cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המחלוקת על הסמיכה ביום טוב
בית שמאי ובית הלל
אחת מהמחלוקות הידועות בין שתי הקבוצות היו אודות הקרבת קרבנות בחג ואודות הסמיכה. מחלוקת זו נכתבה במסכת ביצה, בפרק השני:. במשנה זו אנו מוצאים חיבור לא מובן בין שתי מחלוקות בין בית שמאי ובין בית הלל, האחת היא אילו קרבנות מותר להקריב בחג, והשנייה על אילו קרבנות מותר לסמוך בחג.
המחלוקת הראשונה
השאלה הראשונה תלויה בשאלה האם התירה התורה רק צורכי אוכל נפש בחג, כאמור בפסוק ודרשו חזל -, כך שלפי זה יהיה מותר לשחוט בחג רק שלמי חגיגה שגם מביא הקרבן משתתף באכילה, או שמא התירה התורה אף צורכי גבוה - קרבנות, ואם כן מותר לשחוט גם עולת ראייה, ואולי גם קרבנות אחרים. בתוך מחלוקת זו של בית שמאי ובית הלל, קיימת מחלוקת אחרת שנולדה בדורות האמוראים אודות גדרה המדויק של המחלוקת. לפי עולא ורב אדא בר אהבה אין ספק שגם לפי הדעה המקילה (בית הלל) מותר לשחוט רק קרבנות שהם לכבוד החג, ולא עולת נדבה רגילה, שאינה קשורה לכבוד החג. לפי רב יוסף, אף קביעה זו של עולא תלויה ועומדת במחלוקת, וקיימת דעה תנאית האומרת שגם נדרים ונדבות מותר לשחוט בחג. רב יוסף מצא ברייתא, שלפי פרשנותו, חלוקים בה הדעות שלפי תנא קמא ורבי שמעון אסור להקריב נדרים ונדבות בחג, ולפי רבי אלעזר ברבי שמעון מותר להקריב בחג נדרים ונדבות.
טעם המחלוקת
לפי עולא טעמם של בית הלל הוא כפי שניתן ללמוד מהפסוק (לפי שיטת בית הלל), - שמותר לשחוט בחג כל קרבן המוקרב לכבוד החג ולכבוד שמים בבית המקדש בברייתא מובא נימוק נוסף של בית הלל, על פי הכלל קל וחומר, ולפיו מכיוון שאנו מוצאים שקל יותר להקריב קרבנות לאלוקים מאשר צורכי אוכל נפש - בכל שבת שבה מותר לחלל שבת רק כדי להקריב קרבנות, אם כן יש להניח שבחג שבה מותר לעבור על המלאכות האסורות, לצורך אוכל נפש - ברור שאז יהיה מותר להקריב קרבנות לאלוקים. ביסוד המחלוקת עומדת השאלה האם ניתן להשוות קרבן עולה, שניתן להקריבו במשך שבעה ימים לקרבנות השבת שניתן להקריב אותם במשך יום אחד בלבד, ולקרוא לשניהם קרבנות שהוקבע זמנם, וממילא טענת ה"קל וחומר" נכונה שכן היא נעשית בין שתי דוגמאות דומות, או שמא קרבן שניתן להקריב במשך שבעה ימים לא נחשב ל"הוקבע זמנו".
לפי טעמו של רב יוסף, שהם חלוקים בשאלה האם ניתן להקריב נדרים ונדבות בחג, והשאלה אינה מוגבלת לקרבנות חובה בלבד אלא גם לקרבנות נדבה, מובא בברייתא טעם אחר, ולפיו בית הלל טוענים, ולפיו לא ייתכן שתותר שחיטה בחג לצורך אוכל נפש - שהיא צורך אנוש, ולא לצורך הקרבת קרבנות הנחשבת לצורך גבוה.
המחלוקת השנייה
המחלוקת השנייה היא האם מותר לסמוך על קרבן שלמים המוקרב בחג. השאלה היא האם הדבר אסור מכיוון שהסמיכה אסורה מדברי חכמים, שכן היא נעשית כשהסומך - בעל הקרבן - נשען על בעל החיים בכל כוחו, דבר המנוגד לתקנת החכמים לא להשתמש בבעלי חיים -, בית שמאי אוסרים מסיבה זו ובית הלל מתירים שכן הם סוברים שהסמיכה היא חובה גמורה מהתורה, הן העשייה והן שתהיה סמוך לשחיטה (כך שלא ניתן לעשותה לפני החג).
בדורות המאוחרים יותר, נחלקו התנאים בגדר המחלוקת.
הרחבת המחלוקת ופסיקת ההלכה
מחלוקת זו נמשכה משך זמן רב, והיו חיכוכים בין שתי הישיבות. אך בעוד שתלמידי בית שמאי עמדו על דעתם וניסו לשכנע את בני הישיבה השנייה בצדקתם, דגלה הישיבה השנייה בהנהגה פשטנית, וסברה כי עליה להימנע מוויכוחים ומחלוקות מיותרות. כך למשל, כאשר הגיע הלל הזקן בחג עם קרבן העולה, שלפי בית הלל מותר בהקרבה ולפי בית שמאי אסור, חברו עליו בית שמאי בטענה, במטרה להיכנס עמו לדיון תלמודי. הלל הזקן שהיה ידוע במידה הענווה, השתמט מהם כשהוא מכשכש לבעל החיים בזנבו, ובכך הוכיח להם כביכול שמדובר בבעל חיים ממין נקבה, הכשר רק לקרבן שלמים המותר להקרבה אף לפי שיטת בית שמאי.
במעמד זה, שהה במקום אחד מזקני ישיבת בית שמאי ושמו בבא בן בוטא, שידע שההלכה בשמים נתקבלה כבית הלל על פי בת קול שיצאה משמים, והוא החליט להוכיח קבל עם ועדה שההלכה נפסקה כבית הלל. הוא ציווה להביא להר הבית את כל בעלי החיים המשובחים שהיו בירושלים, העמידם בהר הבית, ואמר:. בעקבות מעשה זה, שנעשה על ידי אחד מזקני ישיבת בית שמאי שהוא עצמו הודה לבית הלל שההלכה כמותן, נשתתקה ידם של צעירי תלמידי בית שמאי, וכולם הודו שכך היא ההלכה, אף אחד לא ערער עליה.
מסורת אחרת קיימת בירושלמי אודות השתלשלות האירועים:
אחרי פסיקת ההלכה
לאחר פסיקת ההלכה, עדיין היו יחידים מתלמידי בית שמאי שלא נכנעו לפסק. בין אלו לתלמידי בית הלל היו התנגשויות. כך למשל, הביא אחד מתלמידי בית הלל את עולתו לעזרה, ומצאו תלמיד אחד מתלמידי בית שמאי. אותו תלמיד לא יכול היה לסבול את חילול החג שנעשה (לפי שיטת בית שמאי) ואמר לו בחריפות:, כלומר מה פשר הסמיכה הזו שאתם עושים, שהיא כרוכה באיסור חמור לפי שיטת בית שמאי? אותו תלמיד של בית הלל, יצא מגדרו, ואף על פי ששיטת בית הלל היה להבליג על חרפתם, הוא הבין כי כאן, לאחר שכבר נפסקה ההלכה כבית הלל עליו למחות על ביזוי הפסק, והוא השיב לו: כלומר - עליך לשתוק ולא לערער על הלכה זו שכבר נפסקה ההלכה כמותה.
פרשנות
יש מהחוקרים שקשרו מחלוקות אלו זו בזו וסוברים שבטעמה של המחלוקת עמד השיקול שהסמיכה הייתה חשובה ביותר בעיני העם. על כך תעיד הברייתא: "אמר רבי יוסי: סח לי אבא אלעזר פעם אחת היה לנו עגל של זבחי שלמים והביאנוהו לעזרת נשים וסמכו עליו נשים לא מפני שסמיכה בנשים, אלא כדי לעשות נחת רוח לנשים". מכך אנו למדים שהסמיכה הייתה חשובה במיוחד וגרמה "נחת רוח" לנשים שיכלו לעשותה. כן ניתן להסיק מהכרעת המחלוקת שעל ידי בבא בן בוטא שמצא את העזרה שוממת, "מה עשה? שלח והביא שלשת אלפים צאן מצאן קדר, וביקרו ממומין (=בדק את כשרותם), והעמידן בהר הבית. אמר להן: שמעוני אחיי בית ישראל, כל מי שהוא רוצה יביא עולות, יביא ויסמוך, יביא שלמים יביא ויסמוך. בבא בן בוטא מדגיש פעמיים כי כל אחד יכול להקריב ולסמוך על הקרבן, בעוד שהעזרה הייתה שוממת מפני סיבה אחרת לכאורה - האסור להביא עולה ראייה לבית המקדש.
יש מהחוקרים שפירשו את המחלוקת ההיסטורית בכך שחלק גדול מהעם התגורר באותה שעה בארצות הרחוקות מארץ ישראל, ולא היו באים לבית המקדש ללא הסמיכה החביבה עליהם כל כך. כאן נחלקו החכמים בין שתי השיטות; האם כדאי להקל באיסור שבות של סמיכה כדי להרבות במצוות עלייה לרגל, שהעם יבואו בעצמם לבית המקדש ללא שליח כדי לסמוך בעצמם על הקרבן, או שמא מוטב להותיר את איסור שבות על כנו ולא להקל בו כדי להרבות מצוות אחרות.
