cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שומר ציון הנאמן
אידאולוגיה
גם המאמר ההלכתי הראשון שפורסם בכתב העת, בהבלטה בעמודו הראשי, עסק בביקורת מרומזת על האפשרות שנדונה אז בחוגים הלא-אורתודוקסיים, להשתמש באופן נרחב בתקנת חכמים כדי להניע את השינויים שביקשו בהלכה ובמנהג. המאמר מבליט את הכללים "כל דבר שבמנין צריך מנין אחר להתירו" ו"אין בית דין רשאי לבטל דברי בית דין חברו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמנין". את המאמר כתב הרב יעקב קופל במברגר אב"ד וורמס.
עורכי כתב העת וכותביו
לצד הרב יעקב אטלינגר שימש כעורך כתב העת מיום היווסדו, ד"ר שמואל ענאך (1814–1876) מנהל בית הספר העברי באלטונה.
בין כותבי השירים והפואמות במדור הספרותי: משה יששכר לנדא, אביו של הרב יהודה ליב לנדא.
הרובאים הלטביים
הרובאים הלטביים (ברוסית: Латышские стрелки, בלטבית: Latviešu strēlnieki) - סגל יחידות רובאים שהוקמו בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר הם תמכו בבולשביקים ונהפכו ליחידות עילית של הצבא האדום. היקף היחידה הגיע ל-40 אלף לוחמים. בשנת 1920, עם סיום מלחמת האזרחים ברוסיה היחידה פורקה ורוב החיילים חזרו ללטביה.
מלחמת העולם הראשונה
באפריל 1915 הצבא הגרמני פלש לשטח קורלנד. התקדמות מהירה של הצבא הגרמני הביאה לבריחת אוכלוסייה אזרחית לריגה ולחלקים הפנימיים של האימפריה הרוסית. לאור המצב חברי הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית ממוצא לטבי קראו להקמת יחידות לאומיות על בסיס אוכלוסייה לטבית. כעיקרון, הממשל הצארי התנגד לקיום יחידות לאומיות, אך במקרה זה הסכים להצעה. תוך זמן קצר ממתנדבים היה ניתן להקים מספר גדודים שהצליחו לייצב את החזית מערבית מריגה ואף להביא לנסיגה מסוימת של הצבא הגרמני.
באביב 1916 קרבות בחזית התחדשו. לקראת הקיץ בסגל היחידה היו כבר 11,500 חיילים וקצינים. בחורף 1916/17 היה ניסיון למתקפה רוסית במהלכה היו כ-9 אלף הרוגים ופצועים מקרב הרובאים הלטביים, מסך של 35 אלף חיילים וכאלף קצינים. כתוצאה מהיקף כה גדול של האבדות בקרב החיילים הורגש אי-אמונה למפקדים של הצבא הצארי. ב-7 בפברואר 1917 מיכאיל אלכסייב דרש להקים וועדת חקירה אך לאור מהפכת פברואר הדבר לא בוצע.
בפברואר 1917 החיילים אורגנו ב-2 חטיבות, 4 גדודים בכל אחד. לאחר מהפכת פברואר בצבא הרוסי החלה הקמת סובייטים של החיילים. בהתאם לתוצאות הבחירות הרוב בסובייט זה היה למנשביקים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. בהתאם לכך, הם תמכו בממשלת המעבר הרוסית.
בקרב החיילים נמשכה ללא הפסקה תעמולה בולשביקית חזקה ועם הזמן הכוח בסובייט החיילים החל לעבור לבולשביקים. ביולי 1917 הובלת סובייט החיילים עברה לבולשביקים. בספטמבר 1917 למרות כל הניסיונית של לאוור קורנילוב יחידות שהיו ממוקמות באזור ריגה נסוגו מערבה והעיר נפלה לידי הגרמנים ללא קרב. זה הייתה תוצאה ישירה של התעמולה בולשביקית נגד המשך הלחימה.
ב-20 באוקטובר לקומיסר פוליטי של כלל הגדודים הלטביים מונה סמיון נחימסון, חבר מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בהתאם להנחיותיו, חיילי היחידות הלטביות מנעו העברת לפטרוגרד של יחידות צבאיות שתמכו בממשלת המעבר ועל ידי כך עזרו להפיכה שלטונית של מהפכת אוקטובר.
מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים
לאחר מהפכת אוקטובר, בהתאם להנחיות שהתקבלו מהשלטון החדש, יחידות לטביות עזבו את החזית והחלו לנוע צפון מזרחה. בתמיכתם באזור צסיס וולמירה הוקם אזור סובייטי שהוכרז כרפובליקה עצמאית. שלטון זה התקיים מספר חודשים עד שהשטח נכבש על ידי הגרמנים. ב-22 בנובמבר גדוד שכלל 2500 חיילים הועבר לפטרוגרד להגנת הממשל החדש. זמן קצר לאחר מכך יחידות לטביות נוספות הועברו לפטרוגרד להגנת הממשל.
במהלך מעבר הממשלה מפטרוגרד למוסקבה ב-10-11 במרץ 1918 מלאכת האבטחה הייתה מופקדת על הרובאים הלטביים.
ב-13 באפריל 1918 כל היחידות הלטביות אורגנו מחדש לאוגדה רובאית בפיקוד של יואכים ואצטיס שהיה מפקד בכיר בדרגת קולונל בצבא האימפריה הרוסית אך עבר לתמוך בשלטון הסובייטי. האוגדה כללה 3 חטיבות ובכול חטיבה היו 3 גדודים ו-2 פלוגות תותחנים. בנוסף לכך האוגדה כללה גדוד פרשים, פלוגת הנדסה, פלוגת קשר ו-18 מטוסים. לקראת סתיו 1918 היחידה כללה 24 אלף חיילים.
במהלך שנת 1919 היחידה ספגה אבדות משמעותיות בקרבות. לקראת מרץ 1920 היא אורגנה מחדש וכללה כ-17 אלף לוחמים ב-9 חטיבות.
עבור השתתפות בקרבות ל-2 חטיבות היחידה הוענק הדגל האדום המהפכני של וועד הפועל המרכזי ולחיילים הוענק עיטור הדגל האדום שהיה באותה תקופה העיטור הגבוה של המדינה הסובייטית.
קרבות מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, הרובאים הלטביים שולבו בקרבות בחזיתות שונות (לפעמים תוך פיצול היחידה למספר חזיתות), בהתאם לצורך של הפיקוד העליון:
ב-28 בנובמבר 1920 היחידה פורקה, כ-12 אלף חיילים חזרו ללטביה העצמאית. מפקדים בכירים נקלטו ביחידות שונות של הצבא האדום. רובם הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים.
לאחר פירוק היחידה
רוב הרובאים הלטביים שנקטלו ביחידות הצבא האדום התקדמו במהלך שנות ה-20. חלק מהם נקלטו בנ.ק.וו.ד והיו בין ראשי גולג. אומנם רובם הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים.
לוחמי היחידה שחזרו ללטביה העצמאית בחלקם נקלטו בצבא של המדינה הצעירה. רוב קציני צבא לטביה היו קצינים לשעבר של צבא האימפריה הרוסית ששרתו ביחידות הרובאים הלטביים אך לא עבדו לצד הסובייטי לאחר מהפכת אוקטובר.
בתקופה הסובייטית היחידה הייתה נחשבת ליחידת עילית של הצבא האדום וכמגן העיקרי של המדינה הצעירה לאחר המהפכה. בשנות ה-70 בריגה הוקם מוזיאון לרובאים הלטביים ובו נאסף חומר רב על פעילות הרובאים לטובת התבססות השלטון הסובייטי.
לאחר קבלת עצמאות, המוזאיון נסגר ושמו הוחלף ל"מוזיאון הכיבוש הסובייטי" ומוצג בו עתה חומר על כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות בשנת 1940.
הדיוויזיה ה-263 (ורמאכט)
היסטוריה
דיוויזיית הרגלים ה-263 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 עם אנשי מילואים במחוז הצבאי ה-12 באידר אוברשטיין כחלק מגל הגיוס ה-4.
הדיוויזיה השתתפה במערכה על צרפת בחזית המערבית במאי 1940, והתקדמה מהאייפל דרך בלגיה עם הארמייה הרביעית. לאחר מכן היא נלחמה בצרפת ביוני 1940 תחילה תחת הארמייה השישית ואחר כך תחת הארמייה השביעית איתה התקדמה לכיוון בורדו, שם נשארה עד אפריל 1941, לפני שהועברה לפולין.
ביוני 1941 היא השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהארמייה הרביעית תחת קבוצת ארמיות מרכז והתקדמה עד שערי מוסקבה.
במהלך 1942, היא נלחמה בקרבות הגנה באזורי יוכנוב, ספא-דמנסק ו-וליז' עד אוגוסט 1943, אז הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות צפון בגזרה סביב נוול תחת הארמייה ה-16. הדיוויזיה ספגה אבדות חמורות בקרב נוול בסתיו 1943.
הדיוויזיה נסוגה מלנינגרד וברחבי המדינות הבלטיות ולבסוף נותקה בכיס קורלנד, תוך התנגדות להתקפות של הצבא האדום. היא נשארה שם למשך שארית המלחמה ונכנעה לסובייטים ב-9 במאי 1945.
פטר וולבן
פטר וולבן (בגרמנית: Peter Wohlleben; נולד ב-1964) הוא יערן וסופר גרמני הכותב על נושאים אקולוגיים בשפה פופולרית. הוא המחבר של רב המכר של הניו יורק טיימס "The Hidden Life of Trees: What They Feel, How They Communicate", שתורגם מגרמנית לאנגלית בשנת 2016 ולעברית בשנת 2015.
רקע כללי
וולבן מפקח על יער אשור מטעם עיריית הימל (Hümmel), גרמניה. הוא מדריך סיורי יער קבועים באקדמיית היער שלו.
קריירת כתיבה
וולבן החל לפרסם ספרים על מחקר מדעי של אקולוגיה וניהול יערות בשנת 2007. ספרו Das geheime Leben der Bäume (החיים הנסתרים של העצים) הופיע ב-2015 בהוצאת לודוויג מבית רנדום האוס  וזכה לסקירות בכל העיתונים הגרמניים הגדולים, כולל מאמרים סקפטיים בעיתונות העסקית. הספר הוצג כסיפור שער ב"דר שפיגל" והופיע ברשימת רבי המכר של העיתון.
ספרו משנת 2015 על יערות טבעיים מציג את עולם העצים, כולל Wood-Wide Web (רשת תקשורת בין עצים), שדרכה מחליפים העצים חומרי תזונה ואותות זה עם זה.
תרגום לאנגלית פורסם בספטמבר 2016 עם הקדמה מאת טים פלנרי בהוצאת Greystone Books בשיתוף עם מכון דייוויד סוזוקי. סרט תיעודי בשם "עצים אינטליגנטיים" מציג כמה מהתצפיות של וולבן. הוא מופיע לצד סוזן סימרד, פרופסורית לאקולוגיה של היערות באוניברסיטת קולומביה הבריטית, שעוסקת במחקר על אינטראקציות בין עצים דרך רשתות מיקוריזיות מאז 1997. סרט דוקומנטרי שני הופיע ב-2020 והוקרן בארצות הברית.
בשנת 2016 פרסם את ספרו Das Seelenleben der Tiere (החיים הפנימיים של החיות), שפורסם באנגלית בשנת 2017. ספרו מ-2012 Kranichflug und Blumenuhr (טיסת עגורים ושעון הפרחים), תורגם לאנגלית ב-2018. ספרו "החוכמה הסודית של הטבע: עצים, בעלי חיים והאיזון יוצא הדופן של כל היצורים החיים - סיפורי מדע ותצפית" פורסם ב-2019.
ספרו הראשון של וולבן לילדים, "האם אתה שומע את העצים מדברים?: גילוי החיים הנסתרים של יערות", מהדורה לצעירים של "החיים הנסתרים של העצים", פורסם באנגלית באוקטובר 2019.
הקומוניסטים של רוסיה
המפלגה הקומוניסטית "הקומוניסטים של רוסיה" (Коммунистическая партия Коммунисты России, בראשי תיבות КПКР) היא מפלגת שמאל רשומה רשמית ברוסיה, משנת 2009 ועד יוני 2012 היא פעלה כעמותה ציבורית
פעילויות
ב-23 במאי 2009 נבחר המזכיר הראשון, מנהיג האיחוד העצמאי של הנוער הקומוניסטי של הפדרציה הרוסית, קונסטנטין ז'וקוב, בקונגרס הראשון המכונן של המפלגה.
ב-22 במאי 2011 נערך הקונגרס השני של הארגון הציבורי "הקומוניסטים של רוסיה" במתחם המלונות איזמאילובו במוסקבה. בקונגרס הוחלט להתחיל להפוך את הארגון למפלגה פוליטית. מקסים סוראיקין נבחר למזכיר הראשון של הוועד המרכזי, קונסטנטין ז'וקוב, למזכיר המנהל של הוועד המרכזי.
ב-22 באפריל 2012 התקיים הקונגרס השלישי של הארגון, בו התקבלה החלטה להפוך את הארגון למפלגה פוליטית.
ב-7 ביוני 2012 הארגון נרשם רשמית כמפלגה פוליטית בשם "הקומוניסטים של רוסיה".
ב-30 ביוני 2013 נערך הקונגרס הרביעי של המפלגה.
במאי 2016 קיימה המפלגה את הקונגרס המכונן של הארגון הציבורי "האתאיסטים של רוסיה". על פי סוראיקין, אתאיסטים רוסים "אינם מיוצגים בפועל במרחב הציבורי".
מאז קיץ 2018 המפלגה משתתפת באופן פעיל בהפגנות נגד רפורמת הפנסיה, הן בעיר בירה והן במחוזות המדינה.
השתתפות בבחירות
המפלגה השתתפה בבחירות לרשויות המקומיות ב-14 באוקטובר 2012 וקיבלה בין 2 ל-3.5 אחוזים מהקולות וזכתה בשני מושבים במועצת העיר קראצ'אייב.
על פי תוצאות הבחירות ב-8 בספטמבר 2013, המפלגה קיבלה 2 מושבים בפרלמנט האזורי של חקסיה, כמו גם ברשויות המקומיות: מועצת העיר מייקופ , מועצת העיר בלגורוד ומחוז פנזה , טטרסטן , מחוז ליפצק , מחוז קרסנודר , מחוז טבר , מחוז קרסנויארסק.
בבחירות לדומה בשנת 2016 היא קיבלה את המקום החמישי וקיבלה 2.27% מהקולות אך לא עברה את אחוז החסימה.
המפלגה יצאה לקלפיות עם תוכנית שנקראה "עשר התקפות סטליניסטיות על הקפיטליזם", הדורשת הלאמה רחבה, החזרת עונש המוות בגין פשעים מסוכנים במיוחד, ביטול הרפורמה הרפואית ואיסור חוקתי על העלאת גיל הפרישה.
ב-28 במאי 2017, מליאת הוועדה המרכזית מינתה את מקסים סוראיקין כמועמד להשתתף בבחירות הקרובות לנשיאות בשנת 2018. ב-24 בדצמבר 2017 הגיש סוראיקין לוועדת הבחירות את המסמכים הדרושים וב-8 בפברואר 2018 הוא נרשם כמועמד לבחירת נשיא הפדרציה הרוסית. עם זאת, על פי תוצאות הבחירות, הוא סיים שביעי 0.68% תמיכה בלבד (499 אלף הצבעות).
הבחירות לרשויות המקומיות
על פי תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות ב-9 בספטמבר 2018, המפלגה עברה את אחוז החסימה בפרלמהטים של חמישה מחוזות בפדרציה הרוסית: המפלגה קיבלה מושבים גם במועצות עירוניות, כדוגמת מועצת העיר אבאקן, מועצת העיר מייקופ ועוד.
ב-8 בספטמבר 2019 "הקומוניסטים של רוסיה" קיבלה 5.67% מהקולות בבחירות לדומה המחוזית של טולה וקיבלה מנדט אחד מתוך 36.
ביקורת
הארגון נוצר כחלופה למפלגה הקומוניסטית. "הקומוניסטים של רוסיה" מבקרים את גנאדי זיוגנוב ומאמינים כי המפלגה הקומוניסטית בראשותו לא תוכל להחזיר את כוחה האבוד מהתקופה הסובייטית. כמה מחברי הפוליטביורו היו בעבר במפלגה הקומוניסטית, אך עזבו אותה כתוצאה מעימותים עם ההנהגה.
ביוני 2015, המפלגה הקומוניסטית הגישה תביעה לבית המשפט לבוררות במוסקבה נגד מפלגת הקומוניסטים להפסיק להשתמש בשם וסמלי המפלגה, תוך ציון דמיונם המופרז. בעיקרו של דבר, משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית התערב וב-11 ביולי 2016 בית המשפט דחה את התביעה של המפלגה הקומוניסטית בטענה כי אין לה בלעדיות על סמלים קומוניסטיים.
המפלגה הקומוניסטית מאשימה את המפלגה בגנבת רעיונות וקלקולן לטובת הממשלה וטוענת כי המפלגה הוקמה ביוזמת הקרמלין כדי לשחוק בכוחם.
מפלגת ROT FRONT רואה במפלגת "הקומוניסטים של רוסיה" פרויקט טכנולוגי של הקרמלין, המתמקד בפופוליזם.
מימון
"הקומוניסטים של רוסיה" אינם מקבלים מימון ממשלתי. במפלגה יש דמי חבר, אך הם מהווים חלק קטן מההכנסה, 0.3% בשנת 2015.
אבי פרידמן (אמן וסופר)
אבי פרידמן (נולד ב-4 ביוני 1974) הוא סופר, אמן ומאייר בפלסטלינה, אנימטור ומורה דרך ישראלי.
קורות חיים
פרידמן נולד וגדל בפתח תקווה, בנם של זאב ושרה. דור שמיני בארץ לעליית תלמידי הגר"א. בנעוריו עבר עם הוריו לאלקנה. למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים ובמכינת "בני דוד" בעלי. את שירותו הצבאי עשה כלוחם ומפקד ביחידת המסתערבים "שמשון" שפעלה ברצועת עזה. בהמשך עבר ליחידת הקומנדו "אגוז" שהוקמה מחדש ב-1995 ופעלה ברצועת הביטחון בדרום לבנון. ביחידה שימש כקצין ומפקד צוות מסלול ומבצעי של אחד מהצוותים הראשונים שהוקמו ביחידה. במילואים שירת כמפקד פלוגה ומפקד גדוד סיור ומשרת כיום ביחידת מילואים מובחרת.
פרידמן למד באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים לתואר אנימציה באומנויות המסך ובהמשך למד לתואר שני בתוכנית "בני חיל" למפקדים בכירים במערך המילואים בנושא "צבא, אסטרטגיה וביטחון". במקביל לעיסוקו באמנות עבד כמנהל אשכול בנימין ויהודה בחברת "מודיעין אזרחי" והיה בין מקימי פרויקט ההגנ"ש (הגנת יישובים) של משרד הביטחון. היה מנהל תוכנית "רפאים" בחברת "תעש" שברמת השרון. בהמשך היה בצוות ההקמה ושימש כמנהל בכיר בהנהלת חברת "פוליסיטי" שהקימה ומנהלת את המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש בשיטת B.O.T.
הוציא לאור ארבעה ספרי ילדים:
בנוסף אייר חוברות על "מעגל השנה" וסרט אנימציה בשם "את בנך את יחידך" עבור שליחי הסוכנות היהודית ועיצב קמפיינים עבור ארגונים וחברות נוספות.
הוא כתב ספר היסטוריה צבאית: "יחידת המסתערבים שמשון", יחד עם ד"ר עידן ירון שייצא לאור בהוצאת "מערכות", בשנת 2023. מאז 2017, הוא בעל פינת יצירה בפלסטלינה "קל וחומד" במגזין "אותיות וילדים".
תערוכות ופרסים:
ג'ואן היקסון
ג'ואן בוגל היקסון, OBE (באנגלית: Joan Bogle Hickson; 5 באוגוסט 1906 – 17 באוקטובר 1998) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא הייתה ידועה בעיקרה מהופעתה בדמות מיס מארפל בסדרת הטלוויזיה באותו שם. בנוסף לגילום דמותה של מיס מארפל בטלוויזיה, הקליטה היקסון ספרי שמע שאף הם מסיפורי מיס מארפל מאת אגאתה כריסטי.
התקפה בצבע
התקפה בצבע היא סוג של מחאה, פרובוקציה או תקיפה אלימה, המוגדרת כפעולה של השלכת צבע ירוק מבריק, צבע חיטוי משולש, על גופו (בדרך כלל פנים) של קורבן. הצבע אמנם אינו גורם נזק מתמשך, אך קשה מאוד להסירו במהירות; ההסרה הטבעית המלאה עשויה להימשך עד שבוע. בעשור הראשון של המאה ה-21, התקפות נפוצו ברוסיה ובאוקראינה על ידי פעילים תומכי ממשלה נגד אישים פוליטיים המתנגדים לממשלה.
ג'ואן היקסון
ביוגרפיה
היקסון נולדה בקינגסתרופ שבעיר נורת'המפטון. בתם של אלפרד הרולד היקסון, יצרן נעליים, ושל אשתו, אדית מרי בוגל. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1927. במשך שנים אחדות הופיעה ברחבי בריטניה וזכתה להצלחה בגילום דמויות קומיות ולפעמים תמהוניות בווסט אנד בלונדון. אחד מתפקידיה היה בדמות המשרתת הקוקנית, אידה, בהפקה המקורית של המחזה "See How They Run" שהועלה ב-1944 בתיאטרון קיו, ובינואר 1945 הוצג בתיאטרון הקומדיה.
התקפה בצבע
הצבע
הצבע הוא צבע חיטוי, שהיה בשימוש נרחב מבחינה רפואית עד לתקופת ברית המועצות. הצבע, המשמש לעיתים קרובות כאלטרנטיבה מתונה יותר ליוד, עדיין זמין בבתי מרקחת וחנויות תרופות רוסיות. קשה מאוד לשטוף את הצבע ויכול להשאיר כתם במשך ימים לאחר מכן ודורש חומצה להסרה מלאה. עם זאת, אלא אם הצבע מעורבב עם חומרים אחרים (למשל כמו בהתקפה השנייה על אלכסיי נבלני), זה לא משאיר נזק לטווח הארוך ולכן הקורבנות אינם נוקטים בהליך משפטי.
ג'ואן היקסון
ביוגרפיה
ב-1934 הופיעה היקסון לראשונה בקולנוע. במהלך הקריירה שלה שיחקה במספר רב של תפקידי משנה בהם אחדים בסרטי "Carry On" ובהם בתפקיד נזירה בסרט "Carry On Nurse".
התקפה בצבע
קורבנות והשפעה
כתוצאה מהתקפות רבות, חלק ממנהיגי האופוזיציה הרוסית החלו להשתמש בצבע ירוק כ"תג של כבוד". לאחר שהותקף נבלני בברנאול, עשרות מתומכיו פרסמו תמונות מקוונות שלהם "בירוק" (#GreenNavalny ) והבלוגר ניקולאי דנילוב, שהגיע לכיכר האדומה עם פנים מכוסות בצבע ירוק, עוכב על ידי משטרת הפדרציה הרוסית. כשקאסיאנוב הותקף בצעדת הזיכרון לנמצוב, החלו המפגינים לזעוק: "לא תשפכו עלינו צבע ירוק!"
ב־4 במאי 2017, אלכסיי נבאלני הצהיר כי האירועים בהם היו מעורבים צבע ירוק עזרו לגייס כסף לקרן שלו. באותו יום פרסם המשורר הרוסי דמיטרי ביקוב שיר "הלאה, רוסיה הירוקה!", שבו צבע ירוק נקרא כצבע של "המהפכה הרוסית".
ג'ואן היקסון
ביוגרפיה
באמצע שנות השמונים של המאה העשרים החלו ב-BBC לצלם סרטים המבוססים על יצירתה של אגאתה כריסטי, והיו מודעים לביקורת שנמתחה על העיבודים שנעשו לספריה ולדמותה של מיס מארפל בגילומה של מרגרט רתרפורד. יוצרי הסדרה היו נחושים להיצמד למקור הספרותי, ובעיקר להציג את מיס מארפל כפי שהיא מופיעה בספרים. היקסון שיחקה בתפקיד מיס מארפל בכל 12 העיבודים של הרומנים שהופקו בשנים 1984 עד 1992. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר ב-1987 וב-1988. ביוני 1987, כשהוענק לה תואר OBE, אמרה לה המלכה אליזבת השנייה "את גילמת את הדמות כפי שאדם מדמיין אותה לעצמו". כשהיא פרשה מהסדרה, כי חשבה שעדיף לה להפסיק כשהתוכנית בשיא ההצלחה, אמרה שהיא אינה מתכוונת לפרוש לגמרי ממשחק.
התקפה בצבע
קורבנות והשפעה
ההתקפות הרבות על אישים פוליטיים ותקשורתיים רוסים שמבקרים את השלטון, בליווי תצלומים של אנשים שנצבעו בצבע, אילצו את התקשורת הרוסית להסביר לקוראיהם, שרובם לא מכירים את הצבע הירוק המבריק, מה הוא בדיוק אותו צבע ומשמעותו.
ג'ואן היקסון
חיים אישיים
ג'ואן היקסון נפטרה בבית חולים בקולצ'סטר בגיל 92 אחרי שלקתה בשבץ. היא נקברה בבית הקברות סידברי בשם נישואיה "ג'ואן בוגל באטלר".
הרכבת התחתית של בוקרשט
הרכבת התחתית של בוקרשט (ברומנית: Metroul din București) הידועה גם בשם "המטרו של בוקרשט", היא רכבת תחתית עירונית המשרתת את תושבי ומבקרי בוקרשט, עיר הבירה של רומניה. המערכת מנוהלת על ידי חברת Metrorex ומהווה אמצעי תחבורה פופולרי מאוד בבוקרשט. בסוף 2013 מערך המסילות של רכבת התחתית השתרעה על פני 69,25 קילומטרים של מסילה כפולה, עם 4 קווים ראשיים ו-52 תחנות, כשהמרחק הממוצע בין תחנה לתחנה הוא קילומטר וחצי. במהלך שנת 2014 נרשמו 173,209,000,000 נסיעות ברכבת התחתית עם ממוצע של 600,000 עד 800,000 נסיעות בימי העבודה.
המערך נחנך רשמית על ידי ניקולאה צ'אושסקו ב-19 בדצמבר 1979, למרות שהחל לפעול כבר חודש לפני כן.
היסטוריה
ההצעה הועלתה מחדש בשנים 1929 - 1930 במסגרת ועדה בראשותו של האדריכל דויליו מרקו. בסיכום עבודת הוועדה הרכבת התחתית לא הומלצה בנימוק שהתחבורה על פני הקרקע יכולה לספק את הצרכים. בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, כשהחלו בבוקרש עבודות נרחבות של מודרניזציה, כולל הסדרת האגמים לאורך נחל קולנטינה וכיסוי חלק מדמבוביצה בבטון, נלקחו בחשבון כבר מקומות לתחנות רכבת תחתית על כל אחת מגדות הנחלים. פרוץ מלחמת העולם השנייה דחתה תוכניות בנושא.
ב-1952 החליטה ממשלת רומניה להקים מכון לתכנון והנהלה כללית של הרכבת התחתית של בוקרשט. שני המוסדות הוקמו בכפיפות למשרד התחבורה. במשך שנתיים מערכו דיונים, אך בהשפעת התפיסה הסובייטית, שראתה ברכבת תחתית גם מערך הגנה נגד הפצצות בעת מלחמה נלקחו בחשבון עומקים בין 20 ובין 40 מטר, מה שהעלה מאוד את התקציב הנדרש. הוחלט לפרק את המוסדות.
הנושא נפתח מחדש ב-1970, כשהחברה הממונה על התחבורה בבוקרשט התקשתה לעמוד ביעדים ולספק את הדרוש לשכונות החדשות של בוקרשט. בפברואר 1972 הורכב גרעין של כשלושים מומחים, שהופקד על תכנון הרכבת התחתית. המומחים הציגו למוסדות המחליטים את הצעותיהם ובדצמבר 1974 הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליט שיבוצעו שלושה קווים ראשיים ואת הקו הראשון יתחילו לבנות במהלך 1975.
הר בנארה
הר בנארה (בצרפתית: Mont Bénara; בקומורית: Mlima Bénara) הוא הנקודה הגבוהה ביותר במיוט, ובכל מחוזות צרפת שמעבר לים, והוא מתנשא לגובה של 660 מטר מעל לגובה פני הים. ההר ממוקם בשמורת היערות של הרי בנארה שבדרום האי גרנד טר, ההר מורכב משתי פסגות כשאוכף ביניהם, רום הפסגות הן 660 מטר ו-620 מטר.
קרחון מקניל
קרחון מקניל (באנגלית: McNeile Glacier) הוא קרחון בחוף דייוויס, אזור בצד המערבי של ארץ גרהאם, במערב חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון, לאורך מורדותיו המזרחיים של רכס קלוקוטניצה ומדרום-מזרח לנקודת אלמונד, קרחון מקניל נשפך אל מפרץ שארקו, בסמוך ממזרח לגבעת בורובאן.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שם ס. מקניל (S.St.C. McNeile), שהיה מודד (סוקר) מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ושהא בבסיס מפרץ התקווה בעונת הקיץ האנטארקטי שבשנים 1948 – 1949.
קוריתוזאורוס
קוריתוזאורוס (שם מדעי: Corythosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים שחי באזור אמריקה הצפונית של ימינו לפני 76 מיליון שנים, לקראת סוף תקופת הקרטיקון.
מאפיינים
מרבית מאובניו של הקוריתוזאורוס התגלו בארצות הברית ובקנדה. פירוש שמו הוא "לטאת קסדה" והשם ניתן לו בזכות הכרבולת שעל ראשו שהזכירה קסדה.
בעבר תוארו שבעה מיני קוריתוזאורוס, אך מחקר שערך פיטר דודסון ב-1975 מצא שההבדלים בין המינים היו למעשה גיוון ביולוגי טבעי שנבעו מגורמים כמו גיל או זוויג (זכר או נקבה). כיום רק מין אחד נותר סיווג תקף והוא Corythosaurus casuarius.
לקוריתוזאורוס הייתה בליטה קרנית דמוית כרבולת על ראשו, ובעזרתה השמיע קולות לחבריו בעדר. כמו שאר ההדרוזאוריים היה לקוריתוזאורוס מקור שטוח דמויי-ברווז שעימו תלש צמחים, אותם לעס בלחייו שבחלק האחורי של הפה, שהיו מצוידות במאות שיניים טוחנות. אורכו הגיע לכעשרה מטרים ומשקלו לכארבע טונות.
בתרבות
הקוריתוזאורוס נראה בסרט פארק היורה 3, בו עדר הכולל גם פרטי פרזאורולופוסים נמלטים מהחבורה שנמלטת מרפטורים רודפים. הוא מופיע גם בפארק היורה: העולם האבוד על גיליון אחד. בנוסף הוא נראה גם במשחקי מחשב של הסדרה, כמו פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic Park: Operation Genesis, עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution.
בנוסף נראים מספר פרטים בסדרות רכבת הדינוזאורים, דינו דן והדינוזאורים!.
הרי שניידר
הרי שניידר  (באנגלית Harry Schneider, 12 בינואר 1910 - ?) היה אתלט אמריקאי-יהודי, בעל מדליית ארד באליפות ארצות הברית בזריקת דיסקוס (1931) ואלוף המכביה הראשונה (1932) בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון.
ביוגרפיה
שניידר בוגר אוניברסיטת ניו יורק. נישא לגובה של 2.00 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1930 סיים שניידר במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.76 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1931 הוא זכה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.00 מטר.
אלוף המכביה הראשונה
הנסיעה למכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 לקחה כשלושה שבועות, באוניה וברכבות. במכבייה זכה שניידר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 47.00 מטר, לפני דב רבינוביץ' (38.18 מטר) וגרינמן (38.02 מטר), שניהם מישראל ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.30 מטר, תוצאה טובה יותר מהשיא האולימפי שקבע באד האוזר מארצות הברית באמסטרדם 1928, לפני דוד אידלמן מארצות הברית (41.36 מטר) וזאב שטיל מפולין (40 מטר). מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.09 מטר, אחרי דוד אידלמן (13.40 מטר) ולפני קרל גולדפינגר מצ'כוסלובקיה (11.34 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1945 סיים שניידר במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 44.04 מטר.
שלום קומאיסה
שלום קומאיסה בת לוי הייתה אשה יהודיה אמידה מאזור דרום ים המלח אשר ברחה למערת המפלט בנחל חבר, מערת האיגרות בסופו של מרד בר כוכבא. בדומה לבבתא, ארכיון המסמכים שהותירה אחריה במערה הוא מקור ראשון במעלה להבנת החיים היומיומיים, הכלכליים והמשפטיים בתקופתה. המחקר על מסמכיה מהווה דוגמה למחקר במיקרו היסטוריה.
תולדות חייה
בין נובמבר שנת 129 לספירת הנוצרים לינואר שנת 131, מת בעלה הראשון, שמוע בן שמעון, והיא ירשה את הנכסים עליהם הצהיר במפקד הקרקעות בשנת 127. בשנת 131 לספירה נישאה בשנית לישוע בן מנחם. שלום קומאיסה ברחה למערת המפלט בנחל חבר - מערת האיגרות בסופו של מרד בר כוכבא ושם גם מצאה את מותה.
ארכיון שלום קומאיסה
בארכיון של שלום קומאיסה יש ייצוג לפרק זמן של 7 שנים בלבד, משנת 125 ועד לשנת 131 לספירה. כלומר מזמן שממלכת הנבטים סופחה לפרובינקית ערביה. התעודות בארכיון של שלום קומאיסה קיבלו את המספרים הבאים באוסף נחל צאלים: 12 (תעודה בארמית), 60, 61, 62, 63, 64 ו-65 (תעודות ביוונית). התעודות 60 ו-62 היו שייכות למעשה לשמוע בן שמעון, אשר היה ככל הנראה בעלה הראשון של שלום קומאיסה. תעודה מספר 61 הייתה שייכת לאחיה של שלום קומאיסה אשר נפטר ככל הנראה בשנות העשרים של המאה הראשונה לספירה. תעודה מספר 63 הוחזקה על ידי אמה של שלום קומאיסה, שלום גרפטה ובה צוין דבר מותו של אחיה של שלום קומאיסה. רק תעודות 12, 64 ו-65 קשורות ישירות לשלום קומאיסה. ואלו הן התעודות שנמצאות בארכיון של שלום קומאיסה.
בנק קנדה
בנק קנדה (בצרפתית: Banque du Canada) הוא תאגיד כתר והבנק המרכזי של קנדה. הבנק נוסד בשנת 1934 במסגרת חוק בנק קנדה, והוא אחראי על גיבוש המדיניות המוניטרית של קנדה, וקידום מערכת פיננסית בטוחה ותקינה. בנק קנדה הוא הרשות היחידה המנפיקה שטרות כסף, היחידה שמספקת שירותי בנקאות וניהול כספים עבור ממשלת קנדה, והיחידה שמלווה כסף למוסדות פיננסיים קנדיים.
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק (ברוסית: Российская партия свободы и справедливости; עד 2021 נקראה המפלגה הקומוניסטית לצדק חברתי, Коммунистическая партия социальной справедливости ,КПСС) היא מפלגה פוליטית רוסית שנוצרה בקונגרס המכונן ב-8 באפריל 2012 ונרשמה רשמית ב-28 במאי 2012. על פי אמנת המפלגה, היא מצהירה על כוונתה לפעול להקמת מדינה סוציאליסטית.
בשנת 2018, בעקבות תוצאות הבחירות לאספה המחוקקת של מחוז ולדימיר, היא קיבלה 6.14% והשיגה מקום ראשון וזכות להשתתף בבחירות לדומה בשנת 2021 מבלי לאסוף חתימות.
היסטוריה
המפלגה הוקמה בהשתתפות מנהיג המפלגה הדמוקרטית ברוסיה והמרכז לטכנולוגיות פוליטיות אנדריי בוגדאנוב, אשר הכריז ב-18 ביולי 2012 במסיבת עיתונאים משותפת עם "המועצה המתאמת - ישיבה בין מפלגתית". אגודה זו נוצרה גם ביוזמתו של אנדריי בוגדנוב. היא כללה את איחוד האזרחים, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של רוסיה, מפלגת העם של רוסיה, המפלגה הדמוקרטית של רוסיה והמפלגה הקומוניסטית לצדק חברתי. ידוע גם כי התוכנית והמצע נכתבו על ידי סגן יו"ר המפלגה הדמוקרטית של רוסיה, כיום יו"ר איגוד המפלגה האורבנית, ויאצ'סלב סמירנוב.
בנק קנדה
רקע והקמה
במשך כ-100 שנים, עד לשפל הגדול, לא נראה היה שיש צורך בבנק מרכזי בכלכלה הקנדית, שהייתה עדיין במצב לא מפותח יחסית. ההתיישבות בקנדה הייתה כפרית ומפוזרת בעיקרה בימים ההם, וההעדפה של השלטון הייתה למספר מוגבל של בנקים עם כמות קטנה של סניפים אזוריים. עד שלב מסוים הייתה בריטניה שותפה להעדפה זו, אולם בשלב מסוים החלו הבריטים ללחוץ להקמת בנק מרכזי שיסדיר יציבות של המטבע הקנדי מול השטרלינג.
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק
היסטוריה
בשנת 2021 השתתפה המפלגה בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה, זכתה ב-0.77% מהקולות ולא נכנסה לדומה.
בנק קנדה
רקע והקמה
הבנקים הפרטיים הקנדיים הוותיקים, שפעלו מתוקף צ'ארטר חוקי, סיפקו את עיקר השטרות במחזור ועמדו בדרישות קבועות או בלתי צפויות, ופיתחו מערכת לטיפול בהמחאות בין הבנקים השונים.
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק
ביקורת
המפלגה מואשמת בכך שהיא פרויקט של הקרמלין שנועד לגנוב קולות מהמפלגה הקומוניסטית. ידוע כי יו"ר הוועד המרכזי של המפלגה, יורי מורוזוב, היה חבר במפלגה הקומוניסטית בתקופה הסובייטית ובהמשך - "רוסיה המאוחדת".
בנק קנדה
רקע והקמה
כשהחל השפל הגדול בשנת 1929, מצאה עצמה קנדה במצב לא שגרתי של ביקורת ציבורית רבה כלפי מערכת הבנקאות הקנדית, לאחר במשך חודשים רבים לא נקטה בפעולות של ממש להזרים כספים שיתמכו במשק, ובכלכלה שנוהלה מתוך אינטרסים של הבנקים הפרטיים, העדיפו הבנקים להתנהל בזהירות עם כספם, וזה גרם לכך שלא היה כסף זמין בשוק, ותדלק את הביקורת.
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק
ביקורת
המפלגה הקומוניסטית הצביעה על כך שהמפלגה החדשה מינתה מועמדים שהיו להם אותם שמות משפחה עם מועמדים של המפלגה הקומוניסטית כדי לבלבל את המצביעים. סרגיי אובוכחב טוען כי "המינוי של בעלי שמות אינו מגיע מהמפלגה עצמה, אלא מהמשאב המינהלי ומפלגת השלטון..." .
בנק קנדה
שנות ה-30 עד שנות ה-70
במשך ארבעה עשורים הציג בנק קנדה מודל יוצא דופן של מדיניות מוניטרית בה לא כל כסף מיוצר אצל המגזר הפרטי, אלא אזור מסוים ממנו מיוצר בבנק קנדה ומועבר לבעלות ממשלתית בריבית אפסית או נמוכה מאוד.
המפלגה הרוסית לחירות ולצדק
ביקורת
בשנת 2013 הודחה מועמדת מהבחירות לאספה האזורית של ארכנגלסק, לאחר שהתברר שהיא מתה ארבעה חודשים קודם לכן.
בנק קנדה
שנות ה-30 עד שנות ה-70
במרץ 1935, פתח בנק קנדה את שעריו בפועל כמוסד בבעלות פרטית, עם מניות שנמכרו לציבור. בבנק הוקמו כבר בשנותיו הראשונות מספר חטיבות, ביניהן חטיבת מחקר, חטיבת מט"ח וחטיבת ניירות ערך. חטיבה לחובות ציבוריים הועברה לאחר מספר שנים מאחריות משרד האוצר.
נסיבות החירום בהן הוקם הבנק, גרמו לממשלה לתת לבנק קנדה מנדט רחב מהמקובל לניהול המדיניות המוניטרית, כאשר ביכולתו להשתמש במגוון כלים להשפיע על הכלכלה הקנדית. הבנק השתמש ביכולתו להגדיל את היצע הכסף כדי לספק לשוק אשראי נוסף, זאת למרות התנגדויות לאזהרות השמרנים מפני אינפלציה, והוסיף לכך ריביות נמוכות שישמרו על הכסף נגיש לציבור. הבנק השתמש גם בשכנוע מוראלי ואמצעים נוספים שהשפיעו על היקף האשראי בשוק ועל הרכבו.
בתקופה זו קיים הבנק ארבעה סוגי פעילות עיקריים בניסיון להבטיח אשראי בשוק, ובחלק מהמקרים ניצלה לשם כך הנהלת הבנק את יכולתה לייצר כסף ולהקצות אותו כראות עיניה, ובמיוחד כאשראי נגיש לממשלה. ראשית, הבנק התחייב למימון ישיר של גירעון באמצעות רכישת ניירות ערך ממשלתיים ; שנית, הוא הזרים כמויות גדולות של עתודות מזומנים לבנקים הפרטיים באמצעות רכישות איגרות חוב כדי לאפשר לבנקים לשמור על ריביות נמוכות ולהבטיח שתהיה להם נזילות מספקת כדי להמשיך ולממן את הממשלה באמצעות רכישה ישירה של ניירות ערך. ניתן לראות זאת כסוג של מימון כספי עקיף באמצעות מונטיזציה בנקאית פרטית של חובות ממשלתיים. שלישית, באמצעות שתי פעולות אלה והנעת השוק תוך טווח זמן קרוב, הבטיח הבנק תשואות נמוכות על איגרות חוב ממשלתיות לאורך כל התקופה, ובכך הפחית את עלות מימון הגירעון ; רביעית, בעבודה עם מחלקת הכספים, פיתח הבנק "תעודות הפקדה" - בדרך כלל עם פירעון של שישה חודשים - שאפשרו לממשלה לגייס מימון לטווח קצר ישירות מהבנקים הפרטיים.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה, לבנק היה תפקיד מפתח בתוכנית יציאתה של קנדה מהשפל הגדול, כאשר מימן שני שלישים מההוצאות הממשלתיות במהלך 5 שנים. בשנים אלו התאושש בחדות התוצר לאומי הנומינלי, ואיתו גדלו גם פקדונות הבנק בקרוב ל-80% ומחזור המטבע בשוק עלה ב-70%, ולמרות זאת נשמרה האינפלציה יציבה. הבנק שמר על מדיניות ארוכת טווח של "כסף נגיש" באמצעות ריביות נמוכות שנשמרו עד סוף שנות ה-50. על פי ניתוחים שנעשו בדיעבד, קושרים כלכלנים מבנק קנדה של תחילת המאה ה-21 את הצלחה זו גם בתנאי השוק הייחודיים שהיו בקנדה באותה תקופה, ומעריכים שלמרות תפקידו המרכזי של הבנק בתוכנית החילוץ, בפועל ההשפעות של המדיניות המוניטרית על ההתאוששות היו מוגבלות ממה שניתן לחשוב. כך או אחרת, בעקבות האפשרויות המוניטריות הלא-מקובלות שברשות הבנק, מצא עצמו בנק קנדה מתמודד בשנים הראשונות של פעילותו עם אתגרים חסרי תקדים.
בשנת 1938 הולאם הבנק, ומאז נשאר בבעלות ציבורית באופן קבוע.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הופנתה מרבית פעילות הבנק למימון המאמץ המלחמתי, על ידי יצירת כסף וביצוע פעולות שונות שיצרו הלכה למעשה הלוואה ללא ריבית לממשלה במאות מיליוני דולרים קנדיים. כמו כן פיקח הבנק על מכירת אג"ח הניצחון הקנדיות. אחריות העיקרית של הבנק במהלך המלחמה ואחריה הייתה לשמור על ריביות נמוכות ככל האפשר, כדי להקל על פעולות כלכליות במשק, ולסייע לבנקים לקנות ניירות ערך ממשלתיים וכך לאפשר זרימה קלה של כסף אל הממשלה והקהל הרחב. הגידול העצום של היצע כסף "זול" שאיפשרה המדיניות המוניטרית של הבנק תועל בעיקר להתרחבות הייצור התעשייתי המקומי, שקיבל דגש בשנים 1945–1970. כאשר התפתחה התעשייה והתייצבה התעסוקה, הממשלה שהייתה נחושה שלא לחזור על הטעויות הכלכליות שנעשו במהלך המלחמה הקודמת, החלה הממשלה להעלות מיסים ולקבל מימון מהציבור הרחב באמצעות הנפקת אג"ח חדשות, זאת במטרה להחזיר במהרה את ההלוואות שלה, ולמנוע לחצים אינפלציונים.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה קנדה תקופה של 15 שנים של שגשוג יחסי, עם צמיחה גבוהה, שמירה על תעסוקה מלאה ועודפי תקציב במרבית התקופה. בתקופה זו המשיך בנק קנדה את מדיניותו המוניטרית הייחודית כדי להבטיח מימון קל וזול לממשלה כדי לסייע לה לחזק את הכלכלה.
תקופה זו החלה עם לחצים אינפלציוניים שהתפתחו בשלהי שנות הארבעים ותחילת שנות החמישים. הבנק והממשלה ניסו לדכא אותם באמצעות הטלת בקרות זמניות על סוגים מסוימים של מימון בנקאי, בין אם באמצעות חקיקה מפורשת, ובין אם באמצעות הסכמות שבוצעו בין נגיד הבנק לבין 10 נשיאי הבנקים הפרטיים. פעולות אלה התבררו כלא מספיקות, לנוכח עליית מחירי הסחורות בעולם, פריחתה של כלכלת ארצות הברית, תזרים גדול של השקעות זרות, והגדלת הוצאות הביטחון לתמיכה במאמץ המלחמתי בקוריאה. כל הגורמים הללו הפעילו לחץ כלפי מעלה על הדולר הקנדי והקשו על השליטה בהגדלת כמות הכסף וכוח הקנייה בשוק המקומי.
בחוסר רצון מסוים, ובהשפעתם של כלכלנים ביניהם מילטון פרידמן, נאלצה הממשלה בשנת 1950 לנקוט בפעולה מכרעת יותר ובאותה עת מהפכנית - נטישת מערכת ברטון וודס ליחסי שערי חליפין בין המדינות השונות, למשל, בין הדולר האמריקאי לדולר הקנדי, וקביעת שער המטבע בהתבסס על תנאי היצע וביקוש למטבעות זרים בקנדה. והחלטה זו הרגיעה את תזרים ההשקעות הזרות, נטרלה חלק מהלחצים האינפלציונים שהמשק חווה, ושחררה את בנק קנדה מהצורך להתאים את ערך המטבע. התכנון היה להשאיר את שווי המטבע גמיש לזמן קצר, ולייצר את ערך המטבע לאחר שהכלכלה המקומית תתייצב, אולם בפועל המהלך הפך לניסוי כלכלי שנמשך 12 שנים וגרם להשלכות רבות מהמצופה.
בשנות ה-50 הייתה קנדה הכלכלה הגדולה היחידה שהתנהלה עם שער גמיש, ובהדרגה ויתרה על השליטה שנותרה בידיה על העסקאות במטבע-חוץ, ועל השליטה בתזרים השקעות-חוץ. השווקים הפיננסיים של קנדה היו כעת פתוחים ונחשפו לזעזועים חיצוניים. אף על פי כן, קנדה צברה בתקופה זו ניסיון ששימש בהמשך כמודל למדינות תעשייתיות נוספות לאחר קריסת מערכת ברטון וודס, וגם כזרז לשינויים בתפיסות על הסחר הגלובלי.
בשנת 1954 התחלף נגיד הבנק לג'יימס קווין. בתקופה זו בשיח הכלכלי הקנדי בלטה דאגה מפני עליה בבעלות זרה על נכסים בקנדה, וקוין שאף להגדיל את החיסכון הלאומי כאמצעי להפחתת התלות בתזרים של הון זר. תופעה נוספת שהטרידה את קווין הייתה עלייה חדה במחירי הצרכן במהלך מלחמת קוריאה ולחצים אינפלציוניים שנותרו גם לאחר המלחמה. קווין העריך שהפתרון לשתי הבעיות - החיסכון נמוך והאינפלציה הגבוהה - הוא מדיניות מוניטרית הדוקה יותר. ריביות גבוהות יותר יפחיתו את הביקוש המקומי ויסייעו, כך קיווה, בגיוס החיסכון הלאומי. מתוך חשש מפני חוסר בשלות של המנגנונים המוניטריים הקנדיים, קווין קידם מהלך משולב של הפחתות היצע עתודות הכסף של הבנקים, לצד שכנוע מוראלי.
לעבר עזיבתי של קווין הביעו בממשלה חששות פומביים ששווי הדולר הקנדי גדול מדי, ולצד התרחשויות נוספות, החל הדולר בירידה חדה שהממשלה לא הצליחה לבלום למרות התערבות אגרסיבית בשוק באמצעות מטבע חוץ. הממשלה החליטה לחזור למערכת ברטון-וודס, ובכך הגבילו את יכולתו של בנק קנדה להשפיע באמצעות מדיניות מוניטרית על המקרו-כלכלה. תחילה מצא עצמו בנק קנדה ללא יכולת לעצור אינפלציה גואה, אולם לבסוף הדגש הושם על ניהול אינפלציה יציבה גם במחיר של אבטלה באזורים מסוימים.
גם לאורך תקופה זו, על שלל אתגריה, סייעה השיטה המוניטרית הייחודית - של אפשרות בנק קנדה לייצר עצמאית חלק מהכסף החדש בשוק ולהעבירו ישירות לשימוש בממשלה בריביות נמוכות - לדחיפת הכלכלה, ובשנים 1960–1975 יישמה הממשלה סדרה של רפורמות יקרות, ביניהן הרחבת שירותי הרפואה הציבורית, פנסיות אוניברסליות, תוכניות ביטוח אבטלה, סדבוד השכלה גבוהה ועוד. בזכות המימון הנגיש, עשתה זאת ממשלת קנדה מבלי להיכנס לגירעון משמעותי, ושמרה על גירעון שנתי של 0.3% מהתוצר.
החל משנות ה-70
בשנות ה-70 כבר החלה הכלכלה העולמי לצאת ממערכת ברטון-וודס, שהתפיסות השולטות בזמן תכנונה נחשבו למיושנות. מספר מחקרים פורצי דרך בארצות הברית של שנות ה-60 השפיעו על התפיסות לגבי הכלכלה העולמית, ובנק קנדה, בדומה לבנקים מרכזיים אחרים בכל רחבי העולם, התאים את המדיניות שלו לתפיסות החדשות. עם זאת, ניסיונות להשתמש ביידע החדש כדי לבצע חיזויים על הכלכלה, וכדי לשלוט במדדים שונים ולכוון את הכלכלה ליעדים מוגדרים - לא רק שכשל אלא גם גרם לחוסר יציבות בכלכלה, והחלו בכלכלה הקנדית בעיות נוספות ביניהן אינפלציה מתחזקת שהגיע לאחוזים דו-ספרתיים בשנות ה-80. לאורך העשור רצוף הבעיות, החלו מנהיגי המדיניות הכלכלית בקנדה בהדרגה לאבד אמון בשיטה המוניטרית הייחודית שסייעה להם בעבר, ולנסות לבחון שינויים חלוציים בשיטה המוניטרית שתיישם גישה מתונה יותר של השיטה הקודמת, למשל, שהבנק ייצר כמות מופחתת מסך הכסף החדש שמוזרם לשוק, אולם פתרונות אלו התבררו כלא יציבים.
ללא יעד מפורש למדיניות מוניטרית, הבנק התקשה להסביר את פעולות המדיניות שלו. בנוסף, לא היו יעדים ברורים דים לשפוט את ביצועיו לאורם.
בשנת 1988 ניסה הבנק לאמץ באופן מובהק יותר ואמין יותר יעד אינפלציה יציב, שיאפשר יציבות מחירים ויפחית את ההשפעה הדרמטית של שינויים במטבע האמריקאי על הכלכלה הקנדית. הבנק התקשה לייצר אמינות מספקת שתסייע לשוק להתייצב בהתאם למדיניות החדשה, גם לאחר שבשנת 1991 הכריז בנק קנדה על תוכנית יעדי אינפלציה מוגדרת. הייתה זו הפעם השנייה שמדינה מכריזה באופן פומבי על יעדי אינפלציה, אחרי ניו זילנד. הגבול התחתון והעליון של היעדים המקוריים להפחתת האינפלציה נקבע על 2 ו-4 אחוזים בהתאמה, כאשר נקודת האמצע הייתה של 3 אחוזים. גבולות אלה היו אמורים לרדת בהדרגה ל-1 ו-3 אחוזים בסוף שנת 1995. בשנת 1995 הוגדר היעד מחדש בהתאם לניסיון שנצבר, ובנק קנדה המשיך להגדיר יעדים נוספים בהמשך. מגמה חדשה זו השפיעה בדרכים שונות על התנהגות הבנק, ובין השאר אילצה אותו להגביר את השקיפות שלו כלפי הציבור כדי לסייע לחזק את האמינות בכלכלה הקנדית.
תחומי פעילות
בנק קנדה הוא הבנק המרכזי של המדינה. תפקידו העיקרי, על פי הגדרת חוק בנק קנדה, הוא "לקדם את הרווחה הכלכלית והפיננסית של קנדה".
לבנק ארבעה תחומי אחריות עיקריים :
מדיניות מוניטרית
לצד מדיניות מוניטרית קבועה שמנהל הבנק, שמטרתה העיקרית השגת יעד האינפלציה, בידי הבנק אפשרויות לבצע - בעת משבר או אירוע קיצוני אחר - מספר מהלכים לא שגרתיים במדיניות המוניטרית שהוא מנהל.
אלה כוללים שינוי תכנון שער המטבע הקנדי, דחיפת הכלכלה המקומית באמצעות רכישות נכסים בהיקף נרחב, מימון נרחב כדי להבטיח כי האשראי יהיה זמין למגזרים כלכליים מרכזיים, והעברת שיעור המדיניות שלו (CBPR) מתחת לאפס כדי לעודד הוצאות.
עצמאות הבנק
מבנה הבנק מבטיח קשר הדוק עם הממשלה, אולם החקיקה שנתנה לבנק את סמכויותיו שאפה לאפשר לו גם עצמאות רבה למלא את אחריותו, על ידי הפרדה מהמערכת הפוליטית, במטרה לאפשר לו להתעלות מעל למהלכים פופוליסטיים לטווח קצר, ולבצע תכנון אחראי וארוך טווח. עם זאת, הפרדה זו איננה מוחלטת.
הבנק מנוהל על ידי דירקטוריון. סגן שר האוצר אמנם חבר דירקטוריון, אולם חסר זכות הצבעה. הדירקטוריון הוא הגוף הממנה את נגיד הבנק וסגנו הבכיר, אולם המינוי מתבצע באישור קבינט. הבנק מדווח על הוצאות ומנהל לדירקטוריון עצמו ולמבקרים חיצוניים שמונו על ידי הממשלה.
העובדים מתמנים על ידי האחראיים על כך בתוך הבנק עצמו, ולא על ידי גורמים הקשורים לממשלה.
אף על פי כן, לממשלה ישנה אפשרות להוציא הנחיה שתחייב את הבנק, במקרה של אי הסכמה על מדיניות מוניטרית. כדי לממש אפשרות זו, המוגדרת כקיצונית, שר האוצר יצטרך לפרסם את הסיבות לחוסר שביעות רצונו, ואת רשימת הצעדים שאמור לנקוט הבנק לאורך משך זמן נקוב.
מהלכים נוספים בוצעו כדי לוודא את עצמאותו של הבנק מהמערכת הפיננסית, שכללה את כלל הבנקים בימי הקמת הבנק. בין מהלכים אלו איסורים על בעלי מניות או בעלי תפקיד בכיר לעבוד במגזר הפיננסי המקומי.
פיטר מאנדי
פיטר מאנדי (באנגלית: Peter Mundy; 1596, פנרין, קורנוול, ממלכת אנגליה - 1667, פאלמות', ממלכת אנגליה) היה סוחר, אתנוגרף, וצייר אשר נודע במסעותיו בשטחי האימפריה העות'מאנית, רוסיה הצארית, האימפריה המוגולית, וסין בתקופת שושלת מינג המאוחרת. מאנדי תיעד ואייר את מסעותיו הרבים ובין השאר גם את יהודי האימפריה העות'מאנית, אורחות חייהם ולבושם.
ביוגרפיה
מאנדי נולד בפנרין שבממלכת אנגליה וב-1609 נלווה לאביו ריצ'רד שהיה סוחר דגים במסע עסקים לרואן. בהמשך למד צרפתית וב-1611 עבד כנער סיפון בספינת סוחר ובהמשך התגורר לתקופה מסוימת בעיר סביליה. ב-1617 תועד כספן מן המניין בספינת סוחר מלכותית ושנה מאוחר יותר הגיע לקונסטנטינופול ועסק במסחר. בהמשך שב לאנגליה ובראשית מאי 1620 יצא שוב לרגל עסקיו לשטחים העות'מאניים. הוא הגיע לבלגרד, ביקר בשכ' יאלייה של יהודי בלגרד וציין ביומן מסעו, כי בעיר יש בין 60 ל-70 בתים של יהודים. מאנדי אייר ותיעד גם את הקהילות היהודיות בערים אליהן הגיע, והיו אלו מן האיורים המוקדמים שנותרו מאותן קהילות. מבלגרד המשיך לסרייבו וממנה לספליט. בהמשך הגיע לוונציה ולטורינו, משם נסע לפריז ובספטמבר 1620 שב לאנגליה.
ב-1628 עבד עבור חברת הודו המזרחית הבריטית ויצא בשליחותה לסוראט אשר בשטחי האימפריה המוגולית (בשטחי הודו המודרנית) וממנה המשיך לאגרה והגיע עד לגבול בנגל. ב-1634 שב לאנגליה. ב-1636 הפליג מהדאונס בראש שתי ספינות סוחר לכיוון סין. מאוחר יותר הגיע לרוסיה הצארית ונותר בממלכה עד 1648. כתבי היד והאיורים הרבים ממסעותיו מצויים בבספרייה הבודליינית. ב-1663 פרש מחיי המסעות והתגורר בפאלמות' אשר בקורנוול. ב-1667 פסק התיעוד לגביו ומניחים שנפטר בשנה זו או בסמוך אליה.
אלי בן-חנן
אלי בן־חנן (אלי פרנק; 1 במאי 1943 – 16 בפברואר 2003) היה סופר, עיתונאי, עורך וצייר ישראלי.
ביוגרפיה
אלי בן־חנן הוא שמו הספרותי של אלי פרנק, בנם הבכור של יוחנן ורחל פרנק, תושבי העיר תל אביב. עוד בצעירותו פורסמו סיפורים פרי עטו בעיתונים 'דבר לילדים' ו'מעריב לנוער'. מספר שנים לאחר מכן כתב את סדרת 'התאומים', סיפורים בליווי איורים שיצאו בהוצאת ההרפתקן הצעיר. שנים לאחר מכן הוציא ספרים נוספים בהוצאת א.ד.מ. – ראשי התיבות של שם ההוצאה הם שלו ושל שותפיו להקמת הוצאת הספרים, אחיו דוד פז (פרנק) ודודו מרדכי שיינגרטן, שלימים ייסד את הוצאת הספרים 'בוסתן'.
בהמשך דרכו עבד כעורך וכתב בעיתונים שונים, בהם בשבועון העולם הזה כתב וערך את המדור 'חדשות הקולנוע'. בעיתון 'היום הזה' בעריכת משה דיין, שימש כעורך דסק. בשבועון להיטון, עיתון הפופ והבידור, היה אחראי על מחלקת העיצוב והגרפיקה. בעיתון מעריב שימש כעורך מגזין 'בית וגן' ובירחון 'עולם האשה' היה עורך ואחראי על עיצוב המגזין.
בן־חנן זכה לפרסום בארץ ובעולם בשל ספרו רב המכר 'אלי כהן - האיש שלנו בדמשק' המגולל את התגייסותו של אלי כהן למודיעין הישראלי על מנת לבלוש ולרגל בסוריה, בה הצליח לחבור לאנשי ממשל בשלטון הסורי ובזכות היכרות זאת נחשף למידע חשוב שהועבר למפעיליו בישראל. הספר תורגם ל-6 שפות והופץ ברחבי העולם.
ב-11 בפברואר 1969 נישא אלי בן־חנן לחיה ארד (ארדמן) ונולדו להם שתי בנות ושני בנים.
קוסגרוב
קוסגרוב (באנגלית: Cosgrove) הוא שם משפחה.
טוסין אייגון
אולוואטוסין "טוסין" אייגון (באנגלית: Oluwatosin "Tosin" Aiyegun; נולד ב-26 ביוני 1998 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן בניני-ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת בנין.
קריירת מועדונים
אייגון גדל במחלקת הנוער של ריאל סאפייר הניגרית. ב-3 במרץ 2017 חתם בוונטספילס מליגת העל הלטבית. הוא ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 33 שערים.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם אייגון על חוזה לארבע שנים בפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. הוא ערך 91 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 31 שערים.
ב-25 ביולי 2023 חתם אייגון על חוזה לארבע שנים בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
אייגון נולד בניגריה לאב ניגרי ולאם בנינית. ב-24 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין, בניצחון 4-0 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
תופעת מרקוס גאן
תופעת מרקוס גאן היא תופעה שבה מתקיימת תנועת עפעף לא רצונית בעקבות הפעלת שרירי הלעיסה (סינקינזיס - שיתוף תנועתי בעברית). תופעה זו, אשר היא לרוב מולדת, מתאפיינת בכיווץ לא-רצוני של שריר מרים העפעף לאחר תנועות הקשורות בשרירי הלעיסה, כגון מציצה או לעיסה.
במקרה זה של שיתוף תנועתי, בזמן הפעלה של שרירי הלעיסה, אשר מעוצבבים על ידי העצב המשולש (עצב קרניאלי מס' 5), תתקיים הרמה חוזרת ונשנית של העפעף העליון באותו הצד של הפנים. תנועה זו מתרחשת על ידי העצב מניע-העין (עצב קרניאלי מס' 3). קיימת אף תופעה נדירה של מרקוס גן "הפוך", בה העפעפף נע מטה בעקבות תנועות הפה.
לתופעת מרקוס גאן יכולות לגרום מספר סיבות, כגון גורם גנטי, וקיימות מספר השערות בנוגע לפתופיזיולוגיה של התופעה. למרות זאת, ובדומה למקרה הכללי של שיתוף תנועתי, אין מנגנון ברור ומוסכם שמסביר את תנועות העפעף.
תופעת מרקוס גאן לרוב לא דורשת התערבות, אך טיפול תרופתי או ניתוחי קיימים עבורה.
יעקב איש כפר סכניא
יעקב איש כפר סכניא היה תלמיד של ישו, אשר חי במאה הראשונה.
אזכוריו
בתלמוד בבלי מסופר כי רבי אליעזר בן הורקנוס נחשד במינות. וכששאלו אותו תלמידיו מדוע, סיפר להם:
זיהוי עם יעקב איש כפר סמאי
בתלמוד ירושלמי מסופר שנחש נשך את רבי אלעזר בן דמה וכי אדם בשם "יעקב איש כפר סמאי" רצה לרפאותו. דודו של רבי אלעזר, רבי ישמעאל, אסר עליו להתרפאות על ידו. רבי אלעזר רצה להביא ראיה שמותר, אולם לא הספיק עד שמת. ועליו אמר רבי ישמעאל: "אשריך בן דמה שיצאת בשלום מן העולם ולא פרצתה גדירן של חכמים. דכתיב "ופורץ גדר ישכנו נחש". סיפור זה מופיע בתלמוד בבלי על יעקב איש כפר סכניא.
שירי הייצוג של ישראל
שירי הייצוג של ישראל הוא אלבום האוסף השני של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1974 לאור חברת התקליטים הד ארצי. נכללים בו כמה משיריה של אילנית כסוליסטית, אך גם מלהיטי הצמד אילן ואילנית, שפעל עד שנת 1973. הוא הוצא על גבי אריך-נגן, ועטיפתו מציגה תמונת פורטרט של הזמרת בתוך מגן דוד, כשבמשולשיו נראות תמונות של סמלי העם היהודי ושל מדינת ישראל.
יעקב איש כפר סכניא
זיהוי עם יעקב איש כפר סמאי
בקהלת רבה דורש רבי איסי דקיסרין את הפסוק "טוֹב לִפְנֵי הָאֱלֹהִים יִמָּלֵט מִמֶּנָּה וְחוֹטֵא יִלָּכֶד בָּהּ":
מקובל לזהות את יעקב איש כפר סכניא, ויעקב איש כפר סמא כאותו אדם. יש אף הטוענים שהשם "סמא" הוא למעשה שם נוסף של הכפר "סכניא" שבגליל התחתון. אחרים מזהים אותם כשני מקומות נפרדים, אולם סוברים יעקב הנזכר הוא אותו יעקב והוא פעל בשני הכפרים. כך או כך, ידוע שבאזור פעלה כת נוצרית גדולה.
פרשנות
האזכור שלו עם ישו מתפרש ככל הנראה כהשתייכותו לכת היהודים-נוצרים. יש המעריכים גם שהוא המשולח "יעקב" הנזכר בברית החדשה. וייתכן שאותו יעקב אף היה קרוב משפחה של ישו. עם זאת, יעקב איש כפר סכניא לגלג על פסוקים מהתנ"ך, מה שלא היה מקובל כלל וכלל בקרב הנוצרים. לפיכך יש המשערים שלא היה נוצרי אלא מכת אחרת.
יש המציעים פרשנות עמוקה יותר לסיפור. הסיפור התרחש בשלהי המאה הראשונה, שכן בסיפור נזכר שתלמידיו של רבי אליעזר הגיעו לנחמו, בעוד בהמשך חייו היה רבי אליעזר מנודה ותלמידיו לא הוסיפו לבקרו עד סוף ימיו. בערך באותה תקופה, הטיל הקיסר הרומאי אספסיאנוס מס על תכולת בתי הכיסא הציבוריים. ויש המשערים שדבריו היו למעשה תוכחת על החוק החדש שנאמרה בלשון מוסווה. לדעת שלומי רייסקין זו המשמעות האמיתית של הדברים: בתורה כתוב שלבית המקדש אסור להביא אתנן, אם כן כיצד ניתן להביא אתנן כדי לפרוע את מס בית-הכיסא של אספסיאנוס, הקיסר המכנה את עצמו "הכהן הגדול" של רומא? וזה גם ביאור המשך דבריו הכסף שבה ממקום מזוהם, היינו מבתי הכיסא, יחזרו למקום המזוהם. התוכחת נאמרה בלשון מוסווה, כיוון ששוטרים רומאיים הסתובבו ברחובות ציפורי.
עונת 2021 בגביע ליברטדורס
עונת 2021 בגביע הליברטדורס היא העונה ה-62 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL.
משחק הגמר יערך ב-20 בנובמבר 2021, המנצחת בגמר תזכה להשתתף בעונה הבאה של הטורניר, כמו כן תעפיל לגביע העולם למועדונים 2021 ובנוסף תתמודד עם הזוכה בגביע הסודאריקנה על גביע רקופה סודאמריקנה.
שלב המוקדמות הראשון
שלשות המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב המוקדמות השני.
שלב המוקדמות השני
שמונת המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב המוקדמות השלישי.
שלב המוקדמות השלישי
ארבע המנצחות בשלב זה יעפילו אל שלב הבתים, המפסידות יעברו לגביע הסודאמריקנה.
שלב הבתים
שתי הראשונות בכל בית העפילו לשלבי ההכרעה של הטורניר והמסיימות במקום השלישי בכל אחד מהבתים עוברת לגביע הסודאמריקנה.
יג'ילין
יג'ילין (ביפנית: ヤジリン) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. היא פורסמה באנגלית בשם "Arrow Ring", כמו גם במגדיר לאליפות העולם בחידות בשנת 2005.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת. בהתחלה, התאים הם מצביעים (כוללים מספר וחץ המצביע "למעלה", "למטה", שמאלה או "ימינה") או ריקים. סוג תא נוסף, תאים שחורים, יכול להתגלות במהלך פתרון החידה.
המטרה היא לצייר לולאה אחת רציפה שלא חותכת את עצמה העוברת דרך כל תא שאינו שחור ואינו מצביע. על הלולאה "להיכנס לכל תא דרך מרכז אחת מצלעותיו, ו"לצאת" מצד אחר; כל הפניות הן בנות 90°.
לכל תא מצביע, המספר שבתוכו מציין את מספר התאים השחורים הנמצאים בכיוון אליו החץ מצביע. תאים מצביעים אינם יכולים להיות שחורים, ואינם נספרים כשחורים על ידי תאים מצביעים אחרים, אף על פי שהלולאה אינה יכולה לעבור דרכם.
בלוח פתור,
יכולים להיות תאים שחורים שאינם נספרים על ידי התאים המצביעים.
שיטות פתרון
ישנן כמה נקודות שיכולות להיות לעזר בפתרון חידות יג'ילין:
בריוניקס
בריוניקס (שם מדעי: Baryonyx) הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים.
מאפיינים
לבריוניקס היו שיניים קטנות, צרות ומחודדות בצורת חרוט. אלה הן שיניים המזכירות את שיני התנינים או הדולפינים של ימינו. הן שימשו לתפיסת טרף חלקלק, כמו דגים.
הבריוניקס תואר בשנת 1986 על ידי הפלאונטולוגים הבריטים אנג'לינה מילנר (Angela Cheryl Milner) ואלן ג'ק צ'אריג (Alan Jack Charig).
ארכו של הבריוניקס היה כ-10 מטרים, והוא חי באירופה ובעיקר באנגליה לפני 120 מיליון שנים בתור הקרטיקון אם כי בעבר סברו שהוא חי בתור היורה.
דקוטה דולבי
דקוטה דולבי (באנגלית: Dakota Daulby; נולד ב-10 באוקטובר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה
דולבי נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא מבלה את זמנו בין עיר הולדתו מייפל רידג' וונקובר. הוא למד שנתיים משחק בקורס של השחקן זוכה פרס ג'מיני פיל גריינג'ר וסיים בהצטיינות בספטמבר 2014. דולבי המשיך בלימודי המשחק ב-New Image College.
קריירה
דולבי הופיע לראשונה בסרטים קצרים. בין היתר הופיע בסרטים הקצרים "Camp Goodtimes" ו-"It's Confidential". בשנת 2011 שיחק דולבי בתפקיד ראשי בסרט הקצר עטור הפרסים "Why Does God Hate Me?", שכתב וביים ג'ואל אשטון מקארתי. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק ובפסטיבלי קולנוע אחרים ברחבי העולם. הופעת הבכורה של דולבי בקולנוע הייתה בסרט "The Woodcarver" לצד ג'ון רצ'נברגר.
בשנת 2014 שיחק בין היתר בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "השמיים נופלים", בסרט הקולנוע "Black Fly" עליו היה מועמד לפרס ליאו לשחקן בסרט קולנוע, ובסרט "Sitting on the Edge of Marlene". באותה שנה שיחק בסרט הקצר "Roar" עליו היה מועמד לפרס ליאו לשחקן בסרט קצר. באותה שנה כתב, הפיק וביים את הסרט הקצר "That Strawberry?".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "איי זומבי". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הטלוויזיה "Pretty Little Addict" מבית רשת הטלוויזיה לייפטיים.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקולנוע "The Warriors Gate".
אליזבת, נסיכת סקסוניה
אליזבת, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Elisabeth von Sachsen; 4 בפברואר 1830 - 14 באוגוסט 1912), הייתה בתו של יוהאן, מלך סקסוניה וסבתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
ביוגרפיה
אליזבת נולדה ב-4 בפברואר 1830 בדרזדן ליוהאן, נסיך סקסוניה, ולאמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.