cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית באר
התפתחות בתי הבאר
במהלך המאה ה-19 החל תהליך של יציאה מחומות העיר יפו. בעלי פרדסים בסביבתה החלו לעבור להתגורר בתחומי הפרדסים, והקימו את בתיהם בסמוך לבארות ששימשו אותם. לשם הגנה, הוקף הפרדס כולו בחומה, וכך נוצרו מתחמים של מבני מגורים מוקפים בוסתנים ירוקים. הבתים הוקמו בדרך כלל מכורכר, ובתחילה היו בני קומה אחת. לקראת סוף המאה ה-19 נעשה מקובל יותר להוסיף קומה שנייה, ולעיתים אף מבנה נפרד. כך נוצרה הפרדה בין בעלי הבית (שהתגוררו בקומה השנייה או בווילה הסמוכה) לבין הפועלים, הבהמות והמחסנים. בקומת הקרקע נערכה לעיתים גם פעילות מסחר. בבתיהם של הפרדסנים העשירים יותר טויחו קירות הכורכר הפשוטים, ונוספו בהם רעפים, מעקות ברזל ורצפות הכוללות אריחים מעוטרים.
אחד מבתי הבאר בארץ נמצא ברחוב דרך בן צבי 68-70 בעיר יפו (עיין ערך).
מכלול בתי הבאר
הבארות נחפרו בחלק הגבוה ביותר של מתחם בית הבאר, והמים נשאבו באמצעות מערכות של שני גלגלים, אופקי ואנכי, שהונעו באמצעות גמלים או פרדים (באר אנטיליה). מאוחר יותר הוקמו מערכות מודרניות יותר, המונעות באמצעות מנוע המופעל בסולר. בסמוך לבאר הוקמה בריכת אגירה ולצדה בריכה לוויסות המים, ממנה זרמו המים בתעלות או אמת מים לשם השקיית הפרדסים, באמצעות כוח הכבידה. בכמה בתי באר הועברו מים גם לסביל שהוקם מחוץ לחומה המקיפה אותם. לעיתים הוקמו לצד בתי הבאר מבני משק נוספים לצורכי חקלאות.
כאמור, ניתן לזהות במתחמי הבאר שהוקמו סביב העיר יפו מספר שלבים אופייניים בהקמת המבנים השונים המרכיבים את הביארה:
בתי הבאר כיום
עד אמצע המאה ה-20 נבנו כמאתיים בתי באר בסביבתה של יפו. במהלך מלחמת העצמאות ננטשו בתי הבאר מיושביהם, ולאחריה יושבו בחלקם עולים חדשים. עם התרחבותה של העיר תל אביב, נעקרו רבים מהפרדסים, לשם הקמת שכונותיה של העיר. חלק מבתי הבאר נהרסו, וחלקם נטמעו בסביבתם. כיום עומדים על תילם כשישים בתי באר, 51 מהם פזורים בדרום תל אביב, בשכונות נווה שאנן, שפירא, קריית שלום, פלורנטין, נווה עופר, ואף ביפו עצמה. שמונה מהם מוגדרים כמבנים מיועדים לשימור, ובהם בית הביל"ויים, שהוכרז גם כאתר עתיקות. בתים נוספים מצויים מחוץ לתחומי תל אביב-יפו - בחולון, באזור וברמת גן, בהם בניין המשמש את הנהלת הספארי.
בתי באר באמנות ובספרות
בתי הבאר סיפקו השראה לכמה מאמני אסכולת ארץ ישראל, ובהם ראובן רובין, נחום גוטמן, ציונה תג'ר וישראל פלדי. אסכולה זו התמקדה בנופי הארץ וראתה בפלח הערבי המשך ישיר לאבות העם היהודי וכמודל לחלוץ העברי. בתי הבאר והפרדסים שסביבם נראו כמקום אקזוטי שהופיע בכמה מיצירותיהם. היצירות "פרדסים ליד יפו" (1928) ו"הבאר הישנה" (1931) של רובין, "פרדסים ביפו" (1926) ו"בית בפרדס" (1927) של גוטמן עוסקות בבתים אלה, ואילו ציוריו של גוטמן "נשים ליד הברז בפרדס" ו"נשים בבריכה בפרדס" מוסיפים ממד ארוטי לבתי הבאר, שנבע מהמסתורין שאפף את הבתים מוקפי החומות.
גם בספרו "עיר קטנה ואנשים בה מעט" התייחס גוטמן לבתי הבאר, והם מופיעים באיוריו. בספר "תחרות שחייה" מאת בנימין תמוז מתוארת תחרות שחייה שנערכת בבריכה של בית באר בתל א-ריש. וכך מתאר תמוז את הביארה:
גם אחוזת דג'אני, המתוארת בספר בשם זה מאת אלון חילו, אינה אלא בית באר. וכך מתאר אחד מגיבורי הספר, חיים קלווריסקי, את האחוזה בביקורו הראשון בה:
ווד האריס
שרווין דייוויד "ווד" האריס (באנגלית: Sherwin David "Wood" Harris; נולד ב-17 באוקטובר 1969) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בזכות תפקידו בתור אייבון ברקסדייל (אנ') בסדרה "הסמויה" (2002–2008), בתור דיימון קרוס בסדרת הדרמה "אימפריה" (2018–2020), בזכות הופעותיו בסרטים "לזכור את הטיטאנים" (2000), "תשלום מראש" (2002) ו"השופט דרד" (2012) ובתור טוני "דוק הקטן" אוורס בדרמת הספורט "קריד" (2015) ובהמשכיו "קריד 2" (2018) ו"קריד 3" (2023).
ביוגרפיה
האריס נולד בשיקגו, אילינוי, בנם של התופרת מאטי האריס ונהג האוטובוס ג'ון האריס. הוא קיבל את הכינוי "ווד" מחברים בשכונתו, כי "שרווין" היה קשה מדי לבטא. הוא בעל תואר ראשון באמנויות תיאטרון מאוניברסיטת צפון אילינוי (אנ') (NIU) ותואר שני באמנויות מאוניברסיטת ניו יורק. הוא אחיו הצעיר של השחקן סטיב האריס (אנ'), כוכב סדרת הדרמה "הפרקליטים".
קריירה
בזמן שלמד באוניברסיטת ניו יורק לוהק האריס לתפקיד הראשון שלו בדרמת הספורט "מעל החישוק" בה הוא הופיע לצידו של טופאק. האריס הרבה לשחק על במות תיאטרון ובתפקידי אורח בטלוויזיה עד לשנת 2000, בה פרץ בדרמת הספורט של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" בתפקיד שחקן הפוטבול ג'וליוס קמפבל. בנוסף גילם האריס את המוזיקאי ג'ימי הנדריקס בסרט הטלוויזיוני "הנדריקס".
בשנת 2002 הופיע האריס בסדרת הדרמה "הסמויה" בתפקיד ברון הסמים אייבון ברקסדייל, דמות המבוססת על דמותו האמיתית של סוחר הסמים "ליטל מלווין" וויליאמס (אותו וויליאמס מופיע בעונה 3 בתור הדיקון). האריס הופיע בסדרה בתפקיד במשך 3 עונות רצופות בהן היה לאחת מהדמויות המרכזיות.
מלבד היותו כוכב "הסמויה" האריס עסק גם בקריירה מוזיקלית, הוא הוציא בשנת 2005 את אלבומו "Beautiful Wonderful". האריס לא הרבה להופיע בסרטים והתבלט בעיקר בדרמת הפשע "תשלום מראש" בתור ברון הסמים אזי פייסון ובקומדיית הפעולה "משלוח למחר" בתור הפושע גאץ'.
בשנת 2012 חזר לתודעה בזכות תפקיד בסרט הפעולה העתידני "השופט דרד" בתור קאיי, יד ימינה של סוחרת הסמים מה-מה (לנה הידי).
בשנת 2014 גילם את ג'יי בעונתה החמישית של הסדרה "צדק פרטי".
בשנת 2022 האריס גילם את כדורסלן העבר ספנסר הייווד בסדרת הדרמה של HBO "לייקרס: קבוצה מנצחת" בבימויו של אדם מקיי.
חיים אישיים
בשנת 2001 הוא נישא לרבקה האריס והוא אב לשני ילדים.
סיוני בולניסי
מועדון הכדורגל סיוני בולניסי (בגאורגית: სიონი ბოლნისი ) הוא מועדון כדורגל גאורגי מהעיר בולניסי.
המועדון נוסד ב-1936, והוא משחק בליגת העל הגאורגית. המועדון זכה באליפות אחת, בעונת 2005/2006.
היסטוריה
בתום עונת 1995/1996 עלתה הקבוצה לליגת העל, ומאז לא ירדה. בעונת 2003/2004 הגיעה הקבוצה לגמר פלייאוף האליפות, בו הפסידה 0–2 לויט ג'ורג'יה טביליסי. עם זאת, בשל האלימות שהפעילו אוהדי סיוני בולניסי, הקבוצה נפסלה על ידי אופ"א מהשתתפות במפעלים האירופים.
בעונת 2005/2006 זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה. היא ניצחה את באקו בסיבוב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, אך בסיבוב השני הפסידה ללבסקי סופיה.
היפותרמיה
היפותרמיה (מיוונית, Hypothermia, בעברית, על־פי האקדמיה ללשון העברית: חֹם נָמוּךְ, תַּת-חֹם) היא ירידה בטמפרטורת הגוף כתוצאה ממחלה, חשיפה לטמפרטורות נמוכות או גורמים אחרים.
