cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטופל פלנטיין
ביוגרפיה
עד 1555 היה בית הדפוס שלו. הספר הראשון שידוע כי הדפיס היה La Institutione di una fanciulla nata nobilmente, מאת ג'ובאני מישל ברוטו, עם תרגום לצרפתית. אחריו הגיעו במהרה עבודות רבות אחרות בצרפתית ובלטינית, והא היה עם הדפוס הטוב ביותר בתקופתו. אומנות החריטה פרחה אז בהולנד, וחרטים הולנדים איירו רבים מהמהדורות שלו. אנטוורפן הייתה מקום מסוכן עבור המו"לים סביב התקופה ההיא. בשנת 1561 הורה מושל ספרד לבצע פשיטה על בית המלאכה של פלנטיין, ככל הנראה, בגלל "עבודות כפירה" מאחר שהיה אוהד פרוטסטנטים. [2] כדי להימנע מהכלא מכר פלנטיין במהירות את כל העבודות שלו כך שלא יימצא דבר ברשותו. ברגע שהעניינים נרגעו סביבו, הוא קנה את כולם בחזרה. בשנת 1562, בזמן שפלנטיין היה בפריז, הדפיסו עובדיו עלון שנחשב כדבר כפירה,, מה שהביא לכך שהשלטון תפס ומכר את ציוד בית הדפוס ואת הסחורות החרים. עם זאת נראה כי בסופו של דבר הוא החזיר חלק גדול מהציוד שנלקח ממנו. בעזרת ארבעה סוחרים באנטוורפן הצליח להקים מחדש ולהרחיב את עסק הדפוס שלו באופן משמעותי. בין החברים האלה היו שני אחייניו של דניאל בומברג, שהעניקו לו את הגופנים העבריים המשובחים של אותה מדפסת ונציאנית ידועה. שיתוף פעולה זה נמשך רק עד שנת 1567 אולם הוא איפשר לפלנטיין לרכוש בית ברחוב הווגסטריט, אותו הוא קרא בשם "דה גולדן פאסר" (מצפן הזהב). מחווה זו משקפת את ההצלחה המסחרית של הוצאת ספרי סמל, המציגים אוספי תמונות בשילוב הסברים כתובים קצרים, לעיתים קרובות קריפטיים.
בשלב זה אימץ פלנטיין סימן דפוס שיופיע בצורות שונות בשערי הספרים של כל המוצרים שהוציא פלנטיין. המוטו Labore et Constantia ("על ידי עבודה וקביעות") שמקיף את סמל המצפן המוחזק ביד מושטת. הנקודה המרכזית של המצפן מצביעה על קביעות, הנקודה הנעה שמייצרת את המעגל היא העבודה. פלנטיין מחזיק בסמל זה בפורטרטים שלו, כמו זה שהוזמן על ידי הצייר הפלמי פטר פאול רובנס.
עבודות דפוס
פלנטיין היה מדפיס פורה ויזם משגשג, שהוציא יותר מ-40 מהדורות של ספרי סמל. היצירה החשובה ביותר שלו נחשבת ל'ביבליה רג'יה' (תנ"ך המלך), הידועה גם בשם פוליגלוט פלנטיין. מול הלחץ והסערה הפוליטית שגדלה בהולנד, נדרש פלנטיין למצוא פטרון שלא ייפול קורבן לטענות של כפירה או אהדה לפרוטסטנטים. למרות ההתנגדות הדתית, נתמך פלנטיין על ידי פליפה השני, מלך ספרד, ששלח אליו את בניטו אריאס מונטנו המלומד להנהיג את מערכת העורכים. בתנ"ך פוליגלוט יש טקסטים מקבילים בלטינית, יוונית, סורית, ארמית ועברית. המיזם הזה היה עבור פלנטיין יקר מאוד, מה שחייב אותו למשכן את עסקיו כדי לשלם עבור הפקת התנ"ך הזה, כל זאת בתקווה שבסופו של דבר יזכה להצלחה כלכלית. בעזרתו הקנאית של מונטנו, העבודה הסתיימה בארבע שנים (1568–1572). היו שמונה כרכים בפורמט פוליו, כלומר רק שני עמודים ניתן היה להדפיס בפעם אחת. מיצירה זו הרוויח מעט פלנטיין, אך הביאה לכך שפיליפ העניק לו את הפריבילגיה להדפיס את כל ספרי הליטורגיה הרומית-קתולית עבור המדינות שנשלטו על ידי פיליפ, הכותרת "Architypographus Regii", שהוסיף בצייתנות לשערים של ספריו. פריבילגיה זו גרמה לכך, שהייתה לו המחויבות לבדוק ולאמת את המיומנות והדבקות הדוגמטית של בתי דפוס אחרים.
מלבד ה-Polyglot של פלנטיין, הוא פרסם יצירות רבות אחרות, דוגמת "Dictionarium Tetraglotton" משנת 1562, שהיה מילון לשפות היוונית, הלטינית, הצרפתית והפלמית, מהדורות של סנט אוגוסטין וג'רום הקדוש, העבודות הבוטניות של דודונאוס, קלוסיוס ולובליוס, ותיאור הולנד על ידי Guicciardini. מהדורותיו לתנ"ך בעברית, לטינית והולנדית, קורפוס קוריס, קלאסיקות לטיניות ויווניות ויצירות רבות אחרות ידועות בזכות הביצוע והדיוק היפים שלהן. הוא היה איש עסקים מיומן, עד שנת 1575, בית הדפוס שלו צויד ביותר מ־20 מכבשים ו־73 עובדים, ובנוסף היו מומחים שונים שעשו עבודות מבתיהם. את האוסף העצום של הספרים הכתובים בכתב-יד ומכתבי האופיסינה פלנטייןיאנה, ניתן לבחון באופן מקוון בעקבות הדיגיטציה על ידי המוזיאון פלנטיין-מורטוס ואירוח על ידי הספרייה הדיגיטלית העולמית.
אף על פי שהוא כלפי חוץ היה חבר נאמן בכנסייה הקתולית, נראה שהוא השתמש במשאבים שלו כדי לתמוך בכמה כתות של כופרים. הוכח כעת שרבים מספריהם, שפורסמו ללא שם בית הדפוס, הגיעו מדפוס של פלנטיין.
מורשת
לאחר מותו של פלנטיין, השתלט על העסק חתנו, יאן מורטוס שניהל את החנות באנטוורפן, ופרנסיס ואן ראוולינגן שהשתלט על חנותו בליידן. לקראת סוף המאה ה-17 העסק החל לדעוך. עם זאת, עבודותיו של פלנטיין השתמרו בקפדנות. הבניין שבו שכן המשרד נקרא מוזיאון פלנטן מורטוס. מורטוס וצאצאיו המשיכו להדפיס יצירות רבות ב-officina Plantiniana, אולם המשרד החל כאמור לרדת בשלהי המחצית השנייה של המאה ה-17. עם זאת, העסק נותר ברשות משפחת מורטוס, שהשאירה את כל המשרדים ללא מגע, וכאשר רכשה העיר אנטוורפן (תמורת 1.2 מיליון פרנק) את הבניינים הישנים עם כל תכולתם, הרשויות יצרו בהם מוזיאון פלנטיין שנפתח ב-19 באוגוסט 1877.
בשנת 1968 נוצר פרס כריסטופל פלנטיין לזכרו, שניתן לאזרח בלגי המתגורר מחוץ לבלגיה, אשר תרם תרומות משמעותיות לפעילות תרבותית, אמנותית או מדעית.
שטח פנים
בגאומטריה אוקלידית, שטח הפּנים של גוף כלשהו במרחב אוקלידי תלת־ממדי הוא שטח השפה של אותו גוף.
לדוגמה, שטח הפנים של פאון הוא סכום שטחי כל פאות הפאון.
רוסאינקס
רוסאינקאס הוא כינויו של איגוד הובלת הכספים הרוסי של בנק רוסיה (ברוסית: Российское объединение инкассации (РОСИНКАС) Центрального банка Российской Федерации, Банка России) המהווה ישות משפטית עם משימות סטטוטוריות מיוחדות, זהו אחד המובילים הגדולים של מזומן ודברי ערך אחרים במדינה. הארגון נוצר על ידי בנק רוסיה כדי להבטיח את פעילותו בארגון הפצת מזומנים ברחבי הפדרציה הרוסית, והוא נכלל במערכת ריכוזית אחידה כגוף עצמאי לפעילות מקצועית.
היסטוריה
ב-1 באוגוסט 1939, על פי הוראתו של יו"ר מועצת המנהלים של הבנק הממלכתי ברית המועצות ניקולאי בולגנין, נוצר שירות הובלת מזומנים. תאריך זה הפך לחג מקצועי של עובדי הובלת הכספים.
מנהלת הובלת הכספים של הבנק הממלכתי של הרפבוליקה הרוסית הוקמה במסגרת של הבנק הממלכתי של ברית המועצות בשנת 1988.
איגוד רוסאינקס, בצורה בה היא מוכרת כיום בקהילה הבנקאית ובקרב מבנים מסחריים ברחבי הפדרציה הרוסית, הוקמה כתוצאה מתהליך רפורמה במבנים הכלכליים שהחלו בתקופת הפרסטרויקה בברית המועצות ויישום רפורמת הבנקאות בשנים 1987–1988.
על פי צו של מועצת השרים של ברית המועצות מספר 1118 מיום 6 באוקטובר 1987, נקבע מבנה חדש של המנגנון המרכזי של הבנק הממלכתי של ברית המועצות, שכלל הקמת איגוד להובלת כספים, המשלב 15 מחלקות רפובליקניות, כולל מחלקה רוסית. באוגוסט 1988 הוא כלל 71 מחלקות במחוזות הפדרציה הרוסית.
מצב נוכחי
רוסאינקס מציעה שירותים מקצועיים לאיסוף והובלת מזומנים וחפצי ערך אחרים, שירותי מזומנים, ליווי נציג הזמנה, תחזוקת תוכנה וחומרה, תחזוק מכונות לספירה ומיון וציוד מסוף קופה, אבטחה ותחזוקת רכבים משוריינים. רשת הסניפים של האיגוד כוללת 77 מחלקות טריטוריאליות, המאפשרת לספק שירותים בכל מחוזות הפדרציה הרוסית.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2003
הבחירות הפרלמנטריות האסטוניה 2003 נערכו ב-2 במרץ 2003. שתי מפלגות אופוזיציה זכו ברוב המושבים כשמפלגת המרכז ומפלגת רס פובליקה זכו כל אחת ב-28 מושבים בריקוגו. לאחר משא ומתן קואליציוני הוקמה ממשלה בראשות מפלגת רס פובליקה.
יחיאל מיכל הלוי אפשטיין
הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין (כ' בשבט תקפ"ט, 24 בינואר 1829 – כ"ב באדר ב' ה'תרס"ח 24 במרץ 1908) היה רבה של נובהרדוק, פוסק ומחבר הספר ערוך השולחן על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
תולדות חייו
נולד בעיר בוברויסק בבלארוס לראשקא ור' אהרן יצחק הלוי, שהיה סוחר. משפחתו, משפחת אפשטיין היא נצר למשפחת בנבנשתי הספרדית, ואף לרבי אהרון הלוי שאליו מיוחס חיבור ספר החינוך. המשפחה גורשה בעת גירוש ספרד, אנשי העיר אפשטיין, הסמוכה לפרנקפורט שבגרמניה, הסכימו לקבלם לעיר והמשפחה שינתה את שמה כאות תודה. בספר מקור ברוך אותו חיבר בנו רבי ברוך הלוי אפשטיין מביע הוא את צערו על שינוי שמה של המשפחה.
היה תלמידו של רבי אליהו גולדברג אב בית דין בוברויסק, וכן למד שנתיים בישיבת וולוז'ין מפיו של רבי איצל'ה מוולוז'ין. נישא למיכלה, בתו של ר' יעקב ברלין (אביו של הנצי"ב מוולוז'ין). כשנה לאחר נישואיו שב לעיר מולדתו בוברויסק, ושימש כר"מ בישיבה המקומית וכדיין בבית דינו של הרב גולדברג. הוא שאף לעסוק במסחר ולא ברבנות, ואכן בתחילת דרכו התפרנס מחנות בדים שניהלה אשתו, אולם לאחר שהשליש שהופקד בידו כסף הנדוניה שלו פשט את הרגל, ולאור חוסר הצלחתו במסחר, קיבל עליו הרב אפשטיין להתמנות לרב.
בשנת ה'תרכ"ה (1856 לערך), בגיל 27, מונה כרבה של הקהילה היהודית בנובוזיבקוב שברוסיה, שהייתה "שטעטל" חסידית. אף שבעצמו היה נצר למשפחת מתנגדים, לא שלל את החסידות. לפי תיאור בנו, לאחר שהתמנה לרב בעיר, נסע אביו, הרב אפשטיין לתקופה לאדמו"ר חב"ד "הצמח צדק", ולמד ממנו את דרכי פסיקת ההלכה, אך יש חולקים על תיאור זה ועל עצם היתכנות הסיפור. באותה תקופה הוציא את ספרו "אור לישרים" ובהסכמות לספר שם בהבלטה את הסכמותיהם של ר' אהרון ור' מנחם נחום מצ'רנוביל שהיו אדמור"ים חסידיים. הרב איתם הנקין סובר שזה משום שהיה רב של קהילה בעלת אופי חסידי ובעיקר בשל התועלת שהדבר יביא לפרסום ורכישת הספר בעיירה וסביבתה.
בשנת ה'תרמ"ג (1874 לערך), בגיל 45, עבר לנובהרדוק שם שימש כרב העיר במשך 34 שנה. שם התמודד עם נושאים שונים, ביניהם הציונות שיחסו אליה עקרונית היה קר. בשנת תרס"ה 1904 בעקבות ייסוד המזרחי פרסם באופן חריג את דעתו השלילית על הציונות בעיתון "הפלס". מנגד יש עדויות על השתתפותו בכנס ציוני שנערך בעיירה . נראה שההתנגדות שלו לציונות נבעה מכך שהוא סבר שהדרך הנכונה להגיב לאנטישמיות ברוסיה היא ב"הורדת פרופיל", ולא מהתנגדות עקרונית להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל . הוא נפטר בנובהרדוק בכ"ב באדר ב' ה'תרס"ח (1908) ונקבר שם.
דרך לימודו
הרב אפשטיין העדיף את הבקיאות על החריפות הפלפלנית (ראו 'סיני ועוקר הרים') ואת דרך הלימוד החותרת לפסיקת הלכה בסופה על פני לימוד מופשט לצורך "חקירות" מופשטות. ('אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא') ובדרך זו חיבר את חיבורו המקיף ערוך השולחן וערוך השולחן העתיד. ספר זה הוא היחידי בסוגו מאז הרמב"ם המקיף את כל חלקי ההלכה, כולל חלקים שאינם נוהגים בזמננו (כמו עבודת בית המקדש וכו'). הספר יצא לאור בחלקים בחייו ולאחר פטירתו.
הרב אפשטיין התפרסם גם בכח ההיתר שלו, (כוחא דהיתרא) היינו בנטייה לפסוק להלכה להקל ולא להחמיר.
קלש אחמד-ביי
קלש אחמד-ביי שרוואשידזה (1747 - 2 במאי 1808) היה שליט נסיכות אבחזיה בערך מ-1780 ועד מותו ב-2 במאי 1808.
חייו
קלש-ביי היה בנו של מאנוצ'ר שרוואשידזה. בילדותו הוא נלקח לאיסטנבול שבטורקיה כבן ערובה, ושם גם התאסלם. הוא חזר לאבחזיה מאיסטנבול בשנות השבעים של המאה השמונה עשרה, במטרה להשתלט על השלטון במולדתו. בעזרת כוחות טורקיים, הצליח קלש-ביי להדיח את דודו, זוראב שרוואשידזה, והשתלט על הכתר האבחזי.
קלש-ביי נודע בפעילותו הנמרצת לחיזוק כוחה של הנסיכות כאשר יזם מאבקים כנגד נסיכות מגרליה השכנה ממזרח. בשנת 1802 הוא הצליח לקבל תמיכה טורקית והשתלט על מבצר המגרלי, אנאקליה. בשנת 1803, לאחר הצטרפותה של מגרליה לאימפריה הרוסית, ניסה קלש-ביי, להגיע למערכת יחסים קרובה וידידותית עם האימפריה הרוסית, שהובילה לניתוק הקשר בין אבחזיה לאימפריה העות'מאנית. העות'מאנים מצידם הודאגו, במידה הולכת וגוברת, מהתקרבותה של רוסיה לאבחזיה, וניסו להעביר את קלש-ביי מתפקידו בכוח. אולם הם נכשלו. בסופו של דבר הצליחו העות'מאנים להדיח את קלש-ביי מתפקידו על ידי כך שהם חברו לבנו של קלש-ביי, אסלן ביי, שהרג את אביו בהתנקשות, והפך לשליטה החדש נסיכות אבחזיה.
גביע העולם למועדונים 2009
גביע העולם למועדונים 2009 נערך בשנת 2009 באיחוד האמירויות הערביות מה-9 בדצמבר עד ה-19 בדצמבר, והוא היה גביע העולם למועדוני כדורגל השישי במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ברצלונה, נציגת איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות אופ"א. הייתה זו הזכייה הראשונה של מועדון ספרדי בטורניר זה. כמו כן זאת גם הפעם הראשונה שהטורניר התארח האיחוד האמירויות הערביות בעוד ששאר המארחות היו יפן וברזיל.
הטורניר
בטורניר השתתפו 7 האלופות משנת 2009 של התחרויות האזוריות מטעם הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א, וקבוצה נוספת מאיחוד האמירויות הערביות.
התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט. מנצחת שלב הפלייאוף בין המארחת לאלופת אוקיאניה הצטרפה לאלופות מצפון אמריקה, אסיה ואפריקה בשלב רבע הגמר. המנצחות ברבע הגמר הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה, שזוכות בכרטיס אוטומטי לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה. כמו כן התקיים המשחק על המקום החמישי בין הקבוצות המפסידות ברבעי הגמר.
קבוצות משתתפות
הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
כשל לוגי
כשל לוגי הוא שגיאה בתהליך הסקת מסקנות מטיעון לוגי כאשר אמיתותה של המסקנה אינה תלויה בנכונותן של ההנחות שהיא מבוססת עליהן. כאשר קיים כשל בטיעון, הוא נחשב לא־תקף. קיום כשל לוגי בטיעון אין משמעותו בהכרח שהנחות הטיעון או מסקנותיו שגויות; ייתכן שהן ההנחות והן המסקנות נכונות, אך הטיעון אינו תקף משום שהמסקנה שלו אינה נובעת מהנחות היסוד שלו בהתבסס על הכלי הלוגי בו משתמשים.
טיעון יכול להיות בעל כשל לוגי אף אם הטיעון אינו לוגי טהור. לדוגמה, טיעון שאינו מיישם נכונה את עקרונות הסבירות או הסיבתיות יכול להיות טיעון שהוא שגגה לוגית או כולל כשל לוגי.
זיהוי כשלים לוגיים עשוי להיות קשה לעיתים, משום שאנשים העושים שימוש בטיעון הכולל כשל לוגי משתמשים לעיתים קרובות בתחבולות שונות, חלקן מודעות וחלקן מובנות בכשל עצמו, כדי להסתיר את הכשל. התחבולות הנפוצות ביותר הן שימוש ברטוריקה, פנייה אל הרגש או אל חולשות פסיכולוגיות או חשיבתיות.
נהוג לחלק את הכשלים הלוגיים לשני סוגים:
דוגמאות
במובן הצר של המונח, כשל לוגי הוא יישום שגוי של עקרון לוגי תקף, או יישום של כללים שאינם קיימים. לדוגמה:
בדוגמה זו היה קל מאוד לזהות את הבעיה, אך רוב הטיעונים הכוללים כשל לוגי אינם כה בהירים וקלים לאיתור. ברבים מהם יש שימוש בסיבתיות, שאותה לא ניתן לפשט למערכת לוגיקה פורמלית. אחרים משתמשים בתכסיסים פסיכולוגיים כמו היחס בין המדבר והשומע, פנייה לרגשות, מוסר או נאמנות למולדת, או הטעיות פשוטות, וכן שימוש בטענות משתמעות, שאינן מוצגות בגוף הטיעון עצמו.
דוגמה ראשונה
או בניסוח אחר:
מיקום התנהגות מסוימת של חברי הקבוצה הנבדקת על רצף זמן אינו גורר בהכרח שאירוע א' (עישון הסמים הקלים) הוא אכן הגורם לאירוע ב' (השימוש בסמים קשים). לדוגמה, אפשר להציג טענות אחרות עם זיהוי סיבתיות, שיראו מופרכות על פניהן:
או אפילו:
דוגמה שנייה
אחד מסוגי הכשלים אותו מתקשים רבים לזהות הוא כזה שבו משתנה תלוי (כלומר, כזה המושפע ממשתנים אחרים ומשפיע עליהם) נתפש כמשתנה בלתי תלוי. הדוגמה הבאה עשויה לאייר סוג זה של כשלים:
קל מאוד לראות את הכשל הלוגי בחשיבתו של קרוזו: הוא התעלם לחלוטין מהעובדה שכמות הכסף שהוא מקבל מששת אינה משתנה בלתי תלוי: ככל ששכרו יגדל, כן תקטן ההכנסה של ששת ומכאן גם יכולתו לשתות קפה בבית הקפה של קרוזו ומכיוון שכך תקטן גם רכישת פולי הקפה על–ידי קרוזו, וכן הלאה. כשל טיפוסי להתייחסות כזו למשתנים תלויים כאילו הם בלתי תלויים מכונה כשל צבר עבודה.
דוגמה מורכבת מעט יותר לאותו כשל עצמו ניתן יהיה לראות בביקור חוזר באי הבודד דמיונה, שנים רבות אחרי פרשת הקפה המקורית:
או בניסוח מעין סילוגיסטי:
ההנחה שמאחורי הדברים היא שגובה המשכורת (כלומר, כמות הכסף שבידי השכירים) היא משתנה בלתי–תלוי או, לכל הפחות, שהוא משתנה המשפיע רק על הדברים שהיינץ שטורם קרוזו רוצה שישפיעו, היינו, בניית בתי פאר בשכונת כריזנטמן. בפועל, התוצאות עשויות להיות אחרות, כמו ל קיטון בהשקעות, בניית מפעלים, פשיטת רגל של חלק מהמפעלים, גידול באבטלה, אינפלציה, יצירת חוב עתידי, והתרחשויות אחרות שאינן רצויות בהכרח.
קושי אחד הטמון בזיהוי הכשל נובע מכך שלרוב נוח להתמקד במספר מוגבל יחסית של משתנים, וקשה לזהות את השפעות הגומלין המורכבות בין מספר רב של משתנים. סיבה אחרת לקושי בזיהוי קשורה בהתעלמות מהעובדה שלכל פעולה יש תוצאה, לטובת ההנחה שישנן פעולות שלא תהיה להן תוצאה או שכל התוצאות תהיינה רצויות. בדוגמת מדינת דמיונה קיים כשל ברור מסוג זה בהנחה שהגדלת כמות הכסף שבידי חלק מהאנשים לא תגרום לקיטון בכמות הכסף שבידי כל השאר.
סוגי כשלים לוגיים
ניתן לחלק את סוגי הכשלים הלוגיים למחלקות, לפי הנקודה בטיעון בה חל הכשל, או לפי מבנה הטיעון השגוי: כשלי היסק והיקש, כשלי רטרודוקציה, ערפול, מעגליות, סילוגיזם, מתאם, נון סקוויטור וכשלים בודדים אחרים שאינם נופלים באחד מסיווגים אלו:
כשלי היסק
(דדוקציה) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היסקי. שגיאה זו יכולה לנבוע מכך שישנה שגיאה במבנה הטיעון, או במילים הסינקטגורמטיות (מילים לוגיות כמו "או", "כל", "אם ורק אם" וכדומה) המשמשות בו.
ישנם שני סוגים של כשלי היסק: כשלי אי-רלוונטיות וכשלי ייצוג שגוי:
דייגו שוורצמן
דייגו סבסטיאן שוורצמן (בספרדית: Diego Sebastián Schwartzman; נולד ב-16 באוגוסט 1992) הוא טניסאי ארגנטינאי-יהודי מקצועני. נכון לספטמבר 2022 מדורג שוורצמן במקום ה-17 בעולם בסבב ה-ATP. בשיאו דורג במקום ה-8 בעולם (12 באוקטובר 2020). עד כה זכה ב-4 תארים ביחידים.
הישג השיא שלו, הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (2020).
כאשר שוורצמן הגיע לשלב רבע הגמר באליפות ארצות הפתוחה ב- 2017, הוא היה השחקן הנמוך ביותר שהגיע לשלב כה גבוה בתחרות גראן סלאם,, מאז חיימה יזגה הפרואני, שהגיע ב- 1994 גם כן לרבע הגמר באותה תחרות, והינו באותו גובה של שוורצמן, 1.70 מטר.
ביוגרפיה
שוורצמן נולד וגדל בבואנוס איירס שבארגנטינה, והוא יהודי. אביו הוא ריקארדו סבסטיאן, ואמו היא סילבנה שוורצמן. סביה של אמו היו ניצולי שואה מפולין, שהצליחו להימלט מהנאצים מגרמניה לארגנטינה. כשהגיעו, הם דיברו רק יידיש. משפחתו של אביו היגרה מרוסיה לארגנטינה. שוורצמן, שני אחיו ואחותו, למדו בבית ספר יהודי, ואף חגגו בר/בת מצווה. בצעירותו, הוא שיחק טניס במועדון הספורט היהודי, מועדון ימי הכוח, שנוסד על ידי יהודים בבואנוס איירס שבתחילת המאה ה-20 נאסר עליהם להירשם לקבוצות אחרות.
2017
אל אליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2017 הגיע שוורצמן מדורג במקום 34 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות בסיבוב השני על ינקו טיפסרביץ' מסרביה ב-3 מערכות (2–6, 4-6, 5-7), בסיבוב השלישי על מרין צ'יליץ' מקרואטיה (7 בעולם) ב-4 מערכות (6-4, 5-7, 5-7, 4-6) ובשלב שמינית הגמר על לוקה פויי מצרפת (21 בעולם) ב-4 מערכות (6-7(3-7), 5-7, 6-2, 2-6). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד לפבלו קרניו בוסטה מספרד (17 בעולם) ב-3 מערכות (6-4, 6-4, 6-2).
2018
אל אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר הגיע שוורצמן מדורג במקום 26 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב שמינית הגמר, שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (1 בעולם) ב-4 מערכות (6-3, 6-7(4-7), 3-6, 3-6).
אל אליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה הוא הגיע מדורג במקום 12 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות בסיבוב השלישי על בורנה צ'וריץ' מקרואטיה ב-3 מערכות (5–7, 3-6, 3-6) ובשלב שמינית הגמר על קווין אנדרסון מדרום אפריקה (7 בעולם) ב-5 מערכות, לאחר שפיגר ב-2 מערכות (6-1, 6-2, 5-7, 6-7(0-7), 2-6). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד למנצח הטורניר, רפאל נדאל (1 בעולם) ב-4 מערכות (4–6, 6-3, 6-2, 6-2). שוורצמן היה הטניסאי היחיד בטורניר שזכה במערכה מול נדאל באותו טורניר.
2019
אל אליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 2019 הגיע שוורצמן מדורג במקום 24 בטורניר. הוא הפסיד בסיבוב השלישי למתאו ברטיני מאיטליה (דורג במקום 17 בטורניר) במשחק צמוד שערך 5 מערכות (6-7(5-7), 7-6(7-2), 4-6, 7-6(7-5), 6-3).
באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד לרפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-4, 7-5, 6-2) שבסופו של דבר זכה בתואר. בסיבוב הרביעי הוא ניצח את אלכסנדר זברב מגרמניה (דורג במקום 6 בטורניר) ב-4 מערכות (6-3, 2-6, 4-6, 3-6).
2020
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2020 הגיע שוורצמן לסיבוב הרביעי שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-4, 6-4) שבסופו של דבר זכה בתואר.
באליפות איטליה שנערכה באמצע ספטמבר אותה שנה הוא הגיע למשחק הגמר שבו הפסיד לנובאק ג'וקביץ' (1 בעולם) ב-2 מערכות (7-5, 6-3). בשלב רבע הגמר הוא הפתיע וניצח את רפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (2–6, 5-7) ובשלב חצי הגמר הוא ניצח את דניס שפובלוב מקנדה ב-3 מערכות (4–6, 7-5, 6-7(4-7))
הגעה לשלב חצי גמר בגראנד סלאם
באליפות צרפת שנערכה באוקטובר אותה שנה הוא הגיע לשלב חצי הגמר, הישג השיא בקריירה שלו, שבו הפסיד לרפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-3 ,7-6(7-0)). ב-4 הסיבובים הראשונים הוא ניצח את יריביו ב-3 מערכות כל אחד ולא הפסיד מערכה. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את דומיניק תים מאוסטריה (3 בעולם) ב-5 מערכות (6-7 (1-7), 7-5, 7-6(8-6), 6-7(5-7), 2-6)
המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה
המועצה להנצחת נשיאים וראשי ממשלות היא מועצה שנועדה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, כחלק מהכבוד של החברה בישראל לראשי המדינה. המועצה הוקמה בשנת 1986 מכוח החוק להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה התשנ"ו-1986 (להלן : "חוק ההנצחה").
תוכנית ההנצחה
תפקיד המועצה הוא להכין תוכנית הנצחה לזכרו של כל מי שכיהן כנשיא המדינה או כראש ממשלה, אשר תפרט את פעולות ההנצחה שתבצע הממשלה ואת פעולות ההנצחה שיבצעו גופים ציבוריים (בתמיכת הממשלה), בשים לב לאישיותה ופועלה של האישיות המונצחת. המועצה מפקחת על ביצוע תוכניות ההנצחה, ומדווחת לממשלה על ממצאיה בצירוף המלצותיה, אשר לה הסמכות לאשר או לדחות את תוכנית ההנצחה. במסגרת תפקידה, יש למועצה הסמכות לקבל מידע ולדרוש מסמכים מכל גוף שעוסק בפעילות הנצחה במימון הממשלה.
המועצה, הפועלת תחת משרד ראש הממשלה, מעבירה בכל שנה תמיכות לעמותות ציבוריות המנציחות את ראשי המדינה, באמצעות תוכניות חינוך לבני נוער, הרצאות, ימי עיון ועוד. אחד מהאירועים שעורכת המועצה הוא אזכרה שנתית כללית בא' בניסן (ראש השנה למלכים, על פי המסורת היהודית) לכל ראשי המדינה שנפטרו.
חברי המועצה
יושב ראש המועצה הוא ראש הממשלה המכהן, וחברים בו עוד שישה נציגי הממשלה, כגון יושב ראש ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, שר המדע, התרבות והספורט, שר החינוך ועוד. בנוסף, חברים בה גם אישי ציבור, סופרים ואנשי תרבות (ב-2017 כיהנו בה 5 נציגי הממשלה בנימין נתניהו, נפתלי בנט, מירי רגב, אופיר אקוניס וד"ר יעקב לזוביק; 13 נציגי הציבור עוה"ד יוסף צ'חנובר (יו"ר ועדת ההיגוי), רון לובש, יהורם גאון, דוד קוליץ, גילה אלמגור, נירה פרידמן, לילי ויינשטיין, אורית רשפי, ד"ר לאה נס, ציפי נגל אדלשטיין, דבורה גנני, אביגדור קהלני). תקופת הכהונה של כל חבר היא 5 שנים, וניתן לחדש את כהונתו.
במשרד ראש הממשלה מכהן מזכיר המועצה להנצחה והוא זה שנושא באחריות להפעלת מערכות ההנצחה השונות. כמזכיר המועצה הראשון כיהן סגן מזכיר הממשלה, אריה זהר ולאחריו כיהנו עו"ד עמיחי עורקבי, אורן מגנזי, אבי וידרמן, שרה לזר, וכיום מכהן ראובן פינסקי.
ב-26 במרץ 2015 אושרה תוכנית ההנצחה של המועצה לשנת 2015, שעיקריה הם:
ביקורת מצד מבקר המדינה
לפי דו"ח מבקר המדינה שפורסם בשנת 2013, חוק ההנצחה אינו מספק מענה לצורכי ההנצחה הקיימים וכתוצאה מכך נוצר חוסר שווין בהנצחת ראשי המדינה. לדעת מבקר המדינה, מספר ראשי ממשלה זכו למרכזי הנצחה גדולים, ואילו אחרים מונצחים על ידי עמותות דלות אמצעים וזאת בשל ההבדל בין התאגידים לעמותות: תקצוב התאגידים גדול פי 20 מתקצוב העמותות, ולרשותם המדינה העמידה מבנים קיימים או קרקע להקמת מבנים ואילו העמותות שוכרות משרדים בתשלום. בעקבות ביקורת זו, קרא מבקר המדינה לשינוי החוק אשר יתקן את המצב הקיים לטענתו, לפיו הנצחתם של ראשי מדינה מותנית ביכולת של מוקירי זכרם להביא לחקיקת חוק אישי ולזכות במשאבים. ולכן, על המדינה לקבוע מדיניות שתבטיח הנצחה ראויה וממשית לכל ראשיה שהלכו לעולמם.
בנובמבר 2015, התלוננה הבמאית אילנה צור, כי באתר המועצה פורסם ללא רשותה סרטון המכפיש את יצחק רבין ומכיל קטעים מסרטה "אלטלנה".
קונראד לורנץ
קונרַאד זכריאס לוֹרֶנְץ (בגרמנית: Konrad Zacharias Lorenz; 7 בנובמבר 1903, וינה, אוסטריה – 27 בפברואר 1989, שם) היה חוקר טבע אוסטרי, אבי מדע האתולוגיה וחתן פרס נובל בפיזיולוגיה לשנת 1973 יחד עם קארל פון פריש וניקולאס טינברגן. בתצפיותיו על אווזים וברווזים גילה לורנץ את תופעת "ההחתמה" אצל בעלי חיים וקבע שהיא מולדת ואינה נשלטת על ידי בעלי החיים.
לורנץ היה חבר המפלגה הנאצית, ועובדה זו גרמה לרבים להטיל ספק בעבודתו המדעית. כיום רוב עבודתו התאורטית מיושנת, וחלקים ממנה אכן משקפים את דעותיו הפוליטיות באותו זמן, אך תצפיותיו האמפיריות הן בעלות חשיבות גבוהה גם כיום.
בשנת 1950 נוסד על שמו מכון לורנץ לפסיכולוגיה התנהגותית בבולדרן שבצפון גרמניה. בשנת 1969 הוא זכה בפרס קלינגה. ביחד עם ברנהרד גזימק הוא במשך שנים היה עורך של ירחון גרמני פופולרי "Das Tier".
גדימינאס
גדימינאס (בליטאית: Gediminas (1275 -1341)) היה דוכס גדול של ליטא בין השנים 1316–1341, והפך את ארצו לאחת המעצמות של מזרח אירופה. בימי מלוכתו התפשטה שליטת ליטא על שטח גדול בין הים הבלטי ובין הים השחור.
גדימינאס קרא לעצמו "מלך הליטאים ושל רוסים ("רותנים") רבים". לצידם של הדוכסים מינדאוגאס וויטאוטס נחשב לאחד הגיבורים הלאומיים של העם הליטאי. הוא העביר את בירת ליטא לוילנה והקים שרשרת איתנה של מבצרים.
גדימינאס היה השליט השני מהשושלת הגדימינית ועלה על כס המלכות של ליטא אחרי מות בן דודו ויטניס.
כאמצעי דיפלומטי במאבק באויבים מבחוץ ניהל משא ומתן עם האפיפיור על התנצרות ממלכתו אך בכל זאת, שמו נשאר קשור למורשת הפאגאנית של ליטא.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת 1275, ככל הנראה, כאחד משלושת בניו של סקלמנטאס. בסביבות שנת 1295 עם עלייתו לשלטון של ויטניס, בנו של בוטווידאס (פוקובראס), התייצבה הדוכסות הגדולה של ליטא אחרי שנים של אי סדר. בסביבות 1316 לקח גדימינאס את השלטון במקום ויטניס, שאולי מת או ויתר על כס הדוכסות כדי לנהל את ז'מאטיה או אאוקשטייאס, חבל ארץ עילי שבצפון-מערב ליטא.
מוצאו
מבחינת האבירים הטבטונים התעניינותו של גדימינאס בנצרות לא הייתה אלא אמצעי ערמומי שנועד להגביר את עצמת שלטונו ולהיפטר מהם. בסופו של דבר, אחרי שהטבטונים הפיצו באירופה שמועות על כך שגדימינאס תומך בפגאנים ואף בנוצרים אורתודוקסים, ב- 1324 ויתר הדוכס על רעיון הטבילה לנצרות הקתולית. במלחמתו נגד המסדר הטבטוני, כרת גדימינאס בשנת 1325 ברית עם מלך פולין, ולדיסלב הנמוך. בתו אלדונה נישאה לקזימיר, בנו של ולדיסלב. ברית ונישואין אלו הביאו רגיעה בגבול בין פולין ובין ליטא.
ב-10 בפברואר 1326, קואליציית הצבאות של פולין ושל ליטא יצאו במתקפה נגד המרקה החדשה של ברנדנבורג, וכבשו את מבצר מיידזיז'ץ' (Międzyrzecz). בשנת 1327 זרעו האבירים הטבטונים, מצידם, הרס ואימה ברחבי קויאוויה בפולין, וסאמו גיטיה בתחומי ליטא. בחבל סמוגיטיה, הם השתלטו ביחד עם כוחות מצ'כיה (בוהמיה), על המבצרים החשובים. אך תגובת נגד של המלך הפולני, ולדיסלב הנמוך, שחדר עם צבאו לשטחים שבשליטת המסדר בפרוסיה, הכריחה אותם לסגת לפולין.
