cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היביסקוס סיני
הִיבִּיסְקוּס סִינִי (שם מדעי: Hibiscus rosa-sinensis) הוא מין שיח או עץ קטן ירוק-עד בסוג היביסקוס, המונה 241 מינים, ממשפחת החלמיתיים. הוא נפוץ ברחבי העולם ובמיוחד באזורים הטרופיים והסובטרופיים כצמח נוי וגינון עם תתי זנים ומכלואים שונים ומרובים במגוון צורת פרחים וצבעים. מוצאו אינו ברור, וישנן השערות שונות. אחת מהן, שהוא גדל בבר בתחום רפובליקת ונואטו, שהיא מדינת איים קטנה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
מאפיינים מורפולוגיים
היביסקוס סיני הוא שיח או עץ קטן ירוק-עד (מותנה באקלים), גובהו 1 עד 3 מ' לעיתים עד 5 מ'.
ענפים צעירים הם מעוגלים, גמישים ומכוסים בדלילות בשערות כוכביות (רב-תאיות), שמאפיינות את משפחת החלמיתיים, או פשוטות.
ניתן לראות ענפים, שכל עליהם נשרו, מלבד אלה שנותרו בקצה הענף. הסתעפות הענף יכול שתהיה מהמפרקים החשופים. לאורך הענפים על המפרקים מצויות בליטות. הבליטות הן שיירים מבסיסי העלים והפרחים, שנותרו לאחר התנתקותם (abscission) מן הענף. בליטות אלו מתכסים בהמשך בשכבת מגן. ההתנתקות מתרחשת באזור רקמת הניתוק הממוקמת בבסיס העלה הנראה כחריץ רדוד או הודות לשינוי בצבע האפידרמיס.
העלים מסורגים, פשוטים, וצבעם ירוק בהיר בצעירותם וירוק כהה בבגרותם.
הפטוטרות הן בדרך כלל כדי 1/3 מאורך הטרף (5 עד 20 מ"מ) ופלומתיים לאורך החריץ שבצד העליון שלהן, דהיינו עם שערות דקות, בדרך כלל מתפתלות ולפעמים ארוכות ורכות.
הלוואים נשירים, שעירים, דקים, ישרים עד אזמליים, ואורכם 5 עד 12 (15) מ"מ (ראה תמונה בגלריה).
הטרפים של העלים סגלגלים רחבים או צרים, ואינם מחולקים לאונות או לעיתים רחוקות מאוד מחולקים לאונות. אורך הטרף הוא 4 עד 12 ורוחבו 2 עד 8.5 ס"מ. בסיס הטרף מעוגל או דמוי יתד, שפתו משוננת או חרוקה בחלק העליון של הטרף וקודקודו חד או מתחדד. הטרפים דקים, קשים מעט, וקירחים או בעלי שערות על העורקים בצד התחתון. 5 עורקים יוצאים מנקודה אחת בבסיס הטרף, ככף יד. צופן נמצא בצד התחתון על העורק האמצעי ליד הבסיס (ראה תמונה משמאל).
התפרחות הן של פרחים בודדים, היוצאים מחיק העלים (ראה תמונה בגלריה).
הפרחים גדולים וראוותנים, נכונים, רגלים או כפולי כותרת (מלאים), דו-מיניים עם שחלה עילית. הם צומחים בודדים מחיקי העלים בקצות הענפים על עוקץ ארוך. הפרח בן 5 עלי גביע, 5 עלי כותרת, 5 צלקות ואבקנים רבים ובנוסף גביע הפרח עטוף בגביעון בן 6 עד 7 עלים. הפרח הבודד נפתח בשעות הבוקר וקמל בערב של אותו יום, ועל כן, הפרחים משאירים רושם שהם נסגרים בלילה.
עוקץ הפרח, שאורכו 3 עד 7 ס"מ, מכוסה בדלילות בשערות כוכביות או כמעט קירח. לעוקץ הפרח מפרק בחלקו העליון המהווה את אזור הניתוק של הגביע מן העוקץ. מקום החיבור הוא מקום הניתוק.
המצעית מעוגלת, ויש עליה שכבות תאים היוצר את אזור הנתוק של עלי הכותרת.
הגביעון, שעוטף את הגביע, מורכב מחפים צרים, מפורדים, קצרים יותר מאונות הגביע וקודקודם קהה או חד. מספרם של החפים 6 עד 7, אורכם 3 עד 22 מ"מ ורוחבם משתנה באותו הפרח. החפים קירחים או מכוסים בפלומה של שערות כוכביות, ושפתם ללא ריסים.
הגביע דמוי פעמון עם 5 אונות סגלגלות עד אזמליות, שמכוסות בדלילות בשערות כוכביות. אורכו של הגביע, כ-2 עד 3 ס"מ, כחצי עד שלושה רבעים מאורך הפרח. הצופנים בגביע נעדרים.
הכותרת בצורת משפך עד גלגלית ובסיסה מתאחה עם צינור האבקנים. עלי הכותרת בדרך כלל אדומים, לפעמים ורודים, לבנים או צהובים (או בצבעים אחרים במשתלות ובגננות) ובדרך כלל כהים יותר בבסיסם.
חמשת עלי הכותרת, שאורכם 6 עד 10.5 ורוחבם 4 עד 6.5 ס"מ, חופפים האחד את השני בכיוון השעון או הפוך. עלי הכותרת הם סגלגלים רחבים עד צרים ובסיסם מתחדד. שפת עלה הכותרת תמימה או חרוקה ולרוב גלונית. שטח העלה שעיר בעדינות בצדה התחתון ובעיקר במקומות חשופים בניצן (בפקע). הצופנים נמצאים על עלי הכותרת בסמוך לבסיסם.
האבקנים מרובים, בלי שערות, אורכם 4 עד 8 ס"מ, זיריהם מאוחים האחד עם השני ויוצרים את צינור האבקנים. החלק החופשי של הזירים והמאבקים, שאורכו 3 עד 9 מ"מ, יוצא מחצי אורכו ומעלה של צינור האבקנים.
המאבקים דמוי כליה, בני לשכה אחת (סימן היכר), הזיר מחובר לגב המאבק. הם נפתחים בראשם (לאורכם) ואבקתם צהובה (ראה תמונה משמאל ובגלריה).
צינור האבקנים, בדרך כלל צבעו אדום ולרוב ורוד או לבן, אורכו 6.5 עד 11.5 ס"מ, צורתו ישרה או מעוקלת מעט. הוא מעורה בבסיסו בכותרת ומקיף את השחלה ואת עמוד העלי.
עמוד העלי מפוצל ל-5 זרועות ארוכות מפושקות, שצבען אדום, ורוד או לבן, אורכן 6 עד 25 מ"מ עם שערות בולטות. 5 הצלקות דמוי דיסק, בדרך כלל אדמדמות ולפעמים צהובות זהב (ראה תמונה בגלריה).
השחלה בת 5 מגורות.
בית גידול
הוא מתאים לשתילה בשמש מלאה או בצל למחצה ברוב אזורי הארץ, למעט בהרים הגבוהים, ומתאים לכל סוגי הקרקע. הוא עמיד לגיר ולרמת מליחות נמוכה. הוא רגיש לקרה ולשרב ולכן לא מתאים לגידול בהרים הגבוהים.
טיפול וגינון
היביסקוס סיני מהיר צימוח, זקוק להשקיה מסודרת במיוחד בקיץ או בעת עצירת גשמים ממושכת בחורף. גיזומים וקיטומים מומלצים בקיץ ונחוצים כדי לשמור על מבנה צפוף ופריחה שופעת. הוא עמיד יחסית למזיקים. המזיקים העיקריים של ההיביסקוס הם כנימת עש הטבק וכנימת עלה הדלועיים.
דוד לייקס
הרב דוד לייקס אב"ד באר, מתלמידי הבעל שם טוב.
בנם של ישראל ולאה.
נפטר בכ"א בניסן ה'תקנ"ט (או ה'תק"ס) בגיל מאה.
על פי נוסח מצבתו, הבטיח לצאצאיו כי אם יבואו להתפלל על קברו בראש חודש אלול כשחל ביום רביעי, מובטחת להם ישועה.
הוא נותן ההסכמה היחידי לספר "אגרת הקודש" של הרב מנחם מנדל מוויטבסק (יצא לאור בשנת ה'תקנ"ד).
משפחתו
הרב דוד נישא פעמיים, הפעם השנייה הייתה בהיותו בן יותר משבעים. מנישואים אלה נולדו לו שני בנים, ובתו פייגא, שנישאה (בזיווג שני) לרב מרדכי טברסקי מצ'רנוביל.
יחסי יפן–סנגל
יחסי יפן–סנגל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת סנגל.
סקירה כללית
יפן ורפובליקת סנגל מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לסנגל כוננו ב-4 באוקטובר 1960, יום הכרתה של יפן עצמאותה של סנגל.
סנג'ר אל-ג'וואלי
סנג'ר אבן-עבדאללה עלאם אל-דין אבו סעיד אל-ג’וואלי היה האמיר של עזה ופלשתינה בשושלת הממלוכית משנת 1311 עד 1320, תחת הסולטאן מוחמד בן קלאוון, ולאחר מכן שוב בשנת 1342 בתקופת שלטונו של בנו, א-סאליח איסמעיל. שימש גם כמושל כרכ, אמיר שובכ בעבר הירדן וכמושל מחוז חמה.
