cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סדר השיח
דיסציפלינה
הדיסציפלינה אינה סך כל דברי האמת שיכולים להיאמר בעניין מסוים לדוגמה, ניתן להתייחס לעניין ה"מחלה" לא רק ממבט רפואי אלא גם היסטורי, חברתי ועוד. יתרה מזאת, הדיסציפלינה מכוננת מערכת שליטה על הייצור של השיח, וקובעת אילו מונחים ומילים יכולים להיות בגבולותיה. ועל טענה למלא מערך מורכב של תנאים לפני שהיא יכולה להיות משויכת לדיסציפלינה. ורק כאשר והינך בתוך השיח, אתה יכול להוכיח ולדבר בשפת ה"אמת". בפועל, גם אמת זו אינה אמיתית, כך למשל פוקו מדגים איך במשך שנים הבוטניקאים והביולוגים לא היו מוכנים לקבל את דברי גרגור מנדל כאמת מפני שהוא השתמש בשפה חדשה, בסינון וקטרוג חדש של אותה אמת.
תנאי השימוש
תנאי השימוש הוא אחד מהכלי החזקים לדילול הסובייקטים המדברים בשיח. תנאי השימוש של שיח מתנים כללים על האינדיבידואלים כגישה אליו. הפרט לא יכנס לתוך השיח אם אינו מקיים דרישות מסוימות, אם אין הוא הוכשר מלכתחילה לעשות זאת. חלק מהשיחות פורצות לגמרי וכל אחד נגיש אליהם אולם לחלק אחר יש מנגנונים עבים שמונעים מרבים לקחת חלק בהם.
תקפו כהן
שיטת רוב הראשונים
רוב הראשונים פסקו את ההלכה כדעת רבה, שתקפו כהן מוציאים מידו. אמנם, ישנן סוגיות במקומות אחרים בש"ס מהן נשמע שלא מוציאים ממון מיד התוקף, סוגיות אלו גרמו להם להציב סייגים לדין זה:
סדר השיח
ריטואל
רק אחרי שהאדם עובר את ה"ריטואל" ומכיר את כל: המחוות, הסימנים, ההתנהגויות, הנסיבות, יעילות הדיבורים, השפעתם על מי שהם מופנים והגבולות, דבריו יכולים להיחשב אמת. אנו רואים זאת בשיח המשפטי, האקדמי, הטיפולי ובחלקו גם בפוליטי.
חברוּתא השיח
תפקיד "חברותא השיח" (sociétés de discours) הוא לייצר שיח חדש תוך שמירה על הכללים הקיימים של השיח הישן. במילים אחרות, חברות השיח, אמנם ייצרה ומייצרת חדשים כמו שיח משפטי, כלכלי, מדעי וכן הלאה, אך בכל פעם שנוצר שיח חדש, דואגת חברות השיח לשמר את יחסי הכוחות. בתוך אותה חברות שיח קיימים קשרי ההפצה של השיחים החדשים.
תקפו כהן
שיטת הרמב"ם
אחד הדיונים המרכזיים בסוגיה הוא שיטת הרמב"ם.
סדר השיח
דוקטרינה
הדוקטרינה היא כלל החוקים, השקפות, האמונות וכו' הפועלים לפיו בתחום ידע מסוים. היא נבדלות מחברתא השיח שבכך שאינה מגבילה את מספר האינדיבידואלים בניהם יכול השיח להתקיים ולעבור, להפך, היא שואפת להיות מופצת לכל מי שמקבל על עצמו את הכללים של אותה דוקטרינה. עם זאת היא משעבדת כפליים את חבריה. מצד אחד הדוקטרינה מגבילה את סוגי השיחה בתוכה לאותה דוקטרינה ובכך משעבדת את הדובר, הסובייקט לדוקטרינה. מצד שני היא מגבילה את השיח (ההיגד) לקבוצה מפני שבהגדרתה הדוקטרינה עצמה קושרת במכנה המשותף אנשים ולפיכך היא תלויה בהגדרתם של אותם אנשים.
תקפו כהן
תירוץ הרשב"א
הראשון שהתייחס לנושא הוא הרשב"א, הוא כותב שאכן נראה לו שההלכה היא שמוציאים מיד התוקף, אלא שהוא מעוניין לתרץ גם את דברי הרמב"ם. בתירוצו הוא עונה על שתי שאלות: א. איך דברי הרמב"ם לא נמצאים בסתירה עם הגמרא? ב. למה הרמב"ם פסק כמו שפסק?
סדר השיח
ניכוס חברתי
בימינו אנו החינוך מצטייר ככלי אשר בזכותו פתוח בפני כל אינדיבידואל בחברה היכולת לגשת אל כל שיח ושיח ואף על פי כן, בשל אופן הפצתו, וכן במידע אותו הוא מפיץ או אינו מפיץ, החינוך מתחקה אחר הניגודים והמאבקים החברתיים כי כל מערכת חינוך היא למעשה אמצעי פוליטי שנועד לשמר ולשמור על הכוחות בשיח ועל המידע המופץ בו.
ההשמטה ההלניסטית והמערבית
המערב הקפיד לצמצם ככל האפשר את הפער בין חשיבה לדיבור. נראה כי הוא ניסה לגרום לפועל "לשוחח" (discourir) להיות ככלי מתווך בין הפועל "לחשוב" ו"לדבר" באופן כזה שמצטייר ש"החשיבה במילים" מתגלמת, לכאורה, לפעולה המייצרת מובן. ניסיון זה להשמיט את מציאות השיח מתלבש על מספר תימות פילוסופיות.
תקפו כהן
איך הרמב"ם מסתדר עם הגמרא
הרשב"א מסביר שהרמב"ם הבין שכוונתו של רבה היא לא לומר שמוציאים מיד התוקף, אלא רק לנתק את הקשר בין הדין הזה, לבין הדין של קדושת הבהמה, וכל טיעונו הוא שגם אם נאמר שתקפו כהן מוציאים מידו עדיין הבהמה תהיה קדושה. כעת, כיוון שמדובר במחלוקת בין רב המנונא לרב חנניה, הרי שאין מניעה לפסוק כשיטת רב המננוא. אמנם רב חנניה הביא סיוע לשיטתו, אבל רב המנונא ידחה אותו ויאמר שבעוד בברייתא מדובר על פדיון ספק פטר חמור בו יש לבעלים חזקה ודאית בבהמה, חזקה שעל בסיסה ניתן להתייחס לבהמה כשייכת לבעליה המקורי. הרי שבמקרה של בכור אין הדבר כן, כיוון שבו הספק נוצר בלידת הבהמה ולכן אין לבעלים חזקה ודאית בבהמה בשום שלב ולא ניתן להוציא את הבהמה מהתוקף.
סדר השיח
תימת הסובייקט המייסד
מטרת הסובייקט המייסד הוא להחיות את הצרות האובייקטיביות של השפה. הוא נותן המהות, הקונוטציה של המילה בהקשרה לדברים אשר בהמשך תשמש תשתית לטענות אך כדי לבטא אותם אין הוא צריך לעבור דרך הערכאה הייחודית של השיח.
תימת החוויה
התימה הזו מניחה כי עוד מבראשית פיתח וייסד העולם משמעות טרומית להיגד למעננו וכך שוב מושטת המציאות מתוך השיח.
תקפו כהן
למה הרמב"ם פסק ככה
הרשב"א מביא שני מניעים שלדעתו הביאו את הרמב"ם לפסוק כמו שפסק:
סדר השיח
תימת התיווך האוניברסלי
תימת התיווך האוניברסלי מנסה למצוא לוגוס שהופך את המקרה הפרטי למושג כללי שמכיל בתוכו את כל הרציונליות שבעולם. במילים אחרות, המאורעות עצמם נעשים לאט לאט לשיח.
תקפו כהן
תירוץ הלחם משנה
רבי אברהם די בוטון – מחבר הפירוש לחם משנה על הרמב"ם – תירץ שהרמב"ם הבין שיש מחלוקת בין הסוגיה של 'תקפו כהן', לבין סוגיה במקום אחר לגבי השאלה מה דין תפיסה במקרה של ממון המוטל בספק והרמב"ם הכריע כמו הסוגיה השנייה – שלא מוציאים מיד התוקף במקרה כזה.
סדר השיח
מתודות
פוקו מציע מתודות כיצד יש לבחון את השיח ולהאזינו כדי להשיב את צביון המאורע לשיח. לשם כך הוא מונה מספר מתודות. המתודה הראשונה שיש תמיד לבצע היא ממנה היפוך. על פי מתודה זו על האדם לזהות את המנגנונים המהדרים בכל שיח דהיינו המקור-השולט בשיח ומה כוחותיו בחברה. כמו גם, יש לחפש את מה הוא מהדיר, לנסות לגלות מה עומד מאחורי אותם ערכים מהודרים ולתהות האם יש לקבלם במלואם? על מנת לפתור שאלה זו מציע פוקו עוד שלוש מתודות נוספות:
עקרונות לניתוח
קיימים 4 עקרונות לניתוח סדר השיח, שלראות פוקו, הם אנטיתזה לניתוח שהיה קיים.
במשך שנים, מסביר פוקו, עקרון היצירה, האחדות, המקוריות והמשמעות היו במוקד ההיסטוריה המסורתית לפיה יש לחפש את נקודת היצירה, תקופתה, האוצר החבוי בה וכן הלאה.
