cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גורי (עיר)
גאוגרפיה
גורי ממוקמת כ-76 ק"מ מערבית לבירה טביליסי בנקודת המפגש בין נהר הליאחווי הגדול ונהר הקורה, 588 מטר מעל פני הים. האקלים בעיר משתנה בין חום מתון (ערבה) לבין לחות מתונה. הקיץ בגורי הוא חם בדרך כלל עם טמפרטורה ממוצעת של 10.9 מעלות צלזיוס. בינואר נרשמות הטמפרטורות הקרות ביותר (1.2°C-) והטמפרטורות החמות ביותר נמדדות באוגוסט (22.5°C). המשקעים הרבים יותר יורדים במאי (76 מ"מ) והמעטים ביותר יורדים באוגוסט (34 מ"מ) וכן בינואר (30 מ"מ).
היסטוריה
המקום שבו שוכנת גורי היה מאוכלס החל מתקופת הברונזה. על פי מקורות גאורגיים מימי הביניים, נוסדה העיר על ידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת (1089-1125), שיישב אותה בפליטים מארמניה. יחד עם זאת נראה כי מצודת גורי התקיימה כבר במאה ה-7. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיום קהילה אורבנית בתקופת יוון הקלאסית.
במאה ה-13, בשנים 1293–1299, הייתה גורי תחת שליטה של שבטים אלאנים, שנמלטו למולדתם בצפון הקווקז עם תחילת הפלישה המונגולית לגאורגיה. בשנת 1320 שיקם המלך גיאורגי החמישי, ודחף את האלאנים בחזרה לאדמותיהם.
עם התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת הפכה גורי למטרה של הפולשים כיוון שאסטרטגית היא יושבת על הצטלבות דרכים מרכזית, והשליטה בעיר התחלפה מספר פעמים. במהלך אחת מהפלישות הטימוריות לגאורגיה נמלט המלך גיאורגי השביעי מטביליסי והתבצר בגורי. הוא הצליח להימלט מהמצור שהטיל על העיר טימור לנג בניסיונו ללכוד את המלך. אולם העיר לא נמלטה מגורלה ונבזזה מספר פעמים במהלך הפלישות.
בשנת 1477 נכבשה על ידי אוזו חסן (اوزون حسن) (1423-1478), סולטאן מאק קויונלו. לאחר מכן, באמצע המאה ה-16, הייתה בשליטת השאח הפרסי, תהמספ הראשון (شاه طهماسب یکم), מהאימפריה הספווית. בסוף אותה מאה עברה השליטה על גורי לידי העות'מאנים, והפכה למוצב חוץ ראשי של העות'מאנים בגאורגיה עד שבשנת 1599, לאחר מאבק עיקש, כבשו את העיר הגאורגים, תחת שליטת סימון הראשון, מלך ממלכת כארתלי.
לאחר כיבוש העיר בשנת 1801 בידי האימפריה הרוסית, נכללה גורי בפלך טביליסי. אוכלוסיית העיר ושטחה גדלו. אולם, בתקופת שלטון הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, הרסה רעידת אדמה את העיר. מאוחר יותר, בתקופת השלטון הסובייטי, הפכה העיר למרכז תעשייתי חשוב. עם סיום השלטון הסובייטי סבלה העיר מהתמוטטות כלכלית ומהגירה שלילית. גורי ממוקמת בקרבת אזור הסכסוך האוסטי-גאורגי, ומקושרת לבירת הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה, צחינוואלי, במסילת ברזל שאינה פעילה מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בתחילת המאה ה-21 הגדילה גאורגיה את ההשקעה בתעשיות שבסביבת העיר. בית החולים המרכזי של צבא גאורגיה הועבר מטביליסי לגורי, ובאוקטובר 2006 חודש בית החולים ושודרג. ב-18 בינואר 2008 נחנך בגורי בסיס בסטנדרטים של נאט"ו, השני מסוגו בגאורגיה. הבסיס מכיל את חטיבת החי"ר ה-1 של כוחות היבשה הגאורגיים.
ב-7 באוגוסט 2008 פתחה גאורגיה במבצע לכיבוש צחינוואלי, בירת המחוז הבדלני של דרום אוסטיה. בתגובה פלשה רוסיה לגאורגיה, כבשה את צחינוואלי ולאחר מכן, לאחר הפגזות כבדות, כבשה את העיר גורי ב-11 באוגוסט. כוחות צבא רוסיה שהו בעיר עד ה-22 באוגוסט.
מוזיאון סטלין
המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין נולד בעיר ב-1878 וחי בה עד 1883. בשנת 1957 הוקם מוזיאון לתהילתו הצבאית, בסמוך לבית הלבנים הצנוע שבו גדל ועדיין נמצא שם כמוקד תיירות שאליו לא מתאפשרת כניסת מבקרים. המוזיאון מתעד את חיי סטלין מיום לידתו בגורי ועד למותו במוסקבה. אלה מתועדים בכתבי עיתונות, בעיקר תצלומים. המוזיאון כולל בין היתר את חפציו האישיים, מכתבים ששלח ומתנות שקיבל משליטי מדינות שונות. בחצר המוזיאון קרון הרכבת בו ערך את כל מסעותיו ברחבי ברית המועצות, ובו גם נסע כדי לקבל בפוטסדאם את כניעת גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה.
הפסל האחרון של סטלין באזור ברית המועצות לשעבר היה הפסל שנמצא ברחבת העיר, מול בניין העירייה, עד יוני 2010, אז הורד. במקומו צפויה להיבנות אנדרטה לזכר ההרוגים והנעדרים במלחמה בדרום אוסטיה.
יהודי גורי
בימי מלחמת העולם השנייה התארגנה בעיר קהילה שנרשמה כחוק בשנת 1946 ולרשותה עמד מבנה של בית כנסת ברחוב צ'לוסקיצנב 16, שהיה פתוח עד לראשית 1953 לפחות. הרב הראשי באותן השנים היה הרב מרדכי דברשוילי. היה בין האנשים שעזרו לעליית יהודי גיאורגיה ארצה ביחד עם הרב רפאל אלאשוילי.
ספורט
בעיר יש מספר מתקני ספורט, ביניהם כמה אצטדיונים, בריכת שחייה אולימפית ומספר מגרשי טניס. ענפי הספורט הפופולריים ביותר בגורי הם כדורגל, כדורסל והיאבקות, והעיר היא ביתם של מספר קבוצות ספורט מצליחות. קבוצת הכדורגל של העיר נקראת דילה גורי ומשחקת באומגלסי ליגה, הליגה העליונה של הכדורגל הגיאורגי. לעיר יש גם מסורת חזקה של היאבקות, כאשר מתאבקים מצליחים רבים מגיעים מגורי.
הארי מלינג
הארי אדוורד מלינג (באנגלית: Harry Edward Melling; נולד ב-13 במרץ 1989) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של דאדלי דרסלי בסדרת סרטי הארי פוטר, המבוססת על רומני הפנטזיה באותו שם מאת ג'יי קיי רולינג.
ראשית חייו
מלינג נולד בלונדון. סבו מצד אמו היה השחקן פטריק טרוטון, הידוע בעיקר בתפקידו בתור הדוקטור השני בסדרת "דוקטור הו". הוא גם האחיין של השחקנים דייוויד טרוטון ומייקל טרוטון ובן דודם הראשון ג'ים טרוטון והשחקן סם טרוטון. מלינג למד בבית הספר היסודי של סנט פול, בבית הספר הנדון ובבית הספר מיל היל. הוא היה חבר בתיאטרון הנוער הלאומי. הוא התאמן באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
קריירה
בקריירה המוקדמת שלו הופיע מלינג בהפקות תיאטרון שונות כמו "המלך ג'ון", "אנטיגונה" ו"פלנטי". הוא הופיע בחמישה סרטי הארי פוטר, כבן דודו המפונק של הארי פוטר, דאדלי דרסלי. בשנת 2009, הוא כיכב ב"אמא קוראז' וילדיה" בתיאטרון המלכותי הלאומי והופיע ב"צל הקוסם", פרק בסדרת הטלוויזיה של רשת BBC "מרלין", בו שיחק את וורלוק הצעיר בשם ג'ילי שמתכוון להשתמש בקסמים כדי לעזור לו לזכות בטורניר האגדי של קמלוט. הוא גילם גם את רוברט בראון בסדרת הטלוויזיה "פשוט ויליאם".
באוקטובר 2009 פורסם שמלינג איבד כל כך הרבה ממשקלו מאז הופעתו האחרונה בסרטי הארי פוטר, שכעת הוא "לא ניתן לזיהוי". דמותו של דאדלי דרסלי כמעט לוהקה מחדש עבור "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1", אך מלינג נשאר בתפקידו ולבש חליפת השמנה. הוא הגיב בחיוב על השינוי, "אני יכול עכשיו לנער את העניין של שחקן-ילד, כמו השומן ולהתחיל קריירה חדשה, כי אף אחד לא רואה אותי כדאדלי".
בשנת 2018 מלינג גילם לצד הרייט סימס וליאם ניסן בסרטם של האחים כהן "הבלדה על באסטר סקראגס". תפקידו בסרט זה זיכה אותו בשבחים רבים. בשנת 2020 גילם את דמות הנבל הראשי בסרט מבית נטפליקס "משמר האלמוות" ואת דמותו של רוי לאפרטי בסרט "תמיד השטן", לצדם של טום הולנד, סבסטיאן סטן, היילי בנט, רוברט פטינסון וג'ייסון קלארק.
