cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולרי פוליאקוב
קריירה כקוסמונאוט
פוליאקוב נבחר להצטרף לתוכנית החלל הסובייטית ב-22 במרץ 1972. טיסת הבכורה שלו לחלל הייתה בשנת 1988 עם שיגור החללית סויוז TM-6. לאחר ששהה בתחנת החלל מיר במשך 240 ימים חזר לארץ על גבי החללית סויוז TM-7.
טיסתו השנייה לחלל, בה שהה לבדו בחלל יותר מכל אדם אחר אי פעם, החלה ב-8 בינואר 1994 עם שיגורה של החללית סויוז TM-18. במשימה זו, היה בחלל מעל 437 ימים רצופים וביצע בדיקות וניסויים מדעיים בתחנת החלל מיר. בהיותו בתחנה, השלים למעלה מ-7,000 הקפות מסביב לכדור לארץ. ב-9 בינואר 1995, לאחר 366 הימים הראשונים של המשימה, שבר את השיא הקודם של שהיית אדם בחלל, שיא שנקבע 6 שנים קודם לכן על ידי ולדימיר טיטוב ומוסה מנארוב. הוא נחת בכדור הארץ ב-22 במרץ 1995 על גבי החללית סויוז TM-20. פוליאקוב בחר לעבור בעצמו את המרחק שבין החללית סויוז-TM לבין אזור האיסוף במקום שיסחבו אותו. בעשותו כן, הוא רצה להראות שבני אדם מסוגלים פיזית להתהלך ולעבוד על פני השטח של מאדים לאחר טיסה ארוכה בחלל.
פוליאקוב התנדב לצאת למשימתו בחלל בת ה-437 ימים כדי ללמוד כיצד גוף האדם יגיב לתנאי חוסר משקל לפני שישגרו אנשים למאדים. עם חזרתו לכדור הארץ, היה לשיאן השהייה בחלל מבין כל הקוסמונאוטים והאסטרונאוטים אי פעם. אולם, שיא זה נשבר על ידי סרגיי אבדייב ולאחר מכן על ידי סרגיי קריקאליוב. מידע שהתקבל לאחר טיסתו של פוליאקוב הועבר לחוקרים והם קבעו שבני אדם מסוגלים לשמור על בריאות מנטלית במהלך שהייה ארוכה בחלל, בדיוק כמו על כדור הארץ.
פוליאקוב עבר מבדקים רפואיים שונים לפני, במהלך ולאחר טיסתו לחלל. בנוסף, היה תחת שתי בדיקות מעקב במשך חצי שנה לאחר חזרתו ארצה. כאשר חוקרים השוו את תוצאות המבדקים, הם גילו שלמרות שלא סבל מליקויים קוגניטיביים, פוליאקוב חווה ירידה חדה במצב הרוח בשבועות הראשונים של תחילת המשימה ובשבועות האחרונים שלה. מצבו הנפשי השתפר בין החודש השני לחודש ה-14 ואפשר את יציאתו לחלל. כמו כן, עלה שפוליאקוב לא סבל מליקויים ארוכי-טווח לאחר חזרו לארץ. על אף כל אלה, החוקרים הסיקו כי מצב נפשי תקין ותפקוד תקין יכולים להתקיים במהלך טיסות ארוכות בחלל, כגון משימות מאוישות למאדים.
חיים אישיים
פוליאקוב פרש מתפקידו כקוסמונאוט ביוני 1995, לאחר שצבר קצת מעל 678 ימים בחלל. חבר בוועדה הרוסית הראשית הממונה על הסמכה ובחירה של קוסמונאוטים. בנוסף, החזיק בחברות באיגוד הבינלאומי לחקר החלל ובאקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. פוליאקוב נישא והביא לעולם ילד אחד.
מורשת
פוליאקוב זכה במספר פרסים על טיסותיו לחלל ועל עבודתו האקדמית, ביניהם גיבור ברית המועצות והפדרציה הרוסית, עיטור לנין ולגיון הכבוד.
בכל משימותיו בחלל, הגיע לשיא מצטבר של 678 ימים בחלל. שיא זה נשבר בשנת 1999 על ידי סרגיי אבדייב שצבר 747 ימים בחלל בשלוש משימות שונות.
אנריק מס
אנריק מס אי מירנדס (בקטלאנית: Enric Mas i Mirandes, נודע גם בשם הספרדי "אנריקה" (Enrique); 27 בספטמבר 1906 – 15 בפברואר 1975) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הבלם במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. נודע בשל תקופתו במדי ברצלונה.
קריירה
מס החל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית של עיירת הולדתו, פלפרוז'ל, שהייתה באותם ימים מהקבוצות הבכירות באזור קטלוניה. כבר בגיל 17 החל להשתתף במדי הקבוצה הבוגרת במשחקיה הרשמיים. ב-1926, כשהיה בן 19, חתם בשורות ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד. ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, במשחק ידידות נגד קבוצה מווינה, בירת אוסטריה. בברצלונה שיחק מס במשך 6 שנים. ב-1928 פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד בגמר הגביע הספרדי. מכיוון שמשחק הגמר הסתיים בתיקו, נערך משחק חוזר. המשחק החוזר גם הוא הסתיים בתיקו, ולכן נערך משחק חוזר שני, בו ניצחה ברצלונה 3–1. מס פתח בכל שלושת משחקי הגמר. בהמשך השנה הוקמה לה ליגה, הליגה הספרדית בכדורגל, ומס היה חלק מהסגל של ברצלונה שזכה במהדורה הראשונה של אליפות ספרד. במקביל, סייע לקבוצה לזכות שש פעמים באליפות קטלוניה. ב-1933 חתם בשורות אספניול, היריבה העירונית של ברצלונה, בה שיחק במשך שנה, לפני שפרש ממשחק, בגיל 28, בשל פציעה חמורה בברכו.
מנואלה טרסוברס
מנואלה טרסוברס (בספרדית: Manuela Trasobares; נולדה ב-28 באוגוסט 1962 בפיגרס, קטלוניה) היא אמנית ופוליטיקאית ספרדיה.
לאחר שנים רבות בהם עסקה בתחומי האופרה, הפיסול והציור, זנחה את האומנות ואת פעילותה למען זכויות הטרנסקסואלים לטובת הפוליטיקה. נבחרה כחברת מועצת העיר הטרנסקסואלית הראשונה בספרד.
בגיל 15, נסעה ללונדון כדי לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, ומאותו רגע החלה במאבקה למען שוויון זכויות.
חינוך אקדמי וקריירה מקצועית
בנוסף למדה בברצלונה אומנות באוניברסיטת סנט ג'ורדי וכן ציור ופיסול ב"סטודיו מסנה" וב"סטודיו לאונרדו דה וינצ'י".
כזמרת אופרה הופיעה בבתי האופרה ליסאו (ברצלונה), לה סקאלה (מילאנו) ופלאו דה מוזיקה (ולנסיה). טרסוברס גם ביימה הופעות אופרה ובעבודותיה כציירת וכפסלת ניכרת השפעה ברורה של סוריאליזם.
החל מסוף שנות ה-80 ועד 1996, השתתפה טרסוברס בתחרויות בינלאומיות שונות בתחום השירה, בצרפת, באיטליה, ובספרד, אך במקרים רבים הודחה עקב מצבה האישי, ולמרות יכולתה המוכחת.
בשנת 1997 התארחה בערוץ 9 של הטלוויזיה הולנסיאנית והגנה על חופש הפרט בהופעה דרמטית במיוחד, תוך שהיא מנפצת את הכוסות באולפן במחאה על דיכוי הטרנסקסואלים.
בשנת 2004 יסדה באזור מגוריה אלטו פלנסיה שבקהילה האוטונומית ולנסיה, מרכז לאירועי חברה, תרבות ואמנות ופעילויות צדקה.
פוליטיקה
פעילויות התרבות והחברה הללו זיכו אותה באהדת חלק מהתושבים במקום מגוריה חלדו (מחוז קאסטיון בולנסיה), אשר האיצו בה להציע מועמדות למועצה לשנת 2007, ולייצג את התנועה הרפובליקנית הדמוקרטית הספרדית. מנואלה זכתה ב 15% מהקולות, ובמושב במועצת העיר, בכך הפכה חברת המועצה הטרנסקסואלית הראשונה בספרד.
בשנת 2008 הציגה את מועמדותה לבחירות הכלליות בספרד עבור מפלגת השמאל הרפובליקני במסגרת קואליציית השמאל המאוחד והרפובליקני, כמועמדת מספר 2 של מחוז קאסטיון.
קווין ג'ונסון
קווין מוריס ג'ונסון (באנגלית: Kevin Maurice Johnson, נולד ב-4 במרץ 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק שנים רבות כרכז בליגת ה-NBA, בעיקר בפיניקס סאנס. עד ראשית דצמבר 2016 כיהן כראש עיריית סקרמנטו, בירת קליפורניה, האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד זה.
קריירה ככדורסלן
ג'ונסון נולד וגדל בסקרמנטו, בן לאם אפרו-אמריקאית ואב לבן. ג'ונסון התבלט בתיכון של סקרמנטו, הן כשחקן בייסבול מוכשר, הן ככדורסלן מוביל, אשר קלע 32.5 נקודות למשחק בעונת הסיניור שלו.
כשלמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי החליט ג'ונסון, 185 ס"מ גובהו, להתמקד בכדורסל, וזנח את הבייסבול. בעת שסיים את לימודיו בברקלי, היה ג'ונסון שיאן כל הזמנים של האוניברסיטה בנקודות, אסיסטים וחטיפות. ג'ונסון נבחר במקום השביעי בדראפט של 1987 על ידי הקליבלנד קאבלירס.
