cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרט מידה
להבדיל מסרגל קשיח, סרט המידה במצבו המקופל או המגולגל קטן וקומפקטי בהרבה מהאורך המרבי אותו הוא יכול למדוד. סרטי מידה נמצאים בשימוש אצל חייטים ותופרים, נגרים, מסגרים, קבלנים, בספורט ועוד.
בגלל גמישותו, דיוק המדידות שניתן לבצע בעזרתו מוגבל. השנתות המסומנות על סרט המידה כמעט לעולם לא מרוחקות פחות ממילימטר אחת מהשנייה כשמשתמשים בשיטה המטרית, או 1/32 מאינץ' אם משתמשים במערכת היחידות הבריטית. במקרים רבים דיוק המדידה נמוך מכך.
התפתחויות
עם התפתחות הטכנולוגיה, במקרים מסוימים משתמשים כיום במד טווח לייזר במקום בסרט מידה. שימוש זה נפוץ בייחוד בספורט, וכן על ידי מודדים וקבלני בניין. מד טווח לייזר בשימוש כסרט מידה מדויק ביותר, והמדידה מתבצעת תמיד בקו ישר. למכשירים אלו יש בדרך כלל תכונות נוספות, למשל היכולת לשמור תוצאות מדידות קודמות בזיכרון, וכן היכולת לכפול תוצאות של שתיים או שלוש מדידות, כדי להקל על חישוב שטחים ונפחים.
Boyfriend (שיר של מייבל)
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קמיל פרסל, מייבל, מרלנה שו, ריצ'רד אוונס, רוברט מילר וסטיב מק והופק על ידי סטיב מק גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה. השיר הוא שיר בסגנון הפופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-65 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דויד ביסבל ב-26 בפברואר 2020, בשידור חי. נכון לאוקטובר 2021 הקליפ צבר כ-35 מיליון צפיות.
תהילה רסלר
תהילה רסלר (1907 – 1959) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה. מחלוצות המחול המודרני בארץ ישראל.
ביוגרפיה
רסלר נולדה בשנת 1907 בעיר טרנוב שבפולין, בת זקונים למשפחה חסידית. בעקבות מלחמת העולם הראשונה המשפחה עברה לברלין שבגרמניה, בקיץ 1923 אמה שלחה אותה ללמוד במחנה הקיץ של המעון היהודי העממי, שם פגשה את הסופר הנודע פרנץ קפקא, התאהבה בו ושוכנעה על ידו להתמקצע במחול, תחום בו עסקה כתחביב. הספר המשורר והנערה, מתאר את מערכת היחסים בין רסלר לקפקא. על הצעד של רסלר ללמוד ריקוד באופן מקצועי כותבת המחברת מרתה הופמן: "ופתאום- מי זה יכול לומר, כיצד קרה הדבר?- פתאום נמוגה העוית המרתקת באיבריה הנערים, המתרופפים של דינה (דינה הוא שמה של תהילה רסלר בספר), פתאום היא מניפה זרועותיה למעלה, כאברות ציפור, ערפה כפוף כלשהו לאחור, התלתלים הקצרים יורדים למטה כתלתלי נער; רגליה מפושקות לרווחה מתוך קפיצה מאוזנת כל-כך, עד כי דומה כאילו כנפיים להם. האין זה הרס שליח האלים, ברחפו למטה כדי להעלות את הנשמה מהתהום?..."
בעקבות כך, שנה לאחר מותו של קפקא ביוני 1924 נסעה רסלר לדרזדן ללמוד מחול אצל מרי ויגמן, אשר פיתחה את המחול ההבעתי בתקופת האקספרסיוניזם. בסוף שנות העשרים הגיעה ללמוד בבית ספרה של גרט פאלוקה בדרזדן, ומהר מאוד עברה רסלר ממעמד של תלמידה למעמד של מורה במקום, ובנוסף יצרה להם ריקודים. בשנת 1930 מונתה למורה בכירה ולמנהלת. בשנת 1933, בעקבות הצטרפותה של פאלוקה לאיגוד בתי הספר הנאצי NS-Kulturgemeinde פוטרה רסלר רק משום שהייתה יהודיה.
לאחר פיטוריה עלתה לארץ ישראל, כבר באותה שנה העלתה רסיטל באולם מוגרבי בתל אביב ופתחה בית ספר למחול מודרני ברחוב הירקון. בבית ספרה זה המשיכה לפתח את שיטת עבודתה של פאלוקה. בית הספר היה מיועד לתלמידים בגילאים 7-18, שחלקם הופיעו לצידה בכמה מהריקודים שיצרה. רסלר גם העסיקה תקופות מסוימות בבית ספרה מורים אחרים, אשר לימדו בלט קלאסי וג'אז, על מנת להעשיר את התלמידים בעוד סגנונות.
על השיעורים מספרת אחייניתה ותלמידתה ילטה בונא: "היא הייתה מאוד מאוד קפדנית בשיעורים, השיעור אצלה תמיד התחיל בדיוק ברגע. וכל התלמידות ידעו להקדים ולבוא ולהספיק להחליף בגדים, כדי לא לאחר ולא להפסיד שום דבר. והשיעור שלה היה עובר ביעף כי הוא היה כל כך מעניין וכל כך נעים שאני לא חשתי איך הזמן עובר. בשיעור היא הייתה גם משתתפת איתנו בריקוד היא לא עמדה בצד אלא היא הייתה מדובבת אותנו על ידי דוגמה אישית. ובדרך כלל גם היו לה מלווים לפסנתר, שנתן עוד יותר עניין לשיעור. לפעמים היו גם שיעורים ללא פסנתר, גם שיעורי התעמלות יותר על המחצלת. אבל כל שיעור הייתה חוויה בפני עצמה, אף שיעור לא היה חזרה משעממת והיא גם הייתה כל כך בשיעור שלא חשנו כלל את הזמן... זו הייתה תהילה"
מלבד תלמידי המחול, לימדה רסלר את קבוצת השחקנים שייסדה את תיאטרון הקאמרי. הייתה לה קבוצה של חברות קיבוץ שבאו ממשקים ללמוד אצלה, ועמה הופיעה בקיבוצים. כמו כן, ריכזה מופעים של תלמידים שלה במסגרת בית ספרם.
בשנות הארבעים נסעה לארצות הברית והשתתפה בקורס קיץ של רקדנים מקצועיים אצל מרתה גרהם וחזרה משם מלאת התלהבות, היא רצתה מאוד לקדם את המחול בארץ והחליטה להביא את מרתה גרהם לביקור בישראל. לשם כך הייתה צריכה להכין את הקהל בארץ שיכירו מי היא גרהם ועשתה תעמולה כדי למלא אולם בבית הבימה.
ב-1943 פתחה רסלר בבית ספרה סמינר להכשרת מורים למחול. תוכנית הלימודים נמשכה שנתיים, בין שנת הלימודים הראשונה לשנייה נבחנו התלמידות בחינות המקיפות הכוללות: העברת שיעורים לגילאים שונים עם ובלי מוזיקה, טכניקה, סידור הופעות לקבוצות, בניית קומבינציה וחומר עיוני. מטלה נוספת בסוף השנה הראשונה הייתה כתיבת חיבור על מטרת הגעתן למקום. מתלמידותיה הבולטות שהמשיכו בהוראת המחול: נועה אשכול, מרים טוטובסקי, נאוה ארזי וחסיה לוי. רסלר הופיעה בריקודי סולו.
על דרך יצירת הכוריאוגרפיות מספרת הפסנתרנית רבקה גוילי-ברוידא, שעבדה איתה במשך שבע שנים: "הצעתי לה מנגינות, בחרתי מוזיקה. היא בערך אמרה לי מה היא מחפשת. השמיעה הייתה לה מצוינת וגם טעם טוב, היא ידעה להבחין בין הטוב ובין הפחות טוב, ואחר כך העבודה הייתה כזאת שהייתי באה פעמיים או שלוש פעמים בשבוע ואני הייתי מנגנת לה את המנגינה והיא הייתה מאלתרת כזה. ואחר כך מזה היא בנתה את הריקודים שלה. ונסענו ועשינו הופעות מספר די גדול" ב-1937 השתתפה בתחרות הרקדניות הארצית וקבלה את המקום הרביעי מתוך שבע רקדניות. בין הופעותיה הרבות בארץ ב-1954 רסלר הופיעה עם 14 ריקודים באותו מופע הופיעה גם רינה שחם באולם להקת "ענבל". בין הריקודים היו "גורל הרעבים" ו "ללא מנוחה". נושאי הריקוד שלה היו בעיקר ארץ ישראל החלוצית, דמויות מהתנ"ך ומהווי הארץ. לדוגמה: שואבת מים, תמניה כעולה חדשה וכדומה.
רסלר הייתה נשואה זמן קצר להנס וינר יהודי יוצא גרמניה, אשר הכירה באוניה שעלתה עמה לארץ, אך בשל התמסרותה לעולם המחול, היא לא רצתה ילדים ולכן הם נפרדו.
בשנתיים האחרונות של חייה סבלה ממחלה קשה. המחלה מנעה ממנה לרקוד, אך לא לקחה לה את שמחת החיים, חוש ההומור והאומנות אשר תמיד קיננה בה. בימים אלה ניתבה את נפש האומן שבה לכתיבת שירים. שיר אחד- "הפרידה", תורגם על ידי יוסף אחאי, פורסם בעיתון "דבר" ב-1958.
