cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סדר התכנסות
מהירות התכנסות לשיטות דיסקרטיזציה
שמקורה בכתיבת שגיאת החיתוך, במרווחי הרשת הישנים והחדשים, כמו
הטעות e הוא, ליתר דיוק, שגיאת חיתוך גלובלית (GTE), בכך שהיא מייצגת סכום של שגיאות שנצברו על פני כל n איטרציות, בניגוד לשגיאת חיתוך מקומית (LTE) על איטרציה אחת בלבד.
דוגמה לשיטות דיסקרטיזציה
בהינתן המשוואה הדיפרנציאלית הבאה
עם תנאי התחלה y(0) = y_0. אנו יכולים לפתור את המשוואה הזו באמצעות שיטת אוילר:
אשר לאחר הזזת אגפים מובילה ל:
במונחים של y(0) = y_0, סדרה זו ניתנת לכתיבה באופן הבא, מתוך הבינום של ניוטון:הפתרון המדויק למשוואה דיפרנציאלית זו הוא, המקביל לטור טיילור הבא ב h\kappa ל :במקרה זה, שגיאת החיתוך היא
כך מתכנס ל f(x_n) עם שיעור התכנסות q = 2.
סדרה חוזרת ונקודות קבועות
המקרה של סדרות חוזרת המתרחש במערכות דינמיות ובהקשר של משפטי נקודות שבת שונות הוא בעל עניין מיוחד. בהנחה שהנגזרות הרלוונטיות של f הן רציפות, אפשר (בקלות) להראות שעבור נקודה קבועה f(p)=p כך ש |f'(p)| < 1, יש התכנסות ליניארית לכל ערך התחלתי x_0 קרוב מספיק ל - p. אם |f'(p)| = 0 ו, אז יש לפחות התכנסות ריבועית, וכן הלאה. אם |f'(p)| > 1, אז יש נקודת שבת בלתי יציבה ואין ערך התחלתי עבורו קיימת סדרה שתתכנס ל - p (אלא אם כן יקפוץ ישירות לנקודה p עצמה).
האצת התכנסות
קיימות שיטות רבות להגברת קצב ההתכנסות של סדרה נתונה, כלומר להפוך סדרה נתונה לכזו המתכנסת מהר יותר לאותו גבול. מטרת האצת קצב ההתכנסות היא לפחות את עלות המשאבים של החישוב. דוגמה אחת להאצת סדרה היא אלגוריתם דלתא בריבוע של Aitken.
שיטות אלו באופן כללי (ובפרט שיטת אייטקן) אינן מגדילות את סדר ההתכנסות, והן מועילות רק אם התכנסות מלכתחילה אינה מהירה יותר מליניארית: אם (x_n) מתכנס באופן ליניארי, מקבלים רצף (a_n) שעדיין מתכנס באופן ליניארי (למעט מקרים מיוחדים בתכנון פתולוגי), אבל מהר יותר במובן זה. מצד שני, אם ההתכנסות כבר בסדר גדול מ-2, שיטת Aitken לא תביא שיפור.
אליפות ברזיל בכדורגל 1959
אליפות ברזיל בכדורגל 1959 (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית: 1959 Taça Brasil) הייתה העונה הראשונה של התחרות הארצית בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-23 באוגוסט 1959 והסתיימו ב-29 במרץ 1960. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל.
בתחרות השתתפו 16 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף.
באהיה זכתה באליפות תוך ניצחון על סנטוס בסדרת הגמר. בעקבות הניצחון, הקבוצה העפילה לגביע ליברטדורס.
לאו בריליה, שחקנה של באהיה כבש 8 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
מהלך התחרות
בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-4 בתים, כאשר סנטוס וואסקו דה גאמה העפילו ישירות לחצי הגמר. מנצחי בתים שיחקו בשלב נוסף ממנו הקבוצות המנצחות העפילו לחצי הגמר.
סדרת הגמר
בהתאם לתקנון התחרות נערך משחק הכרעה.
נבחרת מקסיקו בכדורגל
נבחרת מקסיקו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מקסיקו. אצטדיונה הביתי של נבחרת מקסיקו הוא אצטדיון האצטקה שבמקסיקו סיטי.
בחלק גדול מהמאה ה-20, ובעיקר בשנות ה-90, הייתה למקסיקו שליטה כמעט מוחלטת בכדורגל בצפון ומרכז אמריקה, ובעקבות כך קיבלה את הכינוי "הענקית של CONCACAF". זכיות מפתיעות של נבחרות קנדה וארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון ומרכז אמריקה) בשנים 2000 ו-2002 בהתאמה, והפסד לארצות הברית בשמינית גמר מונדיאל 2002, סימנו את סוף שליטתה המוחלטת של מקסיקו בכדורגל בצפון ומרכז אמריקה, ותחילתו של עידן חדש. כיום נאבקות מקסיקו וארצות הברית על הבכורה באזור זה.
הכדורגל המקסיקני מצליח גם במפעלים אחרים. החל מראשית שנות ה-90 מוזמנת נבחרת מקסיקו כאורחת קבועה לטורניר הקופה אמריקה, שם היא מגיעה באופן קבוע לשלבים הגבוהים של הטורניר. כמו כן, מוזמנות גם קבוצות כדורגל ממקסיקו להשתתף בטורניר גביע הליברטדורס שם הן זוכות להצלחה.
אף על פי שלזכותה של מקסיקו 16 הופעות בגביע העולם בכדורגל, היא מעולם לא הגיעה מעבר לשלב רבע הגמר, אליו הגיעה ב-1970 וב-1986. בשתי הפעמים הייתה מקסיקו המארחת של הטורניר. מקסיקו הושעתה ממונדיאל 1990 בעקבות זיוף גילאים של שחקנים באליפות נוער.
מונדיאל 1970
מקסיקו נבחרה לארח את מונדיאל 1970 ושובצה בבית המוקדם עם ברית המועצות, בלגיה ואל סלבדור. במשחק הפתיחה של הטורניר סיימה מקסיקו בתיקו 0-0 מול ברית המועצות ובמשחקה השני הביסה את אל סלבדור החלשה 0-4. במשחקה השלישי ניצחה את בלגיה 0-1 ובכך הבטיחה העפלה היסטורית לרבע הגמר, לאחר שישה כישלונות רצופים בשלב הבתים. ברבע הגמר הובילה מקסיקו 0-1 מול איטליה אך הובסה בסופו של דבר 4-1. למרות התבוסה, הטורניר נחשב להצלחה הבינלאומית הראשונה של נבחרת מקסיקו. בהמשך זכתה מקסיקו פעמיים נוספות באליפות CONCACAF ב-1971 וב-1977, אך נכשלה בנסיונותיה להעפיל למונדיאל 1974 ולמונדיאל 1982 ובתווך הפסידה בכל משחקיה במונדיאל 1978 אליו כן הצליחה להעפיל.
מונדיאל 1986
מקסיקו הייתה למדינה הראשונה שמארחת פעמיים את משחקי המונדיאל. קולומביה הייתה המדינה שהייתה אמורה לארח את המשחקים בשנת 1986, אולם בשל בעיות כלכליות נאלצה לוותר על האירוח ומקסיקו נבחרה לארח במקומה. מקסיקו סיימה את שלב הבתים במקום הראשון לאחר שניצחה את בלגיה 1-2, סיימה בתיקו 1-1 מול פרגוואי וניצחה את עיראק 0-1. בשלב שמינית הגמר ניצחה מקסיקו את בולגריה 0-2 והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לרבע הגמר. בשלב זה סיימה בתיקו 0-0 מול גרמניה, אך הודחה כשהפסידה 4-1 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. טורניר זה, כמו הטורניר הקודם שאירחה, נחשב כמוצלח עבור הנבחרת המקסיקנית. בשנת 1988 שיתפה נבחרת הנוער של מקסיקו שחקנים מעבר לגיל המותר במוקדמות אליפות העולם לנוער ולכן הושעו כל נבחרות מקסיקו, ובכללן הנבחרת הבוגרת, מכל פעילות בינלאומית. בעקבות זאת לא השתתפה מקסיקו במונדיאל 1990.
שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21
במונדיאל 2022 הוגרלה מקסיקו בבית עם ארגנטינה, פולין וערב הסעודית. מקסיקו סיימה בתיקו 0-0 עם פולין, הפסידה 2-0 לארגנטינה וגברה על ערב הסעודית 1-2, אך סיימה במקום השלישי בבית עקב שער חובה אחד יותר מפולין שסיימה באותו מספר נקודות. בעקבות זאת, מקסיקו הודחה כבר בשלב הבתים לאחר שבע העפלות רצופות לשמינית הגמר ולראשונה מאז 1978.
שיאי שחקנים
נכון ל-19 ביוני 2023.
סגל הנבחרת
סגל השחקנים שזומנו לקראת משחקי מונדיאל 2022
יוסף חיים הכהן
הרב יוסף חיים הכהן (ה'תרי"א - כ"ב באלול ה'תרפ"א; 1851 – 1921) היה שד"ר וראב"ד עדת המערבים בירושלים, בעל 'מנחת כהן' ו'ויכלכל יוסף'.
