cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווין מרטין
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת 2015/16
ניסוי מסלסון ושטאל
הניסוי של מסלסון ושטאל הוא ניסוי שערכו מת'יו מסלסון ופרנקלין שטאל ב-1958, כדי לבדוק את ההשערה שהכפלת ה-DNA היא סמי-קונסרבטיבית. הכפלה סמי-קונסרבטיבית משמעותה שכאשר דו-גדיל DNA שוכפל, כל אחד משני הדו-גדילים מכיל גדיל אחד מהסליל המקורי וגדיל חדש שסונתז. הניסוי נחשב לניסוי קלאסי ואלגנטי ואחד החשובים בהיסטוריה של הביולוגיה.
החוקרים ביססו את הניסוי על העובדה שחנקן מהווה מרכיב משמעותי מה-DNA. האיזוטופ הנפוץ של חנקן הוא 14N, אך DNA עם האיזוטופ הכבד יותר 15N מסוגל גם הוא להתקיים.
החוקרים גידלו במשך מספר דורות חיידקי E.coli על מצע המכיל 15N. כתוצאה מכך נוצרו חיידקים בעלי DNA כבד מהרגיל, לאחר מכן נלקחו חיידקים שה-DNA שלהם מכיל רק 15N והועברו למצע המכיל 14N, שם אפשרו להם להתחלק פעם אחת בלבד. בסיום ההכפלה הושווה ה-DNA שנוצר בהכפלה זו עם DNA המכיל חנקן כבד ועם DNA המכיל חנקן קל. התגלה כי צפיפות ה-DNA החדש הייתה קרובה לממוצע הצפיפות בין החנקן הקל והכבד. תוצאה זו אפשרה לשלול את מנגנון ההכפלה הקונסרבטיבי, שכן על פי שיטה זו הייתה מתקבלת תוצאה שבה חצי מה-DNA הוא כבד וחצי ממנו קל, ללא משקל בינוני. עם זאת תוצאות אלו התאימו הן למודל הסמי-קונסרביטי והן למודל האקראי. לפי המודל הסמי-קונסרבטיבי בכל סליל DNA יהיו לאחר הכפלה אחת גדיל המורכב מחנקן כבד וגדיל מורכב מחנקן קל, כך שבסך הכול תהיה צפיפותו בינונית. לפי השיטה האקראית היה מורכב כל גדיל בסליל החדש ממקטעים רבים, שחלקם מורכב מחנקן קל וחלקם מכבד, כך שהסליל כולו אף הוא בעל צפיפות בינונית.
כדי לקבוע איזה מהמודלים המוצעים הוא המתרחש בפועל, ביצעו השניים ניסוי נוסף. ראשית, גידלו שוב חיידקים במצע המכיל 15N במשך מספר דורות, וקיבלו חיידקים בעלי DNA כבד. לאחר מכן העבירו את החיידקים, כבניסוי הראשון, אל מצע המכיל 14N ואפשרו להם הפעם לבצע שתי הכפלות. בתוצאות הניסוי התקבלו כמויות שוות של DNA בשתי צפיפויות שונות, אחת בינונית ואחת כמו של DNA שנוצר במצע של 14N בלבד. תוצאות אלו שללו את המודל האקראי, כיוון שלפיו היה מתקבל DNA בצפיפות אחת בלבד, גבוהה מעט מזו של DNA שגודל במצע 14N, הואיל וכל גדיל היה מכיל כמויות קטנות של הגדיל המקורי המורכב מ-15N. תוצאות אלו תואמות את המודל הסמי-קונסרבטיבי, חצי מהסלילים בדור השני מכילים גדיל אחד מקורי המורכב מחנקן כבד וגדיל נוסף קל, כך שהצפיפות היא בינונית, שאר הסלילים מורכבים מגדילים המכילים 14N בלבד - גדיל אחד סונתז בחלוקה הראשונה והשני בחלוקה השנייה.
כך החוקרים איששו באופן משכנע את ההשערה ששאר המודלים אינם מתרחשים בפועל בגוף החי והמודל הנכון הוא הסמי-קונסרבטיבי.
ישיבת חכמי לב
ישיבת חכמי לב היא ישיבה תיכונית חרדית בירושלים, שנפתחה ב-א' באלול תשע"ג, 7 באוגוסט 2013.
רקע
את היוזמה להקמת הישיבה החל הרב בצלאל כהן בזמן לימודיו ב"בית הספר למנהיגות חינוכית" של מכון מנדל למנהיגות, בסיום לימודיו שם הוא חבר לאגודה לקידום החינוך אשר ראתה גם כן חשיבות רבה בהקמתה של הישיבה עבור הציבור החרדי.
את הצורך בהקמת הישיבה הוא זיהה בעובדה שבפני מרבית הבנים בוגרי החינוך היסודי החרדי (תלמוד תורה), עומדת בדרך כלל עם סיום לימודיהם בכיתה ח' (החינוך היסודי החרדי הוא בשכבות א'-ח') אופציה נורמטיבית אחת של המשך ב"ישיבה קטנה" (שכבות ט'-י"א) שבה לומדים לימודי קודש בלבד. הוא ביקש ליצור אלטרנטיבה, שתאפשר לנער החרדי לבחור בין מסלול הדורש התמסרות מוחלטת ללימוד תורה, לבין מסלול המאפשר שילוב של לימודי קודש ברמה גבוהה עם לימודים כלליים במגוון מקצועות עד הגשה לבגרות.
הישיבה נועדה לספק מענה לנערים חרדים המעוניינים בשילוב של לימודי קודש עם לימודים כלליים עד זכאות לבגרות מליאה, תוך שמירה על רמה דתית-רוחנית גבוהה כמקובל בעולם הישיבות החרדי. ישיבות תיכוניות-חרדיות פונות לנערים מבתים חרדיים מודרניים ואינן מתאימות למרבית בוגרי בית ספר עממי חרדי. בהקמת הישיבה נקבעו שלושה יעדים: 1. השלמת פערים לימודיים במקצועות הליב"ה עבור בנים בוגרי החינוך החרדי שלא למדו אנגלית וידיעותיהם בחשבון ובמקצועות כלליים נוספים הן ברמה נמוכה. 2. התאמה תרבותית לנערים חרדים מכלל החוגים והעדות בקהילה החרדית. 3. עלות שכר לימוד בהישג יד של משפחה חרדית רגילה.
על הישיבה
הלימוד לפני הצהריים מוקדש ללימודי גמרא ולמקצועות קודש נוספים, ולימודי אחר הצהריים ללימודים תיכוניים. תוכנית הלימודים כוללת: תלמוד, תושב"ע, תנ"ך, היסטוריה, אנגלית, מתמטיקה, מדעים, של"ח, לשון, חינוך גופני ומחשבת ישראל. התלמידים ניגשים לבחינות הבגרות ורובם המכריע מגיע לזכאות לתעודת בגרות.
בשנת תשע"ט התפטר הרב בצלאל כהן מראשות הישיבה ובמקומו מונה לתפקיד הרב יוני הוכמן.
הישיבה ממוקמת, נכון ל-2021, בשכונת בית וגן בירושלים.
דגל מלטה
דגל מלטה (במלטזית: Bandiera ta' Malta) הוא דגלה הלאומי של מלטה. עיצובו הוא דגל דו-צבעי, המורכב משני פסים אנכיים - לבן בצד השמאלי ואדום בצד הימני.
בקנטון הדגל (הפינה השמאלית העליונה) מתנוסס צלב ג'ורג' (ממוסגר בקו אדום) - אות כבוד שהוענק לכל האוכלוסייה המלטזית על גבורתם ואבירותם במהלך מלחמת העולם השנייה.
דגל מלטה הוא בין הדגלי המדינות היחידים שיש בו גוונים של אפור. כמו כן הוא אחד משני דגלי המדינה היחידים שבו יש בני אדם (בנוסף לדגל בליז)
אראו (כדורגל)
מועדון הכדורגל אראו (בגרמנית: Fussball-Club Aarau) הוא מועדון כדורגל שווייצרי שנוסד בשנת 1902 וממוקם בעיר אראו, שווייץ. המועדון משחק בליגת המשנה השווייצרית.
היסטוריה
המועדון, שהוקם בשנת 1902 זכה שלוש אליפויות שווייצריות (1912, 1914 ו-1993). כאשר לאורך השנים נחשב לאחד המועדונים הגדולים במדינה, ביחד עם מועדונים בעלי שם אירופי כגון פ.צ. בזל, גראסהופרס ציריך, יאנג בויז ברן ופ.צ. ציריך. בשנת 1982 זכתה הקבוצה בפעם היחידה בגביע הליגה השווייצרית לאחר ניצחון במשחק הגמר על קבוצת סנט גאלן. כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע השווייצרי (עונת 1985) ועוד פעמיים סיימה כסגנית מחזיקת הגביע (1930 ו-1989).
עובדה מעניינת לגבי הקבוצה, היא העובדה שמאז שנת 1933, עמדו בראש הקבוצה הזאת מעל 40 מאמנים, כאשר רק חלקם זכו ליותר מקדנציה אחת בקבוצה בעוד שאחרים כיהנו פחות מחצי עונה בלבד. בין המאמנים ניתן למנות את אנדרה אגלי, מרטין רודה ואלן גייגר השווייצרים, ג'ילבר גרס הצרפתי וורנר אולק הגרמני.
הופעות אירופיות
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע המחזיקות בעונת 1985/86, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד היוגוסלבית. בעונת 1988/89 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לוקומוטיב לייפציג ממזרח גרמניה. הקבוצה הגיעה לליגת האלופות בעונת 1993/94, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מילאן האיטלקית.
