cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנחמין ויקוניה
קריירה קולנועית
בשנת 2004 כיכב בסרט הנעורים "אדום ממוצע" שזכה להצלחה רבה בקופות. ב-2006 קיבל מלגה בפסטיגל הקולנוע הספרדי. בשנת 2008 ביצע את הופעת הבכורה שלו בבית הספר הספרדי עם Fuera de Carta , בהדרכתו של נאצו גרסי ה וזכה בפרס ניו יורק אייס עבור השחקן הטוב ביותר. באותה שנה הוא גם כיכב בצ'ילה בסרט "בובה של בעיה" עם מרסיאלה טאול. בשנת 2009 שיחק בסרט הדרמה "Dawson Isla 10" לצד השחקן כריסטיאן דה לה פואנטה.
בשנת 2015 כיכב בצ'ילה בסרטים "יער Karadima" ו"זיכרון של מים" שבו גיל אדם שנפרד מאשתו לאחר מות בנו בארגנטינה לצד סברינה גראסיאנה ופלסיוס ג'רזמן.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "החוט האדום" בתפקיד הראשי, בשנת 2017 שיחק במותחן הפסיכולוגי "Los Padecientes"; ובשנת 2019 שיחק בסרט הקומדיה האורוגוואי "Así habló el cambista"; בשלושתם שיחק לצד בת זוגו דאז אאוחניה סוארס.
בשנת 2020 גילם את לאון ורגאס בסרט הדרמה הצ'יליאני "הסכם בריחה"; אודות אירועים אמיתיים שהתרחשו על בריחה מהכלא ב-30 בינואר 1990, על ידי 49 אסירי הכלא הציבורי בסנטיאגו דה צ'ילה.
מסלול עסקי
בחודש אפריל 2005, יחד עם גונזלו וינסאלה וכריסטובל ויאל הוא חנך את המרכז תרבות מורי, אשר כרגע יש ארבעה תיאטראות בצ'ילה. הוא גם עובד כמפיק טלוויזיה (אדם על הכביש וקארמה) ומפיק בתיאטרון (החגיגה בתיאטרון לולה ממבריבס).
בחודש מאי 2006, עם Gonzalo Valenzuela ו-Esteban מקור, הם פתחו את המסעדה Amorío הממוקמת Bellavista סאלה של מרכז מורי.
באוקטובר 2009, יחד עם פרנסיסקה Jara ו Patricio Soto, הוא השיק את מותג בגדי גברים Bautista בצ 'ילה, החנות הממוקמת  באריו בלויסטה. שמו של המותג הוא לא רק שמו של בנו השני של בנחמין, אלא גם שמו של אב קדמון של פרנסיסקה ג'ארה ושמו של בנו של אחד האדריכלים שהיה אחראי על העיצוב של המקום.
זה גם הפנים של מסעות פרסום של צ 'ילה רב החנויות פריז, שם בשנת 2015 עשה פרסומת עם הדוגמנית הבריטית קארה דליבינ
חיים פרטיים
בשנות האוניברסיטה היה בן זוגה של מנואלה אורזון. הקשר השני שלו היה עם השחקנית פז בסוקאן במשך שלוש שנים.
בין 2005-2015 היה במערכת יחסים עם קרולינה אדרואין, הדוגמנית שידועה בכינוי פמפיטה. נולדו להם ארבעה ילדים, אחת מהם חוותה שבץ ונפטרה בספטמבר 2012.
הזוג התגורר בצ'ילה, בואנוס איירס וסנטיאגו. בין לבין התגוררו בספרד, שם עבד ויקוניה בסדרה הגברים של משפחת פאקו.
ב-2016 אושר הקשר שלו עם אאוחניה סוארס תוך כדי שהיה נשוי לפמפיטה. ב-2018 נולדה בתם מגנוליה. ב-2020 נולד בנם השני אמנזיו.
באוגוסט 2021 הודיע על פרידה מאאוחניה סוארס.
אגם קומו
אגם קומו (באיטלקית: Lago di Como, ידוע גם כלאריו; בלטינית: Larius Lacus) הוא אגם בלומברדיה שבאיטליה. האגם משתרע על פני 146 קמ"ר, והוא השלישי בגודלו באיטליה אחרי אגם גארדה ואגם מאג'ורה. הוא אחד האגמים העמוקים באירופה, עם עומק של מעל 400 מטר, וקרקעיתו בגובה 227 מטר מתחת לפני הים.
מאז התקופה הרומית היה האגם אבן שואבת לאנשי אצולה ואריסטוקרטים, והוא התפרסם במגוון הווילות והגנים סביבו כדוגמת וילה אולמו, וילה סרבלוני ווילה קרלוטה. כיום הוא אטרקציה תיירותית פופולרית. לסלבריטאים רבים יש או היו בתים על שפת האגם, ביניהם מת'יו בלאמי, מדונה, ג'ורג' קלוני, ג'אני ורסצ'ה, סילבסטר סטאלון, רונאלדיניו, ריצ'רד ברנסון ובן ספייס.
סמוך לקוליקו נשפך אל האגם נהר אדה, הממשיך לזרום מהאגם הלאה מלקו.
שווי הנדל"ן באגם קומו נע בין 5,000 ל-7,000 יורו למ"ר ומגיע ל-25,000 יורו למ"ר עבור וילות עם נוף לאגם. אלמנט הנוף של האגם הוא זה שנותן ערך אמיתי לנכסים שעל האגם. חלק מהווילות עולה על 100 מיליון יורו בשל הייחודיות והמיקום שלהם.
אטימולוגיה
שמו הלטיני של האגם הוא לאריוס, או באיטלקית לאריו, אך שם זה נמצא בשימוש רק לעיתים נדירות. שמו על פי רוב הוא אגם קומו, על שם העיר קומו השוכנת על גדתו.
גאוגרפיה
צורת האגם מזכירה את האות Y במהופך. בחלקו הצפוני של האגם נמצאת קוליקו, בעוד שהערים קומו ולקו נמצאות בקצוותיו הדרום מערבי והדרום מזרחי בהתאמה. העיירות בלאג'ו, מנאג'יו וורנה נמצאות בהצטלבות של שלוש הזרועות. בין שלוש הערים הללו פועל שירות מעבורות.
אגם קומו מוזן בחלקו הגדול על ידי נהר אדה, שנשפך לאגם בקוליקו וממשיך לזרום הלאה מלקו. קונפורמציה גאולוגית זו הופכת את הזרוע הדרום מערבית למבוי סתום, וכך יוצא שהעיר קומו, בניגוד ללקו, מוצפת לעיתים קרובות.
אקלים
אגם קומו ידוע במזג האוויר הקל והים-תיכוני שלו, שבו צמחים טרופיים וסוב-טרופיים יכולים לגדול כל ימות השנה. בחורף אגם קומו עוזר לאזור שמסביבו לשמור על טמפרטורה גבוהה יותר. הטמפרטורה היומית הממוצעת באזור האגם נעה בין 2 מעלות צלזיוס בינואר לבין 30 מעלות צלזיוס ביולי. טמפרטורת המים יכולה להגיע ל-24 מעלות בחודש יולי. הגשמים הכבדים ביותר יורדים על האגם באזור חודש מאי.
תיירות
אגם קומו הוא יעד פופולרי לחובבי טבע, נופים וספא. האגם הוא יעד טוב לשיט מפרשיות, גלישת רוח וגלישת קיט. בשנת 1818 המשורר פרסי ביש שלי כתב לחברו תומאס לאב פייקוק: "אגם זה עולה על כל דבר שראיתי אי פעם ביופיו, למעט איי הקטלב של קילראני. הוא ארוך וצר, ויש לו מראה של נהר אדיר המתפתל בין ההרים ובין היערות".
וילות על שפת האגם
האגם ידוע בווילות האטרקטיביות שנבנו בסביבתו מאז התקופה הרומית, כאשר פליניוס הצעיר בנה על גדותיו את אתרי הנופש "קומדיה" ו"טרגדיה". וילה קרלוטה נבנתה בשביל המרקיז המילאנזי ג'ורג'יו קלריקי בשנת 1690 והיא תופסת שטח של 70,000 מטרים רבועים בטרמאצו שנמצאת על גדת האגם הנגדית לבלאג'ו. באותו הזמן נבנו במקום גנים איטלקיים עם מזרקות ופסלים. הווילה נמכרה מאוחר יותר לבנקאי משפיע בשם ג'ובאני בטיסטה סומאריבה. הסופר הצרפתי סטנדל ביקר במקום בשנת 1818 וביקורו נזכר בתחילת הרומן שכתב: "לה צ'רטוזה די פארמה". בשנת 1843 הווילה נרכשה על ידי הנסיכה מריאנה מנסאו שהעניקה אותה כמתנת חתונה לבתה קרלוטה, שעל שמה קרויה הווילה כיום. כיום הווילה כוללת מוזיאון לכלים חקלאיים ויצירות אמנות חשובות שנעשו על ידי האמנים אנטוניו קנובה ולואיג'י אקוויסטי. וילה ד'אסטה בקארנוביו נבנתה בשנת 1568 על ידי הקרדינל טולומאו גליו, יליד העיירה. בשנים 1816–1817 הייתה הווילה ביתה של הנסיכה קרוליין מברונסוויק, אשתו המנוכרת של נסיך ויילס וזמן קצר המלכה הרעיה של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. הגנים האנגליים המטופחים של הווילה נבנו בתקופה זו. באותה המאה הפכה הווילה למלון יוקרתי וכיום היא ידועה כמוקד משיכה לסלבריטאים. וילה בלביאנלו, הידועה בגנים המדורגים המשוכללים המדורגים שלה, שוכנת על צוק בחוף המערבי של האגם ליד איזולה קומצ'ינה. הווילה נבנתה בשנת 1787 באתר של מנזר פרנציסקני, והייתה ביתו האחרון של החוקר גוידו מונצינו לפני שנפטר. כיום הווילה משמשת כמוזיאון המוקדש לעבודתו.
