cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוז'ף ואגו (אדריכל)
המשרד המשותף של האחים ואגו
בית גוטנברג הוא העבודה המשותפת הראשונה של שני ה"ואגו", עליה החלו לעבוד בשנת 1905 וזכתה בפרס תחרות עליה הכריזה "האגודה ההונגרית של מדפסי הספרים ויוצקי האותיות". הבניין המרשים, המרווח והמעוצב, שהושלם בשנת 1907, כלל 38 דירות להשכרה, כמו גם את חדרי אגודות הקבלנים, בית קפה ואולם תיאטרון. ואגו עצמו עבר לשם עם אשתו, הזמרת גיטה לנארט, איתה התחתן ב-5 במאי 1909. הם גרו בבית עד הגירתם בשנת 1919, ובנם פטר (פייר), נולד שם. מהדירה בקומה החמישית, היה גרם מדרגות לולייני שהוביל לקומה העליונה, אל הסטודיו של משרד האדריכל ואגו. שלושה נוספים מהאחים ואגו בחרו גם הם בבית כמקום מגוריהם, כולל לאסלו.
במהלך תכנון בית גוטנברג עבד יוז'ף גם בעבודה רחבת היקף אחרת. בשנת 1904, הקימו האחים חברה ונכנסו כשותפים למשרדו של ז'יגמונד קויטנר. אף על פי שהתוכניות נחתמו תמיד על ידי בעל המשרד, תולדות האמנות לא הצליחה להפריך כי ואגו הוא שלקח תפקיד מוביל בתכנון ארמון גרשם בבודפשט, שנבנה בשנת 1907. חיזוק הטענה הזו על אחת כמה וכמה שרבים מפרטי הארמון מופיעים ביצירותיו האחרות של ואגו. הבניין הציבורי הראשון של האחים ואגו הושלם בשנת 1906, הסלון הלאומי בכיכר ארז'בט. הדבר עורר המהומה מתוקשרת מכיוון שזה היה קודם "בניין הקיוסק" ההיסטורי של האדריכל אלאיוש האוזמן באמצעות האחים ואגו הפך לבניין תערוכות מודרני ביותר.
יוז'ף ולאסלו המשיכו לעבוד באופן עצמאי משנת 1911, אך נותרו ביחסים אישיים טובים (ולעיתים גם מקצועיים) ביניהם. ההצלחה הגדולה והמשותפת האחרונה שלהם הייתה מדליית הזהב בה זכו במשותף בתערוכת האדריכלות הבינלאומית ברומא בשנת 1911.
העשור השני של המאה ה-19
בשנת 1918, לאחר מהפכת החרציות, התמנה ואגו לראש משרד השיכון הלאומי, ולאחר הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919, הפך לראש מנהל (דירקטוריום) האדריכלות. בתפקיד זה הוא ראה את משימתו החשובה ביותר בפתרון המחסור בדיור. הוא התפטר מתפקידו לפני נפילת הרפובליקה, עם זאת תפקידו אחרון זה לא איפשר לו לעבוד יותר בהונגריה. הוא מעולם לא התקבל שוב לתא כלשהו של לשכת האדריכלים ההונגרי. בשנת 1919 היגר עם משפחתו לאיטליה.
משנות העשרים: רומא, בודפשט, צרפת
הם מתיישבים ברומא, שם ניסה ואגו לפעול כאדריכל בשם ג'וזפה ואגו ולפתוח בחיים חדשים. בתחילה עבד במשרדים אחרים כעוזר אנונימי; המשפחה נתמכה באמצעות הכנסות אשתו כזמרת. בנוסף, ואגו תכנן תוכניות רחבות היקף כעבודה עצמית (כמו עיר גנים ברומא) והשתתף בכמה מכרזים בינלאומיים - לרוב ללא הצלחה. העבודה היחידה שלו שהושלמה בתקופת זו היא המלון Hôtel de la ville, שנוצר על ידי בנייה מחדש והרחבת ארמון ישן. בשנת 1926, ואגו המרושש כמעט לחלוטין חזר לבודפשט כדי להשתתף במכרז מרכז חבר הלאומים, ארמון האומות בז'נבה בעזרת משרד אחיו. זה הוביל לפירוק המשפחה: אשתו נשארה ברומא ובנו המשיך ללמוד בפריז. (הזוג מאוחר יותר התגרש, ואגו התחתן בשנית בהונגריה) ואגו השקיע ארבעה חודשים בהכנת התוכניות ועבודתו הייתה סוף סוף פורייה: יחד עם שמונה אדריכלים אחרים, תוכניתו זכתה בפרס הראשון. עם זאת, עם הצלחתו בתחרות לא הגיעה התוצאה האמיתית: ניתן לחבר לשמו את עיצוב האולם הגדול והספרייה על הבניין המושלם, אך החזית הסופית הנאו-קלאסית מנוגדת לחלוטין לטעמו: הוא היה תומך בקו מודרני.
לאחר שחזר מז'נבה, למרות בקשותיו החוזרות והנשנות והצלחה בינלאומית הלשכה סירבה לצרפו לשורותיו. בייאושו האחרון החליט להגר שוב. כשהוא סובל ממחלה קשה בילה את שנותיו האחרונות בעיירה הקטנה סאליס-דה-ברן, בצרפת, שם עבד על תפיסת תכנון עירוני אדריכלי מקיף בשם "עיר העתיד".
ליקו אמאר
ליקו אמאר (בשמו המלא דויד ליקו אמאר, בהונגרית: Licco Amar; בודפשט, 4 בדצמבר 1891 – פרייבורג אים ברייסגאו, 19 ביולי 1959) היה כנר ומורה יהודי יליד הונגריה. את תהילתו הוא חייב לרביעיית המיתרים אמאר, אותה ייסד עם פאול הינדמית, כדי לקדם מוזיקה בת זמנו.
ביוגרפיה
דויד ליקו אמאר נולד במשפחה יהודית, אביו היה סוחר יהודי ממקדוניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. אביו התיישב בבודפשט טרם לידתו.
אמאר סיים את בית הספר התיכון בבודפשט ובשנת 1909 הפך לתלמידו של אמיל בארה ב"מוזיקה הלאומית". ב-1911 נסע לברלין, שם למד אצל אנרי מרטו באקדמיה למוזיקה. בשנה שלאחר מכן ניגן ברביעיית המיתרים של המאסטרו שלו. ב-1912 קיבל מלגת פליקס מנדלסון.
משנת 1916, הפך לקונצרטמייסטר (כנר ראשי) של התזמורת הפילהרמונית של ברלין. ב-1920 חתם על חוזה לשלוש שנים עם תזמורת התיאטרון הלאומי של מנהיים.
אמאר קיבל אזרחות גרמנית ב-1927. משנת 1929 היה כנר סולו של תזמורת ה-Südwestdeutsche Rundfunk בפרנקפורט אם מיין. לאחר ההשתלטות הנאצית איבד את עבודתו ב-28 ביוני 1933 ואת אזרחותו בשנה שלאחר מכן, כתוצאה מחוקי אפליית ודיכוי היהודים. הוא נסע תחילה לפריז, ולאחר מכן לאיסטנבול ב-1935 כתוצאה מהזמנה לארגן מחדש את החינוך הטורקי למוזיקה. בנוסף להוראה, הוא נתן גם שם קונצרטים. הוא חתם חוזה עם הינדמית כיועץ ממשלתי לעבודה הקשורה לרפורמה בחינוך. משנת 1938 לימד כינור ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון הממלכתי של אנקרה. בין תלמידיו היו סונה קאן וגילדן טוראלי (Gülden Turalı). הוא הקים גם מכון להכשרת מורים למוזיקה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא כבר ארגן את ההכשרה בשיתוף פעולה גרמני-טורקי.
בספטמבר 1957 התגשם חלומו הישן: הוא הורשה לחזור לגרמניה. החזיר לעצמו את אזרחותו הגרמנית וקיבל תפקיד הוראה באקדמיה למוזיקה בפרייבורג. הוא נתן גם שם קונצרטים באופן קבוע, התוכנית שלו כללה בעיקר יצירות בני זמנו שהיו כל כך יקרות לו. תקופתו השנייה בגרמניה, בקושי בת שנתיים, נקטעה במותו.
אמאר קיבל את צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
נבחרת ברית המועצות בכדוריד
נבחרת ברית המועצות בכדוריד הייתה הנבחרת לאומית של ברית המועצות. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר זכתה במספר מדליות באליפות העולם בכדוריד ובאליפות אולימפית.
הנבחרת הפסיקה להתקיים עם פירוק ברית המועצות, שחקניה החזקים השתלבו בנבחרות של המדינות שהוקמו.
שיווי משקל המשכי
שיווי משקל המשכי הוא עידון של שיווי משקל נאש למשחקים מסוגים שונים בזכותם של David M. Kreps וRobert Wilson. שיווי משקל המשכי מגדיר לא רק אסטרטגיה לכל אחד מהשחקנים אלא גם אמונה עבור כל אחד מהם. לכל קבוצת פרטי מידע על שחקן במשחק, אמונה נותנת את התפלגות ההסתברות על הצמתים בקבוצת פרטי המידע. פרופיל של אסטרטגיות ואמונות נקרא הערכה של המשחק. באופן בלתי רשמי, הערכה היא שיווי משקל המשכי אם האסטרטגיות שבה מורגשות בהינתן האמונות שבה והאמונות שבה מורגשות בהינתן האסטרטגיות שבה.