בעונת 1994/95 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את הקבוצה הסלובנית מורה מורסקה סובוטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מאריטימו הפורטוגלית. בעונת 1995 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות HB טורסהאבן מאיי פארו, גרמינל אקרן הבלגית, קלוז' מרומניה וטרומסה הנורווגית. הקבוצה סיימה באותו בית במקום הראשון עם שני ניצחונות ושתי תוצאות תיקו וללא אף הפסד והמשיכה לשמינית הגמר, בו הוגרלה מול קבוצת קארלסרוהה הגרמנית והפסידה לה ולא העפילה לסיבוב הבא. בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה לגביע אופ"א, בו עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת לאנטנה טאלין האסטונית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ברונדבי הדנית.
בעונת 1997 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה מול קבוצות מכבי פתח תקווה מישראל, קלן מגרמניה, קורק סיטי מאירלנד וסטנדארד ליאז' מבלגיה. הקבוצה סיימה אחרונה בבית עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא ניצחון אחד. במשחק מול פתח תקווה, שנערך בשווייץ, סיימה פתח תקווה בניצחון 1-0.
וינצ'ל
וינצ'ל הוא שם משפחה.
ספורוציט
תא אם דיפלואידי המתפתח במנבג (ספורנגיום), רקמת הריבוי של הצמח. כאשר מתקיימים התנאים המתאימים הספורוציט עובר חלוקת הפחתה (מיוזה) לקבלת ארבעה תאים הפלואידים הנקראים ספורות (נבגים). רקמת הספורנגיום הייתה קיימת בתצורות שונות משלבים קודמים באבולוציה של הצמח. בשלבים המוקדמים של הטחביים והשרכים ההומוספורים ישנו סוג אחד של ספורוציט ללא הבדלים בין זכר לנקבה. בעוד שבמינים ההטרוספורים החל משלב הליקופודיים ועד למכוסי הזרע ישנם ספורוציטים זכריים הנקראים תאי מיקרוספורוציט, אלה עוברים חלוקת הפחתה לקבלת מיקרו-ספורות (בצמחים הפורחים אלה הם גרגרי האבקה). וכמו כן ישנם תאי ספורוציט נקביים הנקראים מגה ספורוציט, אלה עוברים חלוקת הפחתה לקבלת מגה-ספורות.
אלן תומאס (שחקנית)
אלן תומאס (באנגלית: Ellen Thomas; נולדה ב-3 בפברואר 1956) היא שחקנית בריטית במקור מסיירה לאון. היא שיחקה בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה, והיא מוכרת בעיקר מהופעתה בסדרה הקומית "מורים" של ערוץ 4, ובתפקיד קלודט הוברד באופרת הסבון "איסטאנדרס".
קריירה
בסדרה הקומית "מורים" שיחקה תומאס בתפקיד ליז ובה, המזכירה של בית הספר, והיא הייתה בין הדמויות הבודדות שהופיעו בכל ארבע העונות מ-2001 עד 2004. תומאס הופיעה בתפקיד קבוע בתוכנית הרדיו "Clare in the Community" של רדיו 4, ובסיטקום "Coming of Age" של ערוץ BBC Three. היא כיכבה בתפקיד אורח בפרקים בסדרות "דוקטור הו", "חדר מיון", "הולבי סיטי", "ויליאם ומרי" וב-"The Bill". כמו כן שיחקה בסרטי קולנוע כגון "אינסטינקט בסיסי 2", "South West 9", "וונדרלנד", וב-"The Secret Laughter of Women". על תפקידה בסדרה הקומית "כבוד הכומר" הייתה תומאס מועמדת לפרס ההופעה הקומית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע השחור הבינלאומי.
תומאס ידועה בעיקר מהופעתה בתפקידים שונים באופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס". ב-1990 גילמה את פרל צ'דוויק, ב-2002 שיחקה בתפקיד אסטלה הולטון, ב-2010 ו-2011 הופיעה בדמות גרייס אולובונמי, ובשנים 2015–2016 גילמה את קולדט הוברד.
קרב בלקליה
קרב בלקליה (באוקראינית: Бої за Балаклію) היה קרב בין רוסיה ואוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה שהתקיים בעיר וסביבתה. זו הקרב הראשון במתקפת הנגד הגדולה שיזמה אוקראינה במחוז חרקוב. המתקפה החלה ב-6 בספטמבר 2022, והסתיימה לאחר יומיים.
רקע
במהלך הימים הראשונים של הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, כבשו כוחות רוסים חלק גדול ממזרח מחוז חרקוב. בלקליה עצמה נכבשה ב-3 במרץ 2022, ללא הרבה לחימה. ממרץ עד תחילת מאי, רוב הלחימה במחוז חרקוב התרכזה בערים חרקוב ואיזיום.
הקרב
ב-7 בספטמבר הייתה בלקליה במצור, כאשר קרבות התרחשו בחלקים המזרחיים והמרכזיים של העיר. הקרבות הסתיימו ב-8 בספטמבר, כאשר הכוחות האוקראינים שלטו בכל בלקליה.
יוליוס סוורוס
סקסטוס יוליוס סוורוס (בלטינית: Gnaeus Minicius Faustinus Sextus Iulius, filius, Sergia, Severus) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצבא הרומאי שדיכא את מרד בר כוכבא, והיה מושל פרובינקיית יהודה בשנים 133-136.
תולדות חייו
סוורוס נולד וגדל במושבה הרומאית אייקואום (Aequum) שבדלמטיה (היום הכפר צ'יטלוק בקרואטיה). סביר להניח שהוא צאצא למשפחה שהפכה לאזרחי רומא בעת שלטונם של הקיסרים מהשושלת היוליו-קלאודית. יוליוס סוורוס היה פראיטור בשנת 117, מפקד הלגיון הארבעה עשר גמינה בשנים 118-119, והמושל של הפרובינקיה דאקיה העליונה בשנים 120-126. בשנת 127 היה קונסול ובשנים 128-130 היה נציב בפרוביניקה מואסיה התחתונה. בשנת 130 מונה לנציב בריטניה, ותחת פיקודו היו שלושה לגיונות ו-50 יחידות עזר. בשנת 133/4, בתקופת מרד בר כוכבא הועבר על ידי הקיסר אדריאנוס ליהודה, ומונה למושל ומפקד הצבא הרומאי ביהודה בעקבות התבוסות הראשונות שהכוחות הרומאים ספגו מידיו של בר כוכבא. בבואו לדכא את המרד העדיף סוורוס להימנע מעימותים ישירים עם הלוחמים היהודים ותחת זאת ניהל מלחמת התשה נגד המורדים תוך שהוא מכניע אותם אחד אחד. דיו קסיוס מתאר אותו כמעולה שבמצביאיו של אדריאנוס.
את העברתו של יוליוס סוורוס לפרובינקיה יודיאה מפרש ורנר אק כעדות לשעת חירום ומשבר, שנגרם עקב התבוסות הקשות שנחל הצבא הרומי מידי המורדים ביהודה. הכישלונות הצבאיים אילצו את אדריאנוס להביא את מפקד הפרובינקיה החשובה ביותר באימפריה הרומית, ולהעמיד תחת פיקודו כוחות צבא גדולים (רק נציב סוריה היה שני לו). על מצב החירום ניתן ללמוד מהמינוי החריג של מחליפו של סוורוס בבריטניה. המחליף, פובליוס מומיוס סיסינה, היה חסר כל ניסיון צבאי ומונה באופן חריג לקונסול כדי שיוכל לפקד על פרובינקיית בריטניה, בלי שפיקד קודם לכן בתפקיד של נציב בפרובינקיה אחרת. אדריאנוס חרג מהנהלים הרגלים של מינוי נציבים בפרובינקיות, בעיקר בבריטניה. נציבה של בריטניה היה חייב להיות בעל ניסיון צבאי גדול. העברה של יוליוס סוורוס מתפקידו בבריטניה לתפקיד של נציב יודיאה היה יכול להתפרש כענישה והורדה בדרגה אולם לדעתו של אק יש לפרש את המעבר על פי הרקע של מרד בר כוכבא. לאחר המרד לא מונה סוורוס לנציב פרובינקיית סוריה, אלא כנראה שימש כנציב סוריה פלשתינה אחרי המרד.
לאחר הניצחון הרומאי על המורדים היהודים קיבל סוורוס את אות הטריומף. בנוסף ליוליוס סוורוס, גם נציב סוריה, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה. שלושתם קיבלו את אות הטריומף על חלקם בדיכוי מרד בר כוכבא, אירוע חסר תקדים בכל תקופת האימפריה הרומית.
שמו של יוליוס סוורוס אינו מוזכר כלל בכתבי חז"ל. בין אם חז"ל לא היו מודעים לקיומו של האיש ובין אם התעלמו ממנו במתכוון, פעולות הדיכוי, ההרס וההתעללות ביהודים, יוחסו על ידם לטיניאוס רופוס, או לאדריאנוס עצמו. לפיכך ניתן להציע כי כאשר המקורות היהודיים נקטו בשם טיניאוס רופוס או באחד משיבושיו הם לא התכוונו דווקא לאדם זה, אלא מדובר בשם כללי לנציבים הרומאים מתקופת אדריאנוס, ולכן אין משמעות כרונולוגית של ממש לאזכורו של שם זה.
בשנת 137, כנראה, סיים סוורוס את שירותו כמושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה, ונתמנה למושל הפרובינקיה סוריה.
