cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרהאם היל
נורמן גרהאם היל (Norman Graham Hill, 15 בפברואר 1929 – 29 בנובמבר 1975) היה נהג מרוצי מכוניות בריטי שהיה פעמיים אלוף העולם בפורמולה 1. הוא הנהג היחיד אי פעם שניצח בשלושה מרוצי הכתר המשולש של הספורט המוטורי — מרוץ 24 השעות של לה מאן, אינדיאנפוליס 500 וגם בגרנד פרי מונקו. בשנות ה-70 הוא הופיע במגוון רחב של תוכניות טלוויזיה שלא מתחום הספורט. בשעות הפנאי עסק בציור.
בשנת 1996 הפכו היל ובנו דיימון לאבא ובן הראשונים שזכו כל אחד באליפות עולם בפורמולה 1.
היל וחמישה חברים בקבוצת הפורמולה 1 שלו, נהרגו ב-1975, כאשר המטוס שהטיס מצרפת ללונדון התרסק בעת שניסה לנחות בצפון לונדון.
קריירת המרוצים
היל החל להתחרות בגיל מאוחר יחסית, כשהוא בן 24, לאחר שראה מודעה שמציעה התנסות בנהיגת מרוץ תמורת תשלום. בעקבות ההתנסות, הוא הצטרף כמכונאי לקבוצת לוטוס, שהוקמה שנים מעטות לפני כן, ומשם התקדם לעמדת הנהג, בפורמולה 3. בעונת 1958 הצטרפה לוטוס לפורמולה 1 והיל שימש כאחד משני הנהגים שלה. הופעת הבכורה שלו הייתה בגרנד פרי מונקו, אך הוא פרש בגלל תקלה טכנית. מיקום השיא שהשיג בעונה זו ואחריה היה שישי, ללא נקודות אליפות.
בעונת 1960 הצטרף לקבוצת BRM. בגרנד פרי ההולנדי הוא זכה לעלות לפודיום לראשונה כשסיים שלישי. בסיום העונה דורג במקום ה-15, עם 4 נקודות אליפות. הוא לא שחזר את ההישג בעונה הבאה, אך בעונת 1962 הוא החל את העונה עם ניצחון הבכורה שלו, בגרנד פרי ההולנדי. שלושה ניצחונות נוספים בגרמניה, איטליה ודרום אפריקה, הקנו לו את תואר האליפות הראשון שלו בפורמולה 1, כשהוא נהנה מארבע פרישות ממרוצים של מתחרהו הצמוד, הסקוטי ג'ים קלארק. גם BRM זכתה באותה עונה באליפות היצרנים.
בעונת 1963 שוב שלטו היל וקלארק במרוצים, אך הפעם התהפכו היוצרות והיל סבל משלוש פרישות וניצח רק בשני מרוצים, בעוד קלארק ניצח בשבעה מרוצים וזכה באליפות. בעונת 1964 שוב ניצח היל בשני המרוצים במונקו ובארצות הברית, אך הפעם הפסיד במרוץ לאליפות על חודה של נקודה לנהג פרארי, ג'ון סורטיס. גם בעונת 1965 ניצח היל באותם שני מרוצים, ושוב הפסיד לקלארק שזכה באליפות. בעונה הבאה לא ניצח היל באף מרוץ, אך עלה לפודיום שלוש פעמים. הוא סיים את העונה במקום החמישי. באותה שנה השתתף גם באינדיאנפוליס 500 וניצח.
בעונת 1967 הצטרף היל לקלארק וחזר להתחרות עבור קבוצת לוטוס, אך סבל מפרישות רבות וסיים שלושה מרוצים בלבד. בעונת 1968 הוא נותר הנהג הבכיר בקבוצה, לאחר ששני חבריו לקבוצה, קלארק ומייק ספנס, נהרגו בתאונות מרוצים מחוץ לגרנד פרי. הוא זכה באליפות השנייה שלו, לאחר שניצח בשלושה מרוצים ועלה שלוש פעמים נוספות לפודיום, שהקנו לו יתרון על מתחרהו הסקוטי ג'קי סטיוארט. מכוניות הלוטוס בהן נהג נחשבו למסוכנות, במיוחד עם הכנף האווירודינמית שהתווספה להן. בעונה הבאה הוא היה מעורב בהתרסקויות בגרנד פרי הספרדי ובגרנד פרי האמריקני, וכתוצאה מהאחרונה הוא שבר את שתי רגליו. תאונה זו סיימה עונה לא מוצלחת ופגעה בהמשך קריירת המרוצים שלו.
בעונת 1970 היל הוסט לקבוצת משנה של לוטוס, והשיג מיקום רביעי בלבד במירוץ הטוב ביותר שלו בעונה. בעונה הבאה הוא עבר לקבוצת ברבהאם, של האוסטרלי ג'ק ברבהאם, אך השתרך בירכתי המסלול למשך שתי עונות. בעונת 1973 הוא החל בהקמת קבוצה משלו, בשם Embassy Hill, ונהג בעצמו, החל מהמרוץ הרביעי בעונה, אך ללא הצלחה. הקבוצה השתתפה בשתי עונות נוספות עם כמה נהגים בנוסף להיל. הישג השיא של הקבוצה היה בעונת 1975, עם סיום במקום החמישי של האוסטרלי אלן ג'ונס. זו הייתה העונה האחרונה בה נהג היל, לפני מותו בסוף השנה בתאונת מטוס.
אלי ברוק
אליסון ברוק הרננדז (בספרדית: Allyson Brooke Hernandez; נולדה ב-7 ביולי 1993) היא זמרת ושחקנית אמריקאית. את דרכה החלה כחלק מלהקת הבנות המצליחה פיפת' הרמוני. במסגרת הלהקה, הוציאה והשתתפה בלהיטים רבים שזכו להצלחה בינלאומית כמו "Worth It" ו-"Work from Home".
לאחר התפרקותה של הלהקה, פצחה בקריירת סולו במסגרתה הוציאה שירים כמו "Low Key", ו-"Lips Don't Lie".
ביוגרפיה
אליסון ברוק הרננדז נולדה ב-7 ביולי 1993, בסן אנטוניו, טקסס, שם גדלה ביחד עם הוריה, ג'רי הרננדז ופטרישיה קסטילו. יש לה אח גדול אחד והיא עצמה נולדה כפגה. הוריה החליטו כי לא תגדל כשהיא תדבר בשפה הספרדית. היא במקור ממוצא מקסיקני. כיום, טענה שהיא לומדת ספרדית ביחד עם המורה שלה.
ברוק למדה בבית ספר היסודי נוצרי, בסן אנטוניו וסיימה את הלימודים באמצעות לימוד עצמי. בין היתר, מזדהה כנוצרית.
קריירה
בשנת 2017, השתתפה לראשונה בשיר "Look at Us Now", שזכה להצלחה מתונה בשוודיה. בשנת 2018, הוציאה ביחד עם הדי. ג'יי. טופיק את השיר "Perfect". השיר זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-38 במצעד שירי הדאנס קלאב, ה-73 במצעד המוזיקה האוסטרלי, וה-98 במצעד השירים שבגרמניה. באותה השנה, הוציאה את השיר "Vámonos", שנכשל במצעדים. כמו כן, חידשה את הלהיט "Last Christmas" והוציאה את הסינגל השיווקי "The Truth Is in There".
בתחילת 2019, הוציאה ביחד עם טייגה את השיר "Low Key", שזכה להצלחה נאה כאשר הגיע למקום ה-11 במצעד השירים שברומניה ולמקום ה-2 במצעד הסינגלים הישראלי, מדיה פורסט. השיר צבר למעלה מ-24 מיליון השמעות בספוטיפיי. בהמשך, הוציאה את השיר "Lips Don't Lie", שזכה להצלחה נאה ברחבי העולם, תוך שדורג במקום ה-58 במצעד השירים השנתי שברומניה. בשיר מתארח הראפר האמריקאי א בוגי ויט דה הודי. בנוסף, נכנס השיר למצעד 40 שירי המיינסטרים. מיד לאחר מכן, הוציאה עם מטומה את השיר "Higher", שהגיע למקום ה-22 במצעד שירי הדאנס קלאב. הסינגל האחרון שהוציאה באותה השנה הוא "No Good", שנכשל במצעדים. באותה השנה, השתתפה בתוכנית רוקדים עם כוכבים האמריקאית וזכתה במקום השלישי.
כבר בתחילת שנת 2020, השתתפה בשיר "All Night", של אפרוג'ק. השיר זכה להצלחה מתונה בארצות הברית. בהמשך, השתתפה בשיר "Like You Do", של לוריאן פיקאסו. בהמשך השנה, יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, אך בשל מגפת הקורונה נדחה סיבוב ההופעות עד להודעה חדשה.
במאי 2020 שיתפה ברוק את עטיפת ספר הזיכרונות שלה, "Finding Your Harmony", שצפוי לצאת באוקטובר 2020.
היא צפויה לככב בסרט "High Expectations" בשנת 2021.
בשנת 2021 הודיעה כי היא צפויה להוציא אלבום בכורה בספרדית בהוצאת חברות התקליטים העצמאיות - Duars Entertainment ו-AMSI.
פילמוגרפיה
2021: High Expectations
איוואן קלימה
איוואן קלימה (בצ'כית: Ivan Klíma שמו בלידה איוואן קאודרס- Ivan Kauders, 14 בספטמבר 1931 בפראג) הוא סופר ומחזאי יהודי-צ'כי.
רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו
איוואן קלימה נולד בשנת 1931 בפראג, אז בירת צ'כוסלובקיה, כבנו של מהנדס החשמל, המדען והממציא ד"ר וילם קאודרס (מאוחר יותר קרוי קלימה, 1985-1906). אמו מרתה, דוברת חמש שפות, עבדה כמזכירה. כילד הוטבל לנצרות הפרוטסטנטית. באביב 1939 צ'כוסלובקיה סופחה לגרמניה הנאצית והמשפחה היהודית נרדפה. אף על פי שאביו הצליח להשיג עבודה במפעל בליברפול ואשרת כניסה לבריטניה לעצמו, אשתו וילדיו הוא נאלץ לוותר על ההגירה בגלל עיכוב בקבלת אשרה לאימו, אותה לא היה מוכן לעזוב. בנובמבר 1941 גורש האב למחנה הריכוז טרזין ובעקבותיו גורשו לשם בדצמבר 1941 גם אשתו ושני הילדים.
השנים שאחרי השחרור
לאחר המלחמה שינו הוריו את שם משפחתם הגרמני קאודרס ל-קלימה, בעל צליל צ'כי. יצירתו של קלימה עוצבה בתקופה שאחרי המלחמה בה צ'כוסלובקיה שוחררה מהנאצים רק כדי למצוא את עצמה דרך שלטון הרודנות והדיכוי של ברית המועצות הסטליניסטית. קלימה סיפר כי תקוותיו השאובות מאגדות ילדותו, בניצחון כוחות הטוב על פני כוחות הרשע, התבדו כשגילה כי, למעשה, כוחות רשע מסוגים שונים נאבקו זה בזה על השליטה בעולם. אביו של קלימה, וילם קלימה, נכלא על ידי השלטונות הסטליניסטיים הצ'כיים. באווירה הזאת עוצבה היצירה של קלימה, כשברקע - הידיעה את מעמקי האכזריות האנושית, והצורך לשמור על צלם אנוש ולדבוק, למרות הדיכוי, בערכים האישיים.
שנות הבגרות והיצירה במשטר הקומוניסטי
אמו ניסתה להשכיח את ימי המחנה והשתדלה יחד עם זה להשכיח את יהדות המשפחה. איוואן עצמו היה במשך עשר שנים פעיל הכנסייה הפרוטסטנטית הצ'כית. אחרי סיום הגימנסיה, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת פראג. עבודת הגמר שלו דנה בסופר קרל צ'פק. בהמשך עבד קלימה כעיתונאי ועורך, בין השאר, במגזינים "קווטי" (בשנים 1959–1963), בהוצאה לאור "צ'סקוסלובנסקי ספיסובאטל" (הסופר הצ'כוסלובקי) ובמגזינים "ליטרארני ליסטי" (שנסגר מאוחר יותר על ידי השלטונות), "פלאמן", "אוריינטאצה" וכו'. בשנת 1967 גורש מהמפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה אך בימי האביב של פראג התקבל שוב. רבים תהו כשקלימה, ששהה בלונדון בעת פלישת כוחות הברית ורשה לארצו, החליט לחזור לפראג הכבושה על ידי הטנקים הסובייטים. הסביר ש"הגלות היא רעה לסופר". ביקש, לדבריו, לכתוב על ההווי היומיומי בארצו. בשנת 1969 עדיין איפשר לו המשטר הפרו-סובייטי החדש של גוסטב הוסאק, לנסוע לארצות הברית, כדי להרצות באוניברסיטת מישיגן באן ארבור. אולם כשבשנת 1970 חזר לצ'כוסלובקיה גורש קלימה שוב, הפעם לצמיתות, מהמפלגה הקומוניסטית. לא ניתן לו לפרסם את ספריו ומחזותיו למשך עשרים שנה. קלימה נאלץ משום כך להתפרנס מעבודות מזדמנות כמו מטאטא רחובות, פרמדיק באמבולנסים או מרוכלות של ספרים אסורים.
אחרי מהפכת הקטיפה
יצירותיו השמורות במגירה יכלו להתפרסם שוב רק אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה במהפכת הקטיפה של שנת 1989. אחרי 1989 כתב תקופת-מה מדור שבועי בעיתון "לידובה נוביני" וטייל הרבה בעולם. למשך סמסטר התארח באוניברסיטת ברקלי. בשנת 2002 זכה איוואן קלימה בפרס הספרותי ע"ש פרנץ קפקא של האגודה פרנץ קפקא בפראג.
משפחתו
הסופר נשוי משנת 1958 להלנה, פסיכואנליטיקאית, ולזוג שני ילדים: מיכאל קלימה, המנהל עיתון פיננסי, וחנה פבלטובה, ציירת ומאיירת, וכן יש לו ארבעה נכדים.
מצעד הגבורה
הקמת הפרויקט
מצעד הגבורה אימץ את משפטו של שפינוזה ופעולותיו מגלמות את העקרונות הגלומים בו, כלהלן:
משכך נבחר זיכרון מעצים, המבקש לשנות פרספקטיבה, ובמקום להסתכל על מה שעשו להם, להתבונן דרך עוצמות הנפש הפנימיות שליוו כל אחד ואחת מהם, בעת התמודדותם עם הקושי - מסר גבורת החיים.
מצעד הגבורה מבקש לעשות את מה שעשו דורות לפנינו בקשר עם כל ניסיון השמדה של העם היהודי - להפוך את הזיכרון לאירוע חגיגי, החוגג את גבורת רוח האדם. כפי שדורות לפנינו עשו עם יצירת מצרים, פורים, וחנוכה - אירועים שגם בהם ניסו להשמיד ולשעבד את העם היהודי.
את המסר האקטיבי הזה, ביקשו מייסדי מצעד הגבורה, להטמיע בתוך העשייה החברתית - כלומר בדרך אקטיבית ולא רק כסיפורים פאסיביים - במיוחד לאור היותו של מסר זה כמסר אקטיבי.
הקמת הפרויקט החלה עם הקמת 2 מצעדי גבורה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2018, מצעד מרכזי בלוחמי הגטאות, ומצעד נוסף (צבאי) בירושלים, משם הפרויקט צמח למצעדים המתקיימים כל שנה, במימד הפיזי והווירטואלי, מצעדים אלו משמשים ככר לרתימת מתנדבים ומתנדבות לפעילויות התנדבות אקטיביות במהלך השנה.
מסר גבורת החיים - המסר האקטיבי
מצעד הגבורה מבקש להעביר מסר אקטיבי ומעצים, הרואה את הגבורה כרלוונטית לכל חלקי היומיום. המסר האקטיבי נועד להעצים את הנפש, ולתת ערך יומיומי לכל מי שזוכר את זיכרון השואה. מתוך תפיסת עולם שכאשר שכאשר מסר מעצים את הנפש, אנשים יבקשו להתחבר אליו ולהיזכר בו יותר ויותר, לעומת מסר טראומטי ומרוחק. משכך במצעד הגבורה מבקשים לחזק מסר לפיו הגבורה מהווה חלק אינטגרלי מהיומיום שלנו, בעיקר במעשים קטנים - מעשים המאפשרים לנו ללכת בנתיב של גבורה (גם אם כל אחד בפני עצמו, אינו מגדיר אותנו כגיבורים).
לשיטת מצעד הגבורה, כל מעשה גבורה מוגדר על ידי שלושה מאפיינים הכרחיים:
כל שלושת המרכיבים מחויבים להתקיים, אולם מספיק כי כל מרכיב יתקיים גם במידה מועטה על מנת שהאקט ייחשב כאקט "גבורתי". כאשר כלל המרכיבים נמצאים במקסימום אנו חוזים באקט של "גבורה הירואית", וכאשר המרכיבים מתקיימים במינימום, אנו חוזים האקט של "גבורה יומיומית".
מצעד הגבורה מבקש לרתום אנשים לעשייה למען האחר (התנדבות), באמצעות השראה מזיכרון השואה, ובכך לתת משמעות חדשה להתנדבות. כלומר, איננו מתנדבים רק מאחר שחשוב להתנדב, אנו מתנדבים מאחר שכך אנו משמרים את זיכרון השואה. בצורה זו זיכרון השואה מוטמע בתוך העשייה החברתית, ומשכך ישתמר גם לאחר שלא יהיו עוד גיבורי וגיבורות שואה.
מצעדי הגבורה
כפי שצוין לעיל, המצעדים הפיזיים החלו בשנת 2018:
בשנת 2019 התקיימו כבר 6 מצעדים מקבילים:
בשנת 2020, תוכננו 10 מצעדים (אילת, באר שבע, אשדוד, חולון, תל אביב, מבשרת ציון, נתניה, חיפה, קריית מוצקין ולוחמי הגטאות) - המצעדים הומרו במצעד וירטואלי שהתקיים בכלל רחבי הארץ וכלל את הפעילויות הבאות:
קהילות גיבורים
קהילות הגיבורים מהווים פעילות דגל התנדבותית לשנת 2020-2021, ומטרתה יצירת שכונות קהילתיות המחברות בין התושבים לבין הגיבורים והגיבורות, מתוך תפיסת עולם שמחיבור שכזה יפתרו הרבה מהצרכים של הגיבורים והגיבורות, ולצד כך תושבי השכונה יקבלו חיבור שמעצים את היומיום שלהם.
