cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמות הרדה
מהלך הקרבות
ניתן לראות כאן כיצד נוסף על הפעולות הצבאיות אותן נקט אבו בכר, הוא פנה לאפיקים דיפלומטיים על מנת להשיג את מטרותיו. חלק מדרכו הפוליטית להביא לאיחוד שבטי ערב תחתיו הייתה שימוש בקשרי הון ונישואין. הוא אף הצליח להשיג הסכם עם חלקו הדומיננטי של שבט הבנו-שייבאן, אשר בשולי עיראק, שהוביל מאוחר יותר לשיתוף פעולה צבאי. באופן דומה הוא שלח מאנשיו לצאת לכיוון סוריה ולהחזיר את נאמנותם של שבטים אשר קיבלו את האסלאם בימי מחמד ולצרף שבטים חדשים. במקום אחר מסופר על מוסלמי מבני שבט הבנו-חניפה אשר קיבל מידי אבו בכר נחלה כאשר תמך בו ולא במוסלימה, נביא שבטו.
תוצאות המלחמה ומשמעויותיהן
בסיום המלחמות האוכלוסייה הערבית התחלקה לשלוש שכבות פוליטיות. העליונה הייתה האליטה הערבית השולטת, כאשר בני שבט קורייש מילא חלק נכבד משכבה זו. השכבה השנייה נבנתה מהשבטים אשר תמכו בשלטון בזמן מלחמות הרדה והשתתפו במסע הכיבושים האסלאמי, וביניהם בנו אסלאם, בנו-ג'יפאר, בנו-מוזיינה ועוד שבטים מאזור הנג'ד. שכבה זו הייתה בתוך המדינה המתחדשת והיוותה נדבך חשוב בצבא האסלאם, אך לא היה להם חלק בשלטון.
השכבה השלישית נבנתה מאותם שבטים אשר כשלו במרידה והוכנעו במלחמות הרדה. שבטים אלה הושארו בנחלותיהם והורשו לקיים את חייהם כראות עיניהם, אך לא לקחו שום חלק פעיל בשלטון האסלאמי, שבעיניו הם נתפסו כבלתי נאמנים. הם היו אוכלוסייה כבושה אשר שילמה מיסים לשלטון עבור שיפוט וביטחון. כערבות לשמירה על השקט מצדם של שבטים אלו לקח אבו בכר בני ערובה מבניהם. על השימוש הנרחב בלקיחת בני ערובה לומדים מכך שפעולתו הראשונה של עומר בן אל-ח'טאב, החליף השני, הייתה להחזיר את שבויי הרדה לשבטיהם.
למלחמות הרדה היו משמעויות חשובות בדבר התפתחות הממלכה המוסלמית. הן היוו המשך ישיר לפעולותיו של מחמד, בין השאר משום שאבו בכר היה מתווה המדיניות של מחמד ולכן ההתנהלות הפוליטית בימיו הייתה דומה. תקופה זו היוותה את ייסודה של הממלכה המוסלמית בחצי האי ערב ובסופה הממלכה שלטה על כל שטח זה ועל השבטים אשר בתוכו. הצלחת מלחמות הרדה אפשרה למוסלמים להמשיך בכיבושיהם לתוך סוריה ועיראק, ומאוחר יותר להרחבתה עד אשר הייתה בשיאה.
הדיון אודות בחירת הכינוי
במחקר קיים דיון אודות השימוש במושג "רִדה" כשם גורף לכל המלחמות בשבטים הערבים בימיו של אבו בכר. המושג מכיל משמעות של דחייה או חזרה מהאסלאם, והרי חלק מהשבטים המורדים מעולם לא קיבלו על עצמם את האסלאם, וחלקם האחר לא דחה את האסלאם, אלא רק את תשלום המס למדינה. לדיון זה משמעות פחותה אצל המעוניינים בתהליכים הפוליטיים, משום שכל דחייה של האסלאם הביאה לקושי בהרחבת השלטון ולכן היא פוליטית, אך למתעניינים בהיבט הדתי המינוח עשוי להיות משמעותי יותר.
משמעות כיום
המושג מלחמת-רִדה (מלחמת כפירה) משמש גם בתקופה המודרנית: ארגונים אסלאמיים, דוגמת אל-קאעידה, עושים בו שימוש כדי לתאר את מלחמתם במדינות המוסלמיות שמשתפות פעולה עם המערב. דוגמה נוספת היא היחס למאמינים הבהאיים באיראן, שם הם מכונים "מורתדון", כלומר מוסלמים שנטשו את דתם.
גריגורה מנולסקו
גריגוֹרֶה מַנולֶסקוּ (רומנית: Grigore Manolescu  29 במרץ 1857, בוקרשט - 14 ביולי 1892, פריז) היה שחקן תיאטרון, במאי ומתרגם רומני. מכוכבי התיאטרון הרומני בסוף המאה ה-19, ביצועו את התפקיד המלט נחקק במיוחד בתולדות התיאטרון הלאומי הרומני.
ביוגרפיה
לרגל הסיור הראשון של התיאטרון הלאומי מבוקרשט בווינה בשנת 1891 מנולסקו הופיע יחד עם אשתו, אריסטיצה רומנסקו ב"המלט" וב"רומיאו ויוליה" על במת ה"קרלתיאטר" (Carltheater). מנולסקו טוב המראה (ראה התמונה מ-1884) הצטיין במקוריות משחקו, הודות לשילוב בין החוויה הפנימית, ההבעה והדיבור הבימתיים ובין הלימוד המעמיק והקפדני של הטקסט. ביצע באופן אקספרסיבי, מאופק ומשכנע תפקידים מהרפרטואר הקלאסי הלאומי והעולמי, ביניהם: דספוט, אובידיו ממחזותיו של וסילה אלכסנדרי, רזבאן מ "רזבאן ווידרה" מאת בוגדן פטריצ'ייקו חשדאו, יון במחזה של קאראג'אלה "המפלה", (השתתף ב-1879 גם בבכורה של "לילה סוער" המפורסם של אותו המחזאי) ,דון קרלוס במחזה של שילר, רוי בלא ביצירה של הוגו, ריצ'רד מ"בכור שטן" של ג'ורג' ברנרד שו, וגולת הכותרת של הקריירה שלו - רומיאו מרומיאו ויוליה והמלט (1884) מהמחזה בעל אותו השם של שייקספיר. גילומו את המלט קבע מעין אב-טיפוס במסורת התיאטרון הרומני.
המחזאי והסופר יון לוקה קאראג'אלה שיבח בעיתון "ווינצה נציונאלה" ("הרצון הלאומי") את משחקו נטול המנייריזמים של מנולסקו ב"המלט", לעומת ביצועו בעבר של השחקן האיטלקי אורח ארנסטו רוסי שהועדף על ידי חלק מהמבקרים.
בשנת 1888 כשקאראג'אלה מונה מנהל של התיאטרון הלאומי חל קרע בינו ובין השלישייה המובילה של השחקנים - קונסטנטין נוטארה, גריגורה מנולסקו ואריסטיצה רומנסקו והוא נאלץ לגרש אותם מהתיאטרון. אולם אפיזודת הניהול של קרג'אלה בתיאטרון הלאומי לא נמשכה יותר משנה.
גריגורה מנולסקו נמנה עם מקורביו של המשורר הלאומי של רומניה, מיכאי אמינסקו אותו נהג לבקר גם בבית חולים לחולי נפש בו היה מאושפז.
חלה במחלת הסרטן והובא על ידי אשתו, אריסטיצה רומנסקו לקליניקה של הכירורג המפורסם פיאן ברחוב רנלאג בפאסי, בפריז. נפטר בדמי ימיו בפריז ב-14 ביולי 1892 יום אחרי ניתוח. גופתו הובאה לרומניה ונקברה בבית העלמין בלו בבוקרשט.
גם אחותו, אנסטסיה רודיאנו, הייתה שחקנית תיאטרון.
מקורות מודפסים
המדריך קיימברידג' לתיאטרון 1992- המאמר של בוגדן מיסקיו על התיאטרון ברומניה - ע'850 Paris, capitala...Romaniei,editura Junimea,Iaşi,2006 (ז'אן-איב קונרד - "פריז, בירת...רומניה", הוצאת הספרים "ז'ונימאה", יאשי, 2006 ברומנית)
לקריאה נוספת
Grigore Manolescu Editura Tineretului, 1960,Bucureşti (טודור שוימארו - גריגורה מנולסקו, ברומנית) Grigore Manolescu ESPLA, Bucureşti, 1959 ( וירג'יל ברדציאנו - גריגורה מנולסקו' ברומנית) Editura Eikon, 2004 (גבי מיכאילסקו- ענקי התיאטרון הרומני כרך א, ברומנית)
קישורים חיצוניים
(Academia Republicii Populare Române, Dicţionar Enciclopedic Român, Editura Politică, Bucureşti, 1962-1964) (אקתרינה צרלונגה - לקסיקון לספרות רומנית ברומנית)
בריאן וילסון
בריאן דאגלס וילסון (באנגלית: Brian Douglas Wilson; נולד ב-20 ביוני 1942) הוא מוזיקאי אמריקאי, שעמד בראש להקת הרוק הביץ' בויז ושימש בה כבסיסט וזמר. וילסון הפיק את תקליטי הלהקה והלחין את רוב שיריה. הוא נחשב אחד המוזיקאים והמלחינים החשובים והיצירתיים, בתחום המוזיקה הפופולרית, במאה ה-20.
ההשפעות ראשונות עליו היו The Four Freshmen וכן צ'אק ברי. וילסון העריץ את פיל ספקטור, בו ראה גם מורה וגם יריב.
