cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיפמפרידין
היסטוריה
לנוכח תקופת הבלעדיות של שבע שנים, שיעניק אישור מעמד "תרופת יתום" לביומרין, ועם עליית המחיר שתלווה אותה, החלה חברת ג'קובוס להתקדם במהירות לביצוע ניסויים קליניים רשמיים, על מנת לקבל אישור לצורת הבסיס החופשי של התרופה, לפני ביומרין; הניסוי הראשון של שלב II נפתח בינואר 2012.
בחודש אוקטובר 2012, בעוד שביומרין הייתה במהלך ניסוי קליני שלב III בארצות הברית, היא העניקה את זכויות השיווק של DAPP-3,4 בארצות הברית, כולל את מעמד "תרופת היתום", לחברת קטליסט פרמסוטיקלס (Catalyst Pharmaceuticals). קטליסט חזתה כי תוכל להרוויח 300 - 900 מיליון דולר בשנה, במכירות לטיפול באנשים עם LEMS ואינדיקציות אחרות, והאנליסטים צפו שהתרופה תתומחר ב- $100,000 בקירוב, בארצות הברית. קטליסט התקדמה וקיבלה מעמד של "תרופה פורצת דרך" עבור DAPP-3,4 ב- LEMS ב -2013, מעמד של "תרופת יתום" לתסמונות מיאסטניות מולדות ב-2015 ומעמד של "תרופת יתום" לטיפול בתסמונת מיאסטניה גראביס בשנת 2016.
בחודש אוגוסט 2013 צפו אנליסטים, כי אישור ה- FDA יוענק לחברת קטליסט, ב- LEMS, עד 2015.
בחודש אוקטובר 2014, החלה חברת קטליסט לספק את התרופה במסגרת "תוכנית גישה מורחבת".
בחודש דצמבר 2015, קבוצה של 106 רופאים נוירומוסקולריים שעבדו עם החברות ג'קובוס וביומרין\קטליסט פרסמו מאמר מערכת בכתב העת Muscle & Nerve, והביעו דאגה לגבי האפשרות שמחיר התרופה יגדל באופן דרמטי, אם חברת קטליסט תקבל את אישור ה-FDA, וקבעו כי DAPP-3,4 לא ייצג חדשנות אמיתית ולא היה ראוי לבלעדיות בשיווק, תחת חוק "תרופות יתום", אשר נועד לדרבן חדשנות כדי לענות על צרכים לא מסופקים של חולים. פרשנים אחרים ציינו, עם זאת, כי חברת ג'קובוס לא היה מסוגלת לענות על צורכי כל האנשים, שיכלו להפיק תועלת מהתרופה, באמצעות תוכנית החלוקה החופשית שלה, וכי נוהלי הייצור של החברה, סבלו מבעיות בקרת איכות, עם 483 ציטוטים מסקירת ה-FDA בשנת 2011 ו-2012. באופן דומה, תחת דחיקת ה- Publique-Hôpitaux de Paris, רשות התרופות הצרפתית בדקה את השימוש בבסיס החופשי, לאור ייצור צורת הפוספט ב -2006, ודרבנה את הרופאים בצרפת שלא להשתמש בצורת הבסיס החופשי, עקב בעיות איכות.
בחודש דצמבר 2015 הגישה חברת קטליסט בקשה לאישור תרופה חדשה NDA ל-FDA האמריקאי, ובחודש פברואר 2016 סירב ה- FDA לקבל אותה, על בסיס של הגשה חלקית. בחודש אפריל 2016 הודיע ה- FDA לחברת קטליסט כי עליה לאסוף ולהגיש נתונים נוספים. חברת קטליסט קיצצה 30% מכוח העבודה שלה כדי לחסוך כסף, לצורך ביצוע הניסויים הקליניים. בחודש מרץ 2018, החברה הגישה NDA מחודש. ה- FDA אישר את תרופת האמיפמפרידין לטיפול במבוגרים עם LEMS ב - 29 בנובמבר 2018.
בחודש פברואר 2019, הסנטור האמריקני ברני סנדרס, העלה שאילתה לגבי המחיר הגבוה שנגבה על ידי חברת קטליסט פרמסוטיקלס עבור פירדאפס.
מחקר
אמיפמפרידין הוצע אף לטיפול בטרשת נפוצה. סקירה סיסטמטית שנערכה על ידי Cochrane גילתה כי אין נתונים לא-משוחדים, שתומכים בשימוש בה לטיפול בטרשת נפוצה. לא חל כל שינוי בנושא מאז שנת 2012.
יקופ"ו
יקופ"ו (ברוסית: ЕКОПО - Еврейский комитет помощи жертвам войны; עברית: הוועד היהודי לעזרת נפגעי מלחמה) היה ארגון שנוסד במטרה לסייע לנפגעי מלחמת העולם הראשונה מקרב היהודים.
רקע
עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה עברה טלטלה קשה על יהודי האימפריה הרוסית. בעקבות המלחמה נוצרו מספר בעיות קשות בקרב האוכלוסייה היהודית, הידרדרות המצב הכלכלי, היווצרות בעיית הפליטים, מפרנסים רבים גויסו לצבא, גירוש המוני של יהודים מאזורי הקרבות.
לצורך טיפול בכלל הנזקקים היה צורך בהקמת מסגרת למען מתן סיוע. מספר ארגונים יהודיים נטלו לעצמם לסייע לנפגעים, עם ארגונים אלו נמנים, אופ"ה, אזע, אורט ואחרים. בערים בהן התרכזו פליטים ומגורשים הוקמו ועדים שאספו תרומות כספיות וגם ביגוד ומזון. בווילנה ובוורשה נטלה על עצמה כל משפחה יהודית לעזור לשתי משפחות של פליטים.
הפעילות הזו הייתה מקומית ובלתי מתואמת. היוזמות הראשונות לארגן ולתאם פעילות זו נעשו כמעט במקביל בשתי ערים, מוסקבה וסנקט פטרבורג. ב-24 בנובמבר 1914 במוסקבה הוקמה "האגודה היהודית המוסקבאית לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יבופ"ו (EVOPO). ב-18 באוגוסט 1914 ביוזמת בית הכנסת הגדול של סנקט פטרבורג זומנה אספה כללית של חברי הקהילה והוחלט על הקמתו של "הועד היהודי לעזרת נפגעי המלחמה" או בראשי תיבות יקופ"ו (EKOPO).
ראשיתו של הארגון
עם קבלת ההחלטה להקים את הארגון הוגשה בקשה לקבלת אישור ממשרד הפנים של האימפריה הרוסית. בספטמבר 1914 התקבל אישור זה. יקופ"ו הפך לארגון אם לכמעט כלל הארגונים היהודיים שעסקו במתן סיוע ליהודים שנפגעו ממלחמה.
בין 8-6 בינואר 1915 בווילנה התקיים הכינוס הראשון של הנהלת יקופ"ו. בכינוס דנו איך להמציא עוד כספים לפעילות הארגון וחלוקת תפקידים בין ארגוני עזרה יהודיים שונים. יקופ"ו החל לעבוד בפריסה ארצית והחל לשלוח שליחים לחבלי ארץ שונים.
ב-4 באוגוסט 1915 החליטה ממשלת האימפריה הרוסית כי "עד לעיון מחדש בחוקי היהודים" לאור המצב העגום של הפליטים היהודים הותר להם להתגורר באופן זמני מחוץ לתחום המושב, חוץ ממספר ערים, כגון: מוסקבה וסנקט פטרבורג. בין 20 ל-29 באוגוסט 1915 לאחר קבלת היתר מן הממשלה התקיימה ועידה ראשונה של יקופ"ו בפטרוגראד. הוועידה שימשה בעצם לגושפנקא לכך שארגון יקופ"ו הוא הגוף הכלל-ארצי היחיד שמייצג את ענייני הפליטים היהודים וכי כל גופי העזרה היהודים האחרים בעצם כפופים ליקופ"ו.
ב-30 באוגוסט 1915 פורסם צו ממשלתי לפיו הוקמה מועצה מיוחדת לענייני פליטים, על המועצה הוטל לטפל בפליטים. לאחר החלטה זו התחילה ממשלה רוסית להעביר תרומות ליקופ"ו.
בשלהי 1915 עוצב סופית המבנה הארגוני של יקופ"ו. בוועד המרכזי היו 62 נציגים, מספר נציגים של פטרוגראד, חמישה נציגים ממוסקבה, שלשה נציגים מקייב ושני נציגים מכל המחוזות שבהם היה ריכוז של פליטים יהודים, כמו כן היה נציג אחד של אופ"ה, אחד של אורט ושלשה נציגים של אז"ע.
פעילות הארגון
מיופי כוח של יקופ"ו יחד עם ועדי עזרה מקומיים הקימו מוקדי עזרה שטיפלו בשלל בעיות, בין היתר הם דאגו להעביר פליטים יהודים לערים שבהן היה אפשר לדאוג למציאת פרנסה וקורת גג, הם דאגו להחזיר ילדים להוריהם. במקומות שבהם לא היו ועדי עזרה דאגו שליחי יקופ"ו להקים ועדים כאלו ולהכוינם.
עד אמצע 1915 התרכזה רוב פעילות הארגון במתן עזרה לריכוזים הגדולים של הפליטים שהתקבצו בווילנה ובקובנה, אך עם הכיבוש של ערים אלו על ידי גרמנים מוקד הפעילות העיקרית עבר למינסק, לבוברויסק ולהומל.
עד סוף 1916 העניק הארגון סיוע ל-240 אלף יהודים (כלל המספר היהודים המגורשים עמד על 350 אלף).
הארגון המשיך את פועלו גם אחרי מהפכת פברואר ובתקופת מלחמת אזרחים, בעיקר סניף הארגון בעיר קייב. הארגון פסק לפעול ב-1920 חוץ מהסניף בלנינגראד (לקופ"ו) שפסק לפעול בשנות השלושים. כמו כן הארגון המשיך לפעול בגבולות פולין וסייע לקהילות שנפגעו כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית.
אוסה אופות
אוסה אופות (באנגלית: Nsé Ufot) היא פעילה, מארגנת קהילתית ומנכ"לית "פרויקט ניו ג'ורג'יה", מוסד ללא כוונת רווח לתמיכה בבוחרים ופעולות משפטיות, שהוקם על ידי סטייסי אברמס בשנת 2013. מאמצי ההתארגנות של אופות בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בג'ורג'יה תרמו לכך שחבר האלקטורים של המדינה הלכו למפלגה הדמוקרטית. בשנת 2021 היא נבחרה לרשימת טיים 100 נקטס של מגזין טיים.
ביוגרפיה
אופות נולדה בניגריה וגדלה בדרום מערב העיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. אופות מציינת את חוויותיה כאזרחית אמריקאית כמניע למחויבותה להבטחת זכויות הבחירה. כשהייתה בת 14 היא שימשה כשליחה של בית הנבחרים בג'ורג'יה. היא למדה במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ללימודי התואר הראשון שלה, שם קיבלה B.Sc בפסיכולוגיה בשנת 2002. לאחר מכן למדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת דייטון, שם קיבלה את תואר ה-J.D. שלה.
אופות החלה את דרכה כעורכת דין תאגידית לפני שהפכה ללוביסטית למען זכויות עובדים. היא הייתה עוזרת המנהל של האגודה הקנדית למורי האוניברסיטאות, איגוד הסגל הגדול ביותר בקנדה, ובהמשך שימשה כלוביסטית בכירה וקצינת יחסי ממשל של האגודה האמריקנית לפרופסורים באוניברסיטאות.
לאחר מכן היא הפכה למנכ"לית פרויקט ניו ג'ורג'יה, מוסד ללא כוונת רווח, שהוקם על ידי סטייסי אברמס כדי לחנך ולרשום מצביעים מקבוצות מיעוט אתניות בג'ורג'יה, והקרן הביצועית הנלווית לה, שתומכת ברפורמות להגברת המעורבות האזרחית של קהילות מיעוט אתניות. לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, פרויקט ניו ג'ורג'יה רשם מעל חצי מיליון אזרחי מדינת ג'ורג'יה להצבעה.
סלימאן ששון
ביוגרפיה
סלימאן נסע לסין על מנת לעזור לאביו דוד ששון. לאחר שהות ארוכה בסין לצורכי עסקים, הוא חזר בשנת 1875 על מנת לקבל על עצמו את השליטה על עסקי משפחת ששון.
הוא עמד בראש חברת דוד ששון ושות' (David Sassoon & Co), חברת המסחר הבינלאומית הגדולה של המשפחה, עד לפטירתו. כמו כן כיהן כיו"ר חברת 'ששון לטוויה ואריגה', וחברת 'ששון ואליאנס משי'.
שנה לאחר חזרתו מסין, בשנת 1876 נישא לפרחה ששון.
כן כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת שימור ושיפור הקרקע בנמל, וחברת ביטוח חיים אוריינטלי, חברות שנסחרו בבורסה.
סלימאן לקח חלק במועצת המנהלים של בנק בומביי וקרן נמל מומבאי. סר ג'יימס פרגוסון הברונט השישי (1832–1907) מינה אותו פעמיים למועצת מושל בומביי.
היה נשיא האגודה ההתאחדות האנגלו-יהודית בסניף בומביי החל משנת 1894
חיים אישיים
סלימאן ניהל אורח חיים דתי, והיה לו בית כנסת פרטי בביתו.
הוא נישא לפלורה ששון (1859–1936), לזוג נולדו שלושה ילדים:
אשתו פלורה, קיבלה לידיה את ניהול חלק ניכר מעסקי משפחת ששון לאחר פטירתו. לאחר פטירתו היא עברה לאנגליה יחד עם ילדיה.
סוויטה
ראשיתה של הסוויטה כצורה לוטה בערפל - אוספים של מחולות הופיעו כבר בימי הביניים, וכבר ברנסאנס ניכרת נטייה לחלק אותם לפי סולמות. מקובל לייחס את הופעת הסוויטה במבנה המוכר לנו ליוהאן יאקוב פרוברגר, אשר כתב סוויטות לצ'מבלו שכולן התבססו על ארבעה מחולות בסיסיים - אלמנד, קוראנט, סרבנד וג'יג (אם כי פרוברגר נטה לסיים בסרבנד). כפי הנראה בזמנו של פרוברגר כבר לא שימשו הסוויטות שלו לליווי מחול, אלא נועדו לנגינה בלבד. מלחיני סוויטות מוקדמים אחרים הם לואי קופרן וסן קולומב (שכתב סוויטות לויולה דה גמבה). לעיתים קרובות נוספו לסוויטות ריקודים אחרים, (בגרמניה הם נקראו "מחולות גלנטיים" אפשר "מחולות האצילים"), ביניהם הנפוצים ביותר הם המינואט, הבורה, הרונדו והגבוט. בצרפת התפתחה מסורת ארוכה של הוספת "קטעי אופי", שאינם מחולות, לסוויטות.
כל המחולות בסוויטה כתובים בצורה דו-חלקית, מלבד הרונדו (בשמותיו השונים) והפתיחה.
בין הסוויטות המפורסמות ביותר מתקופת הבארוק, המבוצעות תכופות גם כיום ונחשבות לדוגמאות מופת בסוגה, הולחנו על ידי באך: הסוויטות לצ'לו, הסוויטות התזמורתיות, סוויטות לכלי מקלדת סולו (6 "סוויטות צרפתיות", 6 "סוויטות אנגליות", 6 פרטיטות למקלדת ו"האוברטורה הצרפתית" (BWV 831), כמו סוויטות בודדות נוספות), הפרטיטות לכינור סולו (במסגרת קובץ של סונטות ופרטיטות).
הסוויטה בתקופות מאוחרות
לקראת סוף המאה השמונה עשרה פחת מאוד העניין בסוויטה עם עליית צורת הסונאטה הקלאסית. מלחינים התחילו לחזור אליה בסוף התקופה הרומנטית, במסגרת החיפוש אחר אלטרנטיבות לסונאטה הנפוצה. לפעמים נכתבה הסוויטה ב"סגנון עתיק", כלומר גרסה רומנטית של מוזיקת בארוק. בין המפורסמות ביותר: הסוויטה לתזמורת "הנערה מארל" מאת ז'ורז' ביזה, "לייטננט קיז'ה" מאת סרגיי פרוקופייב, "סוויטה לירית" מאת אלבן ברג ו"סוויטה ברגמסקית" לפסנתר מאת קלוד דביסי.
כיום המונח "סוויטה" משמש גם לציון יצירה כלית שמורכבת מקטעים נבחרים של יצירה מפורסמת. לדוגמה: סוויטה לפי נושא או דמות הלקוחה מפסקול סרט קולנוע.
גיורא דורי
גיורא דורי (נולד ב-21 בינואר 1949) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.90 מטרים, ששיחק בין היתר בהפועל מגידו, הפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. ממייסדי הפועל גליל עליון.
קריירה
דורי גדל בקיבוץ רמת השופט. אחיו, זאב דורי, נפל באחת מפעולות צה"ל. נפילתו של אחיו, כדורסלן מצטיין, משכה את דורי לתחום הכדורסל.
לקראת עונת 1970/1971 עבר דורי להפועל מגידו, תחת המאמן אברהם חמו ושיתף פעולה עם חנן קרן והלל גלבוע. בעונתו הראשון, סיימה הקבוצה במקום הרביעי עם 14 ניצחונות. דורי קלע בממוצע של 7.9 נקודות למשחק. בשנת 1970, עבר דורי פציעה קשה במסגרת אליפות צה"ל, שכתוצאה ממנה נאלץ לעבור ניתוח בברך.
בעונה הבאה, 1970/1972, סיימה הקבוצה במקום החמישי כאשר דורי קלע בממוצע של 16.5 נקודות למשחק. בשתי העונות לאחר מכן היו דורי וקרן כוכבי הקבוצה, ודורי קלע בממוצעים של 20.3 ו22.6 נקודות למשחק.
בעונת 1974/1975 עבר דורי להפועל תל אביב, תחת המאמן חיים חזן והכוכבים בארי ליבוביץ' ומרק טורנשיין. דורי, שהפציעה שספג כמה שנים קודם החמירה, שיחק במהלך העונה בשבעה משחקים בלבד ובסיום העונה עזב את הקבוצה.
בעונה לאחר מכן, חזר דורי לקבוצת ילדותו הפועל כפר גלעדי ששיחקה בליגה השנייה, ושם שימש גם כמאמן נוער. ולמעשה לא חזר לשחק עוד בליגה הבכירה. לימים סיפר דורי שהפציעה עצרה את ההתקדמות בקריירה שלו וכפתה עליו לבסוף פרישה מוקדמת.
דורי היה ממייסדי הפועל גליל עליון בסוף שנות השבעים. בשנות השמונים היה דורי סדרן עבודה בקיבוץ כפר גלעדי.
בתו היא כדורסלנית העבר מירב דורי.
ארי שטרנפלד
ארי אברמוביץ' שטרנפלד (ברוסית: Ари Абрамович Штернфельд; 14 במאי 1905 - 5 ביולי 1980) היה מדען סובייטי ממוצא יהודי, מחלוצי תחום חקר החלל.
השנים הראשונות
שטרנפלד נולד בשייראדז, פולין, למשפחה דתית וקיבל חינוך דתי. אביו היה בעל חנות בעיירה ואסטרונום חובב. הודות לאמו הוא הורשה ללמוד מעט לימודי חול וכבר בגיל בית הספר היסודי הוא נחשב למבריק במתמטיקה. כילד הוא התעניין במכונות ועקב אחר מכונות שהפעילו בעלי מלאכה בעיירה. בשנת 1923 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אך לאחר השנה הראשונה נסע לצרפת, למד הנדסה וקיבל תואר מהנדס מכונות. שטרנפלד עבר לפריז ובשנת 1928 החל לימודי תואר שלישי. אשתו שהגיעה איתו לצרפת מפולין למדה בסורבון. במקביל היא הייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית. בשנת 1929 שטרנפלד הכיר בפריס את קונסטנטין ציולקובסקי והחל להתכתב איתו.
בשנת 1932 שטרנפלד חזר ללודז' והמשיך את מחקריו בתחום החלל. בלודז' הוא כתב ספר "מבוא לחלל" בו הוא חקר אפשרויות למימוש טיסות אנושיות לחלל והיה הראשון שהשתמש במילים "קוסמודרום" (נמל חלל) ו"קוסמונאוטיקה". בדצמבר 1933 הוא הציג את תוצאות מחקריו בוועידה פולנית לחקר החלל באוניברסיטת ורשה, אך שומעיו לא האמינו שתוכניתו להגיע לחלל בעזרת רקטות יכולה להתממש עוד בימיו. הוא הציג את עבודתו בכנס בפריז וב-6 ביוני 1934 הוא קיבל פרס על עבדתו בתחום החלל. עם זאת, הוא לא הצליח למצוא מו"ל לספרו, שנחשב בעיניהם למדע בדיוני. אף על פי שהוא קיבל הכרה והיה יכול להמשיך את מחקריו שטרנפלד החליט לעבור לברית המועצות. בשנת 1935 הוא התיישב בברית המועצות. בשנת 1937 ספרו יצא לאור במוסקבה.
ברית המועצות
במוסקבה הוא התחיל לעבור במכון להנעה סילונית לצד ולנטין גלושקו, סרגיי קורוליוב ומיכאיל טיכונראבוב. בשנות ה-30 המאוחרות ראשי המכון הוצאו להורג ורוב המהנדסים הוגלו לסיביר. שטרנפלד לא נעצר אך פוטר מעבודתו ולא היה יכול למצוא עבודה חלופית.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה שטרנפלד ביקש להתגייס לצבא האדום אך בקשתו נדחתה. הוא הועבר להרי אורל והחל ללמד בבית הספר לטכנאים. רוב קרובי משפחתו ומשפחת אשתו נותרו בפולין ונספו בשואה. גם הארכיון שלו שנותר בלודז' הושמד. בעת משפט הרופאים הוא מחה נגד העלילה ובעקבות זאת הועלם על ידי השלטונות ורק לאחר כשנה, לאחר מותו של סטלין שב למשפחתו כששמיעתו פגועה.
בשנות ה-50, העבודות שלו בתחום החלל קיבלו הכרה בברית המועצות והוא שולב בצוות של תוכנית ספוטניק וחישב את מסלול הלווין. שטרנפלד פרסם מספר ספרים שתורגמו לכ-30 שפות. לאחר שיגור ספוטניק 1 התגאו בפולין בשטרנפלד, האיש שלהם, שהשתתף בפיתוח הלווין. לאחר הפרסום שקיבל בעקבות שיגור הספוטניק, הוא התראיין מדי פעם לגבי שיגורים של תוכנית החלל הסובייטית, על תוכניות ותחזיות לגבי התחבורה בחלל ועל תוכנית הטילים של ברית המועצות. בראיון שנתן בשנת 1959 הוא תיאר מציאות של תחנות חלל המשמשות כתחנות ביניים בין כדור הארץ, הירח וכוכבים אחרים. בשנת 1960 הוא צוטט כחוזה טיל שיוביל נוסעים ממוסקבה ללונדון ב-15 דקות. בשנת 1961 הוא ציטט בהתייחסות ללוויינים במסלול גאוסטציונרי. עם זאת, בישראל נטען שהוא לא זכה לכבוד הראוי לו בברית המועצות, בגלל היותו יהודי.
בשנת 1962 הוא זכה בפרס על עבודתו. בשנת 1964 הוא ביקר בפולין וזכה בה לכבוד גדול. בראיון לעיתון הוא סיפר שהוא קורא חדשות מהעולם היהודי, בהם הוא מאוד מתעניין. בשנת 1965 הוא קיבל תואר דוקטור ללא הכנת עבודת הדוקטורט, מקרה חריג מאוד בברית המועצות. באותה שנה קיבל את התואר הרם עסקן מצטיין במדע וטכניקה של הרפובליקה הפדראטיבית הסוציאליסטית הרוסית. בהגיעו לגיל הגמלאות התקשה לקבל פנסיה מהמדינה, כיוון שתקופות ארוכות בחייו היה מחוסר עבודה. רק בזכות התערבות של מסטיסלב קלדיש נמצא פתרון לנושא זה.
הוא נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בשנת 1991 נקרא על שמו מכתש שטרנפלד על ירח.
יחסי ארצות הברית–מונקו
יחסי ארצות הברית–מונקו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין נסיכות מונקו.
היסטוריה
מונקו וארצות הברית החליפו פקידים קונסולריים זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית. הקונסול הראשון ממונקו לארצות הברית היה לואי בורג, שהציג את תעודותיו בשנת במאי 1986. הסוכן הקונסולרי הראשון בארצות הברית היה אמיל דה לות', הוסמך בפברואר 1874, אך משרה זו נסגרה והועברה לניס בשנת 1906.
אלבר הראשון, נסיך מונקו ביקר שלוש פעמים בארצות הברית. מונקו אירחה חיילים אמריקאים במהלך מלחמת העולם הראשונה. מ-1956 ועד מותה ב-1982 הייתה נשואה גרייס קלי, ילידת ארצות הברית, לרנייה השלישי, נסיך מונקו. השניים ביקרו לראשונה בארצות הברית ב-1956.
בדצמבר 2006, היחסים בין המדינות שודרגו ממעמד של קונסוליה ליחסים דיפלומטיים מלאים. זמן קצר לאחר מכן, קרייג סטייפלטון (שגריר צרפת) הוכר במונקו, והשגריר ז'יל נוגהס הפך לשגריר מונקו הראשון בארצות הברית. בשנת 2009 סטייפלטון הוחלף על ידי צ'ארלס ריבקין. לארצות הברית עדיין אין משלחת דיפלומטית הממוקמת במונקו, אבל ישנה שגרירות בפריז, וקונסוליה כללית במרסיי. ב -3 בדצמבר 2013 החליפה מגואי מקאריו דוייל את נוגהס כשגרירה החדש של הנסיכות לוושינגטון די. סי, בעקבות מינויה על ידי אלבר השני, נסיך מונקו. השגרירה מקאריו דוייל הוא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד בשגרירות.
הסכמים
ב-1939 נחתם הסכם הסגרה בין שתי המדינות. הסכם על אשרות דרכון נחתם בשנת 1952. בנוסף, בשנת 2009 בוצע הסכם להחלפת מס.
מסכת תרומות
מיקומה של המסכת בסדר זרעים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סודרה מסכת תרומה (או בלשונו של הרמב"ם: "תרומה גדולה") מיד אחר מסכת שביעית, משום שהיא "מתנה הראשונה שמוציאין מן הזרע".
לארי סנגר
לורנס מארק "לארי" סנגר (באנגלית: Lawrence Mark "Larry" Sanger; נולד ב-16 ביולי 1968) הוא פילוסוף אמריקאי, ממייסדי ויקיפדיה, ממייסדי נופדיה ועורכה הראשון וכן מייסדה של אנציקלופדיית סיטיזנדיום. משמש כמנכ"ל קרן תקני הידע.
עבודתו
סנגר היה מעורב בעבודה על אנציקלופדיות מקוונת מאז החל האינטרנט. בין היתר שימש עורך ראשי של אנציקלופדיית נופדיה, בין השנים 2001 עד 2002 שימש כמארגן התוכן הראשי של ויקיפדיה וכעורך פעיל ראשי של אנציקלופדיית סיטיזנדיום.
סנגר היה האדם הראשון שהגה את הרעיון שמאחורי ויקיפדיה. הצעתו של סנגר ליישם אנציקלופדיה מבוססת ויקי הוביל להקמתה של ויקיפדיה. ויקיפדיה הייתה בתחילה פרויקט משלים לנופדיה. סנגר היה עורך ראשי בתחילת דרכה של ויקיפדיה וכתב חלק ניכר מדפי המדיניות המקוריים של ויקיפדיה.
לאחר שעזב את הפרויקט, לימד סנגר פילוסופיה באוניברסיטת אוהיו וכן עבד עבור Encyclopedia of Earth. ב-15 בספטמבר 2006 הכריז סנגר על הקמת סיטיזנדיום אותו השיק ב-25 במרץ 2007. סיטיזנדיום מייצג מאמץ להקים אנציקלופדיה אמינה. סנגר שואף לגרום לכך שמודל האנציקלופדיה המקוונת יהיה אמין יותר.
סנגר מעביר הרצאות ברחבי העולם על האינטרנט וכתיבה ברשתות חברתיות. בנוסף כותב ספרים, יועץ בנושאי קהילות מקוונות שיתופיות וכותב בלוג.
ביקורתו על ויקיפדיה
סנגר עזב את ויקיפדיה בשנת 2002 ומאז ועד היום נוהג לבקר במידה רבה את מיזם ויקיפדיה. לטענתו המקור לחוסר האמינות של ויקיפדיה הוא, בין היתר, בכך שלא ניתנת עדיפות למומחים בתחומים השונים. סנגר האשים את ויקיפדיה על נטייה לצד השמאלי במפה הפוליטית. במאמר שפרסם בבלוג שלו בחודש יוני 2021 ושזכה לתפוצה נרחבת ולהדים רבים, כתב סנגר על הנטייה השמאלית המובהקת בחלק מהערכים בוויקיפדיה באנגלית. הוא הביא מספר דוגמאות כיצד ערכים על נבחרי ציבור דמוקרטים או על הפריצה לקפיטול מוצגים באופן חד-צדדי ומהווים ההפך ממדיניות הנייטרליות של ויקיפדיה (NPOV) כפי שמופיעה בדפי המדיניות שלה..
מרלוזה
מרלוזה שלפעמים קרוי זאב הים או הייק (Hake), הוא שם עממי לכמה מיני דגים מסדרת הבקלאים הנחשבים לדגי מאכל. לרוב הם משתייכים למשפחת הבקליים ולסוג מרלוציוס (Merlucius) אך גם לכמה מינים ממשפחת השיבוטיים או הדונימיים.
מאפייני המרלוזה
אורכם של דגים אלה יכול להגיע עד למטר וחצי, אך לרוב מגיע רק למחצית אורך זה. משקלם נע לרוב בין חצי קילוגרם לשלושה וחצי קילוגרם, אך ישנם גם דגים שמשקלם מגיע עד ל-27 קילוגרם. דג המרלוזה חי לרוב באוקיינוס האטלנטי או השקט, בעומק שבין 200 ל-350 מטר. לרוב הוא נשאר בעומק רב יותר בשעות היום, ועולה למים העמוקים פחות בשעות הלילה. המרלוזה הוא דג טורף, המוצא את טרפו קרוב לקרקעית הים. הזכר והנקבה דומים במראם זה לזה.
לאחר ההשרצה, ביצי המרלוזה צפות על פני הים ושם מתפתחות הרימות. לאחר פרק זמן מסוים, נודד הדג התינוק אל קרקעית הים, ומעדיף עומקים של פחות מ-200 מטר.
מינים
ישנם 13 מינים המכונים בשם מרלוזה:
לא לכל מיני המרלוזה יש חשיבות מסחרית משמעותית, אבל ידוע כי אוכלוסיות מרלוזת המים העמוקים ומרלוזת המים הרדודים גדלות במהירות ומינים אלה מהווים את עיקר הדיג.
שימוש מסחרי
הביקוש הגבוה ביותר למרלוזה הוא באירופה. הביקוש הוא לשלושה סוגי מוצרים: דג טרי - שאותו דגים לרוב באירופה עצמה, ודג קפוא ופילה קפוא, שאותם מייבאים מחוץ ליבשת ומעבדים במפעלים באירופה.
מרלוזה היא דג המאכל הנפוץ ביותר בארגנטינה. בנוסף לשניצל מבשר בקר או עוף, מוגשת בכל מסעדה ארגנטינאית המגישה שניצלים גם מנה של שניצל מרלוזה (Milanesa de Merluza), שהיא אחת המנות הלאומיות של המדינה.
ספרד היא המדינה בעלת הצריכה הגבוהה ביותר של מרלוזה באירופה: 6 קילוגרם לאדם לשנה - כמחצית מכלל צריכת המרלוזה באירופה. למרות שהצריכה הספרדית של מרלוזה ודגים אחרים פחתה בעשור האחרון (ספרד היא השנייה בעולם בצריכת דגים לנפש אחרי יפן), המרלוזה עדיין מהווה כשליש מצריכת הדגים הכוללת בה. מדינות אחרות הצורכות מרלוזה בכמות גבוהה הן צרפת, איטליה ופורטוגל.
בספרד, מסעדות לרוב רוכשות את המרלוזה דרך קמעונאים. עם זאת, מוצרי מרלוזה מעובדים מופצים על ידי סיטונאים. מוכרי דגים, שווקים ציבוריים ומרכולים מוכרים מרלוזה בצורות שונות: פילה קפוא, פילה עם עור, פילה ללא עור, ועוד.
בצרפת, דגים נרכשים בדרך כלל בסופרמרקטים. עקב המחסור במרלוזה אירופאית, סיטונאים צרפתים רוכשים מרלוזה טריה ממדינות מחוץ לאירופה כגון ארגנטינה ונמיביה, ולאחר מכן מייצאים אותו לספרד.
באיטליה, בתי מלון, מסעדות, סופרמרקטים וגופים מוסדיים רוכשים כמות גדולה של דגים. עם זאת, קמעונאים וסיטונאים רוכשים את רוב פילה המרלוזה הקפוא כדי למכור בשווקים.
באירלנד, מרלוזה היא דג פופולרי שנמכר טרי מהאוקיינוס האטלנטי בסופרמרקטים ועל ידי מוכרי דגים מקומיים.
בהונגריה מרלוזה מטוגנת עם פפריקה ("הק") היא הדג המבוקש ביותר בעונת הקיץ, במיוחד באזור בלטון, ובשווקים פתוחים ברחבי הארץ.
המרלוזה נמכרת קפואה (כסטייק או פילה), טריה, מעושנת או מומלחת.
קריטריונים לקנייה
כאשר קונים פילה מרלוזה או מוצר מרלוזה אחר, על הצרכנים לחפש מרלוזה עם בשר בצבע לבן, ללא סימני השחמה, יובש או אפרוריות ועם ריח טרי של מי ים.
דיג
השיטה העיקרית לדוג מרלוזת מים עמוקים היא בעזרת מכמורת, בעוד שמרלוזת מים רדודים ניתן לדוג בעזרת מכמורת או חכה. אזורי הדיג העיקריים של המרלוזה הם בדרום מערב האוקיינוס האטלנטי (ארגנטינה ואורוגוואי), בדרום מזרח האוקיינוס השקט (צ'ילה ופרו), בדרום מזרח האוקיינוס האטלנטי (נמיביה ודרום אפריקה), בדרום מערב האוקיינוס השקט (ניו זילנד), ובים התיכון והים השחור (איטליה, פורטוגל, ספרד, יוון וצרפת).
דיג-יתר
עקב דיג יתר, כמות הדיג של המרלוזה הארגנטינאית ירדה באופן דרסטי. כ-80% מדגי המרלוזה הבוגרים נעלמו ככל הנראה מחופי ארגנטינה. המרלוזה הארגנטינאית לא צפויה להיעלם, אך ייתכן שהמלאי יהיה כה נמוך עד שדיג מסחרי של מרלוזה לא ישתלם עוד. בנוסף, הדבר משפיע לרעה על התעסוקה, מכיוון שאנשים רבים מאבדים את מקום עבודתם בתעשיית הדיג. מצד שני, מחירי המרלוזה הארגנטינאית עולים עקב המחסור. לירידה ביצוא המרלוזה עלולה להיתו השפעה על כלכלת ארגנטינה.
בצ'ילה, יצוא הדגים, ובמיוחד המרלוזה הצ'יליאנית, ירד באופן דרמטי בכמעט 19 אחוזים. הסיבה העיקרית לירידה זו היא רעידת האדמה והצונאמי בצ'ילה בפברואר 2010. אסונות אלה הרסו את רוב מפעלי העיבוד, במיוחד חברות לייצור קמח דגים ופילה קפוא.
דיג המרלוזה האירופית נמצא הרבה מתחת לרמות ההיסטוריות בגלל דלדול כמויות המרלוזה בים התיכון ובים השחור. ייתכן שמספר גורמים שונים הביאו לירידה זו, לרבות דיג שנתי כולל גבוה מדי, דיג לא בר קיימא, בעיות אקולוגיות, דיג של דגים צעירים או דיג ללא רישיון.
על פי הקרן העולמית לשימור חיות הבר, המין היחידי של המרלוזה שאינו כרגע במצב של דיג-יתר הוא מרלוזת המים הרדודים ליד חופי נמיביה. נמיביה היא המדינה היחידה שהגדילה את מכסת דיג המרלוזה שלה, מ-130,000 טונות בשנת 2009 ל-145,000 טונות בשנת 2010. יתרה מזאת, משרד הדיג של נמיביה מקפיד על כללים נוקשים מאוד לגבי דיג מרלוזה. כך למשל, העונות האסורות בדיג של מרלוזה נמשכות כחודשיים (ספטמבר ואוקטובר), בהתאם לרמת המלאי. כלל זה יושם כדי להבטיח את הצמיחה המחודשת של אוכלוסיית המרלוזה. הגבלות נוספות אוסרות על דיג במכמורת של מרלוזה במים שעומקם פחות מ-200 מטר, כדי למנוע פגיעה בבתי גידול של מינים שאינם מטרה לדיג ולמזער דיג נלווה של דגים אחרים.
העברת דגי מרלוזה לאזורים לא-ילידיים על-ידי האדם
"מדריך הדייגים" של פרנק פורסטר משנת 1885 מזכיר מרלוזה שהועברה מחוף אירלנד לקייפ קוד בחוף מסצ'וסטס בארצות הברית. לא ברור באיזה מין של מרלוזה מדובר, אבל "מדריך הדייגים" קבע:"זהו דג מי מלח אירי, הדומה במראהו לדג בקלה. במפרץ גאלווי, ובמפתחי ים אחרים של אירלנד, המרלוזה מצויה בשפע, ודגים אותה בכמות גדולה. היא נמצאת גם באנגליה ובצרפת. מאז ההגירה האירית לארצות הברית, המרלוזה באה בעקבותיהם, וכעת נמצאת במפרץ ניו יורק, במים סביב בוסטון ומול קייפ קוד. כאן קוראים לדג 'stockfish', ואנשי בוסטון קוראים לו 'poor Johns'. עובדה יוצאת דופן היא שעד לפני כמה שנים הדג הזה לא נראה מעולם באמריקה. הוא לא גדל כאן לאותו גודל כמו באירופה - כאן הם באורך של 250 עד 460 מ'מ. הצבע הכללי של הדג הזה הוא חום אדמדם, עם גוונים זהובים, ולצדדים יש ברק כסוף ורוד."
קישוא ממולא
קישוא ממולא (בערבית: كوسة محشي, כּוּסָא מַחְשִׁי), הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו בארצות במזרח התיכון. את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, ירדן, טורקיה, עיראק וקפריסין. המלית עשויה מתערובת של בשר בקר או בשר כבש ואורז. את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים ברוטב חמוץ, למשל מיץ לימון או עגבניות.
למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי. את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים.
ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה, שאינן מכילות בשר כלל.
אלה קניון
אלה קניון (באנגלית: Ella Kenion; נולדה ב-18 ביוני 1969) היא שחקנית קומית אנגלייה.
ביוגרפיה
קניון נולדה בגבעת פרימרוז שבלונדון. היא ידועה מהופעותיה במגוון תוכניות טלוויזיה כגון "המופע של קתרין טייט", "We Know Where You Live" ו-"Swinging". ב-2006 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Fear of Fanny" של BBC4.
תפקידה הידוע ביותר הוא גברת קיירוורת'י בסדרה הקומית "הדשא הירוק יותר". קניון גילמה את ג'ולי בסדרה "Hardware". עוד השתתפה בפרסומות טלוויזיה עבור The AA. ב-2016 שיחקה קניון בסדרת הטלוויזיה לילדים "Swashbuckle" בתפקיד קפטן סינקר. היא הייתה קריינית חדשות בתחנת הרדיו talkSPORT.
באוגוסט 2007 שיחקה קניון בסדרת המסתורין "רוזמרי ות'יים" בפרק "Enter Two Gardeners". ב-2005 הופיעה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "דוק מרטין" בתפקיד אמו של ילד הסובל מ-ADHD. היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "Genie in the House", בסרט הטלוויזיה "Witness Against Hitler", ובתפקיד מיילדת בפרק בסדרה "הולבי סיטי".
קניון הופיעה בתפקיד הארייט בפרק "Let's Kill Hitler" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", וכיכבה בפרק "Wrath of the Iceni" בהפקה של "ביג פיניש" של "דוקטור הו" בתפקיד בודיקה לצדו של טום בייקר.
בסדרה הקומית "שערים" גילמה קניון את מירה. בספין אוף של הסדרה "על שוטים ואנשים" בשם "הדשא הירוק יותר" שיחקה בתפקיד העוזרת אימלדה קייקוורת'י. ב-2015 גילמה את לורה קולינס בפרק "Prodigal Sons" של הסדרה "תחבולות חדשות".
שיחקה בדמות דלילה בסדרת ההנפשה "רחוב 101 דלמטים".
בע"מ 8236/21 פלונית נגד היועצת המשפטית לממשלה
בע"מ 8236/21 פלונית נ' היועצת המשפטית לממשלה הוא פסק דין שבו קבע בית המשפט העליון כי לא ניתן לקבל זכויות הורות ללא קשר גנטי או ביולוגי לילד.
רקע
המבקשת הביאה ילדים לעולם בהליך פונדקאות בארצות הברית באמצעות תרומת זרע ותרומת ביצית מתורמים אנונימיים. ניתן פסק דין הצהרתי בארצות הברית הנותן זכות בלעדית ורישום המבקשת כאימם של התאומים שנולדו על ידי פונדקאית. המבקשת דרשה לאכוף את פסק הדין הזר שניתן לה אך בישראל לא היה ניתן לרשום את המבקשת כאימם בהיעדר קשר גנטי לילדים. פסק דין זה ניתן לאחר שנדחו את שתי בקשותיה של המבקשת. לשם כך הגישה היא ערעור לבית משפט העליון במטרה להרחיב את הגדרת החוק להורות. בקשתה הייתה לאפשר הורות הסכמית גם למי שיזם ומימן הליך להולדת ילד ללא קשר גנטי או פיזיולוגי, אלא באמצעות תורמים אנונימיים ופונדקאית.
הכרעת בית המשפט
השופט ד' מינץ לעיתים יש לסטות מסייגים הרשומים מהרשום בחוק בבקשה זו אין הכרה בהורות הסכמית כפי שנחתם עם התורמים האנונימיים אלה יש לנתק קשר גנטי או ביולוגי בין ההורה ולבין הילדים. חוק אימוץ ילדים שומר על תורם הזרע או תורמת הביצית מפני הכרה בהורות. החוק מגן מהתופעה של סחר בילדים ופגיעה בכל המעורבים בהליך. בשנים האחרונות ביתי המשפט נדרשים לחפש פתרונות חדשניים ויצירתיים עקב הזמנים שהשתנו בנושא ההורות. בהתאם לזאת ניתן לאפשר למבקשת צו הורות כדי להגן על טובת הילד.
השופטת ע' ברון מסכימה עם רוב חוות דעתו של השופט מינץ ועם התוצאה שאליו הגיע שניתן לאפשר צו הורות לשם טובת הילד. נאמר כי הזכות להורות הוכרזה כזכות יסוד הנגזרת מכבוד האדם וחירותו שהינה זכות יסוד ורחבה על פי ההלכה. . מאחר שהתחום הטכנולוגי בפריון והולדה משיגות לא בפעם את ההסדר המשפטי של הורות, ללא קשר גנטי וביולוגי ומאפשרות להורים לגדל ילדים. לכן אין לכפות על המבקשת את תהליך האימוץ כפי שהוא. אלה לאפשר לה הליך אימוץ מהיר תוך דילוג על השלב הראשון שבו מכריזים על הילדים כבני אימוץ. הליך זה מתבצע אחרי שמבצעים ניתוק קשר בינם לבין ההורים הביולוגיים. ביהמ"ש קבע כי השלב הזה מיותר במקרה הנוכחי מאחר שאין לילדים הורים ביולוגיים. ואם זאת יש להכיר בהורות הקטינים מכוח צו הורות פסיקתי.
השופט נ' סולברג מסכים עם חבריו השופטים ואומר כי יש פער בין עולם המשפט לבין חיי המעשה לכן יש לעצב את חוק האימוץ מחדש. מוסיף ואומר כי במערכת המשפט הישראלי אין אפשרות להליך הורות הסכמית עם התורמים האנונימיים והפונדקאית. אלה רק מתוך הליך אימוץ. ובמקרה זה יש לאפשר למבקשת הליך אימוץ מזורז לילדים ולוותר על התערבות סוציאלית מאחר שהילדים חיים עם המבקשת מיום לידתם. הפסיקה בתיק זה מהווה התפתחות משמעותית בחוק ומגדירה את הזכויות ההורות בישראל. הוא מבהיר שגם אם חד הורית שמביאה ילדים לעולם באמצעות פונדקאות או אמצעים אחרים, היא עדיין ההורה החוקי של אותם ילדים. זהו ניצחון גדול עבור אמהות חד הוריות הנתמכות בפונדקאות, וסביר להניח שתהיה לו השפעה חיובית על חייהן של משפחות רבות.
ביהמ"ש קבע כי ניתן להכיר במבקשת כאימם של התאומים באמצעות הליך אימוץ מזורז תוך דילוג על השלב הראשון שבו מכריזים על הילדים כבני אימוץ.
אליהו חיניץ'
אליהו (אליאס) חיים חִינִיץ' (בתחילה נכתב: חִינִיטְשׁ; ביידיש: אליהו (עליאס) כיניטש; בספרדית: E. Jinich; ז' בטבת תרמ"ד, 5 בינואר 1884, סְטַארוֹבִּין, פלך סלוצק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – ט"ו באב תשל"ג, 13 באוגוסט 1973, מקסיקו סיטי, מקסיקו) היה סופר, עיתונאי ומתרגם יידי ועברי.
ביוגרפיה
אליהו חיים חיניץ' נולד בשנת 1884 בסְטַארוֹבִּין שבפלך סלוצק, רוסיה (רוסיה הלבנה). קיבל חינוך יהודי מסורתי, למד ב'חדר', והמשיך לימודיו בישיבה, ומשם עבר ללימודי חול והשלים קורס למורים בגרודנו. עבד כמורה בבית ספר ממשלתי באזור מגוריו, ובהמשך עבר לעיר ורשה, שם לימד בגימנסיה לבנות "יהודיה".
במשך שנים רבות שימש כיו"ר וכנשיא כבוד של ברית עברית עולמית במקסיקו ("המרכז העברי"), פעל רבות להנחלת הלשון העברית, להפצת ספרים וכתבי עת עבריים ולהעמקת היסודות העבריים בחינוך, והיה הכתובת לכל דובר עברית שם. השתתף במועצות הפדגוגיות של בתי הספר העבריים.
המחנך אבנר אליפז ספד לו ב"הדואר" (ניו יורק) וב"עם וספר", שם כתב כי חיניץ'
חיניץ' נפטר ב-1973, בגיל 89.
מספר כתבי יד ומכתבים של חיניץ' נמצאים היום בארכיונו של ישראל זמורה המופקד בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב.
חוק יחסי ממון בין בני זוג
חוק יחסי ממון בין בני זוג, התשל"ג-1973 הוא חוק שעוסק בדרך חלוקת הרכוש של בני זוג במקרה של גירושין או פטירה.
החוק נחקק בעקבות פניות הרבות לבתי המשפט בנושא חלוקת רכוש לפי הלכת השיתוף, כלומר, הכלל המשפטי שנקבע בפסיקה על ידי בית המשפט, המסדיר את נושא חלוקת הרכוש בעת הגירושין בין בני זוג.
החוק עבר ארבעה תיקונים החל משנת 1995 ועד התיקון העדכני ביותר שנעשה בשנת 2008.
הרקע לחוק
השיתוף מתבטא גם בכך שהרכוש הרשום על שמו של אחד מבני הזוג בלבד הוא נכס שנרכש במהלך חייהם המשותפים ונרשם רק על שמה של האישה, הוא יהיה שייך גם לגבר מכוח ההבנה שהייתה כוונה לשתף אותו בבעלות. זאת גם אם שמו לא מופיע כבעלים של הרכוש.
כדי שרכוש מסוים יצא מחזקת השיתוף יש להוכיח שלא הייתה כוונה לרשום את הרכוש גם על שמו של בן הזוג השני. נטל ההוכחה הוא על מי שמבקש להשאיר את הרכוש בחזקתו.
כמו כן, רכוש שמקורו מחוץ לזוגיות כגון: ירושה, מתנה מקרובים לאחד מבני הזוג וכדומה, הוא יישאר בחזקת בן הזוג שלו ניתן הרכוש מלבד.
משמעות החוק
חוק זה מקנה זכאות לכל אחד מבני הזוג לקבל מחצית מרכושם המשותף. נוסף על כך, לפי החוק, נכסים שהיו שייכים לבן הזוג לפני הנישואין, או שקיבל אותם בירושה או במתנה במהלך הנישואין לא יחולקו בין בני הזוג אלא יישארו בחזקת בן הזוג שעל שמו רשומים הנכסים.
(תיקון מס' 2)
הסכם ממון שנחתם לפני הנישואין יכול להיות מאומת בידי נוטריון לפי חוק הנוטריונים, תשל"ו-1976 שקובע חובת נוכחות הנוטריון כאשר בני הזוג הניצבים בפניו עשו את ההסכם בהסכמה חופשית ובהבינם את משמעותו ותוצאותיו.
(תיקון מס' 3)
הסכם ממון מחייב אישור של בית המשפט לענייני משפחה או של בית הדין הרבני שלו.
האישור יינתן רק לאחר שבית המשפט או בית הדין נוכח לדעת שבני הזוג עשו את ההסכם בהסכמה חופשית, ושבני הזוג מבינים את משמעותו ואת תוצאותיו. הדגש הוא שההסכם לא נחתם מכפייה, מחוסר הבנה שלו או של ההשלכות, וכך ימנע מצבים של ניצול בין בני זוג על רקע נסיבות שונות.
(תיקון מס' 4)
התיקון נעשה בשנת התשס"ט–2008 והוא מאפשר חלוקת רכוש בין בני זוג עוד בטרם מתן הגט.
אבי מעוז
אביגדור (אבי) מעוז (נולד בכ"ז בתמוז ה'תשט"ז, 6 ביולי 1956) הוא יו"ר מפלגת נעם, סגן שר במשרד ראש הממשלה וחבר הכנסת מטעמה.
קודם לכן כיהן כמנכ"ל משרדי הפנים והבינוי והשיכון. היה מראשי מטה "שלח את עמי" לשחרור אסירי ציון ומסורבי העלייה מברית המועצות. ממקימי קיבוץ מגדל עוז בגוש עציון. היה חבר הנהלת עמותת אלע"ד, הרוכשת קרקעות בעיר דוד ובסילואן, ונציג מטעמה בוועדה המשותפת לחברת "עמידר" ומשרד השיכון.
ביוגרפיה
נולד בשם אביגדור פישהיימר בקריית שמואל שבחיפה, בן לניצולת השואה אסתר ולישראל פישהיימר. בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושירת ב. לאחר שירותו היה שותף בהקמת קיבוץ מגדל עוז בגוש עציון ושימש כמזכיר הקיבוץ. בין השנים 1980–1991 למד בישיבת מרכז הרב. רבו הוא הרב צבי ישראל טאו, נשיא ישיבת הר המור.
בין השנים 1991–1995 היה מעוז מראשי עמותת אלע"ד ותואר כמי שניהל את מערך רכישת הקרקעות והבתים, את המערך המשפטי, את גיבוש גרעין ההתיישבות בסילואן שבמזרח ירושלים, ושימש כגורם מייעץ לעמותת עטרת כוהנים, בפרויקט ההתיישבות היהודית בשכונת ראס אל-עמוד. בשנת 1991 היה מראשוני המתיישבים היהודים בעיר דוד בירושלים מטעם עמותת אלעד במסגרת מבצע לילי שתכנן מעוז עם דוד בארי העומד בראשה.
במקביל לפעילות בירושלים עבד מעוז כפרויקטור התיישבות מטעם הסוכנות היהודית וכן בפיתוח וייזום עסקי ותעשייתי בגוש קטיף. מלבד זאת, היה מעוז פעיל במטה מחאת "העם עם הגולן" נגד הצעתה של ממשלת רבין לסגת מרמת הגולן בתמורה לנורמליזציה ושלום מלא עם סוריה.
בשנת 1996, לאחר שסייע בהצלחתה של מפלגת ישראל בעליה במערכת הבחירות, מינה אותו שר התעשייה והמסחר נתן שרנסקי לראש לשכתו וחבר בצוות היועצים שלו. בין השנים 1999–2000 היה מנכ"ל משרד הפנים תחת שרנסקי, ובשנת 2001 מונה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון תחת שרנסקי ובהמשך תחת אפי איתם (מהמפד"ל).
עם פרישת איתם מתפקידו בשנת 2004, במחאה על תוכנית ההתנתקות ומינוי ציפי ליבני כממלאת מקום שר השיכון, פרש גם מעוז מתפקיד מנכ"ל המשרד והקדיש את זמנו ללימודי קודש בישיבת הר המור.
בדצמבר 2014 מונה למנכ"ל "גבעות עולם חיפושי נפט". ביולי 2016 התפטר מתפקידו על רקע חילוקי דעות עם הדירקטוריון.
בשנת 2018 שימש יו"ר מִנהלת המעבר של תע"ש לנגב.
במהלך השנים היה חבר קבוע מטעם ממשלת ישראל במועצת מקרקעי ישראל, חבר ב, יו"ר דירקטוריון בחברת "השתתפויות בנכסים בישראל", חבר דירקטוריון בחברת עמיגור ודירקטור חיצוני בחברת "אברות תעשיות". מעוז הוא יזם פרטי בתחומי הנדל"ן ויועץ לחברות בנושא רגולציה, תכנון וקידום פרויקטים.
במשרד הבינוי והשיכון
בתפקידו כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון פעל מעוז להרחבת ההתיישבות היהודית בנגב, בגליל וביהודה ושומרון. בין השאר פעל להקמת העיר חריש (יש הטוענים במטרה לעצור את "ההתפשטות הערבית מוואדי-ערה"), להקמת היישוב הקהילתי צור יצחק (יש הטוענים במטרה "ליצור חיץ בין כוכב יאיר לטייבה") וכן פעל לקידום התוכנית של הגרעין התורני בלוד להקמת שכונת "רמת אלישיב" (ראו: אלישיב רייכנר, דווקא שם: סיפורם של אנשי ההתיישבות החברתית, עמ' 86–87, הוצאת ידיעות אחרונות, 2013).
על פעילותו של מעוז כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון נמתחה ביקורת בדוח מבקר המדינה מ-2003 וזאת בשל העברת תקציבים "ליישובים עירוניים באיו"ש" בהיעדר שקיפות ולהעדפת יישובים אלה ללא הנמקה ומבלי שנקבעו קריטריונים וסדרי עדיפויות מבעוד מועד.
דו"ח ששון שפורסם ב-2005 מתח גם הוא ביקורת על פועלו של מעוז כמנכ"ל המשרד וקבע כי "חלק נכבד מתקציב משרד הבינוי והשיכון שמופנה למינהל לבנייה כפרית, לפחות בשנים 2004-2000, הוזרם לבנייה בשטחים, ובכלל זה למאחזים בלתי מורשים".
בעקבות דוח ששון נחקר מעוז ב-2006 ביאח"ה. בהתייחסו לחקירת המשטרה טען מעוז כי "לא יצא כלום מהחקירה הזאת, כי כולם סייעו לבנייה מה שקרוי הלא מוסדרת ולהתיישבות הצעירה, כולם סייעו לזה, כל הממשלות החל מראש הממשלה, והחל מהיועצים המשפטיים של הממשלה"
בפוליטיקה
ביולי 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-22, היה בין מייסדי מפלגת נעם. המפלגה פרשה מהמרוץ יומיים לפני יום הבחירות.
בעקבות הקדמת הבחירות לכנסת העשרים וחמש ל-1 בנובמבר 2022 התפצל מעוז לסיעת יחיד לקראת אפשרות של התמודדות עצמאית לכנסת אך בסופו של דבר הגיעו 3 המפלגות להסכמות והוא התמודד בשנית ברשימת הציונות הדתית ועוצמה יהודית, הפעם במקום ה-11 ברשימה. הרשימה זכתה ב-14 מנדטים ומעוז נבחר בשנית לכנסת, וזמן קצר אחרי כינונה הגיש בקשה להקמה מחדש של סיעת היחיד נעם, בקשה שאושרה יחד עם בקשתה של עוצמה יהודית לפיצול ב-20 בנובמבר.
ב-28 בדצמבר 2022 נחתם הסכם קואליציוני בין סיעת נעם לסיעת הליכוד, בו נקבע כי בממשלה המוקמת יכהן מעוז כסגן שר במשרד ראש הממשלה ויהיה אמון על הרשות לזהות לאומית יהודית. למחרת, ב-29 בדצמבר, הושבעה הממשלה. ב-15 בינואר 2023 פורסם שבמסגרת ההסכם עם מפלגת נעם תעבור היחידה לתוכניות חיצוניות ממשרד החינוך על תקציביה לידי מעוז וכן תועבר אליו אחריות ל-10% משעות הלימוד בחינוך הממלכתי. ההסכם עורר התנגדות בקרב הורים ומנהלי בתי הספר שטענו לצמצום סמכויותיהם, ניסיונות הדתה בחינוך הממלכתי ופוליטיזציה של היחידה שאמורה להיות גוף מקצועי תחת משרד החינוך. במספר רשויות מקומיות אף הודיעו על התנגדותם לשינוי הסטטוס-קוו ועל כך שימשיכו לממן תוכניות חיצוניות שיבוטלו על ידי מעוז.
ב-27 בפברואר 2023 הגיש את התפטרותו מהממשלה. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-1 במרץ, אך מעוז הצהיר שימשיך להיות חלק מן הקואליציה. לאחר אישור התקציב, שב עוז לממשלה ומונה מחדש לתפקיד סגן שר במשרד ראש הממשלה, כשתחת אחריותו גוף חדש שהוקם, "הרשות לזהות לאומית יהודית".
נבחר, יחד עם חבר הכנסת צביקה פוגל מעוצמה יהודית, למקום ה-8 ברשימת 100 המשפיעים של עיתון "מעריב" לשנת 2022.
כללי
מעוז תומך בכך ש"כל אדם יעשה מה שהוא רוצה בשטחו הפרטי. כל מה שקשור לשלטון, לפרהסיה – שינהג כמו במדינה יהודית" כשהוא שואף ליישם את עמדותיו על ידי חקיקה שתקדם את זהותה היהודית של המדינה בנושאי שבת, כשרות, מעמד הרבנות הראשית, מקומו של המשפט העברי, וערכי המשפחה, על פי פרשנותם המסורתית ביהדות. במסגרת זו תומך מעוז בהכפפת הגיור ל ובהידוק הפיקוח על מתן אזרחות ואשרות שהייה לזרים.
בראיון בערוץ "על המשמעות" אמר מעוז שחלום כל הדורות היה להקים פה "מדינה יהודית" ולא "מדינת כל אזרחיה" או "הדמוקרטיה היחידה במזרח" או "מדינת חיה ותן לחיות".
על פי החוקר מרדכי מילר מעוז מושפע בצורה ניכרת מתפיסותיו הדתיות והמטפיזיות של הרב טאו. לדידו של מילר, מעוז מנסה להגשים בפועל את מאבקו הרעיוני של הרב טאו ברעיונות אותם הוא מייחס לפוסטמודרניזם ובייחוד. טשטוש זה, בעיניו, עומד על סקלה אחת עם טשטוש בין אדם ובהמה (משכב בהמה), מבוגר וילד (פדופיליה), ובעיקר ההבחנה בין יהודים ושאינם יהודים. כך, באחד מנאומיו בכנסת אמר מעוז כי.
בשנת 2019 הכינה מפלגת נעם רשימות של אנשים וארגונים שמקדמים רעיונות ליברליים. לאחר שהתעוררה על כך סערה בתקשורת, נשא מעוז נאום מעל במת הכנסת שבו טען שלא הייתה כוונה לפגוע באיש, ושהרשימות נועדו לחוגי בית, וכן על מנת להחליש את הקואליציה.
שוויון נשים
מעוז מתנגד למאבק הנשים לשוויון ובכתבה בערוץ 14 במרץ 2022 טען שהמאבק מסמן את הנשים כמקופחות באופן קבוע ויוצר מאבק תמידי בין המינים. מעוז הקים את השדולה ל"חיזוק ושימור הזהות היהודית בישראל" (ומינה את עו"ד רוני ססובר למנהלת שלה) ואף קבע, כמחאה, כנס של השדולה בתאריך החופף את "יום האישה הבינלאומי" שצוין בכנסת.
במסגרת מאבקו נגד השוויון לנשים מתנגד מעוז לשילוב נשים ביחידות קרביות ולשירות נשים בצה"ל בכלל (כולל נשים חילוניות) ומעדיף שהן תיפננה לשירות לאומי. הוא סובר שהתרומה הגדולה ביותר של נשים היא בנישואים וגידול משפחה. תפיסת המשפחה לשיטתו היא "אמא ואבא לילדים".
הקהילה הגאה ומגדר
את הרעיון של משפחות גאות הוא רואה כאיום על עם ישראל ועל החברה הישראלית. בנוסף לכך, מעוז תומך בערכי המשפחה ההטרונורמטיבית ומתנגד למשפחות הומוסקסואליות. מעוז מסרב להכיר בקיומן של זהויות טרנסג'נדריות ומבקש לאסור ניתוחים להתאמה מגדרית. בעבר התבטא בעד טיפולי המרה. בפברואר 2022 אסר חוזר המנכ"ל של משרד הבריאות, בראשות ניצן הורוביץ, על "טיפול שמטרתו לשנות, כביכול, את הזהות המגדרית ואת נטייתו המינית של האדם, לרבות טיפול שיחתי, תרופתי, התנהגותי, או חינוכי". לאחר מכן, הבהיר מעוז שהוא מתנגד לטיפולי המרה במובנם הקלאסי, אך טען שיש להתיר טיפול פסיכולוגי וייעוץ להומוסקסואלים אשר מעוניינים להקים משפחה הטרונורמטיבית; לדעתו, סוג זה של טיפול איננו טיפול המרה.
מעוז מתנגד לקיום מצעדי גאווה באופן כללי, ובפרט למצעד הגאווה והסובלנות בירושלים. מעוז כינה אירוע זה "מצעד תועבה זנותי בפרהסיה", והבטיח לבטלו. מעוז טוען כי המצעד פוגע בקדושת ירושלים ובמרחב הציבורי שלה. מעוז גם נמנה עם מתנגדי התאוריה הקווירית בישראל.
בכתבה שפורסמה בוואלה באוגוסט 2021 השווה מעוז בין הומוסקסואליות לפדופילייה וטען ש"אם אין רע באנשים שנמשכים לבני מינם, מה רע באנשים שנמשכים לקטינים".
בעקבות פסיקת בג"ץ בעניין חוק הפונדקאות, שקבעה שגם זוגות הומואים יהיו רשאים להביא ילדים לעולם באמצעות פונדקאות, אמר מעוז ש"בג"ץ פוגע בערכי המשפחה ומתערב בנושאים לא לו ללא סמכות ובניגוד להפרדת רשויות - והכל בדרך למדינת כל אזרחיה".
לקראת הבחירות ל הודיע מעוז על כוונתו לצמצם את הפעילות החינוכית בבתי ספר התיכוניים בשאלות של זהות מגדרית ונטייה מינית רק לנושאים שיאושרו על ידי מנהל וועד ההורים.
הרבנות הראשית
בעניין הפרדת הרשויות, הוא סבור כי יש לתת לרבנות הראשית מעמד חוקתי כרשות נפרדת, בנוסף לרשות השופטת. בהקשר זה אמר מעוז כי בהסכמים הקואליציוניים לקראת הרכבת הממשלה ה-37 דרשה מפלגת נעם להקים מבנה ייעודי שישמש את הרבנות הראשית ואת הרבנים הראשיים, כאחד מסמלי השלטון. לדבריו, "כמו שיש בית ראש הממשלה, ובית נשיא המדינה, יהיה בית לרבנות הראשית לישראל".
אלימות נגד נשים
מעוז מתנגד להצטרפות ישראל לה|אמנה למניעה ומאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה (אמנת איסטנבול) ובנאום שנשא בכנסת במאי 2022 קרא למהלך זה "אחד השיאים בטירלול הפוסטמודרני האנטי יהודי והאנטי ציוני" וציין שישראל היא אחד המקומות הבטוחים לנשים. בדיון שנערך בכנסת בנובמבר 2022, במסגרת "יום המאבק באלימות נגד נשים", גימד מעוז את היקף התופעה תוך שהוא חוזר ומציין שמדינת ישראל היא אחת מהמדינות הבטוחות בעולם לנשים ושהבעיה מתמקדת בעיקר במגזר הערבי. לאור מסקנה זו סיכם מעוז שמכיוון שבעיית האלימות נגד נשים מינורית "הגיע הזמן להפוך את היום הזה ליום מאבק באלימות בכלל" תוך שהוא מתייחס לאלימות בין בני זוג, אלימות כלפי ילדים, אלימות בחברה הערבית, אלימות בכבישים ועוד.
הפלות
ביוני 2022 תקף מעוז את השר ניצן הורוביץ על קידום "רפורמת ההפלות" וקרא לה "המהפכה הפוסטמודרנית" וטען שהמהלך "זה לא אנושי, לא יהודי ולא ראוי".
חיים אישיים
מעוז מתגורר בעיר דוד שבירושלים ונשוי לגלית. לבני הזוג עשרה ילדים.
כפר חרוב
כְּפַר-חָרוּב הוא קיבוץ של התק"ם בדרומה של רמת הגולן. היישוב ממוקם בגובה של 315 מטרים מעל פני הים, על שפת מצוקי און המתנשאים מעל הכנרת, ובמרחק של כשני קילומטרים ממנה.
היישוב קרוי על שמו של הכפר הערבי ששכן במקום - "כפר חרב" שכנראה משמר את שם היישוב היהודי הקדום כפר יחריב או כפר חריב, הנזכר בתוספתא, בתלמוד הירושלמי ובפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות היהודיות ב"תחום סוסיתא", לעניין מצוות התלויות בארץ. בין כפר חרוב ובין פיק נמצאה כתובת גבול רומית המציינת את השם "כפר חריב" (Καπαρ Ηαριβου).
עיקר הכנסות הקיבוץ הן ממפעל א.ר.י שבבעלותו. המייצר שסתומים הידראוליים. אף שהקיבוץ עדיין מתחזק מחקלאות שלחין (שקד מצוי, אבוקדו) וממטעים נשירים (נקטרינות, אגסים) וכן רפת לחלב. בקיבוץ פועלים גם מכבסה ומוסך, הוא שותף באתר התיירות חמת גדר, והוא מפעיל את מצפה לשלום - אתר בקתות נופש שנמצא על שפת מצוקי און ואתר "מצפה לשלום" שממנו תצפית יפה על הכנרת.
המכון האוסטרי
הארגון הוקם בשנת 1997 על ידי הממשלה האוסטרית והוא בבעלותה המלאה, ומופעל על ידי משרד החוץ האוסטרי. פעילות המכון מוסדרת בחוק שעבר על ידי הפרלמנט האוסטרי, הנקרא "חוק המכון האוסטרי" (Österreich Institut Gesetz). כיום פועלים סניפי המכון בבלגרד, ברנו, ברטיסלאבה, בודפשט, קרקוב, ליובליאנה, רומא, ורשה וורוצלב. המטה הראשי של המכון שוכן בווינה, בירת אוסטריה. תלמידי המכון נבחנים במבחן הרשמי של אוסטריה לשפה הגרמנית, Österreichisches Sprachdiplom Deutsch.
ורבאס
וְרְבָּאס (בסרבית קירילית: Врбас, בסרבית בכתב לטיני: Vrbas) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה, השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה
היישוב סטארי ורבאס (ורבאס הישנה) מאוזכר בכתובים החל מהמאה ה-14 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. לקראת מחצית המאה ה-16 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת הבסבורג, ובהמשך נותר בשטח הספר של הממלכה מתוקף הסכם שלום פוז'ארוואץ. היישוב היה מאוכלס ברובו באוכלוסייה ממוצא סרבי ובמיעוט של הונגרים. ב-1784, תקופת שלטונו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נוסד היישוב נובי ורבאס (ורבאס החדשה) והוא אוכלס ברובו על ידי מהגרים מהמרחב הגרמני, רובם מאזור וירטמברג.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה התאחדו נובי וסטארי ורבאס ליישוב אחד ונכללו בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. העיירה הפכה למרכז חקלאי ומרכז תעשייה לעיבוד מזון. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. ב-1944 שוחרר האזור על ידי כוחות הצבא האדום והפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. התושבים ממוצא גרמני עזבו או גורשו מיוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה ורבאס לחזקת סרביה.
הקהילה היהודית
בשלהי המאה ה-18 במקביל להגירת תושבים מהמרחב הגרמני לנובי ורבאס ובעקבות כתב הסובלנות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היגרו למקום יהודים מקהילות שו"ם והורשו בתחילה להתיישב בסטארי ורבאס. בהמשך, עברו גם לנובי ורבאס. ב-1838 נפתח במקום בית ספר יסודי יהודי ובו למדו גם לא יהודים. ב-1840 התגוררו בוורבאס 250 יהודים. ראש הקהילה הראשון היה שמעון פּוֹפֶּר ולאחריו בנו דניאל. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה הפכה העיירה לאזור קרבות. הקהילה נפגעה והועלו באש מבני ציבור ובתי מגורים. פנקס הקהילה ובו תיעוד ראשית ההתיישבות במקום אבד. בהמשך, היגרו למקום משפחות יהודיות מאזור מוראביה. בני הקהילה היו אומנים וסוחרים. בתקופה האוסטרו-הונגרית מתועדים לראשונה בעלי מקצועות חופשיים, רופאים ותעשיינים. בתי החרושת הראשונים באזור לייצור שמן וסוכר נוהלו לאורך תקופה ארוכה על ידי יהודים.
בית התפילה הראשון היה בביתה של משפחת פופר. בסטארי ורבאס הוקם בית עלמין יהודי. ב-1851 מונה לרב הראשי של הקהילה אברהם הוכמוט אשר כיהן גם כרב העיירה קולה הסמוכה. ב-1858 הוקם בניין בית הכנסת הראשון אשר שכן בגבול העיירות נובי וסטארי ורבאס. ב-1860 מונה ד"ר ליאופולד דוד בן יהודה שטראסר לרב הקהילה. הקרע ביהדות הונגריה הוביל לפילוג בין יהודי ורבאס ולאורך מספר שנים היו במקום שתי קהילות נפרדות. קהילה אורתודוקסית קטנה וקהילה נאולוגית גדולה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 התאחדו שתי הקהילות לכדי קהילה נאולוגית. ב-1871 למדו בבית הספר היהודי 167 תלמידים ומהם 85 שאינם יהודים. ב-1888 התמנה ד"ר שלמה שפירא לרב הקהילה ובראשית המאה ה-20 מונה ד"ר אדלברט קריסהאוור. ב-1880 שונתה שפת הלימוד בבית הספר היהודי מגרמנית להונגרית.
ב-1900 מנתה הקהילה 250 נפשות שהיוו 2.27 אחוזים מהאוכלוסייה. ב-1914 הוחל בבניית בית כנסת חדש בנובי ורבאס ולצידו בית קהילה והם נחנכו ב-1920. לאחר כינון ממלכת יוגוסלביה נסמכה הקהילה הלכתית על רבני סובוטיצה, סומבור ונובי סאד. לקהילת ורבאס השתייכו תושביו היהודים של הכפר צְרְוֶונְקָה. הקהילה שם הוקמה במהלך המאה ה-19, הוקם בית כנסת לקהילה וב-1931 נמנו שם 34 יהודים. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 גברה הפעילות הציונית בוורבאס. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה גברה האנטישמיות בוורבאס והיא הובלה על ידי התושבים ממוצא גרמני שכונו פולקסדויטשה. השלטונות היוגוסלביים נקטו יד קשה למיגור התופעה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בוורבאס 231 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה ומסירת חבל באצ'קה לידי ההונגרים הוחל ברדיפות יהודים. באפריל 1941 ביצעו ההונגרים אקציה ועצרו את מרבית בני הקהילה. העצורים הועברו לכפר בֶּגֶץ' ונכלאו שם. לאחר כשבועיים הוחזרו לוורבאס. בינואר 1942 נעצרו ראשי הקהילה ונכלאו בבאצ'קה טופולה. בהמשך גויסו כל הדברים בגילאי 18–45 לשירות העבודה ההונגרי והועברו לחזית המזרחית. כ-20 מצאו את מותם שם. במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה. ב-20 באפריל 1944 בוצעה אקציה בוורבאס ובני הקהילה שנותרו בעיירה נעצרו. ביוני 1944 נשלח מרביתם למחנה ההשמדה אושוויץ. מקצתם, נשלחו לעבודות כפייה באזור אוסטריה ומאוחר יותר הועברו לטרזיינשטט. קיים תיעוד ל-176 יהודים מוורבאס שנרצחו במחנות ההשמדה.
לאחר המלחמה שבו כ-30 מבני הקהילה לוורבאס וחידשו את הפעילות הקהילתית. כולם עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. שרידי בית העלמין היהודי עדיין מצויים בשטח העיירה. ב-2002 היה בית העלמין במצב תחזוקתי ירוד ולא מגודר. במקום בו שכן בית הכנסת המרכזי בוורבאס הוקמה אנדרטה לזכר הקהילה. בכרמיאל הוקמה אנדרטה לזכר הקהילה ובה משולבים שני לוחות הברית שעיטרו את בית הכנסת בוורבאס והובאו לישראל על ידי שארית הפליטה.