לעיתים רבות זקפו להיסטוריה שהצליחה לבודד את המאורע הבודד והביט על ההיסטוריה כולה וכך מצאה את הגורמים והביטיים הנוספים שהובילו לקיומו של אותו אירוע. אמנם, פוקו מסכים עם גישה זו אך הוא יוצא כנגד המחקר ההיסטורי בשל העובדה הפשוטה - נעלמות מעיניו נתונים רבים ולכן ההיסטוריה אינה יכולה לבחון את כלל המאורעות שהובילו לאותו אירוע. מדוע נעלמים ממנה פרטים? ההיסטוריה כולה מסתמכת על רישומי כנסייה, חוזים נוטריוניים וכן אלו. למעשה, ההיסטוריה מביאה למיצוי מרבי של גרעין המאורע ולא בוחנת בראייה ארוכת טווח כלומר היא חושפת עוד ועוד רבדים בתוך המאורע עצמו. במילים אחרות, ההיסטוריה בוחנת אירוע כרצף של סדרה ולא בוחנת את הסדרה של אירוע (לכאורה פועלת על פי האינדוקציה ולא לפי הדדוקציה) ; היא פועלת לא כדי לחשוף מבנים קודמים. היא פעלה כדי לבסס סדרות שונות, מצטלבות ומתפצלות אך בלא שתהינה אוטונומיות שמסיעות לנו לתחם את מוקד האירוע. לאור זאת, המושגים שעתה נכפים עלינו הם המאורע וההסדרה. כך שמצד אחד ההיסטוריה אינה מנתחת מאורע כאילו היה "ההיסטוריה חיה" אלא מבינה אותו מתוך הטקסט. מצד שני ניתוח כזה מלא כשלים.
אם השיח הוא תוצר של מאורע, כיצד יש להתייחס למושג של המאורע? דהינו למילים שרושמות באותו מקור? על כן המאורע אינו תהליך או מקרה ואינו שייך לעולם הגופים ומנגד הוא אינו בלתי חומרי. הרי הוא משפיע בעולם החומרני באמצעות הצלבה של גורמים, ביזורם וכן הלאה.
סיכום
פוקו מסווג את הניתוח הטקסטי לשנים: ההבדל בין שני ניתוחים אלו הוא בנקודת המבט ובתיחום.
קיימים נושאים רבים אותם ניתח פוקו, או שאב מהם השראה. עם זאת לכל השיחים האלו קיימים ההגבלות והאיסורים שבה.
דברי תודה
בפרק חמישי, מישל פוקו מודה ומונה רשימה של מקורות שהשפיעו על צורת חשיבותו.
ברינסוכוס
ברינסוכוס (שם מדעי: Barinasuchus; משמעות השם: "תנין ברינס") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין נכחד שחי בתקופת האאוקן עד לאמצע המיוקן, לפני 37.2-11.8 מיליון שנה. מאובניו התגלו ב-2005 בארגנטינה, ונצואלה ופרו והוא תואר בידי החוקרים אלפרדו פאולינו ועומאר לינרס. קרוי על שם המדינה הוונצואלית בה התגלה, ברינס.
המאובנים הראשונים שנמצאו לתנינאי זה כללו לסתות כבדות מעוגלות ושטוחות בעל מבנה שהזכיר דינוזאור תרופוד, כך שהוא היה טורף. אורך ממצאי הגולגולת שנמצאה הגיע ל-70 ס"מ ונראה שהאורך הכולל הגיע למטר אחד. האורך הכולל של הזוחל הגיע לשישה מטרים, בדומה לתנין היאור, מה שהופך אותו לגדול התנינאים ממשפחתו.
במקור נחשב הברינסוכוס למין של סבכוס (Sebecus), תנינאי דומה ממצרים. הוא היה טורף בעל אורח חיים יבשתי שהסתתר במארב לטרף לא זהיר. מבנה הלסתות השריריות עזר להתמודד עם טרף כבד והשיניים הותאמו לחיתוך בשר.
מריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה
מריה באטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה (באיטלקית: Maria Beatrice Ricciarda d'Este; 7 באפריל 1750 - 14 בנובמבר 1829), הייתה בתו של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ואשתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, אשר כיהנה כדוכסית מאסה בין השנים 1790–1796 ובין השנים 1815–1829.
ביוגרפיה
מריה באטריצ'ה נולדה ב-7 באפריל 1750 במודנה, לארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולמריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, בתם של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה וריצ'רדה גונזאגה. נישואי הוריה לא היו מוצלחים, והם התגוררו בנפרד. לאחר מות אחיה הקטן רינאלדו פרנצ'סקו בשנת 1753 בהיותו בן 4 חודשים, הפכה מריה באטריצ'ה ליורשת הוריה.
מכיוון שהייתה אמורה לרשת 4 מדינות (מודנה, רג'ו, מאסה וקרארה), סיכמה מריה תרזה בשנת 1753 עם אביה ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, שמריה ביאטריצ'ה תינשא ללאופולד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו. אולם, בשנת 1761 הפך לאופולד ליורש הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ולפיכך בשנת 1763 נחתם הסכם חדש בין אביה למריה תרזה, ובו נקבע שמריה ביאטריצ'ה תתחתן עם פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובכך הוא ייהפך ליורשו.
בשנת 1771 אישר הדיאט הקיסרי את ההסכם עם דוכס מודנה, וב-15 באוקטובר אותה שנה התחתן פרדיננד עם מריה ביאטריצ'ה ד'אסטה. בשנת 1790 מתה אמה מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה, ומריה ביאטריצ'ה עלתה במקומה לשלטון בדוכסות מאסה וקרארה.
בשנת 1796 ברחה מריה ביאטריצ'ה עם משפחתה מפני הכוחות הצרפתים בראשות נפוליאון שפלשו למילאנו. גם אביה ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ברח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית.
בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797, הוענקה לאביה דוכסות ברייזגאו, אזור בדרום מערב גרמניה שהשתייך לבית הבסבורג. בשנת 1803 מת אביה ארקולה השלישי, ובעלה פרדיננד קיבל את התואר "דוכס ברייזגאו", וכן קיבל את הטענה לדוכסות מודנה. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 ויתר פרדיננד על דוכסות ברייזגאו שצורפה לדוכסות הגדולה של באדן, ובשנת 1806 מת פרדיננד ונקבר בקריפטה הקיסרית בווינה.
בשנת 1814 ניתנה דוכסות מודנה בקונגרס וינה לבנה הבכור - פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואילו מריה באטריצ'ה קיבלה בחזרה את דוכסות מאסה וקרארה. מריה באטריצ'ה השאירה את ניהול הדוכסות בידי שריה, ואילו היא עצמה שהתה רוב הזמן בווינה. ב-14 בנובמבר 1829 מתה מריה ביאטריצ'ה בווינה, ובנה פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ירש אף את נחלותיה.
משפחתה
ב-15 באוקטובר 1771 התחתנה מריה באטריצ'ה עם הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
פרגזיה
פרגזיה (בפורטוגזית: Freguesia) היא יחידת חלוקה מנהלית טריטוריאלית הקטנה ביותר בפורטוגל וגם בכמה מושבות פורטוגזיות לשעבר, כמו מקאו, שהיא חלק מסין וכף ורדה שבאפריקה. היא שקולה למועצה מקומית, להבדיל מ"פארוקיה" (paróquia), שהיא יחידת חלוקה כנסייתית. הפרגזיה ממלאת בפורטוגל גם תפקיד של מחוז בחירה.
הפרגזיה היא תת-יחידה של היחידה הקרויה "קונסליו" (concelho, "מועצה"), שמשמעותה היא מועצה עירונית או "מוניקיפיום". הפרגזיה מנוהלת על ידי "ז'ונטה" (junta de freguesia) הנבחרת מתוך אספת הפרגזיה (assembleia de freguesia) העומדת לבחירה כל 4 שנים. בראש הז'ונטה עומד יושב ראש.
לאחר הרפורמה של 2013 יש בפורטוגל 3,091 פרגזיות ו-308 קונסליוש.
אטימולוגיה והיסטוריה
המילה "פרגזיה" נוצרה מהלחמת המילים הלטיניות Filli Eclesiae (פילי אקלסיאה), כלומר "בני הכנסייה".
עד לתקופת הליברליזם בהיסטוריה של פורטוגל, במאה ה-19, המושגים "פרגזיה" ו"פארוקיה" והמושגים "קונסליו" (מועצה) ו"מוניסיפה" (מוניקיפיום) היו מילים נרדפות. זאת מפני שפורטוגל ירשה מבנים אזרחיים וכנסייתיים שהיו מעורבבים מימי הביניים. המושג "פְרֶגֵש" (freguês), תושב הפרגזיה, זהה לזה של חבר הפארוקיה, נתון לניהולו של הכומר.
אחרי מהפכת 1911 המשטר הרפובליקני, האנטיקלריקלי, החליט להבליט את ההבחנה בין המבנים האזרחיים ובין אלו הכנסייתיים של המדינה. בהתאם לחוק מס. 621 מ-23 ביוני 1916, ה"פארוקיות" האזרחיות קיבלו את השם "פרגזיות" והז'ונטה שלהן שינתה את שמה ל"ז'ונטה דה פרגזיה".
