cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טייסת 110
היסטוריה
בשנת 1957, התארגנה הטייסת לקליטת מטוסי ווטור משני דגמים: קרב-הפצצה (A), והפצצה (B, שהוסבו לצילום). מטוסי הווטור הגיעו ארצה בין אוגוסט 1957 למרץ 1959. ראשוני הווטורים אוחסנו לבקשת שלטונות צרפת, במטרה שלא לחשוף את דבר רכישתם ולכן הוכנסו לשירות רק באפריל 1958.
ביולי-אוגוסט 1963 צורפו לטייסת מטוסי ווטור מדגם N שהגיעו מטייסת 119, ובשנת 1964 קיבלה הטייסת את מטוסי המטאור הדו-מושביים מטייסת 107.
נובמבר 1964 ויוני 1967 (מלחמת ששת הימים) סיפקו לטייסת הזדמנויות רבות למעורבות בקרבות, לכל סוגי מטוסי הווטור שלה, אך התרומה העיקרית בין השנים 1960 למלחמת ששת הימים בשנת 1967, הייתה טיסות הצילום ארוכות הטווח מעל כל מדינות האויב שכיתרו את ישראל. טיסות אלה סיפקו מודיעין הכרחי לביצוע מבצע מוקד בתחילת המלחמה.
במלחמת ששת הימים פיקד על הטייסת רס"ן לוי צור. במקביל לגל הראשון של מבצע מוקד להשמדת שדות התעופה המצריים, השתתפו שניים ממטוסי הטייסת (ווטור מדגם N) במהלך ייחודי וראשון מסוגו של הפעלת אמצעי לוחמה אלקטרונית כליווי לגל התקיפה. במהלך המלחמה תקפו מטוסי הטייסת יעדים מרוחקים במיוחד, אליהם ניתן היה להגיע בזכות הטווח הגדול של מטוסים אלה. בין השאר תקפו מטוסי הטייסת שלוש פעמים את שדה התעופה H-3 בעיראק, והם היחידים שטווחם הספיק להגיע ולתקוף שדות רחוקים מאוד, דוגמת לוקסור וראס בנאס, המצויים במרחק 900 ק"מ ויותר מבסיס היציאה. סה"כ ביצעו מטוסי הטייסת במלחמה כ-270 גיחות. הטייסת איבדה במלחמה ארבעה מטוסים, ושני אנשי צוות אוויר, טייס ונווט. שניים מטייסיה נפלו בשבי.
לאחר מלחמת ההתשה, בשנים 1971–1972, הוצאו מטוסי הווטור מהשירות. עם יציאתם מהשירות, קלטה הטייסת מטוסי A-4 סקייהוק ("עיט"), שכללו גם את הדגם A-4E. מטוסים אלו שירתו בטייסת במלחמת יום הכיפורים. באחת מתקיפות הטייסת במלחמה, השתתף מפקד בסיס רמת דוד זוריק לב, שנהרג בה.
בשנת 1980 קיבלה הטייסת את מטוסי ה-F-16 פייטינג פלקון בגרסאות F-16A ("נץ" חד־מושבי) ו-F-16B ("נץ" דו־מושבי). עד שנת 1987 שודרגה הטייסת לדגמי F-16C ו-F-16D מבלוק 30 ("ברק" חד־מושבי ו"ברק" דו־מושבי, המכונים בחיל האוויר "ברק 1"). ב-7 ביוני 1981 השתתפה הטייסת בפיקודו של אמיר נחומי במבצע אופרה להשמדת הכור הגרעיני בעיראק.
ב-5 באוקטובר 2003, בתגובה לפיגוע במסעדת מקסים, ובשל העובדה כי ההוראה לפיגוע ניתנה ממטה הג'יהאד האיסלאמי בדמשק, הורה הרמטכ"ל משה יעלון לחיל האוויר להיערך לביצוע תקיפה של מחנה אימונים של מחבלים מארגוני טרור שונים, ובכלל זה הג'יהאד האיסלאמי, בעין-צאחב, הממוקם בעומק סוריה, קילומטרים ספורים צפונית מערבית מדמשק. התקיפה הושלמה בהצלחה מלאה. בשנת 2005 הוחלט כי הטייסת תפעיל רק את הדגם F-16C.
בשעות הערב של 7 באוגוסט 2006 (היום ה-27 למלחמת לבנון השנייה), שיגר "חזבאללה" כטב"ם "אבאביל-T" לעבר ישראל, שלא נשא, ככל הנראה, חומר נפץ. הכטב"ם זוהה על ידי יחידת הבקרה הצפונית עוד בהיותו מעל שטח לבנון, ומטוסי קרב נשלחו לעברו. תוך פחות מ-10 דקות הופל הכטב"ם, בעת שטס בגובה נמוך מעל הים התיכון במרחק כ-10 ק"מ מחופי עכו, על ידי מטוס F-16C ("ברק") מספר 364 מטייסת 110, באמצעות טיל פיתון 5.
הטייסת נסגרה בסוף 2017.
מפקדי הטייסת
בין מפקדי הטייסת נמנים: הוגו מרום (מקים הטייסת) (1953), ישראל להב (לחובסקי) (1953-1954), דוד אורלי (1954-1955), יחזקאל סומך (1956-1959, מבצע סיני), יעקב אגסי (1959-1963), עובדיה נחמן  (1963-1964), יוסף שריג (1964-1965), לוי צור (1965 - 1967, מפקדה במלחמת ששת הימים), יעקב טרנר (1967 - 1969, מלחמת ההתשה), מרדכי ישורון (1969-1972), צבי הס (1972-1974, מלחמת יום הכיפורים), אברהם וילן (1974 - 1977), ישראל קריגר (1977 - 1979),  דוד גל (1979-1980), אמיר נחומי (1980-1983, מבצע אופרה ומלחמת לבנון), נפתלי מימון (1983-1985), עופר לפידות (1985-1987), שלמה שש (1987-1989, קליטת מטוסי ה"ברק"), רחמן לוטן (1989-1991), אמיר אשל (1991-1993), רונן דן (1993-1995), עדי שחם (1995-1997), אורי אורון (2005-2007), אסף צלאל.
רגבן בית הלחמי
רגבן בית הלחמי (שם מדעי: Ocneropsis bethlehemita) הוא מין חרק מסוג רגבנים (Ocneropsis) ממשפחת החגביים, שניתן למוצאו גם בישראל, באזור הגליל והחרמון. הרגבן זוהה לראשונה בשנת 1893.
אורכו של רגבן בוגר יכול להגיע עד 60 מ"מ. לא ידועים תת-מינים שלו.
אלבטרוס בולר
אלבטרוס בולר (שם מדעי: Thalassarche bulleri) הוא עוף ימי קטן השייך למשפחת האלבטרוסיים. הוא מקנן באיים הסמוכים לניו זילנד, וניזון בימים הקרובים לאובטרליה או במימי דרום האוקיינוס השקט. הוא קרוי על שמו של האורניתולוג הניו זילנדי וולטר בולר (1838–1906). הוא מחולק לשני תת-מינים: הראשון, T.b. bulleri, מקנן באיי סולנדר (Solander) ובאיי סנארס; השני, T.b. platei, מקנן באיי צ'אטם ובאיי שלושת המלכים.
ניצויו של עוף זה מזכיר את הניצוי של השחפים - גבו וחלקן העליון של כנפיו שחורים, ובטנו לבנה. ראשו וצווארו אפורים-כסופים, ומסביב לעיניו אזורים לבנים. המקור שחור ברובו, קצהו צהוב.
אלבטרוסי הבולר חיים במושבות. הם נוהגים לקנן על צוקים ועל מדרונות חופיים תלולים, ולעיתים מתחת לעצים רחוקים מן החוף. הקן בנוי מאדמה, מעשבים ומשורשים, והוא לרוב משוקע באדמה. הרבייה מתחילה בזמנים שונים בהתאם לתת-המין: תת-המין הדרומי (T.b. bulleri) מתחיל בדצמבר, בעוד שתת-המין הצפוני מתחיל שלושה חודשים קודם לכן. שני ההורים דוגרים על הביצה במשך 60 ימים בתורות שאורכם הממוצע 10 ימים. הגוזלים מתחילים לעוף כ-170 ימים לאחר הבקיעה מן הביצה.
בעבר איגוד השימור העולמי (IUCN) סיווג את מצב השימור של המין כ"פגיע" (Vulnerable), אולם מחקר שנערך מאוחר יותר הראה כי העוף אינו נדיר כפי שנחשב עד אותה עת. בהתאם, מצב השימור של המין שופר ב-2008 ל"קרוב לסיכון" (Near Threatened).
וליד שועיבת
וליד שועיבת (בערבית: وليد شعيبات) הוא דובר בולט בעד הנצרות וישראל, וכנגד האסלאם שהיגר מירדן לארצות הברית.
שועיבת נולד לאב ירדני ולאם אמריקאית, וטוען שהיה בעבר פעיל אש"ף. הוא מגדיר את עצמו כ"מוסלמי שהחליט להמיר דתו לנצרות". שועיבת הגיע לתודעה הציבורית כשהפך למבקר של האסלאם ותומך נלהב של ישראל. שועיבת שינה את דעותיו בנוגע לישראל, לנצרות ולאסלאם בעקבות קריאה בספר התנ"ך ובמקורות היהודיים וכן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
תחילת חייו
שועיבת נולד בבית לחם והוא נכדו של המוח'תאר של בית סחור, שהיה מקורב למופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני. שועיבת הצטרף לזרוע הצבאית של אש"ף בנעוריו והחל לבצע פעולות נגד ישראל. בין פעילויות הטרור שביצע היו השתתפות בניסיון לינץ' בחייל צה"ל. לאחר שעזב את הארגון והחל בתהליכי ההגירה לארצות הברית, המשיך בפעילותו האנטי ישראלית. כאשר הגיע לארצות הברית הפך להיות מעורב בארגון סטודנטים ערבים בקולג' בשיקגו.