בשנת 1331 חיזק גדימינאס את קשריו עם שכן נוסף – על ידי ברית כלולות של אחת מבנותיו עם גאורגי השני, הקניאז של גליציה-ווהלין. אולם מריבה אישית עם ולדיסלב הנמוך הביא לקרע ביחסים עם פולין. ב-15 בנובמבר 1337 החליט הקיסר לודוויג מבוואריה להעניק לאבירים הטבטונים את כל ארץ ליטא, אבל גדימינאס הצליח להביסם ולגרשם. בשנת 1340, אחרי מותו של הקניאז גאורגי השני של גליציה-ווהלין, גדימינאס וחתנו, קזימיר השלישי הגדול, מצאו את עצמם בעימות צבאי זה נגד זה למען השליטה ברוס של האליץ'-ולדימיר.
הצליח למנוע מהאבירים הטבטונים להשתלט על ליטא. השכיל לכונן יחסי מסחר עם ערי ליבוניה החברות ההאנזה, כמו ריגה, וייסד ערים רבות.
מדיניות פנימית
גדימינאס הצטיין בניהול חכם של מדינתו. הגן על הכמורה הקתולית ועל זו האורתודוקסית כאחת, הביא את הצבא הליטאי לרמת יעילות מיטבית לפי אמות המידה של זמנו, הגן על גבולות המדינה באמצעות שרשרת של מבצרים חזקים ובנה טירות רבות בויניוס ובערים אחרות. בתחילה העביר את הבירה לעיר החדשה טרקאי, אך בהמשך קבע שוב את וילניוס כעיר בירה קבועה.
מותו
גדימינאס נפטר בשנת 1341, ככל הנראה בחודש מאי. משערים כי נרצח, אולי בהרעלה, כחלק מהפיכה. גופתו נשרפה בטקס פאגאני שהתקיים בשנת 1342, ושכלל קרבן בני אדם. משרתו המועדף וכמה עבדים גרמנים נשרפו יחד עם גופתו. עובדה זו מעידה על הישארותו נאמן לחלוטין לדת האלילים הילידית של אבותיו, ועל כך שהעניין שגילה בנצרות הקתולית היה אחיזת עיניים שנועדה לרכוש בני ברית בסכסוכו עם המסדר הטבטוני. אמנם אומרים שביקש לקרוא לנזירים פרנציסקנים מבוהמיה על מנת להטבילו לפני מותו, אך אלו נרצחו בדרך לליטא וההטבלה לא התקיימה.
נשותיו וצאצאיו
לא ברור כמה נשים נשא גדימינאס. ה"כרוניקה מביכובייץ" מזכירה שלוש נשים: וידה מקורלנד, אולגה מסמולנסק ויאונה (ייבנה) מפולוצק, שהייתה נוצרייה אורתודוקסית ומתה בשנת 1344 או 1345. רוב ההיסטוריונים והמקורות המודרניים טוענים שאשתו של גדימינאס הייתה ייבנה, בעוד הדמויות של וידה ואולגה מוגדרות כפיקטיביות, מפני שאף מקור מבלד הכרוניקה הנ"ל אינם מציין אותן.
הועלתה גם הטענה שלגדימינאס היו שתי נשים, אחת פאגאנית והשנייה נוצרייה אורתודוקסית. תמכה בטענה השאות רק הכרוניקה "יונגרה הוכמייסטר" משלהי המאה ה-15, המציינת את נרימאנטאס כאח למחצה של אלגירדאס.
היסטוריונים אחרים סומכים בהשערה הזאת בגלל ההחלטה, שנראתה תמוהה בנסיבות אחרות, למנות את בנו האמצעי, יאונוטיס, כיורש. היה ניתן להבין החלטה זו רק אם יאונוטיס היה בנם הבכור של גדימינאס ואשה שנייה.
על פי המסורת, היו לגדימינאס שבעה בנים ושש בנות, ביניהם:
דרכי מתן תרופות
דרכי מתן מסווגות לרוב לפי מקום הכנסת החומר לגוף (דרך הפה, בווריד, בשריר, בעצם ועוד). ניתן לסווג דרכי מתן גם על סמך האיבר או האזור עליו אמור להשפיע החומר שניתן (למערכת, לאיבר ולכל הגוף). דרך המתן והמינון של החומר הם המשתנים במתן תרופה.
סיווג
דרכי מתן מסווגות לפי המיקום בו שמים את החומר על הגוף או בתוכו. המסלול דרכו החומר הפעיל עובר ממקום היישום בגוף למקום שבו הוא מיועד לפעול הוא בדרך כלל עניין של פרמקוקינטיקה. חריגים כוללים את המסלולים הטרנס-דרמליים (דרך העור) או הטרנס-ריריים, שעדיין מכונים, בדרך כלל, נתיבי מתן. חריג נוסף הוא מתן מקומי (טופיקלי) המייצג גם דרך מתן וגם, לעיתים, דרך השפעה פרמקודינמית.
מתן אנטרלי
מתן דרך מערכת העיכול, מכונה לפעמים מתן אנטרלי (או אנטרי, משמעות מילולית 'דרך המעיים'). מתן אנטרלי כולל בדרך כלל גם מתן פומי (דרך הפה, אוראלי) ומתן דרך פי הטבעת (רקטאלי), ומשמעותו שהחומר נקלט במעיים. עם זאת, קליטה של תרופות הניתנות דרך הפה עשויה להתרחש גם כבר בקיבה, וככזו, מתן דרך מערכת העיכול (גסטרואינטסטינלי) עשוי להיות מונח מתאים יותר לדרך מתן זו. יתר על כן, דרכי מתן מסוימות המסווגות לעיתים קרובות כאנטרליים, כגון תת-לשוני (סוב-לינגוואלי) ותת-שפתי או בוקאלי (בין הלחי לחניכיים), נקלטות בחלק הקרוב (הפרוקסימלי) של מערכת העיכול מבלי להגיע לקיבה ולמעיים. ניתן להשתמש במתן אנטרלי ישיר (ישירות לתוך המעיים) לצורך מתן תרופה סיסטמית או מקומית (טופיקלי). כך למשל בחוקן בריום, שבו חומר ניגוד מוחדר למעיים לצורך הדמיה. עם זאת, למטרות סיווג על בסיס מיקום ההשפעה, המונח אנטרלי שמור לחומרים בעלי השפעות מערכתיות.
תרופות רבות, כמו טבליות, כמוסות או טיפות, נלקחות דרך הפה. שיטות מתן ישיר לתוך הקיבה כוללות שיטות הזנה לקיבה בצינור דרך האף (זונדה) או דופן הבטן (גסטרוסטומיה). ניתן להכניס חומרים גם ישירות למעי הדק, למשל בצינור הזנה לתריסריון. טבליות מצופות אנטריות נועדו להתמוסס במעי אך לא בקיבה, כיוון שהחומר התרופתי בהן גורם לגירוי בקיבה. מתן תרופות דרך פי הטבעת הוא דרך מתן יעילה עבור תרופות רבות, במיוחד אלו המשמשות בסוף החיים. דפנות פי הטבעת סופגות תרופות רבות במהירות וביעילות. תרופות המועברות לשליש הדיסטלי של הרקטום נמנעות לפחות חלקית מ"אפקט המעבר הראשון" דרך הכבד, מה שמאפשר זמינות ביולוגית גדולה יותר שלהן בהשוואה למתן דרך הפה. רירית הרקטום היא רקמה בעלת כלי דם מרובים, המאפשרים ספיגה מהירה ויעילה של תרופות. נרות הם צורת מינון מוצקה המתאימה למתן רקטלי. בטיפול בהוספיס, צנתר רקטלי מיוחד, שנועד למתן נוח ודיסקרטי של תרופות מתמשכות, מספק דרך מעשית לספק ולשמור תכשירים נוזליים ברקטום הדיסטלי, לדוגמה על ידי.
מתן פרנטרלי
המסלול הפרנטרלי הוא כל מסלול שאיננו אנטרלי. מתן פרנטרלי יכול להתבצע על ידי הזרקה, כלומר באמצעות מחט (בדרך כלל מחט היפודרמית) ומזרק, או על ידי החדרת צנתר קבוע.
מיקומי היישום של מתן פרנטרלי כוללים:
מתן מקומי
למתן מקומי (מתן טופיקלי) הגדרות שונות, חלקן קובעות את כי ההשפעה (הפרמקודינמית) שלו היא מקומית, חלקן אינן מתייחסות למיקום ההשפעה. לפי האחרונות, מתן מקומי יכלול גם יישום טרנסדרמלי, כאשר החומר מושם על העור אך נספג לגוף עם השפעה מערכתית. אם מגדירים מתן מקומי רק כאשר ההשפעה מקומית, הרי שמתן מקומי יכול לכלול גם מתן אנטרלי של תרופות שאינן נספגות היטב במערכת העיכול. תרופה אחת כזו היא האנטיביוטיקה ונקומיצין, שכאשר ניטלת דרך הפה, היא משמשת רק כטיפול בדלקת מעי של קלוסטרידים דיפיצילה.
שפה מעורפלת
שפה מעורפלת (equivocation) הוא כשל לוגי של ערפול, המבוצע כאשר מישהו משתמש באותה מילה במשמעויות שונות בטיעון, דבר ממנו משתמע שלמילה אותה משמעות בכל פעם.
לדוגמה:
הכשל הלוגי בטיעון כאן הוא שימוש במשמעות שונה של המילה "אשפה", פעם במשמעות "אשפת חצים" ופעם במשמעות "זבל". מאחר שהמונח האמצעי בסילוגיזם הזה משתמש למעשה בשני מונחים שונים, שפה מעורפלת היא, על כן, סוג של כשל ארבעה התנאים.
כשל של שפה מעורפלת משמש לעיתים קרובות במילים שלהן תוכן רגשי חזק ומשמעויות רבות. הדובר המשתמש בכשל מבצע "שינוי סמנטי" ומשנה באופן הדרגתי את ההקשר, כדי להשיג את הכשל באמצעות השוואה בין משמעויות שונות של המילה.
דוגמאות כזאת שלעיל משמשות לרוב כבדיחות ולא כטיעון רציני. בדיחות כאלה נפוצות בעיקר בקרב מתמטיקאים, שמוכיחים (בין השאר) שלסוס יש אינסוף רגליים ושדף נייר (sheet of paper) הוא כלב עצלן (lazy dog) באמצעות משחקי מילים, דמיון צלילי וכפל משמעות.
יחסי אזרבייג'ן–מאוריטניה
יחסי אזרבייג'ן–מאוריטניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה.
ניהיליזם
נִיהִילִיזְם היא תפיסה פילוסופית השוללת את כל הערכים והמוסדות המסורתיים ומאמצת צורת חשיבה הדוחה אמונה ושוללת את הצורך בה כדי להגיע למימוש או לגאולה. לעיתים קרובות תפיסה זו מזוהה עם פסימיות פילוסופית, ספקנות קיצונית וציניות.
יחסי אזרבייג'ן–מאוריטניה
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-29 באוקטובר 1994. ב-22 בפברואר 2007, שגריר אזרבייג'ן במרוקו הוסמך גם על מאוריטניה. ב-12 באוקטובר 2010, סידי מוחמד אולד טאלב, מונה לשגריר מאוריטניה באזרבייג'ן לאחר שהציג את כתב האמנתו בפני הנשיא האזרבייג'ני.
ניהיליזם
עמדות ניהיליסטיות שונות טוענות באופן שונה כי ערכי האדם הם חסרי בסיס, שהחיים חסרי משמעות, שידע הוא בלתי אפשרי, או שמערכת כלשהי של ישויות אינה קיימת, ושהיא חסרת משמעות או חסרת טעם. לפי הניהיליסטים, לא רק שאין משמעות ביקום, אלא גם אין טעם לנסות לבנות את עצמנו, לשנות או לקבל משהו, כי זה כשלעצמו הוא חסר משמעות.
ניהיליסטים שוללים ערכים ואמונה מאחר שאלה (לפי השקפתם) נטולי מהות אובייקטיבית. על פי הניהיליזם אמונה מהווה סכנה ליחיד ולחברה מאחר שהיא מחייבת את ביטול ההיגיון ואת השבתת הניתוח הביקורתי. לפי ציטוט ידוע של ניטשה בנושא זה, האמונה היא חוסר רצון לדעת. ניהיליזם פוסל גם את האמונה בכוונה או מטרה סופיים. מרבית האמונות והתנועות הפילוסופיות נגועות, על פי הניהיליזם, בטלאולוגיה. כלומר, באמונה בגורל או ייעוד היסטוריים. הטלאולוגיה מנוצלת על ידי רודנים וחולמים אוטופיים כאחד מאמצעי כפייה, וכך מוליכים שולל את האנושות. אלא שעל פי הניהיליסטים אין היום, ומעולם לא היו מטרה או כיוון יחידים ליקום. ההשתחררות מן הטלאולוגיה מעצימה את האדם, ומשחררת אותו לחקור את האמת.
חלוקה
בשימוש פופולרי, המונח מתייחס בדרך כלל לצורות של ניהיליזם קיומי, לפיהם החיים הם ללא ערך מהותי, משמעות או מטרה. עם זאת, ניתן לחלק את הניהיליסטים לקבוצות שונות:
ניהיליזם קיומי (אקזיסטנציאליסטי): ניהיליזם קיומי הוא העמדה לפיה לחיים אין משמעות או ערך מהותיים. ביחס ליקום, ניהיליזם קיומי טוען שאדם בודד או אפילו המין האנושי כולו הוא חסר משמעות, חסר תכלית, וסביר שלא ישתנה במכלול הקיום. בשימוש פופולרי, "ניהיליזם" מתייחס כיום לרוב לצורות של ניהיליזם קיומי.
ניהיליזם קוסמי: ניהיליזם קוסמי הוא העמדה לפיה המציאות או הקוסמוס אינם מובנים לחלוטין או באופן משמעותי וכי הם אינם מספקים בסיס למטרות ועקרונות אנושיים. במיוחד, היא עשויה להתייחס לקוסמוס כעוין או אדיש באופן מובהק לאנושות. לעיתים קרובות הניהיליזם הקוסמי קשור לניהיליזם קיומי, כמו גם לקוסמיסיזם (Cosmicism).
הניהיליזם האתי או ניהיליזם מוסרי: הוא השקפה הגורסת שאין דבר לא מוסרי, כלומר שאין למוסר משמעות. זאת בניגוד לספקנות אתית/מוסרית, השקפה שמייצגת מגוון סוגים שונים של ספקות לגבי אתיקה (האם כדאי בכלל להיות מוסרי, האם יש "ידע מוסרי" וכו'), למעט הספק המבטא הניהיליזם האתי.
ניהיליזם אפיסטמולוגי: ניהיליזם אפיסטמולוגי הוא צורה של ספקנות פילוסופית לפיה ידע אינו קיים, או, אם הוא קיים, הוא בלתי ניתן להשגה עבור בני אדם. אין לבלבל אותו עם נפילות אפיסטמולוגית, לפיה כל הידע אינו ודאי.
ניהיליזם פוליטי: ניהיליזם מסוג זה הוא אקטיבי ומהפכן. ניהיליזם פוליטי הוא העמדה שאינה מחזיקה במטרות פוליטיות כלשהן, למעט הרס מוחלט של כל המוסדות הפוליטיים הקיימים - יחד עם העקרונות, הערכים והמוסדות החברתיים המקיימים אותם. אף על פי שקשור לעיתים קרובות לאנרכיזם, הוא עשוי להיות שונה בכך שהוא אינו מציג שיטת ארגון חברתי לאחר שלילת המבנה הפוליטי הנוכחי.
מקור המונח
מקור המונח 'ניהיליזם' הוא מלטינית: nihil – אין, אפס. המושג "ניהיליסט" זכה לפופולריות בעקבות ספרו של איוון טורגנייב "אבות ובנים" (1861). הסופר כינה כך את גיבורו של הספר, יבגני בזארוב, סטודנט צעיר לרפואה שבז לחברה הרוסית הישנה ולערכיה. דמותו של בזארוב סימלה את הלך הרוח החדש והמהפכני שהתגבש בקרב הדור הצעיר אז. הניהיליזם התפשט בקרב הדור הצעיר והמשכילים ברוסיה במחצית השנייה של המאה ה-19.
הניהיליסטים ברוסיה שאפו לקדמה, שלא תושג לטענתם בלא הרס המוסדות הקיימים. יתרה מכך, הם שאפו להרוס את כל סדר העולם הישן, ושללו את המוסר המקובל ואת הסמכויות השונות. בין הערכים שהם שללו היו: אמת, יופי ואהבה, ולכן גם הם התאפיינו באמירות בוטות ובחוסר רגישות קיצוני.
מאוחר יותר הכינוי "ניהיליסט" הושאל לאדם השולל ערכים מכל וכל.
יהדות טביליסי
ליהדות טביליסי הצטרפו במאה ה-19 חיילים יהודים רוסים שהיגרו לעיר, והצטרפו לקהילה היהודית הקיימת, וכמו כן הייתה קיימת קהילה קטנה של יהודי פרס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שימשה טביליסי תחנת מעבר לחלוצים שעלו לארץ ישראל.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה האוכלוסייה היהודית בטביליסי כ- 40,000 איש (ע"פ הערכות). ומתוכם כ-60% יהודים מקומיים. מקורות מסוימים קובעים כי ערב מלחמת העולם הראשונה היו בעיר חמישה עשר בתי כנסת, שהיו מאורגנים על פי הקהילות שמהן הגיעו. לאחר מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר שלוש קהילות (או עדות):
היהודים האשכנזים
לאחר המלחמה דרשו היהודים האשכנזים להחזיר לקהילתם את מבנה בית הכנסת ברחוב איבנידזה 3 שהוחרם בשנת 1928 ושכן בו המוזאון ההיסטורי של יהודי גאורגיה. הרשויות סירבו להיענות לבקשה מהנימוק ש"סביבו מתרכז החלק המתקדם והפרגרסיבי של האוכלוסייה היהודית", ונאלצו להקים את מבנה בית הכנסת במקום אחר. על פי הערכת הרשויות הרכב הקהילה האשכנזית בעיר היה:
לאחר סגירת המוזיאון ההיסטורי של יהודי גאורגיה, בשנת 1952, הסבו הרשויות חלק מהבניין ברחוב איבנידזה לדירות מגורים ובחלק האחר שוכנו בתי מלאכה.
היהודים הפרסים
אוכלוסיית היהודים הפרסים שהיגרו מצפון איראן מנתה, להערכת הרשויות כמאה איש והיה לה בית כנסת אחד שנסגר בשנת 1951.
יהודי גאורגיה המקומיים
יהודי גאורגיה המקומיים שהיוו חלק ניכר מאוכלוסייה היהודית, התפלגו למספר קהילות לפי מקום הגעתם. בתי הכנסת של הקהילה היו:
הרכב המתפללים ברחוב לסלידזה, על פי הערכת הרשויות, היה:
כמו כן, ציינו הרשויות, שהיהודים המקומיים, חוץ מחברי המפלגה והקומסומול, שהם 10%-15% מן האוכלוסייה היהודית בעיר, הם כולם דתיים עד לפנטיות.
המערכת להעברת הודעות פיננסיות
המערכת להעברת הודעות פיננסיות (ברוסית: Система передачи финансовых сообщений, בראשי תיבות: СПФС, או SPFS בלטינית) היא מסלקה, הפועלת כמקבילה רוסית למערכת ההעברות הכספיות SWIFT, שפותחה על ידי הבנק המרכזי ברוסיה. המערכת נמצאת בפיתוח מאז 2014, לאחר שממשלת ארצות הברית איימה לנתק את רוסיה ממערכת SWIFT.
העסקה הראשונה ברשת SPFS שכללה מיזם חוץ בנקאי בוצעה בדצמבר 2017. החל ממרץ 2018, מעל 400 מוסדות (לרוב בנקים) הם חלק מהרשת.
בהשוואה ל-SWIFT, המערכת עומדת בפני מספר אתגרים, ובעיקר עלויות עסקה גבוהות יותר. אולם עם זאת, ב -15 במרץ 2018 עמלת העסקה הופחתה באופן קיצוני ל-0,80-1,00 ₽ (0.012-0.015 $) לכל עסקה. המערכת פועלת רק ברוסיה, אם כי יש תוכניות לשלב את הרשת עם מערכת התשלומים הבין-בנקאיים של סין. ממשלת רוסיה נמצאת גם בשיחות להרחבת המערכת למדינות שלישיות כמו טורקיה ואיראן. בשל מגבלותיה, המערכת נתפסת כמוצא אחרון ולא כתחליף לרשת SWIFT. מאז שנת 2019 הושגו הסכמים רבים לקשר בינה למערכות התשלומים במדינות אחרות כסין, הודו, איראן, כמו גם המדינות באיחוד הכלכלי האירואסייתי המתכננות להשתמש ישירות במערכת, שמהווה כיום כ-15% מכל הסחר הפנימי ברוסיה.
רחוב חיים לבנון
רחוב חיים לבנון בתל אביב הוא רחוב ראשי בשכונת רמת אביב בצפון תל אביב. בעבר נקרא הרחוב רחוב האוניברסיטה (על שם אוניברסיטת תל אביב השוכנת לצדו), ובשנת 1986, לאחר מותו של ראש העיר השישי של תל אביב חיים לבנון אשר יזם את הקמת האוניברסיטה בשנות ה-50, נקרא הרחוב על שמו.
ריי קרוק
ריימונד אלברט קרוק (באנגלית: Raymond Albert Kroc; 5 באוקטובר 1902 - 14 בינואר 1984) היה איש עסקים אמריקאי, מפתחה של רשת המזון מקדונלד'ס.
רחוב חיים לבנון
מבנה
הרחוב מתחיל בדרך נמיר במערב, משם מתעקל צפון מזרחה ומגיע עד שדרות קק"ל והכניסה לשכונת רמת אביב ג', שם הוא נמשך כרחוב רקנאטי.
ריי קרוק
ביוגרפיה
קרוק שימש נהג אמבולנס במלחמת העולם הראשונה וניסה את ידו במספר מלאכות. בתחילת שנות החמישים עסק בשיווק מכונות מילקשייק כסוכן נוסע, ונתקל באחים דיק ומק מקדונלד, שהשתמשו בשמונה ממכונותיו במסעדת ההמבורגר החדשנית שלהם. קרוק הבין את הפוטנציאל הטמון בשיטת ההגשה והתפריט במסעדות הרשת הקטנה, ובשנת 1955 רכש במרמה זיכיון לפתיחת סניף של הרשת בדס פליינס שבאילינוי, ואת הזיכיון הבלעדי להפעלת מסעדות הרשת ברחבי ארצות הברית.
רחוב חיים לבנון
מבנה
צדו הדרומי-מזרחי של הרחוב מאוכלס רובו במוסדות ציבוריים. ממערב למזרח ואחר כך לצפון: מוזיאון ארץ ישראל, מרכז יצחק רבין, מחנה אביב (בו יושבות מפקדות החטיבה לקשרי חוץ, דובר צה"ל ותזמורת צה"ל), מוזיאון הפלמ"ח, מכללת שנקר הנדסאים, מכון התקנים הישראלי, אוניברסיטת תל אביב (בפרט המכון למחקרי ביטחון לאומי, בניין נפתלי של הפקולטה למדעי החברה, כיכר אנטין ומרכז עלית לספורט). הקטע הצפוני של הרחוב, החל מפינת רחובות קלצ'קין/טאגור ועד פינת קק"ל משמש למגורים בלבד. צדו הצפוני-מערבי של הרחוב משמש כמעט כולו למגורים, ובהם גם מעונות סטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
ריי קרוק
ביוגרפיה
בשנת 1961 רכש קרוק את זכויות התמלוגים של האחים מקדונלד תמורת 2.7 מיליון דולר, ויצא לדרך עצמאית של חברת מקדונלד'ס סיסטם קופוריישן. בתוך שנים ספורות הפך אותה לרשת המזון המהיר הגדולה בעולם. מכירות הרשת הגיעו לכ-8 מיליארד דולר בשנת מותו.
רחוב חיים לבנון
מבנה
בסמוך לקצהו המערבי של הרחוב נמצא תל קסילה - אתר ארכאולוגי המצוי בתוככי מוזיאון ארץ ישראל, שנחפר החל מ-1948. בתל נחשפו שרידים של עיר נמל פלשתית מהמאה ה-12 לפנה"ס ועיר פלשתית צפופה ושוקקת מהמאה ה-11 לפנה"ס.
חלקו הדרומי של הרחוב נסלל לאורך תוואי דרך היסטורית שבין הכפר הערבי שייח מוניס, אשר תושביו נמלטו ממנו במלחמת העצמאות, לבין יפו. דרך היסטורית זו, שלאורכה נסללו לימים רחוב זה ובעיקר חלקה הדרומי של דרך תל אביב-חיפה היה בתקופה העות'מאנית ותקופת המנדט ציר האורך המערבי ביותר בארץ ישראל שקישר בין יפו וחיפה.
ריי קרוק
ביוגרפיה
קרוק גם היה הבעלים של קבוצת הבייסבול סן דייגו פאדרס מעירו סן דייגו, בשנים 1974-1984.
קרוק נישא בגיל 20 לאתל פלמינג, והם התגרשו ב-1961. שנתיים לאחר מכן נישא לג'יין דובינס גרין; הזוג התגרש ב-1968. שנה לאחר מכן נישא לג'ואן מנספילד, שנותרה אשתו עד מותו. היא הייתה פילנתרופית ידועה, ותרמה כספים רבים מההון שירשה מבעלה; כשנפטרה ב-2003 הורישה בצוואתה את מרבית הונם, 2.7 מיליארד דולר, לארגוני סיוע כגון צבא הישע להקמת מרכזי פנאי בשכונות מצוקה, לרשת הרדיו הציבורית NPR, למרכזי שלום, לגן החיות של סן דייגו ועוד.
טורנדו רוסיני
טוּרְנֶדוֹ רוֹסִינִי (בצרפתית: Tournedos Rossini) הוא מתכון מהמטבח הצרפתי, הכולל אומצת פילה בקר, פרוסת כבד אווז, פרוסה של פטריית כמהין בתוספת רוטב חום. הבשר מטוגן במחבת בחמאה ומוגש על טוסט, כאשר מעליו מונח כבד האווז ועליו פרוסת הפטריה. הרוטב עשוי להיות בורדולז, פטריות או רוטב מדירה.
מקורו של מאכל זה לא ידוע. לפי גרסה אחת המאכל הוכן על ידי השף הצרפתי אוגוסט אסקופייה עבור המלחין ג'ואקינו רוסיני. לפי גרסה אחרת, היה זה רוסיני עצמו שהמציא את המאכל. יחודה של המנה הוא השימוש בשלושה חומרי גלם מהיקרים ביותר המזוהים עם המטבח הצרפתי.
צ'ה גווארה
ארנסטו (צ'ה) גווארה (בספרדית: Ernesto Che Guevara; 14 ביוני 1928 – 9 באוקטובר 1967) היה מהפכן ומרקסיסט ארגנטינאי-קובני.
גווארה היה פעיל בפעולות צבאיות ומהפכניות רבות, בין השאר במהפכה הקובנית שהתרחשה בשנות ה-50 של המאה ה-20, שם שימש בתפקיד בכיר, פיקד על מיליציות צבאיות, ביצע בעצמו הוצאות להורג והיה אחראי למותם של עשרות רבות של אנשים. הוא מצא את מותו בבוליביה, אליה הגיע ב-1966 כדי לארגן בה מהפכה דומה לזו שהתרחשה בקובה, כאשר נתפס על ידי הצבא הבוליביאני והוצא להורג. מאז מותו הפכה דמותו בתרבות הפופולרית לסמל של התמרדות.
ביוגרפיה
ארנסטו רפאל גווארה דה לה סרנה אי לינץ' נולד ב-14 ביוני 1928 לסליה דה לה סרנה וארנסטו גווארה לינץ'. את הכינוי "צ'ה" ("חבר", בסלנג צבאי) קיבל מאוחר יותר. גווארה היה הבכור מבין חמישה ילדים למשפחה אמידה בעיר רוסאריו שבארגנטינה. בגיל שנתיים אובחנה אצלו אסתמה קשה שממנה סבל כל חייו. התקפי האסתמה החוזרים שלו גרמו למשפחה לעזוב את רוסאריו, ובשנת 1932, לפי המלצה רפואית, עברו לעיר אלטה גראסיה בפרובינציית קורדובה שבארגנטינה.
בני הזוג גווארה היו דעתניים ובעלי השקפות ליברליות. העליות והירידות הכלכליות לא מנעו מהם לנהל אורח חיים בוהמי, מרופד בלא מעט מותרות, אך היחסים ביניהם היו רצופי מריבות, בין היתר על רקע בגידותיו התכופות של האב, והסתיימו לבסוף בפרידה.
האב, דון ארנסטו גווארה לינץ', מהנדס בניין, בעל השקפות סוציאליסטיות, היה צאצא למשפחה מעורבת אירית-בסקית-ספרדית. אבותיה האירים של המשפחת הגיעו לאמריקה הדרומית במאה ה-18. גווארה חי בעבר במקסיקו (שם אחד מנציגיה, יש אומרים, היה פדרו קסטרו דה פיגרואה, משנה למלך ב"ספרד החדשה") ובקליפורניה עד שהגיע גם הוא לארגנטינה. האם, סליה דה לה סרנה, הייתה צאצאית למשנה המלך האחרון של פרו, הגנרל ממוצא בסקי חוזה דה לה סרנה אֶ הינוחוזה. בני משפחת סרנה הגיעו לארגנטינה גם כן במאה ה-18, ונמנו עם מה שנקרא "אצולת חיות המשק" (oligarquia ganadera). האם התייתמה בגיל צעיר וגדלה אצל אחותה הגדולה שהייתה נשואה למשורר חסיד הקומוניזם קאיטנו קורדובה איטורבטרו.
גווארה נשאר קרוב יותר לאמו שהייתה אינטלקטואלית, מעריצה של התרבות הצרפתית, ובעלת אישיות מוחצנת ואסרטיבית יותר מבעלה. היא שימשה לו גם כמורה כשלא הלך לבית ספר במשך שנתיים בגלל מחלת האסתמה שממנה סבל. עוד בצעירותו הושפע מכתביו של קרל מרקס שהיו בספריית אביו, אולם אהב לקרוא גם את המסות של פרויד על המיניות, את ספרי המדע הבדיוני של ז'ול ורן, את אלכסנדר דיומא האב ואת דקמרון של בוקאצ'יו.
בבוליביה פגש את מי שהייתה אשתו הראשונה הילדה גדיאה שהרשימה אותו בידע הרב שלה ובדעותיה המהפכניות. הם נסעו ביחד למקסיקו, שם התחתנו ב-1955, ושם נולדה בתם הילדיטה. ב-22 במאי 1959 הזוג התגרש.
לימודיו, מסעותיו ופעילותו הרפואית
גווארה החל ללמוד הנדסה בקורדובה, אך שינה את תוכניותיו כאשר במשך כשבועיים טיפל בסבתו אנה לינץ' (אם אביו) הגוססת אחרי שבץ מוחי, עד יום מותה. תחת רושם חוויה זו הוא נרשם בדצמבר 1947 ללימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס. בגלל מחלת האסתמה הוא התעניין במיוחד בתופעות של אלרגיות, ובימי לימודיו, פרט לעבודות מזדמנות לצורך מימון הלימודים, התנדב במחלקה לאלרגיות בבית חולים במעבדתו של האלרגולוג ד"ר פיזאני. אחת מעבודותיו במסגרת לימודיו, הייתה בנושא אלרגולוגיה ומחלות עור.
בשנת 1949 יצא למסעו הראשון מבין מסעותיו הרבים והתוודע אל שבטי האינדיאנים המדוכאים והעניים. גם עובדת היותו סטודנט לרפואה הביאה אותו במגע עם הבעיות הרפואיות והחברתיות של השכבות העניות.
בשנים 1951–1952 טייל עם חברו, הביוכימאי אלברטו גרנאדו, בדרום אמריקה, בין היתר בפרו, בצ'ילה ובקולומביה, והמראות שראה שם - רודנות, עוני וסבל - גרמו לחיזוק דעותיו הפוליטיות ולשנאתו לאימפריאליזם ולקפיטליזם. גווארה התפרנס מעבודות בתחום הרפואה, הצילום והכתיבה העיתונאית. בין השאר עבד כמטפל במקלט למצורעים בסאן פואבלו בשולי האמזונאס בפרו, בשיתוף פעולה עם רופא ומנהיג סוציאליסט פרואני, הוגו פשה, מומחה בטיפול בצרעת שאותו פגש בצ'ילה. תוך כדי הטיול כתב גווארה גם מאמרים על שבטי המאיה והאינקה. ביולי 1952 חזר לבואנוס איירס ועמד במבחנים במסגרת לימודי הרפואה. את רשמיו מטיול זה העלה ביומן מסע שמאוחר יותר התבסס עליו הספר דרום אמריקה באופנוע.
החבירה לפידל קסטרו
את האחים ראול ופידל קסטרו, לימים שליטי קובה, פגש לראשונה במקסיקו ביולי 1955. באותה עת היה פידל מהפכן שחתר להפיל את השלטון בארצו. ב-1956 הצטרף גווארה, יחד עם מהפכנים קובניים, לאימוני גרילה תחת פיקודו של לוחם ספרדי בשם אלברטו באיו, והיה לחייל המצטיין ולמפקד כיתה. האימונים משכו תשומת לב רבה, והמהפכנים נעצרו ביוני 1956, אך שוחררו לאחר זמן קצר.
זמן קצר לאחר מכן עזבו המהפכנים הקובניים את מקסיקו בדרכם לקובה, עם צבא קטן של 82 איש על סיפונה של ה"גראנמה". גווארה הצטרף לקבוצה כרופא. עם עלייתם לחוף נתקלו בכוחותיו של בטיסטה, שליט קובה באותם ימים. בשל נחיתותם המספרית, הוכרעו בקרב וספגו אבדות רבות. קומץ הניצולים ברח להרים וניהל לוחמת גרילה נגד צבא בטיסטה, בעזרת תושבים רבים שהצטרפו אליהם. עם התגברות הפופולריות שלהם, קיבל גווארה את הדרגה הגבוהה ביותר בצבאו של קסטרו, היה למפקד נערץ, ואף כונה "אל קומנדנטה" (המפקד).
המהפכה הקובנית
בשלהי 1958 פיקד גווארה על כוח קטן שתקף את צבאו של בטיסטה בסנטה קלרה. הקרב, שבו ניצחו כוחות המורדים המעטים, היה למיתוס, ונחשב לאחת מהנקודות המכריעות של המהפכה (על אף שנטען כי ההתנגדות שבה נתקלו כוחותיו של קסטרו הייתה מועטה ורבים מחייליו של בטיסטה הצטרפו בעצמם לכוחות המורדים). ב-1959 הסתיימה המהפכה בעלייתו של קסטרו לשלטון. בטיסטה, שנחשב אז לבובה של האמריקנים, נמלט מקובה עם 40 מיליון דולר מכספי המדינה. גווארה הפסיק לעסוק ברפואה. לעומת זאת הוא קרא ליישום מה שהגדיר "רפואה מהפכנית" עם דגש על מניעת מחלות, על שיפור תנאי התזונה והמחיה הפיזיים של העניים, ועל חינוך ההמונים בתחום הבריאות. כמו כן הדגיש את חשיבות המאבק הפוליטי והמזוין בקפיטליזם ובתאגידים האמריקאיים.
גווארה קיבל אזרחות קובנית ומונה למפקד בית הכלא "לה קבאניה", שם שינה את גישתו כלפי החירות והחופש. במהלך שנת 1959 פיקח על משפטי ראווה מהירים ועל ההוצאות להורג של פקידיו של בטיסטה ושל מתנגדי המשטר הקומוניסטי על פי המודל של הגולגים של רוסיה הסובייטית. הוא שימש כשופט וכמוציא להורג, דבר ממנו שאב גאווה רבה במיוחד..
מקורות אחדים טוענים שמספר המוצאים להורג עמד על 156, אך אחרים טוענים שהוצאו להורג כ-500 איש. עם זאת יש להתייחס לטענות אלה בזהירות מאחר שתמיד הועלו על ידי אנשים שהיו בקשרים עם ה-CIA או שהופעלו על ידו. גווארה עצמו התנגד, על פי דבריו, לאלימות כלפי חפים מפשע. המשורר ארמנדו ולדרס נאסר באשמת חתרנות נגד המהפכה ובניסיון לטרור, ולפי הסברה היה סוכן CIA ותמך במשטרו של בטיסטה. ולדרס טען שעונה קשות עד ששותק מהמותניים ומטה (אולם נצפה יורד בכוחות עצמו ממטוס במיאמי בעת שחרורו), ושחזה במעשי עינויים וברצח של אסירים במקום.
לאחר המהפכה
לאחר המהפכה נישא גווארה לאלידה מרץ' (ילידת קובה, 1937). יש ספק לגבי תאריך חתונתם והתאריכים המקובלים הם 23 במרץ 1959 או 2 ביוני 1959. החתונה נערכה במבצר הצבאי לה קבאנה שבהוואנה, בירת קובה. נולדו להם ארבעה ילדים. היא חיברה את הספר "זיכרונות" (Evocation), שמתאר את התאהבותה בצ'ה, נישואיה לו ואת גידול ארבעת ילדיהם אחרי מותו.
בשנים הבאות הפך גווארה לשגריר נודד מטעם קובה וביקר יחד עם אשתו, אלידה, במצרים (באותה הזדמנות ביקר גם ברצועת עזה), ביפן, בפקיסטן, ביוגוסלביה, בהודו ובאינדונזיה. ב-1960 חזר לקובה וכיהן כשר התעשייה בממשלתו של קסטרו. במהלך כהונתו חתם על הסכם לייצוא קנה סוכר לברית המועצות (עד אז הקונה העיקרית של קנה הסוכר הייתה ארצות הברית). כמו כן כיהן כנשיא הבנק הלאומי של קובה.
עוד בזמן מסעו ביבשת נשבע גווארה "לשסף את גרונו של כל שבוי מנוצח שייפול לידי". ואכן, בתפקידיו השונים ביטא קשיחות רבה כלפי אויביו ואויביו לשעבר, ניהל הוצאות להורג של אסירים בהיקפים ניכרים, והטיף לאלימות ישירה וחסרת מעצורים. הוא תיאר הרג אויב כחוויה המאושרת ביותר בחייו של אדם, וטען כי "ירייה מדויקת, ברגע הנכון, היא חזקה ואפקטיבית הרבה יותר מאשר ההפגנה הפציפיסטית החזקה והאפקטיבית ביותר".