cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרפולוג
לגרפולוג העוסק באבחון תעסוקתי יש עוצמה רבה: בכוחו להשפיע, ואולי אף להכריע, למי תינתן משרה מסוימת. חרף זאת, גרפולוג אינו נדרש בישראל להסמכה או לרישוי.
תור הזהב של יהודי ספרד
סופו של תור הזהב
החל מהמאה ה-9 ועד אמצע המאה ה-12 אינטלקטואלים יהודים רבים פעלו בספרד, והיהודים זכו בדרך כלל לביטחון. מצד שני זו הייתה תקופה רוויית זעזועים, ולעיתים הביטחון שהיהודים זכו לו נקטע. מסיבה זו ישנה מחלוקת בין החוקרים לאיזה אירוע ניתן לייחס את סיום תור הזהב של יהדות ספרד. ההיסטוריונים המקדימים ביותר טוענים שתור הזהב הסתיים בשנת 1031 עם התפרקות ח'ליפות קורדובה לממלכות קטנות (טאיפות) ותחילתה של אי יציבות בספרד. היסטוריונים אחרים טוענים כי אפשר להתייחס לפוגרום גרנדה בשנת 1066 כסוף תור הזהב שכן זו הייתה הרדיפה האלימה המשמעותית הראשונה כנגד יהודים, שהטילה חורבן זמני על אחת הקהילות המשגשגות ביותר בספרד. קבוצה שלישית של היסטוריונים טוענת שסוף תור הזהב הגיע בעקבות כיבוש ספרד על ידי אל-מוראביטון בשנת 1090 – אף על פי שלא היו רדיפות רחבות היקף כנגד יהודים בתקופתם, מעמד היהודים היה נמוך יותר מבעבר. קבוצה רביעית ואחרונה של חוקרים מגדירה את סוף תור הזהב באמצע המאה ה-12, עם עליית שושלת אל-מוואחידון ותחילתן של רדיפות קשות כנגד היהודים.
במאה השתים-עשרה סבלו היהודים בספרד הן מהרדיפות של שושלת אל-מוואחידון המוסלמית, שהחריבה לחלוטין את כל הקהילות היהודיות בספרד, והן מתהליך הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של ספרד בידי הנוצרים. לתקופת מה הצליחו היהודים לשבת בשלווה יחסית תחת שלטון הנוצרים אך במאה השלוש-עשרה התחילו לטפול על היהודים עלילות דם ונגזרו גזרות על הדת היהודית. עם סיום הרקונקיסטה בשנת 1492 הוצא צו מלכותי מידי פרננדו השני ואיזבלה, מלך ומלכת ספרד, כי כל יהודי בספרד חייב לעזוב את הממלכה או להתנצר, מאורע זה נקרא בשם גירוש ספרד. יהודים שהתנצרו למראית עין בלבד (כדי למנוע את גירושם מהארץ), עונו על ידי האינקוויזיציה הספרדית (שהוקמה בשנת 1478), אם נמצא שהמשיכו בפולחן היהודי.
היסטוריוגרפיה
המונח "תור הזהב" נטבע על ידי היסטוריונים יהודים אנשי "חכמת ישראל" בגרמניה בראשית המאה ה-19, כחלק מהניסיון לאמץ את יהדות ספרד שלפני הגירוש כדוגמה ומופת להשתלבות בסביבה. האינטלקטואלים היהודים–גרמנים מימי תנועת ההשכלה, חוכמת ישראל והמאבק לאמנציפציה הנגידו בין הספרדים, שיצרו בלשון ארצם והיו מעורים בתרבותה ולכן נועדו לשמש מודל ליהודי גרמניה, לבין המסורת האשכנזית המסתגרת שבימיהם זיהו אותה עם יהודי פולין האדוקים והנחשלים. יחס זה היה בגדר התנערות מהגישה השלילית המקובלת של יהודי אשכנז כלפי ספרד שטרם הגירוש, שצמחה בהשפעת החסיד יעבץ וכותבים אחרים ותפשה אותה כתקופה של שקיעה והתפוררות האמונה בשל עיסוק מוגזם בפילוסופיה וחוכמות חיצוניות. במסגרת יצירת ההיסטוריוגרפיה שלהם, האדירו יצחק מרדכי יוסט וכותבים אחרים דמויות שנויות-במחלוקת שכמעט נעלמו מהמורשת היהודית והשתדלו להעלים אספקטים שהתנגדו להם, כמו העיסוק במיסטיקה בקרב יהודי איבריה.
אברהם בוצר
אברהם בוצר (25 ביולי 1929 - 2 ביוני 2012), כונה "צ'יטה", היה מפקד חיל הים הישראלי בשנים 1968–1972.
עד קום המדינה
בוצר (במקור בוצן) נולד בפולין בשנת 1929 ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. למד בבית הספר אחד העם ובתיכון חדש, ומגיל 14 היה פעיל בצופי ים. בשנת 1946 התגייס לפלי"ם, השתתף בקורס מפקדי סירות מס' 7 בנוה ים ובקורס חובלים מס' 5 של הפלי"ם ושימש מדריך בקורס מפקדי סירות מס' 8. בשנת 1947 השתתף בהורדת מעפילים בחוף ניצנים מהאוניה "שבתאי לוז'ינסקי", נתפס על ידי שלטונות המנדט הבריטי וגורש לקפריסין, אולם לאחר כשבועיים הוחזר לארץ עקב גילו הצעיר.
שירות בחיל הים
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף בוצר לחיל הים הישראלי שאך זה הוקם, שירת לזמן קצר בחוליה לחבלה ימית והועבר לשרת כקצין על סיפונן של "אח"י דרום אפריקה (ש-27)" ואח"י אילת (א-16).
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל הים. בשנת 1952 הועלה לדרגת סרן וקיבל את הפיקוד על הקורבטה אח"י הגנה. באותה שנה נשלח לקורס מג"דים, והמשיך לשרת כסגן המפקד של שתי פריגטות.
באוגוסט 1953 היה בוצר סגן מפקד הקורבטה ווג'ווד שהצטרפה לכח השייטת הגדולה בסיוע לנפגעי הרעש באיי יוון. הוא ירד עם קבוצת ימאים במזרח האי קפלוניה חבשו 80 פצועים ופינו 4 פצועים קשה לקורבטה. בוצר נשאר בחוף כקבוצת ניהול ונאסף למחרת על ידי אח"י מזנק (ק-32).
בשנת 1957 חזר להיות ראש ענף מבצעים ובשנת 1959 נתמנה למפקד אח"י יפו.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1961, מונה לסגן ראש מחלקת ים ובשנת 1963 יצא לשנת השתלמות בקורס פיקוד ומטה בגריניץ' (בריטניה) בין השנים 1964 ל-1966 שימש כראש מחלקת כוח אדם במפקדת חיל הים. בתפקידו זה פעל להגדיל את מאגר קציני הים ולהכשיר כוח אדם מקצועי לקראת קליטתן של ספינות סער שנבנו בצרפת בעבור חיל הים. בין השאר החליט לפתוח את קורס חובלים גם לבוגרי בתי ספר תיכוניים (עד אז הגיעו לקורס רק בוגרי בית הספר לקציני ים עכו). בוצר ראה את התפתחות האלקטרוניקה והחליט להגדיל את כמות הנשלחים ללימודים בטכניון.
בשנת 1966 יצא ללמוד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה.
במלחמת ששת הימים מונה למפקד זירת ים סוף. בתפקידו זה היה מפקד הכוח שהשתלט על שארם א-שייח' ללא קרב, לאחר שהמקום ננטש על ידי המצרים.
בספטמבר 1967 מונה לראש מחלקת ים ונעשה למועמד המועדף לפיקוד על חיל הים. בתפקיד זה היה בקבוצת הקצינים הראשונה שהועלתה לדרגה החדשה שהונהגה אז, תת-אלוף.
בתקופת כהונתו טובעה המשחתת "אח"י אילת". על נסיבות טיבועה אמר בוצר:
כשלושה חודשים לאחר מכן טבעה הצוללת דקר. בוצר קיבל את הודעתו של רס"ן מיכאל ברקאי מפקד אח"י לויתן הדורש להמשיך בהפעלה רגילה ואישר לה לצלול. הצלילה עברה בשלום ומפקד חיל הים שלמה אראל אישר את חידוש הצלילות לצוללות.
מפקד חיל הים
ב-1 בספטמבר 1968 מונה בוצר למפקד חיל הים והועלה לדרגת אלוף. בעת שקיבל את הפיקוד, היה חיל הים נתון בנחיתות מבצעית. תוכנית בניין הכוח טרם הניבה פירות. הצפיות מחיל הים שהתבדו בפעילות בזירה הימית במלחמת ששת הימים, וכן טיבוע המשחתת אילת וטביעת הצוללת דקר הנמיכו את ההערכה לחיל הים בציבור.
פעילות מבצעית
בתקופה שבה פיקד בוצר על חיל הים היה צה"ל עסוק בפעילות מבצעית רבה: בחזית המצרית התנהלה מלחמת ההתשה ובחזית הירדנית התנהלה פעילות ענפה נגד ארגוני המחבלים. חיל הים היה מעורב במרבית פעולות הפשיטה שבוצעו בחזיתות אלה בשל הצורך לחצות מכשולי מים (תעלת סואץ ונהר הירדן).
המבצעים החשובים שביצע חיל הים בתקופת פיקודו של בוצר היו:
לפעילות המבצעית של יחידות חיל הים במהלך מלחמת ההתשה, ובראשן הקומנדו הימי, הייתה השפעה ישירה על היכולת שהפגין חיל הים במלחמת יום הכיפורים. במלחמת ההתשה נרכשו והוטמעו בחיל הים עקרונות לחימה וערכים כמו: נכונות לפעילות מבצעית, גישה התקפית, דבקות במטרה ואומץ לב. יתר על כן, המבצעים הרבים הכניסו את חיל הים כולו לשגרה של נוהלי קרב על כל המשתמע מכך (ייזום דחיפה וקידום מבצעים, תכנונים מבצעיים, שיתוף פעולה עם אג"ם מבצעים, חיל האוויר והפיקודים, השגת אישורים לפעולות מהמטכ"ל ומהדרג המדיני, תדרוכים, תחקירים, הפקת לקחים וכו').
בניית הכוח הימי
בימי כהונתו של בוצר נמשך בניין הכוח בתוכנית שהחלה על ידי קודמיו. ספינות סער החלו להגיע ואיתן נעשה שינוי גדול בסדר הכוחות של חיל הים.
צוללות
נחתמה עסקה לבניית שלוש צוללות גל במספנת ויקרס שבאנגליה. הייתה זו הפעם הראשונה שחיל הים הזמין צוללות חדשות המותאמות לצרכיו, שכן עד אז נקנו צוללות ישנות מעודפי הצי הבריטי. העסקה הבטיחה את המשך קיומה של שייטת הצוללות בחיל הים לאחר אובדנה של אח"י דקר. במטכ"ל נעשו ניסיונות רבים להניא את חיל הים מחתימה על ההסכם ולוותר כליל על מרכיב הצוללות שלו, אך בוצר לא נכנע ללחצים.
נחתות
בשל צרכים מבצעיים של צה"ל בזירת ים סוף נרכשו נחתות נוספות לחיל הים. ראשונה הייתה אח"י בת-שבע, שהייתה הנחתת הארוכה ביותר בחיל הים, ואחריה 3 נחתות מדגם "שקמה", שנבנו בארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
ספינות סיור לביטחון שוטף
תוך כדי שירות התברר כי יש צורך באבטחה דינמית בכל שעות היממה על הגבולות הימיים. ספינות הטילים לא עמדו בעומס, ונחתמה עסקה לבניית ספינות הדבור הראשונות בארצות הברית, ככלי השיט שישמש את חיל הים במשימות ביטחון שוטף. ספינות הדבור הראשונות הגיעו לישראל בנובמבר 1970.
גיבוש תורת לחימה לסטי"לים
הטבעת אח"י אילת באמצעות טילי "סטיקס" שנורו מספינה מצרית (אוקטובר 1967), חייב את חיל הים להפיק לקחים ולמצוא פתרון שיאפשר לספינות הטילים של חיל הים להתגבר על איום ה"סטיקס", שהטווח וכמות חומר הנפץ שלו גדולים לאין שיעור מאלה של ה"גבריאל". התשובה הייתה פיתוח מערכת לוחמה אלקטרונית (ל"א) שתנטרל את יתרונות ה"סטיקס".
אחרי השירות הצבאי
במלחמת יום הכיפורים - ב-8 באוקטובר הגיע בוצר לזירת ים סוף, עליה פיקד אל"ם זאב אלמוג, כנציג מפקד חיל הים. ב-12 באוקטובר הגיעה פקודה מאת מפקד חיל הים אל מפקד זירת ים סוף: . עם ביטולו של "מבצע אור ירוק" חזר אלמוג לפקד על הזירה. ב-16 באוקטובר יצא בוצר עם אח"י חץ לסיור אלים במבואות פורט סעיד. בהמשך המלחמה שימש כעוזר למפקד חיל הים בנושא פעילות צי הסוחר. לימים כאשר נשאל בוצר בראיון על פעילותו במלחמת יום הכיפורים הצניע את תפקידו -
שיט במפרשים - בימים שאחר פרישתו בילה ימים רבים בספינת המפרש שלו וערך הפלגות רבות בים התיכון. להפלגות אלה זומנו חברים מחיל הים ואחרים שחלקו עם בוצר חוויות ים.
בחודש אוקטובר 2011 נבחר בוצר ליקיר תנועת הצופים, כאיש צופי ים שעשה רבות למען העם והמדינה.
אברהם בוצר נפטר ב-3 ביוני 2012 ונקבר בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
פאלקון 9
פאלקון 9 (באנגלית: Falcon 9) הוא משגר רב־שימושי באופן חלקי אשר פותח ומיוצר על ידי חברת SpaceX.
מדובר במשגר דו־שלבי, גובהו 70 מטרים וקוטרו 3.7 מטרים. יכולת הנשיאה שלו דומה למשגרים אריאן 5 ואטלס 5 ביכולתו לשגר מטען במשקל של עד 22,800 ק"ג למסלול לווייני נמוך (LEO), 8,300 ק"ג למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (GTO) בתצורה מתכלה וכ־5,500 לאותו המסלול בתצורת שימוש חוזר.
פיתוחו של הפאלקון 9 החל בשנת 2005 והוא נכנס לשימוש בשנת 2010. משגר זה הוא הראשון שניתן לשימוש חוזר באופן חלקי כאשר השלב הראשון שלו מסוגל לנחות בחזרה במאונך לאחר חדירתו לאטמוספירה ולהיות משוגר פעמים נוספות. בנוסף לשיגורי לוויינים, פאלקון 9 נבחר על ידי נאס"א עבור תוכנית COTS והחל משנת 2012 שיגר חלליות מטען ואספקה אל תחנת החלל הבינלאומית. כמו כן, כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א והחל משנת 2020, פאלקון 9 משגר את החללית המאוישת דרגון 2 אל תחנת החלל הבינלאומית ומסייע בהחלפת צוותי התחנה.
פאלקון 9 נחשב למשגר בעל אמינות גבוהה ומסווג על ידי נאס"א כאחד ממשגרי "קטגוריה 3", המיועדים לשגר את המשימות החשובות והיקרות ביותר.
היסטוריית הפיתוח
בשנת 2005, SpaceX הודיעה כי בכוונתה להמשיך בפיתוח הפאלקון 9 ולזנוח את התוכניות למשגר הפאלקון 5. בניגוד לפאלקון 1, המשגר הראשון של החברה אשר פיתוחו מומן כולו בידיה, פיתוחו של הפאלקון 9 הואץ בעזרת השתתפות של נאס"א בעלויות, והתחייבותה לרכוש מספר שיגורים מסחריים. על פי התכנונים הראשונים, הפאלקון 9 תוכנן להיות רב־שימושי באופן מלא, בעל יכולת נשיאת מטען של 9,500 ק"ג למסלול לווייני נמוך, ועלות שיגורו הוערכה בכ־27 מיליון דולר. הוא תוכנן לשמש לשיגורים למסלול הלווייני הנמוך, למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי ולשיגורי מטען ואסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית.
במהלך תוכנית COTS אשר החלה בשנת 2006, קיבלה SpaceX יחד עם עוד מספר חברות פרטיות מימון על ידי נאס"א כדי לפתח משגר וחללית מטען אל תחנת החלל הבינלאומית. עד שנת 2011, נאס"א השקיעה ב־SpaceX 396 מיליון דולר עבור פיתוח משגר הפאלקון 9 ועבור חללית הדרגון, ואילו SpaceX סיפקה למעלה מ־450 מיליון דולר למימון מאמצי הפיתוח של המשגר והחללית. בשנת 2008 נאס"א התחייבה לרכוש 12 שיגורי מטען אל תחנת החלל הבינלאומית תחת חוזה בשווי של 1.6 מיליארד דולר.
בינואר 2008 בוצעה בהצלחה הבדיקה הרב־מנועית הראשונה, אשר במהלכה שני מנועים המחוברים לשלב הראשון של הפאלקון 9 פעלו בו זמנית. בנובמבר 2008 בוצעה בהצלחה בדיקה שלמה ראשונה של הפאלקון 9 ובמהלכה פעלו כל תשעת המנועים למשך זמן של 178 שניות, זמן שיגור מלא. באוקטובר 2009, השלב הראשון של הפאלקון 9 בתצורתו המוגמרת, עבר בדיקה אשר במהלכה הופעלו כל המנועים בהצלחה. בינואר 2010 במתקן הפיתוח ובדיקות של החברה בטקסס, בוצעה בדיקה של השלב השני של משגר הפאלקון 9, במהלכה הופעל השלב השני למשך זמן של 329 שניות, זמן הצבת מטען במסלול סביב כדור הארץ. בפברואר 2010, הגיע המשגר בשלמותו אל נמל החלל קייפ קנוורל וב־13 במרץ בוצעה בדיקת הצתת מנועים סטטית, במהלכה השלב הראשון של המשגר הופעל למשך זמן של 3.5 שניות מבלי להמריא.
ב־4 ביוני 2010, הפאלקון 9 שוגר לראשונה בעודו נושא את חללית המטען דרגון בטיסת מבחן מוצלחת. החל משנת 2010, המשגר פועל באופן מבצעי ובמהלך השנים החברה פיתחה מספר דגמים שהחליפו אחד את השני, כאשר כל אחד מהם חזק ויעיל יותר מקודמו.
מבנה המשגר
משגר הפאלקון 9 מורכב משני שלבים. השלב הראשון, המאיץ (booster), הוא החלק העיקרי והיקר ביותר במשגר, קוטרו 3.7 מטר ובבסיסו מורכבים תשעה מנועי מרלין המונעים בדלק מסוג RP-1 (קרוסין מזוקק) וחמצן נוזלי. בראש השלב הראשון ישנם 4 מייצבים (fins) עשויים טיטניום המיועדים לכוון את המשגר וליצב אותו בעת חזרתו ארצה לנחיתה. בתחתית השלב הראשון ישנן ארבע רגלי נחיתה גדולות הנפרסות שניות ספורות לפני שהמשגר נוגע בקרקע. כאשר אין כוונה להנחית את הטיל – בשיגור מטענים כבדים הדורשים את יכולותיו המלאות של הטיל, מוסרים המייצבים ורגלי הנחיתה.
השלב השני בעיקרו מבוסס על חומרת השלב הראשון, אך קטן וזול ממנו. קוטרו 3.7 מטר כמו השלב הראשון והוא מצויד במנוע מרלין בודד המותאם לפעולה בריק ומיועד לבעור עד 6.6 דקות. הוא נכנס לפעולה מספר שניות אחרי היפרדות השלב הראשון, דבר הנעשה בגובה של 70–80 ק"מ, וכשהמשגר צבר מהירות של כ־7,000 קמ"ש. כמו במרבית הטילים, לאחר שהשלב הראשון הביא את הטיל מעל לחלק העיקרי של האטמוספירה, השלב השני המותאם לפעולה בריק מספק את רוב המהירות הצידית הדרושה לכניסה למסלול. ניתן להפעיל את השלב השני מספר פעמים כדי לשגר לוויינים למסלולי מעבר שלרוב דורשים 2 או 3 בעירות נפרדות, או אף לפרוס מטענים למספר מסלולים שונים בשיגור יחיד, כמו שבוצע בשיגורו השלישי של הפאלקון הכבד, אולם יכולת זו אינה נמצאת בשימוש רחב.
בראש המשגר נמצאת חופה המכילה ומגנה על המטען עד הגיעו לחלל, קוטר החופה הוא כ־5.2 מטר וגובהה 13 מטר. כאשר המשגר מגיע לגובה של כמה עשרות ק"מ, שם כבר אין משמעות לצורה אווירודינמית החופה נפרדת לשני חלקים ומושלכת ארצה בזמן שהמטען נחשף לתנאי החלל. החופות של הפאלקון 9 (היחיד המחזיק ביכולת זו) חוזרות אף הן לאטמוספירה, ונוחתות בעזרת מצנחי דאייה למי האוקיינוס משם שולות אותן ספינות, והן מוחזרות לשימוש חוזר, כדי לנצל רכיב זה שעלותו כ-6 מיליוני דולרים. כאשר הטיל משגר חללית דראגון (חלליות אספקה וצוות שפותחו בעבור חוזים עם נאס"א) לא נמצאת החופה בשימוש, שכן החללית עצמה מקנה את הצורה האווירודינמית הדרושה, ובניגוד ללוויינים היא מתוכננת לעמוד בעצמה בחשיפה לאטמוספירה בזמן השיגור.
דגמים
החברה פיתחה במהלך השנים מספר דגמים שהחליפו אחד את השני, כאשר כל אחד מהם חזק ויעיל יותר מקודמו:
מחיר שיגור
עלות השיגור היא 62 מיליון דולר לטיל פאלקון 9 חדש ו־50 מיליון דולר לפאלקון 9 בשימוש חוזר. מחירים אלה נחשבים לתחרותיים מאוד לעומת חלופות שיגור אחרות. לשם השוואה, עלות שיגור האטלס 5 הדומה לפאלקון 9 ביכולתיו (בדגמים מסוימים. טיל זה מציע מספר דגמים עם טווח יכולות רחב), הוא 110 מיליון דולר. עלויות שיגור הפאלקון 9 צפויים לרדת אף יותר ככל ששיגורים חוזרים יהפכו לשגרה. כניסתו לשוק המשגרים של פאלקון 9 היה גורם מעורר בשוק השיגורים, הוא גרר הוזלה בעלויות השיגור של משגרים אחרים, וכן דחף את היצרניות האחרות לתכנן משגרים רב שימושיים בעצמם (וולקן, ניו גלן, אלקטרון ועוד). המבנה הארגוני של חברות כמו SpaceX ושרשרות האספקה שלהן אחראים להוזלה משמעותית של הטיל, כך שגם ללא שימוש חוזר טיל הפאלקון 9 היה מסוגל להציע מחירים אטרקטיביים ביותר.
היו כמה מקרים בהם ידוע שהמחיר ששולם היה שונה: בפעמים הראשונות ש-SpaceX השתמשה שוב בשלב־ראשון שנחת היא נתנה הנחה של כ־10% למי שייאות לשגר את המטען שלו במשגר ממוחזר, וכן במקרים של לוויין קל משקל במיוחד (מאות ק"ג ספורים). גם במקרים של לוויינים שחיכו זמן רב מאוד בתור לשיגור דווח על מחיר נמוך מהרגיל. מאידך בכמה שיגורים עבור נאס"א המחיר היה גבוה יותר. כך למשל מחיר השיגור של הלוויין ג'ייסון 3 היה 82 מיליון דולר, ושל טלסקופ החלל TESS היה 87 מיליון דולר. נטען שהמחיר הגבוה הוא עבור תמיכה לפני ואחרי השיגור ושירותים נלווים, דבר הקורה גם בשיגורים של לוויינים צבאיים אמריקאיים, אשר דורשים תמיכה נוספת, ולרוב באים במקביל לחוזה כללי יותר עם תנאים ותקציבים נוספים.
בנוסף לכך, SpaceX מציעה שירותי שיתוף טיסה, המאפשרים שיגור זול ללוויינים קטנים, בנוסף לחברות אחרות אשר מארגנות דבר זה דרכה, כמו שהיה בשיגורה של בראשית. כך הם מציעים מחירים זולים במיוחד, אולם מציעים פחות חופש לאותם הלוויינים בהשוואה למשגרים קטנים ייעודיים כמו האלקטרון של חברת רוקט לאב.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב־10 במאי 2018, ערב שיגור הבכורה של פאלקון 9 מדגם B5, הכריז אילון מאסק שמחיר השיגור של משגר, שהשלב הראשון שלו כבר טס בעבר יהיה מעתה סביב 50 מיליון דולר במקום כ־62 מיליון.
שימוש חוזר
כבר מתחילת דרכה SpaceX הצהירה שהיא תנסה להפוך את תעשיית השיגור לחלל לזולה פי כמה משהייתה עד להקמתה. הדרך המרכזית להגיע למטרה זו היא לעשות שימוש חוזר במשגר, לעומת המשגרים אשר היו בשימוש לפניה, שנועדו לשיגור חד פעמי (כאשר השלב הראשון היה נופל בחזרה לכדור הארץ, ושלבים אחרים נשארים כפסולת חלל עד לשריפתם באטמוספירה), SpaceX תכננה להשתמש באותו משגר שוב ושוב. היכולת להשיב את חלקי המשגר השונים לשימוש חוזר הוא המפתח להורדת מחירי השיגור באופן קיצוני.
תחילה נעשו כמה ניסיונות להחזיר את השלב הראשון של פאלקון 1 ומאוחר יותר גם של פאלקון 9 באמצעות מצנחים אך הדבר לא צלח, ו-SpaceX עברה לנסות רעיון אחר: הפעלת המנועים שמשמשים לשיגור על מנת לבלום את הנפילה ארצה. בספטמבר 2011 החברה פרסמה סרטון אנימציה ממוחשב המראה לראשונה את הקונספט החדש – שיגור של פאלקון 9 ונחיתת השלב הראשון והשני, באמצעות הפעלת המנועים שמשמשים להמראה וכן בשילוב מגן חום בשלב השני.
בשנת 2012 החלה SpaceX לערוך ניסויים בטיל קטן שכונה "גראסהופר". הוא נסק לגובה של מאות מטרים, נשאר באוויר לזמן קצר ואז ירד באיטיות לקרקע, תוך הפעלה רצופה של המנוע שלו מרגע השיגור עד הנגיעה בקרקע. הניסיונות הראשונים להשיב רקטה בגודל מלא בשיגור מסחרי הסתיימו בהתרסקות במים וב־22 בדצמבר 2015 הצליחה SpaceX לראשונה בהיסטוריה להנחית בהצלחה שלב־ראשון של משגר כאשר עשתה זאת בשיגור ה־20 סך הכל של הפאלקון 9.
השימוש החוזר הפך לשגרה, ומאז ההצלחה הראשונה עד מחצית 2023 נמנו כ-200 נחיתות מוצלחות. המאיצים נופלים מגובה החלל אל אסדת נחיתה ימית או מנחת יבשתי, עוברים בדיקות ומשוגרים שוב. בסך הכל שוגרו יותר ממאה טילי פאלקון 9 נפרדים בשימוש חוזר שוב ושוב, כאשר אחדים מהם אף רשמו שיא של 15 שיגורים למאיץ יחיד.
תוכניתה המקורית של SpaceX הייתה להנחית גם את השלב השני, אך היא נדחתה במשך כמה שנים בשל הקושי הטכנולוגי הרב שכרוך בכך, באפריל 2018 נראה היה שהכוונה הזו תתממש – אילון מאסק צייץ בטוויטר כי החברה מתכוונת לנסות טכנולוגיה חדשה להנחתת השלב השני, הצמדת מעין בלון מתנפח לשלב השני כדי להגדיל את שטח הפנים שלו פי מאה ויותר כך שהוא יואט על ידי חיכוך עם האטמוספירה הקלושה שבגובה 200–300 קילומטר, אך בנובמבר של אותה שנה הוא חזר בו וכתב בטוויטר כי אין בכוונת SpaceX להנחית את השלב השני של פאלקון 9, אלא להאיץ את הפיתוח והבנייה של משגר וחללית הענק Starship.
SpaceX ניסתה לעושות שימוש חוזר גם בחופת המטען ובכך לחסוך כסף רב (העלות של חופה חדשה היא 5–6 מיליון דולר) והחל ממחצית 2017 נעשו ניסיונות להנחית גם אותה באמצעות סילוני גז ומצנחים ונאספת מהים. בהמשך החברה שכרה זוג ספינות גדולות והרכיבה על כל אחת מהן רשת גדולה התלויה על מוטות ארוכים הבולטים מקצוות הספינה, ומאז 2018 נעשים ניסיונות לתמרן את החופה ואת הספינה כך שהיא תקלוט אותה, במשך שנה נעשו כמה ניסיונות כאלה בהם המרחק של הספינה מנקודת הנחיתה של החופה הלך והתקצר, עד שבטיסת הפאלקון הכבד STP-2 ביוני 2019 הצליחה הספינה לקלוט בפעם הראשונה את אחד מחצאי החופה בטרם יפגע במים, החל ממחצית 2020 לערך נעשה השימוש החוזר בחופת המשגר לשגרתי. אך במרץ 2021 הוחלט להפסיק להשתמש בספינות עם הרשת מכיוון שאחוז ההצלחה שלהן נשאר נמוך, ובמקום זאת למשות את החופות מהמים לשם שימוש חוזר.
אמינות
נכון לדצמבר 2022, הפאלקון 9 שוגר מעל ל-200 פעמים, רוב השיגורים הסתיימו בהצלחה מלאה, אך בשלושה משיגורים המשגר התפוצץ או כשל חלקית (99.1% אחוזי הצלחה).
לשם השוואה, אטלס 5 האמריקני שוגר 83 פעמים לאורך 15 שנה ורק פעם אחת אירע כישלון חלקי (גם 98.8% אוחזי הצלחה). אריאן 5 האירופאי שוגר 109 פעמים מאז 1996 וסבל מ־2 כישלונות מוחלטים ו־3 חלקיים (ארבע מהם התרכזו ב־14 השיגורים הראשונים אך בסה"כ 95.4% אחוזי הצלחה).
אחד היתרונות של פאלקון 9 על פני רקטות אחרות היא היכולת להפעיל את המנועים בטרם השיגור במה שמכונה "ניסוי בעירה סטטית". זהו הליך שבו הרקטה מעוגנת היטב לקרקע באמצעות כבלים וכך ניתן להפעיל את המנועים במלוא העוצמה בעוד הרקטה נותרת על הקרקע וכך לגלות פגמים במנוע אם יש כאלה, ואכן SpaceX הפכה זאת לנוהג קבוע מספר ימים לפני כל שיגור, כחלק מצביון כללי של שימוש ברכיבים שניתנים לבדיקה, כמו שימוש בקפיצים ובוכנות במקום פירוטכניקה חד פעמית.
פירוט השיגורים הכושלים והתאונות
ב-8 באוקטובר 2012 במשימה CRS-1, שוגר המשגר בהצלחה ופרס את המטען הראשי כמתוכנן (ציוד ואספקה עבור תחנת החלל הבינלאומית), אך המטען המשני (לווין תקשורת של חברת Orbcomm) נותר במסלול כבידתי נמוך מהרצוי, עקב כשל של אחד מתשעת מנועי השלב הראשון בהמראה.
ב־28 ביוני 2015, במשימה CRS-7, התפוצץ המשגר כעבור 2.5 דקות מהשיגור, ומאוחר יותר התברר שהכשל נבע מהתפוצצות מיכל ההליום בשלב השני של המשגר. במשימה זו אבדו ציוד ואספקה עבור תחנת החלל הבינלאומית.
ב-1 בספטמבר 2016, התרחשה תאונה בה הושמד הלוויין עמוס 6 בפיצוץ המשגר, בעת ניסוי בעירה סטטית יומיים לפני מועד שיגורו המיועד.
ב־8 בינואר 2018 שוגר משגר ובראשו הלוויין הסודי "זומה". המשגר פעל כשורה אך הלוויין לא הגיע או נשאר במסלולו ככל הנראה בשל בעיה במנגנון ההפרדה של הלוויין מהשלב השני, מנגנון שסופק על ידי יצרנית הלוויין. המשגר עצמו פעל ללא דופי ולכן מקרה זה לא נכלל באחוזי הכישלון.
קברט
קברט הוא מופע בידור הכולל קטעי קומדיה, זמרה, מחול, תיאטרון וריקודי עמוד.
הקברט מאופיין בעיקר על ידי חלל ההצגה - מסעדה או מועדון לילה עם במת הופעה כאשר הצופים יושבים סביב שולחנות (לעיתים תוך שתייה ואכילה). חלל ההצגה גם ייקרא "קברט". קטעי מופע הקברט נעים בין סאטירה פוליטית לבידור קל.
הדוגמה הברורה ביותר היא המחזמר מברודוויי שהפך לסרט בכיכובם של לייזה מינלי, מייקל יורק וג'ואל גריי - "קברט". אך יש גם דוגמאות ישראליות כמו "את ואני והמלחמה הבאה" של חנוך לוין.
בגרמניה ובאוסטריה נפוצים מופעי קברט גרמני (מאוית: Kabarett), המאופיין בסאטירה פוליטית ובנטייה להומור קודר יותר מבשאר אירופה. בתקופה שבין מלחמות העולם היה הקברט הגרמני מזוהה עם ביקורת חברתית, בדרך כלל שמאלנית: רבים מהכותבים המפורסמים בתחום היו סוציאל-דמוקרטים או קומוניסטים, בהם ברטולט ברכט, קורט טוכולסקי, קורט וייל ויורה זויפר.
מקור המילה בצרפתית - סוג של קערית לקפה ששימשה בברים בהם נוסד הז'אנר.
סוגים של קברט
ניתן לחלק את הקברט לעשר קטגוריות שונות. אולם, אלו הן קטגוריות מלאכותיות; מופעי קברט מכילים אלמנטים ממספר קטגוריות.
ספרות סאטירית
שחקן הקברט משחק עם השפה, לעיתים פיוטי.
ביקורתי-חברתי
שחקן הקברט מנתח נושאים חברתיים ופוליטיים בצורה עיקשת.
סיפור
שחקן הקברט מספר סיפור מגוחך לעיתים, שטומן בתוכו מוסר השכל.
מוזיקלי
שחקן הקברט משתמש במוזיקה, כגון שילוב של שתי מנגינות.
שטותי
שחקן הקברט מספר סיפורים שטותיים ומשחק דמויות מטופשות.
פיסי
שחקן הקברט מתמקד יותר בפעלולי אקרובטיקה ובשימוש באביזרים מאשר בטקסט.
קומדיה בישיבה (Sit-down comedy)
קומדיה ששחקן הקברט מעביר בישיבה.
קומדיה בעמידה (Stand-up comedy)
דומה לסגנון ה'סיפור'.
Zap-cabaret
שחקן הקברט מחליף בין סוגי הקברט, הדמויות או השירים בקצב מהיר.
קברט מותאם (Tailored cabaret)
סגנון זה מתאר מצב בו שחקן הקברט מופיע בפני ארגון ממשלתי, מוסד או חברה כלשהם, והוא בונה את המערכונים שלו בהתאם לקהל היעד של המקום בו הוא מופיע.
ג'ון רידלי סטרופ
ג'ון רידלי סטרופ (באנגלית: John Ridley Stroop; 21 במרץ 1897 – 1 בספטמבר 1973) היה פסיכולוג אמריקאי.
סטרופ נולד חמישי מבין שישה אחים, בקהילת חוואים סמוך לטנסי, ארצות הברית. עקב בעיות בריאות בגיל צעיר הוא היה פטור מעבודות פיזיות בחווה בניגוד לשאר משפחתו. לאחר סיום לימודי התיכון החל סטרופ ללמוד בקולג' בשם "ג'ורג פיבודי" בנשוויל שם קיבל  בשנת 1933 דוקטורט בפסיכולוגיה. בשנת 1935 פרסם את מחקרו המפורסם על שיום צבעים, בו הציג אפקט שלימים נודע בשם אפקט סטרופ. סטרופ היה מאמין נוצרי אדוק, ולצד הוראת הפסיכולוגיה בקולג' לימד גם תנך ותאולוגיה.
ראו גם
פסיכולוגיה קוגניטיבית - קשב
מוריס ז'ולי
מוריס ז'ולי (בצרפתית: Maurice Joly; 1829–1878) היה סופר סאטירי ועורך דין צרפתי, שמיצירתו "דיאלוגים בגיהנום", יצירת סטירה פוליטית שהופנתה כלפי נפוליאון השלישי, נגנבו חלקים והפכו למסמך האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון". גנבה ספרותית זו התבצעה על ידי האוכרנה, המשטרה החשאית של רוסיה הצארית.
ז'ולי נולד בעיירה לונס-לה-סונוייה (Lons-le-Saunier) לאב צרפתי ולאם איטלקייה. הוא למד משפטים, אך הפסיק את לימודיו שם בשנת 1849 ועבר לעבוד במשרד ממשלתי בפריז במשך 10 שנים עד שקיבל היתר לעסוק בעריכת דין.
מאגר בית זית
הסיבה לבניית המאגר
על מנת להעשיר את מי אקוויפר ההר המערבי נבנה סמוך לבית זית סכר גדול בערוץ נחל שורק (הגדול בנחלי הרי ירושלים המערביים), במטרה לחסום את זרימת המים, ולגרום להם לחלחל אל האקוויפר.
מוריס ז'ולי
התאבד בשנת 1878.
מאגר בית זית
כישלון הפרויקט
במשך כמה חורפים יצר הסכר אגם מלאכותי גדול, ומימיו חלחלו כפי הצפוי, אלא שבדיקה שנערכה העלתה כי כמות המים הרבה שחלחלה לא השפיעה ואפילו במעט על מאזן אקוויפר ירקון תנינים. חומר מיוחד הוכנס למי המאגר, במטרה לעקוב אחר תוואי זרימתם, ולמרבה ההפתעה החומר הופיע במעיינות נחל פרת במדבר יהודה שממזרח לנחל שורק, באקוויפר ההר המזרחי ולא במערבי.
בבדיקה מעמיקה יותר התברר כי המחקר ההידרולוגי והגאומורפולוגי באזור בו נבנה המאגר נעשה באופן רשלני ולקוי, ובעקבות כך לא ראו החוקרים כי אין התאמה בין קו פרשת המים הטופוגרפי ובין קו פרשת המים ההידרולוגי גאולוגי; שיא הקימוט אינו תואם לשיא הטופוגרפי, ולכן קו פרשת המים ההידרולוגי עובר ממערב לקו פרשת המים (ראו שרטוט).
הסבר מדעי
חוסר התאמה בין קו רכס טופוגרפי ובין קו רכס גאולוגי יכול להיווצר מסיבות שונות. בהרי ירושלים נוצרה אי ההתאמה בעקבות שינויים גאולוגיים כבירים: עד היווצרות הבקע הסורי-אפריקני זרמו כל נחלי מערב עבר הירדן וארץ ישראל לים התיכון, ושחקו את הפסגות הגבוהות של כל שדרת ההר (הפנה-פליין האוליגוקני). במקביל לפתיחת בקע ים המלח והערבה חלה הטיה קלה של הצד המערבי מזרחה, כתוצאה מתהליכים אלו נחלים במזרח ארץ ישראל שזרמו לים התיכון עד היווצרות הבקע, שינו את כיוונם והחלו לזרום לים המלח, הנמוך יותר. במקביל, החלו נחלי עבר הירדן לזרום גם הם לים המלח.
פתיחת בקע ים המלח יצרה קו פרשת מים ארצי חדש בארץ ישראל המערבית, החוצה אותה לאורכה מהרי הגלבוע בצפון דרך בקעת באר שבע בדרום ועד לרכסי הר הנגב. באזור יהודה ושומרון מקו פרשת המים יש מדרונות עם שיפועים חדים לכיוון אגן הניקוז מרום גובהם באזור ירושלים (כ-800 מטרים מעל פני הים) ועד הישפכם לים המלח (כ-400 מטרים מתחת לפני הים) לאורך קילומטרים ספורים. הבדל טופוגרפי חריף זה גורם להתחתרות מהירה של הקניונים בשכבות הסלע ולהעמקתם, זאת בניגוד למערב קו פרשת המים, שם הזרימה מתונה יותר על פני מרחב גדול בהרבה.
מוריס ז'ולי
דיאלוגים בגיהנום
יצירתו המפורסמת ביותר היא הספר הפוליטי-סאטירי "דיאלוגים בגיהנום בין מקיאוולי למונטסקייה". הספר הוא התקפה פוליטית על שלטונו של נפוליאון השלישי. הספר הודפס ויצא לאור לראשונה בבריסל בשנת 1864. ז'ולי הדפיס את הספר בבריסל כדי להימנע מהתעמתות עם המשטר הצרפתי. כשהוברחו עותקי הספר לצרפת, זוהה ז'ולי כמחבר בידי המשטרה הצרפתית, ונעצר. עותקי הספר הוחרמו ונשרפו וכיום קיימים מעט מאוד עותקים שלמים של הספר. ב-25 באפריל 1865 הורשע ז'ולי ונשלח לכלא בפריז ל-15 חודשים.
ב"דיאלוגים בגיהנום" השתמש ז'ולי בשתי דמויות היסטוריות המייצגות עמדות שונות. הספר הוא מעין פרוטוקול לדיאלוגים ביניהם. בדרך זו הוא מבקר את השלטון הנפוליאוני, חוסר החירויות ועוד. מונטסקייה מייצג את הליברליזם והפלורליזם (שבהם דגל ז'ולי) ומקיאוולי מייצג את העריצות החשוכה (שאותה תקף ז'ולי).
מאגר בית זית
הסבר מדעי
כיום, יש הטוענים כי הפרויקט כלל לא כשל, אלא להפך, השיג את מטרתו, ואף כי החלחול הוא לאקוויפר המערבי בניגוד למה שנטען בעבר.
החלטות לאחר מעשה
עם היוודע הסיבה לכישלון הפרויקט, הוחלט בכל זאת שלא להרוס את הסכר, כדי שמאגר המים יהווה לכל הפחות אטרקציה תיירותית בימות החורף. אכן, לאחר שיטפון הופך המקום למוקד טיולים ופיקניקים, עקב היותו האגם (גם אם מלאכותי) היחיד במרחב הרי ירושלים כולו. עם זאת, בשנים האחרונות ישנו לחץ הולך וגובר להסיר את הסכר, המונע את זרימתו הטבעית של נחל שורק, ופוגע במערכת העדינה של הצמחייה ובעלי החיים החיים בו. הלחץ נשען בין היתר על מקרי טביעה במאגר בשל שוליו הבוציים, ועל סכנת הפצת מחלות ממימיו העכורים בתחילת הקיץ, בעיקר בשל נחילי יתושים.
מוריס ז'ולי
הדיאלוגים בגיהנום והפרוטוקולים של זקני ציון
באוכרנה ביצעו שכתוב של הטקסט, תוך העתקה של קטעים שלמים מהספר והחלפת הקטעים נגד העריצות במילים נגד היהודים, וכך יצרו את "הפרוטוקולים של זקני ציון". את ההוכחות לשכתוב סיפקו התובעים במשפט ברן נגד הפצת הפרוטוקולים בשווייץ: קטעים שלמים מן הדיאלוגים מופיעים גם בפרוטוקולים כפי שהם, וחלק גדול מהגרסאות הראשונות של הפרוטוקולים כתוב בסגנונות ומשלבי צרפתית שונים, כאשר את הצרפתית הקלוקלת הוסיפה המשטרה החשאית הרוסית. העמודים הראשונים בפרוטוקולים זהים לחלוטין לעמודים הראשונים בדיאלוגים פרט לשינויים מינוריים.
מאגר בית זית
שימושים תיירותיים
בשנים האחרונות הוכשר בחלקו המזרחי של האגם מסלול אופניים, בין צומת כרם לצומת מוצא תחתית, המהווה חלק ממסלול סובב ירושלים. במקום תנועה ערה של מטיילים, ספורטאים ורוכבים, בעיקר בשבתות, ואף נצפו מספר כלי שיט קטנים במימי האגם. במהלך השנים הועלו רעיונות שונים לפיתוח תיירותי של האזור, אולם אלה נתקלו בהתנגדויות של תושבי היישובים הסמוכים לאגם.
שח
במשחקי לוח מסוימים, כגון שחמט, שוגי ושיאנג-צ'י, שח הוא איום על המלך (או גנרל בשיאנג-צ'י), כלומר שבמהלך הבא של המשחק, השחקן יוכל להכות את המלך אם לא ימנעו זאת. במהלך לאחר קביעת השח, השחקן בעל המלך המותקף חייב להפסיק את מצב השח, אם זה אפשרי, בשלוש דרכים אפשריות: חסימת מסלול ההתקפה על ידי כלי אחר, הכאת הכלי התוקף או הזזת המלך למשבצת שאינה מאוימת. אם השחקן אינו יכול להפסיק את מצב השח, המשחק נגמר במצב מט והוא מפסיד. רבים מכריזים "שח" כשהם מצליחים לבצע שח, אך ההכרזה אופציונלית.
ישנם מספר משחקים שבהם קיים המצב שח, אך ערך זה הוא על מצב השח בשחמט.
מבוא
שח הוא תוצאה של מהלך של אחד השחקנים, שמציב את המלך היריב תחת איום, על ידי אחד או שניים מהכלים של מבצע המהלך (בווריאציות מסוימות, אפשר לאיים בשח גם על ידי יותר משני כלים). אם מלך מאוים בשח, השחקן חייב להפסיק את מצב השח, ואם אין מהלכים חוקיים שיכולים להפסיק את השח, המצב נקרא מט. השחקן שמצליח לאיים על המלך של יריבו כך שיהיה מט, הוא המנצח.
שחקן לא יכול לבצע מהלך שבעקבותיו מלכו יהיה מאוים בשח. מהלך כזה אינו חוקי, ואם הוא מבוצע הוא מבוטל (למעט וריאציות מסוימות של הכללים בבליץ). אם בוצעו מאז מהלכים נוספים כולם מבוטלים, ומחזירים את הלוח למצב שלפני המהלך הבלתי-חוקי. אם אין שום מהלך עם המלך שלא יגרום לא להיות מאוים בשח, ואף לא מהלך עם כלי אחר כלשהו, המצב נקרא "פט" והמשחק מסתיים בתיקו. מלך אינו יכול לבצע שח ישיר על המלך היריב בעצמו, כיוון שמהלך כזה יגרום לאיום גם על המלך המאיים (שאר הכלים יכולים לבצע שח). לעומת זאת, מלך יכול לבצע שח עקיף (ראו פסקה סוגים של שח).
יציאה ממצב שח
ישנן שלוש דרכים אפשריות להיחלץ ממצב שח:
בדוגמה הראשונה משמאל, הלבן יכול להיחלץ ממצב השח באמצעות שלוש דרכים אפשריות:
אם המלך מאוים בשח כפול, המלך צריך להיחלץ משני האיומים במהלך הבא. היות שאי־אפשר להכות את שני הכלים התוקפים באותו מהלך או לחסום שני מסלולי התקפה באותו מהלך, אפשר להיחלץ משח כפול רק על ידי הזזת המלך למשבצת שאינה מאוימת.
אם אף אחת מהאפשרויות לא יכולה לחלץ את המלך ממצב השח, נקרא המצב מט, והשחקן שהצליח לאיים על מלך יריבו במט, מנצח.
סוגים של שח
ישנם הרבה מצבי שח שבהם כלי מתקיף באופן ישיר את המלך היריב, בעצמו. שח מסוג זה הוא פשוט מאוד, ונפוץ מאוד. לפעמים שח כזה הוא חלק מטקטיקת שחמט, למשל מזלג, שיפוד או שח עקיף. במספר מקרים, שח גם יכול להגן מפני טקטיקות כאלו.
ישנם גם מספר סוגים מיוחדים של שח:
הכרזה וסימון של שח
במשחקים שאינם רשמיים, השחקנים נוהגים להכריז "שח" כשהם מצליחים לאיים על מלך יריביהם, על מנת להסב את תשומת לבו לכך שהוא חייב בתורו למנוע את האיום. לפי חוקי השחמט, הכרזת שח היא אופציונלית, ולרוב אינה מבוצעת במשחקים רשמיים. עד שנות העשרים המוקדמות, שחקן היה צפוי להכריז "שח", וחלק מספרי החוקים אילצו זאת.
לעיתים קרובות פחות (ומיושנות), ההכרזה "garde" נאמרת כששחקן מתקיף באופן ישיר את מלכת היריב בצורה דומה. הכרזה זו נזנחה במאה ה-19. מהלך יחיד יכול להיות גם שח וגם garde.
ברישום שחמט, הסימן "+" מסמן מהלך שח.
אלקטרונאי
אלקטרונאי הוא אדם בעל הכשרה מקצועית באלקטרוניקה. אלקטרונאים עשוים להיות מועסקים בהתקנת מתקני אלקטרוניקה חדשים או בתחזוק מתקנים קיימים.
בישראל, לתעודה מקצועית כאלקטרונאי זכאי בוגר י"ב במגמת אלקטרוניקה. משרד העבודה מדרג את דרגת המיומנות על פי שנות הניסיון, לדוגמה: בוגר י"ב במגמת אלקטרוניקה בעל שלוש שנות ניסיון יקבל תעודת אלקטרונאי סוג 1.
הכשרה למקצוע זה ניתנת בבתי ספר לטכנאים, בבתי ספר מקצועיים המכשירים טכנאי אלקטרוניקה ובבתי ספר להנדסאים, המכשירים הנדסאי אלקטרוניקה.
בנוסף, בצה"ל מועסקים גם אלקטרונאי חימוש בחיל החימוש.
בישראל, כמו במדינות אחרות בעולם, מופצת ערכת משחק לילדים, הקרויה "האלקטרונאי הצעיר" ומטרתה ללמד ילדים את העקרונות הבסיסיים של האלקטרוניקה תוך ניסוי ומשחק.
Free For All
Free For All (בתרגום לעברית: חופש לכולם) הוא אלבום שהוקלט בפברואר 1964 על ידי שליחי הג'אז. האלבום נחשב לאחת מנקודות השיא בקריירה של ארט בלייקי. האלבום מכיל לחנים מקוריים, ארבעה בסך הכול, שניים מהם של ויין שורטר, ומציגים את מיטב היצירה שלו. זהו אחד האלבומים האהודים ביותר של שליחי הג'אז בכלל. מאפיין חשוב נוסף של האלבום הוא הנגינה העוצמתית במיוחד של המוביל, ארט בלייקי, שבה הוא ממשיך ומפתח את התפיסות הקצביות המורכבות שלו לרמות חדשות.
בנקאי
בנקאי הוא אדם העוסק בבנקאות. המונח משמש לעיתים לתיאור נושאי המשרה הבכירים בבנק, ולא לזוטרים, הקרויים פקידי בנק, ולעיתים – לתיאור כל עובדי הבנק העוסקים בפעילות בנקאית. בלשון ארכאית היה נהוג המונח "שולחני" לתאר בנקאים או חלפני כספים.
במסגרת העיסוק כבנקאי קיימות התמחויות משנה, ובהן: אשראי, מטבע חוץ, מסחר בניירות ערך ועוד.
הכשרה לתפקידי הבנקאי נעשית במסגרת מרכזי ההדרכה של הבנקים, וכן באוניברסיטאות, במסגרת לימודי כלכלה ומנהל עסקים.
אנדריי מרקוב
אנדריי אנדרייביץ' מרקוב (ברוסית: Андрей Андреевич Марков; 14 ביוני 1856 – 22 ביולי 1922) היה מתמטיקאי רוסי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תהליכים אקראיים. על שמו קרואים שרשראות מרקוב ותהליכי החלטה מרקוביים.
ביוגרפיה
מרקוב נולד ב-1856 בריאזן, רוסיה. בילדותו סבל ממגבלות בריאותיות שחייבו אותו להלך בעזרת קביים עד לגיל עשר. ב-1874 התקבל לאוניברסיטת סנקט פטרבורג לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, שם השלים תואר ראשון (1878), תואר שני (1880) ודוקטורט בשנת 1884. בשנת 1883 נשא לאישה את אהובת נעוריו. ב-1886 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג וב-1896 לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1903 נולד אנדריי מרקוב הבן, שהיה גם הוא מתמטיקאי נודע כשלעצמו. ב-1905 פרש מהוראה אקדמית באופן רשמי, אולם המשיך ללמד קורסים בתורת ההסתברות כמעט עד ליום מותו.
מחקרו
ראשית מחקרו של מרקוב הוקדש לתורת המספרים ולאנליזה נומרית. לאחר שנת 1900 עסק בעיקר בתורת ההסתברות. ב-1909 ניסח הרחבה של משפט הגבול המרכזי בעזרת שיטת צ'בישב (Chebyshev) שהיה גם מורהו עבור רצפים המורכבים ממשתנים מקריים תלויים - מה שנודע לימים בתור "שרשראות מרקוב" ולהן שימושים בפיזיקה המודרנית ובמודלים כלכליים לחיזוי. אחד השימושים הראשונים של שרשראות מרקוב היה לנסח באופן מתמטי תנועה רנדומלית של חלקיקים בתמיסה מימית (תנועה בראונית), מאוחר יותר נעשה במודל זה שימוש לחיזוי מגמות בשוק המניות.
בשנות החמישים של המאה ה-20 הורחב המודל של שרשראות מרקוב לתהליכי החלטה מרקוביים אשר מהווים מודל מרכזי בתורת הבקרה האופטימלית.
אפקט סטרופ
הדגמת האפקט
נסו לומר במהירות מהו הצבע שבו צבועות המילים להלן:
''' כחול צהוב אדום ירוק צהוב ירוק '''
אפקט סטרוּפ הוא המחשה של הפרעות בזמן תגובה של אדם במטלה. האפקט פורסם לראשונה באנגלית ב-1935 על ידי ג'ון רידלי סטרופ, וקרוי על שמו (למעשה האפקט פורסם לראשונה ב-1929, אך בגרמנית בלבד). מטלות סטרופ מדגימות את ההבחנה בין תהליכים קוגניטיביים אוטומטים לבין תהליכים קוגניטיביים נשלטים.
בניסוי המדגים אפקט זה, מתבקש אדם לציין את שם הצבע שבו כתובה מילה. המילים הן שמות צבעים, והן רשומות במגוון צבעים שונים. על פי האפקט, נדרש לאדם זמן תגובה ארוך יותר לומר "כחול" כאשר המילה "אדום" כתובה בכחול, מאשר כאשר המילה "כחול" כתובה בצבע כחול.
ההסבר המקובל לתופעת סטרופ הוא היפותזת זיהוי המילים האוטומטי: חשיפה למילה מעלה באופן אוטומטי את התוכן הסמנטי כלומר את המשמעות של המילה, ודבר זה מפריע למשימת זיהוי הצבע בו כתובה המילה. זוהי דוגמה של תפיסה של מלמעלה-למטה.
התופעה מתרחשת גם במילים שקשורות לצבע (שמים, אש) וגם בצירופי אותיות שדומים למילים המתארות צבעים (wred, bloo).
בשנות החמישים השתמשו בארצות הברית בתופעה זו כדי לזהות סוכנים סובייטים על ידי כתיבת מילים ברוסית בצבעים שונים ובקשה מהנבדקים להגיד מהו צבע המילים. אם הם היו יודעים רוסית, זה היה מפריע להם בקריאת המילים. כיום משתמשים באפקט זה על מנת לאבחן דיסלקסיה, וכן פגיעות נוירולוגיות. משתמשים בו גם כמדד לפגיעה בתהליכים אינהיבטוריים.
יש כיום מטלות רבות דמויות סטרופ (stroop-like), לדוגמה אפקט סטרופ מספרי שבו אדם מתבקש לציין איזו ספרה מתוך שתיים היא הגדולה יותר - פעם אחת הוא נשאל באשר לגודל הפיזי של הספרה (גודל הגופן) ופעם אחרת לגבי הערך המספרי של הספרה.
הדרך הפשוטה ביותר שבה אפשר להערים על הבוחן היא טשטוש ראייה רצוני ויזום עד למידה שבה אי אפשר לקרוא את המילים, אבל אפשר לזהות את הצבע שלהן.
מבחינה נירולוגית מטלות סטרופ מפעילות את פיתול החגורה הקדמי.
מבחינת מודעות, "אפקט סטרופ" קשור למנגנוני הקשב, כאשר למעשה נדרש מאיתנו לבצע inhibition in attention, זאת אומרת, עיכוב לגירוי שתופס את הקשב ותשומת ליבנו. במקרה של האפקט, התוכן הסמנטי של המילה תופס את תשומת ליבנו במידה יותר גדולה, ואנו נדרשים להתעלם ממנו, ולהבחין בשם צבע הגירוי.
נבחרת צ'ילה בכדורגל נשים
נבחרת צ'ילה בכדורגל נשים (בספרדית: Selección femenina de fútbol de Chile) היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של צ'ילה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית וחברה ב-CSF.
קופה אמריקה לנשים לקראת גביע העולם לנשים 1991
נבחרת צילה שיחקה לראשונה במסגרת בינלאומית נגד ברזיל ב-28 באפריל 1991, במשחק בו הפסידה 1–6 במסגרת משחקי המוקדמות הדרום-אמריקאיים של גביע העולם בכדורגל נשים הראשון בהיסטוריה. שלושה ימים לאחר מכן, ב-1 במאי, ניצחה את ונצואלה 1-0 וסיימה במקום השני (מתוך שלוש נבחרות. רק הראשונה - נבחרת ברזיל - העפילה באותה שנה, בטורניר בו שיחקו 12 נבחרות בלבד).
קופה אמריקה לנשים לקראת גביע העולם לנשים 2019-1995
גם במשחקי המוקדמות לקראת אליפויות העולם הבאות (1995–2011) סיימה צ'ילה במקום השלישי (שתי הראשונות העפילו) ורק במוקדמות לקראת גביע העולם ב-2015 לא הצליחה להעפיל לשלב השני וסיימה במקום השישי בלבד. במוקדמות לקראת גביע העולם ב-2019 הצליחה צ'ילה לראשונה לסיים שנייה בשלב המוקדם ובמקום השני בשלב המוקדם השני, וכך העפילה לראשונה לגביע העולם (עם 3 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד בודד לברזיל).
גביע העולם לנשים 2019
נכון ל-13 ביוני 2019, שיחקה צ'ילה רק את משחק הבכורה שלה במסגרת גביע העולם, בו הפסידה לשוודיה 2-0 במשחק שהתקיים ב-11 ביוני 2019 ברואזון פארק בעיר רן שבצרפת.
תוכנית לימודית אישית
תוכנית לימודית אישית (תל"א), תוכנית לימודים אישית הנקבעת לילדים עם לקות הנוגעת לתחומי תפקוד שונים הקשורים ללמידה ולשילוב במערכת החינוך הרגילה או המיוחדת: תפקוד מוטורי, חושי, קוגניטיבי ורגשי, התנהגות ויכולת חברתית ותקשורתית. בנוסף לזאת נשקלת גם יכולתו של התלמיד לבצע באופן עצמאי את פעולות היומיום (ADL), כמו יכולת להסתדר בכוחות עצמו בשירותים, לאכול בכוחות עצמו ולהתלבש בכוחות עצמו.
לפי הוראת משרד החינוך, "בראשית כל שנת לימודים ולא יאוחר ממועד שקבע השר בתקנות, יקבע הצוות המטפל במוסד לחינוך מיוחד, תוכנית לימודים אישית לכל ילד חריג הלומד באותו מוסד". בארצות הברית קיימת תוכנית דומה, Individualized Education Program. בניגוד לתוכנית הישראלית הפועלת בהוראת מנכ"ל משרד החינוך, התוכנית האמריקנית פועלת בהוראת החוק הפדרלי. חוק זה נקרא "חוק חינוך לפרטים בעלי מוגבלויות" ; (IDEA) של שנת 1975, תיקון בשנת 2004.
התל"א נבנית על ידי מקורות שונים על הילד, כגון: אבחונים פרא-רפואיים, אבחונים פסיכולוגיים ושיחה עם ההורים, והיכרות עם הילד בסיטואציות שונות (אינטראקציה בין הילד למבוגרים ולילדים. בעבודה אינדיבידואלית, משחק חופשי ועוד).
השותפים לכתיבת התל"א הם ועדת השמה, יועץ חינוכי, רופאים, מורה/גננת לחינוך מיוחד וצוות פרא-רפואי (כגון קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק). לאחר ישיבת הצוות ישנה החלטה במה שואפים לקדם את הילד במהלך השנה.
פיגוע מצובה
פיגוע מצובה היה פיגוע ירי שביצעו מחבלים בגבול הצפון ב־12 במרץ 2002 ובו נרצחו שישה ישראלים.
ב-12 במרץ 2002 חדרו שני מחבלים מלבנון לשטח ישראל. באמצעות מתקן מתוחכם דמוי סולם הם הצליחו לעבור מעל גדר המערכת ולחדור לשטח מדינת ישראל מבלי שהתגלו. הם התמקמו על הר הצופה על כביש שלומי-מצובה (כביש 70), והחלו בירי נשק קל והטלת רימוני יד לעבר כלי רכב שנסעו על הכביש ובהם אוטובוס. בפיגוע זה נרצחו חמישה אזרחים וקצין צה"ל, ונפצע חבר קיבוץ מצובה. שני המחבלים חוסלו.
מבצעי הפיגוע
בשנת 2004 נטל ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אחריות על הפיגוע, במאי 2006 התפוצצה בצידון מכוניתו של מחמוד אל-מג'דוב (אבו חמזה) מזכיר הג'יהאד האיסלמי בלבנון, כנראה כתגובה על הפיגוע. ישראל לא לקחה אחריות על הפיצוץ.
הנצחה
במקום הפיגוע, בצד הכביש שלומי-מצובה, ליד הפנייה למצובה, הוצבה טבלת שיש ועליה חקוקות המילים: לזכר הנאהבים והנעימים הרוגי ארץ ישראל. במילים אלו, מתוך "פתיחה לקדיש" שפרסם ש"י עגנון בערב יום הכיפורים תש"ח, בחר טוביה ליבנה, בעלה של לין ליבנה ואביה של עטרה ליבנה שנהרגו בפיגוע זה, להעביר את הקו המחבר מתקומת המדינה ועד לפיגוע.
בפיגוע נפצע קשה השוטר ינון כהן אשר חסם את הכביש ומנע הגעת רכבים למקום. כמו כן הסתער על המחבלים ונפצע קשה בחילופי האש. ינון קיבל את עיטור המופת על הקרבתו והצלת מאות תלמידים שהיו אמורים להגיע למקום בהסעות מבית ספר כברי, אחריו הגיע קצין צה"ל מיכאל צ'רטוק והסתער על המחבלים, תוך שהוא פוגע באחד מהם ונפצע בעצמו. צ'רטוק קיבל צל"ש מפקד אוגדה על חתירה למגע, אומץ לב, דבקות במשימה. סגן גרמן רוז'קוב הגיע למקום במקרה והסתער על המחבלים כשמחפה עליו מפקד החטיבה, אך במהלך הקרב עם המחבלים נהרג. רוז'קוב קיבל צל"ש מפקד האוגדה על פעילותו בקרב ואומץ ליבו.
גיא בן הינום
גֵּיא בֶן הִנֹּם (או גיא בן הנום) הוא שמו של גיא בירושלים הנזכר רבות במקרא, וכיום מזוהה כעמק הנמצא מדרום לעיר העתיקה ועיר דוד ומקיף את הר ציון. הוא מתחבר במזרח אל נחל קדרון. מתחם ממילא מהווה את קצהו השני. מקום זה הוא מקור השם גיהנום שניתן למקום שאליו, על פי האמונה, יגיעו החוטאים לאחר המוות.
הגיא במקרא
הגיא מוזכר לראשונה בספר יהושע בחלק מתיאור גבולות נחלות השבטים בעת חלוקתן. נראה כי הגיא שימש כנקודת מוצא חשובה, שכן הוא מופיע רבות בתיאורים אלה: ; וכדומה. גם בתיאור חלוקת הנחלות בימי נחמיה מופיע הגיא כסימן גבול:.
פרסומו המפוקפק של הגיא היה עקב היותו מקום עבודת המולך - פולחן עבודה זרה שהתקיים בזמנו של הנביא ירמיה. המקום היה קרוב יחסית לעיר ירושלים של אותם ימים, במרחק קצר מאוד מהחומה המערבית. החוקרים סבורים שגיא בן הנם הוא הגיא שעובר כיום ממערב לעיר העתיקה ומדרום להר ציון, ויוצא לנחל קדרון. משערים שבמות התופת (הבמות עליהן היו מקריבים את הבנים בעבודת המולך) היו במזרחו של החלק הדרומי של גיא בן הנם, ליד שער החרסית. השם בן הנם אינו מפורש די צרכו, אך יש המשערים שהמקום הוא על שמו של אדם שהיו לו קרקעות באותו הגיא.
הנביא ירמיה, בנבאו על חורבן בית המקדש הראשון, מנבא כי למקום יקראו גיא ההריגה, לומר כי כל כך הרבה יהיו המתים בחורבן, עד שימלאו את גיא בן הנם במתים, אשר יהיו.
הגיא כיום
הגיא המזוהה כיום כגיא בן הינום היווה חלק משטח ההפקר שחצץ בין ירושלים המזרחית והמערבית בשנים 1948–1967. בתקופת מלחמת העצמאות הופעל רכבל צבאי מעל הגיא, שקישר בין הר ציון לשכונת שמעא. הרכבל שימש להובלת אספקה ולפינוי פצועים, והופעל רק בשעות הלילה. הרכבל נשמר במצב כשיר בכל תקופת הקו העירוני. ב-1972 הוחלט להקים במקום את מוזיאון הרכבל שינציח את פעילותו במקום.
בסוף המאה ה-19 הוקמו בעמק שתי שכונות: שמאעה במרכזו, למרגלות הר ציון, וג'ורת אל-ענב, בצפון-מערבו במקום בו נמצא היום מתחם חוצות היוצר. ג'ורת אל-ענב ננטש ב-1948 בגלל הסמיכות לגבול ושמאעה פונה בסוף שנות ה-60 במסגרת פינוי משכנות עוני.
בגיא ממוקמים בריכת הסולטאן, שהוסבה לתיאטרון פתוח למופעים רבי משתתפים, הסינמטק של ירושלים והמרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט. דרך חברון, הדרך המובילה משער יפו דרך דרום העיר לעבר בית לחם וחברון, מתחיל בצידו המזרחי של הגיא, חוצה אותו בגשר, וממשיך בצידו המערבי. חלקו הצפון-מערבי של הגיא מהווה פארק מטופח. גשר תלוי שנמתח לאורך של 202 מטרים, מחבר בין מורדות גיא בן הינום להר ציון.
במערב הגיא, ישנו מצוק המשמש גם כאתר טיפוס צוקים והוא אתר הטיפוס הראשון בארץ. במשך שבע שנים היה האתר אסור לטיפוס ובחודש אפריל 2014 הותר שוב לטיפוס.
נחל גיא בן הינום
בתוך גיא בן הינום עובר נחל בעל אותו השם שהוא אחד מיובליו של נחל קדרון הנמצא ממזרח.
המרגל שחזר מן הכפור
המרגל שחזר מן הכפור (באנגלית: The Spy Who Came in from the Cold) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור ב-1963 והתפרסם בשל תיאורו את שיטות הריגול המערביות כסותרות את הדמוקרטיה המערבית וערכיה.
רקע לכתיבת הספר
בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי, ושירת בגרמניה כסוכן חשאי, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, Call for the dead (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה". קורנוול נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. קורנוול סיפר כי את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
בשנת 2013 ראתה אור מהדורה חדשה של הספר, הכוללת הקדמה עדכנית מאת ג'ון לה קארה תחת הכותרת "חמישים שנה אחרי". בהקדמה מספר הסופר כי כתב את הספר בגיל שלושים, בעת שירותו כקצין מודיעין במסווה של דיפלומט זוטר בשגרירות הבריטית בבון - ומפריך את השמועות שרווחו בעיתונות הבינלאומית עם צאת הספר, לפיהן העלילה מבוססת על אירועים שהתרחשו במציאות. לטענתו, עצם העובדה שהספר אושר על ידי הגוף שהעסיק אותו, השירות החשאי הבריטי, מוכיחה כי הספר הוא בדיה מתחילתו ועד סופו. בשנת 2017 התפרסם ספרו של לה קארה, "מורשת של מרגלים", שעסק אף הוא בעלילה שמתוארת בספר ובה תוארו האירועים שקדמו למבצע אליו נשלח הגיבור, לימאס, מן הפרספקטיבה של חברו, פיטר גוילאם.
עלילת הספר
עלילת הספר, המתרחשת בתקופת המלחמה הקרה, נפתחת כאשר אלק לימאס, סוכן חשאי בריטי שפעל מעבר למסך הברזל, במזרח ברלין, ושימש שם כראש "תחנת ברלין" של השירות החשאי הבריטי, שב לבריטניה לאחר שכל הסוכנים שהפעיל נלכדו או נהרגו על ידי שירות הריגול הנגדי של גרמניה המזרחית. לימאס, המתואר כגבר נמוך וחסון, הוא איש ביון מנוסה ומיומן. הוא החל את שירותו במודיעין הבריטי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עת התגייס לצבא הבריטי והתנדב למנהלת המבצעים המיוחדים. במנהלת המבצעים המיוחדים עבר הכשרה. כלוחם וכסוכן חשאי, וביצע פעולות קומנדו וביון בהולנד, אליה הוצנח בשנת 1941, ובנורווגיה. בתום המלחמה הוענקה לו מדליה והוא שוחרר מן הצבא הבריטי. עד מהרה שב לימאס לשירות החשאי הבריטי, הפעם כסוכן חשאי בברלין ובהמשך הפך לראש "תחנת ברלין".
אף כי "קונטרול" (כך מכנה לה קארה בספריו את ראש ה-השירות החשאי הבריטי) מעריך כי לימאס מדוכא בעקבות מותם של סוכניו כולם, ומיוגע ומותש מן הפעילות המבצעית החשאית, הוא מבקש ממנו להתנדב למשימה אחרונה לפני שיפרוש - לחסל את ראש הריגול הנגדי הגרמני, אדם קר ואכזרי במיוחד בשם מונדט. מתיאורו של לה קארה את המציאות המבצעית החשאית באמצעות המילה "כפור" מגיע שמו של הספר. לאחר מכן העלילה מתארת את הידרדרות חייו של לימאס הנאלץ לפרוש מהשירות, עד לכניסתו לכלא לשלושה חודשים. מעשיו צדים את עיניהם של סוכנים קומוניסטיים, שלוקחים את לימאס למזרח גרמניה על מנת שימכור להם מידע על שירות הריגול הבריטי. שם הוא נחקר על ידי פידלר, סגנו של מונדט. בהמשך פושטים אנשיו של מונדט על הבית שבו מוחזק לימאס, מתנהל קרב קצר, במהלכו הורג לימאס, הבקי בקרב מגע את אחד הפושטים, והשניים נאסרים. בחלק האחרון והמותח ביותר של הספר נפגשים ועולים מחדש כל האירועים והדמויות שהוזכרו עד כה בספר, בזמן משפט של המשטר הקומוניסטי נגד מונדט עצמו. הסופר מצליח להביא למפנה מפתיע במיוחד בעלילה, כשבמהלך המשפט, מתחוורת לקורא השפעתם של כל הפרטים השוליים לכאורה שהוזכרו בחלק הראשון על גורלם של הגיבורים בסיפור.
מקומו של הספר בקטגוריית מותחני הריגול
הספר זכה לביקורות משבחות והפך לרב-מכר בינלאומי. גרהם גרין, מבולטי הסופרים הבריטיים של התקופה, כתב עליו ביקורת נלהבת אשר סייעה להכרה בג'ון לה קארה כסופר מקורי. הספר נבחר על ידי המגזין TIME כאחד מבין "מאה הרומנים הטובים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית", ובשנת 2006 דורג על ידי המגזין פאבלישרס ויקלי כ"מותחן הריגול הטוב ביותר שנכתב אי פעם".
ספרו של לה קארה עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה היו מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורכו של הספר כלל אין זה ברור לקורא מי הם ה"טובים" בעלילה ומי הם ה"רעים"). לה קארה הראה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
הספר עובד לסרט בשנת 1965, ובשנה זו זכה בפרס אדגר מטעם אגודת סופרי המסתורין של אמריקה. את הסרט "המרגל שחזר מן הכפור" ביים מרטין ריט. את דמותו של לימאס גילם השחקן ריצ'רד ברטון, ואת דמותו של סמיילי גילם השחקן רופרט דייוויס.
בשנת 2018 נודע כי רשת BBC מפתחת מיני סדרת טלוויזיה בשם "המרגל שחזר מן הכפור", בכיכובו של איידן גילן כלימאס.
ניק רדינג (שחקן)
ניקולאס מארק "ניק" רדינג (באנגלית: Nicholas Mark "Nick" Reding; נולד ב-31 באוגוסט 1962) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
רדינג נולד בצ'יזיק שבמערב לונדון. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד השוטר פיט רמזי בסדרה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד מפקח בילוש מייקל קונר בסדרת הפשע של ה-BBC "עדות אילמת".
בין תפקידיו הרבים בטלוויזיה ובקולנוע היו בסדרה "The Monocled Mutineer", בסדרה "שומרי ראש", מיני-סדרה "אוסקר", "Peak Practice", "פרנק סטאבס", "Minder", "אגדות מעולם המסתורין", סדרת הדרמה "באגס", סרט הטלוויזיה "Sword of Honour", פרק בסדרה "A Touch of Frost", במיני-סדרה "Paradise Postponed", באנתולוגיה "Murder in Mind", בסדרה "Boon", "סיפורי המסתורין של רות' רנדל", הסרט "Captive", סרט הדרמה "מיסטר ג'ונסון", הסדרה "בית אליוט", סרט הפיילוט "Police 2020", הסדרה "מכת שמש", "Croupier", "השופט ג'ון דיד", הסרט "הגנן המסור", "לגעת ביהלום" ובדרמה "Soul Boy".
בתיאטרון שיחק רדינג בתפקיד ג'וזף פורטר פיט במחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושניר בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד שיחק בתפקידים ראשיים בתיאטרון רויאל קורט.