cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסתר זמורה
הנהגת "הסתדרות נשים עבריות"
לאחר כמה חודשי התאוששות מלידת בתה הבכורה, החלה אסתר זמורה לכתוב לעיתון "האשה", שיצא בחסות "הסתדרות נשים עבריות" (הנ"ע) ו"הדסה". על מנת להכיר את קהל היעד של העיתון, שוכנעה זמורה כי עליה להצטרף לפעילות הנ"ע, חרף העובדה כי לא הייתה לה שאיפה מיוחדת לקחת חלק בארגוני נשים. תחילה ביקרה בפגישות הוועד הפועל בירושלים, ולאחר מכן לקחה חלק בוועידת הארגון שהתקיימה בחיפה ב-1928. באותה וועידה חל מפנה מפתיע ביותר, כשזמורה נבחרה באופן בלתי צפוי להנהגה המשולשת של הארגון כולו, לצד בת-שבע כצנלסון ובת-שבע קסלמן. מכאן והלאה הפכה העבודה בקרב נשים ולמענן לתוכן חייה ומשאת נפשה.
הנ"ע הוקמה ב-1920 בירושלים על ידי נשות המעמד הבינוני מן העלייה השלישית, שביקשו לשפר את מצבן הקשה של הנשים היולדות בירושלים מקרב היישוב הישן. הארגון עסק מראשיתו בהסברה, הדרכה וטיפול בתהליך ההיריון והלידה, סיפק חלב ומעונות לילדי עובדות ויתומים, ועסק בהכשרה מקצועית לאמהות. תמותת התינוקות הגבוהה בקרב היישוב העברי (144 מיתות לאלף בשנת 1922, לעומת 44 לאלף בשנת 1944 האיצה את פעילות הארגון, ובמרוצת שנות ה-20 הפך לארגון ארצי עם סניפים בערים הגדולות ובמושבות שונות – ירושלים, תל אביב, חיפה, ראשון לציון, חברון ועוד. הבעיה שעמדה ביסוד פעילותה של הנ"ע הייתה שאלת הפניית המשאבים לסיוע: האם יש לעזור ליישוב היהודי הישן, הלא-ציוני, שמצבו היה ירוד ביותר, או לדאוג לנשות העלייה העירוניות, שככל אוכלוסיית מהגרים, נזקקו לסיוע בקליטה והכשרה מקצועית. בסופו של דבר פעלה הנ"ע בשני המישורים במקביל.
איחוד עם "ויצו"
אחותה, ג'ניה (ג'ני) בלומנפלד, אשתו של העיתונאי והמנהיג הציוני קורט בלומנפלד, הייתה גם היא פעילת ויצו בירושלים.
תפיסת עולמה
מוסדות הרווחה והתעסוקה שהתנהלו על ידי "ויצו" בהובלתה של זמורה, היוו תשתית למוסדות הרווחה הציבוריים של מדינת ישראל הצעירה. תפיסתה של זמורה את מהות העבודה הסוציאלית הקדימה את זמנה, והתאימה לתפיסה של מדינות הרווחה שקמו במערב לאחר מלחמת העולם השנייה. היא ראתה באבטלה את מקור הרע ופעלה לקדם את מצבן של נשים דרך הכשרה מקצועית ולשכות עבודה. זמורה ביקשה לנקוט במדיניות אנטי-פילנתרופית במהותה, בהעבירה את תחום הטיפול הרווחתי בפרט ובמשפחה לידי הרשות הממלכתית, דהיינו הוועד הלאומי. בהתעקשה שלא להשאיר את ליבת העבודה הסוציאלית בידי ארגון סמי-וולנטרי כהסתדרות נשים עבריות, ביטאה את גישתה שמטרת העבודה הסוציאלית אינה להרבות בעזרה אלא להפחית את מספר הנזקקים לה. מתוך תפיסה ציונית שהניחה בבסיסה את רעיון הארגון הקולקטיביסטי, גרסה זמורה כי מדיניות הרווחה לא רק שלא נופלת בערכה מן הפעולה הסוציאליסטית של בניין הארץ וההתיישבות החלוצית, אלא מהווה ביטוי לאחריות החברה על האדם.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
מקדש חוניו
בית חוניו (נקרא גם מקדש חוניו) היה מקדש יהודי שהקים במצרים כהן ושמו חוניו (Ὀνίας) מבית צדוק בתקופה הסמוכה למרד החשמונאים - לפניו, במהלכו או מעט לאחריו. בית חוניו הוא מבנה בצורת בית המקדש ובתוכו מזבח, ואשר נמצא בלאונטופוליס, אשר שכנה במחוז של העיר און (הליופוליס) במצרים. המקדש התגלה בחפירות הארכאולוגיות במשלחת בראשות הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי. החפירות התקיימו בשנים 1905–1906.
היסטוריה
מקדש חוניו הוקם כנראה על ידי חוניו הרביעי, בנו של חוניו השלישי בין השנים 170 ל-154 לפני הספירה, במצרים. שושלת בניו של חוניו שימשו בבית המקדש ככוהנים גדולים במשך 243 שנות קיומו ולמעשה המשיכו את שושלת הכהנים בני צדוק. הקמתו של המקדש נעשתה על רקע חילול המקדש בירושלים. המקדש היה מקומי לארץ חוניו ולאחר שהמקדש בירושלים טוהר, לא פגע בקשר של יהודי מצרים עם המקדש בירושלים.
בשנת 73 לספירה שלח הקיסר אספסינוס איגרת אל מושל מצרים לופוס וציווה עליו להרוס את בית המקדש עקב הגעתם למצרים של פליטים סיקריים שהסיתו כנגד השלטון הרומאי וחששו שיהפוך למרכז דתי עולמי ליהודים.
המקדש שימש את יהודי מצרים אשר הקריבו בו קרבנות, ואולי אף נכרים שחפצו להקריב קרבנות לאלוהי ישראל. אף על פי כן, לא השתווה מקדש חוניו לבית המקדש שבירושלים.
בברייתא מסופר: כי חוניו ושמעי היו בניו של שמעון הצדיק. לפני מותו ציווה שמעון כי חוניו, שהיה הקטן מבין השניים, יירש אותו בתפקיד הכהן הגדול. שמעי זעם על בחירת האח הקטן במקומו ותכנן נקמה בחוניו. הוא גרם לו ללבוש בגדי נשים במקום בגדי כהן גדול בעת העבודה בבית המקדש ולאחר מכן הסית את הכהנים נגדו. ההמשך כמסופר-
דברים אלו הם לשיטת רבי מאיר באותה ברייתא. רבי יהודה חולק עליו באותה ברייתא ומספר את אותו סיפור עם שני הבדלים:
הרמב"ם (בפירושו ל) מוסיף שחוניו לא בנה רק מזבח אלא גם בית כדמות בית המקדש.
ואילו יוסף בן מתתיהו (בספר "מלחמת היהודים") מספר שבית זה לא נבנה על ידי חוניו בנו של שמעון הצדיק אלא על ידי חוניו אחר מצאצאיו הרחוקים של שמעון הצדיק. לפי דבריו, בית חוניו נבנה כמאתיים ושלושים שנה לפני חורבן בית המקדש השני, בעקבות גזירות אנטיוכוס. לדבריו, המבנה עצמו לא היה כתבנית ההיכל, גם המנורה הייתה שונה, אבל המזבח ושאר הכלים היו כתבנית אלו שבירושלים. המנורה לא עמדה על כַּן, אלא הייתה "נברשת זהב מעשה צורף, השולחת את קרניה לעברים", ותלויה על שרשרת זהב.
המקדש נחרב על ידי אספסינוס כמה שנים לאחר החורבן.
יחס חז"ל למקדש חוניו
בתלמוד (בבלי מגילה י, א) מובאת דעה של האמורא רבי יצחק, לפיה מותר להקריב בבית חוניו אחרי חורבן בית המקדש בירושלים, מפני שחורבן המקדש השיב לקדמותו את היתר ההקרבה בבמות. הגמרא מסבירה כי רבי יצחק חזר בו משמועתו, אולם הריטב"א כתב כי רבי יצחק סבר כי קדושת המקדש וירושלים לא קידשה לעתיד לבוא וכי הוא לא חזר מסברתו וזה מה שהוא שמע מרבותיו. כל עוד המקדש קיים - ההקרבה בבית חוניו אסורה לכל הדעות, אמנם במשנה נאמר שכהן ששירת במקדש חוניו פסול לעבודה בבית המקדש, אם כי הוא רשאי לקבל את מתנות הכהונה ככהן רגיל. זאת, בדומה לכהן שעבד עבודה זרה, אולם הרמב"ם כתב שאף שקדושת המקדש נותרה בעינה גם לאחר חורבנו, המקדיש לבית חוניו והמקריב בבית חוניו - יצא ידי חובת ההקרבה אך נענש בכרת על העלאת קורבן מחוץ למקדש.
ארכאולוגיה
במהלך השנים ניסו ארכאולוגים שונים לזהות ולגלות את המקום של בית חוניו. בסוף המאה ה-19, זיהה אדוארד נוויל, אגיפטולוג וחוקר מקרא שווייצרי, בחפירותיו קברים יהודיים במקום הקרוי תל אל-יהודיה שנמצא כ-35 קילומטר מצפון לקהיר. הקברים שמצא נוויל נבנו באופן הדומה למערות קבורה המוכרות מארץ-ישראל. הכתובות שנמצאו בקברים אלו נחרתו, ביוונית, על גבי לוחות פשוטים, בלא כל קישוט. הזיהוי של הקברים כיהודיים התבסס על ריבוי השמות המקראיים בכתובות הללו וגם בשם האתר - תל היהודים. בין הכתובות נמצאה כתובת אחת המזכירה במפורש את 'ארץ חוניו'.
