cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרננדו קאסרס
קריירת משחק
ב-1996 הצטרף קאסרס לבוקה ג'וניורס, שם רשם 15 הופעות ליגה תחת המאמן קרלוס בילארדו, ובהמשך העונה חזר לספרד, והצטרף לולנסיה. קאסרס הוחתם על ידי המאמן הארגנטינאי חורחה ולדאנו, והצטרף לשני ארגנטינאים חדשים נוספים שהצטרפו באותה עונה לקבוצה, אריאל אורטגה וקלאודיו לופס. קאסרס שיחק בקבוצה עונה וחצי ורשם 51 הופעות ליגה, בעונה הראשונה תחת ולדאנו ובשנייה תחת קלאודיו ראניירי, אך לא הגיע להישגים עם הקבוצה שסיימה פעמיים במרכז הטבלה.
לקראת עונת הצטרף קאסרס למאמנו לשעבר בסרגוסה, ויקטור פרננדס, וחתם בקבוצת סלטה ויגו. קאסרס היה לשחקן הרכב קבוע בסלטה, שבעונת השיא שלה עם קאסרס - עונת - הגיעה למקום הרביעי. בעונת הגיעה סלטה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, ואף העפילה ממנו לשמינית הגמר, אך נכשלה בליגה וירדה לאחר מספר עונות מוצלחות לליגת המשנה. בסיום העונה, לאחר שש עונות בהן רשם כמאתיים הופעות ליגה, סיים קאסרס את דרכו בסלטה ויגו.
קאסרס נותר תקופה קצרה נוספת בספרד, כשחתם במדי קורדובה מליגת המשנה לעונת, אך לאחר כארבעה חודשים בלבד סיים את דרכו בקבוצה. קאסרס חזר למולדתו וחתם באינדפנדיינטה. לאחר כשנתיים, בשלהי הקריירה, חזר קאסרס לקבוצת נעוריו ארחנטינוס ג'וניורס, אך נכנע לפציעה בברכו שמנעה ממנו לשחק שוב במדי ארחנטינוס, ופרש מכדורגל בשנת 2007, בגיל 38.
נבחרת ארגנטינה
קאסרס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה בשנת 1992, תחת המאמן אלפיו באסילה. שנה אחר כך, זומן קאסרס על ידי המאמן לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1993 באקוודור. קאסרס רשם שתי הופעות בטורניר, כשנכנס פעמיים כמחליף במקומו של אוסקר רוג'רי בשני משחקי ההכרעה של הטורניר. הוא עלה במחצית במשחק חצי הגמר מול שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה בפנדלים, ובדקה ה-40 במשחק הגמר מול  שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה 2-1, ובזכייתה בטורניר.
קאסרס הוסיף לשחק גם תחת המאמן דניאל פסארלה שהחליף את באסילה לאחר הטורניר. פסארלה זימן את קאסרס לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1995. קאסרס פתח בשלושה מתוך ארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, כולל בהדחה מול בפנדלים בשלב רבע הגמר.
בסך הכל רשם קאסרס 24 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, בהן כבש שער אחד.
חיים אישיים
ב-1 בנובמבר 2009 נורה קאסרס בראשו בעת שנהג ברכב ה-BMW שלו, בפרברי העיר בואנוס איירס, בזמן ניסיון שוד. כדור אחד פגע ישירות בעינו הימנית. קאסרס הוחזק בתרדמת במשך שמונה שבועות, ממנה יצא ב-29 בדצמבר. לאורך כל התקופה היה קאסרס בסכנת חיים ממשית. לאחר שיצא מהתרדמת, החל קאסרס בתהליך שיקום, אך הוא עדיין מרותק לכיסא גלגלים.
באוגוסט 2013 הותקף שוב, הפעם בביתו. לאחר שאוים והוכה, נגנבו מביתו חפצים יקרי ערך וכן כסף שנועד לממן את תהליך השיקום שלו.
19 באוגוסט
19 באוגוסט הוא היום ה-231 בשנה בלוח הגרגוריאני (232 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 134 ימים.
גווידו ונטורוני
ביוגרפיה
ונטורוני נולד בטראמו ב-10 באפריל 1934. ב-1952 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית הימית האיטלקית ובמשך כמה שנים הועסק כנווט על ספינות שונות. לאחר מכן החל לעבור הכשרה כטייס מסוקים בארצות הברית, וב-1966 קיבל רישיון טיס. ב-1967 הוא הפך לעוזרו של האדמירל ג'ינו בירינדלי. לאחר שפיקד על ספינות שונות מסוגים מגוונים, מונה ב-28 בדצמבר 1989 לסגן מפקד חיל הים עד 14 בינואר 1991. בפברואר 1992 מונה למפקד חיל הים עד 1 בינואר 1994 אז מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-14 בפברואר 1999 הוא פרש מהתפקיד וב-6 במאי של אותה שנה מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא סיים את תפקידו ב-30 ביוני 2002 ופרש מהצבא.
ב-2005 הצטרף ונטורוני לדירקטוריון חברת הנשק פינמכניקה. בתחילת שנת 2013 נעצר מנכ"ל החברה ויו"ר הדירקטוריון ג'וזפה אורסי בידי משטרת איטליה באשמת סחיטה, מעילה ושוחד שהיו קשורות לעסקת נשק שערכה החברה עם צבא הודו. ב-16 בפברואר של אותה שנה מינתה מועצת המנהלים של החברה את ונטורוני ליו"ר הזמני עד מינויו של ג'אני דה ג'נארו שהתקיים ב-4 ביולי 2013. ב-15 במאי 2014, עזב ונטורוני את החברה.
אלכסנדר מדלונג
אלכסנדר מדלונג (בגרמנית: Alexander Madlung, נולד ב-11 ביולי 1982 בבראונשווייג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
מדלונג העביר את רוב הקריירה בוולפסבורג, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 2008/09.
למדלונג שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה.
הרטה ברלין
מדלונג החל לשחק בנוער של הרטה ברלין בשנת 1999 והתקדם במהרה לקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק בקביעות. באוקטובר 2002 ערך מדלונג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה כשפתח בהרכב בניצחון הרטה ברלין 2-0 על אנרגי קוטבוס במסגרת הבונדסליגה. עד לסיום העונה ערך מדלונג עוד שמונה הופעות. בעונת 2003/04, אותה סיימה הרטה ברלין במקום ה-12 בבונדסליגה, מדלונג הפך לשחקן משמעותי בהרכב, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מרקו רהמר, ארנה פרידריך, יוסיפ שימוניץ' ודיק ואן ביוריק. את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת הבקיע בנובמבר 2003. שער זה הקנה להרטה ברלין יתרון 2-1 מול בורוסיה מנשנגלדבך, והיווה בדיעבד שער ניצחון. עד לסיום העונה הבקיע מדלונג שני שערים נוספים. בעונת 2004/05 הבקיע מדלונג ארבעה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, כשהרטה ספגה 31 שערים בלבד והוכתרה כהגנה הטובה ביותר בבונדסליגה. בעונת 2005/06 סיימו הרטה ומדלונג במקום השישי בבונדסליגה, כשמדלונג מבקיע שוב ארבעה שערי ליגה. באותה עונה, מדלונג והרטה השתתפו בגביע אופ"א, וצלחו את שלב הבתים מבלי לספוג שער בארבעת המשחקים, ששלושה מהם הסתיימו בתיקו 0-0. עם זאת, הודחה הקבוצה כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט. בקיץ 2006 עזב מדלונג את הרטה ברלין, וחתם בוולפסבורג.
וולפסבורג
בעונתו הראשונה בוולפסבורג, 2006/07, היה מדלונג שחקן הרכב, והבקיע ארבעה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם פקונדו קירוגה וקווין הופלנד. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-15, שלוש נקודות בלבד מעל הקו האדום. בעונת 2007/08 עברה וולפסבורג מהפכה בסגל לאחר מספר עונות בתחתית, ומדלונג היה חלק מעונה מוצלחת שהסתיימה במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 2008/09 ההצלחה של וולפסבורג המתחדשת הגיעה לשיא, כאשר הקבוצה זכתה באליפות מפתיעה. מדלונג הבקיע בעונה זו שלושה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהגנה עם אנדראה ברצאלי, מרסל שפר, סשה ריטר, יאן שימונק ופטר פקאריק. באותה עונה השתתפו וולפסבורג ומדלונג בגביע אופ"א, שם הצליחו פחות, כשצלחו את שלב הבתים, אך הודחו כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פריז סן-ז'רמן. בעונת 2009/10 וולפסבורג ומדלונג סיימו רק במקום השמיני בבונדסליגה. את שלב הבתים של ליגת האלופות סיימו וולפסבורג ומדלונג במקום השלישי, ממנו המשיכו לליגה האירופית, שם נעצרו ברבע הגמר על ידי פולהאם. בעונת 2010/11 סיימה הקבוצה רק במקום ה-15 בבונדסליגה, כשמדלונג ערך 20 הופעות בלבד. בעונת 2011/12 סיימו וולפסבורג ומדלונג במקום השמיני בבונדסליגה. עונת 2012/13 הייתה האחרונה של מדלונג בקבוצה. בעונה זו, וולפסבורג סיימה במקום ה-11, כשמספר ההופעות של מדלונג הצטמצם משמעותית. מדלונג לא שיחק כלל במחצית הראשונה של עונת 2013/14, ובמחצית העונה עבר לאיינטרכט פרנקפורט.
