cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תאוריית האיתות
דוגמאות
סם בראון וויליאם המילטון, ומרקו ארצ'טי, הציעו שצבע העלים בסתיו הוא אות ששולחים העצים לכנימות ולמינים אחרים של מזיקים הנודדים בסתיו אל העצים. לפי התאוריה שלהם, צבעי הסתיו הבהירים שכוללים גוני ורוד וצהוב הם יקרים עבור העצים מכיוון שסינתוז הפיגמנטים דורש אנרגיה, אבל ההשקעה עשויה לעזור לעצים להפחית את עומס הטפילים שלהם.
דלגנות, כמו בצבי תומסון, מובאת כדוגמה לאיתות: הצבאים קופצים קרוב לטורף במקום לברוח, במה שיכול להיות אות לעוצמתם, מהירותם וכשירותם, וכך הטורף לא ירדוף אחריהם כי יבין שאם יעשה זאת, יבזבז אנרגיה לשווא ולא יתפוס אותם.
אותות כנים אנושיים
גם התנהגות אנושית עשויה לספק דוגמאות לאותות יקרים. באופן כללי, אותות אלו מספקים מידע על האיכות הפנוטיפית של האדם או על נטיותיו לשיתוף פעולה. עדויות לאיתות רב השקעה נמצאו בתחומים רבים של אינטראקציה אנושית, כולל לקיחת סיכונים, ציד ודת.
איתות יקר בציד
צֵיד חיות גדולות נחקר בהרחבה כאות לנכונות של גברים לקחת סיכונים פיזיים, כמו גם כדרך להציג כוח וקואורדינציה. תאוריית האיתות היקר היא כלי שימושי להבנת חלוקת מזון בין מלקטים וציידים מכיוון שניתן ליישם אותה במצבים שבהם הדדיות מושהית (אני אתן לך עכשיו, אתה תיתן לי אחר כך) אינה הסבר בר-קיימא. מקרים שאינם עולים בקנה אחד עם השערת ההדדיות המושהית הם אלו שבהם צייד חולק את בשר הציד שלו ללא הבחנה עם כל החברים בקבוצה גדולה. במצבים אלו, ליחידים החולקים בשר אין שליטה לגבי השאלה אם יקבלו החזר על נדיבותם, ונצלנות הופכת לאסטרטגיה אטרקטיבית עבור אלה שמקבלים בשר. נצלנים הם אנשים שקוטפים את היתרונות של חיים קבוצתיים מבלי לתרום לתחזוקתם ולהשקיע בהם. תאוריית האיתות היקר יכולה למלא חלק מהפערים שהותירה השערת ההדדיות המושהית. הוקס הציע שגברים מבצעים ציד גדול וחולקים בשר בפומבי כדי למשוך תשומת לב חברתית או כדי להשוויץ. הצגה כזו ותשומת הלב החיובית כתוצאה מכך יכולים לשפר את המוניטין של צייד על ידי מתן מידע על איכותו הפנוטיפית. איתותים באיכות גבוהה מאפשרים הצלחה רבה יותר ברכישת בני זוג ובעלי ברית. לפיכך, תאוריית האיתות היקר יכולה להסביר התנהגות בזבזנית ואלטרואיסטית לכאורה.
כדי להיות יעילים, אותות יקרים חייבים לעמוד בקריטריונים ספציפיים. ראשית, מאותתים חייבים לשאת ברמות שונות של עלות ותועלת עבור התנהגות איתות. שנית, עלויות ותועלות חייבות לשקף את האיכות הפנוטיפית של המוסרים. שלישית, המידע המסופק על ידי אות צריך להיות מכוון לקהל ונגיש. קולט יכול להיות כל מי שעומד להפיק תועלת מהמידע שהמאותת שולח, כגון בני זוג פוטנציאליים, בעלי ברית או מתחרים. כנות מובטחת כאשר רק יחידים באיכות גבוהה יכולים לשלם את העלויות (הגבוהות) של איתות. לפיכך, אותות יקרים לא מאפשרים לאנשים באיכות נמוכה לזייף אות ולהטעות את הקולט.
גם אנשי ההדזה בטנזניה חולקים אוכל, אולי כדי לצבור מוניטין. לא ייתכן שהציידים חולקים בשר בעיקר כדי לפרנס את משפחותיהם או כדי לזכות בהטבות הדדיות, מכיוון שגם נערים מתבגרים לעיתים קרובות נותנים את הבשר שצדו למרות שעדיין אין להם נשים או ילדים, ולכן ההסבר הסביר הוא שמדובר באיתות יקר המפגין את תכונותיהם. תכונות אלו כוללות ראייה טובה, קואורדינציה, כוח, ידע, סיבולת, או אומץ. ציידי הדזה משתדכים לעיתים קרובות יותר לנשים פוריות שעובדות קשה, יותר מאשר לא ציידים. אישה מרוויחה מהזדווגות עם גבר בעל תכונות כאלה, מכיוון שסביר מאוד שילדיה יירשו תכונות שמגבירות את הכשירות וההישרדות. היא עשויה גם להרוויח מהמעמד החברתי הגבוה של בעלה. לפיכך, ציד הוא אות כן ויקר של איכות פנוטיפית.
במקרים רבים, מוניטין חזק שנבנה באמצעות איתות יקר משפר את מעמדו החברתי של גבר על פני מעמדם של גברים שמאותתים בהצלחה פחותה. בקרב קבוצות חיפוש מזון בצפון קלהארי, ציידים מסורתיים בדרך כלל לוכדים שתיים או שלוש אנטילופות בשנה לכל היותר. על צייד מסוים שהיה מוצלח במיוחד נאמר:
למרות שהצייד הזה חלק בשר, הוא לא עשה זאת במסגרת של הדדיות. המודל הכללי של איתות יקר אינו הדדי; במקום זאת, אנשים חולקים רוכשים יותר בני זוג ובעלי ברית. איתותים יקרים בקבוצות חיפוש מזון בקלהארי, חלים על מצבים שבהם הנתינה מגיעה לרוב למקבלים שאין להם מה להציע בתמורה. לצייד צעיר יש מוטיבציה להרשים את חברי הקהילה שיש להם בנות כדי שיוכל להשיג את אשתו הראשונה. ציידים מבוגרים עשויים לרצות למשוך נשים המעוניינות במערכת יחסים מחוץ לנישואים, או להיות רעיה משותפת. בקבוצות אלו בצפון קלהארי, הריגת חיה גדולה מעידה על כך שהגבר רכש שליטה באמנות הציד ומסוגל לפרנס משפחה. נשים רבות מחפשות גבר שהוא צייד טוב, בעל אופי נעים, נדיב, ובעל קשרים חברתיים מועילים. היות שיכולת ציד היא תנאי מוקדם לנישואין, גברים שהם ציידים טובים נכנסים לשוק הנישואים מוקדם יותר. תאוריית האיתות היקר מסבירה תצוגות חיפוש וציד בזבזניות לכאורה.
סיכונים פיזיים כאות יקר
ניתן ליישם את תאוריית האיתות היקר במצבים הכרוכים במאמץ פיזי וסיכון לפציעה פיזית או מוות. מחקר על נטילת סיכונים פיזיים חשוב מכיוון שמידע בנוגע לפעילויות בסיכון גבוה שבהן משתתפים גברים, במיוחד גברים צעירים, יכול לעזור בפיתוח תוכניות מניעה. נהיגה בחוסר זהירות היא בעיה קטלנית בקרב גברים צעירים בחברות מערביות. זכר שלוקח סיכון פיזי מעביר את המסר שיש לו מספיק כוח ומיומנות כדי לשרוד פעילויות מסוכנות ביותר. אות זה מכוון לעמיתים ולבנות זוג פוטנציאליות. כאשר אותם עמיתים הם פושעים או חברי כנופיה, הסוציולוגים דייגו גמבטה וג'יימס דנסלי גילו שאותות המעידים על לקיחת סיכונים יכולים לעזור לזרז את הקבלה לקבוצה.
במחקר על נטילת סיכונים, סוגים מסוימים של סיכונים, כגון סיכון פיזי או הרואי לטובת אחרים, נתפסים בצורה חיובית יותר מאשר סוגי סיכונים אחרים, כגון נטילת סמים. גברים ונשים העריכו דרגות שונות של סיכון הרואי עבור בני זוג וחברים בני אותו מין. גברים העריכו נטילת סיכונים הרואיים על ידי חברים גברים, אך העדיפו מידה פחותה של נטילת סיכונים אצל בנות זוג. נקבות העריכו נטילת סיכונים הרואיים בבני זוג גברים ומידה פחותה של נטילת סיכונים אצל חבֵרות. נקבות עשויות להימשך לזכרים הנוטים להגן פיזית עליהן ועל ילדיהן. גברים עשויים להעדיף נטילת סיכונים הרואיים על ידי חברים גברים מכיוון שאלה יכולים להיות בעלי ברית טובים.
בחברות מערביות, תרומת דם מרצון היא צורה נפוצה, אך פחות קיצונית, של לקיחת סיכונים. העלויות הקשורות לתרומות אלו כוללות כאב וסיכון לזיהום. אם תרומת דם היא הזדמנות לשלוח אותות יקרים, אז התורמים ייתפסו בעיני אחרים כנדיבים ובריאים פיזית. בסקר, הן התורמים והן שאינם תורמים ייחסו לתורמים בריאות, נדיבות, ויכולת לפעול במצבי לחץ.
