cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sweet Malaika
Sweet Malaika (בעברית: מלייקה המתוקה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1970 חברת התקליטים הגרמנית אריולה. הוא פורסם על גבי תקליטור, כשהבי-סייד שלו, "Midnight Has Gone", הוא גרסת כיסוי בשפה האנגלית ל"כבר אחרי חצות".
סרן פילמרק
משחק
ב-2000 שיחק בקומדיה השחורה "אורות מהבהבים".
Sweet Malaika
על השיר
"Sweet Malaika" נכתב והולחן על ידי גס באקוס, פרד וייריך והנס בלום. ב-4 באוקטובר 1970 נכנס למצעד הפזמונים הלועזי של קול ישראל במקום ה-16. ב-1 בנובמבר עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע במצעד. ב-6 בדצמבר, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה, יצא מהדירוג השבועי.
סרן פילמרק
משחק
ב-2001 הוא הנחה את תחרות האירוויזיון.
בשנת 2003 שיחק בקומדיית האקשן "Rembrandt". בשנת 2009 שיחק בקומדיית אקשן נוספת "Ved verdens ende".
בשנת 2017 שיחק דוקטור בקומדיה האמריקאית "לחיות בקטן".
בשנת 2020 גילם את הוקון השביעי, מלך נורווגיה בדרמה ההיסטורית "מרתה ופרנקלין" של רשת NRK.
דיבוב
הוא לקח חלק בדיבוב הדני של הסרטים נסיך מצרים כיתרו, מרד התרנגולים כרוקי רודס, מעבר ליער כאר ג'יי וחתולים בצמרת כתומאס אומאלי.
פרסים
ב-1996 וב-2005 זכה בפרס רוברטס, פרס האוסקר הדני.
ב-2007 היה מועמד לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
סובטרופי
סוּבְּטְרוֹפִּי הוא מונח כולל לחוגי כדור הארץ שלצדי האזור הטרופי, הן מצפון והן מדרום. השם מורכב מהמילים "סוב" (מתחת בלטינית) ו"טרופוס" (חוג ביוונית). המונח מתייחס לרוב לאקלים סובטרופי הקיים באזורים אלה, אף שישנם מספר סוגי אקלימים סובטרופיים.
מקובל להגדיר את גבולות האזור הסובטרופי שבחצי הכדור הצפוני בין קו הרוחב 40° צפון לחוג הסרטן שהוא קו הרוחב 23.5° צפון, ואת גבולות האזור הסובטרופי שבחצי הכדור הדרומי מחוג הגדי שהוא קו הרוחב 23.5° דרום לקו הרוחב 40° דרום. ביניהם מצוי האזור הטרופי שלאורך קו המשווה.
צמחייה סובטרופית
מספר צמחים גדלים היטב באזורים בהם הטמפרטורה בלילה מגיעה לעיתים לאפס או מעט מתחתיו, כשחלקם מאפיינים את החורש הים תיכוני. בין הצמחים הסובטרופיים מצויים שיחים כגון Aspidistra elatior, שושן, קיסוסן אנטארקטי, קמליה (Camellia) ותירס. גדלים בה גם עצים כגון דקל היין הצ'יליאני ופיקוס ובאוסטרליה ישנם גם אקליפטוסים. עם זאת הצומח בה דליל יחסית ביחס לכמות הצמחייה של האזור הטרופי, מאחר שהמשקעים נמוכים יותר וגם הטמפרטורות.
צמחים נוספים הכוללים פירות אינם עמידים לקור עז, אך עמידים חלקית לקרה וחלקם אף דורשים מזג אוויר קר בחורף, בעיקר פירות מאזור הים התיכון ביניהם: תאנה, ענב, רימון, תמר, זית, גויאבה, אנונה, אבוקדו, פיג'ואה, פסיפלורות והדרים כגון תפוז, לימון ואשכולית.
מחלות סובטרופיות
מחלות סובטרופיות קרובות למחלות טרופיות אך מתפרצות באזורים שמחוץ לאזורים הטרופים. בין המחלות הסובטרופיות מצויות מלריה, דבר, קדחת דנגי, קדחת צהובה וצרעת.
סינקרטיזם
סינקרטיזם (ביוונית: Συγκρητισμός, סינקרטיסמוס פירושו "איחוד קהילות כרתים") הוא מונח המתאר ניסיון ליישב בין אמונות שונות ואפילו מנוגדות על מנת ליצור מיזוג בין האסכולות השונות. השימוש במונח זה רווח בייחוד בקשר לניסיון למזג וליצור אנלוגיות בין כמה מסורות שבמקורן נוצרו במקומות שונים, בעיקר בתאולוגיה ובמיתולוגיה של דת, ובכך לטעון לקיומו של בסיס משותף. דוגמה מודרנית לסינקרטיזם אפשר לראות בדת הקנדומבלה בברזיל בעלת הסממנים הפגאניים שמקורה אפריקני, אבל מאמיניה רואים עצמם גם כנוצרים קתולים לכל דבר. דוגמה מודרנית נוספת היא דת הקאו דאי בווייטנאם המשלבת בין דתות מזרחיות ומערביות שונות.
אלכסנדר הגדול ניסה ליצור דת ממוזגת, הדת ההלניסטית. המיזוג התבטא בשילוב בין הדת היוונית לדתות המזרח כמו במציאת קווי דמיון בין משפחות האלים והתכונות של מרכיביהם. כך יצא שהתפתחו זהויות מהותיות וחיצוניות בין אלי יוון ודמויות מן המיתולוגיה היוונית לבין אלו שבמזרח.
סינקרטיזם ביהדות
סינקרטיזם ביהדות היה תופעה דתית בתקופת בית ראשון שמשתקף בתנ"ך ובממצאים ארכאולוגיים מהתקופה, המעידים על עבודה של אלים נוספים במקביל לעבודת אלוהי ישראל. הנביאים, חז"ל והוגים יהודיים אחרים התנגדו לסינקרטיזם בכל תוקף, וחשבו שהדרך הנכונה היא להאמין ולעבוד את אלוהי ישראל לבדו.
דוגמאות לתיעוד סינקרטיזם בתנ"ך אפשר לראות ב: "ויהי לעת זקנת שלמה נשיו היטו את לבבו אחרי אלוהים אחרים"; ובהמשך הפסוק נכתב: "ולא היה לבבו שלם עם ה' אלוהיו כלבב דוד אביו". ב דורש אליהו מהעם להפסיק לדלג מאמונה לאמונה והוא יוצא כנגד התפיסה הזאת. ככלל, ספר מלכים הוא פולמוס כנגד הסינקרטיזם. נאום המחבר מביע את היחס של ה' לסינקרטיזם שרווח בממלכת יהודה ובממלכת ישראל.
בחפירות שנעשו על ידי אוניברסיטת ת"א בכונתילת עג'רוד נמצאה חצר פנימית ובתוכה חרסים עם כתובות בכתב עברי עתיק המתוארכות למאות תשיעית-שמינית לפנה"ס. על אחד הקירות נמצא מעל ציור (ציור א') כתב עברי עתיק: "ברכתי אתכם ליהוה שומרון ולאשרתו". לפי הפירוש, הכוונה היא לאלה אשרה, הכתובת משקפת פולחן סינקרטיסטי של האלים כבני זוג.
בתקופת מלכותו של חזקיהו חל שינוי תפיסתי דתי ביחס לסינקרטיזם. חזקיהו ערך רפורמה דתית על ידי ביטול כל הבמות ועבודת האלילים השונים, והחליפם בקיום פולחני מרוכז במקדש בירושלים, "הוא הסיר את הבמות ושבר את המצבות וכרת את האשרה וכתת נחש הנחושת אשר עשה משה כי עד הימים ההמה היו בני ישראל מקטרים לו ויקרא לו נחושתן". בנו של חזקיהו, המלך מנשה, ביטל את הרפורמה של אביו והשיב את הפולחן הסינקרטי על כנו, וזה התקיים עד חורבן בית המקדש הראשון ואף תקופה מסוימת מעבר לו.
ביקסק
ביקסק (בהונגרית: Bükkszék) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בביקסק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 915 תושבים ובשנת 2021 רק 687 תושבים.
לורין מאזל
לורין ורנקוב מָאזֶל (באנגלית: Lorin Varencove Maazel; 6 במרץ 1930 – 13 ביולי 2014) היה מנצח, כנר ומלחין יהודי אמריקאי.
ביקסק
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1275.
לורין מאזל
ראשית דרכו
מאזל נולד בשנת 1930 להורים יהודים אמריקאים בניי-סיר-סן, פרוור של פריז בירת צרפת, וגדל בארצות הברית, בעיקר בבית הוריו בשכונת אוקלנד בפיטסבורג. אביו, לינקולן מאזל (1903–2009), היה זמר, מורה לפיתוח קול ולפסנתר ושחקן (כיכב בסרט האימה מ-1977 של ג'ורג' א' רומרו "מרטין"); אמו, מריון "מארי" שולמן מאזל (1894–1992), הייתה מנהלת תזמורת הנוער הסימפונית של פיטסבורג במשך 30 שנה. סבו, יצחק, היה כנר בתזמורת המטרופוליטן אופרה במשך 20 שנה.
ביקסק
יהודי ביקסק
בשנת 1880 חיו בביקסק 19 יהודים מתוך 661 תושבי הכפר ובשנת 1910 חיו רק חמישה יהודים בכפר. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה. בכפר יש שאריות של בית קברות יהודי ובו מצבה אחת.
