cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארפג'ונה
לא מעט מן הכלים שבנה שטאופר שרדו עד ימינו, יחד עם כמה כלים לא חתומים, שנבנו על פי הדגם שלו. שמו העכשווי של הכלי ניתן לו רק בשנת 1870, בעקבות הסונאטה של שוברט בשם זה, שנכתבה בנובמבר 1824.
ירח שחור (1975)
ביקורת
הצופים והמבקרים מצאו את הסרט כסובל מבעיות מבניות, ניסיון של ריאליסט לעשות סוריאליזם. שטותי וצביעות. לעומת זאת הסרט זכה להגנה של הפילוסופית סוזן סונטג ושל מספר פסיכולוגים לילדים שמצאו בו טיפול מעניין בנושאים פסיכולוגים. הסרט זכה בשני פרסי סזאר ב-1976; הצלם הידוע סוון ניקוויסט זכה בפרס על הצילום ואנשי הקול לוק פריני ונארה קולרי זכו בפרס על הסאונד.
גאטאן בונג
תומאס גאטאן בונג (בצרפתית: Thomas Gaëtan Bong; נולד ב-25 באפריל 1988) הוא כדורגלן קמרוני, המשחק בעמדת המגן השמאלי ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים
בונג נולד בסאקביימבה שבקמרון. בונג התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות בקמרון ובגיל 14, הצטרף לקבוצת הנוער של מץ.
ב-10 בדצמבר 2005, בונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד סושו. במהלך העונה, הרבה לסבול מפציעות ורשם בסך הכל רק עוד שתי הופעות עד לסיום העונה.
ב-29 ביולי 2009, בונג שוחרר ממץ וחתם בוואלנסיין תמורת 595 אלף פאונד. בונג, ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלנסיין בהפסד 1–3 לנאנסי. ב-20 בינואר 2010, בונג כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד בולון. בקיץ, בונג סיכם בסטאד רן, אך לבסוף נשאר בוואלנסיין.
ב-2 בפברואר 2015, בונג חתם בוויגאן את'לטיק מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-24 בפברואר 2015, בונג ערך את הופעת הבכורה שלו בוויגאן בהפסד 0–1 לקארדיף סיטי. בסיום העונה, בונג ירדה לפוטבול ליג הראשונה.
ב-2 ביולי 2015, בונג חתם בברייטון אנד הוב אלביון. את הופעת הבכורה שלו, בונג ערך בניצחון 1–0 נגד נוטינגהאם פורסט. ב-29 באוגוסט 2015, בונג הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–2 נגד איפסוויץ' טאון. ב-24 באוקטובר 2015, קרע את הגיד בתיקו 0–0 נגד פרסטון נורת' אנד ונעדר במשך כארבעה חודשים. בונג היה שותף לעליה של הקבוצה לפרמייר ליג בעונת.
ב-30 בינואר 2020, בונג חתם לשנה וחצי בנוטינגהאם פורסט. ב-11 בפברואר 2020, בונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לצ'רלטון את'לטיק.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, בונג שיחק בנבחרת הצעירה של צרפת, בה רשם הופעה אחת.
בשנת, בונג החליט לייצג את , מולדתו. ב-1 ביוני 2010, בונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל. בונג, נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010, ואף השתתף במשחק נגד.
צמות (סרט)
צמות הוא סרט דרמה ישראלי, שהופק במסגרת הטלוויזיה החינוכית בשנת 1989. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, שהתרחש במהלך סוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 בעיראק. בסרט מגוללים קורותיה של הרצליה צמח (לוקיי), אסירת ציון לשעבר, החל מהצטרפותה למחתרת היהודית שפעלה בעיר ארביל, דרך מעצרה ומאסרה, ושחרורה מהמאסר.
הסרט הוסרט ובוים על ידי יצחק חלוצי, והופק על ידי עזריאל גמליאל. האתרים, שבהם צולם הסרט, הותאמו מבחינת התפאורה לרוח התקופה והמקומות שאותם הסרט מייצג.
עלילת הסרט
סועאד, נערה יהודיה בת 14 מהעיר ארביל שבכורדיסטן העיראקית, מגלה, כי במרתף בית הוריה מתנהלת פעילות ציונית על ידי מספר יהודים. לאחר שהוכיחה להם את ידיעותיה בקריאת עברית ותרבות ציונית, הם מסכימים לצרפה לשורותיהם, מעניקים לה שם עברי (הרצליה), ומוזהרת לבל תחשוף אותם ופעילותם. ביום מסוים סועאד חוזרת במהרה לביתה, לאחר שהותרעה על הגעת שוטרים לביתה לצורך חיפוש במרתף הבית. בהגיעה לבית, סועאד ממהרת ללבוש ז'קט, אשר באחד מכיסיו מונחת פיסת עיתון בעברית. לבישת הז'קט מעוררת את חשדו של קצין המשטרה, ולאחר מאבק עם סועאד הוא מוצא את פיסת העיתון. סועאד נלקחת למעצר, לא לפני שאביה ואחד משכניה המוסלמים מנסים למנוע זאת.
לאחר שהייתה במעצר, סועאד מלוּוה ברכבת לבגדד על ידי שוטר ואִימה, על-מנת שתיחקר במטה הבולשת העיראקית, המכונה בסרט כ-CID. בחקירתה - סועאד אינה מוסרת דבר על מכריה ופעילותם, ונשפטת לריצוי מאסר בפועל.
שהייתה של סועאד בכלא הנשים מוצגת במקביל למרד של האסירות עקב תנאיהן, אשר מתבטא בשביתת רעב. כמו כן, מתבררת נוקשותה של מנהלת בית הסוהר כלפי האסירות, ובמיוחד כלפי מונירה, האסירה הקומוניסטית אשר הגתה את המרד, וסועאד. על-מנת לשבור את רוחה של סועאד, ולאחר שעמדה בניסיונות הכפייה להאכילה, מצווה מנהלת הכלא על הסוהר לגזוז את צמותיה של סועאד אל מול פניהן של יתר האסירות. גם לאחר זאת, לא הסכימה סועאד לשבור את שביתת הרעב, וכאקט של מחאה אף שרה שיר בשפה הכורדית.
בהמשך לכך, מונירה מפונה מתאה שבכלא לצורך חקירה לכאורה ב-CID. יום לפני שחרורה המיועד - סועאד מואשמת בכך שנשלחו אליה מכתבים מיהודים בארץ ישראל, וצפויה למשפט נוסף שתוצאתו עשויה להיות מוות. לפי הטענה, שולחי המכתבים הוברחו מעיראק בניגוד לחוק, והמכתבים נתפסו ברשותם של מבריחים, הצפויים לגזר דין מוות. סועאד מתעקשת, שאינה מכירה את שמות שולחי המכתבים, וכי אין לה קשר עם ההברחות. בניסיון להפלילה, נחקר חכם ניסן, רבה של קהילת ארביל, אשר טוען שאינו מכיר אישית את שולחי המכתבים וגם לא את סועאד. בזמן שהצטוו להיפגש, חכם ניסן צועק ואף סוטר לסועאד עקב ההאשמות נגדה, אך לוחש לה כי כל קהילת היהודים בארביל תומכת בה. בהמשך, חכם ניסן משחד את החוקר בבקשה שיידחה את משפטה הצפוי.
שחקנים
בין השחקנים המופיעים בסרט ניתן למנות את השחקנים הבאים:
היגרוסקופיות
היגרוסקופיות (מיוונית: היגרו - לח, סקופיה - צופה) היא היכולת של חומר למשוך מולקולות מים מסביבתו באמצעות ספיחה.
כללי
חומרים היגרוסקופיים כוללים ביודיזל, דבש, גליצרין, אתנול ומתנול, חומצה גופרתית מרוכזת, מתאמפטמין ונתרן הידרוקסידי מרוכז. סידן כלורי הוא כל-כך היגרוסקופי שהוא בסופו של דבר נמס בתוך המים שהוא סופח: לתכונה זו קוראים התמסמסות (deliquescence - ספיחת לחות תוך התמוססות, ראו בסוף); וחומצה גופריתית מרוכזת היא כה היגרוסקופית עד שהיא מסוגלת לפרק מולקולות מים מתוך סוכר ולהותיר פחמן בלבד. נתרן הידרוקסידי וסידן כלורי סופחים מים בתהליך אקסותרמי, לכן משתמשים בסידן כלורי לייבוש מבחנות במעבדה.
בגלל האפיניות שלהם ללחות אטמוספירית, חומרים היגרוסקופיים דורשים מכלים אטומים לאחסונם. כאשר מוסיפים אותם למאכלים או חומרים אחרים לצורך שמירת רמת לחות, חומרים אלה נקראים הומקטאנטים (שומרי לחות).
חומרים ותרכובות יכולים להיות בעלי תכונות היגרוסקופיות שונות, דבר שעלול לגרום לנזקים, כגון הצטברות לחץ בחומרים מרוכבים. ניתן לתאר את המידה בה חומר או תרכובת מסוימים מושפעים מלחות סביבתית כמקדם ההתרחבות ההיגרוסקופית (CHE) או ההתכווצות ההיגרוסקופית (CHC), כאשר ההבדל בין השניים הוא שוני בקונוונציית הסימן ובשאלה האם שינוי בלחות גורם להתרחבות או התכווצות.
דוגמה נפוצה של הבדל בהיגרוסקופיות ניתן לראות בספר בכריכה רכה. לעיתים קרובות, כאשר הוא שוהה בסביבה לחה יחסית, כריכת הספר תתעקם ותתרחק מהספר. הדבר נובע מכך שהצד הפנימי, הלא-מצופה, של הספר סופח יותר לחות מאשר הצד המצופה ושטח הפנים שלו גדל, מה שגורם למתח שמעקם את הכריכה לכיוון הצד המצופה. הדבר דומה בפעולתו לרצועה דו-מתכתית.
ביולוגיה
זרעים של מספר עשבים הם בעלי חלקים היגרוסקופיים אשר מתכופפים כתוצאה משינויי לחות, מה שגורם לפיזורם על פני הקרקע. דוגמה לכך הוא צמח ה-Hesperostipa comata, בו לכל זרע זיפים שמסתובבים מספר סיבובים כאשר הזרע משתחרר. לחות מוגברת גורמת לזיפים לחזור למצבם המקורי, וכאשר הוא מתייבש, הם מסתובבים שוב, וכך הזרע 'מתברג' לאדמה.
נשק
אבק שרפה שחור הוא היגרוסקופי וספיחת מים פוגעת מאוד בתכונות הבעירה שלו, דבר שהקשה על העברתו ממקום למקום ואחסונו לאורך זמן במהלך מאות השנים בהן הוא היה בשימוש. אבק שרפה מודרני עשוי ברובו מניטרוצלולוזה אשר אינה היגרוסקופית ולכן פשוטה בהרבה לאחסון והעברה.
בנייה
חומרים רבים הנפוצים בבנייה הם בעלי תכונות היגרוסקופיות. חומרים אלה מושפעים מאוד מהלחות בבניין וסביבתו וככל שהלחות באוויר גבוהה יותר, כך יותר ממנה נספג בחומר. עץ, לדוגמה, הוא מאוד היגרוסקופי וסוגי עץ רבים מתחילים לעבור תהליך של ריקבון אם הלחות היחסית גבוהה מ-80% לאורך זמן.
ניצול שימושי של התכונה הוא ביקוע אבן על ידי החדרת כפיס עץ לחריץ קיים באבן והרטבתו: נפח כפיס העץ גדל והוא מרחיב את דפנות החריץ.
התמסמסות
ישנם חומרים ותרכובות, לרוב מלחים, בעלי אפיניות גבוהה ללחות, כך שהם סופגים כמויות גדולות של מים מהאוויר כאשר הם נחשפים לסביבה, תוך יצירת תמיסה נוזלית. בין מלחים אלה נמצאים סידן כלורי, מגנזיום כלורי, אבץ כלורי, קרנליט (Carnallite – KCl*MgCl2*6H2O) והבסיס החזק נתרן הידרוקסידי. לעיתים קרובות חומרים אלה משמשים כחומרים מייבשים, כלומר סופחי לחות. קשה עד בלתי אפשרי לקבוא את ריכוזם המדויק של חומרים היגרוסקופיים בתמיסה.
יחסי מונגוליה–נורווגיה
יחסי מונגוליה–נורווגיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מונגוליה ונורווגיה. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-11 בינואר 1968. מונגוליה מתכננת להקים שגרירות בסטוקהולם ולהעביר את הנציגות מבריסל. המהלך הוא להקל על פיתוח מגעים דו-צדדיים ולקיים יחסים חזקים יותר בין נורווגיה למונגוליה.
סיוע הומניטרי
כיום יש כ-20 נורווגים במונגוליה, ורובם קשורים לעבודתו של המיסיון הלותרני הנורווגי (NLM). NLM ביצעה פעילויות פיתוח במונגוליה מאז 1994. ל-NLM יש 16 שליחים במונגוליה העובדים על ארבעה פרויקטים של סיוע הומניטרי במימון הסוכנות הנורווגית לשיתוף פעולה לפיתוח. הארגון מעניק גם תמיכה כספית לכנסיות ולארגונים נוצרים אחרים.
הסוכנות הנורווגית לשיתוף פעולה בפיתוח מממנת גם תוכניות אחרות במונגוליה. התוכנית שלהם להציל את הילדים נורווגיה מספקת כסף למרכז זכויות הילד המונגולי.
ממשלת נורווגיה קידמה את המסחור של חומרי בידוד-על בתחום הדיור במונגוליה בתיאום עם מתקן הסביבה הגלובלי, תוכנית הפיתוח של האו"ם מונגוליה ומשרד התשתיות המונגולי וסיפקה תמיכה טכנית וכלכלית בבניית דיור חסכוני באנרגיה.
ביקורים רשמיים
באופן מסורתי התקיים רק קשר דיפלומטי צנוע בין מונגוליה לנורווגיה, אם כי לטענת שר החוץ הנורווגי, יונס גר סטיורה, היחסים הדו-צדדיים היו "טובים ופורים" מאז הקמתם. הוקון, נסיך הכתר של נורווגיה, ביקר במונגוליה בנובמבר 2008 כשגריר של רצון טוב של תוכנית הפיתוח של האו"ם. מונגוליה עמדה בפרשת דרכים ונאלצה להחליט אם תעשה שימוש מלא בצמיחתה הכלכלית כדי להגיע ליעדי פיתוח המילניום . בתיאטרון בנק קאן במונגוליה אמר:"[זה די מעניין לציין שמונגוליה ונורווגיה היו בשיא כוחן בערך באותה תקופה בתחילת האלף השני. . . . בתקופה המודרנית אנו חולקים מדינה עצמאית יחסית. שתי מדינותינו מחויבות לדרך דמוקרטית שלטונית ולשלטון החוק. בהקשר זה, אני שמח ללמוד כי נורווגיה נתנה תמיכה במאמצי ה-UNDP שמטרתם לחזק את המוסדות הדמוקרטיים במונגוליה, וכי ישנם יחסים פוריים בין הפרלמנטים בארצותינו. שתי המדינות שלנו גדולות עם אוכלוסיות קטנות יחסית. אנו חולקים את המזל שיש לנו עושר משמעותי של משאבי טבע, עליהם שגשוגנו תלוי במידה רבה. . . . כמדינות קטנות, נורווגיה ומונגוליה חולקות אמונה גם בשיתוף פעולה רב-צדדי המבוסס על החוק הבינלאומי, כאשר האומות המאוחדות במרכז שיתוף הפעולה."נמברין אנחבאיאר, נשיא מונגוליה השתמש בביקור כהזדמנות לבקש מנסיך הכתר סיוע הומניטרי מנורווגיה.
ביקורו של נסיך הכתר ציין את יום השנה ה-40 להקמת הקשרים הדיפלומטיים בין נורווגיה למונגוליה.
נשיא הפרלמנט הנורווגי, יחד עם יורגן קוסמו, ביקרו במונגוליה, בשנת 1999 ושוב בשנת 2004, קירסטי קול גרונדנדל. בשנת 2001 ביקר סגן יושב ראש ג'יי בימבדורג' בנורווגיה שם נפגש עם יושב ראש הפרלמנט הנורווגי על שיתוף הפעולה בין שתי המדינות כולל סיוע פיתוח.
סגן נשיא הפרלמנט הנורווגי, קרל א. הייגן, ייצג את נורווגיה במהלך יום השנה ל-800 שנה למונגוליה בשנת 2006. יורגן קוסמו, כיום המבקר הכללי של נורווגיה, ביקר במדינה בשנת 2007 כדי לפתוח בשיתוף פעולה במימון סיוע בנושא בניית יכולות. יו"ר הפרלמנט המונגולי (החוראל הגדול) ביקר בנורווגיה בשנים 1997 ו-2006. נערכו גם ביקורים של שר החוץ המונגולי בנורווגיה בשנים 2000 ו-2007.
אלכסנדר בוריסוב
אלכסנדר בוריסוב (ברוסית: Александр Борисов; 14 בנובמבר 1866 – 17 באוגוסט 1934) היה צייר רוסי מפורסם בציורי נופים ארקטיים.
ביוגרפיה
בוריסוב נולד בכפר בצפון רוסיה, הממוקם במחוז ארכנגלסק. הוא היה אחד מארבעה ילדים במשפחת האיכרים של אלכסי יגורוביץ' בוריסוב ומטריונה נזרובנה בוריסובה. בזמן התבגרותו בילה במנזר סולובצקי בים הלבן, שם למד ציור אייקונים. בשנת 1886, הוא השיג מלגה להמשך לימודיו בבית הספר לאמנות בסנט פטרסבורג. בשנת 1888 הוא נרשם כסטודנט לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות. בוריסוב למד אצל ציירי הנוף איוואן שישקין וארכיפ קוינג'י וסיים את לימודיו בשנת 1892. באקדמיה החליט להקדיש את הקריירה שלו לציור נופים ארקטיים. בוריסוב היה חלוץ הז'אנר הזה.
ב-1894 הוא ליווה את שר האוצר, סרגיי וויטה, לחצי האי קולה. ב-1896 נסע בוריסוב לחופי הים הלבן וים ברנץ, ולאחר מכן הצטרף למשלחת מדעית לביקור בנובאיה זמליה. במהלך המשלחת הזו הוא הכיר את אנשי ננט המקומיים, שלימדו אותו כישורי הישרדות ושימוש בכלבי מזחלות. ב-1887 ערך תערוכה של עבודותיו שצוירו במהלך מסעות אלה. התערוכה זכתה לשבחים ממבקרי האמנות ואמנים עמיתים, כולל איליה רפין, וכמה יצירות של בוריסוב נקנו על ידי סרגיי טרטיאקוב עבור אוסף האמנות שלו שהפך מאוחר יותר לגלריה טרטיאקוב.
בשנת 1900 ארגן בוריסוב את המשלחת הארקטית השלישית והאחרונה שלו, במהלכה בילה חורף בנובה זמליה וחקר את החוף המזרחי של האיים. הוא הכין מפה טופוגרפית של נובאיה זמליה, ביצע תצפיות מטאורולוגיות, ואסף דגימות של מינרלים, צמחים ובעלי חיים. ב-1901 חזר ליבשת רוסיה. הציורים של בוריסוב שנוצרו במהלך המשלחת הוצגו בסנט פטרסבורג בין השנים 1900–1905. האמן נסע גם לאירופה (אוסטריה, גרמניה, צרפת ובריטניה) עם תערוכותיו, ובשנת 1908 נסע לארצות הברית.
בוריסוב נפטר בשנת 1934 בביתו בכפר.
חצי אי בחוף המזרחי של האי סברני של נובאיה זמליה נקרא חצי האי בוריסוב. על שמו נקראו רחובות בארכנגלסק, וקרסנובורסק והמוזיאון הארקטי בארכנגלסק.
עקב דגטי
עקב דגטי (שם מדעי: Buteogallus daggetti) הוא מין נכחד של עוף דורס ממשפחת הנציים ומהסוג עקב שחור, אשר חי במשך הפליסטוקן בדרום-מערב אמריקה הצפונית. ככל הנראה המין נכחד לפני 13,000 שנה לפני זמננו.
עוף נכחד זה ידוע משרידים מאובנים מנואבו לאון, מקסיקו וממשקעי הלאגרשטטה של בורות הזפת בלה בריאה שבלוס אנגלס, בקליפורניה והוא כנראה היה קרוב למין עקב סוואנה, החי כיום באמריקה הדרומית. המין תואר למדע ב-1915 בידי החוקר האמריקאי.
מין זה ידוע בעיקר מעצם הירך ושאר עצמות גפיים ארוכות יחסית לקרוביו החיים כיום בין העצים. המבנה המחוזק יחסית דומה מעט למבנה של אנפה כחולה גדולה או במעט לקוקיה רצנית, אשר מצויות לרוב על הקרקע. היה זה דורס גדול יחסית לקרוביו החיים, גדול ב-40 אחוז בקירוב מעקב הסוואנה. משקלו הגיע ל-3 ק"ג בקירוב, עם דו-צורתיות זוויגית אפשרית לטובת הנקבות, והוא הגיע לאורך משוער של 64 עד 90 ס"מ, זנב באורך של 26 עד 32.2 ס"מ ומוטת כנפיים של 169 עד 196 ס"מ. ככל הנראה היה כבד יחסית לדורס ואולי הוא התקיים בדומה ללבלר האפריקני, החי על הקרקע לרוב.
דורס זה כנראה חי בביצות ושטחים פתוחים ובהם צד יונקים קטנים וזוחלים. הוא נכחד עם סיום הפליסטוקן כשעל פי כמה דעות ההכחדה נגרמה לאחר דעיכת הפאונה המקומית של אמריקה, כשנמצאו פחות פגרים עבורו.
Help Yourself (שיר של טום ג'ונס)
"Help Yourself" (בעברית: "שרתי את עצמך") הוא שיר שהקליט הזמר הוולשי טום ג'ונס בשנת 1968. הסינגל הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי. הוא הגיע לראש המצעד באירלנד ובגרמניה, ושהה שלושה שבועות במקום ראשון במצעד האוסטרלי. במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 הגיע השיר עד למקום ה-35, ולמקום השלישי בבילבורד easy listening.
"Help Yourself" הוא גרסה אנגלית של שיר איטלקי בשם "Gli Occhi Miei" (עיניים שלי), שכתבו קרלו דונידה ומוגול, שביצעו הזמר האיטלקי דינו (שם במה של אוג'ניו זמבלי) והזמרת וילמה ג'ויץ' בפסטיבל סן רמו של שנת 1968. הסופר והפזמונאי הבריטי ג'ק פישמן כתב את המילים באנגלית ששונות בתוכנן מהמקור האיטלקי.
הגרסה של טוני פרינו
הקומיקאי סטיב קוגן הקליט את השיר כשהוא מגלם את הדמות טוני פרינו. השיר נכלל בתוכנית טלוויזיה, באלבום מוזיקה, ויצא כסינגל בנובמבר 1996. ביצוע זה הגיע למקום ה-42 במצעד הסינגלים הבריטי.
מאט וולש
מאט וולש (באנגלית: Matt Walsh; נולד ב-18 ביוני 1986) הוא סופר ופרשן פוליטי ימני אמריקאי. הוא מנחה הפודקאסט של "המופע של מאט וולש" והוא בעל טור ב-"The Daily Wire". וולש חיבר ארבעה ספרים, ביניהם "ג'וני הניבתן", וכיכב בסרט התיעודי "מה היא אישה?".
וולש הוא שדרן רדיו לשעבר בתחנות בדלאוור וקנטקי. הוא מתבטא בפומבי נגד תנועת הלהט"ב, במיוחד הקהילה הטרנסג'נדרית, ופעל נגד אנשים ובתי חולים המספקים טיפול התאמה מגדרית לקטינים.
קריירה
וולש החל את הקריירה שלו כמנחה שותף בתוכנית רדיו בג'ורג'טאון, דלאוור, מתחילת 2010 עד 1 באוגוסט 2011, מאוחר יותר באותו החודש עבר לעיירה רהובות ביץ', דלאוור, ועבד בתחנת רדיו אחרת למשך פחות משנה. בשנת 2012 הוא עבר ללקסינגטון, קנטקי, הצטרף לתחנת רדיו מקומית והשיק אתר, The Matt Walsh Blog, בו דן בנושאים שונים מתוך השקפה שמרנית. וולש הכריז בדצמבר 2013 שהוא "עוזב את הרדיו לנצח" כדי להתמקד בבלוגים לאחר ביטול התוכנית שלו. הוא עבד עבור TheBlaze החל מאוקטובר 2014. בנוסף הוא גם תרם להפינגטון פוסט והחל לכתוב עבור "The Daily Wire" באוקטובר 2017. הוא הופיע בתוכניות "Tucker Carlson Tonight", "ד"ר פיל", "The Ingraham Angle" ו-"Fox & Friends",  כמו כן התארח בפודקאסט "The Joe Rogan Experience".
וולש חיבר ארבעה ספרים: "The Unholy Trinity: Blocking the Left's Assault on Life, Marriage, and Gender" משנת 2017, "Church of Cowards: A Wake-Up Call to Complacent Christians" משנת 2020, "ג'וני הניבתן" משנת 2022 ו-"What Is a Woman?: One Man's Journey to Answer the Question of a Generation" גם משנת 2022.
וולש מנחה את "המופע של מאט וולש" החל מאפריל 2018 בימי חול; אורכו כשעה.
השקפות ומחלוקות
וולש מחזיק בדעות ימניות  שמרן,   וימין רדיקלי. פרשנותו מתוארת לפעמים על ידי כלי תקשורת כטרולינג. הוא מתייג את עצמו כ"פאשיסט תיאוקרטי" בביוגרפיה שלו בטוויטר, שלדבריו הייתה בתגובה ליריב שהשתמש בתוויות אלו כעלבון.
וולש טען כי משפטו של היורה מקנושה, קייל ריטנהאוס, אשר זוכה מכל אשמה, היה תביעה זדונית. הוא צודד בהגבלת פורנוגרפיה ותומך בהפללת הפלות. וולש טען שהידלדלות שכבת האוזון וגשם חומצי לעולם לא היו בעיות רציניות.
לגבי ליהוקה של האלי ביילי לגרסת הלייב אקשן של "בת הים הקטנה" (2023), וולש ציין ב-"The Daily Wire": "מנקודת מבט מדעית, זה לא הגיוני שיש מישהי עם עור כהה יותר אשר חיה עמוק באוקיינוס", והציע שבתולת הים צריכה להיות שקופה למחצה. פרשנותו של וולש הושמה ללעג על ידי עיתונאית CNN ליסה פראנס, שאמרה ש"גזענות היא דבר אמיתי, למרבה הצער, ואנשים כל כך פגיעים". מאוחר יותר, וולש אמר כי "זכויות השקופות למחצה הן זכויות אדם". הוא כינה את האנימה "שטנית" בתשובה לשאלות הצופים באחד הסרטונים שלו, והוסיף "אין לי טיעון למה זה שטני. זה פשוט נראה לי ככה". הוא כינה את הרב-תרבותיות כ "ניסוי כושל".
היריון בגיל נעורים
בשנת 2022, קבוצת ניטור התקשורת "Media Matters for America" חשפה צילומים מהעשור השני של המאה ה-21 שהציגו את וולש דן בנושא ההיריון בגיל נעורים בתוכנית הרדיו שהנחה, ואמר כי "הבעיה היא לא, כשלעצמה, היריון בגיל ההתבגרות - זה לא הריון בנישואים", ש"בנות בין הגילאים 17 עד 24 זה הזמן שבו הן הכי פוריות באופן מעשי", ושרק לאחרונה החברה טוענת שנערה "צעירה מכדי להקים משפחה". לאחר שספג ביקורת על ההערות הללו, וולש הגן על המונולוג שלו, וטען שהוא מנסה להעביר "ראייה היסטורית לא שנויה במחלוקת", שמכיוון ש"אנשים שהתחתנו צעירים ונשארו נשואים" היריון בגיל נעורים לא נחשב לבעיה. הוא עוד טען כי היריון מחוץ לנישואים הוא "עיקר הבעיה", ללא קשר לגיל, מכיוון שהוא מותיר את הילד "ללא מבנה משפחתי יציב כדי לטפל [בו]". וולש סירב להתנצל, ואמר כי "אף אחד לא יבוטל אלא אם כן הוא מסכים לכך, והם ממלאים ברצון את התפקידים שיועדו לו. ובכן, אני לא מסכים, ואני לא הולך לשחק את המשחק". LGBTQ Nation האשים את וולש בצביעות על כך שהוא הגן על היריון בגיל נעורים תוך התנגדות לבני נוער טרנסג'נדרים.
להט"ב
וולש הוא מתנגד בולט של תנועת הלהט"ב, במיוחד הקהילה הטרנסג'נדרית.
ביוני 2015 גינה וולש את תיק בית המשפט העליון של ארצות הברית - אוברגפל נגד הודג'ס, שקבע כי החוקה האמריקאית מבטיחה את הזכות לנישואים לזוגות חד מיניים, בטענה ש"איחוד בין שני הומוסקסואלים אינו, מעולם לא היה ומעולם לא יהיה נישואים לגיטימיים", תוך שהוא רומז כי הפסיקה תגדיר את הנישואים כ"מוסד המאוכלס בכל צורות הסיאוב והשחיתות".
בפברואר 2021, לאחר שסקר של חברת גאלופ הראה עלייה חדה של אנשים המזדהים כלהט"בים, במיוחד ביסקסואלים וטרנסג'נדרים, בדור ה-Z בהשוואה לדורות הקודמים, וולש האשים את "התקשורת, הוליווד ומערכת החינוך" ב"גיוס" ילדים לקהילת הלהט"ב. פרשנים אחרים שצוטטו על ידי פינקניוז טענו שוולש טעה, וייחסו את העלייה לגורמים שונים, כולל הקלה בסטיגמות החברתיות בקרב צעירים.
זמן קצר לאחר שהחלה הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022, וולש האשים את הנשיא ג'ו ביידן בפמיניזציה של צבא ארצות הברית ובגיוס לסביות שלדבריו "לא יכולות לעשות שלוש שכיבות סמיכה", ואמר כי זה "לא צירוף מקרים ש[הפלישה של רוסיה] התרחשה לאחר שביידן בילה את השנה הראשונה בתפקידו בהתמקדות בעיקר בנעורות (wokeness)".
כותבת הטור של הניו יורק טיימס, מישל גולדברג, כתבה כי פרשנותו של וולש, כמו גם זו של פרשנים ימניים אחרים, גרמו לעלייה באלימות נגד להט"בים בארצות הברית. המרכז המשפטי לדרום העני (SPLC) תיאר את וולש כאחד מ"רוכלי הפחד והדיסאינפורמציה אודות אנשי להט"ב" בעקבות הירי במועדון הלילה בקולורדו ספרינגס בנובמבר 2022. וולש אמר בעבר שהתנגדות לאירועי דראג לכל הגילאים היא כמו להילחם בסרטן, ו"בדיוק כמו סרטן, לעצור את זה אינו תהליך עדין או נטול כאבים". בעקבות הירי, וולש הטיח את המבקרים של הרטוריקה שלו כ"שדים חסרי נשמה" ו"רוע עד היסוד", והאשים אותם בשימוש בירי כדי "לסחוט אותנו לקבל סירוס וסקסואליזציה של ילדים". הוא גם שאל בצורה רטורית את אלו מהשמאל אשר חשו ש"השילוב של מלכת דראג-ילד" יוביל ל"תגובה אלימה" מצד אנשי ימין, "אם זה גורם לכאוס ולאלימות, למה אתה מתעקש להמשיך לעשות את זה?". ג'יט היר מ-The Nation תיאר את ההערות של וולש, יחד עם אלה של כמה דמויות ימין אחרות, כ"איום במשתמע. הימין מנסה ליצור תרבות לינץ' חדשה, עם אנשי להטב"ק כמטרה".
טרנסג'נדריות
וולש מתנגד לקהילת הטרנסג'נדרים, בעיקר עם ספר הילדים שהוציא "ג'וני הניבתן", סרטו התיעודי "מה היא אישה?" וקמפיינים שכללו בתי חולים ובתי ספר. וולש והקמפיינים שלו מתוארים לפעמים כטרנספוביים. המגזין הפרוגרסיבי ניו ריפבליק כינה את וולש כ"טרנספוב השנה" ב-2022, וציין שהוא "עשה לעצמו שם על ידי עשיית דמוניזציה של אנשי מקצוע רפואיים ודחיפת תיאוריות קונספירציה על 'פיתוי' ופדופיליה בקהילת הלהט"ב". וולש התייחס למונח טרנסג'נדר כאל "אשליה" ו"מחלת נפש", והשווה בין מתן טיפולים הורמונליים וניתוח להתאמה מגדרית לנוער טרנסג'נדרי לבין התעללות מינית בילדים ואונס. במאי 2021, וולש קרא לרופאים שמבצעים ניתוחים להתאמה מגדרית עבור נוער טרנסג'נדרי "מדענים-מרושעים נאצים", "פדופילים" ו"מנתחים פלסטיים שבעצם מתנהגים כמו פני עור מהמנסרים מטקסס".
וולש שכר דירה בוירג'יניה ליום אחד בשנת 2021 כדי להיות זכאי להתבטא נגד מועצת בית הספר של מחוז לאודון על מתן אפשרות לסטודנטים טרנסג'נדרים להשתמש בשירותים התואמים את זהותם המגדרית. במהלך נאומו, שאותו הציג מאוחר יותר בסרטו "מה היא אישה?", אמר וולש: "כולכם מתעללים בילדים. אתם מנצלים ילדים שקל להשפיע עליהם ומבצעים עליהם אינדוקטרינציה לתוך הכת המטורפת שלכם, כת שמחזיקה בתפיסות פנאטיות אבל אף אחת לא מופרעת כמו הרעיון שבנים הם בנות ובנות הן בנים".
בינואר 2022, טוויטר השעתה את החשבון של וולש למשך 12 שעות בגלל ציוצים שנחשבים כתוכן שנאה נגד טרנסג'נדרים. באוקטובר 2022, לאחר שאייל העסקים אילון מאסק רכש את טוויטר, וולש עודד את העוקבים שלו לפנות לטרנסג'נדרים בתור המין שבו נולדו בו, וציין כי "עשינו צעדים אדירים נגד האג'נדה הטרנסית", ושהרכישה, שאותה כינה "השחרור של טוויטר", תאפשר "להגביר את המאמצים שלנו אפילו יותר".
בשנת 2022, וולש פעל נגד בתי חולים המספקים שירותים רפואיים לטרנסג'נדרים לקטינים. בית החולים לילדים של בוסטון, אחד מבתי החולים שהוקעו על ידי וולש ואנשי ימין אחרים, דיווח באוגוסט 2022 על הטרדה, איומי מוות ואיום על פצצת תעלול אשר הובילו למעצרה של אישה בספטמבר.
בספטמבר 2022, וולש האשים בית חולים אחר, המרכז הרפואי של אוניברסיטת ואנדרבילט ואת המרפאה הטרנסג'נדרית שלו בנאשוויל, טנסי. ניו ריפבליק תיאר את האשמותיו של וולש כ"קטיף דובדבנים של תוכן המידע" וציין כי וולש הבחין ברופאים בשמם. וולש אמר בתוכניתו שרופאים אלו "מסרסים" ו"מסממים ומשחיטים" ילדים. הוא צייץ בטוויטר כי בית חולים זה רואה בשירותים רפואיים לטרנסג'נדרים "עסק מכניס", מאיים ב"השלכות" עבור צוות רפואי שמסרב לספק טיפול זה וכי ניסה "לכפות הענות" מהורים מהססים לנוער טרנסג'נדרים. מושל טנסי ביל לי ורפובליקנים אחרים במדינה קראו לחקור את בית החולים. וולש צייץ אודות פגישה עם מחוקקים בטנסי על הצעת חוק לסגירת המרפאה. בית החולים דיווח על הטרדה ואיומים כלפי הצוות שלו, והיו קריאות לרצח ומעצר של רופאי בית החולים בקבוצות ימין קיצוני ב-Reddit ו-4chan. אוניברסיטת ואנדרבילט הורידה את דף האינטרנט שלה על המרפאה ואמרה שוולש "סילף עובדות אודות הטיפול" שהיא מספקת. ב-7 באוקטובר 2022, המרפאה הודיעה שהיא תשהה ניתוחים להתאמה מגדרית לקטינים ותבדוק את שיטות העבודה שלה. מאז 2018, המרפאה סיפקה בממוצע חמישה ניתוחים כאלה לקטינים מדי שנה. כל המטופלים היו מעל גיל 16 וקיבלו את הסכמת ההורים. אף אחד לא עבר ניתוח באיבר המין.
