cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משקל (שירה)
משקל התנועות (משקל הברתי-דקדוקי)
בחלק מפיוטי משוררי ספרד, המשקל מקפיד על מספר התנועות בשורות השירים, מבלי להתחשב בשוואים, ולרוב גם לא בחטפים. דוגמה לפיוט במשקל הזה הוא הפיוט שנאנים שאננים של רבי שלמה אבן גבירול הבנוי במשקל של 3 - 3 - 6 הברות:
משקל ההגאים (משקל הברתי פונטי)
המשקל הנפוץ בפיוטים בדורות מאוחרים הוא משקל ההגאים, שבו גם התנועות וגם השוואים הנעים נספרים ללא אבחנה ביניהם. דוגמה לשיר במשקל הזה הוא הפיוט ידיד נפש שבו שמונה הגאים בכל צלעית.
השיטה הסילבּו-טונית
השיטה הסילבּו-טונית (הברתית-קולית) התפתחה בשפות הגרמאניות והסלאביות, שבהן למילים יש הטעמה קבועה, ואומצה בשירה העברית החל מן המאה ה-19. בניגוד לשיטה הסילבּית, המקפידה רק על שוויון במספר ההברות בכל שורה בשיר, שיטה זו מקפידה גם על סדר ההטעמות או ההדגשות, באופן שיוצר קצב אחיד. בכל שורה בשיר שכתוב לפי שיטה זו יש תבנית מסוימת של הטעמות (הקרויה רגל), החוזרת על עצמה מספר פעמים (לעיתים בתוספת של הברה לא-מוטעמת בתחילת השורה, או בהשמטת הברה לא-מוטעמת אחת או יותר בסוף השורה); משקל השיר נקבע לפי סוג הרגל שבשימוש ולפי מספר הרגליים בשורה. אי הטעמה של הברה נקראת השפלה.
רגליים
שמות הרגליים בשיטה הסילבּו-טונית לקוחים מהשירה הקלאסית של יוון העתיקה, אך בניגוד לשירה זו בה המשקל התייחס לזמנים (תנועות קצרות וארוכות), בשירה ברוב שפות אירופה ובעברית מתייחס המשקל להטעמות או לטון הקריאה. כתוצאה מכך, כמה מהמשקלים שמוכרים בשירה הקלאסית אינם מתאימים לשיטה הסילבּו-טונית ולא נעשה בהם שימוש.
רגליים נוספות
בשירה היוונית קיימות הגדרות של רגליים נוספות שהשימוש בהן אינו מקובל בשיטה הסילבּו-טונית: דִּיבְּרַכוּס (שתי תנועות קצרות); טְרִיבְּרַכוּס (שלוש תנועות קצרות); פֵּיאוֹן (ארבע תנועות, אחת מהן ארוכה והשאר קצרות; לפי מיקום התנועה הארוכה נקראת הרגל פיאון ראשון, שני, שלישי או רביעי) ועוד. שורה הכתובה ברגליים אלה ניתן כמעט תמיד לחלק בדרך אחרת ולקבל רגליים מוכרות יותר, למשל פיאון שני או רביעי יחולק לשתי רגליים יאמביות.
לעיתים חלוקת הפיאון אינה מומלצת. בסונטה ט' של מחזור השירים אהבתה של תרזה די מון, מאת לאה גולדברג ניתן לטעון לכאורה לפנטמטר יאמבי: 'מחלוני וגם מחלונך'. אך חלוקה זו מאולצת. הקריאה הסבירה מובילה לחלוקה שונה שמתחילה בפיאון רביעי ואחריה יאמב ופיאון רביעי נוסף: 'מחלוני וגם מחלונך'. לאורך השיר שקילה זו משקפת משמעות: השוואה, אחדות ונפרדות בין הכותבת למושא אהבתה.
הגדרת המשקל השירי
שיר שקול מוגדר הן לפי המשקל המשמש בכל אחת מהרגליים, והן לפי מספר הרגליים בשורה, המצוין באמצעות תחילית יוונית בתוספת המילה 'מטר'. כך שיר שיש בו שתי רגליים בשורה הוא דימטר, שלוש רגליים - טרימטר, וכך (לפי הסדר) טטרמטר, פנטמטר, הקסמטר וכן הלאה. כך למשל בפנטמטר יאמבי (משקל קלאסי הנקרא 'חרוז לבן' ובו נכתבו רבים ממחזות שייקספיר) יש בכל שורה חמש רגליים, שכל אחת מהן שקולה כיאמבוס; בהקסמטר אנאפסטי (משקל נפוץ בשירה היוונית) יש בכל שורה שש רגליים, שכל אחת מהן במשקל אנאפסט.
חריגות מהשיטה הסילבּו-טונית
השיטה הסילבּו-טונית מתייחסת במקור למספר וסוג רגליים שווה בכל שורה, כאשר לעיתים מוחלפת רגל ארוכה ברגל קצרה יותר (המושלמת על ידי הפסקה בקריאה). החלוקה לרגליים אינה זהה בהכרח לחלוקה למילים, כפי שניתן לראות בדוגמאות לעיל. יצירות רבות נכתבו במשקל קבוע ללא חריגות.
עם הזמן והתפתחות השירה נפוץ השימוש בשורות בעלות מספר רגליים לא אחיד לאורך השיר, לעיתים בתבנית חוזרת אשר שומרת על משקל בקבוצות של שורות. את הרגליים החסרות ניתן לפרש כהפסקה ברצף הקריאה. כך, למשל, אלתרמן בדוגמה המצוטטת לעיל חורז שורות בתבנית א-ב-א-ב, כאשר שורות א הן ארבע-רגליות ושורות ב הן תלת-רגליות; הפסקה בקריאה בסוף כל שורה תלת רגלית מאפשרת שמירה על קצב אחיד.
דוגמה מוכרת נוספת לחריגה ממשקל אחיד היא החמשיר, שבו השורות 1, 2, ו-5 הן ארוכות (למשל, טרימטר אנאפסטי) ונחרזות אלה באלה, בעוד השורות 3 ו-4 קצרות (דימטר אנאפסטי) ובעלות חרוז אחר. כאשר שתי השורות הקצרות נקראות ללא הפסקה, נשמר הקצב של השורות הארוכות.
היו גם כאלה שחרגו עוד יותר ממסגרת זו ואף בשורות חורזות השתמשו במספר רגליים שונה, אם כי רצף ההטעמות נשאר זהה - כגון מחבר המשלים הרוסי איוון קרילוב והמשורר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב במחזהו "חכם ורע לו".
שמות המושגים של חריגים בשורה
דוגמה: שירו של אלכסנדר פן 'לא אני הוא האיש' בנוי כטרימטר אנאפסטי. שורות שתיים וארבע הן היפרקטלקטיות (הברה נוספת בסוף השורה). בשורה הרביעית יש חור ברשת (X) לאחר הרגל השנייה: "לך הבאתי במקום X טבעת". להשהיה יכולה להיות משמעות - במקרה זה המשורר מביא דבר-מה אך ייתכן שהוא חסר ערך.
בהר"ן
בהר"ן הוא שם משפחה שפירושו "בן הרב רבי נחום"
{{פירושונים|*הרב דוד בהר"ן – היה רב ופוסק ירושלמי מקומות
ראו גם
}}
נויבך
נויבך הוא שם משפחה ממקור גרמני שמקורו בשם יישוב באוסטריה.
יאזור
היסטוריה
השם אזור הופיע בכתובת אשורית במאה ה-8 לפנה"ס, ושמו הערבי של היישוב יאזור, מוכר מאז המאה ה-13. נראה שהיישוב במקום החל לפני כ-6,000 שנים, כאשר הביצה שכסתה את בקעת אונו נסוגה.
על פי אחד מן המקומיים בעיירה, שם העיירה היה אדאליה לפני ששמה שונה ליאזור. שם העיירה השתנה לאחר השתלטותו של המלך hez-zur על העיירה.
בכפר היה מסגד שלו תשע כיפות, שהוקדש לאימאם עלי בן אבי טאלב. המסגד נמצא בסמוך לכביש 44 וגובל בבית הקברות של הכפר. המבנה, שתאריך בנייתו אינו ידוע, אך נזכר במקורות מהתקופה הממלוכית ואילך, משמש כיום כבית כנסת בשם "שערי ציון."
הצלבנים הקימו מבצר צלבני על ראשה של הגבעה הניצבת במרכזה של העיירה אזור. המבצר הוקם בשנת 1099 במהלך מסע הצלב הראשון, וזכה לשם מצודת המישור (Chateau de Plain), שכן חלש על המישור המקיף את הגבעה. בשנת 1187 החריב צלאח א-דין את המצודה, אך ב-1191 שב ריצ'רד לב הארי והקימה מחדש. לאחר מכן נמסר המבצר לידי המסדר הטמפלרי. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הממלוכים, הרס ביברס את המצודה באופן סופי, וכיום נותרו ממנה רק שרידים, הניצבים במרכזו של גן. הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי תיאר את יאזור כעיירה קטנה. בשנת 1552 הוקדשו חלק מהכנסות המיסים של יאזור למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית. מבחינה אדמינסטריבית, הכפר השתייך לנפת רמלה.
ב-1596 התגוררו בכפר כ-275 תושבים.
ביאזור התגוררו בני ארבע חמולות. בתי הכפר נבנו חלקם מאבן וחלקם מלבני בוץ וקש. בכפר הוקמו שני בתי ספר: בית הספר לבנים בשנת 1920 ובית הספר לבנות ב-1933. בשנת 1947 למדו 590 תלמידים בשני בתי הספר. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 2,337 תושבים ב-419 בתים. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התבססו בכפר קבוצות ערביות שתקפו את התחבורה בכביש הראשי מיפו לרמלה, והפילו קרבנות רבים מקרב הנוסעים היהודים.
באימפריה העות'מאנית ובפלשתינה
בשנת 1948, קצת לפני מלחמת העצמאות, מנתה אוכלוסיית הכפר כ-4,600 נפשות, כולם ערבים, רובם מוסלמים ומקצתם נוצרים. מספר הבתים בכפר הגיע ל-898. הכפר כמו היום, קושר ליפו, רמלה ולוד באמצעות כביש בצד אחד ומסילת רכבת בצד השני, ולכן גם היה מקום אסטרטגי שצבאות ישראל רצו לכבוש.
בעוד שאזור, שהוא היישוב היהודי שעליו שוכנת יאזור בעיקרה, יושבת על שטח של 2,415 קילומטר רבוע, יאזור ישבה על 11,807 קילומטר רבוע. היא שלטה על אזורים רבים מסביבתה, שכיום נשלטים על ידי חולון, משמר השבעה, תל אביב-יפו, רמת גן וגנות. עם זאת, ביאזור בנו רק על שטח מאוד מצומצם של 637 קילומטר רבוע, שכיום יושבות עליו שכונות "שיכון גג", "שיכון חדש", ושטחים מאוד מצומצמים משכונות "יצחק שדה" ו-"שיכון שבענה".
מקומות בילוי
ביאזור היה בית מקדש ומסגד, שהיו בשימוש במרכז הכפר. בנוסף לכך, במרכז הכפר היה אזור מסחרי, אשר כלל בית קפה ומספרה, ששניהם נפגעו מפצצות שזרקו אנשי האצ"ל ממכונית נוסעת כמה שנים לאחר מכן. בנוסף לכך, במזרח הכפר, איפה שממוקם כיום שיכון שבענה ובית ספר "השבעה", היו 2 בתי ספר מוסלמים, אחד לבנים והשני לבנות, שהוקמו בעזרתה של האימפריה הבריטית.
קייטי פורטר
קת'רין מור פורטר (באנגלית: Katherine Moore Porter; נולדה ב-3 בינואר 1974) היא משפטנית אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-45 של מדינת קליפורניה. בתחום מחוז קונגרס זה שוכן האזור הדרום-מרכזי של מחוז אורנג', הכולל בתוכו את הערים אירוויין, אנהיים וטאסטין.
ביוגרפיה
פורטר נולדה בינואר 1974, וגדלה בקהילה חקלאית קטנה באיווה. אביה היה חקלאי שעשה הסבה מקצועית לבנקאי. לאחר סיום לימודיה באקדמיית פיליפס, למדה פורטר באוניברסיטת ייל, שם למדה לימודים אמריקאים. התזה שלה לקבל תואר ראשון נכתבה תחת הכותרת "השפעות החקלאות הארגונית על הקהילה הכפרית". מאוחר יותר נרשמה אל בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם למדה אצל מי שתהא לימים חברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס, אליזבת וורן, וסיימה בכבוד רב את לימודיה לתואר דוקטור במשפטים ב-2001.
ב-2006 הצטרפה פורטר לסגל ההוראה של מכללת המשפטים באוניברסיטת איווה. במרץ 2012 מונתה בידי התובעת הכללית של קליפורניה קמלה האריס למפקחת העצמאית של הבנקים על הסדרי משכנתאות ארציים בסך 25 מיליארד דולר אמריקני. בתפקיד זה, היא פיקחה על הוצאת רפורמות הבנקים בענייני הסדרי המשכנתאות לפועל, שהיקפן נאמד בכ-9.5 מיליארד דולר. פורטר היא פרופסור מוסמכת בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין. ספר הלימוד שלה "חוק הצרכן המודרני" עוסק בחוקי צרכנים לאור חוק דוד-פרנק והלשכה להגנת הצרכן הפיננסי (CFPB).
יאזור
במלחמת העצמאות
על פי תוכנית החלוקה נועד הכפר להכלל בתחום המדינה היהודית.
קייטי פורטר
ביוגרפיה
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה פורטר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הארבעים וחמישה של קליפורניה נגד נציגת המחוז המכהנת מטעם המפלגה הרפובליקנית, מימי וולטרס. אחרי שגברה על יריבתה וולטרס בבחירות הכלליות, נהפכה פורטר לדמוקרטית הראשונה המייצגת את מחוז הקונגרס ה-45 של קליפורניה מטעם המפלגה הדמוקרטית מאז שזה נוסד ב-1983. פורטר לא עשתה שימוש בכספי התרמה חוץ-מפלגתיים במהלך מסע הבחירות שלה, והיא תומכת בביטול פסק דין Citizens United נגד FEC של בית המשפט העליון של ארצות הברית. בבית הנבחרים היא חברה בוועדת השירותים הפיננסיים.
יאזור
במלחמת העצמאות
כבר בימיה הראשונים של מלחמת העצמאות נרגמו מכוניות יהודים באזור, אך "ההגנה" נמנעה מפעולות תגמול כל עוד דרך הביטחון לא הושלמה ולא ניתן היה לעקוף את יאזור. גם רוב התושבים לא היו מעוניינים בשיבוש התחבורה היהודית מחשש לפעולות תגמול ומלחץ של נכבדי יפו לנהוג במתינות מחשש לחסימת הדרך ליפו.
ב-9 בדצמבר 1947 נזרקה פצצה לבית הקפה ביאזור ממכונית נוסעת נהוגה בידי אנשי אצ"ל. בית הקפה נהרס ושבעה מיושביו נהרגו. ב-11 בדצמבר 1947 הותקפה שיירה יהודית סמוך לכפר. נהג משאית מכפר ורבורג נהרג וארבעה נפצעו. בתגובה לכך הופיעו שוב אנשי אצ"ל וזרקו רימונים לבית הקפה. שישה ערבים נהרגו ורבים נפצעו.
בעקבות אירועים אלו חסם הצבא הבריטי את הכביש ביאזור לתנועה יהודית. לאחר משא ומתן בין הבריטים לאנשי הקשר של "ההגנה" סוכם שנוטרים יהודים חמושים ילוו את השיירות בקטע יאזור.
ב-21 בדצמבר 1947 פתחו ערביי יאזור באש על שיירה יהודית. במשאית הראשונה נהג חבר קיבוץ כפר מנחם המשאית השנייה הייתה של קיבוץ גת והשלישית של קיבוץ דורות. שתי המשאיות הראשונות הצליחו להיחלץ אבל התוקפים הצליחו להרוג את נהג משאית דורות ועוזרו. את המשאית העמוסה חביות סולר העלו באש. תימרות האש והעשן נראו עד מקוה ישראל. בהתקפה נוספת נפצעו 5 יהודים שנסעו מרחובות לתל אביב. הכביש שוב נחסם למשך יממה. ב-30 בדצמבר נכנסה קבוצת יהודים לכפר ופוצצה שני בתים ששימשו אכסניה לאנשי הכנופיות. בהתקפה זו נהרג ערבי אחד ואחר נפצע. ב-22 בינואר 1948 עלה באזור טנדר שבו שבעה נוטרים על מוקש, חלקם נהרגו מפיצוץ המוקש והשאר לאחר שהמון הסתער עליהם (ראו נפילת שבעת הנוטרים). בתגובה לכך פגעו כוחות פלמ"ח בתחבורה הערבית ליפו והרגו 20 ערבים. כמה ימים אחר כך פוצצה אנשי ההגנה שני בתים בכפר. ב-9 בפברואר הותקפה שיירה נוספת שעברה בכפר. ב-14 בפברואר תקפו כוחות גבעתי ביאזור במסגרת פעולת יאזור במבצע יונה (ע"ש יונה רסין) ופוצצו מספר מבנים. עם שחר י' באדר תש"ח (20 בפברואר 1948), יצאו ממקוה ישראל כוחות ה"הגנה" והפלמ"ח ותקפו את מפקדת אנשי חסן סלאמה ביאזור. במפקדה זו התבצרו לוחמים ערבים ויועציהם הגרמנים, והיא מוקמה בבית החרושת לקרח ושני בתים נוספים. הפעולה תוכננה על ידי קצין המבצעים של הפלמ"ח יצחק רבין כפעולת תגמול ליום השלושים לרצח השבעה במטרה לשים קץ להתקפות החוזרות על השיירות ממתחם זה. מפקד הפשיטה היה נחום אריאלי, מפקד פלוגה ד' בגדוד החמישי ("פלוגת הקו") של הפלמ"ח, שתפקידה היה להגן על השיירות, והיא התבססה על אנשי "הרזרבה" (מילואים) בפלמ"ח. בפשיטה זו נעזרו לוחמי "פלוגת הקו" ביחידת נשק מסייע ממטה ההגנה בפיקודו של ישראל טל (טליק). בפעולה פוצצו חבלני הפלמ"ח בקרב קשה את שלושת הבתים המבוצרים, ונסוגו דרך הפרדסים למקוה ישראל, נושאים את הפצועים ואת חברם רחמים הוורד, שנהרג בהתנדבו לחפות בנשקו על החבלן אמנון חינסקי בעת שהטמין את חומר הנפץ בבית החרושת לקרח. בנסיגתם, הערבים וגם הבריטים, דלקו אחריהם וירו לעברם. הקרב היווה ציון דרך במעבר ה"הגנה" ללחימה של צבא סדיר במלחמת העצמאות: זה הקרב הראשון בו תקפו כוחות ה"הגנה" עם שחר, והראשון בו נעשה שימוש בנשק מסייע כבד. את שרידי בית החרושת לקרח וסימני היריות על קורות הבטון שנותרו אפשר לראות גם היום בסמוך ל"אנדרטת השבעה" בשולי כביש 44 החולף באזור.