כל קונסליו יכול להתחלק לכמה פרגזיות. קיימים שישה "קונסליוש" בפורטוגל המורכבים מפרגזיה אחת, כלומר הקונסליו זהה לפרגזיה: אלפיראסה (Alpiarça), האי קורבו (Corvo), פרטו סאנטו (Porto Santo), סאו בראש דה אלפורטל (São Brás de Alportel) וסאו ז'ואו דה מדיירה (São João da Madeira). הקונסליו הכולל הכי גדול של פרגזיות הוא בארסלוש (Barcelos), בו קיימות 89 פרגזיות.
לפי המכון הלאומי לסטטיסטיקה קיימות בפורטוגל 4,257 פרגזיאש.
השלטונות הפרטוגזים מחלקים את פרגזיות לשלושה סוגים:
בארצות אחרות
במקאו ישנם שני קונסליוש ושבע פרגזיאש. בכף ורדה, לעומת זאת, ישנם 22 קונסליוש ו-32 פרגזיאש.
בברזיל עדיין משתמשים, באופן מסורתי, במושג "פרגזיה" במקרה של כמה רבעים היסטוריים של ערים מסוימות. לדוגמה, בעיר פלוריאנופוליס, בירת מדינת סנטה קטרינה קיימות פרגזיות כמו ריבייראו דה איליה (Ribeirão da Ilha) (1749), נוסה סניורה דא קונסייסאו דה לגואה (Nossa Senhora da Conceição da Lagoa) (1750 או Lagoa da Conceição) ונוסה סניורה דאס נססידאדס דה סנטו אנטוניו דה לישבואה (Nossa Senhora das Necessidades de Santo Antônio de Lisboa).
תת חלוקה אנלוגית קיימת גם במדינת לואיזיאנה בארצות הברית. בספרד יחידות דומות נקראות פארוקיאס parroquia, לפי שם החלוקה הכנסייתית.
גנון אדום אוזניים
גנון אדום אוזניים (שם מדעי: Cercopithecus erythrotis) הוא מין של פרימט מהסוג גנון החי באפריקה המערבית בניגריה, קמרון והאי ביוקו שבגינאה המשוונית.
מאפיינים
אורך הגוף והראש של הזכר עד 42 סנטימטרים בתוספת זנב שאורכו עד 60 סנטימטרים ואילו הנקבה קטנה יותר ואורך הגוף והראש שלה עד 38 סנטימטרים בתוספת הזנב שאורכו עד 55 סנטימטרים. הגנון בעל פרווה בצבע כחול, לחיים בצבע צהוב ואוזניים בצבע אדום וזה מקור שמו של הגנון. הגנון אדום האוזניים חי ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזון בעיקר מפירות, עלים, זרעים, שורשים וחסרי חוליות קטנים כמו חרקים ותולעים. הגנון אדום האוזניים חי בקבוצות הכוללות זכר אחד, עד 10 נקבות והצאצאים שלהן. לא ידוע על הרבייה של הגנון אדום האוזניים אך תקופת ההיריון היא עד חצי שנה ובסיומה הנקבה ממליטה צאצא אחד בלבד. הטורפים של הגנון אדום האוזניים הם שימפנזות, נמרים, עיט כתר, חתול זהוב אפריקני ופיתון סלעים אפריקני. הגנון אדום האוזניים נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע עקב בירוא יערות וציד.
יחסי איסלנד–תאילנד
יחסי איסלנד–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד לתאילנד.
סקירה כללית
איסלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם תאילנד ב-18 ביוני 1975. סגן ראש ממשלת תאילנד ושר המסחר של תאילנד, מר ג'ורין לקסאנאוויסיט, נפגש ב-20 ביוני 2022 בבורגרנס, איסלנד, עם יו"ר השרים ושרת החוץ של איסלנד, גב' ת'ורדיס קולברון רייקפיורד גילפאדור, וכן שאר שרי ה-EFTA, גב' דומיניק. הסלר, שרת החוץ, החינוך והספורט מליכטנשטיין, גב' ג'אניקה אנדראסן, מזכירת המדינה למסחר ותעשייה מנורווגיה, וגב' מארי-גבריאל איניכן-פלייש, מזכירת המדינה לענייני כלכלה משווייץ, לחידוש ה-EFTA- משא ומתן על הסכם סחר חופשי בתאילנד.
יחסי סחר
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין המדינות ב-32.69 מיליון דולר, כאשר תאילנד ייצאה בשווי 9.4 מיליון דולר, וייבאה בשווי 23.29 מיליון דולר, מה שהביא לגירעון סחר של 13.89 מיליון דולר. תאילנד ייצאה בעיקר פירות ים משומרים ומעובדים, מוצרי חיטה ומזונות מעובדים אחרים, אורז, תבלינים, מוצרי ספורט וציוד משחקים, וייבאה בעיקר בשר לצריכה, טרי, צונן, קפוא ומעובד, בעלי חיים ומוצרים מהחי, מים מינרלים, משקאות קלים ומשקאות חריפים, מכונות ורכיבים.
השלכה (פסיכולוגיה)
בפסיכואנליזה, השלכה (פרויקציה) היא מנגנון הגנה אישי, בו משליך האדם את הצדדים השליליים באישיותו אל עבר העולם שמחוצה לו, מייחס אותם לאנשים אחרים, וכך יכול להתעלם מראיית תכונותיו ודחפיו השליליים. הפסיכולוג אריק אריקסון טען כי על אף שההשלכה בדרך כלל מעוותת ומלאה איבה ופחד, יש בה גרעין של משמעות עמוקה אותה האדם המשליך מייחס לאובייקט המושלך, ולא בדרך מקרה.
פסיכולוגים פיתחו מספר שיטות של אבחון ההשלכה באמצעות הצגת גירוי רב משמעי שעל הנבחן להציג לו פירוש, כאשר ההנחה היא שהפירוש ישקף דבר מה על נותן הפירוש. רוב מבחני ההשלכה מבוססים על הפסיכולוגיה הפסיכואנליטית. הם מורכבים מגירויים מעורפלים, המאפשרים לאדם מרחב תגובה גדול. הנחת היסוד במבחנים אלה גורסת כי רגשותיו של האדם, יצריו, עמדותיו, משאלותיו וצרכיו, מושלכים על הגירויים העמומים ותגובותיו הן לפיכך ביטוי לעולמו הפנימי והלא מודע.
בתרפיה התבנית מבית מדרשו של פרידריך פרלס, החלום מוצג כתהליך של השלכה, שבה דמויות בחלום מסמלות צדדים שונים באישיותו של האדם. פרלס איננו רואה בחלום מבחן אישיות, אלא מנצל אותו כנקודת מוצא להגברת המודעות העצמית של האדם. פרופ' יצחק לוין טוען כי אפשר לראות בחלום מבחן השלכה אידיאלי, מכיוון שהחולם מספק הן את הגירוי והן את תגובתו לגירוי.
אוסוואלד שפנגלר, ובעקבותיו אריק אריקסון, סברו כי תופעת האנטישמיות היא בעיקרה עניין של השלכה. אנשים שיש להם חלומות של כיבוש העולם ושליטה בו מאחורי מסווה של עליונות אינטלקטואלית, כמו הגרמנים הנאציונל-סוציאליסטים והרוסיים הבולשביקים, משליכים תפיסה זו על היהודים.
דבורה חן
דבורה חן (נולדה ב-1952) היא עורכת דין מומחית בדין הפלילי. הועסקה בפרקליטות מחוז תל אביב, כיהנה כראש המחלקה הביטחונית בפרקליטות המדינה ושימשה כמשנה לפרקליטת המדינה.
ביוגרפיה
גדלה בקריית שרת בתקופת ותיקי ההסתדרות, ואחר-כך ברמת גן. אביה היה מנהל חשבונות. אמה עבדה בשב"כ. בשבעה על מות אמה למדה ממי שהיה סגן ראש השב"כ והבוס שלה באילו פעילויות אמה הייתה שותפה. בצבא רצתה לשרת ביחידה קרבית אך שלחו אותה לאמ"ן שם שירתה כקצינת ח"ן, ת"ש וחינוך. בזמן שירותה הצבאי התחילה ללמוד בלימודי ערב משפטים באוניברסיטת תל אביב.
לפרקליטות מחוז תל אביב התקבלה לאחר שנענתה למודעת מכרז. באותה תקופה גייסו בעיקר צעירים שהשלימו בפרקליטות את התמחותם, וחן הייתה מהבודדים שהתקבלו במכרז חיצוני.
קריירה מקצועית
בין השנים 1976–2004 היא שירתה בפרקליטות המדינה. בתפקידה האחרון בפרקליטות הייתה מנהלת המחלקה לעניינים פליליים-ביטחוניים ועניינים מיוחדים. חן התמודדה על תפקיד פרקליט המדינה, והפסידה מול ערן שנדר אשר נבחר. בהמשך הודיעה על פרישתה מפרקליטות המדינה.
חן כיהנה כעמית מחקר מומחה במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, וושינגטון, ארצות הברית, והיא משמשת כעמית מחקר במכון הבינלאומי לחקר מדיניות נגד טרור, המרכז הבינתחומי, הרצליה.
בעבר כיהנה גם כחברה בוועדה הציבורית המייעצת לראש הממשלה בענייני אבטחת נבחרי ציבור.
חן חברה בפורום דבורה.
היא הנחתה תוכנית משפטית שבועית בערוץ הכנסת "דיון נוסף", היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת חיפה.
פיקוד התעופה ארוכת הטווח של רוסיה
פיקוד התעופה ארוכת הטווח של רוסיה הוא גוף בחיל האוויר הרוסי הכפוף לכוחות האוויר והחלל של רוסיה ואחראי לתפעול כל צי המפציצים האסטרטגיים של רוסיה.
היסטוריה
של התעופה ארוכת הטווח הוקמה ב-23 בדצמבר 1914, כאשר הקיסר ניקולאי השני אישר את ההחלטה להקמת טייסת המטוסים מדגם "איליה מורומץ". מפקד הטייסת היה מיכאיל שידלובסקי (לשעבר קצין הצי ויו"ר דירקטוריון מפעל הקרונות הבלטי-רוסי, אשר בנתה את מטוסי "איליה מורומץ"). עד אפריל 1917 הטייסת כללה ארבע יחידות קרביות וכ-20 מפציצים. בחודש ספטמבר 1917, הצבא הגרמני הגיע לויניצה, היכן שבאותה עת הוצבה הטייסת והוחלט ליישם את מדיניות האדמה החרוכה והמטוסים הובערו על מנת שלא יפלו לידי האויב.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, הסובנרקום החליטה ב-22 במרץ 1918, להקים טייסת שהורכבה ממטוסי "איליה מורומץ" בהיקף של שלוש יחידות תעופה. כך החלה למעשה הקמת התעופה ארוכת-הטווח של רוסיה, במתכונתה המודרנית.
בשנת 1933, בפעם הראשונה הוקמה טייסת של מפציצים כבדים, שצוידו במפציצים מדגם TB-3. בינואר 1936 הוקמה "הארמייה למטרות מיוחדות", כגלגול ראשון של התעופה ארוכת הטווח ובאותה שנה החיל קיבל לשירותו מפציצים ארוכי-טווח מדגם DB-3. בשנים 1936—1938, הוקמו שלוש ארמיות אוויריות למטרות מיוחדות, שהיו כפופות ישירות לקומיסר ההגנה של ברית המועצות (שמו הרשמי של שר ההגנה הסובייטי עד 1946).
ב-1940 הוקמה תעופת המפציצים ארוכת הטווח של הפיקוד הראשי של הצבא האדום (Дальнебомбардировочная авиация Главного Командования Красной Армии,ДБА ГК) כאשר הארמיות למטרות מיוחדות פורקו. עד אמצע 1941, גוף זה כלל חמישה להקי אוויר, ארבעה יחידות אוויר נפרדות: עם סך כולל של כ-1,500 כלי טיס (13.5% מכלל המטוסים של חיל האוויר של הצבא האדום) וכמעט 1,000 צוותים. בצו של ועדת ההגנה הממלכתית מ-5 במרץ 1942, תעופת המפציצים ארוכת הטווח הפכה ל"תעופה ארוכת הטווח" (Авиацию дальнего действия,АДД) והוכפפה ישירות לפיקוד העליון של המטה הכללי. למפקדה מונה גנרל אלכסנדר גולובאנוב.
בשנת 1954 חיל האוויר קיבל לידיו את מפציץ Tu-16. החל מ-1 בינואר 1955 החיל החזיק ברשותו 30 מפציצים כבדים. בשנים 1954-1955 הוכנסו לשירות מפציצים חמושים בטילי שיוט. ב-1960, עם הקמת חיל הטילים האסטרטגיים שתי יחידות אוויריות שהפעילו מפציצים אסטרטגיים הועברו לאחריות החיל החדש.
לאחר התפרקות ברית המועצות, באפריל 1998, נערך ארגון מחדש בפיקוד המפציצים כשהוכפף לארמייה האווירית ה-37. באוגוסט 2009, במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה, הארמייה האווירית ה-37 של הפיקוד העליון למטרה אסטרטגית אורגנה מחדש במסגרת הרפורמה הצבאית והפכה לפיקוד התעופה ארוכת הטווח. מאז 2015, מהווה חלק מכוחות האוויר והחלל של רוסיה.
השתתפות במבצעים
המבצע הרוסי בסוריה, מ-17 בנובמבר 2015.
חימוש
הפיקוד מצויד במפציצים אסטרטגיים בעל יכולת השמדת נושאות מטוסים, מדגמי Tu-95MS ו-Tu-160, כמו גם מפציצים ארוכי-טווח מדגם Tu-22M3:
ורוניקה אייכמן
ורוניקה (ורה) אייכמן (בצ'כית: Veronika Eichmann ; 3 באפריל 1909 מלאדה - 21 בנובמבר 1997 בערך) הייתה אשתו של פושע המלחמה הנאצי אדולף אייכמן.
ביוגרפיה
ורוניקה נולדה למתיאש ומריה ליבל במלאדה הסמוכה לצ'סקה בודייוביצה (היום היא חלק מהעיר). בני הזוג ליבל היו מהמשפחות העשירות במלאדה, והיה בבעלותם חווה גדולה במקום, כיום המקום משמש כחנות נוחות. כל משפחת ליבל הייתה חברה במפלגה הנאצית האח הבכור פרנץ היה מפקד הגסטפו בהראדץ קראלובה, אח נוסף היה אריזטור ועסק בהחרמת רכוש יהודי.
ורוניקה נישאה לאדולף אייכמן בברלין ב-1935, והיא גרה איתו במספר מקומות. תחילה בגרמניה ואחר כך בפראג. בתום המלחמה, היא ובניה (קלאוס - ברלין 1936, הורסט - וינה 1940, דיטר - פראג 1942) נסעו למקום מבטחים, תחילה לאלטאוסזה ולאחר מכן לאוסי. היא גרה שם עד לאביב 1951 בזמן מגוריה שם היא טענה שבעלה מת.
ב-1947 הגישה בקשה לבית המשפט לאשר את מותו של בעלה על סמך עדותו של אדם בשם קארל לוקאש, לאחר שהשופט גילה שלוקאש הוא גיסה, הוא דחה את הבקשה. ב-1951 הגיע לידה מכתב בו כתוב שהדוד של ילדיה חי בארגנטינה, ב-15 באוגוסט באותה שנה היא הגיעה לטוקומאן שבארגנטינה, בהמשך עברו הזוג וילדיהם לבואנוס איירס.
לאחר ארבע שנים (1955) נולד לזוג בן רביעי והוא נקרא ריקרדו פרנסיסקו - על שמו של הנזיר הפרנציסקני שעזר לאייכמן להימלט מאיטליה לאמריקה. אייכמן סיפר לבניו שהוא דודם, אך הודה על האמת לאחר ויכוח עם בנו הורסט. ב-11 במאי 1960 נלכד אייכמן בבואנוס איירס, ולאחר 12 ימים הובא לישראל, והחל משפט אייכמן, ב-15 בדצמבר 1961 נמצא אייכמן אשם ונידון למוות.
ורוניקה יחד עם חמשת אחיו ומספר אנשי רוח ישראלים שלחו בקשות חנינה לנשיא המדינה, יצחק בן-צבי, שפרטיהן פורסמו בשנת 2016, בין הדברים כתבה "לאחר דחיית הערעור נתון גורלו של בעלי בידיך. כרעיה ואם לארבעה ילדים מבקשת אני מכבודו על חיי בעלי", הנשיא דחה את הבקשה, וכתב בכתב ידו על גבי מסמך הבקשה את דברי הנביא שמואל לאגג: "כַּאֲשֶׁר שִׁכְּלָה נָשִׁים חַרְבֶּךָ, כֵּן-תִּשְׁכַּל מִנָּשִׁים אִמֶּךָ" (. פירוש: כשם שחרבך הפכה נשים לשכולות, כך תהפוך כעת אימך לשכולה).
חודשיים לפני תליית אייכמן ביקשה ורוניקה משר המשפטים דב יוסף לסדר לה פגישה עם בעלה. הממשלה דנה בבקשתה ב-18 במרץ 1962, דב יוסף אמר בדיון כי: "ראש הממשלה חושב שיהיה לישראל קשה לעמוד בביקורת בינלאומית אם לא תאפשר את הביקור", הממשלה אישרה את הביקור ושרת החוץ גולדה מאיר הביאה את הדברים לפני ועדת חוץ וביטחון שאישרה את הביקור.
ב-30 באפריל 1962 ביקרה ורוניקה את בעלה ושוחחה עמו מספר דקות, בסיקור העיתונאי נכתב כי "לעומת האשה הנרגשת לא הראה איכמן כל סימני התרגשות".
לאחר המשפט, ורוניקה חזרה לגרמניה יחד עם בנם הצעיר ריקרדו שהיה בן 5. ריקרדו, ארכאולוג שמתמחה במזרח התיכון, הוא היחיד שהתנער מאביו. בראיון בשנות ה-90 אמר שלאביו הגיע למות בשל מעשיו. הוא גינה אותו בגלוי: "הוצאתו להורג הייתה מוצדקת, הוא רק דמות היסטורית עבורי". בנה הורסט קרא לבתו על שמה.
דראפט ההרחבה של שנת 1968 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1968 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה הרביעי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-6 במאי 1968 בעקבות הצטרפתן הצפויה ליגה של מילווקי באקס ופיניקס סאנס בעונת.
תהליך הבחירה
בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. לפני תחילת הדראפט יכלה כל קבוצה להגן על 7 שחקנים. במהלך הדראפט נערכו 3 סבבים של בחירה, כאשר בכל סבב בחרה כל קבוצה שחקן אחד. לאחר סיום כל סבב יכלה כל אחת מ-12 הקבוצות הוותיקות להוסיף שחקן נוסף לרשימת השחקנים המוגנים שלה. הדראפט נמשך עד שכל קבוצה בחרה 18 שחקנים, 3 שחקנים מכל קבוצה קיימת.