תפיסתה האמנותית ותרומתה להתפתחות המחול בארץ
תהילה רסלר הייתה מהמורות הראשונות והחשובות של מחול ההבעה בישראל. תפיסתה האמנותית הושפעה ממורתה גרט פאלוקה שנחשבה לאמנית המופשטת ביותר מבין אמני המחול האקספרסיוניסטי. פאלוקה נחשבה למורה טובה שפיתחה את היכולת הטכנית של תלמידיה, היא יצרה הפרדה בין הטכניקה לבין המשמעות הרגשית של התנועות. בזכות כך יכלה לתקן את תנועות התלמידים במהלך תרגילי האלתור, שעליהם בעיקר היו מבוססים שיעוריה, מבלי להפריע להם לבטא את המשמעות התנועתית והרגשית אותה בקשו להעביר. רסלר העריצה את מורתה פאלוקה, ובסטודיו שפתחה בארץ המשיכה לפתח את שיטת עבודתה של פאלוקה.
כרקדנית הושפעה רסלר מהאסכולה הגרמנית של מחול מודרני, דבר שהתבטא בשימוש בגוף ובהבעות פנים לשם ביטוי ישיר של סמלים יום-יומיים. שאבה ממנעד רחב של רגשות, בטאה אותם בסגנון פנטומימה יותר מאשר בגילוי רקדני.
הריקוד בשביל רסלר היה כל עולמה, על כך כותבת דבורה ברטונוב, רקדנית בתקופתה: "ריקודה של תהילה רסלר היה שמחה ללא גבול בקצב החיים. היא אהבה לרקוד הואיל וריקוד הוא תכלית האושר. ודרכה בהוראה הייתה- לפתח אצל התלמיד אותה שמחה, שמתוכו יבוא לידי יצירה... כל עבודתה לא הייתה מילוי חובה לשרת את אומנות הריקוד יום יום מחדש, אלא שמחת אמת, שהתחדשה יום יום." עליה מוסיפה יהודית אורנשטיין, גם היא רקדנית באותה התקופה: "המחול והאומנות נחשבו אז כאמצעי לעיצוב האופי ופיתוח האישיות. אף תהילה רסלר לחמה ופעלה ברוח זו, וזאת בלב ובנפש, בהתמסרות רבה, עד ימיה האחרונים. רבים הכירו את תהילה רסלר כרקדנית ורבבות העריצוה כמורה מסורה ומחוננת."
רסלר הייתה אינטלקטואלית, אישיות מאורגנת ומתודית, דבר שהתבטא בהתנהלות שיעוריה. השיעורים התחילו בדיוק בזמן, התלמידות היו מוכנות כבר כמה דקות קודם, השיעור היה בנוי בצורה מאורגנת. רסלר הייתה המורה הראשונה למחול במכון וינגייט, הוא המרכז הלאומי לחינוך גופני ולספורט, משרת את צורכי הכשרת מאמנים ומדריכים ומקדם ספורטאים מחוננים. בריאיון עם ילתה בונה, תלמידתה ואחייניתה של רסלר, עולה כי רסלר חידשה הרבה בתקופתה. גם את שיטת ההוראה, ביחסה המיוחד לתלמידותיה, וגם את התפיסה המודרנית, מפני שמה שהכירו אז בארץ היה שמרני יותר. ירדנה כהן, תלמידתה של רסלר בבית ספרה של פאלוקה מתארת: "אש תמיד יקדה בה, ובכוחה ליבתה ניצוצות חבויים בגופות תלמידותיה".
הר פרדוהל
הר פרדוהל (באנגלית: Mount Predoehl) הוא הר ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר מכוסה בחלקו בשלג.
גובהו של ההר 1,710 מטרים מעל פני הים; הר פרדוהל הוא ההר ה-1,491 בגובהו באנטארקטיקה.
אקירה יושינו
אקירה יושינו (ביפנית: 吉野 彰; נולד ב-30 בינואר 1948) הוא כימאי יפני וזוכה פרס נובל לכימיה ב-2019. הוא עובד בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי ופרופסור באוניברסיטת מיגו שבנגויה. הוא ייצר את סוללת הליתיום-יון הבטוחה הראשונה, שנעשה בה שימוש נרחב במחשבים ניידים ובטלפונים הסלולריים.
ראשית חייו
נולד בסיוטה שביפן ב-30 בינואר 1948. קיבל תואר ראשון במדעים ב-1970 ותואר שני בהנדסה ב-1972 מאוניברסיטת קיוטו ודוקטורט בהנדסה מאוניברסיטת אוסקה ב-2005. במהלך שנות לימודיו במכללה, הצטרף למסלול שלימד קניצ'י פוקוי.
קריירה
אקירה יושינו בילה את כל חייו הלא אקדמיים בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי. מייד לאחר שסיים את התואר השני שלו הוא הלך לעבוד באַסַהִי קַאֶסִי. הוא החל לעבוד במעבדת קוואסאקי בשנת 1982 וקודם להיות מנהל פיתוח המוצרים עבור סוללות יונים בשנת 1992. ב-1994 הוא מונה למנהל הפיתוח הטכני של יצרנית ה-Lib ב-Battery Corp,חברת מיזם משותף של אסהי קאסי וטושיבה. יושינו הפך ב-2003 לעמית בתאגיד ו-2005 מונה להיות מנכ"ל העבודה באסהי קאסי. מאז 2017 הוא פרופסור באוניברסיטת מייג'ו ומעמדו בתאגיד אהסי קאסי השתנה לעמית של כבוד.
הר פרדוהל
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של מרטין סי. פרדוהל (Martin C. Predoehl), מהתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שהיה מטאורולוג בתחנת מקמורדו בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962 ו -1962 – 1963.
קונסטנטין וויקולסקו
קונבטנטין וויקולסקו (ברומנית: Constantin Voiculescu; 23 בפברואר 1890 - 17 בספטמבר 1955) היה מייג'ור גנרל בצבא רומניה במלחמת העולם השנייה, המושל הצבאי של בסרביה בתקופת כיבושה על ידי צבא רומניה והוורמכט, נשפט על מעשיו, נלקחה ממנו דרגתו ונידון למאסר עולם. מת בכלא הרומני.
ב-1 ביולי 1927 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 בינואר 1934 הועלה לדרגת קולונל. ב-29 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל וכעבור שלוש שנים בדיוק הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. מ-23 ביולי 1941 ועד 29 במרץ 1943 היה המושל הצבאי של בסרביה.
ב-12 באוקטובר 1944 נעצר, ב-22 במרץ 1945 שוחרר מהצבא וב-1946 נשפט ונידון למאסר עולם על מעשיו במלחמת העולם השנייה.
וויקולסקו ציווה ב-25 ביולי 1941 על הקמת גטו קישינב. וויקולסקו טען בפני יון אנטונסקו, שהוא לוחם בשחיתות בכל כוחו, אך בעזבו את צ'רנוביץ לקח למזכרת שתי משאיות עמוסות שטיחים פרסיים.
וירוס צ'רנוביל
וירוס צ'רנוביל (ידוע גם בשמות CIH ו-Spacefiller) הוא וירוס של מערכת ההפעלה Microsoft Windows 9x, אשר הופיע לראשונה בשנת 1998. הוא אחד מהווירוסים ההרסניים ביותר, אשר דורס מידע קריטי בכוננים נגועים וגרוע מכך, בחלק מהמקרים הוא משחית את ה-BIOS. הווירוס נוצר על ידי צֶ'ן יִינְגְהָאו (陳盈豪), שהיה סטודנט באוניברסיטת דָאטונְג שבטאיוואן. מעריכים ש-60 מיליון מחשבים נדבקו בווירוס ברחבי העולם, מה שהתבטא בנזקים עסקיים המוערכים במיליארד דולר.
השם "וירוס צ'רנוביל" ניתן זמן מה לאחר שהווירוס כבר היה ידוע לציבור בשם CIH, ומתייחס לכך שהתאריך בו נועד הווירוס להתפרץ בחלק מגרסאותיו, זהה לתאריך של אסון צ'רנוביל, שאירע בברית המועצות ב-26 באפריל 1986.
אופן הפעולה
הווירוס תוכנן לפעול תחת מערכות ההפעלה שהיו נפוצות באותו זמן: מערכות Microsoft Windows 9x (כלומר, חלונות 95, חלונות 98 וחלונות מילניום) שהיו מבוססות ליבת MS-DOS, לכן הוא לא יכול לפגוע במערכות המודרניות מבוססות ליבת NT, דוגמת חלונות NT 4 שהייתה נפוצה באותה עת בסביבת תחנות העבודה והשרתים. הווירוס מופיע בתור קובץ הפעלה ומדביק קובצי הפעלה (EXE). השם "spacefiller" ניתן לו כיוון שבניגוד לווירוסים אחרים שמוסיפים את הקוד שלהם לסוף הקובץ הנגוע, הווירוס מחפש חללים ריקים בתוך הקוד של הקובץ אותו הוא מדביק ולשם הוא מצמיד את הקוד שלו, שיטה שעוזרת בהסוואתו כיוון שהוא אינו משפיע למראית עין על גודל הקובץ.
כאשר התאריך המיוחל היה מגיע, הווירוס היה משתמש בשני סוגים של התקפות. מטרת ההתקפה הראשונה היא לפגוע בדיסק הקשיח. הווירוס היה מחליף את המגה בייט הראשון שעל הדיסק הקשיח (החל מתחילת הדיסק - מסקטור מספר 0) באפסים, דבר שהיה גורם לנזק משמעותי ל-MBR (בעיקר מחיקת טבלת המחיצות ולעיתים גם מחיקת סקטור האתחול בעצמו) ולעיתים לנזק לתוכן המחיצה הראשונה (חומרת הנזק תלויה במערכת הקבצים ובגודל המחיצה הראשונה בדיסק) וכך מקריס את המחשב וגורם לו להיתקע או להציג מסך כחול. ניתן היה לתקן נזק כזה באמצעות החלפה של מה שנפגע או דרך הכלי הבא ללא נזק נוסף למידע על הדיסק וללא צורך בפירמוט. דרך התקפה שנייה, שהייתה עובדת רק בחלק מהמחשבים (פגיעים במיוחד היו מחשבים שהכילו לוחות אם עם ערכת השבבים Intel i430TX), היא החלפת תוכנו של ה-BIOS (הביוס ברוב המחשבים כיום נמצא על זיכרון ROM מסוג Flash שניתן לצריבה מחדש) ב"זבל", דבר שעלול לגרום למחשב לסרב להידלק בכלל (מבחינה חשמלית המחשב היה עובד, אך לא היה מגיע לשלב ה-POST). במקרה כזה על הטכנאי היה להחליף את ה-BIOS או לפחות לצרוב אותו מחדש.
וירוס זה חזר לפעול בשנת 2001 כאשר הוא הופעל על ידי תולעת ILOVEYOU, שנשלחה לדואר האלקטרוני של הקורבנות במסווה של תמונת עירום של ג'ניפר לופז.
כיום וירוס זה כמעט ואינו פעיל עקב המעבר ההדרגתי של משתמשי חלונות לשימוש במערכות מבוססות NT במהלך שנות ה-2000 : בסביבת תחנות העבודה והשרתים חלונות 2000 ו-Windows Server לגרסאותיהן, ובסביבה הביתית חלונות XP, ויסטה, 7, 8, 10 ו-11.
מעש - לחיזוק והתחדשות השירות הציבורי בישראל
תחומי פעילות
העמותה פועלת לקידום ושינויי מדיניות, בניסיון להשפיע על נציגי ממשל ומקבלי החלטות לטובת הגשמת החזון והייעוד שלה. הצעה ויצירה של שיטות וכלי מדיניות כדי להכניס הון אנושי איכותי לשירות הציבורי, תוך שימוש במחקרים וממצאים, למידת ידע מן העולם, גיבוש ניירות מדיניות וחלופות מדיניות, ומיפוי עומק של חסמים.
העמותה יוצרת תשתית טכנולוגית המכוונת לקהל המתעניינים בהשתלבות בשירות הציבורי אשר מכילה כלים ומידעהמותאמים להתמודדות עם חסמי כניסה, משמשת כפלטפורמה לגיוס מאגר מועמדים מקוון לשירות הציבורי, וכתשתית להתארגנות ורישות הון אנושי איכותי.
המאתר
במאי 2014 הוקם ביוזמת מעש "המאתר", מאגר מועמדים עבור השירות הציבורי, המכיל פרטי מועמדים אשר מעוניינים להעמיד את ניסיונם והשכלתם לטובת השירות הציבורי ולהשתלב במסגרתו. המאגר פותח על בסיס למידה של שיטת הגיוס המרוכז אותה חקרו במסגרת מחקר בינלאומי השוואתי שביצעו, הבוחן תפיסות חדשניות וכלי מדיניות בנושא רפורמות בניהול הון אנושי.
אריזונזאורוס
אריזונזאורוס (שם מדעי: Arizonasaurus) הוא סוג של ארכוזאור פרהיסטורי מתור הטריאס, שהיה בעל מפרש-גב גדול. הוא דמה במראהו לדינוזאור, אך היה קרוב בהרבה לתנינים. כיום משייכים אותו לקבוצה פסאודוסוכיה, לצידו של הפופוזאורוס. בסוג נכלל מין אחד - Arizonasaurus babbitti.
האריזונזאורוס התגלה בשכבות חפירה בתצורת מואנקופי שבצפון אריזונה, כשרידים של חלקי לסת תחתונה ושרידי שיניים, והוא נקרא על שם המדינה (מילולית: "לטאה/זוחל אריזוני") בידי החוקר סמואל פול ולס. אך רק ב-2002 נחשף שלד שלם בידי החוקר סטרלינג נסביט.
יצור זה היה בעל מפרש גב כמו של דימטרודון או אדפוזאורוס, ובמידה מסוימת דמה גם למפרש הספינוזאורוס, והוא שימש ככל הנראה לחימום בעליו. מפרש זה הוא סימן היכר של בני המשפחה הקדומה Ctenosauriscidae שהייתה קרוב לפוזוזאורוס ולאפיגיה. הוא הגיע לאורך של 3 מטרים וייתכן שעמד זקוף או חצי-זקוף.
בני קבוצתו של האריזונזאורוס היו נפוצים מאוד לאורך הטריאס בין אירופה לאמריקה הצפונית, והם היו בין ראשוני הקבוצות שנפרדו בין הארכוזאורים דמויי-העופות (אוומטאטרסליה) לארכוזאורים דמויי-התנינים (פסאודוסוכיה).
ג'וד בלינגהאם
ג'וד ויקטור ויליאם בלינגהאם (נולד ב-29 ביוני 2003) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בריאל מדריד ובנבחרת אנגליה.
קריירה
בלינגהאם נולד באנגליה באזור סטורברידג', שבמחוז וסט מידלנדס, בנו הבכור של מארק בילינגהם, סמל במשטרת המחוז.
ב-2010 הצטרף לברמינגהאם סיטי עד גיל שמונה, הוא שיחק בקבוצה עד גיל 18 בגיל 14, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים (עד גיל 23) בגיל 15.
ב-6 באוגוסט 2019, במשחק נגד פורטסמות' במסגרת גביע הפוטבול ליג, הפך בילינגהאם לשחקן הצעיר הראשון אי פעם בקבוצה הבוגרת של ברמינגהאם סיטי, בגיל 16 שנים ו-38 ימים, כשהוא שובר את שיאו של טרבור פרנסיס כשהתחיל לשחק בקבוצה הבוגרת כשהיה בגיל 16 שנים ו-139 ימים בשנת 1970.
ב-31 באוגוסט 2019 כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת נגד סטוק סיטי במסגרת הצ'מפיונשיפ, המשחק הסתיים בתוצאה 1–2 לטובת ברמינגהאם סיטי.
בלינגהאם המשיך כשחקן קבוע בהרכב הקבוצה הבוגרת, לפעמים כמחליף אך בעיקר בהרכב הפותח של הקבוצה. הוא הוחלף בעמדה מאגף שמאל לקשר מרכזי, לאחר מכן הוא זכה בתואר שחקן החודש הצעיר של הצ'מפיונשיפ בנובמבר 2019.
בינואר 2020, ביום האחרון של חלון ההעברות, דחתה ברמינגהאם סיטי הצעה של 20 מיליון ליש"ט ממנצ'סטר יונייטד לרכשו.
בלינגהאם המשיך לשחק במועדון עד שהעונה הופסקה עקב פרוץ מגפת הקורונה. ב-16 ביולי 2020 הוא טס לגרמניה לבדיקות רפואיות בבורוסיה דורטמונד, וההעברה אושרה ארבעה ימים לאחר מכן. ברמינגהאם סיטי הודיעה שהוא יעבור לבורוסיה דורטמונד לאחר שהקבוצה תסיים את העונה שלה בצ'מפיונשיפ. דורטמונד שילמה עליו סכום ראשוני של כ-25 מיליון אירו, מה שהפך אותו לשחקן בן ה-17 היקר בהיסטוריה. לאחר עזיבתו, הודיעה ברמינגהאם שאף שחקן לא ילבש את חולצה מספר 22, אותה לבש בלינגהאם בקבוצה.
ב-15 ביוני 2023 חתם על חוזה הצטרפות לקבוצת ריאל מדריד מהלה ליגה, ששילמה עבורו כ-103 מיליון אירו.
קריירת נבחרות
ב-10 בנובמבר 2020 ערך הופעת בכורה בנבחרת אנגליה הבוגרת במשחק נגד. הוא עשה זאת בגיל 17 שנים ו-136 ימים, בכך היה לשחקן השלישי הצעיר ביותר לערוך הופעה בנבחרת, אחרי ויין רוני ות'יאו וולקוט.
ב-13 ביוני 2021, כשהוא בגיל 17 שנים ו-349 ימים, עלה בלינגהאם כמחליף במשחק נבחרתו מול קרואטיה בשלב הבתים של יורו 2020, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שמשחק באליפות אירופה בכדורגל.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022. ב-21 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, במשחק מול איראן בשלב הבתים במונדיאל.
ג'ייסון רייטמן
ג'ייסון רייטמן (באנגלית: Jason Reitman; נולד ב-19 באוקטובר 1977) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ושחקן קולנוע קנדי-אמריקאי-יהודי.
קורות חיים
רייטמן נולד בעיר מונטריאול בחבל קוויבק שבקנדה לאב יהודי ולאם שהתגיירה. הוריו הם ז'נבייב רובר, שחקנית, ואייוון רייטמן, במאי קומדיות ותיק ("מכסחי השדים", "שוטר בגן ילדים"). אחותו היא השחקנית והמפיקה קתרין רייטמן.
רייטמן נודע בעיקר בזכות בימוי הקומדיות המצליחות "תודה שעישנתם" (2006), "ג'ונו" (2007), "תלוי באוויר" (2009) ו"תקועה" (2011). סרטים אלו אופיינו בדיאלוגים שנונים והסתכלות אירונית וביקורתית על החברה המערבית ומעמד הצווארון הלבן. הודות להצלחה הקופתית והביקורתית של סרטו "תלוי באוויר" זכה רייטמן בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (בצוותא עם שלדון טרנר) ובשש מועמדויות לפרס האוסקר כולל לסרט הטוב ביותר. בנוסף היה רייטמן מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס "גלובוס הזהב" 2007 על סרטו "ג'ונו". סרטו "תקועה" יצא לאקרנים בשנת 2011 על פי תסריט של כותבת הסרט "ג'ונו", דיאבלו קודי.
בשנת 2018 ביים את סרט הדרמה "ואז הגיעה טלי" בכיכובן של שרליז ת'רון ומקנזי דייוויס. בשנה זו גם יצא סרטו של רייטמן, "המועמד המוביל", דרמה פוליטית המבוססת על מקרה אמיתי אותו ביים, כתב והפיק, בהשתתפותם של יו ג'קמן, ורה פרמיגה וג'יי קיי סימונס.
בשנת 2020 ביים את הסרט "מכסחי השדים: החיים שאחרי", בהשתתפותם של כוכבי הסרט המקורי - ביל מארי ודן אקרויד. באותה שנה ביים את סדרת הטלוויזיה "סרט ביתי: הנסיכה הקסומה" לרשת קוויבי, גרסת עכשווית לסרט "הנסיכה הקסומה" משנת 1987.
כמו כן ביים רייטמן שני פרקים בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המשרד" וביים מגוון פרסומות לחברות ענק בהן ברגר קינג, נינטנדו ו-BMW. החל משנת 2004 הוא נשוי לתסריטאית מישל לי, וב-2006 נולדה בתם הראשונה ג'וזי.
אוורוסטרה
אוורוסטרה (שם מדעי: Averostra; מילולית: "חוטם עוף") הוא ענף גדול של דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה מקבוצת התרופודים, הכוללים את מרבית התרופודים הקיימים. הם התפתחו החל מהיורה התחתון שלפני 201 מיליון שנה ונכחדו לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון, למעט העופות שכנראה התפתחו מהם.
בני הקבוצה כוללים את מיני הדינוזאורים הנאותרופודים שבקבוצת התרופודה שהם בעלי התמחות גדולה בציד וטריפה והם בעלי לסת עליונה בעלת פתחי צד רחבים יותר, אשר פינו מקום לחוטם ארוך בעל אמצעי הרחה וכן שורות נוספות של שיניים משוננות שהועילו לציד. עם זאת מספר קבוצות איבדו את הלסתות הארוכות והשיניים החרוטיות, ביניהם מיני המנירפטורים.
הקבוצה מתחלקת לשתי קבוצות ששתיהן שרדו עד סוף הקרטיקון, אם כי לא באותם אזורים. הצרטוזאורים כוללים את הצרטוזאוריים, האבליזאוריים, הנואזאוריים וקרוביהם והטטנורים, בהם נכללים המגלוזאורים, הקרנוזאורים, הקלורוזאורים והמגרפטוריים.
משלחת איוואקורה
משלחת איוואקורה (ביפנית: 岩倉使節団) הייתה מסע דיפלומטי של מדינאים יפנים מסביב לעולם שהחל ב-1871 והסתיים ב-1873. המשלחת התפרסמה בעיקר בשל השפעתה על ראשית תהליך המודרניזציה שהחלה יפן לעבור לאחר מאות שנים של ניתוק. את הרעיון למשלחת הגה המהנדס ההולנדי גווידו ורבק, והיא התבססה על הדגם של המשלחת ששלח פיוטר הגדול למערב אירופה בסוף המאה ה-17. חברי המשלחת היו אוליגרכים יפנים שהנהיגו את המדינה לאחר רסטורציית מייג'י.
הרכב המשלחת
מלבד חברי המשלחת, הצטרפו למסע כשישים סטודנטים, חלקם נותר ביעדים מסוימים על מנת להמשיך וללמוד במדינה זרה, ובכללם חמש נערות ממשפחות סמוראים, שנשלחו לארצות הברית .על מנת ללמוד שם, ולהעביר את שלמדו לנשים יפניות אחרות ולילדיהן שלהן, על פי פילוסופיית תקופת Meiji: "אישה טובה, אמא חכמה" (אנ'). הקבוצה כללה את ימקאווה סוטמאצו (בת 11) ריו יושימאסו ( 14), טיי אואדה (14), שיגה נגאי (10) ואומה טסודה (6) בשובן ליפן, הפכו נשים אלה לפמיניסטיות בולטות ביפן.
הרוזן קנטארו קנקו נשאר גם הוא בארצות הברית בתור סטודנט באוניברסיטת הרווארד, שם פגש מאוחר יותר את נשיא ארצות הברית לימים, תאודור רוזוולט.
תוכנית המסע
ב-23 בדצמבר 1871 הפליגה המשלחת לדרכה מיוקוהמה לסן פרנסיסקו. משם המשיכה המשלחת לוושינגטון די.סי., לבריטניה, לצרפת, לבלגיה, להולנד, לרוסיה, לגרמניה, לפרוסיה, לדנמרק, לשוודיה, לבוואריה, לאוסטריה, לאיטליה ולשווייץ. בדרכה חזרה ליפן ביקרה המשלחת במצרים, בעדן, בציילון, בסינגפור, בסייגון, בהונג קונג ובשאנגחאי. המשלחת שבה ליפן ב-13 בספטמבר 1873, כעבור כמעט שנתיים מצאתה.
מטרות ותוצאות
למשלחת איוואקורה היו שתי מטרות עיקריות: ראשית, היא ניסתה לשנות את החוזים הבלתי שוויוניים עם ארצות הברית, עם בריטניה ועם מעצמות אירופאיות אחרות שעליהם נאלצה יפן לחתום בעשורים הקודמים. שנית, המשלחת יצאה על מנת לאסוף מידע על תחומי החינוך, הטכנולוגיה, התרבות, הצבא, החברה והכלכלה במדינות שבהן ביקרה במטרה להשתמש במידע זה בתהליך המודרניזציה של יפן.
מתוך שתי המטרות שלמענן יצאה המשלחת, הראשונה נחלה כישלון חרוץ, ובכך גרמה להתארכות המשלחת בכמעט שנה. מכיוון שחברי המשלחת לא קיבלו אישור מהממשלה לנסח חוזים חדשים, נתקלו הניסיונות לדון בהם מחדש במחלוקת בין חברי המשלחת לחברי הממשלה. לאחר שזנחו את הניסיונות לשנות את החוזים הבלתי שוויוניים, התרכזו חברי המשלחת במטרה השנייה, ודווקא במשימה זו נחלו הצלחה. עם שובם ליפן יישמו הנציגים את שלמדו באירופה ובארצות הברית והחילו יוזמות חדשות לקידום התעשייתי והטכנולוגי של יפן.
סתיו פיניש
סתיו פיניש (נולד ב-26 במרץ 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במ.ס. דימונה.
קריירה
פיניש התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. ב-10 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 5–1 על הפועל באר שבע במסגרת ליגת העל. בסיום עונה זו סיים את גיל הנוער והצטרף לקבוצה הבוגרת, אך התקשה לקבל את ההזדמנויות בהרכב הראשון ולרוב פתח על הספסל.
בעונת 2016/2017 כבש פיניש שער אחד ב-16 הופעות ליגה, וב-26 במאי 2017 זכה עם בני יהודה בגביע המדינה, כאשר נכנס כמחליף בהארכה במשחק הגמר וכבש את בעיטת ההכרעה השישית והאחרונה בדו-קרב הפנדלים בניצחון על מכבי תל אביב. בעונת 2017/2018 כבש שער אחד ב-32 הופעות ליגה.
ב-17 בספטמבר 2018 חתם פיניש בקבוצת מכבי נתניה, וב-29 בספטמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 על מועדון ספורט אשדוד. ב-15 בינואר 2019 כבש בבעיטות ההכרעה במשחק גביע המדינה בו ניצחה קבוצתו את הפועל באר שבע, ואת שער הליגה היחיד שלו בעונת 2018/2019 כבש בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים. באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה קבוצתו 4–5 בפנדלים לבני יהודה.
לקראת עונת 2020/2021 חזר פיניש לבני יהודה. ב-17 באוגוסט 2021 שוחרר לבקשתו מהקבוצה. בדצמבר הצטרף למ.ס. דימונה.
בחוצים
בָּחוּצִים (מהמילה העברית "בחוץ"; נקראו גם: הבדואים היהודים), היה שם שנתנו יהודי תוניסיה העירוניים לשבטי היהודים שוכני האוהלים והנוודים למחצה שחיו ב-duwwārs, או מאהלים קטנים, בשטח המשתרע מן האזור סביב ג'ריד ואל כף במערב תוניסיה עד למחוז של קונסטנטין מעבר לגבול באלג'יריה, שם ניתן היה למצוא אותם בין סוק-אל-אחרס וטבסה ובנאות המדבר הדרומי. המוסלמים קראו להם יהוד אל-ערב. לרוב היו שבטים יהודים אלה נתונים תחת חסותם של שבט ערבי גדול יותר. ישנה סברה כי ה"בחוצים" הם כנראה צאצאים של הברברים המתייהדים בזמנה של הכוהנת דאהייה אל כאהנה, המלכה הברברית בת לשבט הג'ראוה שבראשו עמדה, שבט זה השתייך לאחד משבטי זנאטה שהתייהדו במאה ה-7.
הוקאן יוהולט
יוהולט נולד באוסקרשאמן שבקאלמאר. אחרי שסיים ללמוד בבית ספר, הוא הועסק כצלם ועיתונאי בעיתון עבור מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית השוודית במחוז קאלמאר. בתחילת שנות ה-80 פרסם ידיעות לעיתון מתנועת סולידריות.
קריירה פוליטית
בין השנים 1984 ו-1990 היה חבר הנהלה בליגת הנוער הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. ב-1994 נבחר לריקסדאג.
לאחר זמן קצר – רק עשרה חודשים – כמנהיג המפלגה של הסוציאל-דמוקרטים, התפטר יוהולט בשנת 2012 לאחר ביקורת פנימית.
בספטמבר 2017 החל לשמש כשגריר באיסלנד, תפקיד שאותו סיים באוגוסט 2020. בספטמבר אותה השנה התמנה לשגריר בדרום אפריקה.
האדי אל-עאמרי
האדי אל-עאמרי (בערבית: هادي العامري; נולד ב-1 ביולי 1954) הוא פוליטיקאי עיראקי שיעי ויו"ר ומזכיר הארגון "בדר", ארגון שיעי בעיראק. הוא גם עומד בראש הפלג החמוש של הארגון, "חטיבת בדר".
ביוגרפיה
בצעירותו השתתף האדי אל-עאמרי במאבק החמוש נגד משטר סדאם חוסיין. במהלך מלחמת איראן-עיראק, הוא מצא מקלט באיראן עד לנפילתו של סדאם חוסיין. לאחר מכן השתתף בהקמת ארגון חטיבת בדר, זרוע חמושה של המועצה העליונה למהפכה האסלאמית בעיראק, מפלגה פוליטית שיעית שנלחמה במשטר העיראקי במהלך מלחמת איראן-עיראק בשנים 1980–1988.
עאמרי הכחיש את הטענות לפיהן פיקח על טיסות העוברות במרחב האווירי העיראקי מאיראן לסוריה שהכילו משלוחי נשק כדי לסייע לממשלת סוריה במלחמת האזרחים בסוריה. עם זאת, הוא הכריז על חיבתו לקאסם סולימאני, מפקד כוח קודס, חטיבה של משמרות המהפכה האסלאמית, שלדעתו היה לו חלק חשוב בתמיכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
הוא היה מפקד הכוחות העיראקיים במבצע לשחרור ג'ורף אל סאחר במהלך מלחמת האזרחים השנייה בעיראק. כמפקד אל-חשד א-שעבי, הוא היה פעיל בפעולות נגד המדינה האסלאמית. הוא תואר כ"פרו-איראני שהוא אולי החזק ביותר בעיראק", כאחד ממנהיגי אל-חשד א-שעבי, ולעיתים קרובות נפגש עם ברט מקגורק, שליחו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עבור הקואליציה הבינלאומית נגד המדינה האסלאמית לעיראק. אל-עאמרי דובר פרסית שוטפת.
ב-2011 הוא ליווה את ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי לביקור בבית הלבן בתקופת נשיאותו של ברק אובמה, בתפקידו כשר התחבורה וגם כיריבו של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין.
ב-31 בדצמבר 2019, מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו טען כי אל-עאמרי הנהיג מתקפה על שגרירות ארצות הברית בבגדאד שאירעה ב-31 בדצמבר 2019, יחד עם אבו מהדי אל-מוהנדס וקייס ח'זעלי (מנכ"ל עסאיב אהל אל-חק). לאחר התקיפה בנמל התעופה הבינלאומי בבגדאד ב-3 בינואר 2020, שהביאה למותם של קאסם סולימאני ואבן מהדי אל-מוהנדס, אל-עאמרי נתפס כמועמד להחליף את אל-מוהנדס כמנהיג כוחות אל-חשד א-שעבי, קואליציית מיליציות עיראקיות שנלחמו נגד המדינה האסלאמית.
בחירות 2021 בעיראק
אל-עאמרי החרים את הבחירות לפרלמנט בעיראק ב-2021 בטענה שהן מפוברקות.
רחל ארטה
רחל ארטה (נולדה בשנת 1955) היא פעילה חברתית, מפעילי העלאתם של יהודי אתיופיה והנחלת מורשת בני העדה האתיופית בישראל.
ביוגרפיה
רחל ארטה נולדה בשנת 1955 בכפר אמבובר, אתיופיה. אביה הוא הקס הדנה טקויה. בגיל 16 הגיעה בגפה לישראל בטיסה אווירית. היא סיימה לימודי סיעוד ועבדה כאחות בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.
קליטת עליה
בשנות ה-70 הובילה מאבק חברתי למען עליית יהודי אתיופיה. היא ארגנה הפגנות מול הכנסת בירושלים כדי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, ואף נפגשה עם עליזה בגין על מנת לקדם מהלך ברמת מדיניות ממשלתית. היא הצליחה להעלות במבצע פרטי את הוריה ואת אחיה, אשר חלקם נאסרו בשל ניסיונם לעלות לישראל, באמצעות הסדרת אישורם מול פקידי השלטון האתיופי. עם העלייה מאתיופיה בשנות ה-80 במבצע משה ובשנות ה-90 במבצע שלמה החלה להיות מעורבת בקליטתם בישראל, ואף סייעה בהסתגלותם במשך שלוש שנים במרכז קליטה בבאר שבע.
הנחלת המורשת
ארטה פתחה בתל אביב את המסעדה האתיופית הראשונה בישראל, מסעדת "חבש", בשיתוף עם אחיה, עמנואל הדנה, עורך דין, ועם אחותה אתי הדנה, חברת סיעת תפוח בכפר סבא. החזון בהקמת המסעדה, מלבד היותה מרכז להיכרות עם התרבות הקולינרית של העדה האתיופיות, הוא חשיפה למורשת הייחודית של הקהילה.
עקב תנודות השוק אשר השפיעו על מחירי ייבוא דגן הטֵף מאתיופיה, יזמה התקשרות עם ערוצי שיווק שונים לייבוא דגן הטף לישראל. שיתפה פעולה עם חברת "זרעי הנגב" מקיבוץ שובל במסגרת ניסיון לגדל את הטף בארץ, אך דרכיהם נפרדו. כיום ממשיכה במאמציה להוזיל את מחיר דגן הטף בישראל.
משפחתה
ארטה גרושה ללא ילדים. אחיה הוא הרב יוסף הדנה אשר כיהן כרב הראשי ליהודי אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל במשך 45 שנה. אחותה, אסתר (אתי) הדנה, כיהנה כחברת מועצת העיר כפר סבא בשנים 2014–2018 ופעלה לקידום ההשתלבות של קהילת יהודי אתיופיה בעיר כפר סבא.
פטר טרדוש
פטר טרדוש (בהונגרית: Tardos Péter; ברטיואויפאלו, 15 באוגוסט 1924 – בודפשט, 25 באוקטובר 1984) היה עיתונאי, מלחין, פזמונאי, קומיקאי, עורך בטלוויזיה וברדיו יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אין פרטים ביוגרפיים על פטר טרדוש עד סיום מלחמת העולם השנייה. לאחר 1945 עבד בסוכנות הידיעות ההונגרית, מילולית "משרד הטלגרף ההונגרי" (Magyar Távirati Iroda), מאוחר יותר הפך לעורך של מחלקת המוזיקה של הרדיו ההונגרי (Magyar Rádió). הוא ערך את התוכניות "רק לצעירים" ו"קוקטייל מוזיקת הריקודים", וכן עבד בהפקת תוכניות מוזיקה קלה של הטלוויזיה ההונגרית. הוא ערך גם את המדור "ביט-פופ-רוק" של ה"מגזין הנוער" (Ifjúsági Magazin), וכן את תוכניות המוזיקה של הרדיו ההונגרי. הוא הלחין כמה שירים לריקודים, וכן היה הפזמונאי של שירים נוספים לריקודים. אלבומו הגדול יצא בשנת 1984 לפני מותו. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כתב את התרגום ההונגרי של שירים לריקודים מהשפה האנגלית. הוא היה המלחין והתמלילן של כמה חלקים של הסרט "הקנגורו" שהיה סרט הונגרי מוזיקלי משנת 1975.
את הופעת הבכורה שלו כקומיקאי ערך בשנת 1951 ב"נפ-וואריאטה" ובבמה העליזה. שמו הופיע כמחבר ביצירות שונות שהועלו בתיאטראות השונות בודפשט כמו: וריאטה בודפשט, הווריאטה הקאמרי וקברט תאליה. הוא עבד גם עבור הקרקס ההונגרי וכתב בדיחות עבור הליצנים.
מאז 1960 היה אחד המחברים הקבועים של המגזין ההיתולי לודאש מתי, ומאוחר יותר גם של הרדיו והטלוויזיה. הוא המציא את דמותו המפורסמת של ג'רג' בארדי, "גוּדְיֶארַאק". טרדוש הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מספר הופעות בכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר / מחבר משותף - 25 ; כפזמונאי- 4.
אפלטוקסין
אפלטוקסינים (באנגלית: Aflatoxins) הם קבוצה של שישה רעלנים: AFB1, AFB2, AFM1, AFM2, AFG1, AFG2 השייכים לקבוצת ה המיוצרים על ידי עובשים בתנאי עקה.
מקורות האפלטוקסינים בטבע
האפלטוקסינים מיוצרים על ידי עובשים השייכים לסוג אספרגילוס בשל יכולתם ליצר אפלטוקסינים. בשל כך הם קרויים עובשים אפלטוקסינוגניים. שלושה מינים של עובשי אספרגילוס מסוגלים ליצר אפלטוקסינים: Aspergillus novius,Aspergillus flavus ו - Aspergillus parasiticus. מינים אלה מצויים בקרקע ועל צמחים מסוגים שונים, ומפתחים את הרעלנים בתנאי עקה של יובש יתר וטמפרטורות גבוהות, או כתוצאה מתנאי אחסון לא נאותים של תוצרת חקלאית בבתי האחסון.