פיאג'ו אפה
פיאג'ו אפה (באיטלקית: Piaggio Ape; דבורה) הוא דגם של רכב מסחרי בעל שלושה גלגלים מתוצרת חברת פיאג'ו האיטלקית המיוצר ברציפות בדגמים שונים כ-70 שנים, מאז השקתו, כאשר במשך הזמן פותחו דגמים ועיצובים לשימושים שונים ומגוונים.
היסטוריה ועיצוב
כתוצאה מהשפעות מלחמת העולם השנייה סבלה איטליה מן המחסור באמצעי תחבורה ומקשיים פיננסים הכרוכים בתכנון ויצור של כלי רכב בן ארבעה גלגלים. בשנת 1947 העלה המתכנן והמעצב של קטנוע הוספה את הרעיון ליצור כלי רכב מסחרי קל בעל שלושה גלגלים אשר יסייע בהתנעת הפעילות הכלכלית במדינה. חברת פיאג'ו בנתה במהירות אב טיפוס ראשוני של הרכב אשר התבסס על מכלולי הקטנוע הדו גלגלי שלה בעל מנוע בן 125 סמ"ק. מושב הנהג ממוקם מעל המנוע בדומה לקטנוע. על הציר האחורי שלו הותקנו שני גלגלים ומעליהם ארגז שטוח מעץ בעל כושר העמסה של כ-200 ק"ג. העברת הכוח בוצעה באמצעות שרשרת ישירה. החברה נשענה על המוניטין המעולה של הקטנוע מתוצרתה ושיווקה את הרכב החדש תחת המותג "מכונית-וספה".
הדגמים הראשונים הונעו באמצעות מגוון מנועים בנפח 50 ועד 150 סמ"ק ובדגמים הבאים גם 175 סמ"ק. ביצועי המנוע הותאמו להשגת מומנט גבוה יחסית על חשבון המהירות הסופית של כלי הרכב כך שיתאים למטרות המסחריות שלשמן עוצב בתוך הסביבה העירונית.
בדגמים ששווקו החל משנת 1956 הוחלף מושב הנהג בתא סגור להגנה מפני פגעי מזג האוויר, בתחילה ללא דלתות שהוספו מאוחר יותר. בשנת 1966 הוצג דגם MP אשר היווה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית. המנוע הועבר לחלקו האחורי של הרכב והעברת הכוח לגלגלים נעשתה באמצעות ציריות. בנוסף, הותקנו בולמי זעזועים הידראולים משולבים עם קפיץ גומי. בשנת 1982 הציגה פיאג'ו גרסה חדשה ומשודרגת של אפה בעיצובו של מעצב העל, ג'יאוג'יארו, בעל מנוע בנפח 220 סמ"ק ובעל כושר הטענה של 700 ק"ג, ושנתיים לאחר מכן גרסה נוספת עם מנוע דיזל. הדגם הגדול ביותר הוצג בשנת 1986 והיה בעל כושר העמסה של כ-900 ק"ג.
שימושים
פיאג'ו אפה עוצב בגרסאות רבות במטרה להתאימו למגוון רחב במיוחד של שימושים מסחריים. השימוש המקורי שלשמו עוצב כלי הרכב הוא לצורכי שינוע של מטענים מסחריים קלים וציוד לשימושם של בעלי מקצוע עצמאיים כגון חשמלאים, שרברבים וטכנאים, ולהובלת דואר וחבילות קטנות. השימוש העיקרי כיום בדגמי פיאג'ו אפה הוא להסעת נוסעים בתצורת ריקשה בעיקר בהודו ובמדינות דרום מזרח אסיה. מבנהו וצורתו הבלתי שגרתית של פיאג'ו אפה משמשים פעמים רבות כבסיס מתנייע לקידום מכירות ופרסום של מוצרים ואירועים.
יצור
פיאג'ו אפה כבר לא מיוצר כיום באיטליה אך עדיין משמש בה רבות בהיותו בעל יתרונות רבים וחסרי תחליף לתנועה בסימטאות הצפופות והצרות של מרכזי הערים העתיקות. היצור מתבצע בהודו לשימוש מקומי ועבור שאר מדינות דרום מזרח אסיה. בהודו מתבצע היצור על ידי בג'אג' אוטו לשימוש כרכב הסעה-ריקשה, במגוון גרסאות של מנועי בנזין ודיזל בנפחים שונים.
גנרל חיל הפרשים (גרמניה)
גנרל חיל הרגלים (בגרמנית: General der Kavallerie) הייתה דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות היבשה הגרמניים (צבא הקיסרות הגרמנית, הרייכסווהר והוורמאכט), אשר הייתה בשימוש גם על ידי הצבא הפרוסי והצבא האוסטרו-הונגרי, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום.
איניגו מונטויה
איניגו מונטויה (Inigo Montoya) הוא דמות בדיונית מן הספר "הנסיכה הקסומה", שכתב ויליאם גולדמן, ומהסרט באותו השם. בסרט מגלם את הדמות מנדי פטינקין.
עברו של איניגו
איניגו נולד בכפר הררי בספרד. אביו דומינגו מונטויה, נחשב ליצרן החרבות הטוב בעולם (אמו נפטרה כשנולד), אך עקב חוסר הרצון שלו להתעסק עם אצילים עשירים ונפוחים הוא מתגורר בהרים בעוני, כשחברו יסטה, יצרן החרבות (הפחות מוצלח) ממדריד, חי בעושר, אך כשיסטה צריך לייצר חרב שמעבר ליכולותיו, הוא פונה לדומינגו. ברוב הפעמים סירב דומינגו משום שהיו אלה חרבות קלות מדי בשבילו ורובן בשביל עשירים ממדריד ומברצלונה (שאותם לא אהב במיוחד).
יום אחד מגיע לדומינגו לקוח שמבקש שייצרו לו חרב שתתאים למומו – ביד ימינו יש לו שש אצבעות. דומינגו נענה לאתגר ולאחר שנה וחצי של עמל קשה מצליח לייצר את מה שלפיו היא החרב הטובה בעולם, חרב שש האצבעות. לאחר שנה מגיע האציל בעל שש האצבעות מחזיק את החרב, מזלזל בה ודורש לשלם עשירית מן המחיר. דומינגו, שנעלב מכך שחרבו לא זוכה להערכה, מעניק אותה לבנו איניגו ומיד, באבחת חרב אחת, האציל הורג את דומינגו. איניגו מזמין את האציל לדו-קרב כדי לנקום. אך איניגו בן האחת-עשרה מפסיד והאציל מצלק אותו בפניו כתזכורת לכך. לאחר רצח אביו איניגו מתחיל באימונים להיות אומן החרבות הטוב בעולם, כדי שיוכל לנקום ברוצח אביו. במשך שנים רבות הוא מתאמן, ובסופם מגיע ליסטה, חברו של אביו, לשאול להערכתו, יסטה אומר לאיניגו שהוא וחברו דומינגו הלכו פעם למופע של אשף סייף, שהיה יותר טוב ממה שאיניגו עכשיו, אך כל אשפי הסייף מתו והוא מכתיר את איניגו לסייף הטוב בעולם. לאחר ביקורו אצל יסטה יוצא איניגו למסע לחפש את רוצח אביו אך לא מצליח למצוא אותו. לאחר שנים של חיפוש, והתמכרות הדרגתית לשתיית אלכוהול ולאחר שמצבו בכי רע, מסית אותו פושע בשם ויזיני להיות שותף לחבורת הפושעים הטובה בעולם, שם הוא פוגש את חבריו החדשים.
לאחר מות ויזיני
לאחר מותו של ויזיני, לאיניגו ולפזיק אין מה לעשות עם חייהם, איניגו מחליט לעזור לווסטלי כדי שאחר כך יהיה מפקדם. הם מצילים אותו והולכים איתו למקס-נס (מקס-בעל הנס), עושה הניסים הקודם של המלך. מקס מרפא את ווסטלי והם פורצים לארמון. איניגו רואה את האיש בעל שש האצבעות ואמר לו את משפט המחץ:
והרוזן רוגן, בעל שש האצבעות, נקלע לקרב מול הסייף השני הכי טוב בעולם (לאחר ניצחונו של ווסטלי). למזלו של רוגן, ברשותו פגיון פלוריני משולש והוא זורק ופוגע בבטנו של איניגו. למרות הפציעה הקשה ממשיך איניגו להילחם ולא נכנע. בסוף נכנע רוגן ואומר לאיניגו את משפטו האחרון בהחלט: "כל מה שאתה רוצה רק אל תהרוג אותי!" אך איניגו עונה לו: "אני רוצה את דומינגו מונטויה בחיים! בן כלבה!" ולא חס עליו.
מראהו
בסרטו של רוב ריינר לאיניגו שיער שחור ארוך, ווסט כהה וחולצה בצבע חקי.
ספארי (רכב)
משאית ספארי הוא כינוי לכלי רכב צה"לי שנעשה בו שימוש באזורי לחימה בשנות ה-80 של המאה ה-20. כלי הרכב בתצורת משאית, יועד לשינוע גייסות משטח ישראל אל שטחי הלחימה ובחזרה. פיתוחו החל במלחמת לבנון הראשונה ולאחר שמשאיות ספארי הותקפו ונפגעו, הוכנסו לשימוש משאיות ספארי ממוגנות ופותח אף דגם מוקטן וסגור שזכה לשם "ספארון".