וילה מלצי ד'אריל בבלאג'ו נבנתה בסגנון הנאו-קלאסי על ידי האדריכל ג'וקונדו אלברטולי בשנים 1808–1810 כבית קיץ לרוזן פרנצ'סקו מלצי ד'אריל, סגן הנשיא של הרפובליקה האיטלקית. הווילה כוללת קפלה פרטית, פסלים, גן יפני על שפת האגם עם רודנדרונים ענקיים. במאה ה-19 התארחו בווילה אישים ביניהם סטנדל ופרנץ ליסט.
וילה סרבלוני, גם היא בבלאג'ו, משמשת כמשכנו של מרכז ארגון רוקפלר בבלאג'ו, ומשתרעת על פני שטח של 50 אקר (200,000 מטרים רבועים). ייתכן שבמקום זה שכן אתר הנופש של פליניוס הצעיר-"טרגדיה". הפארק הידוע של הווילה נבנה במאה ה-18 על ידי אלסנדרו סרבלוני.
מעבורות
כיום יש שלושה שירותי מעבורות עיקריים:
סאקרו מונטה דה אוסאקיו
סאקרו מונטה די אוסאקיו (ההר הקדוש של אוסאקיו) הוא מנזר הממוקם על מדרון גבעה בין מטעי זיתים ויערות לאורך הקצה המערבי של האגם מול איזולה קומצ'ינה. לאורך הדרך המובילה למנזר פזורות 15 קפלות בארוק המוקדשות לתפילת המחרוזת. ב-2003, ההרים הקדושים של פיימונטה ושל לומברדיה, וביניהם ההר של אוסקיו, הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אבי וייס (עיתונאי)
ביוגרפיה
וייס למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה אותו סיים ב-1968.
שירות צבאי
את השירות הצבאי התחיל וייס בקורס טיס, ועקב פגם בראייה שירת כתותחן טנק בחיל השריון בזמן מלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ולקראת סוף המלחמה, ב-21 באוקטובר 1973, במהלך הקרבות על רכס "חמוטל" במתחם "מיסורי" סמוך לחווה הסינית נפל בשבי המצרי. בזמן השבי סבל מעינויים שדרדרו את מצבו הבריאותי ולאחר כחודש שוחרר. את חוויותיו הקשות בשבי המצרי כתב וייס בספר שפרסם: "בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים - יומנו של שריונר".
שירות במשטרה
בין השנים 1972–1998 שירת וייס במשטרת ישראל. בין שלל תפקידים שמילא היו קצין מבצעים בחיפה, קצין מבצעים מחוזי, מפקד משטרת עכו וראש מחלקת ההדרכה של משטרת ישראל. תפקידו האחרון היה סגן מפקד בית הספר הארצי לשוטרים.
לימודים
לוייס תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון, ותואר NSE (מהנדס תמיכה ברשתות תקשורת מחשבים) מהמכללה למינהל, בהצטיינות. וייס מחזיק בתואר "Special Agent" מממשלת ארצות הברית, לאחר הכשרה בתחום "ניהול משא ומתן מול מחזיקי בני ערובה", הכשרה שהתקיימה באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה.
עיתונות
ב-1998 לאחר שירותו במשטרה, פנה וייס לעיתונות בתחומי התקשורת, המחשוב, האינטרנט והטכנולוגיות. שימש ככתב בכיר בקבוצות "מדיום", נט מגזין ו"פי.סי. מדיה". שימש ככתב בכיר ועורך של מגזינים שונים בתחומי הטלקום וה-IT בקבוצת "אנשים ומחשבים" במשך כ-12 שנים ועורך באתר TheCom.
בשנת 2013 הקים את אתר TelecomNews.
בשנת 2016 החל וייס בסדרה ארוכה מאוד של כתבות חשיפה על תיק 4000. בכתבות של וייס הוא מותח ביקורת קשה על פרקליטות המדינה, המשטרה והעדים במסגרתו. הוא משתתף קבוע ב"אולפן הפתוח" של עו"ד כנרת בראשי.
בפברואר 2023 חשף שהמשטרה השתילה תוכנות רוגלה מסוג פגסוס במכשירי הסמארטפון של מקורבים לרה"מ בנימין נתניהו, ובכך האזינה לשיחות אישיות של ראש הממשלה ושל אנשים בסביבתו הקרובה.
ביולי 2023 פרקליט המדינה עמית איסמן החליט להעמיד לדין את אבי וייס ואת אלי ציפורי בכפוף לשימוע בגין הטרדת העדה במשפט נתניהו הדס קליין. ההעמדה לדין היא גם עקב פרסום תמונה בה נחשפה כתובתה המלאה בפייסבוק ובערוץ הטלגרם ביולי 2022 יומיים לאחר תחילת עדותה.
עסקים
וייס היה היושב ראש של האקסלרטור "TLV-Generator". עוסק בייעוץ לחברות תקשורת ומתן הרצאות.
חיים אישיים
וייס נשוי ולו שני ילדים. הוא מתגורר בראשון לציון.
ילד הזהב (סרט, 1939)
ילד הזהב (באנגלית: Golden Boy) הוא סרט ספורט ודרמה רומנטית אמריקאי משנת 1939 בבימויו של רובן ממוליאן, עם ויליאם הולדן וברברה סטנוויק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשל זה מאת קליפורד אודטס.
הפסקול המוזיקלי של ויקטור יאנג היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
ג'ו בונפרטה (ויליאם הולדן) הוא כנר צעיר שגר עם אביו (לי ג'יי. קוב), אחותו אנה (ביאטריס בלין) וגיסו סיגי (סם לוין) בדירה אחת המשמשת גם כמכולת ממנה מתפרנס האב. ג'ו לומד כינור במשך עשר שנים ואביו המתפרנס בדוחק קנה לו כינור יוקרתי ב-1500 דולר ומצפה שבנו יתקדם לדרגה של כנר מקצועי מפורסם.
ג'ו מגיע למסקנה כי מנגינת כינור לא יוכל להתפרנס. הוא מבקש להיות מתאגרף מקצועי כדי שיוכל להרוויח הרבה כסף ולעזור לאביו ולמשפחתו. הוא נפגש עם אמרגן האיגרוף תום מודי (אדולף מנז'ו), ומשכנע אותו להעסיק אותו. במשרדו של מודי הוא נפגש עם לורנה מון (ברברה סטנוויק) המשמשת כעוזרת ונערתו של מודי הנמצא בתהליך גירושים. הוא משכנע את מודי להחתים אותו על חוזה ומצליח יפה בקרבות איגרוף למורת רוחו של אביו שרוצה שימשיך את חייו ככנר.
כשג'ו מגיע לביתו הוא מוצא שם את הכינור היקר שקנה לו אביו. משהו מתעורר בנפשו והוא מחליט לעזוב את האיגרוף. מודי שולח את לורנה כדי שתשכנע אותו ותפעיל עליו את קסמיה כאשה. ג'ו מתאהב בה ומחליט לחזור לאיגרוף.
בינתיים שמע על "נער הזהב" הזה, הגנגסטר אדי פיוזלי (ג'וזף קליה), ומפתה אותו לעבוד אצלו עם משכורת שמנה וקרב גדול שייערך במדיסון סקוור גארדן נגד Chocolate Drop. פיוזלי מהמר בסכומים גדולים על ניצחונו של ג'ו ומורה לו להילחם בכל כוחו כדי לנצח.
ג'ו נלחם בכל כוחו וחובט ביריבו שמתמוטט ומת. הוא מוכרז כמנצח אך הוא שבור מזה שהרג את יריבו. לורנה מנחמת אותו, עוזבת את מודי ושניהם מחליטים לחזור הביתה ולהתמקד בקריירה של ג'ו ככנר לשמחתו של האב.
רועי לוי (קומיקאי)
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל ברמת גן ולאחר מכן עבר עם משפחתו ליהוד. בשנת 1993, כשהיה בן שש-עשרה בלבד, הפסיק את לימודיו והחל להופיע במועדון הסטנד-אפ "קאמל קומדי קלאב", לצד קומיקאים שונים במסגרת הבמה הפתוחה. את שירותו הצבאי עשה בקריה בתל אביב, אך שוחרר מהשירות לאחר כשנה.
לוי פרץ לראשונה לתודעת הקהל בשנת 1997 כאשר הופיע בתוכנית הטלוויזיה של טל ברמן "פרפר לילה" על תקן כתב משוטט למשך מספר עונות. עקב הצלחת התוכנית, העלה עם דדו מילמן את המופע "מגלומניה" בשנת 1998. בשנת 1999 העלה מופע מצליח נוסף בשם "פלאם", איתו הופיע גם בחו"ל. בשנת 2001 כיכב לצד תומר שרון ודרור קרן בתוכנית האלתורים ההומוריסטית "של מי השורה הזאת?", בספיישל הטלוויזיוני "לא נפסיק לצחוק" לצד טל פרידמן ואדיר מילר, ובתוכניתה של דנה מודן "הקו האדום" בערוץ ביפ.
