cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צי הכוכבים
נהלים מפורסמים
צי הכוכבים ידוע במחויבותו העמוקה לנהלים ולצווים העומדים בבסיס הפדרציה, ופירושם והבחירות שהם מאלצים דמויות רבות לבחור הם נושאים הנידונים בתכיפות בסדרות השונות בזיכיון מסע בין כוכבים. שני המפורסמים ביותר הם: במקרים רבים, נמנעו צי הכוכבים וקציניו מלהתערב או להגיב למעשיהן של ציוויליזציות אחרות, מפותחות כמו הפדרציה, אף על פי שאלו הפרו זכויות אדם באופן חמור, ביצעו רצח עם או התערבו בסכסוכים פנימיים במטרה לקדם את האינטרסים שלהן עצמן - עברות חמורות ביותר לפי הקוד המוסרי והחוקי של הפדרציה - משום שהצו העליון אוסר עליהם להתערב בהתפתחות של ציוויליזציות זרות.
בהמשך למגע הראשון מתקיים "מגע שני" במסגרתו מגיעה משלחת מטעם הצי על מנת לחתום על ההסכמים, להעמיק קשרי מסחר, לחקור את התרבות, תרבות הפנאי וכדומה.
דרגות צי הכוכבים
לצי הכוכבים מערך מסודר של דרגות. שמות הדרגות מבוססים על דרגות הצי המקובלות בכדור הארץ.
שימו לב: אף על פי שידוע כי בצי משרתים גם חוגרים (חובשים, בעלי תפקידים זוטרים וכדומה), אין שום אזכור למערכת דרגות שכזו.
תגובות
עם הקמתה של זרוע החלל של ארצות הברית טען אילון מאסק, שהקים את חברת החלל SpaceX, כי זרוע החלל המדוברת היא סמן מקדים לארגון כמו צי הכוכבים.
ויקיפדיה האפריקאנס
ויקיפדיה האפריקאנס היא הגרסה באפריקאנס של אנציקלופדיית האינטרנט "ויקיפדיה", המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. המיזם החל לפעול ב-16 בנובמבר 2001, והוא מיזם ויקיפדיה ה-11 שנוצר.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
ביקורים ועריכות
בתקופה שבין 1 ביולי 2009 ל-30 בספטמבר 2013 הביקורים בוויקיפדיה האפריקאנס ממדינות שונות התחלקו כך:
נפת רמלה
נפת רמלה היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל. הנפה מתבססת בשטח השיפוט שלה על חלקי הנפה המנדטורית.
נפת רמלה נחלקת לשני אזורים:
שטח הנפה הוא 339 קילומטר רבוע.
על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2023 מתגוררים בנפה 398,800 תושבים. מתוך אוכלוסיית הנפה 318,000 הם יהודים, 59,000 הם ערבים ו-21,000 אחרים.
יישובי המועצה אזורית חבל מודיעין מפוצלים בין נפה זו לנפת פתח תקווה, בה נמצאים מעט יישוביו. היישובים הצפוניים נמצאים בנפת פתח תקווה והיישובים הדרומיים והמזרחיים נמצאים בנפת רמלה. היישובים הנמצאים בנפת רמלה הם: אחיסמך, בית נחמיה, בית עריף, בן שמן, גינתון, גמזו, חדיד, כפר דניאל, כפר הנוער בן שמן, כפר טרומן, כפר רות, כרם בן שמן, לפיד, מבוא מודיעים, ו-שילת.
את אהבתי
את אהבתי הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הישראלית גילה אדרי. את האלבום הוציאה בשנת 1964 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה, בניהולו של דב זעירא. הוא פורסם כשאדרי הייתה בת 17 בלבד. שלוש מתוך ארבע הרצועות שנכללו בו היו גרסאות כיסוי: "את אהבתי" גרסת כיסוי ל-"I'm Saving My Love", "למה" גרסת כיסוי ל-"The End of the World" ו"לאבד אותך" פורסם במקור על ידי ברנדה לי כ-"Losing You". "את אהבתי" פורסם בפורמט תקליט בגודל שבעה אינצ'ים.
וונחוצק
תולדות היישוב
וונחוצק החלה כמנזר בנדיקטיני שהוקם במאה ה-12, ובאמצע המאה ה-15 עברה לבעלות מלוכה, עת הוענקו לה זכויות עיר בידי קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין. במהלך השנים נהרס היישוב בידי הפולשים המונגולים, השוודים והטרנסילבנים.
יהודי וונחוצק
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 468 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-20 בספטמבר 1942, רוכזו כ-600 יהודים בכיכר המרכזית בעיירה, ונערכה בהם סלקציה. מספר צעירים נשלחו למחנה עבודה, וכל היתר הובלו לחורשה ליד בית העירייה ביישוב, ונרצחו.
אינקובטור (רפואה)
אִינְקוּבָּטוֹר (בעברית גם חֲמָמִית) הוא עריסה שקופה, מעין חממה, המשמש פגים שנולדו טרם עת או תינוקות הלוקים במחלה כלשהי. מערכת החיסון של פגים ותינוקות מסוימים חלשה למדי, ולכן מכניסים אותם לאינקובטור שהוא מעוקר (סטרילי), מונע זיהומים מלחדור למרחבם, ושומר על טמפרטורה ולחות מתאימים. לעיתים מוזרם חמצן אל תוך האינקובטור, כדי לסייע לריאותיו החלשות של הרך הנולד בנשימה.
אינקובטור (מיקרוביולוגיה)
אִינְקוּבָּטוֹר (וכן, חֲמָמִית) הוא מכשיר במיקרוביולוגיה המשמש למתן תנאים אופטימליים לגדילה של מיקרואורגניזמים – חיידקים, פטריות, נגיפים ופרוטיסטים. המיקרואורגניזמים נזרעים במעבדה על מצע גידול הנמצא בצלחת או במבחנה; ליצורים שונים קיימת טמפרטורה שונה שבה גידולם הוא המהיר ביותר. ההבדל נובע מהרכב וסוג החלבונים בתא של היצור. חלבונים רגישים לשינויי טמפרטורה, כאשר שינוי קיצוני עלול לגרום להרס המבנה המרחבי שלהם (דנטורציה) להפסקת פעולתם, ואם תפקידם בתא חשוב—להפסקת גדילתו או למותו. אורגניזם המודל הנחקר ביותר בביולוגיה, Escherichia coli, למשל, גדל בצורה מיטבית בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס.
לואי שארל דה לה בורדונה
ביוגרפיה
לה בורדונה נולד באי ראוניון שבאוקיינוס ההודי למשפחה עשירה ומיוחסת. סבו, ברטרנד פרנסואה דה לה בורדונה היה אדמירל מפורסם ומושל בראוניון (שנקרא בורבון עד 1793) ובמאוריציוס.
ב-1814 נשלח ללמוד בפריז, שם למד לשחק שחמט. לה בורדונה נדבק בתאווה ל"משחק המלכים" והיה משחק בכל יום, ולעיתים אף על סכומי כסף פעוטים.
ב-1824 ביקר באנגליה כדי להתמודד מול מיטב אמני השחמט האנגליים, אותם הביס. אז הוכרז כגדול שחקני השחמט של אירופה. במשך 10 שנים האנגלים הכירו בנכונות תיאור זה, עד שבאה ההזדמנות להעמידה למבחן בשנת 1834.
ב-1827 פרסם את זכרונותיו של סבו הידוע וב-1833 את Nouveau Traité du jeu des échecs, ספר על יסודות משחק השחמט (ספר זה תורגם אחר כך לרוסית). בספר זה לראשונה נכתבו עצות כיצד לעבוד במקביל עם ספר שחמט וללמוד כיצד לחשב וריאנטים בראש.
רקע שחמטאי
לה בורדונה למד את ספרו של פילידור "ניתוח משחק השח" Analyse du jeu des Échecs. למרות זאת שיחק בסגנון שונה, סגנון התקפי אינטואיטיבי, בהתאם למזגו. במילים של אלוף העולם עמנואל לסקר "ללא קשר לדרך שבה היריב בחר להזיז את כוחותיו, לה בורדונה לחם על מרכז הלוח באומץ ובדמיון".
יעקב ניישטאט כותב בספרו האלופים הבלתי מוכתרים כי "המשחק הטקטי של לה בורדונה, תוך הבטחה של קידום החיילים החופשיים שלו יוצר רושם עז". "משחק זה חושף בעוצמה רבה עוד יותר את היתרון האסטרטגי על פני יריבו. התחבולות של לה בורדונה מבוססות על יסודות עמדתיים מבוססים"
אלו היו הצעדים הראשונים של האסטרטגיה שהודגמה בצורה מבריקה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19 על ידי פול מורפי.
עמדת הסיום של המשחק מקדונל - לה בורדונה לאחר מסע השחור 37... ה2 נחשבת לאחת מעמדות הסיום המרשימות ביותר של המאה ה-19. פילידור בוודאי היה נהנה לראות הסתערות מרהיבה כל כך של החיילים השחורים.
דו-קרב מקדונל - לה בורדונה
לה בורדונה ידוע יותר מכל כמי ששיחק, (נגד האירי אלכסנדר מקדונל) את דו-קרב השחמט החשוב הראשון בהיסטוריה של המשחק - התמודדות שכללה למעשה שמונים וחמישה (לפי מקורות אחרים שמונים ושמונה) משחקים שהתחלקו על פני שש תת-התמודדויות שנערכו בלונדון בין יוני לאוקטובר 1834. מארגן ההתמודדויות היה ג'ורג' ווקר, תאורטיקאי, היסטוריון, סופר, ומייסד מועדון השחמט של וסטמינסטר. "מרתון וסטמינסטר" היה הקרב הראשון על כתר השחמט, קודם לדו קרבות הרשמיים על אליפות העולם.
