cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סארסן
שימושים
החל מימי הביניים ועד המאה ה-19 היו המגליתים באירופה מטרה להרס על ידי קנאים דתיים ובעלי אינטרסים מסחריים. בחלק מהמקרים האבנים הופלו, פונו משטחים מעובדים, או נשברו על מנת לנצל את החומרים המרכיבים אותם. על מנת לשבור את האבנים נעשה שימוש מדי פעם באש או מאוחר יותר בחומרי נפץ על מנת לפרק את האבנים לגושים קטנים המתאימים לצורכי בנייה. אולם, אבן סארסן איננה אידיאלית לצורכי בנייה. הארכאולוג הבריטי ויליאם סטקלי (William Stukeley; 1765-1687) כתב שאבן הסארסן היא "תמיד רטובה וטחובה בחורף מה שגורם לאווירה לחה ולא בריאה שגורמת לרהיטים להירקב". במקרה של אייווברי המשקיעים שתכננו שימוש משני באבנים פשטו את הרגל כאשר הוכח כי אין ביקוש לבתים שהם בנו ושבתים אלו נשרפים בקלות. עם זאת, למרות בעיות אלו, אבן הסארסן נשארה אבן בעלת ערך בשל עמידותה, והייתה האבן המועדפת לבניית מדרגות ואבני שפה של מדרכות.
לוגאן לרמן
לוגאן וייד לרמן (באנגלית: Logan Wade Lerman; נולד ב-19 בינואר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כפרסי ג'קסון בסרטים "פרסי ג'קסון וגנב הברק" והמשכו "פרסי ג'קסון וים המפלצות" התפרסם גם בדמותו של ד'ארטניאן בסרט "שלושת המוסקטרים" ובתור חם בן נח בסרט "המבול" וגם בסרטים נוספים כמו "3:10 ליומה", "גיימר", "כמה טוב להיות פרח קיר" ו"זעם".
ביוגרפיה
לרמן נולד בבוורלי הילס שבקליפורניה. אמו ליסה (לבית גולדמן) היא כיום המנהלת האישית שלו, ואביו לארי לרמן הוא איש עסקים ואורתוטיסט. ללרמן אח ואחות גדולים ממנו, לינדזי ולוקאס. משפחתו המורחבת, שרובה עוסקת בתחום הרפואה, היא בעלת חברה למכירת פרוטזות שהוקם על ידי סבא רבא שלו בשנת 1915. לרמן הוא יהודי משני צידי משפחתו והוא אף חגג בר מצווה. סבו וסבתו נולדו בארבע מדינות שונות. סבו מצד אביו, מקס לרמן, נולד בברלין, בשנת 1927, למשפחה יהודית פולנית; הם עזבו את גרמניה בשנות השלושים, בשל המשטר הנאצי, והתגוררו בשנחאי עד סוף מלחמת העולם השנייה. סבתו מצד אביו, מינה (לבית שוורץ), נולדה במקסיקו סיטי, להורים יהודים רוסים. סבו מצד אמו, יליד ארצות הברית והוא מהגר יהודי-פולני, וסבתו מצד אמו נולדה בלוס אנג'לס, גם היא למשפחת מהגרים יהודית. מצד אמו, הוא קרוב משפחה של הזמרים התאומים אוון וג'רון לובנשטיין.
קריירה
לרמן החל לשחק עוד כשהיה תלמיד בבית ספר, וכן הופיע בפרסומות. בשנת 2000 ערך את בכורתו הקולנועית המוצלחת בדרמת המלחמה התקופתית "הפטריוט", בה שיחק בתפקיד ויליאם בנו של הקצין הבריטי הפורש בנג'מין מרטין שגילם מל גיבסון. ב-2001 שיחק בדרמה הביוגרפית "הבחורים בחיי" בתור הילד ג'ייסון האסנק. בשנת 2003 שיחק בסרט הטלוויזיה "בית צבוע" בכיכובו של סקוט גלן, הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון גרישם מ-2001.
ב-2004 הופיע בעונה היחידה של סדרת הדרמה "ג'ק ובובי בתור הנער בובי מקליסטר. כן הופיע בדרמת המתח "אפקט הפרפר", בתפקיד דמותו הצעירה של אוון טרבורן שגילם אשטון קוצ'ר. ב-2006 כיכב לראשונה כשחקן ראשי, בקומדיה "הוט". ב-2007 זכה להערכה על הופעתו במערבון "3:10 ליומה" לצד ראסל קרואו, ובתור וילאם בנו של האיכר דן אוונס שגילם כריסטיאן בייל. כן שיחק במותחן הפסיכולוגי "מספר 23" בתור רובין בנו של תופס בעלי החיים וולטר ספארו שגולם על ידי ג'ים קארי.
ב-2008 הופיע לצדם של כוכבי הקולנוע ג'סיקה אלבה ואהרון אקהרט בקומדיה "תכירו את ביל". ב-2009 השתתף במותחן הפעולה הבדיוני "גיימר" בתפקיד שחקן המחשב סיימון סילברטון. ב-2010 נבחר לתפקיד הראשי כילד פרסי ג'קסון בפנטזיית ההרפתקאות של ריק ריירדן "פרסי ג'קסון וגנב הברק".
ב-2011 כיכב בתפקיד הראשי בסרט ההרפתקאות התלת-ממדי "שלושת המוסקטרים" בתור דארטנייאן.
בשנת 2012 כיכב לצד אמה ווטסון ועזרא מילר בסרט "כמה טוב להיות פרח קיר". בנוסף, שיחק לצד לילי קולינס בדרמה הרומנטית "כותבים, סיפור אהבה".
באוגוסט 2013 כיכב בסרט "פרסי ג'קסון וים המפלצות", סרט ההמשך של "פרסי ג'קסון וגנב הברק", בתור פרסי.
ב-2014 שיתף פעולה פעם נוספת עם אמה ווטסון וראסל קרואו בסרט "המבול", בו שיחק את חם בן-נח.
חיים אישיים
לרמן מתאר את עצמו כ"חנון סרטים", ומתעניין בכל הקשור לעשיית סרטים, כולל רצון לכתוב, להפיק ולביים. בנוסף, מגדיר עצמו כשקט ומאופק, וכטיפוס ביתי.
בוריס יעקובלביץ' ויינשטיין
בוֹרִיס יעֲקֹבלֵבִיץ' וַיינְשְטֶיין (ברוסית: Борис Яковлевич Вайнштейн; 28 במאי 1910 - 6 בדצמבר 1944) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כסגן מפקד בגדוד סיור של חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר קייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. בין השנים 1924–1930 עבד כמעטף רהיטים ולמד במסגרת רבפק. במהלך 1932 סיים תוכנית דו-שנתית במכון לתעופה בחרקוב. המשיך לעבוד במפעל רהיטים. גויס כפוליטרוק במילואים בשנת 1933, סיים קורסי הקצונה הזוטרה ושירת כשנה בתפקיד. הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1943.
ביוני 1941 גויס שוב עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. השתתף בקרבות בלימה מאוקראינה עד קווקז. מ-1943 השתתף בקרבות שחרור אוקראינה בשתי הגדות של דנייפר עם החזית האוקראינית השנייה במסגרת הארמייה ה-46. נפצע קלות ב-16 בינואר 1943 בחזית הדרום-מערבית.
במהלך 1944 התקדם עם הכוחות של אוגדת סיור מס' 99 והוביל את הפעילות האידאולוגית בה. ב-5 בדצמבר היה הראשונה שצלח דנובה בסמוך לעיירת ארצ'י. יום למחרת שוב הוביל את הכוחות שאיתו לקרב התקפה בו נהרג.
נקבר בחלקו השמאלי של בית הקברות של החיילים הסובייטיים בצ'פל. במידע שפורסם עליו במקומות רבים מוזכר הכפר קישמרטון (כעת, Kismarton köz N47.33, E18.83) כ-28 קילומטרים דרומית-מערבית מן העיר בודפשט כמקום קבורתו, וכך גם היישוב צ'ובאי.
על בסיס החלטת מחליף המפקד של הגדוד מ-16 בדצמבר 1944, בצו נשיאות ברית המועצות מ-15 במאי 1946 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.
איוואן ספרונוב
קולונל איוואן איוונוביץ' ספרונוב (ברוסית: Ива́н Ива́нович Сафро́нов; 16 בינואר 1956 - 2 במרץ 2007) היה עיתונאי רוסי ומהנדס מחשבים בצבא הרוסי. במהלך עבודתו בעיתון "קומרסנט" סקר את המערכת הצבאית ברוסיה, ובפרט את פיתוח הנשק והטילים.
הוא נהרג כתוצאה מנפילה מבניין מגוריו. השאלה אם התאבד או שנרצח מסיבות פוליטיות נותרה ללא מענה והתשובה לה שרויה במחלוקת.
פעילות עיתונאית
ספרונוב היה כתב לענייני צבא ושלטון ברוסיה, וכתב רבות על פיתוח נשק וטכנולוגיות הגנה ברוסיה, גם על פיתוחים שלא פורסמו רשמית. בדצמבר 2006 פרסם ספרונוב את כישלון הניסוי השלישי בטיל הבליסטי הבין-יבשתי החדש של רוסיה, ה-RSM-56, בולבה, שיועד לדור חדש של צוללות. פרסום זה לא אומת על ידי גורמים רשמיים.
מותו
ספרונוב נפל מהקומה החמישית של בניין מגוריו במוסקבה ב-2 במרץ 2007. לפי עדותם של שני סטודנטים, ספרונוב לא מת מיד לאחר הנפילה, ורק בתום חצי שעה לאחר שמצאו אותו הגיעה עזרה. בעקבות מותו נפתחה חקירה פלילית שמסקנתה הייתה שספרונוב התאבד. הוא נקבר ב-5 במרץ 2007 במוסקבה.
מחלוקת לגבי מותו
חבריו לעבודה של ספרונוב וקרובי משפחתו דחו בתוקף את מסקנות החקירה. לטענתם לא ייתכן שתכנן את התאבדותו שכן נמצא חי לאחר הנפילה. בנוסף, הם טענו כי בתור איש צבא היה יכול לבחור בהתאבדות באמצעות נשק. כמו כן הם טענו שימים ספורים לפני תחקיריו קיבל איומים מהפס"ב. מאידך, שכניו טענו שלא שמעו מריבה כלשהי, ולא נמצאו עדים שראו אנשים יוצאים מן הבניין.
סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ
סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Sophie Augusta von Holstein-Gottorp; 5 בדצמבר 1630 - 12 בדצמבר 1680), הייתה נסיכה ויורשת עצר. בתו של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואשתו של יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה
סופיה אוגוסטה נולדה ב-5 בדצמבר 1630 בטירת גוטורפ, לפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולמריה אליזבת, דוכסית סקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה.
ב-16 בספטמבר 1649 התחתנה סופיה אוגוסטה עם יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 14 ילדים. בשנת 1667 מת בעלה, ובנה קרל, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו. מכיוון שקרל היה קטין, הפכה סופיה אוגוסטה לעוצרת במקומו עד הגיעו לבגרות בשנת 1674.
ב-12 בדצמבר 1680 מתה סופיה אוגוסטה בקוזוויג, והיא בת 50 שנה.
משפחתה
ב-16 בספטמבר 1649 התחתנה סופיה אוגוסטה עם יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 14 ילדים:
זלמן ברנסטין
זלמן חיים (בעבר גם סנפורד צ'ארלס) ברנסטין (Zalman Chaim (Sanford C.) Bernstein; 1926 – 6 בינואר 1999) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-אמריקאי, שתרם לארגונים יהודיים ברחבי העולם, והקים בין היתר את ארגון קרן תקווה, צו פיוס וקרן אבי חי.
חייו ואישיותו
ברנסטין נולד ב-1926 בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית דלת אמצעים. בגיל 18 גויס לצי האמריקני, ושירת כקצין אספקה ימית במלחמת העולם השנייה. עם שחרורו פנה ללימודי כלכלה וחשבונאות באוניברסיטת ניו יורק, ובהמשך קיבל תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
עם תום לימודיו עבד ברנסטין במשך כמה שנים כיועץ כלכלי בתוכנית מרשל (Marshall Plan), במטרה לשקם את הכלכלה האירופית, תוך התבססות על שווקים חופשיים.
בגיל 41, לאחר שמילא שורה של תפקידים בעולם העסקים (בהם שותפות עם אחיו הצעיר, והעסקת אביו כשכיר), הקים ברנסטין את חברת ההשקעות Sanford C. Bernstein & Co, שהפכה לאחת החברות המצליחות בוול סטריט. החברה נתנה בשיאה שירות ל-25,000 לקוחות, וגלגלה 80 מיליארד דולרים בשנה.
בגיל 30 נישא לאשה לא יהודייה מצרפת. ברנסטין חי במשך רוב חייו במנותק מהיהדות הדתית. עם מות אביו בהיותו בן 50, החל לומר קדיש והתקרב ליהדות, בהשפעתו של הרב שלמה ריסקין. השניים החלו ללמוד תורה מדי שבוע, ואט אט הפך ברנסטין ליהודי אורתודוקסי שומר מצוות, ושינה את שמו לשמו היהודי זלמן חיים. במקביל נפרד מאשתו הגויה ונישא לאישה יהודייה. ברנסטין תרם מאות מיליונים של דולרים לארגוני צדקה ותרבות יהודיים ברחבי העולם, בהם מרכז שלם וכן קרן אבי חי שהקים בשנת 1984, במטרה לקרב יהודים ליהדות ותרבותה בישראל ובחו"ל.
ב-1988 הקים ברנסטין את קרן תקווה וכיהן כיו"ר הקרן עד למותו.
בשנת 1989 עלה ברנסטין לישראל ובנה את ביתו בשכונת ימין משה בירושלים. שלוש שנים לאחר מכן פרש מעסקיו, ובשש השנים עד למותו ממחלת הלימפומה השקיע את כל מרצו בקידום ופיתוח ארגונים יהודיים בישראל. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, ולאחר מותו המשיכה אלמנתו, מֵם ברנסטין, בפעילות פילנתרופית למען חינוך ותרבות יהודית.
אליפות וימבלדון 2001
אליפות וימבלדון 2001 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-9 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £8,525,280
תחרות הגברים
במשחק הגמר גורן איוואנישביץ' מקרואטיה שלא היה מדורג בתחרות זו והיה מדורג מס' 125 בעולם, נפגש עם פטריק ראפטר מאוסטרליה וניצח אותו ב-5 מערכות. גורן איוונשביץ' הפסיד בשנים 1992, 1994 ו-1998 בגמר של וימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר ונוס ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם ז'סטין הנין מבלגיה וניצחה אותה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
במשחק הגמר דונלד ג'ונסון וג'ארד פלמר מארצות הברית נפגשו עם אירז'י נובק ודוד ריקל מצ'כיה וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. זוג מנצחות תחרות 2000 לא השתתפו השנה. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
במשחק הגמר ליזה ריימונד מארצות הברית ורנה סטאבס מאוסטרליה נפגשו עם קים קלייסטרס מבלגיה ואי סוגיאמה מיפן וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר נפגשו זוגות לא מדורגים. לאוש פרידל מצ'כיה ודניאלה האנטוחובה מסלובקיה ניצחו את מייק בריאן מארצות הברית וליזל הובר מדרום אפריקה ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים ודורג במקום 34. בסיבוב הראשון הוא שיחק נגד טומי רוברדו מספרד ופרש במהלך המערכה השלישית. בנוסף לכך, הוא השתתף בתחרות זוגות גברים לצד דניאל אורסניק מארגנטינה. בסיבוב הראשון הם ניצחו זוג צרפתי ב-5 מערכות. בסיבוב השני הם הפסידו ליונס ביורקמן משוודיה וטוד וודברידג' מאוסטרליה שהיו מדורגים במקום הראשון בתחרות ב-3 מערכות.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים ובסיבוב הראשון היא הפסידה לקריסטינה טורנס ואלרו מספרד בשתי מערכות.
נועם בר ואייל רן השתתפו בתחרות זוגות הגברים והפסידו בסיבוב הראשון.
יוני ארליך ואנדי רם השתתפו בתחרות זוגות גברים. בסיבוב הראשון הם ניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השני הם שיחקו נגד רוג'ר פדרר משווייץ וויין פריירה מדרום אפריקה והפסידו ב-3 מערכות.
איגוד הקומפוזיטורים בישראל
איגוד הקומפוזיטורים בישראל הוא ארגון שמטרתו קידום המוזיקה הקלאסית הישראלית בת זמננו הנכתבת עבור אולמות הקונצרטים, שיפור תנאי העבודה והיצירה של הקומפוזיטורים החיים בישראל, והעלאת המודעות ליצירה המוזיקלית המקורית הנכתבת במדינה בקרב הציבור הישראלי. האיגוד נוסד בשנת 1953 והוא פועל כמוסד ללא כוונת רווח הנתמך על ידי המועצה לתרבות ולאמנות (מינהל התרבות) מטעם משרד התרבות והספורט, מדמי החבר של הקומפוזיטורים ומתרומות. איגוד הקומפוזיטורים הישראלי פועל כסניף מקומי של ISCM - החברה הבינלאומית למוזיקה בת זמננו, ושל ACL, איגוד הקומפוזיטורים הכלל-אסייתי.
ראשי האיגוד בעבר נמנו על הבולטים שבמלחיני ישראל, ובהם מנחם אבידום, בן-ציון אורגד, בנימין ברעם, צבי אבני, יורם מיוחס, עמי מעייני, אשר בן יוחנן, מנחם צור, ארי בן שבתאי, רון וידברג ודן יוהס. נכון לתחילת 2014, מכהנים בראשות האיגוד המלחינים שי כהן בתפקיד היו"ר, ג'ון בוסטוק כגזבר וחנה אג'יאשווילי כמזכירת האיגוד.
מנהלת משרד האיגוד היא המלחינה הילת בן קנז.
פעילות האיגוד
פעילות האיגוד כוללת ארגון קונצרטים בהם מנוגנות יצירות חברי האיגוד, בדגש מיוחד על עידוד מלחינים צעירים וכן מלחינים שעלו ארצה זה לא מכבר. פעילויות נוספות מופנות לעידוד מבצעים לביצוע היצירה הישראלית, פעילות חינוכית בקונסרבטוריונים ואקדמיות למוזיקה וכן שיתוף פעולה עם איגודים מקבילים לחו"ל על בסיס של חילופי תרבות. איגוד הקומפוזיטורים מעניק את פרס קרן קלון לעידוד מלחינים צעירים המצויים בתקופת לימודיהם, וכן מקיים את תחרות פרס ליברסון הפתוחה לחברים ומתקיימת מדי שנתיים.
המרכז למוזיקה ישראלית
איגוד הקומפוזיטורים הקים ומפעיל את מל"י – המרכז למוזיקה ישראלית, המתפקד כבית הוצאה לאור של כלל המלחינים החברים באיגוד. האיגוד פעיל בהוצאה לאור של תקליטורים של מוזיקה ישראלית, מפעל שהגיע לשיאו עם הפקתם של תשעת התקליטורים בסדרת "פסנתרין" המתעדים את המוזיקה הישראלית לפסנתר במשך המאה העשרים.
קלביה
קלביה (בקטלאנית: Calvià), היא רשות מקומית במיורקה, האיים הבלאריים, ספרד.
גאוגרפיה
הרשות המקומית נמצאת כ-11.5 ק"מ מבירת האיים הבלאריים, פלמה דה מיורקה, וכ-540.5 ק"מ מבירת ספרד, מדריד.
הגדת מקסוול האוס
הגדת בית מקסוול היא הגדה אנגלית-עברית לפסח אשר מופקת משנת 1932 על ידי חברת בתי הקפה "בית מקסוול" כקידום שיווקי, ומודפסת ברציפות מאז אותה תקופה.
להגדה למעלה מ-50 מיליון עותקים מודפסים, והיא ההגדה הידועה והפופולרית ביותר בקרב יהודי אמריקה. בהגדה זו נעשה שימוש בסדרי פסח בבתים, בתי ספר, מרכזי קשישים, בתי סוהר ובצבא ארצות הברית.
ההגדה הייתה המהדורה ששימשה את הנשיא אובמה ואורחיו בסדר פסח בבית הלבן.
בשנת 2011 תרגום חדש לאנגלית החליף ביטויים ארכאיים וגם שילב שפה נייטרלית מגדרית.
היסטוריה
ההגדה של בית מקסוול פורסמה לראשונה בשנת 1932, כחלק מקמפיין שיווקי של בית מקסוול - בית קפה אמריקאי כשר, על ידי ג'וזף ג'ייקובס. במקור ההגדה פורסמה בניו יורק אך היום בסיס החברה ממוקם בעיר טינק בניו ג'רזי.
ההגדה מופצת בכך שעותקים שלה חולקו בבית מקסוול עם כל רכישת קפה.
ההגדה של בית מקסוול הפכה לידועה והנפוצה ביותר בבתים יהודיים בארצות הברית.
בית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות
בית הספר הרב תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות, הידוע גם כעמל חדרה, הוא בית ספר תיכון בעיר חדרה המשתייך לרשת עמל. נוסד בשנת 1944.
הגדת מקסוול האוס
הפצה ושימוש
הגדת בית מקסוול היא "ההגדה הנפוצה ביותר בעולם" עם מספר מוערך של 50 מיליון עותקים מודפסים.
בית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות
היסטוריה
בית הספר נוסד בשנת 1944 בשכונת ברנדייס בחדרה, כבית ספר מקצועי שנקרא אז בשם "עמל חדרה". עם הקמתו למדו בו כ-100 תלמידים, בנים בלבד. בהמשך עם סגירתו של בית הספר לפקידות בחדרה, נפתחה בבית הספר מגמת פקידות והצטרפו אליו גם תלמידות.
הגדת מקסוול האוס
הפצה ושימוש
הגדת בית מקסוול מופצת רק בארצות הברית. והיא מופצת ברשתות סופרמרקטים לאומיות בארצות הברית כגון ו-, ובחנויות Shop-Rite ו- Pathmark המשרתות שכונות יהודיות בצפון מזרח ארצות הברית.
הגדת בית מקסוול משמשת בסדרי פסח בבתים, בתי ספר, מרכזי קשישים ובתי סוהר. צבא ארצות הברית הנפיק אותה לחיילים בכל מערכה צבאית מאז שנות ה-30. היא שומשה בסדרים מחתרתיים בברית המועצות, ועל ידי הנשיא ברק אובמה ואורחיו בסדרי הפסח השנתיים בבית הלבן בתקופת נשיאותו בין השנים 2009 ל-2016.
בית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות
היסטוריה
בשנת 1987 זכתה נבחרת בית הספר בכדורגל באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים.
בשנת 1997 הועבר מבנה בית הספר למשכנו החדש בשכונת גזית בעיר. עם המעבר למשכן החדש אוחד בית הספר עם חטיבת הביניים השייכת אליו והוקמה בשנת 1993, והפך לבית ספר שש שנתי. בתקופה זו שונה שמו ל"בית הספר למדעים ואמנויות עמל חדרה". התוספת "הרב תחומי" לשם בית הספר ניתנה בשנת 2009, כחלק ממיתוג בתי הספר השייכים לרשת עמל.
ב-2015 זכה בית הספר ב"אות הנשיא לחינוך לשותפות" על פועלו בתחום קידום ההידברות בין מגזרים שונים בחברה הישראלית.
ב-2019 זכה בית הספר ב-"פרס חינוך מחוזי".
נכון לשנת תשע"ט (2019–2020) בבית הספר לומדים למעלה מ-2,000 תלמידים בשלוש חטיבות: חט"ב, חט"ע ומכללה לטכנאים והנדסאים.
מגמות לימוד
כבית ספר מקצועי פעלו בתחילת שנות ה-70 בבית הספר, המגמות חשמל, מסגרות, מכניקה ופקידות. בהמשך נפתחה מגמת אלקטרוניקה, ומשנות ה-90 נפתחו בתיכון גם מגמות עיוניות.
מערך הלימודים כיום מתמקד בשלושה צירים מרכזיים: ציר המדעים, ציר האמנויות וציר כללי.
הדפסת צבע
הדפסת צבע היא רפרודוקציה של תמונה או טקסט בצבע, בניגוד להדפסה פשוטה כדוגמת הדפסה בצבע אחד, כלומר הדפסה מונוכרומטית או הדפסה בשחור-לבן.
ז'וזפ מורטאיה
ז'וזפ מורטאיה אי קלרמונט (בקטלאנית-ספרדית: Josep Moratalla i Claramunt, נולד ב-1 באוקטובר 1958 באספרגרה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הבלם. במשך רוב הקריירה שלו, שהתמקדה בשנות ה-80 של המאה ה-20, שיחק במדי ברצלונה. אף על פי שלא הרבה לשחק במדיה, היה חלק מקבוצה שזכתה באליפות ספרד, בשני גביעים ספרדיים ובגביע מחזיקות הגביע.
הדפסת צבע
השיטה שבה משתמשים להדפסת דמות בקשת הצבעים, כמו בהדפסת צילום צבעוני, נקראת "שיטת ארבעה הצבעים" או "פרוצס" (process). ישנה שיטה נוספת שבה משתמשים כדי להגיע לקשת צבעים גדולה יותר, שיטה זו נקראת שיטת ששת הצבעים והיא גם סוג של פרוצס שבה משתמשים בהדפסה של ארבעת הצבעים CMYK ובנוסף משתמשים בתוספת של כתום וירוק כצבעי פנטון.
ז'וזפ מורטאיה
קריירה כשחקן
מורטאיה נולד באספרגרה שבקטלוניה, אך את צעדיו המקצועיים הראשונים עשה בדפורטיבו לה קורוניה שמגליסיה. ב-18 בנובמבר 1979 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, ששיחקה אז בליגה השנייה. הוא הופיע ב-12 משחקים נוספים עד סוף עונת 1979/1980, בה ירדה לה קורוניה לליגה השלישית. בעונה הבאה עזר לקבוצתו לשוב לליגה השנייה. יכולתו הטובה של מורטאיה משכה את תשומת לבה של ברצלונה, שצירפה אותו לשורותיה בקיץ 1981, כשהיה בן 23.
בשנותיו הראשונות בברצלונה מילא מורטאיה תפקיד שולי והוא מיעט לשחק, בעיקר בשל מעמדם של הבלמים הבכירים בקבוצה מיגלי וחוסה רמון אלשנקו. את הופעת הבכורה ערך רק ב-28 בפברואר 1982, כשנכנס כמחליף לקראת סוף משחק הליגה נגד סביליה. ימים ספורים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בגביע מחזיקות הגביע, כשנכנס כמחליף ברבע הגמר מול לייפציג. לאחר שנכנס כמחליף גם במשחק הראשון של חצי גמר גביע המחזיקות נגד טוטנהאם, הוא פתח בהרכב בגומלין, עזר לברצלונה לעלות לגמר בתוצאה המצטברת 2-1, והוא פתח גם במשחק הגמר שנערך בקאמפ נואו מול סטנדרד לייז'. הוא סייע לקבוצתו לזכות בתואר בפעם השנייה בתולדותיה עם ניצחון 2-1. בליגה ערך 3 הופעות בהרכב הפותח, כולל בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-18 באפריל בו הפסידה ברצלונה 3-1.
ב-29 בספטמבר, לאחר שברצלונה הביסה את אפולון לימסול 8-0 במשחק הראשון, פתח מורטאיה בגומלין והבקיע את שערו הראשון במדי ברצלונה, השער היחיד בתיקו 1-1 עמם. בהמשך עונת 1982/1983 פתח בשלושה משחקים נוספים בליגה, אך הוא לא לקח חלק במשחקי הסופר קאפ הספרדי, בו זכתה ברצלונה, או בגמר הגביע הספרדי, בו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 2-1 וזכתה בתואר. ברצלונה גם זכתה באותה עונה בגביע הליגה הספרדית אך מורטאיה לא שותף באף משחק במהלך הטורניר. בעונת 1983/1984 שותף על ידי המאמן ססאר לואיס מנוטי בכמות גבוהה יותר של משחקים. הוא השתתף ב-8 משחקי ליגה והוא הבקיע את שער הליגה הראשון והיחיד שלו בקריירה, בניצחון 2-0 על סלמנקה ב-15 באפריל 1984. הוא פתח בשני משחקי רבע גמר גביע המחזיקות נגד מנצ'סטר יונייטד, אך ברצלונה הודחה בתוצאה המצטברת 3-2. כמו כן, פתח ב-4 משחקים בגביע הליגה, אך ברצלונה הפסידה לאתלטיקו מדריד והודחה מהטורניר בחצי הגמר.
ברצלונה זכתה באליפות ראשונה מזה 11 שנים בעונת 1984/1985, אך מורטאיה פתח במשחק ליגה אחד ונכנס כמחליף באחד נוסף במהלך כל העונה. בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ברבע גמר גביע הליגה הסתיים המשחק הראשון בתיקו 2-2, ובגומלין, שנערך בסנטיאגו ברנבאו פתח מורטאיה בהרכב ואף כבש את השער הראשון במשחק, אך מדריד השוויתה. מכיוון שהתוצאה המצטברת הייתה 3-3 המשיך המשחק להארכה ולבסוף לדו-קרב בעיטות עונשין, בו הפסידה ברצלונה 4-1 והודחה מהגביע. בעונה הבאה החל לשחק בתדירות גבוהה יותר, והוא שיחק לסירוגין כשחקן הרכב וכשחקן מחליף. עם 19 הופעות בליגה סייע מורטאיה לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה. הוא לא שיחק בגמר הגביע הספרדי בו הפסידה ברצלונה 1-0 לריאל סרגוסה. בגביע אירופה ערך 5 הופעות, האחרונה שבהן הייתה כשנכנס כמחליף בגמר הטורניר נגד סטיאווה בוקרשט במקומו של ברנד שוסטר. לאחר שהסתיים הן בזמן הרגיל והן לאחר הארכה בתיקו 0-0, הגיע המשחק לדו-קרב בעיטות עונשין בו הפסידה ברצלונה 2-0. לאחר מכן פתח בכל משחקיה של ברצלונה בגביע הליגה והוא זכה עמה בתואר.
בעונת 1986/1987 תפס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, לצדו של מיגלי. הייתה זו העונה בה לקח את החלק המשמעותי ביותר בקבוצה בכל הקריירה שלו: הוא פתח ב-40 מ-44 משחקי הליגה לאותה עונה, וברצלונה הייתה סגנית האלופה פעם נוספת. הוא פתח בכל 8 משחקיה בגביע אופ"א, שם הודחה על ידי דאנדי יונייטד ברבע הגמר. בתחילת העונה הבאה המשיכה מגמה זו. ב-16 בספטמבר 1987 כבר במשחק הראשון של ברצלונה בגביע אופ"א, בניצחון 2-0 על בלננסש, ומורטאיה עזר לברצלונה להגיע לרבע גמר הטורניר פעם נוספת, הפעם מודחת על ידי באייר לברקוזן. החל ממשחק הגומלין נגד לברקוזן איבד מורטאיה את מקומו בהרכב למעשה, והוא שותף רק בשניים מתשעת משחקי הליגה עד סוף העונה. ברצלונה זכתה בגביע הספרדי הודות לניצחון 1-0 על ריאל סוסיאדד בגמר, אך מורטאיה לא לקח חלק במשחק, ומי שהבקיע את שער הניצחון היה חוסה רמון אלשנקו, הבלם עמו התמודד מורטאיה על מקום בהרכב.
בקיץ 1988 עזב מורטאיה את ברצלונה ועבר לפיגרס, קבוצה נוספת מקטלוניה ששיחקה בליגה השנייה באותן שנים. פיגרס סבלה בעונת 1988/1989 מחוסר יציבות, היא החליפה מאמן באמצה העונה, טיפסה למקום השני אך סיימה את העונה במקום ה-9. מורטאיה שיחק ב-21 משחקי ליגה במהלך העונה, בהם הבקיע פעמיים, בשני מחזורים רצופים - בתיקו עם ססטו ב-14 במאי 1989 ושבוע מאוחר יותר בניצחון על אייבר. בעונה הבאה הופיע ב-22 משחקים וכבש פעם אחת, בתיקו עם לאס פאלמס ב-28 באוקטובר, כשגם בעונה זו סבלה פיגרס מחוסר יציבות ואף החליפה מאמן פעמיים במהלך העונה. לבסוף היא סיימה במקום ה-12, ומורטאיה פרש ממשחק זמן קצר לאחר מכן, בגיל 31.
אי כה אומר
אֵי כֹּה אֹמֶר היא קינה לתשעה באב, שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר. הקינה נקלטה בסדר הקינות לתשעה באב לפי מנהגי אשכנז. תוכן הקינה הוא פירוט הבטחות וציוויים שונים שאמר ה' לעם ישראל, או מאורעות שונים שאירעו לו במשך הדורות, שנעשה בהם שימוש במילה "כה", והנגדתם למצב בשעת חורבן בית המקדש, תוך תמיהה להיכן הם נעלמו. בשל כך הקינה פותחת במילים "אי כה", שפירושן "איה ההבטחה שפתחה במילה 'כה'". הפייטן מונה והולך מקומות שונים כאלו.
מבנה הקינה ואמצעים קישוטיים
הקינה בנויה במחרוזות מרובעות מחורזות. השורה הראשונה בכל מחרוזת פותחת במילים "אי כה" ומזכירה את הדמות התנ"כית שנאמר לגביה "כה", או את המאורע שבו נאמרה המילה. השורה השנייה מציגה את ההבטחה או את המאורע עצמם. השורה השלישית מנגידה לכך את מצבו של עם ישראל בשעת החורבן, ופותחת במילות הקבע "והן עתה". השורות הראשונה והשלישית בכל מחרוזת יוצרות, לאחר מילות הקבע, אקרוסטיכון אלפביתי. השורה הרביעית בכל מחרוזת היא סיומת מקראית הלקוחה באופן רציף מתהילים ע"ד. סיומת זאת קובעת גם את החרוז של המחרוזת.
שרשור
כרבות מהקינות הקליריות לתשעה באב, גם קינה זו משורשרת לקינה שלפניה ולקינה שלאחריה, באופן שמחבר את הקינות זו לזו. הקינה "איכה את אשר כבר עשוהו" מסיימת במילים "רָגְנוּ לְהָמִיר לְשׁוֹן אֵיכָה בִּלְשׁוֹן אֵי כֹּה", ובכך מעביר לקינה שלפנינו. הקינה הזו, מסיימת בציטוט מתוך תהלים ע"ד "עַד מָתַי אֱלֹהִים יְחָרֶף צָר". סיום זה רומז לתחילת הקינה הבאה "זִכוֹר אֲשֶׁר עָשׂ צַר בפנים" (העוסקת במעשיו של טיטוס בקודש הקדשים). סדר זה של הקינות אכן נשמר במנהג אשכנז המערבי, אולם במנהג אשכנז המזרחי הוחלף סדר הקינות והקינה הזו באה לפני הקינה "איכה את אשר כבר עשוהו", מה ששיבש את השרשור בין הקינות.
תוכן הקינה ומקורותיה
הבסיס לרעיון המובע בקינה נמצא במדרש איכה רבה (א, א):. האמוראים דרשו את המילה איכה כאילו היא מורכבת מהמילים "איה כה" – היכן ההבטחה שנאמרה בלשון 'כה'.
רבי אלעזר בירבי קליר נטל מדרש זה והרחיב אותו לכדי קינה שלמה. בכל מחרוזת הוא מזכיר מקום אחד שנאמר בו "כה", ותמה היכן נעלם המצב הטוב שהיה אז. המאורעות הנמנים בפיוט:
יש ממפרשי הקינה שטענו כי קיימת הקבלה תוכנית בין המאורע המוצג בתחילת כל מחרוזת ובין תיאור החורבן המופיע בסופה.
דודג' לה-פאם
==מאפיינים==
שוטוקאי
שוטוקאי (ביפנית: 松濤會) הוא ארגון שהוקם ב-1930 על ידי גיצ'ין פונאקושי על מנת ללמד ולהפיץ את אומנות הקראטה. הארגון, שעדיין קיים, מקדם שיטה של אמנות לחימה הדוגלת במסורות של או סנסיי, כאשר העיקרון המרכזי הוא שתחרות מנוגדת לעצם מהותו של הקראטה. כיום משמש השם גם לתיאור של סגנון ושיטה.
מקורות
השוטוקאי מזוהה מאז מותו של מסטר פונקושי כשיטה מובדלת בקרטה. במקור, השוטוקאי לא התקיים כשיטה רשמית בקראטה, אלא כשמו של ארגון שנוסד בשנת 1930. שמו המקורי של הארגון היה דאי ניאון קראטה-דו קנקוקאי, והוא התפרסם ביפן כדאי ניאון קראטה-דו שוטוקאי החל משנת 1936. שוטוקאן זהו השם של הדוג'ו - המכון בו מתאמנים. סגנון לוחמת הקראטה של פונאקושי ידוע גם כשוטוקאן ריו. אירועים שונים שהתרחשו אחרי מותו של פונקושי גרמו לפיצול לשתי שיטות: שוטוקאן ושוטוקאי. ההבדל העיקרי בין השיטות הוא שבשוטוקאי אין תחרויות.
מקור השם נובע מהמילה שוטו - שם העט בו היה פונאקושי נוהג לחתום על שיריו (בתרגום מילולי גלי אורן). פירוש המילה קאי הוא קבוצה או שיטה. לכן, המילה שוטוקאי מתורגמת כקבוצת או שיטת שוטו. מאסטר השוטוקאי הבולט ביותר הוא ג'יצ'ין פונאקושי, יחד עם תלמידיו הבכירים - יושיטקה פונאקושי (בנו של ג'יצ'ין), ג'נשין הירונישי, טדאו אוקוימה ושיגרו אגמי.
שיטת הדרוג בשוטוקאי היא חגורה לבנה, אדומה, צהובה, כתומה, ירוקה, כחולה, חומה ושחורה. הדירוג המרבי בחגורה שחורה הוא דאן 5, וזאת בשונה משיטות קראטה אחרות.
האימונים בשוטוקאי כוללים גם חלקים של אימון איטי. הרציונל הוא שבעבודה איטית ניתן להתרכז יותר במהלכים ובדיוק של התנועה. באימון ניתן דגש על עבודה עם אזור האגן שהוא החלק המוביל והמשפיע בכל מהלך. עיקרון נוסף הוא היעדר עידוד לתחרויות כיוון שלפי שיטת השוטוקאי הן סותרות את עקרונות הקראטה.
יחסי טג'יקיסטן–טורקיה
יחסי טג'יקסטן–טורקיה הם יחסי החוץ בין טג'יקיסטן וטורקיה. היחסים בין המדינות ידידותיים ומבוססים על שיתוף פעולה על בסיס משפטי של יותר מ-30 אמנות ופרוטוקולים שנחתמו בין שתי מדינות מאז 1991.
יחסים מודרניים
טורקיה הכירה בעצמאות טג'יקיסטן ב-16 בדצמבר 1991 וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-29 בינואר 1992. שגרירות טורקיה בדושנבה נפתחה ב-4 באוגוסט 1992 ושגרירות טג'יקית באנקרה נפתחה ב-16 באוקטובר 1995.
יחסי טורקיה עם טג'יקיסטן נחשבים במסגרת היחסים עם רפובליקות אחרות במרכז אסיה, אך התפתחו לאט יותר עקב המלחמה הפנימית של טג'יקיסטן בין השנים 1992 ו-1997. בתקופה זו שגרירות טורקיה בדושנבה הייתה הנציגות הדיפלומטית היחידה שנותרה פתוחה וביקורו של ראש ממשלת טורקיה סוליימאן דמירל היה הביקור הבכיר היחיד שנערך בטג'יקיסטן.
ביקור נשיא טורקיה בדושנבה
נשיא טורקיה עבדוללה גול ערך ביקור רשמי בדושנבה ב-29 ביוני 2009, שם נפגש עם נשיא טג'יקיסטן רחמון כדי לדון ביחסים דו-צדדיים, כאשר גול חזר על העמדה המשותפת של שתי המדינות בנושא "טרור, תנועות קיצוניות, הגירה בלתי חוקית, הברחות סמים ונשק, פשע מאורגן והפצת נשק להשמדה המונית", לפני שהתרכז באפגניסטן (כפי שעשה בביקורו הקודם בקירגיזסטן) בהצהרה, "יציבותה ושלווה של אפגניסטן חשובים מאוד למרכז אסיה ולשאר העולם. טג'יקיסטן, שחולקת גבול יבשתי של 1,400 קילומטרים עם אפגניסטן, תמיד מילאה תפקיד בונה בהקשר זה".
Group 24
מייסד תנועת האופוזיציה הטג'יקית Group 24, Umarali Quvatov, נרצח בטורקיה במרץ 2015. טורקיה עצרה שניים מחברי קבוצה 24, סוהרובי זפאר ונסים שריפוב, אך לא הסגירה אותם בשל פסק הדין של בית המשפט החוקתי של טורקיה כי הם עלולים לעמוד בפני עינויים בטג'יקיסטן.
באר שמע
חורבת באר שמע היא אתר עתיקות גדול במערב הנגב הצפוני, ממזרח לכביש אורים-צאלים, נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיבוץ אורים. האתר, המשתרע על שטח של כ-500 דונם, נמצא על אחת מתוואי דרך הבשמים בין חלוצה ועזה.
היסטוריה
המקום ידוע ממקורות היסטוריים בשם בירזמה (באר צמא) או בירסמה (באר שמע) מהמאה ה-2 לספירה. האתר נזכר באונומסטיקון של אוסביוס מתחילת המאה ה-4 לספירה, ובמסמך הביזנטי Notitia Dignitatum מתחילת המאה ה-5 לספירה, מוזכרת יחידה צבאית בשם 'פרשים תמודים אילירים' שישבו באתר. האתר נזכר גם על ידי היסטוריונים נוצרים בתקופה הביזנטית כ'גרריס' ובו קהילה של נזירים אדוקים. בתקופה זו האתר היה מרכז שלטוני של הטריטוריה האימפריאלית של סלטוס גרריתיקוס.
האתר כולל כנסייה גדולה ובה רצפת פסיפס נדירה. הפסיפס כולל מדליונים ובתוכם בעלי חיים, דמויות מיתולוגיות, סלי פרי ואמפורות. גם מופיעות בו כתובות המציינות שהכנסייה נבנתה לכבודו של סטפנוס הקדוש. הכנסייה ניצבה בתחומיו של מנזר גדול, והיא אחת מכנסיות רבות במערב הנגב הצפוני המכילות פסיפסים דומים, כגון כיסופים, גרר ומגן, שהוקמו בצידם של יישובים גדולים מהתקופה הביזנטית, על צירי העלייה לרגל מארץ ישראל וסוריה אל דרום חצי האי סיני.
האתר נסקר לראשונה בשנת 1902 על ידי אלואיס מוסיל. בשנים 1989-1990 נוהלה במקום חפירה של רשות העתיקות שנוהלה על ידי דן גזית וישעיהו לנדר, ובה נתגלתה הפסיפס. לאחר חקירת הפסיפס הוא כוסה באדמה למניעת השחתתו. בשנת 2006 נערכה עונת חפירות נוספת באתר. בעונה זו נתגלו חלקי מבנים רחבי ידיים, גת מפוארת עם מבנים שבהם אכסנו קנקני יין (קנקני שק וקנקני עזה) ומרתף שנראה ששימש כיקב, יסוד אמת מים ושרידי בית מרחץ. כמו כן, אותרו באמצעות מכ"ם חודר קרקע שרידי מבנה מסיבי, כנראה אמפיתיאטרון או בריכת מים גדולה. בחפירות התגלו גם מבנים מהתקופה האיסלמית הקדומה (המאה ה-8 לספירה), והממלוכית (המאות 13–14 לספירה). האתר עבר שוד אבנים רציני בתחילת המאה ה-20. הממצאים שנתגלו מביאים להשערה כי מדובר ביישוב גדול ומתוכנן היטב. לדעת מרדכי גיחון האתר שימש כחלק מקו ההגנה שנקרא לימס פלשתינה, שהוקם בתקופה הרומית ונועד להגן על הארץ הנושבת מפני פשיטות של נוודים מהמדבר.
