cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משמר הירדן (מושבה)
שנים ראשונות
לאחר שנוכח כי לא יצליח לבדו לתחזק את החווה המבודדת, מכרהּ מחולקת ליהודים, שאחזו באדמה בעזרה כספית של "חובבי ציון". הם ייסדו את המושבה משמר הירדן, בחודש אלול שנת ה'תר"ן (ספטמבר 1890). לצד כביש צפת-דמשק (היום: כביש 91 בצמוד לצומת גָּדוֹת של היום) ממערב לגשר בנות-יעקב. ב-1898 נטלה חברת יק"א תחת חסותה את המושבה, ובאמצעות חיים מרגליות קלווריסקי, רכשה עוד אדמות והעלתה על הקרקע מתיישבים נוספים. בשנת 1901 היו במושבה 12 משפחות על כ-4,400 דונם.
מייסדי המושבה היו: חיים גלבגיסר, חיים יוסל טייטלבוים, צבי שניידר, איציק מוינשטיר (אנגלברג), שלמה לוי גרוסמן, יעקב צבי פייגלין (סב סבו של חבר הכנסת משה פייגלין), שיינוך, וייסבליט, ובסלר, לוין, וורהפטיג, בלשניקוב, ליפשיץ, קנטור, הרצוג, סגל, תמרי, לובובסקי, שור, שניידמן, הרוקח ר' משה לוריא, רוזנטאל, לרנר, הלפרין, שוורץ, יעקובסון, פינקלר, אלפסי, בוגראד וכהן. ב-1914 ישבו במושבה 125 תושבים על שטח של כ-7,600 דונם.
במלחמת העולם הראשונה התחולל באזור קרב קשה בין הבריטים לעות'מאנים. אך המתיישבים לא עזבו את בתיהם ומה שנהרס קומם ונבנה מחדש.
בשנות העשרים של המאה ה-20 עזבו חלק מהאיכרים בשל מחלות קשות ועברו להתגורר באזורי נתניה ואבן יהודה. במאורעות תרפ"ט סבלה המושבה מהתנכלויות וממעשי שוד.
בשנות ה-30 קיבל היישוב כתגבור, גרעיני חיזוק של תנועת בית"ר. במאורעות המרד הערבי סבלה המושבה מהתנכלויות, עבודת הערבים פסקה בה כמעט לגמרי, וצעירי בית"ר מילאו את מקומם. בשנת 1938 נרצחו שני יהודים, אב ובנו, שהיו בדרכם לשאוב מים מנהר הירדן. בתגובה, הרגו המתיישבים שבעה ערבים וגרמו נזק לרכוש ערבי. בהמשך אותה שנה הותקפה המושבה, אך ההתקפה פסקה כאשר נוטרים ממשטרת היישובים העבריים הגיעו למקום. חברי בית"ר גם ערכו אימונים צבאיים במקום. הדבר נודע לבריטים, וב-18 בנובמבר 1939 פשטו הרשויות הבריטיות על המושבה, ואסרו 38 מהמתאמנים. חברי בית"ר עזבו את המקום עד סוף 1940. עם זאת, בשנות הארבעים נמצא במקום כוח קבוע של מספר נוטרים. במהלך מלחמת העולם השנייה חוותה המושבה שגשוג יחסי, אך מצבה הידרדר לאחריה, כולל עזיבה של חלק מן האיכרים.
מלחמת העצמאות ואחריה
על פי החלטת החלוקה נועדה משמר הירדן להיות בתחום המדינה היהודית. מאז החלטת האו"ם האמורה, החמיר המצב הביטחוני במקום. משמר הירדן שכנה על אחת הדרכים החשובות העוברות בין סוריה לארץ ישראל (כביש 91 של ימינו, שהמשכו במזרח מגיע לקוניטרה ולדמשק), ולפיכך, על ציר פלישה אפשרי. ואכן, ב-5, ב-6 וב-10 ביוני 1948 הותקפה המושבה על ידי הסורים. ההתקפה השלישית הביאה לכיבוש המושבה ולהריסת רובה. 15 מן המגינים נהרגו בקרבות ו-39 נפלו בשבי.
מטרתו של מבצע ברוש בקרבות עשרת הימים הייתה לחזור ולכבוש את המובלעת הסורית במשמר הירדן. המבצע לא עלה יפה, קו החזית עם הסורים לא השתנה כמעט, ולצה"ל היו בו כמאה הרוגים. מבצע זה סיים למעשה את הניסיונות המשמעותיים לשנות את קו החזית בין סוריה לישראל, אך סביב המובלעת הסורית במשמר הירדן אירעו לא מעט תקריות אש עד סוף המלחמה. בתום המלחמה, בכ"ב בתמוז תש"ט, 20 ביולי 1949 חזר השטח לשליטה ישראלית במסגרת הסכמי שביתת הנשק, וכן חזרו השבויים, אולם המושבה לא נבנתה מחדש. על אדמותיה הוקמו הקיבוץ גוברים (לימים גדות) ומושב העובדים משמר הירדן. מהמושבה המקורית נשתמרו כמה בתים הרוסים. הם שולבו באתר הנצחה למושבה שהוקם במקום. במחנה הצבאי שהיה מול משמר הירדן הולך ומוקם מרכז מבקרים על תולדות המושבה.
כ-600 מטרים דרומית לשרידי המושבה נמצא בית הקברות של משמר הירדן. באתר כמה עשרות קברים של תושבי המושבה, רבים מהם ילדים, שנפטרו בשנות קיום המושבה.
קמילה מורון
קמילה רבקה מורון פולק (באנגלית: Camila Rebeca Morrone Polak; נולדה ב-16 ביוני 1997) היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
מורון נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקנים הארגנטינאים מקסימו מורון ולוצ'ילה פולק. הם עברו ללוס אנג'לס זמן קצר לפני לידתה של מורון, והתגרשו ב-2006. מורון סיימה את בית הספר התיכון בבוורלי הילס בשנת 2015.
דוגמנות
היא החלה את דרכה כדוגמנית והופיעה בעמוד השער של המהדורה הטורקית של מגזין האופנה ווג בשנת 2016. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה על מסלול בדוגמנות בתצוגת האופנה לקולקציית מוסקינו לשנת 2017.
משחק
מורון עשתה את הופעת הבכורה שלה במשחק בסרטו של ג'יימס פרנקו מ-2013, "בוקובסקי". בשנת 2018, היא שיחקה בסרט האקשן "משאלת מוות", ושיחקה בתפקיד ראשי בסרט בבימוי של אוגוסטין פריצל, "Never Goin' Back". הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס באותה שנה ויצא לאקרנים על ידי אולפני A24. בשנת 2020 לוהקה מורון לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "דייזי ג'ונס והסיקס".
ב-18 באוקטובר 2019, מורון קיבלה את פרס הכוכב העולה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן דייגו.
חיים אישיים
מורון הייתה במערכת יחסים עם השחקן לאונרדו דיקפריו במשך ארבע שנים עד 2022.
ג'ון מקאפי
ג'ון דייוויד מקאפי (באנגלית: John David McAfee; 18 בספטמבר 1945 – 23 ביוני 2021) היה מתכנת, יזם ואיש עסקים בריטי-אמריקאי. ייסד בשנת 1987 את חברת מקאפי ל אבטחת מחשבים וניהל אותה עד שנת 1994, שבה פרש מהחברה. בהמשך הקים חברות אחדות ושימש בתפקידי מפתח בחברות נוספות.
ביוגרפיה
נולד במחוז גלוסטרשייר שבדרום-מערב אנגליה לאב אמריקאי ולאם בריטית, וגדל בסאלם שבווירג'יניה. בגיל 15 אביו, שהיה אלכוהוליסט, התאבד ביריה.
בשנת 1967 קיבל תואר ראשון במתמטיקה. בשנים 1968–1970 עבד כמתכנת בנאס"א במסגרת תוכנית אפולו. עבר לחברת יוניוואק וממנה לחברת זירוקס. עבד בחברות ייעוץ ובהמשך עבר לחברת לוקהיד.
לאחר שגילה שמחשבו נגוע בוירוס המחשב Brain התחיל לפתח תוכנת אנטי-וירוס. את התוכנה שכתב הפיץ בהצלחה כתוכנה שיתופית, כאשר רק חברות וארגונים התבקשו לרכוש רישיון. בשנת 1989, לאור הצלחת התוכנה עזב מקאפי את לוקהיד ועבר לעבוד במשרה מלאה בחברת מקאפי שהקים ב-1987, אותה הפעיל בתחילה מביתו. הוא התפרסם כמומחה לווירוסי מחשב. לאחר הצלחות מסחריות הונפקה החברה בבורסה בשנת 1992. באוגוסט 1993 פרש מקאפי מתפקידו כמנכ"ל החברה, אך נותר בתפקיד מנהל טכנולוגיות ראשי. בשנת 1994 פרש מהחברה, ושנתיים לאחר מכן מכר את כל החזקותיו בחברה.
בהמשך הקים חברות אחדות ושימש בתפקידי מפתח בחברות נוספות. בשנת 1994 הקים את חברת Tribal Voice, שפיתחה תוכנת מסרים מיידיים. בשנת 2000 השקיע בחברת Zone Labs ומונה לדירקטור בה. בשנת 2003 נמכרה החברה לחברת צ'ק פוינט.
התגורר במשך שנים אחדות בבליז, שבה הקים את חברת QuorumEx שעסקה באנטיביוטיקה צמחית, שנועדה לשבש חישת מניין בחיידקים.
בנובמבר 2012 היה מבוקש בבליז לחקירת רצח של שכנו לאחר ששכנו הרעיל והרג את כל 9 הכלבים שלו. הוא עבר לגואטמלה וביקש בה מקלט מדיני אך בקשתו נדחתה, ובדצמבר 2012 גורש לארצות הברית.
במאי 2016 מונה למנכ"ל חברת MGT Capital Investments, שהייתה חברת החזקות בתחומי טכנולוגיה. הוא הוביל את החברה לעיסוק בכריית ביטקוין ומטבעות מבוזרים אחרים. באוגוסט 2017 פרש מתפקיד המנכ"ל אך נותר בתפקיד בכיר בחברה, ובינואר 2018 פרש כליל מהחברה. באוגוסט 2018 מונה למנכ"ל חברת Luxcore, שעסקה במטבעות מבוזרים.
היה פעיל פוליטי, תמך בלגליזציה של קנאביס, במדיניות חוץ של אי-התערבות, בכלכלת שוק שאינה כוללת חלוקה מחדש של העושר ובשמירה על סחר חופשי. ניסה, ללא הצלחה, להיות מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיא ארצות הברית בשנים 2016 ו-2020.
באוקטובר 2020 נעצר בספרד בחשד להשתמטות ממס. הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) האשימה אותו בעבירות בניירות ערך. לאחר שהסגרתו לארצות הברית אושרה בבית המשפט בספרד, ב-23 ביוני 2021 התאבד בכלא בברצלונה שבו היה עצור. מותו של מקאפי עורר תאוריות קונספירציה רבות בעקבות איומים שפרסם ב-2019 בהם טען כי יש לו חומר המפליל רבים בממשלת ארצות הברית בשחיתות. בהתבטאויות לפני מותו טען כי פוליטיקאים מסוימים איימו עליו שסופו קרב וטען שאם יחשף שהתאבד הוא כנראה חוסל על ידי ממשלת ארצות הברית. מקאפי אפילו עשה קעקוע עם המילה "whacked" (חוסל) על הכתף שלו על מנת להבהיר את הרצינות שלו בהאשמות.
חיים אישיים
מקאפי נישא שלוש פעמים. את אשתו הראשונה פגש בערך בשנת 1968 בזמן שלמד לדוקטורט והיא הייתה סטודנטית לתואר ראשון. הקשר ביניהם הוביל להרחקתו מהאוניברסיטה. בערך בשנת 1987 התחתן בשנית, והתגרש בשנת 2002. בשנת 2013 נישא בשלישית.
קפוצ'ין
קפוצ'ין או סֶבּוּס (שם מדעי: Cebus) הוא סוג של קוף ממשפחת הצבוסיים, שבתת סדרת קופים רחבי אף. שמם בא להם מצבעם, הדומה לברדס שנוהגים ללבוש חברי מסדר הקפוצ'ין של הכנסייה הקתולית. סוג זה הוא אחד משני הסוגים שבתת-משפחת הקפוצינים (Cebinae) ביחד עם הסוג קפוצ'ין כהה (Sapajus).
מיון
עד 2005, שויכו לסוג זה ארבעה מינים:
לאחר בדיקות גנטיות שבוצעו ב-2012–2013 הוחלט להפריד עוד 10 מהתת-מינים המקוריים למינים עצמאיים.
המיון הנוכחי של המינים:
המינים קפוצ'ין מצויץ (C. apella), קפוצ'ין שחור-פס (C. libidinosus), קפוצ'ין שחור (C. nigritus), קפוצ'ין גדול-ציצה (Sapajus robustus), קפוצ'ין זהוב-גחון (C. xanthosternos) וקפוצ'ין בלונדיני (C. flavius) עברו לסוג "קפוצין כהה".
מאפיינים
הקפוצ'ינים דומים, בקווים כלליים, לנזירים על שמם הם נקראים. גופם, ידיהם, רגליהם וזנבותיהם כולם כהים (שחורים או חומים), בעוד פניהם, צוואריהם וחזותיהם צבועים לבן. לראשם כיפה שחורה. התוואי המדויק משתנה ממין למין ובין הפרטים באותו המין. אורכם נע בין 30–56 ס"מ ללא הזנב - שאורכו דומה. משקלם מגיע עד 1.3 ק"ג.
כמו רוב קופי העולם החדש, הקפוצ'ינים הם שוכני עצים. הם יומיים, ופרט לשנת-צהריים הם מבלים את כל יומם בחיפוש אחר מזון. את הלילות הם מבלים בשינה על הענפים. דרישותיהם המועטות מביאות למגוון רב של סביבות מחיה. בין אויביהם הטבעיים - בזים גדולים, חתוליים ונחשים.
תזונתם של קופי הקפוצ'ין מגוונת יחסית לקרוביהם במשפחת הצבוסיים. הם אוכלי כל, הניזונים, בנוסף למזון מן הצומח (פירות, אגוזים, גרעינים וניצנים), גם מחרקים, עכבישים, ביצי עופות ובעלי חוליות קטנים. אלו מביניהם השוכנים סמוך למקווי מים ניזונים גם מסרטנים וצדפות, שאת שריונותיהם הם מפצחים באמצעות אבנים. לעיתים הם פושטים על שדות ולכן הם נתפסים כמטרד על ידי אוכלוסיות אדם שכנות.
קופי קפוצ'ין מוחזקים, לעיתים קרובות, כחיות מחמד, אף על פי שארגוני זכויות בעלי חיים טוענים שקופים אינם מתאימים לשמש כחיות מחמד ורוב מדינות העולם מטילות איסורים על הסחר בהם. גני חיות מציגים קופים אלה לעיתים קרובות וכל עוד היה שימוש בבעלי חיים במופעי קרקס, הם נטלו חלק במופעים פעמים רבות.
מבנה חברתי
הנקבות ממליטות כל שנתיים, לאחר הריון של 160–180 יום. הולדות נתלים על חזה אימם כל עוד הם קטנים מספיק, ולאחר מכן הם נתלים על גבה. זכרים בוגרים משתתפים בגידול הצאצאים רק לעיתים נדירות. הנקבות מגיעות לבגרות לאחר ארבע שנים, והזכרים לאחר שמונה. תוחלת חייהם בשבי מגיעה ל-45 שנים, ובטבע ל-15–25.
תבונה
קופי הקפוצ'ין נחשבים לאינטליגנטיים ביותר מבין קופי העולם החדש, ומשמשים לעיתים קרובות כחיות מעבדה. המין קפוצ'ין מצויץ ידוע במיוחד בשל השימוש ארוך הטווח שהוא עושה בכלים, אחת הדוגמאות היחידות של שימוש בכלים על ידי קופים שאינם הומינידים. לאחר שהם צופים בתוכיי ארה מפצחים אגוזי קוקוס בעזרת מקוריהם, יבחרו קופי הקפוצ'ין באגוזים הבשלים ביותר, יורידו את ראשו של הפרי וישתו את החלב. לאחר מכן, יתנהגו כאילו שוויתרו על הפרי וישליכו אותו, כשליבת האגוז עוד בתוכו. כשהפירות המושלכים יתייבשו, יקשיחו ויהפכו לשבירים מעט, יחזרו אליהם הקופים, ייקחו אותם למשטח אבן ויפצחו אותם בעזרת אבנים, חלקן במשקל העולה על משקלם העצמי, כדי להגיע אל לב האגוז. הקופים הצעירים יביטו בקופים הבוגרים כדי ללמוד כיצד לבצע זאת. לעיתים הבוגרים אף מפצחים חלקית את האגוזים ונותנים לצעירים להשלים את המלאכה.
בעונת היתושים, קופי הקפוצ'ין נוהגים לרסק רבי-רגליים ולמרוח אותם על גבם, כדי שישמשו כדוחה חרקים טבעי.
מודעות עצמית
כאשר מציגים להם מראה, קופי הקפוצ'ין מציגים התנהגות המעידה שהם באמצע הדרך בין ראיית הדמות כפרט נפרד, לבין זיהוי של עצמם. רוב החיות מגיבות לדמות המראה שלהן כפי שהן מגיבות לפרט אחר בן מינן שאינו מוכר להן. ניסוי הראה שקופי הקפוצ'ין אינם מגיבים למראה באותו אופן בו הם מגיבים לפרט זר.
בניסוי, הוצגו לקופים שלוש סיטואציות:
בתסריט 1, נקבות נראו מתוחות ונמנעו מקשר עין. זכרים הראו התנהגות תוקפנית. בתסריט 2, היו תגובות מתונות בלבד הן מצד הזכרים והן מצד הנקבות. בתסריט 3, נקבות הסתכלו לתוך השתקפות עיניהן והחוו תנועות ידידותיות, כמו מצמוץ שפתיים ונדנודים. זכרים יצרו יותר קשר עין מאשר עם קופים אחרים, זרים או מוכרים, אך הגיבו בסימנים של בלבול או מצוקה, כגון צווחות, התקפלות על הרצפה וניסיון לברוח מהחדר.
מרגלית ש.א רכב
מרגלית ש.א רכב בע"מ היא חברת תחבורה ציבורית והסעות. החברה הוקמה בשנת 1983 על ידי בני הזוג, אלה ודן שבי, בעיר באר שבע כחברת הסעות. החברה הפעילה משנת 1997 עד 2007 את התחבורה הציבורית במודיעין-מכבים-רעות.
תחבורה ציבורית
באוגוסט 2007 עבר שירות התחבורה הציבורית במודיעין לחברת ויאוליה.
בסוף 2017 נפסקו לחברה בבית המשפט העליון פיצויים של כ-9 מיליון שקלים על כך שהמדינה לא הקימה מסוף תחבורה ציבורית במודיעין, כפי שהוצג במסמכי המכרז, ובעקבות זאת קווי האוטובוס הבינעירוניים עברו בתוך העיר.
דב מאיר קרויזר
הרב דב מאיר קרויזר (ר' בערל, כ"ו בניסן תרפ"ב, אפריל 1922 - ז' באב תשס"ז, יולי 2007) היה ראש ישיבה ירושלמי. מחבר הספר "דבר המלך" על הרמב"ם.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, לרב אליהו צבי ולטייבא פייגא לבית אייזנשטיין. שמו ניתן לו בהוראת הרב יוסף חיים זוננפלד באומרו שה"בערל" (דב) יאיר כשמש. למד בתלמוד תורה עץ חיים והיה מתלמידם של הרב אברהם חיים הקלמן והרב איסר זלמן מלצר. בימי נערותו נפטר "הרוגוטשובר", והרב מלצר, ראש ישיבת עץ חיים, הספידו ואמר שעל כל אחד מוטלת החובה להיות "רוגטשובר קטן". הרב קרויזר סיפר לימים שהספד זה השפיע על שקידתו בתורה. הוא נודע בהתמדתו, ובימי בחרותו למד 18 שעות ביממה. נודע גם בכישרונו. כישרון מיוחד היה לו לייצור גימטריות.
נישא לבאשע פייגא, בת יונה זאב צוובנר, צאצא של הרב אברהם שאג. לאחר נישואיו היה אחד מעשרת התלמידים הראשונים של ישיבת מיר, יחד עם אחיו הרב זונדל. הוא למד בקבוצה הירושלמית של הרב משה יהושע לנדא, הרב חיים ברים, הרב מנדל אטיק ואחיו. בחבורה זו היה נהוג שמדי שבוע אומר אחד החברים חבורה. בהוראת ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל, היה הרב קרויזר ממלא המקום כשאחד החברים החסיר. היה מקורב לרב זליג ראובן בנגיס, ושימש כבעל קורא בבית הכנסת שלו.
שימש כראש ישיבת פרשבורג. בשנת תשל"ח, הוזמן לכהן כראש ישיבת סקווירא בניו יורק, והרב חיים ברים, שכיהן עד אז כראש ישיבת סקווירא, החל לכהן כראש ישיבת פרשבורג.
ההדיר ספרים תורניים ועבד במכון הרי פישל. הוא ההדיר את כתביו של הרב מיכאל פורשלאגר, תלמידו של ה"אבני נזר", אשר כתביו נחשבו לקשים וסבוכים, הן מבחינת קריאת ההגהות בכתב יד קטן והן מחמת קיצורם והיקפם בכל רחבי התורה. בעקבות עבודה זו איבד את ראייתו ועבר ניתוחים להשבת ראייתו. הוא היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית והשתתף בכתיבת ערכים רבים, ביניהם ערכי ה"חזקות".
הוציא את ספרו "דבר המלך" בשנת תשכ"א. ספר זה זכה לשבחים מהרב מטשעבין ומהרבי מסאטמר. כמו כן הוציא פירוש למסכת עירובין, במהדורת סטנסיל, שלושה כרכים. כמו כן פרסם מערכה בנושא עירובין בקובץ התורני "נועם".
משפחתו
אחיו היה הרב זונדל קרויזר, רב חרדי ירושלמי, ומחבר ספרי "אור החמה". גיסיו (חתני אביו) הם הרב שמעון יעקובוביץ, בוחן בתלמוד תורה מאה שערים ומשפיע חב"די והרב משה פודרביניק, ר"מ במדרשית נעם, בישיבת באר יעקב ובישיבת ברסלב בבני ברק.
18 מתנות
18 מתנות (באיטלקית: 18 regali) הוא סרט איטלקי משנת 2020 בבימויו של פרנצ'סקו אמאטו, בהשראת סיפורה האמיתי של אליסה ג'ירוטו ותסריט של אלסיו ויסנצוטו, בעלה של אליסה.
אישה הרה שחולה בסרטן סופני משאירה 18 מתנות סנטימנטליות לבתה שטרם נולדה. מדי שנה היא תקבל אחת מהן ביום הולדתה, עד שתהפוך לאישה.
עלילה
קיץ 2001. אליסה בת השלושים וחמש מתה ממחלה חשוכת מרפא והותירה את בעלה אלסיו ובתה אנה שרק נולדה. לפני מותה, היא השאירה רשימת מתנות ליום הולדת לילדה הקטנה, בתקווה שתוכל להישאר איתה לאחר הלידה.
לאורך השנים אנה הצעירה מאוד חווה אי נוחות גוברת. נראה כי מתנה אינה מסוגלת למלא את החלל שהותירה האם, היעדרות שדוחפת אותה למרוד, לנטוש את יום הולדתה השמונה-עשרה ולברוח מהבית, עד שהיא נפגעת ממכונית נוסעת.
הילדה יוצאת עם טראומה קלה ונהגת המכונית היא אמה בהיריון עמה. המסע המדהים הזה אחורה בזמן הופך עבור הצעירה להזדמנות לדיאלוג שמעולם לא התרחש ולרפא שברים שנדמה היה שלא יתאחו.
קדימון הסרט יצא לאינטרנט ב-11 בדצמבר 2019. הסרט יצא לבתי הקולנוע האיטלקיים ב-2 בינואר 2020.
אם יש גן עדן
אם יש גן עדן הוא רומן הביכורים של רון לשם, המגולל את סיפורו של צוות לוחמים מחטיבת חי"ר, ככל הנראה פלחה"ן גבעתי (כך נרמז לאורך הסיפור מספר פעמים), המשרת במוצב הבופור בשנתיים האחרונות לשהות צה"ל בדרום לבנון. הרומן כתוב מנקודת מבטו של לירז, מפקד הצוות במוצב המבודד, הנאלץ להתמודד עם אובדן, פחד והיעדר לגיטימציה מבית. אף שהדמויות והאירועים בדיוניים ואף שהמחבר לא שירת בלבנון, הספר נכתב בהשראת אירועים אמיתיים, על בסיס תחקיר שנערך עם חיילים וקצינים ששירתו בבופור בשנים 2000-1999 ובהם רותם יאיר, אשר שירת כמפקד צוות בפלוגת ההנדסה של גבעתי, ועם משפחות שכולות. התחקיר פורסם לראשונה בשנת 2001 ככתבה במוסף 7 ימים בשם "הר הקללה". כן סייע להגהת הספר אבירם אלעד, קצין בדובדבן ובצנחנים לשעבר, שאף לקח חלק בעבודה על הסרט שנעשה על פיו. הספר הוקדש לצחי איטח ולנועם ברנע, שנהרגו בגזרת מוצב הבופור.
הספר זיכה את מחברו בפרס ספיר לספרות בשנת 2006 ובפרס יצחק שדה לספרות צבאית. לאחר יציאת הספר, יצא לרדיו שיר שחיבר דורון מדלי בהשראת הספר, שנקרא גם הוא "אם יש גן עדן", בביצועו של אייל גולן. השיר הפך ללהיט ובמהלך מלחמת לבנון השנייה גולן הופיע עם השיר ב"כוכב נולד" בתוכנית מיוחדת שהוקדשה למלחמה.
בשנת 2007 יצא סרט הקולנוע "בופור" בבימויו של יוסף סידר, המבוסס על רומן זה. הסרט זיכה את סידר בפרס הבמאי המצטיין בפסטיבל ברלין בשנת 2007. בשנת 2008 נבחר להיות בין חמשת הסרטים המועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר. בשנת 2011 העלה תיאטרון הבימה גרסה בימתית של הספר, במסגרת הצגת התיאטרון הנושאת את שם הספר, "אם יש גן עדן", בבימויו של משה קפטן ובכיכובם של השחקנים עוז זהבי, עופר שכטר, יוסף סוויד ואחרים. בשנה זו יצא הספר כספר מוקלט בקריינותו של השחקן עמוס תמם.
דמותו של לירז ליברטי
גיבור הסיפור הוא סג"ם (אחר כך סגן) לירז ליברטי, המכונה בשם ה"גברי" יותר "ארז", מפקד צוות בפלוגת ההנדסה בחטיבת חי"ר (לאורך הספר נרמז לא פעם שמדובר בפלוגת ההנדסה של חטיבת גבעתי), יליד עפולה. לירז מפקד על צוות בן שלושה עשר לוחמים, אותם הוא מכנה "הילדים" וסמל הצוות, אושרי, שהוא חברו הטוב ביותר. לירז וצוותו מוצבים במוצב "הבופור" המשקיף על נהר הליטני בדרום לבנון, וברקע הידיעה שבקרוב תתבצע הנסיגה מלבנון. בספר מתוארת אחוות הלוחמים ותחושת הרעות שבצוות, בעוד הלוחמים מעבירים את ימיהם במשימות ביטחון שוטף ובהתגוננות בעומק המוצב מפני ירי טילים בלתי פוסק, תוך סיכון חיים מתמיד. במקביל הם מלאים בגעגועים לביתם, לידידיהם ולבנות זוגם וממתינים בפחד מהול בסקרנות. באחד מרגעי השיא בספר מתואר מארב שביצע הצוות בקרבת המוצב, אשר במהלכו נקלעים הלוחמים להפגזת מרגמות כבדה במקביל לתקיפת המוצב על ידי המחבלים.
עם הקצינים המופיעים בספר נמנים זיו פארן, קצין יחידת סילוק פצצות שנהרג בסמוך לבופור, אופיר פורמן, מפקד הפלוגה ומוצב הבופור, עמוס, מפקד גדוד רכס הבופור, ומשה קפלינסקי, מפקד עוצבת הגליל באותם הימים והדמות היחידה בספר שאיננה בדויה (לימים סגן הרמטכ"ל), ואלוף פיקוד הצפון (ככל הנראה גבי אשכנזי, אשר נשא בתפקיד באותה עת). כן מוזכרים בספר תא"ל ארז גרשטיין וגיורא (גוני) הרניק כמי שנהרגו בלבנון.
הספר משובץ ביטויי סלנג רבים מהווי הבסיס, בהם תחליפים למילה 'מפחד', כגון "אכוּל" ולמילה "לההרג" כגון "להתבזבז". בהמשך נפצע אושרי, סמל הצוות וידידו הטוב ביותר של ארז במוצב, העומד בפני שחרור, בעת התקפת מחבלים על המוצב הכוללת ירי פגזי מרגמה ומתרחשת במהלך "מסיבת שחרור" מאולתרת שהצוות ארגן עבורו במבצר העתיק. מפגיעת רסיס נקטעת ידו של אושרי, בעוד ארז ניצב הלום נוכח האירוע ואינו מסוגל לפעול על מנת לחלץ את חברו למקום מבטחים (לארז ולאושרי היה הסכם בו החליטו שמאחר שנכות גרועה ממוות, אם אחד מהם יהפוך לנכה חברו מתחייב להרוג אותו). בארז נצרבת צלקת כתוצאה מן הכשל התפקודי בו לקה אף שחייו של אושרי ניצלים. בהמשך הוא מאבד שני לוחמים מצוותו מירי נ"ט של ארגון החזבאללה על המוצב, אולם מגלה נחישות ורוח לחימה ופועל לחילוצם של הנפגעים כאשר מחבל בודד מסתער על המוצב. הספר עוסק לקראת סופו בליל הנסיגה החפוזה מלבנון ובפיצוצו של המוצב, הסמוך למבצר צלבני, ובהמשך שירותו של ארז בצומת נצרים בראשית האינתיפאדה השנייה.
פן אחר של ארז המתואר בספר הוא מערכת היחסים שלו עם חברתו לילך, המלווה אותו מאז ראשית התיכון. הוא מתלבט בשאלת שיתופה של לילך באירועים העוברים עליו במוצב, ובמהלך הספר אף נפרד ממנה לזמן מה כדי שהקשר ביניהם לא יפגע בתפקודו במוצב. בנוסף, מתעמת ארז עם הדעה השלטת בארץ אז שקראה ליציאה מלבנון בכל מחיר, דעה שהוא חלק עליה מכל וכל.
זכריני
מקור השם
מקור השם המדעי Myosotis מיוונית, ופירושו אוזן של עכבר - בעקבות צורת העלה. בשפות אירופאיות שונות ידוע הצמח יותר בכינוי שמשמעותו "אל תשכח/י אותי" ומכאן גם שמו העברי. בשפה הצרפתית מכונה הפרח בכינויים רבים כשהנפוץ שבהם, Ne m'oubliez pas, הפך לכנויו בשפות נוספות (כגון גרמנית: Vergissmeinnicht ואנגלית: Forget me not).
אם יש גן עדן
פרס ספיר לספרות
על הספר כתב חבר השופטים בפרס מפעל הפיס לספרות על שם פנחס ספיר:
זכריני
תיאור
הסוג זכריני מגוון מאוד ובין 50 המינים השונים שלו יש לעיתים הבדלים ניכרים, אולם לרובם פרחים שטוחים וקטנים (בקוטר סנטימטר אחד או פחות) בעלי חמישה עלי כותרת בצבע כחול, לבן או ורוד עם מרכז צהוב. זהו צמח חד-שנתי או רב-שנתי, בעל מערכת שורשים פסיבית על פי רוב.
אם יש גן עדן
פרס ספיר לספרות
חבר השופטים שבחר בלשם כלל את המשורר מאיר ויזלטיר, פרופ' דן לאור, הסופרת אלאונורה לב, ד"ר חיים נגיד, והעיתונאי יצחק לבני. החלטת השופטים התקבלה שלא פה אחד, ולאחר חילוקי דעות.
זכריני
זכריני בתרבות
הזכריני מופיע בפולקלור, באגדות ומוזכר בתרבות של עמים שונים באירופה, במקרים רבים כסמל של זיכרון או נאמנות.
סמל סנט הלנה
סמל סנט הלנה ניתן לאי ב-30 בינואר 1984.
הסמל הוא שלט אצולה שבשליש העליון שלו מתואר חופמי האופייני לאי, ובשני השלישים התחתונים מתוארים נופי חוף האי - ספינה עם הרי האי ברקע. תיאור החוף מקורו בחותם הקולוניאלי של המושבה.
על הכתר שמעל המגן מצוירת אישה, המייצגת את הלנה מקונסטנטינופול (הלנה הקדושה - סנט הלנה), על שמה קרוי האי. הלנה מחזיקה בידה צלב ופרח. הצלב מסמל את האמונה לפיה הלנה היא זו שמצאה את הצלב האמיתי.
מתחת לשלט רשום מוטו האי - "נאמן לבלי חת" (Loyal and unshakable).
הסמל אינו בשימוש באיים התלויים של סנט הלנה. לאי טריסטן דה קונה סמל אחר ואילו האי אסנשן משתמש בסמל בריטניה.
בסמל האי נעשה שימוש על דגל האי ועל דגל מושל האי.
מייק אולדפילד
מייקל גורדון (מייק) אולדפילד (באנגלית: Michael Gordon Oldfield; נולד ב-15 במאי 1953) הוא מוזיקאי, מלחין ויוצר אנגלי. אולדפילד ידוע בסגנונו המשלב רוק מתקדם, מוזיקת ניו-אייג' ומוזיקה מינימליסטית, התפרסם בציבור לראשונה בזכות יצירתו "פעמונים צינוריים" (Tubular Bells).
ביוגרפיה
אולדפילד נולד ברדינג, אנגליה למורין וריימוד. שני אחיו, טרי אולדפילד, וסאלי אולדפילד, הם מוזיקאים אף הם.
קריירה
אולדפילד החל בקריירה מוזיקלית כבר בילדותו, כשהוא מופיע בצמדים שכללו אותו, את אחיו ואת אחותו. ב-1970 היה שותף בלהקת הליווי של קווין איירס כבסיסט, וב-1971 הוציאה הלהקה את האלבום Shooting at the Moon.
במהלך אותן שנים החלה יצירתו המפורסמת Tubular Bells לקרום עור וגידים. לאחר שהשמיע גרסת הדגמה של היצירה למספר חברות תקליטים ונדחה שוב ושוב, שמע את היצירה ריצ'רד ברנסון, בעל חנות תקליטים שהיה בשלבי הקמתה של חברת התקליטים "ורג'ין רקורדס". ברנסון שם את אמונו באולדפילד, ואלבומו היה האלבום הראשון שהפיקה החברה. לימים הפכה ורג'ין לאימפריה כלכלית בשווי מילארדי דולרים הכוללת בין השאר חברת תעופה, הוצאה לאור, ורשת טלפונים סלולריים.
לאחר ההצלחה של אלבומו הקודם, פרסם ב-1974 אלבום נוסף בשם " Hergest Ridge". ב 1975 יצא אלבומו Ommadawn שבו מוטיבים של מוזיקת עולם, ובשנת 1978 האלבום Incantations.
ב-1983 החל אולדפילד לעבוד עם הזמרת הסקוטית מגי ריילי, ויחד הוציאו את הלהיט "Moonlight Shadow", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי והציג את אולדפילד לקהל צעיר וחדש. שנה אחר-כך הוציא סינגל נוסף עם ריילי, "To France”, שזכה גם הוא להשמעות רבות. לאחר שאירח את בוני טיילר ב-Islands ב-1987, החל לכתוב מוזיקת פופ סטנדרטית יותר. בנוסף, הכריזו מספר מבקרים שהמוזיקה שלו אנכרוניסטית.
ב-2007 פרסם אולדפילד אוטוביוגראפיה בשם "Changeling".
ב-2008 יצא אלבומו "מוזיקת הסְפֵרוֹת" (Music of the Spheres), שהיא יצירתו הקלאסית הראשונה, בה משתתף בין השאר הפסנתרן לאנג לאנג.
חיים אישיים
אולדפילד הוא חובב מושבע של אופנועים ומחזיק בחמישה.
שביל האפלצ'ים
שביל האפלצ'ים (באנגלית: Appalachian Trail) הוא שביל מטיילים בצפון אמריקה. אורכו כ-3,500 ק"מ והוא נפרש לרוב אורכה של מזרח ארצות הברית ממדינת מיין בצפון ועד מדינת ג'ורג'יה בדרום.
הנקודה הגבוהה אליה אפשר להעפיל דרך השביל נמצאת בהר וושינגטון, שם מגיע השביל עד לגובה של כאלפיים מטרים.
שביל האפלצ'ים הוא גם אחד משבילי המטיילים הפופולרים בעולם, אף על פי שתנאי הטבע בו אינם קלים. בחורף מתכסים חלק מההרים בשלג והנהרות קופאים, באביב מציקים היתושים והזבובים ואילו בקיץ חם שם מאוד ומסתובבים דובים בקרבת האדם. מאות אלפי אנשים מטיילים בו לאורך קטעים אחדים מדי שנה ויש בודדים המסיירים לכל אורכו במשך שנה תמימה. לאורך השביל הוקמו פונדקים ובקתות לינה כדי לארח את המבקרים הרבים.
שביל האפלצ'ים הוא אחד משלושת שבילי הכתר המשולש הארוכים, לצד שביל הרכס הפסיפי היוצא מגבול ארצות הברית בקליפורניה עם מקסיקו ומסתיים בצפון בגבול ארצות הברית בוושינגטון וקנדה, ושביל קו פרשת המים של היבשת המתחיל בגבול ארצות הברית–מקסיקו בניו מקסיקו ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה שבמונטנה.
משרדי הנהלת שביל האפלצ'ים ממוקמים בעיירה הארפרס פרי שבוירג'יניה המערבית.
היסטוריה
באוקטובר 1921 פרסם בנטון מק-קיי מאמר בכתב העת של המכון האמריקני לארכיטקטים  (כיום כתב העת "ארכיטקטורה" באנגלית) בו הציע לסמן שביל ארוך שיקשר בין חניוני הנופש השונים בהרי האפלצ'ים. המאמר הביא ל-16 שנים של מאמץ להקמת השביל באמצעות מתנדבים ממאות ארגונים וקהילות שעניינם היה הקמת שבילי מטיילים. במהלך 16 השנים הללו, הוכשרו וסומנו קטעי שביל רבים ובשנת 1937 הוכרז על השלמת השביל. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא התקיימה אחזקה של הדרך, אך לאחריה היא חודשה, ובשנת 1951 הוכרזה השלמתו של השביל בפעם השנייה.
אליפות אירופה בכדוריד 2020
אליפות אירופה בכדוריד 2020 היא אליפות אירופה ה-14 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בפעם הראשונה בשלוש מדינות – אוסטריה, נורווגיה ושוודיה בין 9 בינואר ל-26 בינואר 2020. המשחקי הגמר נערכו בסטוקהולם ב-Tele2 Arena שמכיל 17,769 מקומות ישיבה. זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המארחות (אוסטריה, נורווגיה ושוודיה) והאלופה המכהנת (ספרד) העפילו ישירות. יתר עשרים הנבחרות, העפילו דרך המוקדמות.
24 קבוצות חולקו ל-6 בתים. שתי הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבתים השני. בשלב הבתים השני העפילו שחולק לשתי בתים העפילו מכל בית שתי קבוצות לחצי הגמר וקבוצה למשחקי הדירוג.
בית א'
המשחקים נערכו בגראץ באולם Stadthalle Graz שמכיל 5,561 מקומות ישיבה.
בית ב'
המשחקים נערכו בווינה באולם Wiener Stadthalle שמכיל 16,152 מקומות ישיבה.
בית ג'
המשחקים נערכו בטרונדהיים באולם טרונדהיים ספקטורם שמכיל 8,600 מקומות ישיבה. ישיבה.
בית ד'
המשחקים נערכו בטרונדהיים באולם טרונדהיים ספקטורם שמכיל כ-8,600 מקומות ישיבה.
בית ה'
המשחקים נערכו במאלמה באולם מאלמה ארנה שמכיל כ-12,600 מקומות ישיבה.
בית ו'
המשחקים נערכו בגטבורג באולם סקנדינביום, שמכיל 12,312 מקומות ישיבה.
בית העפלה I
המשחקים נערכו בווינה באולם Wiener Stadthalle שמכיל 16,152 מקומות ישיבה.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה במשחקי העפלה מוקדמים. היא סיימה במקום השלישי בבית אחרי גרמניה ופולין ולפני קוסבו ולא העפילה לטורניר.
קוסוב
תולדות היישוב
קוסוב נזכרת לראשונה במאה ה-16, ובתחילה התפרנסו תושביה מייצור מלח ממעיינות בסביבתה. תעשייה זו התגברה עם חיבור העיירה לקו מסילת הברזל באמצע במאה ה-19. עם חלוקת פולין הראשונה ב-1772 נמסרה לממלכת הבסבורג, כחלק מנחלת גליציה. שגשוגה של העיירה נקטע עם התפרצות מגפת כולרה בה בשנת 1868, אשר הביאה למותם של כמחצית מתושביה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח פולין העצמאית, ותחת תנאי חוזה ריבנטרופ-מולוטוב סופחה לאוקראינה הסובייטית.
היסטוריה יהודית
יהודים נזכרים בעיירה מראשית המאה ה-17. במאה ה-18 העיירה נהפכה לאחד ממרכזי החסידות, כאשר במשך זמן מה התגורר בה הבעל שם טוב. בשנת 1772 קבע בעיירה את משכנו ר' מנחם מנדל מקוסוב, אבי חסידות קוסוב, וסבו של רבי מנחם מנדל הגר, מקים חסידות ויז'ניץ. השושלת שהקים ר' מנחם מנדל שרדה עד השואה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בשואה
בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו את העיירה ההונגרים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר וחובת ענידת סרט זרוע. באותו זמן הגיעו לעיירה פליטים יהודים מכפרי הסביבה, לאחר שיתר היהודים בהם נרצחו או הוטבעו בנהר צ'רמוש, וכן הובאו לעיירה מאות יהודים שגורשו מאזור קרפטורוס.
בספטמבר 1941 הועברה השליטה בעיירה לידי הגרמנים, ואלו הוציאו בה להורג מספר יהודים שהואשמו בקומוניזם. באמצע אוקטובר 1941 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה המונית בעיירה, בה רצחו למעלה מ-2,000 יהודים בבורות ירי סמוכים. בזמן זה הועלה באש בית הכנסת הגדול בעיירה.
בנובמבר 1941 הובאו לעיירה יהודים נוספים מכפרי הסביבה, ששרדו את מעשי הטבח בהם, והיודנרט המקומי בעיירה התגייס לעזרתם. באפריל 1942 נערכה בעיירה אקציה נוספת, בו שולחו כ-700 יהודים חסרי כרטיסי עבודה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-1 במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור וצפוף שהוקם בה, בו מעת לעת הוציאו הגרמנים יהודים להורג. ב-8 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציה, במסגרתה בוצעה ביושביו סלקציה, וכ-600 איש שולחו לבלז'ץ. בשעת האקציה נרצחו עוד כ-150 יהודים בשטח הגטו, וקבוצת גברים שולחה למחנה ינובסקה, בו נספו כולם.
ב-28 בספטמבר 1942 ערכו הגרמנים אקציה נוספת בגטו, בה רצחו חלק מיושביו, והצעידו אחרים לקולומיאה, שם נספו. ב-1 בנובמבר 1942 חוסל סופית גטו קוסוב, תוך רצח כ-50 יהודים בשעת האקציה, והעברת כ-200 הנותרים לקולומיאה. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים בשטח העיירה והגטו, ולאחר הוצאתם להורג, הוכרזה העיירה רשמית כ"נקייה מיהודים", ורכוש יהודיה נתפס בידי תושבי המקום האוקראינים. בין הנספים הייתה משוררת שלומיה קרייזל.
Woke Up Late
Woke Up Late (בעברית: התעוררתי מאוחר) הוא סינגל של הלהקה הניו זילנדית דרקס פרוג'קט.
רקע
בספטמבר 2019, הלהקה דרקס פרוג'קט הקליטה מחדש את השיר ל-Waiata / Anthems, אוסף שירי פופ בניו זילנד שהוקלטו מחדש לקידום שבוע השפה של מאורי. הגרסה החדשה, שכותרתה מחדש "I Moeroa / Woke Up Late", הוצגו מילים שפרשנו מחדש על ידי טימוטי קרטו. הגרסה הזו הגיעה למקום 6 בדירוג הסינגלים של האמנים הניו זילנדיים של איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי.
הגרסה של דרקס פרוג'קט עם היילי סטיינפלד
גרסת הדואט מציגה את השחקנית והזמרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, יצא ב-21 בינואר 2019 כסינגל הראשי מהאלבום Drax Project (2019).
רקע
הלהקה אמרה שהיא, וכך הם שיתפו פעולה עם סטיינפלד כי הם אהבו את שיריה "Starving" ו- "Let Me Go". iHeartRadio ציינו כיצד השיר.
במרץ 2019, הגרסה המציגה את היילי סטיינפלד הוצגה בפרק מסוים של העונה השלישית של מקגייוור. במאי 2019 יצא רמיקס לשיר של סם פלדט.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי יצא בערוץ היוטיוב של הלהקה ב-9 באפריל 2019. הווידאו קליפ בוים על ידי ג'ונתן זינגר-ויין וצולם בלוס אנג'לס. בווידאו קליפ נראית גם היוטיובריות האמריקאית ליזה קושי.
ביקורת
המגזין האמריקאי בילבורד כינה את השיר והחמיא הן ללהקה והן  של סטיינפילד. Idolator תיארה את השיר, ואמר שהופעתה של סטיינפלד. חברת המצעדים הרשמית כינתה את הלהקה ואמרה כי השיר, אותו תיארה.
בנות הפאוור פאף (סדרת טלוויזיה, 2016)
בנות הפאוור פאף (באנגלית: The Powerpuff Girls) היא סדרת אנימציה המהווה ריבוט לסדרה "בנות הפאוור פאף". הסדרה משודרת ב-Cartoon Network החל מה-4 באפריל 2016, ובערוץ הילדים החל מה-29 בינואר 2017. העונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-24 בדצמבר 2016.
העונה השנייה עלתה ב-3 במרץ 2017.
עלילה
שלוש הבנות הקסומות שיצר בטעות פרופסור יוטוניום מגינות על העיר טאונסוויל מפני כוחות הרשע.
יחסי אח–מטופל
יחסי אח/ות - מטופל נועדו לשפר את בריאותו של הנזקק לשירותי הרפואה. ביחסים אלה, האחות (או האח) ממלאים תפקידים שונים בהתאם לצרכים המשתנים של המטופל. היא משמשת כמורה, כמדריכה, כיועצת, כמומחית טכנית וכמשאב העומד לרשותו של המטופל, כדי לסייע לו להשיב את בריאותו ורווחתו. התפקידים השונים הללו מתבצעים באמצעות אינטראקציה בינה לבין המטופל, המשלבת מרכיבים מילוליים ומרכיבים בלתי מילוליים.
כל אינטראקציה בין אחות-מטופל היא ייחודית לכל מטופל, ובעלת משמעות שנוצרת על ידי המשתתפים בה. יחסי אחות מטופל הם רב ממדיים, ומתרחשים בו-זמנית במספר ממדים שונים: ביולוגיים, פסיכולוגים, סוציאליים, פרופסיונליים, רוחניים ואינסטרומנטליים. האינטראקציה של האחות עם המטופל מושפעת ממודעות עצמית של האחות, מסגנונה האישי, מידע סיעודי ורפואי וממיומנויות אישיות ובין-אישיות.
התפתחות היסטורית
הסוגיה של יחסי אחות-מטופל עלתה כנושא חשוב בספרות הסיעודית כבר בשנות החמישים של המאה ה-20. היה זה במסגרת התאוריה של יחסים בין-אישיים בתחום בריאות הנפש שפיתחה התאורטיקנית, האחות בהכשרתה, הילדגרד פפלאו (Hildegard Peplau). פפלאו הגדירה את הנושא של יחסי אחות-מטופל כליבת המקצוע.
ככל שמדע הסיעוד התקדם, מחקרים בנושא נעשו יותר שכיחים. המחקרים ביקשו להגדיר ולהבהיר מה קורה במהלך האינטראקציה אחות-מטופל ולבדל אותה ממקצועות בריאות אחרים. פותחו מודלים שנועדו להסביר את הגורמים הרבים המשפיעים על התנהגות האחות והמטופל, כמו גם את תוצאות ההתנהגויות של האינטראקציה. בנוסף, המחקר על יחסי אחות-מטופל, שהתפתח מתחום הפסיכיאטריה, התרחב לשדות אחרים של סיעוד. בתקופה זאת, האינטראקציה נבחנה דרך עדשה פרופסיונלית ונשלטה על ידי פרספקטיבה של אחיות וחוקרים.
תשומת לב למדידת האינטראקציה גברה כשהאחיות הבינו שעליהן להצדיק, להגן ולכמת את עבודתן. פותחו כלים למדידה וכימות רכיבי האינטראקציה בין אחיות ומטופלים. הכימות, יותר משנתפס מפרספקטיבה סיעודית, ביקש לבחון הרבה פעמים את הפרספקטיבה של חוויית המטופל בתוך האינטראקציה. זה שיקף מעבר לתפיסה ההבנייתית (קונסטרוקטיבית). לא ניתנה עוד עדיפות למה שאחיות או חוקרים חשבו כאינטראקציה אחות-מטופל, אלא לתפיסת המטופל ולמשמעות שייחס לאינטראקציה זו. הדבר בא במקביל לעלייה בתרבות הבריאות, שנתנה עדיפות לשביעות רצון המטופל, וזיהתה את הקשר בין תקשורת אחות-מטופל לבין שביעות הרצון של האחרון. המודל של יכולות בין-אישיות, שפותח על ידי William A. Mark ב-1997, מצא שמטופלים מיחסים חשיבות רבה יותר לאינטראקציה של האחות איתם מאשר לפעולות שביצעה. מכאן, שאיכות האינטראקציה אחות-מטופל נמצאת בראש סולם העדפותיו של המטופל.
התפיסה שממקמת את המטופל במרכז, ומייחסת חשיבות רבה לשביעות הרצון מהטיפול, קיבלה קדימות במקצועות הבריאות. הפילוסופיה האנליטית מדריכה להמשך שינויים באינטראקציה אחות-מטופל, והחוקרים הבינו שיש להתחשב בהקשר החברתי-תרבותי שבו האינטראקציה מתרחשת. הם החלו לשלב מושגים מאינטראקציות סימבוליות. גישה זו רואה באינטראקציה בין אדם לאדם לא כגירוי שמביא לתגובה, אלא כתהליך אינטראקטיבי הכולל פירוש, יחוס משמעות וכוונה בפעולה ובאינטראקציה.
גורמים המשפיעים על תקשורת אחות-מטופל
מהות הקשר האינטראקטיבי של  אחות-מטופל, מבוססת על דאגה אמיתית וכנה של האחות לבריאותו ולרווחתו של המטופל. הגדרת הקשר הטיפולי וההדגשים במהלכו מושפעים מסוג בעייתו הבריאותית של המטופל כמו: מניעת תחלואה וקידום הבריאות, טיפול בבעיית בריאות וצמצום פגיעתה, שיקום וחזרה לחיי שגרה, ליווי ותמיכה בסוף החיים. בתהליך זה, המטופל מציג את הידע אודות מצבו הבריאותי, שהוא חיוני שהאחות תכירו בהקשר של שיפור וקידום בריאותו. האחות מביאה את הידע שלה בענייני בריאות, אישיות, ורווחה, אשר מאפשר לה לסייע למטופל בתהליך החלמתו.
במסגרת הקשר הטיפולי, מובהרות הציפיות, הן של האחות והן של המטופל, לגבי מטרת האינטראקציה הטיפולית ומוגדרים התפקידים, המטרות וההעדפות ביחס להתקדמות בתהליך. הציפיות בקרב שני הצדדים מושפעות מניסיון העבר, מערכים, מעמדות ומתפיסות תרבותיות שלהם. האחות תתאים את הגבולות בהתאם למטרות הקשר הטיפולי ותקבע את העיתוי והמינון בהתייחס לצורכי המטופל. גבולות מקצועיים יוצרים כללי התנהגות המבטיחים את האובייקטיביות של המטפלים ומספקים קווים מנחים במצבים של חוסר בהירות. מטרתם להגן על המטופל, על הציבור הרחב ועל רווחתו של המטפל. מטופלים דיווחו למשל כי דמיון, חוש הומור, קבלה ללא שיפוט ערכי, סובלנות, נינוחות וכבוד הם מרכיבים מאוד חשובים בסגנונה של האחות. נמצא גם כי האינטראקציה מושפעת ממיקום האינטראקציה, היא מוגבלת בזמן ותלויה במסגרת הטיפולית, מהרכב הצוות והדינמיקה בתוכו ומהמבנה הארגוני בו מתרחשת האינטראקציה. גם גורמי רקע תרבותיים, כלכליים, מדיניות הבריאות המיושמת וגורמים סוציו-פוליטיים, הם בעלי השפעה על האינטראקציה הטיפולית בין האחות לבין המטופל (Evans, 2016).
מיומנויות טיפוליות המהוות בסיס ליחסי אחות מטופל
מטרתם של יחסים טיפוליים אחות-מטופל היא ליצור תקשורת בין-אישית תומכת. זאת, על מנת להבין את תפיסותיו וצרכיו של האחר ולהביא להעצמת המטופל, כך שיוכל ללמוד את מצבו, או להתמודד יותר ביעילות עם סביבתו, מה שיביא להפחתה או לצמצום של קשייו.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל מעבר מתפיסה פטרנליסטית ביחסי מטפל-מטופל (בה המטפל יודע-לכאורה מה טוב למטופל), לתפיסה המכירה באוטונומיה של המטופל, כאדם היודע מה טוב עבורו. המעבר לתפיסה האוטונומית היה חלק מהמהפך החברתי כללי, בשאלת זכויות האדם על גופו וחייו. בהקשר יחסי אחות מטופל, כחלק ממערכת הבריאות, זה חייב שינוי בעמדת האחיות בד בבד עם העצמת המטופלים על מנת להפכם לשותפים ואחראים על חייהם בבחירתם הטיפולית.
שותפות
עיקרון השותפות של המטופל בתהליך הטיפולי שם אותו במרכז. יישומו של עיקרון זה מסייע הן לאחות והן למטופל בכך שהוא מגביר את מעורבותו של המטופל בתהליך הטיפולי ומעלה את המחויבות שלו לביצועו. שיתופו של המטופל במידע אודות מצבו גורם לו להבין  את מצבו, ולהכיר באפשרויות הטיפוליות הקיימות. יחד עם האחות הוא  ורק הוא בוחר באפשרות הטובה ביותר עבורו. בחירתו זו מעלה את הסבירות  שיגלה אחריות לבחירתו ונכונות גבוהה יותר להתמודד עם הקושי הכרוך בהתמדה בטיפול ועם השלכותיו. שיתוף המטופל במידע אודותיו, איננו רק עיקרון בעל השלכות חיוביות על התמודדותו של המטופל עם מצבו אלה גם, הוא עולה בכנה אחד עם הקוד האתי של האחים והאחיות (1994): "לשתף את המטופל בהחלטות הקשורות לטיפול בו תוך הכרה בסמכותו ובזכותו לקבל הכרעות הנוגעות לבריאותו." בעבודת האחות  יש מגוון רחב של תחומים בהם חשובה שותפותו של המטופל, לדוגמה: בניית תוכנית טיפול בחינת שיקול דעת, היענות בנטילת תרופות וניהול של טיפול עצמי. האחות תשתמש בידע הרב שיש לה על מנת להיות קשובה יותר  לפניות המטופל, תימנע מטיפול יתר או הגנת יתר כלפיו ותפעל להגדלת מרחב הפעולה שלו. בעידן של ריבוי מידע בתקשורת וברשתות חברתיות, חשופים המטופלים ובני משפחותיהם למידע רב עמו הם מגיעים ומבקשים (לעיתים, דורשים) שיינתנו להם בדיקות וטיפולים עליהם קראו באינטרנט. האחיות, כחלק אינטגרלי מהצוות המטפל, אמונות על טיפול מבוסס ראיות, לא תמיד יכולות להמליץ על  מבוקשו של המטופל ועליהן לדון בכך עמו ולהסביר לו באופן הולם המכבד ומכיל אותו. לאחיות יש כוח וידע רב יותר בתחום הספציפי של הטיפול ואסימטריה זו, עלולה להציב את המטופל במצב פגיע. על כן, באחראיות האחות לדאוג לקיום מפגשים "בגובה העיניים". שמירה על גבולות מקצועיים מבטיחה שהידע הקליני של האחות והמומחיות שלה ישרתו את טובת המטופל בלבד.
מערכת יחסים טיפולית-מקצועית שונה ממערכת יחסים חברתית. היא ממוקדת בצרכיו של המטופל, מוגבלת בזמן ובמקום ומבוססת על רציונליות –שיקול דעת. מערכת יחסים זו איננה מערבת מרכיבים אישיים או חברתיים של האחות, דבר הנחשב להתנהגות לא הולמת ולא מקצועית מצידה.
שמירה על גבולות מקצועיים מגינה על אמון המטופלים, מבטיחה את האובייקטיביות של האחיות ומונעת את הסיכון לפגיעה במטופלים.
הכלה
מטופלים, או בני משפחותיהם, לא יכולים לעיתים להתמודד עם הרגשות שלהם הקשורים למצבם הבריאותי בלי עזרה כלשהי. מצבו הבריאותי של המטופל מוביל לכך שהרגשות "עולים על גדותיהם וזורמים אל אחרים בסביבתו של המטופל. האחות הנמצאת תמיד בסביבתו של המטופל מסוגלת לזהות את "הגלישה" של הרגשות ואת מקורותיה ולהגיב אליה בהבנה ואמפתיה. היכולת הזו מכונה הכלה לרגשותיו ולקשייו של המטופל (שעלולים להוות איום בלתי נסבל על נפשו), מבלי להדוף או להכחיש אותם או להשליך אותם עליו  ומעבר לכך נותנת לרגשות ומצבים קשים אילו פרשנות או הסתכלות המאפשרת את קבלתם והטמעתם. לדוגמה: המטופל /בן משפחה מתמודד עם חרדה קשה ביחס למצבו הרפואי. הוא מתקשה להתמודד עם החרדה בכוחות עצמו ומתרגם אותה לכעס המושלך  על האחות כי הוא מתקשה להתמודד עם הכעס, והאחות במקום שתגיב בכעס על המטופל/בן משפחה, מצליחה להחזיק בכעס שהושלך עליה ולהגיב בהבנה ובהתייחסות אמפתית. ההכלה נעשית על ידי קבלת רגשות אלו, החזקתם על ידי האחות, הפיכתם לפחות עוצמתיים ומאיימים ולבסוף המטופל או /ו בני המשפחה מסוגלים להפנימן חזרה אחרי שהאחות החזיקה אותם עבורו. יכולתה של האחות להגיב בהכלה לרגשותיו הקשות של מטופל או בני משפחתו מהווה עבור המטופל ובני משפחתו דגם לחיקוי והזדמנות ללמידה והתפתחות אישית באיך להתמודד עם רגשות קשים. זוהי משימה בעלת מורכבות רבה מבחינה רגשית ואינטלקטואלית. בתוך סביבה טיפולית מלאה רגשות עוצמתיים,  האחות מכוונת את כוחותיה להכלת רגשות  המטופל והבנת התהליכים הרגשיים העוברים עליו ובאופן נפרד היא מפנה  כוחות לעצמה, כאדם שלם המתמודד עם מורכבות משל עצמו.
כשהמכילים והמוכלים חווים סוג של חיבור רגשי, הנפשות מתחברות ונוצר הבסיס לשינוי. המטפל מכיל את תחושותיו, רגשותיו ומחשבותיו של המטופל שעלולים להוות איום בלתי נסבל על נפשו של המטופל מבפנים. המטפל מהווה "מיכל" עבור המטופל, שתפקידו להכיל את רגשותיו הקשים של המטופל שמתקשה לעבד אותם בעצמו ומרגיש מאוים מהם. תהליך ההכלה מתרחש על ידי קבלת רגשותיו של המטופל והשהייתם אצל המטפל והפיכתם לפחות מאיימים והחזרתם אל המטופל באמצעות התערבות טיפולית בדרך שיוכל לחוש אותם ולקבל אותם ולא להרגיש מאוים מהם, התוצאה של התהליך הזה גורם למטפל להפגין אמפתיה וחמלה למתרחש בנפשו של המטופל. כך למעשה, יכול המטופל בסופו של דבר לפתח יכולת הכלה עצמית : ללמוד בהדרגה להתבונן ברגשות קשים אלו להכיל אותם בעצמו. לפיכך, הבנת ההכלה של רגשות, המתקיימות במרחב אחות- מטופל ממחישה חוויות אנושיות בסיסיות כמו: קרבה ומרחק בקשר בין אנשים – הנכונות להתקרב, להיות שם בשביל האחר. פעולות אלו שאנו עושים כמעשים אנושיים בסיסיים הן גם דוגמה ומודל למטופלים, שיעשו עם עצמם את מה שהדמות המטפלת עשתה עמם ובשבילם.
אחד ממושגי הליבה של היפוקרטס הוא "עשיית הטוב" שפירושו: עשיית הטוב עבור האחר, סיוע לאחר לעשות את מה שטוב עבורו, החובה לדאוג לאחר, לחלש, החובה לייצג את אלה שאינם יכולים והחובה להגן על אלה שאינם יכולים להגן על עצמם.
חמלה
אחיות פוגשות במסגרת עבודתן מטופלים במצבים קשים או במצבי מתח, סבל, כאב וצער. החמלה מעוררת על פי רוב רגש של "שותפות הסבל" המוביל לרצון לעשות משהו למען רווחתו הגופנית והנפשית של האחר הפגיע, המצוי במצוקה. בהגדרות השונות כלולים שלושה היבטים של החמלה: החמלה מאפשרת פיתוח יחסי קרבה, יכולת לשאת את מה שלא ניתן לשאתו לבד. השתתפות בצער הזולת יוצרת קשר ומפחיתה בדידות. חלק מרכזי ומובנה בתפקידן ועבודתן היומיומית של האחיות הוא להקל על הסבל הזה,  כולל הענקת תמיכה רגשית  כמו: חם, הכלה, רוך, אכפתיות, דאגה אמיתית ואמפתיה שבה האחות תהיה מסוגלת  לשים את עצמה במקומו של המטופל ולגלות מעורבות רגשית מבוקרת במה שעובר עליו. המצב שבו האחות תהיה מסוגלת להתחבר לרגשותיו של המטופל (סבל) מחייב את האחות קודם לכן ללמוד ולהתנסות ביצירת מגע וחיבור לרגשותיה היא (סבלה). יישומה של תקשורת מקרבת בין אחות ומטופל, מושפעת מהאופן בו האחות מתייחסת אל עצמה ומסוגלת לפתח חמלה עצמית. "כשאנחנו טועים, אנחנו יכולים להשתמש בתהליך הצטערות ומחילה עצמית כדי לראות היכן אנחנו יכולים לגדול, במקום להילכד בשיפוטים עצמונים מוסרניים.... הדחף לשינוי יגיע מתוך רצון כן לתרום לרווחה שלנו ושל אחרים". החמלה אינה מתבטאת בהכרח ברכות או ב"נחמדות" - היא יכולה להתבטא במאבק עיקש על זכויות שנרמסות, ביצירת תנאים של ביטחון למי שמתקשה להגן על עצמו, בסיוע מעשי ובסנגור תקיף ונחוש על הצרכים של מי שזקוק לכך. כאשר אחיות פועלות בחמלה, הסיכויים שהמטופלים יהיו מוכנים לחשוף בפניהם מידע רפואי גדולים יותר, ודבר זה מוביל לאבחון מדויק יותר, יש סיכויים גדולים יותר לכך שהם יקפידו על הטיפול ודבר זה מוביל לאשפוזים חוזרים מעטים יותר (21).
בשנת 2013, בדו"ח אסטרטגי של שירות הבריאות הלאומי של בריטניה (ה-NHS), נכתב כך:.
אימון
המידה שבה האחות ממוקדת במטופל, נוהגת במקצועיות, מעניקה תשומת לב ועושה שימוש במומחיותה המקצועית, תכתיב את מידת האימון שיעניק לה המטופל. המטופל נמצא במצב של פגיעות, שכן הוא מצוי במצב פיזי או רגשי שיש בו עמימות, אין לו ידע מלא על מהלך ותוצאות הטיפול וקיימת אי ודאות באשר למניעים וליכולות של האחות המטפלת בו. בשנות האלפיים, למטופלים יש ידע רב יותר לעומת העבר והם חוששים שאיש המקצוע עלול לטעות. לכן חייבת להתקיים תקשורת יעילה, הדדית ודו כיוונית, שבה האחות תהיה מסוגלת להקשיב, לעודד ולתקשר בבהירות עם המטופל ועל המטופל להיות משוכנע על סמך המסרים התקשורתיים ששולחת האחות, במניעים וברמת המומחיות שלה. כדי שייוצר אימון, נדרשת דרגה מסוימת של קרבה המאפשרת להתגבר על הפגיעות ואי הוודאות העתידית.
על מנת לקיים קשר טיפולי מקצועי האחות צריכה לשמור על אנונימיות כדי שהטיפול יתמקד במטופל ולא בה. עם זאת, שיתוף אישי ומבוקר של האחות, שמכוון להשגת מטרה טיפולית נחשב ללגיטימי ויכול להיות רב עוצמה למטופל ועשוי לשרת את צרכיו. לכן עליה לדעת מתי, איך ולמה להשתמש בטכניקה זו. לדוגמה, לעיתים המטפל יכול להגיד למטופל שגם הוא חווה בעבר רגש דומה, להביא דוגמה למטופל, להציג נקודת מבט שונה.
אמפתיה
קשר אמפאתי מאפשר למטופל ללמוד ולדעת יותר על המתרחש בתוכו וסביבו להרגיש חופשי לבטא את עצמו, את תחושותיו, מצוקותיו ודאגותיו מבלי לפחד מדחייה. אמפתיה מאפשרת אקלים בין-אישי מקבל ומכיל, ללא התגוננות המאפשר למטופל להיפתח יותר ולהביא את עצמו מול המטפל  ומביא לשביעות רצון ולשיתוף פעולה ובכך לתוצאות טיפוליות יותר מוצלחות. תוך כדי הקשבה אמפתית, יש יותר מכל הדהוד ולכן מומלץ:
קרל רוג'רס (1979), שאל: כיצד נזהה שגילינו מספיק אמפתיה כלפי המטופל? כשהמטופל מבין שכל מה שמתרחש בתוכו זכה להבנה אמפתית מלאה, הוא יחווה הקלה. האחות תהיה מודעת לכך כשתבחין, שגם אצלה מתקיים תהליך מקביל של שחרור במתח הגופני. סימן בולט יותר הוא שהמטופל חדל לדבר. כפי שניסח זאת רוג'רס,.
אינטימיות
למעשה, המפגש אחות- מטופל יוצר "אינטימיות" הן בתקשורת עמו על נושאים שהם פעמים רבות טאבו ולא נהוג לדבר עליהם והן בשל הקרבה הנוצרת במגע פיסי  ובחשיפה הגופנית. המטופלים מייחסים חשיבות רבה לבדיקה הגופנית (לעיתים  אף יותר מאשר לאנמנזה) ולא אחת, כאשר הבדיקה לא מבוצעת, קיימת תחושת אכזבה וחוסר אמון. הקרבה הפיזית הכרוכה בתפקידה של האחות מעורר לא פעם אתגר ולחץ הכולל: חשיפה למראות, ריחות וצלילים הכרוכים ב"כניסה" לתוך הטריטוריה של המטופל, תוך התייחסות רגישה לצמצום ופגיעה בגבולותיו. לדוגמה, סיוע ליולדת לרדת בפעם הראשונה לאחר הלידה מהמיטה תוך ביצוע הערכה של מידת הדימום, מתן שתן ועוד. בכל מפגש אחות-מטופל, חשובה שמירה רצופה של קשר עין עם המטופל שתשמש ליצירת “הצטרפות“ לטיפול וקליטת "השפה והרמזים“ שהוא משדר, לשם הבנת סיבת הפנייה וכחלק חשוב ביותר מהבדיקה הגופנית ומהאבחנה שתגיע אחריה. איסוף פרטי אנמנזה נרחבת הנעשית על בסיס האמון שנרכש, היינו תהליך בו למעשה "נוגעים" תוך כדי שיחה עם המטופל ומשפחתו באופן רגיש ואמפתי, בנושאים כואבים וגורמי סבל, בחוויות טראומטיות מהעבר, בפחדים, בחרדות ובמצבים הגורמים לנפש להיות ל עצובה ופגועה. "נגיעה" זו מכשירה את האווירה לבדיקה הגופנית. עליה להקפיד על גבולות מקצועיים כדי לקיים קשר אתי עם המטופלים.
על פי דברי דייוויד דוולינג מ-2013, כדי להקל את המבוכה שבחשיפה, האחות תציג את עצמה, תפקידה, תדריך על שלבי פעולה מסוימת, תשתף את המטופל בטיפול ותאפשר לו לבחור בין אפשרויות במידת האפשר, תאפשר שאילת שאלות. אמתיות של האחות במפגש עם המטופל היא מאוד משמעותית. אמתיות פירושה אמינות - האחות איננה "כול יכולה", אינה מבטיחה דברים שלא ניתן לבצע, מנהלת מפגש ואינטראקציה עם המטופל בגובה העיניים תוך הסכמה  לשתף אותו בחוויית הקשר כפי שנראה מצדה.
לדוגמה: כאשר האחות צריכה לתת זריקה, היא תנסה להסביר למטופל שהחומר במזרק עלול לשרוף ולכן היא תשתדל להזריק באיטיות כדי להפחית את תחושת הכאב, מה שמראה על דאגה. היכרות ממושכת עם המטופלים, מאפשרת להבחין בשינויים מינוריים כמו: תסרוקת / ארשת פנים /מצב רוח, ויכולת זו מחדדת את חושיה של האחות ומאפשרת לה “להריח“ את האבחנה הקשורה למטופל כבר מרחוק.
מאמאצחיק
מאמאצחיק היא קבוצת פייסבוק ישראלית פרטית לנשים בלבד, העוסקת בהומור טוטאלי על כל גווניו. היא אחת מקהילות הפייסבוק הגדולות והפעילות בישראל. נכון לאוקטובר 2021 מנתה הקבוצה כ-613,304 חברות ונכון לדצמבר 2022 מונה למעלה מ-700,000 נשים מה שהופך אותה לאחת מקבוצות הפייסבוק הגדולות בישראל.
היסטוריה
מאמאצחיק הוקמה במרץ 2017 על ידי קרן אלאלוף שרעבי ורויטל טודרס, מתוך צורך ורצון לפרוק, לבטא ולשתף בהומור אנקדוטות מצחיקות מחייהן של נשים. לדבריהן, "הקבוצה נולדה מתוך הצורך והרצון לצחוק על כל דבר (כמעט), בחברת נשים מצחיקות שמחפשות לבטא בצורה הומוריסטית כל סיטואציה מהחיים".
לקבוצה מקושרים גם אתר אינטרנט, עמוד פייסבוק בעל שם זהה ולו מעל 376,000 עוקבים, וחשבון אינסטגרם ולו כ-258,000 עוקבים (נכון לנובמבר 2020).
באוקטובר 2020 הוסרה הקבוצה משרתי פייסבוק ללא התראה מוקדמת למשך כ-36 שעות, והוחזרה לאחר שחברת פייסבוק הבהירה כי מדובר היה בטעות.
תכנים והשפעה
התכנים שמתפרסמים בקבוצה עוסקים בחייהן של נשים, על שלל ההיבטים שלהם (גירושים, מחלות, אובדן, טיפולים, מיניות, דיכאונות אחרי לידה ועוד), בפן הומוריסטי וללא ביקורת או שיפוטיות, במטרה להוות מרחב בטוח לשיתוף והתמודדות עם סיטואציות שונות.
מידי מספר חודשים עולים בקבוצה תכנים חברתיים שמטרתם לעורר מודעות ולהשפיע בנושא מסוים הקשור בנשים. בין היתר הקבוצה לקחה חלק בפרויקט של ניר אלימלך, שמטרתו העלאת המודעות לנושא האלימות במשפחה, ובקמפיין של עמותת "אחת מתשע" לטובת הורדת גיל בדיקת הממוגרפיה מ-50 ל-40 והעלאת מודעות לגילוי מוקדם של סרטן השד. כמו כן, באתר "מאמאצחיק" קיימת רשימה של נשים העוסקות בתמיכה והגנה בנשים הנתקלות באלימות בבית ומוכנות לסייע לחברות הקבוצה.
באוקטובר 2019 התארח בקבוצה נשיא המדינה, ראובן ריבלין, והזמין את חברותיה להתארח בסוכתו בבית הנשיא, עם משפחותיהן. בקיץ 2020 לא התאפשר מפגש שכזה עקב התפרצות נגיף הקורונה, וריבלין הזמין את נשות הקבוצה להגיע עם ציורים שהכינו לקיר מחוץ לבית הנשיא, עליו הודבק לוח מיוחד, ולתלות שם את הציורים כחלק מיוזמת "מציירים את זה יחד".
בנובמבר 2019 קיימה הקהילה בגבעת ברנר אירוע ראשון מחוץ לפלטפורמה של פייסבוק, בו נכחו כ-650 נשים.
הלל פולק
רבי הלל פולק (ה'תק"ע – א' באדר תרנ"ג) היה רבה של ססרגן (בצפון טרנסילבניה) משנת תרכ"ו.
קורות חייו
נולד בשנת תק"ע לרבי אליעזר (בן רבי הלל אב"ד אייבשיץ) ולאימו רחל. בהיותו צעיר נפטרו הוריו, אז עבר להתגורר בפרשבורג שם למד אצל החתם סופר. נישא לפעסל בת רבי יעקב בער הלוי פלדמן מהיישוב פעטרא שליד מרגרטין.
לאחר פטירת חמיו נתמנה לכהן כרבה של קהילת בודוש שבטרנסילבניה, שם כיהן כמה שנים. בשנת תרכ"ו בערך הוכתר לרבה של הקהילה היהודית בססרגן, קהילה שנוסדה באותו זמן. שם כיהן 27 שנים עד לפטירתו. נפטר בא' באדר תרנ"ג 1893.
השאיר בכתב יד חיבור חידושי אגדה על פרשיות השבוע ומועדים שנכתבו משנת תרמ"ו ואילך, מכיל כ-400 עמ', וכן חיבור על התורה מתקופה אחרת. הרבה מכתביו הם עניינים בשם החתם סופר. חלק מכתביו נדפסו על ידי נינו אברהם אליעזר הוס, תחת השם "קודש הילולים" (על הגדה של פסח ירושלים תשל"ח, לשבת שירה ומגילת אסתר בשנת תש"מ). לקטים מכתביו נדפסו בספר 'חתם סופר על התורה ליקוטים', ירושלים תשנ"ו.
בשנת תשנ"ח יצא לאור הספר "קודש הילולים", שני כרכים עבי כרס, עם מפתחות.
בשנת תשפ"ב החל אחד מצאצאיו הרב יצחק שלמה פרקש מפיץ עלון שבוע בשם "פרי קודש הילולים", ובו דברי תורתו, מעובדים על פי ספרו.
משפחתו
אחד מצאצאיו הוא בני גנץ. גנץ הוא דור חמישי של הרב הלל פולק דרך בת הרב פולק, רבקה לבית הירש, בתה פרומה לבית גנץ, שהיא אמו של נחום גנץ, וסבתו של בני גנץ.