cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמיל צורלינדן
ביוגרפיה
מבחינתו של בריסון, צורלינדן עבר את הגבולות, והוא החל לחפש שר מלחמה חדש. מצבו היה כה נואש, עד כי הוא שיגר בחשאי שליח אל מנהיגי המחנה הדרייפוסרי מתייה דרייפוס וז'וזף ריינאך וביקש מהם למצוא עבורו גנרל שאותו ניתן יהיה למנות כשר מלחמה בידיעה שהוא יפעל למען משפט חוזר. הם המליצו לו על פול דאראס, הגנרל שפיקח על טקס שלילת הדרגות של דרייפוס ומאז שינה את טעמו והחל לתמוך במשפט חוזר. אולם בריסון לא קיבל את הצעתם, ותחת זאת בחר בשארל שאנואן. וכך, כאשר צורלינדן דרש להעמיד את פיקאר לחקירה, יכול היה בריסון להתנגד לו בלי חשש. בריסון הכריז על הקמת ועדה לבדיקת האפשרות למשפט חוזר, צורלינדן התפטר ב-20 בספטמבר, ושאנואן נכנס במקומו. אולם עד מהרה גילה בריסון שנפל בפח. שאנואן היה ידידו של צורלינדן ועד מהרה התגלה כמתנגד חריף למשפט חוזר. הוא עקף את בריסון בצורה מתוחכמת, כאשר החזיר את צורלינדן למשרת המושל הצבאי של פריז. התביעה כנגד פיקאר נדחתה אמנם, אולם הוא הועבר בינתיים לבית הסוהר שרש-מידי כדי להרחיק אותו ממוקד ההתרחשויות. צעד זה גרר מחאה בכל רחבי צרפת.
ב-1899 הוא עזב את משרת המושל הצבאי של פריז ומונה לחבר במועצת המלחמה העליונה. ב-1902 הוא הועבר לכוחות המילואים. ב-1904 הוא פרסם את זכרונותיו ממלחמת צרפת-פרוסיה וב-1910 פרסם ספר אודות נפוליאון בונפרטה. ב-9 במרץ 1929 הוא נפטר בפריז בגיל 91.
Experts Exchange
experts-exchange, הוא אתר אינטרנט חילופי מומחים,אתר לימודים אינטרנטי לכל מבקשי לימודים בכל הרמות,נותן מענה לכל השכבות:אתר אינטרנט,www.experts exchange.com בעלים: Yakov melese
היסטוריה
אתר Exchange Experts עלה לאוויר באוקטובר 1996. השאלה הראשונה שנשאלה הייתה לגבי "Case sensitive Win31 HTML Editor".
Exchange Experts פשט את הרגל בשנת 2001 לאחר שמשקיעי הון סיכון העבירו את החברה לסן מטאו, קליפורניה, והוחזר במידה רבה על ידי מאמצים של מתנדבים ללא תשלום.
מאוחר יותר, אוסטין מילר ורנדי רדברג לקחו בעלות על Experts Exchange, והחברה הפכה לרווחית שוב. מומחי Exchange טוענים כי יש להם יותר מ-3 מיליון פתרונות. משתמשיה הם בעיקר גברים צעירים עד גיל העמידה בתחום ה-IT.
Paywall
בתגובה לטכניקות ערפול אלה, שמנעו ממשתמשים אנונימיים לראות תוכן תשובות, כמה מחברי הקהילה כתבו מאמרים על איך לעקוף את הערפול על ידי זיוף מפנה לדפדפן האינטרנט באמצעות תוסף כמו Smart Referrer והגדרת המפנה כמקור מגוגל.
ג'ף אטווד, מייסד Stack Overflow, ציטט את המוניטין והדירוג הלקוי של Experts-Exchange כמניע ליצירת Stack Overflow.
הדיוויזיה החמישית (הודו)
הדיוויזיה ההודית החמישית הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא ההודי במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במספר זירות מלחמה וכונתה "כדור אש". זו הייתה אחת מדיוויזיות בעלות הברית המעטות שנלחמו נגד שלושה צבאות שונים – צבאות איטליה, גרמניה ויפן.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1939 בסיקינדראבאד עם שתי חטיבות תחת פיקודה. בשנת 1940 עברה הדיוויזיה לסודאן ותפסה פיקוד על שלושה גדודי חי"ר בריטיים שהוצבו שם והוסדרה מחדש לדיוויזיה עם שלוש חטיבות של שלושה גדודים כל אחת. הדיוויזיה נלחמה במערכה המזרח-אפריקאית באריתריאה ובאתיופיה במהלך 1940 ו-1941, ומשם עברה למצרים, קפריסין ועיראק. בשנת 1942 עסקה הדיוויזיה בלחימה במהלך המערכה במדבר המערבי ובקרב אל-עלמיין הראשון. מסוף שנת 1943 ועד הכניעה היפנית באוגוסט 1945, היא לחמה ברציפות מהודו לאורך בורמה. לאחר תום המלחמה, זו הייתה היחידה הראשונה שנכנסה לסינגפור ולאחר מכן לחמה בכוחות תומכי העצמאות במזרח ג'אווה.
שיר לשירה
שיר לשירה הוא פזמון שכתב יהונתן גפן, והלחינה קורין אלאל.
רקע
השיר נכתב על ידי יהונתן גפן עבור בתו שירה, והוא נכלל בספר "הכבש השישה עשר". קורין אלאל הקליטה את הגרסה המקורית של השיר ב־1981, בעיבודו של עדי ישעיה. השיר בגרסה המקורית היה מועמד למצעד השבועי של גלי צה"ל באפריל באותה שנה, ולא הצליח להיכנס אליו. ב־1982 הקליטה הזמרת יעל לוי את השיר בלחן אחר, של משה לוי, עבור אלבומה הראשון, "יעל לוי". הגרסה המוכרת ביותר של השיר היא זו של קורין אלאל, שהקליטה את השיר מחדש ב־1989 עבור אלבומה השלישי, "אנטארקטיקה". את השיר בגרסה זו עיבדה יהודית רביץ.
ב־1998 ביצע אסף אמדורסקי את השיר באלבום ההופעה "חברים שרים קורין", שהוקדש לשירי קורין אלאל. בשנת 2005 הקליטה מירי מסיקה את גרסתה לשיר עבור מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ. השיר צורף למהדורה מחודשת של אלבום הבכורה שלה, "מירי מסיקה", שיצא באותה שנה. אורי זך ושמוליק נויפלד עיבדו את הגרסה. במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ו (2006) דורג השיר בגרסה זו במקום ה-30. באוגוסט 2015 הקליטה אלאל גרסה מיוחדת של השיר לזכרה של שירה בנקי שנרצחה במהלך מצעד הגאווה באותה שנה. בשנת 2020 חבורת "זהו זה!" ביצעו מחדש את השיר במסגרת החידוש של התכנית בזמן מגפת הקורונה.
דניאל סוסה
קריירת מועדונים
סוסה גדל במחלקות הנוער של נובל אריקס הגנאית, ובהמשך הגיע לישראל ושיחק במחלקות הנוער של מכבי נתניה ובית"ר טוברוק. את הקריירה המקצוענית שלו החל בקבוצות א.ס. פאן מליגת העל הניז'רית, CI קמסאר מליגת העל הגינאית ו-VAP מליגת העל הטוגולזית.
ב-17 ביולי 2021 חתם סוסה באיסלץ' מליגת העל הבלארוסית.
קריירה בינלאומית
ב-9 ביוני 2021 ערך סוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר, בהפסד 0–1 לנבחרת הרפובליקה של קונגו במשחק ידידות. ב-8 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, השער היחיד בהפסד 1–6 לנבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
המטבח הבלארוסי
המטבח הבלארוסי (בבלארוסית: Беларуская кухня, Biełaruskaja Kuchnia) קרוב באופיו למטבחים של המדינות הקרובות גאוגרפית לבלארוס ובראשם המטבחים הסלאביים והבלטיים. המטבח הבלארוסי מתאפיין בשימוש נרחב בתפוחי אדמה הזמינים לאור האקלים הקר והיבש של בלארוס, כמו גם שימוש במגוון של דגנים ופטריות.
סלטים
מרכיבים נפוצים בסלט הבלארוסי כוללים שילובים של בשר מבושל או עוף, תפוחי אדמה, סלק, גזר, דג מלוח, גבינה החתוכה לקוביות, אפונת ים, תירס, שימורי דגים, "אצבעות סרטן", בצל ופטריות, המתובלים בנדיבות עם מיונז או שמן חמניות. סלט אופייני הוא "בייליה וז'ה", סלט (הקרוי על שמו של יער בשם זה), המשלב בשר עוף מבושל עם פטריות בצל מטוגן ומלפפון חמוץ מעורבב עם מיונז וביצים.
מוצרי חלב
מוצרי החלב העיקריים כוללים סוג של גבינה לבנה טרייה (בלארוסית: тварог, tvaroh) ושמנת חמוצה (בלארוסית: смятана, śmiatana), המשמשת בבישול וגם בתור קישוט. חמאה חמוצה ממחוז דסיזנה לשעבר יוצאה לאנגליה עד מלחמת העולם הראשונה.
רב אחא בר אבא
רב אחא בר אבא היה אמורא שמוזכר מספר פעמים בגמרא.
זיהויו
רב אחא בר אבא מוזכר מספר פעמים בגמרא, אולם מספר גמרות סותרות אחת את השנייה לגבי התקופה בה חי. בגמרא בקידושין כתוב שהיה חתנו של רב חסדא, בשבת כתוב שאמר דברים בשמו של רבי יוחנן, בעבודה זרה אמר דברים משמו של רב המנונא, בזבחים הקשה לרבא, ומכאן שהיה בן דורו של רבא, במנחות הקשה לרב אשי, ומכאן שהיה בן דורו, במנחות הקשה לרבה, בחולין כתוב שישב לפני רב הונא, ובכתובות הקשה על דברי ריש לקיש.
השערת הרב אהרן הימן בספר תולדות תנאים ואמוראים היא שלא היה אמורא בשם זה, וכל הזכרותיו בתלמוד הן טעויות, ומבאר שבסתירה במסכת שבת הרא"ש כותב שצריך לכתוב על רבי חייא בר אבא, בקידושין צריך לכתוב על רב חנן בר רבא, וכן מתקן חלק רב מהזכרותיו בתלמוד.
אמיל סמית' רו
אמיל סמית' רו (באנגלית: Emile Smith Rowe; נולד ב-28 ביולי 2000) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בארסנל מהפרמייר ליג, בנבחרת אנגליה הצעירה ובנבחרת אנגליה הבוגרת.
קריירה
בגיל 17, הצטרף רו לסגל הקבוצה הבוגרת בסבב משחקי הקדם עונה שנערכו בסינגפור ביולי 2018. ב-31 ביולי 2018 חתם על חוזה ארוך טווח במועדון.
הוא ערך את הופעת הכורה הרשמית שלו בקבוצה הבוגרת ב-10 בספטמבר 2018 נגד וורסקלה פולטבה במסגרת הליגה האירופית. רו השחקן הראשון יליד שנות ה-2000 אשר משחק במדי הקבוצה הבוגרת של ארסנל. הוא כבש שער בכורה במועדון במסגרת הליגה האירופית נגד קרבאך בניצחון 3–0, והפך לכובש השערים הצעיר ביותר במשחק רשמי מאז אלכס אוקסלייד צ'מברלין שעשה זאת בשנת 2011, והשחקן הראשון במועדון שכובש שער רשמי יליד שנות ה-2000.
ב-31 בינואר 2019 הצטרף לר.ב. לייפציג מהבונדסליגה בהשאלה עד לסיום עונת 2018/2019. לאחר ההחתמה על עסקת ההשאלה, גילה המועדון הגרמני כי רו לא התאושש לחלוטין מפציעה במפשעה. עקב הפציעה, הוא שיחק בסך הכל 28 דקות בשלוש הופעות בכל תקופתו בגרמניה.
ב-10 בינואר 2020, הושאל סמית' רו להאדרספילד טאון מהצ'מפיונשיפ עד לסיום עונת 2020/2021. בסך הכל הופיע 19 פעמים בתקופת ההשאלה במהלכן כבש שני שערים.
בפתיחת עונת 2020/2021 חזר לארסנל והחל לקבל יותר קרדיט מהמאמן מיקל ארטטה. ב-9 במאי 2021 כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון קבוצתו 1–3 על וסט ברומיץ' אלביון.
עונת 2021/2022 הייתה הפורה ביותר עבור סמית' רו מבחינת כיבוש שערים, והוא סיים את העונה עם 10 שערי ליגה.
קריירה בינלאומית
באפריל 2017 נכלל סמית' רו בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17 בו סיימה הנבחרת במקום השני. באוקטובר 2017 היה רו חלק מהסגל שזכה בגביע העולם עד גיל 17. ב-14 בנובמבר 2019, כבש שער בכורה בנבחרת אנגליה עד גיל 20.
ב-12 בנובמבר 2021 ערך הופעת בכורה בנבחרת אנגליה הבוגרת בניצחון 0–5 על אלבניה, ושלושה ימים לאחר מכן כבש שער בכורה בניצחון 0–10 על סן מרינו.
23 במרץ
23 במרץ הוא היום ה-82 בשנה (83 בשנה מעוברת), בשבוע ה-12 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 283 ימים.
עקב כהה
עקב כהה (שם מדעי: Geranoaetus) הוא סוג של דורס יום ממשפחת הנציים.
עקבים אלה גדולים יחסית ולפעמים מכונים כעיטים, אף שהם שייכים לתת-משפחת העקבים. אורכם יכול להגיע ל-60 ס"מ ומוטת כנפיהם ל-150 ס"מ ומשקלם ל-2.5 ק"ג. הם בעלי נוצות אפורות-כהות עם מקורים צהובים מעוקלים ועיניים שחורות.
הם חיים באמריקה הדרומית באזורים הטרופיים ושם צדים יצורים קטנים שהם קוטלים בטפריהם. הם בעלי קולות רועשים ביותר.
GMC מוטורהום
GMC מוטורהום (באנגלית : GMC motorhome) היא מכונית הבנויה על שלדה של מיניבוס המשמשת כקראוון (מעונוע) מתוצרת GMC חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1978–1972 בארצות הברית.
יהדות טורוב
הקהילה היהודית בטורוב (Turov), עיר באזור ז'יטקוביץ' במחוז הומל במדינת בלארוס, ליד נהר פריפייטס, התקיימה החל מהמאה ה-16 ועד להשמדתה בשואה. מקהילה יהודית תוססת, שלקראת סוף המאה ה-19 היוותה למעלה ממחצית מתושבי העיר, נותרו שרידים בודדים.
אובדן תושביה היהודים, שהיוו חלק כה מרכזי מאוכלוסייתה, השפיע באופן ניכר על העיר: בשנת 1962 ירדה טורוב ממעמדה כעיר, בשל מיעוט תושבים, והפכה לעיירה; רק בשנת 2004 הוכרזה מחדש כעיר.
נכון ל-2017, מתגוררים רק שני יהודים בעיר, ואזור בית הקברות היהודי מוזנח. בעיר לא קיימת אנדרטה המציינת באופן ספציפי את רצח היהודים בשואה.
תולדות הקהילה
על קיומה של קהילת יהודי טורוב ישנן עדויות כבר מהמאה ה-16. על פי רישומים ב-1897 חיו בטורוב 20,252 יהודים, שהיוו 52.3% מאוכלוסיית העיר.
בתי כנסת בטורוב
ב- 1852 היו רשומים בעירייה שלושה בתי כנסת בעיר, כאשר בפועל פעלו שני בתי כנסת ובית ספר יהודי אחד, תחת אותו רישום.
גורל יהודי הקהילה בשואה
מלחמת העולם השנייה באזור טורוב:
ב-1940 טורוב הייתה עיר מרכזית במחוז פולסיה.
בקיץ 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, ובאוקטובר אותה שנה החלה פעילות אנטי-גרמנית על ידי המקומיים בעיירה.
ב-1939 התגוררו בטורוב 1528 יהודים. הם היוו 28% מכלל התושבים.
תקיפות הצבא הגרמני על העיר טורטוב התחילה בתאריכים 6–10 ביולי 1941. חיילי הגבול הגינו על העיר, עם גדודים של הצבא האדום, לוחמים של שייטת דנייפרוב, לוחמים לסיירת נלקחו מתושבי האזור ומהפרטיזנים. ההגנה הייתה מאוד קשה. השליטה בטורטוב עברה מספר פעמים מיד ליד. התושבים היהודים חשבו שיזכרו להם את היחס הנאמן שלהם לגרמנים ב-1918 ולכן לא חששו ולא מיהרו לעזוב. חלק מהתושבים שעזבו, נסעו ברכבות למרחק 25 ק"מ משם. אלה שנשארו לא רצו לעזוב בגלל החשש מקשיי הדרך, או בגלל החשש לעזוב את הרכוש שלהם ולברוח. דרכי ההישרדות עברו דרך הים ודרך היבשה. רוב התושבים נסעו במעבורות, דרך נהר פריפייטס לנהר הגדול דנייפר.
חלקם עברו דרך יערות וביצות. שיירה של עשרות משפחות הלכו כמעט ללא תחנות. בצומת הדרכים יילסק-ללשיץ הם התפצלו. חלק הלכו ללשיץ וחלק לתחנת הרכבת ביילסק, ובקושי רב הספיקו להגיע לקרון האחרון שעזב למזרח, עם ציוד של מפעל. משפחות אלה ניצלו. המשפחות שפנו ללשיץ התגלו על ידי האויב, הוקפו בגרמנים, ונספו.
בשלב הראשון עוד לא הוקם הגטו, אך כל הגברים היהודים נשלחו לעבודות כפייה בניקוי היערות מעצים שנכרתו, ניקוי הזבל, וכל עבודות השרות של היחידה הנאצית.חלק מהיהודים עבדו אצל גרמנים, תמורת מזון. במקומות העבודה הם חוו ייסורים והשפלה, הגרמנים גזרו את פאותיהם וגילחו את זקניהם.
הקורבנות הראשונים של הכיבוש היו 18 יהודים ופעילים סובייטים.
בשלב זה התחילו פעולות לשחרור העורף הגרמני מהפרטיזנים הסובייטים. יחידות תגמול גרמניות עברו מספר פעמים ממערב למזרח באזור פינק פולסיה מינסק והומל. במקומות בהם הם פגשו התנגדות הם השמידו כפרים שלמים. ב-18 באוגוסט בכפר רידצ'ה שעל יד טורוב, הנאצים רצחו 92 גברים יהודיים מתושבי טורוב. מספר גברים ביילארוסים שנחשבו בטעות ליהודים הוצאו מקבוצת הנרצחים ברגע האחרון וניצלו.
כיבוש טורוב בפעם השלישית התרחש בלילה 23.8.41 על ידי צנחנים גרמנים. יחידות ההוצאה להורג שרפו את החלק המרכזי של העיר, בו גרו ביהודים, ותוך כדי השריפה ירו למוות ב-80 יהודים, ללא הבדלי גיל ומין. הרצח התבצע על חוף נהר סטרומין, ועל הגשר, משם השליכו הגרמנים את גופות הנרצחים לנהר.
תושבי המקום הורשו להוציא את הגופות מהנהר לקבורה. עוד כ-160 הובלו באיומי נשק מטורוב לבית הקברות של הכפר סטורז'בצי. את חלקם הרגו במקום, וחלקם נשרפו חיים במבנה נטוש. לפי הנתונים שאינם שלמים בכיבוש השלישי של טורוב נהרגו 464 יהודים ושאינם יהודים.[[קובץ:Aharon Chechik 1870-1941.jpg|ממוזער|Chechik, Aron (1870-1941) Was born in Turov and was engaged in fishing, had "ledovnyu" (big ice cellar), fished himself and also bought fish from peasants from Pripyat river, neighboring ponds, which he dried and sold.     Aron and his son Shleime (born in 1904) were killed by Nazis with family Data about their killing was received from the letter of Aron’s son Samuel (born 1908) to USA in 1943 with a description of the killing in Turov.
ישנן הוכחות כתובות על תושבים מקומיים ששרתו במשטרה, 36 שוטרים, שבלטו באכזריותם כלפי היהודים. הם התעללו והוציאו להורג יהודים על משפחותיהם. ידוע לשמצה סווא קרסניק שקיבל אותות הצטיינות מגרמניה הנאצית על אכזריותו.
שחרור טורוב היה ב-5.7.44 על ידי הצבא האדום והפרטיזנים. הכפר נחרב כולו. מרכז הכפר שהיה בעבר מאוכלס ביהודים נשרף כולו, אך כמה רחובות צדדיים לא נפגעו.
ע"פ דיווח ורישום חלקי, בשנות 41–44 באזור טורוב כולו נהרגו 1785 תושבים מתוכם 520 נשים ו-641 ילדים. רק בטורוב עצמו כולל זפיסוצ'י וסטורוזובצ'י הושמדו 685 בני אדם. ביניהם יהודים 570 בני אדם- 83.2% מכלל ההרוגים.
אפשר לשער שבכפרים שבאזור טורוב נהרגו עוד עשרות יהודים.
בטורוב הושמדו 1500 יהודים. כל התושבים היהודים של המקום, אך ע"פ המחקרים של פרופסור א.ג. יופה וד"ר מ.ב בוטביניק מספר זה אינו מדויק.
מתוכם 900–1000 נהרגו בעת הגרוש. או כפרטיזנים ולוחמים בצבא האדום.
לאחר השואה
טורוב שוחררה מהגרמנים ב-5.7.44.
בשנת 1962 העיר הפסיקה להתקיים כעיר, בגלל מיעוט תושבים, והפכה לעיירה, כחלק מאזור ז'יטקוביץ.
ב-10.8.2004 חזרה העיירה לפעול כעיר.
ב- 1.1.16 חיו בעיר 2795 תושבים, מתוכם יהודי אחד.
הנצחת הקהילה
בשנת 1946 יהודים שחזרו לאחר השואה סידרו את בית הקברות בקזרגאט, 3 ק"מ מטורוב לכיוון חילצ'יץ. הם חיפשו את שרידי גופות הנרצחים בטורוב עצמה, ובכל אזור טורוב, והביאו אותם לקבורה בקבר אחים. הם הקימו במו ידיהם אנדרטה לנרצחים. מסביב לבית הקברות שתלו אלונים. מאחר שלא נשארו יהודים לתחזק את בית הקברות, הוא נשאר מוזנח, ואנדרטת העץ בלתה והתפוררה.
ב-1980 שודדי קברים הרסו כמה מהקברים של קזארגט בחיפוש אחרי זהב יהודי. לאחר מקרה זה השלטון המקומי גידר את בית הקברות מסביב. האנדרטה הרשמית בטורוב נפתחה ב-1972 בכיכר המרכזית של העיר טורוב, במקום בו עמד בית כנסת דו קומתי מאבן, שנשרף בזמן הכיבוש.
נבנתה אנדרטה נוספת לכלל תושבי המקום ולחיילים של טורוב שנהרגו על ידי הנאצים. שמותם של 222 תושבים נכתבו על האנדרטה וביניהם כמה עשרות של שמות משפחה יהודיים.
ב-1991 השלטון המקומי לא אישר הקמת אנדרטה לזכר יהודי טורוב שהושמדו על ידי הנאצים, במרכז טורוב ליד בית הספר התיכון בעיר, והציעו להקים את האנדרטה ליד בית הקברות המקומי.
יהודים יוצאי טורוב ששרדו את השואה וחיים עם משפחותיהם בישראל, ארצות הברית וגרמניה, אוספים בכל שנה תרומות לצורך שימור ותחזוק בתי הקברות היהודיים והאנדרטאות לזכרם באזור.
כיום בבית הקברות היהודי בטורוב נשמרו קצת יותר מ-30 קברים שלמים.
עדיין חסרה אנדרטה לציון ספציפי ליהודים שנרצחו בשל יהדותם.
עיט נצי אדום-בטן
עיט נצי אדום-בטן (שם מדעי: Lophotriorchis kienerii) הוא מין של עיט ממשפחת הנציים, המין היחידי בסוגו. מצוי בטבע בדרום אסיה וסביבותיה.
מאפיינים
מין זה נחשב בהתחלה לחלק מהסוג עיט או מהסוג עיט קטן אך הופרד מהם, בעיקר משום שהוא קטן יותר. אורכו הממוצע 56–61 ס"מ ומוטת כנפיו 106–140 ס"מ. הוא בעל נוצות כהות ופנים כהות ומזכיר מעט בז נודד. הבטן לבנה ותחתית הכנפיים וכן הרגליים ערמוניות. יש מעט מאוד הבדלים בין הזכרים לנקבות אך הצעירים בהירים יותר. כנפיהם גדולות ומעוגלות.
עיט זה מצוי באזור שבין הרי גהט המערביים שבהודו ועד לאיי אינדונזיה במגוון בתי גידול, כולל במדרונות הרי ההימלאיה.
הוא צייד הדואה מעל היערות בהם הוא חי ומחפש בעיקר עופות איטיים כיונים, תרנגולים ופסיוניים. הוא עט עליהם בצלילה מלמעלה. העיטים מקננים בעונה הגשומה ומקימים קן על עץ גבוה, המורכב מענפים ומעלים, ומטילים בו ביצה אחת.
מיון
לעיט זה שני תת-מינים:
בא לי (שיר של הראל סקעת)
בא לי הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר הישראלי הראל סקעת. השיר יצא לאור ב-5 באוקטובר 2021, על-ידי חברת NMC יונייטד.
רקע וכתיבה
השיר, נכתב על ידי הפזמונאית שחר הדר, הולחן על-ידי עמרי קסטן ולירון בן שמעון, הופק מוזיקלית על-ידי ינון יהל, ויצא לרגל חגיגות ה-40 של סקעת. סקעת סיפר כי התאהב בשיר מיד כשקיבל את הסקיצה שלו, הודות לאסקפיזם שהוא איפשר לו בתקופת סגרי הקורונה.
בראיון של סקעת לעיתון ישראל היום, סיפר כי חיבורו הראשוני לשיר נוצר בשל בנו, שהביטוי "בא לי, לא בא לי" היה שגור בפיו. סקעת הוסיף כי הלחן וההפקה המוזיקלית, וכן העובדה כי השיר, שמהותו בחופש הבחירה המוחלט, נכתב על-ידי אישה - היו גורמים נוספים לחיבורו אליו.
בשיאו, היה לשיר השלישי המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל, וכן הגיע למקום ה-19 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
Live in London (אלבום)
Live in London (בעברית: חי בלונדון) הוא אלבום הופעה של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא לאור ב-31 במרץ 2009.
אלבום הופעה זה הוא אלבום ההופעה המלא הראשון של כהן שיצא לאור, כמו גם ה-DVD הראשון שלו. האלבום הוקלט ב-17 ביולי 2008 בהיכל הספורט O2 ארנה שבלונדון. האלבום זכה להצלחה עולמית רבה, ונמכר בישראל בכ-60,000 עותקים, ואף היה ל-DVD המוזיקלי הנמכר בכל הזמנים בישראל.
מדוזת ביצת-עין
מדוזת ביצת-עין (שם מדעי: Phacellophora camtschatica) היא מין של מדוזה מסדרת פתוחי פה והמין היחיד במשפחה Phacellophoridae, אף שלפעמים משייכים אותה למשפחה Ulmaridae, בה האורליה הכחולה.
מדוזה זו היא אחת מהגדולות שבמדוזות והיא בעלת פעמון באורך 60 ס"מ ובעלת עשרות זרועות שאורכם יכול לעלות על 6 מטרים. המדוזה קיבלה את שמה עקב מרכז הפעמון שנראה כמו ביצת עין גדולה.
מדוזה זו נעה בידי הזרמים ברחבי כל האוקיינוסים בעולם, אך נפוצה במים קרים. מזונה של מדוזה זו הוא ממדוזות אחרות ויצורים נסחפים דומים כמו מסרקניות וסלפיים. תאי הארס שלה חלשים מאוד ומספר סרטנאים כמו לרוות של המין Metacarcinus gracilis ושטצדאים שונים רוכבים על זרועותיה ואף גונבים מהם מזון.
המדוזה בצעירותה נשארת קבועה לסלעים או למזחים ובהמשך משתנה לצורה פלאגית, בה המדוזה מתרבה.
קהילת יהודי ביאליסטוק
על התפתחותה של קהילת יהודי ביאליסטוק, שבצפון-מזרח פולין, ישנן עדויות החל מאמצע המאה ה-17. הקהילה היהודית במקום צמחה באופן מואץ, ומתחילת המאה ה-19 היוותה למעלה ממחצית מתושבי ביאליסטוק כולה: עד מלחמת העולם הראשונה היוו היהודים 75%-66% מכלל תושבי העיר, אולם בין שתי מלחמות העולם ירד שיעור היהודים ל-60%-50% מכלל התושבים.
התפתחותה הגדולה של העיר ושל הקהילה היהודית בה, קשורה בהתפתחות תעשיית הטקסטיל בביאליסטוק במאה ה-19. בשנת 1850 הוקם בית-חרושת ראשון של יהודים, וכבר בשנת 1867 היו כמחצית מ-89 בתי החרושת לאריגה בביאליסטוק בבעלות יהודית.
בעיר התפתחה מערכת בתי ספר עבריים, יסודיים ותיכוניים, תנועות נוער רבות, מגוונים שונים של החברה היהודית, וכן יצאה לאור עיתונות בשפת היידיש.
עם הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, הוקם גטו ליהודי ביאליסטוק. בשלבי הקיום האחרונים של הגטו, בין ה-16 ל-20 באוגוסט 1943, התחולל מרד בגטו ביאליסטוק, בהובלת חברי תנועות הנוער. מעטים נמלטו ליערות והמשיכו להילחם כפרטיזנים, ויתר יהודי ביאליסטוק – כ-50,000 איש – נשלחו ברובם לאושוויץ.
Next Insurance
Next Insurance היא חברת ביטוח דיגיטלית אמריקאית המתמקדת בביטוח עסקים קטנים.
קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה
ביאליסטוק היא עיר בצפון-מזרח פולין, בירת מחוז הקרוי על שמה. ידועה מן המאה ה-14. ב-1807 נמסרה לרוסיה, ובין שתי מלחמות-העולם נכללה בפולין העצמאית. יהודים התיישבו בביאליסטוק כשהייתה עדיין כפר, בעידודו של הרוזן ברניצקי בעל-אדמות המקום. אזכור ראשון של יהודים בעיר הוא מהשנים 1661-1658 ונמצא ברישום "בפנקס טיקוצין", הרישום של הקהילה היהודית בטיקוצין הסמוכה. הם היו מסופחים לקהילה היהודית בטיקטין ותרמו להתפתחות הכפר ליישוב עירוני. ישנו רישום משנת 1663 לגבי 75 יהודים בוגרים בעיר ובית הכנסת הראשון הוקם בה בשנת 1693, בית כנסת מעץ בשם "נר תמיד". סביב בית הכנסת קם הרובע היהודי הראשון.
Next Insurance
היסטוריה
החברה הוקמה כחברת הזנק ישראלית בשנת 2016 על ידי היזמים גיא גולדשטיין (מנכ"ל החברה), אלון חורי (סמנכ"ל טכנולוגיה) וניסים טפירו (סגן נשיא למחקר ופיתוח). החברה מעסיקה, נכון לספטמבר 2022, כ-750 עובדים. מיקוד החברה הוא עסקים קטנים כגון מאמני כושר, חנויות, סוכני נדל"ן, מסעדות ועוד. לעסקים אלו החברה מספקת כיסויים ביטוחיים כגון ביטוח עסק, ביטוח אחריות מקצועית, ביטוח כלים וציוד וביטוחים נוספים.
קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה
את יהודי ביאליסטוק שמשו 3 בתי קברות במשך השנים. 2 העתיקים שבהם הוחרבו ,שטחו של אחד מהם משמש היום כפארק, בשני- יש שלט בו תמונה מימי פעילותו ואנדרטה מצמחייה בצורת מגן דוד. בית הקברות היחיד הקיים נקרא בגנובקה משתרע על שטח גדול ובו מאות מצבות ביניהם של רבנים ידועי שם אף שלא מבני ביאליסטוק ושל אנשי רוח ואינטליגנציה אחרים. קבורים בו בין השאר הדיין ובן רב העיר בעל ה"עונג יום טוב" רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין; הרב רבי יהונתן אבעלמאן, הרב מרדכי רבינוביץ בעל מחבר ספרים שונים, כמו כן קבור בו בנו של רבי שמואל מוהוליבר.
Next Insurance
היסטוריה
מטה החברה שוכן בפאלו אלטו, קליפורניה ומשרדה המרכזי בישראל שוכן בכפר סבא.
קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה
ב-1745 הפכה ביאליסטוק לקהילה עצמאית, וב-1749 השתתפו ראשיה בבחירות לרשויות המקומיות. ב-1772 כבר ישבו בביאליסטוק 3,400 יהודים. פליטים יהודים רבים באו לביאליסטוק בשנים 1825–1835 וב-1845, בעקבות "החוקה היהודית" של שנת 1804, שהביאה לגירוש היהודים מהכפרים ולשלילת מקורות פרנסתם. יהודים רבים מבין הפליטים היו חסרי בית ופרנסה, והקהילה נחלצה לעזרתם במסגרת ארגוני צדקה וגמילות חסדים שהקימה לשם כך.
Next Insurance
היסטוריה
החברה היא "חד קרן", כינוי המוענק בתעשיית ההייטק לחברות הזנק פרטית המגיעות לשווי של מעל מיליארד דולר אמריקאי. החברה הגיעה לנקודת ציון זו לאחר שגייסה סכום של 250 מיליון דולר בחודש ספטמבר 2019.
קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה
התפתחותה הגדולה של העיר ושל הקהילה היהודית בה קשורה בהתפתחות תעשיית הטקסטיל בביאליסטוק במאה ה-19. מתחילת אותה מאה עד מלחמת העולם הראשונה היוו היהודים 66%–75% מהתושבים, שמספרם בראשית המאה היה 400 וב-1913 61,500, מהם 48,000 יהודים. בין שתי מלחמות העולם ירד שיעור היהודים ל-50%–60% מכלל התושבים. ב-1850 הוקם בית חרושת ראשון של יהודים, וכבר ב-1867 היו כמחצית מ-89 בתי החרושת לאריגה בביאליסטוק בבעלות יהודים, וב-1912 88% מכלל בתי החרושת לאריגה. מ-1880 היו בביאליסטוק קבוצות ציוניות, ומשנת 1897 גדל 'הבונד' במהירות. במלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי החרושת. 75% ממפעלי התעשייה והחנויות שהוקמו בביאליסטוק מ-1921 עד 1939 היו בבעלות יהודים. בעיר התפתחה מערכת בתי ספר עבריים, יסודיים ותיכוניים, תנועות נוער, ועיתונות ביידיש.
Next Insurance
היסטוריה
החברה גייסה עד היום הון בסך 881 מיליון דולר בחמישה סבבי גיוס. הסיבוב השישי (Series E) על סך 250 מיליון דולר נוספים הוכרז בחודש מרץ 2021 והביא את החברה לשווי שוק של מעל 4 מיליארד דולר. גיוסי החברה הגיעו הן מקרנות הון סיכון כגון TLV Partners ו-Oren Ventures של המשקיע הישראלי אורן זאב, Group 11 של דובי פרנסס והן מקרונות השקעה של חברות, כדוגמת קרן ההשקעות של חברת האשראי אמריקן אקספרס או קרן ההשקעות של חברת הביטוח Munich Re.
קהילת יהודי ביאליסטוק
תולדות הקהילה
תנועת ההשכלה היהודית נקלטה בביאליסטוק כבר בראשיתה, כשהיו יהודי העיר בקשר עם יהודי גרמניה בתקופה הקצרה שהיו בשליטת פרוסיה. בין חבריה הידועים היו: בני משפחת זמנהוף וביניהם ד"ר אלעזר לודוויג זמנהוף יוצר שפת האספרנטו, אברהם שפירו מחבר "תולדות ישראל וספרותו", יחיאל מיכל זבלודובסקי מחבר "רוח חיים" והמשורר מנחם מנדל דוליצקי.
היו תומכים רבים לרעיון הציוני בביאליסטוק והם הלכו ורבו עם השנים. קבוצה של "חובבי ציון" נוסדה בביאליסטוק כבר בשנת 1880, בהנהגת ר' שמואל מוהליבר ויוסף חזנוביץ. הראשונים שעלו מביאליסטוק לארץ ישראל היו בין מקימי פתח תקווה, כפר אוריה ועקרון (היא מזכרת בתיה). לימים היו העולים מביאליסטוק לישראל בין מקימי תעשיית הטקסטיל ותעשיית החבלים בישראל, ביניהם משפחת ירושלמי (ירוזולימסקי). סניפים של התנועה הציונית הוקמו שם כבר בראשית התהוותה של מסגרת התנועה. הרבנים שכיהנו בעיר מסוף המאה ה-19 תמכו בתנועה הציונית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היו בביאליסטוק סניפים פעילים של כל המפלגות הציוניות וכל תנועות הנוער הציוניות היו מיוצגות בה. חיי הציבור היהודי בעיר וחיי החברה התרכזו סביב התנועה הציונית; בבית העם היו חוגים, הרצאות, הצגות, דיונים ספרותיים ושיעורי עברית למבוגרים וכן פעלו שם ספריות בכל השפות המדוברות בקרב יהודי ביאליסטוק, כולל עברית. נחום צמח, מייסד תיאטרון "הבימה", הוא בן ביאליסטוק. בין אגודות הספורט הפעילות היו "מכבי" ו"שומריה". בשנת 1939 ישבו בביאליסטוק כ-60,000 יהודים. אוכלוסיית העיר הייתה אז כ-120,000 נפש.
גורל יהודי הקהילה בשואה
ביום שני בבוקר, 23 ביוני, נראה כי גם הסוהרים הסובייטים עזבו את המקום. בכך השתחררו יותר מ-2,000 אסירים שהסובייטים כלאו קודם לכן, ובהם גם רבים ממנהיגי המפלגות השונות ביהדות ביאליסטוק, שנעצרו בגין "פעולות פוליטיות לא מתאימות". זמן קצר לאחר מכן הועלה מגדל הכלא, ורבים מהאסירים לשעבר השתוללו ברחובות, שדדו ובזזו. אותם שוטרים סובייטים שנותרו ניסו לרסן את הפושעים ופצעו מספר מהם.
הנאצים נכנסו לעיר ביום שישי בבוקר, ב' בתמוז ה'תש"א (27 ביוני 1941), שכונה לאחר מכן "יום שישי האדום". ללא דיחוי הם נהרו לשכונות היהודיות, זרקו רימונים לבתים יהודיים ופצעו רבים. באכזריות גררו הנאצים גברים יהודים ממגוריהם, הכו אותם מעל ראשם ואילצו אותם לבית הכנסת הגדול. כאשר בית הכנסת היה מלא באנשים שננעלה על ידי הנאצים, הם השליכו רימונים לבית הכנסת, שעלה מיד באש. עמוס בלמעלה מ-2,000 יהודים, בית הכנסת נשרף במשך עשרים וארבע שעות עד שבת בבוקר. רק אז הגיעה הפקודה לכבות את האש.
בשבועיים הראשונים לכיבוש עבר על יהודי ביאליסטוק גל של פרעות, בהן נרצחו עוד כ-4,000 יהודים בשדה הסמוך פיטרשק (pietraszek), בניהם חלק מהאינטליגנציה, פעילים קומוניסטים ועסקנים פוליטיים. יומיים אחרי הכיבוש, ב-29 ביוני 1941, זימן אליו המפקד הצבאי של העיר את רב העיר דר' גדליהו רוזנמאן ואת ראש הקהילה היהודית, המהנדס אפרים ברש, והורה להם להקים יודנראט. בתוך יום יומיים הוקם יודנראט במתכונת מצומצמת של 12 חברים, כולם עסקני ציבור ותיקים. כעבור כחודש הוקם יודנראט חדש ובו 24 חברים. יושב ראש היודנראט בפועל היה אפרים ברש. הוקם גטו, וב-1 באוגוסט 1941 נסגרו בתוכו כ-50,000 יהודים, תושבי ביאליסטוק והאזור, שנדחסו לתוך שטח צר מאוד באזור מגורים חדש, לא יהודי. נהר ביאלה (biala) חילק את הגטו לשני חלקים, מזרחי ומערבי. השער הראשי של הגטו נקבע ברחוב קופייצה 3 (3 kupiecka). עוד שער הוקם ברחוב יורובייצקה 4 (jurowiecka), ואחר כך נפתח גם שער שלישי, ברחוב Czysta. היודנראט שכן בקופייצקה 32, ושם שוכנו גם רוב המחלקות הכפופות לו, שטיפלו בענייני היומיום של הגטו. את תולדות גטו ביאליסטוק ניתן לחלק ל-3 תקופות עיקריות: 1. מיום כיבוש העיר ב-27 ביוני 1941 עד 15 באוגוסט 1941, שבה היה האזור בשלטון צבאי. 2. מ-15 באוגוסט 1941 עד נובמבר 1942, שבה היה הגטו בשלטון אזרחי של מחוז ביאליסטוק. 3. מנובמבר 1942 עד חיסולו הסופי של הגטו באוגוסט 1943, שבה שלטו בו הגסטפו וה-SS.
בתוך זמן קצר הפך גטו ביאליסטוק למרכז תעשייה, בסיס אספקה למוצרים חיוניים שונים לזרוע הכלכלית של שלטונות הכיבוש, ומכרה לשוד רצוף מצדם.
רוב יהודי ביאליסטוק עבדו במפעלים שבתוך הגטו, ומיעוטם הועסקו במפעלי הגרמנים שמחוץ לגטו. בגטו הופעלו כעשרה בתי חרושת ומספר רב של בתי מלאכה חדשים, בענפי ייצור רבים ושונים. הגרמנים היו מעבירים ליודנראט את ההזמנות ובלט בהן חלקו של הצבא. במקביל לפעילות התעשייתית החוקית, שנועדה כולה לספק תוצרת לשלטונות הכיבוש, הייתה בגטו תעשייה בלתי חוקית, שייצרה מוצרים לתושבי הגטו עצמם. בגטו התנהל מסחר גלוי בבגדים, מוצרי עור וטקסטיל, והסחורות הללו ואחרות הוחלפו תמורת מזון. שגשגו גם עסקים אחרים, שהיו מושתתים בעיקר על הברחה. קופת היודנראט הרוויחה ממסחר בלתי-חוקי זה, וגבתה מהסוחרים מס. לקראת אמצע 1942, הורה הגסטפו ליודנראט לשים קץ לפעילות המסחר בגטו. המינהל האזרחי הגרמני הקצה לתושבי הגטו את מנות המזון העלובות שסיפקו באמצעות היודנראט. הספקת מצרכי המזון לא הייתה סדירה, פרט ללחם, שהגיע פחות או יותר באופן סדיר. במאמץ להגדיל את כמויות המזון בגטו, עודד היודנראט גידול ירקות ומטעים על חרבות בתים שנהרסו, ואלה כונו 'גני היודנראט'.
מ-18 בספטמבר עד 21 באוקטובר 1941 הוצאו, בעקבות הוראה שקיבל היודנראט מהשלטונות הגרמנים, כ-4.500 מיהודי הגטו לעיירה פרוז'ני (כ-100 ק"מ מדרום לביאליסטוק). המגורשים היו החולים, חסרי המקצוע והמובטלים, שכתוצאה ממצבם גם היו העניים בתושבי הגטו. מיעוטם הצליחו לחזור לביאליסטוק ורובם נרצחו עם חיסול הגטו בפרוז'אני בין 28 ל-31 בינואר 1943. מיום היווסדו של היודנראט, הוטלו על מחלקותיו השונות סדרת משימות קשות ומורכבות. בגטו היו בתי תמחוי, שני בתי חולים, מרפאת חוץ ומרפאה גניקולוגית, שלושה בתי-מרקחת, שירות עזרה ראשונה, שני בתי-ספר, בית-דין ועוד. הוקמה גם משטרה יהודית כפופה ליודנראט, ובה 200 שוטרים.
אחרי כיבוש ביאליסטוק בידי הגרמנים, התחדשה פעילות תנועות הנוער, שפחתה וכמעט פסקה בעת שלטון הסובייטים בעיר. כבר בראשית 1942 היו בגטו קנים פעילים של קומוניסטים, 'החלוץ הצעיר-דרור', 'השומר הצעיר', 'הבונד', 'בית"ר', ו' הנוער הציוני '. אחת המשימות של פעילי 'השומר הצעיר', שבראשית 1942 הגיעו לביאליסטוק מווילנה, הייתה הקמת חזית של כל תנועות הנוער בגטו שיפעלו במשותף. איש לא חלק על כך שההתארגנות נועד למאבק חמוש פעיל עם הגרמנים, ואולם, נוסף ליריבות ולחשדנות בין התנועות השונות בגטו (בעיקר בין הקומוניסטים ובין התנועות האחרות) התעוררו כמה שאלות מרכזיות: היש לצאת ליער ולפעול שם כפרטיזנים, או להתארגן ללחימה בגטו, ואם יוחלט להישאר בגטו - אי מתי ובאלו נסיבות יש לפתוח במאבק החמוש. באוגוסט 1942, אחרי מאמצים מרובים של הפעילים חייקה גרוסמן ואדק בוראקס מ'השומר הצעיר', נוצר גרעין, והוא היה המפקדה לאיחוד המחתרתי הראשון בגטו ביאליסטוק. כינויו היה 'גוש מספר 1' או 'חזית א", ופעלו בו הקומוניסטים, 'השומר הצעיר' וחלק מה'בונד'. בנובמבר 1942 הגיע מרדכי טננבוים-תמרוף מורשה לביאליסטוק בשליחות תנועת 'דרור' ואז התארגן 'גוש ב" והוא כלל את כל התנועות בגטו. החברים מה'שומר הצעיר' היו פעילים בשני הארגונים. המאמצים לאחדם נמשכו עד סמוך לחיסול הגטו, ורק ביולי 1943 קמה מחתרת מאוחדת. מפקדה היה טננבוים-תמרוף מ'דרור', וסגנו היה דניאל מושקוביץ מהקומוניסטים.
מרד היהודים בגטו
בלילה שבין 15 ל-16 באוגוסט 1943 כותר גטו ביאליסטוק בשלוש טבעות הדוקות של חיילים גרמנים וס"ס מצוידים בנשק כבד וקל, ארטילריה וכוחות עזר אוקראינים. אותה שעה נכנסה לגטו יחידת ס"ס והעמידה משמרות ליד בתי-החרושת. בראש, שערב לפני-כן נקרא לגסטפו, קיבל הודעה שתושבי הגטו יועברו ללובלין, והוזהר שאת ההעברה יש לעשות בסדר הראוי ואל ליהודי הגטו להתנגד. ניסיונותיו להפר את רוע הגזירה נכשלו, ובבוקר 16 באוגוסט 1943 מצאו תושבי הגטו את ההודעה שפרסם היודנראט בדבר הפינוי. בעת שזרמו רבבות יהודים בגטו (כ-3,000 ערב החיסול) - נדהמים, תשושים, סחוטים ועמוסי חבילות - למקום הריכוז בשער שברחוב יורובייצקה (Jurowiecka), התארגנה המחתרת למרד. האות למרד ניתן ביום 16 באוגוסט 1943 בשעה 10:00 בבוקר. הוחלט להציב את התאים בעמדותיהם, על-פי תוכנית שנקבעה מראש לקבלת נשק ולהתחלת המתקפה. כח מרכזי אמור לתקוף את הגרמנים על קו הגדר בסמולנה (Smolna) במטרה לפרוץ את טבעת הכיתור ולפתוח דרך לבריחה ליער. כדי למשוך את כוחות האויב, תוכנן לתקוף בעוד ארבעה מקומות אחרים: בפאבריצ'נה ׁ(Fabryczna), בנובוגרודסקה (Nowogrodzka), בכמיילנה (Chmielna) ובצ'פלה (Ciepla), לאורך הדרך שבה אמורים היו להוביל את היהודים לעבר נקודת האיסוף ברחוב יורובייצקה.
המאבק אמור היה להתנהל בצידו המזרחי של הגטו שבו התרכז מטה המרד ברחוב צ'פלה ובו היו מחסן הנשק של המחתרת והבונקר של הלוחמים בכמיילנה 7. הופצו כרוזים של המחתרת שקראו להמון לא ללכת מרצון ולא למלא אחר צו הפינוי. חמישה ימים, מ-16 באוגוסט עד 20 בו, התנהלו קרבות בגטו. הקרב המרכזי, בשני הימים הראשונים, התרכז ברחוב סמולנה ליד גדר הגטו. הנשק היה מועט ויום יום נפלו רבים מכ-300 הלוחמים. בעיצומם של הקרבות, הכניסו הגרמנים לגטו כוח גדול של חיילים בליווי משוריינים וטנקים. חלק מהלוחמים שהשתכנע שהמאבק בשטח הגטו אבוד, מצא מקלט בבונקר הגדול ברחוב כמיילנה במטרה לצאת דרכו אל היער ולהמשיך משם את הלחימה. ואולם, ב-19 באוגוסט נתגלה הבונקר וכותר, וכל 72 הלוחמים שהיו בו, להוציא אחד, נורו באותו היום. למחרת, 20 באוגוסט, היום החמישי לקרב, נפלו עמדות ההגנה האחרונות צ'פלה ופאבריצ'נה. מרדכי טננבוים-תמרוף ודניאל מושקוביץ, שניהלו את המרד, נאלצו לסגת למעוזם האחרון של הלוחמים בבית החולים היהודי ברחוב פאבריצ'נה. הפרטים על מותם אינם ידועים ונראה שהתאבדו.
ב-18 באוגוסט 1943 החלו המשלוחים מהגטו וארכו שלושה ימים, ובהם נשלחו רוב יהודי ביאליסטוק, חלקם להשמדה בטרבלינקה וחלקם למיידנק, שם עברו סלקציה, והכשירים שביניהם נשלחו למחנה פוניאטובה, לבליז'ין (Blizyn) ולאושוויץ. רכבת ובה 1,200 ילדים מביאליסטוק לטרזיינשטט וכעבור כחודש נשלחו גם הילדים הללו לאושוויץ. בביאליסטוק נשאר 'גטו קטן', ובו כ-2,000 יהודים, אך כשלושה שבועות אחרי חיסול הגטו העיקרי חוסל גם הוא, ויושביו נשלחו למיידנק. ביניהם היו אפרים ברש, דוקטור גדליה רוזנמאן ומפקד המשטרה היהודית מרקוס. הם נרצחו במיידנק, ובמהלך החיסול הגדול (מבצע ארנטפסט) ב-3 בנובמבר 1943, נספו אחרוני היהודים מביאליסטוק.
פעילות הפרטיזנים
מדצמבר 1942 עזבו את הגטו כמה קבוצות חמושות. בקיץ 1943, אחרי המרד, היו בפרטיזנים כ-150 לוחמים מהגטו. יחידות הפרטיזנים, בעיקר היחידה בשם 'פארהויז' שהתאחדה עם 'קבוצה יהודית', ניהלו סידרה ארוכה של היתקלויות עם הגרמנים. כמה קשריות יהודיות שנשארו בביאליסטוק כ'אריות', קיימו קשר עם יחידות אלו. במקרים מסוימים נהנו הפרטיזנים (יהודים מגטו ביאליסטוק) מעזרת האוכלוסייה הפולנית והביילורוסית. באביב 1944 התחברה היחידה 'פארהויז' עם הפרטיזנים הסובייטים. כ-60 פרטיזנים יהודים שרדו.
לאחר השואה
עם שחרורה של ביאליסטוק בידי הצבא הסובייטי ב-27 ביולי 1944, נותרו בה כמה עשרות יהודים שהתגוררו בצד הארי של העיר בזהות בדויה או יצאו ממקומות המחבוא שלהם. עוד כ-200 יהודים שרדו במחנות עבודה גרמניים, וכ-60 יהודים שלחמו בשורות הפרטיזנים נותרו גם הם בחיים. תוך זמן קצר נאספו בביאליסטוק 1,085 ניצולים, 900 מהם תושבי העיר לפני המלחמה והיתר מיישובים סמוכים. בעיר הוקם ועד שיקום שניסה לסייע ליהודים לשוב ולהשתקע בעיר. על חברי הוועד נמנה פסח בורשטיין. מאמצי הוועד לא נשאו פרי ועד ראשית 1947 עזבו כמעט כל היהודים את העיר.
הנצחת הקהילה
ערב פלישת הנאצים קהילת ביאליסטוק מנתה 50,000 יהודים (48% מהאוכלוסייה) והיו בה ארגונים לרוב, אולם לאחר מכן לא נותר ממנה כמעט כלום. בית העלמין היהודי נהרס רובו על ידי הנאצים, ויתרו על ידי הקומוניסטים. ישנה אנדרטה המנציחה את מרד גטו ביאליסטוק. כמו כן, לוח זיכרון המנציח את היהודים שנרצחו ביוני 1941 עם כניסת הנאצים ושריפת בית הכנסת. בשנת 1993 (תשנ"ג) נערך טקס אזכרה במלאת 50 שנה למרד גטו ביאליסטוק וחיסול הגטו. הרב יוסף גליקסברג מישראל נוכח בטקס. בשנת 1991 (תשנ"א) הועלו עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר לישראל על ידי בני משפחתו.
קריית ביאליסטוק ביהוד
פליטים מביליסטוק ומסביבתה שעלו לארץ ישראל, הקימו בשנות ה-50 יישוב בשם "קריית ביאליסטוק", שלימים הפך לשכונה בעיר יהוד. בקריית ביאליסטוק הוקם גם היכל ביאליסטוק המשמש חדר הנצחה לקהילה, ומצויות בשכונה גם אנדרטה ופינת זיכרון לזכר בני הקהילה. אלה הוקמו בידי ארגון יוצאי ביאליסטוק והסביבה בישראל.
מבצע חשאי
מבצע חשאי הוא שם כללי למגוון סוגי מבצעים צבאיים המתבצעים תוך הסתרת עצם התרחשותם, הסוואת זהות המבצע או שניהם גם יחד. בעוד שבעבר המונח התייחס בעיקר לפעילות סוכנים הנוכחים פיזית באזור הפעולה, מושג זה התרחב וכולל כיום גם לוחמת סייבר חשאית, לצד המבצעים הקלאסיים.
לפי מילון מחלקת ההגנה האמריקאית למונחים צבאיים, מבצע חשאי (Covert operation) הוא:
אם כי מקובל לכנות בשם מבצעים חשאיים גם מבצעים של רשויות אכיפה פנימיות במדינה, כדוגמת המשטרה, הרשות למלחמה בסמים, הרשות למניעת הלבנת הון, רשות המיסים וכו'.
ראוי לציון שעצם ביצוע המבצע אינו בהכרח הפרט ההופך אותו לחשאי, וקיימת קטגוריה נרחבת של מבצעי הטעיה, המכונים מבצעי דגל כוזב, בהם חשוב דווקא כי המבצע יתגלה, אך במטרה להפליל גורם השונה מהגורם שביצע אותו בפועל.
ארצות הברית
החוק האמריקאי קובע כי כל מבצע חשאי המנוהל על ידי ארצות הברית יונהג על ידי ה-CIA (Central Intelligence Agency), אלא אם הנשיא מאמין כי רשות אחרת תבצע את המשימה באופן עדיף, ויידע את הקונגרס על כך. המקור לסמכות ה-CIA שאובה מה-National Security Act of 1947. בנוסף, הנשיא רונלד רייגן קבע את Executive Order 12333 שכותרתה "United States Intelligence Activities" בשנת 1984, ובה הוגדרו מבצעים חשאיים כ-:
ה-CIA הוגדר גם כסמכות היחידה לפי ה-Intelligence Authorization Act משנת 1991 ולפי Title 50 of the United States Code Section 413(e). ה-CIA חייב לקבל אישור מנשיא ארצות הברית לביצוע פעולות אלה לפי תיקון היוז-ראיין לחוק זה.
ממצאי ה-CIA עוברים ביקורת שגרתית על ידי וועדות בקרה בסנאט ובבית הנבחרים האמריקאיים As a result of this framework, the CIA "receives more oversight from the Congress than any other agency in the federal government". ב-CIA קיימת מחלקת Special Activities Division (SAD) בשירות החשאי של ה-CIA האחראי על מבצעים מיוחדים. מבצעים אלה כוללים בחובם גם השפעות פוליטיות חשאיות, ומבצעים צבאיים למחצה. ביקורת על מחלקה זו מוטלת על שר החוץ האמריקאי.
ישראל
בישראל קיימים שני גופים בלתי צבאיים, הכפופים למשרד ראש הממשלה - השב"כ והמוסד, האחראים על ביצועי מבצעים חשאיים בתחומי ישראל ומחוצה לה בהתאמה. נוסף עליהם, הממשלה יכולה להטיל גם על צה"ל לבצע פעולות חשאיות בתוך ומחוץ לשטחי ישראל, לבד או בשיתוף פעולה עם שני גופים אלה. לרוב משימות אלו בצבא מוטלות על יחידות מובחרות וסיירות.
מבצע חצב עדין
מבצע חצב עדין היה פשיטה בדרום לבנון שבוצעה על ידי שייטת 13 (הקומנדו הימי) ב-26 ביולי 1987.
רקע
לאור התגברות פעילות ארגוני המחבלים כנגד כוחות צה"ל בדרום לבנון הורה הרמטכ"ל, דן שומרון, על הכנת פשיטה לפגיעה במחבלים בעומק לבנון. מטרת הפעולה הייתה לפגוע ברכבי מחבלים שנעו בקרבת החוף הלבנוני בפאתי העיר צידון. הפעולה הוטלה על שייטת 13 בפיקוד אורי טאיץ. על הכוח הפושט, אשר מנה כ-26 לוחמים פיקד רס"ן יואב גלנט, מפקד פלגת הלוחמים של השייטת. במסגרת המבצע תוכננה גם הפעלת מסוקי קרב מסוג קוברה שישמשו כפתיון לרכבי המחבלים הנוסעים בחוף.
מהלך המבצע
הלוחמים שטו ללב ים בסטי"לים. חפ"ק מפקד שייטת 13 נותר בסטי"ל והוא היה אמון על תיאום הסיוע האווירי והימי. עם רדת הלילה עלו הלוחמים על גבי סירות גומי ושטו לעבר חוף לבנון. לאחר שהגיעו לקרבת החוף הותירו הלוחמים את הסירות במים ושחו את שארית המרחק לחוף. לוחמי השייטת נעו לנקודות המארב בתנועה חרישית. הם נערכו למארב בשתי נקודות לאורך הציר כאשר בנקודה אחת התמקמו שני צוותים, בהם צוות בפיקוד טל שאול, ובנקודה השנייה צוות בפיקוד ארז צוקרמן ומפקד הכוח כולו, רס"ן גלנט. זמן קצר לאחר מכן הגיע רכב מחבלים נושא תול"ר לקרבת נקודת המארב של צוות צוקרמן. לפקודת גלנט, הרכב הושמד על נוסעיו. זמן קצר לאחר מכן השמיד הצוות בפיקוד צוקרמן רכב מחבלים נוסף שנע לנקודה. לאחר מכן הכוח נסוג למים, שחה לעבר הסירות והתפנה לעבר ישראל. עם הלוחמים שהשתתפו במבצע נמנו גם רם רוטברג ויוסי קורקין.
למחבלים היו שבעה הרוגים וארבעה פצועים מארגון "צבא השחרור העממי" שבראשות מוסטפא סעד.
Form-based code
שיטת Form-based code היא שיטה בתחום העירוניות החדשה לוויסות פיתוח קרקעות לצורך השגת צורה עירונית ספציפית. Form-based code נועדה לטפח תוצאות מובנות צפויות ותחום ציבורי איכותי על ידי שימוש בצורה פיזית (על פי התורה של עירוב שימושים) תוך התמקדות פחותה בשימוש קרקע באמצעות תקנות עירוניות. Form-based code היא אמצעי לסידור "בלאגן עירוני" אך לא קו מנחה עבור ישוב כלשהו, עיר, כפר או מחוז כלשהו ומציעה חלופה של אזורים קונבנציונליים. Form-based code משמשת בתור מענה חדש לאתגרים המודרניים של התפשטות עירונית, בלייה עירונית, הידרדרות השכונות ההיסטוריות העירוניות, והזנחת בטיחות הולכי הרגל בזמן של פיתוח עירוני כלשהו. המסורת פחתה כמדריך לדפוסי פיתוח, והאימוץ הנרחב של ערים בתקנות יעוד לשימוש חד פעמי הרתיע את העירוניות הקומפקטית וההליכה. בשנת 2004 הוקם בוושינגטון הבירה, ארצות הברית "המכון לשיטת Form-based code" העוסק מאז בפיתוח, ידע, ומחקר של שיטה זו. בעקבותיו הוקם: "המרכז ללימודי טרנסקטורה יישומית - (CATS)" המקדם הבנה של הסביבה הבנויה כחלק משילובה בתוך הסביבה הטבעית באמצעות מתודולוגיית התכנון של המעבר הכפרי-עירוני. ארגונים אלו עוסקים בשיתוף פעולה עם הקונגרס לעירוניות חדשה.
אלן בייקר (אסטרונאוטית)
אלן בייקר (באנגלית: Ellen Louise Shulman Baker; נולדה ב-27 באפריל 1953, פאייטוויל) היא רופאת חלל יהודיה אמריקאית. אסטרונאוטית לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. טסה לחלל שלוש פעמים.
קורות חיים
אלן בייקר נולדה בפאייטוויל למשפחה יהודית. הוריה היו רופאים. אימה קלייר שולמן עסקה בפוליטיקה והייתה נשיאת קווינס בשנים 1986–2002.
בייקר סיימה בית הספר בקווינס ולמדה גאולוגיה באוניברסיטת באפלו אותה סיימה עם תואר ראשון בשנת 1974. היא המשיכה ללימודי רפואה באוניברסיטת קורנל, אותה סיימה בשנת 1978 ולאחר תקופת התמחות קיבלה הסמכה בשנת 1981 והתחילה לעבוד כרופאה במרכז החלל ג'ונסון. בהמשך היא סיימה קורס ברפואת החלל.
שירות בתחום החלל
בשנת 1984 בייקר נבחרה ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בשנת 1989 היא השתתפה במשימת STS-34 כטייסת של מעבורת החלל אטלנטיס (דונלד ויליאמס היה מפקד הצוות). המטרה העיקרית של הטיסה הייתה שחרור גשושית גלילאו למסלול. במשימת STS-50 ביוני 1992 בייקר הייתה מומחית משימה מעבורת החלל קולומביה (ריצ'רד ריצ'רדס היה מפקד צוות). הצוות ביצע מספר ניסויים בתחום חקר חוסר כבידה. בשנת 1995 היא טסה על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-71. זו הייתה הטיסה הראשונה בה מעבורת חלל התחברה לתחנת החלל מיר לביצוע מחקרים משותפים והחלפת צוות.
לאחר טיסה זו בייקר עבדה במשרד האסטרונאוטים בתחום רפואה.
תמר שם אור
תמר שם אור (נולדה ב-26 באוקטובר 1988) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בגיל 17 החלה להופיע בפרסומות. ב-2005 גילמה את שלו בסדרת טלוויזיה "כל שבת שנייה" שכתב עפר קניספל וביים אבי כהן ושודרה בערוץ הילדים. בשנת 2007 גילמה את שרונה - התפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים של yes. ב-2008 גילמה את רונה בסדרה "חקירה פנימית" שכתב עמית גור וביים אליאב לילטי. ב-2009 גילמה את דניאל בסדרה "עוד משפחה וחצי" שכתבה גלילה רון פדר עמית וביים אייל סלע; גילמה את נויה יוכפז בסדרה "גירושים נפלאים" שכתבה לימור נחמיאס וביים עופר ויצמן; וגילמה את נועה שטרן בסדרה "תיכון השיר שלנו" שביימה שירלי שטרן, ובספין אוף "היועצת" שכתב יריב גוטליב וביימה רונה מילוא. ב-2012 גילמה את שושנה בסרט "ברקיע החמישי" שכתבו עלמה גניהר ודינה צבי ריקליס שגם ביימה.
ב-2009 הופיעה בקליפ "ברחוב" של הזמר חן אהרוני.
בתיאטרון
בתיאטרון אורנה פורת: ב-2009 גילמה את וונדי במחזמר "פיטר פן" שעיבדה וביימה צביה הוברמן. המחזמר הופק בשיתוף עם תיאטרון חיפה. ב-2014 שיחקה במחזמר לילדים "מבצע סבא" שכתבה שירילי דשא וביים עופר שפריר.
בתיאטרון הקאמרי: מ-2012 מגלמת את רחל במחזמר "קזבלן" מאת יואל זילברג ויגאל מוסינזון שביים צדי צרפתי. ב-2014 גילמה את שרית בהצגה "הפושעים החדשים" שכתבה וביימה עדנה מזי"א, וגילמה את דליה בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בקולנוע
ב-2017 השתתפה בסרט אמור בבימויו של רפאל רביבו, לצדם של לירון לבו, נטלי עטייה ודן תורג'מן.
מילאן זק"ש
מילאן זק"ש (בסרבו-קרואטית: Milan Sachs; 28 בנובמבר 1884, לישוב, דרום בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 4 באוגוסט 1968, זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה מנצח אופרה יוגוסלבי ממוצא יהודי אשר ניהל לאורך שנות דור את בית האופרה בזאגרב.
קורות חייו
מילאן זק"ש נולד בעיירה ליישוב אשר בדרום מוראביה (בשטחי צ'כיה המודרנית) במשפחה יהודית. למד נגינת כינור בקונסרבטוריון של פראג וב-1905 הצטרף לתזמורת הפילהרמונית הצ'כית. בין 1907 ל-1910 ניגן ככנר ראשי בתזמורת תיאטרון בלגרד. בהמשך, לימד מוזיקה בנובי סאד וב-1911 החל לנצח על האופרה של זאגרב. ב-1920 ניצח לראשונה על האופרה "יָאנוּפָה" מאת לאוש יאנאצ'ק. ב-1932 מונה למנהל המוזיקלי של האופרה בברנו. ב-1936 ניצח בהצגת הבכורה של הסימפוניה מספר 1 של אנטונין דבוז'אק שנחשבה לאבודה, והתגלתה באקראי ב-1923. ב-1938 סיים את תפקידו בברנו ושב לזאגרב.
הוא נחשב לבכיר המוזיקאים היהודים בזאגרב. ב-1930 ניצח לראשונה בזאגרב על האופרה פרסיפל מאת ריכרד וגנר. במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון ממשלת הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. מילאן זק"ש המיר את דתו לנצרות קתולית כדי להיחלץ מאימת הרדיפות וזכה לחסות של השלטונות.
לאחר תום המלחמה, ב-1945 מונה לנשיא החברה הקרואטית למוזיקאים. כמו כן מונה למנהל בית האופרה של זאגרב ועסק בשיקום ובהרחבת בית האופרה. במקביל שימש ככנר ראשי בתזמורת הסימפונית של העיר. הוא ניהל את האופרה של זאגרב עד 1955. ב-1968 הלך מילאן זק"ש לעולמו והוא בן 83. רחוב וגן ילדים בזאגרב נושאים את שמו.
פאול ארנפסט
פאול ארנפסט (18 ביוני 1880 – 25 בספטמבר 1933) היה פיזיקאי תאורטיקן יהודי ממוצא אוסטרי. מחקריו של ארנפסט עסקו במכניקה סטטיסטית ובתרמודינמיקה ובתוכם במעברי פאזה. כמו כן, ארנפסט חקר את מכניקת הקוונטים שהייתה בחיתוליה בימיו וניסח את משפט ארנפסט.
ארנפסט נחשב לידידם הקרוב של פיזיקאים רבים בתקופתו, בהם אלברט איינשטיין, נילס בוהר ואחרים.
נעוריו
פאול ארנפסט נולד לזיגמונד ויוהנה ארנפסט, משפחה יהודית, בעיר לושטיצה שבמוראביה (היום חלק מצ'כיה), בן הזקונים לחמישה אחים. משפחתו התפרנסה ממרכול שבבעלותה.
בילדותו סבל ארנפסט מבריאות רופפת ומבריונות אנטישמית. בשנת 1890 נפטרה אימו מסרטן השד ולאחר מותה נישא אביו בשנית לאחותה.
בשנת 1890 החל ארנפסט ללמוד בגימנסיה האקדמית (Akademisches Gymnasium) שבעיר וינה. בשנת 1896 נפטר גם אביו ממחלה במערכת העיכול ואחיו הבכור ארתור ארנפסט מונה לאפוטרופוס שלו.
ב-1899 החל ללמוד לתואר ראשון במרכז הטכנולוגי של וינה ובמקביל למד מספר קורסים באוניברסיטת וינה, בהם קורס של לודוויג בולצמן בנושא התאוריה הקינטית של הגזים.
כפי שהיה נהוג בעולם דובר הגרמנית בתקופתו, ב-1901 עבר ארנפסט לאוניברסיטת גטינגן להמשך לימודיו האקדמיים, שם פגש לראשונה את טטיאנה אפנסיבה שלימים הייתה לאשתו.
ימיו בווינה
שמונה עשר חודשים לאחר הגעתו לגטינגן חזר ארנפסט לוינה והחל לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו בהנחייתו של בולצמן בנושא תנועה של גוף קשיח בנוזל. ארנפסט סיים את עבודת דוקטורט שלו ב-23 ביוני 1904 אך בחר שלא לפרסמה כמאמר אקדמי.
ב-1904 עברה טטיאנה אפנסיבה לווינה. מכיוון שפאול היה יהודי וטטיאנה נוצריה, ובעקבות החוק באימפריה האוסטרו-הונגרית, הם נאלצו לוותר על דתם כדי להתחתן. השניים התחתנו ב-21 בדצמבר באותה שנה. נולדו להם ארבעה ילדים.
בעקבות מצבם הדתי התקשה ארנפסט למצוא משרה כחוקר בווינה. הוא שב לגטינגן ב-1906 ואף שם לא קיבל משרה אקדמית. ב-1907 עברו פאול וטטיאנה ארנפסט לסנקט פטרבורג שם התפרנסו ממשרות הוראה מזדמנות.
ימיו בסנקט פטרבורג
ב-6 בספטמבר 1906 לודוויג בולצמן שם קץ לחייו. לפני מותו התחייב בולצמן לכתוב את הערך על מכניקה סטטיסטית באנציקלופדיה של מדעי המתמטיקה (Enzyklopädie der mathematischen Wissenschaften) בפני פליקס קליין שהיה העורך של האנציקלופדיה. קליין, שהכיר את ארנפסט מימיו בגטיגן, הציע לו לכתוב את הערך במקום בולצמן. פאול וטטיאנה ארנפסט כתבו יחדיו את הערך במשך תקופה ארוכה, וזה לא התפרסם עד שנת 1911.
ב-1912 סיים הנדריק לורנץ את תפקידו באוניברסיטת ליידן. בעקבות כך המליץ ארנולד זומרפלד על ארנפסט למשרת הוראה באוניברסיטה. ב-29 בספטמבר קיבל ארנפסט את ההודעה על קבלתו ובעקבות כך עבר לליידן, שם לימד למשך שארית ימיו.
ימיו באוניברסיטת ליידן
ב-1919 פגש ארנפסט לראשונה את נילס בוהר בכנס בקופנהגן והשניים התחברו במהרה. בוהר ואיינשטיין נפגשו רבות עם ארנפסט ושהו לזמנים ממושכים בביתו.
ב-1925 נערך באוניברסיטת ליידן כנס בניהולו של ארנפסט, לרגל חגיגות חמישים שנים לעבודת הדוקטורט של הנדריק לורנץ. ארנפסט הזמין לכנס את חבריו בוהר ואיינשטיין. במהלך הכנס ניהלו בוהר ואיינשטיין דיונים רבים בנושא פרשנות קופנהגן של מכניקת הקוונטים כפי שהגו אותה בוהר ותלמידיו. איינשטיין התנגד נחרצות לפרשנות זו וטבע את המשפט "אלוהים לא משחק בקוביות". תפיסתו של איינשטיין הייתה גישת המשתנים החבויים. ארנפסט נאלץ לבסוף לתמוך בפרשנות של בוהר על פני זו של איינשטיין, והדבר הסב לו קושי רב.
לימים הופרכה גישת המשתנים החבויים של איינשטיין על-ידי אי-שוויון בל.
סוף חייו
בשנותיו האחרונות סבל ארנפסט מדיכאון ומביטחון עצמי ירוד. במכתב לתלמידיו לשעבר גרהרד דייק, סמואל גודסמיט וג'ורג' אולנבק כתב ארנפסט:
בתחילת שנות ה-30 קיים ארנפסט רומן עם היסטוריונית האומנות נלי פוסטמוס מייג'רס. טטיאנה, אשתו של אנפרסט, ידעה על הרומן ובקיץ 1932 הגישה בקשה לגירושים. פאול ביקש ממנה לבטל את הבקשה, וזו הסכימה בתנאי שיסיים את הרומן. ארנפסט נענה בחיוב, אך ביולי 1933 הגיש בעצמו בקשה לגירושים.
שנה לפני מותו כתב ארנפסט מכתב התאבדות שמעולם לא נשלח:
ב-25 בספטמבר 1933 נסע ארנפסט למרכז לילדים עם צרכים מיוחדים, שם התגורר בנו הצעיר בן ה-15 וואסיק ארנפסט אשר סבל מתסמונת דאון. ארנספט נפגש עם בנו בחדר ההמתנה, שם ירה למוות בבנו ולבסוף בעצמו.
מחקריו
במהלך הקריירה האקדמית שלו כתב ארנפסט מספר מאמרים חשובים בנושא מכניקת הקוונטים. רבים ממאמריו נועדו לבאר את התאוריה מבעד לניסוחים המתמטיים שבה. בין המרכזיים שבתגליותיו הוא משפט ארנפסט, המתאר כיצד ערך תצפית של אופרטור קוונטי משתנה לאורך זמן בהינתן מערכת כלשהי.
ב-1933 פרסם ארנפסט מאמר חשוב בנושא מעברי פאזה בו הסביר כיצד מעברי פאזה נובעים מאי רציפות באנרגיה החופשית של מערכת.
הוראה
ארנפסט נחשב לאחד המרצים הטובים בתקופתו. במכתב ההמלצה על ארנפסט לאוניברסיטת ליידן שכתב זומרפלד נאמר:
איינשטיין אמר עליו כי:
ארנפסט היה המנחה של סמואל גודסמיט וג'ורג' אולנבק, והוא שעודד אותם לפרסם את מאמרם אשר ניסח לראשונה את תכונת הספין של אלקטרון.
פטרי אורפו
מאז 2016, משמש כמנהיג מפלגת הקואליציה הלאומית. באפריל 2023, המפלגה הפכה למפלגה הגדולה בפרלמנט הפיני, כשזכתה בבחירות הפרלמנטריות, ברוב של 20.8% שהעניקו לה 48 מושבים בפרלמנט וביוני 2023 מונה לתפקיד ראש הממשלה.
ביוגרפיה
פטרי נולד בחורף 1969 בקֶאִילְיֶה, בחבל סטקונטה שבדרום פינלנד. הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת טורקו ולאחר מכן שירת בצבא פינלנד והוא סרן במילואים.