בתחילת המאה ה-20 נערכו בתל הסמוך לבית הקברות חפירות ארכאולוגיות בהנחייתו של האגיפטולוג ואבי הארכאולוגיה המקראית ויליאם פלינדרס-פיטרי. הוא סבר שגילה את לאונטופוליס של חוניו ובה עיר, מצודה ומקדש. בחפירתו של פיטרי נמצא אוסטרקון שנכתב בדמוטית (מצרית מאוחרת) בו מוזכר איש (כנראה יהודי) בשם אברם, אולי אחד הבנאים שבנו את האתר. מאז גילויו של פיטרי ועד לשנים האחרונות, לא הוטל ספק בטענה זו, או בזיהוי האתר עם 'ארץ חוניו'.
חסידות צאנז-קלויזנבורג
חסידות צאנז-קלויזנבורג היא חצר חסידית משושלת צאנז, שהוקמה לאחר השואה על ידי האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, שכיהן לפני המלחמה כרב בעיר קלויזנבורג. החצר משלבת בדרכה ובמנהגיה את אלו של צאנז, סיגט ודינוב. ב-2016 מנתה החסידות כ-3,800 בתי-אב, בכמה חצרות.
מבנה החצר
הרב יקותיאל יהודה הקים את ישיבת צאנז ואת קריית צאנז בנתניה, שהיא מרכז החסידות בישראל. כמו כן הוא ייסד את שכונת קריית צאנז בירושלים, את בית החולים לניאדו ואת מפעל הש"ס. בארצות הברית הוא הקים קרייה חסידית ביוניון סיטי. התגורר בישראל ובארצות הברית לסירוגין.
החסידים התחלקו בין היורשים לרוב על פי מפתח גאוגרפי:
מבחינה פוליטית משתייכת החצר בישראל לסיעת שלומי אמוני ישראל בראשות מאיר פרוש, הן בבחירות לכנסת והן במישור המוניציפלי, ב מייצג את החסידות נציג חסידות צאנז הרב משה רוט שנכנס לתפקידו במסגרת החוק הנורווגי במקומו של השר הרב מאיר פרוש. לחסידות ישיבות גדולות בנתניה ובחיפה, וישיבות קטנות בנתניה, בני ברק, ירושלים ואלעד. מדי שבוע יוצא עלון "בצילא דמהימנותא" ובו שיחות ודברי תורה שאמר האדמו"ר במהלך השבוע החולף. הירחון של החסידות, ששמו "צאנז", יוצא משנת ה'תשל"ו.
החצר ביוניון סיטי מונה כמה עשרות משפחות. לאחר פטירתו של הרב שלמה בתמוז ה'תשע"ז, ממלא את מקומו באדמו"רות, גיסו הרב שאול יודא פריזנט (גם הוא חתן הרב הלברשטאם; אחיינו של רבי שלמה, רבי אליעזר גולדמן, הוכתר תחתיו באדמו"רות מזווהיל).
דרך ומאפייני החסידות
כדרכן של חצרות גליציה ובפרט חסידות צאנז, היא אינה בעלת שיטה חסידית מיוחדת. הערך העיקרי בחסידות הוא לימוד התורה. באופן כללי מנהגי החסידות בלולים ממספר חצרות, והאדמו"רים אינם מקפידים על מנהגים קבועים. רבי יקותיאל יהודה היה נוהג להתפלל באריכות גדולה ולעיתים בשעה מאוחרת. בנו רבי שמואל דוד מתפלל אף מאוחר יותר מאביו, לעומת רבי צבי אלימלך שמיתן את ההנהגה ומתפלל בשעות המקובלות בשאר חצרות החסידות.
מפעל הש"ס העולמי הוא יוזמה ייחודית של חסידות צאנז-קלויזנבורג ללימוד גמרא בשיטת הבקיאות שכוללת לימוד של גמרא, רש"י ותוספות.
תקני MARC
MARC ראשי תיבות של MAchine - Readable Cataloging, ובתרגום חופשי לעברית - קָטָלוֹג קָרִיא למכונה (קק"מ). מבני MARC הם תקן לייצוג ולהעברת מידע ביבליוגרפי (ומידע נוסף) על הפריטים המקוטלגים, בתבנית המותאמת במיוחד למחשב: כלומר המטרה היא שהמחשב יהיה מסוגל 'לקרוא' ולשלוף את המידע הנחוץ לפי הצורך.
המידע מקטלוג ספרייה אינו יכול לעבור אוטומטית לתוך המחשב. המחשב צריך מפרש (interpreter) של המידע שנמצא ברשומת קטלוג. רשומת MARC מכילה מעין מדריך מקודד (מעצב הרשומה) של המידע שלו.
MARC פותח על ידי הנרייט אברם מספריית הקונגרס של ארצות הברית (LOC) בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא מגדיר תבנית מידע ביבליוגרפי ומספק פרוטוקול מחשבים להחלפה, שימוש ופירוש של מידע ביבליוגרפי. פריטי המידע בשיטת MARC משמשים בסיס לרוב קטלוגי הספריות בעולם.
שיטת MARC מאפשרת 'לתרגם' את קטגוריות התוכן האנושי לקטגוריות טכניות לגמרי (למשל: מספרים שונים זה מזה), שמחשב מסוגל להבחין ביניהן. השיטה היא להפריד כל קטגוריית תוכן אנושי שונה (למשל: הפרדה בין מידע על כותר הפריט, מידע על מחבר הפריט, מידע על ההוצאה לאור וכו' וכו') ל'שדות' טכניים נפרדים, כך שהמחשב יהיה מסוגל לבודד ולשלוף את הקטגוריה הרלוונטית לחיפוש בקטלוג, כי שאילתת החיפוש תכוון את המחשב לחפש אך ורק בשדה המתאים לחיפוש.
כל פריט מידע מכונה שדה, למשל: מחבר, כותר, מו"ל, סדרה, עמודים, גובה ועוד מאפיינים שונים. לכל שדה יש זיהוי מספרי חד-חד-ערכי, למשל: מחבר-100, כותר-245. לכל שדה יש מספר מאפיינים, למשל למחבר ישנם: שם, שנים בהם הוא חי, מקום לידה ועוד. כל מאפיין של שדה מזוהה על ידי אות או מספר בשדה. בנוסף לכל זה, שדה ומאפייני שדה אינם אמורים להיות מוגבלים במקום. לכן, מעצב הרשומה מתפקד בתור תוכן שמגדיר היכן נמצא כל דבר ברשומת ה-MARC.
רשומות MARC בנויות משלושה אלמנטים בסיסיים: מבנה הרשומה (manifest), מעצב הרשומה - מעין תוכן עניינים של מיקומי המידע או תמרורים (תרגום של הכינוי באנגלית - signposts), והמידע עצמו. 'מעצב הרשומה' מכיל קודים ואוספים, המאפשרים לזהות באופן מדויק ולאפיין פריטי המידע בתוך הרשומה.
תקן ה-MARC נועד להעברת רשומות (על שלל סוגיהן: ספרים, כתבי-עת, מאמרים וכיוצא בזה) בין מחשבים. ייצוג במבנה תקני של MARC דואג לכך ששימוש באותה רשומה גם בעוד 10 או 20 שנה יצלח מכיוון שמדובר בתקן בינלאומי שתמיד ישאיר תאימות לאחור  (backward compatible). חשיבותו של התקן היא באפשור שפה אחידה בין כלל הקטלוגים בעולם וכך לאפשר שיתוף מידע בין הספריות.
מידע טכני על MARC
קטלוג MARC נשמר בקובצי .mrc או .marc
התוכן של פריטי המידע ברשומות MARC מוגדר על ידי תקנים חיצוניים, כמו AACR2, L.C. Subject Headings, ו-MeSH. לרשומה של MARC מבנה יישום של תקן בינלאומי ISO-2709, שידוע כ-ANSI/NISO Z39.2.
יקרונית אסייתית
יקרונית אסייתית (שם מדעי: Anoplophora glabripennis), חיפושית שהיא בין מאה המינים הפולשים המזיקים ביותר.
מאפיינים
היקרונית האסייתית היא חיפושית שחורה מנוקדת בלבן, המגיעה לגודל של 35 מ"מ. מגיעה לבגרות תוך 1–2 שנים. נקבה מטילה בין 30 ל-80 ביצים בכל הטלה. את הביצים היא מטילה בתוך ענף של העץ והזחלים המתפתחים מהן, ניזונים מהעץ. מקורה של החיפושית הוא באזור רחב של סין, יפן וקוריאה, המכיל ארבעה תנאים אקלימיים שונים, שדומים לאזורים בצפון ארצות הברית ודרומית למקסיקו.
עד 2005, עברה גם להתגורר באזורים עירוניים בארצות הברית, קנדה ואוסטריה, באמצעות משלוחים ימיים ומסחר בין משתלות. מאמינים שהגיעה לארצות הברית במשלוחי עץ מסין, ב-1996. בשנת 2006 כבר ניתן למצוא שריצה גדולה בניו יורק ובשיקגו. היא אותרה ב-14 מדינות שונות בארצות הברית. באוסטריה נמצאה שריצה גדולה ב-2001, 2-3 שנים לאחר שפלשה למדינה.
חיפושית זו מסוגלת להופיע בכל מקום שבו גדלים עצים וקיימים התנאים המתאימים בשבילה. באזור הטבעי שלה, מופיעה במינים של עצים נשירים. באזורים הלא טבעיים שלה, מהווה איום לעצים באזור עירוני ובאזור הכפרי. בעיקר אוהבת עצי מייפל ושקמה החיפושית אוכלת עלים וענפים בעצים בריאים וחולים.
כיום מנסים שיטות שונות להתמודדות עם המין הפולש והתוקפני. כדי למנוע את הופעת החיפושיות מנסים למצוא הורמונים שיפגעו בהתנהגותם של החיפושיות וקיים חיפוש אחר עצים עמידים, עצים נגועים נכרתים. נוסו ריסוסים, אך לא הוכחה עדיין הצלחה. בארצות הברית מחפשים פטריות שירחיקו את החיפושית ובסין נמצאו שני אויבים טבעיים לחיפושית, והחל משנת 1999 נעשה שימוש מסוים ומבטיח בהם (הדברה ביולוגית).
למעלה (סרט)
הסרט הוא הסרט העשירי של חברת פיקסאר, ואחד הסרטים המכניסים ביותר של החברה ($723,005,700). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר ובפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, וכן היה לסרט האנימציה השני בכל הזמנים שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בהשראת הסרט הופקו שני סרטים קצרים, "המשימה המיוחדת של דוג" ו"ג'ורג' ואיי. ג'יי.", כמו כן הופקה סדרת טלוויזיה בשם "הימים של דוג" שאותה סיים הסרט הקצר "הדייט של קארל".
עלילה
קארל פרדריקסון הוא ילד ביישן ושקט, המעריץ בשנות ה-30 המאוחרות את צ'ארלס מאנץ. צ'ארלס מאנץ הוא חוקר מפורסם שהואשם כי הראה שלד מזויף של ציפור ענקית כשהוא טוען כי גילה אותה במפלי גן עדן הנמצאים בוונצואלה. צ'ארלס התחייב לשוב לשם כדי ללכוד ציפור כזו בחיים ולהוכיח כי השלד לא היה מזויף.
יום אחד, קארל פוגש ילדה בשם אלי, אף היא מעריצת צ'ארלס מאנץ. היא מגלה לקארל את רצונה להעביר את "המועדון" שלה - בית נטוש בשכונה - לצוק המשקיף על מפלי גן עדן, וגורמת לו להבטיח כי יעזור לה ומעניקה לו תג. הם מתחתנים ומזדקנים יחדיו בבית המשוחזר של ה"מועדון" של אלי, וקארל פועל כספק בלונים בגן חיות. למרבה צערם, לא נולדים להם ילדים. הם צוברים שוב ושוב את חסכונותיהם לטיול במפלים, אך תמיד נאלצים להוציאם על צרכים דחופים יותר. לעת זקנתו מארגן קארל את הטיול, אך אלי חלתה ולפני שנפטרה מביאה לו את אלבום הילדות שלה, והותירה אותו לבדו.
זמן מה לאחר מכן, קארל עדיין גר בבית, המוקף כעת בפיתוח עירוני. קארל מסרב למכור את הבית ליזמים. הוא פוגע בטעות בפועל בניין שגרם נזק לתיבת הדואר של קארל תוך כדי עבודה, ובית המשפט ציווה עליו לעבור לבית אבות. קארל ממאן להשלים עם הצו, ובבוקר המעבר לבית האבות הוא מחבר בלונים רבים לגג ביתו, המטיסים את ביתו למקום אליו הוא רוצה להגיע - מפלי גן עדן בוונצואלה. ראסל, סייר מדבר צעיר (ארגון בדיוני), היה בטעות בביתו של קארל כשטס, כשניסה להרוויח תג כישרון לסיוע לקשישים (התג היחיד החסר לו מבין סדרת תגים).
לאחר ששרד גשם, רעמים, וברקים, הבית נוחת ליד נקיק מול מפלי גן העדן בוונצואלה. קארל וראסל מחברים את עצמם בחבלים לבית, על מנת שלא לאבד אותו. הם מתחילים ללכת עם הבית לכיוון המפלים, בתקווה להגיע אליהם בטרם יאזל הגז מן הבלונים. מאוחר יותר הם מתחילים להתיידד, פוגשים ציפור צבעונית גבוהה המנסה להגיע לאפרוחיה. הם מעניקים לה את השם "קווין", בהמשך מתברר כי היא ה"מפלצת" של צ'ארלס מאנץ. הם גם פוגשים כלב בשם דוג, הלובש קולר מיוחד המאפשר לו לדבר.
קארל וראסל פוגשים להקה של כלבים (ואת מנהיגם - אלפא) ובדומה לדוג - גם הם מדברים. מתברר כי הכלבים שייכים לצ'ארלס מאנץ שהזדקן מאוד. צ'ארלס מזמין את קארל וראסל אל סיפון ספינת האוויר שלו, שם הוא מסביר להם כי בילה את השנים בגן עדן מפני שהוא מחפש את הציפור הענקית (המפלצת) שהוא הבטיח למצוא. כאשר ראסל מבין שהוא מתכוון לקווין (אך הוא לא ידע שזאת ציפור נדירה שצ'ארלס רוצה להשתמש בה לצרכיו), הוא אומר לו שהוא ראה את הציפור הזאת. צ'ארלס הופך להיות עוין, מה שגורם להם לברוח עם קווין ודוג.
צ'ארלס, בסופו של דבר, בוגד בהם ומתחיל להילחם בהם מתחת לביתו של קארל. הוא מצית שרפה בביתו של קארל, ומאלץ אותו לבחור בין ביתו לבין קווין. קארל ממהר לכבות את האש, ומאפשר לצ'ארלס לקחת את הציפור. קארל וראסל מצליחים להגיע למפל, אולם ראסל כועס על קארל שהחליט להציל את ביתו במקום להציל את קווין, והוא בורח בהכרזה כי הוא הולך להציל את קווין לבד.
כשקארל חוזר לביתו, הוא מוצא את אלבום ילדותה של אלי, תחילה הוא עצוב כי הוא רואה את כל התמונות מהילדות, וכאשר הוא עובר לשלב של מה שהם יחלמו לעשות, הוא מתעצב במחשבה שלא הצליחו להגשים את מה שחלמו, להפתעתו הוא מתרגש למצוא תמונות של הנישואין המאושרים שלהם יחד ובסיומו פתק מאלי בו היא מודה לו על "ההרפתקה" שהם חוו יחד, ומעודדת אותו ללכת למקום חדש ולחוות הרפתקאות חדשות. מעודד, קארל הולך לחפש את ראסל. על מנת למצוא את ראסל, קארל מרוקן את הבית וזורק את כל הריהוט וחפצים החוצה (כדי שיוכל לעוף) כאשר על הדשא בחוץ לצד כל הציוד ההרוס הכיסאות של קארל ואלי ממשיכים להיות יפים זה לצד זה, וכך הוא רודף אחרי קווין.
ראסל נתפס על ידי צ'ארלס, אך קארל מצליח לעלות על ספינת האוויר שלו בטיסה ומשחרר את ראסל וקווין. דוג מצליח להביס את אלפא, והופך למנהיג החדש של הכלבים. צ'ארלס רודף אחריהם סביב ספינת האוויר, ולבסוף דוג, קווין, וראסל נמצאים בתוך הבית הקשור של קארל. הם מתחילים לעוף וכאשר צ'ארלס מנסה לתפוס את קווין (שרגליה היו בחוץ), הוא נופל ומת. הבית ממשיך לטוס למקומו הרגיל.
קארל וראסל מניחים לקווין להתייחד עם אפרוחיה, ואז טסים בחזרה עם ספינת האוויר לעיר. מדריך המחנה סטראץ רוצה לחלק את התג של עזרה לקשישים לראסל, כאשר אבא של ראסל שוב הבריז לו, קארל מגיע להעניק לו במקומו, אך במקום התג מעניק לו תג הרבה יותר משמעותי עבורו, התג של אלי שהביאה לו בתחילת הסרט בילדות. קארל מאמץ את ראסל לנכדו ואת דוג לחיית מחמד, והם משחקים ביחד את המשחק של הצבעים עם המכוניות תוך כידי אכילת גלידה ביחד עם דוג, ושאר הכלבים אומצו על ידי קשישים בבית אבות.
הסרט מסתיים בכך שרואים שהבית נמצא על הצוק המשקיף על מפלי גן עדן כפי שאלי וקארל חלמו בילדות.
פרסים
הסרט היה אחד הסרטים המצליחים של פיקסאר בקופות. הוא זכה בשני פרסי אוסקר, לסרט המונפש הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר, והיה מועמד בשלוש קטגוריות נוספות, ובהן פרס הסרט הטוב ביותר. זהו הסרט המונפש השני בהיסטוריה שהיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריה זו, לאחר ש"היפה והחיה" היה מועמד ב-1991. כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריות סרט האנימציה הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והפסקול המקורי הטוב ביותר, בפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר, ובשני פרסי אנני ובהם הפרס לסרט האנימציה הטוב ביותר.
סירופ סוכר
סירופ סוכר (בלועזית: Treacle - טרקל) הוא סירופ מתוק המיוצר במהלך זיקוק קנה סוכר. הסירופ משמש בבישול ואפייה כממתיק.
