cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בובות (טלנובלה)
עלילה מרכזית
בנוסף לכל, יש אדם מסתורי הרוצח דוגמניות באופן קבוע, הוא מאפר אותן איפור ליצנים ומרעיל אותן, מה שגורם למותן המיידי. בתחילת הסדרה הרוצח הורג את אחת הדוגמניות של אריק, ומשם במשך כל הסדרה מנסים לגלות מי רוצח דוגמניות. באמצע העונה, במהלך תצוגת אופנה הרוצח הורג את נופר, וכך נפתחת חקירה מעמיקה יותר. יובל, שוטר וגם אחיו של אמנון חוקר את הרצח של נופר, מה שמערב את רוב דמויות הסדרה. לקראת הסוף, מתגלה כי הרוצחת היא דנה- העוזרת של אריק וגם המאהבת שלו. היא נכנסת להריון ממנו אך התינוק מת לאחר שהיא נופלת במדרגות כשמגלה שהוא חזר ללאנה, אהובתו הנצחית מהעבר. היא מחליטה לנקום, וחוטפת את אהובתו העכשווית לאנה, ובסופו של דבר גם רוצחת אותה לאחר שהיא מנסה לברוח. בסיום העונה, דנה חוטפת את יובל, והתחרות הגדולה מגיעה לעיצומה על מי תנצח, מרי או מוניק. דנה מתכננת לרצוח את מרי. מרי מנצחת, ודנה מתכוננת להרוג את מרי על הבמה. תומר מגלה הכל ומשחרר את יובל, יחד הם מצילים את מרי ועוצרים את דנה, ולבסוף היא נכנסת לכלא.
בנוסף לכך, תומר נאמן המתחיל את הסדרה עם בת זוגה הוותיקה נופר קליין, מתאהב במרי קיי, והמערכת יחסים של השניים הופכת עלילה מרכזית של הסדרה.
מנגד, מוניק בלילי, פורצת מיומנת, מגיעה לעולם הדוגמנות אף היא במקרה, לאחר שנתפסה בעת פריצה לדירת הסטודיו של פיצ'ו, אביו של תומר, שהוא צלם במקצועו. דולב אבוגזיר, אחיו של שיקו שהיה בן זוגה של מוניק, בוגד באחיו ומנהל רומן אסור עם מוניק. בהמשך, דולב ושיקו מתעמתים וכתוצאה מכך נפלט קליע מאקדחו של שיקו, הפוגע בכלייתו היחידה של דולב. בסופו של דבר ניצל דולב הודות לאחיו, שתרם לו כליה.
עלילות משנה
עמית פלורנטין, צלם השנה, מוצא עצמו במרכזו של משולש אהבה. קרן, חברתו ההרה, תופסת אותו בזמן הלא נכון ובמקום הלא נכון, ומניחה כי הוא מנהל רומן עם נטלי חיון, דוגמנית בסוכנות של נאווה. היא נפרדת ממנו, ולאחר מכן נגרר עמית אחר נטלי והופך להיות בן זוגה. לאחר זמן מה קרן מגלה שזו הייתה אי הבנה אחת גדולה, והיא ועמית חוזרים להיות ביחד. בפרק האחרון של הסדרה היא יולדת את בנה כאשר עמית נוכח לצדה.
קרלה גל, דוגמנית מרכזית בתולדות הסוכנות של אריק, ואמנון גל, מאפיונר ואיש עסקים בכיר מאוד, נתקלים אף הם בצרות ובבעיות חוזרות ונשנות. אמנון עושה הכל כדי לרצות את אשתו, גם אם בדרכים קיצוניות ולא כשרות.
מפיק אירועי האופנה, מויש שגב בוגד באשתו היח"צנית המבוקשת עמליה, עם הסטייליסט המצליח וההומוסקסואל הרצל בוטפיקה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
Bittersweet White Light
Bittersweet White Light (בעברית: אור לבן ומריר) הוא אלבום האולפן התשיעי של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור באפריל 1973, על ידי חברת התקליטים אם סי איי רקורדס.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-140 במצעד הבילבורד 200.
רב-תאיים
רב-תאיים הם יצורים המורכבים ממספר גדול של תאים, להם תפקידים שונים. הם בעלי נוזל מתווך המאפשר מעבר חומרים בין התאים מפנים הגוף והחוצה. הם נבדלים מחד-תאיים שלהם תא בודד המשמש כמרכז הגוף ללא תלות בתאים אחרים, מה שמגביל את גודלם לצורה מיקרוסקופית.
טקסונומיה
בעבר, רב-תאיים הייתה קבוצה טקסונומית גדולה של ממלכת החי, שכללה את כל האורגניזמים שאינם חד-תאיים. כיום מקובל לחלק את היצורים החיים באופן שונה. ישנן שלוש על-ממלכות, ורק באחת – האיקריוטים – ישנן ממלכות בעלות רב-תאיים, הכוללות את בעלי החיים (מקבוצת הרב-תאיים האמיתיים), צמחים, פטריות אמיתיות, פרוטיסטים, סטראמנופילס ועוד. קבוצות אלה אינם קרובות אלא פוליפילטיות.
בשנת 2016 הוכרזה השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו, מכיוון שהיא מכילה את הממצאים העתיקים ביותר שנמצאו של מאובנים של יצורים רב-תאיים. השמורה היא המחשה פיזית ייחודית לנקודת מפנה דרמטית בתולדות מוצא החיים על פני כדור הארץ – נקודה בה לאחר כמעט 3 מיליארד שנים של התפתחות, הופיעו לראשונה יצורים מורכבים יותר מבחינה ביולוגית.
פיוטר יקיר
פיוטר יקיר (ברוסית: Пётр Ионович Якир; 20 בינואר 1923 - 14 בנובמבר 1982) היה היסטוריון דיסידנט ופעיל חופש יהודי סובייטי, בנו של הגנרל יונה יקיר שהוצא להורג בתקופת סטלין.
ילדות בכלא
בשנת 1942 שוחרר יקיר מן המחנה, אך נעצר שנית בשנת 1944 באשמת "הפצת תעמולה אנטי מהפכנית" ונשלח שוב למחנות.
שחרור
שנתיים לאחר מות סטלין, בשנת 1955, פגש מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב, באקראי, בעת שסייר במרכז אסיה בפיוטר יקיר, ומיד הורה על שחרורו וטיהור שמו. לאחר השחרור שב יקיר, שהיה אז בן 32, למוסקבה, כאדם חופשי לאחר 18 שנות שלילת חירות.
לימים, בשנת 1972, יעלה פיוטר יקיר את זכרונות ילדותו העשוקה בספרו "ילדות בכלא".
לימודים
במוסקבה התקבל יקיר בשנת 1957, ללא בחינות כניסה, למכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים, ואת לימודיו בו סיים בהצטיינות. את עבודת התואר שלו כתב על תולדות הצבא האדום. בשנת 1962 התמנה לעוזר מחקר במכון. במסגרת תפקידו זה נשא הרצאות ברחבי ברית המועצות, בערים ובמפעלים, על עוולות הסטליניזם, כפי שחווה בגופו. בשנת 1963 הוציא קובץ מזכרונותים של אישים שונים על אביו יונה יקיר בשם "הקומנדרם יקיר".
לאחר שחרושצ'וב הודח מתפקידו בשנת 1964, ובמקומו בא ליאוניד ברז'נייב כמנהיג ברית המועצות, לא הותרו יותר הרצאות ממין זה.
פעיל התנועה לזכויות האזרח
מאמצע שנות השישים, תחת שלטונו של ליאוניד ברז'נייב, גברה דאגתו של יקיר מפני התפתחות זוחלת של נאו-סטליניזם בברית המועצות. הוא הפיץ מנשר שנקרא "מכתב גלוי לקומוניסט", ובו שלל את כל צורות הסטליניזם וקרא לגנות את סטלין בדיעבד על חיסול צמרת הצבא האדום בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה.
יקיר יצא להגנת רבים מאנשי תנועת החופש בברית המועצות, שהותקפו על ידי השלטונות על ספריהם ופרסומיהם, בהם אנדרי אמלריק, מחבר המסה הנבואית, שזכתה להד עולמי: "האם תמשיך ברית המועצות להתקיים עד 1984?".
בסוף שנות השישים הצטרף יקיר לקבוצה שנקראה "קבוצת הפעולה להגנת זכויות האזרח בברית המועצות" (ברוסית: Инициативная группа по защите гражданских прав в СССР) והיה לאחד מראשי הקבוצה. הקבוצה פרסמה פטיציות ומחאות פומביות על עוולות המשטר הסובייטי.
בשנת 1971 שלח מכתב גלוי לוועידה ה-24 של המפלגה הקומוניסטית, ובו תבע לעצור את התגברות הנאו-סטליניזם בברית המועצות. הק.ג.ב. נאלץ להבליג על מחאה זו, בשל הפרסום העולמי של יקיר כבנו של הגנרל יונה יקיר, אך לא לאורך זמן. בשלהי שנת 1971 נעצר יקיר למשך זמן קצר, כדי למנוע ממנו מלהשתתף בעצרת מחאה שקטה של מתנגדי המשטר שתוכננה ליום החוקה הסובייטי ב-5 בדצמבר 1971.
בשנת 1972 ערך הק.ג.ב. פעמיים חיפושים בדירתו. ב-21 ביוני 1972 נעצר יקיר לצורך העמדה לדין.
