cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליקאת עלי ח'אן
מורשתו
בפקיסטן עצמה הופקו סרטי תעודה, מחזות ותוכניות טלוויזיה רבים השופכים אור על פועלו של ח'אן. בסרט פקיסטני-בריטי שהופק בשנת 1998 בשם "ג'ינה" מגולמת דמותו של ח'אן על ידי השחקן הפקיסטני יוסף שקיל.
היתר בנייה
היתר בנייה (בעבר נקרא גם רישיון בניה) הוא האישור שניתן על ידי הוועדה המקומית לתכנון ובנייה לבצע עבודת בנייה, הריסה או שינוי בשימושים במקרקעין.
במקטע הראשון של התשריט רשומים: שם מגיש הבקשה, שם האדריכל, שם המהנדס, שמות בעלי הזכויות בנכס, תוכניות בניין עיר החלות על הנכס נשוא היתר (אך אין סקירה מלאה של כל התוכניות החלות על הנכס), מידע על הקלות שאושרו במסגרת ההיתר, מאזן מקומות החניה וכיוצא בזה.
במקטע השני ערוכה טבלת שטחי מבנה בחלוקה לקומות ולשימושים ובחלוקה לשטחים קיימים ושטחים שבנייתם מותרת. במקטע השלישי מפה טופוגרפית של החלקה או המגרש נשוא ההיתר, תרשים סביבה, ותשריט של התוספת, השינוי או ההריסה נשוא ההיתר בחתך קומתי.
במקטעים הבאים תשריטי הקומות השונות בקנה מידה שכיח של 1:100. לאחריהן יופיעו חתכי אורך ורוחב וכן תשריטי חזיתות המבנה.
חובת קבלת היתר בנייה
על פי חוק התכנון והבניה קיימת חובה לקבל היתר בנייה בעת ביצוע אחת מאלה:
ההליכים לבקשת היתר בנייה
לאישור בקשה נדרשים מספר אישורים, ובהם: אישור רשויות הג"א למרחב מוגן; אישור בזק וחברת החשמל; אישור לתקינות חומרי הבנייה; אישור רשות העתיקות; אישור תוכנית ביוב; אישור שירותי כבאות והצלה; ותשלום אגרות הבנייה והיטל השבחה.
בקשה מצומצמת
תהליך בקשת היתר בנייה יכול לארוך מעל לשנה. עם זאת בחלק מהמקרים ניתן להגיש בקשה להיתר לעבודה מצומצמת המכונה גם "בקשה מצומצמת," בהתאם לתקנות התכנון והבניה (היתר לעבודה מצומצמת), תשס"ג-2003. ההליך המקוצר איננו דורש מעורבות של מהנדס או אדריכל וחלק מהדרישות האחרות הנחוצות בהליך רגיל. עם זאת ישנן מגבלות שונות כמו קבלת אישור מדיירים אחרים בבניין. ההליך הזה מתאים לעבודות מצומצמות שאינן משפיעות על יציבות המבנה, וביניהן התקנת מתקן לאנטנות, בניית מחסן (במגבלות מסוימות), התקנת פרגולה, ועוד, בהתאם לתקנות.
הדי פריד
הדי פריד (Hédi Fried; 15 ביוני 1924 – 20 בנובמבר 2022) הייתה ניצולת השואהת, פסיכולוגית וסופרת שוודית ילידת רומניה.
ביוגרפיה
נולדה בשם הדי שמוק בעיר סיגט שברומניה. סיגט הועברה לשליטת הונגריה כתוצאה מתכתיב וינה בסוף קיץ 1940. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה בשנת 1942 והוסמכה להוראה ב-1943. באפריל 1944 נשלחה לגטו סיגט וב-15 במאי 1944 במסגרת שואת יהודי צפון טרנסילבניה גורשה עם משפחתה לאושוויץ, שם נרצחה משפחתה. היא נשלחה לעבודת כפייה יחד עם אחותה ליביה לתת-מחנות במחנה הריכוז נוינגמה. השתיים שרדו את השואה ושוחררו ממחנה הריכוז ברגן-בלזן. שתיהן הגיעו בעזרת הצלב האדום לסטוקהולם שבשוודיה ביולי 1945.
פריד נישאה ב-1947 ולזוג נולדו שלושה בנים. היא סיימה לימודי פסיכולוגיה וחינוך ב-1957 באוניברסיטת סטוקהולם ועבדה כפסיכולוגית ומטפלת. סיימה תואר שני ב-1980.
פריד כתבה ופרסמה חמישה ספרים על נושאים אוטוביוגרפיים. ספריה פורסמו בעשרים שפות. היא נהגה להופיע בפני ציבורים שונים ולספר על השואה. פריד זכתה להכרה בתרומתה לחברה, היא זכתה במדליית איליס קוורום, נבחרה לאירופאית של שנת 1997 וב-2015 קיבלה את כוכב רומניה בדרגת אביר ולבסוף ב-2017 הוענק לה פרס אולוף פלמה.
פריד נפטרה ב-20 בנובמבר 2022.
שמרית דרור גריילסאמר
שמרית דרור גריילסאמר (נולדה ב-8 במאי 1979) היא זמרת ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה
דרור-גריילסאמר, ילידת קריית ביאליק, החלה את דרכה בלהקת הנוער הייצוגית של קריית מוצקין כובע טמבל. שנים לאחר מכן היא נבחרה לגלם את דמותה של חנה, הזמיר בהצגה גטו של יהושוע סובול. את המחזה הפיק מוזיקלית דניאל סלומון. שמרית למדה בבית ספר רימון כשנתיים. כמו כן היא תלמידתה של רחל הוכמן, מורה לפיתוח קול.
בשנת 2007 נישאה למוזיקאי מיכאל גריילסאמר ולהם שני ילדים.
ב-2011 התמודדה לצד בעלה בקדם אירוויזיון עם השיר "טו דו דו" שהגיע למקום השישי.
בנובמבר אותה שנה הוציאה אלבום בכורה יחד עם בעלה מיכאל גריילסאמר הנקרא "בפריז".
אפסילון בברבור
ε בברבור (נקרא לפעמים גם גִ'ייֶנָה או גליזה 806.1, וכן LHS 5358) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים ברבור, שבהירות נראיתו היא השלישית בעוצמתה בקבוצה. הכוכב מייצג את הכנף המזרחית של הברבור וזהו גם מקור שמו, ג'יינה, שהוא שיבוש של המילה הערבית جناح - ג'וּנה - כנף. השם ג'יינה ניתן גם לכוכב γ בעורב המייצג את הכנף של העורב, כך שלפעמים הכוכב נקרא גם גִ'ייֶנָה סִיגְנִי שמשלב את המילה (המשובשת) "כנף" בערבית עם "של הברבור" בלטינית. (הכוכב γ בעורב נקרא לפעמים באופן דומה "גִ'ייֶנָה קוֹרְבִי").
תכונות
ε בברבור נמצא במרחק של כ-73 שנות אור ממערכת השמש ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.48. זהו ענק כתום מסוג ספקטרלי K0 III, מסתו מעט פחות משתי מסות שמש, רדיוסו קצת יותר מפי 10 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,730 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 60 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. ל-ε בברבור יש תנועה עצמית גדולה למדי של קרוב לחצי שניית קשת בשנה ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן לכוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה. בשל קרבתו למערכת השמש הוא נכלל גם בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
כוכבים נלווים
במרחק זוויתי של כ-55 שניות קשת מ-ε בברבור יש כוכב עם בהירות מדרגה 12, שסומן בעבר כ-ε בברבור B, אך ככל הנראה הוא רחוק בהרבה ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה, שכן לשניים יש מהירות רדיאלית ותנועה עצמית שונות והמרחק הזוויתי ביניהם הולך וגדל. לעומת זה, במרחק של כ-78 שניות קשת יש כוכב נוסף, שמסומן כ-ε בברבור C, שנע באותו הכיוון ואותה המהירות כמו הכוכב הראשי, כך שככל הנראה הם קשורים זה לזה. ε בברבור C הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M4 עם בהירות מדרגה 13.4, ובהנחה שהם אכן קשורים זה לזה, הוא מקיף את הכוכב הראשי במרחק של לפחות 1,700 יחידות אסטרונומיות (פי 40 מהמרחק של פלוטו מהשמש) ובזמן הקפה של לפחות 50,000 שנים.
בעבר נטען ש-ε בברבור עצמו הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי, אך מדידות עדכניות לא הצליחו לאשר או לשלול את קיומו של בן זוג קרוב.
ג'יימס ג'ונסטון
ג'יימס רוברטו ג'ונסטון (באנגלית: James Roberto Johnston; נולד ב-25 באפריל 1980) הוא זמר, נגן גיטרה בס וכותב שירים סקוטי, הידוע בעיקר מעבודתו עם להקת "ביפי קליירו". הוא ידוע גם בשמות ג'ים או ג'ימבו.
מקדש הרקולס בעמאן
המקדש נבנה בתקופת מרקוס אורליוס במאה ה-2, בערך באותה תקופה בה נבנה התיאטרון הרומי (162 - 166 לספירה) בחזית המקדש היו שישה עמודים שהיו בגובה 10 מטר לפחות. המקדש בגודל 24 מטר רוחב על 30 מטר אורך, עם רחבה חיצונית של 72 על 121 מטר.
ליד המקדש נמצאו שרידי יד ענקית משיש אשר משערים שהיו חלק מפסל גדול של הרקולס. הפסל, שמעריכים כי הגיע לגובה של 12 מטר, כנראה נהרס במהלך רעידת אדמה, וכל מה שנשאר ממנו הם שלוש אצבעות וחלק מהמרפק.
חוקרי האתר שחפרו בו הגיעו למסקנה כי ככל הנראה לא גמרו לבנות את המקדש כיוון שבינתיים לא נמצאו שרידי עמודים אחרים מסביב למקדש. ניכר לראות שלא בנו על המקדש, אולם ייתכן שהאתר שימש כחומר בנייה לכנסייה הביזנטית הסמוכה לו.
במהלך החפירות והשיקום שנעשה באזור, מציאת פסל היד של הרקולס ומטבעות המוקדשים לו המטבעות הארכאולוגים חושבים כי ככל הנראה המקדש היה מוקדש להרקולס (ומכאן בא שמו).
S-II
S-II היה השלב השני של משגר הסטורן 5 ושל משגר הסטורן INT-21 ששוגר רק פעם אחת. ה-S-II נבנה על ידי נורת' אמריקן אוויאיישן אחרי שזכו בחוזה לייצרו ב-11 בספטמבר 1961.
גובהו היה 24.9 מטרים, קוטרו עשרה מ' ומסתו 454 טונות לערך, כשהרוב המוחלט של המסה היה הדלק. מסת הדלק בשלב הייתה בערך 414 טונות חמצן נוזלי ומימן נוזלי. השלב הכיל חמישה מנועי J-2 כאשר אחד נמצא במרכז והארבעה האחרים מסביבו. השלב סיפק דחף של 510,000 ק"ג והביא את החללית לגובה 182 ק"מ ולמהירות 24,624 קמ"ש. היה זה מנוע המימן החזק בעולם באותה התקופה.
בית הכנסת העתיק של סרדיס
בית הכנסת העתיק בסרדיס הוא אתר היסטורי שנחשב לבית הכנסת הגדול ביותר מהעת העתיקה, ואחד המרשימים ביותר שנחשפו אי פעם. לאתר יצא מוניטין רב בשל ממדי המבנה, קישוטיו הרבים, פסיפסי הרצפה, קירות מחופי שיש צבעוני, תשמישי קדושה שונים וכתובות – יותר משמונים במספר – רובן ביוונית ושש מהן בעברית. מאז גילויו נחשב בית הכנסת של סרדיס למונומנט היהודי המרשים ביותר מן העת העתיקה בכל אזור אסיה הקטנה והים האגאי.
שרידי בית הכנסת נמצאים בטורקיה של היום, בסמוך לכפר סארט (Sart, שנקרא גם סארטמחמוט), ששוכן כ-85 ק"מ מחוף הים המערבי על הדרך הקדומה המחברת בין הנמל של איזמיר (סמירנה הקדומה) לחבל הפנימי של אסיה הקטנה. בית הכנסת נחשף על ידי משלחת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ושל האוניברסיטאות הרווארד וקורנל, בשנת 1962, במסגרת החפירות בסדריס שהתקיימו בין השנים 1958–1971.
תחילת ההתיישבות היהודית בסרדיס
סרדיס הייתה בירתה של ממלכת לידיה הקדומה. יש חוקרים שסבורים כי הקהילה היהודית בסרדיס נוסדה כבר בתקופת האימפריה האחמנית (334–547 לפנה"ס), כאשר סרדיס הייתה אחת הפרובינציות העיקריות. הנחה זו מתבססת על ההשערה ש"ספרד" המוזכרת בספר עובדיה (א' פסוק כ'), היא סרדיס. יש הסבורים כי יהודים התיישבו בסרדיס לאחר שנכבשה, נהרסה ונבנתה מחדש על ידי אנטיוכוס השלישי (213–215 לפנה"ס), שהמריץ יהודים מבבל וממקומות אחרים במסופוטמיה להתיישב בעיר (לפי קדמוניות היהודים). בוודאות ידוע, שהייתה קהילה יהודית בסרדיס במאה הראשונה לפני הספירה. שני מכתבים המשויכים לעיר סרדיס ומוזכרים על ידי יוספוס פלאביוס בספרו קדמוניות היהודים, מעידים על התיישבות יהודית בעיר. מכתב אחד מהמושל (פרופרטור) לוקיוס אנטוניוס (בשנת 49 לפנה"ס), והשני של הפרוקונסול קיוס נורבאנוס פלאקוס (בשנים 36–35 לפנה"ס), כמו גם בצו העיר, מספקים את ההוכחה לכך. שני המכתבים וצו העיר מתייחסים למקום בו היהודים יכולים להתאסף ולהתפלל. מכאן שניתן לשער שבית הכנסת כבר היה קיים. כתובת מאותה תקופה של האימפריה הרומית, שאבדה בינתיים, מתייחסת ספציפית למזרקה של בית הכנסת.
בית הכנסת
האתר מציג את השחזור החלקי של בית הכנסת בשלב האחרון שלו. אך המבנה שהפך לבית הכנסת הוא בעל היסטוריה של מאות שנים (נבנה במאה הראשונה לספירה, לאחר רעידת האדמה שהתרחשה בשנת 17 לספירה והחריבה את סרדיס), ואין ודאות לגבי העת בה נרכש על ידי הקהילה היהודית.
מאז חשיפתו, בשנת 1962, התיארוך המקובל בקרב חוקרים היה אמצע המאה הרביעית, בעיקר לפי מטבעות מהמאה השלישית והרביעית שהתגלו מתחת לרצפת הפסיפס. אבל לפי מחקר עדכני יותר, שמבוסס על בחינה מדוקדקת וניתוח מחודש של הממצאים המקוריים מתחת לרצפה, ובעיקר מטבעות מהתקופה הביזנטית המוקדמת, בית הכנסת מתוארך ככל הנראה לאמצע המאה השישית. ישנה גם סברה נוספת, שהמבנה שימש כבית תפילה ליהודים כבר במאה השלישית או הרביעית, אך את רצפות הפסיפס הוסיפו רק במאה השישית, כשנערכו במקום שינויים ושיפוצים.
בית הכנסת נבנה מחוץ לחומה העתיקה של סרדיס אך במיקום מרכזי, והיה חלק ממתחם שהיו בו גם גימנזיום, שהוקם עוד במאה הראשונה, חנויות ובית מרחץ. סמיכותו של בית הכנסת למבנים אלה הולידה שתי דעות על אופייה של הקהילה היהודית. יש הסבורים, כי המבנה הוסב לבית כנסת בתקופה מאוחרת יותר, אחרי שנרכש על ידי הקהילה היהודית, ואחרים טוענים שהיות בית הכנסת (אשר נמצא מחוץ לרובע היהודי) חלק ממתחם ציבורי עם כתובות יווניות רבות, הוא ביטוי לאופייה ההלניסטי של הקהילה היהודית ועל תפקידה החשוב בחיי העיר.
בית הכנסת מזכיר במראהו בזיליקה רומית טיפוסית, מבנה מלבני מרשים מאוד באורך 95 מטרים וברוחב 18 מטרים. היה בו מקום לאלף איש בקירוב, והוא מעיד על מספר היהודים בעיר והן על מעמדם הכלכלי והפוליטי המבוסס.
המבנה נבנה על ציר מזרח – מערב, כשהכניסה אליו היא ממזרח. מעבר לכניסה נמצאה מבואה מקורה בצדדים אך פתוחה לשמיים במרכז, דמוית אטריום, עם מזרקה מרכזית בצורת מכתש שיש, ששימש לרחצה. מים סופקו על ידי צינורות חרס מתחת לרצפה כששסתום מחוכם שלט בזרימת המים. שלוש דלתות הובילו לאולם הכינוס הראשי במפלס מעט נמוך יותר. ייתכן ששתי שורות של עמודי התמיכה בתוך האולם תמכו בגלריות צדדיות כמו גם בגג. על הקיר המזרחי של האולם נמצאו שתי גומחות משני צדי הדלת המרכזית, אחת בסגנון דורי והאחרת בסגנון קורינתי מאוחר, אשר שימשו, כנראה, כעין ארונות קודש לספרי תורה והמנורה. במרכז האולם תמכו ארבעה לוחות שיש שהונחו על הרצפה בבימת בית הכנסת, מעבר לבימה ניצב שולחן שיש מסיבי, עם נשרים מפוסלים על רגליו, ופסלי אריות משני צדיו. לאריות ולנשרים משמעויות סמליות: מחד, הנשר ידוע כסמל רומי, והאריות הם מוטיב קבוע באמנות של אזור לידיה, שבעת העתיקה נודע באריות הפרא שעדיין הילכו בו. מאידך טמון בהם, בנשר ובאריה, גם סימבוליזם יהודי חזק, בעיקר האריה הוא מוטיב המופיע באמנות יהודית של העידן ההלניסטי, משום שהוא מסמל את שבט יהודה ואת ירושלים.
בקצה האולם נמצא אפסיס, שנבנה במקור עם שלוש נישות ושני מעברים אלכסוניים שהסתיימו בחומה. שלושה נדבכים של מדרגות או ספסלים בחצי מעגל שימשו כמושבי כבוד עבור זקני בית הכנסת. פרט לאזור סביב מזרקת החזית, הרצפות היו מקושטות בפסיפסים צבעוניים דמויי שטיח, עשירים בצורות גאומטריות, בקישוטי פרחים ובעלי חיים. שרידי הקירות מחופים שיש צבעוני, עליהן נחרתו מספר כתובות ביוונית, המציינים שמות תורמים. כמה מהם מזוהים כיועצי העיר או כבעלי משרדי ממשלה אחרים.
בית הכנסת נהרס בפלישת הסאסאנים בראשות מלכם ח'וסרו השני לאסיה הקטנה בשנת 615 לספירה. הוא מעולם לא נבנה מחדש, והקהילה היהודית בסרדיס חדלה להתקיים. שרידי בית הכנסת חרבו כליל ברעידת אדמה שהתרחשה במאה השביעית.
שיקום אתר בית הכנסת החל בשנת 1965. מראה השרידים בימינו משקף כיצד נראה בית הכנסת בשנים האחרונות לפני שנהרס ומציב אתגר ואפשרות מיוחדים במינם לחקר קהילה יהודית חשובה באסיה הקטנה בתקופות הרומאית והביזנטית המוקדמת.
חיי היהודים בסרדיס
ההיסטוריה של יהודי סרדיס מתפרשת על תקופה של כשמונה מאות שנים. גילויו של בית הכנסת בסרדיס חשוב לצורך הבנת מעמדם של היהודים בעיר ואורח חייהם. הוא תרם באופן משמעותי להבנה חדשה לחלוטין של יהדות הפזורה המערבית של אותה תקופה.
המחקר הראשוני על חיי היהודים בסרדיס, התבסס על חקר טקסטים עתיקים, ספרות רבנית וטקסטים נוצריים קדומים. על בסיס מחקר זה מקובל היה לחשוב שיהודי הגולה המערבית היו סינקרטיסטים, מבודדים חברתית ותרבותית בעולם הרומי והשתייכו לשכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות יותר. "עם גטו", ללא כוח, במיעוט מספרי של 1 על 10–20 ביחס לגויים העוינים אותם.
בשנת 167 לספירה נשא מליטון, הבישוף של העיר, דרשה בפסח שקראה ליהודים כרוצחי ישו. מליטון מצוטט לעיתים קרובות כסופר הנוצרי הראשון שהפיץ את הרעיון של רצח אל בידי היהודים. הבנייה שלאחר מכן של בית הכנסת בסמוך למתחם המרחצאות והגימנזיום מרמזת על כך שהחסידים של מליטון לא גרמו נזק לאורך זמן לקהילה היהודית בסרדיס.
בית הכנסת כפי שעולה מין ההריסות מעיד על קהילה גדולה ועשירה שהיה בכוחה לבנות בית תפילה מפואר במיקום מרכזי בעיר. ברחוב, לאורך הקיר הדרומי של בית הכנסת היו חנויות. מבחינת השרידים עולה, שחלק מבעלי החנויות היו יהודים, שניהלו את עסקיהם במקביל לתושבים האחרים בעיר. אך יישנן גם עדויות לכך, שהתושבים המקומיים לא ראו בעיין יפה את השמירה על הלכות היהדות והתמרמרו שהיהודים לא עובדים את אלילי המקום. למרות זאת, היהודים זכו לתמיכה של השלטונות הרומיים שהתירו חופש פולחן והגנו על זכויותיהם. כפי שכתב דומיטיוס אולפיאנוס, משפטן מכובד של תחילת המאה השלישית:
מריאן פ. בונז, במאמרה, "הקהילה היהודית בסרדיס העתיקה" (1990), טוענת כי התקופה המשוערת לרכישת בית הכנסת (כפי שטוען סיגר), הייתה תקופה של משבר כלכלי חמור ברחבי האימפריה הרומית בכלל, ובאסיה הקטנה בפרט. לפיכך היא מסכמת כך: הווה אומר, שהיהודים הצליחו לנצל את המשבר ורכשו את המבנה, ובחלוף השנים הפכו אותו לבית הכנסת המפואר.
פקטור פנימי
פקטור פנימי (באנגלית: Intrinsic Factor) הוא חומר מסוג גליקופרוטאין, שנוצר בתאי הדופן בקיבה Parietal cells. זהו חומר הכרחי לספיגה תקינה של ויטמין B12 במעי הדק.
בקיבה
ויטמין B12 במזון, שמגיע לקיבה נקשר עם קושר R קיבתי ‎Gastric R Binder (R בתרשים) - זהו חומר מסוג גליקופרוטאין הנמצא בנוזלים שונים רוק, מיץ קיבה, חלב. הקומפלקס (R-B12 בתרשים) ממשיך לתריסריון. במקביל, בתאי הדופן בקיבה (Parietal cells) מופרש הפקטור הפנימי.
בתריסריון
בתריסריון נקשר הפקטור הפנימי לוויטמין B12 במקומו של קושר R. הקומפלקס החדש (IF-B12 בתרשים) ממשיך לאילאום הסופי - החלק האחרון של המעי הדק.
במעי הדק
ויטמין B12 נקשר עם טרנסקובלמין 2 - ‎Transcobalamin II (TCII בתרשים) - זהו חלבון שתפקידו להעביר את הוויטמין B12 בדם.
חוסר של פקטור פנימי
חוסר של פקטור פנימי גורם לחוסר של ויטמין B12 ועקב כך לאנמיה מגלובלסטית.
סיבות לחוסר של פקטור פנימי
קיימות סיבות נוספות לחוסר של ויטמין B12, וסיבות נוספות לאנמיה מגלובלסטית, פרט לחוסר של פקטור פנימי.
אידליב (מחוז)
מחוז אידליב (בערבית: مُحافظة إدلب, תעתיק מדויק: מֻחאפט'ת אִדלבּ; בעברית נקרא המחוז על פי רוב מחוז אידליב) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה. הוא משתרע בצפון-מערב סוריה. שטחו 6,097 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-1,464,000 תושבים.
המחוז מחולק לחמש נפות, ובירתו היא העיר אידליב. חלקו הצפון-מערבי גובל בטורקיה.
נפות
המחוז מחולק לחמש נפות:
אינגה הראשון, מלך נורווגיה
אינגה האראלדסון (בנורדית עתיקה: Ingi Haraldsson, בנורווגית: Inge Haraldsson; 1135 – 3 בפברואר 1161) היה מלך נורווגיה מ-1136 ועד מותו. תקופת מלכותו עמדה בסימן תחילת התקופה הידועה בהיסטוריה של נורווגיה כמלחמת האזרחים הנורווגית. הוא מעולם לא היה שליט יחיד של הארץ. לרוב הוא ידוע בכינוי אינגה הגיבן (Inge Krokrygg) בשל נכותו. יחד עם זאת, כינוי זה לא מופיע במקורות מתקופתו.
ראשית חייו
אינגה היה בנם החוקי היחיד של האראלד הרביעי, מלך נורווגיה ושל אשתו, אינגריד, בתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה. בכל אופן, עובדת היותו בן חוקי לא היוותה גורם מכריע בזכותו לעלות לכס המלוכה. אינגה גודל על ידי אוגמונד (או אמונד) במזרח נורווגיה. אביו נרצח ב-1136 על ידי הטוען לכתר, זיגורד סלמבה. אינגה בן השנה הוכרז כמלך על ידי אספת האצילים. שני אחיו למחצה, גם הם תינוקות, מגנוס וזיגורד, הוכרזו גם הם כמלכים. האפוטרופוסים שלהם שתפו פעולה כנגד זיגורד סלמבה וכנגד בעל בריתו, המלך לשעבר, מגנוס הרביעי ("העיוור"). ב-1139 הם הובסו ונהרגו בקרב הולמנגרה. על פי הסאגות שב"קלף העבש" (Morkinskinna) ובמחזור העולם, נבעה נכותו של אינגה מכך שהוא נישא על ידי אחד מהאפוטרופוסים שלו לקרב ב-1137: "...מגבו צמח גבנון ואחת מרגליו הייתה קצרה מהשנייה. בנוסף הוא היה כה חולה עד שהוא בקושי יכול היה ללכת כל ימי חייו". הכרוניקן הדני סקסו גרמטיקוס מציע הסבר אחר שעל פיו הוא היה לגיבן לאחר שהוא הופל על הרצפה על ידי אחת המשרתות בעת ינקותו. בשנות ילדותם של אינגה, זיגורד ומגנוס, נמשלה נורווגיה בשלום על ידי האפוטרופוסים שלהם, שהבולטת מתוכם הייתה אמו של אינגה, המלכה אינגריד. מגנוס, שעליו ידוע מעט, מת בילדותו במהלך שנות הארבעים של המאה ה-12. ב-1142 הגיע לנורווגיה מסקוטלנד אח רביעי, בוגר, אייסטיין. האראלד הרביעי הכיר באייסטיין כבנו עוד לפני מותו ולפיכך ניתן לו חלק בממלכה.
מלך
לא נראה שחלוקת הממלכה בין האחים הייתה טריטוריאלית. לכל האחים היו זכויות מלכותיות שוות על כל חלקיה של נורווגיה. על פי הסאגות, היחסים בין האחים היו שלווים כל עוד האפוטרופוסים שלהם היו בחיים. חלק זה בתקופת מלכותם עמד בסימן הקמתה של ארכיבישופות נורווגית עצמאית בנידארוס (טרונדהיים) ב-1152. עם מותם של האפוטרופוסים ועם התבגרותם של האחים, החלו העימותים ביניהם.
כעת נותר אינגה השליט היחיד מבין האחים. עם זאת, תומכיהם של זיגורד ואייסטיין התאחדו מאחורי בנו של זיגורד, הוקון והם חידשו את הלחימה כנגד אינגה. במחזור העולם מצוין שאינגה זכה לאהדה בקרב ראשי השבטים בשל העובדה שהוא התיר להם להיות מעורבים בניהול הממלכה. החשובים ביותר מבין יועציו היו האציל גרגוריוס דגסון וארלינג סקקה. אמו של אינגה, שחיה אחרי מותו, נותרה גם היא בעלת השפעה חזקה במשך כל תקופת מלכותו. ב-7 בינואר 1161 נהרג גרגוריוס בהתנגשות עם כוחותיו של הוקון. ב-3 בפברואר אותה שנה הובס אינגה ונהרג בקרב שבו הוא הוביל את אנשיו נגד הוקון, ליד אוסלו. תבוסה זו התרחשה לאחר שרבים מאנשיו, בהנהגתו של גודרד אולפסון, מלך האי מאן והאיים, ערכו לצדו של הוקון. אינגה הראשון נקבר בכנסיית הלווארד הקדוש באוסלו.
לאחר מותו
תקופת השלום במהלך ימי ילדותם של אינגה ושל אחיו, מ-1129 ועד 1155, הייתה תקופת השלום הארוכה ביותר בנורווגיה עד 1240, שכן העימות ביניהם פתח את תקופת מלחמת האזרחים הנורווגית. מחזור העולם מתאר את אינגה באופן הבא:
לאחר מותו של אינגה, התקבצו תומכיו מאחורי האציל ארלינג סקקה ומאחורי בנו, מגנוס. סיעה זו נקראת לעיתים "סיעת האצולה". הסאגות על אינגה לא מאזכרות שום צאצאים שלו, אך אחד מהטוענים לכתר שהתייצבו מאוחר יותר מול המלך סבר, יון קובלונג, טען להיותו בנו של אינגה.
איש קטן גדול
איש קטן גדול (באנגלית: Little Big Man) הוא מערבון אפי אמריקאי משנת 1970 בבימויו של ארתור פן, עם דסטין הופמן, צ'יף דן ג'ורג' וריצ'רד מאליגן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אדם לבן שנשבה בילדותו על ידי שבט השאיין ועבר מספר פעמים מהשבט לצבא הפרשים של ארצות הברית. הסרט שונה ממערבונים אחרים בכך שהוא מציג את הילידים האמריקאים באור חיובי לעומת צבא ארצות הברית, שעורך בהם רצח עם עם מפקד קשוח כמו גנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר, המקפיד להשמיד גם את נשותיהם וילדיהם של הילידים כדי שלא יהיו מקור לריבוי מחודש של השבטים.
בסרט מתוארים שני קרבות של צבא ארצות הברית בפיקודו של גנרל קסטר נגד האינדיאנים - טבח ואשיטה (1868) והקרב הגדול בקרב ליטל ביגהורן (1876) בו ניצחו האינדיאנים וקסטר נהרג.
צ'יף דן ג'ורג' היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
דסטין הופמן היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
התסריט של קאלדר וילינגטון היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לסרט דרמה מעובד.
ב-2014 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי או אסתטי".
תקציר העלילה
הסרט מתחיל בשנת 1970 במוסד סיעודי, כשהיסטוריון (ויליאם היקי) מקליט את ג'ון קראב (דסטין הופמן) בן 121 המספר לו על קורותיו המדהימים כשבוי בידי שבט השאיין, כחבר של ביל היקוק הפראי וכאדם הלבן היחיד שנשאר בחיים לאחר קרב קרב ליטל ביגהורן בפיקודו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר.
ב-1859 נלקחים ג'ון ואחותו קרולין לשבט השאיין לאחר שהוריהם נרצחו והמשק הועלה באש. קרולין בורחת לאחר שהאנדיאנים מגלים שהיא אשה וג'ון נשאר ומאומץ על ידי ראש השבט "אולד לודג' סקינרס" (צ'יף דן ג'ורג') שהוא קורא לו "סבא". הוא לומד את מיומנות האינדיאנים ומכונה "אדם קטן גדול" על אומץ ליבו.
ב-1865 מותקף השבט על ידי פרשים אמריקאים וג'ון בן ה-16 נלקח בשבי. הוא מאומץ על ידי משפחת הכומר פינדרייק ובעיקר על ידי גב' לואיז פינדרייק (פיי דאנאוויי) שעוגבת עליו. הוא עוזב אותה ומתחבר למר מריוות'ר (מרטין בלזם), רמאי שמוכר שיקויים לכל המחלות. הם מותקפים על ידי אנשים זועמים שמכסים אותם בזפת ונוצות. בראש המתקיפים קרולין (קרול אנדרוסקי) שמזהה את אחיה. היא לוקחת אותו ומאמנת אותו להיות אקדוחן כמו ביל היקוק הפראי (ג'ף קורי) אבל ג'ון צופה בבילי הורג אקדוחן אחר ששלף נגדו ומחליט שזה לא בשבילו. הוא פותח חנות בגדים ומתחתן עם אולגה השוודית. העסק פושט רגל והם נאלצים לעזוב. שם הוא נפגש בפעם הראשונה עם גנרל קסטר (ריצ'רד מאליגן) שמייעץ להם לנסוע מערבה.
בדרך מותקפת הכרכרה שלהם על ידי שבט השאיין, אולגה נחטפת וג'ון נלקח שוב בשבי ומזוהה על ידי ה"סבא" שלו. כעבור זמן הוא פוגש שוב בקסטר ומתגייס לרגימנט הפרשים השביעי כמוביל פרדות. הוא משתתף בהתקפה על שבט השאיין אבל באמצע הקרב הוא מחליף שוב צד ומציל את סנשיין (אמי אקלס) שזה עתה ילדה.
הוא חוזר לשבט ומנהל יחסים עם אחיותיה של סנשיין שבעליהן נהרגו וכן נולד לו בן. ב-1868 מתקיף קסטר את השבט ומצווה לחייליו להרוג גם נשים וילדים במה שנקרא טבח ואשיטה. ג'ון מצליח להימלט ביחד עם ה"סבא". בלילה הוא חודר למחנה של קסטר במטרה לרצוח אותו אבל עצביו בוגדים בו והוא עוזב.
כעת בלי משפחה הוא שוקע בשתיית אלכוהול ומגיע לדדווד שם הוא נפגש שבו בבילי היקוק שתומך בו ומבקש ממנו להעביר כסף לאלמנה אתה הוא מנהל יחסים בחשאי. זמן קצר לאחר מכן נרצח בילי היקוק לנגד עיניו. ג'ון מביא את הכסף לאלמנה שנמצאת בבית בושת וג'ון מזהה את גב' פינדרייק שנקראת כעת לולו קיין (פיי דאנאוויי). היא שוב מנסה לפתות אותו אבל הוא מסרב.
ג'ון נוטש הכל וחי כנזיר עד שהוא מחליט להתאבד בקפיצה מצוק גבוה.
לפני שהוא קופץ הוא מבחין בצבאו של קסטר המתכונן לקרב ליטל ביגהורן ומחליט להצטרף אליהם. קסטר לא שומע לאזהרת קציניו לסגת ושואל את ג'ון מה לעשות. ג'ון אומר לו שבעמק יש הרבה אינדיאנים וקסטר לא מאמין לבוגד הזה ומוביל את אנשיו לעמק שם הם מחוסלים בידי האינדיאנים. קסטר יוצא מדעתו ומתחיל לנאום כאילו הוא חבר הסנט. הוא מתנפל לבסוף על ג'ון הפצוע ורוצה לירות בו אך נהרג מחיצים שיורה בו "דב צעיר" (קאל בליני).
ג'ון חוזר לשבט ומוצא בו את ה"סבא" (הצ'יף) שהוא עיוור ומבקש ממנו להובילו למקום בו ישכב ויתחבר עם הרוח הגדולה. הזקן נשכב ומחכה למותו אך לפתע יורד גשם והוא מתעורר וג'ון מוביל אותו בחזרה לשבט.
כאן נגמרת השיחה המוקלטת. ההיסטוריון סוגר את מכשיר ההקלטה ועוזב את המוסד הסיעודי.
נמלטים - דמויות
הדמויות הבאות מופיעות בסדרת הטלוויזיה "נמלטים":
מייקל סקופילד
מייקל סקופילד (נולד ב-8 באוקטובר 1974) (כונה בימיו הראשונים בכלא פיש - כינוי שניתן בכלא לאסירים חדשים), הוא דמות בדיונית ראשית בסדרת המתח האמריקאית נמלטים. דמותו מגולמת על ידי וונטוורת' מילר.
רקע וחיים מוקדמים
כאשר אביו עזב את משפחתו בחר מייקל לשנות את שם משפחתו לשם אמו - סקופילד, ולינקולן בחר להישאר עם השם בורוז.
לאחר מות אמם, כשמייקל ולינקולן היו בני 11 ו-15 (בהתאמה), לינקולן התדרדר לחיי פשע, בעוד שמייקל נשאר בבית הספר והפך להיות תלמיד מצטיין. עם זאת, לינקולן המשיך לדאוג למייקל ולכלכל אותו.
לינקולן, בהבינו את הפוטנציאל הטמון במייקל, לווה 90,000 דולר מאנשים בעולם התחתון, והעניק אותם למייקל בטענה שזה החצי שלו מכספי ביטוח החיים של אמם. הכסף הזה שימש את מייקל כשכר לימוד באוניברסיטה, ובזכות הכסף הזה מייקל הפך להיות מהנדס בניין.
בשנים שלפני תחילת עלילת הסדרה, הקשרים בין מייקל ולינקולן לא היו טובים, ומייקל, שכבר הפך לעובד בכיר בחברת אדריכלות, מאס בלהיות "האח הגדול של אחיו הגדול". כשלינקולן נכלא ונידון למוות באשמת רצח טרנס סטדמן, מייקל לא האמין בחפותו, אך כשוורוניקה דונובן, חברה ילדות של לינקולן ועורכת הדין של השניים, מגלה לו על עניין 90,000 הדולרים שלינקולן נתן לו, הוא מבין שאחיו הוא לא מי שחשב ומחליט לעזור לו.
התוכנית
מייקל זוכר שהחברה שבה הוא עובד עזרה לשפץ את בית הכלא ״פוקס ריבר״, אז הוא מבקש מבית המשפט לשים את לינקולן אחיו שם. הוא גונב את שרטוטי בית הכלא ממשרדי החברה, ומתחיל לבנות דרך שבה יוכל לחלץ את אחיו מהכלא.
מכיוון שלא הצליח לזכור את השרטוטים של הכלא, מייקל מחליט לקעקע שרטוטים נבחרים של הכלא על פלג גופו העליון, שיעזרו לו להתמצא במערכת הצינורות הרחבה שיש בכלא.
הוא מתכנן במשך חודשים תוכנית שתוכל להבטיח שהוא ואחיו יוכלו להימלט בבטחה מן הכלא. מלבד הבריחה עצמה, מייקל אוסף מידע על חלק מהאסירים בכלא, שיעזרו לו בביצוע הבריחה ובהישרדות מחוץ לחומות הכלא לאחר שהבריחה תתבצע בהצלחה.
במהלך שהותו של מייקל בכלא פוקס ריבר, חלים שינויים רבים בתוכנית הבריחה שלו. השינויים חלים עקב הדינמיקה הגבוהה של בית הכלא ועקב אופיים ומורכבותם של האסירים והסוהרים.
עונה ראשונה
לאחר שסיים את כל ההכנות לבריחה ולהישרדות שאחריה, מייקל מביים שוד בנק - דבר ששולח אותו לכלא פוקס ריבר וכך הוא יוכל להתחיל בביצוע התוכנית שרקם. הוא נכנס לכלא חודש אחד בלבד לפני תאריך ההוצאה להורג של אחיו.
בתוך הכלא, מייקל יוצר קשר עם האנשים שהוא צריך את עזרתם בביצוע תוכנית הבריחה שלו:
במשך כל העונה הראשונה מייקל מבצע את ההכנות לבריחה, אך הוא נתקל בקשיים ובתקלות רבות, שגורמות לו לשנות את תוכנית הבריחה מס' פעמים. חלק מהקשיים שנוצרו:
גם עם תוכנית הבריחה השנייה, מייקל נתקל בקשיים רבים (ביניהם כווייה שמחקה חלק חשוב מהקעקוע) אך לבסוף הוא ו-7 אסירים אחרים מצליחים להימלט מהכלא. אסיר נוסף שהיה אמור לברוח איתם נשאר מאחור.
בליל הבריחה ועל ערש דווי, צ'ארלס וסטמורלנד מגלה למייקל כי הוא גנב 5 מיליון דולרים (ולא מיליון כמו שחשבו עד עתה). הוא גם מציין את המקום המדויק שבו הכסף נמצא - חווה ביוטה. את השיחה שומעים גם חלק מהנמלטים האחרים, ומאוחר יותר כל הנמלטים מתוודעים למיקום הכסף.
חמישה מתוך שמונת האסירים (ביניהם מייקל ואחיו) שהצליחו להימלט מגיעים לשדה תעופה קטן שבו אמור לחכות להם מטוס שאורגן על ידי ג'ון אברוצי, אך כשהם מגיעים, עם עשרות ניידות משטרה ואף מסוק משטרתי מאחוריהם, המטוס ממריא בלעדיהם, והם מתחילים לרוץ לעבר היער.
עונה שנייה
מייקל ולינקולן מנסים להבריח מבית מעצר את בנו של לינקולן, אל. ג'יי (שהופלל ברצח כפול על ידי אותם אנשים שהפלילו את אביו). הסוכן מאהון מצליח לעלות על התוכנית ולאחר קרב פיזי, הוא מצליח למנוע מהם לקחת את אל. ג'יי, אך מייקל ולינקולן עצמם מצליחים לברוח.
הסוהרים בראד בליק ורוי גרי, שאיבדו את עבודתם בגלל הבריחה, מחליטים לרדוף אחר מייקל ולינקולן בשביל נקמה ובשביל הפרס הכספי על ראשם. השניים מצליחים ללכוד את מייקל ולינקולן, אך במקום להסגיר אותם לרשויות הם רוצים להגיע לכספו של וסטמורלנד. עם זאת, מייקל ולינקולן מצליחים להימלט מהם.
לאחר שהשניים מצליחים להגיע ליוטה, הם חוברים לשניים מהנמלטים האחרים במטרה למצוא את כספו של וסטמורלנד. הם מגלים שבזמן שעבר מאז שווסטמורלנד החביא את הכסף (ב-1971), הספיקו לבנות עיר שלמה מעל המקום והם מגיעים לבית שמתחתיו אמור להיות קבור הכסף. תחילה הם מתחזים לטכנאי חשמל, אך במהרה בעלת הבית ובתה השוטרת הופכות להיות בנות-ערובה, בזמן שהחבורה חופרת ומגיעה לכסף.
לינקולן בורוז
בורוז מואשם ברצח של טרנס סטדמן, אחיה של סגנית נשיא ארצות הברית. בעזרת ראיות שפוברקו ושונו על ידי סוכני "החברה", מורשע לינקולן ברצח בכוונה תחילה ונגזר עליו עונש מוות, כאשר ההוצאה להורג מתוכננת להתבצע תוך מספר חודשים בכיסא חשמלי. למרות הרשעתו מתעקש לינקולן שהוא חף מפשע, ושהוא הופלל. אחיו של לינקולן, מייקל סקופילד, מאמין לו ומתכוון לעשות כל שביכולתו כדי לעזור לו. מייקל מבצע שוד מזוין שעונשו מאסר בפועל ונכנס לכלא פוקס ריבר, היכן שכלוא אחיו, כדי לסייע לו לברוח.
ורוניקה דונובן
מגולמת על ידי רובין טאני. עורכת דין וחברה לשעבר של לינקולן בורוז. היא ניסתה לעזור ללינקולן מבחינה משפטית, אך היא לא הצליחה. היא נרצחה על ידי איש החברה בעונה השנייה.
פרננדו סוקרה
מגולם על ידי אמורי נולסקו.
פורטו-ריקני, מבין שמונת הנמלטים, הוא הכי קרוב למייקל ולינקולן, והיחיד אשר לא בגד בהם. הוא החבר הכי טוב של מייקל. צירופו של סוקרה לתוכנית הבריחה היה הכרחי וזאת כיוון שהיה שותף לתא של מייקל. הסיבה שהוא רוצה לברוח מהכלא היא כיוון שחברתו הנושאת ברחמה את ילדו מתכוונת להתחתן עם בן דודו והוא נחוש למנוע זאת. בעונה הרביעית הוא החליט לעזוב את מייקל ואחיו כדי לשוב לחיים נורמליים עם בתו התינוקת.
תיאודור "טי-באג" באגוול
הכינוי "T-Bag" בא מקיצור השם Theodore Bagwell. את דמותו של באגוול מגלם רוברט ניפר.
רקע
במקור מאלבמה, באגוול נולד לאחר שאביו ניצל מינית את אחותו, הלוקה בפיגור שכלי. הוא נכנס לכלא באלבמה למאסר עולם ללא אפשרות חנינה, לאחר שאנס,חטף ורצח 6 סטודנטים. גם בכלא, טי-באג המשיך בהרגליו המיניים ואנס אסירים אחרים. אחד מהנאנסים אף התאבד.
לפני כניסתו לכלא, הייתה לבאגוול חברה בשם סוזן הולנדר, שהייתה אם לשני ילדים. בזמן שביקר בביתה ושיחק עם הילדים, חברתו ראתה את תמונתו בתוכנית America Most Wanted וגילתה שהוא גם פדופיל. היא הסגירה אותו למשטרה ועקב כך הוא נכנס לכלא.
כשסוזן באה לבקרו בכלא, הוא הצהיר שהוא ניסה להשאיר את עברו מאחור ולפתוח דף חדש איתה, וכי לא נגע בילדים שלה, אך החזרה לכלא גרמה לו לחזור להרגליו הרעים, והודיע לה שהוא מתכוון לנקום בה כשהוא ייצא מהכלא.
טי-באג הוא גזען ואף הקים כנופיה גזענית בכלא באלבמה. מכיוון שהכנופיה הפכה להיות כה חזקה, הוא הועבר לכלא "פוקס ריבר", שם בנה כנופיה גזענית חדשה. הכנופיה החדשה הורכבה במידה רבה גם מאסירים שרצו לקבל הגנה מכנופיית השחורים שבכלא, דבר שטי-באג היה יכול לספק להם.
עונה ראשונה
בזמן מהומות אחרות בכלא, טי-באג מגלה חור בתא של סקופילד ופרננדו סוקרה, ומבין כי הם מנסים לברוח. הוא עומד לספר את זה לאסירים האחרים, אך נעצר על ידי אברוצי, שמתכוון לברוח יחד עם סקופילד. טי-באג מצרף את עצמו לבריחה, למורת רוחם של הנמלטים האחרים. כמו כן, הוא רוצח סוהר שראה את החור. לאחר שהחיפושים אחר רוצח הסוהר מתחילים להתקרב לטי-באג, הוא מפליל ברצח את אחד מחברי הכנופיה שלו.
כשהתברר כי יותר מדי אנשים הצטרפו לבריחה ושיש להיפטר מאחד, הוחלט פה אחד להוציא את טי-באג. טי-באג, שמבין שהנמלטים האחרים קושרים קשר נגדו, מודיע על עניין הבריחה לבן דודו, שאמור להודיע על הבריחה למנהל הכלא במידה ויקרה משהו לטי-באג. אברוצי מארגן אנשים שיחטפו את בן דודו של טי-באג, אך העניינים מסתבכים ובן הדוד ובנו בן ה-4, נרצחים על ידי אחד מהמפיונרים של אברוצי. לאחר מכן, אברוצי מנסה להרוג את טי-באג בכלא, אך בעקבות תהליך חזרה בתשובה שעובר עליו, הוא מוותר לו ומודיע לו שאם הוא יוותר על הבריחה הוא יוכל לחיות. טי-באג מסכים, אך כשאברוצי מסתובב טי-באג דוקר אותו ושולח אותו לבית-חולים.
לאחר שהבריחה נכשלת בפעם הראשונה, טי-באג חושש שאברוצי יחזור ויגרום לחיסולו (אף אחד לא ידע מי דקר את אברוצי). חששותיו של טי-באג מתגשמים, ואברוצי חוזר מבית החולים אחרי מספר ימים, והוא נראה כאילו חזר בתשובה לגמרי, והוא אומר לטי-באג שהוא סולח לו.
בליל הבריחה, טי-באג מגלה (יחד עם חלק מהנמלטים האחרים) שנמלט נוסף בשם צ'ארלס וסטמורלנד החביא ב-1971 5 מיליון דולר בחווה ביוטה. לאחר מכן וסטמורלנד מת, כתוצאה מפציעה שאירעה יום קודם לכן.
אחרי שעברו את חומות הכלא, טי-באג כובל את עצמו לסקופילד באזיקים כדי להבטיח את מקומו במטוסו של אברוצי, אך אברוצי כורת את כף ידו של טי-באג עם גרזן כדי לנקום וכדי לשחרר את סקופילד. החבורה נוטשת את טי-באג המדמם אך טי-באג מצליח לעמוד על רגליו ולהמשיך לברוח.
עונה שנייה
טי-באג מצליח להישאר בחיים למרות כף ידו הכרותה. הוא מגיע למרפאתו של ד"ר מרווין גודאט, שמתברר כווטרינר. הוא פוקד עליו באיומי מברג לבצע בו ניתוח לחיבור כף היד בחזרה לגוף. לאחר שההליך מסתיים, טי-באג רוצח את ד"ר גודאט על ידי זריקת רעל, גונב את מכוניתו ומתחיל בנסיעה ליוטה, במטרה להשיג את הכסף של וסטמורלנד.
טי-באג עוצר להתפנות בתחנת דלק בנברסקה, וכשהוא חוזר הוא מגלה שמשטרה מקיפה את רכבו הגנוב. הוא טוען בפני השוטרים שהוא חייל מארינס לשעבר ומפליל בגנבת האוטו "היפי" שפגש בשירותים. לאחר מכן הוא מקבל טרמפ מחייל משוחרר בשם ג'רי קורטן, אך טי-באג מנסה לאנוס את בתו של ג'רי, וכשזו רצה לאביה הם נכנסים לקטטה וטי-באג רוצח את ג'רי ומצליח להסתלק עם רכבו.
טי-באג הוא הנמלט הראשון שמגיע ליוטה, שם הוא חובר לנמלט אחר מהכלא, דייוויד "טווינר" אפולסקיס שגם מחפש את הכסף של וסטמורלנד. הוא משיג מפה שלפיה הם יוכלו לדעת איפה נמצא האוצר. לאחר שגם האחים, מייקל סקופילד ולינקולן בורוז, מגיעים ליוטה במטרה למצוא את הכסף, טי-באג אוכל את המפה לאחר ששינן אותה בעזרת הזיכרון הצילומי שלו, ובכך מאלץ את סקופילד ובורוז להיות תלויים בו ולקבל חלק שווה מהכסף.
עונה שלישית
לאחר שנתפס על ידי הרשויות ומואשם בעוון רצח הוא נכנס לכלא "סונה" ביחד עם מייקל, מהאון ובליק שם הוא מתחבב על ידי שליט האסירים לצרו, במהלך העונה חובר למהלך הבריחה של סקופילד וברגע הבריחה סקופילד מפיל אותו בפח וגורם לו להתפס. לאחר שנתפס הרג את לצ'רו ונהפך למנהיג האסירים ב"סונה".
עונה רביעית
עונה חמישית
"קפטן" בראד בליק
מגולם על ידי וייד ויליאמס.
היה הסוהר הראשי בפוקס ריבר, סוהר מושחת שרדף ועקב בכל הזדמנות את מייקל ואחיו הוא קנה בטובות הנאה מסוהרים אחרים מידע על מייקל ואחיו כיוון שחשד במייקל כל הזמן, ולאחר שמייקל ניתק את חוטי הכיסא החשמלי של אחיו הוא חיבר מחדש את החוטים, אחרי שפוטר הוא היה במצוד תחילה אחרי הנמלטים ואז אחרי הכסף,מת בעונה 4 כשעזר ללינקולן למייקל ולסוקרה בדרך לסקילה.
שרה טנקרדי
מגולמת על ידי שרה ויין קליס.
הרופאה לשעבר של פוקס ריבר, פוטרה מעבודתה לאחר שחשדו בה בסיוע לאסירים להימלט מהכלא. בתו של מושל אילינוי, שנרצח במהלך העונה השנייה. עקב הריונה של קליס דמותה נרצחה אך בשל מחאת המעריצים דמותה שבה בעונה הרביעית  ומתגלה ששרה עדיין בחיים.
לצ'רו
מגולם על ידי רוברט ויזדום.
נורמן "לצ'רו" ג'ון, הוא סוחר סמים פנמי שהופיע לראשונה בתוכנית בעונה השלישית כמנהיג כלא "סונה". הוא איבד את כוחו אחרי שניסה לברוח מהכלא יחד עם גיבור הסדרה, מייקל סקופילד. הוא נרצח על ידי הפדופיל טי-באג בסוף העונה השלישית.
פונקציה אונימודלית
במתמטיקה, פוּנְקְצְיָה אוּנִימוֹדָלִית היא פונקציה שהיא פונקציה עולה משמאל לערך מסוים m, ויורדת מימינו. במקרה זה הערך המקסימלי של הוא  ולא קיים אף מקסימום מקומי פרט אליו.
שימושים
פונקציות אונימודליות משמשות בדרך כלל באופטימיזציה, כאשר המטרה היא למצוא את ערך הקלט שממקסם או ממזער את הפונקציה. בלמידת מכונה, פונקציות אונימודליות משמשות לעיתים קרובות כפונקציות הפעלה, אשר מיושמות על הפלט של כל נוירון ברשת עצבית כדי לקבוע אם יש להפעיל את הנוירון הזה או לא. פונקציות אונימודליות משמשות גם בהערכת צפיפות, שם הן משמשות למודל של התפלגות נתונים, ובאשכול (clustering), שם הן משמשות לזיהוי קבוצות של נקודות נתונים דומות.
גביעונית (היגיינה נשית)
גביעונית (מאנגלית: Menstrual cup) וסופטקאפ הן כוסיות קטנות, רכות וגמישות, המוחדרות לנרתיק בזמן הווסת, ואוגרות את נוזלי הווסת, בשונה מטמפון ומתחבושת היגיינית הסופגים אותם. הגביעונית היא בצורת פעמון ויושבת בפתח הנרתיק. הסופטקאפ הוא בצורת דיאפרגמה ומכסה את צוואר הרחם. מומלץ לנקות את הגביעונית באמצעות סבון עם pH נייטרלי והרתחה של לפחות 5 דקות פעמיים ביום.
היסטוריה
פטנט ראשון של גביעונית הוגש בשנת 1867 על ידי גבר משיקגו. בפטנט אויְרה גביעונית המחוברת לתיל ומוחזקת במקום באמצעות חגורה סביב מתני האשה. הגביעונית המסחרית הראשונה, ככל הנראה, הטאסט (Tasset), הומצאה על ידי השחקנית האמריקאית ליאונה אלמרס בשנת 1937. היא לא נחלה הצלחה כתוצאה ממספר סיבות: מחסור בגומי שנגרם כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נשים לא אהבו גביעונית זו כי היא הייתה כבדה וקשיחה והצריכה הכנסת אצבעות לתוך הנרתיק. כמו כן, חלו הגבלות באותה תקופה על אמצעי התקשורת ונאסר לפרסם מילים שהיו נחוצות לתיאור מוצרי היגיינה נשיים ואופן השימוש בהם. באותו זמן הומצאו הטמפונים עם המוליך שחדרו לשוק בהצלחה. גביעונית נוספת מגומי טבעי, הקיפר (Keeper), הומצאה בשנת 1987 בארצות הברית. גביעונית זו הצליחה מסחרית ומיוצרת עד היום. עם זאת נשים שסבלו מאלרגיה ללטקס היו אלרגיות אליה. לאחר מכן בשנת 2002 הומצאה בממלכה המאוחדת הגביעונית הראשונה מסיליקון באיכות רפואית - המונקאפ (Mooncup). בשנת 2011 היו בשוק 22 יצרניות של גביעוניות. רוב הגביעוניות מיוצרות מסיליקון באיכות רפואית בזכות תכונותיו ההיפואלרגניות. כמו כן, ישנה יצרנית אחת של סופטקאפ חד פעמי ורב פעמי. בנוסף, קיימות גביעוניות המשמשות לאגירת נוזלי הווסת על מנת לבודד מהם תאי גזע למטרות מחקר או לשמירה בבנקים של תאי גזע פרטיים לצורך טיפולים רפואיים עתידניים.
השם העברי למוצר הוצע בשנת 2004 על ידי המשתמשת בעלת הכינוי "גנגי" באתר תפוז, ונבחר בהצבעה שנערכה באקדמיה החלופית ללשון העברית.
סופטקאפ
סופטקאפ מזכיר בצורתו דיאפרגמה. בדומה לדיאפרגמה, סופטקאפ ממוקם באופן שמכסה את צוואר הרחם. ניתן להשתמש בסופטקאפ בעת קיום יחסי מין, אם כי, על אף הדמיון לדיאפרגמה, הוא איננו אמצעי למניעת הריון. הסופטקאפ עשוי מפוליאתילן ומיוצר על ידי חברת Instead במידה אחת בלבד ובשני דגמים. הראשון מיועד לשימוש חד פעמי והשני עמיד יותר ומיועד לשימוש חוזר במשך וסת אחת. ישנן נשים המשתמשות בדיאפרגמה שלהן גם למטרת אגירת נוזלי הווסת באופן דומה לסופטקאפ רב פעמי.
גביעונית
גביעונית היא בצורת פעמון. הבסיס של הגביעונית לרוב מחוספס כדי להקל על האחיזה ומחובר אליו גבעול המסייע להוצאת הגביעונית. הגבעול לא אמור להיות מורגש או לבלוט מחוץ לגוף וניתן לקצר אותו על פי הצורך. בצדה השני של הגביעונית, קרוב לשפתה, ישנם חורים.
המשתמשת מחדירה את הגביעונית במצב מקופל וממקמת אותה קרוב לפתח הנרתיק. הגביעונית נפתחת, שפתה יוצרת אטימה עם דפנות הנרתיק ונוזלי הווסת נאגרים בה. כשהגביעונית מתמלאת, המשתמשת מרוקנת אותה ומנקה אותה לקראת שימוש נוסף. בסוף הווסת המשתמשת מחטאת את הגביעונית ומאכסנת אותה עד לווסת הבאה.
גביעונית מיוצרת מסיליקון באיכות רפואית, מגומי או מאלסטומר תרמופלסטי (TPE).
מידות
בחירה של גביעונית במידה מתאימה חשובה על מנת להבטיח שהיא תהיה נוחה ולא תדלוף. רוב היצרניות מייצרות שתיים או שלוש מידות של גביעוניות, אך אין סטנדרטים אחידים למידות. גביעונית במידה "קטנה" של יצרנית אחת עשויה להיות גדולה יותר מגביעונית במידה "גדולה" של יצרנית אחרת. אורך: פרמטר חשוב בהתאמת גביעונית הוא האורך. הגביעוניות מתוכננות כך שתתאמנה לאוכלוסייה רחבה, אך עם זאת, מומלץ לנשים עם צוואר רחם גבוה במיוחד או נמוך במיוחד לבחור גביעונית באורך מתאים. גביעונית גבוהה מידי עלולה להיות לא נוחה ולדלוף. גביעונית נמוכה מידי עלולה להיות קשה להוצאה ולדלוף.
רוחב: הגביעונית מוחזקת במקומה בעזרת שרירי הנרתיק ועל כן מידת הרוחב המתאימה תלויה בטונוס שרירי הנרתיק. טונוס שרירי הנרתיק נחלש עם השנים וכתוצאה מלידה וגינלית, אך פעילות גופנית כגון תרגילי קיגל מחזקת אותו. ככלל, לנשים מגיל 30 ומעלה או אחרי לידה וגינלית מומלצת מידת גביעונית רחבה יותר, ואילו הגביעוניות הצרות במיוחד מומלצות לבנות העשרה. ההבדלים בין מידות הרוחב השונות הם מילימטרים בודדים ולעיתים בחורות צעירות בוחרות במידה רחבה יותר כדי ליהנות מקיבולת גבוהה יותר. כמו כן ישנן נשים מבוגרות שעברו לידה וגינלית ומעדיפות את המידה הצרה יותר. צורה: בדומה לגודל, גם לצורה של הגביעונית עשויה להיות השפעה על הנוחות. ישנן גביעוניות בעלות גוף רחב דמוי חצאית חישוק וישנן גביעוניות בעלות גוף צר. גביעונית עם גוף צר עשויה ליצור תחושה שהיא קטנה יותר מגביעונית עם גוף רחב. רכות: כל הגביעוניות רכות אך הן נבדלות זו מזו במידת רכותן. גביעוניות קשיחות יחסית נפתחות ביתר קלות בשעת הכנסתן. כמו כן קל יותר לשבור את האטימה לפני הוצאתן. הן לוחצות קצת יותר על דפנות הנרתיק ולכן יכולות להתאים לבעלות טונוס שרירים חלש. גביעוניות רכות יחסית נפתחות קצת פחות בקלות אבל לוחצות קצת פחות על דפנות הנרתיק ועל כן יש משתמשות שמוצאות אותן נוחות יותר. קיבולת: קיבולת הגביעונית היא פרמטר חשוב עבור נשים עם זרימה חזקה, אם כי כל הגביעוניות הן בעלות קיבולת גבוהה מזו של טמפון מסוג "סופר". ישנן יצרניות המפרסמות רק את הקיבולת עד לשפה, אך הקיבולת הפונקציונלית של הגביעונית היא הקיבולת עד לחורים. מעבר לקיבולת זו הגביעונית עלולה להתחיל לדלוף (ראו תמונה).
יואנס מלאלס
יוֹאנִס (יוחנן) מָלַאלָס (ביוונית ביזנטית: Ἰωάννης Μαλάλας; תעתיק: Iōánnēs Malálas; 491―578 לערך) היה היסטוריון בן האימפריה הרומית המזרחית ממוצא סורי, שחי במאה השישית. מחבר הכרוניקה "כרונוגרפיה" ביוונית בת 18 ספרים, המתארת את תולדות העולם מאז בריאתו ועד שנת 565 לספירה. לכרוניקה שלו הייתה השפעה רבה על ההיסטוריוגרפיה הביזנטית, הסלאבית והמזרחית.
גביעונית (היגיינה נשית)
בטיחות
גביעוניות הן בטוחות לשימוש. נשים משתמשות בגביעוניות מזה מספר עשורים ולא נמצאו סיכונים בריאותיים הקשורים לשימוש בגביעונית. בפרט, אין מקרים מדווחים של משתמשות בגביעונית שלקו בתסמונת הלם רעלי. כמו כן, קיימים מותגים של גביעוניות המאושרים על ידי ה-FDA.
יואנס מלאלס
חייו
מעט ידוע על תולדות חייו של מלאלס. כינויו, מָלַאלָס, הוא כנראה גרסה יוונית למילה סורית תיכונה ܡܠܠܐ (תעתיק: מַַלַּלַא) שפירושה "דובר רהוט" או "איש יודע דבר", ואומנם מלאלס מכונה בידי ההיסטוריון בן דורו אוואגריוס סכולסטיקוס "יוחנן הנואם". הדבר מעיד על זהותו האתנית הארמית-סורית, כמו גם על ההשכלה הקלאסית שרכש. מפרטי המידע המשובצים בכרוניקה שכתב ניתן ללמוד כי מלאלס נולד וגדל ככל הנראה בסביבות העיר אנטיוכיה, בסוריה של ימינו, וכי במהלך חייו ביקר בין היתר בסלוניקי שביוון ובאזור הבניאס בצפון ארץ ישראל. יש להניח כי בשלב מסוים של חייו הבוגרים התמנה מלאלס לתפקיד פקידותי במערך האדמיניסטרציה האימפריאלי בעיר אנטיוכיה. עוד נראה כי בשנות השלושים של המאה ה-6, לאחר שהשלים מלאלס את המהדורה הראשונה של הכרוניקה שלו, הוא עקר לבירת האימפריה קונסטנטינופול, וכעבור שלושה עשורים אולי חיבר בעיר גרסה נוספת מורחבת של הכרוניקה שלו סביב שנת 565. קיימת עמדה מחקרית הגורסת כי מלאלס האמין בנצרות בגרסתה המונופיזיטית, אולם מקובל יותר להניח שהוא היה נאמן לזרם הנוצרי הדומיננטי באימפריה הרומית המזרחית - הנצרות האורתודוקסית כפי שאומצה בוועידת כלקדון.
גביעונית (היגיינה נשית)
בטיחות
ניתן לחטא את הגביעונית באמצעות כוהל לפני השימוש, אך הנרתיק אינו סטרילי והחיטוי אינו הכרחי. טמפונים ותחבושות גם הם בטוחים לשימוש אף שאינם סטריליים.
יואנס מלאלס
הכרוניקה
הכרוניקה של מלאלס נקראת "כרונוגרפיה" (Χρονογραφία). חיבור זה נחשב ליצירה הראשונה בסוג הספרות הנקרא "כרוניקה ביזנטית". 18 ספרי הכרוניקה מתארים את האירועים בתולדות העולם מן הבריאה ועד לשנת 565. כפי שמעיד מלאלס בהקדמה לחיבור:
גביעונית (היגיינה נשית)
תפוצה
גביעוניות פחות נפוצות מטמפונים ומתחבושות היגייניות חד פעמיים. סיבה אחת לכך היא שנשים רבות מעולם לא נתקלו בהן וכלל אינן מודעות לקיומן. ליצרניות הגביעוניות אין תקציב פרסום כמו זה שעומד לרשות יצרניות של טמפונים ותחבושות היגייניות חד פעמיים. כמו כן בניגוד לטמפונים ולתחבושות היגייניות חד פעמיים המוצגים ונמכרים בחנויות רבות, גביעוניות נמכרות רק בחנויות טבע או באינטרנט. סיבה נוספת היא שנשים רבות מעדיפות מוצרים חד פעמיים הנזרקים לפח בתום השימוש ואינם דורשים שטיפה. עם זאת, הפופולריות של גביעוניות עולה בשנות האלפיים ומספר היצרניות עולה גם הוא בהתמדה – בשנים 2007–2011 נכנסו לשוק 18 יצרניות גביעוניות חדשות.
יואנס מלאלס
הכרוניקה
במילים אחרות, ספרים 1–14 של הכרוניקה, העוסקים בתקופות שעד לעלייתו לשלטון של הקיסר זנון, אינם מבוססים על עדות ראייה ישירה של מלאלס אלא על שורת מקורות עזר, הכוללים בין היתר, לדבריו, את כתבי הקודש היהודיים ואת עבודותיהם של מחברים כגון אוסביוס מקיסריה, פאוסאניאס, דיודורוס סיקולוס, אפריקנוס ואחרים. מקובל להניח שהמהדורה המקורית של הכרוניקה הגיעה בתיאור הכרונולוגי שלה רק עד לשנת 532, ושם הסתיימה. 17 הספרים הראשונים והחלק הראשון של הספר ה-18 מתמקדים בעיר אנטיוכיה. לפי הדעה המקובלת, העניין המיוחד שמקדישה הכרוניקה לקורות העיר אנטיוכיה רומז שהיא כאמור נכתבה בעיר. אשר להמשך הכרוניקה המגיע עד לשנת 565, קרוב לוודאי שהוא נכתב בקונסטנטינופול, שכן מוקד העניין שלו הוא בירת האימפריה, אולם לא ברור אם מחברו היה מלאלס, שכאמור עבר לעיר בערך באותו הזמן, ושמא את התוספת - שמתארת את רוב תקופת שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, ומקיפה כמעט מחצית מן הספר ה-18 והארוך ביותר בכרוניקה - הוסיף מחבר אלמוני תושב קונסטנטינופול.
גביעונית (היגיינה נשית)
מחקרי שביעות רצון
בשנת 2011 מחקר קנדי בדק את מידת שביעות הרצון של נשים שהיו רגילות להשתמש בטמפונים וניסו גביעונית במשך 3 וסתות. נמצא כי 91% מקבוצה שמנתה 47 נשים דיווחו כי הן ימשיכו להשתמש בגביעונית וימליצו עליה לאחרות. במחקר משנת 2010 שכלל 53 נשים נמצא כי תדירות הדליפות מהגביעונית הייתה מחצית מתדירות הדליפות ממוצרי היגיינה אחרים, ותדירות הריקון שנדרשה הייתה פחותה פי 2.8 ביחס למוצרי הגיינה אחרים. 55% מהמשתתפות דיווחו כי הן ימשיכו להשתמש בגביעונית. במחקר שנערך בשנת 1995 שכלל 51 נשים, 45% מהמשתתפות דיווחו כי הגביעונית היא אמצעי נאות, כאשר מתוך הנשים שהשתמשו בגביעונית 2 וסתות או יותר, 62% דיווחו כי היא אמצעי נאות. הסבר אפשרי להבדל הגדול בין תוצאות המחקרים הוא שבמחקר הראשון נפתח מוקד ייעוץ שענה על פניות רבות שהתקבלו ממשתתפות באמצעות אימייל ופייג'ר.
יואנס מלאלס
הכרוניקה
בניגוד להיסטוריונים רומים מזרחים אחרים, שהבולט ביניהם הוא פרוקופיוס מקיסריה, הכרוניקה כתובה בסגנון תמציתי וענייני ולא בסגנון הפרוזה העשיר ועמוס האמצעים הרטוריים שמקורו במסורת ההיסטוריוגרפיה היוונית הקלאסית מבית מדרשם של תוקידידס והרודוטוס. במובן זה ניתן לראות את מלאלס כממשיך דרכם של היסטוריונים מוקדמים של הכנסייה הנוצרית, ויש הקושרים בין סגנונו של מלאלס לבין חיבורו המשפיע של אוסביוס, "תולדות הכנסייה". עם זאת, בניגוד לסגנון ההיסטוריוגרפי של כתיבת "ההיסטוריה הקדושה", היינו ההיסטוריה של הכנסייה הנוצרית, ואף על פי שמן העמדות דתיות שמלאלס מביע מצטיירת דמותו של נוצרי אדוק, בכרוניקה שלו מוקדש מקום שולי יחסית למאורעות בעלי חשיבות דתית כגון מינויי בישופים או מחלוקות תאולוגיות. את מקומם תופסים אירועים "חילוניים" יותר - תהפוכות פוליטיות וגאו-פוליטיות, אסונות טבע, מפעלי בנייה, עלייתם לשלטון של קיסרים, מרידות, כיבושים וכיוצא בזה.
מקורותיו של יואנס מלאלס לא ידועים בוודאות. ייתכן שכללו מסמכים רשמיים וכרוניקות מקומיות של אנטיוכיה, וכן יצירות היסטוריות וכרוניקות כלליות. על פי הפרגמנטים שנשתמרו, הוא אינו נוקט ביקורת כלפי מקורותיו, אך הודות לכך הוא משמר ידיעות שאינן ידועות משום מקום אחר.
רונלד ונציאן
רונלד רונלדו ונציאן (נולד ב-18 ביוני 1936) הוא פוליטיקאי סורינאמי שכיהן כנשיא השישי של סורינאם. הוא נבחר לראשונה לנשיאות ב-1991, אך הפסיד בבחירות 1996 ליולז ויידנבוש. ונציאן נבחר שנית בשנת 2000 מטעם "מפלגת החזית החדשה", עם 37 מתוך 51 הקולות באספה הלאומית. לאחר שנבחר לכהונה שלישית ב-2005 המשיך לכהן בתפקיד זה עד ה-12 באוגוסט 2010 והוחלף על ידי דסי באוטרסה.
רוסטוק סיוולבס
רוסטוק סיוולבס (בגרמנית: Rostock Seawolves) הוא מועדון כדורסל גרמני מרוסטוק, מקלנבורג-מערב פומרניה, המשחק בבונדסליגה בכדורסל.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1994 על ידי חברי קהילת הספורט (Sportgemeinschaft) ואוניברסיטת רוסטוק. הקבוצה עלתה לליגה האזורית הראשונה (הליגה הרביעית במדינה) ב-2007, אך ירדה בחזרה לאחר עונה אחת. ב-2012 הצליחה הקבוצה להישאר בליגת החובבים הגבוהה ביותר בגרמניה לראשונה, וסיימה במקום החמישי. בקיץ 2012 שונה שם הקבוצה מ-EBC מקלנבורג לרוסטוק סיוולבס.
בעונת 2013/14 סיימה במקום הראשון בטבלה ועלתה ל-ProB צפון, הליגה השלישית.
במאי 2018, לאחר שעלו ל, החתימו הסיוולבס את מילאן שקובאלי למאמן. ב-2022 עלתה הקבוצה לראשונה לליגת העל הגרמנית בכדורסל לאחר ניצחון על טיבינגן, וביוני 2023 השתתפה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, ונרשמה לעונת 2023/2024 ביורופקאפ.
ארמנד ארדש
ארמנד ארדש (במקור ארמין אייבנשיץ - Eibenschütz, בהונגרית: Erdős Armand; פשט, 3 בספטמבר 1872 – וינה, 1 באוגוסט 1920) היה מלחין, מבקר מוזיקה יהודי-הונגרי שכתב שני מחקרים חדשניים ובולטים למרות מותו הצעיר בגיל 47.
ביוגרפיה
ארמנד אייבנשיץ נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור אייבנשיץ (1842–1904) סוחר לבד ושל ז'ופיה אנגל. בסיום לימודיו התחיל לעבוד במערכת של העיתון "הסכמה" (Egyetértés), עיתון פוליטי ליברלי ולאחר מכן במערכת של עיתון דומה במהותו "הונגריה העצמאית" (Független Magyarország). משנת 1904 היה הבעלים והמנהל של חברת ההוצאה לאור של "הסכמה" בה התחיל את פעילותו העיתונאית. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה ועבד שם כמנכ"ל העיתונים ומבקר המוזיקה של עיתוני Elbemühl:
הוא הלחין את המחזה יוליוס קיסר של ויליאם שייקספיר כאופרה וכתב לחנים לכחמישים משיריו של היינריך היינה. שמו מוזכר עשרות פעמים בעבודות דוקטורט שנכתבו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט כדוגמת "אמנותה של אלזה סאמושי" זמרת האופרה ההונגרייה-יהודייה בשם (SZAMOSI ELZA (1881–1924) MŰVÉSZETE) של פרנץ יאנוש סאבו.
אספן אמנות
לפי מקור ארמנד ארדש שחי בין השנים 1873–1920, והיה מבקר מוזיקה, מלחין וכותב שירים ידוע בתקופתו, רכש בתערוכות (אירועים) של הסלון הלאומי יצירות של ציירים כמו: יאנוש צ'רמי (1882-1963), כן של Lajos Gulácsy (1868-1919) ושל Cézár Herrer (1882-1932), וכן יצירות מאת יאנוש פנטליי-מולנר (1878–1924), מה עלה בגורל האוסף לא ידוע.
משפחתו
אשתו הייתה אידה רונאי, לה נישא ב-6 בספטמבר 1904 בבודפשט. בתם הייתה לילי ארדש.
א-רקה (מחוז)
מְחוֹז אַ-רַּקַּה (בערבית: مُحافظة الرقة) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה. המחוז שוכן בצפון סוריה, ושטחו 19,616 קמ"ר. ב-2010 הוערכה אוכלוסייתו בכ-921,000 תושבים. המחוז מחולק לשלוש נפות, ובירתו היא העיר א-רקה. חלקו הצפוני של המחוז גובל בטורקיה.
היסטוריה
ב-2016, כתוצאה ממלחמת האזרחים, רוב המחוז היה תחת שלטון המדינה האסלאמית, למעט רצועות בצפונו, אשר היו שייכות למחתרות כורדיות. ביוני 2016 נכנסו כוחות צבא סוריה לתחומי המחוז ובגיבוי אווירי רוסי התקדמו אל גבולות העיר א-רקה, בירת המדינה האסלאמית. נכון ליולי 2017, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים שלטו ברוב המחוז והוא נוקה במלואו מכוחות המדינה האסלאמית.
נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
אירן אגאי
אירן אגאי (בהונגרית: Ágay Irén; בודפשט, 23 בפברואר 1913 – לוס אנג'לס, 3 בספטמבר 1950) הייתה שחקנית יהודייה הונגרייה. רעייתו של הבמאי היהודי-הונגרי סטיב סקיי.