ג'יבריל סיסה
ג'יבריל סיסה (צרפתית: Djibril Cissé; נולד ב-12 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק כחלוץ בקבוצות רבות ובנבחרת צרפת.
קריירה
ליברפול שילמה עבורו סכום חסר תקדים של 14.5 מיליון לירות שטרלינג ביולי 2004. לפני כן שיחק באוסר הצרפתית. באוקטובר 2004 מעד במגרש ושבר את רגלו. הוא חזר לשחק באפריל 2005.
סיסה שבר את רגלו הימנית שנית ביוני 2006 במשחק ההכנה למונדיאל של נבחרת צרפת נגד נבחרת סין. בגלל פציעה זו החמיץ את השתתפותה של הנבחרת בגמר המונדיאל.
בשנת 2006 עזב את ליברפול ועבר למרסיי, אך בשנת 2008 הושאל לסנדרלנד. ב-26 ביוני 2009 חתם בפנאתינאיקוס.
בתחילת יוני 2010 נכלל בסגל הסופי של נבחרת צרפת למונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה. ב-31 בינואר 2012 חתם סיסה בקווינס פארק ריינג'רס. סיסה חתם במועדון האנגלי לכשנתיים וחצי. ב-20 בינואר 2013 הושאל סיסה לקבוצת אל-גארפה הקטרית.
ב-3 ביולי 2013 חתם סיסה בקובאן קרסנודאר לשנה עם אופציה לשנה נוספת, ב-1 בינואר 2014 עבר לספורטינג קלוב דה בסטיה לשנה וחצי.
ביוני 2015 חתם ל-5 משחקים בקבוצה מראוניון. באוקטובר 2015 הודיע השחקן על פרישה ממשחק פעיל.
אנטכינוס
אַנטֶכִינוּס (שם מדעי: Antechinus, מילולית: "קיפוד נמלים") הוא סוג של טורף כיס קטן דמוי עכבר ממשפחת נמיות הכיס הכולל 16 מינים; רובם נמצאים בדרומה, צפונה ומזרחה של יבשת אוסטרליה ומיעוטם באיים טסמניה וגינאה החדשה. אף שהסוג היה מוכר למדע כבר ב-1841, כמחצית מהמינים בו התגלו רק בשלהי המאה ה-20 או במהלך המאה ה-21. האנטכינוס נודע בסגנון הרבייה התובעני ובאורך ההזדווגות שלו, ובכך שרוב אוכלוסיית הזכרים שלו מתה מיד לאחר עונת הרבייה הראשונה.
מאפיינים
האנטכינוס דומה במבט שטחי לעכבר, אולם יש ביניהם הבדלים רבים: האנטכינוס גוצי ושעיר יותר ובעל פרווה זיפית, קוצנית ומחוספסת, יש לו ראש מחודד יותר, אוזניים גדולות וכפות רגליים רחבות במיוחד; מערכת השיניים שלו אינה דומה לאלה של מכרסמים אלא לאלה של טורפים רגילים. בהתאם לכך, הוא אינו מכרסם כל הנקרה בדרכו אלא ניזון מרמשים שונים כדוגמת חרקים, עכבישאים, תולעים, ולטאות קטנות. הדו-צורתיות הזוויגית ניכרת היטב אצל מרבית המינים בסוג, כאשר הזכרים גדולים מהנקבות הן במשקל והן בגודל. טווח הגודל של מיני האנטכינוס נע בין אורך של 120 מילימטר ומשקל של 170 גרם אצל המין הגדול ביותר לאורך של 80 מילימטר ולמשקל של 16 גרם אצל המין הקטן ביותר. צבע הפרווה של מיני האנטכינוס נע בין חום לאפרפר ומשתנה בין המינים.
כל האנטכינוסים הם מינים טרופיים החיים ביערות גשם, יערות נשירים, ביצות, סוואנות גשומות ובתי גידול לחים אחרים. אף שרובם טפסנים מעולים, הם מתחלקים לכאלו הפעילים קרקעית ולכאלו הפעילים יותר על העצים. לכל המינים יש טפרים חזקים המאפשרים להם לחפור על מנת למצוא רמשים, והם מהירי תנועה ובעלי יכולת קפיצה טובה. מרביתם נוהגים לקנן בעצים חלולים ובנקיקי סלע המשמשים להם כמסתור. האנטכינוסים הם יונקים ביישניים פעילי לילה, להוציא עונת הרבייה שאז הם הופכים לחסרי מנוחה ופחות נרתעים מהסביבה ונראים בכל שעות היום.
רבייה ומחזור חיים
עונת הרבייה של מיני האנטכינוס נופלת לרוב בחורף בין אוגוסט לספטמבר, ואז הם נכנסים לתקופה של כשלושה שבועות שבהם כל שגרת יומם סובבת סביב ההזדווגות; במהלך התקופה זאת הזכרים הופכים לאגרסיביים במיוחד, והם תרים באובססיביות אחר נקבות או נלחמים עם זכרים אחרים. האנטכינוס ידוע בתור אחד היונקים עם זמן ההזדווגות הארוך ביותר אשר נמשך בין 6 ל-14 שעות, ובלוטת יותרת המוח שלו מפרישה בהתאם לכך רמות גבוהות במיוחד של טסטוסטרון. הזכרים מזדווגים במהלך העונה הקצרה עם מספר נקבות, ולאחר מכן מתים כולם. מעבר ללחץ ולתשישות הנגרמים כתוצאה מהתוקפנות בין הזכרים, המוות שלהם נובע בעיקר מהסיבה הבאה: המתח הרב שבו הזכר שרוי כתוצאה מסגנון הרבייה התובעני, מוביל לייצור מואץ של ההורמון קורטיזול מעבר לרמה הסבירה, אשר מאט את קצב חילוף החומרים ומאפשר לזכר להתעסק אך ורק סביב ההזדווגות; בסופו של דבר, הרמות הגבוהות של הקורטיזול מובילות למצב של דיכוי מערכת החיסון של האנטכינוס החלש ממילא בתום העונה ולמותו.
הנקבות מסוגלות לאחסן זרע במשך 3 ימים בשחלות, והן אינן מבייצות עד תום עונת הרבייה; כתוצאה מכך, לשגר וולדות אחד יש מספר אבות. מספר הפטמות משתנה בין 4 ל-10, וגודל ההמלטה משתנה בהתאם. כחודש לאחר ההזדווגות, הנקבה יולדת 7–10 וולדות זעירים במשקל 4 גרם - מהקטנים שבכיסאים. הם נישאים בכיס דמוי שקיק פתוח הדבוק בפטמות האם, ואשר נגרר על האדמה בעת הליכתה. הוולדות שוהים בכיס 5–8 שבועות (משתנה בין המינים), ולאחר מכן, הם הופכים למעמסה על האם עקב גודלם המקשה על תנועתה. האם מעבירה אותם לקן העשוי מחומרים יבשים, ובו הם שוהים פרק זמן נוסף הנע בין 6 ל-8 שבועות. הם נגמלים לאחר 6 חודשים, ומתלווים לאם במשך חודשי הקיץ, במהלכם הם צוברים במהירות משקל רב. לקראת החורף הם מתחילים להתבודד זה מזה עד שנפרדים לדרכם. בוא החורף מסמל את תחילת עונת הרבייה בה הזכרים יסיימו את חייהם. הנקבות עשויות לחיות עד 3 שנים, אך כתוצאה מהלחץ סביב עונת הרבייה, הן לרוב מתות לאחר שסיימו לגדל שגר אחד בלבד.
לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית
לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (באנגלית: Bureau of Land Management, בראשי תיבות BLM) היא סוכנות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בתוך מחלקת הפנים של ארצות הברית שתפקידה לנהל את יותר מ-1,001,000 קילומטרים רבועים של אדמות ציבור בארצות הברית המהוות כשמינית משטח הקרקעות של המדינה. הנשיא הארי טרומן הקים את הלשכה ב-1946 באמצעות איחוד של שתי סוכנויות: משרד הקרקעות הכללי (General Land Office) ושירות המרעה (Grazing Service). הסוכנות מנהלת כמעט 2,800,000 קילומטרים רבועים של זכויות מינרלים מתחת לקרקע של קרקעות השייכות לממשל פדרלי, למדינות ארצות הברית או לגורמים פרטיים שהופרדו מזכויותיהם שעל פני השטח על סמך חוק הנחלה של 1862 (Homestead Act of 1862). מרבית אדמות הציבור המנוהלות על ידי הלשכה ממוקמות ב-12 המדינות המערביות הבאות: אלסקה, אריזונה, קליפורניה, קולורדו, איידהו, מונטנה, נבדה, ניו מקסיקו, אורגון, יוטה, וושינגטון וויומינג.
