cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינגה שול
ביוגרפיה
ב-22 בפברואר 1943 התגלתה פעילותם המחתרתית של הנס וסופי, ושניהם הוצאו להורג. אינגה ושאר המשפחה נעצרו ונחקרו, אולם שוחררו. חמישה ימים לאחר מכן נידון רוברט ל-18 חודשי מאסר בגין האזנה לשידורי הרדיו של האויב. ב-1952 נישאה אינגה למעצב הגרפי אוטו "אוטל" איכר, אשר היה חבר טוב של ורנר והנס. יחד עמו היא הקימה את בית הספר לעיצוב של אולם (בגרמנית: Hochschule für Gestaltung (HfG Ulm)) במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 היא הייתה פעילה מאוד בתנועות שלום. היא פרסמה שלושה ספרים על אחיה ואחותה. ספרים אלו משמשים כמקור חשוב לחייהם המוקדמים של הנס וסופי והנסיבות שהובילו אותם להתנגד לנאציזם, אולם ניכר שאינגה בדתה סיפורים מלבה כדי להבליט את גבורתם של אחיה. ספר ביכוריה "הוורד הלבן" מ-1952 נמכר במיליוני עותקים ונדפס מדי שנה במהדורה חדשה (רבות מהן בהיקף של כמיליון כרכים בכל אחת) עקב הביקוש הרב. הוא הציג לציבור את פועלם של הנס וסופי והפך לספר קאנוני בגרמניה. עד 2000 הוא תורגם לשתים-עשרה שפות.
פוקס-ויזל
טרמינל איקס אונליין
תאגיד פוקס פתח בנובמבר 2017 חברה נפרדת המפעילה אתר קניות מקוון בשם "Terminal X", בו נמכרים מוצרים ממותגי החברה וממותגים בינלאומיים אחרים.
ב-28 ביולי 2021 נרשמה החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בסימול "טרקס". נכון לנובמבר 2021 מחזיקה חברת פוקס-ויזל ב-51.93% ממניות החברה.
ריטיילורס
ב-19 במאי 2021 נרשמה החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בסימול "רטלס".
נכון לנובמבר 2021 מחזיקה חברת פוקס-ויזל ב-55.74% ממניות החברה וחברת פוט לוקר האמריקאית ב-10%.
ביולי 2022 רכשה ריטיילורס את החזקותיה של חברת "פוט לוקר אירופה" בחברה ההולנדית "חברת נייקי המשותפת" תמורת 10 מיליון אירו. בכך הושלמה השליטה בחברה המפעילה חנויות מתוג של נייקי בשבע מדינות באירופה.
עבירות צרכניות
בשנת 2009 הרשיע בית משפט השלום בראשון לציון את הרשת ומנהלה בהטעיית צרכנים.
נתונים עסקיים
בעלי מניות עיקריים (נכון ל-5 בנובמבר 2021)
הציבור מחזיק בשאר.
טוני פיין
אנטוני "טוני" פָיין (נולד ב-26 באפריל 1951, בבריטניה) הוא עורך מוזיקלי, מפיק תוכניות רדיו ושדרן רדיו ישראלי. עבד בקול ישראל במשך כארבעים שנה, עד לפרישתו בשנת 2016.
ביוגרפיה
פיין נולד בעיר סאות'פורט במחוז מרזיסייד, שבאנגליה. בגיל 25 הוא עלה לישראל, ומאז עבד ברדיו ב"קול ישראל".
תכניות רדיו בולטות נוספות שערך במהלך השנים: "מה נשמע" - תוכנית מוזיקה לועזית יומית (1995–1998), "החדשים" - סקירת סינגלים חדשים (2009), ו"ציפורי שיר" - שירי ארץ ישראל (2010). משנת 2009 החל לערוך ולהגיש תוכנית רדיו יומית, לצד עופר נחשון, "באוויר", בה השמיעו שירים ישראלים חדשים ואירחו אישים שונים באולפן. לאחר מכן ערך פיין את התוכנית, שהגישה רויטל עמית.
בשנת 2014 זכה בפרס תוכנית המוזיקה במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב, על התוכנית "באוויר".
באפריל 2016 פרש טוני פיין מקול ישראל. רשת ג' ציינה זאת בשידור פרידה מיוחד אליו הגיעו גם קולגות לעבודה מהעבר. בין השאר היו שם משה מורד, קובי מנורה, עופר נחשון, אבי משולם, רויטל עמית, יואב גינאי והשר אופיר אקוניס.
חיים אישיים
פיין נשוי לעדנה מתחילת שנות ה-80, ולהם שני בנים.
השערת רימן
במתמטיקה, השערת רימן היא השערה שהציע בשנת 1859 המתמטיקאי ברנהרד רימן, מגדולי המתמטיקאים של אותה עת. לפי ההשערה, החלק הממשי של כל האפסים (הלא טריוויאליים) של פונקציה מרוכבת הידועה בשם "פונקציית זטא של רימן" הוא. השערה זו, הקשורה קשר עמוק להתפלגות של המספרים הראשוניים, היא מן הבעיות הפתוחות הבולטות ביותר בתורת המספרים ובמתמטיקה בכלל, וכלולה ב-7 בעיות המילניום של מכון קליי. ההשערה הוצגה לראשונה ב-1859 במאמרו של רימן על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון.
המתמטיקה של השערת רימן
פונקציית זטא של רימן היא פונקציה מרוכבת המוגדרת עבור מספרים מרוכבים s בעלי חלק ממשי גדול מ-1 על ידי, ועבור ערכים אחרים באמצעות המשכה אנליטית. לאחר ההמשכה, הפונקציה מרומורפית בכל המישור, עם קוטב פשוט בנקודה s=1, ואפסים פשוטים בנקודות. אפסים אלו נקראים "האפסים הטריוויאליים", משום שהם נובעים מיד מן הנוסחה להמשכה האנליטית של הפונקציה.
השערת רימן עוסקת באפסים של פונקציית זטא, למעט אלה שבערכים השליליים הזוגיים. ההשערה קובעת שכולם נמצאים על "הישר הקריטי".
רימן פרסם את השערתו במאמרו העוסק בהתפלגות המספרים הראשוניים, ולהשערה קשר עמוק להתפלגות זו. בשנת 1896 הוכיחו ז'אק אדמר ושארל דה לה ואלה פוסן, כל אחד מהם באופן עצמאי, שלפונקציה אין אפסים על הישר, ותוצאה זו לבדה הספיקה להם כדי להוכיח את משפט המספרים הראשוניים. מכאן נובע גם שעל כל האפסים להימצא ב"רצועה הקריטית". בשנת 1900 כלל המתמטיקאי הנודע דויד הילברט את השערת רימן ברשימת 23 הבעיות שלו כבעיה השמינית, רשימה שהיוותה אתגר למתמטיקאים במהלך המאה ה-20, ואחדות מהבעיות שבה עודן מחכות לפתרון. הוא אמר אודות הבעיה: "אם אתעורר לאחר שינה בת חמש-מאות שנה, שאלתי הראשונה תהיה: האם הוכיחו כבר את השערת רימן?".
הלגה פון קוך הוכיח ב-1901 כי השערת רימן שקולה לגרסה החזקה הבאה של משפט המספרים הראשוניים:  כאשר.
השערת רימן שקולה לכך שההתפלגות הסימן של פונקציית מביוס \ \mu מקיימת את התנאי לכל \epsilon>0.
השערת רימן שקולה לכך שקבוע דה ברויין-ניומן אינו גדול מאפס.
השערת רימן המוכללת
פונקציית זטא של דדקינד עבור שדה מספרים \,K היא ההמשכה האנליטית של , כאשר \,I עובר על האידיאלים של חוג השלמים, ו-, הנורמה של \,I. אם \,K הוא שדה המספרים הרציונליים, מתקבלת פונקציית זטא של רימן. גם במקרה הכללי, הטור המתאר את פונקציית זטא מתכנס עבור, וקיימת עבורו המשכה לפונקציה מרומורפית בכל המישור המרוכב, עם קוטב פשוט יחיד ב-\ s=1.
השערת רימן המוכללת גורסת כי לכל שדה מספרים \,K, האפסים של פונקציית זטא של דדקינד המתאימה מקיימים.
מקומה של השערת רימן במתמטיקה המודרנית
השערת רימן היא אחת ההשערות החשובות ביותר במתמטיקה המודרנית. אחת הסיבות לכך היא שישנם מאות או אלפי מאמרים מתמטיים שמוכיחים משפטים מתמטיים שונים רק בהנחה שהשערת רימן נכונה. ראוי לציון שפעמים רבות הוכח משפט מתמטי כלשהו רק בתנאי שהשערת רימן נכונה, ולאחר מכן הוכח שוב באופן אבסולוטי, שאינו תלוי בהשערת רימן. כמובן שהישג כזה מוערך גם אם התוצאה המותנית בהשערה הייתה ידועה קודם לכן, מכיוון שהשערת רימן טרם הוכחה. ישנן בעיות שהוכח לגביהן שאם השערת רימן נכונה, ניתן יהיה להתקדם בהן לקראת פתרון (כגון השערת גולדבך). כמו כן לפעמים מאמר מתמטי משפר חסם מתמטי כלשהו ועושה זאת בו זמנית לשני ערכים שונים, אחד (משופר יותר) המניח את נכונותה של השערת רימן, ואחד (משופר פחות) מבלי להניח את נכונותה. השערת רימן כל כך נפוצה ומפורסמת כך שהמתמטיקאים נוטים להזכירה במאמרים מתמטיים בראשי תיבות מבלי להסביר אותם, כגון:GRH =Generalized Riemann hypothesis = השערת רימן המוכללת.
פרס קליי
בשנת 2000 הכריז מכון קליי למתמטיקה, הנמצא בקיימברידג', מסצ'וסטס, על פרס בסך מיליון דולר שיינתן לראשון שיפתור אחת משבע בעיות מתמטיות מרכזיות. אחת משבע בעיות אלה היא השערת רימן, והפרס יינתן למי שיוכיח את נכונותה.
עיט אפריקני
מאפיינים
עיט זה קטן יחסית לסוגו והוא מגיע לאורך 55-56 ס"מ ולמוטת כנפיים של 150 ס"מ. העיט בעל נוצות שחורות על פלג גופו העליון ופלג גוף תחתון לבן, כשהחזה מסורטט בשחור. המקור גדול ואפור כשהחלק הקדמי שלו צהוב. העיניים צהובות ובעלות ראייה חדה. העיטים הצעירים בעלי גוונים חומים כהים במקום שחורים.
העיט מצוי באפריקה שמדרום לסהרה במדינות: אנגולה, בנין, בוצואנה, בורקינה פאסו, בורונדי, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, קניה, מלאווי, מאלי, מאורטניה, מוזמביק, נמיביה, ניגריה, רואנדה, סנגל, סיירה לאון, סומליה, דרום אפריקה, סודאן, דרום סודאן, סווזילנד, טנזניה, טוגו, אוגנדה, זמביה וזימבבואה.
הוא חי לאורך אזורים פתוחים כמו ערבות וסוואנות אך לא בקרבת יערות או אזורי הרים. עם זאת לעיתים הוא עף לקנן בצוקים נידחים.
העיט הוא אוכל בשר הניזון בעיקר מעופות קטנים יותר. לפעמים הוא צד בזוגיות וכאשר הוא מחטיא את טרפו, חברו תופס את הטרף עם טפריו הגדולות. הטרף המועדף עליהם הוא מיני תרנגולאים קטנים כמו פרנקולין או פניניות. הם צדים גם יונקים קטנים ולפעמים זוחלים וחרקים.
העיטים הם מונוגמיים והם בונים יחדיו על העצים קן שיכול להגיע לגובה 3 מטר. הנקבה מטילה ביצה אחת או שתיים.
עות'מאן הראשון
עות'מאן הראשון (בטורקית עות'מאנית: عثمان باک; 1258 – 1326) היה מייסד השושלת העות'מאנית והעניק לה את שמה. עם מות אביו ארטורול ב-1281, ירש עות'מאן את התואר ביי והיה למנהיג הטורקים העות'מאנים. ב-1299 הוא הכריז על עצמאותו מהסלג'וקים ותחת הנהגתו היו העות'מאנים לאחת הנסיכויות הבייליקיות החזקות באנטוליה.
הרקע להקמת האימפריה
כאשר הפכה אנטוליה, תחת שלטון סלג'וקי, למדינה מוסלמית היא התפצלה לשלוש נסיכויות. הנסיכות הדרומית שכנה לאורך החוף אל מול קפריסין, הנסיכות הצפונית שכנה בצמוד לגבולות האימפריה הביזנטית ולאורך חופי הים השחור והנסיכות המערבית שהתפרשה לאורך החזית הביזנטית מאזור קסטאמונו עד למפרץ מאקרי (Makri) בדרום. כל מחוז היה נתון לשליטתו של מפקד בעל מעמד אמיר. מרבית מנתיני נסיכויות אלו היו שבטים טורקמנים נוודים שהגיעו מהמזרח. על פי המסורת העות'מאנית הנפוצה ביותר, סבו של עות'מאן היה סולימאן (Suleyman Sah), מנהיג השבט הטוקרמני קאיי, שברח בתחילת המאה ה-13 מפני המונגולים. ככל הנראה הוא טבע במהלך חציית נהר פרת ולאחר מכן התפצלה משפחתו לשניים. שני בנים ורוב המשפחה פנו חזרה לחיות תחת המונגולים, ובן אחד, ארטורול, המשיך עם השאר לתוך אנטוליה. אלו התיישבו בנסיכות המערבית וחברו לסולטנות רום במאבק נגד הביזנטים והמונגולים. בתמורה לעזרתו הצבאית, ניתנו לארטורול שתי ערים על גבול הפרובינציה הביזנטית ביתיניה – דומאניק וסייט. ממצאים מודרניים יותר מראים כי ככל הנראה אבות השושלת העות'מאנית הגיעו לאנטוליה כבר מהמאה ה-11 כחלק מהשבטים הטורקמנים והטורקיים הנוודים שנפוצו ברחבי אסיה הקטנה. לפי ממצאים אלו, למשך תקופה של שתי מאות, האבות העות'מאנים היו קבוצה של נוודים חסרי מעמד. למרות חילוקי הדעות בעניין זה, הכל מסכימים לעובדה כי עות'מאן הראשון נולד בעיר סייט בשנת 1258, וירש את אביו בשטח שעל גבול מחוז ביתניה בסביבות 1281. במקביל לירושה שקיבל מאביו, האמיר של נסיכות המערב נכנע למאבק מול הביזנטים ונוטש את החזית.
הקשר עם האימפריה הביזנטית
בתחילת דרכו, מטרתו של עות'מאן לא הייתה לחימה כללית נגד הביזנטים ואף ניסה לקשור קשרים עם שליטים ביזנטים באזורו. לאחר כיבוש העיר קראג'אהיסאר, הייתה תקופת רגיעה. בתקופה זו ידוע על קשרים קרובים של עות'מאן עם שליטים ביזנטים כשהבולטים בניהם הם מושל בילסיק וקוסה מיהל. האחרון עזר לעות'מאן במאבק במורדים ובסופו של דבר התאסלם והצטרף לשורות מפקדיו של עות'מאן. עות'מאן נתפס תחילה כמנהיג במעמד ביי, של קבוצה דוברת שפה טורקית חצי נוודית. רק כאשר הגיע לנקודה בה איים על הערים הביזנטיות איזניק ובורסה החלו הביזנטים להתייחס אליו כאחד מהשליטים החשובים של אויביהם. בשנת 1301 שלחו הביזנטים לראשונה כוחות שילחמו נגד עות'מאן. נשלחו כ-2000 לוחמים על מנת למנוע את כיבוש העיר איזניק. עות'מאן וכוחותיו ארבו ללוחמים הביזנטים והחריבו את הכוח שלהם.
כיבושים והרחבת גבולות האימפריה
בתחילת 1288, כבש מידי הביזנטים את העיירה קרקאהיסאר, שם יסד את בירתו הראשונה. עם החלפת המאה וכיבוש העיר אסקישהיר, עות'מאן ארגן מחדש את שלטונו. הוא נתן את קראג'אהיסאר לבנו אורהן הראשון והעביר את הבירה לאסיקשהיר. המצב הרע של הביזנטים יחד עם הנזקים בעקבות הצפת נהר הסקריה העניקו יתרון להתקדמותו של עות'מאן. לאחר מיסוד האימפריה באסיקשהיר, הוא מיקד את כוחותיו להרחבת שטחו בשני כיוונים, צפונה לאורך נהר סקריה לכיוון הים השחור ודרומה לאורך הנהר לכיוון ים מרמרה. הניצחון מול כוחות ביזנטים בדרכם לכיבוש איזניק ב-1301 גרם למהומה בקרב תושבים מקומיים והללו עזבו את בתיהם ונסו דרומה לעיר איזמיט. החל משנה זו, שמו של עות'מאן הופץ למדינות מוסלמיות רבות ומהגרים מעמים טורקיים וטורקמנים החלו למלא את שטחו. שש שנים מאוחר יותר נפלו מבצרים ביזנטים נוספים. בשנת 1308 עות'מאן הצליח להרחיב את שטחו למטרות שהציב ובכך בודד את הערים הביזנטיות החשובות ביותר שנותרו באזור, בורסה ואיזניק. בחזית הדרומית שלו, נהדפו כוחות מונגולים על ידי בנו אורהן, ובכך הוכיח את התאמתו לרשת את הממלכה. לאחר מכן המשיך אורהן בכיבוש שטחים ממערב לנהר. תחילה כבשו את איזניק, כאשר מבצרי העיר נכבשו אחד לאחר השני בקצב איטי ובטוח, כך שאט אט העיר הוקפה על ידי כוחות עות'מאנים מכל צדדיה. הכוחות נעו למרכז העיר, שם מוקם המבצר המרכזי בו ישב השליט, וכבשו אותו לאחר שכל העיר כבר הייתה בשליטתם, העות'מאנים פעלו באותו צורה גם בכיבוש בורסה. לאחר שאיזניק נכבשה פנו העות'מאנים לכיבוש בורסה. העיר הצליחה להחזיק מעמד כל עוד הייתה לה גישה לים, שאפשרה ייבוא אספקה מהבירה הביזנטית קונסטנטינופול. בשנת 1321 כבש עות'מאן את נמל מונדיאה ונותק הקשר האחרון של בורסה עם הביזנטים. בשלב זה עזב עות'מאן את המערכה ויצא למלחמות גרילה ארוכות טווח, תוך שהוא השאיר את הפיקוד בידי בנו אורהן ומפקדים נוספים. לאחר חמש שנים, בשנת 1326, העיר בורסה נכנעה מרצון, ללא מלחמה. הם הכריזו על העיר כבירה של הממלכה ושם קבורים מנהגי השושלת עד מהמט השני שכובש את קונסטנטינופול ומכריז עליה כבירה. כיבוש בורסה היווה נקודת מפנה חשובה עבור העות'מאנים. השלטון הפך מנסיכות נוודית למדינה בעלת בירה, גבולות, ריכוזיות ניהולית גבוהה ואף הכנסת שמו של עות'מאן ולאחר מכן של אורהן לתפילות יום שישי במסגד.
חלומו של עות'מאן
אחד המיתוסים היסודיים של האימפריה העות'מאנית מספר על חלומו של עות'מאן. האגדה מספרת שעות'מאן ישן לילה אחד בביתו של אדם קדוש, שיח' אדבאלי. בחלום ראה ירח שעולה מחזהו של אדבאלי וירד לחזה שלו, של עות'מאן. לאחר מכן צמח עץ מטבורו שצלו הקיף את כל העולם. תחת הצל היו הרים ונהרות שזרמו בתחתית ההרים הללו. אנשים שתו מהמים, השתמשו בהם להשקיה ולשימושים אחרים. כאשר התעורר, סיפר עות'מאן לאדבאלי את החלום והוא השיב לו בברכת מזל טוב. השיח' הסביר לו שהאל נתן לו את הכוח לשלוט ושבתו תהיה לו לאישה. אמנם האגדה הופצה רק במאה ה-15, היא הפכה לאחד המיתוסים הבסיסיים של האימפריה, תוך הענקת הצדקה דתית להצלחת האימפריה. משמעות נוספת שהחלום מעניק היא הגנאלוגיה הדתית על ידי הקשר עם אדבאלי. על פי המסורת אדבאלי, שהיה חלק מקדושי האסלאם, היה קשור בשושלת רציפה עד לנביא מוחמד. הנישואים של עות'מאן עם בתו קושרת את השושלת העות'מאנית לנביא.
חייו הפרטיים ויורשיו
עות'מאן נישא לביתו של אדבאלי, בלהטון.
אשתו השנייה מלהון בתו של אחד ראשי הקהילות של צאצאי אוגוז הייתה אשתו השנייה שהיכר דרך המלחמות נגד המגול והביזנטים כשכל הקהילות הטורקים התאחדו. ידוע שהיו לעות'מאן מספר בנים, אבל במקורות היסטוריים מוזכרים רק שניים, אורהן ואלאדין. המיתולוגיות מספרות שאורהן הציע לאלאדין את השלטון בממלכה אך הוא סירב משום שלא רצה בכך. אמנם זוהי מיתולוגיה, אך החוקרים מסכימים שאורהן ירש את אביו בלי מאבק ואף יש עדויות לכך שבניו לקחו חלק בתפקידי שלטון בממשל של אורהן. נוסף לשני בנים אלו ידוע גם על הבן ח'מיד והבן ארטואורול ועל ביתו פאטמה.
פול סיימון
פול פרדריק סיימון (באנגלית: Paul Frederic Simon; נולד ב-13 באוקטובר 1941) הוא זמר-יוצר בסוגות הפולק והרוק יהודי-אמריקאי. את פרסומו קנה יחד עם האמן ארתור (ארט) גרפונקל, בהרכב סיימון וגרפונקל, שלאחר הפרדותו המשיך בקריירת סולו עשירה.
סיימון ידוע גם כמי שאחראי רבות לקידום מוזיקת העולם והפיכתה למוזיקה פופולרית. בשנת 2006, הכתיר אותו "טיים מגזין" כאחד מ-"100 האנשים שעיצבו את עולמנו".
תחילת דרכו
סיימון נולד למשפחה יהודית ממוצא הונגרי בניוארק שבניו ג'רזי, ועבר במהרה לעיר ניו יורק, שם גדל. הוא נקרא על שם סבו, שנולד בשם פנחס זימן ושינה את שמו לפול סיימון אחרי שהיגר מאוקראינה לארצות הברית.
הוא התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו עוד בתיכון, כאשר הוא וחברו ארט גרפונקל ניגנו ביחד בבית הספר. אותו הרכב מפורסם שידוע היום בתור סיימון וגרפונקל כונה באותה תקופה "טום וג'רי".
ב-1957 הם הקליטו בחברת תקליטים קטנה בשם "ביג" את הסינגל הראשון שלהם, "Hey Schoolgirl". השיר זכה להצלחה יחסית והגיע למקום 49 במצעדי הפופ.
סיימון למד בקווינס קולג' שבניו יורק, ואילו גרפונקל למד באוניברסיטת קולומביה שבמנהטן. סיימון סיים תואר ראשון בספרות אנגלית.
בין 1957 ל-1964 עבד במשרדי ההפקה בבניין בריל, כתב, הקליט והוציא לאור יותר מ-30 שירים. את רוב השירים ביצע סיימון לבד תחת שם במה, ועם מוזיקאים אחרים מלבד גרפונקל.
באותה תקופה פגש סיימון את קרול קינג, איתה הקליט מספר הקלטות דמו. בנוסף, הפיק סיימון סינגלים רבים לאמנים אחרים, כגון ריצ'י קורדל, ג'יי ווקר והפדסטריאנס, והפסיונס. באותה תקופה התחיל סיימון להתחבר למוזיקת הפולק שצמחה בניו יורק, ועשה את צעדיו הראשונים בתחום. עדות לכך היא שירו ""He Was My Brother"". את השיר הקדיש לאנדרו גודמן, חבר שלמד בכיתתו שהיה בין שלושת הנרצחים בעת פעילות למען זכויות אדם במיסיסיפי ב-1964 עם שני פעילים נוספים - פרשת רצח שלושת פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי.
באמצע שנות השישים כתב סיימון שירים בשיתוף פעולה עם הלהקה האוסטרלית, המשחרים (The Seekers). בין השאר כתב באותה תקופה את שיריו "Cloudy" ו-"Red Rubber Ball".
סיימון וגרפונקל
בתחילת 1964 נכנסו סיימון וגרפונקל לאודישן בחברת התקליטים קולומביה רקורדס. ההנהלה של חברת התקליטים החליטה להחתים אותם על חוזה להפקת אלבום. חברת התקליטים החליטה שהם יכונו פשוט סיימון וגרפונקל. סיימון טוען שזוהי הפעם הראשונה שמוזיקאי פופ השתמשו בשמם המקורי.
האלבום הראשון של השניים, "Wednesday morning, 3 A.M", יצא ב-19 באוקטובר 1964, וכלל 12 שירי פולק, שחמישה מתוכם נכתבו על ידי סיימון. בתחילת דרכו נחשב האלבום לכישלון, אך תחנות הרדיו התחילו לקבל גל גובר של בקשות להשמעת השיר "The Sound of Silence" ("צלילי השקט"). המפיק שלהם, תום וילסון, הוסיף להקלטה גיטרה חשמלית, בס חשמלי ותופים, והוציא אותו כסינגל, שהגיע למקום הראשון במצעדי הפופ של ארצות הברית. סיימון טס לאנגליה כדי להקליט אלבום סולו ב-1965, "Paul Simon's Song Book". בהיותו בלונדון הוא הפיק אלבום של ג'קסון סי. פרנק. לאחר זמן קצר הוא חזר כדי להתאחד עם גרפונקל לאחר ההצלחה המסחרית של Sound Of Silence. ביחד הקליטו השניים אלבומים מפורסמים רבים, ביניהם "Parsley, Sage, Rosemary and Thyme" ("פטרוזיליה, מרווה, רוזמרין ותימין" – שורה מתוך השיר "יריד סקרבורו") ב-1966, "Bookends" (מחזיקי ספרים) ב-1968, ו-"Bridge Over Troubled Water" ("גשר על פני מים סוערים") ב-1970.
השיר "Mrs. Robinson" ("גברת רובינסון") שהפך לשיר הנושא בסרטו של מייק ניקולס, "הבוגר", נקרא במקור "Mrs. Roosevelt", ונכתב על אשת נשיא ארצות הברית לשעבר והפעילה הפוליטית, אלינור רוזוולט. כשמייק ניקולס, במאי הסרט, שמע את השיר לראשונה, הוא פקד על סיימון "מעכשיו זו גברת רובינסון".
על אף שסיימון פנה לקריירת הסולו שלו כעיסוקו העיקרי אחרי הוצאת "Bridge Over Troubled Water", הוא המשיך לנגן מדי פעם עם גרפונקל. ב-1975, הוציאו השניים את הלהיט "My Little Town" ("עירי הקטנה") וב-1977 הוציאו ביחד עם ג'יימס טיילור גרסת כיסוי לשירו המפורסם של סם קוק "What a Wonderful World" ("איזה עולם נפלא"). השיר נכתב במקור על ידי סיימון בשביל גרפונקל, אבל גרפונקל התעקש שהם ישירו אותו ביחד. ב-1981 התאחדו להופעתם המפורסמת בסנטרל פארק בה נכחו 500 אלף צופים, שאחריה התכוונו להוציא אלבום משותף שלבסוף הפך לאלבום הסולו של סיימון "Hearts And Bones" ("לבבות ועצמות"). עם זאת, הופעתם בסנטרל פארק הוקלטה ויצאה כאלבום הכפול. ב-1983 הופיעו סימון וגרפונקל לפני 50,000 צופים באצטדיון רמת גן בישראל. ההרכב סיימון וגרפונקל נכנס להיכל התהילה של הרוקנרול ב-1990.
בשנת 2000, השניים התאחדו שוב כשקיבלו פרס גראמי על מפעל חיים. איחוד זה הביא לסיבוב הופעות בארצות הברית, בשם "Old Friends" ("חברים ותיקים"), על שם אחד השירים המוקדמים שלהם. הסיבוב זכה גם להדרן ב-2004. במהלך הסיבוב השני הם הופיעו בחינם בקולוסיאום של רומא, הופעה אשר משכה יותר מ-600,000 איש.
קריירת הסולו
לאחר הפיצול של סיימון וגרפונקל ב-1971, חזר סיימון להקליט סולו. אלבומו "Paul Simon" מ-1972 כולל את הניסיון הראשון שלו במוזיקת עולם, עם השיר שהושפע ממוזיקה ג'מייקאנית, "Mother And Child Reunion" ("פגישה מחודשת בין אם ובנה"). ב-1973 הוציא את האלבום "There Goes Rhymin' Simon" ("הנה הולך סיימון החרזן"). ב-1975 הוציא את האלבום "Still Crazy After All These Years" ("עדיין מטורף לאחר כל השנים"), שנחשב, בעיני רבים, לאחת מיצירותיו הטובות ביותר. האלבום אף זכה בגראמי באלבום השנה כשנה לאחר מכן. בעשר השנים שלאחר מכן נחשב סיימון לרדום, אף על פי שעדיין נשאר ידוע בציבור בזכות מספר סינגלים מוצלחים.
ב-1985, הופיע סיימון בסינגל "We Are the World" ("אנחנו העולם"), שנועד להשיג תרומות עבור הארגון "ארצות הברית למען אפריקה". ב-1986 הוציא סיימון יחד עם הלהקה הדרום אפריקאית Ladysmith Black Mambazo את אלבומו זוכה גראמי Graceland. האלבום כלל שימוש מהפכני בקולות, קצבים, ומוזיקאים אפריקאיים ובלט בו השיר "You Can Call Me Al". האלבום זכה בגראמי כשנה לאחר מכן. בעקבות הצלחת האלבום, סיימון ספג ביקורת על שהפר את החרם התרבותי על מדינת האפרטהייד בדרום אפריקה, לאחר ששהה במדינה לצורך הקלטת האלבום. המבקרים גינו את סיימון על כך שפגע בסולידריות של מאבק האמנים נגד המשטר הגזעני במדינה. בעקבות הביקורת החליט סיימון לתרום את כל הכנסות האלבום למען המאבק במשטר האפרטהייד.
ב-1990 הוציא את אלבום ההמשך "The Rhythm Of The Saints" ("מקצב הקדושים"), שכלל שימוש במוזיקה דרום אמריקאית. שני האלבומים נחשבים לאלבומים שעזרו להביא מוזיקת עולם לעיני הציבור. ב-1991 העלה סיימון הופעה נוספת בחינם בסנטרל פארק, שכללה להקות אפריקאיות ודרום אמריקאיות, בה נכחו 750 אלף צופים. הצלחת ההופעה הפכה לאלבום ומיני-סדרת טלוויזיה זוכת פרס אמי.
בשנות ה-90 כתב והפיק סיימון מחזמר לברודוויי, "The Capeman", שהיה לכישלון מסחרי, עם הפסדים של יותר מ-11 מיליון דולר בעת הרצתו ב-1998. על אף הכישלון, מוזיקת המחזמר נחשבת לאחת מעבודותיו המשובחות ביותר של סיימון.
בשנת 2011 יצא אלבום הסולו ה-11 במספר של סיימון - "So Beautiful or So What". על אלבום זה אמר סיימון שזוהי "עבודתו הטובה ביותר בעשרים השנה האחרונות". בעקבות יציאת האלבום יצא סימון לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, אירופה וישראל, שבה הופיע בפעם השלישית.
ב-3 ביוני 2016 הוציא סיימון את אלבום הסולו ה-12 במספר - "Stranger to Stranger". שלושה משירי האלבום הוקלטו בשיתוף האמן האיטלקי.
ב-2023 יצא לאור אלבום הקונספט Seven Psalms שכולל שבעה שירים שנועדו להשמעה אחת רציפה. במאי 2023 חשף סיימון כי איבד את השמיעה באוזנו השמאלית.
קריירת המשחק
סיימון התנסה גם בקריירת משחק. הוא שיחק בסרט "הרומן שלי עם אנני" של וודי אלן ב-1977. הוא כתב וכיכב ב-"One Trick Pony" ("פוני של טריק אחד") בשנות ה-80, סרט על נווד רוק אנד רול. סיימון הופיע בסדרה "החבובות", וב"סאטרדיי נייט לייב" מספר פעמים, שם ב-1986 שיחק את עצמו. במערכון הוא עומד בתור לסרט ומדהים את חברו, בזיכרונו בפרטי פרטים כל מי שאי-פעם הכיר. אך כשמגיע ארט גרפונקל הוא כלל אינו מזהה אותו. ביום הולדתו ה-77, 13 באוקטובר 2018, התארח ב"סאטרדיי נייט לייב" וביצע בה שני שירים בעיבודים תזמורתיים.
חייו הפרטיים
סיימון התחתן 3 פעמים. הוא התחתן עם פגי הרפר בסתיו 1969, והתגרש ממנה ב-1975. ב-1972 נולד להם בן, הרפר סיימון. ב-1983 התחתן סיימון עם השחקנית קארי פישר לתקופה של 11 חודשים בלבד. שנה לאחר שהתגרשו, סיימון ופישר חידשו את מערכת היחסים שלהם, שנמשכה עוד מספר שנים. ב-1992 התחתן עם אשתו הנוכחית, הזמרת אידי בריקל. בנם אדריאן נולד ב-1992, הבת לולו נולדה בשנת 1995, והבן גבריאל – ב-1998.
אלגוריתמים לייצור מבוכים
על מנת לייצר מבוכים בצורה מכנית (לרוב באמצעות מחשב), יש להשתמש באלגוריתם - דרך שיטתית ומוגדרת היטב. בערך זה מופיעים חלק מן האלגוריתמים שבהם ניתן להשתמש.
התאוריה
מבוך מורכב מאוסף של תאים, כאשר כל שני תאים סמוכים עשויים להיות מופרדים בקיר. כמו כן במבוך שבנוי היטב, צריך להיות אפשרי להגיע מכל תא לכל תא אחר (אחרת יהיו במבוך אזורים "מיותרים"). במדעי המחשב קיים מושג מתמטי שמזכיר בתכונותיו את זה של מבוך - גרף. ניתן לחשוב על כל מבוך כעל תת-גרף של גרף קשיר, שבו יחסי השכנות מציינים יחסי שכנות במבוך.
לשימוש בגרפים שני יתרונות בולטים: הראשון, גרף הוא מושג מופשט, שאינו מתעניין בצורתו של המבוך אלא רק בטופולוגיה שלו. דהיינו, אין זה חשוב אם המבוך מורכב ממשבצות ריבועיות, או ממשושים כך שלכל תא יש שישה שכנים, או שהוא מכיל ארבעה ממדים - כל מה שיש לדעת הוא מהם יחסי השכנות האפשריים בין כל שני תאים. היתרון השני בשימוש בגרפים נובע מהאלגוריתמים הרבים הקיימים כבר לטיפול בגרפים, שמאפשרים קבלת אלגוריתמים ליצירת מבוכים שמתבססים על שינוי קל בהם.
בתרגום ללשון תורת הגרפים, כל תא במבוך הוא צומת, וכל קשת במבוך מייצגת שני תאים שניתן לעבור ביניהם (כלומר, הם שכנים, ואין ביניהם קיר). אלגוריתם בסיסי ליצירת מבוך יכול להתבסס על מציאת עץ פורש בגרף שמייצג את יחסי השכנות של התאים. בצורה זו, יהיה קיים במבוך מסלול אחד ויחיד בין כל שתי נקודות (נהוג לכנות מבוך שכזה בשם לבירינת). לאחר מכן ניתן יהיה להוסיף קשתות בין צמתים שמייצגים תאים שכנים על מנת לקבל מספר מסלולים אפשריים בין חלק מתאי המבוך.
אלגוריתם חיפוש לעומק
שיטה אחת לבניית מבוך היא הרצת חיפוש לעומק על הגרף המייצג את יחסי השכנות שבמבוך. בתחילת ריצת האלגוריתם מבנה הנתונים שעליו הוא פועל מכיל את הגרף, כאשר עבור כל תא נמצאת גם רשימת הקירות שיש בו. האלגוריתם פועל כדלהלן: ראשית, בוחרים את התא שישמש בתור היציאה מהמבוך, וממנו תתחיל בניית המבוך. לאחר מכן מבצעים בצורה רקורסיבית את הפעולות הבאות:
השיטה הרקורסיבית הזו עלולה להיות בעייתית לתכנות במבוכים גדולים, שכן כל רקורסיה מעמיסה על המחסנית. לכן ניתן לכלול את המידע הדרוש לחזרה בתוך המבוך עצמו: אפשר להוסיף לכל תא "חץ" שמצביע לעבר השכן שממנו הגענו אליו, ולכן כל החצים מצביעים לכיוון היציאה. בצורה זו גם ניתן להציג בצורה אוטומטית פתרון של המבוך מבלי שיהיה צורך להפעיל אלגוריתם מיוחד הפותר אותו.
גרסה אקראית של אלגוריתם קרוסקל
האלגוריתם של קרוסקל מבוסס על בנייה הדרגתית של העץ הפורש באמצעות בחירת קשת אחת בכל פעם שתתווסף לעץ, כאשר הקשתות נבחרות על פי משקלן. ניתן לבצע דבר דומה אם מחלקים משקלות אקראיים לקשתות הגרף המייצג את יחסי השכנות במבוך. דרך אחרת היא להשתמש במבנה נתונים שמסוגל לבצע פעולות Union Find בצורה הבאה:
הקלט לבעיה יהיה המבוך, עם כל הקירות האפשריים בתוכו. בשלב הראשון של האלגוריתם תיווצר רשימה של כל הקירות במבוך, ותוגדר קבוצה עבור כל אחד מהתאים שבו. לאחר מכן עוברים על כל הקירות בצורה אקראית. עבור כל קיר, מבצעים את הפעולה הבאה:
אלגוריתם זה ניתן לביצוע בצורה יעילה מאוד, שכן קיימים מבני נתונים שבהם זמן הביצוע המשוערך של פעולות Union ו-Find הוא נמוך יחסית.
גרסה אקראית של האלגוריתם של פרים
האלגוריתם של פרים מבוסס על בנייה של עץ שהולך וגדל עד אשר הוא מכסה את כל הגרף. משיטת בניה זו נובע אלגוריתם המזכיר את זה של חיפוש לעומק. ראשית בוחרים את התא שמשמש כיציאה, ומוסיפים את כל הקירות ששכנים אליו לרשימת עזר. כעת מבצעים את הפעולות הבאות כל עוד ישנם קירות ברשימה:
ההבדל בין אלגוריתם זה לבין אלגוריתם החיפוש לעומק הוא שחיפוש לעומק מסוגל לבחור בתור הקיר הבא שיסיר רק כאלו ששכנים לתא הנוכחי שבו הוא נמצא, והאלגוריתם של פרים בוחר קיר מכל אחד מהקירות שקיימים במבוך שבנה עד כה.
בניגוד לאלגוריתם של קרוסקל, אלגוריתם זה אינו זקוק למבנה נתונים של קבוצות, מכיוון שבכל זמן שהוא קיימות רק שתי קבוצות שמעניינות אותנו: זו של התאים ששייכים למבוך וזו של התאים שאינם שייכים אליו. את ההפרדה בין שתי הקבוצות ניתן לבצע באמצעות סימון פשוט בכל תא.
תא פיטום
תא פִּיטוּם (או מאסטוציט, Mastocyt; באנגלית: Mast cell, תא מאסט) הוא תא דם לבן המהווה חלק מרקמות חיבור בגוף ומכיל מספר רב של גרנולות העשירות בהיסטמינים והפארין. על אף שתאים אלה ידועים בעיקר בתפקיד שהם ממלאים באלרגיה ובתגובות אנפילקטיות, תאי פיטום ממלאים תפקיד חשוב בהגנה על הגוף, כיוון שהם מעורבים באופן מעמיק בריפוי פצעים ובהגנה מפני פתוגנים.
מוצא וסיווג
בימינו, הם נחשבים לחלק ממערכת החיסון. תאי פיטום דומים מאוד לבאזופילים (סוג של תאי דם לבנים הנמנים עם משפחת הגרנולוציטים) שבדם; הדמיון בין שני סוגי תאים אלה הוביל רבים לשער שתאי פיטום הם בזופילים ש"התיישבו" ברקמה. אולם, עדויות עדכניות מציעות כי הם נגזרים מתאי מוצא שונים במח העצם. עם זאת, הן תאי פיטום והן בזופילים נחשבים ככאלה הנגזרים מתאי אב במח העצם המבטאים את הסמן CD34. הבזופיל עוזב את מח העצם כשהוא בצורתו הבשלה, ואילו תא הפיטום נע בצורתו הלא בשלה, כאשר את ההבשלה הסופית הוא מבצע רק לאחר שהתיישב ברקמת היעד. אתר המטרה ברקמה, בו בוחר תא פיטום לא בוגר להתיישב, קובע ככל הנראה את התכונות המדויקות של תא הפיטום הבוגר.
ידועים שני סוגים של תאי פיטום - אלה הנמצאים ברקמת חיבור, וסוג נפרד הנמצא ברקמות המצפות את דרכי הכניסה לגוף (כגון אפיתל דרכי הנשימה). פעילותו של הסוג השני תלויה בתאי-T.
תאי פיטום נוכחים לרוב ברקמות עשירות בכלי דם, המגנות על הסביבה הפנימית של הגוף מפתוגנים הנמצאים מחוצה לו. למשל ברקמות חשופות לעולם החיצוני כגון עור, רירית דרכי הנשימה, רירית מערכת הרבייה, רירית מערכת העיכול, רירית עיניים.
פיזיולוגיה
תאי פיטום ממלאים תפקיד מפתח בתהליך הדלקתי. כאשר הוא מופעל, משחרר תא הפיטום במהירות את תכולת הגרנולות המאפיינות אותו וכן מספר מתווכים הורמונליים, אל התווך הבין-תאי. ניתן להאיץ את תהליך שחרור הגרנולות בתאי פיטום על ידי פציעה (פיזית או כימית), קשירת נוגדני IgE או על ידי קשירת משלים.
תאי פיטום מבטאים קולטנים בעלי זיקה גבוהה לאימונוגלובולין IgE. קולטן זה הוא בעל זיקה כה גבוהה עד שקשירת מולקולות IgE היא למעשה בלתי הפיכה. כתוצאה מכך, תאי פיטום מכוסים ב-IgE. IgE, בתורו, מסונתז על ידי תאי-B (התאים מייצרי הנוגדנים של מערכת החיסון). מולקולות IgE, בדומה לכל הנוגדנים, הן ספציפיות לאפיטופ מסוים אחד. בתגובות אלרגיות, תאי פיטום נשארים לא פעילים עד שאלרגן נקשר לתצמיד של תא-IgE (ראה ממול). אלרגנים הם בדרך כלל חלבונים או פוליסכרידים. האלרגן נקשר לחלק Fab של מולקולות ה-IgE על שטח הפנים של תא הפיטום.
נראה, לכאורה, כי כדי להפעיל את התא דרושה קשירה של שתי מולקולות של IgE (או יותר) לתא הפיטום; השינויים המרחביים מובילים להפרעה קלה במבנה של ממברנת התא, הפרעה זו גורמת לרצף של ריאקציות בתוך התא שמובילות להפעלת התא. למרות שריאקציה זו מוכרת במיוחד במקרים של אלרגיה, נראה כי היא התפתחה כמערכת הגנה נגד הדבקה בתולעים טפיליות מסוימות.
לפיכך, המולקולות המופרשות אל המדיום הבין-תאי כוללות:
היסטמין מרחיב את הצינורות הבתר-נימיים, מפעיל את האנדותל, ומגדיל את חדירוּת כלי הדם. דבר זה מוביל לבצקת מקומית (נפיחות), חום, אדמומית, ולמשיכת תאים גורמי דלקת אחרים לאתר השחרור. כמו כן, היסטמין מגרה קצות עצבים (וכך גורם לגירוי או כאב). הסימנים העוריים של שחרור היסטמין הם תגובת "פריחה ונפיחות". הנפיחות והאדמומיות המופיעות לאחר עקיצת יתוש הן דוגמה טובה של ריאקציה זו, המתרחשת שניות לאחר עירור תא הפיטום על ידי האלרגן.
הפעילויות הפיזיולוגיות האחרות של תאי פיטום הן הרבה פחות מובנות. מספר מחקרים מראים כי תאי פיטום הם בעלי תפקיד בסיסי מאוד בחיסון מלידה – הם מסוגלים לייצר מגוון רחב ביותר של ציטוקיני מפתח ומתווכים דלקתיים אחרים, הם מבטאים מספר רב של "קולטנים מזהי תבנית אנטיגנית", ונראה כי עכברים חסרי תאי פיטום יותר פגיעים למגוון של זיהומים.
הגרנולות של תאי פיטום נושאות מגוון של כימיקלים ביו-פעילים. נמצא כי גרנולות אלה מועברות לתאים סמוכים של מערכת חיסון ולנוירונים באמצעות טרנסגרנולוזציה דרך השלוחות הממברניות שהם יוצרים.
מחלות אלרגניות
צורות רבות של אלרגיות הקשורות לעור מתוּוכות בחלקן הגדול על ידי תאי פיטום; הן ממלאות תפקיד מרכזי באסתמה, אקזמה, עקצוץ (ממגוון סיבות), נזלת אלרגנית ודלקת עיניים אלרגנית. תרופות נוגדות היסטמין פועלות על ידי חסימת הפעילות של היסטמין או קצות העצבים. תרופות מבוססות כרומוגליקט (נתרן כרומוגליקטי, נדוכרומיל) חוסמות את תעלת הסידן החיונית לשחרור הגרנולות על ידי תא הפיטום, מייצבות את התא ומונעות שחרור של היסטמין ומתווכים הקשורים אליו. אנטגוניסטים של לויקוטריאן (כגון מונטלוקאסט וזאפירלוקאסט) חוסמים את פעילות המתווכים הלויקוטריאניים, ומשתמשים בהם יותר ויותר במחלות אלרגניות.
תגובה אנפילקטית
באלרגיה חריפה (תגובה מערכתית חזקה לאלרגנים, כגון אגוזים, עקיצות דבורים וסמים), מתרחש שחרור גרנולות מסיבי ברחבי הגוף מתאי הפיטום המוביל להרחבת כלי דם רבים, ואם חמור מספיק, לסימפטומים של הלם אנפילקטי המסכן את החיים.
תגובת חיסון
תאי פיטום מהווים חלק מהפתולוגיה המקושרת עם ההפרעות האוטואימוניות דלקת מפרקים שיגרונית, אבעבועות עור פמפיגואידיות וטרשת נפוצה. הוכח כי הם מעורבים בגיוס תאים מעוררי דלקת למפרקים (בדלקת המפרקים השיגרונית) ולעור (אבעבועות) ופעילות זו תלויה בנוגדנים ורכיבי משלים. כמו כן, תאי פיטום מהווים חלק חשוב בתגובת החיסון של הילוד וחשובים לטיהור מחיידקים ומנגיפים.
הפרעות בתאי פיטום
מסטוציטוזיס היא מצב נדיר שבו מתבצעת חלוקת תאים מהירה בתאי פיטום. היא קיימת בצורה עורית ומערכתית, כאשר הצורה הראשונה מוגבלת לעור והשנייה יכולה לכלול מספר איברים. מאסטוציטומה הוא גידול של תאי פיטום, הנראה לעיתים קרובות בכלבים וחתולים.
משה מרדכי חדש
הרב משה מרדכי חדש (י"ד בכסלו ה'תש"א, 14 בדצמבר 1940 – כ"ח בתמוז ה'תשע"ו, 3 באוגוסט 2016) היה ראש ישיבת אור אלחנן בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב מאיר חדש, המשגיח של ישיבת חברון, ולצביה לבית הוטנר, בת אחותו של הרב משה מרדכי אפשטיין (ועל שמו נקרא). למד בישיבת חברון. נישא לשרה, בתו של הרב יהושע דב לפין (לופיאנסקי), ר"מ בישיבת הרב עמיאל וחתנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי.
הרב חדש פתח את ישיבתו בשנת ה'תשל"ו (1976) בשם "מאור ירושלים", בשכונת מטרסדורף ובכנסת יהודה בשכונת סנהדריה, בתחילה ככולל אברכים ובהמשך כישיבה לקיבוץ, כשנתיים לאחר מכן עלה לישראל הרב שמחה וסרמן, בנו של הרב אלחנן וסרמן, שעמד בראשות ישיבת אור אלחנן בלוס אנג'לס, וביקש לייסד ישיבה מקבילה בישראל. וראה ברב משה מרדכי חדש כמתאים לכהן כראש הישיבה, והוא איחד את רצונו ביחד עם ישיבתו של הרב חדש ושמה של הישיבה שונתה לשם "אור אלחנן". בשנים הראשונות שכנה הישיבה בשכונת עזרת תורה בירושלים. בשנת תשנ"ג (1993) עברה הישיבה למבנה מפואר בשכונת רוממה. במבנה פועלים כולל אברכים וכן מכון להוצאת ספרים, העוסק בעיקר בהוצאת ספריו של הרב אלחנן וסרמן. הרב חדש התגורר בבניין הישיבה.
הרב חדש ייסד בנשיאותו כמה ישיבות קטנות – בשכונת גבעת שאול בירושלים, בטבריה, בראשון לציון ובמודיעין עילית. צוות הר"מים מורכב ברובו מתלמידיו.
נפטר ממחלת הסרטן בכ"ח בתמוז תשע"ו בבית החולים הדסה עין כרם. נקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים. במהלך הלווייתו מונו בנו הרב חיים אריה חדש וחתנו הרב צבי וינפלד למלא את מקומו בראשות הישיבה.
משפחתו
אחיו הרב אהרון חדש הוא משגיח בישיבת מיר. אחיו הרב נפתלי חדש משגיח בישיבה הגדולה אור אלחנן, גיסו הוא הרב ברוך מרדכי אזרחי. גיסיו מצד אשתו הם ד"ר נחום אריאלי והרב יצחק אברמוביץ רבה של רמת יצחק.
בנו הרב חיים אריה נישא לבתו של הרב ישראל מאיר וייס, ראש ישיבת נחלת הלויים בחיפה וחתנו של הרב חיים שמואלביץ. חתנו צבי פסח כהן הוא בנו של הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון.
אברהם בים
אברהם דוד "אייב" בים (באנגלית: Abraham David "Abe" Beame; 20 במרץ 1906 – 10 בפברואר 2001) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית ניו יורק בשנים 1974–1977.
ביוגרפיה
בים נולד בלונדון, בשם אברהם דוד בירנבאום. הוריו פיליפ ואסתר (לבית גולדפרב) היגרו מוורשה לאנגליה. שלושה חודשים לאחר לידתו עזבו הוריו את אנגליה ועברו לארצות הברית. בים גדל בלואר איסט סייד בניו יורק, למד בסיטי קולג' של ניו יורק, ובשנת 1928 סיים שם בהצטיינות תואר ראשון בעסקים.
עוד כסטודנט הקים חברת ראיית חשבון. לאחר לימודיו לימד בתיכון בשכונת ריצ'מונד היל בקווינס, בשנים 1929–1946. בשנים 1944–1945 לימד במקביל באוניברסיטת ראטגרס.
בשנים 1952–1961 כיהן כמנהל התקציב של ניו יורק. בשנת 1965 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לראשות עיריית ניו יורק, אך לא נבחר.
בשנת 1973 נבחר לראשות עיריית ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך הקדנציה שלו נאלץ בים להתמודד עם המשבר הכספי הגדול של עיריית ניו יורק ולמנוע פשיטת רגל של העירייה. בזמן כהונתו אירעה גם הפסקת החשמל בניו יורק בשנת 1977. עד סוף הקדנציה עברה קופת העירייה מגירעון של מיליארד וחצי דולר ליתרה של כמאתיים מיליון דולר. טרם הבחירות של שנת 1977 הפסיד בים לאד קוץ' בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית.
בים היה ראש העיר היהודי השני, לאחרי פיורלו לה גוארדיה.
חיים אישיים
בים היה נשוי למרי (לבית אייגרמן), ולהם שני בנים, אדמונד וברנרד. הוא התגורר תחילה בקראון הייטס, ולאחר מכן עבר לפרוספקט פארק.
נפטר ב-10 בפברואר 2001, אחר שעבר ניתוח לב פתוח. נקבר בבית הקברות מונטיפיורי החדש.
הים התיכון
הים התיכון הוא ים בין-יבשתי הנמצא בין היבשות אסיה, אפריקה ואירופה. הים מחובר לאוקיינוס האטלנטי במצר גיברלטר במערב, לים השחור במצרי הדרדנלים והבוספורוס במזרח, ולים סוף באמצעות תעלת סואץ בדרום מזרח. שטחו של הים מהווה 3% משטח הימים והאוקיינוסים בעולם.
הים התיכון אינו מתאפיין בגלים גבוהים במיוחד, שכן החיבור לאוקיינוס צר והים קטן מכדי שמערכות מזג אוויר ייצרו בו גלים גדולים מאוד. מחזורי הגאות והשפל חלשים יחסית לאוקיינוסים וכמעט שאינם מורגשים. לאורך חופיו הצפוניים, הים התיכון צלול, עמוק ושקט, ואילו הים התיכון ליד חופי ישראל מתאפיין במשטר סערות חזקות יחסית ובערבול החול במים, עובדה היוצרת לעיתים עכירות.
הים התיכון מהווה יעד תיירותי לכשליש מכלל התיירות הבינלאומית. תיירות זו מתרכזת בעיקר לאורך חופיו המשתרעים על פני 46,000 ק"מ, שמתוכם 25,000 ק"מ הם אזורים אורבניים. לאורך חופי הים התיכון מתגוררים כ־150,000,000 תושבים ובעונת הקיץ מספר זהה של תיירים מבקרים בו.
הים התיכון שימש עורק תחבורה ראשי בעולם העתיק הידוע, וקישר בין התרבויות הרבות שהתהוו לחופיו, בהן תרבויות מצרים, יוון, רומא וכן התרבויות הפיניקיות ותרבויות ארץ ישראל. כיום מתקיימת בו 30% מכלל התחבורה וההובלה הימית בעולם.
אטימולוגיה
המילה העברית תיכון משמעה אמצעי, מרכזי, נמצא בתווך. שמו של הים התיכון נגזר מהמילה הלטינית mediterraneus שמשמעו מֶרְכָּזָהּ שֶׁל הָאָרֶץ או בֵּין יַבָּשׁוֹת כלומר בין אפריקה לאירופה. ניתן לפרק את המילה כאשר medius משמעו מֶרְכָּז, בֵּין או תָּוֶךְ, ו-terra משמעו ארץ או יבשת. ממצאים היסטוריים מצביעים על כך שהרומאים האמינו שהים נמצא במרכז העולם, ולכן העניקו לו שם זה, ביוונית עתיקה הים נקרא Mesogeios ומשמעותו זהה. הרומאים קראו לו גם "הים שלנו" (Mare Nostrum) וגם "הים הפנימי" (Mare internum) והם היו הישות המדינית היחידה ששלטה על כל חופי הים התיכון.
בימי קדם נודע הים התיכון בשם הים הגדול, והוא נזכר בשם זה לא פעם במקרא, כציון לגבולה המערבי של ארץ כנען. שם נוסף שניתן לים התיכון במקרא הוא הים האחרון, שמשמעו הים האחורי, שנמצא מאחור מנקודת המבט של הצופה מזרחה ("קדימה"). עוד הוא נזכר בכתבי היתדות בשם הים העליון, לעומת הים התחתון, הוא המפרץ הפרסי, שאליו זרמו נהרות הפרת והחידקל. כינויים נוספים הם ים יפו וים פלשתים. התלמוד מכנה אותו ימא דקיסרין, ימה של חיפה וימה של עכו (ייתכן שכינויים אלו לא מכוונים לים כולו, אלא לחלק הסמוך לאותו מקום).
באוקיינוגרפיה מכונה הים בשם הים הבין-יבשתי האירו-אפריקאי (Eurafrican Mediterranean Sea), או הים הבין-יבשתי האירופי (European Mediterranean Sea), כדי להבחינו מימים בין-יבשתיים אחרים בעולם.
מיתולוגיה
מיתוסים רבים קשורים לים התיכון, לחופי הארצות שלו ולאיים שבו. הים האגאי נקרא על שם המלך אַייגֵאוּס, שהטיל עצמו אל מימיו בייאושו, כשראה את ספינת בנו תסאוס חוזרת הביתה ומפרשיה שחורים, האות שקבע להודיעו אם ימות בנו במסעותיו. אלא שתסאוס חזר חי, שכח את הבטחתו לאביו ולא החליף את מפרשי הספינה לפני הגיעו לקרבת יוון.
באי כרתים ידוע הסיפור על המינוטאורוס, מפלצת בעלת גוף אדם וראש פר, ששכנה בלבירינת. המלך מינוס גבה מנתיניו מס שנתי של קורבנות אדם להאכילה. את המבוך לשיכון המפלצת בנה הבנאי האומן דיידלוס, וכאשר ציווה המלך מינוס להמיתו בשל גילוי סוד המבוך, עיצב כנפי שעווה לו ולבנו איקרוס כדי להימלט מכרתים. איקרוס לא שמע בקול אביו, המריא גבוה מדי והשמש המסה את כנפיו. הוא צנח אל הים וטבע. דיידלוס הגיע בשלום למחוז חפצו. באי כרתים גדל זאוס, מלך האלים.
אלת היופי אפרודיטה נולדה, על פי האגדה, מקצף גלים ורכבה על קונכייה אל האי קיתרה וממנו אל קפריסין.
"סלע אנדרומדה", אליו לפי האגדה נכבלה אנדרומדה, נמצא בחוף הים של יפו.
במדרשי התורה מציינים שבימי דור אנוש עלה האוקיינוס והציף שליש מהעולם עד עכו ויפו. יש הטוענים לפיכך שהים התיכון לא נוצר בששת ימי בראשית אלא לאחר מכן ובשל כך אין מברכים עליו את הברכה "עושה מעשה בראשית" אלא ברכה מיוחדת לו "שעשה את הים הגדול".
היסטוריה
מקורו של הים התיכון בשינויים גאולוגים שהפרידו את מפגשן של דרום מערב אירופה ומערב צפון-אפריקה, וגרמו לזרימה אדירה של מים מהאוקיינוס האטלנטי לפני כ-5.3 מיליון שנים. עדויות שונות שמקורן בגנטיקה של חיות ים מצביעות על אפשרות שלפני כ-4.5 מיליון שנים התפצל הים לשני אגנים נפרדים.
מיקומו הגאוגרפי של הים התיכון וריבוי האיים הפכו אותו לגשר שחיבר בין הארצות ששכנו לאורך חופיו. גשר זה התאפשר עם פיתוח הספנות בעת העתיקה. התרבות הראשונה שהייתה לה מסורת ימית משמעותית הייתה התרבות המינואית ששגשגה בכרתים בין 2700 ל-1450 לפנה"ס. אזור הים התיכון מועד לרעשי אדמה, מהם קלים ומהם קשים מאוד ייתכן שאסונות טבע אלה המיטו אסון על התרבות המינואית. בתקופה שבין 1450 ל-1500 לפני הספירה התפרץ הר הגעש סנטוריני, והוא נחרב כליל.
משבר תקופת הברונזה במאה ה-12 לפנה"ס מנע התפתחות נוספת בספנות, אך הים המשיך להיות גשר חשוב. גויי הים (הפלשתים) השתמשו בו כדי לפלוש למזרח התיכון. הפלשתים נעצרו ליד הדלתא של הנילוס על ידי הצי המצרי.
לאחר התייצבות המערכות הפוליטיות, עלו כוחות חדשים על במת הים התיכון. הראשונים שניצלו את מרחבי הים התיכון לאחר משבר תקופת הברונזה היו הפיניקים. אלה הפליגו מחופי צור צידון וערים נוספות באזור לבנון המודרנית מערבה. מטרתם הייתה סחר ובהמשך הקימו תחנות סחר ברחבי הים התיכון. עם הזמן התפתחו חלק מתחנות סחר אלה והפכו לערים, חלקן גדולות, שהחשובה בהן הייתה קרתגו שבחופי צפון אפריקה.
במקביל, בשנים אלו התחזקו ענפי דיג במדינות המשיקות לים, ובמקרים רבים נוצרו תופעות של דיג יתר שגרמו נזקים משמעותיים למאזן האקולוגי. כאשר אוכלוסיות רבות של דגים נפגעות, יצורים מהם ניזונים הדגים – אצות, מדוזות וסרטנים לדוגמה – מגיעים לגידול יתר באוכלוסייתם, והטורפים הטבעיים של הדגים – דולפינים, כרישים ולווייתנאים לדוגמה – נתקלים בקשיים למצוא מזון.
גאוגרפיה, אקלים והמערכת האקולוגית
לאזורים מסוימים בים התיכון ניתנו שמות שונים. הים הליגורי ממוקם מצפון לקורסיקה, הים הטירני ממוקם בין סרדיניה, סיציליה ואיטליה, הים האדריאטי ממוקם בין החוף המזרחי של איטליה לבין החוף הדלמטי, הים היוני ממוקם בין איטליה ליוון, הים האגאי ממוקם בין יוון לטורקיה, ים כרתים ממוקם מצפון לכרתים וים מרמרה ממוקם בין הים התיכון לבין הים השחור.
רכס הרים תת-ימי המשתרע בין סיציליה לבין תוניסיה מחלק את הים התיכון במרכזו לאגן מזרחי ולאגן מערבי, קיימים מספר הבדלים בין אגנים אלה.
קיימות מערכות זרמים נפרדות בכל אגן. הזרם באגן המערבי נע ממצר גיברלטר לאורך חופי צפון אפריקה מסביב לקורסיקה והאיים הבליאריים ובחזרה לגיברלטר. אף שהמים בזרם שבאגן המערבי מגיעים מהאוקיינוס האטלנטי, הרדידות של מצר גיברלטר (כ-800 מטרים) מאפשרת מעבר של מים עליונים בלבד, אשר דלים בחומרים מזינים (nutrients). בשנים מסוימות פקדו את הים התיכון סופות טרופיות.
הזרם באגן המזרחי של הים התיכון איטי יותר ונע נגד כיוון השעון לאורך חופי לוב, מצרים, ישראל, לבנון, סוריה, טורקיה ויוון. באגן המזרחי כמעט שאין זרמים אנכיים ועקב כך אין ערבוב בין שכבת המים העליונה לשכבת המים התחתונה. החומרים האורגניים, שמקורם בתמותת בעלי חיים ימיים וכן בסחף המגיע מהנהרות המעטים שבאזור, שוקעים לקרקעית ובהיעדרם נבלמת התפתחות האצות המיקרוסקופיות (ננופלנקטון) המהוות את הבסיס לשרשרת המזון.
רייאן (W.B. Ryan), במאמרו על הים התיכון באנציקלופדיית האוקיינוגרפיה כותב: "הים התיכון הוא גוף המים העני, הגדול ביותר על-פני כדור-הארץ". כמות האצות המועטה שבו היא הגורם לכמות הדגים הדלה באגן המזרחי של הים התיכון, אם כי קיימים גם בו הבדלים בין אזורים.
האזור הדרום-מזרחי שבין תל אביב לפורט סעיד היה מושפע מהטין והמינרלים שנסחפו במימי הנילוס. זו הסיבה שמתל אביב דרומה משתרע שטח של מים לא עמוקים ההולך ומתרחב כלפי דרום. כך למשל מול נהריה, במרחק של 8 ק"מ מהחוף, עומק הים הוא 55 מטר, מול תל אביב 45 מטר ומול עזה 31 מטר. המצב השתנה החל בשנת 1971 עת הושלם סכר אסואן. מאז שוקע רוב הסחף באגם נאצר שמדרום לסכר.
באגן המערבי המליחות היא 3.5% ובחופי ישראל היא 3.9%. האזור הצפון-מזרחי של הים התיכון נהנה ממי נהרות האיתן שמקורם בהפשרת שלגים מהרי הטאורוס באנטוליה שבטורקיה. מי נהרות אלה מביאים סחף ועשירים בחומרים מזינים ולכן כמות הדגה באזור זה גדולה יחסית.
הים מול חופי ישראל עני במיוחד בדגה שכן כמות הגשמים היורדים בארץ קטנה ומרוכזת בעונה קצרה, ולכן כמות המים העשירים בחומרים המזינים הזורמים אל הים היא מועטה. סערות החורף הן גורם מרכזי נוסף לגידול בכמות האצות. הסערה גורמת לגריפת חומרים מזינים מקרקעית הים באזור המדף היבשתי ולכן לאחר שהסערה שוככת, מופיעה פריחה משמעותית של אצות והים מקבל גוון ירוק. החל משנת 2012, הוקם מרכז לאומי בישראל לחקר ים התיכון המאגד את כל המוסדות בישראל העוסקים בכך.
אקלים
האקלים הים תיכוני הוא אקלים מעבר בין האקלים הסובטרופי לבין האקלים הממוזג. בחורף, קר גשום ולעיתים מושלג, ובקיץ יבש וחם בדרך כלל.
טמפרטורת מי הים
באגן המזרחי האקלים חם יותר מאשר באגן המערבי. בחופי ישראל, השוכנת באגן המזרחי, טמפרטורות פני הים בקיץ עשויות להגיע עד ל-31°C (בממוצע כ-30) ובחורף לרדת ל-17°C (בממוצע כ-18), ואילו באגן המערבי הן מגיעות ל-26° בממוצע בקיץ ויורדות בממוצע ל-11°C בחורף.
צמחייה
גידולים ייחודיים של מדינות הים התיכון הם: זיתים, גפנים, תפוזים ומנדרינות, והצמחייה הנפוצה היא חורש ים תיכוני.
איים
האיים הגדולים בים התיכון הם:
סיציליה וסרדיניה שייכות לאיטליה, רודוס וכרתים ליוון. קפריסין עצמאי, והשלטון בו מתחלק בין הרפובליקה של קפריסין לבין "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" שהיא תולדה של פלישת טורקיה לאי ב-1974. סמוך לחופי ספרד נמצאים האיים הבלאריים – מיורקה, מנורקה ואיביזה השייכים לספרד, ובין סיציליה לתוניסיה נמצא האי מלטה, אומנם זעיר, אך עצמאי. האי קורסיקה, מקום הולדתו של נפוליאון בונפרטה, שייך לצרפת. מלבד איים אלה, יש עוד מספר רב של איים קטנים וזעירים, מהם מיושבים, מהם לא, רובם מרוכזים בים האגאי.
מדינות גובלות
21 מדינות ממוקמות לחופי הים התיכון:
טורקיה ומצרים הן מדינות טרנס-יבשתיות. גאוגרפית, האיים הדרומיים ביותר של איטליה, איי פלאג'יה, שייכים ליבשת אפריקה.
טריטוריות נוספות גובלות בים התיכון (ממערב למזרח):
גאולוגיה
שמאל|ממוזער|400px|מקרא: 1 – [[שקע קליפסו; 2 – מצר גיברלטר; 3 – מצר סיציליה; 4 – מזרח הרכס הים-תיכוני; 5 – הים האגאי; 6 – הים הטירני; 7 – הלוח הלבנטיני; 8 – הלוח הערבי; 9 – הלוח האפריקאי; 10 – הלוח האירו-אסייתי; 11 – לוח אנטוליה
נקודות: לבנות – הקשת הגעשית של דרום הים האגאי; צהובות – קשת איים]] מבחינה גאולוגית, קרקעיתו היא קרום אוקייני. עומקו הממוצע של הים התיכון כ-1,500 מ' מתחת לגובה פני הים, והנקודה העמוקה ביותר בו היא שקע קליפסו – הנמצא בים היוני, בין דרומן של איטליה ויוון – ועומקו 5,267 מטרים מתחת לגובה פני הים. רכס תת-ימי רדוד בקרקעית מצר סיציליה מחלק את הים התיכון לשני אגנים: האגן המערבי – המכסה שטח של כ-0.85 מיליון קמ"ר, והאגן המזרחי – המכסה שטח של כ-1.65 מיליון קמ"ר.
טקטוניקה
הים התיכון מצוי באזור מפגש של שלוש יבשות: אפריקה, אסיה ואירופה, היושבות על כמה לוחות טקטוניים: בדרום הלוח האפריקאי הנע צפונה לעבר הלוח האירו-אסייתי – הנפגשים במערב במצר גיברלטר, בצפון-מזרח ניצב ביניהם לוח אנטוליה (אסיה הקטנה) המכיל את טורקיה, ובמזרח – לוח ערב, שחלקו המערבי, הלוח הלבנטיני, מהווה את גבולו הדרום-מזרחי של הים.
לים התיכון קדם אוקיינוס קדום, ים טתיס, שנוצר ביורה עת התפרקה יבשת-העל פנגיאה לשני חלקים: לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום.
באמצע המיוקן נוצרה אורוגנזה בין לוח ערב והלוח האירו-אסייתי שהוביל להפרדה הדרגתית של ים טתיס מהאוקיינוס ההודי במזרח. בה בעת התפתח האגן האוקייני נאו-טתיס. תהליך הסגירה במזרח הסתיים בשינויים מהותיים בדפוסי הזרמים, אשר גרמו להתקררות האקלים העולמי. האגן האוקייני התרחב במהלך התנגשויות אלה ונוצרו בו קימוטים ואזורי הפחתה. הקשת הגעשית של דרום הים האגאי – רצועה אורוגנית שבעבר הייתה מנותקת מן הים – התרחבה והתכופפה כתוצאה מתנועה סיבובית שחלה בפליסטוקן: חלקה המזרחי הסתובב נגד השעון וחלקה המערבי הסתובב בכיוון השעון. תנועת הלוח האפריקאי-ערבי צפונה לעומת לוח אירואסיה החלה תהליך של סגירת ים טתיס.
בשנת 2018 מצא מחקר משותף של המכון הגיאולוגי לישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת חיפה כי הים התיכון המזרחי נוצר כ-100 מיליון שנה מאוחר יותר ממה שסברו עד כה.
לפני 30 מיליון שנה נפתח גב קשת במרכז האגן האוקייני. פתיחה זו נבעה מהסתובבות נגד השעון של הגוש קורסיקה-סרדיניה שנמשכה עד לפני 16 מיליון שנה, שלאחר מכן התנתק משולי צפון אפריקה. כתוצאה מכך נפתח הים הטירני בין קורסיקה וסרדיניה לבין איטליה.
מאז המזוזואיקון ועד השלישון ובמהלך התכנסות הלוחות בין אפריקה לחצי האי האיברי התפתחה רצועת הרי הבטי-ריף – רצועה הכוללת את הרי הבטים בדרום ספרד והרי הריף בצפון מרוקו. רצועה זו הייתה מחוברת בראשיתה, אולם תנועתה של אפריקה צפונה בסוף המיוקן יצרה לחץ טקטוני על דרום חצי האי האיברי – שהיה אז בקרקעית הים – הרימה אותו וגרמה לסגירת מצר גיברלטר ולהתרחשות האירוע המסיני.
פעילות גאולוגית
אזור הים התיכון פעיל מאוד מבחינה טקטונית, והשלכות של פעילות זו ניכרות בפעילות סייסמית וגעשית. התנגשות הלוחות ניכרת גם בגאומורפולוגיה: מרבית האגן וגבולותיו נכללים באזור הקימוט האלפיני – אורוגנזה שיצרה את האלפים והתרחשה לפני 23–5.3 מיליון שנה במהלך האוליגוקן והמיוקן. שרכסי ההרים הגבוהים של הקימוט האלפיני הנמשכים אל תוך היבשות, תוחמים חלקים גדולים מחופיו. קימוט זה יצר את המפה המוכרת של הים התיכון בקרבו את חצי האי הבלקני ואת חצי האי האפניני לאירופה, התקרבות שיצרה את רכסי הרי הבלקן והרי האלפים בהתאמה.
בחלקו המזרחי של הים התיכון – בקרקעית ובשוליים היבשתיים – מתרחשות רעידות אדמה רבות, יותר מאשר בחלקו המערבי. הסיבה לכך היא קיום גבולות טקטוניים פעילים רבים יותר באזור זה, בעיקר הגבול שבין העתק צפון אנטוליה המפריד בין לוח אנטוליה – הנע מערבה בקצב של עד 20 ס"מ בשנה, לבין הלוח האירו-אסייתי שמצפון לו. דוגמה לתוצאות הרות האסון של פעילות העתק זה היא רעידת האדמה באיזמיט (1999) במגניטודה 7.4. העתק פעיל נוסף הוא הבקע הסורי-אפריקני, האחראי לתזוזת לוח ערב למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקאי. אזור נוסף במזרח הים התיכון הנפגע תדיר מפעילות סייסמית הוא חצי האי הבלקני.
מפגש הלוחות העיקרי בין הלוח האפריקאי ולוח אירואסיה חוצה את הים התיכון לרוחבו ומצוין בהרי געש. פעילות געשית זו היא תוצאה של אזור הפחתה בו חודר הלוח האפריקאי אל מתחת ללוח האירו-אסייתי.
במרכז הים התיכון נמצאים הרי הגעש של איטליה:
בין יוון לטורקיה, נמצאת הקשת הגעשית של דרום הים האגאי. זוהי קשת איים הכוללת רצועה של איים געשיים. אחד מהאתרים הגעשיים הבולטים בה הוא סנטוריני בארכיפלג האיים הקיקלאדיים. סנטוריני הוא קבוצה של איים געשיים: הגדול ביותר בקבוצה נקרא תירה-סנטוריני והאחרים – קטנים ממנו – נקראים תירה-אסיה, נאה-קמני (הר געש תת-ימי פעיל), פלאה-קמני, אספרוניסי ואיי קריסטיאנה. איי הקבוצה הם שרידיו של הר געש קדום שנהרס בהתפרצות אדירה לפני כ-3,600 שנים. ההתפרצות הביאה אסון על התרבות המינואית שהתפתחה במקום ובכרתים. איי סנטוריני מקיפים לגונה מרכזית שעומקה כ-400 מטר, שהיא למעשה קלדרה – לוע געשי שנפער בעקבות אותה התפרצות.
מגוון ביולוגי
בים התיכון כולו תוארו עד כה כ-17,000 מינים, כרבע מתוכם ייחודיים לים התיכון.