cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכון בדיקות יחידה
סביבת פיתוח
סביבות אלו מאפשרות הרצה של כל בדיקות היחידה, וכלים שונים לאוטומציה הקיימים בשוק יבואו לרוב כתוספת לסביבה קיימת.
יצירת בדיקות יחידה
תהליך היצירה מתחלק לשני חלקים:
Random
החסרון המרכזי הוא שהאקראיות לא מבטיחה כיסוי של כל המקרים הבעייתיים של התוכנה, וייתכן מאוד שיהיו חלקים שלמים שלא נבדקו. לרוב תשולב שיטה זו עם בחירה של הבדיקות המועדפות, מתוך כמות גדולה שנוצרה.
Symbolic
בשיטה זו מייצרים את מקרי הבדיקה על ידי ניתוח סימבולי של הקוד, על ידי שימוש בפסוקים מתמטיים. המטרה היא למצוא עבור כל פונקציה את החלוקה של הקלטים שלה, לפי המסלול בקוד שבה היא עוברת. עבור כל מסלול כזה תיווצר בדיקת יחידה אחת.
סיפוק הבדיקה (Assertion)
קיימות מספר טכניקות למציאת הסיפוק המתאים.
ג'אנין פרוסט
ג'אנין פרוסט (באנגלית: Jeaniene Frost; נולדה ב-13 ביוני 1974) היא סופרת פנטזיה אורבנית אמריקאית.
מיכון בדיקות יחידה
Uncaught Exceptions
טכניקה זו מסתמכת על העקרונות:
תחת עקרונות אלו, רק מתודות שלא יזרקו exception יספקו את הבדיקה וכאלו שיזרקו לא יספקו.
ג'אנין פרוסט
ז'אנר כתיבתה הוא פנטזיה אורבנית ורומנטיקה. יצירותיה המוכרות ביותר הן סדרת "קאת'רין קרופילד: ציידת" (Night Huntress series), סדרת "העולם של ציידת הלילה" (Night Huntress World) וסדרת "נסיך הלילה" (The Night Prince series).
מיכון בדיקות יחידה
Operation Model
כלומר פונקציה שלא עמדה בחוזה שלה איננה מספקת.
ג'אנין פרוסט
בנוסף לסדרות הספרים, פרוסט כתבה מספר סיפורים קצרים ונובלות שהתפרסמו באנתולוגיות. זכויות ספריה נמכרו לתשע-עשרה מדינות.
מיכון בדיקות יחידה
Capture & Replay
בשלב ראשון (שלב ה-Capture) מפעילים את המתודה הנבדקת "מקליטים"/שומרים את תוצאות המתודה ו/או את מצבה של המערכת (state - ערכים במשתנים ובשדות של האובייקטים) לאחר הפעלת המתודה.
ג'אנין פרוסט
קאת'רין קרופילד: ציידת הלילה
את רעיון הסדרה "קאת'רין קרופילד: ציידת הלילה" הגתה פרוסט מתוך חלום. "בחלומי, ראיתי גבר ואישה מתווכחים. איכשהו ידעתי שהאשה חצי-ערפדית ושהאיש ערפד מלא, והם התווכחו כיוון שכעס על כך שעזבה אותו." בסדרה שבעה ספרים, וספר נוסף הכולל פרקים וקטעים שלא פורסמו בעבר. חמשת הספרים הראשונים בסדרה ראו אור בתרגום לעברית. שלושת הראשונים בהוצאת הפנטזיה ענתות ספרים, והרביעי והחמישי בהוצאת אהבות.
חייה האישיים
נשואה למתיו ומתגוררת במדינת פלורידה.
מיכון בדיקות יחידה
Capture & Replay
בשלב שני מופעלת שוב את המתודה ומשווים את תוצאתה ו/או מצב המערכת שמתקבלים הפעם לנתונים שנשמרו בשלב ה-Capture וכל סטייה תחשב לטעות. כלומר רק אם הנתונים יהיו זהים המתודה תספק.
טכניקה זו משמשת לרוב ליצירת בדיקות נסיגה כך ששומרים את התוצאות של המתודות בגרסאות קודמות של המערכת וכאשר מעדכנים את המערכת מריצים שוב ומשווים לתוצאות הקודמות. כך ניתן לראות אם יש שינוי בהתנהגות והאם הוכנסו באגים למערכת.
טכניקה זו, בניגוד לאחרות, דורשת שהמערכת תהיה זמינה ופועלת.
בחירת בדיקות יחידה
ניתן להשתמש בקריטריונים שונים לצורך בחירת הבדיקות אותן המתכנת או הבודק מעוניינים להריץ מתוך קבוצה גדולה של בדיקות שנוצרו. שימוש מקובל הוא בחירת הבדיקות לפי כיסויים. הרעיון הוא למצוא קבוצת בדיקות (בדרך כלל קטנה ככל הניתן), המכסה את הקוד. למשל:
תעדוף בדיקות יחידה
כאשר יש מחסור במשאבים לצורך הרצת כל בדיקות היחידה הרצויות, ניתן ליצור סדר עדיפויות בין הבדיקות, כך שקודם ירוצו הבדיקות החשובות ביותר. באופן דומה לבחירת הבדיקות, גם במקרה של תעדוף ניתן להגדיר קריטריונים שונים של הבדיקות על מנת לקבל תעדוף אוטומטי.
ג'ייסון ווטקינס (שחקן)
ג'ייסון ברינגטון ווטקינס (באנגלית: Jason Barrington Watkins; נולד ב-28 באוקטובר 1962) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי זוכה פרס באפט"א לטלוויזיה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ויליאם הריק בסדרה "כמעט אנושיים", גאווין סטרונג בסיטקום "Trollied", סיימון הרווד בסיטקום "W1A" ובתפקיד גורדון שייקספיר בסדרת סרטי.
ווטקינס שיחק בתפקיד הראשי בדרמה "The Lost Honour of Christopher Jefferies" עליו זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה
ווטקינס נולד בווקינגהאם שבברקשייר. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. מאז ביסס את הקריירה שלו כשחקן תיאטרון, והוא חבר בלהקה של התיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2001 היה ווטקינס מועמד לפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו במחזה "משרתם של שני אדונים" שהוצג בתיאטרון יאנג ויק ואחר כך הועבר לתיאטרון ניו אמבסדורס.
תפקידים נוספים שלו בתיאטרון הם "Rafts and Dreams" בתיאטרון רויאל קורט, המחזות "Philistines" ו-"Landscape with Weapon" מאת ג'ו פנהול שהוצגו בתיאטרון הלאומי בלונדון ב-2007, וכן במחזה "A Laughing Matter" מאת אפריל דה אנג'ליס בתיאטרון ליברפול פלייהאוס ב-2003, עליו זכה לשבחים על גילום דמותו של השחקן דייוויד גריק.
טלוויזיה
ב-11 במאי 2013 הופיע ווטקינס בפרק "Nightmare in Silver" בעונה השביעית של הסדרה "דוקטור הו" בדמות סייברמן. את הפרק כתב ניל גיימן.
ב-2013 שיחק ווטקינס בדמות רופא מרדים בסדרה הקומית "האנשים הלא נכונים". ב-2014 הופיע בתפקיד סיימון הרווד בסדרה הקומית "W1A". העונה השנייה של הסדרה שודרה ב-2015.
ב-2014 שיחק ווטקינס בתפקיד הראשי בדרמה של ITV בשם "The Lost Honour of Christopher Jefferies", על אודות אדם שהיה חשוד ברצח של ג'ואנה ייטס. על הופעתו בתפקיד זה זכה ווטקינס בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
ב-2016 השתתף ווטקינס בדרמה בת ארבעה חלקים של ITV "הסוד" בכיכובו של ג'יימס נסביט, וגילם את דמות הכומר הנספורד. ווטקינס הופיע בשני פרקים בסדרה "הכתר החלול", ושיחק בתפקיד סולומון קופ במיני-סדרה "טאבו" של ה-BBC בכיכובו של טום הארדי.
עוד ב-2016 שיחק ווטקינס בתפקיד מלקום טרנר בקומדיית המצבים "באהבה נינה". הוא היה הקריין בסדרה הדוקומנטרית "The Job Interview" של ערוץ 4. עוד הופיע בפרק בסדרה "סעודת שישי" בתפקיד טוני מייקלס.
חיים אישיים
ב-2011 נפטרה בתו של ווטקינס מאלח דם בגיל שנתיים וחצי. הוא הקדיש לה את פרס הבאפט"א שקיבל ב-2015.
נסיגה (אדריכלות)
נסיגה (באנגלית: Setback או Step-back) היא פסיעה לתוך מישור הקיר היוצרת מראה מדורג. השימוש בנסיגות החל עוד בבנייה בעת העתיקה מסיבות מבניות של יציבות וכיום הן נבנות בעיקר כתוצאה מחוקי שימוש בקרקע כפי שמגדירה תוכנית בניין עיר או מסיבות אדריכליות. באזורים הבנויים בצפיפות גבוהה, כמו מרכזי ערים, נסיגות מבניות אלו תורמות בהחדרת אור השמש והאוויר למפלס הרחוב.
היסטוריה
הבנאים של העת העתיקה השתמשו בנסיגות כדי לשפר את היכולת לבנות לגובה. מאחר שחומרי הבנייה שהיו בנמצא באותה תקופה, כמו חומר, אבן ולבנים, היו בעלי משקל רב, צורות כמו פירמידות מדורגות בעלי ראש צר ובסיס רחב נמצאו יעילות בפיזור העומסים הגדולים לקרקע. דוגמאות בולטות לבנייה מדורגת בעת העתיקה הן הפירמידות המדורגות שנבנו במסופוטמיה ומצרים העתיקה כדוגמת טפה סיאלק (Tepe Sialk) והפירמידה של ג'וסר.
במאות השנים שלאחר מכן, השתמשו בטכניקת הנסיגות לצורך בניית מבנים בעלי משקל גדול. כשאדריכלים למדו כיצד לרתום את הנסיגות לטובתם והפכו אותה לתכונה אדריכלית, מידותיהן של הנסיגות קטנו ונראו פחות לעין לעומת הנסיגות של הפירמידות המדורגות. לעיתים נסיגות אלו הוסתרו על ידי קישוטים ועיטורים רבים בחזיתות המבנה.
התפתחות שלד הברזל והפלדה במאה ה-19, ביטלה למעשה את הצורך בנסיגות אלו מבחינה הנדסית. שילוב שלד הפלדה לצד המצאות כמו המעלית פתחו את האפשרות לבנות גורדי שחקים רבים זה לצד זה בצפיפות גדולה וליצור מרכז אורבני שוקק. מההיבט הכלכלי, השימוש בנסיגות גם כן נראה מיותר מאחר שמשקיע רצה למקסם את רווחיו על ידי ניצול מלוא זכויות הבנייה שאושרו לו בקרקע. דוגמה בולטת לכך הוא בניין אקוויטבל במנהטן, שנבנה בשנת 1915 ללא נסיגות והותיר תחתיו צל גדול וכמעט תמידי על הרחובות והבניינים הסמוכים לו. השפעה שלילית זו הורידה את מחירי הבניינים הסמוכים לו ופגעה בבריאות הציבור. בתגובה לכך הוחלט לחוקק בניו יורק את ההחלטה על תוכנית בניין עיר של שנת 1916. החלטה זו הגדירה מערכת נסיגות בגורד שחקים ואומצה כמעט באופן מיידי בשאר הערים בארצות הברית ומאוחר יותר בעולם.
הערות שוליים
ביבליוגרפיה
דרמה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פסק דין שנק נגד ארצות הברית
פסק דין שנק נגד ארצות הברית (באנגלית: Schenck v. United States), הייתה החלטה בולטת של בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע לאכיפת חוק הריגול משנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בית המשפט העליון פסק פה אחד, בפסיקה שאותה ביטאה חוות דעתו של השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, כי הנאשמים שהפיצו עלונים לגברים בגיל הגיוס הקוראים להתנגדות לגיוס מורשעים בניסיון לפגוע בגיוס, ופעילותם זו מהווה עבירה פלילית. התיקון הראשון לא הגן על הנאשמים מתביעה, אך על פי שאלה טענו שהניסיון לפגוע בפעילות למען הגיוס נעשה באמצעות ביטויים המוגנים על ידי התיקון הראשון. בחוות דעת זו אמר הולמס כי ניתן להעניש בעוון אמירת או הפצת ביטויים שבנסיבות העניין עשויים לגרום נזק, ולכן מהווים "סכנה ברורה ומיידית", ולכן הקונגרס זכאי למנוע אותם בחקיקה.
בית המשפט המשיך בהנמקה זו בשורה של הרשעות שנבעו כתוצאה מהעמדה לדין במהלך המלחמה, אך הולמס החל לחלוק על דבריו בתיק אברמס נ. ארצות הברית (1919), וטען שבית המשפט חרג מהתקן שיצר והחל לאפשר ענישה על רעיונות. עם זאת, בית המשפט קבע קו תקדימי נוסף לניהול מקרים שבהם חוקתיותו של חוק מאותגרת. בשנת 1969, פסק דין שנק התהפך חלקית על ידי ברנדנבורג נגד אוהיו, פסיקה שהגבילה את היקף הדיבור האסור לאותן אמירות שמכוונות כלפי פעולה המנוגדת לחוק (למשל מהומה) ועלולות להציתן.
הפסיקה בתיק גררה ביקורות נוספות.
רקע
שנק היה הראשון בשורה של תיקים בבית המשפט העליון שהגדירו את ההבנה המודרנית של התיקון הראשון. שופט בית המשפט העליון הולמס הבן כתב את חוות הדעת המצוטטת בתיק. כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה גרמה לפילוגים עמוקים בחברה, ויצרה התנגדות נמרצת, במיוחד מצד אנשי השמאל הרדיקלי ואלה שהיה להם קשר עם גרמניה. ממשל וילסון פתח באכיפה פלילית נרחבת והגיש אלפי תביעות, רבים מהן כלפי מוחים על מעורבות ארצות הברית במלחמה. במקרה הראשון שהובא לבית המשפט בנושא זה, בלצר נ. ארצות הברית (Baltzer v. United States), 248 ארצות הברית 593 (1918), הנאשמים חתמו על עצומה שמתחה ביקורת על הגיוס שביצע הממשל, ואיימו עליו בתבוסה בקלפי. הם הואשמו בשיבוש הגיוס והורשעו. רוב בבית המשפט אישר את ההרשעה. הולמס ניסח דעה מנוגדת:"[כאשר יש] שיבושים אמיתיים בחוק, הענקת עזרה אמיתית ונחמה לאויב, הייתי צריך להיות שמח לראות [את הפעילים בכך] נענשים בצורה יותר חמורה מכפי שנעשה לפעמים. אבל אני חושב שכוונתנו לגייס את כל כוחותינו לשם סיוע בהצלחה במלחמה, לא צריכה לזרז אותנו לגלות חוסר סובלנות כלפי דעות ודיבור שלא ניתן לדמיין כי יזיקו, אם כי הם מנוגדים לאלה שלנו. עדיף שאלה שיש בידם כוח ללא עוררין וכמעט בלתי מוגבל, יטעו בכיוון החופש [במקום בכיוון שלילתו]."במקום להמשיך לנוכח ההתנגדות של הולמס, השופט העליון אדוארד דאגלס וייט הפסיק את הדיון בתיק. הנושא הגיע ככל הנראה לממשל, מכיוון שהתביעה נטשה את התיק. לאחר מכן ביקש וייט מהולמס לכתוב את חוות הדעת לבית המשפט פה אחד בתיק הבא, בו יוכלו להסכים, שנק נגד ארצות הברית. הולמס כתב חוות דעת זו, וכן כתב שתי חוות דעת נוספות, אותן אישר בית המשפט פה אחד. אלו דנו בהרשעות בשני תיקים נוספים, פרוהורק נגד ארצות הברית ודבס נגד ארצות הברית, ובכך קבע את התקן להחלטת חוקתיות בנוגע להרשעות פליליות המבוססות על חופש הביטוי. אולם הולמס לא אהב פסיקות חקיקתיות ולא חזר על הסגנון של "סכנה ברורה ומיידות" בפסיקותיו הבאות. חוות דעתו בתיק של שנק מובאת לעיתים קרובות כמקור לתקן משפטי זה, הגם שהולמס שינה את דעתו והציע השקפה שונה בהתנגדותו לפסיקה זו, כפי שכתב בפסק הדין אברמס נגד ארצות הברית. האירועים שהובילו לחוות דעתו בפסיקת שנק התגלו כאשר הביוגרף של הולמס, שלדון נוביק, חשף את חוות דעתו בתיק בלצר, חוות דעת שלא פורסמה אך נכללה במסמכיו של הולמס בבית הספר למשפטים בהרווארד.
צ'ארלס שנק ואליזבת באר היו חברים בוועד הפועל של המפלגה הסוציאליסטית בפילדלפיה. שנק היה מזכירו. הוועד הפועל אישר הדפסה ודיוור של למעלה מ-15,000 עלונים לגברים המיועדים לגיוס במהלך מלחמת העולם הראשונה. שנק פיקח על הפצתם. העלונים קראו לגברים שלא להתגייס: "אל תיכנעו לאיום", "עמדו על זכויותיכם","אם אינך עומד על זכויותיך, אתה מסייע לשלול זכויות, או לזלזל בזכויות, ועמידה על זכויות היא חובתם של כל אזרחי ותושבי ארצות הברית". העלונים קראו לגברים שלא להתגייס בטענה כי גיוס צבאי מהווה עבדות, דבר האסור על פי התיקון ה-13.
לאחר משפטי מושבעים הורשעו שנק ובאר בהפרת סעיף 3 לחוק הריגול משנת 1917. הנאשמים פנו לבית המשפט העליון בטענה כי הרשעתם והחוק שהתיימר לאשר זאת מנוגדים לתיקון הראשון. הם הסתמכו רבות על טקסט התיקון הראשון, וטענו כי חוק הריגול משנת 1917 היה בעל "אפקט מצנן" על דיון חופשי במאמץ המלחמתי.
החלטת בית המשפט
בית המשפט, בחוות דעת פה אחד שכתב השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, קבע כי הרשעתו הפלילית של שנק היא חוקתית. החוק חל רק על פגיעות מוצלחות בגיוס, אך תקדימים רגילים אפשרו העמדה לדין בגין ניסיונות שהיו קרובים להצלחה. ניסיונות שנעשו בדיבור או בכתיבה היו יכולים להיענש כמו ניסיונות אחרים לפשוע; התיקון הראשון לא הגן על דיבור המעודד גברים להתנגד לגיוס, מכיוון ש"כאשר אומה נמצאת במלחמה, הרבה דברים שאפשר לומר בעת שלום מעכב את מאמציה שלה עד כי אמירתם לא תהיה נסבלת כל עוד גברים נלחמים, ושום בית משפט לא יכול להתייחס אליהם כמוגנים בזכות חוקתית כלשהי." במילים אחרות, בית המשפט קבע שנסיבות המלחמה מאפשרות הגבלות גדולות יותר על חופש הביטוי מאשר בזמן שלום, ולו רק משום שיש סכנות חדשות וגדולות יותר.