בשנה שלאחר מכן, עונתו המלאה הראשונה בפיניקס, השיג ג'ונסון 20.4 נקודות ו-12.2 אסיסטים למשחק, נתונים שהעניקו לו את תואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA. הייתה זו העונה הראשונה מתוך שלוש עונות רצופות, בהן השיג ג'ונסון לפחות 20 נקודות ו-10 אסיסטים למשחק, הישג אותו השיגו מלבדו רק אייזיאה תומאס ואוסקר רוברטסון.
בסיומה של עונת 1997–1998 הודיע ג'ונסון על פרישה מכדורסל, אך חזר בעונת 1999–2000, על מנת להחליף את הרכז ג'ייסון קיד שנפצע. ג'ונסון סייע לסאנס לזכות בסדרת הפלייאוף היחידה אותה ניצחו בין השנים 1995–2005, אולם לאחר שהודחו הסאנס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, הודיע ג'ונסון על פרישתו השנייה והסופית.
קריירה פוליטית
ב-5 במרץ 2008, הודיע ג'ונסון כי ירוץ לכהונת ראש העיר סקרמנטו, עיר הולדתו. מאחר שג'ונסון, כמו גם יריבתו העיקרית, הת'ר פארגו, לא הצליח לזכות ברוב מוחלט של הקולות ב-3 ביוני, נערך סיבוב נוסף, בו ניצח ג'ונסון ברוב של 47% מהקולות, לעומת 40% ליריבתו. בסיבוב השלישי, שנערך בין השניים בנובמבר 2008, ניצח ג'ונסון.
פילנתרופיה
ג'ונסון עומד בראשו של קונצרן שעוסק בתחומים רבים, ביניהם ניהול ופיתוח נדל"ן וניהול ספורט. היבט חשוב של התאגיד שג'ונסון הוא נשיאו, הוא הופעות בפני תאגידים בתחומי האקדמיה והארגונים הקהילתיים. ג'ונסון ייסד את אקדמיית סיינט הופ ב-1989 ושימש כמנכ"ל שלה עד ינואר 2008. מטרותיה של עמותה זו הן החייאה של קהילות דרך חינוך ציבורי, מנהיגות אזרחית, פיתוח כלכלי ואומנויות.
ויז'סנה פרקיק
ויז'סנה פרקיק (בגרמנית: Vijessna Ferkic; נולדה ב-18 באפריל 1987) היא שחקנית גרמנייה ממוצא קרואטי.
קווין ג'ונסון
פילנתרופיה
ג'ונסון סיים בשנת 2000 קורס בבית הספר לתאולוגיה של אוניברסיטת הרווארד. כמו כן, הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, תואר אותו סיים לאחר פרישתו הסופית ממשחק ב-NBA.
ויז'סנה פרקיק
ביוגרפיה
פרקיק נולדה וגדלה בעיירה על יד המבורג למשפחה ממוצא קרואטי, בגיל עשר היא התקבלה ללימודים בבית ספר יוקרתי למשחק בהמבורג.
קווין ג'ונסון
פילנתרופיה
באוקטובר 2011 נבחר על ידי המגזין "The Root" למקום התשיעי ברשימת האפרו-אמריקאים המשפיעים ביותר של השנה.
ויז'סנה פרקיק
ביוגרפיה
בשנת 1999 שיחקה בפרק של הסדרה המשטרתית "Stahlnetz".
מ-1999 ועד 2002 שיחקה בסדרת הילדים "Die Pfefferkörner", אודות חבורת ילדים הפותרים ביחד תעלומות בעירם.
בשנת 2007 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Ohne einander" המבוסס על רומן של הסופר מרטין וולסר.
ב-2008 גילמה את סופי, חברתו של הנער מיכאל ברג בסרט נער קריאה.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "Phantomschmerz" לצד טיל שווייגר.
טופולב Tu-22
טופולב Tu-22 (קוד דיווח נאט"ו : "בליינדר"; Blinder) היה מפציץ ומטוס סיור סילוני על קולי מתוצרת ברית המועצות.
פיתוח
שמאל|ממוזער|250px|טופולב 22 נוחת ה-Tu-22 פותח כמחליף על קולי לטופולב Tu-16 הוותיק בשנת 1954 בציון "סמוליוט 105" (מטוס 105). טיסתו הראשונה של אב הטיפוס התעכבה, ובוצעה רק ב 21 ביוני 1958. פיתוחם של מנועים חזקים יותר וגילוי חוק השטחים הביאו לתכנון מחודש של המטוס שמזער את הגרר הגלים הנוצר בקרבת מהירות הקול. אב הטיפוס המשופר, 105A, טס לראשונה ב-7 בספטמבר 1959.
המטוס הראשון מגרסת הייצור שכונתה Tu-22B יצא את שערי מפעל 22 בקאזאן ב-22 בספטמבר 1960, ונגלה למערב במטס יום התעופה בטושינו ב-9 ביולי 1961. בתחילה כונה המטוס בנאט"ו בכינוי "בולשוט", אך כינוי זה נשמע גס במקצת והוחלף ל"ביוטי". כינוי זה הוחלף גם הוא, שכן נחשב מחמיא מדי והמטוס כונה בנאט"ו בכינוי "בליינדר". צוותי האוויר הסובייטים כינו את המטוס "שילו" (דקר) בשל צורתו המוארכת והמחודדת.
בשנים 1962 ו-1963 נכנס המטוס לשירות בברית המועצות, אך תקלות טכניות רבות הביאו להשבתת מטוסים רבים ואף להתרסקויות. גם לאחר שמחלות הילדות נפתרו, לא היה ה-Tu-22 מטוס קל להטסה ולתחזוקה. בשל כך היה המטוס שנוא באופן מיוחד על צוותי האוויר והקרקע הסובייטיים.
כאשר נכנס ה-Tu-22B (בליינדר A) לשירות, היה כבר ברור שיעילותו הקרבית מוגבלת. למרות מהירותו הרבה, טווח הפעולה שלו היה נחות לעומת ה-Tu-16 קודמו, וכך גם המטען אותו יכל לשאת ואמינותו. ניקיטה חרושצ'וב סבר כי טילי קרקע-קרקע גרעיניים ביניבשתיים הם הנשק החשוב ביותר של העתיד, ופיתוח מפציצים כ-Tu-22 היה בסכנת ביטול מוחשית. כתוצאה מכך נבנו רק 15 - 20 מטוסי Tu-22B.
גרסת הסיור Tu-22R (בליינדר C) פותחה במקביל למפציץ ונכנסה לשירות ב-1962. למטוס הסיור הייתה יכולת תדלוק באוויר שהוספה מאוחר יותר ליתר המטוסים לשם הגדלת טווחם. נבנו 127 מטוסים מדגם הסיור ומהם 62 שירתו בזרוע האוויר של הצי הסובייטי כמטוסי סיור ימי. עם התיישנותם, פורקו חלק ממטוסי הסיור המצלמות והחיישנים והם יוצאו כמפציצי Tu-22B.
במטרה להציל את פיתוח המטוס מביטול כללי, פיתח טופולב את גרסת Tu-22K כמטוס נושא טילים מסוג Kh-22 "ראדוגה" (כינוי נאט"ו: AS-4 קיצ'ן) בתא פנימי משופר. גרסה זו פותחה לשימוש זרוע המפציצים האסטרטגיים והצי כאחד.
גרסת ה-Tu-22 האחרונה הייתה גרסה P (בליינדר E) שהייתה גרסת לוחמה אלקטרונית. בתחילה היא פותחה כמטוס ביון לאיסוף אלינט, אך חלק מהמטוסים הומרו לנשיאת ציוד שיבוש מכ"ם אויב כתמיכה ל-Tu-22K נושאי הטילים. לכל רגימנט נושאי טילים הוקצתה בדרך כלל טייסת אחת של מטוסי שיבוש.
מטוסי Tu-22 יוצאו לעיראק וללוב בשנות השבעים. בקשת המצרים להצטייד במטוס נענתה בשלילה לאחר הצטננות יחסי מצרים וברית המועצות בעקבות מלחמת יום כיפור.
יציאה מהשירות
ה-Tu-22 הוצא בהדרגה מהשירות בברית המועצות לטובת יורשו העדיף Tu-22M בקפייר. בעת קריסת ברית המועצות נותרו 154 מטוסים בשירות, אך כיום כנראה שלא נותר אף אחד במצב טיסה, פרט לאוקראינה אשר ייתכן וברשותה מספר קטן של מטוסים שמישים. למעלה משבעה מטוסים אבדו בתאונות שונות.
רוב המטוסים העיראקיים ששרדו את מלחמת איראן–עיראק הושמדו במלחמת המפרץ ב-1991. המטוסים הלוביים אינם בכשירות טיסה בשל העדר חלקי חילוף.
שירות קרבי
לוב השתמשה במטוסים אלו כנגד טנזניה ב-1979, כאשר העיר מואנזה הופצצה ב-29 במרץ 1979. לוב גם התערבה במלחמת האזרחים בצ'אד בשנות השמונים והפעילה מטוסים אלו להפצצת מטרות בה ובסודאן.
השימוש הקרבי היחיד של הסובייטים במטוס היה ב 1988, במהלך מלחמת אפגניסטן. הם הפעילו מטוסי Tu-22P בקרבת הגבול הפקיסטני לשיבוש מערכי הנ"מ הפקיסטניים והגנת מפציציהם.