בשנת 2002 העלה את המופע "קרקס הסטנד-אפ של רועי לוי", ששילב את ההומור ואת אמנות הקרקס. באותה שנה החל להנחות יחד עם דנה מודן את תוכנית השידוכים ההומוריסטית "דאבל דייט" בערוץ ביפ, אשר זכתה להצלחה ושודרה במשך 3 עונות. בשנת 2003 הנחה לצד יואב צפיר את התוכנית "זה זה או זה זה", אשר שודרה בערוץ 2 (טלעד). באותה שנה העלה את המופע המצליח "רועי לוי עושה סטנד-אפ" והשתתף בתוכניתו של אלי פיניש "אלי נגד העולם" בערוץ ביפ. מאוחר יותר העלה את מופע ההמשך "רועי לוי עושה סטנד-אפ II". ב-2004 החל להופיע בתוכנית הטלוויזיה ההומוריסטית "משחק מכור" לצד גורי אלפי וליאור שליין, בה הופיע במשך שלוש עונות. באותה שנה סגר מעגל, קנה את מועדון ה"קאמל קומדי קלאב" והפך לבעליו.
ב-2007 הופיע ב"גלגל החדשות" לצד יאיר ניצני, יובל שגב ומיכל גבריאלוב.
ב-2008 הופיע לוי בתוכנית בידור משלו בזכיינית ערוץ 2 רשת, שנקראת "אין בעיה".
בראשית 2011 הגיש לצד אורי חזקיה את הספיישל "קבלו אותם" לרגל השקת ערוץ הוט קומדי סנטרל, בו גם הגיש לצד דנה מודן את עונתה השנייה של "עונת החתונות" תחת השם "עונת החתונות וצרות אחרות". כמו כן, לוי מקריין חלק מהקדימונים של הערוץ. בהמשך אותה השנה הצטרף לצוות התוכנית "צחוק מעבודה" בעונתה השישית והמשיך לעונה השביעית באוגוסט 2012.
במאי 2012 החל לוי להנחות את התוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל, אשר שודרה במשך 3 עונות עד שנת 2013.
ביוני 2019 שודר בערוץ רשת 13 ספיישל הסטנד-אפ של לוי, "צוחקים איתכם".
בשנת 2020 החל להשתתף בפאנל תוכנית הסאטירה "עד כאן!" בערוץ כאן 11.
לוי גרוש ואב לשני בנים. מתגורר ברמת גן.
אריק קנלר
אריק קנלר (נולד ב-30 באוגוסט 1961) הוא סוכן אומנים ישראלי, המתמחה בייצוג כותבים - סופרים, תסריטאים ומחזאים.
הפיק מספר הצגות – בהן "המובן מאליו" של אל-דרור וכן אלבומים מוזיקליים, בהם "זרעי קיץ" של מאיר אריאל.
קנלר מנגן בכינור באופן מקצועי. הוא ניגן עם מספר אמנים, בין השאר בהקלטת האלבום "נאהב עד שנמות" של אריק סיני (2003) ובמופעים של אסף אמדורסקי ולזכרו של מאיר אריאל.
ב-2004 הגיש קנלר בערוץ 8 את הסדרה "החולה המדומה". הוא שיחק בתפקידי משנה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה, בהן "עלילות דוד" (דוד אופק ויוסי מדמוני) ורמזור, בעיקר בתפקיד סוכן שחקנים.
דמותו של קנלר בסיפור "הקייטנה של קנלר" מתוך ספר בעל אותו שם של אתגר קרת (1998) מבוססת על אריק קנלר, סוכנו של אתגר קרת.
סוכנות האמנים "קנלר יצוג אמנים", שאותה ייסד קנלר בשנת 1996, מייצגת בין השאר את אתגר קרת, שירה גפן, עוזי וייל, יוסף אל-דרור, דורית רביניאן, דוד אופק, יוסי מדמוני ויוסף סידר. קנלר הוא מראשוני סוכני הכותבים בארץ, ומשרדו מתרכז בכותבים, אך מייצג גם שחקנים, במאים ועורכי וידאו. ב-11 במאי 2021 פורסם שהסוכנות חתמה על הסכם זכות סירוב ראשונה עם סוכנות הבידור האמריקאית "אנונימוס קונטנט" שמושבה בלוס אנג'לס. לפי ההסכם, החברה האמריקאית תקבל זכות ראשונים על הפקות קולנוע וטלוויזיה מקוריות שתיזום הסוכנות של קנלר.
ב-1 בינואר 2020, קנלר שיחק את דמותו של יוסי סטרדיווריוס בסדרה של כאן חינוכית ילדי בית העץ.
צ'אק פרסון
אחיו הצעיר וסלי פרסון שיחק ב-NBA בין השנים 1994–2005.
נעורים וקריירת מכללות
פרסון נולד בעיר בראנטלי שבאלבמה, ונקרא על שמו של שחקן הקולנוע צ'אק קונורס, אשר שיחק בעברו הן בליגת ה-NBA והן בליגת ה-MLB. בין השנים 1982–1986 למד פרסון באוניברסיטת אובורן, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה שיתף פעולה עם חבר היכל התהילה לעתיד צ'ארלס בארקלי. בעונות 1984 עד 1986 הוביל את קבוצת אובורן לשלוש הופעותיה הראשונות אי פעם בטורניר אליפות המכללות, כאשר בעונת 1985/1986 רשמה את הישגה הגדול ביותר – העפלה לשלב רבע גמר הטורניר ("NCAA Elite Eight"). בסיום אותה עונה נבחר ל"כדורסלן השנה" ("Male Athlete of the Year") מטעם ארגון USA Basketball. בארבע עונותיו באובורן קלע פרסון 18.3 נקודות בממוצע למשחק, ומאז עזיבתו מחזיק בשיא הנקודות בתולדות הקבוצה, עם 2,311 נקודות.
אינדיאנה פייסרס (1986–1992)
בדראפט ה-NBA 1986 נלקח פרסון בבחירה הרביעית, על ידי אינדיאנה פייסרס. בעונתו הראשונה ב-NBA הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.8 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לפייסרס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות. לאורך סדרת הפלייאוף הראשונה מול אטלנטה הוקס הוביל פרסון את קבוצתו עם ממוצעים של 27.0 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק, אך הפייסרס נכנעו להוקס בתוצאה 1–3. בסיום העונה היה השחקן הראשון בתולדות הקבוצה שזוכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
ב-5 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה עם הפייסרס עם ממוצע של כ-19 נקודות למשחק, כשבכל אחת מהעונות היה אחד משני הקלעים המצטיינים בקבוצה, לצד רג'י מילר. ב-4 מתוך 6 עונותיו באינדיאנה העפילו הפייסרס לפלייאוף ה-NBA, אך לא הצליחו לעבור את השלב הראשון.
המשך הקריירה (1992–2000)
לקראת עונת הועבר פרסון בטרייד למינסוטה טימברוולבס, יחד עם מייקל ויליאמס, בתמורה לסם מיטשל ופו ריצ'רדסון. בשתי עונותיו במינסוטה קלע כ-14.2 נקודות למשחק, אך קבוצתו רשמה מאזן כולל של 39 ניצחונות לעומת 125 הפסדים (23.8%).
בקיץ 1994 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, וכשחקנה העפיל לראשונה בקריירה לשלב גמר האזור המערבי, בפלייאוף. לאחר שתי עונות כשחקן ספסל בסן אנטוניו, בהן קלע 10.8 נקודות למשחק, החמיץ פרסון את כל עונת בשל פציעה. בסיום עונת נשלח בטרייד לשיקגו בולס בתמורה לסטיב קר, אך מיד שוחרר מהקבוצה.
בעונות ו- שיחק עבור שארלוט הורנטס וסיאטל סופרסוניקס, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק בגיל 35. בעת פרישתו דורג במקום השביעי בתולדות הליגה בסך שלשות בקריירה.
לאחר הפרישה ממשחק
בשנים 2005–2007 שימש כעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס, תחת המאמן ריק קרלייל, ובשתי העונות העוקבות החזיק בתפקיד דומה בסקרמנטו קינגס, תחת רג'י ת'יאוס.
בעונת מונה לעוזרו של פיל ג'קסון בלוס אנג'לס לייקרס, אלופת העונה הקודמת, ונשאר בתפקיד זה גם בשתי העונות הבאות תחת מייק בראון.
בקיץ 2014 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אובורן, בה שיחק בעברו. בספטמבר 2017 נעצר פרסון על ידי ה-FBI לאחר שנמצא מעורב בשערוריית שחיתות בה היו מעורבות עשרות קבוצות מליגת המכללות. בנובמבר 2017 הועמד פרסון לדין, ופוטר מתפקידו בקבוצת הכדורסל של אובורן.
מספר ירוק
בסלנג עברי, מספר ירוק הוא רישיון להפעלת מונית בישראל.
בימי המנדט הבריטי הונהג בארץ שימוש במספרי רישוי של מכוניות בעלי רקע בצבעים שונים: אדום, לבן, כחול. הרקע הירוק של מספר הרישוי העיד על המכונית שהיא זכאית לשמש כמונית ולכן הפך לשם נרדף לרישיון להפעלת מוניות, ביטוי זה נשאר כמטבע לשון גם לאחר שנוהג הרקע הירוק בוטל.
