cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אביחי מנדלבליט
השכלה וחיים אישיים
מנדלבליט נשוי לרונית לבית הרוש, מורה לתנ"ך ומאבחנת דידקטית, ואב לשישה ילדים. מתגורר עם משפחתו בשכונת כפר גנים ג' בפתח תקווה.
בן דודו הוא תת-אלוף קובי מנדלבליט, הצנזור הצבאי הראשי.
קישורים חיצוניים
מכתביו
עש העץ הענק
עש העץ הענק (שם מדעי: Endoxyla cinereus) הוא מין של עש מסדרת הפרפראים, האנדמי לחלקים מאוסטרליה (קווינסלנד וניו סאות' ויילס) ולניו זילנד. המין תואר לראשונה על ידי יוהאן טפר ב-1890.
תיאור
זהו העש הכבד ביותר בעולם, ומשקלו מגיע עד לכ-30 גרמים.
מוטת כנפיו מגיעה לכ-23 סנטימטרים, ועל כנפיו ישנו דפוס משתנה של אפור בהיר וכהה או חום.
זחליו הם אוכלי עצה הגדלים בתוך גזעי עצי אקליפטוס.
הזחלים חיים על סוגים שונים של שיחים ועצים, ויכולים לנצל מגוון של צמחי מזון. הפרפרים הבוגרים אינם ניזונים, אלא שורדים משומן שאגרו בתקופתם כזחלים.
דפורסט קלי
ג'קסון דפורסט קלי (אנגלית: Jackson DeForest Kelley; 20 בינואר 1920 - 11 ביוני 1999) היה שחקן קולנוע אמריקאי. פרסומו הגדול ביותר הגיע מתפקידו כדוקטור ליאונרד "עצמות" מק'קוי, בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
ביוגרפיה
נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. כילד השתתף כזמר במקהלת הכנסייה. הוא קיבל גם תפקידי סולו, ומאוחר יותר הופיע גם בתחנת רדיו מקומית באטלנטה. כתוצאה מהופעות אלה זכה בחוזה הופעות עם לו פורבס ותזמורתו בתיאטרון פארמאונט בעיר.
בגיל 17 קלי הגיע ללונג ביץ' בקליפורניה, במטרה לבלות עם דודו במשך שבועיים. המקום מצא חן בעיניו, והוא נשאר שם שנה. לאחר מכן חזר לג'ורג'יה, אך החליט לשוב לקליפורניה באופן קבוע. הוא מצא עבודה בניקיון, אותה החליף מאוחר יותר בעבודה כמפעיל מעלית במלון. בלונג ביץ' הופיע עם קבוצת התיאטרון של לונג ביץ' בערב, כאשר בבוקר הוא ממשיך לעבוד לפרנסתו.
ב־1942 פגש את אשתו, קרולין, ששיחקה באחת ההצגות בהן השתתף במסגרת קבוצת התיאטרון. עקב המלחמה, גויס קלי לחיל האוויר והוצב בניו מקסיקו. לאחר מכן הועבר לקולבר סיטי, שם שיחק בסרט הדרכה של הצי האמריקאי. ב־7 בספטמבר 1945 התחתן עם קרולין אצל כומר שהשיא בחינם אנשי צבא. את טבעות הנישואין האינדיאניות קנו תמורת 25 סנטים.
"צייד כישרונות" של אולפני פארמאונט גילה אותו משחק בסרט ההדרכה, והציע לו עבודה כשחקן. הוא ביצע מספר רב של תפקידים לפני שהגיע לשחק ב"מסע בין כוכבים", בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. סרטו הראשון היה "פחד בלילה", בו שיחק בתפקיד ראשי. הסרט הצליח מאוד וביסס את מעמדו של דפורסט קלי כשחקן מוביל. ב-1957 שיחק ב"עץ החיים" וב-1959 שיחק במערבון "עיר היצרים", שניהם בבימויו של אדוארד דמיטריק.
בסדרה "מסע בין כוכבים" שיחק בין 1966 ל־1969, וכן בסרטים המבוססים על הסדרה. בנוסף הופיע כשחקן אורח בפרק הראשון של מסע בין כוכבים: הדור הבא בשנת 1987.
מותו
דפורסט קלי נפטר מסרטן הקיבה בבית החולים של קרן הקולנוע והטלוויזיה בוודלנד הילז, לאחר אשפוז של שלושה חודשים. הוא הראשון מבין חברי הצוות העיקריים של הסדרה המקורית שהלך לעולמו. לפניו נפטר השחקן מארק לנארד, שגילם את סארק, אביו של הוולקן ספוק. ב-2005 נפטר השחקן ג'יימס דוהאן, שגילם את המהנדס מונטגומרי "סקוטי" סקוט.
קיילי קווקו
קיילי כריסטין קְווֹקוֹ (באנגלית: Kaley Christine Cuoco; נולדה ב-30 בנובמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. היא מוכרת בין היתר כברידג'ט הנסי מקומדיית המצבים "8 כללים פשוטים" (2005–2002), כבילי ג'נקינס בסדרה "מכושפות" (2006–2005), ובעיקר כפני הופסטטר בקומדיית המצבים של רשת CBS, "המפץ הגדול" (2019–2007). על תפקידה כקאסי באודן בסדרה "הדיילת" היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2021.
ביוגרפיה
קווקו נולדה בקמרילו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה ממוצא איטלקי, אנגלי וגרמני. אביה, גארי קרמיין קווקו, הוא סוכן נדל"ן, ואמה ליין אן (לבית וינגייט) היא עקרת בית. אחותה בריאנה השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות האמריקאית "The Voice". בילדותה, הייתה קווקו לשחקנית טניס חובבנית מדורגת אך היא הפסיקה לשחק בגיל 16.
קריירה
בשנת 1992 ביצעה הופעת משחק ראשונה בסרט הטלוויזיה "חול טובעני: אין לאן לברוח" שהוקרן לראשונה ברשת NBC.
בשנת 1995 קווקו הופיעה לראשונה בסרט קולנוע כקארין קארטר בסרט הפעולה "פקודת חיסול", בכיכובם של דנזל וושינגטון וראסל קרואו.
בשנת 2005 הצטרפה לעונה השמינית (והאחרונה) של הסדרה "מכושפות", בתפקיד בילי ג'נקינס.
באוקטובר 2017 הקימה קווקו את Yes, Norman Productions, חברת הפקות טלוויזיה שנכנסה לעסקת הפקה בלעדית רב-שנתית עם האחים וורנר טלוויזיה. הפרויקט הראשון של קווקו, דרך Yes, Norman Productions, היה עיבוד לספר הדיילת, שנכתב על ידי הסופר כריס בוג'אליאן, שפותח לסדרת דרמה קומית באותו השם ("הדיילת"). קווקו כיכבה בסדרה בתור קאסי באודן, וגם שימשה כמפיקה בפועל. הבכורה של הדיילת הוצגה ב-26 בנובמבר 2020, בפלטפורמת הסטרימינג של HBO Max – וזכתה לשבחי ביקורת נרחבים, וחודשה לעונה שנייה ב-18 בדצמבר 2020.
חיים אישים
קווקו מתגוררת בעמק סן פרננדו, קליפורניה, אחד מתחביביה המועדפים הוא טניס שולחן. כשהופיעה בתוכנית האירוח "אלן", העניקה קווקו מתנה למנחה אלן דג'נרס: מחבט לטניס שולחן ועליו חתימות כל השחקנים מהסדרה "המפץ הגדול".
בשנים 2007–2009 הייתה במערכת יחסים עם השחקן ג'וני גאלקי (עמיתה לסדרה "המפץ הגדול"). בשנים 2011–2012 הייתה מאורסת לרופא ג'וש רזניק. ב-2013 קווקו נישאה לטניסאי ראיין סוויטינג, אך ב-2016 הם התגרשו.
לאחר מכן החלה לצאת עם רוכב הסוסים, קארל קוק, בנו של המיליארדר סקוט קוק. השניים התארסו ב-30 בנובמבר 2017, שהיה גם יום הולדתה ה-32 של קווקו, והתחתנו ב-30 ביוני 2018. בספטמבר 2021 הודיעו השניים על פרידה.
בשנת 2022, קווקו החלה לצאת עם השחקן טום פלפרי. הם עשו את ההופעה הפומבית הראשונה שלהם כזוג בטקס של שדרת הכוכבים של הוליווד במאי 2022. פלפרי וקווקו הודיעו באמצעות האינסטגרם באוקטובר 2022 שהם מצפים לילדם הראשון המשותף, בת, אשר נולדה ב-30 במרץ 2023.
עודד פלד
עודד פלד (נולד ב-31 במאי 1950 בחיפה) הוא משורר עברי, מתרגם מאנגלית ועורך.
ביוגרפיה
פלד נולד בחיפה ולמד בבית הספר ׳׳תיכון חדש׳׳ בעיר. שירת בצה׳׳ל כמדריך בקורס לאלחוטני תעופה. הוא בוגר אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וספרות אנגלית. פלד התפרסם בשל תרגומיו מאנגלית של יוצרי דור ה"ביט" המרכזיים, ביניהם אלן גינסברג, סטיוארט פרקוף וג'ק קרואק. היה חבר מערכת בהוצאת קשב לשירה ובכתבי העת עתון 77, עמדה ואחרים.
כיום מתגורר פלד בקיבוץ כפר הנשיא שבגליל העליון.
שני שירים של עודד פלד
שׁחֲרִית
עֶרֶב יוֹרֵד
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
העלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי שהיה מנהיג ציוני, סופר, משורר, מתרגם, פובליציסט ומכונן הציונות הרוויזיוניסטית, נערכה בכ"ט בתמוז ה'תשכ"ד - 9 ביולי 1964 בחלקת משפחת ז'בוטינסקי בהר הרצל בירושלים, בנוכחות קהל רב ואישי ציבור מכובדים.
פטירתו של ז'בוטינסקי
בזמן מלחמת העולם השנייה יצא ז'בוטינסקי לארצות הברית במשלחת הסברה של הצ"ח למען הקמת צבא עברי. אז ביקר במחנה קיץ של בית"ר באזור ניו יורק, ובכ"ט בתמוז ת"ש, 3 באוגוסט 1940, נתקף באוטם שריר הלב ונפטר. רק הוא עצמו ידע, בשנותיו האחרונות, על מחלה בלבו. מותו הפתאומי הדהים את חסידיו ומתנגדיו; יגון קודר ירד על תומכיו ואנשי תנועותיו. העיתון "הגה" דיווח על מותו:
לפי העיתון "דבר" מ-8 באוגוסט, משטרת ניו יורק דיווחה על מסע הלווייתו כי. ז'בוטינסקי נקבר בבית העלמין ניו מונטיפיורי בלונג איילנד.
ב-3 באוקטובר או ב-3 בנובמבר 1935 ערך ז'בוטינסקי צוואה ובה נכתב בין היתר:
בשנת 1948 קמה ממשלה עברית כאמור, אך בראשה עמד דוד בן-גוריון, יריב מר של ז'בוטינסקי משכבר הימים. בן-גוריון טען פעמים רבות כי העלאת עצמותיהם של מנהיגים ציוניים היא מיותרת וכי יש להעלות יהודים חיים לארץ ישראל, אך בו בזמן הועלו עצמותיהם של מנהיגים רבים בתנועה הציונית.
הסערה הציבורית
הסערה הציבורית בדבר העלאת עצמותיו של ז'בוטינסקי לישראל התעוררה לראשונה בדצמבר 1951, כאשר העלה חבר הכנסת מרדכי נורוק שאילתה בכנסת לראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, בשאילתה זו הוזכרו גם וולפסון, סוקולוב וצ'לנוב. בתשובה ענה ראש הממשלה בין היתר:
באוגוסט 1953 קיבלה ועידת ההסתדרות הציונית באמריקה (ZOA) החלטת פנייה לממשלת ישראל, למען תעלה עצמותיו של ז'בוטינסקי לארץ ישראל. פנייה זו הועברה לשר החוץ דאז משה שרת, שהעביר הפנייה לראש הממשלה, יחד עם חוות דעתו האישית, שיש להיענות לבקשה זו, אך גם אז סירב בן-גוריון להעלות את עצמות יריבו הפוליטי המר לארץ. ביוני 1954 העלה שר הפנים דאז, ישראל רוקח, הצעה לסדר יומה של הממשלה בדבר זאב ז'בוטינסקי, אך זו הועלתה לדיון רק בדצמבר אותה שנה. הממשלה קיבלה החלטה, שלפיה תורכב ועדה משותפת עם יו"ר ההנהלה הציונית, שתקבע את רשימת ראשי התנועה הציונית ומבשריה, אשר את עצמותיהם יש להעלות לישראל.
בינתיים, הפנו בקשות רבות לנשיא המדינה דאז יצחק בן-צבי, כדי שיפעל מול בן-גוריון. נשיא המדינה הביע תמיכה במהלך של העלאת עצמותיו של ז'בוטינסקי, הן בעל-פה בהזדמנויות שונות והן במכתבים אל דוד בן-גוריון ומשה שרת. באחד ממכתבים אלו המליץ בן-צבי לבן-גוריון על העלאתם של המנהיג הציוני-סוציאליסטי דב בר בורוכוב והמשורר הציוני שלום שבזי. בן-גוריון המשיך בעמדתו העיקשת נגד העלאת עצמות לארץ-ישראל, אלא של בנימין זאב הרצל (שנקבר בשנת 1949 בארץ-ישראל) ושל אדמונד ג'יימס דה רוטשילד (שנקבר בשנת 1954 בארץ-ישראל). ב-3 ביוני 1956 כתב לבן-צבי: "הנהפוך ארצנו לארץ הקברים?".
הסערה הציבורית דעכה עם הזמן עד שיוסף שכטמן, עוזרו הקרוב של ז'בוטינסקי, העלה מחדש את הנושא במכתב ששלח לבן-גוריון בספטמבר 1956. במכתב ששלח שכטמן, הוא ביקש מבן-גוריון לדון מחדש בשאלת קבורתו של ז'בוטינסקי בארץ. בן-גוריון השיב לו במכתב מה-3 באוקטובר 1956:
ב-23 באוקטובר אותה שנה השיב שכטמן לבן-גוריון במכתב לאמור:
נורווגיה באירוויזיון 2022
מי שייצגו את המדינה הם "ג'ים וקית" - חברי הצמד "סאבוולפר", שנבחרו לאחר שניצחו במלודי גרנד פרי - התחרות המקדימה לאירוויזיון בנורווגיה. הם עתידים לבצע את שירם, "Give That Wolf a Banana", בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
הסערה הציבורית
מכתבו זה של שכטמן הגיע לידיו של בן-גוריון זמן קצר לפני פרוץ מלחמת סיני. בינתיים ביקר שכטמן בישראל ושוחח בעניין זה עם ראש הממשלה, שהמשיך לדבוק בעמדתו הנוקשה.
לאורך כל תקופת כהונתו כראש הממשלה, התעקש בן-גוריון שלא למלא את בקשת ז'בוטינסקי בצוואתו. בשנת 1963, התפטר בן-גוריון מראשות הממשלה ופרש בשנית לשדה בוקר, מחליפו בתפקיד היה לוי אשכול. אשכול ביצע תפנית במדיניות המפלגתית שרווחה עד אז בלשכת ראש הממשלה. הוא ניפץ את תורת "בלי חרות ומק"י" ונפגש עם מנחם בגין, מנהיג תנועת החרות, ממנו שמע על צוואתו של ז'בוטינסקי. שנים לאחר הפגישה סיפק בגין על התרשמותו העמוקה של ראש הממשלה מהאמונה של ז'בוטינסקי במדינה היהודית שבדרך. אמונה זו, טען בגין לימים, היא שהובילה את אשכול להניח בצד כל שיקול פוליטי ומפלגתי ולפעול להעלאת עצמותיו של ז'בוטינסקי ארצה.
נורווגיה באירוויזיון 2022
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, נורווגיה השתתפה בתחרות שישים פעמים, מאז הצטרפותה ב-1960. היא זכתה בתחרות שלוש פעמים; באירוויזיון 1985 עם השיר "La det swinge" בביצוע להקת בוביסוקס!, בשנת 1995 עם "Nocturne" של סיקרט גארדן וב-2009 עם השיר "Fairytale" של אלכסנדר ריבאק. אולם נורווגיה היא המדינה שגהיעה למקום האחרון יותר פעמים מכל שאר המשתתפות - 11 פעמים. בנוסף, היא סיימה את התחרות עם 0 מקרים בארבעה מתוך 11 המקרים. לאחר כינון שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004 סיימה נורווגיה שמונה פעמים בעשר המדינות המשתתפות. באירוויזיון 2021 שלחה נורווגיה את הזמר TIX עם השיר "Fallen Angel". הם הגיעו למקום השמונה עשר עם 75 נקודות.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
הסערה הציבורית
במרץ 1964 התקבלה החלטת הממשלה הקובעת כי הממשלה נענית לבקשתו של ז'בוטינסקי בצוואתו ותביאו לקבורה בארץ-בארץ ישראל. בן-גוריון חשש כי העלאת העצמות תעניק ל"חירות" לגיטימציה בציבור הרחב ובאפריל תקף את ההחלטה באמצעות סדרת מאמרים חריפים ב"דבר", בהם תקף את ז'בוטינסקי.
נורווגיה באירוויזיון 2022
רקע
רשות השידור הנוורווגית (NRK) משדרת בקביעות את הקדם הלאומי לאירוויזיון, "מלודי גרנד פרי". ב-28 במאי 2021 אישרה הרשות את השתתפותה באירוויזיון 2022.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
ההחלטה על העלאת עצמותיו של ז'בוטינסקי לארץ עוררה הדי שמחה ואחדות בישראל. אתר הקבורה בהר הרצל נבחר בקפידה, כך שיהיה במרחק סביר מקברו של הרצל. ראש הממשלה אשכול הגיע בעצמו לבחון את אתר הקבורה ואישר אותו.
נורווגיה באירוויזיון 2022
לפני האירוויזיון
אירוע "מלודי גרנד פרי 2022" הוא המהדורה ה-60 של הקדם הנורווגי לאירוויזיון. הוא כלל ארבעה רבעי גמר, שלב ה-"wildcard", שהורכב משני סיבובים, וגמר. נערך באצטדיון H3 בפורנבו, והונחה על ידי מיקל ניווה, קורה מגנוס ברג ואניקה מומרק. הוא ישודר ב-NRK1 וב-NRK TV, וכן גם באתר האיטנרנט הרשמי של רשות השידור. הפורמט זהה למהדורה הקודמת של התחרות: מתמודד אחד מכל רבע גמר מעפיל לגמר, ומצטרף לחמשת האמנים שבגמר באופן אוטומטי. בגמר התקיימו שני סיבובי הצבעה, עד שנותרו שני מתמודדים. הם ביצעו את שיריהם פעם נוספת, ולאחר מכן התקיים סבב הצבעה נוסף שקבע את זהות הזוכה.
רבע גמר 1
רבע הגמר הראשון שודר ב-15 בינואר 2022.
רבע גמר 2
רבע הגמר הראשון שודר ב-22 בינואר 2022.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
ארונותיהם של זאב ויוענה ז'בוטינסקי הובאו מניו יורק לישראל במטוס. המטוס עצר בפריז, שם נערך טקס בהשתתפות ראש הממשלה, שנבצר מלהגיע לטקס עקב ביקורו שם. בטקס בפריז, שנערך בשדה התעופה אורלי ושאורגן על ידי שלמה פרידריך, נציג תנועת החרות בפריז ומזכ"ל הוועד למען ברית ישראל צרפת, השתתפו נציגי הקהילה היהודית בצרפת ופוליטיקאים צרפתים בכירים, ביניהם הגנרל פייר קניג שהגיע במדים צבאיים ושהצדיע לארונו של ז'בוטינסקי.
נורווגיה באירוויזיון 2022
רבע גמר 3
רבע הגמר השלישי שודר ב-29 בינואר 2022.
רבע גמר 4
רבע הגמר הרביעי שודר ב-5 בפברואר 2022.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
עם הגיעו של המטוס לישראל, הוצבו הארונות בכיכר הרברט סמואל בתל אביב, שם השתרך תור ענק של אנשים שבאו לעבור על ארונו של המנהיג הציוני הדגול. התור השתרך עד כיכר המושבות.
טקס הקבורה נערך בכ"ט בתמוז ה'תשכ"ד, 9 ביולי 1964. מבצע הקבורה נקרא: "זאב ז'בוטינסקי שב למולדת". בטקס נכחו מכובדים רבים בהם: נשיא המדינה - זלמן שזר, יושב ראש הכנסת - קדיש לוז, סגן ראש הממשלה - אבא אבן, נשיא בית המשפט העליון - יצחק אולשן, הרבנים הראשיים - איסר יהודה אונטרמן ויצחק נסים, הרב הצבאי הראשי - שלמה גורן, יוסף שכטמן, ראש עיריית ירושלים - מרדכי איש-שלום ויו"ר תנועת החרות - מנחם בגין.
נורווגיה באירוויזיון 2022
גמר
הגמר שודר ב-19 בפברואר 2022.
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
הארונות הועלו לחלקת הקבורה כאשר הקהל עמד במקומו בדומייה, עם כניסת ארונות הקבורה לחלקה הורכנו דגלי המדינה לחצי התורן. לאחר הצבת הארונות מעל לקבר הפתוח, הסיר מנחם בגין את חרבו של ז'בוטינסקי מעל ארונו ומסר אותה למשמרת במכון ז'בוטינסקי. אחרי כן הסירו יצחק ילין, חיים לנדאו, הרי הורוביץ ויוסף שכטמן את הדגלים מארונות הקבורה ומסרו אותם למשמרת במכון ז'בוטינסקי. יחידת צה"ל דגלה את נשקה והארונות הורדו לקברם. מעל לארונות נשפכה אדמה מקברותיהם של שרה אהרונסון, יוסף טרומפלדור, שלמה בן-יוסף, חיילי הבריגדה העברית שנפלו באירופה, עולי הגרדום, פורצי כלא עכו, חללי אלטלנה, אמו של ז'בוטינסקי, חוה, אחותו של ז'בוטינסקי, תמר וכן אדמה מהר ציון ומהר הזיתים. לאחר מכן כוסו הארונות בלוחות והקבר כוסה על ידי המכובדים, הוקראו מזמור קמ"ד בתהילים, קדיש ואל מלא רחמים. זרים הונחו על ידי בית"רים ומשלחות והושר המנון המדינה. בסיום הטקס יצא נשיא המדינה מן הרחבה והקהל עבר על הקברים.
נורווגיה באירוויזיון 2022
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. נורווגיה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. נורווגיה הופיעה כמדינה ה-16, לאחר יוון ולפני ארמניה. ב-10 במאי 2022 ביצעה להקת סאבוולפר את "Give That Wolf a Banana" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. נורווגיה הופיעה שביעית, לפני ארמניה ואחרי צרפת. ב-14 במאי ביצע הצמד את "Give That Wolf a Banana". הוא דורג במקום העשירי עם 182 נקודות (36 מהשופטים ו-146 מהקהל).
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
נימת הסיקור הכללית שהוצגה בעיתונות העברית בהעלאת ארונו של זאב ז'בוטינסקי, הייתה של האדרה והירתמות למען המפעל הציוני. על פי רוב הוצג נרטיב מפאר, מהלל ומעריץ. עם זאת, העלאת ארון ז'בוטינסקי גררה פולמוסים ששיקפו שסעים חברתיים־פוליטיים וחשפו מתחים בין דבר לבין חרות בפרט ובין השמאלי המפא"יניקי לבין הימין הרוויזיוניסטי בכלל. ליתר פירוט, עיתון דבר דיווח על ז'בוטינסקי באופן לקוני ומצומצם ביותר. לעומתו, עיתון חרות כיסה את העלאת ארונו של ז'בוטינסקי בפירוט רב יותר, מקיף ומעריץ. אפשר לייחס מגמה זו לעובדה שחרות ראה בז'בוטינסקי אב רוחני ומכונן.
נורווגיה באירוויזיון 2022
הצבעה
במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הנורווגי הורכב מ-JOWST, מארי בולה, מאץ בורק בגה, רויאנה, וטרינה ריין. בגמר הגיעה נורווגיה למקום העשירי עם 182 נקודות. אף מדינה לא העניקה לנורווגיה את "שתים עשרה הנקודות" הן בהצבעות הקהל והן מטעם חברי השיפוט הלאומיים. נורווגיה העניקה את 12 הנקודות ליוון (שופטים וקהל) בחצי הגמר הראשון, וליוון (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
פילוג הצבעות השופטים
האנשים הבאים כיהנו בחבר השיפוט של נורווגיה:
קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל
ההלוויה
ביום השנה ה-26 למותו של ז'בוטינסקי נערך בהר הרצל טקס קביעת המצבה.
אויאמה סוטמאצו
הנסיכה אויאמה סוטמאצו (ביפנית: Ōyama Sutematsu ;大山 捨松 (נולדה בשם Yamakawa Sakiko 山川 咲子) ;24 בפברואר 1860 – 18 בפברואר 1919) הייתה פמיניסטית יפנית בתקופת מייג'י. נולדה למשפחת סמוראים. בילדותה שרדה את קרב אייזו. לאחר מכן נשלחה לאמריקה לעשר שנים כחלק ממשימת איווקורה. הייתה האישה היפנית הראשונה שקיבלה תואר במכללה. את שנותיה המאוחרות הקדישה למאבק לחינוך נשים ביפן ולהתנדבות כאחות.
ראשית חייה
נולדה בשם Yamakawa Sakiko ב־24 בפברואר 1860 באיזו (אנ'), אזור מבודד והררי השוכן כיום במחוז פוקושימה. ימקאווה Sakiko הייתה בתו הצעירה של Yamakawa Shigekata פקיד רם דרג בשירותו של הלורד המקומי. אשתו ((Saigō Tōi (えん) השתייכה אף היא למשפחת אצולה בשם סאיגו, מדרום יפן. לימקאווה סאקיקו היו שישה אחים: אחיותיה פוטאבה (Futaba\二葉: 1844-1909), מיוואקו, מיסאקו וטוואקו ; ושני אחים, הירושי וקנג'ירו. אבי המשפחה מת בשנת 1860, שנת לידתה של סאקיקו, ואחיה הבכור, הירושי, ירש את תפקיד ראש המשפחה במקומו.
ימאקאווה סאקיקו גדלה במשק בית סמוראי מסורתי בעיירה וואקאמאטסו (אנ') במתחם בן כמה דונם בסמוך לשער הצפוני של טירת צורוגה (אנ') היא לא נשלחה לבית ספר, אך למדה קרוא וכתוב בבית, כחלק ממערכת חינוך שכללה נימוסים וצייתנות, והתבססה על הטקסט הנאו-קונפוציאני מהמאה השמונה-עשרה Onna Daigaku (אנ'): "למידה רבה יותר לנשים".
קרב אייזו
בשנים 1868–1869 הייתה משפחת ימקאווה בצד המפסיד של מלחמת בושין. מלחמת בושין הייתה מלחמת אזרחים שסימנה את סיומה של תקופת בקומאטסו (אנ') של יפן ("סוף השלטון הצבאי"). במלחמה זו, כוחות פרו-שוגונטים התנגדו להחלתו של השלטון הקיסרי החדש שהחל עם רסטורציית Meiji בשנת 1867. ב־8 באוקטובר 1868, כאשר ימקאווה הייתה בת שמונה, פלשו כוחות קיסריים ושרפו את עיר הולדתה וואקמאטסו. ימקאווה קיבלה מקלט יחד עם אמה ואחיותיה בין כותלי טירת צורוגה. מאות משפחות סמוראים אחרות התאבדו בספוקו. פלישה זו סימנה את תחילתו של קרב אייזו (אנ'), שכלל מצור בן חודש על הארמון.
בתוך הטירה נאספו 600 נשים וילדים תחת פיקודה של הנסיכה Matsudaira Teru,(אנ') אשר חילקה את השוהים בארמון לקבוצות שעסקו בבישול, ניקיון ויציקת תרמילי קליעים, כמו גם טיפול בכ־1,500 חיילים פצועים. אחת מאחיותיה ניסתה להצטרף אל "צבא הנערות" Jōshitai שהובילה Nakano Takeko, אך על פי הוראות אימן נשארה בטירה והמשיכה להכין מחסניות אקדח. סאקיקו עצמה נשאה אספקה עבור יצרני המחסניות. לקראת סיום המצור, אמה של ימקאווה שלחה אותה ואת ילדות הטירה האחרות להטיס עפיפונים כמחוות התרסה, בזמן שתותחים אימפריאליים הפציצו את הטירה. הנשים ניסו למנוע את התפוצצותם של הפגזים על ידי כיסויים בבדים רטובים. פגז אחד שלא כובה בזמן, התפוצץ ליד ימקאווה והרסיסים שרטו את צווארה והרגו את גיסתה טוסקו.
לאחר הקרב
המצור הסתיים עם כניעת הטירה ב־7 בנובמבר 1868. ימקאווה נלקחה למחנה שבויים סמוך עם אמה ואחיותיה, שם הוחזקו במשך שנה. באביב 1870 הן הוגלו למחוז טונאמי שאך הוקם. 17,000 הפליטים שהוגלו לשם לא היו בעלי ניסיון בחקלאות, ובחורף שרר מחסור באוכל, מחסה ועצי הסקה שאיימו על משפחת ימקאווה ברעב. סאקיקו, שבאותה תקופה מלאו לה אחת עשרה שנים, פיזרה אדמת לילה (אנ') (דשן עשוי מצואה אנושית) בשדות ונברה באשפה בחיפוש אחר רכיכות למאכל.
באביב 1871, יאמאקאווה נשלחה לעיר האקודטה, ללא משפחתה, שם היא התגוררה עם Takuma Sawabe ולאחר מכן עם מיסיונרים צרפתים.
היציאה עם משלחת איוואקורה
בדצמבר 1871, כשהייתה בת אחת-עשרה, נשלחה ימקאווה לארצות הברית ללימודים, כחלק ממשימת איווקורה. בשלב זה, אמה שינתה את שמה מ- Yamakawa Sakiko ("פריחה קטנה") ל- Yamakawa Sutematsu ("עץ אורן שנזרק"). ימקאווה הייתה אחת מחמש בנות שנבחרו לבלות עשר שנים בלמידת דרכי המערב לתועלתה של יפן, לאחר מכן היה עליה לחזור ולהעביר את הידע שלה לנשים יפניות אחרות ולילדיה, בהתאם לפילוסופיה של תקופת Meiji: "אישה טובה, אמא חכמה" (אנ').
הבנות האחרות היו ריו יושימאסו (בגיל 14), טיי אואדה (14), שיגה נגאי (10) ואומה טסודה (6). כל חמש הבנות היו ממשפחות סמוראים שהובסו במלחמת בושין. טרם עזיבתן את יפן, היו אלה הילדות הראשונות ממעמד הסמוראים שזכו לפגישה עם הקיסרית הארוקו (אנ'), ב־9 בנובמבר 1871. הן נסעו יחד עם שאר חברי משימת איווקורה ב־23 בדצמבר 1871, על סיפונה של ספינת הקיטור אס אס אמריקה (1869) (אנ'), בליוויה של אלידה דה-לונג (אשתו של הדיפלומט האמריקני צ'ארלס א-דה-לונג), שלא ידעה יפנית כלל. לאחר מסע סוער וקשה הן הגיעו לסן פרנסיסקו ב־15 בינואר 1872. יאמאקווה והבנות האחרות בילו שבועיים בסן פרנסיסקו. אף על פי שרוב הזמן שהו בבדידות בחדריהן, הן היו נושא שזכה לסיקור עיתונאי אינטנסיבי. לאחר מכן הן יצאו לסיור רכבת שחצה את המדינה, והגיעו לוושינגטון הבירה ב -29 בפברואר, שם פרש צ'ארלס לנמן (מזכירו של ארינורי מורי (אנ') ) את חסותו על הבנות.
ימקאווה שוכנה במשק ביתו של לאונרד בייקון בניו הייבן, קונטיקט במשך שהותה באמריקה, והתיידדה עם בתו אליס. השתיים חיו כאחיות במשך עשר שנים, ולמדו האחת על תרבותה של השנייה.
מכללת ווסאר
ימקאווה סיימה את לימודיה בתיכון ניו הייבן, ואז נרשמה למכללת ווסאר בשנת 1878, לצידה של נגאי שיגקו (אנ'). שתיהן היו הנשים היפניות הראשונות שנרשמו לקולג'. פטרונה לאונרד בייקון נפטר ב־24 בדצמבר 1881, מוקדם מכדי להיות נוכח בטקס הסיום שלה. במהלך לימודיה, ימקאווה סוטמאטסו כתבה בדרך כלל את שמה כסטמאץ ימקאווה, תוך שימוש בסדר השם האמריקאי ובכתיב שתואם את הגייתו של שמה.
בשנת 1881 הסתיימו עשר שנות המשימה החינוכית של הבנות, אך ימקאווה האריכה את שהותה כדי להשלים את לימודיה. היא סיימה את מכללת ווסאר (אנ') עם תואר ראשון בהצטיינות באוקטובר 1882, והייתה היפנית הראשונה שקיבלה תואר אקדמי. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא "מדיניות החוץ הבריטית כלפי יפן" והיא נבחרה לנאום על הנושא בטקס הסיום של כיתתה. לאחר סיום לימודיה, למדה סיעוד במשך מספר חודשים בבית הספר לאחיות בקונטיקט, ניו הייבן, טרם חזרתה ליפן.
חזרתה ליפן
כאשר חזרה לראשונה ליפן, חיפשה ימקאווה עבודה חינוכית או ממשלתית לעסוק בה, אך האפשרויות שעמדו בפניה היו מוגבלות, במיוחד מכיוון שמעולם לא למדה לקרוא או לכתוב יפנית באופן רשמי. במקום זאת, ב־8 בנובמבר 1883, היא נישאה לגנרל בצבא היפני הקיסרי ממחוז סאצומה לשעבר, אלמן בן 42 ואב לשלושה בשם אויאמה איוואו, ששירת כתותחן במהלך הפצצת עיר הולדתה אייזו. בשלב מאוחר יותר, היה איוואו מתבדח על כך שאשתו הייתה זו שהכינה את הכדור שהכה בו במהלך אותו קרב. מתקופה זו ואילך היא נודעה בשם Ōyama Sutematsu. לאחר נישואיהם, זכה בעלה למספר קידומים בצבא ומונה לימים לשר המלחמה, סוטמאצו הפכה לרוזנת ובשנת 1911 לנסיכה אויאמה.
במהלך נישואיהם נולדו לזוג ארבעה ילדים: שתי בנות, אויאמה היסאקו (לימים הברונית אידה היסאקו) ואויאמה יוקו (מתה לאחר יומיים), ושני בנים, הנסיך אויאמה טקאשי והנסיך אויאמה קאשיווה. לאחר נישואיה מילאה סוטמאטסו תפקידים שרווחו בקרב נשותיהם של אנשי ממשל, וייעצה לקיסרית יפן אודות מנהגים מערביים. היא תמכה בחינוך נשים ועודדה נשים יפניות מהמעמד הגבוה להתנדב כאחיות. בנוסף, אירחה לעיתים קרובות מבקרים אמריקאים, על מנת לקדם את יחסי יפן-אמריקה, בין אורחיה נמנו גם חברתה אליס מייבל בייקון (אנ') הגאוגרף אלן צ'רצ'יל סמפל והסופרת פאני קולדוול מקולי.
בשנת 1885, עקב היריון שמנע ממנה לנסוע עם בעלה לאירופה, היא נתבקשה על ידי ראש ממשלת יפן, איטו הירובומי לסייע בהקמת בית הספר Gakushuin בטוקיו, ובהמשך הפכה לנאמן שלו. בשנת 1900 יסדה בשותפות עם אליס בייקון וטסודה אומה (אנ') את ג'ושי אייגאקו ג'וקו 女子英学塾 -בית ספר לימודי אנגלית לבנות, כיום:Tsuda University (אנ'), על מנת לתמוך במטרת חינוך נשים.
היא עמדה בראש אגודת הנשים לרווחה ואיגוד האחיות לסיעוד, נשיאת האגודה הפטריוטית לנשים ויו"ר איגוד הצלב האדום היפני.
במהלך מלחמת רוסיה-יפן בשנים 1904 - 1905 עבדה כאחות מתנדבת.
מותה
לאחר מותו של בעלה, Oyama Iwao, ב־10 בדצמבר 1916, נפטרה הנסיכה אויאמה מדלקת ריאות כתוצאה ממגפת השפעת של 1918, ב־18 בפברואר 1919 בעיר טוקיו, יפן.
אחמד יאסר
אחמד יאסר אל-מוחמדי (בערבית: أحمد ياسر المحمدي; נולד ב-17 במאי 1994) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת הבלם בא-ריאן.
