cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביגפוט
ההיסטוריה של ביגפוט
שמועות לגבי ביגפוט המשיכו להסתובב בסוף המאה התשע-עשרה. ב-1910 נרצחו שני כורים, וראשיהם נמצאו כרותים. היו שטענו שביגפוט היה אחראי לכך, אף על פי שלא היו ראיות לכך שהרוצח לא היה אנושי. שמו של מקום הרצח, עמק נַהָנִי בקנדה, השתנה לשם "עמק הֶדְלֵס" (שמשמעותו "חסר ראש"), בגלל התקרית.
בשנת 1924 התרחשו מספר התפתחויות בעניינו של ביגפוט. חוטב עצים קנדי בשם אלברט אוֹסְטְמַן טען שבזמן שחיפש זהב במפרץ טוֹבֵּט, הוא נלקח על ידי משפחה של גודלי רגל. לטענתו, האב והבת שמרו עליו בזמן שהאם והבן הכינו ארוחה. לדבריו, המשפחה הייתה צמחונית ואכלה שורשים, עשב וקליפות עץ. לאחר שבוע ברח אוסטמן. הוא לא סיפר לאיש את הסיפור עד שנת 1957, מחשש שאנשים יחשבו שהוא מטורף. בהמשך התברר שפרטי סיפורו לא היו אמינים.
בתקרית השנייה של 1924, מעורבת קבוצת כורים ליד הר סנט הלנס במדינת וושינגטון בארצות הברית. הכורים טענו שהבחינו בביגפוט, ירו בו וייתכן שגם הרגו אותו. באותו הלילה טענו שהביתן שלהם הותקף בידי חבריו של היצור שהרגו. גודלי הרגל זרקו אבנים על הבניין וטיפסו על הגג. ההתקפה נמשכה עד השחר. ביום שלמחרת נטשו הכורים את המכרה. כיום נקרא המקום קניון אֶייפּ. שנים לאחר מכן טען כורה אחר שהוא היה זה שזרק אבנים על הביתן כבדיחה.
גם התקרית השלישית התרחשה בהר סנט הלנס, כאשר מחפש זהב התלונן בפני שומר יערות שהוא התעורר באמצע הלילה כאשר אבנים החלו להיזרק לעבר הביתן שלו. כאשר הציץ החוצה הוא ראה גודלי רגל צועקים כמו חבורת קופים. האיש הסתתר מתחת למיטתו עד הבוקר. כאשר יצא החוצה ראה עקבות רגליים גדולות מקיפות את ביתו.
העניין בביגפוט החל בארצות הברית בשנת 1958, כאשר נהג דחפור בשם ג'רי קְרוּ מצא עקבות רגליים ענקיות מסביב לאתר עבודתו במחוז הוּמְבּוֹלְדְט בקליפורניה. קרו יצר יציקה של העקבות. עיתונאי מקומי פרסם את הסיפור על קרו והעקבות ואף הראה תמונה של העקבות. הסיפור פורסם בעיתונים נוספים בכל רחבי המדינה. תמונת העקבות היא שנתנה את השם ליצור זה, ביגפוט - רגל גדולה. לאחר מותו סיפרו בניו שהוא זייף את טביעת הקרקע ואף חשפו את התבנית שבה הוא השתמש.
בשנת 1967 רוג'ר פטרסון ובוב גימלין טענו שצילמו את ביגפוט במצלמת וידאו. הם הקרינו את סרטם, שכלל מספר שניות בהם נראה יצור דמוי קוף ענק, כנראה נקבה, נע לאורך קרחת היער ליד מפרץ בלוף בצפון קליפורניה. אף על פי שהצילום לא היה ברור לגמרי, בעל החיים שבו לא נראה מוכר וגם לא נראה בדיוק כמו אדם בתחפושת. אולם היו בסרט פרטים חשודים, כגון רצועה על מותני היצור שנראה ששימשה להידוק חליפה. בשנת 1998 הודה בוב היירונימוס כי הוא היה זה ששיחק את היצור בסרט המפורסם.
העדות האמינה ביותר לקיומו של ביגפוט נותרה עקבות הרגל הענקיות הרבות שנמצאו. גודלן הממוצע נע בין ארבעים סנטימטרים לארבעים וחמישה סנטימטרים אורך ובערך שבעה-עשר סנטימטרים רוחב.
שאלה נוספת שנבדקה היא מה אוכלים גודלי הרגל, אם הם אכן קיימים. לפי סיפורו של אוסטמן הם אוכלים ירקות, אבל הדיאטה שהוא תיאר נראית בלתי מספקת ליצורים בגודלם. אדם אחר טען שראה משפחה של גודלי רגל חופרת סביב ערימת אבנים ואוכלת חיות קטנות שמצאו תחתן. חוקרים שבו למקום מאוחר יותר ומצאו שלושים חורים שנחפרו. משקלן של חלק מהאבנים שהוזזו הגיע למאה ושלושה-עשר קילוגרמים.
עד היום אין עדות מוצקה לקיומו של ביגפוט. למרות העקבות הרבות והמספר הרב של התצפיות שנערכו, איש מעולם לא מצא גופה או שלד של ביגפוט.
חסידות קאשיווקא - דויד הורודוק
חסידות קאשיווקא - דויד הורודוק היא חסידות ליטאית שנוסדה במאה ה-19. מייסדה היה רבי שמואל מקאשיווקא (אוקראינית: Кашівка), בדור הראשון היה מקום החצר בקאשיווקא ולאחר מכן התפצלה החצר בין קאשיווקא לעיירה דויד-הרדוק. החצר נכחדה בשואה.
תולדות החסידות
רבי שמואל נולד לרב מיכל גינזבורג. התגורר בקאשיווקא. נפטר בשנת תקע"ח.
בדור השני, המשיכו את השושלת בניו;
בדור הרביעי ישב על כיסא האדמורו"ת, רבי ישראל יוסף גינזבורג, בנו של רבי דוד. תלמידו של מרדכי מטשרנוביל שהכתירו לאדמו"ר. רבי ישראל יוסף התפרסם מאוד בזמנו והיה נערץ אף על המתנגדים. בנה בית מדרש גדול והיה ידוע כמחולל מופתים. נפטר בערך בתרנ"ט (1899). בניו היו רבי זאב וולף ורבי אלתר.
צאצא נוסף של השושלת, רבי מרדכי, כיהן בלוצק. נפטר בשנת תרע"ו (1916) ואת מקומו מילא חתנו רבי אליעזר סאפיאן. רבי אלעזר היה למדן ואמר דברי תורה מפולפלים. בנו של רבי אלעזר, יצחק לייב היה ממנהיגי צעירי המזרחי בלוצק.
יעקב בהט
יעקב בהט (2 ביוני 1910 - 11 בפברואר 1988) היה חוקר ומבקר ספרות ישראלי, ממקימי החוג לספרות עברית וספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. פרסם מאמרים ומסות בענייני ספרות עברית וכללית. על שמו מעניקה אוניברסיטת חיפה את פרס בהט.
נולד כיעקב בכשטיץ בז'וראבנו שבגליציה המזרחית, למד בחינוך יהודי מסורתי בתלמוד תורה ובגימנסיה העברית בקרקוב. ב-1932 עבר לווינה ולמד שם באוניברסיטה, בבית המדרש לרבנים בווינה ובבית המדרש לרבנים בברסלאו. ב-1938 עלה לארץ ישראל, המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ולימד ספרות, תושב"ע ולשון בבתי ספר תיכוניים בירושלים, רמת גן ותל אביב (שם היה מראשוני המורים בתיכון חדש).
יותם הקסם
יותם הקַסָּם (בפולנית: Kajtuś czarodziej - קאיטוש המכשף) הוא שמו של התרגום הראשון לעברית של ספר הילדים של יאנוש קורצ'אק שהופיע במקורו בשפה הפולנית בשנת 1934.
הספר מגולל את סיפורו של ילד שובב אשר רוצה להפוך לקוסם. הילד מתחיל להתאמן בקסמים ומגלה כי אכן יש לו כוחות לחולל קסמים ולשנות את המציאות. הילד חי חיים כפולים, כלפי חוץ כילד רגיל, ובלבו פנימה קוסם בעל כוחות נסתרים. לאחר שהוא מגזים בהפעלת כוחותיו ומעורר מהומה רבתי בעיר הבירה "ליש" (שניתן לזהות בה את ורשה), הוא מגורש ממנה. המשך הספר מתאר את מסע נדודיו של יותם. הספר מבטא את היכולת הנסתרת, פורצת הגבולות, של רוח האדם, ומנגד את הגבולות והמגבלות שמציבים בפניה הטבע והבריאה.
הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי המשורר והמתרגם יוסף ליכטנבום בהוצאת "עם עובד" בשנת 1944, כאשר דבר הירצחו של יאנוש קורצ'אק (היהודי-פולני) ביחד עם תלמידיו כבר היה ידוע בארץ. הספר היה חביב מאוד על ילדי שנות הארבעים והחמישים. מהדורות נוספות מתרגום זה הופיעו בשנות השישים והשבעים. בשנת 1987 הופיע בהוצאת "עם עובד" תרגום חדש של הספר שנעשה בידי הסופר ניצול השואה אורי אורלב. בתרגום זה מופיע הגיבור בשמו המקורי "קאיטוש המכשף", שהוא גם הכותר של הספר. בעבור תרגום זה זכה אורלב בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער לשנת 1988. מאיירת: אורה איתן
הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2012.
בית כברות לחיות שעשועים
בית כברות לחיות שעשועים (באנגלית: Pet Sematary) הוא ספר אימה משנת 1983 מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג.