בעת השהות באולפן ההקלטות היה וילסון פרפקציוניסט ועורר את חמתם של חבריו ללהקת הביץ' בויז, בדחף הבלתי נלאה שלו לשלמות העשייה. אף על פי שווילסון היה אחד המשתמשים הראשונים בטייפ הקלטות בעל שמונה ערוצים הוא נמנע מצליל סטריאופוני והעדיף לעבוד במונו. הוא גרס שצליל סטריאופוני נתן תמונת צליל לא מלאה אם המשתמש לא היה ממוקם בדיוק בין הרמקולים.
נערי החוף
בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-20 הקים וילסון את להקת נערי החוף יחד עם אחיו קרל וילסון ודניס וילסון, בן דודו מייק לאב וידידו מבית הספר אל ג'רדין. הלהקה כונתה במקור הפנדלטונס על ידי מייק לאב. השם נלקח משמן של חולצות פנדלטון אשר היו אופנתיות באותה תקופה. רוס רייגן, אשר נטל חלק בקידום הסינגל הראשון של הלהקה "Surfin'", הוא האיש שלדברי וילסון שינה את שם הלהקה.
בשנת 1965, החל וילסון לחוש כי אין ביכולתו גם לנגן בהופעות עם הלהקה וגם לכתוב חומר חדש. זו הסיבה שהמוזיקאי גלן קמפבל, החליף את וילסון במשך שלושה חודשים של הופעות לפני שפרש לקריירת יחיד. וילסון הביא את הלהקה להצלחה מסביב לעולם. הלהקה הוציאה רצף של להיטים בינלאומיים בין השנים 1962 ל-1967, ביניהם קלאסיקות הפופ "Surfin' USA," "Fun, Fun, Fun", "I Get Around," "Help Me Rhonda," "California Girls," "Wouldn't It Be Nice," "Good Vibrations," וכן "Heroes and Villains."
עד אמצע 1967, ההצלחה הבינלאומית של נערי החוף הציבה אותם בשורה אחת עם הלהקות המפורסמות ביותר באותה תקופה כמו הביטלס אשר מאוחר יותר טענו כי יצירותיו של וילסון היוו השפעה מרכזית עבורם. וילסון מבחינתו ראה בביטלס את מתחריו העיקריים אולם הוא ופול מקרטני הפכו לידידים. מקרטני הביע במספר רב של הזדמנויות את דעתו שהשיר "God Only Knows" של וילסון הוא השיר היפה ביותר שנכתב אי פעם..
היצירתיות של וילסון הגיעה לשיאה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 באלבום "Pet Sounds", אשר לפי עדותו של פול מקרטני סיפק השראה לאלבום הביטלס "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". סקרי מוזיקה מגוונים דירגו את "Pet Sounds" כאחד מאלבומי הפופ והרוק הגדולים ביותר שהוקלטו אי פעם. האלבום הגיע למקום השני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, של ה"רולינג סטון". האלבום נודע בזכות העיבודים והתזמורים העשירים שתפר וילסון לאלבום, שנחשב עד היום ליצירה כמעט אישית של וילסון עצמו, ששר את רוב השירים באלבום.
לאחר יציאת האלבום יצא הלהיט "Good Vibrations" שהצליח במצעדים יותר מכל להיט אחר של נערי החוף. וילסון החל לעבוד על אלבום חדש שנקרא במקור "Dumb Angel" אך לאחר מכן נקרא "SMiLE". באלבום היה אמור להיכלל השיר "Good Vibrations" אולם בשל התנגדות גוברת של הלהקה ובשל בעיות אישיות קשות בחייו האישיים של וילסון בוטל הפרויקט במאי 1967.
ימים קשים
לאחר שהפקת "SMiLE" פסקה במאי 1967, הוציא וילסון סינגל מתוך האלבום בשם "Heroes and Villains". השיר דשדש במצעדים, והגיע רק למקום ה-12 בארצות הברית. מוכה תדהמה מכישלונות אלו ומהולדת בתו הראשונה קרני וילסון בשנת 1968, החל לדעוך מעמדו של וילסון כיוצר בתוך להקת הביץ' בויז. עד שנת 1970 הוא נותר כותב השירים הראשי של הלהקה, אולם אט אט הועברו מושכות ההפקה לאח הצעיר קארל. וילסון היה אחראי לשלושת האלבומים הכושלים "Smiley Smile", "Wild Honey" וכן "Friends". לאחר מכן, הוא חדל לכתוב שירים ונראה במחיצתו של כותב השירים טנדין אלמר וסולן להקת Three Dog Night דני הוטון. במהלך תקופה זו הוא החל לצרוך קוקאין. התקווה כי וילסון ישוב לגדולתו התנפצה בשנת 1969 כאשר הסינגל "Break Away" אשר הופק על ידי בריאן ונכתב על ידו בעזרתו של אביו מורי הגיע רק למקום 63 במצעדים האמריקניים, אבל למקום 6 במצעד הבריטי. באותה תקופה הופק האלבום "20/20" של נערי החוף ללא השתתפותו של בריאן.
לאחר הכישלון של "Break Away", בילה וילסון את מרבית 5 השנים הבאות בשינה במיטה שבחדרו, בנטילת סמים ובאכילת יתר. יצירותיו החדשות שיקפו את דיכאונו ואת ניתוקו הגובר מהעולם שסביבו (היצירות "Til I Die","Mount Vernon and Fairway" משקפות זאת היטב). ככל הנראה חברת "האחים וורנר" הייתה כה צמאה לחומר מווילסון עד כי בחרה בסינגל "Sail On, Sailor" שהיה שיר אשר נכתב על ידי מספר אנשים ובמקרה התבסס על אקורדים של וילסון. הסינגל היה המוצלח מבין הסינגלים של הביץ' בויז מזה שנים.
בשנת 1975, שכרה משפחתו של בריאן את שירותיו של המטפל השנוי במחלוקת יוג'ין לאנדי, בניסיון לעזור לבריאן ובכך גם לסייע ללהקתו. בריאן לא נותר זמן רב תחת השגחתו של לאנדי אך במשך פרק זמן קצר זה, עלה בידי לאנדי לסייע לבריאן להגיע לתפיסת עולם יותר חברתית ויצירתית. אלבומים חדשים הוקלטו ובפעם הראשונה מאז שנת 1964, החל בריאן להופיע באופן תדיר מול קהל יחד עם הלהקה. בריאן היה חזק דיו על מנת להופיע בביצוע יחיד בתוכנית "Saturday Night Live" בנובמבר 1976. המצב המשיך מספר שנים, אולם עד 1982, מצבו הנפשי התדרדר. הוא נטל מנות גדולות של קוקאין, שקל מעל 130 ק"ג, והיה בסכנת חיים.
יוג'ין לאנדי נקרא שוב אל הדגל, ואכף על בריאן תוכנית הבראה קיצונית יותר. התוכנית כללה את פיטוריו מלהקת נערי החוף, בידודו ממשפחתו בהוואי ואכיפת דיאטה ומשטר בריאותי נוקשים. כל האלמנטים שבתוכנית, בתוספת סדרות ייעוץ ארוכות, החלו להחזיר את בריאן אל המציאות. הוא הוריד במשקל, היה שמח ויצירתי יותר, בריא יותר ושיתף פעולה טוב יותר. החלמתו של בריאן נמשכה ובשנת 1985 הוא הצטרף אל הלהקה במופע Live Aid מול קהל וכן הקליט אלבום חדש בשיתוף הלהקה.
בעבר נטען שבריאן סבל מסכיזופרניה או מהפרעה ביפולרית. הטיפול של ד"ר לאנדי לא היה מוכר כנגד אף אחת ממחלות אלו. לאנדי אילץ את וילסון ליטול מנות גדולות של תרופות פסיכו-אקטיביות העשויות ליצור נזק נוירולוגי בטווח הארוך. כאשר לאנדי פוטר שוב הופסקה נטילת תרופות אלה. שנים לאחר מכן, במהלך נישואיו השניים, הוא אובחן כסובל מהפרעה ביפולרית אשר גרמה לו לשמוע קולות דמיוניים.
קריירת יחיד
וילסון פצח בקריירת יחיד בשנת 1988 אך נחל הצלחה מועטה בלבד. ייתכן שמאמציו בהיבט זה הושפעו רבות מטיפולו של לאנדי. בשל השליטה של לאנדי על חייו, הפסיק וילסון לעבוד עם נערי החוף באופן עקבי לאחר הוצאת אלבום הלהקה בשנת 1985.
בריאן הוציא אלבום סולו על שמו בשנת 1988 וכן את סיפורו "Wouldn't it be nice - הסיפור האישי שלי" שבו הוא מספר לראשונה אודות יחסיו הסבוכים עם אביו המתעלל מורי וילסון ואודות שנותיו שאבדו בשל מחלתו הנפשית. כיום מובן שעל אף שהספר התבסס על ראיונות עם בריאן ואנשים נוספים, לאנדי היה האחראי הראשי לספר יחד עם כתב המגזין People טוד גולד. הספר מתאר את לאנדי במונחים משיחיים. בתביעה שהוגשה לגבי הספר, העיד וילסון בבית משפט שהוא אפילו לא קרא את הנוסח הסופי שלו. הוצאת הספר הופסקה מספר שנים לאחר מכן. בספר נעשה גם שימוש בספרים אחרים שכתבו חברי נערי החוף ללא אזכור המקורות.