הערכה עקבית
ההגדרה הפורמלית של אסטרטגיה מורגשת בהינתן אמונה היא פשוטה: האסטרטגיה צריכה למקסם את התועלת הצפויה בכל סט אינפורמציה. ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות חיובית בהינתן האסטרטגיות גם כן פשוטה: האמונות צריכות להיות התפלגות ההסתברות התלויה על הצמתים של סט האינפורמציה, בהינתן שניתן להגיע אליו.
ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות 0, בהינתן האסטרטגיות היא מסובכת הרבה יותר. אכן, זוהי התרומה הרעיונית העיקרית של Kreps וWilson. הדרישה שלהם לעקביות היא הבאה: ההערכה צריכה להיות נקודת גבול של רצף של פרופילי אסטרטגיות משולבות לחלוטין ואמונות מורגשות ומקושרות, במובן שלמעלה.
קשר לעידוני שיוויי משקל אחרים
שיווי משקל המשכי הוא עוד עידון של subgame perfect equilibrium ואפילו של perfect Bayesian equilibrium. הוא עצמו מעודן על ידי extensive-form trembling hand perfect equilibrium. אסטרטגיות של שיווי משקל המשכי הן לא בהכרח קבילות. עידון של שיווי משקל המשכי שמבטיח קבילות הוא quasi-perfect equilibrium.
אגודת מאדים
היסטוריה ופעילות
האגודה החלה את דרכה באופן רשמי בוועידת ההיווסדות שלה, באוגוסט 1998, כאשר יותר מ-700 נציגים - מדענים, מהנדסים, יזמים, מחנכים, תלמידים וסטודנטים וחובבי חלל - הגיעו לסוף שבוע של הרצאות שניתנו על ידי תומכים ומקדמים מובילים של חקר מאדים.
מאז האגודה גדלה וכיום היא מונה מעל 4,000 חברים רשומים, ויותר מ-6,000 תומכים ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם. החברים באגודה באים מתחומי עיסוק שונים ופועלים לקידום חקר החלל וכן הזדמנויות לחקר מאדים בפרט.
היעד המרכזי של האגודה הוא להמחיש לציבור הרחב שחקר מאדים הוא מטרה בת השגה, באמצעות סדרה של פרויקטים שונים, כגון: בנוסף לפרויקטים, האגודה מעבירה פעילויות הסברתיות שונות:
כמו כן, האגודה מסייעת באופן פעיל לנאס"א, סוכנות החלל האירופית וסוכנויות חלל נוספות בפרויקטים לחקר מאדים שסוכנויות אלה מנהלות.
רדינג 3
"רדינג 3" נקרא בעבר תיאטרון על הירקון הוא אולם מופעים שהוקם בשנת 2002 בשטח נמל תל אביב.
היסטוריה
תיאטרון על הירקון נבנה בשנת 2002 על ידי חברת "אתרים" כאולם תיאטרון בשטח נמל תל אביב. האולם, בשטח של כ-1,000 מ"ר והמונה כ-430 מקומות, עוצב על ידי האדריכל רם כרמי. מבנה האולם עוצב בשלושה יציעים שסודרו סביב זירה או במה "פורצת" בגובה הרצפה (בצורת האות ח').
האולם היה בשימוש משותף של תיאטרון "הבימה" ו"התיאטרון הקאמרי", שחלקו בו. את האולם חנכה הפקה מחודשת שהעלה תיאטרון "הבימה" של אופרת הרוק "מאמי". ההצגה הראשונה התקיימה ב-5 באוקטובר 2002, אולם חנוכתו הרשמית של האולם הייתה בערב גאלה שהתקיים ב-12 באוקטובר בשנה זו. בין ההפקות הנוספות שהוצגו באולם היו "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה של "הבימה" ו-"ילדים רעים" מאת עדנה מזי"א ו-"יום במותה של ג'ו" מאת פיטר ניקולס של "תיאטרון הקאמרי", "לב של כלב" על פי רומן קצר של מיכאיל בולגאקוב של תיאטרון קליפה.
לאחר כשנה החליטו התיאטראות לוותר על השימוש באולם הן משום שהצריך העלאת הפקות ייחודיות המתאימות לצורת הבמה השונה, והן משום באותה עת נחנך המבנה החדש ומרובה האולמות של התיאטרון הקאמרי. לאחר תקופה של כשנתיים בהן עמד המקום שומם שימש האולם כאולפן טלוויזיה ממנו שודרה התוכנית "כל לילה עם אסף הראל".
בשנת 2006 עבר המקום לידיו של ערוץ 24, שהשתמש במקום כמועדון הופעות וכאולפן צילומים.
לחם לבן
לחם לבן הוא לחם שנאפה מקמח חיטה, ממנו הוסרו הסובין והנבט בתהליך הטחינה (קמח לבן), והוספו שמרים לשם התפחה של הלחם. הסרת הסובין, המכילים שמן, מאפשרת ללחם חיי מדף ארוכים יותר. הקמח המשמש לאפיית הלחם עובר גם הלבנה, באמצעות אשלגן ברומטי או כלור דו-חמצני, לשם הסרת שאריות צבע צהוב.
במהלך תהליך הטחינה והניפוי של הקמח, נפגעים חומרי תזונה חשובים אחרים בלחם, כגון סיבים תזונתיים, ברזל, ויטמינים מקבוצת B ועוד. הדבר התגלה על ידי חוקרים במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עלו חסכים תזונתיים משמעותיים בקרב חיילי צבא ארצות הברית והאוכלוסייה האזרחית, ובעקבות זאת החלה ממשלת ארצות הברית להעשיר את הלחם הלבן בחומרים שנפגעים בטחינה, כגון תיאמין (ויטמין B1), ניאצין (ויטמין B3), ריבופלבין (ויטמין B2), וברזל. ממשלת בריטניה הוסיפה ללחם מ-1942 גם סידן פחמתי. תוספות אלו הביאו לחיסול כמעט מוחלט של מחלות הנגרמות מחסך של תיאמין וניאצין, בריברי ופלגרה. לחם לבן ממשיך להוות מקור מרכזי לוויטמינים אלו עבור האוכלוסייה, עד היום, במדינות רבות בעולם. חלקן מעשירות את הלחם גם בחומצה פולית.
1873 בגרמניה
הנהגה
קיסר
ט"ז בסיוון
חגים ואירועים החלים ביום זה
על פי מגילת תענית, ביום זה וביום שלפניו מציינים את יציאתם של הגוים מבית שאן ועמק יזרעאל בתקופת החשמונאים.
מנהרת גוטהארד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מאט ווגל
מתיו היינס "מאט" ווגל (באנגלית: Matthew Haynes "Matt" Vogel; נולד ב-3 ביוני 1957), הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה בסגנון פרפר.
ביוגרפיה
ווגל הצליח להתברג לנבחרת האמריקאית לאולימפיאדת מונטריאול (1976) לאחר שסיים במבחנים במקום השלישי בלבד. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.35 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'ו בוטם (54.50 שניות) וגארי הול (54.65 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ון נייבר, ג'ון הנקן וג'ים מונטגומרי, בשיא עולם חדש של 3:42.22 דקות, לפני קנדה (3:45.94 דקות) ומערב גרמניה (3:47.49 דקות). הזמן שקבע בסגנון הפרפר בזינוק שליחים היה 54.26 שניות, המהיר בתחרות.
הוא בוגר אוניברסיטת טנסי ומאמן שחייה בעיר הולדתו.
כתב יד קאופמן
בכתב היד נמצאים כל ששת סדרי המשנה, והוא גם מנוקד במלואו. הכותב והמנקד אינם אותו אדם, וכך נוצר למשל המצב בו ישנן מילים הכתובות בכתיב מלא, אך מנוקדות כאילו הן כתובות בכתיב חסר. עם זאת, מניחים שמנקד אחד הוא שניקד את כתב היד כולו (למעט כמה עמודים בסדר טהרות, ראו להלן). הנקדן היה כנראה מן המסורת הספרדית, שבה מתחלפים הפתח עם הקמץ והצירי עם הסגול. אמנם בדרך כלל ההבדל נשמר, אך אפשר למצוא: צַריך, ואם קָדָם הקטון, אַמַה, עומֶד, עושֵה.
הבלשן יחזקאל קוטשר הוכיח כי כתב יד קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה המצוי בידינו. בהוכחתו הביא קוטשר מספר ראיות לכך שכתב היד משמר מסורת מהימנה של לשון חז"ל נוסח ארץ ישראל וחף במידה רבה מתיקוני מעתיקים:
שני עמודים במסכת נידה וחמישה עשר עמודים ממסכת זבים עד סוף סדר טהרות נכתבו ונוקדו על ידי אדם אחר, שאיננו לא הסופר ולא הנקדן של רוב כתב היד. עמודים אלו מכונים "כתב יד קאופמן 2" ומסומנים ק2, לעומת עיקר כתב היד המסומן ק או ק1.
מהדורה מדעית
בחודש אב תשע"ז (אוגוסט 2017) יצאה לאור מהדורה מודפסת של סדרי זרעים ומועד על פי כתב היד על ידי מפעל המילון ההיסטורי בהוצאת האקדמיה ללשון העברית. בתשע"ט יצא הכרך השני (מתוך שלושה) המכיל את סדרי נשים ונזיקין. הכרך השלישי - קדשים–טהרות - יצא בשנת תשפ"ב.
סוורה האסל
חייו
סוורה האסל נולד בכריסטיאניה, נורווגיה, וברגע שהגיע לגיל המתאים, יצא לים וקיבל תעודת חובל. בין 1898 ל-1902, השתתף האסל במסע של אוטו סוורדרופ, שניסה להקיף את גרינלנד.
האסל היה שוטר במחנה הצי בשנת 1904, לפני שנשכר כעוזר ברשויות המכס בקריסטיאנזנד. בשנת 1922 התמנה האסל למפקח מכס ומנהל משרד בגרימסטאד. יחד עם הלמר האנסן, נבחר האסל כמומחה לנהיגת כלבי מזחלת במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן, בשנים 1912-1910. ב-14 בדצמבר 1911, היה האסל, יחד עם אמונדסן, האנסן, אולאף ביאלאנד ואוסקר ויסטינג לאנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, קיבל את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה הנורווגי שקבע המלך הוקון השביעי ב-1912 כגמול למשתתפים במשלחתו של רואלד אמונדסן.
לקריאה נוספת
isbn978-1-905791-08-8
מזרקת הספינה
מזרקת הספינה (באיטלקית: Fontana della Barcaccia - "פונטנה דלה בארקצ'ה" - או "מזרקת בארקצ'ה - "מזרקת הספינה הישנה") היא מזרקה, מתקופת הבארוק שנמצאת בפיאצה די ספניה לרגלי המדרגות הספרדיות ברומא בירת איטליה.
צורת המזרקה היא כצורת סירה טבועה למחצה.
המזרקה נבנתה על ידי הפסלים פייטרו ברניני ובנו ג'ובאני לורנצו ברניני, במימון האפיפיור אורבנוס השמיני, והושלמה בשנת 1627.
הרעיון של הקמת המזרקה במקום זה נבע לאחר הצפה של נהר הטיבר בשנת 1598 שהביאה לכך שסירה נסחפה בשיטפון והגיעה למקום זה.
המשורר האנגלי ג'ון קיטס התגורר בסמוך למזרקה, שמע את מימיה בהיותו על ערש דווי, וביקש כי יכתבו על קברו את המילים: "Here lies one whose name was writ in water".
הוליזם סמנטי
הוליזם סמנטי היא תורה בפילוסופיה של השפה לפיה חלק מסוים של השפה, בין אם ביטוי או משפט שלם, ניתן להבנה רק דרך הקשרים שלו עם חלק גדול יותר (אשר מובן מראש) של השפה. אולם ישנה מחלוקת עקרונית לגבי מהם בדיוק אותם חלקים גדולים יותר של השפה. בשנים האחרונות הדיון סביב הוליזם סמנטי, שהוא אחת מתוך הצורות הרבות של הוליזם אשר דנים בהן בפילוסופיה עכשווית, נטה להתמקד בעמדה ש"השלם" המדובר הוא שפה שלמה.
קשיים
אם מפרשים הוליזם סמנטי בתור התזה לפיה כל מבע לשוני E (מילה, ביטוי או משפט) של שפה טבעית כלשהי L אינו ניתן להבנה בבידוד ושיש באופן בלתי נמנע קשרים רבים בין המבעים של L, נובע מכך שכדי להבין את E, עלינו להבין קבוצה K של מבעים אליהם E קשור. אם, בנוסף, לא שמים מגבלות על גודלה של K (כמו במקרים של דייווידסון, קוויין, וייתכן שגם ויטגנשטיין), K חופפת ל-L ה"מלאה".
הבעיות הרבות והמהותיות עם עמדה זו תוארו על ידי מייקל דאמט, ג'רי פודור, ארנסט לֶפּור ואחרים. קודם כל, לא ניתן להבין כיצד דובר של L יכול ללמוד את המשמעות של E, לכל ביטוי E שהוא בשפה. בהתחשב במגבלות של היכולות הקוגניטיביות שלנו, לעולם לא נוכל לשלוט בכל השפה העברית (או האנגלית או הצרפתית), אפילו בהנחה ששפות הן ישויות סטטיות, בלתי ניתנות לשינוי (מה שאינו נכון). לכן, אם על אדם להבין שפה טבעית שלמה L על מנת שיוכל להבין את המילה או הביטוי E, יוצא מכך שלמידת שפה היא פשוט בלתי אפשרית.
במובן זה, הוליזם סמנטי נכשל גם בלהסביר כיצד יכולים שני דוברים להתכוון לאותו הדבר כאשר הם משתמשים באותו הביטוי הלשוני, ואי לכך איך תקשורת ביניהם היא בכלל אפשרית. בהינתן משפט P, משום שדן וגלית יודעים כל אחד חלקים שונים של השפה העברית, ו-P קשור באופן שונה למשפטים הנמצאים בכל אחד מהחלקים, התוצאה היא שהמשמעות של P היא משהו אחד בשביל דן ומשהו אחר בשביל גלית. יתר על כן, אם משפט P מקבל את משמעותו מהקשרים שלו עם סך כל המשפטים בשפה, ברגע שהלקסיקון של אדם משתנה בכך שנוסף אליו או מחוסר ממנו משפט  'P, מכלול הקשרים משתנה, וכתוצאה מכך גם המשמעות של P. משום שזוהי תופעה נפוצה ביותר, נובע מכך של-P יש שתי משמעויות שונות בשני רגעים שונים בחייו של אותו אדם. אם אני מקבל את אמיתותו של משפט איפוא, ולאחר מכן דוחה אותו, המשמעויות של מה שדחיתי ומה שקיבלתי הן שונות לחלוטין, ולכן, איני יכול לשנות את דעותיי בנוגע לאותו המשפט.
הוליזם של תוכן מנטלי
תוצאות כאלו ודומות להן של הוליזם סמנטי, הנוגדות את האינטואיציה, משפיעות גם על סוג נוסף של הוליזם, שלעיתים קרובות מזוהה עם, אך למעשה נפרד מהוליזם סמנטי: הוליזם של תוכן מנטלי. זוהי התזה כי המשמעות של עמדה טענתית (מחשבה, חשק, אמונה) מקבלת את תוכנה הודות לתפקיד שהיא משחקת בתוך הרשת המקשרת אותה לכל העמדות הטענתיות האחרות של אדם כלשהו. משום שיש קשר כה הדוק בין התוכן של מצב שכלי "M" והמשפט "P", המבטא אותו ומאפשר לתקשר אותו בשיחה, הנטייה בדיונים עדכניים היא להתייחס למונח "תוכן" כתקף הן לביטויים לשוניים והן למצבים שכליים כאחד, על אף השאלה המאוד שנויה במחלוקת בנוגע לאיזו קטגוריה (השכלית או הלשונית) יש קדימות על השנייה, ולאיזו יש משמעות נגזרת בלבד. אם כך, נראה כי הוליזם סמנטי כובל את ידיו של הפילוסוף. בכך שהוא הופך את ההסברה של למידת שפה ואת הסיפוק של תיאור ייחודי ועקבי של המשמעות של ביטויים לשוניים לבלתי אפשריים, הוא מונע כל אפשרות לגיבוש תאוריה של משמעות. בנוסף, בכך שהוא הופך לבלתי אפשרית את ההבדלה בין התכנים המדויקים של עמדה טענתית כלשהי – בהתחשב בהכרח שהוא מציב לשקילה של קבוצה המתפתחת ללא הרף, שעלולה גם להיות אינסופית, של מצבים שכליים – הוא חוסם את האפשרות לגיבוש תאוריה של תודעה (theory of mind).
הוליזם אפיסטמי
הסוד למתן מענה לשאלה זו טמון בחזרה אחורה אל קוויין והמתקפה שלו על פוזיטיביזם לוגי. הפוזיטיביסטים הלוגיים, ששלטו בסצנה הפילוסופית במשך כמעט כל המחצית הראשונה של המאה ה-20, החזיקו כי ידע אמיתי הוא אך ורק ידע כזה שמסוגל להפגין קשר מפורש עם ניסיון אמפירי. לכן, הם האמינו, הביטויים הלשוניים (התגלמויות של ידע) היחידים שיש להם משמעות הם אלו שהתייחסו ישירות לישויות ניתנות לתצפית, או כאלו שניתן לצמצם אותם לאוצר מילים שמתייחס ישירות לישויות כאלו. משפט מסוים S מכיל ידע רק בתנאי שיש לו משמעות, ויש לו משמעות רק בתנאי שניתן להפנות לקבוצה של ניסיונות שיכולות, לפחות בפוטנציה, לאמת אותו וקבוצה נוספת היכולה בפוטנציה להפריך אותו. ביסודו של כל זה, ישנו קשר מרומז חזק בין שאלות אפיסטמולוגיות וסמנטיות. קשר זה ממשיך הלאה אל עבודתו של קוויין ב"שתי דוגמות לאמפיריציזם".
אם כך, עבור קוויין (אף על פי שפוֹדוֹר ולֶפּוֹר טענו להפך), ועבור רבים מתומכיו, הוליזם אפיסטמי והוליזם סמנטי קשורים קשר בל יינתק. משום שהוליזם אפיסטמי מקובל בקרב רוב הפילוסופים, בעיה רצינית עבורם הייתה להכריע האם וכיצד ניתן להבדיל בין שני סוגי ההוליזם האלו ואיך ניתן להגביל את ההשלכות הבלתי רצויות של "הוליזם לא מכופתר" (unbuttoned holism), כפי שכינה אותו מייקל דאמט.
הוליזם מתון
פילוסופים של השפה רבים הלכו בדרך השנייה ונטשו את ההוליזם הקווייניאני המוקדם לטובת מה שמייקל דאמט כינה מולקולריזם סמנטי. פילוסופים אלו דוחים באופן כללי שמשמעותו של ביטוי E תלויה במשמעותן של המילים של השפה L כולה שהוא חלק ממנה, ובמקום זאת, הם מחזיקים שהמשמעות של E תלויה בתת-קבוצה מסוימת של L. עמדות אלו, על אף העובדה שרבים מתומכיהן ממשיכים לקרוא לעצמם הוליסטים, הן למעשה איפשהו באמצע בין הוליזם לאטומיזם.
טיעונים נגד מולקולריזם
לפי פודור ולפור, ישנה עמימות כמותית בניסוח הטיפוסי של התזה של המולקולריסט: מישהי יכולה להאמין ב-P רק אם היא מאמינה במספר מספיק של טענות אחרות. הם מציעים להבהיר משמעות כפולה זו על ידי הפרדת הטענה לגרסה חזקה וגרסה חלשה:
הטענה הראשונה קובעת שישנן טענות אחרות, מלבד p, אשר יש להאמין בהן כדי להאמין ב-p. השנייה אומרת שלא ניתן להאמין ב-p אלא אם ישנן טענות אחרות בהן מאמינים. אם מקבלים את הגרסה הראשונה, יש לקבל את הקיום של קבוצה של משפטים אשר בהכרח מאמינים בהם ובכך ליפול להבחנה אנליטי-סינתטי. הגרסה השנייה היא חסרת תועלת (חלשה מדי) לצרכיו של המולקולריסט משום שהיא מצריכה רק שאם, לדוגמה, שני אנשים מאמינים באותה טענה p, הם מאמינים גם בטענה אחת נוספת לפחות. אך באופן הזה, כל אחד יקשר ל-p את המסקנות שלו עצמו ותקשורת תישאר בלתי אפשרית.
ָקַרלו פֶּנקו מבקר טיעון זה בהצביעו על כך שישנה גרסת ביניים אשר פודור ולפור השמיטו בתיאור שלהם:
המשמעות של ביטוי זה היא ששני אנשים אינם יכולים להאמין באותה טענה מבלי ששניהם יאמינו גם בטענה השונה מ-p. אם כי גרסה זו עוזרת במידה מסוימת, עדיין ישנה בעיה בזיהוי הדרך המדויקת בה הטענות השונות המשותפות לשני הדוברים קשורות זו לזו. הצעתו של דאמט מבוססת על אנלוגיה מתחום הלוגיקה. כדי להבין משפט מורכב מבחינה לוגית, הכרחי קודם להבין משפט שהוא פחות מורכב מבחינה לוגית. באופן זה, ההבדל בין משפטים פחות מורכבים לוגית שהם מרכיבים במשמעות של קבוע לוגי ומשפטים יותר מורכבים לוגית שאינם מרכיבים כאלו מקבלת את התפקיד של ההבחנה אנליטי-סינתטי הישנה. "ההבנה של משפט בו הקבוע הלוגי אינו נחשב אופרטור ראשי תלויה בהבנה של הקבוע, אך אינה תורמת להרכבה שלו". לדוגמה, ניתן להסביר את השימוש בתנאי במשפט באמירה שהמשפט כולו שקרי אם החלק שבא לפני החץ הוא אמיתי ו-c שקרי. אולם, על מנת להבין את, חייבים קודם לדעת את המשמעות של "לא" ו"או". דבר זה מוסבר בתורו על ידי הצבת כללי ההכנסה עבור סכמות פשוטות כמו P \lor Q ו-\lnot Q. הבנה של משפט היא לא יותר מאשר הבנה של כל המשפטים ממורכבות לוגית פחותה מהמשפט אותו מנסים להבין, ורק אותם. אולם, עדיין קיימת בעיה עם הרחבת גישה זו לשפות טבעיות. אם אני מבין את המילה "חם" משום שהבנתי את הביטוי "התנור הזה חם", נראה כי אני מגדיר את המושג באמצעות התייחסות לקבוצה של אובייקטים טיפוסיים, להם יש התכונה של להיות חמים. אם איני יודע מהי המשמעות עבור אותם אובייקטים להיות חמים, קבוצה או רשימה כזו של אובייקטים אינה מועילה.
הוליזם והרכבתיות
גם הקשר בין הרכבתיות (compositionality) והוליזם סמנטי היה בעל עניין עבור פילוסופים רבים של השפה. על פני השטח, נראה ששני רעיונות אלו עומדים בסתירה מוחלטת שאינה ניתנת ליישוב. הרכבתיות היא העיקרון הקובע שהמשמעות של ביטוי מורכב תלוי במשמעויות של חלקיו ובאופן ההרכבה שלו. כפי שהוסבר לעיל, הוליזם, מנגד, היא התזה שמשמעויות של ביטויים של שפה נקבעים על ידי הקשרים שלהם עם הביטויים האחרים של השפה ככלל. במאמר שנקרא "Are Compositionality and Holism Compatible", פיטר פָּגין מזהה שלוש נקודות של אי-התאמה בין שתי היפותזות אלו. הראשונה נובעת מההבחנה הפשוטה שבעוד שבהוליזם המשמעות של השלם תקבל עדיפות על המשמעות של חלקיו ותבוא לפניה, בהרכבתיות, ההפך הוא הנכון, המשמעות של החלקים תבוא לפני זו של השלם. השנייה, מהעובדה שנראה שמכל ניסיון ליישב בין הרכבתיות והילזם, נובע צורך לייחס משמעויות "משונות" לרכיבים של ביטויים גדולים יותר. פגין לוקח תאוריה הוליסטית ספציפית של משמעות – סמנטיקה של תפקידי היסק, התאוריה לפיה המשמעות של ביטוי נקבעת על ידי ההיסקים המעורבים בה – כפרדיגמה שלו להוליזם. אם נפרש תאוריה זו באופן הוליסטי, התוצאה תהיה שכל היסק אשר קיבלנו המערב ביטוי מסוים ייכנס לתוך המשמעות של אותו ביטוי. נניח, לדוגמה, שאפרים מאמין ש"פרות חומות הן מסוכנות". זאת אומרת, הוא מקבל את ההיסק מ"פרות חומות" ל"סכנה". מכך יוצא שהיסק זה הוא כעת חלק מהמשמעות של "פרה חומה". לפי הרכבתיות, איפוא, "פרה גוררת סכנה" וגם "חום גורר סכנה" שניהם נכונים משום שהם הרכיבים בביטוי "פרה חומה". אך האם זו אכן תוצאה בלתי נמנעת של הקבלה של ההוליזם של סמנטיקה של תפקידי היסק? כדי לראות מדוע אין זה המצב, נניח את הקיום של יחס של הסקה I בין שני ביטויים x ו-y, ושהיחס חל רק במקרה ש-F מקבל את ההיסק מ-x ל-y. נניח שבאקסטנזיה של I, ישנם הזוגות הבאים של ביטויים: ("השמיים כחולים ועלים הם ירוקים", "השמיים כחולים") ו-("פרה חומה", "סכנה").
ישנו גם יחס נוסף P, אשר חל על שני ביטוים רק במקרה שהראשון הוא חלק מהשני. לכן, הזוג ("חום", "פרה חומה") שייך לאקסטנזיה של P. שני יחסים נוספים נחוצים, "שמאל" ו"ימין":
משמעותו של היחס הראשון היא ש-L חל בין \alpha, \beta ו-\gamma רק כאשר \alpha היא חלק מ-\beta ו-F מקבל את ההיסק מ-\beta ל-\gamma. היחס R חל בין \alpha, \beta ו-\gamma רק כאשר \alpha היא חלק מ-\gamma ו-F מקבל את ההיסק מ-\beta ל-\gamma.
את התפקיד הגלובלי, G(\alpha), של ביטוי פשוט \alpha, ניתן איפוא להגדיר כך:
התפקיד הגלובלי של \alpha מכיל זוג של קבוצות אשר כל אחת מהן מורכבת מזוג של קבוצות של ביטויים. אם F מקבל את ההסקה מ-\beta ל-\gamma, ו-\alphaהיא חלק מ-\gamma, אז הזוג הוא איבר בקבוצה שהיא איבר בצד הימני של התפקיד הגלובלי של \alpha. פרט זה הופך תפקידים גלובליים של ביטויים פשוטים לרגישים לשינויים בקבלה של היסקים בידי F. ניתן להגדיר את התפקיד הגלובלי של ביטויים מורכבים כך:
התפקיד הגלובלי של הביטוי המורכב \beta הוא ה-n-יה של התפקידים הגלובליים של החלקים המרכיבים אותו. הבעיה הבאה היא פיתוח פונקציה המשייכת משמעויות לתפקידים גלובליים. פונקציה זו נקראת בדרך כלל הומומורפיזם ואומרת כי עבור כל פונקציה תחבירית G המשייכת לביטויים פשוטים ביטוי מורכב כלשהו \beta, קיימת פונקציה F ממשמעויות למשמעויות:
פונקציה זו היא חד-חד ערכית בכך שהיא משייכת בדיוק משמעות אחת לכל תפקיד גלובלי. לפי פודור ולפור, סמנטיקה של תפקידי היסק הוליסטית מובילה למסקנה האבסורדית שההיסק "פרה חומה גוררת מסוכן" מהווה חלק מהמשמעות של "פרה חומה". דבר זה נכון אם הפונקציה ממשמעויות לתפקידים גלובליים היא חד-חד ערכית. במקרה זה, למעשה, המשמעויות של "חום", "פרה" ו"מסוכן" כולן מכילות את ההיסק "פרות חומות הן מסוכנות"! אך זה רק נכון אם היחס הוא חד-חד ערכי. משום שהוא חד-חד ערכי, ל"חום" לא הייתה המשמעות שיש לו אלמלא היה לו התפקיד הגלובלי שיש לו. אם נשנה את היחס כך שהוא יהיה רב-חד ערכי (*h), תפקידים גלובליים רבים יכולים לחלוק את אותה המשמעות. אז נניח שהמשמעות של "חום" ניתנת על ידי ("חום")M. אין זה נובע מכך ש-("חום", "פרה חומה", "מסוכן")L הוא אמיתי אלא אם כן כל התפקידים הגלובליים ש-*h משייך ל-("חום")M מכילים ("פרה חומה", "מסוכן"), ואין הכרח כזה עבור הוליזם. למעשה, עם היחס הרב-חד ערכי הזה מתפקידים גלובליים למשמעויות, אפשר לשנות דעה בקשר להיסק באופן עקבי. נניח ש-B ו-C מקבלים תחילה את כל אותם ההיסקים, דוברים את אותה השפה ומקבלים שניהם ש"פרות חומות גוררות מסוכן". לפתע, B משנה את דעתו ודוחה את ההיסק. אם הפונקציה ממשמעויות לתפקידים גלובליים היא חד-חד ערכית, רבים מהתפקידים הגלובליים של B השתנו וכתוצאה מכך גם משמעותם. אולם, אם אין שיוך חד-חד ערכי, שינוי האמונה של B בנוגע להיסק על פרות חומות לא בהכרח מורה על שינוי במשמעויות של המונחים בהם הוא משתמש. לכן, אין זה אינהרנטי להוליזם שתקשורת או שינוי דעות הם בלתי אפשריים.
הוליזם ואקסטרנליזם
ב"Individualism and the Mental", טיילר ברג' מתאר ניסוי מחשבתי שונה אשר הוביל לרעיון של האקסטרנליזם החברתי של תכנים מנטליים. בניסוי של ברג', אדם בשם ג'פריי מאמין שיש לו דלקת מפרקים בירך ואנו יכולים כשורה לייחס לו את האמונה (השגויה) שיש לו דלקת מפרקים בירך משום שהוא אינו מודע לעובדה שדלקת מפרקים היא מחלה של החיבורים של הפרקים. בחברה אחרת, ישנו אדם ששמו גוּדפריי שגם מאמין שיש לו דלקת מפרקים בירך. אולם במקרה של גודפריי, האמונה נכונה משום שבחברה נוגדת העובדות שבה הוא חי, "דלקת מפרקים" מוגדרת כמחלה שעשויה לכלול גם את הירכיים.
נשאלת אם כן השאלה לגבי האפשרות ליישב אקסטרנליזם עם הוליזם. נראה שהאחד אומר שמשמעויות נקבעות על ידי קשרים חיצוניים (עם החברה או העולם), בעוד שהשני מציע שמשמעות נקבעת על ידי הקשר של מילים (או אמונות) לכל המילים (או האמונות) האחרות. פרֶדְריק סְטְיינפֶלט מזהה לפחות שלוש דרכים ליישבם ולאחר מכן מציין כמה התנגדויות.
הגישה הראשונה היא להתעקש כי אין סתירה משום שהוליסטים אינם אומרים את הביטוי "קביעת אמונות" במובן של ייחוד אלא במובן של ייחוס. אולם הבעיה עם כך היא שאם אדם אינו "ריאליסט" לגבי מצבים מנטליים, אז כל מה שנותר לנו הם הייחוסים עצמם, ואם אלו הוליסטים, אנו נשארים למעשה עם סוג מסוים של הוליזם הרכבי חבוי, ולא עם הוליזם ייחוסי אמיתי. אך אם אדם הוא "ריאליסט" בנוגע למצבים מנטליים, למה שלא יומר שאנחנו יכולים בפועל לייחד אותם וכתוצאה מכך שייחוסים אינסטרומנטליסטיים הם לא יותר מאשר אסטרטגיה לטווח הקצר.
גישה נוספת היא לומר כי אקסטרנליזם תקף רק עבור אמונות מסוימות וכי הוליזם רק מנסה להורות על כך שאמונות נקבעות באופן חלקי בלבד על ידי היחסים שלהן עם אמונות אחרות. באופן זה, ניתן לומר כי אקסטרנליזם חל רק על אותן אמונות שאינן נקבעות על ידי יחסיהן עם אמונות אחרות (או על החלק של אמונה אשר לא נקבע על ידי היחסים שלו עם חלקים אחרים של אמונות אחרות), ושהוליזם תקף עד כדי שאמונות, או חלקים שלהן, אינן נקבעות באופן חיצוני. הבעיה כאן היא שתיאור זה מבוסס כולו על הרעיון שיחסים מסוימים הם מכוננים (כלומר הכרחיים) לקביעת האמונות בעוד שאחרים אינם. על כן, הכנסנו שוב את הרעיון של הבחנה אנליטי-סינתטי על כל הבעיות הגלומות בו.
אפשרות שלישית היא לעמוד על כך שישנם שני סוגים שונים של אמונות: אלו שנקבעות באופן הוליסטי ואלו שנקבעות חיצונית. ייתכן כי האמונות החיצוניות הן אלו אשר נקבעות על ידי יחסיהן עם העולם החיצוני באמצעות התבוננות בעוד ההוליסטיות הן הטענות התאורטיות. אולם גישה זו מצביעה על נטישה של אחד מעמודי התווך של ההוליזם: הרעיון שלא יכולה להיות התאמה חד־חד ערכית בין התנהגויות לאמונות. יהיו מקרים בהם האמונות אשר נקבעות חיצונית תואמות אחת לאחת מצבים תפיסתיים של הסובייקט.
הצעה אחת אחרונה היא לעשות הבחנה זהירה בין מה שמכונה מצבי תוכן צרים למצבי תוכן רחבים. הראשון ייקבע באופן הוליסטי והשני באופן שאינו הוליסטי אלא חיצוני. אך כיצד יש להבחין בין שתי התפיסות לגבי תוכן תוך מתן הצדקה לאפשרות לנסח רעיון של תוכן צר שאינו תלוי בתפיסה מוקדמת של תוכן רחב?
אלו הן כמה מהשאלות והבעיות אשר מי שיאמץ גישה של "הוליזם אקסטרנליסטי" או "אקסטרנליזם הוליסטי" יאלץ להתמודד עמן.
עודד ישראלי
עודד ישראלי (נולד ב־15 באוקטובר 1960) הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רב ומחבר ספרים.
ביוגרפיה
בשנים 1990–2003 שימש כרב הקיבוץ מגדל עוז בגוש עציון לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת ההסדר נתיבות.
בשנים 2000–2010 לימד במכללת אפרתה בירושלים, ובשנים 2003–2010 לימד בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
החל משנת 2010 הוא חבר סגל במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון ומשנת 2020 הוא פרופסור מן המניין במחלקה זו, בשנת 2019 התמנה לראש המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2017 שימש כחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד.
תחום מחקרו הוא קבלת ימי הביניים והוא מתמקד בהיבטים פרשניים ומדרשיים של הספרות הקבלית בהקשר זה הוא חוקר בשנים האחרונות את יצירתו הקבלית של רמב"ן.
ספריו
הספר תורגם לאנגלית -
דמיטרי סוטניקוב
דמיטרי סרגייביץ' סוטניקב (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Сотников; נולד ב-29 במאי 1985) הוא נהג מרוצי ראלי רייד רוסי. נודע במיוחד בשל השתתפותו בקטגוריית המשאיות במרוץ ראלי דקר, בו ניצח פעמיים רצופות (2021, 2022). ניצח 3 פעמים את ראלי דרך המשי.
קריירת מרוצים
סוטניקוב ערך את הופעת הבכורה בראלי דקאר בשנת 2014 אותו סיים עם ניצחון בסטייג' אחד ומקום הרביעי בדירוג הכולל. בשנת 2017 סיים את המרוץ במקום השני אחרי חברו לקבוצת קאמאז מאסטר, אדוארד ניקולייב. שנתיים לאחר מכן חזרו השניים על ההישג. בשנת 2021, שהתקיים בערב הסעודית, ניצח חמישה סטייג'ים וניצח את המרוץ. שנה לאחר מכן ניצח שוב.
מלבד ראלי דקר השתתף סוטניקוב במספר מרוצים ואף השיג שלושה ניצחונות בראלי דרך המשי ב-2013, 2017, 2021.
אושגולי
אוּשְׁגּוּלִי (בגאורגית: უშგული) הוא השם של קבוצת כפרים השוכנת ברכס אנגורי בסוואנתי עילית שבגאורגיה. ארבעת הכפרים הם:
בכל אחד מארבעת הכפרים הללו נמצאים מספר מבנים שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1996, כחלק מההכרזה על חבל הארץ ההיסטורי סוואנתי עילית. בהכרזה של אונסק"ו נאמר כי ההיסטוריה של הכפרים נמשכת לאורך של יותר מ-2,000 שנים. גובהם הרב גרם לבידודם משאר גאורגיה. כתוצאה מכך נשתמרו בהם רבות מהמסורות הדתיות והתרבותיות של הסוואנים.
הכפרים שוכנים למרגלות פסגתו של ההר שחארה, שהוא ההר הגבוה ביותר בגאורגיה ואחד הגבוהים ביותר בהרי הקווקז. גובה הכפרים באושגולי הוא בין 2,086 ל-2,200 מטרים, והם נחשבים לחלק מהכפרים הגבוהים ביותר באירופה. במשך שישה חודשים בכל שנה הכפרים מכוסים בשלג, ולעיתים קרובות לא ניתן להגיע אליהם ממסטיה בגלל סגירת דרכי תחבורה.
באזור מתגוררות כ-70 משפחות (200 תושבים בקירוב), ויש בו בית ספר קטן. בכפרים יש מגדלי מצור רבים בסגנון סוונתי, וקפלת אושגולי הנמצאת בראש גבעה ליד הכפרים מתוארכת למאה ה-12. בספרו "כפר בפרשת דרכים" יצר הסופר הגאורגי צ'אטאראשווילי תמונה של החיים באושגולי, שמבוססים על מערכת יחסים של 10 שנים עם אנשי הכפר.
סידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון
סידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון (באנגלית: Sidney Godolphin, 1st Earl of Godolphin; 1645 בקירוב - 15 בספטמבר 1712) היה פוליטיקאי בריטי בשלהי המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18.
חייו
גודולפין נולד לאחת המשפחות הוותיקות ביותר בקורנוול באותה תקופה. לאחר הרסטורציה באנגליה הוא הוזמן לחצר המלוכה של המלך צ'ארלס השני, הפך לאחד ממקורביו והתמנה לחבר בית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה הלסטון שבקורנוול. גודולפין כמעט ולא נאם בבית הנבחרים, וגם כשעשה זאת הוא דיבר בקיצור רב. למרות זאת הוא זכה למוניטין של מומחה בתחום הכלכלה. במרץ 1679 הוא הושבע לחבר במועצה המלכותית. בספטמבר שלאחר מכן הוא קודם ביחד עם ויקונט הייד והרוזן מסנדרלנד לתפקידים בכירים יותר במשרד האוצר.
ב-16 במאי 1675 נישא למרגרט בלאג, בתו של תומאס בלאג שהיה מתומכיו של צ'ארלס הראשון במלחמת האזרחים האנגלית. חייה של מרגרט גודולפין תועדו בספר "The Life of Mrs Godolphin", שנכתב על ידי הסופר ג'ון אוולין.
למרות שתמך בחוק ההדחה של 1680 הוא המשיך לכהן במשרד גם לאחר פיטוריו של סנדרלנד, ובספטמבר 1684 הוענק לו התואר ברון גודולפין מריאלטון, והוא החליף את רוצ'סטר (לשעבר הוויקונט הייד) בתפקיד הלורד הראשון של האוצר. לאחר הכתרת ג'יימס השני הוא מונה למנהל משק הבית של המלכה מרי ממודנה, וביחד עם רוצ'סטר וסנדרלנד זכה ליחס מועדף מהמלך.
ב-1687 הוא מונה לנציב האוצר. גודולפין היה אחד ממועצת החמישה שמינה המלך ג'יימס על מנת לייצגו בלונדון, כיוון שהוא נסע להצטרף לצבא בעקבות הגעתו לאנגליה של ויליאם מאוראנז'. ביחד עם מרקיז האליפקס ורוזן נוטינגהאם הוא מונה לאחד מאחראי המשא ומתן עם הנסיך. לאחר עלייתו של ויליאם לשלטון הוא קיבל את המקום השלישי בחשיבותו בחבר המנהלים של האוצר, כך נותר בעל השפעה בתחום הכלכלה. הוא פרש מתפקידו במרץ 1690, אך בנובמבר שלאחר מכן נקרא לשוב לשירות המלך והתמנה לתפקיד הלורד הראשון.
בתקופה שבה החזיק במשרה זו, ביחד עם הדוכס הראשון ממרלבורו שהתכתב בסודיות עם ג'יימס השני, הוא ככל הנראה חשף בפני המודיעין של ג'יימס את הכוונה לפלוש לברסט שבצרפת. גודולפין היה לא רק טורי בגלל משפחתו, וככל הנראה היה לו עניין רומנטי באשתו של ג'יימס השני. לאחר וידויו של סר ג'ון פנוויק ב-1696 אודות הניסיון להתנקש בוויליאם השלישי, החליט גודולפין להתפטר בגלל החשד שדבק בו; ב-1700 חזרו הטורים לעמדת כוח. גודולפין מונה פעם נוספת ללורד של האוצר, והחזיק במשרה זו במשך שנה. למרות שלא היה ממקורביה של המלכה אן הוא מונה לאחר עלייתה לשלטון לתפקיד הלורד אשר על האוצר, בעקבות המלצה של ידידו הטוב מרלבורו. ב-1704 הוענק לו תואר אביר במסדר הבירית, ב-1705 מונה ללורד לוטננט של קורנוול, ובדצמבר 1706 נוצרו עבורו התארים ויקונט ריאלטון ורוזן גודולפין.
למרות שהיה טורי הוא נטל חלק פעיל ביחד עם מרלבורו בפעולות שהובילו לעלייתם של הוויגים. השפעתם של מרלבורו ואשתו שרה על אן התעמעמה בהדרגה על ידי אביגייל מאשם ורוברט הארלי, וגורלם של המרלבורואים וגודולפין היה אחיד. מעמדם של השניים זכה להערכה כה רבה בקרב האומה אנגלית עד כדי כך שהם יכלו להרשות לעצם להתייחס בשוויון נפש לאובדן תמיכתה של המלכה, וגם ב-1708 לתכנן את הדחתו של הארלי מתפקידיו; אולם, לאחר תגובת הטורים שהגיעה בעקבות הדחתו של הנרי סאצ'וורל, שהאשים את גודולפין שהוא כמו השועל במחזהו של בן ג'ונסון, ניצלה המלכה את ההזדמנות שנפלה לידיה להיפטר ממרלבורו באמצעות הדחתו של גודולפין מתפקיד הלורד אשר על האוצר ב-7 באוגוסט 1710.
גודולפין זכה למעמדו הרם ולחיבתם של השליטים השונים בגלל כישוריו הכלכליים. הוא זכה לתמיכת הדוכס ממרלבורו, שהכיר בכך שלצורך המשך מלחמות החוץ של אנגליה דרושות יכולותיו של גודולפין. הוא נחשב לאדם ישר שלא ניצל את מעמדתו לצורך צבירת הון אישי, ולמרות חיבתו למנעמי החיים לא התגורר בבית הבנוי בסגנון ראוותני. לאחר מותו הוערך שווי האחוזה שלו בכ-12,000 לירות שטרלינג.
ויה דל קורסו
ויה דל קורסו (באיטלקית: Via del Corso) המכונה גם "קורסו" היא הרחוב הראשי העובר במרכז רומא.
אורך הרחוב הוא 1.5 ק"מ והוא עובר בתוואי הויה לאטה הקדומה ובמרכז האזור בו היה שדה מרס, מדרום לצפון. הרחוב יוצא דופן בין רחובות מרכז רומא בתוואי הישר שלו. רחוב זה רחב מיתר רחובות אזור מרכז רומא, אולם אף הוא כולל שני מסלולים בלבד (אחד לכל כיוון). חלקו הצפוני של הרחוב מיועד להולכי רגל בלבד.
בצפונו של הרחוב נמצאת הפיאצה דל פופולו (הרחוב עובר בין כנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי וכנסיית סנטה מריה אין מונטסאנטו. בדרומו של הרחוב נמצאת פיאצה ונציה ואנדרטת ויטוריו אמנואלה (הוויטוריאנו).
תיקון חוקה שאינו חוקתי
דוקטרינת תיקון חוקה שאינו חוקתי (או תיקון חוקתי שאינו חוקתי) היא גישה לפיה תיקון לחוקה שנחקק עשוי להיות בטל כיוון שהוא סותר אמירה מפורשת בחוקה או עקרונות יסוד של השיטה המשפטית. גישה זו, המקובלת במדינות שונות, משקפת את התפיסה שהרשות המכוננת אינה כל-יכולה וכי גם עליה מוטלות מגבלות מהותיות בעת שהיא מחוקקת.
מערכות משפט שונות נבדלות בגישתן לדוקטרינה, הן בעצם קיומה של חקיקה המסמיכה את בית המשפט לפסוק שתיקון חוקתי אינו חוקתי, והן בכללים להפעלת הסמכות ובגבולותיה של הסמכות.
הרעיון של תיקון חוקתי שאינו חוקתי הוצג לראשונה בשנת 1893 על ידי נשיא בית המשפט העליון של מישיגן, תומאס קולי בשנת 1910 פרסם הפרופסור למשפטים Arthur Machen מאמר שבו טען שהתיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית אינו חוקתי.
ביטול, על ידי בית המשפט, של תיקון לחוקה, בנימוק שאינו חוקתי, נעשה במדינות אחדות: צ'כיה, הונגריה וקפריסין.
טורקיה
בחוקת טורקיה יש הוראות אחדות שאין לתקנן (פסקאות נצחיוּת), הקובעות שטורקיה היא רפובליקה, דמוקרטיה חילונית וסוציאלית, הנשלטת על ידי שלטון החוק. ב-1971 תוקנה החוקה, ונקבע בה שבית המשפט החוקתי של טורקיה יכול לבחון האם תיקון לחוקה הוא חוקתי. עוד לפני תיקון וגם אחריו הפעיל בית המשפט החוקתי ביקורת שיפוטית על תיקונים לחוקה ופסל אחדים מהם, בין השאר בנימוקים של פגיעה בזכות הקניין ובשלטון החוק. ב-1982 כוננה בטורקיה חוקה חדשה, וגם בה הוסמך בית המשפט החוקתי לבחון את חוקתיותו של תיקון בחוקה, ונקבעו גבולותיה של סמכות זו. גם לאחר שינוי זה פסל בית המשפט החוקתי תיקונים לחוקה, בין השאר בנימוק של פגיעה באופי החילוני של המשטר.
הודו
בית המשפט העליון של הודו מפעיל ביקורת שיפוטית על תיקונים לחוקת הודו, ופעמים אחדות פסל תיקונים לחוקה. בין השאר נפסק כי התיקון ה-39 לחוקה, משנת 1973, אינו חוקתי, משום שהוא פוגע במבנה הבסיסי של החוקה. הפרלמנט ההודי הגיב לכך בתיקון מס' 42 לחוקה, משנת 1976, שבו נקבע שתיקון בחוקה אינו נתון לביקורת שיפוטית ושאין הגבלות על כוחו של הפרלמנט לתקן את החוקה. בשנת 1980 נפסק בפרשת מינרווה מילס שתיקון זה אינו חוקתי.
אוסטריה
בחוקת אוסטריה נכלל סעיף העוסק במאפייני ההליך לאישור תיקון בחוקה. בית המשפט החוקתי קבע שהוא אינו מוסמך לקבוע את חוקתיותו של תיקון בחוקה מבחינת מהותו, אך הוא מוסמך לבחון את חוקתיותו של תיקון בחוקה מבחינת עמידתו של ההליך שננקט במאפיינים שבחוקה. במקרים אחדים נקבע שתיקון לחוקה התקבל שלא בהליך הנדרש, ולכן אינו חוקתי.
גרמניה
חוקת גרמניה כוללת פסקאות נצחיות אחדות, כגון ההוראות בעניין חלוקת הפדרציה למדינות והעקרונות העוסקים בכבוד האדם. פעמים אחדות בחן בית המשפט החוקתי חוקתיות של תיקונים לחוקה, ואישר שאין בהם פגיעה בפסקאות הנצחיות.
אירלנד
בחוקת אירלנד אין פסקאות נצחיות, אך יש בה הוראה על כללי תיקון החוקה. בית המשפט העליון של אירלנד קבע כי בסמכותו לבקר עמידה בתנאים הצורניים הקבועים בחוקה לעריכת תיקון בה, אך אין בסמכותו לבקר את תוכנו של התיקון החוקתי.
ברזיל
חוקת ברזיל כוללת פסקאות נצחיות שעניינן המבנה הפדרטיבי של ברזיל, כללי עריכת בחירות, ההפרדה של ענפי הממשל וזכויות האדם. בית המשפט העליון של ברזיל פסל פעמים אחדות תיקונים לחוקה שפגעו בהוראות נצחיות אלה.
רומניה
חוקת רומניה מ-1991 מסמיכה את בית המשפט החוקתי לבחון את חוקתיותה של הצעה לתיקון החוקה, כלומר הפעלת ביקורת שיפוטית לפני חקיקתו של התיקון. בית המשפט החוקתי של רומניה פסק פעמים אחדות בעניין זה.
ישראל
סוגיית תיקון חוקתי שאינו חוקתי עלתה בפסקי דין אחדים של בית המשפט העליון.
בהמשך לכך ציינה הנשיאה חיות שמודלים אלה רלוונטיים למדינות שבהן יש חוקה שלמה, ודוקטרינת התיקון החוקתי שאינו חוקתי מופעלת ביחס לסמכות תיקונה של חוקה כזו, ולכן אינם רלוונטיים למדינת ישראל, שבה טרם הושלם תהליך כינון החוקה, אך עם זאת, "קיימת מגבלה אחת, צרה ביותר, החלה על הכנסת בכובעה כרשות מכוננת והיא כי אין ביכולתה לשלול בחוק יסוד את עצם היותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית."
האם ראוי שבית משפט יעסוק בשאלת חוקתיותו של תיקון לחוקה
אהרן ברק הציג את המחלוקת בעניין סמכותם של בתי המשפט לדון בחוקתיותו של תיקון לחוקה:
לפי פרופסור ברק מדינה התפיסה בבסיס הדוקטרינה היא שהחוקה אינה רק "הסכמית" ואינה קונה את הלגיטימיות שלה אך ורק מהחלטת הרוב, אלא עומדים בבסיסה שיקולים של גבולותיה הלגיטימיים של הפעלת כוח פוליטי.
She's a Fool
She's a Fool (בעברית: היא שוטה) הוא שיר שנכתב על ידי מארק ברקן ובן ראלי והוקלט במקור על ידי לסלי גור בשנת 1963. השיר הופיע כסינגל ובאלבום Lesley Gore Sings of Mixed-Up Hearts. השיר הופק על ידי קווינסי ג'ונס. הסינגל הגיע למקום החמישי בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-26 במצעד שירי ה-R&B של בילבורד. זה היה הסינגל השני של גור שהגיע למקום החמישי, אחרי "Judy's Turn to Cry". הוא היה גם השלישי מבין ארבעה סינגלים שהגיעו ברציפות ל-5 הראשונים.
מילות השיר "היא שוטה" מספרות על משולש רומנטי. הזמרת מוטרדת מכך שחברתו הנוכחית של הבחור שהיא אוהבת מתייחסת אליו בצורה לא טובה.
לאחר יציאתו הראשונית כסינגל ובאלבום "Lesley Gore Sings of Mixed-Up Hearts", השיר "She a Fool" שוחרר באלבומי קומפילציה הכוללים את The Golden Hits of Lesley Gore בשנת 1965, It's My Party: The Mercury Anthology בשנת 1996, Sunshine, Lollipops, and Rainbows: The Best of Lesley Gore בשנת 1998, 20th Century Masters – The Millennium Collection בשנת 2000 ו-The Ultimate Collection 1963-1968: Start the Party Again בשנת 2005. השיר נכלל גם בתערוכות שירים משנות השישים כמו Back to the '60s, Vol. 3, 1960's Rock N Roll ו-The Girl's Sound: Fifty Hits 1957-1966.
בקע פריגנו
בקע פרגינו (באנגלית: Ferrigno Rift) הוא בקע עמוק וארוך המצוי מתחת לזרם הקרח פריגנו בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה .
עומקו של העמק 1.5 קילומטרים; רוחבו 10 קילומטרים; ואורכו למעלה מ-100 קילומטרים.
בשל גודלו, בקע זה מושווה לגרנד קניון שבארצות הברית.
גילוי הבקע
הבקע התגלה באמצעות מכ"ם חודר קרח במהלך סקר של זרם הקרח שנערך בשנת 2010 על ידי צוות של הסקר האנטארקטי הבריטי בשיתוף עם אוניברסיטת אברדין שחקרו את השפעת התחממות כדור הארץ על זרם הקרח שנמדד באמצעות לוויין.
מקור השם
הבקע נקרא על שמו של זרם הקרח אשר מתחתיו הוא נמצא.
שמו של זרם הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
זרם הקרח נקרא על שמה של ג'יין ג'י. פריגנו (Jane G. Ferrigno) מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
פריגנו הייתה המומחית במשך כמה עשרות שנים, החל משנות ה-70 ואילך, בשימוש בתצלומי לוויין לחקר קרחונים ולהכנת מפות, והייתה אחת מראשי הצוות מטעם הסקר הגאולוגי בהכנת מפות רדיומטריות של אנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• Andrea Mustain, Ferrigno Rift, Antarctica ‘Grand Canyon,’ Discovered Beneath Ice, 07/25/2012 03:02 pm ET Updated Dec 06, 2017
• Joseph Cheek, Newly discovered Ferrigno Rift Valley in West Antarctica, International Polar Foundation
חוק הקירור של ניוטון
חוק הקירור של ניוטון הוא חוק פיזיקלי המתאר את קצב מעבר החום מגוף לסביבתו או להפך. החוק קובע כי תחת התנאים הבאים:
מתקיים כי קצב מעבר החום בין הסביבה לגוף עומד ביחס ישר להפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה. בתנאים אלו גם מתקיים כי השינוי בטמפרטורת הגוף פרופורציוני לשינוי בכמות החום בגוף, ולכן גם קצב שינוי טמפרטורת הגוף יעמוד ביחס ישר להפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבתו.
מחוק זה ניתן לגזור את קצב השינוי בטמפרטורת הגוף (טמפרטורת הסביבה לא תשתנה בגלל קיבול החום הגדול שלה). אם נסמן את הפרש הטמפרטורות ב-\Delta T אזי קצב ירידת הטמפרטורה הוא נגזרת לפי הזמן ומקבלים את המשוואה הבאה, כאשר \alpha הוא קבוע פרופורציה חיובי.
פתרון המשוואה הדיפרנציאלית, הנותן את הפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה כפונקציה של הזמן,  הוא כאשר הוא הפרש הטמפרטורות ההתחלתי בין הגוף לסביבה.
שולחן
שולחן (בכתיב חסר: שֻׁלְחָן) הוא רהיט המשמש להנחת חפצים, אכילה ומשחקים שונים. קיימים סוגים שונים של שולחנות, בהתאם לייעודם.
מבנה השולחן
מבנה סטנדרטי של שולחן כולל משטח ורגליים (לרוב שלוש או ארבע) או מעמד.
צורות שולחן
לשולחנות צורות רבות: מרובע, מעגלי, אליפטי.
בציורים הלניסטיים ורומיים מופיעים שולחנות עזר בעלי רגל אחת, שעליהם עומדים כלי מזיגה ומשקאות, ושולחנות עגולים בעלי שלוש רגליים, עליהם מוגש כיבוד למסובים על מיטה.
צורות נוף המזכירות את צורת השולחן, נקראות על שמו למשל "הר שולחן".
חומרים
השולחנות עשויים מחומרים שונים: עץ, פלסטיק, אבן, זכוכית ומתכות שונות. לעיתים משמש כיסא כשולחן מאולתר.
שימושים של סוגי השולחנות
שולחן אוכל מיועד לאכילת הארוחות.
אכילה ליד השולחן נוחה ונחשבת בתרבויות המערב כמנומסת.
דוגמה לשולחן המשמש לעבודה או הנחת חפצים הוא שולחן כתיבה, עליו מניחים ספרים, כלי כתיבה ועוד, והוא משמש בבתים, במשרדים ובבתי ספר. שולחן למחשב כולל אזורים המיועדים למחשב, למסך, למקלדת ואף לציוד היקפי כגון מדפסת, סורק ועוד.
שולחנות משחקים
קיימים משחקים מבוססי שולחן כטניס שולחן, ביליארד. כן קיימים (בעיקר בגנים ציבוריים) שולחנות שפניהם מהווים לוח למשחקים כדמקה ושחמט.
השולחן בתרבות
היושב בראש השולחן נחשב בעל סמכות גבוהה יותר.
כך למשל בישיבות משרדיות המנהל או המנכ"ל יושבים בראש השולחן. באגדות המלך ארתור לעומת זאת, ייצגו אבירי השולחן העגול את השוויון כיוון שאין "ראש" לשולחן עגול.
מוצרים שונים נקראים על שום שימושם השולחני, למשל מלח שולחן ומפת שולחן.
השולחן ביהדות
"שולחן ערוך" הוא שמו של ספר הלכה ביהדות המסודר לפי נושאים.
"שולחן עורך" הוא הסימן לאכילת ארוחת החג בליל הסדר.
ארקנסו (נהר)
נהר ארקנסו (באנגלית: Arkansas River) הוא נהר בארצות הברית, אחד היובלים הראשיים של נהר המיסיסיפי. אורכו הוא 2,350 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 435,123 קמ"ר וספיקתו 1,147 מ"ק לשנייה. כיוונו הכללי של הנהר הוא מזרחה ודרום-מזרחה. ראשית הנהר בהרי הרוקי שבקולורדו והוא עובר במדינות קולורדו, קנזס, אוקלהומה וארקנסו.
ג'וזי כץ
ג'וזי כץ (באנגלית: Josie Katz; נולדה ב-14 באוגוסט 1940) היא זמרת, שחקנית, רקדנית וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
כץ נולדה בשם ג'וזפין מרשה כץ (Josephine Marcia Katz) בפיטסבורג שבארצות הברית. בגיל 19 עלתה לישראל במסגרת גרעין של תנועת הנוער "הבונים" ושהתה בקיבוצים גשר הזיו ואורים, ולאחר מכן עברה להתגורר בתל אביב.
קריירה
בשנת 1964 השתתפה כרקדנית, במחזמר "גבירתי הנאווה" ובהמשך שיחקה במחזה "איך להצליח בעסקים". באותה תקופה פגשה את המוזיקאי שמוליק קראוס, שהיה לבן זוגה, ובהשפעתו החלה לעסוק בזמרה. בתחילת דרכה שרה באנגלית בעיקר במועדונים שונים, בעוד קראוס מלווה אותה בנגינה. בשנת 1964 הקליטה כץ את שירה הראשון בעברית, "דונה דונה", שאותו עיבד פיסי אושרוביץ והפיק קראוס. לאחר מכן השתתפה בהרכב מוזיקלי יחד עם קראוס, זיגי סקרבניק ונגנים שונים.
בשנת 1966 חברו כץ וקראוס לאריק איינשטיין והקימו את להקת "החלונות הגבוהים". כץ שימשה כסולנית בלהקה וכזמרת קולות ליווי. הלהקה זכתה להצלחה רבה, ויש הטוענים שעשתה מהפכה במוזיקה הישראלית כששילבה מאפייני מוזיקת פופ ורוק בשיריה. ההרכב ערך סיבוב הופעות בבריטניה, במסגרתו הפכה כץ לסולנית הבולטת, בין היתר עקב השירה בשפת אמה, האנגלית. על אף הצלחתה של הלהקה, היא הוציאה אלבום אחד בלבד, הנושא את שמה, "החלונות הגבוהים" שהניב כמה להיטים, ובהם זמר נוגה ויחזקאל.
עם פירוק הלהקה בשנת 1968, הוציאה שיר בשם "יום הולדת למולדת" שזכה לביקורת קרירה, ולאחר מכן שבה עם קראוס לארצות הברית. בשנת 1970 חזרה כץ לישראל, במטרה להשתתף בסדרת הטלוויזיה של חבורת לול, ולאחר מכן בסרט הקולנוע של החבורה "שבלול", בבימויו של בועז דוידזון, ולצד אורי זוהר ושלום חנוך. באותה שנה השתלבה כץ באלבומם של חנוך ואיינשטיין "פלסטלינה" ואף השתתפה בכתיבת השיר "מה איתי", שביצעה בדואט עם איינשטיין. בשנת 1970 הצטרפה כץ ללהקת "כיף התקווה הטובה", הרכבו של זהר לוי. למרות פירוק הלהקה לפני שהחלה להופיע ובטרם השלימה הפקת אלבום ראשון, זכו שירי ההרכב להצלחה רבה, בהם "אני בדרכי למוסד הסגור", "דוקטור יארינג", "שני צבים" ו"בלדה לעוזב קיבוץ".
בשנת 1972 הצטרפה כץ לצמד הדודאים, להרכב שנקרא "הטוב הרע והנערה". ההרכב ביצע את השיר "טוב לי לשיר", שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה. הלהקה ביצעה בהופעותיה גרסאות מתורגמות לשירים אמריקאיים ידועים, בהם "בייבי פייס" ("Baby Face") ו"שמור לך חלום קטן", וגם שירים מקוריים שכתב מנור והלחין קראוס, כמו "ימים של קולנוע", "אלו שמות" ו"הדבר הזה". שירי המופע יצאו באלבום "הטוב הרע והנערה". באותה שנה השתתפה בסרט "שוד הטלפונים הגדול" של מנחם גולן. הלחן של "טוב לי לשיר" במקור היה של שיר של שמוליק קראוס בשם "שישי חם", שלמעשה עסק בסם החשיש, כאשר התוכן משתמש בשם מחוייך. לא רק שהשיר נפסל לשידור, גם הקליפ הצבעוני שביים עידן זעירא לשיר נפסל לשידור בגלל שקראוס מתועד שם מעשן קנאביס. הקליפ נדיר, ומעולם לא שודר בטלוויזיה.
בשנת 1978 השתתפה כץ בסרטו של יקי יושע "סוסעץ", וכן השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "כמו פעם".
בשנת 1979 השתתפה במופע הילדים "פסטיזמר" עם השיר "אם רק היה אומר לי" שכתב יואל ריפל, הלחין נתן כהן, ועיבד אלדד שרים.
בשנת 1981 הקליטה שיר נוסף, בשם "שיר אופטימי", לו כתבה את המילים. באותה תקופה חוותה כץ משברים רבים עקב מצבו הנפשי המעורער של קראוס, מעצריו ואשפוזיו הרבים. לפי דבריה, קראוס היה אלים ונהג להכותה. באותה שנה, בעקבות מריבה קשה עם קראוס, עזבה כץ את ישראל ועברה להתגורר בארצות הברית עם שני בניהם, בן ושם.
בשנת 1997, לאחר חמש עשרה שנים, בהן נעלמה מתודעת הציבור הישראלי ולא עבדה כזמרת, השתתפה כץ באלבומו של נתן כהן "תחנת דרכים", בביצוע מחודש לשירם של שלישיית הנשמות הטהורות "אחכה לך" (בראיון איתה, סיפרה כץ כי שמעה את השיר בשעת ספונג'ה, והבטיחה לעצמה כי תבצע את השיר בעתיד).
בשנת 1999 חזרה לישראל לצמיתות, והופיעה יחד עם חנן יובל ועוזי חיטמן במופעים שונים, בהם של טל גורדון ורונה קינן, שאיתן ביצעה מחדש את "ימי ראשית הקיץ".
בשנת 2003 שיחקה ב"זהירות מצלמה" והשתתפה בוידאו קליפ לשיר "מספיק בן אדם" של להקת מוניקה סקס מתוך אלבומה "חיות מחמד".
בשנת 2008 חזרה כץ לשתף פעולה עם הזמר גלעד שגב ויחד הם העלו את המופע, "האהבות שלי", ערב מחווה לשירי החלונות הגבוהים. השניים גם הקליטו גרסת כיסוי לשיר "אהבה ראשונה", מאלבומה היחיד של הלהקה, שיצאה כסינגל לתחנות הרדיו.
בשנת 2011 התארחה באלבומו השני של נתן סלור, "לא זוכר את אתמול", בו ביצעה שיר באנגלית, פרי עטם של סלור ויסמין אבן, בשם "After All The Love Is Gone" ("אחרי שכל האהבה אבודה").
בשנת 2016 פרסמה את "נמס בזמן", דואט עם ברק ויס מתוך אלבום הבכורה שלו, בהפקתו המוזיקלית של נמרוד לב.