לורין מאזל
ראשית דרכו
מאזל היה ילד פלא; בגיל שבע קיבל את שיעור הניצוח הראשון שלו, מוולדימיר בקלייניקוב, ובגיל שמונה ניצח לראשונה על תזמורת. בגיל שתים-עשרה יצא למסע קונצרטים באמריקה, ובו ניצח על תזמורות חשובות. את הופעתו הפומבית הראשונה ככנר נתן בגיל חמש-עשרה. בהמשך למד באוניברסיטת פיטסבורג.
קריירה
בשנת 1972 נבחר להחליף את גאורג סל כמנהל מוזיקלי של תזמורת קליבלנד. הוא נתקל בהתנגדות עזה מצד נגני התזמורת, שהרגישו שלא התחשבו בדעתם במשא ומתן; במשאל ניסיוני רק שניים מתוך מאה הנגנים הגדירו את מאזל כבחירה המוצלחת ביותר. פרשנותו הרגשית העשירה של מאזל הייתה שונה מאוד מגישתו של סל, שהתאפיינה בהקפדה על הדיוק ועל הגדרות חדות בביצוע. מאזל כיהן במשרה זו עד לעזיבתו בשנת 1982. המבצע המשמעותי ביותר שלו במהלך תקופה זו היה ההקלטה הראשונה המלאה של "פורגי ובס" מאת ג'ורג' גרשווין, שעשתה שימוש בצוות שכולו אפרו-אמריקאי.
לאחר קליבלנד היה מאזל מנצח האופרה של וינה משנת 1982 עד 1984, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג משנת 1988 עד 1996, ותזמורת רדיו בוואריה במינכן משנת 1993 עד 1992. בשנת 2002 החליף את קורט מאזור כמנהל מוזיקלי בפילהרמונית של ניו יורק.
לאורך השנים, החל ב-1960, הרבה מאזל לבקר בישראל ולנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית. משנת 2012 ועד שנת 2014 היה המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של מינכן.
חיים אישיים
מאזל היה נשוי שלוש פעמים. ב-1952 נישא למרים סנדבנק, וממנה היה אב לשתי בנות. לאחר גירושיהם, נישא ב-1969 לפסנתרנית ישראלה מרגלית, ומנישואים אלה היה אב לבן ובת. ולאחר גירושיו ממנה, נישא ב-1986 לשחקנית הגרמנייה דיטלינדה טוּרבַּן, והשניים היו הורים לשני בנים ובת.
מאזל נפטר ביולי 2014 בביתו בווירג'יניה מסיבוך של דלקת ריאות. במותו הותיר את אשתו, ילדיו ונכדיו.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
LG G7
LG G7 ThinQ (ידוע בעיקר בשמו: LG G7 ובתעתיק לעברית: אל-ג'י ג'י 7) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע, מבוסס אנדרואיד, שפותח על ידי חברת LG, כחלק מסדרת ה-LG G. הטלפון הוכרז באופן רשמי ב-2 במאי 2018. הוא היורש של הLG G6, שהוכרז שנה קודם.
חומרה
בצד המכשיר ישנו כפתור אשר דומה מאוד ללחצן Bixby של חברת סמסונג, השוני הוא שהוא מפעיל את Google Assistant, ובנוסף, לחיצה כפולה על הכפתור מאפשרת להפעיל את אפליקציית העדשה של גוגל.
המצלמה האחורית של המכשיר כוללת עדשה נוספת אשר מאפשרת צילום עם זווית רחבה יותר, בגודל של 16 מגה פיקסל. לעומת זאת, המצלמה האחורית מצלמת באיכות של 8 מגה פיקסל בלבד.
תוכנה
המכשיר הושק עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 8.0 אוראו ו-LG UX. ב-29 ביוני 2018, לאחר עדכון התוכנה, המכשיר החל להציג רזולוציה בגודל של 4K. באוגוסט 2019, החברה הפיצה בארצות הברית עדכון למערכת האנדרואיד אוראו 9.0.
ביקורת
האתר ג'אג'טס ביקר את המכשיר וציין כי העמידות במים, איכות המצלמה, יציאת האוזניות והאפשרות להרחיב את נפח הזיכרון הם פיצ'רים טובים, אך השם הארוך והלא קליט והשימוש בA1 במצלמה ובין היתר המחיר הם הדברים השליליים במכשיר. כמו כן, מבקר הטלפון ציין כי למכשיר אין טיפה יחוד ומקבלי ההחלטות של החברה ערכו רשימה עם כל התכונות החשובות שצריכות להיות בסמארטפון בשנת 2018, סימנו וי ולא חיפשו איפה לחדש או מה לרענן.
ויקטור הרטמן (צייר)
ויקטור הרטמן (ברוסית: Ви́ктор Га́ртман;  5 במאי  1834 – 4 באוגוסט 1873) היה אדריכל וצייר רוסי. הוא היה קשור ל, מצפון למוסקבה, שנרכשה ונשמרה החל ב-1870 על ידי התעשיין והפילנתרופ סאווה מאמונטוב, והתחייה הרוסית.
ביוגרפיה
ויקטור הרטמן נולד בסנט פטרבורג למשפחה ממוצא גרמני. הוא התייתם בגיל צעיר וגדל בביתם של אחותה של אמו ובעלה אלכסנדר המיליאן, שהיה אדריכל ידוע. הוא למד ב ובהתחלה התחיל לעבוד ב.
הוא גם עבד כאדריכל ושרטט, בין השאר, עבד על האנדרטה למלאת אלף שנה לרוסיה בנובגורוד, שנחנכה בשנת 1862. את רוב ציורי המים ורישומי העיפרון עשה במסעות מחוץ לרוסיה בשנים 1864 עד 1868, יחד עם איוואן רופט. הרטמן היה מהאמנים הראשונים שכלל מוטיבים רוסיים מסורתיים ביצירתו.
מאז שולדימיר סטאסוב הכיר אותו לחוג של מילי באלקירב ב-1870, הוא היה חבר קרוב של המלחין מודסט מוסורגסקי. לאחר מותו המוקדם של הרטמן ממפרצת בגיל 39 בלבד, הוצגה תערוכה של למעלה מ-400 מציוריו באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, בפברואר ומרץ 1874. התערוכה נתנה השראה למוסורגסקי להלחין את הסוויטה שלו "תמונות בתערוכה". רוב היצירות שהוצגו בתערוכה של 1874 אבדו.
המרכז הרפואי קפלן
המרכז הרפואי קפלן הוא בית חולים ברחובות. הוא נוסד בשנת 1953 ומשתייך לשירותי בריאות כללית.
מידע כללי
המוסד נקרא על שמו של אליעזר קפלן, ממנהיגי תנועת העבודה ושר האוצר הראשון של מדינת ישראל. בבית החולים מעל לחמש מאות מיטות אשפוז והוא משרת בעיקר את תושבי השפלה הדרומית. יש למרכז הרפואי קפלן שלוחה בגדרה – המרכז הרפואי הגריאטרי הרצפלד, המתפקד כבית חולים גריאטרי-סיעודי.
בית החולים קפלן מסונף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ופועל בו אחד מבתי הספר לסיעוד של האוניברסיטה. בנוסף פועל בו בית הספר הארצי לרנטגנאות ולדימות של קופת חולים כללית, המכשיר רנטגנאים חדשים ומעביר השתלמויות מקצועיות בתחום.
היסטוריה
אבן פינה לבית החולים הונח ביוני 1950. על פי התוכנית של זאב רכטר, בית החולים כלל 11 ביתנים: חמישה לחמש מחלקות: יולדות, כירורגית, 2 פנימית וילדים, ועוד שישה ביתנים להנהלה, מיון, מטבח ואחזקה. התוכנית גם כללה מבנה לבית ספר לאחיות ושיכונים לצוות העובדים. בית החולים יועד לשרת את כל אזור דרום ישראל. ביולי 1950 הוצא צו של בית משפט להפסקת העבודות, שנעשו ללא רישיון, אך עבודות הבנייה נמשכו. בית החולים נפתח ביוני 1953 והופעלו בו בתחילה שתי מחלקות: כירורגית ופנימית. את המחלקה הפנימית ייסד וניהל הפרופ' פנחס אפרתי. ביולי 1953 הופעל גם מחלקת הילדים ונערך טקס חנוכה רשמי. בהמשך שנת 1953 נפתחה המחלקה הגינקולוגית ומנהלה הראשון היה הד"ר דוד הוגו כהן.
בסוף שנות השישים של המאה העשרים הניח הכירורג הד"ר אורי וקסלר את היסודות לניתוחי כירורגית ילדים.
בשנת 1989 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את מחלקת כירורגית חזה ולב.
במהלך הקמת בית החולים, נתגלתה אבן ועליה קיצור עשרת הדיברות, בכתב שומרוני.
רוברט דורפמן
רוברט דורפמן (באנגלית: Robert Dorfman; 27 באוקטובר 1916, ניו יורק – 24 ביוני 2002) היה כלכלן אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד, שנודע בתרומתו בתחום בדיקת קבוצה, תורת הקודים וכלכלה.
קורות חיים
רוברט דורפמן נולד בשנת 1916 בניו יורק. הוא למד סטטיסטיקה ובשנת 1937 קיבל תואר שני באוניברסיטת קולומביה. החל משנת 1939 הוא עבד בשרות ממשלתי ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבר בחיל האוויר האמריקאי. בשנת 1943 דורפמן פרסם עבודה חלוצית בתחום בדיקת קבוצה.
בשנת 1950 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בתחום תכנון ליניארי ושימושים שלו בכלכלה. בשנת 1955 הוא קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת הרוורד ועבד שם במשך 32 שנים.