בשנת 1995 הוציא וילסון שני אלבומים כמעט בו זמנית. הראשון היה פסקול לסרט דוקומנטרי של דון ואס "I Just Wasn't Made for These Times". הפסקול הכיל גרסאות מוקלטות מחדש לשירים מהרפרטואר של נערי החוף וקריירת הסולו שלו יחד עם הקלטת הדגמה איכותית משנת 1976. האלבום השני "Orange Crate Art" הוא אלבום שבו וילסון הוא הסולן והשירים הופקו ונכתבו על ידי ואן דייק פארקס. האלבום האחרון שיצא לו כחלק מהלהקה היה אלבום משנת 1996 בשם "Stars and Stripes Vol. 1". האלבום מכיל שירים פרי שיתוף פעולה עם יוצרי מוזיקת קאנטרי. לאחר החלמה נפשית משמעותית ואיחוי יחסיו עם שתי בנותיו קרני וילסון וונדי וילסון הוציאו השלושה בשנת 1997 אלבום בשם "The Wilsons".
וילסון הוציא אלבום סולו נוסף בשם "Imagination" בשנת 1998. לאחר מכן, הוא החל לנגן מול קהל בפעם הראשונה מזה עשרות שנים וניגן את האלבום פט סאונדס כולו. בשנת 2004 הדהים וילסון את עולם הפופ כשהקליט מחדש את SMiLE, אלבומו האגדי שנגנז בשנת 1967. ב-22 ביוני 2004 יצא אלבום אולפן חדש בשם "Gettin' in Over My Head". האלבום הציג שיתוף פעולה עם אמנים דוגמת אלטון ג'ון, פול מקרטני, אריק קלפטון ועם אחיו המנוח קארל וילסון. אריק קלפטון ניגן את השיר "City Blues". האלבום הכיל כמעט רק הקלטות מחדש של חומר גנוז ולא צבר פופולריות רבה.
בסיום אותו עשור, ב-2010, שחרר וילסון את Brian Wilson Reimagines Gershwin ובו הוא מציג את פרשנותו דרך העיבודים לשיריו של המלחין ג'ורג' גרשווין.
ב-2011 וילסון הכניס לשוק את עולם המוזיקה כולו, כשהסכים להוציא את ההקלטות של Smile, בניגוד מוחלט לאמירותיו עד אז, בהן הצהיר שלא יסכים להוציא את האלבום אף פעם. The Smile Sessions הכילו את ההקלטות המקוריות לאלבום שהעבודה עליו מעולם לא הסתיימה. האלבום קיבל את אהדת הקהל והמבקרים, ואף זכה לפרס גראמי.
בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של וילסון, "אהבה וחסד", כשאת וילסון הצעיר מגלם השחקן פול דאנו ובתפקיד וילסון הבוגר ג'ון קיוזאק.
מרדכי עובדיהו
מרדכי עובדיהו (גוטסדינר) (23 במאי 1909 – 8 בפברואר 1981) היה סופר עברי, עיתונאי, עורך פרסומים ומזכירו של חיים נחמן ביאליק.
קורות חיים
מרדכי עובדיהו נולד בשנת תרס"ט (1909). בשדליץ, פולין. לאלתר דוד הכהן, פעיל ציוני דתי מצאצאי רבי עקיבא איגר. עלה ארצה בשנת 1931 ופנה ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. שם התגורר פרק זמן קצר בחדר אחד עם המשוררים נתן אלתרמן ואבות ישורון.
זמן מה היה מזכירו האישי של חיים נחמן ביאליק, ושהה עם המשורר בלונדון. לימים פרסם יומן מורחב על תקופה זו בשם "מפי ביאליק", תש"ח, שיצא בכמה מהדורות.
מרדכי עובדיהו כתב כמה ספרי סיפורים קצרצרים, בנוסח גרשון שופמן, יעקב קלצקין ופטר אלטנברג האוסטרי. מרדכי עובדיהו נפטר בתל אביב בשנת 1981.
יון פדר
יוֹן פדר (נולד ב-1954) הוא עיתונאי ועורך, שימש כעורך הראשי של אתר ynet בשתי קדנציות: בשנים 2000–2013 ומאוקטובר 2017 עד יוני 2020. בין שתי הקדנציות היה העורך הראשי של "ידיעות אינטרנט" - חטיבת האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות.
ביוגרפיה
יוֹן פדר הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל דרגת סא"ל (מיל.) בצה"ל.
את תחילת הקריירה העיתונאית שלו עשה ב"קול ישראל", אליו הצטרף ב-1979 ובו שימש כתב ועורך בחטיבת החדשות. בין השאר היה כתב לענייני חברה ורווחה, כתב חינוך וכן ערך לפרקים יומני חדשות ואת יומן סוף השבוע.
באמצע שנות ה-80 עבר ל"הוצאת כתר" והיה לעורכה הראשי. בתקופתו עברה הוצאת הספרים מהפך דרמטי, והוא פעל להרחבה ניכרת של הקטגוריות המו"ליות והספרותיות שבהן היא עסקה. בין השאר מזוהה פדר עם חשיפה וגיוס של דור סופרים ישראלים חדש, וכמו כן עם ייזומם ועריכתם של אנציקלופדיות ופרויקטים מו"ליים גדולים כגון: "בריטניקה לנוער", סדרת "ההיסטוריה של ארץ ישראל" (ב-10 כרכים) ו"האנציקלופדיה הישראלית הכללית".
פדר שימש משך כמה שנים גם כעורך הראשי של הוצאת ידיעות אחרונות. פעילותו בהוצאה זו מזוהה עם מהלך משמעותי של הרחבת תחומי העיסוק שלה וגיוונם.
עורך אתר ynet
בשנת 1999 הצטרף פדר לצוות ההקמה של אתר ynet, וחודשים אחדים לאחר השקת האתר מונה לעורכו הראשי.
מדיניות העריכה שלו, שאותה הביע לא אחת בתקשורת, התאפיינה בשילוב של גישה עיתונאית שמרנית עם חדשנות אינטרנטית. כבר בשנתו הראשונה של ynet, כשעדיין נחשב למיזם אינטרנטי ראשוני, הצהיר פדר כי בכוונתו להפוך את ynet למרכז מדיה כלל-ארצי שאינו נופל בחשיבותו מהמדיות המסורתיות, ולחרוג בכך מה"גטו" האינטרנטי לבדו. לשם כך פעל להרחבה עקבית של תחומי הכיסוי שבהם עוסק ynet, אף מעבר לכל מה שהמדיה המסורתית עוסקת בו. כמעצב מדיניות העריכה של האתר, הוא הדגיש אחריות מקצועית ועמידה בדרישות האתיות של ענף העיתונות, בצד נועזות ו"ראש פתוח" החורגים מהדפוסים העיתונאיים המסורתיים.
בין המהפכות שמזוהות עם פדר, נמצאת מהפכת הטוקבקים, שחשיבותה לדידו, כפי שהתבטא בראיונות בעיתונות, ב"מתן אמצעי ביטוי חופשי ובלתי-מבוקר לציבור הגולשים". את הטוקבקים נהג לתאר כאחד האמצעים ששינו, במדיה החדשה, את היחסים המסורתיים שבין הכותבים לקוראים, והפכו אותם למאוזנים יותר. כאחד מיזמי מנגנון הטוקבק באינטרנט הישראלי, הביע פדר התנגדות להצעות חוק שביקשו לאכוף מנגנוני זיהוי של כותבי טוקבקים ואמצעי פיקוח אחרים. פדר הביע תמיכה בחופש הביטוי והתנגדות לצנזורה של גולשים. עם זאת הנהיג באתר ynet סלקציה של טוקבקים, וחלק ניכר מהם נפסל מטעמים של עבירה על החוק, כגון דיני לשון הרע, פגיעה בפרטיות, דיבה, הסתה או תרבות דיבור בלתי ראויה (על-פי הסטנדרט שהכתיב לעורכי האתר).
פדר התבטא גם בגנות חוסר ההסתגלות, לטעמו, של גופים ממשלתיים (כגון משרד החוץ) וגופים צבאיים כגון הצנזורה הצבאית לעידן של ריבוי ערוצים והעברת מידע באמצעים אינטרנטיים וסלולריים. באופן בולט הביע את עמדתו זו בעקבות הקרב בג'נין במהלך מבצע חומת מגן, כשהצנזורה הצבאית הטילה איפול ממושך על תוצאותיו וגרמה בכך לגל שמועות ששטף את ישראל.
יון פדר הגדיר את עצמו כ"חוד החנית של ווב 1.0 במובן הטוב של המונח" והבהיר שהוא רואה חובה לעצמו, בתפקידו כעורך ynet "להגיש לגולשים תמונת עולם סדורה ואובייקטיבית במידת האפשר, תוך אבחנה בין הטפל לעיקר ואבחנה הירארכית של המציאות" (מתוך ראיון שנערך עמו במסגרת עבודת MA באוניברסיטה העברית). על-רקע זה הביע פעמים אחדות פקפוק באשר לאיכותם של לא מעט אתרים ומוצרי וב 2.0. בריאיון ל"גלובס" בסוף 2006 אמר: "אני פחות מתפעל מווב 2.0".
פדר נחשב, על-פי חוקרי מדיה רבים באקדמיה, כדמות מפתח בעיצוב פני התקשורת בישראל בעשור הראשון של המאה ה-21. הפרופ' דן כספי, ראש המחלקה לתקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אמר בהרצאה: "יון פדר מיסד עבור קבוצת ידיעות אחרונות את התשתית שתהווה את לב הקבוצה בעשרות השנים הבאות, והוא למעשה האיש שמעביר את הקבוצה, באופן יעיל ושיטתי, לעידן שאחרי הפרינט". וכך פרופ' יורם פרי, ראש מכון חיים הרצוג באוניברסיטת תל אביב, בדברי לוואי להצגת נתוני מדד אמון התקשורת (פברואר 2005): "... כך למשל ההקפדה החמורה יחסית שיון פדר, עורך ynet, הנהיג ליישום כללי אתיקה וסטנדרט מקצועי מחמיר, זיכתה את ynet באמון קהל הגולשים, ויצרה מהפך בעמדת הקהל הישראלי במידת האמון שהוא רוחש למידע חדשותי באינטרנט בכלל".
בצד תפקידו כעורך הראשי של ynet, מרצה פדר בנושאי עיתונות שונים, ובין השאר ניהל משך כמה שנים קורס על המדיה המקוונת, במסגרת החוג לעיתונאות ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
בחודש ינואר 2007 בחר איגוד המפרסמים בישראל את פדר לאיש השיווק של החודש. בנימוקים לבחירה ציין האיגוד כי פדר הוא האיש שאחראי לכך ש"ynet נתפס כמדיום ארצי לגיטימי ושווה ערך למדיה ארצית אחרת כגון חדשות ערוץ 2, ידיעות אחרונות, או גלי צה"ל".
ביולי 2013, לאחר שעמד בראש "ynet" קרוב ל-13 שנים, סיים פדר את תפקידו כעורך האתר ומונה לעורך "ידיעות אינטרנט" - חטיבת אתרי האינטרנט של קבוצת "ידיעות אחרונות". לאחר פרישתו מתפקיד העורך, המשיך לפרסם באתר ynet טורים העוסקים בביקורת מופעי תרבות ומוזיקה. עם כניסתו לתפקידו החדש הצהיר פדר כי בכוונתו להרחיב את פעילויות האינטרנט של הקבוצה לתחומים נוספים. במהלך השנה הראשונה בתפקידו כעורך "ידיעות אינטרנט" הוקמו ונקנו אתרים שונים בהם אתרים מסחריים ואתרי תוכן כגון אתר הילדים והנוער "פרוגי", אתר הספורט "קיק", אתר האמנות "ynetart" ואחרים.
אנציקלופדיה ynet
בצד דחיפתו להרחבה מתמדת של ynet גם מעבר לתכניו העיתונאיים, יזם פדר את הקמתה של אנציקלופדיה ynet. עם השקתה של האנציקלופדיה אמר פדר כי "אין מדיום מתאים יותר לאנציקלופדיות מהמדיום האינטרנטי. בעבר עשיתי זאת בפרינט, היום אני עושה זאת במדיום מקוון ומי כמוני יכול להעיד על יתרונות האינטרנט לעניין זה. המדיום הזה מאפשר עדכון מתמיד, און-לייני, של האנציקלופדיה על מכלול ערכיה, נתוניה והעובדות שמביאה; ובמקביל מאפשר המדיום האינטרנטי חיפוש ואיתור ערכים באופן היעיל ביותר והמהיר ביותר האפשרי." אשר למדיניות העריכה של האנציקלופדיה - לדבריו "אנציקלופדיה צריכה להיות נטולת כל עמדה פוליטית וכל תפיסה אידאולוגית. היא אמורה לספק רק עובדות, תוך העדר משוא פנים, הטיות ונטיות, ובניסוח האובייקטיבי המרבי האפשרי". האנציקלופדיה צפויה לסיים את פעילותה בסוף שנת 2020.
חיים אישיים
נשוי לפרופ' עדנה לומסקי-פדר מהאוניברסיטה העברית, ואב לשניים. אמו הייתה סופרת הילדים קרה פדר-טל.
קונטסה 900 ספרינט
קונטסה 900 ספרינט (ביפנית: 日野コンテッサ900スプリント, באנגלית: Contessa 900 Sprint, קרויה גם: Hino Contessa 900 Sprint) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הינו מוטורס היפנית אשר יוצרה בשנת 1962 ביפן.
דגם "קונטסה 900 ספרינט" נבנה על בסיס דגם קונטסה 900.
טורמה
טורמה (בלטינית: Turma – "להקה") הייתה יחידה צבאית בחילות הפרשים של הצבא הרומי והצבא הביזנטי.
הצבא הרומי בתקופת הרפובליקה התיכונה, התבסס בעיקר על חיל רגלים כבד, אולם לכל לגיון צורפו 300 פרשים. על פי פוליביוס הפרשים חולקו ל-10 טורמות על אחת בת שלושים איש. אנשי הטורמה היו בוחרים מביניהם שלושה דקוריונים שיפקדו עליהם. הבכיר מביניהם היה המפקד העליון, והשניים האחרים שימשו כסגניו.
לא ידוע על שינויים רבים שנערכו בחיל הפרשים הרומאי, זרוע זו נותרה הזרוע המוזנחת ביותר בצבא הרומי והרומאים העדיפו להשתמש בפרשים גאלים או נומידים. במהלך המאה ה-7, עבר הצבא הביזנטי רפורמות שנועדו לעקור את הבעיות שהיו בצבא הרומאי שהצבא הביזנטי ירש אותו. הצבא הביזנטי החל להתבסס על תמות. כל תמה (θέμα מחוז) היה אחראי על גיוס צבא שהיה אמור להגן על המחוז מפלישות האויב. הטורמה מתוארת כיחידה העיקרית של הצבא התמתי, אם כי הטורמות שילבו גם יחידות רגליות לפי הצורך.
סיגורנצה
הארגון המחודש זכה להצלחה תפעולית גדולה עד כדי כך שאחרי מלחמת העולם הראשונה הוזמן מנהלו לטורקיה לעזור בארגון המחודש של המשטרה הטורקית.
על סיגורנצה הוטלו ארבע מטלות עיקריות, והן:
פעילות סיגורנצה התבצעה דרך ארבע לשכות: לשכת הפיקוח על הזרים, לשכת הביטחון והמידע, לשכת משטרת הגבולות ולשכת העיתונות והמתרגמים.
קישורים חיצוניים
רומניה: ארגונים
מימי
מימי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבומה ה-22, שרית חדד. השיר יצא לאור ב-25 בפברואר 2015, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
אפרים בנמלך
אפרים בנמלך (נולד ב-1971) הוא פרופסור לכלכלה ישראלי-אמריקאי בבית הספר לניהול קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בנמלך הוא מופקד הקתדרה על שם הנרי בולוק למימון ונדל"ן, מנהל המרכז לחקר נדל"ן על שם Guthrie, מנהל המרכז לחדשנות בישראל על שם משפחת קראון ועמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER).
מימי
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של רשת ג', השלישי ברדיו אמצע הדרך, והתשיעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי הנרי, שעשה זאת גם עם ארבעת השירים "חיכיתי לו", "חצאים", "הבטחת לי עולם", ו-"תפרנים". השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו את סגנון המוזיקה המזרחית.
אפרים בנמלך
ביוגרפיה
בנמלך נולד בירושלים ולמד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר שבעיר. בשנת 1990 התגייס לצה״ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ״כים חי״ר ויצא לקורס קציני חי״ר. שב לצנחנים ושימש כמפקד מחלקה, קצין מבצעים ומפקד פלוגה. לאחר שהשתחרר מצה״ל, קיבל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית ועבד ככלכלן במשרד האוצר.
מימי
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, נכתב השיר בהשראת אמו של הנרי והיחסים ביניהם.
הצלחה
במצעדים השבועיים זכה השיר להצלחה רבה כאשר הגיע אל המקום ה-7 במצעד של רשת ג', ה-3 במצעד של רדיו אמצע הדרך, וה-9 במצעד של מדיה פורסט. בנוסף לכך, נכנס השיר אל המקום ה-37 במצעד סוף השנה של מדיה פורסט עם כ-885 בשנה זו בסך הכל.
אפרים בנמלך
מחקר
תחום המחקר העיקרי של פרופסור בנמלך עוסק בעיקר בנושאים הקשורים לשוקי אשראי, משברים פיננסים וקשיים פיננסים. בנמלך ידוע כחוקר מוביל של חובות מובטחים, משכונות ושיעבודים ומחקריו בנושא זה צוטטו על ידי חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2016 אוליבר הארט בהרצאת פרס נובל בסטוקהולם. מאמריו של בנמלך התפרסמו, בין השאר, בכתבי עת מובילים בכלכלה ובמימון וזכו לחשיפה תקשורתית רחבה. תחום עניין נוסף של פרופסור בנמלך הוא כלכלת טרור.
הלמן
{{פירושונים|
אפרים בנמלך
מחקר
הוא זוכה פרס ברטל לשנת 2011 על מאמרו "ערוץ פשיטת רגל וביטחונות".
מימי
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל ומילותיו. האודיו זכה להצלחה נאה, ונכון ל-15 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-1.6 מיליון צפיות.
הלמן
ראו גם
}}
חלון אוברטון
חלון אוברטון (ידוע גם כחלון השיח) הוא טווח הרעיונות המקובל בשיח הציבורי. המונח נקרא על שמו של המהנדס ג'וזף אוברטון, שטען כי יכולת הקיום הפוליטית של רעיון תלויה לא בהעדפות האישיות של הפוליטיקאים, אלא בעיקר בשאלה האם הוא נמצא בתוך טווח הדעות המקובלות על הציבור. לדברי אוברטון, החלון מכיל את מגוון הרעיונות שפוליטיקאי יכול להמליץ עליהן מבלי להיתפש כקיצוני מדי בדעת הקהל הנוכחית.