משחקיהם של מקדונל ולה בורדונה פורסמו בהרחבה ונותחו על ידי פרשנים ברחבי אירופה. הם גם כללו חידושים רבים, אשר חלקם עדיין משוחקים היום. ניתן לראות בהתמודדות את ראשיתו של העידן המודרני בשחמט.
לה בורדונה ניצח בדו-קרב הכולל בהפרש ניכר, עם 45 ניצחונות, 13 תוצאות תיקו ו-27 הפסדים, לפי גרסה אחת, 44 ניצחונות, 14 תוצאות תיקו ו-30 הפסדים לפי האחרת. שעון השחמט טרם הומצא, ורבים מהמשחקים התארכו עד למעלה משבע שעות. כל יום פרט ליום ראשון, בשעת צהריים, החלו לשחק. במהלך המשחקים עצמם לא החליפו השניים מילים פרט להתראות שח, שכן מקדונל לא ידע צרפתית ולה בורדונה מצידו לא ידע אנגלית. קשיי התקשורת לא מנעו מלה בורדונה מללעוג ליריבו בקול כאשר נטה המשחק לטובת הצרפתי.
לבסוף הופסק הדו-קרב המרתוני משום שלה בורדונה נאלץ לחזור לצרפת כדי לטפל בענייניו הפיננסיים, תחום בו ידע כישלונות חוזרים ונשנים (הוא אף איבד מספר שנים קודם לכן את ירושתו בעסקת נדל"ן מפוקפקת). ההכנות לחידושו נקטעו ב-1835 עם מותו של מקדונל כתוצאה מזיהום בכליות. גם כך, אם כוללים את כל שש ההתמודדויות השונות, זהו הדו-קרב הארוך ביותר בהיסטוריה של המשחק.
חידוש הדו-קרבות בין צרפת ואנגליה המתין עד למשחקים בין אוורד סטאונטון ל-פייר סט. אמאנד.
אחרית ימיו
ב-1836 ייסד את כתב העת לשחמט "לה פלמיד" (Le Palamède) על שם הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אחד מהמשתתפים במלחמת טרויה. הירחון הראשון בעולם שהוקדש למשחק והיוצא לאור בצרפת עד היום. בנוסף כיהן בשנותיו האחרונות כמזכיר מועדון השחמט של פריז. התמוטטותו של המועדון הייתה בין הסיבות לכך שלה בורדונה מצא את עצמו שוב חסר כל, ונאלץ למכור את חפציו האישיים ואפילו את בגדיו.
ב-1840 שב ללונדון בעקבות משרה שהוצעה לו. שם נפטר בסוף אותה שנה, בן 45 (או 43) בלבד, מבצקת.
בשרי
בשרי (בערבית: بشري) היא עיר בצפון לבנון, הסמוכה לוואדי קדישה. מכונה גם "העיר הקרובה לגן העדן".
גאוגרפיה
בשרי נמצאת בצפון הר הלבנון, ברום של כ-1,400 מ' מעל גובה פני הים. בסמוך לה נמצא יער ארזי האל המוכר כאתר מורשת עולמית, שבו כ-400 עצים שגילם מעל 1,500 שנה. העיר מרוחקת כ-130 ק"מ מביירות, בירת לבנון.
היסטוריה
תחילת ההתיישבות באזור העיר החלה עוד בתקופת הפיניקים. במאה ה-7, עם תחילת הכיבוש המוסלמי, מרונים שנמלטו מסוריה הגיעו לאזור צפון לבנון והתיישבו בין היתר בבשרי. ואדי קדישה, המכונה גם "העמק הקדוש", הפך למרכז הרוחני של הכנסייה המרונית.
בניגוד לרוב תושבי לבנון דיברו תושבי העיר ארמית עד המאה ה-19. בעקבות כך השתרש מבטא כבד וייחודי, המזהה את תושבי העיר.
בעת מלחמת האזרחים הלבנונית (1975–1990) הייתה בשרי כיס התנגדות של המחנה הנוצרי אל מול המחנה הרדיקלי. רבים מבני העיר הצטרפו לארגון השמרני "החזית הלבנונית" בזמן מלחמת האזרחים. סמיר ג'עג'ע, מנהיג הארגון משנת 1986, הוא יליד העיר.
תרבות
ישנם בעיר מספר אתרים המושכים אליהם תיירים, ובראשם המוזיאון לזכר המשורר, הצייר והפסל, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן שנולד בעיר. אתרי תיירות נוספים הם אתר הסקי, יער הארזים ועמק קדישה. בשרי הייתה אחת הערים המועמדות לארח את אולימפיאדת החורף ב-2018.
איסנא
איסנא (בערבית: إسنا) היא עיר במצרים, במחוז קינא (قنا), על הגדה המערבית של הנילוס, כ-55 ק"מ דרומית ללוקסור.
שמות נוספים של המקום: במצרים העתיקה שם המקום היה איוּניט או טָא-סֵנֵט, ביוונית: לאטופוליס Λατόπολις (העיר של לאטוס - שמו של דג המצוי במי הנילוס), בלטינית: לאטו Lato.
מקור השם הנוכחי: השם הקדום טָא-סֵנֵט הפך בשפה הקופטית לסְנֵה ולאחר מכן נהגה בערבית כ-אִיסְנַא.
האתר המפורסם ביותר בעיר הוא המקדש לאל ח'נום שנבנה במאה ה-2 לפנה"ס.
העת העתיקה
העיר הייתה שנים רבות מרכז סחר ותחנת ביניים לשיירות סחר שהגיעו דרומה לכיוון נוביה (דרום מצרים וסודאן של היום).
חשיבות המקום עלתה בתקופת המלך תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס), אשר הרחיב את תחומי ממלכתו, והצעיד את צבאו אל נוביה. בתקופתו הוקם במקום מקדש.
בתקופת היוונים והרומאים העיר הייתה בירת המחוז השני במצרים התחתונה, ואז נבנה מקדש האל ח'נום על שרידי המקדש הישן יותר.
החל מהמאה השלישית איסנא הופכת לאחד המרכזים של הנוצרים הקופטים.
מקדש האל ח'נום
זהו אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה. נבנה בתקופת בית תלמי במאה ה-2 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, בעיקר בימי קיסרי רומא קלאודיוס (המאה הראשונה לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה ה-2) שהטביעו את חותמם על המבנה, כל אחד בתקופתו. המקדש הוקדש לאל ח'נום
מנזר 3600 הקדושים
מנזר קופטי הנמצא בסמוך לעיר איסנא, נוסד במאה הרביעית, וקרוי על שם הנוצרים הקופטים שנהרגו במרד נגד השלטון הרומי המדכא, בתקופת הקיסר דקיוס באמצע המאה השלישית. המנזר הכיל שני מבנים של כנסיות, ונחשב שנים רבות לאחד מהאתרים הנוצריים המרשימים ביותר במצרים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה קומפלקס חדש, אשר מכיל בתוכו את שרידי הכנסיות העתיקות.
העיר המודרנית
העיר המודרנית מונה כ-70 אלף תושבים.
על גבי הנילוס - שני סכרים המשמשים גם כגשרים:
ספינות מלוקסור לאסואן עוברות דרך מעברים מיוחדים בסכרים אלה.
שרבביים
שַׁרְבָּבִיִּים (שם מדעי: Gerreidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים.
דגים אלה חיים בימי הים הקריבי מחופי אמריקה הדרומית עד למפרץ מקסיקו וחופי אמריקה הצפונית וכן בכמה מחופי האיים הקריביים, אך חלקם חיים במזרח האוקיינוס השקט עד לחופי יפן וקוריאה וחלק מהמינים חיים במימי האזור האינדו פסיפי עד לחופי אפריקה וגם במפרץ אילת.
הם בעלי גוף אפור וכחול עם זנבות ארוכים מפוצלים וסנפירי חזה ארוכים. אורכם יכול להגיע לאורך 35 ס"מ. הם ניזונים מיצורי ים קטנים ומתגודדים בלהקות גדולות, מה שעוזר להם להתגונן מטורפים כמו כרישים.
גרד רוטשילד
גֶרד רוטשילד (גרמנית: Gerd Rothschild; 5 בפברואר 1919 – 9 במרץ 1991) היה צייר, אמן וגרפיקאי ישראלי. מעמודי התווך של מוסד הגרפיקה בתרבות הישראלית.
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן הקים גרד רוטשילד את סטודיו "רולי" ביחד עם הגרפיקאי והמעצב זאב ליפמן (יליד 1921, שאף הוא עלה ארצה מגרמניה כילד), שאותו הכיר ב"בצלאל". הסטודיו יצר עשרות רבות של כרזות עבור צה"ל ועבור חברות שונות במשק הישראלי של שנות החמישים והשישים. מבין המפורסמות שבכרזות הייתה הכרזה של חברת "ארטיק", כרזת "חבל על כל טיפה", "הצנחנים קוראים לך, התנדב!" ועוד רבות. כן עיצבו השניים את הגרסה השנייה של מדליית עשור לחרות ישראל.
רוטשילד כיהן כנשיא אגודת הגרפיקאים הישראלית בשנים 1954–1969.
היה נשוי לרות ואב לשלושה בנים. נקבר בבית הקברות בקיבוץ גלאון.
אנדרטת השואה במיאמי ביץ'
אנדרטת השואה של מיאמי ביץ' היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת במיאמי ביץ' שבפלורידה. האנדרטה נבנתה על ידי ועדה של ניצולי שואה ב-1984, שנוסדה רשמית ב-1985 כ-"Holocaust Memorial Committee", ארגון ללא מטרות רווח.
האנדרטה תוכננה על ידי קנת' טרייסטר, ונבנתה על מגרש שהוקצה על ידי עיריית מיאמי ביץ' שניצב ברחוב Meridian Avenue ו- Dade Boulevard.את האנדרטה בנה הקבלן הישראלי יהודה מזרחי ומשך הבניה לקח מספר שנים. האבנים שמהם בנויה האנדרטה יוצרו במפעל האבן של יהודה מזרחי בירושלים. כל האבנים נארזו ונשלחו מישראל בקונטנריים למיאמי ביץ. צוות של עובדים ישראלים ופלסטינים הגיע מישראל לבנות את הפרויקט במיאמי ביץ בניהולו של יהודה מזרחי.
תיאור
האנדרטה מורכבת ממספר אלמנטים. המרכזי שביניהם, הוא פסל ברונזה בגובה 13 מטר בשם "פסל האהבה והיסורים" ("The Sculpture of Love and Anguish"), העומד על אי עגול בתוך בריכת מים. הפסל מציג זרוע עם כף יד פתוחה. הזרוע עשויה מכ-100 דמויות של אנשים, חלקם מקובצים כמשפחה. הזרוע נושאת מספר אסיר, ייצוג לסימוני המספר שקיעקעו הנאצים על האסירים במחנות הריכוז.
החלל הבא הוא כיפת ההתבוננות, המוביל לפרוזדור אבן צר. על קירות המנהרה כתובים שמותיהם של מחנות הריכוז הנאצים. הפרוזדור נפתח אל פסל הברונזה הגדול, שמסביבו קיר גרניט שחור עליו כתובים שמותיהם של קורבנות שואה.
אירוס החרמון
אִירוּס הַחֶרְמוֹן או אִירִיס הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: Iris hermona) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.
מאפיינים
אירוס החרמון הוא גאופיט רב שנתי שעליו קמלים בקיץ. קנה שורשו מסתעף ופרקיו קצרים. העלים צומחים בשושנת סביב השורש, אורכם כ-50 ס"מ ורוחבם אינו עולה על 2 ס"מ. עמוד הפריחה גבוה - כ-90 ס"מ וחתכו גלילי. צבע עלי העטיף לבן-קרם - החיצוניים מנוקדים בנקודות ארגמניות צפופות ובמרכזם כתם חום-שחור, החיצוניים מעורקים בקווים עדינים בגווני תכלת עד סגול. הפרחים דומים מאוד לפרחי האירוס הנצרתי, אך גדולים מהם משמעותית - קוטר הפרח מגיע עד ל-20 ס"מ, ואורך עלה העטיף החיצוני מגיע ל-11 ס"מ ויותר. הפריחה בין פברואר לאפריל, ההבשלה ביוני. הפרי הוא הלקט המכיל זרעים מרובים גדולים.
אירוס החרמון אנדמי לאזורים מצומצמים בארץ ישראל. גדל בגולן על גבעות בזלת ברום של 700–900 מטר, ובחרמון במפנים דרומיים באדמות הנמצאות על אבן גיר, ברום של 1200–1700 מטר. בחרמון המין מאחר בפריחתו כדי חמישה שבועות מבגולן, ועליו נותרים ירוקים במשך כל הקיץ.
ככל מיני האירוס בארץ ישראל, מוגן גם אירוס החרמון על פי חוק. בשל אזורי הצמיחה המצומצמים שלו, הוכרזו שניים מאזורים אלו כשמורות טבע: שמורת תנוריה ושמורת חושניה.
ילדות אבודות
ילדוֹת אבודות (באנגלית: Lost Girls) הוא רומן גרפי ארוטי שנכתב על ידי סופר הקומיקס הבריטי אלן מור ואויר על ידי בת זוגו, הציירת מלינדה גבי. בריאיון לרשת BBC אמר מור ששאב את ההשראה לכתיבת "ילדות אבודות" מן הספר "פיטר פן" (החבורה שאותה מנהיג פיטר פן נקראת "Lost Boys" בספר על פיטר פן).
הרומן מתאר את פגישתן הדמיונית של שלוש דמויות מסיפורי ילדים מפורסמים: ונדי דארלין מ"פיטר פן", אליס מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ודורותי גייל מ"הקוסם מארץ עוץ". השלוש נפגשות בעתיד כנשים בוגרות. בפגישה השלוש חולקות ביניהן סיפורים אודות עברן והרפתקאות מיניות שעברו, ומפתחות יחסים אינטימיים האחת עם רעותה.
מור נחשב לאחר מאמני הקומיקס האהודים והמעוררים מחלוקת ביותר בארצות הברית, וכאשר יצא "ילדות אבודות" הוא עורר עניין וסוקר בהרחבה בתעשיית הקומיקס. למרות המחיר הגבוה של הספר, 75 דולר, שתי ההדפסות הראשונות שלו בכמות של 10,000 כל אחת, אזלו עוד ביום ההפצה הראשון בארצות הברית.
עלילה
אליס, אישה מבוגרת בעלת שיער אפור הקרויה גברת פיירצ'יילד (Lady Fairchild), ונדי פוֹטר בת ה-30 הנשואה לבחור בן 20 בשם הרולד פוטר ודורותי הנמצאת בשנות ה-20 לחייה נפגשות במקרה במלון יוקרה באוסטריה בשם "Hotel Himmelgarten" בערב מלחמת העולם הראשונה (1913–1914), וחולקות חוויות מיניות מעברן המבוססות על סיפורי הפנטזיה מעולמן:
בנוסף לסיפורים מהעבר מציג הרומן יחסי מין בין השלוש ובינן לבין צוות המלון וכמה מאורחיו. העלילה מתרחשת על רקע אירועים היסטוריים ותרבותיים מהתקופה בה מתרחשת העלילה כגון הצגת הבכורה של "פולחן האביב" מאת איגור סטרווינסקי, וכן ההתנקשות בפרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
המחלוקת סביב מיניות בקרב ילדים
"ילדות אבודות" היה נתון תחת ביקורת קשה והוטחו בו הטענות לפיהן סצנות המין שבו, המתארות יחסי מין עם קטינות מתחת לגיל ההסכמה, יגרמו לכך שהחנויות שמוכרות את הספר או אלה שיקנו אותו יואשמו במכירה או החזקה אסורה על פי החוק של פורנוגרפיה מסוג פדופיליה. קמעונאים רבים הודיעו כי לא יחזיקו את הספר במלאי מחשש לתביעת זימה, אולם אחדים הודיעו כי יאפשרו את רכישתו באמצעות הזמנה מיוחדת.
בארצות הברית העמדה לדין בגין הפקה או החזקה של "חומר מגונה" אפשרית בכפוף לבחינת הנושא על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. למרות שפורנוגרפיה המציגה ילדים מסווגת כ"חומר מגונה" הסיווג דורש מעורבות דה פקטו של ילדים בהפקה, מה שלא קרה בהפקת הספר. החוק במדינות אחרות פחות מפורש, ובחלקן אסור להציג ילדים בעירום בקונוטציה מינית ללא קשר לתהליך ההפקה. חברת ההפצה הצרפתית Delcourt המתמחה בקומיקס השעתה באופן זמני את הפצת הגרסה הצרפתית של הספר בשנת 2008, בשל חשש שמא הדבר אסור על פי החוק המקומי.
הצלבות בדיוניות וביוגרפיות בדויות בעלילה
קרוס-אובר בסביבה משותפת של דמויות ראשיות מסיפורים נפרדים הוא טכניקה מקובלת בקומיקס העוסקים בגיבורי על, ז'אנר שמור כותב בו בהיקף גדול. מור הושפע מעבודותיו של פיליפ חוזה פארמר בהן בא לידי ביטוי הקונספט "Wold Newton family" שפיתח ובו נעשה קרוס אובר בין עלילות שונות ומפותחות ביוגרפיות בדויות לדמויות מוכרות. זו דוגמה מוקדמת למה שעשה מור ב-"ילדות אבודות", ומאוחר יותר בסדרת קומיקס אחרת שכתב - The League of Extraordinary Gentlemen.
מוטיב המחסה מפני הסערה והשפעה ספרותית
עלילה המציגה קבוצה של אנשים מבודדים יחד במקום מסוים וחולקים סיפורים או עוסקים בפעילות מנוונת אחרת בזמן ש"בחוץ" מתרחש משהו רע או כאוטי, היא דבר נפוץ בסיפור סיפורים בתרבות המערב. העלילה בספר שופעת בנושאים ודימויים מספרים העוסקים בכך, והיא מזכירה את עלילות הספרים "120 הימים של סדום" של המרקיז דה סאד המתאר מין פרוורטי הכולל ילדים, ואת "הר הקסמים" של תומאס מאן אשר כמו ב- "ילדות אבודות" מציג את מלחמת העולם הראשונה כנקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של האנושות ואף מתרחש במקום ובתקופה כמעט זהים.
תחנת הלוויינים עמק האלה
תחנת לוויינים עמק האלה היא תחנת ממסר לוויינית השוכנת בעמק האלה.
התחנה שהייתה הראשונה מסוגה בישראל, הוקמה בשנת 1972 על ידי משרד התקשורת על מנת להעביר שידורי טלוויזיה וטלפון ושימשה כתחנת תקשורת של בזק, לנוכח הקושי להעביר כבלי תקשורת תת-ימיים, ובידודה הפוליטי של ישראל במזרח התיכון, שמנע חיבור קווי תקשורת יבשתיים לשכנותיה.
אזור עמק האלה נמצא כמקום הנוח ביותר מבחינה אקלימית לתקשורת לוויינית בשל מיעוט עננות ומשקעים העלולים להפריע לקליטה.
ברבות השנים, עם הנחת כבלי תקשורת תת-ימיים חדשים, ועם הקמת תחנות שידור חדשות, איבדה התחנה מחשיבותה כצומת מקומי, ובחודש נובמבר 2008 היא נמכרה תמורת 15 מיליון דולר לחברת אר.אר מדיה. בפברואר 2016, נמכרה אר.אר מדיה, תמורת 242 מיליון דולר, לתאגיד SES, במקור Société Européenne des Satellites – "חברת הלוויינים האירופית" המפעילה רשת של 70 לוויני תקשורת, ומאז תחנת הלוויינים היא בבעלותה.
החברה פיתחה את האתר, הכולל כיום כ-120 צלחות לוויין בגדלים ובזויות שונות, והפכה אותו לצומת שידורים גדול המשרת גופי שידור מכל העולם, ברשת המכסה, יחד עם מרכזי שידור קרקעיים בלונדון ובארצות הברית, 95% מהעולם המאוכלס. מיקומה הגאוגרפי של ישראל מספק לה יתרונות חשובים כצומת תקשורת עולמי ומאפשר לה לתקשר עם לוויינים שמכסים את אסיה מצד אחד ואת אירופה, ואף את חלקה המזרחי של צפון אמריקה מצד שני. במקום נמצא מרכז שליטה וניטור (NOC), המאויש 24 שעות ביממה באנשי מקצוע שמוודאים ששידורים חיים יועברו ללא תקלות.
מייצבי מצב רוח
מייצבי מצב הרוח הן תרופות פסיכיאטריות שמשתמשים בהן לטיפול בהפרעות אפקטיביות המאופיינות בחילופים עזים ומתמשכים של מצבי רוח, במיוחד בהפרעה דו-קוטבית. מייצבת מצב הרוח מדכאת את תנועת הנדנדה בין מאניה ודיכאון.
שימושים
משתמשים בתרופות מייצבות מצב הרוח גם במקרים של הפרעת אישיות גבולית ובהפרעה סכיזואפקטיבית.
תרופות אנטי-אפילפטיות
גורמים מתווכים רבים המתוארים כמייצבי מצב הרוח נכללים גם בקבוצת נוגדי הפרכוסים. לעיתים משתמשים במונח "נוגדי פרכוסים ומייצבי מצב הרוח כדי לתאר אותן כמחלקה בפני עצמה. למרות שקבוצה זו מוגדרת בתוצאות שלה ולא במכניזם שלה יש, לפחות, הבנה ראשונית של המכניזם של רוב התרופות האנטי-אפילפטיות שמשתמשים בהן בטיפול בהפרעות מצב הרוח.
אחרים
לעיתים משתמשים במייצבי מצב רוח בשילובים, כמו ליתיום עם אחת התרופות האנטי-אפילפטיות.
היחס לנוגדי דיכאון
רוב מייצבי מצב הרוח הם גורמים מתווכים נגד מאניה, כלומר הם יעילים בטיפול במאניה ובמעבר בין השלבים בהפרעה דו-קוטבית, אבל הם לא יעילים בטיפול בדיכאון. יוצאות הדופן היחידות מכלל זה הן למוטריג'ין וליתיום קרבונט המטפלות גם בסימפטומים המאניים וגם בדיכאוניים. בזמן שגורמים מתווכים כמו חומצה ולפרואית וקארבאמזפין לא יכולות לטפל בדיכאון ישירות כמו שתי התרופות הקודמות הרי סבורים שהן מסכלות את הדיכאון בחולי הפרעה דו-קוטבית על ידי הרחקת מהמצב המאני ובכך מונעים מהם להיכנס לחילופי מצב רוח.
אף על פי כן לעיתים קרובות רושמים נוגדי דיכאון בנוסף למייצבי מצב הרוח בשלבי הדיכאון. יש בכך כמה סיכונים משום שנוגדי דיכאון עלולים לגרום למאניה, פסיכוזה ובעיות מדאיגות אחרות אצל חולים בהפרעה דו-קוטבית – במיוחד כשהם נלקחים לבד, אבל לפעמים גם כשהם יחד עם מייצבי מצב הרוח. התועלת בנוגדי דיכאון בטיפול בשלב הדיכאון בהפרעה דו-קוטבית אינה ברורה.
שונגה
שונגה, 春 画) shunga), היא צורת אמנות ארוטית פופולרית, שפרחה במיוחד בין המאה ה-16 למאה ה-19 ביפן הטרום מודרנית. פירושה המילולי של המילה הוא "תמונות אביב". אמנות השונגה באה לידי ביטוי במדיומים שונים כגון הדפסי עץ, ספרים מאוירים, ציורים ומגילות.
השונגה בתקופת אדו הייתה חלק בלתי נפרד מהאוקיו-אה (Ukiyo- e) ומן 'העולם הצף' (Floating World). לא ניתן לייחס לשונגה אמן ספציפי, למעשה כל אמני האוקיו-אה היו אמני שונגה.
היסטוריה
עדויות ראשוניות לאמנות ארוטית נמצאו באיורים במקדש בעיר נארה, אלה מתוארכות בערך מן המאה השביעית. בתקופת נארה, במאה השמינית, הופצו מדריכי מין מאוירים בהשראה סינית אשר היו מקובלים בקרב השכבה המשכילה. חשוב לציין כי למרות שמדובר בתמונות ארוטיות, קיים שוני בין אמנות השונגה מתקופת אדו לבין האיורים מהתקופה המוקדמת יותר. עם התפתחות אמנות המגילות המאוירות במאה ה-12, אוירו גם מגילות ארוטיות התכנים במגילות אלה קרובים יותר לאמנות השונגה שנפוצה בתקופת אדו.
בתחילת תקופת אדו, תחילת המאה ה-17, עשיית האמנות הופנתה בעיקר לעיטור טירות וציורי פרגודים עבור השלטונות אך יחד עם זאת עסקו אמנים בהדפסים על נייר. בשנת 1640 השתכללה טכניקת ההדפסים והחלה הפצת ספרים גדולה יותר. בין היתר ספרים בעלי תכנים ארוטיים. ספרים אלה בעיקר תיארו סצנות ארוטיות או שימשו למדריכי מין מוקדמים אך עדיין היו נדירים ויקרים במיוחד. הייתה זו אמנות אשר יוצרה בקיוטו לקבוצה מוגבלת של אנשים.
כמאה שנים מאוחר יותר, באדו, הפכה אמנות השונגה לאמנות פופולרית. התפתחות טכניקת הדפסי העץ והדפסי צבע באותה תקופה העניקה זמינות ונגישות. הדפסי העץ יוצרו בכמויות גדולות והיו זולים הרבה יותר לעומת הדפסי הנייר. צמיחתם של רובעי השעשועים והתפתחות אמנות האוקיו-אה מהווים גורם חשוב גם כן להתפתחות השונגה. על רקע האמנות אשר נועדה לאריסטוקרטיה היפנית, הסמוראים ומוסד הנזירות, הפכה השונגה לאמנות פופולרית אשר הופצה בקרב העם. את רובעי השעשועים פקדו אנשים בכל המעמדות ולכן החשיפה הייתה נרחבת הרבה יותר. לא נראתה בשום מקום בעולם תפוצה כל כך גדולה של תמונות ארוטיות כפי שהופצה השונגה בתקופת אדו.
אמני שונגה
למרות העובדה שאמני אוקיו- אה היו גם אמני שונגה ניתן לציין מספר אמנים חשובים מן התקופה. הראשון ביניהם הוא אחד האמנים החשובים והחלוצים של אמנות האוקיו- אה, מהמאה ה-17, מרונובו (Morunobu). אמן אשר יצר בין היתר אלבומי הדפסים ורבים מהם אלבומי שונגה. סוזוקי הארונובו (Suzuki Harunobu), אמן נודע בתקופה אשר חי במאה ה-18. הארונובו ידוע בעיקר בעקבות החידוש בהדפסיו. אמן חשוב נוסף הוא קיטגאווה אוטאמרו. אשר חי בסוף המאה ה-18, תחילת מאה 19. אמן אשר ידוע בעיקר בזכות תמונות התקריב של נשים. בזכות ציוריו נאמר עליו כי הוא מבין נשים באמת. אוטאמרו נחשב כיום אולי גדול אמני השונגה. רוב ציורי השונגה של אוטאמרו יוצרו בשנים האחרונות לחייו, 1794- 1803.
פורמטים
אמנות השונגה באה לידי ביטוי במספר פורמטים. מלבד הדפסי העץ והנייר היו גם כן 'ספרי כרית' (Makura- e). ספרים אשר בתקופה מוקדמת יותר נועדו לכלות צעירות ללמד אותן על מין ואהבה. עם השתכללות הדפסי העץ הפכו הספרים לזולים ונגישים יותר, תפקידם המסורתי נותר אך גברים ונשים צעירות אשר לא נועדו לחתונה מצאו עניין בספרים אלה. מדיום נוסף הוא ספרים או יומנים ארוטיים מאוירים. העלילה הייתה קלילה ולרוב תיארה סיפור מסעות של גבר צעיר אשר מגיע לסיטואציות מיניות רבות. תמונות שונגה ליוו את העלילה והמחישו המאורעות. ספרי הארוטיקה לרוב השתמשו כגיבורים בשמות של שחקני תיאטרון אמיתיים, הספרים שימשו את השחקנים לפרסום אישי ויחסי ציבור.