איינטרכט פרנקפורט
מדלונג ערך 16 הופעות עד לתום עונת 2013/14 במדי איינטרכט פרנקפורט, ושיתף פעולה בהגנה עם קרלוס סמבראנו, מרקו רוס, סבסטיאן יונג ובסטיאן אוצ'יפקה. את העונה הזו סיימה פרנקפורט במקום ה-13. את שער הבכורה שלו בפרנקפורט הבקיע מדלונג במרץ 2014, בתיקו 1-1 מול המבורג, ועד לסיום העונה הבקיע שער נוסף. בעונת 2014/15 סיימו פרנקפורט ומדלונג במקום התשיעי. מדלונג הבקיע ארבעה שערים בעונה זו, ביניהם הצמד הראשון של מדלונג בקריירה, בהפסד 5-4 לשטוטגרט באוקטובר 2014. בסיום עונה זו, עזב מדלונג את פרנקפורט, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
פורטונה דיסלדורף
בעונת הבכורה של מדלונג בפורטונה דיסלדורף, 2015/16, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה השנייה, על אף שנוסף למדלונג, שיחקו בהגנת הקבוצה שחקנים נוספים בעלי ניסיון בבונדסליגה ככרים חגוי והשוער מיכאל רנסינג, ועל כן נחשבה עונה זו כאכזבה עבור הקבוצה. בתום עונת 2016/17 שוחרר מדלונג מהקבוצה, ופרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
מדלונג ערך 13 הופעות והבקיע שני שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה הבכירה ערך מדלונג באוקטובר 2006, בניצחון 2-0 על נבחרת גאורגיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84. במרץ 2007 ערך מדלונג את הופעתו השנייה והאחרונה במדים הלאומיים, בהפסד 1-0 לנבחרת דנמרק. במשחק זה שיחק מדלונג 90 דקות. שתי הופעותיו של מדלונג בנבחרת גרמניה נערכו במשחקי ידידות.
תארים
עם הרטה ברלין:
עם וולפסבורג:
רוברט קוש
רוברט קוש (בגרמנית: Robert Kosch; 5 באפריל 1856 – 22 בדצמבר 1942), היה גנרל גרמני, שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים ועל ארמייה בחזית המזרחית ובחזית המערבית.
בצעירותו
קוש נולד ב-5 באפריל 1856 בקלודצקו שהשתייכה לממלכת פרוסיה, והיה צעיר הילדים מבין עשרת ילדיהם של הרמן ואגנס קוש. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה קוש מפקד הדיוויזיה ה-10 שהייתה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. ב-9 באוקטובר 1914 מונה קוש למפקד הקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, ולחם עמו בקרב השני על האגמים המזוריים. על הצלחתו בקרב זכה בעיטור הפור לה מריט. ב-11 ביוני 1915 מונה קוש למפקד קורפוס המילואים ה-10, ולחם עמו בקרבות באזור הדנייסטר. לאחר מכן הועבר עם הקורפוס שבפיקודו לחזית הבלקן, והשתתף עמו בכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל קוש ב-27 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. בסוף פברואר 1916 השתתף קוש עם הקורפוס שבפיקודו בקרב ורדן. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה קוש לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 באוגוסט 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-52 שפעל כחלק מארמיית הדנובה, ולחם עמו במערכה על רומניה. ב-1 במאי 1917 מונה קוש באופן זמני למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל אריך פון פאלקנהיין שעבר לפקד על הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל. ב-10 ביוני 1917 חזר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן. לאחר פירוק ארמיית הדנובה במרץ 1918, השתתף קוש בכיבוש אוקראינה ובלחימה עם הצבא האדום. במאי 1918 מונה קוש למפקד הכוחות הגרמניים באזור חצי האי קרים.
לאחר המלחמה היה קוש מפקד משמר הגבול במזרח גרמניה עד לפרישתו ב-10 בינואר 1919.
קוש נפטר בברלין ב-22 בדצמבר 1942 והוא בן 86 שנים.
משפחתו
קוש היה נשוי לגרטרוד נגראט, ממנה היו לו 3 בנות.
שאנגחאי פורט
מועדון כדורגל שאנגחאי פורט (בסינית: 上海海港足球俱乐部; בפין-יין: Shànghǎi Shànggǎng) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר שאנגחאי. האצטדיון הביתי הוא אצטדיון שאנגחאי בעל קיבולת ישיבה של 56,842 מקומות. הבעלים הנוכחים של המועדון היא קבוצת "שאנגחאי אינטרנשיונל פורט גרופ" (Shanghai International Port Group או בקיצור SIPG).
לפי פורבס, שאנגחאי פורט הוא המועדון הכדורגל הסיני השלישי בגודל השווי שלו, שווי המועדון עמד על 159 מיליון דולר, וכן למועדון היו הכנסות המוערכות בסכום של 37 מיליון דולר בשנת 2015.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-25 בדצמבר 2005, בשם שאנחאי דונג יה (דונג יה משמעותו "מזרח אסיה" בסינית) על ידי המאמן הסיני שו גנבאו. המועדון התחיל לשחק בליגה השלישית בעונת 2006. בעונת 2007 המועדון סיים במקום הראשון בליגה השלישית, ועלה לליגה השנייה. בסוף עונת 2012 המועדון עלה בפעם הראשונה בתולדותיו לליגת העל הסינית, לאחר שסיים במקום הראשון בליגה השנייה.
ב-18 בנובמבר 2014, המועדון נרכש עלי ידי קבוצת "שאנגחאי אינטרנשיונל פורט גרופ". בדצמבר 2014, שמו של המועדון התחלף משאנגחאי דונג יה לשאנגחאי SIPG. העונה המוצלחת ביותר של המועדון הייתה עונת 2018, כשהקבוצה זכתה באליפות ראשונה בתולדותיה, קודם לכן העונה הטובה ביותר הייתה בעונת 2015 כשסיימה במקום השני בליגה והעפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגת האלופות האסייתית.
בינואר 2021 שונה שם קבוצה לשאנגחאי פורט, במסגרת תקנות של מנהלת הליגה האוסרות על שימוש בספונסר כחלק משם הקבוצה.
מכון זולת לשוויון וזכויות אדם
מכון זולת - לשוויון וזכויות אדם הוא מכון מחקר ישראלי הפועל כעמותה שמטרתו לקדם מדיניות שמאל. המכון תומך בגופים פוליטיים ואחרים, הפועלים בישראל לקידום ערכים ולהשגת מטרות המזוהות עם השקפת עולם של שמאל-ליברלי: קידום זכויות האדם, זכויות אזרח, שוויון ושותפות בין כל מגזרי החברה הישראלית. אופן הפעולה העיקרי של המכון לקידום מטרות אלה הוא בשדה הפוליטי, על ידי הסברה ושתדלנות בקרב מקבלי החלטות בממשלת ישראל ובכנסת, יצירת מקורות מידע באמצעות תמיכה במחקרים, והצגה אקטיבית של המידע למקבלי ההחלטות. כל זאת במטרה להשפיע על הדרג הפוליטי ועל מעצבי דעת קהל בתקשורת.
רקע
מכון זולת הוא עמותה שהוקמה ב-2019 על ידי יו"ר מרצ זהבה גלאון, אילן ברוך וצלי רשף. לטענת מקימיו, הקמת המכון הייתה נחוצה כמענה לגופים דומים בעלי סדר-יום ימני.
אמצעים
המכון פועל להשגת מטרותיו בעיקר בשדה הפוליטי. בין האמצעים שבהם הוא משתמש:
ועידות, כנסים והכשרות
מכון זולת מקיים כנסים אינטרנטיים ופיזיים הקשורים לפרסומיו של המכון, בשיתוף פעולה עם גופים נוספים. בנובמבר 2021 התקיימה לראשונה ועידת ישראל לדמוקרטיה בשיתוף מכון זולת, הקרן החדשה לישראל ועיתון הארץ. הוועידה התקיימה בנוכחות הנשיא יצחק הרצוג, שר המשפטים גדעון סער, שר הביטחון בני גנץ ושרים נוספים, חברי כנסת, עיתונאים, ונציגים של ארגוני החברה האזרחית.
מכון זולת תמך בפסטיבל סולידריות לקולנוע ולזכויות אדם, וכן עורך הכשרות לעיתונאים, יהודים וערבים, ולמעצבי דעה, וזאת במטרה לחזק את שיח זכויות האדם בישראל.
הצעות חוק
בין הצעות החוק שניסח המכון:
צוות המכון
מנכ"לית מכון זולת היא עינת עובדיה. מנהל מחלקת המחקר של המכון הוא ד"ר זהר כוכבי.
חברי הוועד המנהל של המכון הם: השגריר לשעבר אילן ברוך, אליאס מטאנס, נחמה קרפול-בורק, צלי רשף ושפרה שליט.
ההתרמה לבית היתומים
ההתרמה לבית היתומים (באנגלית: Orphan's Benefit) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שהופק על ידי וולט דיסני הפקות בשחור-לבן בשנת 1934, ולאחר מכן נעשה מחדש בטכניקולור בשנת 1941. זהו הסרט הקצר ה-68 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשישי באותה השנה.