סיכום הרעיון
אוברטון תיאר מנעד של רמות חופש בהקשר של התערבות ממשלתית, שנמצא על ציר אנכי. ככל שדעה מתרחקת ממרכז החלון, כך היא נעשית פחות מקובלת.
הפרשן הפוליטי ג'ושוע טרביניו אמר כי דרגות הקבלה של רעיונות הן, פחות או יותר:
חלון אוברטון הוא גישה לזיהוי אילו רעיונות מגדירים את התחום המקובל בו נמצאת מדיניות ממשלתית אפשרית בדמוקרטיה. תומכי מדיניות שנמצאת מחוץ לחלון מבקשים לשכנע את הציבור להזיז או להרחיב את החלון. תומכי המדיניות הנוכחית, או דומות לה, מבקשים לשכנע אנשים כי מדיניויות מחוץ לחלון צריכות להיות בלתי מקובלות.
לאחר מותו של אוברטון בחנו אחרים את הרעיון של הזזת החלון על ידי קידום מכוון של רעיונות מחוצה לו, או הפיכת רעיונות למקובלים יותר על ידי הצגה של רעיונות קיצוניים מהם.
תקדימים היסטוריים
המודל של אוברטון מזכיר מספר רעיונות שקדמו לו, בהם ספֵירות האלין של ההיסטוריון והעיתונאי דניאל האלין. האלין השתמש במודל שלו כדי להסביר את החדשות האמריקאיות על מלחמת וייטנאם. המודל של האלין מחלק את הדיון הפוליטי לשלוש ספירות קונצנטריות: ספירת הקונצנזוס, שהיא תחום הדעות שעיתונאים מניחים שכל הקוראים מסכימים עליו, ספירת המחלוקת, שבה הציפייה מעיתונאים היא להישאר נייטרלים, וספירת הסטייה, שהדיון בה נחשב ללא לגיטימי וממנו עיתונאים יכולים להתעלם.
בנאומו משנת 1857, המכונה "אמנציפציית הודו המערבית", תיאר פרדריק דאגלס, חבר התנועה לביטול העבדות, כיצד דעת הקהל מגבילה את פעולתם של בעלי הכוח, באופן שמזכיר את חלון אוברטון:
האטה
האטה (תעתיק באנגלית: Hata או Hatta) {{פירושונים|
ראו גם
}}
פרס קמואש
פרס קמואש (בפורטוגזית: Prémio Camões) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בעולם דובר הפורטוגזית. הפרס קרוי על שמו של המשורר לואיש דה קמואש ומוענק כל שנה, החל מ-1989, במשותף על ידי מוסד הספרייה הלאומית של פורטוגל ומשרד התרבות של ברזיל.
18 Months
(בעברית: 18 חודשים) הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי הסקוטי קלווין האריס. האלבום יצא לאור ב-26 באוקטובר 2012, על ידי חברת התקליטים קולומביה, דקונסטרקשן ו-Fly Eye Records.
סופראוקסיד דיסמוטאז
סופראוקסיד דיסמוטאז (באנגלית: Superoxide dismutase; ראשי תיבות: SOD) הוא אנזים, הנמצא בפרוקסיזומים, בכלורופלסטים, בציטוזול, בגרעין התא ובמיטוכונדריה. האנזים ממיר את יון הסופראוקסיד הרעיל למימן על-חמצני (מזיק פחות מסופראוקסיד ועובר פירוק נוסף על ידי האנזים קטלאז) ולחמצן. התגובה מתרחשת בשני שלבים:
1.
2.
בנוסף, ניתן לראות כי האנזים משתמש בשתי מולקולות סופראוקסיד, מצרף אותן יחדיו ומוסיף להן שני פרוטונים (תגובה 2); התוצרים הסופיים הם מולקולת חמצן ומולקולת מי חמצן. את התהליך ניתן לסכם כך:
ההפגנות במרוקו (2011)
ההפגנות במרוקו הן סדרה של הפגנות מחאה שהחלו במרוקו ב-20 בפברואר 2011, נגד המשטר המונרכי במדינה ונגד המלך מוחמד השישי. ההפגנות החלו כחלק מאפקט הדומינו של גל המחאות בארצות ערב (2011-2010).
ב-20 בפברואר צעדו אלפי מפגינים בעיר רבאט ודרשו מהמלך להעביר חלק מסמכויותיו לפרלמנט ולשנות את החוקה. הפגנות דומות התרחשו לאחר מכן בערים קזבלנקה, מרקש, טנג'יר, פאס, תטואן, אל-ג'דידה ועוד.
ב-5 ביוני מספר המפגינים במדינה הגיע לשיא של כל הזמנים כש-60,000 מפגינים הפגינו בעיקר בערים רבאט וקזבלנקה בדרישה לרפורמות בחוקה.
בעקבות ההפגנות המתמשכות נגדו, ב-17 ביוני פנה המלך מוחמד השישי בנאום לעם בטלוויזיה והודיע כי יתבצע משאל עם על רפורמות בחוקה ב-1 ביולי. הרפורמות המיוחסות בחוקה הן:
כמו כן, הודיע המלך כי יתקיימו בחירות מוקדמות לפרלמנט ב-7 באוקטובר 2011. ב-2 ביולי אישרו אזרחי מרוקו במשאל עם ברוב גדול את השינויים בחוקה לפיהם הועברו סמכויות מהמלך לידי הממשלה.
ב-25 בנובמבר החלו הבחירות לפרלמנט במרוקו, כשמפלגות איסלאמיות מתונות מתמודדות נגד מפלגות חילוניות במדינה. חלק מהמפגינים במרוקו קראו להחרמת הבחירות, שלטענתם התוצאות בה מתוכננות מראש על ידי המלך.
מפלגת "הצדק והפיתוח" האסלאמיסטית (בערבית: "חיזב אל-עדאלה ואל-תנמיה" حركة العدالة والتنمية) אשר מזוהה עם ארגון האחים המוסלמים, ניצחה בבחירות הכלליות לפרלמנט שנערכו במדינה וקיבלה 107 מתוך 395 המושבים בפרלמנט. התיקון לחוקה שהתקבל ב-2011 קובע שהממשלה תורכב על ידי יושב ראש המפלגה שזכתה במספר הגדול ביותר של מושבים. לפיכך, ימנה המלך מוחמד השישי את יושב ראש מפלגת הצדק והפיתוח, עבד אל-אילה בן כיראן (בערבית: عبد الإله بن كيران), להרכיב את הממשלה. "הצדק והפיתוח" היא הזרוע הפוליטית של תנועת הייחוד והרפורמה (בערבית: חרכת אל-תווחיד ואל-איסלאח حركة التوحيد والإصلاح), המהווה שלוחה של תנועת האחים המוסלמים במרוקו, אשר השיגה בבחירות אלה ניצחון נוסף, במסגרת שינויי השלטון שחלו כתוצאה מגל המחאות בארצות ערב.
.tz
tz. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בטנזניה, הסיומת הושקה בשנת 1995. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי ארגון 'Tanzania Network Information Center' ונמצא תחת סמכותה של אוניברסיטת דאר א-סלאם.
סיומות אינטרנט משניות
ב-14 בפברואר 2012, נוספו מספר סיומות אינטרנט משניות:
לואי, דופן צרפת (1729–1765)
לואי, דוֹפֶן (יורש העצר) צרפת (4 בספטמבר 1729 - 20 בדצמבר 1765), בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ואביהם של לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי מלכי צרפת.
ביוגרפיה
לואי נולד בארמון ורסאי כבנם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ושל אשתו מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. אחיו פיליפ שנולד בשנת 1730 מת כשהוא בן שלוש שנים בלבד. כבן זכר יחיד של מלך צרפת, לואי נחשב ליורש העצר (דופן) של הממלכה. הוא התעניין מאוד בתורת הלחימה, אך התאכזב קשות כאשר אביו לא אבה לשתפו במערכה במלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1744, כאשר המלך נדבק במחלה אנושה בהיותו בחזית באזור העיר מץ, לואי, דופן צרפת הפר את פקודת אביו ויצא לשם כדי לשבת ליד מיטתו. בעקבות ביקור זה שעלול היה להסתיים במותם של המלך ושל יורש העצר, לואי החמישה עשר, שהחלים ממחלתו, התרחק מחברת בנו.
לואי היה קתולי אדוק ותמך במסדר הישועים. בעיני אמו ואחיותיו הוא נחשב לנסיך נוצרי, בניגוד להתנהגותו המינית חסרת המעצורים של אביו. היות שאביו לא שיתף אותו בניהול ענייני המדינה, לואי, דופן צרפת טיפח קבוצה של קתולים אדוקים שתעזור לו לשלוט כאשר הכתר יעבור לידיו. אולם, הוא מת בארמון פונטנבלו כתוצאה ממחלת השחפת כשהוא בן שלושים ושש שנה, בעוד אביו בשלטון.
משפחתו
מנישואיו למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, נולדו ללואי 13 ילדים, מתוכם 8 נשארו בחיים:
הצרת אבי העורקים
הֲצָרַת אֲבִי הָעוֹרְקִים (בלועזית: coarctation of the aorta), הידועה גם בשם הִצְטַיְּקוּת אֲבִי הָעוֹרְקִים, היא מום מולד באבי העורקים שבו מוצר נהור אבי העורקים, על פי רוב סמוך לצינור העורקי, מתחת למוצא העורק התת-בריחי השמאלי. המום מתרחש כאשר במהלך ההתפתחות של אבי העורקים האזור סביב כניסתו של הצינור העורקי אינו מתפתח כראוי. הביטוי הקליני של ההצרה הוא יתר לחץ דם עם הבדלים בדפקים ובלחץ הדם בין הגפיים. במקרים חמורים הביטוי מופיע סמוך ללידה עם סימני אי-ספיקת לב. האבחנה של מום זה נעשית לרוב באקוקרדיוגרפיה, וזאת לאחר חשד קליני של יתר לחץ דם והבדלים המודינמיים בגפיים. הטיפול הוא ניתוחי לרוב, אך ישנם מקרים שבהם הטיפול מתבצע באנגיופלסטיה.