בתרבות
בספרו של לואיס קרול "עליזה בארץ הפלאות" מספר העכבר לעליזה על שלוש עלמות הגרות בתחתית הבאר. העכבר מציין כי מדובר בבאר של סירופ סוכר. הכובען המטורף מסביר לעליזה כי כשם שמוציאים מים מבאר מים כך מוציאים סירופ סוכר מבאר סירופ סוכר. עליזה מביעה ספקות בקיום באר מעין זו, ובסיפור זה מבקר קרול את האמונה במעיינות מרפא, מאחר שבאנגלית הביטוי "באר סירופ סוכר" (Treacle Well) הוא ביטוי המציין מעיין מרפא.
הערות שוליים
Almíbar Stroop
איסוף בולים
איסוף בולים הוא ענף של תחום הבולאות/פילטליה. איסוף בולים ופריטי דואר נלווים, נחשב לתחביב אספנות מאוד נפוץ במאה ה-19 ואילך בשל הופעתם המהירה של בולים ופריטי דואר אותם הפיקו מדינות רבות. תחביב הנוגע לתחומי עניין רבים המובעים באופן ייחודי באמצעות הדואר, בהם היבטים, גאוגרפיים, היסטוריים אומנותיים או נישות ספציפיים אשר זכו להתייחסות במסגרת התוכן הבולאי.
ההבדל בין איסוף בולים לבולאות
המונח בולאות\פילטליה מתייחס לעיסוק בחקר בולי הדואר וההכנסה, הדגמים הייצור והשימוש שנעשה בהם. מה שאין כן העיסוק באיסוף בולים מתייחס בעיקר לעיצובם של הבולים ולא לתהליך הייצור. ישנם חוקרי פילטליה שאינם אוספים בולים ולהפך.
היסטוריה
עיסוק בבולאות לשם אספנות החל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, שנים ספורות לאחר הנפקתו של בול הדואר הראשון בשנת 1840. בראשיתו היה התחביב נשי, אולם מרגע שהתפתחה בקרב האספנים כלכלת שוק ובולים החלו לקבל ערך יחסי, הפך התחביב לגברי. בשנת 1860 כבר תועדו סוחרי בולים, שווקים להחלפת בולים בערים שונות וכן נדפסו קטלוגים שונים. עד למלחמת העולם הראשונה התיימרו מרבית האספנים לאסוף את כלל בולי העולם, אולם בעשור שלאחר המלחמה עלה מספר הבולים העולמי לכ-60,000 ואז התפתחה האספנות הנושאית.
ערכו של פריט בולאי
ערכו של פריט בולאי (בול, מעטפה וכדומה) עולה כתלות במספר גורמים, ועשוי להגיע במכירות פומביות לשווי של מאות אלפי דולרים:
כלי איסוף בולים
סדרן בולים מכיל דפי קרטון קשיחים וסרטי פלסטיק שקוף עמידים על דפיו, בהם מונחים הבולים. יש גם סוג אחר של אלבום, שבו הדפים ריקים או משובצים והאספן מדביק את הבולים לאלבום בעזרת מדבק או כיס מגן (הוויד). כך, אספן יכול לעצב עיצוב אישי לאלבום ולכתוב הערות אישיות.
מלקטת - הטיפול בבול נעשה באמצעות מלקטת, כדי להימנע מפגיעה בחלקיו העדינים של הבול. כשאספן רוצה לראות פרטים זעירים על הבול, הוא משתמש בזכוכית מגדלת.
כדי לזהות את הבולים שברשותו, משתמש האספן בקטלוג בולים. ישנם קטלוגים מודפסים וקטלוגים מכוונים במרשתת. בעוד קטלוגים רבים מכסים מדינה או אזור מסוים, שלושת הקטלוגים הבאים חשובים ביותר בסקירתם בולים מרחבי העולם:
בנוסף יש בולים שהתפרסמו בזכות נדירותם כגון ג'ני ההפוכה, הפני השחור, מרקורי האדום, ברבור הפוך, היונה מבזל ועוד. כל המחירים בטבלה מתייחסים לבולים שאינם חתומים.
העיסוק באיסוף בולים ובבולאות כיום
תחביב איסוף הבולים והבולאות הוא מן החשובים, המחנכים ומשמעותיים מבין התחביבים בעולם. החדשנות הטכנולוגית מביאה לכך שהתחביב יורד מגדולתו בכל העולם, ומספר האספנים הצעירים הולך ומצטמצם. בעולם קיים עדיין שוק ער לבולים ולמוצרי בולאות. המסחר המקוון העלה באופן משמעותי את זמינות ומגוון השוק. קטלוגים רבים לבולים יוצאים לאור, וחלקם יצאו במאה ה-21 לראשונה במהדורות צבעוניות.
בישראל פעלו בעבר בתי עסק רבים שכל עניינם היה סביב עולם הבולאות. החל מהוצאה לאור של קטלוגים ועד ייצור אלבומים מיוחדים. מספר בתי עסק אלו הצטמצם עם השנים אולם עדיין קיימות חנויות המתמחות בבולים ובמוצרי בולאות.
Bad Habit
Bad Habit הוא סינגל של המוזיקאי האמריקאי סטיב לייסי, מתוך אלבום האולפן השני שלו, Gemini Rights. השיר יצא לאור ב-29 ביוני 2022, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. השיר סימן את פריצתו של לייסי למיינסטרים, והפך לשירו הראשון שהגיע למצעד הבילבורד הוט 100, כשבשיאו הגיע למקום הראשון.
קבלה ביקורתית
ברייסן סאונדרס מ-Hypebeast מצא את השיר כבעל "ליין בס פאנקי, קצב חלק ואפקטים אלקטרוניים", ומילותיו מתייחסות ל"חרטה על יחסי אהבה כושלים". טום ברייהאן מ-Stereogum תיאר את השיר כ"טייק בסגנון לו-פיי מהסוג הדברים שפרינס היה כותב".
הצלחה מסחרית
במצעד של 10 בספטמבר 2022, השיר הפך לשירו הראשון של לייסי שהגיע לצמרת מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ומצעד שירי הרוק האלטרנטיביים של בילבורד. באותו השבוע, הגיע השיר למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 ולעשירייה הפותחת במצעד 40 שירי המיינסטרים. נוסף לכך, הגיע לצמרת מצעדי הסטרימינג של סוגות ה-R&B והרוק. בשבוע של 8 באוקטובר 2022, הגיע השיר למקום הראשון.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2007
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2007 נערכו ב-7 במרץ 2007. מערכת בחירות זו היא הראשונה בעולם בה הוכנסה האפשרות להצבעה אלקטרונית מרחוק דרך רשת האינטרנט.
בבחירות מפלגת הרפורמה באסטוניה זכתה ב-31 מושבים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בריגיקוגו.
רקע
מפלגת המרכז, בראשות ראש עיריית טאלין הורחקה יותר ויותר משיתוף פעולה עם ראש הממשלה, ככל שהאחרון הגביר את שיתוף הפעולה עם מפלגת רוסיה המאוחדת של פוטין, והמחלוקת של חיילי הברונזה, שנחשבו כניסיון מכוון לפיצול החברה האסטונית על ידי התגרות במיעוט הרוסי.
מערכת הבחירות
בשנת 2007 אסטוניה קיימה את הבחירות הלאומיות הראשונות שלה עם אפשרות להצביע דרך רשת אינטרנט. ההצבעה התקיימה בין התאריכים 26–28 בפברואר, ו30,275 אזרחים (3.4%) בחרו להצביע דרך רשת האינטרנט.
ההצבעה האלקטרונית באסטוניה החלה באוקטובר 2005 בבחירות לרשויות המקומיות, כאשר אסטוניה הפכה למדינה הראשונה שקיימה בחירות כלליות מחייבות מבחינה משפטית תוך שימוש באינטרנט כאמצעי להעלאת אחוזי ההצבעה והוכרזה כהצלחה על ידי פקידי הבחירות באסטוניה.
יחסי גרמניה–מקסיקו
יחסי גרמניה–מקסיקו מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין גרמניה למקסיקו. שתי המדינות חברות ב-G-20, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
המאה ה-19
במהלך האימפריה המקסיקנית השנייה ושלטונו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, הובאו גרמנים למקסיקו להתיישב במדינות דרום מקסיקו, בעיקר ביוקטן. בשנת 1890 שיתפו פעולה נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס וקנצלר גרמניה אוטו פון ביסמרק כדי להביא 450 משפחות גרמניות למדינת צ'יאפס, שם התיישבו בעיירה סוקונסקו כדי לפתח את ענף החקלאות באזור. כמה מהגרים גרמנים היגרו לצפון מקסיקו בעיקר וסייעו בפיתוח כמה עיירות כמו נמל מסטלאן ותעשיית הבישול של מקסיקו.
המאה ה-20
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) מקסיקו נותרה נייטרלית. במהלך תקופה זו, מקסיקו הייתה עסוקה באותה העת במהפכה המקסיקנית. בינואר 1917, סוכנים בריטים יירטו מברק שנשלח לשגריר גרמניה במקסיקו היינריך פון אקארדט על ידי ארתור צימרמן, מזכיר המדינה לענייני חוץ של הקיסרות הגרמנית. במברק הציעה גרמניה למקסיקו שאם ארצות הברית תצטרף למלחמה, מקסיקו תהיה צריכה להצטרף לצד מעצמות המרכז. בתמורה, אם מעצמות המרכז היו מנצחות, מקסיקו הייתה מקבלת בחזרה את שטחי טקסס, ניו מקסיקו ואריזונה שמקסיקו הפסידה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848. המברק, המכונה מברק צימרמן, יורט כאשר המברק הועבר לשגרירות הגרמנית בוושינגטון די. סי. על מנת להעבירו מחדש למקסיקו סיטי. מקסיקו דחתה בסופו של דבר את המברק והמשיכה להישאר נייטרלית במהלך המלחמה.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית, מקסיקו וגרמניה תמכו בצדדים מנוגדים של הסכסוך, כאשר מקסיקו תמכה ברפובליקנים ואילו גרמניה הנאצית תמכה בלאומנים. זה בעקיפין העמיד את מקסיקו וגרמניה זו מול זו, ובסופו של דבר הביא לאינטראקציה שלילית ברובה בין המדינות.
ב-22 במאי 1942 הכריזה מקסיקו מלחמה על גרמניה במלחמת העולם השנייה. ההחלטה למלחמה התקבלה על ידי נשיא מקסיקו מנואל אבילה קמאצ'ו לאחר שצוללות גרמניות השמידו שתי מכליות נפט מקסיקניות במפרץ מקסיקו; הס.ס. פוטררו דל יאנו וס.ס. פאחה דה אורו, שתיהן נשאו נפט גולמי לארצות הברית. מקסיקו הייתה אחת משתי מדינות אמריקה הלטינית היחידות שתרמו חיילים במהלך המלחמה (האומה השנייה היא ברזיל). יותר חיילים מקסיקנים נלחמו בפיליפינים מאשר באירופה. עם זאת זה לא הרתיע את גרמניה מלערוך במקסיקו ביקורים דיפלומטיים במהלך המלחמה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-16 באפריל 1952.
לאחר מלחמת העולם השנייה, מקסיקו קיימה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ועם הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. במהלך תקופת זמן זו, מקסיקו שמרה על שגרירות בבון. לאחר איחוד גרמניה מחדש ב-1990, מקסיקו כוננה יחסים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, ובשנת 2000, מקסיקו העבירה את שגרירותה למקומה הנוכחי בברלין.
ביקורים רשמיים
ביקורי קנצלר ונשיא גרמניה למקסיקו
ביקורי נשיא מקסיקו בגרמניה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם להגנת זכויות מחבר יצירות מוזיקליות (1954); הסכם הדדיות בסיוע משפטי (1956); הסכם תובלה אווירית (1967); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (1974); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1977); הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (1998); הסכם להימנעות ממיסוי כפול והעלמת מיסים במס הכנסה ומס הון (2008) והסכם לשיתוף פעולה טכני (2012).
הגירה
קיימת במקסיקו קהילה ניכרת ממוצא גרמני המשגשגת מאוד, וביניהם פוליטיקאים, עיתונאים, אמנים ושחקנים מקסיקניים בולטים ממוצא גרמני. יש גם קהילה מנונית במקסיקו עם כמאה אלף חברים בצפון מקסיקו ממוצא גרמני בעיקר.
יחסי מסחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את גרמניה). בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות בכ-24.8 מיליארד דולר. גרמניה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר במקסיקו מבין מדינות האיחוד האירופי והחמישית בגודלה בעולם. במקביל, מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של גרמניה באמריקה הלטינית (אחרי ברזיל) וה-30 ברמה הגלובלית. הייצוא העיקרי של גרמניה למקסיקו כולל: מכונות, מכוניות, מוצרים מבוססי כימיה, מוצרים פרמצבטיים וטכנולוגיה רפואית. הייצוא העיקרי של מקסיקו לגרמניה כולל: מכוניות וחלקי רכב, וכן מוצרים מתעשיית האלקטרוניקה.
יש יותר מ-1,300 חברות גרמניות שממוקמות במקסיקו עם הון כולל של 25 מיליארד דולר. מספר חברות בין לאומיות גרמניות משקיעות ופועלות במקסיקו כמו אאודי, באייר, BMW, דויטשה בנק, מרצדס-בנץ, סימנס ופולקסווגן (בין השאר). חברות רבות לאומיות מקסיקנית כגון סמקס, Grupo אלפא, מקסיכם ו-Nemak (בין היתר) פועלות בגרמניה.
יחסים דיפלומטיים
מקסיקו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-5 קונסוליות בברמן, דיסלדורף, פרנקפורט, המבורג והנובר. מאידך, גרמניה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-12 קונסוליות בקנקון, צ'יוואווה, גוודלחרה, לאון, מקסיקלי, מרידה, מונטריי, אואחאקה, פואבלה, טיחואנה, וראקרוס וסיוואטנחו.
גורדי שחקים במוסקבה
גורדי שחקים במוסקבה הם גורדי שחקים בבירת רוסיה, מוסקבה המהווים את אוסף המגדלים הגבוהים הגדול ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה ורובם מרוכז ברובע העסקים מוסקבה סיטי. עד העשור הראשון של המאה ה-21, מגדלי שבע האחיות שיזם סטלין היו מהמבנים הגבוהים בעיר.
נכון לשנת 2020, גורד השחקים הגבוה ביותר הוא מגדל הפדרציה בגובה של 374 מטרים. אחד המבנים שצפוי לרשת אותו ולהיות המגדל הגבוה במוסקבה הוא One Tower שצפוי להגיע לגובה 404 מטרים וייבנה בשנים 2022–2024.
גלולה
גלולה או כדור, תערובת של חומרים פעילים עם חומרים מצמידים ומאגדים, בדרך כלל בצורה של אבקה הנדחסת למוצק בעיצובים שונים, בעיקר כטבלייה או בצורת קפסולה מג'לטין, לתוכה מוכנסת אבקה.
אופן הפעולה
תרופות בצורה של גלולה מתאימות בדרך כלל לבליעה דרך הפה ומיוצרות בצורות שונות כדי להקל את הבליעה. לגלולות יש בדרך כלל שכבת ציפוי המונעת מלטעום את הטעם של התערובת. החומר שנמצא בגלולה מועבר למחזור הדם דרך מערכת העיכול. על פי רוב מחזור הדם יוביל את התרופה לכל תאי הגוף.
יוצאי הדופן הם חומרים שלא יכולים לעבור את מחסום הדם-מוח. כתוצאה מכך תרופות המכילות חומרים מסוג זה לא יכולות להשפיע על תאי המוח. במקרים אלו יחפשו הרופאים דרכים אלטרנטיביות להשפיע על מערכת העצבים המרכזית, בהתאם למצב בו רוצים לטפל.
מילאן אוסטרץ
מילאן "מיקי" אוסטרץ (בסלובנית: Milan Osterc; נולד ב-4 ביולי 1975) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת סלובניה, והיה מלך השערים של הפועל תל אביב בגביע אופ"א בעונת, כשהגיע עם הקבוצה לרבע הגמר.
קריירה
אוסטרץ החל את הקריירה המקצוענית בסלובניה במועדון המקומי NK בלטינצ'י, משם עבר לגוריצה, ולאחר מכן עזב את סלובניה ועבר לשחק בספרד במדי הרקולס אליקנטה. אחרי עונה אחת בספרד חזר לסלובניה ושיחק באולימפיה ליובליאנה.
בקיץ 2000 הגיע אוסטרץ לישראל, כשהמאמן דרור קשטן החתימו בקבוצת הפועל תל אביב. כבר במחזור הראשון של עונת 2000/2001 כבש אוסטרץ את שערו הראשון בקבוצה, במשחק מול מ.ס. אשדוד, ובסך הכל בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 9 שערי ליגה. בעונת 2001/2002 הבקיע רק שער אחד בליגה אך תרם 7 שערים חשובים בגביע אופ"א, בין היתר מול לוקומוטיב מוסקבה ברוסיה, מול צ'לסי באנגליה ומול פארמה באיטליה, עת היה שותף להישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל זה, כשהגיע עם הפועל תל אביב עד לרבע הגמר. באותה עונה גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בסך הכל שיחק אוסטרץ שנתיים בהפועל תל אביב, בהם סיימה הקבוצה פעמיים ברציפות כסגנית האלופה.
בקיץ 2002 חתם אוסטרץ בשורות לה הבר הצרפתית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה וכעבור עונה אחת עבר לקבוצת בורסאספור הטורקית. אוסטרץ שיחק בקבוצות נוספות בטורקיה, קפריסין ואוסטריה, לפני שחזר לסלובניה בשנת 2007.
כשחזר למולדתו שיחק אוסטרץ שלוש שנים נוספות בקבוצה בה שיחק בעבר, גוריצה. בעונת, בגיל 35, היה אוסטרץ מלך שערי הליגה הסלובנית. בזכות היכולת הטובה שהציג, עבר בשנת 2010 לשחק באלופת סלובניה, פ.צ. קופר. בקיץ 2012 פרש משחק פעיל.
ליאנדרו ברבוזה
ליאנדרו מתאוס ברבוזה (פורטוגזית: Leandro Mateus Barbosa; נולד ב-28 בנובמבר 1982 בסאו פאולו, סאו פאולו) הוא כדורסלן עבר ברזילאי, אשר שיחק בעמדות הרכז והקלע. שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2017, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 2.1 אסיסטים ו-2.0 ריבאונדים למשחק. ברבוזה הוא הברזילאי היחיד שזכה בתואר אישי ב-NBA, לאחר שזכה בתואר השחקן השישי של העונה בשנת, ונחשב לאחד מהכדורסלנים הברזילאים הגדולים בכל הזמנים.
