cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת חיפוש היוריסטית
Hill Climbing עם Backtracking
זהו הפתרון לחיסרון המתואר לעיל. זה מתבטא בכך שבמידה והמסלול הראשון, הנבנה על פי הצמתים "הטובים ביותר", אינו מוביל לצומת המטרה, מתבצע ניסיון לבנות מסלול נוסף עד קבלת מסלול המוביל לצומת המטרה. זה מתבצע בעזרת שימוש במחסנית. להלן האלגוריתם:
1.	הכנס את שורש העץ למחסנית. 2.	כל זמן שהמחסנית לא ריקה וכן לא הגענו עדיין לצומת המטרה בצע:
Beam-Search
שיטת חיפוש זו מבוססת על חיפוש לרוחב. גם בשיטה זאת יש שימוש בפונקציית הערכה שמתאימה ציון לכל צומת. הציון מתאר את סיכוי הצומת להימצא על מסלול המוביל לצומת המטרה. שיטת חיפוש זאת מבוססת על בניית עץ החיפוש לפי רמות. בניגוד לחיפוש לרוחב הרגיל, מפתחים רק את תתי העצים של הצמתים הטובים ביותר בכל רמה. מתקבלת חזית של צמתים בכל שלב, אשר מהם ייבחרו הצמתים להמשך החיפוש לפי טיבן. החיסרון בשיטת חיפוש זו הוא ההתעלמות מצמתים שהיה להם ציון טוב פחות אך הם חלק מהמסלול שמוביל לצומת המטרה. ישנה אפשרות כי הצמתים עם הציון הטוב יותר יובילו למבוי סתום, בעוד מתעלמים מצמתים עם ציון פחות טוב.
1.	הכנס את R לתוך Q. 2.	כל זמן שהתור לא ריק בצע:
Best First
שיטת חיפוש זו משלבת בין חיפוש לעומק וחיפוש לרוחב. בכל שלב בוחרים להמשיך מהצומת המבטיח ביותר בחזית הצמתים ומוצאים את בניו. מצרפים את הבנים לרשימה של צמתים שנבנו עד כה, ושוב בוחרים מהרשימה את הצומת המבטיח ביותר. כך מבצעים עד אשר מגיעים לצומת המטרה.
מנוע קיטור
מנוע קיטור הוא מנוע בעירה חיצונית בוכנאי, המופעל על ידי לחץ קיטור. מנוע הקיטור הבוכנאי הוא חלוץ מנועי החום המודרניים, ונושא הדגל של המהפכה התעשייתית במאה ה-18. כיום כמעט ואינו בשימוש משום יעילותו הנמוכה לעומת מנועי בעירה פנימית ומנועי טורבינה.
שני חלקיו היסודיים של מנוע הקיטור הם צילינדר ובוכנה. קיטור בלחץ גבוה, המיוצר בדוד קיטור, מסופק אל הצילינדר על ידי שסתום חלוקה, המונע באמצעות מערכת מוטות על ידי הבוכנה עצמה. הקיטור הנכנס לצילינדר דוחף את הבוכנה מטה. לאחר דחיפת הבוכנה וביצוע העבודה המכנית, יוצא הקיטור מן הצילינדר כשהטמפרטורה והלחץ שלו נמוכים יותר, והוא מעובה למים על ידי קירורו במעבה. המים החמים מוזרמים אל דוד הקיטור לשימוש חוזר. מנגנון ארכובה הופך את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של גל ארכובה, אשר מניע מדחף, גלגלי קטר או כל מכונה אחרת.
מנוע הקיטור הבוכנאי הומצא בסוף המאה ה-17 על ידי דני פפן (Denis Papin), ושימש בתחילה להנעת מכונות כרייה ומשאבות מים במכרות פחם באנגליה ובסקוטלנד. ב-1712 הציג תומאס ניוקומן את המנוע האטמוספירי שלו שהיה הראשון שנעשה בו שימוש מסחרי. בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הוסיפו ופיתחו אותו ממציאים ומהנדסים אנגלים ואמריקאים, שהחשוב והנודע בהם הוא הממציא הסקוטי ג'יימס ואט.
פיתוח והפצת מנוע הקיטור על ידי ג'יימס ואט בשנת 1774 היו הכוח המניע של המהפכה התעשייתית. יש הטוענים כי מנוע הקיטור היה קרש הקפיצה של התעשייה אל העידן המודרני. עד אותה תקופה היו פועלים מפעילים מכונות בכוח פיזי, בעזרת בעלי חיים או בכוח הרוח והמים.
מנועי הקיטור הימיים הראשונים נבנו כבר במאה ה-18, אך היו כבדים ובלתי-יעילים, תצרוכת הפחם שלהם הייתה עצומה ביחס לממדיהם ולהספקם, והדבר הגביל את ממדי ספינות הקיטור ואת טווח הפלגתן. רק ב-1865 לערך, לאחר ששופרו בשיעור ניכר מנועי הקיטור, משהחליף המדחף את גלגל המשוטות ועם ראשית הבנייה של כלי שיט גדולים עשויים ברזל, דחקו אוניות הקיטור את אוניות המפרשים מנתיבי הימים. מנוע הקיטור הוסיף לשמור על מעמדו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אז תפסו את מקומו בהדרגה מנוע הדיזל וטורבינת הקיטור.
מנועי הקיטור הראשונים היו מנועי יניקה, והסתמכו על הלחץ האטמוספירי שפעל על הבוכנה כתוצאה מעיבוי האדים שבתוכו. לצורך כך נאלצו להשתמש במכלי לחץ (צילינדר) בעלי נפח עצום. בסביבות שנת 1800, מהנדס המכרות ריצ'רד טרווית'יק מאנגליה המציא מנוע קיטור בלחץ גבוה, שאיפשר הפעלת מנוע נייד על גבי גלגלים, ואת קטר הרכבת. היו שחששו מרכבות הקיטור החדשניות. חששם היה שמשקלו של הקטר ימנע את נסיעתו וששאון הקטר יפחיד את בעלי החיים ויפגע בתנובתם. החששות התגלו כחסרי בסיס. המצאת רכבת הקיטור הובילה לפיתוח ענפים חדשים בתעשייה, שעד אותה עת לא היו רווחיים עקב עלויות התובלה. הרכבות גם איפשרו לראשונה תנועה מהירה של אנשים למקומות מרוחקים, והובילה לפיתוח מואץ של אזורי ספר וערי מסחר. בסוף המאה ה-19 החל ייצור מכוניות עם מנוע קיטור. תקופה מסוימת הם היו די פופולריות והיוו תחרות של ממש למכוניות עם מנוע בעירה פנימית. בעקבות התפתחויות טכנולוגיות ייצור מכוניות עם מנוע קיטור הוקטן בהדרגה ורק יצרנים בודדים המשיכו לייצרו אותם. בשנים 1921–1923 נמכרה בארצות הברית מכונית משפחתית מדגם Coats Steam Car עם מנוע קיטור.
יואכים כספרי
יואכים כספרי (בגרמנית: Joachim Caspari; תרנ"ב, 1892, חבל אוקרמרק, גרמניה, – תשכ"ו, 21 בדצמבר 1966, חיפה, ישראל) היה רופא ילדים ישראלי, יליד גרמניה, מראשוני הרופאים בעיר חיפה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
לולה שנצר
לוֹלָה שַנצֶר (Lola Schanzer; יוני 1903 – 31 בינואר 1998) הייתה מורה לפיתוח קול ישראלית, שביססה שיטת לימוד מיוחדת והעמידה דורות רבים של זמרים ושחקנים ידועי שם.
ביוגרפיה
לולה שנצר נולדה ביוני 1903 בסופיה שבבולגריה, במשפחה וינאית עשירה ושוחרת מוזיקה. בגיל 8 החלה ללמוד נגינה על פסנתר, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה את לימודיה באקדמיה למוזיקה של וינה. במשך שנתיים למדה פסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי בסופיה, והשתלמה בזמרה, במחול ובפונטיקה בברלין.
בגיל צעיר נישאה למרצה לאמנות ופילוסופיה ועברה להתגורר עמו בבלגרד. כשהייתה בת 27 נפטר בעלה מסרטן, היא נישאה שוב לצייר יוגוסלבי, אך התגרשה ממנו לאחר שנתיים וחצי. נסעה ללמוד קלינאות תקשורת ופיתוח קול בלונדון ובקופנהגן. כשהחלה מלחמת העולם השנייה ברחה מבלגרד ושבה לסופיה, שם העבירה את כל שנות המלחמה. לאחר סיומה שבה לבלגרד ושמשה כפרופסור כבוד באקדמיה למוזיקה.
ב-1951 עלתה שנצר לישראל, התיישבה בתל אביב והחלה ללמד פיתוח קול. היכרות עם משה פלדנקרייז, הביאה לשיתוף פעולה הדוק ביניהם, ולביסוס שיטתה המיוחדת לשיפור ולפיתוח הביקורת העצמית והגופנית, ולהגדלת יכולתם הקולית והאמנותית של תלמידיה. שמה של לולה שנצר התפרסם בתעשיית הבידור הישראלית של שנות ה-60 וה-70, ואמנים בתחילת דרכם נהרו לביתה, בו ניהלה סטודיו לפיתוח קול. רבים מהם המשיכו לפקוד את ביתה ולעבוד יחד עימה במשך שנים ארוכות תוך כדי עבודתם והופעותיהם. עם האמנים המפורסמים שלמדו אצלה נמנים אורי זוהר, חוה אלברשטיין, אורה זיטנר, רבקה רז, חיים טופול, נורית גלרון, שלמה וישינסקי, דורית ראובני, נירה גל, נתנאלה, נחמה הנדל ועפרה חזה.