דת כאות יקר
טקסים דתיים יקרים כמו מילת גברים ונשים, מניעת מזון ומים וטיפול בנחשים נראים פרדוקסליים במונחים אבולוציוניים. אמונות דתיות אדוקות שבהן נהוגות מסורות כאלה נראות כפוגעות בכשירות וביכולת ההסתגלות. ייתכן שהדת קמה כדי להגביר שיתוף פעולה תוך קבוצתי ולשמור עליו. שיתוף פעולה מוביל להתנהגות אלטרואיסטית, ואיתותים יקרים יכולים להסביר זאת. כל הדתות עשויות לכלול טקסים יקרים ומשוכללים, המבוצעים בפומבי, כדי להפגין נאמנות לקבוצה הדתית. בדרך זו, חברי הקבוצה מגבירים את נאמנותם לקבוצה באמצעות איתות על השקעתם בתחומי העניין של הקבוצה. עם זאת, ככל שהקבוצה האנושית גדלה, האיום של "נצלנים" (free riders) גדל. תאוריית האיתות היקר מסבירה זאת בכך שטקסים דתיים אלה יקרים מספיק כדי להרתיע נצלנים.
איירונס הציע שתאוריית האיתות היקר יכולה להסביר התנהגות דתית יקרה. הוא טען שגילויי דת שהם קשים לזיוף מגבירים את האמון והסולידריות בקהילה, ומייצרים יתרונות רגשיים וכלכליים. הוא הראה שאותות תצוגה בקרב יומוט טורקמנים מצפון איראן עזרו להבטיח הסכמי סחר. גילויים "ראוותניים" אלה סימנו מחויבות לאסלאם כלפי זרים וחברי קבוצה. ריצ'רד סוסיס הוכיח שלאנשים בקהילות דתיות יש סיכוי גבוה פי ארבעה לחיות זמן רב יותר מאשר עמיתיהם החילונים, וכי תוחלת החיים הארוכה הייתה בהתאמה עם מספר הדרישות היקרות שנדרשו מחברי הקהילה הדתית. עם זאת, ייתכן שלא נשללו משתנים מתערבים. ווד מצא שהדת מציעה תחושה סובייקטיבית של רווחה בתוך הקהילה, שבה איתותים יקרים מגינים מפני נצלנים ועוזרים לבנות שליטה עצמית בקרב חברים מחויבים. איאנקון (Iannaccone) חקרה את ההשפעות של אותות יקרים על קהילות דתיות. בסקר שבוצע, ככל שהייתה הכנסייה קפדנית יותר, הנוכחות והתרומות לאותה כנסייה עלו באופן יחסי. למעשה, אנשים היו מוכנים יותר להשתתף בכנסייה שיש לה דרישות מחמירות יותר מחבריה. למרות תצפית זו, תרומות ומעשים יקרים המתקיימים בהקשר דתי אינם מוכיחים בפני עצמם שהחברות במועדונים אלו שווה למעשה את עלויות הכניסה המוטלות.
למרות התמיכה הניסיונית בהשערה זו, היא נותרה שנויה במחלוקת. ביקורת נפוצה היא שקל לזייף את האדיקות, למשל פשוט על ידי השתתפות בטקס דתי. עם זאת, ההשערה צופה שאנשים נוטים יותר להצטרף ולתרום לקבוצה דתית כאשר הטקסים שלה יקרים – למשל צומות, סיגוף (נזירות) או פגיעה עצמית (כמו בטקס העשוראא). ביקורת נוספת שואלת במפורש: מדוע דת? אין יתרון אבולוציוני לדת המתפתחת על פני אותות אחרים של מחויבות כמו לאום, כפי שאיירונס מודה. עם זאת, החיזוק של טקסים דתיים כמו גם מערכת התגמול והענישה הפנימית שנמצאת בדת הופכת אותה למועמדת אידיאלית להגברת שיתוף הפעולה בתוך הקבוצה. לבסוף, אין מספיק ראיות לעלייה בכשירות כתוצאה משיתוף פעולה דתי. עם זאת, סוסיס טוען שקיימות תועלות מהדת עצמה, כגון תוחלת חיים גבוהה יותר, בריאות משופרת, סיוע הדדי בזמן משברים ורווחה פסיכולוגית רבה יותר, אם כי גם היתרונות כביכול שיש בדת וגם מנגנון האיתות היקר הועמדו למבחן.
שפה כאות יקר
חלק מהחוקרים רואים בהופעתה של השפה תוצאה של שינוי חברתי כלשהו, שינוי שבאמצעות יצירת רמות חסרות תקדים של אמון ציבורי, שחרר פוטנציאל גנטי ליצירתיות לשונית, שהיה בעבר רדום. "תאוריית האבולוציה ההדדית של הטקסים ושל הדיבור" ("Ritual/speech coevolution theory") רואה בטקסים סימנים יקרים המבטיחים כנות ואמינות של תקשורת בשפה. חוקרים במחנה האינטלקטואלי הזה מצביעים על העובדה שאפילו לשימפנזים ולבונובו יש יכולות סמליות חבויות, שהם משתמשים בהן בטבע רק לעיתים רחוקות, אם בכלל. המחברים הללו מתנגדים לרעיון המוטציה הפתאומית של גולד ואלדריג', וטוענים שגם אם מוטציה מקרית תתקין איבר שפה בפרימאט דו-רגלי מתפתח, היא תהיה חסרת תועלת הסתגלותית בתנאים החברתיים של כל הפרימטים הידועים. מבנה חברתי מאוד ספציפי – כזה שמסוגל לשמור על רמות גבוהות מהרגיל של אחריות ואמון ציבוריים – חייב להתפתח לפני או במקביל לשפה כדי להפוך את ההסתמכות על "אותות זולים" (מילים) לאסטרטגיה יציבה מבחינה אבולוציונית. האופי האנימיסטי של שפת האדם הקדום יכול לשמש כעלות דמוית הכבדה שעזרה להבטיח את מהימנות התקשורת. ייחוס מהות רוחנית לכל מה שסבב את בני האדם הקדומים שימש כמנגנון מובנה קשה לזיוף, שסיפק אימות מיידי והבטיח את מהימנות הדיבור.
נערה באושוויץ
תקציר העלילה
הסיפור מתרחש בשנת תש"ד 1944, על רקע מלחמת העולם השנייה. הסיפור מציג שני קולות: האחד של שרה ליבוביץ, ניצולת שואה באושוויץ, והשני של בתה, אתי אלבוים, המציגה את קולם של בני הדור השני לשואה. שני הקולות האלה מתחברים לסיפור אחד המאופיין בקושי, בחרדה, בבדידות ובהנצחה. הדור הראשון שרד על מנת להעיד ולספר את האמת על מה שהיה. הדור השני מתגייס על מנת לקיים את הבטחתו לזכור ולא לשכוח את אשר קרה באושוויץ. הנערה, שרה ליבוביץ, ילידת צ'כוסלובקיה, בכפר ולוקי קומיאטי הקרוב לעיר מוקצ'בו. סיפורה מתחיל ביום חמישי כ"ה באייר שנת 1944. שרה שרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו כאשר הייתה בת 16. כמעט כל משפחתה נספתה בשואה והיא בין היחידים שניצלו. הספר מכיל את סיפור השואה והתקומה מאז העלייה לרכבות לעבר מחנה ההשמדה ועד העלייה לארץ ישראל. התנאים הנוראים באושוויץ מתוארים בצורה מצמררת. תיאוריה של שרה, ממחישים את עוצמת הקושי הרב שחוותה הגיבורה. מיד לאחר המלחמה. גיבורת הסיפור, שרה, זכתה להתחתן עם קרוב משפחתה, שלום שגם הוא ניצול כמעט יחידי ממשפחה גדולה. השניים הכירו בעקבות היותם בני דודים וזכו לבת עוד לפני עלייתם לארץ ישראל, על אף שהפחידו את שרה כי לא תוכל ללדת. הולדת התינוקת תרמה להמשכיות המשפחה, והמשכיות של העם היהודי כולו.
תיאור הדמויות
הנערה נמצאת במצבים קשים מאוד במחנה ההשמדה אושוויץ. לעיתים היא מצליחה להתמודד עם הקושי ולצמוח מעלה אך לעיתים חווה נפילות וגם איתן נאלצת להתמודד, לדוגמה, מצב בו היא צועדת לעבודת הפרך בשלג ובקור הנוראי. היא מרגישה שהיא עומדת להתמוטט ולמות. באותו רגע היא רוצה לומר קריאת "שמע ישראל" שלפני המוות, אך בכוחותיה האחרונים היא ממשיכה לצעוד ולעבוד, לאחר כמה דקות מגיעה הפתעה שמשאירה אותה בחיים ומצילה את חייה (עמ' 144).
רקע היסטורי
הסיפור הוא סיפור אמיתי שחוותה שרה ליבוביץ. הוא התרחש בשנת 1944, בבירקנאו שבאושוויץ בתקופת מלחמת העולם השנייה. בספר מתואר אירוע מצמרר הנקרא צעדות המוות, אירוע קשה וכואב, שרוב האנשים אשר חוו את השואה במחנה בירקנאו באושוויץ היו שותפים בו.