נפיצות אפלטוקסינים במוצרי מזון
הרעלנים עלולים להימצא במוצרי יסוד כגון: חיטה, שעורה, תירס, זרעי כותנה, דוחן, בוטנים, אגוזים, אורז, קפה, קקאו ותה ובמגוון תבלינים. כאשר חומרי הגלם עוברים עיבוד תעשייתי, האפלטוקסינים חודרים לשרשרת המזון של בני אדם ובעלי חיים. הזנת בעלי חיים במזון המזוהם באפלטוקסינים עלולה להיות מקור להמצאות אפלטוקסינים בביצים, מוצרי חלב ובשר.
אפיון האפלטוקסינים
עמידות לטמפרטורות גבוהות. טיפולים תרמיים אינם יכולים לפתור את בעיית הזיהום בגורמים אלו.
למבוגרים עמידות גבוהה יותר לחשיפה מילדים אך גם אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון. לא התגלה מין של בעלי חיים שהוא חסין לרעלנים. אפלטוקסינים הם בין החומרים המסרטנים ביותר הידועים למדע. לאחר חדירה לגוף, הם יכולים לעבור שינויים מטבולים על ידי הכבד לחומר ביניים כגון או ל כדי להפוך את האפטלטוקסין למזיק פחות. רמת הרעילות של האפלטוקסינים השונים היא: 2G < 2M < 1G < 1M< 1B.
חקיקה
בתקנות בריאות העם שפורסמו על ידי משרד הבריאות בשנת 1996 נקבע שהרמות המרביות המותרות של סך כל האפלטוקסינים: B2, B1, G1, G2 יכול להגיע עד 15 מיקרוגרם לק"ג (ppb) במוצרי מזון שונים, מתוכם אפלטוקסין B1 אינו יכול להוות יותר מ-5 מיקרוגרם לק"ג. כמו כן, נקבעו הרמות המרביות של אפלטוקסין M1 בחלב ואבקת חלב של עד 0.05 מיקרוגרם לק"ג, בהתחשב בטוקסיות הגבוהה של אפלטוקסין זה ובהתחשב בעובדה שהצרכנים הגדולים בחלב ואבקת חלב המשמש להכנת תחליפי חלב, הם תינוקות וילדים. תקנות אלה אף מחמירות יותר מתקנות ה-FDA המתירה רמות מרביות של סך כל האפלטוקסינים B2, B1, G1, G2 עד 20 מיקרוגרם לק"ג מוצר.
הייסטינגס באנדה
הייסטינגס קאמוזו באנדה (באנגלית: Hastings Kamuzu Banda; 1898 - 25 בנובמבר 1997) מייסדה ונשיאה הראשון של מלאווי וראש מפלגת הקונגרס של מלאווי. רופא במקצועו. כיהן כנשיא מלאווי מייסודה בשנת 1964 ובמשך שלושים שנים רצופות. מאז 1971 שליט יחיד (דיקטטור). בשנת 1993 הסכים לקיים משאל עם שקבע שבמדינה יתקיימו לראשונה בחירות דמוקרטיות. בבחירות אלה, שהתקיימו שנה לאחר מכן, הודח על ידי בקילי מולוזי. בניגוד לרוב מדינות אפריקה שחברו עם ייסודן לגוש המדינות הבלתי מזדהות, כיוון באנדה את ארצו לאוריינטנציה מערבית. מלאווי שמרה על יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה והייתה אחת המדינות הבודדות באפריקה שלא ניתקה את יחסיה עם מדינת ישראל לאחר מלחמת יום כיפור. באנדה קידם את החינוך והתשתיות בארצו ברמה גבוהה מהמקובל באפריקה וטיפח שוויון זכויות לנשים. עם זאת, ממשלו עסק ברדיפה ועינויים של מתנגדי משטר ובאנדה עצמו חי חיי פאר וראווה מושחתים, כאשר ארצו התדרדרה להיות אחת העניות בעולם. בארמון הנשיאות שהקים בלילונגווה הבירה, למשל, היו 300 חדרים.
עד עצמאות מלאווי
באנדה נולד בשם קאמוזו ("שורש קטן") ליד העיר קאסונגו כבן שבט צ'ווה (Chewa). מועד לידתו משוער. בין השנים 1915-1917 נדד ברגל ליוהנסבורג, דרום אפריקה, שם התפרנס ככורה. מיסיונר מתודיסט נטל אותו תחת חסותו והקנה לו חינוך והשכלה בסיסיים. בשנת 1925 נסע באנדה לניו יורק. הוא למד לימודי קדם-רפואה באוניברסיטת אינדיאנה וב-1937 סיים לימודי רפואה בקולג' הרפואי של טנסי בנאשוויל. על מנת להיות רופא באימפריה הבריטית אליה השתייכה מולדתו, שנקראה דאז נייסאלנד, היה עליו להשלים את לימודיו ולקבל הסמכה. לשם כך נסע לאדינבורו שם השלים ב-1941 את הכשרתו באוניברסיטת אדינבורו והוסמך כחבר הקולג' המלכותי לרופאים ולמנתחים. לימודיו מומנו על ידי ממשלת נייסאלנד, בתנאי שישוב למולדתו לעבודה כרופא. באנדה החל להתמחות במחלות טרופיות באוניברסיטת ליברפול, אך לימודיו הופסקו כאשר סירב לשרת כרופא צבאי מטעמי מצפון. הוא הוטבל לכנסייה של סקוטלנד ונטל את השם הייסטינגס.
בין השנים 1941-1945 עבד כרופא בסביבת העיר ניוקאסל. במקביל התקרב לתנועה הפאן אפריקאית ובמהלך הקונגרס החמישי של התנועה, שהתקיים ב-1945 במנצ'סטר, בו ייצג את הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד, התבלט כאחד המנהיגים האפריקאים הצעירים לצד ג'ומו קניאטה וקוואמה נקרומה. מאז הביע באנדה עניין רב בקידום מולדתו ועסק בגיוס כספים ודעת קהל לטובתה בלונדון ובפרט להתנגדות להצעת איחודה עם רודזיה הצפונית (איחוד שיצא לפועל ב-1953). ב-1951 עבר באנדה לחוף הזהב, שם היה עד לפעילותו של נקרומה וליצירת גאנה העצמאית. באנדה שהה באפריקה עד 1958, אז חזר לליברפול. בליברפול חיכתה לו משלחת מארצו שהפצירה בו לשוב וליטול את הנהגת הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד ולהוביל את המאבק לזכויות ולעצמאות. ב-6 ביולי 1958 שב באנדה לארצו לאחר היעדרות של 42 שנה.
באנדה החל לתור את הארץ ולנאום נגד האיחוד הפדרטיבי של נייסלאנד ורודזיה הצפונית, נגד האימפריאליזם ובעד הצטרפות התושבים לתנועת הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד. נוכחותו סחפה המונים, אף על פי ששפת הצ'יצ'ווה שבפיו הייתה משובשת לאחר שחי חיים שלמים בעולם דובר אנגלית והוא נעזר במתורגמן. בפברואר 1959 החלו ההמונים שהאזינו לו בהפגנות שדוכאו על ידי חיילי רודזיה הצפונית. במרץ נאסרו באנדה ומנהיגים נוספים והושמו במאסר ברודזיה ובטריטוריה הוכרז מצב חירום. יחד עם זאת בבריטניה החלו יותר ויותר להשמע קולות בזכות דה קולוניזציה. בפברואר 1960 נפתח עם באנדה משא ומתן על שחרורו ממעצר וב-1 באפריל 1960 הוא שוחרר כדי לנהל שיחות עם הבריטים על החוקה של נייסאלאנד. לבני עמו קרא לשמור על השקט ולחכות לתוצאות השיחות. באנדה דרש ניתוק ניאסלאנד מהפדרציה עם רודזיה ושלטון עצמי של תושבי ניאסלאנד. עם זאת, הוא הבהיר שאין לו דבר נגד לבנים שאינם מבקשים להשתלט על השחורים וכי הוא מתנגד להחרמת רכוש.
באוגוסט 1961 התקיימו בחירות בהן זכתה מפלגתו של באנדה ב-22 מתוך 33 מושבים במועצה המחוקקת ובאנדה הפך לשר לאוצרות טבע וממשל מקומי ולראש ממשלה דה פקטו של הטריטוריה, תחת המושל הבריטי. בנובמבר 1962 הושג הסכם על מתן אוטונומיה לניאסאלנד תוך ניתוקה מהפדרציה עם רודזיה, וב-1 בפברואר 1963 היה באנדה לראש ממשלה של האוטונומיה, תוך שבריטניה הכריזה על כוונתה לתת עצמאות מלאה למדינה, בין היתר לאור תפקודה התקין של הממשלה המקומית.
היה זה באנדה עצמו שבחר בשם מלאווי, אותו ראה במפה צרפתית ישנה של האזור כשמו של אגם מלאווי והצליל מצא חן בעיניו. ב-6 ביולי 1964, שש שנים בדיוק לאחר חזרתו, הכריז באנדה על כינון מדינת מלאווי כחברה בחבר העמים הבריטי. תפקידו של באנדה היה ראש הממשלה, כאשר כראש המדינה המשיכה לכהן מלכת בריטניה, אליזבת השנייה.
דיקטטורה
בממשלה שהקים באנדה הוא החזיק בנוסף לתיק ראש הממשלה את תיקי ההגנה, הפנים, הפיתוח, הבריאות, המסחר והתעשייה, התחבורה והאינפורמציה. באנדה הסביר שהוא אינו יכול למסור תיקים כלכליים רגישים לשרים שלו מכיוון שנציגים זרים ינסו לשחד אותם כדי לקבל זכויות כלכליות שונות והוא אינו יכול לסמוך על שריו שיעמדו בפיתוי. הוא התייחס בזלזול כלפי שריו, עקץ אותם בפומבי ובביקורים בארמונו שלח אותם להשתמש בשירותי המשרתים. באנדה נטל לעצמו סמכויות רבות, התערב בענייני המשרדים של השרים מעל ראשיהם וריכז בידו באופן אישי את כל ענייני הביטחון. מדיניותו של באנדה כלפי פורטוגל הייתה בלתי פופולרית והרגיזה את שריו. כך גם התעקשותו להשאיר בתפקידם יועצים אירופאים, במקום למנות אפריקאים מקומיים. ב-26 באוגוסט 1964 הציגו השרים בפני באנדה רשימה של טענות שלטענתם מעוררות אי שקט בקרב הציבור. אלו כללו גביית כספים עבור טיפולים בבתי חולים, הישארותם של אירופים רבים בתפקידם. ומדיניות החוץ הפייסנית כלפי פורטוגל ודרום אפריקה. בתחילה באנדה הסכים לדרישות השרים והבטיח שהשינויים הנדרשים יבוצעו עד תחילת אוקטובר. אולם בהמשך הגיע באנדה למסקנה שהשרים מייצגים רק את עצמם וב-7 בספטמבר הוא פיטר שלושה שרים. בתגובה לכך, שני שרים נוספים התפטרו. בישיבה של הפרלמנט ב-9 בספטמבר 1964 זכה באנדה לתמיכה גורפת ובמקום השרים המודחים מונו שרים נאמנים לבאנדה. מחוץ לפרלמנט, בקרב העם, הייתה תמיכה רבה לשרים המודחים וברחובות התפתחו מהומות. באנדה הגיב בהנהגת תקנות לשעת חירום.
ב-6 ביולי 1966 קיבלה מלאווי חוקה חדשה שהגדירה אותה כרפובליקה בעלת משטר נשיאותי. באנדה, שהיה מועמד יחיד, נבחר לכהן כנשיא הראשון לכהונה של חמש שנים. לנשיא הוענקו סמכויות רחבות ומפלגת הקונגרס הוכרזה כמפלגה החוקית היחידה, דבר שהפך את משטרה של מלאווי רשמית למשטר חד-מפלגתי. ב-1971 הכריז הקונגרס על באנדה כנשיא לכל ימי חייו. כינויו הרשמי היה "הוד רוממותו נגוואזי דוקטור הייסטינגס קאמוזו באנדה", כאשר נגוואזי פירושו "צ'יף הצ'יפים" והוא הגדיר את עצמו כאביו של העם. ב-1974 העביר את בירת המדינה מהעיר זומבה, ששימשה כבירה הקולוניאליסטית ללילונגווה.
על אף שהחוקה הבטיחה להלכה חירויות אישיות, המדינה התנהלה כמדינת משטרה בה בוצעו מעקבים אחר אזרחים, הונהגה צנזורה על דברי הדואר וציתות לשיחות הטלפון, שנותקו עם השמעת דברי ביקורת על המשטר. באנדה עודד מלשנות ומעקב הדדי של האזרחים אחר מתנגדי משטר. גורמים שנחשדו כאופוזיציה דוכאו באכזריות, נאסרו, עונו, הוגלו ונרצחו. לדבריו של באנדה "כל עניין מענייני המדינה הוא ענייני וכל מילה שלי היא חוק.. מילולית". כל אזרחי המדינה הבוגרים חויבו להיות חברי מפלגת הקונגרס וכל הצעירים, חברי תנועת הנוער המפלגתית, הפיונירים הצעירים. משורות הפיונירים קמה מיליציה חמושה שהשליטה סדר ציבורי ואכפה את הוראות השלטון באלימות ומשורותיהם צמחו גם שומרי ראשו של הנשיא. הצנזורה פעלה על כל דבר ספרות, עיתון או סרט. עמודים נתלשו ממגזינים כטיים מגזין או ניוזוויק שנמכרו במדינה והפצתם של ספרים "בלתי ראויים" רבים נאסרה. גם הפולחן הדתי עבר בקרה ממשלתית. באנדה רדף את בני השבטים הצפוניים ואירופאים שלא נענו להנחיותיו גורשו לצמיתות.
באנדה קיים פולחן אישיות מפותח. כל מבנה ציבור או בית מסחר חויב להציג את דיוקנו הרשמי של המנהיג באופן בולט יותר מכל קישוט אחר. לפני כל סרט קולנוע הוקרנה דמותו ולקראת ביקוריו הרשמיים הוגדר טקס מפורט לקבלת פניו.
באנדה הופיע בציבור לבוש תמיד בחליפה שלושה חלקים אנגלית ובידו אחז שוט טקסי עשוי שיער-סוס. הוא לא דיבר בשפתה הרשמית של המדינה, צ'יצ'ווה ונזקק תדיר למתורגמן.
פעילויות לשיפור המדינה
באנדה הדגיש תמיד את מטרתו "די מזון, מספיק בגדים ובתים שאינם דולפים כשיורד גשם" לכל הציבור. באנדה טיפח את זכויות הנשים וקידם את שוויון הנשים במדינה באופן יוצא דופן לאזור ולתקופה. נשים עודדו להצטיינות בלימודים, הממשלה פתחה עבורן משרות רבות והפעילה תוכנית לעידוד נשים לקחת תפקידים מובילים בקהילה ובעסקים.
באנדה אימץ את תורתו של וולט רוסטו להנחלת כלכלה חופשית במדינות מתפתחות. כלכלת המדינה כוונה להיות מספקת את צרכיה, ללא הסתמכות על ייבוא סחורות ושירותים ממדכאיה של אפריקה בעבר. הממשלה מימנה ביד רחבה פרויקטים יזמיים בתחומי התשתיות, החקלאות והמסחר. המימון התבצע על ידי גוף ריכוזי, שהפך עד מהרה למושחת ובלתי-יעיל.
תחום נוסף בו השקיע באנדה מעבר לנהוג באפריקה היה תחום החינוך. ב-1981 הקים באנדה בית ספר פנימייתי דמוי איטון קולג' בשם אקדמיית קאמוזו, אליו הגיע מיטב הנוער. הלימודים במקום התקיימו באנגלית ותלמידי המוסד למדו לטינית ויוונית עתיקה ונאסר עליהם לדבר זה עם זה בצ'יצ'ווה. בוגרי ובוגרות המוסד היוו את התשתית החברתית של המדינה בתחומי הפוליטיקה, הרפואה והכלכלה והוא אחד מבתי הספר הטובים ביבשת עד היום.
מדיניות חוץ
על אף הצהרותיו נגד האימפריאליזם קיים קשרים דיפלומטיים עם דרום אפריקה ומשטרה הקולוניאליסטי של פורטוגל במוזמביק, שנחשבו מוקצים ביבשת. כן קיים קשרים עם מדינת ישראל, ביקר בישראל ביוני 1968 (ראש המדינה הראשון שביקר בישראל לאחר מלחמת ששת הימים) ולא ניתק את יחסי מדינתו עם ישראל, כפי שעשו כמעט כל מדינות אפריקה לאחר מלחמת יום כיפור. בשל היותו של באנדה נציג נאמן של המערב בפינה זו של העולם בעת המלחמה הקרה ובשל מצבה הסביר של האוכלוסייה זכה משטרו הרודני להעלמת עין של המערב וליחס סלחני כמו גם לסיוע ביטחוני וערבויות מערביות לסיוע של קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
מלאווי הייתה המדינה האפריקנית היחידה שקיימה יחסים דיפלומטיים עם דרום-אפריקה בעת האפרטהייד. פיתוח עיר הבירה לילונגווה התבצע באמצעות קורפורציית הפיתוח של עיר הבירה (Capital City Development Corporation - CCDC) שנסמכה על ממון שגויס מדרום-אפריקה, עליה נשען באנדה יותר ויותר ככל שהכלכלה העולמית התערערה ומדינות רבות סירבו להעביר כספים למשטרו המושחת. תמיכתו בדרום אפריקה עלתה למלאווי באיום הדחה מארגון אחדות אפריקה. באנדה הוקיע את התנהגותם של ראשי מדינות אפריקה בנוגע לאפרטהייד כצביעות ואמר שמדיניותו תורמת יותר למיגור האפרטהייד ממדיניותם. לאחר תום שלטון האפרטהייד, בראשית שנות ה-90, אירח באנדה את נלסון מנדלה במלאווי.
באנדה תמך בממשלה הפורטוגלית הקולוניאליסטית ששלטה במוזמביק ופעל צבאית נגד החזית לשחרור מוזמביק (FRELIMO; פרלימו), תנועה מרקסיסטית שביקשה להשיג עצמאות. לאחר קבלת העצמאות של מוזמביק הורה באנדה לצבאו לתמוך בממשלתה, על מנת להגן על אינטרסים של מלאווי. באנדה נימק את מדיניותו באמירה: "אם זה לטובת האינטרסים של מלאווי, אהיה מוכן לקבל כבן ברית אפילו את השטן." במקביל ובחשאי הפעיל באנדה את חיילי מיליציית הפיונירים על מנת לתמוך במחתרת ההתנגדות הלאומית במוזמביק, שביצעה פעולות גרילה נגד ממשלת מוזמביק בעלת הנטייה הסובייטית, בתמיכת דרום אפריקה. פעילות זו נפסקה רשמית ב-1986 לאחר לחץ שהפעילה על באנדה משלחת בראשות רוברט מוגאבה וקנת קאונדה, אך נמשכה למעשה עוד מספר שנים.
שנות ה-90
עם סיום המלחמה הקרה וירידת חשיבותה של מלאווי כמוצב אנטי-קומוניסטי החלו מדינות המערב ללחוץ על באנדה לכיוון דמוקרטיזציה והתנו המשך סיוע בפתיחות ובמתן דין וחשבון בנושאי זכויות אדם. במהלך 1992 החלה להתגבש אופוזיציה שהורכבה מאנשי כמורה, סטודנטים ומנהיגי איגודי עובדים שקראה לקיום משאל עם לגבי עתידו של המשטר החד-מפלגתי. הגורמים זכו לתמיכת הקהילה הבינלאומית וב-14 ביוני 1993 נערך משאל העם, במסגרתו זכתה ההצעה לדמוקרטיזציה לכ-64% מקולות המצביעים. המעבר למשטר דמוקרטי עבר באופן שקט ומסודר. באנדה לא התנגד לנטילת תואר "נשיא לכל ימי חייו" ורוב סמכויותיו, אך טען שבני עמו ("ילדיו") עוד יתגעגעו לשלטון-הברזל שלו. בדצמבר 1993 פורקה מיליציית הפיונירים ובמאי 1994 התקיימו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במלאווי, בהן הודח באנדה. עם זאת, מפלגת הקונגרס שהנהיג המשיכה להיות כוח פוליטי מרכזי במדינה.
ב-1995 נעצר באנדה והואשם ברצח חברי הקבינט שלו לשעבר, אך זוכה מחוסר ראיות. ב-4 בינואר 1996 פרסם באנדה מכתב התנצלות לעמו, שהתקבל בפקפוק ובחוסר אמון.
באנדה מת ב-15 בנובמבר 1997 בבית חולים בדרום אפריקה. הלווייתו התקיימה בפאר וברוב-עם. ב-2006 נחנך באתר קבורתו בלילונגווה מאוזולאום מפואר.
קוקייה רצנית קטנה
קוקייה רצנית קטנה (שם מדעי: Geococcyx velox) הוא מין של עוף קרקעי ממשפחת הקוקייתיים מהסוג קוקייה רצנית.
קוקייה זו דומה לקוקייה הרצנית הגדולה במראה אך קטנה יותר וגם בעלת מקור דק ועבה יותר בצבע שחור. אורכה מגיע ל-46–51 ס"מ. הנוצות הצבע צהוב חיוור עם נקודות שחורות והיא בעלת ציצה גבוהה. הפנים כחולות והעיניים שחורות. קוקייה זו יכולה לרוץ מהר עם רגליה הארוכות וזנבה השחור והארוך.
היא חיה באזורים חמימים מדרום-מערב מקסיקו, חצי האי יוקטן ודרומה באמריקה המרכזית. היא ניזונה מזרעים, פירות, חרקים, עכבישים, לטאות, נחשים ודו-חיים קטנים. ניזונה גם מפגרי חיות שנדרסו בדרכים.
דורה ברשוני
דורה בַּרְשוֹני (במקור באדר, אחרי נישואיה הימלר, בהונגרית: Bársony Dóra; בודפשט, 29 בספטמבר 1888 - בודפשט, 5 בספטמבר 1972) הייתה זמרת אופרה ( מצו-סופרן, אלט) הונגריה-יהודיה. אחייניתו של הפוליטיקאי והשר לשעבר וילמוש ואז'וני. אחיה היה זמר האופרה לאיוש ברשוני.
ביוגרפיה
אביה של ברשוני היה פקיד, אמה הייתה אחותו של וילמוש ואז'וני. דורה בחרה את מקצוע המשחק למרות התנגדות הוריה. לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשנת 1910, התקבלה לבית האופרה של בודפשט לניסיון. היא קיבלה מלגה בינואר 1911, וזכתה בחברות קבועה מעונת 13–1912. תפקידה הראשון בו התבלטה היה בכרמן של ג'ורג' ביזה בתחילת 1916. היא הופיעה ביותר ממאה מופעים בשנה, וזכתה בתואר "חברה לעד", אך הודחה בשנת 1939 מחברותה באופרה בגלל החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי ויכלה להופיע רק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך היא שבה לבמת האופרה בשנת 1945, שרה במשך שתי עונות עד פרישתה.
סרעה
מיקום וגאוגרפיה
הכפר נבנה על תל ארכאולוגי, "תל צרעה", 25 ק"מ ממערב לירושלים ו- 2 ק"מ מדרום-מזרח לעיר רמלה. הכפר היה מחובר בדרך עפר, שאורכה כ-2 קילומטר, עם הכביש הראשי המחבר בין בית ג'יברין לשער הגיא (כביש 38), והיה ממוקם קרוב לתחנת הרכבת ערטוף הסמוכה (שאחרי הקמת מדינת ישראל קיבלה את השם תחנת הרכבת בית שמש), על מסילת הרכבת יפו–ירושלים, העוברת מדרום לכפר. דרכי עפר נוספות חיברו את סרעה עם הכפרים הרבים ששכנו באזור, כמו אישוע, דיר ראפאת, ערטוף, עסלין, דיר אבאן, בית ג'יז ובית סוסין.
היסטוריה
באזור "תל צרעה" וסביבתו נערכו מספר רב של חפירות ארכאולוגיות ונחשפו ממצאים החל מהתקופות פרהיסטוריות ופרוטוהיסטוריות ועד ל. ההתיישבות האנושית במקום החלה בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב', ומתוארכת ל-9000 לפנה"ס לערך ונמשכה, פחות ויותר ברציפות, מאז ועד הריסת הכפר ב-1948.
בצד הדרומי של הכפר, בנקודה גבוהה החולשת על האזור, היה מבנה מקאם ולידו מסגד, חצר מגודרת ומספר קברים. האתר היה מיוחס לדמות בשם אלשיח' סאמת, או א-נבּי סאמת (נכתב גם א-נבי סמית) על פי המפות הבריטיות.
בתקופה הנאוליתית
מהתקופה הנאוליתית נחשף, במהלך חפירות הצלה, מבנה שלם שבו לפחות שני שלבי בנייה עיקריים. המבנה בנוי על שכבה עבה של אבנים זוויתית בגודל חלוקים, ועל רוב האבנים ניכרות עדויות לפעילות אנושית, דוגמת חציבה. למבנה תוכנית מלבנית, רצפת טיח, והוא נחלק לשלושה חדרים. מבנים דומים נחשפו גם באתר הארכאולוגי יפתחאל. במבנה נחשפו שרידיהם של שלוש או ארבע רצפות טיח, זו מעל זו, המופרדות במילוי ומהוות עדות לכך שהמבנה תוחזק לאורך תקופה ארוכה. הממצאים מתוך המבנה ומסביבתו כוללים ראשי חץ ולהבי מגל, חלוקי נחל מלוטשים ואבני שחיקה. ושרידים של בעלי חיים.
התקופה הכלקוליתית
מן התקופה הכלקוליתית המאוחרת (התרבות הע'סולית), נחשפו מעל היישוב מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב', שרידים ממכלול אדריכלי ולו שלושה שלבים עוקבים של בנייה ושימוש. בהם נמצאו ממצאים עשירים של קרמיקה וכלי צור ושרידים רבים של בעלי חיים. העדות הקדומה ביותר לפעילות בתקופה הכלקוליתית נתגלתה במערה טבעית סמוך לתל, בו קבר של אדם מבוגר שמינו אינו ידוע, השוכב על צדו בתנוחה מכווצת למחצה. בנוסף נחשף מבנה אבן מלבני בנוי היטב שלידו בור גדול, שהכיל מספר כלי חרס שלמים שהוטמנו במכוון.
תקופת הברונזה
במהלך החפירות ב"תל צרעה" נחשפו מבנים וממצאים רבים מתקופת הברונזה, בכל רחבי התל. כולל מבנים גדולים ומורכבים, מתקופת הברונזה הקדומה, שלחלקם היו פינות מעוגלות ובניינים עגולים שכנראה שימשו לאחסון. היישוב מתקופת הברונזה הקדומה כלל שלושה שלבים עיקריים, יש לו מבנה עירוני מתוכנן הכולל רחובות וסמטאות, מבני מגורים, ממגורות ומבני ציבור.
בתקופה הרומית והביזנטית
ב נודעה היישוב בשם סראה (Sarea). בתקופה הרומית והביזנטית הוא היה מרכז חקלאי חשוב, ובכל רחבי התל וסביבתו נמצאים שרדים רבים של גתות לדריכת ענבים והכנת יין, ושרידים רבים של בתי בד. עדות לתפקידם המרכזי של גידולי הגפן והזית במערך הכלכלי של האזור.
בתקופה העות'מאנית
בשנת 1870, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בסרעה הייתה אוכלוסייה של 205 נפש, כולם מוסלמים.
במאי 1929 ביקר בכפר כתב של עיתון "הארץ" בחיפושיו אחרי קבר "שמשון הגיבור". במאמר שכתב תיאר כיצד תושבי הכפר אירחו אותו, ערכו לו סיור באתר מקאם נבי א-סאמת, נתנו לו להיכנס למבנה וסיפרו לו על המסורות הקשורות למקום.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 65 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 271 תושבים, כולם מוסלמים.