הסרט מציג את מיקי מאוס וחבריו מבצעים מופע צדקה בסגנון וודוויל לקבוצת יתומים סוררים. הוא מכיל מספר הופעות ראשונות בדיסני, כולל הפעם הראשונה בה מופיעים מיקי מאוס ודונלד דאק יחדיו. עלילת הסרט היא הסיפור הראשון שכולל את דונלד דאק כדמות, אם כי הסרט הקצר הסופי יצא רק לאחר "התרנגולת הקטנה והחכמה", הסרט הראשון שהופק והופץ בהשתתפותו.
כותרת הסרט באנגלית, ”Orphan's Benefit“, נעשתה שגויה במכוון. אך, בגרסה המחודשת משנת 1941 הכותרת הופיעה בצורה התקינה ”Orphans' Benefit“.
עלילה
קבוצת עכברים יתומים מגיעים להצגת חינם בתיאטרון, שכותרתה ”המופע הגדול של מיקי: התרמה לבית היתומים“. כשהם נכנסים לבניין הם מקבלים בחינם סוכריות על מקל, גלידה ובלונים.
דונלד דאק מתחיל את המופע בדקלום ”למרי הייתה כבשה קטנה“, ולאחר מכן בקריאה של ”Little Boy Blue“. אך, יתום אחד מקנח בקול את אפו, ודונלד מדקלם פעם שנייה, אבל הפעם כל היתומים מקנחים את אפם. בגלל הקטיעה החוזרת של הופעתו, דונלד מאבד את עשתונותיו, ומאתגר אותם להילחם, אבל איש במה מחוץ למסך מושך אותו אל מאחורי הקלעים.
במערכה הבאה מציגים גופי, הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה ביצוע של מופע אקרובטי, כשהוראס וגופי משליכים את קלרבל זה לזה. דונלד מחליט לנקום באמצעות דקלום ”Little Boy Blue“, ושב ונושף בקרן שלו לפני שהיתומים יכולים להגיב. לאחר שאחד היתומים משליך עליו גלידה, שאר היתומים מכים את דונלד הזועם עם כפפות האגרוף שלהם, כשלבסוף, דונלד שוב נמשך אל מאחורי הקלעים.
במערכה שלאחר מכן, קלרה קלאק מבצעת את ”Chi mi frena in tal momento“, מתוך המערכה השנייה של האופרה ”לוצ'יה די למרמור“ מאת גאטנו דוניצטי, בליווי מיקי בפסנתר. כשהיא מתקשה להגיע לצליל גבוה, יתום יורה עליה באמצעות קלע, וכך היא מצליחה להגיע לצליל הרצוי, ומסיימת את הביצוע.
במהלך המערכה האחרונה, דונלד חוזר לבמה ומדקלם במהירות שורה אחת ומחכה שהיתומים יפריעו לו, אולם כשהפעם נראה שהם מתנהגים היטב, דונלד ממשיך בדקלום. אך כשהוא מגיע לשורה ”איפה הילד הזה ששומר על הכבשים?“, היתומים עונים לו פה אחד ”מתחת לערמת השחת ישן שינה עמוקה, טיפש אחד!“ מה ששוב גורם לדונלד לאבד את העשתונות. היתומים קושרים לבנים, עציץ, מטפה וארגז ביצים עם הבלונים שלהם, וכשהם מרחפים מעל ראשו של דונלד הם יורים על הבלונים עם הקלע, ושלל החפצים מתרסקים עליו. לאחר שהיתומים לועגים לו, דונלד מסיים את ההצגה ומשלים עם התבוסה.
הופעות ראשונות
ההתרמה לבית היתומים הייתה ההופעה הראשונה של דונלד דאק בסרט מסדרת מיקי מאוס, שסימנה את הופעתן המשותפת הראשונה של הדמויות. דונלד הופיע בעבר רק בסרט בסדרת סימפוניות טיפשיות.
אף על פי שההתרמה לבית היתומים הייתה הופעתו השנייה של דונלד, הסרט היה הראשון שפיתח באופן משמעותי את דמותו. רבות מתכונות האישיות של דונלד שנראו לראשונה בַּ”ההתרמה לבית היתומים“ נקשרו בו לצמיתות, כמו אהבתו לראוותנות, נחישותו העזה, לוחמנותו, ובעיקר מזגו החם. הסרט גם הציג כמה מהתגובות הפיזיות של דונלד, כמו התקף זעם הייחודי שלו, של קפיצה על רגל אחת תוך כדי הושטת אגרוף אחד והנפתו של השני. האנימטור דיק לנדי יצר אותו, והתייחס אליו כ”תנוחת הלחימה“ של דונלד.
ההתרמה לבית היתומים ייצגה גם כיוון חדש לסרטים מצוירים של דיסני, לפי ההיסטוריונית של דיסני מרסיה בליץ: ”ניתן לראות שהמסגרת של ההתרמה לבית היתומים הייתה סלפסטיק קלאסי. הקהל צחק על התאונות הפיזיות של דונלד, כמו שצחקו על תאונותיהם של צ'פלין או קיטון. אבל במקרה זה היה ממד נוסף של אישיותו הקשה של דונלד“.
האנימטור וורד קימבל, שעבד על הסרט, כינה אותו "נקודת מפנה" עבור האולפן, וציטט את השימוש הנרחב שלו בהנפשת דמויות, ששימש להעברת תכונות האישיות של הדמות באמצעות התנהגותו הפיזית.
הסרט המאוחר יותר של דיסני "החובבנים של מיקי" משנת 1937, קיבל השראה ישירה מההתרמה לבית היתומים. שני הסרטים כוללים מופעי במה שמשתלבים בניסיונותיו של דונלד לדקלם שיר לילדים.
הסרט היה גם הופעת הבכורה של קלרה קלאק, שהמשיכה להופיע בשישה סרטים מצוירים אחרים.
ביקורת
תגובת הקהל לסרט, במיוחד לדמותו של דונלד, הובילה לכך שהברווז יוצג יותר בסרטים המצוירים העוקבים. וורד קימבל אמר כי ”התגובה [לההתרמה לבית היתומים] שהגיעה לאולפן מכל הארץ הייתה אדירה [...] הילדים בתיאטרון אהבו או שנאו או קראו בוז לדונלד דאק“.
גרסה מחודשת
בקיץ 1939, לקראת יום השנה ה-12 של מיקי מאוס שהתקיים בשנה שלאחר מכן, הזמין וולט דיסני סרט קצר בן שני סלילים, שנקרא ”מסיבת התחייה של מיקי“. התכנון היה שסרט זה יציג את הדמויות משתתפות בתיאטרון, שבו הן יצפו בסצנות מכמה סרטי מיקי מאוס ישנים, בעיקר בשחור־לבן (ביניהם, ”ההתרמה לבית היתומים“). אמני הסיפור דמיינו את הדמויות באינטראקציה הומוריסטית עם עצמן על מסך הקולנוע. זה הצריך לצייר מחדש את קטעי ההנפשה הישנים, במקום להוסיפם במצבם המקורי.
במהלך התהליך הזה, החליט וולט דיסני לשלב שחזור מאפס בצבע, של כמה מהסרטים הקצרים הישנים. זו הייתה גם הזדמנות לעדכן את דגמי הדמויות בטכניקולור, מכיוון שדמויות רבות השתנו במראה מאז שנות ה-30 המוקדמות, כמו המקור של דונלד.
ההתרמה לבית היתומים היה הראשון מבין הסרטים הללו שנוצר מחדש. התוצאה הייתה גרסה כמעט מדויקת של צילום אחר צילום של גרסת המקור, עם תוספת צבע ודמויות ורקעים שצוירו מחדש. הסרט בוים על ידי ריילי תומסון, והשתמש כמעט בכל הפסקול המקורי. השינוי היחיד הוא השורה האחרונה של דונלד, מ”אוי שטויות!“ (”!Aw nuts“) ל-”אוי פוי!“ (”!Aw phooey“), מה שהפך למשפט מפתח עבור דונלד באותה תקופה. הגרסה המחודשת של ”ההתרמה לבית היתומים“ שוחררה לבתי הקולנוע ב-12 באוגוסט 1941, על ידי RKO Radio Pictures. הסרט הבא שתוכנן לשחזור היה "מיקי וששת" (Mickey's Man Friday) משנת 1935, אך הוא מעולם לא הושלם. הקונספט המקורי של ”מסיבת התחייה של מיקי“ נגנז, ו”ההתרמה לבית היתומים“ הפך לסרט דיסני היחיד ששוחזר סצנה אחר סצנה. לא ידוע מה הוביל לביטול, אם כי דייוויד גרשטיין, היסטוריון לסרטי ההנפשה, שיער שייתכן שסרטי התעמולה של דיסני במלחמת העולם השנייה (כגון "פניו של הפיהרר", "חינוך למוות" ו"ניצחון באמצעות כוח אווירי") או שביתת האנימטורים של דיסני בשנת 1941, גרמו לכך; או שוולט דיסני פשוט העדיף לעבוד על סרטים חדשים לגמרי במקום ”להמשיך לבקר בעבר“.
