cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'וי מיונג-הו
קריירת מועדונים
ב-27 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב קריליה במשחק הגביע נגד קאמאז. ב-2 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות רוסיה במסגרת המחזור השמיני מול אמקר, במשחק שהסתיים בניצחון 0:2 של סמרה. אחרי שצ'וי נכנס למגרש בדקות האחרונות של המשחק, בהרכב סמרה שיחקו כדורגלנים מצפון ומדרום קוריאה. כתוצאה מכך, שני המשחקים האלה עבור סמרה היו היחידים בהם הוא שיחק; הוא הועבר לקבוצת המילואים של סמרה ושיחק בה בשנים 2006–2008, בהן הופיע ב-39 משחקים וכבש 7 שערים. הוא לא נכלל בסגל לעונת 2009.
בשנת 2016, יחד עם קים קיונג האן, הוא עבר לליגת העל הקמבודית בקבוצת "משרד ההגנה הלאומית" והצטיין במיוחד בהרכב הקבוצה. בסוף העונה הוא הפך לאחד ממלכי השערים באליפות קמבודיה כשכבש 19 שערים ב-17 משחקים.
שטפן גאורגה
שטפן אנטון גֵאוֹרגֶה (בגרמנית: Stefan Anton George; 12 ביולי 1868 - 4 בדצמבר 1933) היה משורר, עורך ספרותי ומתרגם גרמני.
חייו
שטפן גאורגה נולד בבינגן על הריין שבגרמניה. הוא עשה תקופת מה בפריז, שם היה בין הסופרים והציירים שפקדו את בית המשורר סטפן מלרמה. הוא החל לפרסם דברי שירה בשנות ה-90' של המאה ה-19 בשנות העשרים לחייו. גאורגה ייסד וערך כתב עת ספרותי בשם "דפים לאמנות" (Blätter für die Kunst). כמו כן עמד בלב חוג ספרותי ואקדמי רב-השפעה, שנודע בשם "מעגל גאורגה" (George-Kreis) וכלל רבים מן הבולטים בסופרי התקופה, כגון פרידריך גונדולף (Friedrich Gundolf) ולודוויג קלאגס (Ludwig Klages). נוסף לנושאי הספרות שעניינו אותם, עסק החוג בנושאים מיסטיים ופוליטיים. גאורגה הכיר והיה מיודד עם "הרוזנת הבוהמיינית" משוואבינג, פאני צו רוונטלוב (Fanny zu Reventlow), שלגלגה לא פעם על החוג בשל פעולותיו המלודרמטיות והשקפותיו. גאורגה וכתביו היו מזוהים עם תנועת המהפכה השמרנית.
שטפן גאורגה היה הומוסקסואל, אך הפגיע בידידיו הצעירים לנהל חיי פרישות כמוהו עצמו.
בשנת 1914, עם ראשית מלחמת העולם הראשונה, חזה גאורגה סוף עגום לגרמניה, ובין שנה זו ל-1916 כתב את הפואמה הפסימית "המלחמה" (Der Krieg). תוצאות המלחמה הגשימו את הגרועים בחששותיו.
ב-1933, אחרי עליית הנאצים לשלטון, הציע לו יוזף גבלס את משרת הנשיא של אקדמיה חדשה לאמנויות, הצעה שגאורגה דחה. הוא רחק גם מן החגיגות, שהוכנו לקראת יום הולדתו ה-65. תחת זאת, יצא לשווייץ, שם מת סמוך ללוקרנו. אחרי מותו, נטמנה גופתו לפני שמשלחת מן הממשלה הנאצית יכלה להשתתף בטקס הקבורה.
יצירתו
שירתו של גאורגה מאופיינת באתוס אריסטוקרטי ומרוחק; פסוקי השירה שלו פורמליים בסגנונם, ליריים בנימתם ולעיתים קרובות ארכאיים בלשונם, בהיותם מושפעים מצורות קלאסיות ביוונית עתיקה, בהתרסה כנגד הנטייה לריאליזם ספרותי שהופיעה בספרות הגרמנית בזמן ההוא, משום שהאמין בצורך להרחיק את השירה מן העולם הגשמי וצידד בכל מאודו באמנות לשמה. כתיבתו של גאורגה הייתה קשורה במובנים רבים בתנועת הסימבוליסטים הצרפתית והוא עמד בקשר עם רבים ממייצגיה, בהם סטפן מלרמה ופול ורלן. גאורגה היווה גשר חשוב בין המאה ה-19 למודרניזם הגרמני, על אף הביקורת הקשה שמתח על מה שהייתה אז התקופה המודרנית. הוא ערך בשירתו ניסויים במשקלים שונים, באפשרויות פיסוק, ברמיזות עלומות ובטיפוגרפיה.
גאורגה היה גם מתרגם חשוב, שתרגם לגרמנית את דנטה, שקספיר ובודלר.
ארכיונו מצוי בספריית המדינה של וירטמברג בשטוטגרט.
הרייך החדש
יצירתו המאוחרת והראשונית של גאורגה, "הרייך החדש", יצאה לאור ב-1928. הוא הקדיש את היצירה, יחד עם "גרמניה הסודית" (Geheimes Deutschland), שנכתבה ב-1922, לברטהולד שנק גראף פון שטאופנברג, שלקח חלק בשנת 1944 בקשר ה-20 ביולי להתנקש בחיי אדולף היטלר. היצירה מתווה צורת חברה חדשה בשליטת אריסטוקרטיה רוחנית היררכית. גאורגה דחה כל ניסיון לעשות בה שימוש למטרות פוליטיות ארציות, בייחוד להשפעה נאצית.
גאורגה כמנהיג רוחני
בני תקופתו של גאורגה ראו בו נביא וכוהן-דת, ואילו הוא ראה את עצמו כמשיח של ממלכה חדשה, שתונהג בידי אנשי מעלה, אינטלקטואלים ואמנים, מאוחדים בכוח אמונתם במנהיג חזק. בספר זכרונותיו מספר אלברט שפר, שראה את גאורגה בראשית שנות ה-20' וכי אחיו הבכור, הרמן, היה חבר בחוג הפנימי שלו: "גאורגה הקרין כבוד עצמי וגאווה, כמין בוהן... היה בו משהו מגנטי."
שירתו של גאורגה שמה דגש על הקרבה עצמית, הרואיות ועוצמה, והקנתה לו עקב כך פופולריות בחוגים הנאציים. החברים בקבוצת הכותבים והמעריצים שהתגבשה סביבו נודעו בשם "החוג הגאורגי" (Georgekreis). אף כי נאצים רבים ראו בגאורגה מקור השפעה חשוב, גאורגה עצמו הרחיק עצמו מהקשרים כאלה ולא היה מעורב בפוליטיקה. זמן קצר אחרי עליית הנאצים לשלטון, עזב גאורגה את גרמניה לשווייץ, שם חי עד מותו.
מבקרים מסוימים הגדירו את יצירתו של גאורגה פרוטו-פאשיסטית, אף כי רבים מראשיה של תנועת ההתנגדות הגרמנית לנאצים יצאו מקרב חסידיו, שהנודעים בהם האחים שטאופנברג, שהתוודעו אל גאורגה באמצעות המשורר וחוקר הקלאסיקה אלברכט פון בלומנטל. זאת ועוד, אף כי היו בחוג אנטישמים מוצהרים (למשל, קלאגס), הוא כלל גם כותבים יהודים כמו גונדולף, ההיסטוריון ארנסט קנטורוביץ', והציוני קארל וולפסקהל. גאורגה נטה חיבה לתלמידיו היהודים, אך הסתייג במפורש מן האפשרות, שיהיו אי פעם לרוב בחוג.
המשורר הנכבד ביותר, אולי, ששיתף פעולה עם גאורגה, אך סירב בסופו של דבר להצטרף לחוג, היה הוגו פון הופמנסתאל, מן הבולטים באנשי הספרות המודרניים של אוסטריה. בשלב מאוחר יותר בחייו כתב הופמנסתאל, שאיש לא השפיע עליו השפעה עמוקה מזו של גאורגה. בין המקורבים ביותר ל"מורה", כפי שביקש גאורגה מן הנוהים אחריו לכנותו, היו כמה חברים בקשר ה-20 ביולי להתנקש בהיטלר, בהם קלאוס שנק פון שטאופנברג. שטאופנברג הרבה לצטט את הפואמה של גאורגה "האנטי-כריסט" (Der Widerchrist) באוזני חבריו לקשר ה-20 ביולי.
השפעתו על המוזיקה והקולנוע
מחוץ לחוג, הייתה לשירת גאורגה השפעה רבה על המוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, בייחוד בתקופה האקספרסיוניסטית שלהם. ארנולד שנברג כתב מוזיקה לשירת גאורגה ביצירות כגון רביעיית המיתרים השנייה אופוס 10 משנת 1908 ו"ספר הגנים התלויים" אופוס 15 מ-1909, ואילו תלמידו אנטון וברן עשה שימוש בשירת גאורגה ביצירתו הכוראלית המוקדמת Entflieht auf leichten Kähnen אופוס 2 וכן בשני קובצי שירים, אופוס 3 ו-4 מ-1909, ובכמה יצירות ווקאליות מאותה תקופה, שהתפרסמו לאחר מותו.
בסרטו של ריינר ורנר פאסבינדר משנת 1976, "Satansbraten", מנסה הגיבור, ולטר קראנץ, לעצב את חייו על פי דמותו וחייו של גאורגה.
אלפא בזבוב
α בזבוב הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים זבוב עם בהירות נראית מדרגה 2.65. מיקומו הדרומי לא מאפשר לראותו מאירופה וככל הנראה משום כך הוא לא קיבל שם משלו בתרבות המערבית.
מאפיינים
במרחק זוויתי של כחצי דקת קשת מ-α בזבוב נמצא כוכב נוסף עם בהירות מדרגה 12.8, שמסומן α בזבוב B. אם הוא נמצא באותו המרחק כמו α בזבוב A, אז מדובר ככל הנראה בכוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B4 V, והמרחק הזוויתי ביניהם שקול לכ-3,000 יחידות אסטרונומיות, אך ייתכן ששני הכוכבים אינם קשורים זה לזה ורק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה. בשנת 2002 דווח על קיומו של כוכב עמום קרוב יותר, שנמצא במרחק זוויתי של כ-5 שניות קשת מ-α בזבוב, אך לא ניתן היה לקבוע בוודאות אם מדובר בבן זוג או בכוכב שאינו קשור. אם מדובר בבן זוג, אז המרחק בין שני בני הזוג הוא כ-475 יחידות אסטרונומיות. תצפיות נוספות משנת 2010 הראו בן זוג צמוד שמקיף את α בזבוב במרחק זוויתי של כ-10 אלפיות של שניית קשת, השקול למרחק של יחידה אסטרונומית אחת.
מגדל חוואגוו-יואן 1
מגדל חְוַואגְווׁ-יוּאֶן 1 הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר גווייאנג, בירת מחוז גוויג'ואו שבסין. המגדל מתנשא לגובה של 335 מטר (1,099.1 רגל) וכולל 74 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2020. ליד המגדל נבנה מגדל חוואגוו-יואן 2 אשר זהה לו כמעט לחלוטין.
ברונקס (נהר)
נהר הברונקס הוא נהר המים המתוקים היחיד בעיר ניו יורק. מסלול הנהר אורך כ-39 ק"מ ועובר דרך רובע הברונקס של העיר ניו יורק, ומהווה קו גבול שבין מזרח הברונקס למערב הברונקס.
מקור הנהר היה מאגר קנסיקו במחוז ווסצ'סטר, צפונית לעיר ניו יורק, עד לבניית סכר קנסיקו בשנת 1885. עם בניית הסכר נותק נהר הברונקס ממקורו הטבעי וכיום ניזון הנהר מנחלים קטנים המובילים אליו. הנהר מתנקז אל האיסט ריבר, בין השכונות סאונדוויו והאנטס פוינט, בעיר ניו יורק.
עונת 2020/2021 בליגת העל ההולנדית
עונת 2020/2021 הייתה העונה ה-65 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. פנלו, אמן ודן האג ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות אשר השתתפו בעונה הקודמת בליגה, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד – 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 17 ו-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצה במקום ה-16 התמודדה בפלייאוף ירידה בשיטת פיינל פור כנגד הקבוצות שהעפילו מפלייאוף ליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 3 קבוצות שעברו את שלב הפלייאוף העליון של ליגת המשנה והקבוצה שסיימה במקום ה-16 בליגת העל לטורניר בשיטת פיינל פור כאשר המנצחת שיחקה בעונת 2021/22 בליגת העל.
אלכסנדר קלוגה
אלכסנדר ארנסט קלוגה (בגרמנית: Alexander Ernst Kluge; נולד ב-14 בפברואר 1932, הלברשטאדט, רפובליקת ויימאר) הוא במאי קולנוע, משפטן וסופר גרמני.
ראשית הקריירה
קלוגה נולד בהלברשטאט, במדינת סקסוניה-אנהלט, בגרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה, רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה ומשפטים ובהמשך הוסמך כדוקטור למשפטים באוניברסיטת פרנקפורט. במהלך לימודיו התיידד קלוגה עם הפילוסוף תאודור אדורנו, אשר חשף אותו לעולם הקולנוע ודרכו הכיר קלוגה את הבמאי פריץ לאנג. ב-1959 הועסק אלכסנדר קלוגה כעוזר במאי במהלך צילומי סרטו של פריץ לאנג "The Tiger of Eschnapur".
הקריירה הקולנועית
ב-1960 ביים קלוגה את סרטו הראשון. היה זה סרט קצר בשחור לבן, בשם "Brutalität im Stein" אשר ביטא מחאה כנגד התעלמותו של הקולנוע הגרמני של התקופה מאירועי מלחמת העולם השנייה ועוללות המשטר הנאצי. ב-1961 הוצג הסרט בפסטיבל לסרטים קצרים שנערך באוברהאוזן וזכה להדים תקשורתיים רבים. קלוגה הצטרף למעגל במאי הקולנוע הגרמני החדש וב-1965 כיהן בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-1966 ביים את סרטו הארוך הראשון "Abschied von Gestern" ועד ל-2008 ביים 14 סרטים נוספים.
הקריירה הספרותית
קלוגה הוא אחד הסופרים המוערכים בגרמניה של שלהי המאה ה-20 בסוגת הסיפורת. עבודותיו נוטות לכוון הסיפור הקצר ומתמקדות בחלקן בתת-הסוגה המכונה "סיפורת מציאותית" ובחלקן במדע בדיוני. שבעת הספרים שהוציא לאור בין 1962 ל-2006, מציגים גם ביקורת חברתית נוקבת שהתמקדה בספרה הציבורית. ב-2000 ו-2001 יצאו לאור שתי אנתולוגיות אשר ריכזו מבחר מסיפוריו. קלוגה זכה במספר פרסים על יצירתו הספרותית ובכללם, ב-2003 בפרס ביכנר, שהוא הפרס הספרותי השנתי החשוב והיוקרתי ביותר בגרמניה.
הליגה הצפונית
הליגה הצפונית (באיטלקית: Lega Nord) היא מפלגת ימין  איטלקית. המפלגה נוסדה בשנת 1991 כאיחוד של מספר מפלגות אזוריות בצפון איטליה ובמרכזה בהנהגת אומברטו בוסי אשר נאלץ להתפטר בשנת 2012 בגלל פרשת שחיתות. המפלגה תומכת בהפיכת איטליה למדינה פדרלית ומתן אוטונומיה רחבה לאזורים מסוימים באיטליה, במיוחד לצפונה (למחוזות ונטו, לומברדיה, פיאדמונט, ליגוריה, אמיליה-רומאניה וטוסקנה). חוקת המפלגה מצהירה כי היא תומכת בפדרציה פיסקלית, שבה יישמרו לכל מחוז המיסים שנגבים בו.
שמה המלא הוא Lega Nord per l'Indipendenza della Padania (בעברית: הליגה הצפונית לעצמאות פדניה), בשנת 2018, המפלגה מותגה מחדש כלגה (הליגה), מבלי לשנות את שמו הרשמי. למרות זאת, המפלגה כונתה לעיתים קרובות רק כ"לגה" עוד לפני המיתוג מחדש, כמו גם קארוצ'יו.
היסטוריה
במהלך שנות ה-80 פרחו מפלגות אזוריות ברחבי איטליה. בדצמבר 1989 המפלגה הושקה ככוח פוליטי והוכרזה כמפלגה בפברואר 1991. בתקופה זו החלה תסיסה חברתית בין מרכז איטליה ובירתה רומא לבין צפון הארץ. פריצתה של המפלגה היה בבחירות האזוריות שחלו בשנת 1990. בבחירות הארציות בשנת 1992 המפלגה רצה לראשונה בבחירות והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט, לאחר שצברה 8.7% מהקולות. המפלגה הגיעה לשיא כוחה בשנת 1996 ואף דרשה להקים מדינה עצמאית בפדניה. דרישה זו פגעה בפופולריות של המפלגה והיא צנחה בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 1999. לאחר מכן המפלגה זנחה את הדרישה לעצמאות טוטלית, והתמקדה ברעיון של יצירת פדרציה.
בשנים 2011–2012 המפלגה נכנסה למשבר, כתוצאה מפילוגים פנימיים ופרשת שחיתות. בשנים לאחר מכן המפלגה הדגישה את נושא האירוסקפטיות ואף שיתפה פעולה עם מנהיגת הימין בצרפת מארין לה פן בנושא.
בבחירות לסנאט באיטליה ב-2018 זכתה הליגה בניצחון, המושבים שלה זינק מ-18 (שקיבלה בבחירות של 2013) ל-58, והקימה קואליציה ביחד עם תנועת חמשת הכוכבים. ב-2019 הודיע סלביני על פרישה מהממשלה ומאז הליגה היא המפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה.
בכל הסקרים האחרונים מאז הקמת הממשלה ב-2018, מובילה המפלגה בפער משמעותי על כל שאר המפלגות והיא צפויה להיות המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט האיטלקי בבחירות הבאות. החל מאמצע 2019, המפלגה החלה להיחלש בסקרים.
המשרד הראשי לגזע והתיישבות
הקמה
המשרד הוקם בשנה 1931 על ידי רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר וריכרד וולטר דרה, שלאחר מכן הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר ומונה לראש המשרד. המשרד נוצר בתחילה במטרה לאשר את נישואי אנשי האס אס. כל איש אס אס שרצה להתחתן היה צריך להגיש בקשה לפחות 3 חודשים קודם החתונה על מנת לתת זמן למשרד לחקור את משפחה הכלה ולוודא שהיא טהורת דם.