לקריאה נוספת
A. R. Birley, Viri Militares Moving from West to East in Two Crisis Years (AD 133 and 162), The Impact of Mobility and Migration in the Roman Empire, E. Lo Cascio and L. E. Tacoma (eds.), Leiden, 2017, pp. 55–79
צ'ארלס קוונדיש-בנטינק
צ'ארלס קוונדיש-בנטינק (אנגלית: Charles Cavendish-Bentinck; 8 בנובמבר 1817 - 17 באוגוסט 1865) היה סבה של אליזבת, המלכה האם ואבי-סבתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה
צ'ארלס נולד בקנזינגטון ב-8 בנובמבר 1817, ללורד צ'ארלס קוונדיש-בנטינק ולאן ולסלי. לצ'ארלס היה אח צעיר, ארתור קוונדיש-בנטינק, ושתי אחיות, אן ואמילי. סבו וסבתו מצד אביו היו ויליאם קוונדיש-בנטינק, הדוכס השלישי מפורטלנד, ראש ממשלת בריטניה, ודורותי בנטינק, דוכסית פורטלנד, בתם של ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, שהיה אף הוא ראש ממשלת בריטניה, ושרלוט קוונדיש, מרקיזת הרטינגטון, בתו של ריצ'רד בויל, רוזן ברלינגטון השלישי. סבו וסבתו מצד אמו היו ריצ'רד ולסלי, מרקיז ולסלי הראשון, המושל הכללי של הודו הבריטית ואחיו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, והייסינת'-גבריאלה רולנד, שחקנית לשעבר בפאלה רויאל.
בעת לידתו, נראתה האפשרות שיירש את נחלות המשפחה כרחוקה מאוד, שכן לאחיו הבכור של אביהם, ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, היו כבר כמה בנים, ולאביהם היה אח נוסף, לורד ויליאם בנטינק (1774-1839).
לאחר שקיבל את התואר, הביע צ'ארלס את כוונתו להפוך לאיש דת בכנסייה באנגליה, ואכן הוא מונה לכומר בהוסבורן קראולי, בדפורדשייר, שנהנתה מחסותו של פרנסיס ראסל, הדוכס השביעי מבדפורד. ב-23 בנובמבר 1849 מינה אותו הדוכס מבדפורד גם לכומר של רידג'מונט, ובקרב הקהילות שלו הוא היה ידוע בשם ויליאם צ'ארלס קוונדיש-בנטינק.
ארבעת בניו של דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד לא התחתנו, ובעקבות כך נוצר מצב שנחלות המשפחה יעברו לענף של צ'ארלס ואחיו. בשנת 1824 מת בן דודו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, מרקיז טיצ'פילד, ובשנת 1848 מת גם בן דוד נוסף לורד ג'ורג' בנטינק. בשנת 1854 מת דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, ובנו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק ירש אותו, תוך שאחיו לורד הנרי בנטינק נהיה היורש המשוער, וצ'ארלס במקום השני.
ב-17 באוגוסט 1865 מת צ'ארלס בהיותו בן 47, ונקבר בקרוקסטון, קיימברידג'שייר. בשנת 1870 מת בן דודו לורד הנרי בנטינק, ובשנת 1879 מת גם ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, הדוכס החמישי מפורטלנד. מכיוון שאחיו ארתור מת בשנת 1877 ירש אחיינו ויליאם קוונדיש-בנטינק את התואר דוכס פורטלנד ואת נחלות המשפחה.
משפחתו
ב-26 בספטמבר 1839 התחתן צ'ארלס עם סינטה למבורן, בתו של ג'יימס למבורן, סוחר סוסים, וסינטה סמית, ממנה נולדו לו 2 בנים:
ב-13 בדצמבר 1859 התחתן צ'ארלס עם לואיז בארנבי, בתם של אדווין בארנבי ואן קרוליין סאליסברי, ממנה היו לו 3 בנות:
אווה בראון
אווה אנה פאולה היטלר (בגרמנית: Eva Anna Paula Hitler; 6 בפברואר 1912 – 30 באפריל 1945), שנודעה בשמה טרום נישואיה, אווה בראון, הייתה בת זוגו של אדולף היטלר במשך שנים ארוכות ואשתו במהלך השעות האחרונות לחייהם.
ביוגרפיה
בראון נולדה במינכן, האמצעית מבין שלוש בנות למשפחה מהמעמד הבינוני. אביה היה מורה ואמה עבדה כתופרת לפני נישואיה. סיימה בית ספר תיכון למסחר. כיוון שעסקה בצילום כתחביב, החלה לעבוד בחנות הצילום של היינריך הופמן, לימים צלם החצר של אדולף היטלר. שם גם פגשה את היטלר ב-1930.
בראון הייתה אישה פשוטה והציעה להיטלר כניעות וצייתנות מוחלטת. בשנת 1936 הפכה לחלק ממשק ביתו של היטלר. אלברט שפר, שר החימוש ואדריכל החצר, שהיה בין הידידים האישיים המועטים של היטלר תיאר בזכרונותיו כי בראון הורשתה לקחת חלק בחיי החברה באוברזלצברג, משכנו ההררי של היטלר (קן הנשרים), רק בצורה מוגבלת, ואם היה מגיע אורח רם מעלה, הייתה מורחקת לחדרה, שהיה סמוך לזה של היטלר. היטלר רחש כלפיה זלזול והיה מכנה אותה "Tschapperl", ביטוי אוסטרי, שמשמעו ילד חסר אונים. רק בשנת 1939 הורשתה לגור במשכנו של היטלר בברלין, בחדר שינה הסמוך לחדרו. היא הורשתה להיכנס אל הבית רק מכניסה צדדית.
היטלר לא נתן פומבי ליחסיו עם בראון מפני שביקש לשמור על תדמיתו כאדם המקדיש את כל חייו, ואף את חייו הפרטיים, לטובת המטרה. בנוסף, הערצת גרמניות רבות כלפיו התבססה בין היתר על משיכה ארוטית חזקה, ונישואין, או בת זוג קבועה, עלולים היו לפגום במשיכה זו. היטלר התייחס לנקודה זו במוצהר מספר פעמים, והיה מודע להשפעתו הארוטית על ההמונים.
אווה בראון הייתה אדם א-פוליטי, ומעולם לא הייתה חברה במפלגה הנאצית. על אף קרבתה אל המנהיג, שנתנה לה פוטנציאל לכוח רב, מעולם לא התערבה בעניינים פוליטיים ולא ניסתה לנצל השפעתה לצרכים כלשהם. המחשה דרמטית לעניין זה ניתנה כאשר בימיו האחרונים הורה היטלר להוציא להורג את גיסה של אווה, הרמן פגליין, קצין אס אס שהיה איש הקשר בין היינריך הימלר לבין היטלר שהיה נצור בבונקר. פגליין נתפס כשהתכונן לערוק והוצא להורג בפקודת היטלר, בלי שבראון תנסה להצילו.
ב-16 בינואר 1945 עברה עם היטלר להתגורר בפיהררבונקר שמתחת ללשכת הקנצלר. היא נשארה שם גם כאשר הצבא האדום סגר עליו מכל הכיוונים, וכל אנשי ממשלו ניסו למלט את עורם. ב-29 באפריל 1945 נישא היטלר לבראון. אל הבונקר הובא חבר של מועצת העירייה, והוא שהשיא את השניים. על תעודת הנישואין החלה אווה לחתום "אווה ב..." אך מחקה את האות "ב" וחתמה "אווה היטלר". יוזף גבלס ומרטין בורמן חתמו כעדים על תעודת הנישואין.
חוף פלמחים
חוף פלמחים הוא חוף ים השוכן במישור החוף הדרומי, מדרום לראשון לציון ולנחל שורק, ליד קיבוץ פלמחים. אזור החוף הוכרז כגן לאומי.
אווה בראון
משפחתה
אחותה הבכורה, אילזה, עבדה כסייעת אצל רופא יהודי והסתייגה מן הנאצים. מאוחר יותר נישאה ועברה לברלין. מעבידה הרופא היגר מגרמניה. אחותה הצעירה, מרגרטה (גרטל) עבדה כמזכירת הצלם היינריך הופמן ונישאה ב-1944 לקצין האס אס הרמן פגליין. החתונה נערכה בהשתתפות הצמרת הנאצית. לגרטל נולדה ב-5 במאי 1945 בת, שנקראה על שם דודתה אווה, שהתאבדה ימים ספורים לפני כן.
חוף פלמחים
גן לאומי פלמחים
חוף פלמחים הוא אחת מרצועות החוף הטבעיות והפראיות הבודדות שנותרו במרכז הארץ, ומשמר חלק מאזור החולות הנודדים והמיוצבים למחצה של מישור החוף הדרומי. החוף מושך רוחצים ומבקרים מכל האזור ובכל עונות השנה. החוף הוא חולי ברובו, עשיר בצדפים וחול גס ומעל חלקו מתרוממים מצוקי כורכר. בחלקו הצפוני שוכנות מערות החצובות במצוקי הכורכר ובחלקו הדרומי נמצאת חורבת העתיקות "יבנה ים", ששימשה כעיר נמל החל מתקופת הברונזה (אמצע האלף השני לפנה"ס) ועד לימי הביניים. כמו כן נמצאו באזור מספר מערות קבורה.
הצמחים הנפוצים בשמורה הם של נר הלילה, לענה חד זרעית, רותם המדבר, ובין הדיונות מצויים גם קנה סוכר מצרי וקנה מצוי. מספר אתרי הטלה של צבי ים נמצאו בשמורה ועופות מים כמו אגמייה מצויה וברכייה מוצאות בעונת החורף שקעים עם מים המהווים להן בית גידול מימי. כמו כן ניתן למצוא באזור חזירי בר, שועלים ותנים. בחלק מהחוף הוכשרה חנייה בתשלום. חלקו משמש כשטח אש של צה"ל.
זו רצועת החוף היחידה הפתוחה לציבור מראשון לציון ועד אשדוד, חוף חולי ומצוקי כורכר המשלבת בית גידול חולי ואתר היסטורי ארכאולוגי.
באזור ניתן לראות 3 רכסי כורכר (כמודל כל מישור החוף של ישראל), מצפון לדרום., בין רכסי הכורכר ניתן להבחין במילוי של חולות. רכס הכורכר המערבי ביותר במגעו עם קו המים יוצר חוף של מצוקים ומפרצונים, אשר שימשו מעגנים בתקופות קדומות
תכנון כפר הנופש והמאבק נגדו
המועצה המקומית גן רווה, שבשטחה ממוקם החוף, יזמה הקמת כפר נופש בו. התוכנית אושרה בשנת 2000, עוד בטרם נכנס לתוקפו חוק שמירת הסביבה החופית, האוסר בנייה במרחק של 300 מטר מחופי הארץ. היזמים שזכו במכרז תכננו את כפר הנופש על שטח של 70 דונם במרחק 30 מטר מהחוף עם 350 חדרים. תמורת השטח שילמו ב-2004 שמונה מיליון שקלים. היזמים קיבלו אישור גם מרשות העתיקות, כשהבטיחו לממן פעולות להגנת האתר הארכאולוגי בסמוך לכפר הנופש.
מספר צעירים, שנתקלו בגדרות שהוצבו על החוף, החלו בחורף 2008 בפעילות מחאה נגד בניית כפר הנופש, ואליהם הצטרפו אזרחים רבים. הם הקימו במקום מאהל מחאה במטרה לסכל את המשך העבודות, ארגנו ועד והצליחו לעורר דיון תקשורתי ולגרום לוועדת הפנים של הכנסת לעסוק בנושא. מבקר המדינה נענה לבקשתם והורה לעצור זמנית את הבניה, לצורך בדיקת הליכי התכנון ומכירת הקרקע ליזמים בסכום שנראה נמוך מדי לקרקע. לאחר בדיקה פרסם המבקר דוח המותח ביקורת חריפה על הליך התכנון, והעביר את מסקנותיו ליועץ המשפטי לממשלה.
בעקבות עתירה שהגישו ארגוני סביבה, קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב באפריל 2009, כי כפר הנופש יורחק 100 מטר מקו המים ולא 30 מטר כפי שביקשו היזמים. השופטים פסקו כי "תכלית זו גוברת על פני תכליות פרטיות אחריות" והוסיפו כי תכנית הבניה מנוגדת לתכנית המתאר הארצית לחופי הים התיכון (תמ"א 13).
בעקבות הלחץ הציבורי, פעילות הארגונים הסביבתיים ובהתערבות חברי כנסת והמשרד להגנת הסביבה, החליטה ממשלת ישראל ביולי 2010 להמליץ לוועדות התכנון והבנייה לבטל את בניית כפר הנופש. הוועדה אכן ביטלה את הכפר והחליטה כי החוף ינוצל לטובת מסלול ארכאולוגי שיחשוף את המבקרים לאתרים הארכאולוגיים הרבים המצויים בו. החל מאביב 2011, עבר ניהול החוף לידי רשות הטבע והגנים.
בחודש נובמבר 2011 הורתה הוועדה המחוזית מרכז על ביטול התכנית הקיימת לכפר הנופש וקבעה, כי יימצא שטח חלופי להקמתו מחוץ לשטח החוף, ובכך נסתם הגולל על תכנית כפר הנופש.
בדצמבר 2014 קבעה הוועדה המחוזית מרכז שהחוף יוכרז כגן לאומי וכל התכניות להקמת חדרי אירוח או לינת קמפינג באזור יבוטלו.
הזנחת החוף
בשנים האחרונות סובל החוף, מדרום לגן הלאומי, בקטע שבאחריות המועצה האזורית גן רווה, מפסולת רבה שהיא תוצאה של שני גורמים: ציבור המשאיר אחריו פסולת, אך גם הזנחה מצד המועצה האזורית המתנערת מאחריותה לחוף ואינה מנקה אותו. חוף זה זכה לא אחת בתואר המפוקפק "החוף המזוהם במדינה", וזאת במדד "חוף נקי" של המשרד להגנת הסביבה.
אם לא די בכך, בעלי עסקים החלו להציב על החוף אוהלים ולהשכיר לציבור לאירועים פרטיים רבי משתתפים. בתום האירועים משאירים אחריהם המשתתפים כמויות אדירות של פסולת המתפזרת על החוף ונישאת עם הרוח אל תוך הים. במהלך 2015, ובעקבות תלונות רבות מצד הציבור על הלכלוך הרב וההזנחה המתמשכת, נערכו בחוף מספר מבצעי ניקיון. הגדול שבהם נערך על ידי עמותת "צלול", ב-9 בספטמבר 2015, במסגרתו עשרות תלמידי בתי ספר ומתנדבים מכל רחבי הארץ, אספו למעלה מטון פסולת, שהכילה בעיקר שאריות פלסטיק ושקיות פלסטיק המזהמות את הים ומסכנות את החי והצומח שבו.
בעקבות הלחץ הציבורי ודרישת עמותת "צלול", פתח המשרד להגנת הסביבה בחקירה, שבסופה הגיש במהלך אוקטובר 2015 כתב אישום כנגד המועצה האזורית והעומד בראשה, בעקבות אחריותם לזיהום החוף והתנערותם מחובתם החוקית לנקותו. בנוסף להזנחת החוף, האשים המשרד להגנת הסביבה את המועצה בהזרמת שפכים לים בין השנים 2012–2013. ההזרמה בוצעה באמצעות צינור שהזרים לים ביוב גולמי מתחנת שאיבה מצפון לחוף פלמחים. הביוב הגולמי זיהם את מי התהום וזיהם את מי הים.
שיין וורד
שיין תומאס וורד (באנגלית: Shayne Thomas Ward נולד ב-16 באוקטובר 1984) הוא זמר בריטי, זוכה העונה השנייה של תחרות הכישרונות הבריטית The X Factor.
שנותיו הראשונות
וורד נולד בקלייטון שבמנצ'סטר למרטין ופילומינה. יש לו אחות תאומה בשם אמה וחמישה אחים נוספים: מארק, מרטין, מיכאל, ליסה וליאונה. הוא מעריץ של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד. וורד הגיע לשלבים הסופיים של תחרות כישרונות בריטית בשם "Popstars: The Rivals" לפני השתתפותו באקס פקטור. וורד היה חבר בלהקה בשם "Destiny" אשר הופיעה במועדונים.
2005: The X Factor
בתחילת 2005 וורד נבחן לעונה השנייה של התוכנית The X Factor. וורד הרשים את כל השופטים ועבר לשלב הבא. עד מהרה סומן כמתמודד מוביל עד לניצחונו בגמר הגדול שנערך ב-17 בדצמבר 2005. לאחר זכייתו הפך אחד משופטי התוכנית, לואיס וולש, למנהלו האישי של וורד והחתים אותו בסוכנות הניהול "Walsh Global Management".
2006-2007: אלבום בכורה
מיד לאחר זכייתו חתם וורד חוזה הקלטות עם "Syco Music" חברה בניהול סוני וסיימון קאוול. השיר שביצע בגמר התוכנית, "That's My Goal", הפך לסינגל הראשון שיצא לאור ב-21 בדצמבר 2005. בשבוע הראשון ליציאתו נמכרו 742,000 עותקים של השיר והשיר נשאר במצעדים במשך 21 שבועות. הסינגל הגיע למקום הרביעי בכמות המכירות ביומו הראשון בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. וורד זכה בפרס "Ivor Novello" על מכירות הסינגל שהגיעו כיום ל 1.3 מיליון עותקים. ב-10 באפריל 2006 שוחרר הסינגל השני שנקרא "No Promises", קאבר לשיר של הזמר בראיין רייס. הסינגל הגיע למקום השני במצעדים.
אלבום הבכורה של וורד שאף קרוי על שמו, "Shayne Ward" יצא ב-17 באפריל 2006. בשבוע הראשון האלבום נכנס למצעדים במקום הראשון עם מכירות של 201,266 עותקים. נכון להיום נמכרו כחצי מיליון עותקים בממלכה המאוחדת ומעל ל 2 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום הגיע למקום הראשון בשמונה מדינות נוספות והוכרז כאלבום פלטינה. הסינגל השלישי ששוחרר מהאלבום היה "Stand by Me" שיצא ב-10 ביולי 2006. הסינגל לא זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-14 במצעד הבריטי.
באוגוסט 2006 אובחן וורד בקשריר במיתרי הקול. בתחילת ספטמבר הוטס ללוס אנג'לס להיפגש עם מנתח מומחה. טיפולו של וורד הצליח והוא אכן חזר לקריירת השירה. בנובמבר 2006 הוציא לאור וורד אוטוביוגרפיה ששמה "My Story". הוא טס בכל רחבי הממלכה המאוחדת במסגרת קידום הספר. ב-21 בינואר 2007 החל וורד בסיבוב ההופעות שלו ברחבי הממלכה המאוחדת, הוא כלל 18 הופעות והסתיים ב-17 בפברואר 2007.
2007-2008: אלבום שני
וורד תכנן לשחרר באוגוסט 2007 את הסינגל הראשון מתוך אלבומו השני אך לבסוף הסינגלים "If That's OK with You" ו"No U Hang Up" שוחררו זה לצד זה ב-24 בספטמבר 2007. שניהם הגיעו למצעדים אך No U Hang Up הגיע למקום האחד עשר בזמן ש If That's OK with You הגיע למקום השני.
אלבומו השני של וורד נקרא "Breathless" ושוחרר ב-26 בנובמבר 2007. בשבוע הראשון ליציאתו נמכרו 95 אלף עותקים מהאלבום, מאוחר יותר זכה האלבום למעמד פלטינה מחומשת. במאי 2008 החל סיבוב ההופעות של וורד נקרא "The Breathless Tour 2008", הסיבוב נמשך חודש וכלל 28 הופעות. ב-19 בנובמבר 2007 שוחרר הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום, "Breathless" שקרוי כשם האלבום.
2009-הווה: אלבום שלישי
סיימון קאוול סירב לשחרר עוד פרויקטים מוזיקליים של וורד והחליט להתמקד באותה תקופה באומנים כמו סוזן בויל וליאונה לואיס. בשנת 2009 וורד החל לעבוד עם המפיקים רד וואן וטאיו קרוז. אלבומו השלישי של וורד נקרא "Obsession" ושוחרר ב-15 בנובמבר 2010. הסינגל הראשון ששוחרר מהאלבום היה "Gotta Be Somebody", קאבר לשיר של להקת ניקלבק. הסינגל שוחרר ב-7 בנובמבר 2010 והגיע למקום השנים עשר.
האלבום הגיע למקום ה 15 בממלכה במאוחדת. במרץ 2011 הופיע וורד עם הסינגל השני מהאלבום שאף קרוי על שמו "Obsession" וחברת ההפקות הודיעה שלא תמשיך לעבוד עם וורד לאחר כישלון השיר במצעדים. ב-9 ביוני 2011 הוכרס כי וורז ישתתף במחזמר המוזיקלי "Rock of Ages" בתיאטרון בלונדון. ב-8 באוגוסט 2011 שוחרר הסינגל השלישי מהאלבום, שיתוף פעולה עם ג'יי פרל ונקרא "Must Be A Reason Why".
ג'ורג'ו ניסים
ג'ורג'ו ניסים (23 במרץ 1908, פיזה - 1 באפריל 1976) היה פעיל יהודי בשרות הארגון להצלת פליטים דלאסם. ארגון לסיוע אשר פעל בתקופת מלחמת העולם השנייה בחסות הכנסייה הקתולית וטיפל בפליטים היהודים שהגיעו לאיטליה מהארצות: גרמניה, אוסטריה, פולין, רומניה ועוד. אלו המתינו לאשרות הגירה למדינות מעבר לים, אך בינתיים נזקקו לסיוע. הרשת שפרש הארגון ברחבי איטליה איפשרה לו להושיט את העזרה. ג'ורג'ו ניסים היה בשרות הארגון מאז הקמתו בשנת 1939 ונשאר נציגו היחידי בטוסקנה בשנות של הכיבוש הגרמני - השנים 1943 - 1944.
בעזרת רשת של אנשי מנזרים ומשפחות בורגניות קתוליות מפירנצה ולוקה הוא הצליח להציל כ-700 עד 800 יהודים. הוא זכה למדליית כסף "Gonfalone of silver" מממשל מחוז טוסקנה. יומנו פורסם בשנת 2005 על ידי ההיסטוריונית לילאנה פיצ'וטה (Liliana Picciotto Fargion ) בעזרת ממשל מחוז טוסקנה. כן ההתקיים טקס ביד ושם בו השתתפו ניצולים מצילים שהיו עדיין בחיים. פועלו צוין בסרט שיזמה הטלוויזיה האיטלקית בשנת 2008 בשם "גיבור פשוט" (Un eroe semplice).
תולדות חייו
ג'ורג'ו ניסים היה בנם של אכּילֶה ניסים (Achille Nissim), אשר השתייך לקהילת יהדות ליבורנו, וכְּלֶליָה קַרדוֹזוֹ לאינס (Clelia Cardoso Laines). המשפחה שמרה על מצוות היהדות כמקובל בקרב יהודי פיזה - ללא החמרה יתרה. רבה של הקהילה, ג'קומו אוגוסטו חסדא, הכין אותו לטקס הבר מצווה.
לאביו היה מפעל מצליח לייצור אריגים, אשר עבר לניהולו לאחר פטירת אביו, דבר שמנע ממנו לימודים אקדמיים.
דלאסם
בשנת 1939 הצטרף לארגון "דלאסם". היה לנציגו בפיזה, לוקה וויארג'ו (Viareggio). תפקידו היה לאתר את הפליטים שהגיעו לאזור ולסייע להם במציאת מקומות אכסון ובמחיה. פעילות מיוחדת אורגנו עבור הילדים (בנים עד גיל 18 שנה ובנות עד גיל 21 שנה). הילדים אורגנו בקבוצות של עשרה ונמסרו לטיפול משפחות אומנות.
במסגרת תפקידו פגש את דר' מרים פלוטקין, פליטה יהודייה מליטא. הוא בקש להנשא לה אבל לפי התחיקה האיטלקית, הפליטים יכלו להנשא רק אחרי שהביאו צאצא לעולם, כביטוי לרצינות כוונותיהם, וכך היה. הם נישאו במאי 1942 והיו להם שלושה ילדים.
הכיבוש הגרמני
בספטמבר 1943 נכבשה איטליה על ידי הצבא הגרמני והוקמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית וכך פסקה הפעילות הגלויה של ה"דלאסם". הנציגים היהודים בטוסקנה נעצרו. ג'ורג'ו ניסים היה בדרך למפגש הקבוע בכנסיית סן-מרקו בפירנצה (Basilica di San Marco), אך מסיבה כל שהיא הוא השתהה בדרך, כך ניצל מהלשנה אשר הביאה לתפיסת חברי הנציגות, בהם הרב נתן קאסוטו.
החל מנובמבר 1944 הוא ירד למחתרת ומשפחתו עברה למנזר. בפועל הוא המשיך לפעול לבדו, תחת שם משפחה מזויף Nicolini. הוא זכה לסיוע ממשפחות בורגניות קתוליות ומהבישוף מגנואה (Francisco Repetto). הוא הצליח לאתר מקומות מקלט לפליטים בשני מנזרים: מנזר פרנטה ((Abbazia of Farneta(lu) ליד לוקה ומנזר של מסדר : Convento degli Oblati di Lucca.
במנזרים אלה קבל לרשותו קומות שלמות ואת אולמות המרתף. על מנת להימנע מקליטת מלשינים למנזרים, הוא נהג לגזור שטרות כסף לשניים: חלק אחד השאיר אצל השוער במנזר ואת החלק השני מסר לידי הפליט שאיתר. כך הפליט התקבל מיד למקלט מבלי צורך בבירורים.
אורי שנער
אורי שנער (נולד ב-1954) הוא מנהל גופי טלוויזיה ומדיה. לשעבר מנכ"ל ונשיא שידורי קשת וכיום משמש כיועץ ודירקטור בזכיינית ערוץ 2 רשת, יו"ר דירקטוריון אניבום, יזם תקשורת וניו מדיה.
ג'ורג'ו ניסים
הכיבוש הגרמני
עד לשחרור העיר לוקה ב-5 בספטמבר 1944 ניסים גם ארגן פעולות נגד הצבא הגרמני. רעייתו, אשר עברה לגור בסן מיניאטו, בין פיזה לפירנצה, התקבלה בתור מורה לגרמנית אצל כוחות הכיבוש הגרמני. כך הייתה מקור מידע. היה ניסיון לארגן קבוצה של פרטיזנים איטלקים בלבוש חיילים גרמניים אשר יעברו בין בתי הסוהר וישחררו את אנשי המחתרת. ניסיון שנכשל בסופו של דבר.
אורי שנער
ביוגרפיה
שנער נולד בירושלים וגדל בתל אביב. בוגר תיכון עירוני א'. הוא התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת הנח"ל. לאחר מלחמת יום כיפור הצטרף לחיל השריון ושימש כמפקד טנק עד שחרורו בדרגת סמ"ר בשנת 1975.
ג'ורג'ו ניסים
בתום המלחמה
ניסים ורעייתו הקימו מחדש את הקהילה היהודית הקטנה בלוקה. הוא המשיך למלא תפקיד ב"דלאסם". הוא המשיך בקליטת הפליטים היהודיים שהגיעו לאיטליה מאירופה. הוא עסק ברכישת הספינות : "נפטון" (Neptune) ו"פטר" (Peter), אשר שימשו להעפלה לארץ ישראל ולהובלת נשק לצבא היהודי.
אורי שנער
חינוך
שנער בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחינוך וסוציולוגיה ובעל תואר שני בהצטיינות בתקשורת המונים. עבודת המאסטר של שנער בתקשורת עסקה בהתוועדות של הרבי מלובביץ'. בין השנים 1975 עד 1978 שימש כרכז הדרכה של תנועת הצופים במרכז, בצפון וירושלים. במסגרת התפקיד כתב תוכניות הדרכה לכלל המדריכים בשכבות הצעירות והבוגרות. בזמן לימודיו האקדמיים ניהל שנער את יחידת ההתנדבות של האוניברסיטה העברית, שבמסגרתה ניהל את פר"ח ויזם פרויקטים שמטרתם שילוב סטודנטים בפעילויות חברתיות כגון ייעוץ משפטי לאוכלוסיות מעוטות יכולת, ייעוץ רפואי ומגורים של סטודנטים בשכונות מצוקה.