לאחר שאוטובוסים ששימשו להיסעים הותקפו מספר פעמים בכבישי דרום לבנון במלחמת לבנון הראשונה, פיתח צה"ל משאיות פתוחות למחצה בהן ישבו הלוחמים במרכז ארגז המשאית בשתי שורות, בתצורת "גב אל גב", כשפניהם ונשקיהם מופנים אל צידי הכביש. משאיות אלו כונו "ספארי" בשל הדמיון היחסי לכלי רכב ששימשו לספארי בשמורות הטבע באפריקה. לעיתים גם הורכבו כנות מאג בדפנות המשאית, לשימוש בהעברת חיילים בין מוצבים בתוך לבנון.
ב-10 במרץ 1985 אירע "אסון הספארי", פיגוע התאבדות שבו התפוצצה מכונית תופת בסמוך לשיירת כלי רכב של צה"ל ליד העיירה הלבנונית מארג' עיון. באירוע נהרגו 12 חיילי צה"ל ו-14 נוספים נפצעו.
בעקבות "אסון הספארי" וריבוי מטעני הצד שהופעלו בעיקר על כלי רכב רך שהסיעו חיילים בלבנון, פיתח חיל החימוש מיגונים למשאיות אלו. דפנות משאיות המרצדס מוגנו בלוחות פלדה שהשאירו רק פתח צר יחסית לאורך הדופן. כמו כן הותקן מיגון לתא הנהג, עיבוי רצפת המשאית בארגז הנוסעים ובתא הנהג, התקנת קשת התהפכות והתקנת וילונות בליסטיים. משקל תוספת המיגון במשאית היה 3.5 טון. בתחילה המיגונים נתנו מענה לירי מנשק קל ולרסיסים בלבד. בהמשך נתן המיגון מענה גם לרקטות RPG ואף לטילי נ"ט מסוג סאגר.
Beyond Appearances
Beyond Appearances הוא אלבום האולפן ה-14 של להקת סנטנה. האלבום הגיע למקום ה-50 במצעד הבילבורד 200 של שנת 1985. הלהיט שבלט באלבום, "Say It Again", הגיע למקום ה-46 במצעד הבילבורד 100 של אותה השנה.
בהתאם לסגנון שנות השמונים נעשה שימוש רב באלבום זה במכונת תופים וסינתיסייזר.
לאיוש באלינט (עיתונאי)
לאיוש באלינט, (במקור אוסטרייכר – Oestreicher עד 1887, בהונגרית: Bálint Lajos; ג'נג'ש, 8 ביוני 1869 – בודפשט, 29 במרץ 1926) היה עיתונאי, עורך עיתון, עורך דין יהודי-הונגרי. אחיינו אימרה באלינט (1896–1953) היה סופר ועיתונאי.
קורות חיים
לאיוש באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ אוסטרייכר ושל צילי נוימן. לאחר סיום לימודי המשפטים, פתח משרד עורכי דין בבודפשט בשנת 1894. הוא התגייס לצבא כמתנדב במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא השתתף בתנועות הבונים החופשיים ובתנועות הרדיקליות הבורגניות ועד מהרה לקח בהן תפקיד מוביל. ב-30 במרץ 1910, כמאסטר הגדול (רב בונה) של תא יוז'ף אטווש פרסם את המהדורה הראשונה של העיתון היומי וילאג (Világ) שפירושו "עולם". מאוחר יותר העיתון הפך לתומך רב עוצמה של רעיונות רדיקלים בורגניים. הוא הפך לעורך הראשי הראשון של העיתון, הוא היה תחילה העורך האחראי משנת 1911 ועד ינואר 1913 ומאז תפקיד זה עבר ללאיוש פורייס. תחת הנהגתו, "וילאג" הלך בעקבות המגמה הלאומית ודגל בזכות בחירה כללית. מאוחר יותר פרסם העיתון בעיקר מאמרים ושירה.
אשתו של באלינט הייתה וילמה רטקו, איתה התחתן ב-17 ביוני 1925 בבודפשט, בטרזווארוש.
הלווייתו הייתה בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. מצבתו, עבודת השיש של הפסל יוז'ף רונה (מקודם: רוזנר), נחנכה ב-10 ביוני 1928.
סטלה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
טקאשי אונו
טקאשי אונו (ביפנית: 小野 喬; נולד ב-26 ביולי 1931) הוא מתעמל יפני בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל 13 מדליות מהן 5 זהב, 4 כסף ו-4 ארד מ-4 אולימפיאדות (הלסינקי 1952, מלבורן 1956, רומא 1960 וטוקיו 1964) ואלוף עולם (פראג 1962). היה למתעמל היפני הראשון שזכה במדליית זהב אישית אולימפית. הוא הספורטאי היפני המעוטר ביותר בכל הזמנים במדליות אולימפיות ובמקום שישי מבין כל הספורטאים בכל הזמנים במספר מדליות אולימפיות.
ביוגרפיה
אונו נולד בנושירו שבמחוז אקיטה.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה אונו במדליית ארד בתרגיל על סוס הקפיצות. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בתרגיל הקרקע, במקום חמישי בתחרות הקבוצתית, במקום 12 בתחרות הקרב-רב אישי, במקום 19 בתרגיל על המתח, במקום 31 בתרגיל על המקבילים ועל סוס הסמוכות ובמקום 63 בתרגיל על הטבעות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1954 זכה אונו במדליית כסף בתחרות הקבוצתית (673.25 נק') אחרי ברית המועצות (689.90 נק') ולפני שווייץ (671.55 נק'). הוא היה המתעמל המצטיין בנבחרת. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל על סוס הקפיצות, במקום 10 בתחרות הקרב-רב אישי.
אלוף אולימפי
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1958 זכה אונו ב-5 מדליות, 4 כסף ו-1 ארד. 4 מדליות כסף בתחרות הקבוצתית, בתחרות הקרב-רב אישי בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המקבילים ומדליית ארד בתרגיל על סוס הקפיצות. נוסף לכך הוא סיים במקום שישי בתרגיל על הטבעות ובתרגיל על המתח.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה אונו ב-6 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. 3 מדליות זהב בתחרות הקבוצתית, בתרגיל על המתח ובתרגיל על סוס הקפיצות, מדליית כסף בתחרות הקרב-רב אישי (115.90 נק'), אחרי בוריס שאחלין (115.95 נק') ולפני טיטוב (115.60 נק') שניהם מברית המועצות ו-2 מדליות ארד בתרגיל על המקבילים ובתרגיל על הטבעות. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בתרגיל הקרקע ובמקום שישי בתרגיל על סוסו הסמוכות.
אלוף עולם
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 זכה אונו ב-2 מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (574.650 נק'), לפני ברית המועצות (573.150 נק') וצ'כוסלובקיה (561.500 נק') ובתרגיל על המתח. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתרגיל הקרקע, בתרגיל על המקבילים ותרגיל על סוס הקפיצות.
אונו נשוי לקיוקו אונו, מתעמלת בעלת מדליית ארד אולימפית ולהם שני ילדים.
תארים והישגים
בשנת 1998 זכה אונו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
Lady Gaga Enigma + Jazz & Piano
Lady Gaga Enigma + Jazz & Piano הוא רצף ההופעות הקבוע בלאס וגאס של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא. הסבב מורכב משני סוגים שונים של מופעים, "Enigma" המתמקדת בתיאטרליות וכולל את להיטיה הגדולים עם 3 מערכות שונות לצד "Jazz and Piano" הכולל שירים מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול בליוי פסנתר, ושירים מתוך אלבום הג'אז המשותף שלה יחד עם טוני בנט משנת 2015, Cheek to Cheek עם כ-4 חלקים שונים במהלכו. החלק הראשון של המופע החל ב-28 בדצמבר עם 21 שירים ואילו מופע הג'אז החל ב-20 בינואר 2019 עם כ-20 שירים שונים.
סיבוב ההופעות זכה לשבחים רבים על ידי המבקרים שתיארו את גאגא והמופע "כשיאו של לאס וגאס" לצד שבחים על הקשר שלה עם מעריציה ושירתה לאורך כל המופע. ב-2019 "Lady Gaga Enigma" הפך לסבב ההופעות הקבוע המרוויח ביותר בלאס וגאס שלאחר מכן הפכך את גאגא לאישה החמישית בכל הזמנים שעברה את סך החצי מיליארד הכנסות מתוך סיבובי הופעות שונים לאורך הקריירה שלה.
במהלך השנים 2019–2020 בוטלו כ-10 תאריכים שונים בשל מגפת הקורונה ומחלתה של גאגא. בשנת 2019, הועמד בטקס פרסי בחירת הקהל בקטגוריית סבב ההופעות של השנה ושנה לאחר מכן בטקס פרסי "Pollstar" לפרס סבב ההופעות הקבוע הטוב ביותר. בסיומו, הרוויח כ-$53.9 מיליון דולר הכנסות מתוך כ-185,019 כרטיסים שנמכרו.
עקב ביטולי ההופעות ב-2020 בשל מגפת הקורונה נוספו 9 הופעות נוספות של ג'אז ופסנתר בין 14–31 באוקטובר 2021
רקע והכרזה
בדצמבר 2017 הודיעה גאגא על סיבוב הופעות קבוע בלאס וגאס של כשנתיים בתיאטרון הפארק MGM, החל מדצמבר 2018. לפי דיווחים, החוזה עמד בכ-100 מיליון דולר, וכולל כ-74 הופעות עם הרחבה אפשרית. בחודש יולי 2018, אתר הכרטיסים "Ticketmaster" העלה בטעות פרטים מוקדמים על הסבב ועל תאריכי ההופעות והציג קישור למכירת כרטיסים, הקישור הוסר במהירות והסבב הוכרז סופית ב-7 באוגוסט 2018 בשם, "Lady Gaga Enigma". תחילה כלל כ-27 מופעים החל מ-28 בדצמבר 2018 עד 9 בנובמבר 2019, הוא חולק ל-2 מופעים שונים, חלק ראשון בשם "Enigma" (אניגמה) בו נכללו להיטיה של גאגא במופע תיאטרון זוהר שתואר כ-"אודיסאיה חדשה לגמרי של להיטי הפופ של ליידי גאגא שנבנתה כחוויה שלא דומה לשום דבר אחר".