דעותיו על ישראל
לאחר שהחל לבחון את התנ"ך והמקורות היהודיים וכן לאחר פיגועי 11 בספטמבר, השתנו דעותיו של שועיבת על ישראל. הוא הפך למבקר של האסלאם ולתומך נלהב של ישראל.
שועיבת הוא מקימה של קרן וליד שועיבת, ארגון שמטרתו "להילחם עבור ישראל בתקשורת".
שועיבת מאמין כי על ישראל לכבוש מחדש את רצועת עזה, שכן היא יהודית על פי זכות. הוא טוען כי "אם ליהודי אין זכות על עזה, אז אין לו זכות על יפו או חיפה". כמו כן, לדעתו על ישראל לגרש מתחומה כל אדם המכחיש את זכותה להתקיים "גם אם נולד בישראל".
דעותיו על האסלאם והשריעה
שועיבת הופיע בזרם המרכזי של התקשורת ברחבי העולם והוצג כ"עד מומחה" על מספר סרטים תיעודיים על האסלאמיזם.
שועיבת נותן הרצאות למשטרה המקומית בארצות הברית בנוגע לדעתו כי "רוב המוסלמים רוצים ליישם את חוקי השריעה בארצות הברית". הוא אמר בראיון כי על מנת למנוע זאת, הוא הזהיר שוטרים כי צריך "לבחון את השפעתם של המוסלמים על הקהילה".
ביקורת
בתחקיר שפורסם ביומון ג'רוזלם פוסט עלו תהיות וספקות לגבי סיפוריו ועדויותיו, בפרט העדות אודות פיגוע שניסה לכאורה לבצע בסניף בנק לאומי בעיר בית לחם בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. כמו כן, מעלה הכתבה תהיות וספקות לגבי מפעל הצדקה שבראשו עומד וליד שועיבת.
יום הדגל של האיטי
יום הדגל של האיטי הוא חג בהאיטי הנחגג ב-18 במאי.
ב-18 במאי 1803 נוצר הדגל הראשון של האיטי על ידי ז'אן-ז'אק דסאלין, לקראת סוף מרד העבדים בהאיטי.
בשנת 2020, חגיגות יום הדגל של האיטי בוטלו עקב מגפת הקורונה, ובמקומות רבים בעולם, במקום פסטיבלים ומצעדים, רק הונף דגל האיטי.
בארצות הברית
החג נחגג בערים רבות בארצות הברית המונות תושבים מהאיטי.
ביום ראשון האחרון של חודש מאי, נערך מצעד לאורך שדרות נוסטרנד בניו יורק, לכבוד יום הדגל של האיטי. המצעד התחיל על ידי איגוד הקרנבל אמריקני-האיטי בשנת 2002.
חודש מאי בעיר בוסטון, הוא חודש מורשת האיטי, בו מנציחים את מרד העבדים בהאיטי ואת עצמאות האיטי.
גביע המדינה בכדורגל 1956/1957
גביע המדינה בכדורגל 1956/1957 הייתה התחרות ה-21 מאז היווסדה וה-5 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו ב-11 בפברואר 1956 והסתיימו ב-6 ביולי 1957.
השלבים המוקדמים
בשלב הראשון השתתפו 75 קבוצות מליגה ג', שהייתה באותה עת הליגה הרביעית. בהמשך התחרות הצטרפו קבוצות מהליגות הגבוהות.
שלבי הגמר
הערות:
אמנה (הסכם)
אֲמָנָה היא הסכם שנעשה במסגרת המשפט הבין־לאומי הפומבי, שעליו חתומים מדינות וארגונים בין־לאומיים.
האמנה מחייבת רק את המדינות והארגונים שאִשְׁרֵרוּ אותה, כלומר הכניסו אותה כחלק מהחקיקה הפנימית שלהם. מדינות שחתמו על האמנה אבל לא אשררו אותה (כמו למשל ארצות הברית ביחס לאמנת קיוטו) לא מחויבות לאמנה.
יסודות האמנה
אמנה היא למעשה החוזה, היינו, קשר משפטי הנוצר בין שני צדדים ונובע מהסכמה ביניהם, אולם במשפט הבין־לאומי מדינה יכולה לקבל על עצמה התחייבות גם באופן חד צדדי כתוצאה מפעולותיה או הכרזה של המדינה המקבלת אופי מחייב. דוגמה למקרה כזה הוא המקרה הנדון בפסק דין גרינלנד המזרחית משנת 1933. באותו מקרה מדובר היה בסכסוך בין נורווגיה לדנמרק בעניין השליטה בשטח. נורווגיה התנגדה לסמכות בית הדין להכריע בסכסוך, אולם דנמרק טענה שבשנת 1919 הצהיר שר החוץ הנורווגי כי נורווגיה תסכים לבוררות בעניין זה ובעקבות זה קבע בית המשפט שהמדינה קיבלה התחייבות חד צדדית לקבל על עצמה את החלטות בית הדין.
תחולת אמנה
אמנה בין־לאומית חלה בין מדינות ואינה חלה על אנשים פרטיים, אולם ייתכן מצב שבו האמנה תחול גם על ארגונים שונים, כך למשל אמנת וינה 1986 חלה הן על מוסדות של המשפט הבין־לאומי והן על מדינות.
חובת כתב
אמנת וינה אינה חלה על אמנות בעל פה אולם אין כל חובה שהאמנה תהיה בכתב, וייתכן שיהיה תוקף משפטי גם לאמנה שנכתבה בעל פה (ראו לעיל פסק דין גרינלנד המזרחית).
בטלות אמנה
סעיף 53 לאמנת וינה קובע כי אמנה בטלה מעיקרה אם בשעת כריתתה היא עומדת בסתירה לכלל בל יעבור (יוס קוגנס Jus Cogens) של המשפט הבין־לאומי". דוגמה לכללים אלה: איסור עבדות, איסור אפליה גזעית, איסור השמדת עם, איסור מלחמה. בפסק דין בעניין נמיביה קובע בית הדין הבין־לאומי כי לכל עם יש זכות להגדרה עצמית ואמנה בין־לאומית אינה יכולה לשלול זכות זו.
שלבי יצירת אמנה
דוגמה לאמנה בה נדרשת הסכמת המדינות החותמות להצטרפות היא אמנת האיחוד האירופי - אי אפשר להצטרף לאיחוד האירופי בלא הסכמת כל המדינות החברות.
המשא ומתן
אין הגבלה במשפט הבין־לאומי בדבר המשתתפים באמנה, אולם כעיקרון מדובר בראש מדינה, ראש ממשלה או שר חוץ, ראשי נציגות דיפלומטית (קונסולים מכוח תפקידם לכרות אמנה) או נציגים של ועדות בינ"ל המתכנסים בצורה מוגדרת לצורך כריתת אמנה. כל אדם אחר זקוק לייפוי כוח על מנת להשתתף במשא ומתן לכריתת אמנה. משא ומתן אינו יוצר זכויות ולא התחייבויות.
החתימה
כאשר המדינות שניהלו את המשא ומתן מסיימות את דיוניהן הן חותמות על המסמך. החתימה מסמנת את סיום כתיבת ההסכם, ואת ההסכמה למסמך. אין משמעות הדבר שהמסמך נכנס לתוקף. האמנה לא יכולה לחייב את המדינות, בטרם תאשררנה את האמנה. החתימה היא רק ביטוי פורמלי טקסי המאמת את הסכמת המדינה. אולם לחתימה יש משמעות כיוון שעל פי אמנת וינה, מרגע שמדינה חתמה על אמנה היא מחויבת להימנע מפעולות שיש בהן כדי להכשיל את מטרת האמנה.
על פי סעיף 12 לאמנת וינה ייתכן מצב שבו החתימה כשלעצמה (בלי אשרור) יכולה לחייב את המדינה, וזאת רק אם לשון האמנה מלמדת שהכוונה הייתה להסתפק בחתימה בלי אשרור.
כמו בכל חוזה, כך גם סעיף 52 לאמנת וינה קובע כי אמנה שנחתמה כתוצאה משימוש בכוח או באיומים היא אמנה בטלה, כאשר סעיף 75 קובע חריג לסעיף 52 - ההסכמים שנחתמו בסיום מלחמת העולם השנייה אינם בטלים.
אִשְׁרוּר
אשרור הוא השלב הסופי המשלים את כריתת האמנה וקובע את מועד כניסתה לתוקף. כך לדוגמה אמנת וינה להגנת שכבת האוזון קבעה כי נדרש אשרור של 35 מדינות ועל כן האמנה נכנסה לתוקף רק בשנת 1985.
הסתייגות מאמנות
מדינה יכולה להסכים למרבית האמנה ולהסתייג מחלק מהוראות האמנה בטרם האשרור. להסתייגות זו יש תוקף במשפט הבין־לאומי הפומבי והסעיף שממנו מסתייגת המדינה לא יחול עליה. סעיף 19 לאמנת וינה קובע כי הסתייגות מותרת בכפוף לשלושה חריגים:
צ'פמן סטיק
שמאל|ממוזער|250px|סטיק בגדלים שונים, בני עשרה ושנים-עשר מיתרים. צ'פמן סטיק הוא כלי נגינה שנוצר בידי אמט צ'פמן בראשית שנות ה-70. הוא הוצע לראשונה למכירה בשנת 1974.
הוא נראה כמו צוואר רחב של גיטרה חשמלית עם 8, 10 או 12 מיתרים, אבל הוא יותר ארוך מצוואר של גיטרה חשמלית. שלא כמו בגיטרה חשמלית, מנגנים בו באמצעות תפיפה על גבי המיתרים ולא באמצעות פריטה. במקום שיד אחת תלחץ על המיתרים והשנייה תפרוט עליהם, שתי הידיים תופפות על גבי המיתרים מאחורי הסריגים המתאימים, כדי להשמיע את הצלילים הרצויים. לפיכך, הוא יכול להשמיע יותר צלילים בו זמנית מאשר כלי מיתר אחרים והוא דומה מבחינה זו לפסנתר.
ניתן לנגן בו מספר קווים בו זמנית ונגני סטיק רבים מנגנים בו בס, הרמוניה ומלודיה בו זמנית.
מבנה
לאורך השנים, נבנו סטיקים מחומרים רבים. הראשונים נבנו מעצים קשיחים, בעיקר מעץ ברזל, אבל גם מהובנה ועצים נוספים עד תחילת שנות ה-80. הקבוצה הבאה נבנתה משרף פוליקרבונט הדומה לפלקסיגלס עד תחילת שנות ה-90. כיום, הם מיוצרים מסוגי עץ רבים (הכוללים רוזווד, טררה, אדר, מהגוני) וגם מגרפיט וחומרים מודרניים נוספים.
דגמים
ישנם חמישה דגמים שונים של סטיק:
קארוי הוגו
קארוי הוגו, (במקור קארוי הוגו ברנשטיין; בהונגרית: Hugó Károly; פשט, 1 בספטמבר 1808 – מילאנו, 13 בנובמבר 1877) היה סופר ומחזאי יהודי-הונגרי. ישנם תאריכים שונים ללידתו, ככל הנראה הנכון הוא שנת 1808. מספר לקסיקונים ביוגרפיים מתארכים את לידתו בסביבות 1806.
ביוגרפיה
הוגו נולד במשפחה יהודית מהעיר בודה. אביו התכוון שיהיה סוחר, אך הוא התעניין במשחק. סיים את לימודיו בתיכון בפשט ובסגד ולאחר מכן למד תחילה פילוסופיה בפשט, ולאחר מכן סיים את לימודיו ברפואה באוניברסיטת וינה והשיג תואר ברפואה והתמחות בכירורגיה. בסיום לימודיו התגייס לצבא הקיסרי כרופא צבאי. כך הוא הגיע בהצבתו לפולין, שם בדיוק פרצה מלחמת העצמאות הפולנית. קארוי הוגו הצטרף לצבא הפולני ונלחם כרופא במלחמה נגד צבא הצאר הרוסי. הוא קיבל עיטור בצבא הפולני על אומץ ליבו והתמדתו. בסוף המלחמה נפל בשבי הרוסי לאחר כישלון מלחמת העצמאות הפולנית. הוא ברח וחזר לפשט. משנת 1832 עבד בעיר כרופא מנתח, ובתקופת מגפת הכולרה הגדולה כהומאופת.
כיוון שמחזותיו נדחו גם על ידי תיאטראות ווינה הוא חזר לפשט בשנת 1846 ושיפר את ההונגרית שלו. בשל השתתפותו במלחמת העצמאות הפולנית זכה ליוקרה רבה וחבריו כללו אז כמה שחקנים מפורסמים, כמו גם גאבור אגרשי, מיקשה פלק, אדה סיגליגטי, שגילו ברופא גם את הפן הספרותי, והושפעו רבות מהידע הפילוסופי שלו. הם גם קראו את הדרמה שלו שנכתבה בגרמנית עוד בהיותו סטודנט לרפואה בווינה, "מלך הונגרי" (Ein Ungarkönig) על המלך מתיאש הראשון, מלך הונגריה, וגם את הדרמה האחרת שלו נגד העריצות בשם "ברוטוס ולוקרציה" והוא נחשב בעיניהם מוכשר כמחזאי. גאבור אגרשי ומיקשה פלק תרגמו את יצירותיו להונגרית. עוד באותה השנה פרסם גם כרך שירים ששמו היה "Psalmen eines armen Poeten".
מוקדם יותר באותה השנה הציג התיאטרון הלאומי את הדרמה שלו "Ein Ungarkönig" שהוצגה בהונגרית בשם "מלך הונגרי" שהפכה להצלחה, ובכך הפך שמו של ד"ר ברנשטיין ל"קארוי הוגו" כשם הבמה שבחר (למעשה השתמש בשני שמותיו הפרטיים). ההצלחה נמשכה ובשנת 1847 הופיעה הדרמה שלו "ברוטוס ולוקרציה" בפשט. התרגום של המחזה להונגרית עבר עיצב וסיגנוּן, שוב על ידי גאבור אגרשי ומיקשה פלק.
בשנת 1847, רוחות של מהפכות נשבו באירופה, והאווירה נגעה גם בקארוי הוגו. כך הוא נסע לצרפת. ז'ול ג'נין (גבריאל ז'ול ג'נין - סנט אטיין, לואר, 16 בפברואר 1804 - פריז, 19 ביוני 1874 היה סופר, עיתונאי ומבקר תיאטרון רומנטי צרפתי ) לקח את הוגו תחת חסותו והכיר בכישרון הכתיבה שלו. הוגו גם נפגש והתיידד אז עם פרנץ ליסט. הוגו קרא באותה התקופה סיפור קצר של הסופר הצרפתי בזנקורט (César Lecat de Bazancourt), שעל בסיסו החל לכתוב את הדרמה "בנקאי וברון", אותו השלים רק במהלך שהותו בגרמניה. הוא כתב את הדרמה בגרמנית. לימים תורגמה היצירה להונגרית על ידי מיקשה פלק.
הוגו פרסם שתי דרמות שנכתבו על ידו בצרפתית (La comédie infernale, L'IIiado finie). הוא רצה לביים בפריז את "ברוטוס ולוקרציה", שבוצע בהצלחה בהונגריה, אך בינתיים המהפכה פרצה בצרפת בפברואר 1848. הוא הצטרף בהתלהבות לאירועים, הלך עם דגל הונגריה והכריז על עצמו כנציג העם ההונגרי. כאשר פרצה מהפכת 1848 בהונגריה הוא טען לטובת המהפיכה ביחד עם פרנץ ליסט. בשנת 1848 ביקר בהונגריה לזמן קצר. אחרי נפילת המהפכה הצרפתית ב-1848 נאלץ לעזוב את צרפת. כיוון שהמהפכה נכשלה גם בהונגריה, הוא נסע לברלין, גרמניה. אז סיים את מחזהו בשלוש מערכות "בנקאי וברון".
קארוי הוגו היה חריג. כתב בשלוש שפות, אך תמיד הכריז על עצמו כסופר הונגרי.
חום יולי אוגוסט
חום יולי אוגוסט הוא אלבום אולפן כפול, ה-17 במספר, של הזמר שלמה ארצי, שיצא בשנת 1988 בהפקתו של לואי להב ובעיבודו של עדי רנרט.
הפקה
ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום. אלבום זה מתאפיין בעיסוק רב בפוליטיקה לצד נושאים משפחתיים מאוד. המשפחתיות של האלבום התבטאה, בנוסף למילות השירים, גם בעיצוב שלו: על העטיפה נראה לוח עם תמונות של ילדיו של ארצי, ולשרוול הפנימי צורף גיליון עם מילות השירים, שכלל תמונה משותפת של כל צוות האלבום ובני משפחותיהם. כל המצולמים זוהו בשם. השירים המשפחתיים כוללים שיר המוקדש לבן ("ארץ חדשה") ושיר המוקדש לשירי ("טלפני, טלפני"). "בגרמניה לפני המלחמה" עוסק בחוויותיו של ארצי כבן דור שני, ופונה ישירות לאמו, בעוד "רומניה" פונה ישירות לאביו, המוזכר גם בשיר "ארץ חדשה". יחד, שירים אלו יוצרים שרטוט משפחתי-ביוגרפי המתאר שלושה דורות בסקיצות ליריות ומוזיקליות שונות. בקליפ שליווה את יציאת השיר "תחת שמי ים התיכון", צולם ארצי מבצע את השיר עם בנו בן. כמו בכל אלבומיו, חלק מהשירים גם עוסקים ביחסי הזוגיות שלו. אשתו דאז, מילכה, גם מופיעה בתמונות העטיפה, ונרמזת בשירים "ארץ חדשה" ו"טלפני, טלפני", לצד "אני כבר מצטער" הפונה אליה.
לצד העיסוק בנושא המשפחתי, עסק ארצי בפוליטיקה ובמציאות הישראלית באופן מוגבר באלבום זה. הטשטוש בין האישי לפוליטי מופיע בעיקר בשירים "ארץ חדשה" ו"תחת שמי ים התיכון", בעוד השיר "חום יולי אוגוסט" מתאר הווי של לוחמים ישראלים במלחמת ההתשה, כתגובה מאוחרת למלחמת לבנון הראשונה, ו"עבד הממהר" נכתב בעקבות קריאת "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ומהווה אחד משירי המחאה הישירים היחידים של ארצי, עם הפזמון החוזר: "צריך לומר את זה, צריך לשיר את זה בצער: עוד לא למדנו כלום, כך התברר".
האלבום הכפול נחשב לסיכון מסחרי בזמן צאתו, אבל עושר השירים בו לא מנע ממנו הצלחה, ולהיטים רבים יצאו ממנו, ביניהם שיר הנושא, "נבראתי לך", "תחת שמי ים התיכון", "ארץ חדשה" ו"טלפני, טלפני"
השיר "באיזשהו מקום" הוא וריאציה על שיר מאת המשורר רון אדלר, והשיר מוקדש לו.
משתתפים באלבום
{{טורים
נגנים
הלהקה:
משתתפים נוספים:
קרדיטים
}}
מרחב מכפלה
בטופולוגיה, מרחב מכפלה הוא מרחב טופולוגי שהתקבל ממרחבים קיימים על ידי מכפלה קרטזית שלהם, עם טופולוגיה המכונה "טופולוגיית המכפלה", המוגדרת כך שההטלות על הרכיבים הן פונקציות רציפות.
הגדרה פורמלית
תהיה משפחה של מרחבים. מכפלתם היא המכפלה הקרטזית שלהם
עבור כל קואורדינטה n קיימת פונקציית ההטלה שלכל נקודה במרחב המכפלה מחזירה את ערך הקואורדינטה n שלה. טופולוגיית המכפלה על המרחב הזה תוגדר בתור הטופולוגיה החלשה ביותר (כלומר, בעלת המספר הקטן ביותר של קבוצות פתוחות) שעבורה כל ההטלות הן פונקציות רציפות.
ניתן לאפיין בקלות יחסית תת-בסיס של טופולוגיה זו: התת-בסיס מורכב ממכפלה קרטזית של קבוצה פתוחה בשאר המרחבים. כלומר,. קבוצה מהצורה הזאת נקראת "קבוצה גלילית". הבסיס מתקבל על ידי לקיחת כל החיתוכים הסופיים של קבוצות גליליות. כלומר, אם קבוצה היא פתוחה במרחב המכפלה אז ההטלה שלה לכל קוארדינטה היא פתוחה, וההטלה שלה לכמעט כל המרחבים היא המרחב כולו. כאשר המכפלה היא סופית, הגדרה זו מתלכדת עם ההגדרה ה"נאיבית" של טופולוגיית המכפלה, שבה תת-הבסיס הוא קבוצות גליליות, ואם קבוצה היא פתוחה אז ההטלה שלה לכל מרחב היא פתוחה. כדאי לשים לב כי גרירה זו נכונה רק בכיוון אחד - גם אם כל ההטלות של קבוצה לכל המרחבים היא פתוחה, אין זה אומר שהקבוצה היא פתוחה.
ההטלות הן תמיד העתקות פתוחות. כלומר, הטלה של כל קבוצה פתוחה לכל תת-מרחב היא פתוחה. ההעתקות, לא חייבות להיות סגורות - אם הן היו סגורות אז קבוצות במרחב המכפלה היו פתוחות אם ורק אם ההטלה שלהן לכל רכיב הייתה פתוחה, וזה לא מתקיים. ניתן לקחת כדוגמה נגדית פשוטה את ההטלות של גרף פונקציה ההפכית:. הגרף סגור ב- (קל לראות כי המשלים שלו פתוח) אך ההטלה של גרף זה לכל אחד מהצירים הוא הישר כולו פרט לאפס, וזו כמובן אינה קבוצה סגורה.
התכונה האוניברסלית של מרחבי מכפלה
אם Y הוא מרחב טופולוגי, ולכל i ההטלה  היא רציפה, אז קיימת העתקה רציפה יחידה, f: Y \to X כך שלכל n מתקיים כי.
תכונות נשמרות
אומרים על תכונה שהיא נשמרת תחת מכפלה אם מתקיים שלכל אוסף של מרחבים X_n המקיימים את התכונה, גם מרחב המכפלה \prod X_n מקיים את התכונה.
אקסיומות ההפרדה
תכונות נשמרות:
קומפקטיות
משפט טיכונוף מראה כי מכפלה כלשהי של מרחבים קומפקטיים היא קומפקטית. לעומת זאת, מכפלה של מרחבים קומפטיים מקומית אינה בהכרח קומפקטית מקומית (עובדה זו מוליכה להגדרת חוג האדלים של שדה גלובלי, שהוא כן קומפקטי מקומית).
קשירות
קשירות וגם קשירות מסילתית- שתיהן תכונות הנשמרות תחת מכפלה כל שהיא.
טופולוגיית התיבות
ניתן גם להגדיר טופולוגיה שונה על מרחב מכפלה, שבסיסה הוא אוסף כל המכפלות של קבוצות פתוחות ב-X_n בכל אורך. זוהי טופולוגיה עדינה יותר מטופולוגיית המכפלה והיא פחות נפוצה. כאשר מדובר בטופולוגיית התיבות, חלק מן הטענות האמורות בערך זה, כגון משפט טיכונוף או שימור של אקסיומות הפרדה, אינן תקפות.
סניף (דמות)
סְנִיף (בשוודית: Sniff, בפינית: Nipsu) הוא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.
סניף מצטרף לראשונה למומינים ולהרפתקאותיהם בספר המומינים הראשון, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945) ונמצא ברוב ספרי המומינים.
בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סניף.
אישיות
סניף צעיר משאר הדמויות המרכזיות בסדרה, והדבר בולט במיוחד בספרים המוקדמים בסדרה. רבים מן המאפיינים השליליים שלו דומים לאלה של ילד חסר התחשבות - הוא אנוכי, קמצן ובקלות יתרה תולה את האשם באחרים, אך איננו מרושע. כמו כן, סניף נוטה לפחד ביתר קלות ולעיתים רחוקות נוהג לקחת סיכונים. סניף אוהב לחקור דברים חדשים, אך מתעייף במהרה והוא תמיד הראשון בקבוצה לעזוב. הוא אגואיסט, עצלן, משתעמם בקלות ולא טורח להתמיד בדברים לאורך זמן.
סניף הוא אחת הדמויות היחידות בספרי המומינים שמתעניינות בכסף. הוא אוהב דברים יקרי ערך, ומתלהב כאשר נתקל בכאלה. חפצים נוצצים ומבריקים מלהיבים אותו במיוחד. סניף עסוק לעיתים קרובות בתכנון דרכים להתעשרות מהירה, אך בדרך כלל לא מצליח. מאוד חשובה לו בעלות על דברים – בניגוד גמור לסנופקין. הוא מאוד אנין טעם ואוהב לאכול.
אף על פי שהוא נלהב להצטרף לכל דבר שהמומינים עושים, חששו התמידי מונע ממנו לעשות כל דבר מסוכן. הוא בעל אופי נוח ולעיתים קצת פחדן.
בניגוד לרוב התושבים של עמק המומינים, סניף אינו יודע לשחות ומבועת רק מהמחשבה על מים. בשל כך נוהג להתנגד לעלות על סירתם של המומינים.
מראה
ניתן לזהות את סניף על פי אוזניו הגדולות והמחודדות, חוטמו המוארך וזנבו הארוך. הוא מזכיר עכברוש חום, קנגורו קטן או אופוסום.
משפחת מוצא
סניף הוא יצור קטן מגזע לא ידוע. לפני שסניף אומץ על ידי משפחת מומין הוא חי במערה. בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950) מסופר בהרחבה על עברו ועל הוריו של סניף - הוריו, פאדלר ופאזי, איבדו אותו בילדותו. בספר הראשון בסדרת המומינים, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945), מסופר כיצד המומינים מצאו את סניף תוך כדי חיפושים אחר מומינאבא שנעלם באותה עת. לאחר המפגש עם סניף המומינים אימצו את סניף.
כרוב כבוש
כרוב כבוש או כרוב חמוץ הוא כרוב קצוץ אשר מותסס באמצעות חיידקי תסיסה לקטית, היוצרים חומצה לקטית שתורמת לטעם החמוץ של המאכל. חומרים נדיפים שנוצרים בזמן התסיסה, כמו דיאצטיל, מעניקים לכרוב הכבוש את ריחו האופייני.
כרוב כבוש הוא מאכל אופייני למטבח הגרמני שם הוא מכונה Sauerkraut ("זאוארקראוט") ולמטבח הפולני והסלאבי בכלל. גרסאות נוספות של כרוב כבוש קיימות גם במטבחים לא-אירופאיים: במנצ'וריה קיים מאכל דומה שנקרא בסינית סואן-קאי ("ירק חמוץ"). מאכל דומה נוסף נמצא במטבח הקוריאני וקרוי קימצ'י.
ההיסטוריה של הכרוב הכבוש היא ככל הנראה עתיקה. כבר פליניוס הזקן תיאר במאה הראשונה לספירה צריכה של כרוב כבוש. אופן ההכנה המודרני מיוחס לתהליכי ייצור שהתפתחו בין 1550 ו-1750. במהלך המאה ה-18 תפס הכרוב הכבוש תפקיד חשוב בתזונת יורדי ים, אשר נעו חודשים ללא תזונה מספקת של ויטמינים, וחלו לעיתים קרובות בצפדינה. הרופא ג'יימס לינד פרסם ב-1772 בספרו "Treatise on Scurvy" ("מחקר על הצפדינה") ממצאים לפיהם מלחים הולנדים סבלו פחות מצפדינה, הודות לצריכה המוגברת של כרוב כבוש. יישום הממצאים על מלחים בריטיים והוכחת טענתו של לינד זיכו את ג'יימס קוק במדליית קופלי בשנת 1776.
בעבר הכינו כרוב כבוש בכלי חרס, אשר היו סגורים בבד. שיטה זו לא מנעה לחלוטין כניסת אוויר והצריכה ניקוי של המשטח העליון מדי פעם.
גברת פלפלת
גברת פלפלת (בנורווגית: Teskjekjerringa, "גברת כפית") היא סדרת ספרי ילדים שנכתבה על ידי המחבר והמלחין הנורווגי אלף פרויסן. הספר הראשון בסדרת הספרים יצא לאור לראשונה בשנת 1956.
הספרים בסדרה
בין השנים 1956 עד 1972 יצאו בסך הכל 8 ספרים בסדרה המקורית. שמונה הספרים פורסמו במקור בשוודיה.
את הספרים המקוריים אייר המאייר הנורווגי בורגילד רוד.
בין השנים 1989 עד 1992 המאייר השוודי ביורן ברג אייר ארבעה ספרי איורים של גברת פלפלת:
הספר הראשון בסדרת הספרים ראה אור באנגלית כבר בשנת 1959. לאורך השנים סדרת הספרים תורגמה ל-23 שפות שונות.
בשנת 2010 יצאה גרסה מחודשת של אוסף מספרי הסדרה (תחת השם "Den store Teskjekjerringboka", "הספר הגדול של גברת פלפלת") עם איורים מאת המאיירת הנורווגית אניין קוואלה.
עיבודים נוספים
בשנת 1973 נוצר העיבוד הטלוויזיוני הראשון לסדרת הספרים אשר הופק עבור הטלוויזיה השוודית בו בירגיטה אנדרסון גילמה את דמותה של גברת פלפלת. הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הילדים השוודית הפופולריות ביותר בכל הזמנים.
בראדלי ביירן
בראדלי רוברטס ביירן (באנגלית: Bradley Roberts Byrne; נולד ב-16 בפברואר 1955) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אלבמה מאז 2014 ועד ינואר 2021. ביירן, חבר המפלגה הרפובליקנית, התמודד ב-2020 לסנאט של ארצות הברית אם כי הפסיד בבחירות המקדימות למועמדות מפלגתו.
ביוגרפיה
ביירן נולד במוביל שבאלבמה, אחד מבין שני ילדיהם של הוריו. הוא גדל במחוז בולדוויין שבמדינה. בשנת 1973 השלים את לימודיו התיכוניים ב"תיכון UMS-Wright", וב-1977 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת דיוק. כשהשלים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת אלבמה ב-1980, החל לעסוק בעריכת דין.
בשנת 1994 התמודד לראשונה אל תפקיד ציבורי — מושב במועצת החינוך של מדינת אלבמה. הוא נבחר לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך הצטרף למפלגה הרפובליקנית ב-1997. בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-2002 הוא נבחר לסנאט של אלבמה. בשנת 2007 התמנה לנשיא מערכת קהילת הקולג'ים של אלבמה ופיקח על מיסוד רה-אורגניזציה במוסדות להשכלה גבוהה במדינה. ב-31 באוגוסט 2009 התפטר מתפקיד זה.
בבחירות 2010 התמודד ביירן לתפקיד מושל אלבמה. במהלך מסע הבחירות הותקף בידי עמיתיו הרפובליקנים בבחירות המקדימות על תמיכתו באבולוציה ועל הטלת ספק באלטעות של התנ"ך. נגד ביירן פורסמו מודעות תעמולה שטענו כי לדעתו האבולוציה משמשת הסבר טוב יותר למקור החיים מאשר הבריאתנות. בסיבוב הראשון הוביל על רוברט בנטלי, ונתמך בידי מושל פלורידה לשעבר ג'ב בוש ואישים רפובליקנים אחרים. עם זאת, הוא הותקף בידי איגוד החינוך באלבמה, עקב התנגדותו לאיגודי המורים. בסיבוב השני הפסיד לבנטלי שזכה ב-56% מהקולות.
לאחר התפטרותו של חבר בית הנבחרים ג'ו בונר במאי 2013, התמודד ביירן לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של אלבמה. במחוז שוכנת העיר מוביל רבתי, ותושביו רפובליקנים מסורתיים. ביירן ניצח בסיבוב הראשון, ובסיבוב שלאחריו ניצב בפני דין יאנג, איש תנועת מסיבת התה. ביירן זכה לתמיכת מהממסד הרפובליקני, ובפריימריז נבחר למועמד הרפובליקני לבית הנבחרים. בבחירות המיוחדות גבר על המועמד הדמוקרטי עם 70% מקולות הבוחרים.
הנסיכה סופיה הראשונה
עלילה
בממלכת אינצ'נסיה, נערת כפר בשם סופיה הפכה לנסיכה כשאימה מירנדה נישאה למלך רונלד. החיים כנסיכה זרים לסופיה ולכן היא עוזרת לחברים כדי להיות ולהתנהג כמו נסיכה. במהלך הסדרה היא פוגשת דמויות מסרטי ההנפשה של דיסני (סינדרלה, יסמין, אריאל, פלורה, פאונה, מריוותר, אורורה, בל, טיאנה, שלגיה, רפונזל, מולאן, מרידה, אולף והקוסם מרלין).
בראדלי ביירן
ביוגרפיה
בבחירות 2014 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה, כמו גם ב-2016 ובבחירות האמצע שלאחר מכן. ביירן מחזיק בעמדות פוליטיות שמרניות, כיאה לנציג מחוז קונגרס ממדינה שמרנית באופן כבד. הוא מתנגד להפלות, תמך בצו נשיאותי 13769 שהנפיק הנשיא דונלד טראמפ ובשלהי 2019 הצביע נגד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.
הנסיכה סופיה הראשונה
עלילה
הסדרה נוצרה עם שלל נסיכות שמקורן בסרטי חברת וולט דיסני ומתארת את חייהן של כל הנסיכות.
בראדלי ביירן
ביוגרפיה
בפברואר 2019 הודיע ביירן על מועמדותו לסנאט של ארצות הברית. הוא שאף להתייצב בבחירות הכלליות מול דאג ג'ונס, הנחשב לסנאטור הדמוקרטי בעל הסיכויים הרבים ביותר לאבד את מושבו. עם 25% מהקולות, סיים ביירן במקום השלישי בבחירות המקדימות הרפובליקניות, מאחורי מאמן הפוטבול טומי טוברוויל והתובע הכללי של ארצות הברית לשעבר ג'ף סשנס, שלמעשה מתמודד לאותו מושב ממנו התפטר. עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ביירן עזב את בית הנבחרים, והוא השני ממשלחת אלבמה לבית הנבחרים — לצד מרתה רובי — שעזב את הקונגרס ב-2021.
המכון לתרגום ספרות עברית
המכון הישראלי לספרות עברית; באנגלית: The Israeli Institute for Hebrew Literature) IIHL) הוא עמותה ישראלית הפועלת לשם קידום הספרות הישראלית ברחבי העולם ותרגומה לשפות רבות. משרדי המכון נמצאים כיום בתל אביב-יפו. שמו הקודם של המכון הוא המכון לתרגום ספרות עברית, ITHL, עד לשנת 2021.
היסטוריה
הצעה להקמת המכון הועלתה על ידי ישראל כהן בכינוס של המועצה הציבורית לתרבות ואמנות. הרעיון נכלל בהמלצות של הנהלת המועצה ביוני 1960, הגם שהיו לו גם מתנגדים, כמו מתי מגד ושלמה גרודזנסקי.
המכון הוקם בשנת 1961, כשיתוף פעולה בין המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, משרד החינוך, משרד החוץ, הסוכנות היהודית ואגודת הסופרים. יושב ראש ההנהלה היה ישראל כהן, מזכיר ההנהלה והעורך הראשון היה יוסף מכמן-מלקמן ומרכז המכון היה יוסף בר. הפעילות הראשונה של המכון הייתה הכנת שלוש אנתולוגיות של יצירות מתורגמות, לשירה, סיפור ומסה. באפריל 1962 קיים המכון כינוס מתרגמים.
משנת 1966 עמד בראש המכון בנימין יצחק מיכלי ובשנת 1972 נתמנה ד"ר יוסף מכמן מלקמן ליו"ר המכון.
בשנת 1986 המכון שינה את הסטטוס שלו מחברה ממשלתית לעמותה ציבורית
בשנים 1990-2020 עמדה בראש המכון לתרגום נילי כהן.
החל מחודש ספטמבר 2020 עומדת בראש המכון סיגלית גלפנד.
נוסחת ההיפוך של מביוס
בקומבינטוריקה, נוסחת ההיפוך של מביוס משמשת, בהינתן פונקציה F שניתנת לתיאור בתור סכום מסוים על ערכי פונקציה אחרת f, לתאר בצורה ישירה את הפונקציה f באמצעות סכום של F.
הגרסה הקלאסית
הגרסה ה"קלאסית" של הנוסחה היא כדלהלן: בהינתן שתי פונקציות אריתמטיות f,F, אם מתקיים לכל n\ge 1, אז ניתן להפוך את הנוסחה ולקבל, כאשר \mu היא פונקציית מביוס.
אם מסמנים ב-\mathbf{1} את הפונקציה הקבועה שמקיימת לכל n, ומשתמשים בסימון של קונבולוציית דיריכלה, נוסחת מביוס אומרת שבהינתן, אז f=F*\mu. כלומר \mathbf{1} ו-\mu הם איברים הופכיים ביחס לקונבולוציית דיריכלה.
קישורים חיצוניים
Функция Мёбиуса
חוק התחרות הכלכלית
חוק התחרות הכלכלית, תשמ"ח-1988 מסדיר את תחום דיני התחרות (שכונה בעבר תחום ההגבלים העסקיים) בישראל. מכוח החוק הוקמה בשנת 1994 רשות התחרות, שהיא הגוף העיקרי המפקח על התחרות בישראל. בראש הרשות עומד הממונה על התחרות. במקביל הוקם בית הדין לתחרות (ובשמו הקודם בית הדין להגבלים עסקיים).
החוק, בשם חוק ההגבלים העסקיים, תשמ"ח-1988 אושר בכנסת בשנת 1988, והחליף את חוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט-1959. בינואר 2019 אושר תיקון לחוק שבמהלכו הרחיב המחוקק את סמכויותיו המנהלתיות, ובו שונה שם החוק לחוק התחרות הכלכלית.
הסדר כובל
עוסק בהסדר כובל. מגדיר את המונח "הסדר כובל". ב מפרט חריגים לקביעה זו, כלומר הסדרים שאינם נחשבים להסדרים כובלים. בעניין זה נקבע בפסיקה כי יש לפרש את הפטורים הקבועים בסעיף 3 באופן מצמצם.
החלופה הראשונה היא קבלת אישור של בית הדין לתחרות לפי סעיף 9 לחוק או היתר זמני של אב בית הדין לפי סעיף 13 לחוק.
בנוסף, בהתאם להוראת סעיף 14 לחוק הממונה רשאי, לבקשת צד להסדר כובל ולאחר התייעצות עם הוועדה לפטורים ולמיזוגים ("הועדה"), לפטור, בהחלטה מנומקת, צדדים להסדר כובל מהחובה לקבל את אישור בית הדין לתחרות להסדר, אם שוכנע כי התקיימו כל אלה: פטור כזה מתפרסם בילקוט הפרסומים..
חלופה נוספת להיתר היא קיומו של פטור סוג שנקבע בהתאם לסעיף 15 לחוק. על פי הוראת הסעיף, הממונה רשאי, באישור הועדה, לקבוע כללים לסוגי הסדרים כובלים אשר צדדים להם יהיו פטורים מקבלת אישור בית הדין (כללי פטור סוג), ובלבד שמתקיימים בהם כל אלה:
הסדרים העומדים בתנאי פטורי הסוג פטורים מהצורך לקבל את אישור בית הדין והצדדים להם גם אינם נדרשים לקבל פטור פרטני מהממונה לפי סעיף 14 לחוק.
מיזוג חברות
המונח "מיזוג חברות" מוגדר ב: הגדרה זו רחבה מהגדרת המונח "מיזוג" בחוק החברות (שמתייחס להעברה מלאה של כלל הנכסים והחיובים מחברה א' לחברה ב', תוך חיסול חברה א'), וכוללת כאמור גם רכישת פעילות או רכישת מניות המקנות לחברה הרוכשת למעלה מ- 25% מאחת או יותר מהזכויות הבאות: הון המניות, הצבעה, מינוי דרקטורים או זכות לרווחים.
בהתאם ל הוראות פרק המיזוגים חלות על מיזוגים שבהם מתקיים אחד מהתנאים הבאים:
במסגרת תקנות תקנות התחרות הכלכלית (מרשם, פרסום ודיווח על עסקאות), תשס"ד-2004, נקבע תנאי נוסף לעניין החלופה הקבועה בהוראת סעיף 17(א)(2) לחוק (מחזור המכירות המצרפי של החברות המתמזגות), שלפיו מחזורן של לפחות שתי חברות מתמזגות לא יפחת מסכום מסויים (כיום, 21,060,000 שקלים חדשים), לכל אחת. כלומר, מיזוג שלא מתקיימים בו התנאים הקבועים בהוראת סעיף 17 לחוק (או התנאי הקבוע בתקנות) לא תחולנה לגביו הוראות החוק בעניין המיזוגים.
קובע שלא יתמזגו חברות אלא אם כן ניתנה תחילה הודעת מיזוג ונתקבלה למיזוג הסכמת הממונה על ההגבלים העסקיים, ולפי התנאים שקבע. הסכמת הממונה למיזוג חברות תינתן רק לאחר התייעצות עם ועדה לפטורים ולמיזוגים שהוקמה מכוח חוק זה, ובה חברים חמישה עובדי המדינה ושמונה נציגי ציבור. הממונה יתנגד למיזוג חברות או יתנה אותו בתנאים אם לדעתו קיים חשש סביר כי כתוצאה מן המיזוג כפי שהוצע תיפגע באופן משמעותי התחרות באותו ענף או ייפגע הציבור באחת מאלה: לבית הדין להגבלים עסקיים נתונה סמכות לצוות על הפרדתן של חברות שמוזגו, כאשר ראה, על פי פניה של הממונה, כי קיים חשש סביר כי כתוצאה ממיזוג חברות, שנעשה בניגוד להוראות חוק זה, תיפגע באופן משמעותי התחרות באותו ענף או ייפגע הציבור.
מונופולין
עוסק במונופולין. המונח "מונופולין", לעניין החוק, התבסס במקור על מבחן כמותי (נתח שוק), שלפיו ייחשב כמונופולין ריכוז של יותר ממחצית מכלל אספקת נכסים או מכלל רכישתם, או של יותר ממחצית מכלל מתן שירותים, או מכלל רכישתם, במדינה כולה או באזור מסוים, בידיו של גוף אחד (חברה ובנותיה, בנות של חברה אחת וכן אדם וחברה שהוא שולט בה). בשנת 2019, במסגרת תיקון 21 לחוק, הורחבה הגדרת המונח "מונופולין", כאשר לצד מבחן נתח השוק שנותר על כנו, נוסף מבחן איכותי המתמקד בשאלת עוצמת (הכוח) של המונופולין. על פי ההגדרה הנוספת מונופולין יהא גם "אדם המחזיק כוח שוק משמעותי ביחס לאספקת נכסים או רכישתם, או ביחס למתן שירותים או רכישתם".
הכרזה על גוף כמונופולין נעשית על ידי הממונה, בהודעה ב"רשומות". על פי הפסיקה, הכרזת הממונה היא הצהרתית (דקלרטיבית) ולא מהותית (קונסטיטוטיבית). כלומר, הכרזת הממונה אינה תנאי לקיומו של מונופולין ואדם המקיים את התנאים הקבועים בהגדרת המונופולין שבחוק, ייחשב כמונופולין ויחולו עליו החובות החלות על בעל מונופולין לפי החוק, אף אם לא הוכרז ככזה על ידי הממונה. נפקות מרכזית להכרזת הממונה היא היותה ראיה לכאורה לנקבע בה בכל הליך משפטי. בהתאם, הכרזת הממונה חוסכת ממי שמבקש לנקוט בהליכים משפטיים נגד בעל מונופולין מוכרז את הצורך (ואת הנטל הכבד והמורכב לעיתים) להוכיח את דבר היותו בעל מונופולין.
לבעל מונופולין אסור לנצל לרעה את מעמדו בשוק באופן העלול להפחית את התחרות בעסקים או לפגוע בציבור. יראו בעל מונופולין כמנצל לרעה את מעמדו בשוק באופן העלול להפחית את התחרות בעסקים או לפגוע בציבור, בכל אחד מן המקרים האלה:
לממונה נתונה סמכות לתת לבעל המונופולין הוראות בדבר הצעדים שעליו לנקוט כדי למנוע פגיעה משמעותית בתחרות או לפגיעה משמעותית בציבור. בית הדין להגבלים עסקיים רשאי, בעקבות פנייה של הממונה, להורות לבעל מונופולין למכור נכס שבידו, כולו או חלקו, אם מצא, כי יש בכך כדי למנוע פגיעה או חשש לפגיעה משמעותית בתחרות בעסקים או בציבור.
קבוצת ריכוז
, שנוסף בשנת 2011, עוסק בקבוצת ריכוז. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בפרק זה:
הממונה רשאי להורות לחברי קבוצת ריכוז, כולם או חלקם, בדבר צעדים שעליהם לנקוט כדי למנוע פגיעה או חשש לפגיעה משמעותית בציבור או בתחרות בעסקים בין חברי הקבוצה או בענף שבו הם פועלים, או כדי להגביר באופן משמעותי את התחרות בין חברי הקבוצה או בענף או ליצור תנאים להגברה משמעותית של התחרות בענף.
למפקח על הבנקים ולממונה על שוק ההון באוצר יש, מטעמי יציבות, זכות וטו על הכרזה של הממונה על ההגבלים על קבוצת ריכוז. הכרזתו של הממונה על ההגבלים על קבוצת ריכוז תפורסם לציבור, אלא אם תהיה הסכמה בינו לבין משרד האוצר או בנק ישראל לדחיית הפרסום.
גופי פיקוח על תחום התחרות
בהתאם לחוק הוקמו בית הדין לתחרות (ובשמו הקודם בית הדין להגבלים עסקיים) ורשות התחרות (ובשמה הקודם רשות ההגבלים העסקיים), והחוק מסדיר את פעולתם.
פטור מהוראות החוק
קובע כי שר הכלכלה רשאי, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת, לפטור הגבל עסקי מהוראות חוק זה, כולן או מקצתן, אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה. סעיף זה הופעל לראשונה ב-17 בדצמבר 2015, בידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, שלשם כך מונה גם לשר הכלכלה, והעניק פטור מהסדר כובל לזכייניות רישיון הגז הטבעי "לווייתן", החברות "נובל אנרג'י" ו"דלק אנרגיה", כחלק ממתווה הגז.
היסטוריה חקיקתית
ב-28 ביולי 1959 אישרה הכנסת את חוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט-1959, שנכנס לתוקף שישה חודשים לאחר מכן, ב-28 בינואר 1960. חוק זה היה מצומצם בהיקפו לעומת החוק הנוכחי, ונועד "להטיל פיקוח על הסדרים כובלים (קרטלים) ועל מונופולין, להקים רשויות מתאימות לביצוע פיקוח זה ולהעניק להן את הסמכויות הדרושות לאיסור הסדרים כובלים הפוגעים בטובת הכלל."
כעבור יותר מ-20 שנה החלה יוזמה להחלפת חוק זה בחוק מקיף יותר. דברי ההסבר להצעת החוק החדש מתארים את נסיבות היווצרותו: תהליך החקיקה נמשך קרוב לחמש שנים, והחוק אושר בכנסת ב-26 ביולי 1988. החוק נכנס לתוקף שלושה חודשים לאחר פרסומו, ב-26 באוקטובר 1988.
ב-18 ביולי 2011 אישרה הכנסת תיקון לחוק ההגבלים העסקיים, שקובע כי הממונה על ההגבלים העסקיים יורשה להפעיל את סמכותו למניעת פגיעה בתחרות במשק - ולהכריז על גופים כקבוצות ריכוז.
ב-1 בינואר 2019 אושר התיקון לחוק ההגבלים העסקיים שמתקן את שם החוק, הממונה, בית הדין והרשות. על פי התיקון שונה שם החוק ל"חוק התחרות הכלכלית" והרשות תשנה את שמה לרשות התחרות. בין הכללים החדשים בתיקון זה:
עוד הוסדר בחוק כי ההליכים הנקשרים בבקשות פטור להסדרים כובלים יקוצרו מ-90 יום ל-30 יום.
ביולי 2019 פרסמה רשות התחרות גילוי דעת בעניין אופן בחינת כוח שוק משמעותי, שבו פירשה כיצד היא בוחנת כוח שוק.
אגם בארלי גריפין
אגם בארלי גריפין (באנגלית: Lake Burley Griffin) הוא אגם מלאכותי, המשתרע במרכזה של העיר קנברה, בירת אוסטרליה. האגם, הנקרא על שם מתכנן העיר קנברה, נוצר בשנת 1964 ושטחו הוא 6.64 קילומטרים מרובעים. לחופיו שוכנים רבים מן האתרים המרכזיים של קנברה.
תולדות הקמת האגם
האתר בו הוקמה העיר קנברה נבחר למטרה זו בין השאר משום שהתנאים הטופוגרפיים בו התאימו לשם אגירת מים לצורכי נוי. דרך השטח שבו הוקם בהמשך האגם זרם הנהר מולונגלו (Molonglo) וסביבותיו היוו מישור הצפה. נתונים אלו סופקו לאדריכלים שהשתתפו בתחרות על הקמת קנברה, ומרביתם אכן כללו בתוכניותיהם את הקמתו של אגם מלאכותי.
תוכנית הקמת האגם נכללה בתוכנית המקורית של קנברה, פרי עבודתם של האדריכלים האמריקנים וולטר בארלי גריפין ומריון מהוני גריפין. לאחר הקמת העיר עיכבו השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה את מימוש תוכנית הקמת האגם, ורק בשנות החמישים החל מימושה. מחלוקות גדולות התגלעו אודות פרטי תוכנית האגם. שלטונות אוסטרליה הכניסו לבסוף שינויים משמעותיים בתוכניתם של בני הזוג גריפין לאגם. בין השאר לא נתקבלה הצעת גריפין לצורתו המפורטת של האגם והועדפה צורה שנשענה על הטופוגרפיה הטבעית שהתקיימה בשטח האגם המיועד. כמו כן נדחה הרעיון להקים שורה של סכרים קטנים לטובת הקמת סכר יחיד בקצהו המערבי של האגם, אשר יסכור את מימי הנהר מולונגלו. בתכנון הסופי של האגם השתתף האדריכל הבריטי הנודע סר ויליאם הולפורד (Holford).
ב-1960 החלו העבודות ההנדסיות בשטח בעידודו הנמרץ של ראש ממשלת אוסטרליה דאז רוברט מנזייס. הן כללו עבודות עפר והקמת סכר ושני גשרים על פני שטח האגם המיועד. במהלכן נחפרו 382 אלף מטרים מעוקבים של קרקע, אשר שימשה בין השאר לשם הקמת האיים המלאכותיים באגם. על גדות האגם ניטעו 55 אלף עצים, בעיקר אקליפטוסים. העבודות נשלמו ב-1963 והסכר ננעל בחודש ספטמבר באותה שנה. תנאי בצורת באותו קיץ גרמו לכך שגובה המים המתוכנן לאגם הושג רק בחודש אפריל 1964. טקס חנוכת האגם נערך ב-17 באוקטובר 1964.
האגם
האגם ממוקם בקירוב במרכזה של קנברה. צורתו הכללית היא כשל סהר, המתמשך ממזרח למערב. אורכו הוא 11 קילומטרים ורוחבו המרבי – 1.2 קילומטרים. שטחו הוא 6.64 קילומטרים מרובעים. עומקו נע בין חצי מטר ל-18 מטרים והעומק הממוצע בו – 4 מטרים. אורך חופיו הוא 40.5 קילומטרים ונפח המים בו מגיע ל-33 מיליון מטרים מעוקבים. גובה מפלס מימיו הוא 556 מטרים מעל פני הים. מימיו נאספים משטח של 184 קילומטרים מרובעים.
גובה המים באגם מבוקר על ידי הזרימה דרך סכר סקריבנר (Scrivener), הניצב בקצהו המערבי של האגם. גובהו הוא 33 מטרים ואורכו – 319 מטרים. עוביו המרבי של קיר הסכר הוא 19.7 מטרים.
באגם מצויים מפרצים רבים וששה איים שנבנו במהלך הקמתו, שלושה מהם חסרי שם. חוצים אותו שני גשרים – גשר שדרת חבר העמים (Commonwealth Avenue) במרכז וגשר שדרת המלכים (Kings Avenue) במזרח. הם בעלי אורך של 310 ו-270 מטרים, בהתאמה. כביש נבנה גם על גבי סכר סקריבנר.
לחופי האגם שוכנים רבים מהאתרים המרכזיים של העיר - שמקצתם נבנו לאחר הקמת האגם - ובהם גלריית הדיוקנאות הלאומית, המוזיאון הלאומי, הספרייה הלאומית, האוניברסיטה הלאומית, בית המשפט העליון ושדרת המצעדים אנזא"ק. בניין הפרלמנט הישן ובניין הפרלמנט החדש שוכנים בקרבתו. סביב חופי האגם ממוקמים גם שטחי פארקים נרחבים, המהווים אתרי נופש פופולריים. מימיו משמשים לדיג, שיט וחתירה (אך לא לשחייה, בדרך כלל).
הלמה של סקרף
הלֶמה של סקרף (Scarf's Lemma) היא אחת מהתוצאות היסודיות בתחום קומבינטוריקה. בארבעת העשורים האחרונים היא שימשה כנקודת מפתח בפתרון בעיות קומבינטורית השואפות למציאת פתרון יציב. נקראת ע"ש הרברט סקרף.
פירוט
יהי m < n ו B_{mxn} מטריצה של מספרים ממשיים כך ש לכל.
יהי וקטור חיובי כך שהקבוצה  חסומה.
תהי C_{mxn} מטריצה כך ש כאשר
אזי קיימת תת-קבוצה המקיימת:
1.  B\alpha = b עבור  חיובי כשלהוא כך ש כאשר j \not\in J
הוכחה
את ההוכחה המלאה ללמה המבוססת על אלגוריתם Lemke-Howson ניתן למצוא במאמר המקורי של הרברט סקרף (H. E. Scarf).
סיבוכיות
לא מזמן הוכח שהסיבוכיות החישובית של הלמה שייכת למחלקת הסיבוכיות PPAD.
שימושים
הלמה משמשת הוכחה למספר בעיות "fractional stability type" להלן רשימה חלקית: 1. Every balanced game with non-transferable utilities has a non-empty core.
2. Every clique-acyclic digraph has a strong fractional kernel.
3. Every hypergraphic preference system has a fractional stable solution.
4. Every instance of stable paths problem has a fractional stable solution.
5. Stable matchings and Scarf's lemma..
צהלון
צהלון היא שכונה מעורבת ליהודים וערבים ביפו, מערבית לשדרות ירושלים. השכונה נקראת על שם בית חולים הממוקם בפינתה הצפון-מזרחית, הנקרא על שם הרופא היהודי-איטלקי בן המאה ה-17 יעקב צהלון.
השכונה בנויה משני רחובות אורך, צהלון הרופא וציהתל"י (ראשי תיבות של שירו של יהודה הלוי: ציון הלא תשאלי (לשלום אסירייך)) וביניהם רחובות רוחב הקרויים על שמות רבנים.
בתי השכונה נמוכים ובניהם גינות. לאחר שנבנתה בשנות ה-50 ראש הממשלה דוד בן-גוריון רצה להרוס את השכונה ולבנות מחדש בניינים רבי קומות על מנת שיאכלסו יותר אנשים בשטח מצומצם זה. בשכונה קיימים שני בתי כנסת תימניים ואחד ספרדי. השכונה שומרת על אופייה היהודי, אך בשנים האחרונות עולה מספר תושביה הערבים. בשכונה מצוי בית הספר תיכון "עירוני ז'". שהיה ידוע בעבר כ" קריית חינוך יפו".
עקב מבנה הרחובות ומחסור בתשתיות, אין מעבר של תחבורה ציבורית בשכונה, אך קווי אוטובוס רבים עוצרים ברחובות המקיפים את השכונה כגון: ד"ר ארליך ושבטי ישראל.
הסופר אלון חילו שנולד בשנת 1972 ב"בית החולים צהלון" כתב את ספרו אחוזת דג'אני.
בית החולים צהלון (דג'אני)
בית החולים צהלון (דג'אני) (כיום המרכז הגריאטרי "צהלון") שנמצא בשדרות ירושלים 100 פינת רחוב ארליך ביפו ותוחם את שכונת צהלון ממערב הוא מתחם היסטורי שהיה שייך לפני קום המדינה לאחת המשפחות העשירות של ערביי יפו. רוב שטח השכונה היה שייך לפואד איסמעיל דג'אני, בן לאחת המשפחות החשובות בה. דג'אני, שהיה רופא, פתח ב-1933 את בית החולים במבנה לבן הבנוי בסגנון הבינלאומי, שניצב בתוך פרדס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יצחק רפופורט. הסגנון הבינלאומי שהיה אז הבטחה אוטופיסטית לחיים חדשים תחת הקירות המגוננים של הקדמה האירופאית נראה לפואד דג’אני צורך הולם לגילום הערכים ההומניסטיים של בית חולים הראשון ביפו. רפפורט ששלט בשפות רבות, ידע גם ערבית וככל הנראה השתלב טוב באוכלוסייה של תל אביב ושל יפו בשלהי שנות ה-30. היה זה בית החולים הפרטי הראשון ביפו, הוא היה מצויד בציוד מודרני והכיל 50 מיטות, מחלקת יולדות, מחלקת עיניים ומחלקה כירורגית. ד"ר דג'אני נקבר ב-1940 בפינתה הדרומית של גינת בית החולים והוילה שלו ושל משפחתו ניצבת בפינה הצפון-מערבית של המתחם ומשמשת כיום ביתו של הרכב המוזיקה "אנסמבל מזרח מערב". בשנת 1948 ברחו אלמנתו של דג'אני, סלמה, ומשפחתה מן הארץ ללונדון, ללא יכולת לשוב. בית החולים נפתח מחדש תחת השם "צהלון" והיה גם בית יולדות, בית חולים כללי ליפו ובית חולים לילדים . ב-1980 הפך לבית חולים סיעודי-גריאטרי בלבד.
יחסי איסלנד–הונגריה
יחסי איסלנד–הונגריה הם יחסי החוץ בין איסלנד לבין הונגריה.
סקירה כללית
סיימון מיקסה סודפלד (לימים הפך למזכיר התנועה הציונית בשם מקס נורדאו) היה ההונגרי הראשון שביקר באיסלנד ב-1874 ככתב לרגל ביקורו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק באיסלנד ופרסום החוקה האיסלנדית. ב-24 בדצמבר 1956 הגיעו לאיסלנד 52 הונגרים בסיוע הצלב האדום האיסלנדי, לאחר שברחו מהונגריה בעקבות המרד ההונגרי. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-17 ביולי 1955. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו.
תסמונת פא'נאר
ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", תסמונת פא'נאר (באנגלית: Pa'nar Syndrome) היא מחלה נוירולוגית בדיונית, קטלנית לוולקנים, המועברת ביניהם במהלך מיזוג מוחות. נכון למאה ה-22, רק חלק קטן מהוולקנים מאמינים שיש להם את היכולת ליזום מיזוג מוחות, וכי מיזוג על ידי וולקנים איננו מקובל על החברה הוולקנית הכללית. לכן, אנשים הסובלים מתסמונת פא'נאר סובלים גם מסטיגמה, בדומה לנשאי וחולי HIV.
בפרק "Stigma" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ט'פול מגלה כי נדבקה במחלה יחסית נדירה זו מחבר בכת של וולקנים בדלנים, אשר דוחה את שלטון ההיגיון, מאמצת את הרגשות ומתנסה במיזוג מוחות. האירוע התרחש בפרק "Fusion", כאשר ט'פול, ככל הנראה, מבלי להיות מודעת לסיכונים, השתתפה ברצון במיזוג מוחות, אך מאוחר יותר שינתה את דעתה והתנגדה לתהליך. בפרק העונה הרביעית "Awakening" ט'פול לומדת שהתסמונת היא תוצאה של ביצוע מיזוג מוחות על ידי אדם שלא הוכשר כראוי לעשות זאת ובניגוד להצהרות הפומביות של הפיקוד העליון של וולקן, ניתן להבריא ממחלה זו באמצעות ביצוע מיזוג מוחות על ידי וולקני מנוסה (במקרה של ט'פול, השירות ניתן על ידי הוולקנית הבכירה ט'פאו).
נכסים בלתי שוטפים
בתחום החשבונאות, נכסים קבועים (באנגלית: Fixed Asset) הם נכסים המשמשים את העסק ליצירת הכנסה במשך תקופה ארוכת טווח.
הנכסים אשר יכנסו תחת סעיף רכוש קבוע תלויים באופי העסקי של החברה.
לדוגמה: חברה המוכרת מחשבים, כל מלאי המחשבים שבבעלותה יהיה רכוש שוטף, ואילו בחברת ביטוח, מלאי המחשבים שבבעלותה יהיה רכוש קבוע.
המטבח העיראקי
המטבח העיראקי הוא מטבח עשיר הדומה למטבח הכורדי ולמטבח הפרסי. בעקבות בואם של יהודים רבים, מגורשי ספרד, ניכרת גם השפעה ספרדית על המטבח. זהו מטבח נפוץ מאוד בישראל, וידוע בממולאים שלו, באורז ובקובות.
בעבר
המטבח העיראקי הושפע מן הבבלים, האשורים, העות'מאנים, הפרסים הקדומים וקבוצות אתניות אחרות מהאזור. לאורך ההיסטוריה, המטבח של עיראק יצר קשר נרחב עם המאכלים של האזורים השכנים לה כולל מנות קווקזיות, מטבח יווני, מטבח אסיאתי המרכזי, המטבח הכורדי, המטבח לבנטיני, והמטבח הטורקי.
כיום
המטבח של עיראק משקף את הטעמים של המדינות השכנות לה, כמו גם השפעות חזקות מהמסורות הקולינריות של איראן, טורקיה ואזור הקווקז השכנות.
הבישול של צפון עיראק ידוע בהוספת רימון אל מיץ הממולאים כדי לתת לו טעם ייחודי. בדרום עיראק נעשה שימוש נרחב בדגים. בעוד האזור האמצעי, בבגדאד ובערים שמסביב ידוע במגוון מנות האורז והממתקים שלו.
שימוש בתבלינים ורטבים
בהרבה ממטעמי המטבח ניכר שימוש רחב בתבלינים מסורתיים המדגישים את הטעם העיראקי במאכלים כגון עמבה, בהרט, פפריקה, אגוז מוסקט, פלפל צ'ילי, ציפורן, כורכום, זנגביל, זעתר ועוד.
במטבח נהוג להשתמש ברטבים מתוקים שבסיסם הוא תמרים כדי להוסיף ייחודיות לטעם. הרטבים הנפוצים במטבח העיראקי הם: דיביס, ג'לאב, מי ורדים, חמס ועוד.
קינוחים
המתכון המוקדם ביותר לעוגה מגיע מעיראק העתיקה. מאמינים שהיא מיועדת בעיקר לצריכה בארמון או במקדש, העוגה הוכנה משומן, גבינה לבנה, תמרים וצימוקים.
בתקופה המודרנית מכינים בבית סוגים אחרים של עוגיות ועוגות, לרוב בטעם הל או מי ורדים.
ספרי הבישול העיראקים שנכתבו בין המאה ה-10 למאה ה-13 כוללים מתכונים למאות קינוחים. המסורת נמשכת גם בימינו המודרניים, אבל הקינוחים העשירים והסירופיים כמו בקלווה מוכנים בדרך כלל לאירועים מיוחדים או לחגיגות דתיות, שכן רוב הארוחות היומיות מלווה בדרך כלל במנה פשוטה של פירות העונה, במיוחד תמרים, תאנים, מלונים, נקטרינות, משמשים, רימונים, אפרסקים, תותים, ענבים או אבטיחים.
קינוחים נפוצים נוספים: חלווה, כנאפה, לוזינה, מאן אלסאמאא, קטאיף, מלפוף, באבע, זנגולה, סילאן אוראשי ועוד.
אלכוהוליים
משקאות אלכוהוליים בעיראק זמינים באופן נרחב בכל מקום למעט מקומות חריגים (כרבלא ונג'ף) בהם לא ניתן לשתות משקאות אלכוהוליים מסיבות דתיות. עיראקים הם צרכנים של כל סוגי האלכוהול, מלבד אלה שעוקבים אחר הקוד הדתי.
משקאות אלכוהוליים לדוגמה: ערק, בירה ו'קוזה מסקול' (Cusa Masqool) – משקה אלכוהולי העשוי מחלב עיזים מותסס. הוא נמצא ברובו רק באזור כורדיסטן ומתוארך לימי קדם.
מנות עיקריות
מנות אלו נאכלו באופן יומיומי ובשבת, חלק מהמנות הן מנות שהצריכו השקעה רבה ולכן היו שמורות לשבת וחגים, (לדוגמה דולמה), בחתונות העיראקיות הוגש מבחר רב של מאכלים, ומאכלים מיוחדים שהוגשו רק בחגים, לדוגמה המשמשיה