אחרים התמקדו בעובדה שהמחלוקת החלה בימי יוסי בן יועזר, ופירשו את המחלוקת בימי יוסי בן יועזר שאסר לסמוך - דבר האסור באיסור שבות - במצב החמור של עם ישראל באותה שעה. אנו מוצאים כי בזמנו החלה הכפירה בתורה שבעל פה על ידי תלמידי אנטיגנוס איש סוכו שכפרו בתורה שבעל פה, אחיינו של יוסי (בן אחותו) היה יקום איש צרורות - אלקימוס, (שלבסוף חזר בתשובה וביצע בעצמו ארבע מיתות בית דין כדי לכפר על מעשיו, לאחר שהתעמת עם דודו שנלקח והוצא להורג על ידי היוונים), בנו של יוסף בן יועזר אינו נוהג כשורה עד שהוא מחפש דרכים לא להעביר אליו את ירושתו, במיוחד אנו מוצאים כי העם היה מקל באיסור שבות, ואנו מוצאים את החכמים מלקים אדם שרכב על סוס בשבת. עד שהוכרח יוסי בן יועזר לומר כי "יהי ביתך בית וועד לחכמים" שחיפשו מקום להתאסף בו, וכחלק מהמאמר "ויהיו עניים בני ביתך". במצב קשה התעוררה שאלה בין החכמים האם להחמיר באיסור שבות - בבית המקדש ששימש מקום ההתאספות המרכזי של העם ובכך לחזק את תקנות החכמים. יוסי בן יועזר שהיה מעורב במצב ביקש להחמיר, אך גם ברי הפלוגתא שחלקו עליו לא ביקשו להכריע את המחלוקת כליל מתוך הבנה למצב שאותו בא יוסי בן יועזר לתקן.
לפי פרשנות אחרת, המחלוקת הייתה בעיקר בענייני טומאה וטהרה. באותה תקופה, כאשר התרבו עולי הרגלים לבית המקדש, וביניהם היו גם רבים שאינם בקיאים בכללי טומאה וטהרה. כאן ביקשו חכמים למנוע את הסמיכה שעל ידה היו כולם נכנסים לעזרה. יוסי בן יועזר שהחל את התקנה שלא לסמוך היה מבין המחמירים בענייני טומאה טהרה ולא הקל בהם גם כשהוצרך הדבר לענייני השעה עד שאמרו חכמים שהחיטים טהורים לכול העולם וטמאים ליוסי בן יועזר, וגזר טומאה על כלי זכוכית. יש להבדיל בינו לבין יוסי בן יועזר שחי לאחר יותר ממאה וחמישים שהיה מקל בענייני טומאה וטהרה, ויש שבלבלו בינו לבין הראשון, למרות הניב הארמי שמוזכר בתקנותיו, בניגוד ליוסי בן יועזר שלשון הקודש הצחה השגורה בפיו ניכרת במסכת אבות.
נסיכות אנסבך
נסיכות אנסבך (בגרמנית: Fürstentum Ansbach) או מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך (בגרמנית: Markgraftum Brandenburg-Ansbach) הייתה נסיכות בצפון בוואריה שבגרמניה. שטחה הגאוגרפי השתרע על כ-4,200 קמ"ר. בנסיכות זו שכנה העיר אנסבך.
היסטוריה
בשנת 1331 עברה הנסיכות כחלק מרוזנות העיר נירנברג לידי בית הוהנצולרן. בשנת 1398 לאחר מותו של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, חולקה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג קיבל את אנסבך, ואילו בנו הצעיר יוהאן השלישי, רוזן נירנברג קיבל את אזור ביירוית. לאחר מותו של יוהאן השלישי ב-11 ביוני 1420, התאחדו שתי הנסיכויות תחת פרידריך השישי, שקיבל בשנת 1415 את נסיכות הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1791 מכר קרל אלכסנדר, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך את נחלותיו שכללו אף את ביירוית לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, עקב היותו חשוך ילדים. קרל אלכסנדר עבר עם אשתו לבריטניה, וב-28 בינואר 1792 סופחה אנסבך באופן רשמי לממלכת פרוסיה.
בשנת 1807 סיפח נפוליאון את העיר לממלכת בוואריה לאחר ניצחונותיו על פרוסיה, ובקונגרס וינה פוצתה על כך פרוסיה בדוכסות הגדולה של ברג.
לגונה
לָגֿוּנָה היא גוף מים רדוד המופרד מגוף מים גדול יותר ברצועת חול, איי מחסום או שונית, אשר יכולים להימצא מתחת לפני המים או מעליהם.
מקור המונח
מקור השם של תצורת הנוף במילה הוונטית "לגונה", אשר התגלגלה מהמילה הלטינית "לאקונה", ומשמעותה "ריק". במקורו התייחס המונח ללגונת ונציה הנמצאת בין איי ונציה לבין האי לידו, המפריד אותה מהים האדריאטי.
שי בן עטר
שי בן עטר (נולד ב-7 במאי 1979) הוא במאי, תסריטאי טלוויזיה ויוצר ישראלי. זוכה פרס אמי לשנת 2018 על הסדרה נבסו ופרס "ורד הזהב" לשנת 2014 על הסדרה "חברות".
קורות חיים
בן עטר נולד ברמת גן. למד בבית הספר התיכון לאומניות על שם תלמה ילין בגבעתיים.
בן עטר שירת בתיאטרון צה"ל כשחקן, ולאחר מכן כמחזאי ובמאי. במסגרת השירות הצבאי כתב יחד עם רועי אסף וביים את הצגת הבידור לחיילים: "איפה זה צה"ל". כתב יחד עם יוסי ואסה וביים את הצגת היחיד "עולה לבמה".
בשנת 2000 כתב וביים את המחזה הקצר "פרידה" בפסטיבל לתיאטרון קצר בתיאטרון צוותא.
בשנת 2001 עלתה הצגת היחיד בבימוי "באמהרית זה נשמע יותר טוב", אותה כתב יחד עם יוסי ואסה. ההצגה הועלתה מעל ל-1500 פעמים בישראל וכ-150 פעם ברחבי העולם.
יצירה בתחום הטלוויזיה
במקביל ליצירתו בתחום התיאטרון ובתחומים נוספים, החל משנת 2001 בן עטר מביים וכותב לטלוויזיה בתוכניות שונות, בין היתר:
ארגון מגדלי דבורים בישראל
ארגון מגדלי דבורים בישראל נוסד ב-1929 כארגון מגדלי הדבורים העבריים בארץ ישראל, כאשר היו בידי היהודים 4,000 משפחות דבורים: 2,000 במישור חוף יהודה, 1,000 ב"מושבות שומרון" - חדרה, זכרון יעקב והסביבה וכ-1,000 בעמק יזרעאל ובגליל. מחוץ לסקטור היהודי היו בארץ 25,000 משפחות דבורים בכדי חרס ומאות אחדות בכוורות מודרניות.
הארגון הוקם בשנת 1929. קדמה לו התארגנות של מושבות יהודה, שהקימו ב-1917 את "אגודת מגדלי דבורים". בשנות ה-30 החל הארגון לפתח את פעולתו, הודות למימון של מחלקת הדבש בתנובה. באותה תקופה עסק הארגון בנושא שיווק הדבש כנושא עיקרי, בנוסף לטיפול בנושאים מקצועיים אחרים.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי לארץ ישראל הענף קודם והורחב. היא נקטה בצעדים הבאים:
להלן קצב ההתפתחות של משק הדבורים בשנות המנדט:
הארגון היום
ארגון מגדלי הדבורים בישראל  הוא אגודה חקלאית שיתופית המאגדת את כלל מגדלי הדבורים בישראל. מטרות הארגון הן לקדם את ענף הדבורים ולטפח את הצד המקצועי, לייצג את הדבוראים ולפעול לשיפור תנאיהם.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם מועצת הדבש, המשמשת כרשות מבצעת לענף, ועם מחלקת הדבורים בשירות ההדרכה והמקצוע (שה"מ) העוסקת בשלושה תחומים עיקריים: הדרכה חקלאית, הכשרה חקלאית וייצור ידע מקצועי.
הסמכות העליונה של הארגון נתונה בידי האספה הכללית. אחת לשנתיים בוחרת האספה במועצה (מזכירות מורחבת), וקובעת את מספר חבריה. מתוך המועצה נבחרת מזכירות מצומצמת בת 7 חברים וכן יו"ר.
מועצת הדבש
המועצה לייצור ושיווק דבש, היא חברה פרטית שנוסדה בשנת 1969. היא מכונה בקצרה מועצת הדבש, ומהווה רשות מבצעת לארגון מגדלי הדבורים בישראל, והיא האמונה (בין השאר) על אכיפת עמידת מגדלי הדבורים בתקנות החלות עליהם, ומניעת עיסוק ללא היתר בתחומי ייצור הדבש והדבוראות. המועצה שואבת את סמכויותיה מכוח צו הפיקוח על מצרכים ושירותים (יצור דבש ומכירתו) תשל"ז 1977.
ב-יולי 2017 אושר בקריאה ראשונה הצעת חוק של חברת הכנסת שרן השכל לביטול "מועצת הדבש".
דבשים - החברה המרכזית לשיווק דבש
בשנת 1991, בעקבות היווצרות עודפי דבש גדולים בענף, הוקמה חברת דבשים, אשר נועדה להתמודד עם בעיית עודפי הייצור של הכוורנים, במטרה למכור את העודפים למשווקים, או אף לשווק אותם בעצמה.