אפידמיולוגיה
הצרת אבי העורקים מהווה כ-10% ממומי הלב המולדים, והיא מתרחשת פי שניים יותר בזכרים. מום זה נפוץ בקרב נשים עם תסמונת טרנר, ובכ-70% מבעלי מום זה ישנו מום נוסף של מסתם ותיני דו-פסיגי.
אטיולוגיה
הסיבה להתפתחות הצרה באבי העורקים אינה ידועה לאשורה, אולם ישנם שני הסברים משוערים להתפתחותה. האחד הוא בשל זרימת דם מופחתת בקשת אבי העורקים, למשל על רקע מום לב אחר כמו מסתם ותיני דו-פסיגי או פגם במחיצה הבין-חדרית, והשני הוא התארכות של רקמת הצינור העורקי לתוך דופן אבי העורקים.
מלבד זאת, ישנה שכיחות מוגברת של הצרת אבי העורקים בבני משפחה שלהם מומי לב מולדים הכוללים חסימה או היצרות של מוצא החדר השמאלי בלב. כמו כן, 5%–15% מהנשים עם תסמונת טרנר הן בעלות אבי עורקים מוצר.
פתופיזילוגיה
ממצאים פתולוגיים של מטופלים עם הצרת אבי העורקים מדגימים כי באתר ההצרה ישנה התעבות של הגלימה האמצעית והיפרפלזיה של הגלימה הפנימית, אשר יוצרות מעין רכס העוטף את נהור אבי העורקים. בנוסף, ישנן עדויות הולכות ועולות של פגמים בדופן כלי הדם באבי העורקים העולה. הדופן מתקשחת ומאבדת מן האלסטיות שלה, עם עלייה בשיעור הקולגן וירידה במסת השריר החלק במקטע שלפני ההצרה. כמו כן, ישנן עדויות לניוון ציסטי של הגלימה האמצעית, אשר מוביל למחלות נוספות של אבי העורקים, כגון בתירת אבי העורקים. טרם ידוע מהו המנגנון הגורם לפגמים אלה בהתפתחות דופן אבי העורקים.
תסמינים וסימנים
מועד הופעת התסמינים והסימנים תלוי בחומרת ההצרה ובנוכחות מומי לב נוספים. ככל שההצרה חמורה יותר וככל שמעורבים מומי לב נוספים, כך התסמינים והסימנים יופיעו בשלב מוקדם יותר. כאשר המום בא לידי ביטוי בינקות, הוא מלווה לעיתים קרובות בתת-התפתחות של קשת אבי העורקים, במומים מסתמיים ובפגם במחיצה הבין-חדרית. תינוקות אלה נדרשים לעיתים לצינור עורקי פתוח על מנת לאפשר אספקת דם לפלג הגוף התחתון, ולכן התסמינים מתבטאים כאשר צינור זה נסגר, זמן קצר לאחר הלידה. תסמינים אלה כוללים קושי בהאכלה, מצוקה נשימתית והלם, והם יכולים להתפתח בשבועיים הראשונים לחיים. בתינוקות אלה הדפקים בעורק הירך חלשים ומאוחרים ביחס לדופק בעורק החישור הימני, וזאת משום שלרוב ההצרה מתרחשת לאחר הסתעפותו של גזע הזרוע והראש מאבי העורקים. כמו כן, לחץ הדם בגפיים התחתונים נמוך מאשר לחץ הדם בגפיים העליונים. בנוסף, יכולה להישמע בהאזנה במסכת בגבול השמאלי של עצם החזה במרווחים הבין-צלעיים השלישי והרביעי אוושה, הקורנת לגב, מתחת לעצם השכם השמאלית. כאשר המום מלווה במומי לב נוספים, תיתכנה אוושות נוספות. במקרים חמורים עלולה להתפתח חמצת ואי-ספיקת לב קשה.
כאשר המום מתבטא בילדים בוגרים יותר, תיתכנה תלונות של חולשה וכאב ברגליים בזמן פעילות גופנית, כאב ראש או דימום מהאף. גם כאן, הדפקים בגפיים התחתונים יהיו חלשים, ובגפיים העליונים יימדד יתר לחץ דם. הופעת יתר לחץ דם בילדים עם הצרת אבי העורקים היא לעיתים הסיבה הראשונית שבגינה מופנה הילד לבדיקה אצל קרדיולוג ילדים. אוושה דומה לזו הנשמעת בתינוקות יכולה להישמע גם בילדים גדולים יותר.
בדיקות מעבדה ובדיקות עזר
בתינוקות אק"ג וצילום חזה ידגימו היפרטרופיה של החדר הימני, המלווה בהגדלה של צל הלב ולעיתים בבצקת ריאות. באקוקרדיוגרפיה ניתן לראות את מיקום ההצרה, וכן מומים נוספים נלווים, אם קיימים. בילדים בוגרים אק"ג וצילום חזה ידגימו דווקא היפרטרופיה של החדר הימני והגדלה קלה של צל הלב. בילדים מעל גיל 8 ניתן גם לראות בצילום חזה שקעים על פני הצלעות על רקע התפתחות עורקים מקבילניים. באקוקרדיוגרפיה, בנוסף למיקום ההצרה וחומרתה, אפשר לראות את ההיפרטרופיה של החדר הימני ובעיות מסתמיות נוספות. אם בדיקת האקוקרדיוגרפיה איננה חד-משמעית, ניתן לבצע בדיקות דימות נוספות כטומוגרפיה ממוחשבת או דימות תהודה מגנטית.
אבחנה
אבחנה של הצרת אבי העורקים מתבצעת לרוב לאחר העלאת חשד להצרה על רקע יתר לחץ דם סיסטולי בגפיים העליונים ודפקים חלשים בגפיים התחתונים. אישוש האבחנה מתבצע על פי רוב באקוקרדיוגרפיה. מבוגרים המאובחנים עם הצרת אבי העורקים עוברים צנתור לב על מנת להעריך את תפקוד העורקים הכליליים לפני התערבות טיפולית.
האבחנה המבדלת להצרת אבי העורקים תלויה בהסתמנות הקלינית. במקרה של אי-ספיקת לב בילוד נמצאים באבחנה המבדלת מצבים נוספים שבהם נחסם או מוצר מוצא חדר שמאל, כגון היצרות קשה של מסתם אבי העורקים, אלח דם, דלקת שריר הלב, והיפוקסיה סביב הלידה. במקרה של הבדלים המודינמיים בין הגפיים האבחנה המבדלת כוללת מחלת כלי דם היקפיים, קשירה ניתוחית קודמת, בתירת אבי העורקים והיצרות על-מסתמית של מסתם אבי העורקים.
טיפול
תינוק המתייצג עם סימני אי-ספיקת לב על רקע הצרת אבי העורקים מטופל ראשית בפרוסטגלנדינים מסוג E1 על מנת להשאיר את הצינור העורקי פתוח. מלבד זאת הטיפול כולל תרופות אינוטרופיות (המגבירות את כיווציות הלב), משתנים וטיפול תומך. כאשר התינוק מתייצב, או בגילאים מבוגרים יותר, הטיפול הסופי במום הוא באמצעות תיקון ניתוחי של המום, שהוא האפשרות הנפוצה יותר, או באמצעות אנגיופלסטיה והנחת תומכן במקום ההצרה. לאחר הניתוח תיתכן תופעת שגבור של יתר לחץ דם המצריך טיפול תרופתי, אולם הדבר חולף לאחר זמן מה.
מניעה
בשל המעקף שיוצר הצינור העורקי הפתוח קשה לאבחן את המום באולטרה סאונד טרום-לידתי. מחקר שוודי מצא כי מתוך 90 תינוקות שאובחנו עם הצרת אבי העורקים, רק שלושה אובחנו לפני הלידה. הדבר הוביל למסקנה שאולטרה סאונד טרום-לידתי איננו בדיקת סקר טובה לזיהוי מוקדם להצרת אבי העורקים. אותו מחקר מצא כי בדיקת אוקסימטריה בילוד גם היא איננה מספיק טובה לזיהוי מוקדם של ההצרה, וכי האמצעי המרכזי לגילוי מוקדם שלה היא בדיקה גופנית מדוקדקת בילוד.
פרוגנוזה וסיבוכים
בהיעדר טיפול, נמצא כי אנשים עם הצרת אבי העורקים חיים בממוצע עד גיל 35. הסיבוכים הנפוצים ללא טיפול הם יתר לחץ דם, מחלת לב כלילית מואצת, שבץ מוחי, בתירת אבי העורקים ואי-ספיקת לב.
לאחר טיפול הסיכון להצרה חוזרת הוא נמוך, אולם אחר החולים מתבצע מעקב פן יפתחו הצרה חוזרת או מפרצת. במקרה של הצרה חוזרת טיפול הבחירה הוא בצנתור ולא בניתוח. כאשר התיקון הראשוני מתבצע לאחר גיל 10, ישנה שכיחות מוגברת בעתיד למחלת לב וכלי דם, לרבות יתר לחץ דם כרוני, למרות התיקון.
מדרשת שיל"ת
המדרשה הוקמה באלול תשס"א (2001) וממוקמת במאחז אלוני שילה סמוך לקרני שומרון. בשנת 2006 למדו במדרשה כ-100 בנות מכל רחבי הארץ. מספרן של הבוגרות הוא 400 בקירוב. בראש המדרשה עומד הרב שי גרין. בראש בית המדרש עומדת הרבנית עידית שילה אשתו של עמנואל שילה.
השם של המדרשה, "שילת", נובע גם משמו של היישוב בו היא ממוקמת: אלוני שילה. מגמת היישוב, אשר תושביו בעלי רקע תורני, כי יהיה בו מוסד חינוכי. כך מתקיים השילוב המיוחד בין המתיישבים לבין המדרשה התורנית לבנות. צוות המחנכים גר בסמיכות למדרשה ומלווה בצמידות את התלמידיות בסיוע, בעזרה, הכוונה, ייעוץ והדרכה.
תוכנית ההוראה
תוכנית ההוראה של מדרשת שיל"ת כוללת לימודי מקצועות תורניים, השתתפות בסדנאות ולמידה עצמית ובחברותא.
הלימודים במכללה כוללים את התחומים הבאים:
שרות לאומי
המדרשה מציעה לבוגרות האולפנות תוכנית לימודים בשילוב עם שירות לאומי בקרני שומרון והסביבה. במהלך הבוקר הבנות פועלות באתרי הפעילות של האגודה, בעיקר בתי ספר במסגרת האגודה להתנדבות. בשעות אחה"צ, יומיים בשבוע, ובשעות הערב הן לומדות לימודיים תורניים ואחרים במדרשה.
לימוד לנשים
המדרשה מקיימת יום לימוד שבועי לנשים. ביום לימוד זה משתתפות קרוב למאה נשים מכל רחבי השומרון: קרני שומרון רבתי, קדומים, צופים, יקיר, רבבה, פדואל, וכו'. ביום זה מלמדים רבניות ורבנים מכל רחבי הארץ: הרב ברוך סליי, הרב מיכי יוספי, הרבנית עידית איצקוביץ ועוד. כמו כן לימד שם הרב אלישע וישליצקי לפני פטירתו.
ישראל לרמן
ישראל לֶרמן (3 בספטמבר 1923 - 31 באוקטובר 2018) היה סופר ילדים ישראלי.
ביוגרפיה
לרמן נולד בשנת 1923 בעיר קוסוב שבפולין, בנם הבכור של צפורה ואפרים לרמן. אמו הייתה רופאת שיניים, ואביו, שהיה מוסמך לרבנות, עבד כטכנאי שיניים. הוא נקרא על שם סבו, הרב ישראל לרמן, שהיה אב"ד קוסוב. ב-1925, כשהיה בן שנתיים, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בארץ נולדו שני אחיו, דוד ו (נפטר בגיל 19 מפציעה בקרב על גבעת הרדאר). תחילה התגוררה המשפחה בעכו, והוריו עסקו ברפואת שיניים. בשנת 1929, בעקבות מאורעות תרפ"ט, עברה המשפחה להתגורר בנשר, שם שימש אביו פועל במפעל המלט.
לרמן גדל והתחנך בנשר, ואת לימודיו היסודיים למד בבית הספר לילדי העובדים ביישוב. לימודים תיכוניים למד בחיפה בגימנסיה ביאליק שבשכונת הדר הכרמל, ובשנת לימודיו האחרונה יצא להכשרה בקיבוץ אשדות יעקב, שם הכיר את חברתו, שלימים הפכה לאשתו. ב-1942, במלחמת העולם השנייה, התנדב לבריגדה היהודית של הצבא הבריטי. ב-1946 היה בין מייסדי רמות נפתלי. לאחר שנה חזר לנשר וגר בבית הוריו, ששכן ליד בית הכנסת הגדול (כיום דרך השלום). הוא החל לעבוד בבית החרושת נשר בתפקידים שונים. במלחמת העצמאות התגייס לגדוד 23 של חטיבת כרמלי, ולחם בין היתר בקרב על ג'נין. לאחר המלחמה השתקע עם משפחתו בקריית טבעון, והמשיך לעבוד בבית החרושת למלט בנשר עד לפרישתו לגמלאות. היה גם חבר ועד העובדים של נשר, והוציא את הביטאון של המפעל.
לרמן נפטר ב-31 באוקטובר 2018, ונקבר בקריית טבעון.
יצירתו
לרמן עסק כל ימיו בכתיבה. בשלב מסוים נוכח שהוא חי בתקופה של שינויים גדולים והיה עד למאורעות גדולים ששינו את פני המדינה, והגיע למסקנה שכדאי לתעד אותם בספריו. על פי עדותו, את ספרו הראשון, כל השבט הזה, שהכיל בתחילה 600 עמודים, ייעד מלכתחילה למבוגרים. כתב היד נשלח לספריית פועלים אך נדחה על ידיה. כעבור זמן עבר לרמן שוב על ספרו, וסבר שיש מקום לפרסמו. הוא שלח אותו להוצאת עם עובד. הספר הגיע לידי ט. כרמי, ששימש אז עורך ספרות הילדים בהוצאה, וזה ביקש לפרסמו כספר ילדים דווקא, ולאור זאת קבע כי יש לקצרו. לאחר עבודת עריכה, יצא הספר במתכונתו הנוכחית בשנת 1966. לדברי לרמן, כל מה שקוצץ והוצא מהספר הראשון יצא לאחר מכן בשלושה ספרי המשך שעסקו בילדותו בנשר: יורים על השכונה או: אסור לאכול חמאה אוסטרלית, דרבנות ליגאל ו'''המורה שלנו חברה'מן. '''בראיונות עמו סיפר שישנם בסדרה פרטים רבים ששינה מעט (מספר הילדים במשפחתו, שמות הדמויות ועוד), אך שהבסיס העיקרי המתואר בסדרה, וכן חלק גדול מהפרטים שבה, הם תיעוד נאמן לאירועים ולתקופה כפי שהיו.
גלן קלוז
גלנדה ורוניקה "גלן" קלוז (באנגלית: Glenda Veronica "Glenn" Close; נולדה ב-19 במרץ 1947) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרט "חיזור גורלי" (1987) בסרט הלייב-אקשן "101 כלבים וגנבים" (1996) ובסרט ההמשך שלו "102 כלבים וגנבים" (2000).
זכתה בשלושה פרסי טוני, שלושה פרסי אמי, שלושה פרסי גלובוס הזהב, שני פרסי גילדת שחקני המסך ופרס אובי, והייתה מועמדת לפרס אוסקר שמונה פעמים, ללא אף זכייה.
ביוגרפיה
נולדה בשם גלנדה ורוניקה קלוז (Glenda Veronica Close) נולדה בקונטיקט שבארצות הברית, בת לבטין ולוויליאם קלוז. אביה היה רופא, וכשהייתה בת 13 הוא פתח מרפאה בזאיר, אותה ניהל במשך 16 שנים. בחלק מתקופה זו שימש כרופאו האישי של נשיא זאיר מובוטו ססה סקו. לקלוז ארבעה אחים ואחיות. היא קרובת משפחה של התסריטאי והבמאי פרסטון סטארג'ס ושל השחקניות דינה מריל וברוק שילדס.
בהיותה בת שבע, הוריה הצטרפו לכת הרוחנית "MRA", ובמשך 15 שנים קלוז גרה עמם לסירוגין באפריקה ובמספר מרכזים קהילתיים של הכת. בגיל 22 עזבה את הכת, והחלה ללמוד לתואר ראשון בתיאטרון ואנתרופולוגיה באוניברסיטה בווירג'יניה.
קריירה
קלוז הופיעה לראשונה על הבמות באופן מקצועי ב-1974, והופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה ב-1982. שלושת סרטי הקולנוע הראשונים בהם שיחקה, "העולם על פי גארפ", "החברים של אלכס" ו"הטוב מכולם", זיכו אותה בשלוש מועמדויות רצופות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1984 שיחקה בתפקיד הראשי במיני-סדרה "משהו בקשר לאמיליה", על משפחה שנהרסת בשל פרשיית התעללות מינית. הסדרה וקלוז עצמה זכו לביקורות חיוביות, וקלוז הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסדרה.
הפריצה הגדולה שלה הגיעה ב-1987, כשכיכבה בסרט "חיזור גורלי", בתפקיד שהביא לה פרסום עולמי. קלוז גילמה בסרט את דמותה של עורכת הספרים הפסיכוטית אלכס פורסט, הממררת את חייו של מאהבה לשעבר דן גלאגר מייקל דאגלס ומשפחתו. הסצנה שבה היא מבשלת את ארנב המחמד של המשפחה בסיר מים רותחים זכתה למעמד של פולחן, והדמות נחשבת עד היום לאחת מדמויות הרשע הקולנועיות המפורסמות ביותר. דמותה של אלכס פורסט דורגה במקום ה-7 ברשימת "100 הרשעים הגדולים ביותר של כל הזמנים" של מכון הסרטים האמריקאי, רשימה שהוכנה לכבוד חגיגות 100 שנה לקולנוע. כמו כן, הדמות דורגה במקום ה-36 ברשימת "100 הדמויות הקולנועיות הגדולות של כל הזמנים" שערך המגזין "פרמייר". קלוז הייתה הבחירה הרביעית בלבד של הבמאי אדריאן ליין. לפניה הוצע התפקיד לשחקניות דברה וינגר, ברברה הרשי ומירנדה ריצ'רדסון. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, וכן לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע דרמטי.
ב-1988 שיחקה בתפקיד המרקיזה דה מארטיי בסרט "יחסים מסוכנים". תפקיד זה זיכה אותה במועמדות חמישית לפרס אוסקר. בשנות התשעים השתתפה במספר הפקות טלוויזיה יוקרתיות ומצליחות, דוגמת סרט הטלוויזיה "שרה, פשוטה וגבוהה" ושני סרטי המשך שלו, וסרט הטלוויזיה "לשרת בדממה: סיפורה של מרגרט קאמרמייר", עבורו זכתה בפרס אמי. במקביל, המשיכה לככב בסרטי קולנוע מצליחים: בסרט ההרפתקאות "הוק" (1991), לצדו של רובין ויליאמס, בדרמה הקומית "העיתון" (1994), בסרטו של טים ברטון "הפלישה ממאדים" (1996), בתפקיד קרואלה דה ויל המרשעת ב"101 כלבים וגנבים" (1996), ובתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית, לצדו של הנשיא האריסון פורד, בלהיט הקולנועי "אייר פורס 1" (1997).
משנות השבעים ועד שנות התשעים הופיעה קלוז גם במספר מחזות זמר והצגות בברודוויי ובאוף ברודוויי. אחד מתפקידיה הבולטים על במות ברודוויי היה זה של נורמה דזמונד, בהפקה של אנדרו לויד ובר משנת 1994 למחזמר "שדרות סאנסט". על תפקיד זה זכתה בפרס טוני. היה זה פרס טוני השלישי בו זכתה. בשנים קודמות זכתה בפרס על תפקידיה במחזות "הדבר האמיתי" (1984) ו"העלמה והמוות" (1992).
בעשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-21 קלוז השתתפה בסדרות טלוויזיה מצליחות, מבית היוצר של ערוץ הטלוויזיה בכבלים FX. ב-2005 השתתפה בתפקיד קבוע בעונה הרביעית של הסדרה המצליחה והמוערכת "המגן". קלוז גילמה את דמותה של קפטן מוניקה רולינג, מפקדת התחנה החדשה, המתעמתת עם גיבור הסדרה ויק מאקי. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. בין השנים 2007-2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת המתח "נזקים", בה גילמה את דמותה של עורכת הדין פטי יוז. על תפקידה בסדרה זו זכתה בשני פרסי אמי ובפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2011 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אלברט נובס" שזיכה אותה במועמדות שישית לפרס האוסקר.
בשנת 2017, שיחקה בתפקיד הדודה אידית, במותחן הרומנטי "בית המזימות".
בשנת 2018 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "האישה" שזיכה אותה במועמדות שביעית לפרס האוסקר. קלוז היא השחקנית עם מירב המועמדויות לפרס ללא זכייה.
בשנת 2020 לוהקה לסרט הדרמה של בנג'מין קלירי "שירת הברבור" שישודר במהלך 2021 באפל TV פלוס.
בשנת 2022 החלה לשחק בעונה השנייה בסדרה "טהרן" בתור סוכנת מוסד הפעילה באיראן.
בשנת 2023, שיחקה לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור "מלך יהלום".
חיים אישיים
בסרט "האישה" מגלמת גלן קלוז את ג'ואן קסטלמן, רעייתו הנאמנה של סופר מהולל, המתבשר על זכייתו בפרס נובל. קלוז משחקת את הגיבורה בבגרותה, ובתה אנני סטארק, מגלמת את הגרסה הצעירה שלה.
במספר ראיונות עיתונאיים סיפרה קלוז, שרבים נוטים להתבלבל בינה ובין חברתה הטובה מריל סטריפ. קלוז מתייחסת לכך בהומור, ובאחד הראיונות אף אמרה: "לעיתים קרובות חושבים בטעות שאני מריל סטריפ, אף על פי שזה אף פעם לא קרה בטקס האוסקר".
קלוז ידועה באהדתה לקבוצת הבייסבול ניו יורק מטס. היא תרמה כספים למערכות בחירות של פוליטיקאים רבים מהמפלגה הדמוקרטית, ביניהם הילרי רודהם קלינטון, הווארד דין, ג'ון אדוארדס וברק אובמה.
עריכה ספרותית
עריכה ספרותית, הנעשית בספר סיפורת על ידי עורך ספרותי, כוללת פעילות עריכה שמטרתה שיפור איכותו הספרותית של הספר, כפי שהוגש למו"ל על ידי הסופר, כדי להגיש לקורא את התוצאה הסופית. מידת השפעתו של עורך ספרותי על הספר המוגמר תלויה בטיב היצירה שהוגשה לו, ובפרט בטיב היחסים שבין העורך ובין הסופר.
טקסטים בסוגות שונות נערכו, תוקנו, פורשו וצונזרו  עוד בתקופה ההלניסטית. על פי המסורת, עסקו בכך מלומדים בספרייה הגדולה של אלכסנדריה. בכל הנוגע לעריכה במובנה המודרני – על פי ערכים לוגיים ואסתטיים – נעשתה מקובלת, ככל הנראה, באנגליה במאה ה-18, אז החלו לערוך יצירות סופרים בני הזמן ואף מוקדמים ובהן אף יצירות קאנוניות כשל ויליאם שייקספיר וג'ון מילטון.
המונח "עריכה" מתייחס לסוג התערבות בטקסט בצורות ובדרגות שונות. כל סוגי העריכה עניינן במידות, בצורות ומשמעויות שונות של דיוק.
העריכה הלשונית משמשת את כל סוגי העריכה. עניינה בבדיקת התקינות של השפה הכתובה על פי כללי הלשון ועל פי השימוש השגרתי בשפה המדוברת. היא מעניקה את הליטוש הסופי ואת האחדת הכתיב.
העריכה המדעית בוחנת את מידת דיוק המידע העובדתי. עריכה מדעית נעשית על ידי איש מדע הנעזר בעורך לשוני.
עריכה ספרותית מתחלקת לעריכת ספרות מקור ולעריכת תרגום מלשון אחרת. מיטב אנשי ספר עבריים לדורותיהם עסקו, בין היתר, בעריכה ספרותית, בין כעורכי כתבי עת (מדוד פרישמן ב"כתובים" ואברהם שלונסקי ב"אורלוגין" ועד עורכי כתבי העת הספרותיים בימינו) ובין כמשמשים בהוצאות הספרים השונות – ח.נ. ביאליק בהוצאת "דביר" ואחרים. עד למאה ה-18 באירופה היו בעלי ההוצאה  אלה ש"ערכו"  את הטקסט שרכשו מהסופרים, ועשו בו, לפעמים, כראות עיניהם.
עריכה ספרותית נהוגה היום במרבית מדינות אירופה ובחלק ממדינות אמריקה, במיוחד בארצות הברית – אך לא בכל מדינות העולם. מידת המעורבות המקובלת של העורך מותנית במידת הצורך על פי שיקול דעתו המקצועית ובמידת הרשות הניתנת לו על ידי המחבר. עריכה ספרותית עוסקת במכלול נושאים: מבנה ומהלכי העלילה, עיצוב הדמויות, הנאמנות לסוגה המסוימת, האמינות בכל אחד מהנושאים הנ"ל, ועוד. עורך מקצועי אינו אמור להסיט את הכתוב ממסלולו המקורי, אלא לכוון לדעת הכותב ולחדד אותה. העריכה העשויה להימשך חודשים רבים אמורה להתבצע בדלתיים סגורות, לא פרוצה לעיני כל, במהלכה ואף לאחר סיומה.
לשם עריכה ספרותית של תרגום נדרש העורך להיות בקי בשתי השפות, שפת המקור ושפת התרגום, בדומה למתרגם. עליו לבחון את מידת הנאמנות לטקסט המתורגם - לא בדיוק המילולי, אלא ביכולתו של המתרגם לרדת לדעתו של הסופר ולהעביר את מכלול המשמעויות במידת האפשר ובמגבלות הקיימות בהכרח, תרבותיות ולשוניות – לשפה אליה הוא מתרגם. מטבע הדברים, העורכים שותפים לקונבנציות המקובלות בזמנם. כאשר, במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, נהגו לפעמים "לעבד" את הטקסט לעברית, להשמיט, ואפילו להוסיף – לא היה מקום לעריכה ספרותית של התרגום, כמקובל היום. בימינו עריכת תרגום נוהגת במרבית הוצאות הספרים בארץ.
באשר לעריכת שירה – יש הסבורים שאין לערוך שיר של אדם אחר, אך בפועל, עריכת שירה בעברית נהוגה בידי עורכי כתבי העת עוד במאה ה-19.תפקידו של עורך השירה להאיר את עיני הכותב, בין היתר, לשימוש לשוני שגוי, דימויים שאינם קבילים, מטפורות שחוקות וקלישאות. עריכת שירה, ככל הנראה, היא מצורות העריכה המאוחרות יותר. הדוגמה הידועה ביותר בעידן המודרני היא עריכת הפואמה "בארץ השממה" של ת"ס אליוט בידי המשורר עזרא פאונד. אחת הסיבות לפרסום יתר זה נעוצה בעובדה שהטקסט הערוך נדפס, עם הערות העריכה.
פעמים רבות ממלא העורך הספרותי גם את תפקיד הלקטור, כלומר הוא מקבל את ההחלטה האם להוציא לאור את הספר או לא.
נקודת המבט של העורך על תהליך העריכה מוצגת בתמצוּת בדבריו של חיים פסח, עורך ספרות ישראלי ותיק: