cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טרוקרה
התפתחות הארגון
ברעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) אסף הארגון 27 מיליון יורו תוך שבוע, דרך איסוף בכנסיות, ברחובות ומתורמים פרטיים (נושא ההתרמה והצדקה באירלנד הוא פופולרי, וכן מתקיימים שבועות ההתרמה, ופעילויות התרמה מבית הספר).
מחלוקת בנושא ישראל
טרוקרה מואשם לעיתים תכופות על ידי אנשי פרלמנט איריים, אנשי תקשורת איריים, הארגון NGO monitor ושגרירות ישראל באירלנד באנטי-ישראליות כפי שבה לידי ביטוי במטרות הארגון, בתכנים שמופיעים באתר האינטרנט של הארגון וכן בחומר הלימודי שמועבר בבית הספר. טרוקרה מצידו טוען הוא לא פרו-פלסטיני ולא פרו-ישראלי אלא שהוא עובד ביחד עם ארגונים פלסטינים וישראלים כגון: בצלם, שוברים שתיקה, רבנים למען זכויות אדם.
טרוקרה טוען ש"בשטחים הפלסטיניים הכבושים" תפקידו הוא לא רק תרומת כסף אלא העלאת המודעות על חוסר הצדק והפרת זכויות אדם על ידי הישראלים.
טרוקרה תומך, לדבריו בנשים, גברים וילדים בזמנים קשים כמו המצור והמלחמה בעזה, ובניית החומה מסביב לבית לחם. במהלך המלחמה בעזה בשנת 2009 טרוקרה סיפק למשפחות בעזה שמיכות, מזון וציוד רפואי. טרוקרה טוען שהוא מאתגר ללא פשרות את מדיניות ישראל של הריסת בתים, פינוי משפחות, החרמת אדמות ובניית התנחלויות בשטחי הרשות הפלסטינית.
האחראי בטרוקרה לענייני הסכסוך הישראלי פלסטיני הוא גרי וולש (Garry Walsh), יושב הראש לשעבר של ארגון הסולידריות האירי-פלסטיני.
טרוקרה הוא אחד המממנים של ארגון בצלם ועובד בשיתוף פעולה עמו.
תוכנית הלימודים על פלסטין - Give Peace A Chance
על פי טרוקרה השיעורים מיועדים לתלמידי תיכון ויכולים לשמש כחלק משיעורי אזרחות, דת, אנגלית, גאוגרפיה והיסטוריה. השיעורים כוללים עבודה בקבוצות בהן התלמידים דנים בעלויות המלחמה, מתי מלחמה הכרחית, החוק הבינלאומי בנוגע למלחמה וכו'. תוכנית הלימודים המקורית התמקדה בגדה המערבית וכללה שני סיפורים של ילדים על הסכסוך, אבל שני הסיפורים היו מהצד הפלסטיני.
בעמוד הראשי של החוברת הופיע ילד פלסטיני עם דגל פלסטין, בהמשך מתואר סיפורו של אותו הילד:
סיפור נוסף הוא של נערה פלסטינית שחיה בחברון:
במערכי השיעור טרוקרה מספק רקע היסטורי על הסכסוך. על פי החוברת:
בחוברת ישנו מידע גם הסכסוך בעזה, על פי החוברת:
לאחר שחברי פרלמנט
ועיתונאים הביעו ביקורת על תוכנית הלימודים, החליט טרוקרה לא לשלוח יותר את תוכנית הלימודים בנושא הסכסוך לבתי ספר אלא להציגו רק באתר האינטרנט של הארגון, ובמקום החליטו בארגון להתמקד בקריאה לחרם על מוצרים מהתנחלויות. החוברת החדשה באתר עדיין מציגה את הסכסוך מהצד הפלסטיני. התוכנית מתמקדת הפעם בעזה, הילדים קוראים סיפור של ילד פלסטיני שגר במחנה הפליטים גאבלייה שביתו נהרס בהפצצה והוא איבד בני משפחה ורושמים בטבלה את כל זכויות האדם שנשללו ממנו או נפגעו.
ביקורת על תוכנית הלימודים
תוכנית הלימודים הזאת ספגה ביקורות מחברי פרלמנט ועיתונאים.
ריצ'רד המפריס חבר פרלמנט אירי מטעם מפלגת הלייבור טען שתוכנית הלימודים של טרוקרה היא מוטת ומעליבה את האינטליגנציה של התלמידים. הוא כינה את התוכנית כפרופגנדה מוטה ושערורייתית.
בינואר 2013 נתקלה שרה הוניג, עיתונאית בג'רוסלם פוסט בקבוצת ילדים מבית הספר במחוז קרי שמתרימים כסף למען קניית עצי זית לפלסטינים. הילדים השתתפו בפעילות בית ספרית ביחד עם מורה מבית הספר, כחלק מתוכנית הלימודים שמעביר טרוקרה. הילדים החזיקו שלטי "Free Palestine" וביקשו מהוניג לתרום. כאשר היא שאלה אותם ממי הם רוצים לשחרר את פלסטין, הם ענו: מהיהודים. בהמשך השיחה איתם הם טענו שהיהודים הם רשעים ושהם צלבו את ישו. המורה שהיה נוכח במקום גילה הסכמה עם דברי הילדים. הוניג פרסמה את האירוע בטור Another Tack בעיתון ובבלוג שלה ועוררה סערה באירלנד, וחלק מהקוראים בעיתון אף קראו להחרים את אירלנד כיעד תיירותי. הפרשה התפרסמה בעיתונים הראשיים באירלנד ומנהל בית הספר הכחיש את דברי הילדים.
ארנסט גוטהלף גרסדורף
ארנסט גוטהלף גרסדורף (בגרמנית: Ernst Gotthelf Gersdorf; 2 בנובמבר 1804 – 5 בינואר 1874) היה ספרן גרמני, הבולט ביותר בעבודתו בספריית אוניברסיטת לייפציג. הוא כתב בשם בדוי וולדמר אג.
ביוגרפיה
גרסדורף נולד בטאוטנדורף, בנו של איש דת. בשנת 1820 החל את לימודיו בתאולוגיה ובפילוסופיה באוניברסיטת לייפציג. ב-1826 החל לעבוד בספרייה הממלכתית הסקסונית בדרזדן. ב-1833 הוא מונה ליורשו של הפילולוג כריסטיאן דניאל בק כראש ספריית האוניברסיטה בלייפציג. כך הפך לספרן במשרה מלאה הראשון בספרייה. ב-1837 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג.
גרסדורף פרסם יצירות רבות על ההיסטוריה הסקסית, כולל מהדורת המסמכים Codex diplomaticus Saxoniae regiae. הוא כתב כתריסר ספרים.
הוא נפטר בלייפציג.
מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות
מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות הוא מכון מחקר הנמצא בקמפוס אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שבמדרשת בן-גוריון המתמקד בלימודי ישראל. המכון עוסק בלימוד, תיעוד וחקר ההיסטוריה, ההגות, הפוליטיקה, התרבות, החברה והמרחב הגאוגרפי של ישראל והתנועה הציונית מתוך מבט רב-תחומי, ומחויב לטיפוח חקר פועלו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלתה הראשון של מדינת ישראל. בראש המכון עומד נכון לינואר 2022 פרופ' אבי בראלי. לצדו של המכון האקדמי פועל מרכז חינוכי - המכון למורשת בן-גוריון.
רקע
המכון הוקם מכוח חוק דוד בן-גוריון תשל"ז-1976 ועל יסוד אמנה שנחתמה בשנת 1982 בין המכון למורשת בן-גוריון ובין אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון מטפח מחקר והוראה רב-תחומיים במדעי הרוח והחברה ומתמקד בתהליכים החברתיים, הכלכליים, הפוליטיים וההגותיים שהוליכו לכינונה של מדינת ישראל ועיצבו את התפתחותה. במכון מתקיימות תוכניות לימוד אקדמיות לתואר ראשון, במסלול ללימודי מדינת ישראל, ותוכנית בינלאומית לתואר שני בלימודי ישראל. המכון משמש אכסניה לתלמידי מחקר מתקדמים לתואר שלישי ובתר-דוקטורנטים מהארץ ומהעולם. במכון פועלת הוצאה לאור אוניברסיטאית המוציאה לאור ספרי מחקר, כתבי עת וקובצי מקורות היסטוריים, ארכיון ומרכז מידע.
תוכניות לימודים
במכון חמישה עשר חברי סגל אקדמי החוקרים מגוון רחב של היבטים בתולדות ישראל, אשר יזמו והקימו שתי תוכניות לימוד אקדמיות:
מרכז עזריאלי ללימודי ישראל
במוקד העיסוק של מעל"י נמצאים 'לימודי ישראל', שדה מחקר החותר להיכרות מעמיקה ורב-ממדית עם המציאות הישראלית כמרחב רעיוני, פוליטי, חברתי ותרבותי – בעבר ובהווה. ייחודו של מעל"י הוא בשיתוף פעולה מחקרי בין החברים בקבוצות המחקר ובחציית הגבולות הדיסציפלינריים המקובלים. כמו כן, מתקיים שיתוף פעולה בין חוקרים וחוקרות בדרגות אקדמיות שונות – החל מתלמידי מחקר לתואר שלישי (דוקטורנטים) המשך בעמיתי בתר-דוקטורט וחוקרים נלווים וכלה בחוקרים מנוסים וותיקים.
ההוצאה לאור
במכון בן-גוריון פועלת הוצאת ספרים אקדמית, מהגדולות בישראל, העוסקת בהוצאה לאור של ספרי מחקר העוסקים בלימודי ישראל. בראש הוצאת הספרים עומד פרופ' עופר שיף. המכון מוציא לאור שלושה כתבי-עת:
רחל ליאל
רחל ליאל (נולדה באוגוסט 1950) היא נשיאת הקרן החדשה לישראל החל מ-2023. בעבר שימשה מנכ"לית הקרן החדשה לישראל בישראל (נובמבר 2009 עד יולי 2017). כמו כן, ליאל הייתה יושבת ראש הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל.
ביוגרפיה
ליאל בעלת תואר שני בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ועבודה סוציאלית. שימשה סגנית מנהלת האגף לשירותי שיקום במשרד העבודה והרווחה ועבדה בניתוח מדיניות במחלקה למדיניות חברתית של משרד ראש הממשלה. ב-1998 החליפה את שרי ריבקין בתפקיד מנכ"לית שתיל מיסודה של הקרן החדשה לישראל, המספקת שירותי תמיכה וייעוץ לעמותות הנתמכות על ידי הקרן. ביום העצמאות 2006 נטלה ליאל חלק בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול". ב-2009 נבחרה למנכ"ל הקרן החדשה לישראל במקומו של אליעזר יערי. כיהנה כחברת הנהלת אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית. היום משמשת כיושבת ראש האגודה לזכויות האזרח וחברת הנהלת הקרן החדשה לישראל. ליאל הופיעה ברשימת 40 הנשים המשפיעות בישראל של עיתון "הארץ" בשנת 2007, וכן ברשימות דומות של TheMarker וגלובס.
ליאל שכלה את בעלה הראשון,, במלחמת יום הכיפורים. ב-1977 נישאה לאלון ליאל. ילדיה הם אשת התקשורת דפנה ליאל, הסופרת קרן ליאל אשרי ומחבר הספר "להבת הפלדה" אורי ליאל.
חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר
ערך זה הוא רשימה המכילה את 50 החשבונות עם הכי הרבה עוקבים בפלטפורמה החברתית אינסטגרם. האדם שלו מספרי העוקבים הגבוה ביותר הוא הכדורגלן הפורטוגזי כריסטיאנו רונאלדו עם למעלה מחצי מיליארד עוקבים, והאישה עם מספר העוקבים הגבוה ביותר היא הזמרת והיוצרת סלינה גומז עם מעל ל-400 מיליון עוקבים. לחברת אינסטגרם יש חשבון עסקי משלה בפלטפורמה, עם למעלה מ-600 מיליון עוקבים; זהו החשבון הנעקב ביותר בפלטפורמה. בסך הכל 36 חשבונות עלו על מאה מיליון עוקבים בפלטפורמה, כאשר 20 מהם עברו את 200 מיליון העוקבים, 10 מהם עברו את 300 מיליון העוקבים, מתוכם שניים עברו את 400 מיליון, וכאמור שניים עברו את 500 מיליון.
החשבונות הנעקבים ביותר
הטבלה הבאה מפרטת את 50 החשבונות הנעקבים ביותר באינסטגרם, כמו גם המקצוע או העיסוק של כל משתמש.
קבלת הוראות מרן
קבלת הוראות מרן הוא כלל הלכתי המציין את המחויבות להתחשב בדעתו של הרב יוסף קארו (המכונה מרן) כדעה המכריעה בכללי הפסיקה לעומת פוסקים אחרים.לפי כלל זה יש לפסוק כדעת השולחן ערוך גם כאשר פסק נגד דעת רוב הפוסקים. כלל זה נעשה נפוץ בקרב חלק מן הפוסקים כיהדות ארצות האסלאם.
מנגד, הפוסקים מקרב יהדות אירופה ותימן לא קיבלו כלל זה. לדעת פוסקי יהדות אירופה יש להעדיף בפסיקת ההלכה את הפוסקים האחרונים, כפי הכלל 'הלכה כבתראי' אף שדעתם מנוגדת לדעת השולחן ערוך, ולדעת פוסקי תימן יש להעדיף את פסקי הרמב"ם שמשקף את מסורת הפסיקה של הגאונים שהייתה בתימן. כלל קבלת דעת מרן מוסכם על רוב הפוסקים הספרדים. יש פוסקים התומכים בו באופן גורף, וישנם שקיבלו כלל זה באופן חלקי בלבד מטעמים שונים, כמו הצורך להתחשב בכללים נוספים כמו "קבלת הוראות האר"י" או "קבלת הוראות הרמב"ם".בנוסף ישנן הגבלות שונות החלות על כלל זה, למשל כאשר פסיקת מרן סותרת מנהג קדום.
שימוש בולט בכלל זה נעשה בספריו של הרב עובדיה יוסף ובספרי הפוסקים ההולכים בשיטתו.
רקע
מאז חתימת התלמוד עד סוף תקופת הגאונים, הוראת ההלכה הייתה בעיקר על ידי הסקת מסקנות מלימוד התלמוד, ועיון בתשובות הגאונים. לאחר תקופת הגאונים התפצלה שיטת לימוד התלמוד לשתי אסכולות שונות, שיטת חכמי המזרח, שהבולטים בהם הם הרי"ף והרמב"ם חתרו בדרך כלל לפסיקת ההלכה ישירות מדברי התלמוד, בעוד שחכמי אשכנז וצרפת ובראשם בעלי התוספות נטו יותר להסקת מסקנות מתוך קושיות ופלפולים. בעוד ששיטת הרי"ף והרמב"ם התקבלה בעיקר בארצות המזרח וארץ ישראל, בקרב יהדות אשכנז פסקו לפי תורתם של בעלי התוספות, לדוגמה החיבור "הגהות מיימוניות" על ספר משנה תורה של הרמב"ם ביטא את הגישה של בעלי התוספות בפסיקה לעומת פסיקתו של הרמב"ם.
הרב יוסף קארו, שאף לאחד את שתי שיטות אלו לכדי פסיקה אחת. לצורך כך קבע כמה כללים: שיטת פסיקה זו התבטאה בחיבורו הקצר "שולחן ערוך" ספר שזכה לתפוצה גדולה עוד בחיי המחבר. לדברי החיד"א, ישנה מסורת בשם הרב חיים אבולעפיה (הראשון) שעל דברי מרן הסכימו כמאתיים רבנים בני דורו.
מאידך הרמ"א והמהרש"ל השייכים לאסכולת בעלי התוספות התנגדו לשיטתו של הרב יוסף קארו מכמה טעמים בסיסים: לצורך כך חיבר הרמ"א את ספר דרכי משה על חיבור הבית יוסף, וספר המפה הגהות על ספר שולחן ערוך, בכך הפך הרמ"א את הלימוד בספר שולחן ערוך לנחלת הכלל. גם מקרב רבנים מקרב יהדות ספרד היו שהתנגדו לשיטת פסיקה זו, כך לדעת המהרש"ך, ועוד.
השפעת פסיקתו של השולחן ערוך על בני עדות המזרח, והפיכתו לפוסק מרכזי, נעשתה בשלבים, ישנן פסיקות המלמדות שאף לאחר שני דורות מפטירתו של הרב יוסף קארו עדיין הרמב"ם נחשב כ"מרא דאתרא". בקרב יהדות אשכנז השפעת פסיקת השולחן ערוך הייתה במידה מועטת מאד.
Fly Like an Eagle
"Fly Like an Eagle" (תרגום: "לעוף כמו עיט") הוא שיר שכתב סטיב מילר לאלבום באותו שם של להקת סטיב מילר בנד, שהוקלט ב-1976. השיר הגיע למקום השני במצעד ה-100 של מגזין בילבורד בשבוע של 12 במרץ 1977, כשלפניו "Evergreen" של ברברה סטרייסנד מהסרט "כוכב נולד". השיר שייך לסגנון הרוק הפסיכדלי, כולל שימוש בסינתיסייזר ומאופיין באווירה "חלומית" ורגועה. לרוב הוא מנוגן יחד עם הנעימה "Space Intro" מהאלבום "Fly Like an Eagle". השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, אחת מהן ביצע סיל בשנת 1996 כחלק מהפסקול של הסרט "ספייס ג'אם", גרסה שיצאה כסינגל והגיעה למקום העשירי במצעד בילבורד.
רקע
גרסה מוקדמת של השיר מ-1973, שנוגנה גם בהופעות, היא בסגנון יותר בלוזי ומאופיינת פחות בקצב של פאנק, כאשר נגינה בגיטרה מחליפה את השימוש בסינתיסייזר (אם כי עם אפקט השהיה הדומה לגרסה מ-1976). המילים בגרסה זו שונות מעט, והיא מציינת גם כי העיט רוצה לעוף הרחק משמורת אינדיאנים.
קטע הגיטרה החוזר בשיר הופיע לראשונה בגרסה מעט שונה בשיר של סטיב מילר בנד "My Dark Hour" מ-1969 (בשיר השתתף גם פול מקרטני).
קבלת הוראות מרן
מקור הכלל
כלל בסיסי בהלכה הוא האפשרות לכל חכם שראוי לכך, להכריע במחלוקות להקל או להחמיר מכח סברא או ראיות, מכאן נובע ריבוי הדעות והמחלוקות כמעט בכל פרט. במקום שאין אפשרות להכריע מסברא יש להכריע לחומרא בדברים הנוגעים לדיני תורה, ולקולא בדיני דרבנן.
Fly Like an Eagle
גרסאות כיסוי
השיר נדגם בשיר Rollin' in My 5.0 של הראפר ונילה אייס. אייס ביצע את השיר "Fly Like an Eagle" כאמן אורח בהופעות של סטיב מילר בנד.
קבלת הוראות מרן
מקור הכלל
מאידך, בתלמוד מובא שבמקום ש"איפסקא הילכתא" כלומר כבר נפסקה ההלכה ופשטה בכל ישראל, או במקום רבם - "מרא דאתרא", כלומר באופן שבני המקום קיבלו עליהם רב מסוים, אין אפשרות לפסוק אחרת אף אם ישנן ראיות נגד פסק זה.
Fly Like an Eagle
גרסאות כיסוי
האחים נוויל ביצעו את השיר באלבומם "Family Groove" משנת 1992. סטיב מילר ניגן על הגיטרה בגרסה זו.
קבלת הוראות מרן
מקור הכלל
סמכות "קבלת הוראות מרן" כפסיקה מחייבת נסמכת על שני כללים אלו:
Fly Like an Eagle
גרסאות כיסוי
הזמר סיל ביצע גרסת כיסוי של השיר כחלק מהפסקול של הסרט "ספייס ג'אם" (1996), ואף דגם חלקים מהנעימה "Space Intro" של סטיב מילר בנד בפזמון השיר. הגרסה הגיעה למקום העשירי במצעד בילבורד, למקום ה-13 במצעד הפזמונים הבריטי ולמקום השני במצעד הפזמונים הקנדי. סינגל זה היה הראשון של סיל מאז "Kiss From a Rose" משנת 1995 שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד בילבורד.
קבלת הוראות מרן
מקור הכלל
ישנם הסבורים שקבלת הוראותיו נובעת מעקרון ה"רוב" בהלכה, כלומר הסכמת הפוסקים כדעתו הפכה את פסיקתו לעמדה של רוב. בנוסף ישנם שציינו שרוב זה נובע מהמסורת על הסכמת "מאתיים הרבנים". לפי עמדה זו יש אפשרות להתחשב בפוסקים שחולקים על מרן.
Fly Like an Eagle
גרסאות כיסוי
אמנים נוספים שביצעו גרסת כיסוי לשיר או דגמו חלקים ממנו הם להקת לימפ ביזקיט, להקת פיש, לורד פינס, נייט דוג ואקזיביט וכן ביז מארקי.
קבלת הוראות מרן
תוקף הכלל
מבין מקבלי הכלל, ישנן גישות שונות ביחס לתוקפו:
מקבלי הכלל בצורה גורפת
כך גם דעת הרב יוסף מולכו ומספר פוסקים נוספים. יש לציין, כי דברים אילו אינם כפשוטם, שכן לעיתים קרובות אף הם שילבו בפסקיהם פסקים מתורת האר"י ז"ל והקבלה, משום שלא ראו בזה הלכה נגד מרן (וטעמם נזכר להלן), בשונה משיטת הרב עובדיה יוסף.
אמנם לדברי הרב עובדיה יוסף ותלמידיו, אין מקום לפסוק אפילו לחומרא נגד דברי מרן, בנוסף יש להרבה מן העדות לקבל את פסקי מרן אף שזה נוגד את מנהגם. לדבריו דור אחר דור קיבלו הספרדים עליהם את הוראות מרן השולחן ערוך אף נגד הוראות האר"י והרמב"ם. בנו הרב יצחק יוסף ליקט יותר מ-100 ציטוטים ומקורות שנקטו כלל זה. גם לשיטה זו, ישנם מקומות חריגים בהם נטו מדברי מרן, הרב מנחם עידאן הוציא ספר המפרט יותר מכאלף מקומות שבהם נטו מפסיקות מרן, אף מקבלי הכלל.
שיטות נוספות
הרב שלום משאש מדגיש שקבלת הוראות מרן מחייבת רק במה שנכתב בספריו שולחן ערוך ובית יוסף בלבד (ולא ביתר ספריו), וזאת רק כאשר אין מנהג הסותר את פסק מרן, שאם יש מנהג, אזי הוא קודם להוראות מרן.
הפרי חדש, סבור שאין להקל על פסקיו של השולחן ערוך, מאידך אין בכח הוראות מרא דאתרא להתיר ספיקות, ולכן כאשר ישנו ספק בדברים הנוגעים לדיני תורה יש להחמיר כפי כלל התלמוד ספקא דאורייתא לחומרא. לדעת הרב דוד שלוש והרב יעקב חיים סופר (הנין) תלמיד חכם יכול להורות אפילו נגד דעת השולחן ערוך. לדעת הרב יוסף קאפח כמו רבים מחכמי תימן יש לקבל את פסקי הרמב"ם ולא את פסקי השו"ע.
דעת חכמי אשכנז
באירופה ככלל פסקו כדעת הרמ"א. השולחן ערוך נקרא בכינוי "המחבר" ולא בתואר "מרן" כבארצות המזרח, אולם גם חלק מהפוסקים באירופה כתבו שקיבלו עליהם את פסקיו (במקום שלא חולק על הרמ"א), לדוגמה הרב יאיר חיים בכרך כתב שנקבעה הלכה כמותו, ולכן אין לומר קים לי נגד דעתו, וכן דעת הרב יהונתן אייבשיץ, יעקב עמדין ועוד.
עם כל זה, בפועל נראה שכלל זה לא תפס כל כך, רבים מפוסקי יהדות אירופה לא נמנעו מלחלוק על דעת השולחן ערוך, ואף על דעת הרמ"א, כך בעיקר מפרשי השולחן ערוך הש"ך, הט"ז ועוד, למשל הגר"א הרבה לחלוק על פסקיו של השולחן ערוך, הכלל המנחה לשיטתם הוא הסקת מסקנות מכח ראיות, או שיש להתחשב בפוסקים האחרונים על פי הכלל הלכה כבתראי. החכם צבי כתב שאין פסקי השולחן ערוך כ"איפסקא הלכתא". החזון איש התנגד לכלל זה באופן כללי וכתב:
קבלת הוראות השולחן ערוך בתפוצות
בעיראק, הודו, פרס, כורדיסטן, סוריה ובעוד ארצות רבות כתבו הרבנים עבדאללה סומך, אלישע דנגור, הרב יוסף חיים ועוד רבים שקיבלו עליהם את מרן. אולם בפסקים רבים פסקו לחומרא ולא ראו בזה סתירה לקבלת דברי מרן משום שלדעתם אם מרן היה רואה את דעת האר"י - היה חוזר בו (וישנם עוד טעמים לדבריהם)
במרוקו הייתה הוראה אחידה, מנהגם המקורי היה לפסוק כדעת הרא"ש שהיו ממגורשי קסטיליה אולם בהמשך נהגו כדעת מרן. כך כתב הרב שאול ישועה אביטבול וכך העיד הרב יעקב אבן צור. כך גם לדעת הרב שלום משאש והרב שלמה משה עמאר. אולם ישנם מנהגים מרוקאים הסותרים את פסקי מר"ן בגלל שננהגו במרוקו עוד לפני התפשטות הספר שולחן ערוך והתקבעו כמנהג ראשונים שלא ניתן לבטלו.
ביהדות תימן השפעת ספר השולחן ערוך הייתה מאוחרת. במאה ה-18 החלו ויכוחים בין רבני תימן בקשר לקבלת הוראות מרן, הרב דוד משרקי (זרם השאמי) קיבל את הוראותיו של מרן ודחה את מנהג המקום לפסוק כהרמב"ם. לעומתו תלמידו הרב יחיא צאלח (זרם הבלדי) סבור שיש לקבל את הוראות הרמב"ם כפוסק מרכזי, ואת הוראות מרן רק במקום שאין פסק מפורש של הרמב"ם. כמו כן ישנם פוסקים בתימן שסברו שהרמב"ם הוא הפוסק היחידי המחייב.
חידוש הכלל (קמא קמא בטיל)
הרב עובדיה יוסף שאף לחדש את הכלל ולהנהיג שיטת פסיקה אחידה לרוב העדות. אחד מהטיעונים הוא "קמא קמא בטיל" (ראשון ראשון מתבטל, מושג הלקוח מדיני תערובות), כלומר, היות שמתחילה היה רוב של עדות המזרח ביישוב היהודי בארץ ישראל שפסקו כדעת מרן, שוב כשעלו עדות אחרות בגלי עליה קטנים התבטלו בפני מנהגי היישוב הספרדי הקבוע בארץ. וכך נוצר מצב שכל מנהגי העדות בטלות למנהג ספרד, על אף שבסופו של דבר העולים החדשים הם רוב. לטיעון זה כבר התייחס הרב יוסף קארו בעקבות גירוש ספרד תקופה בה היו נדידות של קהילות שלמות. טיעון זה מכוון אף לציבור האשכנזי, שבגלי העלייה נעשה רוב יותר מהספרדים, אלא שבעיקר דרש הרב עובדיה לבטל מנהגים שונים של חלק מעדות המזרח, כאשר הן מנוגדות לפסקי השו"ע, לדוגמה במנהגים שנהגו להחמיר בחומרות (בדיני פסח).
גישה זו התקבלה אצל חלקים רחבים מבני עדות המזרח, בייחוד אלו הנוהגים כפסקי הרב יוסף. אצל חלק מהזרמים לא התקבלה שיטה זו ובעיקר אצל פוסקי ההלכה האשכנזים, אלה ממשיכים לנהוג כפי מנהגם הקדום, לדעתם אין לומר את הטיעון קמא קמא בטיל כאשר מגיעים לארץ קבוצה מאורגנת כקהילה, או אפילו אם באו יחידים ואחר כך התארגנו כקהילה רשאים לנהוג כמנהגם.
רק כלבים
רק כלבים (באנגלית: Just Dogs) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר בוים על ידי ברט ג'ילט. זה סימן את הופעת הסולו הראשונה של פלוטו.
עלילה
הסרט נפתח בקבוצת כלבים במכלאת כלבים, מייללים את "שיר האסיר" של ורנון דלהרט.
חברו לכלוב של פלוטו במכלאה פורץ החוצה ומשחרר גם את כל שאר הכלבים. בפארק, הכלב שעזר לפלוטו קודם לכן ממשיך לעקוב אחריו מקרוב מדי לטעמו של פלוטו, עד שהוא חופר עצם ענקית ונותן אותה לפלוטו (שלא רוצה במיוחד לחלוק). אבל עד מהרה כל שאר הכלבים שנמלטו רודפים אחרי העצם.
מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
לונגו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
החזית האדומה
החזית האדומה היה שמו של פלג מרקסיסטי-לניניסטי שפרש מהברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) בסוף שנת 1971 - פלג שבעצמו פרש קודם לכן מהארגון הסוציאליסטי הישראלי "מצפן" בספטמבר 1970. עיקר פעילותו הגלויה של הארגון הייתה הפצת החוברת "חזית אדומה" אותה ערך דן ורד.
היסטוריה
על פי חבר החזית האדומה, דן ורד, במאמר שכתב בגיליון 1 של "חזית אדומה", הפרישה של חברי הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) ממצפן הייתה בשל "גישתה האנטי-מרקסיסטית של מצפן כלפי הפרולטריון בישראל". את הפרישה של חברי החזית האדומה מבק"מ (הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)) הסביר ורד בכך שהקבוצה לא הוקיעה בצורה נחרצת דיה את "השוביניזם הציוני", והתעסקה בעיקר ב"סיסמאות של מאבק מקצועי גרידא".
בנוסף, האשים ורד את הקבוצה בכך שלא ניסתה להביא בפני העובדים רעיונות קומוניסטיים ולמעשה טען שחברי הקבוצה התייחסו אל הפועלים באליטיזם מכיוון שחשבו שהעובדים "הפשוטים" לא יבינו את הרעיונות הקומוניסטיים המהפכניים, וחשבו שהמונופול על הרעיונות המהפכניים צריך להישאר בקרב המומחים בדבר (גישה שניתן להגדירה כבלאנקיזם).
בדצמבר 1972 נעצרו כמה מחברי התנועה, ביניהם אהוד (אודי) אדיב, דן ורד, דוד קופר ויחזקאל כהן, עם עוד כ-30 חברים ערבים בחשד לחברות ברשת ריגול וחבלה יהודית-ערבית.
במהלך המשפט התגלה כי דן ורד ואחריו אהוד אדיב נסעו לדמשק ונפגשו עם חביב קהוואג'י (ערבי ישראלי מהכפר פסוטה שבגליל, שהמיר מעצר תחת תקנות ההגנה בגירוש), חבר המועצה הלאומית הפלסטינית שישב בדמשק באותה תקופה.
שבעה מחברי החזית האדומה הורשעו בריגול - מגע עם סוכן זר ופגיעה בביטחון המדינה, ונידונו לתקופות מאסר ארוכות.
אהוד אדיב נידון ל-17 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה 12 מתוכן; דן ורד נידון ל-10 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה שני שלישים מעונשו. יחזקאל כהן נידון ל-7 שנות מאסר, אותן ריצה במלואן. דוד קופר נידון ל-5 שנות מאסר מהן ריצה שני שלישים.
החברים הערבים שהיו מעורבים, דאוד תורכי (מפקד הרשת), סובחי נעראני ואניס קרעאווי, נידונו ל-17, 15 ו-15 שנות מאסר בהתאמה, ושוחררו בשנת 1985 כחלק מ"עסקת ג'יבריל".
לקריאה נוספת
מיכאל בר זהר וניסים משעל, חיסול ממוקד / שב"כ - המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות ספרים, 2017, (עמודים 86-93).
קרי וושינגטון
קרי מריסה וושינגטון (באנגלית: Kerry Marisa Washington; נולדה ב-31 בינואר 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא זכתה להכרה ציבורית רחבה על כיכובה בסדרת הדרמה הפוליטית של רשת ABC, "סקנדל", בה היא מגלמת את אוליביה פופ, מומחית לניהול משברים לפוליטיקאים וגורמי כוח בוושינגטון. על תפקידה הייתה מועמדת לשני פרסי אמי, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
וושינגטון נולדה ברובע הברונקס, ניו יורק, בתם של ולארי, פרופסור ויועצת חינוכית, ושל ארל וושינגטון, מתווך נדל"ן, במקור מקרוליינה הדרומית. דרך אמה, היא בת דודתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבר, קולין פאוול.
ולאב ברוקר. הייתה לחברה בקבוצת "תיאטרון הנוער טאדה" שהופיעה במנהטן. סיימה תיכון ב-1994 וקיבלה מלגה נשיאותית באמנות. היא למדה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, והייתה חברה באחוות פי בטא קאפה וסיימה את לימודיה ב-1998 עם תואר כפול באנתרופולוגיה וסוציולוגיה.
קריירה
וושינגטון החלה את דרכה בתפקידים הראשיים בדרמות ההתבגרות העצמאיות "השיר שלנו" ו"טרמפ", עליו הייתה מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט.
התפרסמה לראשונה בתפקיד האם החד הורית צ'אניל ריינולדס בדרמת הריקוד "הריקוד האחרון". ב-2001 הופיעה בקומדיית הפעולה "באד קומפני" בתפקיד ג'ולי חברתו של הסוכן החשאי ג'ק הייס (כריס רוק). ב-2004 זכתה וושינגטון להערכה רבה על אחת מהופעותייה הטובות בקריירה בדרמה המוזיקלית "ריי", בה שיחקה בתפקיד דלה ביאה אשתו של אמן הג'אז האגדי ריי צ'ארלס (ג'יימי פוקס).
זכתה לחשיפה רבה באותה השנה גם בזכות תפקידה בסרטו של ספייק לי "היא שונאת אותי", בתור פטימה גודריך ארוסתו לשעבר של ההטרוסקסואל ג'ק ארמסטרונג (אנתוני מאקי), המשדלת אותו להכניס לסביות להריון בתמורה לכסף. ב-2005 וושינגטון הופיעה בשובר הקופות "מר וגברת סמית'" בתפקיד ג'סמין ובסרט גיבורי העל " ארבעת המופלאים" בתור אלישיה מאסטרס, חברתו של בן גרים (מייקל צ'יקליס). וושינגטון חזרה על התפקיד גם בסרט ההמשך "ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף". בנוסף השתתפה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "בוסטון ליגל".
ב-2006 שיחקה בדרמה ההיסטורית "המלך האחרון של סקוטלנד" בתור קיי אמין אשתו של הדיקטטור הצבאי של אוגנדה אידי אמין (פורסט ויטאקר) ובקומדיה "איש קטן" בתור ונסה אשתו של דריל אדוארדס. ב-2007 הופיעה בקומדיה של כריס רוק "אני חושב שאני אוהב את אשתי" בתור ניקי אהובתו לשעבר של הבנקאי הנשוי ריצ'רד קופר. ב-2008 שיחקה במותחן "גדר לבנה".
החל מ-2012, משחקת בסדרת הדרמה הפוליטית "סקנדל" של היוצרת שונדה ריימס. וושינגטון משחקת בתפקיד אוליביה פופ, הדמות הראשית, מומחית לניהול משברים שפרשה מעבודתה בבית הלבן, הקימה חברה פרטית משלה בה היא "מתקנת" משברים עם עמיתיה לעבודה, לפעמים בדרכים חוקיות ולפעמים לא, כאשר כולם קוראים לעצמם "גלדיאטורים", שלוחמים ולא מוותרים. באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי.
ב-2013 הופיעה בשער של המגזין ונטאי פייר. בנוסף לקרירת המשחק היא גם פרזנטורית של Neutrogena.
בשנת 2020 שיחקה בסרטו של ראיין מרפי "הנשף" מבית נטפליקס, המבוסס על המחזמר באותו שם משנת 2016.
חיים אישיים
מאוקטובר 2004 עד מרץ 2007 וושינגטון הייתה מאורסת לשחקן דייוויד מוסקו (אנ').
וושינגטון נישאה לשחקן הNFL נאמדי אסומואיה (אנ') ב-24 ביוני 2013 בהיילי (אנ'), איידהו. יש להם בת, שנולדה ב-21 באפריל 2014, ובן שנולד באוקטובר 2016.
CAC 40
ה-CAC 40, אשר קיבל את שמו מהמערכת האוטומטית של בורסת פריז ה-Cotation Assistée en Continu (ציטוט (שערים) רציף), הוא מדד מניות צרפתי.
האינדקס מייצג מדד משקל היוון של 40 המניות הנסחרות ביותר מבין 100 המניות המובילות בבורסת פריז. ערך הבסיס של 1000 נקבע ב-31 בדצמבר 1987.
על אף שה-CAC 40 מורכב מחברות צרפתיות, 45% ממניותיהן הן בבעלות משקיעים זרים. משקיעים גרמניים מחזיקות את החלק הגדול ביותר של 21% מהמניות. משקיעים יפנים, אמריקאים ובריטיים הם גם בעלים חשובים – אחוז זה בדרך כלל גדול. ההסבר בעובדה שחברות CAC 40 או בינלאומיות, יותר בינלאומיות מכל חברה אחרת בשוק האירופאי. רבות מחברות אלו מנהלות עסקים מחוץ לצרפת (63% מעובדי חברות CAC 40 מתגוררים מחוץ לצרפת).
האינדקס מנוהל על ידי הבורסה הפאן אירופאית Euronext לצד האינדקס הבלגי BEL20, האינדקס הפורטוגלי PSI-20 והאינדקס ההולנדי AEX. בורסת פריז נקראת גם יורונקסט פריז.
הרכב
רשימת החברות המופיעות באינדקס CAC 40, נכון למאי 2020:
האיסטנה
האיסטנה היא המעון הרשמי ומקום עבודתו העיקרי של נשיא רפובליקת סינגפור. משמעות המילה "איסטנה" (Istana) במלאית היא "ארמון". שם מקבל ומארח הנשיא את אורחיו, לרוב אורחים מרחבי העולם. האיסטנה היא גם מקום העבודה העיקרי ומשרדו של ראש ממשלת סינגפור. האחוזה המשתרעת על שטח של 0.43 דונם הייתה בעברה חלק ממטע אגוז מוסקט גדול. ב-1867 הממשלה הבריטית הקולוניאלית רכשה את השטח ובנתה בו אחוזה שישמש מעונו הרשמי של המושל הבריטי בסינגפור. האיסטנה הייתה ביתו של המושל הבריטי עד 1959, אז קיבלה סינגפור אוטונומיה מבריטניה והמושל הוחלף בראש המדינה (Yang di-Pertuan Negara) יוסוף בן אישק, שהמשיך להתגורר באחוזה גם בכהונתו כנשיא סינגפור.
התקופה הקולוניאלית הבריטית
בניין הממשל של סינגפור (כיום האיסטנה) נבנה בין 1867 ל-1869 בהוראתו של סר הארי סנט ג'ורג' אורד, המושל הקולוניאלי הראשון של סינגפור, אחרי שעבר מחברת הודו המזרחית למשרד המושבות. הארכיטקט של המבנה היה מייג'ור ג'ון אדולפס מקנאיר. במתחם נבנה גם הסרי טימסק, אחד מכמה בתים של קצינים קולוניאלים ששימש בעבר כביתו של המזכיר הקולוניאלי, סגנו של המושל.
חזונו של סר אורד נתקל בהתנגדות מצד עמיתיו בשל גודלו העצום של המבנה והכסף שידרש לבנייתו. אורד סירב להתפשר ובסופו של דבר נקנו 0.43 דונם של אדמה ממטע אגוז מוסקט ב-1867. בניית המבנה החלה כבר באותה השנה ובשנה שאחריה, אחרי שתכנון המבנה הסתיים במרץ 1867. ההתנגדות לתוכניתו המקורית של אורד נעלמה עם הזמן. בניית המבנה הסתיימה ב-1869, כמו שמעיד דוח של עיתון "The Straits Times" מה-24 באפריל אותה השנה. בניית המבנה הסתיימה ממש לפני ביקורו של הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו במקום. כל המבנה נבנה על ידי עובדי כפייה שעליהם פיקח מהנדס המבנה מייג'ור מקנאיר. המבנה הסופי היה מרשים במיוחד וזכה לשבחים מדייריו ומבקריו. המבנה "קרוב לשלמות", כך תיאר פרידריק ולד, מושל מושבות המצרים ודייר רשמי במבנה מ-1880 עד 1887 בהרצאה בלונדון.
מלחמת העולם השנייה
כשפלשה יפן לסינגפור ב-1942, פגעה הפגזה מכוונת של יפן במתחם. המושל, סר שנטון תומאס ורעייתו נשארו במבנה עד הרגעים האחרונים, אז פונו ממנו. כשפונו מהמבנה לקחו עמם את דגל בריטניה שהונף בחזית המבנה ושמרו עליו מכל משמר בזמן הכיבוש היפני. בזמן המלחמה המבנה אוכלס על ידי הפילדמרשל היפני היסאיצ'י טראוצ'י, מפקד כוחות הדרום של יפן.
אחרי המלחמה
המבנה המשיך לשמש מושלים של המושבה המלכותית של סינגפור שקמה אחרי המלחמה. כשסינגפור קיבלה אוטונומיה ב-1959 מבריטניה, המבנה נמסר לידי ממשלת סינגפור, אז קיבל המבנה את שמו הנוכחי "האיסטנה". יוסוף בן אישק מונה לראש המדינה הראשון של סינגפור האוטונומית (Yang di-Pertuan Negara) ומיקם את משרדו הרשמי ומעונו באיסטנה.
המבנה שופץ בהרחבה בין 1996 ל-1998 כדי להוסיף מרחב נוסף ונוחיות המתאימה לימינו אנו. כיום במבנה 6 חדרי אירועים המשמשים למטרות טקסיות ובידוריות. גם משרדיהם של נשיא סינגפור וצוותו נמצאים בבניין.
כיום
בשל העובדה שהמבנה נבנה ב-1869, האיסטנה היה ביתם של מושלים במשך 21 כהונות ( 1869-1958), ראשי מדינה במשך שתי כהונות (1959-1965) ונשיאים במשך 6 כהונות (1965-היום), בלי להתייחס לתקופת הכיבוש היפני בסינגפור (1942-1945).
היום האיסטנה הוא מעונו הרשמי של נשיא סינגפור, למרות שאף נשיא או שר מהקבינט של סינגפור לא התגורר במבנה אחרי כהונתו של דבן נאיר, הנשיא השלישי של סינגפור. הווילות שיועדו למגורי מנהיגים זרים מנוצלות לעיתים רחוקות. האיסטנה וגניו פתוחים לציבור בחמישה חגים שונים: ראש השנה הסינית, דיוואלי, עיד אל פיטר, האחד במאי ויום העצמאות של סינגפור. בשל הסמיכות של דיוואלי ועיד אל פיטר בשנים מסוימות, גני המבנה פתוחים לעיתים רק פעם אחת בתקופה הזאת. גני המבנה משמשים לקיום טקסים רשמיים כמו השבעות. ראש הממשלה והשר הבכיר מחזיקים את משרדם במתחם האיסטנה.
בימי ראשון הראשונים של החודש ישנם טקסי חילוף שומרים באיסטנה, המהווים מוקד התעניינות רב.
קומה ראשונה
אולם קבלת הפנים- המקום בו הנשיא מציג את חברי הקבינט של סינגפור לאורחים וראשי מדינות זרים. כמו ששמו של החדר מרמז, קבלות הפנים נערכות בו אחרי ארוחת הערב הממלכתית.
אולם המשתה- האולם בו האורחים סועדים עם הנשיא את ארוחת הערב.
חדר המצב- מקום מושבו ומשרדו של נשיא סינגפור. חדר זה משמש לאירועים כמו השבעות של קבינט או נשיא חדש, או לטקסי הענקת פרסים.
קומה שנייה
חדר קבלת הפנים- הוא סלון קטן בקומה השנייה שמוביל לחדר האורחים המערבי ולחדר האורחים המזרחי. בסלון הזה מקיים הנשיא דיונים עם נכבדים זרים.
חדר האורחים המזרחי- חדר אורחים המכיל את אוסף המתנות שקיבלו נשיאי סינגפור לאורך השנים.
חדר האורחים המערבי- הוא סלון ששימש תפאורה לראיונות רבים עם ראשי מדינות וחברי פרלמנט.
חדר שיארס- חדר אוכל פרטי הנקרא על שמו של הנשיא השני של סינגפור ,ד"ר בנג'מין שיארס. חדר האוכל משמש את הנשיא או חברי הקבינט ומשפחותיהם במקרים מסוימים.
חדר יוסוף- חדר הנקרא על שמו של הנשיא הראשון של סינגפור, יוסוף בן אישק.
פטגוניה
פטגוניה (Patagonia) היא חבל ארץ המשתרע על פני כמיליון קמ"ר בחלקה הדרומי של אמריקה הדרומית, בתחומיהן של ארגנטינה (כ-787 אלף קמ"ר) וצ'ילה (כ-256 אלף קמ"ר). האזור מיושב בדלילות, וחיים בו כ-2 מיליון תושבים, רובם בארגנטינה.
האיסטנה
קומה שלישית
טרקלין הנשיא- החדר משמש כמרפסת המרכזית של האיסטנה המשקיפה על כיכר הטקסים והמדשאות בקומת הקרקע. החדר מעוצב כמו החדר הכחול בבית הלבן, שגם הוא משקיף על מדשאות הבית הלבן.
פטגוניה
מקור שמה של פטגוניה במילה פטגון (Patagón), שפירושה "בעלי כפות רגליים גדולות". כך כינה פרדיננד מגלן את תושביה הילידים של פטגוניה, שהיו גבוהים בהרבה מהאירופאים (באותה העת היה הגובה הממוצע של האירופאים כ-1.65 מ', בעוד תושביה של פטגוניה התנשאו לגובה של 1.80 מ').
לוסי קריין
לוסי קריין (באנגלית:Lucy Crane ; 1842–1882) הייתה סופרת, מבקרת אמנות ומתרגמת לאנגלית. היא עבדה על סיפורי ילדים וחרוזי ילדים והוצאותם באנגליה, ועל אמנות יפה.
האיסטנה
קומה שלישית
המשרד של נשיא סינגפור- המשרד נמצא מחוץ לתחום בשביל מבקרים.
פטגוניה
גאוגרפיה
פטגוניה משתרעת בין האוקיינוס השקט לבין האוקיינוס האטלנטי. גבולה הדרומי הוא מצר מגלן, המפריד בינה לבין ארץ האש. גבולה הצפוני חד-משמעי פחות, אך ההגדרה המקובלת בארגנטינה היא נהר קולורדו הזורם מהרי האנדים לאוקיינוס האטלנטי, ומפריד בינה לבין אזורי הפמפס והקוז'ו. בצ'ילה ההגדרה המקובלת לגבול הצפוני דרומית יותר, באזור מפרץ רלונקאבי, אף שלעיתים יש המחשיבים גם את האזור שמדרום לנהר ביוביו כחלק מפטגוניה, משיקולים תיירותיים.
לוסי קריין
ביוגרפיה
קריין נולדה בליברפול בשנת 1842 כבתו של הצייר הדיוקן והצייר המיניאטורות תומאס קריין (האב). אחיה הבכור תומאס קריין ואחיה הצעיר וולטר קריין הפכו שניהם לאמנים מפורסמים. משפחת קריין עברה מליברפול לטורקווי בשנת 1845. לאחר מכן למדה לוסי בבית הספר בלונדון, ובשנת 1859 עזבה המשפחה את טורקווי ללונדון.
פטגוניה
צורת הנוף
חלקה המזרחי של פטגוניה, המצוי כולו בתחומי ארגנטינה, מהרי האנדים ומזרחה, מאופיין במישורים צחיחים רחבי ידיים, המכוסים בשיחים נמוכים. כמות המשקעים באזור זה מועטה, והוא מצוי בצל הגשם.
לוסי קריין
ביוגרפיה
מגיל צעיר הראתה לוסי קריין כישרון רב בציור. אולם הנסיבות הפנו את תשומת לבה לעבודה חינוכית כללית והיא מצאה תעסוקה בחינוך פרטי. היא הפכה למוזיקאית מוכשרת, ולא רק שהצטיינה בזכות הביצוע שלה, אלא גם בזכות העידון הקלאסי של טעמה וידיעת האיטלקית והאנגלית הקדומות.
פטגוניה
צורת הנוף
הנוף המאפיין את האנדים הפטגוניים שונה בתכלית. ההרים מכוסים ביערות עד, פסגותיהם מושלגות, ויש סביבם אגמים, חלקם אגמים קרחוניים. באזור הדרומי של ההרים שדות קרח וקרחונים, אחד הידועים שבהם קרחון פריטו מורנו. ההרים הפטגוניים נמוכים מהאנדים הצפוניים יותר, ועם הגבוהים שבהם נמנים דומוז'ו (4,702 מ' מעל פני הים), טרומן (4,114 מ'), הר הגעש לנין (3,748 מ'), הר סן לורנסו (3,706 מ') וטרונדור (3,478 מ').
לוסי קריין
יצירה
קריין עבדה על חרוזי וסיפורי ילדים, ותרגמה את אוסף האגדות של האחים גרים מגרמנית לאנגלית בשנת 1882. היא עבדה גם עם אביה, תומאס קריין, ועם אחיה וולטר קריין במספר פרויקטים. היא כתבה חרוזים לספרי הילדים הצבעוניים של וולטר, שחלקם פורסמו במגזין Argosy.
פטגוניה
צורת הנוף
מורדותיהם המערביים של הרי האנדים הפטגוניים, נושקים למימי האוקיינוס השקט ויוצרים פיורדים. האזורים הקרובים לאוקיינוס הם גם הגשומים ביותר בפטגוניה, וכמות המשקעים השנתית בכמה מהם עשויה להגיע לכ-7,000 מ"מ בשנה.
לוסי קריין
יצירה
בשנים האחרונות לחייה העבירה קריין הרצאות בלונדון בנושא אמנות יפה. כמה מהשקפותיה באמנות היו סוציאליסטיות, והושפעו מג'ון ראסקין ותומאס קרלייל. שש מההרצאות שלה פורסמו לאחר מותה בשנת 1888 על ידי הוצאת מקמילן.
פטגוניה
צורת הנוף
שמורות טבע ופארקים לאומיים רבים הוקמו הן בארגנטינה והן בצ'ילה, לשם הגנה על נופיה הייחודיים של פטגוניה ועל עולם החי שלה. עם שמורות ופארקים אלה נמנים בין היתר:
לוסי קריין
יצירה
היא מתה ב -31 במרץ 1882, בבית של חבר בבולטון לה מורס.
פטגוניה
צורת הנוף
מבחינה מנהלית, כולל שטחה הארגנטינאי של פטגוניה את פרובינציות נאוקן, ריו נגרו, צ'ובוט וסנטה קרוס, וכן את חלקיהם הדרומיים של פרובינציות בואנוס איירס, לה פמפה ומנדוסה. פורמלית, נחשבת גם פרובינציית טיירה דל פואגו כחלק מפטגוניה, אף שהיא מצויה באזור גאוגרפי שונה - ארץ האש.
שטחה הצ'יליאני של פטגוניה כולל את חלקו הדרומי של מחוז אראוקניה, את מחוז לוס ריוס, את מחוז לוס לאגוס (למעט האי צ'ילואה), את מחוז אייסן ואת חלקו הקונטיננטלי של מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה.
פאונה
עם בעלי החיים האופייניים לפטגוניה נמנים גואנקואים, פומות, שועלים ארגנטינאים, בואשים, מארות, ארמדילים, טוקן הטוקואים וויסקאשות. העופות כוללים, בין היתר, ננדואים, פלמינגואים, בזיים, תוכיים, אווזי מגלן וברווזי קיטור.
עם בעלי החיים הימיים החיים לחופי פטגוניה נמנים פילי ים, אריות ים, פינגוויני מגלן. כן נצפים בסמוך לחופים לווייתנאים כאובלנה דרומית וקטלן. שמורת הטבע בחצי האי ואלדס, שהוכרזה גם כאתר מורשת עולמית, נחשבת לאחד האתרים הטובים בעולם לצפייה בבעלי חיים אלה.
מינים שנכחדו
בפטגוניה נמצאו מספר רב של סוגי דינוזאורים, בהם מספר מינים חשובים במיוחד כגון ההררזאורוס - מהדינוזאורים הקדומים ביותר הידועים כיום, והגיגאנוטוזאורוס - טורף שהיה גדול יותר מהטירנוזאורוס רקס. לצידם חיו מגוון זאורופודים ענקיים מקבוצת הטיטאנוזאורים ששגשגו באזור עד סוף הקרטיקון, בהם הארגנטינוזאורוס והפטגוטיטאן - אולי בעלי החיים הגדולים ביותר שהילכו אי פעם על פני האדמה (אורך של למעלה מ-35 מטרים ומשקל של 70 טונות ומעלה).
היסטוריה ודמוגרפיה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות קבע בפטגוניה כ-12,000 שנה לפני זמננו, ויש הסבורים שראשוני התושבים הגיעו אליה כבר לפני כ-15,000 שנה. במערת הידיים אמנות סלע המתוארכת כ-9,300 שנה לפני זמננו. בני הטוולצ'ה, שאכלסו את פטגוניה, ניזונו בעיקר מציד גואנקו, ובמידה פחותה יותר מציד ננדו. בסביבות האלף הראשון לפנה"ס הגיעו לפטגוניה בני המפוצ'ה, שביססו בה חקלאות.
האירופאי הראשון שהגיע לפטגוניה היה ככל הנראה פרדיננד מגלן, שהפליג לאורך חופיה ב-1520 בדרכו למצוא את המעבר מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, דרך המצר המכונה כיום על שמו, מצר מגלן. מגלן הוא שנתן לפטגוניה את שמה, כמו גם לאתרים שונים לאורך חופיה, בהם מפרץ סן מתיאס וכף וירחנס. בהמשך המאה ה-16 חקרו את האזור אירופאים נוספים, הבולט שבהם פדרו סרמיינטו דה גמבואה (1580-1579). גמבואה הקים את היישובים האירופאים הראשונים בפטגוניה, נומברה דה דיוס וסן פליפה, אך אלה ננטשו עד מהרה. בנוסף לספרד, גם אנגליה תבעה בעלות על פטגוניה, ומגלי ארצות אנגלים הגיעו אליה, בהם פרנסיס דרייק. עם זאת, גם הספרדים וגם האנגלים לא השתקעו במקום.
הספרדים החלו בניסיונות של ממש להשתלט על פטגוניה רק בסוף המאה ה-18. ב-1779 הוקם מבצר סן חוסה דה לה קנדלריה בחוף חצי האי ואלדס, אך הוא נחרב בידי בני הטוולצ'ה ב-1810. לאחר עצמאותן של ארגנטינה וצ'ילה, החלו השתיים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 לנסות להרחיב את תחומי השפעתן. צ'ילה התפשטה דרומה בתהליך שכונה "הרגעת אראוקניה" וארגנטינה ב"כיבוש המדבר". שני התהליכים הסתיימו בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, וב-1881 גם נקבע הגבול בין המדינות, על קו פרשת המים של אמריקה בהרי האנדים.
בעקבות התייצבות השליטה של ארגנטינה וצ'ילה בפטגוניה, החלה התיישבות קבע באזור, והוקמו ערים ויישובים חדשים, חלקם בידי מהגרים שהגיעו מרחבי העולם, ובהם איטלקים, גרמנים, סלאבים, ולשים ואפריקאנרים. עם זאת, גם כיום מאוכלסת פטגוניה בדלילות רבה, וצפיפות האוכלוסין בה נאמדת בכ-1.9 תושבים לקמ"ר (2.2 בארגנטינה ו-1.0 בצ'ילה). עיקר התושבים מתרכזים לאורך החוף האטלנטי, באזור הצפוני של הרי האנדים ובחלקו הצפוני של חוף האוקיינוס השקט. הערים הגדולות בפטגוניה הן:
כלכלה
כלכלת פטגוניה מבוססת על כרייה ועל חקלאות. גילוי נפט בסמוך לקומודורו ריוודוויה ב-1907 הביא להאצה בפיתוח הכלכלי של פטגוניה, והתוצר לנפש בחבל ארץ זה גבוה מהממוצע ביתר ארגנטינה וצ'ילה.
גידול כבשים היה הענף הכלכלי העיקרי בפטגוניה מאז סוף המאה ה-19. ירידת מחירי הצמר הביאה לדעיכה בענף, אך הוא עדיין מהווה ענף מרכזי באזור. בחלקה הארגנטינאי של פטגוניה כ-7.5 מיליון כבשים, כמחצית הכבשים בארגנטינה כולה. בפטגוניה גם חוות לגידול בקר, סוסים וחזירים, אך בשיעור נמוך יותר.
במחצית השנייה של המאה ה-20 החלה להתפתח התיירות בפטגוניה. אתרים כגון קרחון פריטו מורנו, חצי האי ואלדס, טורס דל פאינה, בארילוצ'ה ואזור האגמים הארגנטינאי מושכים אליהם תיירים רבים מדי שנה. תיירים אחרים מגיעים לפטגוניה בדרכם לארץ האש ולאנטארקטיקה.
אתה לי ארץ
הפקה
לאחר הצלחת אלבומה הקודם, "מה נשמע", המשיכה ארזי לעבוד עם היועץ האמנותי גברי מזור ועם המפיק והמנהל המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ', שאף הלחין כמה משירי האלבום. גם באלבום זה המשיך בעלה של ארזי, המהנדס נתן תומר, לשמש כמפיק, לאור החלטתם להוציא את כל אלבומיה באופן פרטי.
האלבום מסמל את תחילת תקופת ההצלחה של ארזי וזכייתה הראשונה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל. באותה שנה אף זכתה ארזי בפרס "כינור דוד".
שיר הנושא, "אתה לי ארץ", הוזמן על ידי רשת ג' במיוחד ליום העצמאות ה-36 של מדינת ישראל ויצא לרדיו במאי 1984.
ב-12 ביוני אותה שנה הוצג השיר לראשונה במצעד הפזמונים ושהה במצעד 11 שבועות מתוכם שבועיים במקום הראשון. במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הוא הגיע למקום ה-11 (לצד השירים "הביתה" (6), "חפץ חיים" (9) ו-"שוק הכרמל" (40) מאלבומה הקודם מה נשמע) וארזי הוכתרה כאמור כזמרת השנה.
בעקבות הבחירה בה הציגה ארזי במהלך המצעד השנתי את הסינגל הבא מתוך האלבום "ההצגה הגדולה". הוא נשאר במצעד 13 שבועות מהם שבועיים במקום הראשון ודורג בהמשך במקום השמיני במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ה.
סינגל נוסף מתוך האלבום היה "יש ונדמה", לחנם של מוטי לוי ומשה דניאל לשיר של רחל המשוררת ששהה במצעד 11 שבועות ודורג 33 במצעד הפזמונים השנתי 1985.
לאחר השתתפותה של ארזי בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר עוד נגיע יצאה מהדורה נוספת של האלבום ובו הוחלף השיר "זריחה" בשיר "עוד נגיע". השיר הוצג במצעד הפזמונים ב-16 באפריל 1985 ושהה בו 12 שבועות מהם שבוע אחד בפסגה. במצעד הפזמונים השנתי 1985 השיר הגיע למקום הרביעי - המקום הגבוה ביותר של ארזי במצעד.
האלבום נמכר בלמעלה מ-20 אלף עותקים תוך זמן קצר והיה לאלבום הזהב הראשון של ארזי כסולנית. זמן קצר לאחר מכן הגיע גם אלבומה הקודם "מה נשמע" לתואר "אלבום זהב".
בשנת 1993 עלה האלבום לראשונה על גרסת CD ובשנת 2009 הוצא מחדש על ידי חברת התקליטים פונוקול.
ורוד שושנה
ורוד שושנה הוא צבע שממוקם בסקאלת הצבעים בין הצבע האדום לצבע מג'נטה. ורוד שושנה הוא אחד מהצבעים השלשוניים בגלגל הצבעים RGB. הצבע המשלים של ורוד שושנה הוא ירוק אביב.
קיימים גוונים שונים של הצבע, הקרובים יותר למג'נטה או לאדום בסקאלת הצבעים בהתאמה. את הצבעים ניתן למצוא בין היתר בפרחים מסוגים שונים, בהם פרחי הפוקסיה, הבוהיניה, ההיביסקוס, והוורדים. הצבע מצוי גם בקליפת הפיטאיה ובנוצות הקקדו הוורדרד.
בעברית, המילה "ורוד" נגזרה משם הפרח ורד. הדבר נכון גם לערבית, שבה נקרא הצבע وَرْدِي (וַרְדִי), לצרפתית (Rose), לגרמנית, רוסית, אורדו ושפות רבות אחרות. באנגלית מקובל לקרוא לצבע זה Pink, אם כי מילה נרדפת למקובלת היא Rose. בשפות אחדות משמעות שם הצבע היא "אדום בהיר", כך למשל בדנית - Lyserød. השימוש הידוע הראשון של המילה Rose באנגלית לציון צבע זה הוא בשנת 1382.
המילה העברית לצבע ורוד קיימת רק בעברית מודרנית. ב-1898 הציע דוד יודילוביץ בעיתון "הצבי" את השם "ורד", כשם הפרח, עבור הצבע המכונה Rose בצרפתית. אליעזר בן-יהודה חידש את המילה "ורוד" המתאימה למשקל האופייני לצבעים. צבע זה נמצא בשימוש בדגל הכוחות המזוינים של אוקראינה.
ניקנור צ'רנצוב
ניקנור צ'רנצוב (ברוסית: Никанор Чернецов; 21 ביוני 1805 – 11 בינואר 1879) היה צייר נוף רוסי. אחיו הבכור גריגורי צ'רנצוב היה גם צייר.
ביוגרפיה
אביו ואחיו הגדול, היו ציירי אייקונים. בסיועו הכספי של פאבל סוויניין, הוא עבר לסנט פטרסבורג ב-1823. לאחר שקיבל מענק מהחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, הוא הצליח להירשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ולמד אצל מקסים וורובייב עד 1827.
לאחר שסיים את לימודיו עם מדליית זהב קטנה, הוא נסע לאורך חוף הים השחור עם הרוזן פאבל קוטאיסוב, ולאחר מכן עבד כשרטט של אוגוסט דה מונפראן בקתדרלת סנט אייזק. משנת 1833 עד 1836, הוא היה בשירותו של מיכאיל וורונטסוב, המושל הכללי של נובורוסיה, שנסע ברחבי קרים, שירטט נופי טבע, חורבות ומנהגים אתניים. רבים מהסקיצות האלה הפכו מאוחר יותר לציורים. דרך וורונטסוב, הוא הפך לחבר טוב של אלכסנדר פושקין וקישט את משרדו בנוף של ערוץ דריאל.
לאחר 1838, הוא ליווה את אחיו, גריגורי ואנטון איבנוב-גולובוי לאורך הוולגה בסירה/סטודיו מאובזרת במיוחד, ועשה סקיצות רבות שהפכו מאוחר יותר לפנורמה שאורכה היה 700 מטר (2300 רגל). חלקים ממנה עדיין שמורים בספרייה הלאומית של רוסיה.
במהלך שנות ה-40 ביקרו האחים מספר פעמים באיטליה ובמזרח הים התיכון, אך ספר הליטוגרפיות שלהם, Palestine: Views Drawn from Life מאת נ' וג' צ'רנצוב בשנים 1842–1843 לא היה מוצלח במיוחד. גריגורי המשיך להשתמש בחומר שאסף, אבל ניקנור חזר לצייר נושאים על רוסיה.
כשגריגורי מת, ניקנור היה עני מכדי לקבור אותו. האקדמיה תרמה 200 רובל, ולאחר משא ומתן ארוך, הסכימה לקנות את התיקים והציורים הנותרים שלהם בתשלומים במשך מספר שנים, אך תהליך זה מעולם לא הושלם.
לואי אנטואן, דוכס אנייה
לואי אנטואן דה בורבון, דוכס אנייה (בצרפתית: Louis-Antoine de Bourbon-Condé; 2 באוגוסט 1772 – 21 במרץ 1804) היה בן לבית בורבון בצרפת. הוא התפרסם יותר במותו מאשר בחייו, כאשר הוצא להורג על ידי נפוליאון באשמת סיוע לבריטניה ומזימות נגד צרפת. האירוע זעזע את בתי המלוכה ברחבי אירופה.
ראשית חייו
אמו הייתה הבת השורדת היחידה של לואי פיליפ ד'אורליאן (נכדו של העוצר פיליפ ד'אורליאן) ולואיז הנרייט דה בורבון. דודו היה פיליפ אגליטה לעתיד ולכן הוא היה בן דודו הראשון של לואי פיליפ הראשון, מלך הצרפתים. הוא גם היה צאצא כפול של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת דרך בנותיו, מדמואזל דה בלואה ומדמואזל דה נאנט.
אנייה היה בן יחיד. הוריו נפרדו בשנת 1778, לאחר שהתגלה כי אביו בגד באימו עם זמרת האופרה מרגריט קתרין מישלו, שילדה לו שתי בנות מחוץ לנישואין (אחיותיו של אנייה); אולם אמו הייתה זו שהואשמה בבגידה של בעלה.
הוא זכה לחינוך פרטי, ולמד את ענייני הצבא מקומודור דה ויני. הוא הפגין מגיל צעיר את הרוח הלוחמנית של בית קונדה, והחל את הקריירה הצבאית שלו בשנת 1788. עם פרוץ המהפכה הצרפתית, נמלט עם אביו וסבו מספר ימים לאחר נפילת הבסטיליה, וניסה לגייס בזמן גלותו כוחות על מנת לפלוש לצרפת ולהשיב את המלוכה למעמדה לפני המהפכה.
בשנת 1792, עם פרוץ מלחמות העצמאות הצרפתיות, הוא פיקד על צבא המהגרים שאורגן על ידי סבו, הנסיך מקונדה. "צבא קונדה" זה היה שותף לפלישה הכושלת של הדוכס מבראונשווייג לצרפת. לאחר מכן, המשיך הדוכס הצעיר לשרת תחת אביו וסבו בצבא קונדה, ובכמה הזדמנויות התבלט בגבורתו ובלהיטותו בחיל החלוץ. עם פירוק הכוחות לאחר הסכם השלום לינוויל (פברואר 1801), הוא נישא בחשאי לנסיכה שרלוט דה רואן, אחייניתו של הקרדינל דה רואן, והתיישב באטנהיים במרקיזות באדן, ליד נהר הריין.
תפיסתו, העמדתו לדין והוצאתו להורג
בתחילת 1804, נפוליאון בונפרטה, אז הקונסול הראשון של צרפת, קיבל ידיעות אשר קשרו את הדוכס הצעיר עם פרשת קאדודל, קונספירציה שהייתה במעקב משטרת צרפת וכללה את המלוכנים ז'אן-שארל פיצ'גרו וז'ורז' קדואל שרצו להפיל את משטרו של בונפרטה ולהחזיר את המלוכה. נאמר כי הדוכס חבר לשארל פרנסואה דומוריז וערך מסעות חשאיים לצרפת. כלל הנראה, מדובר בשקר; אין ראיות לכך שלדוכס היו קשרים עם קאודאל או עם פיצ'גרו. עם זאת, הדוכס נידון כבר בעבר, שלא בנוכחותו, על כך שנלחם נגד הרפובליקה הצרפתית ב-Armée des Emigrés. נפוליאון הורה על מעצרו של הדוכס.
דרגונים צרפתיים חצו את הריין בחשאי, הקיפו את ביתו והביאו אותו לשטרסבורג (15 במרץ 1804), ומשם לטירת ונסן, ליד פריז, שם כונסה בחופזה ועדה צבאית של קולונלים צרפתים בראשות הגנרל אולין כדי לשפוט אותו. האישומים העיקריים נגדו היו נשיאת נשק נגד צרפת במלחמה, ובכוונתו לקחת חלק בקואליציה החדשה שהוצעה אז נגד צרפת.
השפעת מותו
בתי המלוכה ברחבי אירופה הוכו בתדהמה ובזעזוע מהוצאתו להורג של הדוכס. אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה נבהל במיוחד, והחליט שיש לרסן את כוחו של נפוליאון. מרקיזות באדן הייתה בשטחו של חותנו של הצאר, והנסיכויות הגרמניות היו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה שרוסיה הייתה בעלת בריתה.
הדוכס היה הנצר האחרון לבית קונדה; סבו ואביו שרדו אחריו, אך מתו מבלי שילדו יורשים נוספים. כיום ידוע כי ז'וזפין ומאדאם דה רמוסאט התחננו בפני בונפרטה שיחוס על חיי הדוכס, אך הוא סירב. ניתן להתווכח אם טליראן, פושה או סווארי נשאו באחריות לתפיסתו של הדוכס. נפוליאון לקח לעיתים אחריות מלאה על עצמו, ולעיתים טען שטליראן היה מי שהגה את הרעיון. השמועות גם סיפרו כי טליראן הפעיל את מאדאם ד'אוטלינגר לצורך תפיסת הדוכס. בדרכו לסנט הלנה וכן בלונגווד, אמר נפוליאו כי היה חוזר על מעשיו בהינתן אותן נסיבות; הוא הכניס אמירה דומה גם בצוואתו, וקבע כי "[זה] היה הכרחי לביטחונו, לאינטרס ולכבודו של העם הצרפתי כאשר הרוזן ד'ארטואה, על פי הודאתו שלו, תמך בשישים מתנקשים בפריז."
ההוצאה להורג זעזעה את אצולת אירופה, שעדיין זכרה את שפיכות הדמים של המהפכה. נאמר על הוצאתו להורג כי "C'est pire qu'un crime, c'est une faute "- "זה היה גרוע מפשע; זה היה טעות." לא ברור למי לייחס את האמירה הזו, יתכן כי אנטואן בוליי, הרוזן דה לה מורה (סגן ממורת ב-Corps législatif) או מפקד המשטרה של נפוליאון, פושה, אמרו זאת. לעיתים האמירה מיוחסת גם לטליראן. במאמר מ-1844, "חוויה", אמרסון מייחס את ההודאה בטעות לנפוליאון עצמו.
לעומת זאת, בצרפת נתפסה ההוצאה להורג כאמצעי שנועד להשקיט את ההתנגדות מבית לנפוליאון, אשר עד מהרה הכתיר את עצמו לקיסר הצרפתים. קאדודל, שנבהל מהידיעה על הכרזתו של נפוליאון, קרא לכאורה, "רצינו להמליך מלך, אבל הקמנו קיסר".
קופה אמריקה 1957
אליפות דרום אמריקה 1957 (1957 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-25 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין ה-7 במרץ ל-6 באפריל 1957, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שבע נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן שישה מחזורים. ו בחרו שלא להשתתף בטורניר.
בית הגמר
בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת דרום אמריקה הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום ארבעה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
שובכ
שובכ (בערבית: الشوبك) היא עיר בירדן. יש בה כ-12,500 תושבים. היא אחת הנקודות הגבוהות בירדן, ומפורסמת במטעי הפירות ובפרט התפוחים שלה. היא מפורסמת גם בגלל המבצר הצלבני מונראל (Montreal. בערבית: קַלְעַת מוֹנְתְרִיַאל قلعة مونتريال) שנמצא בתוכה.
העיר שובכ נזכרת בספר הקדום כפתור ופרח:. המקום שהוא מכנה "קארק" הוא כַּרַכּ, ואכן דרך שני ימים (80 ק"מ) מדרום לשם נמצאת העיר שובכ. בעל "כפתור ופרח" מזהה את שובכ עם הר שעיר המקראי.
מצפון לשובכ שוכן האתר הארכאולוגי שבו שכנה העיר המקראית בצרה שהייתה אחת הערים הראשיות וכנראה גם בירת ממלכת אדום.
מפלגת העם הדנית
מפלגת העם הדנית (בדנית: Dansk Folkeparti, או DF, נוסדה ב-6 באוקטובר 1995) היא מפלגה שמרנית, אירוסקפטית, הפועלת בדנמרק. זוהי המפלגה הדנית הגדולה ביותר בפרלמנט האירופי והמפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט הדני נכון ל-2015. בין היתר, המפלגה דוגלת בעמדה פרו ישראלית מובהקת.
הקמת המפלגה והזינוק הראשון בכוחה (1995–2001)
"מפלגת העם הדנית" הוקמה ב-1995 על ידי פיה קיירסגארד (Pia Kjærsgaard, מבוטא פיה קרשגור, ראו כאן, באתר פורבו). קיירסגארד הייתה באותה עת ומזה למעלה מעשור שנים חברת הפרלמנט הדני מטעם "מפלגת הקדמה" (Fremskridtspartiet), או בכינויה המקובל יותר "המפלגה נגד מס הכנסה". אל קיירסגארד הצטרפו פורשים נוספים מאותה מפלגה נגד מס הכנסה, ביניהם גם מי שהחל מ-2011 יהיה יורשה בהנהגת המפלגה החדשה, כריסטיאן טולסן דאהל. הדגל העיקרי של "המפלגה נגד מס הכנסה", המפלגה האם, היה הדגל הכלכלי, נגד ממשלה גדולה, לרבות ובעיקר נגד מס הכנסה. הפורשים לא התנגדו לרצון הזה להקטין את הממשלה, אבל הם סברו שיש להרים גבוה יותר את הדגל האחר של אותה מפלגה - התנגדות להגירה המוסלמית לדנמרק ובמקביל לכך גם לרכך מעט את ההתנגדות המוחלטת למס הכנסה ולהיות מעשיים יותר ונכונים יותר לפשרות, במגעים עם המפלגות האחרות בפרלמנט.
על רקע זה הוקמה אם כן "מפלגת העם הדנית", ובעוד המפלגה האם, נגד מס הכנסה, הולכת וקטנה, הלכה המפלגה החדשה, המעשית יותר של קיירסגארד, וגדלה. בבחירות ב-1994, הבחירות האחרונות לפרלמנט הדני לפני הפיצול, זכתה המפלגה נגד מס הכנסה בכ-6% מהקולות, ממש כמו בבחירות שקדמו להן. בבחירות הבאות, ב-1998, בעקבות הפיצול היא ירדה לכ-2% מהקולות, בעוד מפלגת העם הדנית, בהופעתה הראשונה בבחירות לפרלמנט זוכה בכ-7% מהקולות, כלומר, כל הקולות שאבדו למפלגה האם, ויותר, עברו למפלגה החדשה. בהישגה זה ה-DF חזרה על ההישג שלה שנה קודם לכן, בבחירות המקומיות, והחזרה הזו על ההישג גם ב-1998 הראתה כי המפלגה החדשה איננה בגדר קוריוז או מאורע חד פעמי.