בשנות חייה האחרונות עברה לולה שנצר להתגורר בבית אבות בתל אביב, שם נפטרה ב-1998, בגיל 94, כשהיא ערירית וללא קרובי משפחה בארץ.
ב-2003 יצא לאור הספר "קולי זה אני", מדריך לפיתוח קול ודיבור המבוסס על שיטתה של שנצר, שנערך על ידי תלמידתה נירה גל. הספר נלמד עד היום במוסדות לימוד אקדמיים.
Mr. Scruff
אנדרו קארת'י (נולד ב-10 בפברואר 1972), הידוע יותר בשם הבמה שלו Mr. Scruff, הוא מפיק תקליטים ודי ג'יי אנגלי. הוא גר בסטרטפורד, מנצ'סטר רבתי ולמד אמנות בקמפוס אוניברסיטת שפילד האלאם. לפני שהחל להתפרנס רק ממוזיקה עבד כסדרן בסופרמרקט "Kwik Save".
שם הבמה שלו נוצר בהשראת הזיפים שלו, כמו גם סגנון הרישום החופשי שלו. הוא עוסק כתקליטן מאז 1992, בהתחלה במנצ'סטר וסביבתה ואחר כך בכל רחבי המדינה. הוא ידוע כתקליטן המנגן סטים מרתוניים (לעיתים קרובות יותר משש שעות), בטעם המוזיקלי האקלקטי שלו, אהבתו לשתיית תה, וביצירת ודימויים ואנימציות מוזרות הקשורים למוזיקה שלו. בראיון אמר: "זה עניין של מאמץ רב ותשומת לב לפרטים. אני מתעצבן אם אני לא לוקח סיכונים. אני מאוד קשה עם עצמי."
קריירה
קארת'י החל לתקלט בביתו בשנת 1984 בהשראת מיקסים ששמע של "Street Sounds Electro" ולדבריו היה שמח להמשיך בתחביב זה, ולא היו לו אמביציות להופיע. בשנת 1992 הוא מכר מספר עותקים של מיקסטייפ היפ-הופ. ב-1994 הוא מסר כמה הקלטות ומיקסים לבארני דודלבאג ובמהרה השיג חוזה הקלטות והחל להופיע במועדונים מקומיים. התקליט הראשון של מיסטר סקראף היה 12 אינץ' בשם "Hocus Pocus", שיצא לאור בלייבל המנצ'סטרי הקטן, "Robs Records". לאחר מכן יצאו עוד סינגלים והאלבום הראשון שלו ("Mr. Scruff"), בחברת הבת של "Robs Records", "Pleasure Music". לאחר תקופה קצרה שעבד עם מארק ריי, הוא עבר ללייבל הגדול "Ninja Tune" בו הוציא את האלבומים "Keep It Unreal" ב-1999 ו-"Trouser Jazz" ב-2002.
הלהיט הבולט ביותר שלו, "!Get a Move On", בנוי סביב "(Bird's Lament (In Memory of Charlie Parker", שיר של Moondog ונעשה בו שימוש במספר פרסומות, החל ממכוניות לינקולן ווולוו ועד ל- France Télécom וביטוח GEICO.
בשנת 2004, הקליט סקראף את "Keep It Solid Steel Volume 1", הראשון בסדרה מיקסים של תקליטנים של "Ninja Tune". המיקס נועד להציג את הז'אנרים השונים והאקלקטיים שמאפיינים את סגנון התקלוט של Mr. Scruff, המתבסס על אוסף התקליטים שלו, שמונה עשרות אלפי תקליטים.
ב-2008 נוסדה חברת תקליטים עצמאית חדשה, "Ninja Tuna", שיתוף פעולה בין סקראף ללייבל "Ninja Tune". הסינגלים האחרונים של Mr. Scruff והאלבום "Ninja Tuna" יצאו כולם בלייבל החדש. חברת מיקרוסופט בחרה מתוך האלבום את הרצועה "Kalimba" – שיר פופ רוק, עם סינתיסייזרים, והשפעות של ג'אז, אלקטרוני ודאנס פופ – לשמש כמוזיקת הדגימה עבור Windows 7 כדי להדגים את Windows Media Player החדש.
ב-19 במאי 2014 יצא לאור אלבום האולפן החמישי של Mr. Scruff, בשם "Friendly Bacteria", גם הוא בלייבל "Ninja Tuna".
במהלך הקריירה שלו הקליט סקראף מגוון רחב של רמיקסים וגם הפיק שירים עבור אמנים אחרים.
עבודת אומנות
עטיפות האלבומים של מיסטר סקראף, סרטוני המוזיקה, המרצ'נדייס והאתר הרשמי שלו ידועים במראה המצויר השובב שלהם; הקריקטורות מצוירות על ידי סקראף עצמו, במה שהוא מכנה "סגנון תפוחי אדמה". התמונות והאנימציות מוקרנות גם על מסכים גדולים במהלך ההופעות שלו. סקראף גם צייר קריקטורות עבור מגזיני מוזיקה כמו "Jockey Slut" בשנות ה-90.
תה
בסביבות שנת 2000 מיסטר סקראף החל למכור תה מחדר קטן במועדון ה-Music Box במנצ'סטר שם שימש בתקליטן, ותרם את ההכנסות לצדקה. כשהחל להופיע בסיבובי הופעות, לקח איתו את המיזם וצבר מוניטין של "התקליטן עם חנות התה". בהופעות בפסטיבלים, כמו "Big Chill" ו-WOMAD, הוקמו דוכני תה או אוהלים, שהיו פתוחים למשך כל הפסטיבלים. לאחר מכן הקים סקראף חברת תה מקוונת, "Make Us a Brew", ויצר מגוון משלו של שקיות תה בסחר הוגן שנמכרו בעבר ברשתות חנויות הכלבו Selfridges, Waitrose ו-Booths. האתר הרשמי שלו עדיין מוכר את האביזרים הממותגים הקשורים לתה, כולל קומקומים, ספלים ומגבות תה, אך התה אינו נמכר עוד מכיוון שחברת "Make Us a Brew" פורקה בספטמבר 2013.
התפתחות משחק השחמט
שחמט (משחק המלכים או אישקוקה) הוא משחק לוח אסטרטגי, המשוחק על ידי שני שחקנים. זהו אחד מהמשחקים השכיחים והמורכבים ביותר הקיימים בתרבות האנושית; ההערכות למספר המצבים החוקיים בשחמט נעות בין 10^{43} ל-10^{50}. המשחק מקובל ברחבי העולם כתחביב וכספורט תחרותי כאחד.
מקור השם בפרסית: "שאה מט", בתרגום חופשי, "מארב למלך" או "המלך חסר אונים" (בניגוד לטעות הנפוצה באטימולוגיה העממית, "המלך מת"). הניצחון במשחק מושג, כאשר אחד המלכים מאוים, במצב שבו הוא אינו יכול להינצל.
מקורות המשחק העתיק
מקורותיו של משחק השחמט לוטים בערפל ושנויים במחלוקת, והמצאתו יוחסה לאזורים שונים בעולם העתיק בסין, בהודו (ממלכת גופטה), מצרים או פרס. ככל הנראה, מוצאו של השחמט ממשחק הלוח ההודי צ'טורנגה, שנדד וזכה לווריאציות שונות במזרח כמו שיאנג-צ'י בסין, שוגי ביפן, ג'נגי בקוריאה ומקרוק בתאילנד ובקמבודיה. גרסה אחרת (שתומך בה דייוויד ה. לי - שהוא מומחה לתרבות סין) טוענת שמקור השחמט המודרני במשחק הסיני שיאנג-צ'י שהומצא, לפי גרסה זו, בסין במאה ה-2 לפנה"ס. טענות שונות כאילו שורשו של המשחק עתיק בהרבה שגויות ככל הנראה. התפשטותו המהירה החלה מן המאה השביעית, ללא אזכורים כלשהם בספרות לפני כן, המעידים על כך שהומצא קרוב לתקופה זו.
האזכור הראשון לשחמט בספרות הופיע בפרס במאה ה-5 לספירה בשם שאתראנג'. האזכור החד משמעי הראשון הופיע בהודו ומקורו במחצית הראשונה של המאה ה-7. גם התיעוד הראשון לכלי שחמט מתוארך למאה ה-7. בראשית המאה ה-9 הגיע המשחק לסין ונודע שם עם שינויים קלים בשם "שיאנג-צ'י". במקביל לחדירת המשחק למזרח הרחוק הוא הגיע גם לעולם המוסלמי בעקבות הכיבוש המוסלמי של פרס. מהערבים הגיע המשחק לאירופה המערבית ולרוסיה ובראשית המאה ה-11 הפך לנפוץ ביבשת זו. המשחק כפי שהוא מוכר כיום הוא גרסה מהמאה ה-16 וככל הנראה מוצאו מאיטליה או מספרד.
מקורות המשחק המודרני
תנועת הכלים בשאתראנג' הייתה מוגבלת יחסית: ה"פיל", אביו של הרץ המודרני, יכול היה לנוע למרחק של שתי ערוגות בלבד. ה"יועץ" או ה"פרס" (קודמו של המלכה) יכול היה לנוע רק ערוגה אחת באלכסון ואילו הרגלים לא היו יכולים לדלג מעל ערוגה במסעם הראשון. כמו כן, ההצרחה הייתה אסורה ואפשר היה להכתיר רגלים רק ל"יועץ".