ביולי הקים צה"ל במקום את המטה הצבאי שלו, ששימש אותו ב"מבצע דני".
בנובמבר 1956, בעת מבצע קדש, ביקר העיתונאי מנחם תלמי במחנות הפליטים ברצועה, ופגש את פליטי הכפר שהמשיכו לגור ביחד באותו מתחם.
דובז'ין על נהר ויסלה
דובז'ין על נהר ויסלה (בפולנית: Dobrzyń nad Wisłą, בגרמנית: Dobrin (דוברין) או Dobrin an der Weichsel (דוברין על נהר ויסלה)) היא עיירה במחוז ליפנו שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-11, ובמהלך המאה ה-13 שימש כמקום מושב למסדר אבירים, וקיבל זכויות עיר.
במאה ה-15 נכללה העיירה בשטחי ממלכת פולין, ושימשה כתחנת ביניים בנתיב המסחר על נהר ויסלה. במהלך הפלישה השוודית לפולין נפגעה העיירה קשות.
יהודי דובז'ין
בשנת 1765 נמנו בעיירה 757 יהודים, ולקהילה השתייכו 330 יהודים נוספים מכפרי הסביבה. תחת שלטון פרוסיה מסוף המאה ה-18 סבלו יהודי העיירה מהגבלות כלכליות, שהביאו לעזיבה של רבים מהם את היישוב.
בין מלחמות העולם התקיימו בעיירה סניפים של המפלגות הציוניות השונות, לצד סניף של אגודת ישראל, אשר רוב חבריו נמנו על חסידות גור, וסניף של הבונד. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר מרשת תרבות ושתי ספריות יהודיות. בתקופה זו נמנו בעיירה 775 יהודים, מתוך כ-2,693 תושבים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו לבצע בתושביה היהודים מעשי התעללות וביזה, וחטפו יהודים לעבודות כפייה. ב-24 בספטמבר 1939 הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש בעיירה, וכן השטיבל של חסידות גור במקום. בתחילת אוקטובר 1939 גורשו יהודי העיירה לגנרל גוברנמן, שם נספו מאוחר יותר. בית העלמין היהודי של העיירה נהרס גם הוא בתקופת השואה.
קקדו שחור מבריק
קקדו שחור מבריק (שם מדעי: Calyptorhynchus lathami) הוא מין תוכי ממשפחת הקקדואיים השייך לסוג קקדו שחור. הוא חי בטבע במזרח אוסטרליה ומצוי בסכנת הכחדה. המין תואר ב-1807 בידי החוקר ההולנדי קונארד טמינק ושמו המדעי ניתן להוקרת החוקר ג'ון לאת'אם.
תיאור
זהו מהקטנים שבקקדואים והוא מגיע לאורך של כ-46–50 סנטימטרים ומשקלו 420 עד 500 גרם, כשהוא בעל דו-צורתיות זוויגית לטובת הזכרים. קקדו זה קרוב בעיקר למין קקדו שחור אדום-זנב הנפוץ יותר ממנו. צבעו שחור כשהראש כהה עם מקור אפור והרגליים אפורות. הכנפיים והזנב שחורים ובעלי נוצות אדומות בחלק הפנימי. הנקבות חומות יותר מהזכרים.
הקקדו מצוי כיום בסכנה עקב פגיעות טבע שנגרמות לאוכלוסיותיו, כאשר תוכים רבים נהרגו במהלך גל השרפות באוסטרליה בשנת 2019 ו-2020 או איבדו את העצים מהם ניזונו ועליהם קיננו. עוד סכנות כוללות סחר בלתי חוקי, טורפים שונים ביניהם מינים פולשים כמו חולדות וחתולים וכן בידוד גדול של האוכלוסיות.
תת-מינים
לתוכי זה 3 תת-מינים:
תחושת זכאות
המרכיב הקוגניטיבי של תחושת הזכאות, או "תחושת המגיע לי", היא אמירה שלעיתים קרובות מתבטאת ללא מילים, שלאדם, או לפחות לאדם מסוים, מגיעות תוצאות מכוח מי שהוא או מה שהוא עשה. לכן, אם אדם ממלא אחר תנאים מסוימים מוקדמים, הוא ירגיש זכאי לתוצאות מסוימות; כמו למשל: "מגיע לי לקבל שירות כי אני לקוח". בעקבות תחושה זו עלול להיווצר אצל האדם רגשות והשלכות התנהגותיות ולכן האדם עלול להיות עצוב או מתוסכל במידה והוא לא יקבל את מה שמגיע לו. כמו כן, לעיתים בעקבות כך אנשים מסוימים יכולים לחוות רגשות קשים כגון כעס, בוז, שעלולים להניע אותם לפעולת נקמה למען השבת תחושת הזכאות. ברמתה הקיצונית, תחושה זו אינה מתייחסת בדרך כלל למה שהאדם מרגיש שהוא זכאי אליו כחוק ובצדק, כמו למשל: "אני זכאי לקבל ביטחון כי אני אזרח...", אלא מתייחסת לחוויה שהאדם חווה שבה הוא ראוי ליותר מהאחרים כתוצאה מחוזה חברתי שבו הוא יצר לעצמו סדר עדיפויות הממקם את עצמו מעל לאחרים, למשל: "מגיע לי להיות ראשון בתור כי דברים צריכים לקרות לפי הדרך שלי".
מוזס והרושובסקי (1990), הציעו שלושה סוגים עיקריים של תחושת זכאות: מנופחת, מוגבלת ורגילה. תחושת הזכאות המנופחת בה האדם מחפש לעצמו בלבד פריוולגיות מיוחדות, אולי כדי לפצות על סבל שחווה בילדותו בעקבות או בעקבות פגיעה נרקיסיסטית. תחושת הזכאות המוגבלת הנובעת מחוסר יכולת לצפות לזכויות הבסיסיות שמהן נהנים הסובבים. תחושת זכאות נורמלית או בריאה כוללת ציפייה להיענות מאחרים (למשל: בני זוג, משפחה), ותחושת זכות של האדם לרגשותיו שלו, אשר מהווים מרכיבים חיוביים בהערכה העצמית.
מדידה
לפי קמפבל ואח', זכאות מוגדרת כ"אמונה כללית" מכיוון שניתן להניח שהיא עקבית לאורך זמן ובהקשרים שונים. ניתן אפילו לתאר זאת כהבדל בין-אישי יציב. בשנת 2004 קמפבל ואח' ערכו סדרה של תשעה מחקרים כדי לפתח את סולם הזכאות הפסיכולוגית (Psychological Entitlement Scale) על מנת למדוד את תחושת הזכאות, ללא תלות בסולמות המודדים נרקיסיזם (למשל, סולם NPI). בתשעת המחקרים הללו הצליחו החוקרים להוכיח כי סולם ה-PES הוא הומוגני ומראה מהימנות פנימית טובה, וכמו גם תוקף על ידי הצגה של קשרים חיוביים בינו לבין מספר נטיות אישיות כגון דומיננטיות, עוינות, ספקנות, נוירוטיות, תאוות בצע, תוקפנות, ולקיחת קרדיט מוגזם על דברים ששייכים לאחרים. הסולם הוא כלי למילוי עצמי והנבדקים מתבקשים לדרג את הפריטים על סולם של 7 נקודות מ-1 שהוא "לא מסכים בכלל", ל-7 שהוא "מסכים מאוד".
9 הפריטים בסולם הם:
אנשים בעלי זכאות גבוהה נוטים יותר להסכים עם הצהרות אלו ודומות להן מאשר אלה הנמוכים בזכאות.
גורמים
לעיתים הסיבה שהאדם יחוש בתחושת הזכאות נובעת מתוך העבר שלו, למשל במידה ועברו של האדם כולל פגיעה, הגורמת לו לחפש ביתר שאת את התיקון לפגיעה ומתוך כך ירגיש שמגיע לו יותר מאחרים. כמו כן, במחקרים רבים נמצא קשר בין דירוג גבוה בתחושה זו לבין תאוות בצע, חוסר אמפתיה, אנוכיות, וחוסר כבוד.
סיבות נוספות עשויות להיות נורמות סביבתיות לגבי צדק, או לגבי חלוקת המשאבים, וחלק מגורמים הנובעים מהבדלים בין-אישיים. למשל, נמצא שדירוג גבוה בתחושת הזכאות קשור לתכונה של ייחוס עצמי גבוה, כך שאנשים שלוקחים אחריות גבוהה יותר על המעשים שלהם, יטו לחוש בתחושת המגיע לי יותר מאחרים. בנוסף, במספר גדול של מחקרים נמצא כי דירוג גבוה במיוחד בתחושת הזכאות נמצא קשור לסגנונות אישיות כמו הפרעת אישיות נרקיסיסטית, או אחריות חברתית פחותה.
שנפ
'''מפעלי ע. שנפ ושות' בע"מ''' היא חברה לייבוא ושיווק מצברים, צמיגים ואביזרים לרכב.
היסטוריה
במרוצת השנים התפתח המפעל ורכש ידע, טכנולוגיה ומכונות לייצור מצברים באיכות משופרת. בשנת 1977 החלה שנפ לייצר מצברים בארגזי פוליפרופילן, בשיטה עם מיכון אוטומטי בחלקו. בארגזים אלו עושים שימוש עד היום.
בשנת 1991 החלה שנפ לייצא מצברים לרומניה, עם השנים הרחיב המפעל את יעדי הייצוא אל ארצות נוספות באירופה.
בשנת 1995 הוסמכה החברה וקיבלה את תו תקן האיכות הישראלי והבינלאומי ISO9002. המפעל הוסמך גם לתקן ISO 9001-2000.
בשנת 2006 שנפ קיבלה את הזיכיון לשמש כיבואן הבלעדי של חברת TROJAN בישראל.
באפריל 2007 הפכה לחברה ציבורית. מספר שנים בהעשור הראשון של המאה ה-21 החברה הייתה בשליטת קמן אחזקות.
בשנת 2012 רכשה החברה את אליאנס שיווק ישראל והחלה לייבא ולשווק צמיגים.
בשנת 2017 רכשה החברה 50% מא.ד.י מערכות והחלה לייבא ולשווק אביזרי רכב.
בסוף שנת 2018 סגרה החברה את מפעל המצברים בשל עלויות הייצור הגבוהות בהשוואה לרכש.
שמירה על איכות הסביבה
במפעל הותקנו מערכות טיהור אוויר מתקדמות, מערכות סינון מים ונטרול שפכים. נעשה שילוב של מחזור בתהליך הייצור. מערך השיווק של שנפ מתבצע איסוף המצברים הישנים המיועדים למחזור לחומרי גלם לתעשייה.
זהר שרון
זהר שרון (נולד באוגוסט 1952) הוא שחקן גולף ישראלי עיוור, אלוף העולם בפעם השביעית ברציפות בגולף לעיוורים. התחרות האחרונה באליפות העולם נערכה באיטליה, רומא, בפארק הגולף דה מדיצ'י באוקטובר 2018.
ביוגרפיה
שרון נולד וגדל במושב אביאל במשפחה חקלאית מרובת ילדים וקשת יום שעלתה לישראל מתימן. למד ב"אורט השומרון" במגמת מכניקה עדינה. בצעירותו ניצח באליפות ישראל לנוער בריצה, אפילו שרץ יחף. התגייס לחטיבת הצנחנים, מילא תפקיד של חבלן וצלף חטיבתי. שרון איבד את ראייתו במהלך שירותו בצנחנים בשנת 1972, כאשר כימיקל מסוכן פגע בעיניו. בתחילה לא היה מודע לחומרת הפגיעה, והחל לאבד בהדרגה את ראייתו. למרות הפגיעה בראייתו, היה נחוש להמשיך בשירות הצבאי, סיים קורס קצינים והתקדם בתפקידי שדה. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים כבר איבד לחלוטין את ראייתו בעין אחת. במהלך המלחמה גם שמיעתו נפגעה, והוא לקה בהלם קרב. כשלוש שנים לאחר המלחמה הפך לעיוור בשתי עיניו, ועולמו הצטמצם לטווח מישוש. בעקבות העיוורון שקע בדיכאון, אך החליט לא להרים ידיים, ולמצוא דרך להתמודד עם הנכות הקשה. החל לעסוק בחקלאות ובפיזיותרפיה. למד שנה בבצלאל ולמד במכון אבני ציור ופיסול במשך שמונה שנים. הרבה לצייר, והציג את יצירותיו בשורה של תערוכות בישראל ומחוצה לה, לרבות בתערוכה במרכז רוקפלר בניו יורק.
שרון נמשך לתחום הספורט, והחל לרוץ 20 קילומטר מדי יום. הצטרף כשוער לנבחרת כדורשער של ישראל, והשתתף במשחקי הנבחרת שהשתתפה שלוש פעמים במשחקים הפאראלימפיים.
היה חבר במשלחת ישראל למשחקי "המכביה הפן אמריקאים" שהתקיימו בבואנוס איירס בינואר 2007, והשתתפו בהן משלחות של ספורטאים יהודים לא נכים מכול דרום אמריקה ושאר העולם. התחרה שם בקטגוריית "סניורים" מעל גיל חמישים, וזכה במדליית הארד.
קריירה בגולף לעיוורים
שרון החל לשחק גולף בתחילת שנות התשעים. ההתחלה הייתה דרך מקרה, לאחר שעורך דין של גרושתו נתן לו מקל גולף, והציע לו לנסות להכניס כדור גולף לתוך חור שעשה בקופסת נעליים. כשעבר לשחק במגרש הגולף הגדול של קיסריה, נחל כישלונות והפסיק לשחק. שרון חזר לשחק גולף בשנת 2000, בתחילה, אימנו אותו, פני חלפון, המאמנת הוותיקה של מועדון הגולף בקיסריה, וריקארדו קורדובה-קורה, פסיכולוג ספורט מבוליביה, שלא נתן לו שום הנחה בשל נכותו.
בגולף לעיוורים לכל מתחרה יש עוזר, שמכונה "קאדי", שמתלווה לשחקן, מגיש לו את המקל, ומנחה אותו כיצד להכות בכדור. זהר נעזר בשרותיו של שמשון לוי, שמשמש לו כעיניים במשך כעשר שנים. עם הזמן פיתחו השניים שיטת עבודה, שמסייעת לשרון לדייק במכותיו. כשהכדור קרוב לגומה, הם משלבים ידיים וצועדים יחד כדי לאמוד את המרחק. לוי מגיש לו את המקל המתאים, מכוון את הכדור, ונותן לשרון הנחיות לתיקון המכה, כשהוא רואה שתנועתו אינה נכונה. בדרך זו הם מתאמנים כ־10 שעות ביום, במשך יותר מ-10 שנים.
הישגו הבינלאומי המשמעותי הראשון של שרון, היה זכייה בטורניר הזמנה עולמי שנערך בשנת 2003 בסקוטלנד. ב-2004 השתתף לראשונה באליפות העולם בגולף לעיוורים שנערכה באוסטרליה, וזכה במקום הראשון. שרון מתחרה כבר 14 עונות במסגרת האגודה הבינלאומית של הגולף לעיוורים (IBGA), בקבוצת 1B, עיוורים שלא רואים דבר ומשחקים במשקפיים שחורים. עם השנים הצטרפו לאגודה שחקני גולף מקצוענים לשעבר שאיבדו את ראייתם, והתחרות הפכה קשה יותר. באוגוסט 2008 הגן על תוארו כשזכה בפעם השנייה ברציפות באליפות העולם שנערכה בבלפסט. כעבור שנתיים זכה בפעם השלישית באליפות העולם שנערכה באנגליה באוגוסט 2010. ביולי 2013 זכה בפעם הרביעית ברציפות באליפות העולם בגולף לעיוורים שנערכה בקנדה בהשתתפות 70 שחקני גולף מ-11 מדינות. זה הישג שיא לשחקן גולף לעיוורים. בתום האליפות הוא החל בהכנות לקראת השתתפותו באליפות העולם הבאה, שתתקיים בסידני בשנת 2014.
בישראל אין תחרויות של גולף לעיוורים. שרון משתתף בארץ בתחרויות גולף רגילות, ולעיתים נוחל הצלחות. בשנת 2003 זכה במקום הראשון, בתחרות זוגות בליגה השלישית, עם שותפו, אשר אשטו, עולה חדש מאתיופיה. באליפות ישראל הפתוחה בגולף שנערכה בשנת 2010 בקיסריה שיתף פעולה עם סם גטה, המשותק בשתי רגליו., בשנת 2008 הצליח שרון להכניס את הכדור לגומה בחבטה אחת בשני מגרשים במהלך משחק אחד, שזה הישג נדיר לכל גולפאי. באוקטובר 2013 הוביל את נבחרת "שאר העולם" לניצחון על נבחרת צפון אמריקה בתוצאה של 13 ½ מול 12 ½, בתחרות הראשונה לעיוורים בסגנון "ריידר קאפ", לאחר שהשיג את התוצאה הטובה ביותר בין שחקני נבחרת "שאר העולם" עם 2 ½ נקודות מתוך 3.
באפריל 2016 זכה במקום הראשון באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בנובמבר 2016 זכה בפעם השישית ברציפות באליפות העולם בגולף לעיוורים, שנערכה ביפן.
באוקטובר 2018, זכה שוב זוהר שרון, בפעם השביעית ברציפות באליפות העולם בגולף לעיוורים. התחרות נערכה השנה באיטליה, רומא, בפארק הגולף דה מדיצ'י. Golf Club Parco de' Medici, Rome 4 - 5 October 2018
פרסים
שרון נבחר לאיש השנה בתחום הספורט בטקס "אנשי השנה" של קשת וגלי צה"ל, שנערך בספטמבר 2003.
ביולי 2012 השתתף בטקס שנערך מכון וינגייט, במהלכו צורף שמו להיכל התהילה וזאת בשל תרומתו לספורט הישראלי.
בשנת 2013 זכה ב"פרס הצטיינות" השנתי מטעם יד לאיש הספורט היהודי, (המוכר ברחבי העולם בשם International Jewish Sports Hall of Fame -היכל התהילה של הספורטאים היהודים).
