cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליליאן וולד
ליליאן וולד (באנגלית: Lillian Wald) נולדה ב-10 במרץ 1867 באוהיו וגדלה בניו יורק. אחות ופעילה הומניטרית יהודייה אמריקאית. הקימה את בית ההתיישבות “הבית רחוב הנרי”, שבמסגרתו ניהלה צוות של עשרות אחיות שהעניקו טיפול לקהילות מהגרים עניות; לבסוף הפך המקום למרכז קהילתי שבתוכו שירות ביקור האחיות של ניו יורק, מערכת הסיעוד הציבורית הראשונה בעולם.
ויליאם מייקפיס תאקרי
ביוגרפיה
ב־1829 התחיל ללמוד בטריניטי קולג', הוא בזבז את זמנו וגם חלק נכבד מהונו, ועזב את האוניברסיטה ב־1830 מבלי להשלים תואר. במשך השנתיים הבאות טייל באירופה, כשהיה בויימאר הוצג בפני יוהאן וולפגנג פון גתה. בגרמניה רכש שליטה בשפה הגרמנית והתוודע לספרות הגרמנית הרומנטית.
ליליאן וולד
חיים מוקדמים וחינוך
וולד נולדה למשפחה רפואית יהודית גרמנית-יהודית בסינסינטי, אוהיו. אבא שלה היה סוחר אופטי; דודה, הנרי וולד, MD, היה מנתח מאומן באוניברסיטת וינה שהחל שושלת רפואית בעיר ניו יורק באוניברסיטת קולומביה בשנות השמונים של המאה העשרים. בשנת 1878 עברה עם משפחתה לרוצ'סטר, ניו יורק. היא פנתה למכללת וסאר בגיל 16, אך בית הספר חשב שהיא צעירה מדי. בשנת 1889 למדה בבית הספר לאחיות בבית החולים בניו יורק. היא סיימה את לימודיה בבית הספר לאחיות בבית החולים בניו יורק בשנת 1891, ואז למדה קורסים במכללה לרפואה של האישה.
קריירת אחיות
וולד טבעה את המונח 'אחות לבריאות הציבור', כדי לתאר את צורת הסיעוד החדשה שפיתחה כדי לסייע לעניים. רעיונותיה הובילו את מועצת הבריאות בניו יורק לפתח מערכת סיעוד ציבורית ראשונה בעולם.
ויליאם מייקפיס תאקרי
ביוגרפיה
הוא עבד כעיתונאי במשך כ־10 שנים, פרסם מאמרים, ביקורת ספרותית, ביקורת אומנות וסיפורת. בשנות ה־40 תאקרי החל לזכות בהכרה כסופר, בין ספריו שזכו להצלחה The Yellowplush Papers, A Shabby Genteel Story ו־The Great Hoggarty Diamond. הוא היה סופר פורה וכתב בשמות עט שונים ומשונים כגון : "צ'ארלס ג'יימס ילופלאש, שומר-סף" או "מייקל אנג'לו טיטמארש" ו"ג'ורג' סאבאג' פיצ-בודל". ב־1842 התחיל לכתוב בכתב העת "פאנץ'", שבו התפרסם בהמשכים ספרו Book of Snobs. בשנים 1847 ו־1848 פורסם הרומן "יריד ההבלים" בהמשכים ובלויית איורים. "יריד ההבלים" שהצטיין במקוריות זכה להערכה רבה, היה לשיחת העיר וגם הצליח מבחינה כלכלית. ספרו הבא היה Pendennis, שהיה בחלקו אוטוביוגרפי, פורסם ב־1849 במקביל לספרו של צ'ארלס דיקנס "דייוויד קופרפילד", דבר שהביא להשוואה בינו לדיקנס וגם ליריבות ביניהם.
ליליאן וולד
קריירת אחיות
וולד הציעה תוכנית ביטוח בריאות לאומית וסייעה בהקמת בית הספר לאחיות באוניברסיטת קולומביה. היא לחצה על מועצת החינוך בעיר ניו יורק להרחיב את ההזדמנויות החינוכיות לילדים עם לקויות גופניות ולמידה, להעסיק אחיות בבית הספר וליצור תוכניות לארוחת צהריים בבית הספר.
וולד הייתה כוח מרכזי במסעות הרפורמה החברתית ובריאות הציבור, והיא הייתה צלבנית בינלאומית למען זכויות אדם. היא פעלה לביטול עבודת ילדים וסייעה בהקמת לשכת הילדים הפדרלית. היא דגלה למען זכויות אזרח, זכות בחירה לנשים ושלום. וולד כתבה שני ספרים המתייחסים לעבודות הבריאות בקהילה שלה, הבית ברחוב הנרי (1911) וחלונות ברחוב הנרי (1934).
ויליאם מייקפיס תאקרי
ביוגרפיה
ב־1851 העביר סדרה של הרצאות בנושא "הומוריסטים אנגלים במאה ה-18", תחילה באנגליה ושנה אחר כך בארצות הברית. ב־1852 פרסם את הרומן "תולדות הנרי אסמונד" בשלושה כרכים ובתבנית אות מיוחדת המנסה לחקות את ספרי המאה ה-18. ספרו הבא The Newcomes פורסם שוב בהמשכים והופיעו בו חלק מהדמויות מהספר Pendennis. ספרו The Virginians הוא המשך סיפורו של הנרי אוסמונד.
ליליאן וולד
קריירת אחיות
בנוסף וולד הקימה את יישוב רחוב הנרי. הארגון משך את תשומת ליבו של הפילנתרופ היהודי הבולט ג'ייקוב שיף, שסיפק לוולד כספים כדי לסייע ביעילות רבה יותר ל"יהודים הרוסים העניים "שאת טיפולם העניקה. בשנת 1906 היו לוולד 27 אחיות בצוות, והיא הצליחה למשוך תמיכה כספית רחבה יותר מגויים כמו אליזבת מילבנק אנדרסון. בשנת 1913 הצוות גדל ל 92 איש. ההתיישבות ברחוב הנרי התפתחה בסופו של דבר כשירות האחיות המבקר בניו יורק.
בית ההתיישבות ברחוב הנרי
חזונה של וולד לבית רחוב הנרי הזכיר את תפיסתם של בתי ההתיישבות השונים שקמו בארצות הברית, אולם נבע ממניעים אחרים. וולד האמינה שכל תושבי ניו יורק זכאים לטיפול רפואי שווה והוגן ללא קשר למצבם החברתי, מעמד סוציו-אקונומי, גזע, מין או גיל. היא טענה שלכולם תהיה גישה לטיפול בבית.
ויליאם מייקפיס תאקרי
ביוגרפיה
כתיבתו שואבת מחייו ומניסיונו והיא מלאת הומור סאטירה ופאתוס. שרלוט ברונטה העריצה את תאקרי והקדישה לו את המהדורה השנייה של ספרה ג'יין אייר, לאחר שכינה את הספר "יצירת מופת".
ליליאן וולד
בית ההתיישבות ברחוב הנרי
בית ההתיישבות ברחוב הנרי כמו בתי התיישבות נוספיםהציע שיעורי אנגלית למהגרים המזרח אירופאים, העניק שירותי בנק חיסכון וסיפק הכשרה מקצועית, הרצאות ציבוריות, ספרייה ומועדונים ופעילויות שונות. וולד יצרה את אחד מגרשי המשחקים הראשונים של העיר ניו יורק, בחצר האחורית הקטנה של בית היישוב, ועזרה בהקמת ליגת הפנאי החיצונית, שדחפה לארגן מתקני שעשועים ציבוריים ופארקים.
ויליאם מייקפיס תאקרי
ביוגרפיה
ב־1860 היה תאקרי העורך של המגזין החדש "קורנהיל מגזין", שבו הופיע הרומנים האחרונים שלו. הוא התפטר מתפקידו ב־1862 כיוון שהיה רחום מידי והתקשה לדחות בקשות לפרסום. תאקרי מת באופן פתאומי בערב חג המולד 1863, ונקבר בבית הקברות "קנסל גרין" בלונדון.
ליליאן וולד
בית ההתיישבות ברחוב הנרי
בשנת 1909 הציעה וולד להשתמש ביישוב רחוב הנרי לוועידת הכושי הלאומית, שהפכה למפגש המכונן של האגודה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים (NAACP).
שירות ציבורי
בית ההתיישבות ברחוב הנרי מציע כרגע:
תיאו מאינץ
תיאו (תיאודור) מאינץ (1924 – 13 ביוני 2007) היה תזונאי ופעיל ציבור הן בתחומי חינוך לבריאות ותזונה נכונה והן בתחום זכויות ההומוסקסואלים, ממייסדי אגודת הלהט"ב בישראל.
תחילת דרכו
תיאו מאינץ נולד בשנת 1924 בגרמניה. בשנת 1936 נמלטה משפחתו מגרמניה הנאצית להולנד עקב יהדותם, ובשנת 1940, בגיל 15, עלה לארץ ישראל. בנערותו גר ולמד ברמת גן. סיים את לימודי התואר הראשון במדעי התזונה, עבד כשף בבתי מלון בתל אביב. במשך כ-40 שנה עבד בקופת חולים כללית כמפקח על מטבחים וכדיאטן, ועסק רבות בהוראת מבוגרים ובחינוך לבריאות. הוא כתב רשימות רבות בעיתונות בנושאי חינוך לתזונה והיה אחד מחלוצי חינוך הציבור לתזונה בריאה.