התכחשות
לפני שנעצר מסר יקיר לכתב הטיימס הבריטי את ההצהרה הבאה:
מעצרו של יקיר עורר גל מחאות בברית המועצות, בהן מכתב מחאה החתום על ידי 52 פעילי חופש ובהם אנדרי סחרוב, שבו נאמר בין היתר כי מעצרו של יקיר הוא: "צעד נוסף בדרך לכינונן מחדש של שיטות סטליניסטיות... להאשים את יקיר באנטי-סובייטיות יכולים רק אלה המזוהים עם זרם הסטליניזם בשלטון סובייטי".
משפטו של יקיר נערך במוסקבה מ-27 באוגוסט עד 1 בספטמבר 1973. כפי שצפה יקיר בראיונו לטיימס של לונדון, אכן הופעל עליו לחץ והוא מסר לחוקריו פרטים על פעילותם של חבריו לתנועת החופש ושמות פעילים, ונאלץ להודות בבית המשפט באישומים נגדו בדבר "פעילויות אנטי סובייטיות מודרכות וממומנות על ידי שירותים זרים". יקיר נדון ל-3 שנות מאסר בצירוף 3 שנות הגליה. ב-5 בספטמבר 1973 ערכו יקיר, ופעיל נוסף שנשבר בלחץ השלטונות, מסיבת עיתונאים במוסקבה לעיתונאי חוץ, בה חזרו על הווידויים שלהם.
בהתחשב בשיתוף הפעולה שלו עם השלטונות, הפחית בית המשפט העליון של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית ב-28 בספטמבר 1973 את עונשו של יקיר ושנה לאחר מכן בספטמבר 1974 הוא שוחרר מהמאסר ושב למוסקבה.
עד למותו בשנת 1982 היה פיוטר יקיר מנודה על ידי פעילי החופש בברית המועצות.
יוסף צדנר
יוסף צדנר (בגרמנית: Joseph Zedner; 10 בפברואר 1804, גרוס-גלוגאו – 10 באוקטובר 1871 ברלין) היה ביבליוגרף יהודי-גרמני וספרן.
קורות חיים
זמן קצר אחרי התחלת עבודתו במוזיאון הבריטי רכשה הספרייה את ספרייתו של הביבליופיל חיים מיכל (Heimann J. Michael) מהמבורג אותה קיטלג צדנר.
חיבוריו
הוא תרם למהדורת ספר המסעות של בנימין מטודלה שיצא לאור בלונדון בשנת 1840. בזמן שהותו בלונדון פרסם מהדורה שנייה של פירוש אברהם אבן עזרא למגילת אסתר. הוא כתב לה מבוא בשם "ויוסף אברהם".
לקריאה נוספת
Moritz Steinschneider, in Magazin für die Literatur des Auslandes, 1871, No. 44, abstracts of which are given in ''Allg. Zeit. des Jud. 1871, pp. 116–118, and in Generalanzeiger für die Gesammten Interessen des Judentums,'' Berlin, Feb. 22, 1904
הצדק של ספנסר
הצדק של ספנסר (באנגלית: Spenser Confidential) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2020 אודות ספנסר, החייל לשעבר והחוקר פרטי שיצר הסופר רוברט ב. פארקר. הסרט מבוסס על הספר "Wonderland" מאת אייס אטקינס, שקיבל את הזכויות לכתוב ספרים נוספים בסדרה לאחר מותו של פארקר. בסרט מככבים מארק וולברג, אלן ארקין, וינסטון דיוק, קאסי ונטורה, אלייזה שלזינגר, פוסט מאלון ובוקים וודביין.
עלילה
הסרט נפתח כאשר ספנסר (וולברג), בלש במשטרת בוסטון וקודם לכן חייל בצבא ארצות הברית, השתחרר לאחר שריצה חמש שנות מאסר משום שתקף קצין בכיר במשטרה, לאחר שגילה שהוא מטייח פרשיית רצח. ספנסר שב לבוסטון, וגר בביתו של הנרי סימולי (ארקין), שאימן אותו באגרוף כנער. הוא חובר להוק (דיוק), לוחם MMA, והשניים מנסים לפענח את הירצחם של שני קציני משטרה, בהם הקצין שספנסר תקף בעבר, ואת הרצח שניסה לפענח בעבר. השניים נדרשים להתמודד עם כנופיית פושעים אלימה ועם שוטרים מושחתים הסוחרים בסמים.
ח'אלד בוטייב
ח'אלד בוטייב (בערבית: خالد بوطيب, תעתיק עברי: ח'אלד בוטיב; נולד ב-24 באפריל 1987) הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי המשחק בעמדת החלוץ בפריז.
קריירת מועדונים
בקיץ חתם באיסטר מהליגה השנייה. ב-7 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לקלרמון פוט במסגרת גביע הליגה.
בקיץ חתם בגזלק אז'אקסיו, עימה עלה לליגת העל לראשונה בתולדותיה, אך שב עימה לליגה השנייה אחרי עונה אחת.
בקיץ חתם בשטרסבורג לעונה אחת. את עונתו היחידה במועדון סיים כמלך שערי הקבוצה וכסגן מלך שערי הליגה עם 20 שערי ליגה, והיה שותף לחזרה של קבוצתו לליגת העל.
ב-5 באוקטובר 2020, בוטייב חתם בלה הבר מהליגה הצרפתית השנייה.
בינואר, בוטייב הצטרף לפריז.
קריירה בינלאומית
בוטייב זומן לראשונה לסגל נבחרת מרוקו בשנת. ב-26 במרץ 2016 בוטייב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. ב-15 בנובמבר 2016 הבקיע את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד.
בוטייב נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 ומונדיאל 2018.
יצחק ד'ארבלה
יצחק (גרגורי) דַ'ארְבֶּלֶה (אמציסלבסקי) (20 באוגוסט 1847– 24 ביוני 1911) היה רופא, איש העלייה הראשונה, שבעשור האחרון של המאה ה-19 שימש מנהל בית החולים רוטשילד בירושלים. מלבד עיסוקו הרפואי חקר את תולדות יהדות ספרד ולשונהּ, ושימש היושב-ראש הראשון של חברת שפה ברורה, שממנה קם ועד הלשון העברית.
קורות חייו
יצחק דַ'ארְבֶּלֶה נולד בפולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשם יצחק אמציסלבסקי ליעקב ולציפה לאה (הלן) לבית וורשבסקי, משפחה חרדית מחסידות חב"ד, שהעניקה לילדיה חינוך תורני והשכלה כללית. למד בחדר וסיים גימנסיה רוסית. בשנת 1864 התקבל לאיגוד הסוחרים בפולאטבה. בספטמבר 1865 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת פטרבורג, שם למד עד סוף שנת 1870. סיים תואר דוקטור לרפואה בסורבון שבפריז. שימש כקצין רפואה בצבא הצאר. השתתף ב בחזית דוברוג'ה תחת פיקודו של גנרל צימרמן. עזב את הצבא הרוסי ועבר לשווייץ, שם טיפל בחולי שחפת. בעיירת הקייט מונטרה טיפל באציל רוסי בשם פיודור לוקיאנוב, שסבל משחפת. אמציסלבסקי נישא לבתו, סופיה לוקיאנובה (נוצרייה אורתודוקסית; 1855-1883), חרף התנגדות הוריו, באלכסנדריה שבמצרים. לשניים נולדו בן, ניקולאי (1881) ובת, רחל (1879–1953).
משם הזמין אותו הסולטאן ברגש אבן סעיד (Sultan Barghash of Zanzibar) מזנזיבר, לשמש כרופאו האישי. הסולטאן הפקיד בידיו גם שליחויות דיפלומטיות חשובות בבירות אירופה. בעת שהותו בזנזיבר שינה את שם משפחתו מאמציסלבסקי לד'ארבלה, על שם אי קטן שהסולטאן העניק לו במתנה לאות הוקרה. סופיה, רעייתו, יצאה לדרום אפריקה כדי לעבור טיפולים נגד שחפת, אולם נפטרה שם באוקטובר 1883 ממחלתה. ד'ארבלה יצא מזנזיבר לדרבן בדרום אפריקה, הגיע לשם ביוני 1884 ונשאר שם, לכל הפחות, שלושה חודשים. שם היה בקשר עם הקהילה היהודית ושלח דיווחים לעיתון הג'ואיש כרוניקל בלונדון.
רופא בראשון לציון
בשנת תרמ"ו (1886) ביקר בפריז, שם הציגו הרב של פריז בפני הברון רוטשילד. רוטשילד שכנע אותו לעזוב את זנזיבר ולעלות לארץ ישראל כדי לשמש רופא במושבה ראשון לציון. בסוף 1887 עלה לארץ והתיישב בראשון לציון. הוא שירת כרופא של ראשון לציון וסביבתה, וכאות הוקרה על מסירותו העניקו לו פקידי הברון רוטשילד חלקת שדה וכרם במושבה.
מנהל בית החולים רוטשילד בירושלים
ד'ארבלה נישא בירושלים למאלויה (מלוינה; 1865-1950) ילידת ממלכת הונגריה, בתו של ד"ר יצחק שוורץ. בשנת 1889, לאחר פטירת גיסו, ד"ר שוורץ, שהיה מנהל בית החולים רוטשילד, נתמנה ד'ארבלה תחתיו כמנהל בית החולים; אנשי ראשון לציון ניסו להניאו מכך, ואף פרסמו מודעה בעיתון "הצבי", אך ללא הועיל. בירושלים נולדו לבני הזוג שלושה בנים, אדמונדו (1892–1985), פליצ'ה (1895–1974) ואלפרדו (1898–1977). הוא שימש בתפקידו כעשר שנים, והקדיש את רוב זמנו לניהול בית החולים ולטיפול בחוליו. בתקופת שהותו בירושלים התפרסם ד"ר ד'ארבלה והיה איש חברה בעל מעמד. ביתו, שהיה בסמוך לבית החולים רוטשילד ברחוב הנביאים 54 (משמש משנת 2018 כמלון בוטיק "וילה בראון"), שימש מוקד לבילוי חברתי של החברה הגבוהה בעיר ושל דיפלומטים זרים. בני הזוג ד'ארבלה נהגו לערוך נשפים בביתם ופיזרו הון רב על חיי חברה נוצצים.
בשנת 1899 נאלץ ד"ר ד'ארבלה להתפטר מניהול בית החולים, בעקבות הלשנה של מנהל משק הבית של בית החולים. שנה אחת היה מחסור בעצים, וד'ארבלה ציווה לקחת קורות ששימשו את בית החולים ולהשתמש בהן להסקה. כמו כן, כשראה ד'ארבלה כי יריעות בד ששימשו את בית החולים התבלו, הגה רעיון להשתמש בהן לתפירת כלי לבן, כותנות, מכנסיים וטליתות-קטנות לחולים; הוא לא שם לב שעל הבד מוטבעים שני חותמים, של הנוצרים הפרסביטריאנים ושל בית החולים. כשנתגלע סכסוך בין ד"ר ד'ארבלה לבין מנהל משק הבית של בית החולים, החליט מנהל משק הבית לספר לבעלי בית החולים, משפחת רוטשילד, על מעשה המנהל. הוא שלח לפריז חבילה ובה בגדים שנתפרו מיריעות בית החולים, ועליהם חותם נוצרי וחותם בית החולים. בעקבות המעשה נאלץ ד'ארבלה להגיש את התפטרותו.
בעל אדמות
בתקופת שהותו בארץ ישראל עסק ד'ארבלה ברכישת אדמות ברחבי הארץ. את ניהול אדמותיו בראשון לציון הפקיד בידי דודנו חיים יעקב קרישבסקי. יחד עם גיסו אלכסנדר אפטקמן (שהיה נשוי לאחותו רוזה) ואחיינו קרישבסקי היה ד'ארבלה בין גואלי אדמות סג'רה.
חוקר ואיש לשון
ד'ארבלה היה ממייסדי חברת "שפה ברורה", שבין חבריה היו אליעזר בן-יהודה, הרב יעקב מאיר וחיים הירשנזון. בשל מעמדו הציבורי הרם התמנה ד'ארבלה לעמוד בראשה. כינוס היסוד, בה' באלול תרמ"ט (1889), התקיים בביתו של ד'ארבלה. אליעזר בן-יהודה הסכים למינויו של ד'ארבלה לראש החברה כי "הוא צריך להיות הלב".
משפחתו
אחיו של ד"ר ד'ארבלה היה יהודה לייב אמציסלבסקי, פעיל ציוני ובעל אדמות בראשון לציון. אחותם, רוזה, נישאה לאלכסנדר אפטקמן, אף הוא בעל אדמות, מגואלי סג'רה. בתם נדיה אפטקמן נישאה לאהרון הלוי, בנו של ההיסטוריון וחוקר השפות השמיות פרופ' הלוי מסורבון. אהרון הלוי היה מורה במקוה ישראל, ולאחר מכן כיהן כמנהל בתי ספר של אליאנס.
לד"ר ד'ארבלה היו חמישה ילדים: ניקולאי וסופיה רחל (מאשתו הראשונה), ועוד שלושה בנים שחיו באיטליה, האחד מהנדס, השני קצין בכיר בצבא האיטלקי, והשלישי איש אקדמיה, נולדו לו נכדים ונכדות מכל ילדיו.
לקשאדוויפ
לקשאדוויפ (באנגלית: Lakshadweep ; במלאיאלאם: ലക്ഷദ്വീപ്) היא טריטוריית האיחוד הקטנה מבין מדינות וטריטוריות הודו. בירת הטריטוריה היא קאוואראטי. מקור שמה הוא מהכינוי "לקשאדוויפה" שמשמעותו בסנסקריט: לקשא=מאה אלף, דוויפ=איים, כלומר "מאה אלף איים".
יצחק ד'ארבלה
משפחתו
הבת, רחל, נישאה לתיוודר שפר, אזרח אוסטרו-הונגריה, וטרינר בהכשרתו. לשניים נולדו שמונה ילדים. נפטרה בהונגריה.
אחרית ימיו
לאחר שעזב את משרתו בבית החולים רוטשילד, היגר ד'ארבלה עם משפחתו, בשנת 1900, לפלרמו שבסיציליה, שם עבד כרופא. בעקבות רעידת אדמה שהתחוללה שם (במסינה, בסוף שנת 1908), ירד מנכסיו, ונאלץ לעזוב את סיציליה. והשתקע בתוניס.
לקשאדוויפ
זהו ארכיפלג המונה 36 איים ששטחם הכולל כ-32 קמ"ר, הנמצאים באוקיינוס ההודי 200-300 ק"מ ממערב למדינת קרלה. כתריסר מהאיים הם אטולי אלמוגים, שלושה - שוניות אלמוגים, והשאר איים בגדלים שונים.
יצחק ד'ארבלה
אחרית ימיו
הוא תכנן לשוב ארצה, אולם ב-24 ביוני 1911 מת בפתאומיות כשהוא חסר-כול. נטמן בבית העלמין היהודי בתוניס. מקום קבורתו המדויק אינו ידוע כיום, כיוון שרישומי בית העלמין מתעדים את הקברים רק החל משנת 1927.
לקשאדוויפ
דמוגרפיה
רק 11 מהאיים מיושבים במהלך כל השנה. כ 60 אלף התושבים, שרובם מוסלמים, מדברים בעיקר בשפת מלאיאלאם, הנפוצה גם בקרלה הסמוכה. האוכלוסייה מחולקת לשלושה מעמדות סוציו-חברתיים (קאסטות) - ימאים, בעלי אדמה ואיכרים.
יצחק ד'ארבלה
אחרית ימיו
עיריית ראשון לציון קראה על שמו רחוב בשיכון המזרח.
לקשאדוויפ
גאוגרפיה
הארכיפלג מחולק לשתי קבוצות איים ואי שאינו שייך לאף אחת מהקבוצות:
כלכלה
תושבי האיים מתפרנסים בעיקר מדיג, מעט מחקלאות, תיירות (בעיקר צלילה) ושזירת חבלים מסיבי קוקוס.
היסטוריה
המערבי הראשון שהגיע לאיים אלו היה ככל הנראה ואסקו דה גאמה. בעקבותיו הגיעו הפורטוגזים, שהשתלטו על האיים, הקימו נמל והשליטו משטר דיכוי. ב-1787 השתלט על האיים שליט מייסור, הסולטאן היידר עלי (سلطان حیدر علی) באמצעות בנו טיפו סולטאן (ٹیپو سلطان), אולם כעבור זמן קצר איבד את השליטה לבריטים, כחלק מתוצאות המלחמה האנגלו-מיסורית השלישית (1789–1792).
רק ב-1956 העבירו הבריטים את השליטה על הטריטוריה לידי ההודים.
בלו נוט
בלו נוט (מאנגלית: Blue Note בתרגום מילולי תו עצוב) מתייחס לרוב לתו המתווסף לסולם פנטטוני, בבלוז, ג'אז ורוק. התו הוא הנמכה של כל אחת הדרגות, בכל סולם, אך ברוב המוחלט של המקרים השם בלו נוט מתייחס לדרגה החמישית המונמכת של סולם מינורי, שהיא הדרגה הרביעית המוגבהת בסולם מינור פנטטוני.
הרמוניה
כאמור, עקרונית בלו נוט הוא רק הנמכה של חצי טון, אך השם מתייחס לרוב לדרגה הרביעית של סולם פנטטוני מינורי, שהיא הדרגה החמישית של סולם מינורי טבעי. למשל בדו מינור פנטטוני, הבלו נוט הוא סול במול וגם בדו מינור טבעי, הבלו נוט הוא סול במול. הבלו נוט הוא מה שמבדיל בין סולם מינור פנטטוני לבין סולם הבלוז (סולם המשמש גם לג'אז ורוק).
מבחינה הרמונית הבלו נוט הוא טון דיסוננטי, שכן המרווח בינו לבין טון הבסיס של הסולם הוא טריטון. נוסף על כן, בסולם פנטטוני אין אף מרווח של חצי טון, ואילו בסולם בלוז, המרווח בין הבלו נוט לשתי הדרגות הסמוכות לו הוא חצי טון (הדרגה השלישית והרביעית). תכונה זו היא המאפשרת את הבלוז, שדיסהרמוניה היא ממאפייניו הבולטים.
הבלו נוט כתו רפאים
הבלו נוט הוא תוספת לא רשמית לסולם, כלומר לעיתים רבות הוא לא לחלוטין שייך לסולם, והשימוש בו ספונטני יותר (ראו פרק שימוש). כיוון שכך יש לו מעמד מיוחד של תו רפאים, או דרגת רפאים, דרגה שאינה באמת חלק מן הסולם אך היא חשובה מאוד בו.
שימוש
השימוש המקורי של הבלו נוט הוא בבלוז, אך יש בו שימוש גם בג'אז, ברוק ולעיתים בסגנונות נוספים. לבלו נוט יש חשיבות אדירה בבלוז, כיוון שכאמור הוא התו היחיד בסולם המאפשר דיסוננסים. כמו כן, ברצף האקורדים של הבלוז (שבנוי על הסולם הטבעי, ולא על סולם הבלוז), יש חשיבות לשלוש דרגות מרכזיות, שהן תו הבס בשלושת האקורדים, הראשונה הרביעית וההחמישית. המרווח בין הבלו נוט לכל אחת מהדרגות הללו הוא דיסוננסי, על כן כשהוא מנוגן על כל אחד מן האקורדים, הוא מודגש.
בגלל אופיו הייחודי, ומשום שהוא מה שהופך מלודיה לבלוזית, יש בו שימוש רב מאוד בעיקר בבלוז ובג'אז. הבלו נוט מככב לרוב באלתורים, אך מופיע לפעמים גם ביצירה כתובה. בגלל היותו "תו רפאים" שאינו לחלוטין חלק מהסולם הוא מנוגן הרבה באופ ביט, ומשתמשים בו באלתור בקטע סולו ומחוץ לו.
מקור השם
מקור שמו של הבלו נוט, הוא מהבלוז (בלו = עצוב באנגלית), בו הוא מרכזי מאוד. כמו כן כיוון שהתו העצוב הוא שמאפשר דיסהרמוניות, והוא שמבדיל בין סולם פנטטוני לסולם בלוז, הוא התו הכי "בלוזי" בסולם.
בלו נוט כמקור לשמות
בגלל המשמעות האדירה שלו, והשם הפיקנטי שלו, ישנם דברים שונים בתעשיית הג'אז והבלוז שנקראים על שמו. יצירות רבות משתמשות בשם הזה וכו'. שני הדברים הבולטים ביותר שלקחו את שמם מהתו הכחול הם:
תמר מרום
תמר מרום (נולדה ב-10 בדצמבר 1970 בשם תמר מרכוס) היא שדרנית רדיו, כותבת ותסריטאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
תמר מרום החלה את הקריירה התקשורתית שלה בגלי צה"ל, שם שירתה כעורכת מוזיקלית ועורכת תוכניות. בין התוכניות שערכה: "נכון לעכשיו", "תוכנית הצהריים של מרב מיכאלי", "קשה בבוקר". הנחתה יחד עם רונית כפיר את התוכנית "לילה טוב", עם מיכל ניב את התוכנית "היפות והאמיצות" בעונתה הראשונה ברדיו תל אביב, ואת התוכנית "ציפורי לילה מתקשות" עם ארז טל.
בשנת 1993 ערכה את עונתה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "שישי חי" בזכיינית "קשת". בשנת 1996 כתבה את התוכנית "העולם המופלא" ששודרה בערוץ 2. בשנת 1998 החלה לכתוב, יחד עם אורי גרוס, את התסריט לתוכנית הבידור "רק בישראל", אותה הנחו ארז טל ואורנה בנאי.
השתתפה בכתיבת התוכניות "שוטטות", "פלורנטין" ו"השיר שלנו". בשנת 2001 ביימה, יחד עם רם נהרי, את הסרט "כוכב זורח מעל הלב".
בשנת 2005 כתבה את תוכנית הדרמה "אמא'לה", בכיכובה של אורנה בנאי. על תוכנית זו זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה - התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית-דרמטית.
בשנת 2011 הייתה התסריטאית של סדרת האינטרנט "עד הבאזזר".
בשנת 2013 כתבה ויצרה את סדרת הטלוויזיה "מקימי" לפי ספרה של נועה ירון-דיין באותו השם.
באפריל 2015 מונתה למנהלת מחלקת הדרמה של "רשת".
חיים אישיים
תמר מרום גרה בתל אביב עם בן זוגה ושלושת ילדיה.
מקמאפיה (סדרת טלוויזיה)
מקמאפיה (באנגלית: McMafia) היא סדרת טלוויזיה מסוגת הדרמה שנוצרה על ידי חוסיין אמיני וג'יימס ווטקינס שגם ביים. הסדרה נוצרה בהשראת הספר מקמאפיה: פשע ללא גבולות (2008) שנכתב על ידי העיתונאי מישה גלני.
הסדרה נעשתה על ידי BBC בשיתוף פעולה עם רשת AMC וחברת Cuba Pictures ושודר בערוץ BBC החל מ-1 בינואר 2018.
תקציר עלילת הסדרה
בסדרה מככב ג'יימס נורטון כאלכס גודמן, צעיר לונדוני, בן לאב רוסי שנמשך עמוק אל תוך עולם הפשע המאורגן. אלכס מנסה לחיות את חייו בניסיון להימלט מהצל של העבר הפלילי של אביו – שהיה בקשרים עם המאפיה הרוסית. הוא בונה את העסק הלגיטימי שלו יחד עם ארוסתו רבקה, אך כשהעבר של משפחתו חוזר לאיים עליהם, אלכס נאלץ לבחון מחדש את עולם הערכים שלו כדי להגן על אלה שהוא אוהב. מה שמתחיל כסיפור של הישרדות ונקמה הופך לסיפור אופייני של מאבקו של אדם נגד פיתיונות השחיתות בעולם המודרני ובתוך עצמו.
הפקה
BBC הכריזה על תחילת העבודה על הסדרה באוקטובר 2015. באפריל 2016 לוהק ג'יימס נורטון לתפקיד הראשי ולבימוי הסדרה נשכר ג'יימס ווטקינס. לתפקיד הוריו של הגיבור לוהקו השחקנים הרוסיים אלכסיי סרבריאקוב ומריה שוקשינה, יחד עם דייוויד סטראתיירן לתפקיד קליימן, איש עסקים ישראלי, שהוכרז על ליהוקו בנובמבר 2016. צילומי הסדרה נערכו בלונדון, קרואטיה, קטר, מומבאי, קהיר, בלגרד, בליז סיטי, איסטנבול, תל אביב ובאתרים כמו לנקסטר האוס, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ובחצי האי ערב ומוסקבה.
תקציב כל פרק עומד על כמה מיליוני ליש"ט.
ביקורות
הסדרה שודרה ב-1 בינואר 2018 וקיבלה ביקורות מעורבות. The Guardian תיאר את הסדרה כ"עשויה היטב" וציין את תחושת הציפייה שליוותה את ההפקה, גם באתר וואלה! שיבחו את איכות הסדרה.
מספר כלי תקשורת ציינו כי אם השמועות על ליהוק של ג'יימס נורטון לתפקיד ג'יימס בונד היו הכוונות, הרי שהסדרה הפיגה אותם. בביקורת של The Telegraph על הפרק השני אומנם צוין העשייה הנכונה של הפרק אך ביקרה את איכות משחקו של ג'יימס נורטון.
אורציו בנוולי
אוֹרַצְיוֹ בֶּנֶווֹלי או אורציו בנבולי (באיטלקית: Orazio Benevoli; ) היה מלחין איטלקי.
חייו
בנוולי, מלחין איטלקי יליד רומא ממוצא צרפתי חיבר יצירות קודש פוליכוראליות גדולות. באחת מיצירותיו היו 48 תפקידים אינסטרומנטליים וווקאליים. הוא שירת כמנצח מקהלה בכנסיות שונות ברומא משנת 1624 עד 1653. משנת 1643 עד 1645 שירת בנוולי בחצר האוסטרית. לפנים גרסו, ששם חיבר את ה"מיסה סליסבורגנסיס" ל-53 קולות, יצירה המיוחסת כיום להיינריך איגנץ ביבר או לאנדריאס הופר, מתקופה מאוחרת יותר במאה ה-17.
בשנת 1646 חזר אורציו בנוולי לרומא, שם שימש מנצח מקהלת הוותיקן.
יצירות הקודש של בנוולי כתובות במקרים רבים לארבע מקהלות או יותר. רבות מיצירותיו כבדות משקל ואפשר לשייך אותן לסגנון הבארוק הקולוסאלי.
בנוולי הלך לעולמו ב-1672 ברומא. מעט מאוד מן המוזיקה של אורציו בנוולי זוכה לביצוע או להקלטה בימינו.
מרגרט וייז בראון
ביוגרפיה וקריירה
בראון היא האמצעית מבין שלושה ילדים. גדלה בשכונת גרינפוינט בברוקלין, ניו יורק. ב-1923 היא החלה את לימודיה בבית הספר Chateau Brilliantmont בלוזאן, שווייץ בזמן שהוריה התגוררו בהודו ובקנטרברי, קונטיקט. ב-1952 החלה את לימודיה בבית הספר Kew-Forest. ב-1926 החלה את לימודיה בבית הספר Dana Hall בוולסלי, מסצ'וסטס, שם הצליחה באתלטיקה. לאחר שסיימה את לימודיה ב-1928 החלה בראון את לימודיה במכללת Hollins ברואנוק, וירג'יניה.
לאחר סיום לימודיה לתואר ראשון באנגלית במכללת Hollins ב-1932 החלה לעבוד בהוראה בנוסף ללימודי אמנות. בתקופת עבודתה במכללה להוראה Bank Street Experimental School בניו יורק היא החלה לכתוב ספרי ילדים. המכללה קידמה גישה חדשה בחינוך ילדים ובספרות, תוך שימת דגש על העולם האמיתי ו"כאן ועכשיו". גישה זו השפיעה על עבודתה של בראון. היא קיבלה השראה גם מהסופרת גרטרוד שטיין שסגנון עבודותיה השפיעו על הכתיבה של בראון עצמה. ספר הילדים הראשון של בראון שהתפרסם היה When the Wind Blew. הספר פורסם ב-1937 על ידי הוצאת Harper & Brothers. בראון המשיכה לפתח את ספרי "כאן ועכשיו" שלה, ומאוחר יותר פיתחה את סדרת הספרים "Noisy Book", סדרה העוסקת בקולות הסובבים ילדים, תוך כדי עבודה כעורכת בהוצאת הספרים W. R. Scott. כעורכת בחברת סקוט, אחד המיזמים הראשונים שלה היה לגייס סופרים עכשוויים לכתיבת ספרי ילדים עבור החברה. ארנסט המינגוויי וג'ון סטיינבק לא טרחו להגיב לבקשתה, אך גרטרוד שטיין, הנערצת על בראון, קיבלה את ההצעה. ספרה של גרטרוד, The World is Round, אויר על ידי קלמנט הרד אשר חבר לבראון בעבר כשעבדו יחד על הספר Bumble Bugs and Elephants של הוצאת סקוט ש"נחשב כנראה לספר המודרני הראשון בכריכה קשה לתינוקות". מאוחר יותר חברו שוב בראון והרד כשעבדו יחד על הקלאסיקות ארנבון בורח מהבית ולילה טוב ירח שיצאו לאור בהוצאת Harper. בנוסף להוצאה לאור של כמה מספריה של בראון, תחת עריכתה של בראון חברת סקוט הוציאה לאור את ספרה הראשון של אדית' תאצ'ר הרד, Hurry Hurry, ואת הקלאסיקה של אספיר סלובודקינה, כובעים למכירה.
בין השנים 1944 ל-1946 הוצאת הספרים Doubleday פרסמה שלושה ספרים מאוירים שנכתבו על ידי בראון תחת שם העט גולדן מק'דונלד ואוירו על ידי לאונרד וייסגרד. וייסגרד היה מועמד למדליית קלדקוט ב-1946 וב-1947 זכה במדליה עבור Little Lost Lamb ו-The Little Island. שני שיתופי פעולה נוספים שלהם הופיעו בשנים 1953 ו-1956, לאחר פטירתה של בראון. הספר The Little Fisherman שאויר על ידי דאלוב איפקר יצא לאור ב-1945. הספר Little Fur Family שאויר על ידי גארת' ויליאמס יצא לאור ב-1946. בתחילת שנות ה-50 בראון כתבה מספר ספרים עבור הסדרה Little Golden Books כולל The Color Kittens, Mister Dog ו-The Sailor Dog.
חיים אישיים
בראון השתמשה במספר שמות עט בקרב מעגלים שונים של חברים. בבתי הספר Dana ו-Hollins היא כונתה בפי חבריה בשם "טים", מאחר שצבע שיערה היה כצבע חציר הטימותי. חבריה ב-Bank Street כינו אותה "בראוני". ויליאם גסטון כינה אותה "גולדי", על פי שם העט גולדן מק'דונלד בו השתמשה עבור הספר שכתבה, The Little Island.
ב-1952 פגשה בראון את ג'יימס סטילמן רוקפלר ג'וניור במסיבה ובהמשך הם התארסו. בהמשך השנה, במהלך מסע בינלאומי שערכה לקידום ספרה בניס, צרפת, היא מתה בגיל 42 בעקבות תסחיף, זמן קצר לאחר שחלתה בדלקת התוספתן. היא בעטה ברגלה כדי להוכיח לרופא עד כמה היא חשה בטוב, ובכך גרמה לקריש דם שנוצר ברגלה להתנתק ממקומו וכך להגיע אל ליבה.
מורשת
בראון הורישה את התמלוגים של רבים מספריה, כולל לילה טוב ירח וארנבון בורח מהבית, לאלברט קלארק, בנם של שכניה, שהיה בן 9 שנים כשהיא מתה. ב-2000 הכתב ג'ושוע פראגר פירט בוול סטריט ג'ורנל את חייו המורכבים של מר קלארק אשר בזבז את מיליוני הדולרים שהרוויח מתמלוגי הספרים, ואשר מאמין שווייז בראון הייתה אימו, טענה שאחרים שללו מכל וכל.
בראון הותירה מעל 70 כתבי יד שלא ראו אור. לאחר שאחותה רוברטה בראון ראוץ' לא הצליחה למכור אותם היא אחסנה אותם בגזע עץ ארז למשך עשרות שנים. ב-1991 הביוגרפית העתידית שלה, איימי גארי מחברת .WaterMark Inc, גילתה את צרורות כתבי היד, מעל 500 דפים מודפסים במכונת כתיבה בסך הכל, ודאגה להביא את מה שניתן לדפוס (חלק מהספרים לא הושלמו על ידי בראון).
רבים מספריה של בראון פורסמו מחדש עם איורים חדשים, עשרות שנים לאחר שיצאו לאור לראשונה. ספרים רבים אחרים שלה עדיין מודפסים כיום עם האיורים המקוריים. ספריה תורגמו למספר שפות. ביוגרפיות על בראון לילדים נכתבו על ידי לאונרד ס. מרקוס (1999), ג'יל ס. ווילר (2006) ואיימי גארי (2017). קיים ניתוח פרוידיאני של "הסדרה הקלאסית" שלה על ספרי ארנבים שנכתב על ידי קלאודיה ה. פירסון, Have a Carrot (2010).
העולם הבוקר
העולם הבוקר (נקראה בעבר "רשת על הבוקר") היא תוכנית הבוקר של רשת 13, בהגשתה של גאולה אבן-סער בימים ראשון עד חמישי - כשבימי שישי היא מוגשת על-ידי אברי גלעד.
היסטוריה
התוכנית, ששודרה לראשונה ב-3 בינואר 1996 בערוץ 2 של הזכיינית רשת, מוקדשת בחלקה הראשון לנושאים אקטואליים, תוך ליווי חברת החדשות של הערוץ. בחלקה השני עוסקת התוכנית בשולי החדשות, בפינות שונות ובאורחים שונים. התוכנית, המיועדת לכל המשפחה, מלווה בפינות בנושאי בריאות, אוכל, צרכנות, ספורט וכן פנאי ובידור.
מרגרט וייז בראון
תרבות פופולרית
גרסה בדיונית של בראון קיימת בספרה של שרה ג'יוס Goodnight June. בספר סדרה של מכתבים בין בראון והדמות רובי קריין באים להראות כיצד החברות בין קריין לבראון וחנות הספרים שלה בסיאטל, וושינגטון השפיעו על כתיבת הספר לילה טוב ירח.
העולם הבוקר
היסטוריה
מנחיה הראשונים של התוכנית היו העיתונאי בן כספית ושדרנית הרדיו סיוון דורון. בינואר 2001 הוחלפה דורון על ידי מנחת הטלוויזיה עינב גלילי. שנה לאחר מכן, בינואר 2002, הוחלף כספית בחבר הכנסת לשעבר אלי גולדשמידט. באוקטובר 2004 הוחלף גולדשמידט בגולן יוכפז, ששימש גם כעורך התוכנית.
מרגרט וייז בראון
עבודות נבחרות
במהלך חייה היו לבראון ארבעה מוציאים לאור: Harper & Brothers, W. R. Scott, Doubleday ו-Little Golden Books. הספרים שיצאו לאור על ידי Doubleday פורסמו תחת שם העט גולדן מק'דונלד. ספרים אלו היו ספרים מאוירים שאוירו בידי לאונרד וייסגרד. שניים מהם התפרסמו לאחר מותה.
העולם הבוקר
היסטוריה
בפברואר 2006 הוחלף יוכפז באברי גלעד. גלעד, שהנחה מספר שנים את תוכנית הבוקר של ערוץ 10 יחד עם לינוי בר-גפן, היה בן זוגה של גלילי. את התוכנית, אשר שמה הוחלף ל"העולם הבוקר", הנחו השניים כשנה.
בספטמבר 2007 פרשה גלילי מהתוכנית. החליפה אותה קרן מרציאנו. באוקטובר 2007 הוחלפה מרציאנו בסיגל שחמון. בדצמבר 2007 פרשה שחמון והוחלפה בהילה קורח. בשנת 2009 ג'קי לוי החל להנחות את התוכנית במקום גלעד, בימי שלישי. בשנת 2010 הוחלף לוי על ידי עינב גלילי, שחזרה להיות מנחה מחליפה עד 2012.
בתחילת שנת 2014, הוחלפה הילה קורח על ידי מירי נבו עקב יציאתה של קורח לחופשת לידה. באפריל אותה השנה חזרה קורח להגשת התוכנית, ומאז הגישו אותה גלעד, קורח ונבו בזוגות שונים (גלעד וקורח, גלעד ונבו, קורח ונבו).
התוכנית משודרת מאולפני "רשת" בתל אביב.
בין 2011 עד 2016 ערך את התוכנית תום כספי. באוגוסט 2016 החליט לפרוש מתפקידו ולפנות את מקומו לדורי רונן שעורך את התוכנית מאז.
בספטמבר 2017 פורסם כי התוכנית תעבור מתיחת פנים ויצטרפו אליה חזאי חברת החדשות לשעבר, אלעד זוהר ומגישת "אור ומיה" בערוץ עשר, מיה זיו-וולף, כמנחים קבועים לצידם של גלעד וקורח. התוכנית עלתה במתכונתה החדשה ב-25 באוקטובר, תחילה בערוץ 2, ועלתה מחדש ב-1 בנובמבר בערוץ 13, וכיום משודרת בימים ראשון עד שישי, מ-06:15 עד 09:00.
ב-26 בנובמבר 2017 עזב זוהר את כס המגיש של התוכנית לטובת הנחיית תוכנית בוקר בערוץ שמשודרת מיד אחר כך, "פותחים יום" יחד עם נועה רוזין. זוהר הנחה איתה עד כה את "פותחים שישי" ששודרה בערוץ 2 בימי השידור של רשת וכיום משודרת בערוץ 13. לצד המנחים הקבועים הגישו מגישים מתחלפים כמו מירי נבו, אודי סגל ולוסי אהריש.
ב-2020 החל דני רופ להנחות את התכנית במקום אחד המנחים, או לצידם (בימי חמישי).
ב-2 במאי 2021 החלה רותם ישראל להנחות את "העולם הבוקר" לצדו של גלעד, לאחר עזיבתה של טלי מץ.
אלעד זוהר בין השנים 2020 ל-2021 תיקלט בפינת הכושר "הרוטינה" ב"העולם הבוקר" לצד מנחיה אברי גלעד, רותם ישראל ולפני כן טלי מץ ברשת 13, במהלך הקורונה.
ב-28 בינואר 2022, לאחר 15 שנה בתפקיד, אברי גלעד עזב את "העולם הבוקר" לטובת הנחיית תוכנית בשם "מדד ישראל", ששידורה החל ב-6 במרץ והסתיים כעבור חודשיים בלבד. במקביל, צביקה הדר ומירי מיכאלי מחליפים אותו בתפקיד, ומנחים לצידה של רותם ישראל החל מ-30 בינואר 2022. באוגוסט 2022 חזר גלעד להנחות את "העולם הבוקר" בימי שישי, לאחר היעדרות טלוויזיונית של כמעט חצי שנה מאז עזב את התוכנית, שלושה חודשים לאחר שהנחה את "מדד ישראל". באוקטובר 2022 פורסם שמירי מיכאלי, רותם ישראל וצביקה הדר יפסיקו את תפקידם כמנחי התוכנית.
החל מ-8 בינואר 2023 מגישה גאולה אבן-סער את התוכנית.
תוכן
התוכנית משלבת פאנל פרשנים על ענייני היום, וראיונות אישיים. בנוסף משובצים בה מבזקי חדשות, כאשר לעיתים מתקיימים חילופי מילים משעשעים בין המגישים למבזקן. בתוכנית משודרת מדי יום פינת התעמלות, בהנחייתו של אברי גלעד.
מבנה האולפן השקוף מזמן אליו מדי פעם פעילים מחאה, אשר ניצבים עם שלטיהם בחזית האולפן ולעיתים מקבלים את האפשרות לדבר למצלמה ולשטוח את טענותיהם.
עלי שלכת (חברה)
עלי שלכת היא חברה ישראלית, העוסקת בעריכת טקסי הלוויה וקבורה אזרחיים, על פי רצונו של הנפטר או בני משפחתו. החברה הוקמה בשנת 2004.
פעילות
בין היתר, מציעה החברה שירותי שריפת גופות, כאמצעי טיפול בגופה שתורם לחיסכון בניצול הקרקע. פעילות זו מעוררת התנגדות עזה בציבור הדתי, וגם בציבור החילוני יש השוללים אותה. בקשתה של החברה לקבלת השתתפות במימון מהמוסד לביטוח לאומי, כנהוג לגבי קבורה, נדחתה על ידי המוסד. בית הדין לעבודה דחה בקשות להחזר דמי קבורה ששילמו לקוחות לחברת עלי שלכת, מפני שהחברה אינה רשומה בביטוח הלאומי כחברה מורשה לעסוק בקבורת נפטרים ולא הוצגה בפני בית הדין תשתית ראייתית שהחברה הגישה בקשה בעניין. כן נקבע ש"שריפת הגופה משמעה טיפול בגופה, ואין משמעה קבורה כאמור בחוק". עם זאת, ציין בית הדין הארצי שקבורת אפר של גופה זכאית לתשלום דמי קבורה.
בשנת 2014, שכרה אשה את החברה כדי לשרוף את גופתה לאחר מותה ולפזר את מרבית האפר בים, זאת בשל שיקולים אידאולוגיים. לאחר מותה ערערה אמה של האשה על ההחלטה. בית המשפט העליון דחה את ערעורה של האם וקבע כי רצון המת גובר על הרצון של בני המשפחה ושאין בדין הישראלי מניעה חוקית לשריפת גופה, אף על פי שיש איסור כזה במשפט העברי. בית המשפט ציין גם שדיונים קודמים בנושאים דומים מצאו כי אין אינטרס ציבורי מכריע האוסר על שריפת גופות.
מיקומו של כבשן החברה לא פורסם, לדברי החברה כדי לא לעורר מדון, ומחשש להתנכלות. ב-23 באוגוסט 2007, ימים אחדים לאחר שפורסם בעיתונות החרדית כי מתקני החברה, ובהם הכבשן, נמצאים במושב חיבת ציון הוצת המתקן על ידי אלמונים, ונשרף. עובר אורח שעבר באזור הבחין בשריפה וניתק את מכלי הגז של המשרפה, ובכך מנע אסון. אף על פי שאיש לא לקח אחריות למעשה בירכו עליו ראשי ארגון זק"א, ובראשם יהודה משי זהב שסייר במקום ערב שריפתו, וכן תושבי חיבת ציון, שהתנגדו להקמתו המחודשת של הכבשן בתוך ישובם. בנובמבר 2007 חנכה החברה את מתקנה החדש אשר מיקומו נשמר בסודיות.
יש המתייחסים לשריפת הגופות בעלי שלכת כאלטרנטיבה חילונית שאינה יקרה כמו קבורה חילונית. שיקולים נוספים לשימוש בשירותי החברה הם אקולוגיים. לקוחות החברה המעוניינים בשריפת הגופה, בוחרים היכן לפזר או לקבור את האפר. הם יכולים לבחור גם לשמר אותו בכד או בתכשיט. החברה תכננה את קבורתם של ענת גוב ומנחם גולן.
יחסי אוסטרליה–ג'מייקה
סקירה כללית
היחסים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין ג'מייקה כוננו ב-7 בינואר 1974 ועליה הואמן באופן זמני הנציב הגבוה האוסטרלי בקנדה. על פי מחלקת החוץ והסחר האוסטרלית בין שתי המדינות יחסים חמים. היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו לצד קונסוליה שמחזיקה אוסטרליה בקינגסטון בירת ג'מייקה עצמה. מן הצד השני הפקידה ג'מייקה את היחסים על הנציבות הגבוהה שלה בטוקיו, בירת יפן לצד קונסוליה שהיא מחזיקה בסידני.
אוסטרליה מפעילה בג'מייקה תוכנית עזרה הומניטרית בשם Direct Aid Program שעוזרת בשיפור איכות החיים במדינה; שיפור איכות המים לשתייה, עזרה באספקת החשמל וכו'. התוכנית מנסה לעזור גם במיגור המחלות שבג'מייקה, בשיקום שאחרי הוריקנים.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. בין שתי המדינות עוברים מדי שנה בשנה כ-1,500 איש. במפקד האוכלוסין באוסטרליה שנערך בשנת 2016 הזדהו 3,100 איש כבעלי מוצא ג'מייקני ועוד 1,000 איש אשר נולדו בג'מייקה עצמה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בג'מייקה שנערך בשנת 2012.
מבצע מאני פוליטה
מָאנִי פּוּלִיטֶה (Mani pulite - ידיים נקיות), הוא כינויו של מבצע משטרתי לטיהור השלטון, שהתחיל באיטליה בשנת 1992. המבצע חשף מערכת של תשלומי שוחד וטובות הנאה למפלגות ולמשרתי ציבור. אלפי פקידי ממשל מקומי וארצי, אנשי עסקים ופוליטיקאים היו תחת חקירה, וביניהם שישה ראשי ממשלה לשעבר. חסינותם של 500 חברי הפרלמנט האיטלקי, מעל למחצית, הוסרה לבקשת המשטרה. יותר מ-400 עיריות ומועצות מקומיות פוזרו, וחבריהן הובלו באזיקים למעצר. מאות נאסרו, עשרה אנשי עסקים ופוליטיקאים התאבדו, שני שופטים נרצחו באמצעות פצצות ענק, שהוטמנו בתעלות ניקוז בכביש שבו נסעו. השחיתות הייתה כלל ארצית, ושורשיה נעוצים עוד בשנות ה-50. מפלגות הקואליציה היו בשלטון מאז מלחמת העולם השנייה, מנגנון הגבייה נוצר כבר אז, והוא הלך והתפתח ונגע כמעט לכל עסקה שהרשויות היו מעורבות בה. החשיפה המשטרתית פרקה את הקואליציה הוותיקה, והביאה לכינון מה שכונה הרפובליקה השנייה של איטליה. השחיתות העמוקה שפשתה בכל רמות הממשל נרשמה בהיסטוריה של איטליה בשם טנג'נטופולי (tangentopoli) – עיר השלמונים.
התחלה מקרית, מעצרו של מריו קייזה
מבצע ידיים נקיות התחיל במקרה בפברואר 1992. לוקה מאני (Luca Magni), קבלן ניקיון ממילאנו, ביצע עבודות עבור בית חולים סיעודי. מנהל בית החולים היה מריו קייזה (Mario Chiesa), בכיר במפלגה הסוציאליסטית חברת הקואליציה ומקורב ליו"ר בטינו קראקסי. במסגרת חוזי העבודה הוסכם סעיף בעל פה, שלפיו הקבלן מאני יעביר לקייזה במזומן 10% מכל עסקה. תשלומים קבועים אלה הכעיסו את מאני והוא שקל לפנות למשטרה, אך האמין שהמשטרה מושחתת כמו מוסדות השלטון האחרים, וחשש שהוא עצמו ייפגע. לאחר התלבטות ארוכה החליט בכל זאת להגיש תלונה. תלונתו הגיעה לקצין המשטרה אנטוניו די פייטרו . במשטרה היה ידוע שקיימים תשלומי שוחד, אך מעולם לא הוגשה תלונה והשחיתות לא נחקרה. לראשונה באיטליה החליט די פייטרו להרים את קצה החוט וגייס את הקבלן מאני כדי להציב מארב למנהל בית החולים.
תגובתו של בטינו קראקסי
מעצרו של קייזה הגיע מיד לכותרות העיתונים. בטינו קראקסי שהיה חבר בממשלה ובעיצומו של מסע בחירות לראשות הממשלה, הכחיש בתוקף את קיומה של שחיתות וכינה את קייזה נוכל שהסתנן לשורות המפלגה. הוא אמר "לצערי אני אחד מהקורבנות בסיפור הזה. אני עובד קשה כדי ליצור תנאים להקמת ממשלה שתתמודד עם השנים הקשות שלפנינו, ואני מוצא את עצמי עם גנב שמטיל צל על המפלגה כולה. במשך 50 שנה בשלטון המקומי במילאנו – לא 5 שנים, 50 שנה – מעולם לא הורשע פקיד ציבור בשחיתות".
לאמיתו של דבר מערכת השוחד שנחשפה בהמשך הייתה עצומת ממדים, וקראקסי עצמו הואשם בנטילת שוחד. במהלך המשפט הוא נמלט עם משפחתו לתוניסיה משום שאין לה הסכם הסגרה עם איטליה. הוא נידון שלא בפניו ל-27 שנות מאסר, ולא יצא מתוניסיה עד מותו בשנת 2000.
התחלת החקירות
בבית כלאו במילאנו, קייזה סירב תחילה לשתף פעולה עם החוקרים. אבל די פייטרו כבר ידע שלקייזה יש נכסים באיטליה, והוא מחזיק כמעט 3 מיליון פאונד בבנקים שווייצריים, בחשבונות עם שמות של מותגי מים מינרליים כמו Fiuggi ו-Levissima. הוא הודיע לעורך הדין של קייזה למסור לו ש"המים המינרליים נגמרו". זה, בצירוף ההתכחשות של קראקסי אליו גרמו לקייזה להישבר והוא התחיל לדבר. הוא סיפר שהשוחד היה מעין מס שחויב ברוב סוגי החוזים. השיטה התקיימה בכל זרועות השלטון המוניציפלי במילאנו, והרוויחו ממנה במיוחד מפלגת הנוצרים-דמוקרטים והמפלגה הסוציאליסטית חברות הקואליציה. זרם המזומנים נועד לממן את המפלגות (בניגוד לחוק מימון מפלגות האיטלקי), אך נתח מהשוחד נכנס לכיסיהם של משרתי הציבור כולל קייזה עצמו.
קייזה נקב בשמות של חברות קטנות, בינוניות וגדולות ששילמו שוחד, ואנשי ציבור שקיבלו שוחד. המשטרה זימנה את האנשים שקייזה הזכיר, הם עצמם מסרו שמות נוספים, והחלה מפולת של חקירות ומעצרים. קצין המשטרה די פייטרו נעשה אהוב הציבור וגיבור לאומי. ברחובות התחילו להיראות כרזות תמיכה, ומול בית המשפט העליון במילאנו נתלה שלט "די פייטרו אתה יותר טוב מפלה!". מאידך הפוליטיקאים והעיתונים הלא עצמאיים פתחו במתקפה נגדו.
בחירות 1992 ותחילת הרפובליקה השנייה
מבצע מאני פוליטה התחיל בעיצומה של מערכת בחירות, ועד הבחירות די פייטרו שמר על הילוך נמוך. מפלגת הנוצרים דמוקרטים שבשלטון לא העריכה את ההשפעה של ידיים נקיות, ואחרים כמו בטינו קראקסי יו"ר המפלגה הסוציאליסטית האשימו את החוקרים שהם פועלים ממניעים פוליטיים. הבחירות התקיימו ב-5 באפריל 1992.
שתי מפלגות הקואליציה הגדולות, הדתיים והסוציאליסטים, ירדו בכוחן. גם מפלגת האופוזיציה השמאלית, ירדה בכוחה. הזוכות הגדולות היו מפלגות קטנות שחרתו על דגלן ניקיון כפיים והתחדשות פוליטית כדוגמת הליגה הצפונית שעלתה משני נבחרים (חבר פרלמנט אחד וסנטור אחד) ל-80 נבחרים. בגלל פיזור הקולות על פני המפלגות הקטנות אי אפשר היה להקים שוב ממשלה צנטריסטית סביב הנוצרים דמוקרטים כפי שהיה מאז מלחמת העולם השנייה. הוקמה ממשלה רחבה יחד עם השמאל. ראש הממשלה הנוצרי דמוקרטי המכהן ג'וליו אנדראוטי התנדנד על כסאו.
התרסקות השיטה הישנה מסמנת את תחילתה של "הרפובליקה האיטלקית השנייה". הרפובליקה הראשונה התחילה עם נפילת הפאשיזם והוצאתו להורג של מוסוליני, ומשאל עם שנערך זמן קצר לאחר ב-1946 שהביא לביטול המלוכנות
במאי היה על הממשל החדש לבחור את נשיא הרפובליקה. ההצבעה היא חשאית, אם בשלושה סיבובים ראשונים אין הכרעה ברוב של שני שלישים, ממשיכים בהצבעה עד שמתקבל רוב של מעל 50%. עוד לפני שהתחילו הבחירות לנשיאות חברי הפרלמנט חילקו זה לזה מהלומות וגידופים, לאחר שחברי מפלגת האופוזיציה הימנית צעקו לעבר הנוצרים דמוקרטים "גנבים!" לקואליציית השלטת היה רוב דחוק, והיא נחלשה עוד יותר בגלל עריקות של נוצרים-דמוקרטים משורות המפלגה, ו לאחר 13 סיבובים עדיין לא התקבלה הכרעה. ההתכתשות נמשכה עד שאיטליה הוכתה בהלם לשמע הידיעה שהשופט ג'ובני פלקונה נרצח..
רצח השופט ג'ובאני פאלקונה
ב-23 במאי נרצח השופט ג'ובני פלקונה יחד עם אשתו ושלושה שומרי ראש, בעת שפצצה של חצי טון התפוצצה מתחת לכביש שבו נסעו. פלקונה הקדיש את חייו למאבק במאפיה הסיציליאנית, ועמד בראש משפט מקסי בסוף שנות ה-80. הוא היה בקשר עם די פייטרו, בעיקר לגבי חשבונות בבנקים זרים ששימשו להלבנת כספים של המאפיה ושל פוליטיקאים. שמות שעלו בחקירותיו של די פייטרו עלו גם בחקירותיו של פלקונה והצביעו על קשר בין המאפיה לפוליטיקאים. צעדיו של פלקונה נשמרו בסודיות מוחלטת, ולכן הרצח העלה חשד שגורמים בדרג גבוה מסרו למאפיה מידע. ראש הממשלה הנוצרי-דמוקרטי ג'וליו אנדראוטי היה הפוליטיקאי הבכיר ביותר באיטליה, הוא כיהן בכל הממשלות מאז 1948 והיה שבע פעמים ראש ממשלה. שמו הוכתם בעבר בגלל האשמות של לפחות ארבעה אנשי מאפיה שהפכו למודיעים נגד הפשע המאורגן, החמורה בהן האשמה ברצח עיתונאי. בית המשפט קבע שהיו לאנדראוטי קשרים עם המאפיה אך אין די הוכחות שהיה קשור לרצח. ההאשמות צפו ועלו מחדש אחרי רצח פלקונה. הרצח ניער את הפרלמנט מקפאונו, אנדראוטי הסיר את מועמדותו לנשיאות ופרש מראשות הממשלה. אוסקר לואיג'י סקאלפרו נבחר לנשיא.
התרחבות מאני פוליטה
ב-3 במאי 1992 שלח אנטוניו די פייטרו הודעה לפרלמנט בבקשה להסיר את החסינות של שני ראשי עיר לשעבר של מילאנו, קארלו טוניולי (carlo tognoli) וגיסו של קראקסי פאולו פיליטרי (paolo pillitteri), שניהם חברי פרלמנט מטעם המפלגה הסוציאליסטית, שניהם הוזכרו על ידי קייזה. התגלה שפיליטרי היה מעורב במכבסת כספים של המאפיה במילנו שנודעה ב-1991 בשם "קשר הדואומו" (duomo connection). קרקאסי התפרץ על חקירת ידיים נקיות וטען שהוא קורבן של "סאבוטז'".
מיד לאחר הבחירות החלו מעצרים נרחבים. שמונה אנשי עסקים שזומנו לחקירה בעקבות עדותו של קייזה אישרו והרחיבו את עדותו, ותארו מערכת ממוסדת של מתן שוחד לכל אחת מהמפלגות העיקריות כולל מפלגות השמאל שבאופוזיציה, שמשכו כספים בפרופורציות מוסכמות מראש לפי כוחן האלקטורלי המקומי. השיטה חבקה את כל האדמיניסטרציה הציבורית, שירותי הבריאות, הבנייה, המטרו של מילאנו ושדה התעופה החדש של מילאנו.
תחנות צדי הדרך
תחנות צדי הדרך (ביפנית: Michi no eki 道の駅) אלו שטחי ממשל יפניים המיועדים למנוחה ולהתרעננות, הנמצאים לאורכי דרכים וכבישים ארציים ברחבי יפן.
בנוסף לייעודם הרשמי שנועד לספק מקומות מנוחה ורגיעה, בתחנות אלו מצויים גם מגוון חנויות במטרה לקדם תיירות ומסחר מקומיים. חנויות אלו יכולות למכור תוצרת מקומית, חטיפים, מזכרות וסחורות אחרות. כל תחנות צדי הדרך מאפשרות גישה לעוברי האורח במשך 24 שעות ביממה ומספקות חנייה, שירותים ציבוריים ומתקני שיתוף מידע.
נכון למאי 2016 קיימות 1093 תחנות צדי דרך ברחבי יפן: 117 באי הוקאידו, 150 בחבל טוהוקו, 167 בחבל קאנטו, 76 בחבל הוקוריקו שבאי הונשו, 125 בחבל צ'ובו, 138 בחבל קנסאי, 101 בחבל צ'וגוקו, 84 בחבל שיקוקו ו-135 באזורי קיושו ואוקינאווה.
נקודת פרס
נקודת פרס (באנגלית: Perce Point) היא לשון יבשה נמוכה מכוסה קרח, צפונית מערבית לנקודת ברליוז, על החוף הדרומי של חצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הנקודה
לשון היבשה התגלתה על יד סנאו (Snow), פרס (Perce) וקרול (Carroll) מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר יצאו לטיסת חקר מתחנת האי סטונינגטון, ב-22 בדצמבר 1940.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בשנת 1947.
הרכס מופה בשנת 1959 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר אלה.
מקור השם
הנקודה נקראה בתחילה "כף פרס" (Cape Perce) על שמו של ארל ב. פרס (Earl B. Perce), טייס המשנה של המשלחת.
לימים שונה השם ל"נקודת פרס", בשל היותה קטנה יותר.
אוניית אספקה לאסדות
אוניית אספקה לאסדות (באנגלית: Platform supply vessel; בר"ת PSV) היא אונייה אשר עוצבה במיוחד למשימות אספקה לאסדות קידוח. אורכן של אוניות אלה נע בין 20 ל-100 מטרים והן ממלאות משימות מגוונות לצורכי אסדות הקידוח. אוניות אספקה רבות מעוצבות עם מבנה עילי ובראשו גשר האונייה, הממוקם סמוך לחרטום, עיצוב המותיר סיפון בודד, בעל גישה נוחה בחלקה האחורי של האונייה. חלק מאוניות האספקה מצוידות אף במנחת מסוקים מעל הגשר, ובמנוף בעל כושר הרמה גדול לטעינה ופריקה של משאות מן הסיפון. משימתן העיקרית של אוניות האספקה היא לשנע מוצרים שונים, חלקי חילוף ואנשי צוות בין אסדות קידוח ומבנים ימיים אחרים לבין הנמל.
מטען
תפקידה העיקרי של אוניית אספקה הוא לשנע ציוד בין אסדת קידוח ימי לבין החוף. עיקר מטענה של אוניית אספקה טיפוסית המשרתת אסדת הקידוח הוא מיכלי בוץ קידוח, מלט ימי, סולר, מי שתייה ומים לשימושים אחרים, כימיקלים שונים לצורך תהליך הקידוח. אסדות קידוח זקוקות כמעט תמיד לאספקה שוטפת של דלק, מים וכימיקלים. אוניית האספקה מחזירה אל הנמל חומרים למחזור, או להטמנה. האונייה אינה משמשת בדרך כלל לשינוע נפט גולמי.
תמיכה
על סיפונן של אוניות האספקה יש כלים מיוחדים למילוי משימותיה. ברוב אוניות האספקה קיים שילוב של מכלי מוצרים מתחת לסיפון ומטענים המונחים על גבי הסיפון. חלק מאוניות האספקה מצוידות בתותחי מים לצורך כיבוי שרפות העלולות לפרוץ על אסדת קידוח. חלק מאוניות האספקה מצוידות בחומרים וכלים לטיפול בזיהום נפט בים. קיימות אוניות אספקה המצוידות בכלים ל"חידוש" בארות נפט, לצורך הגברת יכולת ההפקה.
צוות האונייה
צוות אוניית אספקה טיפוסית יכול למנות עד 20 איש, אולם על רוב אוניות האספקה קיים צוות מצומצם יותר מטעמי חיסכון. צוות אוניית אספקה מתגורר בדרך כלל במגורי צוות על האונייה לתקופות ארוכות של שבועות, ולעיתים אף לתקופות ארוכות יותר. משמרות העבודה הן בדרך כלל ארוכות, עד 12 שעות במשמרת.
לה מרידיאן
החברה שייכת לרשת "Starwood Hotels & Resorts Worldwide" העולמית.
היסטוריה
רשת לה מרידיאן נוסדה בשנת 1972 על ידי חברת התעופה הצרפתית, אייר פראנס. המלון הראשון שנבנה הוא 'Le Méridien Etoile'. מלון בן 1,000 חדרים בלב פריז. תוך שנתיים היו לרשת כבר עשרה מלונות באירופה ובאפריקה. עם השנים נבנו ונרכשו מלונות רבים נוספים בכל רחבי העולם. בשנת 1991 הרשת מנתה 58 מלונות.
בשנת 1994 הרשת נרכשה על ידי רשת המלונות הבריטית 'פורטה גרופ'. שנתיים לאחר מכן, 'פורטה גרופ' הייתה על סף הליך פירוק ונרכשה על ידי חברת תקשורת הבריטית 'גרדנה'.
בשנת 2001 החברה נרכשה על ידי נומורה גרופ, חברה מסחרית ענקית ביפן בעלות של 1.9 מיליארד אירו. רשת 'לה מרידיאן' התמזגה עם רשת המלונות 'פרינסיפלס' שנרכשה באותה השנה על ידי 'נומורה'.
בשנת 2004 הבעלות על הרשת הועברה ל'ליהמן ברדרס' ב-24 בנובמבר 2005 הרשת נרכשה על ידי 'Starwood Hotels & Resorts' שהיא אחת מרשתות המלונות הגדולות בעולם. בבעלותה מספר רב של רשתות מלונות גדולות ובין היתר רשת מלונות 'שרתון'.
בישראל הרשת מופעלת על ידי פתאל ניהול מלונות. בישראל שלושה מלונות מרשת 'לה מרדיאן':
"מרידיאן אילת" נמכר ונמצא כיום בבעלות רשת מלונות אסטרל.
מרג'ע תקליד
מרג'ע תקליד (בערבית: مرجع تقليد ), או בקיצור מרג'ע, היא הדרגה הדתית השנייה בחשיבותה באסלאם השיעי התריסרי, אחרי הנביא (מוחמד) והאימאמים השיעיים. פירוש השם: "מקור לחיקוי" או "סמכות במסורת". בעלי התואר "מרג'ע" נושאים בדרך כלל את התואר "אייתוללה" או "אייתוללה עליון" (אייתוללה עט'מא). דרגה זו היא למעשה דרגה מוסרית, ומשמעותה היא שיש לחקות את מעשיו ורעיונותיו של הנושא אותה.
דרגה זו דומה לדרגת האייתוללה בחשיבותה, אך הן נבדלות בכך שהאייתוללה היא דרגה דתית המעניקה סמכות פסיקה הלכתית, בעוד שדרגת המרג'ע תקליד היא דרגה מוסרית אשר מהווה למאמינים מודל לחיקוי. הנושא בדרגה זו צריך לעמוד במספר קריטריונים: בגרות, חכמה, אמונה, צדק, להיוולד בדרך לגיטימית (להורים נשואים), ולהיות זכר (נשים יכולות לבצע אג'תהאד, אך לא להגיע לדרגת מרג'ע תקליד). נוסף על תנאי אלה, המרג'ע צריך להיות גם אדם הידוע בידע הדתי שלו, בפסיקותיו, ובהיותו מורה ונושא דרשות בעל ניסיון.
ארכיבישוף
ארכיבישוף או ארכיאפיסקופוס (ביוונית: αρχιεπίσκοπος – ראשון המשגיחים) הוא תואר כבוד אדמיניסטרטיבי בנצרות, הניתן לבישוף העומד בראש פרובינציה כנסייתית. התואר הוענק לראשונה בוועידת ניקיאה בשנת 325 לספירה.
הפרובינציות הכנסייתיות הן היחידה הגדולה ביותר בחלוקה הטריטוריאלית של הכנסייה, בדומה מאוד לחלוקת הפרובינקיות של האימפריה הרומית. גודל הפרובינציות שונה באזורים שונים, וישנן פרובינציות בגודל של עיירה וכאלו בגודל של מדינה בת ימינו. הפרובינציות מתחלקות בחלוקת משנה לדיוקסיות אשר בראש כל אחת מהן עומד בישוף.
הארכיבישוף הוא הממונה על הבישופים בפרובינציה, והמפקח עליהם או מתייעץ עמם בענייני כנסייה שונים. הוא מבקר בכל הדיוקסיות כדי לפקח על חיי הדת בהן. הוא עומד בראש הכינוסים של הבישופים בפרובינציה - סינוד. בעת הצורך הוא ממלא את מקומם של בישופים בהיעדרם מהדיוקסיה שלהם. כמו כן הוא מנהל את טקסי הדת בקתדרלה הגדולה של העיר הראשית בפרובינציה. הארכיבישוף מקדש את הבישופים לאחר שאלו נתמנו לתפקידם. שאר תפקידיו זהים לאלו של הבישופים.
חלק מהארכיבישופים שישבו בערים גדולות וחשובות נקראו מטרופוליטנים. בכל מדינה נבחר ארכיבישוף אחד כבכיר מבין כל הארכיבישופים, והוא כונה פרימוס (למשל הארכיבישוף של ריימס בגרמניה או של קנטרברי באנגליה).
הארכיבישופים שהיו האחראים על אזורי הנצרות הקדומה - אנטיוכיה, קונסטנטינופול, ירושלים ואלכסנדריה כונו פטריארכים. לפטריארכים נתונה גם זכות להסמיך בישופים לארכיבישופים ולדון בערעורים על פסקי דין של ארכיבישופים.