טווח הירידה בטמפרטורת הגוף במקרה של היפותרמיה, רחב מעט מטווח העלייה במקרה של פירקסיה (חום גבוה):
תסמינים
תסמיני ההיפותרמיה מופיעים עם ירידת חום הגוף ומחמירים ככל שחום הגוף ממשיך לרדת.
פעולות שיש להימנע מהן
קיימים מיתוסים רבים באשר לדרך הפעולה הנדרשת לשם הצלת נפגע היפותרמיה (במיוחד היפותרמיה אקוטית, שבה חום הגוף יורד בפתאומיות בתוך שניות או דקות, למשל, עקב נפילה למים קרים מאוד). פעולות לפי מיתוסים אלה, יסכנו את הנפגע בהיפותרמיה אף יותר, ולכן אין לבצע את הפעולות הבאות:
פעולות אלו עלולות להפנות את הדם מהאיברים הפנימיים החיוניים אל העור, דבר שיחמיר את מצבו של הנפגע.
פעולות חיוניות
בנפגעי קור מכל הסוגים יש לטפל באופן דומה. כללי הטיפול המתאימים לכל המקרים הם:
אדם תשוש, חולה או פצוע, רגיש יותר לפגיעות קור ועל כן יש להקפיד עוד יותר על כללי הטיפול בו, כדי שלא יתווספו סיבוכים של פגיעות קור לבעיות הבריאות שכבר קיימות אצלו.
רשיד גזאל
קריירת מועדונים
רשיד גזאל במחלקת הנוער של ליון, ביולי 2010, עת היה בן 18, חתם על חוזה לחמש שנים במועדון. לאחר שנתיים בקבוצת המילואים של המועדון, מאמן הקבוצה הבוגרת, רמי גארדה, זימן את גזאל לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-4 באוקטובר במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית בניצחון 3–4 על קבוצת ליגת העל הישראלית, עירוני קריית שמונה.
בעונת 2013/14 גזאל ספג פציעה בגבו שהשביתה אותו לחצי שנה. הוא שב מהפציעה, אך לא זכה לדקות משחק עד לתום העונה. את עונת 2015/16 סיים גזאל עם 8 שערים ו-8 בישולים ב-29 משחקים ליגה.
ב-7 באוגוסט 2017 גזאל חתם במונקו על חוזה לארבע שנים. ב-5 באוגוסט 2018 חתם גזאל בלסטר סיטי לארבע שנים. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל גזאל לפיורנטינה לעונה אחת. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל גזאל לבשיקטש. ב-12 באוגוסט 2021 חתם גזאל בבשיקטש באופן קבוע לשלוש שנים
נבחרת אלג'יריה
לגזאל, יליד צרפת ובן למשפחה ממוצא אלג'יראי, הייתה את הבחירה לשחק בנבחרת צרפת, אך העדיף לשחק בנבחרת אלג'יריה. בשנת 2013 הוא זומן לנבחרת צרפת עד גיל 20 בטורניר טולון ורשם מספר הופעות. את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת של אלג'יריה הבקיע במרץ 2016 מול נבחרת אתיופיה.
חיים אישיים
רשיד הוא האח הצעיר של הכדורגלן עבד אל-קאדר גזאל.
לואיס האנטר
לואיס האנטר (באנגלית: Louis Hunter; נולד ב-17 במרץ 1992) הוא שחקן אוסטרלי., אשר ידוע בשל תפקידו בתור ניק סטרטוס בסדרה "משפחת פוסטר" ברשת Freeform ובשל הופעתו בתור פאריס בסדרה "טרויה: נפילתה של עיר" בנטפליקס.
ביוגרפיה
האנטר נולד בגליב, אחד מפרוורי סידני, באוסטרליה. הוא למד בבית ספר לאמנויות והחל את הקריירה שלו כאשר ששיחק בצעירותו במספר הפקות תיאטרון.
קריירה
האנטר החל את קריירת המשחק המקצועית שלו בשנת 2008 לאחר שלוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Out of the Blue". לאחר מכן הוא שיחק בהפקה הבימתית של "מלחמת השושנים" בתיאטרון הלאומי של סידני לצד קייט בלאנשט.
האנטר ערך את הופעת הבכורה מחוץ לאוסטרליה בשנת 2011 בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המעגל הסודי". בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרה "משפחת פוסטר".
בשנת 2018 האנטר הופיע גם בסדרה ההיסטורית של נטפליקס "טרויה: נפילתה של עיר" בתפקיד פאריס.
בשנת 2021 שיחק בדמותו של ג'וש לי בסדרה הבריטית "התאמה מושלמת" של רשת נטפליקס.
מינאס ז'ראיס
מינאס ז'ראיס (פורטוגזית: Minas Gerais; מילולית - מכרות כלליים), מדינת מחוז בדרום-מזרח ברזיל. מבין מדינות ברזיל היא השנייה בגודלה באוכלוסייתה והרביעית בשטחה (דומה בממדיה לצרפת), והיא מאגדת את המספר הרב ביותר של יחידות מוניציפליות - 853. היא גובלת במדינת באהיה בצפון, באספיריטו סנטו במזרח, בריו דה ז'ניירו בדרום, בסאו פאולו בדרום ובמערב, במאטו גרוסו דו סול במערב הרחוק, ובגויאס ובמחוז הפדרלי במערב ובצפון. בירתה, הממוקמת במרכזה, היא העיר בלו הוריזונטה (שמהּ נהגה "בלו אוריזונצ'י").
היסטוריה
מינאס ז'ראיס נוסדה במאה השש-עשרה בידי מתיישבים מסאו פאולו אשר חיפשו בה זהב ואבנים יקרות, ובהמשך - יהלומים. בשנת 1693, עם גילוי מרבצי הזהב המרכזיים, החלה בהלה לזהב שהייתה מלווה בתקריות אלימות. בשנת 1709 נוסדה המפקדה של סאו פאולו ומינאס דה אורו, אשר התפצלה בשנת 1720 לסאו פאולו ולמינאס ז'ראיס. שמה של המפקדה, שעתידה להפוך למדינה, הוא קיצור של הכינוי "מכרות היערות הכלליים".
בירתה הראשונה של מינאס ז'ראיס הייתה העיר מריאנה, ואחריה שימשה כבירה העיר וילה ריקה. בשלהי המאה השמונה-עשרה הייתה וילה ריקה העיר המאוכלסת ביותר בברזיל ואחת מן הגדולות ביבשת כולה, אולם כאשר הידלדלו מכרות הזהב, איבדה העיר מחשיבותה. מאוחר יותר הוסב שמה לאורו פרטו ("זהב שחור"), והיא נותרה בירת המדינה עד להיווסדה של העיר המתוכננת בלו הוריזונטה, בשנת 1897. בלו הוריזונטה תוכננה על פי המודל של בוסטון, ומיקומה נקבע כחלק מהשאיפה להפכה לצומת דרכים מרכזי בברזיל. מכל מקום, ברבות השנים חדלו תשתיותיה של בלו הוריזונטה לספק את צורכי תושביה, שעתה מונים 2.2 מיליון במספר.
תור הזהב הותיר את רישומו על ערי מינאס ז'ראיס, כמריאנה, אורו פרטו, דיאמנטינה, סבארה, טיראדנטס וסאו ז'ואו דל ריי. הבידוד היחסי מהשפעה אירופית, ביחד עם הזמינות הגדולה של זהב ומינרלים יקרי ערך אחרים, הקל על פיתוחו של סגנון אמנותי ייחודי, אשר נודע בשם "בארוק מיניירי". דוגמה בולטת לסגנון הזה היא הכנסיות המעוטרות בערים הקולוניאליות שאחדות מהן משמשות בהווה כמוזיאונים. האמן המרכזי של התקופה הוא אנטוניו ליסבואה, הנודע בכינוי אלז'נדיניו (Aleijadinho). פסליו וציוריו מוערכים על ידי מומחים כפסגת היצירה מחוץ לאירופה באותה עת.
לצד האמנות והארכיטקטורה פרחה במאה השמונה-עשרה במינאס ז'ראיס גם הפעילות המוזיקלית, תחילה הודות למוזיקאים מהגרים ובהמשך גם בזכות מוזיקאים שהתחנכו במוסדות מקומיים. הללו פיתחו סגנון מוזיקלי ייחודי, שנכתב בדרך כלל למקהלה ותזמורת, ושניזון רק בחלקו מן המוזיקה האירופית.
הודות לחשיבותה הכלכלית של המדינה ולמתינות והאיפוק המיוחסים לתושביה, היה למינאס ז'ראיס תפקיד חשוב בפוליטיקה הלאומית. במהלך המאה התשע-עשרה שימשו מדינאים מינריים בתפקידים בכירים תחת שלטון הקיסרים דום פדרו הראשון ודום פדרו השני. לאחר כינון הרפובליקה, ובראשית המאה העשרים, חלקה מינאס ז'ראיס את השליטה הפוליטית בברזיל כולה עם מדינת סאו פאולו, במה שכונה "חוג הקפה והחלב" (קפה היה המוצר העיקרי של סאו פאולו, וחלב - של מינאס ז'ראיס).
מינאס ז'ראיס היא גם מולדתם של שניים מן המדינאים המשפיעים ביותר בברזיל במחצית השנייה של המאה העשרים: ז'וסלינו קוביצ'ק, ששימש כנשיא הרפובליקה משנת 1956 ועד 1961, והיה אחראי על הקמת ברזיליה, בירתה החדשה של ברזיל; וטנקרדו נווס, שהקריירה הפוליטית שלו הגיעה לשיאה בשעה שנבחר בשנת 1984 כנשיא האזרחי הראשון לאחר המשטר הצבאי, אך הסתיימה עם מותו מסיבוכים רפואיים עוד בטרם אייש את המשרה הרמה.
גאוגרפיה
ממינאס ז'ראיס יוצאים כמה מנהרותיה הגדולים יותר של ברזיל, וביניהם נהר הסאו פרנסיסקו, נהר פראנה ונהר ריו דוסי הצנוע יותר. יש בה, לפיכך, מספר אתרי ייצור חשמל. כמה מן הפסגות הגבוהות ביותר בברזיל מצויות בה גם כן, ובהן רכס המנטיקיירה ורכס הסרבו המהווה את הגבול בינה לבין שכנותיה מדרום, סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. הפסגה הגבוהה ביותר בתחומה היא פיקו דה בנדיירה, שהיא השלישית בגובהה בברזיל ומגיעה לגובה של 2,890 מטרים. למינאס ז'ראיס יש עתודות גדולות של ברזל, זהב ואבנים יקרות, ביניהן ברקת (אמרלד), טופז ואקוומרין.
חלקיה השונים של המדינה מאופיינים בגאוגרפיה שונה:
כלכלה
דרומה של מינאס ז'ראיס, שבו ערים מתועשות ויציבות, הוא אזור אמיד. הצפון - עני, אם כי מתקיימת בו פעילות מסוימת של סחר באבנים טובות. האזור המערבי - המשולש המיניירי - מיושב פחות, אך כעת פורחות בו תעשיות ביוטכנולוגיות.
התוצר המקומי הגולמי של מינאס ז'ראיס עומד כיום על 35.5% תעשייה, 11.3% חקלאות ו53.2% שירותים.
הדגל
דגלה של מינאס ז'ראיס הוא הדגל הראשון שעוצב על ידי ברזילאים ואומץ על ידיהם: תחילה כדגלה של המפלגה הרפובליקנית, אשר אומץ באופן לא רשמי כדגל המדינה; ומאז 1946 כדגל הרשמי.
צבעי הדגל נבחרו בשל משמעותם המהפכנית: הלבן מסמל את השאיפה ליצור אומה חדשה, שלווה, משוחררת מן המוסדות הקולוניאליים. האדום מסמל את אש החירות.
תרבות
מינאס ז'ראיס היא מדינה קוסמופוליטית פחות מסאו פאולו; ראוותנית פחות ומסורתית יותר מריו דה ז'ניירו; פורטוגזית יותר משאר חלקי ברזיל. תושביה נחשבים למאופקים ומשפחתיים. זוהי אחת החברות היותר קתוליות בברזיל, אם כי יש בה גם כיסים של אמונות מאגיות אפריקאיות ושל ספיריטיזם.
לבישול של מינאס ז'ראיס יש מוניטין ברחבי ברזיל. הבסיס התרבותי למטבח המיניירי הוא בתי החווה הקטנים, ורבות מן המנות המינייריות כוללות מרכיבי ירקות ובשר מקומיים, במיוחד בשר עוף ובשר חזיר. הבישול המסורתי נעשה בעזרת פחם, או תנורי שריפת עץ ומחבתות ברזל המעניקות למזון את טעמו המיוחד. בחלקים שונים של ברזיל אפשר למצוא מסעדות המתמחות ב"אוכל מיניירי".
רבים מן המתאבנים של המטבח המקומי מכילים תירס או קמח קסאווה (הידוע כמנדיוקה) במקום חיטה, שכן זו לא הסתגלה לאקלים. קורנפלור הוא בסיס למגוון רחב של עוגות ומתאבנים. המנה המיניירית הידועה ביותר היא פאו ד'י קייז'ו - "לחם גבינה"; לחמניות קטנות אפויות העשויות מגבינה וקמח קסאווה שניתן להגישן חמות כמתאבן או לארוחת הבוקר.
שם המשחק (סדרת טלוויזיה)
שם המשחק (באנגלית: State of Play) היא סדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC, ששודרה בשנת 2003 בטלוויזיה הבריטית. הסדרה נכתבה על ידי פול אבוט, בוימה על ידי דייוויד ייטס, וכללה שחקנים בריטים בולטים כמו דייוויד מוריסי, ג'ון סים, קלי מקדונלד, פולי ווקר, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת עיתונאים שחוקרת את תעלומת מותה של עוזרת מחקר בפרלמנט הבריטי. במרכז הסדרה עומדת מערכת היחסים בין העיתונאי המוביל את התחקיר, לבין חברו לשעבר, חבר הפרלמנט שהעסיק את עוזרת המחקר שמתה.
עלילה
הסדרה נפתחת ברצח של נער הנחשד כמעורב בעסקי הסמים. בו בעת, מתה עוזרת המחקר, סוניה בקר, באמצעות נפילה למסילת הרכבת התחתית בלונדון. שני מקרי המוות נבחנים על ידי קאל מק'אפרי, כתב העיתון The Herald, וחבריו למערכת. עם התפתחות העלילה מתגלה כי הרציחות אינן מנותקות זו מזו, והחקירה מובילה אותם לבכירים בממשל הבריטי.
ביקורת
לאחר הפרק הראשון פרסם ה Guardian הבריטי ביקורת טלוויזיה ".. זה ממש קסם. הסיפור מרתק, המשחק הוא מעולה, והתסריט של פול אבוט יוצא מגדר הרגיל". בעיתונים אחרים ברחבי בריטניה הביעו מבקרי הטלוויזיה הערכה דומה לסדרה. ביל ניי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה הבריטית בעקבות משחקו בסדרה. הסדרה זכתה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה עבור הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. היא זכתה בפרסים נוספים מגופים כמו Royal Television Society ו Directors Guild of Great Britain.
עיבוד לסרט
שם המשחק עובדה לסרט קולנוע שיצא אל האקרנים באפריל 2009. העלילה שמרה על המרכיבים המרכזיים של סדרת הטלוויזיה, אך הוסיפה את הנופך של עיתונאי הדפוס אל מול עולם האינטרנט.
אדולפו דה לה ורטה
פליפה אדולפו דה לה ורטה מארקור (בספרדית: Felipe Adolfo de la Huerta Marcor, נהגה: ; 26 במאי 1881 - 9 ביולי 1955) היה פוליטיקאי מקסיקני, נשיאה ה-38 של מקסיקו, שכיהן כנשיא זמני במשך חצי שנה, מראשית יוני עד סוף נובמבר 1920.
קריירה
לאחר רצח קאראנסה, הוכרזו בחירות לנשיאות, ובחצי השנה שבין 1 ביוני ל-30 בנובמבר 1920, כיהן בנשיאות המדינה, אדולפו לה ורטה, שכיהן עד אז כמושל סונורה ומונה לתפקידו הזמני בידי הקונגרס.
בבחירות עלה לשלטון אלווארו אוברגון. דה לה ורטה יזם מרד נגד אוברגון ב-1923 לאחר שהאחרון סימן כיורשו את פלוטארקו אליאס קאייס. הוא הצליח לצרף אליו גורמים קתולים, שמרנים, וקציני צבא רבים; שחששו, כל מגזר משיקוליו, מתוכניותיו העתידיות של אוברגון. אך אוברגון מחץ את ההתקוממות שכונתה לימים "מרד דה לה ורטה", ואילץ את דה לה ורטה לגלות מהמדינה. בראשית מרץ 1924 נמלט דה לה ורטה ללוס אנג'לס, בעקבות בריחתו קרסו מעוזי המורדים האחרונים והמפלגה בראשות אוברגון וקאייס שבה להטיל את מרותה על כל חלקי המדינה.
אדולפו ואשתו קלרה דה לה ורטה סבלו בלוס אנג'לס ממצוקה כלכלית. לאחר 11 שנות גלות, שבו בני המשפחה ב-1935 לאדמת מקסיקו, לאחר עלייתו לשלטון של לאסרו קארדנאס. הוא גם כיהן בתפקיד ציבורי תחת ממשלות מנואל אבילה קמאצ'ו ומיגל אלמאן ולדס.
אדולפו דה לה ורטה נפטר בנסיבות טבעיות ב-9 ביולי 1955 במקסיקו סיטי.
פיס ארנה ירושלים
פיס ארנה ירושלים הוא אולם רב-תכליתי בירושלים, ממזרח לאצטדיון טדי, לקניון מלחה ולמרכז הטניס, ממוקם בשכונת מלחה. האולם, אשר נחנך בספטמבר 2014, הוא אולם הבית של הפועל ירושלים כדורסל, מכיל 11,000 מקומות ישיבה, והוא הגדול בישראל.
היסטוריה
לאחר דיונים ממושכים לגבי גודלו ומיקומו, אישרה עיריית ירושלים בפברואר 2004 את בניית האולם, אשר נועד לשמש את קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים. תחילה דובר על אולם שנועד אז להכיל כ-12,000 צופים ולהיבנות סמוך לאצטדיון טדי. אך לבסוף אושרה תוכנית לאולם של כ-5,600 צופים, עלות הקמת ההיכל נאמדה בכ-130 מיליון שקלים, ברובו מתקציב מפעל הפיס והטוטו. הבנייה תוכננה להתחיל בשנת 2008 וחנוכת ההיכל יועדה להיות בשנת 2010. בהמשך הוגדלו תוכניות הבינוי ותכולתו עלתה ל-11,000 מקומות ישיבה, והתכנון מחדש עיכב את תחילת בנייתו. בשנת 2012 נהרג במהלך בנייתו פועל. במחאה על העיכוב בהקמתו הקימו אוהדי הפועל ירושלים מטה מאבק. לאחר שנבחר ניר ברקת לראשות עיריית ירושלים, קודמו תוכניות הארנה, ובנייתה החלה בפועל בחודש ספטמבר 2009, כשהתוכנית הייתה להשלימה בתוך 36 עד 40 חודשי עבודה (בשנת 2013) – על מנת שתוכל לארח אירועים במסגרת משחקי המכביה ה-19 שנערכה בחודש יולי באותה שנה. בפועל עיכובים שונים גרמו לכך שהאולם נחנך רק ב-11 בספטמבר 2014 לקראת גביע ווינר של 2014 ועונת 2015/2014 של ליגת העל בכדורסל. חלקים מסוימים באולם כמו מזנוני המזון וחדר האח"מים הושלמו בהדרגה לאחר חנוכת האולם. חללים אחרים במבנה תחת היציעים והאולם הראשי מיועדים לפיתוח עתידי.