פעילות ציבורית
בשנת 1956 החל בפעילותו למען ציבור הלהט"ב, לאחר היכרות עם יעקב פזי, לימים יו"ר הוועד המייסד של אגודת הלהט"ב. ציבור ההומוסקסואלים בישראל היה מיעוט דחוי ומופלה, שחי בסתר. באותם ימים די היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה, ולשירות בצה"ל. למרות הקשיים ארגן תיאו מאינץ מפגשים קבועים ופעילויות לציבור הלהט"ב.
בשנת 1974 השתתף בתוכנית הטלוויזיה של פרופסור ירמיהו יובל "השעה השלישית" אז, עם פאה נכרית ופנים מוצללים, לענייני חברה, שדנה אז בנושא ההומוסקסואליות והיחס אליה בישראל.
בשנת 2000 פתח אילן שיינפלד את "קפה תיאו", בית קפה וחנות ספרים שנקרא על שמו של מאינץ. בית הקפה נסגר בשנת 2002.
אוז'י"ף
אוז'י"ף (בצרפתית: UGIF, ראשי התיבות של Union générale des israélites de France) היה ארגון של יהודי צרפת בתקופת השואה.
גביע הפרמייר ליג אסיה
גביע הפרמייר ליג אסיה (באנגלית: Premier League Asia Trophy) הוא טורניר טרום עונה בכדורגל שמאורגן על ידי קונפדרציית הכדורגל האסייתית, בשיתוף עם ליגת הכדורגל הבכירה באנגליה, הפרמייר ליג. הטורניר מתקיים אחת לשנתיים ומורכב משלוש קבוצות פרמייר ליג וקבוצת בית מאסיה שמארחת את הטורניר. מבנה הטורניר שני חצאי גמר, משחק גמר ומשחק על מקומות 3 ו-4.
אוז'י"ף
הארגון הוקם ב-29 בנובמבר 1941 על ידי ממשלת וישי לבקשת הנאצים, במטרה לרכז את כל הארגונים היהודיים תחת קורת גג אחת ולפקח על פעילות היהודים ועל ענייניהם הקהילתיים, וזאת בהמשך ל"וועדה המתאמת של ארגוני הסעד בפריז רבה" ו"הוועד המרכזי של ארגוני הסעד היהודיים" שפעל בדרום. בראשו עמד רמון ראול למבר.
גביע הפרמייר ליג אסיה
היסטוריה
הטורניר הוקם בשנת 2003 בשל אהדה רבה לפרמייר ליג האנגלי באסיה. הטורניר מתקיים אחת לשנתיים כדי לא ליצור התנגשות עם המונדיאל ועם היורו.
אוז'י"ף
אוז'יף היה כפוף לקומיסריה הכללית לעניינים יהודיים כגוף הביצועי של המדיניות עליה החליטו הכובשים.
גביע הפרמייר ליג אסיה
מלזיה 2003
המדינה הראשונה אשר נבחרת לארח את הטורניר היא מלזיה, בטורניר בו השתתפו צ'לסי, שעד היום נחשבת למועדון הנאהד ביותר באסיה, ניוקאסל וברמינגהאם סיטי. כמו כן לקחה חלק בטורניר הנבחרת הלאומית של מלזיה. כל המשחקים שוחקו באצטדיון בוקיט ג'ליל. בחצי הגמר שחקה צ'לסי מול מלזיה וניצחה 4–1, בחצי הגמר השני נצחה ניוקאסל את ברמינגהאם 2–1. במשחק על המקום השלישי נצחה ברמינגהאם 4–0 את נבחרת מלזיה, ובגמר הפכה צ'לסי לזוכה הראשונה שנצחה את ניוקאסל 5–4 בפנדלים, אחרי 0–0 בתום 120 דקות.
אוז'י"ף
רקע
עד הכיבוש הנאצי לא היו בצרפת חוקים מפלים כנגד יהודים באשר הם יהודים, אם כי היו חוקים שהגבילו מהגרים. צרפתים רבים ראו בזרים ובמיוחד ביהודים איום על יציבות הכלכלה בצרפת מאחר שנתפשו ככאלו שיגזלו מקומות עבודה מצרפתים. בנוסף, חשדו בהם שלא יהיו נאמנים ללאום הצרפתי, ולא ישתלבו בחברה ובתרבות הצרפתית. לכן, כבר בשנות השלושים חוקקו חוקים שהגבילו את העסקתם של עובדים זרים ופליטים שחיו בצרפת. נקבעו מכסות עבודה לכאלו שאינם אזרחי צרפת. כתוצאה מכך רבים מהפליטים יהודים שחיו בצרפת, כולל פליטים וותיקים, היו מחוסרי עבודה או שנאלצו לעבוד באופן לא חוקי.
גביע הפרמייר ליג אסיה
תאילנד 2005
הטורניר של שנת 2005 התקיים בתאילנד והמשחקים שוחקו באצטדיון ראיאמנגלה בבנגקוק. במשתתפות בטורניר היו נבחרת תאילנד, אברטון, בולטון וונדרס ומנצ'סטר סיטי. בחצי הגמר הראשון גברה הנבחרת המקומית על אברטון 5–3 בפנדלים אחרי שסיימו בתיקו 1. בחצי הגמר השני ניצחו בולטון את הסיטי 5–4 בפנדלים כשסיימו גם הם בתוצאת תיקו 1 בסיום המשחק. בגמר הטורניר ניצחו בולטון 1–0 את נבחרת תאילנד ומנצ'סטר סיטי זכו במקום השלישי כשניצחו את אברטון 4–2 בפנדלים אחרי 1–1 בסיום 120 הדקות.
אוז'י"ף
רקע
הפליטים שנמלטו מהשטח הכבוש אל השטח שבשליטת וישי נזקקו גם הם לסיוע. ולכן הוקם "הוועד המרכזי של ארגוני הסעד היהודיים" (Commission Centrale des Organisations Juives D`Assistance; CCOJA) שפעל בדרום.
גביע הפרמייר ליג אסיה
הונג קונג 2007
בשנת 2007 השתנה במעט הטורניר כששמו השתנה לשמו הנוכחי, ובמקום נבחרת מקומית תשחק אלופת המדינה המארחת. הטורניר נערך בהונג קונג והקבוצות שהשתתפו היו מועדון הספורט של דרום סין (SCAA), ליברפול, פורטסמות' ופולהאם. כל המשחקים שוחקו באצטדיון הונג קונג. בחצי הגמר הראשון ניצחו ליברפול את דרום סין 3–1, ובחצי הגמר השני ניצחו פורטסמות' את פולהאם 1–0. בגמר גברו פורט'סמות על ליברפול 4–2 בפנדלים אחרי 0–0 במשחק, ואת המקום השלישי קטפה פולהאם עם 4–1 על דרום סין.
אוז'י"ף
רקע
כבר ב-25 באפריל 1941 כתבה מפקדת הכיבוש בפריז-רבתי לשלישות מפקדת הכוחות הגרמניים:
גביע הפרמייר ליג אסיה
סין 2009
ב-2009 התקיים הטורניר בסין, ובטורניר השתתפו אלופת המדינה בייג'ינג גואן, האל סיטי, טוטנהאם הוטספר וווסטהאם יונייטד. המשחקים שוחקו באצטדיון הפועלים בבייג'ינג. בחצי הגמר הראשון נצחו טוטנהאם את ווסטהאם 1–0, ובחצי הגמר השני ניצחו האל את הקבוצה המארחת 5–4 בפנדלים אחרי 1–1 בסיום המשחק. במקום השלישי זכתה ווסטהאם עם 2–0, ובאליפות זכתה טוטנהאם עם 3–0 על האל סיטי.
הונג קונג 2011
בשנת 2011 חזר הטורניר להונג קונג. האלופה המארחת הייתה קיצ'י, והקבוצות שהשתתפו היו צ'לסי, שהייתה הראשונה להשתתף בטורניר בפעם השנייה כשעשתה סיבוב משחקי ידידות באסיה, ואיתה השתתפו אסטון וילה ובלקברן רוברס. המשחקים שוחקו באצטדיון של הונג קונג. צ'לסי נצחה 4–0 את המארחת בחצי הגמר, ולאסטון וילה היה מספיק רק 1–0 על בלקבורן כדי לפגוש אותה בגמר. את המקום השלישי לקחה בלקבורן עם 3–0 על קיצ'י, ובגמר זכתה צ'לסי עם 2–0 על אסטון וילה, ובכך הפכה גם לקבוצה עם הכי הרבה זכיות, 2 סה"כ. בנוסף, היה זה הטורניר הראשון שבו המארחת לא הבקיעה שער זכות אחד.
הונג קונג 2013
ב-2013 הטורניר שוחק בפעם השנייה ברציפות בהונג קונג, הקבוצות המשתתפות היו מנצ'סטר סיטי, טוטנהאם, סנדרלנד ודרום סין. מנצ'סטר סיטי נצחה 1–0 את דרום סין בחצי הגמר, וסנדרלנד נצחה 3–1 את טוטנהאם. את המקום השלישי לקחה טוטנהאם על 6–0 נגד דרום סין, ובגמר זכתה מנצ'סטר סיטי 1–0 על סנדרלנד.
אוז'י"ף
רקע
בעקבות מבצע ברברוסה ותחושת הבגידה התחילו הקומוניסטים הצרפתים במעשי טרור כנגד כוחות הכיבוש הגרמנים. כתוצאה מכך לחצו הגרמנים על שלטון וישי להדק את שיתוף הפעולה ולנקוט באמצעים כנגד מתנגדי השלטון.
