cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
ראשית חייו
אמו של כריסטיאן הייתה בתם של קרל, נסיך הסן-קאסל, פילדמרשל דני והמושל המלכותי של הדוכסויות שלזוויג והולשטיין ושל רעייתו הנסיכה לואיז, בתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק. דרך אמו, היה כריסטיאן לפיכך נינו של פרדריק החמישי ובן נינו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וצאצא של עוד כמה מלכים, אך לא הייתה לו זכות לתביעת הכתר באף אחת מממלכות אירופה.
בשנות חייו הראשונות חי כריסטיאן עם הוריו ועם אחיו ואחיותיו הרבים בטירת גוטורפ, שם שהתה המשפחה עם חמו וחמותו של הדוכס פרידריך וילהלם. וב-6 ביוני 1825 מונה פרידריך וילהלם להיות דוכס גליקסבורג על ידי גיסו, פרדריק השישי, מלך דנמרק, שכן קו הירושה של בית גליקסבורג נכחד ב-1779. בסופו של דבר הוא שינה את תוארו לדוכס משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וייסד את בית גליקסבורג הזוטר. כתוצאה מכך עברה המשפחה להתגורר בטירת גליקסבורג, שם גודל כריסטיאן יחד עם אחיו ואחיותיו תחת פיקוחו של אביהם.
לאחר מותו בטרם עת של אביו ב-1831 גודל כריסטיאן בדנמרק וחונך באקדמיה הצבאית של קופנהגן.
נישואים
כבחור צעיר, ביקש כריסטיאן ללא הצלחה את ידה של בת דודתו מדרגה שלישית, המלכה ויקטוריה. אך כאמור נשא לבסוף לאישה את בת דודתו מדרגה שנייה, לואיזה, נסיכת הסן-קאסל (אחייניתו של כריסטיאן השמיני) ב-26 במאי 1842, בארמון אמילאנבורג.
יורש בכוח לכתר
בשנת 1853, בהסכמתן של המעצמות הגדולות של אירופה, נבחר כריסטיאן על ידי פרדריק השביעי להיות היורש בכוח של הכתר הדני לאור היכחדותו של הענף העיקרי של בית המלוכה, שכן נראה שפרדריק השביעי לא יצליח להעמיד צאצאים. ההצדקה לבחירה זו הייתה נישואיו ללואיזה, נסיכת הסן-קאסל, שכאחייניתו של כריסטיאן השמיני, קדמה לבעלה בסדר הירושה לכתר הדני.
עקרותו של פרדריק השביעי הציגה דילמה קשה ושאלת הירושה של הכתר הדני הייתה בעייתית מאוד. דבקותה של דנמרק בחוק הסאלי וראשית צמיחתה של הלאומיות באזורים דוברי הגרמנית של שלזוויג והולשטיין, גנזו את כל התקוות לפתרון בדרכי שלום. ההצעות לדרכים להשארתן של שתי הדוכסויות יחדיו כחלק מדנמרק, התבררו כבלתי מספקות הן לאינטרסים הדניים והן לאינטרסים הגרמניים. אף על פי שדנמרק אימצה את החוק הסאלי, הוא היה תקף רק לצאצאיו של פרדריק השלישי, שהיה המלך הראשון שקיבל את כתרו בירושה. לפניו היו המלכים נבחרים. קו הירושה האגנאטי של צאצאי פרדריק השלישי היה אמור להיכחד עם מותם של פרדריק השביעי חשוך הילדים ושל דודו, הנסיך פרדיננד, שגם הוא לא העמיד צאצאים. בנקודת זמן זו, חוק הירושה, שחוקק על ידי פדריק השלישי, קבע קו ירושה "סאלי למחצה". עם זאת, היו כמה דרכים לקבוע את זהותו של המלך הבא, מאחר שהוראת החוק לא הייתה ברורה די צורכה אם התובעת לכתר יכולה להיות אישה, אם לאו.
כפי שצפו אומות אירופה, צאצאיה הרבים של הלוויג משאונבורג, החלו להתחרות על כס המלוכה הדני. פרדריק השביעי השתייך לענף הראשי של יורשיה של הלוויג. ב-1863 תבע לעצמו פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (מי שלימים יהיה חמיו של וילהלם השני, קיסר גרמניה), את התואר פרידריך השלישי, דוכס שלזוויג-הולשטיין. פרידריך השלישי הפך לסמל תנועת העצמאות הלאומית הגרמנית בשלזוויג-הולשטיין, לאחר שאביו, בתמורה לפיצוי כספי, ויתר על תביעותיו כראשון בתור לרשת את שתי הדוכסויות. לאחר החתימה על פרוטוקול לונדון ב-8 במאי 1852, ששם קץ למלחמת שלזוויג הראשונה, ובהתאם לויתורו של אביו, נמנעה מפרידריך הזכות לרשת את הדוכסיות.
קרובות המשפחה הקרובות ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי, היו דודתו מצד אביו, הנסיכה לואיז שרלוט, שנישאה לווילהלם מהסן-קאסל, ובנותיה. עם זאת, הן לא היו יורשות אגנאטיות למשפחה המלכותית, ולפיכך לא היו בעלות זכות ירושה בשלזוויג-הולשטיין.
היורשת הבכירה ביותר בקו הנקבי של צאצאיות פרדריק השלישי, על פי כלל העדפת הבן הבכור, הייתה הנסיכה קרוליין, בתו הבכורה וחשוכת הילדים של פרדריק השישי. יחד עם בת נוספת חשוכת ילדים, וילהמינה, דוכסית גליקסבורג, היורשת הבאה הייתה לואיז, אחותו של פרדריק השישי, שנישאה לדוכס אוגסטנבורג. היורש העיקרי של קו ירושה זה היה אותו פרידריך מאוגוסטנבורג, אך תורו בסדר הירושה היה מגיע רק במקרה של מותן של שתי הנסיכות חשוכות הילדים, שב-1863 היו בחיים.
לבית גליקסבורג היה אינטרס משמעותי לירושת הכתר. כענף זוטר של בית המלוכה, הם גם היו צאצאים של פרדריק השלישי דרך בתו של פרדריק החמישי. בסופו של דבר, לא היה ענף זוטר יותר מהם שהיה זכאי לרשת את דוכסויות שלזוויג הולשטיין. אחריהם היו כריסטיאן עצמו ושלושת אחיו הגדולים. הבכור מביניהם, קרל, היה חשוך ילדים.
הנסיך כריסטיאן היה נכד מאומץ של הזוג המלכותי חשוך הנכדים, המלך פרדריק השישי והמלכה מריה. כמי שהייתה לו היכרות קרובה עם חצר המלכות ומסורותיהם של המלכים הקודמים, היה בן החסות הצעיר בן אחיינה של המלכה מריה וצאצא של בן הדוד מדרגה ראשונה של פרדריק השישי. הוא גודל כדני, חי באזורים דוברי דנית ולא הפך ללאומן גרמני. בכך הוא היה מועמד טוב יחסית מנקודת המבט הדנית. כיורש זוטר, הוא היה זכאי לרשת את השלטון בשלזוויג-הולשטיין, אך לא כראשון בסדר הירושה. כצאצא של פרדריק השלישי, הוא היה זכאי לרשת את כס המלכות הדני, אף על פי שלא היה ראשון בסדר הירושה.
ב-1842 נשא כריסטיאן לאישה את לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של קרוב המשפחה הקרוב ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי. אמה של לואיזה, אחיה ואחותה הבכירה ויתרו על זכותם לטובתה של לואיזה ובעלה. אשתו של הנסיך כריסטיאן הייתה כעת היורשת הקרובה ביותר לפרדריק השביעי מהקו הנקבי.
ב-8 במאי 1852 נפתר משבר הירושה הדני עם חתימת פרוטוקול לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי ודודו. ההחלטה יושמה על ידי חוק הירושה הדני שנחקק ב-31 ביולי 1853, או בשמו המדויק "הצו המלכותי המסדיר את ירושת הכתר על ידי הנסיך כריסטיאן מגליקסבורג", שהגדיר אותו כיורש הכתר לכלל ממלכת דנמרק בעקבות היכחדותו של הקו הזכרי של צאצאי פרדריק השלישי והעניק לו את התואר "נסיך דנמרק".
העלייה למלוכה ומלחמת שלזוויג השנייה
לאחר אובדן הדוכסויות, פעל כריסטיאן התשיעי מאחורי גבה של ממשלת דנמרק, קיים מגעים עם הפרוסים והציע להם שכל דנמרק תצטרף לקונפדרציה הגרמנית, בתנאי שדנמרק תוכל להישאר מאוחדת עם שלזוויג והולשטיין. הצעה זו נדחתה על ידי אוטו פון ביסמרק, שחשש שהסכסוך האתני בשלזוויג בין הדנים לבין הגרמנים לא יבוא לידי פתרון. דבר קיומם של המגעים הללו של כריסטיאן התשיעי לא נודע עד שב-2010 פורסם ספר שיצא לאור לאחר שנפתחו הארכיונים המלכותיים על ידי מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
מלכותו
התבוסה ב-1864 הטילה צל על מלכותו של כריסטיאן התשיעי למשך שנים רבות ונטען שגישתו לעניינה של דנמרק, ככל הנראה ללא סיבה, הייתה חצויה. חוסר האהדה הציבורית כלפיו הוחמר כאשר הוא שאף ללא הצלחה למנוע את הרחבתו של המשטר הדמוקרטי בכל רחבי דנמרק על ידי זה שהוא תמך בראש הממשלה השמרן והסמכותי יקוב ברנום סקבניוס אסטרופ, ששלטונו בין השנים 1875 – 1894 נתפס על ידי רבים כרודני-למחצה. עם זאת, הוא חתם ב-1874 על הסכם שאפשר לאיסלנד, נחלה דנית, לכונן לעצמה חוקה, אף על פי שדנמרק המשיכה למשול שם. ב-1901, הוא ביקש בחוסר רצון מיוהאן הנריק דונצר להרכיב ממשלה. ממשלת דונצר כללה חברים ממפלגת ונסטר הרפורמיסטית והייתה הממשלה הראשונה בתולדות דנמרק שבה לא הייתה שותפה מפלגת Højre השמרנית, אף על פי שלמפלגה זו לא היה מעולם רוב של המושבים בפרלמנט. הייתה זו תחילתה של המסורת הדנית של דמוקרטיה פרלמנטרית, שמעמדה השתפר במשך שנות מלכותו האחרונות של כריסטיאן התשיעי.
רפורמה נוספת שהתרחשה ב-1866 הייתה כאשר החוקה הדנית תוקנה כך שהבית העליון הדני קיבל סמכות רחבה יותר בהשוואה לבית התחתון. תחום הביטחון הסוציאלי עשה גם הוא צעדי התקדמות במהלך תקופת מלכותו של כריסטיאן. קצבאות הזקנה הונהגו ב-1891 ותשלום דמי האבטלה וקצבאות למשפחות הונהגו ב-1892.
מותו
המלכה לואיזה מתה ב-29 בספטמבר 1898 בארמון ברנסטורף שלידי קופנהגן. כריסטיאן התשיעי עצמו מת בגיל 87 בארמון אמיליאנבורג שליד קופנהגן לאחר תקופת מלכות שארכה 42 שנים ו-75 ימים. לאחר שארונו הונח בקפלה של ארמון כריסטיאנסבורג, הוא נטמן לצידה של המלכה לואיז בקפלה שנקראה על שמו בקתדרלת רוסקילדה, מקום קבורתם של מלכי דנמרק מאז המאה ה-15. לאחר מותו ירש אותו בנו הבכור שמלך כפרדריק השמיני.
רובע הבילויים של טורונטו
רובע הבילויים של טורונטו (באנגלית: Toronto Entertainment District) הוא אזור במרכז העיר טורונטו שבקנדה. האזור נודע בשל אפשרויות הבילוי הרבות שבו, סצנת חיי הלילה שבו, והאטרקציות התרבותיות שבו.
כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
"חמיה של אירופה"
קשריו המשפחתיים של כריסטיאן התשיעי עם בתי המלוכה של אירופה הקנו לו את הכינוי "חמיה של אירופה". ארבעה מילדיו של כריסטיאן ישבו על כיסאות מלוכה (הן כמלכים והן כבנות זוג של מלכים) בדנמרק, בבריטניה, ברוסיה וביוון. בתו תירה הייתה הופכת להיות מלכת הנובר, אלמלא פורקה ממלכה זו לפני שבעלה היה למלך. לבנו הצעיר ולדמר הוצעו כתרי המלכות של נורווגיה ובולגריה, אך הוא דחה את שתי ההצעות עקב לחץ בינלאומי. נכדו קרל מלך מאוחר יותר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
רובע הבילויים של טורונטו
אטרקציות התיירות הבולטות באזור כוללות בין היתר את מגדל התקשורת מגדל סי אן אשר בגובה 1,815 מטרים, אצטדיון רוג'רס סנטר המשמש כמגרש הביתי של קבוצת הבייסבול של טורונטו בלו ג'ייס וקבוצת הכדורגל של טורונטו ארגונאוטס, והיכל התהילה של ההוקי, שמוקדש להיסטוריה של ספורט ההוקי קרח. בנוסף האזור מכיל גם מוסדות בולטים של אמנויות הבמה, כולל תיאטרון אלכסנדרה המלכותי.
כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
"חמיה של אירופה"
ההצלחה בשידוכם של ששת ילדיהם של כריסטיאן ושל לואיזה לא נזקפה לזכותו של כריסטיאן עצמו, אלא לזכות השאפתנות של אשתו. רבים השוו את יכולותיה של לואיז לאלו של המלכה ויקטוריה. גורם נוסף להצלחה זו הייתה העובדה שדנמרק לא הייתה אחת ממעצמות העל של אירופה, כך ששאר המעצמות לא חששו לכך שמאזן הכוחות ביבשת יתערער כתוצאה מנישואי ילדיו של כריסטיאן עם נסיכי ונסיכות בתי המלוכה האחרים.
על נכדיו של כריסטיאן התשיעי נמנו ניקולאי השני, קיסר רוסיה, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק והוקון השביעי, מלך נורווגיה.
רוב בתי המלוכה ומשפחות המלוכה לשעבר של אירופה הם צאצאים ישירים של כריסטיאן התשיעי ורוב המלכים הנוכחיים ביבשת הם צאצאיו, כולל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, פיליפ, מלך הבלגים, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פליפה השישי, מלך ספרד ואנרי, הדוכס הגדול מלוקסמבורג. בעלה של המלכה אליזבת השנייה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו וסופיה, מלכת ספרד לשעבר, נמנים גם על צאצאיו, בנוסף לקונסטנטינוס השני, מלך יוון לשעבר ורעייתו, אנה מריה. על צאצאיו של כריסטיאן התשיעי נמנו גם מיכאי הראשון, מלך רומניה לשעבר ורעייתו הנסיכה אנה מרומניה.
וילהלם פריק
וילהלם פריק (בגרמנית: Wilhelm Frick; 12 במרץ 1877 - 16 באוקטובר 1946) היה מראשי המשטר הנאצי בגרמניה, בדרגת רייכסלייטר במפלגה.
ביוגרפיה
פריק נולד בגרמניה, בנו של מורה. התחנך במינכן ולמד משפטים באוניברסיטת היידלברג. סיים את לימודיו בשנת 1901, והצטרף לשירות המדינה בבוואריה בשנת 1903, כעורך דין בתביעה המשטרתית המקומית. התקדם בתפקידיו, ובשנת 1923 היה מפקד המשטרה במינכן. בתפקידו זה סייע למפלגה הנאצית במרידה המכונה הפוטש במרתף הבירה, בה ניסו אדולף היטלר ואריך לודנדורף להקים בבוואריה ממשלת ימין קיצוני, ולאחר מכן להשתלט על גרמניה כולה. הפוטש נכשל, ופריק נעצר והועמד למשפט. הוא נדון ל-15 חודשי מאסר על תנאי, ופוטר משירות המדינה. הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1924 והחל לעבוד כסוכן ביטוח.
במאי 1924 נבחר לרייכסטאג, ופעל בתיאום עם הנאצי גרגור שטראסר, אשר היווה דמות בולטת במפלגה הנאצית, ואף בן תחרות להיטלר (ומסיבה זו גורש מן המפלגה לאחר עלייתה לשלטון ונרצח בליל הסכינים הארוכות בשנת 1934). מונה לתפקידים שונים, ובהם שר הפנים והחינוך של מדינת תורינגיה בשנת 1930. במסגרת תפקידו כשר, הוא שינה את שמו של בית הספר הבאוהאוס להמכון המאוחד להוראת אמנות ופיטר את כל המורים בבית הספר. תפיסתו של גרופיוס, מייסד בית הספר, אדריכלות בינלאומית ועיצוב מודרני לא נלמדו יותר. במאי 1930 הכריז פריק על קמפיין "נגד התרבות כושית - למען המסורות הלאומיות הגרמניות". בהוראתו, 70 ציורים, אקספרסיוניסטיים ברובם, הוצאו מתערוכת הקבע של מוזיאון וויימאר שלוס ומנהל מוזיאון המלך אלבט (König-Albert-Museum), הילדברנד גורליט, פוטר בשל הצגת אמנות מודרנית.
בעקבות שריפת הרייכסטאג, ב-27 בפברואר 1933, הכריזו הנאצים על משטר חירום, ובמהרה קיבלו את "החוק לסיום מצוקת העם והרייך", אשר נתן להיטלר ולנאצים סמכויות דיקטטוריות, וקבר סופית את רפובליקת ויימר ואת הניסיון להקמת רפובליקה דמוקרטית בגרמניה. לפריק, כשר הפנים, היה חלק ממשי באירועים אלו, ובחיסולה של הדמוקרטיה הגרמנית, ובמיוחד בחיסול האוטונומיה של מדינותיה הנפרדות של גרמניה, שהביא לריכוז כח עצום בידי הממשל המרכזי.
באפריל 1934 ביקר פריק בארץ ישראל ביקור "פרטי". הוא ביקר בירושלים כתחנה במסע הכלולות שלו.
פריק היה אף בין האחראים לחקיקת חוקי נירנברג אשר הפלו כנגד היהודים והיו בין הצעדים שהובילו אל השואה ואל השמדתם הפיזית של היהודים בכל מקום אליו הגיעו הנאצים.
בין היתר היה פריק ראש המשטרה האזרחית הגרמנית, ובעל הסמכויות לפקד על מחנות הריכוז, אולם היינריך הימלר נטל לידיו תפקיד זה בשנת 1936. משנת 1940 ואילך, היטלר לא דן בסוגיות חשובות עם פריק והתעלם משאילתות שהגיש לו הלה. יוזף גבלס ציין ביומנו מספר פעמים שלדעת היטלר לא דבק פריק באידאולוגיה הנאצית כראוי ולא עמד בקצב ההתפתחויות. העובדה שהיטלר סלד מפריק קשורה גם, ככל הנראה, לרפורמה שיזם פריק בתחום המנהל ברייך, אותה ביקש פריק ליישם. כוונתו הייתה להגדיר באופן ברור יותר את חלוקת הסמכויות בתוך ובין המשרדים והרשויות ואף לבטל משרות ותפקידים, שהיו מיותרים בעיני פריק. יוזמה זו עמדה בסתירה למהות המשטר הנאצי שביסס את כוחו על חלוקה עמומה של סמכויות, שיצרה תחרות בין רשויות ובין נושאי תפקידים.
באוגוסט 1943 הדיח היטלר את פריק מתפקידו כשר הפנים ללא מתן הסבר והועבר לשמש כשר בלי תיק. לבסוף מונה לתפקיד של "הפרוטקטור" של בוהמיה ומוראביה, תפקיד טקסי בעיקרו. לאחר הכיבוש הגרמני, במרץ 1939 כונתה צ'כיה בשם "הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה", ובה שלט "פרוטקטור". עד לכניסתו של פריק לתפקיד היה הפרוטקטור קונסטנטין פון נויראט מדינאי שמרן, שהיה בעל שליטה מועטה במהלך העניינים. בפועל שלטו בשטחי הכיבוש אנשי ה-SS, ריינהרד היידריך וקורט דליגה, שביצעו במקום פשעי מלחמה נוראים, כפו על האוכלוסייה עבודות כפייה, ופעלו להשמדת היהודים. בשטחי הפרוטקטורט פעל גטו טרזין ששימש כתחנת מעבר בדרכם של יהודי מערב אירופה ומרכזה אל מחנות ההשמדה במזרח.
לאחר המלחמה נעצר פריק, והובא למשפט על פשעיו בפני הטריבונל שדן במשפט פושעי המלחמה בנירנברג. הוא היה היחיד מבין הנאשמים שסירב להעיד. הורשע בתכנון, ייזום ועריכת מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות. נידון למוות, והוצא להורג בתליה ב-16 באוקטובר 1946. מילותיו האחרונות היו "תחי גרמניה הנצחית".
חלק הארי
חלק הארי הוא ביטוי מליצי שמשמעותו החלק העיקרי, בעיקר במובן של חלוקה בלתי מידתית. הביטוי קיים בשפות רבות, והשימוש בו החל בסוף המאה ה-18.
מקור הביטוי במליצה המיוחסת לאחד ממשלי איזופוס. על פי אחת מגרסאות המשל, האריה, החמור והשועל יצאו לצוד טרף, וכאשר חילקו ביניהם את השלל הציע החמור חלוקה שווה. בתגובה טרף האריה את החמור, והניח לשועל לבצע את החלוקה. השועל נתן לאריה את החלק העיקרי והותיר לעצמו חלק זעיר. כשפנה אליו האריה בפליאה ושאל מאין למד את אומנות החלוקה הצודקת, השיב לו השועל: מן החמור.
הביטוי המקביל באנגלית הוא "The lion's share", ולפיכך התרגום הנכון הוא "חלק הארי", צירוף סמיכות שמשמעותו המילולית "חלקו של האריה". בעברית השתרש לצידו גם השיבוש "החלק הארי" (ונטיות כגון "חלקו הארי"), שהוא לכאורה צירוף של שם עצם ותוארו, אך "ארי" (במלרע) אינו שם תואר, והתוצאה המתקבלת חסרת משמעות ("החלק האריה"). הקושי בשימוש הנכון בצירוף נעוץ כנראה בעובדה שכיום נפוץ יותר השימוש במילה "אריה", ואילו המילה "ארי" נחשבת ארכאית ומוכרת בעיקר מצירופים אחרים.
אף על פי שהביטוי נמצא בשימוש בדיבור היום־יומי במגוון הקשרים, לפי חוקר הלשון אבא בנדויד בחיבורו "מדריך לשון לרדיו ולטלוויזיה", יש להשתמש בביטוי רק בהקשרים של חלוקה לא מאוזנת, ואילו במקרים אחרים יש לבכר ביטויים אחרים מליציים פחות, כגון החלק הגדול, החלק העיקרי.
אנרג'יה רובינאר
אנרג'יה רובינאר (ברומנית: Clubul Sportiv Energia Rovinari) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר טרגו ז'יו. המתמודדת בליגת העל הרומנית.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2002 ובסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הרומני. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה בגביע לאחר ניצחון 55-58 מול קבוצת מוניציפל אוראדיה.
הקבוצה מארחת באולם הספורט ספורטורילור המכיל 1,000 מקומות ישיבה. הספונסר הראשי של הקבוצה הוא חברת "אנרגיה" מהעיירה רובינאר הסמוכה.
שמי
{{פירושונים| אישים ששמם שמי:
ראו גם
}}
בנימין רבינוביץ' תאומים
הרב אלתר בנימין צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ראש השנה תרס"א, 1900– ז' באלול תשל"ד, 24 באוגוסט 1974) היה חוקר ועורך תורני, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
קורותיו
נולד ברוגולי לרב העיירה הרב יעקב רבינוביץ', שהיה בנו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים. אמו, שרה מלכה, הייתה בתו של דוד-אביו הרב דובער רבינוביץ'. למד בישיבת סלובודקה בקובנה, וכונה בישיבה "אלתר רוגולער" על שם עיירת מוצאו. בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה מקורב לדוד הרב אברהם יצחק הכהן קוק שנשא לאישה בנישואיו השניים לאחות אביו, מרת רייזה-רבקה.
בשנות ה-30 החל לעסוק בכתיבה ועריכה תורנית. בשנת תרצ"ט (1939) ערך, יחד עם יצחק ורפל (לימים: רפאל), את המאסף "אמנה".
בשנות ה-40 יסד את "בית המדרש למשפט התורה", שאליו כינס תלמידי חכמים שעסקו בנושאי הלכה ומשפט על פי התורה. במשך שנים בית המדרש פעל מביתו. בשנות ה-50 ביקשו הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג להעביר את בית המדרש לבניין של מכון הרי פישל, אולם דרש שבית המדרש יתקיים כמוסד עצמאי. במסגרת בית המדרש הוציא הרב רבינוביץ' תאומים את סדרת הספרים "חוקת המשפט" על הלכות מכירה והלכות ירושה ועזבון. בשנת תש"ט היה מחברי וועדת פרס הרב קוק.
היה מראשוני העורכים של האנציקלופדיה התלמודית, וערך ערכים רבים בנושאים שונים. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים, והתמחה בספרי המאירי. הוציא לאור (יחד עם הרב שמעון סטרליץ) את הספר בית הבחירה למאירי על מסכת מועד קטן, בתוספת הערות והגהות. בשנת תש"ה (1945) הוציא קובץ הלכתי על מצוות "הקהל". חיבר את "קונטרס הכנה", שסופח למסכת ביצה של סדרת הלכה ברורה ובירור הלכה.
קיבל מהרב גורן חוברת עם פרטי פרשיית האח והאחות (מתוך מאת הרבנים שנשלח להם חוברת זו) כדי להשתתף בהרכב הדיינים המתירים, אך לא השיב תשובה כמו רובם.
משפחתו
בנו הרב יעקב רבינוביץ' תאומים הוא חתנו של הרב שלום צבי שפירא, מחבר הספר "המאור שבתורה" על התורה, שכיהן כמשגיח בישיבת אור התורה בבני ברק. הרב יעקב רבינוביץ' תאומים, ששימש כר"מ בישיבת קול תורה לצעירים, חיבר את הפירוש "פירושא דשמעתתא" על הספר "שב שמעתתא" של הרב אריה לייב הכהן הלר, וכן את סדרת ספרי "שיעורי בקיאות" על כמה ממסכתות התלמוד. וכן חיבר את "המאיר ליעקב" על ה"מסילת ישרים" נפטר בו' תמוז תשפ"א ונטמן בהר המנוחות. הועמד למלא את מקומו בנו הרב אליהו בישיבת קול תורה. בתו שרה מלכה נישאה לרב אליהו הורביץ.
אחותו צפורה נישאה למשורר הרב שמעון כשר.
זרינה בלוץ'
זרינה בלוץ' (בסינדהי: زرينه بلوچ; 29 בדצמבר 1934 – 25 באוקטובר 2005) הייתה זמרת ומלחינה של מוזיקה עממית, שחקנית, אישיות רדיו וטלוויזיה, סופרת, מרצה באוניברסיטה, ופעילה פוליטית פקיסטנית.
חיים אישיים
בלוץ' נולדה ב-29 בדצמבר 1934 בכפר אללאהאד צ'אנד, בהיידראבאד, שבסינד. אמה, גולרוז, נפטרה כשבלוץ' הייתה בת שש. היא למדה מוזיקה אצל מוחמד ג'ומאן, שגם היה זמר סינדהי. בגיל 15, המשפחה שלה ארגנה לה נישואים לקרוב משפחה רחוק. היו לה שני ילדים: אחתר בלוץ', הידועה גם בשם זינה (נולדה ב-1952), ואסלם פארוז (נולד ב-1957). בלוץ' ובעלה הסתכסכו על רקע נושא המשך לימודיה, והזוג נפרד בשנת 1958. בלוץ' הצטרפה לצוות רדיו היידראבאד בשנת 1960 וקיבלה את הפרס המוזיקלי הראשון שלה ב-1961. זרינה אז נישאה לפוליטיקאי סינדהי בשם ראסול בוקס פליג'ו ב-22 בספטמבר 1964 לזוג נולד בן, איאז לטיף פליג'ו. בבגרותו, הלך איאז בעקבות אביו, והפך לנשיא מפלגתו (QAT). ב-1967, היא התחילה ללמדבאוניברסיטת סינד. היא פרשה בשנת 1997 ונפטרה בשנת 2005 מגידול מוחי.בימות השנה למותה, נערכים אירועי הנצחה ברחבי פקיסטן וברחבי העולם, כשהגדולים ביותר נערכו ביום העשור למותה.באירוע מסוג זה לרגל חמש שנים למותה, שנערך בבירמינגהאם שבאנגליה, המשוררת הסינדהית הנודעת זוביידה מטלו הספידה אותה, באומרה ש"ג'יג'י" היא דמות מופת עבור כל הנשים הנאבקות על זכויותיהן, והזכירה את חוסר הפשרנות שלה, והמחויבות לניפוץ טאבואים חברתיים - כמו שקיצרה את שיערה, בניגוד למקובל חברתית, כי זה מה שהיה יפה בעיניה. היא השוותה זאת לרעה לנשים רבות בחיי הציבור בפקיסטן, כמו חלק מחברות הפרלמנט, אשר נכנעות לתכתיבים הגבריים.
מאסר ופעילות פוליטית
ב-1979, זרינה נעצרה ונכלאה בכלא סוקור בקראצ'י משום שהובילה מחאה נגד המשטר הצבאי של הנשיא דאז, הגנרל מוחמד זיא אל-חאק. השירים שלה (בשפות סינדהי ובלוצ'י) הפכו להמנונים של הלאומיות הסינדהית. מאבקה גם היה נגד שלטון המעמדות הגבוהים, ונגד אפליה מגדרית, ופיאודליזם. מחאותיה החלו שנים קודם לכן, כשהתנגדה גם לשלטונם של הדיקטטורים הצבאיים איוב ח'אן ויאיא ח'אן. בזכות התנגדותה הפופולרית, היא זכתה בתואר "ג'יג'י" (אמא) של העם הסינדהי. ב-1980 היא הייתה אחת המייסדות המובילות של הטהריק הסינדהיאני, ארגון נשים מהאזורים הכפריים של סינד שקמו להתנגד לאפליה נגד נשים תחת שלטונו של זיא, ושל פורום פעולת נשים (1981), ארגון זכויות נשים שקם בקראצ'י. היא הייתה חברה מובילה בוועדת סינדהי הארי, מפלגה שמאל-לאומית סינדהית שייצגה את האריסים נטולי האדמה בסינד, ואחר כך הפכה לחלק ממפלגת עוואמי הלאומית (שמאוחר יותר נהייתה מפלגת הפועלים עוואמי), וכן פעילה בסינדהי אדני סנגה - ארגון לשימור וקידום הספרות והתרבות הסינדהית. בלוץ' דיברה שבע שפות באופן שוטף: סינדהי, אורדו, סרייקי, בלוצ'י, פרסית, ערבית וגוג'ראטית.
אמנות ותרומה ספרותית
בלוץ' כתבה שירים ופזמונים רבים אשר הפכו לפופולריים בקרב הלאומנים בוינדהוקaustria. kgm ו פקיסטןpakistan. kgm. היא חיברה מספר סיפורים קצרים, וכן את הספר "تنهنجي ڳولا، تنهنجون ڳالهيون" (מסינדהי: החיפוש שלך, הדיבור שלך) שיצא בשנת 1992.
קופ (שווייץ)
קופ קואופרטיב (בגרמנית: Coop Genossenschaft) היא אחת מחברות הקמעונאות והסיטונאות הגדולות בשווייץ. היא בנויה בצורת חברה שיתופית המונה כ-2.5 מיליון חברים.
נכון לשנת 2015, קופ מפעילה 2,213 חנויות ומעסיקה יותר מ-54,000 עובדים בשווייץ. על פי נתוני ביו סוויס, התאחדות ההפקה האורגנית בשווייץ, קופ אחראי למחצית מכל המזון האורגני שנמכר בשווייץ. ביוני 2011 העניקה סוכנות הדירוג הגרמנית העצמאית oekom research AG לקופ את התואר "הקמעונאי הכי בר-קיימא בעולם". לקופ שלושה מותגים עיקריים: Coop Oecoplan (מוצרי חיי יום-יום שונים), Coop Naturaline (מוצרי טקסטיל) ו-Coop Naturaplan (אוכל). החברה מוכרת גם מוצרים הנושאים את התווית Max Havelaar. קופ אף מפרסמת מגזין שבועי בשם Coopzeitung (בגרמנית), Coopération (בצרפתית) ו-Cooperazione (באיטלקית).
קופ מחזיקה גם בקו מוצרים בעלות נמוכה, "Prix garantie". החברה היא הבעלים של חברת השוקולד השווייצרית חלבה.
סיקור
קבוצת קופ ממוקמת בשווייץ ופועלת בתחום הקמעונאות, הסיטונאות והייצור. קופ מפעילה פורמטים של חנויות בענפי המזון, מוצרים שאינם מזון ושירותים. יחד עם Transgourmet Holding AG, קופ הוא העסק השני בגודלו באירופה בעסקאות במזומן, סחורות ואספקה סיטונאית. בסך הכל, לקבוצת קופ יש כ-2,000 חנויות קמעונאות בשווייץ ו-124 שווקים בשווייץ ובמדינות אחרות באירופה. לקבוצת קופ יש כוח עבודה של כ-80,000 איש, כאשר 54,000 מהם עובדים בשווייץ.
היסטוריה
בשנת 1864 הקים תעשיין הטקסטיל ז'אן ג'ני-רפל את הקואופרטיב הצרכני הראשון של שווייץ, בשוונדן שבקנטון גלרוס. במהלך השנים הבאות הופיעו במדינה חברות שיתופיות רבות אחרות. בשנת 1890 חברו רבים מהם על מנת להקים את איגוד הצרכנים השווייצרים (Verband Schweizerischer Konsumvereine). בשנת 1969, שמו שונה לשם הנוכחי, קואופרטיב קופ (Coop Genossenschaft).
בשנת 1927 הקימו איגוד הצרכנים השווייצרים והפדרציה השווייצרית לאיגודים מקצועיים את הבנק המרכזי השיתופי (Genossenschaftliche Zentralbank). הוא הפכה לחברת מניות בשנת 1970, ובשנת 1995 שמה שונה לבנק קופ (Banque Coop, Banca Coop). בשנת 1999 הפך בזלר קנטונלבנק לבעל המניות המהותי. ב-19 במאי 2017, התחייב המוסד לבצע מיתוג מקיף מחדש והפך לבנק קלר (Banque Cler, Banca Cler).
איש הנצח: החיפוש אחר נקמה
איש הנצח: החיפוש אחר נקמה (באנגלית: Highlander: The Search for Vengeance) הוא סרט אנימה מסוגת הפעולה של הבמאי המצליח יושיאקי קוואג'ירי (ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח) שיצא בשנת 2007. התסריטאי הוא דויד אברמוביץ, אשר כתב גם את התסריט לסדרת "איש הנצח" ולסרט ההמשך "איש הנצח: המקור".
עלילה
הסרט הוא המשך לסדרת סרטי איש הנצח העוסקת במשפחת מקלאוד בת-האלמוות. הוא עוסק בלוחם הסקוטי בן האלמוות קולין מקלאוד בניו יורק העתידנית, השקועה במים, כשרק מבצר אחד עדיין עומד בה. מקלאוד מחפש אחר מרקוס אוקטביוס, בן-אלמוות אחר אשר הרג את אהובתו לפני מאות שנים, כדי לנקום בו. ברם, הוא ניצב בפני בעיה מוסרית: הוא אומנם מבקש לתבוע את נקמתו באוקטביוס, אך מנגד ניצבים האנשים המעטים ששרדו במה שנשאר מניו יורק, המשוועים לעזרתו, לאחר שאוקטביוס מאיים לשחרר מגפה על העיר. מקלאוד חייב להחליט באיזו דרך ילך: הנקמה או ההושעה.
בדומה לסיפורי איש הנצח הקודמים, גם כאן מתוארים עלילותיו של הגיבור במרוצת שנות חייו. אך, בניגוד להם, "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה" שם דגש על המרדף הבלתי פוסק של קולין מקלאוד אחר מרקוס אוקטביוס וכישלונותיו הרצופים לחסלו. בכך יושיאקי קוואג'ירי מראה כי בכל תקופת חיים מקלאוד נדון להכשל מאחר שאיבד את הסיבה האמיתית לנקמה, שזו כוחה של האהבה.
בכל תקופת חיים מקלאוד פוגש דמות נשית שאין הוא מייחס לה חשיבות. אך כאשר נודע לו כי אותה דמות היא למעשה גלגול נשמתה של אהובתו המתה, העניינים מקבלים תפנית.
Sweet Home Alabama
בשנת 2002 יצא בארצות הברית הסרט אין כמו אלבמה (באנגלית: Sweet Home Alabama) ששמו לקוח משם הסינגל. בפסקול הסרט קיימת גרסת כיסוי לשיר בביצוע הזמרת ג'ול.
משמעות השיר
השיר נכתב כתגובה לשני שירים, "Southern Man" ו-"Alabama" של ניל יאנג, אשר עסקו בגזענות ועבדות בדרום ארצות הברית. "חשבנו שניל ירה בכל הברווזים על מנת להרוג אחד או שניים" אמר רוני ואן זאנט בזמן יציאת השיר. ההתייחסות ליאנג מבוטאת בבית השני של השיר:
נושאים אחרים שנויים במחלוקת בשיר הם ההתייחסות למושל אלבמה ג'ורג' וולאס (תומך ידוע בהפרדה גזעית) ופרשת ווטרגייט.
יחסי דנמרק–ערב הסעודית
יחסי דנמרק–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לערב הסעודית. דנמרק מחזיקה בסעודיה שגרירות בריאד, ואילו סעודיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
יחסי סחר
בשנת 2017 ייצאה דנמרק סחורות ושירותים בשווי 7.22 מיליארד קרונה דנית לסעודיה, וייבאה בשווי 1.13 מיליארד קרונה דנית. זה הפך את שוק הייצוא הסעודי של דנמרק ל-22 בגודלו. הייצוא העיקרי היה "מוצרי מזון שונים" (1.7 מיליארד קרונה דנית) ומוצרים רפואיים ותרופות (1.6 מיליארד קרונה דנית).
מחלוקות
בינואר 2006, במסגרת פרשת קריקטורות מוחמד, ערב הסעודית החזירה את שגרירה "בגלל חוסר הפעולה של ממשלת דנמרק כלפי העלבונות נגד הנביא מוחמד בעיתוני המדינה". השגריר חזר בספטמבר באותה שנה.
בנובמבר 2018 הודיע משרד החוץ הדני כי ישעה את האישורים לייצוא נשק לסעודיה, לאור מדיניותה בתימן, התנקשות בג'מאל ח'אשוקג'י ודיונים בין שרי החוץ של האיחוד האירופי.
ב-3 בפברואר 2019, דנמרק אמרה כי היא עצרה שלושה חשודים איראנים בריגול למשטר הסעודי. ממשטרת דנמרק נמסר כי החשודים הם חברי קבוצת האופוזיציה האיראנית שתקפה מצעד צבאי באחבאז בשנת 2018. שירות הביון הדני הצהיר כי החשודים ריגלו אחר אנשים בדנמרק בין 2012 ל-2018. הולנד עצרה גם גבר בן 40 שהוא חלק מקבוצת האופוזיציה האיראנית. ראש שירות הביטחון הדני, פין בורץ' אנדרסן, אמר כי המעצרים בדנמרק היו קשורים למעצר בהולנד.
ישראל ברונא
רבי ישראל מברונא (כונה מהר"י ברונא; ק"ס, 1400-ר"מ, 1480 לערך) היה מגדולי פוסקי ההלכה באשכנז של המאה ה-15.
תולדותיו
רבי ישראל נולד בגרמניה לרבי חיים. בין רבותיו נמנים: רבי ישראל איסרלין (מהרא"י, בעל "תרומת הדשן"), רבי יעקב וייל (המהרי"ו) ורבי זלמן כ"ץ (המהרז"ך, בעל "ספר היריעה" שעוסק בהלכות גיטין שבהן היה הסמכות העליונה בדורו והיה חברו הקרוב של המהרי"ל).
בשנת 1454, כתוצאה מעימות בין פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והדוכס של לנסברג על מיסים לקהילה היהודית, נכלא ר' ישראל על ידי הקיסר כדי להביא אותו לתמיכה בעמדתו; אחרי 13 ימים בכלא הוא שוחרר. לקראת סוף חייו, בשנת 1474 יהודי משומד בשם הנס ואגול האשים את ר' ישראל בעלילת דם והוא נעצר. הקהילה פנתה לפרידריך השלישי וגם ללדיסלב מלך בוהמיה, שהצליחו לשחררו. אחר השיחרור ר' ישראל עבר לפראג, בה נפטר אחר כשש שנים.
אחרי מותם של רבותיו הוא נחשב לגדול רבני אשכנז, ופסקיו הובא ב"שולחן ערוך" הרבה פעמים על ידי הרמ"א בשם 'מהר"י ברין'.
כתביו
284 מתשובותיו בהלכה נלקטו ונדפסו ב"שו"ת מהר"י ברונא". קצת מאמריו ופסקיו הובא בספר "לקט יושר" וגם בתשובות רבותיו ב"שו"ת מהר"י וייל" ובשו"ת "תרומת הדשן".
חיבר ספר שחיטות ובדיקות שהובא בספרות הפוסקים, ייתכן שזהו ספר שחיטות ובדיקות למהרי"ב שנדפס מכתבי יד על ידי מכון משנת אפרים בתוך 'רבינו מנחם ממירזבורק' ירושלים ה'תשפ"א.
קישורים חיצוניים
ספרו
ישיבת שבות ישראל
ישיבת שבות ישראל הייתה ישיבת הסדר באפרת שפעלה בשנים תשל"ח-תשע"ו. מייסד וראש הישיבה הוא הרב יהושע בן-מאיר, ובעבר עמד בראשות הישיבה יחד עמו הרב שבתי רפפורט. בשנותיה האחרונות עמדו בראשה הרב יוני רוזנצווייג והרב שאול יונתן וינגורט.
משנת תשע"ז פועל במקום גרעין של ישיבת מרכז הרב וכולל אברכים.
באלול ה'תשע"ט פתחה ישיבת מרכז הרב במקום ישיבה לצעירים בראשות הרב יעקב אלימלך, המונה כיום כ-100 תלמידים.
ייסוד הישיבה
הישיבה נוסדה על ידי הרב בן-מאיר בחודש אלול תשל"ח (1978) בתקוע. היא שכנה שם מספר חודשים עד גיוס התלמידים הראשונים לשירות פעיל. את שנתה השנייה פתחה הישיבה באלעזר בתקופה שבה התפרק המושב שהוקם במקום. לאחר תקופה קצרה באלעזר עברה למשכנה הנוכחי באפרת, במקום שמוכר היום כשכונת "גבעת הדקל".
הקמת העיר אפרת
גם לאחר אכלוסה של שכונת הרימון, השכונה הראשונה של אפרת, עדיין הייתה הישיבה מרוחקת מרחק של כ-1.5 ק"מ מהשכונה והמשיכה להתנהל כישות כמעט עצמאית. הישיבה קיבלה נציג במליאת המועצה המקומית החדשה, מועצה מקומית אפרת.
בשנים הראשונות פעל החשמל של הישיבה על בסיס גנרטור ולאחר מאמצים רבים להתחבר למערכת החשמל של חברת החשמל, התקבל אישור לא רשמי ממפקד אזור יהודה ושומרון דאז בנימין בן אליעזר לחבר את הישיבה לחשמל דרך הואדי המוליך ליישוב אלעזר השוכן מעבר לכביש 60. לאחר מספר שנים החלה הישיבה לקבל חשמל ממערכת החשמל של אפרת. כיום ממוקמת הישיבה במרכזה של אפרת.
למשך מעט יותר משנה, הישיבה התחברה לישיבת המבתר של הרב ברוונדר, השייכת למוסדות אור תורה סטון.
המעבר לגבעות והחזרה לאפרת
בשנת תשנ"ז (1997) נתבקשה הישיבה על ידי הרשויות להתיישב בהיאחזות נח"ל גבעות שבמערב גוש עציון. הישיבה שכנה במקום כשבע שנים והקימה בו ב-1998 שכונת אברכים שנקראה "גבעת אריה" על שם אריה בוירסקי, תלמיד הישיבה שנהרג במלחמת שלום הגליל. לאחר שנואשה מהאפשרות הנראית לעין לבנות במקום קמפוס בנוי, למרות ההבטחות שניתנו לה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, חזרה הישיבה למשכנה הקודם באפרת. את שכונת המשפחות במקום המשיכה הישיבה להפעיל עד 2011. באותה שנה הצטרף לראשות הישיבה הרב ברוך אפרתי, אך פרש מתפקידו כעבור זמן קצר. באייר תשע"ג הצטרפו לישיבה שני ראשי ישיבה חדשים, הרב יוני רוזנצווייג והרב שאול יונתן וינגורט, אחד מבוגרי הישיבה, לקראת יציאתו לגמלאות של הרב בן-מאיר בסוף תשע"ג.
בשנת 2016 ניסתה הישיבה לפתוח מסלול מוזיקלי כדי למשוך תלמידים, אך המהלך לא הצליח והישיבה הודיעה על סגירתה המתוכננת בסוף שנת הלימודים.
אופי הישיבה
בישיבה למדו יוצאי ישיבות תיכוניות בולטות, בדרך כלל מרקע סוציו-אקונומי גבוה, עם יוצאי ישיבות מקצועיות - נערים שנטו בדרך כלל למקצועות ריאליים. הרב בן-מאיר הוביל בשנים אלו קו של מיזוג בין מנהגים. הישיבה עודדה את התלמידים מכל עדות להישאר בימים הנוראים, והתפילה בה נערכה בנוסח "מעורב" שהוכן בידי תלמידים ורבנים. שיעורים מיוחדים נערכו לפני התפילה שבהם נלמדות המנגינות. רבים מראשוני העיר אפרת (משכונת התאנה - היחידה באותם ימים) הגיעו לתפילה זו. הישיבה המשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל הרב בן מאיר, הם בוגריה.
לאחר הצטרפותו של הרב שבתי רפפורט לראשות הישיבה, קיבלה הישיבה תלמידים רבים בעיקר מישיבות תיכוניות ידועות.
במהלך השנים הגיע מספר התלמידים בישיבה לכ-150.
צוות
מלבד ראשי הישיבה לימדו בה במהלך השנים מורים רבים. בין היתר התקיים בה שיעור שבועי של נחמה ליבוביץ (מחזה נדיר של שיעור בישיבה הניתן בידי אישה), הרב מרדכי הלפרין שלימד שינון משניות בעל פה (נוהג בלתי מוכר בעולם הישיבות), הרב מרדכי סבתו לימד נביא, הרב יעקב מדן לימד את שיעוריו הראשונים בשפת אמת, והרב יעקב חרל"פ (ראש ישיבת שילה לשעבר) לימד גמרא בעיון. כן לימדו דוד נתיב - תנ"ך ואקטואליה, והרב מרדכי ברויאר - ביקורת ואיחוד המקרא.
בוגרי הישיבה
בין בוגרי הישיבה שהתפרסמו - מזכ"ל בני עקיבא ומנכ"ל מרכז ישיבות בני עקיבא לשעבר, אלחנן גלט, הרב שמואל לורנץ - כיום ראש ישיבת נחלים ועו"ד שלמה פילבר שהיה ראש לשכת בנימין נתניהו.
ישיבת שבות ישראל לצעירים
לאחר סגירת הישיבה, נפתח במקום כולל אברכים מישיבת מרכז הרב שעברו להתגורר במקום.
בשנת ה'תשע"ט הודיעה ישיבת מרכז הרב על הקמת ישיבה לצעירים מטעמה במקום, בראשות הרב יעקב אלימלך, בוגר מרכז הרב. הישיבה נפתחה באלול של אותה שנה בשם "ישיבת שבות ישראל לצעירים".
הישיבה מדגישה את נטיעת אהבת הבורא והתורה בקרב נערי ישראל. הישיבה כוללת לימודים תיכוניים מלאים כולל הגשה מלאה לבגרויות. אולם הדגש ברוב הזמן הוא על לימוד תורה וענפיה, בדומה לישיבות קטנות אחרות, והיא שואפת לצקת בתלמידים אהבה ללימוד תורה. מתקיימים בה מדי יום שלושה סדרי גמרא - אחד בעיון ושניים בבקיאות, מלבד לימודי הלכה, אמונה ותנ"ך מסודרים. הישיבה מתנהלת בהכוונתה הרוחנית של ישיבת מרכז הרב ובניהולה הכספי והטכני של עמותת ישיבת שבות ישראל המנהלת את המקום באפרת מאז הקמתה.
הישיבה מתנהלת במסגרת פנימייתית, ובשעות הערב מתקיימים חוגים שונים למעוניינים - חוג מוזיקה, חוג כתיבת סת"ם, ועוד. נכון לשנת ה'תשפ"ג כוללת הישיבה ארבע מחזורים של תלמידים המונים כ-100 תלמידים.
בואה קובני
בואה קובני (שם מדעי: Epicrates angulifer) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ בעיקר בקובה. הוא נחשב לאחד המינים הגדולים בסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלול גם המין בואת הקשת "Epicrates cenchria" שאהוב מאוד על מגדלי נחשים.
הבואה הקובני יכול להגיע לאורך 4 מטרים, אם כי האורך הממוצע של הנחשים הוא 2.1-2.7 מטרים ומשקלו המרבי יכול להגיע ל-40 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הנחשים הגדולים ביותר.
נחש זה נפוץ בקובה ובאיים הסמוכים אליה. איים אלה כוללים את איסלה דה לה חובנטוד ומס' איי אלמוגים, אחד מהם צפונית לעיר פינאר דל ריו שבצפון קובה. הוא מצוי גם באיי הבהאמה.
הבואה הקובני מעדיף אזורי יערות טרופיים יבשים. נחשים אלו מצויים לרוב על העצים, אך ניתן למצוא אותם גם במחילות וערימות אבנים.
ליובינסקי
ליובינסקי (ברוסית: Лю́бинский) היא עיירה ברוסיה במחוז אומסק.
היסטוריה
ב-1741 ממשלת גוברניית טובול הוציאה צו המורה להקים מאחז בגדה השמאלית של אירטיש. תפקידו של המאחז היה להגן על המושבות מפני פשיטות של שבטי נוודים.
באמצע המאה ה-19 במקום החלו להתיישב צמיתים מגוברניית וורונז'.
שמו הראשון של היישוב היה וורובסקוי, אך התושבים החדשים לא אהבו את השם והוחלט לשנותו לליובינה. השם החדש ניתן, כנראה, על שמה של אשתו של ראש גוברניית אומסק.
לקראת סוף המאה ה-19 התגוררו כאן כ-3,000 תושבים. ב-1910 הוקם ליד ליובינה כפר חדש בשם נובו-ליובינו. באותה שנה החלה הקמת מסילת רכבת בין אומסק, אישים, וטיומן והוקמה תחנת רכבת ליובינסקיה.
בהחלטת המועצה המהפכנית של סיביר מ-24 בספטמבר 1924 הוקם ראיון לובינסקי, לאחר מלחמת העולם השנייה החלה התפתחות מאסיבית של האזור.
בשנת 1947 הוחלט לאחד את הכפרים ותחנת רכבת ליישוב חדש תחת שם ליובינסקי.
בוריסלב איבקוב
בוריסלב איבקוב (בסרבית: Борислав Ивков; 12 בנובמבר 1933 – 14 בפברואר 2022) היה שחמטאי סרבי בדרגת רב אמן. היה אלוף יוגוסלביה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
ביוגרפיה
בגיל 16 בוריסלב איבקוב השתתף באליפות יוגוסלביה וזכה במקומות 4–7. בשנת 1950 הוא התחרה בתחרות בינלאומית בבלד וזכה במקום 5–6. בשנת 1951 הוא זכה באליפות העולם לנוער. איבקוב השתתף בתחרויות רשמיות רבות וזכה מספר פעמים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא היה בין השחמטאים החזקים בעולם, והתקדם עד לשלב הפלייאוף באליפות העולם בשחמט 1966.
במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי העולם לרבות וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
אף על פי שהפסיק להשתתף בתחרויות באופן סדיר בשנת 1975, המשיך איבקוב להתחרות מפעם לפעם. בפברואר 2014 הפסיק להיות שחמטאי פעיל.
נפטר ב-14 בפברואר 2022.
בוריסלב איבקוב במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1980 השתתף איבקוב ב-12 אולימפיאדות שחמט:
The Bee Gees Sing and Play 14 Barry Gibb Songs
The Bee Gees Sing and Play 14 Barry Gibb Songs הוא אלבום הבכורה של להקת הבי ג'יז שיצא לאור בנובמבר 1965 (האלבום " Bee Gees' 1st" הוא האלבום הבינלאומי הראשון של הלהקה). האלבום הופק על ידי חברת התקליטים האוסטרלית Leedon ויצא בשם "Barry Gibb & the Bee Gee's". מרבית השירים באלבום היו סינגלים שהוקלטו על ידי האחים גיב במהלך שלוש השנים שקדמו ליציאתו וכללו סגנונות מוזיקליים שונים.
הפקה
באלבום נכללו רק חמישה שירים חדשים שהוקלטו במיוחד. תשעת השירים האחרים היו שירים שהוקלטו במהלך השנים שקדמו ליציאת האלבום. סדר השירים באלבום נקבע על ידי המפיק ביל שפרד.
בארי גיב ניגן בגיטרה את המקצבים, בעוד מוריס ניגן בשאר הגיטרות. בשירים "I Was a Lover, a Leader of Men"ו- "How Love Was True" הוא ניגן בגיטרה המובילה, בשיר "I Don't Think It's Funny" ניגן על גיטרה אקוסטית ובשיר "To Be or Not to Be" ניגן על פסנתר. טרבור גורדון, חברם של האחים גיבס, ניגן על הגיטרה בשירים "Peace of Mind", "Wine and Women" ו-"Follow the Wind" אף על פי שלא ניתן לו קרדיט רשמי על עטיפת האלבום. בהמשך הוציא גורדון הקלטות של מספר שירים בשם "טרבור גורדון והבי ג'יז".
הרימו עוגן (סרט, 1945)
הרימו עוגן (באנגלית: Anchors Aweigh) הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1945. הסרט, המשלב בתוכו צילום רגיל ומונפש, בוים בידי ג'ורג' סידני ובו מסופר על שני מלחים היוצאים לחופשה בת ארבעה ימים בהוליווד, מלווים בידי מוזיקה ושירים. הם נפגשים עם זמרת צעירה השואפת לגדולה והם מנסים לעזור לה להשיג מבחנים באולפני MGM. בסרט מככבים: פרנק סינטרה, ג'ין קלי, קתרין גרייסון.
בסרט מופיע הפסנתרן והמנצח חוסה איטורבי בתפקיד עצמו.
עלילה
שני מלחים מאוניית מלחמה העוגנת בנמל בלוס אנג'לס, יוצאים לחופשה בת ארבעה ימים, אותה הם מעבירים בהוליווד. ג'ו בריידי (ג'ין קלי) הבטיח לחברו הביישן קלארנס דוליטל (פרנק סינטרה), כי יעזור לקלארנס להכיר בחורות, אותן לכאורה הוא מכיר כל כך טוב. באמצע הלילה הראשון שהם מבלים בעיר, הם מובלים לתחנת המשטרה כדי לעזור להחזיר הביתה את הילד היתום דונלד (דין סטוקוול). דודתו של דונלד, היא השחקנית מתחילה בשם סוזאן אבוט (קתרין גרייסון) אצלה הוא גר. ג'ו משקר לסוזאן שהצליח לארגן לה אודישן אצל המוזיקאי הידוע חוזה איטורבי (חוזה איטורבי בתפקיד עצמו), אבל כאשר סוזאן מעוניינת להשיב לו טובה בדרך רומנטית, בראדלי מנסה לתמרן את הבחורה כך שתחבור לקלארנס המעוניין. במהלך הסרט קלארנס שם את עינו על מלצרית מברוקלין (פמלה בריטון).
הסצנה המוכרת ביותר מהסרט היא של הריקוד המוזיקלי בין ג'ין קלי לג'רי העכבר המצויר, החתול טום מופיע גם כן לרגע, בתור מלצר בסצנה שלאחר מכן. כל הסצנות המשלבות בין הנפשה וצילום רגיל נעשו בהשגחתם של ויליאם האנה וג'וזף ברברה. במקור רצו המפיקים לצלם את הסצנה המשולבת ביחד עם מיקי מאוס, לפי כמה מקורות הסכים וולט דיסני להשאיל את דמותו של מיקי, אך אחיו הבכור רוי התנגד לכך והעסקה לא יצאה אל הפועל. לפי ספרו של בוב תומאס על רוי דיסני, האולפנים של דיסני שהיו בחובות לאחר מלחמת העולם השנייה, העדיפו להתמקד בעשיית סרטים משלהם ולהוציאם בזמן, ולא להשאיל את הדמויות המוכרות שלהם לאולפנים אחרים כדי שהם יעשו את הרווח עליהם.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר בעבור הפסקול הטוב ביותר והיה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ג'ין קלי). כמו כן היה הסרט מועמד גם בקטגוריית השיר הטוב ביותר, "I Fall In Love Too Easily", שבוצע בידי פרנק סינטרה.
שלפוחית השתן
שלפוחית השתן היא איבר שרירי דמוי שק הממוקם באגן הירכיים מאחורי עצם החיק אשר מאחסן את השתן המסונן מהדם בכליות. היא קיימת אצל חלק מחסרי חוליות ורוב החולייתנים. אצל חולייתנים היא קיימת בכל המינים פרט למספר מיני דגים ולטאות, חסרי לסתות וכל המינים של עופות (פרט ליען). שלפוחית השתן עשויה שלוש שכבות: הפנימית ביותר היא קרום רירי בעל קפלים הגורם לשלפוחית השתן לגדול בעת הצטברות שתן. השכבה האמצעית עשויה שרירים אורכיים רבים האחראים לשחרור השתן בדרך של משוב חיובי, כלומר מהתכווצות אחת נגרמת התכווצות נוספת, וכך השרירים יתכווצו עוד ועוד עד לסיומה המוצלח של הפעולה עד תומה. השכבה החיצונית של השלפוחית מכוסה בחלקה העליון שכבת צפק ובשאר השטח בעטיפה סיבית.
השתן מגיע אל השלפוחית דרך השופכנים היוצאים מן הכליות. שחרור השתן מהשלפוחית נשלט על ידי סוגר שצמוד לחלקה העליון של השופכה.
הבדלים בין המינים
ישנם הבדלים בין גברים לנשים בצורה, בגודל ובמיקום של שלפוחית השתן והשופכה בגלל מיקום וגודל איברי המין. אצל נשים, שלפוחית השתן נמצאת באזור נמוך יותר באזור האגן, לפני הנרתיק והרחם ומאחורי עצם החיק, ואילו אצל הזכר היא ממוקמת גבוה יותר, מעט מעל עצם החיק.
אצל הגברים אורך השופכה נע בין 15 ל-25 סנטימטר, והיא עוברת דרך בלוטת הערמונית ולאורך הפין עד לפתח השופכה בעטרה. אצל הנשים אורך השופכה הוא 3-4 סנטימטר בלבד, היא אינה עוברת דרך שום איבר מין, וסופה בפתח השופכה, הממוקם מעל הנרתיק.
יושיאקי קוואג'ירי
יושיאקי קוואג'רי (ביפנית: 川尻 善昭; נולד ב-1950) הוא במאי אנימה מוערך ומצליח ביפן, שכמעט כל סרטיו (כולל אלה שהשתתף רק בכתיבתם, הפקתם וכו') זכו גם להפצה מחוץ לה. הוא מביים סרטים בMadhouse, ונחשב לאחד הבמאים המובילים והמהפכנים בתחום האנימציה היפנית.
הפריצה הראשונה של קוואג'ירי לתחום האנימציה הייתה בעזרת "עיר זדונית"- פנטזיית אימה אפלה ששפעה אלימות ואירוטיקה, והפכה לאחד מסרטי האנימה המבוקשים בעולם המערבי. עקב העובדה שגם שאר יצירותיו הכילו כמויות לא מבוטלות של אלימות ותוכן מיני (אם כי בכמות קטנה בהרבה מזו שב-"עיר זדונית", שאף הלכה ופחתה ככל שקוואג'ירי התקדם בסרטיו), ובמקביל זכו להצלחה גם במערב, הדבר גרם להגברת הפופולריות של הרעיון השגוי לפיו סרטי אנימה אכן עוסקים בעיקר באלימות ובמין. מלבד זאת, נהוג להחשיב אותו כאחד מיוצרי סרטי-הפעולה המוערכים ביותר ביפן, בין השאר עקב העובדה שמאז סרטו הראשון- "העדשאי", הוא נוהג להשתמש כמה שפחות במחשבים ומיטיב להכין סרטים בטכניקה מסורתית. סרטו הראשון שבויים על מנת שיפנה לקהל אמריקאי (ועל כן כלל פחות תוכן גרפי ואף נמנע מכול תוכן מיני מפורש שהוא)- "צייד הערפדים D: התאווה לדם", אף הוצע למועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית "סרט האנימציה הטוב ביותר", אך עקב מניעים של סטודיו מאדהאוס, הדבר לא קרה.
בישראל ידוע קוואג'ירי בעיקר בזכות "העדשאי", אשר הוקרן בערוץ החינוכית, וכן עבור הסרטון "תוכנה" ממכלול ה"אנימטריקס". שאר סרטיו לא זכו להפצה בתרגום עברי בארץ.
הכניסה לתחום האנימציה
יושיאקי קוואג'ירי נולד ב-1950 בעיר יוקוהמה שבאי הונשו, יפן. בילדותו אהב מאוד לצפות במערבונים וסרטי מדע בדיוני מערביים, וכן גם בסרטיו של אקירה קורוסאווה (הסרטים הללו השפיעו על עבודותיו בשנים שלאחר מכן). עם סיום לימודיו בתיכון, 1968, הוא רצה לעבוד כאומן מאנגה, אך מכיוון שחשש שכישרון הציור שלו מספיק לשם כך, החליט להשתלב בתעשיית האנימה בתקווה שכך יוכל לשפר את יכולותיו בתחום. הוא טוען כי לאחר שהבין מה רב כוחה של האנימה - שהיא למעשה מאנגה בצבע בתוספת צלילים ותנועות חיות - החליט כי זהו התחום שבו הוא באמת רוצה להתרכז.
התקדמות כבמאי
"העדשאי" גרם לקוואג'ירי להרחיב את התעניינותו בסרטי אנימציה אפלים יותר. ב-1987 ביים את האפיזודה "The Running Man" לסרט האנתולוגיה "Neo Tokyo", ולאחר מכן התבקש לעשות סרט בן 35 דקות שיהיה עיבוד לספרו של הידיוקי קיקוצ'י, סופר הפנטזיה האפלה המוביל של יפן. הסרט הקצר אותו ביים- Yoju toshi, או בתרגום ישיר- "עיר זדונית", כה הרשים את המפיקים שלו עד כי ביקשו ממנו להרחיב אותו לסרט באורך מלא, אך רק אם ירצה בכך. קוואג'ירי, שנהנה מאוד לביים סרט פנטזיה אפל, שמח כל כך על ההזדמנות עד כי הצליח להשלים את הפרויקט כולו תוך פחות משנה (בעוד שהפקת סרטי אנימה נמשכת לעיתים גם יותר משנתיים). "עיר זדונית" היה סרט פנטזיה אפל, אירוטי ואלים, שעקב אחר גבר אנושי ואישה שֵדה הנסחפים יחדיו למאבק עקוב מדם לאחר שתוקף החוזה שמנע מלחמה בין עולמותיהם- פג. הוא הפך לאחד מסרטי האנימה הפופולרים במערב, וסימן את עלייתו של קוואג'ירי כבמאי האקשן המוביל של יפן, תוך שימוש באנימציה מסורתית ריאליסטית, סצינות אקשן מפורטות ושימוש רב בצבעים כהים ואפלים. היה זה גם הסרט הראשון באורך מלא בו היה מעורב קוואג'ירי מההתחלה ועד הסוף.
שיא הקריירה
ב-1995 החל לעבוד על פרויקט נוסף- "צייד הערפדים D: התאווה לדם", שהתבסס גם הוא על ספר מאת הידיוקי קיקוצ'י. הפרויקט, שגם בו עסק בביומי ובכתיבת התסריט יחד, הושלם בשנת 2000, והיה סרט האנימה הראשון שהדיבוב המקורי שלו היה באנגלית ולא ביפנית (גם בהקרנותיו הראשונות ביפן, לפני שיצא בדיבוב יפני, הוקרן הסרט באנגלית עם כתוביות יפניות). קוואג'ירי טען שעשה זאת משום שרצה לביים סרט שיפנה יותר אל הזרם המרכזי. "צייד הערפדים D" זכה גם הוא להצלחה גדולה.
שנה לאחר "D" השתתף קוואג'ירי בבימוי סדרת הטלוויזיה "X". הסדרה התבססה על מנגה באותו השם מאת צוות אמניות המנגה המפורסמות "CLAMP", שהחלה את דרכה בשנת 1992. המנגה הייתה באותו שלב רחוקה מאוד משלבי סיום והמשיכה להתפתח, ולכן 24 פרקי סדרת הטלוויזיה כללו שינויים מסוימים בעלילה, וכמו כן העניקו לה סוף שונה. על אף שינויים אלה, הסדרה זכתה להצלחה והערכה גם בקרב מעריצי סדרת המנגה המקורית.
ב-2003 קיבל קוואג'ירי הצעה מהאחיות וצ'אוסקי, אשר ביימו יחדיו את המטריקס, לביים אפיזודה מתוך המכלול של ה"אנימטריקס" (גם היצירה הזו הופצה בארץ עם תרגום עברי). ההצעה נחשבה לכבוד גדול בשביל במאי אנימה, וקוואג'ירי לקח על עצמו את הבימוי. האפיזודה אותה ביים הייתה "תוכנה", שם עבד על הבימוי, התסריט, היסטורי-בורד ועיצוב הדמויות. באותה שנה הצהיר קוואג'ירי כי הוא מתכוון לביים המשך ל"ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח", שאמור היה לצאת בשנת 2005. ברם, הפרויקט נדחה לאחר שקוואג'ירי לקח על עצמו פרויקט אחר- "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה", המשך אנימציה למותג הידוע, עקב היותו חובב של סרטי "איש הנצח". הסרט הושלם ב- 2007, ובדומה ל-"D", דובב ישירות לאנגלית, אלא שהפעם יצא קודם כל בארצות הברית ישירות ל-DVD. ההמשך ל-"ג'וביי" נדחה, ככל הנראה, לשנת 2007.
פילמוגרפיה
בנוסף לכך, עבד קוואג'ירי רבות על חלקים מסדרות טלוויזיה.
199
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
פטר רוזיצקה
ביוגרפיה
רוזיצקה, יליד דיסלדורף, קיבל את ראשית הכשרתו המוזיקלית (פסנתר, אבוב והלחנה) בקונסרבטוריון של המבורג. בהמשך למד הלחנה אצל הנס ורנר הנצה והאנס אוטה. רוזיצקה למד משפטים והלחנה במינכן, המבורג וברלין, שם השלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1977. רשימת יצירותיו כוללת מספר רב של יצירות תזמורתיות וקאמריות ואת האופרה "צלאן", על המשורר פאול צלאן, שהצגת הבכורה שלה התקיימה בדרזדן ב-2001. האופרה החדשה שלו, "הלדרלין" הוצגה לראשונה באופרה של ברלין בשנת 2008.
פטר רוזיצקה התמנה לפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהמבורג ב-1990. המלחין הנו חבר באקדמיה הבווארית לאמנויות במינכן ובאקדמיה החופשית לאמנויות בהמבורג.
פטר רוזיצקה היה מנהל אמנותי של תזמורת רדיו ברלין בשנים 1979-1987 ומנהל האופרה הממלכתית של המבורג והפילהרמונית של המבורג משנת 1988 עד 1997. נוסף לכך, היה גם יועץ אמנותי של תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם משנת 1997 עד 1999, אז נבחר לנשיא אקדמיית התיאטרון הבווארית. משנת 2001 עד 2006 קיבל עליו רוציקה את הניהול האמנותי של פסטיבל זלצבורג. כיום הוא מנהל אמנותי של הביאנלה של מינכן, שם החליף את הנס ורנר הנצה בשנת 1996.
רוזיצקה ניצח על תזמורות מן החשובות באירופה, בהן התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין - עמה הקליט תקליטורים של יצירות מאת מאהלר, פטרסון ושרקר - תזמורת הקונצרטחבאו, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת רדיו צפון גרמניה מהמבורג - עמה הקליט מחזור של 12 יצירות תזמורתיות של הנס ורנר הנצה - תזמורת רדיו שטוטגרט, תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן ופרייבורג, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של וינה והתזמורת הפילהרמונית הצ'כית וכן תזמורת יומיורי מטוקיו והתזמורת הפילהרמונית של סין.
באד אישל
באד אישל (בגרמנית: Bad Ischl) היא עיר מרחצאות בדרום מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, במרכז אזור הנופש זאלצקמרגוט. אוכלוסיית העיר מונה 14,115 נכון ל 2004. העיר הוכרזה באופן רשמי מלחמת העולם הראשונה.
גאוגרפיה
באד אישל שוכנת בגובה 468 מטר ומשתרעת על 162.85 קמ"ר, כאשר 71.9% ממנו מיוער ו 7.9% משמש לחקלאות. האורך של העיר מצפון לדרום הוא 19.6 ק"מ, וממערב למזרח 17.8 ק"מ. העיירה ממוקמת במחוז גמונדן, מדרום לאגם טראונזה ומצפון למערות הקרח בדכשטיין, במרחק 50 ק"מ מהעיר זאלצבורג.
היסטוריה
לפי הממצאים, התגוררו אנשים באזור באד אישל כבר בתקופות הברונזה והברזל. בסביבות השנים 10-15 לפנה"ס נכבש האזור בידי הלגיונות הרומיים, והפך להיות חלק מהפרובינציה הרומית נוריכום.
9 (סרט)
9 הוא סרט מדע בדיוני-פנטזיה סאטירי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מ-2009. את הסרט ביים שיין אקר בהפקתם של טים ברטון וטימור בקממבטוב.
באד אישל
היסטוריה
במאה ה-12 הפך אזור העיר לחלק מנחלתו של היינריך השני, קיסר אוסטריה לבית באבנברג. העיר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1262 כ"איזלן" (Iselen).
9 (סרט)
עלילה
מדען מאולץ על ידי השליט הדיקטטורי במדינתו לבנות רובוט במטרה לסייע למדינתו. המדען מכנה את הרובוט בשם "מ.ו.ח" (מאנגלית: B.R.A.I.N). השליט מספח לעצמו את הרובוט והופך אותו למכונה שתייצר עבורו צבא רובוטים אימתני שישמיד את אויביו. למרות זאת, הבינה המלאכותית של מ.ו.ח הופכת למושחתת מכיוון שחסרה לה נשמה והופכת לאיום על האנושות. רגעים ספורים לפני קץ האנושות, המדען נעזר באלכימיה ובקמע במטרה לפצל את נשמתו ולחלקה לתשע בובות במטרה שאלו יעצרו את המכונות. לאחר שיצר את הבובה האחרונה (בובה מס' 9), המדען מת.
באד אישל
היסטוריה
בשנת 1775 בפקודת הקיסרית מריה תרזה כמה מאות מתושבי העיר הועברו מעבר להרי הקרפטים והקימו יישוב גרמני חדש דוייצ'ה מוקרה, שכיום נמצא בשטח אוקראינה.
9 (סרט)
עלילה
זמן מה לאחר מכן, 9 מתעורר במעבדה של המדען ומגלה בחוץ עולם מושמד. 9 פוגש את 2, בובה ממציא שמעניק ל-9 קופסה קולית בעזרתה הוא מסוגל לתקשר. הרובוט האחרון שנשאר, רובוט בצורת חתול, תוקף את השניים וחוטף את 2 ואיתו את הקמע. 9 מאבד את הכרתו ומתעורר לאחר מכן במגדל של כנסיה נטושה, ביתן של שאר הבובות - 1 המנהיג, 8 שומר ראשו של 1, 5 בובה בעלת עין אחת ובובה מס' 6 שלה יש יכולות נבואיות. 9 מספר לבובות על מקום הימצאו של 2 ומחליט לצאת לחלצו. 9 ו-5 יוצאים לכיוון מקום הימצאו של הרובוט ומוצאים שם את 2. הרובוט מתקיף את שלושת הבובות, אך הן מחולצות בסיועה של בובה מס' 7, הנקבה היחידה בקרב הבובות. 9 הסקרן מחבר את הקמע למכונת שכפול הרובוטים (מ.ו.ח), המכונה מתעוררת לחיים והורגת את 2 לאחר ששאבה לתוכה את נשמתו. 9, 7 ו-5 מצליחים לברוח.
7 לוקחת את 9 ו-5 לספרייה נטושה בה מסתתרים בובות תאומות אילמות בשם 3 ו-4. התאומים מראים ל-9 את מקורה של מכונת השכפול. 5 מבין שהאיורים על הקמע זהים לאיורים ש-3 ו-4 ציירו וחוזר למגדל במטרה ללמוד עוד על הקמע. 1 מתנגד לרצונו של 5 וכועס עליו על שהפר פקודה ויצא ביחד עם 9. בנתיים, מכונת השכפול יוצרת רובוטים חדשים כשאחד מהם, רובוט בצורת ציפור תוקף את המגדל בכנסיה. 7 מצרפת לקרב ובעזרתה החבורה מביסה את רובוט הציפור.
באד אישל
היסטוריה
עד היום ממשיכה הווילה להיות ירושה של צאצאי זוג הקיסרים, אך חלקים ממנה פתוחים לציבור.