6 במאי
6 במאי הוא היום ה-126 בשנה (127 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 239 ימים.
Mind on It
נכון לינואר 2023, השיר הושמע למעלה מ-19 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-3 מיליון פעמים ביוטיוב.
דודג' 400
דודג' 400 (באנגלית: Dodge 400) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר בין השנים 1981–1983. הדגם הוצג לראשונה בסוף שנת 1981 כמודל שנת 1982.
יוצרו 57,401 יחידות.
מעוז צור
מָעוֹז צוּר יְשׁוּעָתִי הוא פיוט שנהוג לזמר בימי חנוכה, לאחר הדלקת הנרות. יש השרים רק את הבית הראשון, יש שנוהגים לשיר את כל הפיוט, ויש כאלה השרים רק הבית הראשון והבית החמישי. מקור הפיוט הוא בימי הביניים, והתקבל בכל קהילות ישראל, אשכנזים וספרדים, מלבד יהודי תימן, שלא נהגו לאומרו והפיוט נעדר מכל סידורי התפילה של בני עדה זאת.
שמו של מחבר הפיוט רמוז באקרוסטיכון של חמשת הבתים הראשונים: "מרדכי".
חיבור הפיוט וזהות מחברו
ליאופולד צונץ סבר שזמן כתיבת הפיוט אינו מאוחר מאמצע המאה ה-13 בגרמניה, בתקופת מסעות הצלב. בשל השפעת שירת ספרד הניכרת ב"מעוז צור ישועתי", לא סביר להקדים את כתיבתו מאמצע המאה ה-12, אז החל הסגנון הספרדי להיות רווח באשכנז. אולם אברהם פרנקל מצא שני פיוטים נוספים שנראה שמאוחרים למעוז צור ישועתי ומחקים אותו במבנה שלהם, ואחד מהם נכתב בוורמייזא ב-1201. בשל כך, הוא טוען שיש להקדים את זמן חיבור הפיוט למחצית השנייה של המאה ה-12, ומציין שאף צונץ לא קבע אלא גבול עליון למועד חיבורו, ולא ניסה לקבוע אותו דווקא למאה ה-13.
שמו של המחבר – מרדכי – נרמז באקרוסטיכון שבראש חמשת הבתים הראשונים של הפיוט. זהותו של 'מרדכי' זה אינה ידועה, והוצעו מספר השערות בדבר זהותו:
מחרוזת שישית
המחרוזת השישית המסיימת את הפיוט, ומתחילה במילים "חשוף זרוע קדשך", מוכרת רק ממקורות מאוחרים, מסוף המאה ה-17. החוקרים דנו בשאלה האם גם היא חוברה על ידי מחבר הפיוט והושמטה "מאהבת השלום" מפני החרוז "נקום נקמת דם עבדיך מאומה הרשעה" שנמצא בה, או שהיא תוספת מאוחרת. גם היום נחלקים בזה החוקרים: יש סוברים שהיא חלק מקורי מהפיוט, והושמטה רק מפני הצנזורה הנוצרית או חשש ממנה, ויש סוברים שהיא תוספת מאוחרת מאחר שלא נמצאה עדיין בשום כתב יד או דפוס קדום.
ההשוואה שבין 'מעוז צור ישועתי' לבין שני שירי הזמר העתיקים שהושפעו ממנו, תומכת באפשרות שהמחרוזת האחרונה של מעוז צור ישועתי מקורית, כי גם מחרוזת זו השפיעה על שני שירי הזמר העתיקים בצורתה ובתוכנה. מעבר להוכחה זו, ללא המחרוזת האחרונה הרצף ההיסטורי שבפיוט קטוע (בניגוד למה שמקובל בפיוטי אשכנז) והפיוט חסר סיום של תפילה לגאולת העתיד.
יש הסוברים ש"אדמון" שמוזכר במחרוזת זו רומז על קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה ("אדום הזקן"), ממנהיגי מסע הצלב השלישי. אחרים טוענים כי הביטוי "דחה אדמון בצל צלמון" אינו מתייחס בהכרח לדמות ספציפית, והוא שם כינוי לכלל הנוצרים (בספרות היהודית, אֱדוֹם היא סמל לרומא העתיקה, ובעקבות התנצרותה של זו, סמל לעולם הנוצרי בכלל), והמשורר מתפלל לאלוהים שידחה (ידחוף) את ממלכת אדום ("אדמון") "בצל צלמון" (לחושך ולצלמוות), כלומר שיוריד אותה לגיהנום ולשאול תחתית (או רמז לצלם=הצלב הנוצרי).
פירוש אחר הוא "דחה את בני אדום המאמינים באלילים (צלמיות) והקם את עם ישראל לתפארתו" על ידי שבעת הרועים. בשל חשש מתגובת הנוצרים, מחרוזת זו הושמטה מסדר הדלקת נרות חנוכה שבסדורי תפילה רבים, בעיקר במהדורות שהודפסו בגרמניה ומערב אירופה, או לדעת החוקרים האחרים אף פעם לא נתקבל בקהילות אלה. עד היום יש יוצאי קהילות גרמניה, הולנד ואנגליה שאינם שרים מחרוזת זו.
מאחר שברוב הדפוסים הקדומים נעדרה מחרוזת המתייחסת למלכות אדום ולגלות האחרונה, הוסיפו מחברים רבים מחרוזות שנועדו להשלים את החסר.
הרב יחיאל מיכל אפשטיין הביא בספר "קיצור שני לוחות הברית" של הרב ישעיה הלוי הורוביץ אשר ערך אותו, כמה נוסחאות לבית העוסק בגלויות אדום וישמעאל שאינן מוזכרות בחמשת הבתים הראשונים. מלבד "חשוף זרוע קדש" הוא מביא שלוש גרסאות נוספות בשם רבי משה איסרליש (הרמ"א), רבי ירמיה אב"ד וירצבורג ורבי שמואל הלוי (מחבר הספר "נחלת שבעה"), שחתמו את שמם באקרוסטיכון בראש מילות או שורות הבית. גם רבי יאיר חיים בכרך חיבר בית נוסף לפיוט. הבית שסימנו "חזק" התקבל בתפוצות ישראל כחלק בלתי נפרד מהפיוט. הבית שמיוחס לרמ"א התקבל בקרב כמה קהילות.
לחן
נהוג לחשוב שהלחן המוכר ביותר למזמור הוא לחן גרמני מהמאה ה-16, ומזכיר מאוד בסגנונו שירים פרוטסטנטיים (כוראלים) מאותה תקופה; לא זו בלבד, אלא שכל אחד ממשפטי השיר מופיע גם במזמורים פרוטסטנטיים או שירים חילוניים מגרמניה שלאחר הרפורמציה. מחקרים מאוחרים יותר גורסים שהלחן מוקדם יותר ומקורו בבוהמיה, וייתכן שהגיע מלחנים יהודיים מארץ זו, שמרטין לותר קיבץ ועיבד.
לחן שני (ראו משמאל) מופיע אצל בנדטו מרצ'לו, שתיעד אותו בקהילת יהודי ונציה בראשית המאה ה-18. לאורך השנים נמצאו מוזיקאים ומוזיקולוגים שהלינו על השימוש בלחן ממקור נוצרי, והיו מהם שהציעו חלופות. בתחילת שנות ה-40 הציע יהויכין סטוצ'בסקי לשוב ללחן שתועד אצל מרצ'לו, ופרסם עיבודים עבורו. בשנת 1955 פרסם החזן לייב גלַנץ לחן על בסיס הנוסח המסורתי של מנגינת הברכות על הדלקת הנרות. למזמור חוברו לחנים נוספים.
מקורו של לחן נוסף, איטי יותר, הוא אצל חסידות ברסלב. ניגון זה זכה למספר עיבודים מודרניים ביניהם של הלב והמעיין עם אביתר בנאי אשר תפוצתו התרחבה אל מעבר למעגל חסידי ברסלב. לחן נוסף שייך לחסידות לעלוב.
השפעה והתייחסות תרבותית
במשך הדורות, נכתבו עוד שירים רבים, הן לחנוכה והן למועדים נוספים, המחקים את מעוז צור ישועתי ואת מבנהו, ונועדו לשירה באותו הניגון.
מספר מלחינים חיברו יצירות המתייחסות לנושא "מעוז צור ישועתי". חנן שלזינגר חיבר פנטזיה על נושא השיר. אחריו חיבר יוסף קמינסקי בשנת 1942 את היצירה "עלייה" – שש וריאציות סימפוניות על נושא "מעוז צור ישועתי", המביעות את רעיון העלייה לארץ ישראל מארצות שונות (ביצוע הבכורה של היצירה, בנגינת התזמורת הארצישראלית, היה בינואר 1943). וחנוך יעקבי חיבר פתיחה לתזמורת קאמרית על "מעוז צור ישועתי" (משך היצירה: 7 דקות; ביצוע הבכורה, בנגינת הרכב מתוך תזמורת קול ישראל, היה בירושלים בדצמבר 1948).
במלחמת ההתשה חיברה נעמי שמר בהשראת הפיוט את השיר "שבחי מעוז", שביצעה להקת פיקוד דרום ב-1971. בשיר זה יצרה שמר הקבלה בין הפיוט היהודי לבין המעוזים (המוצבים) של קו בר-לב שהותקפו במלחמה. את הרעיון לשיר היא קיבלה כאשר ביקרה בחנוכה באחד המעוזים, שבו הדליקו החיילים חנוכייה עשויה מתרמילי פגזים, כמתואר בסיפורו של קצין המילואים סרן מיכאל רכס ז"ל, מפי בנו.
לקריאה נוספת
לחנים:
לוקאס לרגר
לוקאס לרגר (בדנית: Lukas Lerager; נולד ב-12 ביולי 1993) הוא כדורגלן דני, המשחק בעמדת הקשר בפ.צ. קופנהגן.
קריירת מועדונים
לרגר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אקדמיסק בולדקלוב, ובשנת הצטרף לקבוצהה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הדנית הראשונה. בקיץ, חתם בוויבורג מליגת העל הדנית. בעונת הבכורה שלו, ויבורג ירדה לליגה הראשונה אך כעבור עונה חזרה לליגת העל.
בקיץ, לרגר חתם בזולטה ורכם מליגת העל הבלגית. ב-30 ביולי 2016, לרגר ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד אויפן. ב-24 בספטמבר 2016, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד מכלן.
בקיץ, לרגר חתם בבורדו מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, לרגר שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק. ב-6 ביוני 2017, לרגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד. ב-16 באוקטובר 2018, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד.
פרתנון
הפרתנון (ביוונית: Παρθενών) הוא מקדש יווני הניצב על האקרופוליס של אתונה העתיקה והוא נחשב לבניין המפורסם ביותר מתקופת יוון העתיקה, ולאחד הבניינים המפורסמים ביותר בעולם.
הפרתנון נבנה באמצע המאה ה-5 לפנה"ס כהודיה לאתנה, האלה הפטרונית של העיר, על ניצחון אתונה והיוונים במלחמת פרס–יוון. הבניין נקרא רשמית "המקדש של אתנה הבתולה", ושמו הפופולרי נגזר מהמילה היוונית לבתולה, "פרתנוס" (παρθένος).
הפרתנון נבנה במקום בו ניצב מקדש קודם שנהרס על ידי הפרסים. מלבד היותו מקדש, שימש הפרתנון כבית אוצר, ומשנת 454 לפנה"ס נשמר בו האוצר של הליגה האטית-דלית, גוף פוליטי שמאוחר יותר הפך לאימפריה האתונאית. במאה ה-6 לספירה הוסב המבנה לכנסייה נוצרית, ובמאה ה-14 הוסב למסגד, לאחר שיוון נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. הסבתו ממקדש פגאני לכנסייה ומאוחר יותר למסגד סייעו לשימורו והישארותו שלם עד המאה ה-17. המבנה חרב חלקית בשנת 1687 לאחר התפוצצות מחסן תחמושת שנפגע מפגז במלחמה בין ונציה והעות'מאנים. במאה ה-19 נלקחו חלק מעיטוריו, לרבות האפריז המפואר שלו (הנודע כשיש אלגין), על ידי תומאס ברוס, הרוזן מאלגין ושגריר בריטניה לאימפריה העות'מאנית, והובאו לאנגליה. בשנת 1975 החל תהליך שחזור ושימור המבנה על ידי משרד התרבות היווני אשר נמשך עד היום.
על אף שכיום הפרתנון הרוס בחלקו הגדול, ניתן להתרשם מגדולתו ומיופיו. בתקופה בה היה הפרתנון שלם, הוא נחשב לכליל השלמות וייצג את פסגת האדריכלות היוונית ואת אתוס הסגנון הדורי אשר לפיו נבנה. מעבר ליופיו, נחשב הפרתנון לסמל של הדמוקרטיה האתונאית ומייצג את שיאה של התרבות היוונית הקלאסית בעת העתיקה.
הפרתנון, כחלק מהאקרופוליס של אתונה, הוכרז בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית.
תכנון ובנייה
הפרתנון נבנה ביוזמתו של פריקלס, המדינאי האתונאי המשפיע ביותר במאה החמישית לפני הספירה. הוא נבנה תחת השגחתו הכללית של הפסל פידיאס, שהיה גם אחראי על העיטור הפיסולי, והאדריכלים היו איקטינוס וקליקרטס. הבנייה החלה ב-447 לפנה"ס והבניין הושלם ברובו ב-438 לפנה"ס, אך העבודה על העיטורים המשיכה לפחות עד 433 לפנה"ס. מן החשבונות הכספיים של בניית הפרתנון אשר בחלקם שרדו, עולה כי העלות הגבוהה ביותר הייתה שינוע האבן מהר פנטליקוס, כ-16 ק"מ מאתונה, עד האקרופוליס. ב-454 לפנה"ס, הועבר האוצר של הליגה האטית-דלית מהמקדש הפן-הלני בדלוס לאקרופוליס.
אף על פי שמקדש הפייסטוס הקרוב הוא השריד השלם ביותר של מקדש יווני דורי, הפרתנון, בימיו, נחשב למקדש מוצלח ויפה יותר. למקדש, כתב ג'ון יוליוס נורוויץ', יצא מוניטין כמקדש הדורי המושלם ביותר שנבנה אי פעם. אפילו בעת העתיקה, הדיוק האדריכלי של המבנה יצא למרחוק, ובמיוחד היחס העדין בין הקער של הסטילובטה (הרצפה שעליה עומדים העמודים), העיקום של קירות הנאוס והאנטזיס (עיוות שנועד לתקן את הפרספקטיבה) של העמודים. הסטילובטה מתעקם קלות למעלה מסיבות אופטיות. התרחבות של העמודים נועדה לתקן את האפקט האופטי של ההסתכלות מעלה. האפקט הכללי שגורמים הקיעורים הקלים האלה הוא של סימטריות גדולה יותר מכפי שהיא באמת. מידותיו של הפרתנון במדרגה העליונה הן 30.9 × 69.5 מטר. הנאוס היה 19.2 × 29.8 מטר, עם שתי שורות של עמודים דוריים פנימיים, ההכרחיים לצורך החזקת הגג. קוטרם של העמודים הדוריים מבחוץ הוא 2.8 מטר, וגובהם 10.4 מטר. קוטר העמודים בפינות גדול מעט יותר.
העלייה לאקרופוליס
סוג חוויה זו אשר חווה מי שעולה בשביל זה אל האקרופוליס ונחשף אל מבנה הפרתנון אינה מקרית והיא תוכננה בקפידה. המבנים באקרופוליס וביניהם הפרתנון פזורים במתחם ללא גאומטריה אחידה וללא סידור סימטרי באופן כזה הנראה טבעי לחלוטין. הזווית בה נבנה המקדש כמו גם מיקומו וחלקיו המעוקמים מעט תוכננה ליצור את הפרספקטיבה המושלמת כדי לחזות במבנה. סוג תכנון זה אפיין גם מקדשים יוונים נוספים אשר נבנו בתקופה הקלאסית אך תכנון זה של הפרתנון נחשב למוצלח ולמרשים ביותר.
פרופורציות
יופיו של הפרתנון נובע בעיקר בזכות תכנון קפדני של הפרופורציות בין כל אחד מחלקי הבניין ומידות הבניין כולו. פרופורציות אלה הן חלק מהסדר הדורי לפיו הוא בנוי אך ההקפדה על המידות יחד עם העקמומיות הקלה של המבנה ופרטיו העיטוריים הפכו אותו למקדש הדורי המושלם ביותר שנבנה.
לפי תאוריות מסוימות, הפרופורציות בין חלקיו של הפרתנון לפי יחס מתמטי המכונה "יחס הזהב" השווה בקירוב ל-1.618. יחס מתמטי זה מאפיין יחסי מידות רבים בטבע וייתכן שזה גרם לכך שהיה בו שימוש גם באדריכלות החל מסגנון הבנייה הקלאסי. היחס בא לידי ביטוי בפרתנון ביחסי מידות זהים גם ביחס בין הרכיבים הגדולים, כגון גובה העמודים וגובה האנטבלטורה ובהמשך גם ביחס שבין שאר הרכיבים והאלמנטים הקישוטיים בארכיטרב ובאפריז. התמונה משמאל מדגימה את יחס הזהב שבין כל רוחב החזית וגובהה, החלוקה בין העמודים והאנטבלטורה, היחס בין הגמלון לשכבת האפריז והארכיטרב ולבסוף גם את יחסי המטופות והטריגליפים שבאפריז.
עיטורים
מקדש הפרתנון קושט במערכת מורכבת של עיטורים פיסוליים. רק חלקם של עיטורים אלו שרד אולם אנו יכולים ללמוד על רובם מאיורים תיאוריים של ז'אק קרי (Jacques Carey), אשר רשם את שרידי העיטורים של הפרתנון בהזמנתו של שגריר צרפת בקונסטנטינופול בשנת 1674. חלק מעיטורי הפרתנון, אשר זכו לכינוי "שיש אלגין", שמורים כיום במוזיאון הבריטי בלונדון. אחרים מוצגים במוזיאון הארכאולוגי אשר הוקם על האקרופוליס באתונה. מיעוט מתבליטי המטופות מוצג עדיין על הבניין.
מראם של העיטורים במקדש הפרתנון היה רחוק מן הדימוי של הפיסול היווני המוכר לנו כיום - כפסלי שיש לבן ובוהק. עיטורים אלו היו צבועים בצבעים עזים ובוהקים. גם חלקים אדריכליים בבניין היו צבועים ושימשו כ'רקע' וכהבלטה לפסלים, אשר נצפו על ידי המבקרים מלמטה וממרחק רב. ידוע למשל, כי התקרות הפנימיות של הפרתנון נצבעו בכחול עמוק, וכי קבוצות הפסלים על הגמלונים נצבעו בצבעים בהירים ועזים. יש הסבורים כי החלקים העליונים של הפרתנון נצבעו באדום וכחול בוהקים. כמו כן הוספו תוספות שונות לפסלים כגון אלמנטים מפוסלים בברונזה.
העיטורים הותאמו למיקומם במקדש בקפדנות תוך יצירת משמעות עלילתית וסימבולית. בחיבורם של האלמנטים השונים "מתחברים יחד שלושת היסודות של התודעה הדתית היוונית בתקופה הקלאסית: המיתוס (במטופות), האלים (בגמלונים) והמפגש בין האלים לבני האדם (באפריז)".
המטופות
המטופות הקבועות בצד המזרחי הציגו את מלחמתם של אלי יוון בטיטאנים. מתבליטים אלו נשארו רק שברים. מצבם הגרוע של התבליטים הוא כנראה תוצאה מהרס מכוון איקונוקלאסטי אשר התרחש בעת הפיכת הפרתנון לכנסייה נוצרית, כנראה בתחילת המאה השישית לספירה. בכל מטופה (לבד מאחת) מוצגות שתי דמויות במאבק. לרוב האלים מתוארים כשהם מכניעים את הענקים הטיטאנים, עם זאת ישנן כמה מטופות בהן המאבק בין הדמויות טרם הוכרע. על אף שאין המשכיות בין המטופות, בקומפוזיציה הכללית ניכרת התאמה בין כיוון האפריז לבין המטופות בכיוון התנועה לעבר מרכז הבניין.
במטופות שבצד הדרומי מתוארות עלילות ארכתאון ותזאוס, מלכי יוון ובכלל זה מלחמת הלפיתים והקנטאורים ותפיסת נשים יווניות בידי קנטאורים. במטופות אלו, אשר נשמרו במצב הטוב ביותר, חולקו כך שבכל מטופה תואר מאבק בין זוג דמויות. יש הרואים העיצוב בקומפוזיציה ביטוי לבגרות האמנותית של התקופה הקלאסית, ביכולת להותיר שטחים גדולים בתבליט כרקע שטוח, ללא החשש מ"אימת הריק" הארכאית.
בצד הצפוני ישנם תיאורים הקשורים למלחמת טרויה. מן המטופות הללו אשר לא נשמרו במצב טוב ניתן לזהות את המלחמה באמזונות בהנהגת תזאוס. המטופות בצד המערבי הציגו נושא של מלחמת בני יוון העתיקה ב"מזרחיים". יש הרואים בדמויות אלו דווקא את דמותן של האמזונות.
האפריז
אורכו של אפריז מקדש הפרתנון הוא 170 מטר וגובהו כמטר אחד. הוא ממוקם סביב מרכזו הפנימי של בניין המקדש היווני. מיקום זה הפך אותו לנראה פחות לעיני הציבור הרחב אשר פקד את המקדש. אף על פי כן, ניסו הפסלים היוונים להקל על הצפייה בעבודה על ידי הדגשת הצללים סביב הדמויות בעזרת שיפוע בתבליט, היורד מחלקו העליון, הגבוה, לחלקו התחתון של האפריז. על האפריז הופיע תבליט אשר הציג את התהלוכה הגדולה של הפאנאתנאיה, הפסטיבל השנתי לכבוד אתנה, בו נשאו הצועדים בגד פפלוס (גלימת שרד) מקודש כמנחה לאלה.
התיאור על האפריז הוא רצוף ונמשך לאורכו של הבניין. התהלוכה החלה בצדו המערבי, האחורי, של המקדש והתפצלה לשתי תהלוכות נפרדות אשר הקיפו את הבניין. בראש התהלוכה תוארו בהמות המובלות לקרבן ולאחריהם נושאי מנחות, אזרחים, פרשים על סוסים ועוד. חידוש זה ביחס שבין העיטור לאדריכלות יוצר לכאורה קשר ממשי התיאור הסימבולי לבין המציאות של מבקרי המקדש ונותן ביטוי לחיים היוונים. בראש האפריז, הממוקם במרכזה של החזית המזרחית המהווה את הכניסה למקדש, מופיעים האלים, בראשם זאוס ואתנה. הם מתוארים גדולים יותר משאר הדמויות בשל תנוחת הישיבה שבה הם נמצאים. האלים מוצגים כשהם יושבים, משוחחים ומביטים בפרוזאיות בתהלוכה המתקרבת. משני עברי קבוצת האלים מופיעים עשרת הגיבורים האפונימיים. אלו הם ראשי עשרת השבטים של אטיקה, שבתחומה נמצאת העיר אתונה. למרות פשטות הקומפוזיציה ולמרות פיסולו של התבליט כנמוך באופן יחסי, ניכר בו שימוש רחב בהסתרת דמויות כאמצעי ליצירת עומק.
בספרו "תולדות האמנות הקלאסית", מוצא מיכאל אבי יונה בתאורי תבליט האפריז ביטויים לחוסנו ולהשפעתו של מעמד הביניים באתונה על ידי נתינת מקום נרחב לתיאור הפרשים אשר "היו מעמד חברתי מיוחד, והיו מתומכי מעמד הביניים וממתנגדי הדמוקרטיה הקיצונית". אֵלי האולימפוס, אשר "צלמיהם עשויים בדמות בני-האדם", מוסיף אבי-יונה, ירדו, בתקופה הקלאסית בגדולתה "אל תוך קהל המאמינים"
הגמלונים
בגמלון הממוקם בצד מערבי של המקדש הוצגה התחרות בין אתנה לפוסידון על השליטה באטיקה. אתנה ופוסידון, הממוקמים במרכז הקומפוזיציה של הגמלון, נעים בתנופה הרחק זה מזו. משני עבריהם מוצבים מרכבות עם סוסים. האלה ניקה אשר משמשת כרכב במרכבתה של אתנה מעידה על הניצחון הקרב של האלה על פוסידון. הרחק יותר נמצאים, כנראה, דמויותיהם של גיבורי אטיקה, ודמויות אשר זוהו כאלי נהר הקשורים לאתנה. סבורים כי בגמלון הוסף עץ זית, עשוי כנראה ברונזה, אשר היה מתנתה של אתנה לאטיקה ובזכותו הפכה לפטרונית העיר.
פסלי הגמלונים של הפרתנון מציגים את שיאה של יכולת התיאור הפיסולית של אמנות יוון הקלאסית. שלא כמו בפסלי הגמלונים של מקדש זאוס באולימפיה, פסלי הגמלונים ממקדש זה היו מפוסלים בכל צדדיהם ולכן הם יכולים לשמש כ"פסלים חופשיים" בחלל, על אף שעבודם לאדריכלות. בבחינת תיאור הדמויות מציגים הפסלים תיאור האנטומי חופשי שאינו מגזים בייצוג שרירי הגוף. גם יכולת תיאור התנועה של הגוף בעזרת בגדי הדמויות הוא מושלם. גם מבחינת תכנון הקומפוזיציה חלה התקדמות גדולה. לא רק בהתאמת הדמויות לצורת הגמלון, התאמה המושגת על ידי שילוב דמויות הנמצאות בתנוחת הסבה, או בעזרת תיאור הסוסים, אלה גם ביכולתו של האמן לתאר אווירה חסרת היררכיה נוקשה, בה האלים מתוארים כבני אנוש ומפגינים רגשות אנושיים כגון תמיהה והפתעה.
היסטוריה מאוחרת
הפרתנון שרד כמקדש החשוב ביותר של הדת היוונית הקדומה לקרוב לאלף שנה. הוא בוודאי היה עדיין שלם במאה הרביעית לספירה, כאשר גילו היה כמו גילה של קתדרלת נוטרדאם של פריז כיום, וישן בהרבה מבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. במאה ה-4 הייתה אתונה רק עיר פרובינציאלית באימפריה הרומית, אך לעברה המפואר נשאר הפרתנון כמצבה. בזמן כלשהו במאה החמישית הפסל הגדול של אתנה נבזז של ידי אחד מהקיסרים, ונלקח לקונסטנטינופול, שם הוא נהרס מאוחר יותר, ייתכן במהלך ביזת העיר במסע הצלב הרביעי ב-1204.
זמן קצר לאחר מכן הוסב הפרתנון לכנסייה נוצרית. בתקופה הביזנטית הוא היה הכנסייה של התאוטוקוס (מרים, אימו של ישו), ובזמן האימפריה הלטינית נעשה לכנסייה הקתולית של הגבירה למשך כ-250 שנה. כחלק מההסבה של המקדש לכנסייה, הוסרו העמודים הפנימיים וחלק מקירות הנאוס, ויצרו גומחה בצד המזרחי. דבר זה הוביל, בהכרח, להסרת חלק מהפסלים. אלה שתיארו אלים פגניים כנראה הוסרו במתכוון, וייתכן כי נהרסו.
ב-1456 נפלה אתונה בידי האימפריה העות'מאנית, ושימושו של הפרתנון הוסב שוב כשהפך למסגד. בניגוד לאגדות שקמו, כיבדו העות'מאנים בדרך כלל מונומנטים עתיקים בשטחים שלהם, ולא הרסו בכוונה את עתיקות אתונה, אף שלא הייתה גם תוכנית לשימורם. בזמני מלחמה הם היו מוכנים להרוס אותם על מנת לספק חומר גלם לקירות ולביצורים. העות'מאנים הוסיפו לפרתנון מינרט והוא תפקד כמסגד לכל דבר. במהלך המאה ה-17 העידו מבקרים אירופאיים כי המבנה שלם ברובו.
בסוף המאה ה-18 ביקרו אירופאים רבים באתונה, והחורבות של הפרתנון צוירו פעמים רבות, דבר שעזר לעורר אהדה בדעת הקהל הבריטית והצרפתית לעצמאות יוונית. ב-1801 קיבל השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, תומאס ברוס, הרוזן מאלגין, "פירמן" (אישור) מהסולטאן להעתיק ולצייר את בנייני האקרופוליס, להסיר מבנים קיימים על מנת לאפשר צפייה של העתיקות, ולהסיר פסלים מהם. הוא ראה אישור זה כאישור לקחת כמה פסלים שיכול. חלק מן הפסלים הוא לקח מהמבנה עצמו, אחרים הוא אסף מהקרקע, ואחרים הוא קנה מהאוכלוסייה המקומית.
היום נמצאים פסלים אלה במוזיאון הבריטי, שם הם ידועים כ"שיש אלגין". פסלים אחרים מהפרתנון נמצאים במוזיאון הלובר בפריז ובקופנהגן. שאר הפריטים נמצאים במוזיאון האקרופוליס שנמצא בסמוך לפרתנון. מקצת הפסלים והעיטורים עדיין מצויים על הבניין עצמו. הממשלה היוונית מנסה זה כמה שנים להשיב את הפסלים מהמוזיאון הבריטי ליוון. המוזיאון סירב לבקשות, וממשלות בריטיות לא ניסו לכפות זאת על המוזיאון.
כאשר יוון העצמאית השיגה את השליטה באתונה ב-1832, הוסר המינארט מהפרתנון וכל המבנים הנוספים מימי הביניים ועד המאה ה-19 אשר נבנו באקרופוליס הוסרו. האזור נעשה לאתר היסטורי, שנשלט על ידי ממשלת יוון. היום הוא מושך מיליוני תיירים בשנה, שעולים בשביל בצד המערבי של האקרופוליס, דרך הפרופילאה המשוחזרת, ובמעלה הדרך הפנתנאית עד הפרתנון, שמוקף בגדר נמוכה על מנת למנוע נזק.
שחזור ושימור
תוכנית השימור לא תוכל לשקם את הפרתנון למצב בו היה לפני פגיעתו בפיצוץ ב-1687 אך כמעט כולו, ובעיקר מעטפת הבניין, מתוכננים להיות משוחזרים באופן מלא. חלקי מבנה אשר הוחרבו לחלוטין או אבדו ונבזזו עם השנים מושלמים על ידי שיש הנחצב מהמחצבה המקורית ממנה נלקח החומר לבניית הפרתנון בעת העתיקה על מנת שההתאמה בין החומר הישן והחדש תהיה מושלמת ככל האפשר.
העמודים המקוריים של הפרתנון נבנו מחתיכות שיש גליליות קטנות יותר אשר הונחו אחת מעל השנייה וחוברו בעזרת מסמרי ברזל בצורת "H" כדי לסייע ליציבות העמוד. ברזלים אלו היו עטופים בעופרת כדי למנוע מהם להחליד אך עבודת שימור שנעשתה במאה ה-19 לא השתמשה בשיטה זו וכתוצאה מכך נוצרו חלודה ושיתוך אשר פגעו גם באבן השיש. חלק מעבודות השימור הן החלפת מסמרים אלו בטיטניום.
איומים סביבתיים בזמננו
האיומים הגדולים ביותר על הפרתנון היום הם סביבתיים. אתונה גדלה מאוד מאז מלחמת העולם השנייה וקיימות בה בעיות תנועה וזיהום אוויר חמורות. ויברציות וכלי הרכב של אתונה מאיימים על היסודות של הפרתנון, גשם חומצי מאיים לפגוע בשיש ובאבן של הפסלים שנותרו ועל המקדש עצמו. הממשלה היוונית ועיריית אתונה התקדמו מעט בעשרים השנים האחרונות בנושאים אלה, אך סכנות אלו עודן מאיימות על עתידו של הפרתנון.
נמצא כי הפסלים והעיטורים של הפרתנון המצויים במוזיאון בבריטניה השתמרו במצב הרבה יותר טוב מאשר אלו שנשארו יחד עם המקדש ונחשפו לזיהום הסביבתי. בדיון סביב השבת שיש אלגין חזרה ליוון נטען כי דווקא הבריטים שימרו את יצירות הפיסול של הפרתנון ובסביבתן המקורית הן ייפגעו על ידי הזיהום והגשם החומצי.
פאוור ריינג'רס צוות הצלה
פאוור ריינג'רס צוות הצלה (אנגלית: Power Rangers: Lightspeed Rescue- הצלה במהירות הבזק) היא סדרת פעולה/הרפתקאות אמריקאית לילדים מסדרת "פאוור ריינג'רס". הסדרה בת 40 פרקים והופקה לטלוויזיה על ידי חברת "סבן" לערוץ Fox Kids בשנת 2000. היא העונה הראשונה שמציגה את הפאוור ריינג'רס כצוות של מבוגרים ולא נערים. בישראל התוכנית שודרה בערוץ ג'טיקס ("פוקס קידס" לשעבר). ארבעת הפרקים הראשונים דובבו לעברית בקלטות וידאו.
עלילה
לפני אלפי שנים ארבעה שדים אימתניים אשר איימו להשמיד את המין האנושי נכלאו בתוך קבר תת-קרקעי על ידי קוסם רב-עוצמה.
כל פרק מגיע שד המאיים על העיר והריינג'רס באים להילחם בו, ישנן סצינות לחימה שבסופן הריינג'רס מנצחים את השד והוא מתפרק או צורח ומתפוצץ בפיצוץ אימתני, לאחר מכן מגיע ג'ינקסר וזורק קלף לתוך שאריות השד והופך אותו לענקי ולאחר סצינות לחימה שבסופן השד מתחיל להתפרק ואורות בוהקים יוצאים מחרכים בו ולאחר צרחה או מילים אחרונות השד נופל ומתפוצץ לחתיכות.
זורדים
זורדי הצלה
זורדי אומגה
זורד מיוחד
נבלים
חיילי הרגל
זיז (מבנה)
לרוב, נבדלת קורה זיזית מקורה רגילה בכיוון מומנט הכפיפה אשר נוצר בסמכיהן. המומנט בקורה זיזית הוא שלילי לעומת מומנט חיובי הקיים לרוב בקורה רגילה בין שני סמכים. במקרה של עמוד, מגדילה היותו של הרכיב זיז את אורך הקריסה שלו ואת מומנט הכפיפה בבסיסו במקרה של כוחות אופקיים שונים.
השיטות להתמודד עם האתגר ההנדסי שמהווה זיז הן רבות ומגוונות ועשויות להשתלב היטב גם בתכנון האדריכלי. מלבד הגדלת מומנט ההתמד של הקורה, ניתן לתמוך אלמנטים זיזיים כגון מרפסות או חלקי מבנה דומים במוטות אלכסוניים התומכים את קצה הקורה מלמטה על ידי לחיצה או מלמעלה על ידי מתיחה. בשימוש בבטון מזוין לדוגמה מחוזקת הקורה על ידי מוטות פלדה בחלקה העליון שתפקידם להתנגד למאמץ המתיחה הפועל בו.
כדי להקטין את מומנט הכפיפה הנקודתי הפועל בבסיס הזיז ננקטות מספר פעולות אפשריות:
אודרי דה ווס
אודרי דה ווס (באנגלית: Audrey de Vos; 24 בינואר 1900 – 7 במאי 1983) הייתה מורה אנגלייה לבלט אשר לימדה בלונדון במשך כ-40 שנה, בעלת גישה חדשנית בתחום הוראת הבלט.
ביוגרפיה
בהיותה כבת 15 החלה ללמד בלט בלונדון, עיר הולדתה. החל משנת 1930 היא לימדה בסטודיו משלה. היא הייתה תלמידתם של סרפימה אסטפייבה ולברנטי נוביקוב. בתחילת המאה העשרים עבדה גם עם בלט רוס (Ballet Russ de Monte Carlo). בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלצה להפסיק ללמד והייתה לנהגת אמבולנס.
גישתה להוראת הבלט הייתה שונה מדרך ההוראה המקובלת באותה תקופה, והיא נחשבה למהפכנית. הרעיון שהוביל אותה היה, שאין מי שאינו יכול לרקוד בלט. כל דבר אפשרי, אך יש לצאת מנקודת המוצא של היכולות או המגבלות של התלמיד, וליישם את הטכניקה לפי המצב האישי של כל אדם. לא היה לה עניין להביא את הרקדן להתאים עצמו לרעיונות שלה, אלא לחשוב מנקודת המבט שלו, כיצד יוכל ליישם את הבלט הקלאסי לטובתו ולהתקדמותו האישית. כל תלמיד קיבל תיקונים אישיים ושונים באופיים, והערות לפי צרכיו המידיים. ולאורך שנות הלימוד התחלפו הערותיה והתיקונים שהציעה, לאור התקדמותו של הרקדן. אודרי דה ווס סלדה מהמונח "שיטה" (Method), וטענה שההוראה חייבת להיות תהליך מתמשך של השתנות והתפתחות, לפי צורך אינדיבידואלי של הרוקד. היא דימתה את הגוף לתזמורת על חלקיה השונים, והוואריאציות המופקות ממנו הן בעלות עוצמות שונות בשרירים ובאופן ההבעה. היא שילבה במערכת ההוראה שלה גם שיעורי מחול מודרני, שיצרה ולימדה, כדי לגוון ולהעשיר את איכויות הרקדן/תלמיד.
דרכה המיוחדת של דה ווס אפשרה לתלמידים בעלי מוגבלויות פיזיות, להגיע לביצועים ברמה גבוהה של הטכניקה, מתוך כוח רצון עז ואמונה ביכולתם. תלמידים שנפלטו מבתי-ספר ממוסדים לבלט, בשל היותם גבוהים מדי, שמנים מדי, או בלתי "מתאימים" במובנים אחרים, מצאו את דרכם אל דה ווס, שם הגיעו להישגים מרשימים ביותר. השיעורים התבססו על בעיה מסוימת שיש צורך לעבוד עליה, בתוך הסדר הקבוע והמסורתי של תרגילי הבלט. הייחוד של תרגילים שבנתה, יחד עם תיקונים והנחיות ביצוע ספציפיות לכל רקדן ורקדנית, העלו את היכולת וההבנה של תלמידיה לרמה גבוהה. תלמידיה נקלטו בלהקות בעלות סגנונות שונים, וחלק כסולנים בלהקות ידועות כגון בריל גריי מלהקת הסדלרס וויילס (Saddlers wales), דורין ויילס, איבון קרטייה , דייוויד ווהן , מגי בלק  ועוד. תלמידיה הישראלים היו דומי רייטר סופר, אמירה מרוז, דינה שמואלי חינקיס ודליה אלטמן.
קישורים חיצוניים
Dance Chronicle, 19 Feb 2009
אנדרה בראואר
אנדרה קית' בראואר (באנגלית: Andre Keith Braugher; נולד ב-1 ביולי 1962) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. תפקידיו הידועים ביותר הם כבלש פרנק פמבלטון בסדרה "רצח מאדום לשחור", עליו זכה בפרס אמי, וכקפטן ריימונד הולט בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע".
ראשית חייו
אנדרה, הצעיר מבין ארבעה ילדים, נולד ב-1 ביולי 1962 בשיקגו שבאילינוי, לסאלי ולפלויד בראואר. הוא סיים לימודי תיאטרון באוניברסיטת סטנפורד ב-1984 ולאחר מכן למד בבית הספר ג'וליארד אותו סיים עם תואר שני באמנויות ב-1988.
קריירה
תפקידו הקולנועי הראשון של בראואר היה בסרט התקופתי "גלורי" מ-1989, בו שיחק את תומאס סרלס - אדם שחור חופשי ומשכיל המצטרף לגדוד השחור הראשון בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר הופעה כעוזרו הצעיר של קוז'אק (טלי סוואלס) בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה בשם זה, המשיך בראואר לסדרה "רצח מאדום לשחור" בה גילם את הבלש פרנק פמבלטון, חם המזג והעקשן, לצד קייל סקור שגילם את שותפו, הבלש הצעיר והנאיבי טים בייליס. פמבלטון היה תפקיד הפריצה של בראואר, הוא זכה בפרס איגוד מבקרי טלוויזיה ב-1997 וב-1998 והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה בשנים 1996 ו-1998, בה אף זכה בפרס.
בשנת 2002 החל לשחק בסדרת הפשע "פריצה" בתפקיד הבלש מרסלוס וושינגטון, לצידו של דייוויד מורס. ב-2004 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה.
בראואר הופיע בסדרת הטלוויזיה "האוס" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר נולן העוזר להאוס להתאושש מהתמכרותו לוויקודין. בשנים 2009–2011 שיחק בראואר בסדרה של רשת TNT "גברים בגיל הזה" למשך 2 עונות. בתפקיד זה היה מועמד פעמיים לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה. בראואר גם דיבב את הנבל דארקסייד בסרט האנימציה "סופרמן/באטמן: אפוקליפסה".
בראואר הופיע מספר פעמים בתפקיד הסנגור ביארד אליס בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
ב-2017 בראואר הופיע בתפקיד אורח חוזר בעונה הרביעית של הסדרה "בוג’אק הורסמן" כמושל קליפורניה וודצ’אק קודצ’אק ברקוביץ’.
משנת 2021-2013 שיחק בראואר בתפקיד מפקד המחלקה ריימונד הולט בסדרה הקומית "ברוקלין תשע-תשע", תפקיד עליו היה מועמד שלוש פעמים לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית.
חיים אישיים
בראואר נישא ב-1991 לשחקנית אמי ברבסון, ששיחקה מאוחר יותר את מרי, אשתו של פרנק פמבלטון. לזוג שלושה בנים והמשפחה משתייכת לזרם האוניברסליזם האוניטריאני.
אן ספילברג
קריירה
לאחר שעבדה בחברת ההפקות של אחיה, אמבלין אנטרטיינמנט, ספילברג ושכנה גארי רוס כתבו יחד את התסריט לסרט "ביג" שיצא ב-1988, עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. היא גם הייתה מפיקה שותפה בסרט, יחד עם מפיק הטלוויזיה והקולנוע הנודע ג'יימס ל. ברוקס. ספילברג הייתה שותפה לכתיבה ללא קרדיט של הסרט "חיילים קטנים" משנת 1998.
מדע גדול, בקטנה
מדע גדול, בקטנה היא עמותה להנגשת מדע לציבור הרחב. נכון לאוגוסט 2021, לעמותה מעל 150 אלף עוקבים בדף הפייסבוק ועוד עשרות אלפים ברשתות חברתיות נוספות. מטרת העמותה היא לקדם את החשיבה המדעית בישראל והיא מפרסמת כתבות שעוסקות במגוון תחומים מדעיים, ביניהם פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, אסטרונומיה, מתמטיקה, הנדסה ועוד. בנוסף לתיאור תופעות מדעיות וסקירת מחקרים עדכניים, העמותה עוסקת גם בביקורת על כלי תקשורת שמפרסמים מידע מדעי שגוי והפרכת מידע שגוי המתפרסם ברשתות החברתיות. כלל פרסומי העמותה נכתבים בידי אנשי מקצוע רלוונטיים, עוברים ביקורת קפדנית על ידי בעלי ידע בתחום ומגובים במקורות מדעיים.
פעילות העמותה
דף הפייסבוק הוקם בינואר 2013 על ידי עופר סדן ובהמשך עבר לידי יומירן ניסן. מדע גדול, בקטנה נרשמה כעמותה בשנת 2017.
נכון ל-2020, במדע גדול, בקטנה מתנדבים מעל מאה פעילים המתחלקים בין הצוות המדעי לצוות הניו מדיה, ועוסקים ביצירת תוכן מדעי, עיצוב גרפי, ניהול רשתות חברתיות ועוד. כל המדענים המתנדבים בצוות מדע גדול, בקטנה הם בעלי תואר אקדמי מתקדם בתחום מדעי או טכנולוגי. רובם הגדול עדיין עוסק במחקר מדעי במסגרות אקדמיות או אחרות.
בנוסף לכתבות, עמותת מדע גדול, בקטנה מפיקה פודקאסט שבועי שנקרא מדברימדע, ובו המגישים שמעון ראיצ'יק ויוחאי מנדבי מארחים מדי שבוע מדען או מדענית אשר מדברים על התחום שבו הם מתמחים. כמו כן, חברי הצוות מתארחים לא פעם בפודקאסטים שונים בהם "שלושה שיודעים" של "כאן", S-Emek ו"גיקונומי".
במסגרת הפעילות להנגשת מדע, חברי צוות רבים מעבירים הרצאות מדע פופולרי לקהל הרחב במסגרות כמו מדע על הבר, ליל המדענים, יום דרווין הבינלאומי ועוד.
עמותת מדע גדול, בקטנה שיתפה פעולה עם משרדי ממשלה שונים, למשל כאשר פרסם סרטון וידאו בשיתוף רשות החדשנות לרגל יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל. מנכ"ל העמותה, יומירן ניסן, השתתף בכנס של משרד המדע. ומתנדבי העמותה הוזמנו להציג בכנסי הנגשת מדע רבים בטכניון, במכון ויצמן ועוד. כמו כן, ניסן הוזמן על ידי שגרירות הממלכה המאוחדת בישראל לביקור רשמי בלונדון, בו נפגש עם מדענים ועם גורמי ממשל בריטיים.
ב-25 בפברואר 2016 התקיים כנס בחיפה לייסוד מדע גדול, בקטנה כארגון או עמותה ללא מטרות רווח. בכנס נערך פאנל בנושא התקשורת במדע, בהשתתפות אנשי מדע ותקשורת וכן הועברו הרצאות קצרות על ידי צוות העמותה.
העמותה ידועה בביקורתה הנוקבת על מידע חסר יסודות מדעיים המפורסם באמצעי התקשורת, ובכך שלעיתים הצליחה להשפיע על התקשורת לתקן או להסיר את המידע הבעייתי. דוגמאות בולטות לכך הן: פוסט ששיתפה אודטה אודות סגולות הריפוי של הבצל, שהוסרה בעקבות הביקורת ; תחקיר הגלייפוסט של "הצינור", אשר במהלכו אמנם התייעצו עם מומחה אך התעלמו מדבריו ; תחקירי התכנית "עושות חשבון": תחקיר הלחם, תחקיר חומרי הניקוי  ותחקיר התרופות ; תחקיר הלק של "לאשה" ; וכתבה על הסיקור התקשורתי על מסוכנות הבשר המעובד. בחלק מהמקרים נוצר דיאלוג עם אנשי התקשורת, לדוגמה עם עירית לינור, גיא לרר ("הצינור") ולינוי בר-גפן ("עושות חשבון"). בשנת 2020 פרסם משרד התקשורת מאמר על טכנולוגיית 5G וצירף מאמר של מדע גדול, בקטנה בקישורים לקריאה נוספת.
אקלים סובטרופי
אקלים סובטרופי הוא אזור אקלים המשתרע מצפון ומדרום לאקלים הטרופי בין קווי הרוחב 23.5° עד 40° צפון ודרום.
קיימות כמה הגדרות למאפייני אקלים סובטרופי. הקלימטולוג ג'ון גריפיתס (John Griffiths), למשל, כולל באזורי האקלים הסובטרופי את כל המקומות שבהם הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר היא C° 6 או גבוהה יותר, אך נמוכה מ־C° 18. לעומתו, גלן טריוורתה (Glenn Trewartha) כולל את האזורים שבהם במשך שמונה חודשים לפחות, הטמפרטורה הממוצעת היא C° 10 או יותר, אבל שבמשך חודש אחד לפחות, הטמפרטורה הממוצעת נמוכה מ־C° 18.
תנאי מזג האוויר באזורים שבהם שורר אקלים סובטרופי שונים במידה רבה בכל אזור, שכן על פי הגדרתו מדובר באחד מאזורי האקלים הנרחבים ביותר. על פי כמות המשקעים ניתן להגדיר את מזג האוויר כגשום, גשום למחצה או שחון שבו כלולים כמה מאזורי המדבר הגדולים ביותר. הקיץ באזורים אלו עשוי להיות לוהט או חמים.
השיטה המקובלת ביותר למיון אזורי האקלים היא שיטת קפן על שמו של ולדימיר קֶפּן (Wladimir Köppen), על פי שיטה זו, האקלים הסובטרופי שמסומן באותיות Ca הוא אחד מששת אזורי האקלים בעולם וכלולים בו שלשה סוגי אקלים:
קישורים חיצוניים
아열대 기후 Subtrópico
מועדון ספורט טירה
מועדון ספורט טירה הוא קבוצת כדורגל מהעיר טירה, המשחקת, נכון ל-2022, בליגה א' צפון.
היסטוריה
הפועל בני טירה התפרקה בשנת 2004, בעקבות בעיות כלכליות ופוליטיות. על בסיס שחקניה הוקמה קבוצת מכבי בני טירה שהתפרקה בשנה הבאה, ועל בסיס האחרונה הוקמה באותה השנה מ.ס. טירה.
מ. ס. טירה התפרקה בשנת 2009 בעקבות כישלונות מרובים בניסיון לעלות מליגה ג' לליגה ב'. שנה לאחר מכן, עם הצטרפותם של עבד טיטי וחיים ירמיהו לצוות ניהול המועדון, שבה הקבוצה לפעילות והצליחה לסיים במקום הראשון ולעלות לליגה ב'. בעונת 2012/2013 סיימה במקום הרביעי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון להפועל בקעת הירדן. בעונת 2015/2016 מינתה הקבוצה את המאמן מוחמד סמארה. בסיום העונה ניצחה בדו־קרב פנדלים בגמר משחקי הפלייאוף את מכבי עירוני "אלי" עמישב פתח תקווה, ועלתה לליגה א' צפון. בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה במשחק הראשון.
אניס אלושי
אניס אלושי (באלבנית: Enis Alushi; נולד ב-22 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן עבר קוסובני-אלבני ששיחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת קוסובו.
קריירת מועדונים
אלושי נולד במיטרוביציה שביוגוסלביה דאז (כיום בקוסובו) למשפחה מוסלמית ממוצא אלבני. בגיל 8 משפחתו היגרה לגרמניה בגלל מלחמת קוסובו. ככדורגלן, הוא גדל במחלקות הנוער של אוברהונדם, בורוסיה דורטמונד ושפורטפרוינדה זיגן עד שבגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של פ.צ. קלן. בשנת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 בדצמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק הליגה נגד פ.צ. קייזרסלאוטרן. בינואר חתם בוהן ויסבאדן בה שיחק עונה וחצי. בקיץ חתם בפאדרבורן 07 בה שיחק ארבע עונות.
בקיץ חתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן, אך כבר בתחילת העונה קרע את הרצועה הצולבת וסיים את העונה כבר בחודש ספטמבר. בקיץ חתם לשנתיים בפ.צ. סנט פאולי. ביולי חתם בנירנברג ולאחר חצי עונה, בינואר  הושאל למכבי חיפה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, אלושי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, אך לא זכה ללבוש את מדי הנבחרת הבוגרת. בשנת הצהיר בראיון כי הוא מעוניין לייצג את אלבניה בשל מוצאו הקוסובני-אלבני, אך הוא לא זומן לנבחרת.
ב-13 בינואר 2014 נבחרת קוסובו קיבלה אישור מפיפ"א לקיים משחקי ידידות נגד נבחרות החברות בה. ב-5 במרץ 2014 אלושי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסובו בתיקו 0-0 נגד, משחק הבכורה של הנבחרת.
חיים אישיים
בדצמבר 2013 התחתן עם שחקנית הכדורגל הגרמנייה-קוסובנית פטמירה אלושי.
זכאת אל-פיטר
זכאת אל פיטר (בערבית: زكاة الفطر) היא מס אשר מפרישים המוסלמים בחודש הרמדאן לטובת הנזקקים והעניים.
סיווג הלכתי
מבחינה הלכתית, זכאת אל-פיטר היא חובה על כל מוסלמי ומוסלמית אשר יש בידיהם את האפשרות הכלכלית.
זכאת אל-פיטר היא חובה אך ורק בפרק זמן מסוים. אם פלוני פספס את ההזדמנות לתת את זה בלי סיבה מוצדקת, הוא נחשב כמי שביצע חטא. למרות שניתן לעשות זה בכל חודש הרמדאן, זה הופך לחובה בשקיעת השמש של היום האחרון של הצום ועד לתפילת החג.
תכלית וחשיבות
התכלית העיקרית של זכאת אל-פיטר היא לספק לעניים מספיק אוכל על מנת שיוכלו לחגוג את עיד אל-פיטר שבסוף חודש הרמדאן, ביחד עם שאר המוסלמים.
כל מוסלמי נדרש לתת זכאת אל-פיטר במהלך או בסופו של חודש הרמדאן, כאות תודה לאל על כך שהוא אפשר לו לצום.
זכאת אל-פיטר מתפקדת הן כמס על הצם, והן על מנת לטהר אותו מחטאיו, וכמו כן לעזור לעניים ולנזקקים.
חשיבותה של הזכאה בכלל ושל זכאת אל-פיטר בפרט, היא מחזור ההון בתוך החברה האסלאמית. יחד עם זאת, בזכאת אל-פיטר על כל אדם לחשב כמה עליו לשלם עבור עצמו ואלו אשר בחסותו (אשתו, ילדיו וכו'), ואז לחלק זאת בקהילה. כך למעשה זכאת אל-פיטר משחקת תפקיד חשוב בחיזוק הקשרים בקהילה, מפני שהעשיר מחויב לבוא במגע ישיר עם העני, והעני צריך לבוא במגע ישיר עם זה שיותר עני ממנו. המגעים בין השכבות השונות בחברה עוזרים לפתח קשרים של אחווה, אהבה וחמלה בתוך הקהילה.
ליסה מקגריליס
ליסה מקגריליס (באנגלית: Lisa McGrillis; נולדה ב-3 בספטמבר 1982) היא שחקנית בריטית.
ביוגרפיה
מקגריליס נולדה בצ'לטנהאם, וגדלה בסקוטבי, קרוב לקרלייל שבמחוז קאמבריה. היא למדה אומנויות הבמה באוניברסיטת נורת'אומבריה.
ב-2007 שיחקה מקגריליס במחזה "The Pitmen Painters" מאת לי הול. ההפקה הועברה לתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון ואחר כך לברודוויי.
ב-2011 השתתפה מקגריליס במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון שייקספיר גלוב בתפקיד המשרתת מרגרט. כשהשחקנית שכיכבה בהצגה איב בסט חלתה, ביקש ממנה הבמאי ג'רמי הרין לשחק בתפקיד הראשי בדמות ביאטריס. ב-2014 הופיעה מקגריליס במחזה "The Pass" יחד עם ראסל טובי בתיאטרון רויאל קורט.
מקגריליס כיכבה לצדה של לזלי מנוויל בקומדיית המצבים "Mum" של רשת ה-BBC בתפקיד קלי, חברתו של ג'ייסון בנה של מנוויל. בפברואר 2019 שיחקה בתפקיד האנה ויילד בפרק בסדרה "Death in Paradise". מקגריליס שיחקה בתפקיד פוליטיקאית ממנצ'סטר בעונה השלישית של סדרת הדרמה המשטרתית "No Offence" של ערוץ 4. ב-2020 הופיעה בסיטקום "King Gary" של ה-BBC מאת טום דייוויס, וגילמה את סנדרה בדרמה "Deadwater Fell" של ערוץ 4.
ג'רש
ג'רש מזוהה במדרש בתור עיר המקלט המקראית רמות גלעד, אותה הפרישה כבר משה רבנו. אמנם, במחקר המודרני, נהוג לזהות את רמות גלעד עם אתרים אחרים בירדן. ייתכן כי התנא יהושע הגרסי היה תושב העיר.
ג'רש הייתה אחת מעשר ערי הדקאפוליס שנבנו בגבול המזרחי של האימפריה הרומית. מאז המאה ה-20 הן בשטחי סוריה, ממלכת ירדן וישראל. ג'רש נחשבת לעיר הקדומה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר מבין ערים אלה.