מילאן אוסטרץ
קריירה
אוסטרץ הוא שחקנה לשעבר של נבחרת סלובניה. אוסטרץ שיחק במדי הנבחרת בטורנירי הגמר של יורו 2000 ומונדיאל 2002. ב-10 בנובמבר 2001 הבקיע את שערו האחרון במדי הנבחרת, מול נבחרת רומניה, שער שהעלה את סלובניה לראשונה למונדיאל. בסך הכל רשם אוסטרץ 44 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 8 שערים.
ליאנדרו ברבוזה
השנים הראשונות
ברבוזה החל את קריית הבוגרים שלו בקבוצת ליגת העל הברזילאית, פלמיירס, בה שיחק במשך עונה וחצי שלאחריה הועבר לקבוצת באורו בינואר 2001. את עונתו הראשונה בבאורו סיים עם ממוצעים נאים של 15.8 נקודות, 6.4 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק ודורג רביעי בליגה באחוזי קליעה מטווח השלוש ושביעי באסיסטים. בעונה שלאחר מכן, שיפר את יכולתו משמעותית והציג ממוצעים מצוינים של 28.2 נקודות (שני בליגה), 7 אסיסטים (ראשון בליגה) ו-4 כדורים חוזרים למשחק. לאחר עונה זו נרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2003, בו נבחר במקום ה-28 על ידי הסן אנטוניו ספרס והועבר מיד לפיניקס סאנס תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון.
קריירה ב-NBA
כבר בעונת הרוקי שלו בפיניקס, התבסס ברבוזה כגארד מוביל בקבוצה, בעיקר בזכות יכולת החטיפה שלו ואחוזי הקליעה שלו מטווח שלוש הנקודות. הוא ידוע גם במהירות שבה הוא חוצה את המגרש. הוא סיים את העונה עם ממוצעים סבירים של 8 נקודות ו-1.3 חטיפות (שיא קריירה) למשחק. בעונה שלאחר מכן, הצטמצמו דקותיו של ברבוזה משמעותית ויכולתו ירדה בהתאם. אף על פי שפיניקס העפילה לגמר המערב בפלייאוף, זו הייתה עונת השפל שלו בקריירה.
עונת הייתה טובה בהרבה מהשתיים שקדמו לה ולמעשה זו הייתה עונת הפריצה של ברבוזה בליגה. אף על פי ששותף רק ב-57 משחקים במהלך העונה הסדירה, ממוצעיו עמדו על 13.1 נקודות, 2.8 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים למשחק וסייע לסאנס להעפיל לפלייאוף, בו הוביל את הקבוצה עם 14.2 נקודות ו-2.7 אסיסטים בממוצע למשחק להופעה שנייה ברציפות בגמר המערב, אך קבוצתו הפסידה בסדרה לדאלאס מאבריקס.
בעונת המשיך לשפר את יכולתו והוביל את פיניקס למאזן השני בטיבו בליגה (אחרי דאלאס מאבריקס), 61 ניצחונות לעומת 21 הפסדים בלבד. בעקבות היכולת הטובה במיוחד שהציג אף על פי שברוב משחקיה של פיניקס לא פתח בחמישייה, נבחר לשחקן השישי של העונה ב-NBA. למרות יכולת מצוינת בעונה הסדירה לא הצליחו ברבוזה והסאנס לנצח את סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני בפלייאוף והודחו כבר בחצי גמר המערב. ברבוזה סיים את העונה עם ממוצעים של 18.1 נקודות (שיא קריירה), 4 אסיסטים (שיא קריירה), 1.2 חטיפות ו-2.7 כדורים חוזרים למשחק בעונה הסדירה ו-15.8 נקודות, 2.2 אסיסטים, 1.1 חטיפות ו-3.5 כדורים חוזרים למשחק בפלייאוף.
את עונת פתח ברבוזה בצורה מצוינת וב-12 משחקיה הראשונים של פיניקס ממוצעיו עמדו על 20 נקודות, 3 אסיסטים, 2 חטיפות ו-3 כדורים חוזרים בכ-34 דקות למשחק, כשבמשחק השיא שלו נגד אורלנדו מג'יק (106-96 לפיניקס), קלע 39 נקודות, מסר 6 אסיסטים והוריד 7 כדורים חוזרים. עם זאת, בהמשך העונה גילה חוסר יציבות משמעותי ביכולתו ולצד משחקי שיא של 30 נקודות הציג גם משחקי שפל של 2–5 נקודות בלבד. גם במשחקי הפלייאוף נגד הסן אנטוניו ספרס, על ידיה הודחה פיניקס בעונה הקודמת, המשיך ברבוזה באי היציבות הניכרת ביכולתו ולצד משחק שיא של 20 נקודות, הציג גם משחק שפל עונתי של 0 נקודות עם 0 מ-10 מכל הטווחים. אף על פי שלבסוף ממוצעיו עמדו על 10 נקודות ו-4 כדורים חוזרים למשחק, הפסידו הסאנס 1–4 בסדרה והודחו על ידי סן אנטוניו בפעם השנייה ברציפות.
גם בעונת המשיך ברבוזה להציג אי יציבות במשחקו, אך הפעם באופן דרסטי שהתבטא ברצף קבוע של כשני משחקים טובים ולאחריהם כשני משחקים רעים. משחק השיא שלו בעונה זו ובקריירה כולה, היה ב-20 בפברואר 2009 מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, נגדה קלע 41 נקודות (25 מ-32 מכל הטווחים), מסר 7 אסיסטים, חטף 6 כדורים והוריד 7 כדורים חוזרים ב-42 דקות משחק. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 14.2 נקודות, 2.3 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים למשחק, שלא סייעו לפיניקס, שסיימה במקום התשיעי במערב ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2009/2010, שיחק 44 משחקים בלבד - שפל במדי הפיניקס, וגם דקותיו ירדו - ל-17.9 דקות בלבד. בעקבות זאת סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של 9.5 נק' למשחק ב-42.5 אחוז מהשדה - המספר הנמוך במדי הסאנס. למרות זאת, הפיניקס הגיעו לפלייאוף, שם הודחו בגמר המערב על ידי לוס אנג'לס לייקרס 4-2.
ב-18 באוקטובר 2012, חתם ברבוזה בבוסטון סלטיקס. בבוסטון חווה את עונתו הגרועה ביותר בקריירה, ששותף ב-12.5 דק' בלבד וקלע 5.2 נק' בלבד - הכי נמוך בקריירה. ב-21 בפברואר 2013, עבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס, שם לא שיחק ולו דקה אחת.
ב-8 בינואר 2014, חזר ברבוזה לפיניקס כשחתם על חוזה ל-10 ימים. ב-28 בינואר, חתם על חוזה עד סוף עונת 2013–2014. ב-4 במרץ נפצע בידו, וסיים את העונה.
ב-30 בספטמבר, חתם על חוזה לשנה אחת בגולדן סטייט ווריורס, ואיתם חזר לפלייאוף אחרי 4 שנים מחוצה לו. בסוף הפלייאוף, בגמר ה-NBA, זכה באליפות ה-NBA הראשונה שלו עם הניצחון בגמר על קליבלנד קאבלירס 4-2.
ב-13 ביולי 2015 חתם מחדש על חוזה בווריורס. בעונה זו, שיחק ברבוזה 68 משחקים, הכי הרבה מאז 2008/2009. למרות זאת ירד ברבוזה ל-6.4 נקודות למשחק, הכמות השנייה הכי נמוכה שלו לעונה שלמה. בסוף העונה הסדירה קבוצתו גולדן סטייט קבעה שיא NBA לניצחונות בעונה אחת, 73, ובכך שברה את שיאה של שיקגו בולס מעונת 1995–1996.
לאחר עונת חזר ברבוזה לקדנציה שלישית בפיניקס סאנס, שם חתם על חוזה לשנתיים תמורת 8 מיליון דולר.
השנים האחרונות
בין השנים 2017–2020 שיחק עבור הקבוצות פרנקה ומינאס מליגת העל הברזילאית, ובספטמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק.
נבחרת לאומית
ברבוזה היה חלק מנבחרת הנוער של ברזיל באליפות אמריקה הדרומית לשנת 2000. בגיל 19 הפך לשחקן השני הצעיר ביותר ששיחק בנבחרת ברזיל, כאשר זומן לסגל הנבחרת לאליפות העולם 2002 באינדיאנפוליס. הוא שותף בארבע מתוך תשעת משחקיה של ברזיל בטורניר ובסך הכל קלע 9 נקודות, הוריד 5 כדורים חוזרים ומסר 5 אסיסטים ב-21 דקות בהן שותף.
בהמשך השנים הגיע עם ברזיל להישגים רבים, ביניהם, שתי זכיות בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים (2003, 2007) ושתי זכיות באליפות אמריקה בכדורסל (2005, 2009).
מוזיאון נסים דה קמונדו
מוזיאון נסים דה קמונדו (בצרפתית: Musée Nissim de Camondo) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בארמון קמונדו ברחוב מונסו למול פארק מונסו, ברובע השמיני של העיר פריז, בירת צרפת.
היסטוריה
בית האחוזה נבנה בשנת 1911 עבור הבנקאי, הרוזן מואיז דה קמונדו, בן למשפחת קמונדו. המבנה תוכנן על ידי האדריכל רנה סרז'ן (René Sergent) מתוך מטרה להכיל את אוספי הרהיטים והאמנות הגדולים של דה קומנדו. בתכנון המבנה הסתמך סרז'ן על מבנה הטריאנון הקטן שבארמון ורסיי.
לאחר מותו של ניסים דה קמונדו במלחמת העולם הראשונה, הוריש, מואיז דה קמונדו את הבית והאוספים למוזיאון לאמנות דקורטיבית לזכר בנו. המוזיאון פתח את שעריו לציבור בשנת 1936.
דוד מימון (מנכ"ל)
ביוגרפיה
מימון גדל באופקים, אחד מחמישה ילדים להורים שעלו מתוניסיה. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע. בצה"ל שירת כקצין בחיל השלישות. בתפקידיו האחרונים שירת כראש מחלקת כוח האדם של חיל המודיעין וכמפקד בסיס קליטה ומיון בדרגת אלוף-משנה. השתחרר מצה"ל בשנת 2000.
מרד חנילאי וחסינאי
מרד חנילאי וחסינאי היה מרד שהובל בידי שני אחים יהודים בתחילתה של המאה הראשונה לספירה באזור נהרדעא שבבבל, אשר היה באותה תקופה חלק מן האימפריה הפרתית. המרד הביא להקמת אזור שליטה רחב ומוצק ביטחונית, במשך למעלה מחמש עשרה שנה (בין שנת 10 לשנת 30 לספירה), בחסותו, המאולצת בנסיבות העניין, של המלך הפרתי ארטאבנוס השלישי (או, על פי גישה אחרת במחקר, ארטאבנוס השני ).
דוד מימון (מנכ"ל)
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל תפעול בחברת תבל טלקום. בדצמבר 2003 מונה למנכ"ל האגודה למען החייל.
מרד חנילאי וחסינאי
פרשת ניסיונם של האחים להקים בבבל נסיכות יהודית עצמאית, מלמדת על מעמדם של היהודים במסופוטמיה בתקופה זו, על כוחם, וגם על מיומנותם הצבאית.
דוד מימון (מנכ"ל)
ביוגרפיה
ב-2005 הצטרף לחברת אל על ומונה לסמנכ"ל שירות. ב-2009 מונה לסמנכ"ל מכירות וב-2011 לסמנכ"ל מסחר וקשרים תעופתיים. במהלך השנים, הוביל את הקמת מוקד השירות והמכירה הישירה באל על, יזם והקים את מחלקת הביניים "תיירים פלוס" במטוסים והקים את מותג הטיסות המוזלות "UP".
מרד חנילאי וחסינאי
סיפור המרד מובא אצל ההיסטוריון היהודי יוסף בן־מתתיהו, בחיבורו "קדמוניות היהודים" (שלהי המאה ה-1 לספירה).
דוד מימון (מנכ"ל)
ביוגרפיה
במרץ 2014 החל לכהן כמנכ"ל אל על. בנובמבר 2017 הודיע על פרישתו מתפקידו, שנכנסה לתוקף לאחר מינוי מנכ"ל חדש בפברואר 2018.
מרד חנילאי וחסינאי
רקע היסטורי
חמישה גורמים מכשילים פגעו והפריעו לשלומה של המלכות הפרתית, ושימשו, מתוך כך, תשתית אובייקטיבית להתפרצות המרידה, להתנהלותה ולהצלחתה:
דוד מימון (מנכ"ל)
ביוגרפיה
כיהן כיו"ר הדירקטוריון בחברת סאן דור (מותג התעופה של אל על עבור טיסות שכר וטיסות עונתיות), וכדירקטור בחברת החיתום רוסאריו קפיטל.
חיים אישיים והשכלה
מימון נשוי ואב לשלושה. יש לו תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
מרד חנילאי וחסינאי
ההכנות למרידה וארגונה
סיפור המרד מופיע בפירוט ובציוריות בכתבי יוסף בן־מתתיהו. בהקדמה לסיפור המרד הוא מתאר את עושרן ומעמדן המיוחד של הערים נהרדעא ונציבין, שם התרכזו מספר גדול של יהודים. לפי יוסף בן מתתיהו: "בטחו היהודים בטבע המקומות האלה (נהרדעא ונציבין) והפקידו כאן את מחצית השקל (לשולחו לבית המקדש בירושלים) ... והשתמשו בערים האלה כבבתי אוצר". חוקרים מודרניים משערים, שהמרד פרץ דווקא בנהרדעא משום שהעיר הייתה מבוצרת היטב, ובשל עושרה (מרכז התרומות למקדש), שאפשר לממן את הוצאות המרידה.
חסינאי וחנילאי, שני אחים שמוצאם מנהרדעא, אורגים על פי מקצועם, יזמו, תכננו וארגנו מרד. הללו, על שום שאיחרו לעבודתם, נענשו בהלקאה גופנית על ידי מנהל העבודה המקומי. תגובה קשה זו שימשה עבורם סיבה להתפרצות מזוינת, אלא שזו הייתה אמתלה, תירוץ מזדמן ותו לא. השניים ש"חשבו את העונש למעשה התעללות, ומשכו והורידו כלי זין רבים שהיו שמורים בבית והלכו למקום אחד הקרוי 'פרשת הנהרות' שמספיק מטבעו שדות מרעה טובים וחציר שאפשר לשומרו לימות החורף. אליהם נלוו העניים שבצעירים והם זיינו אותם בכלי זין והיו להם לאסטרטגים, ושום דבר לא עצר אותם מלהיות למנהיגים (לכל) דבר רע".
תיאור זה מחזק את ההנחה כי תגובת מנהל העבודה הייתה תירוץ להתפרצות מרד שהוכן – כוח אדם, נשק, ארגון ולוגיסטיקה – מראש. הפנייה לצעירים מובנת מסיבה גופנית (כוח ומהירות) ואף נפשית (אנרגיית הנעורים), וכמותה מובנת הפנייה לעניים שבחבורה, שאמורים לתמוך ("פוליטית") בכל מי שישדרג את מעמדם.
הצלחתם של מנהיגי המרידה הייתה גדולה. הם הקימו לעצמם מפקדה מבוצרת ומימנו את המשך המרידה על ידי הצבת אולטימטום לרועים המקומיים שבאזור. הללו הועמדו בפני ברירה: לתמוך במרד ולהעלות מס מצאנם, ואז יזכו באהדה, בתמיכה ובהגנה, ולא – יישחטו עדריהם. מהלך בריוני זה לא נעלם מעיני יוסף בן מתתיהו, שמצהיר כי המיסים שהועלו באילוץ העשירו מאוד את האחים והם פנו לפשוט על יעדים כרצונם ולבצע מעשי פשע.
ניסיון הדיכוי של הפחה
המרידה עוררה את דאגתו של פחת בבל. זה דאג כי המרידה עלולה לאחוז בכל רחבי הממלכה כבעירה בשדה קוצים ולהוביל להתמוטטות מוחלטת של השלטון. מסיבה זו בחר להתמודד צבאית מול האחים המורדים כמה שיותר מהר. צבא רב נאסף ועשה דרכו לעבר ממלכת המרד. פחת בבל בחר לתקוף את הצבא היהודי בשבת, מתוך מחשבה שהיהודים יימנעו מלהתגונן. אלא שצהלת הסוסים נשמעה באוזני חסינאי, שזיהה אותם לא כסוסים רועים, אלא כסוסים שרוכבים עליהם אנשים, מפני ששמע את נקישות הפרשים על מתגי הסוסים. מכיוון שצבאו של חסינאי לא יכול היה לנוע בשבת ולכן נאלץ להישאר במקומו לנוכח המתקפה המתקרבת, החליט חסינאי שיש להתגונן ולהכות בתוקפים ככל הניתן כנקמה "על ההכרח לחטוא" ואף למות אם צריך, מאשר לשבת בחיבוק ידיים. חסינאי, שכנראה לא שמע על ההיתר לניהול מלחמה בשבת בשעת פיקוח נפש (היתר שהשתמשו בו מתתיהו ויהודה המכבי כמאה שנה לפני כן), אחז בנשק ונאלץ לדרבן את לוחמיו לתקוף את האויב. המתקפה המפתיעה של צבא האחים המורדים עשתה את שלה: צבא המלך נסוג משם בבהלה כשהוא מותיר אחריו הרוגים רבים.
פגישת ארטבנוס השלישי עם חנילאי
המלך הפרתי ארטבנוס השלישי שמע על תעוזתם של האחים ורצה לפגוש אותם. מצד אחד הסתכן בהתדרדרות המרידה לממדים כלל-ממלכתיים, ומאידך נקלע למצוקה כשצבאו לא יכול היה להדוף את כוחות המורדים. על כן שיגר לצמד האחים את הנאמן שבין שומרי ראשו כדי להזמינם אליו ולהבטיח להם מתנות לרוב ומשרות-כבוד. בסופו של דבר יצא לדרך רק חנילאי ובידיו מתנות רבות למלך. המלך קיבל אותו ומכיוון ששמע כי חסינאי לא הגיע מתוך פחד, הבטיח לחנילאי שלא יפגע בהם לרעה והפציר בו לשוב לביתו ולשכנע את אחיו להגיע אף הוא לביקור. המלך עשה זאת כדי לרכוש את ידידותם של האחים, מפני שרצה להשתמש בכוחם כגורם מרסן, כיוון שפחוותיו היו שרויות במצב של מרידה או ברוח של ערב מרידה, והוא התכוון לדכא אותן. המלך חשש שבזמן שיהיה עסוק בדיכוי המרידות הללו, גורמים רבים יצטרפו לחסינאי וישליטו את מרותם על פחוות בבל.
פגישת ארטבנוס עם חסינאי
מקץ זמן קצר התייצבו שני האחים בלשכתו של המלך הפרתי וזכו, כמובטח להם, ליחס חם. שני האחים הבינו, כך מסתבר, שמעמדם בקרב המלך מתחזק, והוא זקוק להם ולעוצמתם. בד בבד, למלך נודע כי אחד משריו מבקש לנקום את ההפסד בקרב ההוא מול חסינאי וחנילאי ולרצוח את האחים, על כן דחק בהם המלך להקדים את שובם למקום שליטתם. כל-כך חרד המלך מן החשש לאבד את תמיכתם, כשלשני הצדדים ישנם אינטרסים משותפים: המלך מעוניין בשליטה על ממלכתו המבוזרת ואילו המורדים חפצים לבסס את שלטונם בממלכתם הקטנה. המלך הפרתי פנה לחסינאי ובפיו הצעה מפתה: "הנני מפקיד בידך פיקדון את ארץ בבל, שתהיה תחת השגחתך ולא תהא נתונה למעשי שוד ולא תתנסה בפורענויות. וראוי אני שתנהג בי מנהג של אצילות, מאחר שהוכחתי לך את אמוני ללא דופי, לא בעניינים קלים אלא בדברים הנוגעים לחייך".
מעבר להשתקפות מעמדם המתחזק של האחים העולה משורות אלה, בולטת כאן חומרת מצבה של בבל באותן שנים ועמה בעיית האכיפה של המלך, ומאידך מצביע הקטע הנידון על מיומנות השליטה וחוכמת ההנהגה של שני האחים. המלך נראה כמעט כמתחנן על נפשו, מה שמציג את הציטטה קצת בספקנות היסטורית. עם זאת היא מציינת תמונת מצב עגומה מבחינתו של המלך.
מתנת שלטון העל שהוענק לשני האחים נוצלה מידית כדי לארגן את ממלכתם המתעצמת, פוליטית וביטחונית, למשל על ידי הקמת מבצרים חדשים וחיזוק הקיימים. מבין השניים התבלט מאוד חסינאי, ש"הוא היה בעל משרה וכוח וכבר היו כל העניינים במסופוטמיה תלויים בו, ואושרו הלך וגדל במשך חמש עשרה שנה".
שקיעת ממלכת האחים
יוסף בן מתתיהו מציין, כי ראשית הפורענות שנחתה על שני האחים נבעה מפגיעה בחוקי האבות. חנילאי התאהב באשתו של אחד הקצינים-האצילים הבבלים, הרג אותו ונשא לאשה את בחירת לבו.
האישה, פגאנית על פי דתה, הפיצה בארמון חנילאי וחסינאי את התרבות האלילית ואת הפולחן הפגאני. נמצאו גורמים בכירים בחצר המלוכה שמתחו ביקורת על חנילאי על כך שנשא אשה נוכרית, והוא נסחף אחריה אל תוך החוקים והמנהגים הפרתיים. בעניין זה מסגיר יוסף בן מתתיהו תמונת מצב המשקפת את היהדות הבבלית, באומרו כי אף היא, אשת חנילאי, "עוברת על דקדוקי הקרבנות והיראה שהם (היהודים) רגילים בהם". ידוע (ממקורות אחרים) כי במצרים הוקם מקדש יהודי ביב (מקדש חוניו), אך לא ידוע משום מקור כי יהודי בבל הקריבו קרבנות באיזה שהוא מרכז פולחני. הביקורת כלפי אשתו העבירה את חנילאי על דעתו ופעם אף התרגז על אחד המכובדים שעקץ את מעשי השניים ורצחו נפש. אשת חנילאי חששה שחסינאי עלול לפגוע באחיו (הלוא הוא בעלה) ועל כן הרעילה את מזונו ומת.
חנילאי תפש אפוא את רסן השלטון, אך ניצל אותו למימוש מטרת כוח והתעצמות. שיכור ממעמדו הרם, ריכז חנילאי צבא גדול ויצא לבזוז כפרים שהיו תחת מרותו של מיתרידתס הפרתי שנישא לבת המלך ארטבנוס. מיתרידתס ביקש לנקום, אלא שנפל למלכודת שטמן לו חנילאי. מיתרידתס נשבה בידו של חנילאי והושפל בפומבי כשהוא נאלץ לרכוב עירום על חמור. מקץ הביזוי שולח מיתרידתס לביתו, ובדירבון אשתו הנקמנית חזר כדי להכות את צבא חנילאי. הפעם הייתה ידו של מיתרידתס על העליונה. הוא מחץ את צבא חנילאי ודרש מיהודי נהרדעא להסגירו לידיו. היהודים סירבו ולבסוף נלכד חנילאי ונהרג. בסופם של האירועים ביקשו הבבלים להתנקם ביהודי האזור, אלא שהללו נמלטו לעיר סלאוקיה ושהו שם כחמש שנים.
שאלת קיומו של המרד
יש חוקרים המטילים ספק באמינות הסיפור הציורי של מרד האחים, הקמת ממלכתם והתרסקותה, ומייחסים לו יסודות מיתולוגיים-עממיים בבליים. יש הרואים בו סיפור הבלעה של יוסף בן מתתיהו הבא להוכיח את התשתית הדמוגרפית של הקהילה היהודית הקדומה שבבבל, ויש אף הטוענים כי מדובר על מרד ארצישראלי, שנדד בסיפורו של יוסף בן מתתיהו לבבל.
1, 2, 3 Dayz Up
הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס, בהשתתפות המוזיקאית סופי. הוא יצא לאור ב-8 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead. בהמשך, בעקבות חוזה הקלטות עליו חתמה, הופץ מחדש בהוצאת חברות התקליטים אמיגוס רקורדס וריפבליק רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-40 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
רקע וכתיבה
לפני יציאתו של "", סופי השמיעה לראשונה את השיר בתור "We Don't Stop" בשנת 2018. הרצועה הופצה באופן רשמי ב-8 בפברואר לצד השירים "" ו-"Homework" בהשתתפות ליל ארון. השיר הולחן בסולם דו מז'ור בקצב של 108 פעימות בדקה ואורכו 3 דקות ו-33 שניות.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-9.8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-7 בפברואר 2019 וצבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
דניאל בן סימון
דניאל בן סימון (נולד ב-29 באפריל 1954) הוא פוליטיקאי, עיתונאי, סופר, פובליציסט, שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי. שימש כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-18.
ביוגרפיה
בן סימון נולד בעיר מקנס שבמרוקו. בשנת 1967 עברה משפחתו לעיר קזבלנקה והוא נשלח ללמוד בפנימייה שהייתה שלוחה של בית הספר הצרפתי "אקול נורמל סופרייר". בקיץ 1969 עלה לבדו לישראל ונקלט בכפר הנוער הדתי. על קשיי הקליטה בהם נתקל הוא מרבה לספר.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני בשנים 1972–1976. עם שחרורו מהצבא, החל ללמוד באוניברסיטת חיפה בחוג למדע המדינה וסוציולוגיה. במהלך לימודיו החל לראשונה לעסוק בפעילות ציבורית כשנבחר לשמש יושב ראש אגודת הסטודנטים. בתקופה זו אף שימש עוזר ההוראה של פרופסור סמי סמוחה.
בראשית שנות השמונים היה חבר בתנועת צל"ש, שבראשה עמדה ויקי שירן.
הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה היו, לדבריו, נקודת ציון עבורו. באותה עת כתב את ספרו הראשון "ארץ אחרת: ניצחון השוליים: איך קרס השמאל ועלה הימין". הספר מגולל סיפור מסע ברחבי ישראל שמנסה להסביר דרך סיפוריהם של אנשים עימם בן סימון נפגש ברחבי ישראל, את הנסיבות שהובילו לנפילתו של שמעון פרס והמערך במערכת הבחירות ולעלייתו של הליכוד בראשות בנימין נתניהו לשלטון. שלמה בן עמי התבטא בספר "מקום לכולם" כי זהו הספר הטוב ביותר שנכתב על הפוליטיקה הישראלית.
אחרי הבחירות וסגירת העיתון "דבר" החל לעבוד בעיתון "הארץ". בשנים אלה כתב שני ספרים נוספים: "קסם על שפתי מלך: ישראל ערב בחירות 99", שיצא לאור ב-1999 ובו נוקט בן סימון בדרך נרטיבית זהה לספרו "ארץ אחרת" בתארו את הגורמים שהביאו לנפילתו של בנימין נתניהו והליכוד מהשלטון ולעלייתו של אהוד ברק וישראל אחת, וכן את הספר "עסקה אפלה בדרום", שיצא לאור ב-2002, ובו מתוארת דרך התנהלות הממשלה הכושלת, לדבריו, שהתבטאה בהזנחת הנגב.
בטלוויזיה היה חבר צוות בתוכנית "הטור השבועי" בערוץ 33 והנחה את תוכניות הראיונות "היו ימים" בערוץ הכנסת. ב-2005, הגיש את סדרה התיעודית "עסקה אפלה בדרום", בערוץ 2 (טלעד). סדרה בת שלושה פרקים על מצוקותיהם של תושבי דרום הארץ.