סקטיים
סקטיים (שם מדעי: Scatophagidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים הקרובה לבתרניים.
אלו דגים הניזונים מזואופלנקטון וממזון צמחי כמו אצות או עשבי ים ולעיתים גם מצואה של דגים אחרים. הם חיים בשוניות וימים רדודים וקלים לגידול בשבי.
פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס
פרנסיסקו (או פרנציסקו) חימנס דה סיסנרוס (Francisco Jiménez de Cisneros; 1436 - 8 בנובמבר 1517), במקורות העבריים גם קסימנס, היה נזיר פרנציסקני, קרדינל, הכומר המוודה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, מדינאי ששימש פעמיים העוצר (שליט), רפורמטור של הכנסייה, האינקוויזיטור הגדול, מיסיונר למורים, ידוע בהוצאת תנ"ך רב לשוני (Polyglot) ובו גם הטקסט העברי של התנ"ך, כמו גם בשריפת ספרים שלא מצאו חן בעיניו.
חייו
סיסנרוס נולד בעיירה הקטנה טורלגונה לא רחוק ממדריד. למד במקומות שונים ובין היתר באוניברסיטת סלמנקה. בין 1459 ל-1465 עבד במנגנון הוותיקן ברומא שם לכד את תשומת לבו של האפיפיור פיוס השני. מרומא חזר עם מכתב הסמכה (בנפיקיום), שהארכיבישוף של טולדו שהיה גם הפרימוס של ספרד סירב לכבד. כאשר סיסנרוס התעקש, הושם בכלא לזמן מה ושוחרר כאשר הארכיבישוף הכיר בכוחו.
ב-1484 הצטרף כאח (Friar) למסדר הפרנציסקני בטולדו. שם סיגף עצמו בצומות, בלבישת אדרת שיער והליכה יחף. משם עבר למנזר מבודד אף יותר שם חי כאנכוריט (anchoritic, ἀναχωρέω). הארכיבישוף מנדוסה המליץ עליו ב-1492 בפני המלכה איזבלה ככומר המוודה שלה. סיסנרוס הסכים בתנאי שבזמן שאינו עסוק בווידויי המלכה יוכל לחיות בקהילתו עם נזיריו, אך איזבלה התוודתה לעיתים כל כך תכופות עד שלא הצליח להגשים את מטרתו ולחיות במנזר. במהלך הווידויים שנגעו גם לעסקי המדינה נוכחה המלכה שסיסנרוס נותן לה עצות טובות ומינתה אותו ליועץ ואחר כך לקרדינל, מסופר כי סיסנרוס ניסה להתחמק ממשרות אלו והמשיך ללכת בגלימה פרנסיצקנית ויחף עד שהאפיפיור ציווה עליו להחליף את מלבושו ללבוש השרד של הקרדינלים.
סיסנרוס הנהיג רפורמה בקרב הנזירים בספרד ואילץ אותם לדבוק בתקנות. הדפיס את הפוליגוטה הקומפלוטנסית (על שם העיר בה הודפס).
סיסנרוס ייסד את אוניברסיטת קומפלוטנסה בעיר אלקלה דה אנארס.
פסק דין בנק המזרחי
פסק הדין דן בסתירה בין חוק רגיל שחוקקה הכנסת לבין חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. השאלה המשפטית המרכזית הייתה האם בית המשפט מוסמך לבטל תיקון לחוק ההסדרים הפוגע בזכות לקניין (אשר מוגנת על ידי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו), מכיוון שחוק יסוד נמצא במדרג נורמטיבי גבוה יותר מחוק רגיל.
חוקי היסוד ו'חוק גל'
בחודש מרץ 1992 אישרה הכנסת בקריאה שלישית שתי הצעות לכינון חוקי יסוד חדשים: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק. חוקי יסוד אלו עיגנו הגנה חוקתית על מגוון זכויות, כמו הזכות לחיים, הזכות לחירות, זכות הקניין, הזכות לפרטיות וחופש העיסוק. חוקי יסוד אלו היו חוקי היסוד הראשונים שעיגנו באופן מפורש זכויות אדם ואת ההגנה עליהן (חוקי היסוד שקדמו להם עסקו בעיקר ברשויות המדינה).
בשנת 1992 חוקקה הכנסת תיקון לחוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי, תשנ"ב-1992 (התיקון נכנס לתוקף ב-13 באוגוסט 1993). תכליתו של חוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי הייתה לפתור את המשבר הכלכלי הקשה של המגזר, ולשקמו. החוק מבוסס על שני עקרונות: העדפת שיקום עסקים ומשקים חקלאיים על פני פירוקם, תוך הימנעות מהזרמת כספים מהקופה הציבורית למען השיקום. לאור שני עקרונות אלו החליט המחוקק להתערב ולקבוע הסדר שיגביל את גביית החובות בגין הלוואות שניתנו לחלק מן המגזר החקלאי. סעיף 7 לחוק קבע, כי נושים (בעלי חוב) לא יוכלו להמשיך בהליכי גביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי או לפתוח בהליך חדש לגביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי, אלא בהתאם להוראותיו של החוק. משמעות הדבר הייתה פגיעה בזכותם של הבנקים, שהעניקו הלוואות למגזר החקלאי, לקבל בחזרה את ההלוואות. בין היתר נקבע בתיקון, כי יורחבו סמכויות המשקם לקבוע האם חוב הוא "חוב בסיסי" (שהאפשרות לממש או לגבות אותו הוגבלה); ובמקביל נשללה סמכותו של בית המשפט לדון בכך ולהסדיר חובות אלו.
ראשיתו של ההליך הייתה בתביעות כספיות שהוגשו בגין חוב של חקלאים. בהתבסס על התיקון לחוק, הגישו החקלאים הנתבעים בקשה להורות על הפסקת ההליכים והעברתם למשַקֵּם. הנושים טענו כי התיקון לחוק ההסדרים פוגע בקניינם ולכן הוא בטל, כיוון שהוא מרחיב את סמכותו של המשקם בתחום בירור החובות ושולל את סמכותו של בית המשפט להיזקק לתביעות בעניינים אלו.
בבתי המשפט המחוזיים (שדנו בהליכים השונים) ניתנו החלטות סותרות. חלק מבתי המשפט המחוזיים דחו את טענת המלווים, וקבעו שהתיקון לחוק אינו פוגע בזכות הקניין. מנגד, באחת ההחלטות נקבע כי החוק פוגע בזכות לקניין ולכן הוא בטל. בעקבות זאת הגישו המלווים ערעור לבית המשפט העליון.
הערעור נדון בהרכב מורחב של תשעה שופטים, ביניהם שניים מנשיאי בית המשפט העליון: הנשיא החדש אהרן ברק והנשיא הפורש מאיר שמגר.
תקפותו של חוק גל
המערערים טענו כי חוק ההסדרים פוגע בזכותם לקניין, כיוון שהוא מאפשר להפחית את החוב של החייבים כלפיהם. לטענתם, החוק סותר את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, האוסר על פגיעה בקניינו של אדם אלא בתנאים שנקבעו בפסקת ההגבלה של חוק היסוד, ולכן הוא בטל.
השופטים דחו פה אחד את טענת הבנק, וקבעו כי החוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה. לצד זאת, דנו השופטים בהרחבה בשאלות החוקתיות העולות מחוקי היסוד ובשאלת ביטולם של חוקים הסותרים את חוקי היסוד.
סמכות הביקורת השיפוטית
כל שופטי ההרכב המורחב סברו כי אכן בסמכותו של בית המשפט לבצע ביקורת שיפוטית על חוק של הכנסת ולפסול אותו, אם תוכנו עומד בסתירה לזכות המוגנת בחוקי היסוד החדשים. רוב השופטים קבעו כי לחוקי היסוד מעמד חוקתי ושחקיקה רגילה אינה יכולה לסתור אותם. השופט מישאל חשין התנגד לקביעה שחוקי היסוד הם בעלי מעמד חוקתי, אך סבר שלכנסת יש סמכות להגביל חקיקה של עצמה גם בחוק רגיל, ולכן יפסול בית המשפט חקיקה שסותרת את חוקי היסוד החדשים. השופט צבי טל כתב כי "אינני סבור שההכרעה בכל השאלות הללו דרושה לצורך העניין שלפנינו... בשעתו הצטרפתי לחוות-דעתו של חברי, השופט ד' לוין... לעניין מעמדם העליון במידרג הנורמאטיבי של חוקי היסוד, שלאורם נבחנת החקיקה הרגילה של הכנסת - ודייני בכך."
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
אה"מ פרינס אוף ויילס (באנגלית: HMS Prince of Wales) הייתה אוניית מערכה של הצי המלכותי הבריטי, מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האונייה התפרסמה בזכות קריירה קצרה אך פעילה מאוד, שבמהלכה השתתפה בקרב ימי נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, והובילה את ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, למפגש היסטורי עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, מפגש שהוליד את האמנה האטלנטית. האונייה הוטבעה על ידי מפציצים יפניים, אירוע שסימל את שקיעתה של אוניית המערכה מול נושאת המטוסים, שעלתה לגדולה כאוניית הראשה החדשה.
פסק דין בנק המזרחי
סמכות הביקורת השיפוטית
לימים הגדיר ברק את פסק הדין כחשוב ביותר של בית המשפט העליון, במסגרתו עשה בית המשפט מעשה מכונן אשר "מפרש את התהליך ההיסטורי שהביא לחקיקת חוקי היסוד ומסיק ממנו את קיומה של חוקה".
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
בנייה ומתן השם
ב-1922 חתמו חמש המעצמות הימיות הגדולות בעולם – ארצות הברית, בריטניה, הקיסרות היפנית, צרפת ואיטליה – על אמנת וושינגטון, שמטרתה הייתה להטיל מגבלות על בניית אוניות מלחמה חדשות. זאת, כדי למנוע מרוץ חימוש ימי, כמו זה שהיה בין בריטניה וגרמניה לפני מלחמת העולם, והיה אחד הזרזים המשמעותיים לפריצת המלחמה. על פי ההסכם, הוטלו מגבלות על מספר האוניות שמותר היה לכל מדינה לבנות, ונקבעה רף עליון להדחק של כל אונייה ורף עליון לסך כל ההדחק של כלל אוניות הצי של כל מדינה; בנוסף, הוטלו הגבלות על קוטר התותחים. אמנת וושינגטון אושררה ב-1930 באמנת לונדון הראשונה, אך בתוך כמה שנים הודיעו יפן ואיטליה על פרישתן מן ההסכם, והחלו בבניית אוניות מערכה חדישות. הדבר עורר דאגה בבריטניה, שאוניות המערכה שלה היו מיושנות יחסית.
פסק דין בנק המזרחי
חידושים מרכזיים
החידושים החוקתיים בפסק הדין כללו שתי נקודות שמהוות את היסוד למהפכה החוקתית:
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
בנייה ומתן השם
בשל דאגה זו הזמינה האדמירליות הבריטית סדרה חדשה של אוניות מערכה, אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי. האוניות הוזמנו בתקופה שבה מגבלות אמנת וושינגטון ואמנת לונדון עדיין היו בתוקף, ולכן הוגבל קוטר תותחי האוניות ל-14 אינץ' (356 מ"מ), כפי שקבעו ההסכמים. אלו היו אוניות המערכה היחידות שנבנו על פי המגבלות שנקבעו, היות שתוך זמן קצר הסתבר לבריטים ששאר השותפות להסכם מתעלמות מתוכנו – אלא שבשלב זה כבר היה מאוחר מכדי שניתן יהיה לשנות את התכנון.
פסק דין בנק המזרחי
חידושים מרכזיים
דיון נוסף בפסק הדין עסק במבחן המידתיות שבפסקת ההגבלה בחוקי היסוד. הכרעת השופטים בשאלה זו הרחיבה את שיקול הדעת של בית המשפט בבואו לדון בחוקתיותו של חוק: בפסקת ההגבלה שבחוקי היסוד, מתוארת פגיעה אפשרית בזכויות המנויות בחוקי היסוד:.
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
בנייה ומתן השם
"פרינס אוף ויילס" נקראה בתחילה המלך אדוארד השמיני, על שם אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת. ואולם, לאחר שזה האחרון ויתר על כסאו בדצמבר 1936, שונה שמה המיועד של האונייה, עוד לפני שהוחל בבנייתה. בכך הפכה אוניית מערכה זו לאונייה השביעית בצי הבריטי הנושאת את השם "פרינס אוף ויילס". העבודה עצמה החלה ב-1 בינואר 1937, והיא הושקה ב-3 במאי 1939. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר עדיין הייתה האונייה בשלבים אחרונים של התאמות. פרוץ המלחמה הביא להאצת הבנייה של האונייה ושל אוניית האחות, אה"מ המלך ג'ורג' החמישי, אך עיכובים באספקת כנות התותחים עיכבו את השלמתה.
"פרינס אוף ויילס" הייתה בנמל ליברפול, בהשלמות אחרונות כאשר נפגעה בההפצצות הגרמניות על העיר, באוגוסט 1940. פצצה אחת נפלה בין האונייה לבין דופן המבדוק שבו שהתה האונייה, החטיאה עגורן 100 טון סמוך, והתפוצצה ליד אחד מהסנפירים שבתחתית גוף האונייה, עיקמה כמה מלוחות הפלדה שבדופנה. האדמירליות הבריטית החליטה שהאונייה תהיה חיונית במקרה שאוניות המערכה הגרמניות, "ביסמרק" ו"טירפיץ" יופעלו על ידי הצי הגרמני. השלמת בנייתה של האונייה הואצה, והיא נכנסה לשירות באופן רשמי ב-19 בינואר 1941. עם זאת, האונייה הושלמה רק כחודשיים וחצי לאחר מכן, ב-31 במרץ 1941.
פסק דין בנק המזרחי
חידושים מרכזיים
בפסק הדין נקבע כי למידתיות שלושה מבחנים: המבחן השלישי היה שנוי במחלוקת בקרב השופטים. הנשיא לשעבר שמגר סבר כי יש להשתמש רק בשני המבחנים הראשונים, וכי אין זה מתפקידו של בית המשפט לדון בשאלת האיזון הראוי בין התכלית לפגיעה. לעומתו הנשיא ברק סבר כי יש להוסיף גם את המבחן השלישי. מבחן זה העניק לבית המשפט שיקול דעת רחב בשאלה הערכית של האיזון בין התועלת לבין הפגיעה.
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
שירות באוקיינוס האטלנטי
ב-18 במאי 1941 יצאה אוניית המערכת הגרמנית "ביסמרק", מנמל המבורג לכיוון האוקיינוס האטלנטי, כשאליה נלווית הסיירת הכבדה "פרינץ אויגן". "ביסמרק" הייתה איום חמור מאוד על השיירות הבריטיות באוקיינוס האטלנטי, בשל חימושה, שריונה הכבד ומהירותה הרבה. רק אוניות המערכה הבריטיות היו יכולות להוות איום עליה (אם כי הנזק המשמעותי שגרם לעצירתה נגרם בסופו של דבר על ידי מפציצי טורפדו). בשל כך נשלחו האוניות "פרינס אוף ויילס" וסיירת המערכה הוּד (HMS Hood) צפונה, כדי ליירט את "ביסמרק", שהפליגה לנורווגיה ולאחר מכן הקיפה את איסלנד מצפון, ושייטה דרומה בים גרינלנד דרך מצר דנמרק אל לב האוקיינוס האטלנטי. שתי האוניות הבריטיות פגשו את "ביסמרק" ו"פרינץ אויגן" בין גרינלנד לאיסלנד ב-24 במאי 1941. "הוּד" הייתה אונייה ישנה יחסית, ולעומתה "פרינס אוף ויילס" הייתה אונייה חדשה, עדיין בשלבי הייצור האחרונים (על סיפונה היו טכנאים אזרחיים, שהפליגו עמה כדי להשלים את עבודתם), ועם צוות לא מנוסה. "הוּד" נפגעה באחד המטחים הראשונים מפגז שחדר באופן מקרי למחסן התחמושת שלה, וגרם להתפוצצותה ולטביעתה המידית על כל צוותה, למעט שלושה ניצולים.
פסק דין בנק המזרחי
הכנסת כרשות מכוננת
הגישה הראויה, לפי ברק, היא שנתונה לכנסת הסמכות ליתן חוקה לישראל. מקור כוחה של הכנסת הוא בנתון החוקתי המרכזי, שלפיו נתונה לכנסת הסמכות המכוננת, כלומר הסמכות ליתן חוק לישראל. סמכות זו אין הכנסת יוצרת לעצמה; אין היא ניתנת לכנסת מכוח חוק יסוד או מכוח חוק שהכנסת חוקקה. ביסוד תורת הסמכות המכוננת של הכנסת עומדת התפיסה כי סמכותה המכוננת של הכנסת באה לה מהריבון, כלומר מהעם. מכוח סמכות מכוננת זו מעניקה הכנסת חוקה לישראל (בדמות חוקי היסוד). מכוחם של אלה ניתנת לכנסת הסמכות לחוקק חוקים "רגילים" וכן להפעיל סמכויות אחרות. לביסוסה של גישה זו ברק נוקט בשלושה מודלים משפטיים, שדי בכל אחד מהם כדי לבסס את תורת הסמכות המכוננת, והעובדה ששלושתם מובילים כולם לאותה תוצאה מעניקה לה משנה תוקף: המשותף לשלושת המודלים הוא, כי הסמכות המכוננת של הכנסת תמיד שאובה מן העם. חוקה היא פעולה היוצרת שלטון: העם הוא הקובע - על-פי תפיסתו החברתית במהלך ההיסטוריה שלו בידי מי הסמכות העליונה במדינה, ומהו כלל ההכרה שבה. המציאות המשפטית-חברתית של היום מאפשרת לבית המשפט העליון - אשר מפעיל את כלל ההכרה - לקבוע כי הכנסת בעלת סמכות מכוננת ומחוקקת גם יחד, וכי בכוננה חוקה היא יכולה להגביל את כוח החקיקה הרגיל שלה. כוחה של הכנסת להכין חוקה הוא זמני ויסתיים כאשר הכנסת תקבע כי נסתיים מפעל החוקה.
ישראל כדמוקרטיה חוקתית
דמוקרטיה אמיתית, לפי ברק, מכירה בכוחה של חוקה אשר משריינת את ערכי היסוד של השיטה ואת זכויות האדם הבסיסיות, בפני כוחו של הרוב. הגבלה כזו על עקרון שלטון הרוב אינה פוגעת בדמוקרטיה, אלא היא מהווה את הגשמתה במלואה. דמוקרטיה של רוב בלבד, שאינה מלווה בדמוקרטיה של ערכים, היא דמוקרטיה פורמלית בלבד. דמוקרטיה אמיתית היא זו המגבילה את כוחו של הרוב מלפגוע בזכויות היסוד של מיעוט. התרבות הפוליטית והמשפטית בישראל גורסת כי את העם שואלים בבחירות הנערכות לכנסת. בחירות נערכו בישראל, ושאלות החוקה וחוקי היסוד היו על סדר היום. העם נשאל ואמר את דברו. על-כן, אין צורך לפנות לעם באופן מיוחד כדי לאשר חוקי יסוד, למרות שפנייה כזו עשויה להיות רצויה.
בבסיס הביקורת השיפוטית על חוקתיות החוק עומד עקרון שלטון החוק או, נכון יותר, שלטון החוקה או המשפט. הביקורת השיפוטית על חוקתיות החוק נגזרת מעקרון הפרדת הרשויות. סמכותה של הרשות המחוקקת היא לחוקק חוקים, ופרשנות החוקה היא תפקידו של בית המשפט בהפרדת הרשויות. לשאלה, אם הביקורת השיפוטית היא דמוקרטית, ניתן ליתן תשובה פורמלית שלפיה בביקורת שיפוטית על חוקתיות החוק מגשים בית המשפט את החוקה ואת חוקי היסוד. בצד התשובה הפורמלית קיימת תשובה מהותית, הקובעת כי ביקורת שיפוטית על חוקתיות החוק היא חלק אינטגרלי של מהות הדמוקרטיה, שכן דמוקרטיה אינה רק שלטון הרוב. דמוקרטיה היא גם שלטונם של ערכי היסוד וזכויות האדם כפי שנתגבשו בחוקה. הביקורת השיפוטית מבטאת את ערכיה של החוקה ואת תפיסות היסוד של החברה, בתנועתה על פני ההיסטוריה. משום שהשופט אינו נבחר על ידי העם במישרין ואינו מציג מצע פוליטי או חברתי, הוא מסוגל לתת ביטוי לתפיסות העומק של החברה. לשם כך עליו לפעול באובייקטיבית שיפוטית - עליו לשקף את השקפותיה של החברה ולא את השקפותיו שלו.
תפקידו של בית המשפט מקבל משנה תוקף עם חקיקת חוקי היסוד בדבר זכויות האדם. סביב זכויות האדם נבנו חומות מגן, שעל שמירתן מופקד בית משפט. עליו הוטל התפקיד החוקתי לשמור על תפיסות היסוד ועל ערכי היסוד של החברה הישראלית, כפי שמצאו ביטוי בחוקי היסוד. עליו לאזן בין עקרונות היסוד המבוטאים בחוקי היסוד לבין צורכי הטווח הקצר של היום-יום. לטענת רבים, ובראשם הנשיא ברק, פסק הדין מניח את היסודות הנורמטיביים למהפכה החוקתית לאור חוקי היסוד החדשים: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד חופש העיסוק.
מעמדם של חוקי היסוד
כרשות מכוננת, הכנסת גם רשאית לכבול את כוחה לשנות את חוקי היסוד ובכך להקנות להוראותיה החוקתיות מעמד משוריין של "נוקשות". כוחה של הכנסת לכבול את עצמה ובכך "לשריין" את הוראותיה נגזר מעצם ההסמכה לכינונה של חוקה פורמלית. בהיעדר הוראות הדנות ב"נוקשות" חוקי היסוד ניתן לשנות את חוקי היסוד בחוק יסוד שנתקבל ברוב רגיל. היעדרה של הוראת כבילה שולל את "נוקשותו" של חוק היסוד לעומת חוקי היסוד האחרים ומאפשר לחוק יסוד מאוחר, שנתקבל ברוב רגיל, לשנותו או לפגוע בו. אין בהיעדר הכבילה הורדת מעמד חוק היסוד לדרגה של חוק רגיל. חוק יסוד שאינו נהנה מנוקשות הוא חוק יסוד. אין הוא חוק "רגיל" ואין לשנותו בחוק רגיל.
כינונו של חוק יסוד מצוי בדרגה הנורמטיבית הגבוהה ביותר. אין לשנות חוק יסוד או הוראה מהוראותיו אלא בחוק יסוד. ניתן יהא לשנות חוק יסוד בחוק רגיל, רק אם חוק היסוד יקבע זאת במפורש. שינויו של חוק היסוד באמצעות חוק יסוד אחר יכול שיהא מפורש ויכול שיהא משתמע; שני חוקי יסוד מצויים באותה רמה נורמטיבית, ועל-כן יחולו עליהם הכללים בדבר יחסים בן שתי נורמות שוות מעמד.
זכות הקניין כזכות חוקתית
לפי הנשיא ברק זכות הקניין קיבלה מעמד חוקתי במסגרת סעיף 3 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, הקובע: "אין פוגעים בקניינו של אדם". עם זאת, זכות הקניין - כשאר הזכויות הקבועות בחוק היסוד - אינה מוחלטת. כלומר ניתן לפגוע בה, ובלבד שהחוק הפוגע מקיים את דרישותיה של פסקת ההגבלה. למושג "קניין" משמעויות שונות, על פי ההקשר בו הוא מופיע. במישור החוקתי מונחת ביסוד הזכות ההגנה על הרכוש. קניין הוא כל אינטרס, אשר יש לו ערך כלכלי. על כן, משתרע הקניין לא רק על "זכויות קנייניות" (במובן שניתן להן במשפט הפרטי - כגון, בעלות, שכירות וזיקת הנאה) אלא גם על חיובים וזכויות בעלי ערך רכושי שנרכשו על-פי המשפט הציבורי. הקניין מאפשר לבני האדם להפעיל את האוטונומיה של הרצון הפרטי שלהם. מכאן הקשר בין ההגנה על הקניין לבין ההגנה על כבוד האדם.
ההגנה על זכות חוקתית
זכויות האדם, המנוסחות בחוקי היסוד במונחים מוחלטים, הן זכויות יחסיות. כבוד האדם, החירות, הקניין, התנועה, הפרטיות וחופש העיסוק אינן זכויות מוחלטות. הן ניתנות לפגיעה לשם שמירה על המסגרת החברתית. חוקתיות הפגיעה אינה מנמיכה את מעמדן החוקתי של זכויות האדם. חוקתיות הפגיעה משמעותה כי זכות האדם החוקתית ניתנת לפגיעה על ידי חקיקה רגילה, אם חקיקה זו מקיימת אמות מידה הקבועות בחוקה. במצב דברים שבו חוק-יסוד: חופש העיסוק וחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו אינם כוללים הוראה מפורשת בדבר התרופה הניתנת כאשר חוק פוגע בזכות חוקתית, המסורת המשפטית מחייבת את המסקנה כי התרופה על אי-חוקתיות החוק היא בטלותו וכי הסמכות לקבוע את דבר האי-חוקתיות נתונה לבתי המשפט.
היקפה של הזכות נקבעת בפרשנותה. זוהי פרשנות חוקתית, הנעשית על-פי המידה של התכלית החוקתית, הנלמדת מהלשון, מההיסטוריה, מהתרבות ומעקרונות היסוד. על רקע תפיסה פרשנית זו יש לנתח את הזכות החוקתית לקניין הקבועה בסעיף 3 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. היא אבן הפינה של המשטר הליברלי, והיא תפסת מקום מרכזי כערובה לקיומן של זכויות אחרות. הדרישה, כי החוק העומד למבחן יפגע בזכות המוגנת במידה הקטנה האפשרית, היא לב לבו של מבחן המידה שאינו עולה על הנדרש. ברבים מן המקרים התכלית היא ראויה, וקיים קשר ראציונאלי בין התכלית לבין האמצעי שנבחר. נקודת ההכרעה מתמקדת בשאלה אם המחוקק בחר את האמצעי שפגיעתו קטנה ביותר. לעיתים קרובות ניתן לקיים את דרישותיה של פסקת ההגבלה בדרכים שונות.
חוק יסוד הוא חלק מהחוקה. בכינונו אנו מצויים בדרגה הנורמטיבית הגבוהה ביותר. מכאן מתבקש שאין לשנות חוק יסוד או הוראה ממנו אלא בחוק יסוד. ניתן יהיה לשנות חוק יסוד בחוק רגיל רק אם חוק היסוד יקבע זאת במפורש. פסקת ההגבלה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו קובעת ארבעה מבחנים מצטברים לחוקתיותו של חוק הפוגע בזכות אדם חוקתית:
השופט יצחק זמיר
לפי השופט זמיר, המקור לכוחה של הכנסת לכבול עצמה נובע מן המעמד ההיסטורי של הכנסת כאספה המכוננת - הדבר נכון מבחינה מהותית ומבחינה צורנית. התאוריה בדבר אספה מכוננת מקובלת במדינות רבות ואף רווחת במשפט בארץ. התאוריה מציעה הסבר עיוני ומספקת מכשיר מעשי, הן לכנסת והן לבית המשפט, לצורך טיפול נאות בנושאים חוקתיים. על-כן, לדעת זמיר, זוהי התאוריה העדיפה.