בשנת 1993 הקים שר החקלאות, יעקב צור, ועדה אשר תבחן את הקשר בין מועצת הדבש וחברת דבשים, וגילה כי החברה מנוהלת על ידי חמישה בעלי תפקידים בכירים במועצה. (מנכ"ל המועצה, וארבעה מחברי מועצת המנהלים שלה) הוועדה המליצה למנוע ניגוד אינטרסים זה על ידי חיוב בעלי תפקידים אלה להתנתק מאחד מתפקידיהם. (במועצה או בחברת דבשים) יעקב צור קיבל את המלצות הוועדה במרץ 1993, והורה על ביצוען בתוך שבועיים. בפועל, הפרדה זו התרחשה רק בדצמבר 1995. (באותה שנה עברה גם הבעלות על החברה לארגון מגדלי הדבורים, ארגון האב של מועצת הדבש)
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1998 ציין התנהלויות כספיות חריגות, ורישומים חסרים של עסקאות בהיקפים של מאות אלפי שקלים. גם בחינת מלאי הדבש במחסני דבשים על ידי מבקר המדינה מצאה שהרישומים אינם תואמים את הנמצא בפועל במחסני החברה.
בשנת 1998 פתח משרד החקלאות את ייבוא הדבש גם למשווקי מזון. חלוקת הרישיונות נעשתה בדרך של הגרלה בין 56 מבקשים, אך מדו"ח מבקר המדינה מתברר שכל 6 הזוכים בהגרלה נשלחו על ידי חברת דבשים, והסכימו שבמקרה של זכייה בהגרלה, יעבירו אליה את הרישיון. (וכך, למעשה, נוטרל כל סיכוי לתחרות בתחום).
בסיס חוקי
הבסיס החוקי לסמכויות הארגון מקורן בצו הפיקוח על מצרכים ושירותים, אשר מהווה חלק מהתקנות לשעת חירום אשר מוכרזת מחדש, שנה אחר שנה, מאז קום המדינה.
דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה
חיילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים, במערב המפורסם שבהם הוא טבח מלמדי, אך הדיוויזיה רצחה גם שבויים רבים בחזית המזרחית.
לפני מלחמת העולם השנייה
לאחר מספר גלגולים של יחידת שומרי ראשו של היטלר, הקים היינריך הימלר את היחידה "לייבשטנדרטה אס אס אדולף היטלר" בתחילת 1934 כאשר מפקדה היה זפ דיטריך. היחידה לקחה חלק בליל הסכינים הארוכות ב-30 ביוני 1934, כאשר היחידה הייתה אחראית לחיסול בכירי האס אה, כולל ארנסט רהם, סמוך לעיר מינכן. האס אס, וכך גם יחידת הלייבשטנדרטה, היה בעל תנאי גיוס גבוהים. רק אלו שהיו ארים במידה מספקת, בעלי כושר גופני מצוין וחדורי האידאולוגיה הנאצית יכלו להתגייס לארגון.
הלייבשטנדרטה לקחה חלק בפעולותיה התוקפניות של גרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם. היחידה השתתפה בכיבושו מחדש של חבל הסאר (1935) והייתה בראש הכוחות הגרמניים שצעדו לתוך אוסטריה באנשלוס (1938). במרץ 1939 נכנסה הלייבשטנדרטה לבוהמיה ומוראביה וכך נוסד הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. עד 1939 היחידה הייתה בגודל רגימנט הכולל כוחות חי"ר, הנדסה ותותחנים
היחידה גם לקחה חלק במצעד הצבאי שהיה חלק מאירועי יום ההולדת ה-50 של היטלר.
קרבות ראשונים
במערכה בפולין צורפה הלייבשטנדרטה לדיווזית החי"ר ה-17 של הוורמאכט. היחידה לחמה בדרום פולין בקרבות עזים נגד חיל הפרשים הפולני כדי למנוע את איגוף הכוחות הפולשים. לאחר מכן הועברה היחידה לאזור ורשה שם כיתרה את הכוחות הפולנים שניסו להימלט. במהלך הלחימה הרגה הלייבשטנדרטה 50 יהודים בבלונדי ובגורוו. לחימת הלייבשטנדרטה הייתה יעילה במהלך המערכה אך שירותה הושהה בשל האבדות הגבוהות שספגה.
לאחר כישלון הקרב על בריטניה, ב-1941 הועברה הלייבשטנדרטה לבלקן (המערכה בבלקנים), שם נלחמה כנגד הצבא היווני וכוחות הקהילייה הבריטית. לאור הצלחתה המרשימה של החטיבה בבלקנים, הימלר הרחיב את החטיבה והפך אותה ל"דיוויזיית האס אס הממוכנת לייבשטנדרטה אס אס אדולף היטלר". על אף השם, היחידה הפכה רק לחטיבה מתוגברת ורק במהלך הלחימה בברית המועצות הורחבה לדיוויזיה.
ברית המועצות ואיטליה
בראשית הפלישה הגרמנית לברית המועצות (מבצע ברברוסה צורפה הלייבשטנדרטה לקבוצת ארמיות צפון. מאוחר יותר השתתפה היחידה בכיבוש אומן וקייב ולקחה חלק בקרב המגננה ברוסטוב על הדון בנובמבר 1941. לאחר כיבוש רוסטוב בפעם השנייה על ידי הגרמנים ביולי 1942 הוצאה היחידה מפעילות מבצעית בשל האבדות הרבות שספגה והועברה לצרפת לצורך התארגנות מחדש. במהלך שהותה בצרפת הורחבה היחידה לדיוויזיית פאנצרגרנדיר. באביב 1943 היא הוחזרה לפעילות בחזית המזרחית, השתתפה בקרב חרקוב השלישי, במהלכו טבחה במאות אזרחים.
לאחר זאת לקחה חלק מרכזי בקרב קורסק ביולי 1943 שם נכשלה חרוצות ואיבדה 474 מחייליה. לאור הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועברה הדיוויזיה לאיטליה כדי להתכונן לאפשרות של פלישה של בעלות הברית למדינה. ב-8 באוגוסט הגיעה הלייבשטנדרטה לנהר הפו וקיבלה הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן. ההוראה התבצעה כמעט ללא התנגדות. ה-OKW היה מודאג מדיווחים על כך שהארמייה האיטלקית ה-14 מתארגנת בפיימונטה ליד הגבול הצרפתי, בכוונה לעבור לצד בעלות הברית. כוח של הדיוויזיה בראשות יואכים פייפר נשלח לפרק את הארמייה מנשקה. בעקבות סירובם של האיטלקים להתפרק מנשקם, אילץ אותם פייפר להיכנע ולמסור את נשקם לאחר קרב קצר. הלייבשטנדרטה עסקה גם בפעילות נגד הפרטיזנים האיטלקים בצפון איטליה וברצח יהודים בטבח אגם מאג'ורה בו טבחו חיילי הדיוויזיה 56 יהודים. באופן חריג היה מעשה הטבח בניגוד לפקודות שקיבלו החיילים ולכן, על מנת להעלים עדויות, הטביעו את גופותיהם באגם, הגופות נשטפו לחוף השווייצרי של האגם ומעשה הפשע התגלה.
מהלך פעילותה של הדיוויזיה באיטליה היא הפכה לדיוויזיית שריון מלאה.
המצב בחזית המזרחית הלך והחמיר וכתוצאה מכך הוחלט להחזיר לשם את הדיוויזיה. באמצע נובמבר 1943 היא הגיעה לז'יטומיר והשתתפה בהתקפת נגד מוצלחת של קבוצת ארמיות דרום באזור זה. בינואר 1944 עוטר מפקד גדוד הפאנצר ה-101, מיכאל ויטמן, בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות על כך שעצר מתקפה של בריגדת טנקים סובייטית שלמה.
החזית המערבית
לאחר הפלישה לנורמנדי (יוני 1944) הוצבה הלייבשטנדרטה בצפון נהר הסן כדי למנוע אפשרות של נחיתה מצד בעלות הברית באזור. במהלך הלחימה בצפון צרפת כותרה הדיוויזיה יחד עם כוחות אחרים על ידי כוחות אמריקנים, קנדים ופולנים אך הצליחה להיחלץ מן הכיתור. בסך הכל בעת הלחימה בצפון צרפת הדיוויזיה הייתה בעלת שיעור אבדות גבוה: 5,000 אבדות.
הלייבשטנדרטה השתתפה בקרב הארדנים בדצמבר 1944. קרב זה היה למעשה רצונו של היטלר להכות בבעלות הברית המערביות ולהוכיח כי גרמניה אינה מנוצחת. הלייבשטנדרטה, יחידת העילית של הוורמאכט, תחת פיקודו של וילהלם מונקה הייתה לחוד החנית של הכוחות הגרמניים שתקפו באזור הארדנים. בשל שיעור האבדות הגבוה של הלייבשטנדרטה צורפו אליה חיילים מאומנים צעירים במיוחד. בנוסף, המשבר הכלכלי שפקד את הרייך אילץ את הדיוויזיה ללחום עם מלאי קטן של דלק והכוחות נזקקו למלאי דלק שאמורים להישבות מידי בעלות הברית. כאשר הקרב החל, מונקה שלח את הקולונל הטוב ביותר שלו, יואכים פייפר והרגימנט שלו, שכונה צוות קרב פייפר, לעמוד בראש הכוחות התוקפים ב-16 בדצמבר.
במהלך התקדמותו של פייפר אירע טבח מלמדי שגרם לזעזוע בדעת הקהל בארצות הברית. בטבח נורו 86 שבויים אמריקנים בידי חייליו של פייפר. למרות ההתקדמות המרשימה של פייפר, הוא נותר ללא תגבורת ואספקה מנותק מהכוחות הגרמניים. פייפר החליט ב-23 בדצמבר לסגת לקווי המוצא. ב-1 בינואר 1945 הורה המטה הגרמני להמשיך במתקפה אך הכוחות האמריקנים היו מוכנים לה. ב-27 בינואר הסתיים הקרב עם תבוסת הגרמנים.
קרבות אחרונים
כשהיא סובלת מאבדות, דיוויזיית הלייבשטנדרטה הועברה לחזית המזרחית פעם נוספת. הפעם היא לקחה חלק בקרב בלטון בהונגריה במרץ 1945, המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמה. ההתקפה נכשלה והדיוויזיה נסוגה לעמדות הגנתיות בווינה כדי להגן עליה מפני הצבא האדום. פורסמה באותם ימים "פקודת הסרט". אדולף היטלר הוציא פקודה זו כיוון שחשב שחייליו לא לחמו "כפי שהמצב דרש" והורה לשים סרט לחרפה על חיילי היחידה. זפ דיטריך, נמנע מביצוע פקודה זו. ב-20 באפריל הדיוויזיה עברה לפלנסבורג שבצפון גרמניה, שם נכנעה לכוחות הבריטים ב-2 במאי.
פשעי מלחמה
הדיוויזיה ביצעה פשעי מלחמה במהלך כל הלחימה בחזית המזרחית, בין ינואר למרץ 1943 רצחה הדיוויזיה אלפי שבויי מלחמה רוסיים בחרקוב וכמו כן את הטבח באגם מאג'ורה.
אך אולי המפורסם בפשעי המלחמה של הדיוויזיה היה הטבח במלמדי בו רצחו חילי הדיוויזיה 86 חילי צבא ארצות הברית שנפלו בשבי בשדה מושלג במהלך המתקפה בארדנים. הטבח שהיה פרקטיקה מקובלת בידי חילי הוואפן אס אס בחזית המזרח היה פשע המלחמה הראשון שהופנה כלפי חילי ארצות הברית זעזע את חילי ומפקדי צבא ארצות הברית והביא למעשי נקמה בחילי האס אס.
טיפת גשם
טיפת גשם (בספרדית: Narigota, la aventura del agua, "נריגוטה [טל], הרפתקאות המים"; באנגלית: Raindrop) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ספרדית לילדים, שהופקה על ידי Motion Pictures בשיתוף Televisión Española. הסדרה עוקבת אחר שלישיית חברים, טל (במקור: נריגוטה), נימבוס (במקור: וופורון) וקרחוני (במקור: פריגוטה), אשר מנסים למנוע זיהום סבבתי שנגרם על ידי שפעת הרשע (במקור: גרמון).
הסדרה הופצה במעל 50 מדינות, כאשר היא שודרה לראשונה בספרד בערוץ La 1 בשנת 2001. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2006 בחינוכית. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 24 דקות.
הסדרה זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס איכות הסביבה הלאומי, פרס יוקרתי שהוענק על ידי המשרד לאיכות הסביבה בספרד בשנת 2003. כמו כן, הסדרה זכתה בפרס מיוחד בפסטיבל הבינלאומי לאיכות הסביבה ה-17 בצרפת, ובנוסף היא השתתפה בפסטיבל הבינלאומי היוקרתי של ניו יורק.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר טל (במקור: נריגוטה), טיפת מים, שיחד עם חבריו, נימבוס (במקור: וופורון) וקרחוני (במקור: פריגוטה), מנסה למנוע משפעת הרשע (במקור: גרמון) ועזריו להרוס את כדור הארץ ולמנוע זיהום סבבתי. מטרת הסדרה היא להסביר כיצד לשמור נכון על הסביבה והמים.
מדבבים
הסדרה בדיבוב העברי בוימה על ידי ניקו בר, והופקה על ידי אורית יואלי סנה. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי שמוליק טנא, שירי נדב וקלר בן דוד.
נח
נֹחַ הוא דמות מקראית, בנו של למך בן מתושלח והדמות הראשית בסיפור המבול בספר בראשית פרקים עד. קורותיו מסופרות בפרשה הקרויה על שמו, פרשת נח וצאצאיו מפורטים בלוח העמים. לפי הבנה פשוטה של הפרשה, במבול לא נותר איש מלבד נח ובניו ונשיהם כך שהוא אבי כל האנושות.
לנח היו שלשה בנים: שם, חם ויפת. הוא חי 950 שנה, שלפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית החלו בשנת א'נ"ו (2705 לפנה"ס) והסתיימו בשנת ב'ו' (1755 לפנה"ס).
מהות שמו
המקרא מפרש את מהות שמו, מלשון נחמה או מלשון מנוחה, וזאת לאור הציפייה שהוא יקל על קללת האדם והאדמה שאירעה עקב חטא עץ הדעת.
רש"י, פרשן המקרא, מתאר את מנוחת האדמה שאירעה בימי נח, על ידי המצאת המחרשה על ידי נח, ובכך שבימיו הפכה הארץ לפוריה יותר.
על נח נכתב כי הוא "מצא חן בעיני ה'". המילה "חן" היא היפוך אותיות של המילה נח. זהו אחד משני מקרים בתנ"ך שבהם שם האדם והיפוך אותיות המעיד על אופיו מוזכרים בפסוק אחד. (המקרה השני הוא ער בן יהודה, שעליו נאמר כי "עשה את הרע בעיני ה'").
יש המפרשים את דבריו של למך עם לידת נח כהולמים את תפקידו של נח ככורם וכמגלה היין. זאת בשל העובדה שנכתב:. דמותו כאן בעצם מוצגת כאבי שושלת ומייסד מלאכה. היין ידוע כדבר מנחם. ולפיכך, ישנה התאמה בין תפקידו של היין לנחם ובין דבריו של למך. הסמכת הפסוק לדמותו של נח בתור גיבור המבול אפשרית לפי התחייבות אלוהים שלא יוסיף לקלל עוד את האדמה ולא יוסיף עוד להכות את כל חי. אולם, לדעת פרשנים, היא כרוכה בקושי. לפיהם הקושי הוא בחיבור התקווה לנחמה בכאוס האיום של המבול, שהשמיד כמעט את כל האנושות. אין גם קשר מובהק בין המבול והצלתו של נח לבין ביטול הקללה. יתרה מזאת, על-פי הפסוק מסתמן שנח עצמו הוא זה שינחם את האנושות ("זה ינחמנו"). זאת בעוד שבסיפור המבול, אלוהים הוא זה שהציל את האנושות. בעיצבון ובעבודת פרך קוללו, וביין משכיח הכאב והעמל נוחמו. ומסתבר שכינויו של נח – "איש האדמה" (ט' 20) קשור במוטיב הזה. המוטיב שראשיתו היא קללת האדמה בגלל החטא של האדם הראשון וסופו הוא ביטול קללת האדמה על ידי איש האדמה באמצעות היין.
נח והמבול
האירוע העיקרי בחייו של נח היה המבול. בסוף פרשת בראשית ובתחילת פרשת נח מסופר על התנהגותם הבלתי מוסרית של אנשי הדור, כאשר "מלאה הארץ חמס". אלוהים החליט להשמיד אותם במבול, ולהשאיר את נח ואת בני משפחתו בחיים, בגלל צדקותו של נח, יחד עם חיות, בהמות ועופות מכל מין (שבעה זכרים ושבע נקבות מן המינים הטהורים, וזוגות מן המינים הטמאים). לשם מטרה זו, אלוהים ציווה על נח לבנות את תיבת נח.
התיבה
על פי תיאור התורה, בתיבה היו שלוש קומות. המדרש מסביר את תפקידיהן: קומה עבור בני אדם, קומה עבור בהמות חיות ועופות, וקומה עבור הזבל. לפי דעות מסוימות בחז"ל, בתיבה הייתה קבועה מרגלית שהאירה ליושבי התיבה. לדיעות אחרות, חלון היה פתוח החוצה. בניית התיבה ארכה 120 שנה, על מנת להזהיר את יושבי הארץ מפני העונש הצפוי אם לא יחזרו בתשובה. לאחר שהם מיאנו לשוב, נכנס נח וכל אשר איתו אל התיבה בבוא המועד הנקוב. וכעבור שנה - עם תום המבול - יצא אל הארץ החריבה.
מעשה חם
לאחר יציאתו, נטע נח כרם והקריב קרבנות לאלוהים על כך ששרד. בהמשך מסופר על שכרותו של נח - נח שתה והשתכר, ובנו חם גילה את ערוותו ושם ויפת עמדו וכיסוה. לאחר שנח התפכח, הוא קילל את כנען, בנו של חם, כי "עבד עבדים יהיה לאחיו", ואת שם ויפת - בירך. הקטע המתאר את השפעת היין על ממציאו, נח, הוא מעין משל המדגיש את ההשלכות של שתיית היין, השיכרון ואובדן החושים, והתוצאות המרות העלולות לנבוע מאובדן זה.
האל כורת ברית מחודשת עם בני האדם בדומה לברית או הברכה שכרת עם אדם הראשון. ההבדלים המהותיים בין שתי הבריתות הם היתר אכילת בשר, למעט אבר מן החי ואיסור רצח אדם. חז"ל צירפו את הציווי כלפי אדם הראשון ואת הציוויים שהצטווה נח לשבע מצוות בני נח. על פי מדרש תנחומא נח המציא את המחרשה ובכך שחרר את בני דורו מהקללה שהוטלה על אדם הראשון, כפי שחזה אביו בקריאת שמו.
נח חי אחרי המבול עוד 350 שנה, ונפטר בגיל 950 שנה.