הסרט עובד לשני סרטי קולנוע - הסרט הראשון יצא לאקרנים בשנת 1989 והסרט השני יצא לאקרנים בשנת 2019.
עיבודים
בשנת 2019 יצא סרט נוסף בעל אותו השם בבימויים של קווין קולש ודניס וידמאייר, ובו מככבים ג'ייסון קלארק, איימי סימץ וג'ון לית'גו בתפקידים הראשיים. הסרט עלה לראשונה במהלך פסטיבל SXSW, והוא יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-5 באפריל 2019. בישראל הסרט יצא יום קודם לכן, ב-4 באפריל 2019.
מייקל שדסון
מייקל שדסון (באנגלית: Michael Schudson; נולד ב-3 בנובמבר 1946) הוא סוציולוג אמריקני המתמחה במחקר העיתונאות, ההיסטוריה שלה, והתרבות הסובבת אותה.
חייו
נכון ל-2022, כתב שדסון אחד-עשר ספרים, וערך ארבעה ספרים, הנוגעים להיסטוריה ולסוציולוגיה של העיתונאות, הפרסום והזיכרון הקולקטיבי בארצות הברית ובעולם. כן כתב מאמרים רבים בנושאים אלו. שדסון זכה להכרה אקדמית ולפרסים רבים ביניהם פרס עמיתי מקארתור.
הפיכת אובייקט תרבותי למרכזי
שדסון בוחן כיצד הופך אובייקט תרבותי למרכזי, לאובייקט שיש לו כוח להשפיע ולעצב את המחשבה שלנו. שדסון מזהה חמישה גורמים שמסבירים מתי חפץ תרבותי מסוים יישאר בזיכרון שלנו ויועיל לנו. לפי שדסון, תנאי ראשון הוא תנאי הזמינות של החפץ או האובייקט התרבותי. השני הוא תנאי הכוח הרטורי של האובייקט כטקסט. תנאי השלישי זה תנאי ההד (הרלוונטיות) של האובייקט בקרב הקהל. תנאי רביעי הוא תנאי המיסוד. תנאי זה נוגע ליכולת של מוסדות חברתיים כמו ארגוני חדשות או משרדים ממשלתיים לשמר אובייקט תרבותי. תנאי חמישי ואחרון הוא תנאי הנחישות והכוונה עד כמה האובייקט נוכח בחיים שלנו ועד כמה הטקסט הזה הוא חלק מהפעילות שלנו, ואם הוא מעורב וקשור במה שאנחנו עושים ומכוון אותנו לפעול באופן מסוים. שדסון מזהה פרסומות וספרי ייעוץ מחד וטקסטים דתיים מאידך כאובייקטים תרבותיים נחושים.
ספריו
<DIV dir=ltr> </DIV>
בוב הוסקינס
רוברט "בוב" ויליאם הוסקינס (באנגלית: Robert William "Bob" Hoskins; 26 באוקטובר 1942 – 29 באפריל 2014) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי. זכה בין היתר, ב-1986, בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, פרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר, על תפקידו הראשי בסרט "מונה ליזה".
קורות חייו
הוסקינס נולד ב-1942 בעיירה בורי סט. אדמונדס, שבמחוז סאפוק, אנגליה, לאלזי ליליאן (טבחית וגננת) ורוברט ויליאם הוסקינס (מנהל חשבונות ונהג משאית). אביו היה קומוניסט וגידל אותו כאתאיסט. אחת הסבתות שלו הייתה ממוצא צועני. נשר מבית הספר בגיל 15 ועבד למחייתו כסבל, נהג משאית, מנקה חלונות ועוד. ניסה ללמוד ניהול חשבונות, אך נשר באמצע הלימודים. בשנת 1967 התנדב במשך תקופה קצרה בקיבוץ זיקים בישראל ורעה גמלים בסוריה. באותה שנה גם נישא לראשונה לג'יין לייבסי, ממנה התגרש ב-1978.
להוסקינס ארבעה ילדים - שניים מנישואיו הראשונים לג'יין לייבסי ושניים מאשתו השנייה לינדה באנוול, לה נישא ב-1982 ועימה חי עד יום מותו.
קריירה
בגיל 26 החל לשחק בתיאטרון בלונדון, כאשר ליווה חבר לאודישן וזכה בתפקיד (שולי אמנם), בלי להתכוון לכך. בשנים שלאחר מכן עבר לשחק בסדרות טלוויזיה שונות. תפקידו הקולנועי הראשון היה תפקיד קטן בקומדיה הבריטית Up the Front (1972). פריצתו הגדולה לתודעת הקהל התרחשה כאשר השתתף כשחקן ראשי במיני סדרת הטלוויזיה של דניס פוטר וערוץ הבי.בי.סי "מטבעות מן השמיים" בשנת 1978.
הופעתו בסרט הקולנוע הבריטי "יום שישי הארור" (1980), לצידה של הלן מירן זכתה לביקורות טובות רבות ובעקבותיה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 1982 השתתף בתפקיד אורח קצר בסרטה של להקת פינק פלויד, "פינק פלויד - החומה", בו גילם את אמרגן הלהקה וב-1985 השתתף בסרט הפולחן הבריטי של טרי גיליאם "ברזיל".
על תפקידו הראשי בסרט "מונה ליזה" של הבמאי ניל ג'ורדן, ב-1986 זכה הוסקינס בפרס גלובוס הזהב ובפרס BAFTA וכן היה מועמד לפרס האוסקר, כשחקן הטוב ביותר.
הופעתו הראשונה בסרט מיינסטרים אמריקאי הייתה בפילם נואר החצי מצויר "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988), בבימויו של רוברט זמקיס, שזכה להצלחה רבה. באותה שנה דיבב את הדובי בסדרה "הצעצועים העזובים". הוסקינס אף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על התפקיד. בהמשך השתתף בסרטים הוליוודיים רבים נוספים, בהם "בתולות הים" (1990), לצידה של שר, "הוק" (1991), בבימויו של סטיבן ספילברג, "האחים סופר מריו" (1993) שכשל, "ניקסון" (1995), לצידו של אנתוני הופקינס ובבימויו של אוליבר סטון, "מייקל" (1996) בבימויה של נורה אפרון, "המסע של פליסיה" (1999) של אטום אגויאן, "ללא מחסום" (2005) ועוד.
ב-2007 התראיין הוסקינס בקשר לסרט "האחים סופר מריו", הודה ששנא את הסרט, התחרט על תפקידו והחשיב אותו לדבר הכי גרוע שאי-פעם עשה בקריירה.
ב-2010 השתתף בסרט איזה מין שוויון העוסק במאבק נשים משנת 1968, שעבדו במפעל פורד אנגליה, על שכר שווה עבור עבודה שווה.
שלן
טירות באי
באי טירות ומבצרים רבים, ביניהם ניתן למנות את הבאים:
בוב הוסקינס
קריירה
תפקידו הראשי האחרון היה בסרט Outside Bet (2012) ותפקידו האחרון היה תפקיד משני בסרט שלגייה והצייד (2012), בכיכובה של שרליז ת'רון.
שלן
טירות באי
טירת רוזנבורג - הטירה נבנתה במאה ה-17 בידי כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. האולם המרכזי כולל כיסאות הכתרה ושלושה פסלי כסף של אריות בגודל טבעי. השטיחים הארוגים על הקירות מציגים תמונות ממלחמות דנמרק ושוודיה. בטירה קיימת תצוגה גדולה של כלי חרסינה וזכוכית.
בוב הוסקינס
קריירה
באוגוסט 2012 הודיע על פרישתו ממשחק לאחר שחלה במחלת פרקינסון.
שלן
טירות באי
טירת קרונבורג - ידועה גם בשם "טירת המלט". הטירה נבנתה בשנת 1420, נשרפה לחלוטין ונבנתה שוב באותו מקום.
בוב הוסקינס
קריירה
הוסקינס נפטר ב-29 באפריל 2014 מדלקת ריאות חמורה.
שלן
טירות באי
אולם הנשפים של הטירה, שאורכו 60 מטרים, היה הארוך ביותר בכל טירות צפון אירופה. האולם, שבנה המלך פרדריק השני לאשתו המלכה סופיה, כולל כיום תצוגה של יצירות אמנות רבות.
בשנת 2000 הוכרזה הטירה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
טירת פרדריקסבורג - הטירה נבנתה בידי כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. בטירה אלמנטים רבים שנועדו להדגיש את עושרו, כדוגמת מזרקת נפטון וגלריית השיש באגף המלך. מאז שנת 1878 ממוקם בטירה מוזיאון ההיסטוריה הלאומית של דנמרק, המכיל יצירות אמנות ורהיטים עתיקים המציגים את היסטוריית המקום.
ישיבת דרך השם
ישיבת דרך השם היא ישיבה גבוהה חרדית-ליטאית אלטרנטיבית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. הישיבה מיועדת עבור צעירים שלא מצאו את מקומם במסגרות רגילות והחינוך בה אינדיבידואלי ומגוון.
תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה בשנת 2001, על ידי ראש הישיבה, הרב ברוך צבי גרינבוים, תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שלמה וולבה, הרב לייב מינצברג והרב יצחק שלמה זילברמן. עם צוות הישיבה נמנים הרבנים ארי מור, צבי רענן, יצחק גלצר, אליהו מאיר פייבלזון, אפרים אקרמן, דניאל צ'סטר, איתמר טעפ, אליהו אורנשטיין, אוריה ענבל ואברהם ליפשיץ.
