cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חלב בעת העתיקה
מצרים
לעומת מסופוטמיה, ישנן מעט מאוד עדויות לעיבוד החלב להכנת חמאה או גבינה. יתרה על כן, לא ידוע על מילים המציינות גבינה או חמאה מהתקופות הפרעוניות. העדויות הקדומות ביותר ליצירת גבינה, הוא ממקור יווני מהמאה השלישית לפנה"ס. ההשערה למחסור האזכורים, הוא אולי כיוון שלמצרים היה מגוון רחב של שמנים, לכן לא היה להם הצורך לעבד שומנים מהחלב.
עדויות אוסטאולוגיות
שיטה נוספת, היא לבחון את שרידים שנשארו על העצמות עצמן. אחת הדרכים היא לבחון את מסת השלד בעצם חיית המשק, שכן היא מותנת בפעילות המטאבולית של הסידן בגוף. בתקופת ההריון וההנקה ישנו קושי באיזון כמות הסידן, לכן ישנו איבוד משמעותי של מסת העצם בשל ספיגת העצם הקורטיקאלית (אנגלית: Cortical bone). הפתרון הוא תזונה נכונה, אולם הנקה ממושכת מביאה לספיגה רבה ומאזן שלילי. בשל כך, הוחלט להשוות את עצמות הגפיים מן התקופה הנאוליתית, הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה. מבחינה סטטיסטית, ניתן לראות כי בין התקופה הכלקוליתית לתקופת הברונזה, חלה הפחתה משמעותית בעובי העצם הקורטיקאלית. זאת כתוצאה של חליבת יתר, אשר התגברה לקראת תקופת הברונזה הקדומה. כמו כן, בדיקות איזוטופיות של החנקן בשיני הבקר הנאולית, מעידות על כך שהעגלים נגמלו מחלב האם כבר בשלבים מוקדמים, מה שאפשר לאדם לנצל את החלב שנשאר.
עדויות איזוטופיות בכלי חרס
שרידי שומנים של בעלי חיים הם השאריות האורגניות השכיחות ביותר שניתן לצפות בקרמיקה, שמזוהות על ידי שפע של חומצות שומן רוויות, בעיקר חומצות פלמיטיות (C16:0) וסטאריות (C18:0). מדגימה אשר נעשו על כלי חרס מהמזרח הקרוב ומדרום-מזרח אירופה, ביניהם גם אנטוליה ודרום הלבנט (תל סבי אבייד, שער הגולן ושקמים שבאזור הנגב, המתוארכים לתקופה הנאוליתית והכלקוליתית. התוצאות מציגות כי גם לפני 6500 שנים לפנה"ס, היה עיבוד של חלב, מה שאפשר אחסון של מוצרי החלב. נראה כי באזורים שונים, הבחירה בחליבה ועיבוד החלב החל בתקופות שונות, ככל הנראה כתגובה לתנאים הסביבתיים המשתנים, וגם כחלק מבחירות תרבותיות של החקלאים הקדומים.
בתקופה הכלקוליתית של דרום הלבנט, מופיעות המחבצות אשר מיוצרות, ככל הנראה, החל מהאלף החמישי לפנה"ס. היא מאפיינת את תקופה זו, בעיקר את התרבות הע'סולית. לגוף הכלי צורת חבית או ביצה. אחד מהקצוות מעוגל, ואילו השני משוטח. לשני הצדדים מופיעות ידיות אוזן, אליהן ככל הנראה נקשר חבל. לכיוון מרכז, הכלי מתרחב, במרכזו מסננת בעלת צוואר רחב. כלי זה מופיע במקביל למהפכת המוצרים המשניים, ובעל דמיון רב למכלי העור אשר שימשו חברות מסורתיות ליצירת מוצרי חלב. לכן, חלק מהחוקרים מפרשים אותם ככלים אשר שימשו לחיבוץ החמאה. עם זאת, נטען גם כי מדובר דווקא בכלי אגירה של מים. הבדיקות שנעשו על ידי גז כרומטוגרפי או ספקטרומטר מסה הראו נוכחות של חומצות שומן, הדומות לשומן החלב.
טבל
טֶבֶל הוא כינוי הלכתי לתוצרת שלא הופרשו ממנה תרומות ומעשרות, וכן עיסה שלא הופרשה ממנה חלה. האיסור לאכול טבל מארץ ישראל הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות.
טבל דרבנן הוא כינוי לבשר או פירות (שהתחייבותם כמתנה לכהן הוא רק מדרבנן, כגון מצוות חלה בחוצה לארץ) שלא הופרשו מהם תרומה ו/או מעשר.
מקור
מקור המושג הוא בספר ויקרא:. הנאמר בפסוק "ולא יחללו" הוא מלשון חולין, שאין לעשות בו מעשה חולין ולכן אסור לאכול ממנו.
בפסוקים אלה מוזכר הטבל במילה "קודש" (מלשון קדוש) אך זה אותו הדבר, כמו שכותב הרמב"ם:
דיני הטבל
בתוספתא מצוין עונש מיתה לעובר ואוכל טבלים: "ואלו הן שבמיתה האוכל טבל..", וכעין זה מופיע דעה זו בתלמוד בבלי "אמר שמואל מנין לאוכל את הטבל שהוא במיתה..שנאמר "ולא יחללו את קדשי בני ישראל..". היינו מיתה בידי שמים.
בתוצאה החמורה הזו הביע רבי יוחנן מאמר-אזהרה לזרז הקהל לתת מתנת זרוע לחיים וקיבה כהלכתה ואמר "כל האוכל מבהמה שלא הורמה מתנותיה כאילו אוכל טבלים".
חבר
בתלמוד מבואר שאם חבר (תלמיד חכם) שלח לאדם אחר תבואה, אינו צריך לחשוש שמא היא טבל, 'חזקה לחבר שאינו מוציא מתחת ידו דבר שאינו מתוקן', ויש לתלות שהחבר עשר את התבואה מיד לכשהתחייבה.
דמאי
אדם שקנה תבואה מעם הארץ, מאחר שאין ודאות שהקפיד להפריש מעשרות מתבואתו ומפירותיו, דינם 'דמאי', ואסורים באכילה עד שיפריש מהם תרומות ומעשרות, מלבד תרומה גדולה, שאף עמי הארץ הקפידו להפריש.
אמנם מכיוון שתקנת דמאי הותקנה על פי מציאות שבה רוב הפירות היו מעושרים, ומכיוון שמדין תורה הולכים אחר הרוב, חכמים הקלו באיסור דמאי והתירו להשתמש בפירות דמאי והתירו לעניים ולאכסניה לאכול דמאי. על כן, הדמאי כשלעצמו נחשב בניגוד לטבל לדבר הראוי לאכילה ולכן ניתן להשתמש בו לעירוב חצרות, עירוב תחומין ועירוב תבשילין, ומזמנים עם אדם שאכל דמאי.
דמאי בזמן הזה
תקנת דמאי נוהגת גם בזמננו, לדעת החזון איש (שביעית סימן י), ולדעת הרב שלמה זלמן אוירבך (מנחת שלמה סימן סב) בזמננו בטלה תקנה זו ואין לה משמעות כיום. יצוין שבימינו מי שאינו מפריש מעשרות, לרוב גם אינו מפריש תרומה גדולה, ועל כן המציאות היא שונה.
גשר צ'לסי
גשר צ'לסי (באנגלית: Chelsea Bridge) הוא גשר תלוי מעל נהר התמזה במרכז לונדון. הגשר ממוקם בין גשר גרובנור וגשר אלברט.
בצידו הצפונית מהווה הגשר את קו ההפרדה בין שכונת פימליקו שברובע וסטמינסטר במזרח לבין צ'לסי במערב. בית החולים המלכותי צ'לסי מצוי צפונית לגשר.
היסטוריה
ההצעה הראשונה להקים גשר במיקום זה הוצעה בשנת 1851 במטרה להקל על הגישה לפארק באטרסי. ההצעה אושרה בחוק של הפרלמנט הבריטי בשנת 1846. בניית הגשר, שתוכנן על ידי תומאס פייג' (Thomas Page) החלה בשנת 1851, והגשר נפתח לציבור ב-28 במרץ 1858 כגשר אגרה. אורכו של הגשר היה 213.36 מטרים (700 רגליים) ואורך המקטע המרכזי בו היה 106.68 מטרים (350 רגליים). הגשר המשיך לפעול כגשר אגרה עד שנת 1879.
גשר זה, ומזנון התה שעליו (המוצג כיום במוזיאון התחבורה של לונדון) הפך נקודת בילוי ידועה לרוקיסטים בשנות ה-60 של המאה ה-20, בשל קרבתו לפארק השעשועים באטרסי.
משפט המו"לים (פודקאסט)
משפט המו"לים הוא הסכת מבית העיתון העצמאי העין השביעית. את ההסכת מגישים העיתונאים שוקי טאוסיג ואורן פרסיקו, מפיק: אוהד סטון.
השידור הראשון של ההסכת התקיים בשבוע ההוכחות הראשון במשפט נתניהו ומאז ברצף, למעט שתי פגרות קייץ קצרות. מדי שבוע משודרת מהדורה אודות השבוע הקודם, במטרה להנגיש לקהל שפחות מתחבר לכתבות ארוכות את מה שקורה בבית המשפט. עיקר עיסוקו של ההסכת הוא מה שמתגלה במהלך המשפט ביחס לכלי התקשורת - עיתונות, רדיו, טלויזיה, רשתות חברתיות.
דוגמה להתנהלות לא אתית כפי שהיא מובאת בתוכנית סדר יום עם קרן נויבך, נלקחת מתוך התכתובת בטלפון של מנכ"ל וואלה באותה תקופה, אילן ישועה: כתב התקשורת של גלובס קיבל הכחשה מישועה בקשר לידיעה שהוא התכוון לפרסם בעיתונו. הוא פנה אל מנכ"ל העיתון שבו הוא עובד - גלובס - כדי להתייעץ בנושא. מתוך התכתובת שנחשפה במשפט מסתבר שמנכ"ל גלובס פנה גם הוא אל ישועה, מנכ"ל האתר המתחרה - וואלה - כדי לתאם עמדות איך להטעות את אותו כתב תקשורת.
מבנה
משך כל מהדורה הוא כשעה.
פרקים 1-15 מתחילים כולם באותה הכרזה: "השנה היא 2021. חמש שנים אחרי שנפתחת החקירה מגיע שלב העדויות במשפט השוחד, מרמה והפרת אמונים של ראש הממשלה נתניהו והמו"לים אלוביץ' ומוזס. על ספסל הנאשמים ניצבת העיתונות הישראלית, הבוסים הרעילים שלה והקשרים המושחתים שלהם עם השלטון. דרך העדויות שבמשפט נספר כאן מדי שבוע את סיפורם."
במהלך כל פרק דנים המגישים באירועי השבוע הקודם במשפט נתניהו ומפרשים את ההקשר הרחב של הדברים מבחינת כלי התקשורת בישראל.
ברבים מהפרקים מתארחים מומחים בתחומים הנוגעים לעניינים שנדונו במשפט.
ההסכת מלווה בציטוטים מומחזים מתוך העדויות. הרבה מההמחזות כוללות קטעים מדומיינים.
קישורים חיצוניים
קישור להסכת באתר העין השביעית
ההסכת בספוטיפיי
ההסכת בגוגל פודקאסט
ההסכת באפל פודקאסט
פורט סמנר
פורט סמנר (באנגלית: Fort Sumner) הוא מבצר לשעבר במחוז דה בקה בדרום-מזרח מדינת ניו מקסיקו בארצות הברית שהיה אחראי לכליאתם של אוכלוסייה של בני הנאוואחו והאפאצ'י מסקלרו בשנים 1863–1868 בשמורת "בוסקה רדונדו" (Bosque Redondo) הסמוכה.
היסטוריה
ב-31 באוקטובר 1862 אישר הקונגרס של ארצות הברית את בניית פורט סמנר. הגנרל ג'יימס הנרי קרלטון (James Henry Carleton; 1873-1814) הצדיק תחילה את הקמת המבצר לשם הגנה על המתיישבים בעמק הנהר פקוס מפני האפאצ'י מסקלרו, קאיווה וקומאנצ'י. הוא גם הקים את שמורת האינדיאנים בוסקה רדונדו (בספרדית: "חורשה עגולה"), שטח של 4,100 קילומטרים רבועים שבו אולצו מעל ל-9,000 בני נאוואחו ואפאצ'י מסקלרו להתגורר בשל ההאשמות שהם פשטו על התיישבויות של לבנים בסמוך למקומות מגוריהם הקודמים. המבצר נקרא על שם הגנרל אדווין ווס סמנר (Edwin Vose Sumner) מצבא האיחוד שמת ב-1863.
המטרה המוצהרת של השמורה הייתה שהיא תהיה בלתי תלויה בתמיכה מבחוץ, בעזרת לימוד הנאוואחו והמסקלרו כיצד להיות איכרים מודרניים. הגנרל אדוארד קנבי (Edward Canby), אותו החליף קרלטון, הציע לראשונה שבני הנאוואחו יועברו לסדרה של שמורות ושילמדו כישורים חדשים.
כשבוסקה רדונדו הוקמה לראשונה הורה גנרל קרלטון לקולונל קיט קרסון לעשות את כל הנדרש על מנת להביא תחילה את המסקלרו ואחר-כך את הנאוואחו לשם. כל בני האפאצ'י מסקלרו הועברו לשמורה עד סוף 1862, אבל הנאוואחו לא יושבו מחדש במספרים גדולים עד תחילת 1864. הנאוואחו מכנים את המסע הרגלי מהטריטוריה שלהם לבוסקה רדונדו בשם "הצעדה הארוכה". יותר מ-300 נאוואחו מתו במהלך המסע. המסע היה זיכרון עגום לנאוואחו רבים.
באפריל 1865 היו כלואים בשמורת בוסקה רדונדו כ-8,500 נאוואחו ו-500 מסקלרו. הצבא האמריקני תכנן שיתגוררו בשמורה לא יותר מ-5,000 תושבים, ולכן המחסור במזון היה בעיה כבר מהתחלה. כיוון שהנאוואחו והמסקלרו היו אויבים ותיקים, הקרבה הכפויה הובילה לעיתים קרובות לעימותים. המצב הסניטרי הלך והחמיר. לא הייתה גישה למים נקיים ולא היו מספיק עצים להסקה לבשל. המים מנהר פקוס הסמוך גרמו למחלות מעיים, והמחלות התפשטו במחנה. המזון היה בצמצום בשל הכישלון ביבולים, הוויכוחים בין הצבא לפקידי הלשכה לענייני אינדיאנים ומעשי פשע. ב-1865 המסקלרו, או לפחות אלו שהיו חזקים מספיק, הצליחו להימלט. הנאוואחו הורשו לעזוב רק במאי 1868, כאשר צבא ארצות הברית הודה שפורט סמנר ושמורת האינדיאנים בוסקה רדונדו הם כישלון.
נחתם הסכם עם הנאוואחו והם הורשו לשוב למולדתם ל"שמורה חדשה". אליהם הצטרפו אלפי נאוואחו שהסתתרו בעומק אריזונה. החוויה חישלה את הנאוואחו ובשנים שאחר-כך הם הרחיבו את גבולות "השמורה החדשה" לשטח של 65,000 קילומטרים רבועים.
פורט סמנר ננטשה ב-1869 ונקנתה על ידי לוסיאן מקסוול (Lucien Maxwell), חוואי בעל עדרי בקר גדולים. מקסוול בנה מחדש את אחד ממבני המגורים של הקצינים לבית מגורים בן 20 חדרים. ב-14 ביולי 1881 ירה השריף פט גארט בבילי הנער והרג אותו בבית זה, שקרוי כיום בית מקסוול.
האתר ההיסטורי פורט סמנר
ב-1968, מאה שנים אחרי חתימת ההסכם שהרשה לנאוואחו לשוב לביתם המקורי באזור ארבע הפינות הוכרז פורט סמנר מונומנט לאומי של ניו מקסיקו.
האתר מנוהל על ידי חטיבת האתרים ההיסטוריים של מחלקת ענייני התרבות של ניו מקסיקו. ב-4 ביוני 2005 נפתח באתר מוזיאון חדש "יד זיכרון לבוסקה רדונדו" (Bosque Redondo Memorial) שתוכנן על ידי האדריכל דייוויד סלואן (David N. Sloan), בן אומת הנאוואחו.
המוזיאון והאתר ההיסטורי פורט סמנר שוכנים כ-10.5 קילומטרים דרומית-מזרחית מהעיירה פורט סמנר.
שלמות טריטוריאלית
שלמות טריטוריאלית או שלמות תחומתית (באנגלית: Territorial integrity) היא עיקרון בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי הקובע כי אל למדינות לקדם סיפוח שטחים או שינויי גבול בתחומן של מדינות אחרות. העיקרון אף קובע כי שינויי גבול שנקבעו באמצעות שימוש בכוח הם צעדי תוקפנות ומהווים עילה למלחמה.
בשנים אחרונות התגלע מתח בין עקרון השלמות הטריטוריאלית לבין המושג התערבות הומניטרית מכוח סעיף 73b של מגילת היסוד של האומות המאוחדות, המחייב את החותמות "לפתח שלטון עצמי, לתת יחס נאות לשאיפותיהם המדיניות של העמים, ולסייע להם בפיתוח מוסדותיהם המדיניים העצמאיים, בהתאם לנסיבות המיוחדות של כל טריטוריה ותושביה והשלבים השונים של התקדמותה." עקרונות השלמות הטריטוריאלית וההתערבות ההומניטרית באו לידי קונפליקט במלחמת קוסובו.
רקע היסטורי
החל משחר ההיסטוריה של העמים היו קיימות יחידות מדיניות שתבעו לעצמן טריטוריה מוגדרת. פלישה זרה לטריטוריה זו הייתה בבחינת עילה למלחמה, ובדרך כלל הוכרעה בשדה הקרב. לעיתים היו מספר רמות של שלטון, שבמסגרתן יחידות מדיניות שונות הכריזו מלחמה זו על זו, בעוד שהן הכירו יחדיו בסמכות שלטונית גבוהה יותר. כך שליטים פאודליים בימי הביניים היו יוצאים למלחמה איש ברעהו, בעוד כולם הכירו בסמכות המלך היחיד השולט מעליהם. יש הרואים בשלום וסטפליה משנת 1648 את התגלמות הרעיון המודרני של שלמות טריטוריאלית, אף שיש החולקים על קביעה זו.
אחת ממטרותיו של חבר הלאומים, שנוסד לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה לקיים את עקרון השלמות הטריטוריאלית, בין שאר עקרונות המשפט הבינלאומי הפומבי. מכוח עיקרון זה גינה חבר הלאומים את פלישת איטליה לאתיופיה. חבר הלאומים תמך ברפובליקה הסינית כנגד הקמתן של ישויות מדיניות נפרדות, מנצ'וקוו, מנצ'וריה ומונגוליה הפנימית. היסטוריונים רבים קושרים את ירידת קרנו של חבר הלאומים בכשלונו לכפות את עמדתו בנושאים אלה.
עם יסוד האומות המאוחדות ומאוחר יותר ארגונים בינלאומיים נוספים דוגמת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, עקרון השלמות הטריטוריאלית היה לעיקרון מנחה ביישוב סכסוכים בינלאומיים. עקרון השלמות הטריטוריאלית מנחה לעיתים קרובות את יחסם של ארגונים אלה לסכסוך הישראלי-פלסטיני. עקרון השלמות הטריטוריאלית אף קיבל ביטוי נרחב ב"עשרת העקרונות" של הסכמי הלסינקי של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה משנת 1975, בהם העיקרון הרביעי מוקדש ל"שלמות טריטוריאלית של האומות".
נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20
נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20 היא נבחרת כדורסלנים ישראלית שגילם אינו עולה על 20 (בעבר גם עד גיל 21 או עד גיל 22, בהתאם לתקנון הטורניר בו היא השתתפה). הנבחרת השתתפה בכל אליפויות אירופה שנערכו, מאז הוחל בקיום טורנירים אלה ב-1992, וכן ב-3 מבין 4 אליפויות העולם שנערכו. ההישג הגדול ביותר של הנבחרת הייתה פעמיים זכייה באליפות אירופה, בשנים 2018 ובשנת 2019, מלבד זאת, זכתה הנבחרת 4 פעמים במקום השני באליפות אירופה, בשנים 2000, 2004, 2017 ו-2023. בנוסף היא השלישית בהיסטוריה שהעפילה ל-3 גמרים רצופים מ-2017 עד 2019 והשנייה בהיסטוריה שזכתה שנתיים ברציפות (2018, 2019). באליפות העולם, ההישג הטוב ביותר היה המקום השביעי ב-2001.
היסטוריה
נבחרת העתודה הראשונה של ישראל הוקמה לקראת אליפות אירופה הראשונה לנבחרות עד גיל 22, שנערכה באתונה ב-1992. את הנבחרת אימן מולי קצורין, ובשורותיה שיחקו, בין היתר, דורון שפר וגיא גודס. היא העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום הרביעי לאחר הפסד לנבחרת צרפת. בזכות הישג זה השתתפה הנבחרת באליפות העולם שנערכה ב-1993 בספרד, בה סיימה במקום התשיעי. ב-1994 אימן את הנבחרת אפי בירנבוים, ובשורותיה שיחקו גם שפר, עודד קטש וגור שלף. באליפות אירופה שנערכה בסלובניה סיימה במקום החמישי.
באליפות אירופה שנערכה בטורקיה ב-1996 אימן את הנבחרת פיני גרשון. עודד קטש היה השחקן הבולט עם 18.7 נקודות למשחק (שלישי בטורניר כולו) ו-3.4 אסיסטים למשחק (רביעי בטורניר כולו), ולצדו שיחקו גם שלף, מאיר טפירו וארז מרקוביץ'. הנבחרת סיימה במקום התשיעי, שלא הספיק לה כדי ליטול חלק באליפות העולם שנערכה באוסטרליה ב-1997.
באליפות אירופה שנערכה ב-1998 בטרפאני נעדרה הנבחרת את הכוכבים הגדולים ששיחקו בשורותיה באליפויות הקודמות. השחקנים הבולטים היו אלון שטיין, גיא זנו, עידו קוז'יקרו וגילי מוסינזון, ואימן אותה אלי קנטי. היא סיימה במקום העשירי.
הנבחרת של השנים 2001-2000 הגיעה להישגים גבוהים ביותר. את המושכות נטל יורם חרוש, השחקנים הבולטים היו טל בורשטיין, יניב גרין ואורי יצחקי, ובשורותיה שיחקו גם אפיק נסים, שחר גורדון, משה מזרחי, ארז כץ, איציק אוחנון ואיתי לב. אליפות אירופה נערכה ב-2000 באוחריד, ולראשונה כללה נבחרות שגיל שחקניהן הוגבל ל-21. בחצי הגמר ניצחה את נבחרת ספרד שבשורותיה שיחקו שחקנים כפאו גאסול וחוסה קלדרון, ונחשבה המועמדת לזכות באליפות, בתוצאה 65–69. במשחק הגמר הפסידה לנבחרת סלובניה (בשורותיה שיחקו סאני בצ'ירוביץ' ובושטיאן נכבאר) במשחק שהוכרע בדקות הסיום בתוצאה 65–66, והסתפקה במדליית הכסף.
ב-2001 השתתפה הנבחרת באליפות העולם שנערכה ביפן. בשלב הבתים דורגה במקום השני, לאחר ניצחונות על נבחרותיהן של ארגנטינה וקרואטיה והפסד בודד לנבחרת ארצות הברית, אך הפסידה במפתיע ברבע הגמר לנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית וסיימה במקום השביעי. רבים משחקני הנבחרת הצטרפו להפועל ירושלים בעקבות המאמן חרוש.
הנבחרת של 2002 לא הצליחה לשחזר את הישגיה של קודמתה. את הנבחרת אימן שרון דרוקר ובשורותיה שיחקו רביב לימונד, גיא פניני וערן יצחק. באליפות שנערכה בליטא סיימה הנבחרת במקום העשירי.
באליפות העולם שנערכה בארגנטינה ב-2005 הגיעה הנבחרת למקום העשירי. גם בטורניר זה כיכב הלפרין, כשהוכתר כמלך הסלים ונבחר לחמישיית הטורניר.
באליפות שנערכה באיזמיר ב-2006 הגיעה הנבחרת להישג החלש בתולדותיה עד אז, כשסיימה במקום ה-12. בשורות הנבחרת בלטו ניצן חנוכי, יוני ניר ויוגב אוחיון.
באליפות שנערכה בנובה גוריצה ב-2007 כיכב עומרי כספי, שהיה שלישי בין הקלעים בטורניר, עם 17.9 נקודות בממוצע למשחק. לצידו בלטו גם אוחיון, אלישי כדיר וגל מקל, והנבחרת סיימה במקום השישי.
באליפות שנערכה בריגה ב-2008 אימן את הנבחרת אריאל בית הלחמי. בשורות הנבחרת בלטו שון דניאל, אנטון שוטבין, גל מקל וערן אסנטי, והיא סיימה במקום העשירי.
בית הלחמי המשיך לאמן את הנבחרת גם באליפות שנערכה ברודוס ב-2009, וגם דניאל ושוטבין שיחקו במסגרת זו, לצדו של יחזקאל סקוורר. באליפות זו השיגה הנבחרת ניצחון בודד על נבחרת בלגיה, ולראשונה בתולדותיה ירדה לדרג ב'.
הנבחרת השתתפה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה באוסטריה ב-2010. היא סיימה במקום החמישי, ולא הצליחה לחזור לדרג א'. בשורות הנבחרת בלט בטורניר זה ג'ייק כהן, שהיה הקלע המצטיין בטורניר כולו, עם ממוצע של 20.0 נקודות למשחק.
באליפות אירופה לשנת 2011 אימן את הנבחרת גיא גודס. את הטורניר סיימה הנבחרת במקום ה-11 ונותרה בדרג ב'.
ב-2012 שב שרון דרוקר לאמן את הנבחרת. תחת הדרכתו סיימה הנבחרת את אליפות אירופה דרג ב' שנערכה בסופיה במקום השלישי שהקנה לה חזרה לדרג א'. בר טימור הוביל את קלעי הנבחרת בטורניר, היה מוסר האסיסטים הטוב ביותר שלה (ודורג שלישי בטורניר כולו, עם 4.6 בממוצע למשחק) והחוטף המצטיין בשורותיה.
בשנת 2013 שבה הנבחרת להשתתף באליפות אירופה דרג א', לאחר ארבע שנים. בטורניר, שנערך בטאלין, סיימה הנבחרת במקום ה-15. איגור קולשוב קלע 12 נקודות בממוצע לזכותה של הנבחרת, והיה קלע העונשין המצטיין בטורניר (93.5%). תום מעיין מסר 5.6 אסיסטים בממוצע, ודורג במקום השני בטורניר.
באליפות אירופה שנערכה בכרתים בשנת 2014 הצליחה הנבחרת להעפיל לשלב רבע הגמר לראשונה מזה 7 שנים, והיא סיימה במקום השביעי. רפי מנקו היה השחקן הבולט במדי הנבחרת, עם 14.4 נקודות ו-6 ריבאונדים בממוצע למשחק. נאור שרון מסר 5.9 אסיסטים בממוצע למשחק, ודורג שני בטורניר, ואדם אריאל דורג שני באחוזי קליעה ל-3 (56.8%).
באליפות אירופה שנערכה ב-2015 בליניאנו סביאדורו שבאיטליה, אימן את הנבחרת דן שמיר, והיא סיימה במקום העשירי. נאור שרון היה השחקן הבולט בנבחרת. הוא קלע 13 נקודות בממוצע למשחק ומסר 3.4 אסיסטים, אך גם הוביל את הטורניר כולו באיבודי כדור, עם 4.2 בממוצע למשחק. לצדו בלטו גם עידן זלמנסון ואיתי שגב.
בינואר 2017 מונה עודד קטש למאמן הנבחרת במקומו של שמיר שעבר לתפקיד עוזר המאמן בנבחרת הבוגרים.
ב-2017 באליפות אירופה שנערכה ביוון העפילה נבחרת ישראל לראשונה מזה 13 שנים למשחק הגמר, שבו הפסידה מול נבחרת יוון. תמיר בלאט הצטיין כשסיים עם ממוצע של 9.3 אסיסטים למשחק, ממוצע האסיסטים הגבוה בטורניר, הוא גם סיים במקום השני הכללי בטורניר במדד היעילות ונבחר לחמישיית הטורניר. יובל זוסמן סיים את הטורניר בממוצע של 16.3 נקודות למשחק, במקום החמישי הכללי בטורניר.
באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2018 שנערכה בגרמניה, הנבחרת, תחת הדרכתו של אריאל בית הלחמי, זכתה לראשונה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על נבחרת קרואטיה בתוצאה 80:66. דני אבדיה נבחר לחמישיית הטורניר יחד עם יובל זוסמן, שגם נבחר ל-MVP של האליפות.
באליפות אירופה עד גיל 20 2022 העפילה לשלב חצי הגמר, בו הפסידה לנבחרת ספרד ולבסוף סיימה רביעית לאחר הפסד לנבחרת מונטנגרו.
באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2023 הגיעה עד לגמר, בו הפסידה לנבחרת צרפת וסיימה שנייה.
הישגים לפי טורניר
לפי מידע וסטטיסטיקות, בארכיון אתר פיב"א:
סגל הנבחרת
סגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2023 שנערכה ביוון:
מבצע פסטוריוס
מבצע פסטוריוס (Operation Pastorius) היה מבצע כושל של המודיעין הגרמני במלחמת העולם השנייה של פעולות חבלה בתוך ארצות הברית.
רקע היסטורי
הרעיון של תקיפת ארצות הברית מבית היה של אדולף היטלר. לפי אלברט שפר תמך היטלר ברעיון של "מפלתה של ניו יורק במגדלים של להבות".
לאחר שהכריז מלחמה על ארצות הברית ב-7 בדצמבר 1941 הוא הורה לראש האבווהר האדמירל וילהלם קנריס לתכנן התקפות חבלה נרחבות על מטרות אזרחיות בתוך ארצות הברית כמו מסילות רכבת, גשרים, תחנת כוח הידרואלקטרית במפלי ניאגרה ועוד, כדי לגרום לדמורליזציה של האוכלוסייה האזרחית ולפגוע בכלכלתה.
קנריס קרא למבצע על שם פרנסציס דניאל פסטוריוס שייסד את היישוב הגרמני הראשון בפנסילבניה. הוא הטיל את יישום המבצע על גנרלמיור ארווין פון לאהוסן שהיה ראש מנגנון החבלה הגרמני באבווהר.
הסוכנים
לפעולה גויסו שמונה סוכנים על ידי האבווהר. שניים היו אזרחי ארצות הברית והשאר עבדו תקופות שונות בארצות הברית ודיברו אנגלית שוטפת. הם רוכזו בבית ליד אגם קוון (Quenzsee) שם עברו קורס מרוכז לשימוש בנפצי השהייה, חומרי נפץ ורימוני יד. הם נדרשו לדבר רק אנגלית ולקרוא כתבי עת אמריקאיים.
הם צוידו בתעודות מזויפות כמו תעודות לידה, ביטוח סוציאלי, רישיונות נהיגה וכן 175,000 דולר. הם חולקו לשתי קבוצות שעתידות לנחות בחוף לונג איילנד ופלורידה בעזרת שתי צוללות.
הפעולה
בשעות הלילה הקטנות של ה-13 ביוני 1942 הצליחה הצוללת הגרמנית U-202 להנחית ארבעה סוכנים בחוף אמגנסט בלונג איילנד. הם היו עמוסים בחומר נפץ ובציוד נוסף שהוטמן בחול. מפקדם, גיאורג דש, התרחק מהם ונתקל בשומר משמר החופים בשם ג'ון קאלן. לשאלתו של קאלן ענה כי הוא דייג. קאלן לא השתכנע ודש דחף לו סכום של 260 דולר כדי שישתוק והתרחק בריצה.
הסוכנים עלו על רכבת, הגיעו למנהטן ושכרו חדרים במלון.
השומר קאלן הזעיק את משמר החופים ובחיפוש הם מצאו את חומר הנפץ ומדים גרמניים. המקרה דווח לנשיא פרנקלין רוזוולט והוא הורה ל-FBI לפתוח במצוד אחרי הגרמנים.
הקבוצה השנייה נחתה בחוף פונטה ורדה ליד ג'קסונוויל בפלורידה בעזרת הצוללת U-584, ב-16 ביוני 1942. הם עלו על רכבת לסינסינטי שם עמדו להיפגש עם הקבוצה השנייה ב-4 ביולי 1942 ולתכנן את המשך הפעולות.
הבגידה והמשפט
דש יצא לבדו לוושינגטון כדי לאתר מטרות אך במקום זאת החליט להסגיר את עצמו ל-FBI. בתחילה לא האמינו לו אבל לאחר שהציג לפניהם את תקציב המשימה בסך 84,000 דולר הם התחילו להתייחס אליו ברצינות. גם חברו ארנסט בורגר הסגיר את עצמו. תוך זמן קצר נאסרו הסוכנים בניו יורק ובפלורידה.
רוזוולט חשש שבית דין אזרחי יהיה רך מידי ולכן העמיד אותם בפני בית דין צבאי. צוות השופטים הורכב משבעה קצינים בכירים.
הגרמנים הואשמו בהפרת דיני מלחמה וקשירת קשר לביצוע פעולות חבלה. כולם נמצאו אשמים וב-3 באוגוסט 1942 נגזר עליהם עונש מוות. רוזוולט המתיק את גזר דינו של דש ל-30 שנה ושל בורגר למאסר עולם לאחר שהם הסגירו את עצמם ושיתפו פעולה. ששת האחרים הוצאו להורג בכסא חשמלי בבית הסוהר של מחוז קולומביה ב-8 באוגוסט 1942.
ב-1948 העניק הנשיא הארי טרומן חנינה לדש ובורגר בתאי שיגורשו לאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה. הם חיו שם את שארית חייהם והגרמנים התייחסו אליהם כבוגדים.
מיה וסיקובסקה
מיה וסיקובסקה (באנגלית: Mia Wasikowska; נולדה ב-25 באוקטובר 1989) היא שחקנית קולנוע אוסטרלית. ידועה בזכות תפקידיה בסרטים "התנגדות", "אליס בארץ הפלאות", "אליס מבעד למראה", "הילדים בסדר", "ג'יין אייר" ו"קרימזון פיק".
ביוגרפיה
וסיקובסקה נולדה וגדלה בבירת אוסטרליה, קנברה, למשפחה מרקע נוצרי. בתם של מרצנה וסיקובסקה, צלמת פולנייה שהיגרה עם משפחתה בילדותה לאוסטרליה, ושל ג'ון ריד, צייר אוסטרלי מקומי ממוצא אנגלי. לה אחות בכורה ואח צעיר.
הוריה נהגו לקחת אותה לגלריות בכל רחבי אירופה. בה חיה ברוב שנות נעוריה. במשך שנה גרה בפולין, וכן התגוררה בגרמניה, צרפת ורוסיה. בגיל שמונה החלה להתאמן באינטנסיביות כדי להיות בלרינה. לאחר מספר שנים של אימונים בתחום שקלה אפילו ללכת לבית ספר מקצועי, אך לבסוף ויתרה מפני שנכשלה בבניית גוף מתאים למקצוע. וסיקובסקה החלה לגלות עניין במשחק לאחר שנחשפה לקולנוע האוסטרלי והאירופאי, בעיקר לקולנוען הפולני קשישטוף קישלובסקי וסרטי שביים.
בזמנה הפנוי, וסיקובסקה היא צלמת חובבת, מצלמת את מסעותיה ברחבי העולם, וגם תמונות מאתרי צילומים של סרטים שהיא משתתפת בהם.
קריירה
בשנת 2004 חתמה על חוזה עם סוכנות שחקנים בסידני, והופיעה בשני פרקים בדרמה הרפואית האוסטרלית הפופולרית "מלאכים בלבן", ובגיל חמש עשרה קיבלה את תפקידה הראשון בקולנוע האוסטרלי, בדרמת ההתבגרות "מהומה פרברית". וסיקובסקה קיבלה שבחים על הופעת הבכורה שלה, ולאחר מכן הופיעה בשני סרטים מצליחים נוספים: הדרמה הפוליטית "ספטמבר" ומותחן האימה "הטורף".
ב-2009 גילמה את דמותה של הטייסת אלינור סמית' בסרט אמיליה המבוסס על חייה של הטייסת האמריקאית המפורסמת אמיליה ארהארט. אולם תפקידה השני באותה שנה, בדרמה "השמש הישירה הזאת" היה זה שתפס את עיני המבקרים ועליו הועמדה וסיקובסקה לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
וסיקובסקה הצליחה לגבור בשנת 2010 על אלפי שחקניות צעירות ולזכות בתפקיד הראשי של אליס קינגסלי בסרטו גורף מיליארד הדולרים של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות". תפקיד זה מינף את הקריירה של וסיקובסקה וזימן לה הצעות מקצועיות רבות, בהן תפקיד משני בדרמה הקומית המוערכת "הילדים בסדר", שם הופיעה בתור ג'וני, בתן של זוג הלסביות ניק (אנט בנינג) וג'ולס (ג'וליאן מור).
בשנת 2013 ביימה וכתבה סרט קצר שנכלל באנתולוגיה "ההפיכה", המורכבת מ-18 סיפורים קצרים.
ב-2021 שיחקה בסרט "Bergman Island".
סאמאן פלאח
סאמאן פלאח ורנאמי (בפרסית: سامان فلاح وَرنامی; נולד ב-12 במאי 2001 בסארי שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פייכאן מליגת העל האיראנית.
קריירת מועדונים
פלאח גדל במחלקות הנוער של פדידה סארי, מוקאוומת טהראן ופייכאן. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פייכאן במסגרת ליגת העל האיראנית.
קריירה בינלאומית
פלאח היה חלק מסגל נבחרת איראן עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
סיילנטו
קריירה
סינגל הבכורה של סיילנטו "(Watch Me (Whip/Nae Nae", שהופק על ידי Bolo Da Producer, פורסם בעמוד הYouTube שלו ב-25 ביוני 2015. תוך שבוע, לסיגנל היו כ-2.5 מיליון צפיות. נכון ל-29 באפריל 2017 הגיע השיר ל-1.2 מיליארד צפיות באתר יוטיוב. במאי 2015, סיילנטו חתם לקפיטול רקורדס, שהוציאו את השיר כסינגל יחד עם וידאו קליפ. השיר הגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד הוט 100. ביוני 2015, סיילנטו הופיע בטקס פרסי ה-BET, לצד צוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה, שחור-כזה.
ב-3 באוגוסט 2018, סיילנטו הוציא את האלבום הראשון שלו, "Fresh Outta High School", שתוכנן במקור לצאת ב-25 במאי. לאחר מכן הוא הוציא את החלק השני של האלבום ב-29 בנובמבר 2018.
בחודש אוגוסט 2021, סיילנטו הואשם ברצח בן דודו.
לילות ביירות
לילות ביירות (בערבית: ليالي بيروت, ליאלי ביירות - לילות ביירות; מוכר גם בשם עאמר, ליאלי לובנאן - לילות לבנון) הוא קינוח לבנוני מבוסס על פודינג וסולת, המוגש לרוב באירועים מיוחדים, חגים, בסיום יום העאמר הבינלאומי וכן בסיום צום הרמאדן. בקינוח נעשה שימוש במרכיבים לא נפוצים, כמו המסטיקא, שרף מעץ אלת המסטיק ובמי זהר.
סקודה 100
סקודה 100 (בצ'כית: Škoda 100) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית סקודה אשר יוצרה בין השנים 1969–1977.
לילות ביירות
הקינוח מורכב משלוש שכבות:
סקודה 100
סך הכול יוצרו 1,087,708 יחידות.
בנוסף לדגם המשפחתי, בין השנים 1970–1980 יוצר דגם ה-"Škoda 110 R Coupé", " בתצורת 2 דלתות.
"סקודה 100"
,
אומה (ספר)
אומה (באנגלית: Nation) הוא רומן מסוגת ההיסטוריה חלופית שנכתב על ידי הסופר האנגלי טרי פראצ'ט ב-2008.
עלילה
זמן התרחשות הספר הוא במאה התשע עשרה, רובו של הספר מתרחש באי קטן באוקיינוס השקט זמן קצר לאחר ששטף אותו גל צונאמי שהחריב והרג את כל תושבי האי מלבד נער בן 13 בשם מאו שבאותו הזמן נסע לאי שכן בלתי מיושב כחלק מטקס מעבר שנועד להפוך אותו לגבר. מכיוון שכל בני עמו מתו על מאו נותרה המעמסה להמשיך את קיומה של אומתו.
איתו על האי נמצאת דפני (ארמינטרוד, במקור), נערה אנגליה אריסטוקרטית שנמצאת במקום ה-139 בסדר הירושה לכתר הבריטי שספינתה נטרפה על האי בעקבות גל הצונאמי. במשך התקדמות העלילה מגיעים עוד ניצולים מאיים שכנים ומתחילים להתארגן כקהילה.
עיקר הספר עוסק במשמעות של דת ומסורת והמאבק ביניהם לבין הרציונליות וחשיבה חופשית.
הספר "אומה" תורגם לעברית בשנת 2009 על ידי יונתן בר, ויצא לאור בהוצאת "קדמת עדן".
איי פלאג'יה
איי פלאג'יה (באיטלקית: Isole Pelagie, בסיציליאנית: Ìsuli Pilaggî) הם שלושה איים איטלקים קטנים: למפדוזה, לינוזה, למפוינה. האיים שוכנים במצר סיציליה שבים התיכון, בין סיציליה לתוניסיה. מבחינה פוליטית האיים מנוהלים כחלק מנפת אגריג'נטו, השייכת לסיציליה, והם מהווים את הנקודה הדרומית ביותר באיטליה.
האיים מהווים את אחד מאזור הגידול האחרונים של צב הים החום, מין בסכנת הכחדה, בים התיכון. בשנת 2002 הכריזה איטליה על האיים כשמורת טבע "Area Marina Protetta Isole Pelagie".
יאסין סלמאני
יאסין סלמאני (בפרסית: یاسین سلمانی; נולד ב-27 בפברואר 2002 בגורגאן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ספאהאן מליגת העל האיראנית.
קריירת מועדונים
סלמאני גדל במחלקת הנוער של ספאהאן. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית.
קריירה בינלאומית
סלמאני היה חלק מסגל נבחרת איראן עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
זיגמונט ברלינג
זיגמונט הנריק ברלינג (פולנית: Zygmunt Henryk Berling; 27 באפריל 1896 – 11 ביולי 1980) היה גנרל פולני, מפקד הכוחות המזוינים הפולניים בחזית המזרחית בשנים 1943–1944.
ביוגרפיה
נולד בעיירה לימנובה באזור טרנוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין) בשנת 1896 למשפחה בעלת שורשים יהודים. בשנת 1914 התקבל ללימודי המשפטים באוניברסיטת קרקוב. בשנת 1915 עזב את הלימודים והתגייס ללגיון הפולני במסגרת הצבא האוסטרו-הונגרי. בעת שרותו בלגיון סיים קורס קצינים מזורז ולחם בחזית המזרחית כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה.
עם כינון פולין העצמאית בשנת 1918 הוא הצטרף לצבא הפולני החדש ומונה למפקד גדוד חיל הרגלים. נטל חלק במלחמה עם רוסיה הסובייטית. הצטיין בקרב על הגנת לבוב. את המלחמה סיים בדרגת קפטן.
אחרי המלחמה נשאר לשירות קבע בצבא. סיים אקדמיה צבאית בשנת 1925 והועלה לדרגת מאיור (רב-סרן). שירת כקצין מטה של דיוויזיית חיל רגלים. בשנת 1931 הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד רגימנט. ביולי 1939 פרש מן השירות הצבאי והתיישב בווילנה (שהייתה אז חלק מפולין).
בעת הפלישה הגרמנית לפולין בספטמבר 1939 ברלינג לא התגייס בחזרה לצבא ונשאר בביתו בווילנה. לאחר כיבוש אזור וילנה על ידי הצבא האדום נאסר ברלינג על ידי נ.ק.ו.ד.. הוא הוחזק במחנה שבויים בעיר סטרובילסק שבמחוז לוהנסק. במהלך שהותו במחנה גויס על ידי הנ.ק.ו.ד. כסוכן סמוי. באוגוסט 1940 הועבר למחנה שבויים במחוז מוסקבה.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ברלינג יחד עם 13 קצינים פולנים בכירים פנה אל ממשלת ברית המועצות בבקשה להקמת יחידה צבאית פולנית לוחמת במסגרת הצבא האדום. הבקשה נדחתה וברלינג נשאר במחנה שבויים. הוא שוחרר רק באוגוסט 1941, לאחר שנחתם הסכם בין הממשלה הפולנית הגולה לבין ממשלת ברית המועצות על הקמת כוח פולני שיילחם לצד הסובייטים - צבא אנדרס.
גנרל אנדרס מינה את ברלינג לתפקיד ראש מטה של אחת הדיוויזיות בצבאו. בקיץ 1942 עזב צבא אנדרס את ברית המועצות ועבר לאיראן, בעקבות חילוקי דעות פוליטיים בין ברית המועצות, ממשלת בריטניה והממשלה הפולנית הגולה. זיגמונט ברלינג סירב להתפנות. ביחד עם עוד שני קצינים בכירים הוא ערק מן הצבא הפולני ונשאר בברית המועצות. על מעשה זה דן אותו (שלא בפניו) בית דין שדה של צבא אנדרס למוות. גזר הדין בוטל בשנת 1944 על ידי גנרל סוסנקובסקי, המפקד העליון של הכוחות הפולנים בגולה.
במאי 1943 החלה בברית המועצות הקמה של דיוויזיה פולנית וזיגמונט ברלינג מונה למפקדה. באוגוסט 1943 השתתפה הדיוויזיה לראשונה בקרב עם הגרמנים ליד כפר לנינו שבאזור מוהילב. ברלינג הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד הגיס הפולני הראשון.
במרץ 1944 הוקמה הארמייה הפולנית ה-1 בברית המועצות. ברלינג מונה למפקד הארמייה. היא הוכפפה לפיקוד של החזית הבלארוסית הראשונה. במהלך מבצע בגרטיון הופעלה הארמייה הפולנית בשלב השני של המבצע, כאשר הכוחות הסובייטים הדפו את הגרמנים מבלארוס ונכנסו לשטחה של פולין. הארמייה בפיקודו של ברלינג השתתפה בשחרור של אזורים נרחבים במזרח פולין מהגרמנים. ב-20 באוגוסט 1944 הגיעה הארמייה עד לפאתי וורשה.
ב-30 בספטמבר 1944 הודח ברלינג מתפקידו, בעקבות כישלון של הארמייה הפולנית לצלוח את נהר ויסלה ולכבוש ראשי גשר בגדה המערבית שלו. לאחר ההדחה הועבר ברלינג למוסקבה. עד לסוף המלחמה לא מילא אף תפקיד צבאי פעיל. לאחר המלחמה למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. ב-1947 חזר לפולין, שם הקים ופיקד על אקדמיה צבאית של המטה הכללי בצבא פולין. בשנת 1953 פרש מן השירות הצבאי.
לאחר השירות הצבאי המשיך בקריירה פוליטית ומילא מספר תפקידים במשרד החקלאות של ממשלת פולין. בשנים 1956 -1957 היה סגן שר החקלאות. משנת 1957 ועד לשנת 1970 היה מפקח כללי במשרד היערנות.
זיגמונט ברלינג נפטר בוורשה ב-11 ביולי 1980.
טטיאנה ברבקוף
טטיאנה ברבקוף (15 באוגוסט 1899 – 6 בפברואר 1944; נולדה כסילי אדלסברג) הייתה רקדנית בלט ורקדנית בסגנון סיני. יהודייה ממוצא רוסי וסיני, הייתה ברבקוף אייקון קברט, רקדנית בינלאומית, הידועה בתלבושות בסגנון גותי לוהב, ביופייה ובחוש ההומור החריף שלה. מאז 1924 היא כללה בתוכניתה ריקודים סיניים לצד ריקודים רוסיים ופרודיות.
קורות חיים
טטיאנה ברבקוף נולדה כסילי אדלסברג, בהסנפוט, פלך קורלנד, באותה תקופה פרובינציה של האימפריה הרוסית, כיום בלטביה. היא הייתה בתם של אייזיק, קצב, יליד רוסיה וג'ניה, שנולדה בסין. שינתה את שמה לציפורה. היו לה אחות ואח גדול. לאחר מותה המוקדם של אימה בשנת 1903, נישא אביה בשנית לחיה-שורה איצקוביץ', בשנת 1912. למדה בבית ספר לבלט עד גיל עשר, אך לא הייתה לה הכשרה נוספת במחול בילדותה.
כליאה ומוות
עם בן זוגה, גרט היינריך וולהיים שהיה צייר, היא נסעה מזארבריקן לפריז. בצרפת הולנד ושווייץ החזיקו מעמד זמן מה. לאחר פלישת הצבא הגרמני לצרפת, היא נשלחה ב-10 במאי 1940 לקמפ דה גורס למעצר. ביוני היא שוחררה שוב ועברה להתגורר בנאי, ובהמשך התגוררה בגרנובל. ב־20 באוקטובר 1940 היא כתבה מכתב נואש לחברתה מריה מיי בכפר באזור הפירנאים האטלנטיים, וביקשה שתשלח לה חבילות מזון. היא מצאה באורח פלא את בן זוגה גרט היינריך וולהיים בכפר זה בפירנאים לאחר חודשים של כליאה. לאחר נסיגת הכוחות האיטלקיים מההריביירה הצרפתית היא נסעה לניס בשנת 1944, שם הסתתרה בקוט ד'אזור ונתפסה על ידי הגסטפו, היא נכלאה במחנה המעצר דראנסי ליד פריז. ב־3 בפברואר 1944, גורשה בטרנספורט מספר 67 לאושוויץ, שם נרצחה ב-6 בפברואר 1944 בתאי הגזים.
דיוקנאות
את ברבקוף ציירו כמה ציירים.
הנצחה
גרט היינריך וולהיים צייר דיוקן שלה בשנת 1928 שתלוי עדיין במוזיאון ישראל בירושלים.
מוזיאון העיר דיסלדורף הציג תערוכה לכבוד טטיאנה ברבקוף. הוא הכיל תצלומים, וכמה מתלבושות הבמה שלה, וכדורי המשחק שלה. כמה מתלבושות הבמה של ברבקוף אותם העניקה אלמנתו של גרט וולהיים, מונה לוב (1908–1997) למוזיאון העירוני של דיסלדורף.
מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה
מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה (בגרמנית: Maria Antonia von Bayern; ), הייתה בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואשתו של פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
ביוגרפיה
מריה אנטוניה נולדה ב-18 ביולי 1724 בארמון נימפנבורג, מינכן, לקרל אלברכט, נסיך הכתר של בוואריה ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ווילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג. בצעירותה קיבלה מריה אנטוניה חינוך יוצא מן הכלל, והשתלמה במיוחד באמנויות, ובכלל זה ציור, כתיבה שירה ומוזיקה.
ב-13 ביוני 1747 התחתנה מריה אנטוניה עם בן דודה פרידריך כריסטיאן, נסיך הכתר של סקסוניה, וב-20 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. נישואי הזוג היו מאושרים, ונולדו להם 9 ילדים.
במהלך מלחמת שבע השנים עזבה מריה אנטוניה את דרזדן, ועברה לגור בפראג ובמינכן. בשנת 1763 מת חמיה אוגוסט השלישי, מלך פולין, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ובעקבות כך חזרה מריה אנטוניה לדרזדן. כעבור 10 שבועות מת בעלה פרידריך כריסטיאן, ובנה פרידריך אוגוסט השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, תוך שמריה אנטוניה משמשת כעוצרת יחד עם גיסה פרנץ קסאפר, נסיך סקסוניה. במהלך כהונתה היא התנגדה לוויתורו של בנה על הכתר הפולני, והיא הקימה בדרזדן מפעל טקסטיל ומבשלת בירה. בשנת 1768 הגיע בנה פרידריך אוגוסט לבגרות ונטל את השלטון לידיו, וב-23 באפריל 1780 מתה מריה אנטוניה בביתה בדרזדן.
משפחתה
ב-13 ביוני 1747 התחתנה מריה אנטוניה עם פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ממנו היו לה 9 ילדים:
ניהול מידע אישי
ניהול מידע אישי (באנגלית: Personal Information Management או PIM) הוא תהליך של ניהול מידע אישי בו האדם שאוסף את המידע יהיה זה שישתמש בו בעתיד. בתהליך זה ניתן לומר שהמשתמש מתקשר עם עצמו בשני אופנים שונים - בשמירת המידע ובשימוש בו.
הגדרה ומטרות
ניהול מידע אישי הוא תהליך אשר מבצע בן אדם ליצירת מרחב אינפורמציה משלו. ניהול מידע אישי באמצעות מחשבים הוא תהליך אשר מתאר איך בן אדם מארגן, מייצר, שומר ומשתמש במידע אישי, המיוצג בצורה דיגיטלית, כגון: קבצים, מיילים, דיאגרמות ותמונות. ניהול מידע אישי מיועד לתמוך בפעולות שבן האדם מבצע בניהול חייו האישיים דרך שמירה, ארגון, תחזוקה, שימוש ושיתוף של האינפורמציה. ברי במחקרים שלה מציגה לנו ניהול מידע אישי כתהליך דינמי שעונה על המטרות הבאות: שמירה וארגון, תחזוקה ושימוש חוזר. יש הרבה כלים שנוצרו על מנת לעזור לאנשים בניהול מידע אישי: דפדפן, מועדפים בדפדפן, דואל וכדומה. אנשים מפתחים אסטרטגיות שונות ומשתמשים בכלים שונים בניהול המידע האישי שלהם. ניהול מידע אישי רלוונטי בחיים שלנו מלימודים ועד עבודה ובילויים.
ניהול מידע אישי ולמידה
לסטודנטים כיום יש הרבה אינפורמציה זמינה והם נדרשים לבחור, לארגן ולהשתמש בה במשך תהליך לימודיהם. הרדוף ונחמיאס מצאו שמרחב ידע אישי משחק תפקיד מהותי בתהליך הלמידה של סטודנטים ויש שלושה מרכיבים עיקריים: פונקציונלי, קוגניטיבי ואפקטיבי. ניהול מידע אישי זה אחד המיומנויות החשובות באוריינות של המאה ה-21. סטודנטים השתמשו בדרך שונה במידע האישי שלהם בסביבות למידה שונות לפי: גישה ללמידה, אופן אינטראקציה בין סטודנטים ומרצים וסוג של נושא למידה. רובינסון מצא שסטודנטים שומרים אינפורמציה על סוגים שונים של מכשירים דיגיטליים בזמן שהם נמצאים באוניברסיטה או בבית ושהם עדיין משתמשים הרבה באמצעים לא דיגיטליים לשמירת אינפורמציה כגון הדפסות ומחברות וזה יוצר בעיות באינטגרציה של מידע דיגיטלי ולא דיגיטלי.
מעטים המחקרים שבדקו באופן אמפירי ניהול מידע אישי במרחב האישי בתהליך למידה, והמחקר החלוץ של הרדוף ונחמיאס בא לבדוק סוגיות מרכזיות בעניין זה, ולהגיש מסגרת מושגית שבוחנת ניהול מידע אישי בלמידה.
רוב המחקרים מצאו שהמטרות שלשמן מנהלים פריטי מידע הן רבות ומגוונות: לימודים, פנאי, עבודה, שיתוף ועוד. במחקרים קודמים נמצאו שתי אסטרטגיות לארגון מידע: תיוק והערמה, ורוב המשתמשים משלבים בין שתיהן, כמו כן נמצא שמשתמשים מאחזרים את המידע דרך ניווט או חיפוש. לפי המחקרים כל הפעולות הקשורות לניהול מידע אישי מערבות תהליכים קוגניטיביים וגם היבטים רגשיים. מחקרים רבים בחנו היבטים שונים של ניהול מידע אישי בהקשר למידה, אך כל הממצאים לא חשפו את חשיבות הפעילות של ניהול מידע אישי בתהליך הלמידה שנובעת מחשיבות הבניית המידע – חשיבות המיוחסת מאוד בגישות קונסטרוקטיביסטיות ללמידה. לפי גישות אלה הלומד מבנה ידע בהפגשת ידע חדש עם הקיים. כמו כן גישת הקוגניציה המבוזרת מייחסת תפקיד חשוב ביותר למרחב המידע האישי כמגשר בין מרחב המידע הציבורי ובין מרחב המידע הפנימי המוגבל ביכולותיו.
סגנונות שונים בניהול מידע אישי בתהליך הלמידה
במחקר של הרדוף ונחמיאס עלה כי כל הסטודנטים באקדמיה, אשר השתתפו במחקר, ייחסו תפקיד מרכזי למרחב המידע האישי בתהליך הלמידה. הוא משמש בשבילם התווך בין מרחב המידע הציבורי לבין מרחב המידע הפנימי המוגבל ביכולותיו. ניתן לזהות שלושה היבטים של ניהול מידע אישי במהלך משימות למידה: פונקציונליים – מרחב המידע משמש למטרות שמירה, אחזור וניהול הלמידה, היבטים קוגניטיביים – מרחב המידע משמש כמקום להבניית, פירוק וסינתזה של מידע, והיבטים רגשיים – לתלמידים יש רגשות מעורבים לגבי ניהול המרחב האישי. ישנם הבדלים גדולים בין סטודנטים במאפייני ובסגנון ניהול מידע אישי והם נובעים מהבדלים באסטרטגיות, במטרות, בהיקף המרחב, ביחס של התלמידים לפריטי מידע שבמרחב ועוד. כן יש הבדלים בסוגי הפריטים שהתלמידים שומרים וכן בשמות שהתלמידים נותנים לפריטים אלה. כמו כן קיימים מאפיינים שונים של תלמידים אשר משפיעים על סגנון ניהול המידע האישי שלהם. שני מאפיינים עיקריים: רמת האוריינות הטכנולוגית ועומס המידע עמו הם מתמודדים.
זיקה בין משימות למידה לבין פעילויות ניהול מידע אישי
קיים קשר בין סוג משימות הלימוד או סביבת הלמידה לבין מאפייני ניהול המידע האישי. סטודנטים מנהלים באופן שונה את המידע שלהם במשימות וסביבות למידה שונות. ישנם כמה גורמים אשר משפיעים על מאפייני ניהול המידע האישי אצל תלמידים, החשובים מבין גורמים אלה:
הבדלים בין גילאים במאפייני ניהול מידע אישי בתהליך הלמידה
נמצאו הבדלים בולטים במחקר של הרדוף והנחמיאס בין תלמידי תיכון לסטודנטים בשני דברים: החשיבות וההשלכה שהם מייחסים לניהול המידע האישי בתהליך הלמידה, כאשר הסטודנטים ייחסו חשיבות הרבה יותר מאשר תלמידי התיכון שלא היו מודעים לחשיבות מרחב הלמידה האישי, וכן בשימוש בדואר אלקטרוני, כאשר הסטודנטים התעסקו אתו ברמה יומית ואילו תלמידי תיכון השתמשו בו רק למסירת מטלה באופן רשמי.
הפרגמינטציה של המידע
מרחב המידע האישי היום מפוזר, הן במיקומים פיזיים שונים (מחשב, טלפון, כרטיסי זיכרון, כוננים ניידים, וכדו), והן בישומים שונים כמו דואר אלקטרוני, רשת או מסמכי OFFICE ואחרים.
תהליך השמירה ותהליך השליפה של מידע כוללים אינטגרציה של אינפורמציה ממקורות שונים ושימוש חוזר של האינפורמציה.
שמירה של המידע
ההחלטה "האם לשמור מידע" תלויה בשני מרכיבים: מרכיב של אינפורמציה ומרכיב פסיכולוגי. המרכיב הראשון - האינפורמציה - דורש מאנשים לחזות את השימוש העתידי שלהם במידע זה. המרכיב השני - הפסיכולוגי - הוא החלטה סובייקטיבית (החלטה לעיתים לא פשוטה שכן לאנשים קשה לעשות החלטות לגבי העתיד שלהם). בנוסף, אנשים מערבים רגש בהחלטה "האם לשמור מידע" משום שזה חלק מהחיים האינטלקטואליים או המקצועים שלהם.
תחזוקה
לפי מחקרים רבים יש שתי אסטרטגיות עיקריות לתחזוקה של מידע אישי: סיווג ותיוק (filing and piling). באסטרטגית סיווג פרטי אינפורמציה נערמים בתיקייה אחת. באסטרטגית תיוק פרטי אינפורמציה מחולקים לתיקיות לפי קטגוריות והתיקיות נקראות בהתאם לקטגוריה. ברגמן ואחרים חקרו אסטרטגיות שונות של האנשים כאשר הם צריכים לשמור ולהשתמש מחדש באינפורמציה. הם חקרו מבנה של תיקיות, ניווט של קבצים אישיים וקשר ביניהם. הם מצאו שאנשים מייצרים מבנה של תיקיות ותת תיקיות, אבל לא מייצרים היררכיות עמוקות. עומק אופייני הוא לא יותר מ שתי רמות. ברגמן מראה שככל שתיקיה מכילה יותר קבצים ותת תיקיות חיפוש של אינפורמציה פחות יעיל, כי יש הרבה פריטים לעבור עליהם. אחד מהסיבות למה אנשים מייצרים תיקיות גדולות זה שמירה של קבצים עם חשיבות סובייקטיבית נמוכה שכנראה לא ישתמשו בהם.
שימוש חוזר
אחת המטרות החשובות בניהול מידע אישי זה למצוא את המידע שפעם שמרנו. חוקרים מצאו שאנשים משתמשים באסטרטגיות שונות לחיפוש חוזר לפי סוגים שונים של אינפורמציה: קבצים, מיילים, תמונות, ואתרים באינטרנט. הם מצאו שניווט הוא עדיין אסטרטגיה מאוד שימושית לחיפוש חוזר של קבצים.
לדוגמה, תמונות דיגיטליות הן פריט מידע חשוב לרוב בני האדם, ועדיין חלקם מאוד מתקשים למצוא תמונות דיגיטליות ישנות. יש הרבה סיבות אפשריות לזה: מספר מאוד גדול של תמונות, אחסון מבוזר, תחזוקה לא שיטתית וחוסר של תחזוקה.
לקריאה נוספת
Hardof-Jaffe, S., & Nachmias, R. (2011). Personal information management and learning. International Journal of Technology Enhanced Learning, 3(6), 570-582. DOI: http://dx.doi.org/10.1504/IJTEL.2011.045453
הליך הדחה ברוסיה
הליך הדחה של הנשיא הוא הליך משפטי שבסמכות הפרלמנט הרוסי ליזום כדי לשלול סמכויותיו של ראש המדינה הרוסית, במקרים שבהם הנשיא ביצע פשעים או התנהגות פסולה (לרוב במהלך כהונתו). ההליך מכונה אימפיצ'מנט (ברוסית: Импичмент). בהיסטוריה הרוסית ההליך נערך שלוש פעמים, פעמיים בשנת 1993 ואז בשנת 1999, בכל המקרים נגד הנשיא הראשון, בוריס ילצין.
בשונה מהנהוג בהליך הדחה בארצות הברית, אין ברוסיה הליך מוסדר נגד פקידים פדרליים ולרוב אלה מודחים מתפקידם בהצבעה פרלמנטרית או באמצעות צו של הנשיא.
הליך משפטי
בהתאם לחקיקה הרוסית המודרנית, סילוקו מתפקידו של הנשיא כפוף לסעיף 93 לחוקה, הקובע כי אם הדומה הממלכתית מאשימה את הנשיא בגידה או ביצוע פשע חמור אחר, ההחלטה חייבת להיות מלווה במסקנה של בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית בנוגע להימצאות סימני פשע במעשי הנשיא ומסקנה של בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית על קיום הליך שנקבע להגשת אישומים. ההחלטה להדיח את ראש המדינה מתפקידו מתקבלת על ידי מועצת הפדרציה.
החלטת הדומה להגיש כתב אישום והחלטת מועצת הפדרציה להדיח את הנשיא מתפקידו חייבות להיות מאומצות ברוב של שני שלישים מהקולות בכל אחד מהבתים ביוזמת לפחות שליש מצירי הדומה ובכפוף לוועדה מיוחדת של הדומה. החלטת מועצת הפדרציה לפטר את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו חייבת להתקבל לא יאוחר משלושה חודשים לאחר שהדומה מכריזה על ההאשמות נגד הנשיא. אם החלטת מועצת הפדרציה לא תתקבל בתוך תקופה זו, ההאשמה נגד הנשיא נחשבת לדחויה.
ניסיונות הדחה בשנת 1993
שני הניסיונות הראשונים להדחת הנשיא נעשו בהתאם לחוקת 1978 בגרסה שהייתה בתוקף באותה תקופה. בהתאם לחוקה זו, ניתן היה לסלק את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו אם יפר את חוקת הפדרציה הרוסית, את חוקי הפדרציה הרוסית, כמו גם את השבועה שנתן בטקס ההשבעה. החלטה כזו יכולה להתקבל רק על ידי קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית על בסיס חוות הדעת של בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית ברוב של שני שלישים מכלל צירי העם של הפדרציה הרוסית. היוזמה להדיח הייתה של הקונגרס עצמו, הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית או אחד מבתי הפרלמנט.
ספטמבר 1993
בספטמבר 1993, לאחר שצו של ילצין הוכר על ידי בית המשפט החוקתי כבלתי חוקתי, לאחר שהורה על השעיית פעילות הפרלמנט. בשל כך הפרלמנט יזם הליך הדחה. עם זאת, במהלך אירועי ספטמבר-אוקטובר 1993 הצליח ילצין לשמור על השלטון בפועל על המדינה עד לבחירות לנשיאות ב-1996, בהן נבחר לקדנציה שנייה.
ניסיון ההדחה בשנת 1999
הליך ההדחה נגד ילצין נפתח בשנת 1999 על בסיס חמישה אישומים: הוקמה ועדה של הדומה בהנהגתו של ואדים פילימונוב.
300 הקולות הדרושים לדומה לקבלת החלטה לא נצברו על אף אחד מהאישומים (כדי להפסיק את סמכויותיו של ילצין, נדרשה גם החלטה של מועצת הפדרציה). 239 צירים הצביעו בעד אשמתו בהתפרקות ברית המועצות, 263 על אשמת ילצין באירועי המשבר החוקתי, 241 האשימוהו בקריסת הצבא, 283 האשימוהו במלחמה בצ'צ'ניה, ו-238 על אשמתו במשבר הדמוגרפי. בסופו של דבר הליך ההדחה נכשל. עם זאת, ילצין עצמו התפטר מתפקידו בתוך שמונה חודשים.
איוואקוני
איוואקוני (ביפנית: 岩国市 – איוואקוני-שי) היא עיר ביפן. העיר שוכנת על חוף הים הפנימי סטו במזרח מחוז ימאגוצ'י שבקצה הדרומי של האי הונשו. העיר הורחבה מאוד ב-6 במרץ 2006 שעה שנוספו לה שש עיירות סמוכות וכפר אחד. בעקבות האיחוד נכלל שפך הנהר נישיקי (錦川) בתחומי העיר. נכון למרץ 2010 מתגוררים באיוואקוני 144,225 תושבים על שטח של 873.78 קמ"ר, צפיפות אוכלוסייה של 165 תושבים לקמ"ר.
היסטוריה
איוואקוני הייתה בעבר עיר מבצר של ההאן של איוואקוני שהוקם על ידי האציל הירואי קיקקאווה (Hiroie Kikkawa) לאחר שהוגלה לשם לאחר שתמך בשוגון שהובס. משפחת קיקקאווה שלטה בהאן במהלך תקופת אדו. עושרו של ההאן הוערך בתחילה ב-30,000 קוקו של אורז, ומאוחר יותר ב-60,000 קוקו. האן איוואקוני שגשג במשך 300 שנים עד לרסטורציה של מייג'י. היישוב קיבל מעמד של עיר ב-1 באפריל 1940, ושטחו הורחב מאוד ב-6 במרץ 2006 שעה שנוספו לו שש עיירות סמוכות וכפר אחד.
רכבת
את איוואקוני משרתים כמה קווי רכבות. קו סניו שינקנסן של הרכבת המהירה המכונה שינקנסן עוצר בתחנת שין-איוואקוני (新岩国駅). תחנת איוואקוני על הקו הראשי סניו (山陽本線) המשותף לחברת הרכבות של מערב יפן ולחברת הרכבות של קיושו ושוכנת במרכז העיר, וממנה ניתן להגיע תוך 45 דקות להירושימה. קווי רכבת נוספים כוללים את קו גנטוֹקוּ (岩徳線) של חברת הרכבות של מערב יפן העוצר בשלוש תחנות בעיר ומקשר בין איוואקוני לטוקוימה (徳山), כיום חלק מהעיר שונן (周南), שמדרום לאיוואקוני, ואת קו סיריו של חברת נישקיגאווה (錦川清流線), קו פנימי העובר לאורך הנהר נישיקי ועוצר בשש תחנות בעיר.
שדה תעופה
בבסיס האווירי של חיל הנחתים האמריקני שבעיר (Marine Corps Air Station Iwakuni) מוקם מסוף אזרחי שיושלם בשנת 2012. טיסות אזרחיות סדירות לטוקיו יתחילו לאחר השלמת המסוף.
חינוך ותרבות
בעיר איוואקוני פועלים 39 בתי ספר יסודיים, 19 חטיבות ביניים ותשעה תיכונים. בנוסף יש באיוואקוני שני בתי ספר מקצועיים ומכללה, אך אין בעיר אוניברסיטה.
תעשייה
איוואקוני הוא חלק מאזור התעשייה של הים הפנימי סטו. תעשיית הנפט הוא תעשייה ראשית באזור כשבית הזיקוק מאריפו (Marifu) של חברת ניפון אויל (Nippon Oil) מזקק 127,000 חביות דלק ליום. במפעל של "נייר ניפון" (Nippon Paper) באיוואקוני מופקת עיסת נייר תוך שימוש בתהליך חדש יחסית הקרוי "טיפול בהתססת מתן" (methane fermentation treatment) שכמעט אינו דורש אנרגיה. תעשיות עיקריות נוספות כוללות סיבים וטוויה, תעשייה פטרוכימית ונייר. שורש הלוטוס הקרוי ביפנית רנקון הוא הגידול החקלאי העיקרי והוא גדל בשדות באזור אוזו בסמוך לתחנת הרכבת מינאמי שבאיוואקוני.
מושבת ירח
מושבת ירח היא יישוב של בני אדם המתקיים על הירח. בשלב זה מדובר בחזון טכנולוגי שטרם מומש וכמוטיב נפוץ בסוגת המדע הבדיוני.
מושבת ירח היא סוג של מושבת חלל, יישוב קבוע של בני אדם מחוץ לכדור הארץ, בחלל או על כל גוף פלנטרי אחר (כוכב לכת או ירח). כשהטכנולוגיה השתפרה והדאגה מפני יכולת ההישרדות של בני האדם על כדור הארץ הלכה וגברה, היו שהציעו לקדם את יישוב בני האדם בחלל כמטרה חשובה וניתנת להשגה. בשל קרבתו של הירח והזמינות הרבה של תצפיות על שטחים מוכרים בו כמו הרים ומישורים, הוא מועמד טוב להקמת מושבה מאוישת. ואולם, תוכנית אפולו, שהמחישה את האפשרות של מסע לירח, הראתה כי מחירו כה יקר ולפיכך הוסרה ההתלהבות מהקמת מושבת ירח. בין היתר הובהר כי דוגמאות הסלע מהירח דלות ביסודות קלים הדרושים לקיום תנאי חיים.
איוואקוני
תיירות
תיירים זרים ומיפן המבקרים בהירושימה ובמקדש השינטו באיצוקושימה הקרובים לאיוואקוני מטיילים לעיתים קרובות גם באתרי התיירות שבעיר.
מושבת ירח
מרבית התומכים במושבות החלל, כמו אגודת מאדים, הסבו את תשומת הלב למאדים שיש בו סביבה דומה יותר לכדור הארץ, ואולם אחרים, כמו אגודת החלל הלאומית (האמריקנית) ואגודת הירח ממשיכים להאמין כי הירח הוא השלב ההגיוני הראשון. האפשרות של הפקת אנרגיה נקייה מהיתוך גרעיני של הליום 3 שייכרה על הירח, מצוטט על ידם כהצדקה כלכלית להקמת מושבה ירחית.
איוואקוני
תיירות
האתרים העיקריים בעיר כוללים את:
מושבת ירח
בנובמבר 2005 הודיעה סין על תוכניותיה לחקר הירח, לרבות משימה מאוישת בשנת 2017. גם ביפן מדברים כעת על תוכניות להקמת בסיס ירחי בשנת 2030.
איוואקוני
גשר קינטאי
האתר התיירותי הפופולרי ביותר באיוואקוני הוא גשר קינטאי (錦帯橋 - קינטאי-קיו). הגשר, העובר מעל לנהר נישיקי, נבנה לראשונה ב-1673 על ידי הירויושי קיקקאווה. הגשר עמד על מכונו עד 14 בספטמבר 1950 ואז נהרס בטייפון "קיג'יה". שבוע אחר כך הוחל בהקמת הגשר מחדש, והוא הושלם ב-1953. הגשר החדש היה שחזור של הגשר המקורי, והוא נבנה תוך שימוש בטכניקות מסורתיות. מאז השחזור עבר הגשר שיפוץ כמה פעמים. השיפוץ האחרון הושלם ב-2004. חמש הקשתות של הגשר הם הסמל של מערב הונשו. הגשר קרוב לתחנות הרכבת הראשיות של איוואקוני, ומהם יש קווי תחבורה ציבורית לגשר.