cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המשמר האזרחי
יעדי המשמר האזרחי בהקמתו
שטח העיר אורגן בשלוש רמות: עיר, רובע ושכונה. הנשק שהועמד לרשות המתנדבים היה M1 קרבין והרכבים ששימשו את המתנדבים היו משטרתיים.
בתום שנת פעילותו הראשונה השתלב הארגון היטב במערך ביטחון הפנים כאשר הוקמו כשלוש מאות בסיסי הפעלה בשכונות בפריסה ארצית, הוקם מערך כוננות ארצי, חולקו מאות כלי נשק לאזרחים (בעיקר לאלו שביתם ממוקם בקצה השכונות), הוקמה מערכת מקיפה של ביטחון שוטף שכללה שמירה בשכונות, הקמת מחסומים, ביקורת באוטובוסים ובמוסדות.
בשלבי ההתארגנות הראשונית, נעזר המשמר האזרחי בצה"ל, הג"א ומג"ב וניתנה לו הקצאה מסודרת מארגונים אלו של ימי מילואים וכוח אדם. בשנת 1977 החל תהליך הבחנה בין מתנדב פעיל למתנדב שאינו פעיל. בדיקה זו הביאה לנהלים שהסדירו את הקריטריונים להתנדבות פעילה על פי מספר שעות התנדבות בחודש וגריעת מתנדבים ממצבת כוח האדם. עד שנת 1979 מנה הגרעין הקבוע של המתנדבים מאז 1974 כ-30,000 מתנדבים.
שינויים ארגוניים במהלך שנות השמונים
בתחילת שנות השמונים חל שינוי בתפיסת המבנה, ארגונו וייעודו של המשמר האזרחי, ויחד עם תפקידי המשמר האזרחי בביטחון פנים נוספו לו גם משימות שיטור בתחומי התנועה ולחימה בפשע. לכן, הוקמו יחידות מיוחדות בעיקר עקב רצונם של מתנדבים רבים לסייע בתחומי הפעילות השונים: בילוש, נוער, סיור ותנועה. תהליך זה ממשיך ומתפתח וכיום פועלות בהצלחה רבה יחידות רבות, חלקן במדים בתחומים שונים: סיור, תנועה, צלפים, שיטור ימי, חילוץ נעדרים, צוללים, מתורגמנים, יומנאים, זיהוי קורבנות אסון, בילוש, תיירות, עבריינות נוער, איכות סביבה, תחבורה ציבורית וטרקטורונים.
הקמת יחידות מיוחדות נוספות
המשמר האזרחי עובר תהליך של התמקצעות בתחום הפעלת המתנדבים תוך בניית מערך הדרכה, קורסים, השתלמויות, הכשרות מפקדים וגיבוש תורה מקצועית. במקביל לתהליך זה מתחילה כניסה של מתנדבים לתחומי הפעילות המשטרתית שהוזכרו להלן (היחידות המיוחדות). בתקופה זו מתחיל תהליך שילוב מלא של המשמר האזרחי במשטרה, תהליך שייקח כשש שנים. בעקבות הקמת יחידות אלו חלה בתקופה זו אבחנה בין משמר אזרחי "קלאסי" העוסק בסיורי בט"ש "קלאסיים" לבין היחידות המיוחדות.
ועדת קופל
ב-15 בנובמבר 1982 מינה שר הפנים ד"ר יוסף בורג ועדה בראשות פנחס קופל כדי להגדיר ולבדוק מחדש את מטרות משמר האזרחי. הוועדה המליצה להרחיב את ההגדרה שבפקודת המשטרה לפיה פועל המשמר האזרחי ולהוסיף ליעד המקורי לחימה בפח"ע וסיוע למשטרה בתפקידיה הייעודיים במישורי המניעה והקהילה. עבודת הוועדה לא הביאה לשינוי ארגוני להוציא את עניין צירוף היחידה לקשרי קהילה-משטרה (ילק"מ) למטה המשמר האזרחי ב-1983, תוך הכרה שיחידה אמורה לפעול כלפי כלל משטרת ישראל, והמשמר האזרחי קיבל אחריות מקצועית ומשימתית בנושאים אלו. ההשפעה העיקרית של ועדת קופל הייתה בתחום הרחבת יעדי המשמר האזרחי ומתן לגיטימציה לפעילות בתחומי המניעה והסיוע למשטרה. נקבע כי ייעוד משמר האזרחי יהיה: "סיוע למשטרה בשמירת הביטחון השוטף ובביצוע תפקידיה הייעודיים הנוספים באמצעות מתנדבים". בשנת 1983 הוחלט להרחיב את מעורבות משמר האזרחי בפעולות למען הקהילה ולסייע למשטרת ישראל בתחומים שונים, לכן, הכפיפו את היחידה לקשרי משטרה- קהילה למשמר האזרחי, קידמו את היחידות המיוחדות וכל אלה במטרה לשלב באופן מלא את המשמר האזרחי במשטרה.
שילוב המשמר האזרחי במשטרת ישראל
תקנות המשמר האזרחי שתוקנו ב-1989 קבעו כי "המשטרה רשאית להסתייע במשמר האזרחי... לשמירת ביטחון הנפש והרכוש". התקנות פירטו תחומים רבים בהם רשאית המשטרה להסתייע במשמר האזרחי: "סיור, תנועה, בילוש, שיטור ימי, תיירות, חילוץ נפגעים, פרשים, סיוע למערך החבלה וצלפים". עם תיקון התקנות הפך המשמר האזרחי לחלק בלתי נפרד מהמשטרה ותחומי פעילותו הוגדרו בחוק, כולל הכשרות, כתנאי להפעלה מקצועית של המתנדב.
המשמר האזרחי, כמשקף את הפסיפס העדתי, האתני והתרבותי בישראל, קולט לשורותיו מתנדבים מהמגזר החרדי, מפעיל את זק"א, פועל באזור יהודה ושומרון, מגייס מתנדבים בני מיעוטים החל משנת 1992 (ליחידות המיוחדות גייסו בדואים, צ'רקסים ודרוזים ששירתו בצה"ל, והחל מ-1995 החלו להקים בסיסי משמר אזרחי ביישובים ערבים).
הקמת אגף קהילה ומשמר אזרחי
ב-1 בינואר 1999 הוקם במטה הארצי אגף קהילה ומשמר אזרחי (אק"מ). אגף זה איחד את היחידה לשיטור קהילתי עם המשמר האזרחי. עם הקמת אק"מ, מנה האגף כ-50,000 מתנדבים, מהם כ-14,000 ביחידות המיוחדות. אק"מ פיתח פרויקטים קהילתיים ייחודיים, שם דגש על פיתוח שירותי משטרה וגיוס מתנדבים במגזר הערבי, והושקע מאמץ בפיתוח תורה כתובה בנושא שירות, ובהכשרות. משנת 2000 מוביל אק"מ מהלך להפיכת מרכזי השיטור הקהילתי ובסיסי הפעלת מתנדבים לישות אחת חזקה המספקת שירותי משטרה לקהילה על ידי שוטרים בשכר המפעילים את המקום יחד עם מתנדבי המשמר האזרחי. מתנדבי המשמר האזרחי מהווים גשר טבעי בין המשטרה לקהילה. ראשי הערים והרשויות המקומיות מסייעים למשמר האזרחי בתקציבי הסברה וארגון מקומיים ורואים בארגון זה מכשיר חשוב להשגת ערכים חינוכיים-תרבותיים במסגרת העירונית. הקשר ההדוק עם הרשויות המקומיות מקנה הרגשת שייכות לקהילה וקשר עם מוסדותיה. חברי המשמר האזרחי הם אזרחים ושוטרים מתנדבים כאחד ובעצם התנדבותם ממחישים את היות המשטרה חלק בלתי נפרד מהקהילה.
שינויים ארגוניים פנים משטרתיים ואיחוד אגפים אג"מ-אק"מ
במאי 2011 במהלך סבב המינויים לאחר כניסת רנ"צ יוחנן דנינו לתפקידו כמפכ"ל המשטרה הורה לסגור את אגף קהילה ומשמר אזרחי ולהטמיעו בתוך אגף המבצעים ולהקים מחלקת מתנדבים לטיפול בכל נושא מתנדבי המשא"ז. כתוצאה מהמהלך כל שוטרי וקציני האק"מ הוכפפו לאג"מ ובמרחבים ובמחוזות ושונה תפקידם מ"קציני אק"מ" ל"קציני מתנדבים" כאשר בראש שרשרת הפיקוד מונה ראש מחלקה בדרגת ניצב משנה. ראש אגף המבצעים שכיהן בתהליך האחוד היה ניצב ניסים מור.
משמעותה של סגירת האגף והורדת העומד בראש המשמר האזרחי, מדרגת ניצב לדרגת ניצב-משנה, היא הפחתה משמעותית של מעמדו של המשא"ז במסגרת המשטרה, ומסר לפיו משטרת ישראל מעוניינת פחות להסתמך על מערך המתנדבים העומד לרשותה ולהסתמך בעיקר כוחה על השוטרים הסדירים, המקצועיים, המשרתים בה באופן מלא, ועל כמות מתנדבים קטנה יותר, המורכבת ממתנדבים איכותיים יותר.
מאז המהלך פחת מספר המתנדבים, שהגיע בשיאו ל-130,000, לפחות מ-30,000.
במהלך כהונתו של מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך הוחמרו נוהלי הגיוס של מתנדבים חדשים, וכיום הם כוללים אבחון תעסוקתי וסיווג ביטחוני קפדניים ביותר מאשר בעבר, מה שגרם לירידה במספר המתגייסים החדשים להתנדבות, כתוצאה מהעלאת הרף הנדרש לגיוס להתנדבות.
התנדבות למשמר האזרחי
למשמר האזרחי יכולים להתנדב לאבטחה בוגרים בגילאי 18 עד 65, ליחידות המיוחדות גילאי 21 עד 60 (ליחידות המדים) וליחידות הבילוש והנוער גילאי 21 עד 57.
בנוסף, תלמידי תיכון יכולים להתנדב במסגרת פרויקט מעורבות קהילתית חברתית, באמצעות בית ספרם. בני ובנות 17 יכולים להתנדב כמתנדבים מן המניין, ללא קשר ללימודים במסגרת חינוכית כלשהי, אך נדרשים לאישור הורים. להתנדבות קטינים מגבלות רבות וסמכויותיהם מזעריות. חל עליהם איסור מוחלט לשאת נשק בהתנדבות.
נתוני הסף לגיוס: אזרחות – אזרחי מדינת ישראל או תושב במעמד קבע. עברית – 10 שנות לימוד וידיעת השפה העברית, לרבות קרוא וכתוב. תהליך ההתנדבות כולל בתוכו:
סמכויות המתנדב
סמכויות המתנדב פחותות באופן משמעותי מאלו של שוטר. בשנת 2016 הורחבו סמכויות המתנדבים במידה מסוימת, בהחלטת הכנסת, מהלך שגרר ביקורת ציבורית חריפה. כאשר המתנדב לא במשמרת, הסמכויות לא תקפות והוא נחשב אזרח רגיל.
החל מ-2018, באפשרות מתנדבים להגיש בקשה לקבלת רישיון להחזקת נשק בעקבות הרפורמה של השר לביטחון פנים גלעד ארדן, וזאת במידה שהם עומדים בשורת תנאים שנקבעו ובבדיקות המשרד לבט"פ.
סביליה
סביליה (בספרדית: Sevilla, סֶבִייָה) היא בירת הקהילה האוטונומית אנדלוסיה ומחוז סביליה בדרום-מערב ספרד. מספר התושבים של סביליה, נכון לשנת 2015, הוא כ-694,000 והיא העיר הרביעית בגודלה בספרד. מוטו העיר הוא "NO8DO" - שמסמל את המשפט "היא (סביליה) לא עזבה אותי."
המשמר האזרחי
ענידת דרגות
למתנדבי המשטרה הזכות לענוד דרגות. עם זאת, להבדיל מדרגות השוטרים, דרגות המתנדבים הן סמליות בלבד, אינן מקנות זכויות או סמכויות ועיקר תפקידן לתגמל את המתנדבים. כל מתנדבי המשטרה מתחילים בדרגת סמל שני (סמ"ש) סמלית. קידום בדרגה נעשה בפרק זמן מינימלי (פז"ם) של שנתיים לכל דרגה עד לדרגת רס"ר, וכולל. לאחריה פז"ם של שלוש שנים עד לדרגת רס"ם. דרגת רס"ב ניתנת לאחר חמש שנות ותק בדרגת רס"ם, ולפי הקצאה של שלושה רס"בים מתנדבים לתחנה. במרחבים בתחנות, במג"ב ובאת"ן - אחת לכל בסיס הפעלה. המתנדבים רשאים לענוד את הדרגות רק לאחר שקיבלו אישור ללבוש מדים.
סביליה
סביליה נחשבת לעיר עתיקה ובעלת אופי, ומאופיינת בבניני פאר, חלקם עוד מתקופת השליטים המוסלמים ובין אתריה המפורסמים ניתן למצוא את קתדרלת סביליה והחירלדה, מגדל הפעמונים של הקתדרלה, ארכיון איי הודו, מצודת סביליה וטורה דל אורו. בעיר ישנם מוסדות עתיקים, כמו אוניברסיטה, שהוקמה בשנת 1502 לצד אתרים חדשים, כמו כיכר אספניה, אשר נבנתה בשנת 1929 לקראת היריד האיברו-אמריקני. כיכר אספניה היא דוגמה טובה של האדריכלות המקומית. העיר מתגאה בדמויות ההיסטוריות שנולדו בה, כמו הקיסר טראיאנוס, הציירים ולסקס ומורילו, אך גם באלה שקבורות בה, כמו כריסטופר קולומבוס. בסביליה התקיימה קהילה יהודית גדולה שידעה עליות ומורדות עד גירוש ספרד.
העת העתיקה
התיישבות במקום החלה בסביבות 1000 לפנה"ס. האגדה מספרת שסביליה הוקמה על ידי הרקולס. יותר סביר שהעיר הוקמה על ידי הפיניקים, ומדובר באל הפיניקי מלקרת (שהרקולס הוא המקבילה היוונית שלו) המסורת הפיניקית מספרת כי מלקרת הפליג אל מעבר למיצרי גיברלטר והקים תחנות מסחר בקדיס וסביליה של היום. השם עצמו בא מהגרסה הפיניקית של המילה "שפלה". בהמשך נכבשה על ידי היוונים ולאחריהם נשלטה על ידי קרתחדשת.
המשמר האזרחי
ענידת דרגות
התנאים המקדימים לקורס כוללים 12 שנות לימוד, ותק של 5 שנים במשטרה, ומתוכן 3 שנות התנדבות ברצף. המשמעות בפועל הנה כמה עשרות משמרות התנדבות בלבד. מתנדב במעמד סק"מ (סגל קבע מתנדב) נדרש ל 6 חודשים לפחות, סיווג ביטחוני מתאים לפי קביעת יחב"מ ודרישות היחידה, והיות המתנדב בגיל 55 לכל היותר. כמו כן, על המתנדב לעבור ועדת מיון מחוזית, מבחני התנהגות בממד"ה (מרכז מדעי ההתנהגות בלשכת הגיוס של משטרת ישראל), גיבושון ומבחן קבלה לקורס הקצינים. לא נדרשים מבחני כושר, מבחן סוציומטרי, ניסיון מבצעי ממושך ומשמעותי, יכול אקדמית גבוהה ועוד. הדרישות הנמוכות נובעות מכך שלא מדובר בקורס קצינים של ממש, אלא בקורס שערכו סמלי בלבד ואינו מקנה אף סמכות חוקית.
המיון לקורס והמיונים במהלכו אינם דומים לדרישות ממועמדים לקורס קציני משטרה ומצוערי משטרה במהלך הקורס, כפי שיפורט, והן נמוכות בהרבה, ובמובן זה מדובר בקורס העשרה יותר מאשר בהכשרה לפיקוד של ממש. אי לכך, עלתה לאורך השנים ביקורת רבה על עצם קיום הקורס ועלו הצעות לסמן באופן שונה את דרגות הקצונה של המתנדבים וזאת על מנת שלא להטעות אזרחים הפוגשים במתנדב וטועים לחשוב שמדובר בקצין משטרה, בעל סמכויות חוקיות והכשרה של קצין, בעוד סמכויותיו של קצין מתנדב פחותות תמיד במידה רבה מאלו של כל שוטר הפועל עמו במשמרת, אף אם הוא נגד או שוטר זוטר.
סביליה
סביליה תחת שלטון הוויזיגותים
במשך כ-300 שנים, מתחילת המאה ה-5 ועד הכיבוש המוסלמי בשנת 712, סביליה הייתה חלק מהממלכה הוויזיגותית. בתחילת המאה השביעית פעל בה איזידורוס הקדוש שבהשפעתו עברו הוויזיגותים מהנצרות האריאנית לנצרות הקתולית.
המשמר האזרחי
ענידת דרגות
גם הכשרתם של קצינים מתנדבים היא קצרה יותר מהכשרת שוטר זוטר. דבר זה תואם את העובדה שאין לחניכים סמכויות קצין של ממש בסיום הכשרתם, וההכשרה כולה הנה אוריינטציה למשטרה יותר מאשר עיצוב דמות קצין. אורך הקורס הוא שבועיים בלבד בתנאי פנימייה במכללה הלאומית לשוטרים וחניכה במשך שעות ההתנדבות, לאורך 3 חודשים ביחידות שונות, כלומר, משמרות ספורות בלבד.
סביליה
סביליה תחת השלטון המוסלמי
בשנת 710 הוביל המנהיג הבֶּרְבֶּרִי טַרִיף, באמצעות תמיכתו של מנהיג ויזיגותי מקומי בשם ג'וליאן, פשיטה על חצי האי האיברי דרך מצרי טריפה. הצלחתו של טריף, הובילה את טאריק בן זיאד, העבד המשוחרר של המושל הערבי בצפון מערב אפריקה מוסא אבן נֻצַיר, לערוך פשיטה נוספת בחצי האי בראש צבא בן כ-7,000 איש. הוא הביס את הצבא הוויזיגותי ולכד את קורדובה וטולדו. לאחר מכן בשנת 712 הגיע לחצי-האי אדונו לשעבר, מוסא אבן נֻצַיר, מלווה בצבא המונה כ-10,000 איש. מוסא כבש את סביליה ואזורים נוספים בדרום ספרד. המוסלמים הלכו והתפשטו עד שנת 718, במהלכה הושלם הכיבוש המוסלמי של חצי האי האיברי.
המשמר האזרחי
ענידת דרגות
קצב ההתקדמות בדרגות הקצונה הוא שנה אחת מדרגת ממ"ש סמלית לדרגת מפקח סמלית, שנתיים מדרגת מפקח לסמלית לדרגת פקד סמלית, שלוש שנים מפקד לרפ"ק וארבע שנים מרפ"ק לסנ"צ כאשר קבלתה כרוכה בהמלצת המפכ"ל ובאישור השר לביטחון פנים וראש מחלקת מתנדבים ארצית. ישנה הקצאה אחת לדרגה זו בכל מחוז ובמג"ב. על הקפדה זו נשמעו טענות בעבר, משום שבלאו הכי הדרגות אינן דרגות קצונה של ממש ואין להן ערך חוקי של דרגות קצונה במשטרה.
סביליה
סביליה תחת השלטון המוסלמי
השלטון המוסלמי יצר סדר חברתי חדש בכך שביטל את מעמד האצולה והכמורה, וחילק את אדמותיו. בשל השיפור באיכות החיים אזרחים רבים המירו את דתם מנצרות לאסלאם, ויחד עם מהגרים מוסלמים רבים מצפון אפריקה והמזרח הביאו לשגשוג כלכלי בספרד. בשנת 741 בשליחות הח'ליפה מדמשק, באלאג' אבן-בישאר הביס את השלטון הבֶּרְבֶּרי והשליט ריבונות סורית על ספרד. לכל ג'ונד (מחוז צבאי) סורי, ניתנה בעלות על מחוז ספרדי, כאשר סביליה הוקצתה לג'ונד הסורי- חִמְף.
המשמר האזרחי
ציוד ואמצעי לחימה
בנוסף לנשק חם, מצוידים המתנדבים בחגור עם פאוצ'ים למכשיר קשר ומחסניות ולרוב לובשים מעליו אפודה זוהרת.
נבואה
נבואה בדתות ובפילוסופיות שונות היא תופעה רוחנית בה נאצלת על האדם רוח ממקור עליון והוא מתרומם למצב תודעתי אחר, בו נגלים לעיניו מסתרי הבריאה וידיעות עמוקות על המציאות, ולעיתים על העבר ההווה והעתיד.
המשמר האזרחי
ציוד ואמצעי לחימה
מכשירי קשר וכלי רכב מסופקים בהשאלה מהמשטרה.
סביליה
סביליה תחת השלטון המוסלמי
לאורך התקופה המוסלמית בספרד, השלטון על סביליה עבר בין שושלות אומייות, עבאסיות, ושושלות מוסלמיות מקומיות. למעט שתי תקופות בהן הייתה לממלכה עצמאית, סביליה הייתה כפופה לשלטון המרכזי בקורדובה. בשל מיקומה על נהר הגואדלקיביר, סביליה הייתה לאחת מן הערים המרכזיות והחשובות בספרד המוסלמית. בזכות הנהר שסיפק לה קרקע פורייה, הייתה סביליה לאחת מערי המסחר החשובות באגן הים-התיכון.
נבואה
דתות שונות מצהירות שהתחלתן הייתה בדרך של נבואה והארה, בהן גילו נביאיהן הראשונים את דרך החיים הנכונה המביאה את האדם לשלמות.
בפילוסופיה האפלטונית והאריסטוטלית, הסבירו שתופעת הנבואה אמורה להתרחש כאשר האדם המתוקן במידותיו והשלם בשכלו התעלה ובא במגע עם "השכל הפועל" - שהוא מאגר קוסמולוגי של תבונה, ונאצלת על נפשו אצילות נכבדה. לתפיסה זו הנבואה היא נחלתם של הפילוסופים שלמי השכל.
סביליה
ניסיון פלישת הנורמנים לאנדלוסיה, ונפילת שלטון הח'ליפות האומיית
בשנת 844 החלו הנורמנים לפלוש לחצי האי האיברי. לאחר שהצליחו להביס את המוסלמים בערים אחרות, הגיעו בשנת 859 לחומות העיר של סביליה. במקום נערך קרב קשה שבסופו הנורמנים הוכרזו באופן לא רשמי כמנצחים, ושבו עם הביזה לספינותיהם שבליסבון. תוצאות הקרב היו קשות עבור סביליה; חומות העיר (אשר עמדו עוד מעידן האימפריה הרומית) הופלו, והמסגד אשר בנה א-רחמן השני נחרב. תבוסה חלקית זו של הח'ליפות האומיית לנורמנים, בישרה את תחילת הנפילה של השושלת בחצי האי האיברי.
נבואה
בממלכת מארי
בעיר מארי שעל הפרת התיכון נחשפו למעלה מ-50 תעודות ובהן נבואות של אמורים מסביבות המאה ה-18 לפנה"ס, מימי המלכים ישמח-אדד וזמרי-לים. קיימת חלוקה ברורה בין ה"מנחשים" (בַּרֻם, Barum) העונים בתשובות של "כן" ו"לא" בדומה לאורים ותומים במקרא, לבין הנביאים הנושאים את דברי האלים. נביאי מארי נהגו להתנבא בשם האלים המסופוטמיים כגון דגן, הדד, איננה ואישתר.
סביליה
ניסיון פלישת הנורמנים לאנדלוסיה, ונפילת שלטון הח'ליפות האומיית
בשנת 888, נעשתה סביליה באופן זמני לעצמאית, אם-כי להלכה בלבד, תוך כיבוד שלטונו של איברהים אבן חיג'אג' השמיני, האמיר שישב בקורדובה. בשנת 913 היא סופחה חזרה לקורדובה, תחת שלטונו של הח'ליף עבד א-רחמן השלישי. הח'ליף, ששיקם את העיר, הביא לפיתוח וקידום התשתיות ופני העיר בצורה משמעותית; הוא הרחיב והעמיק את תעלת נהר הגואדלקיוויר על-מנת לשפר את יכולת הניווט של ספינות המסחר, שתל עצי דקל שייבא מאפריקה, הקים גנים, והקיף את העיר בבניינים מרשימים. החשוב מכולם הוא המסגד, שעל-פי העדויות היה מרשים בגודלו וביופיו. בנוסף הייתה סביליה בתקופה זו בעלת חשיבות גדולה עבור הח'ליפות, בהיותה מרכז תרבותי ולימודי מפואר. בין האישים החשובים שצמחו בסביליה, היה המלומד המוערך, אבו עומר אחמד בן עבדאללה המכונה "המשכיל", שחיבר אנציקלופדיה של המדע.
נבואה
בממלכת מארי
הנבואות במארי שהועלו על הכתב ולכן שרדו, התמקדו בעיקר בענייני פולחן, מדיניות הממלכה ויועדו למלך. תיעודם השתמר בשל פקידים שמילאו את חובתם לדווח למלך מארי על כל מידע הנוגע לשלטון. חלק מהנבואות מזכירות באופיין נבואות בתנ"ך, בדרישתן למשפט צדק. לדוגמה, נבואה שיועדה לזמרי-לים דורשת להשיב נחלה של אישה באללח', בצירוף אזהרת שכר ועונש; ונבואה מאת נביא במקדש הדד בימחד דורשת עשיית משפט צדק באופן כללי. נבואה נוספת נשלחה לכברי-דגן מושל תרקה שנשלטה בידי מארי, ובה דרישה לבנות את השער החדש, אחרת לא יהיה גדיש, בדומה לנבואת חגי.
סביליה
שלטון השושלת העבאדית על סביליה
ניסיונות נוספים של פלישה נוצרית, נבלמו על ידי המפקד הצבאי מחמד אבן אבי עאמר המכונה אל-מנצור, שהצליח להדוף את הפולשים, ולהשיב את השקט לתקופה נוספת. בנו של המפקד, עבד א-רחמן סנג'ול, שירש את אביו בשנת 1009, הכריז על עצמו בתעוזה רבה כיורש החליף הסורי. הכרזה זו זעזעה את האימפריה המוסלמית, ובעקבות כך החלו ניסיונות הפיכה רבים של מושלים מוסלמים מקומיים, ששאפו להקים ישויות עצמאיות. הקאדי מחמד אבן עבאד, ניצל את ההזדמנות והפך עצמו לשליטה של סביליה, ובכך השיב את עצמאות העיר בשנית. זאת הוא ביצע בעורמה, תוך טענה כי הח'ליפות האומיית נפלה ומינתה אותו לשלטון. השלטון המוסלמי בספרד החל לקרוס, ואנדלוסיה התחלקה לממלכות קטנות אשר כונו טָאִיפוֹת. המוסלמים שנחלשו לא היו עוד לשליטיה הבלעדיים של ספרד, וכל אחד מחלקיה היה תחת שלטון שונה; הברברים שלטו בדרום האי, הסלאבים במזרח, הערבים המקוריים שלטו בדרום-מערב, והנוצרים בצפון. הנוצרים שהלכו והתחזקו למול היחלשות המוסלמים, החלו לגבות מיסים משליטי הממלכות המוסלמיות של ספרד.
נבואה
בממלכת מארי
אימות הנבואות התבצע באמצעות בדיקה מול המנחשים, או באמצעות השקיית הנביא במשקה מיוחד. במקרה אחד נביא אמורי השתמש בהתגשמותה של נבואתו בשם האל דגן של תרקה על נצחון במלחמה על בני ימין, כדי לבסס את אמינותו מול המלך זמרי-לים.
סביליה
שלטון השושלת העבאדית על סביליה
בדור השני לשושלת העבאדית, תחת בנו של הקאדי, אבו עמרו עבאד (שידוע יותר בשם אל-מתעאצד), סביליה הייתה לעיר השנייה בחוזקה בספרד אחרי טולדו. אבו עמרו עבאד היה שליט תקיף ושאפתן, אכזרי ביותר, אשר ביצע מעשי זוועה במתנגדיו ונודע כשתיין ונהנתן. הוא מת בשנת 1069, בנסיבות לא ברורות. בנו אבו אל-קאסם מחמד, המכונה אל-מעתמד, המשיך את השלטון של השושלת העבאדית בסביליה. בשונה מאביו, אל-מעתמד היה מלומד ואיש תרבות. הנוצרים שהלכו והתעצמו, החלו להוות איום על הממלכה בסביליה. אל-מעתמד הצליח להשיג שקט של כמה שנים נוספות בזכות העובדה שחיתן את ביתו זאידה עם אלפונסו השישי, שליטה הנוצרי של קסטיליה.
נבואה
ביהדות
על פי המסורת היהודית כתבי הקודש של התנ"ך נכתבו תחת השפעה של התגלות נבואית ברמות שונות. התורה חוברה תחת השפעה נבואית עליונה של משה רבנו, ספרי הנביאים ברמת נבואה רגילה, ואילו הכתובים נכתבו תחת השראה של רוח הקודש, שהיא דרגת השראה נבואית נמוכה יותר.
סביליה
נפילת השושלת העבאדית ועליית אל-מוראביטון ואל-מֻוַואחִידוּן
לאחר נפילת טולדו בידי אלפונסו השישי בשנת 1085, אל-מעתמד שיתף פעולה עם טאיפות אחרות כדי לבלום את הכיבוש הנוצרי של האזור. שליטת העבאדים הגיעה לסופה עם עליית אל-מוראביטון, אשר הגיעו מצפון אפריקה באמצע המאה האחת-עשרה בהזמנת מלכי הטאיפות, שביקשו לחזק את הגבולות אל מול האיום הנוצרי של המלך אלפונסו השישי. בשנת 1091 הח'ליף אבו יעקוב יוסוף, מנהיג אל-מוראביטון, סיפח את סביליה וכל אנדלוסיה תחת האימפריה שהקים. הוא הביא לסיום שלטונו בן העשרים ושבע שנים של האמיר אל-מעתמד, שהוגלה לאפריקה ומת שם בשנת 1095. פחות מחצי מאה מאוחר יותר השלטון של אל-מוראביטון פינה את מקומו לעלייתם של אל-מֻוַואחִידוּן, אשר סיפחו את סביליה לאימפריה שהקימו בשנת 1146.
נבואה
ביהדות
על פי המסופר בתנ"ך נראה כי אין מצב קבוע וברור בו האדם מתנבא. לעיתים היא באה במפתיע על האדם, כמו אצל משה בסנה ושמואל במשכן שילה וירמיהו בעודו נער, בלא שעשו הכנות להתנבאותם, ולעומת זאת, בספר שמואל ובספר מלכים מסופר על חבורות בני-נביאים, שהתלמדו להתנבא, והגיעו למצב של אקסטזה ונבואה על ידי ניגון בכלי זמר (שמואל א', י ה). גם על הנביא אלישע, מסופר כי ביקש שינגנו לפניו כדי שתשרה עליו נבואה (מלכים ב', ג טו). לעיתים הנביאים נלקחו במפתיע מעבודתם, כמסופר על עמוס, שמעיד על עצמו שהוא בוקר ובולס שקמים ואיננו לא נביא ולא בן נביא (עמוס ז, יד).
סביליה
נפילת השושלת העבאדית ועליית אל-מוראביטון ואל-מֻוַואחִידוּן
אל-מֻוַואחִידוּן הוציאו לפועל מפעל ארכיטקטורי מכובד אשר במרכזו בניית מסגד הגירלדה, אחד מגורדי השחקים המרשימים ביותר שנבנו בימי הביניים, אשר נבנה על חורבות המסגד שהוחרב על ידי הנורמנים. מלבד הבנייה המרשימה, אל-מֻוַואחִידוּן הפכו את סביליה למחוז המוסלמי החזק ביותר במערב, על ידי שיפור הכלכלה והמסחר. אבו יעקוב יוסוף, היה הראשון אשר יצר מעבר משורת סירות צמודות אשר עליהם ניתן היה לחצות את נהר הגואדלקוויויר. הגשר תרם רבות לעמידותה של סביליה, משום שאיפשר תקשורת רציפה עם מוקדי התמיכה והאספקה של העיר מהעבר השני של הגדה. שליטת אל-מֻוַואחִידוּן לא נמשכה יותר משבעים שנה.
נבואה
ביהדות
התנ"ך וחז"ל מכירים גם בנביאים בני עמים אחרים, חז"ל הכירו בשבעה נביאים בני אומות העולם בהם בלעם בן בעור ואיוב. באשר לנביאי שקר, בספר מלכים מוזכרים נביאי החצר של אחאב: ומיכה מזכיר נביאים הדורשים תשלום, ואם הם לא מקבלים אותו משנים את נבואתם:.
סביליה
נפילת השלטון המוסלמי על ידי הנוצרים
בשנת 1212 החלו הנוצרים תחת אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה לתקוף את החליפות, והביאו להטיית הכף לטובתם בקרב לאס נאבאס דה טולוסה, בו ניצחו את החליף א-נאצר. הייתה זאת תחילת שקיעתו של שלטון אל-מֻוַואחִידוּן. א-נאסר שמר על שלטונו שבע שנים, שאחריהם ירש אותו בנו, אבו יוסוף יעקוב אל-מוסטאנסר, אשר שלט למשך ארבע שנים נוספות. בשנים-עשר בדצמבר לשנת 1248, לאחר מצור שנמשך חמישה-עשר חודשים, פרננדו השלישי, מלך קסטיליה השתלט על העיר. בכך הביא לסיום השליטה המוסלמית על סביליה לאחר 536 שנה.
העת החדשה
סביליה שימשה שער לטריטוריות הספרדיות באמריקה במשך המאות ה-16 וה-17.
יהודי סביליה
יהודים ישבו בעיר בתקופה הוויזיגותית. במחצית הראשונה של המאה ה-10 מוזכרת העיר בין הקהילות החשובות, באיגרת רבינו סעדיה גאון אל יהודי דרום ספרד. בעקבות השגשוג במאה ה-11 התעשרה הקהילה היהודית ורבים היגרו אליה. לקראת סוף המאה ה-11 העניקה הקהילה מחסה לפליטי גרנדה ור' יצחק אלביליה נתמנה לתוכן החצר ולנשיא הקהילה. גם בימי המורביטון שגשגה הקהילה. אך בזמן האל-מוואחידון השתנה המצב, רבים היגרו לצפון אפריקה ואחרים הפכו אנוסים.
פרדיננד ה-3 כבש את סביליה מידי המוסלמים ב-1248, עד היום שמור בקתדראלה המקומית מפתח מעוטר, מתנת היהודים, עם כיבושה של העיר, הכתובת בעברית "מלך המלכים יפתח, מלך כל הארץ יבוא". יהודים רבים קיבלו שדות וכרמים בתנאי שישבו בעיר ישיבת-קבע. ביניהם היו דון טודרוס בן יוסף הלוי אבולעפיה ובנו יוסף.
באמצע המאה ה-14 התקיימה בעיר קהילה יהודית משגשגת. בין האישים היהודיים שישבו בה, במרוצת הדורות, היו בני משפחות אברבנאל ואבן תבון. קודם לכן ישבו שם אבון בן שרדא, המשורר יהודה אבן בלעם, ר' יוסף אבן מיגאש, הריטב"א, ר' משה הלוי אבולעפיא ששימש רופא למלך סיביליה, המשורר יהודה שמואל עבאס, ר' דוד אבודרהם, ר' יהודה אלשקר, ר' דוד בן שלמה אבן יעיש, דון משה בן סעדיה פיגה ור' יהודה אבן וירגה, מחבר "שבט יהודה".
רבי חסדאי קרשקש שחי בזמן הגזרה איבד בה את בנו, וכך כתב על התקופה: "יום ר"ח תמוז קנ"א המר והנמהר, דרך ה' קשתות האויב על קהילת סבילייא רבתי עם, שהיו בה כמו שישה או שבעה אלפים בעלי בתים. והציתו באש שעריה והרגו בה עם רב, אך רובם המירו. ומהם מכרו לישמעלים מהטף ומהנשים. והיו מסילות היהודים יושבים בדד, ורבים מתו על קדושת השם, ורבים חללו ברית קודש".
הקהילה לא התאוששה מן הפרעות, אם כי קלטה כמה אנוסים שנמלטו לעיר מקורדובה, בשנת 1473. ב-1 בינואר 1481 החלה האינקוויזיציה את פעולותיה בעיר. בשנת 1483 הוכרז בה על גירוש כל יהודי אנדלוסיה. בשנת 1492 הייתה סביליה לנמל יציאה עבור יהודים שגורשו מספרד בכוח הצו. בראשית המאה העשרים התחדש יישוב יהודי קטן על ידי מתיישבים מצפון אפריקה. בראשית שנות השלושים נוספו כמה פליטים מגרמניה הנאצית.
בשנת 2023 נתגלו בקרבת סביליה שרידי בית כנסת מהמאה הארבע עשרה.
אתרים בעיר
בין האתרים החשובים בעיר:
ראו גם
סבילינס
נבואה
ביהדות
לתפיסת חז"ל לא כל תקופה מתאימה לנבואה. גם כאשר ישנו אדם הראוי לנבואה, אם הדור אינו ראוי לנבואה, הרי זו לא תשרה עליו. כך הם הסבירו מצב שבו היו אנשים גדולים כהלל הזקן ושמואל הקטן בבית שני, שהיו ראויים לנבואה, אך היא בוששה מלשרות עליהם.
לתפיסתם, לא כל אדם יכול להתנבא, ותנאי מקדים לנבואה, היא שלמותו האישית והמוסרית של האדם. "אין הקדוש ברוך הוא משרה שכינתו אלא על גבור ועשיר וחכם וענו" ולגרסה אחרת גם בעל קומה. על הרוצה לזכות לנבואה להיות שלם בשכלו (חוכמה) בנפשו (גיבור) ברכושו (עשיר) ומעל לכל עליו להיות ענו.
לשיטת הרמב"ם מעלת החוכמה היא המפתח לנבואה, שהוא מחייב שהנביא יהיו לו כל "המעלות השכליות", בצד רוב תכונות האופי הטובות, אבל לא כולן. כך למשל הוא מתאר שם נביאים שהייתה להם תכונת אופי בעייתית כמו כעס, תאוה, או פחד ובכל זאת התנבאו. ואת "גיבור" הוא מפרש כמתגבר על יצרו, ואת "עשיר" כמי ששמח בחלקו ומסתפק במועט, כפי המתואר בפרקי אבות.
דרגות שונות יש בנבואה כשם שיש דרגות בחוכמה. הדרגה קובעת את איכות הנבואה, ולכן נביא המתנבא בדרגה גבוהה יותר יבין טוב ונכון יותר את פשר התגלות ה' אליו.
לתפיסתו יש קשר הדוק בין הנבואה למעמד הלאומי של ישראל. ואת המצב של העדר הנבואה הוא מסביר במצב של גלות ישראל. ומסתמך בדבריו על אמרת חז"ל שמאז שחרב בית המקדש ניטלה נבואה מחכמים ונמסרה לשוטים.
הבדל חשוב בין הרמב"ם לבין ריה"ל, שבעוד שלדעת הרמב"ם יש צורך בהכנה והכשרה שכלית, לדעת ריה"ל אין צורך בכך.
במכניקה של הנבואה, על פי תפיסות הוגי דעות יהודיים, הנבואות נקלטות בדמיונו של האדם, "ביד הנביאים אדמה". ישנו קשר אמיץ בין חלום לבין נבואה. דמיון מפותח, הוא כלי חשוב להשראה נבואית. לפי חזונו של הרב קוק כדי שתתחדש הנבואה, ישנו צורך לפתח את הדמיון, ולכן לתפיסתו במאה ה-20 התפתחה תרבות אנושית שמבוססת הרבה על דמיון האדם.
על פי הקבלה תופעת הנבואה מתרחשת כאשר השכינה, שהיא הופעתה התחתונה ביותר של האלוהות ומקור האנרגיה העולמי, מתחברת אל האדם השלם בתכונותיו. לתפיסה זו הנבואה היא תופעה ישראלית ייחודית, בשל התפיסה כי השכינה היא שורש נשמות ישראל.
בספרות הפנטזיה והמדע הבדיוני
בספרות הפנטזיה והמדע הבדיוני הנבואות בדרך כלל סתומות, ורק עלילת הסיפור מבהירה את משמעות הנבואה. הנבואות ניתנות בדרך כלל בהתגלות מיסטית או מוטמעות מזה עידן ועידנים בתרבות. לעיתים, שילוב נבואה בספרות הפנטזיה מוביל לשאלות פילוסופיות של דטרמיניזם והאם הגיבור יכול להתחמק מגורלו.
דוגמאות לנבואות ניתן למצוא בספרים/סרטים הבאים:
פלסטינים נוצרים
פלסטינים נוצרים הם נוצרים בני הלאום הפלסטיני השייכים לאחת ממספר עדות נוצריות, כולל: הכנסייה המזרחית האורתודוקסית, הכנסיות האוריינטליות האורתודוקסיות, הכנסייה הקתולית (כולל זרמים מזרחיים ומערביים), אנגליקניזם, לותרניות, ענפים שונים של הפרוטסטנטיות ואחרים. ברנרד סבלה (Sabella) מאוניברסיטת בית לחם מעריך כי 6% מהאוכלוסייה הפלסטינית ברחבי העולם היא נוצרית, וכי 56% מהם חיים מחוץ לרשות הפלסטינית, ובכלל זה פליטים פלסטינים. גם בניב המקומי של הערבית הפלסטינית וגם בערבית קלאסית או ערבית תקנית מודרנית, נוצרי נקרא "נַסְרַאנִי" (نصراني; מהמילה הערבית לנצרת) או "מַסִיחִי" (مسيحي; נגזרת של המילה הערבית "מַסִיחְ", שפירושה משיח).
ישנם גם נוצרים פלסטינים רבים שהם צאצאים של פליטים פלסטינים מהתקופה שלאחר 1948, שברחו למדינות בעלות רוב נוצרי ויצרו קהילות נוצריות גדולות בפזורה. בהגדרה הרחבה יותר של נוצרים פלסטינים, שכוללת את הפליטים הפלסטינים, הפזורה, ואנשים ממוצא פלסטיני נוצרי מלא או חלקי – הנוצרים הפלסטינים מהווים כ-6%-7% מכלל האוכלוסייה הפלסטינית בעולם. נוצרים פלסטינים חיים בעיקר במדינות ערביות המקיפות את פלסטין ההיסטורית וברחבי העולם, במיוחד באירופה וביבשת אמריקה, כולל קהילה גדולה בארצות הברית ובצ'ילה, שהקהילה הפלסטינית שבה נחשבת לגדולה ביותר מחוץ לעולם הערבי.
1922
במפקד האוכלוסין של 1922 תועדו כ-73,000 פלסטינים נוצרים: 46% נוצרים אורתודוקסים, 40% קתולים (20% קתולים לטינים ו-20% קתולים מזרחיים).
במפקד זוהו למעלה מ-200 יישובים עם אוכלוסייה נוצרית. מספר התושבים הנוצרים לפי עֵדוֹת עבור כל ארץ ישראל המנדטורית היה: יוונים-אורתודוקסים 33,369, מרונים 2,382, אורתודוקסים סורים 813, קתולים לטינים 14,245, הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית 11,191, סורים-קתולים 323, הכנסייה האפוסטולית הארמנית 2,939, ארמנים קתולים 271, הכנסייה הקופטית 297, הכנסייה החבשית 85, אנגליקנים 4,553, הכנסייה הפרסביטריאנית 361, הפרוטסטנטים 826, הכנסייה הלותרנית 437, קהילת הטמפלרים 724, אחרים 208.
במאה ה-21
ב-2009, על פי ההערכות, היו בשטחים הפלסטיניים כ-50,000 נוצרים, בעיקר בגדה המערבית, וכ-3,000 ברצועת עזה. מתוך כלל האוכלוסייה הנוצרית המונה 154,000 בישראל, כ-80% מוגדרים כערבים, אף שרבים מהם מזהים את עצמם כפלסטינים. רוב הנוצרים הפלסטינים (56%) חיים בפזורה הפלסטינית. כ-50% מהנוצרים הפלסטינים שייכים לכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים, אחת מ-15 הכנסיות של האורתודוקסיה המזרחית. ישנם גם מרונים, מלכיטים, יעקוביטים, כלדים, קתולים לטיניים, קתולים סורים, קופטים אורתודוקסים, קופטים קתולים, ארמנים אורתודוקסים קתולים ארמנים, קווייקרים, מתודיסטים, פרסביטריאנים, אנגליקנים, אוונגליסטים לותרנים, פנטקוסטלים ואחרים.
הפטריארך תיאופילוס השלישי הוא מנהיג הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים מאז 2005. הוא החליף את אירינאוס הראשון (שהיה בתפקיד משנת 2001), שהודח על ידי הסינוד של הכנסייה לאחר קדנציה רווית מחלוקת ושערוריות, לאחר שמכר רכוש פלסטיני ליהודים אורתודוקסים ישראלים. ממשלת ישראל סירבה בתחילה להכיר במינויו של תיאופילוס, אך לבסוף העניקה לו הכרה, בדצמבר 2007, למרות מאבק משפטי מצד קודמו אירנאיוס נגד המינוי. הארכיבישוף תיאודוסיוס עטאללה-חנא מהכפר סבסטיה הוא איש הדת הפלסטיני בעל הדרגה הגבוהה ביותר בפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
הבישוף האנגליקני בירושלים הוא סוהיל דוואני, שהחליף את הבישוף רִיַא֫ח אבו אל-עַ֫סַל ב-2007. הבישוף אבו אל-עסל אירח את מרדכי ואנונו לאחר ששוחרר בכנסיית סנט ג'ורג' בירושלים הבישוף ד"ר מוניבּ יונאן הוא נשיא הפדרציה הלותרנית העולמית והבישוף של הכנסייה הלותרנית האוונגליסטית בירדן ובארץ הקודש (ELCJHL).
רקע והיסטוריה מוקדמת
הקהילות הנוצריות הראשונות בפרובינקיה יודיאה היו של יהודים-נוצרים דוברי ארמית, ורומאים ויוונים דוברי לטינית ויוונית קוינה, שהיו בחלקם צאצאים של מתיישבים קודמים של האזורים, כמו סורים-פיניקים, ארמים, יוונים, פרסים וערבים-נבטים.
בניגוד לקבוצות אחרות של נוצרים מזרחיים כמו הנסטוריאנים והאשורים, רובם המכריע של הנוצרים הפלסטינים נכנסו לתחום השיפוט הכנסייתי של הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול (שתהיה חלק מהכנסייה המזרחית-אורתודוקסית לאחר פילוג הכנסייה הנוצרית) והקיסרים הרומיים של האימפריה הביזנטית לאחר ועידת כלקדון בשנת 451 לספירה, והיו ידועים על ידי הנוצרים הסורים האחרים בתור מלכיתים (חסידי המלך). המלקיטים עברו התייוונות רבה במאות הבאות, ונטשו את השפות הארמיות המערביות המובהקות שלהם לטובת היוונית. עד המאה ה-7, ירושלים וארץ ישראל הביזנטית הפכו למוקד התרבות היוונית במזרח.
זמן קצר לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, החלו המלכיתים לנטוש את היוונית לטובת הערבית, כחלק מהתהליך הערביזציה, שהפך אותם לחלק מקבוצת הערבים הנוצרים בלבנט.
העובדה שהפלסטינים הנוצרים רואים עצמם כערבים באופן לאומי משקפת גם את העובדה, שנכון לתחילת המאה ה-20, הם חלקו רבים מאותם מנהגים כמו שכניהם המוסלמים. במובנים מסוימים, זה היה תוצאה של אימוץ על ידי הנוצרים של מה שהיו בעצם מנהגים איסלמיים, שרבים מהם נגזרו מהשריעה. במקרים אחרים, המנהגים המשותפים גם למוסלמים וגם לנוצרים לא נבעו מהאמונה הדתית, אלא היו תוצאה של תהליך של סינקרטיזציה, לפיו מה שהיו במקור מנהגים פגאניים, הוגדרו מאוחר יותר כנוצריים ולאחר מכן אומצו על ידי המוסלמים. זה היה בולט במיוחד בעובדה שהמוסלמים והנוצרים של ארץ ישראל חלקו רבים מאותם ימי חג, לכבוד אותם קדושים, גם אם הם התייחסו אליהם בשמות שונים. לדוגמה מבני מקאם שהוקדשו לגאורגיוס הקדוש, למשל, הפכו למקדשים המכבדים את אליהו – אל-חַ֫'דִ֗ר, שילוב של אליהו הנביא והדמות המיתולוגית של אל-ח'ד֗ר, בן האלמוות. בנוסף לכך, מוסלמים רבים ראו בכנסיות נוצריות מקומיות מקומות קדושים. כך, למשל, נשים מוסלמיות שהתקשו להרות עשויות היו לנסוע לבית לחם כדי להתפלל לילד לפני מרים, אם ישו. זה אפילו לא היה נדיר שמוסלמי הטביל את ילדו בכנסייה נוצרית, בשם ח'ד֗ר. דוגמה נוספת לקשר בין המסורות של הנוצרים והמוסלמים בארץ ישראל הן חגיגות עממיות "מואסם" (או מוסם), חלקם מקומיות וחלקם רבות משתתפים, בעיקר חגיגות בתקופת האביב. החגיגות הגדולות והמפורסמות ביותר היו: חגיגות נבי מוסא במתחם נבי מוסא במדבר יהודה. חגיגות נבי רובין, וחגיגות נבי צלאח שנערכו במקאם נבי צאלח ליד המסגד הלבן ברמלה. חגיגות אלו בתקופת האביב נקבעו לפי מועד חג הפסחא הנוצרי.
היסטוריה מודרנית
הקטגוריה 'נוצרי ערבי פלסטיני' קיבלה ממד פוליטי ב, כאשר העניין הבינלאומי בארץ הקודש גדל והתפתחו בה מוסדות זרים. האליטה העירונית החלה לקדם את בנייתה של חברה אזרחית ערבית רב-דתית מודרנית. כאשר הבריטים קיבלו מחבר הלאומים מנדט לנהל את ארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה, נכבדים בריטים רבים בלונדון הופתעו לגלות כל כך הרבה מנהיגים נוצרים בתנועות הפוליטיות הערביות הפלסטיניות. שלטונות המנדט הבריטי התקשו להבין את מחויבותם של הנוצרים הפלסטינים לתנועה הלאומית הפלסטינית.
העיתון "פלסטין", שהיה בבעלות פלסטינית נוצרית, נוסד בשנת 1911 בעיר יפו, ומתואר לעיתים קרובות כאחד העיתונים המשפיעים ביותר באותה תקופה, וכנראה המבקר החריף והעקבי ביותר של התנועה הציונית. הוא עזר לעצב את הזהות והלאומיות הפלסטינית ונסגר מספר פעמים על ידי השלטונות העות'מאניים והבריטיים, רוב הזמן עקב תלונות של ציונים.
הנכבה הותירה את הקהילות הערביות הנוצריות הרב-עדתיות בחוסר סדר, ומשימתן המיידית הייתה לסייע לאלפי הפליטים חסרי הבית. אבל היא גם זרעה את הזרעים לפיתוח תאולוגיית השחרור בקרב נוצרים ערבים פלסטינים. הייתה מדיניות דיפרנציאלית של גירוש. הקלה רבה יותר הוחלה על הנוצרים בגליל, שם הגירוש פגע בעיקר במוסלמים: בתרשיחא, דיר אל-קאסי וסבלאן, נוצרים הורשו להישאר בזמן שהמוסלמים גורשו. באיקרית ובירעם הורה צה"ל לנוצרים להתפנות לזמן קצר, הוראה שהפכה לבסוף לגירוש לצמיתות. לפעמים בכפר מעורב דרוזי-נוצרי כמו ראמה, רק הנוצרים גורשו בתחילה לכיוון לבנון, אך הודות להתערבותם של הדרוזים המקומיים, הם הורשו לחזור. דמויות נוצריות חשובות הורשו לפעמים לחזור, בתנאי שיעזרו לישראל בקרב קהילותיהם. הארכיבישוף ג'ורג' חכים, עם מאות רבות של נוצרים, הורשה להיכנס מחדש על רקע הבעת נכונות למערכה נגד הקומוניסטים בישראל ובקרב הקהילה.
לאחר מלחמת 1948, האוכלוסייה הנוצרית בגדה המערבית, שהייתה בשליטה ירדנית, פחתה מעט, בעיקר בגלל בעיות כלכליות. זה מנוגד לתהליך שהתרחש בישראל שבו נוצרים עזבו בהמוניהם במהלך ולאחר מלחמת 1948. נוצרים היו 21% מהאוכלוסייה הערבית בישראל ב-1950, ונכון ל-2013 הם רק 9% מקבוצה זו. מגמות אלה הואצו לאחר מלחמת 1967 בעקבות השתלטות ישראל על הגדה המערבית ועל עזה.
ברשות הפלסטינית (משנת 1994)
נוצרים בתוך הרשות הפלסטינית היוו בערך אחד מכל שבעים וחמישה תושבים. בשנת 2009 דיווחה רויטרס כי 47,000–50,000 נוצרים נותרו בגדה המערבית, כאשר כ-17,000 הם מקהילות קתוליות שונות והשאר הם מהכנסייה האורתודוקסית וזרמים מזרחיים אחרים. גם בבית לחם וגם בנצרת, שבעבר היו נוצריות ברובן, יש כיום רוב מוסלמי. כשלושה רבעים מכלל הנוצרים בבית לחם חיים מחוץ לאזור בעיקר באירופה ואמריקה, ויותר נוצרים ירושלמים חיים בסידני שבאוסטרליה מאשר בירושלים. הנוצרים מהווים, נכון ל-2009, 2.5% מאוכלוסיית ירושלים. אלה שנותרו כוללים כמה שנולדו בעיר העתיקה כאשר הנוצרים שם היוו רוב.
במכתב משנת 2007 של חבר הקונגרס הנרי הייד לנשיא ג'ורג' ווקר בוש, הייד הצהיר כי "הקהילה הנוצרית נמחצת במשבר עקב הסכסוך הישראלי-פלסטיני המר" וכי הרחבת ההתנחלויות היהודיות בגדה המערבית, כולל מזרח ירושלים, "גורמת נזק בלתי הפיך לקהילה הנוצרית המתדלדלת".
בנובמבר 2009, ברלנטי עזאם, סטודנטית נוצרייה פלסטינית מעזה, גורשה מבית לחם ולא הורשתה להמשיך בלימודיה. נותרו לה חודשיים לסיום התואר. ברלנטי עזאם סיפרה כי הצבא הישראלי אזק אותה, כיסה את עיניה והשאיר אותה מחכה שעות במחסום בדרכה חזרה מראיון עבודה ברמאללה. היא תיארה את התקרית כ"מפחידה" וטענה שפקיד ישראלי התייחס אליה כפושעת ומנע ממנה להשיג השכלה משום שהיא נוצרייה פלסטינית מעזה.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן נערכה בחיפה הפגנה נוצרית ערבית-ישראלית במחאה נגד הקיצוניות המוסלמית במזרח התיכון (בעניין עליית המדינה האסלאמית) ובתמיכה בישראל ובצה"ל.
ערבים נוצרים הם אחת הקבוצות המשכילות ביותר בישראל. סטטיסטית, לערבים הנוצרים בישראל יש את שיעורי ההשכלה הגבוהים ביותר מבין כל הקהילות הדתיות. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2010, 63% מהערבים הנוצרים הישראלים היו בוגרי מכללה או בעלי תואר שני, השיעור הגבוה ביותר מבין כל הדתות והקבוצות האתניות-דתיות. למרות העובדה שהנוצרים הערבים מייצגים רק 2.1% מכלל אוכלוסיית ישראל, בשנת 2014 הם היוו 17.0% מתלמידי האוניברסיטאות במדינה, ו-14.4% מתלמידי המכללות שלה. יש יותר נוצרים שהשיגו תואר ראשון או תארים אקדמיים גבוהים יותר מאשר האוכלוסייה החציונית בישראל. כמו כן, לערבים נוצרים יש את אחד משיעורי ההצלחה הגבוהים ביותר בבחינות הבגרות (73.9%), בשנת 2017, הן בהשוואה למוסלמים ולדרוזים והן בהשוואה לכלל התלמידים במערכת החינוך היהודית. נוצרים ערבים היו גם החלוץ מבחינת הזכאות להשכלה גבוהה, והם השיגו תואר ראשון ותואר אקדמי יותר מהאוכלוסייה החציונית בישראל. בתי ספר נוצרים בישראל פתחו במחאה בשנת 2015, בתחילת שנת הלימודים, על קיצוצים בתקציבי החינוך שלהם. בשנת 2013 כיסתה ישראל 65% מתקציב בתי הספר הנוצרים הפלסטינים בישראל, נתון שירד באותה שנה ל-34%. נוצרים אומרים שהם קיבלו כעת שליש ממה שמקבלים בתי ספר יהודיים, עם מחסור של 53 מיליון דולר.
שיעור הסטודנטים הלומדים בתחום הרפואה היה גבוה יותר גם בקרב הסטודנטים הערבים הנוצרים, בהשוואה לכלל הסטודנטים ממגזרים אחרים. אחוז הנשים הנוצריות הערביות שהן סטודנטיות להשכלה גבוה יותר מבמגזרים אחרים.
בספטמבר 2014 חתם שר הפנים של ישראל על צו לפיו המיעוט בישראל שמגדיר את עצמו כ'נוצרי ארמי' יוכל להירשם כארמי ולא כערבי בתעודת הזהות.
מוסלמים מומרים לנצרות
למרות שהיא מונה רק כמה מאות, קיימת קהילה של מוסלמים שהתנצרו. הם אינם מרוכזים בעיר מסוימת ושייכים לרוב לקהילות אוונגליסטיות. בשל העובדה שההמרה הרשמית מאסלאם לנצרות אינה חוקית בהתאם לחוק השריעה האסלאמי ברשות הפלסטינית, האנשים הללו נוטים לשמור על פרופיל נמוך.
מרכז סביל לתאולוגיה
סביל - המרכז האקומני לתאולוגיית שחרור הוא ארגון נוצרי לא ממשלתי שבסיסו בירושלים; שנוסד ב-1989 כפועל יוצא של כנס בנושא "תאולוגיית השחרור הפלסטינית". לפי אתר האינטרנט שלה, סַבִּ֫יל היא "תנועה אקומנית עממית של תאולוגיית שחרור בקרב נוצרים פלסטינים. בהשראת חייו ומשנתו של ישו המשיח, תאולוגיית שחרור זו מבקשת להעמיק את אמונתם של נוצרים פלסטינים, לקדם אחדות ביניהם ולהוביל אותם לעשייה למען הצדק והשלום. סַבִּיל שואפת לפתח רוחניות המבוססת על אהבה, צדק, שלום, אי-אלימות, שחרור ופיוס עבור הקהילות הלאומיות והאמוניות השונות. המילה הערבית "סַבִּיל" פירושה 'דרך' וגם 'ערוץ' או 'מעיין' של מים מעניקי חיים."
הקרן האקומנית הנוצרית של ארץ הקודש
הקרן האקומנית הנוצרית של ארץ הקודש (HCEF) נוסדה בשנת 1999 על ידי קבוצה אקומנית של נוצרים אמריקאים כדי לשמר את הנוכחות הנוצרית בארץ הקודש. המטרה המוצהרת של HCEF היא לנסות להמשיך את נוכחותם ורווחתם של נוצרים ערבים בארץ הקודש ולפתח את קשרי הסולידריות בינם לבין נוצרים במקומות אחרים. HCEF מציע סיוע חומרי לנוצרים פלסטינים ולכנסיות באזור. HCEF דוגל בסולידריות מצד נוצרים מערביים עם נוצרים בארץ הקודש.
נוצרים בעזה
ברצועת עזה יש כ-1,300 נוצרים ומספרם יורד בהתמדה. הקהילה הנוצרית של עזה מתגוררת בעיקר בתוך העיר, במיוחד באזורים הסמוכים לשלוש הכנסיות המרכזיות: כנסיית סנט פורפיריוס, הקהילה הקתולית של המשפחה הקדושה ברחוב זיתון והכנסייה הבפטיסטית בעזה, בנוסף לקפלה אנגליקנית באל-אהלי אל-ערבי – בית החולים הערבי האוונגליסטי. סנט פורפיריוס היא כנסייה אורתודוקסית שראשיתה במאה ה-12. הכנסייה הבפטיסטית בעזה היא הכנסייה האוונגליסטית היחידה בעיר; הוא שוכן קרוב למועצה המחוקקת (בניין הפרלמנט). נוצרים בעזה מקיימים את דתם באופן חופשי. הם גם יכולים לקיים את כל החגים הדתיים בהתאם ללוחות השנה הנוצריים הנהוגים בכנסיות שלהם.
אלו שביניהם העובדים כעובדי מדינה בממשלה ובמגזר הפרטי מקבלים חופש רשמי במהלך השבוע של חג המולד, שחלקם מקדישים לתפילה משותפת בכנסיות. נוצרים רשאים להשיג כל עבודה, בנוסף לכך יש להם מלוא הזכויות והחובות כעמיתיהם המוסלמים, בהתאם להכרזת העצמאות הפלסטינית, המשטר וכל המערכות הממשלתיות בשטחים. יתרה מכך, מושבים הוקצו לאזרחים נוצרים במועצה המחוקקת הפלסטינית, בהתאם לשיטת מכסות המקצה על סמך נוכחות נוצרית משמעותית.
מפקד אוכלוסין גילה כי 40 אחוז מהקהילה הנוצרית עבדו במגזרי הרפואה, החינוך, ההנדסה והמשפטים. בנוסף, הכנסיות בעזה ידועות בשירותי הסעד והחינוך שהן מציעות, ואזרחים מוסלמים משתתפים בשירותים אלו. אזרחים פלסטינים בכללם נהנים משירותים אלה. בית הספר לפטריארכיה הלטינית, למשל, מציע הקלות בצורת תרופות ושירותים חברתיים וחינוכיים. בית הספר מציע שירותים כבר קרוב ל-150 שנה.
בשנת 1974, הרעיון להקים בית ספר חדש הוצע על ידי האב ג'ליל עוואד, כומר קהילה לשעבר בעזה שזיהה את הצורך להרחיב את בית הספר לפטריארכיה הלטינית ולבנות מתחם חדש. בשנת 2011 למדו בבית הספר למשפחה הקדושה 1,250 תלמידים, ואל בית הספר היסודי הקתולי, שהוא הרחבה של בית הספר לפטריארכיה הלטינית, ממשיכים להירשם מספר הולך וגדל של תלמידים צעירים. בית הספר היסודי הוקם לפני כ-20 שנה. מלבד חינוך, שירותים אחרים מוצעים למוסלמים ונוצרים כאחד ללא אפליה. השירותים כוללים קבוצות נשים, קבוצות סטודנטים וקבוצות נוער, כמו אלו המוצעות בכנסייה הבפטיסטית בימי חול. נכון לשנת 2013, רק 113 מתוך 968 תלמידי בתי ספר נוצריים אלה היו למעשה נוצרים.
באוקטובר 2007, רמי עיאד, המנהל הבפטיסטי של 'חנות הספרים למורה', חנות הספרים הנוצרית היחידה ברצועת עזה, נרצח בפיגוע בחנות הספרים שלו לאחר שקיבל איומי מוות מקיצונים מוסלמים. בפברואר 2008, חבורה של 14 חמושים פרצה למשרדי ימק"א בעזה ופוצצו את הספרייה במקום.
מדינת ישראל מטילה הגבלות תנועה על הנוצרים בעזה, בעיקר בתקופת חגי המולד והפסחא שבהם רבים מהם מבקשים לצאת לגדה המערבית או לירדן לביקורי משפחות או לעלייה לרגל לאתרים נוצרים. בשנים 2019–2021 ישראל אסרה עליהם לחלוטין לצאת מהרצועה, כמו על שאר אוכלוסיית עזה.
הגירה נוצרית
בנוסף להגירה למדינות שכנות, כמו לבנון וירדן, נוצרים פלסטינים רבים היגרו למדינות באמריקה הלטינית (בעיקר ארגנטינה וצ'ילה), וכן לאוסטרליה, לארצות הברית ולקנדה. הרשות הפלסטינית לא מצליחה לשמור נתונים מדויקים. אחוז הנוצרים באוכלוסייה ירד גם בגלל העובדה ששיעור הילודה של פלסטינים מוסלמים הוא לרוב גבוה בהרבה משל הנוצרים.
הסיבות לעזיבה הנוצרית ההמונית נתונות לוויכוח חריף, והועלו אפשרויות שונות. רבים מהנוצרים הפלסטינים בפזורה הם אלה שברחו או גורשו במהלך מלחמת 1948 וצאצאיהם. לאחר דיון בין יוסף וייץ ומשה שרת, אישר בן-גוריון פרויקט להעברת הקהילות הנוצריות בגליל לארגנטינה, אך ההצעה נכשלה מול התנגדות נוצרית. רויטרס דיווחה כי אלה שהיגרו בשנים שחלפו מאז מלחמת 1948 עזבו במרדף אחר רמת חיים טובה יותר.
ה-BBC האשים גם את הירידה הכלכלית ברשות הפלסטינית וכן את הלחץ מהסכסוך הישראלי-פלסטיני בעזיבה ההמונית. דו"ח על תושבי בית לחם קבע שהן נוצרים והן מוסלמים רצו לעזוב, אך לנוצרים היו קשרים טובים יותר עם אנשים בחו"ל ורמות השכלה גבוהות יותר. הוותיקן והכנסייה הקתולית האשימו את הכיבוש הישראלי ואת הסכסוך בארץ הקודש ביציאה הנוצרית מארץ הקודש ומהמזרח התיכון בכלל.
העיתון הישראלי "ג'רוזלם פוסט" קבע כי: "התכווצות הקהילה הנוצרית הפלסטינית בארץ הקודש באה כתוצאה ישירה מהסטנדרטים הכלכליים שלה כמעמד בינוני", וכי הלחץ המוסלמי לא שיחק תפקיד מרכזי על פי התושבים הנוצרים עצמם. הוא דיווח כי לנוצרים יש תדמית ציבורית של אליטיזם ושל פריבילגיות מעמדיות כמו גם של אי-אלימות ושל אורח חיים פתוח, מה שמותיר אותם פגיעים יותר לפושעים מאשר מוסלמים. חנא סניורה, פעיל זכויות אדם נוצרי פלסטיני בולט, ייחס הטרדה נגד נוצרים ל"קבוצות קטנות" של "חוליגנים" ולא לממשלות חמאס ופתח. ברומן האחרון של הסופר הנוצרי הפלסטיני אמיל חביבי יש דמות שמאשרת כי:"'אין הבדל בין נוצרים למוסלמים: כולנו פלסטינים במצוקה שלנו'."על פי כתבה בעיתון "אינדפנדנט", אלפי פלסטינים נוצרים "היגרו לאמריקה הלטינית בשנות ה-20, כאשר ארץ ישראל המנדטורית נפגעה מבצורת ומשפל כלכלי חמור".
בצ'ילה שוכנת הקהילה הנוצרית הפלסטינית הגדולה בעולם מחוץ ללבנט. לא פחות מ-350,000 נוצרים פלסטינים מתגוררים בצ'ילה, רובם הגיעו מבית ג'אלה, בית לחם ובית סחור. כמו כן, באל סלוודור, הונדורס, ברזיל, קולומביה, ארגנטינה, ונצואלה ומדינות אחרות באמריקה הלטינית יש קהילות נוצריות פלסטיניות משמעותיות, שחלקן היגרו לפני כמעט מאה שנה בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל. במהלך מבצע צוק איתן ב-2014, נוצרים פלסטינים בצ'ילה הפגינו נגד ההפצצה הישראלית של אזרחים בעזה. הם קיוו להניע את הממשלה לשנות את יחסיה עם ישראל. הפגנות משמעותיות נערכו גם בברזיל ובארגנטינה.
בסקר שנערך ב-2006 בקרב נוצרים בבית לחם על ידי המרכז הפלסטיני למחקר ודיאלוג תרבותי, 90% דיווחו שיש להם חברים מוסלמים, 73% הסכימו שהרשות הפלסטינית מתייחסת בכבוד למורשת הנוצרית בעיר, ו-78% ייחסו את היציאה המתמשכת של נוצרים מבית לחם לכיבוש הישראלי ולהגבלות נסיעה על האזור. דניאל רוסינג, איש הקשר הראשי של משרד הדתות הישראלי לנוצרים בשנות ה-70 וה-80, הצהיר כי מצבם בעזה החמיר מאוד לאחר בחירת חמאס. הוא גם הצהיר כי הרשות הפלסטינית, שסומכת על תמיכה כספית מהנוצרים במערב, מתייחסת למיעוט בהגינות. הוא האשים את המחסום הישראלי בגדה המערבית כבעיה העיקרית של הנוצרים.
הדו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2006 על חופש דת, ביקר הן את ישראל על הגבלותיה על נסיעות לאתרים קדושים לנוצרים, והן את הרשות הפלסטינית על כישלונה לפעול להפסקת פעולות אנטי-נוצריות. עוד דווח כי ישראל נותנת יחס מועדף בשירותים אזרחיים בסיסיים ליהודים והרשות עושה זאת למוסלמים. הדו"ח קבע כי בדרך כלל, אזרחים מוסלמים ונוצרים רגילים נהנים מיחסים טובים ביניהם בניגוד ליחסי היהודים והערבים ה"מתוחים". דיווח של BBC משנת 2005 תיאר גם הוא את יחסי המוסלמים והנוצרים כ"שלווים".
האגודה הערבית לזכויות אדם, ארגון חוץ-ממשלתי ערבי בישראל, הצהירה כי הרשויות הישראליות מנעו מנוצרים פלסטינים בישראל גישה למקומות קדושים, מנעו תיקונים הדרושים לשימור אתרים קדושים היסטוריים, וביצעו התקפות פיזיות על מנהיגים דתיים.
גורמים רבים – כגון עקירה פנימית של פלסטינים במלחמות, הקמת שלושה מחנות פליטים צמודים זה לזה לעקורים, הגירת מוסלמים מחברון, מכשולים לפיתוח תחת הכיבוש הצבאי הישראלי שמחרים אדמות, ומערכת משפט רפויה ומושחתת תחת הרשות הפלסטינית שלעיתים קרובות אינה מסוגלת לאכוף חוקים – תרמו כולם להגירה הנוצרית, שמתרחשת בקביעות מאז תקופת המנדט הבריטי. הארגון קיירוס פלסטין – ארגון נוצרי עצמאי, שהוקם כדי לעזור לתקשר לעולם הנוצרי את מצב הנוצרים בישראל – שלח מכתב ל"וול סטריט ג'ורנל" כדי להסביר ש"במקרה של בית לחם, למשל, זו למעשה הבנייה המשתוללת של התנחלויות ישראליות, החנק שנכפה על ידי חומת ההפרדה והחרמת אדמות פלסטיניות על ידי ממשלת ישראל שגרמו לנוצרים רבים לעזוב"... "נכון לעכשיו, רק 13 אחוז מהאדמה באזור בית לחם נותרה לתושביה הפלסטינים".
רדיפות
פיירבטיסטה פיצבאלה, דובר משמורת ארץ הקודש ונציג קתולי בכיר לאזור, הצהיר כי חוסר מעש של המשטרה הישראלית ותרבות חינוכית המעודדת ילדים יהודים להתייחס לנוצרים ב"בוז" הפכו את החיים ל"בלתי נסבלים" יותר ויותר עבור נוצרים רבים. ההצהרה של פיצבאלה הגיעה לאחר שקיצונים תומכי מתנחלים הציתו את דלת מנזר השתקנים בלטרון וריססו על הקירות כתובות גרפיטי אנטי-נוצריות. התקרית באה בעקבות סדרה של מעשי הצתה והשחתה, בשנת 2012, כוונו למקומות פולחן נוצריים, כולל מנזר המצלבה בירושלים, שבו הוטחו על קירותיו סיסמאות כמו "מוות לנוצרים" וכתובות נאצה פוגעניות. לפי מאמר בעיתון "דיילי טלגרף", מנהיגים נוצרים חשים שהנושא החשוב ביותר שישראל לא הצליחה לטפל בו הוא הנוהג של כמה בתי ספר יהודים חרדיים ללמד ילדים שחובה דתית להתעלל בכל אדם במסדרים הקדושים שהם נתקלים בו בציבור, כך שיהודים חרדים, כולל ילדים בני שמונה, יורקים על אנשי הדת על בסיס יומי.
בפברואר 2009, קבוצה של פעילים נוצרים בגדה המערבית כתבה מכתב פתוח וביקשה מהאפיפיור בנדיקטוס ה-16 לדחות את נסיעתו המתוכננת לישראל אלא אם כן הממשלה תשנה את יחסה. הם הדגישו את שיפור הגישה למקומות פולחן והפסקת המיסוי על נכסי כנסייה כדאגות מרכזיות. האפיפיור החל את ביקורו בן חמישה ימים בישראל וברשות הפלסטינית ביום ראשון, 10 במאי, בתכנון להביע תמיכה בנוצרים באזור. בתגובה להצהרות הפומביות הפלסטיניות, דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור, מתח ביקורת על הקיטוב הפוליטי של ביקור האפיפיור, והעיר כי "[זה] ישרת את מטרת השלום הרבה יותר טוב אם הביקור הזה ייחשב למה שהוא, עלייה לרגל, ביקור למען השלום והאחדות".
ביוני 2015 הוצתה כנסיית הלחם והדגים ונזק רב נגרם למקום.
בספטמבר 2017, כנסיית סטפנוס הקדוש שבמנזר בית ג'מאל הושחתה.
בדצמבר 2021, הפטריארך של ירושלים ו-13 הכנסיות המרכזיות בעיר פרסמו הצהרה משותפת, שבה דרשו מהרשויות בישראל לפעול נגד התנכלויות יומיומיות ופשעי שנאה נגד נוצרים. לאחר שמאז 2012 התרחשו אינספור תקריות של תקיפה פיזית ומילולית נגד כמרים ואנשי ממסד דתי אחרים, והתקפות על כנסיות נוצריות.
מוזיקת מעליות
מוזיקת מעליות הוא שם כולל לעיבודים מוזיקליים של שירים פופולריים בהם כלי הנגינה בעלי עוצמה חלשה.
במוזיקה זו נעשה שימוש במרכזי מסחר, בקניונים, עבור מוזיקת המתנה בטלפון, בחדרי המתנה של רופאים ורופאי שיניים ובמעליות. כמו כן, זהו שם כללי לשירים שהם "קלים להקשבה", כגון: ג'אז רך, שירים בעלי מלודיות פשוטות. לרוב אכן למוזיקת מעליות יש מלודיה פשוטה, כדי שיהיה ניתן לחזור בלולאה על אותו שיר מבלי משים לב. תופעה זו מוכרת כאשר ישנה מוזיקת המתנה בטלפון אשר חוזרת על עצמה.
יש המעדיפים מוזיקת מעליות על פני שידורי תחנות הרדיו, בגלל הפרסומות והקריינות שאופייניים לרדיו, אשר אינם נמצאים במוזיקת מעליות.
Angel Dust
Angel Dust ("אבק מלאכים") הוא אלבומה הרביעי של להקת פיית' נו מור, השני שלה עם הסולן מייק פאטון, והאחרון בו ניגן הגיטריסט ג'ים מרטין. מגזין !Kerrang מיקם את האלבום במקום הראשון ברשימת 50 האלבומים המשפיעים ביותר של שנות ה-90, ומעריצי הלהקה מחשיבים אותו לטוב ביותר שלה. אלבום זה הוא מורכב, ומכיל שירים שנוטים לכיוון נסיוני יותר.
האלבום מכיל את גרסת הלהקה לנעימת הנושא מתוך סרט הקולנוע קאובוי של חצות, וכן גרסת כיסוי לשירם של הקומודורז "Easy".
נכון ליולי 2007, האלבום נמכר בכשלושה מיליון עותקים והוא הרווחי ביותר של הלהקה.
מסופוטמיה שתיקת הכוכבים
מסופוטמיה שתיקת הכוכבים הוא ספר מדע בדיוני עברי מאת יהודה ישראלי ודור רווה. הספר זכה בפרס גפן למדע בדיוני מקורי לשנת 2011. בספר שני קווי עלילה - האחד מתרחש בשומר העתיקה 5,000 שנה בעבר, והשני בעתיד, בשנת 2287.
עלילת הספר מתארת את מבנה האנושות לאחר שהסתיימה "מלחמת האלוהים", מלחמה בין האסלאם והנצרות שהחריבה את כדור הארץ.
מרבית בני האדם ששרדו חיים בתנאים הדומים לאלו ששררו בעולם הטרום טכנולוגי ובפרט שבים גם פולחנים קדומים. הקבוצה החזקה ביותר היא "הגנוסטים" המאמינים שיש להשמיד את היקום ואת בני האדם. קבוצה אחרת, ה"אתאיסטים", ברחה לפלנטה בשם "עפר", כאשר זרם אחד מתוכם, "הפיתגוראים", בוחר להאמין באלוהים אוניברסלי ועובר לחיות בתחנות בחלל. בשנת 2287, משיגים הגנוסטים פריצת דרך טכנולוגית שתאפשר להם לאיין את כל החומר בגלקסיה, אך כדי להשלים את משימתם עליהם להשיג גם טכנולוגיה פיתגוראית. על רקע ניסיון זה מתרחש הספר.
בספר מקום נכבד לדיונים פסיכואנליטיים המתבטא בתיאורים רבים ומפורטים של נפש הדמויות ושל התרבויות להן הן משתייכות.