cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diorama
היסטוריה
שירי הלהקה זוכים להצלחה ולהשמעות רבות במועדונים המשתייכים לסצנת המוזיקה האלטרנטיבית. נכון ל-2013, הלהקה קיימה מעל ל-150 הופעות ביותר מ-20 מדינות, ביניהן מקסיקו, רוסיה, קנדה, סרביה וישראל. ב-23 בפברואר 2012 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב. ב-4 באוקטובר 2018 הופיעה הלהקה בשנית בישראל, במועדון הגגארין בתל אביב.
חלק מחברי הלהקה לוקחים חלק במקביל בפרויקטים נוספים: טורבן ונט היה חבר בלהקת הדארק וייב "Diary of Dreams". פליקס מארק הוא סולן להקת הסינת'פופ "Frozen Plasma", שיתף פעולה במספר שירים עם פרויקט הפיוצ'רפופ "Mental Discipline", והוציא שני אלבומי סולו: "Pathways" (2008) ו-"Parallel Worlds" (2011).
זכויות להט"ב בקוריאה הדרומית
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקוריאה הדרומית מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים הייתה חוקית בשטחי המדינה מאז ומעולם, אם כי זוגות חד מיניים ומשקי בית שבראשם זוגות חד מיניים אינם זכאים להכרות המשפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
טרנסג'נדרים רשאים לעבור ניתוח להתאמה מגדרית בדרום קוריאה לאחר גיל 20, ולשנות את פרטי המגדר שלהם במסמכים רשמיים. הזמרת-שחקנית הדרום קוריאנית, האריסו, ידועה בתור האדם הטרנסג'נדר הראשון של דרום קוריאה בתעשיית הבידור, בעוד בשנת 2002 הפכה לאדם השני במדינה אשר שינה מגדר באופן חוקי.
היסטוריה
הומוסקסואליות מעולם לא הייתה מוגדרת כפלילית בדרום קוריאה בעוד גיל ההסכמה מוגדר כשווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 14 שנים. אף על פי שישנם מעט אזכורים להומוסקסואליות בספרות הקוריאנית או בדיווחים היסטוריים מסורתיים, מספר חברי אצולה ונזירים בודהיסטים הצהירו על משיכתם לבני אותו המין או היו מעורבים איתם באופן פעיל לאורך השנים.
בתקופת שושלת שילה, היה ידוע על מספר גברים ונשים אצילות שעסקו בפעילות הומוסקסואלית והביעו את אהבתם לאדם מאותו המין. בין אלה היה המלך הייגונג. בנוסף, הווארנג, הידועים גם בתור "האבירים הפורחים" או "הנערים הפורחים", היו קבוצה מובחרת של לוחמי שילה זכרים, המפורסמים בהומואירוטיות ובנשיות שלהם. הסאמגוק יוסה, אוסף של אגדות קוריאניות וסיפורים היסטוריים, מכיל פסוקים החושפים את הטבע ההומוסקסואלי של הווארנג.
בתקופת, המלך מוקג'ונג (980–1009) והמלך גונגמין (1325–1374) היו מתועדים שניהם כמי ששמרו מספר ונצ'ונג ("מאהבים גברים") בחצרותיהם כ-"מלווים של האח הקטן" (צ'ג'ווי) ששירתו עבורם כשותפים רומנטיים. לאחר מות אשתו, המלך גונגמין אף הרחיק לכת ויצר משרד שמטרתו היחידה הייתה לחפש ולגייס צעירים מכל רחבי הארץ לשרת בחצרו. לאחרים, כולל המלך צ'ונגסון, היו מערכות יחסים ארוכות טווח עם גברים. אלה שהיו במערכות יחסים חד-מיניות כונו יונגיאנג ג'יצ'ונג, שתרגומם היה נתון לוויכוחים, אך בדרך כלל נתפס כמשמעות "הדרקון והשמש". בעידן שושלת ג'וסון, היה ידוע על מספר אצילים בהם גברים ונשים שניהלו יחסים חד-מיניים, כולל בת הזוג המלכותית סאונה-בין בונג, שהייתה בת זוגו השנייה של מונג'ונג מג'וסון וכלתו של המלך סג'ונג שגורשה אחריו, בעוד התגלת כי הייתה מקיימת יחסים הומוסקסואלים עם אחת המשרתות שלה. במהלך תקופה זו, היו קבוצות תיאטרון נודדות הידועות בשם נאמסדאנג שכללו גברים קטינים שנקראו מידונג ("בנים יפים"). הלהקות סיפקו "סוגים שונים של בידור, כולל מוזיקת להקה, שירים, ריקודים רעולי פנים, קרקס והצגות בובות" לעיתים עם ייצוגים גרפיים של יחסים רומנטיים. הנאמסדאנג הופרדו מאוחר יותר בשתי קבוצות אשר נקראו כ-"חברי הבוץ'" ו-"המלכות".
התפשטות הנאו-קונפוציאניזם בדרום קוריאה עיצבה את מערכת המוסר, אורח החיים והיחסים החברתיים של החברה הקוריאנית. הנאו-קונפוציאניזם שם דגש על ציות קפדני לסדר החברתי ולתא המשפחתי, שהתייחס עבור איחוד הטרוסקסואלי של בעל ואישה. הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים נתפסו כמפריעים למערכת זו ולכן נתפסו כ-"סוטים" או "בלתי מוסריים". מאז שנות ה-19, הנאו-קונפוציאניזם איבד השפעה רבה, אם כי עד היום, רעיונות ופרקטיקות קונפוציאניות מגדירים באופן משמעותי את התרבות והחברה של דרום קוריאה.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
קוריאה הדרומית אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות). בשנת 2010, כ-31% ו-21% מהדרום קוריאנים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בהתאמה, תמכו בלגליזציה של נישואים חד מיניים, בעוד בשנת 2014, מספרים אלו הוכפלו ל-60% ו-40%. התמיכה בקרב אנשים מעל גיל 60, לעומת זאת, נותרה ללא שינוי יחסית (14% עד 15%) במחקרו של מכון אסאן לחקר מדיניות. סקר שנערך בדצמבר 2017 על ידי "Gallup Korea" עבור תאגיד השידור "MBC" ויושב ראש האספה הלאומית דיווח כי 41% מהדרום קוריאנים היו בעד התרתם של נישואים חד מיניים בעוד 53% התנגדו.
ב-7 בספטמבר 2013, במאי הסרטים קים ג'ו קוואנג-סו ובן זוגו קים סונג-הוואן הפכו לזוג ההומוסקסואלי הראשון בדרום קוריאה אשר התחתן בפומבי, אף על פי שנישואיהם לא הוכרו על פי החוק. באוקטובר 2014, מספר מחברי המפלגה הדמוקרטית הציגו הצעת חוק להכרה בשותפויות בין זוגות חד מיניים לאספה הלאומית אם כי ההצעה מעולם לא הובאה להצבעה.
ביולי 2015, השחקן קים ג'ו גוואנגסו ובן זוגו קים סונג-הוואן הגישו תביעה בדרישה למעמד חוקי לנישואיהם. התביעה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי במערב סיאול במאי 2016 ועל ידי בית משפט לערעורים בדצמבר 2016. לאחר מכן הודיעו בני הזוג כי יביאו את תביעתם לבית המשפט העליון.
בינואר 2021, המשרד לשוויון מגדרי ומשפחתי בסיאול הודיע כי יציע שינויים בתקנות האזרחיות והרווחה, כך שהורים חד מיניים ושותפים לא נשואים החיים משותפים יוכלו להפוך למשפחות חוקיות. אולם, גורם במשרד הצהיר כי הרפורמה תחול רק על זוגות הטרוסקסואלים באומרו "לא היה שום דיון ואפילו לא שיקול לגבי זוגות חד מיניים", אשר הצהיר במייל בעודו לא היה מורשה לדבר עם התקשורת בנושא וביקש להיות מיוצג באנונימיות.
הגנה מפני אפליה
החוק הלאומי לזכויות אדם שנחקק ב-2001, הקים את הוועדה הלאומית לזכויות האדם של קוריאה (NHRCK). לפי החוק הדרום קוריאני, ה-"NHRCK" היא ועדה עצמאית להגנה, תמיכה וקידום זכויות אדם. חוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם כולל במפורש נטייה מינית כעילה נגד אפליה. כאשר נמצא כי התרחשו מעשים מפלים על רקעו, הוועדה הלאומית לזכויות אדם של קוריאה עשויה לערוך חקירות על מעשים אלה ולהמליץ על אמצעי סיוע לא מחייבים, פעולות משמעתיות או לדווח עליהם לרשויות. השחקן הפופולרי קים ג'י-הו, אשר היה הומוסקסואל גלוי, מת מהתאבדות בתלייה ב-8 באוקטובר 2008. המשטרה ייחסה את התאבדותו לדעות קדומות פומביות נגד הומוסקסואליות. סקר משנת 2014 מצא ש-85% מהדרום קוריאנים האמינו שיש להגן על הומוסקסואלים מפני אפליה, בעוד על פי סקר עדכני יותר, שנערך בשנת 2017 על ידי "Gallup Korea", כ-90% מהמשיבים הדרום קוריאנים הצהירו כי הם תומכים בהזדמנויות תעסוקה שוות עבור אזרחי להט"ב.