גביע הפרמייר ליג אסיה
סינגפור 2015
בשנת 2015 הטורניר התקיים בסינגפור, הקבוצות המשתתפות היו ארסנל, אברטון, סטוק סיטי וכוכבי הליגה הסינגפורית. המשחקים שוחקו באצטדיון הלאומי של סינגפור. בחצי הגמר הראשון נצחה אברטון 5–4 בפנדלים את סטוק סיטי, ובשני ארסנל נצחה 4–0 את כוכבי הליגה המקומית. את המקום השלישי לקחה סטוק על 2–0 נגד כוכבי הליגה הסינגפורית, ובגמר זכתה ארסנל עם 3–1 על אברטון.
אוז'י"ף
רקע
האס. דה. ודנקר ניצלו מצב זה למנות בראש הוועדה המתאמת יהודים שחשבו שישתפו אתם פעולה. עובדה זו, יחד עם גל המאסרים גרמו לכך שחלק מנציגי היהודים המהגרים הפסיקו לשתף פעולה עם הוועדה המתאמת וחלק הצטרפו לארגון "סולידריות" הקומוניסטי שמראש לא היה חבר בוועדה. במאי 1941 פרש ארגון "רחוב אמלו" מהוועדה, מכאן שהוועידה ייצגה למעשה רק את האיזראליטים.
מטרתו הרשמית של האוז'יף הייתה: "להבטיח את ייצוגם של היהודים לפני הרשויות הציבוריות, בענייני סעד, רווחה ומעמד חברתי".
גביע הפרמייר ליג אסיה
הונג קונג 2017
ב-2017 הטורניר שוחק בפעם השלישית בהונג קונג, הקבוצות המשתתפות היו ליברפול, לסטר סיטי, קריסטל פאלאס ווסט ברומיץ' אלביון. המשחקים שוחקו באצטדיון של הונג קונג. בחצי הגמר הראשון נצחה לסטר סיטי בפנדלים 8–7 את ווסט ברומיץ' לאחר שסיימו בתיקו 1–1, בחצי השני נצחה ליברפול 2–0 את קריסטל פאלאס. את המקום השלישי לקחה קריסטל פאלאס על 2–0 נגד ווסט ברומיץ'. בגמר זכתה ליברפול עם 2–1 על לסטר סיטי.
סין 2019
ב-2019 הטורניר התקיים בפעם השנייה בסין, הקבוצות המשתתפות היו מנצ'סטר סיטי, וסטהאם יונייטד, ניוקאסל יונייטד ווולברהמפטון וונדררס. המשחקים שוחקו בהאצטדיון האולימפי של בייג'ינג, ובאצטדיון הונגקו בשאנגחאי. בחצי הגמר הראשון נצחה וולבס 0–4 את ניוקאסל, בחצי השני ניצחה מנצ'סטר סיטי 1–4 את וסטהאם. את המקום השלישי לקחה ניוקאסל עם 0–1 על וסטהאם. בגמר זכתה וולבס על מנצ'סטר סיטי עם 2–3 בפנדלים.
אוז'י"ף
מאבק יהודי כנגד הקמת האוז'י"ף
אחד מהארגונים החשובים שייצגו את המהגרים היה "הסתדרות החברות היהודיות של צרפת" שנוסד בשנת 1923 וייצג את הפליטים היהודים ממזרח אירופה שהשתקעו בצרפת.
בנוסף לו היו ארגוני סיוע נוספים שהוקמו על ידי ועבור המהגרים.
עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018)
עלובי החיים (בצרפתית: Les Misérables) היא מיני-סדרה בריטית בת שישה פרקים המופקת על ידי רשת "BBC". הסדרה מבוססת על הרומן הצרפתי התקופתי באותו השם מאת ויקטור הוגו, ונכתבה ונוצרה על ידי אנדרו דייוויס ובוימה על ידי הבמאי טום שאנקלנד, ומככבים בה דומיניק וסט, דייוויד אוילאו, אלי באמבר ולילי קולינס בתפקידים ראשיים.
אוז'י"ף
מאבק יהודי כנגד הקמת האוז'י"ף
ארגוני המהגרים התנגדו לכל שיתוף פעולה עם הגרמנים ולכן היו נגד הקמת אוז'י"ף שמראש שם לו כמטרה שיתוף פעולה כזה. נקודת התנגדות נוספת של ארגוני המהגרים הייתה ההגדרה כי רק אזרחי צרפת יוכלו להיות חברים בהנהלת הארגון החדש, הגדרה שדחקה את רגליהם של כל נציגי המהגרים. גם הקונסיסטואר (ועד קהילות יהודי צרפת) התנגד להקמת אוז'"ף, בעיקר היות שהקמת הארגון התבססה על שלילת השוויון של יהודי צרפת, שוויון שהושג במאמץ רב.
פעולות הארגון
האוז'י"ף בכל שטחי צרפת היה נתון למרותה ופיקוחה של הקומיסריה לעניינים יהודיים שהייתה בעצמה תחת פיקוח הגרמנים והשלטון הצרפתי.
עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018)
הפקה
בתחילה אולפני "The Weinstein Company" רכשו את זכויות ההפקה של הסדרה כמפיצים בארצות הברית וסין. עם זאת, האולפנים עזבו את הפרויקט בעקבות פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, בעלי האולפנים.
אוז'י"ף
פעולות הארגון
על אף שבחוק להקמת האוז'י"ף נקבע כי הוא יפעל כגוף אחד בכל רחבי צרפת, בפועל הפעילות של האוז'י"ף בשטח הכבוש הייתה נפרדת מפעילות האוז'י"ף בשטח שבשליטת וישי.
עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018)
הפקה
צילומי הסדרה החלו בפברואר 2018 בבלגיה ובצפון צרפת.
אוז'י"ף
פעולות הארגון
האוז'י"ף בדרום תיפקד כארגון גג לכלל ארגוני הסיוע היהודים וכל ארגון שמר על אוטונומיה חלקית בפעולתו ובהנהגתו בעוד שבצפון היה האוז'י"ף הארגון המרכזי של הפעילות ומולו עמדו רק מעט ארגוני פורשים.
עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018)
הפקה
מכיוון שהסדרה מבוססת באופן ישיר על הרומן המקורי, היא אינה כוללת אף שיר מהעיבוד הבימתי של הרומן.
אוז'י"ף
פעולות הארגון
ג'ולייט שטרן פעלה במסגרת הארגון אך למעשה הייתה "סוכנת כפולה" ופעלה להצלת ילדים יהודים רבים.
דיפנבכיה
דיפנבכיה (שם מדעי: Dieffenbachia) הוא סוג צמחים בעלי פרחים ממשפחת הלופיים. משמש כצמח נוי, לרוב לצל חלקי או לפנים בתים. הצמח נקרא על ידי הבוטנאי היינריך וילהלם שוט, מנהל הגנים הבוטניים של וינה בשם זה כדי לכבד את הגנן הראשי מר יוזף דיפנבאך. מוצאו באזורים הטרופיים של אמריקה ממקסיקו עד ארגנטינה.
מאפיינים
לצמח עלים גדולים ובשרניים, פשוטי שפה ומסורגים. לעיתים יש על העלים דוגמת כתמים בגווני ירוק וצהוב (תלוי בזן).
העלים החדשים בוקעים מגולגלים ונפרשים בהדרגה. הצמח ירוק עד, ולא מאבד את עליו פרט לתהליך טבעי של התחדשות הדרגתית.
העץ מתפתח לגובה ככל שהוא מתבגר - עלים חדשים צצים בראש הצמח ועלים ישנים מצהיבים ונושרים בתחתיתו, מה שמייצר עם הזמן גזעים צינוריים ירוקים בעלי פסים אופקיים ובראשם ציצת עלים.
הצמח מעדיף אדמה יבשה יחסית ואור שמש בינוני, ללא חשיפה לשמש ישירה. לפיכך הוא מהווה צמח בית עם דרישות השקיה מועטות ומתאים לאור המגיע דרך חלונות.
רעילות
מוהל הצמח רעיל ומכיל גבישים דמויי-מחט של אוקסלט הסידן (Calcium oxalate), היכולים לגרום בין השאר צריבה ונפיחות בפה במקרה אכילה. מנגנון הפגיעה הוא מכני ואיריטטיבי (בגירוי). רובן המכריע של הפגיעות כואבות אך מוגדרות כקלות, ואינן מסכנות חיים. במקרים נדירים תיתכן פגיעה קשה יותר, בעיקר לאחר לעיסה ממושכת של העלים או שתייה של מיץ הצמח. במקרים אלו הפגיעה מתבטאת בבצקת בנתיב האוויר וחסימתו עד כדי סכנת חנק.. לא תוארו בספרות תגובות סיסטמיות או אנפילקסיס בחשיפה לצמח זה. סיפורים על הסכנה שבגידול הצמח נפוצים כאגדה אורבנית.
בתרבות
בארצות הברית, שמו המקובל של הצמח הוא מוט אילם, ונקרא לעיתים "צמח לשון החותנת".
בברזיל, הצמח נחשב כמרחיק רוחות רעות ובר מזל, ונכרך עם עוד צמחים כגון רוזמרין ופלפלת צ'ילי בכד צמחים בני-מזל.
טריאדה (פשע מאורגן)
שמם של הטריאדות הוא תרגום של הביטוי סאן הֵא הוּאִי (סינית: 三合會, פין-יין: Sān Hé Huì), שמשמעו הוא "חברת האיחוד המשולש", ביטוי שרומז על מהמבנה הארגוני שלהן המבוסס על שלשות. את מבנה זה, כמו גם המיתולוגיה, ההיסטוריה והטקסים שלהם שואבות הטיראדות מארגוני התנגדות של חקלאים למשטר שושלת צ'ינג שנקראו (סינית מפושטת: 天地会, פין-יין: Tiandihui). למרות שהמיתולוגיה שלהם מבוססת על ארגוני התנגדות עממים, לרוב הטריאדות אין מטרות פוליטיות.
מקור ההכנסה המרכזי של הטריאדות כיום הוא ענף הזיופים של תוכנות מחשבים, תקליטורים וסרטי די-וי-די. בנוסף לכך, כמו ארגוני פשע רבים עוסקות חלק מהטריאדות ב"עסקים לגיטימיים" ואפילו הצליחו לבסס מונופול כלכלי בתחומים מסוימים כגון תעשיית הקולנוע המקומית בהונג קונג. מספר החברים בארגונים השונים נע בין 50 בארגונים הקטנים ועד ל-30,000 בארגון הגדול ביותר.
לוי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עיטור
עיטור הוא אות כבוד המוענק על ידי השלטון לאנשים שהשלטון חפץ ביקרם.
נהוג להבחין בין אותות ועיטורים צבאיים לאותות ועיטורים אזרחיים.
היסטוריה
כבר בעת העתיקה היה מקובל להעניק עיטורים לאות הוקרה. ביוון העתיקה ניתנו זרים של עלי דפנה, זית או הדס לאזרחים שהצטיינו בפעילותם הציבורית. ברומא העתיקה, לעומת זאת, הוענקו עטרות זהב על השגים בשדה הקרב.
הקיסר הרומי אוגוסטוס הרבה לטבוע מטבעות מתכת ועליהם דיוקנו, ונראה שהוא היה הראשון שהעניק מדליות לנושאי משרה בכירים ברומא. בימי הביניים נפסק הנוהג של הענקת מדליות, אך אצילים שהשתייכו למסדרי אצולה שונים קיבלו מן המלכים עיטורי כבוד כגון גלימות מיוחדות, צלבים וסרטים (כגון "אות מסדר הבירית" באנגליה). במאה התשע עשרה התחדש הנוהג להעניק עיטורים לא רק לאצילים אלא לבני כל המעמדות לאות על הישגים מיוחדים או על התנהגות אזרחית למופת.
מדליות ועיטורים במדינת ישראל
צה"ל מנפיק עיטורים צבאיים, והם מוענקים על ידי הרמטכ"ל או שר הביטחון.
שר הביטחון העניק אותות שירות על פעילות ביטחונית לפני הקמת המדינה לחברי השומר, ניל"י, ההגנה, האצ"ל והלח"י. כמו כן למתנדבים לשירות בצבא הבריטי ובצבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה (אות ההתנדבות), ליחידות הנוטרים (אות המשמר), וללוחמים בנאצים ביחידות פרטיזנים ובארגוני מחתרות (אות הלוחם בנאצים). מקבלי עיטורים אלו קיבלו גם את "עיטור לוחמי המדינה" (על"ה).
שומרון (פירושונים)
{{פירושונים|* השומרון – אזור גאוגרפי בארץ ישראל.
ראו גם
}}
גרהם סמית' (שחיין קנדי)
דונלד גרהם סמית' (באנגלית: Donald Graham Smith; נולד ב-9 במאי 1958) הוא שחיין קנדי בעבר. הוא אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בעל מדליית כסף אולימפית במשחה שליחים ובעל 6 מדליות זהב ממשחקי חבר העמים הבריטי ובכך הפך למתחרה הראשון שזכה ב-6 מדליות זהב באירוע אחד של משחקי חבר העמים.
ביוגרפיה
סמית' נולד באדמונטון, אלברטה למשפחה של שחיינים, אחיו הבכור ג'ורג' סמית' סיים במקום חמישי באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה סמית' במדליית כסף בתוצאה של 3:45.94 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:42.22 דקות ולפני מערב גרמניה (3:47.29 דקות). הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:02.59 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בתחרות. נוסף לכך, סיים פעמיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.26 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:03.92 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.42 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.64 דקות.
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים (באנגלית: British School of Archaeology in Egypt, BSAE), נוסד בשנת 1905 על ידי פרופסור סר וויליאם מתיו פלינדרס פיטרי בלונדון בירת אנגליה.
גרהם סמית' (שחיין קנדי)
שיאן עולם
בתחרות שנערכה במונטריאול ב-4 באוגוסט 1977 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:05.31 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של ברוס פורניס מארצות הברית (2:06.08 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי אלכסנדר סידורנקו מברית המועצות (2:05.24 דקות).
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים
כבר בשנת 1895 עלו אצל פטרי הרהורים בנושא הקמת מוסד זה. הוא נתקל בבעיות במימון חפירותיו הארכאולוגיות במצרים, והגיע למסקנה שהקמת גוף אשר יטפל בכך יקל עליו. בין השנים 1880 – 1886 ושוב בין השנים 1896 – 1905 מומנה עבודתו של פיטרי על ידי הקרן לחקר מצרים. ביו השנים 1897 – 1902 פיטרי הסתמך על מקורות מימון של שנים מתומכיו האמידים אשר הסכימו לממן את חפירותיו במצרים. בהרצאה שנשא בקולג' האוניברסיטאי של לונדון הוא הכריז על הפרדת עבודתו מהקרן לחקירת מצרים והקמת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים, כאשר מקורות המימון לבית הספר יהיו תקציבי המחקר של מצרים. פיטרי ציפה שתקציבים אלה יגדלו וזאת כדי לתמוך בעבודתו ובעבודת הסטודנטים שלו. הוא פנה לחבריו בקרן לחקירת מצרים וביקש את תמיכתם, חלקם סרבו. הארכאולוג ארנסט ארתור גרדנר והבלשן והאשורולוג ארצ'יבלד הנרי סייס הסכימו להצטרף אליו. פיטרי פנה לאנשים בעלי השפעה והצליח עד מהרה לצרף אליו 44 איש כחברי ועדת בית הספר. פיטרי מונה למנהל בית הספר והילדה אשתו למזכירה. הפתיחה הרשמית של בית הספר נקבעה לחודש יוני 1905. החל מהקמת המוסד כל חפירותיו מומנו דרך בית הספר הבריטי לארכאולוגיה של מצרים.
גרהם סמית' (שחיין קנדי)
אלוף עולם
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדמונטון בתחילת חודש אוגוסט 1978 זכה סמית' ב-6 מדליות זהב, במשחים ל-100 מטר חזה (1:03.81 דקות), ל-200 מטר חזה (2:20.86 דקות), ל-200 מטר מעורב אישי (2:05.25 דקות), ל-400 מטר מעורב אישי (4:27.34 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:27.94 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:49.76 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, אז מערב גרמניה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:03.65 דקות, לפני ג'סי ואסאלו מארצות הברית (2:04.99 דקות) ואלכסנדר סידורנקו (2:05.29 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה 1:03.60 דקות, אחרי ואלטר קוש שקבע שיא תחרות חדש של 1:03.56 דקות ולפני ג'רלד מרקן (1:03.62 דקות) שניהם ממערב גרמניה.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה סמית' ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב (2:05.86 דקות), אחרי ג'סי ואסאלו ששיפר את שיאו העולמי והעמידו על (2:03.29 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה (1:05.66 דקות).
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים
לאחר מותו של פיטרי בירושלים בשנת 1942, רצתה אשתו הילדה להמשיך ולהפעיל את בית הספר. אבל המצב שלאחר מלחמת העולם השנייה בלונדון לא אפשר זאת. בית הספר נסגר רשמית בשנת 1954.
ארמון ברבריני
ארמון ברבריני (באיטלקית: Palazzo Barberini; פלאצו ברבריני) הוא ארמון הממוקם בעיר רומא, ליד פיאצה ברבריני.
הקמת המבנה
בעבר שימש האתר ככרם של משפחת ספורצה. בשנת 1549 נבנה באתר הארמון ראשון עבור המשפחה. אולם לאחר שהחשמן אלסאנדרו ספורצה נקלע לקשיים כלכליים בשנת 1625 נרכש המבנה על ידי מאפאו ברבריני - לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. אורבנוס העסיק שלושה אדריכלים לצורך הקמת הארמון - קרלו מדרנו שהיה האדריכל האחראי באותה עת על הקמת בזיליקת פטרוס הקדוש, אולם תוכניתו להקמת ארמון בסגנון הרנסאנס השתנתה במהרה והארמון הפך למעשה לווילה המקיפה חצר כבוד גדולה. מדרנו החל בבניית הארמון בשנת 1627 ונעזר באחיינו פרנצ'סקו בורומיני. לאחר מותו של מדרנו בשנת 1629, הוחלף בורומיני בג'ובאני לורנצו ברניני, ועבודות הקמת הארמון הושלמו על ידי ברניני בשנת 1633.
תיאור המבנה
הארמון ממוקם סביב חצר קדמית. משני צדדי הכניסה מצויים אגפי הארמון שתוכננו על ידי ברניני. בכניסה למבנה אולם כניסה אובלי מרכזי שגובהו שתי קומות. אגפי הארמון מפרידים בין גן הארמון המצוי מאחוריו לבין הכיכר שלפני הארמון. סגנון הבנייה של הארמון הוא סגנון ונציאני ולא רומאי. החלונות של הקומה העליונה נבנו על פי תכנונו של בורומיני ובשל השימוש בפרספקטיבה מדומה, יוצר הארמון אשליה של עומק.
הארמון שימש מקור להשראה לארמונות רבים באירופה, והאולם המרכזי של המבנה נחשב ליצירת מופת בארוקית, שהועתקה בארמונות אפיפיורים רבים וכן בווילה פיזאני שבסטרה, בחדר הכתר בארמון הלכותי שבמדריד וכן בארמון קה רצוניקו שבוונציה.
בקומה הראשונה צוירו פרסקאות במהלך המאה ה-17 על ידי האמנים ג'וזפה פאסרי ואנדראה קמאסֶאי.
גלריות ומוזיאונים
בחלקו האחורי של המבנה התגלו שרידי מיתראאום מהמאה השנייה.
גארון
נהר גארון (בצרפתית: Garonne, באוקסיטנית ובספרדית: Garona) הוא נהר היוצא מהרי הפירנאים בספרד וזורם 528.7 ק"מ בדרום צרפת עד שפך הז'ירונד, שם הוא מתלכד עם נהר דורדון ונשפך לאוקיינוס האטלנטי במרחק של 647 ק"מ מנביעתו.
אטימולוגיה
שם הנהר נכתב בגסקונית garunɵ שמשמש כשם כללי לנהר. ובתקופת יוליוס קיסר היה שם הנהר "Garumna".
השם נוצר מהלחם של Garr שמשמעותו אבן (או סלע), והסיומת Unn או Onna שמשמעותה נהר או יובל. ככל הנראה השם ניתן לנהר מכיוון שהוא נובע בהר הגבוה ביותר בהרי הפירנאים.
גאוגרפיה
נהר גארון נובע בהר אנטו שצפון מערב קטלוניה, בפירנאים הספרדיים. הנהר זורם לכיוון צפון ולאחר 6.5 ק"מ הוא נכנס לצרפת בחבל מידי-פירנה. בצרפת הוא ממשיך לזרום לאורך 521.9 ק"מ עד לשפך הז'ירונד. במהלכו, הנהר עובד בשתי ערים גדולות, טולוז ובורדו. מטולוז, במקביל לנהר זורמת תעלת גארון שנבנתה על מנת לקשר את הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי.
עוצמת זרימת הנהר הן בפירנאים והן בקרבת שפך הז'ירונד הניעה את צרפת להקים שתי תחנות כוח גרעיניות על הנהר, האחת ליד העיר גולפש (Golfech) שבמחוז טארן וגארון והשנייה ליד בלאי שבמחוז ז'ירונד.
כימיה פיזיקלית
כימיה פיזיקלית עוסקת בתכונות הפיזיקליות של החומרים ובשינוי שלהם, כגון: טמפרטורה, מסיסות, ערבוב, חמצון-חיזור ועוד. נכללים בה חקר מקרוסקופי, אטומי ותת-אטומי של תופעות בכימיה, במונחים וחוקים פיזיקליים. היא מיישמת את העקרונות והרעיונות של פיזיקה כגון תנועה, אנרגיה, כח, זמן, תרמודינמיקה, כימיה קוואנטית, מכניקה סטטיסטית ועוד.
יש להבדיל בין פיזיקה כימית לכימיה פיזיקלית, כאשר פיזיקה כימית מתרכזת יותר בתאוריות פיזיות ובמאפיינים פיזיים של חומרים שונים בטבע, ואילו כימיה פיזיקלית מתרכזת בלימודי טבע הכימיה בפיזיקה. חרף שמותיהם הדומים של שני התחומים ונושאיהם הדומים לכאורה, קשרם זה לזה מעורפלים, וחוקרים רבים מעדיפים ללמוד אותם כשני מקצועות נפרדים.
עקרונות מפתח
אחד מעקרונות המפתח בכימיה קלאסית הוא שכל התרכובות הכימיות יכולות להיות מתוארות כקבוצות של אטומים הקשורים זה לזה, ותגובות כימיות יכולות להיות מתוארות כיצירה ופירוק של הקשרים הללו. צפייה מראש של התנהגותן של תרכובות כימיות על ידי תיאור של אטומים וכיצד הם מתחברים, היא אחת ממטרות-העל של כימיה פיזיקלית. על-מנת לתאר את האטומים והקשרים בדיוק, נחוץ לדעת היכן גרעיני האטום נמצאים, וכיצד אלקטרונים פזורים סביבם.
כימיה קוואנטית, תת-שדה של כימיה פיזיקלית, עוסק בעיקר בישום מכניקת הקוונטים עבור בעיות בכימיה, ומעניק כלים לקביעת כמה חזקים קשרים כימיים ומהם צורתם, כיצד גרעינים נעים, וכמה אור יכול להבלע או להפלט על ידי תרכובת כימית.
נושא נוסף שמעסיק את הכימיה הפיזיקלית היא אלו סוגים של תגובות יכולים להתרחש באפן ספונטני, ואילו תכונות קיימות עבור תערובת כימית נתונה. נושא זה נלמד בתרמודינמיקה, שקובעת עד כמה יכולה תגובה להתרחש, או כמה אנרגיה יכולה להפוך לעבודה.
אילו תגובות אכן מתרחשות וכמה מהר נוגעות לענף של קינטיקה כימית; עקרון מפתח בענף זה הוא כי על-מנת שמגיבים אכן יגיבו ויהפכו לתוצרים, מרבית החומרים הכימיים חייבים לעבור במצב מעבר, הדורש אנרגיה גבוהה יותר מאשר המגיבים או התוצרים עצמם, ומהווה ״מחסום״ לתגובה. באפן כללי, ככל שהמחסום גבוה יותר, כך התגובה איטית יותר. שאלות מפתח בקינטיקה הן כיצד קצב התגובה מושפע מהטמפרטורה ומהריכוזים של המגיבים והזרזים בתערובת התגובה, כמו גם כיצד ניתן לתכנן את תנאי הזרזים והמגיבים למצב שיביא לקצב התגובה האופטימלי.
היסטוריה
המונח ״כימיה פיזיקלית״ נטבע בשנת 1752 על ידי מיכאיל לומונוסוב, כאשר זה הציג קורס באוניברסיטת פטרסבורג.
כימיה פיזיקלית מודרנית החלה בשנות ה-60 עד ה-80 של המאה ה-19, בעבודות של תרמודינמיקה, אלקטרוליטים בתמיסות, קינטיקה כימית ועוד. התפתחויות בעשורים לאחר-מכן כללו יישום של מכניקה סטטיסטית עבור מערכות בכימיה, ועבודות בתחום הקולואידים, לה תרם רבות אירווינג לאנגמיור. צעד חשוב נוסף היה פיתוח המכניקה הקוונטית משנות ה-30 של המאה הקודמת ואלך. התפתחויות תאורטיות הלכו יד ביד עם התפתחויות בשיטות ניסוי, אליהן נכנסו צורות שונות של ספקטרוסקופיה.
התפתחות נוספת בכימיה פיזיקלית מיוחסת גם לגילויים בכימיה גרעינית, ובמיוחד בהפרדת איזוטופים, גילויים חדשים באסטרוכימיה והתפתחות של אלגוריתמים חישוביים, כגון נקודת רתיחה או נקודה קריטית.
מילובן ראייבאץ
מילובן ראייבאץ (בסרבית: Милован Рајевац; נולד ב-2 בינואר 1954 בצ'אייטינה, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר סרבי, כיום מאמן נבחרת גאנה.
קריירה
ראייבאץ התפטר מנבחרת גאנה ב-8 בספטמבר 2010 ולמחרת החל לאמן את הקבוצה אל-אהלי ג'דה מערב הסעודית.
בשנת 2011 עבר לאמן את נבחרת קטאר.
שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות
שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות (באנגלית: Terminator 3: Rise of the Machines) הוא הסרט השלישי בסדרת הסרטים שליחות קטלנית. הסרט הוא סרט מדע בדיוני שבוים על ידי ג'ונתן מוסטאו. הסרט עלה לאקרנים ב-31 ביולי 2003. כוכבי הסרט: ארנולד שוורצנגר, קלייר דיינס, ניק סטאל וקריסטנה לוקן. הסרט, כמו קודמיו, עוסק במלחמת בני האדם במכונות בעלות אינטליגנציה ומודעות, אשר מבקשות להשמידם. הסרטים עצמם מתרחשים בזמננו אנו, ומציגים ניסיונות מצד המכונות לשלוח בזמן "מחסלים" לתקופות שונות לפני פרוץ המלחמה, בניסיון לגרום להכרעתה על ידי רציחת מנהיגי המרד האנושי לפני שזה אף החל.
עלילה
במקביל, מחסל נוסף (קריסטנה לוקן), רובוט דמוי אדם, מדגם T-X, נשלח מספר ימים לפני המאורע הצפוי, בשליחות על ידי סקיינט מהעתיד. הפעם מטרתו של המחסל היא להרוג את סגניו של קונור, זאת לאחר שאין ברשות המכונות מידע על מקומו של קונור בזמן זה. המחסל, שבהמשך מכונה Terminatrix, חמוש במלאי של כלי נשק מתקדמים מהעתיד, הנשלפים מידו כלהביור, סכין מלחם ועוד והוא מסוגל לשנות את מראהו. כאשר הוא אינו מתחזה לדמויות אחרות המופיעות בסרט, הוא בוחר בחזות של אישה צעירה ומושכת. כמו כן, ביכולתו של המחסל לשלוט במכונות אחרות מרחוק באמצעות הזרקת שבבי ננו טכנולוגיה.
גם הפעם שולחים צבאות האנושות העתידיים מגן כנגד המחסל מצבא המכונות, וכמו בסרט הקודם מדובר במחסל שתוכנת מחדש (ארנולד שוורצנגר). בעקבות צירוף מקרים קונור נפגש עם קתרין ברוסטר (קלייר דיינס), אשר תהיה אשתו לעתיד וכן סגניתו, ובשל כך סומנה כמטרה עבור ה-TX. עם זאת, כאשר ה-TX מגיע למקום עבודתה של ברוסטר הוא מגלה כי גם קונור עצמו נמצא במקום ומשנה את סדר עדיפויותיו. באותה העת מגיע המחסל ה"טוב", מציל את קונור וברוסטר ונותן להם זמן לברוח בעודו נאבק ב-TX. כוחות משטרה וכבאות אשר חשים למקום עקב הקרב מספקים ל-TX, אשר כלל לא הובס, אמצעי רדיפה אחרי קונור וברוסטר בדמות מכוניותיהם, עליהם משתלט ה-TX. בין שתי הקבוצות מתפתח מרדף נרחב ועתיר הרס ברחובות העיר, עד אשר מצליחים קונור וחבורתו להימלט.
ה-TX מצליח לאתר את קונור בעקבות דיווחי משטרה, אשר רודפים בעצמם אחריהם בעקבות ההרס שגרמו. ה-TX עוטה את חזותו של ארוסה של ברוסטר ומצטרף לכוחות המשטרה, אשר מכתרים את החבורה. לאחר מרדפים וקרבות נוספים מצליחים השלושה להימלט, או אז מספר להם המחסל על עתידם המשותף וכי "יום הדין" לא נמנע, אלא רק נדחה. עוד הוא מספר כי בראש הפרויקט עומד אביה הגנרל של קתרין ברוסטר. ברוסטר וקונור מחליטים לנסות לעצור את השתלטות סקיינט ופונים לבסיסו של אביה, אך מגיעים מאוחר מדי. סקיינט כבר התחיל לפתח מודעות עצמית ותוך שניות ספורות משתלטת על מערכות ההגנה הצבאיות. את התהליך "ההתעוררות" של סקיינט ניתן לראות כבר מתחילת הסרט, בו נראה שווירוס מחשבים תוקף את כל מערכות המידע, מה שמתברר היה פיתיון של סקיינט לביצוע הפעלה מלאה שלו.
קונור וברוסטר ממהרים ל"קריסטל פיק", אך שם מדביק אותם ה-TX. כאשר נראה כי זה הולך לחסלם מופיע המחסל ה"טוב", אשר בדרך כלשהי הצליח להתגבר לגמרי על התכנות, ומרסק מסוק על ה-TX. הדבר עצמו לא מספיק כדי לחסלו, ובעת שקונור וברוסטר יורדים לבונקר המוגן של הבסיס המחסל טומן את אחת מהסוללות הגרעיניות שלו בפיו של ה-TX ובכך גורם לפיצוץ שמשמיד את שניהם. בבונקר מגלים קונור וברוסטר כי אין זהו אתר הליבה של סקיינט כפי שסברו, אלא בונקר שהוכן מראש למקרה של מתקפה גרעינית עבור מנהיגי האומה האמריקאית בבונקר הגרעיני בהר שאיין. השניים עומדים חסרי אונים כאשר טילים גרעינים משוגרים מאדמת מדינתם רק כדי לחזור ולפגוע בה ותשדורות נואשות קוראות בקשר למנהיג כלשהו, או אז מקבל עליו קונור את גורלו, כמו גם גורל האנושות.
הבדלים בין סרט זה לקודמו
שליחות קטלנית 2, הסרט הקודם בסדרה, היה אמור לחתום אותה ואכן, יוצר הסרטים ג'יימס קמרון לא השתתף בעשיית סרט זה. החלק השלישי בסדרה מציג גישה שונה מזו שהציג קמרון בסרטיו הראשונים בה, במיוחד בהתייחס לגורל. הסרט הקודם נסוב לא אחת סביב דיאלוגים ודימויים, בעיקר בהשתתפות אימו של ג'ון קונור, שרה, בדבר גורל האנושות וניסיונות למנוע אותו. לפיכך, סצינות השיא באותו הסרט היו במעבדות סייברדין, החברה אשר עמלה באותה העת על סקיינט, וסופו כלל השמדת המחסל ה"טוב" שנשלח להגן על הגיבורים מחשש ששרידיו ישמשו לפיתוח הטכנולוגיה מחדש. בכך היו בטוחים הגיבורים כי הצליחו למנוע את העתיד, ואימרתה של שרה "אין גורל מלבד זה שאנו קובעים" התממשה, כביכול.
עם זאת, סרט זה בסדרה מבקש להדגים מערכת חוקים שונה. המחסל ה"טוב" טוען בפני הגיבורים כי ישנם אירועים מכוננים מסוימים אשר לא ניתן לבטלם, ובכללם "יום הדין". לפיכך, דובק הסרט במשנה דטרמיניסטית יותר מאשר קודמו. הדבר מודגש כאשר שרשרת האירועים בסרט מובילה את קונור לעמדה המושלמת ממנה יוכל לקחת פיקוד על שרידי צבאות האנושות - עמדת הפיקוד והתקשורת ב"קריסטל פיק", אליה פונים יחידות שונות מצבא ארצות הברית לאור מצב החירום. כל זאת לאחר שמוקדם יותר בסרט קונור סירב להשלים עם גורלו כמנהיג האנושות וביקש להיכנע, עד אשר המחסל ה"טוב" אילץ אותו להודות בכך.
דוגמה נוספת לדטרמיניזם ולחשיבות הגורל בסרט זה מובעת בהתלכדות מספר אירועים לצומת מסוים. כך, לדוגמה, קונור הכיר לראשונה את ברוסטר, אשתו לעתיד, יום לפני אירועי הסרט הקודם, עת נשלח פעם קודמת מחסל כדי להורגו. עתה, מששוב הדבר קורה, שבים הם ומתאחדים.
הצלחת הסרט
הסרט קיבל ביקורות מעורבות והצליח בקופות יותר מ-140 מיליון דולר, אם כי פחות מהסרט הקודם. למרות שינויים שנעשו במטרה לשפר את הסרט, הוא לא הצליח לשחזר את ההישג של הסרט הקודם במועמדויות או פרסים יוקרתיים.
גלית (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'ו דייוויס
ג'ו דייוויס (באנגלית: Joe Davis; נולד ב-1950) הוא מדען ואמן. חוקר בכיר במעבדות הגנטיקה של אוניברסיטת הרווארד, ומשמש כעמית מחקר במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת MIT.
דייוויס הוא דמות צבעונית במיוחד בעולם המדעי, ומתעסק בתחומים כגון ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה, "אומנות חלל", פיסול, ביו ארט ועוד.
פרסומים והופעות בתקשורת
מאמריו של דייוויס זכו כבר לפרסומים ב-Scientific American, ב-Nature, ובמספר ספרים. הוא מוזמן לעיתים קרובות להרצות באוניברסיטאות, מעבדות ומכוני אמנות.
חייו של ג'ו דייוויס תועדו על ידי הבמאי פטר סאסובסקי בסרט "שמיים+ארץ+ג'ו דייוויס" ("Heaven+ Earth + Joe Davis") בשנת 2011.
לדייוויס הופעות רבות בתקשורת, כולל שתיים בתוכנית הסאטירה "דו"ח קולבר". ב-2001 כינה ה"וושינגטון פוסט" את דייוויס "יועץ הסתרים של תנועת הביוארט" (שילוב אמנות ומדע),
באומרו "דייוויס נמנע מעימות בין אומנות למדע, וטוען כי הוא דובר את שתי השפות ולא יכול להפריד בין התחומים".
לעבודתו יש היבטים נוספים והיא כוללת שימוש בסטגנוגרפיה בניסיון לשלוח מסרים לעתיד עבור הדורות הבאים ובמקרה נוסף לייצר תקשורת עם יצורים מהחלל החיצון.
דייוויס היה מעורב גם בפרויקטים הקשורים ל-DIYbio ב-2008.
לדייוויס מיוחסות אמירות כגון "אינני רוצה ליצור ארנבות ירוקות או כלבים סגולים, אבל אני רוצה לתפעל את ערימות הדנ"א הדוממות, ה"זבל" שמהווה יותר מ-90% מתוך הקוד הגנטי של האורגניזם".
עדלי סטיבנסון (סגן נשיא)
חייו
סטיבנסון נולד לג'ון טרנר סטיבנסון ולאליזה לבית יואינג, צאצאים למהגרים מסקוטלנד ומאירלנד. בשנת 1813 עברו הוריו מקרוליינה הצפונית לקנטקי, בה נולד וגדל עד מעברם לבלומינגטון שבאילינוי בשנת 1852. מעברם אירע בעקבות פגיעת הקור במטעי הטבק של אביו והקשיים הכלכליים אליהם נקלעו. באילינוי הפעיל אביו טחנת קמח. סטיבנסון למד באוניברסיטה המקומית בעיר וסיים לימודיו ב-Centre College שבקנטקי. בעקבות מות אביו הוא שב לאילינוי וסייע למשפחתו בהפעלת הטחנה.
בשנת 1858 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע, לצדם של עורכי הדין סטיבן דאגלס ואברהם לינקולן. פעילותו הפוליטית החלה בנטילת חלק בקמפיין הבחירות של דאגלס לסנאט של ארצות הברית בשנת 1858. סטיבנסון גם פעל באופן ציבורי כנגד תנועת "שאינם יודעים דבר". משרתו הציבורית הראשונה הייתה כעוזר משפטי בבית משפט, בתקופת מלחמת האזרחים. בשנת 1864 הוא נמנה עם חבר האלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובאותה שנה נבחר למשרת תובע מחוזי. בסיום תפקידו, בשנת 1868, עסק בעריכת דין באופן פרטי, במשרד משותף עם בן דודו ג'יימס יואינג.
