cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבולוציה של דתות
שימוש בכלים
לואיס וולפרט טוען כי הבנת הסיבתיות שהתפתחו כתוצאה ישירה משימוש בכלים מילאו תפקיד מרכזי בהתפתחות האמונה באופן כללי. ייצור כלים מורכבים מצריך יצירת דימוי מחשבתי של חפץ שאינו קיים באופן טבעי לפני יצירת החפץ בפועל. יתר על כן, יש להבין כיצד ייעשה שימוש בכלי, דבר המצריך הבנה של סיבתיות. בהתאם לכך, רמת התחכום של כלי אבן היא אינדיקטור שימושי לאמונות סיבתיות. וולפרט טוען ששימוש בכלים המורכבים מיותר ממרכיב אחד, כמו צירים, מייצג יכולת להבין סיבה ותוצאה. לדוגמה, ידוע כי שימפנזים בורחים מכלאות סגורות עם מספר תפסים, דבר שבעבר חשבו שניתן היה להבין רק על ידי בני אדם שהבינו סיבתיות. ידוע שגם שימפנזים מתאבלים על המתים, ומבחינים בדברים בעלי ערך אסתטי בלבד, כמו שקיעות, ששניהם עשויים להיחשב כמרכיבי דת או רוחניות. ההבדל בין הבנת הסיבתיות על ידי בני אדם ושימפנזים הוא בדרגת ההבנה.
פיתוח השפה
דת דורשת שמערכת של תקשורת סמלית, כמו שפה, תועבר מאדם אחד לאחר. פיליפ ליברמן קובע כי:
מתוך הנחת יסוד זו אומר סופר המדע ניקולס ווייד :
השקפה אחרת מבדילה בין אמונה דתית אינדיבידואלית לבין אמונה דתית קולקטיבית. בעוד שהראשון אינו דורש פיתוח מוקדם של השפה, השני כן. המוח האנושי הבודד צריך להסביר תופעה כדי להבין ולהתייחס אליה. פעילות זו קדמה בהרבה להופעתה של השפה ואולי היא גרמה לה. התיאוריה היא, שהאמונה בעל-טבעי נובעת מהשערות שהניחו באופן שרירותי על ידי אינדיבידואלים כדי להסביר תופעות טבע שלא ניתן להסביר אחרת. הצורך הנובע מכך לחלוק השערות אינדיבידואליות עם אחרים מוביל בסופו של דבר לאמונה דתית קולקטיבית. השערה מקובלת חברתית הופכת דוגמטית המגובה בסנקציה חברתית.
חלק מהחוקרים רואים בהופעתה של השפה תוצאה של שינוי חברתי אשר, על ידי יצירת רמות חסרות תקדים של אמון הציבור, שחררה פוטנציאל גנטי ליצירתיות לשונית שקודם לכן היה רדום. חוקרים השייכים לאסכולה זו מצביעים על העובדה שאף לשימפנזה מצוי ולשימפנזה ננסי יש יכולות סמליות סמויות שהם רק לעיתים רחוקות - אם בכלל - באות לידי ביטוי בטבע. לטענת אותם החוקרים, מבנה חברתי מאוד ספציפי - כזה שמסוגל לשמור על רמות גבוהות מהרגיל של אחריות ציבורית ואמון - חייב להתפתח לפני או במקביל לשפה כדי להפוך את ההסתמכות על מילים לאסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית.
אותות קוליים של בעלי חיים הם, על פי רוב, אמינים באופן מהותי. כאשר חתול מגרגר, האות מהווה עדות ישירה למידת שביעות רצון גבוהה. האות הוא מהימן, לא מפני שהחתול נוטה להיות כן, אלא מפני שהוא פשוט לא יכול לזייף את הצליל הזה. קריאות ווקאליות פרימטיות יכולות להיות מעט יותר ניתנות למניפולציה, אבל הן נשארות אמינות מאותה סיבה - כי קשה לזייף אותן. האינטליגנציה החברתית הפרימטית היא "מקיאווליאנית" - משרתת את עצמה ולא מוגבלת על ידי קפדנות מוסרית. קופים מנסים לעיתים קרובות לרמות זה את זה, ובו בזמן נשארים כל הזמן על המשמר מפני נפילת קורבן להונאה בעצמם. באופן פרדוקסלי, התיאוריה היא שהתנגדות הפרימטים להונאה היא זו שחוסמת את התפתחות מערכות האיתות שלהם לאורך קווים דמויי שפה. השפה נשללת מכיוון שהדרך הטובה ביותר להתגונן מפני הונאה היא להתעלם מכל האותות מלבד אלו שניתנים לאימות מיידית.
מוסר וחיי קבוצה
פראנס דה ואל וברברה קינג רואים את המוסר האנושי כמי שצמח מתוך המרקם החברתי של הפרימטים. אף על פי שמודעות למוסר עשויה להיות תכונה אנושית ייחודית, ידוע שבעלי חיים חברתיים רבים, כגון פרימטים, דולפינים ולווייתנים, מפגינים רגשות קדם-מוסריים. לפי מייקל שרמר, המאפיינים הבאים משותפים לבני אדם ולבעלי חיים חברתיים אחרים, במיוחד לקופים הגדולים:
דה ואל טען שכל בעלי החיים החברתיים נאלצו לרסן או לשנות את התנהגותם כדי שחיים בקבוצה יהיו כדאיים. רגשות קדם-מוסריים התפתחו בחברות פרימטים כשיטה לריסון אנוכיות אינדיבידואלית ולבניית קבוצות שיתופיות יותר. עבור כל מין חברתי, היתרונות בלהיות חלק מקבוצה אלטרואיסטית צריכים לעלות על היתרונות של אינדיבידואליזם. לדוגמה, היעדר לכידות קבוצתית עלול להפוך אנשים לפגיעים יותר להתקפות של זרים. להיות חלק מקבוצה עשוי גם לשפר את הסיכויים למצוא מזון. הדבר ניכר בקרב בעלי חיים שצדים בלהקות כדי לתפוס טרף גדול או מסוכן.
שימפנזים חיים בקבוצות התחלקות-מיזוג בממוצע 50 פרטים. סביר להניח שאבותיהם הקדמונים של בני אדם חיו בקבוצות בגודל דומה. בהתבסס על גודלן של חברות ציידים-לקטים קיימות, ההומינידים הפלאוליתים האחרונים חיו בלהקות של כמה מאות פרטים. ככל שגודל הקהילה גדל במהלך האבולוציה האנושית, הייתה נדרשת אכיפה גדולה יותר להשגת לכידות קבוצתית. ייתכן שהמוסר התפתח בלהקות אלה של 100 עד 200 אנשים כאמצעי לשליטה חברתית, פתרון סכסוכים וסולידריות קבוצתית.
לפי מאט רוסאנו (Matt J. Rossano), על ידי ציות והרגשת השתייכות לאבות קדמונים, רוחות ואלים שומרי סף על התחום החברתי, בני האדם גילו אסטרטגיה יעילה לריסון אנוכיות ולבניית קבוצות שיתופיות נוספות. מאט רוסאנו מייחס לאמונה הדתית הקולקטיבית ולסנקציות החברתיות שנגזרות מהאמונה הדתית את ייסוד המוסר. לפי משנתו של רוסאנו, אמונה דתית אינדיבידואלית היא אפוא בתחילה אפיסטמולוגית, לא אתית, במהותה.
פסיכולוגיה אבולוציונית של הדת
מדענים קוגניטיביים הדגישו שדתות עשויות להיות מוסברות על-ידי ארכיטקטורת המוח שהתפתחה בשלב מוקדם בסוג הומו במהלך ההיסטוריה האבולוציונית של החיים. עם זאת, ישנה מחלוקת לגבי המנגנונים המדויקים שהניעו את האבולוציה של המוח הדתי. שתי אסכולות החשיבה העיקריות:
מנגנונים אלו עשויים לכלול את היכולת להסיק נוכחות של ישויות שעלולות לגרום נזק (זיהוי סוכן), את היכולת להמציא נרטיבים סיבתיים לאירועי טבע (אטיולוגיה), והיכולת לזהות שלאנשים אחרים יש מחשבות משלהם, (תאוריית הנפש). שלוש ההתאמות הללו (בין היתר) מאפשרות לבני אדם לדמיין סוכנים מכוונים מאחורי תצפיות רבות שלא ניתן היה להסביר בקלות אחרת, למשל רעמים, ברקים, תנועת כוכבי לכת, מורכבות החיים.
הופעתה של האמונה הדתית הקולקטיבית זיהתה סוכנים כאלה כאלוהויות שסיפקו את ההסבר.
מספר חוקרים הציעו שהדת מקובעת גנטית להוויה האנושית. הצעה אחת שנויה במחלוקת, השערת גן האל, קובעת שכמה גרסאות של גן ספציפי, הגן VMAT2 , נוטות לאמונה דתית ולרוחניות.
השקפה אחרת מתבססת על הרעיון של המוח המשולש : מוח הזוחלים, המערכת הלימבית והניאוקורטקס, שהוצע על ידי פול ד' מקלין. אמונה דתית קולקטיבית נשענת על רגשות של אהבה, פחד וחברותא והיא מוטבעת עמוק במערכת הלימבית באמצעות התניה סוציו-ביולוגית וסנקציה חברתית. אמונה דתית אינדיבידואלית משתמשת בהיגיון המבוסס על הניאוקורטקס ולעיתים קרובות שונה מדת קולקטיבית. המערכת הלימבית קדומה בהרבה במונחים אבולוציוניים מהניאוקורטקס ולכן חזקה ממנה.
דעה נוספת, שהוצעה על ידי פרד ה. פרביץ', רואה בדת האנושית תוצר של עלייה בתפקודים דופמינרגיים במוח האנושי ושל התרחבות אינטלקטואלית כללית שהחלה לפני כ-80 אלף שנה. דופמין מגביר דגש על מרחב וזמן רחוקים, ועובדה זו עלולה להיות קשורה לחוויה דתית. בעוד שציורי המערות השמאניים הקדומים ביותר שקיימים מתוארכים לסביבות 40 אלף שנה, השימוש באוכרה לאמנות סלע קדם לכך ויש ראיות ברורות לחשיבה מופשטת לאורך חוף דרום אפריקה כבר לפני 80 אלף שנה.
פול בלום מציע כי "הטיות קוגניטיביות מסוימות שהופיעו בשלב מוקדם... גרמו לאמונה באלים וברוחות להיות תופעה אנושית נפוצה".
עדות פרהיסטורית לדת
הזמן המדויק שבו בני אדם הפכו דתיים לראשונה נותר לא ידוע, אולם מחקר בארכאולוגיה אבולוציונית מראה עדויות אמינות להתנהגות דתית-פולחנית מסביבות התקופה הפלאוליתית התיכונה (לפני 45–200 אלף שנה).
קבורה פלאוליתית
העדות המוקדמת ביותר למחשבה דתית מבוססת על הטיפול הפולחני למתים. רוב בעלי החיים מפגינים רק עניין מזדמן במתים מהמינים שלהם.
קבורה פולחנית מייצגת אפוא שינוי משמעותי בהתנהגות האנושית. קבורה פולחנית מייצגת מודעות לחיים ולמוות ואמונה אפשרית בחיים שלאחר המוות. פיליפ ליברמן קובע כי
העדויות המוקדמות ביותר לטיפול במתים מגיעות מהאתר האכאולוגי של אטאפורקה בספרד. במיקום זה נמצאו עצמות של 30 פרטים בתוך קבר קבוצתי שלפי המחקר שייכים לתת-מין הומו היידלברגנסיס.
הניאנדרטלים מתמודדים אף הם על ראשוניות הקבורה במין האנושי. ייתכן שהם הניחו גופות בקברים רדודים יחד עם כלי אבן ועצמות בעלי חיים. נוכחותם של חפצי קבורה אלו עשויה להעיד על קשר רגשי עם הנפטר ואולי על אמונה בחיים שלאחר המוות. אתרי קבורה ניאנדרטלים כוללים את מערות שאנידר בעיראק, מערת קראפינה בקרואטיה ומערת כבארה בישראל.
הקבורה המוכרת ביותר של בני אדם מודרניים היא ממערה הממוקמת בהר הקפיצה שליד נצרת בצפון ישראל. שרידי אדם תוארכו ל-100,000 שנה לפני זמננו. נמצאו שלדי אדם מוכתמים באוכרה. באתר הקבורה נמצאו חפצי קבורה. הלסת התחתונה של חזיר בר נמצאה מונחת בזרועותיו של אחד השלדים. פיליפ ליברמן אומר:
מאט רוסאנו מציע שהתקופה שבין 80,000 ל-60,000 שנים לפני הספירה, לאחר הגירת האדם מאפריקה, הייתה תקופה מכרעת באבולוציה של הדת.
שימוש בסמלים
השימוש בסימבוליזם דתי היא תופעה מוכרת ואוניברסלית. הארכאולוג סטיבן מיט'ן טוען כי מקובל שמנהגים דתיים כוללים יצירת דימויים וסמלים לייצג ישויות ורעיונות על-טבעיים. מכיוון שיצורים על טבעיים מפרים את עקרונות העולם הטבעי, תמיד יהיה קושי לתקשר ולשתף מושגים על טבעיים עם אחרים. ניתן להתגבר על בעיה זו על ידי עיגון היצורים העל-טבעיים הללו בצורה חומרית באמצעות אמנות ייצוגית. כאשר הם מתורגמים לצורה חומרית, מושגים על טבעיים הופכים קלים יותר לתקשורת ולהבנה. בשל הקשר בין אמנות ודת, עדויות לסמליות בתיעוד המאובנים מעידות על מוח המסוגל לחשיבה דתית. אמנות וסמליות מדגימים יכולת מחשבה ודמיון מופשטים הנחוצים לבניית רעיונות דתיים. ונזל ואן היוסטין קובע כי התרגום של הנסתר באמצעות סמלים אפשר לאבות קדמונים אנושיים להחזיק באמונות באופן מופשט.
השימוש באוכרה כמקור לסמליות זוכה לעיתים קרובות לביקורת. כמה מדענים, כמו ריצ'רד קליין וסטיבן מיט'ן, מכירים רק בצורות חד-משמעיות של אמנות כמייצגות של רעיונות מופשטים. אמנות המערות מהתקופה הפלאוליתית העליונה מספקת כמה מהעדויות החד-משמעיות ביותר למחשבה דתית. ציורי מערות במערת שובה שבצרפת מתארים יצורים שחציים אנושיים וחציים בעלי חיים.
מקורות הדת המאורגנת
הדת המאורגנת מתחקה אחר שורשיה למהפכה הנאוליתית שהחלה לפני 11,000 שנה במזרח הקרוב, אך ייתכן שהתרחשה באופן עצמאי במספר מקומות אחרים ברחבי העולם. המצאת החקלאות שינתה חברות אנושיות רבות מאורח חיים של ציידים-לקטים לאוכלוסייה היושבת קבע. ההשלכות של המהפכה הנאוליתית כללו פיצוץ אוכלוסין והאצה בקצב ההתפתחות הטכנולוגית. המעבר מלהקות חיפוש מזון למדינות ואימפריות זירז צורות דת מיוחדות ומפותחות יותר ששיקפו את הסביבה החברתית והפוליטית החדשה. בעוד שללהקות ושבטים קטנים יש אמונות על טבעיות, אמונות אלו אינן משמשות להצדקת סמכות מרכזית, העברת עושר או שמירה על שלום בין פרטים שאינם קשורים לשבט. דת מאורגנת נוצרה כאמצעי לספק יציבות חברתית וכלכלית בדרכים הבאות:
המדינות שנולדו בעקבות המהפכה הנאוליתית, כמו אלה של מצרים העתיקה ומסופוטמיה, היו תיאוקרטיות עם מנהיגים, מלכים וקיסרים שמילאו תפקידים כפולים של מנהיגים פוליטיים ורוחניים.
אנתרופולוגים מצאו שלמעשה כל החברות המדינתיות מרחבי העולם נמצאו כמצדיקות כוח פוליטי באמצעות סמכות אלוהית.
המצאת הכתב
בעקבות המהפכה הנאוליתית, התגבר קצב ההתפתחות הטכנולוגית (אבולוציה תרבותית) עקב המצאת הכתב לפני 5,000 שנה. סמלים שהפכו למילים מאוחר יותר אפשרו תקשורת יעילה של רעיונות. הדפוס שהומצא רק לפני למעלה מאלף שנים הגביר את מהירות התקשורת באופן אקספוננציאלי והפך למקור העיקרי של האבולוציה התרבותית. הכתב הומצא לראשונה בשומר או במצרים העתיקה ושימש בתחילה לחשבונאות. זמן קצר לאחר מכן, הכתב שימשה לתיעוד מיתוסים. הטקסטים הדתיים הראשונים מסמנים את תחילתה של ההיסטוריה הדתית. כתבי הפירמידות ממצרים העתיקה הם אחד הטקסטים הדתיים העתיקים ביותר המוכרים בעולם, המתוארך בין השנים 2400 ל-2300 לפני הספירה. הכתיבה מילאה תפקיד מרכזי בשמירה והפצת דת מאורגנת. בחברות טרום קרוא וכתוב, רעיונות דתיים התבססו על מסורת שבעל פה, שתכניה נוסחו על ידי כהני דת ונשארו מוגבלים לזיכרונות הקולקטיביים של תושבי החברה. עם הופעת הכתב, מידע שלא היה קל לזכור היה יכול להישמר בקלות בטקסטים מקודשים שנשמרו על ידי קבוצה נבחרת (אנשי דת). בני אדם יכלו לאחסן ולעבד כמויות גדולות של מידע בכתיבה שאחרת הייתה נשכחת. לכן הכתיבה אפשרה לדתות לפתח מערכת דוקטרינות קוהרנטיות ומקיפות שנותרו בלתי תלויות בזמן ובמקום. הכתיבה הביאה גם מידה של אובייקטיביות לידע האנושי. ניסוח מחשבות במילים והדרישה לאימות אפשרו החלפה הדדית של רעיונות וניפוי של רעיונות מקובלים מהלא מקובלים. הרעיונות המקובלים בדרך כלל הפכו לידע אובייקטיבי המשקף את המסגרת המתפתחת ללא הרף של המודעות האנושית למציאות שקרל פופר מכנה 'אמיתיות' - שלב במסע האנושי אל האמת.
נייס נילנטיי לנד'טה
נייס נילנטיי לנד'טה (באנגלית: Nice Nailantei leng'ete; נולדה בשנת 1991) היא פעילת זכויות אדם מקניה, התומכת בטקס מעבר חלופי עבור נערות באפריקה ובקמפיין הפסקת הטלת מום על איבר המין הנשי מסיבות לא רפואיות (FGM). בשנת 2018 נבחרה על ידי מגזין Time כאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ראשית חייה
ניילנטי נולדה בשנת 1991 בכפר קימאנה משבט מסאי בקניה. בגיל צעיר התייתמה מהוריה, אשר נפטרו שנה אחר שנה ב-1997 ו-1998 .היא בילתה את שנות חייה המוקדמות עם אחותה סולה אצל קרובי משפחתה. כשהייתה בת שמונה היא נשלחה לפנימייה. בפנימייה ניילנטי גילתה את "החתך", טקס מילה – המסמל את המעבר של הבנות באפריקה מילדות לבגרות, אשר לא הכירה לפני.
אקטיביזם מוקדם
ניילנטי הייתה הבחורה הראשונה בכפר שלה שלמדה בתיכון, היא החלה להיראות בכפר שלה כהשראה לנערות צעירות ונשים. מאוחר יותר, ניילנטי הסתירה נערות צעירות שביקשו את עזרתה בהתחמקות "להיות חתוכות", פעולה שגרמה לה להיות מנודה בקהילה שלה. היא המשיכה לתמוך בנערות ועודדה את התושבים לדון בנושא הרגיש והחשוב. בשנת 2008 כאשר הייתה בת 17, ארגון ללא כוונת רווח בשם" AMREF בריאות אפריקה" הגיע לכפר שלה כדי לתת הכשרה רפואית לנוער. הבכירים הרשו להם ללמד ילד אחד וילדה אחת. אף על פי שהבכירים עדיין ראו בה כדוגמה רעה לכך שהיא לא עוברת את המילה, ניילנטי הייתה הנערה היחידה שיכלה לכתוב בכפר ולכן אפשרו לה לעבור את ההכשרה.
בתרבות שבט המסאי, נשים אינן מורשות לפנות לזקני הכפר, אבל כאשר ניילנטי השתתפה בשיעור בריאות מינית היא ביקשה ממנהיגי הכפר לתת לה לשתף את הקהילה מה שהיא למדה. זקני הכפר אפשרו לה לדבר רק עם הצעירים של הכפר, אך אף אחד מהגברים הצעירים לא התעניין להקשיב לה. לנד'טה לא ויתרה, במשך כשנתיים היא ניסתה לדבר עם הצעירים. בסופו של דבר, זקני הכפר אמרו לצעירים לשבת איתה, אבל רק שלושה מהגברים הסכימו לדבר איתה. בהדרגה, יותר מהגברים הצעירים באו לדבר איתה, ובהדרגה היא הרחיבה את הנושאים-ממניעת איידס להריון, לנישואין מוקדמים, לשחיקה בבית הספר ולבסוף, לחתך.
השפעותיה ופרסים
השינוי הגדול ביותר היה בשנת 2014, זקני מאסאי, אשר שולטים על שטח של 160,000 קילומטר המשתרעים על שני צידי הגבול של קניה עם טנזניה, שבו מעל 1,500,000 אנשים — החליטו להפסיק את מנהג ה"חתך"."היא שכנעה את הגברים, ואיתם את הכפר, שכולם יהיו בריאים ועשירים יותר אם הבנות יישארו בבית הספר, יינשאו מאוחר יותר וילדו בלי הסיבוכים שהחיתוך עלול ליצור. לנד'טה הייתה האישה הראשונה בכפר שלה שניתנה לה "מקל ההליכה השחור", שמשמעותה היא מנהיגות, כבוד וכוח בתוך הקהילה שלה.
עבודתה תרמה לשינויים מרכזיים בחוקי המדינה שלה. בשנת 2011, קניה הוציאה מחוק את חתך איברי המין הנשיים. לפי מספרים רשמיים בקניה, שיעורי המילה בקרב נשים בגילאי 15–49 ירדו מ 37.6 אחוזים ב 1998 ל 21 אחוזים ב 2014. בשנת 2013, נלד'טה דיברה ביוזמה העולמית של קלינטון בניו יורק על הקמפיין שלה כדי לעצור את ה"המום על האיבר הנשי" (FGM ) בשנת 2015, בגיל 24, קיבלה את פרס אשת השנה מממשלת קניה. שנה לאחר מכן, היא הייתה אחת מהנמענים של מלגת מנדלה וושינגטון למנהיגים צעירים אפריקאים, יוזמת ממשלת ארצות הברית תחת הנשיאות של ברק אובמה להעצים צעירים באמצעות הדרכות אקדמיות, הכשרת מנהיגות ורשת. בשנת 2018, לנד'טה הוכרה כאחד 300 מנהיגי הנוער הגלובלי על ידי נשים וזכתה בפרס מארי מדיסון על המחויבות שלה להפסקת המום הנשי ( FGM). באותה שנה לנד'טה קיבלה את הכבוד להיות אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי מגזין Time.
מייקל אספל
מייקל טרנס אספל (באנגלית: Michael Terence Aspel; נולד ב-12 בינואר 1933) הוא מגיש טלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה
אספל נולד בלונדון, במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה מאזור מגוריו ועבר מספר שנים לסאמרסט.
ב-1957 החל לעבוד בתוכנית חדשות של סניף ה-BBC בקארדיף, ב-1969 ו-1976 הנחה את התחרות "שיר עבור אירופה" (A Song for Europe) שבמסגרתה נבחר נציג הממלכה המאוחדת לאירוויזיון, בנוסף הוא ביצע פרשנות לטלוויזיה הבריטית לאירוויזיון בשנים אלו והגיש את השידורים המקדימים לתחרות, ב-1963 שימש כפרשן הרדיו של התחרות בבריטניה. הוא גם הנחה מספר פעמים את תחרות מיס עולם.
מ-1987 ועד 2003 הנחה את תוכנית הראיונות הביוגרפיים "אלו הם חייך" המתבססת על אותו פורמט של חיים שכאלה.
במהלך שנות השמונים והתשעים הנחה את התוכנית "Aspel & Company" בערוץ ITV שזכתה להצלחה, פרק של התוכנית בו רואיינו ארנולד שוורצנגר וברוס וויליס צונזר עקב כך שבמהלכו הם ביצעו מהלך של שיווק ופרסום למסעדת "הוליווד פלנט" שבבעלותם.
ב-1993 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתו לשידור במדינה ובאותה שנה נבחר לאישיות הטלוויזיונית המובילה של השנה.
ב-2006 הוא גילם את המספר בסבב הופעות בבריטניה של המחזמר מופע האימים של רוקי.
בשנים 2000 עד 2008 הנחה את התוכנית "יריד עתיקות בדרך".
אספל משמש כסגן נשיא ארגון "The Children's Trust" העוסק במתן צדקה לילדים בעלי פגיעה מוחית.
הוא נישא שלוש פעמים ולו שבעה ילדים.
צוללן
צוללן הוא איש צוות בצוללת, להבדיל מצולל שהוא אדם אשר צולל בעצמו, עם או בלי מכשירי צלילה.
צלילה בצוללת
צוללת היא כלי שיט המיועד לתנועה עצמאית מתחת לפני המים.
תנאי החיים בצוללת, השוהה זמן רב מתחת למים בבידוד מוחלט מהעולם, מצריכים כישורים מיוחדים מהמועמדים לשירות בה ומסלול הכשרה ארוך.
צוללות משמשות למגוון שימושים, רובם צבאיים ומיעוטם אזרחיים. הסיבה לכך היא שעלות צוללת בהשקעה ראשונית ובתחזוקתה עולה לאין שעור על עלותו של כלי שיט על מימי.
עיקר יתרונה של הצוללת הצבאית, הוא העובדה שהיא יכולה לפעול בחשאיות גמורה, מה שמקנה לה את עיקרון ההפתעה. מכאן גם ההשלכה הישירה על הדרישות מהצוללן, כפי שיוסבר בהמשך.
צוללנים בצה"ל
נושא בניית כוח צוללות בחיל הים הישראלי עלה לראשונה בשנת 1956, עם חזרתו של יוסף דרור לשירות בחיל. הרעיון קרם עור וגידים במחצית 1957. לאחר קבלת האישורים המתאימים החלו בראיונות התנדבות ביחידות השונות בחיל, ובספטמבר 1957, התקבצה קבוצת המתנדבים הראשונה בת 27 קצינים ונגדים בבה"ד חיל הים ללמוד בקורס הכרת הנושא. שם הקורס היה קורס לוויתן.
הגיוס המשלים לאיוש שתי הצוללות, אח"י תנין ואח"י רהב, נעשה במקביל והמתנדבים עברו את קורס צוללן שלהם כבר באנגליה, בבסיס דולפין שבפורטסמות.
הכשרה
הכשרת צוללנים נעשית ב"קורס צוללן" שנערך במסגרת "בית ספר צוללן" בבסיס ההדרכה של חיל הים. בין השאר נעשה בקורס שימוש במודלים מוקטנים של הצוללת, ובסימולטורים, המדמים את הפעילות בצוללת. הכשרה למילוט ממצבי חירום בצוללת נעשית בצי אירופי.
בגמר הקורס, עובר המתנדב תקופת עבודה מעשית בצוללת כאשר בסיומה הוא נגש למבחן הסמכה. המתנדב שעבר בהצלחה את המבחן, מוסמך כצוללן וזוכה להרשם ביומן הצוללן, לקבל מספר צוללן ולענוד את סמל הצוללן כאשר אחריו הוא מצטרף לאחד מצוותי הצוללות. כל סמל צוללן ממוספר לפי המספר שנרשם ביומן לכל צוללן.
קישורים חיצוניים
Submarine
משפט חוזר
העילות להגשת בקשה למשפט חוזר
בהתאם לסעיף 31(א) לחוק בתי המשפט, רשאי שופט של בית המשפט העליון שהוסמך לכך להורות על קיומו של משפט חוזר בעניין פלילי, בהתקיים אחד מן התנאים הבאים:
העילות למשפט חוזר הורחבו בשנת 1996, עם תיקון סעיף 31(א) לחוק בתי המשפט בעקבות מסקנות הוועדה בראשות השופט אליעזר גולדברג "לעניין הרשעה על סמך הודאה בלבד ולעניין העילות למשפט חוזר". לאחר התיקון בוטלה הדרישה שהייתה קבועה בחוק כי הראיות שיוצגו בבקשה למשפט חוזר יהיו ראיות חדשות שלא ניתן היה להשיגן בעת המשפט וכן נוספה העילה בדבר "עיוות דין".
עד התיקון האמור לחוק, הורה בית המשפט העליון על עריכת משפט חוזר בשלושה מקרים בלבד. מאז התיקון התקבלו 23 בקשות נוספות למשפט חוזר. מדי שנה מוגשות לבית המשפט העליון בממוצע כ-25 בקשות, אולם רובן הגדול נדחה.
הליך הגשת בקשה למשפט חוזר
עד שנת 2004 היו נידונים בישראל רשאים להגיש בקשות למשפט חוזר רק באמצעות היועץ המשפטי לממשלה, אשר קיבל מהנידון את הבקשה והגישה יחד עם תגובתו לבית המשפט העליון. המשיב בבקשות למשפט חוזר היה היועץ המשפטי לממשלה עצמו.
בבקשה למשפט חוזר דן שופט יחיד בבית המשפט העליון, אשר רשאי לדחות את הבקשה או לקבלה ולהורות על עריכת משפט חוזר. אם מתקבלת הבקשה, ובהיעדר הסכמה לזיכוי מטעם היועץ המשפטי לממשלה, מתנהל משפט חוזר בבית המשפט העליון או בבית המשפט המחוזי, כפי שנקבע בהחלטה.
המשפט החוזר ככלי לתיקון הרשעות שווא
על אף קביעתו של בית המשפט העליון כי המשפט החוזר נועד לספק מנגנון הבא לתקן טעות שנפלה בהרשעתו של אדם, מתוך הכרה כי המערכת המשפטית, ככל מערכת אנושית, אינה חסינה מטעויות, ביטל בית המשפט העליון הרשעות לאחר תום המשפט והורה על קיום משפט חוזר ב-26 מקרים בלבד מאז קום המדינה. מדובר במספר קטן מאוד של בקשות שהתקבלו, על רקע מספרם של המורשעים בפלילים במדינת ישראל, גודלה של האוכלוסייה וכן בהשוואה למדינות אחרות בעולם.
בשנת 2001 הוסמכה הסניגוריה הציבורית בסעיף 18(א)(9) לחוק הסניגוריה הציבורית, לייצג נידונים בבקשות למשפט חוזר אם הסניגור הציבורי הארצי קבע שיש מקום להגיש עבור נידון בקשה למשפט חוזר וכן התקיימו התנאים הקבועים בסעיף 15(א)(1) עד(3) או (ג) לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982.
בעקבות התיקון לחוק, הוקמה בסניגוריה הציבורית הארצית מחלקת משפטים חוזרים, שתפקידה לבדוק פניות של נידונים לייצוג בבקשות למשפט חוזר. על מנת לייצג נידון בבקשה למשפט חוזר, בודקת הסניגוריה הציבורית אם מתקיימת עילה למשפט חוזר לפי סעיף 31 לחוק בתי המשפט. את המחלקה הקימה וניהלה מאז שנת 2003 עו"ד אפרת פינק מהסניגוריה הציבורית הארצית. מאז מינויה של עו"ד אפרת פינק לשיפוט, בשנת 2013, מנהלת את המחלקה עו"ד קרן אבלין-הרץ.
במאמר שכתבו עו"ד אפרת פינק ועו"ד רתם רוזנברג מתוארים החסמים המוסדיים הקיימים במערכת המשפט בישראל, המגבילים את האפשרות להגיש בקשות למשפט חוזר ומצמצמים את אפשרותו של בית המשפט העליון להורות על משפטים חוזרים לרבות: היעדר סמכויות נאותות לגוף מוסדי ייעודי לבדיקת טענות בדבר הרשעות שווא; אי-שמירה נאותה והשמדה של חומר ומוצגים לאחר תום המשפט; הגבלה של זכות העיון בחומר ושל האפשרות לבדוק מוצגים לאחר תום המשפט; והגבלת האפשרות לקבל מידע מעדים לאחר תום המשפט.
בארצות הברית, מאז שנת 1989 ועד היום בוטלו לאחר תום המשפט כמעט 900 הרשעות, תוך שהנידונים זוכו מהעבירות זיכוי מלא. כ-300 מההרשעות בוטלו במסגרת פרויקט החפות, לאחר שבדיקות דנ"א הוכיחו את חפות הנידונים.
באנגליה בוטלו מאז שנת 1997 יותר מ-320 הרשעות לאחר תום המשפט, בעקבות חוות-דעת שהגישה לבית המשפט לערעורים מועצת ה-Criminal Court Review Commission, גוף ממשלתי שתפקידו לבדוק טענות בדבר הרשעות שווא.
פיצוי מורשעים שזוכו במשפט חוזר
על פי סעיף 14(6) של האמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, זכאי מי שהורשע בדין ולאחר מכן זוכה במשפט חוזר לפיצוי בגין כליאת שווא. משמעות הדבר היא כי מי שהורשע אך טרם ריצה את עונשו או חלק ממנו, לא תהא לבית המשפט סמכות לפסוק לו פיצויים - אף אם זוכה במשפט החוזר.
על דרך קביעת הפיצויים כתבה השופטת ענת ברון בפסק דין שבא להסדיר את נושא הפיצויים:
מגרש הפרדסים
מגרש הפרדסים היה מגרש כדורגל ששכן בכפר סבא, והיה מגרשה הביתי של קבוצת הפועל כפר סבא בכדורגל בין השנים 1952–1986.
מיקומו של המגרש היה ברחוב טשרניחובסקי בעיר, ותכולתו הייתה 3,000 מקומות.
ב 18 במאי 1986 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הזה במסגרת המחזור הלפני האחרון של עונת 1985/1986, כאשר הפועל כפר סבא הביסה את בית"ר ירושלים 0-4. את שער הליגה האחרון במגרש הבקיע גדעון סיימון. המשחק הרשמי האחרון במגרש הפרדסים נערך ב-13 בספטמבר 1986 במסגרת גביע הטוטו, בו ניצחה הפועל כפר סבא את בית"ר נתניה בתוצאה 1–6, ואת השער האחרון במגרש כבש אלי יאני. לאחר אותה עונה עברה הפועל כפר סבא לאצטדיון לויטה בו היא משחקת כיום. בשנת 2017 הוכרז הקיר הדרומי שנותר מהאצטדיון כמבנה לשימור, על ידי עיריית כפר סבא.
דימום
דימום או שטף דם (מינוח מקצועי: Hemorrhage) הוא מונח רפואי המציין יציאה של הדם מכלי דם שנקרע. דימום שמקורו בעורק יכיל דם בצבע אדום בהיר ויזרום בפעימות, ואילו דימום שמקורו בווריד יהיה כהה יותר ויזרום לאט יותר.
דימום חיצוני הוא דימום שבמהלכו יוצא דם מחוץ לגוף. הסכנה העיקרית בדימום חיצוני היא איבוד נפח גדול של דם, עד כדי היווצרות מצב של הלם. סכנה נוספת בדימום חיצוני, היא זיהום הפצע. דימום פנימי הוא דימום שלא מזרים דם מחוץ לגוף. בנוסף לסכנת איבוד הדם, הוא יכול לגרום ללחץ על איברים בגוף, ולהביא לפגיעה בתפקוד שלהם. דימום פנימי בתוך הגולגולת נקרא דימום תוך-גולגולתי.
בדימומים קטנים ואיטיים יחסית, הדימום נפסק בדרך כלל עקב תהליך של קרישת דם. בשטפי דם גדולים יותר דרושה התערבות חיצונית על ידי הפעלת לחץ ישיר על הפצע ומניעת יציאה של דם מתוך כלי הדם (למשל על ידי שימוש בתחבושת) או שימוש בלחץ עקיף, כדי למנוע זרימה של דם אל הפצע (למשל חוסם עורקים או לחיצה על "נקודות לחיצה" בגוף).
סיבות וגורמי דימום
דימום יכול להיגרם כתוצאה מגורמים רבים, חיצוניים (טראומה) כגון פציעה או חבלה בגוף, מגורמים פנימיים כמחלות (בסרטן הדם ומחלות כבד, למשל) או אף מגורמים כמחסור בוויטמין K.
דרגות דימום
ארגון הבריאות העולמי הגדיר דרגות חומרה של דימום:
בעז נוימן
בעז נוימן (7 ביולי 1971 – 16 במאי 2015) היה מרצה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובסמינר הקיבוצים. תחום מחקרו העיקרי הוא ההיסטוריה של גרמניה המודרנית, במיוחד המחצית הראשונה של המאה העשרים: מלחמת העולם הראשונה, רפובליקת ויימאר והרייך השלישי. התעניין גם בהיסטוריה של ראשית הציונות, במיוחד בתקופה החלוצית של העלייה השנייה והעלייה השלישית.
חייו
בעז נוימן נולד בראשון לציון. שירת בצה"ל בשנים 1989–1992 כמפקד טנק בחטיבה 188 ברמת הגולן.
הוא הגיש את עבודת הגמר שלו לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1997. נושא המחקר, שנכתב בהנחיית פרופ' דן דינר, היה: "כיצד מתו באושוויץ? המוות באושוויץ כמוות מכוער". סיים את לימודיו לתואר שלישי בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטור שלו נכתבה בהנחיית פרופ' שולמית וולקוב והוגשה בשנת 1999. נושא המחקר היה "ראיית העולם הנאצית: מרחב, גוף, שפה". בשנת 2000 הצטרף לחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב כמרצה. בשנת 2006 קודם לדרגת מרצה בכיר.
היה נשוי לזהר, אחות במיון ילדים, ואב לשלושה ילדים. התגורר בקיבוץ שפיים. ב-16 במאי 2015 נפטר ממחלת הסרטן.
להיות-בעולם: עולמות גרמניים במפנה המאה העשרים
בספרו להיות-בעולם: עולמות גרמניים במפנה המאה העשרים טוען נוימן כי היסטוריונים רבים התעלמו מהתופעה המכוננת של ההיסטוריה – הזמן. תולדות האנושות הן סיפור דרמטי שבו בני אדם נולדים ומתים, נוטעים ועוקרים, הורגים ומרפאים, פורצים ובונים... אולם הזמן עצמו נותר לעיתים קרובות מחוץ להיסטוריה. בעוד ההיסטוריה האנושית מתוארת כמשתנה, כתוססת ולא אחת כבלתי צפויה, הרי שהזמן שלה נותר ליניארי, מונוטוני, אדיש וריק כמו הזמן שמורה שעון מתקתק. הזמן המונוטוני והאדיש אינו "יודע" שהוא מתייחס להיסטוריה של בני אדם. באותה מידה הוא היה יכול להיות זמנם של אבנים, חיות או מלאכים. בהשראת יצירותיהם של הפילוסופים הגרמניים הגדולים מרטין היידגר וולטר בנימין מבקש נוימן להשיב את הזמן אל ההיסטוריה ולהראות שגם לזמן יש זמן משלו – שהזמן משתנה, תוסס ובעיקר בלתי צפוי.
להיות-בעולם מתמקד בהיסטוריה של היומיום בגרמניה במפנה המאה העשרים – שיאו של הרייך השני וקריסתו, מלחמת העולם, רפובליקת ויימאר. נוימן עוקב אחר בני התקופה שישנים ומקיימים יחסי מין, שמשתעממים ומשחקים, שמתעצלים ועובדים, שמתבדרים ומתאהבים, ששולחים מברקים, נוסעים במכוניות והולכים לקולנוע. במטרה להשיב להיסטוריה את הזמן כאירוע משתנה הוא נוטש את הכתיבה הנרטיבית שמתחילה בעבר, ממשיכה בהווה ומסתיימת בעתיד. כתיבה שלמעשה כולאת את האדם בכרוניקת עבר-הווה-עתיד ידועה מראש. במקום זאת מבקש נוימן להשתהות עם בני התקופה בחוויות העולם והזמן שלהם ובכך להותיר את עתידם עוד לפניהם.
תשוקת החלוצים
נוימן הציע בספר חשיבה חלופית בהקשר האקדמי, לכתיבה הביקורתית אודות הציונות אשר שלטה בכיפה ברבע המאה האחרון. התקופה החלוצית של העליות השנייה והשלישית נבחנות, ומוצגות כמהפכה אקזיסטנציאלית, קיומית, אשר הגדירה את הקיום הארץ-ישראלי. נוימן בוחן היבטים שונים בתפיסה החלוצית-הציונית: היחס אל החומר, אל היקום, אל משאבי הטבע, ואל הגוף: תכולתו והפרשותיו, בהקשר של המרחב הארצישראלי. הוא בודק את תפקידם של כלי העבודה, כמו המעדר והמחרשה, בבריאת הגוף העברי החדש; את השפעתה של השפה העברית על ניסוחה הטריטוריאלי של ארץ ישראל ועוד. הספר מציע פרשנות חדשה ואחרת לסוגיות המרכזיות והנודעות בחקר הציונות: מקומה של ארץ ישראל, הסוגיה הערבית-פלסטינית, והשפעתה של תחיית השפה המדוברת על התודעה.
להיות ברפובליקת ויימאר
בספר זה קורא נוימן את ההיסטוריה של רפובליקת ויימאר כנגד שתי הקריאות המסורתיות. האחת, ההיסטוריה של הרפובליקה כ"היסטוריה של כישלון". השנייה, ההיסטוריה של הרפובליקה כ"פרולוג" לרייך השלישי. בספר הוא מציג תופעות שונות ומתמקד באופן שבו הן "מציגות את עצמן". בין התופעות הנדונות: פרסומת, קוסמטיקה: ניתוחים קוסמטיים ופרוטזות, פסיכואנליזה, תעמולה, ספורט ואופנה, פשיעה, רדיו וקולנוע.
ראיית העולם הנאצית: מרחב, גוף, שפה
בספר זה מציג נוימן את ראיית העולם הנאצית כפרקטיקה של הגדרת מרחב, גוף ושפה המתאפשרת הודות להגדרת ה"אחר" מרחבי, גופני ולשוני, בראש ובראשונה "היהודי". בספר הוא מנסה להתגבר על הגניאולוגיה ההיסטורית המקובלת המבוססת על נרטיב. במקום נרטיב עלילתי מציג נוימן בצורה סינכרונית את ההתמקמות הגרמנית-הנאצית במרחב, בגוף ובשפה המגדירה בעת ובעונה את ה"אחר" היהודי מבחינה מרחבית כמחוץ לעולם, מבחינה גופנית כגוף-זר, מבחינה לשונית כמי שקולו אינו נשמע. הספר זכה בפרס בהט לספר העיון המקורי הטוב.
חייל טוב
ספר פרוזה המתאר את שירותו בצה"ל בתקופת האינתיפדה הראשונה.
אנדרו ווד
אנדרו פטריק ווד (באנגלית: Andrew Patrick Wood; 8 בינואר 1966 - 19 במרץ 1990) היה הסולן של להקות הרוק מאת'ר לאב בון ומאלפנקשן. הוא הושפע, הן במראה החיצוני והן בסגנון השירה, מזמרי גלאם כמו פרדי מרקיורי מקווין ופול סטנלי מקיס.
בעז נוימן
על כתביו
חייל טוב
אנדרו ווד
חייו
ווד התחיל לנגן בתחילת שנות השמונים עם להקת מאלפנקשן שהקים ביחד עם אחיו קווין ווד ועם רייגן האגר. הלהקה השתמשה בשמות במה שהיו אלטר אגו, ו-ווד קרא לעצמו "לאנדרו ילד האהבה" ( Landrew the Love Child). למרות שהלהקה שחררה שני אלבומים בלבד, היא נמנית בתודעה כאחת המייסדות של סצנת הגראנג' של סיאטל. עד לשנת 1988 מאלפנקשן התפרקה, והוא הקים יחד עם סטון גוסארד וג'ף אמנט (יוצאי להקת גרין ריבר) את מאת'ר לאב בון, שאחרי שנה של עבודה משותפת שחררה את המיני-אלבום "Shine".
ב-16 במרץ 1990, מספר ימים לפני שחרורו הצפוי של אלבום הבכורה של הלהקה, "Apple", ווד, לו הייתה היסטוריית שימוש בסמים קשים ומספר ניסיונות גמילה, אושפז במצב של מוות מוחי כתוצאה ממנת יתר של הרואין, לאחר שנמצא על ידי חברתו. לאחר שלושה ימים של אשפוז בבית החולים, תחת תמיכה של מכשירים רפואיים על מנת לאפשר לחבריו ובני משפחתו להיפרד ממנו, נפטר ווד כשהוא בן 24 בלבד, מה שהביא לסיום דרכה המעשית של הלהקה. שחרור האלבום שנדחה עקב מותו של ווד, שוחרר לבסוף ב-19 ביולי 1990. וסיבוב ההופעות שתוכנן לשם קידום האלבום התבטל.
בעז נוימן
על כתביו
ראיית העולם הנאצית – מרחב, גוף, שפה
אנדרו ווד
חייו
לאחר מותו של ווד, חלק מחברי ההרכב שנותרו, גוסארד ואמנט, התחילו לעבוד עם מאט קמרון וכריס קורנל מסאונדגארדן על שני שירים שקורנל כתב לווד, שהיה חברו הטוב. התפתחות שהביאה בסופו של דבר לאלבום שלם שיצא ב־1991 תחת השם טמפל אוף דה דוג (Temple of The Dog), על שם אחד מהשירים שכתב ווד. ביצירת האלבום השתתפו גם מייק מק'ריידי ואדי ודר, וכך למעשה נולדה להקת פרל ג'אם.
בעז נוימן
על כתביו
להיות ברפובליקת ויימאר
אנדרו ווד
חייו
להקת טמפל אוף דה דוג הקליטה את אלבומה היחיד לזכרו של אנדרו ווד ולהקת אליס אין צ'יינס הקדישה לאנדרו ווד את אלבום הבכורה שלה Facelift ואת אחד מלהיטיה הגדולים, ?Would.
בעז נוימן
על כתביו
תשוקת החלוצים
אנדרו ווד
חייו
ב-1995 החליט חברו לשעבר בלהקה, וחבר להקת פרל ג'אם בהווה, סטון גוסארד, לאגד יצירות ישנות שלהם שהוקלטו בשנים 1986-1987 בתור להקת מלפאנקשן, וליצור אלבום בשם "Return to Olympus". האלבום מכיל סך הכל 33 רצועות מתוכן רק 13 עם סאונד (רצועות 1-12 ורצועה 33) וכל השאר ללא אודיו.
בעז נוימן
על כתביו
להיות-בעולם
היסטוריות חדשות של הנאציזם
רן בכור
רן (תאודור) בכור (נולד ב-22 במאי 1986) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, שחקן טלוויזיה וקולנוע ואיש חינוך ישראלי. כיום הוא מרצה לעברית מודרנית באוניברסיטת הרווארד והמנהל האומנותי של "תיאטרון אדם" בבוסטון.
ביוגרפיה
רן תאודור בכור נולד ב-22 במאי 1986 בירושלים. בגיל 5 הוריו התגרשו, ואימו, הוא ושני אחיו עברו לתל אביב לגור בבית סבתו, נחה בקנרוט, ניצולת שואה שהקימה את מערך החינוך ביהוד (על שמה נקרא הרחוב "המורה נחה" ביהוד-מונוסון).
בכור בעל תואר ראשון בפילוסופיה ותיאטרון ותואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. בכור הוא בוגר ׳אבני ראשה׳ - תכנית להכשרת מנהלי בתי ספר ובוגר בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית של קרן מנדל.
קריירה
הקריירה של בכור משתרעת על פני תיאטרון, טלוויזיה, קולנוע וחינוך. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בתוכנית "ג'ינג'י", בשנת 1994. הוא הצטרף לצוות השחקנים של דרמת הטלוויזיה "מיי פירסט סוני" ב-2002 ולאחר מכן הופיע בסדרות טלוויזיה כמו "אהבה מעבר לפינה", "השיר שלנו" ו״חשופים״. עבודתו הקולנועית כוללת תפקידים בסרטים "לנצח עם מיקי ברקוביץ'" (2004), "ימים של אהבה" (2005) ו״עדות״ (2011).
בתחום התיאטרון היה מנהל ומנהל אמנותי-שותף בפסטיבל ״תלוי במקום 2״ בשיתוף עיריית תל אביב-יפו (2012). בשנים 2009-2013 הקים והוביל את "תיאטרון הצעקה", תיאטרון קהילתי לבני נוער יהודי וערבי, בערים שונות כולל יפו, ​​חולון ורמת השרון. בכור כתב וביים את ההצגה "מסע של הדוד מקס" (2014), שהייתה הצגת הדגל בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ילדים ונוער בחיפה  ו"שרבר" (2016) שזכתה בהצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו באותה שנה.
חיים אישיים
בכור הוא בן זוגה של העיתונאית ומגישת החדשות רומי נוימרק. ב-2014 נולד לשניים בן והם מתגוררים כיום בקיימברידג' (מסצ'וסטס).
ישעיה אשר זליג מרגליות
רבי יְשַׁעְיָה אָשֵׁר זֶלִיג (זעליג) מַרְגָּלִיּוֹת (מכונה גם הריא"ז; י"א באלול תרנ"ג, 23 באוגוסט 1893 – כ"ז בניסן תשכ"ט, 15 באפריל 1969) היה תלמיד חכם ירושלמי, מקובל ומחבר ספרים.
ביוגרפיה
נולד בשנת תרנ"ג בעיר חלם (אז תחת שלטון אוסטרו-הונגרי), למעני רעכיל ור' יעקב צבי מחסידי בעלז. בשנת 1906 שלח אותו אביו, לאחר שנועץ באדמו"ר מבעלז, לארץ ישראל. בירושלים למד בתלמוד תורה חיי עולם, ובגיל 16 נישא לחנה דבורה. התגורר זמן מה בחברון, ולמד בישיבת תורת אמת של חסידות חב"ד.
באותה תקופה התקרב לרבי אברהם שמחה הורוביץ, האדמו"ר מבארנוב, והיה שליח ציבור בבית מדרשו בשכונת בית ישראל. הוא שימש את הרב מבארניב עד פטירת האחרון בט"ו באדר א' תרע"ו.
רבו השני היה הרב חיים שאול הכהן דוויק, וממנו למד קבלה. מרגליות הכיר לרבו את הפירוש הקבלי על התורה "היכל ברכה", מאת האדמו"ר מהרי"א ספרין מקומרנא, והוא תכנן להוציאו לאור מחדש, אולם מלחמת העולם הראשונה גדעה את תוכניותיו. בשנת תרפ"ה, בשליחות רבו זה, נסע מרגליות לדמשק והשתטח שם על קבר רבי חיים ויטאל.
בשנת תר"פ (1919) שבו כל הגולים, ובתוכם מרגליות, לירושלים. באותה תקופה התקרב לרבו השלישי רבי שלמה אליעזר אלפנדרי ("הסבא קדישא"). מרגליות קישר בין הרב אלפנדרי לבין רבי חיים אלעזר שפירא ממונקטש . כן פעל להוציא לאור את תשובותיו של הרב אלפנדרי, ופרסם את תולדותיו בהקדמה לשו"ת.
מרגליות היה ידוע במלחמתו נגד הראי"ה קוק. בשנת תרצ"ג, במהלך הלווייתו של הרב חיים שאול הכהן דוויק, הפריע לרב קוק להספיד את הנפטר, נאסר בידי משטרת המנדט ושוחרר בערבות. כן תקף מרגליות בחריפות קשה את תלמידי וראשי ישיבת חברון, אשר "ייבאו" ארצה לבוש מודרני. מרגליות שלח אגרת תקיפה אל הרבי מגור "האמרי אמת", בו הוכיח את האדמו"ר על לבושה של אשת אחיו ר' נחמיה, אשר חבשה כובע ולא מטפחת.
נפטר ביום כ"ז בניסן ה'תשכ"ט ונטמן בהר הזיתים.
מירון והילולת ל"ג בעומר
מרגליות היה קשור בכל נימי נפשו למירון ולרבי שמעון בר יוחאי, והיה מגיע לקברו מספר פעמים בשנה. את יום ל"ג בעומר חגג כיום טוב, לבוש בשטריימל ובגדים חגיגיים . אהב את מנהג החלאקה, ובאמצעות מספרי כסף שהיו קשורות לצווארו בשרשרת זהב ביצע את הטקס לאלפי ילדים, תוך כדי שהתזמורת מנגנת את "אושר זעליג'ס ניגען" (ביידיש: ניגונו של אשר זעליג, מוכר כניגון "משה אמת" של חסידי ברסלב). בין הספרים שחיבר, מספר ספרים על רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו.
אידאולוגיה קנאית
בכתביו ניסה הרב מרגליות להתוות אידאולוגיה לעדה החרדית כולה. עם זאת הוא אינו דמות אופיינית לעדה, ואף נתגלעו חיכוכים בינו לבין אנשים מתוכה.
פרופ' יהודה ליבס מצא במחקריו דמיון בין תורתו של מרגליות לבין דרכה של כת מדבר יהודה, באופן מפתיע. ליבס אינו משווה בין תורת מרגליות לזו של כת מדבר יהודה, כהוכחה ליישום רעיונות קודמים במציאות פוליטית מאוחרת, בהתפתחות המסורת היהודית. בין הנקודות אשר מציין ליבס:
ספריו
מרגליות הדפיס כ-30 ספרים. רוב ספריו הם ליקוטים מספרים אחרים בליווי הערותיו, הבהרותיו והסבריו.
פרשת הכותנה
פרשת הכותנה (ברוסית: Хлопковое дело), פרשה של שחיתות שלטונית באוזבקיסטן הסובייטית של שנות ה-80 של המאה ה-20. הפרשה נחקרה על ידי חוקרים שבאו ממוסקבה, ובמהלכה נחקרו ונעצרו אלפי אנשים כולל ראשי הממסד המפלגתי והממשלתי של הרפובליקה. לאחר שאוזבקיסטן זכתה בעצמאות, כל הנעצרים והנשפטים שוחררו ממעצרם.
רקע
הניסיונות הראשונים לחקור אי-סדרים ברפובליקה התקיימו כבר בשנות ה-70. אמנם בלחץ של ליאוניד ברז'נייב החקירות הופסקו. בשנת 1979 הואשמו ראשי השלטון המקומי בבוכרה בשחיתות אך החוקרים לא יכלו להמשיך בחקירות. בשנת 1982 הגיעה לטשקנט קבוצת חוקרים בכירים ממוסקבה בראשות טלמן גדליאן וניקולאי איוואנוב, אך הניסיונות לחקור לעומק ולהגיע לראשי הפירמידה נתקלו בהתנגדות.
ב-12 בנובמבר 1982 יורי אנדרופוב מונה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ונתן "אור ירוק" להמשך החקירות. בהיותו בראש הק.ג.ב הוא ידע על מצב הדברים באוזבקיסטן הסובייטית ובנוסף לכך היו יחסים אישיים גרועים בינו לבין ראש הרפובליקה שאראף רשידוב. בינואר 1983 אנדרופוב הציע לרשידוב להתפטר, אך רשידוב סירב להצעה.
חקירות
ב-31 באוקטובר 1983 רשידוב נפטר ונטמן במרכז טשקנט תוך כוונה להקים במקום מאוזולאום.
בתחילת 1984 בוצעו מעצרים המוניים של ראשי תעשיית הכותנה באוזבקיסטן. בקיץ 1984 בטשקנט נערכה אספה בה היה צריך לבחור יורש לרשידוב הנפטר. כול הנאומים התרכזו בגנות רשידוב ואפיינו אותו כמנהיג מושחת שגרם לנזק גדול לכלכלת הרפובליקה. למנהיג המפלגה הקומוניסטית המקומית נבחר אינמז'ון אוסמנחדז'וייב. צוות החקירות העביר לבוריס ילצין ממצאים לפיהם גם אוסמנחדז'וייב היה מעורב בפרשה. בלחצו, מיכאיל גורבצ'וב הרשה לעצור את אוסמנחדז'וייב. כמו כן התברר שראשי משרד הפנים ברפובליקה היו מעורבים בשחיתות אך מספר ראשי המשרד התאבדו עוד לפני שהגיעו לחדרי החקירות.
החקירות נמשכו עד לשנת 1989 בסופו של דבר הואשמו ראשי הרפובליקה וגם פקידים בכירים במוסקבה:
במהלך החקירה אינמז'ון אוסמנחדז'וייב טען שסכומי כסף גדולים הועברו לראשי פוליטביורו במוסקבה. כמו כן, התברר שפעולות לא-חוקיות היו בעיצומם כאשר מיכאיל גורבצ'וב היה אחראי מטעם המפלגה על תחום החקלאות ולאור כך המשך החקירות היה מעיב על איכות פעילותו ואף היו חשדות הוא ידע על הנעשה אך לא התערב. באביב 1989 בעיתונות הסובייטית (פראבדה ואיזבסטיה) החלו להופיע מאמרים בהם נטען שהודעות הנאשמים בפרשה התקבלו תוך לחץ פיזי, עינויים וכו'. באותן השנים אנטולי סובצ'ק ציין שאומנם החוקרים עסקו בפרשת שחיתות מסועפת שהגיע לראשי השלטון אך בעצמם פעלו בניגוד לחוק. כאשר במוסקבה התברר שהפרשה נוגעת לא רק בפקידות בטשקנט אך גם בראשי השלטון במוסקבה, היה קל להאשים את החוקרים עצמם בפעילות בניגוד לחוק. ב-24 במרץ הוקמה וועדת בדיקה. בדו"ח של וועדת בדיקה אכן צוין שהודעות התקבלו בניגוד לחוק. ב-12 במאי 1989 ניקולאי איוואנוב בשידור ישיר בטלוויזיה ציין שהאשמות נגדו הם תוצאה של רצון ראשי פוליטביורו להפסיק את החקירות. במאי 1989 הפרקליטות החלה בחקירה נגד גדליאן ואיוואנוב. אבל מכיוון שבאותה תקופה הם היו חברי הפרלמנט ולא היה ניתן לחקור אותם ללא חסרת חסינות.
לאחר התפרקות ברית המועצות כול החקירות הופסקו. הנאשמים ונשפטים שהיו במעצר בשטח אוזבקיסטן שוחררו ושמם נוקה. רשידוב עצמו נחשב כיום למנהיג אוזבקי שפיתח את כלכלת הרפובליקה תוך עמידה בלחצים שבאו מהשלטונות במוסקבה. בשנת 1991 הופסקו גם ניסיונות לחקור את גדליאן ואייואנוב. בין האחרונים ששוחררו ממעצר היה יורי צ'ורבנוב, חתנו לשעבר של ליאוניד ברז'נייב. הוא עצמו מעולם לא הודה באשמה ובמהלך המשפט אף הודיע שכל הודאותיו הוצאו ממנו תחת לחץ לא חוקי.
בן-עמי גוב
בן-עמי גוב (נולד ב-28 בדצמבר 1927) הוא מנהל ישראלי ששימש ראש פרויקט המטוס "כפיר" בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.
ביוגרפיה
גוב נולד בירושלים למשפחת גודוביץ' ובילדותו עברה משפחתו לחיפה ולתל אביב, למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו בשנת 1946, היה חבר בתנועת השומר הצעיר. במהלך לימודיו התיכוניים הצטרף לימיה של הפועל תל אביב ובסיום לימודיו הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בנוטרות בנמל תל אביב. לאחר מכן הצטרף להכשרה בקיבוץ עין המפרץ ובמלחמת העצמאות השתתף כנהג במבצע נחשון ובמבצע מכבי. בתקופת המצור על ירושלים לקח חלק בפעילות הגדוד הרביעי של חטיבת הראל ובמהלך ההפוגה הראשונה חזר לקיבוץ.
גוב נמנה עם מקימי קיבוץ סער ובספטמבר 1949 נישא לזהבה לבית הולצמן. בשנת 1950 הוא התגייס לשורות חיל האוויר והוכשר כטכנאי מטוסים בקורס בן שנתיים בארצות הברית. בשנת 1952 סיים קורס קצינים ובשנת 1959 הוסמך בטכניון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות. באוגוסט 1960 מונה למפקד טייסת תחזוקה בדרגת רב-סרן. בסוף 1963 עבר למפקדת חיל האוויר כראש ענף מבצעי תחזוקה, ושירת בתפקיד זה גם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לראש פרויקט מטוס הכפיר ובשנת 1971 הוענק לו על כך פרס ביטחון ישראל. בשנת 1971, לאחר מסירת מטוס הכפיר הראשון לחיל האוויר, פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר סיום שירותו הצבאי הקים את הסניף הישראלי של חברת "טלדיין" ומונה למנכ"לו, ובהמשך לסגן נשיא החברה לשיווק בינלאומי (1982–1987). המשיך בשורת תפקידי ניהול, ובהם: מנכ"ל משרד התקשורת (1987-1988), יו"ר חברת "מנועי בית שמש", יו"ר חברת "טכנולוגיית לייזרים", יו"ר מפעל "פלדות עין חרוד", וכן דירקטור באינטל ישראל וחברות אחרות וחבר נשיאות התאחדות התעשיינים כיו"ר הוועדה לחדשנות.
ב-1994 נדון לחמישה חודשי עבודות שירות על העלמות מס בזמן תפקידו כמנהל טלדיין ישראל. ב-1 באוקטובר 1998 החליט נשיא המדינה, עזר ויצמן, על קיצור תקופת המחיקה של ההרשעה, ואישר מחיקה מידית.
בשנים האחרונות הוא מרכז בהתנדבות פרויקט למחשוב פנימיות לילדים בסיכון.
משבר אנגלופון
משבר אנגלופון (בצרפתית: Crise anglophone), הידוע גם בשמות מלחמת אמבזוניה ומלחמת האזרחים בקמרון הוא סכסוך באזור דרום קמרון. בעקבות בעיית דיכוי מחאת אזרחי דרום קמרון בשנים 2016–2017, אזורים אמבזונים בשטחים האנגלופוניים באזור צפון מערב ודרום-מערב קמרון התפצלו מהמדינה, פתחו במסע גרילה נגד כוחות הביטחון הקמרוניים, ובהמשך הכריזו באופן חד צדדי על עצמאות. בסוף נובמבר 2017 הכריזה ממשלת קמרון מלחמה על הבדלנים ושלחה את צבאה לאזורים האנגלופוניים.
המרד החל בקנה מידה נמוך, אך הסכסוך התפשט לרוב אזורי האנגלופון תוך שנה. בקיץ 2019 שלטה הממשלה בערים הגדולות ובאזורים הכפריים, ואילו הלאומנים האמבזוניים החזיקו בחלקים כפריים ושלטו בקביעות בערים הגבוהות. כעבור שנה צצו חזיתות מוגדרות בבירור, לפעמים עם הבנה הדדית שבשתיקה בין הלוחמים מי שולט באילו אזורים; בעוד שממשלת קמרון תפשט על עיירות וכפרים שבשליטת הבדלנים, היא לא תשאף לכבוש אותם על הסף, והתמקדה במקום זאת באבטחת האזורים העירוניים הגדולים.
אלפי אנשים נהרגו במלחמה, ולמעלה מחצי מיליון אזרחים נאלצו לברוח מבתיהם. אף על פי שבשנת 2019 היה הדיאלוג הידוע הראשון בין קמרון לבין הבדלנים, כמו גם שיח לאומי מאורגן ממלכתי והענקת מעמד מיוחד לאזורים האנגלופוניים, המלחמה המשיכה להתעצם. בסוף 2019 הבחירות לפרלמנט בקמרון (שהתקיימו ב-2020) הביאו להסלמה נוספת, הבדלנים הפכו לאסרטיביים יותר בעוד קמרון פרסו כוחות נוספים. בעוד שקבוצה בדלנית אחת הכריזה על הפסקת אש חד צדדית עקב התפרצות נגיף הקורונה, קבוצות בדלניות אחרות וממשלת קמרון התעלמו מהקריאות ללכת בעקבותיה והמשיכו להילחם.
נעשו ניסיונות מוגבלים במשא ומתן. שיחות בתיווך שווייץ בשנת 2019 נכשלו בסופו של דבר, והפילוגים הפנימיים בין הבדלנים סיבכו את המצב. באותה שנה נגזרו מאסרי עולם על ידי בית הדין הצבאי בקמרון למנהיגי הבדלנים שהוסגרו מניגריה בשנת 2018. עם זאת, בעקבות לחץ בינלאומי גובר להפסקת אש גלובלית, ביולי 2020 החלה קמרון במשא ומתן עם מנהגים כלואים אלה. השיחות נערכו בין סיסיקו יוליוס איוק טאבה ומנהיגים כלואים אחרים ונציגי ממשלת קמרון.
2017
ב-1 באוקטובר החזית המאוחדת של הקונסורציום המאוחד של קמרונים הדרומית (SCACUF), תנועת גג המורכבת מכמה תנועות עצמאות, הכריזה באופן חד צדדי על עצמאותה של אמבזוניה. אחרי הצהרה זו הגיעו הפגנות המוניות ברחבי האזורים האנגלופוניים. הבדלנים בחרו אסטרטגית בתאריך זה, מכיוון שהוא יום השנה לאיחוד קמרון ודרום קמרון. מאוחר יותר SCACUF הפך את עצמו לממשלת ביניים של אמבזוניה (IG). כמה חודשים לתוך המלחמה, ה-IG דחה את רעיון המאבק המזוין, ובמקום זאת העדיף מערכה דיפלומטית ואי ציות. עמדה זו השתנתה בסופו של דבר.
כוחות צבא קמרון נכנסו לאזורים כדי להילחם בבדלנים ולרסן את ההפגנות. לאורך היום נהרגו לפחות שמונה מפגינים בבואי ובמנדה. הצבא הקמרוני תחזק כוחות גם את גבול ניגריה, וב-9 באוקטובר הוא טען כי עצר את מעברם של "מאות לוחמים ניגרים לקמרון".
לאורך נובמבר נהרגו שמונה חיילים, לפחות 14 אזרחים וחמישה נמלטים בגלל הסכסוך. הבדלנים הרגו שני ז'נדרמים בבמנדה בשבוע הראשון של החודש. ביומיים האחרונים של נובמבר נהרגו חמישה חיילים וחמישה שוטרים בשני פיגועים נפרדים נפרדים ליד ממפה. ב-1 בדצמבר הורתה ממשלת קמרון לפנות 16 כפרים במניו לקראת מתקפה צבאית, וב-4 בדצמבר הכריזה רשמית מלחמה על הבדלנים. צבא קמרון עבר לגור במניו, וכבש מחדש את שני הכפרים ב-7 בדצמבר עד 15 בדצמבר, בין השאר עם כוחות עלית. במהלך המתקפה ביצע הנגמ"ש פיגועי גרילה על צבא קמרון, והרג לפחות שבעה חיילים לאורך כל חודש דצמבר. ב-18 בדצמבר החל צבא קמרון להשמיד עשרות בתים אזרחיים כנקמה והרג כמה אזרחים. במתקפה בדצמבר התרחשה מדי פעם זליגה מעבר לגבול ניגריה.
ממשלת קמרון
ישנן עדויות צילום המראות אסטרטגיה עקבית של שריפת כפרים על ידי כוחות קמרון. הצבא טען כי החיילים שצולמו היו לבושים במדי צבא קמרוני גנוב, טענה שהוכחשה על ידי תושבים מקומיים. תמונות לוויין מראות נזק רב לכפרים. נאסר על חיילים לשאת טלפונים ניידים. באוגוסט 2018, המרכז לזכויות אדם ודמוקרטיה באפריקה פרסם רשימה של 106 כפרים שעברו פשטה על ידי כוחות הממשלה מאז אוקטובר 2017. כשהביא ראיות, קטעי וידאו ותמונות ראייה, המרכז טען כי 71 מהכפרים האלה נהרסו והושלכו לחלוטין, בעוד ש-34 הנותרים ננטשו חלקית.
אמבזוניה
בסוף שנת 2017 הכריזו הבדלנים על סגירת בתי הספר באזור, ותקפו ושרפו בתי ספר שסירבו להיסגר. בין פברואר 2017 למאי 2018, לפחות 42 בתי ספר היו ממוקדים. יש נבדלים הרואים בבתי ספר יעדים לגיטימיים מכיוון שהשפה הצרפתית נלמדת כמקצוע חובה. נכון ליולי 2019, קרוב ל-6,000 בתי ספר נסגרו ברחבי האזורים האנגלופוניים, ופגעו ביותר מ-600,000 ילדים. נפרדים החלו לפתוח בתי ספר משלהם בספטמבר 2019, אך אלה לא הספיקו לכסות את הצרכים החינוכיים באזורים שבשליטתם. בספטמבר 2020 קראו הבדלנים הבולטים מארק בארטה ואריק טאטאו להפסיק את סגירת בתי הספר. עם זאת, הדבר נדחה על ידי יוליוס איוק טאבה, סמואל איקומה סאקו ועייבה צ'ו לוקאס, שכולם התעקשו כי הפסקת אש חייבת להקדים את חידוש פתיחת בתי הספר. התקפות על בתי ספר עלו לבדלנים באובדן תמיכה כלשהו בקרב המקומיים שנהגו להזדהות עם מטרתם.
במאמץ להפוך את האזורים האנגלפיים לבלתי ממשלים, גורמים בדלניים רצחו עובדים בתאגידים ממשלתיים. חטיפה לפדיון כופר התרחשה לעיתים קרובות, וכן סחיטה של אזרחים להעברת כספים למימון המאבק. בשל אופיים המעורפל של רבים מהמיליציות הבדלניות, חלק מהתקפות המיוחסות לבדלנים עשויות להיות מעשיהם של עבריינים מקומיים. עם זאת, אין ספק כי גורמים בדלניים ביצעו פעולות רבות כאלה, לעיתים בהוראת ממשלת הביניים של אמבזוניה.
לאורך 2017 לא היו דיווחים על שנגמ"ש השתמש באלימות נגד אזרחים. נכון לאוקטובר 2018 דווח על חמישה אירועים כאלה, אם כי התקפות אלה לרוב לא היו קטלניות; מוות אזרחי אחד יוחס להתקפה של נגמ"ש. קבוצות בדלניות אחרות תקפו אזרחים 25 פעמים באותו פרק זמן, והיו אחראיות ל-13 מקרי מוות אזרחיים. הבדלנים אף הואשמו בשימוש בבתי ספר ובכנסיות כצריפים צבאיים; ביולי 2019, האשימה קמרון את הבדלנים בכיבוש יותר מ-50 בתי ספר. הכוחות האמבזוניים עסקו גם בסחיטה נרחבת של האוכלוסייה האזרחית בשני האזורים האנגלופוניים בקמרון.
נפגעים
בין ספטמבר 2017 לפברואר 2018 טענה קמרון כי איבדה 22 חיילים ושוטרים בסכסוך. עד מאי נהרגו לפחות 44 חיילים ושוטרים. ביוני 2018 הנתון הרשמי עלה ל-84 הרוגים. בתוך שבועיים במחצית יוני האחרונה, הנתון הרשמי עלה ליותר מ-120 הרוגים. עד אוקטובר 2018, הצבא והמשטרה איבדו לפחות 175 אנשי שירות. אבדות ההפרדה הוערכה בכמאות.
קבוצות אנגלופוניות חולקות על נתונים אלה. בעוד שתנועות פדרליות טענו כי הסכסוך לקח 3,000-5,000 נפשות החל בקיץ 2019, הבדלנים טענו כי בין 5,000 ל 10,000 איש נהרגו.
השלכות הומניטריות
עד ינואר 2018, 15,000 איש ברחו מדרום קמרון לניגריה. מספר זה גדל עד לפחות 40,000 איש עד פברואר. עד אוגוסט 2018, יותר מ-180,000 איש נעקרו עקב המלחמה. החל ממאי 2019, 530,000 בני אדם נעקרו מבפנים, ו-35,000 ברחו לניגריה. ביוני 2019 1.3 מיליון איש באזורים האנגלופוניים היו זקוקים לסיוע הומניטרי.
השלכות אחרות
הסכסוך פגע קשות בכלכלה המקומית. ביוני 2018, חברת Cameroon Developmen Corporation, חברה ממשלתית המונה 22,000 עובדים, הכריזה שהסכסוך עלול להוביל לאובדן של 5,000 משרות בטווח הקצר. ביולי 2018 דיווחה הארגון הקומיני האנושי "Human Is Right" כי המלחמה גרמה לעלייה של 70 אחוזים באבטלה במגזר החקלאי. תחומי שמן הדקלים והקקאו באזור דרום-מערב ספגו מכה קשה, כאשר חברת Pamol שבבעלות המדינה זנחה את המטעים באזורים מסוימים. החברה הפרטית Telcar Cocoa דיווחה כי ייצור הקקאו צנח ב-80%. העמותה הציעה לחברות לבצע עסקאות עם הבדלנים על מנת להגן על מתקניהן. עד שנת 2019, הכנסות המס השנתיות באזורים האנגלופוניים ירדו מ-800,000 דולר ל-1,000 דולר, ובשנת 2020 כמעט כל פקידי המס נמלטו מעמדות המעבר בגבול ניגריה. הבדלנים נועדו למנוע מהמדינה הקמרונית לקבל הכנסה כלשהי מאזורי אנגלופון, על מנת שעלות השליטה באזור תעלה על היתרונות.
הסכסוך עורר יציאה מקהילת העסקים הניגרית מדרום קמרון, כמו גם סוחרים ניגרים שנהגו לנהל שוקי מפתח.
אלפי עקורים ברחו לאזורים טבעיים מוגנים וסכנו את חיות הבר שם.
סיימון רקס
סיימון רקס קאטרייט (באנגלית: Simon Rex Cutright; נולד ב-20 ביולי 1974) הוא שחקן, קומיקאי, ראפר ודוגמן אמריקאי-יהודי. נודע בעיקר בזכות כיכובו בשלושה סרטי "מת לצעוק". עוד לפני כן, התפרסם בשל תפקידו בתור מייקל "מיקי" רוסו בסדרה "ג'ק וג'יל" (1999 - 2001) ולאחר מכן בתור ג'ף קמפבל בקומדיית המצבים "אחיות או לא להיות" (2002 - 2003). על תפקידו הראשי בסרט "טיל אדום", זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשנת 2021.
ביוגרפיה
רקס נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, בנם היחיד של זואי, יועצת סביבתית, ופול, מטפל זוגי. אמו יהודייה.
בגיל צעיר עזבו רקס והוריו את סן פרנסיסקו ועברו להתגורר באזור מפרץ סן פרנסיסקו. אביו של רקס היה מאמן לנשימה (במסורת הפסיכולוג האלטרנטיבי סטניסלוב גרוף). בגיל 18, הוא למד בקולג' קהילתי ועבד במפעל לשקיות תפוחי אדמה כשבאותו זמן החל לצאת ולגור עם דוגמנית באוקלנד.
קריירה
בגיל 19, בשנת 1993 החל את הקריירה שלו כאשר ענה להצעת דוגמנות במגזין בלוס אנג'לס והסכים להצטלם בעירום עבור הצלם בראד פוסי ובסטודיו שלו "1821".
בראשית דרכו, החל בתור מגיש תוכניות וידאו קליפים בערוץ MTV למשך שנתיים. לאחר מכן הפך לראפר ולקומיקאי תחת שם הבמה דירט נאסטי (Dirt Nasty). הוא מופיע בקליפ לשיר "Tik Tok" של הזמרת קשה.
בשנת 1999 שיחק גם בטלוויזיה בסדרה הדרמה-הקומית "ג'ק וג'יל" בתור מייקי רוסו. שיחק גם בסדרת הדרמה "פליסיטי".