היסטוריה
השורשים של הלשכה מתחילים בחקיקת פקודת הקרקעות של 1785 (Land Ordinance of 1785) ותקנות צפון-מערב משנת 1787. חוקים אלו היוו בסיס למדידת קרקעות ולהתיישבות של האדמות ששלוש עשרה המושבות המקוריות של ארצות הברית העבירו לממשל הפדרלי לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ככל שנרכשו קרקעות נוספות על ידי ארצות הברית מספרד, צרפת ומדינות אחרות, הורה הקונגרס של ארצות הברית לבדוק, למדוד ולהכין אותן להתיישבות. במהלך מלחמת העצמאות הובטחו קרקעות שהיו שלל המלחמה לחיילים שנלחמו למען המושבות. במסגרת חוזה פריז שנחתם ב-1783, אחרי המלחמה, על ידי ארצות הברית, אנגליה, צרפת וספרד הועברה שטחים לבעלותה של ארצות הברית. בשנות ה-80 של המאה ה-18 ויתרו מדינות אחרות על התביעות שלהם לשטחים באוהיו של ימינו. בשלב זה ארצות הברית הייתה זקוקה להכנסות על מנת לתפקד. אדמות נמכרו משום כך על מנת שהממשלה תשרוד. על מנת למכור את האדמות היה צורך לבצע מדידות. פקודת הקרקעות של 1785 הורתה לגאוגרף לפקח על עבודה זו שבוצעה בידי קבוצה של מודדים. השנים הראשונות של המדידות הושלמו באמצעות ניסוי וטעיה. אחרי שנמדדה טריטוריית אוהיו התפתחה שיטת מדידה מודרנית של מדידות שטחים. ב-1812 הקים הקונגרס את משרד הקרקעות הכללי כחלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית לפקח על חלוקת אדמות פדרליות אלו. בהגיע השנים הראשונות של המאה ה-19 הושלמו כל ההבטחות לקרקעות כשלל מלחמה.
במהלך השנים נחקקו חוקי שלל ונחלה אחרים במטרה לחלק אדמות פדרליות. היו קיימים כמה סוגים של חלוקת קרקעות. אלו כללו קרקעות בתשלום, באשראי, נחלות, שטחים לילידים, מחנות צבא, אישורים לכרייה, תביעות לקרקע פרטית, מסילות ברזל ואתרי עיירות וחלקות עירוניות. מערכת של משרדי קרקעות מקומיים התפרשה בכל הטריטוריות, שחילקו אדמות שנמדדו באמצעות המשרד של המודד הכללי של הטריטוריה הספציפית. דפוס פעולה זה התפרש בהדרגה לרוחב כל ארצות הברית. מאז בוטלו או הוחלפו החוקים שהניעו מערכת זו, למעט חוק הכרייה הכללי (General Mining Law) של 1872 וחוק אדמת המדבר (Desert Land Act) של 1877.
בתחילה המאה ה-20 נקט הקונגרס בצעדים נוספים לקראת הכרה בשווי הנכסים על קרקעות ציבוריות והורה לרשות המבצעת לנהל את הפעילות על יתרת הקרקעות הציבוריות. חוק חכירת המינרלים (Mineral Leasing Act) של 1920 אפשר חכירה, חיפושים וייצור של מחצבים, כדוגמת פחם, נפט, גז ונתרן על אדמות הציבור. חוק המרעה של טיילור (Taylor Grazing Act) מ-1934 הקים את שירות המרעה (Grazing Service) במטרה לנהל את אדמות המרעה הציבוריות באמצעות מועצות מייעצות שקבעו את התשלומים בגין המרעה. חוק השבת אדמות הרכבת של אורגון וקליפורניה מ-1937 חייב ניהול תשואה בר קיימא של יערות במערב אורגון.
ב-1946 מוזג שירות המרעה עם משרד הקרקעות הכללי על מנת ליצור את לשכת ניהול הקרקעות בתוך מחלקת הפנים של ארצות הברית. לסוכנות חדשה זו נדרשו כמה שנים להשתלב ולהתארגן. בסופו של דבר, התמקדה הלשכה פחות בחלוקת קרקעות ויותר בניהול ובשימור ארוכי טווח של הקרקעות. המבנה הנוכחי של הסוכנות הושג באמצעות איחוד משרדים במדינות המערביות ויצירת משרד מקביל לקרקעות הן ממזרח והן ממערב ולאורך נהר המיסיסיפי. בפועל התמקדה הלשכה בפעילויות במדינות המערביות, שכן מרבית מפעלי הכרייה, מכירות הקרקעות והקרקעות בבעלות פדרלית שוכנים ממערב למיסיסיפי.
כוח האדם המקומי של לשכת הקרקעות נטה בדרך כלל כלפי אינטרסים מקומיים בעוד שמנהלת הלשכה בוושינגטון פעלה על פי הדרכה נשיאותית. באמצעות חוק הניהול ומדיניות הקרקעות הפדרליות (Federal Land Policy and Management Act) של 1976 יצר הקונגרס הצהרת ייעוד מאוחדת יותר והכיר בערך של יתרת הקרקעות הציבוריות באמצעות הכרזה כי קרקעות אלו יישארו בבעלות ציבורית. החוק הורה שקרקעות אלו ינוהלו מתוך נקודת מבט של "שימושים מרובים" המוגדר כ"ניהול של קרקעות ציבור וערכי המשאבים השונים שלהן כך שהם ינוצלו בשילוב שיענה בצורה המיטבית על הצרכים הנוכחיים והעתידיים של העם האמריקאי".
מערכת שימור הנוף הלאומית
מערכת שימור הנוף הלאומית (National Landscape Conservation System), הקרויה מ-2009 "אדמות השימור הלאומיות" (National Conservation Lands), הוקמה בשנת 2000 ומפוקחת על ידי הלשכה. אדמות מערכת שימור הנוף הלאומית מהוות רק 12% מהקרקעות המנוהלת על ידי הלשכה. הקונגרס חוקק את פרק II של החוק הכולל של ניהול אדמות הציבור (Omnibus Public Land Management Act) מ-2009 (חוק ציבורי מספר 11–111), על מנת להפוך את המערכת לחלק קבוע של מערכת ההגנה על אדמות הציבור בארצות הברית. בעקבות ייעוד אזורים אלו לשימור הורה החוק ללשכה להבטיח שמקומות אלו מוגנים עבור דורות עתידיים, בדומה לפארקים הלאומיים ומקלטי חיות הבר.
מקור: סטטיסטיקות ומשאבים של לשכת ניהול הקרקעות
אכיפת החוק על אדמות הלשכה
לשכת הקרקעות של ארצות הברית מתפקדת כסוכנות אכיפת חוק פדרלית באמצעות משרד אכיפת החוק והביטחון (Office of Law Enforcement & Security) שלה. שומרי הפארק (park ranger) והסוכנים המיוחדים (special agents) של הלשכה מקבלים את הכשרתם במרכזי ההכשרה הפדרליים (Federal Law Enforcement Training Centers). במסגרת זו יש 300 עובדים במשרה מלאה.
שומרים במדים אוכפים את החוקים והתקנות שנקבעו לגבי הקרקעות והמשאבים של הלשכה. כחלק ממשימה זו נושאים שומרי הפארק נשק חם, ציוד הגנה, מבצעים מאסרים, מפעילים צווי חיפוש, ממלאים דוחות ומעידים בבתי המשפט. הם שואפים להקים נוכחות קבועה ומתמשכת בשטח נרחב של קרקעות ציבוריות, כבישים ומקומות נופש. הם מתמקדים בהגנה על משאבים טבעיים ותרבותיים, על עובדים אחרים של הלשכה ועל תיירים. בהתחשב באתרים הרבים של הקרקעות הציבוריות של הלשכה, משתמשים שומרים אלו בכלבים, מסוקים, אופנועי שלג, אופני הרים וסירות על מנת למלא את חובתם.
בניגוד להם הסוכנים המיוחדים של הלשכה פועלים כבלשים חוקרים המתכננים ומבצעים חקירות הנוגעות להפרות אפשריות של החוקים הפליליים והמנהליים של הלשכה וחוקים אחרים במסגרת ספר החוקים של ארצות הברית. סוכנים מיוחדים הם שוטרים בבגדים אזרחיים הנושאים כלי נשק חבויים, וציוד הגנה אחר, מבצעים מאסרים, מנהלים חקירות פליליות מיוחדות, מכינים תיקי חקירה לתובעים מקומיים ומכינים דוחות חקירה. חוקרים פליליים עורכים לעיתים חקירות פנים וחקירות של תביעה אזרחית.
תוכנית סוסי וחמורי הבר
לשכת ניהול הקרקעות מנהלת את עדרי סוסי וחמורי הפרא על קרקעות ציבור בעשר ממדינות מערב ארצות הברית. אף שהם פראיים הסוכנות מחויבת להגן עליהם על בסיס "חוק הסוסים והחמורים הפראיים" (Wild and Free-Roaming Horses and Burros Act) מ-1971. אוכלוסיית הסוסים גדלה באופן משמעותי מכיוון שלסוסים יש מעט טורפים טבעיים. החוק כפי שנחקק מאפשר תנאים לסילוק בעלי חיים עודפים. הרג של בעלי חיים צולעים, זקנים וחולים, אימוץ של גורמים פרטיים ואפילו הרג של חיות בריאות אם ניהול המרעה מחייב זאת. בפועל כמעט שמעולם לא הרגו סוסים בריאים או חולים. בעקבות "חוק שיפור אדמות המרעה הציבוריות" של 1978 הקימה הלשכה 179 "אזורי ניהול עדרים" (herd management areas) על שטח של 128,000 קילומטרים רבועים שבהם יכולים להיות סוסי פרא על אדמות פדרליות.