ביוגרפיה
נולד ליאודה ושמחה במוגדור שבמרוקו ועלה לארץ ישראל בשנת ה'תרכ"ד (1864). המשפחה התיישבה בעיר העתיקה בירושלים. נישא לפרחה (נפטרה בשנת ה'תר"פ - 1920), ולאחר שלא נולדו להם ילדים נישא בשנת ה'תרנ"ז (1897) גם לפרידי בת ר' דוד שרים (נפטרה בשנת ה'תשכ"ז - 1966). מאשתו השנייה נולדו לו ארבעה ילדים: רבקה, יאודה-נסים-שמעון, יפה-ג'אמילה ודוד.
עמד בראש ישיבת "טובי ישבעו" ולימד בישיבת פורת יוסף. בשלהי חייו ייסד וניהל את ישיבת "עז לתורה".
ב-21 במאי 1900 נבחר לראש ועד העדה המערבית בירושלים. שימש יד ימינו של הראשון לציון, הרב נחמן בטיטו. לאחר פטירתו בשנת ה'תרע"ה, נתמנה הרב הכהן במקומו לרב עדת המרוקאים בירושלים.
הלך לעולמו בכ"ב באלול ה'תרפ"א (1921) אחרי מחלת ריאות קצרה. רבים ליווהו בדרכו האחרונה, והרב יוסף חיים זוננפלד הספידו. הוא נקבר בבית העלמין בחלקת אריאליס לעדה הספרדית במורדות הר הזיתים. אשתו, פרחה, נפטרה כשנה קודם לכן.
נכדו הוא פרופ' אהוד אביבי.
תלמידיו
על תלמידיו נמנו חתנו הרב עמרם אבורביע, לימים רב העדה הספרדית בפתח תקווה וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל; הרב יוסף שלוש - ראב"ד עדת המערביים בירושלים; הרב עזרא שרים, מראשי ישיבת פורת יוסף.
מנחת כהן
מנחת כהן, ב' חלקים: ה'תרס"ב-1902, ה'תר"ע-1910. הספר כולל נושאים הלכתיים שונים וכללי התלמוד, על סדר א"ב. הדפסת הספר התאפשרה הודות לתמיכת נדבנים, בהם יהודים ממצרים, הודו ואוזבקיסטן. בספר הסכמות רבנים, אשכנזים וספרדים, בארץ ובגולה, בהם הרב יוסף חיים זוננפלד, הרב יעקב שאול אלישר, הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים והרב חיים חזקיהו מדיני.
ויכלכל יוסף: הרב הכהן הפקיד את כתב היד של חיבור זה (וכנראה גם כתבים נוספים) בידי חתנו, הרב עמרם אבורביע, שערך, הגיה והביא את הספר לדפוס בשנת ה'תשכ"ו (1966), בתוך ספרו שלו נתיבי עם. בשנת ה'תשס"ח (2008) יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר (מהדורת יוסף) בתוספת הקדמה. הספר מכיל שאלות ותשובות של המחבר וכן תשובות של הרב שלמה אליעזר אלפנדרי והרב יוסף חיים זוננפלד. התשובות הם מנהגי בית הכנסת, דין מבטל כיסו של חברו, דיני אפוטרופסים ועוד.
מאמרים הלכתיים נוספים פורסמו בכתב העת התורני המאסף. חיבורים נוספים שלו, כחי וראשית אני ודרכי חיים לא נדפסו עדיין.
מקורות
תיקי ארכיון:
ועדת החירום של מדעני האטום
ועדת החירום של מדעני האטום (Emergency Committee of Atomic Scientists) נוסדה על ידי אלברט איינשטיין ולאו סילארד ב-1946. מטרתה הייתה להזהיר את הציבור מהסכנות הכרוכות בפיתוח פצצות האטום, לקדם שימוש באנרגיה אטומית שלא לצורכי לחימה ובסופו של דבר להתקדם לעבר שלום עולמי, אשר נראה בזמנו כאפשרות היחידה למנוע שימוש נוסף בפצצת אטום. הוועדה הוקמה לאחר שליחת "עצומת סילארד" (1945) אל נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, שבאה לגנות שימוש בפצצת האטום על בסיס מוסר ונחתמה על ידי 68 מדענים אשר עבדו על פרויקט מנהטן. רוב המדענים אשר עבדו על הפרויקט לא ידעו, בזמנו, מה הם יוצרים.
הוועדה התבססה על שמונה חברי מנהלה אמונים, אשר היו:
מחצית מהחברים עבדו באופן ישיר בפרויקט מנהטן וכולם היו מעורבים בדרך זו או אחרת בפיתוח פצצת האטום הראשונה.
מספר חברים בוועדה קיימו סיבוב הרצאות להעברת מסר השלום של הוועדה. הם יצרו חומרי פרסום, כולל את אחד מהסרטים הראשונים שדימו את עולמנו לאחר מלחמה גרעינית. הוועדה הייתה מאוד פעילה בהשמעת קולה בהתנגדות לפיתוח פצצת המימן הראשונה.
הוועדה הייתה פעילה ארבע שנים, עד 1950. לאחר מכן ננטשה באופן מדורג, אף על פי שרוב החברים המשיכו במאבקם כדי למנוע מלחמה גרעינית והשתתפו בועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים.
דייוויד ג'וליוס
קורות חיים
ג'וליוס נולד ב-1955 וגדל בברייטון ביץ' שבברוקלין, ניו יורק. הוריו היו שניהם צאצאי מהגרים יהודים שברחו מרוסיה הצארית ומהאנטישמיות ששררה בה והגיעו בראשית המאה העשרים לניו יורק בחיפוש אחר חיים טובים יותר. האב היה מהנדס חשמל, האם מורה בבית ספר יסודי וג'וליוס היה השני משלושת בניהם.
בוגר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1977) ובעל תואר שלישי מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1984). אחד משני המנחים שלו לדוקטורט היה רנדי שקמן, ביולוג יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2013. את עבודת הפוסט דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת קולומביה בהנחייתו של ריצ'רד אקסל, נוירוביולוג יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2004. מרצה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו החל מ-1989 והיה העורך של Annual Review of Physiology במשך 13 שנים (2007–2020).
זכה בפרס בשנת 2000, פרס שאו ב-2010 ובאותה שנה גם באחד מפרסי נסיך אסטוריאס למחקר מדעי וטכני, הפרס למחקר ביו-רפואי ע"ש ד"ר פול יאנסן  ב-2014, פרס פריצת דרך במדעי החיים ופרס קוולי לשנת 2020 ופרסים נוספים רבים, עוד לפני הזכייה בפרס נובל ב-2021. חבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), האקדמיה הלאומית לרפואה והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
חוקר את תפקוד החושים ובעיקר את חוש המישוש. השתמש בקפסאיצין, החומר הגורם לפלפל חריף ליצור תחושת צריבה וחום בכדי להבין מהן תחושות הכאב והחום שחש גוף האדם. כפי שהסבירה וועדת פרס נובל: "תגליותיו פרצו את הדרך למחקרים שהובילו להבנה איך חשים העצבים שלנו חום, קור וגרוי מכני".
נשוי להולי אינגרהאם, אף היא פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ואב לילד אחד.
Mr. Mister
Mr. Mister הייתה להקה אמריקאית, שפעלה משנת 1982 עד 1990. הלהקה כללה את ריצ'רד פייג' כסולן ובסיסט, סטיב ג'ורג' על קלידים, פט מסטלוטו על תופים וסטיב פריס כגיטריסט. Mr. Mister המשיכה את דרכה של להקת Pages, שפעלה בשנים 1978 עד 1981.
היסטוריה
בשנת 1978 הקים פייג' וחבר ילדותו סטיב ג'ורג' את להקת Pages בפיניקס שבאריזונה. לאחר פירוק הלהקה בשנת 1981, פייג' וג'ורג' התמקדו בכתיבת שירים ועבודות סדנאות אולפן עבור אמני פופ שונים, החל מלורה ברניגן ועד וילג' פיפל.
בשנת 1982 החלו פייג' וג'ורג' לגבש להקה חדשה, כאשר הביאו את המתופף פט מסטלוטו והגיטריסט סטיב פריס. כל ארבעת החברים עשו עבודות סשן נרחבות עבור אמנים אחרים והביאו ללהקה השפעות רבות. התוכנית המקורית הייתה להביא בסיסט, אך לאחר שהבינו שפייג', שבמקור היה אמור להיות הזמר הראשי בלבד, יכול לנגן גם על בס, החליטו החברים להישאר ארבעה.
הגיטריסט סטיב פריס עזב בשנת 1988. לאחר מכן, הלהקה החלה לעבוד על אלבומם הרביעי, Pull. האלבום הושלם בשנת 1990, אך RCA Records החליטו שלא להוציא אותו. זמן קצר לאחר מכן, הלהקה התפרקה. האלבום נותר ללא פרסום במשך 20 שנה, אם כי רצועה אחת, Waiting in My Dreams, הופיעה באוסף הלהיטים הגדול ביותר של הלהקה ב־2001. ב־23 בנובמבר 2010, האלבום המחודש יצא לאור סופית על ידי הלהקה בשיתוף עם Sony Music.
דיסקוגרפיה
אלבומים
Wizard Spider
וויזרד ספיידר (באנגלית: Wizard Spider) היא קבוצת תקיפה רוסית המבצעת פעולות סייבר התקפיות כנגד גורמים מערביים.
בקבוצה חברים כ-80 אנשים, פעילותם מתבצעת לרוב מהעיר סנט פטרבורג, רוסיה ומאזורים שונים באוקראינה.
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות נגד חברות מסחריות ומוסדות פיננסיים ומתבצעות באמצעות הכופרות והנוזקות הבאות: Conti, TrickBot, Sidoh.
הקבוצה וחבריה נמצאים תחת מעקב שוטף של סוכנות המודיעין האירופאית (יורופול) וארגון המודיעין המשטרתי (אינטרפול).
קבוצת מקסימה
קבוצת מקסימה (בליטאית: Maxima Grupė UAB) היא חברה ליטאית, המפעילה רשת מרכולים בליטא, לטביה, אסטוניה, פולין ובולגריה תחת המותג "Maxima" (מקסימה) ורשת שיווק קמעונאות בתחום שיפוץ ואחזקת הבית תחת המותג "Ermitažas" (ארמיטז'). נכון ל-2020, לחברה יש למעלה מ-1,200 חנויות הפזורות על גבי חמש המדינות וכ-40,000 עובדים. מטה החברה ממוקם בוילנה, ליטא.
היסטוריה
ב-1992, נפתחו שלושה סניפים של מקסימה ברחבי העיר וילנה ומאז נהפכה לאחת מרשתות המרכולים המצליחות ביותר במדינות הבלטיות.
ב-2001, סניפים של מקסימה נפתחו בריגה, לטביה. כיום, חברת מקסימה לטביה מחזיקה בכ-24% מנתח השוק של המרכולים. כמו כן, סניפים של החברה נפתחו גם בפרנו, אסטוניה. ב-2007, הסניף הראשון של מקסימה XX נפתח במדינה וב-2008, הסניף הראשון של מקסימה XXX נפתח.
בסוף 2011, קבוצת מקסימה רכשה את רשת המרכולים אלדיק הפולנית והחלה לפעול תחת המותג המקומי בפולין, עם 24 סניפים.
נכון למרץ 2020, לקבוצת מקסימה יש בסך הכל 1240 סניפים.
פורמט חנויות
סניפי מקסימה פועלים תחת מספר שמות: מקסימה X, מקסימה XX, מקסימה XXX, מקסימה XXXX (לשעבר הייפר מקסימה), ברבורה, סטוקרוטקה וארמיטז'. חלק מהשטח של סניפי XX ו-XXX מושכר לבעלי עסק אחרים, כך שהלקוחות יכולים לקבל שירותים נוספים והסניף מתפקד כקניון קטן.
דסאו
דסאו (גרמנית: Dessau. בספרות הרבנית נכתב שמה דעסוי או דעסויא) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, השוכנת על צומת הנהרות מולדה ואלבה.
גאוגרפיה
העיר מונה 77,557 נפש (2004), וזו העיר השלישית בגודלה בסקסוניה-אנהלט. בשיאה, לפני מלחמת העולם השנייה, מנתה אוכלוסיית העיר 120,000 איש. בשנים האחרונות חוותה העיר ירידה דרסטית במספר תושביה, בדומה לערים רבות אחרות במזרח גרמניה. דסאו ידועה כאחת מערי הבאוהאוס החשובות בעולם. מכללת הבאוהאוס הועברה לכאן ב-1926, לאחר שאולצה להיסגר בוויימאר. בעיר בתי באוהאוס רבים, אשר הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בעיר אתר מורשת עולמית נוסף: ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ (Dessau-Wörlitz), גן אשר הוקם ב-1750. הגן משתרע על שטח של 142 קמ"ר (פי שלושה משטחה של תל אביב), והוא מהווה את הגן הגדול ביותר באירופה היבשתית.
עלילות מהלולאה
עלילות מהלולאה (באנגלית: Tales from the Loop) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, מסוגת דרמת מדע בדיוני, המבוססת על ספר האמנות מאת הסופר השוודי סיימון סטלנהאג.
כל שמונת פרקי הסדרה עלו ביחד לשירות הסטרימיג של Amazon Prime Video ב-3 באפריל 2020.
קתרין פלורי
קתרין פלורי-ואשון (בצרפתית: Catherine Fleury-Vachon; נולדה ב-18 ביוני 1966, פריז) היא ג'ודוקא-עבר צרפתייה, שהתחרתה במשקל עד 61 ק"ג.
קריירה
פלורי זכתה באליפות העולם ובאליפות אירופה בשנת 1989. גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה בקרב הגמר על יעל ארד. בכך הייתה לאדם הצרפתי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית בענף הג'ודו, ולאישה הראשונה בצרפת שזוכה במדליית זהב הן באולימפיאדה, הן באליפות העולם והן באליפות אירופה, בענף כלשהו.
הישגים גבוהים נוספים אליהם הגיעה כוללים מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-1991 וב-1995 ובאליפויות אירופה שנערכו ב-1993 וב-1995 ומדליית כסף באליפות אירופה ב-1996. באותה שנה פרשה מפעילות ספורטיבית.
ArcSight
מיקרו פוקוס ארקסייט (אנגלית: Micro Focus ArcSight) היא חברת אבטחת מידע העוסקת בפיתוח תוכנה לניתוח נתונים וניהול אירועי אבטחת מידע (SIEM).
מטרת החברה היא לספק פתרונות ניטור, בקרה וניהול אירועי אבטחת מידע.
מטה החברה ממוקם בסאניווייל, קליפורניה, ארצות הברית.
היסטוריה
חברת ארקסייט הוקמה במאי 2000, על ידי אלכס דאלי (Alex Daly) יו נימאנז (Hugh Njemanze) ופרווין קוטארי (Pravin Kothari). החברה הוקמה על מנת לפתח מנגנון לניתוח אירועי אבטחת מידע.
עד חודש ינואר 2001 נקראה החברה בשם וואהו טכנולוגיות (Wahoo Technologies) ולאחר מכן הוחלף שמה באופן רשמי לארקסייט (ArcSight).
בחודש ספטמבר 2010 הודיעה חברת HP על רכישת חברת ArcSight תמורת 1.5 מיליארד דולר.
לאחר הרכישה השיקה החברה את גרסה חדשה של מערכת ה-Logger (גרסה 5.0) וגרסה חדשה של מערכת Identity View (גרסה 2.0).
בתאריך 7 בספטמבר 2016 הודיע מנכ"ל החברה כי כל נכסי החברה ימוזגו, יתוחזקו ויופצו על ידי חברת מיקרו פוקוס (Micro Focus), המיזוג הסתיים בתאריך 1 בספטמבר 2017.
הארמייה הראשונה (בריטניה)
הארמייה הראשונה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן פעלה במלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה ביולי 1942 לצורך מבצע לפיד, והפכה למבצעית ב-9 בנובמבר 1942. הארמייה שכללה את הקורפוסים הבריטיים ה-5 וה-9, ואת הקורפוס האמריקני ה-2, ואת הקורפוס הצרפתי ה-19, החלה בהתקדמות לעבר תוניסיה. הארמייה לחמה במערכה בתוניסיה, ולאחר כניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943 פורקה הארמייה.
חוק עבודת נשים
חוק עבודת נשים, תשי"ד-1954, הוא חוק שנועד לקבוע הוראות להגנת האישה העובדת, לצורך הבטחת זכויות נשים בעבודה, ובפרט זכויות נשים בהיריון, לאחר לידה ובטיפולי פוריות וכן נשים השוהות במקלט לנשים מוכות. לאחר תיקונים לחוק, אחדות מהזכויות שבו, כגון הזכות לחופשת לידה, ניתנות גם לגברים.
הרקע לחקיקת החוק
אבן היסוד לשאיפה להעניק מעמד שוויוני לנשים בחברה הישראלית הונחה כבר במגילת העצמאות שם נקבע:
חוק עבודת נשים עלה על סדר היום של הכנסת כבר בסוף 1949, במטרה להעניק חופשת לידה בשכר ולהגן על בריאות האם העובדת. החוק שב לשולחן הכנסת ב-1952 ואז כלל גם הגבלות על פיטורי אשה בהריון ולאחר לידה.
חוק עבודת נשים הוא החוק הראשון אשר נחקק במטרה לבסס את השוויון בין המינים בתחום העבודה. חקיקה זו עיצבה את הזכויות הקשורות לאחריות משפחתית על בסיס דפוס התפקיד הכפול של האם, והתבססה על התפיסה כי האישה היא זו המופקדת על הטיפול במשפחה, גידול הילדים והטיפול בהם. מכאן נדרש הסדר חקיקתי אשר יבטיח את זכויות העובדת ויקנה לה זכויות מיוחדות הקשורות בהריון ולידה. תיארה זאת פרופ' פרנסס רדאי:
חקיקה מאוחרת יותר, כדוגמת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, התבססה על העמקת התודעה שיש להרחיב את הזכויות הקשורות לאחריות משפחתית על מנת להקל על השתלבות נשים בשוק העבודה. במסגרת זו נחקקו חוקים חדשים נוספים כדוגמת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), התשנ"ג-1993 וכן חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה), התשנ"ד-1993. חקיקה זו שילבה דרישה לשוויון פורמלי עם ההכרה בצורך בהסדרים המתחשבים בשוני הביולוגי בין שני המינים, ונועדה לעגן נורמות אשר לא רווחו בחברה הישראלית, מתוך תקווה להטמעת חשיבה מגדרית ושוויון מגדרי בשוק העבודה בישראל.
עבודות אסורות ועבודות מוגבלות
החוק מאפשר איסור או הגבלה של עבודת נשים בתהליכי ייצור או במקומות עבודה שהעבודה בהם עלולה לפגוע בבריאות האישה. כמו כן קובע החוק תנאים והגבלות להעסקת נשים בשעות הלילה. בנוסף, החל מהחודש החמישי להיריון, אסור למעסיק להעסיק אישה בשעות נוספות, בימי המנוחה ובעבודת לילה, אלא בהסכמתה ובאישור רופא ( סעיפים 1–4 ו-10). התקנות שהותקנו מכוח החוק אוסרות על העסקת נשים במקומות או בעיסוקים המסכנים את פוריותן והן חלות על נשים בגיל הפוריות, נשים בהריון ונשים מיניקות.החוק והתקנות שהותקנו מכוחו אינם מעניקים הגנה דומה לפוריות הגבר, נימוק אפשרי לכך הוא שאיסור ההעסקה בעבודה המסכנת פוריות לא נועדה להגן רק על האישה, אלא גם על חיי העובר או הוולד היונק.
הפרשות לקופות גמל בחופשת לידה ובשמירת היריון
עובדת הזכאית לדמי לידה או לגמלת שמירת היריון ומעסיקה נהג להפריש תשלומים לקופת גמל, ימשיך להפרישם בעד התקופה שבעדה שולמו דמי הלידה או גמלת שמירת היריון, בתנאי שאף העובדת מפרישה את חלקה (סעיף 7א).
הגבלת פיטורים ואיסור פגיעה בהיקף משרה או בהכנסה
אסור למעסיק לפטר עובדת בהריון שעבדה באותו מקום שישה חודשים לפחות. וכן עובד/ת בתקופת חופשת לידה או חופשה ללא תשלום ובמשך 60 ימים לאחר תום החופשה, עובדת השוהה במקלט לנשים מוכות במהלך שהותה ו-90 יום לאחר מכן, עובד/ת העובר/ת טיפולי פוריות לילד ראשון או שני - במהלך ימי ההיעדרות לצורך הטיפולים ו-150 ימים לאחר מכן. בכל המקרים המפורטים לעיל, למעט חופשת לידה, יכול המעסיק לפטר עובד/ת ו/או לצמצם היקף משרתם לאחר קבלת היתר ממשרד הכלכלה (סעיפים 9- 9א).
זכויות הורה מאמץ, הורה מיועד והורה במשפחת אומנה
הוראות החוק הבאות חלות גם על הורה מאמץ, על הורה מיועד ועל הורה במשפחת אומנה, כל עוד לא הופסק תהליך האימוץ או האומנה או הריונה של האם הנושאת: הוראות החוק שעניינן חופשת לידה, הזכות להיעדר מהעבודה שעה ביום עד תום ארבעה חודשים מתום חופשת לידה, הזכות להיעדר מהעבודה לצורך הארכת חופשת הלידה ללא תשלום, וכמו כן חובת המעסיק להמשיך להפריש תשלומים לקופת גמל בחופשת לידה וכן ההוראות שעניינן הגבלת פיטורים ואיסור פגיעה בהיקף משרה או בהכנסה (סעיפים 9ג- 9ז).
זכות תביעה
החוק מאפשר זכות תביעה לעובדת ולעובד וכן לארגון עובדים וארגון המייצג זכויותיה של העובדת או של העובד, כדוגמת ארגון נשים. מעסיק המפר את הוראות החוק דינו מאסר שישה חודשים או קנס כספי גבוה, וניתן אף לתבעו בבית הדין לעבודה. לבית הדין האזורי לעבודה סמכות ייחודית לדון בהליך אזרחי בשל הפרת הוראות חוק זה והוא מוסמך לפסוק פיצויים עד לגובה של 150% משכר העובדת ואף ליתן צו מניעה או צו עשה בנוסף (סעיף 13 ב).
ספורופיט
ספורופיט (באנגלית: sporophyte) או דור נבגי, הוא השלב הדיפלואידי במחזור החיים של הצמחים. מהווה את השלב הדומיננטי במחזורי החיים של השרכניים והצמחים העילאיים, ואילו את השלב הבלתי-דומיננטי במחזורי החיים של הטחבניים. הספורופיט מתפתח מהזיגוטה בסדרה של חלוקות מיטוטיות. הספורופיט הבוגר מצמיח מנבגים, בהם נוצרים בחלוקה מיוטית הנבגים ההפלואידים, מהם יתפתח הגמטופיט.
דז'ה שבשטין
דז'ה שבשטין (במקור שטרן, בהונגרית: Sebestyén Dezső, בודפשט, 15 באוגוסט 1895 – בודפשט, 25 ביוני 1974) היה מנהל תיאטרון, מנהל במה הונגרי-יהודי. הוא אחיהם של מנהלי התיאטרון ומנהלי במה גזה שבשטין, מיהאי שבשטין, השחקן ינה שבשטין והכדורגלן בלה שבשטין.
ביוגרפיה
דז'ה שטרן נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד שטרן ושל גיזלה וירט. את דרכו בתיאטרון החל בשנת 1921 בלהקת התיאטרון של אחיו גזה שבשטין במישקולץ כמזכיר התיאטרון. משנת 1924 היה סגן מנהל "תיאטרון העיר" (Városi Színház) בבודפשט. לאחר משא ומתן ממושך, נחתם איתו חוזה ניהול לשש שנים של "תיאטרון האמנים המטרופוליטני" (Fővárosi Művész Színház) מיוני 1930. הוא החזיר את שמו הקודם לתיאטרון, דהיינו "תיאטרון האופרטה המטרופוליטני" שבשמו היום נקרא תיאטרון האופרטה של בודפשט, אך נאלץ לסגור את שעריו מספר פעמים בגלל הנוכחות הנמוכה של קהל בשנות המשבר העולמי הגדול שהשפיע גם על הונגריה. משנת 1945 ועד פרישתו ניהל את ענייני התיאטראות בזה אחר זה: של קברט הפודיום (Pódium Kabaré), משנת 1951 הבמה העליזה, בין השנים 1956–1964, היה מנהל הכספים והעסקי של "תיאטרון יוז'ף אטילה" (József Attila Színház) בבודפשט. הוא ארגן מופעי תיאטרון תובעניים, והעסיק את הנציגים המובילים של הז'אנר.
שבשטין הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אופטימיות היא שם המשחק
אופטימיות היא שם המשחק הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2012, שביים דייוויד או. ראסל. בתפקידים ראשיים משחקים בראדלי קופר וג'ניפר לורנס, ובתפקידי משנה: רוברט דה נירו, ג'קי ויבר, כריס טאקר, ג'וליה סטיילס ואנופם קר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-8 בספטמבר 2012 ויצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-21 בנובמבר 2012. הוא קיבל 8 מועמדויות לפרסי אוסקר, מתוכן זכתה לורנס בפרס השחקנית הטובה ביותר. המועמדויות הנוספות היו: הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר (ראסל), השחקן הטוב ביותר (קופר), שחקן המשנה הטוב ביותר (דה נירו ), ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר לוויבר.
עלילת הסרט
פאט סוליטאנו (בראדלי קופר) אדם הסובל מהפרעה דו־קוטבית, משוחרר ממתקן לבריאות הנפש לאחר שמונה חודשים. הוא מבין שאשתו, ניקי (ברי בי), עזבה ואביו (רוברט דה נירו) הסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית אינו עובד ושב להמר. פאט נחוש להחזיר את חייו למסלול ולהתפייס עם ניקי, שהשיגה צו הרחקה נגדו.
פאט נפגש עם המטפל שלו, ד"ר פטאל (אנופם קר), ונזכר מדוע אושפז. הדבר קרה לאחר שפאט תפס את אשתו ניקי במקלחת עם גבר זר, והפליא בו את מכותיו. למרות זאת, פאט לא מאמין שהוא צריך טיפול תרופתי כדי לנהל את מצבו.
בארוחת ערב עם חברו רוני, הוא פוגש את גיסתו של רוני, טיפאני מקסוול (ג'ניפר לורנס), אלמנה צעירה המתאוששת מהתמכרות לסקס שגם היא, כמו פאט, איבדה את עבודתה. פאט וטיפאני מפתחים חברות מוזרה דרך הנוירוזות המשותפות שלהם ופאט רואה הזדמנות לתקשר עם ניקי דרך טיפאני. טיפאני מציעה למסור מכתב לניקי, אם בתמורה הוא יהיה השותף שלה בתחרות הריקודים המתקרבת. בחוסר רצון הוא מסכים והשניים מתחילים משטר אימון קפדני במהלך השבועות הבאים. פאט סבור שהתחרות תהיה דרך טובה להראות לניקי שהוא השתנה והפך לאדם טוב יותר. טיפאני נותנת לפאט מכתב תשובה מניקי, שבו היא רומזת בזהירות שייתכן שיש סיכוי לפיוס ביניהם.
דומה שהכל מסתדר עבור פאט, עד שאביו מבקש ממנו ללכת כ"קמע מזל" למשחק של האיגלס שעליו התערב בסכום גבוה. פאט מוותר על אימון עם טיפאני כדי לנכוח במשחק. כשהאיגלס מפסידים אביו של פאט זועם. טיפאני מגיעה ונוזפת אף היא בפאט. אביו של פאט מתערב עם חברו שאם האיגלס ינצחו במשחק שלהם נגד דאלאס, ואם פאט וטיפאני יקבלו ציון של לפחות 5 מתוך 10 בתחרות הריקודים שלהם, הוא יזכה בחזרה בכל הכסף שהפסיד בהתערבות הראשונה. בינתיים פאט קורא מחדש את מכתבה של ניקי ומבין שהמכתב זויף על ידי טיפאני.