עם זאת, החוק נגד אפליה של דרום קוריאה אינו אוסר על אפליה על רקע של נטייה מינית וזהות מגדרית. במהלך השנים הוצעו וננטשו חקיקות שונות נגד אפליה על רקע הנושאים. הצעת חוק בנושא הוגשה בשנת 2007 על ידי משרד המשפטים, אם כי קמה תנועת אופוזיציה שמרנית שהובילה לנטישתה. בשנת 2013 הוגשה הצעת חוק להכללת נטייה מינית, דת ואידאולוגיה פוליטית לחוק נגד אפליה במדינה בעודה זכתה להתנגדות עזה מצד קבוצות שמרניות.
במהלך האספה הלאומית ה-17, נערכה הצעת חוק נגד אפליה בחסות חבר האספה ההומוסקסואל, רוה הו-צ'אן המנוח. הצעת חוק נוספת ניתנה בחסות המחוקק לשעבר קוון יאנג-גיל במהלך האספה הלאומית ה-18. עם זאת, שתי הצעות החוק בוטלו לפני כל דיון שהתקיים בחקיקתן.
בשנת 2016, חברת שידור נוצרית ספגה סנקציה על ידי ועדת התקנים של קוריאה לתקשורת על שידור ראיון הומופובי גלוי נגד להט"ב בתוכנית רדיו, בה טען המרואיין כי אם יחוקק חוק נגד אפליה נגד להט"ב, "פדופיליה, בהמתיות וכו' יעברו לגליזציה" והוסיף כי דרום קוריאה "תהיה מוכה במחלות שאין לתאר כמו איידס".
ב-23 בדצמבר 2020, בדו"ח מיוחד שהוציאה הוועדה הלאומית לזכויות אדם, הדגיש הנשיא מון ג'יאה-אין את "הצורך בחקיקת שוויון" בעודו מכיר בהתנגדות מסוימת לחקיקת חוק נגד אפליה, אמר מון כי הוא מצפה שהאסיפה הלאומית "תדון באופן פעיל בחקיקה כזו בעתיד הקרוב". ועדת האו"ם למיגור אפליה נגד נשים, הוועדה לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, הוועדה לזכויות הילד, הוועדה לחיסול אפליה גזעית וועדת זכויות האדם המליצו על חקיקת נגד אפליה. כמועמד לנשיאות בשנת 2012, מון ציין אקט מקיף נגד אפליה כאחת מעשר העדיפויות העליונות של מדיניות זכויות האדם שלו. אם כי מאז שנכנס לתפקידו ב-2017, מון לא נקט בעמדה בולטת למען חקיקה זו על רקע התנגדות מתוך מפלגת השלטון השמרנית שלו, המפלגה הדמוקרטית.
במאי 2020, מספר כלי תקשורת קישרו מקבץ של מקרי הפצת מחלת הקורונה לקיומו של בר הומוסקסואלי בסיאול כאשר המאפיינים האישיים ובמקרים מסוימים גם עיסוקם של המבקרים, שוחררו לציבור. סקר של מרכז המחקר "Pew" בשנת 2020 הראה כי 44% מהדרום קוריאנים האמינו שהחברה אמורה לקבל נטייה הומוסקסואלית. דרום קוריאה רשמה את פער הדורות הגדול ביותר מבין 34 המדינות שנבדקו, כאשר 79% מבני הגילאים 18–29 הגיבו בחיוב בעוד 23% בלבד מבני 50 ומעלה. על פי סקר שנערך במאי 2021, 81% מהנשאלים הצהירו לא לשאלה "האם זה הוגן לפטר עובד על סמך נטייתו המינית" בעוד 12% הגיבו שכן.
פרובינציות, מחוזות וערים
במרץ 2010, מחוז דרום גיונגסאנג חוקק מדיניות נגד אפליה הקובעת כי "לא יופלו אזרחים, ללא סיבות סבירות, על רקע מין, דת, מוגבלות, גיל, מעמד חברתי, אזור מוצא, מדינת מוצא, מוצא אתני, מצב גופני כגון מראה חיצוני, היסטוריה רפואית, מצב משפחתי, דעה פוליטית ונטייה מינית". הבירה סיאול העבירה בספטמבר 2012 מדיניות אזורית אשר מטרתה להילחם באפליה על הטעמים המוזכרים בחוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם. העברת מדיניות זו זכתה להתנגדות עזה ואלימה מצד קבוצות דתיות-שמרניות.
באופן דומה, גם מחוז ג'ג'ו וגם מחוז צפון צ'ונגצ'ונג העבירו מדיניות דומה באוקטובר 2015 האוסרת אפליה מהסיבות המוזכרות בחוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם. מחוז דרום צ'ונגצ'ונג הלך בעקבותיהם באוקטובר 2018.
מספר סמכויות שיפוט ברמה שנייה חוקקו גם כן הוראות נגד אפליה המכסות נטייה מינית הכוללים את,
מאבק בבריונות ותקנות עבור תלמידים
מחוז גיונגגי אסר על בריונות נגד תלמידים על בסיס נטייתם המינית באוקטובר 2010. גוואנגג'ו הלך בעקבותיו באוקטובר 2011 וסיאול בינואר 2012. פקודת סיאול על הגנתם של ילדים ונוער כוללת גם זהות מגדרית, ובכך כוללת תלמידים טרנסג'נדרים גם כן. מחוז צפון ג'אולה חוקק פקודה האוסרת על בריונות נגד "מיעוטים מיניים" בינואר 2013.
ישנם דיונים הולכים וגדלים במחוז דרום גיונגסאנג, אינצ'ון,  ופוסאן על העברת חוק דומה בשטחם.
תקנות נוספות נגד אפליה
הגנות סמליות נוספות עבור "מיעוטים מיניים" כוללים שוטרים ואנשי משמר החופים האוסרים על קיום אאוטינג נגד אזרחי להט"ב. בנובמבר 2017 העבירה העיר ג'וג'ה מדיניות האוסרת על סוכנויות שידור להפיץ מידע המעודד אפליה נגד "מיעוטים מיניים". מחוז הונגצ'ון וגנגניונג הלכו בעקבותיה בנובמבר ובדצמבר 2018, בהתאמה.
הגנות חוקתיות
חוקת קוריאה הדרומית אוסרת אפליה על רקע מין, דת ומעמד חברתי. לפי משרד המשפטים, המונח "מעמד חברתי" כולל אזרחי להט"ב. עם זאת, אין טיפולים עבור קורבנות להט"ב על רקע אפליה ולעיתים דווח כי "הגנות" אלו אינן נאכפות דה פקטו.
שירות צבאי
השירות הצבאי מוגדר כחובה לכלל האזרחים הזכרים בדרום קוריאה. המתגייסים מתגייסים דרך מינהל כוח האדם הצבאי (MMA) אשר עורך "מבחן פסיכולוגי" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס. חברי צבא הומוסקסואלים בשירות פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או משוחררים בחוסר כבוד.
חוק העונשין הצבאי אינו עושה הבחנה בין פשעים בהסכמה ופשעים שאינם בהסכמה ומכנה יחסים רומנטיים בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי". בית משפט צבאי פסק בשנת 2010 כי החוק הזה אינו חוקי, וקבע כי הומוסקסואליות היא "נושא אישי לחלוטין". עם זאת, על פסק דין זה הוגש ערעור לבית המשפט החוקתי של דרום קוריאה, אשר ב-2011 אישר את חוקתיות החוק.
בשנת 2017, אמנסטי אינטרנשיונל האשים את הכוחות המזוינים של קוריאה הדרומית ב-"ציד מכשפות נגד הומוסקסואלים" עבור חשיפת והענשת אנשי צבא הומוסקסואלים, לאחר שהאשימו בפלילים 32 אנשי צבא בגין "מעשי סדום או התנהגות מחפירה אחרת", אשר כללו גזר דין של חייל הומוסקסואלי לשישה חודשי מאסר בפועל לאחר קיום יחסים בהסכמה עם חייל הומוסקסואל במקום פרטי.
בינואר 2020, הסמלת ביון הוי-סו הודחה מהצבא בשל היותה טרנסג'נדרית לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית בתאילנד בשנת 2019. הצבא דחה לאחר מכן את בקשתה להשבתה ביולי 2020. היו-סו הוגדרה כחיילת הטרנסג'נדרית הידועה הראשונה בהיסטוריית קוריאה הדרומית. בעודה הצהירה על החלטתה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית אמרה, "חשבתי שאסיים לשרת בצבא ואז אעבור את ניתוח המעבר ואז אחזור לצבא כחיילת. אבל הדיכאון שלי נעשה חמור מדי. אני רוצה להראות לכולם שאני גם יכולה להיות אחת החיילות הגדולות שמגנות על המדינה הזו". במרץ 2021 נמצאה גופתה של הוי-סו בביתה בגיל 23. עובדים מהמרכז הלאומי לבריאות הנפש "Sangdanggu" בו טופלה קראו עבור איתורה לאחר שלא הושגה עבור יצירת קשר. ב-7 באוקטובר 2021, בית המשפט בדרום קוריאה קבע כי שחרורה הצבאי היה איננו חוקי וביטל את קיומו.
זהות מגדרית
בית המשפט העליון של דרום קוריאה קבע כי עבור זכאות לאדם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית עליו להיות מעל גיל 20, רווק וללא ילדים. במקרה של פעולות לשינוי מגדר מזכר לנקבה, האדם חייב להוכיח בעיות הקשורות לגיוס שנפתרו על ידי שירות או פטור. עם זאת, ב-22 ביוני 2006, קבע בית המשפט העליון כי לטרנסג'נדרים שעברו ניתוח מוצלח להאתמה מגדרית ישנה זכות להצהיר על מינם החדש בכלל המסמכים המשפטיים, כולל הזכות לבקש תיקון של מגדרם בכלל הרישומים הציבוריים והממשלתיים כגון מרשם האוכלוסין.
במרץ 2013, בית המשפט המחוזי בסיאול המערבית קבע כי ניתן לרשום חמישה טרנסג'נדרים מבלי חיובם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית. ב-16 בפברואר 2017, בית המשפט המחוזי בצ'ונגג'ו קבע גם כן כי ניתן לרשום אדם טרנסג'נדר במגדרו המועדף מבלי חיוב העברת ניתוח.
מספר דיווחים לאורך השנים הצביעו על כך כי אוכלוסיית הטרנסג'נדרים בקוריאה הדרומית מוערכת בסביבות 1,000–1,200 איש.
טיפולי המרה
על פי סקר משנת 2016, 16.1% מחברי קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית שהוגדרו כמי ש-"יצאו מהארון" הומלצו לעבור "טיפולי המרה". מתוכם, 65.4% הצהירו כי חוו השפעה מזיקה על חייהם, כאשר 94% חוו טראומה פסיכולוגית.
תרומת דם
קוריאה הדרומית אוסרת על אנשים אשר קיימו יחסי מין בשנה האחרונה לתרום דם. כללים אלה חלים באופן שווה על כלל האזרחים, ללא קשר לנטייתם המינית או זהותם המגדרית.
תנאי מחיה
הומוסקסואליות נותרה טאבו למדי בחברה הדרום קוריאנית. חוסר הנראות הזה בא לידי ביטוי גם בפרופיל הנמוך ששומרים מועדוני הלהט"ב במדינה הקיימים באזורים מטרופולינים, בעיקר באזור המקיף את איטוון-דונג, יונגסאן-גו, של איטוון בשכונה הידועה כגיי ויליג', "הומו-היל". מחקר שנערך ב-2017 הציג את צמיחתה של קהילת הלהט"ב בג'ונג-נו, אזור פופולרי בסיאול, בו חבריה "מרגישים בטוחים". אף על פי שהמחקר הסתכל רק על בית קפה ידוע, "Gay Bean", ישנם מקומות רבים נוספים המדווחים באזור ג'ונג-נו הנחשבים הטרוסקסואלים אך מקבלים בברכה את פניהם של חברי הקהילה באזוריהם. בשנים האחרונות, אזור איטאוון הוגדר כאזור מרכזי עבור מקור סחורות להט"ב אל מחוץ לקוריאה הדרומית.
מדיה
בשנת 1998, רשויות ביקורת הסרטים הסירו את איסורם על הצגת התנהגות הומוסקסואלית. מגזין הלהט"ב הראשון בדרום קוריאה, Buddy, הושק ב-1998, בעוד מספר פרסומות פופולריות הכוללות מערכות יחסים הומוסקסואליות שודרו גם כן.
דמויות להט"ב מוצהרות תעשיית הבידור הדרום קוריאנית כוללות את הדוגמנית והשחקנית האריסו, אישה טרנסג'נדרית המופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה הלאומית, והשחקן הונג סוק-צ'ון, אשר לאחר שהכריז על נטייתו החד מינית בשנת 2000 ופוטר מעבודתו, חזר לקריירת המשחק שלו והחל להופיע במספר תוכניות דיבייט לתמיכה בזכויות להט"ב.
"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו, נדלקו לוחות הודעות באינטרנט עם מפגינים שמרנים זועמים שאיימו להחרים את הרשת. צוות ההפקה סגר בסופו של דבר את שירות ההפעלה המקוון מחדש ארבעה ימים לאחר השידור. "XY She", תוכנית אירוח בכבלים של "KBS Joy" על טרנסג'נדרים, בוטלה לאחר הפרק הראשון שלה עקב התנגדות ציבורית. הרשת ציינה דאגה מהתקפות על "MCs" וחברי צוות אחרים כסיבה הרשמית לביטול.
מצעדי גאווה ומחאות
מצעד הגאווה בסיאול, הידוע גם בשמות: "פסטיבל התרבות הקווירית של סיאול", "פסטיבל קוריאה קוויר" או "גאווה סיאול", הוא אירוע הלהט"ב הגדול במדינה אשר נערך לראשונה בשנת 2000 בעודו משך כ-50 איש. שיעור משתתפיו גדל בעקביות מדי שנה מאז. בשנת 2015, בעקבות מחאות של קבוצות נוצריות שמרניות, סוכנות משטרת המטרופולין של סיאול אסרה על קיום האירוע תוך ציון דאגות לבטיחות הציבור והפרעות בתנועה כסיבות הביטול. ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בסיאול, מה שאיפשר את קיומו לאחר מכן, בו השתתפו כ-20,000 איש.  שנה לאחר מכן, מספר משתתפיו נאמד בכ-50,000 איש. ביולי 2017, כ-85,000 איש צעדו ברחובות סיאול לתמיכה בזכויות להט"ב במהלכו. לקראת מהדורתו ב-2018, כ-200,000 אזרחים שמרנים חתמו על עצומה מקוונת בפנייה לגורמים רשמיים לפעול עבור מניעת קיום המצעד. עם זאת, התקיים לבסוף וכלל השתתפות של כ-120,000 איש. במאי 2018, התקיים מצעד הדראג הראשון בדרום קוריאה עם עשרות משתתפים במהלכו ללא תקריות ברחבי בירה. ביולי 2019, קבוצות נוצריות שמרניות ניסו שוב לחסום את קיומו של ההפגנה השנתית, בטענה שציונה "יהיה מזיק לילדים ותפגע בזכויותיהם". בית משפט דחה את בקשתם בטענה שהיא "בלתי הגיונית". ימים לאחר מכן, נערכה המהדורה ה-19 של המצעד עם מעל 150,000 מפגינים. העיר הדרום-מזרחית דאיגו מקיימת מצעדי גאווה שנתיים בשטחה מאז 2009, בעוד העיר פוסאן ערכה את מצעדה הראשון ב-23 בספטמבר 2017. בשנת 2018, במהלך ציונו השני של מצעד פוסאן, נפרסו כ-2,000 פקידי משטרה עבור שמירה על קיום האירוע מפני אלימות מצד מפגינים הומופובים, והגנת 15,000 המשתתפים. קוואנגג'ו וג'ג'ו ערכו את אירועי ההפגנות למען זכויות להט"ב הראשונים בשטחן ב-2017, בעוד בציונן בקוואנגג'ו התקיימה מחאה נגדית על ידי מפגינים שמרנים. ערים נוספות, בהן אינצ'ון וג'ונג'ו, ערכו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 2018. גורמים רשמיים בבאינצ'ון שללו תחילה את האישור לקיום האירוע, בנימוק של "חוסר חניה". המארגנים הגישו ערעור על האיסור ונשבעו לקיימו. האירוע התרחש לבסוף והסתיים בעימותים אלימים לאחר שכ-1,000 מפגינים נוצרים החלו לתקוף באלימות את המשתתפים. באפריל 2019, מארגני האירוע הגישו כתב אישום נגד מספר כמרים נוצרים ששיבשו באלימות את האירוע, לצד תלונות לגוף זכויות האדם הלאומי של קוריאה הדרומית בעודם האשימו את המשטרה בחוסר מעש למניעת האלימות. בשנת 2020, כשלוש ערים ביטלו את קיום המצעד השנתי בשטחן עקב התפרצות מחלת הקורונה בקוריאה הדרומית. סטארטאפ המדיה החדש "Dotface" ערך מצעד מקוון במקום אשר במהלכו, המשתתפים הוצגו על ידי יצירת דמויותיהם דרך דף הבית של "Dotface" והעלאתן באינסטגרם עם ההאשטאג של ציון המצעד.
פוליטיקה וצנזורה
ממשלת דרום קוריאה נהגה בצנזורה על אתרי תוכן הומוסקסואלים מ-2001 עד 2003, באמצעות ועדת האתיקה למידע ותקשורת אם כי מנהג זה הופסק מאז.
התמיכה הפוליטית בזכויות להט"ב מוגבלת בדרום קוריאה בשל כוחן המשמעותי המופעל על ידי קבוצות נוצריות שמרניות על עמדת המפלגות בנושא, כולל במפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית (DPK) ומנהיגה, עורך דין לזכויות אדם לשעבר ונשיא המדינה, מון ג'יאה-אין. במהלך הבחירות לנשיאות ב-2017, בהן הורכז כמנצח, ג'ה-אין הצהיר כי הוא "מתנגד להומוסקסואליות ונישואים חד-מיניים", בעודו הוסיף כי "חיילים הומוסקסואלים עלולים לערער את הצבא הקוריאני". ג'יאה-אין התמודד עם ביקורות שליליות מצד פעילי זכויות אדם ולהט"ב על עמדתו הבלתי עקבית בנוגע לזכויות מיעוטים, בהתחשב בכך שהיה מוכן לחזור בו מתמיכתו הקודמת באיגודים אזרחיים ולהקריב זכויות להט"ב עבור זכייה בקולות של מצביעים נוצרים שמרנים. מאוחר יותר הצהיר ג'יאה-אין כי הוא "מתנגד להתרת נישואים חד-מיניים" תוך התנגדות ל-"אפליה של הומוסקסואלים". באוקטובר 2019, בשיחה עם מנהיגי דת בודהיסטים ונוצרים, הצהיר ג'יאה-אין כי "קונצנזוס לאומי צריך להיות בראש סדר העדיפויות של נישואים חד מיניים. עם זאת, לגבי זכויות האדם של מיעוטים מיניים, אין לרדוף אותם חברתית או להפלות אותם לרעה". מפלגת העתיד המאוחדת מתנגדת ידועה כמתנגדת לחקיקת זכויות להט"ב, לקיומו של מצעד הגאווה בסיאול, להגנות נגד אפליה של עבור אזרחי להט"ב והתרת נישואים חד מיניים. חלק מחבריה הצהירו אמירות הומופוביות פומביות רבות לאורך השנים.
בבחירות הפרלמנטיות 2008, צ'וי היון-סוק הפכה למועמדת הראשונה המייצגת את קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית לפרלמנט המדינה. כמועמדת לסבית גלויה, היא התמודדה עבור המפלגה הפרוגרסיבית החדשה, אם כי לא זכתה במושבים במהלך הבחירות. תוך כ-14 המועמדים לנשיאות ב-2017, המועמדת סים סאנג-ג'ונג מטעם מפלגת הצדק, הייתה למועמדת היחידה אשר הביעה תמיכה ברורה בזכויות להט"ב בקוריאה הדרומית בהן כללה חקיקת הגנות אפליה עבור אזרחי להט"ב.  במהלך הבחירות בדרום קוריאה 2018, המועמד הטרנסג'נדר הגלוי קים קי-הונג התמודד על מושב באספה הלאומית. קים התמודד שוב מטעם מפלגת הירוקים בשנת 2020. עם זאת, עקב התעללות טרנספובית אשר קים סבל במהלך הקמפיין, החליט לשים קץ לחייו ב-24 בפברואר 2021. במהלך קיום מצעד הגאווה בסיאול לשנת 2019, מפלגת הצדק ומפלגת הירוקים השתתפו בציונו. חלק מחברי מפלגת השלטון הדמוקרטית (DPK) השתתפו גם כן בעודם הוכרזו כמשתתפים הראשונים מטעם המפלגה באירוע מאז היווסדותו.
קלאו קרקעי
קלאו קרקעי וקָלָאוֹ הַקַּרְקַע (שם מדעי: Bucorvus abyssinicus) הוא מין של קלאו, שמצוי בצפון אפריקה הטרופית. אחד משני המינים שבסוג קלאו קרקע. השני הוא קלאו אדום-פנים. בתי הגידול המועדף עליו הם סוואנות, אזורי צמחייה נמוכה סוב-מדבריים, אזורים סלעיים וככלל מקומות בהם ניתן לחפש בהם מזון בקלות. הגובה בה הקלאו הקרקעי חי הוא כ-3250 מ' מעל גובה פני הים. מין זה שוכן במקומות יבשים יותר מאלה שבהם נמצא בדרך כלל הקלאו אדום הפנים.
מאפיינים
רגליו של הקלאו הקרקעי מתאימות להליכות ארוכות וריסיו עבים, מה שמסייע לו בחיפוש אחר מזון ומונע מחול ואבק להיכנס לעיניו. הוא ניזון מבעלי חוליות וחסרי חוליות, בין השאר צבים, לטאות, עכבישים, חיפושיות, זחלים, פגרים, פירות, זרעים ואגוזים.
הקלאויים הקרקעיים מבלים את רוב זמנם על הקרקע, למרות שהם עשויים לעוף במהלך חיפושיהם אחר מזון או בהגנה על הטריטוריה. הם ישנים על עצים, כנראה על מנת למנוע סכנת טריפה. קלאויים צעירים נצפו משחקים ונאבקים בעזרת מקורם, כנראה כהכנה לחייהם כבוגרים. תצוגות החיזור של הזכר והנקבה כוללות השמעת קולות הרעמה.
הקלאויים הקרקעיים הם מונוגמיים, ומתרבים כל 3 שנים, בין ינואר לנובמבר. הקן נבנה על עצים, מענפים של עצי באובב ודקלים. הנקבה מטילה כ-2 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 37 עד 41 יום. הגוזלים פורחים מהקן 85 ימים לאחר הבקיעה, ונהיים עצמאיים בגיל 3.
תוחלת חייו של הקלאו הקרקעי בשבי היא 35-40 שנים.
דונה טרוי
דונה טרוי (באנגלית: Donna Troy) היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתור הכסף של הקומיקס בחוברת The Brave and the Bold #60 ממיולי 1965, ונוצרה על ידי הכותב בוב הייני והמאייר ברונו פרמיאני. הדמות הייתה נודעת בתור וונדר גירל המקורית, ומאוחר יותר אימצה לעצמה את הזהות טרויה. היא חברה מייסדת של קבוצת הטיטאנים הצעירים.
לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, דמותה של וונדר וומן שוכתבה מחדש ואילו קשריה של דונה טרוי לאמזונות של תמיסקירה החדשה בוטלו בעוד היא נקשרה לחוברות הטיטאנים.
דמותה של דונה טרוי הופיעה במגוון עיבודים אנימטיביים. היא מופיעה לראשונה בעיבוד הלייב אקשן "טיטאנים" של שירות הסטרימינג HBO Max בגילומה של קונור לזלי.
מצעד הדאנס הבריטי (2000–2009)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Dance Chart" שנערכו משנת 2000 עד שנת 2009.
מצעד הדאנס הבריטי מתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.
קבוצת המליליט
קבוצת המליליט היא קבוצת מינרלים סורוסיליקטיים (סורו ביוונית ערימה - סיליקטים במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן, נתרן, אלומיניום, מגנזיום ולעיתים ברזל.
המינרלים בקבוצת המליליט
המינרלים בקבוצת המליליט הם תמיסות מוצקות של כמה מיני מינרלים שהחשובים בהם הם הגהלניט והאקרמניט. בחלק מהמינרלים משתתפים גם היסודות בריליום, בריום ואבץ. ! אוקיימליט ! אנדרמאיירליט ! אקרמניט ! בריליט ! גהלניט ! גוגיאיט ! ג'פריאיט ! הרדיסטוניט ! לאוקופניט ! מליפניט
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי הכללית של קבוצת המליליט היא Ca,Na)2(Mg,Al)[4]Si2O7)
המינרלים בקבוצת המליליט מתגבשים במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" \bar{4}2m\, וחבורת סימטריות מרחבית  P 421m . הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.715, ו-c=5.099Å.
למינרלים בקבוצת המליליט יש מבנה בסיסי זהה על פי הנוסחה הכללית הבאה: (A2B(T2O7. מבנה המליליט מורכבת מזוגות משולבים של TO4, כש-T יכול להיות צורן, אלומיניום או בור, בצורת עניבת פרפר. כשהם משתפים אחת הפינות הופכת נוסחת הזוג ל-T2O7. "עניבות פרפר" אלו מקושרות ביניהן ללוחיות באמצעות קטיוני B. הלוחיות מקושרות האחת לשנייה באמצעות קטיוני A, כשהנפוצים ביותר הם סידן ונתרן. אלומיניום משתתף גם כ-T וגם כ-B.
תכונות פיזיקליות
הגבישים של המינרלים בקבוצת המליליט זעירים (עד כמילימטר) והמינרלים מופיעים בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית. יש להם פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והם נשברים באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרלים בינונית, 5.5-5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.95.
תכונות אופטיות
אופטית המינרלים הם חד-ציריים שליליים. מקדמי השבירה של מינרלי המליליט הם: nε=1.626-1.658 ו-nω=1.632-1.669. גבישי המליליט שקופים למחצה, מינרלים טהורים של מליליט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל לבן, צהבהב, חום ירקרק, אפור או אפור ירקרק.
גילוי ומקור שם
המינרל הראשון בקבוצה נתגלה לראשונה ב-1796 בקפו די בובה (Capo di Bove) בהרי אלבן (Alban), בנפת רומא שבמחוז לאציו באיטליה. מקור השם מיוונית מלי (μέλι) – "דבש" על שם הגוון הצהוב הנפוץ של המליליט וליתוס (λίθους) – "אבן". הגאולוג והמינרלוג הצרפתי ז'אן-קלוד דלמטרי (Jean-Claude Delamétherie; 1817-1743) היה ראשון שתיאר את המינרל.
שימושים
למינרלים של קבוצת המליליט יש חשיבות כלכלית מועטה, מעבר לשימוש המקובל כמינרל במכירה לאספנים. כמה מהמינרלים משמשים כמקור משני מאוד להפקת מתכות. הלאוקופניט הוא מקור משני לצריום, וההרדיסטוניט הוא מקור משני לאבץ.
מקור ותפוצה
תפוצתם של מינרלים מקבוצת המליליט, שבהם בולטים המינרלים האקרמניט והגהלניט שביניהם יש תמיסה מוצקה, נרחבת למדי, אך הם אינם נפוצים. הם מופיעים בסלעים מותמרים סלעי יסוד ומטאוריטים.
המופע בסלעים מותמרים מתרחש בסלעי גיר שאינם טהורים שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה. לדוגמה, מליליט מופיע בכמה מסלעי הסקארן שנוצרו בטמפרטורה גבוהה.
מינרלים של מליליט מופיעים גם בסלעי יסוד דלים בסיליקה. נראה כי חלק מסלעים אלו נוצרים בתגובה בין מאגמה לאבן גיר. סלעי יסוד אחרים המכילים מליליט מתגבשים ממאגמה שמקורה במעטפת כדור הארץ שכנראה לא הזדהמה על ידי קרום כדור הארץ. קיומם של מינרלים של מליליט הוא מרכיב חיוני בכמה מסלעי היסוד הנדירים, כדוגמת אוליבין מליליט. סלעי יסוד נדירים במיוחד מכילים עד 70% מליליט, יחד עם מינרלים כדוגמת פירוקסן ופרוביסקיט.
פסגת שארם א-שייח' (2005)
פסגת שארם א-שייח' (בערבית: قمة شرم الشيخ) התקיימה ב-8 בפברואר 2005, כאשר המנהיגים של מדינת ישראל, הרשות הפלסטינית, מצרים וירדן התכנסו בעיירה שארם א-שייח', בקצה הדרומי של חצי האי סיני, במטרה להכריז על מחויבותם להביא לסופה של האינתיפאדה השנייה, אשר נמשכה למעלה מארבע שנים, החל מאוקטובר 2000. בוועידה השתתפו ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון; נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס; נשיא מצרים, חוסני מובארכ, ומלך ירדן, עבדאללה השני.
קבוצת המליליט
מקור ותפוצה
מינרלים של מליליט הם מרכיבים של חלק מהתכלילים העשירים בסידן ובאלומיניום (Cal) במטאוריטים של כונדריט. ליחסים בין האיזוטופים של המגנזיום ויסודות אחרים בתכלילים אלו יש חשיבות גדולים בהסקת מסקנות לגבי תהליכים שיצרו את מערכת השמש שלנו.
פסגת שארם א-שייח' (2005)
הרקע לפסגה
האינתיפאדה השנייה, אשר החלה באוקטובר 2000, הובילה ללמעלה מ-5,000 הרוגים פלסטינים וישראלים, וגבתה מחיר כבד מהכלכלה הישראלית והפלסטינית כאחד. מעגל אלימות חסר תקדים נמשך במרביתה של התקופה, פרט להודנה קצרת הימים בקיץ 2003.
קבוצת המליליט
מקור ותפוצה
כאמור תפוצת המליליט רחבה למדי. נכון לשנת 2010 ישנם 130 אתרים ברחבי העולם בהם מוצאים מליליט והם כוללים את: אלג'יריה, אנטארקטיקה, בוליביה, ברזיל, סין, גרמניה, צרפת, גרינלנד, ישראל (תצורת חתרורים), איטליה, תימן, קנדה, קזחסטן, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מדגסקר, מקסיקו, מרוקו, נמיביה, נורווגיה, אוסטריה, רומניה, רוסיה, שוודיה, שווייץ, טנזניה, צ'כיה, ארצות הברית ובריטניה.
פסגת שארם א-שייח' (2005)
הרקע לפסגה
בנובמבר 2004 מת יאסר ערפאת, האיש שנחשב על ידי רבים כיוזם האינתיפאדה וכגורם הראשי מאחוריה. בעקבות מותו נערכו ב-9 בינואר 2005 בחירות לראש הרשות הפלסטינית, בהן נבחר מחמוד עבאס, ראש ממשלת הרשות בעברו, כנשיא החדש וכיורשו של ערפאת בתפקיד. תחושת הרווחה בציבור הישראלי בעקבות מותו של ערפאת, אשר נחשב על ידי הישראלים כ"רב מרצחים", תדמיתו של עבאס כמנהיג מתון ופרגמטי ביחס לקודמו, ובעיקר צמצום משמעותי בפעולות הטרור הפלסטיני, הובילו להפחתת הפעילות הצבאית הישראלית בשטחי הרשות הפלסטינית, כמו גם לשורת צעדים הומניטריים מצד ישראל, בתיאום עם מדינות העולם ובגיבוי נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש, במטרה לסייע לתושבים הפלסטינים. כל אלה, יחד עם התיאום הביטחוני המחודש בין שני הצדדים, וכן הגיבוי של ארצות הברית, ירדן ומצרים, הובילו להחלטה על קיום הפסגה.
קבוצת המליליט
לקריאה נוספת
.
פסגת שארם א-שייח' (2005)
הפסגה
הפסגה החלה בסדרת פגישות שנערכו בין ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לבין הנשיא מובארק, המלך עבדאללה ומחמוד עבאס, במה שהוגדר כפגישות המיועדות לעורר אמון בין הצדדים. בהמשך, כל המנהיגים, למעט המלך עבדאללה, הכריזו פומבית על מחויבותם להמשך המאמצים להרגיע את המצב בשטח ולהמשיך הלאה בתהליך השלום, בהתאם לעקרונות מפת הדרכים. כצעד מעורר אמון, הן ראש הממשלה שרון והן הנשיא עבאס הכריזו בסיכומיהם של הוועידה, על הפסקת הפעולות המזוינות כנגד הצד השני, במה שנועד להיות הסיום הרשמי של האינתיפאדה השנייה. כמו כן הודיעה ישראל כי תפעל באופן מיידי לשחרורם של מאות אסירים פלסטינים המוחזקים על ידה, כאשר בסופו של דבר שחררה ישראל 900 אסירים פלסטינים. בעקבות המהלך הודיעו מצרים וירדן כי יחזירו את שגריריהן לישראל, לאחר שהוחזרו במחאה על פעולותיה של ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה.
מנוע סילון
מנוע סילון הוא שם כולל ליחידת הנעה המייצרת דחף אוויר להנעת כלי רכב, ומשמש בעיקר כמנוע תעופתי בכלי טיס. מנוע סילון משתמש לרוב בטורבינות כדי לדחוס אוויר בשלב כניסתו למנוע, וכן כדי להניע ולהמשיך את פעולת המנוע על ידי טורבינה ביציאתו מהמנוע.
המנוע מייצר סילון של אוויר על ידי הגדלת הלחץ שלו, הבערתו והזרמתו. האוויר זורם מאזור שנפחו קטן, מהירותו נמוכה, והלחץ שלו גבוה לאזור טורבינת היציאה, ובו האוויר הופך למהיר ובלחץ נמוך. האוויר המהיר הנפלט מהמנוע גורם לדחף כתוצאה מהחוק השלישי של ניוטון.
מנועי סילון מצטיינים ביעילות בתנאי טיסה בגובה רב ובמהירות גבוהה יחסית. לעומתם מנועי בוכנה מצטיינים בביצועים במהירות וגבהים נמוכים. שילוב יתרונות מנוע הסילון ועיצוב בית מנוע מתקדם מאפשר טיסה יעילה במהירויות על קוליות.
ישנם כמה סוגי מנועי סילון עיקריים: "טורבו־סילון", "טורבו־מניפה", "טורבו־פרופ" ו"טורבו־ציר". קיימים מנועי סילון, כדוגמת מגח־סילון ועל־מגח סילוני, המשתמשים במערך גלי הלם לדחיסת האוויר במהירויות על קוליות, בלי שימוש ברכיבים מסתובבים (מדחסים וטורבינות) כלל.
ניסיונות הנעה סילונית מוקדמים
בשנת 1903 ייצר הממציא הנורווגי אגידיוס אלין (Ægidius Elling) מנוע טורבינת גז שהשתמש בטורבינה צנטריפוגלית בשביל לדחוס את האוויר החיצוני לפני בערתו. זה היה מנוע הסילון הראשון שעבד בכוחות עצמו.
בשנת 1906 רשם המהנדס הרוסי ו"ו קראבודין (В.В. Караводин) פטנט על מנוע הבערה פעימתית הראשון, ובשנת 1907 ייצר אותו לראשונה.
הנעה סילונית הוצעה כמקור כוח בתעופה כבר ב־1908 כאשר המהנדס הצרפתי רנה לאורין (René Lorin) המציא מנוע מגח סילון פשוט. הפטנט שנרשם אומנם הקדים את זמנו בכמה עשורים, אך הנדסת החומרים בזמנו לא אפשרו ליצור מנוע מעשי שהיה שורד את טמפרטורות הדליקה הגבוהות. כמו כן המנוע דרש תנועה קדמית התחלתית מהירה כדי שהמנוע יוכל לעבוד.
בשנת 1910 הציג הממציא הרומני אנרי קואנדה את מטוס הקואנדה 1910. המטוס שלו כלל מנוע בוכנה שהניע מניפה בתוך צינור, ונחשב למנוע דמוי־הסילון המוקדם ביותר שטס. המטוס התרסק ונשרף בטיסת הבכורה שלו, אך נחשב ציון דרך חשוב בהתפתחות מנוע הסילון.
בשנת 1915 רשם אלברט פונו (Albert Fonó) פטנט על פגז תותח שכלל מבנה של מנוע מגח־סילון. הפטנט הבטיח מהירויות פגז גבוהה גם אם מהירות הלוע הייתה נמוכה ביציאה מהתותח. תאורטית ההמצאה אפשרה ירי פגזים כבדים מתותחים קטנים יחסית.
בשנת 1920 המהנדס הבריטי ו"ג סטרן (W. J. Stern) פרסם מאמר לטובת חיל האוויר המלכותי הבריטי, ובו טען שטורבינות אינן יכולות לשמש להנעת מטוסים בשל חוסר יעילותן. מאמר זה ומאמר נוסף מ-1923 גרמו למיעוט העניין במנועי סילון בבריטניה.
בשנת 1921 רשם הממציא הצרפתי מקסים גילום (Maxime Guillaume) פטנט למנוע טורבו־סילון מוקדם שכלל מדחס בעל כמה שלבים, תא בערה גדול וטורבינה ביציאה מהמנוע. העיצוב הקדים את זמנו ודמה מאוד למנועי סילון מאוחרים יותר, אך הטכנולוגיה לא אפשרה ייצור של מנוע מעשי מהתכנון.
בשנת 1926 פרסם הממציא הבריטי אלן גריפית (Alan Griffith) מאמר בשם "Aerodynamic Theory of Turbine Design", במאמר הוא טען שבשל עיצוב הטורבינות המצויות הן עובדות בתנאים של הזדקרות להבים, ושיש לשפר אותן ולעצב ללהבים פרופיל אווירודינמי טוב יותר. לגרסתו, מנועי טורבינה יכולים להשתוות ואף להתעלות על מנועי הבוכנה. במאמר הוא הציע מנוע שמאוחר יותר הפך למנוע טורבו־פרופ.
בשנת 1928 הגיש אלברט פטנט לכמה צורות של מנועי מגח סילון. הפטנט אושר ב-1932 אך תכנוניו לא יושמו. בשנת 1929 פרסם המדען הרוסי בוריס סטצ'קין (Борис Стечкин) מאמר על מנועי מגח־סילון לכלי רכב חלליים, ובו הציג את תובנותיו במחקר תאורטי. בשנת 1933 רשם רנה לדוק (René Leduc) פטנט על מנוע מגח־סילון, התכנון שלו יושם בשנת 1936. הוא הדגים את פעולת המנוע, וממשלת צרפת הזמינה מטוס ניסוי בעל מנוע המגח של רנה בשנת 1937. בתחילת מלחמת העולם השנייה הופסק הפיתוח, אך המטוס הראשון בעל מנוע מגח סילון של רנה המריא בשנת 1949.
מנועי טורבו סילון מוקדמים
בשנת 1929 פרסם פרנק ויטל מאמר על טכנולוגיה עתידית בתעופה בתזה שלו בסיום קורס הקצינים של חיל האוויר הבריטי, ובו הציג את דעותיו לגבי מנועי סילון. זה היה בעצם מנוע תרמו סילון שכלל מנוע בוכנה הדוחס את האוויר ומחמם אותו לפני פליטתו מצינור באחורי המטוס. בשנת 1930 הוא שינה את העיצוב שלו למנוע עם מדחס צנטריפוגלי וטורבינה בשלב העבודה ורשם על זה פטנט. באותה שנה הוא הציג את העיצוב למשרד האווירייה הבריטי שדחה אותו לאחר התייעצות עם אלן גריפית. בשנת 1933 תיאר הנס פון אוהיין הגרמני בתזה שלו מנוע סילון בעל טורבינות מדחס ועבודה צנטריפוגליות.
פיתוח נוסף באותה תקופה היה הפטנט של סקונדו קמפיני (Secondo Campini) האיטלקי בשנת 1931 למנוע תרמו־סילון שהשתמש במנוע בוכנה כדי לסובב את המדחס בכניסה למנוע, המטוס, קפרוני קמפיני C.1, טס בהצלחה לראשונה בשנת 1940. באותה שנה ביצעו המדענים הרוסים יורי פובדונוסצב (Ю́рий Победоно́сцев) ואיגור מרקולוב (Игорь Меркулов) ניסויים מוצלחים במנועי מגח־סילון. הם גם ביצעו ניסויים בתנאי טיסה על קולית על ידי שיגור מתותח.
פון אוהיין התחיל להרכיב את מנוע הסילון שלו במוסך של שותפו לפיתוח בשנת 1934. בשנת 1935 הקים פרנק ויטל את חברת פאוור ג'טס במטרה לפתח את מנוע הסילון שלו. בשנת 1936 נפגש פון אוהיין עם ארנסט היינקל שבחן את העיצוב שלו, ולאחר מכן גייס אותו לשורותיו.
בשנת 1937 ביצעו העיצובים של פרנק ויטל ("פאוור ג'טס WU") ופון אוהיין ("היינקל HeS 1") את הראשונות שלהם. חברת היינקל השלימו את המנוע הראשון שלהם לניסויי טיסה בשנת 1938 ומטוס הסילון הראשון בעולם, ההיינקל He 178, המריא לראשונה בחשאי בשנת 1939 בשל החשאיות של הטיסה המטוס של קמפיני שהמריא שנה אחר כך זכה במשך זמן ארוך לתואר מטוס הסילון הראשון. באותה תקופה העיצובים של פרנק ויטל התמקדו במדחס צנטריפוגלי וטורבינה צירית, בעוד מגוון העיצובים הגרמנים התמקדו במדחסים ציריים, כאשר אלה יכלו לספק יחסי דחיסה טובים יותר אך היו יותר מסובכים לתכנון וייצור ודרשו חומרים מתקדמים יותר לאורך חייהם.
מטוס הסילון הראשון של גלוסטר המונע במנוע "פאוור ג'טס W.1" המריא לראשונה ב־1941 ודרבן את כל תעשיית המנועים הבריטית להתחיל בפיתוחים משלהם למנועי סילון, באותה שנה משרד האווירייה הזמין פיתוח של מטוס קרב סילוני שהפך לגלוסטר מטאור. בגרמניה באותו הזמן חברת מסרשמיט כבר החלה בפיתוח של מטוס קרב המונע בשני מנועי סילון שהפך למסרשמיט Me-262.
בשנת 1942 המריא המסרשמיט Me-262 לטיסת הבכורה שלו. באותה שנה ה־V-1 המונע במנוע בערה פעימתית המריא לראשונה. באותה תקופה בבריטניה חברת פאוור ג'טס עבדה בשיתוף עם חברת רובר, אבל סכסוך שהתפתח ביניהן איים להפסיק את ייצור מנועי הסילון. חברת רולס־רויס ניגשה לרובר בהצעה להחלפת מפעל מנועי הסילון של רובר עם מפעל מנועי הטנקים של רולס־רויס, לאחר שזו ענתה בחיוב רולס־רויס השתלטה על השותפות עם פאוור ג'טס והאיצה את תהליך הפיתוח.
בשנת 1943 המריא מטוס ניסוי של הגלוסטר מטאור בכוח מנוע ה"רולס־רויס ולנד".
באפריל 1944 נכנס המסרשמיט Me 262 לראשונה לשירות מבצעי והביס את הגלוסטר מטאור, שנכנס לשירות ביולי אותה שנה, לתואר מטוס הסילון המבצעי הראשון בחודשיים.
אחרי מלחמת העולם השנייה
עם תום מלחמת העולם השנייה פיתוח מנועי הסילון שהיה טכנולוגיה חשאית ואקזוטית הפך לידיעת הכלל. הבשלת דגמי מנועים שהחלו את דרכם עוד בימי המלחמה החלו להופיע בשוק ועל גבי מטוסים צבאיים ואזרחיים. בשנת 1949 היה מטוס ויקרס VC.1 ויקינג למטוס הנוסעים הראשון שהונע על ידי דחף ממנוע סילון ה"רולס־רויס נאן". בשנת 1950 הפך ה"רולס רויס קונוויי" למנוע טורבו־מניפה הסדרתי הראשון, ב־1952 הפך הדה הבילנד קומט למטוס הנוסעים הסילוני הראשון. מטוסי הנוסעים הסילוניים המוקדמים חוו מספר בעיות שהקשו על תפעולם, ובשנים 1956–1958 היה הטופולב Tu-104 למטוס הנוסעים הסילוני הפעיל היחיד, זאת עד אשר מטוס הבואינג 707 נכנס לשירות בשנת 1958. המטוס הזה ניחן באורך חיים ובעיות מועטות יחסית שהביאו להצלחה גדולה במכירות למטוס זה.
מטוסי סילון צבאיים גם הראו את עליונותם במלחמת קוריאה במהלכה מטוסי הבוכנה היו נחותים לכל מטוס סילון בזירה. בנוסף מנועי הסילון לשימוש צבאי חוו פיתוחים מהירים מאוד. בשנת 1953 בעוד מטוס ה־F-86 סייבר מסיים את השירות שלו במלחמת קוריאה טס לראשונה מטוס ה־F-100 סופר סייבר שהיה למטוס הקרב הראשון שמסוגל להגיע לטיסה על קולית בטיסה ישרה ואופקית.
בשנת 1955 המריא לראשונה מסוק האלואט II שהיה למסוק הסדרתי הראשון שהשתמש במנוע טורבו־ציר. מנועי טורבו־ציר הביאו למהפכה של ממש במסוקים שכן אלה הוגבלו על ידי מנועי בוכנה כבדים ומסובכים שלא אפשרו לנצל את יתרונותיו של המסוק במלואם. מנועי טורבו ציר נמצאים בשימוש בתעשייה כמנועי משאבות גז או נפט בקווי הובלה שלהם. מנועי טורבו־ציר מצאו שימוש גם כמנועים של טנקים כגון ה־T-80 שנכנס לשירות בשנת 1976 ומאוחר יותר גם הטנק M1 אברמס. כמו כן מנועי טורבו־ציר משמשים כמנועים של רחפות.
בשנת 1968 נכנס לשימוש מנוע ה"ג'נרל אלקטריק TF39", שהיה למנוע הטורבו־מניפה בעל המעקף הגבוה הראשון בעולם שנכנס לשירות מבצעי עם ה־C-5 גלקסי והחל את עידן מנועי טורבו מניפה היעילים והשקטים יחסית בתעופה האזרחית.
מנוע טורבו־סילון
מנוע טורבו־סילון (באנגלית: Turbojet) היה לראשון מבין מנועי הסילון שהפך למעשי, המיוחד בו לעומת מנועי סילון אחרים בני התקופה שלו הוא השימוש הבלעדי בדחף אוויר ישיר מפעולת הבערה של המנוע להנעת המטוס והשימוש בטורבינת מדחס המונעת בטורבינת דרגת יציאה מהמנוע. המבנה הבסיסי שלו זהה לכלל מנועי הסילון וכולל מדחס, תא בערה ויציאת אוויר. מנועי טורבו סילון היו נפוצים בכלל המטוסים הסילוניים בתחילת עידן הסילון עד להמצאת מנוע הטורבו־מניפה. מנוע זה מתאפיין בביצועים עדיפים במהירויות וגבהים גדולים ועל כן היה לסוג מנוע המועדף במטוסי סילון על-קוליים. חסרונותיו הם נצילות הדלק הנמוכה יחסית בגבהים ומהירויות נמוכות ועל כן הוא יצא משימוש במרבית מטוסי הנוסעים. מאוחר יותר גם מטוסי הקרב העל-קוליים החלו להשתמש במנועי טורבו־מניפה מותאמים.
מנוע טורבו־מניפה
מנועי טורבו־מניפה (באנגלית: Turbofan) מגשר בין הביצועים של דחף ממדחפים שמייצרים זרימה איטית בלחץ גבוה ועל כן דחף גבוה במהירויות וגבהים נמוכים, לבין מנועי טורבו־סילון שמייצרים זרימה מהירה בלחץ נמוך שמייצרת דחף גבוה במהירויות וגבהים גדולים. מנועי טורבו-מניפה כוללים מניפה גדולה לפני מדחס המנוע שחלקה הגדול בולט מעבר לליבה של המנוע והדוחפת את האוויר סביב למנוע עצמו וישירות ליציאה שלו. למעשה מרבית הדחף של מנועי טורבו-מניפה נובע מפעולת המניפה ומיעוטה מדחף הליבה. ליבת המנוע זהה למנוע טורבו-סילון פרט לאזור טורבינת לחץ נמוך גדולה שחלקה מניע את המניפה בעזרת ציר נוסף בשביל התאמת מהירות המניפה. כאמור מנוע טורבו-מניפה מגשר בין ביצועי מנועי טורבו־סילון ומדחפים ועל כן מתאפיין בביצועי שיוט מיטביים במהירויות וגבהים בינוניים (מהירות תת-קולית גבוהה).
ישנם שני סוגים עיקריים של מנועי טורבו-מניפה: "מעקף גבוה" המשתמש במניפה גדולה המייצרת את מרבית הדחף, ו"מעקף נמוך" המשתמש במניפה קטנה יחסית. סוג נוסף הוא מנוע פרופ־פאן או מנוע מעקף אולטרה־גבוה. סוג מנועים זה כולל מניפה חיצונית המונעת ישירות על ידי הטורבינה ללא תמסורת מנחיתה. ה של מנועי פרופ־פאן הם ארוכים, רחבים אבל דקים הרבה יותר ממנועי טורבו־פרופ. המנוע הזה מקנה ביצועים דומים לאלה של מנועי טורבו־פרופ במהירויות נמוכות ונצילות דלק דומה לזאת של מנועי טורבו־פרופ בכל מעטפת הביצועים.
שיפור מתמיד בהנדסת מנועים הביאו לכך שמנועי טורבו-מניפה בעלי מעקף נמוך מודרניים משתווים ואף מתעלים על מנועי טורבו־סילון בביצועים בכלל המהירויות ועל כן נכנסו לשימוש גם במטוסי קרב על-קוליים. המניפה של מנועים אלה היא קטנה יחסית למנועים של מטוסי נוסעים אך היא מאפשרת הוספה של דחף אוויר נוסף במנוע, קירור של ליבת המנוע ויותר אוויר באזור המבער.
מנועי טורבו-ציר ו-טורבו־פרופ
עם זאת, במהירויות גבוהות (בסביבות מאך 0.7) להבי המנוע חווים תופעות של גלי הלם והיפרדות זרימה שמקטינים בצורה דרמטית את יעילות הלהבים.
מנוע מגח סילון ועל־מגח סילוני
(באנגלית: Ramjet, Scramjet) מנועי סילון המסוגלים עקרונית לבצע דחיסה ובערה ללא חלקים נעים בתוך המנוע אבל זה מתאפשר רק במהירויות גבוהות ממהירות הקול כאשר האוויר הפוגש את החרוט של כונס האוויר יוצר גלי הדף, שדוחסים ומאטים את האוויר. מנוע מגח סילון מאט את האוויר למהירות תת־קולית, מזריק בו דלק ואז מצית אותו לטובת האצה. מנוע על־מגח סילון משתמש באוויר על קולי לאורך כל הפעולה של המנוע. כלומר בשלב ההזרקה והבערה של הדלק האוויר הוא על קולי.
מנוע טרמו־סילון
מנוע זה מכונה בלועזית לרוב מוטור־ג'ט (Motorjet) בגלל ההסתמכות על מנוע בוכנה לעבודת המנוע. מנוע זה משתמש בכוח מנוע בוכנה בשביל לייצר דחיסה, ולעיתים גם בשביל חימום האוויר הדחוס. חלק ממנועי טרמו־סילון משתמשים במשאבות אוויר לדחיסה, בעוד אחרים משתמשים במדחסים תקניים; חלקם משתמשים בהזרקת דלק והצתתו בתא הבערה ואחרים משתמשים בחום מהמנוע בשביל לחמם את האוויר. סוג מנועים זה היה לחלופה פשוטה יותר למנועי סילון כאשר מנועי טורבו־סילון היו מאוד קשים לייצור ולא אמינים.
בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם הראשונה עשו שימוש במנועי טרמו־סילון משולבים שהשתמשו במנועי הבוכנה לסיבוב של מדחף לטובת דחף נוסף במיוחד במהירויות וגבהים נמוכים בהן מנועי סילון מוקדמים היו מגיבים לאט יחסית.
מנוע בעירה פעימתית – סילון־דופק
סוג מנוע זה מתאפיין בפשטות טכנולוגית אך גם בבערה לא יעילה וברעש עבודה גדול מאוד.
מנוע טורבו־מגח
מנוע טורבו־מגח זה שילוב של מנוע טורבו־סילון ומנוע מגח־סילון. מנוע הטורבו־מגח בנוי מליבה של טורבו־סילון או מבנה הדומה לו ומבער גדול במיוחד. תפקיד הליבה במהירות נמוכה היא להביא את המטוס לגובה ומהירות על קולית מתאימה בה דלתות במבנה המנוע סוגרות את הכונס של המדחס של הליבה ופותחות דלתות המאפשרות זרימת אוויר ישירות למבער. באותו שלב ליבת המנוע משמשת תפקיד הדומה למדחס של מנוע מגח־סילון - פוגש אוויר על-קולי ומאט אותו לאוויר תת־קולי בשביל פעולת המבער.
רכיבי מנוע סילון
מנועי סילון פועלים על פי אותם עקרונות של שאר מנועי בעירה פנימית המשתמשים באוויר חיצוני לעבודה. על כן תהליך העבודה של המנוע כולל ארבעה שלבים עיקריים: דחיסה, הזרקת דלק, בערה ועבודה. מנוע סילון נחשב למנוע בערה מתמשכת, כאשר שלב ההזרקה והבערה מתקיימים בתא הבערה.
הפרקים הבאים מתייחסים למנועי סילון המשתמשים בטורבינות להנעה, במנועי מגח ועל־מגח סילון בהן אין חלקים נעים כלל אין חלק מהרכיבים הרשומים מטה.
מדחס
תפקיד המדחס הוא לבצע את השלב הראשון של עבודת המנוע ולדחוס אוויר חיצוני לרמה שתתאים להזרקה ובערה יעילים. המדחס שואב אוויר על ידי טורבינה ייעודית. ישנם שני סוגי מדחס: מדחס צנטריפוגלי המשתמש בטורבינה צנטריפוגלית לטובת דחיסה, ומדחס צירי המשתמש בטורבינה רבת דרגות.
מדחס זרימה צנטריפוגלית המכונה גם אימפלר הוא פשוט מאוד ומסוגל להשתמש באוויר המגיע בזוויות לא ישרות למנוע ולכן מנועי זרימה לעיתים כוללים כניסות למדחס בצידי המנוע. אך על כן סוג מדחסים זה מוגבל ביכולת הדחיסה, כאשר מדחסי זרימה צירית מסוגלים להגיע ליחסי דחיסה גדולים בהרבה. ישנם מדחסים הכוללים שתי טורבינות צנטריפוגליות בטור לטובת יחס דחיסה טוב יותר, אך עיצוב זה הוא נדיר וקיים בעיקר במנועי טורבו־פרופ מוקדמים.
המדחס הצירי משתמש במספר שורות (המכונות דרגות) של להבים סובבים בשביל להניע את האוויר לאורך המדחס, בין הלהבים סובבים והמניעים את האוויר (מכונה רוטור), המנוע כולל שורות של להבים קבועות שתפקידם ליישר את הזרימה כדי למנוע עצירת אוויר בתוך המדחס (מכונה גם סטטור). ישנם מדחסים בעלי להבי סטטור קבועים המשנים את זווית הפסיעה שלהן בהתאם לתנאי הטיסה בשביל לייצר תנאי זרימה אופטימלית. לעיתים ישנם שלבי מדחס בעלי שניים או שלושה חלקים הסובבים במהירויות שונות וכוללות קטרים שונים בין חלק לחלק, בעיקר במנועי טורבו־מניפה.
ישנם מדחסים המשלבים מדחס זרימה צירית עם טורבינה צנטריפוגלית כאשר הטורבינה הצנטריפוגלית מסוגלת להחליף שלוש דרגות להבים אך חייבת להיות הדרגה האחרונה במדחס.
חלק מהאוויר במדחס, מועבר למעקף לשימוש לקירור המנוע ורכיביו בהמשך העבודה של המנוע, בחלק מהמנועים האוויר למעקף מנותב עוד בשלב המניפה.
תא בערה
תא הבערה משתמש באוויר דחוס מהמדחס לבערה של דלק, מניע אותו ודוחף אותו לשלב הטורבינה. בתא הבערה מתבצעת ההזרקה וההצתה של הדלק כאשר הזרימה התמידית של האוויר מאפשרת בערה תמידית הגורמת להצתה של הדלק, על כן המנוע צריך לספק הצתה ראשונית בלבד. במנועי סילון יש שלוש תצורות עיקריות של תאי בערה: מספר תאי בערה בהיקף של המנוע, כאשר כל אחד כולל ליבה משלו; תא בערה אחיד בהיקף של המנוע בעל מספר ליבות בהן מתבצעת בערה; תא אחיד בהיקף של המנוע הכולל ליבה אחת בהיקף של המנוע ומספר להבות בערה.
תאי הבערה כוללים ליבה בתוך התא בו מתבצעת הבערה, החלק החיצוני של התא משמש להפניית חלק מהאוויר שיכנס בהמשך של תא הבערה ולא מיד בתחילתו על כן הליבה של התא כוללת מספר פתחי כניסת אוויר. זה קיים בשביל שהלהבה תישאר במרכז ליבת תא הבערה ולא תיגע בדפנות. זה מייצר בערה יציבה יותר בגלל זמינות חמצן וזרימת אוויר ישירה יותר לאורך התא, בתא אחיד ואטום הבערה יכולה לגרום להיחנקות הלהבה (מה שמכונה באנגלית Flameout) עקב שרפת מרבית החמצן בתא; כמו כן זה מאפשר לשמור על אורך חיי תא הבערה וזה מאפשר לקרר את האוויר בתוך תא הבערה המגיע לטורבינת לחץ גבוה ועל ידי כך להגדיל את אורך חיי הטורבינה.
חלק מתאי הבערה משלבים חומרים קרמיים בשביל להגדיל את הסיבולת של התא לטמפרטורות קיצוניות.
טורבינה
הטורבינה היא שלב העבודה של המנוע. השלב הזה כולל מספר דרגות של להבים המתחלקים לטורבינת לחץ גבוה (בראשי תיבות: טל"ג) וטורבינת לחץ נמוך (טל"נ). בטורבינת לחץ גבוה האוויר החם מהמנוע נכנס בלחץ גבוה ומתחיל את תהליך ההמרה מאוויר איטי בלחץ גבוה לאוויר מהיר בלחץ נמוך. בגלל הטמפרטורות הקיצוניות בטורבינה משתמשים גם כאן בחומרים קרמיים, וכן משתמשים באוויר קר ממעקף הנכנס לתוך הלהבים הסטטיים ויוצא דרך חרירים, האוויר הקר יוצר מעין שכבת מגן צמודה ללהב.
הן טורבינת לחץ גבוה והן טורבינת לחץ נמוך מסובבות מתנועת האוויר ומניעות בתורן את הציר הראשי כאשר הציר הראשי מניע את המדחס ששואב את האוויר ודוחס אותו לטובת בערה, ככה נוצרת העבודה המתמשכת של מנוע הסילון. בסוגי מנועים שונים משתמשים בטל"ג ובטל"נ בשביל להניע צירים שונים לטובת צרכני כוח שונים. לדוגמה אם תוכנן מדחס בעל מהירות סיבוב להבים שונה בין דרגות המדחס, המניפה במנועי טורבו מניפה הדורש מהירות סיבוב שונה מזאת של המדחס וכדומה.
מנועי סילון מסוימים משתמשים במרבית האוויר בטורבינה בשביל לייצר כוח סיבובי לעבודת המנוע (בעיקר מנועי טורבו־ציר וטורבו־פרופ) ושאר המנועים משתמשים במיעוט מהכוח המופק בטורבינה בשביל המשך העבודה ומאפשרים למרבית האוויר לצאת במהירות מהמנוע בשביל ליצור דחף (במנועי טורבו־סילון וטורבו־מניפה).
מבער אחורי
בגלל אופן הפעולה של תא הבערה בו לא משתמשים בכל החמצן בשביל לא לגרום להיחנקות הלהבה, ביציאה של המנוע נשאר עודף של חמצן שניתן לשרוף לטובת דחף נוסף. מבער אחורי משתמש באוויר זה על ידי הזרקה של דלק והצתתו בתוך הצינור. הבערה גורמת לגידול מהיר ודרמטי של הדחף מהמנוע אך גם להגדלה דרמטית של צריכת הדלק ועל כן בדרך כלל משתמשים במבער במשורה, פרט למטוסים המתוכננים לטיסה על־קולית בצורה מתמשכת דוגמת ה־SR-71, מיג-25 ודומיהם. המבער האחורי הוא בעל קוטר גדול בדרך כלל ולכן האוויר היוצא ממנו כאשר לא משתמשים במבער יכול להקטין את הדחף של המנוע, לכן משתמשים לרוב בנחירי פליטה מתכווננים שעל ידי שינוי קוטר פתח הפליטה מאפשרים התאמה של לחץ האוויר הנפלט בצורה אופטימלית.
היפוך דחף
פונקציית היפוך דחף קיימת בחלק ממנועי הסילון מסוגי טורבו־סילון וטורבו־מניפה בשביל להטות את הדחף של המנוע אחורנית ולגרום להאטה של כלי הטיס במהלך נחיתה. היפוך הדחף מתבצע על ידי כפות הסוגרות את צינור הפליטה של המנוע ודוחפות את האוויר כנגד לכיוון הטיסה, במנועי טורבו־מניפה בעל יחס עקיפה גבוה מטים רק את הדחף של המניפה כיוון שהמניפה מייצרת את מרבית הדחף.
שליטה ובקרה
מנועי סילון נבדלים ממנועים אחרים ברגישותם לתנאי הסביבה ותפעול הטייס. אוויר בזווית התקפה גבוהה מדי, מעבר חד בין גבהים, זרימת אוויר לא סדירה בגלל תנאי מזג אוויר, האצה מהירה מדי, העלאת מצערת מהירה מדי כל אלה יכולים לגרום להזדקרויות מדחס, לכיבוי הלהבה במנוע והפסקת עבודתו. לכן נדרשת בקרה מוגברת על מערכות המנוע השונות. ישנן מספר מערכות מכניות השולטות על ביצועי המנוע. מערכות הדלק מתאמות אוטומטית את זרימת הדלק בעזרת שיטות שונות בהתאם לפקודת טייס וצורכי המנוע, לצורכי בטיחות מותקן במנועים גם מגבל מהירות שמונע תאוצת יתר של המנוע על ידי בקרה נפרדת על קצב זרימת הדלק.
מערכת הבקרה האלקטרונית התקנית במנועי סילון מכונה Full Authority Digital Engine Control (FADEC) מסוגלת להקנות למנוע פקודות המפצות על שגיאות או שינויי תנאים בשביל למנוע הזדקרות ונזק למנוע.
תוכי כתום-בטן
תוכי כתום-בטן (שם מדעי: Neophema chrysogaster) הוא מין של תוכי ממשפחת הדרראים החי באוסטרליה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
מנוע סילון
התנעה
מנועי סילון תקניים לא מסוגלים להניע את עצמם ממצב דומם בגלל הדרישה לזרימת אוויר בתא הבערה בשביל לדחוף את האוויר לטורבינה והתנע הגדול שהטורבינה דורשת בשביל להניע את המדחס. על כן המנוע דורש מהירות סיבוב ראשונית בשביל לאפשר התנעה ועלייה למהירות סרק.
תוכי כתום-בטן
מאפיינים
אורכו של תוכי זה 20 ס"מ, והוא בעל גוף ירוק בהיר עם חזה גדול צהוב, כנפיים ירוקות כהות עם צבע כחול וראש ירוק בעל כתם כחול על מצחו. המקור קטן ואפור ומתחת לבטן כתם כתום שנתן למין את שמו. תוכי זה מזכיר במראהו את התוכון אך שייך לסוג אחר.
תוכים אלה עפים בלהקות קטנות לאורך הערבות ולאורך החופים האוסטרליים, ומחפשים זרעים ומיני עשבים, עשבי ים ואצות קלפ למאכל. הם מקננים בחורי עצים. גודל התטולה הוא 4-5 ביצים.