בשנת 1935 המשרד הועלה לדרגת משרד ראשי באס אס. תחת פיקודו של דרה הפיץ המשרד את האידאולוגיה הנאצית של "דם ואדמה", המתייחסים לעקרון טוהר הגזע הארי ולעקרון מרחב המחיה. בשנה זו החל המשרד במבצע לבנסבורן, תוכנית להשבחת הגזע הארי.
מחלקות
בשנת 1935 פעלו תחת המשרד 7 אגפים: בשנת 1940 המשרד אורגן מחדש ל-4 אגפים עיקריים: אדמיניסטרציה, גזע, נישואין, התיישבות.
מדיניות הגזע
עד שנת 1937 מעל ל-300 אנשי אס אס גורשו מהארגון עקב נישואים הנוגדים את מדיניות הגזע הארית (ראסנשאנדה-זיהום הגזע), אף על פי שניתנה הוראה לאחר מכן שהם יכולים להישאר בארגון אם הם כבר נישאו ויכולים לעמוד בקריטריונים גזעיים. בנובמבר 1940 החזיר הימלר את כל אנשי האס אס שסולקו עקב חוק הנישואין, בתנאי שיעמדו בדרישות הגזעיות של המפלגה הנאצית.
במהלך הפלישה לברית המועצות בשנת 1941, המשרד עבד בשיתוף עם משרד רווחה ראשי לגרמנים אתניים (VoMi) באריזציה של השטחים הכבושים, פיקוח של רווחת המתיישבים הגרמנים, והטמעת גרמנים אתניים באזורי התיישבות מוגדרים על ידי האס אס, בעיקר באוקראינה הכבושה. הדבר כלל הוצאת משפחות מקומיות מאזורים אלו והושבת אלו הגרמניות.
בנוסף המשרד היה אחראי על ייעוץ וניהול של כל שאלות הגזע ברחבי הרייך. בחינות גזעיות היו מוצגות על ידי ראשי המשרד בהקשרים שונים: מקרים של קיום יחסי מין בין עובדים מזרח אירופאים לגרמנים, ילדים שנולדו לעובדים מזרח אירופאים, סיווג אנשים ממוצא גרמני, בחירת עובדי כפייה ממדינות אויב כבושות, חטיפת ילדים המתאימים לגרמניזציה, העברת אוכלוסייה ורדיפה וחיסול יהודים.
המשרד העסיק את יוזף מנגלה לזמן קצר, בין נובמבר 1940 לתחילה 1941, תחת האחריות ל"דאגה לבריאות גנטית" ו"בדיקות בריאות גנטיות". הוא היה אחד הרופאים האחראים על בחירת הקורבנות ששימשו כניסוי להמתה בתאי גזים במחנה אושוויץ.
לאחר המלחמה
ביולי 1947 הואשמו 14 מפקידי המשרד במסגרת משפט RuSHA, השמיני מבין שנים עשר משפטי נירנברג. כולם הואשמו בפשעים נגד האנושות, פשעי מלחמה וחברות בארגון פשע (האס אס). כולם למעט אחד (שזוכה בשתי ההאשמות הכבדות) נמצאו אשמים ונשלחו למאסר בין 3–25 שנים.
קני ברטרם
קני ברטרם (באנגלית: Kenny Bartram; נולד ב-23 באוגוסט 1978) הוא אופנוען פריסטייל מוטוקרוס אמריקאי. ברטרם נולד באוקלהומה וידוע בכינויו "הקאובוי". לפני שהוא עבר לפריסטייל, ברטרם זכה פעמים רבות באליפות אוקלהומה במוטוקרוס. ברטרם היה חבר ב"קרקס נייטרו" וב"שדי קראסטי".
סבסטיאן סובה
סבסטיאן גבריאל סובה (באנגלית: Sebastian Gabriel Sauvé; נולד ב-19 באוגוסט 1987) הוא דוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
סובה נולד במישיגן לאם גרמנייה ואב אמריקאי, בגיל תשע עבר לבון עקב עבודתו של אביו, לאחר מכן עברה משפחתו לאסקס שם למד בפנימייה.
ב-2010 טייל עם חברתו לפני לימודיו באוניברסיטה בשפילד, בהיותו בלוס אנג'לס הוא התגלה ונפגש עם נציגי סוכנות פורד מודלס, אך עקב הלימודים באוניברסיטה לא התאפשר לו לחתום על חוזה עם הסוכנות, אך עם זאת נשלחה המצלה עבורו לסוכנות דוגמנות בלונדון.
צילומיו הראשונים היו למגזין הבריטי "Attitude", את חוויותיו הראשונות מול המצלמה הוא תיאר כך "לא היה לי מושג מה אני עושה! קפאתי, עמדתי על גג שאני לבוש רק בקילט".
לאחר מכן הוא הופיע במגזינים נוספים כמו GQ ואסקווייר.
ב-2012 הופיע בתצוגת אופנה של כריסטיאן לקרואה בפריז.
ב-2016 הוביל את קמפיין ההלבשה התחתונה של חברת "Replay", באותה שנה גם דגמן בשבוע האופנה של ניו יורק.
הוא דורג כאחד מ-50 הדוגמנים המצליחים בעולם על ידי "Models.com"
לודמילה ציפנסקיה
אלופת בלארוס בשחמט לנשים לשנת 1978 ואלופת ישראל בשחמט לנשים בשנים 1994 ו-1996. סגנית אלופת ישראל לסניורים (גילאי 65 ומעלה - גברים ונשים) לשנת 2014
עלתה לישראל ב-1992. חברת מועדון השחמט אשדוד.
מת'יו דלאבדובה
מת'יו דלאבדובה (באנגלית: Matthew Dellavedova; נולד ב-8 בספטמבר 1990) הוא כדורסלן אוסטרלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת סקרמנטו קינגס מה–NBA, וכן בנבחרת אוסטרליה.
קריירת מכללות
דלאבדובה נחשב באוסטרליה לשחקן מבטיח ולקראת עונת עבר למכללת סנט מרי בקליפורניה. הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ובשנים 2011, 2012 ו-2013 נבחר לחמישיית ליגת החוף המערבי כשב-2012 הוכתר גם לשחקן המצטיין של הליגה. במהלך שנותיו במכללה הפך למוביל בנקודות, אסיסטים, מספר משחקים, אחוזים מהעונשין וזריקות לשלוש בתולדות המכללה. לאחר שסיים את לימודיו הוחלט במכללה שלא ילבשו יותר את הספרה 4, אותה לבש דלאבדובה, כדי לכבד את תקופתו בקבוצת המכללה.
קליבלנד קאבלירס
דלאבדובה עמד לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2013, אך לא נבחר. הוא הצטרף לליגת הקיץ שם שיחק עבור קליבלנד קאבלירס שבחרו להחתימו על חוזה לשנתיים. בקליבלנד הוא הפך לרכז שני, אחרי קיירי אירווינג. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת הוא שיחק 72 משחקים בהם רשם ממוצעים של 4.7 נקודות, 2.6 אסיסטים, 1.7 ריבאונדים ו-0.5 חטיפות ב-17.7 דקות. בעונה זו סיימו הקאבלירס במקום ה-10 במזרח ולא העפילו לפלייאוף.
דלאבדובה שיחק בליגת הקיץ גם בקיץ 2014. כמה שבועות לאחר תחילת עונת, ב-9 בנובמבר 2014, הוא נפצע בברכו השמאלית והחמיץ חודש של משחקים. ב-13 בפברואר שיחק דלאבדובה עבור "קבוצת העולם" במשחק הכוכבים העולים במסגרת סוף שבוע האולסטאר. דלאבדובה סיים את העונה עם מעט יותר דקות למשחק, 20.6 בממוצע, בהן רשם 4.8 נקודות, 3 אסיסטים ו-1.9 ריבאונדים. קליבלנד קאבלירס, אליה חזר בעונה זו לברון ג'יימס, סיימה במקום השני במזרח והעפילה לפלייאוף. בפלייאוף 2015 רשם דלאבדובה את הפריצה שלו, כשהחל למלא תפקיד חשוב בקבוצה, בעיקר בלחימה ובהגנה אך גם ביכולת הקליעה. בשל פציעה עמה התמודד קיירי אירווינג, שהגבילה את יכולתו, ואף אילצה אותו להיעדר ממספר משחקים, קיבל את דלאבדובה קרדיט כרכז הפותח של הקבוצה.
אל המשחק השישי בסדרת חצי גמר המזרח, נגד שיקגו, הגיעה קבוצתו כשהיא מוליכה 2–3. אירווינג נפצע במהלך הרבע השני, ודלאבדובה שקיבל הזדמנות ושיחק 34 דקות, הוביל את קלעי קבוצתו עם 19 נקודות בדרך לניצחון בסדרה 2–4. גם בסדרת גמר המזרח, מול אטלנטה, שיחק דלאבדובה דקות משמעותיות בקליבלנד, בזמן שאירווינג התקשה לשחק ואף נעדר לגמרי משני משחקים בסדרה כשדלאבדובה ממלא את מקומו בחמישייה. בסדרת גמר המזרח ניצחו קליבלנד 0–4 והעפילו לגמר ה-NBA. בסדרות מול שיקגו ואטלנטה היה דלאבדובה מעורב בשלושה עימותים. בראשון, כשהיה מוטל על הרצפה, סגר את רגליו על רגלו של שחקן שיקגו טאג' גיבסון שבעט בו תוך ניסיון להשתחרר. הפעולה עלתה לגיבסון בעבירה בלתי ספורטיבית חמורה (Flagrant 2) ובהרחקה אוטומטית מהמשחק. במשחק השני מול אטלנטה זינק דלאבדובה לכיוון הכדור והתנגש ברגלו של קייל קורבר שנפצע כתוצאה מכך ולא חזר לשחק בהמשך הסדרה ובמשחק השלישי בסדרה זינוק נוסף של דלאבדובה פגע ברגלו של שחקן הוקס, הפעם אל הורפורד, שלא נפצע אך הגיב בפגיעה בדלאבדובה והורחק מהמשחק.
במשחק השני בסדרת הגמר, מול גולדן סטייט, שב דלאבדובה לחמישייה לאחר שאירווינג שבר את ברכו בסיום המשחק הראשון בסדרה ויצא מכלל פעילות עד לסיום העונה. דלאבדובה רשם ריבאונד התקפה שגרר עבירה ושתי זריקות עשר שניות לסיום ההארכה, כשקבוצתו בפיגור נקודה. הוא קלע מקו העונשין פעמיים והעלה את קבוצתו ליתרון שהחזיק עד לסיום המשחק. דלאבדובה המשיך את היכולת הטובה גם במשחק השלישי, בו קלע 20 נקודות בנוסף ל-5 ריבאונדים ו-4 אסיסטים. בעקבות המאמץ פונה דלאבדובה בסיום המשחק לבית חולים עקב התכווצויות שרירים והתייבשות, אבל חזר לכשירות עד למשחק הבא. דלאבדובה המשיך לפתוח בשלושת המשחקים שנותרו לקליבלנד שהפסידה בסדרה בתוצאה 2–4.
מילווקי באקס
בעונת עבר לשחק במילווקי באקס.
החזרה לקליבלנד
בעונת, לאחר פתיחת העונה הרעה ביותר בקריירה של דלבדובה, הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס.
מלבורן יונייטד
ביולי 2021 חתם בקבוצת מלבורן יונייטד מליגת העל האוסטרלית, אחרי 8 עונות רצופות ב-NBA.
סקרמנטו קינגס
ב-29 ביולי 2022 חזר ל-NBA וחתם בסקרמנטו קינגס.
Tus Airways
Tus Airways היא חברת תעופה קפריסאית. בסיסה הראשי ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה. החברה הוקמה ביוני 2015 והחלה לפעול רשמית בתחילת אפריל 2016, החברה הפעילה טיסות סדירות גם מנמל התעופה בן-גוריון ללרנקה ולפאפוס ובנוסף הפעילה טיסות לאותם יעדים גם מנמל התעופה חיפה עד אוקטובר 2017. החברה הפסיקה את פעילותה לאורך שנת 2020 במהלך תקופת הקורונה וביוני 2021 הודיעה על חזרתה לפעילות במודל עסקי חדש לחלוטין – "חברת תעופה היברדית". במקביל החברה מכרה את מטוסי הפוקר ושינתה את צי המטוסים שלה למטוסי גדולים יותר מסוג איירבוס A320. החברה הודיעה שתטוס מקיץ 2021 מלרנקה למבחר יעדים כמו איי יוון ותל אביב ואף הודיעה שתטוס ישירות מישראל לאיי יוון, קרואטיה, ברטיסלאבה ויעדים נוספים באירופה. מבסיסה בלרנקה צפויה החברה גם לטוס ישירות למזרח ולארצות הברית באמצעות מטוס איירבוס A330. בחודש ספטמבר 2021, חברת גלובל כנפיים ליסינג העבירה 5 מיליון דולר תמורת 49.9% ממניות החברה. איש העסקים האמריקאי קנת' וולי, העביר עוד 4 מיליון דולר תמורת 50.1% מהמניות. וולי הוא מבעלי השליטה בחברת התעופה האמריקאית – Eastern Airlines.
יעדים
החברה פועלת מנמל הבית שלה בלרנקה קפריסין ובתחילת דרכה הפעילה טיסות ליעדים שונים וקרובים באזור, כגון נמלי תעופה בערים מרכזיות: תל אביב, אתונה, דיסלדורף ופאפוס.
החל מ-15 באוקטובר 2017, הופסקו טיסות החברה מנמל התעופה בחיפה למרות הביקוש הרב. צעד זה נבע, בין השאר, מאורך המסלול והגבלת שעות הפעילות הליליות בו. החברה הוציאה משירות את מטוסי הסאאב 2000 ומפעילה מטוסי סילון מדגם פוקר 100 ו-פוקר 70 שאינם יכולים לנחות כרגע בחיפה עד הארכת המסלול בכ-316 מטרים. במקביל, הודיעה החברה על פתיחת שני קווים ישירים מלרנקה לרומא ואתונה.
ב-7 באוגוסט 2018, פורסם כי חברת התעופה תחדש את טיסותיה לנמל התעופה חיפה, ככל הנראה בחורף 2019 – זאת לאחר ששר התחבורה, ישראל כץ חתם על תקנות חדשות שמעניקות פטור מאגרות תעופתיות לנמל. אך החברה לא חזרה לפעול בחיפה, מאחר שהארכת המסלול לא בוצעה.
בנובמבר 2018 הודיעה החברה על פתיחת קו עונתי חורפי חדש מתל אביב – שדה דב ללרנקה, ובכך הייתה לחברה הזרה הראשונה המפעילה טיסות מהשדה. הקו החל לפעול ב-15 בנובמבר, בתדירות של שתי טיסות שבועיות באמצעות מטוסי הפוקר 70 של החברה. החל מיוני 2021 הודיעה החברה כי תחזור לפעול במודל עסקי חדש עם צי מטוסים משודרג וגדול יותר מסוג איירבוס 320 ו-330 ובכוונתה להציע טיסות לרחבי אגן הים התיכון, אירופה, המזרח הרחוק ואמריקה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2023:
בורג' אל-פיסליה
בורג' אל-פיסליה (בערבית: برج الفيصلية, בתעתיק מדויק: ברג אלפיצליה) הוא גורד שחקים ברובע העסקים של ריאד, בירת ערב הסעודית. זה המבנה הרביעי בגובהו בערב הסעודית לאחר בורג' ממלכה, בורג' ראפאל ואבראג' אל בית.
היסטוריה ומבנה
בניית המבנה הושלמה ב-14 במאי 2000. גובהו 267 מטר, הוא כולל 44 קומות (מהם רק 30 מעל הקרקע), והוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי פוסטר ושות' ומשרד המהנדסים בורו האפולד.
עיצובו של המבנה מבוסס על צורתו של עט כדורי. במפלס הקרקע, ישנו מרכז קניות בן שלוש קומות.
ארבע הקורות שבפינות המבנה מצטרפות בחלק העליון לכדי כדור זהב, שבתוכו מסעדה. מתחת לכדור נקודת תצפית על סביבתו ועל העיר ריאד. בין השאר ניתן לראות ממנו גורד שחקים נוסף, בורג' ממלכה. זה הוא חלק מקומפלקס פייסליה, אשר מורכב מבית מלון, המגדל, ושני בניינים אחרים. המגדל כולל מספר מסעדות כמו 11a ו-The Globe, וכולל גם מרכז כנסים ודירות יוקרה.
יהיה בסדר (שיר של קפה שחור חזק)
יהיה בסדר הוא סינגל של הרכב ההיפ הופ קפה שחור חזק והראפר נצ'י נצ', שיצא לאור ב-24 בספטמבר 2014, כחלק מאלבום הבכורה של ההרכב, "רק לעלות".
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי חברי "קפה שחור חזק", אילק סהלו ואורי אלמו, יחד עם נצ'י נצ', והופק מוזיקלית על ידי עמית שגיא, חבר בלהקת התקווה 6. השיר הוא שיר היפ הופ קצבי, בעל מסר של חיוביות ואופטימיות. בשיר מופיע גם אזכור לאפליה נגד הקהילה האתיופית, אליה שייכים חברי ההרכב.
הצלחה
השיר לא זכה להצלחה מיידית בצאתו, אך זכה להצלחה מאוחר יותר בעקבות הפגנות יוצאי אתיופיה, שהתקיימו החל ממאי 2015, ולדברי חברי ההרכב, "השיר גרף מיליון וחצי צפיות ביוטיוב עוד לפני כל מה שקרה והמחאה שפרצה גם עזרה לדחוף אותנו קדימה". השיר, בשיאו, הגיע למקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ, לרביעי במצעדי השבועי של רשת ג' ולשני במצעד השבועי של מדיה פורסט. גם במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השני במצעד השנתי של גלגלצ, ול-23 במצעד השנתי של רשת ג'.
השיר צוין על ידי מספר גופי תקשורת כשיר שבזכותו פרצו מבצעיו לתודעה, וכפריצה של ז'אנר ההיפ הופ הישראלי אל המיינסטרים של תעשיית המוזיקה.
Damnatio memoriae
Damnatio memoriae הוא ביטוי לטיני אשר משמעותו המילולית היא "הכחדת הזיכרון", ומובנו – קביעה לפיה יש למחוק אדם מסוים מן הזיכרון. בימי הסנאט הרומי הייתה הכרזת Damnatio memoriae שמורה לבוגדים, או לאחרים שהמיטו קלון על רומא. הכוונה הייתה למחוק את זכרו של אדם מן התיעוד ההיסטורי, משימה אשר הייתה קלה יותר בימי קדם, כאשר תיעוד היה נדיר יותר.
אטימולוגיה
משמעות המונח Damnatio memoriae והסנקציה המלווה את הכרזתו היא מחיקת כל זכר לאדם מתולדות חייה של רומא, כאילו מעולם לא בא אל העולם, וזאת כדי לשמר את כבודה של האומה. סנקציה זו באה על רקע החשיבות שיוחסה ברומא לנראות חברתית, כבוד, והגאווה המלווה את מי שהוא בן רומא אמיתי; זאת כתנאי יסוד להיותו של אדם אזרח רומא. על רקע זה, הסנקציה של Damnatio memoriae הייתה העונש החמור ביותר שניתן להטיל על רומאי.
בחיי המעשה
ברומא העתיקה נקיטת הסנקציה של Damnatio memoriae נעשתה לצורך גינוי בני המעמד העליון וקיסרים לאחר מותם. אם הסנאט, או קיסר מאוחר יותר, ביקש להתנער ממעשים של אדם, ניתן היה להחרים את רכושו, למחות את שמו ולשנות את פסליו. כיוון שממילא קיים תמריץ כלכלי בהחרמת רכוש ובשינוי פסלים, היסטוריונים וארכאולוגים נתקלו לא אחת בקושי לקבוע האם נקבעה לגבי אדם מסוים הכרזת Damnatio memoriae, אף שנראה כי צעד קיצוני זה ננקט לעיתים נדירות בלבד.
על פי ההגדרה, Damnatio memoriae שהוצאה לפועל במלוא משמעותה, לא ניתן יהיה לאתרה על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר, שהרי משמעותה מחיקה מוחלטת וסופית של דמות האדם מן התיעוד ההיסטורי. אולם, כיוון שלכל דמות פוליטית קיימים בעלי-ברית, לצד אויבים, קשה עד מאוד ליישם במלואה הכרזה שכזו. לדוגמה, הסנאט הרומי ביקש למחות את זכרו של קליגולה, אולם קלאודיוס מנע זאת. נירון קיסר הוכרז אויב האומה על ידי הסנאט, אולם לאחר מותו נערכה לכבודו הלוויית ענק על ידי ויטליוס. בעוד שנמצאו פסלי קיסרים שעברו עיבוד מחדש לאחר מותם, נוצרו פסלים אחרים לכבודם. באופן דומה, מטבעות רבים הנושאים את הדמות, שאת זכרה ביקשו למחות, המשיכו להישאר במחזור. כך נותר מספר גדול של מטבעות עם דמותו של גטה.
הדיוויזיה ה-134 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-134 (בגרמנית: 134. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940 כחלק מגל הגיוס ה-11, באזור האימונים הצבאיים גרפנווהר במחוז הצבאי XIII מחלקים של דיוויזיות הרגלים ה-252 וה-255. בנוסף, הדיוויזיה קיבלה חלקים מדיוויזיית הרגלים ה-10. הכשרת החיילים נמשכה עד מרץ 1941.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית, ובספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובתחילת דצמבר היא כותרה יחד עם הדיוויזיה ה-45 בליבני ואיבדה חלק גדול מהארטילריה שלה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מתקפת בוברויסק הסובייטית, במסגרת מבצע בגרטיון.
פרייזר סטנדרט
פרייזר סטנדרט (באנגלית: Frazer Standard) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קייזר-פרייזר (באנגלית: Kaiser-Frazer) אשר יוצרה בין השנים 1947–1951 בארצות הברית.
הגרסה המפוארת והמהודרת ביותר הייתה קרויה פרייזר מנהטן (באנגלית: Frazer Manhattan).
בריסטול רוברס
בריסטול רוברס (אנגלית: Bristol Rovers F.C.) היא קבוצת כדורגל מהעיר בריסטול, שבדרום מערב אנגליה. נכון לעונת 2020/2021 משחקת הקבוצה בליגת הפוטבול ליג הראשונה, שהיא הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1883, ומעולם לא שיחקה בפרמייר ליג וגם לא בליגה האנגלית הבכירה טרם הקמת הפרמייר ליג (הליגה הראשונה של הפוטבול ליג).
הקבוצה שיחקה לאחרונה בליגה השנייה של אנגליה בעונת 1992/93. בסיום עונת 2014/15 נשרה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת הנשיונל ליג שהיא הליגה החמישית באנגליה והלא מקצועית. הייתה זאת הפעם הראשונה בתולדותיה שבריסטול רוברס מצאה את עצמה מחוץ לפוטבול ליג.
בריסטול רוברס התאוששה וחזרה כעבור עונה לפוטבול ליג השנייה, וכעבור עונה נוספת העפילה אל הפוטבול ליג הראשונה, ובכך חזרה לליגה השלישית אחרי 5 שנות היעדרות.
תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין
תאגיד הנדסת הבניין הממשלתי של סין או CSCEC (בסינית מפושטת: '中国建筑集团有限公司, פין-יין: Zhōngguó jiànzhú jítuán yǒuxiàn gōngsī, באנגלית: China State Construction Engineering Corporation) הוא תאגיד הבניין הגדול בעולם, והקבלן ה-14 בעולם בייצוא בתחום, נכון ל-2016.
ירושלים החדשה (מחזה)
ירושלים החדשה הוא מחזה פרי עטו של דייוויד אייבס העוסק בחרם נגד ברוך שפינוזה בידי פרנסי הקהילה היהודית באמסטרדם באמצע המאה ה-17. המחזה זכה ב-2008 בפרס של גילדת המחזאים האמריקאית.
עלילה
ההצגה מתארת את החקירה של שפינוזה שנערכת בבית הכנסת של קהילת "תלמוד תורה" באמסטרדם, שמביאה בסוף להחרמתו. המחזה נפתח כשאברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם מגיע לבית הכנסת מספר לשאול לוי מורטרה, רבה הראשי של אמסטרדם וגאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה היהודית, על מעשי הכפירה של ברוך שפינוזה ודורש מהם לערוך נגדו חקירה.
אודות המחזה
המחזה נכתב על ידי נוצרי, שמציג ומנתח אספקטים שונים של היהדות, בין היתר את משנתו של הרמב"ם. הוא מציג סוגיות פילוסופיות וחברתיות שונות כגון הקשר והזיקה בין דת למדינה, סמכות הקהילה וחופש היחיד.
המחזה הוא גם הומאז' לאינטלקטואל מורד, הוא עוסק בצעיר (ברוך שפינוזה) שמרד ברבו (הרב מורטרה).
המחזה בישראל
המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון החאן הירושלמי, ב-12 במאי 2012, בבימויו של סיני פתר. זהו המחזה השני העוסק בשפינוזה שעלה בישראל, הראשון היה "סולו", מאת יהושע סובול, שהוצג בתיאטרון הבימה, בבימויה של עדנה סובול ב-1991.
הבמאי, סיני פתר, ערך את חלקו הראשון של המחזה. במחזה המקורי העלילה מתרחש מראשיתה ועד סיומה בבית הכנסת, כשישנם פלשבקים לאחור ואילו פתר ביים בצורה נרטיבית והכניס את המאורעות הקודמים בתור פרק פתיחה למתרחש בבית הכנסת. פתר גם הוסיף להצגה את פרקי הקומדיה דל'ארטה, שלא היו קיימים במחזה במקור.
עדי וטורי
עדי וטורי (נולדה ב-28 ביולי 1995) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת לסירוגין כקשרית ומגנה שמאלית בקבוצת בנות נתניה בליגת העל בכדורגל נשים.
ביוגרפיה
וטורי גדלה ברעננה. בעבר הייתה חניכה ומדריכה בשבט הצופים בעיר. שירתה בצה"ל כספורטאית מצטיינת בחיל האוויר.
בשנת 2015 הוסמכה כמדריכת כושר וספורט בקמפוס שיאים. נכון ל-2020 לומדת הנדסת תעשייה וניהול עם התמחות במערכות מידע במכללת רופין.
מועדונים
וטורי החלה לשחק כנערה בקבוצת הנערות של הפועל רעננה. בוגרת המחזור הראשון של מגמת הכדורגל בתיכון "אביב" בעיר, איתו זכתה פעמיים באליפות הארץ בכדורגל אולמות.
קבוצת הבוגרות הראשונה שלה הייתה מכבי כפר סבא מהליגה הלאומית, אליה עברה בעונת 2012/2013, ושיחקה בשורותיה עונה אחת. לקראת עונת 2013/2014 עברה לשורות אס"א תל אביב, שם שיחקה במשך שתי עונות, בהן זכתה בשתי אליפויות ברצף ובגביע המדינה. בעונה שלאחר מכן עברה לשנה אחת לשחק בליגת המכללות בארצות הברית, במכללת ASA college New York.
עם שובה לישראל, עברה לשחק בבנות נתניה ל2016/2017, ובסיום העונה עזבה ושבה לקבוצת נעוריה, הפועל רעננה, לשתי עונות. לקראת עונת 2019/2020 עברה שוב לבנות נתניה.
נבחרת ישראל
בין השנים 2011–2013 הייתה בסגל נבחרות ישראל עד גיל 17 ועד גיל 19. הייתה שותפה לזכיית הנבחרת במקום השני במכביה התשע עשרה. בסך הכל לזכותה שתי הופעות בנבחרת עד גיל 19.
הדיוויזיה ה-100 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-100 היא דיוויזיית אימונים של צבא ארצות הברית הכפופה ליחידות המילואים. הדיוויזיה פעלה במהלך מלחמת העולם השנייה בחזית המערבית, ופורקה בתחילת 1946. היא הוקמה מחדש עוד באותה שנה, וכיום מוצבת בפורט נוקס, קנטקי.
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים את הדיוויזיה פעם נוספת. היא הוקמה ב-15 בנובמבר 1942 בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה. כמפקדה מונה ויתרס בארס. הדיוויזיה העבירה למעלה משנה באימונים בארצות הברית, וב-6 באוקטובר 1944 נשלחה לחזית המערבית. היא נכללה במסגרת הקורפוס השישי אשר היה חלק מהארמייה השביעית. בנובמבר נכנסה הדיוויזיה לקרב כנגד הגרמנים באזור הרי הווז', ולאחר מכן למחוז מוזל. הדיוויזיה כבשה את העיר ביטש (Bitche), והגנה עליה בהצלחה במהלך הקרב על הבליטה. בשל כך זכו אנשי הדיוויזיה לכינוי "בני ביטש". לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה ב-1945, וב-10 בינואר 1946 היא הוחזרה לארצות הברית ופורקה. בסתיו של אותה שנה, הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה מוטסת. ב-1952 היא עברה הסבה לדיוויזיית חי"ר, וב-1959 היא הפכה לדיוויזיית אימונים והדרכה, והיא כזו עד היום. לאורך כל שנות קיומה היא הוצבה בקנטקי, וב-2006 הועבר המטה שלה מלואיוויל לפורט נוקס.
זימניצ'ה
זימניצ'ה (ברומנית: Zimnicea) היא עיר (מוניצ'יפיו) במחוז טלאורמן, הנמצאת בנקודה הדרומית ביותר של רומניה. היא נודעה כעיר נמל על הדנובה עוד מהתקופה הביזנטית המאוחרת, והיא מוזכרת בכרוניקות תחת השם דמניציקוס, או, מאוחר יותר, דזימניקוס. אוכלוסיית העיר מונה 15,672 נפשות (2002), לפי הערכה בשנת 2008 - 17,000 נפשות, המתגוררים ב-2,600 דירות.
עמדה גאוגרפית
זימניצ'ה שוכנת בדרום המישור בויאן, כ-2 ק"מ מצפון לדנובה, מול העיר הבולגרית סבישטוב. היא נמצאת 104 ק"מ דרומית-מערבית לבוקרשט, 35 ק"מ דרומית לאלכסנדריה (טלאורמן), בירת מחוז טלאורמן ו-144 ק"מ דרומית-מזרחית לקראיובה. העיר נחצית על ידי הנחל פאסריה.
פני שטח מתאפיינים בביצות וכרי דשא ומישור. לעיר צורה מלבנית עם שיפוע ממערב למזרח. היא מחולקת לשני חלקים שווים על ידי שדרת ארואילור ("הגיבורים" - Bulevardul Eroilor) (בעבר רחוב הרכבת Strada Gării)
האקלים
האקלים הוא בדרך כלל ממוזג קונטיננטלי, עם עונות קיץ חמות (°C42+ ביולי) וחורפים עם כפור (°C17- בסוף דצמבר 2001).
צמחייה ופאונה
הצמחייה אופיינית לאזורי הערבה והערבה עם יערות. יש מעט יערות, והעצים הנפוצים הם בעלי עץ רך כמו עצי ערבה באחו וצפצפה לבנה.
היסטוריה
מערבית לזימניצ'ה נמצא המבצר הגטי-דאקי העתיק הידוע בשטחי ולאכיה (מאה 6-5 לפנה"ס), אתר חפירות ארכאולוגיות חשוב. יש חושבים כי הוא זהה למבצר שעליו כתב אריאנוס כי נחרב על ידי הגנרל של אלכסנדר הגדול, ליסימכוס בעת מסעו נגד בשבטים התארקים בסביבות 335 לפנה"ס. בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) בזימניצ'ה חצה הצבא הרוסי את הדנובה על מנת לגרש אחרי קרבות קשים את הצבא העות'מאני.
יש שמשערים כי בימי הדאקים נקראה העיר "זימנידאווה", שהפכה ב-1385 ל"דזימניקוס". העיר נחשבת ליישוב הקדום בכל דרום רומניה, לצידה של רושיורי דה וודה. בתקופה הביזנטית נקראה העיר דמניציקוס, מאוחר יותר - דזימנס, דזימניקוס או דזימינקוס. העיר פרחה בימי הביניים כעיירת-סחר ששכנה סמוך לדרכי המסחר שקישרו את הבלקן עם מרכז אירופה.
במאה ה-14 מקורות היסטוריים מאשרים קיומו של כפר רומני על אתר היושב הגטי-דאקי הקדום. שמה של העיר תועדה לראשונה בשנת 1385 ביומני מסע של עולי הרגל הנוצרים, פטר ספראנו ואולריך טנשטאט שחצו את הדנובה מסבישטוב אל זימניצ'ה בשובם מביקור בירושלים.
בשנת 1457 שליט ולאכיה, ולאד המשפד נאבק באימפריה העות'מאנית לאורך הדנובה, ועבר גם דרך בשנת 1595 שליט נוסף, מיכאל האמיץ ניהל כאן קרבות עם הטורקים. בשנת 1791 מציינים בזימניצ'ה 116 בתים. בשנת 1835 היו כבר 531 משקים והעיירה, הידועה גם כתחנת מכס וכמרכז מסחרי, נחשבה ה-12 לפי סדר הגודל בוולאכיה. מספר תושביה היה אז 2,650 והוא עלה בשלהי המאה ה-19 עד 4,500. לפרק זמן קצר הייתה העיר בירת המחוז טלאורמן בין השנים 1838-1837 עד שנאלצה לוותר על המעמד לטובת העיר טורנו מגורלה. בשנת 1860 מצוינת שוב זימניצ'ה כתחנת מכס.
שוב הייתה העיירה בירת המחוז בתקופה קצרה בשנים 1878-1877. אז היא שיחקה תפקיד חשוב במלחמה העות'מאנית-, הקרויה גם מלחמת העצמאות של רומניה. היא ארחה את מפקדת הצבא הרוסי שלחם בטורקים בשטח בולגריה. על ארגון בניית הגשרים מעל הנהר היה אחראי הדוכס הגדול אלקסיי אלקסנדרוביץ', מפקד הכוחות הימיים הרוסים על הדנובה.
בשנת 1916, במלחמת העולם הראשונה, להפך, דרך זימניצ'ה חדרו משטח בולגריה חלק מהכוחות הגרמנים שתקפו את רומניה.
רעידת האדמה
ב-4 במרץ 1977 לפי הצהרות השלטונות, 80% מן העיר נהרסה על ידי רעידת אדמה שמוקדה המרכזי היה בהרי וראנצ'ה. מאז עברה העיר תהליך של בניה מחדש. לאחר רעידת האדמה גם הרשויות המקומיות יזמו הריסות של בתים רבים מתוך כוונה לשנות את פני העיר. גרמניה ואוסטריה התגייסו לסייע במימון הבניה מחדש של העיר. אולם איכות הבנייה החדשה לא עמדה תמיד ברמה הנדרשת, וחלק ממנה נשארה בלתי גמורה עד היום. כתוצאה מכך יש אזורים רבים בעיר שאינם מאוכלסים.
סמל העיר
בשנת 2010 הוחלט על שינוי סמל העיר. הסמל בצורת מגן כולל חרבות מוצלבות המזכירות את הקרבות מבעבר ואת היות היישוב תחנה בדרך הטורקים אל קורטיה דה ארג'ש. יסוד אחר של הסמל הוא חומה המרמזת על המבצר הגטו-דאקי מן המאה ה-4 לפנה"ס, הנחשב המבצר הקדום ביותר בחבל ולאכיה (מונטניה). בחלק העליון ישנו כתר כסף עשוי קטע חומה עם שלשה מגדלים וחרכי ירי. בחוד התחתון של המגן רואים עוגן בצבע כסף המסמל את קיום הנמל ומצדיו שני דגים גם כן בצבע כסף, הרומזים על ענף בדיג המפותח בעיר.
דמוגרפיה
שינויי האוכלוסייה בין השנים 1834–2006 הרכב התושבים לפי נתוני המפקד בשנת 2002: לפי קבוצה אתנית: לפי שפה: לפי השתייכות דתית:
בימי הדיקטטורה של המרשל אנטונסקו כשאורגנו גרושים של בני המיעוט הצועני לטרנסניסטריה, רבץ איום הגרוש גם על יד פתחם של תושבים צוענים בזימניצ'ה. באוקטובר 1941 127 תושבי העיירה כתבו עצומה לאנטונסקו עם בקשה שלא יגרש את בעלי המלאכה ממוצא צועני מן היישוב, בנימוק שמוצאם הצועני הוא כבר מרוחק, ושהם מועילים לכלכלת המקום.
נמל זימניצ'ה
הנמל נמצא במקום שבו הייתה קיימת נקודת מעבר, מכס ומסחר בתקופות הקודמות. אחרי שנת 1918 נבנה רציף האבן של הנמל. החל משנת 2000 הנמל ידע תחייה וצויד במתקנים מודרניים לפריקה-טעינה.
בין זימניצ'ה ובין סבישטוב שבבולגריה, קיים קו סדיר של מעבורות החוצות את הדנובה.
דרכים וכבישים
דרך הכפר מס. 9 צומת עם הדרך הלאומית 51 A - ויאישוארה (5 ק"מ) הדרכים לעיל אינן מכוסות אספלט, בנויות על אבן ויש להן תעלות משני הצדדים.
מסילות ברזל
בשנת 1901 נחנכה תחנת הרכבת זימניצ'ה. מסילת רכבת: זימניצ'ה נמל - זימניצ'ה - אלכסנדריה - רושיורי דה ודה (80 ק"מ). מתחנת רושיורי דה ודה מתחברים לקו הרכבת הלאומי מס. 9 בוקרשט צפון - טימישוארה.
כלכלה
בתקופת השלטון הקומוניסטי הוקמו בעיר מפעלים רבים לצינורות מלבניים ומולחמים, רהיטים, לוחות טרומיים מבטון, בתחום הטקסטיל והמזון, תעשייה לניצול הזיבורית מבנייה, חממות לגידול ירקות וחוות לגידול בקר וצאן. בזימניצ'ה קיימת תעשייה בתחום הרהיטים, הבטון, הטקסטיל, כמו כן ענף גידול בעלי החיים. ב-2009 נבנה מפעל לדלק על בסיס צמחי - ביו-אתנול. חלק רב מהמפעלים נסגרו אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בגלל חוסר רווחיות. העיר פטורה ממסים מסוימים בגלל הימצאותה באזור הנחשב נחשל.
חינוך
בעיר קיימות 9 יחידות חינוך כולל בית ספר תיכון עיוני (בשנים האחרונות של המשטר צ'אושסקו היה לו פרופיל אלטקרוטכני, מכני ומטלורגי), 4 בתי ספר (כולל בית הספר ע"ש מירון ראדו פאראסקיבסקו, ובית הספר ע"ש מרין פרדה) ו-5 גני ילדים. בית ספר התיכון הוקם בשנת 1951. בניינו החדש הוקם בשנת 1977 בעזרת סיוע של ממשלת שווייץ, בעקבות רעידת האדמה שאירעה ב-4 במרץ אותה שנה.
אישים
זימניצ'ה היא מקום הולדתו של המשורר והעיתונאי הרומני מירון ראדו פאראסקיבסקו. (1971-1911). בקרבות להגנת זימניצ'ה נהרג ב-10 בנובמבר 1916 במלחמת העולם הראשונה, מבקר הספרות ממוצא יהודי יון טריבאלה (בשמו האמיתי - יוסף נצלר).
ערים תאומות
זימניצ'ה היא עיר תאומה של הערים:
טיילייגר
הצירוף ההיפותטי המקביל של הטיילייגר, הלייגריס (בן ללייגר ונקבת טיגריס) אינו אפשרי, מאחר שזכרי הלייגר אינם פוריים.
זאב גצל
ביוגרפיה
נולד ברוסיה לרבי אליעזר ולשושנה גצל. שמו המקורי היה זליג אבל בילדותו נוסף לו השם זאב ומאז היה זה שמו העיקרי.
בשנת תש"ט לאחר עלייתם לארץ ישראל, שוכנו בשיכון עולים באזור פרדסיה ולאחר מכן עבר להתגורר עם הוריו בשיכון ה' בבני ברק. הוא למד אצל הרב יהודה קולדצקי בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. במהלך לימודיו התקרב לראשי הישיבה: הרב שמואל רוזובסקי, הרב אלעזר מנחם שך ולמשגיח הרב יחזקאל לווינשטיין.
בשנת תש"ל נישא לחיה רחל גולובנציץ, בתו של הרב יהושע גולובנציץ שהיה רב קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" בשכונת אחווה וממונה מטעם המועצות הדתיות על המקוואות והעירובין בארץ. לאחר נישואיו, למד בכולל של הרב בצלאל ז'ולטי בראשות הרב שילה רפאל ובשנת תשל"ב התמנה לתפקיד ר"מ בישיבת איתרי לצעירים, שם נקשר מאד לרב שמואל אויערבך.
במשך השנים, כיהן כר"מ בישיבת מאורות התורה בטלז סטון, והיה מראשוני תנועת התשובה בארץ. הוא כתב מאמרים בכתב העט "מחשבת" ובספרי "אל המקורות", והיה מוסר הרצאות בארגוני התשובה "אל המקורות", "ערכים" ו"אפיקים" - במסגרת זו היה מוסר הרצאות בכל רחבי הארץ בענייני אמונה, יהדות, אהבת הבורא, ואהבת ישראל.
בשנת תשס"ג, חלה במחלת פרקינסון ותנועותיו נעשו מוגבלות, כשנחלש כח הדיבור התאמץ וכתב את תמצית מאמריו בספרו ’אשירה'. מצבו ידע עליות ומורדות, אך הוא המשיך למסור שיחות בישיבה על אף הקשיים הפיזיים וקשיי הדיבור עד ליומו האחרון. הוא נפטר ב-11 בינואר 2022, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
מיתלונד
הנמלים האפורים (באנגלית: Grey Havens, Mithlund, ידועים גם בשם מיתלונד), הייתה עיר נמל עלפית אשר הופיעה בספרי טולקין במפרץ לון בממלכת העלפים לינדון בארץ התיכונה.
תיאורם
בגלל חשיבותם התרבותית והרוחנית לעלפים, הפכו הנמלים האפורים עם הזמן להתנחלות העלפים הראשונה מערבית להרי האובך לפני ייסוד ארגיון ומאוחר יותר, ריבנדל. גם לאחר מותו של גיל-גלד בדגור דגורלד ועזיבתם של העלפים את הארץ התיכונה, נותרו הנמלים האפורים מוקד חשוב ופעיל בחלק הצפוני של הארץ התיכונה.
למרות היותם נמל מרכזי, לאורך השנים תמיד התקיימה בהם אוכלוסייה דלילה, כמו ריבנדל וצפון-מזרח יעראפל.
העידן השני
הנמלים האפורים הוקמו בראשית העידן השני על ידי העלפים ששרדו את חורבן בלריאנד, אלו שבחרו להישאר על הארץ התיכונה לאחר מלחמת החרון.
הנומנורים ביקרו בהם לעיתים קרובות. למשל, בשנת 1700 לעידן השני שלח טר-מינסטיר צי גדול מנומנור לנמלים כדי לסייע במלחמה נגד סאורון.
הם היו גם כן אחד ממוקדי המסחר החשובים בין האוניות ששטו הלוך וחזור בין אמן לארץ התיכונה לפני שזו הוצאה אל מחוץ למעגלי העולם באקלבת.
העידן השלישי
בשנת 1000 לעידן השלישי, האיסטרי מגיעים לארץ התיכונה, ובבואם נתן קירדן את טבעת האש של העלפים נריה לגנדלף, ביודעו את טבעו האמיתי של גנדלף כיוון שצפה בהם בבואם.
לאחר תבוסתו של סאורון והכתרתו של אלסר כמלך גונדור והאדין, גנדלף, גלדריאל, אלרונד ורבים מהעלפים שישבו בארץ התיכונה מאז העידן הראשון, יוצאים לולינור דרך הנמלים האפורים. נושאי הטבעות בילבו בגינס ופרודו בגינס ליוו אותם לולינור. כעבור שנים, סמוויז גמג'י עשה גם כן, כיוון שגם הוא נשא בעול הטבעת (גם אם לזמן קצר).
ארסן לופן (סדרת טלוויזיה, 1971)
ארסן לופן (בצרפתית: Arsène Lupin) היא סדרת טלוויזיה צרפתית שהופקה יחד עם תחנות טלוויזיה צרפתיות, גרמניות, קנדיות, בלגיות, הולנדיות, שווייצריות, איטלקיות ואוסטריות. הסדרה מבוססת באופן רופף על הרומנים של מוריס לבלאן אודות ארסן לופן.
עלילה
ארסן לופן ג'נטלמן מושלם שמעולם לא מתכעס. הוא תמיד רגוע, כי כל מה שהיה יכול להפריע לו בחיי היומיום מטופל על ידי המשרת שלו. לא הועמד ספק כיצד הגיע לעצמאותו הכלכלית, אם כי לעיתים נרמז בדיסקרטיות שהוא פושע מקצועי. מלבד הצלת עלמות במצוקה לופן מטפל בעבריינים (אחרים) ומתחרה בשנינותם ובאינטליגנציה שלהם. או שהוא גונב ציורים מאנשים עשירים שנחשבים לפושעי צווארון לבן, או שהוא פועל כבלש. עם זאת, כשהוא מותקף, הוא מסוגל להגן על עצמו ללא מאמץ תוך שימוש בשיטות ג'ו ג'וטסו אלגנטיות.
קפה מרגוע
עדות על המקום: בלה פרסקי (1920–2008): "בשנת 1938 עברתי לכפר-אתא - לאחותי יפה שעלתה לישראל על אניית הנוסעים 'פולוניה', עבדתי אצלם בבית הקפה. האנגלים היו באים לשתות בבית הקפה, וודקה, עד שכרות. הרווחנו מהם טוב, היה להם כסף. היה להם רספקט לנשים. כמה שבקשנו נתנו ומזה היינו חיים אבל היה מסוכן. אברהם פרסקי (בעלי) בא לכפר-אתא לרקוד, מכל הסביבה באו לרקוד בקפה, תפס אותי 'בכוח'. הרבה מחזרים. היינו חבורה של צעירים, רקדנו ואלס וטנגו והורה. התחתנו והיו לנו ילדים. במלחמת העצמאות, היינו רצים עם הבנות שלנו בפיילה, לבית הקפה (רחוב ליד) להתחבא מהפצצות. שם היה מעין מקלט מתחת לבית."
משפחות זיימן ופולק - בן דב הסבו חלק מצריף המגורים שלהם ל"בית קפה", מסעדה ואולם חתונות. בית הקפה פעל בחדר הגדול בצריף והיו בו כמה שולחנות. בחלק האחורי של החדר היה מקרר עם דלפק וויטרינה שהסתירו את המטבח. בחלק הקדמי של החדר היה חלון שנפתח בהרמה אל החצר. במוצאי שבת רקדו לצלילי הגרמופון ושתו סודה שיוצרה במכונה מיוחדת. בתקופת המאבק על הקמת המדינה התנגשו אנשי ההגנה עם החיילים הבריטים שבילו במקום.
בשנת 1946 נבנה במקום הצריף מבנה שהמשיך לתפקד כבית קפה ומרכז חברתי של היישוב.
קפה מרגוע מוגדר על ידי המוזיאון העירוני בית פישר כ"מבנה ראשונים" והוא חלק ממסלול הסיורים של בית פישר בקריית אתא.
ברהנו טגניה
ברהנו טגניה (נולד ב-3 באוגוסט 1981) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב הפלילים של חברת החדשות.
ביוגרפיה
בשנים 2016–2019 הגיש תוכנית שבועית עם גלעד שלמור בנושא פשיעה ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2020 זכה בפרס העיתונות של ארגון "בני ברית".
בכתבתו על פרשת החשד לאונס בקפריסין, דיווח טגניה כי הצעירה הבריטית עבדה כחשפנית וכי קיבלה בעבר פיצוי כספי בגלל אונס קבוצתי שעברה. פרטים אלו נבדקו על ידי האינטרפול ונמצא שאינם נכונים.
מתגורר ביישוב אזור.
לוין אוגוסט פון בניגסן
לוין אוגוסט גוטליב תיאופיל פון בניגסן (10 בפברואר 1745 – 3 בדצמבר 1826) היה רוזן גרמני אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמות הנפוליאוניות, והגיע לדרגת גנרל.
ביוגרפיה
הוא לחם כנגד האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774), ועם סיום המלחמה הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובמקביל הועבר מחיל הרגלים לחיל הפרשים. הוא השתתף גם במלחמת ההמשך כנגד העות'מאנים, ובשנת 1787 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל על חלקו בכיבוש העיר אוצ'קיב. ב-1790 הועלה לדרגת קולונל, וב-1794 הוא השתתף בדיכוי המרד בפולין שהובל בידי תדיאוש קושצ'ושקו. על חלקו בדיכוי המרד הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור וקיבל אחוזה במינסק. ב-1796 הוא השתתף במסע המלחמה נגד השושלת הקאג'ארית, ולקח חלק חשוב בכיבוש דרבנט. ב-1798 הוא הועלה לדרגת גנרל לייטננט.
בניגסן היה מהמתנגדים לרפורמות שניסה להוביל פאבל הראשון, קיסר רוסיה. הוא היה ממנהיגיה של חבורת קושרים מקרב הצבא שרצחו את הקיסר בחדר השינה שלו ב-11 במרץ 1801. לא ברור אם בניגסן לקח חלק ברצח בפועל או לא. הקיסר החדש, אלכסנדר הראשון, לא רק שלא העמיד לדין את הקושרים, אלא העלה את בניגסן לדרגת גנרל חיל הפרשים ומינה אותו למושל ליטא. ב-1805, במהלך מלחמת הקואליציה השלישית, הוא מונה למפקד ארמייה ונצטווה לסייע לאימפריה הרומית הקדושה כנגד הגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה. בניגסן הגיע עד ברסלאו, אולם בטרם הספיק לקחת חלק בקרבות נחתם חוזה פרסבורג שסיים את המלחמה. ב-1806, במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית, נצטווה בניגסן לנוע לגרמניה ולחבור אל הצבא הפרוסי. בטרם הספיק בניגסן להגיע, הובסו הפרוסים בקרב ינה-אאורשטדט באוקטובר. בניגסן מצדו נפגש בדצמבר בכוח צרפתי בפיקודו של ז'אן לאן. הצדדים לחמו בקרב פולטוסק, אשר הסתיים בניצחון טקטי רוסי. בניגסן הצליח לחבור אל כוח פרוסי בפיקודו של אנטון וילהלם פון ל'סטוק בפרוסיה המזרחית, ובפברואר 1807 הוא לחם בנפוליאון עצמו בקרב אילאו. הקרב, שהתחולל באמצע סופת שלגים, היה הראשון בו נפוליאון לא הכריע את האויב בצורה חד משמעית. למעשה, הצרפתים היו על סף הפסד לולא נסיגה מוקדמת של בניגסן.
נפוליאון הצליח לשחזר את הצלחותיו במהלך יוני, עת נפגש עם בניגסן בקרב פרידלנד. בקרב זה הוכיח נפוליאון שוב את גאונותו האסטרטגית, והנחיל לבניגסן תבוסה ניצחת. הרוסים איבדו בין 18 ל-20 אלף מלוחמיו, שהיוו כ-30 אחוזים מצבאו של בניגסן. בשל תוצאות הקרב, נחתם שלום טילזיט. בעקבות כך, בניגסן התפטר מהצבא ופרש לאחוזותיו. ב-1812 הוא חזר לצב לבקשתו האישית של פילדמרשל קוטוזוב, והשתתף בקרב בורודינו. חילוקי דעות עם קוטוזוב גרמו לו לצאת לחופשה של מספר חודשים, אולם בתחילת 1813 הוא שוכנע בידי הקיסר לפקד על כוחות המילואים שהוצבו בפולין, ועם כוח זה הוא כבש באותה שנה את דוכסות ורשה. בהמשך הוא פיקד על הכוח הרוסי שלחם בקרב לייפציג, ועל כך הוענק לו תואר רוזן מידי הקיסר. הוא השתתף גם במצור על המבורג אשר הוחזקה בידי המרשל דאבו. ב-1818 הוא פרש מהצבא, ועבר לגור באחזתו בבנטלין שבממלכת הנובר. הוא נפטר ב-3 בדצמבר 1826 בגיל 81.
זאלהסנטגרוט
זאלהסנטגרוט (בהונגרית: Zalaszentgrót) היא עיר קטנה הממוקמת בחלק הצפון מזרחי של מחוז זאלה, בנפת זאלהסנטגרוט, בעמק נהר הזאלה, בגבעות זאלה. בעיר פועל משמר אזרחי.
מקור השם
על פי המילון של שמות גאוגרפיים שם היישוב מתייחס לג'רולד הקדוש, הפטרון של כנסיית הכפר ונהר הזאלה. האזכור הראשון בכתב הוא משנת 1247. מקורות אחרים, כגון אתר האינטרנט של העיר, מזהים את השם עם גלרט הקדוש ועל בסיס זה ההנחה היא כי שם היישוב מתואר ישירות מהשנים שאחרי הקאנוניזציה (קדושים נוצרים) של גלרט, כלומר סוף המאה ה-11.
הידרוגרפיה
את מיימי היישוב והאזור אוסף נהר הזאלה ומוביל אותם דרך הבלטון הקטן לאגם באלטון. נחליו תפחו במקומות רבים לבריכות דגים.
נתיבי מים מרכזיים:
היסטוריה
מלחמת העולם הראשונה, גבתה קורבנות רבים מתושבי הכפר הגדול ואחריה נבנתה במקום תעשיית המזון של הכפר. הוקם מפעל לעיבוד פירות וגם מחלבה. מלחמת העולם השנייה שוב פגעה ביישוב, עם 262 קורבנות אזרחיים, לרבות יהודים רבים שגורשו למחנות ריכוז, אף על פי שאין תיעוד מיוחד על הקהילה היהודית המקומית.
מסילת ברזל
קו הרכבת להובלת נוסעים נסגר מאז 4 במרץ 2007.
כביש
היישוב ממלא תפקיד פריפריאלי ברשת הכבישים בהונגריה. אחד הכבישים החשובים ביותר שלו הוא כביש 7336, המוביל מאזור התעשייה הצפוני של קסטהיי דרך היישוב.
שרה בץ
שרה בץ רבינוביץ' (1923 – 2010) הייתה אשת חינוך ישראלית, ממפתחי מערכת החינוך בבאר שבע, ומיסדת בית הספר התיכון ראשון בעיר (כיום מקיף א'), מו"לית, יקירת באר שבע (2000), על שמה ייקרא רחוב בבאר שבע.
תולדות חייה
בץ רבינוביץ נולדה במושבה יבנאל בשם שרה אגסי (בירנבאום), לאם דור שלישי בירושלים ולאב שלמד בבית ספר לרבנים בבודפשט, הונגריה ועלה לארץ ישראל לירושלים, "לחפש כלה". ילדותה עברה עליה בעוני. בשל מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה, עברו הוריה ליבניאל ומשם למצרים. לאחר כמה שנים חזרה המשפחה לשכונת הבוכרים בירושלים, ובהמשך ירד אביה לאמריקה בגלל העוני הכבד. ב-6 בספטמבר 1937, נהרג אחיה הבכור אהרן בנופלו ממצדה והיא הפכה למשענת לאמה החולה ולאחיה ואחיותיה הקטנים. היא למדה בבית הספר לבנות ע"ש חנה שפיצר.
ב-1948 היא שרתה בשירות הידיעות של ההגנה (ש"י), שם צותתה לעבד אל-קאדר אל-חוסייני. מפקדה, לימים הנשיא מדינת ישראל יצחק נבון, כינה אותה בשל חריצותה "כספית רותחת". בעת לימודי המזרחנות ב התבקשה ללמד ערבית את מאיר בץ (רבינוביץ), שיהיה לבעלה ואבי חמשת ילדיה. היא בוגרת תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים.