cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איש הגשם
עלילה
צ'ארלי מברר את פרטיה החסויים של הקרן, ומגלה כי היא מפרנסת אדם המאושפז בקביעות בבית חולים פסיכיאטרי. הוא נוסע לבית החולים עם המכונית שירש, אך הרופאים מסרבים לגלות לו מי האיש שאותו מפרנסת הקרן ומה הקשר שלו לאביו של צ'ארלי. צ'ארלי חוזר אל המכונית ומוצא בה חוסה, שמכיר את המכונית היטב וטוען שהיא שייכת לאביו שלו. מסתבר שאותו אדם הוא היורש. צ'ארלי מגלה להפתעתו, שהיורש, ריימונד (דסטין הופמן), הוא אחיו הבכור האוטיסט, שצ'ארלי כלל לא ידע על קיומו.
צ'ארלי חוטף את אחיו בניסיון לקבל את הכסף. זוהי הפעם הראשונה שריימונד יוצא מבית החולים מזה עשרות שנים והוא אינו יודע כיצד מסתדרים מחוץ למוסד זה. ריימונד מתגלה גם כאדם הסובל ממוגבלויות רבות הקשורות לתסמונת שלו, ובהן קושי רב בהסתגלות למצבים חדשים, הגורם לאורח חיים קשיח ומוגדר: שגרת צפייה קבועה וקשיחה בטלוויזיה, הרכב מזון מוגדר ואחיד ועוד. אורח חייו האובססיבי של ריימונד אינו מקובל על צ'ארלי אך הוא לומד אט-אט לקבל את האובססיות של אחיו, לקבל אותו ולאהוב אותו. במהלך המסע מתברר גם שריימונד הוא "איש הגשם", שהגעגועים אליו מעיקים על צ'ארלי מזה שנים רבות. צ'ארלי זונח את תוכנית החטיפה שלו ומנסה לקבל אפוטרופסות על ריימונד במטרה להשלים את החסך שלו ביחסים משפחתיים.
ככל שצ'ארלי וריימונד מכירים זה את זה טוב יותר, התקשורת ביניהם משתפרת, אף על פי שהיא נותרת בעייתית. בעקבות דברים שריימונד אומר בתקריות שונות, מבין צ'ארלי שריימונד הועבר מבית המשפחה אל המוסד הסגור כשצ'ארלי היה פעוט וריימונד היה בן שמונה. ריימונד אולץ לנתק כל קשר עם סביבת בית משפחתו, משום שכמעט גרם לתאונה ביתית חמורה ואבי הילדים חשש לביטחונו של צ'ארלי. צ'ארלי מבין שמטפליו של ריימונד במוסד טעו, כשאמרו לו, שלקותו של ריימונד גורמת לו להיות אדם חסר רגשות חיבה ואחווה. לריימונד קשה להבין ולהסביר את רגשותיו, אולם הפרידה מצ'ארלי מעיקה גם על ריימונד במשך כל השנים. מה גם, שריימונד חש רגשי אשמה בשל התקרית שגרמה לפרידה זו. צ'ארלי מבין שריימונד חש אהדה כלפיו ושהפגישה ביניהם הייתה נחוצה גם לריימונד.
ההשראה
הסרט מבוסס על דמותו של קים פיק הנחשב שוטה-עילוי, אם כי אינו סיפורו האישי. מתוך דמותו של קים פיק מוצגת בסרט רק דמותו של גאון אוטיסט והקיצוניות המאפיינת את חייו. מצד אחד היכולת לחשב חישובים מסובכים כהרף עין, אך מצד שני חוסר היכולת להבין את חשיבותו של הכסף וקשייו החברתיים הרבים. דסטין הופמן, שגילם את דמות האוטיסט בסרט, נפגש עם קים פיק ולמד לחקות את תנועותיו ואת תפיסתו. הסרט תרם לשיפור המודעות לגאונים אוטיסטים ועזר בכך לקים פיק עצמו. על ההתפתחות של קים פיק לאחר הסרט וסיפור חייו האמיתי כאדם שהיווה השראה לסרט, נעשה סרט דוקומנטרי בשם "איש הגשם האמיתי". בסרט מוצגת ההיפתחות שלו לחברה, אף שהוא אינו יכול לחיות באופן עצמאי וגר עם אביו. הבדל נוסף בין פיק, מקור ההשראה לסרט, לבין דמותו בסרט, הוא בכך שבסרט ההתמודדות היא לאחר מות האב, בעוד שפיק עצמו גר עם אביו החי במשך שנים רבות לאחר יציאת הסרט.
עיבוד בימתי
החל מ-30 ביוני 2023 מעלה התיאטרון הקאמרי הצגה המבוססת על הסרט. בתפקידים הראשיים משחקים דביר בנדק ודן שפירא. התרגום הוא של שלומי מושקוביץ והבימוי של דפנה זילברג.
דולב קליפורני
דולב קליפורני (שם מדעי: Platanus racemosa) הוא מין של עץ, יליד מדינת קליפורניה שבארצות הברית, בה הוא גדל במספר סוגים של בתי גידול: בקניונים, על גדות מעיינות, ולאורך נחלים ונהרות.
תיאור
עץ זה מגיע לגובה של 35 מטרים ולקוטר גזע של עד מטר אחד. הגזע בדרך כלל מתחלק לשניים או יותר גזעים גדולים ולסניפים רבים. הקליפה עשויה טלאים בצבעי בז', לבן, צהבהב, אפור, ורדרד, וחום בהיר. קליפה מבוגרת הופכת כהה יותר ומתקלפת.
עלה גדול עשוי להגיע עד לרוחב של 25 סנטימטר ולו שלוש או חמש אונות.
עלים חדשים הם בצבע ירוק שקוף בהיר וצמרי במקצת. בסתיו, העץ משיר כמויות עצומות של עלים יבשים בגוון זהוב אדמדם. התפרחת מורכבת מכמה ראשי פרחים כדוריים. נקבת הפרח מתפתחת לאשכולות פרי כדוריים שכל אחד מהם הוא פרי יבש בעל זרע בודד בצבע חום-אדום-צמריו שעיר.
שימושים
העץ הקשה גס ומחוספס, וקשה לפיסול ועבודה.
העץ ניטע כעץ נוף בנופי גינות ציבוריים ופרטיים, במטרה להצל על המבנים ולקררם, כחלק מבנייה ירוקה.
האבקה והשערות על עלים ופרחים יכולה לגרום לתגובות אלרגניות.
סיריל אביטבול
סיריל אביטבול (בצרפתית: Cyril Abiteboul; נולד ב-14 באוקטובר 1977) הוא מהנדס ומנהל צרפתי. היה מנהל קבוצת הפורמולה 1 של רנו בין השנים 2014 – 2020. שימש בעבר כמנהל קבוצת קאטרהם.
קריירה
אביטבול נולד וגדל בפריז. לאחר לימודי התיכון למד הנדסה רב תחומית במכון גרנובל לטכנולוגיה (Grenoble ENSEEG ). לאחר סיום לימודיו בשנת 2011 הצטרף לחברת רנו בבולון-ביאנקור כאחראי על אתר האינטרנט של קבוצת רנו. בשנת 2007 מונה לתפקיד מנהל פיתוח עסקי ובשנת 2010 מונה למנהל הפעילות של קבוצה.
לקראת עונת 2012 הפסיקה הקבוצה את פעילותה ועברה להתחרות בשם "לוטוס". בעקבות כך עזב אביטבול את הקבוצה. בספטמבר אותה שנה הצטרף לקבוצת קאטרהם. חודשיים וחצי לאחר מכן לאחר מכן מונה למנהל הקבוצה. ביולי 2014 עזב את קבוצת קאטרהם ושב לקבוצת רנו כחלק מתהליך של ארגון מחדש במערך הפורמולה 1 של רנו. בינואר 2015 מונה למנהל הקבוצה.
כמנהל הקבוצה הוביל את חזרתה לאליפות בעונת 2016. במהלך עונת 2018 הודיעה קבוצת רד בול על הפסקת שיתוף הפעולה עם רנו שהייתה ספקית המנועים של הקבוצה במשך 12 עונות. חודשיים לאחר מכן החתים הצליח אביטבול לשכנע את דניאל ריקארדו, נהגה של קבוצת רד בול, לעזוב את הקבוצה ולהצטרף לרנו החל מעונת 2019, החתמה שנחשבה למפתיעה במאבק בין הקבוצות.
לקראת עונת 2021 הודיעה רנו על שינוי ארגוני ומיתוג מחדש של קבוצת הפורמולה כקבוצת אלפין. בעקבות כך הודיע אביטבול על התפטרותו.
יהודי חסות
יהודי חסות (בגרמנית: Schutzjude, מילולית: יהודי מוגן) היה מעמד משפטי בגרמניה של יהודים שקיבלו מאת השלטונות כתב חסות לאחר שהעלו בעבור זאת מס מיוחד. מעמד זה ניתן לעיתים לבודדים ולעיתים לקבוצה. תמורת התשלום אותו העבירו לחצר השליט, קיבלו היהודים "כתב קיום" Schutzbrief והודות לו נהנו יהודי החסות מזכויות שהיו שמורות על פי דין לנוצרים בלבד. מעמד יהודי החסות ניתן ליהודים על ידי אחד השליטים המקומיים במדינות גרמניה השונות של אותה תקופה. מעמד החסות ודרגתו עברו בירושה מהורים לבניהם.
כתב החסות שנתן השליט ליהודיו קבע מה מותר להם לעשות, התיר והגביל את זכותם לנוע ממקום למקום וקבע את גבולות חופש הדת מהם נהנו היהודים. לרוב אישר כתב החסות ליהודים לעסוק במסחר וקבע את סוג המסחר המותר, התיר להם לעסוק במתן הלוואות ואף כלל התר לקיום מצוות הדת ולעיתים אף אישר ליהודים להקים לעצמם בית כנסת.
עוד מתקופת ימי הביניים נחשבו היהודים כזרים, הוגבלו בתעסוקתם ובמגוריהם ושילמו מס מיוחד עוד בתקופה הרומית על מנת לזכות בהגנה. מסעי הצלב העמידו את יהודי גרמניה (ושאר אירופה) במצבי סכנה ושמד שכתבי הפריבילגיות לא עזרו למניעתם. ב-1103 קבע היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את תקנות שלום הארץ, לפיהן, הועמדו יהודים לראשונה בתולדות גרמניה תחת הגנה מיוחדת.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחרי עלילת הדם בפולדה, הגדיר ב-1236 את כל יהודי גרמניה כעבדי לשכת האוצר, אסר עליהם לשאת נשק, שלל את חופש התנועה שלהם וחייב אותם בתשלום מיסים לאוצר הקיסר. במקביל ועידת לטראנו הרביעית חייבה את היהודים להזדהות על ידי לבוש מיוחד. אלברכט הראשון, מלך גרמניה העניק ב-1298 את היהודים של דורטמונד ואת ההכנסות מהם לארכיבישוף של קלן. באותה שנה התקיימו פרעות ביהודי וירצבורג, נירנברג, באמברג, רוטנבורג והיילברון. פרעות על רקע האשמה בחילול לחם הקודש. (פרעות ריינטפלייש), 1315-1317 פרעות "מלקי היהודים" בהנהגת "המלך ארמלדר". 1342 מס של גולדן אחד על כל יהודי מעל גיל 12. 1348-1350 פרעות המגפה השחורה. האשמת היהודים בהרעלת בארות.
שמואל קלמי
שמואל קלמי הוא אלוף-משנה במילואים, אשר פיקד על גדוד הסיור של הצנחנים ועל חטיבה 55.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. בצנחנים עבר קלמי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה ובהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן שימש קצין אג"ם חטיבת הצנחנים, בכ"ט בנובמבר 2002 מונה למפקדו הראשון של גדוד הסיור של הצנחנים, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן בין השנים 2003–2005 שימש כמפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים, וכסגן מפקד החטיבה בשנים 2005–2007 כולל מלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים. בתפקידו הבא מונה להקים ולפקד על מחלקת הגנה באמ"ץ.
נובאיידראן
נובאיידראן (בהונגרית: Novajidrány) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
נשותיו של מוחמד
מוחמד, נביא האסלאם, נשא במהלך חייו 11 עד 13 נשים בנסיבות שונות. כל אחת מנשותיו זכתה בפי המאמינים לכינוי "אם המאמינים" (בערבית: أم المؤمنين).
נובאיידראן
בנובאיידראן הייתה קהילה יהודית קטנה ובמקום עדיין קיימים קברים יהודיים.
נשותיו של מוחמד
ח'דיג'ה
נישואיו הראשונים של מוחמד היו בשנת 595, בגיל 25, לח'דיג'ה, בת ה-40, שהייתה סוחרת אלמנה ומעסיקתו של מוחמד. מוחמד היה נשוי לה במשך 25 שנה עד שנפטרה בגיל 65. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים שמתו בצעירותם ובת אחת (פאטמה בת מוחמד), בנוסף על שלוש בנות שהיו לח'דיג'ה מנישואיה הראשונים. כל עוד הייתה ח'דיג'ה בחיים היו אלו נישואין מונוגמיים וכנראה גם מאושרים כי מוחמד לא נישא לאישה נוספת. בתרבות הערבית, נישואין היו בדרך כלל מוסדרים בהתאם לצרכים של שבט והתבססו על הצורך לכרות בריתות בתוך השבט ועם שבטים אחרים לפיכך נישואיו הנותרים של מוחמד נועדו בין היתר לחזק בריתות ידידות. במהלך נישואיהם רכשו עבד בשם זיאד והחליטו לאמץ אותו.
סודה
בשנת 620, ימים מעטים אחרי מותה של ח'דיג'ה, בגיל 50, נישא לסודה בת זמעה, אלמנה משבט קורייש, שבטו של מוחמד, לפי גרסה אחת היו לה מספר ילדים מנישואיה הקודמים לפי גרסה אחרת היה לה רק בן אחד שנהרג בקרב על ג'לולה; גם לגבי גילה בעת הנישואין יש גרסאות שונות החל ב-27 וכלה ב-55. על פי אבן סעד סודה נפטרה בשנת 674. יש גרסאות הטוענות שמוחמד רצה לגרשה ומסופר כי מחשש שמוחמד יגרש אותה, ויתרה סודה על היום שהגיע לה במסגרת סבב הנשים של מוחמד לטובת עאישה.
עאישה
באותה שנה (620) התארס לעאישה בת ה 6 והרווקה, בתו של חברו הטוב אבו בכר. לפני אירוסיה למוחמד הייתה מאורסת לבנו של ראש שבט נופל, שנתן חסות למוחמד, אך מחשש האם כי בנה יתאסלם בעקבות נישואיו עם עאישה בוטלו האירוסין והיא התארסה עם מוחמד בשנת 620; הוא התחתן איתה בשנת 622; עאישה נפטרה ב-678. יש מחלוקת במסורת המוסלמית אם מוחמד נישא קודם לסודא או קודם לעאישה. לפי מספר חדיתים, מוחמד שכב עם עיישה בהיותה בת 9 שנים. מלומדים באיסלאם מנסים לטעון שמוחמד שכב עימה בגיל מאוחר יותר, אך אין שום חדית שתומך בגרסה זו. עיישה היא דמות דומיננטית באסלאם. לאחר מותו של מוחמד, היא הייתה דומיננטית מבחינה פוליטית, והייתה מעורבת במאבקים ובמלחמות בין הפלגים השונים באסלאם.
יש מספר רב של חדיתים שנאמרו בשם עאישה. למשל, יש חדית בו היא אומרת ש"הפסוק שעוסק בהנקת מבוגרים ובסקילה, היה תחת הכרית שלי, ונאכל על ידי עז ביום בו הנביא הלך לעולמו". החדית הזה בעייתי מבחינה תיאולוגית, כי התיאולוגיה המוסלמים טוענת שהאל הבטיח לשמר את הקוראן במלואו, ולכן, פסוק שנאכל על ידי עז, סותר טענה זו. https://sunnah.com/ibnmajah:1944 לפי חדית מפורסם, שנאמר בשם אחת מנשותיו של מוחמד, עיישה נהגה להניק מבוגרים שנכנסו לבקרה (היא ביקשת מבנות משפחתה להניק במקומה, שכן היא הייתה צעירה מאוד, ולא הייתה בהריון), זאת בניגוד ליתר נשותיו של הנביא, שסרבו להניק מבוגרים. https://sunnah.com/ibnmajah:1947. חדיתים נוספים של עיישה טוענים שהנביא כושף, והתחיל לדמיין שהוא עושה בלילה דברים, שהוא כלל לא עשה. https://sunnah.com/ibnmajah:3545
חפסה
במהלך כיבוש מכה נהרגו גברים רבים וכתוצאה מכך נשים רבות התאלמנו. מוחמד נישא לאלמנות מהקרבות: ב-625, בהיותו בן 55, נישא לחפסה בת עומר, אלמנה בת 19 שהתאלמנה בקרב על באדר, היא נפטרה בשנת 666. בשל היותן קרובות בגיל התיידדה חפסה עם עיאשה.
זינב
ב-626 נישא לזינב בת חוזיימה שהייתה אלמנה מהקרב על באדר. היא הייתה בסוף שנות ה-20 או בת 48 (לפי גרסאות שונות). זינב נפטרה לפי גרסאות שונות בין חודשיים לשנתיים לאחר חתונתם.
ריחאנה
אחרי קרב השוחה שניהל מוחמד, לקח כשפחה את ריחאנה, במקורה בת שבט בני נדיר ואלמנתו של אחד מבני שבט בנו קורייזה היהודים. יש גרסאות הטוענות שהיא התאסלמה ונישאה למוחמד ויש כאלו הטוענות שלא התאסלמה או לא נישאה לו. היא הלכה לעולמה כנראה שנה לפני מוחמד.
זינב בנת ג'חש
זינב בנת ג'חש, בת דודתו של מוחמד, הייתה אלמנה כשארגן את נישואיה לזיאד, בנו המאומץ. זיאד גירש את זינב. כשמוחמד נישא לה זינב הייתה אשתו החמישית במקביל, בזמן שלאחרים הותר לשאת רק ארבע נשים בבת אחת והתעוררה בעיית גילוי עריות בכך שמוחמד נישא למי שהייתה אשת בנו. זינב נפטרה בערך במועד פטירתו של מוחמד.
מוחמד אבן ג'ריר א-טברי מספר כי מוחמד ביקר בביתו של בנו, זיאד, כאשר זה לא היה בבית. זינב הייתה לבושה למחצה, ומוחמד קרא "יבורך האל שגורם ללבבות לרטוט". זינב הבינה שמוחמד חושק בה, ומכאן ואילך היא דחתה את בעלה זיאד. זיאד הציע למוחמד להתחתן עם אשתו, אך מוחמד אמר לו שישמור את אשתו לעצמו. מקורות מוסלמיים אחרים דוחים מסורת זו. מאחר שזינב כבר לא רצתה אותו, זיאד התגרש מאשתו. לאחר הגירושין, נשא אותה מוחמד לאישה. קהל המוסלמים לא קיבל בצורה יפה שאדם מתחתן עם גרושתו של בנו, ובתגובה לכך התקבל הפסוק בקוראן שאומר שיש לבטל את אימוץ הבנים באסלאם.
ג'וירייה
ב-628, בהיותו בן 58, נישא לג'וירייה בנת אל-חארת', אלמנה שבוייה בת 20 מהקרב נגד שבט בנו מוסטליק. היא נפטרה ב-673.
רמלה
בסוף אותה שנה נישא לרמלה (אום חביבה), בת לאחת המשפחות התקיפות בשבט קורייש - בני אומייה. רמלה הייתה אחותו של מועאויה הראשון ובת דודו של עות'מאן בן עפאן. בעלה הראשון ואב בתה חביבה, עבד-אללה, היה אחיה של זינב בת ג'חש, הם התגוררו באתיופיה, כאשר בעלה התנצר והיא סירבה לעזוב את האסלאם היא התגרשה ממנו. אחרי מותו של עבד-אללה נישאה רמלה בת ה-30 למוחמד. טקס הנישואין נערך באתיופיה בלי נוכחותו של מוחמד, רק 6 שנים מאוחר יותר נסעה למדינה והצטרפה למוחמד. רמלה נפטרה ב-666.
צפיה
ב-629 מוחמד בן ה-59 נישא לצפיה (ספיה) בת ה-17, בתו של חי בן אחיטוב, יהודייה בת שבט בני נדיר, אלמנה ידועה ביופייה ומשכילה, שבעלה הראשון נהרג בקרב ח'ייבר בו היא נלקחה בשבי. צפיה נפטרה בשנת 670.
מיימונה
ב-630 נישא למימונה בנת אלחארת' (בַּרַה) בת ה-36, אחותה למחצה של אשתו המנוחה זינב בת חוזיימה, נפטרה ב-674.
מריה
האחרונה בנשותיו הייתה מריה הקופטית, רווקה נוצרייה בת 20, נשלחה אליו כשפחה. ילדה לו בן (אברהים) שמת בגיל שנה לערך. היא נפטרה ב-637.
לפי המקורות האסלאמיים, מריה התגוררה אצל אשתו של מוחמד, חפסה. מוחמד אמר לחפסה שאביה רוצה להיפגש איתה, וכשזו הלכה לבקר את אביה, מוחמד שכב עם מריה. חפסה חזרה לביתה, ונתגלה לה מה שאירע, והיא כעסה על מוחמד. מוחמד ביקש מחפסה שלא לספר ברבים את שאירע, אולם היא סיפרה את המעשה לעיישה. מוחמד נשבע לשתי נשותיו שלא לשכב יותר עם מריה. אולם לאחר מכן, ג'בריל נתגלה למוחמד ואמר לו את הפסוק הקוראני "מדוע אתה הנביא מונע מעצמך את אשר האל ייעד לך?". פסוק זה אישר למוחמד להפר את שבועתו לנשותיו, והוא המשיך את הקשר עם מריה.
שורש 203
במילון קאנגשי יש 172 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
טיפוח כלבים
טיפוח כלבים הוא טיפוח הגייני וקוסמטי של כלבי בית. טיפוח הכלב כולל מגוון טיפולים לפרווה כמו רחצה, חיטוי וצחצוח, הברשה, תספורת או דילול, התרת קשרים, היפטרות מטפילים וקרציות, הדברת פרעושים ומריטת שיער מת. בנוסף, קיימים טיפולים נוספים שאינם קשורים לפרווה כמו ליטוש וקיצוץ ציפורניים, ניקוי אוזניים, צחצוח שיניים, שטיפת עיניים והסרת עור מת, וכן טיפול בהפרשות וריחות לא נעימים.
היסטוריה
התקופה האליזבתנית בבריטניה מספקת עדויות קדומות ביותר לפעילות טיפוח פרוות חיות מחמד. בעוד ששיטת הטיפוח איננה ברורה, חיות המחמד נראות נקיות ומטופחות. ייתכן שספרים בשווקים ניקו אותן. ליתוגרפיה מהתקופה אכן מציגה כלב מגולח בעודו ישוב בחיק גברת, וישנם תחריטים מהתקופה של נשים המגלחות כלבים.
כיאה לערש האופנה, לצרפת מיוחסים חלק ניכר מעיצובי פרוות הכלבים הראשונים. ברנסאנס הצרפתי, כלבים שחיו בבתי האצולה לעיתים קרובות זכו לטיפוח לפי אותן אופנות עיצוב שיער מפוארות כמו בעליהם. גזעי רטריבר מתולתלי פרווה, כפי הנראה אבותיהם של הפודלים של ימינו, טופחו על ידי ספרים נודדים מקצועיים.
בתקופת לואי ה-15 הייתה פריחה של טיפוח כלבים, ונמצאו רישומים ראשונים של סלוני טיפוח כלבים. במאה ה-18, בתקופת לואי ה-16, פודל טוי היה הכלב הרשמי של חצר המלוכה בצרפת. סלוני טיפוח כלבים המשיכו לתפקד גם אחרי נפילת המלוכה בצרפת, והפודל היה לכלב הלאומי של הרפובליקה. למרות שמקור הגזע כנראה איננו מארץ זו, הפך לכה מזוהה עמה, עד כי נודע בשם "פודל צרפתי".
הפודלים הראשונים היו כלבי מים, כלבים שנשלחו לשטוף ולהחזיר ציד מהמים. מסיבה זו התאימה להם ביותר התספורת ה"קונטיננטאלית", קרי, גילוח חלקי ומסוגנן של גב ואחורי הכלב. תספורת זו הייתה פופולרית בקרב אנשים אמידים. כלביהם קיבלו מראה של אריה, סמל למעמד וכוח. באנגליה תספורת זו אכן זכתה לשם "תספורת אריה". התספורת אומצה עם מספר שינויים גם בארצות הברית, בשם "תספורת אוכף אנגלי". במאה ה-19 תספורת זו זכתה לתחייה מחודשת בפריז. אנשים הגיעו בימי ראשון לגדות נהר הסן עם כלביהם. שם, תמורת תשלום, ספרים סיבנו את הכלבים, טבלו אותם במי גפרית על מנת לקטול פרעושים, רחצו אותם במי הסיין, ייבשו ואז סיפרו אותם.
בתקופה זו, תספורות הכלבים עוצבו יותר ויותר על פי תסרוקות נשים פופולריות. תסרוקתה המסולסלת של אשת נפוליאון השלישי, הקיסרית אז'ני, היוותה השראה לתספורת פודלים שנקראה "פודל בחבלים", בה עדיין סופרו הכלבים בתספורת קונטיננטאלית, אך פרוות הראש והכתפיים הוארכה, כך שהסתלסלה לכדי מראה חבלים הנסרכים על הארץ.
ספרים מהמאה ה-19 אף הם מעידים כי היה טיפוח כלבים באירופה ובארצות הברית בתקופה זו: "ספר הכלב" (ורו שאו, 1879) מזכיר טיפוח כלבים באנגליה ומדגיש את חשיבותו לרווחתו והופעתו של הכלב, ו"סודות הכלבייה של אשמונט" נותן עצות טיפוח לרחצה, טיפוח וריכוך הפרווה (בוסטון, 1893).
לא ברור בדיוק באיזו תקופה הדבר קרה, אך ככל שהפודל הפך מקובל בכל רובדי האוכלוסייה, פותחו עבורו סגנונות תספורת רבים ושונים, קלים יותר לתחזוקה.
ברם, לא רק הפודלים זכו לטיפול בפרוותם. מוקדם בתולדות גזעי הטריירים בעלי פרוות-קש (wire-coated terrier) בבריטניה, גילו כי ניתן לעצב את פרוותם של כלבים על ידי מריטת השיער המסתיר את קונטור גוף הכלב באמצעות תפיסתו בין האצבע והאגודל, ללא גרימת כל כאב לכלב. כן התגלה כי סילוק הפרווה הישנה מביא לצימוח פרווה חדשה, חזקה, ועשירה יותר בצבע ומרקם. טיפול זה מתאים לכל הגזעים בעלי פרוות-קש. (Tom Gately, Dog World Jul. 1976).
שנות ה-20 הסוערות של המאה ה-20 הביאו אופנות חדשות לעיצוב שיער הנשים, ובעקבותיהן אף לעיצוב פרוות הכלבים. נשים החלו לגלות עצמאות חדשה, להתמרד נגד המגבלות הוויקטוריאניות הקשוחות, ואף נתנו לכך ביטוי חיצוני בכך שהחלו להסתפר בתספורת קצרה. בנוסף לתספורת "הגברית" הן אף החלו להחזיק כלבים גדולים יותר במקום כלבי השעשועים הקטנים, אך סיפרו אותם באותם סגנונות פודל "נשיים".
בשנות ה-60 סגנון פרוות הכלבים המרדני שוב שיקף את התקופה. הכלבים דמו ל"ילדי הפרחים", כאשר פרוותם שזורה בפרחי פלסטיק, ולעיתים צבועה בצבעים פסיכדליים. לראשונה, ברוח השוויון הבין-גזעי, הפך הכלב המעורב לפופולרי, ופרוותו הושארה ארוכה וטבעית – ברוח החופש.
רחצה
ניתן לרחוץ כלבים בכיור, מקלחון או אמבטיה; ניתן אפילו לרחוץ אותם בחוץ באמצעות צינור גינה, בתנאי שהמים חמים מספיק כדי למנוע היפותרמיה. יש לרחוץ כלבים במים חמימים, אך לא חמים מידי, מפני שהם עלולים לצרוב את עורם ואף לגרום לכוויות. אסור לרחוץ כלבים בעלי פרווה ארוכה, עבה או צפופה מבלי להברישה מבעוד מועד וכן להתיר את הקשרים שעלולים להיווצר בה.
זמינים סוגים רבים של סוגי שמפו ומרככים המיועדים לכלבים. עבור כלבים בעלי פרווה צפופה או דו-שכבתית, ערבוב מוקדם של השמפו עם מים יעזור להבטיח פיזור אחיד יותר של השמפו. אין להקציף את הראש, שכן מגע של מוצרי טיפוח עם העיניים לגירוי, עצבנות ואף לדלקות עיניים. בנוסף, שימוש עודף במים עלול להוביל להילכדותם בתעלת האוזן ולדלקות אוזניים משניות. לאחר השימוש בשמפו, יש לשטוף את הכלב היטב, מכיוון ששאריות כימיקלים עלולים לגרום לגירוי וגרד בעור. רוב הכלבים אינם דורשים רחצה תכופה. שמפו על פרוותם לעיתים קרובות מדי עלול להסיר ממנה את השומנים הטבעיים של הכלב, אשר שומרים על עורו, מה שיוביל ליובש העור (איכתיוזיס).
היגיינת הפה
טיפול שיניים והיגיינת הפה חשובים מאוד לבריאות הכלב. בזמן הטיפוח ניתן להשתמש בערכות לטיפול השיניים הקיימות בשוק, כמו מברשות שיניים ומשחות שיניים מיוחדות המיועדות לכלבים. דגמים רבים של מברשות שיניים כוללים עיצוב גמיש בעל שלושה ראשים, השומר על הלחץ המתאים על כל משטחי השן בכל לחיצה. משחת שיניים המיועדת לשימוש על כלבים היא לרוב תהיה משחת שיניים ללא סוכר, עם חומרי טעם שונים. בניגוד לנהוג אצל בני אדם, אין צורך לשטוף את פיו של הכלב לאחר צחצוח שיניו.
במידה ונדרש טיפול מקיף יותר, ניתן לגשת לווטרינר. הכלב יעבור הרדמה קצרה, במהלכה יסיר הווטרינר את האבנית באמצעות מכשיר הנקרא "סקיילר". לאחר מכן השיניים הוא יצפה את שיניו של הכלב בחומרי הגנה (פוליש) כדי למנוע הצטברות חוזרת של אבנית, מה שיקשה על הצטברות חיידקים. בצורה זו נמנעים ריחות פה חזקים, דלקות חניכיים, איבוד שיניים וזיהומים מסובכים, אשר עלולים להיות מסוכנים.
עונת 2008/2009 בפרמייר ליג
עונת 2008/2009 הייתה העונה ה-17 של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-16 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-24 במאי 2009.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. וסט ברומיץ' אלביון, סטוק סיטי והאל סיטי (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו ניוקאסל יונייטד, מידלסבורו ווסט ברומיץ' אלביון. במקומן לליגה הבכירה עלו וולברהמפטון וונדררס, בירמינגהאם סיטי וברנלי.
כדורגלנים מצטיינים
ניקולא אנלקה מצ'לסי כבש 19 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
סטיבן ג'רארד מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
ראיין גיגס ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
אדווין ואן דר סאר ממנצ'סטר יונייטד זכה ב"פרס כפפת הזהב" לשוער הטוב של העונה. זו הזכייה השנייה ברציפות שלו.
ארטו פאסילינה
ארטו פאסילינה (בפינית: Arto Paasilinna; 20 באפריל 1942 – 15 באוקטובר 2018) היה סופר פיני ועיתונאי.
ביוגרפיה
פאסילינה נולד בקיטילה שבלפלנד, בן לעורך-דין ולעקרת-בית ואח לסופר ארנו פאסילינה, יליד 1935 ולחבר הפרלמנט האירופי ריינו פאסילינה, יליד 1939. פאסילינה למד באוניברסיטה העממית של לפלנד בשנים 1962–1963. בשנים 1963–1975 עבד כעיתונאי, כעורך וכעורך ראשי בעיתונים ובכתבי-עת שונים. הוא הוסיף לפרסם טור קבוע בעיתון גם בין השנים 1975 ו-1988. אולם ההכרה הציבורית, ההצלחה והתהילה שזכה להן בעקבות פרסום הרומן שנת הארנב (Jäniksen vuosi), אפשרו לו להתמסר מ-1975 בראש ובראשונה לכתיבה הספרותית. פאסילינה פרסם עד 2004 שלושים וחמישה ספרים, ועשרים ושמונה מתוכם הם רומנים. בנוסף לרומנים כתב פאסילינה גם ספרי מסעות ותצלומים, תסריטים לקולנוע ותסכיתי רדיו.
מילקשייק אבק שריפה
מילקשייק אבק שרפה (באנגלית: Gunpowder Milkshake) הוא סרט פעולה אמריקאי שבוים בידי נבות פפושדו ונכתב בידי פפושדו ואהוד לוסקי. הסרט יצא בארצות הברית בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-14 ביולי 2021, וב-15 ביולי בבתי הקולנוע בישראל. בסרט מככבות קארן גילאן, לנה הידי, קארלה גוג'ינו, קלואי קולמן, מישל יאו, אנג'לה באסט ופול ג'יאמטי.
Lowgold
Lowgold היא להקת אינדי רוק אנגלית שהוקמה ב-1997 בסנט אלבנס, המורכבת מהסולן והגיטריסט דארן פורד, הגיטריסט הראשי דן סימונס והבסיסט מיילס ווילי.
מילקשייק אבק שריפה
תקציר העלילה
סם (קארן גילאן) הייתה רק בת 12 כשאמה סקרלט (לנה הידי), מתנקשת-על, נאלצה לנטוש אותה ולהיעלם. 15 שנים מאוחר יותר, סם היא ציידת ראשים והיא עובדת עבור "הפירמה" החברה בה עבדה אמה. היא משתמשת בכישרונה יוצא הדופן על מנת לנקות אחר התיקים הכי מסוכנים של "הפירמה" לה היא נאמנה בצורה עיוורת. סם נשלחת למשימת חיסול שגרתית ונאלצת לבחור בין נאמנותה לחברה שגידלה אותה, או להצלת חייה של אמילי (קלואי קולמן) בת ה-8. כדי לשרוד היא חוברת מחדש לצוות "הספרניות" שעבדו עם אמה. שלושה דורות של נשים חייבות למצוא דרך לסמוך זו על זו, לעמוד מול "הפירמה" וצבא המתנקשים שלה ולחסל את אלו שיכולים לקחת מהן הכל.
Lowgold
היסטוריה
סולן הלהקה לעתיד, דארן לי פורד, יליד טידוורת', המפשייר, בילה חלק ניכר מילדותו במסעות ברחבי צפון אירלנד, גרמניה ואנגליה. שם הוצב אביו, שהיה איש צבא. יותר מאוחר למד בפנימייה ליד דובר. את 10 השנים הקודמות לפני שהקים את Lowgold בילה ב - את הדולה והתיפוף בלהקות רבות כמו The Knievels עם אחיו הבכורים גארי ושיינצ'לו ועם מיילס ווילי בגיטרה.
מילקשייק אבק שריפה
הפקה
בינואר 2019 פורסם שקארן גילאן תככב בסרט, ולאחר מכאן פורסמו גם הליהוקים של לנה הידי , אנג'לה באסט , פול ג'יאמטי ,מישל יאו , קארלה ג'וגינו , איוואן קיי , אדם נגייטיס וראלף אינסון.
הסרט צולם מיוני עד אוגוסט 2019 בברלין.
Lowgold
היסטוריה
Nude Records החתימה את הלהקה בסוף 1998 לאחר שמנהלי צפו בחזרה אחת. לאחר מכן החלה הלהקה להקליט את אלבום הבכורה שלה עם המפיק האמריקאי טוני לאש.
הלהקה בקושי יכלה לפרנס את עצמה מכיוון שכל המהדורות נגנזו באופן זמני מפני שהלייבל NUDE היה בקשיים כלכליים.
הלהקה הצליחה סוף סוף להוציא את סינגל הבכורה שלה ביולי 2000, שנבחר לסינגל השבוע הן ב-NME והן ב-Melody Maker. והלהקה ערכה סיבובי הופעות נרחבים, כולל דאבל פיצ'ר עם גרנדדי ועם Doves, כמו כן, היו המופע הפותח בסיבוב ההופעות של קולדפליי באוקטובר 2000.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון Just Backward of Square בפברואר 2001, ומכרה 40,000 עותקים בבריטניה והעפילה לטופ 40. לאחר מכן, נתקלה הלהקה בבעיות נוספות עם הלייבל שלה.
בדצמבר 2001, הלייבל Nude וזרוע הפרסום שלו Bare Tunes נכנסו לפירוק מרצון עקב חוב כספי. הלייבל איבד את עסקת ההפצה שלה עם סוני ועסקה חדשה של הרגע האחרון עם PIAS נפלה. מאוחר יותר טען ווילי שהלייבל בזבז כל רווח שהפיק מזמש על קידום אולטרסאונד, שהתפצל ב-1999[16] והאשים את הלייבל בחוסר הגינות והותיר את הלהקה עד "צווארה בחרא פיננסי". בעוד שסוויד, ההרכב הידוע ביותר של הלייבל הוחתם מחדש בלייבל האם של Nude Sony (שדאגה לענייני הלהקה לפני התקפלות Nude), רבים מההרכבים הקטנים יותר של הלייבל, כולל Lowgold, נותרו עם חוב משמעותי וללא חברת תקליטים.
לאחר קריסת Nude, הלהקה גילתה שהלייבלים הגדולים לא ששים להחתים אותה מחדש. ללהקה היו חובות של 58,000 ליש"ט וחבריה החלו לעבוד במשרות שונות על מנת לפרוע את חובות. למרות זאת הלהקה הוציאה שלושה אלבומים נוספים, אחד בלייבל Goldhawk Recordings, השני ב-Sanctuary Records והשלישי ב-Dedted Records, לייבל שהלהקה הקימה.
הלהקה טענה במקור שהשם Lowgold נגזרה ממילה נורדית, שתורגמה ישירות כ"בעל ערך מוסתר". עם זאת יותר מאוחר הודו חבריה שזו רק מילה שפורד המציא.
אנה אסטי
אנה דזיובה (ברוסית: А́нна Дзю́ба, באוקראינית: Га́нна Дзю́ба; נולדה ב-24 ביוני 1990), הידועה בשם הבמה אנה אסטי (Anna Asti), היא זמרת אוקראינית. סולנית לשעבר מלהקת ארטיק & אסטי, בשנים 2010–2021.
ביוגרפיה
אנה דזיובה נולדה ב-24 ביוני 1990 בעיר צ'רקאסי שבאוקראינה. בצעירותם שרו הוריה של אנה בלהקה מוזיקלית, אך לא זכו להצלחה רבה בתחום. לזמרת יש אחות גדולה.
בשנת 2010, המפיק ארטיום אומריקין החליט ליצור פרויקט מוזיקלי חדש - ארטיק & אסטי. באינטרנט הוא נתקל בהקלטה של המבצעת אנה דז'יובה והציע לה שיתוף פעולה. באולפן מוזיקה בקייב הם הקליטו את היצירה המשותפת הראשונה שלהם "Antistress".
בשנת 2013, עברה אסטי מקייב למוסקבה. לאחר יציאת אלבום האולפן השני Здесь и сейчас של ההרכב ארטיק & אסטי, הקבוצה זכתה לפופולריות רבה: האלבום הגיע לשלוש פעמים פלטינה והוכר כאחד הפופולריים ב-2015 על פי Yandex.Music.
בשנים 2018–2019 היא פתחה שני מכוני יופי במוסקבה תחת השם "Бюро красоты от Анны ASTI".
ב-2 בנובמבר 2021, הודיע ארטיק על עזיבת הזמרת אסטי מהקבוצה ארטיק & אסטי. הקבוצה המשיכה בפעילותה בהרכב שונה, מאז שעזבה את הקבוצה, החלה אסטי קריירת סולו משלה.
חיים אישים
בדצמבר 2020, נישאה אסטי לאיש העסקים סטניסלב יורקין.
רובה M16
M16 (נכתב גם כ-M-16) הוא רובה סער (רוס"ר) אמריקני מתוצרת חברת קולט בקליבר 5.56 מ"מ. משמש כרובה השירות האישי של רוב חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית מאז שנת 1964 וכנשקם האישי של רוב חיילי צה"ל מאז שנות ה־90 של המאה ה־20 אך מוחלף (בהדרגה) ביחידות הקרביות, מאז תחילת שנות ה־2000, ברובי M4A1 שמבוססים על ה-M16 ומ־2006 בתבור ובמיקרו-תבור. רובי ה־M16 הם מרובי הסער הנפוצים ביותר בעולם, ונמצאים בשירות במדינות רבות.
היסטוריה
רובה ה־M16 נגזר מאב טיפוס שפותח על ידי חברת "ארמלייט" ונקרא AR-10. זה היה רובה בקליבר 7.62 מ"מ שתוכנן להתמודד כמחליף ל־M1 גאראנד ומאוחר יותר לרובה M-14. על אף שהפסיד, המשיכה חברת "ארמלייט" לפתחו עד שיצרה את רובה AR-15 שהיה אב־הטיפוס של ה־M16 בקליבר 5.56 מ"מ.
רובה ה־AR-15 נכנס תחילה לשימוש מוגבל בחיל המשטרה הצבאית של חיל האוויר האמריקאי כבר ב־1957, ובהמשך לשימוש קרבי מוגבל על ידי צבא דרום וייטנאם והכוחות המיוחדים של צבא היבשה. כאשר עבר מפתחו, יוג'ין סטונר, לחברת קולט, קיבל הנשק את השם M16 וזכה במכרז של הצבא האמריקני כולו. הרובה החליף בשירות את ה-M14 וההצטיידות המסיבית בו החלה מ־1966.
לאחר שנמצא מתאים לסטנדרטים של צבא ארצות הברית, ה־M16 הותאם על מנת לענות על הצרכים של חיילי צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בחודשים הראשונים לשימוש נתגלו בעיות רבות בשימוש בו, בין היתר בגלל שינויים באבק השרפה של הכדורים, מחסניות עם 20 כדורים בלבד, ומעצורי ירי מחשיפה ללחות, שהפכו את הנשק לשנוא על החיילים האמריקאים. כל אלה יחד עם השמועה שמדובר בנשק פלא שאינו דורש ניקוי ותחזוקה שוטפים, הביאו למעצורים שחלקם השביתו את הרובים כליל דווקא במהלך קרב. בתקופת השימוש הראשונה שלו, נרשמו עשרות מקרים של חיילים שנמצאו הרוגים לאחר קרב כשבידיהם רובה חדש תקוע לגמרי. לאחר מספר שינויים ושיפורים שעיקרם מחסניות גדולות יותר של 30 כדורים, טיפול בבעיית אבק השריפה, ושינוי הסגסוגת בחלקים שנטו להחליד, הנשק התחבב על החיילים, והוא משמש את החיילים האמריקאים עד היום. בשנת 1986 החליף צבא ארצות הברית את רוב רובי M16A1 ברובי M16A2. הדגם החדש פתר בעיות רבות שהיו בדגם המקורי והציע הנדסת אנוש ואמינות טובות יותר. בשנות ה־2000 עברו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים האמריקני לדגם M16A4, הנחשב למתקדם ביותר בסדרת ה־M16.
ה־M16 הגיע לישראל ברכבת האווירית בזמן מלחמת יום הכיפורים ב־1973, החליף את הרובים הישנים והפך לנשק האישי של רוב חיילי צה"ל. בשנות השמונים, עם פיתוח הגליל על ידי התעשייה הצבאית הישראלית (שנכנס לשירות ב־1974) נדחק ה־M16 לצד והגליל תפס את מקומו, אך לאחר כעשור של שימוש הגליל לא הוכיח עצמו כיורש ראוי, ובעקבות מספר בעיות שלא נפתרו חזר צה"ל להשתמש ב־M16 בשנות ה־90. החל משנת 2000 עבר צה"ל לשימוש ב־M4A1 קרבין, גרסה מקוצרת ומתקדמת של רובה ה־M16A2. החל בשנת 2002 נכנס לשימוש התבור במספר יחידות חי"ר ובמידה, ואחרי ניסוי מוצלח בזמן מבצע חומת מגן ומבצע דרך נחושה הוחלט לאמצו כרובה השירות של יחידות החי"ר. כיום (2021) התבור (בדגם תבור X-95 פלאט-טופ) נמצא בשימוש חטיבת גבעתי, חטיבת גולני וחטיבת הנח"ל, ומספר חטיבות חי"ר במילואים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 החל צה"ל בהסבת רובי M16A1 ארוכים לרובים מקוצרים על ידי ניסור הקנה (בסדנאות חיל החימוש), החלפת מתפסים והחלפת הקת הקבועה בקת טלסקופית הזהה לזו של הרובה M4A1 שמשרת בחיל הרגלים, חיל ההנדסה הקרבית ויחידות מובחרות בצה"ל.
תכונות
ה־M16 הוא רובה סער שמנגנונו מבוסס על לחץ גזים וקירור אוויר, ועל עקרון המכנס סגור (חזרת המכלול, והנקירה מבוצעות בנפרד). הכלי מוזן באמצעות מחסנית המכילה 30 כדורים (בצה"ל מקובל למלא את המחסנית ב־29 כדורים בלבד, על מנת למנוע מעצורים ולהאריך את חיי המחסנית). משקלו הנמוך של הנשק מושג על ידי שימוש בסגסוגות אלומיניום וחלקי פלסטיק עבור רוב גוף הנשק כאשר בית הבליעה ומנגנון הירי מורכבים מפלדה. בשימוש בכוונות ברזל, מיקומה של הקת בהמשך הקנה, מקטין את קפיצת הקנה ומאפשר חזרה מהירה יותר לתמונת כוונות ושמירה יחסית על המכוון במצבי ירי אוטומטים. אורכו הרב יחסית של הקנה, הוא מצד אחד גורם שלילי בעיני המשתמשים בו, בעיקר ביחידות ללוחמה בשטח בנוי (וביחידות הפועלות מתוך כלים משוריינים) אך מנגד, הוא גם מרכיב חשוב בדיוקו של הנשק. המרחק המוגדל בין הכוונות (שהוגבהו כפיצוי על הגבהת הקת) גם הוא מאפשר ירי מדויק יותר, באופן עקיף.
בנוסף ניתן להרכיב עליו מגוון כוונות אופטיות ומכשור עזר כמו דורגלים, מטול רימונים ועוד. לנשק מצב נצור ועוד שני מצבי ירי:
נתונים טכניים
∗ קוטרו של הקליע לפני שנורה הוא 5.76 מ"מ, מלחץ הגזים שנוצרים בעת הפיצוץ הוא נדחס אל תוך הקנה שקוטרו הוא 5.66 מ"מ, בתוך הקנה מצויים שישה סלילים שקוטרם 5.56 מ"מ והם חורצים את הכדור ומעניקים לו תנועה סביב צירו המעניקה לו יציבות. בסופו של דבר הקליע יוצא מהקנה כשקוטרו 5.56 מ"מ.
טווח מקסימלי עבור ירי ב־45 מעלות. הטווח היעיל המקסימלי קטן מקילומטר אחד.
‡ירי באוטומט ללא צורך בהחלפת מחסניות וללא מעצורים.
חלקי המכלול
במכלול נמצאים גם:
פירוט הבריח
הבריח הוא החלק האחראי על גריפת הכדור, נעילתו בבית הבליעה (על ידי סיבוב של 1/16 מסיבוב שלם) ופליטת התרמיל הריק לאחר הירי. הנוקר יוצא מחור הנמצא בתוך הבריח. על הבריח נמצאים:
דגמים שונים
במשך השנים יוצרו מספר דגמים של ה־M16 על מנת לענות על צרכים של יחידות צבא שונות. לאחר חבלי הקליטה במלחמת וייטנאם יוצר ה-M16A1, זה הוא למעשה ה־M16 הסטנדרטי בצה"ל, וזה ששימש את חיילי צבא ארצות הברית משנות השבעים ועד שנות התשעים של המאה ה־20. בשנות התשעים, לאחר שנים של מחקרים הגיעו בצבא ארצות הברית למסקנה שירי אוטומטי בקצבים גבוהים מדי הוא חיסרון ולכן בדגם החדש יותר (M16A2), בירי אוטומטי, כל לחיצה על ההדק משחררת צרור בן שלושה כדורים.
כבר במלחמת וייטנאם נכנסו לשימוש הרובים המקוצרים (CAR15) - רובים בעלי קנה באורך של 368 מ"מ, כאשר המתפסים קצרים יותר וכך גם המרחק בין הכוונות, ובנוסף לקת קיימים ארבעה מצבי פתיחה להתאמה אישית להעדפתו של כל חייל. ה־M16 המקוצר אמנם שוקל מעט פחות ונח יותר לנשיאה ותפעול אך בגלל קיצור הקנה והמרחק בין הכוונות הוא גם מדויק פחות.
מודל חדש וקצר יותר המבוסס על ה־M16A2 הוא ה־M4 קרבין - ה־M4 וה־M4A1 נכנסו לשימוש נרחב במלחמה בבלקן בשנת 2000 ובמלחמת עיראק ב־2003, וכמו כן נכנסו לשימוש ביחידות השדה הקרביות בצה"ל.
ליחידות מיוחדות אף הותאמו מספר מצומצם של רובים לקליבר של 9 מ"מ (Colt SMG).
משפחת רובי ה־M16 וה־AR15 של ארמלייט וקולט ידועה בתכונות ה"לגו" שלה ובאפשרות להרכיב רובה מעוצב־אישית מחלקים של רובים שונים.
ה־SR-25 הוא רובה קלעים/צלפים המבוסס על ה-AR10. רובה זה נמצא בשימוש בחיל הים האמריקני וביחידות המיוחדות של צה"ל ומשמר הגבול, בדגם SR-25 Mk 11.
ה־M16 וגרסאותיו בצה"ל
במסגרת הרכבת האווירית במלחמת יום הכיפורים, קיבל צה"ל עשרות אלפי רובי M-16 מארצות הברית.
במשך השנים השתמש צה"ל לסירוגין ב־M-16 וברובה הגליל הישראלי. בשנת 1993 החל כל מערך החי"ר הצה"לי להשתמש אך ורק ב-M-16, בעקבות החלטה של מפקדת חילות השדה, בה נקבע כי רובה ה־M-16 עדיף על ה"גליל", בשל כושר הקליעה שלו ומשקלו הקל.
במחצית השנייה של שנות התשעים עבר צה"ל מרובי M16A1 ו-M16A2 (שנקראים בעגה "M16 ארוך") ל"מקוצרים" - רובי קרבין של ה־M16 מדגמים מתקדמים יותר כמו ה־CAR15, ה־M4 קרבין ורובה ה־M4A1 "פלאט-טופ". עם הזמן נזנח השימוש ב־CAR15 האמריקאי ועקב עודף ברובי M16A1 ארוכים שהובאו מארצות הברית במלחמת יום כיפור, הוחלט בצה"ל לקצר חלק מן הרובים הארוכים וכך נולד ה "M16 המקוצר".
בצה"ל לא הסתפקו במקוצרים ועבור מספר יחידות להן כל ס"מ מיותר הוא משמעותי קוצצו הקנים המקוצרים עוד יותר וכך נולד ה־M16 המקוצרר, זהו למעשה נשק הקצר בשלושה ס"מ מהמקוצר, והסתרשף ממוקם בו ממש מתחת לכוונת הקדמית. החל משנת 2003 מבצע צה"ל הסבה של נשקי M16A1 לנשק מקוצר על ידי ניסור הקנה מכיוון בית הבליעה והחלפת הקת והמתפסים. הנשק הנ"ל מכונה "M-16 מוסב" או "M-16 מנוסר". כמו כן, נרכשו רובי "קולט קומנדו" קצרים במיוחד.
רוב החיילים הלוחמים ותומכי הלחימה בסדיר ובמילואים משתמשים ב־M16 מקוצרים לצד ה־M4 והתבור, בעוד שטירונים וחיילים בתפקידים עורפיים משתמשים לעיתים עדיין ב־M16 ארוך. צה"ל החל בתהליך ובסופו יעברו כל חיילי צה"ל לשימוש בנשקים קצרים, והנשקים הארוכים יוצאו מכלל שימוש.
כמו כן, משתמש צה"ל בדגם קלעים שמבוסס על M16A2E3 עם שיפורים לקליעה וצליפה כגון מתאם לכוונת טלסקופית, דורגלים, קת עם הגבהה ללחי, קנה מעובה (מעלה סלילים 1:7, המאפשר לירות "תחמושת ירוקה" חזקה יותר) ומעבר לירי אוטומטי מלא (רובה M16A2 יכול לירות רק צרורות של שלושה כדורים). דגם זה נקרא בצה"ל M16A3, וכיום משמש רק ביחידות מילואים כיוון שרוב יחידות הסדיר כבר עברו לכלי נשק דוגמת M4A1 או מיקרו-תבור X-95L כנשק קלעים.
לכל רובי ה־M16 על שלל גרסאותיהם אפשר להתקין מסילות Picatinny שמאפשרות לחבר לרובה מגוון רב של עזרים טקטים כגון כוונות שונות, צייני לייזר ופנסים. בנוסף, אפשר להתקין מתחת לקנה מטול רימונים מדגם M-203.
כיום הרובה האישי של רוב חטיבות חיל הרגלים הסדירות הוא התבור X-95 פלאט-טופ, כאשר בחטיבת הצנחנים, חטיבת כפיר, חיל האיסוף הקרבי וחיל ההנדסה הקרבית משתמשים ב־M4A1 פלאט-טופ (גרסת קרבין ל־M16A2). בחיל השריון משתמשים הלוחמים ב-M16 מקוצררים לטובת היעילות בתוך טנק. בחיל התותחנים משתמשים הלוחמים ב־M16 מקוצרים או בקולט קומנדו כאשר קלעים מקבלים M4. בשאר חילות השדה (חיל החימוש, מערך ההגנה האווירית, פיקוד העורף חילוץ והצלה) משתמשים הלוחמים ברובי ה־M16 המקוצרים או המנוסרים וחלקם הקטן (בעיקר קלעים ויחידות מיוחדות בחילות הללו) משתמשים ב־M4A1.
פרצ'ה
פרצ'ה (בהונגרית: Perecse) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בפרצ'ה חיו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים
הופעותיו של ישו לאחר תחייתו
התגלויות ישוע לתלמידיו לאחר תחייתו הן, לפי האמונה הנוצרית המתוארת בברית החדשה, שורת מפגשים בין ישו, ששב לחיים לאחר מותו בצליבה, לבין מאמיניו. . ישו נגלה למרים המגדלית ולאחד-עשר שליחיו, ואף הניח לתומאס הקדוש לחטט בפצעיו כדי להראות שהוא נוכח בגופו. הוא נראה שלא בגופו לפאולוס על הדרך לדמשק. המסורת הנוצרית רואה בהתגלויות אלו הוכחה לכך שישו שב בגופו מן המתים באורח נסי, וראיה למעמדו האלוהי והגואל. כנסיות מסורתיות ופונדמנטליסטיות מוסיפות לקבל את כתבי הקודש בצורה מילולית, בעוד שכנסיות ליברליות מפרשות תיאורים אלה כחוויות שבחזון.
רקע כללי
ממוזער| הופעות לאחר התחייה. בכיוון השעון מלמטה: [[תחיית המתים|תחייתו מהמתים, אַל־תִּגְּעִי בִי עליית ישו השמימה, צליחת רוח הקודש בחג השבועות,
(Meister des Schöppinger, c. 1449, Pfarrkirche, Westfalen ).]] האמונה בתחייה מהמתים בגוף חומרי (בשר ודם) הייתה תופעה שולית ביהדות של תקופת בית שני, כלומר, היהדות בזמנו של ישו. הרעיון של תקומה כלשהי מן המתים מופיעה בצורה ברורה לראשונה, בספר דניאל, מן המאה השנייה לפני הספירה, אך שם היא מתייחסת יותר לאמונה בתחיית הנשמה בלבד. כמה מאות שנים לאחר מכן כותב ההיסטוריון היהודי יוספוס פלביוס (יוסף בן מתיתיהו), בן תקופתו, פחות או יותר, של שאול השליח (פאולוס), שהאיסיים האמינו שהנשמה הנה בת אלמוות, כך שבעוד שהגוף חוזר להיות עפר ואפר, הנשמה מגיעה לאותו מקום התואם לאופיו המוסרי של הנפטר, כלומר האם היה צדיק או רשע. זו, על פי הבשורות, הייתה גם עמדתו של ישו, שעליה הגן בלהט בוויכוחיו עם הצדוקים בבשורת מרקוס י"ב 25-24, וכן בבשורת לוקס כ' 34–36.
היוונים לעומת זאת, החזיקו זמן רב בדעה שאדם הראוי לשבח, יכול להיות מוקם לתחייה לאחר מותו כאל (תהליך האפותאוזיס - האלהה של בני אנוש). יורשיו של אלכסנדר הגדול הפכו רעיון הזה לידוע ומפורסם מאוד ברחבי המזרח התיכון, במיוחד באמצעות הטבעת מטבעות הנושאות את דמותו - זכות שנשמרה בעבר לאלים בלבד - ולמרות שהייתה במקור זרה לרומאים, גם הם אימצו דוקטרינה זו במהרה על ידי קיסרים למטרות תעמולה פוליטית. לפי התאולוגיה של האפותאוזיס בקיסרות הרומית, גופו הארצי של הקיסר שנפטר לאחרונה נעלם, והוא מקבל במקומו גוף אלוהי חדש במקומו, ואז נראה על ידי עדים אמינים; לפיכך, בסיפור הדומה להופעות ישו לאחר התקומה מן המתים בבשורות ולמינוי התלמידים לשליחותם, ירד רומולוס, מייסד רומא, מהשמיים, לפני שנלקח למרומים על ענן, כדי להורות לעד מסוים להעביר מסר לרומאים בדבר גדולתה העתידית של העיר ("הכריזו לרומאים על רצון השמיים שרומא שלי תהפוך לבירת העולם ...").
קורותיו של ישו הקם לתחייה מהמתים, מתועדות על ידי מקורות כתובים הקדומים ביותר - אמונת "קהילות המאמינים הקדומות" כמו: האיגרת הראשונה אל קורינתים ט"ו 8-3 ; שאול השליח באיגרת הראשונה אל הקורינתיים ט"ו 8 והאיגרת השנייה אל הקורינתיים י"ב 2–4, מהווים תיעוד לאירועי הילקחות לשמים ו"כניסה לגן עדן". התפיסה של "תחייה פיזית של הגוף" לא הייתה חיונית לראייה בחזון של ישו הקם לתחייה. אך בנטייה הכללית של ספרות הברית החדשה המאוחרת יותר, מודגש טבעה הפיזי של התחייה. ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח (פאולוס) כמו תלמידיו וחסידיו הקדומים ביותר של ישו היו יהודים כולם. יהדות תקופת הבית שני הדגישה את חיי הנשמה; בעוד שכותבי הבשורה, בכנסייה היוונית-רומאית האלילית הדגישו במקום זאת את האמונה של חיי נצח בגוף פיזי. לפי הבשורות, כפי שהן ידועות לנו היום, ישו מת, נקבר, גופתו נעלמת, תוך עדות של עדים רבים למציאתו של הקבר הריק. ישו מופיע לאחר מכן בגוף פיזי נצחי, אך שונה, עם היכולת להופיע ולהיעלם כרצונו, כמו מלאך אלוהים, ולחזור לשמיים המשמשים כמקום מושבו ליד כס הכבוד, ליד הגבורה, כראוי לו.
חסידיו היהודים-משיחיים הראשונים של ישו
הדיווח המוקדם ביותר על סדר הופעותיו של ישו לאחר תחייתו מהמתים מצוי באיגרתו הראשונה של שאול לקורינתים. שם מצוי פירוט, בסדר כרונולוגי, של הופעותיו של ישו. הראשונה בפני שמעון כיפא (פטרוס), אחר כך ל"שנים העשר", ואז לחמש מאות בבת אחת, ואז ליעקב (ככל הנראה יעקב אחיו של ישו), ואז לכל השליחים, ואחרון לשאול התרסי השליח (פאולוס) בעצמו. שאול אינו מזכיר את הופעותיו של ישו לאחר קומו מן המתים בפני נשים, פרט ל"אחיות "הכלולות בין החמש מאות מקורות אחרים של הברית החדשה אינם מזכירים הופעה בפני חמש מאות אנשים. קיימת הסכמה כללית כי הרשימה היא לפני אגרותיו של שאול השליח - היא מכונה לעיתים קרובות קטכיזם של הכנסייה הקדומה - אך פחות מכך עד כמה הרשימה שייכת למסורת ועד כמה היא שייכת לשאול השליח (פאולוס): מרבית החוקרים מרגישים ששמעון כיפא (פטרוס) ושנים העשר הם מקוריים, אך לא כולם מאמינים כך לגבי הופעתו לפני החמש מאות, יעקב ו"כל שאר השליחים".
איגרותיו של שאול השליח
שאול מציין שאותו הגוף הנוכחי של ישו הוא בגוף אחר, גוף תפארה, גוף שאינו בשרי - עולמי. באיגרתו לפיליפיים מתאר שאול כיצד ישו הקם לתחייה לבש גוף חדש, שונה לחלוטין מזה שהיה לו כשגופו היה כ"מראהו של אדם". שאול מציין שכאשר המשיח יחזור הוא "יהפוך את גופנו השפל לגוף תפארה נצחי", כאשר זו מטרת העל של החיים המשיחיים.
בשורות ומעשי השליחים
הבשורה של מרקוס (נכתבה בערך בשנת  70 לסה"נ) לא הכילה בגרסה המקורית שהסתיימה במרקוס ט"ז 8, הופעות של ישו שלאחר תחיית המתים. יחד עם זאת ראוי לציין כי במרקוס ט"ז 7 מצוין שהנשים שבאו לקבר ראו בחור עוטה בגדים לבנים שיושב מימין ואשר מורה להן לומר לתלמידים ולשמעון פטרוס שישו קם לתחייה והוא עתיד לפגוש אותם שוב בגליל.
נהוג לחשוב שמחבריהם של בשורת מתי ( בערך בין השנים 80 ל 90 לספירה) ובשורת לוקס וספר מעשי השליחים (שתיהן מיוחסות לאותו מחבר לוקס, המתוארך בדרך כלל בסביבות 80–90 לספירה) התבססו בתיאור חייו, פועלו ותורתו של ישו על הבשורה של מרקוס. כתוצאה מכך הם נבדלים באופן ניכר לאחר תיאור הקבר הריק כמתואר בבשורת מרקוס ט"ז 8.
בבשורת מתי מתוארת אותה הופעה לפני מרים המגדלית ו"מרים האחרת" בקבר, המתוארת בקצרה בבשורת מרקוס ובבשורת במתי כ"ח 1–10 . בתיאור זה של בשורת מתי, מי שהוגדר "כבחור לבוש לבן" בבשורת מרקוס, מוגדר כאן בפירוש כמלאך ה' שירד מן השמים, שציווה עליהן למהר וללכת אל התלמידים ולומר להם שישו יפגוש אותם בגליל. כמו כן מתואר שישו פגש אותן לאחר מכן, ברכן לשלום, והן אחזו ברגליו והשתחוו לו. כמו כן מתארת בשורת מתי הופעה השנייה, המבוססת על בשורת מרקוס ט"ז 7, לפני כל התלמידים על ההר בגליל. שם ישו מודיע להם כי ניתן לו השלטון על השמים ועל הארץ, והוא מצווה על התלמידים לבשר את הבשורה לעולם כולו, וללמד את כל מה שהוא לימד אותם.
בשורת לוקס מזכירה ומחזקת את ההופעה שמתוארת בבשורות מרקוס ומתי לפני הנשים בלוקס כ"ד 7, אם כי הפרטים מתוארים מזווית שונה במקצת, כאשר המיקום לפגישה תואר בירושלים ולא בגליל. והנשים המתוארות הן מרים המגדלית, מרים אם יעקב, יוחנה ונשים אחרות ששמן לא צוין.
כמוכן מתוארת בבשורת לוקס בפרק כ"ד 13–32, הופעה של ישו לאחר תקומתו מהמתים לפני שני תלמידים, קליופס ותלמיד אחר ששמו לא נזכר, כאשר היו בדרכם מירושלים לעמאוס לוקס כ"ד 13–32:
33  וַיָּקוּמוּ בַּשָּׁעָה הַהִיא וַיָּשׁוּבוּ יְרוּשָׁלָיִם וַיִּמְצְאוּ אֶת־עַשְׁתֵּי הֶעָשָׂר וְאֶת־אֲשֶׁר אִתָּם וְהֵם נִקְהָלִים יָחַד׃  34  וְאֹמְרִים אָכֵן קָם הָאָדוֹן מִן־הַמֵּתִים וְנִרְאָה אֶל־שִׁמְעוֹן׃  35  וַיְסַפְּרוּ גַּם־הֵם אֵת אֲשֶׁר קָרָם בַּדָּרֶךְ וְאֵת אֲשֶׁר הִכִּירֻהוּ בִּבְצִיעַת הַלָּחֶם׃  36  עוֹדָם מְדַבְּרִים כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה וְיֵשׁוּעַ עַצְמוֹ עָמַד בְּתוֹכָם וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם שָׁלוֹם לָכֶם׃  37  וְהֵמָּה חַתּוּ וְנִבְעָתוּ וַיַּחְשְׁבוּ כִּי־רוּחַ הֵם רֹאִים׃  38  וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם מַה־לָּכֶם כִּי תִבָּהֵלוּ וְלָמָּה תַעֲלֶינָה מַחֲשָׁבוֹת בִּלְבַבְכֶם׃  39  רְאוּ אֶת־יָדַי וְאֶת־רַגְלַי כִּי אָנֹכִי הוּא מַשְׁשׁוּנִי וּרְאוּ כִּי רוּחַ אֵין לוֹ בָּשָׂר וַעֲצָמוֹת כַּאֲשֶׁר אַתֶּם רֹאִים בִּי׃  40  וַיְהִי כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר אֶת־הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה הֶרְאָה אֹתָם אֵת יָדָיו וְאֵת רַגְלָיו׃  41  וְהֵם עוֹד לֹא הֶאֱמִינוּ מִשִּׂמְחָה וַיִּתְמָהוּ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הֲיֵשׁ־לָכֶם פֹּה אֹכֶל׃  42  וַיִּתְּנוּ לוֹ חֲתִיכַת דָּג צָלוּי (וּמְעַט צוּף דְּבָשׁ)׃  43  וַיִּקַּח וַיֹּאכַל לְעֵינֵיהֶם׃  44  וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם אֵלֶּה הֵם הַדְּבָרִים אֲשֶׁר דִּבַּרְתִּי אֲלֵיכֶם בְּעוֹד הֱיוֹתִי עִמָּכֶם כִּי הִמָּלֵא יִמָּלֵא כָּל־הַכָּתוּב עָלַי בְּתוֹרַת משֶׁה וּבַנְּבִיאִים וּבַתְּהִלִּים׃  45  אָז פָּתַח אֶת־לִבָּם לְהָבִין אֶת־הַכְּתוּבִים׃  46  וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם כֵּן כָּתוּב וְכֵן נִגְזָר אֲשֶׁר יְעֻנֶּה הַמָּשִׁיחַ וְיָקוּם מִן־הַמֵּתִים בַּיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי׃  47  וַאֲשֶׁר תִּקָּרֵא בִשְׁמוֹ תְּשׁוּבָה וּסְלִיחַת הַחֲטָאִים בְּכָל־הַגּוֹיִם הָחֵל מִירוּשָׁלָיִם׃  48  וְאַתֶּם עֵדֵי הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה׃  49  וְהִנְנִי שׁוֹלֵחַ לָכֶם אֵת הַבְטָחַת אָבִי וְאַתֶּם שְׁבוּ בָּעִיר יְרוּשָׁלַיִם עַד כִּי־תִלְבְּשׁוּ עֹז מִמָּרוֹם׃  50  וַיּוֹצִיאֵם אֶל־מִחוּץ לָעִיר עַד־בֵּית הִינִי וַיִּשָּׂא אֶת־יָדָיו וַיְבָרֲכֵם׃.
ההופעות מגיעות לשיאן לפני עליית ישו השמימה, לפני התלמידים שהתאספו על הר מחוץ לירושלים כמתואר בלוקס כ"ד 51-50 . במעשי השליחים א 11-1, מתוארת הרחבה של הקטע האחרון בבשורת לוקס, כאשר ישו מופיע בפני השליחים לפני עלייתו השמימה. באופן דומה, למעשי השליחים הופיע ישו לפני שאול השליח (פאולוס) בדרך לדמשק (מעשי השליחים ט' 9-3; כ"ב 11-6; כ"ו 12–18), וכן לפני סטפנוס בעת שנסקל למוות וראה אותו עומד לימין הגבורה בשמיים (מעשי השליחים ז' 55), ולפני שמעון כיפא (פטרוס) אשר שמע את קולו של ישו (מעשי השליחים י' 16-9; י"א 4–10). בשורת יוחנן נכתבה זמן מה לאחר שנת 80 או 90 לספירה. ישו מופיע בקבר הריק לפני מרים המגדלית (שבתחילה לא מצליחה לזהותו), ולאחר מכן לפני התלמידים מלבד תומא, ואז לכל התלמידים כולל תומא (אירוע "תומא מטיל הספק"), ומסיים בהופעה לפני שמעון כיפא (פטרוס) ושישה (לא כולם) מן התלמידים. רבים מאמינים כי סיפור ההופעה בגליל, היא תוספת מאוחרת יותר לבשורה המקורית.
השלכות תאולוגיות
חסידיו היהודים הקדומים ביותר של ישו (היהודים המשיחיים) תפסו אותו כ"בן האדם" במובן היהודי, אדם, שבאופן ציותו המושלם לרצון האל, החזיר לאדם את צלם דמותו של אלוהים שאבד בחטא הקדמון בגן העדן. הוא קם לתחייה מן המוות, אותו מוות שהובטח לאדם מרגע בריאותו אם ייפול בחטא אי הציות (לאכול מפרי עץ הדעת טוב ורע). הוא הועלה לשמיים כשהוא מוכן לחזור בכל רגע כבן אדם, וגם אותה דמות בן האדם שהועלתה לשמיים, כמתואר בדניאל ז': 13–14, שקיבלה מאת אלוהים שלטון על כל בריאת האלוהים.
שאול השליח (פולוס) סבר בזמנו ששובו של ישו קרוב מאוד. המסר שלו היה שישו הוא כבר לא זה שמכריז שמלכות אלוהים קרבה, אלא שישו עצמו הוא התגלמות אותה מלכות. מלכות אלוהים כבר נמצאת למעשה, אף שהיא עדיין לא גלויה ונראית לבני האדם.
על פי אגרותיו של שאול השליח בברית החדשה, האיגרת אל העבריים, ועל פי שלוש הבשורות הראשונות, וכן גם על פי חזון יוחנן, ישו מתואר כבעל המעמד הגבוה ביותר, שני לאחר מעמדו של אלוהים, הבורא והאב לכל. הוא עומד בסמכותו מעל לכל הבריאה לרבות מעל למלאכים ומעל לבני האדם, אבל כפוף לאלוהים, והוא מושל בכל כבנו של מלך המלכים ואדון האדונים אלוהים כל יכול (האגרת אל העברים א' ).
בנגוד גמור לתורת השילוש שהתפתחה בשלבים מאוחרים יותר של הכנסייה הנוצרית ואשר הקנתה לישו יחד עם רוח הקודש מעמד שווה ערך לזה של אלוהים, דבקה היהדות וחלקים ניכרים בנצרות וביהדות המשיחית בהצהרה הנצחית "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד" (דברים ו' 4), שמשמעותה מונותאיזם, ואינה מקבלת שישו הוא האל עצמו, האלוהים בהתגלמותו.
התפתחות האמונה בתחיית המתים
הופעותיו של ישו מוסברות לעיתים קרובות כחוויות של חזון, בהן הורגשה נוכחותו של ישו. תחייה פיזית הייתה מיותרת למראה החזון לראות את ישו הקם, אך כאשר נכתבו בשורותיהם של מתי, לוקס ויוחנן, הודגש הטבע הפיזי של תחיית המתים, בעודו חופף למושג הקודם של ההתעלות אלוהית של נשמתו של ישו. ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח וחסידי המשיח הקדומים ביותר היו כולם יהודים, ויהדות בית שני הדגישה את חיי הנפש; כותבי הבשורה, תחת זאת הדגישו בכנסייה היוונית-רומאית, את האמונה האלילית בגיבור המונצח ומתעצב בגופו הפיזי.
יתר על כן, חוקר הברית החדשה ג'יימס דאן טוען שלמרות שחוויית התקומה של השליח פאולוס הייתה "חזונית באופייה" ו"לא פיזית חומרית", הרי שהתיאורים בבשורות ושל מעשי השליחים שהזכיר שאול השליח (פולוס) שונים מאוד. לטענתו, "לתאר כ"הריאליזם המסיבי" את ההופעות עצמן ניתן לתאר על בסיס של חזון בלבד, הוא קלוש ביותר - המבשר לוקס בוודאי ידחה את התיאור כבלתי ראוי", וכי התפיסה המוקדמת ביותר של תחיית המתים בהקהילה המשיחית בירושלים הייתה כתחייה פיזית.
גשר מנאי
גשר מנאי הוא גשר תלוי המחבר את האי אנגלסי עם היבשת של ויילס מעל למצר מנאי. הגשר תלוי על 16 כבלים, אורך המיפתח 176 מטר ובנייתו הושלמה בשנת 1826 כדי לשמש את כביש ה-A5 החדש אשר חיבר את לונדון לדבלין. ב-2005 הוגש הגשר כמועמד להיות אתר מורשת עולמית.
חוק האיחוד של 1800 העלה את הצורך של תחבורה יבשתית בין היבשת לבין נמל הוליהד (Holyhead) שהיה נמל הקשר לתחבורה הימית לאירלנד. הגשר תוכנן על ידי תומאס טלפורד, בנייתו החלה בשנת 1819 והוא נחנך ב-30 בינואר 1826. הוא הוקם כדי לשרת את הנתיב היבשתי החדש שהלך ונבנה גם הוא על ידי טלפורד, כביש ה-A5 אשר חיבר את לונדון להוליהד ובאמצעות מעבורת, גם לדבלין.
גשר המנאי נחשב לגשר התלוי המודרני הראשון בעולם, בפועל הוא קיצר את הנסיעה מלונדון להוליהד מ-36 שעות שחלקן נערך במעבורת ל-9 שעות שכולן בתחבורה יבשתית.
FN HP
FN HP הוא אקדח מתוצרת חברת FN Herstal הבלגית.
האקדח תוכנן על ידי ג'ון בראונינג, מתכנן נשק אמריקאי שנפטר לפני תחילת יצורו, בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. מאז המנגנון נותר כמעט ללא שינוי. האקדח הוא בקליבר 9 מ"מ פרבלום (9X19). המחסנית הסטנדרטית מכילה 13 כדורים אך יש גם מחסניות מתאימות בתכולה של 15 או 20 כדורים.
האקדח הוא מסוג "פעולה בודדת" (SA) ומנגנוני הבטיחות כוללים: טובלן שמונע נקירה כאשר אין מחסנית (יש חילוקי דעות לגבי התועלת) וניצרה.
השם המקובל לאקדח הקלאסי הוא: (Browning HP (High Power. הדגם הנוכחי הוא "סימן 3" (MK III) בישראל נפוץ הכינוי "אקדח אף אן".
במשך השנים נוספו לאקדח ניצרה דו צדדית ומגנון לעצירת פטיש מנפילה לא רצויה.
יחד עם הקולט M1911 נחשב ה-FN בראונינג כ"אקדח קלאסי" ובעל מוניטין של אקדח אמין ומדויק. הוא שרת ועדיין משרת כאקדח רשמי בצבאות ומשטרות ברחבי העולם.
יש עוד מספר מדינות שמיצרות את המותג hi power למשל קנדה