החלק השני של הסבב נקרא, "Jazz and Piano" (ג'אז ופסנתר) וכלל שירי ג'אז שונים בהם חלק מתוך אלבומה המשותף יחד עם טוני בנט משנת 2015, Cheek to Cheek ובליווי שירים נוספים מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול בנגינת פסנתר. גאגא תיארה את המופע כ-"לא דומה לשום דבר שעשיתי בעבר, זו תהיה חגיגה של כל מה שייחודי ושונה בתוכנו". לאחר מכן הוספו כחמישה תאריכים נוספים אל החלק השני של הסבב. לקידום המופע, יצאה כרזת מכירות צבעונית בה לבשה שמלת טול בצבעי ירוק ניאון של המעצבים לורנס וצ'יקו, כפפות, וכובע שחייה מבית "Vex Clothing". התמונה צולמה על ידי אינז ווינודה ועוצבה על ידי משתף הפעולה הוותיק של גאגא ניקולה פורמיצ'טי. מאט מון ממגזין "Paper" הרגיש שהכרזה מזכירה את תדמיתה של גאגא בתקופת המיני אלבום, The Fame Monster משנת 2009.
ב-4 בדצמבר 2018, שיתפה סרטון חזרות לתחילת המופע בחשבון האינסטגרם שלה המציג אותה בבגד גוף עם נקודות עליו, תוך שימוש בכידור תנועה בזמן ששירה, "Aura" התנגן ברקע. היא גם הניחה זהות חדשה כותרת באחד הסרטונים, והתייחסה לעצמה בשם "אניגמה". בחודש מאי 2019 נפתח בפארק MGM מוזיאון בהשראתה של גאגא, בשם "Haus of Gaga: Las Vegas" בו נראים כ-40 פרטי לבוש, תחפושות, ואביזרים של גאגא מעברה מתוך סבבי ההופעות שלה, טקסי פרסים בהם הופיעה, ווידאו קליפים.
אניגמה
המופע מתחיל בהקדמה בה אניגמה, דמות חייזרית שנלכדה בתנועה בתוך וידאו שהיא האלטר אגו של גאגא, מברכת את הקהל. זמן קצר לאחר מכן, גאגא מרחפת מעל לקהל צמוד לגג התיאטרון ומבצעת את "Just Dance" בזמן שהיא מנגנת את על פסנתר המודבק לגופה. לאחר עלייתה לבמה, היא ורקדניותיה מבצעות את "Poker Face" ו-"LoveGame". ואז היא פוגשת את שוב אניגמה, שמסבירה לה מי היא וכי היא תציג לגאגא את העתיד באמצעות סימולציה. לאחר הפסקה של החלפת תלבושת חוזרת לבמה לבושה בחליפה פלואורסצנטית ופאה בצבע תכלת, ומבצעת את "Dance in the Dark" ו-"Beautiful, Dirty, Rich".
לאחר מכן גאגא מורידה את הז'קט שלה ומנגנת בכלי הכולל מקלדת ומיתרי גיטרה תוך כדי ביצוע השיר, "The Fame". לאחר סיום השירים, "Telephone" ו-"Applause", גאגא מבינה מתוך הסימולציה, כי צלמי הפפראצי מסוכנים ורוצים ללכוד אותה, ולכן היא בורחת מהם ומתחילה לשיר את, "Paparazzi" כאשר היא עולה באוויר לכודה בכלוב דמוי כדור, אך מהר לאחר מכן, צלמי הפפראצי תופסים אותה והיא מבצעת "Aura" בזמן שהם מתחילים "לענות" אותה. המערכה השלישית נפתחת בכך שגאגא רוכבת על רובוט מכני ענק, כשהיא לובשת חליפת חתול קלילה של המעצב העתידני אשר לוין, תוך כדי שירת, "Scheiße". האפקטים הפירוטכניים מלווים את ההופעה. השיר הבא עובר ל-"Judas", בו גאגא מבצע, סולו גיטרה חשמלי ארוך. מאוחר יותר היא מבצעת "Government Hooker" עם מילות תיאור משתנות כדי להתייחס לממשל האמריקני הנוכחי. לאחר מכן, מבצעת גרסת כיסוי לשיר "I'm Afraid of Americans" של דייוויד בואי משנת 1997.
לאחר מכן, אניגמה מסבירה לגאגא שהיא חייבת לרפא את עצמה ובסיומה מתחילה לבצע את השירים, "The Edge of Glory" ו-"Alejandro". בסיומם, מתחילה לדבר עם הקהל ומתיישבת על יד פסנתר ושרה את, "Million Reasons" ו-"You and I" שם מצטרפים אלייה הגיטריסטים שלה. המערכה האחרונה של המופע נפתחת בחזרתה עם השיר "Bad Romance" בזמן שרקדניה מבצעים את הכוריאוגרפיה על הבמה המרכזית. החייזרית אניגמה אומרת לגאגא שהגיע הזמן שהיא תעזוב, אבל גאגא מתעקשת להופיע בשבילה בפעם האחרונה. לאחר מכן מתחיל השיר, "Born This Way" אשר בסיומו גאגא והצוות שלה עוזבים את הבמה. השיר ה-21 והאחרון, "Shallow" מבוצע על פסנתר כהדרן.
ג'אז ופסנתר
עיסוקה של גאגא בחלק השני של המופע, בג'אז ופסנתר אינו כולל נרטיב מקיף כפי שמראה החלק הראשון אגינמה, אך הוא מחולק ל-4 קטעים שונים, כאשר כל אחד מהם קודם לקראת החלפת תלבושות וסרטי ביניים בצבעי שחור-לבן. בסרטונים, גאגא מספרת על אהבתה לג'אז ולקלאסיקות אמריקאיות, ומעבירה צעקות למבצעים שהעניקו לה השראה, בהם בילי הולידיי, אטה ג'יימס, ודיינה וושינגטון.
אניגמה
כריס וילמן ממגזין Variety כינה את מופע האניגמה "מהלך חזרה לשורשיה עבור כוכבת העל ליידי גאגא", והתמקד ב-"אמנות ובמלאכה שלה להיות מרהיבה". בנוסף החמיא לגאגא על שירתה בשידור חי במשך כל השעתיים ללא הפסקה. מארק גריי ממגזין People אמר כי המופע "אנרגטי מאוד" ושיבח את התיאטרליות שלו ואת הקשר של גאגא עם הקהל. אנדראס הייל ממגזין בילבורד חשב כי "ההרכבים הצבעוניים היו גרנדיוזיים כמו ההופעות עצמן והתלבושות היו "ייחודיות להחריד". בסוף סקירתו, הוא הגיע למסקנה כי "ניכר היה שלגאגא נוח על במת וגאס, שם הופיעו הזמרים הגדולים של כל הזמנים. במילים פשוטות - היא נולדה לעשות את זה".
רנדי לואיס מהעיתון לוס אנג'לס טיימס חשב שגאגא "במצב של כוכבת פופ במלואה", בעוד שהוא כי מעריך את קטעי הצילומים ה-"ענקיים" והכללת הלהיטים הגדולים ביותר שלה. אך מצא שהמופע "לא מחובר", עם "מעט חוש של זרימה נרטיבית". הוא הוסיף כי הכוריאוגרפיה "אינה מציעה ביטוי פיזי או הגברה של מילות השיר או המוזיקה שלה" אף שהוא ציין כי היא הציגה "שפע של אנרגיה פרועה, קינטית". העיתונאי, מרק סניקר ממגזין Entertainment Weekly כינה את המופע "בסך הכל, אגוזי למדי... אבל מופע האניגמה הוא פאקינג טוב, וזה ראוי להערצה בניסיונותיה של גאגא להעלות את הלהיטים הגדולים ביותר שלה שמתאספים למשהו השואף לעוד".
ג'ון קצילומטס מתוך העיתון לאס וגאס ג'ונראל שיבח את כישורי הקול והפסנתר של גאגא, ואמר כי "היא מסנוורת ורוקדת סביב הבמה, דמות בקטע אחד מראה את פתיחת הלילה, אבל הנגינה הלבבית שלה על הפסנתר מראה שהיא יכולה גם להזיז את הקהל בעדינות". בכתיבתה עבור מגזין הרולינג סטון, בריטני ספאנוס הדגישה את מגוון הסטליסטים והשימוש באביזרים תוך כדי המופע, בעודה אומרת כי "הרגעים הטובים ביותר הם אלה שמרגישים מאולתרים". היא סיימה את ביקורתה באמירה כי אניגמה "הפכה בסופו של דבר למופע המאשר את מורשתה ומתחיל אותה".
ג'אז ופסנתר
עיתונאי המגזין Variety כריס וילמן חשב שעיבוד הג'אז והפסנתר היה אפילו טוב יותר ממופע האניגמה של גאגא, וכינה אותו "הצילום הטוב ביותר שאנחנו הולכים להשיג במסע הזמן". והוסיף כי "המופע הזה מראה את שיאו של לאס וגאס" והחמיא לגאגא בעודו אומר, "הרגש האמיתי שלה לאורך כל ההופעה הזו. נקשר בכוח המאחד של אישיותה המטורפת והכישרון הקולני שלה" והבחין כי, "בשבילה, שתי חלקי ההופעות בווגאס אינן מנוגדות אלא משלימות - חלק מאותה נחישות להשתמש במלאכה כדי לומר משהו אמיתי".
קבלה מסחרית
מכירה מוקדמת למופע החלה מ-8 באוגוסט 2018 לחברי מועדון המעריצים של גאגא, ואחריהם בעלי כרטיסי האשראי בבנק סיטי למחרת, אשר קיבלו סיכוי מוקדם לרכוש את הכרטיסים. כמו כן, התקיימה מכירה מוקדמת לחברי MGM וכן ללקוחות "Live Nation" ו-"Ticketmaster" שהתקיימה בין התאריכים 11–12 באוגוסט. למחרת הכרטיסים למופע נהפכו זמינים לקהל הרחב, כולל הזמנות כלליות וחבילות VIP למפגשים. מגזין IQ דיווח כי מכירות הכרטיסים עקפו את כמות הכנסות כרטיסיהן של אמניות נוספות עם סבבי הופעות קבועים בלאס וגאס בהן בריטני ספירס עם "Britney: Piece of Me" וסלין דיון עם "Celine". בפברואר 2019 דווח על כמות ההכנסות של הלג הראשון של הסבב על ידי בילבורד, בו הוצג שגאגא הרוויחה כ-16 מיליון דולר מ-11 מופעים בהן מכירת הכרטיסים נמכרה ב-100% מהמקומות שהביא כ-4.3 מיליון דולר הכנסות ברוטו בדצמבר 2018, 8.7 מיליון בינואר 2019, ו-2.9 מיליון דולר בחודש פברואר.
על פי העיתונאי אריק פרנקנברג סך הברוטו היה "קצב פתיחה מחשמל לסבב הופעות קבוע בלאס וגאס, בעודה גאגא עולה על הכנסות פתיחת המופעים הקבועים של כל האמנים הקודמים בעבר בלאס וגאס בהם, בריטני ספירס, ג'ניפר לופז, בקסטריט בויז, שאניה טוויין, וגוון סטפני". כמות הברוטו הפכה את גאגא לאישה החמישית בכל הזמנים אשר עברה כמות במצטבר של כחצי מיליארד הכנסות מתוך כל סיבובי ההופעות הקודמים בקריירה שלה על פי מגזין הבילבורד. בשנת 2019, "Lady Gaga Enigma" הכניס כ-53,868,719 מיליון דולר בהם כ-1,584,374 דולר בממוצע למופע יחיד, אשר מתוכם מכר במצטבר כ-185,019 כרטיסים שבהם מחיר הכרטיס הממוצע עלה כ-291.15 דולר. בין השנים 2019 ל-2020 התבטלו כ-10 מופעים שונים במהלך הסבב מאחר מגפת הקורונה ותאריך בו חלתה גאגא.
סטטיסטיקה בייסיאנית
סטטיסטיקה בייסיאנית, הנקראת על שם הסטטיסטיקאי תומאס בייס, היא תאוריה בתחום הסטטיסטיקה שבה הראיות לגבי מצבו האמיתי של העולם מבוטאות על ידי האמונות האפריוריות (קודמות לתצפית) שלנו לגבי מצבו של העולם (אמונה סובייקטיבית או כזו המבוססת על ידע קודם), הידועות בשם הסתברויות בייסיאניות.
דקוטה (זמרת)
סופי אלטון (באנגלית: Sophie Elton), הידועה בשם הבמה שלה, דקוטה (Dakota), היא זמרת-יוצרת בריטית. היא ידועה בעיקר בזכות גרסת הכיסוי שביצע יחד עם ג'ונאס בלו לסינגל "Fast Car" של טרייסי צ'פמן.
סטטיסטיקה בייסיאנית
השיטה הבייסיאנית מבטאת רק אחת מתוך כמה דרכים לפרש את המונח "הסתברות", וישנן שיטות אחרות שאינן מתבססות על אמונות אפריוריות לגבי העולם.
דקוטה (זמרת)
קריירה
ב-4 בדצמבר 2015, היא השתתפה בגרסת הכיסוי של ג'ונאס כחול לסינגל "Fast Car" של טרייסי צ'פמן. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי, למקום השני במצעד הסינגלים האירי, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
סטטיסטיקה בייסיאנית
אחד הרעיונות המרכזיים הבאים לידי ביטוי בגישה הבייסיאנית הוא ש"הסתברות היא דעה קיימת, והסקת מסקנות מנתונים אינה אלא בדיקה מחדש של דעה זו לאור מידע רלוונטי חדש".
הסקה בייסיאנית
הסקה בייסיאנית היא גישה של הסקה סטטיסטית הנבדלת מהסקה שכיחותנית. היא מבוססת בעיקר על השימוש בהסתברויות בייסיאניות על מנת לסכם ממצאים וראיות.
מידול סטטיסטי בייסיאני
הניסוח של מודלים סטטיסטיים באמצעות סטטיסטיקה בייסיאנית ישנה תכונה ייחודית, בכך שהיא מצריכה הגדרה של ההסתברויות הפריוריות עבור כל אחד מהפרמטרים הלא ידועים. ההסתברויות הפריוריות הן חלק אינטגרלי מהמודל לא פחות מהביטוי של ההתפלגויות. הסתברויות פריוריות עשויות להיות או היפרפרמטרים (פרמטרים של המודל בעלי הסתברות פריורית) או התפלגות היפרפריורית  (פרמטרים של ההתפלגות של הפרמטר של המודל, שלהם יש הסתברות פריורית).
דקוטה (זמרת)
קריירה
ב-2017, היא הוציאה, בשיתוף עם אלכס רוס וטי-פיין, בגרסת הכיסוי לסינגל "Dreams" של גבריאלה. גרסת הכיסוי הגיעה למקום ה-19 במצעד ה-Hitseekers האוסטרלי.
סטטיסטיקה בייסיאנית
תכנון ניסויים בייסיאני
תכנון ניסויים בייסיאני כולל את המושג שקרוי: "השפעת האמונות המוקדמות" ('influence of prior beliefs'). גישה זו משתמשת בשיטות של ניתוח עוקב על מנת לכלול את הממצאים מהניסויים הקודמים בניסויים החדשים. זה נעשה על ידי עדכון ה"אמונות" תוך שימוש בהתפלגויות פריוריות (לפני הניסוי) ופוסטריוריות (לאחר ראיית הממצאים). דבר זה מאפשר לתכנון הניסויים לעשות שימוש במגוון אמצעים.
דקוטה (זמרת)
קריירה
ב-20 ביולי 2018, דקוטה הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Call Me When You Get This.
ב-2018, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם Not3s, את הסינגל "Sober". בהמשך השנה, היא הוציאה את הסינגל "Hate Loving You" ו-"Hey Mamma".
ב-2021, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלכס גאודינו, את הסינגל "All I think of is You".
זכויות להט"ב בקוסטה ריקה
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, "Human Rights Watch" תיאר את קוסטה ריקה כ-"מחויבת לזכויות שוויון והשראה עבור מדינות נוספות במרכז אמריקה". אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בתעסוקה ובכלל תחומים נוספים, וטרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם במסמכי זהות רשמיים כדי לשקף את זהותם המגדרית, לרבות רישיונות נהיגה, דרכונים ותעודות זהות.
מעמד בחוק
הומוסקסואליות סווגה לראשונה כפשע בקוסטה ריקה בתקופת השלטון הספרדי מאז 1502. לאחר קבלת עצמאותה, עדיין הוגדרה כפשע עד הנשיאות הליברלית של טומאס גווארדיה בין 1870–1876. אף על פי שההפללתה הופסקה בתקופה זו כחלק מרפורמה גדולה יותר של מערכת המשפט, הומוסקסואליות עדיין נתפסה באופן נרחב כ-"חטא ידוע לשמצה".
בשנת 1971 נקבע גיל הסכמה אוניברסלי, כמו גם חוק חדש שאסר על "מעשי סדום שערורייתיים" ככל הנראה בפומבי בעוד כי לא היו הרשעות ידועות רשומות אך שמר על המעמד החוקי של פעולות הומוסקסואליות פרטיות בין מבוגרים בהסכמה. סעיף 382 בחוק העונשין שהזכיר "מעשי סדום שערורייתיים" בוטל ב-2002, לצד חוקים רבים אחרים.
התנצלות
ב-1 ביולי 2018, נשיא המדינה קרלוס אלברדו קסאדה פרסם התנצלות פומבית בפני חברי קהילת הלהט"ב על הרדיפה והאפליה שעברו במשך השנים בקוסטה ריקה. קסאדה הצהיר כי המדינה "קידמה והוציאה להורג רדיפות, פשיטות, מעצרים שרירותיים ומכות" כלפי אנשיה. בהצהרתו ציין גם את קיומן של מהומות סטונוול אשר היו להתקוממות נגד התעמרות משטרת ניו יורק ב-1969 כלפי חברי הקהילה שהובילו לתנועת זכויות להט"ב בכלל רחבי העולם, ועל כך שקוסטה ריקה התירה הומוסקסואליות שנתיים לאחר מכן, ב-1971, אך אפליה ואלימות הומופובית נמשכו גם בעשורים הבאים,
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בשנת 2006, בית המשפט העליון דחה עתירה לפיה חוקת קוסטה ריקה מחייבת הכרה בנישואים חד מיניים גם כן. עורך הדין למען זכויות האדם יאשין קסטרילו פרננדס עתר בטענה שהוראות חוקתיות מסוימות הנוגעות לשוויון זכויות ולמשפט הבינלאומי מחייבות הכרה בנישואים חד מיניים, אם כי רק שניים מהשופטים הסכימו עם עמדתו. דעת הרוב טענה כי בעת אישור החוקה, "נישואים" הובנו כאיחוד בין גבר לאישה בלבד. עם זאת, בהחלטת בית המשפט אכן נקבע כי לממשלה יש סמכות לחוקק איחודים אזרחיים.
בשנת 2008, האגודה לזכויות להט"ב, "Diversity Movement", הובילה מספר מחוקקים להגיש הצעת חוק להתרת איחוד אזרחי. הנציגים אנה הלנה צ'אקון (אז ממפלגת האחדות הנוצרית החברתית, כיום ממפלגת הפעולה האזרחית) וחוסה מרינו (החזית הרחבה) הביעו תמיכה בהצעת החוק שקבעה כי "הומוסקסואלים ולסביות הם לא פחות מכולנו בקוסטה ריקה. אנחנו לא מדברים על נישואים או אימוץ, אלא על זכויות אזרח בסיסיות".
ביולי 2010 הורה בית המשפט החוקתי לבית הדין לבחירות העליון לעצור משאל עם מוצע על הכרה באיגודים עבוק זוגות חד מיניים. משאל העם היה אמור להתקיים ב-5 בדצמבר 2010. הערעור הוצג על ידי עורך הדין קווירוס סלאזאר, בטענה שהצעת משאל העם מפרה את הזכויות והחירויות של יחידים. העצומה למשאל העם אורגנה על ידי "Observatori de la Familia", קבוצה שמרנית דתית, אשר ביקשה להפסיק את החקיקה להכרה באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים.
ב-1 ביולי 2013 העבירה האספה המחוקקת חקיקה המעניקה הטבות של שותפויות מקומיות "ללא אפליה המנוגדת לכבוד האדם". מחוקקים ליברלים ציינו במהלך הדיון כי השינויים יפתחו איחודים אזרחיים לזוגות חד מיניים. מחוקקים שמרנים קראו מיד לנשיא לאורה צ'ינצ'ייה להטיל וטו על החקיקה, בטענה כי הם "הצביעו בטעות בעד הצעת החוק". צ'ינצ'ייה סירבה להתנגד לאישור הצעת החוק וחתמה עליה ימים לאחר מכן. הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-8 ביולי 2013. ב-10 ביולי 2013, שישה זוגות חד מיניים עתרו לבית משפט עבור הכרה במערכות היחסים שלהם כשותפות משפחתית. יממה לאחר מכן קיבל בית משפט לענייני משפחה את אחת העתירות.
באמצע מרץ 2015 הוגשו לאספה המחוקקת שתי הצעות ממשלה בנושא התרת איחודים אזרחיים. ב-19 במרץ 2015, הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים הוגשה לאספה המחוקקת על ידי חברת הפרלמנט ליגיה אלנה פאלאס רודריגז ממפלגת החזית הרחבה.
פסיקת בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם 2018
ב-9 בינואר 2018, פסק בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם כי המדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא. בית הדין ציין את פסיקתו באומרו:
ממשלת קוסטה ריקה הודיעה במהרה כי תציית לפסיקה. אולם "המועצה העליונה של הנוטריונים" סירבה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד מיניים עד שהאיסור יבוטל במפורש על ידי בית המשפט העליון או על ידי האספה המחוקקת. למרות זאת, זוג התחתן בהצלחה בפני הנוטריון בפברואר 2018. הנוטריון המדובר עמד בפני חקירה, אך דחה כל עוולה, וקבע כי הוא מכבד את החוק הבינלאומי ונקט עמדה נגד כל אפליה בעת נישואי בני זוג חד מיניים.
תביעות שביקשו להכשיר נישואים חד מיניים הוגשו בפני בית המשפט העליון לצדק של קוסטה ריקה. באוגוסט 2018, בית המשפט העליון פסק בעד הסרת האיסור על נישואים חד מיניים, ונתן למחוקקים במדינה כ-18 חודשים להכשיר נישואים חד מיניים מאת האספה המחוקקת. ב-14 בנובמבר פרסם בית המשפט את פסק הדין המלא בכתב, שפורסם בעלון השיפוטי ב-26 בנובמבר 2018, וקבע תאריך יעד אחרון ל-26 במאי 2020. מאחר שהמחוקקים לא נקטו צעדים להכשרת נישואים חד מיניים בחקיקה לפני המועד האחרון, הפכו אוטומטית לחוקיים ב-26 במאי 2020.
הורות ואימוץ
מריו נוניז, חבר במפלגת התנועה הליברטריאנית השמרנית, הציג הצעת חוק באספה המחוקקת בשנת 2007 לאסור על על זוגות חד מיניים לאמץ או להחזיק באפוטרופוסות על ילדים. עם זאת, הצעת החוק לא עברה.
מאז מאי 2020, זוגות חד מיניים נשואים יכולים לאמץ ילדים במשותף באופן חוקי לאור התרתם של נישואים חד מיניים. בראיון ביוני 2020, חורחה אורבינה סוטו, רכז המכון הלאומי לילדים הצהיר כי כלל ההורים המאמצים לעתיד נבדקים כמתאימים "ללא קשר לנטייה מינית או מגדר". בית הדין לבחירות העליון הבהיר בנוסף כי אם זוגות חד מיניים המורכבים מזוג לסביות נשואות הן בהריון באמצעות הזרעה מלאכותית, האם אשר נמצאת בהריון אשר מוגדרת כלא ביולוגית, תוכר אוטומטית כאמו החוקית של הילד.
הגנה מפני אפליה
חוקת קוסטה ריקה אינה מכלילה במפורש איסור על אפליה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, סעיף 28 קובע כי "אין לרדוף אף אחד על דעותיו או מעשיו אם אינם מנוגדים לחוק" בעוד סעיף 33 קובע כי "כולם שווים בפני החוק".
לפי סעיף 48 לחוק ה-HIV/איידס משנת 1998, "נטייה מינית" היא אחת הקטגוריות בהן אפליה אסורה בתחומים כגון תעסוקה, "מי שמחיל, מארגן או נוהג באמצעים מפלים בגלל גזע, לאום, מין, גיל, אופציה פוליטית, דתית, מינית, עמדה חברתית, מצב כלכלי, מצב משפחתי או בגלל כל סבל של בריאות או מחלה, יוטל סנקציה של עשרים עד שישים יום קנסות. השופט יוכל להטיל, בנוסף, את עונש הפסילה המקביל, של חמישה עשר עד שישים יום.
בשנת 2020, האספה המחוקקת העבירה מספר סעיפי חקיקה לחיזוק חוקים נגד אפליה על בסיס נטייה מינית. החוקים תיקנו את סעיף 112 לחוק העונשין כדי לקבוע עשרים עד שלושים וחמש שנות מאסר על פשעי שנאה שנבעו מהנטייה המינית של הקורבן. בין היתר, סעיף 380 קובע מאסר של שנה עד שלוש שנים על "לא כולל, הפרדה או הבחנה של אדם על רקע נטייתו המינית על מנת להגביל, להגביל או לשלול את זכויותיו וחירויותיו".
סעיף 386bis קובע שלוש עד עשר שנות מאסר בגין גרימת כאב או סבל פיזי או נפשי, הפחדה, כפייה או סחיטה על בסיס נטייה מינית. המחוקקים תיקנו בנוסף את חוק מס' 9343 של שוק העבודה כך שיכליל נטייה מינית בתוכנו, "כל אפליה במקום העבודה נגד אנשים מסיבות של גיל, מוצא אתני, מין, דת, גזע, נטייה מינית, מצב משפחתי, דעה פוליטית, מוצא לאומי, מוצא חברתי, השתייכות, נכות, חברות באיגוד, מצב כלכלי, מעמד מטפל או כל צורה מקבילה אחרת של אפליה אסורה".
זהות מגדרית
לפני שנת 2018, אסור היה לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי אשר נקבע בלידתם. סעיף 51 לחוק האורגני של בית הדין העליון והרישום האזרחי כולל מין כאחת הדרישות לרישום לידות. סעיף 2 לתקנות תצלומים למסמכי זהות קובע כי: "לכל אדם הזכות לכבד את דמותו ואת זהותו המגדרית ברגע צילום התמונה המצורפת לתעודת הזהות".
מאז 2013, טרנסג'נדרים יכולים לשנות את שמם החוקי בתיעוד כך שיתאים לזהותם המגדרית. ניתוח לשינוי מין אינו חובה אך נדרש צו שיפוטי להתרה.
בשנת 2016 הונחה בפני האספה המחוקקת הצעת חוק המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את שמם ומגדרם באופן חוקי ללא צורך בניתוח או באישור שיפוטי. ביוני 2017, הצעת החוק עלתה לוועדת זכויות האדם, בעוד בית הדין לבחירות העליון (TSE) אישר את ההצעה, אך בסופו של דבר לא עברה באספה.
ב-14 במאי 2018, בית הדין לבחירת העליון אישר החלטה המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את שמם כדי לשקף את זהותם המגדרית בתעודות הזהות הרשמיות. ההחלטה באה בתגובה לפסיקת בית הדין הבין-אמריקאי לזכויות אדם בינואר 2018 לפיה כל המדינות החברות בהן, כולל קוסטה ריקה, חייבות לספק זכויות מלאות ושוות לזוגות ואזרחים אשר זהותם המגדרית העצמית שונה מזו הרשומה בלידתם. בית הדין הכריז כי ניתן לבצע את התהליך בהליך פשוט וחינמי. בנוסף, בית הדין דיווח כי על מנת להימנע מהשפעות סטיגמטיות, המין בו אדם רשום בלידה לא יופיע עוד במסמכי הזהות.
תרומת דם
באוגוסט 2007 הוסר האיסור על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם לאחר פעילות חברתית אשר הוביל פעיל זכויות הלהט"ב אלברטו קבזה.
תנאי מחיה
זכויות להט"ב בקוסטה ריקה מוגדרות כיום כמי שעשו התקדמות תרבותית, חברתית ומשפטית משמעותית מאז שנות ה-70. בעוד שפוליטיקאים מסוימים, כמו הנשיא אוסקר אריאס הביעו תמיכה בקידום זכויות להט"ב במדינה, תושבי קוסטה ריקה נטו להיות שמרנים חברתית בכל הנוגע לנטייה מינית וזהות מגדרית, במידה רבה בשל העוצמה החזקה של הכנסייה הרומית-קתולית ומסורות תרבותיות של מאצ'יסמו.
בעוד שהומוסקסואליות הייתה חוקית מבחינה טכנית, הטרדות משטרתיות ופשיטות כלפי להט"בים ומפעלים פרטיים היו בעבר דבר שבשגרה. בשנת 1990 הודיע שר הפנים, המשטרה וביטחון הפנים אנטוניו אלוורז דסנטי כי לא יאפשר לנשים זרות להיכנס לקוסטה ריקה כדי להשתתף ב-"Encuentro", מפגש בינלאומי של לסביות. הוא הורה לקונסוליות של קוסטה ריקה לא להעניק אשרות לנשים הנוסעות ללא ליווי גברים, והזהיר שכל הנשים "ייעצרו בשדה התעופה". דסנטי הודיע בנוסף לחברות תעופה שאם ימכרו כרטיסים לנשים הנוסעות לבדן, או שנראה כי ישתתפו בפגישה, הן יידרשו לספק את חזרתן המיידית של "הלסביות החשודות". כאשר נלחץ להסביר כיצד ניתן לזהות לסביות בשדה התעופה, טען כי נשים בעלות שיער קצר, לבושות במכנסיים או נסעות לבדן יכולות להיות מזוהות כלסביות. המארגנים שינו את התאריכים והמיקום של הפגישה והיא לבסוף התקיימה. יתר על כן, ממשלת קוסטה ריקה סירבה במספר הזדמנויות להעניק הכרה משפטית לארגונים המבקשים לשפר את מעמד זכויות הלהט"ב במדינה. מדיניות זו החלה להשתנות בשנות ה-90, כאשר בית המשפט העליון של קוסטה ריקה קבע כי החוקה מעניקה ללהט"בים את הזכות להתאסף בדרכי שלום, להתאגד, ליצור מפעלים פרטיים משלהם, כמו גם אגודות למען שיפור מעמדי זכויות משלהם.
בשנת 1993, התברר כי לאוניברסיטה הבינלאומית דה לאס אמריקה הייתה מדיניות של גירוש סטודנטים להט"בים ופיטורי סגל וצוות המזוהים כחברי הקהילה. כאשר איגוד חינוך מכון אמריקה הלטינית לחינוך ומניעת HIV/איידס, הגיש תלונה למשרד החינוך, המשרד קבע כי מדיניות זו מפרה את הסעיפים 20, 33 ו-70 של החוקה.
בשנת 1998 בוטל פסטיבל גאווה בקרב חברי קהילת הלהט"ב המתוכנן מחשש לאפשרות של אלימות על רקע הומופובי. במהלך התכנון הראשוני של האירוע, הנשיא מיגל אנחל רודריגס ממפלגת האחדות הנוצרית-חברתית השמרנית, התנגד בפומבי למתן היתרים לקיומו. בשנת 1999, עיריית סן חוסה, עיר הבירה של קוסטה ריקה, ניסתה לסגור סאונה אשר הייתה ידועה בפופולריות בקרב חברי הקהילה, אם כי בית המשפט העליון בשנת 2000 הורה לעיר לאפשר לסאונה להישאר פתוחה בטענה כי "לקריטריונים סובייקטיביים של מוסר והתנהגות נאותה אין בסיס חוקי", וקבע כי מעשי העירייה "מייצגים הפרה של זכויות היסוד המוענקות על ידי חוקת המדינה".
ב-27 במרץ 2008, הנשיא אוסקר אריאס חתם על צו ביצוע הקובע את ה-17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה המחייב את קוסטה ריקה להצטרף למדינות נוספות ברחבי העולם בפעילות למיגור אלימות כלפי להט"ב.
בשנת 2008, בית המשפט העליון פסק נגד התרה עבור אסיר הומוסקסואלי בבית סוהר לקבל ביקורים מאת בן זוגו. עם זאת, באוקטובר 2011, בית המשפט הפך את פסיקתו והתיר שוויון לזוגות חד מיניים בקבלת ביקורים. בשנת 2012, מפלגת הפעולה האזרחית הציגה הצעת חוק להכריז על האספה המחוקקת כ-"מרחב נטול הומופוביה", אשר עברה מאוחר יותר ברוב קולות בעוד המפלגות הנוצריות-שמרניות היו למתנגדות היחידות. ב-21 באפריל 2013, כרמן מוניוז (PAC) הפכה לחברת הפרלמנט הלסבית הגלויה הראשונה באספה המחוקקת של קוסטה ריקה. ב-1 במאי 2018, אנריקה סאנצ'ז הפך לחבר הקונגרס ההומו הגלוי הראשון בקוסטה ריקה.
ב-15 במאי 2014, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הנשיא לואיס גיירמו סוליס הציב דגל גאווה בבית הנשיא אשר לדבריו היה "מעשה סמלי לתמיכה בכל מגוון מיעוטים, במיוחד עבור קבוצה שהופלה בצורה חמורה". המעשה עורר תגובות משבחות לרוב אם כי ספג ביקורת מצד מגזרים דתיים.
בדצמבר 2018, הנשיא קרלוס אלברדו חתם על מספר צווים ביצועיים הנוגעים לזכויות דיור, הגירה ומימון טיפול הורמונלי חלופי באמצעות מערכת הבריאות הממלכתית לזוגות חד מיניים, בין היתר. ביוני 2019, הפך אלברדו לנשיא קוסטה ריקה הראשון שהשתתף במצעד הגאווה השנתי בבירה סן חוסה לצד כ-100,000 איש. באירועים המוקדמים בסוף שנות ה-2000 ברחבי העיר, בעת ציון המצעד השתתפו כ-20 איש אשר לווה לצד עלבונות מעוברי אורח.
H-II (סדרת משגרים)
פיתוח המנוע החל בשנת 1984. בפיתוח השתתפו מיצובישי, ניסן ו-NEC. הפיתוח הסתיים בשנת 1994 ובוצע שיגור מוצלח. אמנם עלות השיגור הייתה גבוהה מאוד (כ-190 מיליון $) ולא הייתה תחרותית לעומת שיגורים על ידי טיל אריאן. בעקבות כך בוצעו 7 שיגורים בלבד והוחלט לפתח דור שני של המשגר "H IIA". הפיתוח הסתיים לקראת שנת 2001 כאשר בוצע שיגור ראשון. בסך הכול בוצעו 45 שיגורים. עלות כל שיגור הייתה 90 מיליון $. במהלך השנים פותחו 4 דגמים ויכולת שיגור גדלה מ-4100 ק"ג ל-9500 ק"ג.
במטרה להגדיל יכולת שיגור בשנת 2009 פותח משגר H-II B עם יכולת שיגור של 16,500 ק"ג. המטרה העיקרית הייתה לאפשר שיגורים של H-II Transfer Vehicle. עלות השיגור הייתה 112.5 מיליון $ ובוצעו 9 שיגורים.
בשלבי פיתוח נמצא משגר מדגם H-III. השיגור הראשון בוצע בשנת 2023 אך נכשל.
ג'יימס פריי
ג'יימס כריסטופר פריי (באנגלית: James Frey; נולד ב-12 בספטמבר 1969) הוא סופר אמריקאי. ספריו האוטוביוגרפיים "מיליון רסיסים קטנים" (2003), "חברי לנארד" (2005) וספרו הבדיוני "בוקר בהיר וצח" היו לרבי מכר. בתקופה של סוף 2005 ותחילת 2006 נודע בשל סערה תקשורתית סביב גילויים של תחקירנים כי חלקים מספרו "מיליון רסיסים קטנים" הם בדויים; תביעה משפטית אף חייבה אותו להשיב בשל כך כספים לקוני הספר.
ביוגרפיה
בצעירותו עבר לשיקגו ומשם ללוס אנג'לס. מתגורר כיום בטריבקה שבמנהטן, ניו יורק, עם רעייתו מיה. אב לבת בשם מורן (2004).
ברנרדה ברונוביץ'
ברנדה ברונוביץ' (בקרואטית: Bernarda Brunović; נולדה ב-1993), ידועה גם בשמה הפרטי ברנרדה ובשם הבמה שלה ברנרדה ברונו, היא זמרת-יוצרת עיוורת ממוצא קרואטי-שווייצרי.