cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניית המערכה הרונה
1926-1915: סיירת מערכה
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתלטה האימפריה היפנית על שטחי הקיסרות הגרמנית באוקיינוס השקט, ושמרה על יחסים טובים עם בריטניה ועם ארצות הברית. לפיכך נותר הצי הקיסרי היפני ללא פעילות מבצעית, והרונה ואוניות מלחמה גדולות נוספות העבירו את מרבית השנים שבין שתי מלחמות העולם במעגן.
1933-1926: אוניית מערכה
תחת מגבלות אמנת וושינגטון, פנו היפנים לשפר את אוניות המערכה ואת סיירות המערכה שהיו ברשותם. הרונה הייתה אוניית המלחמה הגדולה הראשונה שעברה שיפוצים נרחבים, החל ביולי 1926. שריון נוסף הגן על מחסני התחמושת ואמצעים נגד טורפדו נוספו. מערכת דוודים חדשה העניקה להרונה מהירות גבוהה יותר, והמבנה העילי של הספינה נבנה מחדש בצורת פגודה על מנת לאפשר מקום להתקנת אמצעי לחימה נוספים. כמו כן, להרונה נוספו מתקנים שאיפשרו לה לשגר ולקלוט מטוסים ימיים. ביולי 1928 הסתיימו עבודות השיפור, שבסופן נוספו לאונייה כ-4,000 טון, תוך הפרת אמנת וושינגטון, והיא סווגה מחדש כאוניית מערכה.
ב-10 בדצמבר הצטרפה הרונה לפלגת אוניות המערכה הרביעית של הצי השני, והייתה אוניית הדגל של קיסר יפן. במהלך השנה שלאחר מכן פעלה הרונה בין יפן וסין, ועל סיפונה שירת הנסיך טקמצו, אחיו הצעיר של הקיסר הירוהיטו.
ב-1931 פלשו היפנים למנצ'וריה, ובתגובה הכריז חבר הלאומים ב-1933 שהאימפריה היפנית הפרה את הריבונות הסינית בפלישתה למנצ'וריה. בתגובה להכרזה פרשה האימפריה היפנית מחבר הלאומים באותו יום, ומיד התנערה אף מאמנת וושינגטון ומאמנת לונדון, ובכך למעשה התנערה מכל ההגבלות על החימוש שהוטלו עליה.
1941-1933: אוניית מערכה מהירה
באוגוסט 1933 עלתה הרונה על מבדוק יבש לסבב שיפוצים נוסף, שנועד להתאימה לפעילות עם נושאות המטוסים היפניות המהירות. לירכתי האוניה נוספו 8 מטרים, ומערכות בקרת אש נוספו למבנה העילי. דוודיה הוסרו ובמקומם הותקנו 11 דוודים המופעלים בשמן ומערכת טורבינות חדשה. מערכות שיגור מטוסים ימיים חדשות איפשרו להרונה לשאת את המטוסים הימיים המתקדמים ביותר של הצי הקיסרי.
גם שריון האונייה עבר מקצה שיפורים. חגורת שריון בעובי 320 מ"מ הקיפה את גוף הספינה, לוחות שריון בעובי 254 מ"מ הגנו על צריחי התותחים, שריון בעובי 100 מ"מ הגן על מחסני התחמושת, ושריון בעובי 102 מ"מ הגנו על הסיפונים. מקצה השיפורים הסתיים בספטמבר 1933, ובסופו סווגה מחדש הרונה כאוניית מערכה מהירה, עם מהירות של 30 קשרים (56 קמ"ש.
ב-28 באפריל 1935 קיבל קפטן ג'יסאבורו אוזאווה את הפיקוד על הרונה, ומ-1936 ועד 1939 פעלה עם אוניות מערכה אחרות מול חופי סין, ושימשה בעיקר כנושאת חיילים במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
1942-1941: ראשית המערכה באוקיינוס השקט
ב-29 בנובמבר 1941 עזבה הרונה את מעגן הצי בהשירג'ימה ביחד עם אוניית-האחות שלה קונגו, כחלק מהכוח הדרומי בפיקודו של תת-אדמירל נובוטאקה קונדו. ב-4 בדצמבר הפליג הכוח מול חופי סיאם ומלאיה כהכנה להתקפה שתוכננה להיערך מספר ימים לאחר מכן. לאחר שמטוסים יפנים השמידו את אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס ואת סיירת הקרב אה"מ ריפאלס עזבו הרונה ואוניות המערכה האחרות את הזירה, ועברו לסייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי בכיבוש הפיליפינים. ב-18 בינואר 1942 הגיע הכוח הדרומי של קונדו לפלאו ביחד עם שתי נושאות מטוסים במטרה להעניק חיפוי לנחיתות היפניות בבורנאו ובאיי הודו המזרחית. לאורך חודש פברואר השתתפה הרונה בכיבוש איי הודו המזרחיים מידי הולנד, ובאפריל הצטרפה לנושאות המטוסים היפניות בפשיטה באוקיינוס ההודי. לאחר שמטוסים השמידו את הסיירת הכבדה "דורצ'סטר", נשלחה הרונה לאתר את שאריות הצי הבריטי באוקיינוס ההודי, וב-9 באפריל איתר אחד ממטוסיה הימיים את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ הרמס (95), ומטוסים יפנים טיבעו אותה באותו היום. במאי שבה הרונה ליפן כדי לעבור טיפול.
ביוני 1942 הפליגה הרונה בכוח החיפוי של כוח נושאות מטוסים בפיקודו של צ'ואיצ'י נגומו במסגרת ההתקפה על אטול מידוויי הסמוך להוואי. ב-4 ביולי תקפו מפציצי טורפדו את הרונה מספר פעמים, אך היא לא נפגעה. לעומתה, היפנים איבדו ארבע נושאות מטוסים בקרב זה, ולאחר שאספה ניצולים שבה הרונה ליפן, שם נשארה עד ספטמבר. ב-6 בספטמבר הפליגה הרונה ללגונת טרוק כחלק מפלגת אוניות המערכה השלישית, וב-10 בספטמבר המשיכה לאיי שלמה בכוח משימה תחת פיקודו של נובוטאקה קונדו. כעשרה ימים לאחר מכן שבה הרונה לטרוק.
לאחר התבוסה בקרב כף אספרנס רצו היפנים לחזק את עמדותיהם בגוודלקנל, ולשם כך הם שלחו שיירות חיילים ואספקה. כדי להגן על השיירות מפני מטוסי בעלות הברית שלח אדמירל איסורוקו יממוטו את הרונה ואת קונגו, בליווי סיירת קלה ותשע משחתות, כדי הפגיז את שדה הנדרסון – שדה התעופה שעל גוודלקנל. בליל ה-13–14 באוקטובר הפליגו אוניות המערכה לאורך החוף הצפוני של גוודלקנל, הפגיזו את שדה התעופה, וגרמו נזק רב למתקנים ולמסלולי ההמראה, פגעו במצבורי דלק המטוסים והשמידו 48 מטוסים מתוך 90 שחנו בשדה באותה עת. בנוסף, יום לאחר מכן הנחיתה השיירה היפנית את החיילים ואת הציוד הצבאי בגוודלקנל.
במהלך קרב איי סנטה קרוז ב-26 באוקטובר 1942 תקפו את הרונה מטוסים ימיים PBY קטלינה, אך לא הסבו לה נזק. באמצע נובמבר השתתפה הרונה ביחד עם אוניות מלחמה נוספות בניסיון נוסף להפגיז את שדה הנדרסון, כהכנה לנחיתה נוספת מהים. אוניות הצי הקיסרי הובסו בקרב הימי על גוודלקנל על ידי אוניות צי ארצות הברית ב-15 בנובמבר, ולאחר שאיבדה את האוניות-האחיות שלה קירישימה והיאיי, שבה הרונה לטרוק, שם נותרה עד סוף 1942.
1943
במהלך שנת 1943 לא השתתפה הרונה בקרבות. בינואר לקחה הרונה חלק במבצע קה, בו ביצעה פעולת הסחה שאיפשרה לצי הקיסרי לחלץ את החיילים היפנים מגוודלקנל, ובפברואר היא שבה לקורה שביפן, שם עברה שיפוצים ותוספת של תותחי נ"מ. ב-17 במאי הפליגה הרונה עם אוניית המערכה מוסאשי, שתי נושאות מטוסים, שתי סיירות ותשע משחתות מקורה, בתגובה להתקפה האמריקנית באיים האלאוטיים. חמישה ימים לאחר מכן נוספו לכוח המשימה היפני שלוש נושאות מטוסים ושתי סיירות, אך הוא נאלץ לשוב על עקבותיו לאחר נפילת האי אטו לידי האמריקנים. הרונה שבה למספנת הצי ביוקוסוקה לשיפוצים נוספים, וב-18 בספטמבר הפליגה לטרוק בתגובה להתקפות בעלות הברית על בסיסים יפנים במיקרונזיה, אך לא נוצר כל מגע עם האויב.
ב-17 באוקטובר עזבה הרונה את טרוק בליווית ארבע אוניות מערכה נוספות, שלוש נושאות מטוסים, שמונה סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ומספר משחתות, בתגובה להתקפת בעלות הברית על האי וייק. פעם נוספת לא הצליחה היפנים ליצור מגע עם צי בעלות הברית, וכוח המשימה נאלץ לשוב לבסיסו. בדצמבר שבה הרונה ליפן לתחזוקה ולאימונים.
1944: פעילות אחרונה
ב-25 בינואר 1944 נטל קפטן קאזו שיגנאגה את הפיקוד על הרונה. פלגת אוניות המערכה השלישית, שהרונה הייתה חלק ממנה, הגיעה לאינדונזיה בחודש מרץ. מספר ימים לאחר מכן חברה הרונה לכוח המשימה של אדמירל אוזאווה, ולאחר מכן חברו לכוח המשימה של תת-אדמירל טקאו קוריטה בדרכם לאיי מריאנה. במהלך קרב ים הפיליפינים ב-20 ביוני, בו ליוותה את נושאות המטוסים היפניות, ספגה הרונה פגיעת פצצה חודרת שריון במשקל 230 קילוגרם שהסבה נזק רב. לאחר ששבה ליפן עלתה הרונה על מבדוק יבש בקורה למטרת תיקונים ותחזוקה, ובאוגוסט שבה לאינדונזיה.
באוקטובר 1944 עזבה הרונה את אינדונזיה במסגרת ההכנות להתקפת-הנגד היפנית כנגד בעלות הברית בפיליפינים. ב-24 באוקטובר, במהלך קרב מפרץ לייטה שהיה לקרב הימי הגדול בהיסטוריה, ספגה הרונה נזק קל בלבד ממטוסי בעלות הברית בים סיבויאן. יום לאחר מכן התנגשו שני הצדדים מול חופי האי סמאר, ואוניות המערכה של קוריטה הלמו בנושאות המטוסים הקטנות שחיפו על נחיתת הכוחות האמריקנים בלייטה. על אף עליונותם בכוחות הימיים בקרב, לא הצליחו היפנים להביס את האמריקנים הנסוגים, ובסופו של דבר הסיג קוריטה את כוחותיו. לאחר התבוסה היפנית בקרב מפרץ לייטה, הפליגה הרונה לברוניי לתחזוקה. ב-22 בנובמבר היא עלתה על שרטון אלמוגים ליד חופי אינדונזיה, ולגוף הספינה נגרם נזק שאילץ אותה לשוב לתיקונים ביפן.
1945: טביעה
ב-1 בינואר 1945 התפרקה פלגת אוניות המערכה השלישית לאחר שמרבית הכלים שהיו בה אבדו, והרונה עברה לפלגת אוניות המערכה הראשונה, ועגנה בבסיס הצי היפני בקורה. ב-19 במרץ 1945 תקפו מטוסים אמריקניים מנושאות מטוסים את הבסיס, אך מטוסים יפנים, בהובלת אחד מהוגי ההתקפה על פרל הארבור מינורו גנדה, הצליחו למנוע מהאמריקנים להסב נזק רב. הרונה ספגה נזק קל בלבד.
ב-24 ביולי 1945 החלו מטוסי נושאות המטוסים האמריקנים בהפצצה שיטתית של בסיס הצי בקורה, בו עגנו שרידי הצי הקיסרי. פעם נוספת ספגה הרונה נזק קל בלבד. שמונה ימים לאחר מכן ספגה הרונה שמונה פגיעות פצצה במהלך התקפת מטוסים אמריקנים על בסיס הצי בקורה, והיא שקעה במקום בו עגנה. לאחר המלחמה נמשו שרידי הספינה מתחתית הנמל ונגרטו.
זאק גאליפנאקיס
זאקרי נייט "זאק" גאליפנאקיס (באנגלית: Zachary Knight "Zach" Galifianakis; נולד ב-1 באוקטובר 1969) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי מועמד שישה פרסי אמי, הידוע בעיקר בתפקידיו הקומיים.
ביוגרפיה
יש לו אחות צעירה יותר, מריט, ואח גדול, גרג. בן דודו, ניק גאליפנאקיס (אנ') הוא הקריקטוריסט של וושינגטון פוסט בעוד שדודו, שנקרא גם ניק גאליפנאקיס (אנ'), היה עורך דין ופוליטיקאי וחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
הוא למד בבית הספר התיכון וילקס (אנ') ולאחר מכן למד לתואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, שם התמחה בחוג לתקשורת. בזמן לימודיו בקולג', הוא לקח חלק בתחנת הרדיו של הסטודנטים. גאליפנאקיס עבר בשנת 1992 לניו יורק במטרה להתחיל קריירת משחק.
קריירה
קריירת המשחק של גאליפנאקיס החלה בשנת 1996 כאשר כיכב בסיטקום "בוסטון קומון". בשנת 2001, השתתף בסרט "Out Cold". בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היו לגאליפנאקיס מספר תפקידים קטנים בסרטים "חבל על המאפיה", "שוברות הלבבות" ו"נער הבועה".
בשנת 2002 החל להנחות תוכנית אירוח משלו בשם "Late World with Zach". התפקיד הבא שלו בטלוויזיה היה של חוקר מקרי מוות בשם דייוויס בסדרת הדרמה "מרוץ לאתמול", ששודרה בין השנים 2003 ל-2005. באותה התקופה גאליפנאקיס הופיע גם פעמים רבות בתוכנית הבידור של ג'ימי קימל והופיע 3 פעמים בתפקיד אורח בסדרה "רינו 911".
בהמשך גאליפנאקיס כיכב בתפקיד אלן פינגר בתוכנית הקומית "Dog Bites Man". בשנת 2006 הופיע בקליפ הווידאו של פיונה אפל לשיר "Not About Love" בו הוא מבצע ליפ סינק למילות השיר. ביוני 2006 הוציא גאליפנאקיס לשווקים את הסינגל "", שיר קומי בסגנון ראפ/היפ הופ/דאנס שכלל קטעי שירה של פיונה אפל. במהלך 2007 הופיע גאליפנאקיס בקליפ של קניה וסט של שירו "Can't Tell Me Nothing".
בהמשך יצר סדרת סרטוני וידאו לאתר "Funny or Die" בשם "Between Two Ferns with Zach Galifianakis" בהם הוא מקיים ראיונות עם סלבריטאים פופולריים. בסרטונים הוא מראיין את בראד פיט, ג'ימי קימל, מייקל סרה, ג'ון האם, נטלי פורטמן, שרליז ת'רון, בראדלי קופר, קונאן אובריאן ואנדי ריכטר, בן סטילר, סטיב קארל, שון פן, ברוס ויליס, ג'ניפר אניסטון, ויל פרל, ברק אובמה, ג'סטין ביבר ואחרים. סגנון הריאיון שלו כולל שאלות ריאיון טיפוסיות, מלוות לעיתים בשאלות והערות בלתי הולמות למטרה קומית.
בשנת 2009 כיכב בקומדיה המצליחה "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" לצד בראדלי קופר ואד הלמס.
ב-6 במרץ 2010 השתתף גאליפנאקיס כמנחה אורח בעונה ה-35 של "סאטרדיי נייט לייב" ופעם נוספת ב-12 במרץ 2011. ב-2010 כיכב בכמה סרטים כאשר הבולטים בהם הם "אדיוט מושלם", "סיפור מצחיק" ו"אל תלחצי, אני בדרך".
בשנת 2011 כיכב בסרט ההמשך "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק".
בשנת 2016 שיחק בקומדיית הפעולה "מאסטר מיינדס", ושיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "השכנים של ג'ונס" לצד גל גדות, איילה פישר וג'ון האם. בינואר 2016 החל לשחק בסדרה הקומית "הליצן העצוב" ברשת FX. בינואר 2017 עלתה העונה השנייה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.
ב-2018 הופיע ב"קמט בזמן".
חיים אישיים
באוגוסט 2012, גאליפנאקיס התחתן עם אשת העסקים והפילנתרופית הקנדית קווין לונדברג בטקס שנערך בונקובר, קנדה. יש להם שני בנים, רופוס עמנואל, שנולד ב-7 בספטמבר 2013 ובנם השני נולד ב-7 בנובמבר 2016.
גאליפנאקיס מתגורר כיום בשכונת וניס (אנ'), לוס אנג'לס ובעבר התגורר בברוקלין, ניו יורק. גאליפנאקיס הוא הבעלים של חווה בספרטה (אנ'), קרוליינה הצפונית, ומחלק את זמנו בין החווה לעבודתו. הוא אמר, "החווה שלי היא מקום שבו אני יכול לחשוב בבהירות ולהעמיד פנים שאני יודע מה אני עושה." הוא גם התגורר בעבר על אי בקולומביה הבריטית, קנדה.
גרובר וושינגטון
גרובר וושינגטון ג'וניור (באנגלית: Grover Washington Jr) (12 בדצמבר 1943 - 17 בדצמבר 1999) היה סקסופוניסט ג'אז-פאנק וסול - ג'אז אמריקאי. יחד עם ווס מונטגומרי וג'ורג' בנסון, הוא נחשב בעיני רבים לאחד ממייסדי ז'אנר הג'אז החלק. הוא כתב חלק מחומריו ולאחר מכן הפך למעבד ומפיק.
לאורך שנות ה-70 וה-80, וושינגטון עשה כמה מהלהיטים הבלתי נשכחים של הז'אנר, כולל "Mister Magic", "Reed Seed", "Black Frost", "Winelight", "Inner City Blues", "Let it Flow" (עבור Dr. J)" ו"The Best is Yet to Come". בנוסף, הוא הרבה בלהופיע עם אמנים אחרים, כולל ביל ווית'רס בלהיטו " Just the Two of Us ", פטי לה-בל ב-" The Best Is Yet to Come " ופיליס היימן ב-"A Sacred Kind of Love". הוא זכור גם בזכות ההתייחסות שלו לקלאסיקה של דייב רובק "Take Five ", ובגרסת " Soulful Strut " משנת 1996.
ראשית חייו
וושינגטון נולדה בבפאלו, ניו יורק, ארצות הברית, ב-12 בדצמבר 1943. אמו הייתה במקהלה בכנסייה, ואביו היה אספן של תקליטי גרמופון ג'אז ישנים וגם סקסופוניסט, כך שהמוזיקה הייתה בכל מקום בבית. הוא גדל והקשיב לאנשי הג'אז הגדולים ולמנהיגי הלהקה הגדולה כמו בני גודמן, פלטשר הנדרסון ואחרים כמוהם. בגיל 8, גרובר האב נתן לג'וניור סקסופון. הוא התאמן והיה מתגנב למועדונים כדי לראות מוזיקאים מפורסמים של באפלו בלוז. אחיו הצעיר, המתופף דריל וושינגטון, היה הולך בדרכו, היה לו גם אח צעיר נוסף בשם מייקל וושינגטון, שהיה נגן עוגב מוכשר של מוזיקת גוספל ששולט בעוגב המונד B3. הוא היה חלק מהרכב ווקאלי, The Teen Kings, שכלל את לוני סמית'.
ראשית קרייתו
הכישרון הגדול של וושינגטון הגיע כאשר איש הסקקסונים האלט האנק קרופורד לא הצליח לעשות תאריך הקלטה עם Kudu Records של קריד טיילור, וושינגטון תפס את מקומו, אף על פי שהוא היה גיבוי. זה הוביל לאלבום הסולו הראשון שלו, Inner City Blues. הוא היה מוכשר והפגין את הלב והנשמה עם סקסופונים סופרן, אלט, טנור ובריטון. מרענן לזמנו, הוא התקדם למיינסטרים של הג'אז.
עלייתו בפופולריות
בעוד ששלושת אלבומיו הראשונים ביססו אותו ככוח במוזיקת הג'אז והנשמה, זה היה אלבומו הרביעי ב-1974, Mister Magic, שהוכיח הצלחה מסחרית גדולה. האלבום טיפס למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד ולמקום ה-10 במצעד 40 האלבומים המובילים של בילבורד. שיר הכותרת הגיע למקום השני. 16 במצעד הסינגלים של R&B (מספר 54, פופ). כל האלבומים הללו כללו את הגיטריסט אריק גייל כחבר כמעט קבוע בארסנל של וושינגטון. ההמשך שלו על Kudu ב-1975, Feels So Good גם הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד ומקום 10 במצעד אלבומי הפופ. שני האלבומים היו חלקים מרכזיים בתנועת הג'אז-פאנק של אמצע שנות ה-70.
שורה של תקליטים עטורי שבחים הביאו את וושינגטון דרך שנות ה-70, והגיעו לשיא על כל מה שהוא יעשה מכאן ואילך. Winelight (1980) היה האלבום שהגדיר את כל מה שבוושינגטון עוסקת אז, לאחר שחתם בחברת Elektra Records, חלק מקבוצת Warner Music הגדולה. האלבום היה חלק, התמזג עם R&B ותחושת האזנה קלה. אהבתו של וושינגטון לכדורסל, במיוחד לפילדלפיה 76', הובילה אותו להקדיש את הרצועה השנייה, "Let It Flow", לג'וליוס ארווינג (ד"ר ג'יי). גולת הכותרת של האלבום הייתה שיתוף הפעולה שלו עם אמן הנשמה ביל וויתרס, "Just the Two of Us", להיט ברדיו במהלך האביב והקיץ של 1981, בשיאו במקום הראשון. 2 ב - Billboard Hot 100. האלבום זכה לתהילה ב-1981, וגם זכה בפרסי גראמי ב-1982 עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר ("Just The Two of Us"), וביצוע הג'אז פיוז'ן הטוב ביותר ("Winelight"). "Winelight" היה מועמד גם לתקליט השנה ושיר השנה.
בעידן שאחרי Winelight, וושינגטון זכה לתהילה שהולידה קבוצה חדשה של כישרונות שתטביע את חותמה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא ידוע בכך שהביא את קני ג'י לקדמת הבמה, כמו גם אמנים כמו וולטר ביזלי, סטיב קול, פמלה ויליאמס, נג'י, בוני ג'יימס וג'ורג' הווארד. השיר שלו "Mr. Magic" מצוין כבעל השפעה על מוזיקת גו-גו החל מאמצע שנות ה-70.
מותו
ב-17 בדצמבר 1999, חמישה ימים לאחר יום הולדתו ה-56, וושינגטון התמוטט באולפנים של CBS בניו יורק בזמן ששהה מאחורי הקלעים אחרי שביצע ארבעה שירים עבור תכנית הבוקר של הרשת. הוא נלקח לבית החולים סנט לוק'ס-רוזוולט, שם נקבע מותו בסביבות השעה שבע וחצי בערב. הרופאים שלו קבעו שהוא לקה בהתקף לב מסיבי. הוא נקבר בבית הקברות ווסט לורל היל בבאלה סינוויד, פנסילבניה.
הנצחה
ציור קיר גדול של וושינגטון, חלק מתוכנית אמנויות הקיר של פילדלפיה, נמצא ממש דרומית לצומת הרחובות ברוד ודיימונד. חטיבת ביניים בפילדלפיה באזור אולני של העיר נקראת על שם וושינגטון. חטיבת הביניים של גרובר וושינגטון ג'וניור נותנת מענה לתלמידי כיתות 5–8 המתעניינים באמנויות היצירה והבמה.
יש ציור קיר המוקדש לגרובר וושינגטון ג'וניור בבפאלו, שם גדל ולמד בבית הספר.
ברידיי השביעי, מלך הפיקטים
ברידיי השביעי (באנגלית: Bridei VII; נפטר ב-845 לערך), בנו של אואות'ויל (Uuthoil) או פוכל (Fochel) היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). ברידיי מלך כשלוש שנים, החל מעלייתו לשלטון בשנת 842, ועד מותו.
על פי "דברי ימי הפיקטים" נאבק ברידיי עם קנת מק אלפין על כס המלוכה.
לאחר מותו עלה לשלטון דרסט העשירי
דאדלי סטמפ
דאדלי סטמפ (באנגלית: Dudley Stamp; 1898–1966) היה פרופסור לגאוגרפיה בלונדון וברנגון, ואחד הגאוגרפים הבריטיים הידועים במאה העשרים.
הוא התמחה בגאולוגיה ובגאוגרפיה ולימד באוניברסיטאות רנגון (1923-26) ולונדון (1926-45). בשנים 1936–1944 הנחה את הביצוע והפרסום של סקר ניצול הקרקעות בבריטניה. הוא עבד עם מוסדות רשמיים רבים בנושא שימושי קרקע ותכנון.
חיים וחינוך
סטמפ נולד ב-9 במרץ, בקאטפורד, לונדון בשנת 1898, ילדו השביעי של בעל חנות. אחיו הבכור ג'וסיה סטמפ הפך לכלכלן, בנקאי ותעשיין. הוא למד ברוצ'סטר (1910–1913), שם הצטרף לחברה להיסטוריה של הטבע. לאחר מכן למד תואר ראשון בקינגס קולג' בלונדון, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1917. לאחר השירות הצבאי חזר לקינגס קולג׳. אשתו לעתיד אלזה ריי, הוביל אותו להתעניינות בגאוגרפיה. שניהם נרשמו ללימודי התואר הראשון בשנת 1921. הצטיינותו בלימודים הובילה אותו לקבל דוקטורט במדעים לאחר כמה שנים.
מלחמת העולם הראשונה
סטמפ שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה בצרפת ובבלגיה משנת 1917 עד 1919. בעודו שם, עבודת המחקר שלו על תקופת הסילור בדרום-מערב אנגליה, ליד הגבול עם ויילס, הוקראה בחברה הגאולוגית של לונדון.
קריירה מקצועית
סטמפ בילה את תחילת שנות העשרים כגאולוג נפט במושבה הבריטית, בורמה. הוא התחתן והפך לפרופסור לגאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה החדשה של רנגון בשנת 1923. בשנת 1926 שב לבריטניה, והפך למרצה בגאוגרפיה כלכלית ב"לונדון סקול אוף אקונומיק" (LSE).
בשנות השלושים של המאה העשרים הקים סטמפ את סקר ניצול הקרקעות של בריטניה, פרויקט מרכזי לסקר המדינה כולה באמצעות מתנדבים, כולל עמיתים, תלמידים, מורים בבתי ספר פרסום המפות והדוח״ות החל בשנת 1933 והושלם בשנת 1948, לאחר שהופסקו בזמן מלחמת העולם השנייה. סטמפ שימש כיועץ לממשלות לאומיות רבות בהכנת תוכניות לסקר שימושי קרקע עולמי שאומץ על ידי האיגוד הגאוגרפי הבינלאומי.
סטמפ הפך לפרופסור לגאוגרפיה כלכלית בשנת 1945 ועבר לתחום הגאוגרפיה החברתית בשנת 1948. הוא מילא תפקידים בכירים בארגונים רבים כגון - האגודה הגאוגרפית (1950), האיגוד הגאוגרפי הבינלאומי (1952-6) המכון לגאוגרפים בריטים (1956) והיה סגן נשיא האגודה המלכותית לאמנויות (1954-6). ושימש כיועץ במוסדות רבים נוספים, כולל משלות רבות.
דאדלי סטמפ מייצג את הגאוגרפיה הקלאסית, שנשענה על הגאוגרפיה הרגיונלית. הוא כתב ספרים רבים על חלקי עולם שונים, ולצד זה השכלתו הרחבה בגאוגרפיה פיזית וגאולוגיה היוו נקודת מוצא חשובה לספרים בתחומים אלה. עם זאת בסוף שנות הארבעים פרסם ספרים רבים בתחומי הגאוגרפיה הכלכלית ובנושאי שימושי קרקע וניצול קרקע.
פרישה לגמלאות
הוא פרש מהאוניברסיטה בשנת 1958. לאחר הפרישה ניהל את עסקי המכולת המשפחתיים. כמו כן עבודתו כגאוגרף וכיועץ ממשלתי לא הייתה הסתיימה. הוא היה יו"ר הוועדה הבריטית הלאומית לגאוגרפיה (1961-6) ונשיא האגודה הגאוגרפית המלכותית (1963-6). אשתו של בול, אלזה נפטרה בשנת 1962. בשנת 1964 הוא היה ראש הוועדה המארגנת של קונגרס האיחוד הגאוגרפי (IGU) הבינלאומי העשרים בלונדון.
הוא היה פילטליסט נלהב. בשנת 1965 הוא שימש כיו"ר הוועדה המייעצת למשאבים לאומיים במשרד המקרקעין ומשאבי הטבע.
סטמפ נפטר ב-8 באוגוסט 1966, בזמן כנס במקסיקו סיטי. נאמר שהוא בדיוק סיים את ביקוריו בכל מדינה בעולם.
מורשת
חלק ניכר מהתפתחות המדיניות הממשלתית לפיקוח על שימושי הקרקע בבריטניה ניתן לייחס לסקר ניצול האדמות של סטמפ וניתוח השינויים בשימוש בקרקע.
זנות בישראל
זנות היא קיום פעילות מינית (לרוב יחסי מין) תמורת תשלום או תמורת טובות הנאה. בישראל אין איסור על מתן שירותי מין תמורת תשלום, אך החל מיולי 2020 נכנס לתוקפו החוק לאיסור צריכת זנות ולפיו יוטל קנס על מבוגר שיצרוך שירותי זנות.
היקף התופעה
על פי סקר של משרד הרווחה משנת 2016, בין 11,190 ל־12,040 אנשים היו במעגל הזנות. כ-95% הן נשים והיתר הם גברים. מבין הנשים, כ-89% הן בגירות והשאר קטינות. מבין הנשים הבגירות, כ-95% הן נשים מלידה וכ-5% הן טרסג'נדריות (גם טרנסג'נדריות שהגדירו עצמן כנשים מלידה נכללו תחת "נשים מלידה"). מבין הנשים הבגירות, 93% נמצאות בזנות תחת קורת גג ו-7% נמצאות בזנות רחוב. מקרב נשים בזנות רחוב, כשליש הן טרנסג'נדריות.
חוק איסור צריכת הזנות
חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התשע"ט-2019 הוא חוק שאושר בכנסת בדצמבר 2018, ונכנס לתוקף ביולי 2020. החוק מטיל קנס על צריכת מעשי זנות ועל ניסיון לצרוך זנות . במהלך 2021, הטילה המשטרה 1,393 קנסות על בסיס החוק, במהלך 2022 הגיע מספרם ל-2,840, ובמחצית הראשונה של 2023 הוטלו רק 534 קנסות על צרכני זנות בישראל. לדברי המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, מפגינה משטרת ישראל רפיסות במאבק בצרכני הזנות ולא פועלת ליישום החוק באופן יעיל.
גורמים לכניסה לזנות
בסקר שנערך בשנת 2016 נמצאו סיבות שונות לכניסה לזנות, ביניהן:
סיבות נוספות לפנייה לזנות הן- היעדר מסגרות תעסוקתיות, היעדר רשתות תמיכה, משבר נפשי, מימון הליך להתאמה מגדרית, פגיעה מינית ועוד.
רוב הנשים שפועלות במכוני עיסוי, בדירות דיסקרטיות ובליווי ציינו סיבות הקשורות למצוקה כלכלית. קרוב למחצית מן הנשים בשירותי מין במסגרות של חשפנות ו-BDSM ציינו סיבות הקשורות למשיכה לתחום. בשנת 2020, מספר מקבלות השירות ממסגרות ייעודיות לטיפול בזנות עמד על 86 בהוסטלים, 722 במרחבי הל"ב (מרחבים לטיפול בנערות וצעירות בפריסה ארצית), 295 בהלנת חירום ו-231 במרכזי יום.
יציאה ממעגל הזנות
קיים מחסור במחקרים על מידת רצונן של נשים לצאת ממעגל הזנות בישראל, אך במחקר שנערך בתשע מדינות בארצות הברית, נמצא כי רוב הנשים מעוניינות לצאת ממעגל הזנות ולשקם את חייהן (89%). נשים בישראל שמצליחות לצאת ממעגל הזנות נמצאות במצוקה גדולה למשך שנים רבות. למרות הצלחתן להיגמל מהסמים ולהפסיק את העיסוק בזנות, הבעיות הנפשיות הקשות שגרמו לכניסתן לזנות והוחמרו במהלך העיסוק בזנות ממשיכות ללוות אותן לאחר היציאה ממנה, והן ממשיכות לסבול מסימפטומים פוסט טראומטיים מורכבים.
שיעור התמותה של נשים בזנות
בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בכנסת, שהתקיימה בפברואר 2017 טענה נעמה ריבלין, מנהלת מרכז סלעית, שהגיל הממוצע לשיעור התמותה בקרב נשים במעגל הזנות הוא 40. הסיבה המרכזית בגללה נשים במעגל הזנות נפטרות היא שימוש יתר בסמים. נשים בזנות משתמשות בסמים על מנת לטשטש ולשרוד כאב פיזי ונפשי הנובע מהעיסוק בזנות.
זנות רחוב
זנות רחוב מתרחשת בעיקר באזורים קבועים בערים השונות. במקרים רבים, זירות הזנות הן במרכזה של העיר, בגנים ציבוריים, בחופים, ובפאתי העיר. זנות רחוב מתאפיינת בחשיפה קשה לאלימות מצד לקוחות, סרסורים וסוחרי סמים. לנשים הנמצאות בזנות רחוב, נטייה רבה יותר לשימוש מופרז בסמים. בשל העובדה שהזנות מתרחשת לרוב במקומות ציבוריים, זירות אלו מתאפיינות בתנאים היגייניים ירודים מאוד, אשר פוגעים בבריאותן של הנשים.
לפי הסקר הלאומי של משרד הרווחה, המאפיינים העיקריים של נשים בגירות העוסקות בזנות רחוב היו: 58% ילידות ישראל ו-33% ילידות ברית המועצות לשעבר, 67% מהנשים היו רווקות, 38% אימהות לילדים, 24% נכנסו לזנות כקטינות, 40% נכנסו לזנות בין הגילאים 18–24, והשאר (36%), בגיל 25 ומעלה (רהב, 2016). נמצא כי בשנת 2020, 397 נשים שנמצאות בזנות רחוב קיבלו טיפול במרכזי שירות ייעודיים. "נמצא קשר מובהק בין משך העיסוק בזנות לבין הזירה, בזנות רחוב נמצאו אלו שנמצאות הכי הרבה זמן בזנות ".
מכוני ליווי
מכוני הליווי בישראל, ממוקמים בעיקר באזורי התעשייה או במרכזים מסחריים. במכונים, מוענקים לרוב שירותי הזנות תחת השיווק והכותרת של שירותי עיסוי. בשונה מזנות הרחוב שמאופיינת בתנאים סניטריים ירודים, תנאי התחזוקה וההיגיינה במכונים עשויים להיות נאותים יותר. עם זאת השליטה על כמות הלקוחות, סוג הלקוחות והאקטים המיניים המבוצעים ייקבעו לרוב על ידי מנהל המכון. בסקר הלאומי על תופעת הזנות בישראל נמצא כי ישנם 90 מכוני עיסוי ברחבי הארץ, המספקים שירותי מין. רובם ממוקמים באזור תל אביב והמרכז. 29% מהנשים שעובדות במכוני ליווי הן ילידות הארץ, 64% ילידות ברית המועצות לשעבר ומזרח אירופה, 34% היו רווקות ו-59% נשואות בעבר, 68% מהנשים היו אימהות לילדים, 28% מהנשים נכנסו לזנות בין הגילאים 18–24, 43% בגילאים 25–29, ו-29% נכנסו לזנות מעל גיל 30. בשנת 2020, 236 נשים שעבדו במכוני ליווי קיבלו טיפול במענים ייעודיים לזנות.
דירות דיסקרטיות
בדרך כלל, דירות דיסקרטיות ממוקמות בשכונות מגורים, והן משמשות כמוקדים לא רשמיים לקבלת שירותי זנות. הפעילות בדירות הדיסקרטיות דומה לאופי הפעילות במכוני הליווי, אך הנשים שנמצאות בדירות דיסקרטיות חשופות פחות לאלימות וסחיטות מאשר אלו שבמכוני הליווי וזנות הרחוב. בנוסף, בדירות הדיסקרטיות, נשים בעלות שליטה רבה יותר על כמות הלקוחות והבחירה בהם. עד שנת 2016, היו כ-265 דירות דיסקרטיות, שהיוו כ־42% מהמסגרות שסיפקו שירותי מין.
49% מהנשים שנמצאות במעגל הזנות בדירות הדיסקרטיות הן ילידות הארץ, 48% ילידות ברית המועצות לשעבר, 41% רווקות ו-53% היו נשואות בעבר, 70% אימהות לילדים. באשר לגילאי הכניסה למעל הזנות - 9% נכנסו לזנות כקטינות, 28% בין הגילאים 18–24, 26% בגילאים 25–29, וכמעט מחצית מעל לגיל 30. 249 נשים שעבדו בדירות דיסקרטיות פנו לטיפולים במרכזים לטיפול בנשים במעגל הזנות בשנת 2020.
קטינים
גיל הכניסה של קטינים למעגל הניצול המיני המסחרי הולך ויורד עם השנים. במחקרים בישראל ובעולם נמצא כי גיל הכניסה הממוצע הוא 11–12, כלומר מתחת לגיל ההסכמה לקיום יחסי מין על-פי חוק. בני-נוער במעגל הזנות נתונים במצבי מצוקה. רובם נשרו ממערכת החינוך וחלקם גרים ברחוב, רובם חשופים לאלימות ולהתעללות (רבינוביץ', 2010). לפי הסקר הלאומי לחקר תופעת הזנות בישראל, בשנת 2016 היו כ־1,260 קטינות במעגל הזנות. לפי דוח טיפול ושיקום בזנות לשנת 2020, כ-191 קטינים וקטינות קיבלו שירות טיפולי במסגרות ייעודיות לטיפול בזנות.
טרנסג'נדריות
לפי הסקר הלאומי לחקר תופעת הזנות בישראל, נמצא כי 5% מהנשים אשר נמצאות במעגל הזנות בישראל הן טרנסג'נדריות. נראה כי גיל הכניסה לזנות בקהילה הטרנסג'נדרית הוא הנמוך ביותר מבין כלל האוכלוסייה שעוסקת בזנות, ומשך זמן המעורבות שלהן בזנות הוא הגבוה ביותר.
בני נוער טרנסג'נדרים, סופגים יחס חברתי שלילי, שמביא לתחושות של חריגות, בדידות, דחייה, ובושה, ולהגברת הפגיעות שלהם לניצול מיני, בין היתר גם בזנות. הקושי של נערות וצעירות טרנסג'נדריות להשתלב בשוק העבודה עשוי להוות גורם משמעותי לכניסתן לזנות. בנוסף, לנערות וצעירות טרנסג'נדריות לרוב אין מעגלי תמיכה עקב היותן בהצטלבות מיקומי שוליים, וכך גובר הסיכוי שהן יהפכו לחסרות בית ויאלצו לשרוד לבד בשל היעדר במשאבים. נשים טרנסג'נדריות סובלות מטרנספוביה ואפליה על רקע מגדרי ומדווחות כי כניסתן למעגל הזנות נבעה מההבנה שזו האופציה העיקרית והיחידה לפרנסה. יתרה מזאת, רבות מהנשים הטרנסג'נדריות שנכנסות לזנות, מעידות על קשר הדוק בין הכניסה למעגל הזנות לבין הצורך לממן באופן מהיר ופרטי את התהליך הנפשי והפיזי להתאמה המגדרית.
אימהות
65% מהנשים בזנות הן אימהות לילדים. ההכרה בשכיחות התופעה בקרב אימהות הביאה לפיתוח מענים ייחודיים לאימהות בזנות, כמו דירות לאימהות וילדיהן שהוקמו בספטמבר 2020. במחקר שנעשה בקרב אימהות מברית המועצות שנסחרו לזנות בישראל, נמצא שהאימהות היוותה סיבה לכניסה לזנות אצל חלק ניכר מהנשים. למשתתפות המחקר היו חוויות שונות כאימהות בזנות. המחקר מצא כי רובן רצו לתת ולדאוג לילדיהן באמצעות הכסף שהרוויחו בעיסוק בזנות. חלקן הרגישו שהן מקריבות את עצמן עבור הילד וחלקן הרגישו שהעיסוק בזנות הוא הזדמנות לחולל שינוי בחיי ילדיהן. היו שקיוו כי הקשר עם הגבר שבסופו של דבר גרם לכניסתן לזנות, יביא לחיים אחרים וטובים יותר.
טיפול
ישנן מספר מסגרות טיפול לנשים במעגל הזנות אשר פרוסות ברחבי הארץ. פועלות מסגרות ייעודיות לקטינות וקטינים, וצעירות וצעירים, לנשים בוגרות, לאימהות וילדיהן ולנשים טרנסג'נדריות. המסגרות נותנות מענה טיפולי בנושאים שונים כגון: מזעור נזקים דרך הלנות חירום, גמילה מסמים ומזנות, והמשך טיפול במרכזי יום לנשים היוצאות לחיים העצמאיים. בנוסף, ישנם מקומות שמסייעים בשיקום תעסוקתי לנשים בתהליכי יציאה מהזנות.
מסגרות טיפול
מסגרות הטיפול בישראל מספקות תמיכה, שירותי בריאות, אפשרויות לשיקום ומציאת עבודה לעוסקות בזנות.
טיפול בקטינות וצעירות
הלב 24-7
טיפול בנשים בוגרות
סלעית (תל אביב)
סיוע לנשים במעגל הזנות - התוכנית כוללת דירת חירום, הוסטל ומרכז יום, טיפול אמבולטורי, סיורי רחוב, הכנה למעגל התעסוקה. כמו כן יש בסלעית קו סיוע 24/7 לנשים במעגל הזנות.
אופק נשי (חיפה)
מענה לנשים במעגל הזנות המספק דירת חירום - לנשים שפעילות בזנות, הוסטל - לנשים הנמצאות בתהליך יציאה ממעגל הזנות ומעוניינות בשיקום, ומרכז יום – לנשים ששוהות בהוסטל ומחוצה לו.
בשבילך (באר שבע)
מרכז טיפולי הפועל כ"בית חם" המציע: טיפול, ליווי, תמיכה, תיווך מול רשויות, מקום להפוגה ולפסק זמן, ארוחות חמות, מסגרת חברתית.
דירות לאימהות וילדיהן
במסגרת החלטת הממשלה, גובש מיזם משותף עם עמותת 'חכמת נשים', שבמסגרתו נפתחו החל מספטמבר 2020 שלוש דירות ייעודיות לאימהות שבתהליכי יציאה ממעגל הזנות וילדיהן. במסגרת המגורים בדירה, האימהות מלוות בתהליך טיפולי פרטני, ועזרה בהשתלבות בעבודה. גם הילדים נמצאים בטיפול.
שירותי בריאות
ניידת שמגיעה בלילות לכל מקום בו נמצאות נשים בזנות, ונערות ונערים בזנות. במרפאה ישנו צוות רפואי וסוציאלי, שירותי המרפאה כוללים בדיקות איידס ומחלות מין ובדיקות רפואיות אחרות, וכן סיוע רגשי וסוציאלי.
המרפאה מעניקה מגוון שירותים רפואיים ופסיכוסוציאליים בהתאם להנחיות המרכז למניעת מחלות אמריקני. צוות המרפאה יוצא בניידת לזירות זנות ומעניק סיוע טיפולי.
בשנת 2021 נפתחו שלוחות של ניידת לוינסקי בירושלים ובבאר שבע.
העצמה תעסוקתית
הופכות את היוצרות
עמותה המסייעת לנשים על רצף הזנות. מרכזי הסטודיו של העמותה מהווים מקום לימוד למקצועות תפירה ושיווק דיגיטלי, ומספקים ליווי מקיף ועוטף במיצוי זכויות, ושיקום וסיוע במגוון תחומי חיים.
המכללה – Her Academy
בית ספר חברתי למען נשים החוזרות למעגל העבודה. המכללה מספקת ערוץ הכשרה והכוונה משלים למסגרות השיקום הקיימות, בתנאים העונים על צרכיהן המיוחדים של הנשים.
סיוע מעשי
לא עומדות מנגד
עמותה שמנהלת ומפעילה באמצעות קבוצת פייסבוק קהילה של עשרות אלפי מתנדבות בכל הארץ, המעניקות סיוע מעשי, רגשי וחומרי לשורדות זנות.
מעבר לקשת
קיימים צרכים ייחודיים לאוכלוסיות מהקשת הטרנסג'נדרית ועבורן גובשה תוכנית ייחודית באמצעות עמותת מעברים. מערך סיוע וייעוץ ארצי ומערך הכשרה דיגיטלי אשר מותאמים לעבודה עם הקשת הטרנסג'נדרית.
סל מענים גמיש
במסגרת החלטת הממשלה הוגדר 'סל מענים גמיש' המיועד לנשים וגברים הנמצאים בתהליכי יציאה ושיקום מתקדמים ממעגל הזנות. הסל הגמיש מאפשר מתן סיוע כלכלי לטובת מגוון רחב של צרכים.
השפעת הקורונה על הזנות בישראל
בישראל, בשנה הראשונה לקורונה (2020), חלה ירידה בתדירות צריכת זנות ביחס לשנה שלפניה, וגם ירידה בקרב אלו שהעידו שצרכו כמה פעמים בשנה. למרות זאת, במקומות הנפוצים ביותר לצריכת זנות - בבתי בושת, מועדוני חשפנות - הזמנת ליווי ובדירות דיסקרטיות, הצריכה נשארה יציבה.
בשנת 2020, חלה ירידה בהיקף צריכת זנות בזירות הגלויות לעומת השנה הקודמת (7%-5%), אך הייתה עלייה של 4% בצריכת זנות בזירות נסתרות ביחס ל-2019 (המהווה 53% ממקרי הזנות בשנת 2020 לעומת 49% ב-2019). גם צריכת זנות באופן מקוון, נרשמה עלייה מתונה (5% ב-2020, לעומת 3% ב-2019).
בשנת 2019, אושר חוק איסור צריכת זנות, מה שככל הנראה מהווה גורם משפיע נוסף על הנתונים, מלבד מגפת הקורונה
אליהו חי גג'
הרב אליהו חי גג' (1830 – 1915) היה רב ומוציא לאור ממוצא תוניסאי ובן למשפחת הרבנים גג' (בתוניס מכונה גז' או אלגיז'). הוא כיהן שנים רבות ברבנות בקהילות אלג'יריה, וחיבר ספרים רבים ביניהם ספרי הלכה ומנהג, פיוטים, סיפורי עם וכן תרגומים לערבית יהודית של טקסטים יהודיים מסורתיים.
ביוגרפיה
נולד לרב יוסף גג' (המכונה "הראשון", להבדיל מנכדו הרב יוסף גג' "השני" - ראש אבות בתי הדין בתוניסיה), ולבתו של הרב יהודה הכהן טנוג'י. למד בצעירותו אצל הרב שלמה זרקא, והוא מביא פיוטים ואמרות ממנו בספריו. בצעירותו עסק בהדפסת ספרי קודש, בין היתר את הספר "פי המדבר" של אביו הרב יוסף, שבעמוד השער שלו נכתב: "הובא אל בית הדפוס על ידי יד כהה אנא זעירא דמן חברייא הצעיר הבחור אליהו חי יצ"ו בן לאדוני אבי הרב המחבר זלה"ה".
בצעירותו גלה מתוניסיה בה גדל לנדודים בין קהילות יהודיות שונות בצפון אפריקה, במטרה לקבץ ממון להוצאת מהדורה של ספר הזוהר מנוקד ועם פירושים מחכמי תוניסיה. במהלך מסעו זה, השתקע בקהילות אלג'יריה, ונותר לכהן שם ברבנות למשך כ-20 שנים. מפעלו זה עלה יפה, והוא הדפיס ארבעה כרכים של זוהר על התורה עם הפירושים 'זר זהב' ו'כתם אופיר' בליוורנו בשנים תרל"ב-תרמ"ד.
במהלך כהונתו באלג'יר, כתב שני ספרים עבי כרס העוסקים במנהגי הקהילות שם: "חסד ואמת" ו-"זה השלחן". בהקדמה לספר מעיד הרב גג' על נסיבות הגעתו לאלג'יר, ועל הספר כמנחת תודה לקהילה בה כיהן: "אני הגבר ראה עוני מסלסל בצערי. טלטלני ה' טלטולא דגברא. יצאתי ממשפחתי ומבית אבי... לקבץ חתימות על ספר זה"ק שהתחלתי להדפיס... עם פירושים יקרים מחכמי ורבני וגאוני עוב"י [עיר ואם בישראל] תונס... אנכי בדרך נחני ה' על אחת הערים עוב"י ארגיל יע"א הזאת העיר שיאמרו כלילת יופי. ראה ראיתי העם היושב בה אנשי אמת שונאי בצע בעלי מוסר... וכאשר נכסף נכספתי לדור עמהם קיבלו אותי בכבוד גדול אודה ה' מאוד... ובכן אם לבי בקרבי להודות ולהלל אנשי חסד ואמת... אמרתי אעלה על ספר בשם אקרא מצדיקי הרבים אבקשה את שאהבה נפשי ותבט עיני בשורי הן כל יקר ראתה עיני מנהגים טובים על אדני פז מיוסדים".
הרב דוד סיטבון מעיד בספרו "עלי הדס" כי לצד היות הספר מקור משמעותי למנהגי יהודי אלג'יריה, הרב גג' מפנה בו מעל מאה פעמים ל"מנהג עירי", כלומר - מנהגים מארץ מוצאו תוניסיה. אי לכך, הספר מהווה מקור משמעותי גם ללימוד המנהגים של קהילה זו, וכולל שמועות והנהגות מגדולי רבניה, ביניהם הרבנים ישועה בסיס, אברהם חג'אג' ויצחק לומברוזו.
ספריו
לא הודפס:
האוניברסיטה הלאומית חרקוב
האוניברסיטה הלאומית חרקוב (באוקראינית : Каразінський університет בלטינית : Universitas Charkoviensis) או רשמית VN Karazin Kharkiv National University (רשמית באוקראינית : Харківський національний університет імені В. Н. КаразінаV. N. Karazin Kharkiv National University) היא אחת האוניברסיטאות הגדולות ב-האימפריה הרוסית וב-ברית המועצות. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1804 באמצעות מאמציו של וסילי קרזין  והפכה לאוניברסיטה השנייה הוותיקה באוקראינה המודרנית אחרי אוניברסיטת לבוב.
היסטוריה
ב-29 בינואר 1805 נכנסה לתוקפה התקנה על פתיחת האוניברסיטה הקיסרית בחרקוב. האוניברסיטה הפכה לאוניברסיטה השנייה בדרום האימפריה הרוסית. האוניברסיטה הוקמה ביוזמת הקהילה המקומית עם וסילי קרזין, שרעיון ההקמה שלה נתמך על ידי האצולה והרשויות המקומיות. הרוזן סוורין פוטוצקי מונה למפקח הראשון של האוניברסיטה, כאשר הרקטור הראשון היה הפילולוג והפילוסוף איבן ריזשקי.
בשנת 1811 הוקמה האגודה הפילוטכנית. האגודה המתמטית של חרקוב, האגודה ההיסטורית והפילולוגית של חרקוב, אגודת הטבע, חברות הפיזיקה, הכימיה, המשפט, בין השאר, הוקמו במחצית השנייה של המאה ה-19.
בשנת 1839 הוקם באוניברסיטה בית ספר וטרינרי, שבשנת 1851 הפך למכון עצמאי. בשלב זה הקמפוס כלל מעבדות, מרפאות, מצפה כוכבים אסטרונומי, גן בוטני וספרייה.
בעבר האוניברסיטה הייתה אוטונומית עם בחירת רקטורים. עם זאת, משנת 1820 עד 1850, כל פעילותה נשלטו בקפדנות על ידי המשטר. רקטורים מונו על ידי שר החינוך, בעוד שצנזרו פרסומים מדעיים ותהליכים אקדמיים.
בשנת 1863,תחת חוק חדש, האוניברסיטה הלאומית חרקוב הפכה חלקית לאוטונומית.
האוניברסיטה הלאומית חרקוב מפרסמת עבודות מחקר מדעיות מאז 1874.
בשנים 1917 עד 1920 התנהל מאבק בין תומכי הממלכה האוקראינית והקורס הרוסי. חלק מהפרופסורים שהתנגדו למציאות פוליטית חדשה עזבו. מרבית הפרופסורים האוקראינים נשארו בחרקוב. הם המשיכו לעבוד במוסדות שהוקמו על ידי הממשלה הסובייטית: האקדמיה לידע תאורטי (1920–1921), מכון חרקוב לחינוך ציבורי (1930-1921), מכון הכלכלה הלאומית חרקוב, המכון לפיזיקה וכימיה בית הספר למשפטים ועוד מספר מכונים.
בשנת 1921 אוניברסיטת חרקוב כללה שבעה בתי ספר : בית הספר לפיזיקה ומתמטיקה, בית הספר לכימיה, בית הספר למקצועות הביולוגיה, בית הספר לגאולוגיה וגאוגרפיה, בית הספר לספרות ובלשנות (עם המחלקה לפילוסופיה), ובית הספר לכלכלה.
בשנת 1921 הוקם המכון הרפואי בחרקוב על בסיס בית הספר לרפואה של אוניברסיטת חרקוב.
בשנת 1936 נקראה האוניברסיטה על שמו של הסופר הרוסי מקסים גורקי (אם כי לא היה קשור לאוניברסיטה במהלך חייו).
במהלך המלחמה הגרמנית-סובייטית האוניברסיטה פונתה לעיר קזילורד ("Kyzylorda" ) בקזחסטן, שם האוניברסיטה התמזגה עם אוניברסיטת קייב במטרה להקים את האוניברסיטה הממלכתית באוקראינה. בין השנים 1943–1943 חזרה האוניברסיטה לחרקוב (השנה האקדמית הראשונה לאחר שחרור העיר ב-1 בנובמבר 1943
בשנת 1951 800 סטודנטים באוניברסיטה סבלו מרדיפות לאחר שסירבו לעבור בחינות ברוסית. משפטים נערכו מאחורי דלתות סגורות.
בשנת 1977 פעלו באוניברסיטה בתי הספר הבאים: בית הספר למכניקה ומתמטיקה, בית הספר לפיזיקה, בית הספר לגאולוגיה וגאוגרפיה, בית הספר לכלכלה, בית הספר להיסטוריה, בית הספר לפילולוגיה, בית הספר לשפות זרות, בית הספר למדעים כלליים, בית ספר ללמידה בהתכתבויות ובית ספר לילי.
ב-11 באוקטובר 1999 הוציא ליאוניד קוצ'מה, נשיא אוקראינה צו, בו נכתב: "בהתחשב בתרומה ניכרת שאוניברסיטת חרקוב תרמה להכשרת מומחים מוסמכים ופיתוח מדע העניקו מעמד של אוניברסיטה לאומית וקראו לה על שם מייסדה, ואסיל נזרוביץ' קרזין"
בשנת 2004 קיבלה האוניברסיטה מבנה תאום (האקדמיה לשעבר גובורוב), מול כיכר סבובודי.
ברית המועצות העניקה לאוניברסיטה הלאומית חרקוב מספר עיטורים ביניהם: עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום של העמל.
האוניברסיטה הלאומית חרקוב מחזיקה במקום השני באוקראינה בהיקף הפרסומים והציטוטים, עם התוצאות האקדמיות הטובות ביותר בבית הספר לרפואה ובבית הספר לביולוגיה.
סונטת סתיו
סונטת סתיו (בשוודית: Höstsonaten) הוא סרט דרמה משנת 1978 שנכתב ובוים בידי אינגמר ברגמן, עם אינגריד ברגמן, ליב אולמן ולנה נימן בתפקידים הראשיים.
זה סרטה האחרון של אינגריד ברגמן ושיתוף הפעולה היחיד שלה עם אינגמר ברגמן.
חלק מהעלילה מתואר בפלשבק בו מופיעה לין אולמן, בתם המשותפת של אינגמר ברגמן וליב אולמן, בתור אווה הילדה (ללא מילים).
הסרט עובד גם להצגת תיאטרון והוצג גם בישראל - בהבימה (עם ליא קניג וטטיאנה קנליס אולייר) ובבית צבי.
העלילה הדרמטית היא על מפגש של יממה בין אם לבתה אותה לא ראתה שבע שנים ועל השיחות הטעונות בין שתיהן על רקע משקעי ותסכולי העבר. במסע כואב אל תוך הלילה נחשפים רגשות שהודחקו, מטענים אותם הזמן והמרחק לא הצליחו לעמעם.
הסרט הופץ בישראל על ידי פורום פילם.
תקציר העלילה
שרלוט אנדרגסט (אינגריד ברגמן) היא פסנתרנית בעל שם בינלאומי. בתה אווה (ליב אולמן), גרה בכפר קטן עם בעלה ויקטור (הלבר ביורק) המשמש ככומר הקהילה. היה להם ילד, אריק, שטבע באגם. אתם גרה גם אחותה הלנה (לנה נימן). הלנה חולה במחלה נוירלוגית קשה הגורמת לה לשיתוק והפרעות קשות בדיבור. רק אווה מסוגלת להבין אותה ולטפל בה.
שרלוט שהייתה עסוקה בקריירה שלה הכניסה את הלנה למוסד סיעודי. לאחר שאריק מת החליטה אווה בהסכמת בעלה להעביר את הלנה לביתם בלי להודיע לשרלוט.
בעלה האחרון של שרלוט היה הצ'לן לאונרדו והוא מת מסרטן. אווה שלא ראתה את אמה שבע שנים החליטה להזמין אותה לביתם כדי לעודד אותה. שרלוט מופתעת למצוא בדירה את הלנה ואווה אומרת שלא הודיעה לה על כך כי חששה שלא תגיע בגלל זה. הלנה מוציאה בקושי את המילה "אמא" ושרלוט מלטפת אותה בבמט קפוא.
אווה הכינה לאמה את נגינה הפרלוד מס' 2 של שופן. היא מנגנת ושרלוט בפנים קפואות מתקשה לשבח את נגינתה ומדגימה לה בנגינה ללא תווים איך צריך לנגן את הפרלוד.
בלילה חולמת שרלוט שאווה מנסה לחנוק אותה ומתעוררת בצווחה. אווה מגיעה לחדרה ואז מתחיל דוח שיח ארוך בין האם והבת. אווה מאשימה את אמה בהזנחת המשפחה ובהתרכזות רק בעצמה ובקריירה שלה ובכך שהכריחה אותה לבצע הפלה כשהייתה בגיל ההתבגרות ושרלוט מודה שיש בה איזו נכות רגשית כי לא קבלה שום רגשות אהבה מהוריה.
הלנה זוחלת לחדרם וממלמלת "אמא" אך הן לא שומעות אותה.
שרלוט מותשת, את המצב מציל האמרגן שלה פאול (גונאר ביוגסטרנד) שמציע לה הופעה (הם משוחחים באנגלית). שרלוט מקצרת את ביקורה ונפרדת מאווה. אווה כותבת מכתב התנצלות ונותנת לוויקטור לשלוח אותו למרות שהם בטוחים שמרגוט לא תפתח אותו.
הנסיך פרדיננד, דוכס אלנסון
הנסיך פרדיננד, דוכס אלנסון (12 ביולי 1844 - 29 ביוני 1910), היה נסיך צרפתי מבית אורליאן.
ביוגרפיה
פרדיננד נולד ב-12 ביולי 1844 בניי-סיר-סן, לנסיך לואי, דוכס נמור ולויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ומריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג. בשנת 1848 פרצו מהומות כנגד שלטונו של סביו - לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ובעקבות כך ברחו בני המשפחה לבריטניה, ובצרפת הוכרזה הרפובליקה הצרפתית השנייה.
ב-28 בספטמבר 1868 התחתן פרדיננד בטירת פוסנהופן עם סופיה שרלוטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה. יחסיו עם אשתו היו טובים, על אף שהיא הייתה מסוכסכת עם אביו. שנה לאחר נישואיהם, עבר הזוג ללונדון, שם ילדה סופיה שרלוטה שני ילדים. בשנת 1890 רכש פרדיננד את שלוס מנטלברג ליד אינסברוק, משום שאהב להישאר בטירול כצייד נלהב. בשנת 1897 ביקרה סופיה בבזאר דה לה שריטה - אירוע צדקה שארגנה האצולה הצרפתית בפריז מדי שנה, ונספתה שם במהלך שרפה גדולה שפרצה במקום. בשנת 1905 רכש פרדיננד בית מגורים שנבנה מחדש בסגנון של טירות עמק הלואר, וב-29 ביוני 1910 מת פרדיננד בביתו בווימבלדון, לונדון.
גריפית'
ניסוי:
ראו גם
}}
יחסי המלדיביים–צרפת
יחסי המלדיביים–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין רפובליקת המלדיביים.
סקירה כללית
נשיא האיים מוחמד נשיד ביקר בפריז ב-13 באוגוסט 2011 על ידי שר המדינה. שר האקולוגיה הצרפתי חתם על הסכם עם עמיתו המלדיבי מוחמד אסלאם, במסגרתו הצטרפה המדינה להסכם פריז-ניירובי שנותן למדינות המשתתפות בו גישה לאנרגיה נקייה. השר ביקר מספר פעמים נוספות בפריז בשנת 2015 לאור הכנות לכנס האקלים ויישום ההסכמים בין שתי המדינות.
במלדיביים קיים סניף של אליאנס פרנסייז מאז דצמבר 2009.
מדינה זבל
מדינה זבל הוא סרט תיעודי בבימויו והפקתו של אורי רוזנווקס שהופק עבור ערוץ 8 בכבלים בשנת 2008. הסרט עוקב אחר תופעת השלכת פסולת ואשפה במקומות ציבוריים ברחבי ישראל ודן בסוגיות העולות נוכח התופעה. הסרט זכה בפרס פראט לשנת 2008 לתקשורת בנושאי הסביבה.
לצורך הכנת הסרט ערך רוזנווקס תחקיר במשך שנה ובמהלכו תיעד את תופעת הליכלוך במרחבים הציבוריים, בתי מלון, פארקים, בתי ספר ואף במחנה הריכוז של פולין בו מבקרות משלחות נוער רבות מישראל. כמו כן מתראיינים בסרט אישי ציבור ופעילי איכות סביבה כגון דן חמיצר וסגן ראש עיריית רעננה המנוח עוזי כהן, המספרים על פועלם בתחום ותובנותיהם שעלו במהלך ניסיונם למגר תופעה זו. רוזנווקס מדגיש בסרטו את תופעת השלכת הפסולת כתופעה חוצה מגזרים הרווחת בכלל החברה הישראלית ללא הבדלי רקע עדתי או מעמד סוציו-אקונומי.
מתחילת שנת הלימודים של 2012-2011, מוצג הסרט בבתי ספר על יסודיים שונים ברחבי הארץ, על מנת להראות לנוער את ההשלכות של מעשיהם בכל הנוגע ללכלוך ומניעה מקסימלית של השלכת פסולת.
לגעת ביהלום
לגעת ביהלום (נקרא גם: יהלום הדמים, במקור: Blood Diamond) הוא סרט דרמה אמריקאי בכיכובם של לאונרדו דיקפריו, ג'ניפר קונלי ודג'ימון הונסו. הסרט עוסק ביהלומים הנמכרים בסיירה לאון שבאפריקה כדי לממן עימותים צבאיים, ובאנשי העסקים הקונים יהלומי דמים אלו ובכך מממנים את הנשק והתחמושת המשמשים להמשך הפעילות הצבאית המובילה להרג אנשים רבים. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
עלילה
הסרט מתרחש בשנת 1999 בסיירה לאון, במהלכה המאבק על השליטה בשדות היהלומים מגיע לכדי מלחמת אזרחים, אלפים מתים ומיליונים הופכים לפליטים. דני ארצ'ר (לאונרדו דיקפריו), מבריח יהלומים יליד זימבבואה שהוריו נרצחו באכזריות בילדותו, שומע באחת הפעמים בהן נכלא את מפקד המורדים צועק על סולומון ונדי (דג'ימון אונסו), דייג מקומי, על כך שהוא מחביא יהלום נדיר בגודלו (100 קראט) אותו מצא בעת שעבד בכפייה במכרות היהלומים שבסיירה לאון. מאדי בואן (ג'ניפר קונלי) היא עיתונאית המסקרת את הקרבות ומנסה להתחקות אחר הדרך בה מבריחים את יהלומי הדמים לשוק החופשי.
דני מנסה להשיג את היהלום כדי לרצות את הבוסים שלו ולעזוב בכבוד את אפריקה. הוא משכנע את סולומון להראות לו איפה היהלום, ובתמורה יעזור לו למצוא את משפחתו שנמלטה למחנה פליטים ובנו שגויס בכוח לכוחות המורדים להיות "ילד-חייל". בסופו של דבר הם מוצאים את היהלום, אך דני נפצע בחילופי אש שהיו במקום ומדמם למוות תוך כדי שהוא מעכב בירי את כוחות המורדים, על מנת לאפשר לסולומון ובנו לעלות על מטוס עם היהלום.
מאדי עוזרת להם להגיע ללונדון ולמכור את היהלום לאיש עסקים מושחת הקונה יהלומי דמים, וכך מפלילה אותו. בתמורה ליהלום מקבל סולומון מיליוני פאונדים ומשפחתו מגיעה לאירופה. בסוף הסרט נראה סולומון כאיש אמיד החי בעולם המערבי ונואם בפורום קימברלי, אשר בעיר קימברלי בדרום אפריקה, על מאבקי השליטה ויהלומי הדמים באפריקה.
סטגדיש
סטגדיש הוא קטע מוזיקלי בן שניות בודדות המנוגן באמצעות מערכת תופים, לאחר בדיחה או קטע הומוריסטי, לשם הדגשת שורת המחץ שלו. נגינת הסטגדיש מאפיינת בעיקר מופעי סטנד-אפ או מונולוגים בתוכניות אירוח. לעיתים, כאשר הבדיחה אינה מוצלחת במיוחד, מנגן המתופף את המקטע בסרקזם, או שאדם בקהל מחקה את קול התופים. חיקוי זה הוא גם מקור המילה "סטגדיש", שהיא אונומטופיה של צליל התופים.
אקציית ארנטפסט
אקציית ארנטפסט (בגרמנית: Aktion Erntefest, "מבצע חג הקציר") הייתה אקציית ירי המוני שבוצעה על ידי אנשי האס אס במיידנק ובתת-מחנות של מיידנק. מטרת המבצע הייתה חיסול יהודי לובלין, וכן חיסולם של כל עובדי הכפייה במחנות. המבצע התרחש ב-3 בנובמבר 1943. קרוב ל-43,000 יהודים נרצחו בפקודתם של כריסטיאן וירט ויקוב שפורנברג במהלך האקציה. המבצע נחשב לסופו של מבצע ריינהרד.
מבצע "חג הקציר" היה הטבח ההמוני הגדול ביותר של יהודים, והיחיד שבוצע רק על ידי גרמנים בזמן המלחמה. מספר הקורבנות במבצע זה עמד על כ-43,000 יהודים, גבוה ב-10,000 ממספר הקורבנות בטבח הידוע לשמצה של היהודים בבאבי יאר שבפאתי קייב. הטבח הגדול ביותר ביהודים בוצע באוקטובר 1941, טבח אודסה, בו נרצחו כ-50,000 יהודים על ידי גרמנים ומשתפי פעולה רומנים.
היסטוריה
תזמון המבצע בא ככל הנראה כתגובה למאמצי היהודים לשרוד ולמרוד בנאצים (למשל המרד בסוביבור ובטרבלינקה, וכן הפעילות המחתרתית בגטאות בוורשה, ביאליסטוק ווילנה). אנשי האס אס חששו מהתקוממויות נוספות של היהודים בגנרלגוברנמן, בעת שמתקפת הנגד הסובייטית התקרבה לעברם. כדי למנוע התנגדויות נוספות החליט האס אס להרוג את רוב היהודים שהועסקו כעובדי כפייה במחנות טרווניקי, פוניאטובה ומיידנק וכן בתתי-המחנות של מיידנק. לאסירים ניתנה ההוראה לחפור שוחות "נגד טנקים", מבלי שידעו דבר על תכליתה האמיתית של ההוראה.
הרציחות
"חג הקציר" היה הטבח הגדול ביותר שהתרחש ביום אחד ובמחנה אחד על ידי הגרמנים בשואה, 43,000 נפשות נרצחו בשלושה אתרים סמוכים. המבצע החל עם שחר ה-3 בנובמבר 1943. המחנה הראשי של מיידנק וכן תתי-המחנה טרווניקי ופוניטובה הוקפו על ידי אנשי אס אס, אנשי גדוד המילואים 101 של משטרת הסדר ומתנדבי טרווניקי. היהודים הוצאו מן המחנות בקבוצות, נורו ונקברו בשוחות שחפרו ימים ספורים לפני המבצע.
סלע מעבדות תוכנה
סלע מעבדות תוכנה בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בשירותי מחשוב ענן, בייעוץ וניהול פרויקטים ובפיתוח בתחום התוכנה.
אקציית ארנטפסט
הרציחות
במיידנק, היהודים הופרדו תחילה מיתר האסירים. אז הם נלקחו בקבוצות לשוחות עמוקות וארוכות ונורו בזה אחר זה בפקודתו של אריך מוספלדט. במחנה מיידנק הראשי נרצחו 18,400 יהודים ביום זה. יהודים מתתי-מחנות אחרים של מיידנק הובאו אף הם למיידנק ונורו באותו האופן. הרוצחים הציבו רמקולים גדולים ורועשים במיידנק ובטרווניקי על מנת להסוות את קולות הירי. מבצע הטבח הסתיים ביום אחד במיידנק ובטרווניקי. בפוניטובה הירי נמשך יומיים, מפני שבאחד מהצריפים קמה התמרדות. כדי לדכא אותה הציתו אנשי האס האס את הצריף והרציחות נמשכו כמתוכנן.
סלע מעבדות תוכנה
היסטוריה
חברת סלע הוקמה בדצמבר 1990 על ידי דוד בסה וקרו (קרופיני) סגל.
אקציית ארנטפסט
הרציחות
.
סלע מעבדות תוכנה
היסטוריה
בשנת 1992 נפתח מרכז ההדרכה הראשון בבית איילון ברמת גן. בשנת 1998 עברה החברה לבית סלע בבני ברק ושם מוקמו משרדיה ומרכז ההדרכה שלה.
בפברואר 2000, הפכה סלע לחברה ציבורית, תחת המיתוג "סלע גרופ", והנפיקה כ-35% מהון המניות שלה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2001 הוקם הסניף הראשון של סלע מחוץ לישראל, בוושינגטון די. סי., במטרה להקים מערך שידורי רשת, בעיקר למטרות הדרכה. בשנת 2010 רכשו בעלי השליטה את הפעילות העסקית של החברה, ואילו השלד הבורסאי שנותר נמכר לחברת "די מדיקל". נכון לשנת 2021 יש לחברה סניפים גם בהודו ובקנדה. בנובמבר 2021 רכשה קרן פורטיסימו קפיטל 77% ממניות החברה.
אדיגית
אדיגית (Адыгабзэ "אדיגאבזה") או צ'רקסית מערבית (КӀахыбзэ) הידועה בישראל גם בשם צ'רקסית. פרט לצ'רקסים החיים בישראל, היא השפה המדוברת ברפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית, שם היא גם השפה הרשמית. האדיגית שייכת למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, והיא קשורה ישירות לקברדינית המכונה גם צ'רקסית מזרחית.
סלע מעבדות תוכנה
פעילות החברה
החברה עוסקת בהדרכה ובפיתוח תוכנה. את פרויקט פיתוח התוכנה המשמעותי הראשון פיתחה החברה בשיתוף יבמ ישראל עבור המוסד לביטוח לאומי – פרויקט גבייה ללא שכירים (גל"ש).
אדיגית
השפה מדוברת בפי כ-125,000 תושבים ברוסיה עצמה, חלק גדול מהם באדיגיה, וכן ישנם כ-280,000 דוברים החיים כיום בטורקיה ומהווים את הקהילה הגדולה ביותר בעולם של דוברי אדיגית.
סלע מעבדות תוכנה
פעילות החברה
בשנת 2006 החלה החברה לפתח ולייצא את ערכות Microsoft Official Curriculum הנמכרות במרכזי ההדרכה של מיקרוסופט ומשמשות כלומדה הרשמית לתכנים אלו במרכזי Microsoft Learning בעולם כולו. בין השנים 2010–2018 זכתה סלע שש פעמים בפרס השותף המצטיין של מיקרוסופט.
אדיגית
הגיית השפה וכתיבתה
אדיגית היא אחת השפות מרובות העיצורים הפונמיים בעולם. כשאר השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, יש לשפה ולניביה השונים עיצורים פונמיים רבים מאוד ומספרם 50 עד 60. היא עשירה במסודקים ומשופתתים חריגים רבים, אך בעלת 3-4 תנועות פונמיות בלבד (/a ə e i/). בניב השפסוגים של הים השחור קיים דו-שיני חוכך אטום, עיצור חריג ביותר שבניבים אדיגים אחרים מבוטא כוילוני חוכך אטום [x]. בניב השפסוגים של התושבים בכפר כמא בישראל ישנו מכתשי חוכך מסודק [sʼ], וילוני מחונכך סותם אטום [kʲ], מקביל קולי [ɡʲ] ובתר-מכתשי משופתת מחוכך אטום [ʧʷ].
סלע מעבדות תוכנה
פעילות החברה
זרוע ההדרכה של החברה נקראת מכללת סלע, ובה שתי מחלקות: מכללה פרטית המיועדת לקהל הרחב, בה לומדים סטודנטים את מקצועות המחשב, ומחלקה עסקית, המספקת שירותי הדרכה לחברות וארגונים: קורסים, השתלמויות וכנסים לאנשי מקצוע.
אדיגית
הגיית השפה וכתיבתה
האלפבית הצ'רקסי המבוסס על הניב של השבט צ'אמגוי.