cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמים בספורט
בין סוגי הסמים הנפוצים ביותר ניתן למצוא את הסטרואידים האנאבוליים, הורמונים נוספים הגורמים להגדלת השרירים, תרופות ממריצות, וכן עירויי דם, אריתרופויאטין ואגוניסטים להורמון זה - המגדילים את כמות תאי הדם האדומים. שיטות הבדיקה הולכות ומשתכללות לאורך השנים, אך במקביל תעשייה שלמה מפתחת סמים מתוחכמים וקשים יותר לגילוי, ואף תרופות ושיטות לטשטוש עקבות של תרופות אסורות אחרות.
הארגון המקצועי המרכז את הפעילות כנגד סמים בספורט הוא הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), שנוסדה בשנת 1999 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. המודעות לנושא זה הולכת ועולה בשנים האחרונות, והיקף הבדיקות לגילוי סמים בתחרויות ספורט הולך ועולה. מאידך, יש הטוענים שמדובר במעין "ציד מכשפות", ויש הטוענים, שהמאבק נגד סמים יקר מאוד, חודר לפרטיות של הנבדקים, ואיננו מצליח למגר את התופעה.
באנגלית, התופעה של סמים בספורט נקראת Doping, ומילה דומה גם ברוב השפות האירופאיות. המקור מהמילה ההולנדית Dop - סוג של משקה אלכוהולי מעורר שהיה בשימוש אצל שבט הזולו בדרום אפריקה.
תקופות מוקדמות
השימוש בתכשירים רפואיים בספורט עתיק יומין כנראה, כמו תחרויות הספורט עצמן. קיימות עדויות, שכבר ביוון העתיקה נעשה שימוש בשיקויים שונים כדי לשפר את ביצועי הספורטאים. עדויות ראשונות מהעת החדשה מגיעות מסוף המאה ה-19, כשרוכבי אופניים השתמשו בקפאין, בקוקאין, בסטריכנין ובאתר - לשיפור ההישגים ולהפחתת כאבים ועייפות. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) רץ המרתון האמריקאי תומאס היקס חש עייפות במהלך הריצה, ואז מאמנו הגיש לו תערובת של ברנדי יחד עם סטריכנין במינון נמוך. היקס בלע את התערובת, המשיך לרוץ וזכה במדליית זהב בריצת המרתון, אך התמוטט לאחר סיום הריצה.
מסמים ממריצים לסטרואידים אנאבוליים
שימוש בסמים ממריצים בספורט החל להיות נפוץ בשנות ה-20, וההתאחדות הבינלאומית לאתלטיקה חובבנית - שהפכה מאוחר יותר להתאחדות האתלטיקה הבינלאומית - אסרה בשנת 1928 על שימוש בסמים ממריצים, וכך הייתה לגוף הראשון שהתייחס לנושא. אולם באותה תקופה לא היו קיימות עדיין בדיקות סמים, ולא הייתה דרך מעשית לאכוף הוראה זו.
סטרואידים אנאבוליים סינתטיים פותחו החל משנות ה-30 של המאה ה-20 על בסיס הורמון המין הגברי טסטוסטרון, והחל משנות ה-50, הוחל בטיפולים בסטרואידים לספורטאים בברית המועצות ובגוש המזרחי. אליפות העולם בהרמת משקולות בשנת 1954, שבה זכו ספורטאי ברית המועצות במרבית מדליות הזהב, ואף שברו מספר שיאי עולם, היא קרוב לוודאי אירוע הספורט הראשון שבו התחרו וזכו ספורטאים שהשתמשו בסטרואידים אנאבוליים.
השימוש בסמים שונים, ובעיקר בסטרואידים אנאבוליים ובסמים ממריצים הלך והתרחב, ובאולימפיאדת רומא (1960) נפטר רוכב האופניים הדני קנוד אנמארק ינסן במהלך מרוץ. בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בגופו שרידי אמפטמינים. אירוע זה היווה נקודת מפנה להתייחסות מוסדות הספורט, ובשנת 1966 הצטרפו הפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א) והאיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) לאיסור על סמים, ונעשו בדיקות סמים ראשונות במסגרת אליפויות העולם בכדורגל ובאופניים, וכן באליפויות ספורט אירופאיות שונות. בשנת 1967 נפטר עוד רוכב אופניים עקב שימוש באמפטמינים - הבריטי טום סימפסון - במהלך הטור דה פראנס, ובאותה שנה נאסר השימוש בסמים גם על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. אולימפיאדת החורף בגרנובל בשנת 1968, ואולימפיאדת מקסיקו סיטי באותה השנה, היו האולימפיאדות הראשונות בהן בוצעו בדיקות לגילוי סמים לספורטאים. באותה תקופה, עדיין לא היה קיים הידע כיצד לגלות משתמשים בסטרואידים, ואכן השימוש בסטרואידים אנאבוליים הלך והתרחב בשנות ה-60 וה-70. רק בשנת 1974 פותחה שיטת בדיקת שתן אמינה לגילוי המשתמשים בהם.
מדינה שבלטה במיוחד הייתה גרמניה המזרחית, שהנהיגה תוכנית מיוחדת לקידום הספורט הייצוגי. המנהל הרפואי של תוכנית זו, ד"ר מנפרד הופנר (Manfred Höppner), נתן סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים החל משנות ה-60. תוכנית זו אפשרה לגרמניה המזרחית להוביל במשך שני עשורים בענפי ספורט רבים, תוך זכייה בתחרויות רבות ובשיאים רבים, הרבה מעבר לגודלה היחסי של מדינה זו - 17 מיליון תושבים. דור שלם של ספורטאים וספורטאיות נפגע בגלל סימום שיטתי מילדות, עם תופעות לוואי קשות לאורך שנים. לאחר נפילת הממשלות הקומוניסטיות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ואיחוד גרמניה התגלו מסמכים רבים שתיעדו את התוכנית, ובכיריה הורשעו (אך קיבלו עונשי מאסר על תנאי), ואילו הספורטאים שנאלצו להשתמש בסמים - קיבלו פיצויים.
סמים נפוצו גם במדינות מחוץ לגוש המזרחי, ואחד המקרים הידועים ביותר הוא של האתלט הקנדי בן ג'ונסון, שהגיע למקום הראשון בריצת מאה מטר באולימפיאדת סיאול (1988), ונפסל לאחר שבדיקת שתן גילתה שימוש בסטרואיד אנאבולי בשם Stanozolol. מאוחר יותר הודה ג'ונסון בשימוש בסוגים נוספים של סטרואידים אנאבוליים וכן בהורמון הגדילה. מקרה נוסף שזכה לתהודה רבה הוא השעייתו של קפטן נבחרת ארגנטינה בכדורגל, דייגו מראדונה, ממונדיאל 1994 עקב שימוש באפדרין - סם ממריץ מקבוצת האמפטמינים. שערוריות סמים מתעוררות מדי פעם בתחרויות רבות ושונות, ואף באולימפיאדת הנכים.
שימוש בסטרואידים אנאבוליים, בהורמון הגדילה ולעיתים אף באינסולין - הפך לנפוץ גם בקרב העוסקים בפיתוח גוף, ואף השרירן ושחקן הקולנוע ארנולד שוורצנגר - לימים מושל קליפורניה - הודה. בשימוש בסטרואידים. לפי דוברו, לא השתמש שוורצנגר בסטרואידים מאז 1990 - השנה שבה הם הפכו לבלתי חוקיים בארצות הברית. בסלנג של מפתחי גוף, מכונים סטרואידים לעיתים בכינוי "ארנולדים".
בדיקות לגילוי שימוש בסטרואידים אנאבוליים ובתרופות ממריצות הוכנסו ליותר ויותר תחרויות ספורט, והחל מ-1988 הוכנסו בדיקות פתע לספורטאים - שלא בזמן תחרויות. קיים כנראה קשר בין הרחבת הבדיקות לבין ירידה בשיעור הישגי השיא בסוגי ספורט מסוימים החל משנות ה-90
סמים בטור דה פראנס
שערוריות הסמים בטור דה פראנס, ומקרי המוות של רוכבי אופניים - הגבירו את המודעות לנושא הסמים, הביאו את צרפת להפוך למדינה המובילה במלחמה כנגד סמים בספורט והראשונה לחוקק חוקי-מדינה נגדם, ונתנו את הדחיפה העיקרית להקמת הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
מיסוד המלחמה בסמים בספורט
עד שנות ה-90 התנהלה המלחמה בסמים בספורט בצורות שונות ובסטנדרטים שונים. לכל מדינה ולכל ארגון ספורט היו הגדרות שונות, שיטות שונות איך ומה לבדוק, וכן דרכי ענישה שונות. המצב גרם לבלבול ולחילוקי דעות גם ברמה המשפטית, ולמצבים בהם בתי משפט אזרחיים מבטלים החלטות של רשויות ספורט. היה אומנם שיתוף פעולה בין מדינות ובין ארגוני הספורט השונים, שהחל להיווצר בשנות ה-80, אבל היה חסר גוף בינלאומי בלתי תלוי, אשר ינחה מדיניות וסטנדרטים אחידים.
בפברואר 1999 נערך בלוזאן שבשווייץ כנס בינלאומי נגד סמים בספורט מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי, שהושפע מאוד מפרשת פסטינה. הכנס פרסם את "הכרזת לוזאן על סמים בספורט", הקוראת להקמת גוף בינלאומי בלתי תלוי, אשר ינחה מדיניות וסטנדרטים אחידים לכל המדינות וארגוני הספורט, ואשר יהיה מבצעי באופן מלא לקראת אולימפיאדת סידני (2000). בעקבות כנס זה ייסד הוועד האולימפי הבינלאומי בנובמבר 1999 את הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
ה"חזית" הולכת ומתרחבת
מאז ייסוד הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט, המודעות לנושא זה הולכת ועולה, והיקפי הבדיקות הולכים ומוגברים, לרבות בדיקות פתע שלא בזמן תחרות - וכך יותר ויותר ספורטאים נתפסים בבדיקות סמים. מאידך - ספורטאים רבים מצליחים להערים על הבדיקות ולא להיתפס. דוגמה בולטת לכך היא האתלטית האמריקנית המצטיינת מריון ג'ונס, אשר לא נתפסה מעולם בבדיקות סמים, אך בשנת 2007 הודתה בשימוש בסטרואידים לפני אולימפיאדת סידני (2000) בה זכתה בחמש מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. מובן שהמדליות נשללו ושיאי העולם שלה בוטלו.
קיים מגוון רחב של שיטות כיצד להימנע מלהיתפס בבדיקות, החל משימוש בתרופות משתנות או בעירויים המדללים את ריכוז החומרים בשתן, שימוש בלוחות זמנים קפדניים להפסקת התרופות זמן מספיק לפני התחרויות, שימוש באישורים רפואיים כוזבים לקבלת אישור לתרופה מסוימת, ועד להתחזויות ולהונאות במתן הבדיקות. שיטת הונאה ידועה במתן דגימת שתן היא החדרת צנתר (קתטר) אל שלפוחית השתן והזרקת שתן של אדם אחר לתוכה, כך שהספורטאי הנבדק יוכל לאחר מכן להשתין ולמסור דגימת שתן שאיננה שלו.
סכומי הכסף שמרוויחים ספורטאים בענפים מסוימים הולכים ועולים משנה לשנה - הרבה מעבר לתקציבי הארגונים למלחמה בסמים בספורט - וכך עולה גם הפיתוי להשתמש בסמים, כדי להגיע להישגים גבוהים יותר. שיטות הבדיקה הולכות ומשתכללות לאורך השנים, אך במקביל קיימת תעשייה שלמה המפתחת סמים מתוחכמים וקשים יותר לגילוי כגון פקטורי גדילה דמויי אינסולין - שספורטאים החלו להשתמש בהם בשנים האחרונות כי אין עדיין בדיקות עבורם. שימושים אפשריים בעתיד בטיפולים גנטיים עלולים לא להתגלות כלל בבדיקות לגילוי סמים.
תופעה נוספת שהולכת ותופסת תאוצה היא תוספי מזון לספורטאים, המכילים חומרים אסורים, מבלי ליידע מראש את רוכשי המוצרים, וכך עלולים לגרום להכשלת ספורטאים תמימים בבדיקות לגילוי סמים.
דור חדש של תרופות להגדלת כמות תאי הדם האדומים - CERA - נכנס לשימוש בשנת 2007, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008 התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו. בעקבות זאת הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי, שישה שבועות לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כי כל 5,000 דגימות השתן שנלקחו מהספורטאים במהלך האולימפיאדה - תישלחנה לבדיקה מחודשת, כדי לאתר שרידי CERA.
ישראל
בישראל נודעו מספר פרשות:
הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט
הארגון המקצועי המרכז את הפעילות כנגד סמים בספורט הוא הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט World Anti-Doping Agency (WADA), שנוסדה בשנת 1999 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, בעקבות כנס בינלאומי למלחמה בסמים בספורט, שנערך בלוזאן, שווייץ באותה שנה. מטה הארגון שכן בלוזאן עד 2002, ומאז עבר למונטריאול, קנדה.
הסוכנות הכינה "קוד עולמי נגד סמים בספורט", שהיא מסגרת הכוללת נהלים מפורטים, כיצד לקחת דגימות מספורטאים, שיטות הבדיקה ועונשים לנתפסים. הסוכנות מפרסמת רשימה של חומרים ושיטות טיפול אסורות, ומנגד - קריטריונים ונהלים לקבלת פטור מהאיסור על תרופות מסוימות. הסוכנות עוסקת במחקר ופיתוח של בדיקות לגילוי סמים בספורט, מסייעת לארגוני ספורט ולמדינות בהטמעה ובהדרכה, ומבצעת בדיקות לספורטאים לגילוי סמים - שלא במסגרת של תחרויות ספורט.
נכון לשנת 2007, מעל 570 ארגוני ספורט מחויבים לקוד העולמי נגד סמים בספורט, ביניהם כל 35 פדרציות הספורט הבינלאומיות הכפופות לוועד האולימפי הבינלאומי, כל הוועדים האולימפיים של המדינות השונות, וכל הארגונים הפאראלימפיים המקבילים.
איסור על חומרים ובדיקות לגילוי השימוש בהם
רשימת התרופות האסורות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מבחינה בין:
חלק מהתרופות אסורות בענפי ספורט מסוימים, אך מותרות בענפים אחרים.
בדיקות שתן ודם הנעשות לספורטאים מבדילות אף הן בין בדיקות מחוץ לתחרות (Out-of-Competition Testing) לבין בדיקות בעת תחרות (Event Testing או In-Competition Testing). בדיקות במהלך תחרויות נעשות לפי נהלים קבועים מראש, כגון: בדיקת ספורטאים שהגיעו למספר מקומות ראשונים בכל מקצוע או לחלופין הגרלה בין המשתתפים בתחרות. בדיקות שלא בזמן תחרויות נעשות כבדיקות פתע תוך 48 שעות מקבלת ההודעה על הבדיקות, והן נחשבות כבדיקות יעילות מאוד למניעת שימוש בתרופות מסוימות בתקופה שבין תחרויות.
WADA פרסמה קריטריונים ונהלים לקבלת פטור מהאיסור על תרופות מסוימות. נהלים אלה מאפשרים לדוגמה, לספורטאי חולה סוכרת לקבל אישור לקבלת טיפול באינסולין ולחולה אסתמה לקבל אישור לקבלת טיפול בסאלבוטאמול (ונטולין).
על פי נוהלי WADA, סירוב לתת בדיקה, או כל סוג של הונאה או התחזות בעת מתן הבדיקה - אסורים בהחלט.
ביקורת נגדית
האוסטרלית מישל גאלן, עורכת דין בנושאי ספורט ובעבר שחיינית מצטיינת, טוענת שרדיפת הספורטאים פוגעת בחפים מפשע, ושמדובר במעין "ציד מכשפות" מודרני. יש לה ביקורת גם על צרפת, בה שימוש בסמים בספורט נחשב לעבירה פלילית, ועל הטור דה פראנס שמקובל בו להשעות מהתחרות קבוצה שלמה של רוכבים עד לסיום החקירות - גם אם נתפסו רק חלק מאנשי הקבוצה.
קיימת טענה, שהבדיקות עולות כסף רב וחודרות לפרטיות של הנבדקים, ומאידך אינן מונעות למעשה את תופעת הסמים בספורט. בדיקת דם אחת לגילוי אריתרופויאטין (EPO) עולה כ-$60 ובדיקת שתן לגילוי אותו חומר עולה כ$400, וזהו רק חומר אחד מתוך רשימה ארוכה מאוד של חומרים. הפיתוי להשתמש בסמים גדול מאוד, ובכל פעם שמפותחות בדיקות מעבדה לגילוי שימוש בחומרים מסוימים - עוברים הספורטאים לשימוש בדור חדש של חומרים שעדיין לא ניתן לגלותם.
קיימת גם ביקורת על חוסר איזון בין ענפי הספורט השונים. רופא הספורט אופמיאנו פואנטס - אשר נתפס במבצע פוארטו עם כמות גדולה של תרופות אסורות וציוד לעירויי דם - טוען, שברכיבת אופניים נתפסים רבים על סמים כיוון שבענף זה עושים יותר בדיקות. לעומת זאת, בענפי ספורט אחרים, בעיקר בהם הכנסות כספיות רבות, שיעור המשתמשים בסמים זהה כמו ברכיבת אופניים, אך נתפסים פחות ספורטאים, כי באותם ענפים מקפידים פחות על בדיקות (רופא זה טיפל בסמים הן ברוכבי אופניים והן בשחקני כדורגל וטניס). טענה דומה השמיע ריצ'רד פאונד, ראש הסוכנות העולמית למלחמה בסמים בספורט, בנובמבר 2007, עת טען כי העובדה שבמבצע פוארטו דלף מידע רק על רוכבי אופניים לא נראית לו הגיונית.
סוגי חומרים ושיטות טיפול
להלן החומרים העיקריים ושיטות הטיפול העיקריות. לפירוט מלא יש לפנות לרשימת התרופות האסורות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
חומרים אנאבוליים
חומרים המעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גדילה של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות, ובכך גורמים ל"בניית גוף" ולזירוז ריפוי והתאוששות של רקמות שריר פגועות. החומרים האנאבוליים העיקריים המשמשים כסמים בקרב ספורטאים וכן בקרב העוסקים בפיתוח גוף :
איסור שימוש: כל החומרים האלה אסורים בשימוש לספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
סטרואידים אנאבוליים
הורמונים אלו נתגלו בשנות ה-30, ושמשו מאז למגוון של שימושים רפואיים:
שימוש בספורט:
השימוש בסטרואידים אנאבוליים בספורט נהיה פופולרי מאוד בקרב ספורטאים תחרותיים החל משנות ה-50 כאמצעי המסייע לפיתוח מהיר של שרירים ושל הכוח הפיזי, וכן אצל העוסקים בפיתוח גוף. כיום השימוש אסור כמעט על ידי רוב ארגוני הספורט הבינלאומיים, והשימוש בו למטרות לא רפואיות נחשב אף לעבירה פלילית במדינות רבות, ועל כן התפתח שוק שחור שעוסק בייצור, בהברחה ובמכירה בלתי חוקית של תרופות אלה. ברשימת התרופות האסורות לשנת 2007 של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מופיעים 22 סוגי חומרים טבעיים (לרבות מטבוליטים של הורמונים טבעיים) וכן 46 חומרים סינתטיים.
בדיקות לגילוי סמים: שרידי סטרואידים אנאבוליים ניתן לגלות בבדיקות שתן. גילוי עקבות זעירים ביותר של חומר סינתטי או של מטבוליט שלו נחשב לתוצאה חיובית. בדיקה נוספת שנעשית: יחס בין טסטוסטרון לבין אפיטסטוסטרון (Epitestosterone) הקרוי "יחס T/E" (T/E ratio), אם הוא מעל 4:1 לטובת הטסטוסטרון - זוהי בדיקה מחשידה, ואז נדרשת חקירה ובדיקות נוספות לפי תקני הבדיקות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
תופעות לוואי:
הורמון הגדילה
הורמון הגדילה האנושי Human growth hormone (GH / hGH) או סומטוטרופין Somatotropin הוא הורמון חלבוני המופרש מבלוטת יותרת המוח (היפופיזה) ותפקידו בין היתר לווסת ייצור חלבונים ולהמריץ צמיחת עצמות אצל ילדים. מחסור בהורמון זה אצל ילדים יגרום לעצירת הגדילה ולקומה נמוכה. לחלופין, עודף בהורמון יגרום לאקרומגליה או לקומה גבוהה וענקות. הורמון זה מסייע - בין היתר - בגידול מסת השרירים ובהקטנת רקמת השומן, מגביר את קליטת הגלוקוז בשרירים, מעלה את תפוקת הלב, מאיץ ריפוי פצעים ועלייה בפעילות החיסונית, מחזק רקמת העצם. תכשירי הורמון הגדילה יקרים: החל מכ-$500 לחודש למנה חוקית, ועד לכ-$4,000 לחודש בשוק השחור.
השימוש בהורמון הגדילה בספורט - כאמצעי המסייע לפיתוח מהיר של שרירים, לחיזוק עצמות ולהפחתת רקמת השומן - נהיה פופולרי בקרב ספורטאים תחרותיים ובקרב העוסקים בפיתוח גוף החל משנות ה-70 - עם הכנסת הבדיקות לגילוי של סטרואידים אנאבוליים לתחרויות ספורט, מכיוון שעד היום טרם נמצאה דרך מעשית לגילוי שימוש לא חוקי בהורמון זה. ישנם ספורטאים המשלבים שימוש בהורמון זה ביחד עם סטרואידים אנאבוליים ויש מפתחי גוף המשלבים הורמון זה עם אינסולין. הורמון זה אסור על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
תופעות לוואי:
אינסולין
אינסולין הוא הורמון חלבוני טבעי המופרש באיי לנגרהנס שבלבלב והמשמש בין היתר לוויסות רמות הגלוקוז בדם וכתרופה לחולי סוכרת.
ישנם מפתחי גוף המשתמשים באינסולין, עקב תכונותיו להגדלת השרירים, לריבוי כלי דם ולהופעה של עור דק המבליט את השרירים ואת כלי הדם. משערים, שספורטאים בענפים נוספים נוהגים אף הם להשתמש באינסולין. אינסולין נאסר על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בדיקות לגילוי סמים: בדיקות לגילוי שימוש לא חוקי מבוססות על איתור חומרים נוספים הנמצאים בתמיסת ההזרקה בנוסף לאינסולין (האינסולין עצמו הוא הורמון טבעי ואין טעם לאתר אותו). במרץ 2007 דווח על פיתוח בדיקה ראשונה לגילוי עקבות בשתן של אינסולין לטווח ארוך מסוג Insulin Glargine (שם מסחרי: אינסולין לאנטוס). בדיקה זו איננה מאתרת סוגים אחרים של אינסולין.
תופעות לוואי:
השימוש באינסולין מסוכן ביותר, ועלול לגרום להיפוגליקמיה - מיעוט גלוקוז בדם - מצב חירום שעלול להסתיים במוות. שימוש ממושך עלול לגרום להופעת סוכרת מסוג 2 ולתופעה של עמידות קבועה לאינסולין.
פקטורי גדילה דמויי אינסולין
שימוש בספורט: בשנים האחרונות החל שימוש בלתי חוקי ב-IGF-1 וב-MGF על ידי ספורטאים - לפיתוח השרירים והעצמות. כל סוגי פקטורי הגדילה אסורים לשימוש על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
בדיקות לגילוי סמים: טרם נמצאה בדיקה מתאימה.
תופעות לוואי: טרם נצבר מספיק ניסיון כדי ללמוד על תופעות לוואי. עודף מתן ההורמונים עלול לגרום לאקרומגליה / ענקיות - גידול יתר של עצמות ורקמות חיבור.
חומרים ממריצים וסמים פסיכואקטיביים אחרים
חומרים המשפיעים על מערכת העצבים המרכזית ועל מערכת העצבים הסימפתטית. רובם ממריצים ועוזרים להתגבר על עייפות ועל כאבים, מגבירים את העירנות ואת האגרסיביות.
איסור שימוש: חומרים אלה אסורים בזמן תחרויות בלבד, אך אינם אסורים לספורט מחוץ לתקופת התחרויות. חלקם סמים אסורים בחוק ברוב המדינות. קפאין, שהיה אסור במינון גבוה - איננו אסור יותר.
להלן החומרים הממריצים העיקריים. לפירוט מלא יש לפנות לרשימת התרופות האסורות. של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
שיטות להגדלת כמות הדם
חומרים ושיטות להגדלת כמות תאי הדם האדומים מכונים Blood doping (יש הנוהגים לעברת ל"סימום דם"). ככל שהדם נושא בתוכו יותר תאי דם אדומים - כך הוא יכול להוביל יותר חמצן מהריאות אל השרירים, ובכך גדלה היכולת האווירנית (אירובית) של הספורטאי. השיטות הקיימות: עירויי דם ואריתרופויאטין.
תחליפי דם
שימושים בספורט: השימוש באריתרופיאטין ובעירויי דם עצמיים או מתורמים אחרים - מקובלים בעיקר בסוגי ספורט הדורשים סבולת רבה -מרוצי אופניים, בתחרויות טריאתלון, אצל רצים למרחקים ארוכים, ועוד. במקרים של תרומת דם עצמית, הספורטאי תורם תרומת דם אשר נשמרת בקירור, ומוזרקת אליו בחזרה סמוך לתחרות ספורט.
בדיקות לגילוי שימוש לא חוקי:
תופעות לוואי:
אגוניסטים לקולטני בטא-2
אגוניסטים לקולטני בטא-2 לאדרנלין - β2-adrenergic receptors, משמשים כתרופה לאסתמה ולמחלות ריאה נוספות, וכתרופה למניעת לידה מוקדמת. תרופות נפוצות: סאלבוטאמול Salbutamol (שם מסחרי בישראל: ונטולין), פורמוטרול Formoterol (שם מסחרי בישראל: פורדיל). דרך המתן של תרופות אלה - גם באמצעות משאף או אינהלציה.
שימוש בספורט: לתרופות אלה יש אפקט ממריץ, וגם אפקט אנאבולי ("בונה גוף").
בדיקות לגילוי סמים: ניתן לגלות תרופות אלה בבדיקות שתן.
איסור שימוש: תרופות אלה אסורות בשימוש לספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
חוסמי בטא-אדרנרגיים
אנטגוניסטים (חוסמים) של קולטני בטא לאדרנלין - β-adrenergic receptors, הם תרופות המשמשות לטיפול ביתר לחץ דם ובמחלת לב כלילית. אחת תרופות הנפוצות היא אטנולול (Atenolol, שמות מסחריים בישראל: נורמיטן, נורמלול).
שימוש בספורט: תרופות אלה גורמות לירידה ברעד בשרירים, ולכן מסייעות לענפים ספורטיביים הדורשים יציבות ודיוק כמו מקצועות הקליעה. תרופות אלה אינן עוזרות למקצועות בהם נדרש מאמץ גבוה.
בדיקות לגילוי סמים: ניתן לגלות תרופות אלה בבדיקות שתן.
איסור שימוש: השימוש אסור בתרופות אלה בענפי ספורט מסוימים בלבד - בהם תרופות אלה עשויות להועיל: מקצועות הקליעה, מקצועות התעמלות, קפיצות סקי, סוגי ספורט מוטורי ועוד. ברוב הענפים - האיסור מתייחס אך ורק בעת תחרויות (אין איסור לקחת תרופות אלה שלא בזמן תחרות ספורט).
טיפולים הורמונליים נוספים
ברשימת התרופות האסורות לשנת 2007 של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA) מופיעים הורמונים וטיפולים הורמונליים נוספים:
לפירוט מלא יש לפנות לרשימת התרופות האסורות של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA). אסורים גם הורמונים ותרופות הדומים להורמונים אלה.
איסור שימוש: כל התרופות האלה אסורות בשימוש של ספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
חומרים משתנים
משתנים הם תרופות הגורמים להגברת תפוקת השתן בכליות. משמשים לטיפול ביתר לחץ דם, אי ספיקת לב, שחמת הכבד ומחלות כליה שונות.
שימושים בספורט:
בדיקות לגילוי סמים: קיימות בדיקות שתן לגילוי עקבות של תרופות אלה.
איסור שימוש: תרופות אלה אסורות תמיד, ולא רק במהלך תחרויות.
אמוניה
תחקיר בעיתון הגרמני זידדויטשה צייטונג העלה, ששחקני נבחרת רוסיה בכדורגל נהגו לשאוף אדי אמוניה במשחקי מונדיאל 2018. בעיתון גרמני אחד נטען, ששחקנים מחליפים לפני עלייתם לכר הדשא, נראו שואפים מתוך חתיכת בד, וכן על התגרדויות באף של שחקנים רבים במהלך המשחק. בהתאחדות הכדורגל הרוסית לא הכחישו, ואף טענו שזה דבר נפוץ.
איסור שימוש: אין איסור, החומר מותר.
עירוי נוזלים
עירוי נוזלים משמש למגוון רחב של שימושים ברפואה - למתן נוזלים במקרים של חוסר נוזלים בגוף, למתן תרופות דרך הווריד ועוד.
שימוש בספורט: הגדלת נפח השתן, המביא לטשטוש עקבות של חומרים אסורים, באמצעות הקטנת הריכוז היחסי של מטבוליטים.
איסור שימוש: אסור תמיד, ולא רק במהלך תחרויות - אלא אם כן יש צורך רפואי.
טיפולים גנטיים
שיטות של ריפוי גני - החדרת גנים לתוך תאים או רקמות של חולים על מנת לרפאם, ובעתיד אף שיטות נוספות - הן ברובן המוחלט עדיין בשלבי מחקר, אולם ככל הנראה צפוי להן עתיד רב.
שימושים בספורט: המונח Gene doping (יש הנוהגים לעברת ל"סימום גנטי") מוגדר על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), כשימוש שלא לצורכי ריפוי - באמצעות תאים, גנים ומרכיבים גנטיים אחרים, או באמצעות השפעה על התבטאות גנים - היכול להביא לשיפור הישגי ספורטאים. הנושא עצמו מעלה שאלות אתיות ופילוסופיות - בעיקר בתחום הביואתיקה.
שימושים אפשריים בעתיד: ספורטאים עלולים להשתמש בעתיד בטיפולים כאלה, ולא להיתפס על ידי רשויות הספורט, מכיוון שההורמונים המופרשים עקב הגנים הסינתטיים - אינם שונים במאומה מהורמונים טבעיים המופרשים על ידי הגוף, ואין כל דרך מעשית לגלות בבדיקות דם או שתן מי קיבל טיפול גנטי.
בדיקות לגילוי סמים: עד היום טרם פותחו בדיקות לגילוי שימוש בלתי חוקי, מאידך - אין עדיין עדויות לספורטאים שקיבלו טיפולים כאלה. הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט פנתה אל מדענים כדי למצוא דרכים למנוע שימוש של ספורטאים בטיפולים גנטיים, וכנסים שונים מתקיימים בנושא החל משנת 2001.
איסור שימוש: טיפולים אלה אסורים על ספורטאים תמיד - גם שלא בזמן תחרויות ספורט.
חיווי
בדקדוק, חִיוּוּי (באנגלית: Indicative) הוא מודוס בשפה שנועד להציג עובדה שאליה מתייחס הדובר.
נועה רגב
נעה רגב (נולדה ב-17 בפברואר 1982) היא מרצה לקולנוע, אשת תרבות, חוקרת קולנוע ומנכ"לית קרן הקולנוע הישראלי. בעבר כיהנה כמנהלת סינמטק ירושלים ומנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
ביוגרפיה
נועה רגב נולדה בשנת 1982 בתל אביב, בת למוטי רגב, איש הייטק, ואביטל רגב שושני, עורכת ספרים.
את לימודיה בבית הספר היסודי החלה בשנת 1988 בבית הספר לאומנויות בתל אביב עד שנת 1997.
לאחר מכן, החלה בשנת 1997 את לימודיה בבית ספר התיכון ע"ש יגאל אלון שברמת השרון, אותם סיימה בשנת 2000 במגמת קולנוע.
תוך כדי לימודיה החלה לעבוד בסינמטק תל אביב בגיל 15 בתפקידים שונים עד שנת 2005.
בשנת 2001 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כקצינת ניהול בטייסת עד שנת 2003.
פעילות אקדמית
בשנת 2003 החלה את לימודיה לתואר הראשון (B.A) בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש בפקולטה לאמנויות. בשנת 2005 קיבלה רגב אות הצטיינות בהוראה מטעם רקטור אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 סיימה לימודיה בהצטיינות יתרה.
בשנים 2006–2009 שימשה כמורה ללימודי הבגרות בקולנוע בתיכון עירוני א' בתל אביב וכעוזרת הוראה בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 שימשה כמנחה באוניברסיטה הפתוחה, במחלקה ללימודי לשון, ספרות ואמנות.
בשנת 2009 קיבלה תואר מוסמך מהחוג לקולנוע וטלוויזיה שבאוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות יתרה.
באותה שנה החלה את תפקידה כמרצה ללימודי תרבות, יצירה והפקה במחלקה ללימודי קולנוע שבמכללה האקדמית ספיר.
בנוסף, החלה לעבוד כמרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו היא ממלאת גם כיום.
כמו כן זכתה לפרס מטעם רקטור האוניברסיטה למורים מצטיינים.
בשנת 2011 החלה לעבוד כיועצת לתלמידי תואר המוסמך במסלול ללימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2013 סיימה את לימודיה לתואר השלישי והוסמכה כדוקטור מטעם החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. נושא מחקרה היה "קולנוע לילדים" אשר "עסק בשאלת מעמדו של הקולנוע לילדים בתוך רב-מערכת הקולנוע", בהגדרתו הז'אנרית ויחסיו הדינמיים עם דגמים קולנועיים אחרים.
פעילותה בתחום התרבות והקולנוע
בשנים 2010–2011 ניהלה את הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב.
בשנים 2012–2013 שימשה כמנהלת סינמטק חולון.
בסוף שנת 2013 נבחרה לשמש כמנכ"לית עמותת "סינמטק ירושלים – ארכיון ישראלי לסרטים ופסטיבל הקולנוע ירושלים" האחראית על ניהול ותפעול הסינמטק, ופסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 2015 שימשה כשופטת בתחרות הרשמית של פסטיבל סרטי הסטודנטים במינכן.
בשנת 2018 שימשה כשופטת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 2022 הוכרז כי רגב מונתה לתפקיד מנכ"לית קרן הקולנוע הישראלי.
מכונית
מכונית היא כלי רכב מנועי, המיועד לשאת נוסעים או מטען.
בתחילת עידן המכוניות פיתחו המהנדסים פתרונות הנעה שונים, שכללו מנועי בעירה פנימית, מנועים חשמליים, מנועי קיטור ועוד, אך מנועי הבעירה הפנימית מסוג מנוע בנזין ומנוע דיזל הם עדיין הנפוצים ביותר. מאז תחילת המאה ה-21, עם עליית המודעות לזיהום האוויר, מיוצרות יותר מכוניות עם מנוע חשמלי כמנוע יחיד או בשילוב מנוע בעירה פנימית.
המילה מכונית נגזרת מהמילה "מכונה". את המילה חידש איתמר בן-אב"י. כינוי נפוץ למכונית הוא "אוטו", שמקורו בשפות מערביות ומהווה קיצור של "אוטומוביל".
היסטוריה
כלי הרכב הראשון שהונע באמצעות מנוע ללא מסילה, פותח על ידי קפטן צרפתי בשם ניקולא-ג'וזף קנו בשנת 1770.
המצאת מנוע הבעירה הפנימית קידמה את פיתוח המכונית באופן משמעותי. בשונה ממנוע קיטור, ממדיו היו קטנים יחסית וכך גם האמצעים הדרושים לנשיאת חומרי הדלק שלו, ולכן התאים במיוחד לכלי רכב קטנים דוגמת המכונית. הצרפתי ז'אן אטיין לנואר הצליח בשנת 1862 להתקין מנוע כזה על בסיס גז בכרכרה בה הותקנה לראשונה מערכת היגוי. במקביל פיתח באוסטריה זיגפריד מרכוס מנוע שתי פעימות המונע בדלק נוזלי והמציא את המאייד הראשון. בנוסף, פיתח מרכוס מערכת חשמלית שסיפקה את הניצוץ אשר הצית את תערובת האוויר והדלק. כלי רכב זה חולל מהומה לא קטנה כאשר ניסה אותו מרכוס ברחובות וינה, ורק היכרותו עם האצולה חסכה ממנו את התערבות המשטרה. מכונית זו מוצגת במוזיאון הטכנולוגי בווינה.
בשנת 1867 הציג הגרמני ניקולאוס אוטו בתערוכת פריז את מנוע ארבע הפעימות הראשון. מנוע זה היה מבוסס על דלק מסוג גז והסתובב כ-180 סיבובים לדקה. אוטו רשם פטנט על המצאתו בגרמניה ובארצות הברית. הגרמני גוטליב דיימלר, שהתלהב ממנוע ארבע הפעימות של אוטו, שילב ב-1876 את תכנון המנוע של אוטו עם זה של מרכוס בכך שהסב את המאייד לשימוש בדלק נוזלי. ב-1885 הרכיב את המנוע על גבי אופניים, וכך יצר את האופנוע הראשון.
מבלי שידע על עבודתו של רעהו, ניסה הגרמני קרל בנץ לפתח כלי רכב משלו ובשנת 1879 הצליח לייצר מכונית המונעת במנוע בן שני צילינדרים, והיה לראשון שפיתח את ההצתה החשמלית, המצת, המצמד, ההילוכים והמקרן. ב-1886 רשם פטנט על תלת-אופן פרי תכנונו שצויד במנוע ארבע פעימות בעל צילינדר בנפח 958 סמ"ק והספק של 3/4 כוח סוס. דגם משופר הפך ב-1888 למכונית הראשונה שנמכרה אי פעם. למרות אמינותו של כלי הרכב הצליח בנץ למכור מכוניות בודדות בלבד עקב ספקנות הקונים ביעילות המוצר. יחסי ציבור טובים למכונית ניתנו על ידי אשתו ברטה, אשר מבלי להודיע לבעלה נסעה במכונית יחד עם שני בניה הקטנים, ממנהיים לפפורצהיים וחזרה באותו היום. לאחר מכן נסע בנץ ליריד הסחר במינכן, מרחק של 200 מיל, לקבלת מדליית זהב על המצאתו. בנץ מכר רישיונות לייצור המנוע והמכונית ליזמים אחרים, ביניהם אמיל רוג'ר הצרפתי, אשר הצליח לייצר ולמכור יותר מכוניות בנץ בצרפת משהצליח בנץ עצמו בגרמניה.
המכונית הראשונה שנבנתה בארצות הברית הייתה מכונית שאחים דיוראה בנו בשנת 1893 בספרינגפילד. "סטודבקר" החלה ייצור מכוניות בשנת 1897. בשנים הראשונות בארצות הברית היו פופולריות מכוניות מסוג "runabout" - ל-2 מושבים ללא גג, ללא מגן נגד רוח וללא דלתות.
בהמשך קמו מספר יצרנים, שהבולט בהם היה רנסום אולדס שהקים את החברות "אולדסמוביל" ו"ריאו". יתרונו הגדול של אולדס היה בהגיית קו הייצור הראשון והקמתו ב-1902. רעיון זה אומץ במהרה גם על ידי המתחרים כשהנרי פורד עשה בו את השימוש המושכל ביותר עבור חברת פורד ושכלל אותו באופן משמעותי.
המכוניות המודרניות הראשונות עם המבנה המוכר של הגה ודוושות היו הקדילאק והאסטון מרטין 7. בשנות ה-30 של המאה ה-20 יוצרה בגרמניה החיפושית של פולקסווגן, שהייתה מכונית עממית.
מכונית אופיינית בתחילת המאה ה-21 מכילה בדרך כלל מנוע (בדרך כלל מופעל בדלק, לעיתים בסולר, גז פחמימני מעובה או בגז טבעי), מערכת תמסורת ("הילוכים", או "גיר" בלעז), מערכת היגוי, מערכת בלמים, מערכת איתות, מראות, פנסים אחוריים וקדמיים ומגבים לשמשה הקדמית. ברוב המכוניות מותקנות גם מערכות בטיחותיות מגוונות - חגורות בטיחות, כריות אוויר או ABS, ומערכות שאינן חיוניות לנהיגה, כגון מערכת שמע או מזגן.
טענות בגין נזקים סביבתיים ועירוניים וכן לגבי תמותה הגבוהה הנגרמים על ידי רכב פרטי, מביאים בשנים האחרונות לתנועה רחבה להפחתת השימוש ברכב הפרטי וקידום תחבורה ציבורית, שימוש באופניים וכלי תחבורה לא ממונעים נוספים ולמיזמים לשיתוף מכוניות.
במדינות מסוימות אף יש מדיניות להוציא מהשוק את כל כלי הרכב שאינם מכוניות חשמליות, כמו בנורווגיה או בקליפורניה שבארצות הברית. האיחוד האירופי מגיע לעסקה לאיסור על מכוניות חדשות עם מנועי בעירה.
מנוע המכונית ומערכת הפליטה
מערכת הפליטה היא המערכת המיועדת לפלוט, ממנוע המכונית, את התערובת השרופה, שנוצרה בתא השרפה. למערכת הפליטה מספר תפקידים:
היגוי ושליטה
למכונית קיים הגה שמשמש להיגוי של הרכב. בעת הזזת ההגה מערכת תמסורת המשלבת מכנית גורמת להזזת הגלגלים הקדמיים ימינה ושמאלה. בכלי רכב רבים קיים הגה כח, שמערכת התמסורת בו מבוססת על מערכת הידראולית. הגה כוח מקל על הזזת הגלגלים ימינה ושמאלה, במיוחד בעת שהרכב לא בתנועה.
בתקופה האחרונה מקובל למקם על גלגל ההגה מתגים שונים שנועדו לשליטה על מערכות השמע, בקרת השיוט ולעיתים מערכות נוספות. זאת במטרה לאפשר לנהג לתפעל מערכות אלו מבלי להסיר את ידיו מגלגל ההגה. ככל הנראה המגמה החלה בהגאי מכוניות המירוץ, בהן הרכב נוסע במהירות שאינה מאפשרת הסרת הידיים אף לרגע (אם כי שם המדובר היה במערכות החיוניות יותר לנהיגה).
למכונית יש הילוכים שהם תמסורת של גלגלי שיניים עם יחס העברה משתנה כדי להפיק מהמנוע תכונה רצויה: יותר מהירות או יותר כוח. יש "הילוך אחורי" המשמש לנסיעה אחורה (רברס), הילוך "ניוטרל" (הִלּוּךְ סְרָק) שמנתק את הגלגלים מהמנוע והילוך "חניה" אשר מנתק את הגלגלים מהמנוע ונועל את הגלגלים. בתיבת הילוכים ידנית קיים גם מצמד שמנתק זמנית את הגלגלים מהמנוע. בתיבת הילוכים אוטומטית קיימים כל המרכיבים הנ"ל שמופעלים אוטומטית ובנוסף מצמד הידראולי שמחליש את החיבור של המנוע לגלגלים בסיבובים מנוע נמוכים. יש גם מכוניות עם תמסורת "רציפה" שיחס העברה בה משתנה רציף בהתאם למהירות ולעומס (מומנט).
למכונית יש שתיים או שלוש דוושות שנמצאים מתחת להגה, לרגליו של הנוהג. דוושת האצה שגורמת להגדלת או הקטנת סיבובי המנוע והגברת מהירות הרכב. דוושת בלם שגורמת לעצירת המכונית. ובמכוניות לא אוטומטיות דוושת מצמד (קלאץ) בעת העברת הילוכים. למכונית בלם יד (הנדברקס) לצידו של הנהג, שמשמש לבלימה מוחלטת של הרכב, בעת עצירה ממושכת (פקק)/ חנייה / בסכנת תאונה.
לכל מכונית יש לוח מחוונים (מכונה דשבורד, מאנגלית: dashboard) שהוא לוח בקרה המצוי בכלי רכב, לנגד עיני הנהג, וכולל מחוונים (אנלוגיים או דיגיטליים) המציגים לנהג את נתוני מאפייני הנסיעה של הרכב: מד דלק, מד סל"ד, מד מהירות, מד מרחק, מד חום נוזל קירור מנוע, חיווי תיבת הילוכים, חיווי דלת פתוחה ועוד. לוח המחוונים מאפשר לנהג לנהל ולבקר את הנהיגה באופן מושכל, ולהיות מודע לאפשרות של תקלות לפני התרחשותן.
למכונית יש בדרך כלל ארבעה גלגלים. במכונית של מנוע בעירה פנימית הגלגלים מתחברים לסרן שמתחבר לגל הינע (דרייבשפט). את הגלגל עוטף צמיג, שהוא מעטפת טבעתית וגמישה (המכילה גומי) העוטפת את החישוק בגלגלי כלי תחבורה. תפקיד הצמיג להעביר את כח המנוע לתנועה, לספק אחיזת כביש טובה לכלי הרכב, לבלום זעזועים ולהגן על החישוק.
דלתות ותא מטען
הכניסה למכונית והיציאה ממנה מתבצעת דרך מספר דלתות, בדרך כלל בין שתיים לחמש. רק במכוניות קטנות נמצאות שתיים או שלוש דלתות, בדרך כלל מכוניות שיש בהן מקום רק לנהג ולנוסע (אם ישנם מושבים אחוריים, היציאה והכניסה אליהם צריכה להיעשות במקרה כזה על ידי הזזת מושב קדמי). ה"דלת" השלישית במכונית כזו היא באחורי המכונית, נפתחת כלפי מעלה ומשמשת בעיקר להכנסת מטען לאחורי הרכב. במכוניות גדולות יותר יש שתי דלתות מכל צד של המכונית. בגרסת "סדאן" יש ארבע דלתות, ותא המטען נפרד מתא הנוסעים. בגרסת "האצ'בק" יש חמש דלתות - שתיים מכל צד, ועוד אחת מאחור, הנפתחת כלפי מעלה ומשמשת בעיקר להכנסת מטען (בדגם כזה אין תא נפרד למטען אלא אזור המחובר אל תא הנוסעים).
פנסים
למכונית יש פנסים קדמיים לתאורה של הדרך בחשיכה, פנסי איתות (מלפנים מאחור ובצדדים) כדי לאותת לנהגים אחרים על סטייה (לצורך פנייה/עקיפה) מהנתיב בו נוסעת המכונית, פנסים אחוריים כדי שנהגים יבחינו ברכב בחשכה, ופנסי בלימה לאותת לנהג מאחור על האטה כדי להימנע מהתנגשות. לפנסים הקדמיים יש שני מצבים: אורות נמוכים ואורות גבוהים. באורות גבוהים משתמשים לראות את הדרך מרחוק, ובאורות נמוכים כדי לא לסנוור רכב שמגיע בנתיב הנגדי וכן רכב הנמצא ממול לנהג בנתיב הנסיעה.
מנגנוני ואביזרי בטיחות
במכונית מורכבים מנגנוני בטיחות שונים שנועדו להפחית את הסיכון לתאונות דרכים כמו מערכות לבקרת יציבות, בקרת משיכה ובקרת שיוט וכן אביזרים שנועדו להגן על שלמות גופם וחייהם של הנוסעים במקרה של תאונת דרכים. למשל חגורת בטיחות שמטרה למנוע את טלטול הגוף במקרה של התנגשות, תנועה או האטה, כריות אוויר שמטרתם לספוג חלק מהאנרגיה הגבוהה הנוצרת במהלך התאונה, ומשענת ראש שמטרתה מניעת "צליפת שוט" (פגיעה צוואר ראש). וכן אביזרים אלקטרוניים למניעת דריסה בתנועה לאחור, מניעת תאונות ושמירת מרחק באמצעות מכ"ם או ראייה ממוחשבת.
שלדה
המבנה הבסיסי של המכונית היא השלדה (בלועזית שאסי). השלדה היא מבנה פלדה המורכב משתי קורות אורך ומספר קורות רוחב. לעיתים השלדה מהווה כלוב שעוטף את כל המרכב. מתחת לקורות הרוחב הקדמיות מורכבים קפיצים קדמיים, ותחת קורות הרוחב האחוריות קפיצים אחוריים. עוד מותקנים סרן קדמי וסרן אחורי, ומעל המנוע תיבת הילוכים ותיבת העברה. בכלי רכב מהחצי הראשון של המאה ה-20 מרכב הרכב הורכב על גבי על השלדה. בחצי השני של המאה החלו להופיע כלי רכב שבהם המרכב אחוד עם השלדה. מאז, זהו הסידור הנפוץ בכלי רכב פרטיים ורק כלי רכב מסחריים נותרו עם שלדה עצמאית.
מרכב המכונית
מרכב מציין את צורת הרכב החיצונית. קיימים מספר סוגי מרכבים נפוצים:
מרכבים של רכב פרטי:
לפני הקמת המדינה
בשנת 1908 נסעה לראשונה "עגלה-מכונית" בירושלים. בימי מלחמת העולם הראשונה החלו העותמאנים, תוך קבלת ייעוץ גרמני, בשיפוץ ובנייה נרחבים של כבישים בארץ ישראל. תנופה זו נמשכה גם בימי המנדט הבריטי, כאשר בשנות השלושים הכבישים הראשיים בארץ ישראל התאימו לתנועת רכב בכל ימות השנה. עם זאת, עדיין היו קיימים כבישי עפר רבים, במיוחד באזורי השרון ועמק יזראעל. כבישים אלה לא היו ניתנים למעבר מכונית בחורף, לאחר גשמים. אורכם הכולל של הכבישים המהירים בהם ניתן היה לנסוע בכל השנה עמד על 450 ק"מ בשנת 1922, וגדל ל-1015 ק"מ בשנת 1933. ברם, קצב הגידול בכמות הרכבים היה גבוה בצורה דרסטית מקצב בניית הכבישים, כאשר בשנת 1922 עמד מספר הרכבים האזרחיים על 400, ובשנת 1933 על 6126 רכבים. המשבר הכלכלי בימי העלייה הרביעית ופרעות תרפ"ט לא השפיעו על מגמה זו, ואף להפך - בעקבות הפרעות הבינו הנהגת היישוב וההנהגה הבריטית את הצורך בחיבור נקודות מרוחקות אל המרכזים העירוניים. ייבוא הרכבים עלה בשנות המנדט בצורה דרסטית, כאשר מרבית המכוניות יובאו מארצות הברית ומהממלכה המאוחדת. באותה תקופה קמו בארץ מועדונים עבור חובבי מכוניות.
בארץ ישראל, הנסיעה ברכב החליפה בשלב מוקדם יחסית את הנסיעה ברכבת, כאשר גודלה הקטן של הארץ גרם לרבים להעדיף את אפשרות הנסיעה המהירה יותר. בשל הצורך להגן על תעשיית הרכבת, הממשל הבריטי הטיל מס בשיעור 25 אחוז על רכבים מיובאים, ומס של 100 אחוז על בנזין מיובא. האכיפה על תאונות הדרכים הייתה גבוהה, כאשר שיעורי הקנסות על נהגים היו בין הגדולים בעולם.
במדינת ישראל
בשנת 1951 היו בישראל 34,103 כלי רכב פרטיים ובשנת 2017 עלה מספרם ל-2,857,000, וקצב העלייה צפוי לעמוד על 4% בשנה.
סטטיסטיקות ייצור
החברות הגדלות בתעשיית המכוניות נכון ל-2009 (לפי מספר המכוניות המיוצרות) הן ג'נרל מוטורס, טויוטה ופורד. טויוטה צפויה להגיע למקום הראשון ב-2009. החברה בעלת הרווחים הגבוהים ביותר למכונית היא פורשה, עקב תג מחיר גבוה והצלחתו הרבה של רכב הכביש - שטח פורשה קיאן, ממנו נמכרו למעלה מ-40 אלף יחידות.
ייצור מכוניות וכלי רכב מסחריים (1,000 יחידות - 2009)
15 החברות המובילות בייצור לשנת 2009. ייצור מכוניות וכלי רכב מסחריים (1,000 יחידות - 2009)
ייצור מכוניות בישראל
תעשיית הרכב בישראל לא זכתה להצלחה רבה. חברת "אוטוקרס", ייצרה במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 מכוניות מדגמים שונים בישראל תחת השמות "סוסיתא" "כרמל" "סברה". כיום מורכבים בישראל אוטובוסים במפעלי מרכבים והארגז; רכבי שטח מיוצרים (למעט מנוע תוצרת חוץ) במפעל תעשיות רכב נצרת עילית, שהדגם המפורסם שלהם הוא הג'יפ "סופה".
מרוצי מכוניות
בנוסף לשימושים הפרטיים והעסקיים של המכונית קיים גם ענף ספורט שלם השייך לכלי רכב זה. מרוצי מכוניות התחילו להתקיים זמן קצר מאוד לאחר המצאת המכונית. כך שמרוץ המכוניות הראשון בעולם נערך בפריז בשנת 1894 על ידי המגזין "לה פטי ג'ורנל" כמבחן אמינות למכוניות התקופה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 ישנו עניין ציבורי רב בענף מרוצי המכוניות. מדי שנה נערכים מאות מרוצי מכוניות ברחבי העולם, בהם הפורמולה 1, הראלי, אליפות העולם למכוניות באינדורו, נאסקאר, אינדי 500, ועוד רבים אחרים.
ההבדלים הבולטים בין מכוניות מרוץ למכוניות רגילות הם: המנוע הרבה יותר חזק, הצמיגים יותר רחבים וחזקים, המכונית פחות מתמקדת בנוחות ויותר במהירות (בהשוואה למכוניות רגילות) והאווירודינמיקה. על מכוניות מרוץ לרוב נמצאת כנף אחורית (ראו בתמונה) שמטרתה לגרום לאוויר לפגוע בה - האוויר ניתז למעלה - ובהתאם לחוק השלישי של ניוטון, דוחף את הגלגלים האחוריים לכביש - דבר שיוצר יותר אחיזה בפניות, שכן יותר מדי לחיצה על הגז ביציאה מפניות יכולה לגרום בקלות להסתחררות.
מכונית חשמלית
מכונית חשמלית היא מכונית המונעת על ידי מנוע חשמלי אחד או יותר, תוך שימוש באנרגיה המאוחסנת בסוללות נטענות. מכוניות חשמליות יכולות להטען בתחנות טעינה ציבוריות או בעמדות טעינה ביתיות.
בשנים 2021-2023 בישראל הפופולריות של מכוניות חשמליות בישראל עולה, כאשר השאיפה היא להיגמל באופן מוחלט לבסוף ממכוניות הממונעות על ידי דלק ולעבור למכוניות חשמליות.
אולם, המכוניות החשמליות לא מהוות שיפור גדול מאוד קדימה. החשמל אשר מניע אותן מיותר במפעלים שמזהמים את הסביבה, ובסופו של דבר הדבר היחיד שהמכוניות החשמליות עושות הוא להרחיק את הזיהום מן הערים. בנוסף, כפי שכבר צוין למעלה, מכוניות חשמליות ממנועות על ידי סוללות נטענות. שימוש בסוללה נטענת כזאת לא יכול להימשך לנצח. טווח הסוללה של מכוניות חשמליות עכשוויות נע סביב העשור. כאשר הסוללות כבר לא יהיו כשירות לשימוש, המקום שאליו יעברו כל הסללות המשומשות יהווה בעיה- גם אם לא בעוד עשור, בהמשך כן.
מכוניות יוקרה
בנוסף לקטגוריות הרכבים המחולקות זו מזו בדרך כלל על פי מבנה ואופי השימוש, מקובל להגדיר מכוניות מסוימות (או מותגים מסוימים) כ"מכוניות יוקרה". אלו מכוניות שאינן שונות מהותית מאחרות אולם הן בדרך כלל בעלות עיצוב יוצא דופן, גדולות יותר, מאובזרות ונוחות יותר ובעיקר יקרות יותר.
השפעת מכוניות על החברה והכלכלה
מבחינה כלכלית אחרת ייצור המכוניות הוא המוני מדי יום, תעשיית המכוניות היא אחת העצומות והתחרותיות בעולם, מה שאומר שתעשיית המכוניות נותנת עבודות וכסף להמוני אנשים מסביב לעולם, מה שתורם לכלכלה העולמית וחשוב לא פחות - לאיכות החיים של אנשים.
אך לכל דבר יש חסרונות, וכך גם למכוניות. חוץ מההשפעה הסביבתית השלילית, כמעט מדי יום נהרג אדם כתוצאה מתאונת דרכים, אך זאת ניתן לצמצם - על ידי זהירות קפדנית וסבלנות בדרכים.
אדמון מצויר
אדמון מצויר (שם מדעי: Pyrrhocoris apterus; ידוע גם בשם העממי פִּשְׁפֵּשׁ אֵש) הוא חרק שאינו מעופף ממשפחת אדמוניים בסדרת פשפשאים.
מאפייניים
זהו מין אירו-סיבירי. אורכו 8–12 מ"מ. ניזון מצמחים וזרעים אך לעיתים גם מחרקים אחרים ובמושבות תועדה גם תופעה של קניבליזם.
על הרקע האדום של גופו, ניתן לראות שראשו, מחושיו, רגליו, חלק מחזהו הקדמי, צידה התחתון של בטנו וכתם עגול על כל כנף חפייה בצבע שחור. צבעיו ותפוצתו הרחבה בישראל הביאו לבלבול בינו לבין מושית השבע, המכונה "פרת משה רבנו".
למין זה רב-צורניות במבנה הכנפיים ושרירי התעופה. קיימים שני מופעים: אחד בעל כנפיים קצרות ושרירי תעופה מנוונים, לאחר כנפיים ושרירי תעופה מפותחים. למרות השוני שני המופעים אינם יכולים לעוף. הקבוצות של האדמון המצויר נראות לעיתים קרובות על הקרקע, על צמחים או לרגלי צמחים. הוא ניזון ממציצת זרעים שנפלו מעצים ומשיחים, ביצי חרקים, חרקים מתים וחסרי חוליות אחרים מתים.
הנקבה המופרית מטילה את ביציה בקרקע, בתוך גומה שהיא חופרת בעזרת הרגליים ולפעמים היא מטילה את ביציה מתחת לנשורת עלעלים.
דוידקה
דָוִידְקָה היא מרגמה בקוטר 3 אינץ' מתוצרת תע"ש, ששימשה את ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. הדוידקה פותחה על ידי דוד ליבוביץ, נשָק של "ההגנה" בחזית הדרום, והיא קרויה על שמו.
הפצצה של הדוידקה, ששקלה 40 ק"ג, הייתה בקוטר גדול מזה של הקנה, ו"הולבשה" עליו. טווח הדוידקה היה עד 300 מטרים.
שימוש הבכורה נעשה על ידי ההגנה ב-13 במרץ 1948, בהתקפה על שכונת אבו כביר ביפו. לכל אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח נמסרו שתי מרגמות. הדוידקה התקבלה בספקנות בקרב מפעיליה, שכן היא נחשבה לנשק לא אמין, לא מדויק, לא יעיל וגוזל משאבים. בסופו של דבר, הצלחתה הגדולה של הדוידקה הייתה ברעש החזק שנגרם בעת הפעלתה, שהפיל פחד רב על הערבים וגרם להם לברוח מעמדותיהם.
באמצע יוני 1948 צוטט "מפקד בהגנה" בעיתון המשקיף לגבי הסיבות לעמידתה של ירושלים היהודית בקרבות, שאחת מהן הייתה הדוידקה "הנשק היהודי היעיל מאוד בהרעשת עמדות הערבים".
למרות שבדפי ההיסטוריה נכתב שיוצרו רק שש מרגמות דוידקה, לפחות שבע עודן קיימות. המפורסמות מביניהן, מרגמה של חטיבה 10 (יפת"ח-פלמ"ח), מוצבת היום בכיכר על שמה בעיר צפת. מרגמה עם פצצה בקנה מוצבת בכיכר הדוידקה בירושלים במפגש הרחובות יפו והנביאים. מיקומי האחרות הם ליד בית יד לבנים ברחובות, במצודת יואב, בסליק של קיבוץ יגור, בחוסמסה, בגינה ברחוב השומר בגבעתיים ובמצודת ביריה.
הארי לוק
ראשית חייו
לוק למד באיטון ובאוניברסיטת אוקספורד. בתום לימודיו פנה לשרת בשירות הקולוניאלי הבריטי. בשנים 1908–1911 שימש כמזכירם הפרטי של המושל הבריטי של המושבה סיירה לאון ושל מושל ברבדוס. בשנת 1911 הגיע לוק לראשונה למזרח התיכון, לקפריסין, שם שירת כמזכירו האישי של המושל הכללי ולאחר מכן כעוזר המזכיר של מושל קפריסין.
בשנת 1913 הוציא לוק לאור את ספרו "בפאת המזרח". הספר יצא לאור תחת שמו הקודם "הארי צ'ארלס לוקאץ'". במרוצת השנים כתב עוד ספרים רבים שהתפרסמו בשמו, הארי צ'ארלס לוק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 שירת כקצין מילואים בצי המלכותי הבריטי מול חופי סוריה ולאחר מכן בחזית הדרדנלים. בשנת 1918 שירת כמושל העיר פמגוסטה בקפריסין. בשנים 1919–1920 שימש כקצין פוליטי במטהו של אדמירל בריטי באזור איסטנבול והים השחור. במשך מספר חודשים בשנת 1920, ימי מלחמת האזרחים שהתחוללה ברוסיה ובאזורה לאחר המהפכה הרוסית, שימש כנציב העליון בגאורגיה, בארמניה ובאזרבייג'ן.
בארץ ישראל
בשנת 1920 הגיע לוק לראשונה לארץ ישראל. בהגיעו לארץ התמנה לעוזרו של מושל ירושלים רונלד סטורס. במשרה זו החזיק עד לשנת 1924.
תוך כדי מילוי תפקידו כעוזר מושל מחוז ירושלים התמנה לוק לחבר בוועדת הייקראפט שמונתה בשנת 1921 לחקירת אירועי מאורעות תרפ"א. לוק היה הרוח החיה של הוועדה, שמסקנותיה היו כי אמנם הערבים פתחו במאורעות, אולם ההתפרצות נבעה מחששם האמיתי לפגיעה בפרנסתם מצד היהודים בגין השתלטות היהודים על אדמותיהם. מסקנות הוועדה חיזקו את הקיצונים הערבים.
בשנת 1922 פרסם לוק, ביחד עם איש ממשל בריטי נוסף של שלטון המנדט, אדוארד קית'-רוץ' מדריך לארץ ישראל ("The handbook of Palestine"), שהיה מדריך מפורט לכל הנושאים הקשורים לארץ ישראל ולתושביה.
בשנת 1924 יצא לוק את ארץ ישראל לשם מילוי תפקיד קולוניאלי בכיר במושבה סיירה לאון, שבה שירת כבר קודם לכן בין השנים 1908 - 1911.
בשנת 1928 חזר לוק לארץ ישראל וב-19 ביולי 1928 נתמנה למזכיר הראשי של ממשלת המנדט, התפקיד השני בחשיבותו לאחר הנציב העליון. החל ממספר ימים לאחר מכן, עם עזיבתו של הרברט פלומר את ארץ ישראל בסוף יולי 1928, כיהן כנציב עליון בפועל עד בואו של הנציב החדש, ג'ון צ'נסלור, אשר בואו לארץ ישראל התעכב. על תקופה זאת נכתב עם סיומה בעיתון דבר:
גם לאחר בואו של ג'ון צ'נסלור לארץ ישראל בדצמבר 1928, השלטון בארץ ישראל היה נתון למעשה בידיו של לוק שכן צ'נסלור לא היה בקיא עדיין בענייני ארץ ישראל, וסמך על לוק שהיה מומחה לענייני המזרח, ובמיוחד לבעיית המקומות הקדושים והסכסוכים בין העדות. לוק אף כתב על כך בשנת 1927 ספר בשם "נביאים, כהנים ופטריארכים - שרטוטים של הכתות בארץ ישראל ובסוריה".
בימי מאורעות תרפ"ט
לוק מילא תפקיד ראשי במהלך האירועים שהובילו לפרוץ מאורעות תרפ"ט, בחודש אוגוסט 1929. הרקע לפרוץ המאורעות היה סכסוך מתמשך בין היהודים לערבים בשאלת זכויות התפילה ליד הכותל המערבי. הכותל מקודש ליהודים ואילו הערבים המוסלמים קידשו את רחבת הכותל שנקראה בפיהם "אל בוראק" על שם סוסו של הנביא מוחמד שהנביא נהג לקשור אותו, לפי אמונתם, באותה רחבה. המופתי חאג' אמין אל-חוסייני הסית את הערבים בטענה שהיהודים המתפללים ברחבת הכותל מחללים את קודשי האסלאם. לוק, כמומחה לענייני המקומות הקדושים מצא בעניין הכותל עילה להצר את צעדי היהודים ולעורר נגדם את הערבים. בזאת חבר אל המופתי ואל הוועד הפועל הערבי להפרתה של אווירת השקט ששררה בארץ במשך שנים אחדות לאחר תום מאורעות תרפ"א. הדעות בקרב ההנהגה הציונית היו חלוקות, האם מעשיו של לוק נבעו משנאת ציון, או שהיה חדל אונים. דוד בן-גוריון תיאר אותו כמוג לב.
בחודש אב תרפ"ט, הלכה ההסתה הערבית וגברה. האווירה הלכה והתחממה. צעיר יהודי נדקר בתגרה שפרצה בין יהודים וערבים, על כדורגל שנפל בחצר ערבית, ולאחר כמה ימים מת מפצעיו. בה בעת גברה ההסתה הערבית. הופצו שמועות כי היהודים עומדים ביום שישי 23 באוגוסט לתקוף את מסגדי הר הבית. ביום חמישי, שלפני כן פנו נציגי ההנהגה הציונית ללוק והביעו בפניו את דאגתם מן המצב. לוק הרגיע אותם באומרו כי כוחות הביטחון הבריטיים נקטו בצעדי כוננות. נציגי היהודים ביקשו מלוק כי המשטרה תפרוק את הערבים הבאים להתפלל בהר הבית מאלות ומסכינים. לוק השיב להם כי צעד זה יכול להיות מסוכן משום שהוא עלול לעורר את חמתם של אנשים הנושאים אלות "ללא כוונת זדון". באותו יום נעשה ניסיון נוסף לשמור על השלום. לביתו של לוק הוזמנו שלושה מראשי ההנהגה הציונית בראשותו של יצחק בן-צבי ושלושה מנציגי הוועד הפועל הערבי. הצדדים לא הגיעו לידי הסכם, אך הוחלט לדחות את העניין לימים אחדים. נציגי הערבים הבטיחו כי למחרת, ביום שישי, יטיפו במסגדים לשלום.
ביום שישי 23 באוגוסט פרצו המאורעות. המוני ערבים מן הכפרים וממדבר יהודה נהרו למסגדי הר הבית כשהם נושאים עמם אלות, סכינים ופגיונות. בחוזרם מן התפילה, בתום הטפה מסיתה במיוחד של המופתי, החלו הערבים לנוע לעבר השכונות היהודיות במטרה לטבוח ביהודים. לוק מיהר להזמין אליו בטלפון את המופתי ודרש ממנו להרגיע את הרוחות. המופתי התייצב בפני ההמון, אך במקום להרגיע הגביר את התסיסה. למחרת פשטו הפרעות על פני כל הארץ ונמשכו שבוע ימים. בימי המאורעות נהרגו 133 יהודים ומאות נפצעו. האירוע החמור ביותר היה בעיר חברון בה נטבחו 66 יהודים והאוכלוסייה היהודית עזבה את העיר לצמיתות. בצפת נרצחו 18 יהודים ביום האחרון למאורעות, 29 באוגוסט. ארגון ההגנה הצליח במשאביו הדלים להגן רק על חלק מהשכונות בערים ועל חלק מיישובי הארץ.
מאידך המשיך לוק במדיניותו העוינת. הוא הורה על סגירת העיתונות העברית והפסקת קשרי הטלפון לחו"ל והציבור בארץ נאלץ היה להזון רק מההודעות הרשמיות של ממשלת המנדט (שידורי רדיו לא היו עדיין בארץ באותה עת). ביום השישי למאורעות כשהנציב העליון צ'נסלור הגיע לארץ, ולוק עמד בפני סיום תפקידו כנציב עליון בפועל, טען לוק בפני באי כח היהודים כי היהודים הם שתקפו ראשונים את הערבים במקומות רבים, לדוגמה בצפת. כשנציג היהודים דרש כי ממשלת המנדט תשלם פיצויים ליהודים שנפגעו במאורעות, השיב לוק כי היהודים אוספים כספים רבים בחו"ל ואין צורך להעמיס זאת על הממשלה.
בהיותו בארץ ישראל שמר לוק בקפדנות את סוד מוצאו היהודי. בשנת 1928 בא אליו אחד מאנשי היישוב על מנת למסור לו מכתב מקרוב משפחה המשותף לשניהם. שהיה מדינאי בהונגריה. לוק קיבל אותו בנימוס ורק בסוף השיחה ביקש ממנו לוק שלא יגלה את סוד מוצאו היהודי, לפחות כל עוד הוא, לוק, מכהן בארץ ישראל. את דבר מוצאו היהודי של לוק חשף ברבים הסופר אביגדור המאירי, לאחר תום המאורעות, בחוברת של כתב העת "המחר".
כרבים מאנשי הממשל הבריטי השאיר אחריו לוק יומן וכמו רבים מאנשי הממשל הקולוניאלי, בוגרי אוקספורד, ידע את אמנות השיחה. בין היתר אירח בביתו בירושלים את הסופר רודיארד קיפלינג ואת חיים ויצמן.
במלטה ובפיג'י
בחודש יוני 1930 הסתיים תפקידו של לוק בארץ ישראל. הוא עבר למלטה ובמשך 7 שנים עד לשנת 1938 הוא שימש כסגן המושל הכללי של האי. במלטה, שלא התקיים בה סכסוך בין עמים ועדות כבארץ ישראל (ובה ככל הנראה היה לוק משוחרר מן הקונפליקט הפנימי שבין מוצאו היהודי לבין מילוי תפקידו הקולוניאלי כנגד אוכלוסייה יהודית), זכה לוק לאהדת בני האי. לוק מצדו גמל לבני מלטה בכותבו ספר על ההיסטוריה של מלטה.
מ-16 בספטמבר 1938 עד 21 ביולי 1942 כיהן לוק כמושל האי פיג'י וכנציב עליון של בריטניה במושבותיה במערב האוקיינוס השקט.
שארית חייו
בשנת 1942 פרש לוק מן השירות הקולוניאלי הבריטי ועסק בענייני ציבור; בין השנים 1943–1946 היה חבר המועצה לקשרי חוץ של הכנסייה האנגליקנית ובין השנים 1955–1965 כיהן כנשיא "הליגה של מלטה" (Malta League) אשר נוסדה בבריטניה בשנת 1942, כשהאי היה נתון להפצצות כבדות ובלתי פוסקות מן האוויר של חיילות האוויר הגרמני והאיטלקי, כמחווה של סולידריות ותמיכה של בני העם הבריטי בבני האי.
הארי צ'ארלס לוק נפטר בשנת 1969 בגיל 85.
ג'בע
ג'בע (בערבית: جبع) הוא כפר פלסטיני גדול בצפון השומרון, לרגלי שלוחת חומש, סמוך לפתח בקעת סנור.
היסטוריה
ההיסטוריה של היישוב במקום מתחילה בתקופת הברונזה התיכונה: 1500-2200 לפני הספירה. לאורך כל התקופות ממנה והלאה התקיים במקום ישוב, ונשתמרו ממנו חורבות לאורך הדורות. בסקר ארכאולוגי שנעשה בג'בע לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מהתקופה הכנענית התיכונה, תקופת הברזל I ו-II, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים ומן התקופה העות'מאנית.