פט, טיפאני וכולם מגיעים לתחרות הריקודים בזמן משחק הפוטבול. טיפאני נדהמת לגלות שניקי נמצאת בקהל. את החשש שלה שפאט עשוי לזכות בניקי חזרה והיא תאבד אותו, טיפאני מטביעה באלכוהול. פאט מוצא אותה על הבר ומבקש ממנה לעלות איתו לרחבת הריקודים. הם מקבלים ציון של 5 נקודות בדיוק, ובמקביל האיגלס מנצחים במשחק.
בתום הריקוד פאט ניגש אל ניקי ומשוחח עימה. טיפאני יוצאת בסערה אל הרחוב. פאט רץ אחריה. הוא משיג אותה ואומר לה שהוא אהב אותה מהרגע הראשון, אך לקח לו הרבה זמן להבין זאת. הם מתנשקים. טיפאני ופאט הופכים להיות זוג ואביו של פאט פותח מסעדה עם הכסף שזכה בו בחזרה.
אליפות איטליה בכדורגל 1899
אליפות איטליה בכדורגל 1899 הייתה העונה השנייה של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. כל המשחקים החלו ב-2 באפריל 1899 והסתיימו ב-16 באפריל 1899.
דלקרן המושק
דלקרן המושק או אנטילופת סוני (שם מדעי: Neotragus moschatus, מכונה גם בקיצור סוני) הוא מין אנטילופה זעירה החיה במרכז ומזרח אפריקה. בסוג "Neotragus" קיימים שתי אנטילופות זעירות נוספות: אנטילופת בייטס ואנטילופה מלכותית.
מאפיינים
צבע הפרווה הכללי של הסוני הוא חום אדמדם. הגב כהה יותר מהאגפיים והרגליים, הראש והלחיים אף הם אדמדמים, והאף שחור. הגחון, הסנטר, הגרון, והחלקים הפנימיים של הרגליים, לבנים. כמו כן יש טבעת בהירה סביב העין. האוזניים גדולות, והרגליים מוקפות בפס שחור מעל הפרסה. פרוותם של הצעירים כהה יותר ומתבהרת עם הזמן. לזכרים זוג קרניים המחורצות למרבית אורכם, ובצבע שחור או אפרפר. אורך הקרניים הוא 13.3-6.5 ס"מ. הקרניים צומחות באלכסון ומישרות קו עם הפנים. כאמור, הסוני הוא אחד מהאנטילופות הקטנות ביותר: אורך גופו 57–62 ס"מ, גובהו בכתפיים: 38-33 ס"מ, אורך זנבו: 13-8 ס"מ, ומשקלו: 6-4 ק"ג בלבד.
אליפות איטליה בכדורגל 1899
בתחרות השתתפו 4 קבוצות והיא נערכה בשיטת הנוקאוט. האלופה של העונה הקודמת הגיעה ישירות למשחק הגמר.
דלקרן המושק
מאפיינים
הסוני נפוץ במדינות: קניה, טנזניה, מוזמביק, מלאווי, זמביה, זימבבואה, סווזילנד ודרום אפריקה. בית גידולו הוא אזורים עם צמחייה צפופה כגון שיחים, חורשות וסוואנות.
אליפות איטליה בכדורגל 1899
גנואה זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים קבוצות של העיר טורינו התמודדו על הזכות להיפגש עם גנואה שהיא הייתה האלופה של העונה הקודמת במשחק הגמר.
דלקרן המושק
מאפיינים
הסוני הוא בעל חיים ביישן החי בזוגות או בקבוצות קטנות של זכר ומספר נקבות, ופעיל בעיקר בשעות הערב והלילה; במשך רוב היום הוא ישן באזור מוצל ומוגן. פרוותו מספקת לו הסוואה מצוינת, ומסתירה אותו מטורפיו. כאשר הסוני חש בסכנה מתקרבת, הוא קופא במקומו ונותר חבוי בצמחייה עד שהאיום קרוב מאוד, ובשלב זה מזנק ומתחמק סביב שיחים ועשבים, ונעלם במהירות לתוך הסבך. כפי שמרמז שמו הוא ניחן בריח מושק חזק. הזכרים מגינים על שטחים של כ-3 דונם, ומסמנים את שטחם בעזרת בלוטות הריח שבצד עיניהם. באזורים רבים עשויים להיות ערימות זבל משותפות. הזכר חי בדרך כלל עם נקבה אחת, גם אם נקבות אחרות יעברו בטריטוריה שלו. הסונים משמעים מדי פעם קולות הדומים לנביחות או שריקות. ההיריון נמשך כ-שישה חודשים לאחריהם נולד ולד אחד (בדרך כלל בחודשי נובמבר עד מרץ) המוסתר ברוב הזמן בצמחייה; הוולד נגמל לאחר חודשיים, ומגיע לבגרות לאחר שנה עד שנה וחצי. תזונתם כוללת עלים, נבטים, ניצנים, פטריות, ופירות; לעיתים רחוקות גם עשבים.
אליפות איטליה בכדורגל 1899
מהלך התחרות
במשחק הגמר שנערך בג'נובה ב-16 באפריל גנואה ניצחה את אינטרנליונלה מטורינו 3:1 וזכתה באליפות.
דלקרן המושק
מאפיינים
כל טורף בגודל של הסוני ומעלה יכול לטורפו: החל מחתולי בר, תנים וגחניים, וכלה בעופות דורסים ובנחשים. מצב שימורו הוא ללא חשש (LC) על ידי IUCN בשל תפוצתו הרחבה. תוחלת חייו של הסוני היא עד עשר שנים.
שער העיר
שער העיר הוא שער מבוצר בחומת עיר, אשר שימש, עד תחילתה של העת החדשה, כפתח הכניסה המוגן אליה. מבנה השער בוצר בדרך כלל במגדלי שמירה, שערים או שערים מתרוממים, והתאפיין פעמים רבות באלמנטים הגנתיים נוספים, כמו פיתולים ופניות וגשרים מתרוממים.
עד סוף המאה ה-18 היה לשער העיר תפקיד צבאי והגנתי בלבד, ובימי שלום הוא שימש כאמצעי לבקר ולשלוט בזרימת בני אדם וסחורה אל העיר וממנה. החל בתחילת המאה ה-19 החלו מוקמים שערים ללא מטרה צבאית, ואלה שימשו כעמדה לאיסוף מכסים או שהיו מבנים ייצוגיים בלבד. לשער העיר נודעה חשיבות בחיי היום-יום בעיר, והוא שימש פעמים רבות כמקום כינוס לפעילות מסחרית, פוליטית או משפטית. בין היתר נמסרו במקום הודעות והוקראו טקסטים שונים, ונערכו משפטים והוצאות להורג.
כיום נודעת לשער העיר בערים רבות חשיבות ייצוגית ותיירותית, וחלקם הפכו לסמל הערים בהן הם ניצבים.
שער העיר במקרא
האזכור הראשון: המלאכים שפוגשים את לוט, בשער העיר, בסוף האפיזודה המקראית הזאת נחרבות סדום ועמורה תחת אש וגופרית. (בראשית, י"ט)
הכרזה ומשא ומתן: עפרון החיתי מכריז בשער העיר על מכירת מערת המכפלה והאישור לאברהם לקבור שם את מתיו. באותה הזדמנות, בשער העיר ונוכח היושבים בו, מתמקח אברהם על התמורה הכספית – ארבע מאות שקל כסף עובר לסוחר"...(בראשית, כ"ג)
המלך משכנע את נתיניו: חמור, מלך שכם, ובנו מדברים בשער העיר על לב תושבי שכם ומשכנעים אותם להימול על מנת שיוכלו לשאת את בנות ישראל (בראשית, ל”ד)...אחרית הסיפור בברכת יעקב לשמעון ולוי: “בסודם אל תבוא נפשי...” (בראשית, מ"ט)
"מי לה' אלי ": הקריאה המוכרת כל כך מפיו של מתתיהו של חנוכה, נזעקה, בשער המחנה על ידי משה שיורד מהר סיני ופוגש את חטא העגל (שמות, ל"ב) – מכאן יוצא מסע הרג של 3,000 בני ישראל...
שער המשפט ושער ההוצאה להורג: בן סורר ומורה יובא לפני זקני העיר ותושבי העיר ירגמו אותו (דברים, כ"א). פה גם מעביר אבשלום, בן דוד, את לב העם אליו על ידי "עשיית צדק" פופוליסטית (?) (שמואל ב, ט"ו)
שער העיר נסגר בלילה: כך אנו למדים מסיפור רחב והמרגלים (יהושע, ב)
מארב\חיסול ממוקד: הפלשתים, שרוצים להרוג את שמשון הישראלי, אורבים לו בשער העיר (שופטים, ט"ז)
פה הממתינים לאישור כניסה: דוד בורח משאול לאכיש הפלישתי וממתין לאישור כניסה ליד השער (שמואל א, כ"א)
ניחום אבלים: דוד אבל על מות אבשלום והעם בא לנחמו בשער העיר (שמואל ב, י"ט)
מים לדוד המלך: דוד מאתגר את לוחמיו – מבקש מים מהבאר ליד השער (שמואל ב, כ"ג), את המים הוא לא שותה אלא נוסך אותם על המזבח.
השער כמגדיר את הקהילה: " ויוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבָּת לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ, לֹא תַעֲשֶׂה כָל מְלָאכָה אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ, עַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ וּבְהֶמְתֶּךָ, וְגֵרְךָ, אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ" (שמות, כ)
תאבו מבקי
תָאבּוֹ מְבוּילווה מְבֵּקי (Thabo Mvuyelwa Mbeki; נולד ב-18 ביוני 1942) הוא מדינאי ופוליטיקאי דרום אפריקאי שכיהן כנשיא דרום אפריקה בשנים 1999–2008. בשנת 1962 עזב מבקי את מולדתו לגלות בבריטניה, שבה למד כלכלה. מאז שנת 1971 היה חבר בוועד המנהל של הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC) וייצג אותו בארצות רבות. מאז שנת 1984 שימש גם כדובר מטעם ה-ANC, וכן ייצג אותו בשיחות עם ממשלת המיעוט הלבן של דרום אפריקה. בשנת 1993 התמנה לנשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי ושנה לאחר מכן היה לסגן נשיא דרום אפריקה. בשנת 1999 נבחר לנשיא המדינה במקומו של נלסון מנדלה. ב-23 באפריל 2004 בחר בו בית הנבחרים של דרום אפריקה לכהונה שנייה, שלה הושבע ב-27 באפריל 2004, יום השנה העשירי לביטולו הרשמי של משטר האפרטהייד. ב-20 בספטמבר 2008 הודיע מבקי על התפטרותו, לאחר שמפלגתו דרשה זאת ממנו בעקבות האשמות שהיה מעורב בתביעה נגד סגנו לשעבר ג'ייקוב זומה. ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-25 בספטמבר, כשיחד עמו התפטרו עוד 11 משרי הקבינט ו-3 סגני שרים. מבקי עורר מחלוקת בינלאומית גדולה כאשר טען כי מחלת האיידס, שעשתה שמות בדרום-אפריקה, אינה נגרמת על ידי נגיף ה-HIV, וסירב, עד 2003, לאפשר מתן תרופות אנטי-רטרו-ויראליות לסובלים מן המחלה.
חייו האישיים
כשהיה בן 16, נולד למבקי ילד מחוץ לנישואין מחברתו דאז, אוליב מפהלווה ששמו קוונדה. בשנת 1974 נשא מבקי לאישה בלונדון את זנלה דלמיני.
שנות הגלות
כשה-ANC הוחרם ב-1962 ולאחר שאביו נעצר על ידי משטר האפרטהייד, מבקי הוגלה מהמדינה בהוראת ה-ANC. ראשית עזב את דרום אפריקה לטובת טנזניה ומשם עבר לבריטניה, בה הוא סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת סאסקס ב-1966. הוא המשיך להיות פעיל במסגרת הפוליטיקה הסטודנטיאלית ושיחק תפקיד מרכזי בבניית יחידת הסטודנטים של ה-ANC בגלות. הוא עבד במשרד ה-ANC בלונדון יחד עם אוליבר טמבו ויוסוף דאדו ולאחר מכן, ב-1970 נשלח לקבל הכשרה צבאית במוסקבה. ב-1971 הוצב מבקי במטה ה-ANC בגלות בלוסקה שבזמביה, ופעל כעוזר מזכיר המועצה המהפכנית. במשך חמש השנים הבאות, היה מבקי פעיל בבוטסואנה, ובשנים 1973 ו-1974 ניהל מגעים ודיונים עם הממשלה לפתיחת סניף של ה-ANC במדינה. ב-1975 כיהן כנציג ה-ANC בשווייץ ובהמשך עד שנת 1978 היה הנציג בניגריה. עם חזרתו ללוסקה הוצב כמזכיר הפוליטי במשרד של אוליבר טמבו ולאחר מכן קודם לראש אגף המידע. ממשרה זו הוא שיחק תפקיד מרכזי בהפיכת המדיה העולמית נגד משטר האפרטהייד. במהלך שנות ה-80 תיאם מבקי קמפיינים דיפלומטיים כדי לערב כמה שיותר דרום אפריקאים לבנים בפעילויות נגד האפרטהייד. ב-1989 ניהל את ראש מחלקת ה-ANC לעניינים בינלאומיים והיה מעורב במשא ומתן עם הממשלה הקודמת. בשנה זו התאחד מבקי עם אביו, שאותו לא פגש מאז גיל 11. הקשר היחיד ביניהם ב-30 השנים הללו נוצר בעת סיום לימודיו באוניברסיטה סאסקס וביום חתונתו. ב-21 באוגוסט הצליח לשכנע את שלטונות אפריקה לאמץ את הצהרת הארארה, עסקה בחזון למעבר מדינות אפריקה לבעלות שלטון דמוקרטי וקראה לשחרור כל האסירים הפוליטיים ולביטול החרם נגד כל הארגונים הפוליטיים ביבשת. בנוסף, מבקי המשיך את פועלו בגיוס פעילים נגד משטר האפרטהייד ולמען הפיכת הממשלה בדרום אפריקה לדמוקרטית. הוא לחץ על ה-ANC להפסיק במאבק האלים כנגד המשטר, מתוך אמונה שרובים לא יבטיחו להם חופש, אבל משא ומתן כן. ב-5 בדצמבר פנה מבקי לאספה הכללית של האו"ם והודה להם על הפעלת הלחץ על דרום אפריקה לסיים את האפרטהייד בכך שהצהירו שמשטר זה הוא פשע כנגד האנושות.
כהונתו כנשיא
מבקי נבחר לנשיא דרום אפריקה ב-14 ביוני 1999 ונכנס לתפקידו כיומיים לאחר מכן. הוא היה בעל השפעה רבה על הפוליטיקה האפריקאית. האמין שאת בעיות היבשת עליהם לפתור בעצמם והיה אחד המייסדים של השותפות החדשה לפיתוח אפריקה (NEPAD) ושל האיחוד האפריקאי (AU). הוא שירת כנשיא ה-AU בין השנים 2000–2003. סייע בתיווך בהסכמי השלום ברואנדה, בבורונדי וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במהלך כהונתו היה קצב צמיחה גבוה, חצי מיליון משרות נוצרו בכל שנה במשך שמונה שנים והמדינה משכה השקעות זרות. לגבי העוני שלא נפטר טען מבקי, ש"זה בלתי אפשרי לפתור בעיות בנות 350 שנים ב-13 שנה של שלטון דמוקרטי". ממשלתו של מבקי תרמה לייצוב הכלכלה הדרום אפריקאית, ולבנייה מחדש של תשתיות המדינה. בתקופתו גדלו אחוזי המועסקים, מקומות הדיור והובאו מים נקיים לדרום אפריקאים רבים. המדיניות הכלכלית של מבקי היו מכווני-שוק וממוקדים כלפי צמיחה.
בשנת 2005 פיטר מבקי את סגנו, ג'ייקוב זומה, לאחר שהיה מעורב בשחיתות ובפרשת מין, דבר זה השאיר את המדינה ללא יורש ברור לנשיאות. מבקי הואשם בניסיון לשנות את החוקה כך שימשיך לכהונה נוספת ולשמר את כוחו. לאחר טענותיו של שופט בית המשפט העליון בדרום אפריקה כי נעשתה התערבות פוליטית בהעמדתו לדין של זומה עקב הפרשיות שהיה מעורב בהן, התבקש מבקי ב-20 בספטמבר 2008 על ידי ה-ANC להתפטר מהנשיאות והוא הכריז על התפטרותו באופן רשמי ב-28 בספטמבר.
איידס בדרום אפריקה
מחלת האיידס באפריקה שמדרום לסהרה נפוצה פי שישה יותר מאשר באזורי העולם, כ-20% מהתושבים הבוגרים נשאים הם של נגיף ה-HIV. שני המקרים הראשונים של איידס בדרום אפריקה אובחנו בשנת 1982 ומקרה המוות הראשון שתועד התרחש ב-1985. ההשפעה הגדולה של נגיף האיידס על דרום אפריקה באה לידי ביטוי בשיעורי התמותה במדינה. בשנת 1997 מתו בדרום אפריקה כ-316,559 אנשים, המספרים עלו בצורה משמעותית כך שבשנת 2006 מתו כ-607,184 אנשים. אולם, הנגיף עצמו אינו הסיבה היחידה ולגידול בתמותה אלא בעיקר לגידול באחוזי התמותה בקרב צעירים כאשר בשנת 2006, 41 אחוזים ממקרי המוות יוחסו לקבוצת הגיל שבין 25–49.
השקפת עולמו
טיפולו של מבקי במגפת האיידס גרם לביקורות קשות ונחל אכזבה בקרב המאמינים והמצביעים שבבחירתו לנשיא יתגייס למען המלחמה במגפה. מבקי טען וחיזק את הטוענים כי נגיף ה-HIV אינו מוביל לאיידס, הוא התנגד לחלוקת תרופות לחולים ולא אישר הקמת מרכזי טיפול. מבקי סירב במשך שנים להתיר משלוחי תרופות נגד איידס כולל AZT לארצו, אשר בה כ-12% מן האוכלוסייה נגועה ב-HIV. התרופות היו עשויות גם להפחית את הסיכון במעבר המחלה מאם לעובר. מבקי סבר התרופה AZT היא רעילה ומזיקה לבריאות וכי זה יהיה חוסר אחריות מצד הממשלה להתעלם מהאזהרות הרפואיות לגביה. לאורך כל תקופת מניעת התרופות, הוא טען שדעתו מעוגנת בספרות רפואית ובמחקרים מדעיים, דבר שלבסוף התגלה כלא נכון. המאמץ לשפר את הטיפול בחולי האיידס נפגע בגלל גישה דומה של פוליטיקאים נוספים שהיו חלק ממשלו. שרת הבריאות בממשלה, מנטו צ'באללה מיסמנג, למשל, עודדה דיאטת שום, שמן זית ולימון כדי לרפא את המחלה. ואף על פי שמדענים ופוליטיקאים רבים קראו לפיטורה, דבר זה התממש רק כשמבקי עצמו סיים את כהונתו כנשיא. לעומת זאת באוגוסט 2007 פיטרו מבקי ושרת הבריאות את סגנית שרת הבריאות נוזיזווה מדללה רוטלדג' אשר דגלה בהתמקצעות רפואית ובפעילותיה למען מודעות האיידס. אף על פי שרשמית היא פוטרה בגלל שחיתות, התפיסה הרווחת הייתה שדבר זה קרה כיוון שהאמינה בקשר בין איידס ל-HIV.
על פי מחקר שנעשה בנושא, התגלה כי לפי הערכת מומחים, בתקופתו של מבקי כ-330,000 תושבי דרום אפריקה מתו לחינם וכ-35,000 תינוקות נולדו כשהם נשאי HIV כאשר הם יכלו להיות מוגנים מפני הנגיף ולחיות חיים נורמטיביים.
התבטאויותיו בנושא
בספטמבר 2001 שלח מבקי מכתב לשרת הבריאות אשר הודלף לעיתונות וחשף את תוכנו. המכתב נועד לכאורה כדי להמעיט בחשיבותו של נושא האיידס במדינה ובהיקפה של הבעיה. המכתב כלל נתונים סטטיסטיים שלקח מבקי מהאינטרנט לגבי אחוזי תמותה מאיידס. הנתון המרכזי שנכלל במכתב היה כי אחוז התמותה מהמחלה הוא 2.2%, נתון שלמעשה היה נכון לשנת 1995. המכתב עורר זעם רב בקרב פוליטיקאים, בהם מנהיג התנועה הדמוקרטית המאוחדת, בנטו הולומיסה, אשר הערותיו האחרונות של מבקי כלפי ה-HIV והאיידס הן הוכחה לכך שלא מגיעה לו להיות המנהיג של דרום אפריקה ושהוא אינו מסוגל לדאוג לצרכים האמיתיים של המדינה.
בשנת 2006 חלה תפנית ביחסה של ממשלת מבקי לאיידס וכתבה טיוטה שבמסגרתה תוכנית לתקיפת המגפה והתחייבה לשפר את הגישה לתרופות האנטי-רטרו-ויראליות.
אורן כהן (שחקן)
ביוגרפיה
כהן נולד וגדל בשדרות, למעט תקופה של מספר שנים בילדותו שהתגורר עם משפחתו בקנדה. הוריו, אסתר ושמואל כהן, הם ממוצא מרוקאי. כהן הוא בן הזקונים במשפחתו, לו שני אחים מבוגרים ממנו, עמיר וקובי. בצה"ל שירת בבסיס חיל האוויר בחצרים.
בתום שירותו הצבאי למד כהן לתואר ראשון בכלכלה וניהול ובמקביל עבד כמנהל צוות בחברת בזק און ליין ואחר-כך היה מנהל מוקד, בתקופה זו החל ללמוד בסדנה למשחק עם הבמאי רמי דנון בשעות הפנאי, ולאחר שלוש שנים החליט לזנוח את לימודיו באוניברסיטה וללמוד משחק בצורה רצינית.
אורן כהן שיחק בין היתר בתיאטרון באר שבע בהצגה "קן הקוקייה" בתפקיד בילי ביביט, עליו זכה בפרס התיאטרון בקטגוריית השחקן המבטיח לשנת 2011. ההצגה הועלתה בהתחלה בבית הספר למשחק, כחלק מעבודת התחקיר לתפקיד הלך אורן יחד עם קאסט השחקנים למרכז לבריאות הנפש בבאר-שבע וערך סדנאות תיאטרון עם המטופלים. באחד מביקוריו במקום פגש כהן ילד מהמטופלים שמאוד הזכיר לו את דמותו של בילי ביביט במחזה, הוא השתמש בלבושו של הילד ולמד את שפת גופו, בהם הופיע בהצגה.
כהן שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "תרנגול כפרות" בתיאטרון הקיבוץ בה גילם את דמותו של נורי, לפי ספרו של אלי עמיר.
שיחק בסרט "וסרמיל" בבימויו של מושון סלמונה ובסרט "כביש 40 דרום" בבימויו של אלדד בוגנים. ב-2011 הצטלם למיני-סדרה "שביתה" בבימויו של רני בלייר, ששודרה ב-yes. השתתף במספר פרסומות. כהן מלמד במגמות תיאטרון בבתי ספר שונים בבאר-שבע ומביים הפקות נוער. בשנת 2007 החל כהן לשחק בטלנובלה המוזיקלית השיר שלנו את עתניאל נבון אחיו הגדול של הראל לצידם של אושרי כהן,רן דנקר, נינט טייב,רן בכור, ליאור אשכנזי, רונה לי שמעון, אלי אלטוניו, עידו מוסרי ועוד.
החל מאוגוסט 2012 הוא מנחה ביחד עם השחקן ירמי רייך את "שותפים לתשע" תוכנית סאטירה מדי בוקר ברדיו דרום.
החל מסוף נובמבר 2012 ישחק כהן בתפקיד הראשי בהצגה "משחיז הסכינים הסיני", שתעלה בתיאטרון באר שבע. ההצגה מבוססת על סיפורי ילדותו של נסים אלוני; כהן יגלם את דמותו של אדירנה, בן דמותו של אלוני.
אורן כהן נשוי ללילך, להם שלושה בנים, והם מתגוררים בבאר שבע.
תפקידים בתיאטרון
תיאטרון באר שבע
מחזות זמר
תיאטרון הקיבוץ
Open Charge Point Protocol
Open Charge Point Protocol (OCPP) הוא פרוטוקל תקשורת בין עמדות טעינה לרכב חשמלי (EV) לבין מערכת ניהול מרכזית, הידועה גם כרשת עמדות טעינה. הגרסה המקורית נכתבה על ידי ז'ורי דה ראובר ופרנק ביווה.
הגרסה האחרונה היא גרסה 2.0.
הפרוטוקול הוא יוזמה של קרן ELaadNL בהולנד. מטרתו הייתה ליצור פרוטוקול פתוח המאפשר לתחנות טעינה ולמערכות ניהול מרכזיות לתקשר זה עם זה.
הפרוטוקול נמצא בשימוש על ידי מספר רב של ספקי עמדות טעינה ומערכות ניהול מרכזיות בכל רחבי העולם.
החל משנת 2019 נדרש שימוש ב-OCPP (או שווה ערך) בכל עמדת טעינה חדשה בבריטניה כדי לעמוד בדרישות תוכנית הטעינה של כלי רכב חשמליים.
יתרונות
בעלי עמדות טעינה, תלויים פחות בספקי מערכות ספציפיים - אם יצרן עמדות טעינה יפסיק להתקיים, ניתן לעבור לרשת אחרת מבוססת OCPP. מתן אפשרות ללקוחות עמדות טעינה בחירה וגמישות להשתמש בכל רשת בכל עמדת טעינה תעודד, באמצעות כוחות השוק, יצרני עמדות טעינה וספקי רשתות להתחרות על מחיר, שירות, וחדשנות - כל אלו יעודדו ביקוש לעמדות טעינה. התוצאה הסופית היא יתרון משמעותי לנהגי כלי רכב חשמליים והתרחבות של תשתית עמדת הטעינה.
חלק האבטחה של OCPP מגדיר ארכיטקטורת הכוללת הנחיות יישום לעמדות הטעינה ועבור מערכת הניהול המרכזית. הארכיטקטורה הוצגה לראשונה בשנת 2018 וכעת היא בגרסתה השלישית. יישום נכון של הנחיות אבטחה אלו יכול להגן מפני כמה מתרחישי ההתקפה הנפוצים יותר, כולל חטיפת שרת, האזנת תקשורת והתחזות לתחנת טעינה.
תהליך הסמכת OCPP
קיימת תוכנית הסמכת OCPP, שבאמצעותה יצרני נקודות הטעינה ומערכות הניהול יכולים לקבל אסמכה ליישומי OCPP 1.6 שלהם לפי מפרט ה-OCPP הרשמי. הסמכת אבטחה נפרדת המאמתת את התאימות לארכיטקטורת האבטחה זמינה גם כן.
תוכנית הסמכה זו תסייע ליצרני המטענים ויצרני מערכות הניהול להציג בפני לקוחותיהם סטטוס ברור של יישום ה-OCPP שלהם.
לעת עתה רק גרסת הפרוטוקול 1.6 יכולה להיבדק במלואה ולהיות מוסמכת. גרסאות OCPP ישנות יותר מ-OCPP 1.6 (כגון OCPP 0.7, OCPP 1.2 ו-OCPP 1.5) וכן OCPP 2.0 אינן מכוסות תחת תוכנית ההסמכה הנוכחית. הבדיקות בפועל מבוצעות על ידי מעבדות בדיקה עצמאיות. נכון לשנת 2020, בחרה OCA שלוש מעבדות הסמכה: DNV-GL, KSGA ו-Dekra, אשר קיימות בצפון אמריקה, אירופה ובאסיה.
כדי לקבל אישור OCPP, המערכת הנבדקת חייבת לעבור בהצלחה את שתי הקטגוריות הבאות של מבחנים:
1. מבחני התאמה: המערכת נבדקת מול כלי בדיקת התאימות של OCPP. הכלי מריץ מבחנים שונים שאינם אמורים להיכשל במהלך מבחני הסמכה. בעזרת אימותים אלה הכלי מוודא אם המערכת נבדקת מיישמת את מפרט ה-OCPP בצורה נכונה.
2. מדידות ביצועים: מספר ערכי ביצועים של המערכת הנבדקת נמדדים ונותנים מושג כיצד המכשיר מתנהג בסביבת מעבדה. פרמטרי הביצועים מצוינים על ידי הספק בהצהרת התאמה ליישום הפרוטוקול (Protocol Implementation Conformance Statement).
ניתן למצוא רשימה מלאה של כל החברות המוסמכות OCPP באתר Open Charge Alliance (OCA). רק חברות מוסמכות רשאיות להשתמש בלוגו ההסמכה.
מיקסוזואה
מיקסוזואה (שם מדעי: Myxozoa) היא מערכה הכוללת 2,180 מינים (יש אומרים 30,000) של חסרי חוליות טפילים המהווים את בעלי החיים הקטנים ביותר שחיים כיום ובעבר נחשבו לפרוטיסטים.
מאפיינים
כול המינים במערכה זו הם טפילים כשפונדקאי הביניים שלהם הם דגים כמו סלמוניים אך גם דו-חיים, זוחלים, עופות ויונקים והפונדקאים הסופיים הם תולעים טבעתיות או חיטחבים. אורכם של המינים במערכה זו נע בין 10 עד 300 מיקרומטרים והם חיים גם במים מתוקים וגם באוקיינוסים. משמעות שם המערכה היא חיה רירית בגלל הריר שממנו הם עשויים.
אילונה לדאני
אילונה לדאני (במקור ליכטמן, בהונגרית: Ladányi Ilona; מישקולץ, 3 בספטמבר 1901 – בודפשט, 21 בדצמבר 1952) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה). היא הייתה הצלחה גדולה בכל תפקידיה עד מותה הטרגי בטרם עת.
קורות חייה
אילונה ליכטמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של חייט הגברים ליפוט ליכטמן ושל רוזה לווינגר. כבר בילדותה קיבצה נדבות בעיר הולדתה באמצעות שירה בקולה היפה. כשגדלה הצליחה ללמוד לשיר בתמיכה הכספית של אגודת הנשים היהודיות של מישקולץ, תוך כדי עבודתה כקלדנית במכונת כתיבה. היא עברה לבודפשט עם הנהלת חברת הביטוח שהעסיקה אותה, כדי שתוכל להמשיך את לימודיה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. שם התקבלה ישר לשנה השלישית. היא סיימה את האקדמיה כתלמידתם של בלה סבאדוש ושל פרידה ודנאי, תוך כדי המשך עבודתה בחברת הביטוח.
בין 1939 לבין 1944 היא שיחקה ושרה תפקידים רבים. בחודשים הראשונים שלה בתיאטרון גולדמארק שרה מהרפרטואר שלה בערבי בידור ובתוכניות ספרותיות. תפקיד האופרה הראשון שלה היה אז מרצֶלינֶה ב"פידליו" של בטהובן בסתיו 1940. אחר כך, לעיתים קרובות, כמעט מדי שבוע: לוצ'יה די למרמור, סיפורי הופמן, החטיפה מן ההרמון, ריגולטו, לה בוהם וכמעט כל ספרות האופרה. ב-1944 שיחקה בתפקיד מלכת שבא. ההופעה האחרונה שלה באולם גולדמארק הייתה ימים ספורים לפני כניסת הגרמנים לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה), בתפקיד סוזנה ב"נישואי פיגארו".
בדצמבר 1944, היא ושלוש אחיותיה נגררו מאחד הבתים מוגנים בדרך פוז'וני וגורשו דרך תחנת הרכבת Józsefváros (ששימש לרכבות סחורות ובהמות) למחנה הריכוז ברגן-בלזן. היא הצליחה לשרוד וחזרה להונגריה בקיץ 1945.
באחד מהראיונות שלה אחרי המלחמה נשאלה האם הצליחה לשיר לחברותיה בברגן בלזן. היא פרתה בבכי שקט והשיבה:
לאחר מכן הצליחה לחזור לבית האופרה. ב-2 במרץ 1946 היא שרה את תפקידה הישן, אסטארוט, שפחת המלכה, במלכת שבא. הופעתה האחרונה בבודפשט הייתה ב-22 במרץ 1947 בתור אוסקר (נשף המסכות). בנובמבר 1948, היא שרה את התפקיד הראשי של לוצ'יה די למרמור בתיאטרון הלאומי של מישקולץ יחד עם כמה אמנים שנרדפו בעבר (שאנדור פרקש, פאל פהר). חברותה באופרה של בודפשט פסקה ב-1949.
היא נפטרה מסרטן השד וקברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
אילונה לדאני עבדה כסופרן קולורטורה לירית וכ"סוברט" (סוג של קול אופראי). לדאני הופיעה גם באופרטות.
איב שארל זרקא
איב שארל זרקא (בצרפתית - Yves Charles Zarka; נולד ב-14 במרץ 1950) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סורבון בפריז.
ביוגרפיה
זרקא נולד בתוניסיה. משמש כפרופסור למדע המדינה בסורבון, וכן כמנהל מחקר ב"Centre National de la Recherche Scientifique" (בראשי תיבות - CNRS, המרכז הלאומי למחקר מדעי, אחד ממכוני המחקר החשובים באירופה). בשנים האחרונות התמחה במתן סמינרים על מדע המדינה, בהם הוא מתמקד בהוגי המודרניות כהובס, רוסו וטוקוויל. זרקא הוא עורכו ומייסדו של כתב העת הצרפתי למדע המדינה "Cités". לאחרונה עוסק זרקא במחקר בשאלות הנוגעות לסובלנות, במיוחד בהתייחס למצב הנוכחי בצרפת. זרקא לימד במספר אוניברסיטאות, ביניהן האוניברסיטה בנאפולי, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, וכן במרכזים אקדמיים בקנדה, בארצות הברית ובברזיל.
בשנת 1999 קיבל את מדליית הארד של ה-CNRS, על מחקר שעסק בהגותו של הובס.
בשנת 2009 יצא בעברית, בהוצאת מכון שלם, ספרו "פרט נאצי בהגותו של שמיט", הבוחן את היחס המודרני להגותו של קרל שמיט וטוען כי הנאציזם הוא חלק מהותי מהגותו.
קנקון
קנקון (בספרדית: Cancún) היא עיר חוף בחופה המזרחי של מקסיקו בחצי האי יוקטן במדינת קינטנה רו. נכון לשנת 2020 מתגוררים בעיר כ-889,000 תושבים.
העיר מהווה אתר תיירות בינלאומי בשל חופיה, ומרבית כלכלתה מתבססת על התיירות.
היסטוריה
אזור קנקון היה מיושב כבר בתקופת המאיה, עת נקרא האזור "ניסוק" - שמשמעו "נקודת עשב". לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית המאיה נהרגו מרבית תושבי האזור כתוצאה ממחלות, ונותרו כפרים קטנים באי מוחרס ובאי קוסומל.
מקורו של השם "קנקון" במאה ה-18, והוא מופיע לראשונה במפות מתקופה זו (לעיתים כ-Cankun או Kankun). משמעות המילה בשפת המאיה הוא "קן הנחשים".
עד 1970 היה האי קנקון נטוש. ב-23 בינואר 1970 החלו עבודות פיתוח במטרה להקים במקום אתר נופש. המימון לפיתוח ניתן על ידי ממשלת מקסיקו ונבנו באתר תשעה מלונות ברמה בינלאומית. המלון הראשון שניתן עבורו מלון הוא מלון האייט קנקון קאריב (Hyatt Cancun Caribe), אולם המלון הראשון שהושלם הוא מלון פלאיה בלאנקה (Playa Blanca, לימים מלון בלו ביי, וכיום Temptation Resort).
אתר הנופש זכה לפופולריות רבה בשל חופי הרחצה היפים שבו, ומקומות העבודה הביאו לגידול באוכלוסייה של עיירת הנופש.
ב-2019 נרשמה לראשונה מזה שבע שנים ירידה בתיירות הבין-לאומית הנכנסת לאזור עקב ריבוי אירועי הפשיעה והאלימות המקושרים לקרטלי הסמים הפועלים במקסיקו.
גאוגרפיה
לעיר שני חלקים - אזור התיירות הממוקם לחוף הים הקריבי, ואזור ה"יבשת" - אזור המגורים של עובדי המלונות ובמרכזו "אל סנטרו" ("El Centro" - "מרכז העיר"). שדרת טולום (Tulum) מהווה השדרה המרכזית החוצה את העיר מצפון לדרום, מקשרת בין מרכז העיר לבין נמל התעופה הבינלאומי קנקון. שדרת קובה (Cobá) חוצה את העיר ממזרח למערב, כאשר מזרחית לשדרת טולום נקראת השדרה בשם שדרת קוקולקאן (Kukulcan) ומקשרת את אזור המלונות למרכז העיר.