שאול מייזליש
ביוגרפיה
מייזליש נולד בשנת 1951 וגדל בפתח תקווה. למד בישיבת נחלים, ושירת בצה"ל בתפקיד כתב צבאי. היה חבר מערכת בעיתון הצופה, הגיש תוכניות בנושאי יהדות ודת בטלוויזיה, ביניהן: "מדור לדור" ו"מורשת". היה המנהל הראשון של רדיו קול חי. בעבר, הגיש בגל"צ את התוכנית "במוצאי יום המנוחה" עם חגי חריף.
כתב וערך ספרים רבים בנושאי יהדות. עורך את עלון השבת "השבת".
מייזליש זכה בפרס הנשיא לתקשורת יהודית. הוא יו"ר פרויקט הספורט של ארגון צו פיוס.
מייזליש נשוי ואב לארבעה, ומתגורר בפרדס חנה.
מספריו
ערך את סדרת ספרי הרב ישראל מאיר לאו "יהדות הלכה למעשה".
Tick Tock (שיר של קלין בנדיט ומייבל)
Tick Tock (בעברית: טיק טוק) הוא סינגל, שהוקלט על ידי להקת המוזיקה אלקטרונית הבריטית קלין בנדיט ביחד עם הזמרת-יוצרת שוודית-בריטית מייבל והראפר האמריקאי 24kGoldn. השיר יצא לאור ב-21 באוגוסט 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. השיר עצמו נכלל גם כרצועת בונוס בגרסאות דיגיטליות וסטרימינג של אלבום אולפן הבכורה של מייבל High Expectations.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גולדן לנדיס ידי ג'ונס, גרייס צ'אטו, ג'ק פטרסון, קאמיל פרסל, מייבל והופק על ידי גרייס צ'אטו, ג'ק פטרסון, מארק ראלף. בראיון שנערך באפליקציית זום עם רשת הטלוויזיה ITN, הקבוצה חשפה כי החלו לכתוב את השיר בנובמבר 2019, וכי כתיבת השיר הסתיימה ממש לפני הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה. "זה היה תהליך מטורף שהסתיים במהלך תקופה הזו," אמר ג'ק פטרסון. "ואפילו הכנת ווידאו קליפ הייתה כשעוד היינו בסגר, ולעבוד בסביבה הזו היה די מטורף." הוא גם שיבח את שני משתפי הפעולה בשיר ואמר ש"היה כל כך נחמד לעבוד איתם והם פשוט הפכו את זה לקל במיוחד". גרייס צ'אטו ציינה כי הקבוצה לא פגשה את הראפר 24kGoldn באופן אישי, כיוון שהיה באותה תקופה בלוס אנג'לס, והם עשו הכל מרחוק, כולל צילומי חלקו בקליפ.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי שצולם לשיר בוים על ידי קלין בנדיט עצמם ופורסם בערוץ היוטיוב של קלין בנדיט ב-21 באוגוסט 2020. בקליפ ניתן לראות את עלילת הקליפ עצמה מתרחשת בבית שדומה לשעון קוקייה באמצע יער של קרחונים. הוא כולל גם אמבטיה מלאה בפופקורן, כמו גם ערי קרטון עם רכבות פועלות סביב כלי נגינה שונים, כמו תופים ופסנתרים דיגיטליים. בעוד שהשיר עצמו עוסק במערכות יחסים אובססיביות, הקליפ לוקח כיוון קצת אחר. "בסרטון לקחנו את זה ביותר קלות ועשינו את זה על האובססיות האישיות שלנו. כגון יש לי דגם של הורנבי של רכבת יורוסטאר אשר מסתובבת סביבי. אני אוהב את כל סוגי התחבורה", אמר ג'ק פטרסון.
מרטין הרניק
מרטין הרניק (בגרמנית: Martin Harnik; נולד ב-10 ביוני 1987 בהמבורג, גרמניה) הוא כדורגלן אוסטרי עם דרכון גרמני המשחק בהמבורג מליגת הבונדסליגה השנייה בעמדת החלוץ. הרניק שיחק בעבר בנבחרת אוסטריה, וערך בשורותיה 68 הופעות. אמו של הרניק היא גרמניה ואביו אוסטרי מהעיר גראץ.
קריירת מועדונים
הרניק החל לשחק בתור ילד כבר בגיל 5 בקבוצה מקומית בשם מארשלנדה ובתחילת שנת 2006 הצטרף לקבוצת המילואים של ורדר ברמן בליגה השלישית של גרמניה. בקבוצת המילואים של ברמן רשם הרניק 35 הופעות ו-5 כיבושים.
בגלל פציעה חמורה בכף הרגל הרניק הפסיד את מחציתה הראשונה של עונת 2007. בתחילת עונת 2007/08 הועלה הרניק לקבוצת הבוגרים של ברמן עם חוזה עד ל-2010. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברמן רשם הרניק בסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות נגד קבוצת דינמו זאגרב במגרשה הביתי של ורדר ברמן.
את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה רשם הרניק במשחק מול נירנברג, אותו ניצחה ורדר ברמן בזכות שערו של הרניק.
בקיץ 2009 הושאל לפורטונה דיסלדורף מליגת המשנה בגרמניה שם לא קיבל הרבה דקות משחק. ב-26 באפריל 2010 חתם בשטוטגרט והעסקה תצא לדרך החל מיולי 2010. הרניק הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בשטוטגרט, ועונת השיא שלו הייתה עונת 2011/12, אז הבקיע 17 שערי ליגה ובישל שמונה שערים. בעונת 2012/13, העפיל הרניק עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה הקבוצה 3-2 לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל. הרניק הבקיע את שני השערים לשטוטגרט.
בתום עונת 2015/16 הרניק ושטוטגרט נשרו אל הבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2016 חתם הרניק בהנובר 96, שנשרה מהבונדסליגה יחד עם קבוצתו הקודמת שטוטגרט, במטרה לחזק את הקבוצה ולשוב מהר לבונדסליגה.
במאי 2018 חזר לורדר ברמן, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים ב-20 הופעות.
בספטמבר 2019 הושאל הרניק להמבורג מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
הרניק שהיה יכול לבחור בנבחרת גרמניה העדיף לשחק דווקא בנבחרת אוסטריה על אף שמעולם לא גר באוסטריה.
הרניק רשם את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת צ'כיה באוגוסט 2007 כשעלה כמחליף בדקה ה-72. באותו משחק רשם גם את שער הבכורה שלו בנבחרת האוסטרית כשהשווה וקבע את תוצאת המשחק (1:1) 6 דקות בלבד לאחר שנכנס למשחק. הרניק היה חלק מהסגל האוסטרי ליורו 2008, ממנו הודחה אוסטריה בתום שלב הבתים, ופתח בכל שלושת המשחקים. הרניק השתתף עם אוסטריה גם ביורו 2016, בו אכזבה אוסטריה כשהודחה כבר בתום שלב הבתים.
אלוף (סרט)
אלוף (באנגלית: Champion) הוא סרט דרמה אמריקאי מסוגת סרט אפל משנת 1949 עם קירק דאגלס וארתור קנדי בתפקידים הראשיים. זה אחד מסרטיו הראשונים של דאגלס. התסריט מבוסס על סיפור של רינג לרדנר על מתאגרף שעושה דרכו לפסגת האליפות עד סופו המר.
תקציר העלילה
מייקל "מידג'" קלי (קירק דאגלס) נוסע עם אחיו קוני (ארתור קנדי) משיקגו ללוס אנג'לס. בדרך עצר להם טרמפ המתאגרף ג'וני דאן (ג'ון דיי) וחברתו גרייס דיאמונד (מרילין מקסוול) הנוסעים לתחרות איגרוף בקנזס סיטי. מידג' מנסה את כוחו בתחרות איגרוף בעד 35 דולר אך מובס. אחד המאמנים, טומי הלי (פול סטיוארס) אומר למידג' שיש לו פוטנציאל לאיגרוף. שני האחים ממשיכים ללוס אנג'לס שם הם מועסקים במסעדת דרכים בה רכשו חלק ממנה בשטיפת כלים והגשה לסועדים. בין מידג' ובת של הבוס, אמה, (רות רומן), מתפתח רומן. אביה של רות תופס אותם בעת התגפפות וכופה עליהם להתחתן.
מידג' רוצה להרוויח כסף כדי לעזור לאמו בשיקגו ומחליט לעזוב את אמה, לנסוע ללוס אנג'לס ולהתייצב לפני הלי בבקשה שיהיה המאמן והאמרגן שלו. הלי מסכים לאחר התלבטות ומתחיל לאמן את מידג'. מידג' מתחיל להתאמן ולהשתתף בתחרויות בהם הוא מנצח. הוא מתפרסם ונבחר להיות האתלט של השנה.
גרייס משכנעת את מידג' לעזוב את הלי שגילה וטיפח אותו ולחתום חוזה עם ג'רום האריס (לואיס ון רוטן), אדם עשיר שקשור לעולם הפשע. מידג' זורק את גרייס ומתאהב באשתו הפסלת, פאלמר האריס (לולה אלברייט), שרוצה להתגרש מהאריס ולהתחתן אתו. האריס נותן לו צ'ק שמן תמורת זה שיפסיק את יחסיו עם אשתו ויסתלק ומידג' מסכים.
קוני לא יכול לקבל את בגידתו של מידג' בהלי, האיש שגילה אותו. הוא חוזר למסעדה ומתפתח רומן בינו לבין אמה. שניהם עוברים לעזור לאמו החולה בשיקגו.
מידג' חוזר להלי ומשכנע אותו לקבל אותו שוב. הלי מסכים ומכין את מידג' לקרב סופי על תואר האלוף נגד ג'ון דאן. לקרב מגיעים גם קוני ואמה ומידג' כופה את עצמו על אמה. בתחרות חובט דאן במידג' ופוצע אותו קשות. הלי מבקש ממידג' להפסיק את הקרב אבל מידג' מתבונן בקהל ורואה את מבטה הלעגני של גרייס ומחליט להמשיך. בסיבוב ה-11 הוא חובט בכל הכוח שנשאר לו בדאן, מפיל אותו ומוכרז כמנצח "אלוף".
מידג' האלוף הפצוע מובל לחדרו ומת משטף דם במוח. קוני יוצא לעיתונאים ומכריז כי אחיו היה אלוף.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על הצילום.
קירק דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
מגזין אפוק
מגזין אפוק הוא ירחון ישראלי היוצא לאור בדפוס ובאינטרנט בעברית. המגזין נוסד בשנת 2012 והוא בבעלות מלאה של עמותת "אפוק מדיה ישראל", שנוסדה בשנת 2007. המגזין הוא זכיין עצמאי של המגזין האמריקני הימני-רדיקלי The Epoch Times וכמו זכיינו מקושר לקבוצה הדתית פאלון גונג ולמנהיגה לי הונג-ג'י.
בית לתוכן Epoch
בנוסף להוצאה לאור של המגזין, אפוק גם מפיק אירועי תוכן, הכוללים אירועי הרצאות כגון Epoch9, Game Changer של אפוק טיימס, וערבי גאלה נוספים; לצד ימי עיון וסדנאות, תחת המותג "הארגז של אפוק" (בנושאים כגון Storytelling, אמנות השכנוע, חדשנות ויצירתיות ועוד).
היסטוריה
המותג The Epoch Times הוקם על ידי קבוצה של סינים-אמריקניים בשנת 2000, שהחלו להפיצו בשפה הסינית ברחבי ארצות הברית. בשנת 2003 החל לצאת בשפה האנגלית. בעברית יוצא העיתון באופן דו-שבועי החל מדצמבר 2005, במהדורה שבועית החל מאוגוסט 2008, ובמהדורה חודשית כמגזין החל מאוגוסט 2011. בישראל העמותה הישראלית אפוק מדיה ישראל ע"ר קיבלה זיכיון לשימוש במותג בישראל, ויוצא לאור, וכן נכתב ונערך בישראל בלבד; כמו כן הקו המערכתי והתוכני של המגזין נקבע בישראל.
ביקורת
בכתבה שפורסמה במגזין "דה מרקר" נמתחה ביקורת על העיתון על כך שהוא משרת אינטרסים של הימין הרדיקלי האמריקני ומקדם תאוריות קשר כגון Spygate.
טורית מקדחית
טורית מקדחית (שם מדעי: Turritella terebra) הוא מין של חילזון ימי בסוג טורית ומשפחת טוריתיים (Turritellidae). זהו חילזון נפוץ למדי בדרום-מזרח אסיה והאיים שם. החלזונות ממין זה המאופיינים בקונכייה בורגית גבוהה וצרה, דמוית מגדל ספירלי. פירוש שם הסוג המדעי הוא "מגדל" או "צריח" ופירוש שם המין הוא "מקדחה", על שם קונכייתה המגדלית דמוית להב המקדחה ודמיונה לקונכייה של חילזון מהסוג Terebrida ממשפחת המקדחיים.
הקונכייה של הטורית המקדחית היא קונכייה בורגית גבוהה וצרה, דמוית מגדל ספירלי או צריח מחודד. בפרטים בוגרים יכולים להיות בה אף למעלה מ-30 פיתולים. לעיתים קצהה קטום ומסתיים ב"סתימה" סידנית. הקונכייה גדולה יחסית, גובהה 140 מילימטר (14 ס"מ) בממוצע, והיא הגדולה במיני הטוריתיים. על כל פיתול ישנן צלעות עדינות. צבעה אחיד: חום עד חום בהיר בז'. פתח הקונכייה הוא עגול בעל שפה תמימה ודקה.
חלזונות טורית מקדחית חיים במפרצים, לגונות וימים רדודים ושקטים. הם מתחפרים בחולות ובוץ וניזונים מאצות, חוריריות ומרקבובית המצטברת על הקרקע החולית. תחום תפוצתה הטבעי הוא בעיקר באוקיינוס ההודי ובאיים שבין דרום-מזרח אסיה לצפון אוסטרליה. דווחו על מספר פרטים שנצפו גם ביבשות אחרות, כנראה שהובאו לשם על ידי האדם.
פרי גרובס
פרי גרובס (אנגלית: Perry Groves; נולד ב-19 באפריל 1965) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת הקיצוני או החלוץ.
בספטמבר 1986 הוא הוחתם בארסנל תמורת 75,000 לירות שטרלינג, ובכך היה לשחקן הראשון שמוחתם על ידי המאמן החדש ג'ורג' גרהאם. בעונתו הראשונה הוא היה מעורב במהלך שבסיומו הבקיע צ'ארלי ניקולאס את שער הניצחון בגמר גביע הליגה של 1987, לאחר שחלף על פני שלושה משחקני ליברפול.
הוא היה ידוע בשל משחקו הנלהב והשקעתו באימונים. גרובס פתח ברוב המשחקים של ארסנל בעונת 1987/1988, וסייע לתותחנים להעפיל בפעם השנייה ברציפות לגמר גביע הליגה לאחר שהבקיע את שער הניצחון בחצי הגמר מול אברטון. אמנם הוא השתתף ב-46 משחקים בכל המסגרות באותה עונה, אך זמן המשחק שלו הצטמצם בעקבות הגעתו של בריאן מרווד, ובעונת האליפות 1988/1989 הוא פתח בשישה משחקים בלבד ועלה כמחליף ב-15 נוספים.
הוא חזר להרכב למשך תקופה מסוימת בעונת 1989/1990 בעקבות פציעתו של מרווד. למרות זאת הוא השתתף במספיק משחקים בעונת 1990/1991 על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון הזוכה, כאשר רוב הופעותיו היו כמחליף. ג'ורג' גרהאם החליט להנהיג סגנון משחק הגנתי, מה שצמצם את מספר המשחקים של גרובס עוד יותר, ובעונת 1992/1992 הוא השתתף ב-13 משחקים בלבד.
בסיום העונה הוא הועבר לסאות'המפטון תמורת 750,000 לירות שטרלינג, אך השתתף רק ב-15 משחקים במשך שנתיים. בגיל 28 הוא הודיע על פרישתו מכדורגל בעקבות שתי פציעות בגיד אכילס.
מגלית
מֶגָלית (מיוונית: μέγας [megas] – גדול, λίθος [lithos] – אבן) היא אבן גדולה ששימשה לצורך בניית מבנה או מונומנט, לבדה או ביחד עם אבנים אחרות.
פרי גרובס
לאחר מכן הוא השתתף בארבעה משחקים במועדון החובבני דגנהאם אנד רדברידג' מהפוטבול קונפרנס, לפני שפרש סופית מכדורגל.
מגלית
משערים כי למגליתים רבים היה תפקיד בקביעת אירועים אסטרונומיים חשובים כגון תאריכי נקודת השוויון ווההיפוך. המונח מגלית משמש גם לתיאור עצם המורכב מסלע (או סלעים) שעוצבו בצורה מיוחדת למטרה חשובה. המונח שימש על מנת לתאר בניינים שנבנו על ידי אנשים בחלקים רבים של העולם בתקופות זמן שונות. אבנים גדולות רבות נחשבות כמגליתים, כאשר רוב המגליתים הידועים קשורים לקברים. בניית המבנים הללו התרחשה בעיקר בתקופה הנאוליתית, אם כי קיימות דוגמאות קדומות יותר מהתקופה המזוליתית באירופה, והיא נמשכה עד לתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה.
פרי גרובס
מעמדו בקרב האוהדים
גרובס נחשב לשחקן פופולרי מאוד בקרב אוהדי ארסנל, שאף חיברו עליו את השיר "We all live in a Perry Groves World" לפי המנגינה של השיר "Yellow Submarine" מאת הביטלס. באוקטובר 2006 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, הנקראת "We All Live In A Perry Groves World" (ISBN 1-84454-319-6). בעקבות הוצאת הספר החל קמפיין של האוהדים למען רכישת הספר, כיוון שבאותה תקופה יצאה לאור גם האוטוביוגרפיה של שחקן ארסנל לשעבר אשלי קול ("My Defence"). ספרו של גרובס נמכר ביותר עותקים בהשוואה לזה של קול, ואף ביותר עותקים מהאוטוביוגרפיות של שחקנים ידועים אחרים כגון פרנק למפארד וריו פרדיננד.
יוונים
ביוון ישנם (נכון ליולי 2014) מעל ל-10 מיליון יוונים, ומעריכים שמספרם בשאר העולם הוא כ-6 מיליון. מושבות וקהילות יווניות הוקמו לאורך ההיסטוריה לחופי הים התיכון והים השחור, אך היוונים היו מרוכזים מאז ומעולם לחופי הים האגאי והים היוֹנִי, היכן שהשפה היוונית מדוברת מתקופת הברונזה. עד תחילת המאה ה-20, היוונים היו מפוזרים בין חצי האי היווני, החוף המערבי של אסיה הקטנה, חוף הים השחור, קפדוקיה, מצרים, חבל הבלקן וקונסטנטינופול. רצח העם היווני-פונטי וחילופי האוכלוסין בין יוון לטורקיה כמעט הביאו לקיצה של הנוכחות היוונית בת 3,000 השנים באסיה הקטנה, וכיום בטורקיה ישנם כ-4,000 יוונים בלבד. רוב היוונים האתניים גרים כיום בגבולות יוון וקפריסין המודרניות. קהילות יווניות ותיקות קיימות גם בדרום איטליה, בקווקז, בדרום רוסיה ובאוקראינה, וכן בתפוצה היוונית ברחבי העולם.
היוונים נחשבים למי שתרמו תרומה אדירה לתרבות המערבית והעולמית. הישגיהם בתחומי האמנות, המדע, התיאטרון, הספרות, הפילוסופיה, האתיקה, הפוליטיקה, המוזיקה, האדריכלות, המתמטיקה, הרפואה, הטכנולוגיה, הסחר, המטבח והספורט עיצבו במידה רבה את ההיסטוריה והתרבות האנושית עד ימינו אלה.
מקורו של השם "יוונים" בשפה העברית הוא מהתרבות האיונית.
מקור
הפרוטו-יוונים הגיעו ככל הנראה אל האזור שידוע היום בשם יוון, בקצהו הדרומי של חבל הבלקן, בסוף האלף השלישי לפנה"ס, בין שנת 2200 לשנת 1900 לפנה"ס. היו לפחות שתי הגירות גדולות: הראשונה של האיונים ושל האכאים, שהביאו ללידתה של יוון המיקנית במאה ה-16 לפנה"ס, והשנייה, הפלישה הדורית, סביב המאה ה-11 לפנה"ס, שהביאה להחלפת הניב הארקדו-קיפריוטי. ההגירה הראשונה אירעה במעבר לתקופת הברונזה המאוחרת, ואילו השנייה במשבר תקופת הברונזה המאוחרת.
ויליאם או'שונסי
ויליאם ברוק או'שונסי (1809, לימריק, אירלנד - 1889) היה רופא במקצועו שעסק בטיפול בחולים במחלות קשות, ובפרמקולוגיה. במחקריו הרפואיים תרם תרומה משמעותית לפיתוחו של העירוי הראשון לגוף האדם, והציג את השימוש והטיפול הראשון של צמח הקנאביס ברפואה המערבית המודרנית. ממצאים אלו אפשרו לרופאים לטפל בכאבים ובמחלות כגון דלקת פרקים, כלבת, כולרה וטטנוס. במחקרו הוא בחן לראשונה את השפעות שיח הקנאביס על מחלות שונות, ממצאים אלה הובילו להתעניינות רבה של חוקרים ורופאים בקנאביס ובעקבות זאת או'שונסי החליט לפרסם פרסומים רבים הדנים בשימוש בקנאביס בעולם הרפואה.
קורות חייו
או'שונסי החל את לימודי הרפואה (M.D) בשנת 1827 באוניברסיטת אדינבורו, בסקוטלנד. עם סיום לימודיו החל להביע עניין גם בתחומים נוספים כגון כימיה וטוקסיקולוגיה. ההתעניינות בתחומים אלו ועובדת היותו רופא הובילו למינויו כמרצה לכימיה במוסד בו למד. לאחר מכן, בשנת 1830, החליט או'שונסי להעתיק את מושבו ללונדון. מאחר שלא הצליח למצוא עבודה כרופא, הקים מעבדה פרטית לזיהוי פלילי שבמסגרתה ביצע אנליזות כימיות לדם, צואה, שתן ורקמות בעבור רופאים פרטיים, בתי חולים ובתי משפט. בשנת 1831 התפרצה באנגליה מחלת הכולרה. או'שונסי החל לחקור את החולים באמצעות דגימות דם שלקח מהם. במסגרת מחקרו הוא נסע למקומות בהם שהו החולים במטרה להבין מהם הגורמים והתסמינים למחלה תוך ניסיון למצוא טיפול ותרופה באמצעים מדעיים. או'שונסי פרסם את ממצאיו, שהתבססו על ניתוח נתונים ובדיקות שערך במעבדתו. ממצאיו הצביעו על שוני בהרכב הדם בין חולים במחלה לבין אלה שלא חלו בה. לדידו, דמו של אדם שחלה בכולרה התדלדל, גופו נחלש ונעדרו ממנו מלחים רבים וזאת בניגוד לבני אדם שלא חלו במחלה. ממצאיו אלו הצביעו גם על גוון דם שונה, כלומר יותר סמיך ושחור. הוא הסיק כי דמם של אנשים שחלו בכולרה הופיע שחור וסמיך ואף הכיל מספר רב של רעלים. מסקנתו הייתה כי הטיפול באדם חולה צריך להתבסס על דיאטה הכוללת פעולות של החזרת נוזלים ומלחים אותם הגוף איבד. בדרך זו הוא הגיע להחלטה כי יש צורך לבצע בהקדם עירוי דם. עמדתו זו בוטאה ביתר שאת במאמר שפורסם בדצמבר 1831 בכתב העת "The Lancet" במסגרתו פירט הוא את מחקרו, ממצאיו ומסקנותיו שהובילו להמצאת העירוי התוך ורידי. עם פרסום פרטי תגליתו בראשית ינואר 1832 התקבלה עמדתו באופן חיובי על ידי חבריו הרופאים עד כי רבים מהם ביקשו ליישם את תגליתו על חולי הכולרה. הטיפול באמצעות עירוי דם על פי ממצאיו של או'שונסי תרם להצלתם של חולים רבים. העירוי הראשון ניתן על ידי דר' רוברט לווינס (Robert Lewins) שכלל נוזל אלקטרוליטי, כלומר הזרמת מים ומלחים לגוף. היה זה השימוש הראשון בנוזל שהוחדר לגוף לפני המצאת מחט המזרק (המזרק התת-עורי הומצא על ידי אלכסנדר ווד (Alexander Wood) בשנת 1853.
פעילותו של או'שונסי בהודו
מחקריו שראו אור באנגליה עוררו את סקרנותו של סר ויליאם ראסל (Russell), רופא בריטי ששהה שנים רבות בכלכותה שבהודו. Russell הגיע ללונדון כדי להשתתף בכנס רפואי שעסק בנושא הכולרה ובדרכים להתמודד עם המחלה. במהלך שהותו באנגליה Russell הציע לאו'שונסי לעבוד באחד מבתי החולים בהודו כעוזר מנתח. האחרון שראה בכך הזדמנות להביא לידי ביטוי את כישוריו והשכלתו נענה בחיוב. במהלך עבודתו של או'שונסי בהודו, הוא למד מספר להגים מקומיים, התיידד עם רופאים הודיים, בריטים ורופאים מסורתיים וסייע רבות להקמת בית ספר לרפואה בכלכותה, בו הפך עם הזמן למרצה בכיר ופרופסור לכימיה ורפואה. כחלק מפעילותו המחקרית בהודו עסק או'שונסי במחקר בתחומים כגון פרמקולוגיה בוטנית, כימיה וחשמל. הוא אף נמנה כחבר באגודה הרפואית, שמסגרתה פרסם את מחקרו על התופעות החיוביות של צמח הקנאביס. בשנת 1838 גילה או'שונסי אלקלואיד באופיום. גילוי זה הובילו לחקור באופן מעמיק את צמח הפרג, אופן גידולו והשפעתו על האדם. מחקרו זה התפתח לחקר הרפואה העממית ההודית במסגרתה נעשה שימוש מקיף בצמחים נוספים ורבים. במידע שאסף חקר ולאחר מכן התמקד בשיח הקנאביס. ממצאיו ומסקנותיו הצביעו על סגולותיו של הקנאביס כתרופה למספר רב של מחלות רפואיות.