בתקופת שלטונו בעזה ופלשתינה בנה מבנים רבים, במיוחד בעזה, שהפכה בהנהגתו מעיירה קטנה וחסרת כוח פוליטי לעיר גדולה ומשגשגת. לאחר מכן מונה למפקד צבאי בקהיר, ודיכא בהצלחה מרד שפרץ בשנת 1344 בכרכ נגד השלטון. אל-ג’וואלי היה מלומד אסלאמי, ולפני מותו ב-1345 פרסם ספר ובו פרשנות על עבודתו של מוחמד אבן אידריס א-שאפעי.
קורות חייו
סנג'ר אל-ג’וואלי נולד בשנת 1255 והיה כנראה כורדי שהתאסלם. השם אל-ג’וואלי מציין שהוא היה חייל בצבא השושלת הבחרית תחת פיקודו של ביברס. לאחר מכן לחם תחת הסולטאן קלאוון ותחת שלטונו של בנו, ח'ליל בן קלאוון. בשנת 1290 הוצב בכרכ, ובשנת 1294 עבר לשרת בצבא הסולטנות הממלוכית בקהיר. בשנת 1299 תפס מוחמד בן קלאוון את השלטון בקהיר, אך בשנת 1309 הוא הופל על ידי אל-ג’וואלי ועוזרו הצבאי סלאר. במקומו מונה ביברס אל-ג'אשנכיר לשליט קהיר, וזה גזר על מוחמד בן קלאוון גלות בכרכ. אף על פי שנלחם נגד בן קלוואן, אל-ג’וואלי היה נאמן לשושלת הבחרית והחליט להגר לכרכ יחד עם בן קלאוון. השניים התיידדו, ובשנת 1310 עזר אל-ג’וואלי לבן קלוואן לשוב לשלטון, ובתמורה הוא מונה למושל כרכ. הוא פיתח את העיר, ובנה בה ארמון, בית מרחץ, מדרסה, חאן, מסגד ובית חולים.
בשנת 1311 בן קלאוון מינה את אל-ג’וואלי לאמיר של עזה ופלשתינה, אזור בו נכללו בין היתר ירושלים, חברון, יפו ושכם. כמו כן היה המנהיג הדתי העליון של "שני הקודשים של פלשתינה", הלא הם מסגד אל-אקצה ומערת המכפלה. על פי ההיסטוריון אל-מקריזי, אל-ג'אוולי בנה מבנים רבים בפלשתינה ובמיוחד בעזה, שהפכה בתקופתו למטרופולין מרכזי. הוא בנה בה טירה, בית חולים, שוקי מסחר, חאנים, בתי ספר מוסלמיים, מסגדים, מרחצאות ומסלול למרוצי סוסים.
בשנת 1313 היה אחראי על סקר הקדסטר, גבולות הקרקע המחוזיות בפלשתינה, למעט חלב וטריפולי (שם שלט תנכיז). בראשית שנת 1314 הגיש את דו"ח הסקר למוחמד בן קלאוון בקהיר.
בשנת 1320 פרץ ריב בין אל-ג'אוולי לבין תנכיז, שהיה מעוניין לרכוש בית בדמשק שהיה בבעלותו של אל-ג’וואלי אך הוא סירב למכרו. באותה שנה נכלא אל-ג’וואלי לשמונה שנים לאחר שהורשע בשחיתות וניצול לרעה של כוח. הוא הואשם בשימוש לא-חוקי בכספי האקטאע בזמן סקר הקדסטרים בסוריה. לאחר שחרורו בשנת 1329 הוענק לו התואר אמיר ארבעין (מפקד של ארבעים חיילים ממלוכים) וזמן קצר לאחר מכן הוענק לו התואר אמיר מי-מקדאם אלף (מפקד של אלף חיילים).
בשנת 1341 נפטר הסולטן מוחמד בן קלאוון ולאחר מאבק ירושה בין בניו תפס את השלטון א-סאליח איסמעיל. בשנת 1342 מינה איסמעיל את אל-ג’וואלי למושל חמה למשך שלושה חודשים, ולאחר מכן הוא מונה שוב למושל עזה למשך שלושה חודשים. לאחר מכן הוא מונה למפקד צבאי בקהיר, בירת השושלת הממלוכית, ובשנת 1344 נשלח לכרכ, שם דיכא בהצלחה מרד שפרץ נגד השלטון. הוא הטיל מצור על הטירה בכרכ, השמיד חלק מהחומה סביבה ואילץ את מנהיג המרד להיכנע. הוא ערף את ראשו ושלח אותו לאיסמעיל.
אל-ג’וואלי היה מלומד אסלאמי מכובד, בעל סמכות לפסוק פתוות על פי המד'הב. לפני מותו פרסם ספר ובו פרשנות על עבודתו של המלומד מוחמד אבן אידריס א-שאפעי.
אל-ג’וואלי נפטר ב-14 בינואר 1345 בגיל 90. הוא נקבר במוזוליאום בתוך המדרסה שבנה בקהיר ב-1304, לצד עוזרו הצבאי סלאר.
מורשת אדריכלית
בתפקידיו כאמיר עזה ופלשתינה יזם אל-ג'אוולי שורה של פרויקטים אדריכליים, במיוחד בעזה ובקהיר.
בקהיר ייסד מדרסה, בה נקבר מאוחר יותר. במתחם המדרסה, המעוצב בסגנון חלבי, פועל גם מסגד סופי.
בעזה בנה אל-ג’וואלי את מסג'ד אל-חילווה ("המסגד היפה") שנהרס מאוחר יותר. מהמסגד שרד לוח הכולל את ההיסטוריה של המסגד, והועבר למסגד אל-שאמה, שנמצא בחלק אחר של עזה. בשנת 1318 הורה אל-ג'וואלי לשחזר את המסגד הגדול בעזה שנהרס בידי המונגולים בשנת 1260. בשנת 1320 הקים את "חמאם השומרונים" ברובע זייתון בעזה, הפעיל עד היום. כמו כן בנה בעזה מדרסה בה נלמד המד'הב לפי שיטת האסכולה השאפעית, חאן ובית חולים על שם מוחמד בן קלאוון.
בנוסף, הוא בנה בחברון את מסגד אל-ג'וואלי, הקרוי על שמו, בתכנון אדריכלי חלבי. ההיסטוריון המצרי אל-מקריזי, בן המאה ה-15, מציין בכתביו כי תקרת המסגד עשויה "אבן מלוטשת להפליא". בשנת 1320 הקים את "מדרסה אל-ג'וואליה" בירושלים. כמו כן בנה מספר חאנים בקאקון, ארסוף ובית שאן.
WTF (שיר)
WTF (ראשי תיבות: What the Fuck) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה עם או בלי לאהוב. השיר יצא לאור ב-8 במאי 2022 בהוצאתן של חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק. הוא נכתב על ידי רון ביטון, בן זקן וסתיו בגר והופק על ידי האחרון גם כן.
עם יציאתו, ספג "WTF" ביקורות מעורבות מטעם מבקרי המוזיקה. מחד גיסא, היו שציינו את תוכנו הפמיניסטי של השיר, כדוגמת צוותה של בן זקן שהצהיר: "בקליפ אנו רואים שעדן מביאה ביטוי לא רק לעצמה כאישה, אלא לכל אחת ואחד שרוצים להיות ה-100 אחוז של עצמם ברגע השיא". מאידך גיסא, היו שביקרו את הליריקה שלו.
הווידאו קליפ הרשמי של "WTF" יצא לאור ב-8 במאי 2022 והוכתר כ"אחד מהקליפים היקרים והגדולים שנעשו בישראל".
הופעות חיות
ב-19 בדצמבר 2022, במסגרת תוכנית הטלוויזיה הישראלית הזמר במסכה בעונה השלישית, בן זקן הופיעה עם השיר בסיום הפרק השני "ספיישל עדן בן זקן".
בעלי ברית (סרט)
בעלי ברית (באנגלית: Allied) הוא סרט מתח בריטי-אמריקאי בבימויו של רוברט זמקיס, שכתב סטיבן נייט ובכיכובם של בראד פיט ומריון קוטיאר. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי של שני מתנקשים במלחמת העולם השנייה שבמהלך משימת התנקשות בפקיד גרמני התאהבו. הסרט יצא לאקרנים ב־23 בנובמבר 2016.
עלילה
בשנת 1942 במרוקו הצרפתית קצין המודיעין, מקס וטן (בראד פיט), מתאהב בלוחמת המחתרת הצרפתייה, מריאן ביז'ור (מריון קוטיאר), במהלך משימה מסוכנת בשטח אויב, כאשר השניים אמורים להרוג קצין נאצי מסוכן. מריאן גרה במרוקו כבר כמה חודשים ומדריכה את מקס על מנהגי האזור. הם נוסעים למטווח ומתאהבים שם. לאחר מכן הם נפגשים עם קצין תקשורת במרוקו ומקס מרשים אותו עם יכולותיו, בעקבות כך מריאן נאלצת לשקר שהוא עובד כרייה בפריז וכי הוא לא מדבר אנגלית. לאחר הצלחת המשימה, מקס מציע למריאן לטוס איתו ללונדון ולהיות אשתו, מריאן מקבלת אישור שהייה והשניים מתאחדים בלונדון, לאחר שהשניים מנהלים חיים נורמלים לחלוטין ואף נולדה בתם, אנה, נקרא מקס למדור תקשורת וריגול מיוחד ומתברר לו שחושדים באשתו כמרגלת גרמנייה (נאצית). מודיעים לו שכעבור 48 שעות ידעו סופית ואם זה יתברר כנכון הוא יצרך להוציא להורג את מריאן במו ידיו באשמת בגידה. הוא מגלה שהשמרטפית המבוגרת של אנה היא מרגלת של גרמניה הנאצית והיא איימה על בתם- ובעקבות כך אשתו ריגלה גם כן לטובת הנאצים (באי רצון). היא מסבירה לו את זה והוא סולח לה אך מדור התקשורת מגלה זאת ואומר למקס, שאם יתנגד להוציא להורג את מריאן, הוא בעצמו ייתלה. הם מתכננים לברוח (בעזרת אחד המטוסים בבסיס שבו עובד מקס) למדינה נייטרלית עם בתם אנה אך המשטרה סוגרת אותם שם ומצווה על מקס לרצוח את מריאן. הוא מתנגד אך מריאן מתאבדת במו ידיה.
הפקה
ב־6 בפברואר 2015 הודיעה חברת סרטי פרמאונט כי רוברט זמקיס יביים מותחן רומנטי במלחמת העולם השנייה בו יככב בראד פיט וסטיבן נייט יכתוב את התסריט המקורי. ב־8 ביוני 2015 מריון קוטיאר לוהקה לשחק את הלוחמת הצרפתייה בסרט לצד פיט. באוגוסט אותה שנה מסר נייט כי התסריט יתבסס על סיפור אמיתי ושהצילומים יחלו בינואר 2016. ב־28 בינואר 2016 ג'ארד האריס הצטרף לסרט וליזי קפלן הצטרפה לצוות השחקנים במרץ. הצילומים העיקריים החלו בפברואר 2016 בלונדון. במאי עברו הצילומים לגראן קנריה, האיים הקנריים לסצנות המתרחשות בקזבלנקה.
פסקול
אלן סילבסטרי, ששיתף פעולה עם זמקיס בכל סרטיו, הלחין את המוזיקה לסרט.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פאול שטיינר
פאול שטיינר (בגרמנית: Paul Steiner, נולד ב-27 בינואר 1957 בואלדברון שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך מרבית הקריירה בפ.צ. קלן בעמדת הבלם. שטיינר נכלל בסגל נבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1990, אך לא שותף בו.
קריירת מועדונים
שטיינר החל את קריירת הבוגרים בשנת 1975 בוולדהוף מנהיים, ששיחקה אז במחוז הדרומי של הבונדסליגה השנייה, שהייתה מחולקת אז לשני מחוזות. שטיינר היה שחקן הרכב קבוע בוולדהוף מנהיים, ושיחק במועדון ארבע עונות, בהן צבר 144 הופעות ליגה והבקיע 16 שערים. לאחר עונת 1978/79, בה התמודדה וולדהוף מנהיים בתחתית וניצלה מירידה, עבר שטיינר לדיסבורג מהבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות, ושיתף פעולה בהגנה עם ברנרד דיץ. בקיץ 1981 עבר שטיינר לפ.צ. קלן, והיה חלק חשוב בעשור מוצלח במיוחד בתולדות המועדון, כאשר בחמש עונות סיים עם המועדון לפחות במקום השלישי בבונדסליגה, אך לא זכה באליפות. בעונת 1982/83 זכה שטיינר עם קלן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על היריבה העירונית פורטונה קלן, במשחק בו שטיינר שיחק 90 דקות. בעונת 1985/86 היה שטיינר חלק מהצלחתה של קלן בגביע אופ"א, שם הגיעה הקבוצה עד לגמר, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לריאל מדריד בתוצאה המצטברת 5-3. בעונת 1990/91 הגיע שטיינר עם פ.צ. קלן לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה לורדר ברמן בבעיטות הכרעה, אך לא שותף בגמר זה. בתום עונה זו, בה כמעט שלא שיחק, לאחר שבכל העונות הקודמות היה שחקן הרכב קבוע, פרש שטיינר מכדורגל לאחר עשר עונות רצופות בפ.צ. קלן, בהן צבר 291 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים.
קריירה בינלאומית
שטיינר ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה המערבית בגיל 33, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק במאי 1990, והיה לאחד השחקנים המבוגרים ביותר שערכו בכורה במדים הלאומיים של גרמניה המערבית. זו הייתה הופעתו היחידה של שטיינר בנבחרת הבוגרת. שטיינר זומן לסגל הגרמני למונדיאל 1990, בו זכתה גרמניה המערבית לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה, אך לא שותף ולו לדקה אחת. זימונו של שטיינר לסגל מונדיאל 1990 נחשב להפתעה, מאחר שמאמן הנבחרת פרנץ בקנבאואר העדיף במשחקים הקודמים את הולגר פאך מבאייר אורדינגן כמחליפו של קלאוס אאוגנטלר בנבחרת.
שערוריות
שטיינר צוטט בתוכנית טוק שואו בגרמניה אומר ש"הומוסקסואלים רכים מדי בשביל לשחק כדורגל".
תארים
עם פ.צ. קלן:
עם נבחרת גרמניה:
חגי עמית
חגי עמית-כהן (נולד ב-3 בפברואר 1974) הוא עיתונאי, עורך ופובליציסט ישראלי, לשעבר עורך מדור שוק ההון ב-TheMarker. עורך מוסף סוף השבוע Markerweek. באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו הראשון "פרופיל מזויף".
ביוגרפיה
עמית נולד ב-1974 בירושלים, לרפאל - בעליה של חברת טאקט מערכות, ולפרופ' עירית עמית כהן. את לימודיו התיכוניים העביר בתיכון גינסבורג ביבנה. בין השנים 1992–1995 שירת בצה"ל כמשנה טכני בחיל התותחנים.
ב-1996 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים ב-1999. לאחר מכן השלים תואר שני בהתנהגות ארגונית בפקולטה למנהל עסקים של האוניברסיטה.
קריירה
את הקריירה העיתונאית החל עמית כראש דסק שוק ההון של TheMarker, תפקיד אותו החזיק משך שנתיים. לאחריהן, עבר עמית לסקר את בתי ההשקעות והחברות הנסחרות בבורסה בתל אביב ככתב שוק ההון בעיתון עד ל-2008, אז מונה לעורך מדור שוק ההון. כעבור 3 שנים, החל לעבוד כעיתונאי במגזין סוף השבוע של העיתון, במסגרתו ניפק כתבות עומק ותחקירים, לצד טור שבועי קבוע.
סדרת כתבות שפרסם ב-2018, בהן חשף אי-סדרים חמורים שנתגלו בכמה מכרזים טכנולוגיים במשרד הביטחון, הובילו לפרישתו של סגן ראש מנהל הרכש במשרד הביטחון, איקו חסון, ובהמשך אף לפתיחת החקירה בלהב 433 במקביל לבדיקה של מבקר המדינה אשר טרם הושלמו.
בין השנים 2015–2017 כתב את מדור 'סאבטקסט' במוסף סוף השבוע של TheMarker.
ב-2016 שימש כמרצה בחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
עמית נשוי, ומתגורר בקיבוץ חולדה. סבו הוא יהודה כהן, שופט בית המשפט העליון.
בין העולמות
בין העולמות הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2017 בכתיבה ובימוי של מיה חטאב, עם מאיה גסנר, יורם טולדנו ומריה זריק בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי נשים המגיעות מעולמות שונים שנפגשות בבית חולים עם הזמן הן מתקרבות זו לזו אך אחת מהן עושה הכל כדי להסתיר את זהותה האמיתית. רוב העלילה מתרחשת בבית החולים הדסה עין כרם.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הקולנוע בבוסאן, דרום קוריאה. מאיה גסנר זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל לקולנוע הישראלי בקרפנטרה, צרפת.
תקציר העלילה
אוליאל "אולי" גלבוע (רועי גולן), מאבטח בסניף הביטוח הלאומי בירושלים נפצע קשה בפיגוע דקירה, מוחש לבית החולים הדסה עין כרם, מנותח ונמצא בתרדמת. אולי חזר בשאלה לפני חמש שנים ומאז ניתק הקשר עם משפחתו.
בבית הספר למוזיקה במוסררה פגש אולי את אמאל (מריה זריק) הערביה והם התאהבו וגרו ביחד. אמאל רבה עם משפחתה ורק אחיה סמיר (ג'מיל ח'ורי) תומך בה נפשית ואומר שעליה לגלות לבינה את מוצאה אך אמאל חוששת.
כעת נפגשות בינה ואמאל בבית החולים. אמאל קוראת לעצמה שרה ואומרת שהיא בתו של חולה בתרדמת שאין לו משפחה. היא מתיידדת עם אדם (אבי דנגור) שמטפל באשתו שנמצאת בתרדמת. מאיר הוא חזק באמונתו. לפי עצת הרב (מנחם צברי) הוא עושה טקס כפרות עם תרנגול מעל מיטת אולי, מגיע לביתו של אולי ובודק את התפילין שלו ורוצה לשנות את שמו בעצת הרב.
בינה לא מאמינה בכל זה ומאשימה את מאיר בניתוק עם אולי. היא מתקרבת ל"שרה" והן מבלות שעות ארוכות ליד מיטת אולי, עושות לו מסאז' אך אמאל מפחדת לגלות לה את האמת שהיא ערביה.
מאיר מוצא בדירתו של אולי פתק אהבה בחתימתה של אמאל. הוא מגלה זאת לבינה שמשנה את יחסה לאמאל ודורשת ממנה להסתלק. אמאל עוזבת בצער. בינה רואה בטלפון של אולי תמונות רבות של הזוג הצעיר. היא נמלכת בדעתה ומתקשרת לאמאל. אמאל חושבת שאולי מתקשר אבל כשהיא שומעת את קולה של בינה, היא מנתקת.
מצאנו מים (באר)
באר "מצאנו מים" ( יוסף פיינברג) היא הבאר הראשונה בה נמצאו מים בראשון לציון. חפירת הבאר הושלמה ב-23 בפברואר 1883, עם ההגעה לעומק של 48 מטרים. הקריאה "מצאנו מים!", שעלתה ממעמקי הבאר, נחקקה בסמל העיר והעניקה לבאר את שמה. לצד הבאר נבנו בית מרחץ ומקווה, בריכות מים ומגדל מים. ב-1977 נפסקה השאיבה מהבאר, וכיום היא משמשת כאתר תיירותי במסגרת מוזיאון ראשון-לציון. מבנה הבאר הוא אתר מורשת מוכרז.
רקע
עם העלייה לקרקע התמודדו מייסדי המושבה ראשון לציון עם מצוקת מים קשה. תחילה ניסו להשתמש במי "עיון קרא" שבחולות, אך זה היה מזוהם והשימוש בו הביא לתחלואה בקדחת. אספקת המים השוטפת בוצעה בחביות ממקווה ישראל ובית דג'אן. ניסיון ראשון לחפירת באר בוצע במעלה הגבעה שבה התיישבו, במקום בו נמצאת כיום כיכר המייסדים. הבאר התמוטטה אחרי חפירה של כ-20 מטרים וננטשה.
חפירת הבאר
ניסיון חפירה שני בוצע בחלקה התחתון של הגבעה (פינת רוטשילד–זד"ל של ימינו). החפירה נעצרה לאחר שנגמרו הכספים שהוקצו למשימה זו. ב-15 באוגוסט 1882 (ל' באב תרמ"ב) נשלח יוסף פיינברג לאירופה על מנת לגייס כספים למושבה. לפנייתו נענה הברון רוטשילד, שהלווה לתושבים 25,000 פרנק להמשך החפירה ולמטרות נוספות. על מלאכת החפירה הופקדו פקיד הברון האגרונום ז'סטין דיגור והביל"ויים, שזה עתה הגיעו למושבה. החפירה התבצעה באתים ומכושים, את האדמה הוציאו החופרים בדליים, תוך כדי שימוש בגלגלת, ובניית הדפנות נעשתה מלמעלה למטה עם התקדמות החפירה.
בנובמבר–דצמבר 1882 (כסלו תרמ"ג) עמד עומק הבאר על כ-30 מטרים. לזירוז החפירה נרכשו שני מקדחים, האחד בעל קוטר צר, מיפו, והשני מקדח ארוך מפריז. בינואר 1883 (שבט תרמ"ג) הגיע המקדח מפריז. כאחראי מקצועי על החפירה מונה יעקב פאפו, והוחל בבחינת דרכים אפשריות להוצאת המים מהבאר עם הימצאם.
בהגיעם לעומק של 46 מטרים נתקלו החופרים בשכבת סלע קשה, עליה גברו בתום 12 ימים. ב-23 בפברואר 1883 (ט"ז באדר א' תרמ"ג), לאחר כ-6 חודשי חפירה, נמצאו מים בעומק של 48 מטרים, ומן הבאר עלתה הקריאה "מצאנו מים!". המאורע הונצח בסמל העיר, המציג באר ותחתיה הכיתוב "מצאנו מים". עבור שתיית כוס המים הראשונה מהבאר תרם צבי ליבונטין 40 פרנק.
המבנים והפעילות במתחם
שאיבת המים מהבאר התבצעה באמצעות משאבת קיטור. ב-1884 הוקם מעל הבאר בית באר ובו מקווה לטבילה ובית מרחץ. המבנה המקורי נבנה מאבני כורכר בחיפוי טיח. לצדה של הבאר הוקמו בריכה סגורה עם מים לשימוש ביתי ובריכה פתוחה כשוקת לבהמות וכבריכת שחייה. ב-1888 נחפרו תעלות השקיה מהבריכה הפתוחה אל שדה הניסויים ופרדס המושבה הסמוכים. מגדל מים, ובראשו בריכה סגורה עם מי שתייה, נבנה לצד הבאר ב-1898.
ב-1927 עברה הבאר, יחד עם מפעלי מים נוספים בראשון, לידי חברת "אביבה", שקיבלה זיכיון לאספקת המים במושבה למשך 20 שנה.
ב-1967 הוחלט להעביר ממקומו את בית המרחץ שפעל במקום. השאיבה מהבאר נפסקה ב-1977.
ב-1987 שוקם המבנה. שיקום חיצוני נוסף התבצע בשנים 2009–2010. האתר הוא חלק ממוזיאון ראשון-לציון, שמפעיל בו מיצג אורקולי על הבאר. מבנה הבאר הוא אתר מורשת מוכרז. בחלקו הצפוני של המבנה, שפונה לחזית מדרחוב רוטשילד, נמצא סניף מקדונלד'ס.
פרארי SP48
פרארי SP48 (באיטלקית: Ferrari SP48) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בשנת 2022. היא נחשפה ב-5 במאי 2022. היא נבנתה עקב בקשה מיוחדת של לקוח. היא מבוססת על פרארי F8 טריבוטו.
עיצוב
היא מעוצבת על פי בקשת הלקוח ומשלבת אלמנטים מפרארי F8 טריבוטו, פרארי 296 GTB ופרארי רומא. גם תא הנוסעים מעוצב כבקשת הלקוח, וכולל שילוב אלמנטים של אותם דגמי פרארי.
מפרט טכני
מערכת ההנעה לא שונה מה-F8 טריבוטו.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 3.9 ליטר טווין-טורבו המספק 711 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,250 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 2.9 שניות והמהירות המרבית עומדת על.
טרומפטיני
טרומפטיני (באנגלית: Trumptini) הוא קוקטייל קר המיוצר על ידי חברת בקרדי העולמית ומכיל תערובת חמוציות ומיץ חמוציות. המשקה מוגש באופן קבוע בכוס מרטיני עם מלח יחד עם קוויאר מסלמון ופרוסה שעשויה מקליפת לימון בצורת "T" (האות הראשונה בשמו של טראמפ ושמו של המותג).
עם זאת המשקה אינו מרטיני אמיתי, אבל הוא אחד ממספר רב של המשקאות הרבים שמשלבים את המונח בשמותיהם. החלק המזכיר את השם "טראמפ" בא משמו של איש העסקים ונשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
היסטוריה
הטרומפטיני הוא קוקטייל הדגל של אתר הנופש החוף הבינלאומי טראמפ שבמיאמי, פלורידה. ונקרא על שמו של טראמפ לקראת פתיחת המלון בשנת 1992, על אף העובדה כי טראמפ עצמו הוא טטוטליט (מתנגד לשימוש באלכוהול או לכל דבר שמזוהה עם אלכוהוליזם). ביוני 2016 הועברה הבעלות המסחרית של טרומפטיני מארגון טראמפ לחברת משקאות אמריקה.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, מסעדה כפרית ביוסטון הגישה גרסה של הטרומפטיני אך השתמשה בוודקה במקום בקרדי והשתמשה בפתיתי זהב במקום בקליפת לימון. גם בתל אביב שבישראל הגישו לקראת הבחירות בארצות הבריית קוקטייל מיוחד על שם טראמפ וכמו כן גם קוקטייל על שמה של יריבתו למירוץ, הילרי קלינטון שלא בהכרח היה עשוי מאותם חומרים או רק ממרכיבים דומים.
ריצ'רד בראת'רס
ריצ'רד בראת'רס (באנגלית: Richard Brothers; 25 בדצמבר 1757 – 25 בינואר 1824) היה מאמין מוקדם ומורה בתנועה הדתית "בני ישראל הבריטים", הקשורה לתיאוריה הנוגעת לעשרת השבטים האבודים של ישראל.
חיים
מכיוון שהאמין ששירות צבאי אינו תואם את אמונתו החדשה בנצרות, עזב שוב בשנת 1789 את חיל הים. על פי העיקרון הדתי שהחזיק בו - ההתגלות האינדיבידואלית, הוא האמין שהוא לא יכול לשרת את המלך כראש כנסיית אנגליה.
בשנת 1791, הוא החל להטיל ספק בשבועה שנתן, כשנדרש לקבל חצי השכר הצבאי שלו, והוא מצא את עצמו עם הכנסה מועטה בעקבות פעולותיו שלאחר מכן.
עבודה
בשנת 1793 בראת'רס הכריז על עצמו שהוא שליח של דת חדשה. הוא החל לראות את עצמו כבעל תפקיד מיוחד בהתכנסות היהודים בארץ ישראל, בפרט "היהודים" שהוסתרו בקרב אוכלוסיית בריטניה. בדומה לבני ישראל בריטים, טען בראת'רס כי ל"בני ישראל הנסתרים" אין מושג על שושלתם הביולוגית וכי חלק מתפקידו יהיה ללמד אותם את זהותם האמיתית ולהוביל אותם לארץ כנען. בראת'רס הכריז שהוא נסיך העברים, צאצא של בית דוד המקראי שישלוט על עם ישראל עד שובו של ישו המשיח. הוא הצהיר כי הוא ישיג את כל זה באמצעות מטה שעיצב משושנת ורדים פראית, שיעשה איתו ניסים, כפי שעשה משה במדבר.
בראת'רס החל למשוך אליו הרבה אנשים, אך בשל חוסר יכולתו הארגונית ואופיו התמהוני, הוא לא פיתח שום תנועה חברתית. כתוצאה מנבואתו בדבר מותו של המלך וסוף המלוכה, הוא נעצר בגין בגידה בשנת 1795 ונכלא בטענה שהוא לא שפוי. אולם עניינו הובא בפני הפרלמנט על ידי תלמידו הנלהב, נתנאל בראסי הלהד, אוריינטליסט, וחבר בית הנבחרים. כתוצאה מכך הוא הועבר לבית מעצר פרטי באיזלינגטון.
בזמן שהיה בבית המעצר הפרטי, בראת'רס כתב מגוון חוברות נבואיות שהביאו לו פרסום ומאמינים רבים. בין תומכיו היה האמן ויליאם שארפ. נראה שחלק מהתחזיות הפוליטיות שלו (כמו מותו האלים של לואי ה-16) היו הוכחה לכך שהוא קיבל השראה אלוהית. אך כאשר בראת'רס חזה כי ב-19 בנובמבר 1795 הוא יתגלה כנסיך העברים ושליט העולם, והתאריך חלף ללא כל ביטוי לכך, שארפ נטש אותו והפך לחסיד דתי של ג'ואנה סאות'קוט. גם שאר חסידיו נטו להתרחק ממנו, מאוכזבים או נבוכים.
מוות
בראת'רס בילה את 30 השנים האחרונות בחייו בעיצוב הדגלים, המדים והארמונות של ירושלים החדשה. ג'ון פינלייסון הבטיח לבסוף את שחרורו מהמעצר הפרטי בשנת 1806, והוא עבר להתגורר בביתו בלונדון, שם נפטר כדמות בודדה ב־25 בינואר 1824.
פינלייסון פתח במערכה משפטית נגד הממשלה, וביקש תשלום ותביעה כספית פיצוי בגין אחזקתו של ריצ'רד בראת'רס עד מותו.
תקוה דרוויש-לקר
ביוגרפיה
דרוויש-לקר השלימה את חוק לימודיה בכלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן. עבודת התזה שלה (1970) עסקה ברפורמה אגררית ותפקידה בצמיחה כלכלית. עבודת הדוקטורט שלה שהושלמה בשנת 1982 עסקה בכלכלת מיעוטים דרך ניתוח המקרה של המיעוט היהודי בעיראק ערב עלייתו לישראל. על ספרה שהתבסס על עבודת הדוקטורט זכתה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה בשנת 1987. בין השנים 1990–1998 הייתה מרצה בכירה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 מונתה לפרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
פעילות חברתית וציבורית
דרוויש-לקר הייתה חברת בית-הדין להגבלים עסקיים, חברה בוועדה המייעצת לביטוח וכן חברה במספר דירקטוריונים ממשלתיים. בנוסף עבדה כיועצת הכלכלית של הרשות להגנת הצרכן. במסגרת התפקיד שימשה כנציגת ישראל וכמשקיפה בוועדה לפיתוח בר-קיימא באו"ם. לדרוויש-לקר הייתה תרומה נכבדת לפעילות השלוחות והמכללות האזוריות. הייתה פעילה וחברת הנהלה בארגונים שונים של קהילת יוצאי עיראק בישראל.
ויליאם קרופורד
ויליאם האריס קרופורד (באנגלית: William Harris Crawford; 24 בפברואר 1772 – 15 בספטמבר 1834) היה פוליטיקאי ושופט אמריקאי בתחילת המאה ה-19. הוא כיהן כמזכיר המלחמה וכמזכיר האוצר של ארצות הברית לפני שהתמודד על נשיאות ארצות הברית בבחירות 1824.
הוא נולד בוירג'יניה ובגיל צעיר עבר לג'ורג'יה. לאחר שלמד משפטים נבחר קרופורד לבית הנבחרים של ג'ורג'יה ב-1803. הוא היה מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ועם הסנאטור ג'יימס ג'קסון. ב-1807 נבחר קרופורד לסנאט ארצות הברית. לאחר מותו של סגן הנשיא ג'ורג' קלינטון, מעמדו של קרופורד כנשיא הזמני של הסנאט הפך אותו לראשון בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית מאפריל 1812 ועד מרץ 1813. ב-1813 מינה אותו הנשיא ג'יימס מדיסון לשגריר ארצות הברית בצרפת וקרופורד כיהן במשרה זו עד תום מלחמת 1812. לאחר המלחמה מינה אותו מדיסון למזכיר המלחמה של ארצות הברית. באוקטובר 1816 בחר מדיסון בקרופורד לתפקיד מזכיר האוצר ובתפקיד זה הוא כיהן עד תום תקופת נשיאותו של מדיסון והמשיך בו במשך כל תקופת נשיאותו של ג'יימס מונרו.
ב-1823 לקה קרופורד בשבץ מוחי קשה, אך בכל זאת הוא שאף לרשת את הנשיא מונרו בבחירות 1824. המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית התפצלה לסיעות, שכן היו אחרים שגם הם שאפו להיבחר לנשיאות. אף אחד מארבעת המתמודדים לנשיאות לא זכה ברוב האלקטורלי הדרוש והנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים על פי התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית. על פי החוקה והתיקון בית הנבחרים בחר את הנשיא מבין שלושת המועמדים שזכו במספר הרב ביותר של הקולות, כך שנותרו במירוץ אנדרו ג'קסון, ג'ון קווינסי אדמס וויליאם קרופורד. בית הנבחרים בחר בג'ון קווינסי אדמס, שביקש מקרופורד להמשיך לכהן כמזכיר האוצר. לאחר שדחה את הצעתו של הנשיא אדמס, קיבל קרופורד מינוי לבית המשפט העליון של ג'ורג'יה. הוא שקל להתמודד בבחירות של 1832, כנשיא או כסגן הנשיא, אך בסופו של דבר בחר שלא להתמודד.
ראשית חייו
קרופורד נולד בחלק של מחוז אמהרסט בוירג'יניה שעבר מאוחר יותר לתחומי מחוז נלסון, אך לפחות מקור אחד מציין את מקום הולדתו בחוות טסקלום שנשארה בתחומי מחוז אמהרסט. הוא היה בנם של ג'ואל ופאני (לבית האריס) קרופורד. ב-1779 הוא עבר עם משפחתו למחוז אדג'פילד שבקרוליינה הדרומית וב-1783 למחוז קולומביה שבג'ורג'יה. קרופורד התחנך בבתי ספר פרטיים בג'ורג'יה ובאקדמיית ריצ'מונד שבאוגוסטה. לאחר מות אביו היה קרופורד למפרנס העיקרי של המשפחה והוא עבד בחווה המשפחתית ובמקביל לימד בבית ספר. מאוחר יותר הוא למד משפטים וב-1799 החל לעסוק בעריכת דין בעיר לקסינגטון שבג'ורג'יה. באותה שנה הוא גם מונה על ידי בית הנבחרים של ג'ורג'יה להכין קובץ חוקי המדינה.
קריירה פוליטית בג'ורג'יה
במשך עשורים הייתה לקרופורד השפעה על הפוליטיקה של ג'ורג'יה. ב-1803 הוא נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית וכיהן כחבר הבית עד 1807. הוא היה בעל בריתו של הסנאטור ג'יימס ג'קסון. יריביהם היו חסידיו של ג'ון קלארק, לימים מושל המדינה. ב-1802 הרג קרופורד את פיטר לורנס ואן אלן, מבעלי בריתו של קלארק בדו-קרב. ארבע שנים לאחר מכן, ב-16 בדצמבר 1806 השתתף קרופורד בדו-קרב נוסף, הפעם עם קלארק עצמו ומפרק כף היד השמאלית שלו התרסק מהירי, אך בסופו של דבר החלים.
סנאטור
ב-1807 נבחר קרופורד על ידי בית המחוקקים של ג'ורג'יה לסנאט ארצות הברית כסנאטור הזוטר מטעמה במקומו של ג'ורג' ג'ונס שכיהן מספר חודשים לאחר מותו של אברהם בולדווין.
במרץ 1812 נבחר קרופורד לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית, ולאחר מכן, בעקבות מותו של סגן הנשיא, ג'ורג' קלינטון, הוא היה הראשון בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית עד 4 במרץ 1813.
ב-1811 דחה קרופורד הצעה לשמש כמזכיר המלחמה בממשלו של הנשיא ג'יימס מדיסון. בסנאט הוא הצביע בעד כמה חוקים שהובילו לפרוץ מלחמת 1812 ותמך בכניסה למלחמה, אף על פי שהוא היה מוכן לכריתת שלום: "תהא זו חוכמתה של אומה זו להישאר במצב של שלום, כל עוד שלום היא אפשרות קיימת".
שגריר בצרפת
ב-1813 מינה הנשיא מדיסון את קרופורד לתפקיד שגריר ארצות הברית בצרפת ובתפקיד זה הוא כיהן במהלך שנות הדעיכה של הקיסרות הראשונה של נפוליאון. קרופורד כיהן בתפקיד עד 1815, זמן קצר לאחת תום המלחמות הנפוליאוניות.
מזכיר המלחמה
עם שובו של קרופורד לארצות הברית, מינה אותו הנשיא מדיסון לתפקיד מזכיר המלחמה. לאחר קצת יותר משנה בתפקיד ולאחר שכשל בהשגת המועמדות מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1816, מינה אותו מדיסון לתפקיד מזכיר האוצר. בתפקיד זה כיהן קרופורד עד סוף תקופת נשיאותו של מדיסון והמשיך לכהן בו בשמונה שנות נשיאותו של ג'יימס מונרו.
שנותיו האחרונות
לאחר שדחה את הצעתו של אדמס להמשיך לכהן כמזכיר האוצר, שב קרופורד לג'ורג'יה, שם הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של המדינה ובתפקיד זה הוא כיהן עד מותו, עשור לאחר מכן.
ב-1828 נבחר קרופורד על ידי בית הנבחרים של ג'ורג'יה כמועמד לסגן הנשיא, אך בהיעדר תמיכה ממדינות אחרות, הוא הסיר את מועמדותו. הוא גם שקל התמודדות ב-1832, גם כמועמד לנשיאות וגם כסגן נשיא, אך הוא וויתר על מועמדותו לסגן הנשיא לטובתו של מרטין ואן ביורן ועל מועמדתו לנשיאות לטובתו של ג'קסון שהתמודד על כהונה שנייה.
ויליאם קרפורד נפטר ונקבר ב-15 בספטמבר 1834 באחוזתו, שכיום נמצאת במרחק של כמה מאות מטרים מחוץ לתחומי העיר שלימים נקראה על שמו.
ב-1875 הופיע דיוקנו של קרופורד על שטר של 50 סנט.
בנוסף לעיר קרופורד הסמוכה לאחוזתו, נקראו על שמו גם העיר קרופורדוויל שבג'ורגיה והעיר קרופורדסוויל שבאינדיאנה. כמו כן נקראו על שמו מחוזות בארקנסו, ג'ורג'יה, אילינוי, אינדיאנה, איווה, מישיגן, מיזורי, וויסקונסין.
משפחתו
בן דודו של ויליאם קרופורד, ג'ורג' קרופורד, כיהן גם הוא כמזכיר המלחמה בממשלו של הנשיא זאכרי טיילור.
גלוריה (סרט 2013)
גלוריה (בספרדית: Gloria) הוא סרט דרמה צ'יליאני בספרדית שיצא לאקרנים ב-2013 בבימויו של לליו סבסטיאן. בבכורת הסרט, בתחרות פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-63 בברלין, פאולינה גרסיה זכתה ב"דוב הכסף" לשחקנית הטובה ביותר. הקרנת הבכורה של הסרט "גלוריה" בישראל ב-15 באוגוסט 2013.
עלילה
גלוריה (פאולינה גרסיה) היא גרושה בת 58. כל ילדיה עזבו את הבית, אבל אין לה שום רצון לבלות את ימיה ולילותיה לבד. נחושה בדעתה לקרוא תיגר על גילה ועל בדידותה, היא ממהרת קדימה לתוך מערבולת של מסיבות רווקים ורווקות, לחפש סיפוק מיידי - שרק מוביל שוב ושוב לאכזבה וריקנות. אבל אז היא פוגשת את רודולפו (סרג'יו הרננדז), קצין חיל הים לשעבר המבוגר ממנה בשבע שנים אליו היא מרגישה נטיות רומנטית. היא אפילו מתחילה לדמיין מערכת יחסים קבוע. עם זאת, המפגש מציב אתגרים בלתי צפויים וגלוריה מגלה בהדרגה את עצמה נאלצת להתמודד עם סודות האפלים משלה.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
אגרת הקודש
אגרת הקודש היא חיבור בענייני קדושת הזיווג מחברה אינו ידוע, רבים מייחסים אותה לרמב"ן.
היסטוריה
האגרת נדפסה לראשונה ברומא ה'ש"ו ואחריה במהדורות רבות.
החיבור הוכנס למספר חיבורים קדומים: מנורת המאור הקדמון, שבילי אמונה לרבי מאיר אבן אלדבי, ספר המוסר לרבי יהודה כלץ וספר ראשית חכמה, האגרת תורגמה ללטינית וגרמנית ונדפסה פעמים רבות.
שמו המקורי של הספר אינו אגרת הקודש, הספר נודע גם בשמות נוספים: 'חבור האדם אל אשתו', 'חופת חתנים', 'מלמד לאדם לדעת', 'פתח הקודש', 'שער הקדושה', 'שערי צדק'.
תוכן האגרת
היחס ליחסי מין ביהדות בתקופת חיבור הספר היה כדבר טכני הנצרך לצורך הבאת ילדים וכדבר מאוס ובזוי באדם, כך למשל כתב הרמב"ם בספר מורה נבוכים (חלק ב פרק לג):.
בתורת הקבלה שהמקור הקדום לנושא זה הוא בספר אגרת הקודש היחס ליחסי מין הוא כדבר קדוש ונשגב, וכלשון המחבר בפרק א:
האגרת מתחלקת לחמישה פרקים, הקדמה וחמש דרכים:
מחבר האגרת
זהות מחבר האגרת אינה ברורה, הדעה המקובלת בעבר הייתה שמחבר האגרת הוא רמב"ן וכך כתב גם רבי ישראל אלנקווה בספר מנורת המאור.
כיום הוכח שמחבר האגרת אינו רמב"ן, המחקר העלה מספר טענות לכך:
גרשום שלום העלה מספר טענות. הראשונה, שהאגרת עושה שימוש נרחב במילה "סוד", בעוד הרמב"ן אינו נוהג לבאר את סודותיו אלא רק בקיצור. עוד טען שהריקאנטי אשר בכל מקום שמצטט מהרמב"ן מביאו בשם אומרו, אך בהביאו את איגרת הקודש אינו מציין שהיא לרמב"ן.
טענתו העיקרית של רח"ד שעוועל היא שיחס המחבר ליחסי מין הוא כדבר קדוש וזה הבסיס העיקרי של האגרת, ויתרה מכך מתקיף את הרמב"ם שטען שהמין הוא חרפה לאדם ודבר מאוס, אך רמב"ן עצמו מסכים עם הרמב"ם וכותב בפירושו "כי המשגל דבר מרוחק ונמאס בתורה".
רבי יוסף ג'יקטליה
גרשם שלום שיער באופן לא ודאי שמחברה הוא רבי יוסף ג'יקטיליה, מתוך הסתמכות על דימויים בין האיגרת לספר טעמי המצוות, אך חזר בו בספרו פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה.
יהודה ליבס טען שמחקרו של שלום שנדפס מחדש לאחר מותו לא רלוונטי לאחר שהוכח שמחבר ספר טעמי המצוות הוא רבי יוסף הבא משושן הבירה.
קריסטל ריד
קריסטל מארי ריד (באנגלית: Crystal Marie Reed; נולדה ב-6 בפברואר 1985) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בשל גילום דמותה של אליסון ארג'נט בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" (2011–2014; 2016), כמו גם בתור סופיה פאלקון (אנ') בסדרה "גות'האם" (2017–2018) ובשל הופעתה בתור אבי הולנד (אנ') בסדרה "היצור מן הביצה" (2019).
קורות חייה
קריסטל מארי ריד נולדה ברוזוויל, פרוור של העיר דטרויט, מישיגן, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי. יש לה אח אחד גדול בשם קורי. ריד גדלה במשפחה קתולית שמרנית, אם כי היא גם הצהירה שהיא התחנכה בכנסייה הבפטיסטית בבגרותה ולא מצאה את מקומה.
היא סיימה את בית הספר התיכון "רוזוויל" בשנת 2003. ריד למדה ריקוד מגיל צעיר והייתה קפטן להקת המחול בתיכון. היא הייתה חברה פעילה בתיאטרון הקהילתי וכיכבה במחזות הזמר "אנני", "כנר על הגג" ו"גריז". היא למדה באוניברסיטת המדינה של ויין והייתה חלק מהתוכנית לתואר ראשון באמנויות יפות, אך עזבה את הלימודים לפני תחילת שנת הלימודים השנייה. לאחר מכן, היא עברה לשיקגו והופיעה במספר הפקות מקומיות. בדצמבר 2008, היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי להמשיך בקריירת משחק.
קריירה
בשנת 2010 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "CSI: ניו יורק", "CSI", "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר" ו"ריזולי ואיילס", ובאותה שנה גילמה את דניס בסרט האסונות "סקייליין".
החל משנת 2011 כיכבה כדמות ראשית בסדרה הנוער "זאב צעיר" מבית MTV, למשך 3 עונות. ובתפקיד אורח בפרק בעונה החמישית. באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "טיפש, מטורף, מאוהב".
בשנת 2013 שיחקה בסרט המתח "קראש".
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "היצור מן הביצה", אשר מבוססת על דמות באותו שם מסדרת ליגת הצדק האפל של חברת DC קומיקס.
חיים אישיים
מפברואר 2012 עד יוני 2013 היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן האנגלי דניאל שרמן, אשר שיחק לצדה בסדרה "זאב צעיר".
ביולי 2013, החלה ריד לצאת עם מגיש הטלוויזיה הסקוטי-אוסטרלי דארן מק'מולן (אנ'), מק'מולן וריד נפרדו בתחילת 2019.
רנואידה ספלנדידה
רנואידה ספלנדידה (שם מדעי: Ranoidea splendida) היא מין של צפרדע ממשפחת האילניתיים (תת-משפחת הפלודריאדיים), המצויה בטבע בצפון אוסטרליה. חלק מהחוקרים משייכים אותה לסוג ליטוריה, לצד האילנית האוסטרלית הלבנה, הקרובה לה מאוד. צפרדע זו חיה רק בשטחים הלחים של אזור קימברלי שבצפון אוסטרליה המערבית וצפון-מערב הטריטוריה הצפונית. הצפרדע נחשבת לחיית מחמד נפוצה באוסטרליה.
תיאור
אורך הצפרדע הירוקה הוא 10.4 ס"מ בזכרים, בעוד הנקבות גדולות מעט יותר באורך 10.6 ס"מ, גדול יחסית לצפרדע. צבעה ירוק-זית עם גוונים צהובים על הבטן והצידיים ולאורך הגוף ישנם נקודות לבנות רבות. הרגליים שלה ארוכות מאוד ועוזרות לצפרדע לזנק בין העצים. על ראשה של הצפרדע ישנה בליטה היכולה להפריש רעלים נוירוטוקסינים בעת מתקפה.
הצפרדעים מצויות במגוון סביבות לחות לרבות ביערות גשם, נהרות איטיים ובמערות אליהם הן נכנסות במשך היום כדי להתקרר. באזורים בקרבת האדם הן יכולות להיכנס לפתחי ניקוז ואף לשירותים, אך יימנעו מאזורי מים מלוחים המסוכנים להם. הצפרדע היא פעילה ליילית, אז היא מחפשת חרקים למאכל, אותם היא תופסת בלשונה הדביקה.
לא ידוע הרבה על הרגלי הרבייה של צפרדע זו, אך היא מתרבה בעונה הרטובה, אז הזכרים פולטים קריאות קולניות עמוקות החוזרות על עצמם מספר פעמים עד שנקבה מגיעה ואז הזכרים קופצים עליה ומתרבים.
אדה נמויד קסטרטון
אדה נמויד קסטרטון (באנגלית: Eda Nemoede Casterton ; 14 באפריל 1877 - 15 בנובמבר 1969) הייתה ציירת אמריקאית ידועה במיוחד במיניאטורות הדיוקן שלה בצבעי מים, פסטלים ושמן. היא הציגה עבודות בין היתר בסלון פריז ובתערוכה הבינלאומית של פנמה -פסיפיק בסן פרנסיסקו משנת 1915.
ראשית חייה
אדה וילהלמינה נמויד נולדה בבריליון שבויסקונסין ב -14 באפריל 1877 לאדוארד קארל לודוויג נמויד, ומריה ג'ורג'ינה בסטיאן ממוצא גרמני. היו להם 11 ילדים, שמונה מהם הגיעו לבגרות.
בניגוד לרצון המורה ומשפחתה, כנערה צעירה היא ציירה על קירות בית הספר שלה. היא רצתה להפוך לאמנית. אבל על פי רצון הוריה, למדה להיות סטנוגרפית ולאחר מכן עבדה אצל עו"ד פיטר מרטינו כמזכירה. לאחר מות אביה ב־6 במרץ 1895 קסטרטון התגוררה בשיקגו עם אמה ואחיותיה ועבדה כסטנוגרפית.
השכלה
נמויד למדה בבית הספר לאמנויות יפות במינסוטה כשעבדה כסטנוגרפית, בילתה את שעות הצהריים שלה בבית הספר של המכון לאמנות בשיקגו, שם למדה אצל וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס, הנחשבת לציירת המיניאטורות האמריקאית הטובה באותה תקופה. על ציור מיניאטורות, אמר קסטרטון כי מדובר ב"ציורים קטנים שצוירו בגדול." לאחר שהחלה לעבוד כאמנית, למדה שיעורים נוספים והשלימה עבודות אמנות בהזמנה עם מורתה. בצרפת למדה קסטרטון אצל הנרי סאלם האבל והציגה את עבודותיה בסלון פריז, שם קיבלה ביקורת טובה בשנת 1905.
קריירה
היא נהנתה לצייר ילדים, לאחר שאמרה "אני רוצה לצייר ילדים בשמש, ילדות צעירות בחוץ, לצייר את משבי הרוח בשיערן ואת הכחול העמוק בעיניהן."
היא חזרה מפריז בשנת 1908 והחלה ללמד במכון לאמנות בשיקגו.
לאחר שהתחתנה, יצרה קסטרטון יצירות אמנות בשמן או בפסטלים, כמו גם מיניאטורות בצבעי מים. בשנת 1913 הציגה דיוקן של בתה, ג'יין, בתערוכה השנתית של המכון לאמנות בשיקגו. היא הציגה את מיי אולסון (1906) במוזיאון לאמנות העיר של סנט לואיס בשנת 1916. היא הציגה ארבעה פורטרטים מיניאטוריים בתערוכת 1918 עבור אגודת הציירים של שיקגו.
אפילו כשציורים מיניאטוריים הפכו פחות פופולריים, היא הייתה אמנית מצליחה וזכתה להכרה בינלאומית. היא החלה לעשות דיוקנאות בגודל מלא בשנות העשרים. היא הציגה את עבודותיה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות.
הכרה
קסטרטון קיבלה את אות הכבוד באיגוד הבינלאומי לאמנות (פריז) בשנים 1907 ו -1908, זכתה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק של 1915, ומדליית ארד בתערוכה בפילדלפיה בשנת 1926
קסטרטון הייתה חברה באגודה האמריקאית לציירי מיניאטורים, [26] האגודה המלכותית הבריטית לציירים מיניאטורים, האגודה המלכותית לציורי מיניאטורות ואגודות נוספות.
חיים אישיים
בשנת 1910 עבדה קסטרטון בשיקגו כאמנית ותמכה באמה ובאחייניותיה. ב -29 ביוני 1911 נישאה אדה נמויד לוויליאם ג'ון קסטרטון בשיקגו. בתם הראשונה, ג'יין נולדה בשנת 1912. אמה, מרי נמויד, נפטרה ב־8 בדצמבר 1914. בתם השנייה, וירג'יניה נולדה בפברואר 1917.
ויליאם קסטרטון נפטר ב־9 בפברואר 1948 באילינוי.
בשנת 1952, היא עברה למיסולה, מונטנה, שם עבדה כאמנית והתגוררה עם אחותה.
היא נפטרה ב -15 בנובמבר 1969, בפאלוס ורדס אסטייטס, קליפורניה, בגיל 92.
פורר
פורר (באנגלית: Forer; Forrer) הוא שם משפחה.
מעלה דוד
שכונת מעלות דוד היא שכונה יהודית בשטח של כ־11 דונם בבעלות יהודית, המצויה בדרום רכס הר הזיתים בירושלים, וממוקמת בסמוך לדרך יריחו הישנה, לשכונה היהודית מעלה הזיתים, לשכונה המוסלמית ראס אל עמוד, צופה על הר הבית והעיר העתיקה.
היסטוריה
בתקופה העות'מאנית רכש "ועד העדה הבוכרית" את האזור כולו.
במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את השטח, והאדמות נוהלו על ידי "הממונה הירדני על רכוש אויב".
אחרי מלחמת ששת הימים עברו האדמות לידי האפוטרופוס הכללי בישראל. כבר ב-1967 נמסר השטח לידי משטרת מחוז ש"י, שהקימה שם את משרדיה הראשיים.
חידוש ההתיישבות
בשנת 2007 עזבה את המקום משטרת מחוז ש"י, שעברה למשכנה החדש במבשרת אדומים. על פי ההסכם, השטח הוחזר לרשות "ועד העדה הבוכרית".
בפברואר 2011 אישרה ועדת הרישוי של עיריית ירושלים למפרע, בניית 14 יחידות דיור בשכונה. בכ״א באייר ה'תשע"א (5 במאי 2011), נחנכה השכונה בהשתתפות שרים וחברי כנסת.
ב-20 בדצמבר 2011, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, הקמת "מתחם תחנת הדלק" במקום, שיכלול 23 יחידות דיור נוספות ומרכז מסחרי במקום.
במאי 2018 החלה בניית מתחם דיור נוסף בשכונה. המתחם החדש צפוי לכלול 17 יחידות דיור.
ויליאם אדמס ריצ'רדסון
ויליאם אדמס ריצ'רדסון (באנגלית: William Adams Richardson; 2 בנובמבר 1821 – 19 באוקטובר 1896) היה מזכיר האוצר ה-29 של ארצות הברית ולאחר מכן שופט ונשיא בית המשפט לעתירות.
קורות חייו
ויליאם אדמס ריצ'רדסון נולד בטינגסבורו, מסצ'וסטס. אביו היה דניאל ריצ'רדסון, עורך דין ומנהל סניף הדואר המקומי. אמו הייתה מרי אדמס מצ'למספורד, מסצ'וסטס. ריצ'רדסון היה צאצא של אזקיאל ריצ'רדסון שהשתקע במפרץ מסצ'וסטס ב-1630. אמו נפטרה ב-1825 ושנה לאחר מכן הייתה אחותו לאמו המאמצת.
הוא למד באקדמיית פינקרטון שבדרי, ניו המפשייר ובאקדמיית לורנס שבגורטון, מסצ'וסטס. ב-1843 הוא סיים לימודי תואר ראשון וב-1846 תואר שני, שניהם באוניברסיטת הרווארד, ותואר במשפטים בבית הספר הרווארד למשפטים. ביולי 1846 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס. באותה שנה הוא החל לעסוק בעריכת דין בלוול, מסצ'וסטס. הוא נכנס לשותפות במשרד עורכי הדין של אחיו הגדול דניאל סמואל שניהל משרד עורכי דין גדול בלוול. כשותף זוטר במשרד הוא נחשב לעורך דין שיטתי וקפדני. הוא שירת במיליציה, בתחילה כפרקליט בדרגת מייג'ור ובהמשך כשלישו הצבאי של מושל מסצ'וסטס ג'ורג' בריגס בדרגת לוטננט קולונל. בשנים 1847–1854 הוא שימש כשופט שלום במחוז מידלסקס שבמסצ'וסטס. בשנים 1852–1853 הוא שימש כנשיא בנק בוומסיט (כיום פרבר של לוול). בשנים 1853–1854 הוא היה נשיא מועצת העיר של לוול. ב-1855 הוא מונה לבצע הגהה על ספר החוקים של מסצ'וסטס וכתוצאה מכך הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה לערוך את נספחי ההשלמה השנתיים של ספר החוקים, פעילות בה הוא המשיך לעסוק במשך 22 שנה. בשנים 1856–1858 הוא כיהן כשופט בית המשפט לענייני ירושה של מחוז מידלסקס. לאחר מכן ועד 1872 הוא היה שופט בית המשפט לענייני ירושה ופשיטות רגל של המחוז. בין השנים 1863–1875 הוא שימש כחבר הוועדה המפקחת של אוניברסיטת הרווארד.
קריירה בממשל הפדרלי
בשנים 1869–1872 שימש ריצ'רדסון כעוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית. ב-1870 הוא שימש כתובע הכללי בפועל. בשנים 1873–1874 הוא כיהן כמזכיר האוצר בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט.
מזכיר האוצר
בתקופת כהונתו של ריצ'רדסון כמזכיר האוצר התחולל המשבר הפיננסי של 1873 שסחף את האומה וגרם לשפל כלכלי שנמשך חמש שנים. המשבר פרץ כתוצאה מכך שבכלכלה שלאחר מלחמת האזרחים חלו שינויים כה מהירים עד שהבנקים המסחריים החלו לחשוש ולדרוש את החזר ההלוואות שהם העניקו. כתוצאה מכך כמות הכסף הצטמצמה באופן דרסטי. תגובתו השנויה במחלוקת של ריצ'רדסון הייתה הנפקת רזרבות של 26 מיליון דולר בשטרות כסף כאמצעי אינפלציוני לסייע בהקלה על המשבר. התנהל ויכוח האם לריצ'רדסון הייתה הסמכות לנקוט בצעד כזה, ובכל אופן, הקונגרס העביר חוק שאוסר על פעולה כזאת. השפעתו העקיפה של המשבר התמשכה במשך שלושים השנים הבאות והיא הייתה הבסיס להקמתו של הפדרל ריזרב ב-1913.
ריצ'רדסון הבטיח שסכום של 15 מיליון דולר שארצות הברית קיבלה כפיצוי במסגרת "תביעות אלבמה" (סדרה של תביעות שניהלה ארצות הברית נגד הממלכה המאוחדת בקשר לסיועה של זו האחרונה לספינות של הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים) יושקע באיגרות חוב באירופה ובכך מנע את העברתם של מאגרי זהב אל מעבר לים באמצעות ספינות.
על כהונתו של ריצ'רדסון כמזכיר האוצר העיבה "שערוריית סנבורן", שבה היו מעורבים ספסרות ומשוא פנים בגביית חובות מס. הופעל לחץ לפיטוריו של ריצ'רדסון. הוא הגיש את התפטרותו לנשיא גרנט שקיבל אותה. כמחווה על שירותו מינה אותו הנשיא כשופט בבית המשפט לעתירות.
קריירה שיפוטית
ב-1 ביוני 1874 מינה הנשיא גרנט את ריצ'רדסון כשופט בבית המשפט לעתירות, במקומו של השופט סמואל מיליגן שנפטר. ב-2 ביוני אותה שנה אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי ובאותו יום הוא נכנס לתפקידו. כהונתו בבית המשפט הסתיימה ב-20 בינואר 1885 בעקבות מינויו כנשיא בית המשפט.
ב-15 בינואר 1885 מינה הנשיא צ'סטר ארתור את ריצ'רדסון כנשיא בית המשפט לעתירות במקומו של צ'ארלס דרייק שהתפטר. ב-20 בינואר אישר הסנאט את המינוי ובאותו יום הוא החל לכהן בתפקיד. בתפקיד זה כיהן ריצ'רדסון עד למותו.
במקביל לתפקידו השיפוטי שימש ריצ'רדסון כעורך נספחי ההשלמה של ספר החוקים של ארצות הברית בשנים 1874–1891, וכן כפרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ויליאם אדמס ריצ'רדסון נפטר בוושינגטון די. סי. ב-19 באוקטובר 1896 ונטמן בבית הקברות אוק היל שבבירה.
ג'אנפיליאצי
משפחת ג'אנפיליאצי (באיטלקית: Gianfigliazzi) הייתה משפחה מפורסמת בפירנצה של ימי הביניים. המשפחה עלתה לגדולה בתחילת המאה ה-13 והוכחדה בשנת 1798, עם מותו של בנה האחרון פרנצ'סקו.
סמל המשפחה היה אריה כחול על רקע מגן צהוב.
היסטוריה
שמה של המשפחה הוא כנראה עיוות וקיצור שמו של אב המשפחה ג'ובאני בן גלצו (Giovanni figlio di Galeazzo).
בני המשפחה השתייכו למפלגת הגוולפים, ובעת הפיצול בין הפלגים במפלגה הם הצטרפו לפלג השחור.
המשפחה איבדה מכוחה ומחשיבותה עם השנים, וענפה המרכזי הוכחד בשנת 1798 עם מותו של פרנצ'סקו מריה.
בתרבות
צ'יצ'יביו, השף של אחד מבני המשפחה, הוא גיבור אחד הסיפורים של דקאמרון לבוקאצ'ו (יום שישי, סיפור חמישי).
יחסי גינאה ביסאו–הודו
יחסי גינאה ביסאו–הודו הם יחסי החוץ בין גינאה ביסאו להודו.
יחסים דיפלומטיים
גינאה ביסאו והודו היו בין 19 המדינות הראשונות שהצטרפו לברית השמש הבינלאומית, שהציע ראש הממשלה נרנדרה מודי, ב-15 בנובמבר 2016.
יחסי סחר
הודו היא שותפת סחר חשובה של גינאה ביסאו, והייתה היעד הגדול ביותר לייצוא של גינאה ביסאו בשנים 2010 ו-2011. גינאה-ביסאו היא היצואנית הרביעית בגודלה בעולם של אגוזי קשיו, והמגזר מהווה 90% מהכנסות המדינה ומעסיק למעלה מ-80% מכוח העבודה שלה והופך אותו לחיוני לכלכלתה. הודו היא היבואנית הגדולה ביותר של קשיו לא מעובד מגינאה ביסאו, ומייבאת למעלה מ-90% מיצוא הקשיו השנתי של המדינה. כמעט 98% מגידול הקשיו מיוצא להודו לעיבוד. מאז 2011 הגדילה הודו את ייצור הקשיו המקומי והפחיתה את היבוא מגינאה ביסאו. ההחלטה של הודו לקצץ את יבוא הקשיו בשנת 2012 הביאה למשבר יצוא אגוזי קשיו בגינאה ביסאו.
המסחר הדו-צדדי בין גינאה ביסאו להודו הסתכם ב-212.64 מיליון דולר בשנים 2015–2016, ורשם צמיחה של 26.46% לעומת השנה שקדמה לה. הודו ייצאה סחורות בשווי 14.47 מיליון דולר לגינאה ביסאו, וייבאה 198.17 מיליון דולר.
תעשיית ההגנה ההודית סיפקה סירות סיור לגינאה ביסאו.
עזרה חיצונית
במסגרת "פורום הדיאלוג של הודו-ברזיל-דרום אפריקה (IBSA)", ביקר מומחה הודי בתחילת 2006 בגינאה-ביסאו כדי לסייע למדינה בגידול אורז, וצוות מומחים הודי ביקר כדי לסייע בפרויקט אנרגיה סולארית.
אזרחי גינאה ביסאו זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכנית והכלכלית ההודית והמועצה ההודית ליחסי תרבות. חמש נשים מאזורים כפריים בגינאה ביסאו השתתפו בהכשרה במכללת Barefoot באילוניה, רג'סטאן בשנת 2009. לאחר סיום הקורס הם חזרו לגינאה ביסאו והתקינו בהצלחה מתקני אנרגיה סולארית בכפריהם.
הודים בגינאה ביסאו
נכון לדצמבר 2016, כ-100 הודים מתגוררים בגינאה ביסאו על בסיס ארוך טווח. כ-40–50 הודים מבקרים במדינה מדי שנה בעונת הקשיו, שוהים במדינה כמה שבועות כדי לנהל משא ומתן, לרכוש משלוחים של קשיו גולמי להודו.
ג'רמי אירווין
ג'רמי ויליאם פרדריק סמית' (אנגלית: Jeremy William Fredric Smith; נולד ב-18 ביוני 1990) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. אירווינג התפרסם ככוכב סרטו של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה", לאחר מכן בסרטו של מייק ניואל "תקוות גדולות" ובתפקיד הראשי בסדרה "טרדסטון" מבית רשת USA Network.