חיים אישיים
שרון גר במושב אביאל. נשוי בפעם השנייה לדפנה, שחזרה בתשובה, ולהם ילד משותף שגדל כילד דתי. יש לו גם שני ילדים מנישואיו הראשונים. כדי לעסוק בספורט זה נזקק שרון לסיוע במימון הוצאותיו. את כל העלויות הכרוכות בתחרויות מכסה קרן ארגון נכי צה"ל, ואת שכרו של עוזרו, שמשון לוי, מממן משרד הביטחון.
משפט תאלס
במתמטיקה קיימים שני משפטים המכונים בשם משפט תָאלֵס, על שמו של תָאלֵס איש מילֵטוֹס.
המשפט הראשון
בגאומטריה אוקלידית, משפט תאלס קובע שישרים מקבילים חותכים משתי שוקי זווית קטעים בעלי יחסים שווים. למשל, בציור שמשמאל, אם DE \| BC, אז
על פי ערך משולש ניתן להגיע לשוויונות נוספים, כמו
הרחבה ראשונה
ההרחבה הראשונה קובעת שגם היחס בין הקטעים שהזווית חותכת מהישרים המקבילים, שווה ליחס בין החלקים שהישרים המקבילים חותכים משוקי הזווית. למשל, בציור שמשמאל, אם DE \| BC, אז
הרחבה שנייה
משפט תאלס הפשוט מתייחס רק למקרה שבו הישרים המקבילים נמצאים מאותו צד של קודקוד הזווית. ההרחבה השנייה קובעת שמשפט תאלס נכון גם אם הישרים אינם מאותו צד של קודקוד הזווית. למשל, בציור שמשמאל, אם DE \| BC, אז
המשפט עצמו
מעבירים את \ BE ואת \ CD.
בוחנים את המשולש BDE ואת המשולש CDE.
בשני משולשים אלו, DE צלע, והגובה מ-B ל-\ DE שווה לגובה מ-\ C ל-\ DE. (כי DE\|BC)
לכן, שטחי משולשים אלו שווים, כלומר
אם מחסרים משני האגפים את שטח המשולש \ ADE, מקבלים
מורידים גובה \ h_1 מ-\ C ל-\ AB, וגובה \ h_2 מ-\ B ל-\ AC.
מכיוון ששטח משולש שווה למחצית מכפלת צלע בגובה לה, נקבל:
סידור מחדש יוביל אותנו לתוצאה הבאה:
כעת מתבוננים במשולשים BCEו-CBD
גם שטחי משולשים אלה שווים, מכיוון שהם בעלי בסיס משותף וגובהם הוא המרחק בין המקבילים
נשתמש בגבהים שהורדנו על מנת לבטא את שטחי המשולשים BCEו-CBD:
סידור מחדש יוביל לתוצאה הבאה:
נשווה את היחסים ונקבל:
לאחר החלפת מקומות על האלכסון, מקבלים:
הרחבה ראשונה
מעבירים את \ BE ואת \ CD.
בוחנים את המשולש \ BDE ואת המשולש \ CDE.
בשני משולשים אלו, \ DE צלע, והגובה מ-\ B ל-\ DE שווה לגובה מ-\ C ל-\ DE. (כי DE\|BC)
בנות הזהב - פרקים
להלן רשימה של פרקי סדרת הטלוויזיה "בנות הזהב".
משפט תאלס
הרחבה ראשונה
לכן, שטחי משולשים אלו שווים, כלומר
אם מוסיפים לשני האגפים את שטח המשולש \ ADE, מקבלים
מחלקים את שני האגפים בשטח המשולש \ ADE, ונקבל
מורידים גובה \ h_1 מ-\ E ל-\ AB, וגובה \ h_2 מ-\ D ל-\ AC.
מכיוון ששטח משולש שווה למחצית מכפלת צלע בגובה לה, מקבלים:
לאחר צמצום, מקבלים:
הרחבה שנייה
על הקטע \ BC, מסמנים נקודה \ M, כך ש-\ DE=MC. מכיוון ש-\ DE=MC וש-DE\|MC, \ DECM מקבילית, ולכן DM\|EC
נציב \ DE=MC, ונקבל
המשפט השני
בגאומטריה האוקלידית, משפט תאלס קובע שהזווית המונחת על קוטר במעגל היא זווית ישרה: אם הנקודות \ A ,\ B ו-\ C מונחות על מעגל והקו \ AC עובר דרך מרכז המעגל, אז הזווית שווה לתשעים מעלות.
משפט זה היה ידוע ככל הנראה באופן אמפירי כבר למצרים והבבלים, אבל הם לא עסקו בהוכחות גאומטריות, וממילא לא סיפקו הוכחה גם למשפט זה. ההוכחה הראשונה מיוחסת לפילוסוף והגאומטרן היווני תאלס ממילטוס, שעל-שמו קרוי המשפט.
הוכחת המשפט
ההוכחה מסתמכת על שתי עובדות ידועות, שגם אותן מייחס אוקלידס בספרו, "יסודות", לתאלס.
נסמן ב-\ O את מרכז המעגל. מכיוון שהנקודות \ A ,\ B ו-\ C מונחות על המעגל, מתקיים \ OA=OB=OC, ולכן המשולשים \ OAB ו-\ OBC שניהם שווי-שוקיים. לפי העובדה הראשונה שהוזכרה לעיל, וכן. נסמן את הזווית הראשונה באות \ \delta, ואת השנייה באות \ \gamma. סכום הזויות במשולש ABC הוא, ואם נחלק את שני האגפים בשניים ונקבל.
ניסוח סימטרי והכללה
המשפט, כפי שהוצג כאן, קובע שאם משולש חסום במעגל באופן שאחת מצלעותיו היא קוטר, אז המשולש הוא ישר-זווית. גם ההפך נכון, וכך אפשר לנסח את המשפט באופן סימטרי:
משפט תאלס הוא מקרה פרטי של המשפט שלפיו זווית מרכזית המונחת על מיתר במעגל כפולה תמיד מן הזווית ההיקפית.
שימוש
משפט תאלס השני משמש למשל:
מקור השם
השם לשני המשפטים ניתן במחצית השנייה של המאה ה-19 בצרפת ובאיטליה מחד ובגרמניה מאידך. באותה עת גברה ההתעניינות בהיסטוריה של המתמטיקה והתחקות אחר מקורותיה. לכך התחבר צורך דידאקטי: לתת שמות למשפטים שנחשבו מרכזיים בספרי הלימוד. בחירת שמות מתמטיקאים מהעת העתיקה ובפרט מיוון, ערש התרבות המערבית, עשוי היה להקנות ערכים של חשיבות ומסורת. שני משפטים אלה (או הקרובים להם מאוד) הם מבין חמשת המשפטים הידועים כהישגיו של תאלס, אך אין עדויות לכך שהוכיח אותם.
הבחירת במשפטים שונים בצרפת ובגרמניה היא עדות לשוני בשתי המדינות בגישה לגאומטריה. הצרפתים הושפעו מספרו של אדריאן-מארי לז'נדר "יסודות בגאומטריה". לז'נדר הקדים את חקירת המעגל (פרק שלישי בספר יסודות של אוקלידס) לחקירת המשולש והמקבילית (פרקים ראשון ושני). הגאומטריה האפינית והגאומטריה הפרויקטיבית שהתפתחו באותה תקופה העמידו במרכז את היחסים בין קטעים בעוד שאצל אוקלידס הם מופיעים בפרק שש כדמיון משולשים. הפיכת סדר הפרקים הצביעה על שינוי מהותי בתפישה. לפיכך בחרו הצרפתים במשפט שדן ביחסים בין קטעים. הגרמנים דגלו בגאומטריה האוקלידית, הקפידו על הסדר שבספרו ומרכזיות משפט פיתגורס ולכן בחרו במשפט שמתחבר לנושא המשולש (משולש התחום במעגל).
מדינות שהושפעו מהגישה הצרפתית היו: ספרד, בלגיה ורוסיה. מדינות שהושפעו מהגישה הגרמנית היו: אוסטריה, הונגריה וצ'כוסלובקיה. עד שנות העשרים של המאה ה-20 ספרי הלימוד ביוון בחרו בגישה הגרמנית ואז זו הוחלפה בגישה הצרפתית. באנגליה וארצות-הברית לא נעשה שימוש בשמו של תאלס למשפטים אלה באותה תקופה.
הערות שוליים
Intercept theorem مبرهنة طاليس Strahlensatz Théorème de Thalès Párhuzamos szelők tétele Stelling van Thales (rechten) Twierdzenie Talesa Teorema ëd Talete Teorema de Tales (interseção) Teorema lui Thales Теорема Фалеса Теорема Фалеса (пропорційні відрізки) Định lý Thales
מלווינה צ'רבנסקי
מלווינה צ'רבנסקי (ברומנית: Malvina Cervenschi; נולדה ב-16 באוקטובר 1979) היא מנחת טלוויזיה רומנייה.
ביוגרפיה
נולדה בחונדוארה כסימונה צ'וצ'ולטה (Simona Ciuciulete) וגדלה בעיר דרובטה-טורנו סוורין. הוריה ואחותה היגרו מרומניה לניו יורק ומאוחר יותר לאנגליה, בעוד היא נשארה במולדתה.
היא למדה בפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת ספירו הארט בבוקרשט.
ב-2003 החלה לעבוד בהגשת מזג האוויר ב-TVR, הטלוויזיה הציבורית הרומנית. היא ביצעה את התפקיד עד 2006, ולאחר מכן הגישה מהדורת חדשות בוקר.
היא הנחתה את תוכנית הקולינריה "Cuptorul Magic".
ב-2007 הופיעה על שער המגזין "The One".
היא מגישה את "Jurnalul TVR", מהדורת החדשות המרכזית של הטלוויזיה הרומנית.
בנוסף היא עוסקת בעיצוב תכשיטים.
לוניה דבורין
אריה (לוניה) דבורין (23 באוקטובר 1917 - 17 במרץ 2000) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
קורות חייו
דבורין נולד באודסה שבאוקראינה, בן שני לחנה ופנחס, וכשהיה בן שנתיים עלה לארץ ישראל עם משפחתו באונייה "רוסלאן". בגיל 26 נישא לשולמית גולדשטיין וגר עמה בתל אביב. עם הקמת המדינה ולאחר שיחרורו מהצבא הצטרף לתנועת החרות. דבורין היה דמות ידועה בתל אביב-יפו, והוכתר ליקיר העיר בזכות תרומתו הרבה לפיתוח הספורט והחינוך במועדונים ובקבוצות השונות.
דבורין היה ממקימי קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב והיה קפטן הקבוצה בשנות ה-40. כמאמן פיתח את מחלקות הנוער. והיה נשיא איגוד מאמני הכדורגל בישראל עד יומו האחרון.
בנו דני דבורין הוא שדרן ופרשן ספורט. אחיו חיים דבורין, שהיה שופט בבית המשפט המחוזי של תל אביב, הוא אביו של זוהר דבורין, בעלה של פנינה דבורין ואביה של דנה דבורין.
קריירה
כילד מצא את אהבתו לענף הכדורגל, חרף המחסור ששרר, ושבעטיו שיחקו בשכונות עם אבנים או עם כדור העשוי מסמרטוטים. את תחילת דרכו המקצועית בכדורגל עשה בגיל העשרה, כשהצטרף למכבי תל אביב והיה חלק מקבוצת הנוער של המועדון. בגיל 17 עזב, והיה ממקימי בית"ר תל אביב. הצטרפותו לבית"ר נבעה מהמחויבות האידאולוגית שחש לתנועת בית"ר. דבורין היה גורם מכריע בהפיכת בית"ר לקבוצת צמרת בכדורגל הישראלי.
ב-1938 התגייס לשורות המשטרה הבריטית ושירת בה משך שנתיים ימים. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי שלחם בנאצים והיה הכדורגלן הפופולרי ביותר בשורות הבריגדה היהודית. חמש שנים לבש את מדי הצבא הבריטי. בעת שירותו בצבא הבריטי ניסו מפקדיו האנגלים לשדלו לשחק בליגה בארצם, אבל הוא סרב, בהסבירו שהוא נאמן לקבוצה הבית"רית.
ציון הדרך הספורטיבי הראשון היה ב-1940, כאשר זכה עם בית"ר תל אביב בגביע הארץ-ישראלי, לאחר ניצחון 1-3 על מכבי תל אביב בגמר. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארץ ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת, משחק שהסתיים בניצחון מוחץ 1-5 – הניצחון הראשון בתולדות נבחרת ארץ-ישראל.
ב-1942 זכה עם בית"ר בגביע בפעם השנייה, כשהקבוצה ניצחה 1-12 את מכבי חיפה. דבורין כבש את השער ה-12, האחרון.
שלוש שנים לאחר מכן אירחה בית"ר את היידוק ספליט למשחק ראווה שלווה בעניין רב מצד ציבור אוהדי הכדורגל בישראל. 15 אלף צופים מילאו כל פינה באצטדיון המכביה בתל אביב ויצרו אווירה מחשמלת לקראת המפגש הגדול מול אחת מקבוצות הפאר באירופה. דבורין היה בספק רב למשחק בשל פציעה קשה שעבר ברגלו, אך הוא החליט לשחק בניגוד להוראות הרופא. המקומיים הממו את היוגוסלבים כשעלו ליתרון מהיר של 0-4, ובסיום ניצחו הבית"רים 2-4.
באותן שנים נלחם דבורין בשורות האצ"ל יחד עם חבריו לקבוצה. הבריטים, שחשדו בכך, החליטו להוציא את הקבוצה אל מחוץ לחוק, אבל בית"ר תל אביב המשיכה להתקיים. ראשי הקבוצה החליטו לשנות את שמה ל"נורדיה", ואישור מיוחד של הבריטים נתן לדבורין וחבריו את האפשרות להמשיך ולשחק בליגה העליונה. השם "נורדיה" נבחר על שמו של מקס נורדאו, מבכירי התנועה הציונית. את עונת 1947/1948 עשתה בית"ר תחת השם "נורדיה" והייתה לקבוצה הטובה בארץ, אלא שמלחמת העצמאות קטעה את העונה והקבוצה החמיצה הזדמנות לזכות באליפות.
ב-1952 החל לאמן את בית"ר תל אביב. ב-1954 נאבקה בית"ר ירושלים על זכות העלייה לליגה העליונה ומאמנה סימון אלפסי, ששיחק כחלוץ מרכזי בקבוצה, פנה לדבורין וביקש ממנו להצטרף כמאמן, כדי שאלפסי עצמו יוכל להתרכז במשימתו כשחקן. דבורין הגיע לקבוצה לקראת סוף העונה והובילה לזכייה בתואר ולעלייתה לליגה הבכירה, לראשונה בתולדותיה. בקריירה שלו אימן קבוצות רבות בהן גם הפועל באר שבע, מכבי שעריים, הפועל כפר סבא ומכבי יפו. היה מהוגי הקמת נבחרת הנוער של ישראל, ושימש כמאמן הנבחרת המחוזית של אזור תל אביב. כמו כן, אימן קבוצות נוער ונערים במכבי תל אביב, הפועל תל אביב ובמכבי יפו ושימש כמאמן ראשי מטעם מרכז בית"ר ישראל.
ב-1955 היה בין חמשת המאמנים שסיימו בהצטיינות את קורס המאמנים הראשון שהעביר מאמן הנבחרת, האנגלי הנרי ג'ק גיבונס. ב-1963 אימן את הפועל כפר סבא. בעקבות הקורס החליט דבורין לכתוב את הספר המקצועי הראשון שהוצא לאור בעברית בישראל, ושמו "תורת הכדורגל". הספר יצא לאור בהוצאת "מערכות" והיה גם לספר הדרכה בצבא. בנוסף לשטח האימון, היה דבורין לפרשן קבוע בעיתון "חדשות הספורט", שהיה מקור המידע הספורטיבי הנפוץ ביותר באותן שנים.
ב-1991 כתב עיתונאי הספורט משה קשטן את תולדות חייו של דבורין בספר ששמו "60 שנות כדורגל".
ב-1992 נבחר דבורין לתפקיד נשיא איגוד מאמני הכדורגל, שבו החזיק עד יומו האחרון.
תומאס ג'ונס
תומאס ג'ונס (באנגלית: Thomas Jones; ) היה מרצה ראשי בטריניטי קולג' שבקיימברידג' במשך כעשרים שנה, ומורה ידוע למתמטיקה. מפורסם בעיקר כמנחהו של אדם סדג'וויק.
חייו
מאמינים שג'ונס היה בנו הבלתי-חוקי של מר אוון אוון מ-Tyncoed שבמחוז Powys בווילס, ומנהלת משק הבית שלו, שאחר כך נשאה למר ג'ונס מ-Traffin שבמחוז קרי, שגידל את תומאס כבנו.
למרות שלמד רבות מג'ון קראנק, המנחה שלו בקיימברידג' היה תומאס פוסטלסויט.
אזוב (עיר)
אזוב (ברוסית: Азов; בטורקית: Azak) היא עיר במחוז רוסטוב בדרום-מערב רוסיה. העיר ממוקמת על היובל הדרומי של נהר דון, 11 ק"מ מזרחית למקום בו הוא נשפך לים אזוב, ו-25 ק"מ דרומית-מערבית לעיר רוסטוב על הדון. בשנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 82,937 תושבים.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס הוקמה לחוף ים אזוב מושבה יוונית שנקראה טנאיס (Τάναϊς), על שמו היווני של נהר דון, אם כי נקרופוליס שהתגלה באתר מעיד על התיישבות כבר בתקופת הברונזה. טנאיס חרבה בידי הגותים במאה ה-3 וחורבותיה שוכנות מספר קילומטרים מצפון לאזוב.
במאה ה-10 בא האזור תחת שליטתה של נסיכות טמוטראקאן (Тмутаракань) הסלאבית, אך ב-1067, השנה הנחשבת לשנת ייסודה של העיר, השתלטו על המקום הקפצ'אקים (טורקית Kıpçak), בני עם טורקי אשר העניקו לו את השם אזאק, "מקום נמוך". משם זה התפתח השם המודרני שהוחל הן על העיר והן על הים הסמוך. קיימת סברה עממית מקובלת הטוענת כי מקורו של השם הוא בנסיך בשם אזום או אסוף, אשר נהרג בעת הגנת העיר.
אורדת הזהב (Altın Orda Devleti) המונגולית שלטה בחופי ים אזוב במהלך המאה ה-13 וה-14, אך לסוחרים מוונציה ומג'נובה הותר להתיישב באתר העיר המודרנית, וב-1316 הם הקימו מושבה לה קראו טאנה בהשפעת השם היווני הקדום. ב-1471 כבשו העות'מאנים את טאנה והקימו בה את מצודת "אזק" או "אזוב". ממועד זה ובמשך מאות שנים, הייתה מצודת אזוב לנקודת מפתח ב השונות ועברה מיד ליד מספר פעמים. הקוזקים כבשו אותה ב-1637 ועמדו במצור של כוחות טורקים בראשות אבאזה סיאבוש פאשה הראשון, אך השיבו אותה בסופו של דבר לעות'מאנים ב-1642 אחרי שהחריבו אותה. פיוטר הגדול ניסה לכבשה שוב ב-1695 והצליח בכך ב-1696, אולם לאחר ניצחון הטורקים במלחמת רוסיה-טורקיה הרביעית שבה העיר לחזקתם ב-1711. לאחר מלחמת רוסיה-טורקיה החמישית נחתם הסכם ניסה ורוסיה קיבלה את העיר לשליטתה אבל נשללה ממנה הזכות לבצרה. לאחר תקופת עצמאות קצרה של חצי האי קרים שכלל גם את אזוב סופחה העיר לרוסיה על ידי יקטרינה הגדולה.
משפחת גלזנר
משפחת גלזנר היא שושלת משפחתית של רבנים, שכיהנו ברבנות של הקהילה היהודית האורתודוקסית בקלויזנבורג, בירת טרנסילבניה, במשך כשמונים שנה - מאמצע המאה ה-19 ועד שלהי מלחמת העולם השנייה.
ראש המשפחה נישא לנכדת החת"ם סופר וצאצאיו הם ענף של משפחת סופר.
הרב אברהם גלזנר
(תקפ"ה, 1825 - כ"ב בכסלו תרל"ח, 1877)
נולד בכפר ליד פרשבורג בסלובקיה. למד אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר", והיה מגדולי תלמידיו. כשהגיע לפרקו שידך לו רבו את בת אחותו וגיסו, הרב דוד צבי ארנפלד (חתן החת"ם סופר). בין השנים 1853–1863 כיהן כרב בעיר יינק. בשנת 1863 התמנה לכהן כרבה של קלויזנבורג. שימש בתפקידו ארבע עשרה שנה, עד לפטירתו בשנת 1877.
הרב משה שמואל גלזנר
(תרט"ז, 1856 - כ"ב בתשרי תרפ"ה, 1924)
בנו של הרב אברהם גלזנר. לאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של קלויזנבורג. ההכתרה הייתה בערב חנוכה תרל"ח (1877), בהיותו בן עשרים ואחת. כיהן בתפקיד במשך ארבעים ושש שנה.
בניגוד לרוב רבני הונגריה תמך בתנועה הציונית ועורר את התנגדותם של רוב יהודי קלויזנבורג. בעקבות זאת נוסדה בעיר קהילה אורתודוקסית נוספת בשם "הקהילה הספרדית", בראשות הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם (לימים האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג). בשנת תרפ"ג (1923) עזב את רבנותו ועלה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים נפטר. חיבר את הספר "דור רביעי" על מסכת חולין.
הרב עקיבא גלזנר
(תרמ"ו, 1886 - כ"ט בתשרי תשי"ז, 1956)
בנו של הרב משה שמואל גלזנר. נולד בקלויזנבורג ולמד אצל אביו וכן אצל קרובו הרב שמחה בונם סופר בפרשבורג. נישא לבתו של הרב יהודה צבי בלום, בעל שו"ת "שארית יהודה", רבה של הנשביץ שבסלובקיה (בנו של הרב עמרם בלום, בעל "בית שערים"). בשנת 1917 נפטר חותנו והוא נבחר למלא את מקומו ברבנות הנשביץ.
בשנת 1923, לאחר שאביו עזב את רבנות קלויזנבורג ועלה לארץ ישראל, הוא נבחר למלא את מקומו. כמו כן עמד בראשות ישיבת "חתם סופר" שפעלה בעיר.
בשנת 1944 נכלל הרב גלזנר יחד עם כמה מבני משפחתו ברכבת קסטנר, שעשתה את דרכה לברגן-בלזן, ומשם שוחררו ונשלחו לשווייץ. הרב פרסם מכתב פומבי ובו הוא מתוודה על עצמו ועל "מספר עצום של עמיתי הרבנים" שלא עודדו עליה יהודית דתית לארץ ישראל, שהייתה יכולה להיות גורם חשוב בעיצוב הבית הלאומי מבחינה רוחנית ודתית, ובמקום זה הובלו למחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק. התגורר בציריך עד פטירתו בשנת 1956. נקבר בירושלים.
חיבר את הספרים "דור דורים" ו"עקבי הצאן".
חתני הרב משה שמואל גלזנר
גם שניים מחתניו של הרב משה שמואל גלזנר כיהנו במשרות רבניות בקלויזנבורג: הרב משה לוי כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג והרב יעקב מאיר ולד כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
חתניו האחרים כיהנו ברבנויות בערים אחרות: הרב חיים צבי רייך כיהן כרב בערים אסלן ונובאק בהונגריה. הרב שמואל מנחם קליין כיהן כרב העיר סבש בסלובקיה. הרב עקיבא כ"ץ קליין כיהן כרב באייזנשטט.
גם צאצאיהם של חתני הרב משה שמואל גלזנר המשיכו את השושלת המשפחתית וכיהנו כרבנים בקלויזנבורג: הרב עזריאל לוי, בנו של הרב משה לוי, כיהן כרב ומגיד מישרים בקלויזנבורג. הרב שמעון בלוקסנהיים, חתנו של הרב יעקב מאיר ולד, כיהן כדיין ומו"ץ בקלויזנבורג.
רוברט גיום
רוברט גיום (באנגלית: Robert Guillaume; 30 בנובמבר 1927 – 24 באוקטובר 2017) היה שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאי, זוכה שני פרסי אמי, עם קריירה שהשתרעה על פני יותר מחמישה עשורים. נודע בעיקר בזכות גילום דמותו של בנסון דובואה בסדרת הטלוויזיה "בועות" ובסדרת הספין אוף שלה "בנסון".
השנים הראשונות
גיום נולד בשם רוברט פיטר ויליאמס בסנט לואיס, מיזורי. הוא למד באוניברסיטת סנט לואיס ובאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ושירת בצבא ארצות הברית, בטרם פנה לקריירת משחק.
קריירה
ב-1989 גילם את דמותו של יועץ הנישואים אדוארד סוייר בסדרה שנקראה על שמו, "המופע של רוברט גיום", ושודרה אף היא ברשת ABC. הסדרה לא האריכה ימים וירדה מהמרקע לאחר עונה אחת בלבד. בשנים 1992–1991 גילם את דמותו של הבלש בוב באלארד בסדרה "תחנת פסיפיק". תפקידו הקבוע האחרון בסדרה היה בשנים 2000–1998, ב"Sports Night" של אהרן סורקין.
חייו האישיים
גיום היה נשוי למרלן ויליאמס משנת 1955 ועד לגירושיהם בשנת 1984. נולדו להם שני בנים: האחד נפטר מאיידס ב-1990, והשני, קווין גיום, הוא שחקן ומלחין, שהתארח במספר פרקים בסדרה "בנסון" והלחין את המוזיקה למספר פרקים בסדרה "המופע של רוברט גיום".
ב-1984 נשא גיום לאישה את דונה בראון גיום, לה הוא נותר נשוי עד יום מותו. לשניים נולדה ב-1990 בת בשם רייצ'ל.
ב-14 בינואר 1999, בעת ששהה בצילומי הסדרה "Sports Night" בכיכובו, קיבל שבץ מוחי, ממנו החלים לאחר מספר שבועות.
נפטר ב-24 באוקטובר 2017, בגיל 89 בביתו שבלוס-אנג'לס, כתוצאה מסרטן הערמונית.
אמיר ברעם
אמיר ברעם (נולד ב-22 ביולי 1969) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש סגן הרמטכ"ל. קודם לכן שימש בין היתר מפקד פיקוד הצפון, מפקד המכללות הצבאיות, מפקד הגיס הצפוני, מפקד עוצבת הגליל, מפקד עוצבת האש ומפקד חטיבת הצנחנים.
ביוגרפיה
בשנת 2002 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד עד שנת 2003. במהלך תפקידו הוביל את הגדוד בלחימה כנגד ארגוני הטרור הפלסטינים בבית לחם בטרם מבצע חומת מגן, ובשכם במהלך המבצע. לאחר מכן עבר הגדוד לתעסוקה מבצעית אינטנסיבית בטולכרם. באותם ימים עמד הגדוד במוקד חשיפה תקשורתית רבה בעקבות אירוע שבו הצטייר כי לוחמי הגדוד הם חיילים נזקקים, דבר שהביא אותו כמפקד הגדוד להתראיין בתקשורת ולהבהיר כי גדוד צנחנים אינו זקוק למעשי נדבנות. אירוע נוסף, שהעלה אותו ואת הגדוד לכותרות העיתונים, היה בחירתו במוטו גדודי הלקוח מתורת הלחימה של המארינס נגד הטרור האסלאמי - "סבלנות, התמדה ולעיתים כדור בין העיניים". בעקבות פנייה של איש מילואים בנידון לח"כ יוסי שריד, התלונן שריד בפני הרמטכ"ל, משה יעלון, בעברו מפקד הגדוד אף הוא, אשר הורה לבטל את המוטו הגדודי. בעקבות כך שונה המוטו הגדודי לאמירה שטבע אריאל שרון כמפקד הגדוד - "לא חוזרים עד שמבצעים". בלחימה בטול כרם שיכלל שיטת מארבים בלוחמת שטח בנוי, שהביאה להצלחות מבצעיות (מבצעי "גירוי-תגובה"). במאי 2004 מונה למפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד עד יוני 2006. היחידה בתקופתו עסקה בעיקר בפעילות מבצעית ביהודה ושומרון ובעזה, אך גם השתתפה במבצעים כנגד חזבאללה על גבול לבנון.
ב-17 באוגוסט 2006 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון. בתקופת פיקודו הוביל פעילות מבצעית ענפה לחיסול הטרור הפלסטיני וסיכול פיגועים, תוך הקלה על האוכלוסייה האזרחית. עם הישגי החטיבה תחת פיקודו נמנה חיסול המבוקש פאדי עא-לטיף קאפישה, אשר עמד בראש הזרוע הצבאית של התנזים בשכם, ונהרג על ידי לוחמי גדוד חרוב. הוא פרסם ספר פנימי בצה"ל, "עיר מבצר", המתעד דרכי פעולה וניתוח קרקע, בלחימה בשטחים בנויים צפופים ותת קרקעיים. את תפקידו כמפקד החטיבה סיים בשנת 2008. לאחר מכן יצא ללימודים בקולג' המלכותי לביטחון לאומי בלונדון (Royal College of Defence Studies - RCDS) ובמקביל סיים בהצטיינות תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון (King's college London University). לאחר חזרתו מונה בינואר 2010 למפקד עוצבת חצי האש, ושימש בתפקיד עד מרץ 2011. ב-14 באפריל 2011 מונה למפקד חטיבת הצנחנים. במהלך תפקידו עמד על כך שהחטיבה תשוב לבצע אימונים מוצנחים במתכונת חטיבתית, ובינואר 2012 פיקד עליה בתרגיל החטיבתי המוצנח הראשון מזה חמש עשרה שנים. את תפקידו סיים ב-16 במאי 2013.
ב-10 באוקטובר 2013 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש, ושימש בתפקיד עד 2 ביולי 2015. ב-2 באוגוסט 2015 מונה למפקד עוצבת הגליל, ושימש בתפקיד עד 18 ביולי 2017, במהלך תפקידו חוסל סמיר קונטאר, חזבאללה הגיב לכך בהנחת מטען בהר דב, באירוע זה לא היו נפגעים. ב-7 בדצמבר 2017 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני וב-3 בינואר 2018 מונה במקביל למפקד המכללות הצבאיות. בתפקידו כמפקד המכללות הצבאיות שימש עד 11 במרץ 2019 ובתפקידו כמפקד הגיס הצפוני שימש עד 26 בספטמבר 2019.
ב-3 באפריל 2019 מונה למפקד פיקוד הצפון. במהלך תפקידו יזם בוחן רף, אותו עברו כלל החטיבות בסדיר ובמילואים המיועדות לקחת חלק בלחימה בצפון. במהלך תפקידו הוביל פיקוד הצפון בפיקודו מערכה שכללה עשרות מבצעים חשאיים באזור דרום סוריה במסגרת המב"ם, ובכלל זה תקיפות אוויריות, פשיטות קרקעיות וסיכולים שמנעו את המאמץ האיראני להפוך את רמת הגולן הסורית לחזית נוספת כנגד ישראל בדומה לזו שהוקמה בלבנון. בספטמבר 2019 הוביל את כוחות הפיקוד ביום קרב עם חזבאללה, במהלכו ירו מחבלי חזבאללה טילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל ואמבולנס צה"לי בסמוך לגבול. ביולי 2020 הוביל את כוחות הפיקוד ביום קרב נוסף עם חזבאללה, במהלכו ניסתה חוליית פעילי חזבאללה לחדור להר דב, זוהתה ונמלטה. באוגוסט 2020, לאחר שצלפי חזבאללה ירו לעבר כוח של צה"ל שנע על הגדר באזור מנרה, הוביל פעולה מוגבלת במסגרתה הותקפו מספר עמדות חזבאללה סמוך לגבול. בתפקיד זה כיהן עד 11 בספטמבר 2022. ב-31 באוקטובר 2022 מונה לסגן הרמטכ"ל.
השכלה וחיים אישיים
ברעם מתגורר בבני דרור, נשוי לגלית ואב לשלושה ילדים. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והקולג' המלכותי ללימודי ביטחון. בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת רייכמן, ותואר שני ביחסים בינלאומיים מקינגס קולג' לונדון.
Versus the World
Versus the World (מאנגלית: נגד העולם) הוא האלבום החמישי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. האלבום יצא לאור בנובמבר 2002.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת'.
מבצעים
אמון אמארת'
נמל התעופה הבין-לאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס
נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס (ביוונית: Διεθνής Αερολιμένας Αθηνών «Ελευθέριος Βενιζέλος») הוא נמל התעופה של אתונה, בירת יוון. השדה שוכן במישור מסוגיה, כ-25 ק"מ מזרחית לאתונה וכשלושה ק"מ דרומית-מזרחית לעיירה ספאטה (Σπάτα). הוא נחנך ב-28 במרץ 2001 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי אליניקון (Διεθνής Αερολιμένας Ελληνικού) הסמוך למרכזה של אתונה, שנסגר לאחר מכן. הנמל הוא מרכז פעילותה של חברת התעופה היוונית אג'יאן איירליינס, והוא קרוי על שמו של המדינאי היווני אלפתריוס וניזלוס.
מתקני השדה
בשדה שני מסלולי אספלט מקבילים (21/03) באורך של 4,000 ו-3,800 מטר, והם שוכנים משני צדדיו של בית הנתיבות. בית הנתיבות ששטחו 1,244 הקטאר בנוי משני טרמינלים - הטרמינל המרכזי וטרמינל לוויין קטן יותר, השוכן דרומית-מערבית לו ומחובר אליו במנהרה להולכי רגל. בטרמינל המרכזי 14 שערי עלייה למטוס באמצעות גשרי עלייה למטוס והוא מטפל ברוב התעבורה למדינות החתומות על אמנת שנגן ומחוצה להן. בטרמינל הלוויין 10 שערים נוספים והוא מטפל רק בתעבורה למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן. בשדה מספר מגרשי חניה לטווח קצר ולטווח ארוך, וכן בית מלון של רשת סופיטל. כ-2 ק"מ דרומית-מערבית לטרמינל, שוכן אזור מסחרי חדש ובו מספר חנויות כל-בו יווניות וסניף מקומי של איקאה.
במתכונתו הנוכחית מסוגל השדה לטפל בהיקף תנועה של עד 16 מיליון נוסעים בשנה, יעד אליו הוא הגיע כבר בשנת 2007, אך קיימת תוכנית בת שישה שלבים שמתוכננת להגדיל את הקיבולת השנתית שלו ל-50 מיליון נוסעים.
מאז פתיחתו חלה עלייה מתמדת בנתוני תעבורת הנוסעים ותנועות המטוסים בשדה, ועלייה בכמויות המטען שעברו דרכו למעט בשנת 2007:
תחבורה אל השדה וממנו
השדה מחובר אל אתונה באמצעות הכביש המהיר אטיקי אודוס, כביש הטבעת החדש של העיר, והוא שוכן בקצהו הדרום-מזרחי. מוניות וקווי אוטובוס מהירים מקשרים את השדה למספר יעדים באתונה ואל פיראוס, וכן למספר יעדים ברחבי אטיקה.
אלישה ויט
אלישיה רואן וויט (באנגלית: Alicia Roanne Witt; נולדה ב-21 באוגוסט 1975) היא מוזיקאית, זמרת ושחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
ביוגרפיה
אלישיה וויט נולדה בווסטר, מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם דיאן ורוברט וויט. יש לה אח בשם איאן. ויט נתגלתה על ידי הבמאי דייוויד לינץ' כאשר הופיעה בתוכנית הטלוויזיה !That's Incredible בשנת 1980, שם היא דקלמה קטע ממחזהו של שייקספיר "רומיאו ויוליה". הוא ליהק אותה לסרט "חולית" (1984) שם היא גילמה את עליה, אחותו הצעירה ובעלת התודעה המוגברת של פול מואדיב אטריידאס. אחרי תפקיד זה, היא עזבה את הוליווד כדי להתרכז בלימודיה ובמוזיקה. היא למדה בביתה כאשר הוריה מלמדים אותה במקום בית ספר. היא למדה לנגן בפסנתר באוניברסיטת בוסטון וזכתה במספר תחרויות נגינה לאומיות ובינלאומיות של פסנתר קלאסי, כולל בתחרות "Bartok-Kabalevsky International Piano Competition".
בגיל 14 קיבלה וויט תעודת סיום תיכון. לאחר מכן, היא עברה להוליווד יחד עם אמה (שהחזיקה בשנים 1988–1993 בשיא השיער הארוך ביותר בעולם) כדי לפצוח בקריירה של שחקנית. לאחר זמן קצר, הקולנוען דייוויד לינץ', אליו היא מתייחסת בתור מנטור, יצר את התפקיד של גרטשן הייוורד במיוחד עבורה בסדרה המצליחה שלו "טווין פיקס". הוא ליהק אותה שוב ב"בלק-אאוט", קטע בסדרת הקצרה שלו ב-HBO "חדר מלון". זה היה שיתוף הפעולה האחרון בין השניים לזמן רב.