שאלת צדקותו של נח
בתורה אין תיאור לאופיו של נח ואין פרטים עובדתיים על התנהגותו אך מן הכתוב ניתן לפרש פרטים מסוימים על אישיותו וצדקותו. יש המפרשים לחיוב ויש המפרשים לשלילה. הפסוק המרכזי המעיד על אופיו של נח הוא: המילה "בדורותיו" מפורשת על ידי פרשנים בדרכים שונות: רבי יוחנן שפט את נח לשלילה וטען כי צדיק היה כלומר, אם היה נמצא בדור בו היו צדיקים ולא בדור בו הרוב המוחלט היו פושעים כנראה לא היה נחשב לצדיק על כך רש"י אמר כי אילו היה בדורות של צדיקים לא היה נחשב לכלום. למול טענה זו קם ריש לקיש דן את נח לחיוב ואמר:  כלומר, אם בחברה נפשעת היה צדיק, בחברת צדיקים היה צדיק עוד יותר. על כך אמר רש"י:. על אותו הפסוק קיים גם ויכוח על משמעות המילה תמים. המפרשים את הפסוק לחיוב טוענים כי תמים הוא תואר נוסף לצדיק הנועד לחזק את היות נח צדיק ולמולם המפרשים את הפסוק לגנאי טוענים כי המילה תמים מנותקת מהמילה צדיק ועל כך נכתב בגמרא:. המילה תמים מופיעה גם כשה' אמר לנח לפני כניסתו לתיבה :. לפי מ"ר (לב, ג) לא אמר "צדיק תמים", משום שאומרים מקצת שבחו של אדם בפניו, ובאשר למילה 'תמים' הנעדרת כאן- בדור המבול נח אינו מוגדר כ"תמים", משום שתכונת התמימות מתייחסת לדורות אחרים- דורות שלפני המבול או דורות שאחריו. מכאן ניתן להבין שלפני פירוש "תמים" כעניו וסבלן (רש"י) בדור המבול פקעה סבלנותו של נח לטפל בבהמות. מהפסוק הנ"ל מועלה השאלה על אילו דורות מדובר ישנן שתי דרכים לחלוקה לדורות: חלוקה לשני סוגי דורות-הדורות שלפני המבול כולל דור המבול והדורות שלאחר המבול (לפי "משך החכמה") ועפ"י הדרך הזאת נח חי בשני סוגי הדורות ולכן המילה "בדורותיו" אינה מפחיתה מצדיקותו. חלוקה לשלושה סוגי דורות- העולם שלפני המבול, העולם שאחרי המבול (עד אברהם) והעולם של אברהם. בחלוקה הזו נח לא חי בעולם השלישי (של אברהם) ולכן המילה בדורותיו במקרה זה מציינת שביחס לדורות אברהם לא היה נחשב נח לצדיק ובכך מאמינים הדנים את נח לגנאי. ישם שני סוגי צדיקות: פסיבית ואקטיבית. ההבדל בין צדיקות פסיבית- צדיקות שמשמעותה היא לא ללמוד ממעשי רשעים שבדור וצדיקות אקטיבית היא לא רק שלא ללמוד ממעשי הרשעים שבדור אלא גם ללמד את הרשעים כיצד לנהוג. כלומר ההבדל בין צדיקות פסיבית לאקטיבית הוא שצדיקות פסיבית אינה דואגת לאחר ואינה פועלת על מנת לעזור לאחר. על נח נאמר שצדיקותו הייתה פסיבית, נח הציל את עצמו אך לא דאג לאחרים ועל כך נשפט במאמר לגנאי. מושווה נח לאברהם ונאמר עליו כי נח אינו היה צדיק בעצמו וכי היה צריך את עזרת ה' על מנת להיות צדיק, התבודד מן החברה ונזקק לעזרה וסעד מה' להבדיל מאברהם שהלך לפני ה' והיה צדיק ללא עזרת ה'.
דמותו של נח בעיני המדרש ובעיני הפרשנים
במקרא מתוארת דמותו של נח באור חיובי ביותר. בספרים החיצוניים ובמדרשי חז"ל שונים ישנה מחלוקת האם להתייחס אל נח בצורה חיובית או שלילית. במקרים רבים הדגישו המפרשים את ההבדל בין נח ובין אברהם אבינו כדי לעשות זאת:
מטרת פרשנים אלה שמנמיכים מערכו של נח הוא להדגיש את כישלונם של הקודמים לאברהם בניסיון ליצור עם סגולה הקרוב לאל. לפי המפרשים, רק אברהם, אבי האומה, מצליח בצדיקותו לעשות זאת, וכל הקודמים לו (אדם ונח) לוקים בחסר.
מדרש תנחומא, המובא ברש"י, דורש את שמו של נח ומייחס לנח את המצאת המחרשה, ובכך את שחרור בני דורו מהקללה שהוטלה על אדם הראשון - "וקוץ ודרדר תצמיח לך".
מדרש תנחומא מביא אגדה על נסיבות השתכרותו של נח:
צאצאיו של נח
לאחר שאלוהים השמיד את כל החי מלבד נח ואשתו נעמה ומשפחתם והחיות בתיבה, נח הפך לאבי האנושות כולה. בניו ייצגו את אבות אבותיהם של העמים אשר באו לאחר מכן. אלו הם:
מקבילות לסיפורו של נח
מבול קדמון הוא מוטיב חוזר במסורות קדומות של תרבויות אנושיות רבות ברחבי העולם.
Brave (אלבום)
Brave (בעברית אַמִיץ) הוא אלבום האולפן השישי של זמרת הדאנס-פופ האמריקאית ג'ניפר לופז, אשר יצא ב-4 באוקטובר 2007.
האלבום הפיק שני סינגלים: הראשון "Do It Well", אשר יצא לאור ב-18 בספטמבר 2007, והוא הגיע ל-11 המובילים במצעד הפזמונים שבבריטניה, אף על פי שנחל כישלון רב במצעדים, והשני "Hold It, Do not Drop It" יצא לאור ב-11 בינואר 2008, וגם הוא נכשל במצעדים כאשר נכנס למקום ה-72 בלבד בבריטניה, ולא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד.
האלבום הכיל 13 שירים כולל הרמיקס לשיר הראשון מהאלבום "Do It Well". האלבום נחשב לאלבום הכושל ביותר של לופז מבחינה מסחרית, כאשר מכר 650,000 בלבד, ובנוסף השירים באלבום הם בין השירים הבודדים ביותר בקריירה של הזמרת אשר נחלו כישלון כל כך גדול, עד כדי כך שלא נכנסו לבילבורד הוט 100.
גיא בן-גל
גיא בן-גל (נולד ב-20 ביולי 1989) הוא שחקן כדורעף ישראלי המשחק בעמדת מצליב בקבוצת הפועל המעפיל/מנשה/עמק שמשחקת בליגת העל בכדורעף.
ביוגרפיה
בן-גל נולד בהרצליה וגדל ב תל מונד. הוא שיחק כדורעף בקבוצת הנוער של מכבי תל מונד.
כאשר עלה לבוגרים שיחק בקבוצות הפועל כפר סבא, הפועל מטה אשר עכו אשר איתה זכה בדאבל בשנת 2013, שיחק גם במכבי תל אביב, עד שחזר לקדנציה שנייה בהפועל כפר סבא, ואף שיחק גם בנבחרת ישראל. החל מעונת 2018/2019 הוא משחק בהפועל המעפיל/מנשה/עמק.
בעונת 2019/2020 חזר למכבי תל אביב.
AHAVA
"אהבה מעבדות ים המלח בע"מ", המוכרת גם בשם המותג AHAVA, היא חברת קוסמטיקה ישראלית, שהוקמה בשנת 1988, מפתחת ומפיצה מוצרי קוסמטיקה המבוססים על בוץ ים המלח ומינרלים טבעיים המופקים מים המלח. מוצרי החברה נמכרים בחנויות כלבו, בפרפומריות וברשתות שיווק ביותר מ-30 מדינות ברחבי העולם. לחברה רשת חנויות בינלאומית בבעלות מלאה בסינגפור, בברלין, בבודפשט, בסיאול ובפיליפינים. החברה מחזיקה בחברה בת בבעלות מלאה בוויסבאדן שבגרמניה, הממלאת תפקיד מרכזי בשיווק מוצריה לאירופה.
היסטוריה
את הרעיון לשיווק בוץ ים המלח כמוצר קוסמטי הגו בקיבוץ עין גדי בשנות השבעים של המאה העשרים, כחלק ממאמץ למצוא מקורות הכנסה חדשים לקיבוץ. הקיבוץ קיבל סיוע וייעוץ עסקי מיעקב לוי, מייסד חברת המחקר גאלופ ישראל, שהחל לשווק את הבוץ בשנת 1975. בראשית שנות השמונים של המאה העשרים, לאחר שש שנים של שיווק הבוץ, התקבלה בקיבוץ עין גדי החלטה להקים מפעל תמרוקים, ולהשתמש בבוץ כחומר גלם לצורכי המפעל. מפעל ״מוצרי בריאות עין גדי״ הוקם ביולי 1981. מטרתו המוצהרת הייתה להפיק, בשלב הראשון, בוץ ומלח רפואי ולשווקם בתכשירים בריאותיים, ובשלב השני לרקוח מוצרים קוסמטיים על בסיס בוץ ומינרלים אחרים.
בשנת 1984, פנו קיבוצי צפון ים מלח לתק"ם בבקשת סיוע להקמת מפעל מודרני. הוחלט שהמפעל החדש ימוקם בקיבוץ מצפה שלם. המפעל הועבר למצפה שלם ב־1985 והחל את דרכו במבנה זמני של מוסך עד להקמתו של מבנה הקבע (נבנה והושכר מחברת "מבני תעשייה בע"מ"). הפעילות העסקית של השותפות הועתקה לחברה שהוקמה (בבעלות בעלי המניות הקיבוצים השותפים) "מוצרי בריאות ים המלח בע"מ" / DEAD SEE HEALTH PRODUCT LTD. לחברה מונו מנכ"ל משה רון וסמנכ"ל כספים לירון חלף כמנהלים מטעם חברת ניהול "ייצור ופיתוח" - חברה בבעלות משקי התק"מ. עם זאת המפעל החדש עדיין לא היה רווחי והיה זקוק להשקעות נוספות ולגיוס הון (אקוויטי ובמימון זר) מהקיבוצים השותפים בעלי המניות בחברה, מהסוכנות היהודית, מבנקים, וממשרד המסחר והתעשייה-המדען הראשי (במסגרת חוק לעידוד השקעות הון). בשנת 1988 ובמסגרת מהלך אסטרטגי של הנהלת החברה, השקיעה חברת מפרו (יצרנית המכשיר להורדת שיער אפיליידי) מקיבוץ הגושרים במפעל. והמפעל נרשם כחברה בע"מ בשם "חברת מוצרי בריאות ים המלח (1988) בע"מ". בשנת 1989, התמנה דן בניהו מקיבוץ עין גדי כמנכ"ל המפעל, שהתמקד בפיתוח המפעל לפי עקרונות עסקיים, וגייס צוות של אנשי מקצוע בתחום השיווק והכספים. שם מפעל שונה מ"מוצרי בריאות ים המלח" ל"מעבדות ים המלח". המפעל גם החל לייצא את מוצריו, והחל גידול עקבי של היקף המכירות.
בשנת 2001, חתמה אהבה על הסכם ייצור ושיווק עם החברה היפנית ניקן סוהונשה, במסגרת ההסכם שילבה אהבה במוצריה את אצות הדונליילה שמפיקה ניקן במפעלה שבאילת.
בספטמבר 2011 החברה סגרה את סניפה בלונדון עקב חוסר רווחיות ולאחר חרם ממושך שנערך נגדה על ידי ה-BDS וארגונים פרו־פלסטיניים בחו"ל, מכיוון שמוצריה מיוצרים באזור יהודה ושומרון. בשנת 2015, עקב חשש מסימון מוצרי התנחלויות הודיעה חברת AHAVA כי היא שוקלת להעביר את הייצור לתוך שטחי הקו הירוק. בשנת 2016 נחתמה עסקת העתקת מפעל החברה ממצפה שלם, המצוי מעבר לקו הירוק, לשטח של 7 דונם בסמוך לעין־גדי עליו יוקם, בהשקעה של 25 מיליון שקל, מפעל אהבה החדש ומרכז המבקרים שלו. העסקה להחכרת הקרקע למפעל למשך 25 שנה נחתמה עם קיבוץ עין גדי שהשטח בבעלותו. המעבר מיועד לפתור את בעיית החרם על ההתנחלויות שעימו התמודדה החברה.
באפריל 2022 נפתח המפעל החדש של חברת "אהבה" בעין גדי.
בעלות
בשנת 2001, רכש איש העסקים בני גאון ומשפחת לבנת כ-41% מהון המניות וכ-50% מזכויות ההצבעה בחברה לפי שווי שוק של 20 מיליון דולר.
בשנת 2007, ניסה בני גאון להנפיק את חברת אהבה בבורסת AIM בלונדון אך זה לא יצאה לפועל. בשנת 2008, רכשה קרן ההשקעות שמרוק כ-17% מהחברה בתמורה ל-12 מיליון דולר. ההשקעה התבצעה לפי שווי של 60 מיליון דולר.
בשנת 2016, נמכרה אהבה לקבוצת פוסון (FUSON) הסינית לפי שווי פעילות כולל של 290 מיליון שקל (77 מיליון דולר). פוסון רכשה את כל החזקותיהם של בעלי המניות האחרים באהבה.
ז'ורדן בוטאקה
ז'ורדן רולי בוטאקה (בצרפתית: Jordan Rolly Botaka; נולד ב-24 ביוני 1993 בקינשאסה שבזאיר) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת הקשר כנף בהפועל ירושלים מליגת העל ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירת מועדונים
בוטאקה גדל במחלקות הנוער של וסטלנדיה, דן האג, אנדרלכט, בוורן, לוקרן וקלאב ברוז'. הוא הושאל מקלאב ברוז' לבלננסש, ובהמשך שיחק באקסלסיור רוטרדם, בלידס יונייטד, בצ'רלטון את'לטיק ובסנט טרוידן.
ב-1 ביולי 2020 חתם בוטאקה בגנט, ממנה הושאל בהמשך לשרלרואה ולפורטונה סיטארד.
ב-15 באוגוסט 2022 הושאל בוטאקה למשך עונה אחת להפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד הפועל חדרה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון.
קריירה בינלאומית
ב-28 במרץ 2015 ערך בוטאקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בהפסד 2-1 לנבחרת עיראק במשחק ידידות. ב-9 ביוני הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קמרון במשחק ידידות.
ברנשים וחתיכות (מחזמר)
ברנשים וחתיכות (באנגלית: Guys and Dolls) הוא מחזמר עם מילים ולחן מאת פרנק לואסר ומחזה מאת ג'ו סוורלינג ואייב בורואס. המחזמר מבוסס על The Idyll of Miss Sarah Brown ו-Blood Pressure - שני סיפורים קצרים מאת דיימון ראניון - וכן מספר דמויות וקווי עלילה מסיפורים קצרים אחרים מאת ראניון, בעיקר "Pick the Winner".
הצגת הבכורה בברודוויי הייתה בשנת 1950. המחזמר הוצג 1,200 פעמים וזכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. למחזמר היו מספר הפקות מחודשות בברודוויי ובלונדון, כמו גם עיבוד קולנועי משנת 1955 באותו השם בכיכובם של מרלון ברנדו, ג'ין סימונס, פרנק סינטרה וויויאן בליין.
רקע
המחזמר נוצר בשנת 2023 שלוש פעמים על ידי המפיקים סיי פיואר וארנסט מרטין כעיבוד של סיפוריו הקצרים של הסופר דיימון ראניון. סיפורים אלו, שנכתבו בשנות העשרים והשלושים, עסקו בגנגסטרים, מהמרים ובדמויות אחרות בעולם התחתון של ניו יורק. ראוניון היה ידוע כמי שעושה שימוש בסיפוריו בדיאלקט ייחודי, המערבב שפה גבוהה וסלנג. פרנק לואסר, שרוב הקריירה שלו עד כה שימש כתמלילן למחזות זמר, נשכר כמלחין ותמלילן. ג'ורג' ס' קאופמן נשכר כבמאי. כאשר ג'ו סוורלינג סיים לכתוב את הגרסה הראשונה של המחזה, המפיקים חשו שהיא לא טובה מספיק, ופנו לאייב בורוז, כותב קומי שעבד ברדיו, על מנת שישכתב את המחזה.
לואסר כבר חיבר חלק ניכר מהמוזיקה שתתאים לגרסה הראשונה של המחזה. מאוחר יותר, נזכר בכך בורוז:
הדמות של מיס אדלייד נוצרה במיוחד כדי להכניס את ויויאן בליין למחזמר, לאחר שלואסר החליט שהיא לא מתאימה לשחק את התפקיד של שרה השמרנית. כאשר לואסר הציע שבמערכה השנייה יבוצעו שנית שירים שכבר בוצעו במהלך המערכה הראשונה, הזהיר אותו קאופמן: "אם תחזור על שירים, אנחנו נחזור גם על הבדיחות".
תקציר העלילה
נתן דיטרויט וסקיי מאסטרסון, שני מהמרים כפייתיים ידועים לשמצה בניו יורק, עורכים ביניהם התערבות: על סקיי מוטלת המשימה לצאת לארוחת ערב בהוואנה, קובה עם שרה בראון, שמרנית חסודה הפעילה במיסיון נוצרי מקומי והמתנגדת להימורים. בעוד סקיי רודף אחרי שרה, במשימה שלכאורה היא חסרת כל תקווה, נייתן מתמודד עם בעיות אישיות משלו - לארוסתו מזה 14 השנים, אדלייד, נמאס לחכות לחתונה.
הפקת ברודוויי המקורית
המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי בתיאטרון רחוב 46 (כיום תיאטרון ריצ'רד רוג'רס) ב-24 בנובמבר 1950. את ההפקה הזו ביים ג'ורג' קאופמן, עם כוריאוגרפיה של מיכאל קיד, עיצוב תפאורה ותאורה של ג'ו מילזינר, עיצוב תלבושות של אלווין קולט, ניצוח תזמורת של ג'ורג' בסמן וטד רויאל, ועיבוד מוזיקלי של הרברט גרין. בתפקידים הראשיים כיכבו רוברט אלדה (סקיי), סם לוין (נתן), איזבל ביגלי (שרה) וויויאן בליין (אדלייד). איווה ויטרס הייתה השחקנית המחליפה של אדלייד. המחזמר רץ 1,200 הופעות, וזכה בחמישה פרסי טוני בשנת 1951, כולל פרס טוני למחזמר הטוב ביותר. חברת התקליטים Deca Records הוציאה אלבום הקלטה של שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי על גבי תקליט, שמאוחר יותר הופץ מחדש כאריך-נגן ובהמשך גם כתקליטור.
הפקת לונדון המקורית
הצגת הבכורה של המחזמר בוסט אנד של לונדון הייתה ב-London Coliseum ב-28 במאי 1953. הפקה זו הציגה 555 פעמים. השחקנים הראשיים היו ויויאן בליין, סם לוין, ליזבת ווב וג'רי ויין. ליזבת ווב הייתה השחקנית הראשית היחידה שהייתה בריטית והיא לוהקה לתפקיד על ידי פרנק לאוסר. לאורך השנים, המחזמר הופק מחדש מספר פעמים ויצא למספר סיבובי הופעות וזכה לפופולריות רבה בקרב בתי ספר והפקות של תיאטרון קהילתי.
בישראל
ב-3 במרץ 2006 הועלה המחזמר בתיאטרון בית ליסין בתל אביב, בעקבות הצלחת הפקה מחודשת של המחזמר בלונדון שנה קודם לכן, בכיכובו של יואן מקגרגור. את הגרסה העברית תרגם דורי פרנס. בהפקה הישראלית, עם בימוי וכוריאוגרפיה של קן אולדפילד ובהפקתו המוזיקלי של אלדד שרים, כיכבו צביקה הדר (נייתן דטרויט), גיא זו-ארץ (סקיי מסטרסון), לירז צ'רכי (סרה בראון) ומיה דגן (גברת אדלייד). עוד השתתפו: ישראל גוריון, רותי הולצמן, ניקי גולדשטיין, שמחה ברבירו, אלחי לויט, אסף אשתר, נתן נתנזון, יונתן פז בוגנים ועוד.
תגובות וביקורות
הפקת ברודוויי המקורית של ברנשים וחתיכות זכתה לביקורות חיוביות פה-אחד, והמבקרים שיבחו את הנאמנות למקור של דיימון ראניון. ריצ'רד ווטס מהניו יורק פוסט כתב כי "ברנשים וחתיכות זה בדיוק מה שצריך להיות כדי לחגוג את רוחו של ראניון ... [המחזמר] מלא בדמויות ממולחות ובשפה המקורית והעשירה המקודשת את זכרו של המאסטר המנוח". וויליאם הוקינס מה-"ניו יורק וורלד-טלגרם & סאן" כתב כי המחזמר "משחזר את מה ש[רניון] ידע על ברודוויי ... האבירות שלו טהורה וצעירה כמו אווה הקטנה". רוברט קולמן מה-"ניו יורק דיילי מירור" כתב כי "אנחנו חושבים שדיימון היה מתענג [מהמחזמר] כמונו".
גם המחזה והלחן זכו לשבחים רבים; ג'ון צ'פמן מהניו יורק דיילי ניוז כתב כי "המחזה הוא יצירה של הומור קל ומהנה, המוזיקה ומילות השירים, שנכתבו על ידי פרנק לוסר, מתאימים כל כך עבור המופע ונטולים כל בנאליות, כך שהם משלימים זה את זה לכדי ניצחון אמנותי". קולמן כתב כי "פרנק לוסר חיבר לחן שיזכה להשמעות רבות בג'וקבוקסים, ברדיו ובביסטרואים ברחבי הארץ. מילות השירים שלו מובחנות במיוחד בכך שהן עוזרות לבורווס לקדם את העלילה". בניו יורק טיימס כתב ברוקס אטקינסון: "לשירים של מר לוסר יש את אותה המשיכה כמו של הסיפורים [עליהם מבוסס המחזה], שהם מצחיקים מבלי להיות מודעים לעצמם או מכניים".
מבקרים רבים טענו כי למחזמר חשיבות רבה בתיאטרון המוזיקלי. ג'ון מקליין מהניו יורק ג'ורנל אמריקן כתב כי "זה הדבר הכי טוב ומרגש מכל סוג שהוא מאז פאל ג'ואי, זהו ניצחון ותענוג". אטקינסון כתב כי "מוטב שכבר נודה בכך שברנשים וחתיכות הוא יצירה אמנותית. היא ספונטנית ויש לה צורה, סגנון ורוח". צ'פמן טען: "בכל המחלקות, ברנשים וחתיכות הוא קומדיה מוזיקלית מושלמת".
עיבוד קולנועי
ב-3 בנובמבר 2024 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי של המחזמר באותו השם, בכיכובם של מרלון ברנדו בתפקיד סקיי מסטרסון, פרנק סינטרה בתפקיד נייתן דטרויט, ג'ין סימונס בתפקיד שרה וויויאן בליין בתפקיד מיס אדלייד. הסרט בוים על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ' והופק על ידי סמואל גולדווין.
שלושה שירים חדשים, שנכתבו על ידי פרנק לואסר, נוספו לסרט: "Pet Me Poppa", "A Woman in Love" ו-"Adelaide" שנכתב במיוחד עבור סינטרה. חמישה שירים שהופיעו במחזמר הושמטו מהסרט: "A Bushel and a Peck", "My Time of Day", "I've Never Been In Love Before", "More I Cannot Wish You" ו-"Marry the Man Today".
פוקס המאה ה-20 רכשו את הזכויות למחזמר בתחילת 2013, על מנת להפיק גרסה מחודשת לסרט בכיכובם של צ'נינג טייטום וג'וזף גורדון-לוויט.
אנדרס אסקובר
אנדרס אסקובר סלדריאגה (בספרדית: Andrés Escobar Saldarriaga; 13 במרץ 1967 - 2 ביולי 1994), היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות אתלטיקו נסיונל ויאנג בויז ברן, וכן בנבחרת קולומביה. הוא היה ידוע בכינויים "הג'נטלמן של הכדורגל" ו"מספר 2 הבלתי מנוצח". אסקובר נרצח ביריות בעיר הולדתו על ידי אנשים ששמם נקשר לפעילות ארגון פשע קולומביאני, חמישה ימים לאחר הדחתה של קולומביה ממונדיאל 1994.
חיים אישיים
אסקובר נולד בעיר מדיין וגדל במשפחה מהמעמד הבינוני. הוא סיים את לימודיו התיכוניים והגבוהים במוסדות חינוך בעיר, וכבר מגיל ילדות שיחק בקבוצות כדורגל מקומיות של בית הספר. אסקובר היה מאורס לחברתו במשך חמש שנים, והוא נרצח חודש לפני שהזוג היה אמור להתחתן. אחיו, סנטיאגו אסקובר, היה גם כן כדורגלן ששיחק לצידו של אנדרס באתלטיקו נסיונל. לאחר מותו של אנדרס, אחיו המשיך בקריירת אימון.
קריירה
אסקובר התחיל לשחק באופן מקצועני כשהיה בן 20 ושיחק בעמדת הבלם לכל אורך הקריירה. הוא נחשב כבעל משחק ראש טוב. אסקובר נשא את הספרה 2 על גבי חולצתו, והיה ידוע בכינוי "מספר 2 הבלתי מנוצח". הוא שיחק כל הקריירה בקבוצת אתלטיקו נסיונל למעט תקופה קצרה של חצי שנה במועדון השווייצרי יאנג בויז ברן. הוא סייע לנסיונל לזכות בגביע ליברטדורס של שנת 1989. סך הכל היו לאסקובר 222 הופעות ליגה במדי נסיונל. לפני תחילת משחקי מונדיאל 1994 דווח כי מילאן מהליגה האיטלקית מגלה בו עניין ועשויה לצרפו לאחר הטורניר.
נבחרת קולומביה
אסקובר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קולומביה ב-30 במרץ 1988 בניצחון 0-3 על קנדה במשחק ידידות. ב-24 במאי 1988 הוא כבש את השער היחידי שלו במדי הנבחרת בתיקו 1-1 עם אנגליה במשחק באצטדיון ומבלי, במסגרת מפעל גביע רוס. אסקובר שיחק ארבעה משחקים בקופה אמריקה של שנת. הוא השתתף במשחקי מוקדמות מונדיאל 1990 כולל שני משחקי הפלייאוף נגד ישראל, שבסיומם קולומביה העפילה למונדיאל. במונדיאל עצמו, אסקובר שיחק בכל המשחקים ועזר לקולומביה להגיע לשלב שמינית הגמר שבו הודחה לאחר הפסד 2-1 לקמרון. אסקובר שיחק גם בכל משחקי הנבחרת בקופה אמריקה של שנת שבו קולומביה סיימה במקום הרביעי.
אסקובר החמיץ את משחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1994 בעקבות פציעה, אך קולומביה הצליחה להעפיל למונדיאל תוך הצגת יכולת גבוהה (כולל ניצחון 0-5 על ארגנטינה), דבר שיצר ציפיות גבוהות מהנבחרת להצליח גם במונדיאל עצמו. אסקובר היה קפטן הנבחרת במהלך המונדיאל, ולאחר הפסד לרומניה במשחק הראשון בשלב הבתים, ב-22 ביוני 1994 קולומביה פגשה את ארצות הברית בלוס אנג'לס למשחק שבו היא הייתה פייבוריטית ברורה לניצחון. בדקה ה-34 של המשחק, הקשר האמריקאי ג'ון הארקס שלח כדור רוחב לרחבה הקולומביאנית, ואסקובר גלש אל הכדור ודחק אותו לעבר שערו של אוסקר קורדובה. קולומביה לא הצליחה לחזור למשחק לאחר השער העצמי של אסקובר, ובסיומו הפסידה 2-1 והודחה מעשית מהטורניר.
מותו
אסקובר חזר לקולומביה עם תום המשחקים של הנבחרת במונדיאל, אף על פי שקרובי משפחתו ששהו אז בארצות הברית ביקשו ממנו להישאר עימם. בלילה של ה-1 ביולי 1994 הוא יצא עם חבריו לפאב באזור אל פובלדו שבמדיין. לאחר שסיימו לבלות במועדון לילה, הוא וחבריו נפרדו. בערך בשעה 3:00 לפנות בוקר, כשהוא נמצא לבדו בחניון המועדון, החל ויכוח בינו לבין ארבעה זרים. במהלך התגרה, שניים מתוכם שלפו אקדחים וירו באסקובר שישה כדורים בעודו יושב בתוך רכבו. לאחר מכן הם נמלטו מהחניון, כשאסקובר מדמם למוות. אסקובר נלקח לבית חולים מקומי, אך מותו נקבע לאחר כ-45 דקות.
לאחר הרצח
על אף שהשתלשלות העניינים המדויקת שהובילה לרצח אסקובר לוטה בערפל, המניע העיקרי לרצח כפי שנתפס בציבור הרחב, הוא נקמה על שערו העצמי. זאת על אף שהיו ידיעות שהאחים פדרו וסנטיאגו גאיון, ברוני סמים ששלטו בארגון פשע במדיין, היו מעורבים ברצח וזאת לאחר שהפסידו סכומי כסף גדולים בהימורים בעקבות ההפסד של קולומביה לארצות הברית והדחתה מן המונדיאל. עוד באותו יום של הרצח נתפס שומר הראש של האחים גאיון, הומברטו קסטרו, וכעבור יום הודה בו. קסטרו הורשע ברצח אסקובר ביוני 1995 ונידון למאסר של 43 שנים, אשר קוצרו ל-26 שנים עם כניסתו לתוקף של חוק העונשין החדש בקולומביה ב-2001. בסופו של דבר, קסטרו שוחרר מהכלא בשנת 2005 לאחר שריצה עונש מאסר של 11 שנים בלבד, עקב התנהגות טובה. מלבד קסטרו, אף גורם אחר לא הורשע ברצח אסקובר.
השפעה ומורשת
להלווייתו של אסקובר הגיעו כ-120,000 אנשים. בעקבות הרצח ואווירת האלימות הקשה ששררה אז בקולומביה, החליטו חלק משחקני הנבחרת הבולטים לפרוש ממנה. זכרונו ממשיך להישמר בעיקר על ידי אוהדי נסיונל אשר נוהגים להגיע למשחקים של הקבוצה עם תמונתו. ביולי 2002 החליטה עיריית מדיין להציב פסל בדמותו של אסקובר בפארק ציבורי שקרוי על שמו. ב-29 ביוני 1994, לאחר ההפסד לארצות הברית וההדחה מהמונדיאל וכמה ימים לפני הרצחו, פרסם אסקובר מאמר בעיתון הקולומביאני אל טיימפו שאותו סיים במילים:. משפחתו של אסקובר ייסדה פרויקט חינוך הקרוי על שמו, במטרה לעזור לילדים חסרי אמצעים להתפתח באמצעות לימוד כדורגל. רצח אסקובר פגע בתדמיתה של קולומביה בעולם, שנתפסה גם כך כמדינה הסובלת מבעיות אלימות, פשיעה ועוני. זאת בניגוד לניסיונותיו של אסקובר עצמו לקדם ולשפר את התדמית של קולומביה, שהקנו לו הערכה רבה בקרב הציבור.
שני האסקוברים
במסגרת ציון שלושים שנה לרשת הטלוויזיה האמריקאית ESPN, הופקה סדרת סרטים דוקומנטריים בשם 30 על 30 המתארת אנשים ואירועים חשובים בהיסטוריה ובעולם של הספורט. אחד הסרטים שהופקו נקרא (באנגלית: The Two Escobars) בבימוים של ג'ף ומייקל זימבליסט. הסרט מתמקד בנקודות המפגש שבין הכדורגל, הפוליטיקה והפשע המאורגן בשנות ה-90 המוקדמות בקולומביה. הדבר נעשה על ידי חיבור סיפורם של ברון הסמים המפורסם פבלו אסקובר מצד אחד, ושל אנדרס אסקובר מנגד (אשר אינם בעלי קשר משפחתי). החיבור בא לידי ביטוי בכך שפבלו אסקובר מימן באמצעות הונו הגדול שהגיע מסחר בסמים חלקים גדולים בכדורגל הקולומביאני, והיה חלק בלתי נפרד מההצלחה הספורטיבית שלו הן ברמת הנבחרת והן ברמת הקבוצות המקומיות באותה תקופה. כך למשל, הוא היה המשקיע העיקרי מאחורי אתלטיקו נסיונל שבה אנדרס שיחק, ונהג לערוך מפגשים אישיים עם השחקנים הקולומביאנים הבכירים ששיחקו בנבחרת הלאומית, ביניהם רנה היגיטה וקרלוס ולדרמה. בסרט נטען כי במידה ופבלו, שמת בדצמבר 1993, היה עדיין בחיים לאחר ההדחה של הנבחרת ממונדיאל 1994, ייתכן והרצח של אנדרס לא היה מתרחש עקב הקשר ההדוק בינו לבין הנבחרת והכדורגלנים הקולומביאנים.
קוובביהירקס
קְוָבֵּבִּיהִירַקְס (שם מדעי: Kvabebihyrax) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הפליוהירקיים הנכחדת שבסדרת השפנאים, שחי בסוף תקופת הפליוקן באזור הקווקז, ואולי גם בקצה גאורגיה (עבר הקווקז) שלפני 5.33–2.58 מיליון שנה. סוג זה הכיל מין אחד - Kvabebihyrax kachethicus, אשר נקרא בשם בשנת 1966 בידי החוקרים L.K. Gabuniya ו-A.K. Vekua. הוא קרוי על שם היישוב "קווביבי" בו התגלה, כשהסיומת "hyrax" פירושה "שפן".
הקוובביהירקס היה גדול יותר מכל שפן חי: הוא הגיע לאורך 1.6 מטר ולמשקל של עד 80 קילוגרם. במראהו הזכיר היפופוטם יותר מאשר שפן. הוא חי רוב זמנו בסמוך למים מתוקים. הוא דמה למיני שפנים גדולים כגון הטיטאנוהירקס, שהגיע למשקל של 1.3 טון, אך בתקופתו מרבית שפנים אלה כבר נכחדו והוא היה הגדול מכל שפני הנאוגן.
המאובנים שלו כללו גולגולת גדולה ומוארכת באורך 27 סנטימטרים עם לסתות נוקשות בעלות שיניים חותכות גדולות מאוד יחסית, אשר בלטו משתי הלסתות, כשהשיניים בלסת התחתונה היו מעט יותר שטוחות. העיניים מוקמו בקצה העליון של הלסת, באופן מתאים להסתתרות מתחת למים כמו של היפופוטם. ייתכן שהיה לו חדק קצר מעל הפה. הוא ניזון כנראה מעשב ומצמחי מים ורוב זמנו חי במים בדומה להיפופוטם ואולי גם בגדות יערות.
הרדאר
הרדאר הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית בהגשת סיון קליין ואריאל מרגלית ששודרה בערוץ עשר. ב-20 בספטמבר 2018 הופסק שידור התוכנית מסיבות תקציביות.
רקע לעליית התוכנית
לקראת פיצול ערוץ 2, ביולי 2017 ירדה מהאוויר התוכנית "ערב טוב" עם גיא פינס בערוץ 10, בעקבות מעברה לקשת. בעקבות כך לא הייתה בערוץ 10 תוכנית העוסקת בבידור היומי ובערוץ הוחלט ליצור תוכנית חדשה שעוסקת ברכילות ובחדשות מעולם הבידור בשם "הרדאר".
היסטוריה
התוכנית עלתה לשידור ב-4 בספטמבר 2017. מכיוון שהרצועה בה הייתה משודרת "ערב טוב עם גיא פינס" הייתה כבר של "הכל כלול", הוחלט לשבץ את התוכנית בשעות הלילה. התוכנית שודרה בימים ראשון–חמישי, במשבצת השידור שבין "הצינור" ל"היום שהיה" (שעת השידור איננה קבועה; לרוב בסביבות השעה 22:30). התוכנית התקבלה על ידי מבקרי הטלוויזיה בביקורות מעורבות.
התוכנית זכתה לנתוני רייטינג נמוכים במיוחד ולא הצליחה לשמש כמתחרה לתוכניות שמשודרות איתה באותה רצועה. בפברואר 2018 עברה שעת השידור לשעה מאוחרת, 23:45. ב-28 במרץ 2018 יצאה התוכנית לפגרה של יותר מחודש וחזרה לאוויר ב-10 במאי 2018 במתכונת שבועית. ב-20 בספטמבר 2018 הופסק שידור התוכנית מסיבות תקציביות. התוכנית האחרונה שודרה ללא ידיעת המנחים והצופים שזאת התוכנית האחרונה.
מגלוכרוס
מגלוכרוס (שם מדעי: Megalochoerus; מילולית: "חזיר ענקי") הוא סוג נכחד של חזיר גדול אשר חי באפריקה במהלך תקופת המיוקן. הוא הוגדר ב-1993 בידי החוקר פיקפורד על סמך ממצאים שהתגלו בקניה ובאזורים קרובים במזרח אפריקה, אך גם בלוב, בפקיסטן ובטורקיה. בסוג זה נכללים 3 מינים: Megalochoerus humongus ,Megalochoerus khinzikebirus ו-Megalochoerus marymuunguae, שני האחרונים הועברו לסוג זה מהסוג הקרוב קובנוכרוס. כמה חוקרים מעריכים שסוג חזיר זה שייך לסוג קובנוכרוס והוא בטל מספק. מספר חוקרים מניחים שהוא אינו חזיר אמיתי אלא שייך למשפחת האנתרקותריים.
סוג חזיר זה היה גדול מאוד ובעל רגליים ארוכות. הוא הגיע לאורך 3.8 מטר, לגובה של 2 מטר בכתפיים ולמשקל של מעל 1,600 קילוגרם, כך שהוא היה הגדול שבכל החזיריים מעולם. הוא היה בעל זוג ניבים ארוכים בקדמת לסתו ובעל זיזי עצם דומים לקרניים מעל הגולגולת בדומה לאלה של הקובנוכרוס. ככל הנראה הם שימשו לראווה וללחימה ביריבים, כמו אצל חזירי יבלות מודרניים. הרגליים שלו היו חסונות וגבוהות ותמכו בגוף הגדול.