cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קפיטל (מיני-סדרה, 2015)
קפיטל (באנגלית: Capital) היא מיני-סדרה בריטית בת שלושה חלקים, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ון לנקסטר. את התסריט כתב פיטר באוקר, ביים יורוס לין והפיק מאט סטרבנס עבור חברת ההפקה Kudos Film and Television. הפרק הראשון שודר בערוץ BBC One ב-24 בנובמבר 2015. הסיפור סובב על דמויות בדיוניות המתגוררות ברחוב פפיס בדרום לונדון, ועל האנשים הקשורים אליהם. מחירי הדירות ברחוב, שהיה בעבר אזור מגורים רגיל, החלו לעלות בהתמדה, ומתקרבים לשני מיליון ליש"ט. בין התושבים יש כאלה שנולדו שם, וכאלה שהם עשירים חדשים שרק לאחרונה עבור לגור ברחוב. יום אחד כולם מקבלים גלויות שבהן כתוב "אנחנו רוצים את מה שיש לכם", והם מגיבים בדרכים שונות.
תקציר העלילה
הדמויות המרכזיות קשורות כולן לרחוב פפיס, רחוב בדיוני בפרבר לא מזוהה בדרום לונדון. בבתים ברחוב התגוררו בעבר משפחות שחיו ברובע מגורים חסר יחוד. אבל הודות לעליה של ערכי הדירות בלונדון, רכושם של בעלי הדירות מגיע למיליונים. בין התושבים נמצאים הבנקאי העשיר רוג'ר יאונט (טובי ג'ונס) ומשפחתו שרכשו את ביתם לאחרונה, כמו גם אנשים שחיו באזור עוד לפני שהבתים נהיו כל כך יקרים, בהן האלמנה הקשישה פטוניה האו (ג'מה ג'ונס) שגרה שם מאז שהייתה כלה צעירה. כל התושבים ברחוב מתחילים לקבל גלויות שכתוב בהן "אנחנו רוצים מה שיש לכם". חלקם מפרש את המסר כאיום, ואחרים פשוט מתעלמים מהם.
הפקה
התסריטאי פיטר באוקר סיפר כיצד החלה המעורבות שלו בהפקה "כברקראתי את הספר "קפיטל" כשהמפיק בפועל דרק וקס שלח אותו אלי. לא עלה בדעתי שאפשר לעבד את הספר כי הוא מלא בדיאלוגים פנימיים ומחשבות של אנשים. אז חשבתי שזה יהיה מאתגר. אני מעריץ את כתיבתו של ג'ון לנקסטר ככלכלן, והייתי נרגש לפגוש אותו. אחר כך ככל שקראתי את הספר חשבתי יותר שהוא דומה לדיקנס, הן מבחינת התפיסה של הרגע בזמן, והן בסינון של החלטות גדולות בתוך חיי היום יום. אם אתה מתחיל עם האנשים בתחתית, שסופגים את ההשפעה של ההחלטות האלה, יש בזה משהו דרמטי. כך זה התחיל."
פרסים
בנובמבר 2016 זכתה המיני-סדרה "קפיטל" בפרס אמי הבינלאומי לסרט הטלוויזיה או המיני-סדרה הטובים ביותר.
אות זאב הארד
אות זאב הארד (אנגלית: Bronze Wolf Award) הוא אות הכבוד החשוב ביותר של תנועת הצופים המוענק על ידי ארגון הצופים העולמי כהוקרה עבור "שירות יוצא מן הכלל של יחיד לתנועת הצופים העולמית". זהו האות היחידי המוענק על ידי ועד הצופים העולמי. האות כולל סרט בצבע ירוק כהה הגובל בשני פסים צהובים צרים, ועליו מדליון בצורת זאב עשוי ברונזה. הזאב כולל את סמל הצופים העולמי.
היסטוריה
מייסד תנועת הצופים, רוברט באדן פאוול, העניק את אות זאב הכסף עבור תרומה יוצאת מן הכלל לתנועת הצופים, אך למרות שהוכר כ"הצופה העולמי הראשי", זאב הכסף הפך עם השנים להיות מזוהה עם הצופים הבריטים.
בשנת 1924, קבעה הוועדה הבינלאומית שלאחר מכן הפכה להיות "ועד הצופים העולמי", שיש צורך באות עם שם ותנאים משלו. באדן פאוול רצה להגביל את מספר האותות, אך קיבל את טענות הוועדה. דיונים בנושא זה נפתחו מחדש בשנת 1932, וההחלטה התקבלה ביוני 1934, כאשר ועד הצופים העולמי אישר את האות בסטוקהולם. ב-2 באוגוסט 1935 הוענק אות זאב הארד הראשון לבאדן פאוול.
במטרה לשמור על חשיבותו של האות, הגבילה הוועדה הבינלאומית את כמות האנשים שיכולים לקבל אותו, כך שבתוך תקופה של שנתיים יכולים לקבל את האות לכל היותר 2 אנשים בעולם. בפועל, האות חולק באופן נדיר אף יותר כאשר רק 12 אותות חולקו בין השנים 1935 ועד 1955. כאשר חל גידול במספר חברי תנועת הצופים, גדלו כמות האותות שחולקו. בין השנים 1955 ו-2015, האות חולק 346 פעמים. על פי התקנות החדשות לחלוקת האות, כמות האנשים שיקבלו את האות תוגבל ל"בערך אות אחד לכל 2 מיליון חברים בתנועת הצופים העולמית".
בישראל
שלושה ישראלים זכו לקבל את האות עד כה:
אורי בר-און
אורי בר-און (9 בפברואר 1925 - 19 ביולי 1985) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקדה הראשון של חטיבה 401 וראש מטה פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו כיהן כעוזרו לענייני התיישבות של שר החקלאות ושר הביטחון אריאל שרון והיה מהמייסדים של מפעל ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
ביוגרפיה
בר-און נולד וגדל בנהלל, בנם של שרה ואליעזר. היה פעיל בארגון ההגנה, חבר מחלקת החי"ש ביישוב ובוגר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה. במלחמת העצמאות נלחם בקרבות משמר העמק ונפצע. הצטרף לגדוד הקומנדו 89, גדוד פשיטה ממוכן בחטיבה 8 שעליה פיקד יצחק שדה, הוא פיקד על פלוגה ג', פלוגת ג'יפים שהורכבה מבני ההתיישבות העובדת, לחם עמה ונפצע במבצע דני. לאחר מינויו של דיין למפקד ירושלים, מונה בר-און לעוזרו.
בהמשך שירותו הצבאי עבר הסבה לחיל השריון, שירת כסגן ומפקד גדוד שריון ומדריך בבית הספר לשריון. ב-1967 הוא מונה להקים חטיבה סדירה חדשה בגייסות השריון, חטיבה 401. בפרוץ מלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 46, הגדוד הראשון של החטיבה בהתארגנותה, שהיה גדוד טנקי פטון. הגדוד לחם תחת חטיבת הצנחנים באוגדה 84 והשתתף בקרבות ההבקעה ברפיח. לאחר המלחמה פיקד על כוחות החטיבה במבצע אסותא.
במלחמת ההתשה פיקד על חטיבה 875 (חטיבה 8) ובתפקיד זה פיקד על מבצע רביב. במלחמת יום הכיפורים שירת כראש מטה פיקוד הצפון. בימיה האחרונים של המלחמה נפצע בהתרסקות מסוק באזור החרמון. לאחר המלחמה מונה על ידי הרמטכ"ל לטפל בפניות הורים שכולים. השתחרר מצה"ל ב-1976.
לאחר שחרורו הצטרף למפלגת שלומציון שהקים אריאל שרון, הוצב במקום החמישי ברשימה לבחירות לכנסת התשיעית אך לא נבחר. לאחר מינויו של שרון לשר החקלאות מונה בר-און לעוזרו לענייני התיישבות, והוא עסק רבות בפיתוח והקמת התנחלויות ביהודה ושומרון. בהמשך כיהן כעוזרו של שרון לענייני התיישבות גם במשרד הביטחון ובמשרד התעשייה והמסחר. ב-1985 נהרג בתאונת דרכים. על שמו נקראים יער אורות באלון מורה, שכונה במבוא דותן, פארק תעשייה בקדומים, רחובות ודרכים ברחבי הארץ.
היה נשוי לחיה ואב לארבעה ילדים. בנו הבכור, היה קצין שריון שעוטר בעיטור המופת ונהרג ב-1977, בנו גדעון היה מפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית.
בית פשקוב
בית פשקוב (ברוסית: Дом Пашкова) הוא אחד המבנים הקלאסיציסטים הכי ידועים במוסקבה.
כיום המבנה שייך לספרייה הממלכתית של רוסיה. בית פשקוב נבנה בשנים 1784–1786 ועם השלמת בנייתו הפך לאתר מורשת, ובמשך שנים רבות נחשב לאחד הבניינים היפים במוסקבה.
בית פשקוב ממוקם ליד כיכר בורוביצקאיה. הבעלים הראשון של הבניין היה איש צבא פיוטר פשקוב, שעל שמו הבניין נקראה.
גורמה
גוּרְמֵה (צרפתית: Gourmet) הוא מונח המציין אידיאל תרבותי הנקשר עם אמנות הקולינריה העילית ("Haute cuisine" ולעיתים "Grande cuisine"). זו מתאפיינת בשכלול ההכנה והעיצוב של מנות אוכל מורכבות, עשירות בניואנסים ופעמים רבות קטנות בגודל, המוגשות כחלק מארוחות גדולות.
לרוב נעשה במונח שימוש חיובי בהקשר של גינונים ואנשים שעימם נכרכים טעם טוב, תשוקה ותרבות משכילה. לעיתים עם זאת יש לו גם אסוציאציה שלילית של אליטיזם. אדם בעל ערכי גורמה נקרא אנין טעם (בצרפתית: גורמן, Gourmand, ובגרמנית: פיינשמקר, משם הגיע הביטוי ליידיש ולסלנג העברי).
הכינוי גורמה מופיע בשירות תיאור מעמד וסיווג של מסעדות, סוגות-בישול, ארוחות ומרכיבי-מזון באיכות גבוהה, שמוגשים בצורה מיוחדת ואנינה או שיש בהם מן התחכום באופן כללי. תעשיית גורמה, ושוק בהתאם, התפתחו בעולם המערבי שמחוץ לצרפת לאורך העשורים האחרונים, בין היתר עם העלייה בהכנסות ובמקביל העלייה במודעות קולינרית ותזונתית גלובלית. קטגוריות שונות כגון קפה, גבינות וכיוצא בזה מופרדות לעיתים קרובות בעת שיווקן לתתי-קבוצות של "סטנדרטית" ו"גורמה".
אירועים מסוימים כדוגמת טעימות יין מופקים עבור אנשים הרואים עצמם כגורמה. יש גם תוכניות טלוויזיה ועיתונות הפונות לקהל היעד המחשיב עצמו כגורמה או שמעוניין להרחיב ידיעותיו בנושא. התפתחה אף תיירות-גורמה, המכַוונת עצמה למקומות שבהם ניתן לטעום ולרכוש מאכלים ויינות הנחשבים כגורמה.
סולם יחסי
במוזיקה, סולמות יחסיים או הומונימיים (באנגלית: parallel keys) הם זוגות של סולם מז'ורי וסולם מינורי טבעי בעלי אותה טוניקה, כלומר בנויים על אותו טון בסיס.
לדוגמה, דו מז'ור ודו מינור, רה במול מז'ור ורה במול מינור, וכדומה.
ניתוח ודוגמאות
הסולם המז'ורי והמינורי הטבעיים שונים זה מזה בדרגות השלישית, השישית והשביעית, ועל כן סימני ההיתק שלהם נבדלים זה מזה.
בסולם המז'ורי, המדיאנטה (הדרגה השלישית) היא במרווח של טרצה גדולה מהטוניקה, הסובמדיאנטה (הדרגה השישית) היא במרווח של סקסטה גדולה מהטוניקה, והדרגה השביעית היא טון מוביל, במרווח של ספטימה גדולה מהטוניקה.
בסולם המינורי, המדיאנטה היא טרצה קטנה, הסובמדיאנטה היא סקסטה קטנה, והדרגה השביעית (במינור טבעי) אינה טון מוביל אלא סובטוניקה ובמרווח של ספטימה קטנה מהטוניקה.
לכן, על מנת לעבור מסולם מז'ורי לסולם המינורי היחסי לו יש להנמיך את הדרגות השלישית, השישית והשביעית בחצי טון, ועל מנת לעבור מסולם מינורי למז'ורי היחסי לו יש להגביה אותן.
בסולם דו מינור למשל נמצא מי במול, לה במול וסי במול, בעוד שבסולם דו מז'ור שלושת תווים אלו יופיעו בצורתם הטבעית.
מעגל הקווינטות מספק מיפוי ויזואלי למעבר מסולם כלשהו לסולם היחסי לו והשינוי בסימני ההיתק. כל צעד ימינה הוא הגבהת דרגה (הרביעית בסולם הקודם והשביעית בחדש) וכל צעד שמאלה הוא הנמכת דרגה (השביעית בסולם הקודם והרביעית בחדש). שלושה צעדים ימינה הם על כן הגבהת שלוש הדרגות, שזה המעבר מהסולם המינורי למז'ורי היחסי לו, ושלושה צעדים שמאלה הם הנמכת שלוש הדרגות, שזה המעבר מהסולם המז'ורי למינורי היחסי לו.
בהקשר הרמוני
מכוון שסולמות יחסיים הם בעלי סימני היתק שונים, המעבר מאחד לשני מאוד בולט ועשוי לעורר תחושת הפתעה. שינוי כזה עשוי להוות מודולציה של ממש, או שינוי רגעי כחלק ממהלך הרמוני בלי שינוי ממשי של המרכז הטונאלי. במוזיקה המערבית, את התחושה של שינוי מסולם מז'ורי למקבילו המינורי מקובל לרוב לתאר בשימוש במטאפורות כמו "התעצבות", או "התקדרות". תיאור מקובל של המעבר בכיוון ההפוך, ממינור למז'ור, משתמש במטאפורות כמו "התרגשות" או "התבהרות".
דוגמה לתבנית של מודולציה העושה שימוש במעבר מסולם מינורי למז'ורי היחסי לו היא Picardy third.
במקרים מסוימים של אקורדים מושאלים כחלק ממהלך הרמוני, הניתוח המקובל הוא לייחס אותם לסולם היחסי. דוגמה לכך היא קדנצה אותנטית בסולם מינורי העושה שימוש באקורד הדומיננטה בצורתו המז'ורית, כלומר V7 - i (למשל: G7 - Cm בסולם דו מינור), זאת למרות שאקורד הדרגה הדומיננטית בסולם המינורי הטבעי הוא אקורד מינורי, כלומר v7 - i (למשל: Gm7 - Cm בסולם דו מינור). נהוג לראות בשימוש בצורה המז'ורית של אקורד הדומיננטה השאלה מהסולם היחסי המז'ורי.
עמימות בתרגום המונחים
באנגלית, המונח המתאים ל"סולם יחסי" הוא "" שמשמעותו המילולית היא "מפתח (סולם) מקביל". זאת למרות שברב השפות הגרמאניות וכן בשפות הסלאביות ואף גם בעברית, המושג "מקביל" משמש עבור המונח סולם מקביל שמשמעותו שונה: זוג סולמות, מז'ורי ומינורי, שאינם מתחילים באותה טוניקה אלא חולקים באותם סימני היתק.
לעומת זאת, דווקא המונח המתאים ל"סולם מקביל" באנגלית הוא, שמשמעותו המילולית היא "מפתח (סולם) יחסי".
כך יוצא שמשמעות המונחים הפוכה בין האנגלית לעברית, מצב העלול להוביל לבלבול במושגים.
צקוהאזה
צקוהאזה (בהונגרית: Cakóháza) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בצקוהאזה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 81 תושבים, ובשנת 2019 רק 51 תושבים.
נורית גוברין
נורית גוברין (נולדה ב-5 בנובמבר 1935) היא חוקרת, סופרת, מורה, מרצה ופרופסור אמריטה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
נורית גוברין נולדה בתל אביב, בת לסופר ולמסאי ישראל כהן ואחות לחגית הלפרין. את הוויית הספרות העברית ספגה מילדותה.למדה בבית הספר תל נורדאו והשלימה את לימודי התיכון שלה בבית הספר "תיכון חדש". לאחר שירותה בנח"ל הייתה זמן קצר חברת קיבוץ מעין ברוך. את לימודיה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1961–1972. בשנת 1964 קיבלה תואר ראשון בספרות ותנ"ך ותעודת הוראה. עבודת הדוקטור שלה נושאת את השם "העומר וש. בן-ציון עורכו". במוסד הזה החלה גם להורות, והיא עשתה בו את כל הדרך האקדמית עד למעלת פרופסור מן המניין, תואר שאותו קיבלה בשנת 1990.
נורית גוברין היא מהמובילות של תחום חקר הספרות העברית והוראתו. היא מילאה בארץ ומחוצה לה תפקידים ציבוריים הקשורים לתחום הספרות העברית. על פעילותה בתחום זכתה בשורה של פרסים, ובהם פרס ביאליק לספרות יפה בשנת 1998. חידושה העיקרי של נורית גוברין בחקר הספרות העברית והבנתה הוא בתפיסתה כרב-מערכת תרבותית והיסטורית שיש לה זיקות הדוקות לתחומים נוספים: התחום החברתי, הביוגרפי וההיסטורי. היא הקפידה על הצגה מפורטת ומוארת של התהליך ההיסטורי-תרבותי שהוביל את הספרות העברית ממרכזים שונים בעולם (מזרח אירופה, אמריקה) אל המרכז היחיד בארץ ישראל ובישראל. גוברין השתתפה במרבית מהכנסים של ברית עברית עולמית.
נורית גוברין כתבה ספרי מחקר רבים, ובהם פיתחה את תפיסת היסוד שלה. בין השאר כתבה מונוגרפיות על גרשון שופמן, דבורה בארון ואהרן מגד; ספרים העוסקים בחקר כתבי עת ספרותיים ובחקר חבורות ספרותיות; ואסופות של מאמרי ביקורת התייחסות וגילויים ראשונים מהארכיונים. תורתה שונה מתורת הספרות הכללית שפותחה באוניברסיטת תל אביב ולעיתים אף מנוגדת לה. גוברין היא גם מחלוצות המחקר הספרותי העברי הנוגע ליצירתן של סופרות עבריות. בין הפרסים שהוענקו לה: פרס אברהם קריב על ספרה "ברנר – 'אובד עצות' ומורה-דרך" (1993); פרס ביאליק (1998); פרס ישראל אפרת (2002), פרס מפעל חיים מטעם עירית רמת-גן (2010); אות יקירת העיר תל אביב-יפו (2010).
בשנת 2005 פרשה גוברין לגמלאות בתום ארבעים שנות הוראה ומחקר בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. לרגל המאורע הוגש לה "ספר יובל", אסופה נרחבת של דברי ספרות, מחקר ויצירה, בהשתתפותם של ארבעים יוצרים וחוקרים. ספר יובל זה, "ממרכזים למרכז – ספר נורית גוברין" (בעריכת אבנר הולצמן ובהוצאת אוניברסיטת תל אביב) מציג באופן נרחב ומגוון את הנחות היסוד שהניחה בחקר הספרות העברית החדשה ובהוראה. מאז יציאתה לגמלאות ממשיכה גוברין לפרסם ספרים ומחקרים. לימדה בהתנדבות בחוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, למעלה מעשר שנים (עד תשע"ט/2018). משתתפת בכנסים בארץ ובעולם ומרצה בפני קהלים שונים במסגרות רבות. בשנת תש"ע (2010) זכתה באות יקיר העיר תל אביב-יפו ובפרס עיריית רמת גן למפעל חיים בספרות. ביבליוגרפיה של כל כתביה והכותבים עליה, בשנים 1950 - 2020 בעריכת אלי שקדי, בהוצאת צבעונים, תשע"ט/2019, 150 עמודים, לקראת יובל ה-85 שלה.
בפברואר 1956 נישאה לשלמה גוברין, בנו של ח"כ עקיבא גוברין, בקיבוץ מעין ברוך. לבני הזוג נולדו שלושה בנים. נורית ושלמה גוברין היו נשואים עד מותו של שלמה באוגוסט 2009. לבני הזוג שמונה נכדים ועשרה נינים.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה:
שמואל הלקין
שמואל הַלְקִין (ביידיש: האַלקין; בכתיב יידי סובייטי: שמועל האלקינ; ברוסית: Самуил Залманович Галкин, סמוּאיל זלמנוביץ' גַלקין; 5 בדצמבר 1897 – 21 בספטמבר 1960) היה משורר ומחזאי יהודי-סובייטי שכתב ביידיש.
ביוגרפיה
במחזה "בר כוכבא" העז לגלם רעיונות של קוממיות לאומית וצדק סוציאלי בדמויות של תלמידי חכמים ולוחמי חירות מן ההיסטוריה של עם ישראל בארצו. המחזה הוצג על במת התיאטרון הממלכתי הסובייטי היהודי (גוס"ט).
תרגם ליידיש מרוסית: את המחזות מאת אלכסנדר פושקין "דער קארגער ריטער" (מוסקבה: דער עמעס, 1937), "דער מאלצייט אינ צייט פונ פעסט" ו"מאצארט אונ סאליערי" (שניהם שם, 1939), את "מייסעלעך וועגן איטאליע" למקסים גורקי (שם: עמעס, 1932) ואת הספר "הירשעלע" (ורשה: קינדר-פריינד, 1936) מאת סופרת הילדים הסובייטית אולגה פרובסקאיה (Перовская).
הלקין היה אחד ממקימי ואחד הפועלים הבולטים של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בברית המועצות בימי מלחמת העולם השנייה. בפברואר 1949 נעצר על ידי המ.ג.ב יחד עם מרבית חברי הוועד. בהיותו בכלא קיבל התקף לב וככל הנראה בעקבות זאת נידון ל-10 שנות מאסר ולא לעונש מוות על "פעילות לאומנית". בשנת 1955, בתקופת "הפשרת חרושצ'וב", שוחרר מהכלא, כל ההאשמות נגדו בוטלו והוא הורשה לחזור למוסקבה.
לאחר שחרורו מהכלא המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1958 הופיע אוסף מתורגם לרוסית של מיטב יצירתו בשירה, בלדה ודרמה. השירים תורגמו על ידי המשוררים אנה אחמטובה, יוסף גורביץ' ולב גינזבורג. המשטר הסובייטי הרשמי הוקיר את פועלו והעניק לו את עיטור פועלי הדגל האדום.
שמואל הלקין נפטר במוסקבה ב-21 בספטמבר 1960 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בשנת 1982 יצא קובץ של תרגומי שיריו לעברית על ידי מתרגמים שונים, בההדרת בן דודו, הסופר והמשורר שמעון הלקין.
דיאתיל אתר
דיאתיל אתר (Diethyl ether; נקרא גם אתר דיאתילי או אֵתאוֹקְסִיאֵתָאן (Ethoxyethane) או בפשטות: אֶתֶר) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה. דיאתיל אתר הוא ממס בעל חשיבות גבוהה בתעשייה הכימית.
היסטוריה
גילוי התרכובת נזקף לזכותו של האלכימאי רמון ליול (בשנת 1275 לערך), אולם אין עדויות מהימנות לכך. התרכובת סונתזה לראשונה בידי הרופא הגרמני ולריוס קורדוס בשנת 1540. קורדוס כינה את האתר "שמן מתוק של חומצה גופריתית", וציין כמה מתכונותיו הרפואיות של החומר. בערך באותה תקופה גילה האלכימאי והרופא פאראצלסוס את תכונות שיכוך הכאבים של האתר.
השם "אתר" ניתן לחומר בשנת 1730, בידי הגרמני אוגוסט זיגמונד פרובניוס. דיאתיל אתר הוא דוגמה אחת לאלפי התרכובות האורגניות המוגדרות כאתר; אתר בהגדרתו הכימית הוא כל תרכובת המכילה את הקבוצה C-O-C, ואין להתבלבל בין המושגים. מצב דומה קיים במושג כוהל, שמה של קבוצת תרכובות אורגניות וכן שמו היום-יומי של החומר הידוע ביותר בקבוצה זו: אתנול.
המנתח האמריקאי קרופורד ויליאמסון לונג היה הראשון שהשתמש בדיאתיל אתר להרדמה כללית (ב-30 במרץ 1842).
סינתזה
דיאתיל אתר מיוצר בתגובה בין חומצה חזקה, לרוב חומצה גופרתית (H2SO4) לאתנול. החומצה מתפרקת במים ויוני מימן נקשרים לחמצן האלקטרו-שלילי של האתנול:
בשלב הבא החמצן של מולקולת אתנול אחרת נקשר לפחמן במולקולה שעברה פרוטונציה בתגובת התמרה נוקלאופילית לקבלת דיאתיל אתר תוך שחרור מים ויון מימן
התגובה מתבצעת בטמפרטורה הנמוכה מ-150°C כדי למנוע יצירת אתילן מהאתנול. התגובה ליצירת דיאתיל אתר הפיכה (רברסיסבלית) כך שייווצר שיווי משקל בין אתנול לדיאתיל אתר. כדי לקבל ניצולת גבוהה נדרש זיקוק להוצאת האתר כך שעל פי עקרון לה שטלייה תתקדם הריאקציה לכיוון התוצר הרצוי.
וו עצירה
וו עצירה הוא מתקן הממוקם בחלקו האחורי של מטוס, המיועד לבלום את המטוס בעת נחיתה, נמצא בשימוש במטוסי קרב, כאשר בנחיתות על מסלולי טיסה קרקעיים השימוש מיועד לתקלות ומצבי חירום ואילו בנושאות מטוסים השימוש הוא לנחיתות בשגרה.
וו העצירה הוא מוט מתכת חזקה (במטוסים מסוימים, ה-F-16 לדוגמה, המוט עשוי מתכת גמישה למדי) שבקצהו וו מעוקל המיועד להיתפס בכבל המתוח לרוחב מסלול הנחיתה, הקרוי כבל עצירה. את השימוש בוו משלימה לעיתים רשת עצירה מיוחדת שתופסת את המטוס בזמני חירום.
הוו מותקן בחלק האחורי של המטוס, והוא מחובר למנוע המאפשר לטייס להרימו ולהנמיכו על פי הצורך, בשעת תקלה, ובנושאות מטוסים לקראת כל נחיתה.
בנושאות מטוסים אמריקאיות ישנם ארבעה כבלי עצירה המתוחים לרוחב סיפון הנחיתה. אם הטייס מפספס את ארבעתם הוא ממשיך את הטיסה, הולך סביב לנושאת וחוזר לנחיתה חוזרת. אם אחד מהכבלים נתפס בוו, הוא נמתח וחוזר אחורה באטיות, תוך כדי העברת כוח הדחף של המטוס לבסיס הכבל עד לעצירה מוחלטת.
במסלולי נחיתה קרקעיים הכבלים משמשים רק כגיבוי למקרי חירום.
מסוקים וכלי טיס אחרים המסוגלים לבצע נחיתה אנכית לא יכולים להשתמש בוו עצירה, והוא מוגבל למטוסים רגילים בלבד.
אליזבת הייך
אליזבת הייך (בהונגרית: Haich Erzsébet; 20 במרץ 1897 - 31 ביולי 1994) הייתה מיסטיקנית הונגרית, שהתפרסמה בזכות ספרה "התקדשות", המתאר את גלגולי הנשמה הקודמים שלה. הייך הייתה פסנתרנית ידועה, פסלית וכתבה כמה ספרים בתחום היוגה והרוחניות.
ביוגרפיה
הייך נולדה בבודפשט ולמדה באקדמיה לאמנויות בעיר, שם יצרה כאמנית, יצירות גדולות ומפורסמות בתחומיה. מגיל צעיר גילתה עניין רב בתורות אזוטריות. במשך שנים עסקה בהוראת יוגה בהונגריה, עד כיבושה על ידי הסובייטים במלחמת העולם השנייה. בשנת 1948 הייך החליטה להגר לארצות הברית אך לא הרחיקה לכת והגיעה לשווייץ, שם שהתה עד מותה. הייך הקימה וניהלה בית ספר ליוגה גם בשווייץ, לאור התגליות והחזיונות הפנימיים בעבודתה הרוחנית. במקביל כתבה כמה ספרים.
התקדשות
הספר "התקדשות" (Einweihung) משנת 1953 זכה למהדורות בשפות שונות. בספר, שהוגדר על ידי הייך כאוטוביוגרפיה, טענה הייך כי זכרונות צלולים מאפשרים לה לחדור אל גלגולי חייה הקודמים, וכך להורות מפיהם של כוהני הדת במצרים העתיקה את האמת הנסתרת על גלגולי נשמות, קארמה ועוד. הספר, במקורו נקרא INITIATION ותורגם בעברית למילה "התקדשות", אך מילולית בעברית משמעו "חניכה". הוא מתאר תקופה מלפני כ-4500 שנה לפני תחילת הספירה בת זמננו. עיקר הסיפור מתרחש במצרים העתיקה, שם הכוהן הגדול היה פטאהוטפ (Ptahotep), אשר לימד, הכשיר, העביר תרגולים רוחניים וחינך את הכותבת, על סמך זיכרונותיה ביצירה.
ספריה
הייך כתבה ספרים נוספים, ביניהם כאלו העוסקים ביוגה, בריפוי עצמי ובקלפי טארוט. הספר "יוגה ובריאות" אשר נכתב במשותף על ידי הייך וסלווראג'אן יסודיאן, הוא אחד מרבי המכר בתחום היוגה, בו מוסברים בין היתר מהי ההאתה יוגה והקשר שבין יוגה לבין בריאות.
סיקור ספורט ברדיו הישראלי
מאז ראשית הרדיו הישראלי סוקר בו תחום הספורט, על ענפיו, בתוכניות רדיו בתחנות השונות. מראשית הרדיו בישראל, נערכו סיקורים בשידור חי לאירועי ספורט, כגון משחקי נבחרת הכדורגל, כבר מאז שנות ה-40. מספר תוכניות המוקדשות לספורט שודרו כבר בשנות ה-50 וה-60, ובהן התוכנית הבולטת "ממגרש הספורט", ובשנת 1970 עלתה לשידור התוכנית "שירים ושערים", הנחשבת אף היא לתוכנית בולטת בתחום. כיום, ישנן מגוון תוכניות רדיו העוסקות בספורט באופן בלעדי, לצד עדכוני ספורט בתוכניות אקטואליה שונות.
אב בית דין
בתקופת הסמיכה האב"ד היה המשנה לנשיא בית הדין. כיום הביטוי מציין לדיין החשוב ביותר בבית הדין הרבני והעומד בראשו או לדיין המקומי שאין גדול ממנו שם.
ביהדות מזרח אירופה כינויו של רב העיר היה אב"ד, ולעיתים קרובות, כינויו של הדיין או ראש ההרכבים היה ראב"ד. בקרב החסידים, בעיקר בארצות הברית, נפוץ הכינוי אב"ד לאדמו"רים לא רשמיים, בעיקר כאלו שאבותיהם כיהנו כרבנים באירופה וצאצאיהם רצו לשמור את התואר.
אב בית הדין במשפט העברי
ביהדות, בזמן הבית השני, אב בית דין היה המשנה לנשיא במושב הסנהדרין. כיום, אב בית דין הוא הדיין החשוב ביותר שבאותו בית דין.
כבוד אב בית דין
מספר הלכות נקבעו לכבודו של אב בית הדין בקימה לפניו, באבל עליו ועצמת כח נידויו. (מדובר כאן רק על האב בית דין של תקופת התלמוד.) כאשר רואים את אב בית הדין, ואפילו מרחוק, נעמדים עד שיעבור ארבע אמות הלאה ובבית המדרש עושים לכבודו שורה מכל צד בדרכו עד שישב. כשנפטר אב"ד כל היהודים צריכים להתאבל עליו בקריעת הבגד, תוך איסור לתפור את הקרע, ולגלות את כתף שמאל, וכל בתי המדרש מפסיקים מלימודם ו"נכנסין לבית הכנסת ומשנים את מקומן היושבין בצפון יושבין בדרום...". כשאב"ד מנדה אדם כלשהו, אותו אדם מנודה לכלל החכמים אך לא כולל את הנשיא.
<blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;"> אמר רב הונא: באושא התקינו: אב בית דין שסרח אין מנדין אותו אלא אומר לו: הכבד ושב בביתך. חזר וסרח מנדין אותו מפני חילול השם. ופליגא דריש לקיש. דאמר ריש לקיש: תלמיד חכם שסרח - אין מנדין אותו בפרהסיא...
סוגי בתי הדין
בית הדין הגדול הוא מושב בן 71 אנשים. כמוהו יש רק אחד, הסנהדרין, ורק בזמן שהיא ישבה בלשכת הגזית. תפקידה להכריע בכל ענייני התורה ולאחד בכך את כל הדעות והזרמים ביהדות, היה לה ולסנהדרין הקטנה סמכות להוציא אנשים להורג ולדון בענייני ממון. סנהדרי קטנה מעמידין שני בתי דינין של עשרים ושלשה, אחד על פתח העזרה ואחד על פתח הר הבית, ומעמידין בכל עיר ועיר מישראל שיש בה מאה ועשרים או יותר סנהדרי קטנה. כאמור, היא מוסמכת לדון אף בדיני נפשות. בית דין קטן הוא בן שלושה אנשים, והוא מוקם לפי הצרכים. לשני בתי דינים אלו סמכויות להכריע בדיני ממונות, סכסוכים ושאר תביעות קטנות.
סמכויות אב בית דין
אב בית הדין הוא האחרון שאומר את דברו, על פי הכלל שהדיין הפחות חשוב מתחיל והחשוב ביותר מסיים על מנת שלא תשונה דעתו. קולו של אב בית הדין כשאר כל הדיינים והוא אינו מכריע במקרה של שוויון וחוסר הכרעה.
מינוי אב בית דין
את השני בחוכמה מבין אנשי בית הדין הגדול - ממנים להיות אב בית הדין בדיבור.
ו
כינויים נוספים המקובלים לתיאור אב בית דין הם ראב"ד - ראשי תיבות של "ראש אב (ות) בית דין", "ראש בית דין" או "רב אב בית דין", וגאב"ד - ראשי תיבות של "גאון אב בית דין". המכונה בתואר ראב"ד או גאב"ד בדרך כלל אינו רק ראש הרכב של שלושה דיינים אלא ראש בית הדין באופן כללי. התואר גאב"ד נחשב בדרך כלל לנכבד יותר מהתואר ראב"ד, ולעיתים הנושא בתואר אינו משמש בפועל כדיין אלא מעיין נשיא בית הדין. בהרבה מקרים התואר גאב״ד ניתן גם לאנשים שאין להם בית דין בפועל או אף שאינם חלק מבית דין בכלל, נעשה שימוש בתואר זה לרבנים שהם בסגנון של אדמו"ר אך אינם אדמו״רים בפועל, או כי אינם חפצים בכך או שאינם צאצאים לאדמו״רים. (דוגמאות לכך: גאב״ד מאקאווא, גאב״ד אונגוואר ועוד).
אב"דים ידועים
רשימת האישים המובאים להלן היו על פי חז"ל אבות בית דין.
אב בית דין במשפט העברי כיום
כיום, בהיעדר סנהדרין וסמיכת זקנים, יושבים בבתי הדין רק הרכבים של שלושה דיינים שסמכותם מוגבלת לתחומים מסוימים. ראש הדיינים נקרא אב בית הדין.
במדינת ישראל ישנה מערכת ממלכתית של בתי דין רבניים אזוריים. רב העיר בה נמצא בית הדין משמש, על פי הנהוג, כאב בית הדין בהרכבים בהם הוא משתתף כדיין.
בבתי דין גדולים, שבהם מעל שלושה הרכבים, ישנו גם ראש אבות בתי דין (ראב"ד) השווה במעמדו לנשיא בית משפט מחוזי.
אב בית דין במשפט הישראלי
חוק בתי המשפט, שלפיו מתנהלים הדיונים בבתי המשפט במדינת ישראל קובע כי בדיון במותב, שפירושו דיון ביותר מדן אחד, הנהוג בדיוני בית המשפט העליון, במשפטים בשל פשעים חמורים וערעורים בבית המשפט המחוזי ובעניינים נדירים הנדונים בפני בית משפט השלום, ייקבע אב בית דין. אב בית הדין הוא נשיא בית המשפט, או סגנו, או נשיא בית המשפט בדימוס, או סגן נשיא בית המשפט בדימוס, או הוותיק מבין השופטים, ואם הם בעלי וותק שווה – הקשיש מביניהם.
לאב בית הדין הדעה המכריעה אם נחלקו הדעות בעניין הנוגע למשפט אזרחי ולא הושג רוב לאחת מהדעות, ובמשפט הפלילי, אם לא הייתה דעת רוב לעניין סוג העונש או מידתו, תצורף הדעה המחמירה יותר לדעה המקילה הקרובה אליה; נחלקו הדעות לגבי החומרה של סוג העונש או מידתו, תכריע דעת אב בית הדין. לאב בית הדין אין מעמד מיוחד לעניין עצם ההרשעה בפלילים.
חיקוקים העוסקים בבתי דין כגון חוק השיפוט הצבאי, חוק בית הדין לעבודה וחוקים שונים העוסקים בבתי דין אחרים, משתמשים אף הם במושג זה, אך במשמעות שונה, ומקנים לאב בית הדין סמכויות שונות בניהול ההליך, מעבר להיות דעתו הדעה המכריעה במקרה של דעות שקולות. לרוב, בטריבונלים בהם משמשים הדיוטות (שאינם משפטנים) ביחד עם משפטנים, כגון בית הדין לעבודה, שבו יושב בדין שופט שהוא משפטן בצוותא עם נציגי הציבור שאינם משפטנים, ישמש המשפטן כאב בית הדין.
Fall Brawl (1997)
(1997) Fall Brawl היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling (WCW). האירוע נערך ב-14 בספטמבר 1997, בלאורנס ג'ואל וטרנס ממוריאל קולוסיאום שבוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. האירוע היה האירוע החמישי בסדרת אירועי Fall Brawl.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, nWo (באף באגוול, קווין נאש, סיקס וקונאן) ניצחו את ארבעת הפרשים (כריס בנואה, סטיב מקמייקל, ריק פלייר וקורט הניג) בקרב WarGames.
רקע
קרב ה-WarGames נוצר לאחר שדאסטי רודס קיבל השראה מהסרט מקס הזועם שיצא לאקרנים בשנת 1985. במקור, הקרב זוהה עם קבוצת ארבעת הפרשים (ריק פלייר, ארן אנדרסון, אוליי אנדרסון וטולי בלנשארד). קרב ה-WarGames הראשון נערך באומני קולוסיאום, שבאטלנטה, ג'ורג'יה במהלך מסע ההופעות של ארגון ה-NWA כחלק מהאירוע The Great American Bash בשנת 1987. קרב זה הפך ייחודי לאירועי Fall Brawl משנת 1993 ועד לשנת 1998.
הארי אטלינגר
היינץ לודוויג חיים "הארי" אטלינגר (בגרמנית: Heinz Ludwig Chaim "Harry" Ettlinger נולד: 28 בינואר 1926 - 21 באוקטובר 2018) היה אחד מאנשי המונומנטים. ב-22 באוקטובר 2015, אטלינגר וריצ'רד בארנצ'יק, עמיתו למבצע החזרת יצירות האמנות, זכו במדליית הזהב של הקונגרס. אטלינגר גם עבד בשיתוף פעולה הדוק עם קרן אנשי המונומנטים לשימור האמנות ומייסדה רוברט מ. אדסל כדי להמשיך את המשימה של קרן אנשי המונומנטים לשמור על מורשתם.
ביוגרפיה
הארי לודוויג אטלינגר נולד בקרלסרוהה, גרמניה בשנת 1926 למשפחה יהודית. העסק של משפחת אטלינגר, "גבירדר אטלינגר", בית כלבו אופנתי בלב קרלסרוהה מאז 1850 בערך. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, החנות הוחרמה ולאחר מכן נסגרה בשנת 1933. ב-25 בספטמבר 1938, למחרת בר המצווה של הארי, ברחה משפחת אטלינגר לארצות הברית. הארי, הוריו ושני אחיו הצעירים הגיעו לניו יורק ב-9 באוקטובר 1938.
שירות ביחידת אנשי המונומנטים
במאי 1945, אטלינגר התנדב לשירות ביחידת אנשי המונומנטים. הוא הוצב במפקדה של הארמייה השביעית של ארצות הברית במינכן, גרמניה על ידי איש המונומנטים קפטן ג'יימס ג'יי רורימר. שם הוא תרגם מסמכי מודיעין גרמני ועבד לצד איש המונומנטים, סגן צ'ארלס פארקהרסט. באמצע מאי 1945 שימש כמתרגם האישי של רורימר במהלך חקירתו של היינריך הופמן, צלמו האישי של אדולף היטלר. עד מהרה לקח רורימר את אטלינגר תחת חסותו, והם נסעו לכמה מהמקומות הבולטים ביותר שנחקרו על ידי אנשי המונומנטים. אטלינגר ליווה את רורימר לברכטסגאדן, גרמניה, מקום המסתור של הרגע האחרון של אוסף יצירות האמנות שבזז הרמן גרינג, וביקר בבקתת ההרים הנטושה של היטלר, הברגהוף.
בטירת נוישוונשטיין באלפים הבווארים, רורימר ואטלינגר גילו אוסף עצום של יצירות מופת, תכשיטים, רהיטים וחפצי תרבות שנגנבו מיהודי צרפת על ידי כוח המשימה של הרייכסלייטר רוזנברג (מבצע שהוקדש להחרמת רכוש בעל ערך תרבותי במהלך מלחמת העולם השנייה. מוביל המבצע היה האידאולוג הראשי של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, מתוך משרד החוץ של גרמניה הנאצית.) כדי להיות מוצגים במוזיאון הפיהרר שתוכנן להיבנות בלינץ, אוסטריה.
בספטמבר 1945 שלח רורימר את אטלינגר למכרות המלח קוכנדורף-היילברון בגרמניה. שם, הוא סייע לעמיתו, איש המונומנטים ולקצין הממונה סגן דייל ו' פורד בפינוי מהמכרה של כתשע מאות חפצים שהוחבאו בין מבוך המעברים ומערות המכרה. באמצעות רישומים שהתגלו של כוח המשימה של הרייכסלייטר רוזנברג, פורד ואטלינגר פעלו להפריד בין יצירות אמנות, שנבזזו על ידי הנאצים מאלה שפונו לבטיחות ממוזיאונים נחשבים בגרמניה, בהם מנהיים, שטוטגרט ועיר הולדתו של אטלינגר, קרלסרוהה.
בסך הכל, נדרשו עשרה חודשים וחמישה משלוחים לרוקן את המכרות מתכולתם. ההשבה הראשונה מהיילברון הכילה שבעים ושלושה ארגזים של ויטראז'ים מקתדרלת שטרסבורג בצרפת, אשר הוסרו לשמירה על ידי הכמרים לפני המלחמה ונבזזו לאחר מכן על ידי הנאצים. פקודות ישירות מהגנרל דווייט אייזנהאואר הפכו את החזרתם המתוזמרת לצרפת בקפידה של אוצרות התרבות בעדיפות ראשונה כמחווה בין ארצות הברית לצרפת.
לאחר המלחמה
אטלינגר שוחרר באוגוסט 1946 וחזר הביתה לניוארק, ניו ג'רזי. הוא למד במכללת ניוארק להנדסה (כיום המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי ) וסיים תואר ראשון בהנדסת מכונות ב-1950. לאחר מכן הוא עשה תואר שני בהנדסת מכונות ומנהל עסקים. הוא היה למהנדס מכונות מיומן. הוא עבד על הכל, ממנועי מכונות תפירה של זינגר ועד למערכות מכ"ם. הוא שימש כסגן מנהל התוכנית של חברה המייצרת מערכות הדרכה לנשק גרעיני משוגר מצוללות. הוא פרש ב-1992.
בהמשך חייו, עסק אטלינג בחינוך והנצחת לשואה. הוא היה יו"ר משותף של קרן ולנברג מניו ג'רזי, שנקראה לכבודו של ראול ולנברג, יליד שוודיה שהציל כ-100,000 יהודים הונגרים במהלך השואה.
הוא התגורר בעיירה רוקאווי, ניו ג'רזי. הוא נפטר בשנת 2018 בגיל 92.
אליסון הניגן
אליסון לי הניגן (באנגלית: Alyson Lee Hannigan; נולדה ב-24 במרץ 1974) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אמריקאית-יהודייה. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של לילי אולדרין בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא", בתור וילו רוזנברג בסדרת הדרמה "באפי ציידת הערפדים", ובתור מישל פלאהרטי בסדרת סרטי "אמריקן פאי".
ביוגרפיה
הניגן נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. בתם של אמילי (פוסנר) האס, אשת נדל"ן, ואל הניגן, נהג משאית. אימה של הניגן היא יהודייה, ואביה נוצרי. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, והיא גדלה ברוב הזמן עם אמהּ באטלנטה, ג'ורג'יה.
לאחר לימודי התיכון בצפון הוליווד, היא למדה וסיימה בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בפסיכולוגיה nאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג', שם גם הייתה חברה באחוות אלפא צ'י אומגה.
קריירה
בגיל ארבע החלה להופיע בפרסומות ובגיל 11 עברה להוליווד,ושנה לאחר מכן בשנת 1986, הופיעה הניגן לראשונה בסרט הקולנוע "Impure Thoughts". ב-1989, היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Free Spirit" וגילמה את ג'סי הרפר. שנה מאוחר יותר התארחה בפרק בסדרה "רוזאן". בשנת 1994, התארחה בפרק בסדרה "מגע של מלאכים". הניגן התפרסמה בשל גילומה את ווילו רוזנברג, חברתה הטובה של באפי סאמרס, בסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-1997 עד 2003. בשנת 1999, היא החלה לגלם את מישל פלאהרטי בסרטי "אמריקן פאי".
בשנת 2001, התארחה בשלושה פרקים בסדרה "אנג'ל", וב-2002, דיבבה את דמותה של סינתיה בסדרת האנימציה "ראגרטס". בשנת 2004, התארחה בסדרות "מופע שנות ה-70" ו"המלך היל".
ב-1999 גילמה את ג'יג'י ל-2 פרקים בסדרת הילדים "אדי מקדאוד" ששודרה בניקלודיאון.
בין השנים 2005–2014, שיחקה הניגן את לילי אולדרין בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא". בנוסף ב-2005, היא התארחה בשלושה פרקים בסדרה ורוניקה מארס. בשנת 2006, היא השתתפה בסרט "מת לדייט", שם גילמה את הדמות ראשית - בחורה שמנה בשם ג'וליה.
בשנת 2011, שיחקה בסרט "אהבה חתונה נישואין" ודיבבה בשני פרקים ב"אבא אמריקאי".
בשנת 2014, היא דיבבה את דמותה של וינטר בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה".
החל משנת 2016 הניגן היא המנחה של תוכנית הטלוויזיה של פן וטלר: "Fool Us" ברשת The CW (החל מהעונה השלישית).
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "אתה לוקח את האיש הזה?" לצד אלונה טל. בשנת 2018 החלה לדבב את קלייר קלנסי בסדרת ההנפשה "ננסי קלנסי - גברת מגונדרת".
בשנת 2019 גילמה את אימה של קים פוסיבול בסרט "קים פוסיבול". באותה השנה שיחקה תפקיד ראשי בסרטו של ג׳ים דונובן, ״חטיפה: סיפורה של מרי שטאופר״
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו.
פרסים ומועמדויות של טיילור סוויפט
ערך זה עוסק בפרסים והמועמדויות בהם זכתה הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט במהלך השנים. סוויפט החלה את הקריירה שלה בשנת 2006 כשהוציאה את אלבום הבכורה שלה אשר היה מועמד לפרס אלבום השנה בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי. בזכות אלבום הזה היא הייתה מועמדת לפרס גראמי בקטגוריית האמן החדש הטוב ביותר. בשנת 2008 הוציאה את אלבומה השני שזיכה אותה בפרס VMA, בקטגוריית הקליפ הנשי של השנה על השיר "You Belong with Me". אלבום זה זיכה אותה ב-4 פרסי גראמי, ביניהם פרס אלבום השנה ובכך הפכה לאדם הצעיר ביותר שזכה בפרס. האלבום שבר שיא כשהפך לאלבום הקאנטרי המעוטר בהיסטוריה ולאלבום הראשון שזכה בפרס אלבום השנה בכל אחד משלושת הטקסים החשובים בקאנטרי ובפרס גראמי באותה הקטגוריה. נכון לינואר 2021, הוא עדיין מחזיק בתואר אלבום הקאנטרי המעוטר בהיסטוריה, כמו גם היותו אחד מהאלבומים הנשיים המצליחים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21.
בנוסף אלבום זה זיכה אותה גם בפרס AMA. בשנת 2010 יצא אלבומה השלישי אשר זיכה אותה בפרס AMA נוסף בקטוגריית אלבום הקאנטרי של השנה ובנוסף שבר שיא גינס בתור האלבום שזכה להכי הרבה הורדות דיגיטליות במינימום זמן. מתוך האלבום יצא השיר "Mean" שזיכה אותה בשני פרסי גראמי נוספים. בהמשך היא גם זכתה בפרס גראמי על השיר "Safe & Sound" אותו הקליטה עבור פסקול הסרט "משחקי הרעב". בשנת 2012 הוציאה את אלבומה הרביעי אשר זיכה אותה במועמדות לפרס ג'ונו ופרס גראמי בקטוגריית אלבום השנה.
בשנים 2011 ו-2014 זכתה בפרס אשת השנה של בילבורד ובכך הפכה לאישה היחידה שזכתה בפרס זה פעמיים. בנוסף ב-2014 היא הוציאה את אלבומה החמישי אשר גרף שלושה פרסי גראמי, בין היתר את פרס אלבום השנה ובכך הפכה סוויפט לאישה היחידה שגרפה פרס זה פעמיים. בנוסף היא גם הייתה מועמדת לפרס תקליט השנה ושיר השנה באותו הטקס ובכך הייתה מועמדת לכל הקטגוריות המרכזיות (מלבד האמן החדש הטוב ביותר שניתן להיות מועמדים בקטגוריה זו רק פעם אחת). זו אינה הייתה הפעם הראשונה בה סוויפט הייתה מועמדת בקטגוריות המרכזיות בטקס. ב-2015 היא זכתה בפרס מפעל חיים מיוחד מטעם האקדמיה למוזיקת קאנטרי ובנוסף באותה שנה זכתה ב-8 פרסי בילבורד. באותה השנה, היא זכתה בפרס קליפ השנה בטקס פרסי ה-VMA. בשנת 2019, זכתה בפרס זה שוב, ובכך הייתה לאמנית הנשית היחידה בהיסטוריה מלבד ריהאנה שעשתה זאת. נכון לשנת 2021, זכתה סוויפט ב-11 פרסי VMA. בטקס פרסי BMI של מוזיקת הפופ היא זכתה בפרס על שמה ובכך הייתה לאמנית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס על שמה בטקס ולאמן היחיד מלבד מייקל ג'קסון שעשה זאת.
בשנת 2018, סוויפט זכתה ב-4 פרסי AMA: אלבום השנה, אלבום הפופ/רוק של השנה, אמן סיבובי ההופעות של השנה ואמנית הפופ/רוק של השנה. שנה לאחר מכן, זכתה בפרס אמן העשור בטקס והייתה לאמן הראשון שזכה בפרס זה בתולדות הטקס. כמו כן, זכתה ב-3 פרסים נוספים בטקס, ביניהם אמן השנה ובכך שברה שיא בתור האמן שזכה הכי הרבה פעמים בפרס זה. נכון לנובמבר 2022, סוויפט מחזיקה ב-40 פרסי AMA, יותר מכל אמן אחר בהיסטוריה, כשהיא שוברת את השיא של מייקל ג'קסון שזכה ב-24 פרסים ואת השיא של ויטני יוסטון שהייתה האישה שזכתה במרבית הפרסים. בנוסף, היא שברה את השיא של האמן שזכה במרבית פרסי בילבורד בערב אחד (עד ששיא זה נשבר על ידי דרייק ב-2019), ונכון להיום היא האישה שזכתה במרבית פרסי בילבורד; 23 פרסים בסך הכול. בנוסף, היא אמן הסולו שזכה במרבית פרסי בחירת הנוער; 26 בסך הכול. ב-2019, הייתה מועמדת ל-12 פרסי VMA בטקס אחד ובכך שברה שיא של האמן שהיה מועמד הכי הרבה פעמים בערב אחד. בסוף אותה השנה, היא זכתה בפרס אשת העשור של טקס פרסי הבילבורד הנשי והייתה לראשונה לזכות בפרס זה.
בשנת 2021, לאחר שסוויפט זכתה בפרסיה בטקס המוזיקה האמריקאית לשנת 2020, סוויפט נהפכה לאמנית עם מספר הרב ביותר של זכיות בתור אמנית השנה עם 6 זכיות כאשר שלוש שנים ברציפות קיבלה את הפרס משנים 2018–2020, ושיאנית המועמדויות בקטגוריה זו עם שבע מועמדויות, כמו כן סוויפט שברה את שיאן של הזמרות ויטני יוסטון ואוליביה ניוטון-ג'ון בתור הזמרת עם מספר הרב ביותר של זכיות עבור אמנית הפופ/רוק האהובה ביותר עם 5 זכיות, עם זאת, סוויפט מחזיקה בשיא עם מספר הרב ביותר של אלבומי אולפן אשר הועמדו בקטגוריה עבור אלבום הפופ/רוק האהוב ביותר עם שלושה אלבומים (1989, Reputation ו-Lover) יחד עם הזמרים ג'סטין ביבר, ומייקל ג'קסון. לאחר שסוויפט קיבלה את מועמדיה בפרסי הגראמי לשנת 2020, סוויפט שברה את השיא במספר הרב ביותר של מועמדויות בפרס ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר יחד עם הזמרת קלי קלרקסון. אלבומה השמיני Folklore, זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה-63, מה שהופך אותה לאמן הרביעי, ולאמנית הראשונה שזוכה בפרס זה שלוש פעמים. היא זכתה בפרס "גלובל אייקון" בטקס המוזיקה הבריטית לשנת 2021, הפרס השני שלה בתולדות הטקס, עבור השפעתה ותרומתה לעולם המוזיקה. אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore, מועמד גם עבור אלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה-64. סוויפט גם שברה כ-52 שיאי גינס עד כה.
I'm Getting Used to You
I'm Getting Used to You הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 1996, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דיאן וורן, שידועה ככותבת הלהיטים "Un-Break My Heart" של טוני ברקסטון, ו-"Could I Have This Kiss Forever" של ויטני יוסטון ואנריקה איגלסיאס. הוא נכתב בסולם של פה מינור. השיר זכה להצלחה מתונה במצעדי הבילבורד, כאשר נכנס לשלושה בסך הכול.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2.4 מיליון השמעות.
אלבומים שבהם מופיע השיר
השיר נכלל במספר אלבומים שהוציאה סלינה במהלך הקריירה שלה, והם:
עיטור אנדריי הקדוש
עיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוי ראשון (ברוסית: Орден Святого апостола Андрея Первозванного) הוא העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית ושל רוסיה המודרנית. נוסד בסוף ימי רוסיה הצארית בידי פיוטר הגדול.
גביע דייוויס 1933
אתגר הטניס הבינלאומי 1933 (באנגלית: 1933 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-28 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
עיטור אנדריי הקדוש
היסטוריה
העיטור נוסד על ידי פיוטר הגדול והוענק לראשונה בשנת 1699 לדיפלומט הרוסי פיודור גולובין. עד ליסוד עיטור זה, היה הצאר מעניק לאצילי המדינה פרסים כספיים או אחוזות. בנסיעתו לאירופה ראה פיוטר שהענקת העיטורים שהייתה מקובלת באירופה מתקבלת בכבוד על ידי מקבלי העיטור וזולה יותר למדינה מאשר השיטה שהייתה מקובלת ברוסיה הצארית לפניו.
העיטור כלל: (1) סמל בצורת צלב שעליו מתואר אנדריי הקדוש (2) כוכב עם שמונה קודקודים והמילים "עבור אמונה ונאמנות". את האות היו עונדים על סרט כחול, ואת הכוכב היו עונדים על החזה בצד שמאל. במהלך קיומו עד לשנת 1917 קיבלו כ-1000 אנשים את העיטור. על פי רשימת מקבלי האות ניתן האות עבור גבורה בשדה הקרב כמו גם עבור שירות אזרחי.
גביע דייוויס 1933
מחזיקי הגביע היו נציגי צרפת ומשחק הגמר נערך בפריז. לתחרות נרשמו 33 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית הפסידה לנבחרת בריטניה.
עיטור אנדריי הקדוש
היסטוריה
בו-זמנית לא היו יותר מ-12 אזרחי רוסיה בין מקבלי האות וביחד עם אזרחי חוץ המספר לא היה יכול לעלות על 24. בהתאם לנוהג, החל מפאבל הראשון כל נסיך גדול היה מקבל את האות בלידה ונסיך ממשפחת הקיסר עם קבלת הבגרות. בשנת 1855 סוכם שמקבלי האות עבור גבורה בשדה הקרב יקבלו גם תוספת של זוג חרבות שמוקמו מעל הכוכב. בשנת 1917 הממשלה החדשה ביטלה את העיטור. נציגי משפחת רומנוב בגולה שמרו על העיטור כאות של השושלת אך כמעט ולא היו הענקות העיטור.
גביע דייוויס 1933
המשחק על התואר נערך ב-28-30 ביולי 1933 בפריז, צרפת. נבחרת צרפת שיחקה נגד נבחרת בריטניה והפסידה עם תוצאה 2:3. בכך נפסק רצף הניצחונות של נבחרת צרפת שנמשך שש שנים.
בית אמריקה
בית זה כלל 9 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.
עיטור אנדריי הקדוש
היסטוריה
העיטור הנוכחי כולל סמל, כוכב, שרשרת והסרט. על סמל העיטור הוצבו אותיות S», «А», «Р», «R» - Sanctus Andreas Patronus Russiae - אנדריי הקדוש, נותן חסות לרוסיה.
גביע דייוויס 1933
תת-הבית דרום אמריקה
הקבוצה כללה 5 נבחרות, אך נבחרת ברזיל לא התייצבה למשחק.
משחק על ראשות הבית
משחק על ראשות הבית התקיים בצ'בי צ'ייס, מרילנד שבארצות הברית ב-27-25 במאי 1933. ארצות הברית ניצחו את ארגנטינה עם התוצאה 5:0.
עיטור אנדריי הקדוש
מקבלי העיטור אנדריי הקדוש של הפדרציה הרוסית
דמיטרי ליכצ'וב, מיכאיל קלשניקוב, נורסולטן נזרבייב, אלכסנדר סולז'ניצין, אלכסיי השני, ולרי שומקוב, אלייבה פאזו , היידר אלייב, בוריס פטרובסקי , רסול גמזטוב, ליודמילה זיקינה, אירינה ארכיפובה, סרגיי מיכאלקוב, דניל גרנין , מיכאיל גורבצ'וב, סרגיי שויגו, יורי גריגורוביץ', שי ג'ינפינג, ולנטינה מטוויינקו, נרנדרה מודי, אלכסנדרה פחמוטובה, גרברט יפרמוב, קיריל הראשון של מוסקבה, מינטימר שמייב , ולרי זורקין.
טוניק ויליאמס-דרלינג
טוניק ויליאמס-דרלינג (באנגלית: Tonique Williams-Darling, נולדה ב-17 בינואר 1976) היא אתלטית מבהאמה. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004) ואלופת עולם (הלסינקי 2005) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה בנסאו. היא למדה באוניברסיטת קרוליינה הדרומית וסיימה תואר ראשון בבית ספר מור למנהל עסקים ב-1999.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ויליאמס במקום ה-46 בתוצאה של 53.43 שניות.
הצלחתה הבינלאומית הראשונה של ויליאמס הייתה זכייתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.87 שניות..
אותה שנה זכתה ויליאמס בכל שש התחרויות בליגת הזהב בריצת 400 מטר, כמו כריסטיאן אולסון משוודיה (קפיצה משולשת) ושניהם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 500,000 דולר). במפגש שנערך ברומא, היא שברה את שיאה של גווארה בליגת הזהב בריצת 400 מטר וקבעה תוצאה של 49.25 שניות. בהמשך היא שיפרה פעמיים את התוצאה וקבעה שיא אישי חדש של 49.07 שניות בתחרות שנערכה בברלין.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.41 שניות, לפני גווארה (49.56 ששניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (49.89 שניות).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.55 שניות, לפני סניה ריצ'רדס מארצות הברית (49.74 שניות) וגווארה (49.81 שניות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכתה ויליאמס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.76 שניות, אחרי כריסטין אוהורוגו מאנגליה (50.28 שניות). ויליאמס נשואה לאתלט דניס דרלינג.
חיים רבין
חיים מנחם רבין (ט"ו בכסלו ה'תרע"ה, 22 בנובמבר 1915 - כ"ד באייר ה'תשנ"ו, 13 במאי 1996) היה פרופסור לבלשנות וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות.
חייו
חיים רבין נולד בגרמניה לד"ר ישראל אברהם רבין ולמרטל לבית וולודרסקי (Martel Wolodarsky).
בשנת 1938 התמנה כמרצה ב-School of African and Oriental Studies באוניברסיטת לונדון. בשנת 1941 עבר לאוניברסיטת אוקספורד, ושם מונה למרצה לעברית שלאחר המקרא בשנת 1943. במשרה זו החזיק עד שנת 1956, אז עלה לישראל, ומאז כיהן כפרופסור ללשון העברית באוניברסיטה העברית. בנוסף הוא צורף אז לאקדמיה ללשון העברית. בשנת 1964 הוא לימד עברית בסורבון כמרצה אורח. בסוף שנות ה-60 עמד בראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-70 שימש אחראי לצד הלשוני לימודי של סדרת לימוד העברית עברית בסימן טוב. בשנת 1978 כיהן בוועדה שבחרה את זוכה פרס ישראל ללשון עברית.
חיים רבין הוא אחיהם למחצה של פרופ' מרים בן פרץ, חוקרת חינוך והוראה, ופרופ' מיכאל רבין, חוקר בתחום מדעי המחשב.
מחקר
בתחום העברית, חקר חיים רבין את לשון מגילות מדבר יהודה ואת לשון ימי-הביניים כפי שהיא משתקפת בסגנונו של רס"ג ובמערכת הזמנים של ספר חסידים. בתחום העברית המודרנית פרסם רבין מחקרים רבים הבוחנים שאלות כגון "תחיית הלשון העברית", נורמטיביות לשונית ועוד.
בתחום הלשונות השמיות עסק רבין, בין השאר, בלהגים הערביים הקדומים ובשאלת חלוקת הלשונות השמיות לקבוצות.
שני הערכים הגדולים שכתב באנציקלופדיה המקראית, "עברית" ו"שפות שמיות", הם למעשה חיבורים העומדים בפני עצמם כמונוגרפיות. הערך "שפות שמיות" אף יצא כספר בסדרת ספריית האנציקלופדיה המקראית (רבין תשנ"א).
רבין היה בעמדת מיעוט בטענו שמגילות מדבר יהודה אינם של האיסיים אלא של כת הקרובה לפרושים, בעקבות תיאור דרכי קבלת חברים חדשים.
בתחום תחיית הלשון העברית, מונח שהתנגד לו, רבין היה הראשון שזיהה את השינוי בעברית שעשה "מנדלי מוכר ספרים", שלום יעקב אברמוביץ', והראשונה בהם "בסתר רעם" בשנת 1886. עד פרסום דבריו של רבין סברו החוקרים שחידושו של מנדלי היה יצירת שפה חדשה מלאכותית בהרכבה סינתטית של רבדים שונים של העברית. לעומתם, רבין הראה שהשפה לא הייתה מתה, אלא שלא שימשה מעולם ל"כתיבה חיה" והוא הוציא אותה מאיבּון הטהרנות המקראית וצחות הלשון של רבי סעדיה גאון, בעזרת עיצוב אמנותי לצורת לשון קיימת, על ידי אימוץ מונחים מהעברית היידישאית המדוברת שאימצה, שאלה ושיבשה בחופשיות ביטויים מכל רובדי העברית לדורותיה. כך, בהיותו ראשון מחדשי הלשון הכתובה (ולא המְחַייה אותה), לדברי רבין השפיע מנדלי כמעט מיד גם על הסוגות אחרות, שחיקו את סגנונו, ויחד הפכו לאבות היסוד של ספרות הבידור, העיון - אחד העם במאמרו לא זה הדרך, והשירה - חיים נחמן ביאליק בשירו אל הציפור.
בובי ווטסון
בובי ווטסון (באנגלית: Bobby Watson; נולד ב-23 באוגוסט 1953 בקנזס) הוא נגן סקסופון אלט, מלחין ומפיק אמריקאי. ווטסון הוא מוזיקאי ג'אז אשר עוסק בעיקר בהארד בופ ובפוסט-בופ. בין המוזיקאים עמם עבד ניתן למנות את: ארט בלייקי ושליחי הג'אז, מקס רואץ', ג'ורג' קולמן, ברנפורד מרסליס ורבים אחרים. ווטסון ממשיך ליצור מוזיקה עד היום, ובמשך שנות פעילותו זכה בפרסים רבים. מלבד עבודתו בצד הביצועי של המוזיקה, ווטסון עסק רבות גם בלימוד באוניברסיטאות.
שליחי הג'אז
ווטסון למד מוזיקה באוניברסיטת מיאמי יחד עם מוזיקאים כמו ג'אקו פסטוריוס. לאחר שסיים את תוכנית הג'אז של האוניברסיטה, שנחשבת איכותית ומוערכת בשנת 1975, נסע ווטסון לניו יורק. עבודתו הרצינית הראשונה כמוזיקאי, ולמעשה פריצת הדרך שלו, הייתה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי. ההרכב שהוקם בשנות ה-50 כבר היה ידוע ביכולתו לגלות כישרונות. בהרכב של בלייקי ווטסון החל לפתח צליל ייחודי ולעסוק בהלחנה. ווטסון ניגן עם השליחים בין 1977 ל-1981 והיה במידה רבה הרוח החיה שעזרה להרכב לשוב להצלחה אחרי תקופת יובש של כמה שנים. בשלב כלשהו היה ווטסון אף המנהל המוזיקלי של ההרכב. בשנים הללו הקליט ההרכב שלושה עשר אלבומים ששחזרו את הצלחתם של השליחים מהתקופה שלפני שנות השבעים. בעבודתו עם בלייקי הוא הופיע בארצות הברית ובאירופה ותפס את עיניהם של מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, אשר רצה לצרף אותו להרכבו, אך לא עשה כן כיוון שווסטון היה באירופה באותה תקופה.
אחרי שליחי הג'אז
ב-1981 עזב את שליחי הג'אז, והוחלף על ידי ברנפורד מרסליס, אחיו של החצוצרן ושליח הג'אז וינטון מרסליס. ווטסון נחשב אז להבטחה צעירה וניגן עם רבים מהמוזיקאים החשובים של הדור, כולל המתופפים מקס רואץ' ולואיס היאס. הוא עבד באותה התקופה עם מוזיקאים רבים, כגון ג'ורג' קולמן, סם ריברס והאחים ברנפורד ווינטון מרסליס אותם הכיר בעבודתו עם השליחים. במקביל לעבודתו עם נגנים רבים, הוא גם עסק בליווי זמרים ידועים, דוגמת בטי קרטר, ג'ו ויליאמס ודיאנה ריברס.
כמוביל
ווטסון הקים עם נגן הקונטרבס קרטיס לונדי והמתופף ויקטור לאויס את ההרכב "Horizon" (בתרגום חופשי: אופק). ההרכב היה בנוי במידת מה כמו שליחי הג'אז, בכך שהמוזיקאים שעבדו סביב ווטסון היו מתחילים צעירים ובלתי מנוסים וקיבלו את הכשרתם המוזיקלית בהרכב. ההרכב עסק במוזיקה המעט יותר מודרנית של ווטסון. Horizon היה אחד ההרכבים המוצלחים של שנות ה-80 ואולי המצליח ביותר בשנות התשעים, לאחר התפרקות השליחים בעקבות מותו של בלייקי.
נוסף על הרכב זה ווטסון הקים גם ביג בנד בן 16 נגנים הנקרא "Tailor-Made big band" שהיה אף מועמד לפרס גראמי. כמו כן הוא הוביל הרכב מחווה למוזיקה של ג'וני הודג'ס תחת השם "High court of Swing". ווטסון היה גם ממקימי הרכב כלי הנשיפה "29th Street Saxophone Quartet" (בעברית: רביעיית הסקסופונים של הרחוב ה-29).
גם בתקופה הזו ווטסון לא הפסיק לנגן לצד עשרות מוזיקאים, החל בג'ון היקס וכלה בקרלוס סנטנה. ווטסון גם הלחין את הפסקול של סרט הבכורה של רוברט דה נירו כבמאי.
כמחנך ומורה
את רוב שנותיו המקצועיות עבר ווטסון בעיר ניו יורק. לצד ההופעות וההקלטות, הוא לימד סקסופון באוניברסיטת ויליאם פטרסון בין השנים 1985 ו-1986, וכן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בין השנים 1998 ו-1999.
בשנת 2000 שב לקנזס כדי לעסוק בהוראה. כמו כן גם זכה לקבל את הפרופסורה של כבוד הראשונה של ויליאם די ומרי גראנט ללימודי הג'אז בשנת 2001. ווטסון משמש בשנים האחרונות כמנהל הקונסרבטוריון והמחלקה המוזיקלית של אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי. הכנסים שהוא מקים באוניברסיטה זיכו אותו בפרסים ובהוכרה.
ווטסון מנהל משרה כפולה הן כמחנך ומורה, והן כמוזיקאי פעיל המופיע בכל העולם.
מורשת
ווטסון מנגן בחזית הג'אז כבר כשלושה עשורים, הוא זכה בפרסים רבים ונחשב לאחד הסקסופוניסטים הדגולים של ימינו. במשך השנים הקליט כ-26 אלבומים כמוביל (נכון ל-2008) ועוד כמאה אלבומים בתור מלווה בתפקידים יותר או פחות מרכזיים. ווטסון גם הקליט למעלה ממאה קטעים מקוריים שחלקם זכו גם לביצועים של מוזיקאים נחשבים אחרים.
אחד מאלבומיו המוכרים של ווטסון, "Love Remains" זכה לדירוג הגבוה ביותר של המדריך לג'אז בסי די של פינגוין (Penguin Guide to Jazz on CD) ובמהדורה השביעית, האלבום נכנס לרשימת "האוסף הגרעיני" (The Core Collection) שמונה את האלבומים שלפי דעת העורכים מוכרחים להיות בספריה של כל חובב ג'אז. בין היצירות ברשימה זו נמצאים אלבומים של דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין.
גם עבודותיו העכשוויות זוכות להצלחה, דוגמת הפרויקט שלו לחידוש Horizon, שהגיע לראש רשימות הלהיטים בתחום הג'אז.
תעודת מעבר
תעודת מעבר (בלועזית: לֶסֶה-פָּסֶה, מצרפתית: Laissez-passer, "הניחו לעבור") היא תעודה המשמשת במקום דרכון, ומונפקת על ידי מדינה או ארגון בינלאומי כדוגמת האו"ם.
תעודת מעבר מונפקת על ידי מדינה בשני מקרים עיקריים:
תעודת מעבר מונפקת גם לאזרח ישראלי שאיבד 2 דרכונים ובכך מסכן את ביטחון המדינה בהשאירו אחריו דרכונים שעלולים למצוא את דרכם אל ארגוני טרור או גורמים פליליים.
בספורט, עד מאי 2007 היו רשאים לשחק במדי הנבחרת הלאומית גם שחקנים שיש להם תעודת מעבר בלבד, ולא היו חייבים להיות בעלי תעודת זהות, אך החל ממאי 2007 תקנה זו אינה בתוקף.
האו"ם מעניק תעודת מעבר לעובדיו היוצאים לנסיעה רשמית.
קישורים חיצוניים
Travel document