cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
תפוצה בעולם
בשנת 2022 הסביר קווין אלן ברוק כי ניתן לקשר כ-50% מהגנים האשכנזים למזרח התיכון, אך גם הציג ראיות לכך שחלק קטן מההפלוגות האשכנזיות נמצאות באוכלוסיות בצפון הקווקז ובאוכלוסיות דוברות שפות טורקיות, כנראה עברו בירושה מהכוזרים ואלאנים שחיו בכזריה ובאלאניה. אלה הם N9a3a1b1, ענף של mtDNA שנמצא ב-הבשקירים ואנשי הדאור המונגוליים, A-a1b3a, קבוצת הפלוגות מיטוכונדריאלית מרכז אסייתית שקיימת אצל כמה טורקמנים באוזבקיסטן ונמצאה גם בקזחסטן העתיקה,  ו-G2a-FGC1093, קבוצת הפלוגות כרומוזומלית נמצאה גם אצל אוסטים בצפון אוסטיה - אלניה ובקומיקים ובאיש מהתרבות הקובאנית העתיקה שנקבר בקברדינו-בלקריה במהלך המאה ה-5 לפני הספירה.
מחקר גנטי נפרד בשנת 2022 בראשות דיוויד רייך ושי כרמי אישר כי N9a3a1b1, כצאצא של N9a3a1b, היה ממוצא מרכז אסיה או מזרח אסיה וכבר היה קיים בקרב יהודי ארפורט, גרמניה במהלך המאה ה-14.
המאה ה-19
תאורית הכוזרים התפשטה במהלך המאה ה-19 והיהדות הקראית עשתה בה שימוש על מנת לסגל לעצמה זהות נבדלת מזו של יהודי מזרח אירופה. תוך טיעון כי מוצאם מגיע מאסירי מלחמה יהודים שהגיעו במהלך המאה ה-6 לפני הספירה לאזור הקווקז עם יהדות טהורה ולא "רבנית". מאוחר יותר היו כאלו שפיתחו את התאוריה וטענו כי מקורם מהכוזרים, שהמירו ליהדות קראית. טיעון זה סייע לקראים בימי גרמניה הנאצית מהשמדה.
המאה ה-20
במהלך המאה ה-20 הממלכה הכוזרית הפכה לעניין גדול בקרב חוקרים והיסטוריונים יהודים שהתגאו בחלקם של הכוזרים היהודים בהקמת ובניית רוס של קייב. בסובלנות הדתית של הכוזרים שכוונה מהיהדות והעובדה שהממלכה הכוזרית הייתה במהלך ימי הביניים ממלכה משמעותית ומשגשגת שהביאה להתפתחות האזור הודות לתרבותם והפוליטיקה המזרח-תיכונית שהביאו, וכן בכך שהדבר הוכיח כי היהודים והכוזרים כנראה היו ברוסיה הרבה לפני שרוסיה הוקמה ולכן אינם זרים למקום.
ההיסטוריון גנרל א. נאחוולודוב שהיה חבר בחברה הצבאית-היסטורית של רוסיה הקיסרית, היה הראשון להציג את "הבעיה הכוזרית" בהקשר האנטישמי. הוא הפיץ בשנת 1909 ספר שוביניסטי לקהל הרחב במטרה לעודד את רגשות הפטריוטיזם והנאמנות לקיסר בקרב הרוסים, תוך פיתוח זיקה וכבוד לתולדות רוסיה הרחוקה. הספר אומץ כחלק מתוכנית הלימוד הצבאית ובבתי הספר הציבוריים והופץ כספר חובה המומלץ להיות בספריות הציבוריות ובכנסיות. הוא היה הראשון שביקש לחבר את הרוסים להיות צאצאי ה"ארים", שלטענתו אופיינו בכבוד, כנות ואמוץ לב בלתי רגילים ועוד תכונות מושכות להפליא. הוא הכליל ברשימת המקורות הסלאבים לא רק את ההונים דוברי הטורקית ואת הסקיתים דוברי הפרסית, אלא גם את האמזונות האגדיות והקנטאורים. לכוזרים היה חלק מיוחד בספר, בו תוארו האחרונים כעם כובש ששלט ברוסים ומנע ממנו את צמיחתה של רוסיה. כשרק לאחר כ-200 שנה הצליחו הרוסים למרוד בכוזרים בהצלחה ולהחזיר את השליטה לידיהם. בשנים העוקבות סופרים רבים אחרים הציגו את הכוזרים כדמות בעלת פוטנציאל פגיעה ברוסיה. בשונה ממנו א. סליאנוב בספרו "הכח הנסתר של הבונים החופשים" שיצא לאור בשנת 1911, התריע על הסכנה היהודית להתרחבות וכיבוש רוסיה. הוא טען כי קיים איום יהודי וכי ישנו כח יהודי נסתר שאינו נח ומעוניין לפגוע ברוסיה, כח המתנהל בשיתוף עם הבונים החופשיים. הוא הזכיר את תקופת הכוזרים כהוכחה לכך שבגלל היהודים ממלכת הכוזרים נפלה ומאז ממשיכים היהודים לנסות לפגוע ברוסיה מבפנים. בספר הופיעו תיאורים על ממשלה יהודית חשאית עולמית משותפת עם הבונים החופשיים, כמו תאוריות קונספירציה להשתלטות עולמית, המבטאים את השנאה היהודית כביכול לנצרות.
לב נ. גומילב בניסיון להגדיר את האויבים והחברים ההיסטוריים של רוסיה, כתב כי ה"יהדות האגרסיבית" כפי שבאה לידי ביטוי אצל הכוזרים, הייתה האויב הכי גדול של רוסיה. גומילב השתמש בשורשיה העתיקים של האנטישמיות הנוצרית וטען כי אלוהי היהודים הוא השטן. בשנת 1937 אף יצא נגד הנישואים המעורבים וחזה כי בעוד כשמונה שנים ילדים יהודים, גם למחצה, לא יתקבלו בשום מקום ברוסיה לאור עליית הפשיזם. גומליב טוען כי בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס אזורים נרחבים מגרמניה עד איראן היו נתונים לשליטה יהודית גלותית, ומדגיש את "הפטריוטיות הנוצרית" שלו וטוען כי יהודים רדפו נוצרים, זאת מבלי להזכיר את רדיפת הנוצרים את היהודים. גומליב מציג כי הכוזרים היו תושבי אזור צפון הים הכספי שעסקו בדיג וחקלאות. כשעליית הכוזרים אירעה במאה ה-7, לאחר שלוחמים טורקים נישאו לנשים כוזריות, בזמן שקבוצה קטנה של יהודים חיה באזור. במהלך המאה ה-6–8 קבוצות יהודיות נוספות הגיעו וחיו בכוזר כפליטים מאיראן והאימפריה הביזנטית. וטוען כי היהודים האיראנים שהיו קראים השתלבו בקלות בחברת הכוזרים האירו-אסייאתים תוך נטישת היהדות, ואילו היהודים הביזנטיים ה"תלמודיים" התנהגו בצורה שונה וקולוניאלית. לאחר שהכוזרים נשאו נשים יהודיות, הצאצאים שהשתלבו בשתי האוכלוסיות אימצו את היהדות במאה ה-9, והיהודים קיבלו גישה לכל המשרות הציבוריות. ילדים אלו ארגנו הפיכה שהפכה את הכגן לשליט בובות של הכגן בק. אז נוצרו פערים בין העם להנהגה שהובילה למלחמת אזרחים. גומליב טוען כי היהודים הכוזרים עמדו מאחורי הסתת הרוסים נגד הקווקז, פרס והאימפריה הביזנטית, וכי היהודים נהגו להרוג, לשדוד ולבזוז את לוחמים אלו לאחר שהיו חוזרים מהמלחמות. בנוסף כי היהודים הכוזרים התנגדו להתנצרות של רוסיה, ועודדו רדיפת נוצרים.
התפתחויות בהתייחס למדינת ישראל
יורי מ. בורודאי מושפע מכתביו של גומליב הוציא באמצע שנות התשעים ספר בו הוא מאשים את היהודים בהקמת מדינה אתנוקרטית או בעלת "מבנה אפרטהייד", בה מיעוטים נאלצו לחיות בגטאות, והצהיר כי מדינות כאלו נועדו לקטסטרופה. בנוסף להזכרת ממלכת יהודה וממלכת ישראל הקדומים וישראל העכשווית, הזכיר את ממלכת כוזר וטוען כי רק מדינה רב-אתנית יכולה להיות בריאה. תוך התעלמות מכוונת מהמרקם הרב-אתני של כוזר, ישראל ויהודה. דמיטרי מ. בלשוב הצהיר בשנת 1992 כי מאחר שהיהודים פוזרו מאדמתם הם נותרו בפני ברירה היסטורית, או לחיות מבודדים בגטאות להיעלם ולהיטמע בסביבה בהם חיים, או להיאבק בכח ולהתאמץ לשעבד אוכלוסיות מקומיות כפי שקרה בכוזר ולא רק שם. הוא טען כי הפוגרום היהודי נגד האליטה האשורית כפי שתואר בתנ"ך (מגילת אסתר), היא סימפטומית. לפי בלשוב כל "העובדות" הללו מוכיחות על כוונה יהודית לשליטה עולמית. הוא טען כי היהודים הקימו מערכת בינלאומית סודית. בהם הוא מכליל את המפלגה הבולשביקית, אותה הוא מאשים בהשמדת רוסיה והמשטר הסובייטי בכוונה.
ו. בונדרנקו טען בראיון טלוויזיוני כי התקיימה התנגשות בין שני סופר-אתניות, בין היהודים והרוסים, שהורידה את כוחה של רוסיה, וכי יהודים היו מעורבים בבולשביזם וכי כיום קיימת קנוניה סמויה משותפת בין היהודים והאירופאים, המעוניינים בהפלת רוסיה והפיכתה לאירופאית. ו. י. סקורלטוב טען כי קיימת "קואופרצית סחר-תעשייתית יהודית בינלאומית" שהוקמה כביכול לפני 3,000 שנה על מנת להשיג עליונות ולנצל עמים אחרים. בתוך כך, הוא האשים את הקואופרציה הזו בניסיון לחסל תרבויות ומסורות אתניות. הוא טען כי "הלאום הרוסי הישן" מת, וכי הגיע הזמן להקים "אתוס רוסי צעיר". בשנים האחרונות החלו לאפיין את הממלכה הכוזרית כ"מדינה פרזיטית". ו. ו. קרגלוב טוען כי המדינה הכוזרית גרמה לסבל לנתינה וסובביה וכי סיבת תבוסתה הייתה "היהדות – דת של סוחרי עבדים, נצלנים ומגזרים פנאטים." הוא גם טען לאי-סובלנות דתית ורדיפה אכזרית של הכוזרים את הנוצרים. לאור זאת על הרוסים להילחם בשאיפת הציונים, כלומר היהודית, להשתלטות עולמית. קוזמין בתחילת 1950 טען כי לכוזרים לא היה תרומה משמעותית בפיתוח מזרח אירופה וכי דובר על מדינה קטנה. הוא גם האשים חוקרים קודמים שעסקו בכוזרים ביהודופוביה והתעסקות אובססיבית ביהדותם של הכוזרים. מאחר שהוא עצמו גם לא היה חובב יהדות ו"ציונות-נאצית", העניק לכוזרים מאפיינים של יהדות לא-אורתודוקסית וקבע כי לא ייתכן כי הכוזרים יכלו להיות חלק מ"העם הנבחר". הוא קבע כי הכוזרים היו צאצאי יהודים ממערב אירופה, ואת הכוזרים כמקור לקראות. הוא ניסה להוציא את הכוזרים מהשיח האנטישמי והאשים קודמים ב"אנטישמיות מכוונת" ה"משרתת את הציונות". קוזמין בעצם ניסה לבטל את המאפיין הרבני-תלמודי של הכוזרים, מאחר שהאמין כי מאפיין זה עלול להעניק ליהודים העכשוויים את בסיס הטיעון המשפטי לתבוע בעלות על השטחי ממלכת כוזר לשעבר, כלומר דרום רוסיה. זאת לאחר שאירמה הנמן טענה כי מקור הכוזרים היה מיהודים וכי הכוזרים סייעו בהקמת רוס של קייב ורוסיה, שכן "הכתבים הרוסים" הראשונים נכתבו למעשה בעברית. לאומנים רוסים כנראה נבהלו מטיעון זה וטענו כי על אף שהכוזרים אימצו את היהדות היו ממוצא "מונגולי-טורקי". א. בוראקוב כתב חיבור בו טען כי "הכסף היהודי" סייע לכוזרים להשיג כח עצום ושליטה בשטחים מסין ועד צרפת וספרד. א. כאלים האשים את היהודים בשדידת עמים ללא השארת שום דבר תרבותי פרט לבתי-קברות. הוא עוד טען כי הוא מאמין כי ליהודים הכוזרים היה חלק בפגיעה ברוסיה ובכל מקום אליו הגיעו, שכן "אין עשן ללא אש וכן אנטישמי מוחלט כמו היטלר לא היה יכול להופיע ללא סיבה..."
תאוריות בקרב הכנסייה הרוסית אורתודוקסית
לאחר קריסת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90 מטרופולין לואן האורתודוקס הרוסי טען כי הוקמה קונספירציה "יהודית - הבונים החופשים במאות ה-7-8 לפנה"ס" וטען לאותנטיות הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא טען כי יהודים זרים למקום (רוסיה) וכי הגיעו לממלכת כוזר והפכו אותה ל"מוצב בסיס הכח הכלכלי שלהם" ובתוך כך הפכו את כוזר לקורבן הראשון של "אנשי העסקים היהודים שראו בכח הכלכלי כצעד הראשון לקראת יצירת מדינה יהודית גלובלית, בה חשקו מזה זמן רב ואותה תבעו רבני התלמוד", וכי רוסיה הייתה אמורה להיות הבאה בתור. הוא עוד טען לכך שהיהודים ה"תלמודיים" רואים בלא-יהודים כחיות חסרות נשמה, הקיימת רק ל"עם הנבחר של האל". הוא טוען כי כלל המלחמות היסטורית היו מלחמות דתיות, וכי יהדות הגולה ביקשה להילחם בכנסייה הנוצרית ומכאן מגיע לעת המודרנית וטוען כי רוסיה המודרנית מתמודדת כיום מול אותו הרוע. בקרב האורתודוקסיה הרוסית התפשט הרעיון כי הקמת ממלכת כוזר על ידי היהודים שימשה "ליצירת מעמד עליון קטן של ציונים" על הסלאבים והקווקזים.
תאוריות בקרב הנאו פגנים
בשונה מעמדת הכנסייה הנוצרית, הטוענת כי היהודים הם האויבים הגדולים ביותר של הכנסייה הנוצרית, חלק מהנאו-פגאנים רואים בכנסייה את אויבם המר וטוענים כי היהודים יצרו את הנצרות בכוונת תחילה על מנת לשעבד את כל יתר האנושות ועל מנת שישמש ככלי רב עוצמה בידי הציונים. בנוסף נטען כי ישו היה "יהודי גזען רגיל" ובונה חופשי. ההיסטוריוגרפיה הנאו-פגנית ברוסיה גובשה על ידי ולרי ימליאנוב, שהיה פופולרי בארצות ערב, והשפיע רבות על האנטי-ציונות במדינות אלו. ולרי ראה בציונות כמקור לכל הרוע בעולם ולכן התנגד לו נחרצות. בשנות ה-70 ולרי היה לתעמולן הגדול ביותר נגד "הציונות העולמית" וביקש לחשוף את הקונספירציה היהודית - הבונים החופשיים שכביכול ביקשה לשלוט על העולם עד שנת 2000. הוא טען כי קיימת מלחמה עולמית מתמדת בין עליונות היהודים והבונים החופשיים לבין כל יתר העולם, בהובלת הארים. כשרק הארים דרך השמדת הנצרות יוכלו להביס את המזימה הציונית. הנאו-פגנים רואים בולדימיר הראשון כאיש שמחק את ההיסטוריה, האידאולוגיה והתרבות הארית של רוסיה והחליף בשנת 988 לספירה בזו הנוצרית, זאת לאור כך שסבו כביכול היה "רב כוזרי" ואמו כביכול הייתה יהודיה.
השמרטפית והאיש מלמעלה
השמרטפית והאיש מלמעלה היא אגדה אורבנית שנפוצה בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20, אודות נערה שהשגיחה על ילדים בבית דו-קומתי זר, קיבלה שיחות טלפון מטרידות ומאיימות מגבר פלוני שדרש ממנה שוב ושוב "לבדוק את הילדים", ובסופו של דבר התברר שהשיחות הגיעו מתוך הבית עצמו. במשך השנים התפתחו גרסאות חלופיות של האגדה, וכמעט בכולן הילדים נרצחו תחילה. לגבי השמרטפית, ישנן גרסאות לפיהן המשטרה תפסה את הרוצח, ובאחרות, גם היא נרצחה. משנות ה-70 האגדה היוותה בסיס לכמה סרטי קולנוע. ההנחה הרווחת היא, שמקור האגדה הוא פרשה לא-פתורה של אונס ורצח הנערה ג'נט כריסטמן בת ה-13 ב-18 במרץ 1950, בעת ששימשה כשמרטפית לגרגורי בן ה-3, בנם של בני הזוג רומאק, בביתם בעיר קולומביה, מיזורי. על-פי הידוע, כריסטמן הצליחה להתקשר למשטרה ולומר "בואו מהר", לפני שקו הטלפון נותק, והיא לא הספיקה להזדהות.
הביטוי "השיחה מגיעה מתוך הבית" (באנגלית: The call is coming from inside the house) הפך למטבע לשון רווחת בארצות הברית, במובן שאדם עושה או אומר דבר כלשהו, ומזיק בכך לעצמו. הביטוי מקובל בהקשרים פוליטיים, כדי לתאר חברים בבית הנבחרים או הסנאט של ארצות הברית, הפועלים בניגוד לאינטרס של מפלגתם.
גרסה בסיסית
נערה משמשת שמרטפית ערב אחד. הילדים כבר הושכבו לישון, והשמרטפית צופה בטלוויזיה בחדר המגורים. הטלפון מצלצל, וכשהיא עונה, הגבר שמעבר לקו צוחק, ושואל אותה אם היא בדקה לאחרונה מה שלום הילדים. היא שואלת אותו מי הוא, והגבר מנתק. הזר מתקשר מספר פעמים במהלך הערב, והשמרטפית מתחילה לפחד. היא מתקשרת למרכזייה ומבקשת מהמרכזן לאתר את המתקשר. כשהזר מתקשר שוב, השמרטפית מצליחה להחזיק אותו על הקו מספר דקות כדי לאפשר את איתורו, אך כאשר היא שואלת שוב מי הוא, הגבר מנתק את השיחה. או-אז, מתקשר המרכזן ומורה לה לצאת מהבית, כי השיחה מגיעה מתוך הבית, ומוסיף שהמשטרה בדרך למקום. כאשר היא מתקדמת לעבר הדלת, השמרטפית שומעת, ואחר כך רואה, דמות אפלה יורדת מהקומה העליונה. היא בורחת באימה החוצה. השוטרים מגיעים ועוצרים את האיש המטורף כשבידו סכין קצבים. הילדים כבר מתים. הרוצח נכנס לבית דרך חלון הקומה העליונה, רצח את הילדים בשנתם, וחיכה שהשמרטפית תעלה למעלה כקורבנו הבא.
גרסת פול סמית'
לפי הגרסה שבספר "The Book of Nasty Legends" (בתרגום חופשי לעברית: "ספר האגדות המגעילות") מאת פול סמית' משנת 1984, השמרטפית נשארה בבית בודד להשגיח על שני ילדיהם של הורים צעירים שיצאו לארוחת ערב חגיגית. הגבר שהתקשר אמר לה "אני בקומה העליונה עם הילדים. מוטב שתעלי למעלה". היא טרקה את הטלפון בחושבה שזו הייתה מתיחה, והגבירה את עוצמת הקול בטלוויזיה. הגבר התקשר שנית וחזר על צחוקו ודבריו. המרכזן אמר לה שהוא יודיע למשטרה, וביקש ממנה להחזיק את הגבר על הקו בהתקשרותו הבאה, כדי שהמשטרה תוכל לאתר ולעצור אותו. היא החליפה את שפופרת הטלפון, וכאשר הגבר התקשר שוב, הוא ניחש מדוע היא מאריכה את השיחה, וניתק. שניות אחר כך התקשר המרכזן, ואמר לה שהגבר מדבר משלוחת הטלפון בקומה העליונה.
גרסת פסל הליצן
החל משנת 2004 נפוצו באינטרנט גרסאות של הסיפור, ולפיהן, השמרטפית ראתה בבית פסל של ליצן. כאשר ההורים התקשרו לדרוש בשלום הילדים, היא ביקשה מהם רשות לכסות את הפסל בשמיכה או סדין, כי הוא הפחיד אותה. הם ענו לה בבהלה שאין להם פסל ליצן בבית, והם יתקשרו למשטרה. התברר שהפסל הוא הרוצח בתחפושת. בכמה גרסאות, ההורים ביקשו מהשמרטפית לקחת את הילדים ולעבור אל השכנים. המשטרה לכדה את הרוצח המתחזה לליצן, כשהוא מתרוצץ ברחובות העיר, מנופף בסכין. בגרסאות אחרות, הוא רצח את הילדים ואת השמרטפית.
גרסת שתי השמרטפיות
וריאציה נוספת של האגדה כוללת שתי שמרטפיות, תוך שילוב פרטים מאגדה אורבנית נוספת שנפוצה בקמפוסים של אוניברסיטאות בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20, ונודעה בשם "מות השותפה לחדר" (באנגלית: "The Roommate's Death"). גרסה זו מערבת שתי שמרטפיות. כאשר לאחת מהן נודע מהמרכזן שמקור השיחות הוא שלוחת טלפון בקומה העליונה, היא מיהרה אל המדרגות להזהיר את חברתה, ושמעה את החברה גוררת את עצמה אל המדרגות, כשגפיה קטועות. בכמה וריאציות, החברה קטועת הגפיים הזהירה את הראשונה שכל הילדים נרצחו, והאיצה בה לברוח מהבית. מקור אגדת מות השותפה לחדר הוא שמועה חסרת יסוד שנפוצה בקמפוסים, ולפיה, אם שותף לחדר מת, הדייר השני מקבל ציון מרבי או גבוה, או קדימות בבחירת חדר.
גרסת המתיחה
לפי וריאציה הומוריסטית, השמרטפית ברחה מהבית ולא ראתה את הרוצח. כאשר הגיעה המשטרה, התברר שאחד הילדים בקומה העליונה עשה את שיחות הטלפון כמתיחה.
וריאציות נוספות
במקרים רבים הגרסאות דומות, בשינוי פרטים קטנים:
עיבודים לקולנוע
בסרטי אימה, בעיקר סרטי סלאשר מוקדמים, כולל קומדיות, התפתחה קלישאת "שיחות הטלפון שמגיעות מתוך הבית": בחורה או נערה נמצאת לבד בבית, בדרך כלל כשמרטפית, מקבלת שיחת טלפון מאיימת, מתקשרת למשטרה שמאתרת את השיחה ומודיעה לה שהמתקשר נמצא בתוך הבית. אמצעי עלילתי זה משקף תקופה מוקדמת, שבה בדירות מגורים היה קו טלפון נייח אחד, ולא היה אפשר להתקשר לאדם אחר בתוך אותו בית ובאותו קו טלפון. כמו כן, קו מוקד החירום בצפון אמריקה עדיין לא הופעל, והתקשרות למשטרה הייתה אפשרית רק באמצעות מרכזייה, ולא התקיימו טכנולוגיות שיחה מזוהה ושיחה ממתינה. עם זאת, גם בעידן הטלפון הסלולרי, ניתן לשמר את אפקט האימה שנובעת מהתחושה של להיות נעולים באותו בניין עם פסיכופת שמאיים בטלפון.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 נוצרה שורת סרטים בהשראת האגדה, או רעיון שיחת הטלפון מתוך הבית:
גיאלוקה
גיאלוקה (בהונגרית: Gyalóka) הוא כפר זעיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
פאדי מקניר
פטריק ג'יימס קולמן "פאדי" מקניר (באנגלית: Patrick James Coleman "Paddy" McNair; נולד ב-27 באפריל 1995 בבליקלייר שבצפון אירלנד) הוא כדורגלן צפון אירלנדי המשחק בקבוצת מידלסברו ובנבחרת צפון אירלנד בעמדת הקשר האחורי.
הרקה
הרקה (בהונגרית: Harka) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
פאדי מקניר
קריירה
פאדי מקניר התגלה בקבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד בצפון אירלנד על ידי הסקאוט טוני קולטר בגיל 12, מקניר היה נוסע עם קבוצת הוער של יונייטד בחופשות מבית הספר. בסופו של דבר חתם מקניר על חוזה במנצ'סטר יונייטד ב-2011 לאחר שהרשים את סוכני הקבוצה בקבוצת הנוער הראשונה שלו בליקלייר קולטס בתפקיד הקשר. כאשר התאמן בקבוצת הנוער של יונייטד הוצב בעמדת הבלם על ידי מאמן קבוצת הנוער פול מקגינס.
הרקה
יהודי הג'קה
בהג'קה חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
פאדי מקניר
קריירה
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד ערך ב-27 בספטמבר 2014 בניצחון 1–2 על ווסטהאם יונייטד בפרמייר ליג באצטדיון הביתי אולד טראפורד, במשחק הזה פתח מקניר מספר פציעות של שחקני הגנת הקבוצה. מקניר זכה לשבחים מהאוהדים ומהמאמן לואי ואן חאל על הגנתו החזקה והטובה. מקניר פתח במשחקים הבאים ועזר לקבוצתו ליצור רצף של 4 ניצחונות רצופים. ב-10 בפברואר 2015 האריך את חוזהו במנצ'סטר יונייטד עד ליוני 2017.
ב-11 באוגוסט 2016 חתם לארבע שנים בסנדרלנד.
ב-26 ביוני 2018 חתם במידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
בודאניב
בודאניב (באוקראינית: Буданів; בפולנית: Budzanów, נהגה: בוּדזאנוב; ברוסית: Буданов, נהגה: בודאנוב; ביידיש: ביזינעוו, בודזאנוב, בוזניב, בודזאנאוו או בודזאנאב) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב בודאניב, השוכן על שתי גדותיו של נהר סרט, נזכר לראשונה בשנת 1549, עת הוענקו לו זכויות עירוניות. לצדו נבנתה טירה, אשר נהרסה לאורך השנים בפשיטות המונגולים, הקוזקים והטורקים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב בשל קרבתו לחזית הלחימה, וחלקו הגדול הועלה באש. כמו כן, מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו.
יהודי בודאניב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבודאניב הוא מראשית המאה ה-17, ומראשית המאה ה-18 פעלה במקום קהילה עצמאית. בשלהי המאה ה-18 כיהן בקהילה הרב דוד שלמה אייבשיץ.
בסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 1,887 יהודים, מתוך 4,661 תושבים. בקהילה פעלו חסידויות שונות, והיא נחשבה לענייה ביחס לקהילות אחרות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי היישוב, ובית הכנסת ובית המדרש שבכפר הועלו באש בידי הרוסים. בסוף המלחמה פרעו ביהודי היישוב קבוצותיו של סימון פטליורה, תוך אונס נשים, ובקיץ 1919 פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך התעללות ביהודים חרדים. כתוצאה מכך, עזבו את היישוב רבים מיהודיו. בין מלחמות העולם כיהן ביישוב הרב אורי-שרגא באב"ד (נספה בשואה).
ארגונים ציוניים פעלו ביישוב משנת 1902, ובשנות העשרים והשלושים פעלו במקום סניפי הציונים הכלליים, פועלי ציון והרוויזיוניסטים. תנועת הנוער המרכזית ביישוב הייתה גורדוניה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב למעלה מ-1,200 יהודים.
בשואה
עם כניסת הצבא האדום ליישוב, ב-17 בספטמבר 1939, המוסדות היהודיים בו נסגרו, ועסקי היהודים הולאמו. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ביוני 1941, גויסו גברים יהודים מהכפר לצבא האדום, והוצאו מהיישוב. עם נסיגת הסובייטים, רצחו איכרי הסביבה האוקראינים את יהודי הכפרים שבסביבת היישוב, ובבודאניב עצמה נערכה ביזה של חנויות היהודים.
ב-2 ביולי 1941 נכנסו לבודאניב הגרמנים, והמשטרה האוקראינית, שקיבלה שליטה במקום, לקחה יהודים לעבודות כפייה שונות, ובהן קבורת הנרצחים באזור. כמו כן, נערכה ביזה בבתי היהודים. באותו חודש הוקם ביישוב יודנרט בראשות פייביש איינלגר, אשר נצטווה למסור לגרמנים תשלומי כופר גבוהים, חפצי ערך וזהב, ולספק יהודים לעבודה כפייה במחנות עבודה שונים ובאזור היישוב. בנוסף, יהודי היישוב חויבו בנשיאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ובתליית מגן דוד בשערי בתיהם.
באוקטובר 1942 צוו יהודי היישוב לעבור תוך שלושה ימים לגטו טרמבובלה, והרכוש המועט שלקחו עמם לדרך נלקח מהם על ידי אוקראינים. במקביל, נבזזו בתי היהודים המגורשים, בתי התפילה ביישוב פורקו, ומצבות בית העלמין היהודי נלקחו לריצוף רחובות הכפר. רוב יהודי הכפר הועברו מהגטו למחנות ההשמדה, ונספו בהם. כ-200 יהודים שהצליחו להימלט, ולשוב לבודאניב, נרצחו בידי שוטרים אוקראינים.
כ-17 יהודים מהכפר שרדו את השואה במקומות מסתור, וכ-50 שרדו לאחר שנמלטו לתוככי ברית המועצות.
פומת פלורידה
פומת פלורידה (שם מדעי: Puma concolor coryi; שם שגוי נפוץ פנתר פלורידה) הוא תת-מין של הפומה, השוכן ביערות ובביצות דרום פלורידה בארצות הברית. בעבר שכן בכל המרחב שבין פלורידה עד לואיזיאנה כולל מדינות מפרץ מקסיקו וארקנסו. כיום מצוי בטבע רק בקצה הדרום מערבי של פלורידה.
תת-המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה ונכון ל-2016 מצוי בשתי שמורות טבע בלבד: הפארק הלאומי אוורגליידס ומרכז השימור Big Cypress שבפלורידה. בשנת 2013 הוערך שנותרו כ-160 פרטים בלבד.
תיאורו
זהו תת-מין בעל צבע חום צהבהב, מנומר מלידה בכתמים שחורים (בצעירותו) או חומים בהירים (בבגרותו). בדרך כלל בעל צבע עיניים כחול. הזכרים כבדים וגדולים מהנקבות ומשקלם יכול להגיע עד כ-73 ק"ג. משקל הנקבות הבוגרות 29–45.5 ק"ג. לפומה בטן תחתונה של בצבע לבן-קרמי, זנב ואוזניים שחורים בקצותיהם. אורכו הכולל (מהזנב) 1.8–2.2 מטר וגובה כתפיו 60–70 ס"מ. לפומת פלורידה אין את היכולת לשאוג, ובמקום זאת משמיע מגוון צלילים הכוללים שריקות, ציוצים, נהמות, צפצופים וקולות גרגור.
סיווג טקסונומי
פומת פלורידה נחשבת מזה זמן לתת-מין ייחודי של פומה, Puma concolor coryi, אחד מ-32 תת-מינים של פומה המוכרים למדע.
פומת פלורידה מוגנת מצייד חוקי מאז 1958, ומופיעה ברשימת המינים בסכנת הכחדה של רשות הדייג וחיות הבר של ארצות הברית מאז 1967, והוספה לרשימת המינים בסכנת הכחדה של ארצות הברית ב-1973. עם זאת כיום מצב השימור שלה אינו מוגדר.
על אף ממצאים אלה הוא עדיין מופיע ברישומים ובמחקרים כולל אלה העוסקים בשימורו, כתת-מין נפרד Puma concolor coryi. בתגובה להצעה לבטל את מעמדו הטקסונומי כתת-מין ייחודי נטען על ידי מרכז השימור של פומת פלורידה כי סוגיית הסיווג הטקסונומי טרם הוכרעה באופן חד משמעי.
תזונה
פומת פלורידה היא טורף הניזון ממגוון רחב של בע"ח קטנים כגון ארנבות בר, עכברים, ציפורי מים, אך גם בע"ח גדולים כגון חסידות, איילים, פקארי ולעיתים אף אליגטורים. עונת הצייד של הפומה מושפעת במידה רבה מההתנהגות של טרפו, ובמיוחד הצבי. הצבאים פעילים בלילה מה שמגביר את הצלחת הפומה בצייד היות שהוא טורף לילי.
חיים מוקדמים
הגורים מבלים את 6–8 השבועות הראשונים של חייהם במחילות אלה, כשהם תלויים לחלוטין באמם. ב-2 - 3 שבועות הראשונים האם מבלה במאורה ומניקה את הגורים, לאחר מכן היא מבלה זמן רב יותר מחוץ למאורה על מנת לתפוס טרף להזין את הגורים.
ברגע שהגורים בוגרים דיים לצאת מהמאורה הם יצטרפו לצייד בחברת אמם. מפגשים בין פומות זכרים ונקבות אינם שכיחים מאחר ששני המינים נמנעים בדרך כלל ממגע מחוץ לשעת ההזדווגות. הגורים מתחילים לצוד ביחד עם אמם כאשר הם בני חודשיים לערך, והופכים לעצמאיים בגיל שנתיים כשהם מתחילים לחיות ולצוד בגפם.
איומים
לפומת פלורידה יש אויב טבעי מלבד האדם – האליגטור האמריקאי. האיום הגדול ביותר להשרדות הפומה מלבד טריפה וצייד לא חוקי הוא צמצום ופרגמנטציה של שטחי המחיה לאיים מבודדים בשל פעילות אנושית. הצייד וצמצום שטחי המחיה של הפומה שהיה נפוץ בעבר באזורים נרחבים הביאו לכך שכיום האוכלוסייה המצומצמת מרוכזת בשטח קטן בדרום פלורידה. דבר זה יצר אוכלוסייה קטנה ומבודדת ורביית קרובים המביאה לפגמים גנטיים ובעיות רפואיות שונות בקרב הפומות.
2 גורמי התמותה המרכזיים של פומות הם כתוצאה מפגיעת רכבים ותוקפנות טריטוריאלית הדדית בין זכרים. פומות פצועות נלקחות לרוב לטיפול ולשיקום בשמורת וייט-אוק בפלורידה שם הם מטופלים במטרה להשיבם בחזרה לסביבת המחיה הטבעית.
הפיתוח הנרחב בפלורידה ונהר הקלוסהצ'י מהווים מחסום להתפשטות האוכלוסייה. בעוד שהזכרים נודדים למרחקים בחיפוש אחר שטחי מחיה פנויים, הנקבות נוטות להישאר קרובות לשטחי המחיה של אימהותיהם. משום כך הם אינם מצליחים להתפשט בהצלחה ולהגדיל את שטח מחייתם.
מחלות
ניתוח אנטיגנים מפרטים נבחרים הראה עדות לנוכחות של FIV (נגיף הכשל החיסוני בחתול), וPLV) Puma Lentivirus) בחלק מהפרטים.
ב-2002-2003 נתגלה בשני פרטים וירוס לוקמיית חתולים FeLV.
ה-FeLV הוא נגיף לתלי ולפיכך נעשה ניסיון לחסן את האוכלוסייה כנגדו על מנת למנוע את התפשטותו לפרטים נוספים. בין השנים 1990-2007 נצפתה עלייה בקרב הפרטים הנגועים בנגיף. על אף שלא שנצפו מקרים חדשים של הדבקות קיים החשש להתפרצות מחודשת של הנגיף.
כימיקלים
חשיפה למגוון רחב של כימיקלים בסביבה גרמו לפגיעה בפוריות של הפומות. רמות דומות של אסטרדיול בקרב זכרים ונקבות של המין מצביעות ככל הנראה על פמיניזציה של הזכרים עקב חשיפה לחומרי הדברה. זכרים נקביים הם בעלי סיכוי מועט להפרות נקבות, מה שמהווה איום משמעותי לתת המין שאוכלוסייתו מצומצמת ביותר וסובל מרביית קרובים.
דלדול גנטי
אפקט שלילי נוסף של רביית קרובים היא שהיא מפחיתה את השונות הגנטית, ובכך מגבירה את דלדול הגנים באוכלוסייה. בין המאפיינים המורפולוגיים השכיחים כתוצאה מפגמים גנטיים הם קרחות שיער וזנבות מפותלים. השכיחות של קרחות שיער בקרב פומת פלורידה מגיעה ל-94%, בהשוואה לתת מינים אחרים של פומה (9%). השכיחות של זנבות מפותלים מגיעה ל-88% בהשוואה לכ-27% בלבד בתת-מינים אחרים.
הפתרון המוצע לבעיית דלדול הגנים באוכלוסיית הפומה היא להחדיר לאוכלוסייה את פומת טקסס על מנת להגביר את המגוון הגנטי.
פגיעה מרכבים
פומות פלורידה משוטטות בשטח בטווח של 190–500 קמ"ר. בטווחים אלה ישנם כבישים רבים אותם חוצים הפומות לעיתים קרובות והם מועדים להיפגע מרכבים חולפים. האמצעים להפחית את שיעור הפגיעה מרכבים כוללים הגדרת אזורים בעלי הגבלת מהירות לילית, שולי דרכים מורחבים שימוש במחזירי אור ופסי הרעדה.
שיטה נוספת להפחתת ההתנגשויות היא יצירה של "מסדרונות ירוקים". מסדרונות ירוקים הם שטחים המדמים סביבה טבעית ומאפשרים מעבר בטוח של בעלי החיים מתוך הנחה שבעלי החיים יעדיפו מעבר במסדרונות ירוקים ולא בכביש מאחר שהוא מאפשר מקום מסתור (לטורף או טרף) והוא בטוח יותר לחציה.
מצב שימור
בעבר הוגדר תת-המין תחת סיווג CE (רשימת מינים בסכנת הכחדה חמורה) על ידי ה-IUCN. אך מאז 2008 הוא אינו רשום. מאמצי השימור הנוכחיים מתמקדים באוכלוסייה הילידית בפלורידה. המשימה אינה פשוטה. "יחידת רבייה" של הפומה הכוללת זכר ו-2–5 נקבות זקוקים למרחב מחיה רציף – של כ-500 קמ"ר. אוכלוסייה של 240 פרטים תהיה זקוקה לפיכך ל-21,000–31,000 קמ"ר. עם זאת נכון ל-2006 רק 9,800 קמ"ר היו זמינים כמרחב מחיה עבור הפומות. בנוסף לכך יש צורך בהגדלה ניכרת של האוכלוסייה על מנת להימנע מרביית קרובים ולהגביר את המגוון הגנטי.
פומת פלורידה מהווה את ספינת הדגל של מאמצי השימור בפלורידה בשל חשיבותו במארג האקולוגי הכולל באזור. ההחדרה של 8 נקבות של תת-מין קרוב, פומה טקסס, לאוכלוסיית הפומה הוכתרה בהצלחה והביאה להפחתה משמעותית בשיעורי רביית הקרובים. אחד מהיעדים של מאמצי השימור הוא לבסס 2 אוכלוסיות נוספות בשטחי המחיה ההיסטוריים של הפומה – אולם יעד זה נתקל בקשיים פוליטיים למימושו.
הג'קה
הג'קה (בהונגרית: Hegykő) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
סמינר לבנות
סמינר לבנות הוא מוסד לימוד לבנות חרדיות, שמשמש ללימודים תיכוניים ועל-תיכוניים (כיתות י"ג-י"ד). בחברה החרדית הסמינרים הם המסגרת המקבילה לישיבה הגבוהה אצל הבנות חרדיות. ראשונה ובולטת בתחום זה היא רשת סמינר בית יעקב, אך פועלים גם בתי ספר נוספים, כגון סמינר נתיב החינוך בירושלים ורשת "בית רבקה" של חב"ד.
עד אמצע המאה ה-20 האישה החרדית חונכה להיות עקרת בית. בהמשך, בעקבות החלת חוק חינוך חובה בישראל ובמדינות המערב, ובעקבות התפתחותה של חברת הלומדים שאילץ את האישה החרדית לפרנס את הבעל, התפתחו הסמינרים. מטרתן העיקרית (ובעבר הבלעדית) של הכיתות הגבוהות בסמינרים היא הכשרת מורות וגננות, אך בנוסף מקנות כיתות אלה הכשרה מקצועית בשלל מקצועות נוספים. בניגוד למקבליהן הגבריים הבנות בסמינר לומדות גם לימודי חול, אך הן אינן ניגשות למבחני הבגרות אלא למבחני סאלד.
סמינר בית יעקב
התפתחותה המהירה של רשת בתי הספר לבנות "בית יעקב", בסוף העשור השני של המאה ה-20 הובילה לצורך דחוף במורות. לפיכך ב-1922 הקימה שרה שנירר בקרקוב, ברחוב סטניסלבה 10, סמינר למורות בהנהלתה. קורס קיץ מרוכז למורות שהתקיים במשך חודשיים ימים ענה על צורך ראשוני זה והיווה בהמשך את התשתית להקמתו של תיכון רשמי וסמינר למורות בית יעקב, שזכו להכרתו של משרד החינוך הפולני. מי שהפך את הסמינר למבוסס יותר היה ד"ר שמואל דויטשלנדר, אז יו"ר קרן התורה, אותו פגשה שנירר בכינוס אגודת ישראל בקרקוב.
בעשורים הראשונים לקום מדינת ישראל פעל מספר מצומצם של סמינרים בהם למדו בנות ללא הבדלי זרמים או עדות. עם הסמינרים הוותיקים נמנים סמינר הישן הירושלמי, סמינר שרנסקי וסמינר וולף שקהל היעד שלהם היה תושבות המרכז. עם השנים נפתחו סמינרים של זרמים חסידיים שונים, ביניהם סמינר וויז'ניץ הבני ברקי ובהמשך נפתחו סמינרים של חסידויות אחרות כמו גור או בעלז. מאוחר יותר נפתחו גם סמינרים ליטאים. בירושלים היה זה הסמינר החדש ובהמשך גם סמינר דרכי רחל ואחרים.
באירופה בולטים שני סמינרים, שניהם בבריטניה, בגייטסהד ובמנצ'סטר. לשניהם מגיעות גם בנות מחוץ לבריטניה, בעיקר מרחבי אירופה אך גם מישראל ומארצות הברית. בסמינרים אלו יש פנימייה, מה שמבדיל אותן מהסמינרים בישראל בהם הבנות בדרך כלל ישנות בבית הוריהן, וכן החינוך להשקפה תורנית רחב יותר ומאידך לימודי החול מועטים ואינם כוללים קבלת תואר. חלק מהבנות הלומדות בסמינרים אלו, באות ללמוד לימודי מקצוע בסמינרים בישראל.
סמינרים אחרים
בשנת 1931, כדי להשלים את היצע החינוך החרדי בעיר פוניבז' שבליטא ולהציע אלטרנטיבה לגימנסיות של רשתות החינוך "יבנה" ו"תרבות", הקים הרב יוסף שלמה כהנמן סמינר לבנות במתכונת "בית יעקב" ונקרא אף הוא "בית יעקב" על שם התורם, יעקב לוריא, יהודי ליטאי דרום-אפריקני תושב בלומפונטיין.
בעשור השני של המאה ה-21 הקים הפלג הירושלמי סמינרים בשם "אהל רחל", על שם אשתו המנוחה של מנהיג הפלג, הרב שמואל אוירבך.
בחב"ד הוקמה בשנת ה'תשי"ז רשת סמינרים בשם "בית רבקה", שבמסגרתה פועלת מכללת בית רבקה בכפר חב"ד.
מודל ניתוח עסקאות
מודל ניתוח עסקאות, הידוע בעיקר בראשי התיבות באנגלית TA (Transactional analysis), הוא גישה אינטגרטיבית ונאו-פרוידיאנית לגבי אישיות האדם, תקשורת חברתית ויחסים בין אישיים. המודל נפוץ בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית, ומשמש כגישה יישומית בתחומים רבים כגון פסיכותרפיה, הורות, חינוך וניהול.
המודל פותח על ידי אריק ברן, פסיכיאטר אמריקאי ממוצא קנדי, שפרסם אותו בספריו החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. הוא הציג את המודל כתאוריה פנומנולוגית המשלבת מרכיבים מגישותיהם של פסיכואנליטיקאים כגון זיגמונד פרויד ורנה שפיץ, לצד נאו-פסיכואנליטיקאים כגון אריק אריקסון. המודל משלב רעיונות ממספר תאוריות, בהן פסיכואנליזה ופסיכולוגיה הומניסטית, ומתחומי דעת רבים, בהם פסיכולוגיה של האישיות, פסיכולוגיה קוגניטיבית ופסיכולוגיה התפתחותית.
הנחות יסוד
ההנחות הבסיסיות של הגישה הן כי לכל בני האדם יש חשיבות, שוויון וכבוד בסיסי; לכולם יש יכולת חשיבה (למעט אנשים עם פגיעת מוח); אנשים קובעים את הסיפור שלהם ואת גורלם, ולפיכך ההחלטות שהם מקבלים ניתנות לשינוי.
מודל הורה-בוגר-ילד
המודל המרכזי בגישה זו הוא מודל הורה-בוגר-ילד (Parent-Adult-Child). על פי המודל, כל אדם מבטא את אישיותו בהתנהלותו היומיומית, התנהגותו, מחשבותיו, רגשותיו ושפת הגוף שלו. ברן טען כי אנשים מתנהגים על פי שלושה מצבי אגו אפשריים, הקיימים אצל כולם, במינונים שונים:
לפי המודל, אנשים יכולים להתנהג בהתאם לאחד ממצבי האגו הללו, על פי האופן בו הם תופסים את המצב בו הם נמצאים כמתאים להתנהגות זו. למשל, מנהל יכול להחליט להתנהג כ"הורה" כאשר הוא תופס את העובד שלו כ"ילד"; גם ילד שתופס את ההורה שלו כ"ילדי" יכול להחליט להתנהג כלפיו כ"הורה". על פי המודל, האדם צריך לנתח את "עסקת החליפין" של המסרים ההדדים המתקיימים בתקשורת הבין-אישית בה הוא נמצא ברגע מסוים; לזהות מתוך איזה אגו הוא פועל באותו רגע ומתוך איזה אגו פועל האדם שמולו; ולשנות את האגו שלו למצב אגו מתאים יותר, שיוביל לתקשורת בין-אישית יעילה יותר. למשל, במסגרת יחסי עובד-מעביד, התקשורת הרצויה לרוב היא תקשורת של "בוגר"-"בוגר".
קיימים שני סוגים של "עסקאות חליפין" של תקשורת בין מצבי אגו:
על פי גישת TA, המטרה היא להגיע לתקשורת אפקטיבית, ולשם כך רצוי שכל אדם יזהה את מצב האגו בו הוא והאחר נמצאים, ימנע עסקאות מנוגדות שמביאות לקונפליקטים ויעדיף עסקאות משלימות, ובמיוחד ינסה להגיע למצב בוגר-בוגר.
מריה מנונוס
מריה מנונוס (באנגלית: Maria Menounos; נולדה ב-8 ביוני 1978) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה ועיתונאית אמריקאית.
ביוגרפיה
מנונוס נולדה במסצ'וסטס, ב-1995 נבחרה למיס הנוער של מסצ'וסטס ועלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מיס נוער ארצות הברית ובשנת 2000 התחרתה גם על תואר מיס מסצ'וסטס וסיימה במקום השני.
היא עבדה ככתבת בערוץ חדשות ושיחקה בסרט "ארבעת המופלאים".
בטלוויזיה היא הופיעה בסדרות "סברינה המכשפה הצעירה", "ללא עקבות", "מגרש ביתי" ו"סקראבס".
היא הנחתה את אירוויזיון 2006 לצד סאקיס רובאס.
ב-2017 נישאה לבן זוגה.
סי-או-סה פול
סי-או-סה פול (בפרסית: سی و سه پل; מילולית: גשר ה-33; מכונה גם גשר אללה ורדי ח'אן) הוא גשר בעל 33 קשתות, העובר מעל הנהר זאינדה-רוד באספהאן שבאיראן. הגשר הוא אחד מ-11 הגשרים שבאספהאן, נחשב לאחד הגשרים היפים ביותר באיראן, וכנראה הגשר המפורסם באספהאן.
הגשר נבנה בשנת 1602 תחת עבאס שאה הראשון שליט האימפריה הספווית, שמינה את הגנרל אללה ורדי ח'אן כאחראי על בנייתו. תחילה נקרא הגשר על שמו - גשר אללה ורדי ח'אן.
זהו גשר צף הבנוי על שדרה של פונטונים. ביניהם - מתחת לגשר - נמצא בית תה מפורסם, הנגיש רק מהגדה הדרומית.
הגשר כולל שתי שורות של 33 קשתות. משני צדי הכביש שעל גבי הגשר בנויים שני קירות גבוהים, ולצדו שביל להולכי רגל. בעבר היו קירות הגשר מעוטרים בציורי פרסקו. המזרחן סיר ויליאם אוסלי, שראה פרסקאות אלו בשנת 1823, הביע את חששו שהם עלולים להשפיע לרעה על מוסריותם של העוברים והשבים.
אורכו של הגשר הוא 297.6 מטרים ורוחבו 13.75 מטרים. 34 המזחים עליהם בנוי הגשר הם בעובי של 3.49 מטרים והקשתות ברוחב של 5.57 מטרים.
ברנגלה, מלכת קסטיליה
ברנגלה (בקסטיליאנית: Berenguela; 1 בינואר 1180 - 8 בנובמבר 1246), הייתה מלכת קסטיליה בשנת 1217.
ביוגרפיה
ברנגלה נולדה ב-1 בינואר 1180 לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה.
בשנת 1187 סיכם אביה אלפונסו השמיני עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על נישואי ילדיהם קונרד השני, דוכס שוואביה עם ברנגלה, אולם לבסוף הנישואים לא נערכו. אלפונסו נלחם במשך תקופה ארוכה בבן דודו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ובשנת 1197 השיא את ברנגלה לאלפונסו התשיעי, על מנת לסיים את הסכסוך, אולם בשנת 1204 ביטל האפיפיור אינוקנטיוס השלישי את הנישואים הללו.
ב-5 באוקטובר 1214 מת אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ובנו אנריקה הראשון, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאנריקה היה צעיר שלטה ברנגלה כעוצרת בשמו. ב-6 ביוני 1217 נהרג אנריקה הראשון, מלך קסטיליה, וברנגלה עלתה לשלטון במקומו, אך ב-31 באוגוסט באותה שנה מסרה את השלטון לבנה פרננדו השלישי, מלך קסטיליה. על אף הסתלקותה מכיסא המלוכה, המשיכה ברנגלה לסייע לבנה, ואף חיתנה אותו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתו של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה. לאחר מות אלפונסו התשיעי, מלך לאון, דאגה ברנגלה להבטיח את הירושה לבנה, ולא לבנותיו של אלפונסו מאשתו הראשונה. בזמן שפרננדו השלישי יצא למערכות כנגד המוסלמים, שימשה ברנגלה כעוצרת הממלכה בשמו.
ב-8 בנובמבר 1246 מתה ברנגלה בבורגוס, בעת שחזרה לביתה לאחר פגישתה האחרונה עם בנה.
משפחתה
בשנת 1197 התחתנה ברנגלה עם אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
הידגשג
הידגשג (בהונגרית: Hidegség) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בשנת 1910 גר בהידגשג יהודי אחד.
פליקס קרליבך
הרב יהושע פליקס פלק קרליבך (בגרמנית: Felix Falk Carlebach; 15 באפריל 1911 – 23 בינואר 2008) היה רב גרמני־בריטי, בן ל.
ביוגרפיה
קרליבך נולד לבנקאי שמשון קרליבך (1875–1942) ולאשתו רזי (Resi) לבית גראופה (Graupe). אביו שמשון היה בנם של הרב שלמה קרליבך, רבה של ליבק, ושל אסתר, משוררת ובתו של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, רבה של ליבק לפני הרב קרליבך. בין אחיו של אביו הרבנים עמנואל, אפרים, יוסף צבי והרטוויג נפתלי. אחיו הצעיר של פליקס קרליבך, אפרים, היה לאחר מכן רב במונטריאול שבקנדה. מלבדו היו לקרליבך שני אחים, שלמה ואסתר, על שם סבו וסבתו של קרליבך.
ב־6 בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נשלחו הוריו שמשון ורזי, יחד עם דודו הרב יוסף צבי קרליבך, רבה של המבורג ואשתו שרלוטה לבית פרויס, וילדיהם הצעירים שלמה (פטר), רות, נעמי ושרה, למחנה הריכוז יונגפרנהוף שליד ריגה שבלטביה. ב־26 במרץ 1942 נרצחו ביער ביקרניקי הסמוך, לאחר שבאותו חודש חוסל המחנה. רק בן דודו הצעיר של פליקס, שלמה, שרד, והיה לימים משגיח רוחני בישיבת רבנו חיים ברלין בניו יורק.
ב־1936 נשא לאישה את באבט לבית כהן, שלימדה באותה תקופה גם היא ב"תיכון היהודי" בלייפציג, ונולדו להם שלוש בנות, יהודית, שולמית ונעמי.
הרב פליקס קרליבך ואשתו באבט היגרו בשנת 1939, טרם הגירוש למחנות בשואה, בעזרתו של הרב יוסף צבי הרץ, הרב הראשי לאנגליה, לבריטניה. למרות היותו נצר למשפחת רבנים מפורסמת, בגרמניה לא שימש מעולם כרב. רק באנגליה החל לשמש כרב, וגם זאת מכורח השעה. רבים מרבני בריטניה שימשו רבנים צבאיים, והיה צורך בבעלי משרות רבניות בקהילות השונות ברחבי בריטניה. לפיכך החל בשנת הגירתו לשמש כרב בבית הכנסת המאוחד פאלמרס גרין וסאות'גייט (Palmers Green and Southgate United Synagoge) בלונדון, תפקיד בו שימש עד 1947 כמחליפו של רב צבאי. בשנת 1954 קיבל תואר שני מאוניברסיטת מנצ'סטר, ומ־1947 ועד פרישתו בשנת 1984 שימש רב בית הכנסת סאות' מנצ'סטר (South Manchester Synagogue) במנצ'סטר.
ב־1985 ביקר בעיר מולדתו ליבק בפעם הראשונה מאז עזב אותה, טרם מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939. עיתונאי הליבקר נאכריכטן אלברט שרייבר, שכתב על יהודי ליבק, ביקר בעקבות זאת את קרליבך במנצ'סטר. לאחר ששרייבר חזר לגרמניה ודיווח על ביקורו במנצ'סטר נקשרו יחסי ידידות בינו לבין הרב. במהלך ביקורו בליבק ביקר בגימנסיה שבה למד בעיר, קאטארינאום (Katharineum), ופגש את חבריו ללימודים, אותם לא פגש מאז 1939.
בשנת 1987 העניקה לו עיריית ליבק אזרחות כבוד של העיר, שאותה קיבל בטקס שהתרחש ב־17 בספטמבר 1987 בבניין העירייה של ליבק. בכך היה לאזרח הכבוד ה־19 של העיר.
ב־2001, ליום הולדתו התשעים, שלחה עיריית ליבק משלחת לפוגשו במנצ'סטר. בראש המשלחת עמד ראש העיר לשעבר של ליבק, רוברט קיפל, והיא מסרה לקרליבך ברכות מהעיר ומהכנסייה הלותרנית של העיר. קרליבך לא ביקר בעצמו בעיר מולדתו בשל גילו המתקדם.
ב־2002 הסתיים שיפוץ בבית הכנסת שקרליבך עמד בראשו, סאות' מנצ'סטר, וקהילת בית הכנסת כיבדה את הרב קרליבך בשלט בכניסה לבניין, שנחשף באפריל 2003 על ידי יורש העצר הבריטי, הנסיך צ'ארלס. כמו כן נטע עץ לכבודו של הרב. תזמורת האלה כיבדה מדי שנה את קרליבך בקונצרט חגיגי לכבודו, שאת התוכנית שלה בחר הוא.
היה חבר בחבר הנאמנים של מכון אפרים קרליבך, שנוסד בשנת 1992 בלייפציג.
יעל גרובגלס
יעל גרובגלס (נולדה ב-31 במאי 1984) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית, בעלת קריירה בינלאומית. היא מוכרת בשל תפקידה בתור ג'יני בסדרת הטלוויזיה הישראלית "האי" בערוץ הילדים, ובזכות הופעתה בתפקיד כפול בתור פטרה סולנו / אנסקה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ג'יין הבתולה" בערוץ The CW.
ביוגרפיה
גרובגלס נולדה בפריז, בת יחידה לאם אוסטרית-נוצרייה שהתגיירה ולאב יהודי-צרפתי. בצעירותם התנדבו הוריה בקיבוצים. כשהייתה בת שנתיים הוריה עלו ביחד עימה לישראל, והמשפחה התגוררה ברעננה. למדה בתיכון "מטרו ווסט" במגמת אומנות. בגיל צעיר החלה ללמוד בלט והופיעה במחול מול קהל. למדה משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בישראל
החלה את הקריירה שלה כדוגמנית צילום, אופנה ופרסומות. גרובגלס השתתפה בתחרות "עלית מודל" 2004. ב-2007 הצטלמה לפרסומת ל-012 עם איל קיציס.
בשנת 2007 הופיעה בפעם הראשונה כשחקנית בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם" בהפקת yes, שבה גילמה את דמותה של תותי.
בין השנים 2007–2010 גילמה את דמותה של ג'יני בסדרת הטלוויזיה "האי". ב-2010 שיחקה גם בסרט האימה "כלבת" שבו גילמה את דמותה של שיר הטניסאית.
בין השנים 2010–2014 השתתפה במחזה "שחק אותה סם" בתיאטרון באר שבע.
ב-2011 גילמה את דמותה של אלי (אלישבע) שרון בסדרת הטלוויזיה "השועלים" בהפקת yes. באותה שנה השתתפה בעונה השלישית של הסדרה "רמזור" בערוץ 2. הופיעה גם בסדרה "חצויה - הדבר האמיתי".
ב-2012 הופיעה בסדרה "תנוחי" שבה גילמה את דמותה של גבי בר־לב, אישה צעירה בת 23 אשר נתקעת על אי בודד עם ארבע נשים מפורסמות ומנסה לעודד אותן עד לחזרתן לארץ.
ב-2013 הופיעה בשני פרקים בעונה השנייה של "סברי מרנן" עם טוביה צפיר, תום אבני וסנדרה שדה. סיימה את הצילומים לסרט "זכוכיות", בו שבה לשתף פעולה עם יון תומרקין.
ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יון תומרקין ודניאל ג'יידלין.
בארצות הברית
ב-2011 גרובגלס כיכבה בקליפ האינטראקטיבי לשיר "Say You Like Me" של הלהקה We The Kings האמריקאית.
ב-2013 כיכבה בפרק פיילוט לעיבוד השני לסדרה של "הבחירה", בערוץ CW האמריקאי, בתור אמריקה סינגר, אולם הסדרה לא נרכשה לשידור.
בין השנים 2013–2014 שיחקה כדמות משנה בסדרה "ממלכה" בערוץ CW האמריקאי, בתור אוליביה ד'אמנקורט.
בין השנים 2014–2019 היא שיחקה כאחת הדמויות הראשיות בסדרה "ג'יין הבתולה" המועמדת והזוכה בפרסי גלובוס הזהב, בערוץ CW האמריקאי, בתפקיד כפול בתור פטרה "נטליה" סולנו, ובתור אחותה התאומה אנסקה.
ב-2016 השתתפה בסדרה "האקסית המטורפת" בערוץ CW האמריקאי בתור טרינה. גרובגלס שיחקה גם בסרט הקצר "Grace Note", בתור ת'יאה.
בשנת 2017 שיחקה בשני בפרקים בעונה השלישית של הסדרה "סופרגירל", בתור גייל מארש, הידועה גם בתור פסי.
ב-2018 יצא סרט המסתורין-דרמה "An Interview with God" בו היא מככבת בתור שרה אשר.
חיים אישיים
משנת 2006, גרובגלס נמצאת במערכת יחסים עם בן זוגה הישראלי, ארטם קרופנב, איש עסקים שהכירה עוד בתקופת התיכון ברעננה. ב-2020 נולדה להם בת.
סיפרה שהיא נגד אכילת בשר, וב-2012 הפכה לפסקטריאנית טרם ירידתה לארצות הברית.
מאז 2013 מתגוררת לסירוגין בישראל, ובעיקר בארצות הברית בשל עבודתה.
נפש החיים
נפש החיים הוא ספר קבלי למחצה שנכתב בידי הרב חיים מוולוז'ין, גדול תלמידיו של הגאון מווילנא, אב בית דין העיר וולוז'ין ומייסד ישיבת וולוז'ין. תוכן הספר נסוב על גדלות האל ויחסו לעולם, גדלות האדם, טיבה של הנשמה, מעלת התפילה וחשיבות לימוד התורה, עד כדי הצבתה כערך עליון.
הספר הוא ביטוי חשוב של התפישה הליטאית-מתנגדית והרב מבריסק כינהו "שולחן ערוך בהשקפה". הוא כולל לא מעט ויכוחים גלויים וסמויים עם החסידות. יש הטוענים כי בעיקר הוא מתפלמס עם ספר התניא של ר' שניאור זלמן מלאדי ויש טוענים כי נראה כי חיציו מכוונים בעיקר דווקא אל דרכם של הבעל שם טוב והמגיד ממזריטש.
הספר ראה אור לראשונה בווילנה בשנת תקפ"ד, ובשנית בווילנה בשנת תקצ"ז. במהדורה זו נוספו לספר 'פרקי הביניים' (המכונים לעיתים 'שמונה פרקים', בעקבות חיבורו של הרמב"ם בשם זה), שנדפסו בין השער השלישי לשער הרביעי, ובהם עיקר ביקורתו החזיתית של ר' חיים נגד החסידות.
מטרת הספר
מטרת הספר להסביר את הסוגיות החשובות ביהדות ועבודת השם, והוא נכתב גם כביקורת ואלטרנטיבה לרעיונותיה המחודשים של תנועת החסידות מיסודו של רבי ישראל בעל שם טוב. רבי חיים מוולוז'ין מבקר בחריפות את הרעיונות החסידיים, כמו האדרת הצדיק, עליונות הדבקות הרגשית ויראת השמים על-פני לימוד התורה, הזלזול במי שלומד תורה שלא במעלה העליונה של לשמה, והעדפת כוונת הלב על פני ההקפדה על קיום פרטי המצוות. הספר מתבסס על ספר הזוהר, עץ חיים, וספרי קבלה נוספים, ובפרט על תורת רבו הגדול הגאון מווילנא.
שער א' - מהות האדם (22 פרקים)
הרעיון המרכזי של שער זה, מפרש על פי הקבלה את קביעת התנ"ך שהאדם נברא בצלם אלוהים, במובן זה, שכפי ששם אלוהים מבטא שליטה ואדנות של האלוהות על כל היקום (בעל הכוחות כולם), כך האדם כולל בתבניתו את כל הכוחות והעולמות כולם, והוא בנוי בתבנית של בית המקדש, ולכן יש בידיו כוחות של היקום להשפיע על כולו לטובה או לרעה, מרום מעלתו הנסתרת ועד לתחתיתו הגלויה, עם כל העולמות הנגלים והנסתרים שבו; ואפילו, להוסיף כוח בפמליה של מעלה, (שם פרק ט), ולתגבר את הגילוי האלוהי בעולם על פי הנאמר "תנו עוז לאלוהים" (תהלים סח לה) ו"רוכב שמים בעזרך" (דברים לג, כה). בדבר זה האדם עליון על המלאכים. ואין צורך לאדם במתווכים בינו לבין האלוהות. כמו כן, מכיוון שבכל מעשה ומעשה האדם יכול להשפיע מבחינה מטפיזית על כל היקומים, יש להזהר ולדקדק במעשים כפי שהתורה שהיא נשמת העולם מדריכה עליהם. אמנם האבות שהייתה להם רוח הקודש, ידעו בגלל השגתם הגבוהה לקיים את התורה עוד לפני שניתנה, ולפעמים ראו שצריך לשנות מעשים מסוימים מכיוון, שבהשגתם הגבוהה ראו שיצא ממעשיהם תיקון גדול בעולמות, אבל מאז שמשה גדול הנביאים הוריד את התורה, לא בשמים היא, ואין אדם שיכול לקבוע שהפרה של מצווה מסוימת תגרום לתיקון, אלא אם כן הוא נביא, ואז הוא יכול לבטל מצווה בתנאים מסוימים לפרק זמן מוגדר ("הוראת שעה").
שער ב' - מהות התפילה (18 פרקים)
אף שיש פער לא נתפס בין עצמות הבורא האינסופית לבין האדם, וזוהי ולכאורה מחשבת עזות לפנות אליו, במצוות התפילה הוא גילה שזהו רצונו.
עבודת האל שבלב זו תפילה והיא המזון הרוחני לעולמות ולאדם עצמו, ולכן היא עומדת ברומו של עולם. הברכה שאנו מברכים את האלוהים, אין בה כוונה לעצמותו האינסופית כשלעצמה, שהיא סתומה מכל ואין לנו בה שום תפיסה בה; אלא לעצמות אינסוף מצד כוחותיו האלוהיים המתחברים אל העולם מצד הכרותינו והשגותינו, שבזה תפילת האדם מעוררת את השפע האלוהי לרדת ולהחיות הכול, שזה עניין הברכה, השפע והריבוי החיוניות האלוהית בעולם.
כאשר האדם מתפלל, אסור לו להתפלל אל ההתגלויות של האלוהות בעולם הזה, אלא אל יחידו של עולם, אל העצמות האלוהית בלבד. ב"קוראינו אליו" (שם פרק ד) - אליו ולא אל מידותיו. כוונת התפילה צריכה להיות להוסיף כוח בעולמות העליוניים, כשם שחייל משליך נפשו על כבוד מלכו.
שער ג' - על האלוהות (14 פרקים)
האלוהים הוא מקומו של עולם ואין העולם מקומו ולכן הוא נקרא "המקום", ולכן בכל רגע כל העולמות מתהווים וקיימים מרצונו, ולכן הוא נקרא בשם הויה, שהוא מתחבר ברצונו לעולמות להוום ולקיימם בכל רגע. יחס האלוהות לעולם הוא יחס הנשמה לגוף ולא עוד אלא שבאמת "לית אתר פנוי מינה (=אין מקום פנוי ממנו)" (שם פרקים ג', ו', י"ד); "ואין עוד מלבדו יתברך ממש שום דבר כלל בכל העולמות" (שם פ"ב). האלוהות ממלאת את הכול, "הלוא את השמים ואת הארץ אני מלא" (ירמיה כ"ג), ועצמותו נמצאת בכל בצורה שווה. אמנם מבחינתנו אין אנו במדרגה של תפיסת האלוהות כשלעצמה, אלא בתפיסה של השתלשלות העולמות ומדרגתם, ומהצד הזה אנחנו מקיימים את המצוות, ומבדילים בין טוב לרע.
פרקים (8 פרקים)
חלק זה כולל את עיקר ביקורתו החזיתית כלפי החסידים. ר' חיים מתאר את דרכיהם הפסולות בעיניו על סמך מה שראה בעיניו ושמע. את החסידים הוא מתאר כיהודים "אשר קרבת אלקים יחפצון", ביטוי סובלני יחסית, ורואה את דרכיהם כשגגה. יש בפרקים אלה אזהרה להישמר מיהירות בעבודת האל, וכן אזהרה מפני העדפת יתר של הכוונה והדביקות על פני דקדוק פרטי הלכה.
שער ד' - על חשיבות לימוד התורה (34 פרקים)
ישנה חשיבות עצומה ללמוד את החוק העברי בתלמוד ומפרשיו ולא רק ללמוד ספרי מוסר ויראה. יש חשיבות להבין את הדברים, ואין צורך ללמוד אותם בהתפעלות ודבקות רגשית. התורה היא הדיבור האלוהי, ואור כל העולמים וחיות וקיום ושורש של הכול, והעולם נברא בשביל התורה שהייתה התוכנית האדריכלית שלו. ולכן כל לימוד תורה כשלעצמו, גם בלא כוונות ודבקות רגשית, דבוק בדיבור האלוהי שברא את כל העולמות וייסד ארץ והוא נעשה שותף במעשה בראשית (שם פרק י"א).
שורש התורה הוא בעליון שבעולמות המטפיזיים, והיא הראשית שהיא למעלה אפילו מעולם האצילות, "ישראל שעלו במחשבה תחילה" (בראשית רבה א ד, ושם פרק י"א). ולכן כל הלומד תורה מוסיף חיוניות אלוהית, אור ושפע אצילי בכל העולמות כולם, שמאירים ושמחים בהתגלות הזו, עד שאותה חיות אצילית מגיעה אליו לטהרו, לקדשו ולהשלימו ולהעבירו מהנהגה טבעית להנהגה ניסית.
השפעתו בעולם הפילוסופיה
פילוסופים שונים הושפעו מספריו של רבי חיים מוולוז'ין. ביניהם - עמנואל לוינס בספרו חירות קשה, וכן ישעיהו ליבוביץ שאף מסר שיעורים בספרו המקביל של רבי חיים מוולוז'ין על פרקי אבות רוח חיים. אם כי השקפותיהם היו רחוקות מהשקפות המחבר.
ויצ'פק (קליפורניה)
ויצ'פק (באנגלית: Weitchpec, מקור השם בשפת יורוק ופירושו "מפגש נהרות") היא קהילה לא מאוגדת בתוך שמורת יורוק במחוז המבולדט בצפון קליפורניה בארצות הברית. היא שוכנת 56 קילומטרים צפונית-מזרחית ל, בגובה של 110 מטרים מעל פני הים. המיקוד של האתר הוא 95546.
ויצ'פק שוכנת בחלק הצפון-מערבי של המדינה במפגש הנהרות קלאמת וטריניטי, ובצומת הכבישים המדינתיים המהירים ו- של קליפורניה.
היסטוריה
ויצ'פק היה במקור האתר של כפר יורוק שהעניק את שמו לאחד משבעה הנפות של שבט יורוק, כולל כל אדמות האבות הקדמונים הממוקמות במעלה הנחל קון קריק (Coon Creek) על הנהר קלאמת. בנפה היו כלולים הכפרים הקדומים אוטספור (Otsepor), לואולגו (Lo'olego), וייטפוס (Weitspus), פקווטוטל (Pekwututl), ארטלרגר (Ertlerger), ואהסקו (Wahsekw), קנק (Kenek), צצקווי (Tsetskwi) וקנקפול (Kenekpul).
שמות זמניים במאה ה-19 היו "דורקי'ס פרי" (Durkee's Ferry, "מעבורת דורקי") ו"ויצ'פק בר" (Weitchpec Bar). השם דורקי'ס פרי מנציח את קלארק ו. דורקי (Clark W. Durkee), שהפעיל במקום מעבורת ב-1851. בשנת 1855, הוקם מוצב פדרלי זמני בשם מחנה סטרוברידג' (Camp Strowbridge) בוויצ'פק, מאוחר יותר הוא נקרא פורט וול (Fort Wool). היישוב היה תחילה בתחומי מחוז טריניטי, לאחר מכן ב-1851 מחוז קלאמת ואחרי 1874, מחוז המבולדט. סניף דואר פעל בוויצ'פק מ-1858 עד 1860 ומ-1891 עד 1962.
בוויצ'פק יש חנות קטנה/תחנת דלק בבעלות השבט (לשעבר המכולת של פירסון - Pierson's Grocery); משרד השבט והמרכז הקהילתי של היורוק; ובית הספר היסודי ויצ'פק. החל משנת 2010, שיעורי ערב היו זמינים בוויצ'פק בשפת היורוק.
רעידת אדמה בעוצמה של 5.6 שהמוקד שלה היה ליד ויצ'פק התרחשה ב-13 בפברואר 2012.
אספלקמפ
אספלקמפ (בגרמנית: ) היא עיר בצפון מזרח מדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. היא משתייכת למחוז מינדן-ליבקה שבמחוז השלטוני דטמולד.
היסטוריה
הכפר אספלקמפ מוזכר לראשונה בספרי הימים של בישופות מינדן ב-1229. בשנת 1938/39 הוקמו ביערות שסביב לכפר מפעלי תחמושת גדולים כחלק מהכנותיה של גרמניה למלחמת העולם השנייה. ה"מונה", מפעל התחמושת הגדול באספלקמפ ייצר בעיקר רימוני יד. ההכנות לייצור רימוני יד ממולאים גז עצבים במפעלי התחמושת באספלקמפ סוכלו עם כניעתה של גרמניה וכשחרורה של העיר על ידי כוחות הצבא הבריטי. לאחר המלחמה שוכנו בשטח המפעלים הגדולים שסביב לכפר אספלקמפ מגורשים גרמנים מהשטחים שנכבשו על ידי כוחות ברית המועצות. בשנת 1950 הוחלט על הקמתה של עיר מתוכננת למגורשים ופליטים.
אפונסו הרביעי, מלך פורטוגל
אפונסו הרביעי, כונה גם האמיץ (בפורטוגזית: Afonso IV; 8 בפברואר 1291 - 28 במאי 1357) היה מלך פורטוגל בין השנים 1325–1357.
ביוגרפיה
אפונסו הרביעי נולד בליסבון בפורטוגל ב-8 בפברואר 1291, לדיניש, מלך פורטוגל ואיזבל מאראגון, בתם של פדרו השלישי, מלך אראגון וקונסטנצה מסיציליה, מלכת אראגון. על אף היותו היורש החוקי, העדיף אביו על פניו את בניו הלא חוקיים, ומשום כך מרד אפונסו באביו.
בעקבות נישואי בנו פדרו עם אינש דה קסטרו שלא הייתה ממשפחת אצולה, הסתכסך אפונסו עם בנו. בשנת 1355 כלא אפונסו את אינש דה קסטרו, ובשנת 1357 הורה על רציחתה. בעקבות כך מרד בו בנו פדרו, ועלה בראש צבא חזק על ליסבון. זמן קצר לאחר מכן מת אפונסו ב-28 במאי 1357, ובנו פדרו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1309 התחתן אפונסו עם ביאטריס מקסטיליה, בתם של סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה ומריה דה מולינה, ממנה היו לו 7 ילדים:
ההגמוניה הספרטנית
ההגמוניה הספרטנית (ביוונית: Σπαρτιατική ηγεμονία) הוא כינוי לתקופה בהיסטוריה של יוון העתיקה, בה נשלטה מרבית יוון בידי עיר המדינה ספרטה. ההגמוניה הספרטנית מתחילה עם סיום המלחמה הפלופונסית בשנת 404 לפנה"ס, ומסתיימת באזור שנת 371 לפנה"ס עם תבוסתה של ספרטה בידי תבאי בקרב לאוקטרה.