת הסבר מתקבל על הדעת למרחק הגאוגרפי בין אזור צ'ורטי לאזורים בהם מדברים צ'ול וצ'ונטל.
השפות הקרובות ביותר לשפות הצ'ולן הן שפות ענף צלטלן, צוציל וצלטל. השתיים האחרונות מדוברות בצ'יאפס על ידי אוכלוסיות גדולות ויציבות או גדלות (265,000 דוברים עבור צוציל ו-215,000 דוברים עבור צלטל). לצלטל יש עשרות אלפי דוברים חד לשוניים.
קאנג'ובאל מדוברת על ידי 77,700 אנשים בהואואיטננגו בגואטמלה, ועל ידי אוכלוסיות קטנות במקומות אחרים. האזור של דוברי קאנג'ובאלאן בגואטמלה, בגלל מדיניות רצח עם במהלך מלחמת האזרחים וקרבתו לגבול מקסיקו, היה מקורם של מספר פליטים. לפיכך יש כיום אוכלוסיות קטנות שדוברות קאנג'ובאל, ג'קלטק ואקאטק במקומות שונים במקסיקו, ארצות הברית, ועקב יישוב מחדש לאחר המלחמה גם בחלקים אחרים של גואטמלה. ג'קלטק (הידועה גם בשם פופטי) מדוברת על ידי כמעט 100,000 אנשים בכמה עיריות בהואואיטננגו בגואטמלה. שפה נוספת בענף זה היא אקאטק, עם למעלה מ-50,000 דוברים בסן מיגל אקטאן ובסן רפאל לה אינדפנדנסיה.
צ'וג מדוברת על ידי 40,000 אנשים בהואואיטננגו, ועל ידי 9,500 אנשים, בעיקר פליטים, מעל הגבול במקסיקו, בעיריית לה טריניטריה, צ'יאפס, והכפרים ציסקאו וקואוטמוק. טוג'ולבאל מדוברים במזרח צ'יאפס על ידי 36,000 איש.
ענף מזרחי
השפות והניבים הקישיים-ממאיים, המכילים שני ענפי משנה ושלוש תת-משפחות, מדוברים ברמות של גואטמלה.
קייצ'י, המהווה ענף משנה משלה בתוך משפחת השפות הקישיות-ממאיות, מדוברת על ידי כ-800,000 אנשים במחוזות דרום פטן, איזבל ואלטה ורפז של גואטמלה, וגם בבליז על ידי 9,000 דוברים. באל סלבדור ישנם 12,000 דוברים כתוצאה מהגירות שהתרחשו בזמן האחרון.
שפת האוספנטק, הנובעת ישירות מהצומת הקיצ'ינית-מאמאית, מדוברת באל-קיש ויש לה 3,000 דוברים.
בתוך ענף המשנה הקישאי, שפת המאיה הנפוצה ביותר מדוברת על ידי כ-1,000,000 מאיה-קישיים בהרי גואטמלה, באזור העיירות צ'יצ'יקסטנגו וקווצלטננגו ובהרי קוצ'ומאטאן, וכן על ידי מהגרים עירוניים בגואטמלה סיטי. המסמך המיתולוגי המפורסם של מאיה, פופול וו, נכתב בקיצ'ה מיושנת המכונה לעיתים קרובות קיש הקלאסית. תרבות הקיצ'ה הייתה בשיאה בזמן הכיבוש הספרדי. קו'מרקאג', הממוקמת ליד העיר סנטה קרוז דל קיש של ימינו, הייתה המרכז הכלכלי והטקסי שלה. השפה אשי מדוברת על ידי 85,000 איש בקובולקו וברבינאל, שתי מוניציפליות של באחה ורפז. בכמה סיווגים, למשל זה של קמפבל, אשי נחשבת לסוג של שפה קישאית. עם זאת, בשל חלוקה היסטורית בין שתי הקבוצות האתניות, בני מאיה דוברי אשי אינם רואים עצמם כקיצ'ה. את שפת הקצ'יקל מדברים כ-400,000 איש באזור המשתרע מעיר גואטמלה מערבה עד לחופו הצפוני של אגם אטיטלן. בצ'וטוג'יל יש כ-90,000 דוברים בסביבת אגם אטיטלן. שפות נוספות בענף הקיצ'יאני הן סקפולטק, המדוברת על ידי כ-15,000 איש בעיקר באל-קיש, והשפה סיפאקאפנס, שמדוברת על ידי 8,000 אנשים בסיפאקאפה, סן מרקוס.
השפה הגדולה ביותר בענף המשנה של השפות הממאיות היא מאם, המדוברת על ידי 478,000 אנשים בסן מרקוס והואואיטנגו. אוואקאטק היא השפה של 20,000 תושבים במרכז אגואקטאן, עירייה נוספת של הואואיטנגו. איקסיל (אולי אלו שלוש שפות שונות) מדוברת על ידי 70,000 אנשים באזור "משולש איקסיל" באל-קיש. טקטיטק (או טקו) מדוברת על ידי מעל 6,000 אנשים בעיריית טקטיטאן, ועל ידי 1,000 פליטים במקסיקו. על פי האתנולוג מספר הדוברים של טקטיטק ממשיך לגדול.
שפות הפוקום קשורות בקשר הדוק לליבה הקוויצ'ית, בה הן מהוות ענף משנה פוקום-ק'יצ'י בצומת הקוויצ'י-מאמי. פוקומצ'י מדוברת על ידי 90,000 איש בפורולה, באחה ורפז ובעיריות הבאות באלטה ורפז: סנטה קרוז ורפז, סן קריסטובל ורפז, טקטיקה, טמאחו וטוקורו. את פוקומאם מדברים כ-49,000 איש בכמה מקומות בגואטמלה.
ענף היוקטן
יוקטן-מאיה (המכונה בפשטות "מאיה" לדובריה) היא שפת המאיה הנפוצה ביותר במקסיקו. כיום היא מדוברת על ידי כ-800,000 איש, שרובם הגדול נמצא בחצי האי יוקטן. היא נותרה נפוצה ביוקטן ובמדינות הסמוכות קווינטנה רו וקמפצ'ה.
שלוש השפות האחרות של יוקטן הן מופאן, המדוברת על ידי כ-10,000 דוברים בעיקר בבליז; איצה, שפה שנכחדה או עומדת להיכחד מאגן פטן בגואטמלה; ולאקנדון או לקנטום, גם היא בסכנת הכחדה עם כ-1,000 דוברים בכפרים ספורים בפאתי סלבה לקנדונה, בצ'יאפס.
מילות הלוואה של המאיה
מספר מילות השאלה שמקורן בשפות המאיה נמצאות בשפות אחרות, בעיקר בספרדית, אנגלית וכמה שפות מסואמריקאיות שכנות. בנוסף, שפות המאיה לוו מילים, במיוחד מספרדית.
מילת הלוואה של בני המאיה היא סיגר. סיק היא המילה המאיית ל"טבק" וסיקר פירושו "לעשן עלי טבק". זהו המקור הסביר ביותר למילה סיגריה.
מערכות כתיבה
הכתיב המורכב ששימש לכתיבת שפות המאיה בתקופה הטרום קולומביאנית ואשר ידוע כיום מתחריטים בכמה אתרים ארכאולוגיים של המאיה פוענח כמעט לחלוטין. הכתיב הוא שילוב בין מערכת לוגוגרפית למערכת סילבית.
בתקופה הקולוניאלית שפות המאיה נכתבו בכתב שמקורו באלפבית הלטיני; אורתוגרפיות פותחו בעיקר על ידי מדקדקים מיסיונרים. לא בכל שפות המאיה המודרניות יש אורתוגרפיות סטנדרטיות, אך שפות המאיה בגואטמלה משתמשות במערכת איות פונמית סטנדרטית המבוססת על לטינית שפותחה על ידי האקדמיה דה לאנגואס מאיה דה גואטמלה (ALMG). אורטוגרפיות לשפות מקסיקו מפותחות בימים אלה על ידי המכון הלאומי לשפות הילידים (INALI).
כתובות גליפיות
ציוויליזציית המאיה הפרה-קולומביאנית פיתחה והשתמשה במערכת כתיבה מורכבת ומתפקדת לחלוטין, שהיא הכתיב המסו-אמריקני היחיד שניתן לומר שהוא מפוענח כמעט לחלוטין. ציוויליזציות שהוקמו מוקדם יותר ממערב ומצפון לארצות מולדה של המאיה, שהיו להן גם תכתיבים בכתובות ששרדו, כוללות את האזור זאפוטק, אולמק, והעמים דוברי הזוק בדרום וראקרוס ואזור צ'יאפס המערבי - אך הכתבים שלהם עדיין לא מפוענחים ברובם. מוסכם בדרך כלל שמערכת הכתיבה של המאיה הותאמה מאחת או יותר מהמערכות הקודמות הללו. מספר אזכורים מזהים את הכתב הלא-מפוענח של אולמק כקדום ביותר.
במהלך הפענוח של הכתב ההירוגליפי של המאיה, החוקרים הבינו שמדובר במערכת כתיבה מתפקדת לחלוטין בה ניתן היה לבטא באופן חד משמעי כל משפט בשפה המדוברת. המערכת היא מסוג המסווג בצורה הטובה ביותר, בה ניתן להשתמש בסמלים (גליפים או גרפים). יש תוספת מלאה (אף על פי שעדיין לא זוהו כל ההברות האפשריות), וסופר מאיה היה מסוגל לכתוב כל דבר בצורה פונטית, הברה לפי הברה, באמצעות סמלים אלה.