קריירה
יאסר נולד בדוחה למשפחה ממוצא מצרי. אביו היה כדורגלן בעברו במצרים בשנות ה-70 של המאה ה-20. אחיו הם הכדורגלן חוסיין יאסר ומוחמד יאסר. יאסר התחנך באקדמיה לכדורגל של אספייר ובשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל לח'וויא. ב-8 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אל-ח'ריתייאת. ב-1 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות האסיאתית בהפסד 3-0 לאל-אהלי. ב-2 בינואר 2014 הושעה מכדורגל עד לסיום העונה.
בקיץ לח'וויא התאחדה עם "אל-ג'יש" לא-דוחייל וזמן קצר לאחר מכן הושאל לקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השנייה בכדורגל. ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 4-4 נגד ריאל ואיאדוליד. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד וסקה.
באוגוסט יאסר הושאל לוויסל קובה מליגת העל היפנית.
בקיץ חתם בא-ריאן.
חיים ברגר
חיים ברגר (1900–1983) היה חוקר ארץ ישראל, היסטוריון, צלם ומדריך טיולים.
קורות חיים
ברגר נולד בעיירה סטארי סמביר שבמערב אוקראינה, בצעירותו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה עבד בבניין ואחר כך בייבוש ביצות כבארה עד שחלה במלריה. לאחר החלמתו עבד בבית-הספר החקלאי מקוה ישראל וניהל פעולות תרבות שונות וטיולים באזור לפועלים ולתלמידים.
בשנת 1928 החל ללמוד באוניברסיטה העברית היסטוריה ולימודי ארץ ישראל. בשנת 1929 החל לפרסם בעיתון "דבר" מאמרים על ידיעות הארץ ורשימות מסע על מפגשיו עם תושבים ומטיילים. בשנת 1934 התחתן עם דבורה לבית בן אריה והתיישב בתל אביב, היה פעיל בהדרכת טיולים ושימש כמדריך היחיד של אגודת המשוטטים בתל אביב.
ברגר עסק בצילום במשך שנים רבות והנציח במצלמתו מקומות ונופים בארץ-ישראל וסביבותיה. חלק מאוסף הצילומים של ברגר, שומר ונסרק על ידי פרויקט ביתמונה.
הערות שוליים
.
חיל החלל (סדרת טלוויזיה)
חיל החלל (באנגלית: Space Force) היא סדרת רשת קומית אמריקאית שיצרו גרג דניאלס וסטיב קארל, בכיכובם של קארל עצמו, ג'ון מלקוביץ', בן שוורץ, דיאנה סילברס, ליסה קודרו וטואוני ניוסם. הסדרה עלתה לשידור ב-29 במאי 2020 בנטפליקס. ב-29 באפריל 2022 הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות.
תקציר עלילת הסדרה
חיל החלל היא סדרת קומדיה המציגה קבוצת אנשים שמוטלת עליהם משימה להקים את החיל השישי של כוחות הצבא האמריקניים: כוח החלל.
העלילה מתמקדת בגנרל מארק ניירד, טייס קרב בעל עבר צבאי עשיר שמקווה להתמנות למפקד חיל האוויר של ארצות הברית, אלא שאז נבחר נשיא חדש בארצות הברית שמחליט להקים חיל חדש - חיל החלל, שתפקידו יהיה לשלוח אסטרונאוטים לירח ולמאדים ובבוא היום להחיל ריבונות אמריקאית על החלל. כך, במקום שניירד יקבל את המשרה אליה קיווה, הוא ממונה למפקד חיל החלל.
העלילה מדלגת כמה חודשים קדימה, וניירד הוא המפקד הראשי של חיל החלל, לצד סגנו הספק-חבר-ספק-נטל דוקטור מלורי, שמשמש כמדען הראשי של תוכנית החלל. במקביל אשתו של ניירד נכנסת לכלא בעוון פשע שלא נאמר באף שלב בתוכנית, לארבעים השנים הבאות. בכך היא משאירה את ניירד לבד עם בתם המתבגרת, שמתקשה להתקבל בחברת בני גילה בעיר החדשה אליה עברו.
פיתוח
ב-16 בינואר 2019 הוכרז כי נטפליקס הזמינה עונה ראשונה של עשרה פרקים של סדרה קומית שתגולל את סיפור הקמת כוח החלל. הסדרה נוצרה על ידי גרג דניאלס וסטיב קארל והופקה על ידי דניאלס, קארל והווארד קליין באמצעות 3 Arts Entertainment. הסדרה יצאה לבכורה ב-29 במאי 2020.
בנובמבר 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה. העונה השנייה עלתה ב-18 בפברואר 2022.
באפריל 2022 הסדרה בוטלה.
ליהוק
לצד הודעת הזמנת פיילוט, אושר שקארל יככב בסדרה.
ב-26 בספטמבר 2019, הוכרז כי ג'ון מלקוביץ', בן שוורץ, דיאנה סילברס וטואוני ניוסם הצטרפו לסדרה כצוות השחקנים הראשי וג'ימי אונג יאנג, אלכסיי וורוביוב ודון לייק לוהקו לגילום דמויות משניות. באוקטובר 2019, נואה אמריך, פרד וילארד וג'סיקה סיינט קלייר הצטרפו אף הם. באפריל 2020 פורסם כי ליסה קודרו הצטרפה לתפקיד משני.
צילומים
צילומי העונה הראשונה החלו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-26 בספטמבר 2019 והסתיימו ב-10 בינואר 2020.
קישורים חיצוניים
ביקורות
היפומי אבה
היפומי אבה (ביפנית: 阿部一二三; באנגלית: Hifumi Abe; נולד ב-9 באוגוסט 1997) הוא ג'ודוקא יפני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, אלוף אולימפי מטוקיו 2020 ארבע פעמים אלוף עולם מהשנים 2017, 2018, 2022 ו-2023.
ביוגרפיה
אבה נולד בעיר קובה שביפן. אביו, קוג'י, הוא כבאי בתחנת מכבי אש בעיר קובה. בגיל שש החל אבה להתאמן בג'ודו ובעת לימודיו בחטיבת הביניים זכה לראשונה בטורניר לאומי בקטגוריית המשקל עד 55 ק"ג. כתלמיד תיכון זכה מספר פעמים באליפויות התיכונים הלאומיות. אחותו אוטה, היא גם ג'ודוקא מצליחה.
קריירה מקצועית
בשנת 2014 הגיע אבה למספר הישגים בתחרויות בינלאומיות לגילאי נוער, כאשר זכה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג, ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער, שנערכה בפורט לודרדייל. בדצמבר של אותה השנה, בגיל 17, זכה אבה במדליה הראשונה שלו בתחרות בינלאומית לבוגרים, כאשר זכה במדליית הזהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר ניצחון בגמר על גולן פולק הישראלי.
באליפות העולם 2017, שנערכה בבודפשט, זכה אבה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. את שני הקרבות הראשונים הוא ניצח באיפון, ובשמינית הגמר ניצח בניקודי ווזארי את ז'ואאו כריסוסטומו הפורטוגלי. ברבע הגמר, התמודד אבה מול גאורגי זנטראיה האוקראיני, וניצח באיפון דקה ו-47 שניות מפתיחת הקרב, לאחר תרגיל סיאו-נגי מוצלח. בחצי הגמר, הוא ניצח באיפון את ואזה מרגוולשווילי הגיאורגי, 46 שניות לסיום הקרב, לאחר תרגיל ריתוק בשם קסה-גטאמה. בגמר התמודד מול מיכאל פולאייב הרוסי וניצח באיפון 2 דקות ו-37 שניות מפתיחת הקרב, לאחר שביצע בהצלחה תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי, שהטיל את יריבו על גבו.
באליפות העולם 2018, שנערכה בבאקו, זכה אבה בפעם השנייה ברציפות בתואר העולמי. את שני הקרבות המוקדמים הוא ניצח באיפון, ובשמינית הגמר הוא ניצח את דניס ויירו הרומני בניקוד ווזארי, לאחר תרגיל סיאו-נגי. ברבע הגמר הוא ניצח את גאורגי זנטראיה האוקראיני 50 שניות מפתיחת הקרב, לאחר שני ניקודי ווזארי המשתווים לאיפון. בחצי הגמר, פגש אבה את אן באול הדרום-קוריאני, ולאחר ארבע דקות ללא הכרעה, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב בו ניצח אבה לאחר תרגיל סיאו-נגה, שהעניק לו ווזארי. בגמר הוא התמודד מול ירלאן סריקזאנוב הקזחי, וניצח באיפון דקה ו-11 שניות מפתיחת הקרב, לאחר תרגיל אוצ'י-מטה מוצלח.
באליפות העולם 2019, שנערכה בטוקיו, זכה אבה במדליית הארד. הוא הגיע עד חצי הגמר בו הפסיד בוזארי לבן-ארצו ג'ושירו מרויאמה היפני, ונשר לקרב על הארד בו ניצח באיפון את מנואל לומברדו האיטלקי, בזמן ניקוד זהב. באותה השנה הוא זכה גם בגראנד סלאם אוסקה.
באולימפיאדת טוקיו 2020 זכה אבה בתואר האולימפי בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. הוא החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את קיליאן לה-בלוש הצרפתי בתוך זמן ניקוד זהב. ברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את בסחו יונדונפרנליי המונגולי ובחצי הגמר ניצח באיפון את דניאל קרגנין הברזילאי. בגמר אבה התמודד מול ואזה מרגוולשווילי הגיאורגי וניצח בווזארי לאחר שביצע תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי קרוב לשתי דקות מפתיחת הקרב. באותו היום, ניצחה גם אחותו אוטה, בקטגוריית המשקל של עד 52 ק"ג. בנוסף למדליה בתחרות האישית, זכה אבה במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית.
ג'ים ג'פורדס
ג'יימס מריל "ג'ים" ג'פורדס (באנגלית: James Merrill "Jim" Jeffords; 11 במאי 1934 – 18 באוגוסט 2014) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט. על אף שבינואר 1989 ג'פורדס הושבע לתפקידו כסנאטור וכיהן ככזה מטעם המפלגה הרפובליקנית, ב-2001 הודיע על עזיבת והכריז על עצמו כעצמאי שמצביע עם המפלגה הדמוקרטית. ג'פורדס פרש מהסנאט ב-2007. טרם כהונתו בסנאט שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של ורמונט בשנים 1975–1989.
בשנת 2001 עלה ג'פורדס על מוקד תשומת הלב הלאומית כשנטש את שורות המפלגה הרפובליקנית והגדיר עצמו כעצמאי, וחבר לסיעת המפלגה הדמוקרטית בסנאט. המעבר שלו הפך את היוצרות בכך שהדמוקרטים נטלו את הרוב בסנאט מהרפובליקנים, בפעם ראשונה בה החלפת מפלגות של סנאטור הובילה לטריפת הקלפים. במהלך הקריירה שלו בסנאט כיהן ג'פורדס כיושב ראש ועדת הבריאות, החינוך העבודה והפנסיונים של הסנאט, ובשנת 2005 הודיע על פרישתו לקראת בחירות האמצע ב-2006.
תחילת דרכו
ג'יימס מריל ג'פורדס נולד ברוטלנד שבמדינת ורמונט, בנם של מריון (לבית האוסמן) ואולין מריל ג'פורדס, לימים נשיא בית המשפט העליון של ורמונט. לדברי ג'פרודס, אמו הייתה קרובת משפחתו של האדריכל הצרפתי ז'ורז'-אז'ן אוסמן. ב-1956 סיים את לימודיו התיכוניים ב-1956 באוניברסיטת ייל, וב-1962 היה לבוגר בית הספר הרווארד למשפטים. לאחר שלוש שנים של שירות פעיל בצי ארצות הברית (1956–1959), שירת ג'פורדס בכוחות המילואים של הצי עד שפרש ב-1990 בדרגת קפטן. במהלך 1962 ו-1963 היה עוזר משפטי אצל ארנסט ו. גיבסון, שופט בבית משפט פדרלי עבור מחוז ורמונט, ולאחר מכן התמחה בעריכת דין בעיר הולדתו רוטלנד.
ג'פורדס, שהתגורר שנים רבות בעיר שרובסברי, היה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 חבר בחבר מושבעים גדול של העיר, סוכן עיירה ומנהל תוכנית בניין עיר, בנוסף כיהן כיו"ר המפלגה הרפובליקנית בעיר. הוא שימש גם כיו"ר מועצת המנהלים לערעורים על מס קנייה. ג'פורדס נישא פעמיים לאליזבת "ליז" דיילי. הפעם הראשונה הייתה ב-1961, ונישואין אלה הסתיימו בגירושים ביוני 1978. עם זאת, ב-26 באוגוסט 1986 נישאו הזוג בשנית. בבוקר 13 באפריל 2007 נפטרה ליז ג'פורדס מסרטן השחלה. לזוג נולדו שני ילדים, לורה ולאונרד, אשר שניהם מתגוררים ועובדים בוושינגטון הבירה.
קריירה מוקדמת וכהונתו בבית הנבחרים
ב-1966 ג'פורדס נבחר לסנאט של מדינת ורמונט. הוסיף לנצח גם בבחירות 1968 לתפקיד התובע הכללי של המדינה. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972 היה חבר בחֶבֵר האלקטורים והעניק את קולו למועמדי המפלגה הרפובליקנית, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון ומושל מרילנד ספירו אגניו. באותה השנה התמודד למועמדות המפלגה לתפקיד מושל ורמונט אך הפסיד בבחירות המקדימות בידי לות'ר האקט, שכן רבים במפלגה לא ראו בעין יפה את עמדותיו הפוליטיות הליברליות של ג'פורדס בתחום הסביבתנות למשל.
בשנת 1974, לאחר שזכה במועמדות הרפובליקנית בבחירות מקדימות נגד שני יריבים, נבחר ג'פורדס אל המושב היחיד של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן במשך 14 שנה. ג'פורדס היה חבר בוועדת החקלאות ובוועדת החינוך והעבודה, ועם צבירת ותק בקונגרס האמריקאי נהיה לחבר הבכיר מטעם המיעוט הרפובליקני בוועדת החקלאות. ג'פורדס היה הרפובליקני היחיד שהצביע נגד קיצוץ המסים של הנשיא רונלד רייגן. הוא הביע את תמיכתו בזכות להפיל ובזכויות הקהילה הגאה. בנוסף, הוא הוכר כרפובליקני מתון-ליברלי בשל עמדותיו הפרו-סביבתיות ותמיכתו בסיוע הלאומי לאמנות ברחבי המדינה.
בסנאט של ארצות הברית
בבחירות 1988 נבחר ג'פורדס אל הסנאט של ארצות הברית, ובשנים 1994 ו-2000 נבחר מחדש.
ג'פורדס היה תומך ארוך-שנים בגישה המורחבת למיסוד ביטוח בריאות לאומי ממשלתי, ולכן הביע תמיכה בתוכנית לרפורמה במערכת הבריאות שהציע הנשיא ביל קלינטון בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. בפברואר 1998, לאחר שמינויו של דייוויד סאטצ'ר לקצין הרפואה הראשי של ארצות הברית אושר במליאת הסנאט, הודה הנשיא קלינטון לג'פורדס ולסנאטורים רפובליקנים אחדים על תמיכתם במועמדותו של סאטצ'ר.
בשנת 1999 הצביע ביחד עם חמישה מעמיתיו הרפובליקנים בעד זיכויו של קלינטון בעת משפט ההדחה שלו בסנאט, לאחר שהודח בידי בית הנבחרים של ארצות הברית. באוקטובר 1999 הצביע בעד האמנה למניעת ניסויים גרעיניים. האמנה נועדה לאסור ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים ונעשתה להסכם הביטחוני הבינלאומי הראשון שלא אושררה בסנאט מאז חוזה ורסאי. פעילותו של ג'פורדס בקונגרס התמקדה בחקיקה העוסקת בענייני חינוך, הכשרת עובדים ואנשים עם מוגבלויות. בשנותיו המאוחרות בסנאט השתנו מעט סדרי העדיפויות שלו כאשר החל לקדם סוגיות סביבתיות.
עוד בטרם עזב את מפלגתו, דפוס הצבעותיו של ג'פורדס היה בין מתון לליברלי, שהיה אופייני לרפובליקנים ממדינת ורמונט שהזדהו עם אגף אייקן-גיבסון.
בזמן מעבר המפלגות שלו, אף סנאטור רפובליקני לא קיבל דירוג נמוך יותר מהאיחוד השמרני האמריקאי. ב-1981 ג'פורדס היה הרפובליקני היחיד בבית הנבחרים שהצביע נגד הצעת חוק שהפתחיתה את תקרת המס השולי מ-70% ל-50% — סימן ההיכר של מורשת הנשיא רונלד רייגן. במהלך תקופתו בסנאט הצביע בעד חוק בריידי, "חוק החופשה הרפואית והמשפחתית", בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר, ונגד נורמליזציה קבועה של יחסי מסחר עם הרפובליקה העממית של סין ואיסור פדרלי על אפליה מתקנת. ג'פורדס היה גם מתנגד בולט למינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. הוא היה אחד משני הרפובליקנים שהצביעו נגד אישור מינויו של תומאס. ב-1993 הוא הבולט שברפובליקנים תומכי הניסיון של הנשיא ביל קלינטון למסד תוכנית בריאות לאומית. היסטוריית ההצבעות של ג'פורדס ועמדותיו בנושאי איכות הסביבה הרחיקו אותו עוד יותר מבחינה אידאולוגית מעמיתיו הרפובליקנים.
ג'פורדס הצביע בעקביות נגד האיסור על עקירת חלקים מהרחם ונגד איסור על הפלות, ונקט מדיניות קשה נגד קובה. ב-1995 ג'פורדס נמנה בין שני הרפובליקנים היחידים — לצד הסנאטור ביל פריסט מטנסי — שהצביעו בעד מינויו של ד"ר הנרי פוסטר לראש הסוכנות לרפואה ציבורית של ארצות הברית (Surgeon General of the United States). אישור המינוי נדחה, ובסופו של דבר פוסטר משך את מועמדותו. באותה שנה הצביע ביחד עם 15 רפובליקנים אחרים נגד חוק הגינות התקשורת, אך בית המשפט העליון פסל חוק זה באמתלה כי הוא מנוגד לחוקת ארצות הברית. ג'פורדס דגל במתן זכויות עובדים לקהילה הגאה. הוא נתן את חסותו ל"חוק אי-אפליית עובדים"בשנים 1195, 1997 ו-1999. הצעות חוק אלה שהציג ג'פורדס לא כללו "זהות מגדרית". הוא היה בין מיעוט הרפובליקנים שהתנגד לתיקון חוק ביזוי דגל ארצות הברית. מבחינת מדיניות נשיאת נשק היה דפוס הצבעותיו מעורב. אף על פי שהצביע בעד "הצעת חוק בריידי" ואיסור פדרלי על שימוש בכלי נשק לשם תקיפה, הוא הצביע עם מתנגדי הבקרה על כלי נשק ונגד בדיקות רקע לרוכשי אקדחים ב-1999, והצביע עם רוב חברי הקונגרס על הגנת המסחר החוקי בכלי נשק לשם תקיפה. הוא נקט קו מתון יותר בנוגע לעונש המוות.
בסוגיות כלכליות רבות ג'פורדס היה בקנה אחד עם רוב המפלגה הרפובליקנית, לפני ואחרי שעזב את המפלגה: הוא בעיקר תמך בהסכמי סחר חופשי, הצביע בעד הטלת קשיים על אכיפת חוקים בענייני הגנת הצרכן תוך הפיכת תובענות ייצוגיות לבתי משפט פדרליים. אפילו לאחר שנהפך לפוליטיקאי עצמאי, הוא היה נכון להצביע עם הרפובליקנים על חלקים גדולים בחקיקה. לראייה, ג'פורדס אכן הצביע נגד החוק הדו-מפלגתי להגנת חולים, הצעת חוק שנתמכה בתוקף על ידי הסנאטור ג'ון מקיין ורפובליקנים-מתונים אחרים כמו אולימפיה סנואו, ארלן ספקטר ומייק דה ויין. שנתיים לאחר מכן הוא הצביע בעד "הצעת החוק לתרופות מרשם", אותה דמוקרטים רבים תפשו כשיעבוד ליצירניות תרופות. גם רפובליקנים שמרנים התנגדו להצעה זו בתואנה כי היא מגדילה את ההוצאות הפדרליות, אך בסופו של דבר נחתמה הצעת החוק לחוק בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ב-11 באוקטובר 2002 היה ג'פורדס אחד מבין 23 הסנאטורים שהצביעו נגד היציאה למלחמת עיראק. זמן קצר לאחר מכן, הוא נמנה בין תשעת הסנאטורים שהצביעו נגד הצעת החוק להקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. ב-11 בנובמבר 2003 ג'פורדס היה אחד מארבעה הסנאטורים בלבד שהצביעו נגד "חוק האחריות הסורית שיקום הריבונות הלבנונית", הצעת חוק שזכתה לתמיכה נחרצת של פוליטיקאים משני צדי המתרס.
עזיבת המפלגה הרפובליקנית
ב-24 במאי 2001 עזב ג'פורדס את המפלגה הרפובליקנית, עמה היה תמיד מזוהה, והכריז על היותו פוליטיקאי עצמאי. ג'פורדס הודיע על החלטה זו במהלך הכרזתו על עזיבת המפלגה הרפובליקנית: התנגדותו של ג'פורדס למדיניות הפנים של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, כולל חשש מהיקף קיצוץ המיסים של בוש, הניעו את נטישת מפלגתו. החלפת המפלגות של ג'פורדס נגרמה גם בעקבות סירובם של הרפובליקנים בסנאט לממן באופן מלא את "חוק החינוך לאנשים עם מוגבלות". בנאום ההכרזה שלו הצהיר:
הבחירות לסנאט בשנת 2000 הותירו את הסנאט בפיצול שווה של 50 רפובליקנים מול 50 דמוקרטים, מה שאילץ את שני הצדדים לנהל משא ומתן על הסדר חלוקת-כוח יוצא דופן (אם כי סגן הנשיא הרפובליקני דיק צ'ייני יכול היה לשבור את השוויון מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט). לאחר הבחירות, הדמוקרטים חיפשו רפובליקני שיערוק מסיעתו, מה שיעניק לדמוקרטים את השליטה בסנאט. המצליף הדמוקרטי הארי ריד חיזר אחרי ג'פורדס, ג'ון מקיין ולינקולן צ'ייפי כעריקים פוטנציאליים. לאחר שהובטח לו את הישיבה בראשות ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, החליט ג'פורדס לעזוב את המפלגה הרפובליקנית, ובכך ויתר על הישיבה בראשות ועדת העבודה מאז 1997. המעבר של ג'פורדס העניק לדמוקרטים את השליטה בחדר הקונגרס לראשונה מאז הבחירות ב-1994, וג'פורדס הוא הסנאטור היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית שהפך את יחסי הכוחות בסנאט באמצעות החלפת מפלגות. עם זאת, ההשפעות לא ארכו זמן רב: כעבור 18 חודשים, לאחר שג'ים טאלנט הרפובליקני זכה בבחירות מיוחדות לסנאט במיזורי והביס את ג'ין קרנהאן, הסנאט חזר לשליטת הרפובליקנים.
ג'פורדס הסכים להצביע עם הדמוקרטים בכל הנושאים הנוהליים אלא אם אישר לו המצליף אחרת, בתמורה למושבי הוועדה שהיו עומדים לרשות ג'פורדס לו היה דמוקרט בכל הקריירה הציבורית שלו. הוא היה חופשי להצביע כרצונו בעניינים מדיניים, אך לרוב לא הצביע עם הדמוקרטים. החלפת המפלגות של ג'פורדס הפך אותו לסנאטור השני ממדינת ורמונט שחבר לדמוקרטים. המושב שאייש ג'פורדס יוצג בידי רפובליקנים שונים ברציפות מאז 1857 עד אשר החליט לפעול כפוליטיקאי עצמאי ב-2001.
לאחר החיים הציבוריים
באפריל 2005, ג'פורדס בן ה-70 הודיע על החלטתו שלא להתמודד לתקופת כהונה רביעית בסנאט ב-2006 באמתלה כי מצבו הבריאותי מעיב על הקריירה הציבורית שלו. ג'פורדס אמר כי מחלת הסרטן שתקפה את רעייתו של והדאגות הבריאותיות גרמו לו להחליט שהגיע הזמן לפרוש. ב-27 בספטמבר 2006 נשא ג'פורדס את נאומו האחרון במליאת הסנאט. נאומי פרידה במליאה כמחווה לסנאטורים פורשים הם מסורת של הסנאט, אך רק סנאטור רפובליקני אחד, צ'אק גראסלי מאיווה, נאם בשבחו של ג'פורדס.
ג'פורדס נפטר ממחלת אלצהיימר ב-18 באוגוסט 2014, בנולווד, מתקן גמלאות סיעודי בוושינגטון הבירה, שם התגורר במשך שמונה שנים. בן 80 היה במותו. הוא נטמן בבית העלמין נורת'אם שבצפון שרובסברי.
טופ 100 ברזיל
טופ 100 ברזיל (באנגלית: Top 100 Brasil) או ברזיל הוט 100 איירפליי (Brasil Hot 100 Airplay) הוא מצעד מוזיקה בברזיל, המדרג 100 שירים, בהסתמכות על נתוני איירפליי של 256 תחנות רדיו מקומיות, שנאספו על ידי Crowley Broadcast Analysis. בתחילה, מאז אוקטובר 2009, המצעד פורסם מדי חודש על ידי בילבורד ברזיל. מאז אפריל 2014, המצעד מתפרסם מדי שבוע.
ב-2018, מצעד המוזיקה התחיל להופיע באתר Crowley Charts, שנוצר על ידי Crowley Broadcast Analysis. כמו כן, באתר מתפרסמים גם מצעדי מוזיקה של 10 שירים המחולקים לפי ז'אנר מוזיקלי (פופ לאומי, פופ בין-לאומי, פופ/רוק לאומי, פאגודה, סטראנג'ו , פוחו, פאנק/מוזיקה שחורה, וגוספל). בינואר 2019, בילבורד ברזיל הפסיק את פעילותו, ולכן אך ורק Crowley Charts מפרסם את המצעד השבועי.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד המוזיקה היה "Halo" של ביונסה. גרסתה של מריה קארי לשיר "I Want to Know What Love Is" הוא השיר שהופיע לזמן הארוך ביותר במקום הראשון במצעד (27 שבועות).
חנק דומריל מלגשי
חנק דומריל מלגשי (שם מדעי: Acrantophis dumerili) הוא מין נחש חנק ממשפחת החנקיים החי בטבע ביערות במדגסקר והוא קרובו לסוג של חנק קרקע מלגשי. הוא ניזון על ידי תפיסת טרף והתפתלות סביבו עד למותו מחנק. הנחש קרוי על שם החוקר הצרפתי אנדרה דומריל (1774 – 1860).
מאפיינים
החנק מגיע לאורך 150-180 ס"מ ועד ל-20 ס"מ. הנקבות נוטות להיות גדולות מהזכרים אך הללו ארוכים יותר. הנחש בעל קשקשים בצבע אדמה חומה-אדומה והרצועות על הגב כהות. בצורה זו הנחש מוסווה ביותר על עלי קרקע היער. לנחש ישנם 2 זוגות רגליים לא מתפקדות העוזרות לו להגיע להזדווגות והוא אחד הנחשים המעטים בעלי רגליים קטנות אלה.
הוא מצוי ברחבי יערות מדגסקר והאי ראוניון וחי בעיקר באזורים חמימים. הוא יוצא לצוד בלילה וניזון מעופות, לטאות ויונקים קטנים וכן נחשים אחרים. הטרף נתפס ומלופף עד למותו.
הנחש לא מצוי בסכנה בטבע אבל הוא מאוים מכריתת יערות, סחר אנושי וגידול כחיית מחמד וכן הוא נרדף על ידי הילידים שהורגים אותו מחשש ממראהו. הוא מוגן על פי ארגון CITES ממסחר.
מיון ספגטי
מיון ספגטי הוא אלגוריתם מיון שרץ בזמן ליניארי, שהוצג על ידי אלכסנדר דודני בטורו בכתב העת "סיינטיפיק אמריקן". האלגוריתם דורש עיבוד מקבילי.
ניתוח זמן ריצה
הכנת n מוטות הספגטי דורשת זמן ליניארי במספר מוטות הספגטי, ובאורך המוטות. הורדת המוטות על השולחן אורכת זמן התלוי באורך מוט הספגטי הארוך ביותר. (זה אפשרי מכיוון שהיד, מוטות הספגטי והשולחן עובדים כמכשיר מחשוב מקבילי לחלוטין).
יש לאחר מכן n מוטות להסרה כשהמוט הארוך ביותר באורך k כך, בהנחה שכל פעולת מגע והסרה אורכת זמן קבוע, מורכבות הזמן הגרוע ביותר של האלגוריתם היא.
טאאקי
טוקה (נורווגית: Taake; מילולית: ערפל) היא להקת בלאק מטאל מברגן, נורווגיה. היוצר העיקרי מאחורי המוזיקה, והאחראי על השירה, הכתיבה וחלק מעבודת הגיטרות הוא יו. הוסט (U. Høst), שמלווה במוזיקאים מסצנת הבלאק הנורווגית.
היסטוריה
ההרכב החל את דרכו בשנת 1993 בנורווגיה. השם המקורי היה "Thule" עד שהוא שונה ב-1995. ההרכב מתמחה בבלאק מטאל מסורתי. כל אחד משלושת האלבומים הראשונים מורכב מ-7 רצועות שנקראות :PART I ("חלק 1" בספרות רומיות), PART II, וכן הלאה עד PART VII.
דוד שמיר
דוד שמיר (נולד ב-1962) הוא רב-סרן במילואים ופסיכיאטר, שהיה קב"ן במערך הרפואה של צה"ל אשר הואשם כי הציע להעביר מידע מסווג לאיראן, לרוסיה ולחמאס בתמורה לכסף. הורשע במגע עם סוכן חוץ ובהחזקת ידיעות במטרה לפגוע בביטחון המדינה.
ביוגרפיה
שמיר נולד ב-1962 והוא בעל תואר מומחה לפסיכיאטריה. שמיר שירת כפסיכיאטר במערך הרפואי של צה"ל, ובמהלך שירותו נחשף לחומר צבאי מסווג, שכלל מידע על תוכניות פינוי אזרחים בזמן מתקפת טילים, אופן מתן שירותי בריאות הנפש של פיקוד העורף בזמן מלחמה ותוכניות החירום של חיל הרפואה.
באפריל 2007 החליט שמיר להעביר מידע מסווג לאיראן, לרוסיה ולחמאס בתמורה לכסף. שמיר יצר קשר באמצעות דואר אלקטרוני עם משרד החוץ האיראני, במכתב הציג את עצמו כקצין ישראלי בעל קשרים רבים לאנשים בעלי סיווג ביטחוני, לאחר שגורמי משרד החוץ האיראני ענו למייל, הוא גויס על ידם. באוגוסט של אותה שנה, שלח שמיר פקס מביתו אל הקונסוליה האיראנית שבלונדון ואף לקונסוליה הטורקית שבעיר, אך כאשר ראה שהוא איננו מקבל מענה החליט שמיר לשלוח מייל נוסף באוקטובר.
בנובמבר 2007, החליט שמיר לפנות לגורמים באוניברסיטת אל-אזהר בעזה, אוניברסיטה שנשלטת על ידי אנשי ארגון החמאס. בנוסף לכך, שמיר גם שלח מייל אנונימי לשירות הביטחון הרוסי, שם ביקש מהם מידע על דרכי גיוס לשירותי הארגון ואף הביע את רצונו לחדור לשורותיו. במהלך אותו חודש נעצר שמיר על ידי כוחות השב"כ בשיתוף עם מפלג הפשיעה הכלכלי-ביטחוני במשטרת ישראל.
ב-23 בנובמבר הוגש נגדו כתב אישום בבית משפט המחוזי בתל אביב. בכתב האישום יוחסו לשמיר ניסיון ריגול חמור, מגע עם סוכן חוץ ושיבוש הליכי משפט. בינואר 2008, לאחר שחתם על הסדר טיעון עם הפרקליטות, הוגש נגדו כתב אישום מתוקן שכלל עבירות של מגע עם סוכן חוץ והחזקת ידיעות במטרה לפגוע בביטחון המדינה, וללא ניסיון ריגול. במשפטו נימק את מעשיו כניסיון להציל את חיי משפחתו, היות שלדעתו המצב החברתי בישראל הוא חסר תקנה, ועל כן תכנן לעבור עם משפחתו לאירופה בכסף שירוויח מעבירותיו. כמו כן טען כי לא ניסה לגרום נזק לישראל וכי הוא "מתחרט ומתבייש".
עוד באותו חודש הורשע שמיר על פי הודאתו, ונידון לחמש שנות מאסר בפועל ושנתיים מאסר על-תנאי. בגזר הדין השוו השופטים בין מעשיו של שמיר להרשעות אחרות של אזרחים ערבים ונתינים זרים בעבירת מגע עם סוכן חוץ, ביניהן הרשעתו של ג'ריס ג'ריס, אך הדגישו כי לעומתם שמיר היה קצין בצה"ל, מעורה בחברה הישראלית, וכי המגעים שניסה ליצור לא צלחו בסופו של דבר. שמיר ערער על גזר הדין לבית המשפט העליון, אך ערעורו נדחה במרץ 2009.
ליילה מורן
ליילה מישל מורן (נולדה ב-12 בספטמבר 1982) היא פוליטיקאית בריטית חברת הפרלמנט הראשונה ממוצא פלסטיני. היא מכהנת כדוברת המפלגה הליברל-דמוקרטית לענייני חוץ ופיתוח בינלאומי מאז 2020, ומכהנת כחברת הפרלמנט של מחוז הבחירה אוקספורד ווסט-אבינגדון מאז הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2017.
מורן יצאה כפאנסקסואלית בשנת 2020, היא הפרלמנטרית הראשונה בבריטניה שעשתה זאת.
ילדות ונעורים
ליילה מישל מורן נולדה בשכונת האמרסמית', לונדון ב-12 בספטמבר 1982, בתם הבכורה של הדיפלומט ג'יימס מורן ורנדה מורן, פלסטינית נוצרייה מירושלים. סבא רבא שלה היה הסופר הפלסטיני ואסיף ג'והריה, שפרסם ספר זיכרונות רחב היקף על חיו בירושלים בתקופה העות'מאנית. מורן מגדירה את עצמה כפלסטינית בריטית. על ילדותה אמרה מורן "הרקע הפלסטיני שלי גרם לי להתעניין בנושאים בינלאומיים. תמיד דיברנו פוליטיקה ליד שולחן האוכל; זה גרם לי להתעניין בה". מורן חונכה כנוצרייה (אם כי משפחתה לא הייתה אדוקה) ומזדהה כיום כהומניסטית.
מכיוון שאביה היה דיפלומט של האיחוד האירופי, מורן גדלה במדינות שונות, ביניהן בלגיה, יוון, אתיופיה, ג'מייקה וירדן. היא למדה בבתי ספר פרטיים בבריסל, בקינגסטון בג'מייקה ובבית הספר בברייטון. בשנים 2000–2003, היא למדה פיזיקה באימפריאל קולג' בלונדון, בשנים 2005–2007 השלימה תואר שני באוניברסיטת ברונל בלונדון. בשנים 2007–2008, היא למדה לתואר שני בחינוך השוואתי במכון לחינוך של יוניברסיטי קולג' לונדון.
בשנים 2003–2012, מורן הייתה מורה למתמטיקה ופיזיקה בבית הספר הבינלאומי של בריסל, ובשני בתי ספר בלונדון. בין 2009 ל-2013 היא עבדה כמדרכה במשרה חלקית בקורסים של חברה המסייעת למורים וסטודנטים ללמוד בגרויות בינלאומיות, ומשנת 2013 הייתה מנהלת אקדמית במשרה מלאה.
קריירה פוליטית
מורן נבחרה כמועמדת הליברל-דמוקרטית למחוז באטרסי בבחירות הכלליות ב-2010 והגיעה למקום השלישי. היא גם עמדה כמועמדת למחוז הבחירה המערבי המרכזי בבחירות למועצת לונדון ב-2012, והגיעה למקום הרביעי.
מורן התמודדה במחוז אוקספורד ווסט ואבינגדון בבחירות הכלליות של 2015, והגיעה למקום השני. היא התמודדה שוב בבחירות הכלליות של 2017 וזכתה במושב, עם 26,256 קולות (43.7%) ורוב של 816. מורן הפכה לחברת הפרלמנט הבריטית הראשונה ממוצא פלסטיני ולחברת הפרלמנט הליברל-דמוקרטית הראשונה מרקע של מיעוט אתני.