זמיר התייחס גם למבחן המידתיות - "ובמידה שאינה עולה על הנדרש" - לפיו בוחנים אם פגיעה בזכות חוקתית היא מותרת או לא. בסוגיה זו קבע זמיר את המבחן שהתקבל כהלכה המחייבת לבחינת חוקיותה של פגיעה בזכות חוקתית. זמיר מציע לאמץ מבחן משולש שיבחן את ההתאמה, הצורך והמידתיות. מבחן זה מקובל במדינות שונות וכן במשפט הבינלאומי. הוא חדר גם למשפט הישראלי, ואף מופעל במסגרת המשפט המינהלי הישראלי. לכן, אין זה סביר או רצוי לקבוע הלכה שונה במשפט החוקתי.
לכן, זמיר מצטרף לדעתו של ברק בשאלת סמכותה של הכנסת ובשאלת מבחן המידתיות. לעומת זאת, השופט זמיר מבקש להיזהר מאוד שלא לקבוע מסמרות בשאלה מהו קנין ומהי פגיעה בקנין. אם כל פגיעה בשווי רכושו של אדם (לרבות פגיעה בחיובים כספיים) היא פגיעה בקנין, נמצא כי ישנם חוקים רבים מאוד הפוגעים בקנין. ככל שיורחב ההיקף של הקנין כזכות חוקתית מוגנת, עלולה להיחלש עוצמת ההגנה על זכות זאת. ועל כך ניתן לומר: תפסת מרובה לא תפסת.
מרטון מילר
מרטון הווארד "מרט" מילר (באנגלית: Merton Howard "Mert" Miller; 16 במאי 1923 – 3 ביוני 2000) היה כלכלן אמריקאי יהודי. זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1990 ביחד עם הארי מרקוביץ' וויליאם שארפ.
פסק דין בנק המזרחי
סמכותה החוקתית של הכנסת
הסמכות החוקתית של הרשות המחוקקת הישראלית נובעת מן הכוח שהתגבש בידיה במהלך ההיסטוריה החקיקתית, על יסוד הנורמה הבסיסית שנולדה בראשיתה של המדינה ודברי החקיקה שהתוו את דרכה החוקתית של ישראל. לאורך שנים השתרשה הנורמה שיצירת חוקה היא מטלה המבוצעת בשלבים. שמגר סוקר את שתי התורות העיקריות המכירות בסמכותה של הכנסת ליצור חוקה: שתי התורות מגיעות למסקנה כי בית הנבחרים בישראל הוא בעל סמכות בתחום החוקתי, היינו: במישור העקרוני בכוחה של הכנסת לחוקק חוקה ואף להגביל את תוכנה של חקיקה עתידה, והגבלה כזו עומדת בעקרון החוקיות. לדעת שמגר, תורת הריבונות הבלתי מוגבלת עדיפה והיא מתארת באופן מדויק יותר את ההיסטוריה החקיקתית, את התפיסות המשפטיות המקבלות והמוכרות ואת פסיקתו של בית המשפט העליון בעבר. לשיטתו של שמגר, בכוחה של הכנסת, כבית המחוקקים הריבוני, לחוקק הוראות חוק מכל סוג ומכל תוכן, ובכלל זה לשריין בחקיקה, בהיבט הצורני או התוכני, ערכי יסוד של מדינת ישראל ולכבול בכך את עצמה וכל כנסת שאחריה. כרשות מכוננת, הכנסת רשאית לכבול את עצמה ולהסיר את המגבלות בדרכים שקבעה לעצמה.
גבולות כוחה של הכנסת לכבול את עצמה הם שאלה של מדיניות. הכנסת רשאית לכבול את כוחה לפי שיקול-דעתה: היא רשאית להגביל את צורת החקיקה ואת תוכן החקיקה. הרשות השופטת נותנת תוקף לרצונה של הכנסת להגביל את כוחה.
מרטון מילר
קורות חייו
נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. עבד במהלך מלחמת העולם השנייה ככלכלן במחלקת המיסים של משרד האוצר. דוקטור מטעם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בכלכלה משנת 1952.
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
שירות באוקיינוס האטלנטי
"פרינס אוף ויילס" נפגעה משבעה פגזים שירו תותחיה הכבדים של "ביסמרק", ורוב החימוש שלה הוצא מכלל שימוש, כתוצאה מפגיעות שספגו או תקלות טכניות, והאונייה נסוגה תחת מסך עשן. "פרינס אוף ויילס" הצליחה לפגוע שלוש פעמים ב"ביסמרק", אחת מהן במכל דלק קדמי. הפגיעה אילצה את "ביסמרק" לפנות לצרפת לתיקונים, דבר שהביא בסופו של דבר להטבעתה בידי הצי הבריטי. "פרינס אוף ויילס" הצטרפה לסיירות "ספוק" (Suffolk) ו"נורפוק" (Norfolk) שהמשיכו לעקוב אחרי "ביסמרק". לאחר חצות הוחלפו מטחים נוספים בין הספינות. 12 שעות לאחר מכן נאלצה "פרינס אוף ויילס" לנתק מגע בשל מחסור בדלק, וחזרה לבסיסה לתיקונים שנמשכו שישה שבועות.
מרטון מילר
קורות חייו
בשנת 1958 במכון קרנגי לטכנולוגיה (היום אוניברסיטת קרנגי מלון), שהיה בית הספר המוביל למנהל עסקים בגישתו המחקרית, החל לעבוד עם פרנקו מודיליאני לשם כתיבת "עלות ההון, מימון חברות ותאוריית ההשקעה" שקרא תיגר על ההנחה הרווחת לפיה תאגיד יוכל להקטין עלויות המימון על ידי מציאת יחס הון-חוב אופטימלי. לפי מודל מודיליאני ומילר, מצד שני, אין יחס נכון, לכן מנהלי חברות צריכים למזער התחייבויות המס ולמקסם את הרווח הנקי ללא קשר ליחסי הון-חוב.
למשפט מצדו התאורטי יש ערך רב למרות שתנאיו המוקדמים (העדר עלות עסקה ומידע מושלם) אינם מתקיימים במציאות משום שהוא מספק כלים לקביעת מבנה ההון של החברה מתוך הבנת ההשפעה שיש לו על ערכה.
הגה גם את "עקרון אי הרלוונטיות" לפיו ערכה של חברה אינו תלוי באופן שבו היא מממנת את פעילותה, על ידי הון, מכירת מניות או על ידי חוב, הנפקת איגרות חוב. ואף הראה כי מחירי מניות בפועל אינם מושפעים ממבנה ההון. האנלוגיה שלו הייתה לפיצה שיכולה להיחתך בדרכים רבות אמנם הכמות תישאר לעולם זהה.
בין תלמידיו נמנים: יוג'ין פאמה מייקל ג'נסן (ג'נסן ומקלינג), ריצ'רד רול ומיירון שולס.
מילר כתב והשתתף בכתיבתם של שמונה ספרים. בשנת 1976 התמנה לנשיא האיגוד הפיננסי האמריקאי. היה חבר סגל בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו בשנים 1961 - 1993. היה דירקטור ציבורי בבורסת הנגזרות של שיקגו (בורסת האופציות והחוזים העתידיים הוותיקה בעולם) בשנים 1983 - 1985 ובבורסת הסחורות של שיקגו החל משנת 1990 ועת למותו בשיקגו בשנת 2000.
אה"מ פרינס אוף ויילס (53)
שירות באוקיינוס האטלנטי
באוגוסט, הפליגה "פרינס אוף ויילס" למערב האוקיינוס האטלנטי, כשעל סיפונה ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל. צ'רצ'יל היה בדרכו לפגישה סודית עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, פגישה שהתקיימה בים, במפרץ ארג'נטייה, ליד האי ניופאונדלנד. הפגישה נמשכה מ-10 עד 12 באוגוסט 1941, ובמהלכה חתמו שני המנהיגים על האמנה האטלנטית. האמנה קבעה עקרונות כלליים משותפים לבריטניה ולארצות הברית, וסימלה את תחילת הדרך המשותפת במאבקן במדינות הציר.
שירות במזרח
האדמירליות הבריטית הייתה מודאגת מאוד מהתעצמותו של הצי הקיסרי היפני, וב-25 באוקטובר 1941 נשלחה "פרינס אוף ויילס", יחד עם שתי משחתות, לסינגפור, שם נועדה להיות אוניית הדגל בצי המזרח הרחוק, שנקרא כוח Z. "פרינס אוף ויילס" הגיעה ליעדה בתחילת דצמבר, שם חברה לסיירת המערכה ריפלס (Repulse). נושאת המטוסים החדשה אינדומיטבל (Indomitable) הייתה אמורה להצטרף גם היא לכוח, אך היא עלתה על שרטון בהפלגת הבכורה שלה ליד ג'מייקה ונזקקה לתיקון. התיקונים גרמו לעיכובה, עיכוב שהתברר כגורלי לכוח Z.
כוח Z היה אמור לשמש כהרתעה מול היפנים, אך היפנים לא נרתעו. בבוקר 7 בדצמבר 1941 השמידו מטוסי הצי היפני את אוניות המערכה של צי ארצות הברית שעגנו בנמל הפנינים בהוואי; שעות ספורות לאחר מכן, בבוקר ה-8 בדצמבר 1941 (ההבדל בשעות ובתאריך נובע ממיקומם של האתרים משני צידי קו התאריך הבינלאומי) תקפו היפנים את הפיליפינים ואת סינגפור, והחלו בהנחתת כוחות במלאיה, כוחות שהחלו להתקדם לכיוון סינגפור.