cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צעירים יפים ומבריקים
הפקה
הסרט הוא סרטו הראשון של סטיבן פריי כבמאי וכתסריטאי, הוא גם מופיע לרגע בסרט בהופעת קמע כנהג.
זהו הסרט האחרון שבו הופיע השחקן ג'ון מילס, בתפקיד קטן של אורח במסיבה המוקסם מהשפעות הקוקאין.
דמותו של לורד מונומרק מבוססת על איש העסקים הקנדי-בריטי, מקס אייטקן, שהעסיק את אוולין וו ככתב בעיתונו ה"סאנדיי אקספרס".
הפסקול כולל שירים המאפיינים את התקופה, כגון "נינה", "בלוז המאה העשרים", "רקדי, ליידי קטנה" ו"המסיבה נגמרה" המבוצעים על ידי נואל קאוורד. השיר "Mairzy Doats" בוצע על ידי להקת "מרי מאקס", והזמר ויקטור סילבסטר ביצע את "Hear My Song, Violetta".
הסרט הוקרן לראשונה במאי 2003 בפסטיבל קאן, ואחר כך בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בלונדון הוצג הסרט ב-28 בספטמבר 2003, במסגרת אירוע צדקה. בארצות הברית הוקרן הסרט בשנת 2004 במסגרת פסטיבל סאנדנס, וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פורטלנד, בפסטיבל "US Comedy Arts Festival" באספן ובפסטיבל הסרטים בקליבלנד.
NSU ספיידר
NSU ספיידר (בגרמנית: NSU Spider) היא מכונית רודסטר מתוצרת NSU (שם מלא: "NSU Motorenwerke") הגרמנית אשר יוצרה בין השנים 1964–1967.
דגם "NSU ספיידר" היה הרכב הראשון אשר הורכב בו מנוע ונקל.
מנוע הרוטור היחיד מקורר מים ובלמי הדיסק הקדמי הבדיל את המכונית ממכוניות אחרות מסוג דומה באותה התקופה (אמצע שנות השישים של המאה העשרים).
מהדגם יוצרו 2,375 יחידות.
חומצה על-כלורית
חומצה על-כלורית (בלועזית: חומצה פרכלורית, Perchloric acid) היא חומצה חזקה ביותר.
החומצה מורכבת מאטום כלור (ערכיות 7) המחובר בשלושה קשרים קוולנטיים כפולים לשלושה אטומי חמצן (ערכיות 6), ובקשר קוולנטי יחיד לאטום חמצן, הקשור בקשר קוולנטי לאטום מימן (ערכיות 1).
כל אטום שואף למלא את רמת האנרגיה האחרונה שלו בשמונה אלקטרונים. לכן קיומם של שלושה קשרים קוולנטים של אטום הכלור עם שלושה אטומי חמצן, מותיר את הרמה האחרונה שלו עם אלקטרון בודד, מאחר שהחמצן הוא מאוד אלקטרושלילי. הקשר היחיד מרוקן, למעשה, את הרמה האחרונה של אטום הכלור, מה שמותיר את רמת האנרגיה שמתחתיה עם שמונה אלקטרונים, מצב יציב של אטום הכלור. כעת גם אטומי החמצן במצב יציב כיוון שלכל אטום חמצן, הקשור בקשר כפול לאטום הכלור, נוספו שני אלקטרונים שהשלימו את רמת האנרגיה האחרונה של חמצן לשמונה אלקטרונים. לאטום החמצן הקשור בקשר יחיד לאטום הכלור, נוסף אלקטרון בודד, שיחד עם האלקטרון שנוסף אליו כתוצאה מהקשר הקוולנטי עם אטום המימן, השלים את רמת האנרגיה האחרונה שלו לשמונה אלקטרונים.
מבנה זה הוא ההסבר לחוזקה הרב של החומצה: שלושת אטומי החמצן, הקשורים לכלור בקשר כפול, מושכים אליהם את האלקטרונים בחוזקה, מאחר שהחמצן הוא יסוד אלקטרושלילי מאוד. כתוצאה מכך, אטום הכלור נשאר עם מטען חלקי חיובי גדול, ומושך אליו, באופן חזק מהרגיל, את האלקטרון שנמצא בקשר יחיד עם אטום החמצן הרביעי. החמצן בתגובה מפצה על האלקטרון בכך שהוא מושך בצורה חזקה מאוד את האלקטרון של הקשר עם אטום המימן. כתוצאה מכך אטום המימן, שהוא פחות אלקטרושלילי מכולם, נותר עם מטען חלקי חיובי גדול מאוד. לכן הוא נוטה להיפרד מהמולקולה ולהשאיר את האלקטרון אצל אטום החמצן הקשור אליו.
סתירה של חומצה על כלורית נותנת מלחי פרכלורט.
ביבר הזכוכית (סרט)
ב-1963 הופק סרט טלוויזיה ב-CBS וב-1973 ב-ABC. ב-1987 הופק רימייק בבימויו של פול ניומן (סרטו האחרון) עם ג'ואן וודוורד, ג'ון מלקוביץ וקארן אלן.
תקציר העלילה
טום וינגפילד (ארתור קנדי) הוא ימאי בצי הסוחר. בעת עבודה במשמרת על האונייה הוא נזכר במשפחתו ממנה ברח, הגרה בדירה דלה בסנט לואיס, שם גר בעבר ביחד עם אימו אמנדה (גרטרוד לורנס) ואחותו הנכה והביישנית לורה (ג'יין ויימן). הוא מתחיל לדבר וסיפורו מתואר בסרט בפלשבק.
אבי המשפחה עזב את הבית לפני 16 שנים ואמנדה מתפרנסת כסוכנת מכירות לשבועון. היא מקבלת עמלה על כל מנוי ונאלצת להתחנן למנויים להמשיך את תקופת המנוי. אמנדה לא מפסיקה לספר לילדיה כמה היא הייתה יפה ומושכת כשהייתה צעירה. כמה גברים חיזרו אחריה עד שבחרה בגבר הלא נכון.
תום עובד במחסן נעליים. הוא אינו מרוצה מעבודתו וממשכורתו הדלה ובעיקר מתעצבן על אימו היורדת כל הזמן לחייו בפרטים קטנים. הוא מוצא פורקן לעצמו ביציאה לבילוי בלילות ושתיית אלכוהול למגינת ליבה של אמנדה.
לורה היא בחורה ביישנית ואימה מודאגת שתישאר בתולה זקנה. היא אוהבת להאזין לתקליטים ישנים ולשחק עם אוסף חיות זכוכית מיניאטורות שלה, בעיקר עם החד קרן. אמנדה שלחה אותה ללמוד הדפסה במכונת כתיבה אך היא נשרה משם לאחר מספר שיעורים והסתובבה בעיר בעיקר בגן החיות עד שאימה המיואשת גילתה זאת.
אמנדה מבקשת כל הזמן מטום שימצא גבר (gentelman caller) שיסכים לבוא ולהכיר את לורה.
עם טום עובד בבית החרושת בחור בשם ג'ים אוקונור (קירק דאגלס). טום מחליט להזמינו לביתו ומודיע זאת לאימו אמנדה. אמנדה מתרגשת מאוד, קונה לה וללורה שמלות מהודרות, מייפה את הדירה ומכינה ארוחת ערב מפנקת.
כשג'ים נכנס מכירה אותו לורה כמי שלמד איתה בתיכון ובתחילה מסתגרת בביתה ורק לאחר שכנוע היא מצטרפת אליהם. תום ואמנדה משאירים אותם לבד, קורית הפסקת חשמל ושינהם מתחילים לשוחח לאור נרות. ג'ים מחמיא לה על יופייה וכי נכותה לא מפריעה לו. הוא מבקש ממנה להתגבר על רגש הנחיתות שלה ומזמין אותה לרקוד איתו במועדון לילה סמוך. לורה מתחילה להתאהב בו ומזמינה אותו לבוא שוב אבל הוא מודיע לה כי הוא מאורס ועומד להתחתן בקרוב עם חברתו בטי.
אמנדה מאוכזבת ומטיחה בטום את האשמה בכך שהביא גבר העומד להתחתן. הוא אומר שלא ידע על כך, מתרגז ועוזב את הבית לצי הסוחר.
סוף הסרט שונה לעומת המחזה ופחות עצוב. רואים בו את לורה ואמנדה מחכות לגבר (gentelman caller) המתקרב לדירה כדי לפגוש בלורה.
קלוז
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלמה אדמקוס
אלמה אדמקוס (בליטאית: Alma Adamkienė; 10 בפברואר 1927 – 21 במאי 2023) הייתה רעייתו של נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס.
ביוגרפיה
אדמקוס נולדה בשאולאי, ליטא. במלחמת העולם השנייה ב-1944 כאשר הצבא האדום נכנס לליטא, היא ברחה עם משפחתה לגרמניה הנאצית, שם סיימה את התיכון. בהמשך היא למדה פילולוגיה באוניברסיטת ארלנגן-נירנברג בנירנברג.
ב-1949 היגרה לארצות הברית, שם עבדה תחילה כעוזרת מעבדה במפעל לפלדה. לאחר מכן החלה לעבוד בחברת ביטוח, היא ארגנה ולקחה חלק בפעילויות של קהילת המהגרים הליטאים בארצות הברית, ב-1951 נישאה לולדאס אדמקוס.
ב-1998 הושבע בעלה כנשיא והיא נכנסה לתפקיד הגברת הראשונה של ליטא, במסגרת תפקיד זה היא פעלה רבות בנושאים חברתיים והתמקדה בעיקר בתחום של רווחת ילדים, ב-1999 היא ייסדה את "קרן אלמה אדמקוס לצדקה ותמיכה", בין האירועים שלקחה בהם חלק פעיל הוא ביקורה של מלכת הולנד בליטא ב-2008, ב-2006 קיבלה אות מטעם מלך בלגיה, היא שימשה בתפקיד הגברת הראשונה עד 2009 מלבד הפסקה בין פברואר 2003 ליולי 2004 בה שימש רולנדס פקסס כנשיא.
מכניסי רחמים (שיר)
מכניסי רחמים הוא שיר רגש, שהלחין חיים בנט והפך ללהיט שגרר מספר רב של ביצועים ושל גרסאות כיסוי.
היסטוריה וביצועים
השיר יצא והולחן על ידי המלחין חיים בנט במסגרת המקהלה של "רננו חסידים" של חסידות סערט ויז'ניץ לקראת ימי הסליחות בשנת תשמ"ח, הסולן של השיר במקור היה שלמה כהן, מקור למילות השיר הוא הפיוט לימים נוראים מכניסי רחמים הנאמר על ידי קהילות שונות בעם ישראל.
השיר יצא לראשונה ב-1992 בדיסק "מכניסי רחמים" של שלמה כהן, ב-1997 יצא באלבום "הנשמה לך 1" של תזמורת שלהבת וגלעד פוטולסקי, ב-2010 יצא באלבום אוחילה של אודהליה ברלין, ב-2014 יצא באלבום "שרים בתפילה" של יצחק מאיר ועוד.
השיר בוצע גם על ידי אברהם פריד, מרדכי בן-דוד, יונתן שינפלד, מוטי שטיינמץ, יעקב שוואקי, שמואל ברונר ועוד.
אברהם פריד אף התבטא כי זה השיר שלא שלו שהוא הכי אוהב.
נהואד, קיסר אתיופיה
נאוד היה קיסר האימפריה האתיופית בסוף תקופת תור הזהב. ציון נולד בשם "הנסיך קלאיופה" והיה בנו הצעיר של הקיסר באדה מריאם הראשון מאשתו הרביעית וויזרו רומנה וורק. הוכרז כקיסר ב-8 בנובמבר 1478 כאשר אחיו אסכנדר היה במערכה צבאית והוא היה היורש של אביו אך ויתר על כך. כאשר אחיו נפטר הוכרז כקיסר יריב לעמדה ציון השני על ידי זה סאלוס, יותר מאוחר הובס בקרב על ידי הקיסר וכאשר זה נפטר ירש אותו והוכרז כקיסר ב-1 בנובמבר 1494 תחת השם "אנבסה בצר" ("אויב האריה").
כמו הקיסר אסכנדר שלפניו, הוא סמך על העצה של אמו הקיסרית הלני. חרף עזרתה, שנות שלטונו צוינו על ידי אי הסכמה פנימית.
נהואד התחיל בבניה של כנסייה באמהרה שקושטה עם עלי זהב, והייתה ידועה בשם מכנה סלאסי. אך הוא מת לפני שגמרו לבנותה, והנקבר בתוך הכנסייה, בנו הקיסר לבנה דנגל סיים את בנייתה בשנת 1530. המסיונר פרנסישקו אלואראש הלך לראות את הכנסייה כאשר הסתיימה בנייתה אך הורחק ולא הורשה להיכנס. לאחר שהושלמה הכנסייה האימאם אחמד גראן הצליח לחדור למחוז אמהרה, וב-3 בנובמבר 1531 הבעיר האימאם באופן אישי את הכנסייה.
נהואד נהרג במשך המלחמה כנגד יפאט האסלאמית ב-13 ביולי 1507.
מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב
מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב (באנגלית: Federal Reserve Board of Governors), הידועה בכינויה מועצת הפדרל ריזרב, היא חבר נאמנים, המורכב מ-7 חברים או פחות (מאז שנת 1936 לא היו בו פחות מ-5), המתפקד כגוף מרכזי עצמאי המנהל את מערכת הפדרל ריזרב. הוא מופקד על הפיקוח של הבנקים הפדרליים ובסיוע יישום המדיניות המוניטרית של ארצות הברית. מינוי שבעת החברים, לרבות היו"ר, נעשים על ידי נשיא ארצות הברית ובאישור הסנאט. תקופת המינוי היא למשך 14 שנים.
תיאור
על פי החוק, המינויים חייבים להיות "ייצוג הולם של האינטרסים הפיננסיים, החקלאיים, התעשייתיים והמסחריים והחטיבות הגאוגרפיות של המדינה". חבר הנאמנים אינו מקבל מימון מהקונגרס, ותנאי חברי הוועד המנהל של מועצת המנהלים של הנשיא מפורשים בכפוף לתנאי הנשיאות והקונגרס. לאחר מינוי חבר של חבר הנאמנים על ידי הנשיא, הוא מתפקד בעיקר באופן עצמאי. הדירקטוריון נדרש לדווח על פעילות שנתית ליושב ראש בית הנבחרים האמריקני. כמו כן מפקח ומסדיר את פעילות הבנקים הפדרל ריזרב, ומערכת הבנקאות של ארצות הברית בכלל.
קדנציית החברות מוגבלת בחוק, וחבר ששימש לתקופה של 14 שנה רצופות אינו זכאי למינוי מחדש. יש מקרים רבים שבהם מונה אדם לכהונה של שארית כהונתו של חבר אחר, והוא מונה שוב לכהונה של 14 שנים. החוק מקנה לנשיא סמכות להרחקתו של חבר המועצה בשל עילה מסוימת שתראה לנשיא.
כפי שנקבע בחוק הבנקאות של 1935, יושב הראש וסגן יו"ר חבר הנאמנים הממונים על ידי הנשיא מוכרחים להיות נמנים עם חברי הישיבה. שניהם משרתים תקופת כהונה של ארבע שנים וניתנים להרכבה מחדש ככל שהנשיא בוחר עד תום כהונתם בחבר הנאמנים.
איסיאר בויאין
איסיאר בויאין (בספרדית: Icíar Bollaín; נולדה ב-12 ביוני 1967 במדריד) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע ספרדייה.
ביוגרפיה
בויאין החלה לעבוד בקולנוע בגיל 14 ושיחקה מאז בארבעה עשר סרטים.
היא נודעת בעיקר בשל סרט הקולנוע "קח את עיניי" אותו ביימה בשנת 2003. הסרט זכה בשבעה פרסי גויה (האוסקר הספרדי), ביניהם הבמאי, השחקן, השחקנית והתסריט הטובים ביותר. בויאין השתתפה עם הסרט ב"פסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות" בשנת 2004.
בשנת 2010 ביימה את סרט הדרמה "בין טיפות הגשם", הסרט זכה בפרסים ומועמדויות רבות בפסטיבלים רבים בכל העולם, ביניהם פרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובשלושה פרסים בטקס פרסי גויה.
מחברת מנחם בן סרוק
הקדמה
שלשיות השורש העברי – התיאוריה שגורסת שלכל שורש עברי יש (לפחות) שלוש אותיות – לא הייתה מקובלת עדיין במאה העשירית וראשוני המדקדקים ללשון העברית (רס"ג, יהודה בן קוריש, דוד בן אברהם אלפסי ומנחם בן סרוק) לא השתיתו את חיבוריהם עליה. רק בשלהי המאה העשירית פיתח ר' יהודה חיוג' את תורת שלשיות השורש העברי ומצא את התנהגותן הפונטית של אותיות אהו"י החלשות.
שיטת מנחם לשורשים עבריים
בהקדמה למילון, כתב מנחם אחדים מהכללים הנוגעים לתורת השורש: כגון שאות הנמצאת במילה אך בהיקרויות אחרות של המילה האות חסרה, אות זו אינה שורשית. כך המילה נָפַל שורשה הוא פ"ל משום שבהיקרות יִפּוֹל הנו"ן נעדרת מהמילה.
שורש המילה נָטָה הוא ט' בלבד משום נפילת הנו"ן והה"א בצורה יֵט.
שורש של מילה יהיה מורכב אך ורק מהאותיות היציבות במילה בכל נטיותיה.
לאותיות וי"ו ויו"ד הוסיף מנחם כלל נוסף: הן תחשבנה לשורשיות רק אם הן הגויות כעיצור בכל ההיקרויות של הערך אך אם לערך מסוים יש היקרות שבה אחת האותיות הללו נהגית כאם קריאה - האות אינה שורשית. במילה תָּוֶךְ הוי"ו אינה שורשית משום ההיקרות בְּתּוֹךְ.
כך למשל השורש א"ם הוא שורשן של אִם, אֵם, אָמָה (שפחה), אַמָּה (זרוע), אוּמָה מבלי שיש שום קשר לקסיקלי, סמנטי או מורפולוגי בין ההוראות השונות, והמכנה המשותף היחיד הוא היותן שייכות לשורש אחד המורכב מאותן שתי אותיות יציבות א"ם, הנמצאות במילים הללו בכל נטיותיהן. מנחם ראה את המקרא כטקסט מקודש ולא הסכים לשום שינוי בו. הוא יצא חוצץ נגד פרשנים שביארו מילים על פי חילוף אותיות (למעט אותיות אהו"י) או על פי שיכול אותיות.
קרי וכתיב
במילים שיש לפי נוסח המסורה קרי וכתיב, מנחם נצמד לכתיב ולא לקרי גם כשפירושו הוא בניגוד להלכה. אין ללמוד מכך שהוא חלק על דעת חז"ל אלא רצה לומר שההלכה היא הלכה ואינה חייבת להיות נקבעת על פי הכתיב ואילו הוא מבאר את המקרא על פי הכתוב. דרכו זו של מנחם הביאה את דונש בן לברט להאשימו בנטייה לקראות. מנחם ביאר את המילים שבמקרא על ידי מציאת שורש המילה, ביאור השורש ועל פי זה ביאר את המילה.
כך למשל, המילה 'טוטפות', שחז"ל פירשוה כתפילין של ראש, נגזרת לפי מנחם מהמילה "וְהַטֵּף אל דרום" ושורשה הוא ט"ף שמשמעה אמירת חוק.
היצמדותו של מנחם לכתיב ולא לקרי וביאוריו שאינם תמיד לפי דעת חז"ל, היו בין הגורמים שהביאו את דונש בן לברט לרמוז בהשגותיו על המחברת, על נטייתו של מנחם לקראות.
מילים ארמיות
המילים הארמיות שבמקרא נמצאות במילון בין המילים העבריות ולא בחטיבה נפרדת. פסוקי דוגמה לערכים שונים הובאו הן מהעברית המקראית הן מהארמית המקראית. יש במחברת שימוש בארמית (בארמית מקראית, בארמית התרגום ובארמית של חז"ל) לצורך ביאור מילים עבריות וכן ההפך. כמעט שאין השוואה ללשון המשנה לצורך ביאור מילים משום שמנחם ראה רק בלשון המקרא את לשון המופת ולשון מקרא לעצמה ולשון חכמים לעצמה. השוואה לערבית אין בכלל והמחקר כיום נוטה לתלות את ההימנעות מההשוואה לערבית בסיבות לאומיות. יצוין שיש חוקרים הסבורים שמנחם השווה לערבית בסתר אך נראה שאין הדבר כך.
כתבי יד ומהדורות
לידינו הגיעו כ-20 כתבי יד של המחברת הנמצאים במוסדות מקרקוב ומוסקבה במזרח ועד לונדון ואוקספורד במערב ועוד כ-22 דפים מגניזת קהיר. רוב כתבי היד מצויים כיום בפורמט מיקרופילם במחלקה כתבי היד של הספרייה הלאומית בירושלים.
כתב היד העתיק ביותר הוא "כתב יד לונדון 951" משנת 1089 וכתב היד המהימן ביותר הוא "כתב יד לונדון 950" משנת 1091.
מספרם הרב יחסית של כתבי היד יש בו כדי להצביע על הפופולריות של המחברת שסיבותיה העיקריות הן משום העובדה שרש"י השתמש במחברת למעלה מ-170 פעמים בפירושיו למקרא, והן משום שלא כספרי לשון אחרים שהיו כתובים בערבית, המחברת נכתבה בעברית ועל כן הייתה מובנת גם בקהילות אשכנז ופרובאנס שלא היו באזור הדיבור הערבי.
מחברת מנחם יצאה בשתי מהדורות
מגלן קדוש אוסטרלי
מין זה תועד לראשונה על ידי ז'ורז' קיוויה ב-1829, כ-Ibis molucca, אך ב-1991 הועבר רשמית לסוג מגלן קדוש, בשל קרבתו למינים בסוג זה. ישנם שני תת-מינים: T. m. molucca (תת-המין השלט), מצוי ברחבי אוסטרליה; T. m. pygmaeus מצוי באיי שלמה.
מאפיינים
זהו מין גדול יחסית לשאר מיני המגלנים: אורכו כ-65 עד 75 ס"מ. הזכר גדול מעט מהנקבה: הוא שוקל כ-1.7 עד 2.5 ק"מ, ומשקלה של הנקבה נע בין 1.4 עד 1.9 ק"ג. זאת בהשוואה למגלן הלבן, שמשקלו כקילוגרם אחד. גופו של המגלן לבן, אם כי צבעו עשוי לדהות במשך הזמן. נוצות התעופה החיצוניות שחורות. מקורם של פרטים צעירים קצר יותר משל הבוגרים, וראשם מנוצה. ריחו החזק של המגלן תועד על ידי רבים כלא נעים.
קריאת המגלן היא קרקור מתמשך. הוא מגיע לבגרות מינית בגיל 3 שנים, ועשוי לחיות כ-28 שנים. המגלן הקדוש האוסטרלי ניזון בעיקר מחסרי חוליות יבשתיים ומימיים ומפסולת אנושית. המזון המועדף עליו הוא סרטני מים ושבלולים.
בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ואזורי מרעה, אם כי ניתן למצוא אותו גם בפארקים עירוניים ובמטמנות ברחבי אוסטרליה. ישנה מחלוקת האם להכריז על מין זה כמזיק, בשל הרגלי האכילה שלו מפחי אשפה וריחו הלא נעים, או כנתון בסכנת הכחדה פוטנציאלית.
עונת הרבייה של המגלנים משתנה בהתאם לאזור בו הם חיים; היא נמשכת בין אוגוסט לנובמבר בחלקה הדרומי של אוסטרליה, ובין פברואר למאי, לאחר העונה הרטובה, בצפון. הקן בנוי מזרדים, עשבים וקנים, וממוקם על עץ, בדרך כלל בסמוך למקווה מים כמו נהר, אגם או ביצה. לעיתים המגלנים מקננים בסמוך לאתרי קינון של עופות מים אחרים, כגון אנפות, קורמורנים וכפנים. הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות, שמידותיהן כ-65 על 44 מ"מ. הדגירה נמשכת 21-23 ימים. הגוזלים נולדים עיוורים, עירומים וחסרי ישע. הם פורחים מהקן בגיל 48 ימים.
רומן פרוטסביץ'
רומן דימיטרייביץ' פרוטסביץ' (ברוסית: Роман Дмитриевич Протасевич; בבלארוסית: Раман Дзмітрыевіч Пратасевіч, רַמן דזמיטרייביץ' פרטסביץ') הוא עיתונאי ופעיל אופוזיציה בלארוסי.
על פי כתבה ב-BBC, שלטונות בלארוס ניסו לתאר את פרוטסביץ' כפעיל ימין קיצוני, והפיצו תמונות בהם נראה אדם הדומה לו במדי "", גדוד נאו-נאצי של המשמר הלאומי האוקראיני שבסיסו באגן ים אזוב. כמו כן נטען שלקח חלק במלחמה בדונבאס, ואף נפצע בה. פרוטסביץ' אישר כי שהה במשך כשנה באזור הדונבאס אך לדבריו עשה זאת כעיתונאי וצלם.
בעבר היה פרוטסביץ' העורך הראשי של ערוץ טלגרם בשם "NEXTA", שהתנגד לממשלתו של אלכסנדר לוקשנקו.
ב-23 במאי 2021 הונחתה טיסה 4978 של ריאנאייר, שעשתה את דרכה מיוון לליטא, בנמל התעופה הלאומי מינסק בידי פקחי הטיסה הבלארוסים, ובסיוע מטוס קרב מיג-29 של חיל האוויר הבלארוסי, בטענה שלפיה התקבל מידע על פצצה שהוטמנה על סיפון המטוס. לאחר נחיתת המטוס נעצרו פרוטסביץ' וחברתו, סופיה סאפגה, בידי המשטרה המקומית.
תגובות למעצרו
מדינות האיחוד האירופי והאו"ם הגיבו בהודעות גינוי.
לאחר מעצרו בערוץ ONT בממשלתי הוקרן ראיון עם פרוטסביץ' שככל הנראה היה חלק ממערכת לחצים על האסיר.
פיאג'ו בוורלי
פיאג'ו בוורלי (באיטלקית: Piaggio Beverly) הוא קטנוע שנבנה במספר נפחי מנוע, מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, אשר מיוצר באיטליה משנת 2001.
פלוגות השדה
פלוגות השדה (פו"ש) היו פלוגות שהוקמו לשם הגנת היישובים העבריים במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
להוציא הנודדת, פלוגות השדה הוקמו בשנת 1937 במסגרת ארגון "ההגנה" ובאישור הבריטים. מטרתן הייתה להגן על היישובים העבריים מפני הכנופיות הערביות שתקפו אותם בימי המאורעות. לפו"ש יחידות ניידות, מקומיות באופיין, שקמו במקומות אחדים בארץ ובהן יחידות המשמר הנע והנודדת.
פלוגות השדה היו חלוצות "היציאה מן הגדר" - יציאה לפעולה בשטחים הפתוחים ובשדות, מעבר לגדרות היישובים, כדי לקדם את פני התוקפים וכן עריכת סיורים בשטחי הכפרים הערביים על מנת לאתר את בסיסי הכנופיות ולפגוע בהן.
בשנת 1938 הפכו הפו"ש לכוח ארצי בפיקודם של יצחק שדה ואליהו בן חור. הפלוגות השתתפו במבצע העלייה לחניתה ב-21 במרץ 1938, שהיה מגדולי מבצעי ההתיישבות של יישובי חומה ומגדל, ליישובו של אזור חדש וקשה להגנה בגבול ההררי עם לבנון. פלוגות השדה פעלו בו זמנית למען משימות פלגות הלילה המיוחדות. בשנת 1939 פורקו פלוגות השדה וחלק מחבריהן צורפו למשמר הנע. על בסיס פלוגות השדה הוקם באותה שנה (1939) "חיל השדה" (החי"ש) כחיל צבאי מאומן ומאורגן, שתפקידו לספק הגנה ניידת ומאומנת היטב ליישובים העבריים.
שיר פלוגות השדה
לכבודן של פלוגות השדה כתב נתן אלתרמן את שירו הנודע "זמר הפלוגות", שהולחן על ידי דניאל סמבורסקי.
והפזמון החוזר:
(לעיתים מבוצע רק הבית הראשון והפזמון, או רק הבית הראשון והשלישי והפזמון)
משה שניצר
משה שניצר (21 בינואר 1921 - 16 באוגוסט 2007) היה מחלוצי תעשיית היהלומים בישראל. נשיא בורסת היהלומים הישראלית הרביעי בשנים 1967–1993 וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה ב-2004.
ביוגרפיה
שניצר נולד בצ'רנוביץ שברומניה, ובשנת 1934 עלה לארץ ישראל. למד בגימנסיה בלפור ולמד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, היה חבר האצ"ל (1941), ובשנת 1948 גויס לשירות בצה"ל. בשנת 1942 החל לעבוד כמנסר יהלומים. כעבור שנתיים מונה למנהל עבודה ונבחר ליו"ר ארגון מנהלי העבודה בתעשיית היהלומים. בשנת 1952 הקים את חברת "שניצר-גרינשטיין" לייצור וסחר יהלומים.
בשנת 1947 נמנה שניצר עם מייסדי בורסת היהלומים בישראל, וב-1949 נבחר לסגן נשיא הבורסה. כסגן הנשיא שימש בפועל כנשיא בין השנים 1964–1966, בעקבות מחלתו של הנשיא אברהם ליפשיץ. לאחר מכן נבחר שניצר לנשיא הבורסה הרביעי (1967–1993), ומשנת 1994 היה לנשיא של כבוד. בתקופת כהונתו הורחב ענף היהלומים והיה לענף העיקרי בייצוא התעשייתי מישראל. שניצר עצמו נבחר פעמיים לנשיא פדרציית בורסות היהלומים העולמית (1968–1971 ובשנית בין השנים 1978–1982), ובתום כהונתו נבחר לנשיא כבוד של הארגון.
תרומתו לקידום הענף נעשתה גם על ידי הוצאת כתב העת הראשון של ענף היהלומים "היהלום" (משנת 1944), פרסום ספר הלימוד הראשון בנושא בשפה העברית - "יהלומים" (עם אלחנן הלפרין) – ובשנת 1980, עם ייסוד מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר ברמת גן. שניצר עמד בראש המוזיאון עד לשנת 2003.
פעילותו העסקית והציבורית כללה חברות במועצת המנהלים של בנק לאומי לישראל (1988–1998) ויו"ר ועדת האשראי של הבנק, יו"ר קרן שניצר למחקר בתחומי הכלכלה והסוציולוגיה (הוקמה ב-1982), יו"ר מועצת המנהלים של מכון היהלומים (1986–2003) וכן יו"ר מבצע "הקש בדלת" של האגודה למלחמה בסרטן.
מנישואיו לוורדה היה שניצר אב לשלושה, בהם אשת העסקים חנה גרטלר, אמו של איש העסקים דן גרטלר, והיהלומן שמואל שניצר. אחיו היה הגסטרואנטרולוג ד"ר נפתלי נורברט שניצר.
שברולט אסטרו
שברולט אסטרו (באנגלית: Chevrolet Astro, קרויה גם: GMC Safari) היא מכונית מסחרית מתוצרת מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1985–2005.
דורות
===דור ראשון=== ===דור שני===
יחסי מין ללא חדירה
יחסי מין ללא חדירה הם פעילות מינית שבדרך כלל אינה כוללת חדירה וגינאלית, אנאלית או אוראלית, אך היא כוללת צורות שונות של מגע, כגון התחככות, אוננות הדדית, נשיקות, גיפופים וליקוק. צורות מסוימות של מין ללא חדירה, במיוחד כאשר הן מכונות outercourse (בניגוד ל-intercourse - יחסי מין), כוללות היבטים חדירתיים כמו החדרת אצבעות או חדירה אוראלית.
גברים ונשים מקיימים יחסי מין ללא חדירה ממגוון סיבות, אם כסוג של משחק מקדים או כאקט המיני הראשי או המועדף. זוגות הטרוסקסואלים מקיימים יחסי מין ללא חדירה כאלטרנטיבה לחדירת הפין לנרתיק כסוג של אמצעי מניעה, או על מנת לשמר את הבתולים. זוגות חד-מיניים רבים מקיימים יחסי מין ללא חדירה כאקט המיני המועדף עליהם או כדי לשמר את הבתולים, כאשר גברים הומואים מקיימים יחסים אלה כחלופה לחדירה אנאלית.
מחלות המועברות במגע מיני כגון הרפס, נגיף הפפילומה האנושי וכיני ערווה, עלולות להיות מועברות דרך פעילות מינית שאינה כוללת חדירה כמו חיכוך של איברי המין זה בזה או חיכוך של איברי המין בגוף של הפרטנר המיני. עם זאת, יחסי מין ללא חדירה יכולים לשמש גם כצורה של מין בטוח, מאחר שקיימת סבירות נמוכה יותר שנוזלי גוף (המקור העיקרי של מחלות המועברות במגע מיני) יוחלפו במהלך פעילות מינית ללא חדירה.
כללי
בעוד שיחסי מין ללא חדירה מוגדרים לרוב כפעילות מינית ללא חדירה של פין, חלק מהאקטים המיניים הללו יכולים לכלול מרכיבים של חדירה. מין אוראלי למשל, שעשוי לכלול ליקוק איברי המין או חדירה של הלשון, יכול להיות מוגדר כמין ללא חדירה, רק משום שאינו כולל חדירה וגינאלית או אנאלית.
התגפפות
גיפוף מתייחס למגוון רחב של אקטים מיניים המוגדרים כ"משחק מקדים", ואשר מערבים לרוב גירוי וגינאלי, אך לא אקט ישיר של חדירה.
התגפפות או התחככות הם מושגים כלליים המתייחסים לחיכוך איברי גוף שונים (ישבן, שדיים, בטן, ירכיים וכו') באיברי מין של גבר או אשה אחרים. גיפוף יכול להיעשות בעירום או בלבוש מלא או חלקי, ומכונה לעיתים "מין יבש". גיפוף יכול לכלול גם חיכוך של איבר מין באיבר מין.
זוגות יכולים להתחכך זה בזה כצורה של משחק מקדים או על מנת להגיע לסיפוק מיני ללא חדירה וגינלית, אנאלית ואף ללא מין אוראלי. לעיתים, התגפפות היא דרך לשמר את קרום הבתולים או לקיים מין בטוח.
המונח " Frottage " לקוח מהפועל הצרפתי frotter, שמשמעו להתחכך. המונח כולל גם התייחסות ספציפית להתחככות של שני איברי מין גבריים זה בזה ללא חדירה (Frot). כמו כן, המונח כולל גם וריאציה המגדירה פטיש להתגפפות או התגפפות אובססיבית, לעיתים ללא הסכמה.
אוננות הדדית
באוננות הדדית שמטרתה להגיע לאורגזמה, משתמשים בידיים ובאצבעות (לעיתים עם חומר סיכה או עם רוק), ומלטפים את הפין, הדגדגן ושאר אברי המין של בן או בת הזוג. קיימת טענה כי הגעה לאורגזמה מאוננות משותפת מובילה לאורגזמות אינטנסיביות וארוכות יותר מאשר אורגזמות רגילות. אורגזמה מאוננות משותפת כוללת מגוון רחב של תחושות ויכולה להימשך בין מספר דקות ועד מספר שעות. עם זאת, טכניקה זו אינה מקטינה את הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני, בפרט HIV.
מין ללא חדירה כלל
ניתן לחלק מין ללא חדירה לאקטים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית.
אקטיים מיניים ללא חדירה כלל כוללים:
סיכונים בריאותיים
יחסי מין ללא חדירה נתפסים כיחסי מין בטוחים מאחר שאינם כוללים החלפה ישירה של נוזלי זרע או של נוזלי הנרתיק. על אף שהסיכונים הכרוכים ביחסי מין ללא חדירה פחותים באופן משמעותי מאלה הכרוכים ביחסי מין עם חדירה, קיימים סיכונים מסוימים גם באקטים מיניים מסוג זה. באקטים מיניים מסוימים שאינם כוללים חדירה יש סיכון קטן להריון וסיכון להידבק במחלות המועברות במגע מיני.
הסיכוי אמנם נמוך, אך היריון יכול להיווצר בעת קיום יחסי מין אנאליים בין גבר ואשה או בקיום צורות אחרות של יחסי מין שבהם הפין קרוב לווגינה, כמו חיכוך בין אברי המין או חיכוך הפין בין ירכי האשה. ביחסי מין מהסוגים האלה, זרע עשוי להגיע לאזור הנרתיק ולהיכנס אל תוך הווגינה יחד עם נוזלי הנרתיק. זרע יכול להגיע אל תוך הנרתיק גם דרך מגע של הנרתיק עם אצבעות או איברי גוף אחרים שנדבק אליהם זרע.
הסיכון למחלות המועברות במגע מיני קיים באקטים מיניים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית. אופן העברת מחלות אלה מפורט להלן:
באקטים מיניים עם חדירה חלקית, הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני גדול יותר, מאחר שקיימת חדירה מסוימת של האצבע או הפה אל הנרתיק או פי הטבעת וקיים פוטנציאל גבוה יותר להעברת נוזלי גוף. המחלות הבאות המועברות במגע מיני עלולות להיות מועברות דרך יחסי מין ים חדירה חלקית:
אנשים רבים מודאגים לגבי הסיכון לחלות בנגיף HIV/איידס. בדרך כלל, הנגיף מועבר באמצעות יחסי מין לא מוגנים (וגינאליים או אנאליים), בעת שימוש במזרק נגוע או במעבר מאם לתינוקה. אדם אינו יכול להידבק ממגע מקרי, כגון חיבוקים, ואף לא מנשיקות, עם זאת, קיים סיכון להידבק בנגיף אם דם נגוע ב-HIV או הפרשות איברי המין (זרע או הפרשות מהנרתיק) באות במגע עם פצע פתוח.
הדרך היחידה להגנה מלאה מפני היריון או מחלות המועברות במגע מיני היא הימנעות מוחלטת מפעילות מינית. עם זאת, אם אדם מחליט להיות פעיל מינית, קיימות כמה דרכים להקטין את הסיכון:
שימוש בשיטות הורמונליות למניעת היריון עשוי להקטין עוד יותר את הסיכון להיכנס להריון ממגע מיני ללא חדירת פין.
מוקד
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
ישראל יעקב חגיז
רבי ישראל יעקב בן שמואל חגיז (פאס, מרוקו, ה'ש"פ, ינואר 1620 - קושטא, ה'תל"ד 1674) היה רב במרוקו וראש ישיבת בית יעקב בירושלים, מחבר ספרי פרשנות והלכה. הנודע בספריו הוא שו"ת הלכות קטנות. נודע במלחמתו העיקשת במשיח השקר שבתי צבי.
ביוגרפיה
נולד בפאס שבמרוקו בכ"ו בשבט ה'ש"פ (1620), לאביו רבי שמואל חאגיז, מחכמי יהדות פאס, בן לקהילת המגורשים בעיר. בהיותו בן 13 התייתם מאביו. בצעירותו עבר לאיטליה, שם עסק בהדפסת חיבורים ושם נשא את אשתו הראשונה, בתו של רבי דוד קאריגל. הוא שהה תקופה בוורונה, ובין השנים 1652–1655 היה בליוורנו. בהיותו שם הצליח להשפיע על משפחת ויגה העשירה שיקימו בית מדרש גדול בירושלים. משם המשיך לירושלים, אליה הגיע ב-1658. בהגיעו לירושלים נפטרה אשתו הראשונה, והוא נשא לאישה את בתו של ראש רבני ירושלים, רבי משה גלנטי. היא ילדה לו את בנו ר' משה חגיז. בהיותו בירושלים כתב ר' יעקב חגיז חיבורים רבים שנשארו בכתב יד.
ככל הנראה ביקר רבי יעקב חגיז במקומות רבים בטורקיה, עמד שם על סדרי הישיבות ועורר את החכמים איתם נפגש לעלות ולהתיישב בירושלים. השתדלותו זו נשאה פרי וחכמים מפורסמים וראשי ישיבות בחוץ לארץ עזבו משרותיהם ועלו לירושלים. חותנו, הרב המג"ן, מזכיר כדוגמות לכך את הרבנים שלמה אלגזי, אברהם אבן חנניא, אברהם אמיגו ושמואל גרמיזאן.
ישיבת בית יעקב
בירושלים הקים את בית המדרש בית יעקב, בו קבע סדרי לימוד חדשים שלא היו קיימים בבתי מדרש אחרים בעיר לפני כן. בבית המדרש נקבע מקום לתלמידים הצעירים ולתלמידי חכמים; תלמידי החכמים שימשו בשני תפקידים: מהם שהשיבו לשאלות הלכה שהגיעו הן מארץ ישראל והן מהגולה, ומהם שלימדו את תלמידיהם. על פי תוכנית הלימודים שהגה ר' יעקב חגיז, התחילו התלמידים ללמוד בחמישה "שולחנות" (=מחלקות) שונים, ולאחר מכן שימשו "לעשרה החכמים הרבנים ויהיו רואים איך נותנים פסק דברים ואיך דנים את העם ואיך משפט הגט והחליצה וכל משפט הדיינים". לאחר שהתמחו מינו אותם לדיינים ושלחו אותם לקהילות היהודיות השונות בחו"ל. בית המדרש היה מכונה "ישיבת חכמי ההסגר" או "ההסגר בירושלים" בשל הקפדתם של חכמי בית המדרש שלא לצאת מתחומיו שלא לצורך. רבים מגדולי התורה בירושלים יצאו ממנה, בהם רבי חיים אבולעפיה, רבי משה בן חביב (שהיה גם חתנו), רבי יעקב מולכו, רבי יצחק בוטון, רבי חזקיהו דה-סילווה, רבי אברהם בן דוד יצחקי ועוד. גם נתן העזתי, נביאו של שבתי צבי, למד בישיבתו.
השקפותיו והנהגתו
דעתו על הכישופים מקורית, על אף שבתקופתו כל העולם האמין ברוחות, שדים, כישופים ומגיות שונות, וכך כתב:
בקיץ 1665 (ה'תכ"ה) חזר שבתי צבי לירושלים משליחותו למצרים, כאשר בשובו הכריז על עצמו כמשיח. רבני העיר בראשות רבי יעקב חגיז נקטו נגדו בקו תקיף ולחמו בו בכל האמצעים שברשותם, ולבסוף פרסמו נגדו חרם חמור והוא נאלץ לעזוב את ירושלים. רבי יעקב חגיז טרח לשלוח את החרם לרבני טורקיה, אך מלחמתם לא צלחה עד להתאסלמותו של צבי בסוף 1666. רבי יעקב נודע מאז במלחמתו העיקשת בשבתאים וגרוריהם, ולאחר מותו המשיך במלחמה זו בנו רבי משה חגיז.
פטירתו
בשנת 1673 (ה'תל"ג) נסע רבי יעקב חגיז לקושטא, ובשנת 1674 (ה'תל"ד) נפטר שם. את מקומו בהנהלת בית המדרש ירש חותנו, רבי משה גאלנטי. נכדו רבי רפאל מיוחס היה הראשון לציון.
דן ארבל
דן ארבל (נולד ב-1943) הוא שופט בדימוס, אשר כיהן בעבר כנשיא בית משפט השלום בתל אביב והמרכז, שופט מחוזי, ומנהל בתי המשפט בישראל.
ארבל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במשפט אזרחי-מסחרי מאוניברסיטת תל אביב, וכיום משמש כמרצה למשפטים בקריה האקדמית בקרית אונו.
בפברואר 2012 התמנה כנשיא המוסד לבוררות עסקית.
אור ירח (ספר)
אור ירח הוא ספר עלילתי על רקע היסטורי מאת מייקל שייבון.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2016, ותורגם לעברית בשנת 2019 בידי מיכל אלפון בהוצאת עם עובד.
הספר הוגדר על ידי הניו יורק טיימס "רב מכר" והוכתר על ידי וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט וניו יורק מגזין כ"רומן הטוב ביותר של השנה".
הספר
העלילה מתוארת דרך עיניו של סופר ששמע מסבו, כאשר זה שכב על ערש דוי, תיאורים היסטוריים מטלטלים. הנכד, הסופר, קרוי בשמו האמיתי של המחבר, שמספר כי קורות חייו והסיפורים ששמע מסבו היוו את ההשראה לכתיבת הספר.
העלילה משתרעת משנת 1945 ועד 1983, מגרמניה ועד ארצות הברית. במרכז העלילה עומדת תוכנית החלל האמריקאית והחיפוש אחר פושע המלחמה הנאצי ורנר פון בראון שלבסוף גויס אליה, לצד קורותיו של הסב (סבו של המספר) ואהבתו לאשתו ניצולה השואה. ברקע האירועים עומדת הקהילה היהודית האמריקאית, הכוללת ניצולי שואה רבים, בשנים שלאחר המלחמה.
למרות השימוש ברקע היסטורי ובדמותו ההיסטורית של ורנר פון בראון, הספר אינו צמוד לקורותיו האמתיות של בראון.
דמויות מרכזיות:
קישורים חיצוניים
על הספר
Sleeping Satellite
רקע
השיר יצא לאור בספטמבר 1992, כחלק מאלבום הבכורה של ארצ'ר שנקרא Great Expectations. השיר היה ללהיט עולמי, וזכה להצלחה רבה בבריטניה בה הגיע למקום הראשון. הוא נכתב והולחן על ידי ארצ'ר ושותפיה לכתיבה בסוף שנות ה-80.
עגור סיבירי
עגור סיבירי (שם מדעי: Grus leucogeranus) הקרוי גם עגור סיבירי לבן או עגור שלג הוא מין בסוג עגור.
Sleeping Satellite
רקע
בהקלטת השיר השתתפו ג'ון יוז ורובי מקינטוש בגיטרה, וג'ון בק ופול וויקנס ניגנו בקלידים. המתופף היה גראהם ברודהד. בהקלטה שרה ארצ'ר קולות רקע עם טסה ניילס וקרול קניון.
עגור סיבירי
מין זה מתרבה ברוסיה הארקטית וברפובליקת סאחה-יקוטיה. העגור הסיבירי נודד למרחקים ארוכים. האוכלוסייה המזרחית חורפת בנהר היאנגצה ואגם פויאנג בסין, האוכלוסייה המרכזית נדדה בעבר לפארק הלאומי קאולדאו, אך אוכלוסייה זו נכחדה, והאוכלוסייה המערבית בפרידונקנאר ואספהאן באיראן. הוא מתרבה וחורף בביצות, שם הוא ניזון משורשים ופקעות של צמחים מימיים.
Sleeping Satellite
רקע
מילות השיר מתייחסות למשימות אפולו בשנות ה-60 של המאה העשרים. הלוויין הישנוני בכותרת השיר הוא הירח.
עגור סיבירי
זהו עגור גדול ולבן, שיכול להגיע לאורך של 140 סנטימטרים ולמשקל של 10 קילוגרם. הבוגרים לבנים, חוץ ממסכה אדומה כהה הנמתחת מהמקור אל מאחורי העין. הרגליים הן בצבע צהוב איריס עד אדמדמות. קולו דמוי-חליל ומוזיקלי.
Sleeping Satellite
רקע
כשהשיר נכנס הגיע למקום הראשון בבריטניה הוא הדיח את Ebeneezer Goode של השיימן. זהו שירה היחיד של ארצ'ר עד כה שדורג בעשרת הגדולים בבריטניה. השיר זכה להצלחה רבה גם באירלנד. מחוץ לאיים הבריטים, השיר זכה להצלחה בצרפת, איטליה, הולנד, שוודיה ושווייץ. במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית, דורג השיר במקום ה-32.
עגור סיבירי
לפי הנתונים של איגוד השימור העולמי (IUCN) העגור הסיבירי נתון בסכנת הכחדה חמורה. הסיבה העיקרית לכך היא שאתר החריפה בסין, המחזיק ב-95% מאזור זה, נתון לשינויים הידרולוגיים, הנגרמים בעיקר על ידי סכר שלושת הנקיקים.
האוכלוסייה בסין מוערכת בכ-2,000 פרטים.
Sleeping Satellite
רקע
לשיר יצאו שתי גרסאות וידאו קליפ. האחת לאירופה והשנייה לארצות הברית.
סברסטאל צ'רפובץ (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח סברסטאל הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר צ'רפובץ, שבמחוז וולוגדה, רוסיה. חלק מליגת ההוקי הקונטיננטלית.
הישג השיא של המועדון היה העפלה לגמר פלייאוף אליפות רוסיה בהוקי קרח בעונת 2002/2003.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-1956 בשם סטרויטל. השם שונה למטאלורג ב-1959. במהלך התקופה הסובייטית, מטאלורג שיחקה בליגות הנמוכות והבינוניות של האליפות הסובייטית.
מאז 1990, הקבוצה זכתה לתמיכת מפעל סברסטאל והמועדון הפך למועדון הוקי קרח מקצועני והצטרף לעונת הבכורה של ליגת ההוקי הבין-לאומית, המהדורה הראשונה של אליפות הפדרציה הרוסית בהוקי קרח. המועדון בסופו של דבר שינה את שמו לשם הנוכחי ב-1994. ההצלחה הגדולה ביותר של סברסטאל עד כה הייתה בעונת 2002/2003 כאשר הקבוצה הובסה בגמר פלייאוף האליפות לקבוצת לוקומוטיב ירוסלבל וסיימה כסגנית האלופה, במה שמהווה להישג השיא בתולדותיה.
מאז עונת 2008 הקבוצה מתמודדת בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
הישגים לפי עונה (KHL)
הערה: מ = משחקים; נצ = ניצחונות; ה = הפסדים; הפה = הפסדים בהארכה; נק = נקודות; ש"ז = שערי זכות; ש"ח = שערי חובה
תנועת הנשים הליברית לשלום
תנועת הנשים הליברית לשלום היא תנועה אזרחית, שהוקמה בשנת 2003, ופעלה במונרוביה שבליבריה ואקרה, שבגאנה. פעילות התנועה התקיימה באופן רשמי עד הבחירות בליבריה בשנת 2005, אך בפועל תהליך הפירוק שלה החל כבר בדצמבר 2003. מטרת התנועה הייתה להביא לסיום מלחמת האזרחים השנייה בליבריה, ולקדם את כינונו של הסכם שלום. התנועה הוקמה על בסיס שיתוף פעולה בין־דתי כאשר נשים מכל קצוות החברה לקחו בה חלק.
רקע
עם זאת, המציאות האלימה בליבריה החריפה ובשנת 1999 פרצה מלחמת אזרחים שנייה, אשר הייתה לקשה יותר מקודמתה. המלחמה ערערה באופן דרסטי את המרקם החברתי הליברי ובשנת 2003, פורסם כי מתים 200 קורבנות ביום כתוצאה ממלחמת האזרחים. במקביל לכך, הואשם הנשיא טיילור בפשעי מלחמה בזמן ועידות אקרה בסיירה לאון.
מלחמת האזרחים השנייה בליבריה
האסטרטגיות הצבאיות של המליציות השונות והצבא של טיילור השפיעו באופן הרסני על חייהם של אזרחי ליבריה. אחת הבעיות המרכזיות שחוללה מלחמת האזרחים הייתה גיוס המוני של ילדים ונערים. צעירים ליברים אלו, גויסו בעל כורחם אל צבאו של טיילור ואל קבוצות ההתנגדות ונאלצו להצטרף ללחימה ללא הכשרה. כתוצאה, מגילם של החיילים, העדר הארגון וחוסר המקצועיות הדרושה של הכוחות הלוחמים, הצבאות פעלו באופן תדיר בניגוד לחוק הבינלאומי. אונס, אלימות וביזה של אזרחים, היו לאמצעי לחימה מקובל לצורך מימוש מטרות פוליטיות. בשל כך, נשים היו לקבוצת אוכלוסייה פגיעה במיוחד, אשר לעיתים אף הפכה לכלי מיקוח צבאי.
בין שנת 1999 ל-2002 ניסו כוחותיו של הנשיא טיילור להדוף את כוחות המליציות, אך לא צלחו במשימה ונסוגו. בסופו של דבר, ב-2002 כוחותיו של טיילור היו בעמדת נחיתות אל מול התנועות המורדות שזכו ליתרון מספרי ותמיכה מצד גינאה וסיירה לאון. בשנת 2003 המליציות LURD ו-MODEL כבשו כשני שלישים מליבריה ואיימו לכבוש גם את עיר הבירה מונרוביה.
ב-2003 בין החודשים יולי לאוגוסט, העיר מונרוביה הייתה נתונה תחת מצור של המליציות LURD ו-MODEL. בעקבות לחץ של תנועת הנשים הליברית, לחץ מקומי ובינלאומי, הנשיא טיילור נעתר לדרישה ונכח בוועידת השלום באקרה. שיחות השלום, בהן נכחו חברות מתנועת הנשים הליברית לשלום, הביאו לכך שהנשיא טיילור התפטר ב-11 באוגוסט 2003. טיילור הוגלה לניגריה והואשם בפשעי מלחמה על ידי האינטרפול. השלטון הועבר לממשלה זמנית אשר כיהנה עד לבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה ב-2005. כמו כן בעקבות ההסכם, המורדים הסירו את המצור ממונרוביה ושיחררו את העיר.
הנהגת התנועה
לימה בואי, נולדה ב-1972 במרכז ליבריה. המאורעות הקשים של מלחמת האזרחים הליברית הראשונה, הובילו את בואי להצטרף ללימודי עבודה סוציאלית. בסיום הכשרתה, היא החלה לטפל בנפגעי הטראומה הרבים שנפגעו מהמלחמה, ובילדים והצעירים ששירתו בצבאו של טיילור. הפעילות הפוליטית של בואי התחילה ב-1998, עם הצטרפותה לכנסייה הלותריינית ולרשת הנשים המערב אפריקאית. תחילתה של מלחמת האזרחים הליברית השנייה, דחפה את בואי לייסד את תנועת הנשים ההמונית לשלום בליבריה. פעילותה הפוליטית של בואי לא תמה עם סיומה של המלחמה. ב-2003, לאחר החתימה על הסכמי השלום פעלה בואי לעידוד בחירתה של שותפתה לדרך אלן ג'ונסון סירליף לנשיאת המדינה, ומכשזו נבחרה כיהנה בוועדת האמת והפיוס של ליבריה בשנים 2005 - 2006. בתום תקופת הוועדות, היא מייסדת את ארגון הרשת לשלום וביטחון לנשים באפריקה (WIPSEN-Africa), ומכהנת כנשיאתו במשך 6 שנים. עם סיום תפקידה, ב-2012, היא השיקה עמותה חדשה בשם קרן השלום של בואי באפריקה (GPFA)אשר מקדמת מנהיגות של נשים צעירות, נערות וילדות. כיום היא מכהנת גם בדירקטוריון של PeaceJam, וחברה ברשת הנשים המובילות באפריקה לרבייה בריאה ותכנון משפחתי.
אלן ג'ונסון סירליף, נולדה במונרוביה ב-1938. היא למדה חשבונאות, כלכלה ומנהל ציבורי בארצות הברית. ב-1971 עם סיום לימודיה בארצות הברית, מונתה ג'ונסון סירליף לעוזרת שרת האוצר בממשלת ליבריה. מספר שנים לאחר מכן, ב-1979, כיהנה ג'ונסון סירליף כשנה בתור שרת האוצר של ליבריה וכן כנשיאת הבנק הלאומי של ליבריה. ב-1980, נאלצה ג'ונסון סירליף לגלות מליבריה לאחר שהתבטאה כנגד סמואל דו אשר תפס את השלטון בליבריה בהפיכה צבאית. היא חזרה למדינה ב-1985 אך לאחר נאום שנשאה כנגד דו נאסרה ושוחררה רק לאחר לחץ בינלאומי. בשנת 1997 היא התמודדה מול הנשיא צ'ראלס טיילור על הנהגת המדינה, בו תמכה בעבר כאשר קידם את סיום שלטונו של סמואל דו. בבחירות אלו זכתה ג'ונסון סירליף ב-10% מהקולות בלבד. התמודדותה בבחירות הוצגה כבגידה והיא נאלצה לצאת לגלות בחוף השנהב. בשנת 2002, חברה ג'ונסון סירליף לבואי, וסייעה לה להנהיג את תנועת הנשים הליברית לשלום. ב-2003 לאחר סיום מלחמת האזרחים השנייה שבה סירליף לליבריה והצטרפה לממשלת מעבר. לאחר כשנתיים התפטרה מתפקידה והתמודדה פעם נוספת בבחירות לנשיאות בהן זכתה, וב-2006 הייתה לנשיאה הראשונה של ליבריה ולאישה הראשונה שעמדה בראשה של מדינה אפריקאית.
מהלך המחאה
ב-1998, קמה הרשת המערב אפריקאית לבניית שלום (WANEP), בתגובה למלחמות האזרחים הרבות שפקדו את מערב אפריקה בשנות התשעים. במהלך השנים הארגון הצליח להקים ולתפעל מוקדי פעולה לאומיים חזקים, ביניהם מרכז השלום של ליבריה. גישת הארגון דגלה במניעת סכסוכים ובניית שלום, באמצעות עבודה משותפת של שחקנים מהחברה האזרחית, ממשלות, גופים בין ממשלתיים, ובשיתוף עם קבוצות אקטיביסטיות של נשים. אחת מהנשים הבולטות שפעלה במוקד הפעולה הליברי בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21, הייתה לימה בואי, עד אותה העת עובדת סוציאלית שעסקה בטיפול בטראומה.
בתחילת אפריל 2002, החלו פעולות המחאה הראשונות של התנועה של נשות ליבריה למען שלום. קבוצות של נשים לבושות לבן, התכנסו כל יום בשבוע בשוק הדגים במונרוביה אשר מצוי בקרבת מגוריו של הנשיא טיילור. הנשים הסירו את התכשיטים, והאיפור שלהן, ויחד עם הלבוש הלבן האחיד הסתירו כל אינדיקציה להבדל מעמדי או דתי. עד לסוף השבוע הראשון של המחאה, התכנסו בשוק הדגים כ-2,500 נשים ששרו, רקדו והתפללו למען השלום. מספר ימים לאחר מכן, תקפו כוחות המורדים יחד עם צבאו של טיילור את מחנות העקירה במונרוביה. למרות הסכנה, הפעילות הליבריות המשיכו לעשות משמרות בשוק הדגים, והתפללו יחד למען העקורים והנפגעים מהמתקפה.
בהמשך החודש, פרסמה התנועה את "ההצהרה על המשבר בליבריה"; מסמך הפורש את העמדה הא-פוליטית של התנועה על מלחמת האזרחים, והקריאה שלה ליצירת הסכם שלום. התנועה ראתה במסמך כבסיס הפעולה שלה, אשר לאורו היא ניהלה את הקשר שלה עם הצדדים השונים בסכסוך. ב-11 באפריל, כאלף נשים צעדו משוק הדגים עד למשרדי העירייה של מונרוביה. הנשים דרשו להיפגש עם הנשיא על מנת להציג בפניו את עמדת התנועה אודות מלחמת האזרחים, ונשארו למחות סמוך למשרדיו עד שהוא נעתר. כשבוע לאחר מכן, נפגשה הנהגת התנועה עם טיילור, כאשר במקביל לכך שאר הפעילות התאספו מסביב למשרדו, שרו והתפללו. במהלך הפגישה הושגה ההסכמה לביצוע שיחות שלום הכוללות את כלל הכוחות במלחמת האזרחים.[24]
בשלב הבא התנועה שאפה להשיג הסכמה גם ממנהיגי המליציות המורדות. משלחת של פעילות נסעה למחות סמוך למלון בפריטאון שבסיירה לאון בו התכנסו מפקדות כוחות המורדים. הודות לסיקור תקשורתי בינלאומי נרחב, מנהיגי LURD ו-MODEL הסכימו להשתתף בשיחות השלום שייערכו באקרה, גאנה.
התנועה החליטה להמשיך עם פעילותה גם במהלך שיחות השלום. הנשים הביעו חשש כי ללא לחץ חיצוני על כלל הצדדים, המורדים והנשיא לא יגיעו להסדר מדיני. מסיבה זו, ב-4 ביוני כאשר החלו שיחות השלום, נציגות של התנועה הפגינו באקרה, סמוך לבניין בו הן התקיימו. הן כלכלו את עצמן באמצעות כסף שגויס על ידי נשות התנועה שנותרו בליבריה. אמצעי נוסף בו השתמשו הנשים בשלב זה של המחאה היה "שביתת מין". נשים נשואות שלקחו חלק בפעילות התנועה סירבו לקיים יחסי מין עם בעליהן, על מנת שאלו יהיו מעורבים בשיחות השלום. לאחר המלחמה הסבירו מנהיגות התנועה כי היה מדובר בפועל בכלי סמלי בלבד אל מול הגברים כמבצעי האלימות. ההד התקשורתי והחשיפה המשמעותית הבינלאומית שהתלוותה לפעולה זו, הייתה בעלת תועלת רבה הרבה יותר לתנועה, מאשר השביתה עצמה שלדבריהן הייתה בעלת השפעה זניחה על מקבלי ההחלטות.
בעיצומו של המשא ומתן עם מליציות המורדים, הוגש כתב אישום נגד טיילור באשמת פשעי מלחמה על ידי בית משפט בינלאומי בסיירה לאון. על מנת להימלט ממעצר, הוא ברח חזרה לליבריה, פעולה שעוררה תסיסה אזרחית ופוליטית מחודשת. המלחמה פרצה בשנית, ואזרחים רבים חשו לא בטוחים וחיפשו מקלט. למרות ההתקפות החוזרות והנשנות על מונרוביה, הנשים שלא נסעו לגאנה המשיכו להתפלל בשוק הדגים ולמחות נגד המלחמה.
שלושה שבועות לאחר מכן, ב־11 באוגוסט, התפטר טיילור מנשיאות ליבריה והוכרזו תנאים להסכם השלום. טיילור הוגלה לניגריה, וכוחות של שמירת השלום של האו"ם (UNMIL) נכנסו לליבריה על מנת להשקיף על הקמתה של ממשלמת מעבר. הנציגות ששהו באקרה במהלך הקיץ, שבו לארצן וערכו צעדת ניצחון בה השתתפו אלפי נשים וילדים.
הפעילות השוטפת של תנועת הנשים הליבריות, לא פסקה עד 2005. כך למשל הן היו מעורבות בפירוקן המליציות המורדות בשלום. בנוסף לכך, הן פעלו רבות למען כינון הבחירות הדמוקרטיות שהתקיימו ב-2005. רבים טוענים כי הקמת קלפיות והרשמה ההמונית של מצביעים על ידי התנועה הנשית היא שהבטיחה את בחירתה של הנשיאה הראשונה של ליבריה, אלן ג'ונסון סירליף.
מסרים ואג'נדה
תנועת השלום של נשות ליבריה, סירבה לקחת צד בסכסוך לכל אורך תקופת המחאות. המטרה הבלעדית אותה ביקשו חברות התנועה להשיג הייתה התכנסותם של הצדדים המעורבים לשיחות שלום. מסיבה זו התנועה הייתה אינקלוסיבית במידה רבה, והשתתפו בה נשים בעלות רקעים מגוונים. הניסיון של הקמפיין לפנות באופן אוניברסלי כלפי נשים, ולא לנוצרים או מוסלמים גרידא היה מהפכני בליבריה. הודות לכך, בין הפעילות היו אף נשים פליטות ליבריות שחיו בגאנה אשר סייעו במחאות שהתקיימו בזמן שיחות השלום.
חברות התנועה התארגנו בעיקר סביב זהותן כנשים, אחיות אימהות ורעיות. התפקידים החברתיים המסורתיים של נשים, מקובלים ומוערכים בחברה הליברית ועל כן האקטיביזם הנשי שלהם לא זכה להתנגדות רבה. בראיון שנערך עם לימה בואי כעשור אחרי תחילת המחאות, הסבירה בואי כי זו הייתה אסטרטגיה מכוונת. "קובעי המדיניות אוהדים את המילה 'אישה' מכיוון שהם זוכרים עד כמה האימהות שלהם דאגו להם".
בזכות המסרים המגדריים והגישה הא-פוליטית, התנועה נחשבה כלא מאיימת בעיני כלל הצדדים בסכסוך. בנוסף תפיסה ציבורית זו, אפשרה להן לקבל גישה ללוחמים, פקידי ממשל ופוליטיקאים המכהנים בתפקידי מפתח. קבוצות אחרות, שנתפסו כמאיימות על הממשל נחלו הצלחה במידה הפחותה הרבה יותר.
הסכם השלום המקיף באקרה
ב-18 באוגוסט 2003, בסיומו של תהליך משא ומתן בן כחודשיים, נחתם "הסכם השלום המקיף באקרה" בעיר הבירה של גאנה. הגורמים החתומים על הסכם השלום כללו את הממשלה, קבוצת האופוזיציה הליברית המאוחדת לפיוס ודמוקרטיה (LURD) והתנועה לדמוקרטיה בליבריה (MODEL). בבראשית השיחות, המשא ומתן נוהל באופן ישיר ללא מעורבות אזרחית או מעורבותן של מפלגות אחרות אך מכשלא הושגה התקדמות משמעותית, נוספו למשא ומתן שחקנים נוספים. השחקנים הבינלאומיים העיקריים שהצטרפו היו הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS), ארצות הברית שיוצגה על ידי מחלקת המדינה לענייני מערב אפריקה בוושינגטון והאיחוד האירופי שיוצג על ידי הנציבות האירופית במונרוביה. מבחינת ייצוג פוליטי פנים מדינתי, השתתפו בשיחות 18 מפלגות פוליטיות זכו לייצוג בשיחות בעוד שרובן היו מפלגות חדשות שהנשיא טיילור הקים בטרם השיחות במטרה להגדיל את יכולת השפעתו על המשא ומתן.
לתנועת הנשים נשים הייתה השפעה משמעותית על התנהלותו של המשא ומתן. נציגות של תנועת השלום של ליבריה, יחד עם בין 150–200 נשים ממחנה הפליטים הסמוך הגיעו באופן יומי לחדרי המשא ומתן. חלקן עשו זאת באופן ישיר כנציגות פעילות של החברה האזרחית, וחלקן בעקיפין כמשקיפות באולם המשא ומתן או באמצעות לקיחת חלק במחאות שהתקיימו מחוץ לישיבות. המחאות כללו כרזות, עדויות ממקורות ראשוניים על זוועות הלחימה וחסימת היציאה מחדר המשא ומתן במטרה להפעיל לחץ על כלל המעורבים. תנועת השלום של ליבריה אף השתמשה בקרובי משפחה של המנהיגים כדי לפנות אליהם באופן אישי, כך הביאו את אמו של אחד ממנהיגי המורדים כדי שתבקש ממנו לסיים את הלחימה.
תנאי הסכם השלום כללו שינויים מבניים ופוליטיים בהנהגת המדינה. הנשיא טיילור התפטר, ומקומו הועבר לסגנו משה בלה. כמו כן, התקיימה חלוקה מחודשת של תיקי השרים והמשרות בממשלה ובפרלמנט. יתרה מכך, הוחלט על הקמת האספה הלאומית המחוקקת למעבר (NTLA) אשר הוגדרה כגוף המחוקק המסדיר את תהליך המעבר של המשטר הליברי לדמוקרטיה. האספה הראשונה שקמה לאחר המלחמה קראה להקמת ממשלת מעבר רחבה שתפעל במשך שנתיים עד לקיומן של בחירות דמוקרטיות ב-2005 והקמתה של ממשלת קבע עד ינואר 2006.
ב-14 באוקטובר נחנכה ממשלת המעבר הלאומית בראשות גיודה בריאנט אשר כללה 76 חברים; 4 מכל אחד מהשחקנים המרכזים שהם הממשלה, LURD ו-MODEL (המליציות הלוחמות), 18 נציגים מכל מפלגה פוליטית, נציג מכל אחת מחמישה עשר המחוזות של ליבריה ו-7 נציגי החברה האזרחית וקבוצות אינטרס שונות. שבעת החברים שהיוו הייצוג האזרחי כללו את לשכת עורכי הדין הלאומית, איגודי המורים, איגודים מקצועיים, ארגונים עסקיים, ארגון הליברים הגולים ארגוני הנוער ותנועת הנשים הליבריות לשלום. האספה הלאומית המחוקקת למעבר הופקדה על קידום ואישור המדיניות והתוכניות של ממשלת המעבר תוך עידוד יצירת מרחב דמוקרטי חדש במיוחד בתחומי זכויות האדם וחופש הביטוי.
בבחירות הדמוקרטיות הראשונות נבחרה הנשיאה אלן ג'ונסון סירליף, אחת ממנהיגות תנועת השלום של נשות ליבריה; זכייתה התאפשרה בין היתר אודות הנשים שלקחו חלק במאבק למען סיום הלחימה. על כן, לאחר כניסתה סירליף הציבה את זכויותיהן של הנשים כאחד מהנושאים החשובים במדינה תוך התמקדות במצבן וצרכיהן. כחלק מההסכם, הושגה הסכמה מחודשת בנוגע למספר נושאי יסוד וביניהם זכויות האדם, זכויות הנשים והסיוע ההומניטרי במדינה. ביחס לזכויות האדם, הצדדים התחייבו לכבד את עקרונות וכללי המשפט ההומניטרי הבינלאומי ולעודד את האוכלוסייה לפעול על פיהם. כמו כן הושגה הסכמה מחודשת של נושאים נוספים כגון ביטחון, חברה וכלכלה, אשר שיקפו את הרצון והצורך בשיקום ליבריה לאחר הלחימה.
חלק חשוב נוסף בהסכם השלום, שהושפע רבות ממעורבותן של חברות התנועה הליברית לשלום, היה עיגון זכיותיהן של נשים במדינה. כלל המשתתפים בשיחות המשא ומתן, הגדירו את נשות ליבריה כאחת מקבוצות האוכלוסייה הפגיעות ביותר בחברה הליברית. הסכם השלום הכיר בכך, שהכוחות השונים בסכסוך השתמשו בנשים ככלי מלחמה, וכי הוא הוביל לפגיעה מגדרית חמורה על כן יש לשקול את צורכיהן בעת גיבוש תוכנית השיקום מדינתית. התכנית השיקום שנכנסה לשימוש זכתה לתמיכה רחבה בקרב הקהילה הבינלאומית והתמקדה בפיתוח ובשיקום המוסרי, החברתי והפיזי של ליבריה.
מורשת והשפעה פוליטית
לימה בואי, הייתה ממייסדות הרשת לשלום וביטחון לנשים באפריקה (WIPSEN-Africa) אשר פועלת למען קידום נשים במדינות בהן ישנה העדר לכידות חברתית, סכסוך או מלחמה. בואי כיהנה כנשיאת הארגון במשך 6 שנים, מ-2006 עד 2012 וכוננה מוקדי פעולה במדינות רבות במערב אפריקה.
כמו כן, לתנועה הייתה השפעה רבה על נשים אקטיביסטיות רבות באפריקה וברחבי העולם. קבוצות מחאה בעלות אסטרטגיה פעולה דומות הוקמו באזורי סכסוך מורכבים על ידי הנהגה אקטיביסטית נשית. חלק מתנועות אליהן, בניהן גם "נשים עושות שלום" בישראל, נעזרו במנהיגת המחאה לימה בואי על מנת לקדם את מטרותיהן. כך למשל, ב-2011, פעילות שלום מערב אפריקאיות ארגנו את "הפגנת אלף הנשים" שהתקיימה במרץ של אותה שנה. מאות נשים מכ7 מדינות מערב אפריקאיות, הפגינו מחוץ להתכנסות של 'הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה' (ECOWAS) בבקשה לקידום יציבות באזור.
דוגמה נוספת לתנועת-בת, הייתה תנועה נשית לשלום בחוף השנהב. בתגובה למלחמת האזרחים שהתרחשה בחוף השנהב בין השנים 2010 ל-2012, ארגנה איה וירג'יני טורי, פעילת שלום ופוליטיקאית, מחאות ענק בהן השתתפו עשרות אלפי נשים. בדומה לתנועת השלום של נשות ליבריה, האסטרטגיה של נשות חוף השנהב התמקדה בהתנגדות לא אלימה. כמו כן, ביום האישה הבינלאומי בשנת 2011, לימה בואי פרסמה הצהרת תמיכה בנשות חוף השנהב, ובמאמץ הבין־דתי שלהן לקידום השלום במדינה.
תנועת "נשים עושות שלום" הוקמה בישראל בשנת 2014 בעקבות מבצע "צוק איתן". פעילותה של התנועה הושפעה רבות מהצלחתה של התנועה הליברית בשנת 2003. כך למשל, גם התנועההישראלית מגדירה את עצמה כא-פוליטית, בין דתית והתגבשה סביב הזהות הנשית של פעילותיה. בשנים 2015 ו-2016 התנועה הישראלית ארגנה עשרות הקרנות של הסרט "Pray the devil back to hell" המתאר את קורות התנועה הליברית על מנת לגייס פעילות נוספות. בשנת 2016 ארגנה התנועה את "צעדת התקווה", בה השתתפו פעילות ישראליות ופלסטיניות וקראו למנהגיהן להגיע להסכם מדיני. לכבוד הצעדה הגיעה לארץ לימה בואי, שנאמה במוקדים שונים בניהם גם אל מול בית ראש הממשלה בירושלים.