תיאור
הטופולב Tu-22 מצטיין בכנף משוכה לאחור בחדות, בזווית 55 מעלות. שני מנועי הסילון הגדולים, דוברינין VD-7M בדגמים הראשונים וקולסוב RD-7M2 במאוחרים הותקנו זה בצד זה באחורי הגוף משני צידי מייצב הכיוון הגדול. בהמשך למסורת התכנון של טופולב נמצאים כני הנסע הראשיים ב"בתים" גדולים בשפת הזרימה של הכנפיים. הכנף המשוכה לאחור הקנתה למטוס גרר נמוך בשיוט על קולי, אך חסרונה העיקרי היה מרחק נחיתה והמראה ארוך מאוד של המטוס.
בתא הצוות מוקם הטייס מלפנים ומעט שמאלה מהמרכז, מאחוריו מפעיל מערכות הנשק ומתחתיו בגוף המטוס הנווט. הנדסת האנוש בתא הצוות נחשבה לגרועה גם במונחים סובייטיים: הראות החוצה הייתה גרועה והקשתה עוד יותר על נחיתה והמראה בטוחות, והמושבים היו צפופים ולא נוחים לאורך זמן.
החימוש ההגנתי של הטופולב תופעל בידי מפעיל מערכות הנשק וכלל צריח זנב עם שני תותחי Am-23 בקוטר 23 מ"מ ו-250 פגזים לכל אחד. לכיון הצריח נעזר המפעיל במכ"ם PRS-3A "ארגון" קטן כדי לפצות על העדר יכולת הראייה הישירה של המפעיל. תא החימוש העיקרי של המטוס היה בגופו, בין הכנפיים, וניתן היה לשאת בו עד 24 פצצות FAB-500, פצצת FAB-9000 ענקית אחת או מגוון פצצות גרעיניות. בדגם Tu-22K דוגם התא הפנימי לנשיאת טיל Kh-22 "ראדוגה" יחיד הבולט במחציתו מהתא. טיל זה היה כה גדול עד שהשפיע משמעותית על ניהוג המטוס וביצועיו, והיה בנשיאתו סיכון בטיחותי בלתי מבוטל.
מפעילות
שמאל|ממוזער|250px|מדינות שהפעילו את הטופולוב Tu-22 המדינות הבאות הפעילו את הטופולוב Tu-22:
פוטנציאל מים
פוטנציאל מים הוא פוטנציאל האנרגיה של מים. מושג זה מתייחס ליכולת המים לעבור מאזור לאזור בזכות האוסמוזה, כוח הכבידה, לחץ מכני, ואפקט המטריקס (ביחס לשטח הפנים) תחת תנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ (STP).
נושא זה נלמד מתצפיות על תנועת המים בצמחים, בבעלי חיים ובמוצקים. תופעות רבות נגרמות עקב הפרשים בפוטנציאל מים, ביניהן יניקת המים על ידי שורשי הצמחים, הזדקרות ניצנים כלפי מעלה והנזקים שגורמות שתיית מים מזוקקים, כמו גם מים מלוחים. בכל התופעות הללו עוברים המים באוסמוזה דרך קרומי התאים לכוון הפוטנציאל הנמוך. (לכן הצמחים ירכזו חומרים מומסים בעליהם, על מנת להוריד את פוטנציאל המים, ולהעלות את המים מהאדמה.)
פוטנציאל המים אינו שווה בכל מקום ומשתנה באופן ליניארי ביחס למשוואה זו:
במשוואה, לחץ המים מסומן באות היוונית (פסי) \Psi.
הפוטנציאל האוסמוטי
מחושב על ידי משוואה זו:, כאשר:
שמיים פתוחים (תוכנית טלוויזיה)
שמיים פתוחים היא תוכנית מסע ותיירות טלוויזיונית ישראלית המשודרת בקשת 12 בהנחייתו של גיל חובב.
התוכנית עלתה לאוויר באוקטובר 2017, ובמסגרתה משודרות כתבות על יעדים ומקומות מוזלים בשל הסכם שמים פתוחים, ומכאן שמה.
בתוכנית מציג חובב המלצות לביקורים בשווקים בערים ומסעדות, ועל מוקדים בעלי עניין בעיר.
יעדים בשמיים פתוחים
בין היעדים שחובב ביקר בהם ניתן למנות:
I Will Love Again
I Will Love Again (בעברית: אני אוהב שוב) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקנדית-בלגית לארה פביאן, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Lara Fabian. השיר יצא לאור ב-18 באפריל 2000, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב, והיה ללהיט ברחבי אירופה.
רקע וכתיבה
ישנן ארבע גרסאות לשיר. הגרסאות בשפה האנגלית תוארו כבלדת דאנס-פופ ובלדה בסגנון שונה. שתי הגרסאות בשפה הספרדית הן "Otro Amor Vendrá" ו-"". כל הגרסאות הללו זמינות להאזנה במהדורת הדלוקס של האלבום. הגרסה בשפה האנגלית הופצה כסינגל השני מתוכו.
עשור וחצי לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-11 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
שני קליפים נוצרו לשיר. אחד מציג את הזמרת במסיבה ביתית והשני מציג את לארה במסיבה במועדון.
רפאל נחמן הכהן
רפאל נחמן הכהן (מכונה גם פולע קאהן; ה' בשבט ה'תרנ"ז, 1897 - י"ז בתשרי ה'תשמ"ח, 1988) היה מחבר ספרי זיכרונות, עדויות וסיפורי חסידים מהעיירה לובביץ' ומהישיבה תומכי תמימים בלובביץ' ואישיה.
כתב את סדרת "שמועות וסיפורים", העוסקת בסיפורי חסידי ואדמו"רי חב"ד. נאסר ברוסיה הסובייטית והוגלה לצפון סיביר בשל פועלו המחתרתי למען שמירת היהדות.
ביוגרפיה
בה'תר"ץ (1930) נאסר בכלא לוביאנקה. לאחר כמה ימים הועבר לכלא בוטירקה, שם עבר חקירות והואשם שחתר נגד רוסיה בזה שהפיץ יהדות ושמר על קשר חשאי עם יוסף יצחק שניאורסון. בתחלה נגזר דינו למוות לאחר מכן הומר עונשו והוגלה למחוז סברדלובסק לזמן קצר ולאחר מכן לכפר על שפת נהר אוב וים קארה, בצפון סיביר. הוא שהה בסיביר שלוש שנים. בי"ב בחשוון ה'תרצ"ג (1933) חזר לביתו שבמוסקבה.
נאסר עליו להתגורר במוסקבה, והוא שכר דירה במז'ייסק הסמוכה. לאחר השתדלות גיסו רפאל כהן ומרדכי דובין אושרה כניסתו לריגה, שם שהה זמן מה, ואחר השתדלות הרב הראשי לארץ ישראל הרב קוק קיבל אישור עלייה לארץ ישראל. (הוא נפגש עם רבו, רבי יוסף יצחק שניאורסון בעצירת ביניים בווינה) ועלה לארץ ישראל באדר א' ה'תרצ"ה (1935). התגורר בתל אביב ועסק בסלילת כבישים, ולאחר מכן התגורר ברמת גן ועבד כחלבן ומחנך. הרב מרדכי שמואל אשכנזי הוא אחד מתלמידיו הבולטים. לאחר מכן עבר לכפר חב"ד שם גר עד לפטירתו. שימש שם כמחנך וניהל כמה ארגונים. נקבר בהר הזיתים.
משפחתו
רפאל כהן נשא לאישה את רבקה בת יואל ופרדה דווידסון. אביה היה רב חב"ד בעיירה אוסוויט שבקרבת ויטבסק. לבני הזוג נולדו שלוש בנות ובן אחד. בנו, הרב יואל כהן, החוזר של הרבי מלובביץ' ומבכירי רבני חב"ד; בתו חסיה נישאה לברוך פריז; ובתו גיטא נישאה ליצחק גנזבורג - ממנהלי רשת אהלי יוסף יצחק, שההדיר את ספרי חותנו; בתו פרידה נישאה לגרשון סגל, רפאל ורבקה התגוררו בביתם בכפר חב"ד.
עצבנות
עצבנות היא תחושת אי נחת שחש אדם כאשר הוא נמצא בלחץ או כאשר הוא מרגיש חסר אונים, בשפה היומיומית המשמעות תהיה בדרך כלל כעס גדול.
תחושת העצבנות יכולה להיגרם מסיבות שונות: חוסר אונים, עומס, עייפות ותסכול. אדם החש עצבנות עשוי להרבות בסימנים של אי שקט, כגון פיגֶ'טינְג, מצמוצים, תנועות חדות והתפרצויות.
מקובל לראות בעצבנות תחושה שלילית, מכיוון שהיא עלולה לפעמים להביא את האדם לתגובות פזיזות ללא מחשבה וללא שקילה נכונה של הנתונים. מקרים חריגים של עצבנות אף יכולים להביא לכדי אובדן עשתונות.
לחץ בעבודה יכול לגרום לתופעות שליליות. מקומות עבודה ומוסדות מסוימים, כגון יחידות צבא בכירות, ארגוני מודיעין וארגוני עזרה ראשונה, דורשים מהעוסקים בהם מידה גבוהה של קור רוח ושיקול דעת במצבי לחץ, כדי להימנע ממקרים של תגובות חריגות אלו.
אנשים אשר העצבנות פחות מתבטאת אצלם מכונים "קרי רוח".
דפוס תגובה עצבני או עצבנות כרונית
הגורמים לכך הם ביולוגיים ופסיכולוגיים.