ב-21 באוקטובר 2022 וולש נאם בעצרת נאשוויל שאורגנה על ידי The Daily Wire בשם "The Rally to End Child Mutilation" (העצרת לסיום הטלות מום בילדים), המתנגדת לניתוחים להתאמה מגדרית לקטינים.
ג'וני הניבתן
ב-29 במרץ 2022, The Daily Wire הוציא לאור את ספר הילדים של וולש, "ג'וני הניבתן", המשווה בין הזדהות כטרנסג'נדר להזדהות כניבתן.
מה היא אישה?
הסרט התיעודי המקוון של וולש "מה היא אישה?", שיצא על ידי The Daily Wire ב-1 ביוני 2022, בתחילת חודש הגאווה, הציג את וולש שואל אנשים שונים "מה היא אישה?", ומתפלמס על השקפותיו שלו. וולש שאל את אותה שאלה בהופעות אחרות, כולל בתוכנית של "ד"ר פיל" ב-19 בינואר 2022, עם טרנסג'נדרים וג'נדרקווירים. ב-14 ביוני פרסם וולש ספר המבוסס על הסרט, בשם "What is a Woman?: One Man's Journey to Answer the Question of a Generation".
הסרט התיעודי זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרים ופרשנים פוליטיים. בין אלה ששיבחו אותו היו קרול מרקוביץ' מהניו יורק פוסט, ששיבחה את הסרט על "חשיפת הטירוף של פרו-טרנס רדיקליים". בין המתנגדים, איי. ג'יי. ארקרט מאתר "Science-Based Medicine" שגינתה את הסרט כ"תעמולה", "שקרים טרנספוביים" ו"הכחשת המדע". ארקרט השוותה את הסרט לסרטים האנטי-מדעיים "Vaxxed" ו"Expelled: No Intelligence Allowed".
האתר אוונטברייט אסר על הקרנות של הסרט בגלל שהשירות אינו מתיר תוכן המקדם "שנאה, אלימות או הטרדה כלפי אחרים ו/או כלפי עצמך". וולש הכחיש שהסרט התיעודי הוא דברי שטנה וביקר את אוונטברייט על כך שהתיר הקרנה של תוכניות דראג המאפשרות לילדים להשתתף.
בפברואר 2022, אלי ארליק, טרנסג'נדרית אקטיביסטית, טענה כי וולש הזמין עשרות אנשים להשתתף בסרט התיעודי בתואנות שווא. קטלונה אנריקז, פאלון פוקס ואישי ציבור טרנסג'נדרים אחרים אישרו את הנושא. וולש יצר קבוצה בשם "פרויקט אחדות המגדר" (The Gender Unity Project), שלדברי הפעילים ניסתה לפתות אותם להשתתף בסרט. חשבון הטוויטר והאתר של "פרויקט אחדות המגדר" הוסרו זמן קצר לאחר שההאשמות פורסמו. ארליק טענה שהיו לפחות 50 מרואיינים מגויסים נוספים, כולל נערה טרנסג'נדרית בת 14.
כחלק מסיור הקולג'ים של הסרט, וולש הקרין את הסרט התיעודי באוניברסיטת יוסטון ב-13 באוקטובר 2022. ונערכו הפגנות כנגד הקרנתו, גם בהקרנתו של וולש באוניברסיטת ויסקונסין, בחסות של קרן YAF, הופיעו מפגינים.
קמפיין נגד אלי ארליק
באוגוסט 2022 וולש האשים את הפעילה הטרנסג'נדרית אלי ארליק בהיותה "סוחרת סמים בגלוי" המתמקדת בילדים, עקב פוסט באינסטגרם (שמחקה מאוחר יותר) בו היא הציעה לשלוח מרשמים לטיפול הורמונלי עודף - כולל מאות מנות של טסטוסטרון, אסטרדיול וספירונולקטון - לטרנסג'נדרים צעירים בחינם במדינות המנסות להוציא מחוץ לחוק טיפול רפואי טרנסג'נדרי לקטינים. וולש דיווח עליה לאוניברסיטת קליפורניה, סנטה קרוז, שם הייתה מועמדת לדוקטורט. כשהאוניברסיטה לא הגיבה לדו"ח של וולש תוך יום, הוא אמר שהגיע "הזמן להסלים" ושיתף את פרטי הקשר של אחראים שונים של האוניברסיטה, תוך שהוא מאיים להסלים עוד יותר עד לחבר הנאמנים והתורמים של האוניברסיטה, וכן לארגן מחאה בקמפוס אם האוניברסיטה תמשיך לא להגיב. האוניברסיטה אמרה כי היא "תומכת מאוד בטרנסג'נדרים בקהילה שלנו" ו"לוקחת ברצינות טענות על פעילות בלתי חוקית, כולל הטרדה". כמה פרשנים שמרנים דיווחו על ארליק למנהל אכיפת סמים האמריקני.
בעקבות הצהרותיו של וולש, ארליק דיווחה על הטרדה ברשתות החברתיות, כולל הודעות עם השמצות נגד להט"בים ואיומים באלימות פיזית. ארליק האשימה את וולש ב"תקיפת חופש הביטוי עצמו" ובטרור סטוכאסטי, שהוא הסתה לאלימות נגד מטרה באמצעות תקשורת המונים עם הכחשה סבירה. וולש הכחיש שמעשיו מהווים טרור סטוכאסטי וטען ששיתוף מידע ליצירת קשר עם הציבור אינו הטרדה.
פוליטיקאים
כאשר נציגת ארצות הברית אלכסנדריה אוקסיו-קורטז צייצה תמונות של בית סבתה בפוארטו ריקו שלא תוקן ב-2021, ארבע שנים לאחר הוריקן מריה, והאשימה את הנשיא לשעבר דונלד טראמפ שלא עשה מספיק כדי לעזור להתאוששות, וולש מתח עליה ביקורת על כך שלא סיפקה את הכסף בעצמה. הוא פתח מימון המונים במאמץ כדי לשלם עבור התיקונים וגייס 100,000 דולר ב-24 השעות הראשונות, אך משפחתה של הסבתא סירבה לכספים ו-GoFundMe סגרה את המימון.
חיים אישיים
וולש מתגורר בנאשוויל, טנסי, ונשוי לאליסה וולש. יש להם שישה ילדים, הכוללים שני זוגות של תאומים. וולש הוא קתולי.
רוטקי קוסאקי
רוטקי קוסאקי (בפולנית: Rutki-Kossaki; ביידיש: רוטקע) הוא כפר במחוז זמברוב שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-17 ק"מ צפונית מזרחית לזמברוב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובשנת 1760 הוענקו לו זכויות עיר. מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו במהלך המאה ה-19, תחת שלטון פולין הקונגרסאית.
יהודי רוטקי קוסאקי
קהילה יהודית התקיימה ביישוב מהמאה ה-19, ובשנת 1921 נמנו בכפר 713 יהודים, רוב תושביו. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית. ב-27 ביוני 1937 אירעו מהומות אנטישמיות בכפר, בהן נפצעו 16 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים רבים מאזור לומז'ה. עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, גירשו אלו את כל הגברים היהודים בו למחנה צבאי, אך לאחר זמן מה נסוגו מהיישוב, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב, והמגורשים שבו לבתיהם.
ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר את יהודיו ליד תחנת הרכבת המקומית.
ריפין
ריפין (בפולנית: Rypin) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית קויאוויה-פומרניה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
ריפין נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1345 הוענקו לה זכויות עיר, והיא הוקפה בחומה. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בתחילת מלחמת העולם הראשונה ניזוקה העיר כתוצאה מקרבתה לחזית.
יהודי ריפין
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמאה ה-16, וקהילה מאורגנת התקיימה בה מאמצע המאה ה-18. משנות ה-80 של המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית ולדרום אמריקה בשל המצב הכלכלי הקשה בה, ובשל הגבלות שונות שהוטלו עליהם. בשנת 1915 הוקם בעיר בית ספר עברי ראשון, לאחר שנה הוקם בה תלמוד תורה חדש, ולאחר שנתיים הוקם בה גם בית ספר דתי. עם תום מלחמת העולם הראשונה התעללו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,791 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הטלת חרם על עסקיהם.
בשואה
ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה על ידם מספר ימים. בו ביום החלו הגרמנים בשוד רכוש יהודי העיר, ובהמשך, הטילו על בני הקהילה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת תשלום סכומי כופר, תוך לקיחת נכבדי הקהילה כבני ערובה. ב-7 באוקטובר 1939 העלו הגרמנים באש את בית הכנסת ואת בית המדרש שבעיר, ולאחר מכן, הטילו על יהודי העיר קנס בגין השריפה שנגרמה. ב-15 באוקטובר 1939 ירו הגרמנים למוות בכ-150 יהודים מהעיר. ב-26 באוקטובר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד טלאי צהוב וסרט זרוע.
ב-15 בנובמבר 1939 גורשו כל יהודי ריפין מהעיר, בשל סיפוחה לרייך השלישי. אלו הגיעו בהמשך ליישובים שונים, ובהם מלאווה, פלונסק, צ'חאנוב, מקוב מזובייצקי ושרנסק. לאחר הגירוש חרשו הגרמנים את שטח בתי העלמין היהודיים בעיר. רובם המוחלט של יהודי ריפין נספו לבסוף במחנות ההשמדה.
נובי גוד
נובִי גוֹד (ברוסית: Новый Год, "השנה החדשה") הוא חג לציון תחילתה של השנה האזרחית. החג נחוג במדינות ברית המועצות לשעבר בלילה שבין 31 בדצמבר ל-1 בינואר. החג נחוג גם בידי מהגרים ממדינות ברית המועצות לשעבר ובני משפחתם במדינות שונות בעולם, בהם חלק מהעולים שבאו מברית המועצות מאז שנות ה-90 למדינת ישראל.
רקע
את חגיגות השנה החדשה ב-1 בינואר הביא לאימפריה הרוסית הצאר פיוטר הראשון בשנת 1699, כאשר ניסה לקרב את הקיסרות הרוסית לעולם המערבי בו הוא שהה תקופה ארוכה מחייו. פיוטר הראשון הוציא צו על פיו האימפריה תאמץ את ספירת הנוצרים בכל הנוגע לתאריך תחילת השנה. שיהא מעתה בראשון לינואר (לפי הלוח היוליאני) ולא ב-1 בספטמבר כפי שנהגו ברוסיה מאז סוף המאה ה-15. כלומר לציין את יום תחילת השנה לפי זמני הולדת ישו.
חגיגות תחילת השנה (בספטמבר) ברוסיה לפני המאה ה-18
לכשאימצה האימפריה הרוסית את הנצרות לפני כאלף שנה, היא השתמשה בלוח הביזנטי (הזהה ללוח היוליאני-רומי). אף על פי שבלוח היוליאני שימש ה-1 בינואר כיום הראשון של לוח השנה כבר עם ראשיתו של הלוח בשנת 45 לפנה"ס עם זאת היו תקופות שדווקא ה-1 במרץ שימש בתור היום הראשון של הלוח. כך גם ברוסיה עד שלהי המאה ה-15 ציינו את יום תחילת השנה ב-1 במרץ.
משנת 1492 החלו לציין ברוסיה את יום תחילת השנה ב-1 בספטמבר. ונערכו טקסים דתיים בהשתתפות הצאר ראשי הכנסייה הכמרים והאצולה.
האירוע המרכזי התקיים בבירה מוסקבה מול קתדרלת המלאך מיכאל. הטקס נפתח בבוקר כאשר לקול צלצול מגדל הפעמונים של איוואן הגדול יצאה מקתדרלת העלייה לשמים תהלוכה של הפטריארך מלווה באנשי דת נושאי סמלים. ובמקביל יצאה תהלוכה של הצאר ופמיילתו. לכשהגיעו הצאר והפטריארך לשבת בבימה. הפסיקו הפעמונים. במקביל תפסו את מקומם אנשי הכמורה והאצולה לפי דרגתם. במהלך הטקס הדתי, הצאר הפנה פניו אל סמלי הדת וקיבל ברכה מהפטריארך. בהמשך ניגשו המכובדים בצמדים לקוד בפני הצאר והפטריארך ולאחר מכן נשא הפטריארך נאום ולאחריו נשא הצאר נאום. ולאחריהם נשא נאום אחד הזקנים מהמכובדים. בנוסף נישאו ברכות קצרות בקול לכבוד הצאר, אשר הסתיימו בתרועת כל הקהל והצבא ובקידה של הצאר בחזרה. בסיום הטקס הלך הצאר למיסה בכנסיית הבשורה בקרמלין.
החג במאות ה-18 וה-19
מראשית המאה ה-18 החלו לציין את תחילת השנה ב-1 בינואר (בלוח היוליאני). ומנהגים וטקסים שאפיינו את ציון תחילת השנה ב-1 בספטמבר עברו בחלקם למועד החדש. במסגרת הצו של פיוטר הראשון נמסרו הוראות כיצד לציין את החג בפרהסיה וניתנה חופשה של שבוע ימים לכבוד החג. עם הוראות להטמיע סממני חג חדשים בהם גם סממנים הדומים לסממני חג המולד באירופה המערבית. בין ההוראות היה להציב בכניסה לבתים והחצרות עצים מחטניים או ענפים לקישוט ולהדליק מדורות. מהקרמלין נורו בכל ערב מטחי תותחים וזיקוקים. לאחר מותו של הצאר פיוטר ה-1 הפסיקו חלק מהמנהגים שיזם. ואף התעוררה התנגדות מקרב הכנסייה הפרוסלבית וגורמים שמרניים נוספים לשימוש בעץ האשוח בטענה שהוא מנהג זר, פגאני ושיש בו פגיעה בטבע. עם זאת במאה ה-19 החל המנהג להתפשט יותר. תחילה היה נהוג להציב העץ יום אחד בלבד. ולאחר מכן לאורך כל ימי החג.
בתקופתה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, מסורת השנה החדשה כללה החלפת מתנות ושולחן חגיגי מיוחד. קישוטי חג המולד, ברכות בגלויות מיוחדות. בשנת 1852, עץ חג המולד הציבורי הראשון הותקן בבניין תחנת הרכבת בסנט פטרבורג.
החג לאחר המהפכה הקומוניסטית
בשנת 1916, נאסר השימוש בעצי חג מולד (בעקבות מלחמת העולם הראשונה). לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון במהפכת אוקטובר 1917, יצאה הוראה מהמפלגה הבולשביקית לאסור את כל החגיגות הדתיות כולל זאת כחלק ממלחמתה בדת ובמייצגיה. במקביל, בוטל השימוש הרשמי של המדינה בלוח השנה הליטורגי הכנסייתי ובכלל זה גם את הצמדת התאריכים ללוח היוליאני, ועברו לשימוש רשמי בלוח הגרגוריאני. כך נוצרה הפרדה בין הציון האזרחי של השנה החדשה ב-1 בינואר, לבין החג הדתי שחל באותו יום לפי הלוח היוליאני הכנסייתי וצוין כעת (לפי הלוח הגרגוריאני) על ידי הכנסייה ב-14 בינואר. ציון החג ב-14 בינואר (1 בינואר היוליאני) קיבל בהתאם את השם "שנה חדשה ישנה" (ברוסית: Старый Новый год).
לאחר מלחמת העולם השנייה, איסורים על חגיגות חג המולד התפשטו גם לשאר מדינות הגוש המזרחי, כאשר בשנת 1960 החג היה אסור ברומניה, בולגריה, ואלבניה.
מסורת חג הנובי גוד הוחזרה לברית המועצות בשנות השלושים המאוחרות כפשרה בין המשטר הקומוניסטי, שביקש לטשטש סממנים דתיים במדינה מחד, לבין העם, שהיה מורגל בחגים הנוצרים והפולקלור הפגאני-סלאבי מאידך. בעקבות כך צומצם הפער בין החגיגות שאושרו וקיבלו עידוד מטעם השלטון, לבין החג הדתי. במקביל המשיכה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית לציין את חג המולד וחג מילת ישו 13 יום מאוחר יותר בהתאמה.
בשנת 1936, שלח אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה, פבל פוסטישב, מכתב לעיתון המפלגה פראבדה, שבו הציע להציב עצי יולקה (אורן, אשוח או אשוחית) במוסדות חינוך, בבתי-קולנוע ובאולמות תיאטרון, על מנת לאפשר לבני מעמד הפועלים לחגוג. עד אז לא היה כל יום חופש רשמי, פרט לאחד במאי, שגם הוא צוין באורח ממלכתי ולא כחג משפחתי. פוסטישב (שהיה למעשה שופר של המפלגה) נימק את הצעתו בכך, שמקורותיו של חג תחילת השנה, חשובים פחות מתרומתו לילדי ברית המועצות. מהלך זה בסופו של דבר הביא להחזרת חגיגות הנובי גוד ב-1937 ולהפיכתו של החג ליום חופש ב-1947. החג שאב גם סממנים פולקלוריסטיים מן המיתולוגיה הסלאבית (כמו דד מורוז וסנגורוצ'קה). הרחובות קושטו על ידי השלטונות ונוצרה אווירה חגיגית, שונה מאוד משאר הימים בברית המועצות. בשל יום החופש יכלו משפחות להתכנס יחדיו ולהעניק מתנות זה לזה.
סממני החג השתנו בברית המועצות. כוכב בית לחם הוחלף בכוכב אדום מחומש, ונרות השעווה הוחלפו בזרים חשמליים. במקום אגוזים מוזהבים, פירות ודמויות חג המולד, היו על עץ חג המולד מגדלי קרמלין, ספינות אוויר, דמויות של קוסמונאוטים, לוויינים, אלומות חיטה, קלחי תירס וכו'.
בשנת 1986 התרחש אירוע תקדימי בו בשידור בטלוויזיה איחל הנשיא מיכאיל גורבצ'וב לארצות הברית שנה טובה, והנשיא האמריקני רונלד רייגן בירך על השנה החדשה את תושבי ברית המועצות.
החג לאחר התפרקות ברית המועצות
החל משנת 1992 גם ה-2 בינואר הפך ליום חופש בפדרציה הרוסית, וב-2005 הוארכה החופשה עד ל-9 בינואר (היא כוללת גם את חופשת חג המולד הפראבוסלאבי). רוסים רבים לוקחים חופש של שבוע ימים לכבוד החג, בין חג המולד והנובי גוד.
באוקראינה חגיגת הנובי גוד מהווה חג ממלכתי ו-1 בינואר הוא יום חופש. עם זאת, במערב המדינה נותנים עדיפות לחג מולד.
ישנה התנגדות לחג מצד מוסלמים במדינות מרכז אסיה שהיו חלק של ברית המועצות.
מאפייני החג
בנובי גוד ישנם גם סממנים הדומים לחג המולד, כגון קישוט עץ יולקה (אדרה, אשוחית או דומה), הנחת מתנות למרגלותיו ודמותו של דד מורוז (סבא כפור) כמין מקבילה לדמותו של סנטה קלאוס.
דד מורוז
עד להגעת הנצרות במאה התשיעית והעשירית לאזור רוסיה התקיימו מספר אמונות סלאביות באזור. אחד השדים במיתולוגיה היה מורוזקו. מורוזקו היה עוזר לילדים טובים ואנשים עובדי כפיים ולפעמים אף חילק מתנות, ולעומת זאת העניש ילדים חצופים (באגדת ילדת השלג הוא מקפיא למוות את הילדה החצופה בעוד נותן מתנות יקרות ערך לילדה טובת הלב).
במהלך המאה ה-19 לאחר מספר מחזות שפורסמו ברבים, התעצבה דמותו של דד מורוז בדומה למה שמקובל לראות היום.
במהלך החג מחלק דד מורוז מתנות בחשאי בליל השנה החדשה ומניחן למרגלות העץ בעזרת נכדתו סנגורוצ'קה (נערת השלג). דד מורוז רוכב על סוס או על טרוייקה (כרכרה הרתומה לשלושה סוסים) מלווה בנכדתו.
ארוחת החג
נהוג למלא את השולחן במאכלים המתאימים לעונה במדינת המוצא. הארוחה מתוכננת להימשך מספר שעות, ובנויה בהתאם (מזון בכמויות רבות, שתייה חריפה). בין היתר, אפשר למצוא את המנות הבאות:
נובי גוד בישראל
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20, אפשר צה"ל לראשונה לחיילים יוצאי ברית המועצות לשעבר לקבל יום חופשה כדי לחגוג את נובי גוד עם משפחותיהם בביתם.
ב-2011 אישרה הכנסת את הוספת ה-1 בינואר כיום בחירה, במסגרת תיקון חוק חופשה שנתית בתאריכים ייחודיים.
בניגוד לדעה שהעולים מחבר העמים בשנות ה-90 המציבים אשוח בנובי גוד, אינם יהודים. הרי שחלק מהעולים היהודים נוהגים כך בישראל.
חוגים חרדיים ודתיים יוצאים נגד מכירת היולקה ושאר סממני החג בפרהסיה, בטענה כי מדובר במנהגי גויים ובהתבוללות. חסידות חב"ד הידועה בפועלה למען יהדות רוסיה לפני נפילת מסך הברזל ולאחריו, מבקרת גם היא את התופעה. הרב מנחם ברוד דובר חב"ד בישראל אמר עליה:
לפי מסורת רבת-שנים של רוסיה, נשיא רוסיה נושא נאום חגיגי קצר אשר משודר בטלוויזיה הממלכתית מספר דקות לפני החצות. בישראל נוהג זה אומץ בידי ערוץ 9, שמשדר בדרך כלל נאום ברכה מפי נשיא מדינת ישראל או ראש ממשלת ישראל או שר בכיר. כך למשל, בשנת 2013 שודרה ברכה מפי שר הכלכלה נפתלי בנט, ואילו בשנת 2015 היה זה ראש הממשלה בנימין נתניהו.
סוזאן סוזאן
רוזנה ארקט זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (אף על פי ששיחקה בתפקיד ראשי). היא הייתה גם מועמדת לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
העלילה מתרחשת בניו יורק ועוסקת בצורה דרמטית - קומית על הקשרים בין שתי נשים שונות, אחת עקרת בית עשירה ומשועממת והשנייה נוודה בוהמית.
זה היה התפקיד הגדול הראשון של מדונה בסרטים עליו קבלה ביקורות טובות אך היא לא הצליחה בקולנוע. מדונה השתתפה ביותר מ-15 סרטים והיא גם ידועה כשחקנית עם פרסי פטל הזהב הרבים ביותר.
תקציר העלילה
רוברטה גלאס (רוזנה ארקט) היא עקרת בית משועממת הגרה בשכונה אמידה בניו ג'רזי ומחפשת אתגר בחיים. בעלה גארי (מרק בלום) הוא סוחר אמבטיות וג'קוזי אמיד ולא שם לב לרצונותיה של אשתו.
רוברטה שמה לב למודעה קטנה בעיתון ובה אלמוני מבקש נואשות להיפגש עם סוזן בבטרי פארק. סוזן הזאת היא סוזן תומאס (מדונה) והאלמוני הוא חברה ג'ים (רוברט ג'וי) המנגן בלהקת רוק. בינתיים היא מבלה באטלנטיק סיטי עם עבריין ששדד עגילים עתיקים של נפרטיטי. היא בורחת ממנו עם העגילים החבר מחוסל על ידי איש המאפיה שמתחיל לחפש אחריה. רוברטה עוקבת אחרי סוזן ורוצה להידמות לה.
ג'ים מבקש מחברו דז (איידן קווין) שישגיח על חברתו. צירוף מקרים מוזר גורם שרוברטה תקבל מכה בראש ותאבד את זכרונה. דז מוצא אותה וחושב שהיא סוזן. מתחיל ביניהם רומן אהבה.
כאן מתחיל מהלך של טעויות זיהוי. גארי מתחיל לחפש אותה בלווית אחותו לסלי (לורי מטקלף) וחברה לארי (סטיבן רייט).
רוברטה החושבת עדיין שהיא סוזן, מתחילה להופיע כעוזרת קוסם במועדון הקסם בו עבדה סוזן, בהנחייתו של ריי (ג'ון טורטורו).
רוברט בחיפושיו עולה על עקבותיה של סוזן ומזמין אותה לביתו.
העלילה מסתבכת כאשר רוברטה מתבוננת בטלוויזיה בפרסומת לאמבטיות בו מופיע בעלה וזכרונה חוזר אליה. איש המאפיה ויין נולן (ויל פטון) רודף אחריה ברחובות חשוכים מתנפל עליה ובורח כשמגיע שוטר. היא נעצרת על זנות ושוטטות ובעלה נקרא להפתעתו לשחרר אותה.
לבסוף נפגשות שתי "הסוזנות" ומתגברות על המאפיונר המבקש לשדוד את העגילים. רוברטה חוזרת לדז וסוזנה, לג'ים. שתיהן זוכות בפרס ובתהילה על החזרת העגילים העתיקים.
גלריית דגלי אסיה
רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באסיה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':
אראל גריים
הנרי אלפרד סטיינוויי (באנגלית: Henry Alfred Steinway; נולד ב-8 בפברואר 1991), הידוע יותר בשם הבמה אראל גריים (RL Grime), ובשם הבמה הקודם שלו, קלוקוורק (Clockwork), הוא מפיק מוזיקלי ותקליטן אמריקאי. הוא חתום בחברת התקליטים האמרקיאית, WeDidIt.
אראל גריים הפיק מספר רמיקסים לבני בנאסי, צ'יף קיף, ג'יימי לידל, ושלוהמו.
ראשית חייו
סטיינוויי גדל בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד בבית הספר ווינדוורד בלוס אנג'לס, שאותו סיים ב-2009. הוא נרשם ללימודי מוזיקה באוניברסיטת נורת'איסטרן שבבוסטון, מסצ'וסטס, עם התמקדות בעסקי מוזיקה. ב-2010, הוא עבר ללמוד מוזיקה באוניברסיטת ניו יורק. ב-2012, סטיינוויי חזר ללוס אנג'לס, ובה מתגורר כיום.
קריירה
ב-2011, RL Grime הוא הוחתם חברת התקליטים האמריקאית, WeDidIt. בהמשך השנה, הוא הוציא את המיני-אלבומים Ayoo / Think ו-Clipz.
ב-2012, הוא הוציא את המיני-אלבומים Squad Up, Grapes ו-Titan.
ביוני 2012, הוא הפיק, בשיתוף פעולה עם סלבה, את הרמיקס לסינגל "Mercy" של קניה וסט. המגזין The Fader אמר כי הרמיקס הוא "פשוט מסיבי, כאילו גלי ברד וצונאמי היו תופעות לוואי של הבס". בדצמבר 2012, הוא הוציא רימקס לסינגל "Satisfaction" של בני בנאסי.
ב-2013, הוא הוציא את המיני-אלבום השישי שלו, High Beams. המיני-אלבום הגיע, בשיאו, למקום השמיני במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
בנובמבר 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם המפיק באואר, את השיר "Infinite Daps".
ב-14 בנובמבר 2014, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Void.
ב-27 ביולי 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Nova. הסינגל המוביל של האלבום, "I Wanna Know", שבו היה שיתוף פעולה עם דאייה, יצא ב-16 במרץ 2018. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-13 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד. הסינגל השני של האלבום, "Undo", שבו היה שיתוף פעולה עם ג'רמי וטורי ליינז, יצא ב-13 ביוני 2018. הסינגל השלישי של האלבום, "Pressure", יצא ב-11 ביולי 2018. הסינגל הרביעי של האלבום, "Light Me Up", שבו היה שיתוף פעולה עם מיגל וג'וליה מייקלס, יצא ב-25 ביולי 2018. בהמשך השנה, הוא הוציא את האלבומים Nova (The Remixes, Vol. 1) ו-Nova (The Remixes, Vol. 2).
כעך
לכעך צורת טורוס והוא מבושל בסירופ על מנת שיקבל ציפוי קשה וכהה.
היסטוריה
הביגל מוזכר לא מעט בתרבות המזרח אירופאית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלו.
על פי הבלשן ליאו רוסטוב האזכור הראשון למילה ביגל הוא בעיר קרקוב במאה ה-16 כאשר הוא ניתן במתנה לנשים לאחר הלידה.
בניגוד לרוסטוב, יש הטוענים שהכעך הומצא בגרמניה כנגזרת מהמילה בויגל (Beugel) שפירושה טבעת או צמיד.
בשנת 1960, המציא דן תומפסון את המכונה הראשונה להכנת בייגל.
גרסאות
ללחם זה גרסאות שונות:
מועדון ספורט בני יפו אורתודוכסים
מועדון ספורט בני יפו אורתודוכסים היא קבוצת כדורגל מהעיר תל אביב-יפו המורכבת מאיחוד של קבוצות הכדורגל בני יפו המזוהה עם הקהילה המוסלמית-ערבית ביפו והפועל אורתודוקסים יפו המזוהה עם הקהילה הנוצרית-יוונית-אורתודוקסית ביפו.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2012 כאיחוד של הקבוצות "בני יפו" ו"הפועל אורתודוקסים יפו". למעשה היא איחוד מלא של כל קבוצות הכדורגל ששיחקו ביפו למעט מכבי קביליו יפו, כולל: מכבי יפו (הקבוצה המקורית), בני יפו, צעירי יפו, חצרות יפו, אורתודוקסים יפו, וא.ס רמת אליהו המשויכת לראשון לציון.
בני יפו
המועדון הוקם בשנת 1963 בשם "הפועל איחוד צעירי יפו". צעירי יפו שיחקו בליגה א' פעמיים, שלאחריהם נשרה הקבוצה לליגה ב',בעונת 85–1984 ובעונת 01–2000. מיקום השיא של הקבוצה היה המקום השלישי בליגה א' דרום בעונת 84–1983. המועדון נסגר בשנת 2001 בשל בעיות כלכליות והיה מזוהה עם הקהילה הערבית מוסלמית ביפו.
המועדון הוקם מחדש בשנת 2003, תחת שם חדש, "הפועל איחוד בני יפו", מכיוון שלא היה אפשר להשתמש בשם המקורי בשל החובות הכבדים של הקבוצה. "הפועל איחוד בני יפו" שיחקו בשם זה עד עונת 08–2007, שבה הם סיימו במקום החמישי בליגה ג' תל אביב. בעונת 09–2008, התאחדה הקבוצה עם "א.ס. רמת אליהו" מליגה ב'. "א.ס. רמת אליהו" עצמה התאחדה עם "מכבי יפו" בעונת 1999–2000 ואחר-כך עם קבוצת "חצרות יפו". לאחר איחוד זה שונה שם המועדון ל"בני יפו".
הפועל אורתודוקסים יפו
קבוצת "הפועל אורתודוקסים יפו" הוקמה בשנת 1970 בשם "הצופים האורתודוקסים", כחלק מפעילויות הספורט של אגודת הצופים הערבים האורתודוקסים של הקהילה הנוצרית-יוונית-אורתודוקסית של ערביי ישראל. רוב שנות קיומה שיחקה הקבוצה בליגה ג' עד שבעונת 2006/2007 עלתה לליגה ב'. באפריל 2004 שיחקה לראשונה הקבוצה ב"דרבי נוצרי" נגד קבוצת אורתודוקסים לוד.
לאחר האיחוד
לאחר האיחוד שיחקה הקבוצה בליגה ב'. בסיום עונת 2015/2016 עלתה הקבוצה לליגה א', ושובצה בליגה א' דרום. בעונה לאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-15 וירדה חזרה לליגה ב' דרום א', שם סיימה במקום ה-12, ה-11, וה-12 בשלוש העונות הבאות בהתאמה.
אצטדיון
לאחר האיחוד משחקת הקבוצה במגרש "צעירי יפו" בשדרות הבעש"ט (המשמש גם כמגרש אימונים ואין בו יציעים מסודרים לקהל) או באצטדיון הלוחמים בחולון. קבוצת "א.ס. רמת אליהו" עוד הספיקה לשחק מספר שנים באצטדיון גאון ביפו לפני שנהרס בשנת 2009.
בוליביה במשחקים האולימפיים
בוליביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936). במשחקים אלה השתתף רק ספורטאי בוליביאני אחד, השחיין אלברטו קונראד, שסיים במקום ה-45 והאחרון במשחה ל-100 מטר חופשי, כ-20 שניות לאחר השחיין שהגיע ראשון. היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות ושבה השתתפה באולימפיאדת טוקיו (1964). מאז, נעדרה מהמשחקים רק עוד פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. איש מהספורטאים הבוליביאנים שהשתתפו במשחקים לאורך השנים לא היה קרוב לזכייה במדליה, והישגי המשלחות הבוליביאניות היו סמליים בעיקרם.
בוליביה השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף: אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), ארבע האולימפיאדות שנערכו בין 1980 ל-1992 ובאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018). גם בהן לא ידעו הספורטאים הבוליביאנים הצלחות.
ג'רלד טינקר
ג'רלד אלכסנדר טינקר (באנגלית: Gerald Alexander Tinker; נולד ב-19 בינואר 1951) הוא אתלט אמריקאי בעבר, הוא אלוף אולימפי שהתחרה בריצות קצרות.
ביוגרפיה
טינקר נולד במיאמי, פלורידה.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טינקר במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם בן דודו לארי בלאק, רוברט טיילור ואדי הארט בשיא עולם חדש של 38.19 שניות, לפני ברית המועצות עם ולרי בורזוב (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות).
לאחר שפרש מאתלטיקה שיחק טינקר שנתיים פוטבול בתפקיד תופס ומחזיר בעיטות, בקבוצות אטלנטה פלקונס וגרין ביי פאקרס.
טיל שיוט
טיל שיוט הוא טיל מונחה, שטס למטרה בדומה למטוס, בתוך האטמוספירה. הוא משמש כנגד מטרות קרקעיות וימיות, ונקרא כך משום שעיקר מסלול הטיסה שלו נעשה בשיוט. בניגוד לטיל בליסטי, מסלולו אינו פרבולי או אליפטי. טילי השיוט מצוידים בכנפיים, מונעים בדרך־כלל על ידי מנוע סילון, נושאים ראש קרב עם חומר נפץ רגיל או גרעיני, בעלי טווח ארוך של מאות קילומטרים ומאופיינים כמדויקים ביחס לטילים בליסטיים (בעלי CEP נמוך בהרבה).
טילי שיוט מודרניים טסים במהירות על־קולית או תת־קולית גבוהה ובגובה נמוך, כדי לחמוק מגילוי על ידי מכ"ם. ככלל הטילים לרוב מצוידים במערכת ניווט אינרציאלית.
היסטוריה
במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות פיתחו שני הצדדים טילי שיוט לשיגור ממטוסים ומצוללות. הטילים הרוסיים הותאמו בעיקר לתקיפת נושאות מטוסים.
טיל השיוט העיקרי בשירות חיל הים האמריקני הוא הטומהוק (BGM-109), שמותאם לחימוש ספינות וצוללות שטס במהירות של עד 880 קמ"ש, לטווח של עד 2,500 קילומטרים. טיל השיוט העיקרי בשירות חיל האוויר האמריקני הוא AGM-86. טיל שמגיע לטווח שבין 1,100-2,400 ק"מ. טיל זה נישא על ידי מפציצים דוגמת ה־B-52. הצי הבריטי מפעיל טילי שיוט, לרבות טומהוק, מצוללות גרעיניות. ארצות הברית מחזיקה מאות טילי שיוט עם ראש קרבי גרעיני, לחימוש מפציצי B-52H או כלי שיט.
רוסיה מייצרת מספר טילי שיוט כאשר המתקדם ביותר הוא הברהמוס־2. טיל שיוט אחד שמשוגר ממטוסים הוא KSR-2 קלט, שניתן לחמשו בחימוש גרעיני, וטווחו מגיע לעד 200 ק"מ. בטיל זה נעשה שימוש כנגד ישראל במלחמת יום הכיפורים. טיל נוסף ששמו עלה בהקשרים ישראליים הוא טיל היאחונט, טיל שיוט על־קולי נגד ספינות שטווחו מגיע לעד 300 ק"מ. טיל השיוט החדיש ביותר של רוסיה הוא 3M-54 Klub שכולל מספר דגמים שטווחם נע בין 60 ל־2,500 ק"מ ומהירותם היא בין 0.8 ל־2.9 מאך. הטיל נמכר למספר מדינות כמו הודו, סין, וייטנאם, אלג'יריה, ואיראן, ונמצא בשירות חיל הים הרוסי.
פקיסטן פיתחה מספר טילי שיוט בשם חאטף־7 וחאטף־8 לטווחים של 700 ק"מ ו־350 ק"מ בהתאמה. טילים אלה נבנו על בסיס טיל הטומהוק האמריקני, לאחר שפקיסטן הצליחה להשיג טיל כזה.
גם ישראל פיתחה טיל שיוט, בשם דלילה. את הטיל ניתן לשגר ממטוס קרב, מצוללות ומהקרקע. טווחו של הטיל עד כ־250 ק"מ.