ב-1973 התחילה הלשכה במיזם ב"רכס סוסי הפרא בהרי פריור" (Pryor Mountains Wild Horse Range) הידוע בשם "יוזמת אמץ סוס". התוכנית ניצלה סעיפים ב"חוק הסוסים והחמורים הפראיים" המאפשרים לאנשים פרטיים "מוסמכים" ל"אמץ" כמה סוסים שירצו אם יוכלו להראות שהם יכולים להעניק טיפול מספק לבעלי החיים. בשעתו, הבעלות על הסוסים נשארה באורח קבע בידי הממשלה הפדרלית. מיזם הפיילוט היה כה מוצלח שהלשכה אפשרה לו להתפשט בכל רחבי המדינה ב-1976. תוכנית "אמץ סוס" הפכה במהירות לשיטה העיקרית של סילוק סוסי בר עודפים מאדמות הלשכה לנוכח היעדר שיטות מעשיות אחרות. הלשכה גם השתמשה בכמויות מוגבלות של אמצעי מניעה בעדרים, בדמות חיסונים ב-PZP. התומכים אומרים שהשימוש הנוסף בחיסונים אלו יסייעו לצמצם את מספר הסוסים העודפים בניהול הלשכה.
למרות ההצלחות הראשוניות של תוכנית האימוץ נאבקה הלשכה לשמר רמות רצויות של מספר סוסים, שכן בלי טורפים טבעיים, יכול מספר הסוסים להכפיל את עצמו כל ארבע שנים. נכון ל-2014, היו יותר מ-49,000 סוסים וחמורי פרא באדמות הלשכה, הרבה מעבר לשיעור "רמת הניהול הרצויה" של הלשכה בכמעט 22,500.
הלשכה לניהול הקרקעות מפעילה מספר תוכניות והקימה שותפויות כחלק מתוכנית הניהול שלהם לשימור סוסים וחמורי פרא בארצות הברית. יש כמה עדרים של סוסים וחומרים הרועים באופן חופשי על שטח של 108,000 קילומטרים רבועים בעשר מדינות במערב ארצות הברית. הכרחי להבטיח איזון השומר על ניהול העדרים בקרקעות ועל אוכלוסיית בעלי החיים בריאה. השותפויות עם ארגונים אחרים, כדוגמת "קרן מורשת המוסטנג" (Mustang Heritage Foundation), מסייעות באימוץ כמו גם בחינוך והעלאת מודעות לגבי סוסי וחמורי פרא.
אנרגיה מתחדשת
ב-2009 פתחה הלשכה לניהול הקרקעות משרדי תיאום של אנרגיה מתחדשת במטרה לאשר ולפקח על מיזמים של אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית, ביומסה ואנרגיה גאותרמית באדמות הלשכה. המשרדים שוכנים בארבע מדינות שבהן הראו חברות אנרגיה את העניין הגדול ביותר בפיתוח אנרגיה מתחדשת: אריזונה, קליפורניה, נבדה וויומינג.
צ'אנגן CM8
צ'אנגן CM8 הוא מיניוואן קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile אשר יוצר בין השנים 2004–2015.
הירוקי איטו
הירוקי איטו (ביפנית: 伊藤 洋輝; נולד ב-12 במאי 1999 בהממאצו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שטוטגרט מהבונדסליגה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
איטו גדל במחלקת הנוער של ג'ובילו איוואטה. הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, רובן במסגרת ליגת המשנה היפנית, בהן הבקיע ארבעה שערים. במהלך תקופתו במועדון הושאל לנגויה גראמפוס מליגת העל היפנית, במדיה ערך שתי הופעות ליגה.
ב-4 ביולי 2021 הושאל איטו למשך עונה אחת לשטוטגרט מהבונדסליגה. במהלך תקופת ההשאלה ערך 29 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. ב-20 במאי 2022 חתם במועדון באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
ב-2 ביוני 2022 ערך איטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 1–4 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
אנריקו טוזלי
אנריקו טוזלי (באיטלקית: Enrico Toselli; 13 במרץ 1883 - 15 בינואר 1926) היה מלחין ופסנתרן איטלקי.
ביוגרפיה
כבר בגיל צעיר הוא החל קריירה מוצלחת כפסנתרן במרבית בירות אירופה ובאמריקה הצפונית. מאוחר יותר התיישב בעיר הולדתו פירנצה ועסק בהלחנה והוראה.
טוזלי נודע בחוגי האצולה באירופה כשנישא בשנת 1907 ללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה - גרושתו של פרידריך אוגוסט השלישי, המלך האחרון של סקסוניה. לזוג נולד בן אחד והם התגרשו בשנת 1912.
הוא הלחין שתי אופרטות ושירים. מכל יצירותיו נודע רק השיר סרנדה (באיטלקית-Serenata Rimpianto) אופוס 6 מס' 1.
השיר מושר בשפות שונות על ידי טנורים רבים, כגון מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, ריכרד טאובר, חוזה קאררס, פרי קומו ועוד. כמו כן יש עיבודים רבים לתזמורת בהרכבים שונים.
טוזלי שייך לקבוצת מלחינים שנודעו רק בזכות יצירה אחת שלהם.
גופן
גּוֹפָן, או פונט בלועזית, הוא סגנון עיצוב צורת האותיות, כפי שבא לידי ביטוי באמצעי תצוגה כלשהו, פיזי כמו דפוס, דיגיטלי כמו תוכנת מחשב או באמצעות פלטפורמות נוספות להעברה ולהצגה של מידע טקסטואלי. תורת עיצוב הגופָנים היא תחום עצמאי בעיצוב גרפי. תורת עיצוב גופנים הנעשית באופן ידני היא קליגרפיה.
לגופָנים תפקיד חשוב בתחום העיצוב הגרפי. הם מאפשרים להעביר מידע חזותי בנוסף למלל עצמו. יש גופָנים המקרינים רצינות, אחרים מרמזים על טקסט מודפס ואחרים משדרים קלילות או יצירתיות. גופנים מעוצבים בדרך כלל לפי המדיה שאליה הם מיועדים, ישנם גופנים שהם מיטביים לדפוס וגופנים שמיטביים לתצוגה במחשב.
הבדל זה נובע מאיכות הצגים הירודה יחסית לעומת איכות המדיה המודפסת. ולכן, סוגים מסוימים של גופנים לא יוצגו באיכות מקסימלית בצג. עם זאת, בעקבות ההתקדמות הטכנולוגית באיכות הצגים, הבדל זה הולך ונעלם.
בתקופת גירוש ספרד מתועדת הבאתם של הגופן מבית דפוס בליסבון פורטוגל לסלוניקי על ידי דפס הרב יהודה גדליה. עד לשנות השמונים של המאה העשרים היה העיסוק בגופנים נחלתם הבלעדית של בעלי מקצוע בענפי הדפוס והעיצוב הגרפי. תפוצתם הגדלה והולכת של מעבדי התמלילים הפכה נושא זה לנחלתו של הציבור הרחב, וכיום כל אדם יכול ליצור לעצמו פונט בכתב ידו גם ללא הכשרה מקצועית.
הגיזרון והמינוח
המילה גּוֹפָן מופיעה עוד בתלמוד הבבלי, והייתה בשימוש מועט בספרות הרבנית. כך, למשל, בצוואת החת"ם סופר, המבקש שבנותיו תקראנה ספרים הכותבים בגרמנית דווקא אם הם באותיות עבריות: "והבנות יעסקו בספרי אשכנז בגופן שלנו". אולם היא קנתה לה אחיזה בעברית החדשה ובשפה המקצועית רק בשנות השישים של המאה העשרים, בעקבות קריאתו של הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי לאמצה, במדורו "פנת הלשון" בתמוז תשט"ו–יולי 1955. עד אז השתמשו במילים אות, אותיות, אות דפוס או שריפט (מגרמנית). בתחילה היו מילונאים שקבעו את המילה במלעיל (כלומר במשקל דופֶן), אולם כיום רק הצורה המלרעית שלטת. אבינרי ציין כי העדיף את הצורה המלעילית בזכות דמיונה לשם אופֶן ובזכות צורת הרבים גְּפָנות (כמו דְּפָנוֹת; בשונה מגֶּפֶן-גְּפָנִים). משערים שהמילה התלמודית חודשה בשינוי הגייה מיוונית: grapheion כתיבה.
כיום קיימת הפרדה ברורה בין המושגים אות וגופן: אות היא המושג המופשט והכללי של התווים או סימני הדפוס המייצגים צליל אחד או יותר בלשון, ואילו גופן הוא המימוש הגרפי של כל סימן דפוס, אשר לרוב אחיד בסוגו ובגודלו.
גופן מורכב מקבוצה של עצמים גרפיים (גליפים) שמייצגים את כל התווים הרלוונטיים. בין התווים ניתן למנות את האותיות, הספרות, סימני הפיסוק וסימנים מיוחדים כגון "₪" (שקל חדש).