בעיות חיים ובעיות פסיכולוגיות
אצל חלק מהאנשים החווים תסכול כרוני בגלל בעיות חיים שונות, שטרם זכו אצלם למזור, כגון השמנה, בדידות, אבטלה, התמכרות, חסכים מיניים ועוד, עלולה להתבטא נטייה לעצבנות כרונית ויתרה אשר תוצא על סביבתם הקרובה בצורה של כעס ועוינות אימפולסיביים (ואפשר שגם בצורות אימפולסיביות אחרות ואפילו תגובות פסיביות אגרסיביות, או ציניות, וסרקזם לא פרופורציונליים). רבים מן החווים עצבנות, בין אם בחיי היום יום ובין אם בתקופות שונות, עלולים לנסות להיעזר בפסיכולוג, אשר יכוון אותם להתנהגות רגועה ושקולה יותר. אפשר שהפסיכולוג ישתכנע שהגורמים לעצבנות במקרה מסוים אינם פסיכולוגיים, כי אם הורמונאליים או נוירולוגיים. אפשר שהפסיכולוג בעצמו ישער על גורמים כאלה, ויפנה את מטופלו לטיפול חיצוני בהתאם, ועל גורמים אלה יורחב להלן.
חוסר איזון הורמונלי
בקרב אנשים מסוימים ישנו ייצור עודף ולא סביר של הורמוני עקה (כגון אדרנלין, נוראדרנלין, קורטיזול, ועוד), כך שהאדם נוטה לעצבנות כרונית ומוגזמת. טיפול בבעיה זו הוא טיפול הורמונלי ומותחל לרוב כאשר בני המשפחה של אדם כזה דוחפים אותו ללכת לטיפול בעקבות התנהגותו הבעייתית. אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא אנדוקרינולוג, ואפשר שהוא יתחיל בהמלצת פסיכולוג.
בעיות נוירולוגיות
היפרטרופיה (גדילת יתר) של אזור או אזורים מוחיים מסוים הקשורים ברגש (Emotion), או היפרפלזיה (פעילות יתר) באזור מוחי או אזורים מוחיים מסוימים רלוונטיים, עלולים לחולל נטייה לעצבנות. אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא נוירולוג.
השלכות העצבנות
השלכות העצבנות הן בדרך כלל שליליות בעליל. נטייה לעצבנות שהיא חריפה עלולה להיות מסוכנת במיוחד. אדם המגיב בעצבנות וחום רוח לאי-הבנות קטנות שעלולות להופיע בחיי היום יום או להקנטות קלות ואפילו לגילויים של ציניות קלה עלול להסתבך רבות, להפסיד אינטימיות, לאבד את מקום עבודתו, לפגוע באחרים, ולהסתבך בפלילים.
טיפוס A וטיפוס B
בפסיכולוגיה, אנשים אשר באופן עקבי מבטאים חוסר סבלנות טיפוסית, עצבנות הכוללת גם ציניות תוקפנית מוגזמת, נטייה לעוינות באופן כללי ואף להתקפי זעם קיצוניים. וכו' מכונים בדרך כלל טיפוס אישיות A. הקטגוריה מכילה אמות מידה ברורות לאבחון ולטיפול באלו השייכים אליה כביכול. האנטונים של קטגוריה זו הוא טיפוס אישיות B, המאופיין בהיעדר מוחלט של תכונות אלה. אנשי טיפוס A נתפסים כבעלי סיכון גבוה יותר למחלות לב, בעיות נוירו-פסיכולוגיות, ועוד, והם בעלי פוטנציאל גבוה יותר להסתבכות בפלילים.
פוג'יירה (עיר)
פוג'יירה (בערבית: الفجيرة) היא בירת האמירות פוג'יירה, שבאיחוד האמירויות הערביות.
כלכלה ומסחר
פוג'יירה היא המרכז העסקי והמסחרי העיקרי לאמירות, ובו מבני משרדים גבוהים (כמן למשל, מגדל פוג'יירה) שנמצאים ליד רחוב חמד בן עבדולה, הדרך העיקרית לעיר. מיקומה של העיר מספק גישה ישירה ל עבור איחוד האמירויות הערביות, תוך הימנעות משימוש ב, הדורש גישה דרך מצר הורמוז.
ישנם מספר קניונים, כולל הקניון הגדול של מרכז העיר פוג'יירה, שנפתח ב-2012. קניונים אחרים כוללים את קניון פוג'יירה (נפתח ב-2016), קניון לולו (נפתח ב-2014), וקניון סנסורי. השווקים בפוג'יירה כוללים את השוק המרכזי של פוג'יירה, סוק פבריק, ושוק הדגים והירקות של פוג'יירה.
תיירות
מבצר פוג'יירה המשוחזר ומוזיאון פוג'יירה  נמצאים סמוך לעיר פוג'יירה. כפר המורשת פוג'יירה, שנמצא בסמוך לפארק מדאב ספרינג , שומר על חלק מעברה של האמירות. המסגד הראשי הוא מסגד השייח זייד, השני בגודלו באיחוד האמירויות הערביות ונקודת ציון דרך שנמצאת במרכז העיר.
תנועה ותחבורה
נמל התעופה הבין-לאומי פוג'יירה נמצא סמוך לעיר.
צניחה צבאית
צנחן הוא אדם המאומן לקפיצה ממטוס כשהוא מצויד במצנח. המדינה הראשונה שפעלה להקמת כוח צבאי של צנחנים הייתה איטליה, שהקימה שני גדודים מוצנחים בשנת 1927. מדינות אחרות, ובמיוחד ברית המועצות וגרמניה, הלכו בעקבותיה והקימו יחידות צנחנים לקראת מלחמת העולם השנייה.
צניחה צבאית
השימוש הצבאי בכוח צנחנים נועד לרכוש יתרון טקטי כיוון שניתן להחדיר כוח לוחם זה לשדה הקרב מן האוויר, וכך ניתן למקמו באזורים שאינם נגישים בדרך היבשה. החדרת כוח מוצנח לשדה הקרב היא אחת משלוש הטכניקות האסטרטגיות לכניסה לזירת מלחמה; שתי האחרות הן בדרך היבשה ובדרך הים. יכולתם של הצנחנים להיכנס לזירת הקרב במיקומים שונים מאפשרת להם לעקוף מתחמים מבוצרים אשר נועדו למנוע חדירת אויב מכיוון מסוים. אפשרות השימוש בכוח צנחנים מאלץ את האויב לפרוש את כוחותיו לצורך הגנת שטחים אשר בדרך כלל יהיו בטוחים מפלישה בזכות מיקומם הגאוגרפי. שימוש נפוץ נוסף בכוח צנחנים הוא לצורך ביסוס שטח נחיתה אליו ניתן להנחית כוחות וציוד נוסף בעזרת מסוקים או מטוסים.
הראשונים לפתח דוקטרינה צבאית לשימוש בצנחנים היו האיטלקים והסובייטים בתחילת מלחמת העולם השנייה. אולם הכוחות הצבאיים של שתי מדינות אלה היו מצומצמים ביחס למשימות שעמדו בפניהן וכוחות העילית של הצנחנים שימשו בעיקר לקרבות יבשתיים. השימוש העיקרי בצנחנים, תוך ניצול יכולותיהם המיוחדות, היה בידי צבא גרמניה הנאצית ובנות הברית. עקב יכולת הנשיאה המוגבלת של מטוסי התובלה באותה תקופה, דבוקות הצניחה לא עלו בדרך כלל על 20 צנחנים במטוס.
הצניחה המבצעית הראשונה בוצעה ב-9 באפריל 1940 על ידי כוחות גרמנים בזמן הפלישה לנורווגיה. הוורמאכט ביצע צניחות מבצעיות גם בפלישה להולנד. צנחני בנות הברית תרמו רבות למהלך הפלישה לנורמנדי ובמבצע מרקט גארדן (market garden מאנגלית). המצנחים בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בדרך כלל מצנחים עגולים שיכולת ההיגוי בהם הייתה מוגבלת מאוד. אף שגם היום כוחות צנחנים עושים לרוב שימוש במצנחים עגולים, הרי שעיצובם של מצנחים אלה שוכלל באופן המאפשר שליטה רבה יותר בהיגוי המצנח. מצנחים צבאיים מופעלים בדרך כלל על ידי כבל הקבוע במטוס, ולא בידי הצנחן. יחידות צבאיות לצניחה תחרותית, צניחות ראווה ויחידות מיוחדות עושים שימוש אף במצנחי רחיפה המופעלים בידי הצנחן ואשר להם יכולות תמרון רבות יותר.
צנחנים בצה"ל
בישראל הוקם כח הצנחנים הראשון מיד לאחר הקמת המדינה ונקרא גדוד 890 אך היה ידוע כחיל הצנחנים. גם חיילי יחידת הסיור המדברית, יחידה 30 שפעלה בשנים 1951-1952, עברו אימוני צניחה. בהמשך הוקמה חטיבת הצנחנים ונוספו לה שלושה גדודים: גדוד חי"ר מוצנח 771, גדוד נח"ל מוצנח 88 הנח"ל המוצנח וגדוד חי"ר מוצנח ד'. בשנת 1956 גדוד 890 בפיקודו של רפאל איתן (רפול) השתתף בצניחה המבצעית הראשונה כאשר צנח במעבר המיתלה בחצי האי סיני במהלך הפתיחה של מבצע קדש. הגדוד צנח עם הפלוגה המסייעת שלו, כולל שתי מרגמות, תחמושת וציוד נוסף. הגדוד השתתף לאחר הצניחה בקרב המתלה. בהמשך הלחימה, ב-2 בנובמבר, ביצע גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד מוטה גור, את הצניחה הקרבית השנייה, והאחרונה הידוע לציבור עד כה (2020), של צה"ל בא-טור שבדרום מערב חצי האי סיני.
כיום ישנה חטיבת צנחנים סדירה, שהיא יחידה התנדבותית, ומספר חטיבות צנחנים במילואים. הצנחנים משמשים למעשה כחי"ר (חי"רניקים). חטיבת הצנחנים מזוהה על ידי כומתה אדומה ונעליים אדומות. תג היחידה של חטיבת הצנחנים הסדירה הוא נחש עם כנפיים על רקע אדום.
בנוסף לחטיבות הצנחנים, גם לוחמי יחידות מובחרות בצה"ל (כגון סיירת מטכ"ל) וחניכי קורס טיס עוברים קורס צניחה.
אימון צנחנים בכוחות של ארצות הברית
צנחנים מכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית רוכשים את הכשרתם הבסיסית בבית הספר לכוחות מוטסים של צבא ארצות הברית הנמצא בפורט בנינג במדינת ג'ורג'יה. האימון במקום נמשך שלושה שבועות. השבוע הראשון מתקיים על הקרקע ובו החיילים מתרגלים כניסה ויציאה ממטוס. בשבוע השני מתרגלים קפיצות ממגדל ומדגמי מטוסים המוצבים בגובה מעל הקרקע. בשבוע השלישי מתבצעות צניחות אימון ממטוסים ועל החניכים להשלים חמש צניחות כדי לעמוד בדרישות הקורס. עם השלמת חמש צניחות ממטוס, מוענקות לחניכים כנפי צניחה בסיסיות. הקורס מאפשר למסימיו להיות מוצבים כצנחנים ביחידות מוטסות בזרועות השונים של הכוחות המזוינים.
לאחר שחייל מסיים קורס צניחה בסיסי ומוצב כצנחן ביחידה מוטסת, הוא ימשיך את אימוני הצניחה במסגרת אימוני היחידה בה הוא מוצב, כדי להכשירו לצניחה קרבית במידה ויידרש לכך. קצינים ונגדים מן הכוחות המוצנחים יכולים לעבור הכשרה נוספת בבית הספר המתקדם ליחידות מוטסות בבסיסים: פורט בראג ופורט בנינג. בקורס המתקדם מבצעים החניכים 12 צניחות וכן עליהם לעמוד בבחינות בעל-פה ובכתב על היבטים שונים של צניחה קרבית. עם סיום הקורס מקבלים החניכים את התואר ג'אמפמאסטר (Jumpmaster) ועונדים כנפי צנחן בכיר. רק צנחנים שסיימו קורס מתקדם ובעלי ניסיון רב ביותר רשאים לענוד כנפי מאסטר צניחה.
טכניקה
צניחה קרבית אוטומטית, בה המצנח מופעל על ידי כבל הקבוע במטוס, מתבצעת בדרך כלל בגובה של כ-150 מטר מן הקרקע בעוד שצניחות אימון מתבצעות בגבהים שבין 250-350 מטר. צניחה קרבית מתבצעת עם שק חפצים ונשק, להבדיל מחלק מצניחות האימון. משקל שק חפצים טיפוסי של צנחן קרבי נע בין 16-50 ק"ג. במהלך הכשרתם מאומנים הצנחנים לצניחות קרביות ביום ובלילה. מהירות ירידת מצנח עגול אל הקרקע היא כ-5-7 מטר לשנייה, בהתאם לסוג המצנח.
בגלל הגובה הנמוך שממנו מתבצעת צניחה קרבית, יעילותו של מצנח רזרבי בעת תקלה היא נמוכה מאוד. מטרת הצניחה בגובה זה היא להביא את הצנחן אל הקרקע במהירות גבוהה ולמזער סכנה של זיהויו ופגיעה בו בעודו חשוף באוויר.
צניחות בכוחות המזוינים של ארצות הברית מתבצעות ממגוון מטוסים, בהם: C-130 הרקולס, בואינג C-17 גלובמאסטר III, CASA C-212 Aviocar, ו-C-5 גלקסי. רוב הצניחות מבוצעות מן הדלתות בצידי מטוסי התובלה, אולם לעיתים הצניחות מבוצעות מן הכבש האחורי אשר בזנב המטוס. ביחידות מיוחדות מבוצעות צניחות אף ממסוקי תובלה, בהם ה-CH-53 סי סטאליון, ו-CH-47 צ'ינוק. תפקידם של צנחנים בכוחות המזוינים של ארצות הברית כולל אף הצנחת ציוד כבד הדרוש למשימה. ציוד זה מוטען על מנשאים עשויים אלומיניום ומוצנח בעזרת מצנחי ענק. הציוד עשוי לכלול כלי רכב קרביים, תותחים, וציוד הנדסי כבד.
יורם יעקבסון
יורם יעקבסון (27 בנובמבר 1944 – 16 באפריל 2017) היה מבכירי חוקרי הקבלה והחסידות ומחבר ספרים פופולריים בתחומים אלו.
ביוגרפיה
את לימודיו לתואר שני עשה במסגרת מסלול התמחות בקבלה וחסידות בחוג לספרות עברית. פרופ' קיסטר, אשר ראה בו בן טיפוחיו במגמת מזרחנות, ביכה את לכתו בשל נהייתו אחר המיסטיקה היהודית.
בהמשך עבר יעקבסון למסלול הישיר לדוקטורט והיה לתלמידו של ישעיהו תשבי, שהנחה אותו בכתיבת עבודת הדוקטורט שלו, "תורת הגאולה של ר' מרדכי דאטו", אותה סיים ב-1983 בהצטיינות יתירה, אגב הוראת קבלה, חסידות וספרות מוסר יהודית במוסדות אקדמיים שונים, בהם האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון וקורס באוניברסיטה המשודרת.
בשנת 1984 התפרסם ספרו הראשון, "מקבלת האר"י עד החסידות", בהוצאת האוניברסיטה המשודרת ובשנת 1985 יצא ספר ההמשך, באותה הוצאה, "תורתה של החסידות".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר יעקבסון ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1988 קיבל בה דרגת מרצה בכיר ובין השנים 1997–2006 שימש חבר בוועדת הדוקטורנטים של בית הספר למדעי היהדות וראש המדור לקבלה וחסידות. בשנת 2014 פרש מהאוניברסיטה.
שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', ביוניברסיטי קולג' בלונדון, באוניברסיטת פוטסדאם, בגרמניה, באוניברסיטה היגלונית בקרקוב ובאוניברסיטת בולוניה באיטליה.
יורם יעקבסון נישא פעמיים והיה אב לארבעה. הוא הלך לעולמו בביתו שבמודיעין בגיל 72. הובא לקבורה בבית העלמין בעיר.
עבאדי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טופי (ברזיל)
טוּפִּי או טוּפִּינַמְבַּה הוא שמה של אחת מקבוצות השבטים הילידיות המרכזיות בברזיל, יחד עם הגוארני הקרובים אליהם.
סגנון חיים
הטופי היו קבוצת השבטים הגדולה ביותר בברזיל, ובימי השיא שלה מנתה כ-250 שבטים. כל שבט הכיל מספר כפרים, שהיו קשורים זה לזה בשפה ומנהגים משותפים והתחתנו זה בזה. בכל כפר חיו 400-800 נפשות, שהתחלקו לקבוצות משפחתיות גדולות, שחלקו, כל אחת, 4-8 בתים ארוכים. הארגון החברתי היה בעקרו פטריליניאלי, אך גם חלוקות של גיל ומגדר היו קיימות.
המשאבים של הכפר ושל המשפחה, ובעיקר האדמה, חולקו על פי מפתח של שארות - הבכירים בשושלת זכו בחלקות הטובות ביותר, אך לכל אחד מחברי המשפחה היו זכויות מסוימות, והמזון התחלק בין כל חברי המשפחה. רמת השיתוף בין בני המשפחה והשבט הייתה כה גבוהה עד כי אחד המסיונרים שפגש בהם אמר עליהם כי "הם משמרים את תקופת השליחים - אין להם דבר משל עצמם; הכול משותף ביניהם".
הטופינמבה התמחו בסוג של חקלאות חיתוך ושריפה שנקרא קויבארה (Coivara), אותו עדיין ניתן למצוא בברזיל של ימינו. לאחר שהגברים כרתו את העצים שבשטח האדמה הרצוי, הבעירו אותם ופינו את השטח, היו הנשים אחראיות על כל הפעולות החקלאיות, משתילה ועד קציר והכנת המזון. הגברים, שלא עסקו בחקלאות פרט להכנת שטחים חדשים, העבירו את זמנם בצייד ובדייג. דרך מחיה זו, בשילוב עם הסביבה הפוריה של חופי ברזיל, הביאה לעודפים גדולים במזון, עודפים שאיפשרו קיום פשוט ומנעו את הצורך במסחר כמעט לחלוטין מחד, והשאירו שפע של פנאי למלחמה מחד, ולטקסים מאידך.
לפי עדויות מהמאה ה-16, ובעיקר סיפור המסע של האנס שטאדן, גרמני שנשבה בידי לוחמים משבט הטופי והוחזק בידיהם זמן רב עד ששוחרר, עודף הפנאי והעיסוק הרב בלוחמה ובטקסים הביאו לכך שהקניבליזם היה נפוץ בקרב בני הטופי. טענות אלו היו כה נפוצות, עד ששבט הטופי הפך לסמל לאינדיאנים אוכלי האדם של דרום אמריקה. עם זאת, מחקרים בני ימינו מטילים ספק באמינות דיווחיו של שטאדן ודיווחים אחרים על קניבליזם בקרב הטופי, וטוענים כי מקורות הדיווח הם הגזמות שמקורן בדמיון מפותח יתר על המידה ובאינטרסים של אירופאים שרצו להשחיר את פני האינדיאנים כדי לקבל לגיטימציה לניצולם.
היסטוריה
לפי הסברות העדכניות, נראה שמוצאם של שבטי הטופי בחלקה הצפוני של דרום אמריקה, במקומות בהם נמצאים כיום קולומביה, אקוודור וצפון פרו. במהלך התקופה הפרה קולומביאנית נדדו לאגן נהר הטפז'וס (Tapajoz). התפשטותם האיטית דרומה הביאה אותם להתיישב בחוף האטלנטי. מיקומם זה הביא לכך שכאשר האירופאים נחתו לראשונה בחוף הברזילאי, הם פגשו בשבטי טופי.
בראשית ההתיישבות הפורטוגזית לאורך החוף, הסתמכו המתיישבים בעיקר על מסחר כדרך להשגת הטובין להם נזקקו, ובעיקר עץ הברזיל. גברי הטופי, שכריתת עצים ופינויים הייתה חלק אינטגרלי מהמסורת שלהם, שמחו לעשות זאת תמורת כלי הברזל אותם סיפקו הפורטוגזים. כחלוף הזמן, נעלם עץ הברזיל מהאזורים הסמוכים לחוף והפורטוגזים נאלצו ליצור קשר עם עוד ועוד שבטי טופי בעומק היבשת כדי להשיג את המצבורים של העץ היקר.
שנת 1530 היוותה שנת מפנה ביחסי הטופי והפורטוגזים. בשנה זו הנהיגה פורטוגל שיטה חדשה של קולוניזציה, שאיפשרה לאצילים פורטוגזים להקים מושבות בחופי ברזיל. אצילים אלו היו מעוניינים בגידול קנה סוכר, שהיה הגידול הרווחי ביותר בתקופה זו, אך בני הטופי נרתעו מעבודה זו, שנתפסה בעיניהם כעבודה נשית. כתוצאה מכך, נקטו הפורטוגזים במהלך המאה ה-16 בשלוש שיטות, שהתקיימו במקביל, של כפיית העבודה על בני הטופי: האצילים הקולוניאלים ניסו להופכם לעבדים; מסיונרים ישועיים ניסו לנצר אותם ולנתקם מהמבנה החברתי השבטי ובכך להופכם לאיכרים בנוסח אירופאי; ושתי הקבוצות ניסו לקדם את טמיעתם של בני הטופי בתרבות הקפיטליסטית-קולוניאליסטית הפורטוגזית ובכך להופכם לפרולטריון חקלאי.
עבדות הייתה השיטה המועדפת על בעלי האחוזות, שזכו כך בפועלים שניתן לאלצם לעבוד ככל שניתן, ללא צורך בחינוכם מחדש. אולם מלכי בית אביז ויותר מכך - מלכי בית הבסבורג, שהגיעו לשלטון בפורטוגל בשנת 1580 היו בעלי מחויבויות דתיות ודוגמטיות כלפי הכנסייה הקתולית, מחויבויות שבעטיין נאלצו להכיר באנושיותם של בני הטופי מחד, ולפעול להתנצרותם מאידך - ובכך הפכו את העבדות לבעייתית. סדרה של חוקים מלכותיים בשנים 1570, 1595 ו-1609 הקשתה על קיום עבדות של אמריאנדים אך אילוצים כלכליים גרמו ליצירת הקלות בחוקים אלו, שאיפשרו עבדות בתנאים מסוימים, דוגמת הפיכת שבויי מלחמה לעבדים. אולם המגבלות על עבדות של אינדיאנים במהלך סוף המאה ה-16 וראשית המאה ה-17 הביאה את בעלי המטעים להסתמך פחות ופחות על עבדות אמריאנדית, ולעבור לשימוש בעבדים שיובאו באותה תקופה מאפריקה. במחצית המאה ה-17, כמעט שלא נותרו עבדים בני טופי במושבות הפורטוגזיות.
כפי שעשו בכל רחבי דרום אמריקה, גם בברזיל ניסו הישועים ליצור איכרות אמריאנדית על ידי בניית כפרי ילידים נוצרים, שנקראו אלדיאס (Aldeias), אך בניגוד לאזורי האנדים, צורת ישוב זו לא הצליחה להתבסס בברזיל. למרות שאופי כפרים אלו דמה מבחינה חיצונית לאופיים של שבטי הטופי, משום שגם הוא התנהל בדרך שיתופית, בפועל ההתנהלות הייתה שונה מאוד. הבנייה בסגנון האירופי שהייתה נהוגה באלדיאס לא איפשרה את קיום הקבוצות המשפחתיות המורחבות שהיו נהוגות בכפרים, וסגנון החיים טשטש גם את החלוקות הנוספות של גיל ומגדר שהיו נהוגות. בכפרים מסוימים אף שוכנו בני מספר שבטים יחדיו. פרימה זו של המרקם החברתי, בנוסף למחלות ולמחסור ששררו בכפרים אלו, גרמו לבני הטופי לברוח מהם בהמוניהם, ולעיתים אף העדיפו להימכר לעבדות על השהייה בהם.
אך השליטה בבני הטופי לא הייתה כה קלה. אלו התנגדו בכל דרך שהייתה בידיהם לשלטון הפורטוגזי - ראשית, כאשר זה ניסה להרחיב את שטחי התיישבותו, בשנים 1540-1580, נלחמו התושבים כנגד סיפוח אדמתם - אך הצבא הפורטוגזי, במספר מבצעים שונים, הצליח לגרש, להרוג או לשעבד את תושבי האזורים שבמחלוקת. השליטה בהם לא הבטיחה שקט - בשנת 1567 פרצה מרידת המונים בבהאיה. אלפי אינדיאנים שרפו שדות קנה סוכר, הרגו מתיישבים אירופאים וברחו למעבה הג'ונגל. המרידה הופסקה רק בתיווכם של אינדיאנים נוצרים, תושבי האלדיאס.
בשנים שלאחר מכן עיקר ההתנגדות באה מכיוונה של הסנטידאדה (Santidade), תנועת מחתרת אמריאנדית שחבריה היו אינדיאנים פליטי העבדות והאלדיאס. הסנטידאדה ביצעה פעולות חבלה בהתיישבות הפורטוגזית בדרום באהיה, תוך שריפת טחנות סוכר ומטעים. הניסיונות הפורטוגזיים לדכאה לא צלחו - בשנת 1610 הוערך מספרם ב-20,000, והצטרפו אליהם גם עבדים שחורים שברחו. פעולותיהם מגיעות לפחות עד שנת 1627.
במקביל, מחלות שהביאו עמם הפורטוגזים עשו שפטים בבני הטופי. רק בשנות ה-60 של המאה ה-16, מגפות של אבעבועות שחורות ושל חצבת הפילו רבבות חללים בקרבם. בבהאיה הרגה מחלת האבעבועות השחורות בשנת 1563 כ- 30,000 איש מבין האינדיאנים ששועבדו על ידי הפורטוגזים, ואיש אינו יודע כמה מתו בקרב האינדיאנים החופשיים, אליהם הגיעה המחלה לאחר שפליטים מאזורי החוף נמלטו אל תוך היבשת. בעקבות המוות ההמוני של האינדיאנים, לא היה די כוח עבודה במושבות והן הוכו ברעב, שגרם לבני טופי רבים למכור עצמם לעבדות.
במהלך המאה ה-17 הפכה החקלאות הברזילאית ליותר ויותר מכוונת יצוא, ולכן שאפו המתיישבים הפורטוגזים להרחיב את שטחי מטעי הסוכר שלהם, שאיפה שהתנגשה עם אזורי המחיה של בני הטופי. בשלב זה אדמה הפכה למשאב במחלוקת, לצד כוח העבודה.
החל מהמאה ה-16, כמו קבוצות ילידיות אחרות מאזור זה, גם הטופי נטמעו, שועבדו או הושמדו על ידי הכובשים הפורטוגזים והספרדים, עד שהגיעו קרוב להשמדה מלאה של התרבות.
בימינו, בני הטופי שנותרו מוגבלים לשמורות ילידיות או שנטמעו ברמה זו או אחרת בתרבות הדומיננטית. בדרום מזרח ברזיל יש לבני הטופי נוכחות משמעותית במטען התורשתי, ובצפון, צפון-מערב ובמערב הם מרכיבים חלק ניכר מהמעמדות הנמוכים.
מילת ביטחון
במסגרת יחסי BDSM, מילת ביטחון היא מילה מיוחדת, או סדרה של מילים, המשמשות את הצד הנשלט, או הכנוע, כדי להודיע באופן חד-משמעי לצד השולט על כאב פיזי או רגשי. לעיתים נהוגה מילת ביטחון אחת על מנת לעצור את המפגש באופן מיידי, ומילת ביטחון אחרת שמשדרת נכונות להמשיך, אבל ברמה מופחתת של עוצמה.
מילות הביטחון מוסכמות לפני מפגש BDSM על ידי כל המשתתפים. לעיתים, באירועים מאורגנים של קבוצות BDSM, קובעים מראש כמה מילות ביטחון המוסכמות על כל חברי הקבוצה, כדי למנוע בלבול.
בחירת מילת ביטחון
ב-BDSM, השימוש במילות הביטחון מאפשר לצד הכנוע לצרוח "די, תפסיק" וקריאות דומות, מבלי שהוא באמת יתכוון לכך. צד זה יגיד את מילת הביטחון במידה והוא באמת ירצה לעצור את המפגש. לפיכך, מילת ביטחון היא בדרך כלל מילה שאותו אדם לא נוהג לומר בזמן סקס, כמו אור אדום, עץ גדול, כוסברה, רחוב שומשום, אוקלהומה, שנבוב וכדומה. המילה "אדום" נפוצה במיוחד כמילת ביטחון, כי קל לזכור אותה בעיצומו של מפגש BDSM אינטנסיבי. מילה זו משמשת גם בדרך כלל כברירת המחדל במסיבות מרובות משתתפים, או מקובלת כמילת ביטחון בנוסף למילות ביטחון אחרות שהוסכמו. סביר לצפות שמנהל המסיבה (Dunngeon Monitor) יכבד מילה זו.
מכיוון שמילים רבות מקובלות כמילות ביטחון, חשוב להסכים מראש מה יהיו מילות הביטחון שיהיו בשימוש במפגש.
ירוק, צהוב ואדום
לעיתים מקובל לקבוע מילות ביטחון בדרגות שונות, כגון ירוק שמשמעותו "בסדר" או אפילו "תמשיך, יותר חזק", צהוב שמשמעותו "האט" או "תפסיק לעשות את זה", אך בלי לעצור את המפגש, ואדום שפירושו "בוא נפסיק מיד את המפגש."
בדיקת מצב
שימוש נוסף במילות ביטחון הוא בזמן "בדיקת מצב", כתשובה לשאלה. הצד השולט שואל את הצד הנשלט "מה הצבע שלך?" אם התשובה היא אדום או צהוב, היא משמשת כסימן למצוקה, בעוד שהצבע הירוק מציין "אני בסדר" או אפילו "חזק יותר."
מילת ביטחון לא-מילולית
בנסיבות מסוימות, מילת ביטחון לא יכולה להיות מילה נאמרת, בעיקר כשהצד הכנוע קשור או שפיו חסום. במקרים אלה מקובל להשתמש בתנועה מוסכמת כאיתות מצוקה, כגון הטלת פעמון או כדור, נקישת אצבעות, פתיחה וסגירה נשנית של שתי הידיים, או ביצוע שלוש אנקות ברורות לפי קצב שהוגדר מראש. סימנים אלה מהווים אות לעצירה או האטה של המפגש. שיטה נוספת היא לשים את אצבע בתוך כף היד של הצד הנשלט, כסוג של "בדיקת מצב" לצד הנשלט, כשהוא על סף איבוד ההכרה. אם הצד הנשלט לוחץ בחוזקה את האצבע, הדבר מהווה אישור להמשיך במפגש.
מילת ביטחון במשחקי תפקידים
במקרה של משחק תפקידים מיני (למשל, "רופא ואחות"), מקובל לתת לכל משתתף שם בדוי. במקרה זה אפשר לוותר על השימוש במילת ביטחון, ופשוט לפנות לבן הזוג בשמו הפרטי כדי לציין כאב פיזי או רגשי.
שימוש ללא חשש
אחת הסיבות השכיחות שבעטיין נמנעים הצדדים במפגש מלהשתמש במילות ביטחון, היא הפחד לאכזב את הצד השני. פחד זה עלול לגרום למפגש להימשך, תוך גרימת נזק פיזי או נפשי למשתתפיו. לכן, ברוב הקהילות של BDSM מקובל להשתמש במילת ביטחון ללא חשש, כך שהמשתתפים ירגישו בטוחים ככל האפשר. איסורים על השימוש במילת ביטחון מסכנים מפגשים עתידיים בכך שהם הופכים למפגשים כפויים, ופוגעים באמון של הצד הנשלט.
מפגשים ללא מילת ביטחון
בעוד רבים בקהילת ה-BDSM רואים את השימוש במילות ביטחון כחלק חיוני בשמירת הביטחון האישי של משתתפי המפגש, ישנם הסוברים שרצוי להימנע משימוש במילים כאלה. הם פשוט אומרים "תפסיק", אף על פי שהשימוש במילה זו עלול להיות מסוכן, כי הוא עלול להתפרש כחלק ממשחק תפקידים. אחרים סומכים על כך שהצד השולט יעקוב אחר מצבו של הצד הנשלט, ויעצור את המפגש אם יהיה צורך בכך, על פי שיקול דעתו. בנסיבות כאלה, הצד הנשלט או הכנוע בעצם מסכים מראש לוותר על שליטה כלשהי בתוכנו ואורכו של המפגש. הסכמה זו מכונה לעיתים "אי-הסכמה בהסכמה".
שימושים נוספים
במהלך צילומי הסרט פרויקט המכשפה מבלייר, השחקנים השתמשו במילה "טאקו" כמילת ביטחון, המעידה על כך שהם עומדים להפסיק את המשחק בסרט ולעבור לדיון אמיתי על התקדמות הסרט.
בסרט "יורוטריפ", משנת 2004, כוכב הסרט, קופר (המגולם בידי ג'ייקוב פיטס), לא מצליח לבטא את מילת הביטחון המוסכמת "FLÜGGÅƎNK∂€ČHIŒβØL∫ÊN".
בפרודיות המשודרות בטלוויזיה האמריקאית, משתמשים מדי פעם במילות ביטחון כהלצה. למשל, בפרק של התוכנית סאטרדיי נייט לייב משנת 2006, יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי מציעה לדון בזכויות החוקתיות של האמריקאים לעסוק ב"סקס קשוח", ומציעה את מילת הביטחון המועדפת עליה: "Palomino".
חוסר אונים
חוסר־אונים הוא רגש הנוצר כשהפרט חווה חוסר יכולת (או יכולת מוגבלת) לענות על צורך או צרכים שלו, או להשיג מטרה מסוימת.
חוסר־אונים יכול להתעורר בעקבות תפיסה של כישלון. כלומר, די בכך שהאדם תופס סיטואציה ככישלון שלו כדי שירגיש חוסר אונים.
היות שאנשים נוטים להימנע מעשייה כאשר הם מאמינים שאינם יכולים לשלוט במצב מסוים, פסיביות היא אחד הביטויים המרכזיים של חוסר־אונים בכלל, וחוסר־אונים נרכש בפרט. זאת להבדיל מלמידת בריחה ומלמידת הימנעות, שהן בעלות אופי פעיל יותר.
חוסר־אונים עשוי להתבטא בהתכנסות וקיפאון, או בעצבנות ובאי־שקט. כאשר חוסר־האונים גובר, עשוי האדם להרגיש כעס, דכדוך, דיכאון ואדישות כלפי המתרחש סביבו.
חוסר־אונים שנמשך בקביעות לאורך זמן רב עלול להגביר תגובות אלו ולגרום לשחיקה נפשית משמעותית המקשה על התפקוד התקין. מרטין זליגמן תיאר תופעה זו כחוסר אונים נלמד.
חוסר אונים נרכש
חוסר אונים נרכש הוא מצב פסיכולוגי הנוצר בעקבות חוויות מרובות של היעדר שליטה, בהן אין לפרט יכולת לשנות מצב בלתי נעים. במקרים אלו תחושת חוסר האונים נוצרת לאור התפיסה שלא קיימת תלות בין התגובות של הפרט לבין התוצאות שלהן.
חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, המאפשרת הפסקת גירוי בלתי נעים ומלמידת הימנעות, המאפשרת הימנעות עתידית מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי. זאת משום שבשני המקרים הללו הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים. להבדיל, חוסר אונים נרכש מאופיין בקבלה פסיבית של המצב ללא ניסיון להוביל לשינוי.
פייר מוו-דה-סרנה
פייר מוו-דה-סרנה (בצרפתית: Pierre des Vaux de Cernay) היה נזיר ציסטרציאני הנחשב אחד המתעדים העיקריים של מסע הצלב האלביגנזי בתחילת המאה ה-13.
מסע הצלב הרביעי
פייר השתייך למנזר וו-דה-סרנה ששרידיו נמצאים כיום במחוז איוולין, שבצפון צרפת (ממערב לפריז). ידוע כי השתתף בחלקו הראשון של מסע הצלב הרביעי יחד עם דודו, גי דה-וו-סרנה, שהיה אב המנזר שלו מ-1181. ידוע שפייר הגיע לפחות עד זאדאר שנכבשה ב-1202. ב-1207, בזמן שגי שימש כמטיף, הובא גי על ידי סימון הרביעי דה מונפור במטרה שיטיף כנגד הקתרים. לאחר מכן, ב-1212, הוא מונה לבישוף של קרקסון.
מגפת הקורונה בלבנון
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בלבנון, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
התפשטות המגפה
ב-21 בפברואר הודיעה לבנון על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר באישה בת 45 אשר חזרה למדינה לאחר ביקור בקום, שבאיראן ונמצאה חיובית לנגיף הקורונה, לאחר מכן הועברה לבית חולים בביירות.
ב-10 במרץ הודיעה לבנון על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהדבקה בנגיף הקורונה.
ב-15 במרץ הודיע נשיא לבנון, מישל עאון על מצב חירום רפואי לאומי בכל רחבי המדינה עקב התפשטות נגיף הקורונה. בנוסף על כך, הכריזה ממשלת לבנון על סגירתו של נמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי החל מ-18 במרץ למשך שבועיים.
ב-26 במרץ, הטילה לבנון עוצר חלקי משעה 7 בערב עד השעה 5 בבוקר כדי להאט את התפשטות הנגיף.
ב-2 באפריל נפטרה שגרירת הפיליפינים בלבנון, ברנרדיטה קטלה, מנגיף הקורונה בביירות בגיל 62. היא הייתה הדיפלומט הפיליפיני הראשון שנכנע למחלה. ארגון Human Rights Watch פרסם דו"ח לפיו לפחות 21 עיריות לבנוניות הציגו מגבלות מפלות על פליטים סורים שאינם חלים על תושבי לבנון כחלק ממאמציהם להילחם בנגיף הקורונה, תוך פגיעה בתגובת הבריאות הציבורית במדינה.
ב-9 באפריל האריך הקבינט הלבנוני את הסגר הכללי במדינה, שהחל ב-15 במרץ והוארך ב-26 במרץ, למשך שבועיים נוספים עד 26 באפריל. לאחר מכן, החלו הקלות שונות.
ב-22 באפריל, התגלה מקרה קורונה ראשון במחנה פליטים בלבנון. החולה – אשה פלסטינית.
ב-2 מאי, הוחמרו ההגבלות והחל סגר. נכון לאמצע מאי, התמודדה לבנון עם גל שני של המגפה אחרי ירידה בתחלואה.
התחלואה המשיכה לגבוה עד אמצע אוגוסט ואז התייצבה. כשבועיים קודם, הממשלה סגרה את בתי התפילה, בתי הקולנוע והמועדונים, וביטלה אירועי תרבות וספורט. המדינה התמודדה התמודדה גם עם הפיצוץ בנמל בירות והשלכותיו. ב-19 באוגוסט, הממשלה הודיעה כי תטיל סגר מחודש למשך שבועיים במדינה, כדי לעצור את העלייה בתחלואה בנגיף שהגיע כשבועיים לאחר הפיצוץ בביירות. במסגרת הסגר, נסגרו השווקים, מרכזי הקניות, חדרי הכושר והבריכות, ובנוסף הוכרז עוצר כללי בלילות.
עד 8 בספטמבר התחלואה ירדה באיטיות. לאחר מכן, העלייה חזרה עד התייצבות בסוף ספטמבר. עד סוף אוקטובר דווח על כ-1000–1500 מאומתים בממוצע ואחר כך הממוצע היה כ-2000.
ראש ממשלת המעבר בלבנון חסאן דיאב הודיע על סגר מוחלט החל מ-14 בנובמבר, זאת לאחר שבתי החולים הודיעו כי הגיעו לקו האדום מבחינת תפוסה ולא יוכלו להמשיך לקלוט חולי קורונה.
חינוך
ב-28 בפברואר הודיע שר החינוך טרק אל-מג'וזוב על סגירת כל מוסדות החינוך החל מ-29 בפברואר עד 8 במרץ. כמה מהאוניברסיטאות, כולל האוניברסיטה האמריקאית של ביירות והאוניברסיטה הלבנונית האמריקאית ו ואוניברסיטת סן-ג'וזף תפסו את ההחלטה כמחמירה שלא לצורך, וקראו לקבל החלטות מבוססות ראיות כדי להימנע מפאניקה מיותרת. האוניברסיטאות עמדו בסופו של דבר בהחלטה וסגרו לאחר דיונים עם שר החינוך ומשרד החינוך הלבנוני. האוניברסיטה האמריקאית בביירות הקימה כתוצאה מכך ועדת מומחים לייעוץ עצמאי למגפה.
ב-6 במרץ הצהיר שר הבריאות חמד חסן כי "לבנון כבר לא נמצאת בשלב של בלימת נגיף הקורונה" בעקבות כניסתם של מקרים חדשים ללבנון שהגיעו ממדינות שהוגדרו בעבר כמי שאינן נגועות, והפציר באוכלוסייה לנקוט אמצעי מניעה כמו הימנעות ממקומות ציבוריים, כמו אתרי נופש ותיאטראות. בעקבות הצהרה זו הורחבה סגירתם של בתי ספר, אוניברסיטאות ומשפחתונים ל-14 במרץ.
דת
בתגובה למגפה החליטו כמה מוסדות דת בלבנון לפעול לשינוי שיטות טקס מסורתיות כדי לבלום את התפשטות הנגיף. כנסיות ומסגדים נוקו וחוטו, והנהיגו שינויים. בתוך קהילות נוצריות, כנסיות רוקנו גופנים של מים קדושים, ושינו את טקס אכילת הלחם הקדוש. באופן דומה, בתוך קהילות מוסלמיות, הומלץ לאנשים להשתמש בשטיחי התפילה שלהם ולעשות ניקוי טקסי בבית. שתי המפלגות הדתיות הורו והמליצו על ברכות ללא טלטול ידיים או נשיקות.
מקומות ציבוריים ועסקים
ב-21 בינואר, שבועות לפני אישור התיק הראשון בלבנון, הודיעה התאחדות הכדורגל הלבנונית כי יפסיקו את המשחקים מסיבות כלכליות. השעיה זו גרמה לביטול כל משחקי הנותרים של עונת ליגת העל הלבנונית 20–2019.
ב-11 במרץ הודיעה לבנון על סגירת כל המסעדות ברחבי המדינה.
ב-12 במרץ דווח כי רוב הקניונים ברחבי המדינה נסגרו עקב התפשטות הנגיף.
ממשלה
ב-9 במרץ הודיעה לבנון על הפסקת פעילותו של הפרלמנט הלבנוני, כתוצאה מכך הפרלמנט סגר את שעריו. כל האנשים הונחו על ידי הממשלה להישאר בבית והצבא התבקש להתערב בהוראת נשיא לבנון וראש ממשלה.
ב-12 במרץ הודיעה הממשלה כי שירות האינטרנט באמצעות הספק הציבורי אוגרו יועצם בסוף חודש אפריל, כדי לעודד את המשתמשים להישאר בבית. חברות אינטרנט פרטיות אחרות וחברות קווי טלפון עקבו אחר כך עם הנחות/העלאות דומות עבור לקוחותיהן.
טכנולוגיה
ב-21 בפברואר 2020 האתר הלבנוני הבינלאומי, "מרכז המידע הלבנוני", היה האתר הלבנוני הראשון שסיקר באופן רשמי את מצב נגיף הקורונה בלבנון, ובו העמוד "לבנון נגיף הקורונה (COVID-19)", וכך, היה הראשון שסיפק מספרי חירום ומקרים רשמיים, המלצות וייעוץ לא מסחריים המבוססים על מדע והמצב בפועל בשטחי לבנון.
ב-12 במרץ אתר תקשורת בלבנון, The961, הודיע על שיגור של גשש חי המפקח על מספר המקרים שאושרו, מקרי מוות והתאוששות בלבנון בזמן אמת, תוך הפניית ידנית לשלושה מקורות באמצעות תקשורת ישירה עם משרד הבריאות, ארגון הבריאות העולמי והצלב האדום הלבנוני. בכתב ההכרזה, הסביר מייסד The961, אנתוני קנטרה, את התסכול מהיעדר מידע עקבי וברור כמניע. הדף הייעודי כולל גם את החדשות האחרונות, עדכונים ושאלות נפוצות סביב נושא נגיף הקורונה.
ב-19 במרץ, שר ההסברה הלבנוני, מנאל עבדול סמאד השיק אתר ממשלתי המוקדש להתפרצות נגיף הקורונה בלבנון. עם זאת, עדכוני האתר עשויים להיות תלויים במגבלות הזמינות של המשרד.
פוליטיזציה
מכיוון שהחולה הראשונה הגיעה בטיסה מהעיר קום שבאיראן, האשימו אזרחים לבנונים ואמצעי תקשורת בלבנון את איראן וחזבאללה בשתיקה בנושא ואי נקיטת צעדים הכרחיים. חלק האשימו את איראן בכך שהביאה את הנגיף למדינה. לאחר מכן הזהיר שר ההסברה, מנאל עבדול-סמד, מפני מעורבות של מתיחות פוליטית במגפה.
השפעה כלכלית
עקב התפרצות נגיף הקורונה, דווח במדינה על אי תשלום משכורות. המשבר כלכלי שיצר הנגיף הותיר את עניי לבנון עם מעט אמצעים להתמודדות עם תלאות נוספות. עקב המאבק במגפה, המחאות נגד ממשלת לבנון פסקו לתקופה ובהמשך הן חזרו על רקע המצב הכלכלי.
מחלוקות
רשויות הרפואה בלבנון התמודדו עם מחסור משמעותי בערכות לאבחון הנגיף בתוך ההתפרצות. אל-ג'זירה דיווחו כי למהגרים ללא תעודות אין גישה לבדיקות. פליטי מלחמת האזרחים בסוריה חיים במחנות פליטים צפופים עם תנאים סניטריים ירודים ומעט מים. לרובם חסרים היתרי תושבות וחוששים שיגורשו לסוריה אם יבקשו בדיקה או טיפול.
ג'ון ברנן
ג'ון אוון ברנן (באנגלית: John Owen Brennan; נולד ב-22 בספטמבר 1955) הוא איש מודיעין אמריקאי, כיהן כראש ה-CIA (2013–2017) וכיועץ לביטחון המולדת של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ביוגרפיה
ברנן נולד וגדל בנורת' ברגן שבניו ג'רזי להורים שהיגרו מאירלנד. ב-1977 סיים תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת פורדהם במהלך התואר למד במשך שנה לימודי המזרח התיכון וערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. ב-1980 סיים תואר שני בממשל עם התמחות בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת טקסס באוסטין.
דגל בוואריה
דגל בוואריה הוא דגלה של המדינה הגרמנית בוואריה. דגל בוואריה קיים בשתי גרסאות רשמיות מקבילות: הראשונה היא גרסה בתצורת ביקולור לבן-תכלת, ואילו השנייה בתצורת מעוינים אלכסוניים בצבעי תכלת ולבן. שני הדגלים הללו מזוהים עם בית ויטלסבאך, אשר משל בבוואריה מהמאה ה-12.
ג'ון ברנן
ביוגרפיה
ב-2005 עזב את השירות הציבורי ומונה למנכ"ל Analysis Corp., חברה בתחום אספקת פתרונות טכנולוגיים לגופי מודיעין.