cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת האמו
הניסיון הראשון
ב-2 בנובמבר האנשים הגיעו למחוז קמפיון, ובאזור נראו כ-50 עופות. מכיוון שהעופות היו מעבר לטווח הפגיעה של הרובים, המתיישבים ניסו לקבץ אותם לתוך מארב, אך הם התפצלו לקבוצות קטנות והחלו לרוץ, מה שהקשה על החיילים לירות בהם. אף על פי כן, בזמן שמטח האש הראשון לא צלח, בניסיון השני מספר עופות נהרגו. בהמשך היום המתיישבים פגשו בקבוצה נוספת, והרגו כתריסר עופות. האירוע המשמעותי הבא אירע ב-4 בנובמבר. מרדית' הציב מארב בסמוך לסכר מקומי, ולמעלה מ-1,000 עופות אותרו בסמוך ליעד זה. הפעם הרובאים חיכו עד שהעופות היו בבירור בטווח לפני שפתחו באש. הרובה נתקע לאחר ש-12 עופות בלבד נהרגו. העופות הנותרים התפזרו ולא נצפו עוד באותו היום. בימים לאחר מכן מרדית' בחר להתקדם דרומה, לאזור שבו הם נחשבו מאולפים יחסית. על אף המאמצים, ההצלחה הייתה מועטה בלבד. בשלב מסוים מרדית' התקין את אחד מהרובים על משאית, מהלך לא יעיל, מכיוון שהדרך המשובשת לא אפשרה לחיילים לירות. ב-8 בנובמבר, שישה ימים לאחר הקרב הראשון, נורו כ-2,500 כדורים. מספר האמואים שנהרגו לא ברור, הדיווחים נעים בין 50 ל-500. בדוחו הרשמי של מרדית' נטען שלכוחותיו לא היו נפגעים. לאחר אירועים אלו, העיר האורניתולוג דומיניק סרבנטי:
ב-8 בנובמבר, נציגים של בית הנבחרים האוסטרלי דנו במבצע. בעקבות הסיקור השלילי של האירועים בכלי התקשורת המקומיים, אשר טענו שרק עופות בודדים נהרגו, פירס לקח בחזרה את אנשי הצבא ואמצעי הלחימה עוד באותו היום. לאחר מכן, רב הסרן מרדית' השווה את עופות האמו ללוחמי הזולו, והעיר לגבי יכולת התמרון המרשימה שלהן, אפילו כשהן פצועות:
הניסיון השני
לאחר נסיגת הכוחות של צבא אוסטרליה, נמשכו התקפות האמו על היבולים. החקלאים חזרו וביקשו תמיכה, בטענה שהיובש ומזג האוויר החם מושכים את האמו בהמוניהם. ג'יימס מיטשל, ראש ממשלת אוסטרליה המערבית השאיל כוחות צבאיים כדי לחדש את המלחמה. בנוסף, דו"ח מבסיס הפיקוד מציין שבמבצע ראשוני חוסלו כ-300 אמואים.
בהתאם לבקשתו של מפקד הבסיס, ב-12 בנובמבר אישר שר ההגנה לצבא להמשיך בפעולתו והגן על פעולתו בסנאט, שם הסביר מדוע החיילים היו הכרחיים למניעת איום חקלאי מצד אוכלוסיית העופות. אף על פי שהצבא הסכים לתת רובים לממשלת אוסטרליה המערבית, בציפייה שהם יספקו את האנשים, מרדית' נבחר שוב להיות בשדה הקרב, בעקבות מחסור במקלענים במדינה.
החיילים הגיעו לשדה הקרב ב-13 בנובמבר 1932 וחוו הצלחות ביומיים הראשונים, בהם הרגו כ-40 עופות. היום השלישי לעומת זאת, היה מוצלח פחות. ב-2 בדצמבר הוערך שנהרגו כ-100 עופות בכל שבוע. מרדית' הוחזר ב-10 בדצמבר, ובדו"ח שכתב טען ש-986 עופות נהרגו, על ידי 9,860 כדורים, בקצב של 10 כדורים לכל אמו. בנוסף, מרדית' טען ש-2,500 עופות נוספים מתו בעקבות הפציעות שספגו.
תוצאות
החקלאים ביקשו פעמים נוספות עזרה מצד הצבא בשנים 1934, 1943 ו-1948, אך הבקשות נדחו על ידי הממשלה. במקום זאת, הממשלה נתנה כסף לכל אדם שיהרוג אמו. שיטה זו החלה ב-1923 והוכחה כיעילה: 57,034 תשלומים ניתנו בתקופה של שישה חודשים בלבד ב-1934.
בדצמבר 1932, הבשורה על מלחמת האמו הופצה והגיעה בין השאר לבריטניה, שם קבוצה של פעילי סביבה מחו בטענה שהמלחמה משמידה את המין הנדיר. ד"ר דומיניק סרבנטי, אורניתולוג אוסטרלי בכיר, תיאר את האירוע כ"ניסיון להשמדה המונית של עופות האמו".
ויליאם מולרידי
ויליאם מולרידי (באנגלית: William Mulready; 1 באפריל 1786 – 7 ביולי 1863) היה צייר ז'אנר אירי שהתגורר בלונדון. הוא ידוע בעיקר בזכות תיאורי הרומנטיזציה של סצינות כפריות, וביצירת ניירות מכתבים שהונפקו במקביל לחותמת הדואר ״הפני השחור״.
ביוגרפיה ומשפחה
ויליאם מולרידי נולד באניס, מחוז קלייר. בשלב מוקדם בחייו, בשנת 1792, עברה המשפחה ללונדון, שם הצליח להשיג השכלה ולמדו אותו ציור מספיק טוב כך שהתקבל לבית הספר המלכותי באקדמיה בגיל ארבע עשרה.
בשנת 1802 הוא התחתן עם אליזבת וארלי (1784–1864), ציירת נוף. היא באה ממשפחה של אמנים מבוססת; בין אחיה היו ג'ון וארלי, חברו של ויליאם בלייק, קורנליוס וארלי וויליאם פליטווד וארלי.
שלושת ילדיהם, פול אוגוסטוס (1805–1864), ויליאם (1805–1878) ומיכאל (1807–1889), הפכו גם הם לאמנים. יחסיו עם אשתו הידרדרו בהדרגה עם השנים, כפי שמפורט במסמכים שנשמרו בספרייה של מוזיאון ויקטוריה ואלברט.
אמונתו הקתולית החזקה מנעה כל סיכוי לגירושים אך הם נפרדו. הוא האשים אותה ב"התנהלות רעה" אך נרתע ממסירת פרטים. במכתב אליו בשנת 1827 היא האשימה אותו בקריסת נישואיהם ומרמזת על אכזריות וניאוף. אשתו כתבה שאחת מתלמידיו, הרייט גולדסמית, אמרה לה "שהוא העדיף את האצבע הקטנה שלה" על פני אשתו וילדיו והאשימה אותו למעשה גם בפדופיליה.
קריירה אמנותית
רבות מתמונותיו המוקדמות מראות נופים, לפני שהחל לצבור מוניטין של צייר ז'אנר משנת 1808 ואילך, וצייר בעיקר סצנות יומיומיות מהחיים הכפריים. הוא גם אייר ספרי ילדים כולל המהדורה הראשונה של סיפורי צ'ארלס ומרי לאמב מתוך שייקספיר בשנת 1807; חלק מאיוריו נועדו לספריית הנוער של ויליאם גודווין ומרי ג'יין קליירמונט. גודווין בתורו כתב תחת שם בדוי תיאור על חייו של מולרידי, כספר המתאים לילדים. ככל הנראה ויליאם בולאו גולד היה בין תלמידיו.
בשנת 1815 הוא הפך לעמית באקדמיה המלכותית לאמנויות (A.R.A.) וחבר מלא באקדמיה בשנת 1816. באותה שנה הוענק לו גם אות לגיון הכבוד הצרפתי.
בשנת 1840 תכנן מולרידי את האיורים למכתבי הדואר, המכונים ״נייר מכתבים מולרידי״. אלה הוצגו על ידי הדואר המלכותי במקביל לבול "הפני השחור" במאי 1840. הם הונפקו בשתי צורות; גרסה אחת הוצבה בצורת יהלום או קיפול וקופלה ליצירת מעטפה שניתן הייתה לאיטום בקצה הדש העליון; וגיליונות מכתבים שנחתכו במלבנים, קופלו ונאטמו. ניירות מכתבים אלה לא זכו להצלחה מסחרית ולאחר חודשיים הפסיקו את הנפקתם.
מותו
הוא נפטר בגיל 77 בבייסווטר, לונדון, ונקבר בבית העלמין הסמוך של קנסל גרין, שם הוקמה אנדרטה לזכרו. האנדרטה שוכנת בצד הצפוני של השביל הראשי, באמצע הדרך בין הכניסה לקפלה הראשית, ניתן להבחין בה בקלות בשל צורתה הייחודית.
עגוריים
עגוריים (שם מדעי: Gruidae) היא משפחה של עופות גדולים בעלי שתי רגליים וצוואר ארוכים.
מאפיינים
מקור העגוריים ישר, בנוי באורכו וצורתו כיתד. אצבעותיו חסרות קרום. השלישוניות ארוכות ומגושמות ונראות כזנב (הזנב האמיתי קצר ומוסתר מתחתן). העגורים ניזונים מצמחים, דו-חיים ויונקים קטנים.
העגוריים שוכנים בשטחים פתוחים נרחבים, באדמות ביצה, טונדרה ובאדמות עשב. עם הדלדלות שטחים אלו עקב בנייה וחקלאות אינטנסיבית, חלה ירידה משמעותית במספר הפריטים בכל מין, כיום כתשעה מינים נמצאים בסכנת הכחדה או בסטטוס מאוים ופגיע (לפי IUCN - ארגון שימור הטבע הבינלאומי).
מרבית מיני העגוריים נודדים, מבנה הלהקה בנדידה הוא דמוי ראש-חץ בדומה לאווזאים שונים. אולם מבדילים ביניהם באופן מיידי על פי הרגליים המתוחות לאחור, גם קצב המעוף האיטי יותר, הגלישות הרבות, תכיפות הדאיות בעזרת תרמיקות וגובה המעוף הרב יותר. <BR> הם מומחים בדאייה, עפים בצוואר פתוח כחסידות.
העגוריים מתחברים עם בני המין השני לכל חייהם, וידועים בקנאותם. למינים רבים גינוני חיזור מגוונים.
הגדול במשפחה הוא עגור אדום-ראש שמשקלו 7.7-10 ק"ג לפעמים. הקטן בסדרה הוא עגור חן שמשקלו 2–3 ק"ג, ועם זאת, הוא בין העופות הגדולים ביותר בארץ ישראל.
במשפחה 15 מינים המתחלקים כך: בעבר היו במשפחה שני סוגים נוספים, אולם הם בוטלו והמינים שבהם הועברו לסוג Grus.
עגורים בישראל
עשרות אלפי עגורים מגיעים לישראל בחורף, בעיקר לאגמון החולה, שם הם מואכלים במאורגן על ידי בני אדם. רוב רובם של העגורים המגיעים לארץ הם עגורים אפורים. לעיתים רחוקות נצפים גם פרטים בודדים של עגורי חן. בסוף שנת 2021 אלפי פרטים מתו בישראל כתוצאה מהתפשטות מחלת שפעת העופות. הוערך כי מקור ההתפרצות היה באירופה.
העגור במקורות
העגור נקרא בארמית כרוכיה, והביטוי "צווח ככרוכיה" פירושו קורא כעגור.
מפעל הש"ס העולמי
מפעל הש"ס או בשמו המלא מפעל הש"ס הכללי בהיכלי התורה הוא מיזם שנוסד בשנת ה'תשל"ח על ידי האדמו"ר מצאנז, רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, אשר ראה בלימוד מקיף, ובקיאות בכל הש"ס, בסיס ללימוד נכון וראוי, והדגיש זאת בשיחותיו השונות. במסגרת המיזם נבחנים מדי חודש על שבעים דפי גמרא, רש"י ותוספות, ובכל חודש רביעי נבחנים על שלושת החודשים הקודמים. יחידת הלימוד מורכבת משתי מסכתות שונות, וכשאחת מהן נחשבת לקשה מהרגיל השנייה היא קלה מהאחרות. כמו כן, בחודשי החגים, ניסן ותשרי, נבחר חומר לימודים קל במעט. בתחילה היה מיועד מסלול לימוד זה רק לתלמידים בכולל ש"ס - מסגרת לימודית שנועדה לחזק את מפעל הש"ס ולאפשר סיום ומבחן על כל הש"ס תוך שלוש שנים.
בעקבות מחזור הלימוד הראשון שבו התגלו תלמידים שלא עמדו בקצב, נוצרו עוד שני מסלולי לימוד, של עשרים דפים לחודש ושלושים דפים לחודש לפי סדר הש"ס. כמו כן, בשנת ה'תשמ"ג הורחבה הפעילות לערים שונות, ולא רק לחניכי כוללי הש"ס. עם הזמן נוספה גם תוכנית לימודית בהלכה הכוללת לימוד מסיבי של הטור ושו"ע ומפרשיו, ובה שני מסלולים: האחד אורח חיים ויורה דעה, ומסלול שני בו נבחנים על חושן משפט ואבן העזר, כאשר יחידת לימוד חודשית חופפת בכמותה בערך ליחידת לימוד של שלושים דף גמרא. בכל המסלולים, בכל חודש רביעי נבחנים על החומר הנלמד בשלושת החודשים שקדמו לו. המבחנים בכל רמות הלימוד השונות כוללים תמיד עשרים וחמש שאלות וכל מי שעובר בהצטיינות (ציון של לפחות 70%) מקבל מלגה (המלגות כולן ממומנות מתרומות בלבד) המלגות הן חודשיות (לאברכים) או חצי שנתיות (לרווקים) וגובהן מותנה בציון ובמצב האישי של הנבחן.
הדרישות כיום על מנת להתקבל למפעל הש"ס עומדות על לימוד בישיבה ואישור של ראש הישיבה שהמועמד מתאים לעמוד במסגרת הלימודים. קבלת אברכים למפעל הש"ס אינה מצריכה אישור של ראש הכולל. מבחני מפעל הש"ס נערכים פעם בחודש (לרוב בראש חודש למעט מקרים של תאריכים בעלי משמעות מיוחדת בישיבות) במקומות הבאים בארץ ישראל: ירושלים, בני ברק, נתניה, אשדוד, עמנואל, חיפה, באר שבע, צפת, קריית ספר, חצור הגלילית ובית שמש. מלבד המבחן החודשי במסלול 70 דף הנערך בקריית צאנז נתניה בלבד.
כדי לשוות לו מעמד של ארגון כלל חרדי ולא פרטי של חסידות צאנז, הקים האדמו"ר ועדה של ראשי ישיבות מהשורה הראשונה, רובם מהמגזר הליטאי ומיעוטם מהמגזר החסידי, הנקראת "נשיאות מפעל הש"ס" בראשותו עומד היום בנו, האדמו"ר מצאנז הרב צבי אלימלך הלברשטאם. אחת לשנה מתכנסים הרבנים חברי הנשיאות לישיבה רשמית ופורמלית, הנערכת בכל שנה במעונו של חבר אחר מבין חברי הנשיאות, בה נישאים דברי ברכה ובה מוכרז החומר הנלמד במהלך השנה הבאה לפי סדר הקבוע וידוע מראש.
בלוז לכחולי המדים
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, והשפיעה על סדרות דרמה דומות אחרות ששודרו בהמשך בצפון אמריקה. בעונה הראשונה זכתה הסדרה ב-8 פרסי אמי (רק הסדרה "הבית הלבן" זכתה בהישג דומה בפרסי האמי בעונתה הראשונה). בסך הכול זכתה הסדרה לאורך השנים ב-98 מועמדויות לפרסי אמי. בשנתיים הראשונות לשידורה זכתה גם בשני פרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
Fading Shades
Fading Shades (בעברית: גוונים דוהים) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה. האלבום יצא לאור ב-12 ביוני 1995, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Nights in White Satin", ו-"Won't Run Away".
האלבום הגיע למקום ה-42 במצעד האלבומים שבגרמניה.
רקע וקידום
במרץ 1995, הוציאה סנדרה את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Nights in White Satin". השיר הפך ללהיט בינלאומי, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד של ישראל, ואף הצליח להיכנס למצעד השירים שבניו זילנד. בנוסף לכך, יצא לו וידאו קליפ נלווה שנועד לעזור לו בקידום.
לאחר מכן, יצא השיר "Won't Run Away", כסינגל השני מתוך האלבום. השיר לא הצליח להיכנס לאף מצעד, והיה לשיר הראשון של סנדרה שלא קיבל וידאו קליפ מאז "", שיצא בשנת 1985.
אבודים בניו יורק (1970)
אבודים בניו יורק (באנגלית: The Out-of-Towners) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1970 בבימויו של ארתור הילר, לפי תסריט של ניל סיימון, עם ג'ק למון וסנדי דניס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זוג שטס לניו יורק לראיון עבודה של הבעל וכל התקלות שהם עוברים בדרך לניו יורק ובעיקר בעיר עצמה עד שהם מחליטים לחזור לאוהיו.
הסרט צולם באתרים שונים של מנהטן כמו: תחנת גרנד סנטרל, סנטרל פארק, מלון וולדורף אסטוריה וכן בנמל התעופה הבינלאומי לוגן בבוסטון.
ב-1999 הופק רימייק בכיכובם של סטיב מרטין וגולדי הון.
ג'ק למון היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
סנדי דניס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ניל סיימון זכה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
תקציר העלילה
ג'ורג' קלרמן (ג'ק למון) עומד לטוס עם אשתו גוון (סנדי דניס) מאוהיו לניו יורק לראיון לפני קידומו לסגן מנהל החברה בה הוא עובד. הוא מתכנן עם אשתו את פרטי העברת שני ילדיו לדירה בניו יורק ומספר לאשתו החיים החדשים שמחכים להם שם.
הוא מתכנן טיסה לניו יום קודם בו יאכלו במסעדת יוקרה וילונו במלון וולדורף אסטוריה המפואר. לוח הזמנים שלו הוא מדויק אבל תקלות רבות משבשות אותו.
בתחנת גרנד סנטרל מתברר שיש שביתה של האוטובוסים הרכבת הנהגים ועובדי הניקיון. הם נאלצים ללכת ברגל בגשם שוטף למלון וולדורף אסטוריה ושם מתברר כי איחרו והחדר נמסר לאחר.
לאחר צעקות ואיומים בתביעה, מישהו מציע להם מקום במלון סמוך אבל בדרך שודד אותם. הם מגיעים למשטרה אבל שם לא מתייחסים אליהם והשוטרים מתווספים לפנקס של התביעות של ג'ורג'. לבסוף השוטרים מסכימים להלין אותם ללילה בנשקיה אך בדרך הם נקראים לשוד. השוטרים עוצרים ויוצאים מהמכונית ובאותו זמן חודרים אליה הפושעים וחוטפים את ג'ורג' וגוון ולבסוף משאירים אותם בלילה בסנטרל פארק שם הם עוברים שוד נוסף.
כעת לג'ורג' אין כסף והוא מנסה לקחת מילד את כספו אך הילד צורח ושוטר רודף אחריהם אך הם מצליחים לברוח, נכנסים לאוטובוס והנהג זורק אותם כי אין להם כסף וזוכה בהבטחה לתביעה.
ג'ורג התשוש עומד ליד מכסה ביוב שמתפוצץ ומתחרש לזמן מסוים. הם נכנסים לכנסייה כדי לבקש רחמים אבל מגורשים משם על ידי מפיק טלוויזיה שאומר להם שמצולמת במקום תוכנית טלוויזיה. ג'ורג' מסרב להתפנות אבל אחר כך עוזב עם רישום פרטי המפיק והבטחה לתביעה.
כעת הם מנסים לעצור טרמפים. עוצר להם רכב של דיפלומט קובני בדרך לשגרירות קובה והם נקלעים שם להפגנה אנטי קובנית ומחולצים על ידי המשטרה. הנהג מביא אותם למלון וולדורף אסטוריה. לבסוף נמצא להם חדר וגם המזוודה הגיעה אלא שהיא נעולה והמפתח היה בארנק שנשדד.
לאחר כל זאת מגיע ג'ורג' לראיון בזמן בלתי מגולח וזוכה בתפקיד אבל גוון אומרת לו שלאחר התלאות שעברו בעיר היא אינה רוצה לחיות בניו יורק אלא לחזור לביתם באוהיו והוא מסכים אתה.
בטיסה חזרה, נחטף המטוס שלהם לקובה.
עופר ברוק
{{שחמטאי }} עופר ברוק  (נולד ב-1968) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי (מ-1990) וחבר נבחרת ישראל לשעבר.
ברוק היה אלוף ישראל לילדים עד גיל 14, אלוף ישראל לנוער (עד גיל 20) בשנת 1983, וזכה במדליית זהב במכביה הארבע-עשרה.
ברוק השתתף בנבחרת האולימפית של ישראל:
פסיפאה (מיתולוגיה)
פסיפאה (ביוונית: Πασιφάη) היא דמות במיתולוגיה היוונית.
פסיפאה ומינוס
מינוס היה ידוע כרודף שמלות. פסיפאה רצתה למנוע ממנו מלבגוד בה, ועל כן הטילה עליו כישוף שיהרוג את הנשים עמם הוא שכב. מינוס הפר את שבועתו לפוסידון ועל כן גרם לפסיפאה לתאווה בלתי נשלטת לשור לבן אותו שלח למינוס. פסיפאה פנתה לדדלוס על מנת שיתקין מתקן בו תוכל לקיים יחסי מין עם השור. פסיפאה נכנסה להריון וילדה את המינוטאור. מינוס כלא את המינוטאור במבוך.
תרבות פופולרית
בספר בית האדס, הכרך הרביעי בסדרה גיבורי האולימפוס, פסיפאה מנסה להחזיר לעולם את המבוך של דדלוס, כשהוא שזור בקסמה האפל. הייזל מצליחה להשתמש בערפול כדי להביס את פסיפאה ולהשמיד את המבוך. אחרי שששת החצויים מתאחדים עם הקטה הם מביסים את הענק, ופרסי ואנבת' מצליחים לצאת מטרטרוס.
אימא שלום
אימא שלום חייתה בדור השני לתנאים, בין חורבן בית שני למרד בר כוכבא, והיא מהנשים המעטות המוזכרות בשמן בתלמוד. אימא שלום הייתה בת למשפחה מיוחסת: בתו של נשיא הסנהדרין, רבן שמעון בן גמליאל הזקן, אחותו של רבן גמליאל דיבנה, אף הוא נשיא הסנהדרין, ואשתו של רבי אליעזר, מגדולי תלמידיו של רבן יוחנן בן זכאי. התלמוד מביא סיפורים אחדים על מעשיה של אימא שלום, מהם הקשורים באחיה, מהם הקשורים בבעלה ואחד הקשור בשניהם.
סיפור במסכת שבת
ב מסופר על מזימה של אימא שלום ואחיה, רבן גמליאל, להוכיח שדיין נוצרי לוקח שוחד. השניים הציגו בפני הדיין סכסוך ירושה המתקיים לכאורה ביניהם. כאשר שיחדה אימא שלום את הדיין בנר (מנורה) של זהב, פסק לטובתה על סמך מובאה מהספרות הנוצרית, וכאשר בא רבן גמליאל ושיחד את הדיין בחמור לובי, שינה את פסק הדין לטובתו בהתאם למובאה אחרת הקובעת שהנצרות לא באה לגרוע או להוסיף על תורת משה. אמרה אימא שלום לדיין "נהור נהוריך כשרגא" (כלומר רמזה לו "האר דבריך כנר"), והגיב רבן גמליאל: "אתא חמרא ובטש לשרגא" (רמז אף הוא לשוחד שלו "בא החמור ובעט בנר").
סיפור במסכת בבא מציעא
בסוף סיפור תנורו של עכנאי, שבו כפה רבן גמליאל דיבנה את דעתו על רבי אליעזר, מסופר כי אימא שלום, אחותו של רבן גמליאל ואשתו של רבי אליעזר, השגיחה על רבי אליעזר שלא ייפול אפיים ארצה, משום שחששה שבתפילה במצב זה יתחנן על צערו וייענש אחיה על כך. יום אחד הופנתה תשומת לבה לעני, ורבי אליעזר נפל אפיים ארצה. ראתה זאת אימא שלום ואמרה לו "קום, קטלת את אחי", ואכן נשמע קול שופר מביתו של רבן גמליאל, שבישר על מותו. לשאלתו של רבי אליעזר, מנין לה שאחיה מת, ענתה "כך מקובלני מבית אבי אבא: כל השערים ננעלים חוץ משערי אונאה".
שלמה פוקס מסביר: "סיום הסיפור במותו של הנשיא רבן גמליאל מעביר את נקודת הכובד מן המחלוקת שבבית-המדרש, שאותה הדגיש הסיפור התנאי, לסוגיית 'אונאת דברים ומחירה'. דמותה של אימא שלום מבליטה את מקומה של האשה לאורך כל הסוגיה. הדברים המקובלים עליה 'מבית אבי אבא' הם סגירת מעגל, שהלא המימרה שאותה היא מצטטת כבר הופיעה בסוגיה, מפיו של האמורא רב חסדא. מאחר שאימא שלום היא אחותו של רבן גמליאל, הרי ש'אבי אבא' שלה הוא גם 'אבי אבא' שלו. בביתו שלו לימדו על איסור אונאה. היה עליו להזהר באונאתו של רבי אליעזר. משלא עשה כן, שילם בחייו".
סיפור במסכת עירובין
סיפור נוסף מובא במסכת עירובין:
סיפור במסכת נדרים
במסגרת דיון קצר במסכת נדרים מובא סיפור העוסק בחיי האישות של רבי אליעזר ואימא שלום:
שמה מונצח ברחוב "אימא שלום" בשכונת עין כרם בירושלים.
חן צימבליסטה
ביוגרפיה
חן צימבליסטה הופיע עם תזמורות בישראל, אירופה, סין, ארצות הברית, קנדה וברזיל. כמו כן הופיע בפסטיבל ישראל ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ובפסטיבלים שונים בגרמניה ובארצות הברית. כן השתתף בקונצרט שלום מיוחד באפריקה. בשנים 2002–2003 שימש כמנהל האמנותי של התזמורת הקאמרית אשדוד.
צימבליסטה השתתף כסולן וכמנצח עם התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, סימפונט רעננה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד. בינואר 2020 הופיע חן צימבליסטה עם תזמורת ראשון לציון בביצוע בכורה ישראלי של היצירה "דמעות הטבע" מאת המלחין הסיני טאן דון.
בשנת 2015 ייסד צימבליסטה את עמותת מפעל המוזיקה הפועלת למען דו קיום מוזיקלי ערבי יהודי.
מלחינים ישראלים כתבו בשבילו יצירות, בהם יבגני לויטס, נעם שריף, מנחם ויזנברג, שלמה גרוניך, בנימין יוסופוב ווגנר טיסו הברזילאי.
אמו היא הפסלת עפרה צימבליסטה.
חן צימבליסטה מנגן בעיקר על מרימבה ועוד על כלי הקשה אחרים.
טס לבית דרברוויל
טס לבית דרברוויל (באנגלית: Tess of the d’Urbervilles), רומן מאת תומאס הרדי שפורסם לראשונה בשנת 1891. בדומה לכל ספרי הרדי, גם רומן זה יצא לאור בהמשכים. לאחר שמספר עורכי מגזינים סירבו לפרסמו בשל עיסוקו הגלוי בנושאי מין, הרומן פורסם לבסוף במגזין "הגראפיק" אחרי שהרדי צינזר חלקים ממנו ושינה אותו. טס לבית דרברוויל הוא הרומן הלפני האחרון של הרדי שאחריו פרסם את "ג'וד האלמוני" והמשיך לכתוב שירה בלבד.
עלילה
טס מתחילה לעבוד אצל מרת דרברוויל ובנה, אלק דרברוויל רודף הנשים, שמתאהב בה ומחזר אחריה בניגוד לרצונה. אלק מפתה את טס, וכשהיא נמצאת איתו לבד ביער, הוא אונס אותה. כשטס מגלה שהיא בהיריון היא חוזרת אל בית הוריה למורת רוחו של אלק. טס יולדת בן וקוראת לו "צער" (Sorrow). התינוק מת לאחר זמן קצר ובתקווה להשתחרר מהחרפה שהמיטה על עצמה, עוזבת טס את ביתה ומוצאת עבודה חדשה במחלבה הנמצאת במרחק ארבעים מייל ממרלוט.
במחלבה טס פוגשת את אנג'ל קלייר, בנו הצעיר של כומר מהעיר אמיניסטר. הם מתאהבים ואנג'ל מפציר בטס להינשא לו. טס יודעת שהוא רואה בה נערה כפרית תמימה וטהורה, אך היא מתקשה לספר לו על עברה, מכיוון שהיא חוששת שהוא יפסיק לאהוב אותה. אחרי הפצרות מרובות טס מסכימה להינשא לאנג'ל.
טס חוזרת אל משפחתה אך אינה יכולה לשאת את החיים שם ומוצאת עבודה כשכירת יום בחוות אחרות. במהלך חודשים אלה היא פוגשת שוב את אלק דרברוויל, הוא טוען שחזר בתשובה ומציע לטס נישואים. טס דוחה אותו בתיעוב, וממשיכה לעבוד בחורף הקר, בעבודה קשה בשדות. היא מצפה שאנג'ל יגלה רחמים וישוב אליה.
באביב מת אביה של טס, ג'ון דרביפילד, והמשפחה מאבדת את ביתה. הם נאלצים לנדוד עם רכושם כדי למצוא מקום מגורים ועבודה. אלק דרברוויל נחלץ לעזרתם, וטס הנואשת מסכימה להיות המאהבת שלו כדי שתוכל לתמוך באמה ובאחיה הצעירים.
לאחר פרידתו מטס, נסע אנג'ל קלייר לברזיל כדי למצוא חווה ולהשתקע שם, אך הוא חלה במחלה אנושה וכמעט מת. אחרי הרהורים רבים הוא חוזר לאנגליה כדי למצוא את טס ולחדש את אהבתם. הוא מגלה שהיא חיה עם אלק דרברוויל בבית, בעיר חוף. טס לבושה יפה אך היא אומללה. טס אומרת לאנג'ל שהוא חזר מאוחר מדי ושולחת אותו לדרכו. ביאושה היא הורגת את אלק בתקווה שמעשה זה ישחרר אותה והיא תוכל לשוב ולחיות עם בעלה. טס הולכת בעקבות אנג'ל והם נמלטים יחד מפני אנשי החוק. בני הזוג מסתתרים ימים אחדים בבית ריק, וכשהם מתגלים הם ממשיכים לברוח ומגיעים לסטונהנג'. טס מבקשת מאנג'ל שידאג לאחותה הצעירה ליזה-לו, שהיא, כדבריה, "בת דמותה הרוחנית". בבוקר מגיעים שוטרים ועוצרים את טס.
בפרק האחרון צופים אנג'ל וליזה-לו מחוץ לחומות בית הסוהר ורואים דגל שחור מונף המסמל את הוצאתה להורג של טס.
טס דרביפילד
טס היא הדמות הראשית ברומן והעלילה מתפתחת סביבה. היא נערה כפרית תמימה ויפה הנקלעת למצבים מסוכנים שמזמן לה הגורל. היא אינה משכילה אבל היא פקחית ויש בה סקרנות ללמוד ולדעת, היא דנה בנושאי דת ומוסר עם אנג'ל ואחר כך עם אלק.
חולשתה של טס היא תמימותה וחוסר ידיעותיה בהלכות העולם, ולכן היא נופלת קורבן ואינה מסוגלת להגן על עצמה. היא גוערת באימה על כך שלא הזהירה אותה מפני הסכנה שבגברים. היא חשה אחריות למשפחתה וכאשר הסוס, שבו תלויה פרנסת המשפחה נהרג, טס חשה אשמה ומרגישה שהיא מחויבת לעשות כרצון הוריה וללכת להציג את עצמה בפני מרת דרברוויל.
טס יפה ומושכת את כל רואיה, כשהיא נפרדת מאנג'ל היא מנסה לשנות את הופעתה כדי להסתיר את יופיה הטבעי. יש בה אצילות והידור, אך היא אינה שופעת חיים כפי שאפשר לצפות מנערה כפרית.
טס אינה אנוכית, היא אומרת לחברותיה לעבודה שהן ראויות יותר ממנה לאהבתו של אנג'ל והן אינן נוטרות לה טינה על אהבתו. טס לוהטת באהבתה לאנג'ל ומנגד בשנאתה לאלק. היא נכנעת לאלק רק כאשר הוא משכנע אותה שאנג'ל לא יחזור מברזיל, ומשפחתה תיוותר בחוסר כול. אבל כשהיא נוכחת שאלק שוב רימה אותה, היא הורגת אותו בחמת זעם.
הגורל ממלא תפקיד חשוב בחייה. "כך נגזר להיות", אומרים אנשי המקום שהיא גרה בו. היא משלימה עם גורלה ומקבלת על עצמה את תוצאות מעשיה, ההעמדה לדין בעקבות הרצח ועונש התלייה שאחריו.
דמותה היא כמעט מיתולוגית, אנג'ל מכנה אותה "בת הטבע" ומדמה אותה לאלות דמטר וארטמיס מהמיתולוגיה היוונית.
אנג'ל קלייר
הוריו גם מיעדים לו אישה, את מרסי צ'אנט, בת עירו. אנג'ל אינו רוצה גבירה מעודנת לאישה, אלא בת זוג שתעזור לו בעבודתו בחווה. הוא מתאהב בטס, שאותה הוא מדמה לנערת כפר תמימה וטהורה. אנג'ל מורד במוסכמות, חילוני בדעותיו ומעדיף לעשות ל"תהילת האדם" במקום "תהילת האלהים". גם אהבתו לטס, שהיא ממעמד נמוך משלו, ובחירתו בה כבת-זוגו היא התרסה נגד המסורת של הוריו.
במחלבה היה ידוע שאנג'ל מתעב משפחות אצולה ותיקות, וכאשר טס שומעת על כך היא חוששת לספר לו שמוצאה ממשפחה כזו. אבל אנג'ל דווקא מתגאה בכך שהאשה שבחר היא ממוצא מכובד.
לאנג'ל היה בעבר רומן עם אשה בלונדון, הוא מספר על כך לטס ביום כלולותיהם ומבקש את סליחתה. אבל כשטס מספרת לו על קשריה עם אלק, הוא אינו מוכן לסלוח לה כפי שהיא סלחה לו. הוא מרגיש שזו טס אחרת, והיה מעדיף שהיא תהיה מתה. באותו לילה אנג'ל הולך מתוך שינה, ונושא בידיו את טס ושם אותה בתוך קבר.
בלי להתכוון לכך הוא פוגע בנערות העובדות במחלבה ואשר מאוהבות בו. אחרי שהוא עוזב את טס ומתכונן לנסוע לברזיל, הוא מציע לאיזי יואט לבוא אתו. היא מסכימה, אבל הוא מתחרט והיא נותרת פגועה. לטס הוא משאיר כסף והנחיות לפנות להוריו במקרה הצורך, אבל הוא אינו לוקח בחשבון שהיא גאה מידי מכדי לבקש עזרה.
אלק דרברוויל
בנם של סיימון סטוק ומרת דרברוויל. הוא מפתה את טס והוא המקור לרוב סבלותיה. כשאנג'ל חוזר מברזיל וטס מבינה שבגלל אלק היא אינה יכולה לחיות עם בעלה, היא רוצחת אותו מתוך יאוש.
אלק מכנה את טס דודנית, אך הם אינם קרובי משפחה כלל. בעוד טס היא נצר למשפחה אריסטוקרטית, אלק הוא בנו של סוחר אשר קנה בכסף את שם המשפחה "דרברוויל".
הוא מחזר אחרי טס ומנסה לעזור לה ולמשפחתה, אבל היא דוחה אותו שוב ושוב. כאשר טס נקלעת לעימות עם העובדים האחרים בחווה, אלק נחלץ לעזרתה, מנצל את ההזדמנות שהוא נמצא אתה לבד ביער ואונס אותה.
אלק אינו מופיע בחלקו המרכזי של הסיפור, אבל טס שומעת עליו מפי אנג'ל על כך שאלק נקלע לוויכוח תאולוגי עם אביו של אנג'ל, הכומר קלייר. כשטס פוגשת אותו שוב הוא נראה שונה בדמות דרשן נודד. השפעתה של טס גורמת לו לוותר על אמונתו החדשה, והוא מתחיל לחזר אחריה ומציע לה נישואים. אבל גם כשמתברר לו שהיא כבר נשואה הוא אינו מוותר עליה ומנסה לשכנע אותה שבעלה נטש אותה. היא נכנעת לו אחרי מות אביה וכאשר בני משפחתה נותרים חסרי כול.
סימבוליזם ונושאים עיקריים
נושא נוסף הוא המוסר הכפול של ההתייחסות לנשים ולגברים, שלהם נופלת טס קורבן. הרדי הוא הסניגור היחיד של טס, כבר בכותרת של ספרו הוא מכנה אותה "אשה טהורה שמוצגת בנאמנות", הרדי מותח ביקורת על המושג הוויקטוריאני של "אשה טהורה", אבל המוסר הכפול הוא הגורם לטרגדיה של טס, ומשמש כמנגנון שמקדם את העלילה ויוצר את גורלה. בדרכים שונות הוא רומז שטס חייבת לסבול בגלל מגרעותיה שירשה מאבותיה האצילים וכדי לכפר על חטאי אבותיה הקדמונים, או כדי לספק שעשוע לאלים.
ברומן יש אזכורים רבים של נושאים פאגאנים ותנ"כיים, לעיתים טס נראית כאלת האדמה ולעיתים כמועלת לקורבן. בתחילת הרומן היא משתתפת בפסטיבל לכבוד קרס, אלת הקציר. כשהיא מטבילה את הילד שלה היא בוחרת בפסוק מבראשית, ספר הבריאה, במקום פסוקים מקובלים יותר מהברית החדשה. בסוף הרומן כשטס ואנג'ל מגיעים לסטונהנג', שנחשב בתקופתו של הרדי למקדש פאגאני, היא שוכבת מרצונה על מזבח, ובכך מגשימה את גורלה כקורבן לאלים. דמותה מתוארת כהתגשמות הטבע, מצד אחד יפה ופוריה, ומצד שני מנוצלת על ידי אחרים.
עיבודים לתיאטרון לקולנוע ולטלוויזיה
הספר עובד פעמיים לתיאטרון. בפעם הראשונה בשנת 1897 הועלתה הפקה של לורימר סטודרד בכיכובה של השחקנית מיני מאדרן פיסק ונחלה הצלחה גדולה בברודוויי. מיני מאדרן פיסק הופיעה שוב באותו תפקיד ב-1902 וכן בסרט הקולנוע "טס לבית דרברוויל" משנת 1913.
הפקה נוספת של המחזאי רונלד גאו הועלתה בהצלחה בווסט אנד בשנת 1946 בכיכובה של ונדי הילר.
הרומן עובד מספר פעמים לקולנוע ולטלוויזיה, הסרט הידוע ביותר הוא "טס" סרטו של רומן פולנסקי משנת 1979 בכיכובם של נסטסיה קינסקי בתפקיד טס ופיטר פירת' בתפקיד אנג'ל קלייר.
"טס לבית דרברוויל" היא מיני-סדרה בת ארבעה חלקים ששודרה בבריטניה בספטמבר 2008, עיבוד לרומן בהפקת ה-BBC. דייוויד ניקולס כתב את התסריט ובין השחקנים היו ג'מה ארטרטון בתפקיד טס, האנס מאטסון בתפקיד אלק, אדי רדמיין בתפקיד אנג'ל ואנה מאסי בתפקיד מרת דרברוויל.
תרגום לעברית
הרומן תורגם לעברית בשם טס לבית דרברוויל, אשה טהורה על ידי נעמי כרמל ויצא לאור בשנת 1984 בהוצאת כנה.
אבא אווז
אבא אווז (באנגלית: Father Goose) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בצבעי טכניקולור משנת 1964 עם קארי גרנט, לסלי קארון וטרוור הווארד בתפקידים הראשיים.
השיר "Pass Me By" מתוך הסרט זכה להצלחה רבה ולביצועים של פגי לי, פרנק סינטרה ועוד.
תקציר העלילה
פברואר 1942, היפנים מתקדמים בגינאה החדשה, הצי המלכותי האוסטרלי מפנה את סלמנואה. קומנדר פרנק הוטון (טרוור הווארד) פוגש בנמל את ידידו וולטר אקלנד שהגיע עם ספינתו הקטנה להעמיס חביות דלק. הוא מבקש ממנו להגיע עם ספינתו לאי הסמוך, מטלאווה, להישאר שם מספר ימים ולדווח משם על תנועות הצבא היפני. אקלנד מסרב אך הוטון מאיים עליו שיחרים את ספינתו. אקלנד נכנע והוטון מלווה אותו בספינת הצי שנוגחת "בטעות" בספינתו כדי שלא ימהר לשוב. בנוסף לספינה גורר אקלנד גם סירה קטנה.
אקלנד הוא רווק מבוגר שהיה פעם מורה להיסטוריה והחליט לשנות את חייו. הוא גם חובב שתיית אלכוהול והוטון הטמין למענו בקבוקים במקומות שונים באי. על כל תגלית מוצלחת הוא מקבל מיקום של בקבוק.
הוטון מורה לו לצאת עם הסירה לאי סמוך שם מחכה המחליף שלו. אקלנד מגיע לשם אבל במקום למצוא את המחליף הוא מוצא אישה ושבע נערות. האישה מזדהה כקתרין פרנו (לסלי קארון) האחראית על הנערות שהן בנות של דיפלומטים. היא מודיעה לו שמחליפו נהרג בהפצצת היפנים.
כעת אקלנד לוקח אחריות על הבנות. הוא מכניס בקושי את כולן לסירה הקטנה וחוזר איתן לתחנת התצפית שלו במטלאווה. היפנים סורקים את האי אך לא מגלים אותם.
היחסים בין אקלנד לקתרין יודעים עליות וירידות שמגיעות פעם אחת למתן הדדי של סטירות. היא לא סובלת את השתייה שלו וההתבטאויות שלו בנוכחות הבנות. באחד המקרים היא מוכשת על ידי מה שהיא חושבת שזה נחש ולמעשה זה ענף של צמח. אקלנד מטפל בה יפה והיא עושה עצמה כגוססת עד שמתגלה הדבר שזה לא היה נחש.
היחסים מתחממים והם מחליטים להתחתן. הוטון מארגן להם כומר שמנהל את הטקס באלחוט כאשר היפנים צולפים מדי פעם על המקום.
לבסוף מתקן אקלנד את הספינה והוטון שולח צוללת שתפגוש אותם. מגיעה אניית מלחמה יפנית שמפגיזה אותם והספינה שלהם שוקעת. באותו רגע יורית הצוללת טיל טורפדו, מטביעה את האוניה היפנית ואוספת אותם.
פוליתאיזם
פוליתאיזם (מיוונית: πολύ "פולי" - הרבה, θεός "תאוס" - אל) פירושו אמונה בריבוי האלוהות, אמונה במספר אלים, בניגוד למונולַטְריזם, שמשמעותו אמונה באל אחד תוך הכרה בכך שייתכנו אלים אחרים, ומונותאיזם, שמשמעותו אמונה באל אחד תוך שלילת אלים אחרים. פוליתאיזם היה נפוץ מאוד עד סוף העת העתיקה אך ממשיך להתקיים גם בימינו בדתות שונות.
אמונה באלים - פירושה אמונה בישויות עילאיות, אינדיבידואליות ונצחיות. האדם תלוי באלים אלו והוא מחויב לכבד אותם, לירא מהם ולעבוד אותם במשך כל חייו. יש להבדיל בין אלים ולבין שדים או דמונים או רוחות שגם הם ישויות עילאיות ונצחיות אך ישויות אלו שליליות ויש לשנוא אותם ולא לעבוד אותם והאלים (לרוב) גוברים עליהם במלחמה הנצחית בין שני סוגי ישויות אלו. "אלילים" הוא שם זילזול שניתן לאלים המרובים הפוליתאיסטיים על ידי המאמינים באל היחיד של מונותאיזם.
התפתחות הפוליתאיזם
לפי רוב החוקרים, מקורו של הפוליתאיזם באנימיזם. בזמנים קדומים יחסו נפש חיה לגורמי טבע שונים כמו תופעות מזג אוויר (למשל לברקים ולרעמים), לתצורות נוף כמו הרים, לגרמי שמים כמו השמש והירח לעצים שונים ועוד. האדם חש בתלותו בגורמי טבע אלה ובדינמיקה והשינויים בטבע ועל כן סבר שעבודה של גורמי טבע אלה תוכל להשפיע לטובה על מצבו. מהאנימיזם הלכו והתפתחו, בהדרגה, האלים התפקודיים. תופעות הטבע כבר לא היו אלים בפני עצמן אלא תוצאות פעולותיהם של אלים רבים האחראים על כל תחומי חיי האדם והטבע. כך, הופיעו אלים רבים מספור של גשמים, חריש, ציד, זריעה, הריון, לידה וכו'. אלו היו אלים ערטילאיים, חסרי דמות ייחודית ורובם לא זכו לפולחן מיוחד. לצד אלים אלה הופיעו גם האלים הטריטוריאליים, כלומר לכל יישוב, נווה מדבר, גבעה, יער או מעיין היה אל משלו.
התפתחויות פוליטיות, צבאיות וחברתיות גרמו לאיחוד של שבטים ולאומים קטנים ובעקבות זאת גם לאיחוד האלים הטריטוריאליים. שטחים גדולים ורחבים נשלטו על ידי אל טריטוריאלי אחד. מלחמות וכיבושים הביאו לניצחונות וכיבושים. מנוצחים וכבושים קיבלו עליהם את עול אליהם של המנצחים והכובשים. מאידך, המנצחים "כבשו" גם את אלי המנוצחים וחלקם "עברו" לצד המנצחים והצטרפו לפנתאון שלהם. כך נוצר פוליתאיזם חדש שבו קיימת הירארכיה בתוך הפנתאון. אלי המנצחים לשעבר הופכים לאלים ראשיים וחשובים, מקימים להם מקדשים ונוצרים פולחנים סביבם. אלים ראשיים אלו מבליעים בתוכם את האלים הקודמים של השטח הכבוש. דוגמה - האל המצרי רע הבליע בתוכו אלים קודמים של אותו אזור כמו אתום והורוס (ששלטו באזור קודם לרע).
במאה הארבע עשרה לפני הספירה ניסה המלך אחנתון להשליט במצרים את פולחן אתון אל השמש כפולחן יחיד ולקעקע את כל פולחני האלים האחרים. מהפכה זו החזיקה מעמד למשך תקופת חייו בלבד ולאחר מכן חזרו המצרים לפולחן ריבוי האלים. בעקבות ניסיון מהפכני זה (לדעת חוקרים מסוימים) או ללא קשר אליו (לדעת חוקרים אחרים) החל להתפתח המונותאיזם היהודי. למונותאיזם הצטרפו במאה הראשונה לספירה גם הנצרות ובמאה השביעית לספירה האסלאם.
חקר הפוליתאיזם
במאה ה-18 קמה קבוצת משכילים ובראשה וולטר שטענה כי המונותאיזם היא אמונה קדומה לפוליתאיזם. האדם הפרהיסטורי האמין באל אחד ורק ההתנוונות של אמונה ראשונית זאת הביאה לאמונה באלים רבים. משכילים אחרים כמו רוסו ויום טענו שהאמונה הקדומה הייתה פטישיזם, דהיינו אמונה באלוהותם של חפצים שונים. ממנה התפתח המונותאיזם שהתנוון לאחר מכן לפוליתאיזם. גם עם התפתחות מדע האנתרופולוגיה בסוף המאה ה-19 היו עדיין חוקרים מהאסכולה המכונה "האסכולה הווינאית", שהביאו הוכחות מחברות פרימיטיביות בנות זמנם למונותאיזם שקדם לפוליתאיזם. אחרים באסכולה זאת טענו שבמצרים הקדומה, לצד האלים המקומיים הרבים, היה גם אל יחיד, אל מורם מאחרים ואוניברסלי ששימש כאל מרכזי וראשי.
תאוריות אלו לא החזיקו מעמד והן נשללות מכל וכל. לעומת זאת מקובלת הדעה של מקס מילר המכונה הנותאיזם. לפי דעה זו בדתות פוליתאיסטיות בעבר וגם בהווה, המאמין פונה לאל מסוים מתוך פנתאון האלים, מתפלל אליו ועובד אותו ומבליע בו תארים ותפקידים של אלים אחרים. מכאן שגם בעולם הפוליתאיסטי האדם מבקש את קרבתו ואת חסותו של אל כוללני אחד, גם אם הוא מודע שקיימים אלים נוספים. יש הרואים בהנותאיזם סוג של "התחנפות" לאל מסוים כדי לזכות בחסותו. יש גם הטוענים שאף במונותאיזם יש לאל היחיד מופעים שונים והמאמין בוחר לו מופע מסוים מתוך ריבוי המופעים ועובד אותו.
ישנם חוקרים הטוענים כי המונותאיזם היא אמונה חסרת סובלנות ואכזרית הנלחמת בכל האמצעים, כולל הקשים ביותר, נגד הסוטים מהאמונה ומאידך, הפולתאיזם מאופיינת בסובלנות הבאה לידי ביטוי בכך שהמאמין בוחר לו אל או אלים כרצונו ועובד אותם.
מגדל מצור
מגדל מצור הוא סוג של כלי מצור ששימש בתקופות עתיקות. מגדל זה היה עשוי מעץ ונגרר אל מול חומות העיר הנצורה. בדרך כלל המגדלים כללו גלגלים כדי שיהיה קל לניידם. גובהו של המגדל היה רב ואיפשר לתוקף להנחית לוחמים על חומות, לירות על העיר חצים ולצפות על המתרחש בה.
בזמן מצור על עיר הובאו מגדלי מצור כדי לפרוץ אליה. בראשי המגדלים היו גשרים נפתחים עליהם עברו החיילים אל חומות העיר. בתוך המגדל היו חרכי ירי מהם יכולים היו הקשתים המוגנים לירות על האנשים שעל החומות ואל תוך העיר.
לפעמים בתחתית המגדל היו איילי ניגוח בשביל למוטט את החומות. על ראשי המגדלים הוצבו לפעמים בליסטראות, טרבושות או קטפולטות כדי לשפר את הטווח שלהן.
החסרון העיקרי במגדלי המצור היה הקושי להעלותם על הרים או גבעות. בסיפור מצדה הרומאים נדרשו לבנות סוללה כדי שיוכלו להעלות את מגדל המצור על ההר, וכך הצליחו להחריב את החומות. אמנם באזורים הרריים וקשים למעבר לא היו המגדלים שימושיים כל כך, אך מצד שני הרבה ערים גדולות ומבצרים היו מוקפים בנהרות, ובמקומות כאלה המגדל עזר לפרוץ אל העיר.
עובדת היותו של המגדל עשוי עץ הובילה פעמים רבות לניסיונות לשרפו על ידי הנצורים, ולכן לעיתים צופו מגדלי המצור במקומות מסוימים בברזל או בבדים ספוגי מים כדי להגן עליו מהאש.
מגדלי המצור הידועים הראשונים היו בשימוש צבאות האימפריה האשורית החדשה במאה התשיעית לפני הספירה. מאות שנים אחר כך כבר התפשט השימוש במגדלי המצור ברחבי הים התיכון.
עם התפרקות האימפריה הרומית למדינות עצמאיות במערב ולאימפריה הביזנטית המתגוננת במזרח, הגיע השימוש במגדלי מצור לשיאו בתקופת ימי הביניים. מגדלי מצור היו בשימוש כאשר האוארס הטילו מצור באופן כושל על קונסטנטינופול ב-626 כפי שהצ'רוניכון פאסצ'אל מספר:
ארנולד דולמטש
(אז'ן) ארנולד דולמטש באנגלית: Arnold Dolmetsch 24 בפברואר 1858 - 28 בפברואר 1940) היה מוזיקאי ובונה כלי נגינה יליד צרפת, שחי רוב חייו הבוגרים באנגליה וייסד סדנה לייצור כלי נגינה בהאזלמיר, סארי. דולמטש היה חלוץ בחידוש העניין במוזיקה עתיקה במאה ה-20.
ילדות, נעורים ולימודים
משפחת דולמטש באה במקור מבוהמיה, אך (אז'ן) ארנולד דולמטש, בנם של רודולף ארנולד דולמטש ומארי זלי (לשעבר גילואר) נולד בלה מאן שבצרפת, שם הקימה המשפחה מפעל לייצור פסנתרים. בסדנאות המשפחה רכש דולמטש את הכישורים לבניית כלי נגינה, שישמשו אותו בהמשך חייו בסדנאות שלו למוזיקה עתיקה.
דולמטש למד מוזיקה בקונסרבטואר של בריסל ולמד נגינה בכינור אצל אנרי וייטאן. בשנת 1883 נסע ללונדון ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה. מוריו שם היו הנרי הולמס ופרדריק ברידג'. בשנת 1889 קיבל שם תואר ראשון במוזיקה.
תחיית המוזיקה העתיקה
תקופת-מה עבד דולמטש כמורה למוזיקה בדאלוויץ' קולג'. עניינו בכלים עתיקים ניעור למראה אוספים של כלי נגינה היסטוריים במוזיאון הבריטי. לאחר שבנה את העתק הלאוטה הראשון שלו ב-1893, החל לבנות צ'מבלי וקלאוויקורדים לחברת צ'יקרינג מבוסטון (1905 - 1911), ואחר בשביל גאבו בפריז (1911 - 1914).
בשלב הבא הקים סדנה לבניית כלי נגינה בהאזלמיר שבסארי והחל לבנות העתקים כמעט לכל סוגי הכלים שנוצרו מן המאה ה-15 עד המאה ה-18, כולל ויול, לאוטה, חלילית ומגוון כלי מקלדת. ספרו משנת 1915, "פרשנות למוזיקה של המאות ה-16 וה-17", היה ציון דרך בהתפתחות הביצועים האותנטיים של מוזיקה עתיקה.
ב-1925 ייסד דולמטש פסטיבל שנתי למוזיקה קאמרית, "פסטיבל דולמטש הבינלאומי למוזיקה עתיקה", המתקיים מדי שנה בחודש יולי בהאזלמיר.
הוא היה פעיל בחיי התרבות של לונדון ועם ידידיו ומוקיריו נמנו ויליאם מוריס, סלווין אימג', רוג'ר פריי, גבריאלה ד'אנונציו, ג'ורג' ברנרד שו, עזרא פאונד, ג'ורג' מור (שהרומן שלו "אוולין אינז" מוקדש לחיי דולמטש ויצירתו), וויליאם בטלר ייטס.
דולמטש היה אחראי לגילוי המחודש של אסכולת המלחינים האנגלים לוויול קונסורט (בהם ג'ון ג'נקינס וויליאם לוז), שזיכה אותו בדברי ההלל של סר הנרי האדו, שאמר כי דולמטש "פתח את הדלת לבית גנזים נשכח של יפעה". כמו כן היה אחראי במידה רבה לתחיית החלילית, הן ככלי קונצרטים רציני והן ככלי, שהנגיש מוזיקה עתיקה לנגנים חובבים. דולמטש אף הוסיף וקידם את החלילית ככלי להוראת מוזיקה בבתי ספר.
בשנת 1897 ניגן דולמטש עם אשתו השנייה, אלודי, את קונטינואו לצ'מבלו בביצוע ה"מודרני" הראשון ליצירתו של הנרי פרסל, "המלך ארתור", בברמינגהאם בניצוח ריכטר. ביולי 1900 סיפק את הליווי המוזיקלי ל"אידיליות מחול" של איזדורה דאנקן בניו גלרי בלונדון.
ב-1937 הקציבה לו ממשלת בריטניה גמלה של משרת ציבור וממשלת צרפת העניקה לו את תואר אביר לגיון הכבוד ב-1938.
משפחת דולמטש
ארנולד דולמטש נישא שלוש פעמים. שניים מנישואים אלה הסתיימו בגירושין. ב-23 בספטמבר 1903 נשא לאישה את מייבל ג'ונסטון, אחת מתלמידותיו.
דולמטש עודד את בני משפחתו ללמוד את אומנות בניית הכלים ונגינה, והמשפחה הרבתה להופיע בצוותא בקונצרטים, בנגינת כלים שנבנו בסדנאות דולמטש. לאחר מותו של ארנולד דולמטש ב-1940 בהאזלמיר, המשיכה משפחתו לקדם את בניית הכלים העתיקים והנגינה בהם.
בועז רימר
בועז רימר (נולד ב-30 באוגוסט 1970) הוא המייסד והבעלים של אתר האינטרנט "במה חדשה", שמהווה מאגר יצירות אמנות עבריות וקהילה או רשת חברתית אינטרנטית. היצירות מוכנסות לאתר באופן עצמאי על ידי כל אמן ומרוכזות ב"דף היוצר" שלו. היצירות הן בתחומים הבאים: פרוזה, שירה, צילום, גרפיקה ואנימציה.
בשנת 1998 יצר רימר קשר עם ערן להב וגיל רימון לצורך שימוש בליבת המערכת של "בימה אחרת" (שהוקמה על ידי להב), לצורך ייבוא הנתונים ליצירת האתר "במה חדשה". בשלהי אותה שנה יצאה הגרסה הראשונה של האתר. רימר שדרג את האתר במובנים רבים, הוסיף לו היבט קהילתי באמצעות פורומים, ארגן מפגשי "במה פתוחה" (אחת לחודש) במקומות שונים בהשתתפות היוצרים והמבקרים באתר, הוסיף מנוע חיפוש, ומערכות שונות של תגובות, סטטיסטיקה, דירוג, סלוגנים ועוד.
עבודתו של רימר נחשבת לפורצת דרך באותה עת, טרום עידן וב 2.0.
מלבד במה חדשה עסק רימר במוזיקה אלטרנטיבית (המהפכה המיותרת, השמנים). כמו כן ביים סרטים על פי סיפורים של אתגר קרת ("קצרים", "דבק מטורף") ושיחק בסרט "מלכה לב אדום" משנת 1996, גם הוא על פי תסריט של אתגר קרת. ב-1995 שיחק בקליפ של "איפה הילד" - "זוהי סדום" בבימוי של נועז דשא. כמו כן, בשנת 2001 שיחק בסרט הפשע של איתי לב "5 דקות בהליכה" לצד שרון אלכסנדר, ובשנת 2002 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אבאל'ה" ששודרה בHOT3, שביימו אורי מרנץ ואילן ירוחם על פי תסריט של אתגר קרת.
שאנדור פלודי
שאנדור פלודי (במקור ואטרסדורף, (בהונגרית: Faludi Sándor; דווצ'ר, 22 בנובמבר 1873 – בודפשט, 19 באפריל 1945) היה במאי תיאטרון, בנו של גאבור פלודי, אחיו התאום של ינה פלודי ואחיו הצעיר של מיקלוש פלודי.
ביוגרפיה
כמו אביו ואחיו, גם הוא נמשך לתיאטרון בכוח שלא ניתן היה לעמוד בפניו. הוא הפסיק את מהקריירה שלו עד אותו הזמן, הצטרף לתיאטרון הקומדיה של בודפשט בשנת 1902, שם אביו חלק איתו את חובות מנהל התיאטרון. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית והגיע לדרגת סרן כקצין ארטילריה. בשנת 1917 אביו, גאבור פלודי שכר גם את תיאטרון "אופרת העם" ושאנדור פלודי קיבל על עצמו את ניהול המוסד, במשותף עם השחקן דז'ה טפולצאי. הם הצליחו להסדיר גם את העניינים האמנותיים והמנהליים של התיאטרון. לאחר מותו הפתאומי של טפולצאי בשנת 1925 הוא הפך לשוכר ולמנהל של תיאטרון האופרטה של בודפשט עד 1929. בשנים 1931–1932 היה המנהל האמנותי של התיאטרון ההונגרי, ואז בשנת 1933 ניהל שוב את תיאטרון האופרטה. בשנים 1935–1936 היה חבר בוועד המנהל של תיאטרון קיראי.
משפחתו
אשתו הייתה מרגיט ווֹלַאק, אותה נשא לאישה ב־15 בדצמבר 1904 בבודפשט.
רחוב מוריי 111
111 Murray Street ידוע גם כמגדל טרייבקה 101 הוא גורד שחקים למגורים שהושלם בשנת 2018 במנהטן שבניו יורק. הבניין נמצא בצומת הרחובות מאריי-ווסט, ברובע הפיננסי ובשכונות טרייבקה וקרוב לבאטרי פארק סיטי.
ארכיטקטורה
בבניין 156 דירות יוקרה. המגדל מתנשא לגובה 241.4 מטרים לפסגתו ובו 195 מ"ר של שטחי מסחר בקומת הקרקע. הבניין הוא המבנה השלישי בגובהו באזור, אחרי פארק פלייס 30 ורחוב לאונרד 56, התואם את גובהו של בניין וולוורת'. בסמוך למגדל יש רחבה המשתרעת על שטח של 985 מ"ר.
בניה
המגדל נבנה במקום בו הייתה אוניברסיטת סנט ג'ון ברחוב מאריי 101. היזמים רכשו את המקום תמורת 200 מיליון דולר במאי 2013, ובמאי 2015 השלימו את מימון הפרויקט לאחר שהבטיחו השקעת הון מחברת ביטוח סינית והלוואת בנייה בסך 445 מיליון דולר מקבוצת בלקסטון, דויטשה בנק ובנק M&T. בקיץ 2015 הסתיימה הריסת המבנה הקודם של האוניברסיטה והחלה בניית יסודות המגדל. בנייתו הסתיימה בשנת 2018.
שיווי משקל חזק
שיווי משקל חזק הוא הרחבה של שיווי משקל נאש - שבו אף שחקן לא יכול לשפר את מצבו בלי תיאום עם שחקנים אחרים (וייתכן שאף עם תיאום כזה, השחקן אינו יכול לבצע שיפור), למצב שבו אפילו קואליציה של שחקנים לא יכולה לשפר את מצבה באמצעות שינוי אסטרטגיה של כל חברי הקואליציה.
שיווי משקל חזק הוגדר לראשונה על ידי פרופסור ישראל אומן על מנת לתת הרחבה למושג שיווי משקל נאש.
נקודת שיווי משקל חזק במשחק היא צירוף של אסטרטגיות השחקנים (תכסיסים), כך שלאף קואליציה של שחקנים לא משתלם לשנות את התכסיסים שלה אם שאר השחקנים אינם משנים את התכסיס שלהם. לקואליציה משתלם לשנות את התכסיסים של חבריה, אם כל חבר בקואליציה מרוויח ממש מהשינוי.
שיווי משקל עבור קואוליציות
בניגוד לשיווי משקל נאש, המהווה שיווי משקל בו אף שחקן לא יכול להרוויח מסטיה ומתעלם מהאפשרות של שחקנים ליצור קואליציות שישפרו את מצבם, הגדרת שיווי משקל K-נאש ושיווי משקל חזק, מסתכלת על סטיות של קואליציות של שחקנים.
נניח שיש I שחקנים וכל שחקן יכול לבחור אסטרטגיה (תכסיס) אחת מתוך קבוצת האסטרטגיות הקיימות עבורו: s_i \in S_i.
לצורך פשטות ההסבר נשתמש בהגדרה של אסטרטגיות טהורות. ניתן על ידי החלפה של S^* שהגדרנו המהווה פרופיל של אסטרטגיות טהורות ל - S^* פרופיל של אסטרטגיות מעורבות.
הגדרה: קואליציה. תת-קבוצה של השחקנים  תיקרא קואליציה. נסמן את וקטור האסטרטגיות שנבחר על ידי קואליציה כלשהי T של שחקנים כ s_T \in S_T. נסמן את צירוף האסטרטגיות של כל השחקנים באות s (ללא סימון שחקן\קואליציה):. תוצאת המשחק נקבעת לפי צירוף האסטרטגיות וכך גם ווקטור התשלום לשחקנים:. נהוג לכתוב את צירוף האסטרטגיות מנקודת מבטה של קואליציה T כך: .כלומר, האסטרטגיה של הקואליציה והאסטרטגיה של שאר השחקנים.
הגדרה: פרופיל אסטרטגיות S_T מהווה שיפור עבור קואליציה T מפרופיל אסטרטגיות אם לכל שחקן . זאת אומרת, כל השחקנים בקואליציה משפרים ממש את מצבם, אם הם סוטים במשותף מהפרופיל s_T^* לפרופיל S_T.
קואליציה T נמצאת בשיווי משקל בפרופיל אסטרטגיות  אם לא קיים פרופיל אסטרטגיות S_T המהווה שיפור קואליציוני (עבור קואליציה T) שלו.
הגדרת שיווי משקל חזק
פרופיל אסטרטגיות הוא שיווי משקל חזק, אם לא קיימת קואליציה (בכל גודל, ובפרט עבור שחקן בודד). שקיים עבורה שיפור קואליציאני.
כיוון ששיווי משקל חזק מהווה שיווי משקל עבור כל גודל של קואליציה ובפרט עבור שחקן בודד, הוא מהווה בהכרח שיווי משקל נאש.
הגדרה פורמלית:
הגדרה פורמלית מקבילה :
ובמילים: לכל קואליציה, לכל סטיה של הקואליציה, קיים שחקן בקואליציה שלא משפר את מצבו. זאת אומרת, אין אף קואליציה שיכולה לסטות וכל השחקנים בה ישפרו את מצבם.
דוגמאות לשיווי משקל חזק
דוגמה פשוטה היא המשחק הבא: שני גמדים, עצלני ובטלני. צריכים להכין לעצמם ארוחה. רק אם שניהם עובדים על הארוחה, הם יכולים להכין אותה. אם הארוחה תהיה מוכנה, כל גמד יקבל ערך 100, אחרת כל גמד יקבל ערך 0. (אנחנו מתעלמים מהטרחה הכרוכה בהכנת הארוחה
המצב בו שני הגמדים מתבטלים הוא שיווי משקל נאש, אבל הוא לא שיווי משקל חזק. כי אם קואליציה של שני הגמדים, תתאחד ותחליט לעבוד, שניהם ישיגו ערך 100 (שטוב עבור שניהם מהערך 0 שהשיגו בפרופיל האסרגיות הקודם). לעומת זאת, המצב בו שני הגמדים עובדים, הוא שיווי משקל חזק כיוון ששני הגמדים מקבלים 100. אם אחד הגמדים סוטה, הוא מקבל 0 ולא משפר את מצבו. וכמובן אותו העניין קורה אם שני הגמדים סוטים מהפרופיל ומתבטלים. לכן זהו שיווי משקל חזק.
דוגמה למשחק בו לא קיים שווי משקל חזק, דילמת האסיר:
המשטרה עצרה שני עבריינים שביצעו פשע משותף, ומפרידה ביניהם לצורך חקירה. אם תצליח המשטרה להביא להרשעתם, ייכנס כל אחד מהם לכלא ל-15 שנה, אך בחוסר ראיות הם יועמדו לדין על עבירה משנית שבגינה ייכנס כל אחד מהם לכלא לשנה אחת. למשטרה אין די ראיות להעמידם לדין, ולכן היא מציעה לכל אחד מהם להעיד נגד רעהו, וכפרס מובטח לעד עונש מופחת: אם שני האסירים יקבלו את הצעת המשטרה, ייכנס כל אחד מהם לכלא לחמש שנים, ואם רק אחד מהם יעיד ורעהו ישתוק, העד יצא מיד לחופשי וחברו ייכלא ל-15 שנה. ניתן לסכם סיטואציה זו בטבלה הבאה, שמסכמת את העונשים שייגזרו על אסיר א (אדום) ואסיר ב (כחול) בהתאם לפעולתם:
ניתן לראות כי פרופיל האסטרטגיות {מלשין, מלשין} הוא שווי משקל נאש, ולא קיים שיווי משקל נאש נוסף, כיוון שלכל אסיר, בלא תלות מה בוחר האסיר השני, עדיף לשחק 'מלשין'. אולם, זהו לא שיווי משקל חזק, כי אם שני האסירים סוטים לפרופיל האסטרטגיות {שותק, שותק} שניהם משפרים את מצבם. כמו כן, אף אחד מהפרופילים האחרים אינו שווי משקל חזק כי תמיד אסיר ששותק (שזו קואליציה בגודל אחד) יכול לסטות ולהלשין ובכך לשפר את מצבו.
הגדרת שיווי משקל K-נאש
עבור 1<=K<=|I|.פרופיל אסטרטגיות יקרא שיווי משקל K - נאש אם לא קיימת קואליציה שקטנה או שווה בגודלה לK. שקיים עבורה שיפור קואליציאני.
בדומה לשיווי משקל חזק, כיוון ששיווי משקל K מהווה שיווי משקל עבור כל גודל של קואליציה קטנה מ-K ובפרט עבור שחקן בודד, הוא מהווה בהכרח שיווי משקל נאש.
הגדרה פורמלית:
הגדרה פורמלית מקבילה :
ובמילים: לכל קואליציה בגודל לכל היותר - K, ולכל סטיה של הקואליציה, קיים שחקן בקואליציה שלא משפר את מצבו. זאת אומרת, אין אף קואליציה שיכולה לסטות וכל השחקנים בה ישפרו את מצבם.
אם פרופיל אסטרטגיות מסוים מהווה שיווי משקל K-נאש אזי לכל t<K הוא מהווה שיווי משקל t-נאש.
עבור K=1 שיווי משקל K-נאש הוא שיווי משקל נאש הרגיל
כאמור לעיל, שווי משקל חזק מהווה מקרה פרטי של שיווי משקל K נאש, ובמשחק בן n=|I| שחקנים מהווה שיווי משקל n-נאש. ולכן לכל t<=n הוא מהווה שיווי משקל t נאש.
דוגמאות לשיווי משקל K-נאש שאיננו שיווי משקל חזק
בהגדרה פורמלית.
התועלת עבור כל גמד.
אם כל הגמדים עובדים - 100.
אחרת - 0.
קיום
כפי שהראינו בדוגמאות לעיל, לא תמיד קיים שיווי משקל חזק. וכן לכל 2<=K לא תמיד קיים שיווי משקל חזק. לעומת זאת ל K=1 זהו שיווי משקל נאש, ולפי משפט נאש תמיד קיים פרופיל אסטרטגיות המהווה שיווי משקל נאש.
שימושים
נציג אחדים מהשימושים: שיווי משקל חזק - מהווה מושג פתרון חזק יותר מאשר שיווי משקל נאש, שכן איננו מניח שהשחקנים לא יכולים ליצור קואליציות. בתכנון רשתות הוא משמש ככלי עזר בתכנון פרוטוקולים יציבים. שיווי משקל K - נאש - כיוון שלעיתים (למשל ברשתות) התארגנות קבוצות גדולות של שחקנים, הן בלתי אפשריות מעשית. וסבירה רק התארגנות של K שחקנים (משתמשים עצמאיים ברשת). אזי שיווי משקל K-נאש יהווה שיווי משקל שיהיה יציב כמו שיווי משקל חזק (שכן קואליציה של יותר מ-K שחקנים לא יכולה להיווצר).
מסוק משולב
מסוק משולב או מסוק כנף משולבת הוא מסוק המשלב רכיבים האופייניים למטוסים, כגון כנפיים ומדחפים. מבנה מסוק מגביל את תכונותיו, והרכיבים האלה מיועדים לשיפור ביצועי המסוק על ידי הוספת דחף או עילוי או שניהם יחד.
היסטוריה
מאז ההצלחות הראשונות של טיסות המסוקים התגלו מגבלות רבות בתכונותיהם, ובהן המהירות והטווח הצנועים של הכלים. העניין בניסיון לשפר את הנתונים הללו היה גבוה.
בשנת 1936 במענה למכרז של משרד האווירייה הבריטי המציא המהנדס הראשי של חברת סיירבה אוטוג'יירו, ד"ר ג'יימס אלן ג'יימסון בנט, מסוק משולב שהוא קרא לו ג'ירודיין. במסוק המתוכנן שולבו רוטור ראשי ושני מדחפים שהקנו ניגוד לפיתול האופייני למסוקים וכן דחף קדמי במהירויות שיוט. בניגוד לאוטוג'ירו, שבו הרוטור מונע רק לקראת המראה, בג'יירודיין הרוטור הונע בכוח המנוע והקנה למסוק את כל העילוי בהמראה ונחיתה. במהלך שיוט הרוטור קיבל כוח מינימלי המספיק כדי להתגבר על הגרר ויתר הכוח הועבר למדחפים. בשנת 1939 הגיש בנט פטנט על הקונספט.
בשנת 1936, בגרמניה הנאצית פיתח אנטון פלטנר את הפלטנר Fl 185, מסוק שצורתו דומה לג'יירודיין, אך הפיתוח לא עבר את שלב הניסויים.
אחרי מלחמת העולם השנייה חברת פיירי החלה בפיתוח מסוק הג'ירודיין. למרות העיניין הרב לא היו הזמנות לכלי הטיס הבינוני, והתוכנית הופסקה בשנת 1962.
בשנת 1954 טס לראשונה המקדונל XV-1. הוא היה מסוק ניסיוני בעל תצורה דומה לג'יירודיין, והיו לו מדחף אחורי וכנפיים דקות וארוכות יחסית. המסוק הציע שיפורים צנועים יחסית למסוקים בני זמנו ולכן התוכנית נזנחה.