בשנים 1875–1877 כיהן סטיבנסון בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כשל בניסיון להיבחר לכהונה שנייה, אך בשנת 1879 נבחר שוב לתפקיד וכיהן כהונה אחת נוספת עד 1881. הוא הציג מועמדותו לבחירה בתום כהונתו, כמו גם בבחירות שלאחריהן, והפסיד בהפרש נמוך של קולות. בעת כהונתו של גרובר קליבלנד כנשיא, בשנת 1885 היה סטיבנסון העוזר הבכיר למנהל הכללי של הדואר. בתפקיד זה פיטר כ-40,000 מעובדי רשות הדואר שהיו מזוהים עם המפלגה הרפובליקנית והחליפם בעובדים המזוהים עם המפלגה הדמוקרטית. החלטתו זו השפיעה מאוחר יותר על אי מינויו למשרת שיפוט, הממונה בידי אישים פוליטיים.
לאחר מערכת הבחירות בשנת 1900 שב סטיבנסון לעסוק בעריכת דין. בשנת 1908 הציג מועמדותו למשרת מושל אילינוי והפסיד בהפרש נמוך של קולות. בשנת 1914 נפטר בשיקגו והובא לקבורה בחלקת הקבר המשפחתית שבבלומינגטון.
סטיבנסון נישא בשנת 1866 ללטישיה לבית גרין והיה אב לארבעה. לטישיה הייתה ממייסדות תנועת בנות המהפכה האמריקנית ושימשה נשיאת הארגון השנייה, לאחר קרוליין הריסון. בנם, לואיס סטיבנסון, כיהן כמזכיר המדינה של מדינת אילינוי. נכדם, עדלי סטיבנסון, שימש מושל אילינוי ושגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ונינם עדלי סטיבנסון השלישי כיהן כסנאטור.
אנדרטת האונייה אריזונה
אנדרטת האונייה אריזונה (באנגלית: USS Arizona Memorial) הוקמה לזכרם של אנשי הצבא והאזרחים האמריקניים שנספו בהתקפת הצי היפני על הבסיס הימי של ארצות הברית בנמל הפנינים (פרל הארבור) באי אואהו שבאיי הוואי ב-7 בדצמבר 1941. האנדרטה מוצבת במימי הנמל מעל לשרידיה של אוניית המערכה אריזונה, שהוטבעה באותה התקפה.
האנדרטה, שנחנכה בשנת 1962, נחשבת לאחת מן האנדרטאות החשובות והמקודשות ביותר של ארצות הברית, וכיום מבקרים בה ובמרכז המבקרים שלה, הממוקם על חוף הנמל, כ-1.4 מיליון איש מדי שנה.
רקע
בבוקר ה-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסי הצי היפני את הבסיס הימי של ארצות הברית בפרל הארבור, במה שהיה למהלך הפתיחה של מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. התקיפה כוונה אל האוניות ואל שדות התעופה שבנמל ובאה בהפתעה גמורה לצי ולצבא האמריקניים. במהלכה טובעו או ניזוקו 21 אוניות של הצי – מהן שמונה אוניות מערכה, נפגעו כ-320 מטוסים (כמחציתם הושמדו) ונהרגו 2,388 אמריקנים - אנשי הצי והצבא ואזרחים.
אחת האוניות שטובעה בהתקפה הייתה אוניית המערכה אריזונה, אשר פצצה שהוטלה ממטוס יפני ופגעה בה גרמה להתפוצצות תכולת אחד ממחסני התחמושת שלה. בהתפוצצות האדירה שאירעה ובטביעת האונייה בעקבותיה נספו 1,177 מאנשי צוות האונייה וביניהם מפקדה, קפטן פרנקלין ון פלקנבורג (Franklin Van Valkenburgh), וכן אדמירל משנה אייזק קיד (Isaac C. Kidd), מפקד השייטת של האריזונה. רק 337 מאנשי הצוות ניצלו. גופות מרבית החללים מעולם לא נמשו מן הים ונותרו בבטן האונייה. בשל כך נחשבת האריזונה מאז לקבר צבאי.
בחדשים שלאחר ההתקפה נמשו ממימי הנמל כל האוניות שטובעו למעט שלוש, והן שופצו והוחזרו לשירות. לאור הנזק שנגרם לאריזונה הוחלט שלא לנסות למשות אותה. שרידי המבנה העילי שלה, שנותר ברובו מעל פני המים, סולקו. מאחר שקרוב למחצית קרבנות ההתקפה נמנו על אנשי צוותה, הוחלט בהמשך להקים את האנדרטה המרכזית לזכרם על שרידיה.
האנדרטה
האנדרטה מוצבת מעל לגופה של האונייה אריזונה, השקועה בעומק מועט מתחת לפני המים סמוך לחופו המזרחי של האי פורד, השוכן במרכזו של הנמל. מבנה האנדרטה מקובע למקומו מעל מרכז גופה של האונייה השקועה ובניצב אליה, אך ללא מגע ביניהם.
בסיסו של אחד מצריחי התותחים של האריזונה בולט מעל פני המים בסמוך למבנה האנדרטה.
האנדרטה היא מבנה לבן מאורך דמוי גשר – עיצוב שניתן לה על פי דרישת הצי. מרכזה נמוך וצר משני קצוותיה. אורכה של האנדרטה הוא 56 מטר. רוחבה בשני הקצוות הוא כ-11 מטר ובמרכזה 8.20 מטר. גובהה – 6.4 מטר בקצוות ו-4.25 מטר במרכזה. עיצוב זה אמור לבטא את הגאווה האמריקנית שלפני המלחמה, את השקיעה שהיא יצרה, ואת ההתחזקות-מחדש של האומה לאחריה.
גישת המבקרים אל האנדרטה נעשית באמצעות שירות של סירות מעבורת, המפליגות ממרכז המבקרים של האנדרטה, השוכן לחוף הנמל, כ-1,200 מטר ממזרח לאנדרטה (ראו להלן).
המבקרים באנדרטה יורדים מן הסירות אל מזח הצמוד לקצה הדרום-מזרחי של האנדרטה. בחלל הכניסה של מבנה האנדרטה ניצבים דגלים של תשע מדינות ארצות הברית - המדינות שנתנו את שמן לשמונה אוניות המערכה ואניית המטרה יוטה, שנמצאו בנמל ביום ההתקפה. חלל זה נפתח אל החלל הגדול ביותר באנדרטה, הממוקם במרכזה, המשמש לתצפית ולטקסים. שבעה פתחים מוארכים - לציון יום ההתקפה על הנמל - נקבעו בכל אחת מדפנות חלל זה וכן בגגו. ברצפת אולם זה נקבע גם פתח מגודר, המאפשר למבקרים להתבונן על גופה של האונייה השקוע במים מתחת לאנדרטה ולהשליך זרי פרחים למים.
בקצה המרוחק של האנדרטה נמצא החלל השלישי שבה - בית התפילה (Shrine). על גבי לוח השיש הגדול הצמוד אל קירו נחרתו שמותיהם של 1,177 החללים שנפלו בטביעת האונייה.
תורן הדגל המתנופף מעל לאנדרטה מחובר לא אליה, אלא ישירות לגוף האונייה הטבועה. כמחווה לאונייה הטבועה ניצב הדגל הנישא על התורן בראשו ולא בחצי התורן, כפי שניתן יהיה לצפות שייעשה באתר זיכרון.
כיום מבקרים באנדרטה כ-1.4 מיליון מבקרים מדי שנה. רק 30% מהם הם תיירים המגיעים מחוץ לארצות הברית. זהו אחד האתרים רבי המבקרים ביותר באיי הוואי.
באנדרטה ביקרו כל נשיאי ארצות הברית שכיהנו מאז הקמתה, וכן קיסרי יפן הירוהיטו ואקיהיטו.
כ-450 מטר מן האנדרטה, לחופו של האי פורד, עוגנת בקביעות אוניית המערכה מיזורי, שעל סיפונה נערך טקס הכניעה של יפן במפרץ טוקיו ב-2 בספטמבר 1945. לאחר הוצאתה משירות פעיל הפכה המיזורי ב-1998 לאנדרטה ומוזיאון צף בנמל פרל הארבור. נוכחות המיזורי ושרידי האריזונה בנמל אמורה לסמל את תחילתה ואת סופה של המעורבות האמריקנית במלחמת העולם השנייה. חרטומה של המיזורי פונה אל האנדרטה, כמעין אקט של עמידה על המשמר על שרידי האריזונה.
צי ארצות הברית מקיים את מנהג "איוש המעקות" (Manning the Rails). על פיו ניצבים אנשיה של כל אונייה הנכנסת לנמל בעמידת הקשב לאורך מעקות הסיפון של האונייה בעת מעברה ליד אנדרטת האריזונה, כהבעת כבוד לחללי ההתקפה על הנמל. מנהג זה מקוים גם על ידי אוניות משמר החופים וצי הסוחר של ארצות הברית, ולא מכבר החלו לקיימו גם צוותי אוניות צבאיות זרות המבקרות בפרל הארבור.
מרכז המבקרים
מרכז המבקרים של האנדרטה ממוקם בחלקו המזרחי של הנמל, בסמוך לגשר הנמשך מן היבשה אל האי פורד.
במרכז המבקרים מצוי מוזיאון, המכיל מוצגים שונים כולל תצלומים, מזכרות ופריטים מן הקרב. התצוגה כוללת אחד מן העוגנים ואחד מן הפעמונים של האריזונה, וכן דגם של האונייה השקועה ושל האנדרטה שמעליה.
בפאת מרכז המבקרים הגובלת בחוף הנמל ניצבים מספר לוחות ועליהם תיאור פנורמי של האירועים בנמל ביום ההתקפה. בסמוך להם ניצבת תצוגת זיכרון, המוקדשת לחללי ההתקפה על הנמל שלא נמנו על צוותה של האריזונה.
קודם להפלגה אל האנדרטה מוזמנים המבקרים לצפות בסרט תיעודי בן 23 דקות אודות ההתקפה על פרל הארבור, המוקרן בשני אולמות במרכז המבקרים.
שטחם המשותף של האנדרטה ומרכז המבקרים הוא 42.5 דונם.
מידע נוסף
המהלך לתכנון אנדרטה להתקפה בתחומיה של הוואי החל ב-1949 אך התמשך זמן רב עקב מחלוקות וקשיי תקציב והבשיל רק בשלהי שנות החמישים. הקמת האנדרטה נעשתה במימון ציבורי ופרטי כאחד.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל האמריקני יליד אוסטריה אלפרד פרייס (Alfred Preis). בנייתה החלה ב-1960 ונסתיימה שנתיים לאחר מכן. טקס חנוכת האנדרטה נערך ב-30 במאי 1962.
שירות הפארקים הלאומיים בפרויקט עוסק במיפוי מדוקדק של האונייה הטבועה ושל מצבה הפיזי. בין השאר עוסק הפרויקט בהערכת דליפת הדלק ממכלי האונייה הטבועה, אשר מתרחשת גם כיום. טיפות הדלק הדולפות זכו לכינוי "דמעות האריזונה".
בשנת 1989 הוכרזו שרידיה של האריזונה (אך לא האנדרטה) כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
צדק (כוכב לכת)
צֶדֶק (בלועזית: Jupiter, יופיטר) הוא כוכב הלכת החמישי במרחקו מהשמש, וכוכב הלכת הגדול ביותר במערכת השמש. צדק הוא ענק גזים ומרבית מסתו היא מימן והליום. בדומה לכוכבי לכת גזיים אחרים במערכת השמש, לצדק יש מערכת טבעות ומערכת ירחים.
צדק מוכר לאנושות לאורך כל ההיסטוריה של האסטרונומיה. הוא נראה בקלות בעין בלתי מזוינת בתצפית מכדור הארץ, והוא גרם השמים השלישי בבהירותו הנראית בשמי הלילה, אחרי הירח ונוגה.
מקור השם
אפיפניוס כתב בפנריון שהפרושים קראו לכוכב זה "כוכב בַּעַל" על שם האל הכנעני בַּעַל שהיוונים והרומאים ראו כמקביל לזאוס ויופיטר.
היוונים ואחריהם גם הרומאים, קשרו את שמו של הכוכב לשם האל הראשי שבמיתולוגיות שלהם, זאוס ויופיטר בהתאמה, מלכי האלים שהיו ממונים גם על החוק ועל הצדק.
מחבר הספר "ספר היוחסין", מזכיר את "מלכות ג'ופיטר". שם הסביר את הקשר בין יופיטר לצדק: "גופיטר השני שנת ג' תמ"ח ונצח למלך אחד שהיה אוכל בשר אדם ועל שעשה זה הטוב שהרג מלך רשע נקרא גופיטר על שם צדק".
שמו של כוכב הלכת צדק מופיע לאורך ולרוחב ספרות חז"ל, וכן כמובא בתלמוד הבבלי.
מקובל לקשר את צדק ליום חמישי. בלטינית נקרא היום "דיאס יוביס" (Dies Iovis; יוביס הוא שם אחר לאל יופיטר) ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה: בצרפתית Jeudi, בספרדית Jueves ובאיטלקית Giovedì.
מידע כללי
קוטרו של צדק 142,984 ק"מ (בקו המשווה) וצפיפותו הממוצעת היא 1.33 גרם לסמ"ק. מסתו של צדק גדולה כמעט פי 2.5 ממסתם של כל שאר כוכבי הלכת במערכת השמש יחדיו. הוא מסיבי יותר מכדור הארץ פי 318, קוטרו גדול פי 11 מזה של כדור הארץ ונפחו גדול פי 1,300 מנפח כדור הארץ. אף על פי שצדק מרשים בגודלו, נתגלו כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש להם מסות גדולות משמעותית.
לצדק קצב הסיבוב המהיר ביותר בין כוכבי הלכת במערכת השמש. זמן הסיבוב העצמי (אורך היממה) שלו הוא 9 שעות, 55 דקות ו־30 שניות בלבד. כתוצאה מכך, רדיוסו גדול יותר באזור קו המשווה וצורתו פחוסה; קל לראות זאת כשצופים בו בטלסקופ. אחד המאפיינים הבולטים בצדק הוא הכתם האדום הגדול, סערה שגדולה מכדור הארץ. כוכב הלכת מכוסה שכבת עננים באופן תמידי.
צדק הוא בדרך כלל העצם הרביעי בבהירותו ברקיע, לאחר השמש, הירח ונוגה; עם זאת בזמנים מסוימים מאדים נראה בהיר מצדק, ובפעמים אחרות צדק בהיר יותר מנוגה.
את צדק ניתן לחלק לשלושה חלקים עיקריים: הליבה, החלק הפנימי והחלק החיצוני. משערים שהליבה מכילה ניקל וברזל, רדיוסה 10,000 ק"מ ומעליה מצויה שכבת מימן במצב של נוזל מתכתי. החלק שמעל ליבת המימן המתכתי הוא החלק הגזי של צדק ואנו רואים את חלקו החיצוני. על פני צדק נראות חגורות עננים כהות וכתם אדום גדול. צדק משלים הקפה סביב השמש אחת ל־11.86 שנה במהירות ממוצעת של 13.06 ק"מ לשנייה. צדק מוקף בטבעות והטבעת העיקרית מצויה במרחק של 1.72 עד 1.81 רדיוסי צדק והיא מכילה בעיקר חלקיקי אבק הקטנים ממ"מ.
נכון ל-2016, שתי גשושיות הגיעו עד כה אל צדק - גלילאו (הגיעה אליו ב-7 בדצמבר 1995) וג'ונו (הגיעה ב-4 ביולי 2016).
הרכב פלנטרי
מדענים משערים שלצדק יש ליבה סלעית, וקטנה יחסית, אך זה מעולם לא הוכח, הליבה מוקפת על ידי מימן מוצק, המוקף על ידי מימן נוזלי שמוקף במימן גזי. אין גבול או שטח פנים ברור בין פזות שונות אלו של מימן. צדק מורכב בעיקר ממימן (כ־90% ממספר האטומים שהם כ־75% מהמסה) ומהליום (כ־10% ממספר האטומים שהם כ־25% מהמסה).
אטמוספירה
האטמוספירה של צדק מהווה אחוז מהמסה הכוללת שלו, להשוואה האטמוספירה של כדור הארץ מהווה פחות ממליונית ממסת כדור הארץ. האטמוספירה מורכבת בעיקר ממימן (כ־90%) ומהליום (כ־10%). האטמוספירה מורכבת גם מכמויות מזעריות של מתאן, אדי מים, אמוניה וחומרים נוספים. היא מורכבת גם מכמויות זעומות של פחמן, אתאן, מימן גופרתי, ניאון, חמצן, פוספין וגפרית. השכבה החיצונית של האטמוספירה מכילה גבישים של אמוניה קפואה.
השכבה החיצונית של האטמוספירה, שעובייה 3,000 קילומטר, מורכבת מחגורות מתחלפות של זרמי סילון, כשכל חגורה נעה בכיוון מנוגד לשכנותיה. הרכב השכבה שמתחת לשכבה החיצונית אינו ידוע, אך רוחות הסילון אינן קיימות בו והוא שומר על טופוגרפיה קבועה, כך שייתכן ומדובר בשכבה מוצקה או נוזל שגובהו נקבע על פי עצמת שדה הכבידה המקומי.
ההרכב האטמוספירי דומה מאוד להרכב של הענן השמשי. לשבתאי יש הרכב דומה אך לאורנוס ולנפטון יש הרבה פחות מימן והליום.
האטמוספירה העליונה של צדק עוברת רוטציה דיפרנציאלית, אפקט זה הובחן לראשונה על ידי ג'ובאני קאסיני (1690). ההסתובבות של האטמוספירה הקוטבית של צדק ארוכה יותר בכ־5 דקות משל האטמוספירה בקו המשווה. נוסף לכך, רצועות עננים בקווי רוחב שונים נעים בכיוונים מנוגדים ברוחות השכיחות. רוחות במהירות של 600 קמ"ש הן רגילות. סערה חזקה במיוחד, בערך פי שלושה מקוטרו של כדור הארץ, ידועה ככתם האדום הגדול.
טבעות פלנטריות
לצדק מספר טבעות פלנטריות שנוצרו מחלקיקי אבק. חלקיקי אבק אלה הם תוצאה של פגיעות מטאוריטים בירחיו. הטבעת העיקרית עשויה מאבק הירחים אדרסטאה ומטיס. שתי טבעות מקיפות את הטבעת העיקרית; טבעות אלו נוצרו על ידי פגיעות בשניים מירחיו של צדק - תבה ואמלת'אה. נוסף לכך יש טבעת חיצונית רחוקה יותר ודלילה מאוד המקיפה את צדק במהופך.
ירחים
נכון לינואר 2023 התגלו 95 ירחים, למעלה מ-60 מהם קטנים מקוטר של 10 ק"מ, חלקם אסטרואידים אשר נלכדו בכוח המשיכה שלו.
ארבעת הירחים הגדולים נקראים הירחים הגליליאניים (משום שהראשון שגילה אותם היה גלילאו גליליי, בעת שצפה בשנת 1610 בטלסקופ לעבר צדק) הם מקיפים את צדק במישור המקביל, כמעט, למישור קו המשווה של צדק ומסלוליהם כמעט מעגליים: