cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניסיה פלורסטה
עבודות מדעיות
פלורסטה פרסמה ספרים ומאמרים רבים בעיתונים. ספרה הראשון זכויות נשים וחוסר הצדק הגברי, Direitos das) (mulheres e óréttiça dos homens, שיצא לאור בשנת 1832, מוכר כפרסום חלוצי בברזיל בנושא זכויות נשים, במיוחד הפרק העוסק בחינוך ועבודה. ספר זה נכתב בהשראת ספרה של הפמיניסטית האנגלית מרי וולסטונקראפט, Vindications of (the) Rights of Woman . פלורסטה לא תרגמה את ספרה של וולסטונקרפט, אלא תחת זאת השתמשה בטקסט כדי להציג הרהורים משלה על החברה הברזילאית השמרנית, לכן, הספר - זכויות נשים וחוסר הצדק הגברי Direitos das mulheres e) óréttiça dos homens) אינו תרגום ישיר, אלא תרגום חופשי.
ספר זה הוא שהעניק לפלורסטה את תואר מבשרת הפמיניזם בברזיל, ואפילו באמריקה הלטינית עצמה, מכיוון שאין תיעודים של טקסטים קודמים שנעשו מתוך כוונה לחנך ולחשוב על עמדתה של החברה האנושית ביחס לפמיניזם. פלורסטה לא עצרה שם; בספרים אחרים היא המשיכה להדגיש את החשיבות של חינוך נשים הן עבור הנשים עצמן והן לחברה בכללותה. עצות לביתי (Son Conselhos a minha filha 1842), מחברות הומניטריות (Opúsculo humanitário 1853), בהן מגנה המחברת את הכשרתן החינוכית של נשים, בברזיל ובמדינות אחרות, והאישה - (A Mulher 1859) הן רק דוגמאות לכך.
בנוסף לספרה הראשון, היו לה כתבים רבים שפורסמו בעיתונים ברסיפה החל משנת 1830. פלורסטה כתבה גם סיפורים בולטים רבים, שירה, רומנים ומסות שפורסמו מאוחר יותר בעיתוני ריו דה ז'ניירו. בשנת 1841 היא פרסמה את ספרה השני, תחת הכותרת: עצות לביתי (Conselhos à minha filha), שנכתב כמתנת יום הולדת שתים עשרה לבתה ליביה. החל משנת 1847 החלו עבודותיה לכלול מחשבות נוספות על חינוך, תוך התמקדות בשוויון מגדרי. באותה שנה פרסמה גם את ספרה דאציז או הנערה המושלמת, פאני ( Fany ,Daciz ou A Jovem Completa), שהופנה לתלמידיה. בהמשך הקריירה שלה, במהלך שהותה באירופה, פרסמה פלורסטה מאמרים שונים על מסעותיה. החוקרים התקשו לאתר כתבים אלה. הסיבה לכך היא שהם הלכו לאיבוד או מפני שפלורסטה חתמה לעיתים קרובות על פרסומיה בשם בדוי. ממאי עד יוני 1851 פרסם העיתון הליברל O Liberal מריו דה ז'ניירו סדרת מאמרים של פלורסטה, תחת הכותרת האמנציפציה של הנשים The Emancipation of Women, שם דנה ברלוונטיות של חינוך לנשים.
בשנת 1853 פרסמה פלורסטה את ספרה מחברות הומניטריות Opusculo Humanitario. הספר הוא אוסף מאמרים על שחרור נשים ומדבר לטובה על אוגוסט קופט, אבי הפוזיטיביזם. הספר דן במחשבות המחברת על חינוך נשי, בנוסף לפדגוגיה באופן כללי. היא גם מעבירה ביקורת על מוסדות ההוראה של אז ועל חוסר המיקוד והתמיכה שלהם בנשים.
פילוסופיה ועבודה חינוכית
פלורסטה הגיעה לריו דה ז'ניירו ב־31 בינואר 1838, ובהמשך אותה שנה הקימה את מכללת אוגוסטו. היא הודיעה על פתיחת בית הספר בעיתון ג'ורנל דו קומרסיו. המוסד פעל במרכז עיר הבירה במשך שבע עשרה שנה. באותה תקופה היה גל של בתי ספר חדשים שנפתחו בריו דה ז'ניירו שרובם נוהלו על ידי אירופאים ופעלו על פי מודלים של חינוך זר. מכללת אוגוסטו הייתה שונה מבתי הספר האחרים משום שהיא התמקדה בחינוך נשים ובנות, ולא גברים. התלמידות למדו מדע, שפות, היסטוריה, דת, גאוגרפיה, חינוך גופני, אמנויות וספרות מתוך כוונה להכין אותן באופן מלא לנישואין ואמהות.
פלורסטה פעלה לחינוך נשים מכיוון שהיא האמינה שהשכלה היא המפתח להעצמה, וכי היעדרה מוביל לאפליית נשים. הנגשת חינוך, כך לתפיסתה, תסייע לנשים להכיר במעמדן החברתי הלא שוויוני שלהן ולקדם שינוי. פלורסטה גם האמינה שאוכלוסייה בורה יכולה להיות מנוהלת ביתר קלות על ידי הממשלה, וזה היה דבר שהיא קיוותה למנוע על ידי תמיכה בחינוך לקבוצות שוליות. הפילוסופיות שלה סביב סוגיות הוראה ושוויון מגדרי הושפעו מתפיסות חשיבה ליברליות, פרוגרסיביות ופוזיטיביסטיות.
בשלוש יצירותיה משנת 1847, שכולן נוגעות להוראה, פלורסטה מתחה ביקורת על מערכת החינוך שראתה במדעים חסרי תועלת ומשחיתות נשים. היא התייחסה גם לכישלון הכללי של קהילת ההוראה ולסטנדרטים החינוכיים הנוכחיים שלה בעבודתה משנת 1853 מחברות הומניטריות Opúsculo humanitário. באופן מיוחד, היא הוקיעה בתי ספר המנוהלים על ידי זרים שלטענתה לא הוכשרו לשמש כמחנכים או יועצים אקדמיים.
אידאולוגיה פמיניסטית
אין עוררין על התפקיד והרלוונטיות של פלורסטה בהתפתחות הפמיניזם בברזיל ובשחרור האישה במדינה. עם זאת, יש לקחת בחשבון את הפוליטיקה של אותה העת ואת ההקשר בו פעלה. המלומדים מתחו ביקורת על השקפותיה הפמיניסטיות האמביוולנטיות במקצת, משום שלא הייתה מיליטנטית מספיק ונעה על הטווח שבין אוונגרד לשמרנות. עבור קונסטנסיה לימה דוארטה, מחברת הספר ניסיה פלורסטה: חיים ועבודה (Nísia Floresta: Vida e Obra), פלורסטה משתלבת במה שהיא מכנה "פמיניזם טוב." המשמעות היא שהיא לא התכוונה לשנות באופן משמעותי את היחסים החברתיים, תוך שמירה על נשים בגבולות האידאולוגיים של התחום הפרטי. היא רצתה לשפר את החינוך לנשים ולהעצימן תוך הבטחה לכך שהן עדיין אחראיות לגידול ילדים ולעבודות בית אחרות.
כותבת נוספת העוסקת באמביוולנטיות זו היא ברנקה מורירה אלבס, שעבורה הפמיניזם של פלורסטה מכיל תפיסה רומנטית של נשים בהן המסירות למשפחה ולבית היא עדיין הציפייה המנחה. פלורסטה הציעה מספר דרכים לתחזק את המערכת המשפחתית המסורתית הזו ולשמור על בית, בעל וילדים ביצירותיה השונות.
החוקרים הכירו גם בשינוי האידאולוגי שעברה פלורסטה כסופרת וכפמיניסטית. בעבודתה הראשונה היא דחתה שינויים קיצוניים בסדר החברתי הנוכחי. היא הבהירה שהיא רוצה שהדברים יישארו במצבם הנוכחי וכי אינה מנסה לכפות שינויים גדולים. אולם לאחר מסעותיה באירופה, עבודתה השנייה בנושא מערכת החינוך הנוכחית הייתה אנליטית בצורה חדה יותר וקראה לרפורמה רחבת היקף. היא גם הביעה דאגה מכך שאוכלוסייה בורה פתוחה למניפולציות.
משין גאן קלי
ג'ורג קלי בארנס (באנגלית: George Kelly Barnes; 18 ביולי 1895 – 18 ביולי 1954), הידוע בכינויו "משין גאן קלי" (Machine Gun Kelly, "קלי המקלע"), היה גנגסטר אמריקאי בתקופת היובש בארצות הברית. כינויו ניתן לו בשל נשקו האהוב, תת מקלע מסוג תומפסון. פשעו המפורסם ביותר היה חטיפתו של איל הנפט ואיש העסקים צ'ארלס אורטשל ביולי 1933, אשר בעטיו הוא וחבורתו הרוויחו כ-200,000 דולר דמי כופר. חקירת ה-FBI בנושא איפשרה בסופו של דבר את מעצרו של קלי בעיר ממפיס, במדינת טנסי ב-26 בספטמבר 1933. בין יתר פשעיו נכללו מסחר בלתי חוקי באלכוהול ושוד מזוין.
קריירה
במהלך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, בתקופת היובש, קלי עבד כמבריח בלתי חוקי של אלכוהול, עבור עצמו ועבור אחרים. כעבור זמן קצר והיתקלויות ספורות עם כוחות שיטור מקומיים בעיר ממפיס, הוא החליט לעזוב את העיר ולנוע מערבה עם חברתו החדשה. על מנת להגן על משפחתו ולברוח ביתר קלות מכוחות השיטור המקומיים, הוא שינה את שמו לג'ורג ר. קלי. הוא המשיך לבצע פשעים קטנים והברחה בלתי חוקית של אלכוהול. ב-1928 הוא נעצר בטלסה, במדינת אוקלהומה, בשעה שניסה להבריח אלכוהול לתוך שמורה אינדיאנית. הוא נידון לשלוש שנות מאסר בבית הכלא לווינוורת' במדינת קנזס, והחל מרצה עונשו ב-11 בפברואר 1928. על פי הדיווחים הוא היה אסיר למופת ולפיכך שוחרר בשחרור מוקדם. זמן קצר לאחר מכן, קלי נשא לאישה את קאתרין תורן, אשר רכשה עבורו את תת-המקלע הראשון שלו, ואף טרחה רבות לפרסם את שמו בחוגי הפשע השונים. בין היתר, היא נודעה כמי שחילקה לפושעים שונים כמזכרת את תוף (מחסנית) מכונת היריה שלו. יתר על כן, על פי היסטוריונים שונים היא זו שיזמה מעשי שוד בנק שונים.
בתרבות הפופולרית
הראפר ושחקן הקולנוע קולסון בייקר אימץ את הכינוי Machine Gun Kelly כשם במה.
מפרקתן הבינים
מפרקתן הבינים (שם מדעי: Ginglymostoma cirratum) הוא מין כריש ממשפחת המפרקתניים שבסדרת הזנבתנאים.
אורכו של כריש זה יכול להגיע ל-3.3 מ' וישנם דיווחים על כרישים באורך 4.5 מ'. משקלו יכול להגיע ל-300 ק"ג. כריש זה בעל גוף גדול וסנפיריו דומים לידיים, מה שנתן לו את שמו. מכסי הזימים גדולים ובולטים וגופו בצבע אפור. העיניים קטנות וישנם 2 זיפים בולטים על הפה הנמצא בחלק נמוך של הגוף וצורתו עגולה. השיניים קטנות וחדות ועוזרות לכריש לשבור קונכיות ועצמות.
הכריש מצוי בימים הטרופיים באוקיינוס האטלנטי ובמערב האוקיינוס השקט סביב חופים, חולות ים ושוניות. הכריש הוא מין פעיל לילה הניזון מדגים קטנים כולל מטריגוניים, סרטנים, צדפות ורכיכות נוספות ומאצטלניים. הוא מרסק את טרפו בשיניו החדות. להקות כרישים מצליחים להגיח גם לחופים רדודים בעתות הגאות, אך הם חייבים לפעול במהירות ולצאת מהחופים לפני השפל.
כרישים אלה אינם מטילים ביצים אלא משריצים ולדות חיים.
פילוסופיה של מדעי החברה
הסבר
שאלות בנוגע לתכונות המיוחדות של הסברי פעולות חברתיות מעסיקות את הפילוסופיה החברתית לפחות מאז מאמרו המכונן של המפל על ההסבר ההיסטורי. הסבר זה, שזכה לשם "הסבר דדוקטיבי-נומולוגי", טוען שההסברים בהיסטוריה (ובהמשך לכך גם בשאר מדעי החברה) הם דדוקטיביים ובנויים על אינטראקציה בין חוקים אוניברסליים לבין תנאים ממשיים קונטינגנטיים. מודל זה של תאורטיזציית ההסבר החברתי מציבה במרכז את חוקי הטבע ואת המבנה הלוגי כבסיס לכל מהלך תאורי.
המודל של המפל, עם זאת, חטף אש רבה, בין השאר מתוך התבססות על הטענה לפיה לא כל ההסברים במדעי החברה יכולים או צריכים להתבסס על מודל דדוקטיבי. הרבה מהם, נטען, מבוסס על קורלציות סטטיסטיות והסקה באמצעותן. במודלים חלופיים אלה, מה שבולט לעין יותר מכל הוא שההסברים מניחים הסתברויות שונות לפעולות החברתיות, כשהדיון הוא בפעולות הסבירות יותר ובפעולות הסבירות פחות. במצב שכזה, מבנה הטיעון הוא אינדוקטיבי.
ציר אחר עליו חלוקים פילוסופים רבים הוא הציר של ההסבר התאורטי מול ההסבר האמפירי. בעוד שההסבר האמפירי נוטה ליפול לאחד משני המודלים שהוצגו מוקדם יותר, הסבר תאורטי מתנהל מעט אחרת. תאוריות במדעי החברה השונים מניחות ומתארות מבנים שלא ניתן למדוד אותם באופן אמפירי, אך שקיימים ברקע המכניזמים החברתיים השונים. דיון רב, בהקשר זה, מתנהל סביב השאלה "מה היא תיאוריה במדעי החברה" וכן גם "האם ניתן להסתמך על תאוריות ככלי הסברי במדעי החברה".
הבנה של הסברים במדעי החברה לא יכולה לפסוח גם על העיסוק בשאלות דורשות ההסבר. שאלות אלו, שדניאל ליטל מכנה "שאלות מדוע", מתחלקים גם הם לשני סוגים. ישנן שאלות "כיצד אפשרית הפעולה/תופעה" וישנן שאלות "מדוע בוצעה פעולה מסוימת". הן השאלות מן הסוג הראשון והן השאלות מן הסוג השני נוטות לענות על בסיס מודלים של סיבה ותוצאה.
קיימות דרכים רבות נוספות לתאר הסברים חברתיים. כך, לדוגמה, נפוץ הדיון על הסברים פונקציונליים ומטריאליסטיים, הסברים סמיוטיים ופנומנולוגים, סינכרוניים ודיאכרוניים.
פרשנות
פרשנות היא סוגיה שהעסיקה ועודה מעסיקה את הפילוסופיה של מדעי החברה כבר שנים רבות. בקונטיננט האירופי, מודלים של פרשנות משמשים עדיין כדי להבדיל בין מדעי החברה והרוח לבין מדעי הטבע. פרשנות, נהוג לומר, מתקיימת רק במדעים כמו היסטוריה וסוציולוגיה, וכן גם בין מדעי רוח וחברה רבים נוספים. המקום בו השיח בנושא בולט יותר מכל הוא בדיונים ההרמנויטיים ובדיונים סביב המושג verstehen ("הבנה מבפנים", בגרמנית). בין התאורטיקנים המובילים של תחילת ימי ההפרדה בין מדעי החברה למדעי הטבע נמצאים וילהלם דילתיי ומקס ובר.
המודל של דילתיי התבסס על שלוש הטענות הבאות: (1) את בני האדם, על תרבותם והקשרים בינם יש להבין על רקע הקונטקסט ההיסטורי ממנו צמחו. תיאור אבסטרקטי יפספס את כלל עולמות המשמעות שבתוכם מתקיימת הפעילות. (2) הדרך היחידה להבין בני אדם, זמנים ומקומות היא להיכנס לתוך הראש שלהם, או של האנשים שחיים בהם. ללא ההבנה מבפנים לא תתאפשר הבנה אמיתית בכלל. (3) היכולת להבין את בני האדם האחרים, במרחב או בזמן, מוגבלת על ידי התנאים בהם ומהם צמח החוקר. במילים אחרות, ישנו גבול ליכולת ההבנה.
1986 בארצות הברית
1986 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 210 שנה מיום היווסדה.
החיים השניים הקצרים של ברי טאנר
החיים השניים הקצרים של ברי טאנר (באנגלית: The Short Second Life of Bree Tanner) היא נובלה בסדרת דמדומים, מאת סטפני מאייר, המספרת את קורותיה של הערפדה ברי טאנר, המופיעה גם בספר השלישי בסדרה (ליקוי חמה). הנובלה ייחודית בסדרה בכך שהיא כתובה מנקודת מבטה של ברי, ולא של איזבלה (בלה) סוואן. מאייר העבירה טיוטות של הסיפור לבמאי דייוויד סלייד ולחלק מהשחקנים, כדי לסייע בהפקת הסרט השלישי בסדרה, דמדומים 3: ליקוי חמה.
תקציר העלילה
הערפדים הטריים ברי ודייגו הורגים ושותים את דמם של שני חסרי בית, במסע ציד בסיאטל שבמדינת וושינגטון כדי להשיג דם אנושי. ברי מתיידדת עם דייגו ומתחילה לדבר איתו על ויקטוריה בזמן שהם פורצים באישון ליל אל חנות. הערפדים החדשים (הידועים בכינויים "טירונים") אינם יודעים מי יצר אותם, ומכנים את ויקטוריה - היוצרת שלהם - היא. כשברי ודייגו משוחחים על ויקטוריה, הם מתחילים לעלות חשדות בנוגע אליה ואל ריילי - המדריך שלהם. ריילי, הדריך את הערפדים הצעירים באזהרות על דברים שברובם לא קיימים - כגון האמונה שערפדים נשרפים בשמש. הוא אמר לטירונים שאם יצאו באור השמש, ישרפו, ובכך הוא מצליח לשמור עליהם במקום אחד בכל שעות היום. אחרי הפריצה, ברי ודייגו לא מספיקים להגיע לפני הזריחה, אז הם מתחבאים במערה באזור הים. הם מדברים על ויקטוריה ועל ריילי, ומתחילים להגיע למסקנה שריילי עושה בהם שימוש ככלי נשק למטרות הגנה, ומתחילים להבין כי המציאות שתוארה בפניהם קודם לכן אינה תואמת את מציאות חייהם עתה. דייגו מספר לברי שהמיתוס על השמש אינו נכון ומוכיח לה זאת בכך שהבוא יוצא החוצה בעוד השמש נמצאת בשמיים. דייגו מסתבך בעימות עם ערפד אחר, ראול, וניצל בזכות התערבותו של 'פרד המשוגע' (freaky fred). מאוחר יותר, הוא וברי מצותתים לשיחה של ריילי עם ויקטוריה ולומדים כי הוולטרי תובעים ממנה להשמיד את משפחת קאלן בתוך חמישה ימים, שאם לא כן הם יעשו זאת. דייגו משוכנע בדעתו לדבר עם ריילי ולספר לו על תגלית "השמש" ממחשבה שהוא אינו יודע על כך, וברי הולכת אל מקום המסתור של הטירונים לבדה. כאשר ריילי חוזר, עדיין אין סימן לדייגו, וריילי מתחיל לאמן את הטירונים בטענה ששבט חזק של ערפדים קדומים רוצה את אדמת הצייד שלהם שבסיאטל. כעבור ימים מספר יוצאים הערפדים הטירונים למלחמה במשפחת קאלן וברי, שהגיעה לזירת הקרב באיחור, מגלה כי בני המשפחה הרגו את הערפדים הצעירים. ריילי, שאמר לברי שדייגו נמצא כבר בזירת המלחמה, לא נמצא באזור, וברי מבינה שריילי הרג אותו. ברי מנסה לברוח, אך קארלייל, מנהיג המשפחה תופס אותה. ברי מתחננת באמרה "בבקשה", וכוונתה הייתה שיהרוג אותה במהירות, אך קארלייל היסס והתחיל לדבר איתה. ברי אמרה לו שהיא לא רוצה להילחם יותר, והוא הציע לה פשרה - אם תכנע הם לא יהרגו אותה. ברי מסכימה להצעה, ועוברת לחסותו של ג'ספר שמתנהג איתה בקשיחות ונותן לה הוראות. כשהוולטורי באים, ג'יין חוקרת אותה - היא מענה אותה בעזרת כוחה - ואחר כך פליקס הורג אותה.
היסטוריה
סיפורה של ברי טאנר כוון לשמש תוספת למדריך הסדרה, ומאייר החלה לעמול על כתיבתו עוד בזמן עריכת "ליקוי חמה". בשל אורכו, החליטה מאייר שלא לכלול אותו במדריך ולהוציאו כספר נפרד. הספר יצא לאור ביוני 2010, אחרי חודש בו היה זמין להורדה חינם (באנגלית) באינטרנט. הספר נמכר בכ-700 אלף עותקים, וכיכב ברשימת רבי המכר של היומון USA Today.
הקוד (סדרת טלוויזיה)
הקוד (באנגלית: The Code) היא סדרת-מתח אוסטרלית בהפקת רשת ABC, במרכזה העיתונאי נד בנקס (דן ספילמן) ואחיו ג'סי (אשלי צוקרמן), האקר הסובל מבעיות נפשיות. העונה הראשונה של הסדרה, בת שישה פרקים, שודרה באוסטרליה בשנת 2014, והעונה השנייה שודרה בשנת 2016.
בשנת 2015 זכתה הסדרה בפרס ACTAA בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר. אשלי צוקרמן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, דן ספילמן היה מועמד בקטגוריה זו וצ'לסי פרסטון-קרייפורד זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. הפרק הראשון בסדרה זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
העונה השנייה
בעונה השנייה נדרשים נד וג'סי, כתנאי למניעת הסגרתם לארצות הברית, לסייע באיתורו של האקר בשם ג'אן רות (אנתוני לפאליה), לאחר שבאתר אינטרנט שבבעלותו הוצע למכירה נער שנחטף. תוכנית הפעולה של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה משתבשת, וג'אן חוטף את ג'סי והאני למערב גינאה החדשה. לאחר שג'אן לומד מג'סי על מכירת הנער, שלא הייתה ידועה לו, הוא מסייע לו באיתורו. במרוצת הזמן מתברר לנד וג'סי שג'אן הוא לא בהכרח האיש הרע שתואר להם, וכי תמונת המצב מורכבת הרבה יותר, וכוללת אינטרסים כלכליים של תאגיד אוסטרלי רב-עוצמה.
הפקה
עלילת העונה הראשונה מתרחשת בקנברה ובעיירה הדמיונית לינדארה. קטעי החוץ בקנברה צולמו בין היתר בבית הפרלמנט, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ואגם בארלי גריפין. העיירות ברוקן היל בניו סאות' ויילס וקוקברן באוסטרליה הדרומית שימשו כאתרי הצילומים עבור לינדארה.
ד"ר ג'קיל והאחות הייד
ד"ר ג'קיל ואחות הייד (באנגלית: Dr. Jekyll and Sister Hyde), הידוע גם בכינויו "הרופא שנהפך לאחותו הרוצחת", הוא סרט אימה בריטי משנת 1971, בבימויו של רוי ווארד בייקר אשר מבוסס על סיפור קצר של המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד מתוך הנובלה המפורסמת של הסופר הסקוטי רוברט לואיס סטיבנסון, שפורסמה לראשונה בינואר 1886.
בממלכה המאוחדת ובארצות הברית הוגבל הסרט לצפיית בני 18 ומעלה, בשל תכנים שאינם ראויים לקטינים, הן בגלל התמונות האכזריות והן בגלל התמונות הפורנוגרפיות שבסרט.
סצנת הפתיחה של הסרט
ד"ר ג'קיל היה מסתגר בביתו כדי להמציא סם שישנה את מינו, לשם כך היה ממהר להיפרד מהאורחים, סוגר ונועל את דלתותיו, ואף מנסה את התרופה על עצמו. הייד הייתה רוצחת אכזרית עוד לפני שהגיחה לאוויר העולם בכך שהיא השפיעה על ד"ר ג'קיל לרצוח נשים כדי שהוא יצליח למצוא סם שישנה את מינו ויהפוך אותו לאישה. וכך בלילות באמת הצליח ד"ר ג'קיל להפוך לאישה בניגוד גמור לרצונו לאחר ששתה מהסם שהוא יצר. ד"ר ג'קיל מאוד הזדעזע מהטבח הסדרתי שביצעה אחותו הייד. לאחר שהייד רצחה הרבה בני אדם שרובם המכריע היו נשים היא ניסתה לחסל בדקירת סכין את אהובתו של ד"ר ג'קיל אך הודות להתערבותו של ד"ר ג'קיל שגבר פיזית על כוחה של הייד, תוכנית זאת השתבשה לאחר שהסכין שאחזה הייד נפל ואהובתו התרחקה מהייד. האירוע הזה התרחש באותו יום שבו קנתה אהובתו של ד"ר ג'קיל, סוזן ספנסר, זוג כרטיסים למופע של שניהם. האישה שאליה נהפך ד"ר ג'קיל הוצגה על ידו כאחותו בשם הייד כדי לא לעורר שנאה וקנאה אצל אהובתו שהוא יוצא עם אישה אחרת. ד"ר ג'קיל הזהיר את אהובתו סוזן לשמור מרחק מהייד בתמורה לבואו למופע של שניהם שהיא הזמינה. כמו כן, סוזן מאוד שנאה לשמועה את הייד אומרת שהיא נמצאת בתחרות מול אחיה הנרי שבה היא רוצה לראות מי ינצח. העיירה שבו התגורר ד"ר ג'קיל סבלה מכל מיני רציחות מסתוריות, הראשון שחשד שד"ר ג'קיל הוא אכן הרוצח היה זה הרופא פרופסור רוברטסון (ג'רלד סים) שהתמחה בטביעת רצח הגופה במשטרה, אך כיוון שהוא לא הלך לביתו של ד"ר ג'קיל עם שוטרים אלא הגיע לבדו לביתו של ד"ר ג'קיל סופו שנרצח על ידי האחות הייד בגופו של ד"ר ג'קיל. האחרון שהבחין בכך שד"ר ג'קיל הוא הרוצח, היה זה אדם סומא (עיוור) שעסק לפרנסתו בקבצנות נגינה, הוא הגיע למסקנה שד"ר ג'קיל הוא הרוצח בעזרת חוש הריח, שכן בעזרת חוש זה הוא הבין שהאחות הייד נמצאת בגופו של ד"ר ג'קיל. בכל מקרה הוצגה הייד בסרט בתור אישה שלא יכלה לא לרצוח אישה אחת ליום.
סצנות הסיום של הסרט
הגופה הרוצחת של ד"ר ג'קיל\האחות הייד אכן מצאה את מותה לאחר שנהרגה בעת שנפלה מגובה, להבדיל מהרוצחים השכירים ששכר ד"ר ג'קיל אשר לא מתו ועוד יצאו בידיים נקיות מעבירת הרצח ובכך הם לא באו על עונשם. כמו כן רצחו הרוצחים השכירים ויליאם ברוק וויליאם הארי את המלצרית מהמסעדה שאותה פקד לאכול פעם בשבוע ד"ר ג'קיל.
לילו וסטיץ' (סרט עתידי)
לילו וסטיץ' (באנגלית: Lilo & Stitch) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי המהווה עיבוד לייב אקשן-הנפשה ממוחשבת לסרט ההנפשה באותו השם משנת 2002. את הסרט מביים דין פליישר קאמפ, על פי תסריט מאת כריס קקניוקאלני ברייט, ומפיקים דן לין וג'ונתן איריך. בסרט מככבת מאיה קילוהה בדמותה של לילו פלקאי, לצד זאק גאליפנאקיס, בילי מגנוסן, סידני אגודונג, קאיפו דודוייט, קורטני בי. ואנס, טיה קארר ואיימי היל.
רקע עלילתי
עלילת הסרט מספרת את סיפורו של הקשר שנרקם בין ילדה אנושית בודדה בשם לילו לחוצן דמוי-כלב בשם סטיץ', אשר תוכנן במקור לשמש ככוח הרס, בעוד השניים נאלצים להימלט מהכוח החוצני שהיה אמון על יצירתו ועובדים סוציאליים המבקשים להעבירה למשפחת אומנה.
פיתוח
ב-3 באוקטובר 2018, הוכרז כי חברת "סרטי וולט דיסני" שוקדת על פיתוח עיבוד לייב אקשן-הנפשה ממוחשבת לסרטם המונפש משנת 2002, "לילו וסטיץ'". את הסרט התעתד לכתוב מייק ואן וייס, ועל הפקתו הופקדו דן לין, ג'ונתן איריך וראיין הלפרין. ב-24 באוקטובר 2018, חשף ואן וייס שהוא החל לעבוד על התסריט. ב-13 בנובמבר 2020, נמסר על ניהול משא ומתן מצד ג'ון מ. צ'ו על בימוי הסרט, בעוד שבמקביל נמסר כי ואן וייס עזב את הפרויקט, וכי האולפנים מחפשים תסריטאי חדש. ב-14 ביולי 2022, נמסר מטעם "Deadline Hollywood" כי על בימוי הסרט הופקד דין פליישר קאמפ, וכי התסריטאי כריס קקניוקאלני ברייט נמצא במשא ומתן על שכתוב התסריט; בפברואר 2023, אושר רשמית כי ברייט יופקד על כתיבת התסריט. יום לאחר הכרזתה של "Deadline Hollywood" על מעורבותם של פליישר קאמפ וברייט בהפקת הסרט, בירך אותם ואן וייס בחשבון הטוויטר האישי שלו.
ליהוק
בנובמבר 2022, דווח על פרסומה של מודעת ליהוק ראשונה לסרט.
בפברואר 2023, נמסר על ליהוקו של זאק גאליפנאקיס לצוות השחקנים בתפקיד שטרם פורסם. בעוד שדווח מטעם "TheWrap" שגאליפנאקיס ידבב את דמותו של פליקלי, סתרה אותם "הוליווד ריפורטר" באפריל כאשר דיווחו על ליהוקו של גאליפנאקיס לדיבוב דמותו של ד"ר ג'ומבה ג'וקיבה. בשלהי מרץ 2023, נמסר על ליהוקה של מאיה קילוהה לדמותה של לילו פלקאי.
באפריל 2023, נמסר על ליהוקו של בילי מגנוסן לדיבוב דמותו של הסוכן פליקלי, ושל סידני אגודונג לדמותה של נאני פלקאי. בשלהי אפריל, נמסר על ליהוקם של קאהיאו מצ'אדו לדמותו של דייוויד קאוונה, ושל קורטני בי. ואנס לדמותו של קוברה באבלס. טיה קארר ואיימי היל, ששתיהן דיבבו דמויות בסרט המקורי ובסדרת ההמשך שלו, לוהקו לתפקידים חדשים, ובמקביל נמסר על משא ומתן מול סנדרס על שובו לדיבוב דמותו של סטיץ'. בנוסף, לאחר שגולשים באינטרנט חשפו פרופיל "ספוטיפיי" בבעלותו של מצ'אדו, המראה שהוא השתמש בעבר בביטוי גזעני כחלק מכותר של פלייליסט, נמסר כי יחליף אותו קאיפו דודוייט.
צילומים
במקור, התעתדו צילומי הסרט להתחיל באוהאו שבהוואי ב-13 במרץ 2023, ולהסתיים ב-16 ביוני. עם זאת, מאוחר יותר נמסר על דחיית תחילת הצילומים ל-17 באפריל 2023.
ב-16 באפריל 2023, פרצה שריפה בקרוואן, שהכיל תלבושות שהתעתדו להיות בשימוש בשלושת השבועות הראשונים של הצילומים בהליווה, במהלכה נגרם נזק של כ-200,000 דולר. על פי הדיווחים, השריפה החלה לפני השעה 23:00, וכובתה עד השעה 01:00 למחרת. לא דווח על נפגעים, אם כי בעקבות השריפה, עוכבה תחילת הצילומים במספר ימים. משטרת הונולולו סיווגה זאת כהצתה מדרגה ראשונה ופתחה בחקירה בתגובה.
הפצה
בנובמבר 2020, דווח על ידי "וראייטי" ו"הוליווד ריפורטר" כי טרם נמסר מטעם חברת וולט דיסני אם הסרט יופץ בבתי הקולנוע או באמצעות שירות "דיסני+". בנובמבר 2022, אושר באמצעות מודעת ליהוק שהסרט יופק בלעדית עבור "דיסני+".
תגובות-נגד לליהוק
עם היוודע ליהוקם של אגודונג ומצ'אדו (עד לליהוק דמותו מחדש) לצוות השחקנים, הביעו מעריצי הסרט המקורי את תרעומתם ברשתות החברתיות והאשימו את מפיקי הסרט ב, שכן לשני השחקנים גוון עור בהיר יותר מלדמויות שלגילומן לוהקו. חרף העובדה שהאשמות אלו לא היו מבוססות, שכן אגודונג – אחותה הבכורה של השחקנית סיינה אגודונג – היא אישה ממוצא מעורב שנולדה וגדלה בקאואיי (בו מתקיים הזיכיון) לאם ממוצא קווקזית ולאב ממוצא פיליפיני והוואיני, היא הותקפה בחשבון האינסטגרם האישי בשל קבלת התפקיד.
אף לאחר ליהוקו של ואנס לגילום דמותו של קוברה באבלס, הביעו המעריצים את אכזבתם מכיוון שקיוו לשובו של וינג ריימס, שדיבב את באבלס, שדמותו אף שאבה השראה מדמות אחרת של ריימס, מרסלוס ואלאס מהסרט "ספרות זולה", לתפקיד.
יוסי נשרי
יוסף צבי (יוסי) נשרי (נולד ב-1950) הוא סוכן ביטוח ופוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית קריית אונו בשנים 2003–2013.
ריבר (סדרת טלוויזיה)
ריבר (באנגלית: River) היא סדרת דרמה בריטית בת שישה פרקים שיצרה וכתבה אבי מורגן, ובכיכובם של סטלאן סקארסגארד וניקולה ווקר. שידור הבכורה של הסדרה בערוץ BBC One היה ב-13 באוקטובר 2015. בנטפליקס שודרה הסדרה החל מ-18 בנובמבר 2015. הסדרה מתמקדת במפקח הבילוש ג'ון ריבר, שסובל מרגשות אשמה אחרי רציחתה של השותפה שלו במשטרה, והיא מופיעה בהזיותיו כרוח רפאים.
יוסי נשרי
ביוגרפיה
נשרי נולד בשנת 1950 בקיבוץ גבעות זייד. ב-1958 התפרק הקיבוץ ונשרי ומשפחתו עבר למושב מבקיעים. בגיל 18 התגייס לצה"ל, שם שירת בסיירת חרוב. לאחר השחרור נישא לבת קריית אונו והם הקימו את ביתם ביישוב. לפני הכניסה לפוליטיקה, עבד כ-20 שנה כסוכן ביטוח במשרד עצמאי שהקים.
ריבר (סדרת טלוויזיה)
הפקה
את הסדרה הזמינו שארלוט מור ובן סטיבנסון. המפיקים בפועל היו ג'יין פת'רסטון, מנדה לווין, אבי מורגן ולוסי ריצ'ר. באוקטובר 2014 החל שלב הצילומים בלונדון. החברה המפיקה הייתה Kudos, והסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי Shine International.
יוסי נשרי
קריירה פוליטית
בסוף שנת 2002 ראש העירייה דרור בירנבאום התפטר מתפקידו ובכך הקדים את הבחירות המקומיות לאפריל 2003 (במקום שיתקיימו כסדרן באוקטובר). נשרי הקים תנועה עירונית עצמאית בשם "תנועת התושבים" ורץ מטעמה למועצה ולראשות העיר. בסיבוב הראשון זכה נשרי ב-31.7% מקולות הבוחרים ועלה לסיבוב השני מול ישראל גל, שבו זכה ב-54.6% מקולות הבוחרים ונבחר לראשות העיר. סיעתו זכתה ב-3 מנדטים במועצת העיר ונשרי הקים קואליציה. בפברואר 2004 הפכה הקואליציה של נשרי ללעומתית ואותגרה על ידי האופוזיציה. המחלוקת אף הגיעה לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. למרות זאת, קידם נשרי את תוכנית ההבראה שאושרה עוד בקדנציה הקודמת וצמצם את הגירעון התקציבי. בבחירות 2008 זכה בבחירות לראשות העיר ברוב דחוק של 52% מקולות הבוחרים לעומת 48% של יריבו, ישראל גל. נשרי, שסיעתו שמרה על כוחה מהבחירות הקודמות, הקים קואליציה עם סיעתו של גל וסיעות נוספות והמשיך לעסוק בנושאי חינוך, רווחה ובתאגיד המים העירוני. בבחירות 2013 התאחדה רשימתו של נשרי עם רשימתו של סגנו וממלא מקומו, איציק ציזר. הרשימה המאוחדת של נשרי וציזר (שנקראה על שם אותיותיה בקלפי, "לב") זכתה ל-4 מנדטים במועצת העיר. נשרי זכה ל-38.4% מקולות הבוחרים והפסיד לישראל גל. סיעתו נשארה באופוזיציה ונשרי פרש מהחיים הפוליטיים.
ריבר (סדרת טלוויזיה)
הפקה
שירה של הזמרת טינה צ'ארלס "I Love to Love (But My Baby Loves to Dance)" מופיע פעמיים בסדרה, בתחילת הפרק הראשון ובסיום הפרק האחרון.
יוסי נשרי
קריירה פוליטית
נשרי הוא חבר מרכז הליכוד וחבר הליכוד (ולפני זה תנועת החרות) משנת 1971. עם הקמת מפלגת קדימה הצטרף אליה, אך חזר לליכוד כעבור זמן קצר.
ריבר (סדרת טלוויזיה)
אתרי צילומים
הצילומים נערכו בשמונה רבעים בלונדון - למבת', איזלינגטון, קמדן, האקני, סאות'ארק, רדברידג', ניוהאם, טאוור המלטס ולואישם.
אתרים בולטים בסדרה כוללים את דרך קלרקנוול באיזלינגטון, פארק סאות'ארק, תיאטרון הגלוב וגשר המילניום בסאות'ארק, ותחנת הרכבת סטרטפורד בניוהאם.
יוסי נשרי
חיים אישיים
נשרי נשוי, אב לארבעה וסב לנכדים. מתגורר בשכונת פסגת אונו בקריית אונו.
הקורפוס ה-15 (בריטניה)
הקורפוס ה-15 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית.
היסטוריה
הקורפוס הוקם במצרים ב-9 בדצמבר 1915 בפיקודו של הנרי הורן. הקורפוס השתתף בהגנה על תעלת סואץ, ובמרץ 1916 נשלח לצרפת, שם צורף לארמייה הרביעית של חיל המשלוח הבריטי. ביולי 1916 לחם הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות. בשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב איפר השלישי, ובשנת 1918 לחם במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר סיום המלחמה פורק הקורפוס.
המרד על הבאונטי (סרט, 1935)
המרד על הבאונטי (באנגלית: Mutiny on the Bounty) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של פרנק לויד משנת 1935. בסרט מככבים צ'ארלס לוטון וקלארק גייבל בתפקידים ראשיים. הסרט מבוסס על ספרם של צ'ארלס נורדהוף וג'יימס נורמן האל משנת 1932. למרות חוסר הדיוק בסרט, הוא זכה להצלחה ביקורתית וכלכלית. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, ומתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
פרסים ומועמדויות
בטקס פרסי האוסקר הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, נכון לשנת 2015 הוא הסרט האחרון שזכה רק בקטגוריה הזו (הקודמים לו היו "מנגינת ברודוויי" ו"גרנד הוטל"). הסרט היה גם מועמד בשבע קטגוריות נוספות; הבמאי הטוב ביותר (עבור פרנק לויד, הפסיד לג'ון פורד על "המלשין"), התסריט המעובד הטוב ביותר (עבור טלבוט צ'אנינג, ג'ולס פרת'מן וקארי וילסון הפסידו לדודלי ניקולאס על "המלשין"), שלוש מועמדויות לשחקן הטוב ביותר (עבור צ'ארלס לוטון, קלארק גייבל ופרנצ'וט טון הפסידו לויקטור מקלגלן על "המלשין"), הפסקול הטוב ביותר (עבור נאט פינסטון והרברט סוטשרט הפסידו למקס שטיינר על "המלשין") והעריכה הטובה ביותר (עבור מרגרט בות' הפסידה לראלף דוסון על "ליל קיץ"). הסרט הוא היחידי אי פעם ששלושה משחקניו היו מועמדים באותה קטגוריה.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-86 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים ואת ויליאם בליי המגולם על ידי לוטון במקום ה-19 ברשימת הנבלים הטובים ביותר בכל הזמנים.
כתום זה השחור החדש
כתום זה השחור החדש (באנגלית: Orange Is The New Black) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית מבית היוצר של חברת נטפליקס. הסדרה נוצרה על ידי ג'נג'י כהן ומבוססת על ספרה האוטוביוגרפי של פייפר קרמן "כתום זה השחור החדש: השנה שלי בכלא לנשים". העונה הראשונה עלתה לשידור ב-11 ביולי 2013, והעונה השביעית והאחרונה עלתה ב-26 ביולי 2019.
הסדרה זכתה 3 פעמים ברציפות בפרס גילדת שחקני המסך בשנים 2014–2016, בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית.
מקור השם הוא במדי האסירים בארצות הברית שצבעם כתום.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי פייפר צ'פמן (טיילור שילינג), אישה לבנה אנגלו-סקסית פרוטסטנטית בשנות ה-30 לחייה שמתגוררת בניו יורק. פייפר נשלחת לכלא לתקופה של 15 חודשים בגלל פשע שביצעה לפני עשר שנים – הברחת מזוודה מלאה בכסף מעסקאות סמים. היא ביצעה את הפשע עבור אלכס, מבריחת סמים בינלאומית ובת זוגה באותו הזמן. העלילה עוקבת אחר הדמויות השונות בכלא ומחוצה לו, וההתמודדות של פייפר מולן.
עונה 1
פייפר נכנסת לכלא ומתרגלת לחיים בכלא. זה מתחיל לא טוב מבחינתה כאשר רד, מנהלת המטבח, רוסייה קשוחה, לא נותנת לה אוכל לאחר שפייפר אמרה בפניה מבלי לדעת שהיא השפית שהאוכל בכלא דוחה.
במהלך העונה פייפר ואלכס, זו שגרמה לה להיכנס לכלא בעקבות הברחת סמים בזמן שהיו בנות זוג, מתקרבות והקשר של פייפר עם הארוס שלה מתערער לאחר שהוא מגלה שהקשר ביניהן שוב חוזר להתהדק.
עונה 2
העונה מתחילה כאשר פייפר מועברת לכלא אחר שמור יותר מהקודם לאחר שבסיום העונה הקודמת תקפה באלימות אסירה אחרת לאחר שזו ניסתה לרצוח אותה בגלל מלחמות דת אך מהר מאוד היא חוזרת לליצ'פילד.
צ'פמן נותרת לבדה בעונה זו, לאחר שאלכס מקבלת שחרור מהכלא, אך חוזרת לכלא לקראת סיום העונה לאחר שדווקא פייפר מחליטה להלשין עליה לרשויות לאחר שסיפרה להם שאלכס מפרה את תנאי השחרור שלה.
לקראת סיום העונה, הארוס של פייפר, לארי, עוזב את פייפר לטובת חברתה הטובה ביותר.
חלק גדול מעונה זו עוסק במריבה בין האסירה רד לבין אסירה ותיקה שחוזרת לכלא שנחשבת ל"אם השחורות" בכלא. אותה אסירה מתה בסיום העונה זו בעת ניסיון בריחה.
עונה 3
בעונה זו אלכס ופייפר הן זוג והקשר ביניהן רואה עליות ומורדות בפרט לאחר שאלכס מגלה שפייפר היא זו שהלשינה עליה והביאה לחזרתה לכלא. עוזר מנהל הכלא, ג'ו קפוטו, מתחיל לנהל מערכת יחסים אינטימית עם נטלי, קודמתו בתפקיד, שזו עוזבת את בעלה לאחר שבגד בה עם גבר. הכלא נמצא על סף סגירה עד שחברה פרטית מתחילה לנהל אותו, דבר היוצר קשיים הנהלתיים איתם מתמודד ג'ו. דאיה, אסירה מקבוצת הלטיניות נכנסה להריון מאחד הסוהרים בעונה הראשונה, הם מתכננים את חיהם ביחד, אך הוא עוזב אותה לאחר ביקור בבית משפחתה, והיא מחליטה למסור את התינוקת לאימוץ.
עונה 4
העונה מתחילה כאשר הסוהרים מגלים שהאסירות ברחו לאגם הסמוך, הם מחזירים את כולן ומתחילים לנקוט ביד קשה בהרבה ממה שנהגו וכל זה בראשותו של הסוהר הראשי החדש, דזי פיסקטלה, שהגיע מהכלא השמור. לכלא מגיעות כמאה אסירות חדשות, והאסירות מתחילות לחיות בצפיפות גבוהה ובמחסור משאבים.
פייפר מרבה להסתכסך בעונה זו עם אסירות בעקבות עסק פנימי לייצוא תחתונים של אסירות שפתחה בכלא. היא מפנה אצבע מאשימה אל הלטיניות ומתחילה מעין קבוצת עליונות של אסירות לבנות. באחת מהמריבות לקחו אותה מספר אסירות וקעקעו צלב קרס על זרועה.
לקראת סיום העונה החלו מספר מהומות בכלא בעיקר בעקבות היד הקשה בה החלו לנהוג הסוהרים כלפיהן. הראשונה שבהן החלה כאשר הסוהרים דרשו מאחת האסירות להתקלח, לאחר שזו סירבה, הסוהרים השפילו אותה ולא נתנו לה לאכול, מה שעורר מהומה.
לאחר שהתגלתה גופת הסוהר שהרגה אלכס, למרות הוראתו של קפוטו, פיסקטלה מנהל חקירה של מספר אסירות. בחדר בו מחכות אלו שפיסקטלה רוצה לחקור, מחליט אחד הסוהרים לכפות על האסירות לנהל קרבות אחת עם השנייה.
לאחר מכן החלה מהומה נוספת וגדולה יותר כאשר פיסקטלה מענה את רד, מנהלת המטבח, לא נתן לה לישון והשפיל אותה מול כולן. האסירות ראו זאת ובמהלך ספונטני נעמדו כל האסירות על השולחנות בחדר האוכל ולא הסכימו להתפנות. לאחר שהחלו הסוהרים לפנות אותן בכוח, ניסה אחד מהם להוריד את סוזן, אסירה שחורה ולא יציבה נפשית מאחר השולחנות, וזו החלה להזות. פוסיי, אסירה נוספת, ראתה זאת וניסתה למנוע ממנו לקחת אותה. הסוהר, לכאורה בהיסח דעת, גרם למותה של פוסיי. מותה של פוסיי הביא למהומה גדולה. תחילה, הסוהרים הצליחו להשתלט על המהומה שהחלה אבל לאחר שהאסירות גילו שהסוהר שהרג אותה לא יועמד לדין, החלה מהומה אשר יצאה משליטה והעונה מסתיימת כשאחת האסירות משיגה נשק שהכניס אחד הסוהרים לכלא, ומאיימת על שניים מהסוהרים.
עונה 5
העונה מתחילה בדיוק בנקודה בה הסתיימה הקודמת, כאשר אחת האסירות, דיאז, מכוונת אקדח לכיוונו של אחד הסוהרים ולבסוף יורה בו בעקבות לחץ שמפעילות עליה שאר האסירות.
המהומה נמשכת לאורך כל העונה, כולל מספר בני ערובה שלוקחות האסירות מקרב הסוהרים. לאורך המהומה האסירות עושות ככל העולה על רוחן.
בשלב מסוים מחליט הסוהר הראשי, פיסקטלה, להיכנס לכלא על דעת עצמו ולוקח לחדר חשוך וצדדי מספר אסירות, כולל את אלכס ופייפר ומתעלל בהן. עיקר ההתעללות שלו היא ברד, מנהלת המטבח, איתה אף פעם לא הסתדר. הוא תולש את שיער ראשה באמצעות סכין. הן מצליחות להשתחרר לאחר שפרידה, אחת האסירות המבוגרות אך האכזריות ביותר, מגלה על מעשיו ומכינה בעצמה חץ רעיל וקשת ויורה בו. פיסקטלה מאבד הכרה והן קושרת אותו.
המהומה מסתיימת כאשר כוח מיוחד של הכלא השמור פורץ לכלא ומפנה בכוח את האסירות. הכוח הפורץ מוצא את האסירות שקשרו את פיסקטלה אך יורה בו בטעות והורג אותו. מנהל הכוח הפורץ מחליט לספר לאחר מכן שהם מצאו אותו מת.
עונה 6
בעקבות המהומות, חלק גדול האסירות מועברות לאגף אחר ושמור בהרבה ממה שהיו רגילות בליצ'פילד. וחלקן מועברות לכלא אחר, כולל אלכס שחוזרת לליצ'פלד לאחר כמה ימים.
העונה מתחילה כאשר רוב האסירות, בזו אחר זו נחקרות על הרג פיסקטלה ומי החלה את המהומה. לאורך כל העונה טייסטי הייתה החשודה העיקרית של החוקרים בהרג הסוהר. ג'ו קפוטו שפוטר מניהול הכלא בעקבות המהומות והאמין שטייסטי חפה מפשע, מנסה לעזור לה לאורך המשפט אך כושל בגלל עדות שקר של אסירה אחרת, סינדי, חברתה הטובה של טייסטי. בעקבות זאת, טייסטי נשפטת למאסר עולם.
לאחר שהאסירות מגיעות לכלא השמור הן נשלחות לאגפים שונים ומפתחות קשרים חדשים, הן נחשפות לסכסוך ישן בין האגפים ונאלצות לקחת צדדים.
חלק גדול מעונה זו מראה גם את השחיתות בקרב הסוהרים. יחסי מין עם האסירות, הימורים ביניהם איזו אסירה תעורר מהומות, מה שגורם להם לפתות אסירות לעורר מהומות על מנת לצבור נקודות בתחרות ביניהם. לצד זה, ישנם סוהרים בהם מתגלה צד רגיש כשהם מתמודדים עם פוסט טראומה מהמהומות.
עונה זו עוסקת גם באסירות שכבר שוחררו, בהן אליידה שמתחילה מערכת יחסים עם אחד הסוהרים הבכירים על מנת להבריח דרכו סמים לתוך הכלא. בתחילה ללא ידיעתו ולאחר מכן בשיתוף פעולה מלא יחד. עניין זה גורם לאותו סוהר לתת לקראת סיום העונה לפייפר שחרור מוקדם כיוון שהבין שהיא מנסה לחפש מי מכניס סמים לכלא.
בסיום עונה זו ולפני שחרורה של פייפר, מארגנת אלכס חתונה בכלא ושתיהן נישאות.
עונה 7
לאחר שחרורה, פייפר עוברת לגור אצל אח שלה וגיסתה. המצב הכספי שלה קשה והיא ממורמרת ומתגעגעת לאלכס. היא מנסה לעבוד אבל מחליפה הרבה עבודות ולא מצליחה לשרוד יותר מכמה ימים באף מקום.
עונה זו עוסקת הרבה בכלא ומשטרת ההגירה, לאחר שמספר אסירות לטיניות שכבר שוחררו מהכלא מסתבכות עם ההגירה הנוקשה בארצות הברית.
בסצנת סיום הסדרה נראות מספר דמויות מרכזיות שכיכבו לאורך הסדרה, מתגלה מה קורה בשלב זה עם כל אחת מהן ונסגרים לצופים הרבה קצוות בנוגע אליהן.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
כובע ים
כובע ים ( גם כובע רחצה וכובע שחייה) נחבש על ידי רוחצים בבריכה או בים, ועשוי לרוב לייקרה או סיליקון. הוא נועד לשמור על המסננים במקום השחייה מסתימה כתוצאה משיער. הכובע מאפשר גם לשמור על השיער יבש וללא מגע של כלור. הוא מונע חדירת מים לאוזניים, ובכך הכובע שומר על היגיינת האוזן מחיידקים וכלור.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-20, כובעי הים היו עשוי מבד גומי, ובשנות ה-20 הם היו עשויים לטקס. בשנות ה-40, כובעי השחייה הפכו נדירים מכיוון שהגומי שימש לחומרי המלחמה. בשנות ה-50 החלו להופיע כובעים מעוטרים והם נכנסו לאופנה, ובשנות ה-60, כובעים שחייה צבעונים ובעלי עיטורים של פרחים הפכו לפופולריים.
אליקים גוטהולד וייל
ביוגרפיה
וייל נולד בברלין בירת גרמניה, בנו של דוד וייל, מורה, והנרייטֶה, ונינו של הרב הראשי של ברלין שמחה וייל. למד באוניברסיטת ברלין ובבית הספר הגבוה לחכמת ישראל בברלין, שם היה בין היתר תלמידו של מוריץ שטיינשניידר. בתקופת לימודיו באוניברסיטת ברלין היה מראשוני החברים באגודה הציונית, ובבית הספר הגבוה לחכמת ישראל ייסד עם חבריו ללימודים ד"ר יהודה לייב מאגנס וד"ר מקס שלזינגר, את האגודה הלאומית. בשנת 1906 התקבל לעבודה כספרן בספרייה המלכותית בברלין, ובשנת 1918 ייסד בה את המחלקה המזרחנית והיה למנהלהּ.
בשנים 1920–1931 היה דוֹצֵנְט (פרופסור שלא מן המניין) לפילולוגיה שמית ולתרבות אסלאמית באוניברסיטת ברלין, ומשנת 1931 פרופסור מן המניין לפילולוגיה שמית באוניברסיטת פרנקפורט (במקומו של פרופ' יוסף הורוביץ). בתפקידיו האקדמיים עמד בקשר עם המכון למדעי המזרח של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנותיו בפרנקפורט היה "מנהל פוקד" של המכון.
בשנת 1934 איבד את משרתו, כמו פרופסורים יהודים אחרים בגרמניה הנאצית, בעקבות החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית כפרופסור לפילולוגיה טורקית ולספרות ובלשנות ערבית. במקביל החליף את פרופ' שמואל הוגו ברגמן – לאחר שזה שהתמנה ב-1935 לרקטור האוניברסיטה – כמנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, וכיהן בתפקיד זה במשך 11 שנים, עד 1946. בשנת 1952 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה.
וייל הלך לעולמו ב-25 באפריל 1960 ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. היה נשוי ואב לבת.
פרסומיו
להלן רשימת פרסומיו של וייל:
Officium Defunctorum
Officium Defunctorum היא יצירה מוזיקלית שכתב מלחין הרנסאנס הספרדי תומאס לואיס דה ויקטוריה. זוהי למעשה מיסת רקוויאם למעט המזמור דיאס אירה ובתוספת קטע מספר איוב ומוטט לוויה נוסף, שנכתבה לזכר מריה, נסיכת ספרד, ארכידוכסית אוסטריה. ויקטוריה עבד בחצרה של מריה משנת 1586 וכשנפטרה בשנת 1603 הקדיש לה יצירה זו. יצירה זו מכונה לעיתים "הרקוויאם של ויקטוריה" אף על פי שוויקטוריה כתב מיסת רקוויאם נוספת בשנת 1583.
היסטוריה
בשנת 1603 נפטרה מריה שהייתה ביתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ויקטוריה עבד בחצרה של מריה כבר משנת 1586, וכשנפטרה הקדיש לה יצירה זו. את היצירה הגיש למרגרט, ארכידוכסית אוסטריה, ביתה הצעירה של מריה, לכבוד "טקס הקבורה של אמך הנערצת ביותר". הקיסרית נפטרה ב-26 בפברואר וטקס הלווייתה התקיים בתחילת מרץ, סביר להניח שוויקטוריה לא הספיק להשלים את היצירה עד להלווייתה ולכן ככל הנראה ביצוע הבכורה של המיסה היה בטקס גדול שנערך לזכרה ב-22 וב-23 באפריל במדריד.
ויקטוריה הוציא בימי חייו עשרה כרכים של יצירתו. ה־Officium Defunctorum היא היצירה היחידה אותה הוציא בנפרד בשנת 1605 והיא נחשבת לכרך ה-11 של כתביו.
היצירה
היצירה היא יצירה קולית בלבד למקהלה של שישה קולות (סופרן ראשון ושני, אלט, טנור ראשון ושני ובס). ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-45 דקות.
יחסי ברוניי–וייטנאם
יחסי ברוניי–וייטנאם הם יחסים ידידותיים, כשברוניי מחזיקה שגרירות בהאנוי, ולווייטנאם יש שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-29 בפברואר 1992. ב-1998, חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי ביקר בביקור רשמי בווייטנאם, וב-2001 ביקר נשיא וייטנאם, טראן דוק לואונג בברוניי.
מספר הסכמים כמו הסכם תעופה נחתמו על ידי שתי המדינות. נפח המסחר בין המדינות הגיע ל-1.5–2 מיליון דולרים בשנה. בשנת 2005, נפח המסחר היה כ-4.5 מיליון דולר. בסוף יוני 2007, לברוניי היו כ-37 פרויקטי השקעות בווייטנאם. ברוניי מעניקה מלגות רבות לווייטנאמים בתחומי הנפט, גז, וקורסים באנגלית.
קיים גם שיתוף פעולה בין שני חילות הים של שתי המדינות בנושאי שמירת שלום, יציבות וביטחון ימי באזור.
צטרומיננטיה
צטרומיננטיה (שם מדעי: Cetruminantia) הוא ענף של מכפילי פרסה אשר התפתח החל מראשית האאוקן ובתוכו נכללים האבות המשותפים של מעלי הגירה ושל ההיפופוטמיים וקרוביהם, לרבות סדרת הלווייתנים. הקבוצה התפצלה מקבוצות דמויי החזיר ובעלי הכרית הכוללת את הגמליים.
בקבוצה זו כלולות 2 קבוצות עיקריות: Ruminantiamorpha, בה מצויים מעלי הגירה, אשר פיתחו התאמה להעלאת גירה של צמחים וצטנקודונטמורפה, הכוללת בעיקר את דמויי ההיפופוטם, מינים שהתפתחו בעיקר לחיים במים, חלקם אף בים הפתוח.
ליירסה
מועדון כדורגל ליירסה הוא מועדון כדורגל מהעיר לייר שבבלגיה. המועדון משחק בליגה הבלגית השנייה. המועדון זכה ב-4 אליפויות וב-2 גביעים והגיע לגמר הגביע הבלגי פעם נוספת.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1906 ושנתיים מאוחר יותר התקבל כחבר בהתאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית. בעונת 1912/1913 הגיע לרבע גמר הגביע הבלגי והפסיד לקבוצת רויאל דארינג קלאב מולנבק. בעונת 1921/1922 החל לשחק בליגה השנייה בבלגיה. בעונת 1926/1927 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה בבלגיה. המועדון החל לשחק בליגה הראשונה בעונת 1927/1928 ובעונת 1931/1932 זכה באליפות הראשונה. בעונת 1941/1942 זכה באליפות השנייה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1947/1948 שבסופה הגיע למקום האחרון בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 5 שנים בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. המועדון החל לשחק בליגה הראשונה בעונת 1953/1954 ובעונת 1959/1960 זכה באליפות השלישית.
בעונת 1968/1969 זכה בגביע הבלגי בפעם הראשונה ושיחק בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1969/1970. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין כאשר במשחק הבית הביס את הקבוצה מקפריסין 1-10. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת מנצ'סטר סיטי מאנגליה כאשר במשחק החוץ הובס המועדון בתוצאה 5-0. בעונה זו הגיע לשמינית גמר הגביע הבלגי והפסיד לקבוצת רויאל דארינג קלאב מולנבק.
בעונת 1972/1973 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אנדרלכט. בעונות 1973/1974, 1974/1975 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות ברלינגן ובוורן בהתאמה. בעונת 1975/1976 הגיע לגמר הגביע, הפסיד לקבוצת אנדרלכט והעפיל בפעם השנייה לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1976/1977. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת היידוק ספליט מקרואטיה והודח מהטורניר.
בעונת 1996/1997 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת KFC טיאלן. בסוף העונה זכה באליפות בפעם השלישית והאחרונה עד להיום והעפיל בפעם השנייה לליגת האלופות בעונת 1997/1998. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת אנורתוסיס פמגוסטה מקפריסין והעפיל לשלב הבתים. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות מונקו, באייר לברקוזן וספורטינג ליסבון. המועדון סיים את הבית במקום האחרון והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע לשמינית גמר הגביע הבלגי והפסיד לקבוצת ראסינג גנק.
בעונת 1998/1999 זכה בגביע הבלגי בפעם השנייה ובסוף העונה סיים את הליגה במקום השביעי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1999/2000. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פ.צ. ציריך משווייץ והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע לחצי גמר הגביע הבלגי והפסיד לקבוצת סטנדרד לייז'. בסוף העונה סיים את הליגה במקום התשיעי והעפיל לגביע אופ"א בעונת 2000/2001. בסיבוב המוקדמות ניצח את קבוצת אקרנס מליטא. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת ז'ירונדן דה בורדו מצרפת והודח מהטורניר.
בעונת 2008/2009 הגיעה לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ראסינג גנק. בסוף עונת 2009/2010 סיימה את הליגה השנייה במקום הראשון ועלתה לליגה הראשונה. הקבוצה שיחקה ברציפות בליגת העל הבלגית מעונת 2010/2011 ועד עונת 2014/2015. בעונת 2010/2011 הגיעה לרבע גמר הגביע והפסידה לקבוצת וסטרלו. בעונת 2011/2012 הגיעה לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת לוקרן. בעונות 2013/2014, 2014/2015 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות אוסטנדה וזולטה ורכם בהתאמה. בסוף עונת 2014/2015 הקבוצה ירדה לליגה הבלגית השנייה.
תאודור טולסדורף
תאודור טולסדורף (בגרמנית:  Theodor Tolsdorff ;3 בנובמבר 1909 – 24 בספטמבר 1978), היה מהבולטים במפקדי הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה, אחד מעשרים-ושבעה מפקדים שקיבלו את העיטור הצבאי הגבוה – צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
קריירה מוקדמת
טולסדורף נולד ב-3 בנובמבר 1909 בלהנארטן (כיום בפולין), האימפריה הגרמנית. בהיותו בן חמש פרצה מלחמת העולם הראשונה, וטולסדורף ומשפחתו פונו מביתם בעקבות הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית. לאחר מותו של אביו בשנת 1919 ירש טולסדורף את אחוזות המשפחה, וניהל אותה תוך שהוא ממשיך את לימודיו בגימנסיה בקניגסברג.
בשנת 1934 התגייס טולסדורף לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-1 בדיוויזיה ה-1. ב-1 בפברואר 1936 הועלה לדרגת סמל, וב-1 ביוני 1936 הועלה לדרגת לויטננט. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה טולסדורף לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד פלוגת הנ"ט ה-14, שהייתה חלק מרגימנט הרגלים ה-22 בדיוויזיה ה-1.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין פיקד טולסדורף על פלוגתו, ואף נפצע במהלך הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. במהלך המערכה על צרפת שוב לחם טולסדורף עם פלוגתו, ושוב נזקק לטיפול רפואי בעקבות פציעה. במהלך מבצע ברברוסה לחם טולסדורף עם פלוגתו בזירה הצפונית, ואף נפצע 3 פעמים במהלך הקרבות, אך רק ב-21 בנובמבר 1941 הסכים להתפנות לבית חולים. ב-1 בדצמבר אותה שנה הועלה טולסדורף לדרגת האופטמן, וב-4 בדצמבר הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באפריל 1942 חזר טולסדורף לחזית והשתתף בקרבות סביב אגם לדוגה, ובמהלכם אף איבד חלק מרגלו הימנית. ביוני אותה שנה הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-20 בספטמבר נפצע טולסדורף מכדור בראשו. ב-1 בינואר 1943 הועלה טולסדורף לדרגת מיור, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-22. ביולי 1943 השתתף טולסדורף עם גדודו בקרב השלישי על אגם לדוגה, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-15 בספטמבר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף שנת 1943 הועברה הדיוויזיה ה-1 לגזרה הדרומית, שם לחמה באזור ויניצה ואודסה, ובאחד הקרבות נפצע טולסדורף בבטנו. לאחר החלמתו הועלה טולסדורף ב-1 באפריל 1944 לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למדריך בבית הספר הצבאי במץ. ב-14 ביולי אותה שנה הועלה טולסדורף לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-22. טולסדורף לחם עם הרגימנט במהלך מבצע בגרטיון בניסיון להשאיר את וילנה בידיים גרמניות, ועל כך קיבל ב-18 ביולי באופן אישי מהיטלר תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בין ה-25 ביולי ל-31 באוגוסט 1944 השתתף טולסדורף בקורס מפקדי דיוויזיות, ולאחר מכן קיבל ב-1 בספטמבר את הפיקוד על דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-340. בתחילה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-81 במסגרת הארמייה ה-15, אולם במהלך הקרב על הבליטה הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, ולחמה עמו בקרבות בבליטה. טולסדורף הצליח להחזיר את כוחותיו לגרמניה, וב-30 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-18 במרץ הועלה טולסדורף לדרגת גנרל לוטננט, וקיבל תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל מונה טולסדורף למפקד הקורפוס ה-82, ולחם עמו בקרבות בהסן ובבוואריה. ב-8 במאי 1945 נכנע טולסדורף יחד עם כוחותיו באוסטריה, לכוח מהרגימנט ה-506 מהדיוויזיה המוטסת ה-101 האמריקנית.
קרב בעל חצור (1918)
קרב בעל חצור התחולל במרץ 1918 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ולאחר כיבוש ירושלים. בתקופה זו ניהל הצבא הבריטי סדרה של קרבות לרוחב כל החזית מול הצבא העות'מאני כשאחת המטרות היא לשפר את האחיזה בגב ההר ולהרחיק את הכוחות העות'מאנים מירושלים. קרב בעל חצור נועד לכבוש את הר בעל חצור (במקור "תל אסור" באנגלית: Tell 'Asur) שהיווה נקודת שליטה סטרטגית. הקרב נמשך 4 ימים והסתיים בכך שההר נכבש והבריטים השיגו את רוב מטרותיהם.
רקע
בדצמבר 1917 הקימו הבריטים, אל מול הטורקים, את קו שתי העוג'ות כשבצידו המזרחי כבשו את ירושלים וסביבתה ובצידו המערבו צלחו את הירקון ונאחזו בשטחים שמצפון לו.
במהרה הגיעו אדמונד אלנבי והפיקוד הבריטי למסקנה שקו זה פגיע כשמצד אחד הוא מציב יעדים אסטרטגים (כמו ירושלים) בטווח התותחים הטורקים ומצד שני הוא חושף את האגף המזרחי של קו שתי העוג'ות, בבקעת הירדן, לתקיפת נגד טורקית. בעקבות זאת הורה אלנבי לכוחותיו להרחיב את אחיזתם צפונה לאורך כל הגזרות וכן לכבוש את דרום בקעת הירדן (כהכנה לכיבוש עבר הירדן). פעילויות אלו התחוללו בחצי הראשון של שנת 1918.
צבא בריטניה
הכח העיקרי שפעל בגזרה שמצפון לירושלים היה הקורפוס ה-20 בפיקודו של גנרל פיליפ צ'טווד והוא כלל את היחידות הבאות:
הצבא העות'מאני
מול הכוחות הבריטים ניצבה הארמייה השביעית בפיקודו של מוסטפא פבזי פאשה שמפקדתה ישבה בעיר שכם. הארמייה כללה את היחידות הבאות: לאחר סדרת ההפסדים בקרבות בדרום הארץ ובירושלים הצטמצם הכוח הטורקי והארמייה מנתה כ-7,000 לוחמים.
תוכנית הקרב
היעד שהציב הפיקוד הבריטי היה להדוף את היחידות הטורקיות, המבוצרות מצידי הדרך משכם לירושלים (כביש 60), צפונה למרחק של כ-10 ק"מ ולייצב מחדש את קו העמדות הבריטיות כשבמסגרת מהלך זה ניתנה ההוראה לכבוש את הר בעל חצור ששלט על סביבתו והיווה נקודה אסטרטגית לתצפיות. התוכנית האופרטיבית הייתה כדלקמן:
מהלך הקרב
עם תחילת הקרב, ב-8 במרץ 1918 התקדמו שלוש הדיוויזיות הבריטיות (ה-10, ה-53 וה-74) צפונה לאורך דרך שכם-ירושלים. באגף המזרחי התקדמו הכוחות של הדיוויזיה ה-53 לכוון כפר מאליכ ממזרח להר בעל חצור, הדיוויזיה ה-74 התקדמה בגזרה המערבית לכוון הכפר נבי סאלח ממערב להר בעל חצור והדיוויזיה ה-10 התקדמה לאורך הרכס לכוון מזרעה א-שרקיה, עטארה ועג'ול.
באותו היום כבשה הבריגדה ה-158 את הר בעל חצור לאחר ריכוך ארטילרי של היחידות הארטילריות של הדיוויזיה. במהלך הימים שלאר כיבוש ההר ביצעו הכוחות הטורקים 4 התקפות נגד דבר שאילץ את מפקד הדיוויזיה לתגבר את הכוחות שהחזיקו בהר.
הקרבות של הקורפוס לחיזוק האחיזה בקו ההגנה החדש נמשכו עד 12 במרץ וכיבוש הר בעל חצור העניק לבריטים נקודת תצפית טובה צפונה ומזרחה. קו הגנה זה איפשר את הניסיונות הבריטים לכבוש את עבר הירדן (קרב עבר הירדן הראשון וקרב עבר הירדן השני) והיווה, בהמשך, נקודת פתיחה עבור הקורפוס ה-20 להתקדם צפונה במסגרת קרב מגידו.
בסיום הקרבות נמנו כ-1,300 נפגעים מכוחות הקורפוס (כולל כיבוש בעל חצור).
Rebol
Rebol (בעברית: רֵבּוֹל; נכתבה בעבר כ־REBOL) היא שפת תכנות חוצה פלטפורמות להעברת מידע אשר נוצרה בשנת 1997 ותוכננה על ידי קארל סאסנראט (Carl Sassenrath) לצורך תקשורת ברשתות ומערכות מרושתות (distributed computing). Rebol היא שפת תכנות מרובת פרדיגמות (כלומר, תומכת במספר עקרונות תכנותיים) בעלת טיפוסיות דינמית. לפי מתכנן השפה, קארל סאסנראט, הפיצ'ר העוצמתי ביותר שמציגה השפה הוא היכולת ליצור דיאלקטים ספציפיים לצורך ביצוע משימות בתחומים שונים :
דאגלס קרוקפורד, הידוע במערובתו בפיתוחה של שפת התכנות הידועה Javascript, תיאר את Rebol כשפה יותר מודרנית, אך בעלת רעיונות דומים לאלו של Lisp, בכך שהיא בנויה על הצגה של מידע שניתן להריצו כתוכנה, ובנוסף תיאר אותה כאחת מן ההשראות לפורמט JSON להעברת מידע.
במקור, התוכנה והמימוש הרשמי שלה היו פרטיים ובעלי קוד סגור, ופותחו על ידי REBOL Technologies.
Rebol שומשה על מנת לתכנת אפליקציות מרושתות (הן בצד השרת והן בצד הלקוח), מסדי נתונים, תוכנות שירות לצורך תחזוקת המחשב ותוכנות מולטימדיה.
אטימולוגיה
Rebol הייתה במקור ראשי תיבות של Relative Expression Based Object Language ( בכתיבה באותיות גדולות ). על מנת ליישר קו עם טרנד שינוי שמות השפות, כדוגמת השינוי מ־LISP ל־Lisp, שונתה REBOL ל־Rebol, לאחר דיון בבלוג של סאסנראט, מפתח השפה.
היסטוריה
Rebol שוחררה בשנת 1997, Rebol תוכננה מעל מעשרים שנה על ידי קארל סאסנראט, הארכיטקט והמפתח העיקרי של משפחות מערכות ההפעלה AmigaOS, ועל מנת על המחקר שביצע על סמנטיקה מתמטית בתכנות ובאמצעות עקרונות משפות התכנות Lisp, Forth, Logo ו־Self.
איגוד נהגי הגרנד פרי
איגוד נהגי הגרנד פרי (באנגלית: Grand Prix Drivers' Association (GPDA)) הוא איגוד העובדים הייצג את נהגי אליפות הפורמולה 1. האיגוד נוסד בשנת 1961 ופעל עד שנת 1982. בשנת 1994 חודשה פעילותו. אלכסנדר וורץ מכהן כיו"ר הארגון הנוכחי, מאז שנת 2014.