cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התנועה העממית לשחרור אנגולה
כתנועת חירות
היריבות בין התנועות השונות שלחמו בשלטון הפורטוגלי (הגדולות שבהן היו ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA) מנעה שיתוף פעולה ביניהן.
כמפלגת שלטון
לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל ב-1974, החליטו מנהיגיה החדשים להעניק עצמאות למושבות הפורטוגליות באפריקה. השלטון באנגולה הועבר בהדרגה לקואליציה שכללה את ה-MPLA, ה-UNITA וה-FNLA. הקואליציה לא החזיקה מעמד, והמדינה הצעירה נקלעה למלחמת אזרחים.
דרום אפריקה שלחה כוחות לטובת ה-FNLA וה-UNITA השמרניות, וזאיר וארצות הברית אף הן העניקו להן סיוע צבאי. בתגובה, שלחה קובה אלפי חיילים לטובת ה-MPLA, בגיבוי סובייטי. ה-MPLA הצליחה להכות ב-UNITA, צבא דרום אפריקה החל לסגת, והקונגרס האמריקאי החליט להפסיק את הסיוע ל-UNITA, מחשש שתתפתח באנגולה מלחמת וייטנאם שנייה.
ב-11 בנובמבר 1975 עזבו אחרוני הפורטוגלים את אנגולה. כשהבירה לואנדה ושדות הנפט של המדינה בשליטתם, הכריזו ראשי ה-MPLA על עצמאותה של אנגולה. יושב ראש ה-MPLA והמשורר אגושטיניו נטו היה לנשיא הראשון.
מאז 1989 נעשו מספר ניסיונות להשכין שלום באנגולה, וב-1992 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדותיה, בהן זכתה המפלגה ב-129 מתוך 227 מושבים בפרלמנט. מנהיגה של UNITA, ז'ונאס סאווימבי, סירב להכיר בתוצאות הבחירות, ומלחמת האזרחים התלקחה מחדש. במהלך שנות ה-90 נעשו מספר ניסיונות לשלב את UNITA בשלטון, אך הם נכשלו. מלחמת האזרחים הגיעה לקיצה רק עם חיסולו של סאווימבי, ב-2002.
בבחירות שנערכו בשנת 2008, זכתה ב-MPLA בניצחון סוחף - 191 מתוך 220 מושבי הפרלמנט.
סימון דוידסון
סימון דוידסון (נולד ב-14 במאי 1970) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד. לשעבר יושב ראש איגוד השחייה בישראל. בעברו מורה ומחנך, שחיין מצטיין ומאמן שחייה בכיר.
ביוגרפיה
דוידסון נולד בווילנה שבליטא הסובייטית, בנם של ארנס, רופא מרדים, ושל פולינה, רופאת ילדים. ב-1972 עלתה המשפחה לישראל והתגוררה בצפת ולאחר מכן התיישבה בנתניה, שם גדל כל חייו. ב-1977 החל לשחות במועדון השחייה הפועל נתניה בהדרכת שמריהו נאבל. כשחיין הוא זכה במדליות רבות באליפויות ישראל לנוער. ב-1988 התגייס לחיל האוויר ושירת בטייסת 101 כחמש של מטוסי F-16. לאחר השחרור, עבד כמדריך שחייה ולאחר מכן כמאמן הנבחרת הצעירה בהפועל נתניה. ב-1994 החל את לימודיו בחינוך ב. ב-1996 החל לעבוד כמאמן בקבוצת השחייה של בני הרצליה, תחילה כמאמן הנבחרת הצעירה וב-1997 קיבל לידיו את תפקיד הניהול המקצועי והמאמן הראשי של בני הרצליה. בין השנים 2000–2006, אימן את נבחרות ישראל מגילאי קדטים עד גילאי בוגרים, כשב-2005 היה המאמן הראשי של נבחרת ישראל ל. תחת ניהולו זכתה קבוצת בני הרצליה בתואר אלופת הנוער ואלופת הנשים לבוגרות. בין שחייניו הבולטים נמנים: ערן זוסמן, קרן זיבנר, מונה מירון, סיגל סימסולו, רותם פלד ועוד.
בשנת 2006 פרש מאימון שחייה ועבר לעסקים. הוא הקים את מועדון הספורט "קולג'ים" בנתניה.
בשנת 1992 הקים דוידסון בית ספר לשחייה פרטי בבריכת אביחיל בשם "דולפין". בשנת 2006 הקים גוף שחייה תחרותי בשם הפועל דולפין נתניה שמהר מאוד הפך לאחד מגופי השחייה הגדולים והמובילים בישראל. בשנת 2012 זכה מועדון השחייה הפועל דולפין נתניה בתואר אלוף המדינה לבוגרים ולנוער.
בשנת 2012 נבחר דוידסון לוועד המנהל של איגוד השחייה. בין השנים 2012–2016 היה דמות מובילה בהנהגת איגוד השחייה, ביוני 2016 נבחר כיושב ראש איגוד השחייה, תפקיד ממנו פרש אחרי כניסתו לכנסת ב 2021. ומספטמבר אותה שנה, החל לכהן כחבר בהנהלת וועד האולימפי הישראלי.
פוליטיקה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב דוידסון במקום ה-22 ברשימת יש עתיד לכנסת, ולא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה בבחירות ב-17 מנדטים. לאחר התפטרות סגן שר החוץ עידן רול באמצעות החוק הנורווגי, הוא הושבע לכנסת ביולי 2021. כיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, וועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, בכנסת זו עמד בראשות ועדת המשנה לספורט הישראלי ופעל לקידום הספורט.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-23 ברשימת יש עתיד לכנסת, ונבחר לכנסת בשנית לאחר שהמפלגה זכתה ב-24 מנדטים.
חייו האישיים
דוידסון נשוי ואב לשלוש בנות ומתגורר ברמת פולג בנתניה.
התנועה הלאומית האלג'יראית
הארגון הלאומי האלג’ירי (MNA) היה תנועת הלאום האלג'ירית השנייה בגודלה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
היסטוריה
הארגון נוסד בידי הלאומן האלג'ירי מסלי האדג בשנת 1954 כארגון לאום נגד החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN), שסירבו לקבל את הוראותיו. הארגון קיבל סיוע כספי מהממשלה הצרפתית משום שהארגון נתפס כמתפשר יותר ובנוסף הוא נלחם ב-FLN באלג'יריה ובצרפת. הלחימה בצרפת נקראה מלחמת הקפה בגלל המספר הרב של פיגועי פגע וברח שהתרחשו בבתי קפה שהובילו ל-4000 הרוגים. ה-MNA דוכא די במהרה על ידי ה-FLN בתחילתה של המלחמה.
כריס פן
כריסטופר שאנון "כריס" פן (באנגלית: Christopher Shannon "Chris" Penn; 10 באוקטובר 1965 – 24 בינואר 2006) היה שחקן קולנוע אמריקאי, ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
פן נולד ב-1965 בלוס אנג'לס, קליפורניה. אביו היה ליאו פן (1921–1998), שחקן ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי. אמו של פן, איילין ריאן (נולדה ב-1928), הייתה שחקנית קולנוע. אחד הסרטים הידועים בהם שיחקה האם היה דרמת הפשע "At Close Range", מ-1986, בו הופיעה לצידם של שני בניה, כריס ושון פן.
הוא נפטר ב-2006, מקרדיומיופתיה, שקשורה ככל הנראה לעודף המשקל שלו ואולי גם לשימוש בסמים, בגיל 40 בלבד.
קריירה
פן החל את קריירת הקולנוע שלו בגיל 12 והופיע במספר סרטים, לרוב בתפקיד משני. הוא זכור במיוחד עקב הופעתו בסרט "כלבי אשמורת" (1992) בתפקיד "אדי הנחמד" וכן בסרט "רומן על אמת" (1993). בנוסף, הופיע בסרטים "קדילאק של סופשבוע" (1995), "תמונות קצרות" (1993), "שעת שיא" (1998), "פוטלוס" (1984), "החיים הפרועים" (1984), "לימודים גנובים", "מחופשים ואנונימיים", "חבל על המאפיה" ועוד, ושיחק בסדרת הדרמה "האחווה של פולין, ניו המפשייר", שיצר דייוויד אי קלי לרשת CBS.
OpenBSD
גרסאות
הגרסה הראשונה של OpenBSD הייתה 1.1, שהתבססה גרסה 1.0 של NetBSD.
החל מגרסה 2.0, שיצאה ב-1 באוקטובר 1996, מתקדמים מספרי הגרסאות בסדר פשוט. אין משמעות מיוחדת לשינוי "גרסה ראשית" (המעבר מ-2.9 ל-3.0 או 3.9 ל-4.0).
כריס פן
קריירה
פן גם דיבב את השוטר פולאסקי במשחק המחשב "Grand Theft Auto: San Andreas".
OpenBSD
גרסאות
החל מגרסה 3.0 יש לכל גרסה גם סמל מיוחד וגם שיר.
פיתוח
פרויקט OpenBSD השתמש במערכת בקרת התצורה CVS כבר מהתחלה. הוא היה פרויקט התוכנה החופשית הראשון שסיפק גישת CVS לא מזוהה דרך האינטרנט לקוד המקור של הפרויקט (בניגוד להפצת ארכיוני תוכנה שלמים של גרסאות כאשר הגרסאות יוצאות).
הפרויקט היה גם אחד החלוצים של הוצאת גרסאות לפי זמן. החל מגרסה 2.0 פרויקט OpenBSD מוציא גרסה חדשה פעם בחצי שנה ולא "זה מוכן כשזה יהיה מוכן".
אחמד אבן איברהים אל-גאזי
אחמד אבן איברהים אל-גאזי היה אימאם ושליטה של סולטנות אדאל בין השנים 1506–1543. כינויו גראן (אמהרית: ግራኝ, סומלית: Gurey) שפירושו "איטר יד ימינו" (שמאלי), הוא השליט אשר החל בכיבוש של שלושה רבעים משטחה של אתיופיה תחת כוחה של סולטנות אדאל במהלך מלחמת אתיופיה-אדאל.
מוצאו
על פי המסורות האתיופיות מוצג האימאם אחמד כערבי. במקורות אחרים, בעיקר סומלים אך גם אתיופים, הוא מוצג כסומלי ולא ערבי. אדאל הייתה סולטנות רב-אתנית אשר כללה בתוכה בעיקר עפרים וסומלים אך גם את אבותיהם של ההררים, ההיסטוריון אוואלד ווגנר מניח "שהאוכלוסייה העיקרית של אדאל הייתה כנראה עפרית".
מוצאו של גראן מעולם לא נזכר בספר פותוח אל-חבש של שיהאב אד-דין אחמד בן עבד אל קאדר (הידוע יותר בשם "פאקיה הערבי"), המקור הראשי לתיאורים של כיבושיו הרבים, אולי כי זאת לא הייתה חשובה או כי הסופר הניח שזה היה ידוע לקוראים שלו. יש מספר רמזים בספר הרומזים על מוצאו של האימאם. בין הראיות כי לא היה סומלי:
הראיות והטענות כי אכן היה סומלי הן:
שנותיו הראשונות
האימאם אחמד נולד ליד העיר זילע, עיר נמל הנמצאת כיום בצפון-מערב סומליה (אז חלק מאדאל, מדינת לוויין אסלאמית של האימפריה האתיופית הנוצרית), ונשא לאישה את באטי דאל וואמבארה, בתו של מאהפאז, מושל העיר זילע. כאשר מאהפאז נהרג לאחר שניהל קמפיין צבאי כנגד הקיסר האתיופי לבנה דנגל ב-1517 סולטנות אדאל נכנסה למספר שנים של אנרכיה, עד שהאימאם גראן הרג את אחרון מתחריו לכוח והשתלט על הרר.
כנקמה על תקיפת באדאל שהתרחשה כשנה לפני עלייתו לשלטון על ידי הגנרל האתיופי דאגאלהאן, פלש האימאם גראן לאתיופיה בשנת 1529. אף על פי שחייליו פחדו מהחיילים האתיופים, הם הביסו בסופו של דבר את כוחות הקיסר בקרב שימברה קור.
הפלישה לאתיופיה
האימאם אחמד שוב ניהל קמפיין צבאי באתיופיה ב-1531 הוא הצליח לשבור את כוחותיו של הקיסר לבנה דנגל בקרב אמבה סאל ב-28 באוקטובר. הצבא האסלאמי פנה משם צפונה ובזז את מנזר האי באגם האיק וכנסיות האבן בלליבלה. כאשר האימאם נכנס למחוז תיגראי, הוא הביס את הצבא האתיופי שהתעמת עמו שם. כאשר הגיע לעיירה אקסום הוא הרס את כנסיית גבירתנו מרים מציון, שבו הקיסרים האתיופיים במשך מאות שנים היו מוכתרים.
האתיופים הוכרחו לבקש עזרה מהפורטוגזים, שעגנו בנמל מאסאווה ב-10 בפברואר 1541 במשך שלטונו של הקיסר גלאוודיוס. הכוח הובל על ידי כריסטובו דה גאמה וכלל 400 רובאים וגם מספר אמנים ולא לוחמים. דה גאמה והאימאם אחמד נפגשו ב-1 באפריל 1542 בג'ארט, שהחוקר טרימינאם מזהה אותה עם אנאסה, הנמצאת בין אמבה אלאגי ואגם אשאנג. כאן לפורטוגזים היה את המבט הראשון שלהם על אחמד כפי שנכתב על ידי כאסטאנהוסו:
ב-4 באפריל, שני הצבאות הלא מוכרים החליפו מסרים והתבוננו בכל אחד לכמה ימים, דה גאמה יצר מצבאו קוביות ובכך צעד לתוך צבאו של גראן. על מנת לדחות גלים רצופים של התקפות מוסלמיות עם תותחים. הקרב הזה הסתיים כאשר האימאם אחמד נפצע ברגל על ידי ירי, כאשר ראו את הדגלים שלו מאותתים לנסיגה, הפורטוגזים ובעלי הברית האתיופים התנפלו על המוסלמים הלא מסודרים, שסבלו הפסדים אך הצליחו להתייצב מחדש ליד הנחל שבאזור.
בימים הבאים האימאם אחמד חוזק בתוספת חיילים טריים. דה גאמה שהבין שצריך לפעול במהירות הוביל כוח שוב בצורת ריבוע ב-16 באפריל והחל לנוע לכיוון מחנהו של האימאם אחמד. אף על פי שהמוסלמים נלחמו בהם יותר משבועיים ברציפות, סוסיהם של המוסלמים כמעט ושברו את המרובע הפורטוגזי, ובכך בהזדמנות זו צבאו של האימאם נסוג. כאסטאנהוסו מתאר זאת:
כשהוא מחוזק על ידי ההגעה של הבהר נגוס יסחק, דה גאמה צעד דרומה אחרי כוחות האימאם אחמד, אף על פי כן, בגלל התחלתה של עונת הגשמים היא מנעה מדה גאמה לעמוד מול האימאם גראן בפעם השלישית. בעצתה של המלכה סאבלה וואנגאל, דה גאמה החל בבניית מחנה חורף ליד אגם אשאנג, אך עדיין בטווח ראייה מאויבו.
כשהם יודעים שהניצחון טמון במספר כלי הנשק, האימאם ביקש עזרה מידידיו המוסלמים. לפי אבבה ג'ואצ'ים לה גראנד, האימאם אחמד קיבל 2000 רובאיים וארטילריה מחצי האי ערב, ו-900 חיילים מהאימפריה העות'מאנית. בינתיים, בגלל פצועים ותקלות אחרות, רובאי דה גאמה הוקטנו ל-300 רובאים. אחרי שהגשמים הסתיימו, האימאם אחמד תקף את המחנה הפורטוגזי והרג את כל 140 חיילי דה גאמה. דה גאמה עצמו, נפצע באופן קשה ונלכד עם עשרה מחייליו אחרי שחסו על חייו ביקשו ממנו להתאסלם הוא סירב והוצא להורג.
הניצולים מהקרב והקיסר האתיופי גלאוודיוס שיתפו פעולה ויחד עם הספקה פורטוגזית, תקפו את האימאם אחמד ב-21 בפברואר 1543 בקרב ויינה דגה, שם 9,000 מחייליהם הצליחו להביס את 15,000 החיילים של האימאם אחמד. האימאם נהרג על ידי רובאי פורטוגזי.
אשתו של האימאם באטי דאל וואמבארה הצליחה לברוח משדה הקרב עם שרידים מהחיל הטורקי, והם עשו את דרכם לעיר הרר, שם כינסה את חסידי בעלה. בכוונה לנקום את מוות בעלה, היא התחתנה עם אחיינו נור אבן מאג'והיד בתנאי שזה יקום את מפלת האימאם.
אבאוקוטה
אַבֵּאוֹקוּטָה (ביורובה: Abẹ́òkúta; מילולית: "תחת הסלעים") היא בירת מדינת אוגון בדרום-מערב ניגריה. העיר שוכנת על גדת נהר האוגון, כ-100 ק"מ צפונית ללאגוס ברכבת, או כ-130 ק"מ במעלה הנהר. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית מתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-735,000 תושבים.
היסטוריה
אבאוקוטה, אשר קיומה מתועד למן שנת 1825, חבה את הקמתה לפשיטותיהם של ציידי העבדים מדהומיי ואיבדאן, אשר פעולותיהם הכריחו את האוכלוסייה הכפרית שהייתה פזורה ברחבי הארץ למצוא מקלט בינות לסלעים ולמצוקים המקיפים את העיר. במקום זה הם ייסדו לעצמם קונפדרציה חופשית שכללה בני מחוזות שונים, אשר שמרו על מנהגיהם המסורתיים, פולחניהם הדתיים ואפילו על שמות כפריהם המקוריים.
גאוגרפיה
אבאוקוטה שוכנת באזור סוואנה פורה, שבקרקעו פזורים סלעי גרניט אפורים ומרוחקת כ-78 ק"מ מצפון ללאגוס. העיר משתרעת על פני שטח נרחב ומוקפת על ידי קירות בוץ באורך 29 ק"מ. היא שוכנת למרגלות מצוקי האולומו, שבהם מצויים מספר מערות ואתרי פולחן.
כלכלה
תוצריה העיקריים של העיר הם שמן דקלים, עצים, גומי, בטטות וחמאת אגוזי שיאה.
אילן מוסקוביץ'
אילן מוסקוביץ (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא יוצר, במאי ומפיק סרטים, מלהק, יועץ אומנותי ומורה למשחק ישראלי.
ביוגרפיה
אילן מוסקוביץ' נולד וגדל בעכו, בן שני למשפחת עולים מרומניה, שעברו את תלאות מלחמת העולם השנייה. אביו מאיר היה בעל קיוסק בעכו העתיקה, סמוך לבית הקולנוע הערבי "בוסתן", ואימו אנה עבדה כאחות בבית חולים. מוסקוביץ' הוא בוגר המגמה לקולנוע של "קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות" (1989–1992). בשנה שלאחר סיום לימודיו עבד כמתאם ומנהל הפקה במיזמי טלוויזיה שונים, בין השאר עבד עם הבמאים דן וולמן וזאב רווח.
פרט לכך מוסקוביץ' הפיק סרטי תעודה עם עמוס גיתאי, בהם "תפוז", "זירת הרצח", "יומן גולן", "מילים", וכן מיצב וידאו שהוצג במוזיאון הרצליה ובמשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד "הדיור הציבורי של שנות החמישים".
במקביל לעבודתו עם עמוס גיתאי, הקים בשנת 1997 את חברת ההפקות "סינמקס" יחד עם הבמאי דייוויד נוי והצלם יורם עברי, בה הפיק מספר סרטים ביניהם: "אפרסק", "ועכשיו מה?" ו"ארלקינו - מאחורי המסכות".
בשנת 2001 הפיק יחד עם איש התקשורת והעיתונאי דוד גלבוע מספר פרסומות וסרטי תדמית, ביניהם לבנק הפועלים, המשרד להגנת הסביבה, שח"ל, חברת המכוניות פורד והמגבית היהודית המאוחדת.
בשנת 2003, ייסד יחד עם במאי התיאטרון אבי מלכה, את "אימפרו" - הסטודיו למשחק בקולנוע וטלוויזיה. בשנת 2008, הפיק את הסרט העלילתי "לאן נעלם משה אבגי?" בבימויו של אבי מלכה - הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בית ספר למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו.
ב-2009 הפיק את הסרט התיעודי "השגרירים" בבימויו של טל אגסי עבור ערוץ 8. ביחד עם ערן פז הפיק את הסרט התיעודי "ירמיהו" בבימויו של פז. הסרט זכה בפרס הבימוי לסרט התיעודי בפסטיבל ירושלים 2010.
בשנת 2013 יחד עם דן ברונפלד ביים והפיק עבור ערוץ 8 את הסרט "סיפור אפולוני" העוסק באדם שבחר לחיות בשולי החברה ומתגורר מזה כארבעים שנה במערה. הסרט השתתף בפסטיבלי קולנוע תיעודי רבים ברחבי תבל: AFI Docs, סילברדוקס וFull Frame וכן בפסטיבל ירושלים, גוואנגז'ו סין וכן בפסטיבל סלוניקי ביוון.
מוסקוביץ' ביים את הסרט התיעודי "ניקוי אורוות", העוסק בעיר הולדתו עכו.
בשנת 2017 הפיק את סרט הקולנוע "אוויר קדוש" בבימויו של שאדי סרור. הסרט מספר על צעיר ערבי מנצרת, שאינו מצליח להגיע לכדי סיפוק ומימוש ומחליט למכור אוויר קדוש בבקבוקים לצליינים המגיעים לביקור בארץ הקודש. הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק ובעוד עשרות פסטיבלים ברחבי העולם. הסרט זכה בפרס מטעם תא מבקרי הקולנוע הבינלאומי ע"ש פיפרסקי בפסטיבל הסרטים בירושלים. הסרט נרכש להפצה בארצות הברית על ידי חברת ההפצה סמואל גולדווין ונמכר לשידור באמזון פריים ארצות הברית.
ב-2015 ליהק את סרט הקולנוע "רבין היום האחרון", בבימויו של עמוס גיתאי. הסרט מתאר את הנסיבות שהובילו לרצח יצחק רבין. הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים של ונציה 2015, כמו גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2015.
בשנת 2018 היה היועץ האמנותי והמלהק של הסרט "רכבת קלה בירושלים" סרטו של עמוס גיתאי שהשתתף בפסטיבל ונציה.
כיום עובד (2019) על "איש החזיר", סרט תיעודי בבימויו בהפקה בריטית שיעסוק במגדל חזירים מתבודד בגבול אנגליה-ווילס. סרט זה הוא השלישי בטרילוגיה של סרטים אותם הפיק וביים, העוסקים בדמויות החיות בשולי החברה.
מוסקוביץ' עבד עם השחקנים הישראלים מוני מושונוב, יעל אבקסיס, חנה לסלאו, משה איבגי, חנה מרון, קרן מור, יוסף אבו ורדה, ג'וליאנו מר, רונית אלקבץ, אסי דיין, ליא קניג, שמואל קלדרון, לירון לבו, אורי קלאוזנר ועמוס לביא. הוא עבד עם השחקנים הבינלאומיים ז'אן מורו, ז'ולייט בינוש, נטלי פורטמן, כרמן מאורה (המשחקת בסרטיו של אלמודובר), סמנתה מורטון, אן פריו (" ניקיטה"), חנה שיגולה ורוזמונד פייק.
אילן מוסקוביץ נשוי לעורכת הדין ארפי שוטיגיאן; הוא אב לשלוש בנות.
ג'וזף קירנן
'''ג'וזף ד. קירנן (באנגלית: Joseph D. "Joe" Kernan'''; 4 בפברואר 1955) הוא תת אדמירל בדימוס בצי האמריקאי, אשר שימש כמפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי וכסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביוגרפיה
קירנן נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני טראוויס, קליפורניה. בשנת 1977 השלים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית.
קריירה
קירנן שירת תחילה כקצין ימי במשחתת "USS Horne" וב-1982 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קירנן שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בצוותי הקומנדו הימי. בשנים 1994–1996 פיקד על צוות 2 ובשנים 1999–2003 שימש כמפקד צוות 6 (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), והוביל אותו במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. בשנת 2007 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. לאחר מכן שימש כעוזר מיוחד לשר ההגנה כמפקד הצי הרביעי של ארצות הברית וכסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית. בשנת 2013 פרש לגמלאות. מונה על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לתת-שר ההגנה למודיעין. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 2020.
יחסי מלזיה–צרפת
היסטוריה
היחסים בין המדינות החלו לאחר הכרזת העצמאות של פדרציית מלזיה ב-1957. שגריר מלזיה בצרפת ביקר בפריז בשנת 1959. במהלך כהונות ז'אק שיראק ומהתיר מוחמד, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית במיוחד בתחומי הכלכלה, הפוליטיקה ועוד.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 העניקה ממשלת צרפת מענקים ומלגות לסטודנטים מלזים בעיקר בתחומי המדע והטכנולוגיה. בעוד שבמלזיה, כ-100 סטודנטים צרפתיים לומדים במלזיה מדי שנה.
צרפת היא אחת מהשותפים הצבאיים הגדולים והעיקריים של מלזיה. צרפת מספקת מדי שנה אספקת ציוד צבאי ושירותים ביטחוניים למלזיה. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, תעשיות צרפתיות החלו לשתף פעולה עם שותפותיהן המלזיות. בשנת 2002, צרפת בנתה שתי ספינות שנשלחו למלזיה ב-2009.
יחסים כלכליים
צרפת ומלזיה מקיימות שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי:
מגדלי הצעירים
מגדלי הצעירים (מגדלי ארלוזורוב) הם צמד גורדי שחקים בדרך בגין בתל אביב-יפו. בנייתם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2021. גובהו של המגדל המערבי הוא 170 מטרים, והמזרחי בגובה 150 מטרים. המגדל הגבוה כולל 46 קומות, בעוד הנמוך מתנשא לגובה של 40 קומות.
מאפיינים
המגדלים נמצאים בחלקה הצפוני של תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב בין נתיבי איילון ודרך בגין, בסמוך לתחנת ארלוזורוב של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב. הם תוכננו על ידי משרד האדריכלים יסקי מור סיון. הם בעלי חתך אליפטי, ומבנה משותף בחמש הקומות הראשונות בעל חתך גלי. מאפיין בולט בעיצוב המבנה הן קורות לבנות אופקיות העוטפות את המבנה בכל קומה. שני המגדלים מחוברים ביניהם בגשר שנמצא בקומות 35–37.
סך כל שטח המבנה הוא 91,000 מטר רבוע והוא כולל 486 יחידות דיור בנות שניים עד חמישה חדרים, משרדים, שטחי מסחר, גני ילדים ובריכת שחייה. 48 יחידות דיור הוקצו לדיור בר-השגה.
היסטוריה
תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב אושרה לראשונה ב-2009, וב-2010 החלה התארגנות של קבוצת רכישה שנוהלה על ידי קבוצת חג'ג' וענבל אור. ב-2011 נבחרה חברת דורי בנייה לביצוע הפרויקט.
הבנייה שהייתה אמורה להסתיים עד 2016 החלה ב-2012, אך התעכבה, בין השאר בגלל המתנה להיתר בנייה, העתקת תשתיות חשמל ועקב קשיים כלכליים של חברת דורי בנייה. במקביל, רכשה קבוצת חג'ג' את חלקה של ענבל אור. כמו כן, במקום ארעה הצפת מי תהום בגובה ארבעה מטרים. ב-2016, לאחר המשך העיכוב בעבודות, החליטו חברי קבוצת הרכישה להעביר את ביצוע העבודות לחברת דניה סיבוס, ומועד הסיום עודכן לסוף שנת 2020.
בפברואר 2021 חברת השיכון והבינוי של עיריית תל אביב-יפו, עזרה ובצרון הודיעה כי היא פתחה הגרלה על כ-50 יחידות דיור המיועדות להשכרה תמורת מחיר של 5,887 שקל בחודש בפרויקט, על פי הקריטריונים שנקבעו על ידי העירייה, הדירות ישמשו למשקי בית של זוגות ללא ילדים או ליחידים, הזוכים בהגרלה יקבלו חוזרי השכרה לתקופת בת כ-5 שנים.
ג'ורדן מרון
ג'ורדן מרון (באנגלית: Jordan Maron; נולד ב-10 בפברואר 1992) הוא יוטיובר אמריקאי-יהודי הידוע בעיקר בשם ערוץ היוטיוב שלו CaptainSparklez, שערוצו בעיקר מכיל סרטונים בהם הוא משחק מיינקראפט.
קריירה
מרון פעם עבד בשביל משינימה בע"מ. ג'ורדן מרון במקור התחיל ערוץ גיימינג של Call of Duty בשם ProsDONTtalkSHIT, שלא היה מתאים למשפחות, לא כמו הערוץ הנוכחי שלו, בו הוא מדבר בשפה פחות בוטה. ב-2010, הוא עבר לערוץ חדש בשם CaptainSparklez, שם הוא מתמקד בעיקר במיינקראפט. הוא היה מוצג ברשימת 30 מתחת ל-30 של פורבס ב-2016. ביוני 2016 הוא התחיל ערוץ בשם Maron Music בו הוא מפרסם מוזיקה אלקטרונית כדי לקדם מפיקי מוזיקה מתחילים. הוא גם מפרסם שם את השירים שלו.
ביוגרפיה
מרון נולד ב-10 בפברואר 1992 בעיר לוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית. הוריו מעולם לא היו נשואים ונפרדו זמן קצר לאחר לידתו, את רוב חייו גר ביחד עם אימו בעיר סנטה ברברה וביקר מדי כמה שבועות את אביו. כיום הוא גר בלוס אנג'לס.
קריירת היוטיוב
נכון לספטמבר 2021, לערוץ היוטיוב שלו "CaptainSparklez" יש מעל ל - 11.2 מיליון עוקבים ומעל 3.8 מיליארד צפיות בכל הסרטונים שלו ביחד. הסרטונים בערוץ המרכזי שלו, עוסקים בעיקר במשחק המחשב "Minecraft" בו הוא משחק לרוב ב"Hunger Games", "Ultra Modded Survival" וגם ב"adventure maps". נוסף על כך הוא משחק גם במשחקים נוספים כמו המשחק "Garry's Mod" ובמשחקים אחרים. מרון התפרסם בעיקר בזכות סרטוני המוזיקה המקוריים שלו ובזכות הפארודיות שהוא עשה לשירים קיימים. בין השירים שהוא פרסם בערוץ שלו ניתן למצוא את: Minecraft Style (פארודיה ל"Gangnam Style" של הזמר הדרום קוריאני PSY), את Fallen Kingdom (פארודיה ל- "Viva La Vida" של קולדפליי), את Take Back The Night, את Find the Pieces ואת Revenge שבינתיים הוא השיר עם הכי הרבה צפיות בערוץ שלו.
במאי 2015, מרון הוציא משחק ל- IOS ול- Android בשם Fortress Fury. את הפרסום למשחק עשה באמצעות ערוץ היוטיוב שלו, ואף שילב מעריצים שלו בניסויי ה"בטא" של המשחק.
מרון מוכר גם פרטי לבוש תחת המותג "CaptainSparklez" בחנות וירטואלית באינטרנט.
למרון ערוצים נוספים, כגון הערוץ הראשון שלו "prosdonttalkshit", אליו העלה סרטונים מהמשחקים Call of Duty ו-Skate 3. הערוץ היה פעיל בשנת 2010, כשהסרטון האחרון הועלה בחודש יולי באותה שנה, שבו מרון מודיע על פתיחת הערוץ החדש - CaptainSparklez. בקיץ 2016 מרון פתח ערוץ מוזיקה הנקרא "Maron Music" שבו הוא מעלה מוזיקה מקורית שלו וגם של אמנים אחרים, ובנוסף הוא מפעיל ערוץ אישי בשם Jordan Maron, בו הוא מעלה בעיקר וידאו בלוגים.
אקו 99FM
אקו 99FM (הממותגת באנגלית כ-eco99fm ובעבר גם כ-ECO99fm) היא תחנת רדיו אזורית המשדרת רצועות מוזיקה המאופיינות בלהיטים מכל הזמנים (all-time hits) ומספר תוכניות עוגן, בהן תוכנית הבוקר בהגשת טל ברמן ואביעד קיסוס. התחנה משדרת בתדר ה-FM הנקלט באזורי הזיכיון, בטלוויזיה – ב-HOT וב-yes, בדיגיטל – באתר האינטרנט של התחנה ובאפליקציה.
התחנה, אשר משדרת באזור השרון (מתוקף זכיונה), אך נקלטת גם באזורי גוש דן והשפלה, הושקה במתכונתה הנוכחית בדצמבר 2008.
עד לשנת 2016, עיקר עיסוקה של התחנה היה תחום איכות הסביבה וקידום תכנים הנוגעים לאיכות הסביבה. נכון ל-2021, התחנה עדיין עוסקת בקידום תכנים הנוגעים לאיכות הסביבה, אם כי הרבה פחות מבעבר. בעקבות מיתוגה של התחנה כתחנת מוזיקה ולהיטים כחלק משינוי נושא ההתמקדות העיקרי שלה (ומיתוג תחנת האחות - רדיו 103 - כתחנת מלל ואקטואליה), רוב תוכני האקטואליה השעתיים (מבזקי השעה) משודרים במינון נמוך משמעותית מבעבר, וכך גם תוכניות מלל שונות בוטלו או הועברו לשעות ולפלטפורמות שונות, למעט תוכנית הבוקר המשודרת בתחנה מזה למעלה מעשור.
היסטוריה
ב-1.2.97 עלתה התחנה לאוויר, ונקראה בראשית דרכה 'רדיו השרון'. התחנה נוהלה על ידי רון לוינטל, ושידרו בה בין היתר רבקה מיכאלי, רוית פררה ונינו אורסיאנו. ב-2000 שינתה התחנה את שמה ל-'רדיו BU' והחלה לשדר מוזיקה לצעירים בשיתוף עם חברת הסלולר פרטנר תקשורת. כ-3 שנים לאחר מכן, ב-2003, סיימה התחנה את ההתקשרות עם "פרטנר" והחלה לשתף פעולה עם חברת "פלאפון" שקידמה באותה עת את מותג הצעירים Esc. התחנה שוב שינתה שמה, הפעם ל-ESC99 והמשיכה לשדר מוזיקה לצעירים בשיתוף פעילויות סלולריות.
בנובמבר 2008, מינה בית המשפט המחוזי בירושלים מפרקת זמנית לרדיו 99 לאחר שחברת הניהול של התחנה לא עמדה בהחזר חובותיה. לבסוף נרכשה התחנה על ידי אנשי העסקים אלי עזור ודודי ויסמן, והוטמעה בקבוצת "רדיו ללא הפסקה", ומאז דצמבר 2009 משדרת התחנה תכנים בנושא איכות הסביבה. כחלק מהמהלך, שונה שם התחנה ל-"eco99fm". לאחר מכירת התחנה לרשת "רדיו ללא הפסקה", חלה תנועה של עזיבה והצטרפות של שדרות לתחנה. בין המצטרפים היו מאיר איינשטיין והצמד טל ברמן ואביעד קיסוס עם תוכנית הבוקר, לאחר פרישתם מתוכנית הבוקר של רדיו תל אביב. תוכניתם ברדיו משודרת בסינדיקציה גם ברדיו קול רגע. לאחר המיתוג המחודש, הפסיקה התחנה לשדר את מהדורות חדשות 2 ברדיו ושידרה את מהדורות חדשות עשר. מ-15 בינואר 2019, בעקבות מיזוג ערוץ 10 עם ערוץ רשת 13, שידרה התחנה את חדשות 13. ביולי 2020, הוחלט על הפסקת שיתוף הפעולה ברדיו האזורי והחלפתה במהדורת חדשות 12.
בסקר TGI למחצית הראשונה של 2014 הוכתרה התחנה כתחנת הרדיו המואזנת ביותר מבין תחנות הרדיו האזוריות, בגילאי 18-49 ובאופן דומה הוכתרה גם ל-2013. בתום המחצית הראשונה של שנת 2015 זינקה התחנה למקום הראשון בטבלת התחנות המואזנות ביותר, והגיעה לחשיפה ארצית של 8.5%. בסקר TGI למחצית השנייה של שנת 2016, התברגה התחנה למקום הראשון בקרב תחנות הרדיו האזוריות, והוגדרה כמואזנת ביותר בגילאי 18+, 18-49, ו- 18–45. בסקר TGI למחצית הראשונה של 2018, שמרה התחנה על המקום הראשון בקרב התחנות האזוריות עם 9.8% בגילאי 18+, 13.5% בקרב גילאי 18–44, ו 13.1% בקרב גילאי 18-49.
החל משנת 2016 מתקיים בתחנה, קורס שדרים בשיתוף עם הבצפר של חברות הפרסום והדיגיטל. עד לחודש יולי 2021, שכנו אולפני ומשרדי התחנה ברחוב גלגלי הפלדה שבהרצליה. החל מאותו מועד, אולפני אקו 99 חולקים את אותו המתחם עם אולפני רדיו ללא הפסקה ברחוב דבורה הנביאה ברמת השרון.
באוגוסט 2022 מונתה נעם כהן-גפן למנכ"ל התחנה, ואביעד רוזנבוים סיים תקופה של כ-3 שנים בה כיהן בתפקיד זה.
בעלי תפקידים:
תוכניות בולטות
תוכנית הבוקר עם טל ברמן ואביעד קיסוס – ב-17 בינואר 2010, החל בתחנה שידורה של התוכנית "הבוקר" עם טל ברמן ואביעד קיסוס. זו, שודרה לפני כן ברדיו תל אביב. התוכנית מציגה מדי בוקר את ענייני היום והשעה, אירועים חדשותיים ואקטואליים מזווית קלילה לצד פינות קבועות. קטעים מהתוכנית שודרו בערוצי הבידור של צי מטוסי אל על. התוכנית משודרת בסינדיקציה ברדיו קול רג"ע (גליל עמקים), וזכתה בפרס 'תוכנית הרדיו הטובה ביותר' בכנס אילת לעיתונות 2013.
משמרת לילה – עם בועז כהן. ביולי 2017 הצטרף בועז כהן לצוות התחנה והחל לשדר בה תוכנית יומית, לאחר שעזב את כאן 88. תוכניתו משודרת בימים א'-ד' בין השעות 22:00-00:00 (ימי ד' מוקדשים ליצירה המקורית המקומית תחת הכותרת "רביעי עברי"). תוכניותיו המלאות של בועז כהן (כולל סטים מוזיקליים בעריכתו) נמצאות באתר האינטרנט של התחנה ובאפליקציה. באוקטובר 2018 הכריזה אגודת העיתונאים בתל אביב על זכייתו בפרס "תוכנית המוזיקה הטובה ביותר" על תוכניתו "משמרת לילה". הפרס חולק בכנס אילת ה-12 לעיתונות 2018. מנימוקי הוועדה,.
אקו לייף (eco life) – מגזין הסביבה היומי של התחנה. המגזין, בהגשתה של נעמה חן (ובעבר גם על ידי מיכל כספי ואילת מידן), משודר בערבי השבוע (ובתחילתו בשעות הצהריים) וסוקר את החדשות בעולם הסביבה, לרבות פינות מגוונת בנושאי צרכנות, תזונה, גינון, תיירות פנים וחוץ, בעלי חיים, תרבות ועוד. בנוסף, כולל המגזין עדכוני חדשות ירוקות מישראל ומהעולם. לאורך שנות שידורו זכה המגזין בפרסים רבים, בהם פרס 'תוכנית המלל הטובה ביותר' בכנס אילת לעיתונות 2010.
סבבה – מגזין סביבה לילדים בהגשתה של בת שבע לפר שודרה מדי שבת בין השעות 08:00–09:00, ותכניה ניסו לחבר את הדור הצעיר לעולם הסביבה. במסגרת התוכנית פינות בנושאי בעלי חיים, טיולים, טיפים לחיים ירוקים, חדשות ירוקות מותאמות לילדים ועוד. בשנת 2012 זכה המיזם בפרס הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ע"ש רחל פרימור לתחקיר עיתונאי בנושא חברתי.
פישטנק (fishtank) – תוכנית האירוחים המוזיקליים של התחנה. התוכנית, בהגשתו של עידו גרינברג האיש מאחורי המותג "מיסמס" ו#משפטאחדביום משודרת בימי רביעי ב 20:00, ומתארחים בה מיטב האמנים הישראליים. מלבד שידור ב-FM, הביצועים המוזיקליים מצולמים גם בווידאו ומועלים לערוצי הרשתות החברתיות השונים, והם ניכרים בעיצוב השונה והחם של האולפן.
ברדיו
התחנה מעניקה במה נרחבת למוזיקה ישראלית ולועזית מעשורים קודמים – שנות ה-70, ה-80 וה-90. בחודש מרץ 2015 שינתה התחנה את לוח השידורים שלה, תוך שימת דגש עיקרי על עולם המוזיקה. כל רצועות המוזיקה מותגו תחת השם "Eco Music", והן משודרות לאורך כל היום.
כחלק מהשינויים, הוסרו תוכניות ותיקות, בהן "סבבה", "לילה 80", "תשעה חודשים עם פרופ' יוסי לסינג" ו"אקו-לייף". ב-2023, לאחר כעשור, התוכניות הוותיקות היחידות שנותרו כחלק מלוח השידורים המתחדש - "הבוקר עם טל ואביעד" ו"שבלול" - רצועת מוזיקה עברית בעריכת אמיר צויבן אשר שודרה מדי שישי ב-16:00 כחלק מרצועת "אקו-טריפ" (ששמה שונה גם כן ל"אקו-מיוזיק"), הורדו משידור. את "תוכנית הבוקר" מחליפה "בוקר חדש" אותה ממשיך להנחות ברמן, ואילו את רצועת "שבלול" מחליפה רצועת מוזיקה בשם "קצה החול" בהגשת בעז כהן. תוכנית אחת ששודרה לאורך השנים, "סיכום השבוע בספורט" בהגשת אליעזר לחנה, הפכה לפודקאסט המשודר באתר בלבד, בשם "המגרש הביתי".
תחנת הרדיו יזמה ושיתפה פעולה עם פרויקטים רבים לקידום תכנים ירוקים, ביניהם "יום שני ללא בשר", ושיבצה בשידוריה תשדירים המעודדים "קארפול" (נסיעה משותפת), במטרה להפחתת זיהום האוויר, הקדישה משדרים עבור "שעת כדור הארץ" ומשתפת פעולה עם עיריית תל אביב באירוע האופניים "סובב תל אביב".
בעבר, קידמה התחנה פרויקטים נוספים, בין היתר ב-2011, שבו הקימה התחנה חנוכיה בנמל תל אביב שהופעלה על בסיס חשמל סולארי ונוצר כתוצאה מדיווש על אופניים. ראש העיר תל אביב-יפו רון חולדאי היה אחד המדוושים, והפעילות זכתה להצלחה רבה ולקידום המסר הירוק. במרץ 2015 השיקה התחנה פרויקט מחווה לקמפיין הנוסטלגי משנות ה-60 וה-70, לשמירה על פרחי וצמחי הבר בישראל. מספר חודשים לאחר מכן, בדצמבר 2015 העלתה התחנה פרויקט המעודד שמירה על השקט ומניעת רעשים בשטחים ציבוריים ופרטיים. בפרויקט לקחו חלק אמנים רבים, בהם עברי לידר, קובי אפללו, רמי קליינשטיין, קורין אלאל, פבלו רוזנברג ואחרים, אשר הקליטו באולפני התחנה טיפים ירוקים המעודדים את הקהל למנוע רעשים מיותרים. באפריל 2016 החלה לקדם התחנה פרויקט "אוויר נקי", במטרה להעלות את המודעות לנושא ולעודד הפחתת פליטת מזהמים לאוויר. בספטמבר 2016 העלתה התחנה פרויקט לקידום שמירה על הניקיון, גם כן באמצעות טיפים, אייטמים, ראיונות ומוזיקה. ביולי 2017 החלה לקדם התחנה למשך מספר חודשים, מסרים למניעת צריכת מוצרים מיותרים, או מעבר לצריכת מוצרים שיש להם תחליפים ידידותיים לסביבה.
לאורך השנים, שידרו ומשדרים באקו 99 FM שדרנים רבים, ובהם: איתי מרקסון, סטלי סולומונוב, עידן זויגי, חן אטיאס, גיל אנגלשטיין, נועם כהן, ערגה שילוני, עידו כהן, מיכל כספי, ספי ינקו, מיטל בן יהודה, עדי הדר, עומר סנש, בת שבע לפר, אילת מידן, רונית כפיר, שלומי אלבז, גורי אבנר-כלב, שחף אייל, חיים גיל, אלרואי בן ציון, תומר יוסף, שרה ב"ק, אסף נחמיאס, אורן עמרם, אליעזר לחנה, נעמה חן ועוד רבים וטובים. מאז המיתוג מחדש בשנת 2009, קריין הבית של רדיו 99 הוא אילן ברמן, ולאורך השנים שימשו בתפקיד לצדו גם ליאת לשם, צחי מור ובתיה הרוש (שגם שימשה כמגישה בתחנה).
בדיגיטל
במרץ 2015 השיקה התחנה שירות דיגיטל, הכולל ערוצי מוזיקה באינטרנט. כמו כן העלתה התחנה אתר אינטרנט חדש, הכולל ספריית סטים מוזיקליים הנערכים על ידי עורכי המוזיקה של התחנה ומחולקים לפי קטגוריות ונושאים. השירות החדש זמין גם באפליקציות ייעודיות למכשירי אייפון ואנדרואיד. באוקטובר 2015 שדרגה התחנה את השירות, והשיקה אפליקציית מוזיקה חדשה, תחת השם "eco99music". בחודש יוני 2016, זכו מנכ"לית התחנה חגית קמין, וסמנכ"ל התוכן שרון שפירא בתואר "אנשי השיווק" מטעם איגוד השיווק הישראלי על הובלת פעילות הדיגיטל של התחנה.
Eco99music
במרץ 2015 השיקה תחנת הרדיו את הגרסה הראשונית של שירות הסטרימינג בגרסת הדפדפן. השירות כלל ערוצי מוזיקה לפי ז'אנרים שהכילו פלייליסטים ערוכים כסטים. ערוצים אלו התווספו לתשתית האתר הקיימת שכללה אפשרות האזנה לשידור החי, וכן תוכניות מלאות וקטעים נבחרים מתוכנית הבוקר עם טל ברמן ואביעד קיסוס. בעת ההיא, פעלו בישראל מספר שירותי סטרימינג של מוזיקה תחת חברות הסלולר הגדולות ("מיוזיקס" של פלאפון, "ווליום" של סלקום) אך השימוש בהם היה כרוך בתשלום דמי מנוי חודשיים בדומה לשירותים בינלאומיים דוגמת אפל מיוזיק וספוטיפיי. בחודש אוקטובר של אותה השנה, שודרג השירות ונוספו לו חתכי האזנה לפי מצבי צריכה שונים, ומצבי רוח שונים. המשתמש התבקש לענות על שתי שאלות חיתוך בסיסיות: "איפה תפסנו אותך?" ו"מה בא לך?" שהניבו מבחר פלייליסטים שמתאימים לפעילות או למצב רוח שלו באותו הרגע. במקביל השירות התרחב לפלטפורמות נוספות באמצעות אפליקציות למערכות הפעלה מבוססות אנדרואיד ו־iOS תחת השם eco99music, וכן אפליקציה ייעודית לטלוויזיות חכמות של סמסונג.
ביולי 2017 נוספה לשירות הסטרימינג פלטפורמת מכירת כרטיסים תחת השם "אקוטיקטס". באקוטיקטס ניתן לרכוש כרטיסים להופעות מוזיקה בארץ ובעולם.
לאורך שנת 2018 נוספה האפליקציה למערכות שמע חכמות ברכבים המבוססות על מערכת ההפעלה אנדרואיד.
באוקטובר 2019 עודכן ממשק המשתמש והעיצוב של האפליקציה וכלל תוספות כמו הצעות פלייליסטים בהתאם ליום ולשעה, שמירת היסטוריית השמעות ומוזיקה שאהבת והאפשרות לשוטט בשירות תוך כדי האזנה למוזיקה.
בשנת 2020 ולאור התפרצות נגיף הקורונה בישראל, האתר עדכן צבר רשימות השמעה של שירים עם הכותרת "בבידוד" המתאימה למצב.
הוקרה ופרסים
במהלך שנות קיומה, זכתה התחנה במגוון פרסים. בשנת 2010 זכתה בפרס פראט לתקשורת סביבתית. בין השנים 2010–2016 ובשנת 2018 זכתה התחנה במגוון פרסים ואותות במסגרת כנס אילת לעיתונות, בין היתר בקטגוריות פרס תוכנית המוזיקה הטובה ביותר ("משמרת לילה" של בועז כהן), וגם פרס לתוכנית המלל הטובה ביותר, ציון לשבח בגין קידום איכות הסביבה, קארפול ועוד. כמו כן זכתה התחנה גם בפרסים על פעילות הדיגיטל – פרס אפ"י ופרס איגוד השיווק הישראלי שהוענק למנכ"לית התחנה, חגית קמין.
ג'ובאני בונונצ'יני
ג'ובאני באטיסטה בונונצ'יני (באיטלקית: Giovanni Battista Bononcini, 18 ביולי 1670 - 9 ביולי 1747) היה מלחין וצ'לן איטלקי מתקופת הבארוק, בן למשפחת מוזיקאים. אביו, ג'ובאני מריה בונונצ'יני, היה כנר ומלחין.
חייו
הוא שימש זמן מה מאסטרו די קאפלה בכנסיית סאן ג'ובאני במונטה. בשנים הבאות עבד בערים מילאנו, רומא, וינה וברלין. בהיותו ברומא הוא היה מורה של ג'וזפה ולנטיני. בין השנים 1720 ל-1732 פעל בלונדון, שם התחרה במשך זמן מה בהנדל. בתקופת לונדון נתמך בונונצ'יני על ידי הנרייטה גודולפין, הדוכסית השנייה ממרלבורו והוא שימש כמלחין הבית שלה. בונונצ'יני עזב את לונדון לאחר שהאשמות במעשי פלגיאט שהוצאו נגדו הוכחו כנכונות. הוא מת בעוני בווינה.
אחיו הצעיר של ג'ובאני באטיסטה, אנטוניו מריה בונונצ'יני, היה אף הוא מלחין.
נחום חת
נחום חֵת (26 באוקטובר 1896 – 15 בינואר 1990) היה משפטן, איש ציבור ועסקן ספורט, שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.
ביוגרפיה
נחום חת נולד לדינה ומאיר חת, סוחר במקצועו, באודסה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. כבר בגיל צעיר החל בפעילות ציונית, והיה חבר בתנועת צעירי ציון. על פעילותו בהסתדרות התלמידים ובהסתדרות הסטודנטים הציוניות נאסר פעמיים ב-1912 וב-1915. הוא סיים לימודיו בגימנסיה ובאוניברסיטה באודסה. הוא עלה לארץ ישראל בסתיו 1919 על סיפון האנייה רוסלאן, והתיישב ב-1920 בחיפה. כבר עם בואו התגייס לפעילות ציבורית והיה בוועד הציבורי של עולי אוקראינה, לסיוע ליהודים באוקראינה שנפגעו בפרעות שאירעו במהלך שלטונו של סימון פטליורה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים והוסמך כעורך דין, עבד אצל אברהם וינשל בחיפה, ובין השאר ייצג פועלים שארגנו שביתה. בספטמבר 1927 פתח משרד עצמאי.
במקביל לעבודתו כעורך דין מילא שורה של תפקידים ציבוריים, בספורט, בחיפה ובמישור הלאומי.
בספורט
חת היה בין מייסדי אגודת ידידי מכבי בחיפה ב-1930, היה באותה שנה ליו"ר האגודה, ובהמשך היה יו"ר הנהלת מכבי (1939-1935) ונשיא הסתדרות המכבי בארץ ישראל.
בשנה בה נבחר לכנסת, מונה גם לנשיא הראשון של הוועד האולימפי בישראל, שאיחד תחתיו את אגודות מכבי והפועל. בתקופת כהונתו שוגרו שתי המשלחות הישראליות הראשונות למשחקים האולימפיים, שנערכו בהלסינקי (1952) ובמלבורן (1956).
בשנת 1965 זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב על תרומתו לטיפוח הספורט בישראל.
בחיפה
בשנת 1926 נבחר חת לחבר ועד הדר הכרמל. בשנת 1950 הוא עמד בראש רשימת הציונים הכלליים למועצת עיריית חיפה שקבלה 5 מתוך 21 מושבים במועצה. הוא פרש מהמועצה בתחילת 1952 כדי להקדיש את זמנו לעבודת הכנסת.
חת היה מחלוצי הפנייה לבג"ץ כנגד פעולות של רשויות מקומיות. הוא עתר כנגד ניסיונה של עיריית עפולה לקבוע שיעורים שונים למס גולגולת על פי הכנסה, בטענה שאין זה מסמכותה של רשות מקומית, והמס בוטל. כן עתר נגד החלטת המועצה לקבל את הצעתו של ראש העיר אבא חושי לשלב בוועדות המועצה אישי ציבור ומומחים שאינם חברי מועצה. בית המשפט קיבל את טענותיו לפיהן אין זה מסמכותה של המועצה לקבל החלטה כזו לפי פקודת העיריות. פסק הדין היה לאחת מאבני הדרך המרכזיות של המשפט המנהלי בישראל, שכן הוא ביסס לראשונה את עקרון החוקיות, לפיו רשות מנהלית אינה יכולה לפעול אלא לפי הסמכויות שהוקנו לה על פי דין, ופעולה החורגת מגדר סמכויותיה דינה בטלות.
במישור הארצי
חת היה חבר הוועד הלאומי בשנים 1948-1944.
ב-1949 נבחר ליו"ר הסתדרות הציונים הכלליים בחיפה, תפקיד בו החזיק עד 1959. בשנת 1951 נבחר חת לכנסת. הוא שימש כיושב ראש ועדת הפנים ועמד גם בראש ועדת המשנה שחוקקה את חוק הגנת הדייר. בנוסף, היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת השירותים הציבוריים ובוועדת החינוך והתרבות.
יחסי לוקסמבורג–רוסיה
יחסי לוקסמבורג–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לבין הפדרציה הרוסית. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
היסטוריה
מאז 1982 קיימת בלוקסמבורג כנסייה רוסית אורתודוקסית. במפקד האוכלוסין הלוקסמבורגי של 2008 זיהו עצמם 943 אנשים כרוסים.
לודוויק פלק
לודוויק פְלֵק (בפולנית: Ludwik Fleck; 11 ביולי 1896, לבוב, גליציה – 5 ביולי 1961, נס ציונה) היה רופא, ביולוג, אפידמיולוג וסוציולוג של המדע יהודי פולני וישראלי.
תולדות חייו
ביוני 1941, עם הפלישה הנאצית, גורשו הוא, אשתו ארנסטינה ולדמן ובנם רישארד-אריה (Ryszard) לגטו. גם שם עבד פלק בבית החולים וייצר חיסון לטיפוס משתן של חולים. ב-1942 העבירו הגרמנים את המשפחה למפעל "לאוקון" לייצור תרופות לשם המשך פיתוח החיסון למחלה.
ב-7 בפברואר 1943 הועבר פלק למחנה הריכוז אושוויץ, ושם הועסק באבחון מחלות כעגבת וטיפוס בקרב האסירים. ביולי 1943 הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד, שבו הועסק בייצור חיסון למחלת הטיפוס, במפעלו של רודולף וייגל. וייגל ופלק התבקשו לייצר חיסון יעיל שהיה מיועד לחיילי האס אס, וחיסון פחות יעיל לאסירי המחנה. בעזרת הרופא הפולני הם ביצעו את ההפך: הם ייצרו חיסון מזויף, שהיה מורכב ממים עם כמויות קטנות של דם ופורמלין, והעבירו אותו לחיילי האס אס, ובמקביל העבירו מספר רב של חיסונים איכותיים ויעילים לאסירי המחנה, והבריחו חיסונים נוספים לגטאות ולמחנות ברחבי פולין. על פי ההערכות, לפחות 5,000 אנשים ניצלו ממוות בצורה הזו.
פעילותם של וייגל ופלק נמשכה עד שחרור מחנה בוכנוואלד, ב-11 באפריל 1945.
פלק, בנו ואשתו, שעבדה במעבדה באושוויץ, התאחדו אחרי המלחמה בלובלין. משם עלה בנם לישראל.
בשנים 1945–1952 כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לובלין, וב-1952 עבר לבירה ורשה. בשנת 1954 נבחר לחבר האקדמיה הפולנית למדעים. מחקריו בתקופה שבין 1946 ו-1957 דנו בהתנהגות לויקוציטים בזיהומים בתנאי דחק ("עקה" או "לחץ"). בשנים אלה פרסם 87 מאמרים מדעיים בכתבי עת פולניים, צרפתיים, בריטיים ושווייצריים. בשנת 1951 קיבל פרס לאומי להישגים מדעיים ובשנת 1955 קיבל את צלב "מסדר התחייה של פולין" כהוקרה על תרומתו המדעית לתקומת המדינה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1957 עלה פלק לישראל. בארץ כיהן במשרה ייחודית במחלקה לפתולוגיה ניסויית במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה יחד עם ידידו הטוב מרקוס קלינגברג. הוא נפטר בשנת 1961 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין נס ציונה.
הגותו בסוציולוגיה של המדע
פלק הקדים רבים מהסוציולוגים של המדע בתובנות ומחקרים. הוא הקדים את תומאס קון ברעיון הפרדיגמה המדעית. קון הכיר בקדימות זו והזכיר את פלק בהערת שוליים בספרו "המבנה של מהפכות מדעיות". לדבריו, מדענים נכנסים ל"קולקטיב חשיבתי" שבמסגרתו הם מפענחים תצפיות ותוצאות ניסויים אמפיריים. כתוצאה מכך האמת המדעית היא פרי של מבנה חברתי. הוא הקדים בדברים שכתב בספרו משנות ה-30 של המאה ה-20 Genesis and Development of a Scientific Fact את הקונסטרוקטיביזם החברתי במדע. הוא חקר את היחס למחלת העגבת לאורך הדורות וגילה שלאותן תופעות ניתנו שמות שונים בקרב מדענים שנבעו מגישותיהם החברתיות והמוסריות. כתוצאה מההבניה החברתית של המדענים הם פירשו באופן שונה את התצפיות. הוא לא נחשב לסוציולוג של המדע בשעתו אך כיום רבה ההכרה בו כמי שקידם את התחום..
פרס על שם לודוויק פלק
ה הוא פרס המוענק מדי שנה, החל משנת 1992, לספר העוסק בחקר תחום המדע, טכנולוגיה וחברה. הפרס ניתן מטעם, מיסודו של רוברט קינג מרטון. בין הזוכים בפרס נמנית דונה הראווי, על ספרה בתחום הסייברפמיניזם שפורסם בשנת 1997.
היכל הספורט זניט סנקט פטרבורג
משמש בעיקר את בתי הספר לכדורגל ואת קבוצות הילדים של זניט סנקט פטרבורג. המתחם ממוקם ברחוב בוטלרוב 9 ברובע קלינין בעיר.
היסטוריה
ההיכל נבנה בשלהי 1976 על ידי האדריכלים ג. מורוזוב וו. סאבלייבה, בשיתוף פעולה עם המהנדסים א. קורבאטוב, ל. ביילין וו. פוסטניקוב. תחילה ההיכל תוכנן לשמש כבסיס אימונים, אבל אחרי שהושלמה הבנייה הוא שימש לאירוח משחקים רשמיים. מאז נחנך ההיכל אירח תחרויות כדורגל, טניס, הוקי שדה, כדוריד ובדמינטון. יש גם אזור לאירוח משחקי טניס שולחן ואולם לפיתוח גוף. קומפלקס הספורט מצויד במלתחות ומקלחות ומרפסת עבור האוהדים.
יחד עם קומפלקס "פטרבורגסקי" המתחם אירח את משחקי גביע חבר המדינות בשנים 2008 ו-2011.
בעלות
ב-2011, בית המשפט לבוררות מצא כי מבנה מתחם הספורט "זניט" לא נמצא בשליטת העירייה אלא בבעלות פדרלית. דבר המעלה לדברי השופטים את הסיכון לפינוי הדיירים ומכירת הבניין.
אדריכלות
המתחם כולל מגרש כדורגל במידות סטנדרטיות עם משטח דשא סינתטי וחלל שמסוגל להכיל 3,500 צופים. חלונות ויטראז' ענקיים מספקים תאורה מעולה של המשחק באור טבעי.
מטאלקור
מטאלקור (באנגלית: Metalcore) הוא ז'אנר פיוז'ן שמחבר בין אלמנטים של הארדקור פאנק לאלמנטים של אקסטרים מטאל. השם נובע מהלחם שמות הז'אנרים מטאל והארדקור פאנק.
בשנות ה-90 היה הז'אנר כמעט כולו מחתרתי, אבל החל מ-2004 הז'אנר שולט במצעדי הפזמונים (בילבורד), עם להקות כמו Bullet for My Valentine, Killswitch Engage, Shadows Fall ו-Poison The Well שמגיעות למקומות הראשונים הן במצעדי הרוק והן במצעדים הכלליים.
מאפיינים
הז'אנר מאופיין בריפי גיטרה כבדים ובשימוש רב בברייקדאונים (breakdowns). השירה מתבצעת בדרך כלל בצעקות וצרחות (screaming), למרות שלעיתים ניתן לזהות גם שימוש בגראולינג של הדת' מטאל, בעיקר אצל להקות דת'קור.
היסטוריה
קרוסאובר ת'ראש, ז'אנר שעירבב בין הארדקור פאנק לת'ראש מטאל והובל בידי Suicidal Tendencies ו-Dirty Rotten Imbeciles, השפיע על רבות מלהקות ההארדקור של ניו יורק, ועזר לעצב את המטאלקור בשנותיו המוקדמות. עם זאת, אותן להקות נשמעו כנטועות עמוק בתוך הפאנק, ונוטות פחות לכיוון המטאל.
בין השנים 1993 ו-1995, צץ גל של להקות הארדקור מטאליות, Integrity, Earth Crisis ו-Hatebreed מהבולטות בהן.
אוטו מבמברג
הקדוש אוטו הראשון מבמברג או אוטו ממיסטלבאך (בגרמנית: Otto I. von Bamberg, Otto von Mistelbach; 1060 או 1061 – 30 ביוני 1139) היה בישוף גרמני ימי-ביניימי ומיסיונר אשר ניצר, כנציג האפיפיור, רבים מתושבי פומרניה.
אוטו נולד למשפחת אצולה מהעיירה מיסטלבאך שבאימפריה הרומית הקדושה. שירת בתחילה במשק ביתו של ולדיסלב הראשון הרמן, דוכס פולין, ובשנת 1090 החל בשירותו אצל היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וב-1101 נתמנה לקנצלר האימפריה. בשנת 1102 מינה והסמיך אותו הקיסר לראש הארכידיוקסיה של במברג בפרנקוניה (כיום בשטח מדינת בוואריה), ובכך נעשה אוטו לאחד מן הנסיכים המובילים בגרמניה של ימי הביניים. במהלך כהונתו כבישוף עלתה במברג, ואוטו זכה לתהילה כמיסיונר וכן כדיפלומט וכפוליטיקאי, במיוחד במהלך הסכסוך בין הקיסר היינריך הרביעי ובין האפיפיור – שבמהלכו נותר נאמן לקיסר. כתוצאה מכך, הוא הושעה על ידי הוועידה אפיפיורית בסינוד של פריצלאר, ב-1118. בקונגרס וירצבורג (1121) ניהל אוטו בהצלחה הסכם שלום, אשר נחתם בשנת 1122 בוורמס, ואשר נודע כקונקורדט של וורמס.
כבישוף היווה אוטו מודל לחיקוי וחי חיי פשטות וחיסכון, אך בד בבד עשה רבות לשיפור מעמדו הדתי ואת שליטתו הארצית כאחד. הוא השלים את בניית קתדרלת במברג, לאחר שזו נהרסה בשריפה בשנת 1081, שיפר את בית הספר הקתדרלי, ייסד מנזרים ובנה כנסיות בשטחי ממלכתו ובפומרניה, והרחיב באופן ניכר את העיירה במברג.
עם הישגיו הגדולים נמנית עבודתו המיסיונרית השלווה והמוצלחת בקרב הפומרנים, שעלתה יפה לאחר שכשלו מספר ניסיונות כוחניים שעשו הפולנים והאיטלקים להמיר את תושבי פומרניה לנצרות. אוטו נעשה לשליח האפיפיור, המיר את דתם של פומרנים רבים – בעיקר בעיירות פיז'יצה (Pyrzyce), קמיין פומורסקי (Kamień Pomorski), שצ'צ'ין ויוּלין (Julin) – הקים 11 כנסיות, ונודע בכינוי "השליח אל פומרניה". לאחר ששב לבמברג ב-1125, החלו כמה מנהגים פגניים לשוב ולצוץ על פני השטח, ועל כן נסע אוטו לפומרניה פעם נוספת ב-1128. בדיאט של אוזדום (אי בים הבלטי, בתחומי פומרניה) עלה בידו של אוטו לנצר את כל בני האצולה, לנצר קהילות נוספות, ולשלוח כמרים מבמברג לשרת בפומרניה. כוונתו להקדיש בישוף לפומרניה סוכלה על ידי הבישופים של הארכידיוקסיה של מגדבורג ושל הארכידיוקסיה של גנייזנו, שטענו לזכויות מטרופוליניות על פומרניה. רק לאחר מותו (1139) הוקדש ידידו אדלברכט כבישוף מיולין (ווֹלין, אי בים הבלטי, בתחום פומרניה), בשנת 1140. ב-1188 עבר מושבה של דיוקסיית ווֹלין לעיירה קמין, והיא הוכפפה ישירות לכס הקדוש.
אוטו נפטר ב-30 ביוני 1139, נקבר במנזר מיכאל הקדוש בבמברג, ועבר קאנוניזציה ב-1189 בידי האפיפיור קלמנס השלישי. אף על פי שנפטר ב-30 ביוני, היום המוקדש לו הוא 2 ביולי.
אבי מלכה
אבי מלכה (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא במאי תיאטרון וקולנוע ומורה למשחק.
ביוגרפיה
מלכה נולד בעכו. ביים עשרות הפקות לתיאטרון, ביניהן "נשף מסכות" (התיאטרון העירוני חיפה), "מען לא ידוע", "חוות החיות" (תיאטרון הקיבוץ), "החדר של ורוניקה" (התיאטרון הלאומי הבימה), "סוג'וד", "דממה" (צוותא, פרס התיאטרון הישראלי), ועוד.
זוכה פרס הבמאי המצטיין בפסטיבל עכו (קפה הפוך, באין מלחמה), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ("ססגוניה", 1993).
ביים ולימד בבית צבי, במכללת סמינר הקיבוצים (משחק ובימוי) ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. מתמחה בהוראת טכניקה. בשנת 2003, יסד את "אימפרו - הסטודיו למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון", והוא מנהל אותו מאז, במקביל לעשייתו האומנותית.
בנוסף ביים מלכה את הצגות הילדים "כספיון", "הפיל שרצה להיות הכי", "בגדי המלך החדשים", "הילד שאהב את הירח", "מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק של דתיה בן דור", "מוכרת הגפרורים הקטנה", ועוד.
בשנת 2008 ביים והפיק את סרטו העלילתי הארוך הראשון "לאן נעלם משה אבגי?". הסרט, שהופק על ידי חברת ההפקות שלצד הסטודיו, הוא הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בי"ס למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו. הסרט זכה בתמיכה מאת קרן הקולנוע הישראלי.
בשנת 2009 ביים והפיק את סרטו העלילתי השני "סיפור שנגמר בחתונה". כמו כן הפיק את הסרטים העלילתיים באורך מלא: "חומר נפץ" (בבימויו של מיטקו בוזקוב), "רדיקל" (בבימויו של עומר רייס), ואת הסרט התיעודי "השגרירים" (בבימויו של טל אגסי). בשנת 2010 הפיק את סרט הקולנוע "מונית לילה" (בבימויו שדל טל אגסי), ואת הסרט "נטישה" (בבימויו של יהושע סובול). בשנת 2011 הפיק את הסרט "המאבק 16" (בבימויו של רוני גאמר). בשנת 2012 הפיק את הסרט "אנטי וירוס" (בבימוי של אלון נוימן).
בסוף שנת 2009 יסד את תחרות הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן", בשיתוף סינמטק תל אביב, והוא משמש כמנהלה האמנותי (2009-2020) וכמפיק הראשי שלה. נכון ל-2022, הופקו כשלוש מאות וחמישים סרטים ישראלים קצרים במיוחד עבור התחרות. חלק מהם השתתפו וזכו בפסטיבלים נוספים בארץ ובעולם.
ב-2011 מונה למנהל האמנותי של "פסטיבל תיאטרון קצר" בצוותא. וניהל אותו עד 2013.
ב-2017 השתתף בתפקיד הגברי הראשי בסרטה של לימור שמילה, "מונטנה".
אלכס טל
אלכס טל (נולד ב-28 בינואר 1946) הוא קצין צה"ל בדימוס, שכיהן כמפקד חיל הים הישראלי בשנים 1996–2000.
ביוגרפיה
נולד בברית המועצות. עלה לארץ ישראל ב-1958, התגייס בשנת 1964 לחיל הים הישראלי. לאחר שסיים את קורס החובלים שירת על ספינת הטילים הראשונה שקיבל חיל הים ואף השתתף במבצע הברחת הסטי"לים ממספנות שרבורג.
בזמן מלחמת יום הכיפורים השתתף בקרב לטקיה כסגן מפקד אח"י רשף. אחרי המלחמה פיקד על ספינת הטילים אח"י עכו ובהמשך מונה למפקד פלגת ספינות טילים. היה מפקד בה"ד חיל הים (1981–1983 כולל בתקופת מלחמת לבנון הראשונה), מפקד בסיס אשדוד (1984–1987), מפקד בסיס חיפה (1987–1990), ראש מספן הים (1992–1994) וסגן מפקד חיל הים. כמו כן כיהן כנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בשגרירות ישראל בצ'ילה.
בשנת 1996 הוענקה לטל דרגת אלוף והוא מונה למפקד חיל הים. בתקופת כהונתו התרחש אסון השייטת ונמצאה הצוללת אח"י דקר שטבעה בדרכה לישראל ומיקומה לא נודע במשך מעל שלושים שנה. לאחר שהוחלף על ידי אלוף ידידיה יערי בפיקוד על החיל פרש מצה"ל בשנת 2000.
לאחר שחרורו טל שימש כמנהל בחברות היי-טק שונות.
טל הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בגאוגרפיה מאוניברסיטת חיפה.
פאנסאב
פאנסאב (באנגלית: Fansub, קיצור של Fan subtitled, כלומר: כתוביות על ידי מעריצים) הוא עותק של סרט או סדרת טלוויזיה זרה שתורגם על ידי מעריצים לשפה אחרת. המונח הזה מתייחס ברוב המקרים לסדרות או סרטי אנימה שתורגמו מיפנית.
הופעת הפאנסאב
הפאנסאב הופיע לראשונה בשנת 1986. באותה תקופה הוספת כתוביות לסרטים נעשתה באולפנים מיוחדים לפני שחרור הסרט, לעומת זאת לרשות המעריצים לא עמדו תקציבים לשכירת אולפנים וצוות טכנאים. לתחילת התופעה חברו מספר גורמים:
מסיבות אלו נוצרו תוך זמן קצר ביותר עשרות קבוצות פאנסאב בתוך ארצות הברית, הפאנסאב של אז הופץ על קלטות וידאו בדואר, במחיר מינימלי (עלות המשלוח + עלות הקלטת).
מאפייני הפאנסאב
הפאנסאב שונה מתרגום רשמי בכמה תחומים, בעיקר בתחום הוויזואלי, אך גם בתכונות נוספות. אלו הדברים שמייחדים את הפאנסאב ומראים את ההשקעה הרבה של הפאנסאברים בתחום בו הם אוהבים. לרוב, תרגום מעריצים יכלול את המאפיינים הבאים:
צורות הפצה
הפנסאב מופץ בשתי צורות עיקריות:
סופטסאב
סופטפאב (Softsub, "כתוביות רכות") הוא תרגום אופציונלי, אשר מקודד בשכבה אחרת מזו של הווידאו, וכך בעזרת אפשרויות של נגן הווידאו ניתן לבטל את תצוגתן.
דרכי הפצה
כיום, דרכי ההפצה העיקריות והמועדפות על קבוצות פנסאב הן רשתות שיתוף קבצים, בעיקר ביטורנט ופרוטוקול העברת קבצים XDCC של רשת IRC. קיים גם שימוש בפרוטוקול ed2k אך זו היא יותר הפצה של מעריצים-למעריצים ולא מהמפיצים-למעריצים. כמו כן, ישנן קבוצות המחלקות את ההוצאות שלהן על דיסקים בכנסים ובמפגשים של אנימה ואוטאקוס. בישראל, קבוצות פנסאב עבריות בדרך כלל מפיצות בהורדות ישירות וצפיות ישירות דרך הגוגל דרייב.
סאלימבנה די אדם
סאלימבנה די אדם (Salimbene di Adam) או סאלימבנה מפארמה (9 באוקטובר 1221 - 1290 לערך) היה נזיר, תאולוג וכרוניקן פרנציסקני איטלקי, שהוא מקור ראשוני להיסטוריה איטלקית של המאה ה-13.
חייו
הוא נולד בפארמה לצלבן גוידו די אדם (Guido di Adam). סאלימבנה היה חסידו של יואכים מפיורה ומאמין בתורתו האפוקליפטית. סאלימבנה הצטרף למסדר הפרנציסקני בשנת 1238 במנזר פאנו.
לאחר מכן חי חיי נדודים, במהלכם התחמק מאביו שלא רצה שבנו יצטרף למנזר, וביקר בפיזה וערים איטלקיות אחרות. בשנת 1247 הוא נשלח לליון וביקר בפריז, פרארה קרמונה, טרואה, רוונה, ג'נובה, רג'ו אמיליה ומנזר מונטפלקונה (Montefalcone) ליד סן-פולו ד'אנזה (San Polo d'Enza) באזור אמיליה-רומאניה.