באושוויץ התחילו לפנות אלפי אסירים כבר בקיץ 1944. כמחצית מהאסירים (כ-65 אלף) פונו עד ינואר 1945 ומפוזרים במחנות ברחבי הרייך. בסוף דצמבר 44 ניתנה הוראה לפנות משלזיה עילית את כל שבויי המלחמה, את עובדי הכפייה ואת אסירי מחנות הריכוז ולהעבירם לגרמניה, למקומות בהם ניתן להמשיך לנצלם לצורכי עבודה. מתקפת החורף של הצבא האדום מתחילה באמצע ינואר 1945. בתוך שבועיים שחררו הסובייטים את רוב שטחה הדרום-מערבי של שלזייה. בעקבות המתקפה, הנחה היטלר, כי אין להשאיר במחנות שבאזור שלזיה אפילו אסיר בריא אחד (ינואר 45 ). בערב הפינוי שהו במחנות השונים כ-67 אלף אנשים.
ביקורות על הספר
רוב הביקורות על הספר היו טובות מאוד. רוב הקוראים אמרו שהספר עורר בהם רגשות רבים ובתוכם שמחה, עצב, התרגשות, כאב והתחברות. אחת הביקורות מציינת את תרומת הספר לזיכרון השואה ולהעברת המידע לדורות הבאים. הביקורות הביעו את החשיבות "לזכור ולעולם לא לשכוח" את הנורא אשר קרה באושוויץ.
נג'טאליה
נג'טאליה (בהונגרית: Nagytálya) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
הכנסייה המקומית נבנתה בשנת 1903, נהרסה בזמן מלחמת העולם השנייה ונבנתה שוב בין השנים 1947–1949.
בשנת 1950 נאג'טאליה התאחדה לכפר בשם מקלארטאליה (Maklártálya) עם הכפר השכן מקלאר ובשנת 1958 חזרו כל כפר להיות רשות בפני עצמו.
GRPC
gRPC (ראשי תיבות של gRPC Remote Procedure Calls ) היא פלטפורמת תוכנה חוצת-פלטפורמות בקוד פתוח לRPC. שכבת התוכנה gRPC נוצרה בתחילה על ידי גוגל, שהשתמשה בתשתית RPC יחידה למטרות כלליות בשם Stubby כדי לחבר את ההיקף הגדול של ה-microservices הפועלים בתוך ולרוחב מרכזי הנתונים שלה משנת 2001 בערך במרץ 2015, גוגל החליטה לבנות את הגרסה הבאה של Stubby ולהפוך אותה לקוד פתוח. התוצאה הייתה gRPC, שמשמשת כיום בארגונים רבים מלבד גוגל להעצים מקרי שימוש מע-microservices ועד ל"last mile" של מחשוב (ניידים, אינטרנט ואינטרנט של הדברים). הוא משתמש ב-HTTP/2 לתעבורת מידע, במאגרי פרוטוקול (Protocol Buffers) כשפת תיאור הממשק, ומספק תכונות כגון אימות, סטרימינג דו-כיווני ובקרת זרימה, חסימה או אי-חסימה של קישורים, וכן ביטול וחדלות-זמן (timeouts). הוא מייצר חיבורים בין פלטפורמות ללקוח ולשרת עבור שפות רבות. תרחישי השימוש הנפוצים ביותר כוללים חיבור שירותים בארכיטקטורה בסגנון מיקרו-שירותים, או חיבור לקוחות מכשירים ניידים לשירותי קצה.
השימוש המורכב של gRPC ב-HTTP/2 לא מאפשר ליישם לקוח gRPC בדפדפן, אלא עם שימוש בפרוקסי.
אימות
gRPC תומך בשימוש ב- TLS ובאימות מבוסס אסימון ( token-based authentication). חיבור לשירותי גוגל חייב להשתמש ב-TLS. ישנם שני סוגים של אישורים: אישורי ערוץ ואישורי שיחה. להרשאה מבוססת אסימון, gRPC מספקת שרת מיירט ויירוט לקוח.
הצפנה
gRPC משתמש במאגרי פרוטוקול כדי לקודד נתונים. בניגוד לממשקי API של REST עם JSON, יש להם מפרט קפדני יותר. בשל מפרט אחוד, gRPC מבטל ויכוחים וחוסך זמן למפתחים מכיוון ש-gRPC עקבי בין פלטפורמות ויישומים.
אימוץ
מספר ארגונים שונים אימצו את gRPC, כגון Uber, Square, Netflix, IBM, CoreOS, Docker, CockroachDB, Cisco, Juniper Networks, Spotify, Zalando, Dropbox, ו-Google כמפתחת המקורית.
פרויקט הקוד הפתוח u-bmc משתמש ב-gRPC כדי להחליף ממשק ניהול פלטפורמה חכמה (IPMI). ב-8 בינואר 2019, Dropbox הודיעה כי הגרסה הבאה של "Courier", מסגרת ה-RPC שלהם בליבת הארכיטקטורה מוכוונת השירות (SOA), תועבר להתבסס על gRPC, בעיקר בגלל שהיא תואמת היטב את המנהג הקיים שלהם. מסגרות RPC.
התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד
התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד (ברומנית: Teatrul Muzical Nae Leonard) נוסד בגאלאץ, רומניה, ב-15 במאי 1956, בשם Teatrul de Opereta si Estrada Regional (תיאטרון האופרטה ומופעי הרחוב האזורי) ובהמשך שינה את שמו לשם הנוכחי כמחוות כבוד לזכרו של זמר הטנור המפורסם, נאה לאונרד, שנולד בגאלאץ.
בתיאטרון זה מתקיים גם הפסטיבל הבינלאומי "לאונרד" לזכרו של נאה לאונרד. ב-2016, במסגרת הפסטיבל ה-13, הוצגה הבכורה העולמית של המחזה המוזיקלי "המלך אייל". המחזה הוצג באיטלקית עם כתוביות ברומנית.
קפה אלהמברה
קפה אלהמברה הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, חופשי (1997). השיר יצא לאור בינואר 1997, על ידי חברות התקליטים מגנט הפקות והד ארצי, כסינגל השלישי מתוך האלבום, בסמוך ליציאת הסינגל "ציפיות".
השיר הגיע למקום התשיעי ברשת ג' ולמקום ה-36 במצעד השנתי של התחנה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רחל שפירא, הולחן על ידי מרגלית צנעני והופק על ידי ירוסלב יעקובוביץ'. בדצמבר 2018 פורסם בעמוד הפייסבוק של כאן גימל הופעה של צנעני עם השיר, שהתקיימה בעבר והוצגה לראשונה באינטרנט, לכבוד יום הולדתה ה-70. השיר הופץ כסינגל רשמי מתוך חופשי, על מנת לעזור בקידום המסחרי שלו.
ב-2 ביוני 1997 ביצעה מרגלית צנעני את "קפה אלהמברה"; אותה ההופעה הועלתה ליוטיוב כמה עשורים לאחר מכן.
וידאו קליפ
"קפה אלהמברה" לא הועלה באופן רשמי לערוץ היוטיוב שלה מרגלית צנעני, אך בשנת 2015 הועלה אודיו לא רשמי שלו ליוטיוב.
מורפוגן
מורפוגן (מאנגלית: Morphogen) הוא חומר המופקד על מנגנון התפתחות העובר והשמירה על פרופורציות נכונות בין האיברים הגדלים בהדרגה.
המורפוגן מופרש ממספר תאים במרכזו של העובר המתפתח, ומשם הוא מפעפע כלפי חוץ, תוך שריכוזו הולך ויורד. ריכוז המורפוגן בגוף העובר "מיידע" את התאים המתפתחים על מיקומם היחסי ועל התפקיד שימלאו ביצור המתפתח. ידוע כי ריכוז המורפוגן הוא ש"מיידע" את התאים המתפתחים על מיקומם היחסי ועל התפקיד שימלאו ביצור המתפתח. עם זאת, מאחר שהמורפוגן מופרש בקצב אחיד הן ביצורים קטנים והן בגדולים, הוא אינו יכול לקבוע לבדו את קנה המידה. רגולציה היררכית- התפתחות התאים היא בצורת היררכיה, כל פעם קבוצת תאים אחרת. egg polarity gene- קובע את הציר קדמי-אחורי. gap gene- קובע אזורים רחבים, לדוגמה: אזור בית החזה, אזור הרגלים. pair rule genes- קובע את הגבולות segmental polarity- קובע תת-חלוקה בכל חלק.
סינאל מלל פייוויי
סינאל מלל פייוויי בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית. העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של תוכנה וחומרה לניהול משאבי אנוש ופעילות העובד בארגון. המייסד ובעל השליטה בחברה הוא גבריאל בוגנים. מנכ"ל החברה הוא בנו, ארז בוגנים.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1991, על ידי גבי בוגנים, בשם "סינאל תעשיות בע"מ". בוגנים עבד קודם כשכיר בחברת תוכנה, החליט להקים חברה משלו, גייס קבוצת משקיעים שהשקיע 300 אלף דולר, והשקיע בעצמו 200 אלף דולר. החברה פיתחה פתרונות תוכנה לניהול כוח אדם, ותחילה התמקדה בשוק הישראלי בלבד. בסוף שנת 1993 הגיעו הכנסות החברה לכמיליון דולר.
בשנת 1995, החלה החברה לפעול בשוק הבינלאומי ולשווק את תוכנת ה"טיים לוג" שפיתחה. מוצר תוכנה לשעוני נוכחות מכניים. התוכנה תורגמה ל-12 שפות. הפתרון של סינאל אפשר למנהל לשלוט על כוח האדם ברחבי החברה, לדעת כמה שעות עבד כל עובד, האם לקח הפסקה ארוכה מעבר למקובל, ופרטים נוספים. בהמשך פיתחה מוצרים נוספים, מערכות גישה ובקרה הכוללות אמצעי זיהוי ביומטריים (בעזרת טביעות אצבע) שאמורים להגביל לא רק את הכניסה לארגון עצמו, אלא את הכניסה לאזורים ספציפיים ורגישים הקיימים בו, כמו חדרי מנהלים, חדרי כספות, משטחי אחסנת חומרים, חדרי מחשב ועוד. ופתרון כולל לניהול משאבי אנוש עבור ארגונים.
את שנת 1997 סיימה עם הכנסות של 30 מיליון שקל ורווח נקי של 3 מיליון שקל. את 1999 סיימה עם הכנסות של 50 מיליון וברווח נקי של 11 מיליון שקל. ביולי 2000 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לפי שווי שוק של 32 מיליון דולר, וגייסה כ-9 מיליון דולר (כ-30 מיליון שקל). בשנת 2001 שימשו רוב כספי ההנפקה לרכישת נדל"ן ביוקנעם מידי בעלי השליטה של החברה.
בפברואר 2002, רכשה חברה גרמנית תמורת מיליון יורו.
בינואר 2005 רכשה את פעילותה העיקרית של חברת "חברת מ.ל.ל תעשיות תוכנה ומחשבים", שהייתה אז בשליטת קבוצת גאון אחזקות. הפעילות שנרכשה כלל את חטיבת משאבי האנוש של מ.ל.ל (מלל PayWay), שמספקת פתרונות כוללים ותוכנות לניהול משאבי אנוש, תוכנות לניהול שכר, שירותי מיקור חוץ בתחומי שכר וחשבות שכר. למעלה מ-1,500 ארגונים קיבלו שירותים אלה באמצעות החטיבה. תחילה רכשה 50% מהחטיבה תמורת 13.5 מיליון שקל, שנה אחר כך רכשה את 50% הנותרים, ושם החברה שונה ל"סינאל מלל פייוויי". החברה גם נכנסה באותה עת לתחום בקרת נוכחות של תלמידים במוסדות חינוך.
בשנת 2011, פרץ סכסוך בין אבי דותן, אחד המשקיעים הראשונים בחברה שהחזיק כ-12% מהמניות, ובעל השליטה בה, גבי בוגנים. הסכסוך היה על רקע שווי השוק הנמוך שלה ותנאי השכר המפליגים שקיבל בוגנים, ושני בניו, אייל וארז. בוגנים הסכים לבסוף לרכוש את מניות דותן בחברה, במחיר המשקף פרמיה של 51% על מחיר השוק, תמורת כ-11 מיליון שקל.
בשנת 2014, נחשף כי עובדת בחברה פוטרה בגלל שיש לה ילדים קטנים. העובדת נחשפה במקרה לעמודי התכתבויות דואר אלקטרוני שנערכו בין שניים מהממונים עליה בעניין, והגישה תביעה נגד החברה.
במרץ 2021 מונה ארז בוגנים למנכ"ל החברה, והחליף את אביו, גבי בוגנים, שמונה למנהל העסקים הראשי של החברה.
ביוני 2021 הודיעה החברה כי "היו מספר פגיעויות בשרתי החברה, דרכן ניתן היה להגיע אל שמות, מספרי זהות, מספרי טלפון וכתובות דואר אלקטרוני של עובדים של לקוחות."
דורסל
דורסל - היא חברת בת של סינאל המשמשת כזרוע הנדל"ן של החברה, ומתמקדת בנדל"ן מסחרי מניב. לחברה 11 נכסים מניבים בפריסה ארצית, בשטח כולל של כ–105,000 מ"ר. הנכסים העיקריים של החברה הם מתחם המשרדים בו פועלת סינאל, ובו הוקם בניין נוסף שהושכר בשלמותו לחברת מארוול טכנולוגיות. ו-56 דונם באזור התעשייה הצפוני בנתניה, שרכשה מחברת אורדן תעשיות ב-2005.
באפריל 2006, הונפקה דורסל בבורסה, וגייסה כ-67 מיליון שקל במניות ובאג"ח להמרה, לפי שווי של כ-90 מיליון שקל.
בנובמבר 2018, מכרה דורסל את מתחם אורדן בנתניה תמורת כ-134 מיליון שקל, לאחר שרכשה אותו במקור תמורת 54 מיליון שקל ב-2005.
ג'ף קונס
ג'ף קונס (באנגלית: Jeff Koons; נולד ב-21 בינואר 1955) הוא פסל וצייר אמריקאי. קונס הוא אחד האמנים העכשויים הידועים ביותר, המצליחים ביותר והיקרים ביותר. ידוע בשל הרפרודוקציות שלו על חפצים בנליים יחסית (כגון אומנות בלונים בפלדת אל חלד או פסל מונומנטלי מפרחים בצורת כלבלב).
ביוגרפיה
קונס נולד בעיר, שבפנסילבניה, ב-1955. ב-1972 החל ללמוד אמנות ב (MICA) בבולטימור, ולאחר מכן ב (SAIC), שם למד אצל האמן הידוע.
קריירה
בשנת 1976 החל קונס לעבוד כברוקר בוול סטריט בניו יורק.
אברהם אופנהיים
הרב אברהם אופנהיים (? - נפטר בי"א בחשוון ה'תקמ"ז, 7 בנובמבר 1786) היה רב בגרמניה ומחבר ספרים.
נולד במנהיים ליהודה לייב אופנהיים. שימש כריש מתיבתא בעיר. לאחר מכן עבר להתגורר באמסטרדם.
ג'ף קונס
אמנות
המבקרים חלוקים בדעותיהם לגבי קונס. יש הרואים בעבודותיו חלוציות ובעלות חשיבות אמנות-היסטורית מרכזית. אחרים מבטלים את עבודתו כקיטש, ומאשימים אותו בהתנהלות מסחרית צינית.
פסלי הכלבים של קונס מוצגים בגלריות ובתערוכות ברחבי העולם בצבעים שונים: כחול, כתום, אדום, ורוד וצהוב. חלקם בגובה עד 40 ס"מ ואחרים מתנשאים לגובה של עשרה מטרים
אברהם אופנהיים
חיבר שני ספרים: מרגניתא שפירא על הלכות שופר, נדפס לראשונה באמסטרדם, תקכ"ז; ואשל אברהם על באר היטב, נדפס לראשונה באמסטרדם תקי"ד בשולחן ערוך אורח חיים, וגם בדובנא תק"פ.
ג'ף קונס
אמנות
קונס יצר פסל בדמות האמנית ליידי גאגא, המוצג על גבי עטיפת האלבום שלה ARTPOP.
אברהם אופנהיים
ש"י פין בספרו כנסת ישראל כותב שהוא נפטר שׂבע ימים. על מצבתו נכתב "בבית המדרש פה למד כשם ועבר".
ג'ף קונס
אמנות
במהלך 2017 הציג פסל ענק של כלב עשוי ניילון בהופעות של ג'יי זי
בשנים 2020–2021 הוצגו מבחר מעבודותיו של קונס בתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות תחת הכותרת "ערך מוחלט". עקב מגפת הקורונה לא התאפשר לקונס להגיע לפתיחת התערוכה המתוכננת.
בפברואר 2023 בערב הפתיחה החגיגי של יריד האמנות "ווינווד" במיאמי, שברה בשוגג מבקרת בתערוכה, פסל כלב בלון כחול בגובה של 40 סנטימטרים ובשווי מוערך של 42 אלף דולרים.
חיים אישיים
בהיותו סטודנט נולדה לו בת. אמה הצעירה סירבה להנשא לו והילדה נמסרה לאימוץ. לאחר שנים חודש הקשר בין קונס לבתו.
בשנת 1991 נישא קונס לצ'יצ'ולינה. הזוג זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר קונס יצר פסלים וציורים המתארים את בני הזוג בעת קיום יחסי מין. בשנת 1992 התגרש הזוג, זמן קצר לפני לידת בנם לודוויג. צ'יצ'ולינה עזבה את ארצות הברית עם בנה והמשמורת עליו נידונה בתהליך משפטי ארוך. ב-1998 קיבל קונס את המשמורת החוקית על הילד, אך זה נשאר עם צ'יצולינה באיטליה.
אזור התעשייה נוה דקלים
אזור התעשייה בנוה דקלים היה אזור תעשייה שהיה בדרום מזרח ההתנחלות נוה דקלים ושימש את תושבי גוש קטיף כמקור הכנסה עיקרי, אזור התעשייה היה אחד מארבע אזורי תעשייה שהיו בגוש קטיף והתחומה הצפונית (אזור התעשייה השני היה אזור התעשייה קטיף בסמוך למושב קטיף, השלישי היה אזור התעשייה ארז בסמוך למעבר ארז שפונה כמו יתר צפון רצועת עזה והרביעי היה אזור התעשייה קרני שהיה בסמוך למעבר קרני).
באזור התעשייה היו כ-13,000 מ"ר אשר שימשו למטרות תעשייה, במקום היו מפעלים של תעשייה קלה, ובהם בית אריזה, נגריות, מוסך, מפעל חרושת קטיף, מפעל מיצים "פרי קטיף", בית-דפוס וסופרמרקט גדול.
היסטוריה
במאי 2001 הודיע צה"ל כי סיכל פיגוע באזור התעשייה בנוה דקלים, על ידי מחבל שבא מכיוון פרוורי חאן יונס ונורה בעת שהלך לכיוון אזור התעשייה.
מספר שבועות לאחר מכן, ב-29 סספטמבר 2001 נורו כ-2 ררנ"טים לעבר אזור התעשייה, כמה דקות לאחר האירוע פורסם כי לא היו נפגעים בנפש ואף ככל הנראה גם לא היה נזק לרכוש באזור התעשייה.
בינואר 2005 נאלצו כוחות צה"ל לפנות מספר שוטרים פלסטינים בעקבות כעס שהובע על ידי המתנחלים בנוה דקלים, דבר זה בא לאחר שכ-100 מתושבי הגוש הגיעו למעבר תופאח בסמוך לאזור התעשייה בנוה דקלים, המתנחלים התעמתו עם השוטרים אשר הוצבו בקרבת מקום, מספר מקורות אשר דיווחו כי צה"ל היו מאוד מוטרדים מהאירוע וההתנהגות של המתנחלים באזור התעשייה שהגיעו למקום בעת שהתקיים בו מפגש ביטחוני של קצינים ישראלים ופלסטינים. לטענת צה"ל המתנחלים למעשה "פוצצו" את המפגש בכך שהוציאו את האוויר של הצמיגים של מכניות הקצינים ואף הרעישו כדי להקשות על השיחה בין הצדדים.
בסוף יוני 2005 גילה צה"ל מנהרה אשר נחפרה מאזור חאן יונס לעבר אזור התעשייה של נוה דקלים, מטרתה של המנהרה הייתה ככל הנראה להחדיר מחבלים לאזור או לשמש כמנהרת הברחה לאמצעי לחימה.
אחת הבעיות של עובדי ובעלי המפעלים לקראת ביצועה של תוכנית ההתנתקות הייתה העובדה שחלק מעובדי המפעלים היו פלסטינים דבר אשר יאלץ את מנהלי המפעל לגייס עובדים אחרים, בעיה נוספת אשר הקשה על התעשיינים לא יודעים אפילו היכן יאחסנו את הציוד ואת המכונות בתקופת המעבר בין הפינוי של הגוש ויחד איתו אזור התעשייה עד מציאת מקום קבע לאחסן את הציוד וכן שטח למפעל חדש.
ויקטור מצ'ור
ויקטור מֶצ'וּר (באנגלית: Victor Mature; 24 בינואר 1913 – 4 באוגוסט 1999) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
קורות חיים
הוא נולד בלואיוויל, קנטקי לאב שהיה מהגר איטלקי. למד משחק בפסדינה, קליפורניה והחל להופיע בתיאטרון שם נצפה על ידי המפיק האל רוץ' שהחתים אותו על חוזה לשבע שנים.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בתפקיד קטן בסרט "The Housekeeper's Daughter" ב-1939.
ב-1941 הופיע בברודוויי במחזמר "Lady in the Dark" של קורט וייל ואיירה גרשווין לפי ספר של מוס הארט לצדו של דני קיי. לאחר מכן הוחתם בפוקס המאה ה-20 והופיע בסרטים מוזיקליים לצד בטי גרייבל וריטה היוורת'.
ב-1947 שיחק בסרט האפל "Kiss of Death", לצדו של ריצ'רד וידמרק. המפיק ססיל ב. דה-מיל התרשם מהופעתו והחתים אותו לתפקיד הראשי של שמשון בסרט התנכ"י הענק "שמשון ודלילה", לצדה של הדי לאמאר כדלילה בשנת 1949. באותה שנה שיחק בסרט המוזיקלי "Red, Hot and Blue", לצדה של בטי האטון.
ב-1952 שיחק בבת ים השווה מיליון דולר לצידה של אסתר ויליאמס.
ב-1953 שיחק בסרט האפי שובר הקופות "הגלימה" ("The Robe"), על ראשוני הנוצרים, לצדו של ריצ'רד ברטון. הצלחת הסרט הביאה לסרט המשך בשם "Demetrius and the Gladiators", לצדה של סוזן הייוורד, שגם הוא היה שובר קופות.
ב-1959 שיחק בסרט "חניבעל", בתפקיד המצביא הקרתגי חניבעל.
ב-1959, בגיל 46, פרש מצ'ור מהופעות בקולנוע וטען כי מצבו הכלכלי מאפשר לו להתבטל. הוא הופיע פה ושם בתפקידים קטנים בסרטים.
מצ'ור מת בגיל 86 מלוקמיה. על תרומתו לעולם הקולנוע זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
S7 Space
"S7 Space" (ברוסית: «S7 Space», אס-7 ספייס, эс сэвэн спэйс; רשמית — ООО «С7 косми́ческие тра́нспортные систе́мы») היא חברת חלל פרטית רוסית, שעיקר פעילותה היא שיגור רקטות ורכיבי חלל. החברה מפעילה פרויקטים של שיגורי ים.
פעילות
ב-27 בספטמבר 2016, הוכרזה על עסקה בין קבוצת Sea Lunch (הבעלים של נמל חלל הצף בים) לבין קבוצת S7 (חברת האם של S7 Space) לרכישת נמל החלל הצף על ים. העסקה קובעת רכישת ספינת Sea Launch Commander ופלטפורמת אודיסיאה עם ציוד שיגור טילים המותקן עליהם, וכן ציוד קרקעי בנמל הבסיס בלונג ביץ', ארצות הברית וסימן ההיכר Sea Launch. לפי מנכ"ל קבוצת S7 ולדיסלב פיליוב, קבוצת החברות S7, לאחר סגירת העסקה, תשקיע בפרויקט יותר מ-150 מיליון דולר . בנוסף, מתוכנן ליצור חברת בת בשם S7 Sea Launch בארצות הברית . ב-17 באפריל 2018, קבוצת S7 סגרה עסקה לרכישת נכסי פרויקט Sea Launch.
ב-26 בפברואר 2019, S7 הגישה תביעה לבית הדין לבוררות באזור מוסקבה כנגד הבעלים הקודם של הפרויקט - חברת אנרגיה. הדיון המקדים נערך ב-9 באפריל 2019. סכום התביעה 11.3 מיליון רובל.
S7 Space מתכוונת לבנות נמל חלל פרטי משלה עבור שיגורים לתחנת החלל הבינלאומית. הפרויקט מוצע לביצוע בסוף 2022–2024 במתכונת של הסכם זיכיון שיאפשר לה גם להפעיל את המתחם הרוסי בתחנת החלל. ב-25 בדצמבר 2018, S7 Space הודיעה שהעבודה על הפרויקט החלה.
בדצמבר 2018 קיבלה החברה רישיון ליצור ומודרניזציה של רכבי שיגור, על בסיס סויוז-5 הנמצא בפיתוח, היא מתכננת ליצור גרסאות משלה של הרקטות סויוז-7 וסויוז-7SL שניתנות לשימוש חוזר; מתוכנן לבצע שיגור מבחן בשנת 2022.
החברה מתכננת ליצור חללית משלה לאספקת מטען לתחנת החלל, כמקבילה פרטית לפרויקט הממשלתי "אוריול".
פמליקאו
מועדון הכדורגל של פמליקאו (בפורטוגזית: Futebol Clube de Famalicão), הידוע בקיצור כפמליקאו, הוא מועדון כדורגל פורטוגלי מהעיר וילה נובה דה פמליקאו, המשחקת בפרימיירה ליגה, ליגת העל בפורטוגל. המועדון נוסד ב-21 באוגוסט 1931.
מאז שנת 1952 עורכת הקבוצה את משחקי הבית שלה באצטדיון עירוני העשרים ושניים ביוני, אשר מכיל 5,307 מושבים. התקופה המוצלחת ביותר של המועדון הייתה בשנות ה-90 המוקדמות, בהן שיחקה הקבוצה בליגת העל הפורטוגלית במשך ארבע עונות בין השנים 1990–1994, ובעונה זו עורכת הקבוצה את הופעתה השביעית בליגת העל.
היסטוריה
במאה ה-20, הקבוצה ערכה שש הופעות בליגת העל הפורטוגלית: בעונות ו- ובין השנים 1990–1994. במאה ה-21 החל המועדון בירידה ביכולתו, והוא הגיע עד לאליפויות המחוזיות. לאחר שבעונת הגיעה הקבוצה לליגה החמישית בפורטוגל, בחודש מאי 2015 היא שבה לליגה הפורטוגלית השנייה.
בתחילת עונת, 51% ממניות המועדון נרכשו על ידי קבוצת קוואנטום פסיפיק, בראשה עומד איש העסקים הישראלי עידן עופר שמחזיק גם ב-33% מהמניות במועדון אתלטיקו מדריד.{{הערה|Una empresa israelí compró un club de fútbol portugués באתר AJN, } 2 ביולי 2018 }} ב-28 באפריל 2019 העפילה הקבוצה לליגת העל הפורטוגלית בפעם הראשונה מזה 25 שנים.
ב-11 בספטמבר 2019 קבוצת קוואנטום פסיפיק העלתה את החזקתה בקבוצה לכ-85% מהמניות.{{הערה|Quantum Pacific Group passa a deter 85 por cento da SAD do Famalicão באתר O Jogo, {{כ}} 11 בספטמבר 2019 }}
הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון עירוני העשרים ובשניים ביוני מאז פתיחתו בשנת 1952. המגרשים הקודמים של הקבוצה היו קמפו דה ברבריה שנפתח בשנת 1932, וקמפו דה פרייאו שנפתח בשנת 1946. לקראת שנת 2019 תוכננו באצטדיון עבודות שדרוג על-מנת לשפר את הנוחות ואת הטכנולוגיה באצטדיון, וכן על-מנת להגדיל את מספר המושבים שבו ב-7,500 מושבים נוספים.
סגל שחקנים
נכון ל-23 בפברואר 2023
(בהשאלה מספציה)
(בהשאלה מפלמנגו) (בהשאלה מסטאד רן) (קפטן)
(בהשאלה מדיז'ון) (בהשאלה ממונקו)
(בהשאלה מספורטינג בראגה)
(בהשאלה מלאון)
מונדיאל 2026
מונדיאל 2026 (באנגלית: 2026 FIFA World Cup; בספרדית: Copa Mundial de la FIFA de 2026; בצרפתית: Coupe du monde de la FIFA de 2026) יהיה טורניר גביע העולם בכדורגל לנבחרות גברים של פיפ"א ה-23, שעתיד להתקיים בקיץ 2026. הטורניר יתקיים ב-16 ערים בשלוש מדינות באמריקה הצפונית: ארצות הברית, מקסיקו וקנדה, כאשר רבע הגמר, חצי הגמר והגמר, יתקיימו בארצות הברית בלבד. טורניר זה יהיה הראשון לכלול 48 נבחרות.
הצעתן של ארצות הברית, מקסיקו וקנדה גברה על הצעה של מרוקו במהלך הצבעה בקונגרס ה-68 של פיפ"א שנערך במוסקבה. זהו המונדיאל הראשון מאז מונדיאל 2002 שנערך ביותר ממדינה אחת, והראשון אי פעם שנערך בלמעלה משתי מדינות. מקסיקו, שאירחה בעבר את מונדיאל 1970 ומונדיאל 1986, תהפוך למדינה הראשונה שמארחת את המונדיאל שלוש פעמים. ארצות הברית אירחה בעבר את מונדיאל 1994.
ב-18 במאי 2023 פורסם הלוגו הרשמי של הטורניר, שעוצב על ידי לוסיו בוסקרדין.
מבנה הטורניר
באוקטובר 2013 הציע מישל פלאטיני, נשיא אופ"א, להרחיב את המונדיאל ל-40 נבחרות. במרץ 2016 הציע ג'אני אינפנטינו, נשיא פיפ"א, הצעה דומה, ובהמשך אף הציע הרחבה ל-48 נבחרות. ב-4 באוקטובר 2016 הכריזה פיפ"א על רצונה להגדיל את מספר המשתתפות במונדיאל שעמד על 32 נבחרות. נשקלו ארבע אפשרויות להרחבה: ב-10 בינואר 2017 מועצת פיפ"א בחרה באפשרות הרביעית והצביעה פה אחד על הרחבת המונדיאל ל-48 נבחרות, הפורמט המבטיח ביותר מבחינה כלכלית. הטורניר ייפתח בשלב בתים המורכב מ-16 בתים בני שלוש נבחרות כל אחד, כאשר 2 הנבחרות המובילות יעפילו לשלב הנוקאאוט, שיכלול חמישה שלבים (במקום ארבעה). מספר המשחקים יגדל מ-64 ל-80, אך הנבחרות שיסיימו בארבעת המקומות הראשונים ישחקו שבעה משחקים, כמו בטורנירים קודמים (משחק נוקאאוט נוסף במקום משחק אחד פחות בשלב הבתים). הטורניר יושלם בתוך 32 ימים, כמו במונדיאל בן 32 הנבחרות.
ביקורת
השימוש בבתים בני שלוש נבחרות בלבד כאשר שתיים מתוכן עולות לשלב הבא, ספג ביקורת משום שהוא מגביר את הסיכון לקנוניה בין שתי נבחרות, דבר שקרה בעבר במשחקי גביע העולם, כגון חרפת חיחון. כדורגלן העבר מרקו ואן באסטן הציע למנוע את האפשרות של תיקו בשלב הבתים על ידי הכרעת משחקים אלו בדו-קרב בעיטות עונשין.
שינוי מבנה הטורניר לאור הביקורת
ב-14 במרץ 2023 ולאור הביקורת על המבנה המקורי אישרה מועצת פיפ"א פורמט מתוקן הכולל שנים עשר בתים של ארבע נבחרות כל אחד. הפורמט המחודש נבע כאמור מהחשש לאפשרות של חוסר ספורטיביות או מניפולציות במשחק המכריע בפורמט של בית המונה שלוש נבחרות בלבד, בו אין אפשרות לקיים שני משחקים במקביל. לפי הפורמט המתוקן, מספר המשחקים הכולל יגדל מ-64 משחקים כפי שהיה במונדיאלים 1998–2022 ו-80 כפי שהיה מתוכנן בפורמט המקורי ל-104 משחקים. ומספר המשחקים שישחקו הנבחרות שיגיעו לגמר יגדל משבעה לשמונה. משך הטורניר יוארך מ-32 ל-39 ימים. כאשר כל נבחרת תשחק שלושה משחקים בשלב הבתים. בסך הכל יעפילו לשלב הנוק אאוט 32 נבחרות, שתי הקבוצות שיסיימו במקומות הראשון והשני בכל אחד משנים עשר הבתים, יחד עם שמונה הנבחרות הטובות ביותר שיסיימו במקום השלישי בביתן.
בחירת המארחת
תהליך בחירת המארחת היה אמור להתחיל כבר ב־2015, אך בעקבות פרשיית השחיתות בפיפ"א, שבעקבותיה התפטר הנשיא ספ בלאטר, ההצבעה נדחתה ל־2020. לפי תקנות פיפ"א, המונדיאל אינו יכול להתקיים בשתי היבשות שאירחו את שני גביעי העולם שקדמו לו, ובמרץ 2017 אישר ג'אני אינפנטינו, נשיא פיפ"א, כי נבחרות מאירופה (אופ"א) ומאסיה (AFC) לא הורשו להגיש הצעות לאירוח המונדיאל ב־2026, לאחר שרוסיה אירחה ב־2018 וקטר ב־2022. לפיכך ההצעות לאירוח המונדיאל אפשריות רק מארבע היבשות הבאות: אמריקה הצפונית (CONCACAF; אירחה לאחרונה בארצות הברית ב־1994), אפריקה (CAF; אירחה לאחרונה בדרום אפריקה ב־2010), אמריקה הדרומית (CONMEBOL; אירחה לאחרונה בברזיל ב־2014) ואוקיאניה (OFC; לא אירחה מעולם). למרות זאת, פיפ"א אישרה כי אם לא תהיה הצעה העומדת בתנאי האירוח, אירופה עשויה לארח את הטורניר.
אירוח משותף, שנאסר על ידי פיפ"א לאחר מונדיאל 2002, אושר למונדיאל 2026. קנדה, מקסיקו וארצות הברית, ששקלו שלושתן להגיש הצעה לארח את הטורניר בנפרד, הגישו את הצעתן המשותפת ב־10 באפריל 2017, בעידודו של נשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ. ב־11 באוגוסט 2017 הגישה מרוקו, שהתחרתה על אירוח המונדיאל גם ב־1994, 1998, 2006, ו־2010, את הצעתה לאירוח המונדיאל, הצעה הכוללת השקעה של 15.8 מיליארד דולר בבנייה ושיפוץ של 14 אצטדיונים.
הצבעה
ממוזער|upright=1.6|תוצאות ההצבעה: ההצבעה התקיימה ב־13 ביוני 2018 במהלך הקונגרס השנתי של פיפ"א שנערך ב[[מוסקבה. ההצעה הצפון־אמריקאית קיבלה 134 קולות, בעוד ההצעה המרוקנית קיבלה 65 קולות בלבד. עם הבחירה, קנדה הפכה למדינה החמישית שמארחת את גביע העולם בכדורגל לגברים ולנשים, לאחר שאירחה את מונדיאל הנשים ב־2015. מקסיקו הפכה למדינה הראשונה שמארחת את גביע העולם בפעם השלישית, לאחר שאירחה אותו ב־1970 וב־1986. ארצות הברית הפכה למדינה הראשונה שמארחת את גביע העולם לנשים ולגברים פעמיים כל אחד, לאחר שאירחה את המונדיאל ב־1994 ואת מונדיאל הנשים ב־1999 וב־2003.
אצטדיונים
במהלך הגשת הצעת האירוח הוצעו 50 אצטדיונים ב-44 ערים, שניים מהם בבנייה (3 אצטדיונים ב-3 ערים במקסיקו, 9 אצטדיונים ב-7 ערים בקנדה, ו-38 אצטדיונים ב-34 ערים בארצות הברית). בסיבוב הראשון של צמצום ההצעות נשרו 9 אצטדיונים ב-9 ערים, בסיבוב השני נפסלו 9 אצטדיונים נוספים ב-6 ערים, ו-3 אצטדיונים נוספים ב-3 ערים (שיקגו, מיניאפוליס וונקובר) נפסלו בגלל פרטים טכניים. לאחר שביולי 2021 הצעתה של מונטריאול נפסלה גם היא, באפריל 2022 הוחזרה ונקובר לרשימת הערים המועמדות. וושינגטון די.סי. ובולטימור איחדו את הצעתם, מה שהסיר את מגרש פדקס מרשימת ההצעות והותיר רק את אצטדיון בנק M&T בבולטימור, זאת לנוכח דאגה ממצבו הגרוע של מגרש פדקס. עם זאת, פסטיבל המעריצים של פיפ"א עבור הצעה זאת יתקיים בשדרת המול בוושינגטון.
אף על פי שקיימים בארצות הברית ובקנדה אצטדיוני כדורגל ייעודיים, הגדול שבהם מכיל רק 30,000 מקומות, פחות מדרישת המינימום של פיפ"א, 40,000 לכל הפחות (יוצא מן הכלל הוא הצעתה של טורונטו, אצטדיון בימו פילד של קבוצת טורונטו מה-MLS, שיורחב מ-30,000 ל-45,000 מקומות לקראת הטורניר). עם זאת, ישנם כמה אצדיונים המשמשים הן קבוצות כדורגל מה-MLS והן קבוצות פוטבול מה-NFL, כמו אצטדיון מרצדס-בנץ באטלנטה ולומן פילד בסיאטל. כל שאר האצטדיונים המוצעים משמשים בעיקר לקבוצות מליגת הפוטבול האמריקאית, ליגות פוטבול המכללות, וליגת הפוטבול הקנדית, אך מסוגלים לארח משחקי כדורגל ואף אירחו כאלו בעבר.
לאחר שלבי הסינון הראשוניים נותרו 23 הצעות ב-22 ערים, 3 בקנדה ובמקסיקו ו-17 בארצות הברית. ב-16 ביוני 2022 הכריזה פיפ"א על 16 הערים המארחות שחולקו לשלוש חטיבות (2 בקנדה, 3 במקסיקו ו-11 בארצות הברית):
מקסיקו סיטי היא עיר הבירה היחידה מבין שלוש ערי הבירה של המדינות המארחות שתארח את המונדיאל. אוטווה ווושינגטון די.סי. מצטרפות לבון (גרמניה המערבית, 1974) וטוקיו (יפן, 2002) כערי הבירה היחידות שלא נטלו חלק באירוח המונדיאל שהתקיים במדינותיהם. וושינגטון הציעה בתחילה את מגרש פדקס, אך איחדה את הצעתה עם בולטימור בשל מצבו הגרוע של האצטדיון, ובסופו של דבר גם ההצעה המאוחדת לא התקבלה. ערים מרכזיות נוספות שלא נכללו ברשימת המארחים הסופית הן סינסינטי, דנוור, נאשוויל, אורלנדו ואדמונטון.
חלוקת המקומות
ב-30 במרץ 2017, הלשכה של מועצת פיפ"א (המורכבת מנשיא פיפ"א ונשיאי ששת הקונפדרציות החברות בפיפ"א) הגישה לאשרור בפני מועצת פיפ"א המלצה להקצאת המקומות במונדיאל. ב-9 במאי 2017, יומיים לפני קונגרס פיפ"א ה-67, אישרה מועצת פיפ"א את ההצעה בישיבה שנערכה במנאמה, בחריין. ההצעה כוללת טורניר פלייאוף בן שש נבחרות שיכריע את שתי הנבחרות האחרונות שיעפילו למונדיאל. אופ"א דרשה וקיבלה 16 מקומות ואוקיאניה קיבלה לראשונה מקום מובטח. על אף שסוגיית האירוח המשולב בכמה מדינות הוחלט ביוני 2018 רק ב־14 בפברואר 2023 הוחלט שכל המארחות יעפילו אוטומטית לתחרות.
מבנה העפלה זה מבטיח, לראשונה בתולדות גביע העולם, מקום מובטח לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה. מונדיאל 2026 צפוי להיות הראשון בו כל שש הקונפדרציות הבטיחו מקום אחד לפחות.
טורניר הפלייאוף
טורניר פלייאוף שיכלול שש נבחרות יתקיים על מנת להכריע את שני הכרטיסים האחרונים למונדיאל. נבחרת אחת מכל קונפדרציה (למעט אופ"א) תשתתף בו, ונבחרת נוספת מהקונפדרציה המארחת (CONCACAF). שש הנבחרות ידורגו לפי הדירוג העולמי של פיפ"א, ארבע הנבחרות החלשות ישחקו בשני משחקים, ושתי המנצחות ישחקו כנגד שתי הנבחרות המדורגות על העפלה למונדיאל. הטורניר יתקיים באחת או יותר מהמדינות המארחות בנובמבר 2025 או במרץ 2026.
שוזהוזאורוס
שוזהוזאורוס (שם מדעי: Suzhousaurus; מילולית: "לטאת שוזוהו") הוא סוג של דינוזאור תרופוד אסייתי, אשר התקיים במשך הקרטיקון התחתון שלפני 124 עד 113 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר למדע ב-2007.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בסין בתצורות שיאגו. הממצאים שלו זוהו בין 1999 ל-2004 בידי משלחת סינית, אשר אחד מהם כיום נחשב לננשיאונגוזאורוס ותואר בשם: Suzhousaurus bohlini, אם כי התבטל בהמשך עקב מיעוט זיהוי במאובנים. כיום נחשב רק מין נחשב תקף: Suzhousaurus megatherioides.
דינוזאור זה היה קרוב מעט לתריזינוזאורוס אך היה קדום ממנו. הוא היה מהגדולים שבתריזינוזאורים המוקדמים באורך של 6 מטרים ומשקל של כ-3.1 טונות בקירוב לפי ההערכות. השרידים שלו כללו שלד חלקי חסר גולגולת והיו לו עצם ירך רחבה באורך 84 ס"מ וגפיים חזקים שהזכירו מעט עצלני קרקע. מבנה גופו של דינוזאור זה התאים לאכילת צמחייה מהעצים, תוך שימוש בטפריו החזקות לכך.
קופרה אורבן-רבל
קופרה אורבן-רבל (באנגלית: Cupra UrbanRebel) היא מכונית מיני חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שתיוצר על ידי קופרה משנת 2025. היא נחשפה ב-2 בספטמבר 2021 כמכונית קונספט. גרסת הייצור נחשפה ב-8 ביוני 2022.
בית הכנסת סננדג'
בית הכנסת בסַנַנְדַג' (בפרסית: کنیسه یهودیان سنندج; באנגלית: Sanandaj synagogue) הוא בית כנסת מתקופת הקאג'אר הממוקם בבירת פרובינציית כורדסתאן, סננדג'. בית כנסת זה נרשם כמספר 26979 ברשימת האנדרטאות הלאומיות של המדינה.
בית הכנסת
תאריך בנייתו של המבנה מתוארך לתקופת הקאג'אר המוקדמת, וסמוך לזמן היווצרות המרקם העירוני של העיר, הוא ממוקם באזור שדרות נמקי ורחוב אלחבל בשכונת המיעוטים עג זמאן.
שיקום ושיפוץ
בשנת 2012 שוחזר מבנה זה וחלק המבנה שנהרס הוחזר לקדמותו.
בית הספר למפעילי כטמ"ם
בית הספר למפעילי כטמ"ם הוא בית ספר של חיל האוויר הישראלי להכשרת מפעילי פנים, מטיסי חוץ ומדריכי טיסה לחיל האוויר הישראלי. בית הספר ממוקם כיום בבסיס חיל-האוויר פלמחים (בח"א 30). מפקד בית הספר הוא בדרגת סגן-אלוף.
היסטוריה
בית הספר הוקם בשנת 2001 בבסיס עין שמר, ובשנת 2004 עבר לבסיס פלמחים.
בשנת 2010 הופרד גף מאמני טיסה למערך מסוקים וכטב"ם, שהיה חלק מבית הספר, ליחידה נפרדת - טייסת מאמני כטמ"ם ומסוקים.
מבנה בית הספר
בית-הספר מחולק לשלושה גפים האמונים על הכשרה: בנוסף, קיים בבית הספר גף חופ"ה (חקר ופיתוח הדרכה), אשר אמון על שיפור, דיוק ופיתוח המדריכים וההכשרות בבית הספר.
הכשרות בית הספר למפעילי כטמ"ם
הכטמ"ם אותו מתפעלים בבית הספר למפעילי כטמ"ם הוא הרמס 450 (זיק).
קרחון צ'מברלין (אנטארקטיקה)
קרחון צ'מברלין (באנגלית: Chamberlin Glacier) הוא קרחון בצדו המזרחי של מישור המימונט בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל מפרצון וירלווינד 7 קילומטרים דרומית-מזרחית לקרחון מאת'.
הקרחון מתנשא לגובה של 549 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון צ'מברלין התגלה על ידי סר יוברט וילקינס בעת טיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928; בשנת 1940 צולם מהאוויר על ידי השירות האנטארקטי האמריקאי.
הקרחון מופה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
סקר שטחי חסות איי פוקלנד קרא לקרחון על שמו של הגאולוג וחוקר הקרחונים האמריקאי תומאס סי. צ'מברלין (Thomas C. Chamberlin), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטאות ויסקונסין ושיקגו.
וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור שנקראו על שמם של חוקרי קרחונים.
נבחרת פורטוגל בכדורגל עד גיל 21
נבחרת פורטוגל בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל המייצגת את פורטוגל במסגרות בינלאומיות לשחקנים שטרם עברו את גיל 21 ומנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל הפורטוגלית. הנבחרת השתתפה 7 פעמים באליפות אירופה עד גיל 21 כאשר הישג השיא שלה היה מקום שני בשנת 1994.
עמית מאיר
קריירת מועדונים
מאיר גדל במחלקות הנוער של הפועל ראשון לציון והפועל תל אביב.
ב-30 במאי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 1–2 על מכבי חיפה במסגרת עונת 2019/2020 בליגת העל. בסך הכול ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-2 בספטמבר 2020 חתם במכבי פתח תקווה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על הפועל כפר סבא במסגרת עונת 2020/2021 בליגת העל. בסך הכול ערך מאיר 23 הופעות ליגה בעונה זו.
ב-8 ביוני 2022 חתם בהפועל חיפה. ב-11 בינואר 2023 הושאל למכבי בני ריינה. ב-14 ביוני התיר את חוזהו בחיפה וחתם לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב, אך ב-31 ביולי חתם לעונה במכבי בני ריינה.
הפינגטון פוסט
האף-פוסט (באנגלית: HuffPost) בעבר: The Huffington Post הוא עיתון מקוון, אתר חדשות ובלוג אמריקאי, המזוהה עם השמאל הפוליטי. האתר חינמי ומתקיים מפרסומות. ב-7 בפברואר 2011 הודיעה ענקית הרשת האמריקאית AOL על רכישת ההפינגטון פוסט עבור כ-315 מיליון דולרים, וכי מייסדת האתר, אריאנה הפינגטון תהפוך לאחראית התוכן בחברה.
את ההפינגטון פוסט ייסדו, במאי 2005, אריאנה הפינגטון, קנת' לרר (Lerer) וג'ונה פרטי (Peretti) ואנדרו ברייטברט (Breitbart) שאף ייסד בעצמו אתר חדשות משלו מאוחר יותר ברייטברטניוז). האתר מסקר בקביעות את תחומי הפוליטיקה האמריקאית והבינלאומית, תקשורת, כלכלה, בידור, אופנה, אקדמיה, איכות הסביבה, דת, אומנות ועוד. מטה העיתון שוכן בניו יורק ובלוס אנג'לס ויש לו מספר מהדורות מקומיות.
ההפינגטון פוסט נמנה עם רשימת 25 הבלוגים הטובים בעולם של טיים מגזין בשנת 2009, זכה בפרס הוובי (Webby Awards) לבלוג הפוליטי הטוב ביותר בשנת 2006 וכן צוין בידי האובזרבר כבלוג המשפיע ביותר בעולם.
ב-2012 דורג האתר כמספר 1 ברשימת 15 אתרי הפוליטיקה המובילים בעולם על ידי דירוג ה- "eBizMBA".
אמנות החרב אונליין
אומנות החרב אונליין (ביפנית: ソードアート・オンライン; באנגלית: Sword Art Online) היא סדרת רומנים יפנית (באנגלית: לייט נובל) שנכתבה בידי רְאָקִי קָאַוואָהַרַה (באנגלית: Reki Kawahara) ואוירה בידי ״abec״ (שם עט). היצירה מתרחשת בעתיד בדיוני ב-6 בנובמבר 2022 ומתמקדת בעולמות וירטואליים מציאותיים ודמויי מציאות כמקשה הֶטְרוֹגֶנִית ומאוחדת. הדרך היחידה לברוח מהמשחק היא 'לגמור' את המשחק. מוות משמעותו באמת 'מוות'. עשרת אלפים אנשים נכנסו למשחק המסתורי "אומנות החרב און-ליין" כשהם משתמשים בציוד העצבים שלהם, הם נלכדים בפנים ומוכרחים לשחק בו. הדמות הראשית קיריטו, אחד מהמון שחקנים, קידם את פני 'האמת' הזו. כדי להגיע למצב של גמירת המשחק ועזיבת העולם הווירטואלי המעוות הזה, הוא חייב לעבור את כל מאה הקומות בטירת "אינקראד". האם לקיריטו יש את מה שצריך כדי לגמור את המשחק, או שהוא ימות בעודו מנסה זאת?. סדרת הרומנים הגרפיים ראתה אור לראשונה ב־10 באפריל 2009 והולידה שמונה עיבודי מאנגה שונים. אמנות החרב אונליין זכתה להצלחה מסחרית רבה. כ־16 מיליון עותקים של הלייט נובל נמכרו ביפן, ארצות הברית, טאיוואן, סין, קוריאה הדרומית, תאילנד, קנדה, בריטניה ומדינות נוספות.
סדרת אנימה שבוימה בידי האולפן ״A-1 Pictures״ שבבעלות Aniplex. היא שודרה ביפן בין יולי לדצמבר 2012; פרק בגרסה מהודרת (OVA) שודר ב־31 בדצמבר 2013 ועונה נוספת לאנימה, הנקראת ״Sword Art Online II״, שודרה בין יולי לדצמבר 2014. סדרת האנימה קיבלה ביקורות מעורבות; היא זכתה לקשרי כתרים בעבור סגנון האנימציה הייחודי, הפסקול המוזיקלי ועל סקירתה הרחבה הנוגעת להיבטים הפסיכולוגיים של עולם המציאות המדומה – אך בו בעת נמתחה עליה ביקורת בשל קצב הצגת הסיפור בכלל וקצב הצגת העלילה בפרט. כמו כן, נשיא ״A-1 Pictures״ טען במהלך הכנס ״Anime Expo 2015״ כי סדרת האנימה תמשיך עד לכיסוי מלא של חומר המקור, דהיינו הרומן הגרפי, ולא תחדול עד שלא יישאר בידיה תסריט־מקור לממש בצלמו ובדמותו את סדרת האנימציה. ב־2017 יצא סרט ביניים הנקרא ״Sword Art Online The Movie: Ordinal Scale״ אל בתי הקולנוע ביפן ובמהלך השנה הבאה גם כחלק מפורמט בלו-ריי (Blu-Ray), ומטרתו היא לאחד בין כל העלילות השונות.
ב־30 בספטמבר 2017 הוכרזה סדרת ספין־אוף, שתגלול את סיפורם של גיבורים אוֹפְּצְיוֹנָלִיים בעולם המציאות המדומה ״Gun Gale Online״, ושמה אוּשר כ״Sword Art Online Alternative: Gun Gale Online״ (ביפנית: ソードアート・オンライン オルタナティブ ガンゲイル・オンライン| בעברית: ״אמנות החרב אונליין אלטרנטיבית – גאן גייל אונליין״). סדרת האנימה עתידה לעלות לשידור בצינורות התקשורת היפניים בעונת האביב השנה – אזור אפריל – ובהמשך לשאר מדינות העולם. נכון לשנת 2019, משודרת סדרה חדשה בהתבסס על העולם ודמויותיו, ושמה "Sword Art Online: Alicization", והיא מגוללת את סיפורו של קיריטו בעולם סימולציוטיבי ובניסיונות לרקוח בינה מלאכותית מתפתחת.
ב-2021 יצא סרט חדש שמבוסס על הרומן שלה ועל עונה 1 אבל הוא יציג את אסונה במקום קיריטו לפי הפרק הראשון של העונה הראשונה
עלילה
עלילת הסדרה תחומה לסָגוׁת מסועפות בדמות משחקי המציאות המדומה השונים אליהם נקלעים גיבורי הסיפור – העלילות השונות מתאגדות בתחילתן, במהלכן או בסופן לפסיפס כרונולוגי שלם.
סאגה ראשונה: אָיִנְקְּרַאָד (SAO\ס.א.ו)
בעתיד הקרוב (שנת 2022) משוחרר אל אוויר העולם משחק תפקידים מקוון בסביבת מציאות מדומה (=ע"ע: VRMMORPG) הנקרא ״אמנות החרב אונליין״ (בקצרה: ס.א.ו\SAO). משחק הווידאו הדמיוני עושה שימוש בטכנולוגיה הקרויה ״ציוד עִצְבִּי״ (באנגלית: NerveGear): קסדה המגרה את חמשת החושים ומאפשרת למשתמש בה לשלוט בדמותו על ידי חיווט תנודות מוחו בסינרגיה היררכית. אל עולמו הממוחשב ס.א.ו התחברו עשרת אלפים שחקנים בעת ההשקה, אך במהרה גילו שאינם מצליחים להתנתק בחזרה אל תודעתם בעולם האמיתי. בעוד שהשחקנים מנסים להבין מהו פשר הכשל התֹכנתי, הועברו בהמוניהם אל העיר ההתחלתית במשחק – שם נחשפו לישות המכנה עצמה אָקִּיהִיקּוֹ קַאָייבָּה (באנגלית: Akihiko Kayaba); פרופיל המשויך ליוצר ס.א.ו, הציוד העצבי ומי שבפועל אחראי לבאג ההתנתקות. אקיהיקו טען בפני כל השחקנים שעל־מנת להתנתק מס.א.ו, עליהם לפלס את דרכם לקומה ה-100 של 'אינקראד' (באנגלית: Aincrad) – טירת הקומות הבדיונית בה הם משחקים – ולהביס את הבוס הסופי השוכן בה. בנוסף לכך, אקיהיקו התריע בפניהם שמי שיאבד את חייו בס.א.ו\ואו מי שהציוד העצבי יוסר מראשו – ימות גם במציאות בידי גלי מיקרו שנפלטים מקסדתו.