cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרלוס סלינס
ביוגרפיה
סלינס גם נקט בצעדים לפתיחת הכלכלה המקסיקנית המוגנת הן להשקעות זרות והן לתחרות זרה. בשנים 1991–1992 ממשלתו ניהלה משא ומתן משותף להסכם הסחר החופשי באמריקה הצפונית (NAFTA), ביחד עם ארצות הברית וקנדה, שהפחית את המכסים בין המדינות עם כניסתו לתוקף בשנת 1994. NAFTA התקבלה בהפגנות מצד כמה מקסיקנים, ובמיוחד הפוליטיקאי זפטיסטאס, שהנהיג התקוממות במדינת צ'יאפס בדרום המדינה; התקוממות אשר דוכאה במהירות. השחיתות השלטונית הרבה בתוך מקסיקו וקשיי ההסדר השלטוני הובילו לשפל כלכלי חריף במקסיקו שהוחמר לאחר ירידתו של סלינס מהנשיאות והיה גורם מרכזי לנפילת ה-PRI מהשלטון בשנת 2000. בנוסף על כך, סלינס קידם סדרת תיקונים חוקתיים עבור חוקת 1917 המקסיקנית.
במהלך כהונתו, ממשלתו של סלינס נפגעה גם מגילויים של שערוריות והתנקשויות של פוליטיקאים בכירים. זמן קצר לאחר שפרש מתפקידו בנובמבר 1994, נעצר אחיו ראול סלינס דה גורטרי והואשם משפטית בעוון שותפות באחת הרציחות. בנוסף, כלכלת המדינה קרסה בדצמבר, וקרלוס סלינס הואשם על חלקו בדבר. לאחר מכן הוא נכנס לגלות אשר הטיל על עצמו במשך כחמש שנים באירלנד לפני שהתיישב מחדש במקסיקו. במהלך תקופה זו ראול הורשע, והצרות המשפחתיות נמשכו כאשר אח אחר, אנריקה, נרצח בשנת 2004. בשנה שלאחר מכן בוטל עונשו של ראול, ובשנת 2008 הוא פוטר מתפקידיו המדיניים באשמת "העשרה בלתי-צודקת". למרות קשיים כאלה, קרלוס המשיך להיות בעל השפעה בהליך הפוליטיקה של מקסיקו במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
היסט
היסט ("פרלקס" או "פרלקסה") הוא שינוי מיקומן הנצפה של שתי נקודות, האחת ביחס לאחרת, מנקודת מבטו של צופה, כתוצאה משינוי במיקום של הצופה עצמו. נוכל לתאר זאת באופן הבא:
מול צופה נמצאים שני עצמים. אם הצופה משנה את מיקומו כאשר העצמים הנצפים נשארים במקומם, מנקודת מבטו של הצופה, העצמים האחרים ייראו כאילו הם שינו את מיקומם זה ביחס לזה, למרות שלמעשה הם נשארו במקומם. כאשר המרחק של העצמים מן הצופה שונה אז לצופה יראה גם כאילו העצם הקרוב שינה את מיקומו באופן משמעותי יותר מאשר העצם המרוחק. כאשר הצופה נמצא בתזוזה, ככל שהעצם הנצפה יהיה קרוב יותר אליו, כך יראה כי הוא זז מהר יותר, וככל שהוא רחוק יותר הוא יראה כזז לאט יותר.
ההיסט הוא אחד ממקורות המידע עליהם מתבסס המוח האנושי לצורך גיבוש של תפיסת עומק ההיסט במקרה זה נגרם מההבדל במיקום של שתי העיניים, כך שכל אחת מהן רואה את העצמים שבמרחב ממיקום שונה.
שיטת ההיסט היא אחת השיטות למדידת המרחק אל כוכבים וגרמי שמיים נוספים, והיא השיטה היחידה מאלה שחסינה לשיבושים.
שימוש באסטרונומיה
באסטרונומיה משתמשים בתופעה לצורך מדידת מרחקים. בשל המרחקים הגדולים בחלל, ניתן להשתמש בשיטה זו רק עבור כוכבים קרובים יחסית, או לכוכבי הלכת של מערכת השמש.
מדידת המרחק למאדים
האסטרונום ג'ובאני קאסיני היה הראשון שפרסם מרחק לכוכב לכת, תוך שימוש בשיטת הפרלקסה. בשנת 1672 הוא מדד את המרחק למאדים בכך ששלח את עוזרו ריכטר לגינאה הצרפתית, לביצוע מדידה סימולטנית של מיקומו של מאדים על רקע הכוכבים המרוחקים. על ידי שימוש במרחק בין פריס לגינאה הצרפתית כקו בסיס, עלה בידו לקבוע שהמרחק בשעת המדידה הוא 21,700 רדיוסי ארץ..
מדידת המרחק לכוכב 61 בברבור
בפרק זמן של חצי שנה עובר כדור הארץ בין שתי נקודות המרוחקות זו מזו כשתי יחידות אסטרונומיות ושינוי המיקום מאפשר להבחין בשינויים במקומם הנצפה של כוכבים קרובים ביחס לכוכבים רחוקים יותר. מדידת ההיסט מאפשרת להעריך את המרחק אל כוכבים אלה ממערכת השמש. ההיסט של כוכב קרוב פורסמה לראשונה עבור הכוכב 61 בברבור בשנת 1838 על ידי האסטרונום פרידריך בסל. לפני כן, ב-1834 ביצע אסטרונום בשם תומאס הנדרסון אותה מדידה, ולמעשה הקדים את בסל, אך ביקורת על תצפיותיו וחוסר הביטחון שלו בתוצאות שקיבל מנעו ממנו לפרסם את תגליתו.
לאחר הפרסום של בסל התעשת הנדרסון ופרסם את מדידותיו עבור הכוכב אלפא קנטאורי ב-1839, ופרידריך סטרובה פרסם ב-1843 את מדידותיו עבור מרחקו של הכוכב הבהיר וגה בקבוצת נבל. מדידות מוקדמות אלו הניבו תוצאות טובות עד כדי סטייה של פחות מעשרה אחוזים מהמרחק שנמדד בימינו.
שימושים אסטרונומיים נוספים
תצפית בגרמי שמים קרובים (כמו אסטרואידים או כוכבי לכת) בו זמנית מנקודות שונות המרוחקות זו מזו על פני כדור הארץ, מאפשרת באמצעות מדידת ההיסט לחשב את מרחקם של העצמים מכדור הארץ. חלל ריק מכוכבים הנמצא רחוק מכדור הארץ הנקרא ריק רועה הדובים גם הוא נמדד בשיטה זו.
משימת החלליות היפרכוס וגאיה
סוכנות החלל האירופאית שיגרה בשנת 1989 את החללית הרובוטית היפרכוס, שתוכננה ונבנתה לצורך מדידת מרחקים בשיטת הפרלקסה. היפרכוס תפקדה עד לשנת 1993 והניבה תוצאות מצוינות. נמדד המרחק לכמעט 120,000 כוכבים, מתוכם כ-20,000 ברמת דיוק של 10%, ומספר דומה בדיוק של 20%. הצלחת היפרכוס סללה את הדרך לבניית ושיגור החללית גאיה, המצוידת במיכשור מתקדם הרבה יותר. גאיה שוגרה בסוף 2013 ומתוכננת לתפקד לפחות עד 2022.
שימושים נוספים לשיטת הפרלקסה
בצילום, המונח "היסט" משמש כדי לציין שישנו הבדל בין התמונה הנראית לבין התמונה המצולמת. למשל, במצלמות כוונת, ישנה עצמית אחת לצפייה והעמדת הקומפוזיציה, בעוד עצמית נוספת משמשת ללכידת התמונה. כתוצאה מכך התמונה אותה רואה הצלם אינה זהה לתמונה המתקבלת על סרט הצילום או על הגלאי. במצלמת רפלקס משתמשים במראה נעה כך שהתמונה אותה רואה הצלם זהה לתמונה המתקבלת ובמצלמה דיגיטלית עם מסך, התמונה על המסך היא התמונה המתקבלת בגלאי, כך שבשני הסוגים האלה של מצלמות אין היסט.
בכינון ישיר בכוונות של מערכות נשק צבאיות (כמו רובים, מקלעים ותותחים), קיים מרחק בין נקודת התצפית של היורה ובין הנקודה שממנה מתבצע הירי בתוך הקנה של הנשק וכתוצאה מכך נוצר היסט שפוגע בדיוק של הירי. בחלק ממערכות הנשק ניתן לבצע "פיצוי היסט" בהתאם למרחק אל המטרה המתקן את הסטייה.
ורד בורוכובסקי
ורד בורוכובסקי (נולדה ב-27 באוגוסט 1984 באשדוד) היא שחיינית-עבר ישראלית; אלופת ישראל ושיאנית ישראל. ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (סידני 2000 ואתונה 2004), בעלת מדליית ארד באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), יחד עם מיקי חליקה
בורוכובסקי החזיקה בו-זמנית בשיאי ישראל בבריכה אולימפית בשישה משחים שונים: בכל משחי הפרפר (50 מטר, 100 מטר ו-200 מטר), בכל משחי המעורב אישי (200 מטר ו-400 מטר) ובמשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה
בורוכובסקי החלה לשחות בגיל שמונה בבריכת "בית לברון" באשדוד, בהדרכת ולדימיר סופר במכבי אשדוד.
2000
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.34 דקות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.99 דקות.
2001
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן, בשנת 2001 סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.75 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 59.63 שניות ועלתה מהמקום החמישי. נוסף לכך, היא סימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.18 שניות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:14.24 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ונשבר על ידי קרן זיבנר (2:13.17 דקות).
מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במוסקבה שברוסיה באפריל 2002 זכתה במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 26.38 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 58.63 שניות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:13.86 דקות. בתחילת 2003, עברה להתאמן באוסטרליה במשך שלושה חודשים, בהדרכתו של בראיין סאטון, המאמן האולימפי של שחייני אוסטרליה.
גמר אליפות עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד, בשנת 2003 סיימה בורוכובסקי במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.98 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 26.97 שניות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית האישה הראשונה ששחתה במשחה גמר באליפות עולם. נוסף לכך היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 59.41 שניות.
2004
בורכובסקי שלטה במשחי הפרפר, וחלקה עם אניה גוסטומלסקי כמעט את כל התארים הישראליים.
חיים אישיים
לאחר פרישתה מספורט תחרותי, החל מהעשור השני של המאה ה-21, היא עובדת כפיזיותרפיסטית.
קרלוס רואה
קרלוס אנחל רואה (בספרדית: Carlos Ángel Roa; נולד ב-15 באוגוסט 1969 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. רואה כונה Lechuga (חסה בספרדית) בפי חבריו בשל היותו צמחוני.
קריירה
רואה הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ראסינג קלוב. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-6 בנובמבר 1988 בניצחון קבוצתו על ריבר פלייט. במהלך מסע משחקים של קבוצתו באפריקה חלה רואה במחלת המלריה. ב-1994 עבר רואה ללנוס ושיחק בשורותיה עד שנת 1997. במדי לנוס זכה רואה בגביע קונמבול ב-1996.
מיורקה
ב-1997 הוחתם רואה על ידי מיורקה מהליגה הספרדית. באותן שנים נודעה הקבוצה כקבוצה קטנה, ומאמנה היה הקטור קופר. למרות זאת, הצליחה להגיע להשגים נאים. בעונת 1997/98 הגיעה מיורקה לגמר גביע המלך הספרדי בו הפסידה לברצלונה. חצי שנה מאוחר יותר ניצחה את ברצלונה, במסגרת הסופר קאפ הספרדי. זה היה התואר הראשון בתולדותיה. מיורקה הגיעה לגמר גביע המחזיקות בעונת 1998/99 אך הפסידה ללאציו. באותה עונה זכה רואה בפרס ריקרדו זאמורה המוענק לשוער המצטיין בליגה הספרדית.
רואה נחשב אז לאחד השוערים הטובים בעולם. בזכות יכולותיו הביעה מנצ'סטר יונייטד עניין בו, אך השחקן דחה את ההצעה למרות המשכורת הגבוהה שהובטחה לו. הנימוק לדחייה היה בשל חברותו של רואה בכנסיית 7 הימים האדוונטיזית שהאמינה שסוף העולם קרב ויתרחש בשנת 2000. רואה פרש מכדורגל והלך להתבודד בהרים.
לאחר שנה, חזר רואה לשחק במיורקה, אולם רצף פציעות חמורות פגעו בחזרתו. הוא נשאר בקבוצה עד 2002, אז עבר לאלבסטה. במהלך תקופתו באלבסטה, חלה רואה בסרטן האשכים ונזקק לניתוח ולטיפולי כימותרפיה שהשביתו אותו ממשחק למשך שנה.
ב-2005 חזר לארגנטינה והצטרף לאולימפו בה שיחק עונה אחת בטרם פרש ממשחק.
אבי אברהם אלקבץ
אבי אברהם אֵלְקַבֵּץ (נולד ב-י"ח בסיון תשכ"ד, 29 במאי 1964) הוא ראש עיריית עפולה.
קרלוס רואה
במדי הנבחרת
רואה שימש כשוערה של ארגנטינה במונדיאל 1998. בשלב הבתים לא ספג שער בודד. בשמינית הגמר היה גורם מכריע בניצחון הנבחרת על נבחרת אנגליה לאחר שהדף בעיטת עונשין מכריעה בדו-קרב הפנדלים בין הנבחרות.
אבי אברהם אלקבץ
ביוגרפיה
אלקבץ נולד בצפת בשנת 1964, גדל והתחנך בתיכון קריית חיים, ובשנת 1982 התגייס לחיל הים וסיים בהצלחה קורס חובלים. במשך שלוש שנים שירת במערך הסטי"לים של החיל, ולאחר מכן שימש בתפקידים פיקודיים וכלכליים שונים, עד שפרש בשנת 1994 בדרגת רב-סרן.
במסגרת שירותו הצבאי סיים את התואר הראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה, ובשנת 1996 השלים את לימודי התואר השני בכלכלה שאף אותם סיים בהצטיינות, במסלול משותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון. בין השנים 1994 עד 2002 שימש עוזר הוראה ולאחר מכן מרצה עמית בחוג לכלכלה באוניברסיטת חיפה, במגמת מנהל עסקים.
במקביל ללימודיו, עסק ביזמות פרטית ובתחום הנדל"ן בעפולה. בשנת 1998, עת נבחר יצחק מירון לראשות עיריית עפולה, מונה למנכ"ל העירייה. מיזם מיוחד שאותו הוביל הוא שיפוץ לבה ההיסטורי של עפולה, שדרות ארלוזורוב, ושיקומה, בניית בית יד לבנים והקונסרבטוריון העירוני.
קריירה פוליטית
במאי 2005 פרש יצחק מירון, ובמקומו נבחר אלקבץ לראשות עיריית עפולה בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2 באוגוסט 2005. ב-2006 הצטרף למפלגת "קדימה".
במהלך כהונתו בראשות העיר, האיץ אלקבץ את ייזום הבנייה בעיר. בתקופה זו הוקם הפארק העירוני המרכזי ובו אמפיתיאטרון מודרני המכיל כ-3,000 מקומות ישיבה, מתקני ספורט רבים, "פארק-חי", פארק שעשועים לילדים ועוד. במהלך כהונתו התחייבה העירייה לאמנת שירות במטרה לשפר את השירות לתושב, ונעשו מאמצים ניכרים לשפר את תדמית העיר ולהוביל באיכות הסביבה. תקציבים רבים הושקעו בקידום החינוך והספורט.
במהלך הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008, הביע ראש העיר לשעבר מירון את רצונו לשוב לתפקיד. אלקבץ התמודד מול מירון ומול מועמדים נוספים, ניצח שוב בבחירות וזכה לכהונה נוספת כראש העיר, ברוב של 56% מן הקולות. במהלך הקדנציה קידם אלקבץ את העיר עפולה במגוון תחומים וקידם פרויקטים גדולים וביניהם אצטדיון כדורגל עירוני שזכה לכינוי "הסוכרייה", שכונה חדשה בשם "רובע יזרעאל", בריכה עירונית, מרכז הורים ילדים, מרכז לגיל הרך ועוד.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2013 התמודד אלקבץ על ראשות העיר מול שני מועמדים, יצחק מירון ודוד סויסה. לבסוף זכה בתפקיד יצחק מירון, שניצח את אלקבץ בסיבוב שני, בהפרש של כ-160 קולות בלבד.
אלקבץ נבחר לתפקיד ראש העיר בפעם השלישית בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018, לאחר שגבר על ראש העיר המכהן יצחק מירון בפער של 878 קולות.
במהלך חציה הראשון של כהונתו השלישית, הוביל אלקבץ בינוי מסיבי של מוסדות חינוך וביניהם שלושה בתי ספר חדשים ("שהם", "אלון יזרעאל" ו"אוהל מאיר"), הרחבה של שלושה נוספים ("אלון בן-גוריון", "תדהר" ו"גוונים") ובנייה של 30 גני ילדים חדשים ברחבי העיר.
כמו כן, הוקמו שני בתי כנסת גדולים בשכונת "רובע יזרעאל" ושכונת "לב העמק", נבנתה קריית ספורט חדשה ע"ש ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, נבנו שני אולמות ספורט, חמישה מגרשי מיני פיץ, שלושה מתחמי נינג'ה ומתחם טניס פתוח לקהילה.
בימים אלה נבנים בעיר מתחם בילוי ענק שיכלול כעשרה אולמות קולנוע, מסעדות ופאבים; מרכז תרבות לוותיקי העיר; מרכז נוער רביעי ושני מסלולי אופניים אתגריים. בקרוב אמורה להתחיל בנייתו של פארק מים ענק לכל המשפחה.
במסגרת ההיערכות לחגיגות המאה של העיר אשר יצוינו בשנת 2025, הוחלט לקרוא רחוב על שמו של "אדריכל ההתיישבות הציונית" ומתכנן העיר, ריכרד קאופמן. כמו כן, התקבלה החלטה להוסיף שורת מידע והסבר לשילוט רחובות העיר. בחודשים הקרובים אף ייחנך שביל היסטורי לתולדות העיר ופרויקטים נוספים הקשורים לתולדות העיר ולציון חגיגות המאה נמצאים בשלבי תכנון מתקדמים.
חיים אישיים
אלקבץ נשוי לישראלה ואב לשתי בנות ולשני בנים.
סמל סנט וינסנט והגרנדינים
סמל סנט וינסנט והגרנדינים הוא סמלה של מדינת האיים סנט וינסנט והגרנדינים. הסמל אומץ רשמית בשנת 1912 כסמל קולוניאלי של האיים והפך לסמל המדינה עם קבלת העצמאות בשנת 1979.
תיאור הסמל
בסמל מופיעות שתי נשים בלבוש רומי משני צדדיו של מזבח זהב. האישה העומדת מימין (הרלדי) מחזיקה בידה ענף של זית מעל המזבח, ואילו האישה משמאל (הרלדי) כורעת ברך לפני המזבח ומחזיקה בידה מאזני צדק. שתי הנשים מייצגות את שני היסודות במוטו הלאומי של סנט וינסנט והגרנדינים, "שלום וצדק". הנשים מוקפות במסגרת זהובה שמעליה מופיע צמח הכותנה. כל זאת על רקע של עלה ירוק, אשר מתחתיו רשום המוטו "שלום וצדק" בלטינית.
פנגולין הכף
פַּנְגּוֹלִין הכף (שם מדעי: Smutsia temmincki) הוא יונק עוטה קשקשים, שהוא מין של פנגולין, הנפוץ בסוואנות במזרח עד דרום אפריקה. מין זה הוא מין הפנגולין היחיד החי במדינת דרום אפריקה (כף אפריקה), ולכן זהו שמו.
מאפיינים
הפנגולינים מזכירים מעט זוחלים מכוסי קשקשים, אך למעשה הם יונקים בעלי קשקשים גדולים חומים החופפים זה את זה. אורכם 37–59 ס"מ ומשקלם 3–15 ק"ג. הם בעלי זנב ארוך ומכוסה קשקשים והוא מוטל על הקרקע בשעת ההליכה. לפנגולין טפרים גדולים וחדים ברגליו הקדמיות, ראשו קצר וחסר שיניים ולשונו ארוכה ודביקה. לפנגולינים אין אוזניים חיצוניות ולכן הם לא מצטיינים בשמיעה. גם חוש הראיה שלהם חלש, אך הם בעלי חוש ריח חד.
הם חיים באזורים פתוחים וסוואנות, אך גם באזורי שיחים ברחבי אפריקה לאורך מזרח ומרכז אפריקה עד לדרום אפריקה בדרום. הוא יוצא בעיקר בלילה וחי לבדו. הוא ניזון מנמלים ומטרמיטים אותם הוא מוציא מתיליהם הגדולים באמצעות טפריו ואחר כך באמצעות לשונו הארוכה והדביקה לוכד אותם וזולל.
כאשר טורפים כמו אריות, נמרים וצבועים מפתיעים אותם, הם מתכרבלים לכדור קשקשים אותו יהיה קשה מאוד לפתוח. אמצעי הגנה נדירים יותר שלהם הם לנשוף, להצליף בזנבם שיכול לפצוע קשה ואף לפלוט ריחות דוחים מפי הטבעת.
הפנגולינים הצעירים רוכבים על גבה של אמם עד שהם גדולים.
הפנגולינים נמצאים בסכנה בעיקר עקב ציידים שצדו אותם למטרות בשר או לבישת שריון.
סיפונופורים
סיפונופורים או סיפונופורות (שם מדעי: Siphonophorae) הם סדרת חסרי חוליות ממחלקת ההידרתים, קרובי משפחה רחוקים של המדוזות. כמותם הם צפים על זרמי הימים והאוקיינוסים והם בעלי זרועות המכילות ארס. כל סיפונופרה מורכבת ממאות יצורים קטנים המקימים מושבות ענק צפות וכולם נעים כגוף אחד.
הסיפונופרה הגדולה ביותר שהייתה ידועה עד מרץ 2020 הייתה סיפונופורה ענקית שיכולה להגיע אף לאורך של 40–50 מטר - יותר ארוכה מלווייתן כחול. הנחילים נעים בין זרמי האוקיינוס ומצויים מפני המים עד לאזור התהומות והם צדים יחדיו, מעכלים יחד ושטים יחד במים.
באפריל 2020 התגלתה באוקיינוס ההודי ליד חופי אוסטרליה סיפונופורה מהסוג Apolemia שאורכה מוערך ב-120 מטר. הסיפונופרה נמצאה מגולגלת כספירלה בקוטר 15 מ' והיקף 50 מ'. זהו בעל החיים הארוך ביותר הידוע למדע.
חלק ממינים אלה כמו השלפוחן יכולים לצוף ולהפליג על פני המים בעזרת תאי אוויר.
יום בחיי
יום בחיי היא תוכנית דוקו-ריאליטי ודוקו-סלב ישראלית ששודרה במשך שבע עונות, בין השנים 2007-2016. ב-HOT בידור ישראלי, ומתעדת את חייהם של ידוענים ישראלים תוך הצגת סדר יומם. ב-1 ביולי 2018 הסדרה עלתה ב-Kidz ללקוחות HOT. החל מה-8 ביולי 2018 משודרת ב-KidZ ללקוחות yes. משודרת גם בערוץ HOT Real, המשדר את רוב תוכניות הדוקו-ריאליטי של HOT.
רקע כללי
סדרת הדוקו של HOT בידור ישראלי מתעדת את חייהם האישיים של ידוענים ישראלים. בכל פרק מתרכזים בידוען אחר, בסדר יומו, משפחתו, חבריו, עסקיו והופעותיו.
הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-19 בספטמבר 2007, בכיכובה של דנה אינטרנשיונל.
אבוטילון
אַבּוּטִילוֹן (שם מדעי: Abutilon) הוא סוג גדול של צמחים בעלי פרחים במשפחת החלמיתיים. הסו, שמונה 177 מינים, נפוץ בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה. מקור שם הצמח בשם הערבי "אבו טילון", אשר ניתן לצמח זה (או לצמח דומה לו) על ידי אבן סינא ומשם התגלגל ללטינית. השם "אבוטילון" ניתן לראשונה לסוג במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בעמ' 8, סעיף 2.
המין המוכר ביותר בסוג זה הוא אבוטילון תאופרסטוס. מספר מינים שהוגדרו בעבר בסוג אבוטילון, בהם מיני הנוי והכלאיים הידועים בשם "מייפל פורח", הועברו בעשור השני של המאה ה-21 לסוג החדש Callianthe.
בישראל גדלים חמישה מינים של אבוטילון, הנפוץ שבהם הוא אבוטילון תאופרסטוס. כל המינים הגדלים בארץ נדירים יותר ונצפים בעיקר באזור בקעת ים המלח.
תיאור
צמחים בסוג אבוטילון כוללים עשבים, שיחים ועצים. גובהם נע בין כ-0.5 ל-3 מטרים. הגזע גדל לרוחב על הקרקע וכלפי מעלה, זקוף לרוב. טרפי העלים הם בדרך כלל שלמים, אך במינים מסוימים הם נחלקים לאונות. העלים בעלי עורקים בצורת כף יד, ויש להם קצוות גליים או משוננים. הפרחים פורחים בבודדים, בזוגות או בתפרחות קטנות מאזור צמיחת העלים או בכיוון קצות הענפים. עלה הגביע הוא בצורת פעמון עם חמש אונות. עלי הכותרת הם בדרך כלל בצורת פעמון עד גלגל, עם חמישה עלים המחוברים יחד בבסיסים.
הפרחים של מיני הבר הם לרוב צהובים או כתומים, אך יכולים להיות אדומים או ורדרדים, לפעמים עם מרכז כהה יותר. האבקנים מאוחים לצינור מרופד בלוע הפרח עם מאבקים. בתוך הצינור יש את העלי המסועף עם צלקות דמויות ראש.
הפרי הוא מפרדת מעוגלת או חצי כדורית עם עד 20 פרודות, כל אחד מכיל מספר זרעים.
מינים
ישנם כ-177 מינים בסוג אבוטילון.
טיפוח
חלק ממיני האבוטילון משמשים כצמחי גינה. פותחו מספר כלאיים וזנים. אבוטילונים יכולים להתרבות מזרעים או באמצעות ייחורים. A. megapoticum גדל כצמח בית, אך זקוק לאור רב, כולל מספר שעות של אור שמש ביום, וטמפרטורות מתונות של 16 עד 23 מעלות צלזיוס. האדמה הטובה ביותר לעציץ היא אדמה רופפת העשירה בחומר אורגני וחול ומושקית כשהיא יבשה במגע. יש להפחית את כמות ההשקיה מנובמבר עד מרץ ולגזום את הצמח בשליש בתום תקופת מנוחה זו. הצמח מועד לתקיפת כנימות מגן.
אנטרופיה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בריאן מיי
סר בריאן הרולד מיי (באנגלית: Brian Harold May; נולד ב-19 ביולי 1947) הוא גיטריסט, זמר, מוזיקאי ואסטרופיזיקאי בריטי. מיי זכה לפרסום בעיקר כגיטריסט להקת הרוק קווין ונכלל בקביעות ברשימות נגני הגיטרה הטובים בעולם אשר מתפרסמות במגזינים שונים. מגזין הרולינג סטון דירג את מיי במקום ה-26 ברשימת נגני הגיטרה הטובים ביותר של כל הזמנים, ומגזין "עולם הגיטרה" דירג את מיי במקום השני ברשימת נגני הגיטרה הטובים ביותר.
בנוסף לפרסומו עבור פעילותו המוזיקלית, מיי הוא גם דוקטור לאסטרופיזיקה. הוא השלים את לימודי הדוקטורט ב-2007, לאחר שזנח אותם בתחילת שנות ה-70, לטובת קריירה מוזיקלית. למרות הצלחתה של קווין, מיי הספיק לפרסם שני מאמרים בנושא ההיסטוריה של היקום בשנות ה-70, וב-2006 פרסם ספר בנושא זה.
ב-14 במרץ 2023, קיבל מיי את תואר האבירות ממלך בריטניה, צ'ארלס השלישי.
ילדות
מיי גדל בהמפטון שבמידלסקס, לא הרחק מלונדון. כשהיה בן חמש למד לנגן על פסנתר, וכשהיה בן שבע קיבל במתנה את הגיטרה הראשונה שלו. מיי למד בבית הספר התיכון בהמפטון, שם הכיר את דייב דילווי, ואף לימד אותו לנגן בגיטרה והשניים החלו לנגן יחדיו בכל הזדמנות.
בתקופה זו הגיטרה האקוסטית שקיבל מאביו לא הספיקה לצרכיו ובאוגוסט 1963, כשהוא בן 16 בלבד, החל לבנות בעזרת אביו, שהיה מהנדס אלקטרוניקה, גיטרה חשמלית שכונתה ה-Red Special. הבנייה נמשכה כ-18 חודשים: אח מעץ מהגוני פורק ושימש לבניית צוואר הגיטרה (ועל כן מתייחסים אליה לעיתים בתור ה"Fireplace Guitar"), שולחן עץ אלון הפך לגוף הגיטרה, והשריגים נלקחו מגלגל אופניים ישן. מחיר החומרים עמד על שמונה פאונד בלבד, אך למרות זאת התוצאה הסופית הייתה גיטרה איכותית בעלת צליל ייחודי אשר שימשה את מיי בכל הופעותיו מאז ועד היום. במקור, תכנן מיי לבנות גיטרה נוספת, אך לאור שביעות רצונו מה-Red Special ויתר על התוכניות והעביר אותן לגיטריסט לותר אנדרו גייטון. הגיטרה נבנתה ב-2005 ונקראה "The Spade", אך נודעה יותר בשם "Guitar That Time Forgot". בגיטרה לא נעשה שימוש באף הקלטה והיא נותרה ברשותו של מיי. מאפיין נוסף ומיוחד בנגינתו הוא השימוש במטבע שישה פני כמפרט. מטבעות אלו יצאו מהמחזור בשנות ה-70 של המאה העשרים, ונעשו קשים להשגה עד שב-1993 יוצרו כאלו במיוחד עבור מיי, לבקשתו.
ב-1963 צירפו בריאן ודייב את חברם לספסל הלימודים, ביל ריצ'רדס, לאימוני הנגינה שלהם, ואף הקליטו קלטת דמו בשם "Left Handed Marriage" באולפני אבי רוד שבלונדון.
1984
בסתיו 1963 הקימו בריאן ודייב את הלהקה "1984". הלהקה הורכבה מחבריהם לספסל הלימודים בתיכון ונגן מפוחית שהתרשמו ממנו בהופעה - טים סטאפל. הלהקה ביצעה בעיקר גרסאות כיסוי, אך הצליחה להשיג מספר הופעות מרשימות: בתחילת 1967 הופיעה כמופע חימום לג'ימי הנדריקס בקמפוס אימפריאל קולג' בו החל ללמוד מאוחר יותר מיי. הופעה מרשימה נוספת הייתה באירוע "Christmas On Earth" שנערך ב-23 בדצמבר 1967 בתיאטרון אולימפיה בלונדון, ובו הופיעו להקות רבות, בהן פינק פלויד, ג'ימי הנדריקס, טי רקס וטראפיק.
הלהקה אף הקליטה מספר קלטות דמו באולפני Thames TV, בהן לשיר שכתבו מיי וסטאפל - "Step on Me", אשר הוקלט על ידי להקת סמייל בשנית לאחר כמה שנים. הלהקה התפרקה ב-1967 כאשר מיי החליט להקדיש את זמנו ללימודי הפיזיקה והאסטרונומיה באימפריאל קולג'.
Smile
בסתיו 1968, החליט מיי כי הוא מסוגל לשלב את לימודיו עם עיסוקו במוזיקה. הוא שמר על קשר עם חברו טים סטאפל, שכעת למד ב-Ealing College, והם החלו לחפש אחר נגן נוסף. באוקטובר אותה שנה, פרסם בריאן מיי מודעה בלוח מודעות הסטודנטים. למודעה נענה המתופף רוג'ר טיילור, אשר לדבריהם הדהים אותם מהשנייה הראשונה בה כיוון את מערכת התופים. השלישייה הקימה את ההרכב ונתנה לו את השם Smile.
Queen
ב-1970 החליט סטאפל כי ברצונו לפנות לכיוונים מוזיקליים שונים והודיע על עזיבתו את הלהקה. בשלב זה הצטרף אל מיי וטיילור סטודנט לעיצוב ושותפו לחדר של סטאפל, פארוק בולסרה - לימים פרדי מרקיורי - ושם הלהקה שונה על פי הצעתו לקווין. בתחילת הדרך הייתה זו להקה קטנה, שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי ללהקות אחרות במועדונים באזור הקמפוס. לאחר שבחנו מספר נגני בס, נפלה החלטה לקבל ללהקה את ג'ון דיקון.
הלהקה פעלה מ-1970 ועד מותו של מרקיורי ב-1991, ונחשבת עד היום לאחת מלהקות הרוק המצליחות בעולם.
בהיותו חלק מהלהקה בריאן כתב והלחין מספר שירים רב, מהמפורסמים והמצליחים בהם – " Under Presure" ,"Tie Your Mother Down", "We Will Rock You", "Who Wants to Live Forever", Save me". בריאן אף נתן את קולו למספר שירים של הלהקה, בהם " '39", "Let me Live" ועוד. כמעט בכל שיר של קווין ניתן היה למצוא סולו שלו, כאשר הבולטים בהם הם הסולואים של השירים We Will Rock You, The Show Must Go On, Killer Queen, Innuendo, Brighton Rock, Don't Stop Me Now, והמפורסם מכולם, שזכה לדירוג במקום העשרים ברשימת הסולואים הטובים ביותר של מגזין הגיטר-וורלד, Bohemian Rhapsody.
מיי הצהיר בראיון כי סבל מדיכאון בסוף שנות השמונים, ואפילו שקל התאבדות. בתקופה זו נפרד מאשתו, אביו נפטר וחברו הטוב פרדי מרקיורי כבר היה בשלבים מתקדמים של מחלתו והלהקה הפסיקה להופיע.
קריירת סולו
בשנת 1983, כשהוא כבר נשוי ואב לשני ילדים, התחיל מיי את קריירת הסולו שלו, במקביל לעבודתו עם קווין. כמוזיקאי סולו לא זכה מיי מעולם להצלחה לה זכתה להקת קווין. האלבום הראשון שיצא באותה שנה, "Star Fleet Project", הצליח בצורה בינונית בבריטניה וביפן.
באוקטובר 1991 הקים מיי להקה הקרויה על שמו, והוציא את האלבום Back to the Light הכולל את השיר "Driven by you" שבמקור נוצר כפרסומת ליצרנית הרכב פורד והוא השיר המצליח ביותר בקריירת הסולו של מיי (מקום שישי במצעד הלהיטים הבריטי). מיי יצא לסיבוב הופעות לאחר צאת האלבום שנמשך עד 1993 ובמסגרתו אף הגיע לישראל כמופע חימום ללהקת Guns N' Roses. כמו כן הופיע לצד ג'ו קוקר ולהקת הרוק האלטרנטיבי The B-52's. להקת הליווי של מיי החליפה מספר נגנים לאורך שנות קיומה, ואשר חלקם מוכרים מלהקת הגלאם רוק Whitesnake.
בשנת 1993 חזר מיי לאולפן ההקלטות יחד עם חברי להקת קווין הנותרים על מנת להקליט את האלבום עליו התחילו בעבודה יחד עם מרקיורי בטרם מותו, Made in Heaven. בזמן זה החליטו חברי להקת הליווי שלו להקים להקה משלהם, SAS, ואף הקליטו אלבום.
כבר ב-1995 החל מיי לעבוד על אלבום סולו בשם "Another World", שהוצאתו התעכבה בשל מותו של אחד מהנגנים בתאונת דרכים. האלבום יצא לבסוף ב-1998. שניים מהנגנים בהרכב זה אף הצטרפו מאוחר יותר למיי בסיבוב ההופעות של Queen + Paul Rodgers - Return of the Champions.
שנות האלפיים
ב-2001 זכה מיי במקום בהיכל התהילה של הרוק אנד רול ביחד עם שאר חברי להקת קווין.
ב-2002 פתח מיי את המופע "Party at the Palace" לרגל חגיגות הג'ובלי - חגיגת 50 שנות שלטון של אליזבת השנייה מלכת אנגליה. את ההופעה ביצע מיי מגג ארמון בקינגהאם בלונדון, וניגן את השיר God Save the Queen בגרסת הרוק שהוקלטה קודם לכן על ידי קווין באלבום A Night at the Opera.
בשנת 2005 יצאו קווין (ללא ג'ון דיקון) לסיבוב הופעות עולמי יחד עם הזמר פול רוג'רס (שהתפרסם לפני כן כסולן בלהקות Free ובאד קומפני). באותה שנה יצא DVD של סיבוב ההופעות בשם "Queen + Paul Rodgers - Return of the Champions" כמו גם אלבום הופעה באותו השם.
ב-2011 ניגן באלבומה של ליידי גאגא Born This Way.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, מיי היה שותף להפקת סרט על קווין. הסרט, "רפסודיה בוהמית", יצא ב-2 בנובמבר 2018, וזכה ב-4 פרסי אוסקר וב-2 פרסי גלובוס הזהב, ביניהם בפרס סרט הדרמה הטוב ביותר. בנוסף עבד מיי במהלך הצילומים בצמוד לשחקן גווילם לי, שגילם אותו בסרט.
אקדמיה
בשנות ה-70 למד מיי באימפריאל קולג' בלונדון וסיים תואר ראשון בפיזיקה. הוא החל בלימודי הדוקטורט שלו ואף פרסם שני מאמרים אקדמיים אך נטש את האקדמיה לטובת הקריירה המוזיקלית עם להקת קווין. לאחר מותו של מרקיורי, שב מיי ללימודיו כדי להשלים את הדוקטורט בפיזיקה ואסטרונומיה, כשלושים שנה לאחר שהפסיק אותם. בשנת 2002 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הארטפורדשייר. ב-23 באוקטובר 2006 פרסם את ספרו "Bang!" העוסק בהיסטוריה של היקום, בשיתוף עם פטריק מור וכריס לינטוט.
ב-2007 הגיש את התזה שלו בנושא "מהירויות רדיאליות בענן האבק הבין-פלנטרי" (A Survey of Radial Velocities in the Zodiacal Dust Cloud) ובתופעה של "שחר מדומה". באוקטובר של אותה שנה קיבל את תואר הדוקטור וכאות כבוד, נקרא אסטרואיד 52665 על שמו. ב-2008 פרסם ספר המבוסס על תזה זו.
בנובמבר 2007 התמנה לנגיד אוניברסיטת ג'ון מורס (מִשרה ייצוגית, ללא סמכויות ממשיות) והחליף במשרה זו את שרי בות' - אשתו של ראש ממשלת אנגליה לשעבר טוני בלייר. מיי כיהן בתפקיד עד מאי 2013.
חיים אישיים
מיי היה נשוי לכריסי מולנס בין 1974–1988 ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'יימס (נולד ב-1978), לואיזה (נולדה ב-1981) ואמילי רות (נולדה ב-1987). פרידתם של הזוג הייתה מתוקשרת מאוד, בעיקר בגלל השמועות על רומן שנרקם בין מיי לשחקנית והזמרת אניטה דובסון, אותה הוא פגש לראשונה ב-1986. מיי ודובסון אכן התחילו להופיע בציבור למן 1988 כזוג ולאחר תקופה ארוכה של זוגיות, התחתנו ב-18 בנובמבר 2000. מיי התגורר בדרום-מזרח אנגליה במחוז סארי.
במאי 2020 נפצע מיי בתאונת גינון. בבדיקות שעבר לאחר מכן בבית החולים, נמצא שהוא עבר התקף לב קל, והוא עבר צנתורים ב-3 עורקים. מיי סיפר שהוא היה "קרוב מאוד למוות".
מיי היה פעיל למען רווחת בעלי חיים במשך שנים רבות, ובשנת 2020 הפך לטבעוני.
שא טין
שא טין (בסינית: 沙田區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 69.46 קמ"ר, והאוכלוסייה בו הגיעה בשנת 2001 ל-27,000 איש. צפיפות האוכלוסין בו היא 8,842 איש לקמ"ר.
בשא טין ממוקמת האוניברסיטה הסינית של הונג קונג ובגבול המחוז עם מחוז טאי פו ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת ה-KCR עוצרת במקום בשני קווים; הקו המזרחי וקו טאי מו שאן.
נהר שינג מאן
נהר שינג מאן (城門河) - אורכו 7 קילומטרים ורוחבו המרבי 200 מטר. הנהר זורם באזור טאי ואי דרך שא טין ונשפך לים בנמל טולו. לגדות נהר שינג מאן מתנשאים בנייני מגורים גבוהים, מבני תעשייה וכפרים שונים.
כחום היום (אידיליה)
כחום היום היא אידיליה מאת שאול טשרניחובסקי, שהתפרסמה לראשונה בירחון השילוח, ספטמבר, 1905.
האידיליה, שהיא סוגה ספרותית המאופיינת בשירה לירית אפית בצורתה, אך עשויה גם לשלב תכנים טראגיים בתוכנה, מספרת במבנה של סיפור מסגרת, על חייו ומותו של "ולוולה שוטה", כפי שכינוהו אחיו, שהיה ילד זקונים להוריו, אוהב טבע, מטפל בחיות וחולם חלומות בהקיץ. ולוולה מצא את מותו לאחר שהתלווה בחשאי ל"משולח" מארץ ישראל, בתקווה להגיע לארץ הקודש, אך האחרון היתל בו ונטש אותו כבר בתחילת הדרך. ולוולה ניסה להמשיך בדרכו לבדו, בשלג ובקור, עד שמצא אותו איכר שהחזירו לביתו קודח, ולאחר זמן קצר נפטר.
התיאורים האפיים, השלווים של השמש ביום קיץ חם מאוד בשדמות אוקראינה, הישיבה הבטלה של שלושה אנשים בצלו של בית הכלא של המקום, משתלבים כאילו מבלי משים בסיפורו הטראגי של האב האומלל, שהולך לפזר פרחים על קברו של הילד התם, בעל הנשמה היתרה.
עלילה
האידיליה פותחת בתיאור פסטורלי מתמשך של קרני השמש המפזזות בשלוליות, בגנים ובשדות החיטה, הריקוד העליז של קרני השמש הופך בהדרגה לחום מחניק. שלושה אנשים מצאו מסתור מהחום העז בצלו של בית הכלא: משה אהרון הצבעי, המפליא בצביעת תריסי בית הכלא, וסקה גונב הסוסים, אחד משוכני בית הסוהר ויוכים השומר.
והנה הופיע לפניהם שמחה הזקן, לאחר שביקר את קבר בן זקוניו, וולולה, שנפטר לאחרונה. מספר הזקן את קורות חייו ומותו של וולולה לשלושה; צעיר הבנים נולד קצת שונה מאחיו. הילד היה חולם בהקיץ, מתפעל מתופעות הטבע, בעל לב רחום וחנון לאדם ולבעלי החיים. בנוסף לכך, הקפיד על קיום המצוות וכעס אם נתקל במעשי הונאה "קלים" שנאלצו היהודים החנוונים לנקוט בהם, כדברי שמחה, עקב ההגבלות החמורות שהטילו השלטונות על מגוריהם ומשלח ידם. אחיו לעגו לו על צדקנותו וכינו אותו "צדיק", "רב", "קוזק של ריבונו של עולם" וכדומה.
בפורים נזדמן לביתו של שמחה "משולח" מארץ ישראל, שהרבה לספר שבחים על ארץ הקודש. ולוולה הקשיב לו קשב רב, וכאשר הלך המשולח לדרכו, התלווה אליו בחשאי. האיש היתל בו ונטש אותו כבר בתחילת מסעיו. וולולה ניסה להמשיך בדרך לארץ ישראל לבדו, אך קפא מהקור העז ששרר בחוץ. איכר מצא אותו והחזירו לביתו, וה"נשמה היתירה" שהייתה לו, סיפר שמחה, ניטלה ממנו, "ונתרוקן הבית מטהרו". הלך שמחה לבקר את בנו ולפזר פרחים על קברו של הנער אוהב הטבע, כדי לשמח אותו.
השלושה הקשיבו לסיפור בדממה, ויוכים השומר האיץ בוסקה גונב הסוסים האסיר, לחזור לתאו טרם בוא המפקח. האידיליה מסתיימת במילים שפתחה בהם:
הביקורת
האידיליה "כחום היום" נחשבת לאחד משיאי יצירתו של שאול טשרניחובסקי, אומר חוקר הספרות אבנר הולצמן, במאמרו המסכם את ההיסטוריוגרפיה של ביקורת היצירה. לא לחינם זכתה היצירה למאמרי ביקורת וניתוח רבים יותר מכל אידיליה אחרת של המשורר. הדיון בסוגה הספרותית, אידיליה, לצד היסודות הריאליים והטראגיים, סיפור המסגרת וחשיבותו לעומת סיפורו של האב השכול, האנלוגיות המשתמעות לחלק מהמבקרים מהיצירה, הנושאים הנדונים בה, תיאורי הטבע המפורטים וכדומה, הם רק חלק מהנושאים שמעסיקים את המבקרים הרבים שדנים באידיליה "כחום היום".
כבר בתחילת המאה העשרים, לאחר הופעתה בכתובים, זכתה היצירה לביקורות חמות שנכתבו על ידי מנדלי מוכר ספרים, יוסף חיים ברנר ויעקב פיכמן שקרא ליצירה "הפרי המתוק ביותר של שירתו" של טשרניחובסקי. אך חלק הארי של הדיונים פורסם החל משנת מותו של המשורר, 1945, ועד ימינו. ריבוי הדיונים מעיד על התחושה שלא מוצו כל אפשרויות הקריאה באידיליה, ויש בה עדיין נושאים שדורשים הבהרה ופענוח. זו הסיבה שהטובים מחוקרי הספרות והמבקרים דנו בנושא, ביניהם: ברוך קורצווייל, יוסף קלוזנר, דב סדן, מנהם ברינקר, עדי צמח, יוסף האפרתי, חמוטל בר יוסף, זיוה שמיר, דן מירון ועוד.
שלושה שלבים מבחין הולצמן בשלבי הדיון הרבים: בשלב הראשון דנו החוקרים, ובמיוחד יעקב פיכמן, במקורות ההשפעה על היצירה. האם קיבל טשרניחובסקי השראה ביצירתו מסופר כלשהו, כיצד השפיעו יסודות אוטוביוגרפיים על היצירה, או מצב העם בגולה והזיקה לארץ ישראל, וכדומה, עיסוק בהשפעת הגורמים החיצוניים על היצירה. בשלב השני התמקדו יותר בניתוח פנימי של היצירה, ובשלב השלישי שילבו בין שתי הגישות.
מוקדי האידיליה
קיימים באידיליה שלושה מוקדי סיפורים, שבהם הבחין לראשונה עדי צמח, והקשר ביניהם איננו פשוט וחד משמעי: 1. תיאור הנוף שטוף השמש, 2. תיאור השלישייה היושבת בצלו של בית הכלא, 3. סיפורו של ולוולה כפי שהוא מסופר על ידי אביו. החלוקה התקבלה על ידי החוקרים, אך הם מתחבטים איזו מהמסגרות מהווה את מוקד היצירה. האפרתי העמיד במרכז את סיפור המסגרת "שהמתינות והשלווה המאפינים אותו מרככים ומצמצמים את משמעותו של הסיפור הפנימי הטראגי על מותו של ולוולה". חמוטל בר-יוסף מעדיפה לקרוא את הסיפור מהסוף להתחלה, כדי שהפרספקטיבה של הסיפור תורחב מן המעגל המשפחתי של ולוולה למעגל החברתי של יושבי הקרנות. ואילו הלל ברזל רואה בהתפתחות האידיליה מעין רצף הדרגתי שמגיע לשיאו בקינה על מותו של ולוולה.
כיווני פרשנות מקובלים
הכיוון המקובל בין החוקרים את "כחום היום" הוא הפירוש הלאומי, דהיינו, ניסיונו ההרואי והטראגי של ולוולה לעלות לארץ ישראל כאנלוגיה לכיסופי העם לציון. לקו המחשבה הזה שותפים קלוזנר, פיכמן ואף זיוה שמיר שמתרשמת מקווי דמיון בין דמותו וגורלו של ולוולה לבין דמותו וגורלו של הרצל. בנוסף לכיוון הלאומי הצר רואים חלק מהחוקרים את האידיליה כ"אמירה מקיפה וכוללת על המצב היהודי בגלות ועל הדרכים השונות לתיקונו על ידי חידוש זיקתו של היהודי אל כוחות החיים, הטבע והאדמה". ברוך קורצוויל, ישראל אלדד ויחיאל קדמי הם מקצת החוקרים שצועדים במסלול זה, שמתקשר למגמה בביקורת על טשרניחובסקי המבליטה את הניגוד ביצירתו בין היהודי הגלותי לבין הפן האלילי, היווני.
כיוון אחר הוא הפירוש הרומנטי הטרגי. מבקרים שהבליטו את היסוד האנטי אידילי שבאידיליה, כשמותו של ולוולה הוא פסגת הטרגדיה ותכלית היצירה. עדי צמח התמקד בעולם האידיליה החצוי כאן בין המגוחך והמוגבל בעולם האנושי לבין ההרמוניה בטבע שבו מתמזגים הזהב העליון והזהב התחתון. אך ניסיונו של האדם לחרוג מעולם הכלא לעולם הקוסמי נדון לכישלון.
כנגד הכיוון האחרון קיים גם הפירוש הריאליסטי אידילי. המבקרים מבליטים דווקא את צדדי הפיוס ובקשת ההרמוניה שהם בעצם מהותו של הז'אנר האידילי, כפי שהגדיר יעקב פיכמן: טשרניחובסקי היטיב לתאר "יופי זה הפורח בחשאי בירכתי החיים". גם זיוה שמיר מדגישה במאמר משנת 1987, שאת כל האידיליות שלו כתב טשרניחובסקי בשנות לימודיו בהיידלברג ובלוזאן, הרחק מכפר מולדתו. "המרחק הגאוגרפי והריחוק המנטלי נתנו אותותיהם באידיליות של טשרניחובסקי, שלא נכתבו כדי לתקן ולחנך, להטיף ולהורות הלכה, כי אם בעיקר כדי להעלות בזיכרון ולתאר. הישן והרחוק עולים בהן מתוך אהבה ורחמים, עם מנוד ראש מפוכח של מי שמבחין לא רק באורותו כי אם גם בצלליו של העולם שנטש". לקו מחשבה זה מצטרפים גם שלום קרמר, אליעזר שביד ויוסף האפרתי. באופן טבעי מדגישים ביקורות אלו את חשיבותו של סיפור המסגרת ואת דמותו המייצגת המשכיות של רבי שמחה.
קיימת שניות בעיצובה של היצירה, טוען אבנר הולצמן, שמוצגת כמבנה סגור ופתוח כאחד; מצד אחד זוהי יצירה הדוקה ומחושבת בעיצובה ובדרכי ההתקשרות של פרטיה, ומצד שני זוהי יצירה מתונה מאוד שכל אחד מחלקיה שומר על סוג של אוטונומיה. הכפילות הזו ביצירה מאפיינת אמנם את כל האידיליות של טשרניחובסקי, אך בולטת במיוחד באידיליה "כחום היום", והיא זו שמאפשרת את הדיון הגמיש בפרשנותה. אך גם ללא כל גישה אקדמית ניתן לקרוא ולהתפעם מתיאורי הטבע, מההומור הסמוי שבתיאור בית הסוהר, מדמותו המופלאה של ולוולה ומסיפורו האוהב והמתון כביכול של אביו, גם אם הוא ספוג בכאב טראגי.
TTL (צילום)
TTL הם ראשי תיבות של "Through The Lens" (דרך העדשה). ה־TTL היא שיטת מדידת האור הנפוצה ביותר, המשמשת ברוב המצלמות המודרניות. שיטה זו היא השיטה המדויקת ביותר למדידת אור חוזר, ויתרונה הגדול הוא מניעת היסט (פרלקס) בין הנושא המצולם למד האור. גם חיישני מיקוד אוטומטי (אוטו-פוקוס) יכולים לפעול דרך העדשה במקום, או במשולב עם חיישן מיקוד חיצוני.
שיטות מדידת ה־TTL
ישנן 4 שיטות למדידת אור בעזרת מד אור TTL. הימצאותן תלויה בגוף המצלמה ומתי הוא יוצר.
בשיטה זו ישנם מספר חיישנים (מ-4 ועד מאות) שחשים את כמות האור באזורים שונים של הפריים. החיישנים שולחים את מדידת האור שלהם למחשב המצלמה שמשווה באמצעות בינה מלאכותית בין הסיטואציה המצולמת לבין מצבים שהוזנו לו במפעל. כל מצלמה מנתחת את הסיטואציות בשיטה שונה ועפ"י שיקולים שונים, אך התוצאות הסופיות על פי רוב זהות.
מיקום מד האור
עקב הצורך לעבור את העצמית כדי למנוע היסט, החישנים יהיו ממוקמים בתוך גוף המצלמה.
ברוב מצלמות הרפלקס החיישנים יהיו ממוקמים בתוך המנסרה של העינית. מצלמות דיגיטליות (פרט לDSLR) משתמשות בחיישן שלהן לצורך איסוף המידע (בדומה לאוטופוקוס של כמה מהן).
Flash TTL
המצלמות המודרניות מסוגלות לשלוט בכמות האור המוקרנת מהמבזק ("פלאש") אליהן הן מחוברות.
אין דרך לדעת באופן מדויק לפני הצילום כמה אור דרוש להארת הנושא על ידי מהצלמה אלא על ידי שימוש במספר המנחה שלו ומדידת המרחק מהאובייקט (המצלמות של חברת Minolta מצוידות בטכנולוגיה ייחודית שמאפשרת להן לקבוע את עוצמת ההבזק לפני הצילום בעזרת שימוש בנתון מרחק המיקוד מהעצמית וה־GN של המבזק). מדידת ה-TTL בשימוש עם מבזק תעשה מההשתקפות על גבי הסרט הצילום עצמו. המצלמה פותחת את הסגר ומפעילה את המבזק, האור שנכנס דרך העצמית פוגע בסרט הצילום. החיישנים שמופנים לכיוון הסרט הצילום בוחנים את עוצמת ההשתקפות שחוזרת ממנו, ומחליטים מתי הגיע מספיק אור. הם שולחים אות למחשב המצלמה שיפסיק את ההבזק.
הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.
מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.
ג'בר מועדי
שייח' ג'בר מועדי (בערבית: شيخ جبر داهش معدي בתעתיק מדויק: ג'בר דאהש מֻעדי; ירכא, 1 באפריל 1919 – 19 במאי 2009) היה פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת וכיהן כסגן שר התקשורת וסגן שר החקלאות; הדרוזי הראשון שכיהן בממשלה.
קורות חיים
ג'בר מועדי נבחר לכנסת השנייה מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, שהייתה מפלגת לוויין של מפא"י, וכיהן כחבר בוועדת הכספים. בבחירות לכנסת השלישית התמודד בשנית מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, בתחילה לא נבחר אולם בהמשך החליף את סיף-אלדין אל-זועבי.
מכאן חלה ירידה בהשפעתו של מועדי, כשבשנים שלאחר מכן, לא מילא תפקיד באחת מוועדות הכנסת. מועדי לא נכנס לכנסת הרביעית. לקראת הבחירות לכנסת החמישית הצטרף למפלגת שיתוף ואחווה, מפלגה שייצגה גם את הציבור הדרוזי, ומטעמה נבחר.
לכנסת השישית נבחר מטעם מפלגת שיתוף ואחווה. במהלך כהונתו היה שותף להקמת סיעת שיתוף ופיתוח שהייתה איחוד סיעות המיעוטים שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח. תוך זמן קצר התפרקה הסיעה לשתי סיעות המקור, ומועדי חזר לשיתוף ואחווה. בהמשך הקדנציה פרש מסיעתו המקורית והקים סיעת יחיד בשם סיעה דרוזית ישראלית, סיעה שהשתתפה בכנסת זו בלבד.
לאחר מלחמת ששת הימים קרא להקים מדינה דרוזית עצמאית ברמת הגולן.
לכנסת השביעית נבחר מטעם קידמה ופיתוח, מפלגת מיעוטים שהייתה קשורה למערך כשהוא חובר לסיף אלדין אל-זועבי. בכנסת זו כיהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-15 תחת שמעון פרס, והיה לדרוזי הראשון המכהן כסגן שר. בתקופת כהונתו פותחה והונחה התשתית לפעילותו של משרד התקשורת.
בכנסת השמינית המשיך לכהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-16 ובממשלה ה-17, ובהמשך כיהן גם כסגן שר החקלאות.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הצטרפה סיעתו לרשימה ערבית מאוחדת שקמה מתוך איחוד רשימות המיעוטים קידמה ופיתוח והרשימה הערבית לבדואים וכפריים. מועדי לא נבחר לכנסת, אך היה אמור להחליף במהלך הקדנציה את חבר הכנסת חמאד אבו רביעה. אבו רביעה סירב להתפטר, ובתגובה מועדי הפעיל נגדו מכבשת לחצים ואיומים. בדצמבר 1980, קיבל מאבו רביעה סכום של 60 אלף שקלים תמורת ביטול הסכם הרוטציה. עם זאת, מועדי עדיין לא התרצה, ואבו רביעה נרצח על ידי בניו של מועדי בינואר 1981. בניו של מועדי הורשעו ברצח ונכלאו, ולאחר כעשר שנים קיבלו חנינה ושוחררו. מועדי נכנס לכנסת במקום אבו רביעה, והמשיך לכהן בה עד לפיזורה כעבור כחמישה חודשים.
Ginetta G57 P2
מטה ומפעל החברה שוכן בעיר לידס באזור יורקשייר והאמבר בבריטניה.
פנגולין עצים גדול
פנגולין עצים גדול או פנגולין ארך זנב (שם מדעי: Phataginus tetradactyla) הוא מין של פנגולין גדול החי באפריקה המשוונית. הוא קרובו של פנגולין עצים קטן החי באותם אזורים.
מאפיינים
לפנגולין זה זנב ארוך שנתן לו את שמו השני. הוא מגיע לאורך של 30–40 ס"מ עם זנב באורך 60–70 ס"מ ולמשקל של 2-2.5 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות.
כמו רוב הפנגולינים גם פנגולין זה הוא בעל קשקשים עבים בצבע חום או כתום כהה וראש קטן חסר שיניים אך בעל לשון ארוכה ודביקה וטפרים גדולים. קצצה הזנב בעל עור חשוף ועוזר להיתפס על ענפים והחזיק את משקלם בשל אורכו וחוזקו. הבטן, החלק התחתון של הגפים והפנים בעלי שערות ולא קשקשים.
הם חיים במערב ומרכז אפריקה ביערות גשם, ביצות וגדות נהר בצפון ומערב מסנגל עד אוגנדה ובדרום עד לאנגולה והם נמצאים גם ביערות קונגו וגינאה. הם חיים רוב הזמן על העצים ונדירים יותר בערבות וסוואנות פתוחות. הם נפוצים בחלקים הפנימיים יותר של היערות.
הם חיים בין העצים ביער ונתלים עם זנבם בטיפוסם. הם אפילו יכולים להשתלשל מהזנב אך לא לאורך זמן. מדי פעם הם גם יורדים למים לשחות.
הם אוכלים נמלים וטרמיטים באמצעות לשונם הארוכה והדביקה וקורעים את התל באמצעות הטפרים הגדולים שלהם. בעת התקפה הם מתכרבלים לכדור קשקשים אותו אי-אפשר להתקיף. הטורפים העיקריים שלהם הם נמרים ועופות דורסים.כמו שאר הפנגולינאים המין נמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד וכריתת יערות.
כמו רוב היצורים הטרופיים, הם יכולים להתרבות כל השנה. תקופת ההריון היא בערך 140 יום, ובסיומה נולד צאצא יחיד, המגדל קשקשים במהירות. הוא מטפס על גופה של אמו מאחור עד שהוא מתבגר.
סטנלי ג'רלד תומפסון
סטנלי ג'רלד תומפסון (באנגלית: Stanley Gerald Thompson; 9 במרץ 1912 - 16 ביולי 1976) היה פיזיקאי גרעין אמריקאי. מ-1946 ועד מותו עבד במעבדה הלאומית לורנס ברקלי והיה חבר הצוותים שגילו את היסודות הטרנס-אורניים ברקליום, קליפורניום, אמריציום, קוריום, איינשטייניום ומנדלביום.
תולדות חייו
תומפסון למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). ב-1942 הזמין אותו גלן תיאודור סיבורג לעבוד במעבדת המטלורגיה באוניברסיטת שיקגו (Met Lab), שם פותחה שיטה להפקה תעשייתית של פלוטוניום. בשיטה נעשה שימוש באתר הנפורד שסיפק חומרים לפרויקט מנהטן לייצור פצצות האטום של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שם שימש תומפסון כמפקח על הייצור ומדריך ראשי.
ב-1946 החל לעבוד תחת סיבורג במעבדה הלאומית לורנס ברקלי. ניתוח מאפייניהם של אמריציום וקוריום היה נושא עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (Nuclear and Chemical Properties of Americium and Curium) אותה השלים ב-1948. ב-1950 הוביל את הצוות שהפיק את היסודות ברקליום וקליפורניום (בעלי המספר האטומי 97 ו-98).
ב-1952 עבד בצוותו של אלברט גיורסו לזיהוי איזוטופי איינשטייניום ופרמיום (בעלי המספר האטומי 99 ו-100) משרידי פיצוץ פצצת המימן קיסוס מייק.
בשנות השישים עסק בחקר אי של יציבות משוער סביב המספר האטומי 114. ב-1966 היה עמית במכון נילס בוהר בקופנהגן. בראשית שנות השבעים עבד במאיץ היונים הסופר-כבדים בברקלי (super HILAC).
תומפסון נפטר מסרטן, אשר ייתכן שהיה קשור לתחום עיסוקו.
הערכה והוקרה
תומפסון זכה בשתי מלגות גוגנהיים (ב-1954 וב-1965) ובפרס החברה האמריקאית לכימיה בשנת 1965.
קיימת טענה לפיה זכייתו של גלן תיאודור סיבורג בפרס נובל התאפשרה רק בזכות הישגיו של תומפסון, ושהעובדה שהוא עצמו לא זכה בפרס היא עוול היסטורי.
גנאדי רוז'דסטוונסקי
גנאדי רוז'דסטוונסקי (רוסית: Генна́дий Рожде́ственский; ב-4 במאי 1931-16 ביוני 2018) היה מנצח רוסי - סובייטי.
חייו
נולד ב-4 במאי 1931 במוסקבה, אז בירת ברית המועצות, בשם גנאדי ניקולאייביץ' אנוסוב להורים מוזיקאים, אך אימץ את שם הנעורים של אמו לקריירה המקצועית שלו. למד ניצוח אצל אביו ניקולאי אנוסוב בקונסרבטוריון של מוסקבה ופסנתר אצל לב אובורין. אחרי שנודע כמי שניצח על מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי בתיאטרון בולשוי בגיל 20, המשיך וביסס את שמו במהירות. ניצח על ביצועי בכורה של יצירות רבות משל מלחינים סובייטים וכן על ביצוע הבכורה הרוסי של "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן.
חזרותיו היעילות והקצרות זיכו אותו בשבחים. הוא נודע בהרגלו לשוטט על פני הבמה בשעת ניצוח ולהימנע משימוש בדוכן, אפילו בקונצרטים.
עם תזמורת משרד התרבות של ברית המועצות הקליט את כל הסימפוניות של שוסטקוביץ', גלאזונוב, ברוקנר, שניטקה, הונגר וווהן ויליאמס.
הוא ניצח גם על רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הקונצרטחבאו, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד והתזמורת הסימפונית של לונדון.
בשנת 1969 נשא לאישה את הפסנתרנית ויקטוריה פוסטניקובה. נפטר במוסקבה ב-16 ביוני 2018.
אייל (בירה)
אֵיְיל (באנגלית: Ale) הוא סוג בירה נפוץ ועתיק שמקורו באי הבריטי. האייל מבושל מלתת שעורה ושמרי בירה בתהליך של תסיסה עילית חמה, ובכך נבדל מן הלאגר שמקורו גרמני ומושתת על תסיסה תחתית קרה.
מקורו של האייל
מקור השם "Ale" הוא בביטוי הימי ביניימי Heal, שפירושו בריאות טובה (Good Health). במקור, נבעה חשיבותו של האייל משתייתו כמשקה מרכזי במסיבת הכלולות. בני משפחת הכלה היו מגישים לאורחים בירה שיוצרה במיוחד לאירוע. המילה האנגלית Bridal, שמשמעותה "חתונה", מגיעה במקורה מן הביטוי Bride Ale. במהלך המאה ה-8 החלו להופיע 'בתי אייל' ששימשו כפונדקי דרכים לעוברים ושבים. ב-1577 היו כבר למעלה מ-18 אלף בתי אייל באנגליה, וב-1630 עלה מספרם ל-30 אלף.
בעקבות הגידול הרב בהכנת אייל, נוצר מחסור בדגנים למזון, והיה דרוש לייבא כמות נכבדה של דגנים על מנת לכסות על החוסר. במאה ה-18 כונו בתי האייל "בתי ציבור" (Public Houses), שמשמם נגזר השם המודרני Pub, למקום בו מגישים בירה. המוסדות הללו היו בעלי מאפיינים מעמדיים מובהקים, וככל שבית אייל היה מיועד למעמד נמוך יותר, כך הבירה שהוגשה בו הייתה זולה יותר ואיכותה ירודה. ב-1752, אחד מכל 15 בתים בלונדון היה Pub שכזה. התנועה הפוריטנית האשימה את בתי האייל בהגברת תופעת השכרות, והפכה אותם לאחראים לאי הסדר הציבורי. בתי האייל תוארו כמקומות מפוקפקים בהם נפגשים אנשים משולי החברה - שודדים, סרסורים, זונות ונוודים. הייצור המסחרי של האייל החל בראשית המאה ה-18, והחליף בהדרגה את המבשלות הביתיות. מעתה הפך האייל לבעל איכות סטנדרטית, מה שתרם להפיכתו למשקה של המעמד הבינוני והגבוה.
הכנת האייל
תערובת הלתת של האייל מותססת בטמפרטורה של 15 עד 24 מעלות צלזיוס. בטמפרטורה כזו מייצרים השמרים כמות גדולה של אסטר, ונותנים לבירה מתיקות, גוף "מלא" וטעם פירותי. לרוב סוגי האייל מוסיפים כָּשוּת, כדי לחזק את המרירות, לאזן את המתיקות של הלתת ולשמר את הבירה. תהליך התסיסה של האייל מהיר יחסית לבירות אחרות, והבירה מוכנה בתוך שבועיים מתחילת התהליך.
דיונון פוזל
דיונון פוזל (שם מדעי: Histioteuthis) הוא סוג של דיונון יחידי במשפחתו מסדרת דיונוני רחף. דיונון זה חי במים עמוקים באוקיינוסים השונים.
מאפיינים
הדיונון טורף דגים, חסילונים ודיונונים קטנים יותר ובעצמו נטרף על ידי כרישים, ראשתנים, לווייתני מקור ודגי חרב.
טיטוס אניוס מילו
טיטוס אניוס מילו פפיאנוס (בלטינית: Titus Annius Milo Papianus; ? - 48 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.
תולדות חייו
מילו נולד בלנוויאום (כיום לנוויאו שבאיטליה), אביו היה גאיוס פפיוס קלסוס, הוא אומץ על ידי סבו מצד אמו טיטוס אניוס לוסקוס עבר לעיר רומא ושם התחיל את הקריירה הפוליטית שלו. מילו שירת כקוואיסטור וכטריבון הפלבס בשנת 57 לפנה"ס.
מילו התגלה כטריבון פעלתן ואימץ את שיטות הבריונות של פולכר, כמוהו, הקים לעצמו כנופיית רחוב שעסקה בקטטות עם יריביו הפוליטיים ובראשם פולכר והשתמש באנשיו כדי להגן על פומפיוס ומרקוס טוליוס קיקרו (שחזר בינתיים מגלותו) מפני התקפותיו של פולכר.
מילו היה מועמד לקונסולאט בשנת 53 לפנה"ס, דבר זה היה לצנינים בעיני יריבו משכבר הימים פולכר שהיה מועמד לפראיטוריה באותה שנה. לבסוף פולכר נהרג במהלך קטטה עם כנופייתו של מילו ב-20 בינואר 52 לפנה"ס. מילו הועמד למשפט בעוון רצח, קיקרו ומרקוס יוניוס ברוטוס שימשו כסנגוריו, למרות כל זאת מילו שהבין שסיכויו לזיכוי קלושים בחר לצאת לגלות במסליה (כיום מרסיי שבצרפת).
מילו נשאר בגלות בגאליה עד שנת 48 לפנה"ס, בשנה זאת הפראיטור מרקוס קליאוס הזמין אותו לחזור לאיטליה, הוא נקט בצעד זה מכיוון שהפך למתנגד של יוליוס קיסר בעת שהודח באותה שנה ממשרתו מכיוון שהציע חוק לשמיטת חובות. מילו חזר לאיטליה, תוך שהוא מגייס כנופיה חדשה של בריונים ופורעי, הוא הגיע לקמפניה שם הכריז על נאמנותו לבניו של פומפיוס גנאיוס וסקסטוס ומינה את עצמו ללגאטוס שלהם. מילו נכשל בגיוס אהדת העם ונאלץ לסגת ללוקניה, שם הוא נהרג בקרב כנגד הפראיטור קווינטוס פדיאוס.
שיר נפוליטני
שיר נפוליטני הידוע גם כ"קנצונה נפוליטנה" או "קנצונטה" (נפוליטנית: A canzóne napulitana'; איטלקית: Canzone Napoletana) הוא סוגה מוזיקלית של שיר המיועד בדרך כלל לקול טנור או בריטון ומושר בשפה הנפוליטנית, בליווי כלים. התמה המרכזית של השיר היא אהבה, והוא יכול להיות סוג של סרנדה. עם השירים הנפוליטניים הידועים נמנים "סנטה לוצ'יה", "פוניקולי פוניקולה", "או סולה מיו" ו"מרוצלה". השיר הנפולטני מבוסס על יסודות מסורתיים עממיים מנאפולי והסביבה ועל יסודות קלאסיים - סגנון האריות האופראיות. הקנצונות הנפוליטניות נכנסו לרפרטואר של זמרי אופרה גדולים והתפרסמו על ידי כך בכל העולם.
התפתחות
השיר הנפוליטני, שצמח מתוך השירה העממית (בין השאר מן הוילנלה מן המאה ה-16), קיבל צורה רשמית ב-1830, שנה בה נוסד פסטיבל פיידיגרוטה (Piedigrotta) לכבוד כנסיית המדונה של פידיגורה בנאפולי. השיר הזוכה בפסטיבל באותה שנה היה Te voglio bene assaie, אותו הלחין מלחין האופרה גאטנו דוניצטי. הפסטיבל התקיים עד 1950.
השירים הנפוליטניים נפוצו מחוץ לאזור נאפולי הודות למהגרים הרבים מאזור זה בין 1880 ו-1920, ובפרט הודות לזמר אנריקו קארוזו, שנהג לשיר כהדרן, לאחר הופעות אופרה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שירים נפוליטניים. כך הפך קארוזו את השיר הנפוליטני לפופולרי בארצות הברית בראשית המאה ה-20. שירים נפוליטניים, בביצוע אותנטי לכאורה, שולבו בפסקוליהם של סרטי הנאו-ריאליזם האיטלקי שהיו פופולריים בעולם בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה מרינו מריני לכוכב שירים נפוליטניים בינלאומי.
אף על פי שהשיר הנפוליטני מושר בדרך כלל על ידי גברים, ישנן גם זמרות השרות שירים נפוליטניים, שהבולטות בהן הן מינה אנה מציני (Mina Anna Mazzini; מוכרת בשם הבמה "מינה") ופייטרה מונטקורווינו (Pietra Montecorvino).
גם כותבים שאינם מנאפולי כתבו שירים נפוליטניים בנפוליטנית. הבולט בהם היה גבריאלה ד'אנונציו.
7 (אלבום)
7 הוא אלבום האולפן השביעי של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה. אשר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2018, על ידי חברות התקליטים פרלופון, וורנר מיוזיק גרופ.
הדיסק הראשון מתוך האלבום מכיל שיתופי פעולה כמו ניקי מינאז', ג'ייסון דרולו, ג'סטין ביבר, ביבי רקסה ועוד. לעומת זאת הדיסק השני מכיל רק את השירים שלו כדיג'יי ללא אמן.