בחורף 2009 פתחה הישיבה סניף בבית הכנסת אוהל יצחק ששופץ מחדש בגבול הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הסניף מונה כארבעים תלמידים הגרים בפנימייה סמוכה. התלמידים מלווים פרויקטים של הקרן למורשת הכותל ומתלמדים להיות מדריכי סיור ומדריכים בפרויקט בר מצווה של הקרן. בקיץ 2011 עברה הישיבה למבנה ארעי בשכונת גבעת שאול, חלק מהבחורים גרים בדירות שכורות בסביבה.
בשנת 2010 רכשה הישיבה מגרש בשכונת הר נוף, עבור המבנה המרכזי שלה ובשנת 2011 החלו בבנייתו. ב-2016 יצאה הישיבה במיזם שבו גייסו כמיליון דולר תוך 24 שעות עבור השלמת הבניין.
נכון לתשפ״א לומדים בישיבה כמאה תלמידים.
השיטה החינוכית
הישיבה נוסדה עבור צעירים שלא מצאו את מקומם בישיבות הרגילות. הישיבה מדגישה את הלימוד בסוגיות במחשבה יהודית. מבחינה חינוכית מודגש הצורך בעיצוב אישיות כל תלמיד באופן אינדיבידואלי והישיבה מאפשרת גוונים שונים של לימוד תורה. הישיבה מבקשת להציג בפני התלמידים מגוון גישות ולכן אנשי הצוות באים מרקע מגוון, מתלמידי הרב יצחק שלמה זילברמן ועד נטייה לברסלב.
חלק מתלמידי הישיבה מוכוונים לרכישת מקצוע וחלקם לומד גם במכללות אקדמיות. אלו מהם שאינם בוגרי תיכון או ישיבה תיכונית משלימים בין סדרי הלימוד את לימודי הבגרות. הישיבה שואפת כי בוגריה יחיו חיי תורה ומצוות תוך קביעת עיתים לתורה, יחד עם הצלחה בחיי המעשה ובמקצועות חופשיים.
הישיבה מקבלת בחורים שלומדים או עובדים. היא נמנעת מלקבל בחורים שמבקשים לעזוב את אורח החיים התורני.
מיזמים
במסגרת הישיבה הוקמו מספר מיזמים המיועדים עבור נוער חרדי המתמודד עם קשיים:
עיני הדרקון
עיני הדרקון הוא שמו של ספר פנטזיה פרי עטו של סטיבן קינג, שיצא לאור בשנת 1984, הנאמן לכללי סוגת המעשייה.
עלילה
העלילה עוסקת בבית מלוכה של ארץ נשכחת בשם דליין, בה שולט המלך רולנד הזקן ולצידו הקוסם והיועץ האפל פלאג. בתחילת הסיפור הוא מחפש אישה שתמצא חן בעיניו ומוצא נערה בת 17 ושמה סשה. היא מוצאת חן בעיניו, והשניים מתחתנים. לסשה נולדים שני ילדים: הבן הבכור פיטר (הדומה לאמו ויהיה מוכשר בדברים רבים בעתיד) והבן הצעיר תומאס (בעל חשיבה איטית, אך עם חוש כיוון והתמצאות טובים מאוד, וכן שליטה טבעית בחץ וקשת, בדומה לאביו) אך סשה מתה לאחר שילדה את תומאס, בנה הצעיר. המלך והממלכה כולה מתאבלים רבות מכיוון שהייתה מלכה טובה מאוד אדיבה וחביבה לכל תושבי דליין. הסיפור מלווה את החיים במשפחת המלוכה. בעוד פיטר אינטליגנט, תלמיד מצטיין ורב כישורים, תומאס הוא בעל אינטליגנציה מועטה ותמיד קינא בפיטר על היותו נאהב ומוכשר. עד שיום אחד כשהיה בן 16, נשלח פיטר למשפט על פשע איום ונורא שהרעיד את הממלכה. לאחר שנמצא אשם הוא מובל לכלא בראש כיכר המחט (הכיכר המרכזית בה נערכים טקסי ההמלכה) שם הוא אמור לבלות את שארית חייו. בזמן כליאתו, פלאג נוטל במרמה את השלטון לידיו. בהמשך הספר מתואר מסעו של יורש-העצר החוקי אל הכתר. דמות קוסם המלך היא דמות בעלת כוחות על טבעיים אשר גילה בן למעלה מ-500 שנה. קוסם המלך הופיע בממלכה פעמים רבות בעבר, נוטל כל פעם דמות אחרת וממיט חורבן ואומללות באשר הוא מופיע.
קוסם המלך נקרא כאן פלאג, דמות חוזרת בספריו של סטיבן קינג (הדמות ה"רעה" הראשית בספר 'העמדה', דמות שלילית בסדרת 'המגדל האפל' ועוד).
פולק מאנז'ו
פֿוּלְק החמישי מאַנז'וּ (בצרפתית: Foulque V d'Anjou; נולד ב-1089 או 1092, מת ב-13 בנובמבר 1143), ידוע גם כפולק הצעיר, היה רוזן אנז'ו משנת 1109 ועד 1129, ומלך ממלכת ירושלים משנת 1131 ועד למותו.
רוזן אנז'ו
תאריך הלידה המדויק של פולק אינו ידוע, אך משערים כי נולד בין השנים 1089–1092. הוא היה בנו של פולק הרביעי, רוזן אנז'ו, וברטה ממונפור, שנטשה את בעלה בשנת 1092 עבור פיליפ הראשון, מלך צרפת.
עם מותו של אביו בשנת 1109, ירש פולק הצעיר את הרוזנות, שהייתה ישות פוליטית עצמאית שהתקיימה בעמק הלואר הצרפתי. עם תחילת שלטונו ברוזנות איחד את כוחותיו עם אלו של לואי השישי, מלך צרפת, כנגד פלישתו של הנרי הראשון, מלך אנגליה, לנורמנדיה, אולם כעבור שנים אחדות עבר לתמוך במלך האנגלי, לאחר שהאחרון ארגן את נישואי בנו ויליאם לבתו של פולק, כדי להפכו מאויב לאוהב. שנים ספורות לאחר מכן נישאה גם בתו של המלך, מתילדה, לבנו של פולק, ז'ופרואה. בנם הבכור היה לימים הנרי השני, מלך אנגליה.
צלבן ומלך ירושלים
בשנת 1127, בעודו באנז'ו, קיבל פולק איגרת ובה הזמנתו של בלדווין השני, מלך ירושלים. בלדווין, אביהן של ארבע בנות ואף לא בן זכר אחד, סימן מבעוד מועד את בתו הבכורה מליסנדה כיורשת לאחר מותו, אך שאף לחזק את מעמדה באמצעות השאתה לאציל רב עוצמה. פולק, שהיה צלבן רב ממון, מנוסה מאוד בניהול קרבות וכן אלמן טרי, התאים ביותר להיות הבעל המיועד.
פולק מצידו, בשומעו את הצעתו של בלדווין, טען כי ברצונו להיות יותר מאשר "בן לוויה" למלכה, וביקש לקבל את התואר "מלך ירושלים". בלדווין, בחושבו על הונו העצום של פולק, וכן על מעלליו הנועזים בקרבות, הסכים לדרישה זו בלב שלם.
פולק ומליסנדה ירשו יחדיו את כיסאו של בלדווין עם מותו בשנת 1131. מיד עם עלייתו לשלטון לקח לעצמו פולק את עיקר תפקיד המלוכה, כשהוא מנשל באופן מסוים את אשתו מתפקידים אלו. הוא ביכר את אנשי שלומו מאנז'ו על פני האצילים המקומיים, וכשהעניק להם משרות בחצרו עורר עליו את זעמם של הצלבנים המקוריים. שאר המדינות הצלבניות שמצפון לממלכת ירושלים חששו פן ינסה פולק להחיל עליהם את שלטונה של ממלכתו, כפי שעשה קודמו בתפקיד, אולם פולק היה חלש בהרבה ביחס לבלדווין וכוונה זו נבלמה על ידי המדינות שעשו יד אחת כנגדה, עוד בטרם יצאה אל הפועל.
אחותה של מליסנדה, אליס מאנטיוכיה, שהוגלתה מהנסיכות בידי אביה, שבה לשלוט באנטיוכיה לאחר מותו של בלדווין. בשנת 1132 איחדה את כוחותיה עם פון, רוזן טריפולי ועם ז'וסלין השני, רוזן אדסה, ומנעה את מסעו של פולק, שהיה באופן רשמי העוצר של נסיכות אנטיוכיה, אל המדינות. צבאותיהם של פולק ופון ניהלו סדרת קרבות קצרה, ובסופה נחתם חוזה שלום בין המדינות ואליס הוגלתה בשנית.
מלבד ההתנגדות הנוצרית שהתעוררה נגדו בקרב המדינות השכנות, נאלץ פולק להתמודד עם מאבקי כוח פנימיים בתוך ממלכתו. האצילים המקומיים, בניהם של מנהיגי מסע הצלב הראשון התמרמרו על המלך החדש שלא הגיע מקרבם ונישל אותם מעמדותיהם הבכירות בממלכה. מנהיג האצילים הממורמרים היה הוגו דה פויסה, רוזן יפו ואחיינה של המלכה מלסינדה, שהיה נאמן ביותר למלכה וסלד מהחלשת כוחה בידי בעלה.
פולק, שזיהה את הפוטנציאל ההרסני הגלום בקרבתו של הוגו לירושלים, החליט לסלקו מהממלכה, ובשנת 1134 האשים אותו בניאוף עם המלכה. כתגובה להאשמות השקריות פתח הוגו במרד, נמלט ליפו ואיחד כוחותיו עם הצבא המצרי באשקלון. הוא הצליח להביס את הצבא ששלח המלך כדי לעצרו, אך הבין כי לא יוכל להמשיך ולהחזיק מעמד מול המלך החזק. לאור בקשתה של מליסנדה, התערב הפטריארך של ירושלים בסכסוך הממלכתי ושכנע את הוגו לקבל עליו את גזר הדין המתחשב שגזר עליו המלך - גלות מהממלכה למשך שלוש שנים.
חיזוק גבולות הממלכה
בעת תקופת שלטונו של פולק עלה בזירת המזרח התיכון אויב חדש - אימאוד א-דין זנגי, שליטה המוסלמי של העיר מוסול, החל צובר כוח בסדרת כיבושים, תוך שהוא מתקרב אל גבולה הצפוני של ממלכת ירושלים.
ההתנגשות הראשונה בין צבאות הנוצרים לצבאו של זנגי אירעה בשנת 1137 כאשר הטיל זנגי מצור על מבצר קרין הצלבני. פולק וצבאו נחפזו לעזרת הנצורים אך ספגו מפלה קשה: פולק נכנע אך הורשה לשוב לירושלים. זמן קצר לאחר מכן פנו אל פולק שליטי דמשק, אשר חששו גם הם מכיבושיו של זנגי. הדמשקאים איחדו כוחות עם הצלבנים מול איומיו של זנגי והצליחו למנוע את כיבוש העיר ואת החדירה המוסלמית אל צפון ממלכת ירושלים. בתמורה לעזרה שהגיש לשליטי דמשק קיבל פולק לידיו את השליטה בעיר בניאס, עיר מבוצרת שהבטיחה את השקט בגזרה הצפונית.
גם גבולה הדרומי של הממלכה חוזק בידי פולק. משרתו ועושה דברו פאגאנוס בנה את מצודת כרכ ("קיר מואב") לדרומה של העיר עמאן (בתחומי ירדן של ימינו). מבצר כרכ היה הראשון בסדרת מבצרים שאת הקמתם יזם פולק ושמוקמו לאורך "דרך עולי הרגל", שקישרה בין סוריה למצרים והובילה הלאה למכה. מערך מבצרים זה נועד להרתיע את המצרים מלקטוע את הרצף הטריטוריאלי של ממלכת ירושלים ומלסכן את שליטתה בחופי הים האדום, וכן למנוע קשר בין מצרים לסוריה, שיכול היה לשרת את האינטרסים המוסלמיים. בין המבצרים שנבנו ניתן למנות את מבצר מונראל (שובכ), טפילה ואילת ("אי האלמוגים"). נוכחות מוסלמית נוספת שהטרידה את מנוחתה של ממלכת ירושלים בתקופתו של פולק הייתה העיר המצרית אשקלון. לצורך מניעת התקפה מצרית מאזור זה נבנו המבצרים איבלין (יבנה), בלאנשגארד (תל צפית) ובית גוברין. לאחר כיבושה של אשקלון בידי הצלבנים בשנת 1153 ירדה חשיבותם של מבצרים אלו.
בשנים 1137 ו-1142 ערך יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית, ביקורים בתחומי סוריה, במגמה להביא להחלת השלטון הביזנטי על המדינות הצלבניות. פולק התעלם מביקורים אלו, ואף דחה את בקשתו של הקיסר לפוגשו בירושלים.
מותו של פולק
בשנת 1143 יצא הזוג המלכותי מירושלים לחופשת סתיו בעכו. במהלך מסע ציד מעד סוסו של פולק, והוא נפל מגבו ונחבל קשות בראשו. הוא הובהל לעכו ושם מת מפצעיו. הוא נקבר בכנסיית הקבר בירושלים. על אף המשבר שפקד את נישואיהם בתחילת דרכם, הביעה מליסנדה אבל גם בחדרי חדרים וגם בפרהסיה.
ויליאם מצור מתאר את פולק כחייל מוכשר, אך מטעים שלא עשה כל שביכולתו להגן על המדינות הצלבניות במשך שנות מלכותו. ההיסטוריון המוסלמי איבן אל קלאניסי (אשר כינה את המלך "אל קונד אנג'ור", שיבוש ערבי של תוארו הראשון רוזן אנז'ו - Comte d'Anjou) אמר עליו כי "הוא לא נשמע בעת שאמר דברו כמו גם כשניהל את ענייני ממלכתו".
לאחר מותו של פולק המשיך זנגי את מסע כיבושיו באזור צפון הלבנט, והחריב בשנת 1144 את רוזנות אדסה, דבר שהביא מספר שנים מאוחר יותר לתחילתו של מסע הצלב השני כנגד המוסלמים.
ישיבת שפת אמת
ישיבת שפת אמת (ישפ"א) היא הישיבה הראשונה של חסידות גור בארץ ישראל. בניין הישיבה נמצא ברחוב יהוסף שוורץ בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
נשיא הישיבה היה האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלטר מגור ולסגן נשיא הישיבה נתמנה בנו רבי שמחה בונים אלטר עם הסתלקותו של האמרי אמת היה לנשיא הישיבה כל השנים
במשך שנים למדו בה בחורים מכל הגילאים. בהמשך הייתה הישיבה ישיבה גבוהה וישיבת הדגל של חסידות גור בישראל, היא פעלה בין השנים תרפ"ה - תשע"ו (1925–2016) וראש הישיבה האחרון בה במתכונת זו היה הרב שאול אלתר.
היסטוריה
הישיבה נוסדה על פי הוראת האמרי אמת בשנת תרפ"ה (1925) ושכנה בבית המדרש החסידי הכללי "מדרש יוצאי ורשה - אהל שמואל" בשכונת "בתי ורשה". ראש הישיבה הראשון היה הרב מנחם מנדל כשר ונקראת על שמו של האדמו"ר יהודה אריה ליב אלתר שחיבר את סדרת ספרי ההלכה והחסידות "שפת אמת". בשנתיים הראשונות כיהן הרב כשר כראש הישיבה, בשנת ה'תרפ"ו לאחר סוכות העתיק רבי נחמיה אלתר אחיו של האדמו"ר מגור, רבי אברהם מרדכי אלתר את מגוריו לירושלים ונתמנה לעמוד בראשות הישיבה. לאחר מכן הטיל ה"אמרי אמת" את ראשות הישיבה על הרב יעקב חנוך סנקביץ'. לאחר פטירת רבי יעקב חנוך, מינה האדמו"ר ישראל אלתר לראשות הישיבה את אחיו הצעיר רבי פינחס מנחם אלתר (לימים האדמו"ר מגור) ובמקביל כיהן גם הרב יצחק פלקסר. משגיח הישיבה היה הרב יעקב נייהוז. משרת ראש הישיבה נחשבה לאחד התפקידים הבכירים בחסידות גור.
בשנת תרצ"ז (1937) כאשר ביקר האמרי אמת בארץ פנו אליו חסידים בתל אביב ותינו על הקושי בשיגור ילדיהם ללמוד בישיבה בירושלים, הוא היפנה את החסידים  לבנו רבי שמחה בונם אלתר והוא פעל מיד לארגן בחורים שהם היו  הגרעין של הישיבה, מקומה של הישיבה נקבע בבית החסידים דגור ברחוב המשביר בו התפלל הרב רבי שאול משה זילברמן שפיקח על הבחורים, הישיבה נקראה "הסניף" של ישיבת שפת אמת,  שלימים נקראה חידושי הרי"ם.לימים אמר הלב שמחה "השקעתי בישיבה 'דמים' תרתי משמע, ואף התבזיתי בעבורה.
בתחילת שנותיה של הישיבה הוקמו בישיבה שתי "חברה'ס", חבורות של בחורים שנועדו לעבודת ה' משותפת: אחת בראשות הרב זליג שטיצברג, אשר נחשבה לחריפה ולמדנית יותר וכונתה על שם מקימה "זעליגיסטן", ושנייה, אשר נחשבה לחסידית ושמחה יותר, בראשות הרב ישראל דוד רוסט מחיפה, וכונתה על שם שניים ממקימיה "ברוינריסטן". חברי החברה'ס המשיכו לשמור על קשר גם לאחר נישואיהם, והקימו שטיבלאך עצמאיים. בחסידות הייתה מעין חלוקה פנימית בין שתי החברה'ס, עד שעם פתיחת ישיבות נוספות בחסידות היטשטשה חלוקה זו.
הישיבה נחשבה לישיבה המרכזית בחסידות גור, גם בשל קרבתה לבית המדרש המרכזי וחצר הרבי. בחורים מבוגרים נהגו לעבור אליה לאחר שלמדו בישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב.
בשנת תשס"ב (2002) הפסיק ראש הישיבה למסור בישיבה שיעורים ב"עיון", עקב הנחיית האדמו"ר לכל ישיבות החסידות ללמוד בקיאות בלבד. לאחר ביטול לימוד העיון חל פיחות במעמדה של הישיבה.
בשנת תשס"ד (2004), נפתחה בצמוד לישיבה ישיבה קטנה. ישיבה זו נוהלה על ידי הרב יוסף לייב אלתר, ולאחר מכן על ידי הרב יצחק מאיר טאומן. כיום ראש הישיבה הקטנה הוא הרב משה חיים דנדרוביץ (חבר ועדת החינוך של החסידות).
לאחר הרביזיה בישיבות גור, הפכה הישיבה ל"קיבוץ" דבר שהפחית עוד יותר את כמות הבחורים. באדר א' תשע"ו (2016) הוחלט על סגירת הישיבה במקביל לסגירת 2 ישיבות וותיקות נוספות ופיזור הבחורים בישיבות אחרות של חסידות גור.
לאחר סגירת הישיבה, הורחבו שנות הלימוד בישיבה הקטנה, במסגרת הרביזיה שביטלה את ההבחנה בין הישיבות הקטנות והגבוהות במוסדות חסידות גור. התלמידים מגיעים אליה לאחר שנתיים ב"מתיבתא" ולומדים בה עד לנישואיהם. ראש הישיבה במתכונת החדשה נותר ראש הישיבה הקטנה, הרב משה חיים דנדרוביץ.
צוות הישיבה
הרב יצחק מנחם וינברג (לימים האדמו"ר מטאלנא) כיהן למשך תקופה כר"מ לבחורים המבוגרים בישיבה. עוד כיהנו הרב נתן לוברט, הרב דוד שובקס (נכדו של הרב דודצ'ה), הרב דניאל אלתר והרב יצחק מאיר קנובלביץ. בשנותיה האחרונות כיהנו בישיבה: הרב יצחק זילברברג, הרב דב לנדאו (חבר בית הדין לכשרות חוג חתם סופר וחבר ועדת החינוך של החסידות), הרב יצחק מאיר טאומן (משגיח), הרב יצחק זילברשטיין ויצחק רוזמרין (בעל התוקע בבית המדרש של חסידות גור).
בנייני הישיבה בירושלים
בנייני הישיבה נמצאים ברחוב שפת אמת, ברחוב יוסף בן מתתיהו וברחוב שדי חמד בירושלים. בשנת ה'תשס"ט נוספו לה שני מבנים מתרומת האחים חנציסקי, שקיבלו את השם 'טירת חן' ובהם שוכנת הישיבה הקטנה.
בשנת ה'תרפ"ו רכש הנדיב צבי יהודה ביננפלד את הקרקע שעליה הוקם הבניין והוקדש לישיבה, לקראת ביקורו של ה"אמרי אמת" בארץ בשנת ה'תרצ"ה הקים הנדיב קומה נוספת על הבניין כאשר חלקו  הוקדש לבית המדרש, ובחלקו האחר בנה דירה עבור רבי אברהם מרדכי אלטר אשר  התגורר בה בימי מגוריו בארץ. כאשר שב לפולין התגורר בדירה בנו האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר. לאחר פטירתו של האמרי אמת המשיכה להתגורר בדירה זו אשתו בזיווג שני, הרבנית פייגא מינטשא. במהלך השנים התגורר בה גם בנם, האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר.
כן שוכנת במקום ספרייה המכונה "ספריית בית עקד ספרים גנזי אליעזר מיסודו של החסיד ר' אליעזר סירקיס ז"ל שעל-יד ישיבת שפת אמת" שהוקמה בשנות החמישים כאשר אליעזר סירקיס העביר לישיבה את אוסף 15,000 ספרי הקודש הנדירים שלו.
אוהל חסידות גור
בחצר הישיבה נמצאים קבריהם של שני אדמו"רי גור, רבי אברהם מרדכי אלתר שנפטר בעת מלחמת העצמאות ובנו רבי פינחס מנחם אלתר ששימש כראש הישיבה עד למינויו לאדמו"ר לאחר פטירת אחיו רבי שמחה בונים אלתר. האדמו"ר אברהם מרדכי אלתר נקבר בחצר הישיבה ולא בבית קברות מסודר בגלל מלחמת העצמאות אשר מנעה עריכת מסע לוויה מסודר בירושלים. הקבורה בחצר הישיבה נעשתה בחופזה בעת הפוגה בהפגזות לאור לפידים. בנו, האדמו"ר פינחס מנחם אלתר נקבר שם לאחר שרמז כי רצונו להקבר ליד אביו.
לקריאה נוספת
בן ציון קלוגמן, אור זרוע לצדיק, מתולדות חייו של האדמו"ר רבי שמחה בונם אלתר, חלק ב' עמ' קכד-קע, שנת ה'תשס"א
קמינו
היסטוריה
במהלך 2002 נשכר היאט על ידי אפל, והתחיל לעבוד על מה שיהיה, מאוחר יותר, לדפדפן ספארי. למרות עזיבתו, והעדר תמיכה מצד מנהלי AOL, הבעלים של נטסקייפ, הצליח גרעין המפתחים לשחרר במרץ 2003 את גרסה 0.7. בשלב זה כבר שונה שם הדפדפן ל"קמינו", מטעמים משפטיים. ביטול הפרויקט על ידי נטסקייפ חייב את המפתחים להגדיל את הסתמכותם על הקהילה; ואכן, גרסה 0.8 פותחה בעיקר לפי אידאולוגיית הקוד הפתוח, על ידי תורמים מכל העולם, בניגוד לקודמתה, שדמתה מאוד לדפדפן של נטסקייפ.
שלב הבטא הסתיים עם פרסום הגרסה הרשמית הראשונה, 1.0, בארבעה־עשר בפברואר 2006.
תכונות
יתרונו המרכזי של קמינו על פיירפוקס הוא התאמתו למערכת ההפעלה. כך, למשל, אפשר להוסיף כתובת דוא"ל מהדפדפן ישירות לספר הטלפונים, או לחפש באמצעות Spotlight בין הסימניות. יתרון נוסף הוא מערכת ניהול הסימניות האינטואיטיבית.
קמינו תומך בגלישה בלשוניות וכולל מנהל הורדות וחוסם חלונות קופצים. כמו כן הוא מציע אפשרויות מתקדמות לאבטחה ולפרטיות.
בראד גוזאן
בראד גוזאן (באנגלית: Brad Guzan; נולד ב-9 בספטמבר 1984 באילינוי שבארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת השוער באטלנטה יונייטד ובנבחרת ארצות הברית.
קריירה
לאחר שנתיים בשיקגו פייר פרמייר מליגת הפיתוח USL, החליט גוזאן לחתום במועדון ה-MLS האמריקאי צ'יבאס ארצות הברית לאחר שנבחר בדראפט 2005.
ב-11 ביולי 2008, אסטון וילה סיכמה על דמי העברה של מיליון דולר עבור שוער צ'יבאס ארצות הברית. גוזאן היה השוער האמריקאי השני בשם בראד שחתם באסטון באותו קיץ אחרי בראד פרידל. גוזאן ערך את הופעת הבכורה שלו באסטון בספטמבר 2008 במסגרת גביע הפוטבול ליג, במשחק בית נגד ק.פ.ר. בטורניר גביע השלום 2009, אסטון ניצחה בכל משחק שגוזאן שיחק, כולל המשחקים נגד פורטו, יובנטוס ואטלנטה. בגמר נגד יובנטוס, הוא עזר לקבוצתו לנצח את האיטלקים לאחר שעצר שני פנדלים של וינצ'נצו יאקווינטה ואלסנדרו דל פיירו בקרב בעיטות העונשין.
ב-27 באוקטובר 2007, גוזאן הציל 4 פנדלים במשחק אחד, הראשון בזמן המשחק הרגיל, ושלושה נוספים בקרב בעיטות עונשין נגד סנדרלנד באצטדיון האור בשלב 16 האחרונות בגביע הליגה. למרות ההופעה המרשימה, בראד פרידל החליף אותו בשער במשחק הגמר נגד מנצ'סטר יונייטד.
ב-31 בדצמבר 2010, גוזאן הושאל להאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ למשך חודש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהאל ביום הראשון של שנת 2011 בהפסד 0–1 ללסטר סיטי. ב-25 בינואר 2011, הוא האריך את ההשאלה עד לסוף פברואר. בסך הכל, גוזאן ערך 11 הופעות במדי האל. ב-28 בפברואר, חזר גוזאן לאסטון וילה.
ב-3 בדצמבר 2011, גוזאן ערך את הופעתו השנייה בפרמייר ליג במדי אסטון נגד מנצ'סטר יונייטד במקומו של שי גיבן הפצוע. בסוף עונת הפרמייר ליג 13–2012, גוזאן נבחר לשחקן המצטיין באותה עונה באסטון לאור תרומתו לקבוצה בהישארות בליגה הראשונה. ב-6 ביולי 2013, הוא חתם על חוזה לארבע שנים נוספות במועדון.
ב-29 ביולי 2016 חתם לשנתיים במידלסברו.
ב-26 בינואר 2017 חתם באטלנטה יונייטד מה-MLS.
קהילת יהודי יזד
יהדות יַזְד היא קהילה יהודית שהתמקמה, ככל הנראה בימי הביניים המוקדמים, בעיר יזד, בירת מחוז יזד, אשר באיראן.
מנהיגה הרוחני הנערץ של קהילת יזד הוא מולא אור שרגא שחי בתחילת המאה ה-19, והשפעתו בקרב העדה היזדית ניכרת עד היום.
יהודי יזד, היו מהקהילות הראשונות של יהדות איראן שעלו לארץ מיד עם קום המדינה. הם השתקעו בעיקר בירושלים ובצפת. בירושלים אף הוקם בית הכנסת המרכזי של העדה, בית כנסת היזדים.
תולדות הקהילה
לא ידוע על תאריך ההגעה המדויק לעיר יזד, אך סיפור השתכנותם של היהודים הראשונים ביזד עבר מדור לדור. היהודים הראשונים שהגיעו ליזד היו ארבעה אחים עם בני משפחותיהם שגלו מהעיר אספהאן. באספהאן הם היו שרי מלוכה, אך בעקבות עלילת הגויים נגזרה עליהם מיתה, ולאחר דין ודברים התקבלה הקלה בעונשם והיה עליהם לגלות ליזד המדברית והמנותקת. בדרך ליזד הם חוו קשיים רבים, ביניהם מעשי שוד אלימים וסכנת חיים ביערות. אך למרות הכל הם התעקשו במסירות לקיים מצוות ולשמור את השבת.
בתחילה, לא הורשו היהודים להיכנס לתוך העיר יזד, והם השתכנו ליד העיר במבנה ששימש בעבר כרפת. הם שיפצו והתאימו אותה לתנאי מגורים, ואף בנו מבנים נוספים באזור עד שהפכו לשכונה של ממש. לשכונה ניתן השם מירמאבד ע"ש מרים - אחת מארבעת האחים - שהייתה הרוח החיה. מרים תרמה רבות להרמת המורל ואף סייעה, בחכמה רבה, בשיפור התנאים הפיזיים.
עיסוק היהודים
רוב יהודי יזד היו עניים והתפרנסו באחת מן החלופות הבאות:
• מסחר - דרך המשי שעברה בעיר יזד היוותה מקור פרנסה חשוב עבור היהודים. הם הצטרפו לשיירות המסחר הרבות.
• פונדקאות - יזד ממוקמת על סף המדבר ושימשה כתחנת מעבר ומנוחה. דבר זה אפשר לתושבי המקום ובכללם היהודים להתפרנס משירותים שונים שנתנו לעוברי הדרכים ולבעלי החיים. כגון: האכלה, צידה לדרך ואף שירותי אבטחה לשיירות.
• תעשיית המשי - בעיקר ברחוב התחתון. עסקו בגידול עצי תות כבית גידול לתולעי המשי ובטוויית חוטים על ידי כח עבודה נשי. • תעשיית האופיום - האופיום היה חוקי בפרס, כיוון שתנאי השטח שלה התאימו לייצורו. בנוסף, היהודים לקחו חלק בייצוא למזרח הרחוק.
מולא אור שרגא
המנהיג הגדול של יהדות יזד היה המקובל הרב אור שרגא. הוא נקרא בפי כל "מולא אור שרגא". הרב נולד וחי ביזד במאה ה-18, הוא שימש כמוהל, שוחט, בודק ודיין. הוא סייע ליהודי קהילתו, היה בקשר עם יהודי ארץ ישראל ואף עמד בקשרים עם הגויים שראו בו צדיק.
הוענק לו התואר "מֻלָּא", כשם חכם דת מוסלמי הרב כונה בפי היזדים "מולא אור הראשון", אך הוא תמיד היה אומר - אני רק "שרגא", כלומר אור קטן (בשפה הארמית)
כשנפטר, רבים פקדו את קברו אשר הוצב בקצה העיר. יהודים וגויים כאחד התפללו בקברו. דמותו נשארה חרוטה בלב כל יוצאי יזד והוא רבם אשר מזכירים אותו בכל עת.
נותרו מסורות רבות בעדה הקשורות לדמותו ולהיותו צדיק ובעל מופת. למשל, לאחר פטירתו של הרב שרגא, משמשו טען שהרב היה לומד בערב שבת תורה עם אליהו הנביא וכן הוא היה נפגש עם שני רבנים קבועים ללימוד תורה יחד: ר' דרוויש מהעיר שיראז ור' משה מהעיר קשאן שהגיעו אליו על פי האמונה בקפיצת הדרך. כמו כן האגדה מספרת כי הבעל שם טוב התבטא פעם: "יש לי ידיד במרחקים, הרב אור שרגא".
כתבים מהרב מולא אור שרגא: יום אחד הגיע לקהילת יזד שד"ר בשם חכם אליהו מהעיר חברון. השליח הגיע לאסוף כספים מהקהילות השונות בפרס, כשהגיע ליזד הרב מולא אור שרגא שלח איגרת מיזד אל קהילת משהד, בה הוא פונה ליהודי הקהילה בבקשה לכבד בכבוד גדול את השליח, לאסוף כסף מכל הקהילה ולשלוח ליזד. מסיפור זה אנו עדים לקשר שהיה ליהודי פרס עם ארץ ישראל ולדאגתם הכנה כלפי שליחיה. איגרת נוספת שמצויה בידנו היא איגרת בה הרב אור שרגא קורא ליצחק בן יהודה כהן לשוב ליזד, כדי לפרנס את אשתו וילדיו אשר נותרו ללא פרנסה עם לכתו למשהד.
ארגון חֱבְּרה
ארגון גמילות חסדים שייסד קמאל (על שמו נקרא בית כנסת קמאל), במטרה לעזור לכל יהודי שנקלע לקשיים. קשיים מול השלטונות, יישוב סכסוכים. מול הגויים השכנים או סיוע לנזקקים ולחסרי ישע. בארגון היו חברים מנין אנשים שתרמו מכספם וממרצם להצלחת העניין.
בתי הכנסת ביזד
למרות העוני הרב של בני יזד הם לא חסכו עמל וטרחה בהקמת מקומות תפילה נאותים בעירם. כתריסר בתי כנסת היו קיימים באזור מגוריהם. בית הכנסת הגדול והמרכזי היה מחולק לשניים, מקום פתוח לקיץ ומקום סגור לימות החורף. היו בו מקווה, תנור למצות ושירותי דת נוספים. במקור הוא נקרא בית כנסת קֱמָאל, ע"ש איש עשיר ופעיל מאוד בקהילה.
בתי כנסת מוכרים נוספים: בית כנסת עלי, בית כנסת אליהו, בית כנסת ניסן ובית כנסת חכם, אותו בנה כנראה משה טבקול.
היה בית כנסת נוסף אשר קראו לו "חדש", כי בתקופה מסוימת היה חדיש משאר בתי התפילה, ושם זה המשיך לדבוק בו לאורך השנים.
בתי הכנסת ביזד שימשו כמקום התכנסות לעדה, באירועי שמחה או להבדיל בשעות אֶבל. בבית הכנסת קיבלו מידע על הנעשה בחוץ ובעולם וזה היה כעין חדשות. הלימוד, הדרשות והתפילה גיבשו את היהודים בקהילה. אחווה חזקה הייתה בין באי בית הכנסת, מעין תחושה משפחתית בגורל זהה.
בתי החינוך
כי"ח שלחה מנהל שיעמוד בראש, מר אנדרה קוהנקה, ומתרגם בשם מר דוד נשיא. עם כניסתם לשערי יזד הם החלו לפעול במרץ: שכרו מבנה בן 9 חדרים ובו 5 כיתות לימוד. הם דאגו לארוחת צהריים חמה כל יום, ופעמיים בשנה התלמידים קיבלו ביגוד אחיד וזוג נעליים על חשבון כי"ח. דבר זה היווה תמריץ ליהודי יזד העניים לשלוח את ילדיהם לבית הספר.
בשנת 1946 כבר היה ביזד גן ילדים, בית ספר לבנים, בית ספר לבנות וכן תיכון לבנים. אחד מתלמידי בית הספר המפורסמים הוא משה קצב. בחופשות ההורים שלחו את ילדיהם אל חכמי יזד על מנת שיעמיקו בלימוד התורה ומקצועות קודש.
הניב היזדי
יהודי יזד בשכונה העליונה דיברו פרסית בדיאלקט הדומה לפרסית של המוסלמים. בשכונה התחתונה דיברו ביזדית שהיא פרסית משובשת ושהייתה רק שפת היהודים, בדומה ליידיש.
בעיר כרמאן מדוברת השפה היזדית, זאת משום שיהודי כרמאן מקורם ביזד.
יחסי יהודים-גויים
פרס של אז הייתה מדינה מוסלמית שיעית, ולכן חוקי עומר הונהגו בה באופן קיצוני. עולים מיזד מעידים על התנכרות ושנאה רבה מצד שכניהם המוסלמים: ביום גשום הם לא הורשו לעמוד תחת סככה של מוכר גוי, בכל קניה ממוכר גוי היה עליהם להניח את המטבעות לתשלום בתוך כוס מים על מנת "לטהר" את המטבעות שהיהודי נגע בהם,
הקהילה בתקופת השואה
יורש העצר בפרס, רזא ח'אן היה בקשר עם אדולף היטלר. לכן במהלך אסטרטגי האמריקאים הובילו להדחתו ולעליית בנו לשלטון רזא כורש עלי פהלווי. עליית בנו הפכה את פרס למדינה נייטרלית בזמן מלחמת העולם השנייה. כמו כן, עליית פהלווי הובילה להמשך תאוצת תהליך המודרניזציה וכחלק מכך בוטלו חוקי עומר. עד היום יהודים רבים יוצאי פרס זוכרים את השואה כתקופה יחסית רגועה.
העלייה לארץ ישראל והקהילה ביזד כיום
ביזד היו רבנים ותלמידי חכמים רבים שהקפידו על קיום תורה ומצוות והרבו בלימוד תורה. דבר זה הגביר את הזיקה של העדה לארץ ישראל.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, היו שלוש עליות בודדים, שעלו דרך סוריה על פרדות והשתקעו באזור צפת.
בראשית המאה ה-20 היו שני ניסיונות לעליות:
בשנת 1915 ארבעים משפחות שמנו כמאתיים נפשות ניסו לעלות לארץ. בהיעדר אמצעי תחבורה עשו את דרכם מיזד לבגדד ב"פולאק" שהוא מעין כלי תחבורה באמצעות גמל. תלאות הדרך הקשות גרמו לכך שמכל הקבוצה הגיע ארצה רק ראש הקבוצה, ניסן בן יחזקאל צדיק. לאחר מספר שנים עלו שני אנשים יחידים והשתקעו אף הם בצפת.
עם הקמת מדינת ישראל עלו מרבית בני העדה מיזד והשתקעו ברובם בירושלים. נוצרו גם ריכוזים של בני העדה במקומות כמו קריית מלאכי, תל אביב, כפר סבא, פרדס כ"ץ, לוד, בני ברק, רעננה, בית שמש, חצור הגלילית ועוד.
מספר העולים נאמד באותם ימים כשלושת אלפים כך שבעיר יזד נותרו רק כאלף נפש. מספר זה הלך והתמעט בתדירות.
בשנת 1976 במסגרת סיור של מר עזריה לוי ביזד, נמצאו בעיר כעשרים עד שלושים משפחות יהודיות החיות בעוני רב. בבית העלמין היהודי נאלצו להעביר מצבות ממקומן כנראה לשם פיתוח השטח הקרוב. פעולה זאת וגדור השטח נעשו במימון הקהילה היהודית. ממצא נוסף מהסיור הוא שאפילו יהודים שהיו בעלי יכולת רבה יותר מאחיהם, העמידו פני עניים. כנראה מתוך חשש למיסוי.
הקהילה בארץ כיום
כיום בשכונת הבוכרים בירושלים שוכן מעוז קהילת יזד: בית כנסת היזדים. במהלך כל ימות השבוע וכן בשבתות ישנה פעילות תורנית חיה ותוססת של אנשי הקהילה. אנשי הקהילה מקפידים ללמוד תורה וכן ישנה הקפדה על זמני תפילות מיוחדים מעבר למניינים עצמם. זקני הקהילה מהווים עמוד תווך בהקפדתם על לימוד ותפילות יוצאות דופן המושרשות בקהילה מזה זמן רב. כגון: לימוד בחצות הלילה, תיקון כרת, ושירת הבקשות.
במהלך השבוע ובשבתות מתקיימים גם שיעורי תורה לילדים, צעירים ומבוגרים בעברית וביזדית. נוסף על כך מתקיימת קריאת תהילים מדי יום בשעות הצהריים, ובשעות הערב יושבים אברכים ולומדים ש"ס. שיאו של הלימוד והפעילות התורנית הייתה כשהרב עובדיה יוסף היה מגיע לשאת את שעורו השבועי. מכל קצווי ירושלים באו להאזין לו, השיעור ניתן בבית הכנסת של הקהילה שהיה מלא עד אפס מקום.
פולקלור
יהודי יזד מתאפיינים במשפחתיות עזה וקשרי נישואין רבים. לתפילות ניגון ייחודי ליהודי יזד, וכל אירוע נפתח בשירת שלח גואל.
אוריאל טל
אוריאל טל (23 בדצמבר 1926 - 6 ביוני 1984) היה פרופסור להיסטוריה יהודית של העת החדשה באוניברסיטת תל אביב.
חייו ופועלו
אוריאל טל נולד בווינה, השלים את חוק לימודיו באוניברסיטה העברית, עבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשנת 1963 ונושאה היה: "האנטישמיות ברייך הגרמני השני 1870-1914." הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ובשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 1973 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב בהמשך כיהן כמופקד הקתדרה לתולדות עם ישראל בזמננו ע"ש יעקב ושושנה שרייבר ושימש כעמית מחקר במרכז ללימודים עבריים מתקדמים שבאוקספורד ובאוניברסיטאות שונות בארצות הברית. התאבד בביתו בהרצליה.
מחקרו
תחום מחקרו העיקרי של אוריאל טל היה ההיסטוריה האינטלקטואלית. בכך מיזג למיקשה אחת ידע נרחב במחשבה היהודית ובפילוסופיה הכללית, ופסע בשבילו של הזרם הנאו-קנטיאני שבה.
אוריאל טל עסק בתחומים מגוונים: דברי ימי המחשבה האירופית בכלל והגרמנית בפרט; ההיסטוריה החברתית, התרבותית והאינטלקטואלית של גרמניה, בייחוד יהדות גרמניה בתקופה הויהלמינית; יהודי ארצות הברית על הפלגים התנועתיים השונים בהם והזרמים הרעיוניים המבעבעים בקרבם; הקונפליקט היהודי-נוצרי בעידן המודרנה; ההיסטוריה האינטלקטואלית של מדינת ישראל.
אוריאל טל כתב ספר חשוב הנסוב על יהדות ונצרות בגרמניה תחת הכותר יהדות ונצרות ב"רייך השני": (1870-1914): תהליכים היסטוריים בדרך לטוטאליטריות, והניח מסד וטפחות להבנת התקופה. הספר מתחקה אחר מערכת היחסים בין העם הגרמני על רבדיו החברתיים והפוליטיים השונים כלפי היהודים בתקופה הוילהלמינית. טל קובע שאת הלאומנות המודרנית קיבלו הן התנועה השמרנית וכן התנועה הליברלית בגרמניה. הוא מניח רגליים לסברה כי היהודים מעולם לא התקבלו על ידי הגרמנים כבני עמם וכי היה זה יותר בגדר משאלת לב של היהודים עצמם מאשר אספקלריה של המציאות. הספר חושף את הסיבתיות שעמדה ביסוד הנאציזם והשואה בתקופה מאוחרת יותר.
בערוב ימיו הניח אוריאל טל תשתית למה שעתיד היה להיות גולת הכותרת של מחקרו, אולם לא היה סיפק בידו, והוא ההיסטוריה של הרייך השלישי, חקר הנאציזם והשואה. בקובץ המאמרים פרי עטו שיצאו לאחר מותו בספר תאולוגיה פוליטית והרייך השלישי משקיף טל על הנאציזם כדת שלבשה ביגוד חילוני.
פטר שטורם
פטר שטורם (גרמנית: Peter Sturm; 24 באוגוסט 1909 – 11 במאי 1984), היה שם הבמה של יוזף מיכל דישל, שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
במאי 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נעצר שטורם ונשלח למחנה הריכוז דכאו. באוגוסט הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם הוחזק בצריף יחד עם אמן הקברט המפורסם פריץ גרינבאום, וזכרונותיו הם המקור היחיד על ימיו האחרונים של הלה. הוא תויג כאסיר פוליטי אוסטרי. באפריל 1939 שוחרר מבוכנוואלד והורשה לצאת מגרמניה. הוא היגר לאיטליה, שם שהה שלושה חודשים במילאנו. בהמשך חצה באופן בלתי חוקי את הגבול לצרפת והתיישב במרסיי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בחודש ספטמבר נכלא במחנה ריכוז קטן בצרפת – מחנה דה מיל. ב-27 ביוני 1941, זמן קצר לאחר שצרפת נכנעה לגרמניה הנאצית, אסירי המחנה פונו לעיר באיון ברכבת, ושטורם הצליח להימלט. הוא חי במרסיי עד אוגוסט 1942, אז גורש למחנה הריכוז דראנסי ובהמשך למחנה ההשמדה אושוויץ. הוא הוצב במחנה העבודה בלכהמר שבאושוויץ, שם אולץ לעבוד כספר. לעיתים נדירות, כאשר השומרים אפשרו זאת, השתתף בערבי תיאטרון. בינואר 1945 אסירי המחנה הוצעדו בצעדת המוות לבוכנוואלד. שטורם שרד את הצעדה וכתב על כך זמן קצר לאחר הגיעו לבוכנוואלד. הוא חבר לארגון הקומוניסטי המחתרתי של המחנה. בעודו במקום היה חלק מפלוגת הבינוי שבראשה עמד רוברט זיוורט. במהלך השואה, אמו נרצחה באושוויץ. המחנה שוחרר ב-11 באפריל 1945.
שטורם חזר לווינה, שם המשיך בקריירת המשחק שלו ועבד כמגיש רדיו. הוא הצטרף לאנסמבל של התיאטרון "סקאלה", שניצב בשטח הכיבוש הסובייטי בווינה והיה מזוהה עם קו קומוניסטי. עם יציאתה של ברית המועצות מאוסטריה ב-1956 עבר לגרמניה המזרחית. הוא התקבל לצוות הדויטשס תיאטר והרבה להופיע. כמו כן שיחק בעשרות הפקות קולנוע וטלוויזיה בארצו החדשה, בתפקידי משנה שכמה מהם פרסמו אותו למדי: הוא זכור במיוחד כאוגוסט רוזה, אסיר בוכנוואלד החלוש הבוגד בחבריו ומסגירם לגסטאפו ב"עירום בין זאבים" מ-1961; כגנרל ולטר מודל בסדרת הסרטים "השחרור" מ-1970; וכשמידט, היהודי הגרמני המתבולל שנקלע לגטו בפולין ב"יעקב השקרן" מ-1975, הסרט המזרח-גרמני היחיד שהיה מועמד לאוסקר. ב-1961 הוענק לו פרס האמנות של גרמניה המזרחית. עד יום מותו היה מעורב בהנצחתם של קורבנות בוכנוואלד.
חוק הפעולות הבלתי חוקיות
חוק הפעולות הבלתי חוקיות (באנגלית: Outlawries Bill) או בשמו המלא החוק הנועד להביא למניעה יותר יעילה של פעולות בלתי חוקיות (A Bill for the more effectual preventing clandestine Outlawries) הוא חוק המובא לדיון בפני בית הנבחרים הבריטי במהלך טקס פתיחת הפרלמנט - הטקס הפותח את המושב השנתי של בית הנבחרים.
החוק המוצע מובא לדיון באופן טקסי בלבד, לאחר שובם של הנבחרים פשוטי העם מבית הלורדים לאחר ששמעו את הנאום מן הכס של מלכת אנגליה והם נתבקשו לדון בו. מטרת הדיון - להראות באופן סמלי כי לפשוטי העם הזכות לקבוע את סדר הדיונים בפרלמנט כרצונם, ואין הם כפופים למלכה.
החוק לא הודפס מעולם והוא נועד רק למטרה טקסית זו. נוהג זה מקורו במאה ה-16. במהלך השנים הוצעו חוקים שונים - ובדרך כלל מדובר היה בחוקים רגילים שלאחר מכן עברו קריאה שנייה והפכו לחוקים.
חוק הפעולות הבלתי חוקיות הוצע לראשונה בשנת 1727 והובא לדיון מאז ועד היום מדי שנה בשנה (למעט 1741–1742).
החוק המקביל בבית הלורדים הוא חוק המלתחות הנבחרות.
לפני שהפכה הצעת החוק לטקסית, עברו חוקים הדנים באותו נושא מספר פעמים בעבר - הראשון שבהם הוא חוק הפעולות הבלתי חוקיות 1331 והשני החוק למניעת פעולות נסתרות בלתי חוקיות 1588 - שניהם כיום אינם בתוקף.
תוכן החוק
במטרה למנוע באופן יותר יעיל פעולות בלתי חוקיות נסתרות הנעשות על ידי אנשים באופן אישי, הוד מלכותה המלכה מחוקקת בזה, בעצתם ובהסכמתם ובהרשאתם של הלורדים הדתיים והחילוניים ושל נבחרי העם שנתכנסו בפרלמנט הזה, שאחרי יום ____ כל עורך דין או אדם אחר אשר יעמיד לדין כל אדם או אנשים בגין פעולה בלתי חוקית שנעשתה באשר אין צו או פסיקתא המעניקה סעד ישלחו או יעבירו צו הצהרתי אל השריף של המחוז בו מתגורר הנאשם באותו עת בו ניתן פסק הדין (באשר מקום מגורים זה ידוע) וכל עורך דין זה או אדם אחר כאמור הצריך לעשות כאמור ולא יעשה, ויהא מורשע בדין, יחויב בגין כל עבירה בסך ______ ואם השריף אשר צו הצהרתי זה הועבר אליו כדין יסרב או יתרשל מהעברותו יחויב לעשות הצהרה כאמור ב______ על פי ההנחיות של החוק, אשר הועבר ביום ________ בעוברו על החוק המונע פעלות בלתי חוקיות, וכל שריף המורשע כדין כאמור, בשל סירוב או רשלנות ישלם _______.
דליפות הגז בנורד סטרים 2022
דליפות הגז בנורד סטרים 2022 הן סדרת פיצוצים ודליפות גז שהתרחשו בצינורות הגז הטבעי נורד סטרים 1 ונורד סטרים 2 ב-26 בספטמבר 2022. צמד הצינורות נבנו למטרות הובלה של גז טבעי מרוסיה לגרמניה והם בבעלותה של חברת הגז הממשלתית הרוסית גזפרום. הדליפות התרחשו בזמן חניכת פרויקט הצינור הבלטי להובלת גז טבעי מהים הצפוני דרך דנמרק לפולין. על פי הערכות דליפות הגז נגרמו מחבלה מכוונת; עם זאת, זהות הגורמים והמניעים מאחורי המתקפה נתונים במחלוקת.
לפני הדליפות, הצינורות לא היו פעילים עקב סכסוך בין רוסיה לאיחוד האירופי בעקבות הפלישה לאוקראינה. למרות זאת, הצינורות היו עדיין מלאים בגז טבעי. ב-26 בספטמבר בשעה 02:03 שעון מקומי (CEST ), זוהה פיצוץ בצינור נורד סטרים 2, וגז טבעי החל לברוח אל פני השטח מדרום-מזרח לאי הדני בורנהולם. 17 שעות מאוחר יותר, אירע פיצוץ גם בנורד סטרים 1, וכתוצאה מכך החלו שלוש דליפות נפרדות מצפון-מזרח לבורנהולם. הדליפות התרחשו יממה לאחר שפולין ונורווגיה פתחו את הצינור הבלטי החלופי העובר דרך דנמרק, והביאו גז מהים הצפוני ולא מרוסיה כפי שעושים צינורות נורד סטרים. הדליפות ממוקמות במים בינלאומיים (כלומר הן לא נמצאות במים הטריטוריאלי של אף מדינה), באזורים הכלכליים של דנמרק ושוודיה.
ראש ממשלת דנמרק, מדה פרדריקסן, אמרה כי הדליפות נגרמו כתוצאה מפעולה מכוונת, ולא מתאונה, וציינה כי נרשמו פיצוצים. ראש ממשלת שוודיה, מגדלנה אנדשון, אמרה כי ככל הנראה מדובר בחבלה, דעות שהובעו גם על ידי פקידי האיחוד האירופי והמזכ"ל של נאט"ו, ינס סטולטנברג. Nord Stream AG, המפעילה של נורד סטרים בבעלות גזפרום, אמרה כי הצינורות ספגו נזק "חסר תקדים" ביום אחד.
ציר זמן
ב-26 בספטמבר מדד הסייסמוגרף בבורנהולם הראה שתי תנודות חריגות – הראשון ב-02:03 שעון מקומי (CEST) בעוצמה 2.3 והשני ב-19:03 בעוצמה 2.1. נתונים הראו שהרעידות אירעו בסמוך למקומות שבהם התגלו מאוחר יותר הדליפות. בערך באותו זמן נרשמו בגרמניה ירידות לחץ בצנרת.
לאחר הדיווח הראשוני של גרמניה על ירידת לחץ בנורד סטרים 2, התגלתה דליפת הגז בצינור בסיור של מטוס F-16 דני. הדליפה התרחשה בקו A בתוך האזור הכלכלי הדני, אחד משני הקווים המקבילים מהם מורכב הצינור. הרשות הימית הדנית סגרה את הים בטווח של ממוקד הדליפה למעבר כלי שיט, והמליצה למטוסים להישאר בגובה של לפחות 3,300 רגל מעליו. הצינור, שלא היה פעיל עדיין, היה מלא ב- של גז לקראת המשלוחים הראשונים שלו לאירופה.
בשנת 2019 נערך ניתוח השפעה על הסביבה בנורד סטרים 2. עד 2012, דליפות גז אירעו רק בשני צינורות גדולים ברחבי העולם, בעקבות קורוזיה. דליפות בעקבות מתקפות צבאיות נחשבו אז "מאוד לא סבירות".
לפי חברת נורד סטרים, הצינורות בנורד סטרים 2 הם בקוטר 48 אינץ', עם דפנות פלדה בעובי 27–41 מ"מ. כדי להוסיף משקל, שכבת בטון בעובי 60–110 מ"מ עוטפת את הפלדה. לצינורות קוטר פנימי קבוע של. הצינורות מונחים בעומק של כ-. שעות לאחר הדליפה הראשונה בנורד סטרים 2, גרמניה דיווחה על ירידת לחץ גם בנורד סטרים 1, והתגלו שתי דליפות גז בצינור זה על ידי הרשויות השוודיות, האחת באזור הכלכלי השוודי והשנייה באזור הכלכלי הדני. שני הקווים המקבילים של נורד סטרים 1 נהרסו. ב-28 בספטמבר, משמר החופים השוודי הבהיר כי הדליפה שדווחה בתחילה באזור הכלכלי השוודי הייתה למעשה שתי דליפות הממוקמות זו ליד זו, מה שהביא את מספר הדליפות הכולל בצינורות נורד סטרים לארבע.
אף על פי שהצינורות לא סיפקו אספקה לאירופה בזמן התקיפה, גם נורד סטרים 1 וגם 2 עדיין היו מלאים בגז.
סרטון של דליפת הגז שפורסם על ידי צבא דנמרק הראה כי נכון ל-27 בספטמבר, הגדולה מבין הדליפות יצרה מערבולת על פני המים ברדיוס חצי קילומטר. הדליפה הקטנה ביותר יצרה מעגל ברדיוס 100 מטרים.
גורם
בתדרוך עיתונאים לאחר האירועים ב-27 בספטמבר, ראש ממשלת דנמרק, מט פרדריקסן, אמרה כי הדליפות נגרמו כתוצאה מפעולה מכוונת ולא מתאונה, וציינה כי נרשמו פיצוצים. זמן קצר לאחר מכן אמרה ראש ממשלת שוודיה מגדלנה אנדרסון כי ככל הנראה מדובר בחבלה והזכירה גם את הפיצוץ. תאגיד השידור הציבורי השוודי SVT דיווח כי תחנות מדידה הן בשוודיה והן בדנמרק תיעדו פיצוצים תת-מימיים חזקים ליד צינורות נורד סטרים. המכון הגאולוגי של דנמרק אמר כי הרעידות שהתגלו במדדים הסיסמוגרפים היו שונות מאלה שתועדו במהלך רעידות אדמה, אך דומות לאלו שתועדו במהלך פיצוצים.
בכירים באיחוד האירופי וגם מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, אמרו כי מדובר בחבלה מכוונת.
מהקרמלין נמסר כי הוא אינו פוסל שהפגיעה בצינורות נורד סטרים נעשתה בעקבות חבלה. דמיטרי פסקוב, דובר הקרמלין, אמר כי "לא ניתן לשלול שום אפשרות כרגע. ברור שיש איזשהו הרס של הצינור. לפני תוצאות החקירה הסופיות, אי אפשר לשלול כל אפשרות."
בעיתון הגרמני "Der Tagesspiegel" נכתב כי ייתכן שהתקיפות נגרמו על ידי צוללות או צוללנים.
השערות
ראשי הממשלות בשוודיה ובדנמרק לא הסכימו לשער מי אחראי לתקריות. חוקר מהמכללה המלכותית להגנה דנית הצהיר כי רוסיה תהיה זו שתרוויח מהפרעות נוספות בשוק הגז האירופי.