cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מילואימניקים בחזית
פעילות
מטרת הארגון היא לחשוף את תומכי ה-BDS בישראל ובקמפוסים ברחבי ארצות הברית, להפיץ את האמת על ישראל באשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולהנגיש אותה לציבור הרחב בחו"ל. כמו כן, הארגון שואף להוות גורם מידע מרכזי בשטח, ולכן מפעיל את "תוכנית DiploAct" (לשעבר גדעון), המהווה פרויקט הדגל של הארגון. במסגרתו נשלחים 50 מתנדבים, חיילים בודדים לשעבר, לקמפוסים בארצות הברית במהלך "שבוע האפרטהייד" על מנת להילחם בתעמולה האנטי-ישראלית הגואה ולקדם את ההסברה הישראלית. אותם מתנדבים פועלים בתאי הסטודנטים, נמצאים בקשר עם קהילות יהודיות באזור שאליו הגיעו, דואגים לאספקה של חומרי הסברה בקמפוסים ובאופן כללי משמשים שגרירים פרו-ישראלים.
בישראל מתמקדת פעילות הארגון בחשיפת מטרות נסתרות-לכאורה של ארגונים שהוא רואה כאנטי-ישראלים, דוגמת "שוברים שתיקה", "בצלם" ועוד. בין היתר פתח הארגון קו חם ללוחמי צה"ל בעבר ובהווה שסבלו מהטרדות מצד ארגון "שוברים שתיקה", אשר פנה אליהם לאחר מבצע צוק איתן והפעיל עליהם לחצים לכאורה על מנת שימסרו עדויות מהלחימה. הארגון אף השיק קמפיין נרחב כנגד העיתון "הארץ" בטענה כי פעילי BDS מתבססים רבות על כתבות העיתון, אשר מופץ גם בשפה האנגלית, ולטענתם מקדם דמוניזציה כנגד ישראל וצה"ל בפרט.
באפריל 2017 עלה ארגון "מילואימניקים בחזית" לכותרות לאחר שפרסם סרטון תגובה לעדותו של דין יששכרוף, דובר ארגון "שוברים שתיקה", לפיה במהלך שירותו כמפקד מחלקה הכה פלסטיני עד זוב דם מול מפקד הפלוגה ומול המחלקה שלו. בסרטון התגובה שפורסם על ידי "מילואימניקים בחזית" ניצבו המ"פ של יששכרוף וכעשרה מחיילי מחלקתו כשהם מעידים שמדובר בשקר וכי הסיפור לא היה ולא נברא. בעקבות זאת פנתה שרת המשפטים, איילת שקד, ליועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, בדרישה לחקור את יששכרוף ולהעמידו לדין אם יש אמת בדבריו ובעקבות דרישתה נחקר יששכרוף באזהרה. חקירת המשטרה והפרקליטות קבעה שיששכרוף שיקר. לאחר סגירת התיק נטען כי המשטרה חקרה את הפלסטיני הלא נכון.
סלמנדרות
סלמנדרות (שם מדעי: Salamandroidea) היא תת-סדרה בסדרת בעלי זנב והיא הגדולה מבין 3 תת-הסדרות.
קבוצת סלמנדרות זו מכילה את רוב מיני הסלמנדרות והמינים המוכרים והנפוצים יותר. חבריה נפוצים בכל האזורים הלחים בעולם, למעט באנטארקטיקה, מדבר סהרה ואוקיאניה.
חלק מהמינים מוצלחים בחיים במים ואינם צריכים ריאות, אלא נושמים דרך העור. אחרים חיים הן במים והן ביבשה.
פרודיות לפורים
פָּרוֹדְיוֹת לפורים הן פרודיות המיועדות לקריאה בחג הפורים, הנפוצות בגרסאות שונות בקרב היהודים החל מתקופת הראשונים. הפרודיות מחקות את המקרא, התלמוד, התפילה, הסליחות, הקידוש, זמירות השבת ועוד. הנושא העיקרי הוא שתיית יין בפורים, שהורחב ל"איסור" שתיית מים ואף ל"בל יראה" על מים.
הפרודיות גררו ביקורת רבנית שהביאה עד לכדי קריאה לשריפת הספרים. החוקר אליעזר סגל טען כי דברי התלמוד "המן מן התורה מניין..." הם פרודיה לחג הפורים, ומצביעים על קיומו של לימוד תורה פארודית כבר בתקופת התלמוד.
ליל שיכורים
ליל שיכורים הוא פיוט פורימי הנמצא במחזור ויטרי מתחילת המאה ה-13, ונאמר שמחברו הוא מנחם ב"ר אהרן. הפיוט נכתב כמערבית לליל פורים, ומחקה את המערבית "ליל שימורים" הנאמרת בליל חג הפסח. יש שקיבלו את הפיוט כפיוט קודש, ואף למדו ממנו הלכה. לעומת זאת, יש שתמהו איך הוכנס פיוט זה למחזור, ורצו להסיק מכך כי "חלו בו (=במחזור ויטרי) ידי אנשים זדים".
ספר חבקבוק הנביא
בשנת ה'רע"ג (1513) נדפס ספר חבקבוק הנביא, הפרודיה הראשונה בספרות העברית. הספר מכיל שלוש פרודיות שונות:
בסוף הספר הודפס הפיוט ככלות ייני של רבי שלמה אבן גבירול.
מסכת פורים
מסכת פורים הייתה במהלך הדורות לפרודיה הפורימית הנפוצה ביותר, ובתחילת המאה ה-20 כבר היו לה עשרות גרסאות. אחת הגרסאות הנפוצות היא תלמוד שיכורים שנדפס בוורשה ה'תר"ץ (1930), בה שמות האמוראים הוחלפו בשמות הקשורים בשתיית יין: רב יינא (תחליף לרב ייבא), רב כדא, רב, רב שתיין וכדומה. את המהרש"א מחליף "מהרש"ע". בסוף הספר נדפסה "הגדה לליל שיכורים" כפרודיה להגדה של פסח, וסליחות לפורים.
פרודיות להמן
בחלק מהקהילות נהגו לערוך אשכבה היתולית להמן, כפרודיה לתפילת האשכבה הנהוגה בקהילות אלו על נפטרים. גם למנהג זה ישנה התנגדות בספרי ההלכה, אך רבים התייחסו אליו בחיוב והוא התקבל בהרבה קהילות. בדומה למנהג זה יש המפרסמים מודעות אבל על המן. בנוסף חוברו נוסח כתובה להמן, צוואה של המן ועוד.
ביקורת רבנית
מראשוני המתנגדים לפרודיות התורניות היה הרב שמואל אבוהב. בשו"ת דבר שמואל כתב הרב אבוהב כי האיסור שנאמר בשולחן ערוך על קריאה במחברות עמנואל, קיים גם לגבי מסכת פורים, ונוסף עליו גם איסור חילול השם. הרב נפתלי כ"ץ ביקש לגזור נידוי על המדפיסים, ושריפה על הספרים. גם החיד"א כתב כי "עוון חמור מאוד לחבר דברי ליצנות מעין דוגמה למשנה ותלמוד... וקל וחומר למי שחיבר כמו מקרא - אוי ואבוי". הרב שלמה קלוגר אסר לקרוא בספריו של יהודה ליב בן-זאב, בין השאר מפני שחיבר סליחות לפורים.
בעקבות הביקורת הקשה היו שניסו לחבר מסכתות פורים נקיות מליצנות וסברו כי עליהן לא יחול האיסור. גם הרב יעקב ישראל קניבסקי חיבר מסכת פורים כשלמד בישיבת נובהרדוק.
אהרון יעקובי
אהרון יעקובי (יעקובשוילי) (נולד ב-18 בספטמבר 1964) הוא מתאגרף עבר ישראלי, היה אלוף ישראל באיגרוף בין השנים 1983–1997 וייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול (1988). במקביל לקריירת האיגרוף ולאחריה עסק יעקובי בעיסוי רפואי ואימון כושר ספורטיבי.
ביוגרפיה
עוד במהלך לימודיו בתיכון, כשהיה בן 14, עבר יעקובי קורס עיסוי רפואי במכון ווינגייט ולאחר שסיים את כיתה י"ב טס ללימודי מנואל-תרפי במכון פרא-רפואי בקרלסרוהה, גרמניה. לאחר גמר הלימודים חזר לישראל כדי להתגייס לצה"ל. את שירותו הצבאי התחיל בטירונות של שייטת 13 אולם עזב לאחר כמה חודשים לאחר שלדבריו "לא התאים לי המרקם החברתי שם, כולם היו קיבוצניקים ובני מושבים". את המשך שירותו עשה כמדריך ספורט.
בשנת 1988 השתתף יעקובי באולימפיאדת סיאול אך הפסיד בקרב הראשון במוקדמות. למעשה, גם אם היה מנצח בקרב זה לא היה יכול להמשיך בתחרות משום שהקרב הבא במוקדמות (שהיה חייב לנצח בו כדי להמשיך הלאה) נקבע ליום הכיפורים ויעקובי לא יכול היה להשתתף בו.
בשנת 1992 נאסר על נבחרת האיגרוף הישראלית להשתתף באולימפיאדת ברצלונה משום שחברי הנבחרת השתתפו שנה קודם לכן בטורניר בדרום אפריקה שהוחרמה באותן שנים בשל משטר האפרטהייד. בשל זאת לא השתתף יעקובי בתור ספורטאי באולימפיאדה זו אולם השתתף בה בתור מאמן כושר וטיפל בין השאר ביעל ארד ובאורן סמדג'ה שזכו שניהם במדליות. גם בשתי האולימפיאדות הבאות (אטלנטה 96 וסידני 2000)) השתתף בתור מאמן כושר. בשנת 1993 פרש מאיגרוף תחרותי מחוץ לישראל.
יעקובי הוא בוגר מכון ווינגייט לאימון גופני וספורט, ובוגר קורס מאמנים לאומיים בספורט. בשנות ה-90 למד רפואה סינית במכללה לרפואה משלימה בתל אביב ובשנת 2004 קיבל דוקטורט אוניברסיטת ניופורט שבקליפורניה, אוניברסיטה שתאריה אינם מוכרים בישראל. בשנת 1985 הקים יעקובי את "המכללה לעיסוי רפואי", מוסד בתל אביב המכשיר מעשים ומטפלים תחומי רפואה משלימה שונים, והוא עומד בראשה מאז הקמתה.
בקריירת אימון הכושר שלו התלווה לספורטאים ישראל באולימפיאדות ושימש כמאמן כושר של קבוצות כדורגל וכדורסל, ובהן בית"ר ירושלים, הפועל ירושלים ואוראל גרייט הרוסית. את האחרונה ליווה בעונת 2005/06 בזמן שמאמנה הישראלי שרון דרוקר זכה עימה ביורוקאפ צ'לנג'.
יעקובי נשוי לאתי לבית בר-נתן. הזוג מתגורר בתל אביב ולהם בן ובת.
סולפונאמיד
סולפונאמידים (באנגלית: Sulfonamides) הם משפחה של חומרים שבחלקם נעשה שימוש בתרופות אנטיביוטיות. תרופות המבוססות על סולפונאמידים נודעו בשם סולפה, והיו הטיפול הראשון שאיפשר קטילת חיידקים יעילה, החל משנות ה-30 של המאה ה-20.
מולקולות הסולפונאמידים הן בעלות מבנה דומה לזה של חומצה פרא-אמינובנזואית (para-aminobenzoic acid, הידועה בקיצור PABA).
מנגנון פעולה
הסולפונאמידים פועלים גם נגד חיידקים גראם-חיוביים ושליליים.
פרמקוקינטיקה
התרופה נספגת בצורה יעילה במערכת העיכול, זמינות ביולוגית של התרופה היא בין 70%-100%, ונפח פיזור גבוה והוא עובר את מחסום דם-מוח.
הסולפונאמידים מתפרקים בכבד לחומר הפעיל סולפנילאמיד ולחומר לא פעיל, המופרש בכליות. במקרה של כשל כלייתי יש צורך בהורדת מינון התרופה.
תופעות לוואי
הסולפונאמידים יכולים לגרום למגוון תגובות לא-נעימות, בהן הפרעות בדרכי השתן, הפרעות המטופויטיות, פורפיריה, ותגובות אלרגיות, המחמירות בעיקר במינונים גבוהים. שכיחות תופעות לא-רצויות היא כ-3% מהאוכלוסייה הכללית. אצל נשאי HIV השכיחות עולה ל-60%.
שתי תגובות קיצוניות הן תסמונת סטיבנס-ג'ונסון (Stevens–Johnson syndrome) ו-Toxic Epidermal Necrolysis.
היסטוריה
ניסיונות למצוא חומרים קוטלי חיידקים המבוססים על אנילין, חומר נפוץ בתעשיית הצבעים, התחילו בשנת 1932 בגרמניה, במעבדות באייר שהייתה אז חלק מחברת הענק אי גה פארבן. המולקולה הראשונה שהוכחה כיעילה בעצירת דלקות חיידקיות אצל עכברים הייתה הפרונטוסיל, שאופיינה בצבע אדום. פרסומה ושיווקה החלו ב-1935, לאחר שהממציאים הוציאו פטנט על תהליך ההפקה.
הפרונטוסיל הייתה יעילה לטיפול במגוון רחב של זיהומים חיידקיים, בעיקר ממשפחת סטרפטוקוקוס, בטיפול תרופתי. עם זאת, התרופה לא הייתה קוטלת חיידקים בסביבה מעבדתית. בהמשך התגלה ההסבר לכך: התרופה מתפרקת במערכת העיכול ואחד מתוצריה הוא המרכיב הפעיל סולפאנילאמיד (סולפה), שכבר הופק מסחרית שנים רבות לפני כן, והיה חופשי מהגנת הפטנט.
כתוצאה מגילוי זה נכנסה הסולפה לייצור נרחב באמצע שנות השלושים. יעילותה גרמה לשימוש בה כתרופת פלא, ששווקה בכמויות עצומות, ללא בקרה נאותה על תהליכי הייצור. בשנת 1937 הורעלו בארצות הברית מאות אנשים שהשתמשו בתרופה בשם "שיקוי סולפאנילאמיד" שהכילה דיאתילן גליקול. כתוצאה מכך נחקק חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה שהסמיך את מנהל המזון והתרופות האמריקאי לפקח על ייצור תרופות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נרחב בסולפה, ובפעם הראשונה בהיסטוריה האנושית הייתה אפשרות לטפל ביעילות בפצעים פתוחים. ערכות עזרה ראשונה, שחולקו לכל חיילי הצבא האמריקאי, הכילו סולפה בצורת גלולות ואבקה.
בהמשך המלחמה הוחלפו הסולפונאמידים בפניצילין. לפניצילין היו תופעות טוקסיות נמוכות יחסית לסולפונאמידים ויעילותו הייתה גבוהה יותר, אולם הוא לא היה זמין בכמויות מספיקות, ונכנס לשימוש רק לקראת סוף המלחמה. פרוטונסיל המשיך להיות משווק עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
ראו גם
קבוצות אנטיביוטיקה
Wild World
'Bad Blood' הוא אלבום האולפן השני של הלהקה הבריטית באסטיל. האלבום יצא לאור ב-9 בספטמבר 2016.
האלבום קודם על ידי ארבעה סינגלים, ביניהם השיר "Send Them Off!" שנכלל גם בפסקול של המשחק FIFA 17.
שמפ הווארד
שמפ הווארד (באנגלית: Shemp Howard; 11 במרץ 1895 - 22 בנובמבר 1955) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
חייו
הווארד נולד בניו יורק בשם שמואל הורוויץ למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי.
החל קריירה כשחקן וקומיקאי, ובין השנים 1923 ו- 1932 השתתף בסדרת סרטים קצרים בכיכוב הרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", כאחד משלושת חברי ההרכב, לצד אחיו מו הווארד והשחקן לארי פיין.
בשנת 1937 עבר לקליפורניה, ושיחק במספר קומדיות של אולפני יוניברסל ואולפני קולומביה.
בשנת 1947 חזר לשחק בהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", עד מותו כתוצאה מהתקף לב בשנת 1955.
גבול בהוטן–סין
גבול בהוטן–סין הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין בהוטן לסין. אורך הגבול הוא 477 ק"מ, והוא עובר דרך ההימלאיה בין שני משולשי הגבולות יחד עם הודו.
תיאור
הגבול מתחיל במשולש הגבולות המערבי עם הודו, צפונית להר גיפמוצ'י. לאחר מכן, הוא פונה צפונה-מזרחה, דרך מספר הרים, ובניהם נמצא ההר ג'ומולארי. עם זאת, חלק מהקטע הזה נמצא במחלוקת בין שתי המדינות. הגבול פונה מזרחה ליד ההר מסאנג קאנג. חלק גדול מקטע זה גם נמצא במחלוקת בין שתי המדינות. ליד העיירה סנג' ג'ונג, הגבול פונה בדרך כלל לדרום-מזרח, ומסתיים במשולש הגבולות המזרחי עם הודו.
היסטוריה
ממלכת בהוטן והרפובליקה העממית של סין אינן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים, והיחסים מתוחים מבחינה היסטורית.
גבולה של בהוטן עם טיבט מעולם לא הוכר רשמית. במשך תקופה קצרה ב-1911, הרפובליקה הסינית קיימה תביעה טריטוריאלית על חלקים מבהוטן. התביעה הטריטוריאלית נשמרה על ידי הרפובליקה העממית של סין לאחר שהמפלגה הקומוניסטית של סין השתלטה על סין היבשתית במלחמת האזרחים הסינית ב-1949. מאו דזה-דונג הכריז בגרסה המקורית של המהפכה הסינית והמפלגה הקומוניסטית מ-1939 ואמר כי "הגבולות הנכונים של סין יכללו את בורמה, בהוטן ונפאל". במדיניות חמש האצבעות של טיבט, הוא התייחס גם לבהוטן כחלק מטיבט, ולכן גם לסין. ב-1959, פרסמה סין מפה ב-"A brief history of China", שבה נכללו חלקים ניכרים של בהוטן ומדינות אחרות בתביעותיה הטריטוריאליות.
עם הגידול בחיילים בצד הסיני של הגבול ולאחר הסכם 17 הנקודות בין ממשלת טיבט המקומית לממשלה המרכזית של הרפובליקה העממית של סין ב-1951, הוציאה בהוטן את נציגה מלהסה.
מפה סינית שפורסמה ב-1961 הראתה את סין תובעת שטחים בבהוטן, נפאל וממלכת סיקים (כיום, משמשת כמדינה בהודו). פלישות של חיילים סינים ורועי צאן טיבטים עוררו גם מתיחות בבהוטן. בהטלת סנקציות כלכליות חוצה-גבולות וסגירת הגבול עם סין, ביססה בהוטן קשרים צבאיים נרחבים עם הודו. במהלך מלחמת הודו–סין ב-1962, הרשויות בבהוטן התירו תנועות כוחות של צבא הודו דרך שטח בהוטן. עם זאת, תבוסתה של הודו במלחמה עוררה חשש מיכולתה של הודו להגן על בהוטן. כתוצאה מכך, במהלך בניית קשריה עם הודו, ביססה בהוטן מדיניות נייטרלית באופן רשמי. על פי הצהרות רשמיות של מלך בהוטן, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, בפני האספה הלאומית של בהוטן, ישנם ארבעה אזורים במחלוקת בין בהוטן לסין: דוקלם, הגבול עובר לאורך רכסי ההרים ג'ומולארי ומסאנג קאנג , והנהר טורסה. השטח השנוי במחלוקת בדוקלם משתרע על פני כ-89 קמ"ר, ואילו השטחים השנויים במחלוקת באזור רכסי ההרים משתרע על כ-180 קמ"ר.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, ייצגה הודו את דאגות בהוטן בשיחות עם סין סביב סכסוכי הגבול בין סין להודו. כאשר בהוטן נהייתה חברה באו"ם ב-1971, התחילה בהוטן לעבור קורס עצמאי יותר במדיניות החוץ שלה. באו"ם, בהוטן, אגב לצד הודו, הצביעה בעד מילוי המושב של כיבוש טאיוואן ותמכה בגלוי במדיניות "סין אחת". ב-1974, בפתיחות סמלית, הזמינה בהוטן את שגריר סין בהודו להשתתף בהכתרתו של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק כמלך בהוטן. ב-1983, ניהלו שר החוץ הסיני, וו שוקיאן, ושר החוץ של בהוטן, דאווה צרינג על כינון היחסים הדו-צדדיים בניו יורק. ב-1984, החלו סין ובהוטן בשיחות ישירות סביב סכסוך הגבולות.
ב-1998, חתמו סין ובהוטן על הסכם דו-צדדי לשמירת השלום בגבול. בהסכם, סין אישרה את כבודה לריבונותה וליושרה הטריטוריאלית של בהוטן ושני הצדדים ביקשו לבנות קשרים על בסיס חמשת עקרונות הדו קיום והשלום. עם זאת, בהוטן טוענת כי בניית הכבישים בסין נמצאת בשטח שלה, לכאורה בניגוד להסכם מ-1998, עוררה מתחים בין שתי המדינות. למרות זאת, ב-2002, סין הציגה את מה שלטענתה שימשה כ-"ראיות", וטענה כי היא מחזיקה בבעלות על שטחי קרקע שנויים במחלוקת. לאחר משא ומתן מסוים, הושג הסכם ביניים בין שתי המדינות.
ב-11 באוגוסט 2016, ביקר שר החוץ של בהוטן, דמצ'ו דורג'י, בבייג'ינג, בירת סין, לסיבוב ה-24 של שיחות הגבול עם סגן הנשיא הסיני, לי יואנצ'או. שני הצדדים העירו הערות כדי להראות שהם מוכנים לחיזוק שיתופי הפעולה בתחומים שונים ונתנו תקווה להסדרת נושאי הגבול.
משבר דוקלם – 2017
ב-29 ביוני 2017, בהוטן התנגדה לרצונה של סין להקים כביש בשטח השנוי במחלוקת של דוקלם, במשולש הגבולות המערבי של בהוטן, הודו וסין. באותו יום, כתוצאה מהמתחים הגוברים, הייתה החמרה בביטחון הגבול. סגירת גבול הודו–סין, שהתקיימה מאז אמצע יוני 2017, במשולש הגבולות המערבית של בהוטן, לאחר שצבא הודו חסם את ההקמה הסינית של הכביש שבו בהוטן והודו רואים כהפרת ההסכים הקודמים. ב-30 ביוני 2017, גם הודו וגם סין הציבו 3000 חיילים בשני צדדי הגבול. באותו יום, פרסמה סין מפה שטענה כי דוקלם שייך לסין. סין טוענת באמצעות המפה שטריטוריה דרומית להר גיפמוצ'י שייכת לסין וכי היא נתמכת על ידי אמנת קולקטה. ב-3 ביולי 2017, סין אמרה להודו כי ראש ממשלת הודו לשעבר, ג'ווהרלל נהרו, קיבל את אמנת קולקטה. סין טענה ב-5 ביולי 2017 כי הייתה לה "הסכמה בסיסית" עם בהוטן ולא הייתה מחלוקת בין שתי המדינות. ב-10 באוגוסט 2017, דחה בהוטן את טענת הממשל בבייג'ינג לפיה דוקלם שייך לסין.
מקלט חיות הבר סאקטנג
ב-2 ביוני 2020, סין העלתה סכסוך חדש על שטח שמעולם לא עלה בשיחות הגבול בין שתי המדינות קודם לכן. בפגישה וירטואלית של Global Environment Facility, סין התנגדה לתת מענק עבור מקלט חיות הבר סאקטנג , שנמצא במזרח בהוטן במחוז טשיגנג , בטענה כי השטח נמצא במחלוקת.
מפות היסטוריות
מפות היסטוריות של אזור הגבול ממערב למזרח במפה הבין-לאומית של מפת הניווט העולמית והתפעולית, מהמחצית השנייה של המאה ה-20:
הארמייה ה-55 (ברית המועצות)
הארמייה ה-55 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-1 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה איוואן לזרב. הארמייה לחמה כחלק מחזית לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, ובפברואר 1943 לחמה בקרב קרסני בור נגד הדיוויזיה הכחולה הספרדית. ב-15 בדצמבר 1943 פורקה הארמייה, ויחידותיה הועברו להקמת הארמייה ה-67 החדשה.
צבא קטר
צבא קטר הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של קטר.
כוח אדם
בשנת 2010 צבא קטר היה מורכב מ-8,500 חיילים אשר מתחלקים בין ארבעה גדודי חיל רגלים ממוכנים, גדוד שריון אחד, גדוד תותחנים אחד, גדוד סוללת הגנה אווירית אחת, גדוד הכוחות המיוחדים, ושלושה גדודי משמר מלכותי. בעוד לקטר יש אוכלוסייה קטנה יחסית, צבאה הוא כוח מאוד מוכשר, צבאה יודע להגן מפני פעולות טרור בין השאר, הוא מתאמן אצל בעלות ברית מערביות אחרות דוגמת צרפת או ארצות הברית המוצב העיקרי של צבא קטר ממוקם בדוחה אך החיילים מרבים להתאמן בדוח'אן. ישנו מחסור בכוח אדם קטרי בצבא, בו מהווים האזרחים הקטרים רק כ-30 אחוזים, דהיינו, 1990 מתוך 8,500. רבים מהקצינים הם ממשפחת המלוכה או ראשי שבט גדולים בקטר. ישנם גם שבטים בדואים נודדים שמגויסים לצבא הקטרי. פקיסטנים רבים משרתים ביחידות קרביות. לאחרונה מספר הקטרים בצבא נמצא במגמת עלייה והוא עולה בהתמדה.
ציוד
ברשות הצבא הקטרי יש 35 טנקי AMX-30 משופרים צרפתיים, 62 טנקי לאופרד 2 גרמניים, 24 תותחי Panzerhaubitze 2000 גרמניים, 12 G5 הוביצר דרום אפריקאים, ו-3 Astros II MLRS ברזילאים.
מו סיזלאק
מו סיזלאק (באנגלית: Moe Szyslak) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון". מו הוא הברמן והבעלים של "הטברנה של מו", בר המשקאות של ספרינגפילד. מו הוא אדם אלים בעל אישיות מעורפלת, עבר פלילי ונטיות אובדניות (כולל ניסיונות התאבדות רבים).
אישיות
מו הוא אדם הגר לבדו ברחוב אגוז 87, החש כי הקרובים אליו ביותר הם לקוחות הבר אותו הוא מנהל. הוא יתום, ואת זעמו על יתמותו הוציא כחבר בכנופיית "הפרחחים הקטנים" עד שגורש ממנה בעקבות הרג אחד מחברי הכנופיה. היתמות שלו כמעט ולא מוזכרת בסדרה. יש לו תואר בהצטיינות בברמנות מאוניברסיטת סוויגמור.
אופיו של מו אובדני והוא אף ניסה להתאבד מספר פעמים. מוצגות התפרצויות זעם רבות שלו, אלימות מצידו, התנהגות כפייתית, מרמור וחמדנות. הוא חוטא אף בהתנהגויות פליליות: הטרדה מינית של נשים, מסחר בפנדות וחיות בסכנת הכחדה, הימור בתחרויות איגרוף ועוד. בנוסף, בבר שלו הוא איפשר קיום אירועי רולטה רוסית ומסתיר מהגר הולנדי לא-חוקי.
תחת המעטפת האלימה מסתיר מו לב זהב, שנגלה מעט בעקבות העצות שהוא נותן ללקוחותיו הנאמנים בבר. יש לו חתול ששמו "מר פיק", אליו הוא קרוב מאוד. מו הציל מספר פעמים את חייה של מגי סימפסון והתגלה כשמרטף מוצלח עבורה. הוא עוסק גם בפעולות צדקה בדרום אמריקה ובאפריקה, כאשר הוא מספק ציוד רפואי לנפגעי שיטפונות ושריפות. מו מקריא ספרים לילדים חולים בבית החולים לילדים בספרינגפילד. למו ידע רב במכונאות רכב ובמחול.
באחד הפרקים בעונה ה-11, לאחר ניתוח פלסטי ששינה את פניו, הפך לזמר אופרת סבון והחל לצאת עם נשים אך חזר למצבו הרגיל לבסוף. למו היו מספר מערכות יחסים קצרות, שנגמרו בעקבות פניו ה"מכוערות". במספר הזדמנויות הוא חמד אף את מארג'.
דיבוב
את מו מדבב האנק עזריה, והוא גם הדמות הראשונה בתוכנית שדובבה על ידו. במהלך האודישן לקולו של מו, ביצע עזריה קול של "סוחר סמים מהמערב הפרוע", יוצרי התוכנית חשבו שזהו הקול המתאים לדמות. עזריה נודע לא רק כמדבבו של מו, אלא גם ככותב שלו. ב-2001 ו-2003 זכה האנק עזריה בפרס אמי על הדיבוב שלו למו ועוד מספר דמויות.
אישור (כרטיס חיוב)
אישור או אישור והחזקה (באנגלית: Authorization Hold) הוא שלב מקובל בפעולת קניה בכרטיס חיוב המונפקים על ידי חברות אשראי ובנקים. הוא נפוץ בכרטיסי חיוב מיידי (Debit card) וכרטיסי אשראי (Credit Cards) רבים בעולם.
התהליך יוצר הפרדה בין אישור חברת האשראי/בנק מנפיק כי בעל הכרטיס רשאי לבצע את הקניה במסגרת הכרטיס, לבין החיוב בפועל שמבוצע מצד בעל העסק. למעשה, לתקופה מוגבלת (הקרויה תקופת ההחזקה) חברת האשראי/הבנק המנפיק יבטיחו את סכום הקניה ("ישמרו את סכום הכסף בצד"), ויורידו אותו מתקרת האשראי של הכרטיס. כך יכול בעל העסק לחייב את הכרטיס בעיכוב מסוים, כל עוד החיוב מבוצע בטרם ההחזקה פוקעת והסכום משוחרר מחדש לשימוש בעל הכרטיס.
אורך תקופת ההחזקה עשוי להשתנות בין חברת אשראי אחת לאחרת, ובין בנק מנפיק אחד למשנהו. בדרך כלל נהוג כי כרטיס חיוב מיידי יקבל תקופת החזקה של עד 5 ימים, ואילו כרטיס אשראי עד 30 יום.
כשבעל עסק "מגהץ" כרטיס אשראי של לקוח, או אוסף את פרטיו בדרך אחרת, מתבצע אישור חברת האשראי/הבנק המנפיק מיד. האישור וההחזקה מורידים את תקרת האשראי לאותו כרטיס, אך בעל העסק לרוב יוכל לסלוק את העסקה רק מאוחר יותר, יחד עם עסקאות נוספות.
במקרים מסוימים, בהם בעל עסק רוצה לוודא כי בעל הכרטיס מאושר לבצע רכישה בסכום מסוים, נהוג לבצע את פעולת האישור עוד בטרם סכום החיוב כולו ידוע. למשל בבתי מלון ניתן לאשר את כרטיס האשראי בטרם סכום החיוב ידוע (היות שהחיוב עלול לכלול הוצאות לא מדודות כמו שימוש במיני-בר או VOD) וכך לצמצם את הסיכון באורח שאינו יכול לשלם על עלות החדר. בעת סיכום החשבון בפועל, ההחזקה על החיוב המקורי מבוטלת, הכרטיס מאושר בשנית והסכום המדויק נלכד על ידי המלון.
אנדריי מרקוביץ'
'''אנדריי ס. מרקוביץ' (בכתב לטיני: Andrei S. Markovits''', שם הפרטי כתוב ברומנית, שם המשפחה - בכתיב הונגרי, נולד ב-6 באוקטובר 1948 בטימישוארה שברומניה) הוא מומחה במדעי המדינה וסוציולוג יהודי אמריקאי, יליד רומניה, מומחה בפוליטיקה השוואתית ולימודי גרמניה, מכהן כפרופסור בתחומים אלה באוניברסיטת מישיגן.
ילדות וצעירות
מרקוביץ' נולד בשנת 1948 בטימישוארה שברומניה, כבן יחיד במשפחה יהודית. אביו היה כלכלן, שסיים דוקטורט באוניברסיטת בודפשט בשנת 1938. הסבים מצד שני ההורים נספו בשואה. בגיל 9, התייתם מרקוביץ' מאמו והיגר עם אביו לאוסטריה. מרקוביץ' למד מילדותו רומנית, גרמנית, אנגלית וצרפתית, ובנוסף שולט בהונגרית וביידיש, בהמשך למד לקרוא גם ברוסית, בעברית ובאיטלקית. אחרי לימודי תיכון, התקבל מרקוביץ' ללימודי מדעי המדינה, כלכלה, סוציולוגיה ומנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
הקריירה האקדמית
אחרי סיום עבודת הדוקטורט בשנת 1976 עבד במרכז ללימודים אירופיים באוניברסיטת הרווארד. בשנים 1983-1977 היה מרצה באוניברסיטת וסליי במידלטאון שבקונטיקט. אחר כך, בשנים 1992-1983, לימד כמרצה בפקולטה למדעי המדינה באוניברסיטת בוסטון. בהמשך התמנה מרקוביץ' כפרופסור בפקולטה למדעי המדינה של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. החל מ-1999 הוא מכהן כפרופסור לפוליטיקה השוואתית וללימודי גרמניה באוניברסיטת מישיגן.
עיקר תחומי המחקר שלו הם המדיניות של גרמניה ואוסטריה, האנטישמיות והאנטי-אמריקניזם, התנועות החברתיות והפוליטיות באירופה, התרבות הגופנית באירופה ובצפון אמריקה, תפקידם של בעלי החיים המבויתים בחברה העכשווית וכו'.
בשנת 1983 הקים מרקוביץ' את הרבעון "German Politics and Society" (הפוליטיקה והחברה הגרמנית) שהפך לכתב העת החשוב ביותר בארצות הברית המוקדש לפוליטיקה העכשווית של גרמניה. מרקוביץ' היה מרצה ופרופסור אורח באוניברסיטאות בגרמניה (בוכום, אוסנאבריק ולינבורג), בסנקט גאלן בשווייץ, וינה, אינסברוק, ובאוניברסיטה העברית בירושלים ובתל אביב. הוא היה חוקר במכון למחקר מתקדם בברלין (Wissenschaftkolleg zu Berlin) בברלין (1999-1998) ובמרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות CASBS של אוניברסיטת סטנפורד (2009-2008).
כריסטינה צ'ונג
כריסטינה צ'ונג (באנגלית: Christina Chong; נולדה ב-1 בינואר 1983) היא שחקנית אנגלייה. היא הופיעה בתפקידים בולטים בקולנוע ובטלוויזיה, בהם בסדרות "מונרו", "שחיתות", "Halo: Nightfall", "מראה שחורה", "דוקטור הו", ו-"24: לחיות יום נוסף".
ביוגרפיה
צ'ונג נולדה ברובע אנפילד שבלונדון, לאב סיני ולאם אנגלייה. היא גדלה במשפחה של שישה ילדים בברוקסבורן שבהרטפורדשייר מצפון ללונדון. אחר שהוריה נפרדו, היא עברה עם אמה ושלושה מאחיה ללונגרידג' שבלנקשייר, עיר הולדתה של אמה. צ'ונג החלה לרקוד בגיל ארבע, ולמדה בבית הספר למחול סאטקליף בלונגרידג'. בגיל 14 התקבלה לבית הספר לאמנויות הבמה "Italia Conti Academy of Theatre Arts" בלונדון, וסיימה את הלימודים אחרי חמש שנים. אחרי סיום הלימודים לוהקה למחזמר "אאידה" של אלטון ג'ון שהועלה בעיר ברלין. עם זאת פציעה גרמה לקיצור הקריירה שלה בתיאטרון המוזיקלי והיא פנתה לתחום המשחק. את הכשרתה המקצועית רכשה במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק שם למדה במשך 18 חודשים. אחרי שחזרה ללונדון התקשתה בתחילה למצוא עבודה כשחקנית, וקיבלה רק תפקידי משנה קטנים והופעות בפרסומות. כדי להתפרנס היא לימדה משחק בביתי ספר והייתה שותפה במסעדה הסינית של אביה "Harpenden" בהרטפורדשייר.
ב-2011 הייתה נקודת הפריצה של צ'ונג בתפקידי משנה בסרטים ו"ג'וני אינגליש חוזר", ובפרק בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו". כמו כן שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה הרפואית "מונרו". בשלוש השנים הבאות הופיעה בתפקידי אורח או בתפקידים קבועים במספר סדרות טלוויזיה בריטיות ואמריקאיות.
ב-2015 שיחקה צ'ונג בעונה השנייה של הסדרה "דומיניון" של רשת SyFy בתפקיד זואי הולוויי, שהופכת למנהיגת המרד של המעמדות הנמוכים בעיר.
צ'ונג לוהקה לתפקיד קטן בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר", אבל הסצנות בהשתתפותה קוצצו, והיא לא הופיעה בגרסה הסופית.
מו הווארד
מו הווארד (באנגלית: Moe Howard; 19 ביוני 1897 - 4 במאי 1975) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בניו יורק בשנת 1897 למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי, בשם משה הארי הורוויץ.
החל קריירה כשחקן וקומיקאי, ובשנת 1921 חבר לקומיקאי טד הילי.
בשנת 1923 החל לפעול לצד הילי עם הרכב קומיקאים בשם "שלושת המוקיונים", שכלל גם את אחיו הבכור שמפ הווארד ואת השחקן לארי פיין. בהרכב זה הופיע במספר סרטים קצרים של אולפני מטרו גולדווין מאייר.
לאחר מכן, עבר הרכב הקומיקאים להופיע בנפרד מהילי, במספר סרטים קצרים של אולפני קולומביה, תחת המפיק ג'ולס וייט, כאשר את אחיו שמפ החליף אחיו הנוסף קורלי הווארד.
בתחילת שנות ה-40 הוציא ההרכב מספר קומדיות הלועגות למפלגה הנאצית, כאשר הווארד גילם באחת מהן את דמותו של אדולף היטלר.
לאורך הקריירה שלו, נודע בשל תסרוקתו הייחודית, בצורת קסדה.
היה נשוי להלן שונברגר, קרובת משפחה של הארי הודיני, ונפטר בשנת 1975.
וירג'יניה המילטון
וירג'יניה אסתר המילטון (12 במרץ 1936 - 19 בפברואר 2002) הייתה סופרת ילדים ומרצה אפרו-אמריקנית.
במהלך חייה כתבה מעל לארבעים ספרים, חלקם עוסקים במציאות חייהם של אפרו-אמריקאים בארצות הברית באמצעות סוגות שונות, ובשנת 1975 הייתה האפרו-אמריקנית הראשונה שזכתה על ספרה במדליית ניוברי, המוענקת לסופרים משפיעים בספרות הילדים האמריקאית. בשנת 1992 זכתה בפרס אנדרסן, הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער.
ילדות ונעורים
המילטון נולדה בשנת 1936 בחווה ביֵלוֹ ספרינגס (״פרחים צהובים״), אוהיו, לקנת׳ ג׳יימס ואטה בל פרי המילטון. משפחת אִמָהּ התגוררה במקום מאז 1850 לערך, עת הסתיימה מלחמת האזרחים. בבית קיבלה עידוד לקריאה וכתיבה, והחלה להתנסות בכתיבה כבר בגיל 10. היא הצטיינה בלימודיה בתיכון וקיבלה מלגה מלאה לקולג׳ "אנטיוק" (Antioch College), ובשנת 1956 עברה לאוניברסיטת אוהיו, שם למדה ספרות וכתיבה יוצרת.
פטירתה
המילטון נפטרה מסרטן השד בדייטון, אוהיו, ב-19 בפברואר 2002.
לאחר מותה התפרסמו שלושה ספרים נוספים:
ספרים ופרסים בולטים
ב-1967 המילטון פרסמה את ספרה הראשון, ״זילי״ (Zeely), שזכה בפרס איגוד הספריות האמריקאי (ALA). הספר זכה גם בפרס ננסי בלוך. ב-1971 פרסמה את "הכוכב של בראון הקטן" (The Planet of Junior Brown), שזכה בפרס המדף של לואיס קרול.
בשנת 1974 פרסמה את ספרה השביעי, ״מ.סי היגינס, הגדול״ (M.C. Higgins, the great), שזכה במדליית ניוברי - מה שהפך את המילטון לסופרת האפרו-אמריקנית הראשונה שזכתה בפרס זה. נוסף על כך, הספר זכה בפרס הספר הלאומי, בפרס המדף של לואיס קרול, והוא הוגדר על ידי הניו יורק טיימס כספר הילדים הבולט של השנה. בשנת 1992 זכתה בפרס אנדרסן, הפרס היוקרתי ביותר בעולם לספרות ילדים, על כלל ספריה (הפרס לא מוענק כמחווה לספר ספציפי, אלא כהערכה כללית על היצירה). בנוסף, הוענקו לה תעודות כבוד מאוניברסיטאות רבות.
הייחוד של יצירתה הוא בתיאור מציאות החיים המורכבת של כהי עור בארצות הברית. המילטון נהגה לכנות את יצירתה ״ספרות השחרור״. ספריה לא תורגמו לעברית.
ג'וסי לופטה
ז'ואקים מנואל וולו לופטה (בפורטוגזית: Joaquim Manuel Welo Lupeta; נולד ב-24 במרץ 1993) הוא כדורגלן פורטוגזי ממוצא קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ בבוצ'און.
קריירה
לופטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של לורינהננסה, ממנה הצטרף לפורטו. במאי, עת סיים את גיל הנוער חתם בווידאוטון מליגת העל ההונגרית.
בקיץ שב לפורטוגל וחתם בוויטוריה סטובאל. במשחקו השלישי בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 על נסיונל.
בקיץ חתם בבידווסט ויטס מליגת העל של דרום אפריקה, ובינואר של אותה שנה חתם ביריבתה לליגה, אייאקס קייפטאון.
בינואר שוחרר מקייפטאון וב-25 בפברואר חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. ב-24 באוגוסט חתם באולימפיה ליובליאנה לשלוש שנים.
ביולי חתם בארג'ש פיטשט מליגת העל הרומנית.
ב-28 ביולי 2022 שב לישראל וחתם במכבי קביליו יפו מהליגה הלאומית.
ב-13 ביולי 2023 חתם בבוצ'און מהליגה השנייה בקוריאה הדרומית.
מריאנה מרטינס
מריאנה מרטינס (בגרמנית: Marianna Martines 4 במאי 1744 - 13 בדצמבר 1812) הייתה זמרת, פסנתרנית ומלחינה אוסטרית בתקופה הקלאסית.
רקע
סבה של מריאנה מרטינס מצד אביה היה חייל ספרדי, שהתיישב בנאפולי. אביה, ניקולו מרטינס, גדל שם ותקופה מסוימת שירת כחייל. לאחר מכן החליף קריירה ושירת בווינה כאב הבית בשגרירות של האפיפיור בקיסרות האוסטרית. כאות הוקרה על שירות לקיסרות, זכו אחיה של מריאנה בשנת 1774 בכתב הרשאה לשאת בתואר אצולה, ומכאן התוספת "פון" בשם המשפחה.
בנעוריו באיטליה, התיידד ניקולו עם המשורר פייטרו טאפאסי, שנודע בשם העט מטסטאזיו. המשורר עלה לגדולה במידה כזאת, שב-1730 נקרא לווינה לשרת כמשורר כבוד של הקיסרות. מטסטאזיו התגורר עם משפחת מרטינס במשך כל חייו מנקודה זו ואילך (מסביבות 1734 עד 1782). נוכחותו תתגלה כמכרעת בקריירה של מריאנה.
משפחת מרטינס התגוררה בדירה בבניין גדול במיכאלפלאץ, "בניין אומר כבוד, שעודנו ניצב בקוהלמרקט." כפי שהיה מקובל בימים שקדמו למעליות, הותאמו קומות הבניין למעמד החברתי של הדיירים. בקומה הראשונה היו חדריה של הנסיכה האלמנה לבית אסטרהאזי עתיר הנכסים. משפחת מרטינס התגוררה בקומה השלישית. עוד דייר בקומות הביניים היה ניקולא פורפורה, מלחין איטלקי ומורה נודע לזמרה. בקומה העליונה, בחדר עליה קר ודולף, חי מלחין צעיר וקשה-יום בשם יוזף היידן, שניסה לפלס לו דרך כמוזיקאי עצמאי. חייהם של כל האנשים הללו נקשרו בסופו של דבר אלה באלה, בחלקו באמצעות מריאנה מרטינס. בלי קשר למריאנה, היה היידן ברבות השנים לקאפלמייסטר בחצרה של משפחת אסטרהאזי, שכללה את בני הנסיכה האלמנה פאול אנטון וניקולאוס.
לבית זה נולדה מריאנה מרטינס בשנת 1744. אף כי הוטבלה בשם אנה קתרינה, בחרה להיקרא בשם מריאנה.
מטסטאזיו, ידיד המשפחה, עשה לו לנוהג לעזור בגידולם של ילדי מרטינס ובפיתוח הקריירות שלהם.; לדוגמה, במקרה אחד עזר לג'וזפה להשיג משרה חשובה כשומר הספרייה הקיסרית. במקרה של מריאנה, הוא הבחין בכשרונותיה המבכירים בגיל מוקדם, ומינה עצמו לפקח על חינוכה, הן במוזיקה והן בשאר התחומים.
תחילה ארגן לה שיעורי פסנתר אצל היידן, שאליו התוודע כשכן באותו בית מגורים. אחר, בגיל עשר, החלה מריאנה לקבל שיעורי זמרה אצל פורפורה, שפגש גם הוא את היידן והעסיק אותו כעוזרו; היידן ניגן בצ'מבלו כשפורפורה לימד את מריאנה.
זמן קצר לאחר שמריאנה החלה את שיעורי המוזיקה, ניכר בה כישרון להלחנה, ולפי כך החלה לקבל שיעורים נוספים אצל יוהאן אדולף האסה ומלחין החצר ג'וזפה בונו.
מטסטאזיו אף דאג להשכלתה הכללית המקיפה של מריאנה, הרבה מעבר למה שנחשב למקובל לנשים במעמדה החברתי בשנים ההן. היא דיברה כשפת-אם הן איטלקית והן גרמנית, ובמכתב אוטוביוגרפי לאב מרטיני ציינה, שיש לה שליטה טובה בצרפתית. המוזיקולוג צ'ארלס ברני מצא, בביקור בווינה, שהיא דוברת גם אנגלית.
קריירה כמבצעת ומלחינה
כבר כילדה הצטיינה מרטינס במידה שהביאה להזמנתה להופיע לפני החצר הקיסרית, שם, לפי הלן וסלי, "עוררה תשומת לב בקולה היפה ובנגינתה במקלדת." בבגרותה הוזמנה מריאנה לעיתים קרובות להופיע לפני הקיסרית מריה תרזה.
מרטינס חיברה כמה קנטטות חילוניות ושתי אורטוריות לטקסטים איטלקיים. טקסטים אלה נכתבו, כפי שאפשר לצפות, על ידי החונך שלה, פייטרו מטסטאזיו.
המשך חייה
שמה של מרטינס והמוזיקה שלה נודעו ברחבי אירופה, והיא התקבלה לאקדמיה פילארמוניקה של בולוניה בשנת 1773.
האורטוריה האיטלקית שלה Isacco figura del redentore בוצעה בהצגת בכורה בקונצרטים (17 ו-19 במרץ 1782) של Tonkünstler-Societät, סדרה רבת-שנים, שביצעה גם יצירות רחבות-יריעה של היידן, מוצרט, בטהובן והנדל. הסולנים הווקאליים היו קטרינה קאבליירי ולודוויג פישר.
על אף היותה פסנתרנית ומלחינה פעילה ומבריקה בכשרונותיה, לא ניסתה מעולם לקבל משרת מוזיקאית; היה זה דבר שלא ייעשה לאישה במעמדה החברתי לבקש תעסוקה כזאת.
הופעתה הפומבית האחרונה הידועה הייתה ב-27 במרץ 1808, כשבאה לשמוע ביצוע של האורטוריה של היידן, בריאת העולם, בניצוח סליירי, כמחווה למלחין, שהיה כבר בא בימים. מריאנה מרטינס הלכה לעולמה ב-13 בדצמבר 1812 ונקברה בבית הקברות סנט מארק.
רשימת יצירות
כמה מיצירותיה יצאו לאור בשנים האחרונות. את שלוש הסונאטות למקלדת (במי מז'ור, סול מז'ור ולה מז'ור) אפשר להשיג באמצעות הוצאת הילדגארד. יצירות רבות אפשר להשיג אצל הוצאת פרוורה, מו"ל גרמני שמתמחה ביצירות של מלחינות. ההוצאה מציעה הרבה פרסומים ראשונים, בהם: הקונצ'רטו למקלדת בלה מז'ור; "דיקסיט דומינוס" לסולנים, מקהלה ותזמורת; "בצאת ישראל ממצרים" (In Exitu Israel de Agypto), מזמור תהילים לסולנים, מקהלה ותזמורת; Laudate Pueri Dominum, מזמור תהילים קי"ג, למקהלה מעורבת ותזמורת; המיסה הרביעית.
פלקוצ'ליס
פלקוצ'ליס (שם מדעי: Placochelys; מילולית: "צב שטוח-שריון") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מהסדרה פלקדונטים, אשר חי בסופו של תור הטריאס. לצד קרובו הפספודרמה הוא היה אחד מאחרוני בני סדרתו. בסוג מין יחיד: Placochelys placodonta, אשר תואר ב-1902 בידי החוקר הגרמני אוטו יקל. המאובנים התגלו בגרמניה, אוסטריה, איטליה והונגריה.
מאפיינים
זוחל זה דמה במראהו לצב ים אך לא היה קרוב אל הצבים המודרניים. הוא הגיע לאורך 90 ס"מ והיה בעל כיסוי שריון רחב עשוי אוסטאודרם מעל גבו, זרועות רגליים רחבות שבקצוותיהם טפרים בולטים והגולגולת הייתה משולשת בצורתה ובעלת שרירים חזקים ומקור מחודד שמאחוריו בלטו זוג שיניים חזקות ועוד שיניים קטנות יותר לאורך הלסת, אשר עזרו למחוץ טרף קשה כמו צדפות וחלזונות ימיים.
בשל מבנהו הכבד הוא חי רוב שמנו בתוך הים ושם חיפש קונכיות של חלזונות וצדפות למאכל.
בתרבות
זוחל זה הופיע בסרט Sea Rex 3D.
קת'רין קלארק
ביוגרפיה
קתרין מרליאה קלארק נולדה ביולי 1963 בניו הייבן שבקונטיקט. היא למדה באוניברסיטת סנט לורנס השוכנת בכפר קנטון שבאפסטייט ניו יורק, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל, ומאוחר יותר בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי של אוניברסיטת הרווארד. במהלך שנת 1983 למדה בנגויה שביפן. בראשית דרכה עבדה כעורכת דין בשיקגו. לאחר מכן עברה לקולורדו, שם עבדה כעוזרת משפטית עבור השופט אלברט אלפרד ארג', בבית המשפט הפדרלי המחוזי בקולורדו. בהמשך שימשה כתובעת במועצת התובעים המחוזיים של קולורדו. בשנת 1995 השתקעה במסצ'וסטס והחלה לעבוד כיועצת משפטית במשרד המדינתי לשירותי הטיפול בילד.
בשנת 2001 עברה קלארק לעיר מלרוז, שם נבחרה לוועדת בתי הספר של העיר, והחלה לשמש בתפקיד זה בינואר 2002. ב-2004 התמודדה לראשונה אל הסנאט המדינתי של מסצ'וסטס, אך הפסידה לסנאטור המכהן ריצ'רד טיזי מהמפלגה הרפובליקנית. בינואר 2005 נבחרה פה אחד ליו"ר ועדת בתי הספר במלרוז. בשנת 2006 החליטה להתמודד פעם נוספת לבית המחוקקים, והפעם לבית הנבחרים המדינתי. תוך כדי התמודדות זו הייתה יו"ר-עמיתה של "ניצחון 2006", ועד ציבורי של המפלגה הדמוקרטית במסצ'וסטס שהוקם במסגרת מאמציה לכבוש חזרה את תפקיד מושל מסצ'וסטס, אותו אייש מיט רומני הרפובליקני.
באוקטובר 2007 התפטר מייק פסטה, חבר בית הנבחרים המדינתי, לשם תפקידו כמזכיר לענייני גמלאים בממשלו של דיבאל פטריק. בבחירות ביניים התמודדה קלארק, ובפריימריז הדמוקרטים נבחרה למועמדת מפלגתה עם 65% מהקולות, כמו גם בבחירות הכלליות. היא הושבעה ב-13 במרץ 2008, ובנובמבר אותה שנה נבחרה לתקופת כהונה מלאה ללא התנגדות. בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודדה אל הסנאט של מסצ'וסטס ואף נבחרה אליו עם 52% מקולות הבוחרים. בסנאט הייתה יושבת ראש הוועדה המשותפת לשירות הציבורי, ונתנה את חסותה לעשרות הצעות חוק בהן הצעת חוק המרחיבה את סמכות המדינה לבצע האזנות סתר, במטרה לסייע לכוחות אכיפת החוק לחקור טוב יותר את פשעי האלימות ברחוב.
במהלך 2013 התקיימו בחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, בשל היבחרו של נציג המחוז המכהן אד מרקי לסנאט של ארצות הברית. בבחירות מיוחדות אלה הייתה קלארק המועמדת הדמוקרטית. בשל היות המחוז מעוז דמוקרטי מובהק, התחרות האמיתית הייתה דווקא בבחירות המקדימות. בבחירות אלה זכתה קלארק ב-32% מקולות הבוחרים, וב-10 בדצמבר נבחרה בקלות אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. ב-12 בדצמבר קלארק הושבעה לתפקידה, ומונתה לוועדת ההקצבות של בית הנבחרים. בריאיון עיתונאי ל"הבוסטון גלוב" משנת 2014, השוותה את החיים בוושינגטון הבירה לתוכנית הטלוויזיה "בית הקלפים".
במרץ 2015 החליטה קלארק להחרים את נאומו של בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי. היא אישרה את התחייבותה לחזק את יחסי ארצות הברית–ישראל, אך ציינה כי הזמנתו של נתניהו על ידי ג'ון ביינר לנאום נעשתה ללא התייעצות ממשל הנשיא ברק אובמה. בינואר 2017 הודיעה כי תחרים את ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, והאשימה אותו במיזוגיניה, אנטישמיות וגזענות. במרוצת השנים התקדמה קלארק בסולם הדרגות הדמוקרטי בבית הנבחרים. ב-28 בנובמבר 2018 הוכרז כי קלארק תחליף את לינדה סנצ'ז כסגנית יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, ולבסוף נבחר במקומה פיט אגילר.
ב-18 בנובמבר 2020 קלארק גברה על דייוויד סיסליני במערכת בחירות פנים-סיעתית, עם 135 קולות מול 92, שהתקיימו לבחירת יורשו של בן ריי לוהאן כעוזר יו"ר בית הנבחרים, התפקיד הרביעי בהיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים. ב-30 בנובמבר 2022, לקראת התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, נבחרה קלארק למצליפת המיעוט בבית הנבחרים במקומו של ג'ים קלייבורן.
סיימון שאמה
סר סיימון מייקל שאמה (באנגלית: Simon Michael Schama; נולד ב-1945) הוא סופר והיסטוריון יהודי בריטי המתמחה בתולדות האמנות ובהיסטוריה של צרפת. מכהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. ידוע בין היתר בזכות ספריו וסדרות התעודה הפופולריות שלו ב-BBC. שימש כמבקר אמנות עבור המגזין "ניו יורקר".
נעוריו והשכלתו
בין השנים 1966–1976 היה חבר סגל בג'יזס קולג' (Jesus College) בקיימברידג', שם למד אצל ההיסטוריון ג'ון פלאם, אשר נטע בו את החשיבות למה שהפך לימים לסימן ההיכר של שאמה כמדען פופולרי: הצגת נושאים היסטוריים בסגנון ציורי על מנת למשוך קהל לא אקדמי. מקיימברידג' עבר לשמש כעמית ומרצה בהיסטוריה מודרנית בברייזנוז קולג' (Brasenose College) באוניברסיטת אוקספורד, שם התמחה במהפכה הצרפתית.
מייקל שאמה זכה בתואר האבירי, סר, ביום הולדתה של המלכה אליזבת, בשנת 2018
ספרות היסטורית
את הקריירה האקדמית שלו החל שאמה כהיסטוריון מן השורה, ועד מהרה הפך לאחד ההיסטוריונים הבריטים הידועים ביותר. בשנת 1977 פרסם את ספרו הראשון, "פטריוטים ומשחררים" ("Patriots and Liberators"), שזכה בפרס וולפסון להיסטוריה מטעם קרן וולפסון. הספר התמקד בהשפעת מהפכת הפטריוטים בהולנד באמצע המאה ה-18. ספרו השני, שיצא לאור גם בעברית בהוצאת מאגנס בשם "בית רוטשילד וארץ־ישראל" (1980), הוא מחקר על היעדים הציוניים של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד וג'יימס ארמנד דה רוטשילד.
בשנת 1980 עבר לארצות הברית והחל לשמש כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד עד שנת 1993. בארצות הברית פרסם את ספרו "מבוכת העושר: פרשנות על תרבות הולנד בתקופת תור הזהב", שזכה להצלחה ביקורתית ומסחרית. ספרו השני שיצא בארצות הברית, "אזרחים" (1989, אודות המהפכה הצרפתית) זיכה אותו בין היתר בפרס הספרות NCR בשנת 1990. הספר בן ה-900 עמודים חובר בתוך 18 חודשים ונכנס לרשימות הספרים הטובים ביותר של הניו יורק טיימס והדיילי טלגרף. שאמה הדגיש בספר זה, בין היתר, את טרור האלימות באותה מהפכה וטען כי היא הייתה מראשיתה "פולחן דם", בניגוד - למשל - לדימוי ההירואי בקרב הצרפתים על נפילת הבסטיליה.
ספרו "Dead Certainties" מ-1991 מוצא קישור יוצא דופן בין מות הגנרל הבריטי ג'יימס וולף במלחמת שבע השנים בקוויבק ב-1759, לבין מקרה הרצח של הרופא ג'ורג' פארקמן בשנת 1840 בבוסטון על ידי פרופ' בהרווארד.
ספרו "נוף וזיכרון" (1995, Landscape and Memory) התקבל בביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה מסחרית וזיכה את שאמה בפרסים רבים. הספר דן בזיקה שבין הזיכרון לטבע, תוך סקירת ההיסטוריה התרבותית של שלושה מרכיבי נוף: יער, מים וסלע. כך, למשל, תיאר שאמה מתוך זיכרונותיו כילד שהשתתף בנטיעות ביערות קק"ל בישראל, כיצד מילאו השתילים החדשים את תפקיד המהגרים, והיערות - את הכמיהה להיות נטועים:
מאז שנת 1994 מכהן שאמה כפרופסור להיסטוריה ולתולדות האמנות באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1999 יצא לאור ספרו "עיני רמברנדט" ("Rembrandt's Eyes") המציג הערכה מחודשת, אפולוגטית ושנויה במחלוקת לדמותו של האמן ההולנדי.
טורים עיתונאיים
בשנת 1995 מונה למבקר אמנות במגזין ניו יורקר והמשיך בכתיבה למשך שלש שנים. מבחר ממסותיו פורסמו בכתב העת ב-2005 תחת הכותרת "Hang Ups". בין השנים 1999–2010 כתב מאמרים שונים עבור העיתון הגרדיאן. ב-2007 כתב טור אוכל עבור הירחון האמריקאי ווג, ובשנת 2010 החל לכתוב מאמרים עבור העיתון פיננשל טיימס.
יצירתו הטלוויזיונית
בשנת 2000 שב לבריטניה לאחר שנשכר על ידי ה-BBC להפיק את הסדרה התיעודית "היסטוריה של בריטניה", כחלק מחגיגות המילניום. הסדרה בת ה-15 פרקים סיקרה את קורות הממלכה המאוחדת עד לשנת 1965, הפכה לאחת מהצלחות ה-DVD התיעודיות הגדולות של ה-BBC, והייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנת 2006 יצר סדרה בת 8 פרקים המציגה אמנים ויצירות גדולות ששינו, לתפיסתו, את פני העולם: ז'אק-לואי דויד (מות מארה), ויליאם טרנר (ספינת העבדים), ואן גוך (שדה חיטה עם עורבים), קאראווג'ו (דוד עם ראשו של גוליית), ברניני (האקסטזה של תרזה הקדושה), רמברנדט (הקונספירציה של קלאודיוס סיביליס), פיקאסו (גרניקה) ומארק רותקו (ציורי הקיר בבניין סיגרם). הסדרה זיכתה את שאמה בפרס אמי. הופיעה בתרגום לעברית תחת השם "כוחה של האמנות".
מספר שבועות לאחר היבחרו של ברק אובמה כנשיא האמריקאי-אפריקאי הראשון של ארצות הברית, שידר בשנת 2008 את הסדרה "העתיד האמריקאי: היסטוריה", ארבעה פרקים המסקרים את ארצות הברית לאור היחס של האומה האמריקאית בעבר לסוגיות רגישות כמו מלחמה, דת והגירה. שנה לאחר מכן יצר את "אמריקה של אובמה" אודות העידן שלאחר אובמה.
בשנת 2013 פרסם את הכרך הראשון בסדרה "סיפורם של היהודים", שעל בסיסה יצר ושידר ב-BBC את חמשת פרקי הסדרה באותו שם, המסקרים את תולדות עם ישראל מימי חורבן בית שני ועד ימיו, וחוקרים את נסיבות הישרדותו כעם חרף הרדיפות מהן סבל כמיעוט אתני. סיפורו של העם היהודי, אותו מציג שאמה כ"סיפור של אינטראקציה בין מילים לאנשים", מסופר בין היתר באמצעות עדויות של יהודים בני התקופה, כגון מכתב מאב לבנו משנת 475 לפני הספירה, ובאמצעות גילויים ארכאולוגיים חשובים, בהם ציורים שנמצאו במערכות קבורה ובתי כנסת יהודים המעידים על השפעות הלניסטיות. מבקר העיתון האובזרבר כינה את הסדרה "הישג מדהים וציון דרך טלוויזיוני". כתב עיתון הארץ באנגלית, אנשיל פפר, ציין כי "לאחר שהסדרה משתחררת ממלכודת הדבש של השמאלץ", היא "נכנסת למסלול משלה... ומתארת גם נרטיב של כתות ושסעים שעל אף שתמיד היה ידוע להיסטוריונים, רק לעיתים נדירות הוצג מחוץ לאקדמיה". בשנת 2018 הגיש לצד מרי בירד ודייוויד אולוסוגה את הסדרה התיעודית הבריטית "ציוויליזציה" שהופקה על יד רשת BBC בשיתוף עם רשת PBS.
חיים אישיים
שאמה נשוי לווירג'יניה פאפאיואנו (Papaioannou), גנטיקאית באוניברסיטת קולומביה. לבני הזוג, המתגוררים בניו יורק, ילד משותף. שאמה מצהיר בגאון על זהותו היהודית בהופעותיו הציבוריות. לעיתים קרובות הוא מגן על מדיניותה של ישראל ואף השווה במאמר משותף את החרם האקדמי על ישראל לחרמות שהטיל אדולף היטלר על בתי מסחר של יהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
סגנונו
יחד עם היסטוריונים כקרלו גינצבורג ונטלי זימון דייוויס, נחשב שאמה לאחד ממייצגי אסכולת "ההיסטוריה התרבותית החדשה" שהתפתחה בשנות ה-70, המתמקדת בסיפור ההיסטורי מנקודות מבט אנתרופולוגיות שלא נחקרו בעבר כגון משפחה, יחסים בין המינים, שפה ועוד.
יצירתו מתאפיינת בהצגת אירועים היסטוריים מנקודת המבט של פשוטי העם באמצעות מציאת דימויים של בני התקופה המתוארת. עבודתו זכתה לעיתים קרובות להערכה בעיקר בקרב מבקרי תרבות והציבור הרחב, בשל כישרון הסיפור שלו בלי לסטות מהראיות ההיסטוריות. עם זאת, סגנונו עורר גם ביקורת כלפיו מחוגים אקדמיים על סובייקטיביות ופופוליזם.
ציונים לשבח
שאמה זכה בשורה של פרסים ומועמדויות, בכללם פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות ופרס חוג מבקרי הספרים הלאומי. חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאגודה המלכותית לאמנויות. ב-2001 קיבל שאמה תואר ממסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתו בהיסטוריה וביקורת אמנות. בשנת 2010 מונה על ידי ממשלת דייוויד קמרון יחד עם ההיסטוריון ניל פרגוסון לחבר בצוות המסייע בהכנת תוכנית הלימודים בהיסטוריה בבתי הספר.
עבודותיו
שאמה חיבר ארבעה עשר ספרים, חלקם תורגמו לעשרים שפות.
קישורים חיצוניים
ביקורת על ספריו:
לאו יונג (שחקן)
לאו יונג (17 בנובמבר 1911 - 18 באוגוסט 1985) היה שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
יונג נולד ברומניה ובשנות החמישים עלה לישראל. יונג היה בוגר בית הספר למשחק, שניהלו אנשי התיאטרון מיכואלס וטרחנוב. יונג היה היה שותף ליסוד שני תיאטרונים בארץ, תיאטרון סדן ותיאטרון באר שבע. בין היתר הופיע במחזות אותלו, ציפור בגטו, ארתורו אוי, בלוז למיסטר צ'ארלי, הורדוס ומרים, קליגולה, העונה הבוערת והשחף.
ב-1977 שיחק את בעלה של רות סגל בסרט דודה קלרה, בשנה זו גם שיחק בסרט פנטסיה על נושא רומנטי שכתב חנוך לוין.
ב-1979 שיחק בסרט רובה חוליות.
הבריגדה ה-77 (הודו)
הבריגדה ההודית ה-77 (באנגלית: 77th Indian Infantry Brigade) הייתה בריגדה של צבא הודו הבריטית, אשר לחמה כיחידת צ'ינדיטים במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הבריגדה הוקמה במרץ 1942 במחוז ג'האנסי שבהודו הבריטית בהוראת ארצ'יבלד וייוול מפקד פיקוד הודו. ויוול מינה את אורד צ'ארלס וינגייט למפקדה הראשון של הבריגדה. באותו שלב הגיעה המערכה על בורמה לקיפאון זמני, כאשר כוחות הצבא היפני הקיסרי כבשו את מרבית בורמה הבריטית והבריטים נאלצו להתבצר בהודו. ויוול נתן לווינגייט יד חופשית, והורה לו לאמן את הבריגדה ככוחות מיוחדים שיפעלו מאחורי קווי היפנים וינסו להביא לשינוי המערכה. הבריגדה כללה 3,000 איש, אשר מחציתם היו בריטים והשאר הודים, בורמזים או גורקים. וינגייט אימן אותם בדרכים קשוחות ביותר, כבר במהלך האימונים מתו שני חיילים מדיזנטריה, ובאחת הפעמים כשבעים אחוזים מחיילי אחד הגדודים ביקשו להתאשפז. חיילי הבריגדה כונו לימים בשם "צ'ינדיטים", על שם מפלצת מהמיתולוגיה הבורמזית הנקראת "צ'ינתה".
הבריגדה הייתה אמורה במקור לקחת חלק ב"מבצע ענקים", אשר במסגרתו היו אמורים כוחות בריטיים ואמריקאיים לפלוש לבורמה. עם זאת, התוכנית בוטלה, ויוול הגיע בעצמו לאימפהל כדי להודיע לווינגייט על הביטול. וינגייט התעמת עם ויוול מול חייליו, וכעבור שעתיים אישר ויוול לווינגייט לצאת למבצע נפרד משלו. בפברואר 1943 כינס וינגייט את אנשיו והודיע להם שהם עומדים "לצאת להרפתקה גדולה". תאריך המבצע נקבע ל-8 בפברואר, והוא קיבל את שם הצופן "מבצע בד ארוך". מטרת המבצע הייתה גרימת נזק רב ככל האפשר ליפנים, בדגש על מסילות הברזל שלהם. חיילי הבריגדה התפלגו לשתי קבוצות, ובשטח כל קבוצה התחלקה לשני טורים גדלים דיים כדי להנחית מהלומות, אך קטנים מספיק כדי לחמוק מרשת ההגנה של האויב.
הצ'ינדיטים יצאו מאימפהל ב-8 בפברואר וחצו את הנהר בלילה שבין 16 ל-17 בו. הם נעו מעבר לצ'ינדווין בתוככי הג'ונגלים, כשהם סובלים ממחלות, עלוקות, רעב וסיורים יפניים. ב-6 במרץ הם פוצצו את מסילת הברזל היפנית מנדליי-מיצ'צ'נה, ובין 13 במרץ, ל-18 בו הם חצו את הנהר. עם זאת, כאן הפכו התנאים לקשים אף יותר, וב-24 במרץ הורה וינגייט לבצע נסיגה. בין מרץ לאפריל חזרו רוב השורדים להודו, והקבוצה האחרונה שכללה 9 אנשים בלבד הגיעה ב-6 ביוני. מבין 3,000 חיילי הבריגדה שהשתתפו במבצע, חזרו בסה"כ רק 2,182.
במרץ 1945, לאחר שהוחלט על פירוק כל יחידות הצ'ינדיטים, פורקה גם הבריגדה ה-77 והוסבה לבריגדת הצנחנים ההודית ה-77 אשר הייתה חלק מהדיוויזיה המוטסת ה-44.
בוגרה
בוגרה (בבנגלית: বগুড়া) היא עיר במחוז ראג'שאהי, בנגלדש.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-159 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,640 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (397 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו את כמות הגשמים המועטה ביותר (1 מ"מ גשם).
דיכוטומנתס טריסטניקרפה
דיכוטומנתס טריסטניקרפה (שם מדעי: Dichotomanthes tristaniaecarpa, בכתב סיני 牛筋条, בפין-יין: Niú jīn tiáo), הוא צמח שהוא מין יחיד בסוג דיכוטומנתס השייך למשפחת הוורדיים. זהו שיח עד עץ ירוק-עד שגובהו בין 2 ל-7 מטרים, הגדל ברפובליקה העממית של סין.
תיאור
דיכוטומנתס טריסטניקרפה הוא שיח עד עץ ירוק-עד שגובהו בין 2 ל-7 מטרים. הענפים בגוון חום-אפרפר עד שחור-אפרפר כשהם מבוגרים. בתחילה מכוסים בפלומה לבנה צהבהבה הנושרת כשהענפים מזקינים. הניצנים ביצתיים, קטנים, בתחילה מכוסים בפלומה, הנושרת אחר-כך. קצה הניצן מחודד.
העלים סרוגים. הפטוטרת מכוסה בפלומה צפופה לבנה צהבהבה ואורכה 0.5–2 מילימטרים. הטרף סגלגל מוארך עד דמוי רומח הפוך. אורכו 3–6 סנטימטרים, ורוחבו 1.5–2.5 סנטימטרים. גונו ירוק כהה מעט מבריק. החלק העליון מכוסה תחילה פלומה, מאוחר יותר חלק. בסיס העלה דמוי יתד עד מעט מעוגל, וקצה העלה מחודד עד קהה. שולי העלים שלמים ולעיתים רחוקות משוננים במחצית החלק העליון.
התפרחת באורך 2–5 סנטימטרים, וברוחב 3–6 מילימטרים. ציר התפרחת ועוקץ הפרחים מכוסים בפלומה לבנה צהבהבה. עלי החפה דמוי רומח נושרים מהר. אורכו של צינור הפרח 2–3 מילימטרים שני הצדדים מכוסים בפלומה. אורך העוקץ 1–3 מילימטרים וקוטר הפרחים 5–9 מילימטרים. עלי הגביע ירוקים, משולשים, שוליהם משוננים. חמשת עלי הכותרת לבנים מעוגלים אורכם 3–4 מילימטרים. בפרחים יש בין 15 ל-20 אבקנים, קצרים מעלי הכותרת. הזיר חלק. הפרי הוא הלקט אדום יבש מאורך באורך 5–7 מילימטרים שנשאר בגביע, גדל, והופך בשרני.
עונת הפריחה היא אפריל-מאי, והפרי מבשיל באוגוסט-נובמבר.
תפוצה
הצמח גדל ביערות עצים מעורבים, רחבי עלים ומחטניים על מדרונות ההרים בגובה בין 1,300 ל-2,500 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית סצ'ואן ויונאן.
ג'רי בק
ג'רי בק (באנגלית: Jerry Beck; נולד ב-9 בפברואר 1955) הוא היסטוריון אנימציה, סופר, בלוגר ומפיק קולנוע אמריקאי.
חייו
בק החל את הקריירה שלו כסופר, וכתב מספר ספרים עלילתיים. אולם הוא נטש עיסוק זה לטובת חקירת ההיסטוריה של האנימציה. במהלך חייו כתב כ-25 ספרים, רובם עוסקים בהיסטוריה של האנימציה ומסכמים או חוקרים את התהליך שעבר מדיום ההנפשה מתחילתו ועד ימינו.
מלבד כתיבה, בק הוא קולנוען רב תחומי, ולקח חלק בסרטים רבים כגון "הטירה המרחפת" ו"ראגרטס: הסרט". עד שנת 2018 היה פרופסור באוניברסיטת ברבנק, קליפורניה, שם לימד היסטוריה של האנימציה, ומאז 2020 מלמד במחלקה לאנימציה במכון לאמנויות בקליפורניה.
בשנת 2008 זכה בק בפרס ג'יין פוריי על השפעה משמעותית ומיטיבה על אמנות ותעשיית ההנפשה. בשנת 2014 זכה בק בפרס הסופרים העצמאיים לתרבות הפופולרית. בשנת 2015 זכה בק בפרס הדיו של פסטיבל קומיק-קון, סן דייגו. בשנת 2019 זכה בק בפסטיבל האנימציה של לוס אנג'לס.
נורברט ביסקי
נורברט ביסקי (גרמנית: Norbert Bisky; נולד ב-10 באוקטובר 1970) הוא צייר גרמני המתגורר בברלין. ידוע בעיקר בזכות ציורי הפרסקו שלו המתארים נערים.