לפחות שתי שפות עיקריות של בני המאיה זוהו בבירור בטקסטים הירוגליפיים, וככל הנראה לפחות שפה אחת אחרת זוהתה. מגוון שפות ארכאיות המכונה מאיה הקלאסית מוזכרות ברוב טקסטים אלה, במיוחד בכתובות בתקופת הקלאסיקה של אזורי השפלה הדרומיים והמרכזיים. שפה זו קשורה באופן הדוק ביותר לענף הצ'ולאני של משפחת השפות, אשר צאצאיהם המודרניים כוללים את צ'ול, צ'ורטי וצ'ונטל. כתובות בשפה יוקטית מוקדמת (האב הקדמון של השפה היוקטית הטובה ביותר ששרדה) הוכרו או הוצעו, בעיקר באזור חצי האי יוקטן ומתקופה מאוחרת יותר. שלושה מארבעת קודקודי המאיה הקיימים מבוססים על יוקאטק. הוערך כי כמה כתובות שנמצאו באזור הרמות צ'יאפס עשויות להיות בשפה צלטית אשר צאצאיה המודרניים הם צלטל וצוציל. משערים כי נעשה שימוש גם בזנים ודיאלקטים אזוריים אחרים, אך הם טרם זוהו בוודאות.
השימוש והידע בכתיב המאיה נמשך עד לכיבוש ספרד של המאה ה-16 לפחות. הבישוף דייגו דה לנדה קלדרון מהארכידוכסיה הקתולית של יוקטן אסר על השימוש בשפה הכתובה, ובכך סיים את מסורת האוריינות בכתב המקומי. הוא עבד עם המתיישבים הספרדים להשמדת עיקר הטקסטים של בני המאיה כחלק ממאמציו להמיר את בני המקום לנצרות ולהתרחק ממה שהוא ראה כעבודת אלילים אלילית.
כתיב קולוניאלי
כתיב קולוניאלי מסומן על ידי שימוש ב- c עבור / k /, k עבור / q / בגואטמלה או עבור / kʼ / ביוקטן, h עבור / x /, ו- tz עבור / ts, השימוש ב-u עבור / w /, ושימוש המשתנים z, ç, s עבור / s /. ההבדל הגדול ביותר מהכתיב המודרני, לעומת זאת, הוא בניסיונות השונים לתמלל את העיצורים המוצלחים.
באזור שנת 1550 המציא פרנסיסקו דה לה פארה אותיות ייחודיות להוצאת שפות בשפות המאיה של גואטמלה, הטרזיו וקואטרילו (ונגזרות). אלה שימשו בכל הכתיבה הפרנציסקנית שלאחר מכן, והם נראים לעיתים גם היום ומערכות דומות הותאמו למאיה. גישה אחרת, ביוקאטק, הייתה להדגיש אות או תו או להכפיל את שורש המילה.
כתיב מודרני
מאז התקופה הקולוניאלית כמעט כל כתבי המאיה השתמשו באלפבית לטיני. בעבר אלה התבססו בעיקר על האלף-בית הספרדי ושונו בין מחברים, ורק לאחרונה התבסס אלפבית סטנדרטי. האלף-בית המקובל הראשון נוצר עבור יוקאטק מאיה על ידי מחבריו ותורמיו של הדיקיצ'ריו מאיה קורדמקס, פרויקט שביים אלפרדו באררה ווסקז ופורסם לראשונה בשנת 1980.
לאחר מכן, האקדמיה הגואטמלית לשפות המאיה, שנוסדה בשנת 1986, התאימה סטנדרטים אלה ל 22 שפות המאיה (בעיקר בגואטמלה). התסריט הוא ברובו פונמי, אך זנח את ההבחנה בין אפוסטרוף לעיצורי פליטה לבין עצירת הזוהר, כך ש- / tʼ / והרצף / tʔ / כתובים שניהם בתור tʼ.
שפות עיקריות אחרות של המאיה, בעיקר במדינת צ'יאפס המקסיקנית, כגון צוציל, צלטל, צ'ול וטוג'ולאבאל, אינן נכתבות בדרך כלל בצורה זו, ולעיתים נכתבות עם המוסכמות שתוקנו על ידי מרכז המדינה לשפה הילידית של צ'יאפאן, אמנות וספרות, אשר למשל כותב "ts" ולא "tz".
אופרון הלקטוז
אופרון הלקטוז (באנגלית: Lac Operon), הוא אופרון הדרוש לפירוק ושינוע של הסוכר לקטוז בחיידק E.coli וביצורים פרוקריוטים נוספים. האופרון מכיל שלושה גנים מבניים המקודדים לחלבונים שונים, וכן קדם (פרומוטר), אתר מפעיל (אופרטור) וטרמינטור. פעילות האופרון מתאפשרת על ידי נוכחות או העדר של הסוכרים גלוקוז ולקטוז בתא.
אופרון זה הוא מנגנון הבקרה הגנטי הראשון שפוענח ביצורים פרוקריוטים ולכן משמש כמודל ללימוד בקרת גנים. פעולת אופרון זה נתגלתה ונחקרה לראשונה על ידי צמד הביולוגים ז'אק מונו ופרנסואה ז'קוב, אשר זכו בשל כך בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 1965.
מבנה האופרון
אופרון הלקטוז מורכב משלושה גנים רצופים המקודדים לשלושה חלבונים שונים. לפני גנים אלה מופיעים הקדם והאתר המפעיל, ואחריהם מופיע הסיום. הגנים המקודדים לחלבון מכונים בשמות: lacY, lacZ ו־lacA. (ראו תרשים לעיל)
שלושת הגנים הנמצאים באופרון סמוכים זה לזה, כך שניתן לשעתקם למולקולת mRNA אחת ארוכה, אשר ממנה הם מתורגמים לחלבונים השונים (mRNA פוליציסטרוני). תעתוק הגנים מתחיל עם קשירת האנזים RNA פולימראז לקדם, שהוא אתר הקשירה והזיהוי של האופרון הנמצא מעט לפני הגנים ברצף ה־DNA של החיידק.
בקרה באמצעות ה־lac repressor
האופרון אינו מתורגם לחלבון כל העת מכיוון שזהו תהליך הדורש אנרגיה ומשאבים מן החיידק. תרגום האופרון תלוי בזמינות הלקטוז ובהיעדר גלוקוז – כאשר החיידק מצוי בסביבה ענייה בלקטוז או סביבה המכילה גם גלוקוז, הגנים אינם באים לידי ביטוי והחיידק מנצל מקורות אנרגיה חלופיים, ואילו כאשר החיידק מצוי בסביבה עשירה בלקטוז וענייה בגלוקוז, החלבונים מיוצרים והחיידק מפרק את הלקטוז כמפורט לעיל.
לצורך הבקרה על תעתוק האופרון נעשה שימוש בחלבון בקרה הנקרא דכאן (repressor) lac. הגן המקודד לחלבון זה הוא lacl, הנמצא בסמוך לאופרון על רצף ה־DNA, והוא תמיד מתורגם לחלבון, כך שתא החיידק תמיד מכיל דכאן זה. כאשר זמינות הלקטוז יורדת ובתא החיידק אין לקטוז, הדכאן נקשר אל האתר המפעיל של האופרון, בצורה שהוא מפריע לקשירה של RNA פולימראז אל הקדם. עקב כך הגנים lacZYA משועתקים ל־mRNA ולחלבון ברמות נמוכות ביותר.
כאשר החיידק נמצא בסביבת לקטוז, הלקטוז מפורק על ידי מעט החלבונים שמתורגמים באופן תמידי, וכתוצר לוואי מיוצר אלולקטוז, אשר הוא מתפקד כמשרן (inducer) ונקשר לאתר אלוסטרי בדכאן. כתוצאה מכך משנה הדכאן את צורתו והוא אינו מסוגל עוד להיקשר אל האתר המפעיל. בשלב זה יכול RNA פולימראז להיקשר לקדם (פרומוטר) ולשעתק את הגנים שבאופרון. הגנים עוברים תרגום ונוצרות כמויות גדולות של החלבונים הדרושים לפירוק ושינוע הלקטוז.
בקרה באמצעות cyclic AMP
בסדרת הניסויים לחקר האופרון השתמשו מונו וז'קוב בחיידק המעבדה הנפוץ E.coli, אך רבים ממנגנוני בקרת הגנים אותם גילו נכונים גם לאורגניזמים נוספים. הקונספט הראשי המנחה את בקרת הגנים הוא שחלבונים אינם מיוצרים כאשר הם אינם דרושים. כלומר, החיידק שומר על משאבי התא ועל האנרגיה בכך שהוא אינו יוצר את שלושת חלבוני ה־lac כאשר אין צורך בפירוק לקטוז, למשל כאשר סוכרים אחרים זמינים לשימוש (כמו גלוקוז). חלק זה עוסק באופן בו החיידק E.coli מבקר גנים מסוימים כתגובה לצרכים מטבוליים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חקר מונו את השפעות השילוב בין סוכרים שונים כמקורות מזון לחיידק E.coli. הוא גילה כי גידול במספר חיידקים הנמצאים במצע המכיל שני סוכרים מתבצע ברוב המקרים בשני שלבים. לדוגמה, כאשר גלוקוז ולקטוז סופקו לחיידקים, הגלוקוז נוצל ראשון (שלב I בגרף) ורק לאחר מכן נוצל הלקטוז (שלב II בגרף).
ההסבר לכך דורש אפיון של מנגנונים נוספים המשפיעים על ביטוי גני ה־lac שאינם נכללים במודל הקלאסי שתואר לעיל. שני גנים נוספים, cya ו־crp, שמופו באזור רחוק יחסית מ־lac הם הגורמים לבקרה הנוספת. כאשר בגנים אלה אירעה מוטציה, נצפו רמות ביטוי נמוכות של גני lac גם בנוכחות קבועה של אנלוג של לקטוז (IPTG) המחקה את פעולתו וגם בזני חיידקים בהם הייתה מוטציה בדכאן. עם גילוי ה־cAMP באוקריוטים בשנת 1957 ועשור מאוחר יותר ב־E.coli, התברר שכאשר מוסף ה־cyclic AMP למצע בקטריות בעלות מוטציות בגנים אלו הן שבות לפעילות מלאה.
הגן cya מקודד ל־adenylate cyclase, ממנו נוצר cAMP. כאשר מתרחשת מוטציה הפוגעת בגן cya המחסור ב־cAMP גורם לביטוי נמוך עד פי 10 של הגנים lacZYA. הוספה של cAMP מתקנת את בעיית הביטוי הנמוך האופיינית למוטנטים לגן cya. הגן השני, crp, מקודד לחלבון הנקרא catabolite activator protein או בקיצור (CAP), כינוי נוסף לחלבון הוא cAMP receptor protein – CRP. כאשר ה־cAMP זמין (אין גלוקוז) הוא נקשר אל cap באתר אלוסטרי המביא לשינוי קונפורמציה והגדלת הזיקה (אפיניות) לקשירת cap אל ה־DNA. יחדיו הם יוצרים פיתול ב־DNA מעט לפני הקדם דבר שמסייע ל־RNA פולימראז להיקשר אליו ומגביר בצורה משמעותית את ביטוי הגנים lacZYA. בנוכחות גלוקוז יצירת cAMP מעוכבת, כך שלא ניתן ליצור את הקומפלקס cap-cAMP המגביר ביטוי הגנים. זהו למעשה הבסיס למנגנון בקרה זה – רמות גלוקוז גבוהות מביאות לביטוי נמוך לגנים המפרקים לקטוז, וזאת מכיוון שניתן לפרק את הגלוקוז הזמין.
הבקרה הכפולה גורמת לביטוי נמוך של הגנים מפרקי הלקטוז בנוכחות גלוקוז ולקטוז בתא (רמת הביטוי הנמוכה מכונה leakage), אך כאשר יש רמות גבוהות של cAMP (מחסור בגלוקוז) ונוכחות של לקטוז (המונע קשירת הדכאן) רמות הביטוי של הגנים גבוהות. הביטוי הנמוך מסייע בפירוק מעט לקטוז לאחר שמלאי הגלוקוז אזל ולפני שביטוי הגנים נכנס לפעולה מלאה.
נקודות מרכזיות:
האופן בו משפיע גלוקוז על ייצור cAMP אינו מובן באופן מוחלט. נראה כי קצב הכניסה של גלוקוז אל התא הוא שמשפיע על האנזים adenylate cyclase (המייצר cAMP) ולא רמת הגלוקוז בתא. תופעה שנייה הנגרמת כתוצאה מכניסת גלוקוז אל התא היא הפסקת פעילותו של החלבון לקטוז permease המוביל לקטוז אל התא. שאלה נוספת העולה ממנגנון בקרה זה היא, מדוע החיידק אינו מנצל באופן תמידי את הלקטוז שהרי הוא דו־סוכר המורכב מגלוקוז וגלקטוז כאשר אין העדפה אנרגטית ברורה לטובת פירוק הגלוקוז. אין תשובה מוחלטת לשאלה זו ולכן נותר רק לשער כי החיידק E.coli, כמו מרבית חיידקי המעיים, מפרקים גלוקוז כמקור אנרגיה מועדף, ככל הנראה מכיוון שזהו הסוכר הנפוץ בסביבה בה הם חיים. במהלך האבולוציה השתרשה תכונה זו של החיידק בצורת מנגנוני הבקרה שפורטו. אפשרות נוספת היא הבדלים אנרגטיים מזעריים הגורמים לכך שכדאיות הפירוק של גלוקוז תהיה גדולה יותר לחיידק מאשר לקטוז.
סיווג מוטציות בגורמי הבקרה
הפריצה הגדולה אותה הביאו ז'קוב ומונו היא ההבחנה בין הגורמים המבקרים את הגן לבין האזורים עליהם הם פועלים על מנת לשנות את ביטוי הגן. הבחנה זו מהווה את הבסיס לסדרת הניסויים שערכו השניים במטרה להבין את מנגנוני הבקרה של האופרון.
כדי לבצע את מחקרם יצרו השניים תא דיפלואידי לגני ה־lac ואזורי הבקרה (קדם, אתר מפעיל), כשלשאר התכונות נשאר התא הפלואידי. התרבית המכילה חיידק דיפלואידי לגני lac והפלואידי לשאר התכונות נבדקה במצבים שונים תוך התבוננות בפנוטיפ. בכל ניסוי נבדק הביטוי לגנים lacZ ו־lacY בהיעדר IPTG (אנלוג של לקטוז המדמה את פעולתו). סוג זה של ניסוי, בו נבדקת פעולת זוגות גנים, נקרא ניסוי השלמה (קומפלמנטציה).
הניסוי מתואר בתרשים, כאשר הגן lacA אינו נכלל בו מטעמי נוחות ומכיוון שהוא איננו משפיע על המטבוליזם של לקטוז. בשלבי הניסוי הרלוונטיים מופיע הגן בצורה דיפלואיטית. חלק a מציג את מצב הדיכוי ללא מוטציות וללא לקטוז, b מציג מצב בו הדכאן מנוטרל בשל נוכחות IPTG (אנלוג ללקטוז), בחלקים c ו־d מוצגים שני מקרים של מוטציות המונעים מהדכאן לדכא את הביטוי, באחד מדובר במוטציה בגן עצמו ובשני מוטציה באתר המפעיל. בחלק e נראה מבחן השלמה לגן lacl המקודד לדכאן. ניתן לראות שגם כאשר ישנה מוטציה באחד מהעותקים של lacl, לא משועתקים הגנים Z ו־Y. כלומר, ישנה השלמה בעזרת הגן התקין. ההסבר ליכולת ההשלמה הוא שהדכאן הוא חלבון קטן יחסית כך שהוא נייד בתא. החלבונים מהעותק התקין מסוגלים להגיע ולהקשר גם אל האתר המפעיל המרוחק יותר ולמנוע את ביטוי הגנים. פעולה זו של רכיב מרוחק מכונת לעיתים פעולה בטרנס (trans).
בחלק f בוצע ניסוי דומה רק שהפעם נבדקה מוטציה באתר המפעיל, מוטציה זו יוצרת אתר מפעיל קונסטיטוטיבי (OC) הגורם לביטוי הגן בלי קשר למצב הדכאן. ניתן לראות שעל אף שהדכאן תקין הוא אינו יכול למנוע את ביטוי הגנים lacZ ו־lacY. ניתן לראות גם כי מוטציה זו השפיעה רק בגדיל ה־DNA בו היא התרחשה ובגדיל השני הבקרה תקינה ואין ביטוי לגנים אלו. מכאן ניתן להסיק כי האתר המפעיל משפיע על הגדיל בו הוא נמצא ופועל בצורה דומיננטית.
ניסוי מורכב יותר מתואר בחלק g. בניסוי זה ישנה מוטציה באחד הגדילים בגן lacZ ובגדיל השני ישנה מוטציה בגן lacY. באופן זה ניתן להסיק מנוכחות החלבון מאיזה גדיל הוא נוצר, משום שישנה אפשרות אחת בלבד. בגדיל המסוגל ליצור רק lacZ ישנה בנוסף מוטציה באתר המפעיל כמו בניסוי הקודם כך שגם בנוכחות דכאן יש ביטוי לחלבון. בצורה זו ניתן לראות בוודאות כי המוטציה באתר המפעיל פועלת רק בגדיל בו היא מתרחשת כלומר היא מוטציה דומיננטית הפועלת ב־cis.
לכאורה נראה כאילו הניסוי תוכנן לאחר הבנת המנגנון, בפועל ז'קוב ומונו הניחו כי ישנו אתר ב־DNA בעל התכונות של האתר המפעיל ותכננו את ניסוי ההשלמה כדי להוכיח זאת.
אנלוגים של לקטוז
במהלך סדרת הניסויים השתמשו ז'קוב ומונו בתחליפים או נגזרות של לקטוז. זאת מכיוון שההרכב הכימי שלהם אינו מאפשר לחיידק לפרקם ולכן מקל על עריכת הניסוי. מרכיבים אלה מכונים בשם אנלוגים של לקטוז מכיוון שהם בעלי מבנה כימי דומה לזה של הלקטוז ומבנה זה מאפשר להם לדמות נוכחות של לקטוז. במרבית האנלוגים מוחלפת המחצית של הגלוקוז בקבוצה כימית אחרת דומה בצורתה.
יצחק רהב
יצחק (איזי) רהב (15 בפברואר 1926 - 12 באוגוסט 2015) היה מפקד שייטת 13 וראש מחלקת ים של חיל הים. לאחר שיחרורו מצה"ל מילא שורת תפקידי ניהול בכירים במוסדות ובחברות שונות במשק הישראלי.
ביוגרפיה
רהב נולד בירושלים בשם יצחק רבינוביץ'. בילדותו עברה משפחתו לנצרת בעקבות עבודתו של אביו במשטרת המנדט הבריטי והיו בין היהודים היחידים בעיר. רהב למד בבית ספר נוצרי בעיר, ואחר כך בקיבוץ גניגר ובנהלל. לאחר שובה של משפחתו לירושלים למד בבית ספר תיכון דתי.
בפלמ"ח ובפלי"ם
ביולי 1944 הצטרף לפלמ"ח לפלוגה ו' בעין חרוד. יצא לקורס מפקדי כיתות ולאחריו הצטרף לפלי"ם. באוגוסט 1946 נקרא על ידי חברו יוחאי בן נון להשתתף בפעולת חבלה בספינות גירוש מעפילים. רהב התחפש לפועל ערבי בנמל חיפה ועקב אחר כוחות המשמר הבריטים שתיגברו את המקום בעקבות ניסיון הפיגוע הקודם שנערך בתחילת אותו חודש. יחד עם שחיין נוסף וזוג ימאים שכלל את בן-נון חדרו בליל 22 באוגוסט לנמל והצמידו מוקשים לדופן האונייה "אמפייר רייוול", מהפיצוץ נפער חור בספינה והיא נאלצה להיגרר לתיקונים בנמל אלכסנדריה.
בסוף אותה שנה יצא לקורס מפקדי מחלקות של ההגנה (קורס י"ח) שהתקיים בג'וערה. בפברואר 1947 השתתף במבצע חבלה נוסף נגד הבריטים כשחדר עם אנשי החוליה הימית לנמל חיפה וחיבר מטענים שפגעו בשתי אסדות וספינת מחקר. בהמשך שירותו בפלי"ם היה ממייסדי פלוגת הנמל, שהוקמה בעקבות טבח בתי הזיקוק בחיפה.
אחיו, אשר (זיזי) היה מפקד כוח הליווי של שיירת הדסה והיה מהניצולים הבודדים של אותה שיירה.
בצה"ל
ביולי 1948 חזר לחוליית החבלה הימית וב-1949 פיקד על הקורס המשולב הראשון של לוחמי סירות הנפץ ויחידת החבלה, הבסיס להקמתה של שייטת 13. לאחר הדחתם של מפקד השייטת בן-נון וסגנו יוסף דרור מהפיקוד על היחידה, מונה רהב למפקדה במאי 1950. בתקופתו ביחידה החלה בניית כוח ה"חזירים", צוללות ננסיות.
הוא עזב את תפקידו כמפקד השייטת במאי 1951 לאחר שגויס על ידי אברהם דר למשימה חשאית באגף המודיעין. הוא הצטרף ליחידה 131 והוטל עליו להקים רשת ריגול במצרים. באוקטובר 1951 יצא יחד עם אשתו לדרום אפריקה במטרה לבנות לעצמם סיפור כיסוי לקראת כניסה למצרים תחת השמות הבדויים מייקל ושילה רובינס. לפני יציאתו ביקש להיות כפוף ישירות לראש אמ"ן ולא ליחידה 131 בה לא נתן אמון. המשימה לא הוכתרה בהצלחה לאור קשיים אדמיניסטרטיביים.
רהב חזר לישראל במאי 1953 והתריע על תפקודה הלקוי של יחידה 131 והקמת רשת הריגול הרעועה במקים (שבהמשך תהפוך לפרשת העסק הביש). הוא עבר קורס מפקדי גדודים ושימש קצין לענייני לוחמה זעירה במטה חיל הים. בסוף 1953 נקרא לשוב ולפקד על שייטת 13. הוא פיקד על היחידה במשך ארבע שנים, בהם החלה בסיורי מודיעין בחופי לבנון ופשיטות במצרים. לאחר מלחמת סיני סיים את תפקידו כמפקד השייטת.
ב-1957 מונה למפקד אח"י אילת ובהמשך למפקד "שייטת 1" (שייטת המשחתות של חיל הים). ב-1962 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מינויו של שלמה אראל למפקד חיל הים בתחילת 1966, מונה לסגנו ולראש מחלקת ים. בתפקידים אלו נשא במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה לאור חילוקי דעות עם מפקד חיל הים שלמה אראל.
לאחר השירות הצבאי
ב-1968 התמנה למנהל נמל חיפה תפקיד בו כיהן עד 1977. תקופתו כמנהל בנמל התאפיינה בביצוע רפורמות ומודרניזציה. בשנים אלו יצא ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1977 התמנה למנכ"ל רשות הנמלים וב-1984 למנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר. בשנת 1986 מונה למנכ"ל בנק ישראל ושירת תחת שלושה נגידים עד שעזב את הבנק ב-1993. בשנים 1994 עד 2004 כיהן בדירקטוריון בנק לאומי. במקביל שימש כדירקטור חיצוני בחברות ציבוריות בולטות נוספות כגון "נכסי אזורים", "מהדרין" ו"אחים עופר השקעות".
התנדב מ-1992 בעמותת "ילדים בסיכוי – המועצה לילד החוסה".
רהב התגורר ברמת השרון משנת 1977, היה נשוי, אב לשניים וסב. ב-2011 זכה לתואר יקיר העיר.
לאריסה יאפיקינו
לאריסה יאפיקינו (באיטלקית: Larissa Iapichino; נולדה ב-18 ביולי 2002) היא קופצת לרוחק איטלקייה.
ביוגרפיה
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בבורוס ב-2019 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.58 מטר. באוגוסט 2020 זכתה באליפות איטליה בתוצאה של 6.32. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 סיימה במקום החמישי בתוצאה של 6.59 מטר. בפברואר 2021 זכתה באליפות איטליה באולם בתוצאה של 6.91 מטר, שיא עולם עד גיל 20 ותוצאה השווה לשיא הלאומי לבוגרות שקבעה אימה ב-1998. ביוני 2021 זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות איטליה באצטדיון בתוצאה של 6.42 מטר. ביוני 2022 זכתה בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 6.64 מטר. במרץ 2023 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה באולם וקבעה שיא איטליה של 6.97 מטר.
שיאים אישיים
אולם:
מחלקת המטבע
מחלקת המטבע היא המחלקה האחראית בבנק ישראל על הנפקת מטבעות ושטרות. המחלקה הוקמה עם קום המדינה כחלק מבנק אפ"ק (שהפך בהמשך לבנק לאומי), והייתה אחראית על הנפקת המטבעות והשטרות החדשים של מדינת ישראל מ-1948 ועד 1954 - תחילה הלירה הארץ-ישראלית, שהייתה המשך למטבעות מתקופת המנדט הבריטי, ומשנת 1952 הלירה הישראלית. בשנת 1954 הועברה במלואה לידי הבנק המרכזי - בנק ישראל.
היסטוריה
עם הידיעה שמדינה יהודית הולכת לקום על אדמת ארץ ישראל הוזמנו על ידי מוסדות היישוב שטרות חדשים כדי להחליף את הלירה הארץ ישראלית (לא"י) שהונהגו על ידי שלטונות המנדט הבריטי. באותה תקופה לא היה קיים מוסד פיננסי מרכזי למדינה שבדרך ולא הייתה אפשרות להקים מוסד כזה מפאת חוסר זמן וחוסר בידע, כמו כן היה פחד שהציבור לא יתן את אמונו במוסד פיננסי חדש ולא ישוש להחליף את הכסף. בשל הסיבות הללו פנו מוסדות היישוב לראשי בנק אפ"ק לשם הקמת מחלקה מיוחדת בתוך הבנק שתהיה אחראית על הנפקת המטבע והדפסת הכסף - מחלקת המטבע. עם חלוף השנים והתבססות המדינה בלט הצורך בגוף מרכזי שלא רק ידפיס את השטרות אלא גם יפקח על פעילותה הכלכלית של המדינה, לשם כך הועברה המחלקה ב-1954 לידי בנק ישראל.
אנדרו בל
אנדרו בל (באנגלית: Andrew Bell; 1726 – 1809) היה חרט ומדפיס סקוטי, שייסד את האנציקלופדיה בריטניקה יחד עם קולין מקפרקוהר.
בל היה דמות ססגונית. הוא התנשא לגובה של 54 אינצ'ים (כ-1.35 מ') בלבד, היו לו רגליים עקומות ואף ענקי, ולעיתים, כאשר מישהו היה בוהה באפו, הוא היה מדגישו בעזרת מסכת-נייר. בל החל את הקריירה שלו כחרט סמלים ושמות על קולרי כלבים. בניגוד גמור לקומתו הנמוכה, הוא בחר במכוון לרכוב על הסוס הגבוה ביותר שניתן היה למצוא באדינבורו, ממנו היה נוהג לרדת בעזרת סולם, לקול תשואות העוברים והשבים.
לאחר מותו של מקפרקוהר בשנת 1793, רכש בל את שארית אחוזי השליטה בשותפות מיורשיו ונעשה לבעלים היחיד של הבריטניקה עד למותו בשנת 1809. בינו לבין בנו החורג, תומאס בונאר, נתגלעו חילוקי דעות קשים, ובל סירב להחליף עמו מילה בעשר השנים האחרונות לחייו.
קישורים חיצוניים
Andrew Bell באתר אנציקלופדיה בריטניקה
ג'ון ליסט
ג'ון אמיל ליסט (אנגלית: John List; 17 בספטמבר 1925 - 21 במרץ 2008) היה אמריקאי שרצח את כל משפחתו ב-9 בנובמבר 1971 ולאחר מכן נעלמו עקבותיו. לאחר שהוגדר "נמלט מהחוק" במשך 18 שנה, הוא נתפס ב-1 ביוני 1989 ונשפט למאסר עולם.
נעוריו
ליסט נולד במישיגן והיה בן יחיד לאימו. הוא היה לותרני אדוק ואף לימד בבית ספר של יום ראשון. בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה שירת ליסט בצבא ארצות הברית אך לא זכה להשתתף בקרבות. לאחר שיחרורו מהצבא, למד ליסט באוניברסיטת מישיגן וקיבל תואר במנהל עסקים ובחשבונאות. ב-1 בדצמבר 1951 הוא התחתן עם הלן טיילור, אישה גרושה בת 24, והחל לעבוד כרואה חשבון. לזוג נולדו שלושה ילדים והם רכשו אחוזה יוקרתית בניו ג'רזי בה התגוררו.
הרצח
ליסט נשאר בביתו וחיכה שילדיו יחזרו מבית הספר. פטרישה, בתו הבכורה, התקשרה לליסט ואמרה לו כי אינה חשה בטוב. ליסט הגיע עם רכבו ואסף אותה מוקדם מבית הספר. כאשר השניים הגיעו לביתם, ליסט נכנס ראשון לבית ומיד הסתתר מאחורי הדלת. כאשר פטרישה נכנסה זמן קצר אחריו, הוא ירה בה והרג אותה. פרדריק, בנו הצעיר, נרצח בשיטה זהה. הרצח של ג'ון ג'וניור, בנו הבכור מצד שני היה שונה. ג'וניור הפתיע את אביו כאשר חזר מוקדם מאימון כדורגל. כאשר הוא נכנס לבית הוא הבחין באביו מוציא אקדח ומכוון אותו לכיוונו. ג'וניור הצליח לתפוס את ידו ונאבק איתו ארוכות עד שלבסוף כדור אחד פגע בגבו. ליסט המשיך וירה 9 כדורים נוספים אל עבר בנו הבכור עד שזה מת. על מנת לא לעורר חשד מיידי, ליסט כתב מכתבים למכריו ולבתי הספר של ילדיו שבהם טען כי הוא לוקח את משפחתו לחופשה ועקב כך הם לא יהיו זמינים. הוא גם דאג לשלוח בקשה מראש לסניף הדואר המקומי להפסיק קבלת דברי דואר שנמענו לכתובת ביתו.
ליסט גרר את גופתם של ילדיו ושל אשתו לחדר הנשפים של האחוזה והכניס אותם לשקי שינה, את אמו הוא השאיר בעליית הגג. לאחר הרציחות, בקור רוח יוצא דופן, הכין לעצמו ארוחת ערב, ולאחריה הלך לישון באחד החדרים לא רחוק מגופות משפחתו. הוא התעורר עם עלות השחר ולאחר הכנות אחרונות, הוא שם מוזיקה חזקה, הדליק את כל האורות באחוזה, הפעיל את המיזוג על קור כדי להאט את התפוררות הגופות, ויצא החוצה. תוכניתו של ליסט הושלמה והוא החל במנוסה.
החקירה
התוכנית פעלה כה טוב עד כי הרצח לא התגלה במשך חודש ימים. לבסוף אחד השכנים הבחין כי האורות באחוזתו של ליסט דולקים זה מספר ימים ללא הפסקה. חשדו עלה והוא הזעיק את המשטרה. השוטרים שהגיעו למקום הצליחו להיכנס לאחוזה שם נתגלתה להם הזוועה. בתוך 4 שקי שינה בחדר הנשפים נמצאה הלנה ושלושת ילדיה. בעליית הגג הם מצאו את אמו של ליסט מגולגלת בתוך שטיח. בחיפוש באחד החדרים נמצאו מספר מכתבי פרידה שאותם כתב ליסט למכריו. באחד המכתבים שמוענו לכומר שלו, הודה ליסט בביצוע הרציחות, ואף שיחזר באריכות ובפרטי פרטים את הפשע. עוד הוא כתב כי הוא התפלל למען נשמותיהם של קורבנותיו לאחר הרצח. בסוף המכתב הוסיף ליסט הערה בקור רוח מופגן שבה רשם: "האמא בעליית הגג, היא הייתה כבדה מדי מכדי להזיזה".
אחת השאלות הראשונות שהחוקרים שאלו את עצמם היא כיצד הרצח לא התגלה במשך חודש שלם. מהר מאוד התגלה כי אדם אחד חשד כבר בהתחלה כי משהו אינו כשורה, היה זה המורה לדרמה של פטרישה. התברר כי פטרישה סיפרה למורה כי היא מאמינה שאביה מתכנן לרצוח אותה ואת משפחתה, וכי אם הוא ישמע שהם נסעו לחופשה עליו לחשוד מיד. המורה ניסה לפנות למשטרה בנושא אך מכיוון שלא היו הוכחות מוצקות לכך שנעברה עבירה כלשהי המשטרה לא המשיכה לחקור את העניין. אנשים רבים אחרים הופיעו בפתח האחוזה במשך החודש שעבר לאחר הרצח, אך לאחר שלא קיבלו מענה הם עזבו את המקום.
מודעות מבוקש פורסמו באופן מיידי בין כל גורמי אכיפת החוק במדינה. החוקרים היו משוכנעים כי ליסט יסגיר את עצמו בתוך זמן קצר ואף הציבו מספר שוטרים סמויים בהלווית הקורבנות בתקווה כי ליסט יופיע, אך דבר זה לא קרה. החוקרים הצליחו לאתר את מכוניתו של ליסט שחנתה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, אך הם לא הצליחו לקבוע אם הוא עלה על אחת הטיסות או לא. ראיות רבות נאספו בזירת הרצח שעזרו לבסס את הראיות כנגד ליסט אך לא קידמו את החוקרים לאיתור מקום מסתורו.
החקירה עברה במהרה לידי ה-FBI שהחל במצוד אדם נרחב שהקיף את כל ארצות הברית. לאחר חקירה מאומצת שכללה בדיקה של מאות ראיות וכיווני חקירה שונים ללא הצלחה, החלה החקירה אט אט לדעוך. נראה היה כי ליסט הצליח לבצע את הפשע המושלם, ואנשים רבים החלו להאמין כי הוא לא יבוא על עונשו לעולם.
חייו לאחר הרצח
בעוד ה-FBI עשה את מרב המאמצים לאיתורו, המציא ליסט לעצמו זהות חדשה, רוברט פ. קלארק והתיישב סמוך לעיר דנוור, קולורדו. עוד לפני כן הוציא מחשבונה של אימו כ-200 אלף דולר, סכום שעזר לו להתחיל בחייו החדשים. ככל שעבר הזמן והוא לא נתפס החל ביטחונו של ליסט לגבור. הוא זייף מסמכים שעזרו לו לבסס את זהותו החדשה ופצח בחיים חדשים. הוא חזר לעבוד כרואה חשבון, קנה מכונית חדשה וב-1975 אף הצטרף לכנסייה המקומית. אט אט החל ליסט להתקדם בסולם החברתי ולהשתלב בחברה. למכריו החדשים סיפר, כאשר אלה התעניינו בעברו, כי אשתו נפטרה מסרטן. ב-1985 רוברט קלארק, הוא ג'ון ליסט, התחתן בפעם השנייה לאישה בשם דולרס מילר.
זמן קצר לאחר מכן החל מזלו של ליסט להשתנות. הוא פוטר מעבודתו ובגילו המבוגר התקשה למצוא עבודה חדשה. נוסף לכך, סדקים ראשונים החלו להופיע בתרמיתו הכמעט מושלמת. שכנתו החדשה, וונדה פלנרי, קראה באחד הצהובונים כתבה על ליסט ועל פשעו. פלנרי הבחינה בסימני דמיון רבים בין האדם המתואר בכתבה לשכנה רוברט קלארק. שני הגברים היו בני אותו גיל, עבדו כרואי חשבון, נהגו להתלבש בצורה דומה, והיו מאוד אדוקים בדתם. בכתבה נאמר גם כי לליסט יש צלקת מאחורי אוזנו הימנית, פלנרי ידעה כי צלקת דומה יש גם לשכנה. פלנרי חלקה את חשדותיה עם מילר, אשתו של ליסט, אך זו התקשתה להאמין כי בעלה הוא רוצח מסוכן והתייחסה לטענותיה בביטול.
זמן קצר לאחר מכן ליסט מצא עבודה בעיר ריצ'מונד שבוירג'יניה והזוג עבר דירה אך חשדותיה של פלנרי כלפי ליסט לא דעכו.
המעצר
כ-18 שנה לאחר הרצח מספר חוקרים עדיין המשיכו במאמציהם לאתר את ליסט תוך שהם נחושים לא לתת לו לחמוק ממעשיו ללא עונש. חוקרים אלה לא בחלו באמצעים ואף ניסו לפנות למדיום בניסיון להביא לפריצת דרך בחקירה.
ניסיונות אלה לא הועילו אך פריצת הדרך הגיע בסופו של דבר בדמותה של תוכנית חדשה בשם America's Most Wanted (המבוקשים ביותר באמריקה). ב-1989 חוקרים מניו ג'רזי פנו למפיקי התוכנית בבקשה להקדיש את אחת מתוכניותיהם לליסט. התוכנית שעסקה ועודנה עוסקת (2010) בפרסום תמונותיהם ופשעם של פושעים בטלוויזיה הארצית, הייתה בעלת אחוזי צפייה גבוהים במיוחד, ונודעה כבר בתחילת דרכה כבעלת מוניטין גבוה בכל הקשור לסיוע בתפיסת פושעים נמלטים.
אחת הבעיות שעמדו בפני המפיקים של התוכנית הייתה הזמן הרב שעבר מאז ביצוע הפשע והעובדה כי לא ניתן היה להשיג תמונה עדכנית של הפושע, דבר שהתברר כחיוני בפתירת פשעים קודמים שהוצגו בתוכנית. לא היה ספק כי ליסט השתנה רבות לאחר קרוב ל-20 שנה, והמפיקים החליטו לשכור את שירותו של האומן הפלילי הנודע פרנק בנדר על מנת לנסות ולפסל פסל מעודכן של פניו של ליסט. בנדר ביצע מחקר מקיף שכלל גם התייעצות עם פסיכולוגים, שקבעו כי ליסט השמרני לא ישנה את מראהו רבות, ובחינת תמונותיהם של הוריו של ליסט על מנת לנסות ולחזות את מראהו. הפסל שנוצר התברר בסופו של דבר כדומה להפליא למראהו האמיתי של ליסט וגרף תגובות חיוביות מאנשי מקצוע מכל הקצוות. לאחר שהושלמו כל ההכנות התוכנית על ליסט הייתה מוכנה לשידור.
באופן אירוני למדי ליסט עצמו היה צופה קבוע של התוכנית, ואף עודד אחרים לצפות בה למרות שפעמים רבות תהה אם יבוא יום והוא יופיע בה בעצמו. יום זה אכן הגיע ב-21 במאי 1989 עם שידורה של התוכנית שכללה קטע בן 10 דקות על פשעו של ליסט, ונצפתה על ידי למעלה מ-22 מיליון איש. ליסט עצמו לא היה בביתו באותה העת ולא צפה בתוכנית. לא כך היה הדבר עם פלנרי שראתה את התוכנית והחליטה סופית ליצור קשר עם הרשויות. מלבד פלנרי למעלה מ-300 שיחות הגיעו למספר הטלפון אשר פורסם בתוכנית והביאו לפתיחת כיווני חקירה רבים.
בין כיווני החקירה הראשונים שהחוקרים בדקו היה זה של פלנרי. החוקרים הגיעו לביתו של רוברט פ. קלארק שם פגשו באשתו דולרס מילר שאמרה להם כי בעלה בעבודה. כאשר החוקרים הראו לה את תמונתו, ואת תיק החקירה של ליסט ותיחקרו אותה על עברו של בעלה החלה מילר למרר בבכי. מדבריה של מילר הבינו החוקרים כי בעלה מתאים באופן מלא לפרופיל של הרוצח המבוקש. החוקרים הגיעו במהרה למקום עבודתו של ליסט ועצרו אותו. ליסט לא נראה מופתע מהמעצר, המעיט בשאלות והכחיש בתוקף כי הוא ג'ון ליסט, אך טביעות אצבע שנלקחו ממנו אישרו סופית את זהותו. קרוב ל-20 שנה לאחר שרצח את כל משפחתו נעצר ג'ון ליסט והובא למשפט.
המשפט והמניע לרצח
מראיות שנמצאו בתוך הבית התברר כי ככל הנראה, בשלב מסוים, החליט ליסט כי הדרך היחידה להשתלט על חייו מחדש היא על ידי סתימת הגולל על חייו הישנים, וזאת על ידי רציחת משפחתו. הוא החל לחקור ולקרוא ספרים הנוגעים לדרכים שבהן ניתן לחמוק מרצח. מכריו סיפרו לחוקרים כי הם שמעו אותו מעיר מספר פעמים על כך שלאדם כמוהו יהיה קל מאוד לזייף את המסמכים הדרושים על מנת לקחת לעצמו זהות חדשה. לאחר מחקר מעמיק והכנות רבות, אסף ליסט את ילדיו ערב אחד ושאל אותם כיצד הם רוצים להיקבר כאשר ימותו. פטרישה החלה להבין ככל הנראה מה מתכנן אביהם, ונראה כי זו הסיבה לחשדות שהיא השמיעה באוזני המורה שלה לדרמה בדבר כך שאביה מתכנן לרצוח אותה. הראיות הרבות שנאספו במהלך החקירה לא הותירו מקום לספק כי ליסט ביצע את הרצח ביודעין ולאחר תכנון ממושך.
אחרית דבר
ב-21 במרץ 2008 ליסט נפטר בכלאו בניו ג'רזי בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות. בסופו של דבר הוא הביע חרטה מסוימת על מעשיו, בראיון לקוני צ'אנג בשנת 2002 אמר ש"הלוואי שמעולם לא הייתי עושה מה שעשיתי" ו"אני מתחרט על מעשיי ומתפלל למחילה מאז", כאשר נשאל למה בחר לרצוח את משפחתו במקום להתאבד ענה ליסט כי התאבדות היא חטא, ולכן אם היה עושה זאת היה נמנע ממנו מקום בגן עדן - שם קיווה להתאחד עם משפחתו.
די. בי. קופר וג'ון ליסט
במהלך השנים ולפני תפיסתו של ליסט הועלה החשד כי ליסט ודי. בי. קופר, חוטף מטוס שעקבותיו נעלמו, הם אותו אדם. קופר חטף את המטוס 15 ימים בלבד לאחר שליסט רצח את כל משפחתו. כמו כן, גילו, מאפייני פניו ומבנה גופו של ליסט דמו מאוד לאלה של קופר. חוקר ה-FBI הראשי של החטיפה, ראלף הימלסבך הצהיר כי ליסט הוא חשוד מרכזי בפרשה. קופר צנח מהמטוס עם 200 אלף דולר אותו סכום כסף שליסט הוציא מחשבונה של אמו מספר ימים לפני הרציחות. לאחר שנתפס ונעצר ב-1989, הכחיש ליסט בתוקף כי הוא קופר וה-FBI הגיע למסקנה כי הוא לא חשוד בחטיפת המטוס.
גניאודקטיס
גניאודקטיס (שם מדעי: Genyodectes) הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הצרטוזאוריים שהתקיים באמריקה הדרומית במשך הקרטיקון התחתון שלפני 112 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים
המאובנים של הגניאודקטיס התגלו בארגנטינה במחוז צ'ובוט בתצורת "Cerro Barcino" כשממצאים מצויים כיום במוזיאון של לה פלאטה. הוא תואר למדע ב-1901 בידי החוקר סר ארתור ס. וודוארד (Arthur S. Woodward), אשר כינה אותו בתור: "לסת נושכת" (מילולית: "genys" - לסת, "dektes" - נשיכה). זאת עקב הממצאים הבודדים של שרידי השיניים, החוטם והלסת העליונה שהעידו שהיה טורף. מבנה הלסת מרמז על קשר בינו לבין הצרטוזאורוס שהתקיים באמריקה הצפונית וכן בפורטוגל ובטנזניה.
טורף זה הגיע לממדים של 6.25 מטרים ומשקל של 750 ק"ג, כך שהיה טורף גדול יחסית בסביבתו. במקור סברו שדינוזאור זה בטל מספק עקב קרבתו לצרטוזאורוס, אך מבנה סידור השיניים מרמז על קשר אחר מעט. מספר חוקרים הניחו שהיה קרוב יותר לאבליזאוריים, למגלוזאוריים ואולי אף לאבות הטירנוזאוריים, אך בהמשך נרמז שהוא שמר על מאפיינים רבים של בני הקבוצה צרטוזאוריה.
אדיאמן (נפה)
נפת אדיאמן (בטורקית: Adıyaman) היא נפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. הנפה הוקמה בשנת 1954 ושטחה 7,614 קילומטרים רבועים. נכון לשנת 2020 חיו בנפה זו 632,459 תושבים. בירת הנפה היא העיר אדיאמן.
אל הרינגטון
אלברט "אל" הרינגטון (באנגלית: Albert "Al" Harrington; נולד ב-17 בפברואר 1980 באורנג', ניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד. הרינגטון, המתנשא לגובה 2.06 מטר, שיחק בליגת ה-NBA במשך כ-16 עונות.
ראשית חייו
הרינגטון נולד באורנג' שבניו ג'רזי, ועבר עם משפחתו לרוסל, אשר בניו ג'רזי אף היא, שם שיחק במסגרת קבוצת הכדורסל של תיכון סיינט פטריק. הרינגטון נבחר לשחקן הכדורסל הטוב ביותר לשנת 1998 על ידי העיתון USA Today, וזכה בפרס שחקן השנה של נייסמית'.
אינוצ'נטי
אינוצ'נטי (באיטלקית: Innocenti), הייתה חברה איטלקית לייצור רכב שנרכשה על ידי פיאט ב-1989, והמשיכה להתקיים שם כחטיבה עד 1997.
אל הרינגטון
קריירה
בשנת 1998, בהיותו בן 18, נבחר הרינגטון בדראפט ה-NBA במקום ה-25 על ידי קבוצת אינדיאנה פייסרס. בעונת הרוקי שלו בפייסרס לא היה דומיננטי, וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק. עונתו השנייה הייתה טובה יותר מהקודמת, וממוצע הנקודות שלו משחק עלה ל-6.6. בעונתו השלישית הוא המשיך במגמת השיפור. בעונת 2001-2002, עונתו הרביעית של הרינגטון באינדיאנה, הפך הרינגטון לשחקן משמעותי בקבוצה, כשקלע 13.1 נקודות והוסיף 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך לאחר כחצי עונה, נפצע בברך במשחק מול בוסטון סלטיקס, והחמיץ את שארית העונה. בעונתו החמישית בפייסרס שיחק הרינגטון בכל משחקי הקבוצה, ושמר על יכולתו הטובה מהעונה הקודמת. בעונתו השישית באינדיאנה, נבחר הרינגטון במקום השני לתואר השחקן השישי של העונה.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקים פרדיננדו אינוצ'נטי חברה לייצור מכונות.
אל הרינגטון
קריירה
ב-15 ביולי 2004 הרינגטון נשלח בטרייד לאטלנטה הוקס תמורה לסטיבן ג'קסון. באטלנטה הפך הרינגטון לראשונה לשחקן חמישייה קבוע, והשיג את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בקריירה שלו עד אז, 17.5 בממוצע, ואת שיא ממוצע הריבאונדים עד כה (7 בממוצע). בעונתו השנייה באטלנטה המשיך במגמת השיפור, וקלע 18.6 נקודות (שיא קריירה שנשבר רק 4 שנים מאוחר יותר) עם 6.9 ריבאונדים בממוצע.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה אינוצ'נטי לייצר קטנועים תחת המותג למברטה, שהורכבו ברישיון גם בישראל, והפכה למתחרה הגדולה של הווספה.
אל הרינגטון
קריירה
אחרי עונת 2005-2006 הפך הרינגטון לשחקן חופשי. הרינגטון חתם בהוקס, ומיד הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס תמורה לבחירת דראפט בסיבוב הראשון. בקדנציה השנייה שלו באינדיאנה קלע הרינגטון 15.9 נקודות ושבר את שיא הקריירה שלו באחוזים לשלוש.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
כל הפעילות התעשייתית של הקבוצה התרכזה במפעל ענק ברובע למברטה (Lambrate), במזרח מילאנו. אינוצ'נטי הקימה מספר חברות בנות ברחבי העולם, ביניהן חברת הפלדה פלאנטה אינוצ'נטי אורינוקו באמריקה הלטינית.
אל הרינגטון
קריירה
ב-17 בינואר 2007 הרינגטון עבר לגולדן סטייט ווריורס בטרייד יחד עם סטיבן ג'קסון, שארונאס יאסיקביצ'יוס וג'וש פאוול בתמורה לטרוי מרפי, מייק דאנליבי, אייק דיאוגו וקית' מקלוד שעשו את הדרך ההפוכה. עונתו הטובה ביותר בווריורס הייתה הראשונה, בה הוא קלע 17 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה יכולתו ירדה, וגם ממוצעיו. בעונה השלישית הוא שיחק חמישה משחקים בלבד, בהם השיג את ממוצע השיא שלו בחטיפות למשחק, 1.4 במשחק.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
קבוצת אינוצ'נטי התחלקה לשלושה חלקים נפרדים:
אל הרינגטון
קריירה
ב-21 בנובמבר 2008 נשלח הרינגטון בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לג'מאל קרופורד. המעבר הטיב עם הרינגטון, אשר קלע בעונתו הראשונה בקבוצה את ממוצע הנקודות הגבוה בקריירה שלו (20.7), ובנוסף השיג אחוזי שיא מהעונשין, 80.4% בממוצע. בעונתו השנייה ממוצעיו ירדו מעט, אך הוא שמר על יכולת טובה.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
עם מותו של מייסד החברה בשנת 1966, החברה נוהלה על ידי בנו לואיג'י, אשר בשנות ה -1970 המוקדמות, החליט להופך את שלוש החטיבות הנפרדות לחברות עצמאיות. בשנים אלה נמכרה חברת ההנדסה לחברת סנטאוסטקיו (Santeustachio) שבבעלות קונצרן IRI השייך לממשלת איטליה.
אל הרינגטון
קריירה
ב-15 ביולי 2010 חתם הרינגטון על חוזה בדנוור נאגטס.
אינוצ'נטי
תולדות החברה
חרף ההצלחה של הלמברטה באיטליה, נפגעה החברה עקב העדפת המכונית על ידי האיטלקים, והמפעלים הועתקו לחברות בנות בספרד ובהודו.
בין השנים 1961 ל-1976 הפעילה אינוצ'נטי מפעל הרכבה (ברישיון) של דגמי מכוניות מתוצרת BMC (בריטיש מוטורס קומפני), ואחרי שחברת BMC נרכשה על ידי בריטיש ליילנד המשיכה אינוצ'נטי להרכיב מכוניות של ליילנד.
המכונית הראשונה שייצרה הייתה האוסטין A40 פארינה. בהמשך, ייצרה אינוצ'נטי את ה IM3,J4 ו I5 שהיו גרסאות של אינוצ'נטי ל BMC ADO16 (לימים ה מוריס 1100). לאחר מכן, ייצרה אינוצ'נטי את מכונית הקבריולה הראשונה שלה ה 950S שהייתה למעשה אוסטין הילי ספרייט אך בעיצוב איטלקי. באמצע שנות השישים החלה אינוצ'נטי לייצר את המיני, תחת השם האינוצ'נטי מיני וזאת ברישיון מבריטיש ליילנד, ייצור שנמשך למעלה מעשור. מכוניות מדגם זה ייבאו לישראל במשך תקופה קצרה.
ב-1972 השתלטה בריטיש ליילנד על אינוצ'נטי, והחליטה על הפסקת ייצור קטנועי הלמברטה. באותה תקופה, החלה אינוצ'נטי לייצר את הריג'נט שהייתה בעצם גרסה זהה לאוסטין אלגרו.
ב-1976 נקלעה בריטיש ליילנד לקשיים ומכרה את אינוצ'נטי לממשלה האיטלקית ולקונצרן דה תומסו בראשות אלחנדרו דה תומסו. המכונית הראשונה שיצרה אינוצ'נטי לאחר שינוי הבעלים הייתה הברטונה, שהייתה עדיין מבוססת על מכלולים ומנוע בריטיים. ב 1982 החליפה אינוצ'נטי את כל המכלולים ואת המנוע באלו של דייהטסו. ייצורה של הברטונה המשיך כך עד 1992 תחת שמות שונים כגון דה תומסו.
ב-1997 הפסיקה פיאט להשתמש במותג אינוצ'נטי ומאז המותג אינו בשימוש.
יסו"ד
חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית) היא התארגנות פעילי שמאל-חברתי אשר הוקמה בשנת 2000.
אודות התנועה
על פי אתר האינטרנט של התנועה, "מטרתה לקדם את הדיון הציבורי בשאלות חברתיות - כלכליות ופוליטיות - תרבותיות פנימיות. יסו"ד חותרת להבהיר את הסכנות הממשיות הנובעות מהמהלך הנאו-ליברלי הנוכחי; להצביע על היתרונות הכלכליים של בלימת מגמת ההפרטה; ולהראות לאן ניתן להגיע חברתית, כלכלית ופוליטית מנקיטת מדיניות ציבורית סוציאל-דמוקרטית".
יסו"ד מוציאה לאור את כתב העת 'חברה' - כתב עת סוציאליסטי הנכתב בהתנדבות ועוסק בענייני חברה, כלכלה, פוליטיקה ותרבות.
בין חברי יסו"ד נמנים: פרופ' דני גוטוויין, ד"ר עמי וטורי, שי כהן, יפתח גולדמן, פעילים נוספים מקבוצות שיתופיות, מהקיבוץ העירוני בבית שמש (תמוז), ואחרים.
ב-1 במאי 2001 ערכה התנועה מפגש בסמינר אפעל, שמטרתו הייתה יצירת קואליציה של כל הארגונים החברתיים החדשים בישראל.
ב-31 בינואר 2011 השתתפו נציגי יסו"ד בכנס "בונים סוציאל-דמוקרטיה" שנערך בסמינר הקיבוצים. כנס זה אורגן על ידי מס"ד (המטה הסוציאל-דמוקרטי) ויסו"ד. השתתפו בכנס פוליטיקאים ממפלגת העבודה, בהם עמיר פרץ, מזכירת המשמרת הצעירה ויו"ר מחוז ירושלים, אילן גילאון ונציגים נוספים ממרצ, אנשי התנועה הירוקה, שרון קטרון מוועד מרצי האוניברסיטה הפתוחה ועוד כ-200 פעילים. מטרת הכנס, שהתכנס כתגובה לקריאתו של דני גוטווין הייתה בניית כוח פוליטי המורכב ממפלגות שמאל שונות, התומך בערכים סוציאל-דמוקרטיים.
דוד בונפלד
דוד בונפלד (נולד במרוקו ב־1953) כיהן כראש עיריית באר שבע בשנים 1997–1998, ובמשך שנים ארוכות כסגן ראש העיר. הוא איש מפלגת הליכוד ומפלגת "צח" העצמאית. כיהן מ-2011 כיושב ראש הוועדה הקרואה ביישוב ערערה, עד הבחירות אשר התקיימו ב-2013, בהן התמודד על מקום במועצת עיריית באר שבע.
ביוגרפיה
משפחתו של בונפלד עלתה ממרוקו לישראל כשהיה בן שלוש ויושבה במעברת חצרים שבבאר שבע. לאחר מכן עברו להתגורר בשכונה ד' צפון - אזור הנחשב כסמל לעוני בעיר.
עם תום שרותו בצה"ל, החל לעבוד כמחסנאי בחברת רסקו ולאחר מכן התקדם בסולם הדרגות בחברה. בהמשך עזב את רסקו. ב-1985 סיים לימודי תעודה במנהל עסקים, מונה למנהל המחוז הדרומי של חברת "המשקם", וכן לחבר הנהלת מועדון הכדורגל בית"ר באר שבע. במקביל פתח סוכנות לביטוח.
בשנת 1989 נבחר לחבר מועצת העיר מטעם הליכוד. ב־1993, עם פרישת יצחק רגר מהליכוד והקמת "צח" כמפלגה עצמאית, הצטרף גם הוא לתנועה. ב־1996 מונה לסגן ראש העיר. עם פטירתו של רגר, בשנת 1997, מונה לכהן כראש עיריית באר שבע.
בשנת 2001 כיהן כיועץ ראש הממשלה אריק שרון לענייני חברה ורווחה.
בבחירות של 2003 חבר בונפלד לטרנר ברשימתו "באר שבע 1", והתמודד כסגנו. בונפלד המשיך בקשר עם טרנר ונכנס עמו למועצה גם בשנת 2008. בונפלד כיהן כסגן ראש העיר, במקביל לבעלותו על סוכנות הביטוח וכהונה כיו"ר תאגיד המים "מי שבע". כיהן כיו"ר דירקטוריונים שונים. הוא נחשב לאחד ממקורביו של הרב אלעזר אבוחצירא.
ב-2011 מונה על ידי הממשלה לשמש כראש מועצת היישוב הבדואי ערערה. במסגרת תפקידו פעל לקידום תוכניות בנייה והרחבה של היישוב.
בשנת 2013 התמודד בבחירות על ראשות עיריית באר שבע.
דוד בונפלד מונה בשנת 2014, ליו"ר הועדה המרחבית לתכנון ובנייה במשרד הפנים. בשל כך, ומחשש לניגוד אינטרסים, חייב היה להתפטר מחברותו במועצה המקומית. בדברי הפרידה ברך דוד בונפלד את ראש העיר וחברי המועצה, והבטיח להמשיך ללוות ולשרת את תושבי באר שבע בכול נושא שיחפצו. בדבריו אמר:"אין ספק כי המועצה המקומית נחשבת כבית השני שלי, הבעתי את מלוא יכולותיי למען העיר שאני מאוד אוהב". תפקידו החדש כולל אחריות רבה על הרשויות הבדואיות שבהם מתוכננים תהליכי בנייה רבים ופיתוח מואץ בשנים הקרובות.
בונפלד נשוי אב לשלושה. בנו, אלעד, היה כדורגלן מועדון הפועל באר שבע במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
פלקטה
פלקטה (Falcata) היא חרב שהייתה בשימוש השבטים האיברים בעת העתיקה. הייתה בשימוש נרחב עד הכיבוש הרומי.
מקור השם
המושג "פלקטה" איננו עתיק, כפי שניתן היה לצפות ממושג המתאר חרב מהעת העתיקה. נראה שהמונח הומצא על ידי פרננדו פולגוסיו בשנת 1872. מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי הלטיני ensis falcatus, כלומר "חרב מגל". הוא בחר בשם "פלקטה" ולא "פלקטוס" כי חרב בספרדית היא בלשון נקבה ואילו "פלקטוס" היא בזכר. אף שהשם לא נולד בעת העתיקה הוא אומץ על ידי הקהילה המדעית.
היסטוריה וצורה
מקור הפלקטה דומה למקור רוב החרבות העתיקות בעלות צורה זו. פלקטה כמו חרבות מגל אחרות הגיעה מסכין-מגל שמקורו בחקלאות בתקופת הברזל. עם הזמן הסכין התארכה עד כדי כך שאפשר היה להשתמש בה בתור חרב. חרב זו דומה לחרבות אחרות מהצורה הזאת כמו למשל הח'ופש המצרי והקופיס היווני.
פלקטה היא חרב בעלת להב אחד שהולך ומתרחב לקראת השליש האחרון של הלהב ואז חוזר ומתעקל בכיוון הנגדי על מנת ליצור את החוד. כך נוצרת חרב קמורה קמעה הטובה בעיקר לשיסוף, אך גם לדקירה. הידית מעוצבת בצורת וו ולעיתים קרובות נוספה שרשרת לידית על מנת לאפשר אחיזה טובה יותר של החרב. אף שפלקטה היא בעיקרה חרב בעלת להב אחד בלבד, נמצאו פלקטות עם שני להבים מחודדים.
הפסאז'ים המקורים של פריז
הפסאז'ים המקורים של פריז (בצרפתית: Passages couverts de Paris) הם מכלול של מעברים (פסאז' הוא מעבר) בין בתים בהם הוקמו גלריות מסחריות.
מאפיינים
באופן כללי, הפסאז'ים המקורים הם מעברים וגלריות שחודרים מבעד לבתים, או שנבנו כחלק מהם. גלריות אלו מקורות בחלונות זכוכית שמחדירים אליהן אור בזנית, שיוצר תאורה מיוחדת ואופיינית להן. כמעט כל הפסאז'ים נמצאים בגדה הימנית של נהר הסן, בגבולות פריז לפני הרחבתה בשנת 1860, בעיקר באזור "השדרות הגדולות" של פריז, מקום בו התגוררו הלקוחות המבוססים יותר של העיר בתקופת הקמתם.
היסטוריה
רוב רובם של הפסאז'ים המקורים נבנו במחצית הראשונה של המאה ה-19, בעיקר בין השנים 1822–1837, במטרה להגן על קהל הלקוחות המבוסס יותר של העיר מפני פגעי מזג האוויר, וכדי להציע להם הרכב מסחרי מגוון. בפריז היו בסביבות 150 פסאז'ים מקורים בשנות החמישים של המאה ה-19, שהפכו מודל עבור ערים צרפתיות נוספות.
תוכנית השיפוצים הגדולה של הברון אוסמן, שחצתה את הרבעים הישנים של פריז בזמן סלילת השדרות הגדולות, האיצה את בנייתן של חנויות כלבו גדולות, ואלו הביאו לשקיעתם של הפסאז'ים המקורים ולהיעלמותם של חלקם הגדול.
ב"מדריך מצויר של פריז" מתקופת הקמתם נכתב: "פסאז'ים אלה, המצאה חדשה זו של המותרות התעשייתיים, הם מעברים מקורי זכוכית ומצופי שיש, העוברים במפולש דרך גושי-בתים שלמים, שבעליהם התאחדו לצורך יוזמות כגון אלה. משני צידי המעברים הללו, המקבלים את אורם מלמעלה, נמשכות המהודרות שבחנויות, כך שפסאז' כזה הוא בגדר עיר, אף עולם בזעיר אנפין".
אזכורים תרבותיים
הפילוסוף וחוקר התרבות הגרמני ולטר בנימין עבד על כתיבת מסה רחבת היקף שנקראה "מפעל הפסאז'ים", או "הפסאז'ים של פריז, מופע-קסמים דיאלקטי", בו התכוון לנתח את העידן המודרני דרך פרטים זניחים כביכול שלו, כגון הפסאז'ים המקורים. להשקפתו היו פסאז'ים אלה "צורות חלומיות של התרחשות", מעין חלומות של העידן הקפיטליסטי העולה, שמגלמים את ההתלהבות מן החדש והמודרני ביותר מחד ואת "החזרה הנצחית של הדומה" מאידך. "מפעל הפסאז'ים" של בנימין, אותו לא השלים מעולם, נועד להוביל עידן זה לעבר "התעוררות" מאותו חלום.
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'
בית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' או בקיצור בית הקברות פוניבז' הוא בית קברות יהודי לשומרי שבת, השוכן בדרום בני ברק, סמוך לבית הקברות שומרי שבת הוותיק. עם הקמתו תכנן הרב יוסף שלמה כהנמן, ראש ישיבת פוניבז' ומייסדה, להעלות לקבורה בו את עצמותיהם של הגאון מווילנה והחפץ חיים, אך הרעיון לא התממש.
היסטוריה
בית הקברות הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי מייסד ישיבת פוניבז', הרב יוסף שלמה כהנמן. נקברו בו נדבנים שתרמו לאחזקת מוסדות פוניבז' וכונו "נציבים". בחלקו הדרום-מזרחי הוקצה מתחם מיוחד לרבני ישיבת פוניבז' ובראשם הרב כהנמן עצמו. הקבר הראשון שנכרה בבית הקברות הוא של הרבנית גוטל שך, רעייתו של ראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך, שהובאה למנוחות בי"ח בשבט תשכ"ט. קברו של הרב שך עצמו הוא היחיד מבין קברי רבני הישיבה הממוקם במתחם עצמאי. הקבר חריג גם במראהו ובגודלו והוא משמש מוקד עלייה לרגל במיוחד בערבי ראש חודש.
בין הקבורים בבית הקברות: ראשי ורבני ישיבת פוניבז' לדורותיהם ובכללם הרב יחזקאל לוינשטיין, הרב שמואל רוזובסקי, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, וכן הרב רפאל ברוך טולדנו, הרב משה שמואל שפירא, והרב גדליה נדל. במתחם בית הקברות מצוי האוהל ובו קבריהם של אדמו"רי חסידות אלכסנדר.