סוגים שונים של גופָנים
באלפבית העברי, ובמידה גדולה יותר באלפבית הלטיני, יש עשרות רבות של גופנים פרי עיצוב קפדני. מרבית הגופנים משמשים למטרות עיצוב גרפי (עיצוב פרוספקטים, מודעות, כותרות וכו'), ורק חלק מהם משמשים להדפסת ספרים. תכונה בסיסית של גופן להדפסת ספר היא קריאות גבוהה ומראה נעים לעין, הן לאות הבודדת והן לדף השלם. הגופן הנפוץ ביותר בהדפסה עברית של טקסט הוא "פרנק-ריהל" שעוצב בשנת 1910, ומקובלות גם אותיות הגופנים "נרקיס", "דוד", "הדסה", שעוצבו בחצי השני של המאה העשרים (הגופנים העבריים קרויים בדרך כלל על-שם מעצביהם).
דוגמה בולטת לחשיבות הגופן בעיצובו של ספר ניתנת בתנ"ך קורן: הגופן "קורן", שעוצב במיוחד לשם הדפסתו, הפך לגופן המועדף להדפסת פסוקים מן התנ"ך. מפורסם ותיק יותר הוא כתב רש"י, אחד הגופנים העתיקים ביותר בשפה העברית, ששימש באופן בלעדי כמעט להדפסת לתנ"ך ולתלמוד, כמו גם פירושים אחרים.
אפיון מסחרי של גופָנים עבריים
כיום נהוגות שיטות שונות להבחנה בין סוגי גופנים שונים על סמך התפקוד שלהן (כלומר, לאיזו מטרה וגודל אות נוצרו ולאילו מטרות יצלחו). בשיטה זו אין משתמשים בשאר העולם היהודי (מחוץ לישראל), שבו עיקר השימוש באותיות עבריות הוא לצורכי קודש, ולכן אין צורך בגופנים עבריים לשימושים מסחריים. לעיתים ישנן "משפחות גופנים" הכוללות משקלים שונים בטווחים שונים (למשל משקל רגיל לעימוד ספר או טקסט, ומשקל דקיק ושמן לצורך עימוד כותרות). לרוב, מעוצבים הגופנים בצורה היברידית, כך שהם יכולים לשמש לכמה קטגוריות. למשל - גופן "הדסה" של הנרי פרידלנדר יכול לשמש לעימוד ספר, טקסט, וכותרת. ככל שרמת הגרפיוּת של האות עולה, וככל שרמת הקריאות יורדת, כך מתמעטות אפשרויות השימוש (ורסטיליוּת או "רב גוניוּת") בגופן. כלומר, גופן מסוג "אות ראווה" אינו יכול לשמש כגופן לעימוד ספרים ("אות ספר"), וחלק מהגופנים מסוג זה יאבדו פרטים כאשר הם מודפסים במידות קטנות. עם זאת גופן "אות ספר" יכול לשמש לכותרות ואפילו כאות בודדת, אך הפוטנציאל האסתטי והגרפי שלו נמוך מגופן מסוג "אות ראווה". החלוקה הבאה מבוססת בחופשיות על חלק מן האפיונים של חברות הפונטים השונות:
תגים
התגים (או "עוקצים") הם קווים קטנטנים המחוברים מהצד לקצה הקו העיקרי של האות. התגים בגופנים העבריים התפתחו מצורה של משיכת מכחול קליגרפי, שבה הקווים העיקריים תמיד התחילו מתנועה מאונכת קצרה כדי למנוע מריחת דיו לכל הכיוונים. זאת בניגוד לתגים בגופנים הלטיניים שמופיעים משני צדי הקו, ובמקור נועדו למנוע שבירת אבן בעת חקיקת אותיות עליה. כיום התגים מעוצבים בצורות שונות ומגוונים ולעיתים אין קשר בין האות למקור הקליגרפי של התג, כך שהוא מתפקד כתוספת סגנונית.
גודל האותיות
גובה האותיות נמדד ביחידת מידה הקרויה נקודה (point). נקודה היא 1/72 של האינץ'. 12 נקודות הן פיקה (pica), כלומר באינץ' שש פיקות. בצמוד להחלטה על גודל האות יש להחליט על המרחק בין שורה לשורה (leading). שני גדלים אלה נרשמים יחדיו בצורה 10/12 למשל, שפרושה אות בגודל 10 נקודות, ומרחק של 12 נקודות בין שורה לשורה. החלטה כפולה זו משפיעה במידה מכרעת על כמות הטקסט שתכנס בדף, אך כמות זו מושפעת גם מסוג האותיות. באותיות שעוצבו צרות יחסית, ניתן להכניס יותר טקסט בדף מאשר באותיות רחבות יחסית. גובה מקובל לאותיות רגילות, שבהן מודפס עיקר הטקסט, הוא 8 עד 12 נקודות (זהו גובהה של אות רגילה, שאינה חורגת אל מעל לשורה או מתחתיה – x-height).
גודל אותיות חריג יושם בספר The Compact Edition of the Oxford English Dictionary. בגרסה קומפקטית זו צולם כל דף בהקטנה קווית של 50%, כך שנתאפשרה הדפסת ארבעה עמודים של המילון המקורי בעמוד אחד של הגרסה הקומפקטית. באמצעות טכניקה זו, ותוך שימוש בנייר דק, נדחסו 13 הכרכים של המילון המקורי לשני כרכים בלבד. עקב מידותיהן הזעירות של האותיות צורפה למילון גם זכוכית מגדלת.
גודלי אותיות שונים המשמשים בעיצובו של סידור התפילה יצרו שני ביטויים לתיאור גודלן של אותיות: בדומה לכך גם השימוש השגור בביטוי 'לקרוא את האותיות הקטנות' שמטרתו להקדיש תשומת לב ייחודית לפרטים הקטנים, נפוץ בשל מבנהו של חוזה או הסכם מכירה, שכן מנהגם של מוכרים להציג דווקא באותיות קטנות (פיזית, או מטפורית בשולי החוזה) את התנאים וההגבלות הבלתי אטרקטיביים לצד השני בעסקה.
שאול יחזקאל גרינפלד
רבי שאול יחזקאל גרינפלד (ה'תקנ"ד – י"ד באדר ה'תר"ט) היה צדיק שהתגורר בעיר ליטשיק שבהונגריה, והתפרסם בעיקר בזכות ספרו מגן שאול.
ביוגרפיה
שאול יחזקאל נולד באיהל לרבי אברהם שלמה, שיכהן כראב"ד בעיר, ולשרה ליפשא בת רבי יהושע העשיל, נינו של רבי העשיל מקרקא.
בציערותו הוא החל ללמוד בישיבתו של החתם סופר בפרשבורג. אך כאשר רבי משה טייטלבוים בעל ה'ישמח משה', עזב את עירו 'שיניאווה' והגיע להתיישב באיהל, הוא נבחר להצטרף לחבורת הלומדים בבית המדרש של הרבי, ונעשה לתלמידו חביבו.
בשנת ה'תקע"ג נישא למלכה בתו של רבי צבי הירש מזאוואדקא, מצאצאי רבי ישראל בעל שם טוב. סמוך ונראה לנישאיו (בג' בתמוז תקע"ג) כתב לו רבו ה'ישמח משה' מכתב סמיכה, שככל הידוע הוא כתב סמיכה היחידי שכתב. במכתב הוא מפליג בשבחו: "בכל ביתי נאמן הוא... על כן ראוי הוא לאותה איצטלא... לקרותו לכל דבר שבקדושה בשם מורינו רב ר' שאול... ויסמוך משה את ידו עליו, סמיכה בכל כוחו...
עוד בהיותו צעיר לימים נפטר אחיו רבי משה ששימש כסופרו של הישמח משה, ורבי שאול אימץ לביתו את בנו שהיה אך צעיר ממנו ב-15 שנה בלבד, וגידלו כבנו.
במכתב משנת תקע"ט ששלח החתם סופר עבורו ועבור רב נוסף, הוא נמנע מלהשיב לשאלתם, מחמת שאינו רוצה לענות על שאלה מעיר אחרת בה יש רב שיכול לענות, ומוסיף שחושש מהקפדתו של רב העיר ה'ישמח משה'.
כשנעשתה פרנסתו דחוקה, הגיע לרבו הישמח משה בבקשה לקבל היתר לעסוק בשחיטה. הישמח משה נתן בידו מכתב חתום וביקשו לתתו לרבה של אונגוואר רבי צבי הירש הלר. רבי שאול עשה כציוויו, ונסע לאונגוואר, שם השתעשע איתו רבי צבי הלר ימים מספר בדברי תורה. באחד הימים הוא נקרא על ידו, כשהוא מציע לו לקנות אחוזה בעיירה ליטשיק. בעלי האחוזה התסכסו ביניהם, והוא הציע לפתור את הסכסוך על ידי שימכרו את המקום לרבי שאול. ואכן העסקה יצאה לפעול והוא עבר להתגורר בעיירה ליטשיק, שם פעל רבות על מנת לחזק את הדת ולהפיץ תורה.
בפורים שנת ה'תר"ט הוא נפטר, ונקבר בעיר מיהולביץ.
ספרו
בשנת תרל"א פרסם נכדו רבי משה חלק קטן מחידושיו בספר "מגן שאול", בשנת תרצ"ז נדפס ספרו "מגן שאול" עם תוספות של נכדו יצחק אייזיק גרינפלד, אך במהלך השנים הללו רוב החידושים שלו אבדו למרבה הצער.
בשנת תשס"ה יצא לאור הספר "מגן בית שאול", תולדות המגן שאול וילדיו, מאת רבי דוד לייב גרינפלד. חיבור זה יצא לאור בפעם נוספת בשנת תשע"ו בשם "קורות חיי המגן שאול".
תנשמת פולנס
תנשמת פולנס (שם מדעי: Tyto pollens) היא מין של עוף דורס נכחד ממשפחת התנשמתיים אשר חי באיי אנדרוס שבבהאמה עד ההולוקן. ככל הנראה תנשמת זו נכחדה בעת הגעת האדם במאה ה-16 לאיים בתהליך הקולוניזציה שדחק את התנשמת משטחה ופגעו ביערות בהם חיה, עד להכחדתה.
תנשמת זו חיה ביערות ראשונים ברמות במרכז האיים. היא הגיעה לגובה 1 מטר והייתה גדולה בהרבה מדורסי הלילה החיים ונראה שהייתה חסרת יכולת תעופה. התנשמת קיננה על הקרקע וניזונה מציד של מכרסמים כמו מיני הוטיים גדולים שחיו באי.
בפולקלור של תושבי האיים ישנו עוף מפלצתי ענקי, אשר מבוסס על תנשמת נכחדת זו, אשר חי ביערות, פעיל בלילה בעל עיניים אדומות, 3 רגליים ארוכות ויכול לסובב את ראשו. מאפיינים אלה מזכירים את התנשמת שאולי הפחידה את התושבים.
עונת 2002/2003 בבונדסליגה
עונת 2002/2003 הייתה העונה ה-40 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 באוגוסט 2002 והסתיימה ב-24 במאי 2003.
ארמיניה בילפלד, בוכום והנובר 96 עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-17 בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע.
ארמיניה בילפלד, נירנברג ואנרגי קוטבוס ירדו לבונדסליגה השנייה.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ובאני אלבר,( (ברזיל) ששיחק בבאיירן מינכן ותומאס כריסטיאנסן ספרד ששיחק בבוכום, אשר כבשו 21 שערים, זכו בתואר מלך השערים של הליגה.
משולש פסקל
משולש פסקל הוא סידור של מספרים בצורת משולש, הנבנה באופן הבא: הקודקוד העליון של משולש זה מכיל את המספר 1, וכל מספר במשולש מהווה את סכום שני המספרים שנמצאים מעליו (המספרים שנמצאים על שוקי המשולש הם כולם 1). למשולש פסקל יש חשיבות רבה בקומבינטוריקה מכיוון שהמספר ה-m בשורה ה-n הוא מספר הדרכים השונות שבהן אפשר לבחור m עצמים מתוך n עצמים, ללא חזרות וללא חשיבות לסדר. (השורה הראשונה שבה מופיע המספר 1 ממוספרת כ-0, כלומר לא נחשבת בספירה. כמו כן ה"טור" הראשון, שממוספר ב-1 לא נחשב כספירת טורים. ולכן בשורה הרביעית (4,6,4) האיבר ה-2 הוא 6, וזה בדומה ל-מקדם בינומי).
היסטוריה
משולש פסקל היה ידוע כבר בימי הביניים למלומדים סיניים, הודיים ומוסלמים. בלז פסקל עסק במשולש זה, שאותו כינה "המשולש האריתמטי", בספרו Traité du triangle arithmétique, שיצא לאור בשנת 1655, ועסק בשימושים של משולש פסקל בתורת ההסתברות. השם משולש פסקל, שהתקבל בעקבות תיאורו בספרו של פסקל, ניתן לו רק בתחילת המאה ה-18.
מקדמי בינום
כמה דרכים יש לבחור ועד בן m חברים בכתה שיש בה n תלמידים? במילים אחרות, כמה תת-קבוצות בגודל m יש לקבוצה בגודל n? שאלה זאת ממלאת תפקיד מרכזי בקומבינטוריקה, ולכן התשובה לה זכתה לסימון מיוחד:, הנקרא מקדם בינומי. זהו הערך במקום ה-m בשורה ה-n של משולש פסקל (בשורה ה-n יש n+1 ערכים, הממוספרים 0 עד n).
כדי להיווכח בכך נקבע איבר מיוחס בקבוצה הנתונה בגודל n. יש תת-קבוצות בגודל m שאינן כוללות את האיבר הזה, ועוד  תת-קבוצות באותו גודל הכוללות את האיבר (ועוד m-1 איברים אחרים). מכאן ש-. משולש פסקל מקודד את העובדה הזו באופן גרפי, משום שהמספרים שמעל המקום ה-m בשורה ה-n במשולש הם המקומות ה-m וה-(m-1) בשורה ה-(n-1).
בזכות נוסחת הנסיגה הזו, המספרים במשולש פסקל מופיעים בנוסחת הבינום של ניוטון:, ולכן המקדם של בביטוי משמאל שווה לסכום המקדמים של  ושל  בחזקה. כך למשל,.
סדרות של מספרים
אם צובעים את המספרים האי-זוגיים במשולש בשחור, ואת המספרים הזוגיים בלבן, מתקבל פרקטל הקרוי משולש שרפינסקי.
ראשוניות
p הוא ראשוני אם ורק אם כל המספרים בשורה p מתחלקים ב p (חוץ מהאחדות שבצדדים).
הוכחה:
א. נניח ש-p ראשוני. לפי ההגדרה הקומבינטורית היחס הוא שלם, אבל p מחלק את המונה שלו, וזר למכנה. מכאן שהיחס שלם (וזאת לכל k).
ב. נניח ש-n אינו ראשוני. נסמן ב-p את הגורם הראשוני הקטן ביותר של n, ונכתוב n=kp. ביחס, הראשוני p מחלק את המכנה אבל לא את המונה, מכיוון ש-, ולכן היחס אינו שלם.
בית רחל ובית לאה
בית רחל ובית לאה הם שני מבנים יהודיים בחברון, בסמוך למערת המכפלה ועל רחוב השוהדא.
היסטוריה
המבנה היה בבעלותו של שמסי זעתרי, שמסר ייפוי כוח לבנו, יוסף זעתרי ביחס לכל רכושו, ויוסף זעתרי מסר ייפוי כוח ביחס מתחם לידי חברת 'קרן גאולת קרקע ליד מדרשת א"י' ב-2009, שהעבירה את הזכויות לחברת 'אלעאידון ללעקראת (טלמון) בע"מ' ב-2012.
הכניסה הראשונה של יהודים למבנה נעשתה ב-21 בינואר 2016, והם פונו לאחר מספר ימים בהוראת שר הביטחון משה יעלון בעקבות טענות בני משפחת זעתרי כי המבנים בבעלותם וכי הם לא מכרו אותם. ההחלטה גררה תגובות חריפות בקואליציה, וחבר הכנסת אורן חזן איים כי לא יצביע עם הקואליציה.
לאחר מספר ימים, ב-26 בינואר 2016 הגיש יוסף זעתרי תלונה במשטרה, במסגרתה טען כי ייפוי הכוח משנת 2008 זויף; לאחר כשנה וחצי, נסגר תיק החקירה שנפתח בשעתו בעניין מחוסר ראיות.
ביולי 2017 ריתך צה"ל את דלתות המבנים, כדי למנוע פלישה אליהם.
בשנת 2017 הורה השר לביטחון פנים, גלעד ארדן על חקירה מיוחדת, וזו דחתה את טענות הפלסטינים.
ב-26 במרץ 2018 חתם ראש המנהל האזרחי על היתרי עסקה, לאחר שהמכירה נמצאה תקנית בעיניו, ואושרה שהיית יהודים במבנה.
ביולי 2019 דחה בג"ץ עתירה פלסטינית שדרשה את פינוי היהודים מהמבנים כפולשים וקבע כי הרחיבי היא המחזיקה בנכסים, ולא העותרים.
מוכר המבנה, יוסף זעתרי, נעצר ונחקר על ידי המשטרה הפלסטינית בשל המכירה.
אברהם ברושי
אברהם איטנברג (15 באפריל 1923 - 6 בינואר 2018), שנודע בשם העט אברהם ברושי, היה פזמונאי ישראלי, שפעל מאמצע שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60.
ביוגרפיה
אברהם איטנברג נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, ובגיל שנה וחצי עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב. את שם המשפחה העברי "ברושי" קיבל בילדותו ממחנכו בבית ספר "אחד העם", הסופר יהודה בורלא, בגלל קומתו הגבוהה והרזה, שהזכירה לבורלא "עץ ברוש"; השם השתרש והפך לשם העט שלו.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה גאולה עבד ברושי למחייתו שנים רבות ב"בנק לתעשייה" בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר, אלכסנדר מאכט ששכן ברחוב מונטיפיורי בתל אביב.. במקביל, החל באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 לכתוב שירים. את שני שיריו הראשונים, "קסמייך כנרת" (ינואר 1945), ו"הבה נטיילה שולה" (שכתב עבור אשתו לעתיד), הלחין עבורו בובי פנחסי. פנחסי הלחין גם את רוב שיריו המקוריים. חברת "מקולית" נהגה להעביר לו תקליטים שהגיעו מחו"ל כדי שיחבר ללהיטים שבהם גרסאות עבריות. חלק מן הלהיטים שתרגם שמע ברדיו רמאללה. ברושי כתב כ-200 שירים מקוריים ותרגומי להיטים ופזמונים מהז'אנר הקל כמו "קרה זה רק הפעם", "לדוד משה הייתה חווה", "אולי עוד לא נגמר", "אלישבע", "הקסם השחור", "לימון לימונרו" ו"הוואלס הראשון" (הופיע כתקליטון של הד-ארצי. הלחן של יוסיף איוונוביץ'. השיר מוכר בקרב דוברי אנגלית כ"שיר היובל" Anniversary Song).
שיריו הושרו והוקלטו על ידי אומנים רבים, בהם יפה ירקוני, שמשון בר-נוי, אריק איינשטיין, יהודית רביץ, ישראל יצחקי, פרדי דורה, לילית נגר וחנה אהרוני.
כתב שירים ופזמונים לבמות הקלות "לי לה לו" ו"דו רה מי", שבוצעו על ידי יוסף גולנד, טובה פירון, ג'טה לוקה ואחרים.
לאחר שזכה לקידום בתפקידו בבנק איגוד ב-1959, ובעקבות סגירת חברת התקליטים "מקולית" והחלפת הבעלות בחברת "הד ארצי", לא הוזמנו אצלו יותר שירים, והוא לא כתב יותר. זכה בפרס "יקיר אקו"ם" בשנת 2009.
ברושי נפטר ב-6 בינואר 2018, בגיל 94. הותיר אישה ושתי בנות.
הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן
הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן היא הפקולטה הגדולה ביותר באוניברסיטת בר-אילן שברמת גן, ובישראל כולה. בפקולטה לומדים כ-12,720 סטודנטים המהווים כשני שלישים מכלל הלומדים באוניברסיטה. מתוכם לומדים למעלה מ-7,000 איש לתואר ראשון, למעלה מ-3,000 לתואר שני וכמעט 500 לתואר שלישי. בתוכניות נוספות (חוץ, תעודה וכו') לומדים כ-2,350 סטודנטים. דיקאן המחלקה הוא פרופ' גיל אפשטיין.
הפקולטה הופרדה מהפקולטה למדעי היהדות בשנת 1972, כאשר הדיקן הראשון היה פרופ' סלומון פול.
כנסיית השכל
כנסיית השכל היא להקת רוק ישראלית שנוסדה ב-1990 בעיר שדרות. הלהקה משלבת במוזיקה שלה השפעות של מוזיקת רוק וגל חדש יחד עם מוזיקה מזרחית. שם הלהקה, "כנסיית השכל", לקוח מספרו של רוברט מ. פירסיג "זן ואמנות אחזקת האופנוע", שבו היה ניסיון להבחין בין מאפיינים גשמיים ומאפיינים שכליים של מוסדות אקדמיים (אותם פירסיג כינה בשם "כנסיות השכל"). הלהקה נחשבת לאחת מהבולטות בגל להקות רוק ישראלי שצמחו בתחילת שנות התשעים.
תחילת הדרך
חברי הלהקה הושפעו מצד אחד ממוזיקת הגל החדש והדיכאוניות של ניק קייב ומצד שני ממוזיקה ים תיכונית. את ההשפעה הים תיכונית שאבו חברי הלהקה בעיקר מקובי אוז, שהיכרותו עם רן אלמליח (בס מילים ולחנים) נבעה מעבודתם ביחד בלהקת לימבו. בספטמבר 1991 בדיסק "אוסף נענע מספר 2", יצא לאור שירה הראשון של הלהקה, "רעפים". גם כאן היה אוז שותף להפקה ולהקלטה.
לאחר ניסיונות לא מועטים הגיעו חברי הלהקה למסקנה, כי עתידם לא יצלח ללא מעבר לתל אביב ויצירת קשר עם אמרגנים וחברות תקליטים. הם עברו לתל אביב, ובה התגוררו יחד בדירת חדר קטנה בדרום העיר, התפרנסו מעבודות אחרות והמשיכו לפתח את הלהקה ושיריה. לאחר זמן קצר פגשו אותם המפיקים דני רכט וניצן זעירא והמוזיקאי אבי בללי, שדחפו אותם להפקת אלבום בכורה ללהקה.
במרץ 1993 יצא לאור אלבומם הראשון, "דברים בלחש". חברי ההרכב באלבום זה היו הבסיסט רן אלמליח, הגיטריסטים יורם חזן ודוד ראסד והקלידן מייק גולן. כל העיבודים, המנגינות והשירה היו של חברי הלהקה, עם עזרה חיצונית של מספר אנשים – דני רכט, ניצן זעירא, אבי בללי ועוד. יורם חזן ורן אלמליח היו שני הכותבים המרכזיים באלבום, שהיה מושפע מסגנונות מוזיקליים רבים ומגוונים. חלק מן האלבום מזכיר נגינות מרוקאיות ובחלק מן הטקסטים מוזכרים אמנים כגון ג'ים מוריסון ומוריסי. שיר הנושא מתוך האלבום יצא עם קליפ פרובוקטיבי שגרר תגובות רבות והופעות ברדיו ובטלוויזיה. כל אלו גרמו להגברת המודעות ללהקה בציבור. בנוסף התפרסמו מהאלבום השירים "אני מאמין", "איתך אל הים", ו"השיר מהגן". באותה תקופה הם גם נחשפו לראשונה בטלוויזיה בסרטו של אילן יגודה. ביולי 1993 השתתפו בפסטיבל ערד בשני מופעים שונים, ערב מחווה לשמוליק קראוס שהפיק ברי סחרוף ומופע בו יצרו גרסאות חדשות לשירי משוררים.
ב-1994 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "קח שירים", אלבום קצר בן 34 דקות המורכב משירי משוררים שלווה בספרון צילומים של רונן ללנה. האלבום יצא במהדורה מצומצמת ולווה בהופעות ספורות. לאחר יציאת האלבום הצטרף ללהקה המתופף מוטי יוסף.
העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 1999 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, "כנסיית השכל". גם באלבום זה עזרו קובי אוז ואבי בללי. בניגוד לשני האלבומים הקודמים, זכה האלבום להצלחה גדולה. הלהקה הפכה למוכרת יותר, והופעותיה נעשו גדולות ופחות מופנמות. באלבום היו כמה להיטים מוצלחים, ביניהם "היינו עושים אהבה" ו"למיה יש אקדח". אלבום זה הופק על ידי הלייבל "לבנטיני", שהוקם על ידי קובי אוז. במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה".
לאחר הצלחת אלבומם השלישי, הופיעה הלהקה בכמה הופעות משותפות עם נקמת הטרקטור. בשנת 2000 הקליטה הלהקה את אלבומה הרביעי, "רוץ ילד", בעיבודו ובהפקתו המוזיקלית של שלומי ברכה. האלבום יצא בפברואר 2001 וכלל את הלהיטים "תגידי שטוב", "תרימי את הראש", "רוץ ילד" ו"רציתי לראות". אחר כך יצאו לסיבוב הופעות עם אהוד בנאי.
בשנת 2002 הוציאה הלהקה סינגל בשם "בואי מהפכה".
לקראת ההקלטות לאלבום החמישי, "ידיים למעלה" צורף להרכב המתופף יובל שפריר, במקומו של יוסף. האלבום יצא בשנת 2004, וכלל את הלהיטים "איך זה מרגיש" ו"האביב הנצחי". את האלבום הפיקו חברי הלהקה בעצמם.
במרץ 2007, יצא אלבום האוסף של הלהקה, "אוטוביוגרפיה", שבו הצטרף ללהקה דניאל זייבלט במקומו של יובל שפריר. האלבום כולל 26 משירי הלהקה משנים קודמות בעיבודים חדשים, ובביצוע חי עם רביעיית כלי מיתר ונגנים נוספים. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "אני מאמין", "ידיים למעלה", "תנו לי לשתות" ו"האביב הנצחי". את האלבום הפיק עמי רייס, שהצטרף ללהקה כקלידן במקום מייק גולן. בדצמבר 2007, חתמו על הסכם שיתוף-פעולה עם חברת סוני אריקסון, כאשר רוכשי המכשיר W910i, ווקמן סלולרי שהשיקה החברה בישראל, קבלו את האלבום "אוטוביוגרפיה" על כרטיס הזיכרון של המכשיר. בעקבות האלבום העלתה הלהקה מופע עם 8 זמרי ליווי ו-40 נגנים, שעלה בבכורה בפסטיבל ישראל, ואחר כך באמפיתיאטרון קיסריה ובמקומות נוספים. המופע עלה שוב ב-2015.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל את השיר "שום דבר לא יפגע בי", שהלחין יורם חזן למילים של שנהרג באסון המסוקים.
במרץ 2009 הוציאה הלהקה את הסינגל "תמי יודעת".
העשור השני של המאה ה-21
באוקטובר 2010 יצא אלבומה של הלהקה "שורות של אנשים" שהוקלט בלונדון. קדמו לו הסינגלים "הדליקו את הפנסים", "על מה את חולמת?", "מים שקטים חלק א'" ו"אושר", שזכה להצלחה נאה במצעדי הפזמונים. באפריל 2011 יצאה מהדורה מחודשת של האלבום, שאליה צורף תקליטור נוסף ובו שירים של הלהקה שלא נכללו באלבומיה הקודמים, כדוגמת "שום דבר לא יפגע בי" ו"תמי יודעת". בעקבות האלבום יצאה הלהקה במופע בשם "קונצרט וידאו".
בשנת 2019 יצא השיר "אף פעם לא תלכי לבד" שכתב והלחין רן אלמליח, השיר הוא הפתיח של הסדרה "ליגה ג'" שמשודרת בכאן 11.
לקראת 2020 שיתפו פעולה עם הזמר ליאור נרקיס בחידוש לשיר היינו עושים אהבה.
במאי 2020, הלהקה הוציאה סינגל בשם "רחוב המפסידים" שבו יורם חזן ורן אלמליח מבצעים את השיר ביחד.
דיסקוגרפיה
סינגלים נוספים:
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית ינואר 2016
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית נערכה בבאר שבע ב-16 בינואר וב-23 בינואר 2016.
ראו גם
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית
אנורכיה
אנורכיה (נקראת גם אנורכידיזם או אנורכיזם) היא הפרעה בהתפתחות המין שבה אדם עם קריוטיפ XY, המתאים לרוב לזכר, נולד ללא אשכים. תוך מספר שבועות מההפריה, העובר מפתח בלוטות דם ראשוניות (אשכים), המייצרות הורמונים האחראים על התפתחות מערכת הרבייה. אם האשכים לא יתפתחו תוך שמונה שבועות, התינוק יפתח איברי מין נקביים (ראה תסמונת סוויר). אם האשכים מתחילים להתפתח אך אובדים או מפסיקים לתפקד בין שמונה ל-10 שבועות, לתינוק יהיו איברי מין מעורפלים כשהוא ייוולד. עם זאת, אם האשכים יאבדו לאחר 14 שבועות, לתינוק יהיו איברי מין זכריים חלקיים עם היעדר בולט של בלוטות המין.
טרמינולוגיה
שמות אחרים לאנורכיה כוללים:
נג'מה אידריס
נג'מה עבדאללה אידריס (בערבית: نجمة عبدالله إدريس, באנגלית: Najma Abdullah Idrees; נולדה ב-25 בדצמבר 1952) היא דוקטור לפילוסופיה בספרות ערבית מטעם אוניברסיטת לונדון, משוררת, בעלת טור ואשת אקדמיה כוויתית.
רקע וקריירה
נג'מה אידריס נולדה ב־1952 בכווית, בוגרת בהצטיינות מטעם אוניברסיטת כווית ב-1976 בספרות ערבית. בשנת 1987 היא הוסמכה בתואר דוקטור Ph.D מטעם אוניברסיטת לונדון - בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה. נושא התזה שלה היה על "מושג המוות והתפתחותו בשירה הערבית המודרנית" (ערבית: مفهوم الموت وتطوره في الشعر العربي الحديث). היא לימדה בבית הספר התיכון בכווית סיטי, בין השנים 1976 ל -1981. ד"ר אידריס הייתה מרצה לשירה וספרות ערבית באוניברסיטת כווית בין השנים 1987–2007.
פעילויות ותרומות
אידריס החלה לכתוב כמשוררת וחוקרת מאז שנותיה הראשונות באוניברסיטה, ופרסמה את מרבית עבודותיה המוקדמות במגזין "אל-באיאן" שמונפק על ידי איגוד הסופרים הכוויתי. היא הצטרפה לאגודת הסופרים הכוויתית בתחילת דרכה ומצאה גיבוי ותמיכה רבים מצד החברים האחרים, ובעידוד זה מצאה עצמה משתתפת בהקראות השירה שארגנה אגודת הסופרים. במהלך פורום הסיפורים והרומנים בכווית, שאורגן על ידי אגודת הסופרים בין התאריכים 21–23 במרץ 1994, אידריס הציגה מחקר יקר ערך בשם "הנקבה והחברה בסיפור הכוויתי", ובו היא הראתה את האופן שבו החברה הכוויתית מתארת את מושג הנשיות, בעיית המין, הניכור וחיפוש הישועה.
מאוחר יותר היא הפכה לעורכת ראשית של המגזין אל-באיאן Al-Bayan בשנת 2010.
כמו כן, היא השתתפה תכופות בשבועות התרבות שאירחה המועצה הלאומית לתרבות, אומנות וספרות ה-NCCAL. המתקיימת מדי שנה במדינות ערב שונות. השתתפותה הראשונה של אידריס ב- NCCAL הייתה במרוקו בשנת 1979, במהלכה ד"ר אידריס הייתה חלק ממשלחת התרבות של כווית. לאחר מכן לקחה על עצמה להשתתף בכנסים ופורומים תרבותיים, הרצאות כלליות וקריאת שירה לאורך כל השנים, בכווית ומחוצה לה. היא השתתפה במקומות הבאים: בגדאד, קהיר, איחוד האמירויות הערביות, פריז, רבאט, תוניס, אלג'יר, מוסקט ותימן.
תרומתה כוללת גם טורים שבועיים בעיתון " אל-ג'רידה ", מאמרים למגזינים חודשיים ודיונים פתוחים בעיתונות המקומית הכוויתית ובראיונות רדיו.
אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה
אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה (באיטלקית: Alfa Romeo Gran Sport Quattroruote, קרוי גם: Alfa Romeo Gran Sport Quattroruote Zagato) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה בין השנים 1965–1967.
מהדגם בתצורה 2 דלתות, ו-2 מושבים יוצרו 82 יחידות.
ממאפייני אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה
המכניקה של דגם "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" נובעת מזו של דגם אלפא רומיאו ג'וליה, עם מנוע בעל 4 צילינדרים 1570 סמ"ק, תיבת 5 הילוכים עם יחס מקוצר, מתלה קדמי עם גלגלים עצמאיים ומאחור עם סרן קשיח, עם קפיצי סלילים ובולמי זעזועים הידראוליים על כל ארבעת הגלגלים. הבלמים הם תופים ולא דיסקים, כדי לשמור על מראה התואם את הסגנון של שנות ה-30, שהודגשו על ידי הגלגלים המשודרים.
מרכב האלומיניום, בהשראת הדגם המקורי שלפני מלחמת העולם השנייה, נבנה על ידי זגאטו בעקבות התוכניות הסגנוניות המקורי של "6C 1750 GS Spider", תוצרת זגאטו גם בין השנים 1927 ו-1934, אך עם הבדלים משמעותיים בשל הממדים השונים של השִׁלדָה, הגלגלים קטנים יותר, תא הנוסעים גדול ומתקדם יותר וגם עיצוב השמשה שונה, דומה יותר לזה שהורכב על המכוניות מתוצרת טורינג. המכונית, עם הנעה שמאלית במקום הנעה ימנית כמו המקור, מגיעה למהירות מרבית של 155 קמ"ש והיא מיוצרת ברמות הגימור "רגילות" או "אקסטרה", עם פגושים צבועים בשחור.
קאפו (כדורגלן)
מרקוס אבנגליסטה דה מוראס (בפורטוגזית: Marcos Evangelista de Moraes; נולד ב-7 ביוני 1970, בסאו פאולו שבברזיל) הידוע בשם קַאפֿוּ, הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת המגן הימני. קאפו מחזיק בתואר שיאן ההופעות בנבחרת ברזיל.
קריירה
קאפו החל את הקריירה שלו בקבוצת סאו פאולו ב-1988 ומשם עבר לריאל סרגוסה. ב-1996 חזר לברזיל לקבוצת פלמיירס. בקיץ 1997, הוא הגיע לרומא האיטלקית. קאפו שיחק ברומא שש עונות ואף זכה עימה באליפות איטליה השלישית שלה בעונת 2000/2001. בשנת 2003, קאפו הגיע למילאן בהעברה חופשית במקומו של תומאס הלבג שסיים את חוזהו בקבוצה וחזר לאינטר מילאנו.
ב-2008, לאחר 5 שנים במילאן, הודיע קאפו על פרישה ממשחק. בדצמבר אותה שנה פורסם כי הוא ישחק במדי גארפורת' טאון החובבנית מהליגה השביעית באנגליה.
קאפו היה קפטן נבחרת ברזיל, עימה זכה במונדיאל 2002. קאפו הוא השחקן היחידי ששיחק בשלושה משחקי גמר רצופים במונדיאל (רונאלדו שיחק ב-1998 וב-2002 אך ב-1994 ישב על הספסל ולא שותף). במונדיאל 2006 שיחק קאפו בפעם הרביעית ברציפות בטורניר ובפעם השנייה בתור קפטן.
ספיישל אולימפיקס
במהלך פורום מנהיגי הנוער העולמי של ספיישל אולימפיקס, הוצג בהפתעה קאפו כשגריר הבינלאומי החדש של הארגון.
מגדים (כתב עת)
מגדים הוא ביטאון לענייני מקרא היוצא לאור על ידי הוצאת תבונות של המכללה האקדמית הרצוג. כתב-העת, הרואה אור פעם-פעמיים בשנה, הוא אחד מכתבי-העת העבריים הפעילים הבודדים שמוקדשים רובם ככולם למאמרים העוסקים בהיבטים שונים של התנ"ך (יחד עם "בית מקרא" ו"שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום").