cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ליטא–פולין
התקופה הקומוניסטית
מלחמת העולם השנייה שמה קץ לעצמאות הפולנית והליטאית, ושתי המדינות נפלו תחת השפעה של ברית המועצות. על ידי ששטח פולין זז מערבה, עברה רוב הריבונות על שטחים שהכילו מיעוט ליטאי משמעותי, אשר היו קודם לכן תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, לשטחי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, אשר היו חלק מרפובליקות ברית המועצות. באותו זמן פולנים רבים הורשו לעזוב את ברית המועצות, והועברו מערבה לשטחים הפולנים החדשים. המיעוט הפולני שנותר בליטא עבר תהליך סובייטיזציה, כחלק מהפעילות הסובייטית שפעלה לטשטש את זהות הקבוצות האתניות השונות בגוש המזרחי, על מנת למנוע יצירת ברית העלולה להחליש את המשטר סובייטי.
היחסים כיום
אירועי סתיו העמים בין השנים 1989 - 1991 הובילה להקמתם מחדש של היחסים בין המדינות. פולין תמכה בעצמאותה של ליטא, והייתה אחת המדינות הראשונות שהכירה בליטא העצמאית (26 באוגוסט 1991). עם זאת, בתחילה פרץ משבר בין המדינות, עקב אפליית המיעוט הפולני בליטא, וחששות בליטא מתביעות טריטוריאליות או ניסיונות השפעה של פולין על המדיניות הליטאית. אולם בהמשך השתפרו היחסים בין המדינות,. וב-28 בספטמבר 1992 חתמו שרי החוץ של שתי המדינות על אמנת ידידות, יחסי שכנות ודחו את כל התביעות טריטוריאליות ההדדיות, והבטיחו לכבד את זכויות המיעוטים השונים. ב-26 באפריל 1994 במהלך פגישה של נשיאי שתי המדינות בווילנה, הם סיכמו את אמנת הידידות ההדדית. שתי המדינות הצטרפו לנאט"ו (פולין בשנת 1999, וליטא בשנת 2004), ולאיחוד האירופי (שתיהן בשנת 2004).
עם זאת, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 השפיעו חילוקי הדעות בנושא מימוש אמנת הידידות, על שיתוף הפעולה בנושאי האנרגיה, מכיוון שרשתות החשמל של פולין וליטא קשורות זו בזו, אך קווי הגז של שתי המדינות מחוברים רק באמצעות צינור גז רוסי. נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי במהלך ביקורו בליטא בפברואר 2011 הביע את החששות מפני הידרדרות היחסים, וציין כי יישום מלא של אמנת הידידות אמור לאפשר לפולנים בליטא להשתמש בשמות המשפחה המקוריים ולהתחנך בשפה הפולנית.
כ-250,000 פולנים חיים בליטא, ואילו כ-25,000 ליטאים חיים בפולין. שתי המדינות הם חברות במועצת מדינות הים הבלטי.
שתי המדינות חולקות גבול משותף של 103 ק"מ, ומכיוון ששתי המדינות חתומות על אמנת שנגן, ניתן לעבור את הגבול ביניהם ללא ביקורת.
יחסים דיפלומטיים
פולין מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה. מאידך, ליטא מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-4 קונסוליות בקטוביץ, בקרקוב, בפוזנן ובסייני.
בוריס גוריאל
בוריס גוריאל (1 באפריל 1903 - 8 באוקטובר 1983) היה ראש המחלקה המדינית של הש"י, שירות המודיעין של ארגון "ההגנה", שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל. לאחר קום המדינה עמד בראש המחלקה המדינית של משרד החוץ, שקדמה למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים כארגון ביון החוץ של ישראל.
ביוגרפיה
בוריס (ברוך) גוריאל נולד כבוריס גורביץ' בשנת 1903 בלטביה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ונפל בשבי הנאצים. עם שובו לארץ בתום המלחמה בשנת 1945 גויס לש"י ומונה לראש המחלקה המדינית של הש"י בירושלים, שתפקידה היה לאסוף מידע על שלטונות המנדט הבריטי והצבא הבריטי.
לצד המחלקה המדינית פעלו בש"י שתי מחלקות נוספות, המחלקה הערבית, שעסקה באיסוף מידע על הנעשה בקרב ערביי ארץ ישראל, והמחלקה הפנימית, שעסקה בפיקוח על הארגונים היהודים האחרים מימין ומשמאל. המחלקה המדינית נוסדה אחרונה לאחר שתי המחלקות האחרות. היא הוקמה עם תחילת תקופת המאבק על הקמת המדינה שלאחר תום מלחמת העולם.
מקור מידע חשוב לש"י על שלטונות המנדט היו הפקידים והעובדים היהודים במשרדי השלטון השונים, אלא שהיחסים המתוחים עם הבריטים בתקופת המאבק הביאו להרחקתם ולמידורם ממקורות המידע, ונוצר צורך לחפש קשרים עם קצינים ופקידים בריטים. גם בכך נתגלו קשיים גוברים והולכים בשל ניתוק הקשרים החברתיים בין שני העמים ובשל התבצרותם של הבריטים במתחמים סגורים כדוגמת בווינגרד ומתחמים נוספים בירושלים. למרות זאת לא נפסקו הקשרים וחלק ניכר ממוסרי המידע הבריטים עשו זאת ללא תמורה בשל אהדתם ליישוב היהודי ולמאבקו.
המחלקה הצליחה להשיג ממחלקת העבודות הציבוריות המנדטורית את תוכניות הגשרים שעל גבולות הארץ לצורך תכנון פעולות ליל הגשרים שנערכו אור ל-17 ביוני 1946, שבמהלכה הותקפו בו זמנית אחד עשר גשרים בכל גבולות הארץ.
מחלקתו של גוריאל הייתה קשורה עם הסוכנות היהודית והקדישה חלק ניכר מפעילותה לא רק לעניינים ביטחוניים אלא גם לעניינים מדיניים, כלכליים ומשפטיים. במרוצת הזמן הרחיבה המחלקה את המעקב אחר עיתונאים, קונסוליות וחברות מסחר זרות. פעולה מורכבת של מעקב ומודיעין ביצעה המחלקה בעת שהותה בארץ של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל בשנת 1946 ושל הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל בשנת 1947.
בשנת 1947 עבר בוריס גוריאל לתל אביב ועמד בראש אותה מחלקה במטה הארצי של הש"י.
לאחר הקמת מדינת ישראל ובעוד מלחמת העצמאות בעיצומה ראה דוד בן-גוריון לנכון כי הש"י יעבור מפעילות מחתרתית למסגרת ממלכתית. ב-30 ביוני 1948 פורק הש"י ובמקומו הוקמו הארגונים הבאים: ב-13 בדצמבר 1949 הטיל דוד בן-גוריון על ראובן שילוח, שהיה יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ, להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין" ולעמוד בראשו, אולם בשנה הראשונה לקיומו שימש המוסד כגוף לתיאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל והיה חסר סמכויות ביצועיות לאיסוף מודיעין בחוץ לארץ. רק ב-8 בפברואר 1951 החליט בן-גוריון על הפיכת המוסד לרשות עצמאית לביון בעלת סמכויות לאיסוף מודיעין מחוץ לישראל, אשר בראשה עמד חיים יערי. ב־2 במרץ 1951 הנחה בן-גוריון את ראובן שילוח להקים במסגרת המוסד גוף מרכזי שיאחד את כל פעילות המודיעין בחו"ל. הנחיה זו הביאה להקמתו של "המוסד המרכזי למודיעין וביטחון", שבהמשך הוחלף שמו להמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. הוחלט כי המחלקה המדינית תמשיך לפעול רק בעניינים שמשרד החוץ מופקד עליהם, עניינים מדיניים ודיפלומטיים.
עם הקמת המוסד פרש גוריאל מתפקידו כראש המחלקה המדינית במחאה על כך שרוב הסמכויות בתחום המודיעין של המחלקה המדינית עברו למוסד.
לאחר פרישתו נתמנה גוריאל למנהל גנזך ויצמן, הארכיון לשימור מסמכים ותעודות הקשורים לחייו ופועלו של הנשיא הראשון של מדינת ישראל ד"ר חיים ויצמן. הוא מילא תפקיד זה עד לשנת 1966.
בוריס גוריאל הלך לעולמו בשנת 1983, בגיל שמונים.
דן קריב
דן קריב (14 באפריל 1924 – 8 בינואר 2005) עסק בפעילות חשאית כשליח המדינה והמוסד להעלאת יהודים מארצות צפון אפריקה. ידו הייתה בהעפלה מתוניסיה במסגרת תנועת נוער ציוני כחלק מתנועת ההעפלה מארצות המזרח ובהקמת הקיבוץ הראשון של יוצאי צפון אפריקה בישראל.