מילווקי באקס היא קבוצת ה-NBA השנייה שהוקמה בעיר מילווקי - מילווקי הוקס הוקמה בשנת 1954, שנה מאוחר יותר עברה הקבוצה לסנט לואיס ובשנת 1968 עברה לאטלנטה, שם היא משחקת כיום. הבחירות של הבאקס כללו את פרד הטזל, לשעבר בחירת סיבוב ראשון בדראפט, לארי קוסטלו, שרשם 6 הופעות במשחקי האולסטאר, ויין אמברי, שרשם 5 הופעות במשחקי האולסטאר, גאי רוג'רס, שרשם 4 הופעות ולן צ'אפל שרשם הופעה אחת. לארי קוסטלו נאלץ לפרוש ממשחק פעיל ומונה כמאמן הראשון של הבאקס. 10 שחקנים מתוך ה-18 שנבחרו בדראפט הצטרפו לקבוצה בעונת הבכורה שלהם, אך רק 3 שיחקו בקבוצה יותר מעונה אחת. ג'ון מק'גלוקלין, ששיחק בקבוצה 8 עונות, נבחר למשחק האולסטאר ב- והפך לשחקן הראשון במועדון שמשתתף במשחק. מק'גלוקלין הוא השחקן היחיד מבין שחקני הדראפט שזכה עם הקבוצה באליפות בעונת.
8 שחקנים מתוך הבחירות של פיניקס סאנס שיחקו בקבוצה בעונתה הראשונה, רק 5 מהם שיחקו יותר מעונה אחת. ג'ון וטזל היה השחקן התשיעי מהדראפט ששיחק במועדון, הוא הצטרף בעונת, לאחר שהשלים שירות צבאי של שנתיים. גייל גודריץ' ודיק ואן ארסדייל נבחרו לנבחרת האולסטאר בעונת הבכורה של המועדון והפכו לשחקנים הראשונים בתולדות המועדון שמשתתפים במשחק.
משרד המזון והחקלאות של הרייך
משרד המזון והחקלאות של הרייך (בגרמנית: Reichsministerium für Ernährung und Landwirtschaft) היה משרד ממשלתי של גרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר בין השנים 1919 ל-1933 ובמהלך תקופת גרמניה הנאצית בין 1933 ל-1945.
בינואר 1935 המשרד אוחד עם משרד החקלאות והייעור הפרוסי (שהוקם ב-1879). ב-1938 שונה שמו של המשרד "משרד המזון והחקלאות של פרוסיה והרייך". לאחר כניעת גרמניה הנאצית ופיצול גרמניה, הוקם בגרמניה המערבית משרד החקלאות והמזון הגרמני, שמשמש את גרמניה המאוחדת עד היום.
היסטוריה
במרץ 1919, הוקם "משרד המזון של הרייך" שאוחד בספטמבר של אותה שנה עם משרד הכלכלה של הרייך, במרץ 1920 פוצל והוקם כמשרדי עצמאי מחדש לאחר הפוטש של קאפ. באותה שנה עבר המשרד לרחוב וילהלמשטראסה 72 שבברלין. מ-1924 הושאלו מהבניין ארבעה ציורים של אוגוסט ובר אך לאחר מלחמת העולם השנייה הציורים לא נמצאו.
לאחר שהנאצים תפסו את השלטון בינואר 1930, אלפרד הוגנברג מונה לעמוד בראשות המשרד, אך הוא אולץ להתפטר ביוני 1933. הוגנברג הוחלף על ידי בכיר המפלגה הנאצית, ריכרד ולטר דרה. כחלק מתהליך האחדה דרה פעל להקמת התאגיד הנאצי רייכסנהרשטאד (אנ'), אשר ויסת את ייצור המזון. דרה הוביל קמפיין מול בעלי אדמות גדולים שייפרדו מכמה מאדמותיהם כדי ליצור משקים חדשים, כמו כן הוא קידם את חוק הרייכסרבהוף (אנ'). הוא גם הסב את מרבית המשקים הקטנים במדינה לאחוזות משפחתיות שהיו אמורות לעבור מאב לבן מכוח דיני הורשה עתיקים. אמנם זה הגן על חקלאים קטנים מפני עיקול ובעיות כלכליות מודרניות רבות אחרות, אך הוא גם קשר אותם ואת צאצאיהם לאדמה באופן נצחי. בינואר 1935 המשרד אוחד עם משרד החקלאות והייעור הפרוסי (שהוקם ב-1879). ב-1938 שונה שמו של המשרד "משרד המזון והחקלאות של פרוסיה והרייך". לאחר כניעת גרמניה הנאצית ופיצול גרמניה, הוקם בגרמניה המערבית משרד החקלאות והמזון הגרמני, שמשמש את גרמניה המאוחדת עד היום.
המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה
המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה (בקטלאנית: Partit Socialista Unificat de Catalunya - PSUC) הייתה מפלגה קומוניסטית-סטליניסטית שנוסדה עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 מאיחוד מספר גופים קודמים והייתה כוח מרכזי ורב-חשיבות בצד שלחם כנגד הפשיזם של פרנקו. כחברה בקומינטרן וכבעלת זיקה חזקה לברית המועצות היוותה המפלגה צינור להעברת סיוע מברית המועצות ומאיגודי פועלים קומוניסטים בעולם לטובת המלחמה. עם זאת, עמדה המפלגה בעימות גובר והולך עם מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי (POUM הטרוצקיסטית), שהוביל לפירור החזית העממית נגד הפשיזם.
הווסדות המפלגה ומצעה
המפלגה התאגדה ב-23 ביולי 1936 בברצלונה שבקטלוניה. המפלגה היוותה את הזרוע הפוליטית של איגוד העובדים הסוציאליסטי (Unión General de Trabajadores - UGT) ודגלה בניצחון במלחמה בפשיזם כצעד הכרחי, תוך דחייה (אולי אף לעתיד הרחוק) של המהפכה וכינון ה"דיקטטורה של הפרולטריון". עמדתה הפרגמטית איפשרה לה לגדול לממדים של 70,000 חברים, בהם גם בני המעמד הבינוני, שהתקבלו כשותפים רצויים במאבק. עמידתם של חברי המיליציה של המפלגה בקרב ההגנה ההירואי על מדריד הקנה לה הילה בקרב מתנגדי הפשיזם.
מצע המפלגה גרס כי:
PSUC ו-POUM
בין שתי המפלגות העיקריות של הרפובליקנים שנלחמו נגד פרנקו נבעו בקיעים פוליטיים וחברתיים עמוקים, שהלכו והעמיקו עד כדי איבה גלויה.
בעוד PSUC דגלה בהשהיית המאבק המהפכני, סיסמת POUM הייתה ש"אין להפריד בין המלחמה למהפכה". בעוד ש-PSUC דגלה בשילוב אינטרסים עם בני המעמד הבינוני, ציינה POUM שה"דמוקרטיה" הבורגנית אינה אלא שם אחר לקפיטליזם וכמוה גם הפשיזם". חברים רבים ב-PSUC נטלו חלק במסגרות הממשל המרכזי והמקומי, בעוד שרבים חברי POUM הגיעו משורות האנרכיסטים הספרדים, שהתנגדו לכל צורת משטר ממוסד.
PSUC הצטיירה במערב כעושת דברה של ברית המועצות ועוררה רתיעה במערב, על כן הצליחה דווקא POUM לגייס מתנדבים ממדינות המערב, למשל חברי מפלגת הלייבור העצמאית הבריטית.
PSUC הייתה המפלגה הגדולה יותר ברפובליקה הספרדית השנייה ועם התמשכות המלחמה ניצלה את כוחה על מנת להשתלח ב-POUM בעיתונות. POUM הואשמה בכך שהיא גורמת לפיצול בקרב הכוחות האנטי-פשיסטיים והדגש שהיא שמה על מהפכנות הוא הרסני. POUM הואשמה שהיא אינה אלא "כנופיה של פשיסטים בתחפושת, המקבלים שכר מפרנקו ומהיטלר". ג'ורג' אורוול, שלחם בשורות מיליציית POUM אף סבר שמיליצייה זו צוידה בכוונה תחילה בנשק דל וגרוע, על מנת שנשק זה לא יפול לידיהם של האנרכיסטים לאחר הניצחון על פרנקו.
לאחר המלחמה
בשנות שלטונו של פרנקו, 1939-1977, הייתה המפלגה מחוץ לחוק.
המפלגה הוקמה מחדש ב-1977 והתפרקה ב-1997.
הלינה קונופצקה
ביוגרפיה
קונופצקה נולדה ברווה מזובייצקה וגדלה בוורשה למשפחה ממוצא טטרי. היא הייתה בעלת עוד כהה ועיניים חומות. בילדותה היא רכבה על סוסים, שחתה והחליקה על קרח. כל בני משפחתה הקרובים עסקו בטניס. בהמשך היא למדה פילולוגיה באוניברסיטת ורשה. היא תמיד לבשה כובע בארט אדום בתחרויות בהן השתתפה.
שיאנית עולם
מספר חודשים לאחר שהתאמנה בזריקת דיסקוס, בתחרות שנערכה בורשה במאי 1926 קבעה קונופצקה בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 34.15 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-8 חודשים של מריה וידלקובה מצ'כוסלובקיה (31.15 מטר). שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים ונשבר על ידי מילי רויטר מגרמניה (38.34 מטר). בתחרות שנערכה בוורשה בספטמבר 1927 היא החזירה לעצמה את שיא העולם והעמידה אותו על תוצאה של 39.18 מטר.
אלופת עולם
במשחקי העולם לנשים שנערכו בגטבורג, שוודיה בשנת 1926 זכתה קונופצקה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.71 מטר, לפני קינואה היטומי מיפן (33.62 מטר) ואלסה סוונסון משוודיה (31.78 מטר). מדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה 19.25 מטר, אחרי מריה וידלקובה (19.54 מטר) ואלסה סוונסון (19.42 מטר).
אלופה אולימפית
תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אמסטרדם (1928). קונופצקה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 39.62 מטר, לפני ליליאן קופלנד מארצות הברית (37.08 מטר) ורות סוודברג משוודיה (35.92 מטר) ובכך הייתה לאתלטית הפולנייה הראשונה שזכהת במדליית זהב אולימפית. שיאה העולמי זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי יאדביגה וייס-מרצינקייביץ' מפולין (40.345 מטר).
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1930 זכתה קונופצקה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.80 מטר, לפני טילי פליישר מגרמניה (35.82 מיטר) וויטורינה ויוינצה מאיטליה (35.23 מטר) ובכך הגנה על תוארה.
חייה האישיים
בשנת 1928 נישאה קונופצקה לאיגנצי מטושבסקי שר האוצר הפולני. בשנת 1931 פרשה מספורט תחרותי. אך המשיכה לעסוק בפעילויות ספורטיביות כולל מרוצי מכוניות. עד שנת 1937 נחשבה לאחת הטניסאיות המובילות בפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבה קונופצקה את פולין והיגרה לצרפת. היא עזרה לבעלה להוציא כ-75 טון זהב מהבנק הפולני ולהעביר אותו דרך רומניה טורקיה וסוריה לממשלה הפולנית הגולה בצרפת. לאחר כניעת צרפת ביוני 1940 היגרה לארצות הברית עם בעלה דרך ספרד, פורטוגל וברזיל. מסע זה הסתיים בספטמבר 1941. בשנת 1946 נפטר בעלה באופן פתאומי. בשנת 1949 היא נישאה לג'ורג' שרבינסקי שייסד בית ספר לסקי ליד ניו יורק, עיצב בגדים וניהל חנות בוטיק. לאחר פטירתו בשנת 1959 עברה מניו יורק לפלורידה.
חיי התרבות בגטו טרזין
גטו טרזין הוגדר במקור כקהילה לדוגמה של יהודי המעמד הבינוני מגרמניה, צ'כוסלובקיה ואוסטריה. יהודים משכילים רבים נכלאו בטרזין. במאמץ תעמולתי שנועד לשטות בבעלי הברית המערביים, פרסמו הנאצים את הגטו, על חיי התרבות העשירים שלו. למעשה, לדברי ניצול שואה מהגטו, "בתקופה המוקדמת לא היו בגטו כלי נגינה כלשהם, וחיי התרבות החלו להתפתח רק כאשר החל ארגונו של גטו טרזין לעלות על פסים סדירים."
הקהילה בטרזין ניסתה להבטיח שכל הילדים שעברו בגטו יקבלו חינוך. הנאצים דרשו מכל ילדי הגטו מעל גיל מסוים לעבוד, אך קיבלו את העבודה על במה - משחק, בימוי, מחזאות וכו' - כתעסוקה. האסירים חינכו הילדים במסווה של עבודה או פעילות תרבותית. התקיימו שיעורים יומיים ופעילויות ספורט. הקהילה הוציאה לאור את כתב העת "ודם". ההיסטוריה של המגזין נחקרה וסופרה על ידי הסופר האיטלקי מתאו קורדיני בספרו La repubblica delle farfalle (רפובליקת הפרפרים). בן קינגסלי הקריא רומן זה בדבריו ב-27 בינואר 2015 בטקס שנערך בטרזין לציון יום השואה הבינלאומי. אילזה ובר, משוררת יהודיה צ'כית ידועה, סופרת ומוזיקאית לילדים, הייתה בגטו מפברואר 1942 ועבדה כאחות לילה במרפאת הילדים של הגטו. היא התנדבה להצטרף לטרנספורט של ילדים לאושוויץ בנובמבר 1944, שם נרצחו בתאי הגזים עם ההגעה היא, בנה טומי והילדים שהיו בשילוח.
המנצח רפאל שכטר היה בין אסירי הגטו. הוא הקים מקהלת מבוגרים וביים את ביצוע הרקוויאם המאסיבי והמורכב מאת ג'וזפה ורדי. שכטר ניצח על 15 הופעות נוספות בהן בוצעה היצירה, לפני שגורש לאושוויץ-בירקנאו.
הכנר יוליוס סטוורטקה (Stwertka), חבר מוביל לשעבר בתזמורת הסימפונית של בוסטון ומנהיג שותף של הפילהרמונית של וינה, נרצח בגטו ב-17 בדצמבר 1942.
הפסנתרנית אליס הרץ-זומר (שנכלאה בגטו עם בנה, רפאל זומר) ביצעה כמאה קונצרטים בטרזין. היא ואדית קראוס, חברתה ועמיתתה, שרדו את הגטו, היגרו לישראל לאחר המלחמה והיו פרופסוריות למוזיקה, הרץ-זומר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ושטיינר-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה).
מרטין רומן וקוקו שומן היו חלק מלהקת הג'אז Ghetto Swingers. האמנית והמורה לאמנות פרידל דיקר ברנדייס לימדה רישום לילדים בגטו, ביניהם הייתה הילדה חנה בראדי ("המזוודה של חנה"). הם ציירו יותר מ-4,000 ציורים, אותם החביאה בשתי מזוודות לפני שגורשה לאושוויץ. האוסף נשמר והתגלה כעבור עשור. רוב הרישומים הללו מוצגים במוזיאון היהודי בפראג, שארכיון מדור השואה שלו מנהל את אוסף ארכיון טרזין. אחרים מוצגים ביד ושם בירושלים. ילדי הגטו כתבו גם סיפורים ושירים. חלקם נשמרו ובהמשך פורסמו באוסף בשם "אין פרפרים פה", שכותרתו לקוחה משירו של המשורר הצ'כי הצעיר פאוול פרידמן. פרידמן הגיע לטרזין ב-26 באפריל 1942 ולאחר מכן נרצח באושוויץ.
הציירת מאלווה שאלק (מלווינה שאלקובה) גורשה בפברואר 1942 לטרזין. היא ציירה יותר מ-100 רישומים וצבעי מים המתארים את החיים בגטו. ב-18 במאי 1944 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה. צייר נוסף שנכלא במחנה פרטישק מוז'יץ נאגל שהיה צייר נופים יהודי ממוצא צ'כי, צייר ציורים מחיי האסירים המחנה ומעטים מהם נמצאו בעליית גג של בניין שעבר שיפוץ ושיחזור בשנת 1950.
המלחין ויקטור אולמן נכלא בטרזין בספטמבר 1942, ונרצח באושוויץ באוקטובר 1944. הוא הלחין כעשרים יצירות בטרזין, ביניהן האופרה בת המערכה האחת Der Kaiser von Atlantis (הקיסר מאטלנטיס או הסירוב למות). האופרה תוכננה לעלות על במה בגטו, אבל הנאצים ביטלו את האישור בעת החזרות, כנראה כי הבינו את כוונתה האלגורית. האופרה הוצגה לראשונה ב-1975, והוצגה במלואה בערוץ הטלוויזיה של ה-BBC בבריטניה.
מוזיקה שהולחנה על ידי אסירים מופיעה ב-Terezín: The Music 1941–44, סט של שני תקליטורים שיצא ב-1991. האוסף כולל מוזיקה שהולחנה בעיקר בשנים 1943 ו-1944 על ידי פאבל האס, גדעון קליין, הנס קראסה וויקטור אולמן בזמן שהיו כלואים בטרזין. האס, קראסה ואולמן נרצחו באושוויץ ב-1944, וקליין נרצח בפירסטנגרובה ב-1945.
בשנת 2007 יצא לאור האלבום Terezín – Theresienstadt ובו מוזיקה שהולחנה בטרזין, על ידי הזמרת השוודית אן סופי פון אוטר, בסיוע הבריטון כריסטיאן גרהאהר (Gerhaher), פסנתרנים ומוזיקאים קאמריים. בשנת 2008 פרסמה ברידג' רקורדס רסיטל של הבריטון האוסטרי וולפגנג הולצמאייר והפסנתרן האמריקאי ראסל ריאן שהתבסס על מבחר שירים מהאוסף.
תרבות כהישרדות
בטרזין שגשגה התרבות הרבה יותר מאשר בפרוטקטורט. האמנות בגטו אפשרה תיאור וייצוג של החיים האמיתיים בטרזין. היצירה סיפקה לאנשים פורקן אמנותי שדרכו יכלו לבטא התרסה. למרות גירושים מתמידים של אסירים למזרח, היו תושבי הגטו נחושים להופיע וליצור. לעיתים קרובות היה צורך לשבץ מחדש אנשים לתפקידים בהופעות השונות, מכיוון שהמשתתפים גורשו. הרצון ליצור סייע לכלואים בגטו להישאר מלאי תקווה ולקיים חיים בעלי צביון תרבותי ואנושי יותר. רפאל שכטר היה מחלוצי הפעילות התרבותית בטרזין. בראשית ימי הפעילות התרבותית בטרזין שילב שכטר מערכון סאטירי בהופעה הראשונה שלו. מאוחר יותר העלה ביצוע של הרקוויאם של ורדי. בגרסה זו של הרקוויאם, שינה שכטר את תווי הסיום כדי להביע התנגדות. אדולף אייכמן ומנהיגים נאצים אחרים היו בקהל עם הביצוע, ואייכמן נהנה מגרסה זו של היצירה. ככל הנראה, הנאצים לא הבינו את משמעות השינוי ברקוויאם וביצירות מתריסות רבות אחרות שבוצעו בגטו.
ב-23 בספטמבר 1943 בוצעה בטרזין לראשונה הצגת הילדים ברונדיבר. המופע הוצג 55 פעמים, והיה המצליח מבין כל ההפקות שהוצגו בגטו. כשגורשו שחקנים, הם הוחלפו באחרים, אך עיקרי המופע נותרו זהים לאורך כל ההופעות. המלחין המקורי של ברונדיבר, הנס קראסה, הלחין פרטיטורה חדשה למופע בטרזין מכיוון שהפרטיטורה המקורית אבדה, ואת סגל השחקנים הרכיב רודולף פרוידנפלד בהשגחתו והדרכתו של רפאל שכטר. המשורר אמיל א. סאדק שינה את שורות הסיום כדי להעביר מסר פוליטי. לקהל היה ברור שהאנטגוניסט מייצג את היטלר, אבל הנאצים עצמם לא הבינו את המשמעות הנסתרת בברונדיבר, ואף אפשרו העלאת המופע במהלך ביקור של הצלב האדום.
"קיסר אטלנטיס" הייתה אופרה נוספת שהופקה בטרזין. האופרה נוצרה על ידי פיטר קין וויקטור אולמן בצורה של אגדה כך שתכלול משמעות נסתרת מעיני הנאצים. אולמן השתמש במוזיקה כדי לכלול נימות עם השלכות של התנגדות, כולל מניפולציה אמנותית של Deutchland Uber Alles, וגרסה של דפי התווים שלא כללה את המניפולציה, נמסרה לידי הנאצים. "קיסר אטלנטיס" מעולם לא הועלתה בטרזין, אולי כי הנאצים הבחינו באלגוריה להיטלר ולגרמניה הנאצית בקו העלילה של האופרה, ואולי בגלל גירוש שחקניה לאושוויץ.
במחקר יש הערכה משתנה לתגובה הנאצית ליצירות התרבות בטרזין. יש סבורים שהנאצים נשארו אדישים ליצירה בגטו. אחרים אומרים שהנאצים עודדו את ההפקה האמנותית, שכן האס-אס סבר שהתרבות שנוצרה בטרזין לא תשרוד ולא תגיע אל מחוץ לגטו.
המוגמה
מוגמה אל-תחריר או המוֹגַמַה (בערבית: مجمع التحرير, תרגום חופשי: מתחם השחרור) הוא בניין ממשלתי בקהיר, מצרים. המוגמה הייתה תוצאה של סדרה של תוכניות אב לכיכר איסמעאיליה (כיום כיכר תחריר), שבעבר שימשה על ידי הבריטיים לצריפים צבאיים. בשנת 1945 כאשר המלך פארוק הורה להרוס את הצריפים עם יציאת החיילים הבריטים מהאזור, נוצרה שורה של הצעות לתכנון עירוני. הרעיון לבניין ממשלתי אדמיניסטרטיבי מרוכז, "הכל באחד", עלה מהתוכניות של 1945. הבנייה החלה ב-1946, והסתיימה ב-1949. סגנון הבניין משקף מודרניזם טיפוסי של שנות ה-40, וניתן למצוא בנייני ממשלה באותו סגנון בבפאלו, ניו יורק (בניין העירייה), ובפריז, בניגוד לאמונה הרווחת, אין אסוציאציה או השראה סובייטית, והבניין לא נבנה על ידי ממשלתו של הנשיא השני של מצרים, גמאל עבד אל נאצר. ואכן, נאצר הפך למנהיג מצרים רק בנובמבר 1954, מספר שנים לאחר השלמת הבניין.
המוגמה ממוקם במרכז העיר קהיר מדרום לכיכר תחריר, שהייתה בזמנו "כיכר השחרור" החדשה.
תפקוד
המוגמה הוא בניין ממשלתי אדמיניסטרטיבי, שבו כל העבודות המשרדיות נעשות על ידי סוכנויות ממשלתיות. למשל, אפשר להגיע לשם כדי לטפל במסמכים, להוציא רישיון נהיגה או לקבל ויזה. הגורמים הממשלתיים הממוקמים בבניין כוללים את משרדי חקירות העלמת מס, ארגון כיבוי האש ומשרדי הדרכונים. הבניין בן 14 הקומות הוא מקום העבודה של 18,000–30,000 עובדי ציבור מצרים.
מבנה וארכיטקטורה
הבניין תוכנן על ידי האדריכל המצרי מוחמד כמאל איסמעיל, שתכנן גם את בניין בית המשפט העליון במצרים, ותכנן את הרחבת המסגד הגדול של מכה ואת מסג'יד א-נבאוי בסעודיה. הבניין נבנה בסגנון אדריכלי מודרני, עם מעט תשומת לב לעיטור של החזית, והתמקדות רבה יותר בפרקטיות שלו, שכן הבניין תוכנן להכיל - בזמנו - כארבעת אלפים עובדים.
המוגמה בקולנוע
המוגמה הופיעה במספר סרטים מצריים, המפורסם שבהם הוא הטרור והקבב, קומדיה שבה הבירוקרטיה של הבניין מתסכלת אזרח מצרי עד כדי כך שהוא תופס בטעות אקדח של שומר, ממשיך לקחת הבניין כבן ערובה, והוא מתויג כמחבל. הסרט משתמש במוגמה ובביורוקרטיה הבלתי נסבלת כמטאפורה לכל מה שלא בסדר בחברה המצרית.
המוגמה היום
בשנת 2005, הממשלה ציינה שיש לה תוכניות להעביר את מבני המינהל והמחלקות הממשלתיות מהמיקומים הנוכחיים שלהם באזור מרכז העיר וסביבתה למקום אחר. ב-2016 הכריזה הממשלה על תוכניתה לצמצם את העומס באזור דאונטאון קהיר, תוכנית המתמקדת בעיקר במוגמה, שלפי ההערכות יצרה ותרמה לכמות העצומה של העומס בכיכר תחריר. משרדי המנהלה בתוך הבניין אמורים להתרוקן ולהעבירם למקום אחר מחוץ למרכז העיר, אך בעוד שהממשלה קבעה את מועד פינוי הבניין באמצע שנת 2017, המועד האחרון טרם נראה מעשי.
צעדים לקראת המעבר בסופו של דבר מהבניין נעשו לבסוף באמצע 2019, כאשר מינהל הדרכונים, ההגירה והלאום, שתפס 215 משרדים בקומה הראשונה והשנייה, ונהג למשוך יותר מ-%75 מהאזרחים שהולכים למוגמה. הועבר למתחם החדש שלו באל עבאסיה. כמו כן, פונו 140 משרדים המזוהים עם המשרד לסולידריות חברתית ששימשו בעבר את הקומה החמישית בבניין.
במהלך המהפכה המצרית של 2011
במהלך המהפכה המצרית של 2011, המוגמה נסגרה בגלל ה"ישיבה" בכיכר תחריר. ישיבה שנייה כזו בכיכר תחריר, שהחלה ב-8 ביולי 2011, כללה גם היא חסימה של המוגמה.
אליזבת בנקס
אליזבת' איירין בנקס (באנגלית: Elizabeth Irene Banks; נולדה ב-10 בפברואר 1974) היא שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית שהתגיירה. מועמדת שלושה פרסי אמי על תפקידיה בסדרה "רוק 30".
ביוגרפיה
נולדה בשם אליזבת' איירין מיטצ'ל (Elizabeth Irene Mitchell) בפיטספילד, מסצ'וסטס שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא הבת הבכורה מבין ארבעת ילדיהם של אן (לבית וואלאס) ומארק מיטצ'ל. אביה עבד במפעל של ג'נרל אלקטריק ואמהּ עבדה בבנק. כילדה השתתפה כמתחרה בשעשועון טלוויזיה בערוץ ניקלודאון. ב-1992 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון של פיטספילד. בשנת 1996 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה, ובכך הפכה לראשונה במשפחתה שהשיגה תואר אקדמי. ב-1998 השלימה לימודי משחק בקונסרבטוריון האמריקאי לתיאטרון שבקליפורניה.
קריירה
בתחילת דרכה כשחקנית, בנקס שינתה את שמה, כדי למנוע בלבול בינה ובין שחקנית אחרת, אליזבת' מיטשל. תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט העצמאי "Surrender Dorothy". בשנים שלאחר מכן זכתה בנקס להכרה בזכות השתתפותה בסרטי קולנוע דוגמת "סיביסקיט", סדרת סרטי "ספיידרמן" ו"בתול בן 40". כמו כן, היא גילמה את מושא אהבתו של מארק וולברג בסרט "בלתי מנוצח".
במאי 2006 השתתפה בפרק הסיום של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "סקראבס", בהפקת רשת NBC. הדמות אותה גילמה, של ד"ר קים בריגס, זכתה לאהדה והיא שבה לגלם אותה בהופעות אורח במספר פרקים בעונות השישית והשביעית של הסדרה.
ב-2007 היא גילמה את התפקיד הנשי הראשי בסרט "ביל". ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "זאק ומירי עושים פורנו", שיצא לאקרנים בארצות הברית בסוף השבוע של ליל כל הקדושים. באותה שנה גילמה גם את דמותה של הגברת הראשונה של ארצות הברית, לורה בוש, בסרטו הביוגרפי של הבמאי אוליבר סטון על חייו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש, "W.‎". בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" בתפקיד רייצ'ל.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז. באותה שנה שיחקה בסרט "משחקי הרעב" בתפקיד אפי טרינקט. לאחר ששיחקה את גייל בסרט המוזיקלי "פיץ' פרפקט", ביימה והפיקה את סרט ההמשך, "פיץ' פרפקט 2", ואף שבה לגלם את גייל.
בשנת 2014 כיכבה בסרט הקומדיה "אבודה במיני" בתור מייגן.
בשנת 2017 שיחקה בחידוש הקולנועי לסרט "פאוור ריינג'רס", בו היא מגלמת את ריטה רפולסה האנטגוניסטית הראשית בסרט. בשנה זו זכתה בנקס בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
בשנת 2019 ביימה, כתבה והפיקה את החידוש לסרט "המלאכיות של צ'ארלי", ואף שיחקה בו בתפקיד מרכזי.
חיים אישיים
ב-2003 בנקס נישאה לכתב הספורט היהודי-אמריקאי מקס הנדלמן, שהוה בן זוגה עוד מתקופת הלימודים באוניברסיטה. בנקס עברה תהליך גיור ולמדה יהדות עם רבנים שונים, אך לא השלימה את התהליך: "לא עשיתי מקווה, אז טכנית אני עוד לא גרה". לאחר מכן טענה ש"אני למעשה חיה כיהודייה כבר 15 שנים, בלי עץ חג מולד, כך שהשלמת ההליכים הם לא יותר מרשמיות לא הכרחית." בנקס סיפרה על חינוך ילדיה עם הנדלמן "הילדים שלי הולכים לבתי ספר יהודים, אנו חוגגים רק חגים יהודיים".
במרץ 2011, נולד לזוג בן דרך הליך פונדקאות. בנובמבר 2012, נולד לזוג בן נוסף, גם כן באותו הליך.
פאסטליין (2019)
פאסטליין (2019) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-10 במרץ 2019, באולם הקוויקן לואנס ארנה שבקליבלנד, אוהיו. האירוע היה האירוע החמישי בסדרת אירועי פאסטליין.
עשרה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, קבוצת "המגן" (דין אמברוז, רומן ריינס וסת' רולינס) ניצחה את ברון קורבין, בובי לאשלי ודרו מקינטייר בקרב שלושה נגד שלושה, במה שסימן את הקרב האחרון של שלישיית "המגן" יחד. עוד ברשימת הקרבות, בקי לינץ' ניצחה את שארלוט פלייר בפסילה, במה שגרם לה להתווסף בחזרה לקרב על אליפות הנשים של Raw ברסלמניה 35 ודניאל בריאן ניצח את קווין אואנס ומוסטפא עלי בקרב משולש ושמר על אליפות ה-WWE.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
ב-12 בפברואר בתוכנית סמאקדאון, חבר הניו דיי, קופי קינגסטון, היה המחליף של מוסטפא עלי הפצוע בקרב הגאונטלט המשושה אשר קבע את זהות הנכנס האחרון לקרב תא ההדחות על אליפות ה-WWE באירוע תא ההדחות. בקרב זה, קינגסטון הצמיד את אלוף ה-WWE, דניאל בריאן, במסגרת הקרב הראשון של הגאונטלט. באירוע תא ההדחות, השניים האחרונים שנשארו בקרב היו בריאן וקינגסטון, כשלבסוף בריאן הדיח את קינגסטון כדי לשמור על האליפות. יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, קינגסטון זיכה את עצמו בקרב יחידים על אליפות ה-WWE נגד בריאן באירוע פאסטליין, לאחר שהצמיד אותו במהלך קרב שלושה נגד שלושה אשר היה קינגסטון, AJ סטיילס וג'ף הארדי נגד בריאן, סמואה ג'ו ורנדי אורטון. שבוע לאחר מכן, היושב ראש של ה-WWE, וינס מקמהן, הגיח בזמן חתימת החוזה בין בריאן לקינגסטון ושיבח את קינגסטון על כל הישגיו ב-11 השנים שלו ב-WWE, אולם, הוא ציין שמגיע לקהל קרב שובר קופות בפאסטליין עם מתאבק שיותר מתאים לקרב זה ומגיעה לו יותר ההזדמנות להתחרות על האליפות. הוא החליף את קינגסטון בקווין אואנס, שביצע את חזרתו לארגון.
באירוע תא ההדחות, The Boss 'N' Hug Connection (ביילי וסשה בנקס) ניצחו את מנדי רוז וסוניה דוויל, ה-Riott Squad (ליב מורגן ושרה לוגאן), The IIconics (בילי קיי ופייטון רויס), כרמלה ונעמי וניה ג'קס וטמינה בקרב תא ההדחות זוגות אשר קבע את אלופות זוגות הנשים הראשונות של ה-WWE. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, חגיגות הניצחון של ביילי ובנקס נקטעו על ידי ג'קס וטמינה, כשג'קס התגרתה בבנקס על כך שהם לא יוכלו להגן על אליפות הזוגות שלהן בהצלחה. שבוע לאחר מכן, קרב בין ביילי ובנקס לג'קס וטמינה על חגורות האליפות נקבע לאירוע פאסטליין.
ב-19 בפברואר בתוכנית סמאקדאון, במהלך קטע מאחורי הקלעים, אלופת הנשים של סמאקדאון, אסקה, נקטעה על ידי סוניה דוויל ומנדי רוז. רוז איתגרה את אסקה לקרב שאינו היה על התואר, שבו הצליחה לגבור על אסקה לאחר הסחת דעת מצד לייסי אוואנס. שבוע לאחר מכן, רוז קיבלה את הזכות להתחרות על חגורת האליפות נגד אסקה באירוע פאסטליין.
באירוע הרויאל ראמבל, בקי לינץ' לא הצליחה לזכות באליפות הנשים של סמאקדאון, אך מאוחר יותר נכנסה לקרב הרויאל ראמבל, כשניצחה בו לאחר שהדיחה אחרונה את שארלוט פלייר, למרות שספגה פציעה בברך שלה. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, לינץ' התעמתה עם אלופת הנשים של Raw, רונדה ראוזי, ובחרה בה כיריבה שלה ברסלמניה 35. לאחר מכן, לינץ' סירבה לעבור בדיקה רפואית על הברך שלה לאחר שהתקוטטה עם פלייר בתוכנית סמאקדאון. שבוע לאחר מכן בתוכנית Raw, סטפני מקמהן הציבה בפני לינץ' אולטימטום: לעבור את הבדיקה הרפואית על הברך שלה כדי שהצוות הרפואי יאשר לה שהיא כשירה לקרב המתוכנן ברסלמניה, או להיות מושעת עד שתסכים לעבור את הבדיקה. לינץ' סירבה לאולטימטום, ולכן הושעתה לזמן בלתי מוגבל. בתגובה, היא תקפה את סטפני, וסטרה לטריפל H לילה לאחר מכן בסמאקדאון. ב-11 בפברואר בתוכנית Raw, נחשף שלינץ' עברה בדיקה רפואית, שהכשירה אותה להתחרות ברסלמניה, וכתוצאה מכך ההשעייה שלה בוטלה. לעומת זאת, טריפל H וסטפני אמרו ללינץ' שהיא תתחרה מול ראוזי בתנאי שהיא תתנצל בפניהם. לינץ' התנצלה בפניהם בסוף הערב, אך לפתע יושב הראש של ה-WWE, וינס מקמהן, הגיע ופסק נגד טריפל H וסטפני, כשהשעה את לינץ' ל-60 יום (מה שלמעשה גרם לכך שלינץ' תחמיץ את רסלמניה) והכריז על שארלוט פלייר כמחליפה שלה בקרב נגד ראוזי ברסלמניה. שבוע לאחר מכן בתוכנית Raw, לינץ' נעצרה על ידי המשטרה לאחר שתקפה את ראוזי; בתגובה, ראוזי דרשה מסטפני יחזירו את לינץ' לתמונת האליפות, אך מנגד כשהיא לא קיבלה את מבוקשה, היא הניחה את חגורת האליפות שלה בזירה ועזבה. ב-4 במרץ בתוכנית Raw, סטפני הכריזה על כך שחגורת האליפות היא פנויה, כלומר ללא אלופה. בנוסף, היא הסירה את כל האישומים שהוגשו כלפי לינץ', וקבעה קרב בינה לבין פלייר על חגורת האליפות באירוע פאסטליין. מאוחר יותר באותו הערב, ראוזי מחתה על מהלך זה ואמרה שהיא לא ויתרה על חגורת האליפות, ודרשה מסטפני שתתן לה את האליפות באופן מיידי ושתשנה את התנייתו של הקרב באירוע פאסטליין: אם לינץ' תנצח את פלייר, היא תתווסף לקרב על אליפות הנשים של Raw ברסלמניה 35, כך שיהפוך לקרב משולש.