החל מעונת 2014/2015 קבוצת הפועל ירושלים מארחת את משחקיה בהיכל, לאחר מעברה מהיכל הספורט מלחה, היכל הכדורסל המרכזי בעיר עד בנייתו של "היכל פיס ארנה".
במשחק הליגה הראשון באולם אירחה הפועל ירושלים את קבוצת הפועל תל אביב. לפני תחילת המשחק התקיים טקס לזכרו של אוהד הפועל ירושלים לוחם צה"ל ליאל גדעוני שנפל במבצע צוק איתן, וקבוצת הנערים של הפועל ירושלים נקראה על שמו – הפועל "ליאל" ירושלים.
האולם אירח את משחקי חצי הגמר והגמר של גביע המדינה בכדורסל לעונת. זאת לאחר מחאה ציבורית שדרשה לקיים את המשחק מחוץ להיכל מנורה מבטחים בתל אביב שאירח עשרות פעמים בעבר את משחקי גמר הגביע. מאז אירח האולם שלוש פעמים נוספות את חצי הגמר והגמר, כשהאחרונה בהם בגביע המדינה בכדורסל 2022/2023.
ב-21 במרץ 2016 במהלך משחק כדורסל בין הקבוצות הפועל ירושלים ומכבי תל אביב נכחו באולם 11,113 צופים, שיא כל הזמנים למשחק כדורסל בעונה הרגילה בישראל.
ב ביולי 2017 אירח את תחרויות ההוקי קרח של המכביה, ולצורך כך נרכש עבורו משטח הוקי קרח אולימפי נייד שניתן יהיה להרכיבו באולם לפי הצורך. המשטח הותקן באולם בסוף יוני 2017. גודלו של האולם וקרבתו היחסית למרכז הארץ משכו לטורניר ההוקי קרח קהל רב. משחק הגמר של הטורניר הפתוח בין קנדה לארצות הברית משך כ-7000 צופים, והפך למשחק ההוקי קרח הנצפה ביותר שהתקיים על אדמת ישראל. בהמשך הקיץ, לאחר סיום המכביה, שימש המשטח להחלקה על קרח למשפחות ולמופע החלקה על הקרח. גם במכביה ה-21 ב-2022 התקיימו תחרויות הוקי קרח בארנה.
תיאור האולם
בחודש יולי 2013, נמסר מעיריית ירושלים כי הושלם גיוס כל המשאבים להשלמת הפרויקט, שנפתח ב-11 בספטמבר 2014 ומכיל כבר מפתיחתו 11,000 מקומות ישיבה.
האולם עומד בסטנדרטים גבוהים שמאפשרים לו לארח את משחקי הפיינל פור הישראלי, גמר וחצי גמר גביע המדינה בכדורסל, ואף אירועים מרכזיים בכדורסל האירופאי. פרקט האולם נתיק ולא קבוע מה שמאפשר בעת הצורך להחליפו במשטח טניס או משטח החלקה על קרח בגודל אולימפי בהתאם לשימושים נוספים שיהיו באולם. כמו כן ניתן להסיר כ-1,600 מושבים סביב המגרש הניתנים לניוד כדי להגדיל את המשטח עד 2,700 מ"ר לצורך תערוכות למשל או לצורך קיום משחקי ספורט הדורשים מגרש רחב יותר ממגרש כדורסל (למשל הוקי קרח).
עלותו המעודכנת של הפרויקט עומדת על כ-400 מיליון ש"ח, שמומנו ברובם על ידי מפעל הפיס (281 מיליון ש"ח), וכן גם על ידי המועצה להסדר ההימורים בספורט (20 מיליון ש"ח) ועיריית ירושלים (33 מיליון ש"ח).
בהמשך יוכשר השטח בין ההיכל לאצטדיון טדי ויכלול חניון תת-קרקעי עם 1,700 מקומות חניה שישמש את באי ההיכל ואצטדיון טדי הסמוך. מעליו יוקם כפר אירוח לספורטאים שיכלול מלון עם 240 חדרים וכן מתחם מסחרי במתכונת "פאוור סנטר" ומשרדים בשטח בנוי של כ-16,000 מ"ר.
תוכנית עתידית נוספת היא להקים ממזרח אליו קומפלקס בריכות שחייה אולימפיות וקאנטרי קלאב בשטח של כ-25,000 מ"ר בנויים שיאפשר לארח בקריית הספורט אף תחרויות שחייה. בעבר נשקל למקם את מתחם השחייה בחללים תחת אולם הארנה עצמו אך בהמשך הוחלט לייחד עבורם מתחם נפרד.
צ'זארה לומברוזו
צ'זארה לומברוזו (באיטלקית: Cesare Lombroso, נולד כאזקיה מרקו לומברוזו; 6 בנובמבר 1836 – 19 באוקטובר 1909) היה קרימינולוג יהודי-איטלקי ומייסד האסכולה האיטלקית בקרימינולוגיה.
לומברוזו דחה את ההנחה העומדת ביסוד הקרימינולוגיה הקלאסית של ימיו, לפיה הפשע הוא נטייה המצויה בטבע האדם. במקומה הגה תאוריה מורכבת, השואבת אלמנטים מהפיזיונומיה, האאוגניקה, הפסיכיאטריה והדרוויניזם החברתי. התאוריה של לומברוזו (השייכת כיום לתחום הקרימינולוגיה האנתרופולוגית) טוענת כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית.
התאוריה זכתה בזמנה להצלחה, ובמשך זמן מה היוותה בסיס למחקרים נוספים, ולחקיקה שהתקבלה במדינות שונות שנועדה להגביל ולסמן את הפושעים מטבעם. הנחות היסוד שלה הם: האדם הוא יצור דטרמיניסטי; העבריין נולד עבריין (עבריינים מלידה) והעבריין סובל מאטביזם.
בשנת 1885 הצליח לומברוזו לפתח מכשיר שקלט והציג שינויים בלחץ הדם, וזכה להצלחה מסוימת בסיוע לפיענוח תיקים במשטרה.
ארון מגי
מגי שיחק עונה אחת באוניברסיטת סינסינטי בה לא קיבל דקות ועבר לאוניברסיטת וינסנס במדיה נבחר ל-MVP של טורניר NJCAA הבינלאומי כשהוא קולע 34.5 נק' למשחק ומוביל את קבוצתו למאזן 32-5 בטורניר ולמקום החמישי. הוא עבר לאוניברסיטת אוקלהומה ויחד עם הוליס פרייס הוביל את הקבוצה לפיינל פור טורניר המכללות תוך כדי שהוא מעמיד ממוצעים של 21.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק. מגי סיים את קריירת המכללות עם 11 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק. הוא הצטיין במחנות קדם הדראפט אבל לא קיבל חוזה ב-NBA.
לאחר שלא נבחר בדראפט יצא מגי לאירופה ושיחק במדי סיודאד קפסה מהליגה הספרדית השנייה ובעונה שלאחר מכן בפזארו מהליגה האיטלקית. לאחר מכן עבר 4 עונות באסיה כולל 3 עונות יוצאות מן הכלל בפוסאן הקוריאנית.
בעונת 2008/09 חתם מגי במועדון הישראלי עירוני נהריה בה הציג יכולת מצוינת והעמיד ממוצעים של 18 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק, אך בשל בעיות כספיות במועדון שוחרר במהלך העונה וחתם במכבי תל אביב. לאחר שזכה עם מכבי באליפות ישראל עבר לשורות בי.סי. דונצק מהליגה האוקראינית, אבל בשל חוסר התאמה עזב את הקבוצה ושב לישראל, הפעם למכבי ראשון לציון לעונה אחת. בחודש יולי 2011 חזר לליגה האוקראינית וחתם בקבוצת חימיק יוז'ני.
RPG-29
ה-RPG-29 (אר. פי. ג'י 29; מרוסית: -РПГ-29 - Ручной противотанковый гранатомёт) הוא מטול רקטות נגד טנקים שפותח ויוצר על ידי ברית המועצות. הוא נכנס לשימוש פעיל ב-1989 במטרה לפגוע ברכב קרבי משוריין מודרני בעל שריון ריאקטיבי. זהו נשק האחרון שנכנס לשימוש בצבא ברית המועצות לפני נפילתה.
מספר דגמים מאוחרים יותר פותחו על בסיס ה-RPG-29 כמו ה-RPG-30 וה-RPG-32. ראש הקרב החלול "טאנדם" (ראש נפץ דו-שלבי) של ה-RPG-29 הוא בין היחידים שהצליחו לחדור מבעד לשריון המרוכב של טנקים מערביים מתקדמים.
תיאור
ה-RPG-29 חריג ביחס לנשק נ"ט רוסי בכך שאין מרחק ביטחון בין המפעיל לבעירת הרקטה. במקום זאת המנוע נדלק ברגע הלחיצה על ההדק והבעירה מסתיימת עוד לפני שהרקטה עוזבת את המטול. קיימים שני ראשי חימוש לרקטה; PG-29V שנועד נגד טנקים/ביצורים, וה-TBG-29V בעל רש"ק תרמובארי שנועד כנגד אדם.
הרש"ק מסוג PG-29V מסוגל לחדור שריון מרוכב מודרני הנמצא בשימוש רוב טנקי המערכה הקיימים. בזמן ניסוי הרקטה, נעשה שימוש ב-RPG-29 כנגד טנקים מסוג T-80 ו-T-90. הרקטה הצליחה לחדור את שני הטנקים למרות המיגון הריאקטיבי שהיה להם.
היסטוריה
ה-RPG-29 פותח בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, לאחר סיום פיתוח ה-RPG-26, ונכנס לשימוש בצבא הסובייטי בשנת 1989.
שימוש ברקטה זו נעשה בלחימת גרילה במזרח התיכון, הן במלחמת עיראק והן במלחמת לבנון השנייה. במלחמת לבנון השנייה השתמש החזבאללה ברקטות אלו, ביחד עם רקטות RPG-7 וטילי נ"ט מדגמי סאגר קורנט ו9K115-2 מטיס-M, כנגד כוחות צה"ל.
במבצע צוק איתן השתמש חמאס ברקטות אלה, ביחד עם טילי נ"ט קורנט נגד כוחות צה"ל. כלל הרקטות והטילים שנורו על טנקי מרכבה סימן 4מ יורטו על ידי מערכת "מעיל רוח".
המנון ונצואלה
תהילה לעם האמיץ (בספרדית: Gloria al Bravo Pueblo) הוא ההמנון הלאומי של ונצואלה. השיר נכתב על ידי ויסנטה סאליאס בשנת 1810 והולחן בשלב מאוחר יותר על ידי חואן חוזה לנדטה. ההמנון אומץ רשמית ב-25 במאי 1881.
לחנו של ההמנון נקרא גם המרסייז הוונצואלני בשל הדמיון הקל בינו לבין לחנו של המנון צרפת.
מילות ההמנון
פזמון:
Gloria al bravo pueblo
que el yugo lanzó,
la ley respetando
la virtud y honor.
בית ראשון:
¡Abajo cadenas!
gritaba el Señor
libertad pidió.
A este santo nombre
tembló de pavor
el vil egoísmo,
que otra vez triunfó.
(פזמון חוזר)
בית שני:
Gritemos con brío:
¡Muera la opresión!
Compatriotas fieles,
Y desde el Empíreo
el Supremo Autor,
un sublime aliento
al pueblo infundió.
בית שלישי:
Unida con lazos
que el Cielo formó,
la América toda
existe en nación.
Y si el despotismo
levanta la voz,
¡seguid el ejemplo
que Caracas dio!
פינחס בן יהודה אלטשול
רבי פינחס אלטשול בן יהודה המגיד מפאָלאָצק (ה'תק"ז, 1747 - ג' בשבט ה'תקפ"ג, 15 בינואר 1823), היה רב, מגיד, מתלמידי הגר"א ומחבר ספרי מוסר ופרשנות המקרא.
תולדותיו
רבי פינחס נולד כנראה בתחומי רוסיה הלבנה. בסביבות גיל 23 החל לשמש כמגיד מישרים בקהילת פולאצק, למשך 18 שנה, עד שנת ה'תקמ"ח (1788). בשנת תקמ"ח הדפיס בשקלוב את שני ספריו הראשונים, 'כתר תורה', על מעלת לימוד התורה, ופירוש בשם 'מגיד צדק' על הסידור. מאז ועד סוף ימיו נדד בין קהילות שונות, עד שקבע את מושבו בוילנה, ושימש כמו"ץ בעיירה שניפישוק הסמוכה לה.
משפחתו
בנו יצחק נחשד, כנראה, בהשתייכות לתנועת החסידות, ולכן נאלץ להישבע בפני בית דין, שבו ישבו אביו והגר"א, שלא ייקח חלק בכל פעילות חסידית.
בנו משה נפטר כשהיה בן 12, והוא מקדיש דברי תורה לעילוי נשמתו בהקדמת פירושו לסידור התפילה.
נכדו, הלל נח מגיד שטיינשניידר, בן שלום ישראל, היה חוקר תולדות יהודי וילנה. הוא הדפיס מהדורה שנייה של הספר 'כתר תורה', בשנת ה'תרי"ט (ייתכן שהוא נקרא על שמו של אבא של גיטל, ששמו גם כן היה הלל).
לא ראו אור
חלק מכתבי היד של ר' פנחס נמצאים בספרייה הלאומית.
כרומטין
כרומטין (באנגלית: Chromatin) הוא כינויו של ה-DNA יחד עם החלבונים הנלווים אליו. וולטר פלמינג טבע את המונח "כרומטין" (כרומה= צבע) במאה ה-19, כאשר צפה בחומר אשר נצבע בצבע באסופילי בגרעין של תאים מתחלקים, חומר אשר מאוחר יותר התגלה כ-DNA עטוף בחלבונים. אריזת ה-DNA במבנה הכרומטין משרתת את הצורך של התא לדחוס את ה-DNA על מנת להתאימו לגודל התא והגרעין. בנוסף, אריזה זו מגנה על ה-DNA מפני נזקים ומהווה חלק חשוב בבקרה על ביטוי גנים בתא ובתהליכים תלויי DNA נוספים.
מבנה הכרומטין
בתאים אאוקריוטים, נארז ה-DNA הגרעיני באמצעות משפחת חלבונים הנקראים היסטונים, לכדי מבנה היררכי הקרוי כרומטין. הליפוף המיוחד של מולקולת ה-DNA מאפשר אריזה צפופה ביותר: אם נמתח מולקולת DNA המהווה כרומוזום אחד, אורכה יהיה כ-30 ס"מ, ממדיו של כרומוזום ארוז, לעומת זאת, הוא בסדר גודל הקטן ממיקרומטר אחד (מיליונית המטר). למבנה זה חשיבות רבה בשמירה על שלמות ה-DNA ובבקרה על תהליכים הקשורים לאריזתו ולשימוש במידע הגנטי המקודד ב-DNA במהלך מחזור חיי התא. המעבר לטכנולוגיות המבוססות על ריצוף עמוק (massive parallel sequencing) העלה באורח דרמטי את הרזולוציה של חקר הכרומטין מרמת ההתבוננות במיקרוסקופ, עד למבנה ברמת הנוקלאוטיד הבודד.
מערך הנוקלאוזומים
למבנה הראשוני של הכרומטין יחידה חוזרת הנקראת נוקלאוזום, אשר מורכבת מחלקיק ליבה (NCP) ו"מחבר" DNA (linker). חלקיק הליבה מורכב מ-147 זוגות בסיסי DNA (nucleotide base pairs-bp) אשר מלופפים בצורת סופר-הליקס סביב אוקטמר של היסטונים 1.7 פעמים. אוקטמר ההיסטונים כולל שני עותקים של כל היסטון ליבה- H2A, H2B, H3, H4. שני חלקיקי ליבה מחוברים זה לזה באמצעות "מחבר" DNA, בעל אורך של 10–90 זוגות בסיסים, ויוצרים יחד מערך נוקלאוזומי הדומה לחרוזים על חוט (beads-on-a string), בעל קוטר של 11nm.
סיב ה-30nm של הכרומטין
המבנה השניוני של הכרומטין הוא מערך הנוקלאוזומים הנדחס על ידי "מחבר" היסטונים (H1, H5) לכדי סיב כרומטין בעל קוטר של 30 ננומטר. בעוד שמבנה חלקיק הליבה נחקר ונפתר, המבנה של סיב ה-30 ננומטר ותפקיד הלינקר היסטון עדיין לא נפתרו. ישנם שני מודלים עיקריים למבנה סיב ה-30nm – אחד דמוי סולנואיד (מעין סליל), בו נוקלאוזומים שכנים ערוכים זה על גבי זה; המודל המבני השני הוא דמוי זיג-זג, בו נוקלאוזומים מסודרים על גבי נוקלאוזומים שאינם שכנים. עם זאת, ישנם חוקרים הטוענים כי הכרומטין אינו נדחס בהכרח למבנים כאלה, ושהנוקלאוזומים יכולים להידחס בצורה לא סדורה.
מבנה תלת־ממדי של הכרומטין
ישנם מודלים שונים המנסים להתחקות אחר ארגונו של סיב ה-30nm בגרעין. יש הטוענים כי סיב ה-30nm ערוך בצורת הליקס, בדומה לארגון הDNA עצמו ומערך הנוקלאוזומים. מודלים אחרים מציעים כי הוא ערוך בצורת לולאות סביב פיגום חלבוני. פיתוח שיטות (Chromosome Conformation Capture (3C או Hi-C מקנות הבנה טובה יותר של המבנה התלת־ממדי של הכרומטין.
TAD's
בשנים האחרונות, בזכות ההתפתחות של טכנולוגיות חדשות המבוססות על ריצוף עמוק של מולקולות DNA (massive parallel sequencing) כגון 4C ו-Hi-C, ניתן להבחין באינטראקציות בין אזורים ברחבי הגנום. כך, נראה כי את הכרומטין בתא ניתן לחלק לאזורים ולולאות, שבמסגרתם מתקיימות אינטראקציות פיזיות בתדירות גבוהה יחסית לאינטראקציות עם אזורים שכנים, אשר למעשה מדוכאות. לאזורים אלו קוראים topologically associated domains, או בקיצור TADs. מקטעים קרובים אשר נמצאים בצדדים שונים של גבול ה-TAD יחוו פחות אינטראקציה זה עם זה מאשר שני מקטעים מרוחקים אשר נמצאים באותו TAD. חלבונים ארכיטקטוניים (Aps) אשר מסייעים ביצירת מבנה ה-TADs מכתיבים לא רק את גבולותיו אלא גם את גודלו של ה-TAD. מיקומם של ה- TADs דומה בין סוגי תאים שונים, ואף בין יצורים שונים, מה שמעיד על חשיבותם בארגון ובקרת הDNA ברמת תיעתוק הגנים, שכפול ה-DNA ואריזתו. עם זאת, חוזק וזהות האינטראקציות בתוך TAD מסוים עשויות להשתנות בין תאים שונים. בשל כך, הדינמיקה במבנה הכרומטין משחקת תפקיד בשוני בביטוי הגנים ברקמות שונות בגוף, במהלך מחזור התא ובשלבי ההתפתחות העוברית. בשלבים המוקדמים של התפתחות העובר ישנם שינויים במידת דחיסות ונגישות הכרומטין. בשלבי הזיגוטה וה-2-cell הכרומטין נגיש באופן ייחודי, והתיעתוק מבוקר פחות מאשר בשלבים אחרים.
על אף ההתקדמות הרבה בחקר המבנה של הכרומטין, נדרש עוד מחקר מעמיק בתחום זה, הן ברמת המבנה (הנוקלאוזומלי, סיב ה-30nm והתלת־ממדי) והן ברמת הבקרה והמנגנונים המעורבים ביצירת מבנה זה, כמו גם השפעותיו.
הכרומטין ובקרה על ביטוי גנים
בעוד שאריזת הDNA ככרומטין מאפשרת דחיסה של ה-DNA ומגנה עליו מפני נזקים, היא גם מפחיתה את נגישות ה-DNA לתעתוק רנ"א. כך, יציבות הנוקלאוזום, מיקומו והדינמיקה של אריזת הכרומטין מהווה שכבת בקרה ראשונה על תיעתוק וביטוי גנים. כלומר, על מנת לאפשר תיעתוק וביטוי של גן כלשהו, יש צורך בהפחתת רמת הדחיסה של הכרומטין באזור.
אחת הדרכים לבקר את מבנה הכרומטין היא על ידי אינטראקציות בין היסטון ל-DNA ובין היסטון להיסטון, הן באותו נוקלאוזום והן בנוקלאוזומים שונים. ניתן להשפיע על אינטראקציות אלה על ידי מודיפיקציות כמו מתילציות ואצטילציות של ההיסטונים, מתילאציה של ה-DNA וכן על ידי החלפה בין הווריאנטים השונים של ההיסטונים. כך למשל, להיסטונים H2A ו-H3 קיימים ווריאנטים H2A.Z ו- H3.3, בהתאמה, אשר נפוצים יותר באזורים בהם קיימים גנים מבוטאים (כלומר, אזורים פעילים בהם צפויה להתרחש תיעתוק). פירוש הדבר הוא, שווריאנטים אלה ככל הנראה משפיעים על מבנה הכרומטין, מנגישים אותו לRNA פולימראז, ומאפשרים תיעתוק. דוגמה נוספת לקשר בין מבנה הכרומטין לביטוי גנים היא העובדה, כי באזור הפרומוטור של גנים נוטים הנוקלאוזומים להיות במיקומים קבועים יחסית, אך במורד הגן נוטים להימצא במיקומים ללא חוקיות ידועה.
הטרוכרומטין ואאוכרומטין
הכרומטין בתא מצוי בשתי צורות ארגון אותן אנו מכנים הטרוכרומטין ואאוכרומטין. הטרוכרומטין הוא אזור דחוס יחסית של הכרומטין, בעוד אאוכרומטין הוא אזור פחות דחוס וארוז. באופן כללי מתייחסים לאאוכרומטין כאזור פעיל יותר מבחינת תיעתוק (כלומר מכיל יותר גנים מקודדים, וזמינות מאפשרת תיעתוק), ולהטרוכורמטין כאל אזור מושתק יותר (מכיל פחות גנים מקודדים, דחוס יותר). מיקומם המרחבי של ההטרוכרומטין ואאוכרומטין בגרעין שונה אף הוא, כאשר אזורים אאוכרומטיניים נוטים להימצא יותר במרכז הגרעין, בעוד שהטרוכרומטין מצוי יותר בהיקף הגרעין. ניתן להתייחס לשני סוגים של הטרוכרומטין - אחד השמור בין סוגי תאים שונים, ואחד אשר משתנה בין סוגי תאים שונים.
הכרומטין ומחזור התא
מבנה הכרומטין ומחזור התא קשורים זה לזה, שכן הכרומטין עומד במרכזו של מחזור התא ומבנהו משתנה לאורך מחזור התא.
שלב S
בשלב זה של מחזור התא מתבצע שכפול ה-DNA. בכל התאים האאוקריוטים, שכפול ה-DNA מתחיל בנקודות קבועות בגנום הנקראות replication origin, אליהן נקשר קומפלקס ה-ORC (origin recognition complex). על מנת לאפשר שכפול של ה-DNA יש צורך בפתיחה מקומית של הכרומטין, המתרחשת הודות למודיפיקציות שונות ומגוונות על הכרומטין וההיסטונים. מודיפיקציות על ההיסטונים יכולות להיעשות על גבי ההיסטונים שמרכיבים את חלקיק הליבה של הנוקלאוזום, על גבי ההיסטון ה'המחבר', ואף יכולות לערב חלבוני ליווי (chaperons) ייחודיים להיסטונים. סימונים שונים על גבי הכרומטין יכולים להיות בעלי תפקיד במיקום ה-replication origin ותזמון השכפול. כך למשל, replication origin נוטים להיות באזורים מיעוטי נוקלאוזומים, אך עשירים בווריאנטים ההיסטוניים H2A.Z ו-H3.3; אזורים המשתכפלים בשלב מאוחר יותר במחזור התא נוטים להיות חופפים עם אזורי ההטרוכרומטין.
בנוסף, ישנן עדויות המצביעות על כך שסימונים על גבי הכרומטין הם בעלי חשיבות בשמירה על שלמות הגנום בזמן ההכפלה, ומניעה של תחילת שכפול נוסף באזור שכבר שוכפל.
מיטוזה
לאחר השכפול, על הגנום להיות מחולק באופן שווה בין שני תאי הבת. במהלך המיטוזה מתרחשת דחיסה נוספת של הכרומטין לכדי מבנה דחוס ביותר הקרוי כרומוזום. גם שלב דחיסת הכרומטין מצריך מודיפיקציות היסטוניות ומעורבות של חלבונים נוספים.
יציאה מהמיטוזה ואינטרפאזה
לאחר החלוקה לתאי הבת, צריך הכרומטין לצאת מהמבנה הדחוס של הכרומוזומים, ולחזור למבנה זמין יותר לפעילות. תהליך זה כולל דה-מודיפיקציות שנעשו בשלב ה-S והמיטוזה. דפוס אריזת הכרומטין שונה בין תאים מסוגים שונים, ועל כן יש צורך להחזיר את מבנה הכרומטין למבנה המתאים לסוג התא. התאמה זו נעשית ככל הנראה בהתאם לסימונים שנעשו על גבי הכרומטין בשלב ההכפלה שלו
EToro
איטורו בע"מ, המוכרת בשמה הלועזי eToro, (לשעבר טרדונומי) היא פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת. מטה החברה נמצא בבני ברק, ולה למעלה מ-12 סניפים במדינות מרכזיות בעולם. החברה מציעה מסחר מקוון במגוון נכסים כגון צמדי מטבעות, חוזי הפרשים על סחורות ומדדי מניות מובילים בעולם.
החברה מפעילה פלטפורמת מסחר בינלאומית להשקעה במניות ובמטבעות דיגיטליים. החברה מפעילה רשת מסחר חברתית, המעבירה זרם של עדכונים בתדירות גבוהה. המידע המופיע במערכת נוגע לפעילויות מסחר בשווקים גלובאליים של משתמשי המערכת. אלה, יכולים לעקוב אחר ביצועים פיננסיים של משתמשים אחרים שהגיעו לתשואות גבוהות ולהעתיק את הפעולות שהם מבצעים. החברה מעסיקה כ-1200 עובדים בעולם, מתוכם כ-700 בישראל. נכון לשנת 2020, לחברה יש למעלה מ-10 מיליון משתמשים מ-140 מדינות בעולם. לחברה משרדים בישראל, קפריסין, בריטניה, ארצות הברית ואוסטרליה. בשנת 2018 שווי החברה הוערך ב-800 מיליון דולר.
היסטוריה
החברה הוקמה כ-RetailFX בשנת 2007 בתל אביב, על ידי האחים יוני אסיא ורונן אסיא, יחד עם דייוויד רינג. ב-2010 השיקה את פלטפורמת ההשקעה החברתית eToro OpenBook הכוללת את האפשרות ל-CopyTrading. אפשרות זו מאפשרת למשתמשים לעקוב בתוך הרשת של החברה אחר תיקי השקעות של משקיעים אחרים באתר ולחקות את פעולות המסחר שלהם. בהמשך אותה שנה, הציגה החברה את אפליקציית האנדרואיד הראשונה שלה, שמאפשרת למשקיעים לקנות ולמכור מכשירים פיננסיים באמצעות הטלפון הסלולרי.
בשנת 2011 זכתה החברה בפרס Best of Show בוועידת FinovateEurope. בשנת 2013, התרחבה החברה להשקעה במניות ובחוזי הפרשים (CFD) על ביטקוין. צעד זה היווה את המשך מגמת ההתפתחות של החברה בכיוון של מסחר דיגיטלי מבוסס Blockchain. באותה שנה הוסמכה eToro להציע את שירותיה בבריטניה על ידי הרשות הרגולטורית FCA, תחת חברת הבת eToro UK. בינואר 2014, הוסיפה החברה אפשרות לסחור בביטקוין בפלטפורמה שלה. חברת eToro נבחרה לאחת מ-50 הסטארטאפים המבטיחים ביותר של לונדון לשנת 2014. בדצמבר 2017, eToro ו-CoinDash הפכו לשותפים לפיתוח מסחר חברתי מבוסס Blockchain.
בשנת 2018 השיקה החברה שלושה כלי מסחר בתחום המטבעות הדיגיטליים. מהלך זה לווה בכניסת החברה לשוק האמריקאי, וגיוס של 100 מיליון דולר לפי שווי שוק של 800 מיליון. באותה השנה השיקה החברה את eToroX – ארנק למטבעות קריפטוגרפיים המאפשר השקעה ביותר מ-15 נכסים וירטואליים. בשנת 2019 רכשה את חברת Firmo הדנית, המציעה חוזים חכמים מאובטחים על גבי הבלוקצ'יין, באותה שנה רכשה בחמישה מיליון דולר את חברת הקריפטו דלתא, שפיתחה פלטפורמה שמאפשרת למשקיעים בתחום לעקוב אחר נכסים קריפטוגרפיים בבורסות רבות בעולם. באותה שנה השיקה את GoodDollar, פרויקט קהילתי של קוד פתוח, ללא מטרת רווח, שמטרתו לצמצם את אי השוויון הכלכלי העולמי באמצעות הכנסה בסיסית אוניברסלית (UBI) באמצעות טכנולוגיית בלוקצ'יין.
בפברואר 2022 שחררה אטורו את המודעה הראשונה שלה בסופרבול במהלך סופרבול LVI, שכונה גם היא "קערת קריפטו". שנקרא "Flying Your Way", הפרסומת של 30 שניות הציגה צרכן המחפש עצות קריפטו וקריפטו חובבים שנופלים מהשמיים כדי להציע לו הדרכה וסיוע, ומבקשים "לירח?" בפרסומת הוצגה גם כלב שיבה INU המתייחס למטבע Meme Shiba Inu (SHIB) ו- Ape.
גיוסים
במהלך השנים הושקעו בחברה מעל 162 מיליון דולר על ידי חברות השקעות כמו Spark Capital, SBI Holdings, CommerzVentures, Korea Investment Partners ו-China Minsheng Financial Holdings. בשנת 2006 גייסה החברה 1.7 מיליון דולר. בשנת 2009 גייסה החברה 6.3 מיליון דולר מקרן ההון סיכון BRM קוביט וממשקיעים פרטים נוספים, בהם חמי פרס, דוד אסיא, מג'יק תעשיות תוכנה המכהן כיו"ר החברה, ואחרים. בשנת 2012 גייסה החברה 15 מיליון דולר. בשנת 2015 גייסה החברה 39 מיליון דולר. בשנת 2018 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 800 מיליון דולר.
במרץ 2021 הודיעה החברה שתיכנס לבורסת הנאסד"ק באמצעות חברת רכישה למטרות מיוחדות ("ספאק") לפי שווי של כ-10 מיליארד דולר. לאחר הליכי אסדרה ממושכים הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) לא אישרה את המיזוג ותוכנית המיזוג בוטלה.
במרץ 2023 השלימה החברה גיוס של 250 מיליון דולר לפי שווי של 3.5 מיליארד דולר.
יורם חזוני
יורם חזוני (נולד ב-6 ביוני 1964) הוא פילוסוף, חוקר מקרא ותאורטיקן פוליטי. משמש כנשיא מכון הרצל בירושלים ויו"ר קרן אדמונד ברק. פרסם מספר רבי מכר שזכו לפרסים בינלאומיים בתחום הפילוסופיה, הלאומיות, והציונות, לצד מאמרים רבים בכתבי עת אקדמיים ומאמרי דעה ב-New York Times, Wall Street Journal, Time Magazine ועוד.
חזוני ייסד את מרכז שלם וכיהן כנשיאו הראשון (1994–2002) וכרקטור (2005–2012). לאחר מכן שימש כחבר בוועדה ללימודים הומניסטים של המועצה להשכלה גבוהה. בין 2010–2018 ניהל את הפרויקט של קרן ג'ון טמפלטון, לתאולוגיה פילוסופית יהודית. חזוני תואר כמי שהניח את היסודות לשיח בנושא השמרנות במדינת ישראל.
מרכז שלם
ב-1994 חזוני ייסד, ביחד עם אופיר העברי, דניאל פוליסר ויהושע ויינשטיין את מכון המחקר מרכז שלם בירושלים וכיהן עד 2002 כנשיאו הראשון. במסגרת פעילותו במרכז חזוני ייסד את כתב העת "תכלת" (באנגלית "Azure") שיצא מטעם המרכז, ואת כתב העת Hebraic Political Studies שנוסד בשנת 2005 יחד עם פרופסור גורדון שוחט (אוניברסיטת ראטגרס) וארתור אייפינגר. כמו כן, חזוני סייע לבנימין נתניהו באיסוף החומר והעריכה של ספריו של האחרון, "מקום תחת השמש" (1995) ו-"מלחמה בטרור" (1996).
בשנת 2000 חזוני פרסם את ספרו The Jewish State: The Struggle for Israel’s Soul בו הוא חושף את השורשים האינטלקטואליים של הפוסט-ציונות אשר, לדבריו, חותרת תחת היסודות המוסריים והמשפטיים של מדינת ישראל כמדינה של העם היהודי. לטענת חזוני, מגמה זו באה לידי ביטוי, בין היתר, בשכתוב הסיפור ההיסטורי של קום המדינה ובהכנסת שינויים מרחיקי לכת בתכנים של לימודי אזרחות במערכת החינוך. במאמר העוסק בסוגיה, חזוני כתב:
"יותר משלושים שנות עיסוק כפייתי ביהודה ושומרון, באש"ף וב"מיהו יהודי" - בשילוב עם חוסר העניין הכמעט מושלם ביחס לבעיית פיתוח התפישה והמסורת של ריבונות לאומית יהודית - גרמו, אם כן, לכך שרעיון המדינה היהודית הגיע היום אל סף ניוון מוחלט. מצב זה בא לידי ביטוי בפרויקט ה"פוסט-ציוני", המבקש את פירוקן של האמונות ההיסטוריות, הפוליטיות והדתיות שמהן נבנתה המדינה היהודית - פרויקט פירוק שליישומו נתנו ידם מאות אנשי אקדמיה, סופרים, אמנים ופוליטיקאים ישראלים, ושמתחיל היום לגייס כוחות גם בקרב אינטלקטואלים יהודים בתפוצות."
מכון הרצל
ב-2013 חזוני ייסד את מכון הרצל, השוכן בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים. המכון הוא מוסד למחקר, הוראה והכשרה אשר עוסק בתחומים רבים של האתגרים הרעיוניים של העת העכשווי באמצעות התבוננות מקיפה וקפדנית במקורות ובהגות היהודית. תחומי העיסוק שם המכון כוללים: מחשבה מדינית של עם ישראל, תולדות הרעיונות היהודיים בעולם הנוצרי והאסלאמי, פילוסופיה של המדע, השכלה גבוהה ופיתוח תוכניות אקדמיות ועוד. על מטרות המכון חזוני כתב:
"אף שמדינת ישראל הגיעה בשנים האחרונות לשגשוג חומרי ולעצמה ביטחונית חסרי תקדים בתולדותיה, רבים בארץ וברחבי העולם היהודי מודאגים, ובצדק, בנוגע למצבה בתחומי הרוח... שלל אתגרים רעיוניים ותרבותיים אשר ניצבים כיום בפני עם ישראל, מתמצים בשאלת יסוד אחת: האם ביכולתה של מורשת ישראל להיות מקור ראוי ומוצלח להתמודדות עם אתגרים אלה... בדור האחרון גוברות הקולות בארץ ומחוצה לה, אפילו בקרב שאינם יהודים, המבקשים לשמוע את שיש למורשת הרעיונית הישראלית הזו לומר, אך עד היום זכו אך במעט ממבוקשם... מכון הרצל שם לו מטרה לפתח ולטפח רעיונות יהודיים בתחומי הפילוסופיה והתאולוגיה, המחשבה המדינית, השפעת הרעיונות היהודיים על ההגות המערבית, התולדות והרעיונות של הציונות."
במסגרת המכון, חזוני מנהל את הפרויקט של קרן ג'ון טמפלטון לתאולוגיה פילוסופית יהודית, ומארח חוקרים מובילים מישראל ומהעולם לתוכניות מחקר וסמינרים.
לקראת פתיחת המכון חוזני פרסם את ספרו The Philosophy of Hebrew Scripture ב-2012 בהוצאת קיימברידג'. הספר זכה לפרס בתחרות בתחום התאולוגיה ודת של The Association of American Publishers. בספר, חזוני נותן מסגרת חדשה לקריאת התנ"ך אשר מניחה שניתן לקרוא אותו לא רק כפרי התגלות אלוהית אלא גם כספר אשר פונה לתבונת האדם, העוסק בחיים של העולם הזה ומקדם טיעונים אוניברסליים באשר למוסר, לפוליטיקה, לאמת ולידע. חזוני טוען כי הסיפורים הרבים בתנ"ך שבהם ברור כי מוטלת על יחידים ועל עמים אחריות מוסרית גם כאשר אלוהים לא ציווה עליהם דבר, מובילים למסקנה "שהמקרא רואה את מצוות ה' כהשלמה לחוק מוסרי בסיסי, או כביטוי שלו, אשר נובע מטבעם של הדברים; ושבעיני הנביאים, בני האדם מסוגלים לעמוד על החוק הזה בעצמם, לפחות בקוויו הכלליים, גם ללא הוראות מפורשות מאלוהים. לפי תפיסה זו, המוסר המקראי מבוסס, באופן ראשוני, על סוג של 'חוק טבעי'."
"Yoram Hazony has written a paradigm-shifting work of immense significance, arguing that the Hebrew Bible should be seen as a work of philosophy and interpreted as such - alongside, although very different from, the Greek classics - and thus as a book of universal significance in relation to the great questions about the human condition."
הספר עורר הדים בקרב חוקרים אקדמיים של המקרא וכתב העת Journal of Analytic Theology מטעם אוניברסיטת נוטרדאם פרסם סימפוזיום מיוחד לדיון בספר.
קרן אדמונד ברק
בתשתית הרעיונית של הקרן עומד ספרו של חזוני בשם The Virtue of Nationalism שראה אור ב-2018 ונהיה לרב מכר בתחומו וזכה לפרס ספר שמרני של השנה מטעם ה-Intercollegiate Studies Institute, ועד כה תורגם לאיטלקית, פורטוגזית, הונגרית ועברית. הרעיון המרכזי של הספר הוא שהלאומיות ביסודה היא קריאה לסדר עולמי של מדינות-לאום ריבוניות והיא עומדת כנגד האימפיריאליזם מסוגים שונים. לטענת חזוני:
"רעיון מדינת הלאום, המעוגן היטב ברוחו שוחרת-החירות של המקרא, הוא הסכר המגן על אומות העולם מפני שלטון עולמי עריץ. לאורך 400 שנה הוא כונן את הסדר העולמי, אך לאחרונה נסוג מפני האימפריאליזם הליברלי שצמח מהגותו של ג'ון לוק. על סף התהום מזהים הבריטים והאמריקנים את הסכנה"
"בעולמם של נביאי ישראל שלטו, בזו אחר זו, שורה של מעצמות אימפריאליות: מצרים, בבל, אשור ופרס. למרות ההבדלים ביניהן, כל אחת מהן שאפה להטיל על האנושות כולה סדר מדיני אוניברסלי בראשותה, מתוך אמונה שהאלים שלחו אותה לשחרר את העולם ממחלוקות מיותרות בין עמים וליצור מרחב בינלאומי שבני האדם יחיו בו ביחד בשלווה ושפע... למרות יתרונותיו הברורים של שלום מצרי או בבלי שיאחד את האנושות, המקרא נולד מתוך התנגדות עיקשת לשלום שכזה. בעיני נביאי ישראל, מצרים הייתה "בֵּית עֲבָדִים", והם לא חסכו מילים בהוקיעם את שפך הדם והאכזריות הכרוכים בכיבוש האימפריאלי ובשיטות הממשל האימפריאליות, הנשענות על שעבוד, רצח והחרמת הנשים והרכוש. כל זה, טענו הנביאים, מקורו באלילות: בהתמסרות לאלים המצדיקים כל קורבן כל עוד הוא תורם להרחבת תחום השלום האימפריאלי ולהחזקת מערך גידול התבואה בהיקפים מרביים."
לפי התאוריה שבספר, מבחינה מוסרית לכל אומה הזכות לנהל את ענייניה הפנימיים בהתאם להשקפת עולמה ללא התערבות חיצונית ולכן התערבות הקהילה הבינלאומית בסרביה, בעיראק ובלוב הייתה בלתי מוצדקת. במקביל, מפורטת בהרחבה התפיסה לפיה ארצות הברית לא הושפעה באופן ניכר מהתאוריות של ג'ון לוק ותלמידיו (ז'אן-ז'אק רוסו וקאנט) וזו סיבה מרכזית לגדולתה.
הרב מאיר סולוביצ'יק בביקורת על הספר התנגד לתפיסה מוחלטת זו וכתב: "האמת היא שהכרזת העצמאות האמריקנית לא רק "מאזכרת" את תאוריית הזכויות האוניברסליות של לוק, אלא אף מציגה אותה כגלעין הרעיון האמריקני. כפי שחזוני מודה במובלע, הרעיון שכל בני האדם נבראו שווים ושיש להם זכויות שאינן ניתנות להכחשה לקוח ישירות מפתיחת 'המסכת השנייה' של לוק. איש לא פקפק בכך בזמנו, וגם לא בזמן שחלף מאז." סולוביצ'יק הסכים עימה חלקית בכך: "צודק חזוני בציינו את חוסריה של תורת לוק; אולם האבות המייסדים השלימו את החסר בהוסיפם להכרזה מושגים מקראיים...".
חזוני גר בירושלים. הוא נשוי ליעל ואב לתשעה.
ספרים בעריכתו ומאמרים נבחרים באנגלית
===מאמרים נבחרים בעברית ===
קונסטנטין הראשון, מלך סקוטלנד
חייו
קונסטנטין היה בנו של המלך קנת הראשון, וירש את הכתר הסקוטי לאחר מות דודו, דונלד הראשון.
במרבית שנות שלטונו נלחם קונסטנטין בויקינגים וניסה להרחיב את גבולות ממלכתו דרומה. ב-872, בעקבות התנקשות בגיסו ארתגאל, מלך סרת'קלייד, סופחה ממלכתו לסקוטלנד.
ב-864 פלשו לסקוטלנד אנשי צפון, שהונהגו על ידי אולאף הלבן מדבלין, אך קונסטנטין הצליח להביסם. פעם נוספת פלשו אנשי הצפון בהנהגת תורסטן האדום, אך הובסו שנית.
ב-877 נהרג קונסטנטין בקרב כנגד הוויקינגים, ב"מערה השחורה" שבפייף. אחיו אייד' ירש אותו לאחר מותו. לקונסטנטין היה גם בן בשם דונלד, שהפך למלך דונלד השני לאחר שלטונם של אייד' וגיריק.
תימגאד
תימגאד (ערבית تيمقاد; צרפתית Timgad) הוא אתר ארכאולוגי בצפון-מזרחה של אלג'יריה, הידוע בשרידיה הרומים של העיר תמוגאדי (Thamugadi), או בשמה המלא "קולוניה מרקיאנה טראיאנה תמוגאדי" (colonia Marciana Traiana Thamugadi). השם תמוגאדי אינו לטיני ומוצאו מברברית, ואילו השם "מרקיאנה" מנציח את אחותו של הקיסר טראיאנוס אשר ייסד את העיר בשנת 100. העיר השתרעה בתחילה על שטח של 120 דונם, והתפשטה עד לשטח של 500 דונם. בשנת 1982 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי טראיאנוס בשנת 100 עבור לגיונרים משוחררים, וזכתה למעמד של קולוניה רומית עם ייסודה. למרות שהמקום נודע ככל הנראה בשמו הקודם תמוגאדי, נבנתה העיר הרומית כאילו לא היו קימים מבנים מוקדמים באתר. צורתה של העיר כשל ריבוע, דבר שהוביל לסברה כי היא שימשה כמחנה צבאי בטרם הפכה לעיר. עם זאת, לסברה זו לא נמצאו תימוכין, ומחקרים משנות ה-60 ומשנות ה-70 טענו כי האזור ידע שקט ושגשוג במהלך המאה ה-1. לכן כיום מקובל שהעיר נוסדה כדי לשמש כמרכז לסביבתה החקלאית, שבה גידלו התושבים דגנים, זיתים ובעלי חיים. שטח זה השתרע על פני כ-1,500 קמ"ר שחלקו הגדול לא היה מיושב או ניתן לעיבוד בשל תנאיו הטופוגרפיים. העיר התפתחה אל מחוץ לחומותיה המקוריות באמצע המאה ה-2, והגיעה לשיאה בתקופתו של הקיסר ספטימיוס סוורוס בתחילת המאה ה-3.
במאה ה-4 הגיעה הנצרות אל העיר, אם כי מבני העיר מהמחצית השנייה של המאה מראים כי הפגניות עדיין רווחה בה. בנוסף הייתה העיר מוקד של המינות הדונאטית בצפון אפריקה, עד שהשלטונות הרומיים הכריעו אותה בראשית המאה ה-5 לבקשת אוגוסטינוס הקדוש. הונדלים השתלטו על העיר בשלב מוקדם של כיבושם את צפון אפריקה בשנת 429, אך שלטונם היה קצר מועד, והסתיים כאשר כבשו המורים את העיר, לכל המאוחר בשנת 484. חומות העיר נהרסו ורוב האוכלוסייה גורשה, אך הפעילות החקלאית בסביבתה לא נפגעה.
הביזנטים השתלטו על האזור בשנת 533 במהלך מאבק ממושך עם המורים, ובשנת 539 הם הקימו בעיר מצודה ששרידיה עדיין ניכרים במקום. העיר יושבה מחדש וקהילה נוצרית המשיכה והתקיימה בה לפחות במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-7. לא ידוע מתי בדיוק הסתיים השלטון הביזנטי באזור, ובמאה ה-8, לאחר הכיבוש הערבי של צפון אפריקה, פסק היישוב בתימגאד לחלוטין.