העלייה לארץ והקמת הקיבוץ
עם סיומו של הכיבוש הגרמני בתוניסיה בשנת 1943, וחידוש פעילותם של שליחי היישוב היהודי בארץ ישראל בצפון אפריקה, הוקמו בתוניסיה תנועות נוער ציוניות שהחלו בהכנות והכשרות לקראת עלייה לארץ ישראל. לאחר הכשרה קצרה בתוניסיה בשנים 1945 ו-1946, עלה דן קריב, אז בשמו המקורי אנדרה קריאף, יחד עם גרעין של צעירים בני תוניסיה מטעם תנועת דרור צעירי ציון לישראל, דרך קהיר, עם קבלת אישורי עלייה של שלטונות המנדט הבריטי. לאחר הכשרה קצרה בבית השיטה הקימו את גרעין רגבים הזמני בין העיר כפר סבא לבין כפרי הערבים בסביבה. המקום מכונה עד היום בפי ותיקי העיר בשם "מחנה רגבים". שם נשא לאשה את יפה הניג, ניצולת שואה מיוגוסלביה שאיבדה את הוריה בשואה. יפה הגיעה לארץ ישראל בעלייה בלתי לגאלית, עם גרעין עולים מאיטליה שעבר את הכשרתו הראשונה בקיבוץ גבעת ברנר, וצורף בהמשך לגרעין רגבים. ב"מחנה רגבים" נולד בנם הבכור רוני.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרפו חברי הגרעין לחטיבת אלכסנדרוני ולמבצע דני בכיבוש כפרי הערבים בסביבה, לרבות כפר סבא הערבית (שיכון יוספטל של היום). בהמשכה של מלחמת העצמאות, ב-1949 התפצל הגרעין כשכ-40 גברים המוגדרים כבעלי יכולת לחימה, עברו לרמות מנשה, בקרבה לאדמות קיבוץ גלעד, בתקווה להניע תהליך להקמתו של יישוב הקבע לקיבוץ רגבים. למעשה כוונת המוסדות המיישבים בהקמת המאחז הייתה לחזק את העמידה מול יישובי וואדי ערא ומול יחידות הצבא העיראקי שהיו ממוקמות שם. עם הקמת הביצורים ועמדות הירי בשטחי גבעת בוטימט, החלו דן קריב וחברי הגרעין בייעור המקום הידוע היום בשמו "גבעת הרקפות" ומכונה על ידי בני קיבוץ גלעד "יער רגבים". דן קריב, בהיותו מזכיר החוץ של הגרעין פיתח קשרים קרובים עם אנשי גלעד לרבות גיורא יוספטל, מראשי ההנהגה הציונית של ימי תקומת המדינה. עם תום מלחמת העצמאות, ולאחר שהקיבוצים גלעד ודליה הביעו התנגדות להקמת קיבוץ רגבים בסמוך אליהם, נקבעה לבסוף נקודת הקבע לגרעין הקיבוץ על חורבות הכפר הנטוש "קניר" בסמוך לגבעת עדה. עם הקמת הקיבוץ והכניסה לשגרת חיים נולד הבן השני אמנון.
בשלב זה חלה דן בדלקת קרום הריאה ואושפז בבית החולים כרמל בחיפה, ממנו יצא חלש פיזית. השנה הייתה 1951 והפילוג בתנועה הקיבוצית היה כבר בעיצומו. דן ומשפחתו הצעירה מצאו עצמם מגורשים מהקיבוץ ומחברת החברים מהתנועה בתוניסיה, בשל הקרבה הרעיונית שלו למפא"י, כך עברה משפחת קריב לקיבוץ כפר גלעדי שם עברו עליה בנחת שלוש שנים נוספות. דן, שהיה עדיין חלש מפאת מחלתו, לא שולב למגינת ליבו בעבודות משק תובעניות אלא שובץ בעבודות קלות כמו ניהול המזנון בכניסה לקיבוץ.
תקופת מרוקו
שליחותו החשאית של דן קריב במרוקו התחלקה לשתי תקופות: מ-1958 ועד 1961 פעל בתפקיד של קצין מודיעין תחת ארגון "המסגרת" של המוסד לתפקידים מיוחדים אשר טיפל בעלייה החשאית מארצות צפון אפריקה בעיקר תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו."המסגרת" היה ארגון של המוסד שניהל את העלייה המחתרתית ממרוקו והיה מורכב משלוש שלוחות עצמאיות עיקריות: 1. שלוחת "גונן" - הזרוע להגנה עצמית - שלוחה זו עסקה בארגון ההגנה על הקהילות היהודיות. 2. שלוחת "המקהלה"- שלוחה זו עסקה בהעלאת יהודים לישראל בחשאי ופעיליה היו בעיקר מתוך הקהילה היהודית במרוקו. 3. שלוחת "המודיעין" - מטרתה של שלוחה זו הייתה לספק מידע ביצועי ומדיני על מנת לשמש את שליחי העלייה, ההגנה וצרכי המטה. דן קריב היה קצין מודיעין בשלוחה זו ופעל תחת מנהל השלוחה אלכס קורני. לאחר שהות של מספר שנים התפטר מהמוסד, אך חזר וגויס לתקופה שנייה בשנים 1964 עד 1967 תחת המסגרת על מנת להשתתף במבצע יכין. תפקידו העיקרי במבצע זה היה להחזיק קשר בלתי אמצעי עם משפחות יהודיות במרוקו מהמעמד הבינוני אשר הרבו להתלבט בנוגע לעלייה. הקשר עם הקהילה היהודית במרוקו היה בעיקר במסווה של פעילות עלייה כביכול לגלית תחת ארגון היאט תחת שמות בדויים של איש עסקים מצרפת. תפקיד זה התאים לו ביותר שכן הוא היה דובר צרפתית רהוט. דן קריב נולד בתוניסיה, תחת השפעה צרפתית חזקה מאוד, הן בחינוך הן בתרבות והן בשפה.
פרשת אגדיר
בשנת 1960 התרחשה רעידת אדמה בעיר החוף אגדיר שבמרוקו. בעקבות כך שררה אווירת חרדה בקרב יהודי אגדיר אשר נוצלה על ידי "המסגרת" על מנת להבריח יהודים מהעיר החרבה. דן קריב השתתף באופן פעיל בפעילות זו. הוא נפגש בחשאי עם קצין בטייסת אמריקאית שפעלה בבסיס צבאי סמוך ושכנע אותו להקצות מספר טיסות הצלה שהובילו בחשאי מספר לא ידוע של פליטים יהודים מחוץ לגבולות מרוקו. דן גם פעל באופן עצמאי לגמרי, שלא בידיעת המסגרת מפאת קשיי תקשורת, באיסוף היהודים ששרדו את רעידת האדמה ממש מתוך הריסות העיר.
שליח הסוכנות במרסייל
לאחר שנים רבות בארץ בתפקיד של מנהל מינהל הסטודנטים באזור הצפון של משרד הקליטה, נשלח דן קריב בשנת 1984 מטעם הסוכנות היהודית למרסיי בצרפת כשליח הסוכנות בדרום צרפת, זאת עד שנת 1990. שם פעל רבות בנושאי עלייה וגם זכה להירשם בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.
קליטת עולים - ראש מנהל הסטודנטים
בשנים שבין שתי השליחויות הנ"ל מטעם הסוכנות היהודית, עסק דן קריב בקליטתם של אלפי סטודנטים עולים כראש מנהל הסטודנטים של אזור הצפון כאיש משרד הקליטה בארץ. מינהל הסטודנטים נוסד בשנת 1968 כגוף משותף למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית. דן קריב היה אחראי על כך שהסטודנטים העולים ישובצו במוסדות האקדמאים המתאימים להם וישולבו באופן המיטבי במוסדות אקדמאים כמו טכניון, אוניברסיטת חיפה ועוד מכללות בצפון, ודאג באופן אישי שהסטודנטים יקבלו טיפול למצוקות הקליטה וההשתלבות של הסטודנטים העולים במספר מישורים: 1. עידוד עלייה, ייעוץ והכוון – מתן מידע על אפשרויות הלימוד בארץ, תנאי הרישום והקבלה, ייעוץ בבחירת מסלול לימודים. השרות ניתן למועמדים הנמצאים בישראל ומחוצה לה. 2.שרותי רווחה, כולל פתרונות לא פורמליים לדיור במעונות סטודנטים. 3. על אף שלדן קריב לא הייתה הכשרה פורמלית בתחום הנפש הוא הצליח לתת תמיכה נפשית לנזקקים. 4. סיוע פיננסי – מימון שכר לימוד, מלגות קיום לנזקקים. יש לציין שתמיד הייתה לנגד עיניו של דן קריב תודעת השירות והתמיכה בסטודנט כאדם ולכן פעל פעמים רבות לקיצור ואף עקיפה של הליכים ביורוקרטים לטובתו של הסטודנט העולה, ורבים מוקירים לו על כך גם שנים רבות לאחר סיום לימודיהם.
טיעון העד (יהדות)
בבסיס טיעון זה עומדת ההנחה כי לא ניתן לשכנע מיליונים, בדור המדבר או בכל דור אחריו, להאמין בקיומם של אירועים כה מכוננים, פומביים ומתמשכים, אילו האירועים לא התרחשו בפועל.
שורשי הטיעון נעוצים כבר בפסוקים מסוימים בתורה והוא נוסח בגרסאות שונות בקרב הוגים יהודיים החל מימי הביניים ועד המאה ה-21. הטיעון פופולרי בקרב יהודים אורתודוקסים, ונדחה בידי מי שאינו שותף לאמונתם.
מטרות הטיעון הן לבסס את האמונה האורתודוקסית בתורה מן השמים, ולבדל אותה מהאמונות בנצרות, באסלאם ובקרב הקראים. בעידן המודרני נעשה שימוש בגרסאות של הטיעון גם כנגד השקפות רפורמיות, דאיסטיות ואתאיסטיות.
היסטוריה
את שורשי הטיעון ניתן למצוא כבר בתורה עצמה, בנאום משה בספר דברים. שם נכתב כי מאחר ובני ישראל ראו בעצמם כי ה' הוא האלוהים בהתגלות ישירה, עליהם להשיב אל לבבם כי הוא האלוהים ואין עוד מלבדו, ויש לשמור את חוקיו ומצוותיו. בהמשך משה מדגיש את האופן הבלתי אמצעי שבו חווה העם את ההתגלות:
לעומת זאת בניגוד למצופה, בשאר ספרי המקרא לא ניתן למצוא שימוש כלשהו בסיפור ההתגלות ההמונית. אמנם פזורים מעט אזכורים ורמזים בספרות המקרא המאוחרת לברית בהר סיני, כגון בנחמיה (ט יג). אך בכל דברי השופטים, המלכים והנביאים (כגון בנאומי יהושע, יפתח ושמואל ; בתפילות דוד ושלמה ובנבואות הכתובות) לא נעשה שימוש בידיעות על מעמד ההמונים בסיני.
עובדה זו ניתנת לפירוש באמצעות ההסבר כי ישנם מקורות במקרא שעולה מהם כי לא הכירו את מעמד הר סיני אלא בריתות חילופיות, כמו בשירת דבורה ובמקורות אחרים. הסבר נוסף לדוגמא ניתן למצוא בספר יהושע כאשר יהושע מתאר את סדר האירועים מיציאת מצרים ועד הכניסה לארץ לא מוזכר בכלל את מעמד הר סיני, לעומת זאת מתואר שם אירוע דומה המתאר ברית בין אלוהים לישראל שמתרחש רק בזמן נאום יהושע.
בספרות חז"ל גם כן אין התייחסות מפורשת לטיעון, אך ברור שמעמד הר סיני נחשב בעיניהם למכונן, שכן בו תלו את כל מסורת התורה שבעל פה, ונפוצים מדרשים רבים המוסיפים פרטים ונופך רב לאירוע קבלת התורה. כך גם במסכת שבועות הובאו דברי רבי יהודה בן בתירא כי כל אדם מישראל מושבע מהר סיני על מצוות התורה, וכמה פעמים במשנה תנאים ייחסו הלכות מסוימות למשה בסיני.
רב סעדיה גאון
רב סעדיה גאון הציג במאה העשירית את הגירסה הראשונה המוכרת לנו של הטיעון, בספרו "האמונות והדעות". לדבריו, אירועי יציאת מצרים ובפרט הנס של אכילת המן בהכרח היו אירועים על־טבעיים שהתקיימו במציאות, משתי סיבות. אחת, זו לא יכולה להיות הטעיה של ההמון ("תחבולה" ובהמשך "סברא" בלשונו). בשל טבעו המתמשך, הפומבי והשימושי של נס אכילת המן במדבר, אין דרך ליצור קסם כזה באופן טבעי ולהטעות מיליונים. אם הייתה אפשרות לעשות זאת באמצעות תחבולה, בודאי עוד חכמים היו מבצעים אותה בשל שימושיותה. ושתים, זו לא יכולה להיות המצאה של ההמון ("הסכמה" ובהמשך גם "הזדה" בלשונו) או תיאוריית קשר. אין אפשרות להמציא את התרחשותו בלי שהדור הבא יפקפק בו, ומבלי להותיר עדויות להסכמה הציבורית להמצאת הסיפור.
יהודה הלוי
כמאתיים שנה אחרי רב סעדיה גאון, באנדלוסיה שבדרום ספרד חיבר רבי יהודה הלוי ספר שלם המבסס את כלל האמונה היהודית על טיעון ההתגלות והמסורת, הלא הוא ספר 'הכוזרי' שהושלם בשנת 1139. ריה"ל פיתח עוד את הטיעון עד כדי הטענה שאפילו את עצם קיום האלוהים יש להוכיח מן ההתגלות והמסורת. לטענתו, גם האל עצמו בעשרת הדיברות הזדהה קודם כול כמי שהוציא את העם ממצרים, ולא כמי שברא את העולם כולו. זאת מאחר והאירועים הפומביים הללו הם ההוכחה המחייבת. בשורה אחת במאמר הראשון מסכם ריה"ל את הטיעון בתמצית, בפי החבר, נציג היהדות בפני מלך כוזר:
רבי יהודה הלוי מאריך לפרט כיצד הונחלה התורה בפומביות, ובכך היא ייחודית על פני שאר הדתות. במאמר השלישי שבספר הוא מפרט גם איך המסורת היהודית מעבירה בקפדנות את העדות הזו עד לימיו, כתגובת נגד לקראים.
רמב"ם
בניגוד לרב סעדיה גאון ויהודה הלוי לפניו, הרמב"ם צמצם את הטיעון לאירוע ההתגלות במעמד הר סיני לבדו, ובמפורש נמנע מלהסתמך על הניסים האחרים. בנוסף, הוא לא ניסח את האמונה במסורת הדורות כחלק מהטיעון, אלא כלל אותה במובלע בעיקרי האמונה וקרא לחזק את המודעות לסיפור מעמד הר סיני בקהילה ובחינוך הבנים.
רמב"ן
במאה ה-13, הרמב"ן בפירושו על התורה כתב כי התורה צוותה איסור לא תעשה שלא לשכוח את מעמד הר סיני, והוסיפה מצוות עשה לזכור אותו, מתוך הבנה כי כך יתבסס הסיפור "כאילו ראוהו כל הדורות", היות ואדם אינו מעיד שקר לבנו ואינו מנחיל אותו דבר הבל חסר תועלת.
יוסף אלבו
במאה ה-15 רבי יוסף אלבו בספר העיקרים, העמיד את טיעון העד ביהדות על שלושה עקרונות המבדילים אותו מטיעוני העד של שאר הדתות:
שלושת העקרונות הללו מבחינים לדבריו בין טיעון העד של היהדות, לבין טיעוני העד של שאר הדתות.
בעת החדשה
במאה ה-17, כתב הרב ישעיה הלוי הורוביץ בספרו של"ה על מעמד הר סיני ובמאה ה-18 הוסיף רמח"ל כי ההתגלות הישירה הותירה. בסוף אותה מאה פרסם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב בשם הבעל שם טוב.
במאה ה-20
עם תחילתה של תנועת התשובה, רבנים רבים עשו שימוש בטיעון. הרבי מנחם מנדל שניאורסון, הרב זאב קרוב, מרדכי נויגרשל, ורבים נוספים הוסיפו לטיעון נימוקים והרחבות.
במאה ה-21
הרב אורי שרקי פיתח גרסה משלו לטיעון, משה רט ומרצים בארגון ערכים השתמשו בו והרב מיכאל אברהם ניסה להתמודד עם ביקורת מודרנית על כשלי הטיעון.
הרב דוד גוטליב לקח את טיעון העד, ופירמל אותו למה שהוא קורא "עיקרון הכוזרי", שאומר כך: "יהי מאורע אפשרי E, שבמקרה ואכן יתרחש, יותיר כמויות אדירות של ראיות זמינות המעידות על התרחשותו. אם הראיות לא קיימות, אנשים לא יאמינו שמאורע E התרחש". עיקרון הכוזרי אומר שיש גבול למה שאנשים מסוגלים להאמין - לא ניתן לגרום לאנשים להאמין במשהו שסותר את עיקרון הכוזרי. הרב גוטליב טוען שמבחינה אמפירית העיקרון שלו מעולם לא הופרך - שכן אין בהיסטוריה אף דוגמה שהפרה את עיקרון הכוזרי, קרי מאורע E שהתרחשותו מותירה עדויות רבות, שאנשים האמינו שהתרחש, אף על פי שהוכח שלמעשה הוא לא התרחש. ולכן, אין זה מתקבל על הדעת להניח שמעמד הר סיני, שהתרחשותו מותירה עדויות אדירות בדמות זיכרון של כל העם היהודי, לא התרחש, שכן הוא הדוגמה היחידה בהיסטוריה להפרת עיקרון הכוזרי.
הרב לורנס קלמן בהרצאותיו נוהג להציע את שיטתו, בה הוא מחלק את אפשרויות הפרכת הטיעון לשלושה: המצאת הסיפור על ההווה, העתיד והעבר. לטענתו אין שום דרך הגיונית להמציא את סיפור מתן תורה.
בימינו משמש טיעון העד פעמים רבות אצל מחזירים בתשובה, בחינוך הדתי ובספרות הנועדה להסביר את עיקרי האמונה לציבור הרחב.
מבנה הטיעון
ברוב הגרסאות הטיעון מתבסס על שלוש הנחות יסוד:
מסקנה: האירועים בסיפור התרחשו במציאות
כוחו של הטיעון הוא בכך שבאופן אבסורדי, ככל שהסיפור נעשה פחות מתקבל על הדעת, מתחזקת הטענה שבלתי אפשרי להמציא אותו. לדוגמה, סיפור התמשכות נס אכילת המן 40 שנה בקרב מיליונים, סביר פחות מסיפור נס הלחם והדגים של ישו או סיפור נס חציית הירח של מוחמד, שנמשכו רק שעות ובקרב אלפים. אבל דווקא הסבירות הנמוכה מחזקת את ההנחה שאי אפשר לשכנע המונים בנכונותו, ולכן, לפי הטיעון, האפשרות שהוא אכן אירע הגיונית יותר.
הנמקות נוספות שניתנו
נימוק נוסף ששימש חלק מהמשתמשים בטיעון העד ביהדות, הוא ששום דת אחרת לא טענה שהייתה לה התגלות בפני כל קהל המאמינים (כאשר אלה היו רבים מאוד) למעט דתות שהאמינו גם בהתגלות לעם ישראל במתן תורה והשתמשו בטיעון כדי לבסס את האמונה בהתגלות זו.
איחור כתיבת התורה
הנחת היסוד השניה של טיעון העד היא שהסיפור התקבל מאב לבנו ברציפות מימי דור המדבר. מידע זה מתקבל מתוך סיפורי התורה והמסורת עצמם. הנחה זו טעונת הוכחה בעצמה, ובכך הטיעון סובל מכשל לוגי של טיעון מעגלי.
בהקשר זה במאה ה-17 ניתח ברוך שפינוזה את הטקסט בתורה, ובעקבות סימני אנכרוניזם רבים הגיע למסקנה כי הוא התחבר הרבה אחרי ימי משה, אולי בידי עזרא הסופר. את ממצאיו כתב במאמר תיאולוגי מדיני, שנודע בהשפעתו המכוננת על ביקורת המקרא בדורות שלאחר מכן.
בתחילת המאה ה-19 פרסם מרטין דה וטה מחקר על ספר דברים, שבו הראה כי רק בו מופיע חוק ריכוז הפולחן. לפי עדות המקרא, חוק זה החל להיות מיושם רק החל מאירוע מציאת ספר התורה בימי יאשיהו ולא לפני. מסקנתו של דה וטה הייתה שספר דברים הוא הספר שנמצא, וכי הוא נכתב באותו דור, מאות שנים לאחר ימי משה.
בשנת 1883 יצא ספרו של יוליוס וולהאוזן, "אקדמות לדברי ימי ישראל", ובו פירט את השערת התעודות. לטענת ולהאוזן, אין סימנים לקיומה של תורת הכהנים בישראל לפני תקופת גלות בבל, ועזרא הסופר היה זה ששילב אותה לראשונה לתוך התורה, בשנת 444 לפנה"ס. דעה רווחת מאז בקרב חוקרי המקרא היא שבכל תקופת ממלכת ישראל ויהודה, רוב חוקי התורה לא נשמרו בקרב העם. הדעה נתמכת גם בממצא הארכיאולוגי (לדוגמה: כאלף צלמיות פולחן עבודה זרה שנמצאו רק בירושלים, בניית מקדשים בכל עיר ועוד) וגם בסיפורי התנ"ך והנבואות (כגון הפרת איסור הבמות, הצבת מצבות וכדומה).
בשנת 2022 פרסם פרופ' יונתן אדלר מאוניברסיטת אריאל מחקר מקיף על מקורות היהדות, ובו ניסה להתחקות אחר העדויות הקדומות ביותר לשמירת נרחבת של חוקי התורה בקרב יהודים (יהודים במובן של יהודאים: הקבוצה האתנית שמוצאה מארץ יהודה). המחקר נותן סקירה מקיפה של ממצאים היסטוריים וארכיאולוגים שיעידו על כך. נבדקו עדויות לשמירת כשרות, כגון ניתוח מאגרי עצמות בעלי חיים ביישובים יהודיים, ואפילו בדיחות שנפוצו בקרב עמי הסביבה לגבי מנהגי הכשרות היהודיים. נחקרו שרידים לתפילין ומזוזות; אזכורים לשמירת שבת; מצוות החגים כגון ארבעת המינים בסוכות והימנעות מחמץ בפסח; שמירת דיני טומאה וטהרה כגון מקוואות וכלי אבן; הימנעות מעשיית פסלים והטבעת דמויות במטבעות ועוד.
מסקנות מחקרו של אדלר הן כי אין בידינו שום תיעוד לשמירה נרחבת על חוקי היהדות בקרב יהודים לפני המאה השניה לפנה"ס. התברר דווקא להיפך: גם בקרב יהודי בבל ומצרים, וגם ביהודה, קיימות ראיות חיוביות כי לא הייתה התחשבות באיסורים לפני כן. יהודים קראו לעצמם בשמות אליליים, נשבעו בשמות אלים פגניים ואף הקימו מקדש באי יב בניגוד לאיסור המפורש בספר דברים. ביהודה, נמצאו מטבעות של יוחנן הכהן הגדול עוד מהמאה הרביעית לפנה"ס, ובהם דמות האלה אתנה. במצבורי אשפה מאותה תקופה מירושלים ניתן למצוא עצמות שפמנונים וכרישים שאסורים לאכילה על פי חוקי התורה, וכאלף ידיות של אמפורות יין רודיות עם שמות כוהני רודוס נתגלו בעיר, למרות האיסור על שתיית יין שנוסך לעבודה זרה.
מבחן הסבירות של דייויד יום
הנחת היסוד השלישית של הטיעון היא שאי אפשר להמציא את סיפורי הניסים הקיצוניים הללו. הנחה זו סובלת מכשל לוגי של ברירה כוזבת והיעדר דמיון. ייתכנו אפשרויות נוספות מלבד קיום האירועים במציאות או קונספירציה. לדוגמה: אגדה עממית שהפכה בהדרגה עם הזמן לאמונה. העובדה שמאן-דהוא אינו מצליח לדמיין אפשרות כזו אינה מספיקה כדי לקבוע א-פריורית שהיא אינה קיימת.
בעניין זה, במאה ה-18 הפילוסוף הסקוטי דייויד יום הציב מבחן סבירות לטיעון העד. בספרו "מחקר בדבר בינת האדם" הוא הציג את שתי האפשרויות זו מול זו: או שהעדות אמינה מספיק כדי לקבל שחוקי הטבע הופרו באמת, או שהעדות על הניסים שקרית באופן כלשהו. שתי האפשרויות ניצבות זו מול זו, תוקפם של חוקי הטבע אל מול אמינותם של עדויות אנושיות. האפשרות שהניסיון האנושי לגביה רב, מקיף ומבוסס יותר - היא זו שתגבר.
במקרה הזה, לטענת יום, הניסיון האנושי לגבי סיפורי ניסים מעלה ארבע מסקנות:
לדבריו, בהינתן היכרותנו עם חולשות המין האנושי, הניסיון לגבי תקפותם של חוקי הטבע רב ומבוסס יותר מאשר אמינותם של מסַפְּרים אנושיים.
כחיזוק למסקנתו של יום והצבעתו על ניסים בדתות מתחרות, היו שהעלו את ההתגלות ההמונית של גבירתנו מפאטימה ואת התגלות מריה בזיתון שנמשכה בפומבי 3 שנים כדוגמאות לניסים שיש בהם מן הסתירה לניסי התורה, והחלשת האמינות של עדויות אנושיות, גם אם הן על אירועים פומביים ומתמשכים.
לקריאה נוספת
משה גרנות, התנ"ך - כף החובה, בהוצאת תמוז-סטימצקי 1986
רבקה גרינבוים, אל תאמינו להם, בהוצאת ירון גולן 1990
ניקי באט
ניקולאס "ניקי" באט (Nicholas "Nicky" Butt; 21 בינואר 1975) הוא כדורגלן עבר אנגלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר האחורי. באט שיחק בעברו במשך 12 עונות במנצ'סטר יונייטד, ומשנת 2004 שיחק בניוקאסל יונייטד למעט עונה אחת בה שיחק בהשאלה בברמינגהאם סיטי ואף רשם 39 הופעות במדי.
ביוגרפיה
באט החל את הקריירה שלו בנוער של קבוצת מנצ'סטר יונייטד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת, אך את פריצתו החל רק בעונת כאשר חיפה על היעדרותו של רוי קין מההרכב הקבוצה בעקבות פציעות והרחקות. בסיום העונה, עם עזיבתו של פול אינס לאינטר מילאנו, בחר בו מאמנו אלכס פרגוסון להיות יורשו של אינס במרכז המגרש, לצידו של קין.
לאחר שנתיים טובות בהן פתח בהרכב הקבוצה מספר רב של פעמים. באט תפקד כשחקן הקשוח במרכז השדה, במיוחד בעונת בה רוי קין היה פצוע בשלבים רבים. לאחר חזרתו של קין מהפציעה, והסטתו של החלוץ פול סקולס לתפקידי קישור איבד באט את מקומו בהרכב הקבוצה. ב-12 שנותיו במנצ'סטר זכה באט בשש אליפויות, שלושה גביעים וזכייה אחת בליגת האלופות, בעונת הטרבל של מנצ'סטר ב-1999
בינואר 2004 ביקש באט לעזוב את מנצ'סטר יונייטד, אך דחה הצעה לעבור ברמינגהאם סיטי בחלון ההעברות. ביולי 2004 עבר באט לניוקאסל יונייטד תמורת 2.5 מיליון ליש"ט, וחתם בקבוצה לארבע שנים כמחליפו של גארי ספיד שעבר לבולטון וונדררס.
לאחר עונת בכורה לא מוצלחת, בה גם נפצע רבות, עבר באט באוגוסט 2005 בהשאלה לעונה אחת למועדון ברמינגהאם סיטי, שם שיחק תחת הדרכתו של חברו לקבוצה לשעבר סטיב ברוס. בסיום עונת נשרה ברמינגהאם לליגת המשנה ובאט חזר לניוקאסל. בעונת נבחר באט לראשונה לשמש כקפטן הקבוצה בעקבות פציעתו של הקפטן הקבוע מייקל אואן, ובסיום אותה העונה נשר עם ניוקאסל לליגת המשנה. לאחר מעברו של אואן למנצ'סטר יונייטד בקיץ 2009, מונה באט לשמש כקפטן הקבוע של הקבוצה, אולם לאור יכולתו הטובה של אלן סמית', היה האחרון האיש שענד את הסרט ברוב המשחקים. בסיום העונה, הצליח המועדון לחזור לפרמייר ליג, ובאט הודיע על פרישתו מכדורגל.
ב-24 במאי 2011 השתתף במשחק מחווה ידידותי במדי מנצ'סטר יונייטד נגד יובנטוס באולד טראפורד, לכבוד פרישתו ממשחק פעיל של גארי נוויל, ששיחק בתור קפטן מנצ'סטר יונייטד.
זאב וולף נוסנבוים
ביוגרפיה
נולד בסטרי שבגליציה המזרחית, במחוז לבוב (כיום מערב אוקראינה) לאימו עטיל בת רבי אברהם אבלי רייצס, ולאביו ר' דוד שהיה נכדם של הרב אריה לייב הלר בעל קצות החושן והרב יום טוב ליפמן הלר בעל ה'תוספות יום טוב'. עוד מנעוריו ניכר בכישרונו ונקרא 'העילוי מסטרי'. היה מגדולי תלמידיו של הרב אריה לייבוש הורוביץ, שגם הסמיכו להוראה. הרב נוסבוים נסמך לרבנות גם על ידי המהרש"ם והרב יצחק שמלקיש בעל ה'בית יצחק'.
נשא לאשה את שרה בת הרב יוסף פנצר מחבר הספר 'פרי יוסף' וראב"ד דרוהוביטש שבמזרח גליציה, סמוך לסטרי. בתרס"ז (1907) נבחר כדיין ומורה צדק לסייע לחמיו. משנת תרע"ט (1919) שימש ראב"ד בעיר כממלא מקום חמיו. מחשובי הפוסקים בגליציה. ראש חסידי טשורטקוס בעירו, ומראשי אגודת ישראל בגליציה המזרחית. כמו כן היה חבר בוועדה הרוחנית של ישיבת חכמי לובלין.
הירצחו בשואה
רבי זאב וולף נוסנבוים ניספה בשואה עם קהילתו ומשפחתו בשנת תש”ג (1943). בספר הזיכרון לדרוהוביץ, בוריסלב והסביבה, מובא תיאורה של רבקה שפירא על מותו של הרב נוסנבוים ובני הקהילה:
משפחתו
חתנו הוא הרב שמעון גבל, מחבר הספר ‘שם משמעון – כלי הגולה’, כיהן ברבנות ברעזיב וקאטוביץ. לאחר נדודים ועינויים קשים בסיביר הגיע לבוכרה על גבול איראן. משם היגר לארה”ב וכיהן שם בקהילת 'כנסת ישראל' ברונקס. בזקנותו עלה לארץ ישראל ונהרג בתאונת דרכים בירושלים בכ”ד בניסן תשמ”ו.
הארייט ביצ'ר סטואו
הארייט ביצ'ר סטואו (באנגלית: Harriet Beecher Stowe; 14 ביוני 1811 - 1 ביולי 1896) הייתה סופרת אמריקנית, שהתפרסמה בזכות ספרה "אוהל הדוד תום".
ביוגרפיה
ביצ'ר סטואו נולדה בקונטיקט. אביה היה כומר קלוויניסטי אדוק. הרייט הייתה אחת מאחד עשר ילדים, אשר הנודע שביניהם היה הנרי וורד ביצ'ר, אחד הפעילים הבולטים לביטול העבדות. היא הייתה מורה למשך זמן מה. בגיל 21 עברה עם אביה לסינסינטי, שם היא פגשה בעבדים שחורים, ומאוחר יותר נטלה חלק בפעילות להברחת עבדים מהדרום. ב-1843 הוציאה את ספרה הראשון "המייפלאואר: רשימות, רישומים וטיפוסים מבין צאצאי החלוצים".
אוהל הדוד תום
סיפור הספר "אוהל הדוד תום" התחיל את דרכו בהמשכים בעיתון "נשיונל אירה" (National Era, "העידן הלאומי" בתרגום חופשי), שפורסם מדי שבוע החל מיוני 1851. בתחילה תוכנן להיות סיפור קצר, אך לבסוף התפרש על פני ארבעים פרקים. המו"לים היו ספקניים לגבי הדפסתו בספר, אך בסופו של דבר יצא הספר במרץ 1852, כשמונה שנים לפני פרוץ מלחמת האזרחים. לאחר שפורסם הספר אזלו עותקיו מהשוק במהירות, ובתי הדפוס עמלו על הדפסת מהדורות חדשות שלו ללא הרף. בספר מתוארים חייו וייסוריו של עבד שחור המשרת בנאמנות את בעליו, אדם טוב לב ונוח שמוקיר את נאמנותו. עקב שינוי נסיבות, העבד מועבר מיד ליד ומגיע בסופו של דבר להיות עבדו של אדון אכזר ורע לב. הוא לא מוחה ומקבל עליו את הדין למרות ההשפלות והמכות. לספר הייתה השפעה גדולה על דעת הקהל בארצות הברית נגד תופעת העבדות.
לאחר שפרסמה את הספר, יצאה סטואו למסע באירופה, שם קבלה את תשבחותיהם של מעריציה הרבים. ב-1853, בזמן שהייתה באנגליה, קבלה מהדוכסית של סאת'רלנד, הארייט סאת'רלנד-לווסון-גוור , מתנה: צמיד זהב שעשר חוליותיו עוצבו כהעתק של חוליות שרשרת של עבד. על גבי שלוש מהן היו חרוטים תאריכים חשובים במאבק העבדים לשחרור בהיסטוריה של אנגליה. בשנים מאוחרות יותר, הוסיפה סטואו לצמיד כיתובים משלה: חמישה תאריכים נוספים, החל מהצהרת האמנציפציה (1863) ועד העברת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית (1868).
בשנת 1862, בעיצומה של מלחמת האזרחים, פגש אברהם לינקולן את הסופרת, ולפי אנקדוטה מפורסמת בירך אותה בבדיחות הדעת "אז את האשה הקטנה שכתבה את הספר שהתחיל את המלחמה הגדולה". במלחמה זו נפצע קשה בנה של ביצ'ר סטואו. פציעה זו מהווה רק חלק מן הטרגדיות שפקדו את משפחתה, שכן שלושה ילדים אחרים שלה (מתוך שבעה) מתו בנסיבות טראגיות.
הספר "חלף עם הרוח" נכתב כניסיון להתווכח עם התיאורים המובאים ב"אוהל הדוד תום".
פעילויות נוספות
סטואו נחשבת לאחת ממייסדות המגזין האמריקאי The Atlantic, הפעיל עד היום, ביחד עם כותבים אמריקאים מובילים כמו ראלף וולדו אמרסון והנרי וודסוורת' לונגפלו. לפי עורך המגזין מאז 2016, ג'פרי גולדברג, סטואו הייתה האשה היחידה שהוזמנה למפגש ההקמה בחמישי למאי 1857, והיא סרבה להשתתף בסעודה משום שהגישו בה משקאות חריפים.
טייריק ג'ונס
טייריק ג'ונס (באנגלית: Tyrique Jones; נולד ב-3 במאי 1997) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בטורק טלקום.
קריירת תיכונים ומכללות
בתחילת דרכו שיחק ג'ונס פוטבול, אך בזמן שלמד בבית הספר התיכון בלומפילד הוא החל להתמקד בכדורסל. בעונתו הראשונה, הוא העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק, הוביל את קבוצתו לחצי גמר הליגה ונבחר לחמישיית הרוקי של העונה. ג'ונס שיחק באיגוד האתלטים החובבים שבניו יורק. בעונתו האחרונה, עבר ג'ונס לאקדמיית ורמונט, שם העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק. הוא הוביל את האקדמיה לגמר המחוז ונבחר לקבוצה השנייה של הליגה. ג'ונס שיחק עונה לתארים מתקדמים, כשהוא מעמיד ממוצעים של 19.8 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 2.2 חסימות, 1.5 חטיפות ו-1.7 אסיסטים למשחק. הוא הוביל את האקדמיה לאליפות הראשונה שלה אי פעם ונבחר לקבוצה הראשונה של הליגה.
ג'ונס דורג בארבעה כוכבים על יכולתו בתיכונים על פי ESPN. ב-29 ביוני 2015, התחייב ג'ונס לשחק באוניברסיטת זייביאר.
ב-10 בנובמבר 2018, קלע ג'ונס 19 נקודות והוריד שיא קריירה של 20 ריבאונדים בניצחון 85–91 על אוניברסיטת אוונסוויל. ג'ונס קלע שיא קריירה של 22 נקודות יחד עם 11 ריבאונדים בהפסד 76–78 בהארכה לאוניברסיטת טקסס באוסטין בסיבוב השני של הפלייאוף, אך החמיץ צעד וחצי בסיום אשר היה יכול להשוות את התוצאה. בעונתו השלישית העמיד ג'ונס ממוצעים של 11.3 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק. בתום העונה העמיד ג'ונס את עצמו לדראפט ה-NBA 2019, אך בסופו של דבר החליט להסיר את מועמדותו וחזר לזיביאר. ב-22 בנובמבר 2019, רשם ג'ונס סטטיסטיקה של 17 נקודות ו-11 ריבאונדים בניצחון 74–75 על אוניברסיטת קונטיקט, שם חסם את הזריקה האחרונה במשחק אשר יכלה לנצח את המשחק לקבוצה היריבה. במשחק המכללות האחרון שלו ב-12 במרץ 2020, הוא השווה את שיא הקריירה שלו עם 22 נקודות בהפסד 67–71 לאוניברסיטת דפול. בעונתו האחרונה, ג'ונס העמיד ממוצעים של 14 נקודות, 11 ריבאונדים, 1.1 חטיפות וחסימה אחת למשחק. בתום העונה נבחר ג'ונס לקבוצה השנייה של המזרח.
קריירה מקצועית
ב-21 בדצמבר 2020, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם ג'ונס בוונג'ו דונגבו פרומי מהליגה הקוריאנית.
ב-31 בדצמבר 2020, הוא חתם בהפועל תל אביב מהליגה הישראלית.
חמלה עצמית
חמלה עצמית היא רגש החמלה, המופנה כלפי העצמי. אדם יכול לחוש חמלה לאדם אחר שסובל, נכשל וחסר אונים. את אותה החמלה האדם יכול לחוש על עצמו כשהוא חווה אחד מהמצבים הללו. כריסטין נף מגדירה את החמלה העצמית כמורכבת משלושה מרכיבים עיקריים: להיות טובים לעצמנו (נדיבות עצמית), להרגיש שגם אנחנו אנושיים (ויכולים להיכשל, או לטעות), קשיבות (היכולת שלנו להכיר בחולשות ובטעויות מבלי להקטין, או להגדיל אותם).
מחקרים על חמלה עצמית
המחקר מראה כי אנשים עם חמלה עצמית נוטים להיות בריאים יותר בנפשם, מאשר אלה שאין להם חמלה עצמית. למשל, חמלה עצמית מקושרת עם שביעות רצון מהחיים, חוכמה, אושר, אופטימיות, סקרנות, קביעת מטרות, חיבור חברתי, אחריות אישית, חוסן רגשי. באותו הזמן, היא מזוהה פחות עם נטייה לביקורת עצמית, דיכאון, חרדה, מחשבות מעגליות (rumination), דיכוי מחשבתי, פרפקציוניזם, והפרעות אכילה.
פול גילברט מסביר, כי כאשר מישהו אחר מבקר אותנו אנחנו יכולים להיפגע, להעלב, לתקוף חזרה. יש לביקורת הזאת השלכה שלילית עלינו. אבל כאשר השיפוטיות היא עצמית אנחנו לא שופטים אותה בכזאת חומרה. לעיתים קרובות אנשים יותר תוקפניים כלפי עצמם מאשר לאנשים אחרים. אנשים אומרים לעצמם דברים איומים, ובטונים קיצוניים. לפעמים אפילו באופן שלא היינו פונים לאויבים שלנו. הרעיון הוא לזהות את אותם המקומות, ולעצור אותם.
המחקר גם קושר את החמלה העצמית עם מערכת הרוגע שלנו במוח (the Soothing system). מערכת הרוגע שלנו אמורה להיות בשיווי משקל עם מערכות השאפתנות (Activating), ומערכת זיהוי הסכנות (Threat-focused), אבל לעיתים קרובות היא נמצאת בפיגור מאחוריהן, כנראה מסיבות אבולוציוניות. חמלה עצמית מפעילה את מערכת הרוגע, ומרגיעה את שתי המערכות הנוספות, עד כדי מצב של חזרה לשיווי משקל.
חמלה עצמית בניגוד למצבים אחרים
חמלה עצמית שונה מרחמים עצמיים, מצב נפשי או תגובה רגשית של אדם שמאמין שהוא קורבן וחסרים לו הביטחון והיכולת כדי להתמודד עם המצב. חמלה עצמית בניגוד לרחמים עצמיים מקדמת מוטיבציה חיובית.
חמלה עצמית שונה גם מהערכה עצמית. הערכה עצמית היא כלי שפסיכולוגים מאוד קידמו במשך השנים. אך מחקרים חדשים קושרים אותה להתנהגויות ודפוסים בעייתיים. המחקרים מצביעים על תופעות כמו נרקיסיזם, ותפיסה עצמית מעוותת שתלויה במידה רבה בסביבה. תופעה נוספת היא כעס ואלימות כלפי מי שמאיים על האגו שלנו. נראה כי החמלה העצמית מציעה את אותם יתרונות לבריאות נפשית, כמו הערכה עצמית, אבל עם פחות מחסרונות אלה.
מדדים
רוב המחקר שנעשה כרגע משתמש בסט המדדים שקבעה כריסטין נף. במדד אלה נבחנים שלושת המרכיבים של חמלה מול המצב ההופכי שלהם: נדיבות עצמית אל מול ביקורת עצמית, החוויה האנושית אל מול תחושה של בידוד וקשיבות אל מול הזדהות יתר. סט מדדים זה תורגם גם לשפות אחרות והוא נמצא כמהימן ומאומת. למרות זאת, גם ביקורת על סט המדדים אפשר למצוא. בבניית המודל נף השתמשה כמעט אך ורק בסטודנטים. הדבר מעלה שאלות בנוגע לאמינותו של המחקר. ביקורת נוספת הגיעה ממחקר של אנג'ליקה לופז, שניסתה לחקות את הניסוי ללא הצלחה. לופז מציעה מודל של שני סטים שונים. היא טוענת שאי אפשר להעמיד את הביקורת העצמית כמדד מנוגד לנדיבות עצמית, וכי מדובר בשני סטים שונים לגמרי.
תרגילים
תרגילים של חמלה עצמית בדרך כלל מורכבים מכתיבה, משחק תפקידים, או התבוננות ביקורתית. הם מיועדים לטפח תחושות של נדיבות עצמית, מודעות, חוויה אנושית משותפת. תרגילים אלה הוכחו כיעילים בהגדלת החמלה העצמית, יחד עם עליה באופטימיות, קשיבות, ותחושת מסוגלות עצמית. התרגילים האלה גם הוכחו כיעילים כנגד מחשבות מעגליות. אצל אנשים עם נטייה לדיכאון, שבוע אחד של תרגול חמלה עצמית יומי גרם לירידה בדיכאון, במשך שלושה חודשים אחרי התרגול, ותחושות של אושר עד לשישה חודשים אחרי התרגול עם המשך התרגולים, וללא קשר למצב תחושות האושר לפני התרגול.
דוגמאות לתרגילים
ישנם סוגים רבים של תרגילים:
עיבוד מתכת
עיבוד מתכת (גם: חרשות מתכת) מתייחס לידע האנושי להתאמת מתכת ליצור כלים, צורות ומבנים ממתכת. תחום עיבוד המתכת כולל בתוכו מגוון רחב של טכניקות ותחומים, החל מבניית אוניות ענק וכלה בעיבוד מתכות יקרות לתכשיטים. כך שמושג זה כולל בתוכו קשת רחבה של טכנולוגיות שונות ואמצעים שונים.
תחום המטלורגיה נבנה על בסיס הניסיון האנושי שנצבר בעיבוד מתכת לאורך ההיסטוריה וכן על התאוריות המדעיות שהתפתחו לגבי מבנה החומר.
היסטוריה
לעיבוד המתכת משקל רב בהיסטוריה האנושית, כשידע זה יצר אימפריות וגרם לקריסתן, וכן היווה גורם מכריע בהתהוותן של תרבויות ולהכחדת אחרות.
הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר המצביע על שימוש ועיבוד מתכת הוא תליון נחושת בעיראק, המתוארך ל-8,700 לפנה"ס. אייזק אסימוב טען כי הזהב, על אף נדירותה, הייתה המתכת הראשונה בשימוש האדם. הסיבה לכך היא, שהזהב בצורתו הטבעית מופיעה כפיסות מתכת, בניגוד למרבית המתכות הנמצאות בטבע כעפרה. פריטי הזהב הקדומים ביותר הידועים כיום, נמצאו בבולגריה בנקרופוליס ליד וארנה, ומתאורכים לשנת 4450 לפנה"ס.
בין אבני הדרך שהובילו לשיטות עיבוד המתכת המודרניות:
עניינים שבלב
עניינים שבלב (Change of Heart) הוא רומן שנכתב על- ידי הסופרת ג'ודי פיקו. זהו ספרה ה-17 של הסופרת אשר יצא לאור בשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי דנה אלעזר הלוי ויצא לאור בהוצאת כנרת–שרף בשנת 2010.
עלילה
בתחילת הספר מתואר רצח אדם על ידי שיכור אשר משאיר מאחוריו את אשתו של הנהרג - ג'ון ואת ביתו אליזבת. בזירת המשטרה ג'ון פוגשת קצין משטרה בשם קורט נילון, אשר הופך להיות חבר קרוב ואף מתחתן עם ג'ון. שנים לאחר מכן ג'ון נכנסת להיריון והיא וקורט מתכננים לבנות תוספת לביתם. בחור צעיר בשם שיי בורן מציע לעזור בבניית התוספת ואת הרגע הזה מתארת ג'ון כתחילת הסוף.
שיי תויג כחשוד היחידי והעיקרי כאשר אליזבת וקורט נרצחים. המקרה והמשפט הפכו לסנסציה תקשורתית. המושבעים הרשיעו את שיי על שני סעיפים של רצח בכוונה ומתלבטים לגבי עונש מוות. כאשר מייקל ריט, המושבע האחרון שהתנגד למתן עונש מוות לשיי, מסכים בגלל לחצם של שאר המושבעים שיי בורן נידון למוות.
11 שנים מאוחר יותר שיי מועבר לכלא במדינת קונקרד. במהלך הלילה הראשון שלו בכלא אומר שיי לשכנו לתא, לושיוס דופרנס, שהוא מעוניין לתרום את ליבו לילדה קטנה שראה בטלוויזיה, שהיא אליזבת, ביתה של ג'ון.
ג'ון מסכימה לפגוש את שיי ושואלת אותו " למה עשית את זה", שיי עונה לה ש" יותר טוב שאליזבת מתה". ג'ון לא מסכימה לקחת את הלב של שיי. מגי עורכת דין צעירה, מתחילה לטפל בעניינים על מנת ששיי יוכל להיתלות וכך יוכל לתרום את ליבו בטענה שזו דתו. ליבו של שיי נמצא כהתאמה מושלמת לגופה של קלייר, ביתה של ג'ון. האם ג'ון תסכים לקחת את הלב?
הספר דן בעניינים אתיים כמו וויתור על נקמה במישהו שנוא למען האפשרות להציל אחר? האם להגשים את משאלתו האחרונה של אויב על מנת שהחלומות שלכם יתגשמו?
דמויות
ג'ון נילון- אמא של אליזבת וקלייר, אלמנתם של ג'אק וקורט
אליזבת נילון- ביתה הראשונה של ג'ון מנישואיה לג'אק
קורט נילון- השוטר בזמן התאונה, שלבסוף היה לבעלה השני של ג'ון
קלייר נילון- ביתם של ג'ון וקורט, הזקוקה להשתלת לב
שיי בורן- הנאשם ברצח אליזבת וקורט
מייקל רייט- היה אחד מהמושבעים במשפטו של שיי, כיום כומר
מגי בלום- עו"ד מהאגודה לזכויות האזרח
לושיוס דופרנס- חברו למפלס של שיי בורן
זכויות להט"ב באוהיו
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אוהיו שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באוהיו עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. משפחות עם הורים חד־מיניים זכאיות לאותן ההגנות והזכויות של משפחות עם הורים ממינים שונים, אך אפליה על רקע נטייה מינית אינה אסורה בכל חלקי המדינה. נישואים חד־מיניים חוקיים באוהיו משנת 2015.
בשנים האחרונות ערים רבות באוהיו (בהן קולומבוס, סינסינטי, קליבלנד, דייטון וטולידו) חוקקו תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. כמו כן, טיפולי המרה אסורים במספר ערים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
בשנת 1885 מדינת אוהיו חוקקה חוק האוסר פעילות מינית הומוסקסואלית, כחלק מחוקים האוסרים מעשי סדום. בשנת 1972 היא הפכה למדינה השמינית בארצות הברית שביטלה את האיסורים הללו. עם זאת, חוקי המדינה עדיין אסרו להביע חיבה רומנטית או התעניינות מינית באדם עם אותו המין. בשנת 1979 בית המשפט העליון של אוהיו שינה את החוק, כך שיחול רק במקרים שבהם הבעת ההתעניינות המינית נעשית באופן "מטריד" ("unwelcome"), וב־2003 האיסור בוטל לחלוטין.
נישואים חד־מיניים
ב־1 ביוני 2004 נערך משאל עם באוהיו שנועד לשנות את חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר לאישה בלבד ותאסור נישואים חד־מיניים. בוב טאפט (שכיהן כמושל אוהיו) וביל סיץ (שכיהן כנציג בבית הנבחרים של המדינה) התנגדו לתיקון החוקה בטענה שהניסוח היה מעורפל מדי. משאל העם עבר ברוב של 61%–38%, מה שגרם לשינוי של סעיף 15.11 בחוקת אוהיו ולהחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים באוהיו וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
שותפות מקומית
לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה ביוני 2015, מספר ערים, כפרים ומחוזות באוהיו חוקקו חוקים המציעים לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית, המעניקה חלק מזכויות הנישואים.
הערים המציעות לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית הן קליבלנד הייטס (משנת 2002), טולידו (משנת 2007), קליבלנד (משנת 2009), אתונה (משנת 2011), דייטון (משנת 2012), סינסינטי (משנת 2012), קולומבוס (משנת 2012), אוברלין (משנת 2012) ולייקווד (משנת 2014). בנוסף, הכפר ילו ספרינגס מציע שותפות מקומית משנת 2009. מחוז פרנקלין מציע לזוגות חד־מיניים שותפות מקומית משנת 2010, ומחוז קויאהוגה מציע זאת משנת 2012.
אימוץ והורות
להט"בים יחידים מורשים לאמץ ילדים באוהיו. בעקבות פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס ביוני 2015, זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג או לאמץ ילדים במשותף.
הגנה מפני אפליה
[[קובץ:Ohio counties cities and villages with sexual orientation and gender identity protection.svg|ממוזער|שמאל|300 פיקסלים|מחוזות, ערים וכפרים באוהיו שבהם יש תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
]] חוקי מדינת אוהיו אינם כוללים הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית, פרט לצו מנהלי מ־21 בינואר 2011 שאוסר אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים בעבודות המדינה.
שוודיה באירוויזיון 2009
שוודיה באירוויזיון 2009 השתתפה עם השיר "La Voix", בביצוע של מאלנה ארנמן. ארנמן זכתה בתחרות השירים השוודית מלודיפסטיבלן, המשמשת בתהליך הבחירה של שוודיה לאירוויזיון.
זכויות להט"ב באוהיו
הגנה מפני אפליה
עם זאת, במחוז קויאהוגה ובמחוז סאמיט אסורה אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים. בנוסף למחוזות אלה, גם בערים ובכפרים הבאים קיים איסור כזה: אוברלין, אולמסטד פולס, אוקספורד, אקרון, אתונה, באולינג גרין, בקסלי, דבלין, דייטון, דרום אוקלידס, טולידו, ילו ספרינגס, ינגסטאון, לייקווד, מזרח קליבלנד, ניוארק, סינסינטי, ספרינגפילד, קולומבוס, קושאוקטון, קליבלנד, קליבלנד הייטס, קנט וקנטון. יתר על כן, גם במחוזות המילטון, ווד, לוקאס, מונטגומרי ופרנקלין וכן בערים גאנה, המילטון ולימה ובכפר לורה ישנה הגנה מפני אפליה כזו, אך היא חלה על עובדים ברשות המקומית בלבד.
שוודיה באירוויזיון 2009
לפני האירוויזיון
"מלודיפסטיבלן 2009" התחרות לבחירת נציג שוודיה לאירוויזיון 2009 שנערך ברוסיה, התקיימה במתכונת של ארבעה חצאי גמר שבכל אחד מהם מתמודדים ארבעה הרכבים מוזיקליים בהם שני המקומות הראשונים עולים לגמר והמתמודדים שהגיעו למקומות השלישי והרביעי בכל אחד מחצאי הגמר מתמודדים ביניהם בתוכנית של "הזדמנות שנייה" בה שני המקומות הראשונים עולים לגמר, בנוסף מתמודד נוסף עולה לגמר שנבחר על ידי צוות שיפוט בינלאומי.
בגמר התחרות התמודדו 11 אמנים, האירוע נערך באריקסון גלוב והונחה על ידי פייטרה מיידה.
זכויות להט"ב באוהיו
הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית
ב־7 במרץ 2018 בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים של ארצות הברית (שתקף במדינות אוהיו, טנסי, מישיגן וקנטקי) קבע שאפליה נגד טרנסג'נדרים בשוק העבודה אסורה בהתאם לכותרת השביעית בחוק זכויות האזרח. בית המשפט קבע גם שמעסיקים אינם מורשים להפלות להט"בים מכוח חופש הדת. איימי סטפנס, אישה טרנסג'נדרית ממישיגן, החלה לעבוד בבית לוויות והציגה את עצמה כגבר. ב־2013 סטפנס סיפרה לבוס שלה שהיא טרנסג'נדרית ושהיא מתכננת לשנות את מגדרה. לאחר מכן, הבוס פיטר אותה באופן מיידי בטענה ש"שינוי מגדר מפר את רצונו של אלוהים משום שמינו של אדם הוא החלטה בלתי ניתנת לשינוי של אלוהים". בעקבות מקרה זה, בית המשפט קבע שאפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה תהיה אסורה באוהיו.
פשעי שנאה
חוק פשעי השנאה של אוהיו כולל אלימות על רקע גזע, צבע עור, דת או מוצא אתני, אך אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
חופש הביטוי
בשנת 2012 תלמיד תיכון בן 16 בשם מאבריק קאוץ' תבע את בית הספר המקומי בכפר ויינסוויל שבו למד, לאחר שנאמר לו שהוא לא יכול להגיע לבית הספר עם חולצה שכתוב עליה "ישו לא היה הומופוב". בית הספר טען שיש לו את הזכות להגביל לבוש המכיל סלוגנים מיניים, בעיקר בתקופה שבה האווירה הייתה טעונה מאוד, כדי להגן על תלמידיו ולשפר את הסביבה החינוכית. לדברי בית הספר, המנהל פעל במסגרת גבולות סמכויותיו כשביקש מהתלמיד להחליף את החולצה ולא להגיע איתה לבית הספר בעתיד. התביעה הסתיימה בהחלטה של בית משפט פדרלי בסינסינטי, שהכירה בזכותו של התלמיד קאוץ' ללבוש את החולצה בבית הספר וחייבה את מחוז בית הספר לשלם 20,000 דולר בעבור פיצויים ושכר טרחת עורכי דין.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
בעקבות החלטה של בית משפט באוהיו בשנת 1987, המדינה לא מאפשרת לאנשים שנולדו בגבולותיה לשנות את המידע על מינם בתעודת הלידה שלהם, גם אם נעשה ניתוח לשינוי מין.
עם זאת, טרנסג'נדרים מורשים לשנות את שמם ואת מגדרם החוקיים בתעודת הזהות של המדינה. כדי לעשות זאת, יש להגיש בבית המשפט הצהרה מתאימה שנחתמה על ידי רופא או פסיכולוג, המאמתת את זהותו המגדרית של מבקש השינוי.
במרץ 2018 ארבעה טרנסג'נדרים מאוהיו תבעו את מחלקת הבריאות של המדינה, בבקשה לבטל את החלטת בית המשפט משנת 1987 ולשנות את מינם בתעודת הלידה כך שיתאים לזהותם המגדרית. כשהתביעה הוגשה, אוהיו הייתה אחת משלוש המדינות היחידות בארצות הברית שלא מאפשרות לטרנסג'נדרים לשנות את תעודות הלידה שלהם.
טיפולי המרה
בפברואר 2015 הסנאטורית הדמוקרטית צ'ארלטה טאבארס הגישה הצעה לאסור טיפולי המרה עבור קטינים. עם זאת, ההצעה נזנחה ללא כל פעולה של הרשות המחוקקת.
איסורים מקומיים על טיפולי המרה
ב־9 בדצמבר 2015 מועצת העיר סינסינטי הצביעה 7–2 בעד תקנה 373, האוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים. התקנה נכנסה לתוקף ב־9 בינואר 2016. בכך סינסינטי הפכה לעיר הראשונה בארצות הברית שאסרה להשתמש בטיפולי המרה עבור קטינים להט"בים בגבולות העיר.
ב־27 במרץ 2017 מועצת העיר קולומבוס אישרה חקיקה האוסרת להשתמש בטיפולי המרה במטרה לשנות נטייה מינית או זהות מגדרית של קטינים.
העיר דייטון אוסרת לבצע טיפולי המרה עבור קטינים מיולי 2017, והעיר אתונה אוסרת זאת מאוגוסט 2017.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־61% מתושבי אוהיו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־33% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־69% מתושבי אוהיו תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־60% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־34% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
מרכז אירופה
מרכז אירופה הוא כינוי קיבוצי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בין מזרח אירופה למערב אירופה. במהלך המלחמה הקרה, שחילקה את אירופה למזרח ולמערב, חולק מרכז אירופה לשני צידי מסך הברזל.
מדינות מרכז אירופה הן:
סה"כ מספר התושבים במדינות מרכז אירופה הוא כ-160 מיליון איש. השטח של האזור הוא למעלה ממיליון קמ"ר.
ויליאם ג'נינגס ברייאן
ויליאם ג'נינגס ברייאן (באנגלית: William Jennings Bryan; 19 במרץ 1860 - 26 ביולי 1925) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא היה מנהיג האגף הליברלי של המפלגה הדמוקרטית, והתמודד מטעמה במירוץ לנשיאות ארצות הברית שלוש פעמים (ב-1896, 1900 ו-1908). הוא ייצג את מדינת נברסקה בקונגרס של ארצות הברית ושירת בתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא וודרו וילסון בשנים 1913–1916.
ברייאן השתייך לזרם הפרסביטריאניזם בנצרות והיה נוצרי אדוק, תומך בדמוקרטיה עממית, יריב של תומכי תקן הזהב, הבנקים ותאגידי מסילות הרכבת, מנהיג תנועת הכסף החופשי, פעיל שלום, תומך בחוק היובש, ומתנגד לדרוויניזם מסיבות דתיות. באמצעות קולו העמוק וסיוריו ברחבי המדינה, הוא נודע בתור אחד מהנואמים המבריקים ביותר של אותה תקופה. בשל אמונתו בטובם ובצדקתם של האנשים הפשוטים, הוא כונה "פשוט העם הגדול".
בבחירות הצמודות של 1896 ו-1900 הוא נוצח בידי ויליאם מקינלי, אולם שמר על שליטה במפלגה הדמוקרטית. כשהוא נואם מעל 500 נאומים ב-1896, ברייאן ביסס את המנהג של מועמדים לנשיאות לנאום ברחבי המדינה, בתקופה שבה מועמדים אחרים נשארו בביתם. בשלוש התמודדויותיו לנשיאות, הוא קידם את מדיניות הכסף החופשי ב-1896, התנגדות לאימפריאליזם ב-1900 וחיסול מונופולים ב-1908, כשהוא קורא לדמוקרטים להילחם נגד התאגידים והבנקים ולאמץ את הרפובליקניזם. הנשיא וילסון מינה אותו להיות מזכיר המדינה ב-1913, אולם מדיניותו של וילסון כלפי גרמניה לאחר הטבעת ה"לוסיטניה" ב-1915 גרמה לו להתפטר במחאה. ב-1920 הוא היה מבין התומכים הגדולים ביותר של התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית, ותקף את הדרוויניזם ואת תורת האבולוציה, במיוחד במשפט הקופים ב-1925. חמישה ימים לאחר שזכה במשפט, ברייאן מת בשנתו.
רקע וקריירה מוקדמת
ויליאם ג'נינגס ברייאן נולד באילינוי, לסילאס לייארד ברייאן ולמריה אליזבת' ג'נינגס ברייאן. אמו של ברייאן הייתה ממוצא אנגלי. אמו הצטרפה לכנסייה הבפטיסטית, כך שברייאן נכח בכנסייה המתודיסטית בבקרי ראשון ובכנסייה הבפטיסטית בצהריים. בגיל 14, הצטרף לפרסביטריאניזם. אביו, סילאס, היה ממוצא סקוטי-אירי, והיה מתומכי הגישה הדמוקרטית של אנדרו ג'קסון. סילאס נבחר לסנאט של אילינוי, אולם ב-1860 לא הצליח להיבחר שוב.
עד לגיל 10, ברייאן חונך בביתו, ומצא בתנ"ך תמיכה בהתנגדות להימורים ולאלכוהול. ב-1874, נשלח לג'קסונוויל כדי ללמוד. לאחר סיום לימודיו, למד משפטים בשיקגו. לקראת סיום התואר שלו, פגש את מרי אליזבת' ביירד, איתה התחתן ב-1884. לאחר שנהיה עורך דין, עבר ללינקולן, נברסקה. ב-1890, לאחר ניצחון הדמוקרטים בבחירות לקונגרס, נבחר לקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, ונבחר לכהונה נוספת ב-1892. ב-1894, ניסה לרוץ לסנאט, אולם הפסיד.
בחירות ראשונות ב-1896
לברייאן היה כישרון בנאום. בעקבות נאומים ופגישות שערך, נוסדה ליגת הכסף הלאומית. מטרתה של הליגה הייתה להצמיד את הדולר גם למתכת הכסף, על מנת לאפשר הדפסה של יותר דולרים. באותה תקופה, חוואים רבים תמכו בהעלאת כמות הכסף על מנת שיוכלו לקבל מחירים גבוהים יותר עבור התוצרת שלהם, בניגוד לבנקאים שפחדו מאינפלציה. תומכי הכסף החופשי הצליחו להשתלט על כמה סניפים מקומיים של המפלגה הדמוקרטית.