הקטע המפורסם ביותר והמצוטט ביותר של הדעה היה זה:"ההגנה המחמירה ביותר על חופש הביטוי לא תגן על אדם הפורץ בצעקות 'אש!' כוזבות בתיאטרון וגורם לבהלה. . . . השאלה בכל מקרה היא האם השימוש במילים אלה בנסיבות אלה הוא כזה שיוצר סכנה ברורה ומיידית לכך שייגרמו הרעות המהותיות שיש לקונגרס הזכות למנוע. זו שאלה של קרבה ומידה."הביטוי "צעקת אש בתיאטרון הומה אדם" הפך מאז למטאפורה פופולרית לסכנות או למגבלות של חופש הביטוי.
פסיקה מאוחרת
בית המשפט, פה אחד, בפסק הדין "ברנדנבורג נ. אוהיו" (1969), זנח את השפה החסודה תוך שהוא מיישם לכאורה את נימוקיו של שנק כדי להפוך את הרשעתו של חבר קו קלוקס קלאן שהועמד לדין בגין נאום מסית. בית המשפט אמר כי ניתן להעמיד לדין את נושא הנאום רק כאשר הנאום מהווה סכנה של "פעולה לא חוקית מיידית", ניסוח שלעיתים נאמר כי הוא משקף את נימוקיו של הולמס באופן מלא יותר בהתנגדותו לאברמס, ולא לפרשנותו כפי שהובעה בפסק הדין שנק. מפסק דין ברנדנבורג נלקח גם תקן הסכנה הברורה המיידית כפי שהתפרשה בפסק דין דניס, ואומץ ההסבר שניתן על ידי הולמס וברנדייס. בין השאר משום שהסטנדרט להגנה על ביטויים במסגרת התיקון הראשון הוצג באופנים שונים בדעותיו השונות, חוקרים "רוויזיוניסטים" טענו כי הולמס שינה את דעתו בקיץ 1919, וכי לאחר שכתב שלוש חוות דעת לבית משפט פה אחד, הוא ביטא השקפה שונה וליברלית יותר בהתנגדותו בפסק דין אברמס כעבור כמה שבועות. מספר תומכים בחופש הביטוי חיזקו טענה זו, והתעקשו כי בית המשפט העליון דחה את שנק ואת דעת הרוב באברמס, ובפועל עקב אחר הנימוקים החולקים של הולמס באברמס ושל ברנדייס והולמס בוויטני. בית המשפט אישר שוב ושוב את שנק, אולם קבע כי ניתן להעמיד לדין על השמדת כרטיס הגיוס בעילה של הפרת תקנות השירות הסלקטיבי, אף על פי שההשמדה בוצעה כמחאה (ארצות הברית נגד אובראיין), אך לא ניתן היה להעמיד לדין על שריפת דגל אמריקני במחאה משום שפעולה זו לא הייתה כרוכה בסכנה של גרימת נזק שבכוחו של המחוקק לאסור (טקסס נגד ג'ונסון).
בשנת 2010, בית המשפט העליון דחה התנגדות לפסיקת הולמס באברמס. העובדות בהולדר נגד פרויקט המשפט ההומניטרי היו דומות לאלו שבאברמס: אנשים שתכננו לתמוך בארגוני מורדים בסרי לנקה וארגונים כורדים, קבוצות טרור פוטנציאליות, חששו מהעמדה לדין על פי חוק הפטריוט, 18 USC סעיף 2339 ב', בגין מתן תמיכה מהותית עבור ארגוני טרור. בית המשפט העליון קבע כי הפגנתתמיכה כזו אינה אסורה על פי התיקון הראשון, דחה במפורש את הטענה לפיה נדרשת "כוונה ספציפית" לסייע למעשי טרור, ודחה גם את טענת השופטים המתנגדים לפיה התיק נשלט על ידי חוות הדעת התומכת בפסק דין ויטני, או על פי התקן המצוין בפסיקת ברנדנבורג. בפסק דין Citizens United נגד FEC, רוב בקרב השופטים דחה את טענת המתנגדים לפיה התיקון הראשון מבוסס על ערך ההתלבטות הדמוקרטית ב"שוק הרעיונות". במקום זאת קבע הרוב כי זכויות התיקון הראשון אינדיבידואליות, ואינן מבוססות על שיקולי קהילתנות.
יחסי ארגנטינה–הפיליפינים
יחסי ארגנטינה–הפיליפינים הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לרפובליקת הפיליפינים. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובאו"ם.
היסטוריה
גם ארגנטינה וגם הפיליפינים חולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית. במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, ארגנטינה הייתה אז חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה אשר בירתה הייתה בואנוס איירס בזמן שהפיליפינים נשלטו ממלכות המשנה של ספרד החדשה אשר בירתה הייתה מקסיקו סיטי. היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לפיליפינים החלו ב-27 באוגוסט 1948. באפריל 1949 פתחו הפיליפינים צירות דיפלומטית בבואנוס איירס. במאי 1960 הוגבהו שתי החומות של הצוותים הדיפלומטיים לדרגת השגרירות.
ביולי 1986 הפך הנשיא ראול אלפונסין לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר בפיליפינים. באוקטובר 1995 ביקר גם נשיא ארגנטינה, קרלוס מנם, בפיליפינים. בספטמבר 1999 ערך נשיא פיליפינים, ג'וזף אסטראדה, ביקור ממלכתי בארגנטינה, והפך לראש המדינה הפיליפיני הראשון שביקר במדינה הדרום אמריקאית.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 70 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מארגנטינה לפיליפינים
ביקורים רמי דרג מהפיליפינים בארגנטינה
היחסים בין שתי המדינות
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו הסכם הקמת יחסים דיפלומטיים (1948); הסכמה להעלאת הייצוגים הדיפלומטיים של שתי המדינות לדרגת שגרירות (1960); חוזה ידידות ויחסי תרבות (1965); הסכם מסחרי (1988); מזכר הבנות לקידום הסחר בענייני חקלאות (1995); הסכם על דיכוי ויזות לבעלי דרכונים דיפלומטיים ורשמיים (1999); הסכם לקידום הגנה והשקעות הדדיות (1999); הסכם להקמת מנגנון להתייעצויות דו צדדיות בין משרד יחסי החוץ של שתי המדינות (2005); ומזכר הבנות בין מכון שירות החוץ של הפיליפינים והמכון לשירות החוץ של האומה הארגנטינאית (2011).
מוזיאון יהדות טורקיה
המוזיאון
המוזיאון הוקם ביזמתה של קרן יובל ה-500 - קרן שהוקמה במשותף בשנת 1989 על ידי מוסלמים ויהודים טורקים לקראת מועד מלאת 500 שנה להגעתם של יהודי ספרד לאימפריה העות'מאנית.
המוזיאון נחנך ב-25 בנובמבר 2001 במבנה אשר שימש עד 1985 את בית הכנסת זולפריס (Zülfaris) באיסטנבול. בית הכנסת פעל במשך יותר מ-150 שנה ופסק לפעול לאחר הידלדלות הקהילה היהודית שהשתמשה בו. המוזיאון הוקם באמצעות תמיכה כספית של משפחת קמחי היהודית. בחצרו הוצג פסל שיצרה האמנית נדיה ארדיטי, שהוקדש לזכרם של החיילים היהודים שנפלו בשורות צבא האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה ואלו שנפלו במלחמת העצמאות של טורקיה ובמלחמת קוריאה.
בסוף שנת 2015 הועתק המוזיאון ממקומו ובינואר 2016 החל לפעול שוב בתוך מתחם בית הכנסת נווה שלום באיסטנבול. עם המעבר חודש תוכן התצוגות במוזיאון ונוספו לו טכנולוגיות תצוגה חדשות.
תצוגות הקבע במוזיאון מתארות את ההיסטוריה בת 2,600 השנים של היהודים בטורקיה לרבות היבטיה התרבותיים, המסורתיים והדתיים ואת תרומתם לארץ שבה חיו. הן כוללות מוצגים שונים לרבות חפצים מסורתיים, כולל תשמישי קדושה. במרכז התרבות הממוקם במפלס התחתון של המוזיאון מוצגות תערוכות מתחלפות. קיר זכוכית שקוף מפריד בין המוזיאון לבין בית הכנסת ומאפשר למבקרים במוזיאון לצפות בפעילות ובטקסים המתקיימים בבית הכנסת.
חולי מוח מתקדם רב-מוקדי
חולי מוח מתקדם רב-מוקדי (Progressive multifocal encephalopathy, ובראשי תיבות: PML) הוא מחלה זיהומית אופורטוניסטית של מערכת העצבים המרכזית הנגרמת על ידי הנגיף JC virus.
אפידמיולוגיה
המחלה תוארה לראשונה על ידי אסטרום (Astrom) ושותפיו בשנת 1958 בשלושה מטופלים עם לימפומת הודג'קין ולוקמיה לימפוציטית כרונית. עם העלייה בתפוצה של מחלת האיידס, עלתה גם השכיחות של חולי מוח מתקדם רב-מוקדי, עם שיעור היארעות של 1.3 ל-1,000 שנות אדם החולה באיידס. עם כניסת הטיפולים האנטירטרוויראליים, חלה ירידה בשיעור המחלה בקרב נשאי HIV, אולם במקביל, עם כניסתן של תרופות מדכאות מערכת חיסון, תוארו יותר ויותר מקרים של המחלה באנשים הנוטלים תרופות אלו.
JC virus
הנגיף JC virus הוא נגיף DNA דו-גדילי השייך לסוג Polyomavirus. הנגיף נרכש במרבית המקרים בילדות, אז הוא גורם למחלה חסרת משמעות קלינית או פתולוגית שחולפת מאליה, והוא נמצא בשיעורים גבוהים באוכלוסייה הכללית. דרך העברת הנגיף אינה ברורה לאשורה, אך הסברה היא שנקודת הכניסה שלו לגוף היא בחלל הפה והחגורה הלימפטית על שם ולדייר. לאחר כניסתו נישא הנגיף בזרם הדם ומתיישב ברקמות שונות, בהן מערכת הלימפה, מערכת העיכול, הכליות ומח העצם, והוא מסוגל גם לחצות את מחסום הדם-מוח ולחדור למערכת העצבים המרכזית, שם הוא מדביק אוליגודנדרוציטים ואסטרוציטים.
הנגיף תואר ובודד לראשונה בשנת 1971, בדגימה מוחית של ג'ון קנינגהאם, אדם עם לימפומת הודג'קין שפיתח חולי מוח מתקדם רב-מוקדי, שעל שמו נקרא הנגיף.
גורמי סיכון
המחלה מתקיימת כמעט אך ורק באנשים עם כשל חיסוני או באנשים המקבלים טיפול מדכא למערכת החיסון. הכשל החיסוני הנקשר ביותר עם המחלה הוא איידס, עם כ-5% מכלל חולי האיידס המפתחים בסופו של דבר את המחלה, אולם המחלה נצפתה בשיעורים נמוכים יותר גם באנשים עם ממאירויות המטולוגיות, במושתלי איברים ובנוטלי תרופות ביולוגיות המדכאות את המערכת החיסונית, כגון נטליזומאב וריטוקסימאב.
פתוגנזה
מספר מנגנונים הוצעו כמעורבים בשפעול של הנגיף הרדום בזמן כשל חיסוני, חלקם מערבים לימפוציטים מסוג B ו-T ומיקרוגלייה. הנגיף המשופעל מביא להרס של האוליגודנדרוציטים, האחראים על ייצור המיאלין, ולפגיעה באסטרוציטים, המשתתפים במגוון רחב של פעילויות מוחיות. הרס זה גורם להיווצרות מוקדים רבים של היעדר מיאלין הנראים כנגעים המכילים גופיפי הסגר ואסטרוציטים חריגים בצורתם.
תסמינים וסימנים
הפרעות ראייה, ובפרט עיוורון פלג הומונימי (עיוורון לשדה ראייה של צד מסוים), מתרחש ב-45% מהאנשים עם חולי מוח מתקדם רב-מוקדי. ירידה קוגניטיבית ושינויי התנהגות מתוארים ב-38% מהמקרים. עוד ניתן למצוא חולשת פלג או חולשת גף, וכן אטקסיה. פרכוסים מתרחשים בכ-20% מהמקדים, בעיקר באנשים שמחלתם מערבת את קליפת המוח.
נוזל המוח והשדרה
מדדי נוזל המוח והשדרה, כפי שמתקבל בניקור מותני, הם על פי רוב תקינים, אם כי תיתכן עלייה קלה בריכוז החלבון או האימונוגלובולינים, ובפחות מרבע מהמקרים אף ייתכן ריבוי של תאים, בעיקר מונונוקלאריים, שריכוזם אינו עולה על 25 תאים למיקרוליטר.
PCR לדנ"א של נגיף JC virus מנוזל המוח והשדרה היא בדיקה סגולית, אך רגישותה אינה גבוהה. בנשאי HIV המטופלים בטיפול אנטירטרוויראלי הרגישות נמוכה עד כדי 60%. רגישות הבדיקה תלויה גם בערכות המסחריות השונות המגדירות ספים שונים לגילוי. עם זאת, כימות דנ"א נמוך עשוי להצביע על עומס נגיפי נמוך, וכפועל יוצא פרוגנוזה טובה יותר.
סרולוגיה
תבחינים סרולוגיים לנגיף עשויים לנבא חשיפה לנגיף בעבר, ולשמש בהחלטה אם להתחיל בטיפול מדכא חיסון כמו נטליזומאב. אולם, ערכם האבחנתי אינו גבוה בשל תפוצת הנגיף הרחבה באוכלוסייה הכללית.
דימות מוחי
בדימות תהודה מגנטית (MRI) של המוח ניתן לראות נגעים בחומר הלבן במוקדים רבים בצורה לא סימטרית, אשר לעיתים מתמזגים לנגעים גדולים יותר. הנגעים נוטים להופיע סביב חדרי המוח, במרכז הסגלגל למחצה, באזור הקודקודי-עורפי ובמוחון. לנגעים אות גבוה יותר בפרוטוקול T2 ובפרוטוקול FLAIR, ונמוך יותר בפרוטוקול T1. נגעים על רקע איידס נוטים שלא לעבור האדרה בעת מתן חומר ניגוד, בניגוד לנגעים על רקע אחר שעוברים האדרה טבעתית. בטומוגרפיה ממוחשבת (CT) של המוח ניתן לראות נגעים תת-צפופים (היפודנסיים) בחומר הלבן שאינם עוברים האדרה עם חומר ניגוד.
טיפול בכשל החיסוני
אחד המרכיבים בטיפול בחולי מוח מתקדם רב-מוקדי הוא טיפול בכשל החיסוני המאפשר את הופעתה. כך, טיפול אנטירטרוויראלי בחולי איידס עשוי למנוע את הידרדרות המחלה ובמקרים נדירים אף מביא לשיפור נוירולוגי. באנשים שמחלתם נגרמה על רקע טיפול בתרופות המדכאות מערכת החיסון, מופסק הטיפול התרופות אלה ככל שניתן, ובמידת הצורך אף מבוצע פלזמפרזיס לסילוקן. שחזור הכשירות החיסונית עלול להוביל לתסמונת דלקתית סוערת (IRIS), בפרט במערכת העצבים המרכזית, המתבטאת בהחמרה נוירולוגית הניכרת גם בנוזל המוח והשדרה ובדימות תהודה מגנטית. הטיפול בתסמונת זו הוא בסטרואידים.
טיפול נגד הנגיף והדלקת
אף שלא הוכח טיפול יעיל למחלה, ישנם מספר תיאורי מקרה ומחקרים לא מבוקרים בספרות הרפואית שבהם דווח על תועלת מסוימת בטיפול במירטזפין ובאינטרפרון אלפא. מירטזפין הוא אנטגוניסט לקולטן 2a לסרוטונין אשר עשוי למנוע את הקישור של הנגיף לאוליגודנדרוציטים. לא נמצאה תועלת לטיפול במפלוקווין או לטיפול בציטרבין או בצידופוביר באנשים שמחלתם על רקע איידס.
פרוגנוזה
שיעורי התמותה מחולי מוח מתקדם רב-מוקדי לאחר שנה מגיעים ל-20%–50% בחולי איידס ול-21% בנוטלי נטליזומאב. מבין השורדים בנוטלי נטליזומאב, כשליש נשארים עם נזקים נוירולוגיים קלים, כשליש נשארים עם לקות בדרגה בינונית וכשליש נפגעים קשות. הפרוגנוזה בחולי איידס טובה יותר תחת רמות תאי CD4 מעל 300 תאים למיקרוליטר ועומס נגיפי נמוך עד אפסי, ובנוטלי נטליזומאב הפרוגנוזה טובה יותר במטופלים צעירים יותר, שהתפקוד הנוירולוגי שלהם לפני המחלה היה טוב יותר, תחת עומס נגיפי נמוך יותר ובפעילות פחות מפושטת של המחלה.
ארמון עזם
ארמון עַזֶם (בערבית: قصر العظم, בתעתיק מדויק: קַצְרֶ אלְעַטֶ'ם) הוא ארמון בתוך העיר העתיקה של דמשק, סוריה, שנבנה באמצע המאה ה-18 כמעונו הפרטי של אסעד באשא אל-עזם, מושל העיר מטעם האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה
הארמון נחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכלות האסלאמית של המאה ה-18. הוא נפגע קשות בשנת 1925 כאשר כוחות צרפתים הפגיזו את הרובע העתיק של העיר במהלך התקוממות בסוריה. שחזור המתחם (שהפך בשנת 1954 למוזיאון עממי) נמשך שנים רבות. עבודת השימור הייתה כרוכה במחקר מקיף, תושייה ודמיון, משום שלא נמצאו תמונות ותיעוד של המבנה שנפגע. השיקום זוכה בפרס אגא חאן לאדריכלות.
המשמרים התבססו על תוכניות שתכננו הצרפתים בשנות העשרים ועל תיאורים של בני משפחת עזם, שהתגוררו בארמון עד לנפילת האימפריה העות'מאנית בסוף מלחמת העולם הראשונה. לצורך השחזור והשימור נעשה שימוש חוזר באבנים וחומרים אחרים ממבנים בני מאותה תקופה בדמשק, שנהרסו כדי לפנות מקום לכבישים חדשים. הפרויקט צוין כמרכיב חשוב בכינון מחדש של זהות תרבותית ושל המשכיות תרבותית וכן בתרומתו לפיתוח מומחיות ומיומנויות אומנותיות.
המבנה
המבנה משופע באבלק – בנייה בתשליבי אבנים לבנות, שחורות ואדמדמות – מאפיין בולט של האדריכלות הממלוכית והעות'מאנית. הארמון משמש כאחת הדוגמאות המפוארות ביותר של בית מסורתי בדמשק. סבכות אבן מעטרות את חלונותיו, קשתות ועמודים מקיפים את החצרות המרוצפות בשיש שבמרכזן מזרקות. החדרים והאולמות בתוך הארמון מחופים באריחים בעיצובים גאומטריים מסובכים. התקרות המרכזיות מכוסות בעבודות עץ מורכבות, מגולפות ומצוירות בדגמים גאומטריים ופרחוניים.
בית הכנסת בית אהרן
בית הכנסת בית אהרן היה בית כנסת ספרדי בשאנגחאי, סין, שנבנה בשנת 1927 על ידי איש העסקים הבגדאדי סאלח חרדון לזכר אביו אהרן. במהלך מלחמת העולם השנייה סיפק בית הכנסת מחסה לישיבת מיר שהיגרה לעיר מיפן. לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין שימש המבנה את העיתון הפופולרי Wenhui Bao המחולק בשנחאי, ובהמשך כבית חרושת. בית הכנסת נהרס בשנת 1985.
בנייה
בית הכנסת בית אהרן נבנה בשנת 1927 על ידי איש העסקים היהודי העיראקי הבולט סאלח חרדון, אחד האנשים העשירים ביותר בשאנגחאי, כתרומה לקהילה היהודית העיראקית שבעיר. על פי המסופר, אביו, אהרן חרדון, התגלה לו בחלום הלילה וזעם עליו קשות. בעקבות כך, החליט חרדון להשקיע סכומי כסף עצומים על מנת לרכוש שטח אדמה ולממן את הוצאות הבנייה של בית הכנסת. סאלח הנציח את שם אביו בשם בית הכנסת. בית הכנסת היה ממוקם על כביש 20, בסמוך לאזור הבונד ולמחוז הונגקו (Hongkou, בימינו מחוז הונגפו - Huangpu). הוא החליף את בית הכנסת שארית ישראל, שנבנה בשנת 1900. בית הכנסת תוכנן על ידי משרד האדריכלים פאלמר וטרנר, אשר עיצב גם את סמלי בניין HSBC על הבונד, והכיל 400 מקומות ישיבה. עד מלחמת העולם השנייה היה בית הכנסת שומם רוב הזמן ואף מנין קבוע כמעט ולא היה בו.
במלחמת העולם השנייה
בין הפליטים היו 400 רבני ותלמידי ישיבת מיר, הישיבה האירופית היחידה במזרח ששרדה בשואה בשלמותה, וכן מספר תלמידים אחרים מישיבת חכמי לובלין, ישיבת טלז, ישיבת קלצק וישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש. הם שוכנו בבית הכנסת בית אהרן, שהספיק להכיל אותם בדיוק. היה עבורם אולם לימודים ענק, מטבח וחדרי אוכל מרווחים. פנימיות הישיבה נשכרו בתוך גטו שאנגחאי, ברובע הונגקיו. במהלך המלחמה הם המשיכו את לימודיהם הסדירים בבית הכנסת, ואף הדפיסו מספר ספרים ביידיש ובעברית. לאחר מספר שנים, בראשית שנת תש"ה (1944), הודיעו השלטונות על שלילת רישיון הלימוד בבית הכנסת בית אהרן, בנימוק רשמי שהמקום דרוש לצבא. לאמתו של דבר היה זה ביטול הזכות לצאת מהגטו לצורך הלימוד וריכוז מוחלט של היהודים בגטו. הלימוד הופרע לזמן קצר עד שהושג בשכונת המעונות הרחוקה בניין רעוע שם שהתה הישיבה כחצי שנה. הנוכחות של ישיבת מיר עשתה את שאנגחאי באופן זמני לאחד המרכזים הפעילים ביותר בעולם של לימוד תורה באותה העת.
הרפובליקה העממית של סין
לאחר שהמפלגה הקומוניסטית הסינית זכתה בשלטון לאחר מלחמת האזרחים הסינית, והקימה את הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949, בית הכנסת בית אהרן הפך לחלק ממתחם של העיתון הממשלתי Wenhui Bao. במהלך מהפכת התרבות בסין שונה מבנה בית הכנסת והוא הפך מפעל. בשנת 1985 נהרס מבנה בית הכנסת ובמקומו נבנה בנין משרדים.
Mama (שיר של 6ix9ine)
Mama הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי 6ix9ine, בשיתוף אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט והראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום הבכורה שלו, Dummy Boy.
השיר הגיע למקום ה-43 במצעד הבילבורד הוט 100, ואף קיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-107 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר. השלושה היו אמורים לצלם את הקליפ לשיר בעיר בוורלי הילס, אך צילומיו מעולם לא הושלמו בעקבות יריות בסט הצילומים.
עכסן (סוג)
עכסן (שם מדעי: Crotalus) הוא סוג של נחשים ממשפחת הצפעיים החיים רק באמריקה הצפונית והמרכזית ומין אחד מצוי באמריקה הדרומית. זהו הסוג העיקרי של העכסנים, כשעוד 2-3 מינים שייכים לסוג עכסן קטן.
העכסנים הם הנחשים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית ומהנחשים הארסיים הגדולים בעולם. אורכו של הגדול שבהם - עכסן גב-יהלום מזרחי (Crotalus adamanteus), מגיע ל-150 ס"מ בקלות ואפילו ל-2.5 מטר. הם בעלי רצועות קשקשים בצבע חום מנומר עד צבע חיוור. הם בעלי ראש גדול עם שיני ארס חלולות וידועים בעיקר בזכות ה"עכס" שבקצה זנבם, איתו הם מקשקשים כשהם מותקפים. הם מגדלים בכל שנה נוספת עוד שכבה על קשקשיהם.
נחשים אלה מסתגלים לבתי גידול רבים, כשחלקם חיים גם במדבר ואפילו באיים מבודדים, אך חיים בעיקר על הקרקע. לעיתים הם משתלטים על מחילות של מכרסמים כמו נובחניות או סנאיי קרקע, בהם הם נחים.
תיירות בסוריה
התיירות בסוריה מתבססת במידה רבה על אוצרות התרבות שבמדינה. בסוריה נמצאות כמה מן הערים העתיקות ביותר בעולם, כגון דמשק וחלב (אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו). לפני תחילת מלחמת האזרחים, ב-2010, כ-8.5 מיליון תיירים ביקרו במדינה, שהניבו הכנסות תיירותיות שמוערכות בכ-30.8 מיליארד לירות סוריות (8.4 מיליארד דולר ב-2010), והיוו כ-14% מכלכלת המדינה. עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה נפגעה התיירות ממנה באופן קשה, והתדרדרה עוד יותר בעקבות משבר הפליטים של המדינה, הסנקציות הכלכליות על סוריה ומשבר הקורונה בסוריה.
לפני משבר 2011
מבקרים לא ערבים הגיעו לכ-1.1 מיליון מבקרים ב-2002. המספר הכולל של הערבים שהגיעו לסוריה ב-2002 היה 3.2 מיליון איש, רובם מלבנון, ירדן, ערב הסעודית ועיראק. אנשי עסקים עיראקים רבים הקימו מיזמים בנמלי סוריה למטרות ייבוא לעיראק, מה שגרם למספר מוגבר של עיראקים שביקרו בסוריה בשנים 2003–2004. תיירות היא מקור פוטנציאלי גדול לרווחים של מטבע חוץ ומקור לצמיחה כלכלית. התיירות הניבה יותר מ-6% מהתוצר המקומי הגולמי בסוריה בשנת 2000, ונדונו רפורמות להגדלת ההכנסות מהתיירות. כתוצאה מפרויקטים שמקורם בחוק ההשקעות מס. 10 משנת 1991, מספר המיטות במלונות עלה בכ-51% עד שנת 1999 וגדל עוד יותר בשנת 2001. תוכנית הוכרזה ב-2002 ומטרתה הייתה לפתח את התיירות האקולוגית באמצעות ביקורים במדבר ובשמורות טבע. שני מלונות יוקרה נפתחו בדמשק עד לסוף 2004.
התיירות גדלה במידה ניכרת לפני מלחמת האזרחים. לפי משרד התיירות הסורי ב-2011, כ-6 מיליון תיירים זרים ביקרו בסוריה במהלך 2009, ובמהלך 2010 כ-8.5 מיליון, גדילה של 40% בשנה אחת. כפי שנאמר קודם, ההכנסות מהתיירות בשנה זו הגיעו ל-8.4 מיליארד דולר וכ-14% מכלכלת המדינה, בעוד ההכנסות מתעשיית התיירות היו כ-6.5 מיליארד דולר, שהיוו כ-12% מהתוצר המקומי הגולמי ו-11% משוק התעסוקה.
2011 והלאה
מאז תחילת מלחמת האזרחים הסורית, במרץ 2011, התיירות התדרדרה בתלילות. לפי דיווחים רשמיים, חדרי מלונות שמיועדים לתיירים זרים נתפסו על ידי פליטים. ברבעון הראשון של 2012 הכנסות התיירות הסתכמו בכ-12.8 מיליארד לירות סוריות (178 מיליון דולר), לעומת 52 מיליארד לירות סוריות (מיליארד דולר) ברבעון הראשון של 2011, ומספר התיירים הזרים ירד ביותר מ-76% ברבעון הראשון של 2012. תעסוקה בתעשיית התיירות נחלשה בכמעט שני שלישים בתקופה זו. לפי אונסק"ו, חמישה מששת אתרי המורשת העולמית של סוריה הושפעו ממלחמת האזרחים במדינה. ב-2012 סוריה שלחה מכתב לאומות המאוחדות ובו היא תיארה את הירידה בתעשיית התיירות שלה, וציינה כי אחוז התפוסה במלונות במדינה ירד מ-90% בשנה הקודמת ל-15% בשנה זו.
נכון לשנת 2013, הכנסות התיירות הסורית המקיפות ירדו ב-94%, כאשר חלב נפגעה באופן הקשה ביותר. בנוסף, בסוף ספטמבר 2013 שר התיירות הצהיר כי 289 יעדי תיירות נפגעו מאז 2011.
בנייה מחדש
במהלך כבישתו מחדש של הצבא הסורי את חלקי המדינה הדרומיים והמערביים, הם חזרו לשליטת ממשלת סוריה המרכזית. עקב כך, החלו לשפץ ולשחזר אתרים תיירותיים מרכזיים שנהיו לא נגישים ונפגעו עקב הקונפליקט. צוותים באתרי מורשת עולמית של אונסק"ו שנפגעו כמו העיר העתיקה של חלב, חורבות תדמור וקראק דה שבלייה החלו בשיקום ובנייה מחדש בעקבות שנות הסכסוך וההרס.
קידום
קידום התיירות בסוריה מנוהל על ידי משרד התיירות הסורי, שמקיים דף פייסבוק, וכמו כן גם אתר תיירות רשמי. בספטמבר 2016 משרד התיירות הסורי היה נתון לביקורת של מספר גורמים בגלל שחרור סרטון בשם "סוריה תמיד יפה" המעודד תיירים לבוא ולבקר בחופיה. הסרטון שם תחת אור הזרקורים אזורים כמו טרטוס, שנשארו שלווים במידת מה, על אף שבמאי 2016 טרטוס עצמה חוותה התקפה קשה שתוצאותיה היו מעל ל-150 מתים.
תיירות מלחמה
העימות הסורי מושך, על פי הדיווחים, מחפשי הרפתקאות רבים. לפי אלוף-משנה במיל' קובי מרום, שמדריך סיורים על אזור המלחמה שמעבר לגבול הישראלי, תיירים מעוניינים לראות את הסכסוך ו"להשתגע" כשנודע להם שהם כנראה נצפים על ידי חיילים חמושים של אל-קאעדה.
מרי ספנסר ווטסון
מרי ספנסר ווטסון (באנגלית: Mary Spencer Watson; 7 במאי 1913 – 7 במרץ 2006) הייתה פסלת אנגלייה. ווטסון נולדה בלונדון ובילתה את רוב חייה בדורסט וקיבלה השראה מצפייה בבונים החוצבים אבני פורבק, קרוב לבית משפחתה שם. את יצירותיה ניתן לראות בין היתר באוניברסיטת קיימברידג' ובקתדרלת ולס.
ביוגרפיה
ווטסון למדה במכללה העירונית של בורנמות' יום בשבוע במהלך 1929 ו-1930 כדי להכין תיק עבודות לבחינת הכניסה לאקדמיה המלכותית לאמנויות. היא נדחתה על ידי האקדמיה והתקבלה לבית הספר לאמנות סלייד בלונדון במשך שנה לפני שהתקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1932. ווטסון למדה שם שלוש שנים במהלכן זכתה בכמה פרסים ופרסים. כדי לקבל יותר ניסיון בגילוף היא נרשמה לבית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב בשנת 1936 שם היו מוריה האמנים ג'ון סקאפינג ואלפרד טרנר.
בשנת 1937 הציגה ווטסון את תערוכת היחיד הראשונה שלה, המורכבת מחתיכות טרקוטה, שיש, עץ ואלבסט, בגלריית מנסרד בהיל'ס בדרך טוטנהאם קורט. מאוחר יותר באותה שנה בילתה שלושה חודשים בסטודיו בפריס של אוסיפ זאדקין, כיום מוזיאון זאדקין, שם גילפה מספר קומפוזיציות, כולל דמות בגובה שמונה מטרים. ווטסון חזרה לאנגליה בשנת 1938 ונשארה שם במהלך מלחמת העולם השנייה, אותה העבירה בעבודות חקלאיות בדונשיי מנור והוראה אמנות ופיסול בבתי ספר ברחבי דורסט. לאחר המלחמה, ווטסון קיבלה שכר, לעיתים קרובות עבור עבודותיה. אחת מעבודות אלו ממוקמת בהארלו, אסקס. ביקור ביוון בשנת 1953 עורר השראה ליצירת הפסל "המוזיקאי", גילוף אבן גדול של פורבק, שהוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1955. לאחר סר אדוארד מאוף ראה את הפסל זה הוביל להזמנה של שתי עבודות נוספות לקתדרלת גילדפורד. בשנת 1958 ווטסון השלימה יצירה לאוניברסיטת קיימברידג'. סדרת תבליטים חיצונית של בניין הפקולטה לכימיה המתארת את זרועות האוניברסיטה וחמישה סמלי אלכימיה. "ארבעת סמלי האוונגליסטים" שלה, באבן פורבק, מובילים כעת לכניסה הצפונית של קתדרלת ולס. ווטסון הציגה יחד עם החברה לאמנות יפה, בגלריה פוילס, באגודה הלאומית לציירים, פסלים וחרטים, עם המרכז לאמנות החדשה ומועדון האמנות הבינלאומי לנשים. היא הציגה תצוגות יחיד בפלטר / סאנדס בבריסטול, במוזיאון מחוז דורסט ורטרוספקטיבה גדולה במוזיאון סאליסברי ודרום ווילטשייר, עם יצירות שהוצגו בקתדרלת סולסברי, בשנת 2004.
במשך חמישים שנה עד מותה, ווטסון הייתה בקשר עם מרגוט ביינס שגרה באחוזת דונשאי עם ילדיה. ווטסון הורישה את הנכס לקרן לנדמרק, שלאחר ויכוח משפטי ממושך עם בתה של מרגוט, בטי ביינס, שיפצה את האחוזה והחלה לארח בה אירועים ציבוריים באפריל 2019.
צפע לילי
צפע לילי (שם מדעי: Causus) הוא סוג יחידי בתת-משפחת צפעי הלילה, של נחשים ממשפחת הצפעיים.
הצפע הלילי, אשר כשמו פעיל ביותר בשעות הלילה, מצוי רק באפריקה שמדרום לסהרה ומכיל 6 מינים. אלה נחשים קטנים המגיעים לאורך של 1 מ' לכל היותר והם ארסיים אך לא תוקפניים. ראשם קטן, שיני הארס שלהם מקופלות על ציר והם מוסווים על רקע העשב בו הם חיים.
הנחשים נחים במשך היום במחילות ויוצאים בלילה לצוד יצורים קטנים שונים כמו לטאות או עכברים.
גמל שלמה רפאים
גמל שלמה רפאים (שם מדעי: Phyllocrania paradoxa) הוא מין קטן של גמל שלמה מאפריקה בעל מראה יוצא דופן שמזכיר עלה מיובש. כינויו של גמל שלמה זה ניתן לו בגלל מראהו הייחודי.
תיאור
ביחס למינים אחרים של גמל שלמה, גמל שלמה רפאים הוא קטן יותר, אורכו מגיע לבערך 40–50 מילימטרים בבגרות. גמל שלמה רפאים מוסווה כך שהוא נראה כמו עלים מיובשים. כנפיו מעוטרות בקמטים ופיגמנטים שונים שנראים כמו קמטים על עלה. צבעו של גמל שלמה זה נע בין גוונים כהים של חום לצהוב ואפילו ירוק חיוור במקרים מסוימים. צבעו של גמל השלמה משתנה בהתאם ללחות והטמפרטורה של הסביבה. צבעו גם עשוי להשתנות כאשר הוא משיל את השלד החיצוני שלו. כמו כמעט כל מיני גמל השלמה, הנקבות גדולות יותר מהזכר. בבגרות, לנקבות יש כנפיים אשר חופפות את גופן בעוד כנפי הזכר ארוכות יותר והם מרבים להשתמש בהן יותר. בנוסף, לזכרים יש מחושים ארוכים יותר מאשר הנקבות. בעת הזדווגות, זה נדיר מאוד שקניבליזם יתרחש על ידי הנקבה לזכר.
התנהגות ותזונה
גמל שלמה רפאים הוא מהמינים הבודדים בסדרת גמלי השלמה שיכולים לחיות בקבוצות בלי קניבליזם (אם התנאים טובים ויש מספיק אוכל). גמלי השלמה הללו הם לא אגרסיביים והם מעדיפים לארוב לטרף שלהם מאשר לרדוף אחריו. הם ניזונים בעיקר מזבובים ומעופפים אחרים ובדרך כלל ימנעו מטרף גדול מכיוון שזרועות הטרף שלהם אינן גדולות וחזקות כמו של גמלי שלמה אחרים.
תחום מחייה
לגמל שלמה רפאים תחום מחייה רחב ברחבי יבשת אפריקה והאיים שלה. ניתן למצוא אותם באנגולה, קמרון, פרובינציית הכף הטובה, אגן הקונגו, אתיופיה, גאנה, גינאה, חוף השנהב, קניה, מלאווי, מדגסקר, מוזמביק, נמיביה, סומליה, דרום אפריקה, סודאן, טנזניה, טוגו, פרובינציית טרנסוואל, אוגנדה וזימבבואה. ניתן למצוא אותם גם בדרום אירופה.
הסר חבר: רשת אפלה
הסר חבר: רשת אפלה (מאנגלית: Unfriended: Dark Web) הוא סרט אימה ומסתורין אמריקאי משנת 2018, המתרחש כולו על צג מחשב. זהו סרט המשך עצמאי ל"הסר חבר" משנת 2014. כתב את התסריט וביים סטיבן סוסקו בסרט הביכורים שלו כבמאי. הפיקו טימור בקממבטוב וג'ייסון בלאם.
במרכז העלילה קבוצת חברים בני עשרים פלוס, שאחד מהם השיג לפטופ משומש שבעליו הקודם מעורב בפעילות לא חוקית ברשת האפלה, עוקב אחרי החברים ודורש שהלפטופ יוחזר לו. בתפקידים ראשיים משחקים קולין וודל, סטפאני נוגראס, בטי גבריאל, רבקה ריטנהאוס, אנדרו ליס, קונור דל ריו וסאפירה וינדיאני.
הסרט הופץ באמצעות החברות "OTL Releasing", מותג הסרטים בתקציב נמוך של "אולפני יוניברסל" (שהפיצה את הסרט הראשון) ו-"BH Tilt", חטיבת ההפצה חוצת פלטפורמות של "בלאמהאוס הפקות". לבתי הקולנוע בארצות הברית הופצו שתי גרסאות שסיומן שונה לגמרי, והצופים לא יכלו לדעת מראש איזה סוף הם ייראו. ההפצה בפורמט ה-Blu-ray כללה, בנוסף לשתי הגרסאות, סוף חלופי שלישי שלא הופץ לקולנוע.
תקציר
מטיאס או'בראיין (קולין וודל), מתכנת במקצועו, לקח מפינת אבדות בבית קפה אינטרנט לפטופ מדגם מקבוק פרו. שם המשתמש של הבעלים הקודמים הוא "נורה סי 4" (במקור: Norah C IV). מטיאס בונה יישום מחשב בשם "Papaya" הממיר קול לתצוגה חזותית עבור בת זוגו החירשת אמאיה (סטפאני נוגראס). הוא מראה לה בסקייפ את פעולת היישום, אולם אמאיה כועסת על מטיאס שלא מתאמץ ללמוד את שפת הסימנים, ומסבירה שהיישום יעזור לה להבין אותו אך לא להפך. הלפטופ "נתקע" ושידור הוידאו מתנתק.
מטיאס מנהל צ'אט סקייפ עם חבריו: אליסטר ג'פקוק, "איי.ג'יי" (AJ) היוטיובר שמחזיק בתאוריות קשר לגבי שלטון התאגידים, בחור חסר טקט; לקס העובדת כדי ג'יי; דיימון גאון הטכנולוגיה המתגורר בלונדון, ובנות הזוג נארי וסרינה המבשרות לחבריהן על אירוסיהן זו לזו. סרינה מביעה צער על שלא הקדימה להציע לנארי את הנישואים, וכעת אמא שלה מאושפזת בטיפול נמרץ בגלל גידול סרטני במוח. בעודו מנסה להתקשר שנית לאמאיה, מטיאס מכריז על "ליל משחקים", והחברים מתחילים לשחק "קלפים נגד האנושות". הלפטופ קורס שוב ושוב, ודיימון ממליץ לנקות את הדיסק הקשיח. אף על פי שמטיאס ניתק את חשבון הפייסבוק של "נורה סי 4" והתחבר לחשבון שלו, מתחילות להתקבל הודעות עבור "נורה" מנשים צעירות ונערות, כולל מישהי שמבררת בצרפתית לגבי כרטיס טיסה שהובטח לה. אחר כך מתקבלת סדרת הודעות תקיפות ונרגזות מאת "אריקה דאן" הדורשת לדעת מי מחזיק במחשב. לבסוף היא מסבירה שהיא לא אריקה דאן אלא "נורה סי", חברה של אריקה שנמצאת לידה באותו רגע. "נורה סי" טוענת שמטיאס גנב ממנה את הלפטופ ותובעת לקבלו בחזרה. אחרי הכחשות, מטיאס מודה ומתחייב להחזיר מיד את הלפטופ למקום שמשם נלקח.
בעוד מטיאס מתכונן לצאת להחזיר את הלפטופ, מתקבלת הודעה מאת "כארון 68" (Charon 68) המדווח שהעביר את התשלום עבור "התרומה", ומבקש לעבור לשוחח באמצעות קישור לצ'אט בשם "הנהר" (The River) שבו מזוהה הלפטופ שבידי מטיאס כמשמש את "כארון 4" (Charon IV), לצד משתמשים אחרים, כולם עם השם "כארון" ומפוזרים במדינות שונות. הוא משתף את הקישור עם חבריו. דיימון מסביר שמדובר בפעילות ברשת אפלה, ושם לב שהשם "כארון" הוא אנגרמה של השם "נורה סי" (Charon – NorahC) כהרמז לכארון מהמיתולוגיה היוונית, המשיט נשמות לעולם המתים דרך נהר סטיקס. איי.ג'יי אומר שה"כארונים" כנראה סוחרים בדבר מה לא חוקי. מטיאס מספר לחברים שמצא בזיכרון מטמון תיקיית קבצים חבויה עם סרטונים שאותם הוא מעלה לצג משותף עם חבריו. כמו כן, יש בתיקייה קישור לחשבון ביטקוין בשווי 10 מיליון דולר. "כארון 68" הסבור שהוא מתכתב עם "כארון 4" האמיתי, שואל אם הכסף הגיע. מטיאס לא מעמידו על טעותו ועונה בחיוב, והאלמוני מבקש לעשות הפעם חירור גולגולת ולהחדיר לחור חפץ בעודה בחיים. מטיאס נבהל ומתנתק מ"הנהר". מתקבלת הודעה מהחשבון של "אריקה דאן", ובה טוען "כארון 4" בכעס שהוא נמצא בקפה אינטרנט, אך הלפטופ לא הוחזר. מטיאס פותח את הסרטונים ובהם נראות צעירות חטופות כשהן מעונות, ומתברר שמדובר בפעילות של צפייה אינטראקטיבית בסרטוני סנאף תמורת תשלום. בסרטון האחרון, אירוע החטיפה מצולם ושם הקובץ כולל כתובת מגורים. מטיאס מחפש מידע על הכתובת ומוצא שמהמקום נחטפה נערה בשם אריקה דאן (שהחשבון שלה נמצא כעת בשימוש "נורה סי 4"/"כארון 4").
אמאיה מנסה להתקשר למטיאס, אך כשהוא חוזר אליה, היא במקלחת, ובמקומה משוחחת קלי, שותפתה לדירה. מאחורי קלי מופיעה דמות עטוית ברדס, תוקפת אותה ומכניסה אותה מעולפת לחדרה. מתברר שהדמות הוא "כארון 4" הדורש לקבל חזרה את הלפטופ פן יהרוג את אמאיה, ומורה למטיאס להזמין אותה אליו כשהוא, "כארון 4", יעקוב אחריה לצורך עסקת חליפין: הלפטופ תמורת חייה, ואסור לאף אחד להתקשר למשטרה או לעזוב את הצ'אט. נארי מציעה שמטיאס יפגוש אותה עם הלפטופ בתחנת המשטרה, שם יש לה ידיד שיידע מה לעשות. מטיאס מניא אותה מכך מחשש לשלום אמאיה, ומתרץ את ההתרחשות בכך שזה משחק מציאות חלופית שהוא המציא לצורך "ליל המשחקים". החברים כועסים על שהוא מתח אותם, אך נארי חושדת שהוא לא דובר אמת. לקס עוזבת את הצ'אט לענות לשיחת טלפון מאמא שלה. אמאיה חוזרת מהמקלחת ומטיאס משכנע אותה תחת לחץ של "כארון 4" לבוא אליו מבלי לנתק את הצ'אט. אמאיה יוצאת לרכבת התחתית כש"כארון 4" עוקב אחריה. על מנת להרתיע אותו, מטיאס מעביר את הביטקוין לחשבונו הפרטי, ומודיע ל"כארון 4" שהלפטופ והכסף יוחזרו רק אחרי ששלומה של אמאיה יובטח ואריקה תשוב בשלום לביתה. "כארון 4" נבהל ומסביר למטיאס שהוא עובד עבור ארגון שנקרא "המעגל", והם לא משחררים נערות. אנשי הארגון ושאר לקוחותיו של "כארון1", עלולים לחשוד שהוא מרמה אותם ומנסה לפדות את הביטקוין. הוא מכחיש שהרג את קלי, ומסביר שאם אנשי "המעגל" יבינו שהוא איבד את הלפטופ ומטיאס איננו "כארון 4", חיי שניהם וחיי כל מי שראה את המידע, יהיו בסכנה. הוא מאיים להרוג את אמאיה שנמצאת לא רחוק ממנו, לדבריו.
מטיאס מקבל באמצעות "הנהר" הודעות של האקרים אנשי "המעגל" שגילו שחשבון הביטקוין רוקן. הם דורשים ש"כארון 4" יזדהה כדי להוכיח שהוא אחד משלהם. הוא נחשף כלפי מטיאס בפניו ובקולו, מכתיב לו להקליד את הסיסמה Abyssus abyssum invocat, ומנחה את מטיאס להודיע ל"מעגל" שהוא רוקן את החשבון כדי להמיר את הביטקוין באתריום בגלל שער חליפין טוב יותר. "המעגל" מתנתקים מ"הנהר" ו"כארון 4" ומטיאס מסכמים להיפגש ולהחליף את הלפטופ באמאיה. מאטיאס חוזר לצ'אט עם החברים ונארי אומרת שמצאה שאריקה דאן היא אכן נערה אמיתית שנעדרת. מטיאס ממשיך להמציא שקרים. ה"כארונים" פורצים לצ'אט, מראים את לקס על גג בניין מגוריה, ודמות מטושטשת מופיעה ודוחפת את לקס מהגג אל מותה, מה שנראה מהרחוב למטה כהתאבדות.
בינתיים, אמאיה נכנסת למנהרת הרכבת התחתית והקשר איתה מתנתק. מטיאס מנצל את ההזדמנות ש"כארון 4" לא יכול לשמוע, מתוודה בפני חבריו שהכל אמיתי והוא נסחט כדי להגן על אמאיה ועל אריקה דאן, ומבקש מהם להתנהג ולשחק כאילו הם לא יודעים דבר. אולם ההאקרים של "המעגל" חושפים שהם ערבלו סרטונים מערוץ היוטיוב של איי.ג'יי לסרטון מזויף שממנו משתמע שאיי.ג'יי מתכנן כביכול לעשות פיגוע ירי בתוך מרכז קניות, התקשרו למשטרה והשמיעו את הסרטון כדי להפליל אותו. כעבור זמן קצר מגיעים שוטרים לביתו של איי.ג'יי, וההאקרים משמיעים דרך המחשב שלו אפקט צליל של טעינת כלי ירייה. כתוצאה מכך, השוטרים סוברים שהוא חמוש, והורגים אותו.
נארי יוצאת בדרכה לתחנת המשטרה. האור בחדרה של סרינה כבה פתאום, וה"כארונים" מראים את נארי בתחנת הרכבת התחתית ואת אמא של סרינה מחוברת למכשירי החייאה. הם מאלצים את סרינה לבחור מי משתיהן תחיה, ומכיוון שהיא לא מסוגלת לעשות זאת, ה"כארונים" מכבים את מכשירי ההחייאה, אחד מהם דוחף את נארי אל מתחת לרכבת נוסעת, ו"כארון" אחר הורג את סרינה בביתה. מכיוון שהרכבת שדרסה את נארי היא הרכבת שבה אמאיה נסעה לפגוש את מטיאס, אמאיה נאלצת לרדת מהרכבת ולמצוא דרך הגעה חלופית. הוא מסמן לה לפגוש אותו במקום שבו הם התנשקו לראשונה בפארק, ויוצא על אופניו להשיג אותה כשהלפטופ נשאר פתוח. דיימון מאיים על חברי ה"מעגל" שכל האירועים הוקלטו, וכתובות ה-IP והסרטונים הועתקו במטרה שהמשטרה תמצא את ההקלטות. אולם הוא משחק לידיהם, ומתברר שהלפטופ והכסף היו בעצם פיתיון שמטרתו להפליל את מטיאס וחבריו בחטיפות ובעינויי הצעירות. אחד ה"כארונים" מדביק את תמונת פניו של מטיאס בעזרת פוטושופ בסרטון חטיפתה של אריקה. "כארון 6", שהיא אשה צעירה, מכניסה את אריקה חסרת ההכרה לתוך ארון בביתו של מטיאס."כארון" שלישי תוקף את דיימון בדירתו בלונדון ותולה אותו בצווארו על דלת, והוא מת בעוד "כארון 1" משתלט על המחשב שלו ומזייף מכתב התאבדות בו דיימון מתוודה כביכול שהוא וחבריו התאבדו בעקבות הפשעים שעשו.
מטיאס ממהר על האופניים למקום המפגש שלו עם אמאיה, והיא שולחת לו הודעה בשאלה היכן הוא. מתברר שאנשי "המעגל" שיבשו את התקשורת ביניהם כדי להטעות את אמאיה. היא הגיעה למבנה תעשייתי נטוש (נראה קודם באחד מסרטוני העינויים) שם היא נחטפת לעיני מטיאס חסר האונים (כנראה עונתה למוות). הוא שואל אותם בבכי מדוע עשו את כל זאת, והם מקרינים לו הקלטה מוקדמת שלו עצמו אומר "זה ליל המשחקים", ומבחינתם, זה היה לצורך בידור בלבד. אריקה מתעוררת בביתו של מטיאס, יוצאת מהארון מבולבלת וניגשת ללפטופ לקרוא לעזרה. היא רואה חור במצחה, תוצאה של פעולת חירור גולגולת, צורחת באימה ושידור הווידאו מנותק.
"כארון 1" מקיים משאל באמצעות מערכת "אובונטו" לקבוע את גורלו של מטיאס. רוב מכריע של 23,257 קולות תומך במותו והוא נדרס על ידי ואן נהוג בידי "כארון". למעשה, מטיאס וחבריו מתו אחרי שהופללו בפשעיהם של אנשי "המעגל" הנחשפים מול מצלמות הרשת שלהם. אחד מהם נראה בדירתה של לקס במדי שוטר. הצופים בסרט מגלים שהם ראו את העלילה מנקודת ראות סובייקטיבית של "כארון 1", דרך המחשב שלו.
===סוף חלופי בגרסה הקולנועית=== מטיאס מגיע למקום שקבע עם אמאיה להיפגש שם, מוצא בור קבר שבתוכו ארון מתים ריק ופתוח, ואז "כארון" תוקף ומהמם אותו. אמאיה מגיעה אחרי שהבור כוסה, לא מוצאת את מטיאס ומתקשרת אליו. צלצול הטלפון מעיר אותו מעלפונו ומטיאס מוצא שהוא נקבר חי. הוא מנסה לשלוח לה מסרון, אבל "המעגל" משבשים את ההודעה לנוסח "הלוואי שהייתי טוב יותר בשפת הסימנים". כאשר הוא מנסה להתקשר אליה בצ'אט וידאו, הם משבשים את התמונה כדי שאמאיה לא תוכל לקרוא את שפתיו. הצופים יכולים לשער שמטיאס מת מחנק. הסרט מסתיים לפני שאמאיה מבינה את המתרחש, וגורלה נותר עלום.
סוף חלופי שלישי בגרסת ה-Blu-ray
אמאיה מגיעה למקום המפגש עם מטיאס, בעוד כארונים מצלמים אותה בסתר. מטיאס מגיע על האופניים, הכארונים יוצאים ממחבואם וכובלים את השניים. בעוד "המעגל" מקיימים משאל על גורלם, "כארון 9" שולח מסרון קבוצתי תחת הכותרת "הם הרוויחו את זה", עם ההקלטה של מטיאס מתמקח עם "כארון 4" לגבי שחרורה של אריקה דאן תמורת השבת הכסף. נחישותו מעוררת את הערכת "המעגל" והם מחליטים להשאיר את השניים בחיים.
מטיאס ואמאיה משוחררים מכבליהם ומתחבקים. בינתיים, אריקה מתעוררת בדירתו של מטיאס, ניגשת ללפטופ לבקש עזרה ורואה באימה את החור במצחה.
מושגים, הקשרים ומשמעויות
בעלילה משולבים כמה הרמזים שנועדו להמחיש את המעבר מהאינטרנט השגרתי לרשת האפלה ומסֵדֶר לכאוס, באמצעות אנלוגיה לחציית ההפרדה בין גן עדן לגיהנום:
"כארון" – במיתולוגיה היוונית, כארון הוא שליחו של אל השאול האדס, משיט המעבורת המעבירה נשמות מעולם החיים לעולם המתים דרך נהר סטיקס, דבר המסביר גם את שם תוכנית המחשב "הנהר", שבאמצעותה מתקשרים הכארונים. בהתאם לכך בסרט, דף הנחיתה של "הנהר" מציג סרטון אנימציה של חרטום כלי שיט שמתקדם בתוך מנהרה מוארת בלפידים.
הסיסמה "Abyssus abyssum invocat" – לפי תרגום וולגטה ללטינית של ספר תהילים, זהו פסוק ח' בפרק מ"ב :, ומשמעותו: צרה מזמנת צרה נוספת, גיהנום מזמן גיהנום.
דימוי "המעגל" כארגון "אילומינטי" מחתרתי – הסרט מציג את "המעגל" כארגון חובק עולם, עם יכולות המיוחסות לאגודות הסתרים של האילומינטי. ה"כארונים" נמצאים בכל מקום בכל רגע נתון, ברשת ומחוצה לה (דיימון נרצח בלונדון). כאשר ההאקרים פורצים למחשב של איי.ג'יי, על הצג מופיעה תמונת רקע ("טפט") עם סמל האילומינטי: משולש ובתוכו עין. כרמז מטרים, איי.ג'יי טוען בתחילת הסרט שהאילומינטי הם חלק ממזימתם של גוגל, פייסבוק וטוויטר לאסוף מידע על בני אדם כדי להפכם למוצר. בנוסף, ה"כארונים" מפקסלים את דמויותיהם כדי לטשטשן כל אימת שהם מופיעים על הצג, עושים פעולת Wardriving שדיימון מסביר כחיפוש אחר רשתות Wi-Fi לא מאובטחות כדי להגיע לקורבנות, וכן פוגעים בלקס, קלי, איי.ג'יי וסרינה באמצעות טקטיקות רשת זדוניות: דוקסינג  – חשיפת מידע אישי רגיש עם כתובות מגורים, וסווטינג  – מסירת מידע כוזב למשטרה כדי לגרום להזנקת יחידה ללוחמה בטרור.
הפקה
באפריל 2015, החודש שבו יצא הסרט הקודם לקהל הרחב, נודע שחברת "אולפני יוניברסל" נתנה אור ירוק להפקת סרט המשך ל"הסר חבר" (2014), והסרט כבר נמצא בשלבי פיתוח. באוקטובר 2017 נמסר שהסרט צולם תחת מעטה חשאיות, וכבר מתקיימות הקרנות מבחן, כאשר הצופים חותמים על הסכם סודיות. הקרנת המבחן הראשונה התקיימה ב-3 באוקטובר, תחת הכותרת "הסר חבר: ליל המשחקים" (Unfriended: Game Night).
הפצה
ב-13 ביוני 2018 נמסר בחשבון הטוויטר של חברת "בלאמהאוס" שסטיבן סוסקו העלה את קדימון הסרט לרשת האפלה הממשית, יום לפני ההפצה הרשמית של הקדימון.