קנט מיוזיק רפורט
קנט מיוזיק רפורט (באנגלית: Kent Music Report) היה מצעד מוזיקה שבועי של סינגלים ואלבומים באוסטרליה, אשר חובר על ידי ההיסטוריון דייוויד קנט ממאי 1974 ועד ינואר 1999. ביולי 1987, המצעד זכה למיתוג מחדש בשם Australian Music Report (AMR). ביוני 1988, איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, שהשתמש בדו"ח מאז אמצע 1983, בחר להפיק מצעדי מוזיקה משלו כ-ARIA Charts.
לפני הקמת Kent Music Report, המגזין Go-Set פרסם מדי שבוע את 40 הסינגלים המובילים מ-1966, ומצעדי האלבומים מ-1970, עד לפירוק המגזין באוגוסט 1974.
ב-Kent Music Report, פורסמו מצעדי מוזיקה אוסטרליים של שנת 1940 עד 1973 באופן רטרוספקטיבי, תוך שימוש בנתונים שהתקבלו מתחנות רדיו אוסטרליות שונות.
ז'ואקים ארקוברדה
ג'ואקים ארקוברדה (Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti;17 בינואר 1850 - 18 באפריל 1930, ריו דה ז'ניירו) היה קרדינל של הכנסייה הקתולית שפעל בברזיל.
ביוגרפיה
ג'ואקים ארקוברדה נולד בעיירה בפרנמבוקו שבברזיל למשפחה מבוססת. בגיל צעיר הוא החל הכנה לכמורה. באותה תקופה בברזיל לא היה מוסד חינוכי גבוה של הכנסייה ולכן ארקוברדה נסע בשנת 1866 לרומא בה למד באקדמיה של הכנסייה הקתולית ליוצאי אמריקה הלטינית Collegio Pio-Latinomericano. הוא המשיך ללימודי אוניברסיטה אותה סיים עם קבלת תואר שלישי. לאחר סיום הלימודים בשנת 1874 הוא קיבל הסמכה לכומר.
בשנת 1876 ארקוברדה חזר לברזיל ומונה לרקטור של האקדמיה הקתולית שהוקמה באולינדה. בשנת 1888 פדרו השני, קיסר ברזיל רצה למנות אותו לבישוף אך ארקוברדה חשב שהוא לא מוכן לתפקיד וסירב. כעבור שלוש שנים, שנת 1891 הוא מונה לבישוף של גויאס על ידי האפיפיור.
בשנת 1897 ארקוברדה קודם לארכיבישוף של ריו דה ז'ניירו, התפקיד הכנסייתי הגבוה באמריקה הלטינית באותה תקופה. ב-11 בדצמבר 1905 אפיפיור פיוס העשירי מינה אותו לחשמן. בכך ארקוברדה הפך לחשמן הראשון שנולד בברזיל.
בשנת 1914 ארקוברדה השתתף בקונקלווה ברומא. בשנת 1922 הוא לא היה יכול להגיע עקב מצב בריאותו הירוד. במהלך כהונתו היו לו יחסים טובים עם השלטון למרות חילוקי דעות שהיו במספר נושאים. כמו כן הוא השלים עבודות שיפוץ נרחבות בארמון הארכיבישוף.
ארקוברדה נפטר בשנת 1930 אחרי מעל ל-30 שנים בתפקיד. הוא נטמן בקתדרלה העירונית בסיום טקס בה השתתפו ראשי הכנסייה וראשי המדינה. בשנת 1928 באזור בו הוא נולד הוקמה מועצה מקומית שנקראה על שמו ארקוברדה.
וילהלם פון טגטהוף
וילהלם פון טגטהוף (בגרמנית: Wilhelm von Tegetthoff; 23 בדצמבר 1827 - 7 באפריל 1871) היה אדמירל אוסטרי. טגטהוף פיקד על הצי האוסטרי במהלך מלחמת שלזוויג השנייה ומלחמת אוסטריה–פרוסיה, ונחשב למפקד מוכשר בעל התמצאות טקטית ומנהיגות מעוררת השראה.
תחילת דרכו
טגטהוף נולד ב-23 בדצמבר 1827 בעיר מרבורג, שבמחוז שטיריה באימפריה האוסטרית. כיום שם העיר מריבור, והיא נמצאת בתחומי סלובניה המודרנית. אביו, קרל פון טגטהוף, היה אוברסטלויטננט בצבא האוסטרי. בשנת 1840 הוא התגייס לצי האוסטרי, ולמד באקדמיה הצבאית הימית בוונציה. ב-23 ביולי 1845 הועלה לדרגת סקדאט, והשתתף בדיכוי ההתקוממות הוונציאנית כנג השלטון האוסטרי בין 1848–1849. הוא סיים את לימודיו ב-16 באפריל 1849, ובין מאי ואוגוסט של אותה שנה השתתף במצור על ונציה. ב-16 ביוני 1851 הועלה לדרגת פרגטנלוטננט, וב-16 בנובמבר 1852 הועלה לדרגת קפטן-לוטננט.
בשנת 1854 הוא קיבל את הפיקוד הראשון שלו, על המפרשית "אליזבת" (Elisabeth). הוא תמך בתהליך ההמרה של הצי האוסטרי מספינות מפרש לספינות קיטור. בשנת 1855 קיבל פיקוד על אניית הקיטור "טאורוס" (Taurus), שהייתה חלק מכוח הסיור בדנובה במהלך מלחמת קרים. בשנת 1857 קודם לדרגת קורבטנקפטן, ופיקד על מסע מדעי רשמי למחצה אל הים האדום. במהלך שירותו, הוא התבלט ביכולותיו הדיפלומטיות והארגוניות, ועל כן בדצמבר 1857 הועבר להיות קצין מטה. בשנת 1858 הועבר לפקד על הקורבטה "ארכידוכס פרידריך" (Erzherzog Friedrich) שעגנה בחופי מרוקו.
בשנת 1859, טגטהוף פיקד על הקורבטה שלו במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה, אשר במהלכה הוכיח הצי האוסטרי כי הוא מסוגל לגבור על הצי הצרפתי בכל הקשור לשליטה בים האדריאטי. לאחר המלחמה ליווה את הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן (שהיה ידידו מאז 1850) במהלך ביקורו אצל פדרו השני, קיסר ברזיל בחורף 1859–1860. ב-27 באפריל 1860 הוא קודם לדרגת פרגנטקפטן, ובשנת 1862 קיבל פיקוד על שייטת שתפקידה היה לעקוב אחרי המתרחש בים התיכון, ובפרט אחרי המהפכה ביוון שהדיחה את אותון, מלך יוון, ואחר הרגשות האנטי-מערביים בסוריה.
מלחמת שבעת השבועות
ב-9 במאי 1866, מונה טגטהוף למפקד הצי האוסטרי. ב-14 ביוני של אותה שנה, פתחו פרוסיה ואיטליה במלחמה כנגד אוסטריה. החזית הגרמנית במלחמה זו, כונתה "מלחמת שבעת השבועות", בעוד החזית האיטלקית כונתה "מלחמת העצמאות האיטלקית השלישית". טגטהוף לא ראה בצי הפרוסי איום, אולם חשש מהצי האיטלקי, אשר היה בעליונות מספרית ניכרת, ויצר איום על הצי האוסטרי בים האדריאטי, בעיקר באזור החוף הדלמטי. עם הכרזת המלחמה של איטליה, הצי האוסטרי לא היה מוכן לה כלל. שיתוף הפעולה הזמני עם פרוסיה שנתיים קודם לכן יצר באימפריה האוסטרית אווירה של רגיעה ו'סיום כל המלחמות', והתחושה הייתה שגם אם יש היגיון בטיפוח מוגבל של צבא קרקעי, ההוצאות הכספיות העצומות הכרוכות בבניית צי צבאי הן בבחינת בזבוז כספים משווע. אשר על כן, רוב הספינות האוסטריות היו במצב מוכנות חלקי, ובאמצעם של תהליכי שיפוץ וחימוש שונים שנעצרו. בנוסף, מספר תותחים ימיים כבדים שהוזמנו ממפעלי קרופ הפרוסיים נעצרו ולא סופקו לאוסטרים, כתוצאה מאמברגו צבאי של פרוסיה. האיטלקים ביקשו לכבוש את האי ליסה, אשר שליטה בו הייתה מפתח חשוב לשליטה צבאית ומסחרית בים האדריאטי. השייטת האיטלקית שהוכנה לצורך כך, הייתה תחת פיקודו של הרוזן פרסאנו, והיא מנתה 12 אוניות משוריינות ו-17 אוניות לא משוריינות, בעוד השייטת של טגטהוף כללה 7 אוניות משוריינות ו-11 לא-משוריינות. האוסטרים נפלו מיריביהם גם במספר תותחי אוניותיהם (276 לעומת 121). האיטלקים יצאו מנמל אנקונה לכיוון ליסה. טגטהוף עגן אותה עת בפסאנה, אולם כשקיבל מידע על התקדמות הצי האיטלקי מיהר להפליג לכיוון ליסה. ב-20 ביולי התנגש הצי של טגטהוף בצי של פרסאנו בקרב ליסה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב. חרף הנחיתות המספרית זכה טגטהוף בניצחון מוחץ, שהקנה תהילת עולם לו ולצי האוסטרי. הוא הועלה מיידית לדרגת ויצה-אדמירל, ועוטר בצלב הצבאי של מריה תרזה (Military Order of Maria Theresa).
אחריתו
חרף הניצחון בליסה, הניצחון הפרוסי בקרב קניגרץ הכריח את הקיסר לחתום על הסכם שלום, שבמסגרתו ויתרה אוסטריה לאיטליה על ונציה. בעקבות כך, דחק טגטהוף בקיסר לפעול לסיפוח אוסטרי של עורף החוף הדלמטי, כדי להגן על בסיסיה הנותרים של אוסטריה מפני האיטלקים. צעד זה הושלם רק בשנת 1908 עם הסיפוח של בוסניה והרצגובינה, זמן רב לאחר מותו של טגטהוף. לאחר שבשנת 1867 הוצא להורג מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו (שהיה אחיו של קיסר אוסטריה), נשלח טגטהוף עם הפריגטה "נוברה" (Novara), כדי להביא את גופתו לווינה.
במרץ 1868, לאחר ייסודה של המונרכיה הכפולה שנודעה בשם "האימפריה האוסטרו-הונגרית", מונה טגטהוף למפקד של הצי החדש שהוקם, "הצי האוסטרו-הונגרי". במקביל מונה לראש מחלקת הצי במיניסטריון המלחמה, והחזיק בשני התפקידים עד מותו. חרף התנגדות של מפקדים אחרים בצי, טגטהוף יזם רפורמה מקיפה שנועדה להסב את כל האניות בצי האוסטרו-הונגרי לאניות משוריינות. הוא נפטר בווינה מדלקת ריאות ב-7 באפריל 1871.
ניקולא פנטו
ניקולא פנטו (בצרפתית: Nicolas Penneteau; נולד ב-20 בפברואר 1981 במרסיי), הוא כדורגלן עבר צרפתי-קורסיקאי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
פנטו נולד במרסיי. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של בסטיה בגיל 9. בשנת 1997 חתם ל-4 שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר 9 שנים, בהן רשם 180 הופעות ליגה, חתם פנטו במועדון הצרפתי ואלנסיין, ולאחר כשנתיים קיבל השוער את חולצת ההרכב בקבוצה ורשם בה 266 הופעות ליגה. באוגוסט 2014 חתם בשרלרואה הבלגית תמורת 600 אלף אירו.
נבחרת לאומית
בשנת 2001 זומן פנטו לנבחרת צרפת עד גיל 20, בה שיחק כשחקן הרכב במשך שנה ורשם 11 הופעות רשמיות. בשנת 2002 זומן השוער לנבחרת צרפת עד גיל 21 בה שיחק כשנה ורשם 12 הופעות באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בשווייץ בשנת 2002. בשל שורשיו מקורסיקה, זומן פנטו ב-2009 לנבחרת הלאומית ורשם בה 5 הופעות רשמיות.
אפיפיור
האַפּיפְיוֹר הוא מנהיגה של הכנסייה הרומית-קתולית וראש מדינת קריית הוותיקן שברומא. נוצרים קתולים רואים בו את ממשיך דרכו של פטרוס, בכיר השליחים. מוסד האפיפיורות קיים מעל ל-1,900 שנים והאפיפיור הוא אחת מהדמויות המשפיעות בעולם. הוא סוחף אחריו למעלה ממיליארד מאמינים קתולים, שולט על הוותיקן, מדינה עשירה חומרית ותרבותית. אחד מתאריו של האפיפיור הוא הבישוף של רומא. ככזה, הוא מכונה גם פונטיפקס עליון, המבוסס על פונטיפקס מקסימוס, הכהן העליון של הדת הרומית.
בקרב הקתולים נחשב האפיפיור לממלא מקומו של ישו המשיח, יורשו של ראשון השליחים ומשרתם של משרתי האלוהים. החל משנת 450 ועד שנת 2006 נשא לפרקים גם בתואר הפטריארך של המערב.
האפיפיור הנוכחי הוא פרנציסקוס, ה-266 במספר, שנבחר לכהונתו ב-13 במרץ 2013. פרנציסקוס הוא האפיפיור הישועי הראשון, הראשון מיבשת אמריקה ומחצי הכדור הדרומי, והאפיפיור הלא-אירופי הראשון זה 1,282 שנה, מאז גרגוריוס השלישי.
אטימולוגיה
תוארו של האפיפיור ברוב השפות נגזר מהמילה Πάπας (פפס) ביוונית, או papa בלטינית שפירושה "אבא". באנגלית: Pope, בגרמנית: Papst, בצרפתית: Pape, בספרדית ובאיטלקית: Papa, בערבית: البابا.
התואר "אפיפיור" בעברית – מקורו בספרות העברית של ימי הביניים. המונח שאול מן המשנה והתלמוד, בהן מופיעות תצורות הלשון:
לפי מילון אבן-שושן, השימוש העברי בימי הביניים בתואר אפיפיור לראש הכנסייה הקתולית, נבע מהדמיון בצליל ובמשמעות בין המילה התלמודית לבין אחד מתאריו ביוונית: papas ieros ("האב הקדוש").
התואר papa נמצא בשימוש גם מחוץ לכנסייה הקתולית. שני הפטריארכים של אלכסנדריה, הפטריארך היווני-אורתודוקסי (שיושב בפועל ביוון) והפטריארך הקופטי, מכונים papa בקהילותיהם. בערבית מקובל לומר "אפיפיור הוותיקן" (بابا الفاتيكان) במקום שיש אפשרות לבלבול בינו לבין המנהיגים הנוצריים הנושאים בתואר דומה בעדות הנוצריות האחרות.
היסטוריה
על פי האמונה הנוצרית, ישו מינה את פטרוס הקדוש, אחד השליחים, לעמוד בראש הכנסייה הנוצרית ולנהל אותה. כלומר, להיות האפיפיור הראשון. באחד ממסעותיו המיסיונריים הגיע פטרוס לרומא שם נצלב, ולפי האמונה גם נקבר. יורשיו נחשבים לאפיפיורים הראשונים. רובם פעלו ברומא ורובם זכו לגורל דומה כמו פטרוס.
באותה תקופה, בה לא היה מנהיג יחיד לנצרות, היו מספר אנשים שנשאו במקביל בתואר האפיפיור. לפיכך, עליונותו של בישוף רומא על בישופים או אנשי דת אחרים במאות הראשונות שנויה במחלוקת בין היסטוריונים של הכנסייה. קיימות מספר עדויות לכך שבישוף רומא קיבל עליונות על פני בישופים אחרים: האפיפיור ויקטור הראשון (שכיהן בסוף המאה ה-2, בין 189 ו-199) הצליח לכפות דעתו על העולם הנוצרי כשהכריז על דחיית ה"קוארטודצימניזם", או המנהג לחגוג את חג הפסחא בערב פסח ובכך דחה את דעתו של יוחנן כותב הבשורה.
מאז הועתקה בירת האימפריה הרומית לקונסטנטינופול, הייתה נתונה רומא לחסדיהם של שבטים ברברים. האפיפיורים לא הצליחו למנוע את כניסתם, אך רבים מהם המירו את דת השבטים לנצרות. הבולט מכולם היה האפיפיור ליאו הגדול (כיהן בין 461–440).
ליאו הראשון נחשב גם כאפיפיור שמיסד את האפיפיורות וקבע את עליונותה של רומא. הוא עשה זאת בכך שקבע את הקשר שבין ישו לפטרוס ובין פטרוס למנהיגי הכנסייה ברומא ובכך מתח קו ישר בין ישו לבין האפיפיור המכהן והאציל את גדולתו של ישו על האפיפיור.
רק אחרי פילוג מזרח-מערב בכנסייה, גרגוריוס השביעי הכריז רשמית כי התואר "אפיפיור" יהיה שמור בלעדית עבור הבישוף של רומא.
מעמדם של האפיפיורים נחלש עקב התרחקות ביזנטיון מהנצרות הרומית המקורית, אך עם כיבוש מרבית אירופה בידי הפרנקים במאה השמינית וקבלת הנצרות על ידיהם, עלה מעמד האפיפיורות והשפעתה. הפרנקים ראו באפיפיור את מנהיגם הרוחני ואף העניקו לאפיפיורים קרקעות בשליטה ישירה. הדבר סיבך את האפיפיורים בתחרויות פוליטיות ואף הרס פעם אחת את מדינת האפיפיור בעקבות מאבק מזוין. עם זאת, השליטה על אדמות אלו חיזקה את הצד החילוני של האפיפיורות, והביאה למוסדות שלטון הן באחוזות והן במדינת האפיפיור גופא.
במאה ה-11 התנתקו הנוצרים המזרחיים מהכנסייה הקתולית והקימו להם כנסייה נפרדת. מאז החל שוב להתחזק מעמד האפיפיורים. הם נקראו לפשר בין מדינות ובסכסוכים בינלאומיים ונחשבו לסמכות עליונה, הם נקראו לפתוח אוניברסיטאות ומוסדות מדינה ולברך ערים וקהילות.
במאות ה-11 וה-12 עודדו האפיפיורים את היציאה למסעות הצלב כדי להציל את כנסיית הקבר הקדוש והמקומות הקדושים מהמוסלמים. ב-1309 העתיק האפיפיור קלמנס החמישי את מושבו לעיר אביניון שבפרובאנס ורק בשנת 1378 חזרו האפיפיורים לרומא.
פיצול חמור במוסד האפיפיורות התרחש כאשר למשרה נבחר אורבנוס השישי בשנת 1378. התנהגותו האלימה גרמה למספר מדינות קתוליות להציב כמתחרה ("אנטי-אפיפיור") את קלמנס השביעי. מאז ועד 1417 הוצגו טוענים נוספים לכתר עד שלבסוף הוחלט על מרטינוס החמישי. הקרע היה פוליטי ולא רוחני ולכן מעמד הכנסייה הקתולית נפגע עקב כך.
במאה ה-16, שורה של מנהיגים חזקים הגבירו את כוחה של הכנסייה והאפיפיורות, אך משבר נוסף לא אחר לבוא: בעוד מדינות אירופה נקרעות במלחמות, ניצב מול האפיפיור פאולוס השלישי מרד גרמני בראשות הרפורמטור מרטין לותר. הדבר החל את תנועת הרפורמציה שמנהיגיה דרשו שינויים בכנסייה הקתולית והקימו להם כנסיות משלהם, כגון הכנסייה הלותרנית והכנסייה הקלוויניסטית. אך האפיפיור פאולוס השלישי יצא מחוזק מהמשבר, ובוועידת טרנטו ערך מספר רפורמות, אך גינה את הכופרים והחלטות הוועידה הביאו לפרץ אמונה מחודש. פאולוס גם הקים את מסדר הישועים שחניכיו הפכו למיסיונרים והביאו את הבשורה לאסיה, אפריקה ואמריקה.
אף שכוחה הרוחני של האפיפיורות גבר, הלך כוחה המדיני וקטן, ולאחר שנפוליאון כבש את איטליה הושמו פיוס השישי והשביעי במאסר בצרפת. עם עלותו של האפיפיור פיוס התשיעי ניעורו תקוות לליברליזציה בכנסייה. ואולם, פיוס, שאכן החל את דרכו כאפיפיור ליברלי, התאכזב מדרך זו ונעשה למוביל הקו השמרני. קו זה בא לידי ביטוי בשנת 1864 באנציקליקה המכונה "קוואנטה קורה" הקובעת פסלותן של אידאולוגיות מודרניות וקורא למאמיני הכנסייה להתגונן מפניהן. ידוע במיוחד "סילבוס הטעויות", שהופיע כנספח לקוואנטה קורה, ובו מנויות הדוקטרינות הפסולות מבחינת הכנסייה. ביטוי נוסף לקו השמרני והתקיף של פיוס בא לידי ביטוי בוועידת הוותיקן הראשונה, שזומנה ב-1869, כונסה ב-1870 וארכה כמה שנים. בוועידה זו אימצה הכנסייה את הדוגמה (dogma) בדבר האלטעות של האפיפיור, לפיה האפיפיור איננו טועה כאשר הוא מורה מכסאו (ex cathedra) בענייני אמונה ומוסר באופן המחייב את כלל הכנסייה.
מאבקם המדיני של האפיפיורים הסתיים ב-1929, לאחר שפיוס האחד עשר חתם על הסכם עם ממשלת איטליה בראשותו של בניטו מוסוליני שהכירה בוותיקן כמדינה ובראשה האפיפיור. ההתנהלות של האפיפיור פיוס השנים עשר, האפיפיור בעת השואה, שנויה במחלוקת, בשל טענות ששתק למול זוועת המלחמה בגלל חששו מתגובת גרמניה הנאצית כלפי הכנסייה.
עיר אוניברסיטאית
עיר אוניברסיטאית היא עיר או עיירה המאופיינת על ידי מוסד להשכלה גבוהה בולט השוכן בתחומה. המוסד המאפיין את העיר ברוב המקרים יהיה אוניברסיטה גדולה, אך לעיתים מדובר באוסף מוסדות קטנים יותר, המתמחים בשבע האמנויות החופשיות ופועלים כמקשה אחת, או לחלופין במכון טכנולוגי. כדי שעיר תחשב לעיר אוניברסיטאית, מוסד הלימודים שבה צריך להוות חלק משמעותי מחיי תושביה, קרי עוגן כלכלי וחברתי. בעיר אוניברסיטאית בתי עסק רבים נסמכים על פעילות מוסד הלימודים, ולעיתים המוסד עצמו הוא המעסיק הגדול ביותר באזור. בנוסף, לעיתים הסטודנטים הלומדים במוסד וגרים בעיר האוניברסיטאית עולים במספרם על מספר התושבים המקומיים.
לילי וספרמי
לילי וספרמי (במקור אליס רוטהאוזר, בהונגרית: Veszprémi Lili; טטה, 21 ביולי 1901 – בודפשט, 3 ביוני 1982) הייתה מורה לפסנתר, מומחית למוזיקה, יהודייה-הונגרייה אשתו של האדריכל ג'רג' אלמאר, ואמו של האסטרונום וחוקר החלל איבאן אלמאר.
ביוגרפיה
אליס רוטהאוזר נולדה במשפחה יהודית של סוחר המעדנים ארנולד וספרמי (רוטהאוזר) ושל פאני גראי. בין 1916 לבין 1922 למדה בבית הספר למוזיקה פודור בבודפשט (פסנתר) בהנחיה של ארפאד טוט ושאנדור ואש, ובין 1922 לבין 1924 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט (הכשרת מורים) בהדרכת אירן שן. היא למדה תורת המוזיקה אצל אלברט שיקלוש. בשנים 1949–1951 הייתה המנהלת של בית הספר למוזיקה של עובדי הדואר, בין השנים 1951–1956 הייתה ראש מחלקת הלימודים והמחקר של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ובשנים 1956–1961 הייתה המפקחת המקצועית של ארגון בתי הספר למוזיקה בבודפשט. היא פרשה לגמלאות ב-1961. וספרמי פרסמה רבות בכתבי עת למוזיקה והייתה מומחית ברמה הלאומית בתחום המוזיקה בכלל והפסנתר בפרט.
בעלה היה גירג' אלמאר (פרנקל), איתו התחתנה בבודפשט ב-21 ביולי 1928. אין תיעוד על כך, רק נטען בקורות חייה, ששניהם הוטבלו לדת הרומית-קתולית בשנת 1938.
עבודותיה
ערכה את:
עונת 1987/1988 בלה ליגה
עונת 1987/1988 הייתה העונה ה-57 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-29 באוגוסט 1987 והסתיימה ב-22 במאי 1988.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו סלטה ויגו, ולנסיה, ולוגרונייס.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-23 בתולדות המועדון וזאת הייתה הזכייה השלישית ברציפות. היא הצליחה לזכות בסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה בסיכום מפגש כפול - 2:0, 2:1.
סבאדל ולאס פאלמס ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. ריאל מורסיה ומיורקה השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם מיורקה ירדה ליגה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: הוגו סאנצ'ס, ריאל מדריד, שכבש 29 שערים ב-36 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: פרנסיסקו בויו, ריאל מדריד, שספג 23 שערים ב-35 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
RPM (מגזין)
RPM (שם מלא: Records, Promotion, Music; לעיתים נקרא RPM Weekly ו-RPM Magazine) היה מגזין קנדי שהציג מצעדי מוזיקה של שירים ואלבומים של קנדה. המגזין נוסדה על ידי וולט גראליס בפברואר 1964, בתמיכת איש העסקים הקנדי, סטן קלייס. המגזין הפסיק את פעילותו בנובמבר 2000.
פרנץ רובאו
פרנץ רובאו (ברוסית: Франц Рубо; 15 ביוני 1856 – 13 במרץ 1928) היה צייר רוסי שיצר כמה מהציורים הפנורמיים הגדולים והידועים ביותר. הוא יצר ציורים מעגליים, שהוצמדו למשטח גלילי והמבט בהם מבפנים כנקודת התצפית.
RPM (מגזין)
מצעדי מוזיקה קנדיים
המגזין פרסם מצעדי מוזיקה של סינגלים ואלבומים, בין היתר היו המצעדים:
פרנץ רובאו
ביוגרפיה
פרנץ (פרנסואה) רובאו נולד ב־1856 באודסה לאונורה פורטון אלכסיס רובאו ואשתו מדלן (לבית סנק). פרנץ היה הרביעי מבין חמישה ילדים במשפחה קתולית; אביו היה מוכר ספרים וכתבי עת, במקור ממארסיי הוא למד בבית הספר לציור באודסה. בשנת 1877 נסע רובאו למינכן ולמד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
לאחר מכן הוא התיישב בסנט פטרסבורג, עבד באקדמיה הקיסרית לאמנויות וצייר פנורמות ענק של קרבות היסטוריים. בשנים 1904–1912 לימד רובאו באקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג כפרופסור. בתקופה זו הוא צייר את המצור על סבסטופול, ציור פנורמי.
RPM (מגזין)
מצעדי מוזיקה קנדיים
בשבועות הראשונים של המגזין, המגזין פרסם מצעדי מוזיקה בהתבסס רק על מספר תחנות רדיו מובילות בקנדה. המצעד הארצי הראשון הוצג בגיליון של 22 ביוני 1964 (כאשר "Chapel of Love" של The Dixie Cups  הופיע בראש מצעד הסינגלים). עד להצגת המצעד הארצי, מצעד המוזיקה של CHUM נחשב כמצעד המוזיקה הלאומי דה פקטו.
פרנץ רובאו
ביוגרפיה
באמצע המאה ה-19 הפכו הציורים הפנורמיים השונים לדרך אופנתית לתאר נופים ואירועים היסטוריים. הפנורמה הייתה מדיום ויזואלי של 360 מעלות, שיטה זו נרשמה כפטנט על ידי האמן רוברט בארקר בשנת 1787. תצוגה זאת הייתה דבר חדש ובתקופה ההיא, והציורים הללו היו סנסציה. הציורים יצרו אשליה חדשה, העבירו את הצופה למציאות מדומה, ויצרו תפיסה של נוכחות פיזית באמצע האירועים. כאשר עומדים באמצע הפנורמה של 360 מעלות נוצר הרושם של עמידה בסביבה חדשה.
רובאו זכה למוניטין בזכות ציורי הענק הפנורמיים שביצע במהלך חייו. העבודות של רובאו היו כה גדולות עד שהן דרשו ביתנים שנבנו במיוחד כדי להציג אותן. אחת הפנורמות הבודדות שצייר, עדיין קיימת כנציגת ז'אנר פופולרי מהמאה ה-19.
RPM (מגזין)
פרסי RPM
המגזין היה אחראי על פרסי RPM, שזוכיהם נבחרו על ידי קהל קוראי המגזין, ב-1964–1966. ב-1970, התקיים טקס פרסי עלה הזהב, שמאוחר יותר שינה את שמו לטקס פרסי ג'ונו.
פרנץ רובאו
ביוגרפיה
בשנת 1913 עזב רובאו את רוסיה לגרמניה, והתיישב במינכן. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הכירו בו השלטונות הגרמניים כאזרח צרפתי, וב-19 בדצמבר 1914 העניקו לו אזרחות גרמנית. הוא התגורר במינכן למשך שארית חייו ומת ב-13 במרץ 1928.
פנורמת סבסטופול
הפנורמה של סבסטופול היא ציור ענק המתאר את המצור על סבסטופול בשנים 1854–1855. הציור הוצג ברוטונדה, מבנה מיוחד הבנוי בצורה מעגלית. גודלו של הציור עצום, אך הוא היה הכרחי לתיאור ריאליסטי של סצנות צבאיות בגלל מספר המשתתפים העצום והנוף הרחב. רובאו עבד על הציור הזה כמעט שלוש שנים, החל משנת 1901. הוא חקר את האירועים ההיסטוריים על ידי נסיעה לסבסטופול, קרא על הקרב עצמו וכן על ידי קריאת מסמכים היסטוריים שתיארו את הסצנות והתקריות השונות במהלך המלחמה. הוא גם שוחח עם משתתפים ששרדו את הקרב. רובאו יצר את הסקיצות הראשונות שלו בסנט פטרבורג. הוא המשיך לעבוד על הציור מאוחר יותר באקדמיה הבווארית לאמנויות יפות, שם החליט להשתמש בקנבס בגובה 14 מ' על 115 מ' אורך. כשסיים את הציור, הוא הוצג בסבסטופול בקיץ 1904, במלאת חמישים שנה להגנת העיר.
ואלרי יעקובי
ביוגרפיה
ואלרי יעקובי נולד למשפחה של בעל אחוזה והחל את לימודיו באוניברסיטת קאזאן, אך הפסיק את לימודיו כדי להתגייס לצבא הרוסי במהלך מלחמת קרים. בשנת 1856 לאחר פרישתו מהצבא החליט לנטוש את לימודיו באוניברסיטה ולעסוק בקריירה אמנותית במקום זאת.
בשנים 1856–1861 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות, וקיבל מדליית זהב קטנה על ציורו "החג של הקבצן" (1860). בשנת 1861 הוא צייר את מה שהיות ציורו החשוב ביותר "מנוחת האסיר". בשנים 1861–1869 נסע יעקבי לאירופה עם מענק מהאקדמיה, וביקר בגרמניה, שווייץ, צרפת ואיטליה.
בשנת 1870 הפך יעקובי לאחד מהחברים המייסדים של אגודת האמנות הנוודים. אבל בשנת 1872 הוא הוצא מהאגודה, בשל כישלונו להשתתף בתערוכת חבריה וחוסר הסכמתו הכללית עם האידיאלים של החברה. מאוחר יותר הוא נחשב לשמרן וספקן ברעיונותיהם.
יעקובי היה חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות לאחר 1868, הפך לפרופסור ב-1871 ולימד באקדמיה בין השנים 1878–1889. הוא התגורר בעיקר בסנקט פטרבורג ויצר ציורים היסטוריים כמו "הליצנים בחצר אנה יונובנה" (1872), "ארמון הקרח" (1878)
לאחר ארגון מחדש גדול של האקדמיה ב-1891, הוא פוטר והחל לחלק את זמנו בין סנט פטרסבורג, אלג'יריה וצרפת.
חני אייזן
חני אייזן (נולדה ב-27 ביולי 1980) היא מאפרת ישראלית תושבת ארצות הברית. מועמדת פעמיים לפרס אמי בקטגוריות איפור על עבודתה בסדרה מסע בין כוכבים: פיקארד.
ביוגרפיה
אייזן נולדה למינה ולופו לייבוביץ, למשפחה ובה שבעה ילדים, וגדלה בקריית ים. בסיום שירותה הצבאי למדה טבחות בבית הספר תדמור. בנובמבר 2004 נישאה לארז אייזן, שהיה בן זוגה מאז בית הספר התיכון, והשניים עברו להתגורר בלוס אנג'לס, שם נולדו שני ילדיהם. ב-2013 התגרשו, ואייזן החלה ללמוד איפור, ואיפור אפקטים ב-Cinema Makeup School, תוך שהיא עובדת במקביל בהפקות קטנות שונות כמו סרטי סטודנטים, קליפים ופיילוטים.
בין השנים 2015–2018 עבדה באולפני יוניברסל כחלק מקבוצת מאפרים לאירועים שהתקיימו בפארק אולפני יוניברסל הוליווד ב-2019 התקבלה לאיגוד המאפרים ומעצבי השיער (IATSE Local 706) מה שאיפשר לה לעבוד בהפקות משמעותיות יותר, כמו אימה אמריקאית, החיים עצמם, מוקד 911, פרי מייסון, האורוויל, מסע בין כוכבים: פיקארד ועוד.
נוסף על עבודתה בהפקות טלוויזיה, עבדה עם מספר מוזיקאים כמו סלינה גומז, סנופ דוג, בילי אייליש ואחרים.
ביולי 2022 נבחרה אייזן כאחת המועמדות לפרס אמי להישג יוצא דופן באיפור תקופתי/דמות (ללא תוספות פרוסתטיות), עבור עבודתה על הפרק "Hide And Seek" בעונתה השנייה של "מסע בין כוכבים: פיקארד", אך בסופו של דבר זכה פרק בסדרה פאם וטומי. כעבור שנה נבחרה כמועמדת לפרס אמי להישג יוצא דופן באיפור עכשווי (ללא תוספות פרוסתטיות), עבור עבודתה על הפרק "Võx" בעונה השלישית של מסע בין כוכבים: פיקארד.
הרפובליקה העממית של לוגנסק
הרפובליקה העממית של לוגנסק (ברוסית: Луга́нская Наро́дная Респу́блика) הייתה מדינה מוכרת חלקית במזרח אירופה, שהכריזה על עצמאותה והתנתקותה מאוקראינה ב־12 במאי 2014 ונמצאת בשטחי מחוז לוהנסק האוקראיני. המדינה לא הוכרה על ידי אף מדינה בעולם למעט רוסיה והרפובליקות המוכרות חלקית אבחזיה, דרום אוסטיה והרפובליקה העממית של דונצק. הרפובליקה העממית של לוגנסק זוכה לגיבוי צבאי והומניטארי מרוסיה, בעוד אוקראינה רואה בלוגנסק ובשכנתה הרפובליקה העממית של דונצק, ארגון טרור.
שלטונות אוקראינה רואים בשלטון העצמי בלוגנסק שלטון בדלני וארגון טרור ומנהלים נגדו פעילות צבאית. בפברואר 2022, הכירה רוסיה בעצמאותה של הרפובליקה ובעצמאות הרפובליקה העממית של דונצק עד לסיפוחן לרוסיה בתום ספטמבר 2022.
היסטוריה
בסוף נובמבר 2013 התפשטו ברחבי אוקראינה הפגנות המוניות ומחאה נגד ממשלת אוקראינה וסירובו של ראש ממשלת אוקראינה, מיקולה אזארוב לחתום על הסכם שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי. ההפגנות דוכאו מספר פעמים עד שב־21 בפברואר 2014 נשיא אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ' הסכים בלחץ מדינות המערב לחתום על הסכם עם האופוזיציה להסדרת המשבר הפוליטי במדינה. עוד באותו היום ינוקוביץ' עזב את קייב. למחרת הראדה העליונה הכריזה על הדחתו של ינוקוביץ' מתפקידו ועל בחירות חדשות. מועד הבחירות נקבע ל־25 במאי 2014. עד הבחירות, מונה יו"ר הראדה, אולכסנדר טורצ'ינוב לממלא מקום הנשיא. ב־23 בפברואר הראדה הכריזה על ביטול החוק שהעניק מעמד מיוחד לתושבי מזרח אוקראינה אולם טורצ'ינוב הטיל וטו על ההחלטה עשרה ימים לאחר מכן.
ב־6 באפריל 2014 השתלטו המפגינים גם על סניף שירות הביטחון האוקראיני בעיר, ב־29 באפריל הם השתלטו גם על משרד התובע המחוזי ועד 11 במאי 2014 גורשו כל נציגי השלטון באוקראינה ממחוז לוהנסק והמפגינים הכריזו על הקמת "הרפובליקה העממית של לוגנסק".
ב־11 במאי 2014 נערך משאל עם על מעמדה של מחוז לוהנסק. מארגני משאל העם אמרו שמרבית התושבים הצביעו בעד עצמאות מחוז לוהנסק והקמת הרפובליקה העממית של לוגנסק. לא נכחו משקיפים בינלאומיים כדי לאמת את משאל העם. למחרת הכריזה לוהנסק על עצמאותה. ב־24 במאי, הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוגנסק הודיעו במשותף על כוונתם להקים קונפדרציה בשם המדינה הפדרלית של נובורוסיה. הקונפדרציה התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
ב־4 בפברואר 2017 נהרג שר ההגנה של לוגנסק, אולג אנשצ'נקו בפיצוץ מכוניתו. בנובמבר 2017, ראש הרפובליקה איגור פלוטניצקי הסתכסך עם שר הפנים שלו וזה הביא להפיכה במדינה, בסיוע יחידות מיוחדות, שאילצו את פלוטניצקי להימלט לרוסיה. השר לביטחון המדינה של לוגנסק, לאוניד פסצ'ניק, הוכרז כממלא מקום ראש הרפובליקה במקום פלוטינצקי שדווח כי הכריז על התפטרותו.
ב־21 בפברואר 2022 הכריז נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין כי רוסיה מכירה ברפובליקה כמדינה עצמאית ושלחה כוחות צבא למען "שמירת השלום".
ב־24 בפברואר 2022 הרפובליקה העממית של לוגנסק לקחה חלק בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב־29 ביוני 2022 הכריזה סוריה על הכרה במדינה, בנוסף להכרה ברפובליקה העממית של דונצק.ב־13 ביולי באותה השנה, קוריאה הצפונית הכריזה על הכרתה במדינות גם כן.
ב־3 ביולי 2022 הרפובליקה השיגה שליטה מלאה על אדמת לוגנסק. חלק קטן משטח לוגנסק עבר לשליטת אוקראינה בספטמבר ואוקטובר 2022.
ב־30 בספטמבר 2022 אדמת לוגנסק סופחה לרוסיה, ובשל כך, חדלה עצמאותה של הרפובליקה.
גאוגרפיה
לרפובליקה העממית של לוגנסק אין מוצא לים. היא גובלת ממזרח ודרום עם רוסיה, ממערב, עם הרפובליקה העממית של דונצק (מדינה לא מוכרת שהכריזה באופן חד־צדדי על היפרדותה מאוקראינה) ובצפון, גובלת עם אוקראינה.
הרפובליקה נמצאת בחלקו הדרום מזרחי של מחוז לוהנסק האוקראיני ונמצא באזור המורכב ברובו מעמקים.
ממשל ופוליטיקה
בהתאם לחוקה שהתקבלה ב־14 במאי 2014, הכריזה על עצמה הרפובליקה העממית של לוגנסק כרפובליקה בעלת משטר נשיאותי, ראש המדינה נבחר בבחירות ישירות והוא ראש הרשות המבצעת. ראש המדינה מכהן במשך 5 שנים. ראש המדינה הנוכחי הוא לאוניד פסצ'ניק.
הרשות המבצעת היא מועצת השרים של הרפובליקה ויושב ראש מועצת השרים הוא ראש הממשלה. ראש הממשלה מתמנה על ידי המועצה המחוקקת ושרי המועצה ממונים על ידי ראש המדינה בהמלצת ראש הממשלה. ראש הממשלה הנוכחי הוא סרגיי קוזלוב, שמונה על ידי המועצה המחוקקת בדצמבר 2015.
המועצה המחוקקת היא "המועצה העממית של הרפובליקה העממית של לוגנסק" ובה 50 חברים. שתי תנועות פוליטיות חברות במועצה, "עולם תושבי לוגנסק" (Мир Луганщине) ו"האיחוד הכלכלי של לוגנסק" (Луганский экономический союз). ב־2015 הוקם "איחוד הקומוניסטים של לוגנסק" וב־2016 הוקמה המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה העממית של לוגנסק, אך 2 התנועות הללו אינן זוכות לתמיכת השלטון הבדלני ברפובליקה.
סמל הרפובליקה העממית של לוגנסק התקבל ב־30 במאי 2014 והוא מזכיר במידה רבה את סמלי הרפובליקות של ברית המועצות, אך ללא הפטיש והמגל.
צבא וביטחון
הכוחות המזוינים של הרפובליקה מכונים "המיליציה העממית" (Народная милиция ЛНР) והם מורכבים מ־8 חטיבות המנהלות מאבק מזוין נגד הכוחות המזוינים של אוקראינה. מצוידים לרוב בנשק קל, תותחים ונגמ"שים.
גוף ביטחון הפנים של המדינה הוא המשרד לביטחון המדינה האחראי לסיכול ריגול, הגנת הגבולות ומניעת חתרנות.
חלוקה מינהלית
מועצות עירוניות:
מחוזות:
אוכלוסייה
נתוני האוכלוסייה במחוזות ובערים מסתמכים על נתוני הוועדה הממלכתית לסטטיסטיקה של הרפובליקה העממית של לוגנסק מ־1 ביוני 2016.
כלכלה
הממשלה הבדלנית של הרפובליקה אישרה שימוש הן במטבע האוקראיני, ההריבניה והן במטבע הרוסי, הרובל. במאי 2014 הוקם הבנק הלאומי של לוגנסק שהוא הבנק המרכזי והסמכות המוניטרית הבלעדית ברפובליקה. מיד לאחר הכרזת העצמאות החד צדדית ניהלו השלטונות הבדלניים הליך הלאמה של כל הנכסים הממשלתיים של אוקראינה במחוז לוהנסק.
בפברואר 2015 חברת נפטוגז האוקראינית הפסיקה לספק גז לאזור דונבאס, במקום זאת גזפרום הרוסית החלה לספק את הגז לאזורים אלה.
צלב גבוה
צלב גבוה (באנגלית: high cross, באירית: cros ard או ardchros, בגאלית סקוטית: crois àrd או àrd-chrois ובוולשית: croes uchel או croes eglwysig) הוא מונומנט אבן בצורת צלב נוצרי העומד כמעין אובליסק. במהלך ימי הביניים המוקדמים הוקמו מאות צלבים כאלו ברחבי צפון אירופה בכלל, ובאיים הבריטיים בפרט.
היסטוריה
בבריטניה ובאירלנד הייתה מסורת מפותחת ונרחבת של הקמת צלבים גבוהים, אשר החלה לכל המאוחר במהלך המאה ה-7. מקורותיו של הצלב הגבוה אינם ברורים דיים, אך הוא מהווה את אחד הסמלים הדתיים הבולטים ביותר שהיו במרחב הציבורי באיים הבריטיים. באזורים אלו הם ככל הנראה הושפעו בין השאר מהאבן הפיקטית – סמל פגני קדום ובולט אשר היה נפוץ בקרב שבטי הפיקטים. הצלבים הגבוהים הוקמו על ידי כל תושביו הקדומים של האזור, הן על ידי האנגלו-סקסונים והן על ידי הקלטים. רוב הצלבים הגבוהים שבנו הקלטים, ובפרט הצלבים באירלנד, נבנו בתצורה של צלב קלטי. הצלבים הגבוהים אצל הקלטים גם היו עשירים יותר בעיטורים שונים. עיטורים אלו כללו בדרך כלל תבליטים שהנציחו מוטיבים נוצריים או מאורעות חשובים בתולדות עמי האזור. באנגליה האנגלו-סקסונית הצלבים הגבוהים היו צרים יותר ממקביליהם הקלטים, והם הופיעו בעיקר באזורים צפוניים בתחומי הממלכות נורת'מבריה ומרסיה. דוגמאות בולטות לצלבים גבוהים אנגלו-סקסוניים הם צלב רותוול וצלבי דארטמור.
עדויות שונות מראות כי טרם הקמתם של צלבי אבן גבוהים, היו נפוצים גם צלבים גבוהים עשויי עץ. ייעודם של הצלבים הגבוהים כנראה לא היה יחיד. לעיתים הם סימנו אתרים דתיים כאשר הם מוקמו מחוץ למנזרים וכנסיות, אך לא פעם צלבים גבוהים סימנו גם גבולות וצמתי דרכים. גובהם של הצלבים הגבוהים השתנה מאחד למשנהו, אך בדרך כלל הוא נע בין 2 ל-8 מטרים.