ג'ורג'ו ניסים
בתום המלחמה
רק בשנת 2003 הוכר פועלו, על ידי הענקת אות כבוד של מחוז טוסקנה. אות הכבוד ניתן לבניו וכן לנזירים ולאנשי הכמורה אשר השתתפו בפעולות ההצלה.
אורי שנער
חינוך
כמו כן לימד במסגרות אקדמיות קורסים בתקשורת, ביניהם באוניברסיטה העברית בירושלים, במרכז הבין תחומי בהרצליה, ובבית הספר לקולנוע סם שפיגל. שנער היה חבר במועצה לתרבות ואומנות במדור הקולנוע, עמד בראש ועדה לבדיקת בית הספר לקולנוע "מעלה" ושימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה לתרבות עברית עלמא. כיום שנער חבר הנהלת תיאטרון גשר. בשנת 2012 הקים שנער, יחד עם ד"ר יואב ארמוני,את עמותת "ניצוצות". הפעילה בפריסה ארצית. על פי נתוני העמותה, בשנת 2018 השתתפו בתוכנית כ-6,000 תלמידים מכ-30 בתי ספר, מכיתות ז' עד י"א. במסגרת הפעילות נפגשים מנחים מתנדבים בעלי תחומי עניין מגוונים, אשר עברו הכשרה ועומדים בתנאי משרד החינוך. המפגשים מועברים בקבוצות קטנות (ממוצע 14 ילדים), רב-גיליות בימי שישי, אחת לשבוע לאורך כל השנה.
ג'ורג'ו ניסים
בתום המלחמה
בשנת 2005, לוליאנה פיצ'וטו, היסטוריונית, מהמכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו הוציאה לאור את היומנים שכתב בין השנים 1938 - 1948 על בסיס כתב היד המקורי. היומנים "אמורים היו להיות תאורי הרפתקאות שחוויתי כיהודי", בתקופת ההתנגדות לפאשיזם במהלך המלחמה ולאחריה ועד הקמת מדינת ישראל בשנת 1948. הוא הגדיר את עצמו כך:"אני הייתי חיל קטן נציג פיזה, לוקה וויארג'ו"
בשנת 2008 הבמאי ורה פאג'י (Vera Paggi) הפיק סרט דקומנטרי על ג'ורג'ו ניסים. הסרט הוקרן בטלוויזיה האיטלקית. הוא מבוסס על יומנו, על זכרונות בנו ובנותיו, על זכרונות אנשי המנזר והסבר רקע של ההיסטוריונית לוליאנה פיצ'וטו.
אורי שנער
חינוך
התוכנית מפגישה תלמידים עם בוגרים (מנחים) בעלי ניצוץ מתוך מטרה לסייע לתלמידים לגלות את תחומי העניין שלהם.
תעסוקה
בין השנים 1979 עד 1985 שימש כמפיק בכיר ואחר כך כמנכ"ל, בחברה שמטרתה "לתרגם" ערכים יהודים לטלוויזיה. בין היתר הפיק סרטים שזכו בפרס ASSIFA, סרט האנימציה "אורות" שהוקרן ברשת ABC ו-Disney במשך שנים רבות, והסדרה התיעודית "עם אדם" שבחנה את מימוש החזון הציוני בישראל. בשנים 1985–1988 הקים את חברת הפקות ירושלים א.ש בע"מ, וגייס עבורה הון. במסגרתה, יזם הפקות ששווקו ברחבי העולם. בין הפרויקטים המוכרים יותר, הספר וסרט האנימציה בפלסטלינה במשותף עם רוני אורן, "אגדה של הגדה", ומוצרי הלוואי שלו. הספר היה לרב מכר ונמכר ב-5 שפות במדינות רבות בעולם.
שנער הצטרף להקמת ערוץ 2 הניסיוני בשנת ב-1987, ושימש כמנהל התוכניות שלו עד פרסום המכרזים לערוץ 2 המסחרי ב-1992. הוא היה אחראי להבאתן למסך של תוכניות בולטות כגון "העולם הערב", "דודו מספר לגולו" ו"דן שילון מארח". כמו כן, דמויות מוכרות כארז טל, אברי גלעד, יאיר לפיד, גיא מרוז, אושרת קוטלר בנגל וגלעד עדין החלו את דרכם בתקופה זו. במהלך שנים אלה הקים את מערך התוכניות והשידורים של הערוץ, כמו גם ניהל ויזם תוכניות ואת תפיסת השידורים של הערוץ.
בשנים 1992–1993 היה מנהל תוכניות בחברות קשת-רול בע"מ, עידנים תקשורת ושידור בע"מ שהתמודדו במרכזים לערוץ 2 המסחרי. לקראת הקמת ערוץ 2 המסחרי ביצע פרויקטים מיוחדים במסגרת חברת "שנער תקשורת". בין היתר, ניהל את פרויקט העיצוב של פני המסך של ערוץ 2 המסחרי, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו וחברת החדשות הישראלית. בתקופה זו עסק גם בהקמת מערך זכויות השידור ורכש התוכניות של חברת החדשות הישראלית.
קשת
ב-1995 מונה לתפקיד מנכ"ל שידורי קשת (אחת משלוש הזכייניות של ערוץ 2 המסחרי בישראל) ועמד בראש חברה זו במשך 10 שנים עד שנת 2005. בשנים הראשונות כיהן במקביל גם בתפקיד מנהל התוכניות. השינוי שהנחיל התבטא הן בפני המסך והן בתוצאות העסקיות. שידורי קשת הייתה מצויה בהפסדים ובמשבר כאשר נכנס אליה, וכבר ב-1996 הצליח להפוך אותה לחברה רווחית ולגוף המוביל את הטלוויזיה בישראל. מבחינה תוכנית מיצב את קשת כטלוויזיה חדשנית עם תוכניות בידור כמו רק בישראל, כוכב נולד וארץ נהדרת, וכזכיינית איכותית בהפקות מקור של סדרות דרמה ישראליות כמו בת ים ניו-יורק, הבורגנים, הפוך, בנות בראון ולתפוס את השמיים. ב-1998 הקים שנער בשותפות חברה עם בעלי המניות של קשת (קומיוניקשת). במסגרת שותפות זו הקים את ערוץ ביפ, ושימש כיו"ר שלו. שנער יזם גם את "קשת פורמטס" שהייתה הראשונה למכור תוכן ישראלי לעולם - תוכנית הכספת הייתה הסנונית הראשונה שהפכה להצלחה בינלאומית ונמכרה לכ-25 מדינות בעולם. שנער גם יזם במסגרת "קשת אינטראקטיב" את אתר האינטרנט הראשון לגוף שידור בישראל, ומיזמי סלולר וניו מדיה.
בתקופת ניהולו את "קשת", ייסד שנער את "יום טוב" ובמשך שלוש שנים גויסו עשרות מיליוני שקלים עבור ילדים בסיכון. כמו כן יצר עם קשת פעילות בשם "יוצרים עם קשת", שפעלה ב-12 יישובים בפריפריה משדרות בדרום, דרך בית השאנטי ומרכזים לאוכלוסיית ערביי ישראל, ועד קריית שמונה שבצפון. בשנת 2005 הוביל שנער את קשת למכרז בו זכתה בזיכיון הנוכחי.
באותה שנה התגלעו חילוקי דעות בין שנער לבין בעלי המניות שבעקבותיהן תבע שנער את קשת בפברואר 2006. על פי פרסומים באמצעי התקשורת, הצדדים הגיעו ב-2008 לפשרה במסגרתה קיבל שנער סכום של 8–10 מיליון שקל.
אניבום
ב-2006 הקים את חברת אניבום, מיזם אנימציה בינלאומי – הקמת סטודיו וירטואלי על גבי האינטרנט. במסגרת זו גויסו כ-15 אלף אנימטורים מרחבי העולם שפעלו בפרויקטים להפקת אנימציה לגורמים מובילים בתעשיית הבידור העולמית כגון ערוץ FOX ,Sesame Street, ערוץ ההיסטוריה, להקת Radio Head, סוכנות הפרסום Saatchi & Saatchi ופרויקט העשור ל-10 שנים לפיגועי 11 בספטמבר. ברבות הזמן אניבום הפכה להיות Market Place להפקת אנימציה. בנוסף לאניבום, שנער משמש גם כדירקטור בחברות סטארט אפ ישראליות ובינלאומיות בתחומי המדיה והווידאו.
רשת
משנת 2010 ועד 2023 שימש שנער כיועץ ודירקטור ברשת. כיועץ ליווה שנער את הנהלת החברה במגוון רחב של משימות ומיזמים, ובכללם בתחומי תוכן, שווק, דיגיטל, רגולציה, לוחות שידורים ופיתוח עסקי. כחבר דירקטוריון החברה, פעל שנער בתהליכי פיצול ערוץ 2 וההערכות לשידור בערוץ 13 ושימש כיועץ לצוותי המיזוג בין רשת לערוץ עשר. בשנת 2022 הוביל שנער את הצוות האסטרטגי של רשת 13 וחדשות 13 בהשתתפות בעלי המניות והמנכ"לים. בשנת 2023 התפטר שנער מדירקטוריון רשת.
פעילויות מדיה נוספות
משנת 2009 שנער חבר באמי הבינ"ל (INTERNATIONAL EMMY). בשנת 2016 הקים שנער חממה לפיתוח תכנים, המיועדים לייצוא תוכן מישראל לעולם, בחיבור בין טלוויזיה לדיגיטל. שנער חבר דירקטוריון "גלובס" משנת 2018. בשנת 2022 יזם ערך והפיק חווייה במציאות רבודה בירושלים משולבת סיפור בוידיאו, משחקיות ותוכן.
רגב פנאן
רגב פנאן (נולד ב-23 בנובמבר 1981) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק במכבי תל אביב במשך רוב הקריירה בעמדת הרכז, ומשמש כיום כמאמן הכושר של הקבוצה.
ביוגרפיה
פנאן החל את הקריירה המקצוענית שלו במכבי תל אביב בעונת, אך לאחר שתי עונות בהן קלע 23 נקודות בלבד, עבר בעונת להפועל גליל עליון, ובהמשך העונה עבר לאליצור רמלה. בעונה שלאחר מכן שיחק במדי עירוני רמת גן וירד איתה לליגה השנייה, אך רשם את עונת השיא בקריירה שלו, כשקלע 41 נקודות במהלך העונה. בעונת חזר פנאן למכבי תל אביב.
באוגוסט 2013 התמנה לעוזר מאמן כושר במכבי תל אביב ובקבוצת הנוער שלה, וכשנתיים לאחר מכן מונה למאמן הכושר של הקבוצה כשהחליף את אבי קובלסקי.
פנאן הוא בנו של מוני פנאן, מנהלה לשעבר של קבוצת מכבי תל אביב.
משחקי אסיה
משחקי אסיה (באנגלית: Asian Games), המכונים גם האסיאדה (בלועזית: Asiad), הם אירוע ספורט רב-ענפי (בדומה לאולימפיאדה), הנערך אחת לארבע שנים בהשתתפות ספורטאים מיבשת אסיה. המשחקים מאורגנים על ידי הוועד האולימפי של אסיה (OCA), תחת פיקוחו של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). משחקי אסיה נערכו לראשונה בשנת 1951 בעיר ניו דלהי, ומאז הקמתם מקבל המנצח בכל תחרות מדליית זהב, המקום השני מקבל מדליית כסף, והמקום השלישי מקבל מדליית ארד.
המשתתפים מוכנסים למשחקים על ידי הוועד האולימפי הלאומי שלהם, ומייצגים במשחקים את המדינה שבה הם מחזיקים באזרחות. במהלך טקסי קבלת המדליות מנוגנים המנונים לאומיים ומונפים דגלים, ובנוסף ישנו דירוג רשמי המציג את מספר המדליות בהן זכתה כל מדינה. במשחקים מיוצגים בעיקר לאומים מזוהים, אך גם מספר קטן של מדינות לא ריבוניות מורשות להשתתף במשחקים. הרפובליקה הסינית (טאיוואן) מתחרה תחת השם Chinese Taipei, בשל המעמד הבינלאומי של טאיוואן.
משנת 1986 מתקיימים גם משחקי החורף של אסיה אחת לכמה שנים.
היסטוריה
מקורם של משחקי אסיה הוא ב"משחקי האליפות של המזרח הרחוק", אירוע ספורט שנערך בתחילת המאה ה-20 בין האימפריה היפנית, הרפובליקה הסינית, והפיליפינים. המשחקים הראשונים נערכו במנילה בשנת 1913. מאוחר יותר הצטרפו מדינות נוספות מהאזור, ביניהן הונג קונג (כמושבה בריטית), ממלכת תאילנד, חברת הודו המזרחית הבריטית (מלזיה), וחברת הודו המזרחית ההולנדית (אינדונזיה). המשחקים נפסקו כאשר יפן פלשה לסין, והחלה מלחמת סין–יפן השנייה שהובילה למלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מספר מדינות אסיאתיות השיגו את עצמאותן. אותן מדינות שאפו להקים תחרות ספורט אסיאתית, שבה יוצגו לראווה כוחן ועצמאותן של המדינות האסיאתיות החדשות. בזמן אולימפיאדת לונדון 1948 העלה נציג הוועד האולימפי ההודי, גורו דט סונדי, את הרעיון להקמת משחקי ספורט אסיאתיים לנציגי המדינות האחרות. הוחלט להקים פדרציית ספורט אסיאתית, ואכן בשנת 1949 הוקמה פדרציה זו בשם פדרציית המשחקים האסייתית. הוחלט לקיים את המשחקים האסייתיים הראשונים בניו דלהי, בירת הודו, בשנת 1951, ולערוך את התחרות אחת לארבע שנים.
בשנת 1962 נוצרו בפדרציה חילוקי דעות בנוגע להכנסתן של הרפובליקה הסינית וישראל למשחקים. מארחת המשחקים, אינדונזיה, התנגדה לקבלת שתי המדינות ולפיכך הן לא השתתפו. במשחקים הבאים, לעומת זאת, השתתפו שתי המדינות. בשנת 1970 נאלצה קוריאה הדרומית לוותר על אירוח המשחקים בשל בעיות ביטחוניות באירוח המשלחת של קוריאה הצפונית, ומארחת התחרות הקודמת, תאילנד, הסכימה לארח את התחרות פעם נוספת בעיר בנגקוק תוך שימוש במשאבים הדרום קוריאנים. במשחקים בשנת 1974 השתתפה סין בפעם הראשונה, לאחר שבשנת 1973 הכירו בה רשמית ארצות הברית ומספר מדינות נוספות. במקביל, הרפובליקה הסינית הפסיקה להשתתף במשחקים. בשנת 1978, פקיסטן נאלצה גם היא לוותר על אירוח המשחקים בשל סכסוכים עם בנגלדש והודו. תאילנד אירחה את המשחקים פעם נוספת בשל כך.
מדינות אסיה החליטו לשנות את חוקת פדרציית המשחקים האסייתית. הוקמה עמותה חדשה, בשם הוועד האולימפי של אסיה, בנובמבר 1981. הוועד החל לפקח על המשחקים באופן רשמי משנת 1986. הוחלט להרחיק את ישראל ונציגיהם מהמועצה החדשה, על אף שישראל לא השתתפה במשחקים משנת 1974, ולבקש מהמדינה לעבור לשחק באירופה. כמו כן, הוחלט להתיר מחדש השתתפות של משלחת מהרפובליקה הסינית, אולם בשם Chinese Taipei, ואכן הוחזרה המדינה לקראת המשחקים בשנת 1990.
לאחר פירוק ברית המועצות, החליט הוועד לצרף את המדינות החדשות שקמו בשטח אסיה, למרות התנגדות של חלק מחברות המועצה. מדינות אלה היו קזחסטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן, והן החלו להשתתף במשחקים משנת 1994.
בשנת 2006 אוסטרליה ביקשה להצטרף לוועד האולימפי ולהשתתף במשחקים (על בסיס חברותה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה והשתתפותה בגביע אסיה בכדורגל), אולם נשיא הוועד דחה את בקשתה בטענה שהיא לא תהיה הוגנת למדינות אוקיאניה הקטנות.
האנוי בירת וייטנאם נבחרה לארח את המשחקים ב-2019 אך בשל עיכובים בהכשרת התשתיות ואילוצים שונים נאלצה לסגת מהאירוח. במכרז המחודש זכתה אינדונזיה לארח שוב את המשחקים בג'קרטה ובחרה להקדים אותם ל-2018. אגב במכרז המקורי לאירוח המשחקים ב-2019, התמודדה מול האנוי הצעת האירוח של אינדונזיה לארח את המשחקים בעיר סורביה.
רשימת משחקי אסיה
1 קוריאה הדרומית הייתה אמורה לארח בתחילה 2 פקיסטן הייתה אמורה לארח בתחילה 3 וייטנאם הייתה אמורה לארח בתחילה
רשימת תחרויות הספורט
נכון למשחקים של 2010, נכללים במשחקים האסיאתיים 48 ענפי ספורט לגברים ולנשים. בנוסף נערכות תחרויות מיוחדות גם לנכים.
כמו כן נערכו משנת 2002 עד לשנת 2006 תחרויות פיתוח גוף, אולם הן אינן נערכות יותר.
ישראל במשחקי אסיה
ישראל הייתה חברה בפדרציית משחקי אסיה והשתתפה חמש פעמים בתחרויות (1954, 1958, 1966, 1970 ו-1974) וזכתה ב-46 מדליות, מהן 18 זהב, 14 כסף ו-14 ארד. השתתפות ישראל נמנעה במשחקי 1962 באינדונזיה, ב-1978 בתאילנד וב-1982 בהודו, עקב סיבות פוליטיות. ישראל לא הוזמנה להשתתף במועצה האולימפית של אסיה, הגוף שהחליף את פדרציית משחקי אסיה ב-1982 בארגון המשחקים, ולכן לא השתתפה במשחקים שנערכו מאז.
אבריטניה
גאוגרפיה
צמחיית האזור מתאפיינת בצמחייה כרקוצית בחגורה האלפינית מעל לגובה של 1700 מ', ארזים, אשוחים, ערערים ומחטניים בני־שיח בחגורה הנמוכה יותר (900–1700 מ') וצמחייה מעורבת של רחבי עלים נשירים וירוקי עד בחגורות הנמוכות יותר.
למרות האקלים והגובה, עקב הטופוגרפיה הדרמטית, ניתן למצוא במרחק אווירי קטן יחסית אשוחים חובבי גובה וקור לצד דלבים אשר חובבים חום ולחות ושורשיהם במימי הנהרות.
היסטוריה
בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית, שימש האזור מחסה ומסתור לארגונים לוחמים. הגרמנים התמודדו עם הלוחמים על ידי הרג שיטתי של שכבת גיל גברית באזור. מלחמת האזרחים תרמה את חלקה, העיור הוסיף את השפעתו וכך נוצר מצב של דילול אוכלוסייה משמעותי ומחסור חמור בגברים בני 40–60.
בסוף שנות התשעים של המאה ה־20 החלה חזרה של תושבי הערים אל הכפרים. החזרה מתאפיינת בעיקרה בשיקום בתי הילדות והפיכתם ל"צימרים" משפחתיים. תנופת החזרה עוררה תנופת תיירות, וכפרים רבים חזרו להיות מוקד משיכה לצעירים, בעיקר בימות הקיץ בהם השהייה באזורים הנמוכים של יוון חמה ומעיקה.
מסגרת (הרלדיקה)
המסגרת בהרלדיקה ובווקסילולוגיה היא פס דק של טינקטורה אשר מונח סביב צורה או מטען, בדרך כלל על מנת לגרום להם לבלוט על פני הרקע, כיוון שהמעצב ראה לנכון לציירם כך או עקב סיבות טכניות (בהרלדיקה בלבד) על מנת להימנע מהפרת הכלל הראשון של ההרלדיקה - חוק הטינקטורה. בדרך כלל המסגרת מקיפה את כל המטען מכל צדדיו.
על פי חוק הטינקטורה, אחד מאבני היסוד של העיצוב ההרלדי, לא ניתן להניח צבע על צבע; כמו כן לא ניתן להניח מתכת על מתכת (בהרלדיקה "מתכת" היא כסף/לבן או זהב/צהוב ו"צבע" הוא כחול, ירוק, אדום, סגול ושחור). לעיתים יש צורך עיצובי לעבור על החוק הזה, והמסגרת היא אחת הדרכים לעקוף אותו.
בווקסילולוגיה, אשר שאובה מן ההרלדיקה אך אינה כפופה לחוק הטינקטורה, השימוש במסגרת נפוץ בכל זאת. הסיבה לכך היא בעיקר לשם ראות - ההפרדה בין אזורים כהים באמצעות פס לבן או צהוב היא כלי עזר להפרדה הוויזואלית בין הצבעים הכהים. דוגמה טובה לשימוש במסגרת על דגל היא דגלה הלאומי של דרום אפריקה - מסגרת לבנה מעל ומתחת לצורת פאס ירוקה, ומסגרת צהובה בינה לבין המשולש השחור הסמוך לניצב.
דגלים לאומיים רבים מעוצבים בעזרת המסגרת וכוללים את דגלי טרינידד וטובגו, קוריאה הצפונית, בוטסואנה, קניה והדגל המפורסם מכולם - היוניון ג'ק הבריטי. בדגל אוזבקיסטן נעשה שימוש בלתי רגיל במסגרת בה קווים אדומים דקים מפרידים בין מתכת (הצבע הלבן במרכז) לצבעים (ירוק מתחת וכחול מעל הפס המרכזי).
רונן יצחק
חייו ופועלו
רונן יצחק מכהן כחבר באגודות מקצועיות רבות בישראל ומחוצה לה ומשמש כחבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א). בשנים 2012–2015 הוא שימש כעורך-שותף של כתב העת הוותיק ללימודי המזרח התיכון והאסלאם "המזרח החדש".
בשנת 2021 הוא ערך גיליון מיוחד של כתב העת Middle Eastern Studies בנושא 25 שנים להסכם השלום בין ישראל לירדן.
רונן יצחק משמש גם כפרשן לענייני המזרח התיכון באמצעי התקשורת ובעיתונות הכתובה ודעותיו מתפרסמות גם בירדן.
היסטוריה צבאית-פוליטית של ירדן
גורם נוסף הקשור לשרידות השלטון הוא הלגיטימציה שהשלטון ההאשמי זוכה לה במשך השנים בקרב העם הירדני. מחקריו של רונן יצחק הוכיחו כי מעבר לסיוע החיצוני (הצבאי והכלכלי) שמקבל השלטון הירדני ממדינות המערב והמפרץ ומסייע לשרידותו לאורך השנים, הרי גם הלגיטימציה שזוכה לו השלטון ההאשמי בתוך ירדן הוא גורם מכריע לשרידותו. לגיטימציה זו מוענקת לשלטון ההאשמי לא רק בגלל ייחוסי הדתי של המלך ההאשמי מצאצאי הנביא מוחמד, אלא גם בגלל אופי השלטון ההאשמי שנתפס בעיני רבים כמתון וליבראלי הרבה יותר ממדינות ערביות אחרות.
אחד הקצינים הפוליטיים הוא הקצין הירדני הקולונל עבדאללה א-תל מפקד ירושלים במלחמת 1948 לו הקדיש רונן יצחק את אחד מספריו. לטענתו, עבדאללה אל-תל נחשב לאחד המצביאים הגדולים ביותר במזרח התיכון המודרני. אף על פי שהתנגד לשלטון ההאשמי ואף היה מעורב ברצח המלך עבדאללה הראשון ביולי 1951, הוא הסתכסך גם עם נשיא מצרים גמאל עבד אל-נאצר על רקע פעילותו של אל-תל במלחמת 1948. אל-תל היה גיבור מלחמת 1948, הדמות הערבית הנערצת ביותר לאחר המלחמה שהיו לו גם שאיפות פוליטיות ולכן חשש נאצר שהוא זה שיזכה בתהילה לאחדות העולם הערבי ויעמוד בראשה במקומו של נאצר ששאף גם הוא לעשות זאת.
מודיעין וטרור
המחקרים של רונן יצחק שעסקו במודיעין הירדני הוכיחו למעלה מכל ספק כי שירותי המודיעין של ירדן נחשבים לטובים ביותר במזרח התיכון מבין מדינות ערב ובין הטובים בעולם. הודות לסיוע הצבא הבריטי שהיה אמון על בניית המודיעין, שיתוף הפעולה ההדוק עם שירותי המודיעין במערב, לרבות המוסד הישראלי, החדירה העמוקה לארגוני טרור ושיטות פעולה מתקדמות, הוא זכה למוניטין גבוה.יכולתו הגבוהה של המודיעין הירדני באה לידי ביטוי הן בסיכול טרור בתוך ירדן והן בסיוע שהעניק לשירותי מודיעין בסיכול מודיעין במדינות אחרות במזרח התיכון ובסיוע שהעניק ל-CIA בהריגת הטרוריסט הירדני אבו מוסעב א-זרקאווי בשנת 2006.
אחת הסוגיות בהן עסק רונן יצחק היא שאלת הרצח של המלך עבדאללה הראשון ביולי 1951 והאם המודיעין הירדני אכן נכשל בהגנתו על המלך עבדאללה. לפי המחקר, הרצח לא נגרם בשל כשל מודיעיני, שכן התראות מודיעיניות התקבלו ערב הרצח, אלא בשל התנהגותו של עבדאללה שהעדיף להתעלם מהמידע והתנהג ללא כל הגנה. יכולת הגבוהה של המודיעין באה לידי ביטוי בחשיפת הקשר סביב הרצח והעמדה לדין של המעורבים תוך זמן קצר.
מקסים (כתב עת)
מקסים (באנגלית: Maxim) הוא כתב עת בינלאומי לגברים. מקורו של כתב העת בבריטניה ב-1995, אך מאז 1997 ממוקם בארצות הברית. קיימות כיום כ-17 גרסאות בינלאומיות שלו שמתפרסמות ב-76 מדינות והוא ידוע בשל הצגתן של תמונות של נשים ידועות (דוגמניות, שחקניות, זמרות) בלבוש מינימלי (אם כי לא בעירום).
היסטוריה
חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות.
ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ.
נמל התעופה סוחומי בבושרה
נמל התעופה סוחומי בָּבּוּשַׁרָה (בגאורגית: ბაბუშარის აეროპორტი, בעבר - שדה התעופה סוחומי דרנדה) הוא שדה התעופה הראשי של הרפובליקה הבדלנית של אבחזיה (נפת סוחומי גאורגיה).
דרנדה ובבושרה  הם כפרים הממוקמים בקרבת נמל התעופה. השדה עצמו ממוקם כ-20 ק"מ מבירת אבחזיה, סוחומי. הוא נבנה באמצע שנות ה-60, כאשר אבחזיה הייתה חלק מגאורגיה הסובייטית. בתקופת ברית המועצות שימש נמל התעופה לנסיעות פנימיות בלבד, מרחבי ברית המועצות, עבור נוסעים שהגיעו אל חופיה שטופי השמש של אבחזיה. לאחר מכן, במהלך מלחמת האזרחים הגאורגית של תחילת שנות ה-90, ניזוק מאוד נמל התעופה. מאוחר יותר ניקה ארגון ה-HALO Trust את שאריות המוקשים הימיים וחומרי הנפץ האחרים. במהלך האמברגו הכלכלי על אבחזיה, משמש שדה התעופה, לטיסות לכפר ההררי פסחו, ולטיסות של כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG).
ממשלת אבחזיה הביעה את רצונה להחזיר לנמל התעופה את תנועה המטוסים שהייתה בו, ולהפוך אותו לנמל תעופה בינלאומי. נמל תעופה אחר, ליד גודאותה, משרת את תנועת החיילים הרוסים מהבסיסים.
בפברואר 2021, נפגש ראש הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית אלכסנדר וסילייביץ' נרדקו עם סגנית ראש ממשלה ושרת הכלכלה של אבחזיה קריסטינה קונסטנטינובה אוזגן במוסקבה והודיע כי רוסיה תעזור לאבחזיה לשקם את נמל התעופה.