cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המאה ה-13
במהלך המאה ה-13 חדר הידע היווני והערבי לאירופה מספרד והמזרח התיכון, ובהשראתו הגיעה ההגות הנוצרית הסכולסטית לשיאה, ועלו ניצני הרנסאנס באיטליה. בתקופה זו הגיעה לשיאה האדריכלות הגותית באירופה שהתבטאה בכנסיות גדולות ומפוארות, וטירות מבוצרות. כיבושי המונגולים שינו את פניה של אסיה וטלטלו את ארצות המזרח הרחוק, העולם המוסלמי ומזרח אירופה. בארץ הקודש נפלו המדינות הצלבניות בזו אחר זו, ומסעי צלב חדשים הסתיימו לרוב בכישלון. ביהדות פרץ פולמוס עז שהסעיר את העולם היהודי כולו, על דרכה של הפילוסופיה הדתית, ובמקביל פרחה היצירה הקבלית.
סנט אטיין
סנט אטיין (בצרפתית: Saint-Étienne) היא עיר במזרח מרכז צרפת, הממוקמת 60 קילומטר דרום מערבית לעיר ליון בחבל אוברן-רון-אלפ. סנט אטיין היא בירת מחוז לואר, ונכון ל-2007 אוכלוסייתה מונה כ-178,530 איש, וכ-317,000 איש באזור המטרופולין שלה. העיר נקראת על שם סטפנוס הקדוש.
ספורט
בעיר משחקת אחת מקבוצות הכדורגל המצליחות בצרפת, סנט אטיין, אשר זכתה ב-10 אליפויות צרפת.
יהודי העיר
בעיר נמצאת קהילה יהודית קטנה עם בית כנסת.
ניטזוקסניד
ניטזוקסניד (בלועזית: nitazoxanide) היא תרופה אנטי-פרזיטית ואנטי-ויראלית רחבת טווח. היא משמשת לטיפול בזיהומים ויראליים, פרוטוזואלים, וזיהומים שמקורם בתולעים טפיליות. ניטזוקסניד היא תרופת קו ראשון לטיפול בזיהומים שמקורם ב-Cryptosporidium parvum ו-Giardia lamblia בחולים אימונוקומפטנטים, והוכחה כיעילה בטיפול בשפעת. במחקרי אין ויטרו הוכיחה התרופה פעילות אנטי פרזיטית, ויעילות כטיפול בזיהומים שונים שמקורם בפרוטוזואות ותולעים טפיליות.
מבחינה כימית שייכת ניטזוקסניד למשפחת תרופות בשם תיאזולידים, גזרות ניטרותיאזוליל-סליצילאמיד סינתטיות עם פעילות אנטי-פרזיטית ואנטי-ויראלית.
יצחק בר (קצין)
יצחק (איציק) בר (ביטון) (נולד בשנת 1971) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש אגף לוט"ר ומרחב אזרחי במטה לביטחון לאומי. שימש ראש מטה פיקוד העורף, מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, קצין אג"ם של פיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת הפלדה ומפקד חטיבת שומרון.
ביוגרפיה
בר התגייס לצה"ל בשנת 1990, התנדב לצנחנים ושובץ בסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 101. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 1997–1998, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח צנחנים.
בשנת 2013 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, תפקיד בו שירת עד שנת 2015. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ג (2015–2016). באוגוסט 2016 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד 4 בספטמבר 2019. ב-2 בספטמבר 2019 הועלה לדרגת תא"ל, ובהמשך החודש נכנס לתפקידו כראש מטה פיקוד העורף, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מגפת הקורונה ובמבצע שומר החומות, את תפקידו סיים ביוני 2022. בתפקידו הבא נקבע כי ימונה לסגן ראש המטה לביטחון לאומי.
חיים אישיים
בר נשוי למיכל ואב לשלושה ילדים. אחיו הוא אל"ם במילואים ניר בר-און.
שליין
שליין הוא שם משפחה.
סטנפורד מור
סטנפורד מור (באנגלית: Stanford Moore; 4 בספטמבר 1913 – 23 באוגוסט 1982) היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1972 (במשותף עם ויליאם סטיין ולצד כריסטיאן אנפינסן), "על תרומתם להבנה של הקשר בין המבנה הכימי לפעילות הקטליטית של מולקולת הריבונוקלאז".
קורות חייו
מור נולד בשיקגו שבאילינוי, וגדל בנשוויל שבטנסי, היכן שאביו היה חבר סגל באוניברסיטת ואנדרבילט המקומית. כנער למד בבית הספר האוניברסיטאי של נאשוויל. הוא נרשם בעצמו לוואנדרבילט, כשהוא מתלבט בין לימודי כימיה להנדסת אווירונאוטיקה. פרופסור לכימיה שעסק במבנים מולקולריים שכנע אותו להתמקד בתחום הכימיה והוא סיים תואר ראשון בכימיה בשנת 1935. משם עבר לאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והשלים את לימודי הדוקטורט בכימיה אורגנית ב-1938. הוא החל לשתף פעולה עם ויליאם סטיין במחקר באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, ויחד פיתחו השניים שיטות בכרומטוגרפיה כמותית לניתוח חומצות אמינו. במקביל, בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד מור במעבדות מחקר ממשלתיות בוושינגטון ובהוואי.
ב-1972 זכה מור יחד עם סטיין בפרס נובל לכימיה על תרומתם להבנת הקשר בין המבנה הכימי לפעילות הקטליטית של מולקולת הריבונוקלאז.
עבד א-רחמן מוסטפא
עבד א-רחמן מוחמד פהמי מוסטפא (בערבית: عبد الرحمن محمد فهمي مصطفى בתעתיק: עבד אלרחמן מחמד פהמי מצטפא; נולד ב-5 באפריל 1997 בקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-דוחייל מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים
מוסטפא גדל באקדמיית אספייר. בשנת 2016 חתם בלחוויאה (לימים א-דוחייל) מליגת העל הקטרית. במשך השנים הושאל למועדונים אל-אהלי, אל-וכרה ואל-ערבי מליגת העל הקטרית.
קריירה בינלאומית
ב-7 בספטמבר 2018 ערך מוסטפא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 0–1 על נבחרת סין במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת קטר בטורניר גביע אסיה 2019, בו זכתה נבחרתו, אך לא שיחק בטורניר.
ראש הגשר הרומני
בשעה שגרמניה הנאצית תקפה את פולין (המתקפה החלה ב-1 בספטמבר 1939), הייתה האחרונה בברית הגנה הדדית עם רומניה, אולם פולין העדיפה לא לבקש מרומניה את עזרתה הצבאית, אלא להשתמש בשטח רומניה כעורף אסטרטגי, דרכו תוזרם אספקה לצבא הפולני. את האספקה היו אמורות להביא לנמלי הים השחור של רומניה ספינות ציי אנגליה וצרפת, אך הם התמהמהו.
ב-14 בספטמבר הורה המפקד הפולני העליון, מרשל אדוארד רידז שמיגלי, לכוחות הפולניים שממזרח ל-ויסלה, להתרכז באזור הגבול עם רומניה, אזור שכונה "ראש הגשר הרומני". ההוראה ניתנה לכ-20 דיוויזיות. מטרת הפיקוד העליון הפולני הייתה לרכז את הצבא באזור הסמוך לגבול הרומני, אזור משופע במכשולים טבעיים (ביצות ונהרות), לשמר בו את הכוח הצבאי הפולני ולארגן את המגננה נגד הגרמנים עד שבני הברית המערביים יפתחו בחורף במתקפה המובטחת במערב גרמניה. הפולנים סמכו על כך שדרך הגבול הרומני יקבלו הספקה שוטפת ויחס ידידותי. התוכנית הפולנית הוכנה מראש למקרה בו הצבא הפולני לא יצליח להתמודד עם הצבא הגרמני הפולש. כניסת הצבא האדום לפולין, ב-17 בספטמבר, חיסלה למעשה את התוכנית הפולנית, אך בראש הגשר הרומני כבר התרכז כוח צבאי גדול.
במהלך נפילת פולין וגם זמן מה לאחריה, חיילים פולנים רבים עברו את הגבולות עם רומניה ועם הונגריה בניסיון לעבור דרכן אל אזורים שנשלטו על ידי כוחות בני בריתם. החיילים שהגיעו לרומניה נכלאו, אך בני הברית לשעבר, הרומנים, עצמו עין מבריחות המוניות ואיפשרו למעשה לפולנים להמשיך במסעם. כ-120,000 אנשי צבא פולנים עשו את הדרך הזאת ולצידם גם פליטים אזרחים רבים. גם רכוש הבנק הממלכתי הפולני הוברח בדרך הזאת.
מרבית אנשי הצבא הפולנים הגיעו לצרפת (חלקם לסוריה שהייתה בשלטון צרפתי) ומשם המשיכו את מלחמתם בגרמנים. עם נפילת צרפת, כוחות פולניים רבים עברו לשטחים בריטיים וגם משם המשיכו להילחם. הפולנים, שישבו בסוריה, עברו לארץ ישראל, בתיאום עם השלטון הבריטי, וכאן התארגנו מחדש עד למעבר למצרים יחד עם צבא אנדרס.
אמנדה ינסן
קריירה
לפני שהתפרסמה, ינסן הייתה חברה בלהקות "Oh Hollie Neverdays" ו-"Amanda and the Papas", שביצעו גרסאות כיסוי לשירים קלאסיים.
בינואר 2008 חתמה ינסן על חוזה בחברת תקליטים, ופרסמה את הסינגל "Do You Love Me", ובאפריל של אותה שנה פרסמה את הסינגל השני שלה "Amarula Tree". אלבומה הראשון, "Killing My Darlings", פורסם במאי 2008, הפך לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשוודיה ודורג במקום הראשון בדירוג האלבומים השוודי. את רוב השירים באלבום היא כתבה בעצמה, ויחד עם מריט ברגמן, וינסנט פונטרה ופר ויקסטן, שכל אחד מהם גם תרם שיר לאלבום.
בסתיו 2008 ערכה ינסן סבב הופעות ברחבי שוודיה, יחד עם פר ויקסטון ולהקת "לעזאזל" (Demn), שהפך להצלחה גדולה. היא הוכתרה כ"מלכת טיולי הקיץ" על ידי עיתון הערב הנפוץ בשוודיה. בתחילת 2009 ינסן זכתה במספר פרסים בתחרות גראמי השוודית.
לאחר הצלחת אלבומה הראשון, "Killing My Darlings", היא הקליטה את אלבומה השני "Happyland", ופרסמה את הסינגל הראשון מהאלבום, בעל אותו השם. האלבום והסינגל דורגו במקום השלישי בדירוג האלבומים והסינגלים השוודי, בהתאמה. לאחר שבוע מכירות אחד האלבום הגיע למעמד "אלבום זהב". האלבום זכה לביקורות משבחות, וינסן זכתה בשני פרסי גראמי לאמנית הטובה ביותר.
יהושע סובול
יהושע סוֹבּוֹל (נולד ב-24 באוגוסט 1939) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, תסריטאי, סופר, עיתונאי ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה
סובול גדל בתל מונד. למד בתיכון חדש בתל אביב. באמצע שנות ה-60 כתב סיפורים שהתפרסמו בכתב העת "קשת". שלח מחזות לתיאטרוני ישראל, אך לא זכה לכל תגובה מצדם. למד ספרות והיסטוריה בסמינר אורנים ופילוסופיה בסורבון בפריז. כשלמד בפריז שמע על עלילת דם שהתפתחה נגד סוחרים יהודים בעיר. הוא כתב על הנושא וכתוצאה מכך החל להיות כתב "על המשמר" בפריז. כשחזר לארץ כעבור שנה החל לעשות כתבות שטח לאותו עיתון. כתבותיו על שכונות מצוקה בשנות ה-70, שימשו מאוחר יותר כחומר רקע לכתיבת המחזה קריזה.
ב-1988 לאחר המחאה הציבורית שעורר מחזהו "סינדרום ירושלים", התפטר מתפקידו כמנהל אמנותי של תיאטרון חיפה והחל להתמקד יותר בכתיבת מחזות ובבימוי.
בשנים 1995–2000 עבד באירופה, בין השאר על המחזות "אלמה" ו"פלקו" שזכו להצלחה.
כתב מספר פזמונים להצגותיו, בהם "ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא" בביצוע להקת הברירה הטבעית (למחזה "קריזה"), ו"השיר על הארץ" אותו ביצעה נורית גלרון, המוחה על אובדן ערכי החברה ("איפה הארץ ההיא שקראו לה קטנטונת? ..איפה אותם החיים עם שמחת הפשטות?"). בנוסף, שירו "והחיים" הולחן על ידי ערן צור והוקלט לאלבומו "חותך בחתך הזהב" בשנת 2006.
בשנת 2006, בגיל 67, עלה סובול לראשונה על הבמה כשחקן במחזהו של אנטון צ'כוב.
בשנת 2007 כתב את התסריט לסרט "אסקימוסים בגליל". באותה שנה גם כתב עבור אלכס אנסקי את הצגת היחיד שלו "אני לא דרייפוס", שהועלתה גם בבבולגריה.
חיים אישיים
הוא נשוי למעצבת הבמה עדנה סובול. בנו הוא הזמר יהלי סובול, ובתו נטע סובול הייתה שחקנית וכיום מרצה לפילוסופיה. מתגורר בתל אביב.
פעילות פוליטית ודעותיו
סובול כתב מאמרים פובליציסטים רבים בעיתונות, בעיקר בנושאים חברתיים וכנגד השליטה הישראלית בשטחים.
בשנת 2005 יצא לאור ספרו "ויסקי זה בסדר" וב-2006 יצא ספרו "כאן ועכשיו - עמיר פרץ והמצב הישראלי", בו ניתח סובול את המצב החברתי הקשה בישראל דרך סיפורם של אנשי מעמד הפועלים בימינו ודרך סיפורו של עמיר פרץ, בו הביע תמיכה. הספר יצא לאחר מסע במפעלים ובערי הפריפריה ובו מותווה עמיר פרץ כתקווה הגדולה של השמאל הישראלי. בשנת 2008 הצטרף להנהגה הרעיונית של מפלגת אור. בעשור הראשון של המאה ה-21 נמנה עם העותרים לשינוי הלאום שלהם מ"יהודי" ל"ישראלי", עתירה שנדחתה בבית המשפט העליון בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. בשנת 2010 נמנה עם החותמים על עצומת השחקנים ויוצרי התיאטרון שטענו כי יסרבו להופיע בעיר אריאל "כמו גם בכל התנחלות אחרת". ביוני 2018 אמר שאם היה ילד פלסטיני ברצועת עזה גם הוא היה משלח עפיפוני תבערה על ישראל.
סובול הוצב במקומות סמליים ברשימת מפלגת מרצ לכנסת, בבחירות לכנסת ה-19 במקום 107, ובבחירות לכנסת ה-20 במקום ה-111. הוא חבר במועצה הציבורית של יש דין.
פרסים והוקרה
סובול זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים בטקס שהתקיים במאי 2010.
במרץ 2022 זכה באות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ב 13 ביוני 2023 קיבל סובול תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
אפיון המחזות
מחזותיו של סובול עוסקים בשלושה נושאים עיקריים:
מוסאשי גאנדו
מוסאשי גאנדו (מאנגלית: Musashi Gundoh, מיפנית: MUSASHI -GUN道) היא סדרת אנימציה יפנית (אנימה) שמבוססת על מאנגה של היוצר מאנקי פאנץ' שאחראי גם לסדרה הפופולרית לופן השלישי. הסדרה החלה ב- 9 באפריל 2006, וגם משודרת בכל יפן בתחנת הטלוויזיה המתמחה בסדרות מסוג זה אנימקס (Animax). מלבד זאת, הסדרה מופצת דרך רשת האינטרנט החל ממאי 2006. במאי הסדרה אף הצהיר שיש תוכניות למכור ולהפיץ את הסדרה במערב.
הסדרה זכתה לפרסום שלילי במיוחד בשל השימוש באנימציה ברמה ירודה ביותר, תמונות רקע שאינן משתנות כלל ושימוש באפקטי קול. המאפיינים הללו הביאו להערצה מיוחדת בקרב תרבויות האינטרנט (גם במערב) והסדרה זכתה לפופולריות רבה בשל האיכות הירודה שלה.
כיום ביפן הסדרה נחשבת לפופולרית ותופץ בקלטות DVD בקרוב. הסדרה הסתיימה לאחר עשרים ושישה פרקים.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בתקופה בדיונית ביפן. השליט של יפן באותה התקופה הוא טויוטומי. הסדרה עוקבת אחרי סיפורו של מוסאשי, לוחם בטכניקה מיוחדת וייחודית לתקופה הבדיונית בשם "גאנדו". באמנות הלחימה הזו, הלוחם משתמש באקדחים למען מטרות הלחימה, בניגוד לרוב הגדול של אמנויות הלחימה המקובלות כיום שאין בהם שימוש בנשק חם. מוסאשי נלחם נגד קבוצה של שדים ומפלצות הנקראת אייקשי ומונהגת על ידי אייקשי הנקרא יאשה.
טכניקת הגאנדו
זוהי אמנות לחימה מיוחדת, שנעשה בה שימוש באקדח, שמשתמשים בה בסדרה מוסאשי וטקואן. בטכניקה זו, יד אחת אוחזת באקדח, כאשר היד השנייה אוחזת בחרב. למרות זאת, מוסאשי פיתח שיטה מיוחדת של גאנדו לעצמו, בה הוא משתמש באקדח בשתי הידיים. הוא מכונה בשל כך "סמוראי הגאנדו בעל שני האקדחים". בגאנדו, אין נורמה בנוגע לסוג האקדח בו משתמשים, ואפשר להשתמש באיזה סוג של אקדח שהמשתמש חפץ בו.
היסטורית הטכניקה
טקואן הוא האדם אשר הפיץ את הטכניקה ברחבי יפן. למרות זאת, ממציא השיטה אינו ידוע. רוב מתאמני הגאנדו למדו את השיטה ממנו.
מזראטי 5000GT
מזראטי 5000GT (באיטלקית : Maserati 5000 GT) היא מכונית ספורט בתצורת קופה בעלת 2 מושבים אשר יוצרה על ידי חברת מזראטי האיטלקית בין השנים 1959–1964. גוף הרכב יוצר מאלומיניום.
סך הכול יוצרו 33 יחידות.
בראש פרויקט הייצור של הדגם, עמד מהנדס הרכב האיטלקי ג'וליו אלפירי.
תרגומי הארי פוטר
סדרת ספרי "הארי פוטר" היא סדרת ספרים בסוגת הפנטזיה, שנכתבה על ידי ג'יי קיי רולינג. הסדרה נחלה הצלחה רבה וההערכה גורסת כי נמכרו מעל 500 מיליון ספרים. העובדה כי מדובר בספר המיועד גם לילדים והפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה, הובילו לכך שהסדרה תורגמה משפת המקור, אנגלית, לשפות רבות.
הסדרה תורגמה ל-75 שפות, בהן לטינית, יוונית עתיקה וגאלית סקוטית. התרגום לשפות אלה נעשה משיקולים אקדמיים (יצירת חומר קריאה מודרני עבור הלומדים שפות אלו והעוסקים בהן). לעיתים תורגמה הסדרה למספר ניבים של אותה שפה, כגון פורטוגזית ברזילאית ופורטוגלית.
סדרת הספרים "תורגמה" אף לאנגלית אמריקנית – במקומות שבהם יש שימוש במילים או בביטויים "בריטיים" הם הוחלפו במילים מקבילות בניב האמריקני. בישראל, הוצעו למכירה שתי הגרסאות בשפה האנגלית. הגרסה העברית תורגמה משפת המקור, אנגלית בריטית. הספר בגרסתו המקורית, ללא תרגום, הופץ באנגלית בריטית למדינות רבות: אירלנד, קנדה, דרום אפריקה, ניו זילנד ואוסטרליה.
תהליך התרגום
כדי לכתוב תרגום חוקי לספר, היה על המוציא לאור לפנות ולחתום על חוזה עם סוכנות המחברת, Christopher Little Literary. את המתרגם בחרו המוציאים לאור ללא התערבות חיצונית.
הספר לא הגיע לידיהם של המתרגמים לפני תאריך היציאה הרשמי שלו באנגלית; כלומר, תהליך התרגום יכול היה להתחיל רק לאחר שהמהדורות האנגליות כבר יצאו לאור. תהליך זה יצר פער של מספר חודשים בין פרסום המקור ופרסום התרגום והגביר את מכירת המהדורות האנגליות במדינות בהן אנגלית אינה השפה המדוברת. כך למשל, הפכה המהדורה האנגלית של הספר החמישי לספר הראשון באנגלית שעמד בראש רשימת רבי המכר בצרפת. באיטליה, הפעילו מעריצי פוטר את "מבצע נוצה", בו הציפו את המוציא לאור ("Salani") בנוצות (בדומה לינשופים של הוגוורטס) בדרישה להאיץ את תהליך התרגום של הספר השביעי בסדרה לאיטלקית. במדינות רבות, גרם העיכוב ליציאתם של תרגומים לא חוקיים או מזויפים.
כל ספרי הארי פוטר שראו אור בעברית, הופיעו בסדרת פרוזה של ספרי עליית הגג וידיעות ספרים ובתרגומה של גילי בר-הלל.
תרגומים מזויפים
בשונה מ"תרגומים פיראטיים" שאמנם אינם מורשים אך הם תרגום לספר המקורי, הופיעו לספר גם "תרגומים מזויפים", ספרי פאנפיקשן או פסטיש שמתחזים לתרגומים לספרים אמיתיים בסדרה. המפורסם ביותר בספרים המזויפים היה "הארי פוטר ובאו זולונג" (哈利波特与豹走龙), שיצא בסין ב-2002, לפני שיצא הספר החמישי בסדרה. הספר בוסס ברובו על "ההוביט", ספרו של ג'. ר. ר. טולקין, כאשר שמות הדמויות שונו לאלה של רולינג.
בין הספרים המזויפים האחרים נמנים גם "הארי פוטר ובובת החרסינה" (哈利・波特与瓷娃娃), "הארי פוטר והצב המוזהב" וכן "הארי פוטר ואגרטל הבדולח". באוגוסט 2007, פרסם הניו יורק טיימס כתבה לפיה הוצאת ספרה החדש של רולינג, "הארי פוטר ואוצרות המוות", הובילה ל"גל חיקויים סיניים מוזרים במיוחד". בכתבה הופיעו מספר תקצירים וקטעים מתוך הספרים. בין השאר הופיעו בכתבה "הארי פוטר והתלמידים הסיניים שהגיעו אל בית הספר הוגוורטס לכישוף וקוסמות מעבר לים" ו"הארי פוטר והפנינה האטומה".
אנשיה של רולינג מפעילים לחץ משפטי על המוציאים לאור, על מנת שלא יפרו את זכויותיה, ועושים צעדים כדי למנוע את הפצת הספרים המזויפים. כך למשל הופסק ייצור הספר "הארי פוטר בכלכותה" (בבנגלית: হ্যারি পটার ইন ক্যালকাটা), ב-2003.
"תרגום" מאנגלית בריטית לאנגלית אמריקנית
ההבדלים בין הגרסאות הבריטיות והאנגליות של הספרים מכונים לעיתים "תרגום" – מאנגלית בריטית לאנגלית אמריקנית. הדוגמה הבולטת ביותר להבדלים אלה היא כותרת הספר הראשון בסדרה, הארי פוטר ואבן החכמים: בבריטניה, שם פורסם הספר במקור, שמו היה "Harry Potter and the Philosopher's Stone" (תרגום מילולי: "הארי פוטר ואבן הפילוסוף") בעוד בארצות הברית הוא כונה "Harry Potter and the Sorcerer's Stone" (תרגום מילולי:"הארי פוטר ואבן המכשף"). לרוב, השינויים לקסיקליים בלבד ומתאימים בין הניבים השונים – מונעים מהקורא האמריקני להיתקל במונחים בריטיים לא מוכרים. שינויים כאלה מקובלים בכל תרגום מאנגלית בריטית לאמריקנית (ולהפך), אך בסדרת הארי פוטר זכה המהלך לביקורת מקוראים שחשו שהאנגלית הבריטית מוסיפה טעם אחר לסדרה.
מילים מומצאות
קושי אחד בתרגום היה הצורך לתרגם מילים שהסופרת עצמה המציאה – מילים מיוחדות, שמות קסמים, קוסמים, מקומות, חפצים ויצורים. חלק מהמילים שהמציאה נשאבו מלטינית, חלקן ממיתולוגיות של עמים שונים וחלקן הן שעשועי לשון בשפה האנגלית. המתרגמים ניסו להבין את הרעיונות ואת שורשי המילים שמאחורי המילה החדשה, ולתרגם את המילה תוך שימור המשמעות.
דוגמה למונח בו נעשה שימוש במשחק מילים בתרגום, תחת משחק מילים בשפת המקור הוא knut שהוא המטבע של הקוסמים, באנגלית נקרא nut שזה אגוז. בעברית, המתרגמת השתמשה במילה אגוז, אך השמיטה, בדומה לאנגלית, את האות הראשונה. מה שיצר את המילה המומצאת, גוז.
שירים ואנגרמות
בסדרה מופיעים שירים רבים בחרוזים, שהוכיחו את עצמם כקשים לתרגום. החידה שהספינקס הציגה להארי בספר הרביעי, למשל, הייתה בעייתית: היא הורכבה משיר – כל מילה בו הצטרפה למילה הבאה כדי ליצור את המילה "spider" (עכביש) כתשובה. בתרגום למנדרינית, המילים האנגליות המקוריות פשוט תועתקו בסוגריים. בשפות אחרות, כמו בעברית, הוחלפו המילים כדי ליצור את הגרסה המקומית ל"עכביש".
ביטוי בעייתי נוסף היה "The Mirror of Erised" (הראי של ינפתא) ששמו נגזר מהיפוך המילה האחרונה במשפט "I show not your face but your heart's desire". השם בעברית נגזר מהמשפט "לא את פניך אראה כי אם את משאלת לבך".
שמות בעלי משמעות
למתרגמים היו אפשרויות שונות בתרגום: לתעתק את השם ולוותר על המשמעות שיש לו באנגלית (הוגוורטס, למשל, לא תורגם ל"יבלות החזיר"), להחליף אותו בשם מהשפה המקומית (נאמר: במקום הארי – אריה), או להשתמש במילים מקומיות כדי להעביר את הכוונה בשם המקורי. בגרסה העברית, למשל, שונה השם בטהילדה (שם ממקור יווני-גרמני שפירושו אישה לוחמת ומכיל את המילה "עטלף" באנגלית, ומסתיים במילה "הילדה" שקשורה במיתולוגיה הסקנדינבית ומשמעותה "קרב") ל"בתחולדה" שם עם צליל דומה, שמכיל משמעות דומה (חולדה במקום עטלף, שני יצורים שקשורים בכישוף). שם נוסף שעבר שינוי קל הוא ניוט סקמנדר ששונה לניוט סלמנדרה. ניוט הוא קיצור לשם ניוטון אך נשמע כמו המילה האנגלית לטריטון(סוג) וסקמנדר היא עיירת נופש מפורסמת, אף על פי כן, כקוסם המקושר לחיות קסומות, הוחלט לשמור על קישור דומה לחיות שמיתוסים נקשרו בשמן.
שמו האמיתי של הלורד וולדמורט הוא במקור "טום מארבולו רידל", אנגרמה של המשפט "I am Lord Voldemort". תכונה מיוחדת זו אילצה את הכותבים לשנות את השם המקורי של הקוסם. בחלק מהמקרים הכותבים הצליחו לשנות רק חלק אחד בשם: שמו האמצעי של וולדמורט שונה לואנדרולו (עברית), מארבולדו (טורקית), וורלוסט (גרמנית), נארבולו (רוסית), סורבולו (ספרדית), מארבולוסו (סלובקית) ואורבולוסון באיטלקית. בשפות אחרות שונה שמו לגמרי כדי לשמר את האנגרמה. בצרפתית השתנה שמו ל"טום אלביס ג'דוסור" (Tom Elvis Jedusor - נשמע דומה ל Jeu du sort, "משחק הגורל") – אנגרמה של "Je suis Voldemort". בנורווגית שמו הוא אנגרמה של "וולדמורט הדגול" – טום דרדולו ונסטר. באיסלנדית שמו הוא טרבור (מארבולו) דלגום כאשר שמו האמצעי לא משמש באנגרמה. בפינית שמו הוא "טום לומן ואלדרו", בהולנדית שמו "מארטן אסמודום ויליג'ן", בשוודית "טום גאס מארבולו דולדר" ובהונגרית "טום רוול דנם". בתרגום הערבי התעלם המתרגם מהסוגיה ופשוט תרגם "אני לורד וולדמורט" (أنا لورد فولدمورت). השינויים שנערכו בשמו יצרו לעיתים בעיות בהמשך הסדרה.
תרבות
בתרגומים השונים נעשו התאמות לתרבות המקומית. לדוגמה, בפרק הראשון של הסדרה מצוין בגרסה הבריטית כי אלבוס דמבלדור אוכל ממתק הקרוי שרבט לימון. היות שבישראל אין ממתק זה נפוץ כמו בבריטניה, בגרסה העברית דמבלדור אוכל קרמבו. עקב שינוי זה, גם סיסמת הפתיחה למשרדו של דמבלדור היא קרמבו, ולא שרבט לימון. הסביבה היומיומית בה מתרחשים האירועים היא בריטית מוצהרת: הווי פנימיות המוכר יותר בבריטניה ופחות בישראל, לדוגמה. גם רובאוס האגריד יצר קשיים בתרגום: הוא מדבר בניב אנגלי מערבי. המתרגמים היו צריכים להעביר את השוני בצורת הדיבור שלו, המבטא, והסלנג בו השתמש, באמצעות הקבלה לשפתם. בתרגום העברי השפה של האגריד מאופיינת במשלב לשוני נמוך, כגון השימוש בכינוי הקניין הפרוד במשפט "זה לא מוצא חן בעיניים שלי" במקום בכינוי הקניין החבור במשפט "זה לא מוצא חן בעיני". בחירה זו הביאה לשינוי משמעותי בתפיסת דמותו של האגריד כאדם טיפש במידה מסוימת אף על פי שהמבטא המקורי לא מכיל קונוטציות דומות. בחירה דומה נעשתה בתרגום הדיאלוגים של גמדוני הבית להם נוספו הגייה ילדותית, ושיבושי מילים כגון 'אדונילי' (אדוני + לי) וכו' שלא קיימים כלל בגרסת המקור ואשר הוספתם משנה באופן משמעותי את האופן שבו הקוראים תופסים את הגזע.
דוגמה נוספת להתגברות על פערים תרבותיים היא הצורך לשנות ביטויים או הפניות לנצרות בתרגום לעברית, כיוון שהקוראים אינם בקיאים במונחים אלו. לדוגמה, שינוי פרודיה על שיר חג המולד "God Rest Ye Merry Gentlemen" לפרודיה על שיר החנוכה "מי ימלל":
פרטי עלילה
קושי נוסף בתרגום "הארי פוטר" היה רצף העלילה בסדרה: כאשר החל התרגום לעברית, טרם הסתיימה כתיבתה של סדרת הספרים ולא ניתן היה לדעת מה תהיינה ההשפעות של דמויות וכלים בעתיד. לדוגמה, בתחילת התרגום לא ניתן היה לדעת האם המילה "Order" בשם הספר החמישי, "Harry Potter and the Order of the Phoenix", תתורגם כמסדר (קבוצה של אנשים) או פקודה (צו). רק כאשר פורסם הספר ניתן היה להבין זאת.
לפעמים, גילו מעריצי הסדרה האדוקים רמזים לתעלומות שבסיפור באמצעות בחינת התרגומים לשפות אחרות. בסוף הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, לדוגמה, התגלו למעריצים ראשי התיבות של דמות לא מוכרת, "ר.א.ב". האותיות האנגליות R.A.B. יכלו לשמש מספר דמויות משניות בספרים – אבל הגרסאות האחרות של ראשי התיבות בשפות הזרות חשפו את זהותה האמיתית של הדמות המסתורית: בגרסה ההולנדית של הספר תורגמו ראשי התיבות ל-R.A.Z. (בהולנדית הוחלף השם "Black" ("שחור") ב"זווארץ"); בנורווגית הן הפכו ל-R.A.S. ("סבארט"); ובפינית הן היו בכלל R.A.M. ("מוסטה"). כך גילו המעריצים את זהותו של גנב הקמע עוד לפני שהתגלה, בספר השביעי, שאכן מדובר ברוגולוס בלק, אחיו של סיריוס בלק.
אנטואן ריגודו
אנטואן רוז'ה ריגודו (בצרפתית: Antoine Roger Rigaudeau; נולד ב-17 בדצמבר 1971) הוא כדורסלן עבר צרפתי, אשר היה פעיל בין השנים 1987–2005. לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות היורוליג כשחקן קינדר בולוניה (1998, 2001), ובמדליית כסף באולימפיאדת סידני (2000) כשחקן נבחרת צרפת.
Neisseria
Neisseria (נייסריה) הוא סוג של חיידקים אמיתיים.
אנטואן ריגודו
קריירת מועדונים
ריגודו החל את קריירת המשחק שלו בגיל 16, כשהצטרף לקבוצת שולה באסקט לקראת עונתה הראשונה בליגה הצרפתית הבכירה. לאחר 8 עונות בשולה עבר בשנת 1995 לפו אורטז, ובעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה לזכייה באליפות הליגה הצרפתית.
Neisseria
חיידקי Neisseria הם גרם-שליליים, צורתם עגולה והם מופיעים לרוב בזוגות צמודים ("דיפלוקוֹקיים"). הסוג קרוי על שם הביולוג הגרמני אלברט נייסר אשר גילה לראשונה חיידק המשתייך לסוג זה ב-1876.
אנטואן ריגודו
קריירת מועדונים
בעונת הוביל את הקבוצה לצד מאנו ג'ינובילי, רשארד גריפית' ומארקו יאריץ' לזכייה נוספת באליפות היורוליג, עם ממוצע של 13.6 נקודות למשחק. במשחק השני של סדרת הגמר מול טאו ויטוריה התעלה על עצמו ריגודו עם 6 שלשות ו-23 נקודות, וגם במשחק החמישי והמכריע הוביל את קלעי קבוצתו על 18 נקודות. באותה עונה השלימה בולוניה "כתר משולש" לאחר שזכתה גם באליפות איטליה ובגביע האיטלקי.
Neisseria
בסוג Neisseria מינים רבים שאינם פתוגניים וכן שני מינים ידועים הגורמים למחלות באדם:
אנטואן ריגודו
קריירת מועדונים
בינואר 2003, לאחר כ-5 עונות וחצי בבולוניה, חתם ריגודו על חוזה בדאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA. לאחר 11 משחקים בקבוצה, בהם קלע 1.5 נקודות בממוצע למשחק ב-22.9% קליעה מהשדה, נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס אשר מיד ניפתה אותו מסגל הקבוצה.
בעונות 2003–2005 שיחק עבור ולנסיה באסקט מליגת העל הספרדית. בשנת 2005 פרש ריגודו ממשחק, בגיל 33 בלבד, בשל פציעה בברכו.
נבחרת צרפת
בין השנים 1991–2005 היה ריגודו חבר בנבחרת צרפת בכדורסל, והשתתף כשחקנה בשישה טורנירי אליפות אירופה בכדורסל, ובאולימפיאדת סידני (2000). בטורניר האולימפי בסידני קלע ריגודו 12.6 נקודות בממוצע למשחק והוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הכסף לאחר שהפסידה לארצות הברית בגמר הטורניר. בטורניר אליפות אירופה בכדורסל 2005, אשר היה האחרון שלו בנבחרת, זכתה צרפת במדליית הארד.
קריירת אימון
ביוני 2015 מונה ריגודו למאמן קבוצת פריז לבלואה מליגת העל הצרפתית, אך לאחר 15 משחקים בלבד התפטר מתפקידו.
אנטוני סלונימסקי
אנטוני סְלוֹנימסקי (בפולנית: Antoni Słonimski; 15 בנובמבר 1895, ורשה – 4 ביולי 1976) היה משורר וסופר יהודי-פולני.
ביוגרפיה
אנטוני סלונימסקי נולד בוורשה בשנת 1895, נכדו של מייסד עיתון "הצפירה" ר' חיים זליג סלונימסקי, ובנם של בנו, רופא עיניים ידוע שהתנצר, ואשתו הקתולית האדוקה. סלונימסקי הוטבל לנצרות. באוטוביוגרפיה שלו הוא מספר שהוריו עסקו בענייניהם והזניחו לגמרי את הטיפול בילדים ועל כן הוא לא זכה ללימודים מסודרים בגיל צעיר. זמן מה התגורר בבית סבו חיים זליג סלונימסקי. בשלב מסוים נודע לאב שסלונימסקי אינו לומד בבית ספר והוא הקדיש מספר חודשים להכנתו לכניסה לגימנסיה.
בשנת 1919 היה שותף עם המשוררים יוליאן טובים וירוסלב איוושקביץ' (Iwaszkiewicz) לייסוד חבר המשוררים המודרניסטי "סקמנדר" (Skamander). הוא התערה בחיי הבוהמה של ורשה של שנות ה-20 של המאה ה-20, כמשורר וכותב פיליטונים וגם כצייר. בכתיבתו הטיף לחופש, הומניזם ואהבת השלום ובחוגיו של יוזף פילסודסקי זכה לבקורת כפציפיסט. הוא הרבה לטייל ברחבי העולם ואף ביקר בארץ ישראל. בעקבות ביקורו יצא קובץ שירים בשם "הדרך למזרח" הספוג געגועים לארץ ישראל ואהדה למפעל הציוני. עם זאת, בשנת 1936 פרסם גם מאמר התוקף את היהודים.
בשנות המלחמה שהה בגלות באנגליה ובצרפת. למן שובו לפולין בשנת 1951 היה סלונימסקי אנטי-סטליניסט פעיל, שתמך בליברליזציה. מזכירו האישי של סלונימסקי היה אדם מיכניק (Michnik), ממנהיגי האופוזיציה המחתרתית הפולנית בין השנים 1968–1989. בשנת 1964 הוא הגיש למשרד ראש הממשלה בפולין מכתב של 34 פרופסורים ואנשי רוח הדורש להגביר את חופש הביטוי בפולין.
ב-4 ביולי 1976 נהרג בתאונת דרכים בוורשה.
יצירתו
עם יצירותיו הבולטות נמנות:
לאחר השואה, בשנת 1947, חיבר סלונימסקי אלגיה המבכה את עולם השטעטלעך שחרב: "הקינה על העיירות היהודיות" (Elegia miasteczek żydowskich), שבהּ בא חשבון עם שכניהם הפולנים של היהודים שנרצחו:
בעברית יצא לאור קובץ משיריו: חזרה הביתה ושירים אחרים (מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; אחרית דבר מאת רישרד לב), בהוצאת המתרגמת, 1993.
מאיר צור
מאיר צור (נולד ב-12 ביוני 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי, המשמש כראש המועצה אזורית הערבה התיכונה.
ביוגרפיה
שירת בצה"ל כקצין בצנחנים ב-2011 נבחר בבחירות מיוחדות לשמש ככמזכ"ל תנועת המושבים, בתקופת כהונתו פרשה תנועת הנוער בני המושבים מהנוער העובד והלומד. לאחר התפטרות קודמו בתפקיד איתן בן דוד, בתפקיד זה החזיק עד 2021 אז נבחר לראשות המועצה האזורית ערבה תיכונה בבחירות מיוחדות. כמו כן שימש כיושב ראש התאחדות החקלאים. היה חבר מפלגת העבודה עד ל-2018 אז הצטרף למפלגת כולנו.
בעברו שימש יושב ראש אגדות השיווק של חקלאי עין יהב, בכיר באגרקסקו וחבר מועצת המנהלים של תנובה.
באפריל 2021 מונה לתפקיד ראש המועצה על ידי שר הפנים אריה דרעי לאחר שלא היו מתמודדים נוספים לתפקיד במקומו של אייל בלום שהתפטר.
צור תושב עין יהב נשוי ואב ל-2.
שותא רוסתוולי
שוֹתַא רוּסתָווֶלִי (בגאורגית: შოთა რუსთაველი; תעתיק לטיני: Shota Rustaveli או Šot’a Rust’aveli) היה משורר גאורגי שחי במאה ה-12 (1165 – 1220 לערך). רוסתוולי, הנחשב לאחד מן המייצגים החשובים ביותר של ספרות ושירת ימי הביניים של גאורגיה, ואחד מגדולי המשוררים בכל הזמנים, כתב את הפואמה האפית הלאומית הגאורגית, "עוטה עור הנמר", שהפכה לחלק מהתודעה הלאומית הגאורגית.
רוסתוולי היה נסיך גאורגי אשר שימש כשר האוצר של המלכה תמר. על פי המסורת הגאורגית, נאלץ רוסתוולי לעזוב את גאורגיה בשנת 1185 לאחר שהואשם בפרשית אהבים עם המלכה תמר, אהבה שהייתה בלתי אפשרית. כך או אחרת, הוא התיישב במנזר המצלבה בירושלים למשך תקופה ארוכה, כתב את הפואמה עוטה עור הנמר וצייר ציורי קיר. על אחד מעמודי המנזר יש פורטרט שסוברים כי הוא דמות פני המשורר, ואם כן זהו כנראה התיעוד המהימן ביותר שלו. ביוני 2004 הושחת הפרסקו ונמחקו פניו של המשורר, בעקבות כך הגישה גאורגיה מחאה רשמית לממשלת ישראל. בשנת 2005 קראה על שמו עיריית ירושלים את שם הדרך העוברת בסמוך למנזר המצלבה.
מעבר לכך ידוע מעט מאוד על חייו ואף זמן לידתו ומותו המדויקים אינם ידועים. בשנת 1960, נשלחה משלחת שמומנה על ידי האקדמיה למדעים של גאורגיה הסובייטית. המשלחת גילתה את הפורטרט של רוסתוולי, שנחשב עד אז לאבוד.
משמעות השם "רוסתוולי" היא "אדון רוסתווי" או "איש רוסתווי".
רוסתוולי למד באקדמיית גלאתי, ולאחר מכן ביוון, שם למד את השפות יוונית, ערבית ופרסית.
הפרס הגבוה ביותר שניתן ברפובליקה של גאורגיה בתחומי האמנות והספרות הוא פרס שותא רוסתוולי. הרחוב הראשי של טביליסי הבירה נקרא "רוסתוולי" גם הוא, ומוסדות תרבות רבים נקראים על שמו: התיאטרון האקדמי הממלכתי, המכון ע"ש רוסתוולי לספרות גאורגית, האקדמיה הגאורגית למדעים ותחנת הרכבת התחתית רוסתוולי.
רחוב על שמו נמצא גם במרכז קייב שבאוקראינה, שם (שותא רוסתוולי מס' 13) נמצא בית הכנסת ברודצקי. על שמו רחוב גם בירושלים, בסמוך לעמק המצלבה.
Dance (Our Own Party)
"Dance (Our Own Party)" (בעברית: "ריקוד (המסיבה שלנו)") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת האינדי פופ המלטזית דה בסקר. הוא יצא לאור ב-3 במרץ 2023, וזכה ב-Malta Eurovision Song Contest 2023, הקדם הלאומי של מלטה לאירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
דוד חזקיה גז
ביוגרפיה
נולד לרב אברהם גז. אחיו שלמה גז נפטר בשנת התקכ"ה (1765) בגיל צעיר, והרב דוד דרש לזכרו מדי חודש בשנה שאחר פטירתו.
Dance (Our Own Party)
לפני האירוויזיון
ב-21 בנובמבר 2022 נמנתה דה בסקר בין 40 המשתתפים בקדם הארצי של מלטה לאירוויזיון עם השיר "Dance (Our Own Party)". היא צלחה את שלבי רבע וחצי הגמר, ב-11 בפברואר 2023 ביצעה את שירה פעם נוספת על בימת גמר האירוע. זהות המנצח נקבעה באמצעות שילוב בין קולות השופטים והצבעות הקהל מבין שישה-עשר האמנים בגמר. לאחר זכייתו בגמר, יצא לאור מחדש ב-3 במרץ כסינגל דיגיטלי.
דוד חזקיה גז
ביוגרפיה
למד בצעירותו אצל גדולי רבני תוניסיה, בהם הרבנים צמח צרפתי, יצחק לומברוזו, אברהם טייב ומסעוד אלפאסי, ובהמשך מונה לכהן בדיינות.
Dance (Our Own Party)
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. מלטה שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-9 במאי 2023,
דוד חזקיה גז
ביוגרפיה
בשנת ה'תקנ"ג (1793) חתום עם בית הדין של הרב מסעוד אלפסי על תשובה בספר משכנות הרועים, ובשנת ה'תקס"ג (1803) חתום על הסכמה נוספת בספר זה לצד בית דין בראשות הרב שמואל כהן יצחקי. בשנת ה'תקס"ה חתום על תשובה מחכמי תוניס בראשות הרב דוד טייב בספר מעשה בית דין בעניין יישוב מחלוקות בקהילת ג'רבה.
מועד מינויו כאב בית דין תוניסיה אינו ברור, אך החל משנת 1815 הוא חתום על הסכמות כראש בית הדין, בין היתר על תשובה בספר מעשה בית דין בסימן ל'. הוא מכונה בהסכמה לספרו "נר דוד" "ראש הממשלה אב"ד נודע בשערים".
Dance (Our Own Party)
באירוויזיון
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. מלטה שובצה שנייה, אחרי נורווגיה ולפני סרביה. ב-9 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "Dance (Our Own Party)" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
דוד חזקיה גז
ביוגרפיה
החל משנת 1815 שמו לא מופיע יותר בהסכמות ובמקומו מופיע הרב יצחק טייב, ועל כן מסיקים שהרב גז נפטר והרב טייב החליפו. שמו מופיע בנוסח ההשכבה שאומרים בתוניס בליל יום הכיפורים שנתחבר על ידי הרב אהרון מגדורה, לצד רבנים רבים נוספים, ביניהם יצחק לומברוזו, צמח צרפתי, אברהם אבוקרא, יצחק חי טייב, ישועה בסיס ומצליח מאזוז.
ספריו
רובם הגדול של כתביו נשאר בכתב יד, כפי שנכתב בשער לספרו "נר דוד" חלק א': "כי הן רבים כתבי הקודש למר"ן זקני ה"ה, ולפי רוב ההוצאה... מונחים בארון... כי אפס כסף ויהי הם מריקים". ישנם מספר ספרים שכתב בכתב יד שיש עדויות לקיומם:
דוד רמז
דוד רמז (דְרַבְּקִין) (י"ח באייר תרמ"ו, 23 במאי 1886 – י"ג באייר תשי"א, 19 במאי 1951) היה ממנהיגי היישוב, יו"ר הוועד הלאומי, מזכ"ל ההסתדרות, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל הראשונות.
תולדות חייו ופועלו
רמז נולד בשם משה דוד דרבקין בעיירה קאפוסט שבפלך מוהילב של האימפריה הרוסית (באזור רוסיה הלבנה, כיום בבלארוס) ליחיאל דרבקין ולחיה-רסיה לבית פאפרין (פאפערין). הוא למד תחילה ב"חדר", ולאחר סיום לימודיו נותר ללמוד בבית הוריו ולמד תלמוד מפי סבו, הרב דב דרבקין, לימודי ספרות ומקרא בלימוד עצמי ולימודים כלליים ממורים פרטיים.
בנעוריו שימש מזכיר האגודה הציונית הכללית והיה בין מייסדי סניף "פועלי ציון" בעיירה. הוא למד גם בגימנסיה בעיר ילץ, ובתום לימודיו הוזמן לשמש כמורה בחדר מתוקן בעיירה קרוצ'ה, שממנה יצא בשנת 1905 לוורשה. לאחר נדודים ברחבי רוסיה הוא גויס אל צבא הצאר ושוחרר בשל היותו בן יחיד. בתקופה זו התפרסמו שירים מכתביו בעיתון "השילוח". רמז עבר לחיות בקושטא, ובשנת 1911 החל בה בלימודי משפטים, שבמהלכם פגש לראשונה בדוד בן-גוריון וביצחק בן-צבי. ב-1912 שב לרוסיה במטרה להתכונן לעלייה לארץ ישראל.
ברוסיה נישא רמז לליבה בת שלמה-הלל רמז מהעיירה קרוצ'ה, ויחדיו הם עלו לארץ ישראל בפסח בשנת 1913 והתיישבו בבאר טוביה ואף עיברתו את שמם לאהובה ודוד. רמז החל לעבוד כפועל חקלאי, ולאחר התפרקות הקבוצה עבד בכרכור, עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה בזכרון יעקב. בתקופת שהותו בזכרון יעקב החלה ראשית פעילותו הציבורית בארץ ישראל, עת פעל עם ד"ר הלל יפה לקלוט את נפגעי חזית המלחמה ביהודה ומגורשי תל אביב ויפו. בשנת 1916 היה רמז מהמייסדים של קופת חולים של פועלי השומרון ביחד עם שמואל יבנאלי, ונחום סנה. בעקבות פשיטת הצבא העות'מאני על המושבה עברו רמז ורעייתו אל תל אביב והשתקעו בה, לדרישת חברי תנועת אחדות העבודה ובראשם ברל כצנלסון למען הרחבת פעילותו במסגרת התנועה. בתקופה שלאחר מכן היה רמז שותף, לצד כצנלסון, בעריכת ה"קונטרס" וכן בכתיבת החוברת "הצעה לאיחוד פועלי ארץ ישראל". ההחלטה על האיחוד התקבלה כעבור זמן קצר, למעט התבדלות "הפועל הצעיר", ורמז התמנה למזכיר הסתדרות הפועלים החקלאיים של אחדות העבודה. הקמת הסתדרות העובדים הכללית הביאה למינויו למנהל המשרד לעבודות ציבוריות, בניין וחרושת שנקרא מאוחר יותר בשם "סולל בונה". רמז החזיק בתפקיד זה בשנים 1921–1929, במהלכן הוקמה חברת "שיכון" שפעלה לשיכון העובדים ורכישת קרקעות למטרות שיכון. במקביל היה חבר מועצת עיריית תל אביב.
בשנים 1935–1944 כיהן רמז כמזכיר הכללי של הסתדרות העובדים הכללית. במהלך שנות כהונתו החל לפעול המס האחיד והוקמו קרנות סיוע לנזקקים ולמחוסרי עבודה. בעקבות השבתת נמל יפו, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, הוא פעל להקמת נמל חלופי בתל אביב והביא להקמת חברת "נחשון" שעסקה בנושאי ספנות ודיג והביאה מאוחר יותר להקמת "צים". המפעלים הכלכליים של ההסתדרות, דוגמת "המשביר" ו"הסנה", טופחו על ידו גם הם. בתקופתו הודפסה חוברת "חוקות ההסתדרות" והוקמה הוצאת "עם עובד". לאחר מכן קיבל על עצמו רמז את תפקיד יושב ראש הוועד הלאומי (1945–1949).
רמז נאסר במהלך "השבת השחורה", והיה נתון ארבעה חודשים במעצר במחנה המעצר בלטרון. לפני הקמת המדינה היה חבר במועצת העם ובמינהלת העם, שהפכו לאחר הכרזת העצמאות למועצת המדינה הזמנית ולממשלה הזמנית. הוא נמנה בין ארבעת המצביעים במינהלת העם נגד הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948, אך היה בין חותמי מגילת העצמאות של מדינת ישראל והתמנה לחבר בממשלה הזמנית בתפקיד שר התחבורה ויו"ר ועדת השרים לענייני חינוך. בתקופת כהונתו הוסדרו קשרי האלחוט במדינה, חודשה פעילות הרכבת, הוסדרה פעילות נמלי הים והתעופה והוקם השירות האווירי "אל על".
בממשלה השנייה התמנה לשר החינוך והתרבות, תפקיד שבו כיהן עד מותו.
רמז המשיך לאורך השנים בכתיבת מאמרים ושירים. הוא היה חבר ועד הלשון, והמציא מילים רבות בשפה העברית המתחדשת, דוגמת: נִיקוז, מֻבְטָל, שִׁכּוּן, סַוָּר, וֶתֶק, מַחְפֵּר, דַחְפּוֹר, מִמְצָא, תַּמְרוּר רִשּׁוּי ורַמְזוֹר.
דוד רמז נפטר לאחר מחלה קצרה בשנת 1951, ונקבר בזכרון יעקב. על שמו נקראו רחובות, מוסדות חינוך בישראל, צומת רמז (צומת מסילתי בין מסילת החוף והמסילה המזרחית) וגן רמז בעיר העתיקה בבאר שבע (צמוד למסגד הגדול).
מפרי עטו
מדבריו שלוקטו ופורסמו לאחר מותו:
רודולפו בודיפו
רודולפו בודיפו דיאז (בספרדית: Rodolfo Bodipo Díaz; נולד ב-25 באוקטובר 1977, סביליה) הוא כדורגלן עבר מגינאה המשוונית ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן כדורגל בהווה המאמן את נבחרת גינאה המשוונית ביחד עם פרנק דומה.
אביו של בודיפו הוא יליד גינאה המשוונית ואמו ספרדיה. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של איסלה קריסטינה. את קריירת הבוגרים שלו הוא החל ברקראטיבו ולבה, שם שיחק שלוש עונות בליגה השנייה. לאחר מכן הוא שיחק בראסינג סנטנדר ודפורטיבו אלאבס, וסייע לשני המועדונים להעפיל לליגה הבכירה.
ב-2003 זומן לראשונה לנבחרת גינאה המשוונית, והשתתף בשני המשחקים מול נבחרת טוגו בסיבוב הראשון של מוקדמות מונדיאל 2006.
בעונת 2006/2007 הוא הצטרף ללה קורוניה, ובתחילת דרכו שם לא הרבה לשחק בין השאר בגלל פציעה ברצועה הצולבת.
בתחילת עונת 2008/2009 הוא קיבל הזדמנות לשחק, והצליח להבקיע עבור מועדונו שלושה שערים, כולל אחד בניצחון הבית 1 - 0 על נאנסי בשלב הבתים של גביע אופ"א.
בעונת 2010/2011 הוא הושאל למועדון אלצ'ה.
אליעזר ריגר
אליעזר ריגר (1896–1954) היה מחנך עברי, מורה, מרצה, מפקח, סופר ועורך, מנהלו השני של משרד החינוך, ומנהיג חינוכי.
ביוגרפיה
אליעזר ריגר נולד בעיירה גריבוב שבגליציה המערבית, היום פולין. למד בבית מדרש לרבנים, באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת שיקגו. בשנת 1917 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה. נמנה עם מהמייסדים של תנועת הנוער "השומר הצעיר" בווינה, וראש ההנהגה הראשית שלה.
בשנת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, שב לפולין ונתמנה מנהל הגימנסיה העברית "יבנה" שבעיר לודז'. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל, תחילה לחיפה, שם לימד בבית הספר הריאלי, ואחר כך עבר לתל אביב ולימד בגימנסיה הרצליה. באותן השנים גם ערך את פרסומי הקרן הקיימת לישראל, ואת הירחון שלה לבני הנעורים.
בשנת 1928 התמנה למפקח הכללי מטעם מחלקת החינוך של הסוכנות היהודית על בתי הספר של הזרם הכללי. תחילה באזור הצפון ואחר כך גם במרכז הארץ. בשנת 1938 נתמנה גם למפקח על בתי הספר התיכוניים של הזרם הכללי. ריגר גם נתן מכוחו לפעילות ציבורית ומפלגתית, והיה בין השאר ציר בקונגרס הציוני הט"ו, מטעם מפלגת "הפועל הצעיר".
בשנת 1935 ייסד, ביחד עם אלכסנדר דושקין ובן-ציון דינור, את בית הספר התיכון השש שנתי בבית הכרם בירושלים, (היום: התיכון ליד האוניברסיטה - ליד"ה) מוסד שהיה אמור לשמש גם כבית ספר לאימונים לתלמידי הסמינר למורים בבית הכרם. ריגר היה אחד ממנהליו הראשונים.
בשנת 1939 נתמנה ריגר לפרופסור לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימד במסגרת זו כאחת-עשרה שנים, עד שנת 1950. בשנת 1951 נקרא על ידי שר החינוך, בן-ציון דינור, לשמש כמנהל הכללי השני של משרד החינוך.
אליעזר ריגר החל לפעול להנהגת החינוך הממלכתי על פי "חוק חינוך ממלכתי תשי"ג-1953". ובכלל זה: ביטול הזרמים בחינוך וארגון מחודש של מוסדות החינוך, הקמת הלשכות המחוזיות והמינהל הממלכתי של המשרד, הפעלת תוכנית הלימודים הממלכתית ועוד. במהלך כהונתו זו חלה ומת, בשנת 1954. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
ריגר היה נשוי לרבקה ריגר-קפלן, אמנית, ואחותו של יהושע ברנדשטטר. בשנת 1959 נישאה רבקה לרב מרדכי קפלן.
לזוג נולדו שלוש בנות. הבת הבכורה, חמוטל, שימשה השראה לשירו של ביאליק שיר לחמוטל. בת אחרת, שלומית, נישאה לאורי הבר-שיים, פיזיקאי, ועסקה באמנות.
חברת התחבורה הפטרבורגית
חברת התחבורה הפטרבורגית (ברוסית: Петербу́ргская тра́нспортная компа́ния) היא חברת תחבורה רוסית, חברה בת של חברת הדלק הפטרבורגית ומהווה מיזם פרטי בתחום תחבורת האוטובוסים בצפון מערב רוסיה. החברה משרתת 51 קווי אוטובוס בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד. צי האוטובוסים כולל 561 אוטובוסים.
היסטוריה
הדיווחים הראשונים לפיהם חברת הדלק הפטרבורגית מתכננת להשקיע בתחום תחבורת האוטובוסים הופיעו בפברואר 2005. ההנחה הייתה שהיא תוכל להפוך לבעלת מניות מרכזית בחברת PassajirAvtoTrans ובחברת גור-אלקטרוטרנס. עם זאת, העסקה לא יצאה לפועל והחברה יזמה הקמת חברת אוטובוסים חדשה.
ב־21 במאי 2005 הוקמה "חברת התחבורה הפטרבורגית", שמייסדיה היו: חברת הדלק הפטרבורגית וחברת הנפט של גטצ'ינה.
עם הקמת החברה כבר היה ידוע על השינויים הקרובים בתחום תחבורת האוטובוסים בסנקט פטרבורג, לפיהם מפעילות התחבורה יצטרכו לשרת קווי אוטובוסים חברתיים ומסחריים כאחד, כשבחירת הספקים תתבצע באמצעות מכרזים תחרותיים. הנהלת "חברת התחבורה הפטרבורגית" קיבלה את ההזדמנות לתכנן את פעילויות המיזם, תוך שהיא סומכת על סדר העבודה החדש. אלכסנדר אנטושבסקי, שעמד בעבר בראש אחת מחברות האוטובוסים הגדולות בפטרבורג (פיטראבטו) ומונה למנהל הכללי של חברת התחבורה הפטרבורגית.
ההנחה הייתה כי 200 אוטובוסים של Scania Omnilink יירכשו לצורך הסעת נוסעים בנתיבים חברתיים ו־600–800 אוטובוסים של מרצדס בנץ, פולקסווגן ויונדאי לנתיבים מסחריים. חברת התחבורה הפטרבורגית החלה לבצע הסעות נוסעים בספטמבר 2005, כאשר 50 אוטובוסים של פולקסווגן LT46 נכנסו לנתיבים מסחריים בהפעלתה. בנובמבר 2005 נכנסו לקו 10 אוטובוסים של Scania Omnilink.
בסוף דצמבר 2005 החלה חברת התחבורה הפטרבורגית לשרת בקווי האוטובוס בסרטולובו, עם אוטובוסים חדשים מדגמי LiAZ-5256.25 ו־Volzhanin-5270.06. בינואר 2006 נודעו תוצאות המכרז על הזכות להפעלת קווי אוטובוסים בסנקט פטרבורג. חברת התחבורה הפטרבורגית הוכרה כזוכת המכרז והיא הייתה אמורה לשרת 35 נתיבים חברתיים.
לנאקספו
לנאקספו (ברוסית: Ленэкспо) הוא מתחם תערוכות בסנקט פטרבורג שבצפון רוסיה, ממוקם בקצה הדרום מערבי של האי וסילייבסקי ברובע גאבן ההיסטורי שלחופי המפרץ הפיני. זהו אחד ממרכזי התערוכות הגדולים ברוסיה ונחשב לגדול ביותר במחוז הפדרלי הצפון מערבי לפני פתיחת מתחם אקספופורום בגבעות פולקובו ברובע ההיסטורי של פולקובסקויה.
חברת התחבורה הפטרבורגית
היסטוריה
האוטובוסים הראשונים של החברה נכנסו לשירות בנתיבים החברתיים בסנקט פטרבורג ב־15 בפברואר 2006. באביב 2006, החברה החלה לשרת את כל הנתיבים החברתיים שקיבלה במכרז והיא הפעילה אוטובוסים מדגמי LiAZ-5256.25 ו־Volzhanin-5270.06. במרץ 2006 נכנסו לשירות 8 אוטובוסים חדשים מתוצרת סין, מדגם Yutong ZK6118HGA. בסוף פברואר 2006 נכנסו לשירות 75 אוטובוסים של GAZelle לנתיבים מסחריים, אך לאחר מספר חודשים הם נמכרו.
לנאקספו
מאז 2020, מהווה בית חולים שדה לחולי קורונה.
חברת התחבורה הפטרבורגית
היסטוריה
במרץ 2006, החברה החכירה 10 אוטובוסים LiAZ 5256.40, 4 אוטובוסים MAZ-103.060, 4 אוטובוסים PAZ-3205 ו־2 אוטובוסים מדגם מרצדס בנץ "Conecto" מחברת TT-Line, שהפסידה במכרז שנערך. במרץ 2006 מונה אלכסיי איווין, שכיהן בעבר בתפקיד סמנכ"ל PassajirAvtoTrans, כמנכ"ל חברת התחבורה הפטרבורגית. אחריותו כוללת את הניהול התפעולי של תחבורת האוטובוסים. במקביל מונה אלכסנדר אנטושבסקי לסמנכ"ל חברת הדלק הפטרבורגית והחל להתמודד עם הניהול האסטרטגי של תחום התחבורה של החברה. בדצמבר 2011, חברת התחבורה זכתה במכרז שקיימה ועדת העירייה לתחבורה בנושא הזכות להפעיל שירות נתיבי נוסעים מסחריים וחברתיים בשנים 2012–2016.
בספטמבר 2014 ערך העיתון "פטרבורג העסקית" תחרות לקביעת חברת התחבורה המסחרית המצליחה ביותר של השנה וחברת התחבורה הפטרבורגית זכתה בפרס. רשת הקווים של החברה מכסה את כל נפות סנקט פטרבורג ופרבריה למעט פושקין וקרונשטאדט, כמו גם נפת ויבורג, וסבולוז'סק, קירוב וטוסנו במחוז לנינגרד, בנובגורוד ואסטוניה.
לנאקספו
היסטוריה
הרעיון ליצור מתחם תערוכות באי וסילייבסקי הוחזר באמצע המאה ה-20. הוחלט לערוך כאן תערוכה בינלאומית "אינריבפרום-68". בשנת 1963 נוספה לאי שטח נוסף, עליו בשנת 1968 נחנכו ביתני לנאקספו. בשנים שלאחר מכן הפכה לנאקספו למקום קבע לאירועים ותערוכות שונות בעיר לנינגרד.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה ביתן תערוכות חדש בן שלוש מפלסים עם אולם כנסים ומסעדה לתערוכת אינריבפרום-90.
בשנת 2014, ליד נמל התעופה פולקובו והעיר פושקין בגבעות פולקובו ברובע פולקובסקויה ההיסטורי, הושק מרכז כנסים ותערוכות חדש של אקספופורום, שנועד להחליף את לנאקספו המיושן.
לנאקספו היה מקום האירוח של פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה בשנים 1997–2015.
במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, באביב 2020, תוך שבועיים בלבד, הוצב מתחם התערוכות לנאקספו לבית חולים שדה, לקליטת חולי קורונה. בשל עומס היתר על מערכת הבריאות המקומית. לכן ב-18 ביוני 2020, מושל סנקט פטרבורג אלכסנדר בגלוב הודיע כי חלק ממיטות האשפוז במתחם יצוידו מחדש לקליטת חולים בדרגת חומרה בינונית. בסך הכל נפרסו 2,500 מיטות.
אלחנן הלפמן
אלחנן הלפמן (נולד ב-30 במרץ 1946) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
עיקר עבודתו האקדמית מתמקדת בכלכלה בינלאומית והוא נמנה בין מייסדי תורת הסחר החדשה ותורת הצמיחה החדשה.
הלפמן הוא חתן פרס ישראל לכלכלה (1991), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1988), חבר כבוד באגודה האמריקנית לכלכלה (1991), חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1993), חתן פרס א.מ.ת (2002), חתן פרס רוטשילד (2002), חתן פרס מהלנוביס מטעם האגודה האקונומטרית (1990), חתן פרס ברנהרד-הרמס מהמכון לכלכלת עולם (1998) וחתן פרס נמרס לכלכלה (2010). הלפמן נשוי ולו שתי בנות ונכדים.
פרופ' אלחנן הלפמן הוא הכלכלן הישראלי המצוטט ביותר בעולם.
ויליאם סטיין
קורות חיים
סטיין נולד, גדל וחי כל ימיו בניו יורק. הוא היה בנם של זוג יהודים, ביאטריס ססיליה (לבית בורג), פעילה יהודייה אמריקאית למען זכויות הילד ופרד מייקל סטיין, בנקאי יהודי אמריקאי. למד באוניברסיטת הרווארד בה סיים תואר ראשון בכימיה בשנת 1933. הוא החל את לימודיו בהרווארד לתואר שני בכימיה אורגנית אך לאחר השנה הראשונה עבר לאוניברסיטת קולומביה בה התמחה בביוכימיה. לאחר סיום הדוקטורט המשיך במחקר במעבדתו של הכימאי מקס ברגמן באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. הוא החל לשתף פעולה עם סטנפורד מור, ויחד פיתחו השניים שיטות בכרומטוגרפיה כמותית לניתוח חומצות אמינו.
רדיפות הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית
רדיפת הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית התרחשה בגרמניה הנאצית במשך כל תקופת שלטונו של אדולף היטלר מעליית הנאצים לשלטון ב-1933 ועד מותו וכניעת גרמניה הנאצית, ב-1945. המשטר הנאצי רדף, חיסל ודיכא את האמונה הקתולית בכל מדינה שכבש. בסך הכל, שליש מהכמרים הגרמנים חוו סוג של דיכוי אלים, פיזי או פסיכולוגי בגרמניה הנאצית וכ-400 כמרים גרמנים נשלחו למחנה הריכוז דכאו. בפולין היו הנאצים אכזריים הרבה יותר אל הקתולים. מ-1939 התחילו הנאצים לפרק את הכנסייה הקתולית הפולנית באופן שיטתי ורוב מוחץ של הכמרים בפולין נרצחו, גורשו או ברחו. מבין 2,720 אנשי הכמורה שנכלאו בדכאו מגרמניה והשטחים הכבושים, 2,579 (או 94.88%) היו קתולים.
רקע
התוכנית לטווח הארוך של הנאצים הייתה להגדיל את גרמניה לגודל מקסימלי לאחר הניצחון הסופי במלחמה. האידאולוגיה שלהם לא יכלה לקבל מוסד אוטונומי, שלגיטימיותו לא נבעה מהממשלה, והם רצו להכפיף את הכנסייה למדינה. הקתולים נחשדו בחוסר פטריוטיזם, בחוסר נאמנות לארץ האב או בשירות האינטרסים של "כוחות זרים מרושעים". מאבק תעמולתי ותקשורתי אגרסיבי שיצר יוזף גבלס הראה את הסכסוך עם הכנסיות כנושא בעדיפות עליונה, והציג את הכנסייה הקתולית כ"חתרנים" תחת המשטר החדש. בטווח הקצר, היטלר התכוון לרסן את האנטי-דתיות שלו, כשראה סכנה בחיזוק הכנסייה תוך רדיפה שלה.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, מנהיגים קתוליים פרסמו התנגדות מפורשת אל האידאולוגיה הנאצית וההתנגדות הנוצרית העיקרית לנאציזם הגיעה מהכנסייה הקתולית. בישופים רבים גינו את האידאולוגיה שקידמו הנאצים, וכינו אותה "תורת השווא" שלהם, בהתייחס לתורת הגזע הנאצית שכן היא נוגדת את הנצרות. הבישופים הזהירו את הקתולים מפני גזענות נאצית וכמה מהדיוקסיות אסרו על חברות במפלגה הנאצית. במקביל, העיתונות הקתולית מתחה ביקורת רבה על התנועה הנאצית. על ההתנגדות גרמנית לנאציזם בהקשר של הכנסייה הקתולית, כתב ההיסטוריון תיאודור ס. האמרוב :
רדיפות בגרמניה
לאחר המלחמה אספה הלשכה האמריקאית לשירותים אסטרטגיים תיעודים מחוקי נירנברג העוסקים באופי והיקף הרדיפה הנאצית בכנסיות. צעדים שונים שצוינו כללו את הקמפיין לדיכוי ארגוני קהילה ובני נוער, המערכה נגד בתי ספר אזרחים ומערכת השמצה נגד הכמורה. בדו"ח שכותרתו "תוכנית המתאר הנאצית: רדיפת הכנסיות הנוצריות" כתב מנהל ועדת המשרד לשירותים אסטרטגיים בארצות הברית כי :
בשנות השלושים המאוחרות עבר היטלר לחסל את הקתוליות הפוליטית. הנאצים עצרו אלפי חברי מפלגת המרכז הגרמנית, שהיו קתולים כאמור. ממשלת מפלגת העם הקתולית הופלה על ידי הפיכה נאצית ב- 9 במרץ 1933. אלפיים בעלי תפקידים של המפלגה אוגדו על ידי המשטרה בסוף יוני אותה שנה, והיא ומפלגת המרכז הלאומית פורקה בתחילת יולי. הפירוק הותיר את גרמניה המודרנית ללא מפלגה קתולית בפעם הראשונה. הבישוף קרשו כתב כי הוותיקן חרד להגיע להסכמה עם הממשלה החדשה, למרות "המשך התנכלות לכמורה הקתולית, והפרעות אחרות שביצעו הרדיקלים הנאצים נגד הכנסייה וארגוניה".
יחסו של האס אס אל הכנסייה הקתולית
תחת פיקודו של סגנו של הימלר, ריינהרד היידריך, משטרת הביטחון והאס דה היו אחראיות על דיכוי אויבי המדינה הנאצית, כולל "כנסיות פוליטיות" - כמו אנשי דת לותרנית וקתולית שהתנגדו למשטר היטלר. מתנגדים כאלה נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. על פי דברי הביוגרף של הימלר, פיטר לונגריך, הימלר התנגד נחרצות למוסר המיני הנוצרי ו"עקרון הרחמים הנוצריים". בשנת 1937 כתב הימלר כי:
הימלר ראה את המשימה העיקרית של האס אס ככזו שצריכה "לפעול כמטרה להתגבר על הנצרות ולהשיב אורח חיים גרמני כדי להתכונן לסכסוך המתקרב בין בני אדם לסאבומנים" (הכוונה ב"סאמבונים" היא לאנשי דת המגיעים מנפת סאבונה). לונגריך כתב כי בעוד שהתנועה הנאצית בכללותה השיקה את עצמה כנגד יהודים וקומוניסטים, "על ידי קישור דה-כריסטליזציה עם גרמניזציה מחודשת, הימלר סיפק לאס-אס מטרה ולעצמו מטרה." לפי דבריו של לוגריך התחיל הימלר להפוך את ה- אס אס למוקד של "פולחן נאצי".
Give It Up to Me
Give It Up to Me (בעברית: תוותר על זה בשבילי) הוא שיר של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מאלבום האולפן השמיני שלה, She Wolf. השיר יצא לאור ב-19 באוקטובר 2009, כסינגל השלישי מן האלבום. עם יציאתו, השיר קיבל ביקורות חיוביות מרוב מבקרי המוזיקה, אשר העריכו את ההפקה ואת שיתוף הפעולה עם ליל ויין וטימבלנד. השיר הגיע למקום ה-29 במצעד הבילבורד הוט 100 שבארצות הברית, ומאוחר יותר קיבל את תואר ה"זהב" על ידי תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA) כאשר מכר למעלה מחצי מיליון עותקים ברחבי המדינה. השיר הוא בין השירים המצליחים ביותר של הזמרת בארצות הברית. בנוסף השיר השיג הצלחה בינונית במקומות רבים ביניהם: אוסטרליה, קנדה ואירופה. הווידאו קליפ של השיר צולם על ידי סופי מולר ויצא לאור ב-17 בנובמבר 2009. השיר נכתב על ידי שאקירה, טימותי מוסלי, דואין קרטר ורבים אחרים.