מיד לאחר הקמת מדינת ישראל הוקצו מספרים ירוקים ברובם לחיילים משוחררים ולנכי צה"ל. במקביל להקצאת מספרים ירוקים על ידי הממשלה התפתח שוק שחור של מסחר במספרים ירוקים והועלו הצעות להאבק במסחר זה. לטענת ארגון בעלי המוניות רוב מוכרי המספרים הירוקים היו אלו שקבלו אותם ממשרד הביטחון ומכרו אותם כמעט מיד בשוק השחור. פנחס בן שאול, המפקח על התעבורה בשנת 1987 תיאר את שיטת חלוקת המספרים הירוקים בשנות ה-50 וה-60:
קו הסקופים
קו הסקופים או חדשות הסקופים הוא קו מידע קולי טלפוני (המכונה בפי החרדים קו נייעס) המהווה ערוץ תקשורת מרכזי לציבור החרדי. במערכת מועסקים כ-25 כתבים.
רקע
בזרמים החרדיים המרכזיים לא מקובלת צפייה בערוצי התקשורת או האזנה לערוצי הרדיו הכלליים, בשל התנגדות הרבנים. ההתנגדות היא בעיקר לערוצים החילוניים, החושפים את הצעירים למושגים שהחינוך החרדי לא מדבר עליהם, כגון רצח, אלימות או נושאים הנוגעים במין, אך ישנה התנגדות גם בכלל לכל ערוצי הרדיו אפילו החרדיים כדוגמת קול ברמה או קול חי. ההתנגדות לערוצי הטלוויזיה חריפה יותר אך כמעט לא רלוונטית משום שרוב החרדים לא מחזיקים במכשיר טלוויזיה. לאלה שאינם מאזינים לשום ערוץ תקשורת קונבנציונלית ובמיוחד לצעירים שאין להם כלל גישה לערוצים כאלו, נוצרה צורה חדשה לצריכת חדשות באמצעות הטלפון במה שמכונה קווי נייעס שם מובאות רק חדשות 'חרדיות' או חדשות כלליות המצונזרות לציבור החרדי. אחד הקוים הדומיננטיים הוא 'קו הסקופים'.
פאנלים
מדי יום חול מתקיימים שני 'פאנלים' קבועים בני כחצי שעה המארחים פרשנים קבועים או מתחלפים. האחד – 'בין הסדרים' שמו, הוא פאנל המתמקד בנושאים פנים־חרדיים או בעלי זיקה אליהם. הפרשנים הם בדרך כלל אלי ביתאן, משה וייסברג וחיים פרידלנדר שהוא גם המגיש. הפאנל שני – 'מועצת הפרשנים' נוגע יותר בנושאים אקטואליים ובעיקר בפוליטיקה, שם מתארחים פרשנים שונים כגון זאב אלפרוביץ ('מרכז העניינים'), ישראל כהן, אלי ביתאן, רפי פרלשטיין, חיים פרידלנדר דוב אייכלר, נתן משי ועוד.
מהדורת חצות
בכל לילה מתקיימת המהדורה המרכזית – 'מהדורת חצות', בה מובאים ראיונות עם מגוון מרואיינים החל מפוליטיקאים ואנשי ציבור ועד רבנים וכדומה בנושאים שעל סדר היום. מי שעורך את המהדורה הוא העיתונאי דודי בן חמו. בנוסף מראיינים במהדורה גם אחד מהפרשנים הקבועים – יעקב ריבלין או איתי גדסי. המראיינים הם בדרך כלל זאב אלפרוביץ' או נתן משי – העורך הראשי של הקו.
התנגדות
ועדת הרבנים לענייני תקשורת, הגוף המשמש כמפקח מטעם חלק מהרבנים על 'טוהר' התקשורת, מנהלת מאבק בקו הסקופים ובקווי הנייעס בכלל וחוסמת את הגישה הטלפונית אליהם מהקווים הכשרים כשמנגד הקווים מחדשים את מספרי הגישה אליהם מפעם לפעם.
רב סימונא
רב סימונא (לעיתים: רב סמוניה, רב סמונא, רב סימוניא, רב סמוניא) - ראש ישיבת פומבדיתא. מראשי הדור השני של הסבוראים, החכמים היהודיים שפעלו בבבל לאחר תקופת האמוראים. במקביל לו עמד רב עינא בראש ישיבת סורא. נפטר בשנת ד'ש' (540).
כהונתו כראש הישיבה
לפי המשתמע מאיגרת רב שרירא גאון, מילא רב סימונא את תפקיד ראש הישיבה אחר פטירתו של רבה יוסי, ראש הדור הראשון של הסבוראים, שנפטר בשנת ד'רע"ד (514). שכן כתוב באיגרת:
אולם לפי "ספר הקבלה" להראב"ד כיהן רב סימונא כראש הישיבה בשנים ד'רפ"ו (526) - ד'ש' (540), וב-12 השנים שאחרי פטירת רבה יוסי כיהנו כראשי ישיבה החכמים רב אחאי בר הונא, רב שמואל בר רבא, רבינא מן אומצא ורב תחינה.
מעמדה של ישיבת פומבדיתא בתקופה זו היה בלעדי. הגזירות והפרעות שפקדו את יהודי בבל הקשו מאוד על הלימוד בישיבת סורא, אולם היישוב היהודי בעיר פומבדיתא היה גדול וחזק דיו כדי להתמודד ולהדוף את הגורמים המתנכלים.
כראש ישיבת פומבדיתא כיהן אחריו רב רבאי מרוב, אולם בשל המצב הקשה של היהודים בתקופה זו ובשל הגזירות הרבות לא יכול היה ראש הישיבה להעביר שיעורים בפני תלמידיו כמקודם, ובטל הלימוד בישיבת פומבדיתא. חכמי הישיבה העבירו אותה לעיר פירוז שבור הסמוכה לנהרדעא.
פעולותיו וההוספות בתלמוד
רב שרירא גאון, באיגרתו לחכמי קירואן, מביא שמות של סבוראים בליווי דוגמאות לדבריהם שנקבעו בתלמוד הבבלי, ולאחר מכן מציין: בתרגום מארמית:
ובספר "סדר תנאים ואמוראים" מפליג בשבחם:
זלמן חן
זלמן חן (Heyn; כ"ט בכסלו תרע"ה, 17 בדצמבר 1914 – כ"ו באייר תשנ"ה, 26 במאי 1995) היה ממייסדי משרד העבודה ודוברו הראשון (1950–1977), דובר שירות התעסוקה (1977–1986) ומשורר, פזמונאי וסופר עברי. מחבר המנון ההתיישבות העובדת "שורו, הביטו וראו" (1936).
ביוגרפיה
זלמן חן נולד ב-17 בדצמבר 1914 בדווינסק שבלטביה, בנם הבכור של סוניה-שיינה ואברהם חן, ולו שני אחים צעירים: יעקב ועליזה-פרידה. בדצמבר 1919 (תר"פ) עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בתחילה התגוררה המשפחה במושבה פתח תקווה, ולאחר מכן השתקעה בעיר תל אביב (שם נולד ב-1931 אח נוסף, מיכאל).
רב סימונא
"רב סימונא סוף סברא"
מספר חוקרים המאמצים את המסורת של "רב גיזא ורב סימונא סוף סברא" מציינים, על פי זיהוי זה, את סופה של תקופת הסבוראים עם פטירתם של רב עינא ורב סימונא, בסביבות שנת ד'ש' (540). אולם חוקרים רבים מאריכים אותה אל מעבר לכך.
זלמן חן
ביוגרפיה
ב-1932, כשהיה כבן 18, היה מראשוני העולים על הקרקע במושב תל צור שבשרון (לימים חלק מאבן יהודה), שם היה חקלאי. בראשית שנות ה-60 (אחרי ששב לתל אביב) תרם את נחלתו (כ-50 דונם) לסוכנות היהודית לבניית שיכון לעולים שפונו מהמעברה ("שיכון חן"). כיום נקרא שם על שמו רחוב חן.
רב סימונא
"רב סימונא סוף סברא"
אמנם, יש שמפקפקים בזיהוי של "רב גיזא" עם "רב עינא". לדעה זו, אפוא, יש לומר ששני חכמים היו בשם "רב סימונא": האחד היה בן זוגו של רב עינא, והאחר חי מאוחר יותר, בסוף תקופת הסבוראים, והיה בן זוגו של רב גיזא. לפי נוסחאות אחרות ניתן לומר ש"רב עינא ורב סימונא" לחוד, וזוג אחר חי מאוחר יותר - "רב גדא ורב הונא", או "רב המנונא", והם היו "סוף סברא". החוקר ר' יצחק אייזיק הלוי מצדד בגרסה שמופיעה במחזור ויטרי - "רב גיזא ורב הונא". הסבר אחר, המסתמך על נוסחה אחרת - "רבי גיזא ורבי סימונא סוף חברא", הוא שמדובר בביטול הישיבות בארץ ישראל בפקודת המלכים הביזנטים, ואין לכך כל קשר לרב סימונא ולסופה של תקופת הסבוראים.
זלמן חן
ביוגרפיה
בהמשך שב להתגורר בעיר. כיהן כמזכיר הלשכה הראשית של "בני ברית" בארץ וערך את עיתונה. בשנת 1946 נישא לקלרה בלאו, ובני הזוג היו הורים לבת ובן. לאחר נישואיו התגורר בירושלים.
בשנת 1950 התמנה לממונה על יחסי ציבור והסברה (דובר) במשרד העבודה. הוא החזיק במשרה זו במשך 27 שנה, עד 1977. בשנים אלה ערך את ירחון המשרד, "עבודה וביטוח לאומי" (לימים נקרא "עבודה ורווחה וביטוח לאומי"). בתקופה זו גם חיבר את "מדריך לעובד", שראה אור בהוצאת עם עובד בשיתוף משרד העבודה בשנת תשל"ב-1971. אחרי כן כיהן כדובר שירות התעסוקה במשך 9 שנים נוספות, עד 1986.
חן פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי העת בארץ. פרט לכך שלח ידו בכתיבת שירים (מילים ולחן), מסות ודברי עיון. את שירו הראשון, "הֵי, גַּל יָם, גַּלִי", חיבר בתרצ"ו, כאשר נפרקו שקי המלט הראשונים בנמל תל אביב. בחודש כסלו תרצ"ז (סוף שנת 1936) חיבר את שירו המפורסם ביותר, "שורו, הביטו וראו" שעיבד מוזיקלית יקותיאל שור. השיר נכתב לאחר שהתבשר על עלייתו על הקרקע של קיבוץ תל עמל (לימים ניר דוד), מראשוני היישובים של חומה ומגדל. להפצתו של השיר תרם אברהם הרצפלד, שנהג לשיר אותו בכל טקס עלייה על הקרקע. הרצפלד ערך בשיר כמה שינויים, ושר אותו לראשונה בטקס העלייה על הקרקע של המושב בית יוסף בעמק בית שאן בכ"ז בניסן תרצ"ז (1937). השיר היה להמנון ציוני פופולרי של ההתיישבות העובדת, ונחשב לשיר עם; רק כעבור עשרות שנים גילה חן כי הוא מחברו. שיר "עממי" נפוץ נוסף שחיבר חן, שהושר בין היתר בפלמ"ח ובתנועות הנוער, הוא "על יד העין". כן היה הראשון שהלחין את שירו המפורסם ביותר של לוי בן-אמיתי, "שדות שבעמק". חן חיבר לפחות חמישים שירים, שלכולם כתב הן מילים והן לחן. שיריו בוצעו על ידי מקהלות ואמנים והופיעו בשירונים. את שירו "שורו, הביטו וראו" עיבד גיל אלדמע,
פרסם מספר ספרים: ספר השירה "חיים בשיר" (תש"ם 1980) והספר "שירים בסתיו: זיכרונות ילדות" (תל אביב תשנ"ב 1992), שבו כונסו כארבעים שירים ו-14 פרקי זיכרונות; "דרכים לשמים" (תל אביב 1972), שבו סיפורים ומסות על בריאת העולם ושליחותו של האדם, על חייהם ובשורותיהם של אברהם, משה, ישו ומוחמד ועל בשורת הסוציאליזם (בשנת תשל"ט 1979 יצאו ארבעה מפרקי הספר, על אברהם, משה, ישו ומוחמד, כספר נפרד בשם "חיי בשורה"); "ישוע בן יוסף: חייו ומותו" (תל אביב תשנ"ג 1993) ו-"מוחמד נביא האיסלאם" (תל אביב תשנ"ד 1994); וכן הספרים "שבע השנים המאושרות: גולדה מאיר – שרת העבודה" (תל אביב 1987), "המסע אל הציונות הסוציאליסטית" (ירושלים 1988) ו-"דוברות: ניסיון ישראלי" (תל אביב תשנ"א 1991). בשנת 1995 התפרסמה הקנטטה שלו, "ירושלים", לסולן בריטון, מקהלה ותזמורת.
לדברי אליהו הכהן, חן היה אדם אהוד. בסוף יולי 1986 תם החוזה המיוחד שלו כדובר שירות התעסוקה, ובהוראת השר משה קצב לא הוארך, לאחר שנלחם מעל דפי העיתונות בניסיונותיו של קצב לפטר את מנכ"ל השירות ברוך חקלאי ולמנות תחתיו את מקורבו דוד מנע. העיתונאי לוי יצחק הירושלמי פרסם ב"מעריב" ביקורת נוקבת על כך.
זלמן חן נפטר במאי 1995, בגיל 80. נקבר בגבעת שאול בירושלים.
משפחתו
אשתו קלרה חן (1924–1998) הייתה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. אחיה הבכור, יהושע בלאו, הוא פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית באותה אוניברסיטה.
חן היה אב לשניים: עדית אפלבאום (נולדה ב-1950) ופנחס חן (נולד ב-1955).
אחיו הצעיר, בן הזקונים מיכאל (מיכה) חן (Chen; 1931–2000), היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב, חוקר מערכת החינוך בארץ וממייסדי בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
שמואל היבנר
הרב שמואל היבנר (ט"ו בכסלו תרנ"ב, 1891 - כ"א אב תשמ"ג, 1983) היה רב שפעל בברלין, בריסל וברוקלין. מחבר השו"ת נמוקי שמואל, מאכסניא של התורה, ועוד.
באוקראינה
שמואל היבנר נולד בנדבורנה שבמערב אוקראינה (גליציה באותה העת) לאביו הרב יקותיאל זלמן חיים, ואימו קילא למשפחת טבק. הוא נקרא על שם סבו הרב שמואל מרגליות, שהיה אחיין של המאיר נתיבים. סבו, הרב משה טבק, היה חתנו של הרב דוד מאיר באבד, בנו של הרב יוסף באבד, בעל המנחת חינוך. הרב דוד מאיר היה רבה של סניאטין, ואחר כך של צפת.
בגיל 16 החל ללמוד בישיבת בראדשין (כיום במערב אוקראינה) אצל הרב פינחס הלוי הורוביץ, אחיו של הרב חיים אריה לייבוש הורוביץ, בעל שו"ת "חיי אריה". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ברח לווינה ולמד שם אצל הרב אברהם מנחם שיינברג, שנמלט מברודי לווינה בעקבות המלחמה. כעבור שנתיים גויס לצבא האוסטרי.
בבריסל
באביב תרצ"ט (1939) הגיע לבריסל שבבלגיה, שם התיידד עם הרב מנחם מנדל קירשבוים.
בשנת תש"ב (1942) החלו הנאצים לשלוח יהודים מבלגיה לאושוויץ. הרב היבנר התחבא מפניהם וניצל. בעת שהתחבא בבריסל, פנה אליו נתנאל לפקוביץ', מראשי הקהילה המקומית, בהצעה שיתרגם את התלמוד לאידית, ומכך הייתה פרנסתו בתקופה זו. הוא תרגם שלוש מסכתות: ברכות, בבא מציעא וחלק מבבא קמא. לאחר שכמעט נתפס על ידי הגסטפו כשיצא לרחוב העיר, חדל מלצאת מבית המסתור עד תום המלחמה. לאחר סיום המלחמה הוסיף ותרגם את מסכת בבא בתרא, שבת והנותר מבבא קמא.
בהיותו בבריסל עסק גם בצרכי ציבור. לאחר הפוגרום בקילץ בשנת תש"ו (יולי 1946) היה חבר במשלחת שדרשה מהבישוף המקומי לגנות את הפוגרום.
בברוקלין
בשנת תש"ז (1947) היגר לארצות הברית והתמנה לרב בית הכנסת "עין יעקב" של אנשי סקולה בברוקלין. בהיותו בברוקלין חיבר את שו"ת נימוקי שמואל. שם גם התיידד עם הרב משה לייטר.
לאחר מותו הוציא בנו חלק מכתבי היד שלא יצאו לאור בחייו, ובהם הספר "מאכסניא של התורה".
הרב היבנר נפטר בכ"א אב תשמ"ג (1983). הובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים.
ספריו
ספרים נוספים נותרו בכתבי יד.
שכונה ב' (באר שבע)
שכונה ב' היא אחת משכונות באר שבע. השכונה ממוקמת במרכזה של העיר באר שבע, נחשבת לליבה של העיר, נמצאת מצפון לשכונה א', מדרום לשכונה ד', ממזרח לשכונה ה', וממערב לשכונה ג'. השכונה הוקמה כשיכון בשנות החמישים, השיכון יושב בתחילתו על ידי עולים בעיקר מתוניס, ממרוקו, מפולין ומצרים. בשנות ה-60 קלט השיכון גם עלייה מלוב. בשנות ה-70 נקלטו עולים מרוסיה ומגאורגיה. בשנות ה-90 מעט עולים מחבר המדינות השתכנו בשכונה. השכונה מתאפיינת כיום בעיקר באוכלוסייה צעירה מקומית, מתבגרת וסטודנטים רבים הלומדים באוניברסיטת בן-גוריון ובמכללת סמי שמעון. בשכונה קיים מתנ"ס, בית ספר יסודי ובית ספר על-יסודי. מאפיינה הייחודי:הספרייה העירונית, פארק הסופרים והימצאות בליבה של העיר באר שבע..
בשכונה נמצאים שלושה מסמלי העיר- הקונסרבטוריון העירוני, הספרייה העירונית ומועדון השחמט העירוני (שזכה לשם עולמי), בנוסף נמצאים בשכונה מרכזי בילוי, פאבים, מסעדות ופארק הסופרים הגדול, שלוחה של הספרייה העירונית שמאפשר למבקרים לקרוא ספרים מהספרייה בפארק. כמו כן בתחומי השכונה מצוי "בניין המגירות" שהיה רב-הקומות הראשון שנבנה בבאר שבע והיה במשך שנים ארוכות המבנה הגבוה בעיר. בשנות ה-60 נבנה במרכז השכונה מתחם מגורים שתוכנן במשרדו של האדריכל אריה שרון בשיתוף האדריכלים בנימין אידלסון ואלדר שרון, שיחד תכננו מספר טיפוסי בניין. בשכונה ב' היה ממוקם משנות החמישים אצטדיון וסרמיל שכיום נהרס ועל שיטחו נבנים מרכז מגורים גדול בן 2300 יחידות דיור חדשות, שנוספו לבניה מתחדשת במקום. הרחובות המרכזיים בשכונה הם ביאליק, המשחררים, בצלאל, חז"ל ודרך מצדה..
הישר הממשי
הישר הממשי הוא תיאור גאומטרי של קבוצת כל המספרים הממשיים \mathbb{R}. המונח הישר הממשי מתייחס לקבוצת המספרים הממשיים יחד עם המבנה הגאומטרי והטופולגי שלה.
הישר כמרחב וקטורי
שדה המספרים הממשיים הוא גם מרחב וקטורי מעל שדה המספרים הרציונליים, מממד אינסופי.
עוצמה
עוצמתו של הישר הממשי מכונה "עוצמת הרצף". הוכחת האלכסון של קנטור מראה שעוצמה זו אינה בת מנייה.
טופולוגיה בישר הממשי
הישר הממשי מהווה דוגמה יסודית לתכונות טופולוגיות רבות. לדוגמה הישר הממשי הוא קומפקטי מקומית אבל לא קומפקטי, הוא מרחב מטרי שלם, קשיר, פרקומפקטי שמקיים את האקסיומה השנייה של המנייה. בנוסף, הוא בעל מבנה של יריעה חלקה ואף אנליטית באופן טריוויאלי, וכל מבנה אחר של יריעה חלקה שמוגדר עליו, שהומאומורפי למבנה הטופולוגי הרגיל, דיפאומורפי למבנה הדיפרנציאלי הטריוויאלי.
קישורים חיצוניים
Recta real
ממלכה (סדרת טלוויזיה, 2014)
ממלכה (באנגלית: Kingdom) הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה שעלתה לשידור ב-8 באוקטובר 2014 ברשת Audience Network. יוצר הסדרה הוא ביירון בלסקו ומכבבים בה פרנק גרילו, ג'ונתן טאקר, ניק ג'ונאס, קיילי סנצ'ז, מאט לוריה וג'ואנה גוינג. העלילה מתרכזת במשפחה שמנהלת חדר כושר לקרבות מגע אשר מצבו הכלכלי לא הכי טוב והתקווה העיקרית מונחת על כתפיו של אחד הבנים מהמשפחה.
עלילה
אלביי קולינה (פרנק גרילו) מנהל חדר כושר לאמנויות לחימה משולבות שנקרא Navy St. Gym בלוס אנג'לס, עם בת זוגו ליסה (קייל סנצ'ז). הוא עוזר לאנשים להתאמן ומאמן לוחמים יחד עם בניו, נייט (ניק ג'ונאס) וג'יי (ג'ונתן טאקר). לג'יי יש בעיית סמים ואלכוהול, אך הוא נגמל ממנה כדי להתחיל להילחם שוב. ראיין וילר (מאט לאוריה) היה בעבר לוחם גדול עד שנשלח לכלא לאחר מספר טעויות בחיים שלו. לאחר שחרורו של ראיין מהכלא, אלביי רוצה שיחזור להתאמן והוא רוצה להיות זה שיאמן אותו, דבר שיביא פרסום טוב לחדר כושר. ליסה, שבעבר הייתה מאורסת לראיין, מתנגדת תחילה לדבר, אך בסופו של דבר מקבלת את זה למען החדר הכושר. אשתו המנוכרת של אלביי, כריסטינה (ג'ואנה גוינג), היא נרקומנית וזונה, עם קשר סדיר עם אלביי ובניה.
שידור בינלאומי
הסדרה עלתה לשידור באוסטרליה ב-7 באפריל 2015 בערוץ FX ונצפתה על ידי 16,000 צופים.
הסדרה משודרת בקנדה בערוץ Bravo Canada. העונה הראשונה עלתה לשידור יומיים אחרי השידור בארצות הברית. העונה השנייה עלתה לשידור בקנדה ב-11 בנובמבר 2015. בשוודיה, משודרת הסדרה בערוץ TV12.
הסדרה משודרת בארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי, פרו, אקוודור, קולומביה, ונצואלה ופוארטו ריקו ב-OnDirecTV, ערוץ טלוויזיה של חברת ההפקה DirecTV.
ב-3 במאי 2015, עלתה הסדרה לשידור בניו זילנד בערוץ SKY Movies Action.
נעלי גולדה
נעלי גולדה הוא כינוי סלנג לסוג מסוים של נעליים לחיילות. בשנות ה-60' ניתן כינוי זה לנעליים חצאיות חומות, בעלות שרוכים.
ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, שהייתה בשנים ההן שרת החוץ, נעלה נעליים אורתופדיות בעלות שרוכים ללא עקב גבוה. הנעליים התקניות, שהותרו לחיילות בצה"ל באותה תקופה, דמו במראה שלהן לנעלים של גולדה מאיר, לכן כונו "נעלי גולדה". לאחר הטירונות הותר לחיילות לנעול נעלי סירה שחורות חלקות ללא עקב, שאותן רכשו בעצמן, ונעלי גולדה נותרו ללא שימוש.
נעלי עבודה לנשים הזכירו את הנעליים התקניות של החיילים, אלא שבמקום לשורכן בשרוכים למלוא גובהן, רוכסים אותן בשני אבזמים המשלימים את שריכת השרוכים. עד אוגוסט 1993 היוו נעלי העבודה לנשים בצבא רכוש של הבסיס, והחיילות היו מוחתמות על ציוד (משומש) זה בהגיען, במידת הצורך, ומזדכות בעוזבן את הבסיס. החל מתאריך זה, נעלי נשים מהוות ציוד אישי של החיילת, ואינן מוחזרות לבסיס בעת החלפת בסיס. בכך הושוותה הלוגיסטיקה המטפלת בנעלי חיילות לזו המטפלת בנעלי חיילים.
מילה טובה ואוסף שירים
מילה טובה ואוסף שירים הוא אלבומה של יהודית רביץ שיצא ב-1982, והוא כולל את השיר "מילה טובה" (יעקב גלעד/יהודית רביץ), שהוקלט במאי 1981 והופיע לראשונה באלבום זה. "מילה טובה" היה גם שמו של מופע היחיד הראשון שלה שרץ ביולי של שנת 1981. מלבדו, השירים בצד א' של התקליט (שירים 2–5) הם הקלטות חדשות וגרסאות כיסוי לשירים שרביץ לקחה חלק בביצועם לפני כן, והם הוקלטו במיוחד לאוסף בפברואר-מרץ 1982. ששת השירים בצד ב' של התקליט (שירים 6–11) הם הגרסאות המקוריות של שירים שרביץ שרה לפני כן.
בהקלטת אחדים מהשירים באלבום השתתף יהודה פוליקר, שמנגן בגיטרה חשמלית בשירים "ארץ טרופית יפה", "לא טוב היות האדם לבדו" ו"סליחות". להקת בנזין שרה קולות רקע בשירים "ארץ טרופית יפה" ו"לא טוב היות האדם לבדו".
פסטל רך
שימושים
פסטלים רכים הם סוג הפסטל הנמכר ביותר לשימוש אמנים, היות שהוא נוח יותר לציור מגירי פסטל, ולרוב עולה מעט פחות מפסטל שמן באיכות דומה. ניתן למרוח את הפסטל בשכבות, ולהגיע לדקויות עדינות וסגנון ציור ריאליסטי; מנגד, ניתן ליצור תמונות אבסטרקטיות ואקספרסיביות בקלות על ידי מריחה גסה, שימוש בממיסים ומריחת השכבות לאחר הנחתן על הנייר באמצעות מרית ציירים. עבודה עם פסטל רך כוללת את המקלונים (המגיעים בצורה של מלבנית או גלילית), עפרונות לבנים ושחורים נטולי גרפיט לסימון קווי מתאר, מספר מריות וחרטים לערבוב עדין של הפסטל המרוח, ושימוש רב באצבעות להשגת אפקטים נוספים.
סוגים שונים של פסטל רך
פסטל רך מגיע במספר קטגוריות שונות:
ארגון הבריאות העולמי
[[קובץ:World Health Organisation regional offices.svg|שמאל|ממוזער|270px|ארגון הבריאות העולמי - חלוקה לאזורים:
]] ארגון הבריאות העולמי (באנגלית: The World Health Organization, בראשי תיבות: WHO) הוא אחת מהסוכנויות של האומות המאוחדות, תחום עיסוקו הוא בריאות הציבור. WHO נוסד ב-7 באפריל 1948 ובמבוא לחוקת הארגון נכתב: "ההנאה מרמת הבריאות הגבוהה ביותר שניתן להשיגה, היא אחת מזכויות היסוד של כל בשר ודם בלא הבדל גזע, דת, השקפה מדינית, מעמד כלכלי או חברתי."
מטה הארגון יושב בז'נבה שבשווייץ. לארגון שישה משרדים אזוריים ו-150 נציגויות במדינות שונות.
"יום הבריאות העולמי" נקבע בתאריך הקמת הארגון, 7 באפריל.
מנדט ארגון הבריאות העולמי כולל סינגור על הזכות לבריאות אוניברסלית, מעקב, פיקוח והתראה על סיכונים בתחום בריאות הציבור, תיאום התגובות למצבי חירום בריאותיים וקידום בריאות האדם ורווחתו. WHO מספק סיוע טכני למדינות, קובע תקנים והנחיות ואוסף נתונים על סוגיות בריאות גלובליות באמצעות סקר הבריאות העולמי.
לארגון הבריאות העולמי היה תפקיד משמעותי בביעור האבעבועות השחורות, הכחדה כמעט מלאה של מחלת הפוליו ופיתוח חיסון לאבולה.
נציגי המדינות החברות באומות המאוחדות מתכנסים אחת לשנה ופעם בשלוש שנים בוחרים במועצת מנהלים של 31 חברים, אשר מנהלים את הארגון למשך שלוש שנים.
ה-WHO מסתמך על תרומות של המדינות החברות ושל תורמים פרטיים. תקציבו של הארגון לשנים 2020–2021 עומד על 4.84 מיליארד דולר.
רקע
שיתוף הפעולה הראשון בין מדינות בנושאי בריאות היו סדרה של 14 כנסים, הוועידות הסניטריות הבינלאומיות שאורגנו ביוזמת ממשלת צרפת בין השנים 1891 ל-1938 ועסקו במניעת התפשטות מגפות, כולרה וקדחת צהובה. חוקרים קוראים בוועידות את ההתחלה של פעילות בינלאומית שהובילה להקמת ארגון הבריאות העולמי. גם הארגון עצמו רואה בוועידות את מקור ההתפתחות שלו. עם הקמת חבר הלאומים בשנת 1920, הוקם ארגון הבריאות של חבר הלאומים שפעל מז'נבה.
ארגון הבריאות של חבר הלאומים (LNHO) פעל בהשראת האידיאל לפיו אספקה שוויונית של בריאות ורווחה יכולה להפחית סכסוכים חברתיים תוך מדינתיים ולסייע במניעת מלחמה. LNHO תמך ביוזמות מדעיות לקידום מדעי הרפואה ולשיפור בריאות ותנאי החיים, ובכך להבטיח לכידות חברתית, ולקידום "בריאות במובן הרחב ביותר של המילה". לודוויק רייצ'מן, רופא ובקטריולוג יהודי פולני עמד בראש LNHO. רייצ'מן קידם מהלכים עצמאים, גייס משאבים ותמך במחקרים בתחום הבריאות שעוררו אי נוחות אצל חלק מהפוליטיקאים ומזכירות ארגון הבריאות. בתחילת דרכו התמודד הארגון עם מגפות במזרח אירופה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
הקמה
במהלך "ועדת האומות המאוחדת בנושא מוסד בינלאומי" שהתקיימה באפריל 1945, שמינג סזה, דיפלומט סיני, קידם את הרעיון להקמת ארגון בריאות בינלאומי בחסות הארגון החדש אצל נציגים נורווגים וברזיליים. לאחר שלא הצליח לגייס תמיכה, סזה פנה לאלג'ר היס, ששימש כמזכ"ל הוועידה, שתמך ברעיון להקמת ארגון בריאות בינלאומי. סזה ונציגים אחרים פעלו להעביר הצהרה הקוראת לוועידה בינלאומית לבריאות. מהלך נוסף שתמך בהקמת WHO היה הגבלת תפקידה של אונרר"א לטיפול בפליטים באירופה. דיפלומטים אמריקאים חששו מהמשמעויות הכלכליות של התרחבות פעילות הסוכנות לשיקום מערכות הבריאות במדינות אירופה.
חוקת ארגון הבריאות העולמי נחתמה על ידי נציגי 51 מדינות שאז היו חברות באו"ם ועשר מדינות נוספות. החוקה נכנסה לתוקף ב-7 באפריל 1948. העצרת הראשונה של ארגון הבריאות התקיימה ב-24 ביולי 1948 בה אושר תקציב של 5 מיליון דולר אמריקאי לסוכנות לשנת 1949. אנדרייה שטאמאר, רופא וחוקר בריאות הציבור קרואטי, היה יושב הראש של העצרת הראשונה וממנסחי החוקה. בעצרת נבחר ברוב גדול ברוק צ'יסהולם, פסיכיאטר קנדי כמזכ"ל הראשון של הארגון. חלק מעובדי ארגון הבריאות של חבר הלאומים המשיכו את עבודתם ב-WHO.
עקרונות הפעולה
עקרונות הפעולה של ארגון הבריאות העולמי כפי שמופיעים בחוקת הארגון: ב-2012 ארגון הבריאות העולמי הגדיר את תפקידו בקידום תחום בריאות הציבור :
תחומי פעולה מרכזיים
ארגון הבריאות העולמי בנוי בשמונה חטיבות העוסקות במחלות מידבקות, מחלות שאינן מידבקות ובריאות נפשית, בריאות משפחתית וקהילתית, פיתוח בר-קיימא וסביבות מקדמות בריאות, טכנולוגיות בריאות ותרופות ופיתוח מדיניות. חטיבות אלה תומכות בארבעת עמודי התווך של ארגון הבריאות העולמי: הדרכה ברחבי העולם לבריאות, פיתוח עולמי של סטנדרטים משופרים לקידום בריאות, שיתוף פעולה עם ממשלות בחיזוק תוכניות הבריאות הלאומיות ופיתוח טכנולוגיות, מידע וסטנדרטים בריאותיים משופרים.
פרויקטים מרכזיים וחשובים
1947: הקמת שירות מידע אפידמיולוגי באמצעות טלקס.
1950: מבצע חיסון נגד שחפת באמצעות חיסון BCG.
1955: השקת התוכנית למיגור המלריה והקמת הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן.
1959: תוכנית למיגור אבעבועות שחורות מהעולם. התוכנית לא התקדמה כמתוכנן בגלל העדר תקציבים וחיסונים. רק ב-1967, לאחר גיוס כספים נוספים ושינוי שיטת המעקב אחר המחלה, חלה ירידה בהתפשטות המחלה. הבעיה שעמה התמודד צוות WHO, הייתה דיווח לקוי על מקרי אבעבועות שחורות. הארגון הקים רשת של יועצים שסייעו למדינות בהקמת מערך למעקב ומניעת הדבקה. לאחר למעלה משני עשורים של מאבק באבעבועות שחורות, הכריזה ארגון הבריאות העולמי ב-1980 כי המחלה בוערה - זו המחלה הראשונה בהיסטוריה שחוסלה במאמץ אנושי.
1967: ארגון הבריאות העולמי מקים את תוכנית מיוחדת למחקר והדרכה מחלות טרופיות (TDR Special Program for Research and Training in Tropical Diseases). התוכנית היא שיתוף פעולה בין ה-WHO, הבנק העולמי, יוניסיף ו-UNDP. מטרת התוכנית היא לקדם את הטיפול במחלות עוני.
1974: השקת התוכנית לחיסון ילדים במטרה לחסן ילדים בכל העולם. התוכנית הוטמעה בכל המדינות החברות בארגון הבריאות העולמי. כעשור לאחר תחילת התוכנית, WHO פרסם לוח חיסונים הכולל מועדים ומינונים לחיסונים. ב-1997, תוכנית החיסונים הגיע לכיסוי גלובלי של כ־80%. אולם, במדינות שונות אחוז הילדים המחוסנים משתנה. ב-2010 אחוז הילדים המחוסנים באפריקה שמדרום לסהרה עמד על 77%.
1977: ארגון הבריאות העולמי עורך את רשימת התרופות החיוניות הראשונה. תרופות חיוניות נבחרות תוך התייחסות לשכיחות המחלות, רלוונטיות לבריאות הציבור, עדויות ליעילות ובטיחות קלינית, עלויות והשוואת עלות לתועלת. הרשימה מתעדכנת מעת לעת.
1978: הגדרת "בריאות לכל" כמטרה עולמית. האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי החליטה כי המטרה החברתית העיקרית של ממשלות ושל ארגון הבריאות העולמי היא להשיג, לכל תושבי העולם, עד שנת 2000, רמת בריאות שתאפשר להם לנהל חיים פרודוקטיביים חברתית וכלכלית.
1987: ארגון הבריאות העולמי מתחיל את התוכנית הבינלאומית לטיפול באיידס/HIV.
שנות התשעים מאופיינות בהתיעלות ארגונית בעקבות בחינה של החברות באו"ם את התנהלות סוכניות האו"ם השונות. בניתוח התפקוד של ארגון הבריאות העולמי עלו ליקויים בניהול התקציב, התקשרות עם תורמים ונרשמו ביצועים ירודים במדינות שונות, מתח וחוסר שיתוף פעולה עם ארגוני בראות אחרים שפעלו בשטח וסירבול בירוקרטי.
2000: הוקמה השותפות למיגור השחפת (Stop TB Partnership) כוללת 1700 ארגונים שותפים - ארגונים בינלאומיים, ארגוני חברה אזרחית, תורמים ארגונים ממשלתיים וקבוצות מטופלים. היוזמה הוקמה על מנת למגר את השחפת מהעולם. עד שנת 2015 היא הייתה באחריות ה-WHO, ואז עברה לאחריות המשרד לסיוע פרויקטאלי.
2001: הוכרז יעד בינלאומי להפחתת מחקרי המוות משחפת ב-68% עד שנת 2007. בשנת היעד, קטנו ב-91% מקרי המוות בשחפת באפריקה. בין השנים 2000 ל-2006 כ-478 מיליון ילדים קבלו חיסון נגד שחפת.
2003: אמנת המסגרת של ארגון הבריאות העולמי בנושא בקרת טבק במטרה להפחית את מקרי המוות מטבק. האמנה היא הסכם המבקש "להגן על הדורות הנוכחיים והעתידיים מפני ההשלכות הבריאותיות, החברתיות, הסביבתיות והכלכליות ההרסניות של צריכת טבק וחשיפה לעשן טבק. "על ידי חקיקת סטנדרטים אוניברסליים הקובעים את הסכנות הטמונות והגבלת השימוש בו בכל צורות העולם"
מבנה WHO
בארגון הבריאות העולמי חברות 194 מדינות, כל המדינות החברות באו"ם למעט ליכטנשטיין. מדינות החברות באו"ם זכאיות להצטרף לארגון הבריאות העולמי. בנוסף, שתי טריטוריות שאינן חברות באו"ם, ניואה ואיי קוק חברות בארגון. טריטוריות שאינן מדינות חברות באו"ם יכולות להצטרף כחברות נלוות. מדינות החברות בארגון הבריאות העולמי ממנות משלחות לאספת הארגון, שהיא גוף קבלת ההחלטות העליון של הארגון.
האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי מתכנסת, בדרך כלל, בחודש מאי בכל שנה. בנוסף למינוי מנכ"ל הארגון כל חמש שנים, האספה בוחנת ומאשרת את תוכנית העבודה והתקציב של ה-WHO. האספה בוחרת 34 נציגים לוועד המנהל בעלי מומחיות בתחום הבריאות לתקופה של שלוש שנים. תפקידיו העיקריים של הדירקטוריון הם ביצוע החלטות האספה על בסיס המדיניות שהתוותה וייעוץ לאספה.
מטה ארגון הבריאות העולמי יושב בז'נבה, שווייץ. בנוסף, ישנם שישה משרדים אזוריים ברחבי העולם ו-147 משרדים מקומיים במדינות שונות. המשרדים האזורים מתמקדים בנושאי בריאות באזור פעילותם ויכולים לעבוד בצורה צמודה עם הממשלה במדינה בה הם פועלים לפתח וליישם מדיניות מקומית. מטה הארגון עוסק בעניינים המשפיעים על כל העולם.
בראש ה-WHO עומד מנהל כללי הנבחר אחת לחמש שנים על ידי האספה הכללית של הארגון. תאודרוס אדהנום הוא מנהל הארגון מאז יולי 2017. בארגון הבריאות העולמי עובדים כ-7000 איש ברחבי העולם. כתמיכה בעקרון סביבת עבודה נטולת טבק, ארגון הבריאות העולמי אינו מגייס מעשני סיגריות.
הכנסות ארגון הבריאות העולמי מגיע מתרומות של מדינות חברות, הבנק העולמי, קרנות נדבנות וחברות תרופות. נכון לשנת 2020, התורמת הגדולה ביותר לארגון היא ארצות הברית, שתורמת כ-400 מיליון דולר בשנה. המימון ל-WHO מגיע מתקציב מחלקת המדינה בארגונים בינלאומיים. בשנת 2018 התורמים הגדולים ביותר לארגון הבריאות העולמי היו ארצות הברית, קרן ביל ומלינדה גייטס, בריטניה, גרמניה ו-GAVI Alliance.
הכנסייה הקתולית ואיידס
בשנת 2003, ארגון הבריאות העולמי גינה את התנגדות מחלקת הבריאות של הקוריה הרומאית לשימוש בקונדומים.
ב-2009, הכנסייה המשיכה להחזיק בהתנגדותה לשימוש בקונדומים כחלק מהמאבק ב-HIV. באותה השנה, נשיא האספה הכללית של WHO, לסלי רמסמי, שר הבריאות של גינאה, יצאה נגד עמדתו של האפיפיור בנושא אמצעי מניעה. ואמר שבנדיקטוס מנסה "ליצור בולבול" ו"להכשיל אסטרטגיות מוכחות במאבק במחלה".
מגפת שפעת החזירים
בשנת 2007 פעל ארגון הבריאות העולמית לפיתוח חיסון לשפעת שיהיה יעיל גם נגד שפעת החזירים. ב-2011 בחנה ועדת מומחים עצמאית את הנהלות הארגון בעת המשבר. לדברי הוועדה, העולם עדיין לא מוכן לטפל במגפה קשה, ואם ייווצר נגיף מסוכן יותר, עשרות מיליונים היו בסכנת מוות.
אחרי התפרצות השפעת, המדינות העשירות תרמו 78 מיליון דולר לטובת חיסונים במדינות העניות, אולם ה-WHO נקלעה למשא ומתן עם חברות חיסונים על אחריות ועלויות וכתוצאה מכך חלוקת החיסונים התעכבה.
טיפול בהתפרצות האבולה במערב אפריקה
טיפול ה-WHO בהתפרצות האבולה בשנת 2014 במערב אפריקה, ספג ביקורת קשה ביותר מקהילת הבריאות הבינלאומית. הארגון הואשם שלא הוביל את הטיפול במגפה בהיעדר מנגנונים למימון גמיש ומהיר כדי להגיב למקרי חירום בריאותיים, מנהיגות חלשה, ומעורבות פוליטית של מדינות שונות בארגון וחוסר בשקיפות. בנובמבר 2015 פרסם כתב העת לאנסט דוח שנכתב על ידי 20 מומחים שניתחו את התגובה למגפת האבולה. הביקורת המרכזית שעולה מהדוח, היא שהארגון מושפע מאינטרסים פוליטיים בשעה שהוא דרש להחליט מתי להכריז על מגפה.
מגפת הקורונה ב-2019-2020
המשרד הסיני של ארגון הבריאות העולמי עודכן בהתפרצות מגפת הקורונה על ידי כלי התקשורת הסיניים בדצמבר 2019, ובהמשך על ידי רשויות סין. הארגון שיבח את רשויות סין על הטיפול שנקטו על מנת לצמצם את ההתפשטות. באמצע ינואר 2020 הזהיר הארגון שהנגיף צפוי להדביק רבים בעולם וב-11 במרץ הכיר הארגון בהתפשטות הנגיף כמגפה עולמית. עם זאת, נשמעה ביקורת על ההסתמכות הגבוהה מדי של הארגון על המידע המגיע מסין, מבלי לבקר אותו כראוי. כך, ב־14 בינואר 2020 צייץ הארגון בחשבון הטוויטר שלו שממשלת סין "לא מצאה עדות ברורה להדבקה מאדם לאדם של נגיף הקורונה החדש". בנוסף, ב-3 בפברואר אמר יו”ר ארגון הבריאות העולמי כי “הפסקת טיסות נרחבת אינה נדרשת כדי להביס את הנגיף הסיני”. כמו כן הובעה ביקורת על האיחור בהנחיות הארגון בהתגוננות ובמניעת הפצת המגפה. בעקבות הביקורות החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, להקפיא את המימון האמריקני לארגון, צעד שספג גם הוא ביקורות מצד מומחי בריאות ומנהיגים.
בישיבת עצרת ארגון הבריאות שתתקיים ב-18 במאי 2020, נדונה השאלה האם ארצות הברית ומדינות אחרות יקראו לארגון הבריאות העולמי לחקור את תגובתה של סין להתפרצות נגיף הקורונה. בשבועות האחרונים הצטרפו גורמים אירופיים ואוסטרלים לנשיא ארצות הברית בקריאה לחקירת הטיפול בסין בנגיף הקורונה. ב-8 במאי 2020, ארצות הברית הטילה וטו במועצת הביטחון של הצעתו של ארגון הבריאות העולמי להפסקת אש עולמית על מנת להקל את המאבק בקורונה.
ביולי 2020 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ רשמית על הכוונה של ארצות הברית לפרוש מהארגון, אך הצהרה זו בוטלה בינואר 2021 על ידי הנשיא ג'ו ביידן מיד לאחר אחרי השבעתו.
חקירת מקורות נגיף הקורונה
באפריל 2020, שרת החוץ האוסטרלית מאריס פיין וראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון קראו לחקירה בינלאומית עצמאית בנוגע למקורות מגפה. מספר ימים לאחר מכן, קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, לחצה על סין לשקיפות בנוגע מקור נגיף הקורונה, בעקבות חששות דומים שהעלה גם נשיא צרפת עמנואל מקרון. בריטניה גם הביעה תמיכה בחקירה.
במאי 2020, האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי, יצאה בקראה לחקירה "מקיפה, עצמאית ונטולת פניות" בנושא מגפת הקורונה. שיא של 137 מדינות, כולל סין, היו שותפות ניסוח ההצעה, והעניקו אישור בינלאומי מוחץ לחקירה. בנובמבר 2020, פרסמם ה- WHO תוכנית לחקירת מקורות הווירוס. השלב הראשון בחן את הפצת הווירוס בוואהאן, ושלב שני כולל מחקרים ארוכי טווח המבוססים על ממצאי השלב הראשון.
עשרת הכבלים
עשרת הכבלים בבודהיזם (ע"פ הסוטא פיטאקה שבקאנון הפאלי) מייצגים את המעצורים מהם צריכים בני האדם להשתחרר על מנת להגיע להארה. כל אחד מהם מייצג איכות שאינה-טהורה ("מזהמת"), הכובלת את האדם כשרשרת-אסורים לקיום רווי הסבל (דוקהה) בעולם הסמסרה. ככל שהאדם מתנתק מכבלים אלו, כך הוא מתקדם בהדרגה דרך ארבעת שלבי ההארה, עד לשחרורו מסבל באופן מלא.