בתקופה זו החלה להיכתב תאוריית המשחק. ספר תאוריה הישן יותר הופיע בשם "חזרות לאהבה ואמנות משחק השחמט" (Repetición de Amores y Arte de Ajedrez) בשנת 1497 בסלמנקה. הספר נכתב על ידי איש כנסייה ספרדי בשם לואיס רמירז דה לוסנה. אמנים נוספים דוגמת פדרו דאמיאנו, ג'ובאני לאונרדו די בונה ואחרים פיתחו תאוריות לפתיחות כמו פתיחה איטלקית, גמביט המלך ואחרות ואילו רוי לופס דה סגורה החל לחקור סיומים פשוטים.
במאה ה-18 עבר מרכז הכובד של המשחק מדרום אירופה לצפונה ולמערבה לארצות כמו צרפת והממלכה המאוחדת. שני האמנים הצרפתים הבולטים בתקופה זו הם פרנסואה אנדרה פילידור (François-André Danican Philidor) שהיה מוזיקאי במקצועו שגילה את חשיבות הרגלים במשחק ולואי שארל דה לה בורדונה (Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais) שהיה פעיל במחצית הראשונה של המאה ה-19. משחקים ותחרויות נערכו בדרך כלל בבתי קפה בערים אירופאיות גדולות.
לידתו של הספורט
משחק השחמט קנה לעצמו אחיזת קבע בתרבות האירופאית במהלך המאה ה-19. במאה זו הופיעו מועדוני שחמט, נוסדו מגזינים שעניינם שחמט ונערכו תחרויות. בין היתר התחיל להתפתח משחק שנעשה בהתכתבות בין ערים שונות. כך מועדון השחמט של לונדון שיחק נגד מועדון השחמט של אדינבורו בשנת 1824. בעיות שחמט הפכו למוסף פופולרי בעיתונים היומיים.
תחרות השחמט המודרנית הראשונה נערכה בלונדון בשנת 1851. בתחרות זו ניצח אדולף אנדרסן הגרמני שהיה אלמוני יחסית בזמנו. אחד ממשחקיו הפכו לשם דבר בעולם השחמט והוא ידוע עד היום בשם "משחק בן האלמוות". משחק זה סימל את האופנה בשחמט בתקופה זו - ניצחון על ידי הקרבת חומר בתמורה למרחב תמרון.
שחמט התמסד סופית עם הענקת התואר "אלוף עולם בשחמט" ליהודי יליד פראג, וילהלם שטייניץ, אחרי ניצחונו על רב האמן הגרמני, יוהאן זוקרוט בשנת 1886. הוא איבד את הכתר לעמנואל לסקר, מתמטיקאי יהודי-גרמני, שהחזיק בתואר 27 שנים עד שאיבד אותו לקובני חוזה ראול קפבלנקה. מיסוד התחרויות והענקת התואר הרשמי קיבעו באופן סופי את השחמט בין המשחקים המוכרים בעולם.
התאוריה השחמטאית המשיכה להתפתח ללא הפסקה למרות שתי מלחמות עולם. זינוק גדול היה בין שתי מלחמות עולם עם הופעתם של תאורטיקנים חשובים דוגמת אהרון נימצוביץ' וריכרד רטי. הם קראו תיגר על התאוריה הפוזיציונית שהייתה מקובלת בזמנו של שטייניץ. הם טענו שהשליטה במרכז הלוח בעזרת כלים המוצבים בשולי הלוח עדיפה על החזקה ישירה של המרכז בעזרת רגלים שהופכים עד מהרה מטרה נוחה להתקפה.
ניצחונו של בוטביניק סימן את ראשית הבכורה הסובייטית במשחק שנמשכה כמעט ללא הפרעה עד פירוקה של ברית המועצות. החל משנת 1961 החלה להתקיים אולימפיאדת השחמט לעיוורים, אשר נערכת מדי ארבע שנים.
הוקמה פיד"ה - פדרציה שמטרתה הסדרת הכללים והתחרויות. בגלל חילוקי דעות בין הפדרציה לאלוף העולם דאז, קספרוב הוקמה פדרציה נוספת שהעניקה תואר אליפות משלה, אך בסופו של דבר פרש קספרוב וקרמניק זכה בשני התארים - הן של פיד"ה והן של הפדרציה של קספרוב.
השחמט בתרבות ובאמנות
משחק השחמט נתן השראה לסופרים, במאים ומחזאים. דוגמאות לשימוש בשחמט בתרבות ובאמנות:
Siboglinidae
Siboglinidae היא משפחה של תולעים טבעתיות רב-זיפיות שחבריה היוו את המערכות לשעבר Pogonophora ו-Vestimentifera (תולעי צינור הענקיות). המשפחה כוללת כ-100 מינים של יצורים דמויי תולעת החיים בצינורות דקים הקבורים במשקעים (Pogonophora) או בצינורות המחוברים למצע קשה (Vestimentifera) בעומק האוקיינוס בין 100 ל-10,000 מטרים. הם יכולים להימצא גם בקרבת נביעות הידרותרמיות,, חומר צמחי ששקע או פגרי לווייתנים.
הדגימה הראשונה נדלתה מהים באזור שכיום הוא אינדונזיה בשנת 1900. דגימות אלו הועברו לזואולוג הצרפתי, שחקר אותן כמעט 50 שנה.
אנטומיה
רוב בני המשפחה הם בקוטר של פחות ממילימטר אחד, אך אורכם 10–75 סנטימטרים. הם מאכלסים מבנים צינוריים המורכבים מכיטין המחוברים קבוע בתחתיתם. הצינורות מקובצים לעיתים קרובות במושבות גדולות.
גופם מחולק לארבעה אזורים. הקצה הקדמי נקרא האונה הצפלית, הנושאת בין אחד ליותר מ־200 משושים מסועפים מכוסים ריסונים, כל אחד מהם נושא ענפי צד זעירים המכונים pinnules. האזור הבא הוא אזור הבלוטות, המסייע בהפרשת הצינור. החלק העיקרי של הגוף הוא הגזע, שהוא מוארך מאוד בנוי מטבעות עם בליטות וריסונים. האזור האחרון הוא ה-opisthosoma (הבטן) המחולקת למקטעים שווים הנושאת זוג זיפים חיצוניים, אשר כנראה עוזרות לעגן את החיה לבסיס הצינור שלה.
לחלל הגוף יש תא נפרד בכל אחד משלושת האזורים הראשונים של הגוף, והוא משתרע אל המשושים. ל-opisthosoma יש חדר צלום (חלל קרביים) בכל אחד מחמשת עד 23 המקטעים שלה, המופרדים על ידי מחיצות. לתולעים מערכת דם סגורה ומערכת עצבים מפותחת, אך כמבוגרים, אין לבני המשפחה פה, מעיים ופי טבעת.
בני המשפחה הם דו-מיניים, עם בלוטת המין אחת בכל צד של הגזע, בתוך חלל הגוף. הביציות המופרות מתפתחות בתוך הצינורות, ובוקעות לייצור פגיות קטנות, מכוסות ריסונים, דמויות תולעת.
אבולוציה
קשה למקם את המשפחה Siboglinidae בהקשר אבולוציוני. על ידי בחינת ההבדלים הגנטיים בין התולעים הטבעתיות, קיים כעת הסכמה מדעית ש-Siboglinidae היא משפחה במחלקת הרב-זיפיות. תיעוד המאובנים יחד עם שעונים מולקולריים מצביעים על כך שלמשפחה יש מקורות במזוזואיקון (250 - 66 למ"ש) או בקנוזואיקון (66 למ"ש - הווה). עם זאת, כמה מאובנים של צינורות גבישיים מיוחסים לבני המשפחה המוקדמים שראשיתה בשנת 500 למ"ש. בחינה של עבודה מולקולרית של חמישה גנים הבהירה כי קיימים ארבעה קליידים מובחנים בתוך המשפחה. הקליידים הם: vestimentiferans, Sclerolinum, frenulates ו-Osedax. הקליידים הללו מייצגים את ארבעת המסלולים שהאבולוציה עברה במשפחת ה-Siboglinidae. Vestimentiferans חיים בבתי גידול של נביעות. הפרדת ה-Vestimentiferans לקליידים של נביעות וקליידים של ים עמוק שנויה עדיין במחלוקת בגלל כמה מחקרים פילוגנטיים המבוססים על ריצוף הגנים המציבים את הסוגים לאורך רצף. Sclerolinum הוא קלייד חד-סוגי החי על שרידים עשירים בחומר אורגני. frenulates חיות בבתי גידול של משקעים עשירים בחומר אורגני. Osedax הוא קלייד חד-סוגי המתמחה בחיים על עצמות פגרי לווייתנים, אם כי לאחרונה עדויות מראות שהוא ניזון גם מעצמות דגים.
Vestimentiferans
בדומה לתולעי צינורות אחרות, גם vestimentiferans חיים על קרקעית הים. תולעת צינור ענקית (Riftia pachyptila), מין של Vestimentiferan, ידועה רק ממערכות של נביעות הידרותרמיות. גופם מחולק לארבעה אזורים; ה-obturaculum, ה-vestimentum, הגזע וה-Opisthosoma. ה-obturaculum הוא חלק הגוף הקדמי הראשון. הגזע, החלק העיקרי של הגוף כולל הרחבות דומות לכנפיים, ה-vestimentum, שממנו נגזר שמם. כמו כן, בניגוד לבני משפחה אחרים שלעולם אין להם מערכת עיכול, יש להם כזו שהם מאבדים לחלוטין במהלך מטמורפוזה.
התזונה העיקרית שלהם נגזרת מהנוזלים העשירים בסולפידים שמקורם בנביעות ההידרותרמיות בהן הם חיים. הסולפידים עוברים מטבוליזם על ידי חיידקים סימביוטיים המחמצנים מימן גופרתי או מתאן החיים באיבר פנימי, ה. גרם אחד של רקמת טרופוזום יכול להכיל מיליארד חיידקים. לא ידוע לחלוטין כיצד התולעים יוצרות את הקשר עם החיידקים. נראה כי החיידקים מתיישבים בפגיות של בעלי החיים המארחים לאחר שאלו התמקמו על משטח ונכנסים אליהם דרך עורם. שיטת כניסה זו, המכונה העברה אופקית, פירושה שלכל אורגניזם יכול להיות מינים שונים של חיידקים המסייעים לסימביוזה זו. עם זאת, חיידקים אלה ממלאים תפקידים דומים בקיומם של ה-vestimentiferans. לאנדוסימביונטים יש מגוון רחב של גנים מטבוליים, שעשויים לאפשר להם לעבור בין שיטות אוטוטרופיות להטרוטרופיות להשגת חומרים מזינים. כאשר המארח מת, החיידקים משתחררים וחוזרים לאוכלוסייה של החיים חופשי במי הים.
בעקבות גילוי הנביעות ההידרותרמיות במזרח האוקיינוס השקט התגלו ותוארו מינים חדשים של תולעי צינור vestimentiferan. תולעי צינורות אלה הן אחד האורגניזמים הדומיננטיים ביותר הקשורים לנביעות ההידרותרמיות באוקיינוס השקט. תולעי צינור מעגנות את עצמן למצע של נביעות של פחמימנים באמצעות שורשים הנמצאים בחלק התחתון של גופם. קשה מאוד להשיג שורשים שלמים של תולעת צינור למחקר מכיוון שהם עדינים ביותר, ולעיתים קרובות מתנתקים כאשר מסירים תולעת מאזורי נביעות הידרותרמיות. לא ידוע לאיזה אורך יכולים שורשי תולעי הצינור לצמוח, אך התגלו שורשים באורך של יותר מ-30 מטרים.
ריכוז אחד של תולעי צינור יכולה להכיל אלפי פרטים, והשורשים המיוצרים על ידי כל תולעת צינור יכולים להסתבך עם שורשי תולעי הצינור השכנות. מחצלות שורשים אלה מכונות "חבלים", ועוברות במורד הצינורות של תולעים מתות, וחודרות דרך חורים בסלעים. נראה כי הקוטר ועובי הדופן של שורשי תולעת הצינור אינם משתנים עם המרחק מהגזע של תולעת הצינור.
בדומה לחלק הגזע של הגוף, גם שורשי תולעי הצינור מורכבים מגבישים זעירים של כיטין, התומכים ומגנים על תולעת הצינור מפני טריפה ולחצים סביבתיים. תולעי צינור אלה בונות את מבנה הכיטין החיצוני בעצמן על ידי הפרשת כיטין מבלוטות מיוחדות הנמצאות בדפנות גופן.
יצחק טבנקין
יצחק טַבֶּנְקִין (בכתיב יידי: טאַבענקין; 8 בינואר 1887 – 6 ביולי 1971) היה מנהיג ציוני, סוציאליסט, מאבות התנועה הקיבוצית, המנהיג הדומיננטי של הקיבוץ המאוחד וחבר הכנסת.
תולדות חייו
טבנקין נולד בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בלארוס). הוא למד בחדר, אך בהמשך רכש גם השכלה כללית. בהמשך עבר לפולין, וסייע לייסד בה את ארגון "פועלי ציון".
בשנת 1911 עלה לארץ ישראל ותמך בהתלהבות בהתיישבות חקלאית. עבד כחקלאי בחוות החקלאיות מרחביה וכפר אוריה. בנובמבר 1913 עבד כשומר ברחובות. בעקבות רצח חברו יוסף זלצמן עבר למלא את מקומו בחוות כנרת ונמנה עם מייסדי קבוצת כנרת. בהמשך הצטרף לארגון "השומר".
ב-1921 הצטרף לגדוד העבודה, ובאותה שנה נמנה עם גרעין ההקמה של קיבוץ עין חרוד. בעקבות הסכסוך שפרץ בשנת 1923 בין טבנקין לבין מנהיגי הגדוד, נפרד משק עין חרוד מהגדוד והפך לגרעינו של הקיבוץ המאוחד. טבנקין חי בעין חרוד עד למותו.
טבנקין היה בין האישים המרכזיים בקבוצת "הבלתי מפלגתיים" שבראשות ברל כצנלסון ונמנה עם מייסדי אחדות העבודה (שקמה כאיחוד בין פועלי ציון וקבוצת "הבלתי מפלגתיים"). כאשר נוסדה מפא"י ב-1930 מאיחוד של "אחדות העבודה" עם הפועל הצעיר, הצטרף אליה גם טבנקין ונמנה עם ראשיה. לימים נתגלעו חילוקי דעות בינו לבין רוב אנשי מפא"י על רקע תפקידו של הקיבוץ והיחס למשטר בברית המועצות, שטבנקין תמך בו, ועל רקע הניסיונות של בן-גוריון וברל כצנלסון לאיחוד הקיבוץ המאוחד, שטבנקין עמד בראשו, עם חבר הקבוצות. תמיכתו הבלתי מסויגת של טבנקין בברית המועצות הגבירה את חילוקי דעות במפא"י והובילה לפילוג מפא"י ב-1942, ולפרישת טבנקין והקיבוץ המאוחד בשנת 1944 בראש "סיעה ב'" והקמת התנועה לאחדות העבודה. במושב השני של מועצת מפא"י בירושלים במרץ 1944, דיבר טבנקין על שלמות הארץ ונגד תומכי רעיון החלוקה: "ארץ־ישראל על שני עברי־הירדן!... ההתיישבות שלנו חשובה ממדינה. ממנה תהיה מדינה".
טבנקין נמנה עם ראשי מפ"ם ב-1948 עד פילוגה ב-1954, אז עבר להנהיג את "אחדות העבודה - פועלי ציון". היה חבר בכנסת הראשונה והשלישית, אך התפטר משניהם.
לאחר מלחמת ששת הימים, היה מאבותיה של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. הוא פרסם נאומים ומאמרים שרבים מהם עוסקים ברעיונות תנועת העבודה והתנועה הקיבוצית וכן בארץ ישראל. כמו כן היה ציר בכל הקונגרסים הציוניים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
אשתו הראשונה של טבנקין היא חוה סטאשבסקי. היו להם ארבעה ילדים: המשורר משה טבנקין, יוסף (יוספ'לה) טבנקין, שהיה ממפקדי הפלמ"ח, חנה טבנקין, אדריכלית במקצועה, והצעיר אהוביה טבנקין, שהיה פעיל למען ארץ ישראל השלמה. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית לחברתו חומה חיות, חלוצה מהעיר קובל, מרכזת ענייני התרבות וההסברה בקיבוץ המאוחד, אותה הכיר עוד בשנות ה-30.
נפטר ב-6 ביולי 1971 ונקבר בבית הקברות בקיבוצו.
המושב ייט"ב בבקעת הירדן נקרא על שמו (יד יצחק טבנקין). השם ייט"ב היה הצעה של יהושע גבעוני, חבר של משפחת טבנקין. כמו כן, נקראים על שמו מכון המחקר יד טבנקין, רחוב בחיפה, רחוב העובר בשטחי רמת גן וגבעתיים, רחוב בקריית ארבע, ורחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
ב-2022 יצא לאור הספר "הספר האדום" שכתב אסף ענברי. הספר מתמקד, באופן ספרותי, באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של טבנקין, לצד מאיר יערי, יעקב חזן ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה.
OBAK אודסה
OBAK הוא שמו של מועדון הספורט הבריטי של אודסה (ברוסית: Одесский британский атлетический клуб, בראשי תיבות ОБАК בקירילית, מילולית: המועדון האתלטי הבריטי של אודסה) הייתה אחת מקבוצות הכדורגל הראשונות שפעלו ברוסיה בתקופת האימפריה הרוסית. היא נחשבה לאחת הקבוצות החזקות בתקופה שקדמה לפרוץ מלחמת האזרחים ושחקניה הרכיבו את נבחרת אודסה שזכתה באליפות האימפריה הרוסית בכדורגל, בתקופה שלא הייתה אליפות ארצית למועדונים אלא אליפות בין נבחרות הערים.
היסטוריה
זה היה מועדון ספורט מהעיר אודסה, שנוסד בשנת 1878 על ידי העובדים הבריטיים של משרד הטלגרף המקומי והוא מהווה למועדון הכדורגל הוותיק ביותר שהוקם באוקראינה. מייסדי המועדון הם האזרחים הבריטיים הנרי ר. רוג'רס ווולטר קרפנטר.
הצו הרשמי לאשרור תקנון מועדון הכדורגל בשמו של ראש עיריית אודסה דאז אפולון גריגורייב, נחתם על ידי צ'ארלס סמית' במרץ 1907.
המועדון היה חלק מאגודת הספורט הבריטית של אודסה (OBAO), שעד 1907 כללה גם מועדוני קריקט וטניס. משחק הקריקט באודסה התקיים לראשונה באוגוסט 1881 בכיכר הסמוכה לגבעת המגפה. משחק שבו השתתפו נציגי המושבות האנגליות באודסה וגאלאץ והסתיים בניצחון אודסה. במשחק נכח גם המושל הכללי של אודסה, הנסיך אלכסנדר מיכאילוביץ' דונדוקוב-קורסקוב וראש העיר של אודסה גריגורי מרזאלי. ב-1884 נבנה באודסה מגרש כדורגל, אשר היה ממוקם בשדרות הצרפתיות שמול המבנה הנוכחי של אולפני הקולנוע של אודסה.
ב-1911 הקבוצה הייתה אחת המייסדות של ליגת הכדורגל של אודסה. המגרש הביתי של המועדון היה ממוקם באזור בכביש המזרקה הקטנה, סמוך לחופי הים השחור. בשנת 1913 מגרש הקבוצה היה היחיד בעיר שיכול היה לקיים משחק בתשלום והוא נבחר כמי שיארח את גמר אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל.
נבחרת אודסה שזכתה באליפות 1913 הורכבה משחקני OBAK: גאטון, קאר, בלום, הוברט טאוננד וארנסט ג'ייקובס. בשנת 1917 הקבוצה פורקה, בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה שבעקבותיה אזרחים זרים רבים עזבו את המדינה, ביניהם שחקני הקבוצה.
פונקציית בסל
במתמטיקה, פונקציית בסל היא פתרון \ y(x) למשוואה דיפרנציאלית הנקראת משוואת בסל:
כאשר p הוא קבוע (ממשי או מרוכב) הנקרא הסדר של פונקציית בסל. ברוב המקרים במדע הוא מספר שלם או חצי-שלם.
משוואת בסל מופיעה בתחומים רבים בפיזיקה בהן תופעה בעלת סימטריה גלילית או כדורית מתוארת על ידי משוואה דיפרנציאלית הכוללת את אופרטור הלפלסיאן. בין אלה ניתן למנות את משוואת לפלס באלקטרומגנטיות, משוואת החום המתארת זרימת חום, משוואת שרדינגר במכניקת הקוונטים ובתיאור תבנית עקיפה המתקבלת דרך מיפתח עגול.
פונקציית בסל הוגדרה לראשונה על ידי המתמטיקאי דניאל ברנולי והוכללה על ידי פרידריך בסל.
פונקציית בסל מהסוג הראשון
בפתרון משוואת בסל כטור חזקות (לפי שיטת (טור) פרובניוס) מתקבלת פונקציית בסל מהסוג הראשון כאשר p, הקבוע במשוואת בסל, הוא דרגת פונקציית בסל ו- היא פונקציית גמא.
פתרון נוסף מתקבל בשיטה זו על ידי החלפה של p ב-p-:
אם p איננו מספר שלם, \ J_p(x) ו\ J_{-p}(x) הם שני פתרונות בלתי תלויים למשוואת בסל, שהיא משוואה דיפרנציאלית מסדר שני, ולכן צירוף ליניארי שלהם הוא הפתרון הכללי למשוואת בסל. אך כאשר p הוא מספר שלם, ניתן להראות שמתקיים הקשר: במקרה כזה הפתרונות אינם בלתי תלויים, והפתרון הנוסף הוא פונקציית בסל מהסוג השני.
תכונות פונקציית בסל
שורשי פונקציית בסל, u_{p,n}, הם הנקודות בהן פונקציית בסל מדרגה p מתאפסת. אין נוסחה אנליטית לקבלתם, אך בפיזיקה ובתחומי ההנדסה נוהגים להניח מספר הנחות לגביהם שטרם הוכחו באופן פורמלי:
יחסי נסיגה:
יחסי אורתוגונליות: כאשר היא הדלתא של קרונקר.
פונקציית בסל מהסוג השני
פונקציית בסל מהסוג השני, הנקראת גם פונקציית נוימן או פונקציית וובר, היא פתרון שני של משוואת בסל מדרגה p שהיא מספר לא-שלם, והיא מתבדרת ב-x=0. הפונקציה מסומנת בדרך כלל \ N_p(x) והיא מוגדרת:
הפתרון הכללי למשוואת בסל מדרגה p יכול אם כן להיכתב בצורה הבאה:
קישורים חיצוניים
Armoniche cilindriche
עריכת תמונה
עריכת תמונה מקיפה את תהליכי השינוי של תמונות, בין אם תצלומים דיגיטליים, תצלומים מסורתיים או איורים. עריכת תמונה אנלוגית מסורתית השתמשה בכלים כמו מברשת אוויר כדי לשנות תצלומים או לערוך איורים. תוכנות עריכת תמונה, הן הכלים העיקריים שבאמצעותם משתמש יכול לשנות, לשפר ולהמיר תמונות. אפשר לקבץ אותם, באופן גס, לעריכת גרפיקה וקטורית, עריכת גרפיקת מפת סיביות ומידול תלת-ממדי. תוכנות עריכת תמונה רבות משמשות גם לעיבוד או יצירת אמנות מחשב חדשה.
יסודות עריכת תמונות
תמונת מפת סיביות (Bitmap, Raster) מאוחסנת במחשב בתצורת רשת, כמערך דו-ממדי של רכיבי תמונה, או פיקסלים. פיקסלים אלה מכילים את מידע הצבע והבהירות של התמונה. תוכנות עריכת תמונה יכולות לשנות את הפיקסלים כדי לשפר את התמונה בדרכים רבות. אפשר לשנות פיקסל בודד או קבוצת פיקסלים, בעזרת האלגוריתמים המתוחכמים שמממשים עורכי התמונה. מאמר זה מתייחס בעיקר לעורכי גרפיקה של מפת סיביות, המשמשים לעיתים קרובות לשינוי תצלומים וגרפיקות מפת סיביות אחרות. עם זאת, תוכנות גרפיקה וקטורית, כגון Adobe Illustrator, CorelDRAW, Xara Designer Pro או Inkscape, משמשות ליצירה ושינוי של תמונות וקטוריות, המאוחסנות כתיאורים של קווים, עקומות בזייה וטקסט במקום פיקסלים. קל יותר להמיר תמונה וקטורית למפת סיביות מאשר להמיר תמונת מפת סיביות לווקטורית. המרת תמונות מפת סיביות לווקטוריות היא המוקד של מחקר רב בתחום הראייה הממוחשבת. ניתן לערוך תמונות וקטוריות בקלות רבה יותר מכיוון שהן מכילות את תיאורי הצורות כך שקל יותר לסדרם מחדש. תמונות וקטוריות ניתן גם להתאים לקנה מידה ולהמיר למפת סיביות בכל רזולוציה.
שיפור תמונה אוטומטי
תוכניות עריכת תמונה במצלמות או על מחשב מציעות לעיתים קרובות שיפורים בסיסיים לתמונה המופעלים אוטומטית ומתקנים חוסר איזון של גוון ובהירות, כמו גם תכונות עריכת תמונה אחרות, כגון הסרת אפקט עיניים אדומות, התאמת חדוּת, תכונות תקריב (zoom) וחיתוך תמונה אוטומטי. אלה נקראים אוטומטיים מכיוון שלרוב הם מתרחשים ללא אינטראקציה עם המשתמש או מוצעים בלחיצת כפתור אחת או כפתור עכבר או בחירת אפשרות מתפריט.
דחיסת נתונים דיגיטלית
פורמטים רבים של קובצי תמונה משתמשים בדחיסת נתונים כדי להקטין את גודל הקובץ ולחסוך בשטח אחסון ונפח שידור. דחיסת תמונה יכולה להתבצע על ידי ההתקן המייצר את התמונה כגון מצלמה דיגיטלית, מצלמה בטלפון, או סורק. הדחיסה יכולה גם להתבצע בידי מגוון תוכנות כגון עורכי תמונה.
חלק מהאלגוריתמים לדחיסת תמונה, כגון אלה המשמשים בפורמט קובץ PNG, הם דחיסה ללא אובדן, דהיינו, מידע אינו הולך לאיבוד כתוצאה מהדחיסה. מאידך, פורמטים אחרים, ובפרט JPEG, משתמשים באלגוריתם דחיסה מאבדת נתונים. במקרה של JPEG, האלגוריתם מבוסס על קידוד התמרת קוסינוס בדידה. בדחיסה מאבדת נתונים ככל שהדחיסה גדולה יותר, כך יאבד יותר מידע, ותפחת איכות התמונה. אלגוריתמים לדחיסת תמונה מאבדת נתונים, נעזרים בידע על מאפייני הראייה האנושית כדי למזער את ההשפעה של אובדן הנתונים.
בחירה
דרישת קדם לרבים מהיישומים המוזכרים להלן הוא שיטה לבחירת חלק (ים) של תמונה, כדי להחיל שינוי מקומי מבלי להשפיע על התמונה כולה. לרוב תוכנות הגרפיקה יש לצורך כך מספר שיטות, כגון:
כמו גם אפשרויות מתקדמות יותר כגון זיהוי קצוות, מיסוך, הרכבת אלפא, ובחירה מבוססת צבע וערוצים. לעיתים קרובות, הגבול של אזור נבחר בתמונה מונפש על ידי אפקט מצעד הנמלים כדי לסייע למשתמש להבחין בין גבול הבחירה לרקע התמונה.
שכבות
תכונה נוספת המשותפת ליישומי גרפיקה רבים היא זו של שכבות. תכונה זו מקבילה לגיליונות של תָּאִית אֲצֵטָתִית שקופה. כל שכבה מכילה אלמנטים נפרדים המרכיבים תמונה משולבת, מוערמות זו על גבי זו, כאשר כל שכבה יכולה להיות ממוקמת באופן עצמאי, לעבור שינוי ומיזוג בנפרד עם השכבות למטה, מבלי להשפיע על אף אחד מהאלמנטים בשכבות האחרות.
שינוי בגודל התמונה
עורכי תמונה יכולים להגדיל או להקטין את התמונה בתהליך שנקרא לרוב שינוי גודל תמונה. מצלמות ברזולוציה גבוהה יכולות לייצר תמונות גדולות שלעיתים קרובות יש לצמצם לשימוש באינטרנט. לצורך שינוי הגודל, תוכנות עריכת תמונה משתמשות בתהליך מתמטי הנקרא דגימה מחדש (resampling) כדי לחשב ערכי פיקסלים חדשים שהמרווח ביניהם שונה מהערכים המקוריים.
חיתוך תמונה
עורכים דיגיטליים משמשים לחיתוך תמונות. חיתוך יוצר תמונה חדשה על ידי בחירת המלבן הרצוי מהתמונה המקורית. שאר התמונה מושלך. חיתוך תמונה אינו פוגע ברזולוציה של האזור החתוך. התוצאות הטובות ביותר מתקבלות כאשר התמונה המקורית היא ברזולוציה גבוהה. סיבה עיקרית לחיתוך היא שיפור הרכב התמונה בתמונה החדשה.
הסרת חלק מרקע התמונה
בעזרת כלי בחירה, בוחרים או מסמנים את קו המתאר של הדמות או האלמנט, ואז אפשר להסיר אותם מהרקע. מידת הקושי לבצע את ההסרה בצורה נקייה מושפעת ממידת המורכבות של הקצוות, או המתאר. לדוגמה, שערות פרטניות יכולות להצריך עבודה רבה. מכאן השימוש בטכניקת "מסך ירוק" (chroma key) המאפשרת להסיר בקלות את הרקע.
היסטוגרמה
עורכי תמונה יכולים לייצר היסטוגרמת תמונה עבור התמונה הנערכת. ההיסטוגרמה מציגה את מספר הפיקסלים בתמונה (ציר אנכי) עם ערך בהירות מסוים (ציר אופקי). אלגוריתמים בעורך התמונה מאפשרים התאמה חזותית את ערך הבהירות של כל פיקסל והצגה דינמית של התוצאות עם ביצוע ההתאמות. כך ניתן להשיג שיפורים בבהירות ובניגודיות של התמונה.
הפחתת רעש
עורכי תמונות יכולים לכלול מספר אלגוריתמים להוספת או הסרת רעש מהתמונה. ניתן גם להסיר חלק מעיוותי JPEG. ניתן להסיר אבק, שריטות ואזורים מנוקדים מהתמונה. הפחתת רעש משתמשת בהערכה של הסצנה ללא הרעש ואינה מהווה חלופה להשגת תמונה "נקייה" יותר. הפחתת רעש מופרזת מובילה לאובדן פרטים, ולכן היישום הוא פשרה בין היות הרעש לא רצוי לעיוותים הנוצרים מהסרתו.
הסרה של אלמנטים לא רצויים
רוב עורכי התמונה יכולים להסיר אלמנטים לא רצויים כמו ענפים, באמצעות כלי "שכפול". הסרת האלמנטים מסיחי הדעת מסייעת למיקוד לנושא, ומשפרת את הקומפוזיציה הכללית.
שינוי צבע סלקטיבי
חלק מעורכי התמונה יכולים לבצע החלפת צבע כדי לשנות באופן סלקטיבי את צבעם של פריטי תמונה ספציפיים, בהינתן שהפריטים שנבחרו נמצאים בטווח צבעים מסוים.
כיוון תמונה
עורכי תמונה יכולים לסובב תמונה בכל כיוון ובכל מידה. אפשר ליצור תמונות מראה ולהפוך תמונה אופקית או אנכית. סיבוב של מספר מעלות לרוב מספיק כדי ליישר את האופק, לתקן אנכיות (של בניין, למשל), או שניהם. תמונות שסובבו, לרוב דורשות חיתוך לאחר מכן, על מנת להסיר את הרווחים שנוצרו בקצות התמונה.
בקרת פרספקטיבה ועיוות
עורכי תמונות מסוימים מאפשרים למשתמש לעוות (או "לשנות") את צורת התמונה. הגם שהאפשרות עשויה להיות שימושית גם עבור אפקטים מיוחדים, זוהי השיטה המועדפת לתיקון עיוות הפרספקטיבה האופייני שמקורו בתמונות שצולמו בזווית אלכסונית, לקו ישר. יש להיזהר ביישום שיטה זו, שכן התמונה מעובדת מחדש באמצעות אינטרפולציה של פיקסלים סמוכים, מה שעשוי לפגוע במידת הדיוק של התמונה הכוללת. האפקט מחקה את השימוש בעדשת בקרת פרספקטיבה, המשיגה תיקון דומה במצלמה ללא אובדן דיוק.
תיקון עדשה
לתוכנות לעריכת תמונה ישנן פונקציות לתיקון תמונות עבור עיוותים שונים של העדשה, כולל עיוותי כרית (pincushion), עין דג וחבית (barrel). התיקונים הם ברוב המקרים עדינים, אך יכולים לשפר את מראה חלק מהתמונות.
שיפור תמונות
שיפור התמונה הוא תהליך של שיפור איכות התמונה דיגיטלית על ידי מגוון שינויים בתמונה באמצעות תוכנה. לדוגמה, פשוט למדי להגביר את בהירות או כהות התמונה, או להגדיל או להקטין את הניגודיות. תוכנה מתקדמת לשיפור תמונות תומכת גם במסננים רבים לשינוי תמונות בדרכים שונות.
חידוד וריכוך תמונות
תוכנות גרפיות משמשות הן לחידוד והן לריכוך של תמונות, ועושות זאת במספר דרכים, כגון מיסוך או דה קונבולוציה. ניתן להשיג זאת במצלמה על ידי שימוש בצמצם גדול, או בעורך התמונה על ידי בחירה ולאחר מכן ריכוך. שיפור קצוות הוא טכניקה נפוצה ביותר הגורמת לתמונות להיראות חדות יותר, אם כי ישנם אלה שהתוצאה נראית להם לא טבעית. צורה נוספת של חידוד תמונה כוללת סוג של ניגודיות. התהליך יוצר אפקט הגורם לתמונה להיראות ברורה יותר, ולכאורה מוסיף פרטים. דוגמה להשפעה זו ניתן לראות משמאל. התהליך נמצא בשימוש נרחב בתעשיות הדפוס והצילום להגברת הניגודים המקומיים וחידוד התמונות.
בחירה ומיזוג של תמונות
יישומי גרפיקה רבים יכולים למזג תמונות לקובץ בודד. הכיוון והמיקום של כל תמונה הוא נשלט.
בעת בחירת תמונת מפת סיביות שאינה מלבנית, נדרשת הפרדת הקצוות מהרקע, הידועה גם כיצירת צללית. זוהי המקבילה הדיגיטלית של חיתוך פיזי של חלק מתמונה. ניתן להשתמש בנתיבי גזירה כדי להוסיף תמונות בצללית לגרפיקה וקטורית או לקובצי פריסת עמודים (page layout) השומרים על נתונים וקטוריים. קומפוזיציית אלפא, מאפשרת קצוות שקופים רכים בעת בחירת תמונות. ישנן מספר דרכים ליצור תמונת צללית עם קצוות רכים, כולל בחירת התמונה או הרקע שלה על ידי דגימת צבעים דומים, בחירת הקצוות על ידי מעקב במפת סיביות או המרת נתיב גזירה לבחירה במפת סיביות. לאחר בחירת התמונה, ניתן להעתיק אותה ולהדביק אותה בחלק אחר של אותו קובץ, או בקובץ נפרד. את הבחירה אפשר לשמור גם במה שמכונה ערוץ אלפא.
שיטה פופולרית ליצירת תמונה מורכבת היא שימוש בשכבות שקופות. תמונת הרקע משמשת כשכבה התחתונה, והתמונה עם חלקים שיש להוסיף ממוקמת בשכבה מעליה. באמצעות מסיכת שכבות תמונה, כל החלקים פרט לחלקים שיש למזג מוסתרים מהשכבה, כך שנוצר הרושם שחלקים אלו נוספו לשכבת הרקע. ביצוע מיזוג באופן זה שומר על כל נתוני הפיקסלים בשתי השכבות כדי להקל על שינויים עתידיים בתמונה הממוזגת החדשה.
אפקטים מיוחדים
לעורכי תמונה יש לרוב רשימה של אפקטים מיוחדים שיכולים להפיק תוצאות יוצאות מן הכלל. האפקטים כוללים דרכים שונות להטיה ועיוות. ניתן להחיל עשרות אפקטים מיוחדים על תמונה הכוללים צורות שונות של עיוות, אפקטים אמנותיים, התמרות גאומטריות ואפקטים של מרקם, או שילובים שלהם.
באמצעות הגדרות Curves מותאמות בעורכי תמונות כגון Photoshop, ניתן לדמות את אפקט הסולריזציה, הידוע יותר בחוגי צילום כאפקט Sabattier.
כלי חותמת שכפול (Clone Stamp)
הכלי חותמת שכפול בוחר ודוגם אזור בתמונה שלך ולאחר מכן משתמש בפיקסלים אלה כדי לצייר מעל כל אזור נבחר. הכלי פועל כמו מברשת כך שתוכל לשנות את גודלו, ומאפשר שכפול מרוחב של פיקסל בודד לרוחב של מאות פיקסלים. אתה יכול לשנות את מידת האטימות כדי לייצר אפקט שכפול עדין. כמו כן, ישנה בחירה בין שכפול עם או בלי יישור של אזור הדגימה. בפוטושופ הכלי נקרא Clone Stamp, אך הוא עשוי להיקרא גם כלי Rubber Stamp.
שינוי עומק צבע
ניתן, באמצעות תוכנה, לשנות את עומק הצבע של תמונות. עומקי הצבע הנפוצים הם 2, 4, 16, 256, 65,536 ו-16.7 מיליון צבעים. הפורמטים JPEG ו-PNG מסוגלים לאחסן 16.7 מיליון צבעים (שווה ל-256 דרגות בהירות לכל ערוץ צבע). בנוסף, ניתן ליצור תמונות בגווני אפור של 8 סיביות או פחות, לרוב באמצעות המרה ותת דגימה מתמונה בצבע מלא. המרת גוני אפור שימושית להקטנת גודל הקובץ באופן דרמטי כאשר הצילום המקורי היה מונוכרומטי, אך גוון צבע חדר אליו.
שינוי ניגודיות והבהרה
עורכי תמונה יכולים לשנות במקביל את הניגודיות והבהירות של תמונות. בעזרת תכונה זו, לעיתים קרובות ניתן לשפר תמונות עם תת-חשיפה. חידושים מהעת האחרונה אפשרו תיקון חשיפה מושכל יותר, כך שרק פיקסלים מתחת לסף בהירות מסוים מובהרים, ובכך מבהירים אזורי צל עם תת-חשיפה מבלי להשפיע על שאר התמונה. השינוי המדויק המוחל על כל ערוץ צבע יכול להשתנות מתוכנה לתוכנה. GIMP מיישם את הנוסחה הבאה: כאשר <tt>value</tt> הוא ערך צבע הקלט בתחום 1..0 <tt>וbrightness</tt> <tt>וcontrast</tt> הם בתחום 1..1-.
תיקון גמא
בנוסף לאפשרות לשינוי לא ליניארי בבהירות או הניגודיות של תמונות, רוב עורכי התמונה הנוכחיים מאפשרים את שינוי ערך הגמא.
ישנם פרטים שקשה לראות ברוב מסכי המחשב. תיקון גמא שימושי במיוחד להוצאת פרטים אלה מחושך לאור. במספר תוכנות לעריכת תמונות, תכונה זו נקראת "עקומות", לרוב, כלי שנמצא בתפריט הצבעים, וזאת ללא התייחסות ל"גמא" הן בתוכנה והן בתיעוד. ליתר דיוק, כלי העקומות עושה לרוב יותר מאשר תיקון גמא פשוט, מכיוון שניתן לבנות עקומות מורכבות עם נקודות פיתול מרובות, אך כאשר אין בנמצא כלי ייעודי לתיקון גמא, כלי זה יכול להשיג את אותו אפקט.
התאמות צבע
צבע התמונה ניתן לשינוי במגוון דרכים. צבעים יכולים לדהות ולדעוך, וגוונים אפשר לשנות באמצעות עקומות או כלים אחרים. ניתן לשפר את איזון הצבע, והדבר חשוב אם התמונה צולמה בתוך בית עם פילם אור יום, או צולמה במצלמה עם איזון הלבן מוגדר באופן שגוי. אפשר להוסיף לתמונה אפקטים מיוחדים, כמו גוון ספיה וגווני אפור. בנוסף, פעולות מורכבות יותר כמו עירוב ערוצי צבע מתאפשרים על ידי עורכי גרפיקה מתקדמים יותר.
אפשר גם לבטל את אפקט העיניים האדומות, המתרחש כאשר מצלמים עם פלאש כאשר האישון פתוח מדי (כך שאור מהפלאש שנכנס לעין דרך האישון משתקף מהקרקעית בחלק האחורי של גלגל העין).
מיזוג דינמי
מיזוג דינמי מתקדם הוא מושג שחידש הצלם אליה לוקרדי בבלוג שלו Blame The Monkey כדי לתאר תהליך צילום של לכידת כמה חשיפות משתנות, של נוף עירוני או פתוח, על פני פרק זמן מסוים, בסביבת תאורה טבעית או מלאכותית, אך משתנה. לאחר הצילום, החשיפות השונות, ממוזגות ידנית לתמונה אחת של טווח דינמי גבוה, באמצעות תוכנה לעיבוד שאחרי. תמונות מיזוג דינמיות משמשות להצגת רגע מגובש. המשמעות היא שאף על פי שהתמונה הסופית עשויה להיות תערובת של נקודות זמן, חזותית נראה שהיא מייצגת רגע יחיד.
הדפסה
שליטה בגודל ההדפסה ובאיכות התמונות הדיגיטליות מחייבת הבנה של המשתנה צפיפות פיקסלים לאינץ' (ppi) המאוחסן בקובץ התמונה ולעיתים משמש לשליטה בגודל התמונה המודפסת. בתיבת הדו-שיח 'גודל תמונה' של Adobe Photoshop, עורך התמונה מאפשר למשתמש לשנות הן את מידות הפיקסלים והן את גודל התמונה במסמך המודפס. פרמטרים אלו משמשים יחדיו ליצירת תמונה מודפסת בגודל ובאיכות הרצויים. פיקסלים לאינץ' של התמונה, פיקסל לאינץ' של צג המחשב ונקודות לאינץ' במסמך המודפס קשורים זה לזה, אך שונים לחלוטין בשימוש. ניתן להשתמש בתיבת הדו-שיח 'גודל תמונה' כסוג של מחשבון תמונה. לדוגמה, תמונה של 1600 × 1200 ברזולוציה של 200 ppi תפיק תמונה מודפסת של 8×6 אינץ. אותה תמונה עם 400 ppi תפיק תמונה מודפסת של 4×3 אינץ. עם שינוי הרזולוציה ל-800 ppi, אותה תמונה מודפסת ב-2×1.5 אינץ. כל שלוש התמונות המודפסות מכילות את אותם נתונים (1600 × 1200 פיקסלים), אך הפיקסלים קרובים יותר בהדפסים הקטנים יותר, כך שייתכן שהתמונות הקטנות יותר, אך לא הגדולות יותר, ייראו חדות. איכות התמונה תלויה גם ביכולת המדפסת.
קודקס רוהונץ
קודקס רוהונץ הוא כתב יד עתיק שהכתוב בו טרם פוענח.
היסטוריה
הקודקס נקרא על שם העיר רוהונץ (Rohonc, כיום רכניץ באוסטריה), שם היה עד 1838, כאשר נתרם לאקדמיה ההונגרית למדעים על ידי הרוזן גוסטב בטיאני (Gusztáv Batthyány), יחד עם כל הספרייה הפרטית שלו.
הקודקס נחקר על ידי החוקר ההונגרי פרנץ טולדי בסביבות 1840 ומאוחר יותר על ידי פאל הונפאלבי (Pál Hunfalvy), אך ללא הצלחה. הוא נבדק גם על ידי המומחה האוסטרי לפלאוגרפיה ד"ר מהל, אך לשווא. יוזף יירצ'ק ובנו, קונסטנטין יוזף יירצ'ק, שניהם פרופסורים באוניברסיטת קארל בפראג, בחנו את 32 העמודים של הקודקס בשנים 1884–1885 ושוב, ללא הצלחה.
בשנת 1885 נשלח הקודקס גם לחוקר הגרמני ברנארד יילג (Bernard Jülg), פרופסור באוניברסיטת אינסברוק, אבל גם הוא לא הצליח לפענח אותו. מיהאי מונקאצ'י (Mihály Munkácsy), הצייר ההונגרי המהולל, לקח את הקודקס איתו לפריז בשנים 1890–1892 כדי ללמוד אותו, אך הדבר לא הניב תוצאות. רוב החוקרים ההונגרים חיוו דעתם שהקודקס הוא פשוט מתיחה של שָמואל ליטראטי נמש (Sámuel Literáti Nemes, 1796–1842), אספן עתיקות מבודפשט, הידוע לשמצה בגין זיופים היסטוריים רבים (שנעשו בעיקר בשנת 1830). דעה זו ראשיתה כבר ב-1866, כאשר ההיסטוריון ההונגרי קארוי סאבו חשב כך, ואליו נוספו חוקרים נוספים שהחזיקו בדעה זו.
תיאור
כתב היד מכיל 448 דפי נייר. גודל כל אחד מהם הוא 10X12 ס"מ. ישנן 9–14 שורות בכל דף, כשכל שורה מכילה סמלים שאפשר לזהותם כאותיות. מלבד הטקסט מופיעים לא פחות מ-87 איורים, שאם הם קשורים לטקסט, כדרך כל ספר שפורסם מעולם, הרי שבאמצעותם ניתן ללמוד מעט על אודות הכתוב בדפים, אף שאין איש המסוגל לקרוא אותם. באיורים מופיעים סצינות מלחמה, טירות, מלכים, נתינים, דגלים. כמו כן, מופיעים סימנים המזוהים עם דתות ואמונות כמו הצלב הנוצרי, הסהר האסלאמי וצלב הקרס ההינדי. מספר סוגי הסמלים שכביכול יכולים להיות אותיות הוא כ-200, כ-10 פעמים יותר מאשר כל אלפבית מוכר. אך ישנם גם סמלים שמופיעים ממש לעיתים רחוקות. הסמלים דומים לכתב הברות כגון הכתב היפני.
עוד גילו כי הקודקס כתוב מימין לשמאל כמו בשפה העברית וכדרך עמי המזרח התיכון.
ניתוח הדפים מראה שהקודקס נכתב על דפים שיוצרו בוונציה בסביבות 1430.
השפה והכתב
השפה שבה נכתב הקודקס אינה ידועה, אף על פי שהוצעו הונגרית, דאקית, רומנית או קומנית ואפילו הינדי. אין שום רמז שיכול להצביע באיזו שפה נכתב הקודקס. היו אף דעות שהספר נכתב בכתב הונגרי עתיק ("Rovásírás").
ספי שקד
ספי שקד (נולד ב-2 בנובמבר 1973) הוא פרסומאי ויועץ תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
שקד גדל בראשון לציון, והחל את דרכו המקצועית בעולם הפרסום בסוף שנות ה-90 במשרד "ראובני פרידן", בתפקיד רעיונאי ולאחר מכן מנהל קריאייטיב, אחר כך הצטרף למשרד יהושע\TBWA ובתפקידו האחרון שימש כסמנכ"ל הקריאטיב. ביולי 2004 הצטרף שוב למשרד "ראובני פרידן".
ב-2005 הפך לשותף במשרד הפרסום ענבר-מרחב-שקד, וקיבל שליש מהבעלות על המשרד ללא השקעה כספית. שקד שימש כמנהל הקריאיטיב של משרד והיה אחראי להעלאת מספר קמפיינים לטלוויזיה. בין השאר הפיק את תחרות "קקטוס הזהב" של ענף הפרסום. בסוף 2011 עזב והצטרף כשותף למשרד הפרסום דרורי-שלומי, אך עזב לאחר פחות משנה.
שקד שימש כשופט בעונות השנייה והשלישית של תוכנית המציאות הדוגמניות, הוא שיחק בתפקיד אורח בטלנובלה האלופה, ב-2008 הצטרף לצוות קמפיין עבור מפלגת הליכוד.
ב-2013 היה אחד מיועצי הקמפיין של יצחק הרצוג כיושב ראש מפלגת העבודה. אחר כך עבר לגור בפורטוגל ומשמש יועץ תקשורת באירופה.
חיים אישיים
הוא נשוי לדוגמנית הרומנייה לוקה שקד (במקור: רלוקה פירנסקו), שעברה להתגורר עמו בישראל בגיל 21. הם התגוררו גם בפורטוגל. בראיון שהעניקה באוגוסט 2013 הכריזה כי סיימה תהליך גיור רפורמי.
נפת רחובות
נפת רחובות היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל. בירת הנפה היא רחובות, והעיר הגדולה ביותר בה היא ראשון לציון. נפת רחובות נחלקת לשני אזורים:
שטח הנפה הוא 324 קמ"ר. מבחינה גאוגרפית היא מוכלת במישור החוף והשפלה.
נתונים סטטיסטיים
על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2019 אוכלוסיית הנפה מונה כ-619,731 נפש. מתוך אוכלוסיית הנפה 618,697 הם יהודים ואחרים, ו-1,034 הם ערבים.
צילה אשר
צילה אשר בן עטר (נולדה בשנת 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל 12 שנים ברציפות (1987–1998), בזריקת דיסקוס (1987), ביידוי פטיש (1998–2000, 2002 ו-2003) ושיאנית ישראל בהדיפת כדור ברזל וביידוי פטיש.
אשר, היא האתלטית הישראלית הראשונה שהדפה את כדור הברזל מעבר ל-14 מטר. שיאה הישראלי בהדיפת כדור ברזל, החזיק מעמד במשך 10 שנים ושיאה הישראלי ביידוי פטיש החזיק מעמד במשך 5 שנים.
ביוגרפיה
אשר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
המכביה ה-13
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי 1989 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.28 מטר, אחרי סידני דורשלג מארצות הברית (13.48 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס אחרי סידני דורשלג (47.89 מטר) ואילנה בבל-גולדברג מישראל (41.32 מטר).
1993
בתחרות שנערכה באולם בשפילד שבאנגליה ב-17 בפברואר 1993 זכתה אשר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 14.42 מטר. שיא זה החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי סיוון ג'אן (15.02 מטר).
1999
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 ביוני 1999 סיימה אשר במקום רביעי ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 46.83 מטר. שיא זה נשבר על ידי יבגניה זבולטני.
קיטור
קיטור הוא אדי מים - גז חסר צבע, אשר בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ, צפיפותו נמוכה פי 1,600 בערך מצפיפותם של מים במצב צבירה נוזלי.
שני המצבים של הקיטור
בהנדסה מתייחסים לקיטור בשני מצבים:
קיטור רווי
קיטור רווי הוא אדי מים בשיווי משקל כימי עם מים נוזליים. בקיטור רווי יש יחס חד-ערכי בין הלחץ לבין הטמפרטורה, הנקבע מתוך שיווי המשקל של המים בין גז ונוזל. כלומר, אם ידוע לחץ הקיטור הרווי, ניתן לדעת מה הטמפרטורה שלו, ולהפך. כדי למצוא את לחץ הקיטור המתאים לטמפרטורה, או את הטמפרטורה המתאימה ללחץ הקיטור, משתמשים בטבלאות קיטור המכילות את המידע הדרוש.
קיטור שחון
קיטור שחון ("יבש") הוא קיטור שהטמפרטורה שלו גבוהה מהטמפרטורה המתאימה ללחץ שלו על-פי טבלאות הקיטור, או - באופן שקול - שהלחץ שלו קטן מהלחץ המתאים לטמפרטורה שבה הוא נמצא. קיטור שחון נוצר כאשר קיטור רווי בא במגע עם משטח בטמפרטורה גבוהה, ועשוי להגיע לטמפרטורות של מאות מעלות צלזיוס.
שימושים
אדי מים מכונים קיטור בעיקר בהקשרים הנדסיים ומכניים.
השימושים העיקריים בקיטור הם:
שימושים אחרים בקיטור
לאדי מים בצפיפות נמוכה זו ישנם שימושים שונים.בהקשרים מכניים והנדסיים מנוע העשוי מאדי מים בלחץ משמש גם על מנת להניע בוכנות או טורבינות, וגם על מנת לייצר עבודה מכנית. אדי מים במצב רווי משמשים בדרך כלל במצבים בהם יש צורך בטמפרטורה קבועה וגבוהה. אדי מים שחונים משמשים בדרך כלל על מנת להפעיל טורבינות, כאשר הימצאות של טיפות של מים במתקנים אלו עשויה להרוס את הטורבינה.
ייצור הקיטור
קיטור מיוצר על ידי הזנת מים למערכת צנרת הקולטת חום שמיוצר בסביבתה. ייצור החום יכול להתבצע בשיטות שונות כמו שריפת פחם ודלקים שונים, ניצול אנרגיית השמש או ביקוע בכור גרעיני. המערכת היא מערכת סגורה ובדרך זו אד הקיטור מעלה את הטמפרטורה שלו, או את לחצו או את שניהם גם יחד.
המערכות המוקדמות ליצירת קיטור היוו תא שריפת עצים או פחם, אשר מוקם מתחת למיכל מים. עם התקדמות הטכנולוגיה נעשה מעבר לשימוש בדלקים פוסיליים, והיום יש חזרה לשימוש בפסולת עצה הנקראת ביומסה. בתעשיית הקיטור ובמקצוע התרמודינמיקה הקשור אליה משמשים מספר מושגים:
ויקימניה
ויקימניה (באנגלית: Wikimania) הוא הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה. הכינוס מתקיים מדי קיץ (ביולי או באוגוסט) מאז 2005, בכל פעם במקום אחר בעולם. הכנס כולל הרצאות, סדנאות ודיונים בנושאים: תוכן חופשי, תוכנה חופשית, זכויות יוצרים, קהילות ורשתות חברתיות באינטרנט, שימוש באינטרנט לצורך למידה והשכלה והשינוי בדרכי הלמידה עקב התפתחות קהילות לומדות וירטואליות. מוקד ההרצאות והדיונים הוא מיזמי קרן ויקימדיה והקהילות שנוצרות סביבם, ותוכנת מדיה-ויקי, אולם חלק ניכר מהם מתפרס על פני תחום רחב יותר וכולל גם דיון במיזמים אחרים של תוכן חופשי ובתופעת הקהילות המקוונות באופן כללי.
ההרצאות והדיונים פתוחים לקהל הרחב, אולם נעשה מאמץ מיוחד להביא אל הכינוס משתתפים פעילים במיזמי ויקימדיה, כדי לאפשר מפגש פנים-אל-פנים בין אנשי "תנועת ויקימדיה" ממקומות שונים בעולם. רוב ההרצאות מתקיימות באנגלית, אם כי לפעמים ניתנות הרצאות גם בשפת מקום הכינוס. ההרצאות מצולמות ומתומללות ומופצות ברישיון חופשי.
אתר הכינוס נבחר על ידי ועדה הכוללת נציגים של קרן ויקימדיה, מארגנים של כינוסים קודמים ופעילים במיזמי ויקימדיה. הבחירה נעשית באמצעות מכרז. הוועדה מקבלת הצעות של צוותים מרחבי העולם, המעוניינים לארגן את הכינוס בארצם, ולאחר שהיא דנה בכל ההצעות, בוחרת את המקום בו יתקיים הכנס הבא. במהלך הבחירה נלקחים בחשבון העלויות הכרוכות בקיום האירוע, ציוד טכני נדרש, סידורי לינה ואפשרות ההגעה לאתר הכינוס ממקומות שונים. מקובל לתת עדיפות לאזורים בעולם שבהם הכינוס לא התקיים כדי להדגיש את אופיו הבינלאומי, וכדי לתת הזדמנות לאנשים ממקומות מרוחקים ליהנות מגישה נוחה לכינוס לפחות אחת לכמה שנים.
בשנת 2020 לא התקיים כנס ויקימניה, לראשונה מאז שהחל להתקיים, עקב מגפת הקורונה ממנה סבלו מדינות רבות בעולם.
סקסונים
שמם של הסקסונים, בדומה לשמם של שבטים גרמאנים אחרים, נגזר משם כלי נשקם - 'Seax' שפירושו באנגלית עתיקה: סכין או פגיון. שבטים אלו דיברו בשפה הסקסונית, שפה מערב-גרמאנית שהן האנגלית העתיקה והן האנגלית החדשה התפתחו ממנה.
במהלך המאות ה-8 וה-9, הסקסונים בסקסוניה היו בעימות מתמשך עם הפרנקים, שממלכתם נשלטה באותה תקופה על ידי השושלת הקרולינגית. לאחר 33 שנות כיבוש עקב מסעות צבאיים שהוביל קרל הגדול בשנים 772 עד 804, ניצחו הפרנקים את הסקסונים, אילצו אותם להתנצר תפסו את שטח סקסוניה העתיקה, וסיפחו אותה לממלכתם. הוקמה דוכסות סקסוניה.