cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרטת ויטוריו אמנואלה השני
קבר החייל האלמוני
באנדרטה נמצא קבר החייל האלמוני של איטליה וכן אש תמיד. הקבר הוצב באנדרטה בעקבות החללים הרבים של מלחמת העולם הראשונה בהצעתו של הגנרל ג'וליו דוהט. באנדרטה נטמנה גופתו של חייל אלמוני, שנבחרה על ידי מריה ברגאמאס, אם שכולה מגררדיסקה ד'איסונזו מבין 11 גופות של חיילים אלמונים. גופת בנה היחיד של מריה, שנפל במלחמה, מעולם לא נמצאה, ומריה נבחרה לייצג את האמהות השכולות של איטליה בבחירת החלל. בטקס שנערך בנובמבר 1921 הובאה הגופה מאקוויליה ונטמנה באנדרטה.
מחלוקות סביב הקמת האנדרטה
הקמת האנדרטה עוררה מחלוקת ציבורית באיטליה, מאחר שלצורך הקמת האנדרטה נערכה חפירה נרחבת בגבעת הקפיטולין שהקטינה את שטח הגבעה, וכמו כן נהרס רובע שלם של העיר שנבנה בימי הביניים על מנת לפנות מקום לאנדרטה. מבנה האנדרטה הבולט עורר בעצמו ביקורת, בטענה שהוא פוגם באופייה של העיר רומא ובנופה (ניתן לראות את האנדרטה מכל רחבי העיר, הן בשל גודלו, והן בשל צבעו הלבן הבולט. תושבי רומא נוהגים לקרוא לאנדרטה, בשל צורתה בשם "זופה אינגלז" (מרק אנגלי), "עוגת החתונה" או "השן התותבת". חיילים אמריקאים אשר שחררו את העיר בשנת 1944 כינו את האנדרטה "מכונת הכתיבה".
על אף הביקורת הרבה סביב צורתה, הפכה האנדרטה לאתר תיירות פופולרי.
תראונין
תראונין (Threonine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. מבוגרים זקוקים לכעשרים מ"ג תראונין ביום לכל ק"ג ממשקל גופם, אולם תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז תראונין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון.
כימיה
השייר של תראונין מורכב מאטום פחמן הקשור לאטום מימן, לקבוצת מתיל (CH3) ולקבוצת הידרוקסיל (OH). שייר זה זהה כמעט לשייר של חומצת אמינו אחרת: ולין, כשהשניים נבדלים זה מזה בכך שקבוצת ההידרוקסיל מוחלפת בוולין בקבוצת מתיל נוספת. קבוצת ההידרוקסיל היא קוטבית ומסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים. תראונין היא לפיכך הידרופילית, זאת לעומת ולין ההידרופובית.
מקורות תזונה
תראונין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
ביולוגיה
פגמים במנגנונים לעיבוד תראונין קושרו למחלות עצבים כאלצהיימרופרקינסון.
פרנץ הרביעי, דוכס מודנה
פרנץ הרביעי, דוכס מודנה (בגרמנית: Franz IV. von Österreich-Este; 6 באוקטובר 1779 - 21 בינואר 1846), היה דוכס מודנה בין השנים 1814–1846.
ביוגרפיה
פרנץ נולד ב-6 באוקטובר 1779 במילאנו לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה.
בעקבות פלישת נפוליאון למילאנו בשנת 1796 ברחה המשפחה מפני הכוחות הצרפתים. גם סבו ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ברח ממודנה, שהצטרפה לרפובליקה הצ'יסאלפינית. בשנת 1805 מת סבו ארקולה השלישי, ואביו קיבל את הטענה לדוכסות מודנה, אולם אביו מת שנה לאחר מכן ופרנץ הפך לטוען לכתר.
ב-20 ביוני 1812 התחתן פרנץ עם אחייניתו מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ואחותו מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו 10 ילדים. בקונגרס וינה בשנת 1814 קיבל פרנץ את דוכסות מודנה, ולאחר מות אמו בשנת 1829 ירש אף את דוכסות מאסה וקרארה.
בשנת 1830 אירעה מהפכת יולי בצרפת. המהפכנים הכריחו את שארל העשירי, מלך צרפת להתפטר, והושיבו על כיסאו את לואי פיליפ, מלך הצרפתים. לואי פיליפ הבטיח למהפכנים האיטלקים, כצ'ירו מנוטי, כי יתערב אם יתקוממו נגד האוסטרים, ואלו ישלחו חיילים לדיכוי המרד. מנוטי הכריז על מרד במודנה ב-3 בפברואר 1831, אך פרנץ שחשש לכיסאו, יצא לגלות במנטובה, התנער מתמיכתו במורדים, והסתייע בחיילים אוסטרים על מנת לדכא את מנוטי ואנשיו. מנוטי נתפס והוצא להורג. היה זה סופו של הרעיון כי הממלכה המאוחדת תתרכז סביב בית האצולה של דוכסות מודנה.
ב-21 בינואר 1846 מת פרנץ במודנה, ובנו פרנץ החמישי, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-20 ביוני 1812 התחתן פרנץ עם מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אדמנטיום
השימוש הבולט ביותר בה הוא בדמותו של המוטאנט וולברין מסדרת הקומיקס אקס-מן - אשר עצמותיו "מוזגו באופן מולקולרי" עם מתכת זו, לרבות הטפרים שיוצאים מגב כף ידו שהיו עשויים עצם וצופו גם הם באדמנטיום, כחלק מפרויקט ממשלתי סודי בשם נשק אקס (באופן אירוני מתכת זו, שנועדה להפוך אותו לבלתי ניתן לעצירה, היא זו שהביאה לסופו). בקומיקס מוזכר שהאדמנטיום היא מתכת רעילה והסיבה לכך שאינה הורגת את וולברין היא יכולת הריפוי העצמי המשופרת שלו, שמנטרלת את נזקי המתכת. בתוספת לכוח הריפוי שלו, ציפוי השלד באדמנטיום הפך את וולברין לכמעט בלתי ניתן להריגה.
דמות פופולרית אחרת הקשורה למתכת היא קפטן אמריקה, אשר סימן ההיכר שלו - המגן המשמש אותו להגנה וכנשק - עשוי מסגסוגת של ברזל ומתכת בדיונית בשם ויברניום אנטארקטי, שביחד יצרו את האדמנטיום. מבין הדמויות הנוספות הנעזרות במתכת האדמנטיום נמנים בולזאיי, יריבו של דרדוויל, שעמוד השדרה שלו צופה בסגסוגת זו; ליידי דת'סטרייק שעמוד השדרה שלה וטפריה צופו במתכת זו; טפריה של X-23, וכן פלג ראשו העליון (ולאחר מכן גם שלדו) של ראש פטיש. כמו כן, אחד מכלי נשקו של איירון מן הוא כדור בליסטי מיוחד שעשוי מסגסוגת האדמנטיום, וכן אחת ממעבדותיו של מיסטר פנטסטיק בנויה כולה מהמתכת לצורך ניסויים מסוכנים במיוחד.
באנלוגיה לעולם המציאותי, קַרבּיד הטונגסטן הוא אחד החומרים הקשים שיש בנמצא, בנוסף ליהלום.
חמודות קטנות
חמודות קטנות (באנגלית: Little Darlings) הוא סרט נעורים אמריקאי משנת 1980 בבימויו של רונלד מקסוול, עם טאטום אוניל, כריסטי מקניקול, מאט דילון וארמנד אסנטה בתפקידים הראשיים.
קריסטי מקניקול הייתה מועמדת לפרס האמן הצעיר.
זה סרטה הראשון של סינת'יה ניקסון והיא מגלמת בו נערה היפית.
העלילה מתרחשת במחנה קיץ לבנות בג'ורג'יה.
תקציר העלילה
אנג'ל ברייט (כריסטי מקניקול) היא בת לאם יחידנית בשכונת מצוקה באטלנטה, מעשנת סיגריות, מתנהגת כטומבוי וחובטת בנער שמטריד אותה מינית.
פריס ויטני (טאטום אוניל) היא בת להורים עשירים פרודים, גרה בווילה מפוארת ומתנהגת בנימוס כיאה למעמדה.
שתיהן מגיעות למחנה קיץ, אנג'ל מוסעת על ידי אמה ופריס מוסעת במכונית רולס רויס על ידי נהג המשפחה.
כבר באוטובוס הן מתחילות לריב ומחליפות מהלומות. במחנה הן משוכנות זו ליד זו. בחדר האוכל אנג'ל זורקת על פריס אוכל והיא מחזירה בחזרה ומתפתחת קטטה גדולה בין כל הבנות. אנג'ל נכנסת לאוטובוס התלמידות ונוהגת בו עד לדוכן למכירה אוטומטית של קונדומים והבנות מפצחות אותו ולוקחות את הקונדומים.
אנג'ל בוחרת לעשות זאת עם נער בשם רנדי (מאט דילון) שנמצא במחנה בנים סמוך. בפעם הראשונה היא מהססת והוא עוזב אבל בפעם השנייה הם מקיימים יחסים והיא מרגישה שמגע מיני אינו משהו טכני כפי שחשבה אלא כרוך ברגשות. היא מודיעה לבנות "שלא עשתה את זה".
בסוף התקופה הן נפגשות ומתוודות אחת בפני השנייה ובפרידה הן מבטיחות להמשיך להיות חברות.
מהפיל
מהפיל (בטורקית: Mahfil) היא מעין מרפסת מוגבהת השוכנת בתוך אולם התפילה במסגד, המשמשת את המואזין.
המהפיל נישא לגובה של עד שלושה מטרים, הוא ניצב על-גבי עמודי שיש או עץ ומוקף מעקה. המהפיל ניצב במרכז אולם התפילה או בצידו הימני, מול המינבר (שלימין המחראב). המואזין קורא לתפילה - אד'אן או איקמה - כאשר הוא ניצב במהפיל, ובעת התפילה הוא עונה אחרי האימאם המנהל אותה מהמינבר.
המהפיל משמש במסגדים גדולים בהם קשה למתפללים לשמוע ללא הגברה את האימאם שהוא מוביל התפילה. כאשא המואזין עונה לאימאם בתפילתו הנוכחים יודעים את המיקום בתפילה.
סודוקו תאומים סיאמיים
סודוקו תאומים סיאמיים או סודוקו רב לוחות הוא שילוב של כמה לוחות סודוקו, שניים, שלושה או יותר, בצורה כזאת שלכל לוח יש שטח משותף עם לפחות עוד לוח אחד.
סודוקו סמוראי הוא סוג של סודוקו תאומים סיאמיים בן חמישה לוחות סודוקו מחוברים ביניהם. תצורתו של סודוקו זה מזכירה ויזואלית את מראו של לוחם סמוראי לבוש מסורתית ומכאן שמו של הווריאנט. גם בסודוקו סמוראי פועלים על פי חוקי סודוקו תאומים סיאמיים וגם בו יכולים להיות כל הלוחות מאותו סוג או מווריאנטים שונים.
משה מלכא
משה מלכא הוא במאי, מחזאי, יוצר תיאטרון אלטרנטיבי, מנהל אמנותי של פסטיבל תיאטרון רחוב הבינלאומי בבת ים, מורה למשחק ומורה לטכניקת אלכסנדר.
ביוגרפיה
בהמשך עבר ליצירה אישית ופיתח שפת תיאטרון פיזית ליצנית מקורית - "זיצ". מתוך שפת תיאטרון זאת יצר שבע עשרה עבודות תיאטרון רחוב ואולם. השתתף בפסטיבלים בארץ ובעולם וזכה בפרסים, בין הארצות בהן הופיע: הולנד, בלגיה, גרמניה, יוון, צרפת וארצות הברית.
יצירות בולטות: "שחורים" מאת ז'אן ז'נה, "זיבובו"- עיבוד מיוחד ל"מלך אובו" של ז'ארי, "הוביזיצ" - יצירה מתוך שפת הזיצ.
מלכא פרץ לתודעה ביחד עם שורה של יוצרי תיאטרון כמו דודי מעיין, רות קנר ונעמי יואלי כשהמשותף להם הוא פיתוח סגנון ושפת יצירה אישית בתיאטרון. משה מלכא משמש משנת 2004 כמנהל אמנותי, במאי ומחזאי של התיאטרון הישראלי-אתיופי "הולוגאב" שבבית הקונפדרציה בירושלים. התיאטרון הישראלי-אתיופי "הולוגאב" הוא אחד התיאטרונים החברתיים המרתקים והחשובים ביותר שפועלים כיום בארץ. "הולוגאב" הוא מעבדת זהות לסוגיות הקשורות לזהותו של המהגר מאתיופיה כמו מעמדו ומצבו במדינת ישראל וכן מערכת קשריו עם הקהילה הישראלית. מטרת התיאטרון היא להאיר רבדים שבתיאטרון הרגיל לא עוסקים בהם ולתת אפשרות לשחקנים יוצאי אתיופיה לבטא את רגשותיהם ואת הכישרון המיוחד שלהם. בכל שנה נוצרת בתיאטרון "הולוגאב" יצירת מקור שנובעת מתוך השוליים של מדינת ישראל. בשנת 2009 זכה התיאטרון בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו על ההצגה "הבית של מתוקו". שחקן התיאטרון ביינה גטהון זכה בפרס השחקן המצטיין.
משה מלכא משמש גם מורה למשחק, לימד ומלמד ברוב בתי הספר למשחק בארץ: "יורם לוינשטיין", "סמינר הקיבוצים", בית ספר לקרקס "סנדסיאל", אוניברסיטת חיפה והאקדמיה לאמנויות המופע ת"א. נושאי הלימוד מתפרסים מתיאטרון רחוב, תיאטרון פיזי דרך ליצנות מודרנית, אבסורד, ליצנות קלאסית עד לעבודה מדוקדקת על טקסטים של שייקספיר והעוצמה שבמילה. כל זאת על פי שיטה ייחודית שפיתח בעזרת טכניקת אלכסנדר.
לאחרונה פתח משה מלכא את "הכיתה" מרכז לימוד משחק ויצירה מתקדמים. המרכז מיועד לשחקנים בתחילת דרכם אשר רוצים לפתח את טכניקת המשחק שלהם ולעמוד ברשות עצמם וכמו כן לממש את חזונם היצירתי בתיאטרון.
שוקי שטאובר
יהושע (שוקי) שטאובר (נולד ב-16 באוקטובר 1954) הוא חוקר, יועץ, עיתונאי ומרצה ישראלי שכתב 17 ספרים ומאות רבות של כתבות ומאמרים מקצועיים בתחומי התמחותו: ניהול, קריירה ועבודה.
קורות חיים
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי "הכפר הירוק" התגייס לצה"ל והיה לקצין קשר. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1984 הוסמך לתואר שני בלימודי עבודה. עבודת התזה שלו בחנה את עוצמת הוועדים הארציים בשירות המדינה ויחסי הגומלין שלהם עם ההסתדרות הכללית.
בשנת 1981 החל לעבוד במסגרת המכון לפריון העבודה והייצור והחל לצבור בו ניסיון מקצועי, לצד המשך לימודיו. בשנת 1986, לאחר ביצוע תפקיד ניהולי, יצא לדרך עצמאית ומאז לא שב לפעול כעובד שכיר.
שלדג קדוש
שלדג קדוש (שם מדעי: Todiramphus sanctus) הוא מין של שלדג מתת-משפחת שלדגי עצים המצוי באזורים טרופיים סביב החופים, היערות וביצות המנגרובים של דרום-מזרח אסיה, אינדונזיה, אוסטרליה, ניו זילנד ואיים נוספים באזור האינדו-פסיפי.
שלדג זה קיבל את שמו עקב מנהג הפולינזים שהוא קדוש וכן שהוא וכמה מיני שלדגים נוספים מסוגלים להעלות את גובה הגלים.
שוקי שטאובר
קורות חיים
בין השנים 1987–2001 עסק בפעילות מקצועית שכללה עבודות ייעוץ לחברות ולארגונים בסקטור הפרטי ובסקטור הציבורי. הוא פיתח פעילות הדרכה ענפה שכללה ריכוז אקדמי של קורסי הכשרה למנהלים, בדרך כלל במסגרת לימודי חוץ של האוניברסיטאות (המכללות היו אז רק בתחילת דרכן). לדוגמה: ניהול ההכשרות השנתיות לניהול משאבי אנוש בלימודי החוץ של האוניברסיטה הפתוחה ("תפנית"), באוניברסיטה העברית בירושלים ("מכון מגיד"), במכללת עמק הירדן, במכללת אילת ועוד.
שלדג קדוש
אורכו של השלדג 19-23 ס"מ והוא בעל נוצות כנפיים ועורף ירוקים, מקור עבה ושחור, פס שחור על הלחיים ובטן זהובה. הנקבות עמומות צבע יותר מהזכרים אך שני המינים דומים מאוד.
השלדג הוא טורף הניזון מחרקים, סרטנים, דגים, זוחלים קטנים ויונקים קטנים ואף מעופות אחרים כמו פרושיים קטנים. השלדג מחכה לטרפו על ענף, מחכה לרגע המתאים וצולל למטה במהירות ואז הורג את הטרף בחבטה מול הענף.
שוקי שטאובר
קורות חיים
יזם קורסים מגוונים, כמו קורס הכשרה למנהלי משאבי אנוש בענף המלונאות במסגרת אוניברסיטת חיפה, קורס לניהול מערכות תגמול וקורס לניהול בשיטת האאוטסורסינג במסגרת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), קורס לניהול מערכות גיוס במסגרת האוניברסיטה העברית ועוד. כמו כן עסק, באותן שנים, בפיתוח מנהלים בחברות עסקיות ובארגונים ציבוריים, ובייעוץ ארגוני.
בשנת 1988 החל לכתוב בשבועון הכלכלי "כספים" כמומחה לניהול, ומשם עבר לעיתון "גלובס". הטור השבועי שלו "ניהול" התפרסם ב"גלובס" לסירוגין במשך מספר שנים ובמסגרתו, לצד טורי דעה, גם ערך שיחות עם מאות מנהלים. במקביל כתב במגזינים מקצועיים כמו הירחונים "סטטוס", "ניהול", "משאבי אנוש", "ועדים" ועוד. בשנת 2001 הפסיק לכתוב טור קבוע בעיתון "גלובס" והמשיך לפרסם מאמרים וכתבות ככותב עצמאי.
בשנת 2005 חזר לכתוב את הטור "ניהול" באתר החדשות ynet, הפעם כטור דעה שהתפרסם מדי שבוע במשך כארבע וחצי שנים, עד לשנת 2009. מאז שב לפעול ככותב עצמאי. משנת 2006 מתפרסמים מאמריו גם באתר הבית שלו.
מתראיין לעיתים קרובות בעיתונות הכתובה והמקוונת ובמדיה האלקטרונית, בתחומי התמחותו ואודות ספריו.
שטאובר עוסק בהתנהגות עסקית נאותה (אחריות תאגידית) ופועל לקידומה. הוא מרבה לכתוב, להתראיין, להרצות ולייעץ בתחום זה. לדוגמה, בספריו, "זה לא רק הכסף" ו"אני המותג!" כלולים פרקים הדנים, בהתאמה, בהעסקה הוגנת ובשיווק הוגן. כתב סקירה מקיפה, "אחריות תאגידית בישראל", בעברית ובאנגלית.
ספריו
כתב 17 ספרי ניהול והוציאם לאור במסגרת שיתופי פעולה מקצועיים מגוונים. הספרים מופיעים ברשימות קריאה של מוסדות לימוד רבים.
ספריו:
כתב גם דו"ח מקיף וספר (שלא פורסם) על קריסתה ושלבי פירוקה של חברת הביטוח "הסנה".
מדיניות ארגונית ידידותית למשפחה
מדיניות ארגונית ידידותית למשפחה (באנגלית: Family-Friendly Organizational p Policy) מוגדרת כמגוון של הסדרים פורמליים או בלתי-פורמליים המאפשרים לעובד לשלב בין הדרישות והמחויבות למקום עבודתו לבין תפקידיו ומחויבויותיו למשפחתו. לארגונים שמור תפקיד מרכזי בסיוע לעובדיהם לנהל את חיי עבודתם וחיי משפחתם. כיום מתרבים הארגונים המציעים מדיניות המסייעת לעובדיהם לנהל טוב יותר את דרישות העבודה ודרישות חייהם הפרטיים.
מאפיינים עיקריים
קיימים מספר פרמטרים בסיסיים המאפיינים מדיניות ידידותית למשפחה:
היסטוריה
הגישה כלפי עבודה השתנתה פעמים רבות במהלך ההיסטוריה, לפי רוח התקופה, התרבות וצרכיה. הנחת היסוד היא שתעסוקה היא מילוי של צורך כלכלי המניע את האדם לקחת על עצמו את עבודתו לפרנסתו ולמחיית התלויים בו. התפתחויות טכנולוגיות, כלליות וחברתיות משנות את פני העבודה ואת מהותן של הבעיות עימן מתמודד האדם העובד.
ראיית תחומי המשפחה והעבודה כ"תחומים נפרדים", שהתגבשה מאז המהפכה התעשייתית, הצמיחה גישות שהדגישו בעיקר את אופי הפעילות בכל תחום ואת היעדר הקשר ביניהם. החשיבה הייתה שקיימים שני תחומים נפרדים שכל אחד מהם דורש מעורבות רבה, פיזית ורגשית, שאינה מאפשרת לקיים מעורבות מלאה בשני התחומים בעת ובעונה אחת.
לפיכך, התפיסה הרווחת הייתה שרוב בני האדם חיים ב"מערכת חיים כפולה": מצד אחד תחום המשפחה והמחויבויות שבתוך התא המשפחתי, ומנגד תחום התעסוקה והעבודה, הקריירה וההתפתחות המקצועית, הרצון להצליח, והמטלות הנובעות מצרכים אלו. כל אחד משני התחומים הללו הוא עולם בפני עצמו, עולם תובעני שיש בו מקום להעמקה, להרחבה ולהתפתחות. זאת אומרת שנדרש מהאדם לחיות במציאות של שני עולמות הנוגסים זה בתחומו של זה.
עם השנים, בעקבות שינויים חברתיים, טכנולוגיים, שיטות ניהול מתקדמות, המהפכה הפמיניסטית, רצון האב-הגבר להיות מעורב בגידול הילדים ובמשפחה ומעורבות נשים בשוק העבודה, הביאו כוחות השוק את המעסיקים להכיר בצורך לאפשר לעובדיהם לשלב בין עבודה ומשפחה מתוך ניסיון למצוא איזון בין שני הדברים.
מגמות בעולם
אחת המגמות הבולטות בתחום היא הגדלה ניכרת של מספר המדינות המתבססות על "מדיניות ידידותית למשפחה". הדבר משקף במידה רבה את הערכים התרבותיים של חברה בבואה להתייחס לצרכים האישיים של החברים בה. הסדרים ודרכי העסקה אלו מהווים לרוב חלק ממדיניותו של המעסיק, ולא של המדינה, אולם בחירתם של המעסיקים להציע מדיניות ידידותית למשפחה מושפעת ישירות מסוג המשטר ומן האופן שבו פועלת המערכת המשפטית.
ממצאים אמפיריים מראים כי בעשור האחרון נצפית עליה במספרן של החברות המאמצות מדיניות ידידותית למשפחה או חלקים ממאפייניה. תהליך זה נעשה כדי להתאים עצמן לצרכים המשתנים של שוק העבודה, להעלות את המוטיבציה והמחויבות של העובד על-מנת להשפיע על תפוקותיו ועל-מנת להפחית את אחוזי התחלופה באותן החברות.
באוסטרליה מדיניות ידידותית למשפחה, המיושמת בפועל בקיום הסדרי העסקה גמישים המוצעים על ידי המעסיקים: מתן אפשרות למגוון היעדרויות עקב חופשה, חופשת מחלה, שעות עבודה גמישות, ואפשרות העסקה במסגרת היקף של משרות חלקיות. יש הכוללים בזה גם עזרה בפתרונות השגחה על תינוקות וילדים צעירים. החל משנות השמונים המאוחרות נוצר הצורך לאזן בין עבודה ומשפחה על-מנת להוריד את עצמת הלחצים ועצמת הקונפליקט הבלתי נמנע של איזון בין "בית לעבודה".
נוצרה ההבנה שחוסר איזון לאורך זמן יביא לחוסר מיצוי הפוטנציאל התעסוקתי של העובד. באוסטרליה מדגישים שמדיניות ידידותית למשפחה תורמת למקום העבודה והעסק בפרמטרים הבאים: ירידה בנטייה להיעדרויות בלתי מתוכננות, ירידה בהוצאות גיוס והכשרה של כוח אדם, יציבות תעסוקתית של עובדים, העלאת התפוקות והורדת לחצים.
העובדים היפנים, בעיקר הדור הצעיר יותר, שואפים להגיע לאיזון טוב יותר בין חיי העבודה לחיים האישיים. לכן, יותר חברות מציעות תוכניות במטרה להפוך את מקום העבודה לידידותי יותר לבעלי משפחות. סקר עמדות מ-1999 שנעשה בקרב עובדים יפנים הראה, כי יותר ויותר עובדים, גברים ונשים, מייחסים ערך לאיזון טוב יותר של חייהם הפרטיים עם חיי העבודה.
מגמות בארץ
בשנים האחרונות התרחשו שינויים בהסדרי העבודה במשק הישראלי, בדומה למתרחש במדינות מערביות רבות. ישנו מעבר מתעסוקה מסורתית, המאופיינת ביציבות תעסוקתית, בעבודה במשרה מלאה ובחוזה עבודה לטווח ארוך בין עובד למעביד, ליחסים חוזיים גמישים יותר. לדעת רבים, העובדה שהסדרים הכרוכים באפשרויות להגמשת שעות העבודה עדיין אינם חלק מהזרם המרכזי מוסברת בעיקר על ידי התנגדויות של דרגים ניהוליים לשינוי, ובמידה פחותה מקשיים לוגיסטיים. אולם יש להניח שההתרחבות של ההכרה ברווחים הכלכליים הכרוכים בשינוי, במיוחד לאור הצורך לשמר עובדים, יתרמו להתרחבות מגמה זו של נקיטת אמצעים להגמשת הסדרי העסקה. אחד ממקומות העבודה המאופיין בהתייחסות לצרכים של העובדים בהיבט המשפחתי הוא אינטל.
חסידות מאלין
חסידות מאלין הייתה חסידות ווהלינית (כיום אוקראינה) מבית צ'רנוביל. יסודה מרבי גדליה ממאלין.
תולדות החסידות
רבי גדליה היה בנם של רבי ישראל וחיה שרה. נולד בערך בתקע"ו. רבי ישראל היה בנו של רבי יצחק אייזיק רובין מקרמנטשוג חתנו של רבי נחמן מברסלב. חיה שרה הייתה בתו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל. רבי גדליה התחנך אצל סבו רבי אהרן לאחר שאביו נפטר בצעירותו ואמו התחתנה בשנית עם רבי שלמה מלודמיר. היה חתנו של רבי פנחס מסאלוויטא. כשגדל מינהו סבו לאדמו"ר. כיהן במאלין שבמחוז ז'יטומיר. נפטר בכ"ב בניסן תרס"ט. שני בניו שימשו אחריו כאדמו"רים.
רבי מרדכי מילא את מקומו של אביו רבי גדליה במאלין. היה חתנו של רבי יצחק קטן מסטניסלב. בניו היו רבי לייבוש ורבי אהרן חתן דודו רבי דוד מאורזיטשוב. רבי מרדכי נפטר בכ"ז באלול תרע"א.
רבי אברהם יהושע העשיל בנו של רבי גדליה שימש כאדמו"ר בראדומישל. היה חתן חתנו של רבי סנדר רוקח מאלעסק. נהרג עם בנו הרב מרדכי בכ"ה באייר תרע"ט בפרעות פטליורה. בנו השלישי של רבי גדליה היה רבי פנחס שנפטר בצעירותו. היה חתן דודו רבי משה שפירא בנו של רבי פנחס מסלוויטא. חתנו של רבי גדליה היה רבי דוד מאורזיטשוב בנו של רבי אברהם מאורזיטשוב. גם הוא נפטר בצעירותו.
בדור השלישי שימש כאדמו"ר בנו של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי חנוך העניך. נולד בשנת תרמ"ו. נישא בשנת תרע"א לבתו של רבי יוסף ירושלמסקי מקישינב. בשנת תרע"ד החל לשמש ברבנות ראדומישל ובשנת תרע"ט אחר פטירת אביו, כאדמו"ר. בשנת תרפ"ד היגר לשיקגו. שימש כרב קהילת 'לב שמח' כ-40 שנה. היה חבר אגודת האדמו"רים חבר מרכז הרבנים בשיקגו וחבר ועד הפועל של קרן הצלה בשיקגו. בשנת תשכ"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נפטר בכ"ב באלול תשל"א. אחיו רבי שלום מקייב שימש אף הוא כאדמו"ר. עלה לישראל והתגורר בחיפה.
בנו של רבי חנוך הניך, רבי אברהם יהושע השיל, מילא את מקומו באדמו"רות מלין בשיקגו עד פטירתו בתשס"ד. היה חתנו של רבי ברוך הלברשטאם מגריבוב.
פריבור
פְרִיבּוּר (מצרפתית: Fribourg; בגרמנית: Freiburg, פרייבורג) היא בירת קנטון פריבור שבמערב שווייץ. בעיר מתגוררים (נכון לדצמבר 2018) 38,365 תושבים. פריבור נמצאת על הגבול התרבותי-לשוני בין אזורי דוברי הגרמנית והצרפתית של שווייץ והיא מהווה מרכז אזורי כלכלי, מנהלי וחינוכי חשוב.
היסטוריה
העיר הוקמה בשנת 1157 על ידי ברטולד הרביעי, דוכס צרינגן במהלך מסע שערך באדמותיו. בשנת 1218 עברה העיר לידי בית קיבורג, ובשנת 1277 נמכרה לאצילי בית הבסבורג. בשנת 1452 נמכרה העיר בשנית ועברה לידי בית סבויה. במחצית המאה הבאה, ובעיקר בעקבות המלחמות הבורגונדיות, הפכה העיר לעצמאית, ובשנת 1482 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית.
בתחילה נבנתה העיר על שטח קטן בראש המתלול של גדת הנהר, כיום סביב הקתדרלה, וכללה שני רחובות ארוכים וסמטאות המחברות ביניהם. מודל תכנוני זה אופייני לערים שבנה בית צרינגן, שבנו גם את ברן ואת פרייבורג. כבר בהמשך המאה ה-13 הורחבה העיר ונבנו בה הרבעים הנמוכים, אוז' ונוביל, על גדות הנהר, והרבעים הגבוהים ממערב לעיר העתיקה - שכונת הכיכרות ורחוב מורא. ההרחבה האחרונה, בשנת 1390, כללה הרחבה של רחובות ספורים צפונה ומערבה. מכאן נותרה העיר בגבולותיה עד למאה ה-19.
כמובלעת קתולית בתוך קנטון ברן הפרוטסטנטי, שיתפה העיר פעולה עם ממלכת צרפת, ובניה אף שימשו כשכירי חרב בצבאה. בזמן המהפכה הצרפתית היגרו או נמלטו לפריבור כ-3800 צרפתים אריסטוקרטים ומלוכנים, שהיוו תוספת משמעותית לעיר בת 5,000 התושבים. לאחר הרסטורציה חזרו חלק מהמהגרים הצרפתים לארצם, אך חלק נותרו בעיר.
במאה ה-19 חוותה העיר פיתוח משמעותי כחלק מהמהפכה התעשייתית: בשנת 1862 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל, ובשנת 1889 נפתחה בה אוניברסיטה. תוך כ-50 שנים גדלה האוכלוסייה מ-9,000 ל-20,000 תושבים, נבנו שכונות חדשות מסביב לקיימות והתפתחה בהן תעשייה ממוכנת.
בשנים 1950-1970 חל גידול באוכלוסייה, שהוביל לבניית שכונות פרבריות גדולות סמוך לעיר, ולהרחבת הכפרים שסביבה.
גאוגרפיה
העיר נמצאת 28 ק"מ דרומית-מערבית לבירת שווייץ ברן, במערב השפלה השווייצרית, ובמיקום מרכזי על ציר מזרח-מערב בעל חשיבות לאומית. נהר הסרין (צרפתית: Sarine, גרמנית: Saane) החוצה את העיר נחשב לגבול התרבותי והלשוני בין החלק דובר הצרפתית בשווייץ, המכונה "Suisse Romande" (נהגה "סוויס רומנד"), לחלק הדובר גרמנית שווייצרית.
העיר עצמה מאופיינת בהפרשי גובה משמעותיים ביחס לשטחה ובפני שטח תלולים במיוחד. גוב העיר נע בין 541 ל-691 מטרים מעל פני הים. את שכונות העיר ניתן לחלק ל-4 מדרגות גובה, בלי קשר לתאריך הבניה של השכונות: המדרגה הראשונה כוללת את השכונות אוז' ונוביל שעל גדות נהר הסרין, בגובה ממוצע של כ-550 מטרים. במדרגה השנייה נמצאו החלק המרכזי של העיר העתיקה, בראש המתלולים שמעל הנהר, בגובה של כ-580 מטרים מעל פני הים. המדרגה השלישית כוללת את מרכז העיר וחלק מהשכונות והפרברים שסביבו, בגובה של כ-630 מטר מעל פני הים. במדרגה הרביעית, על הגבעות שבקצות העיר, נכללות שכונות הלוויין הגדולות שונברג (Schoenberg) ובורגר (Beauregard), שגובהן כ-670 מטר מעל פני הים.
בשטח העיר עוברים מעל הנהר ארבעה גשרים, מתוכם שלושה גשרים עתיקים. הגשר הרביעי, הגבוה והרחב מביניהם, נבנה בשנת 1960. המבנה הבולט והגבוה בעיר הוא קתדרלת סן ניקולא, הבניה בסגנון גותי.
סולט (נהר)
נהר סולט (באנגלית: Salt River, מילולית: נהר המלח) הוא נהר הזורם במדינת אריזונה, ארצות הברית, אחד מיובליו של הנהר חילה.
גאוגרפיה
הנהר מתחיל את זרימתו ממחוז חילה במזרח אריזונה, כאשר שני נחלים קטנים, 'הנחל הלבן' ו'הנחל השחור' נפגשים, וזורם מערבה דרך פיניקס ונשפך לנהר חילה. בין היתר הנהר זורם דרך מספר שמורות אינדיאנים ולאחר מכן בקניון סולט ריבר והרי האמונה התפלה.
פריבור
תחבורה
בתוך העיר פועלים עשרה קווי אוטובוס, מתוכם שלושה חשמליים למחצה - טרוליבוסים היברידיים. את קווי האוטובוס משלים פוניקולר ישן המגשר על פער הגובה המשמעותי בין רבעי העיר העתיקה הנמוכים למרכז העיר.
סולט (נהר)
גאוגרפיה
מעט מזרחית לפיניקס, ליד העיירה פאונטיין הילס, נשפך הנהר ורדה לנהר סולט.
פריבור
תחבורה
פריבור שוכנת על מסילת המישור, מסילה מרכזית של מערך הרכבות השווייצרי, המחברת את ז'נבה, לוזאן, ברן וציריך. תחנת הרכבת החדשה, שנחנכה ב-2007, פעילה מאוד ועוברים בה אלפי אנשים מדי יום.
סולט (נהר)
גאוגרפיה
הנהר משמש כמקור הראשי למי שתייה של המטרופולין של פיניקס ומחוז מריקופה. בעקבות כך יש לאורכו מספר רב של סכרים ומאגרי מים: סכר תאודור רוזוולט על שם הנשיא ה-26 של ארצות הברית תאודור רוזוולט שיוצר את מאגר רוזוולט, סכר סוס מסה היוצר את מאגר אפאצ'י, סכר מורמון פלאט היוצר את מאגר קניון, סכר הרי סטיוארט היוצרים את מאגר סאגוורו וסכר ריף הגרניט אשר לא יוצר מאגר מים אלא מסיט את המים הזורמים בנהר לעבר תעלות אשר מוליכות את המים שישמשו לשתייה וחקלאות. אורך התעלות הללו מגיע ל-1,609 ק"מ. תעלות רבות נחפרו כבר במאה ה-19 ואף לפני. הנהר ממשיך לזרום מערבה דרך מסה, טמפה, סקוטסדייל ופיניקס. בעקבות סכר ריף הגרניט הנהר העובר בערים הללו יבש בחלקו הגדול, חוץ מאגם העיר טמפה, אגם מלאכותי שנבנה על מנת לאגור את מעט המים שכן זורמים, בעיקר אחרי גשמים, למטרות תיירות. למרות היותו יבש ברוב עונות השנה הנהר מתמלא ואף גורם לפעמים להצפות באזורים הנמוכים בעונות הגשומות.
כ-24 ק"מ מערבית לפיניקס נשפך הנהר סולט לנהר חילה הממשיך מערבה לעבר נהר הקולורדו.
פריבור
דמוגרפיה
בשנת 2013 גרו בעיר 38,288 תושבים. דוברי הצרפתית הם הרוב בעיר - 63%, לעומת 23% של דוברי גרמנית. בעיר מתגוררים זרים רבים, המוערכים בכ-29% מהאוכלוסייה. תושבי העיר שמרו על הנצרות הקתולית בזמן הרפורמציה, וגם כיום הרוב הוא קתולי. בפריבור נמצאת האוניברסיטה היחידה בשווייץ שהיא דו-לשונית וכל השיעורים בה ניתנים בצרפתית או בגרמנית.
קרגינסקי
קָרָגִינְסְקִי (רוסית Карагинский Karaginsky)
רוביקון
הרוּבִּיקוֹן (בלטינית rubico, באיטלקית רוּבּיקוֹנֶה, Rubicone) הוא נהר קטן בצפונה של איטליה. אורכו כ-29 ק"מ והוא נשפך לים באזור עיירה בלאריה.
בתקופת האימפריה הרומית
נתיבו של נהר הרוביקון צוין בחוק הרומאי כקו המפריד בין איטליה לבין הפרובינקיה גאליה קיסאלפינה.
ב-10 בינואר 49 לפנה"ס חצה יוליוס קיסר עם צבאו את נהר הרוביקון בדרכו לעיר רומא. חציית הרוביקון הייתה הצהרה על כוונתו שלא לכבד את החלטת הסנאט שהדיחה אותו מתפקידיו, ומהלך הפתיחה של מלחמת אזרחים בה ניצח את המצביא הרומי פומפיוס והשתלט על רומא.
נהר הרוביקון נותר בתודעה המערבית בביטוי "לחצות את הרוביקון", שפירושו הוא לעשות מעשה שאין ממנו חזרה. ביטוי נוסף שנחקק מאותו אירוע הוא אמירתו של קיסר: "הפור נפל".
תקופה ארוכה מיקומו המדויק של הנהר לא היה ידוע. בתקופת הרנסאנס היה ויכוח בין החוקרים על זהות הנהר. במהלך השנים היו מספר תאוריות לגבי זיהוי הנהר. הוא זוהה בשנת 1933 ובשנת 1991 תיאוריה זו קיבלה הוכחה.
מבול (שיר)
מבול הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני של הזמרת-יוצרת קרן פלס, הנקרא באותו השם. השיר נכתב והולחן על ידי פלס, ויצא בפברואר 2008, כחודשיים לפני צאת האלבום.
השיר עוסק בביקורות שקיבלה פלס ועל התמודדותה איתן. לסינגל יצא קליפ בבימויו של אביב קוזלוב, שצבר כ-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
אודות השיר
על השיר סיפרה פלס:
הופעות
מאז יצא, שרה פלס את השיר במרבית סיבובי ההופעות שלה הכוללים את שני פסנתרים, איך שהשמש תזרח ולבד על הפסנתר. נוסף על כך, ביצעה אותו פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה דוגמת הכוכב הבא והמעגל עם דן שילון.
ביצועים נוספים
במהלך השנים בוצע השיר פעמים רבות על ידי זמרים שונים, כגון ביצועה של דיאנה גולבי בכוכב נולד.
פלס התארחה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים בשנת 2014. באחת המשימות בתוכנית, נדרשו משתתפי המשימה להקליט את השיר ולצלם לו קליפ.
ליליאנה לובינסקה
ליליאנה לובינסקה (בפולנית: Liliana Lubińska, 14 באוקטובר 1904, לודז', פולין - 19 בנובמבר 1990, ורשה, פולין) הייתה חוקרת מדעי המוח, אשר חקרה את מערכת העצבים ההיקפית, וגילתה את התמסורת האקסופלזמטית הדו-כיוונית.
קריירה ומחקר
לאחר שהשלימה את לימודיה בפריז, החלה לובינסקה במחקר במכון ננצקי לביולוגיה ניסויית בורשה, אך נאלצה להימלט לקווקז עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1940 ו-1945 חקרו לובינסקה ובעלה שיקום עצבים היקפיים במוסד לרפואה ניסויית בסוחומי, ברפובליקה הגאורגית של ברית המועצות. מתום המלחמה ועד פרישתה בשנת 1982, חקרה לובינסקה את מבנה העצבים, ובייחוד תמסורת אקסופלזמטית, והראתה שזו יכולה להיות דו-כיוונית.
היא פרסמה כ-80 מאמרים מדעיים, ונחשבה מדענית מובילה בתחומה.
קהילת תאומי האלון
קהילת תאומי האלון (באנגלית: Twin Oaks Community) הוא כפר אקולוגי וקהילה רצונית בה חיים כמאה אנשים, בשטח של 450 אקרים בו. הקהילה היא חלק מהתאחדות הקהילות השוויונית. מאז היווסדה ב-1967, קהילת תאומי האלון היא בין הקהילות הרצוניות החילוניות ארוכות החיים בצפון אמריקה. הערכים הבסיסים של הקהילה הם שיתוף, שוויון, אי-אלימות, קיימות וחלוקת הכנסה.
קהילת תאומי האלון עזרה לייסד מספר קהילות נוספות, ביניהן קהילת הבלוט.
חיים בקהילה
כל חבר בקהילה מצופה להגיע למכסה של לפחות 42 שעות עבודה בשבוע. משך זמן עבודה זה הוא המעט ביותר שנראה מקובל בקהילה, ורוב החברים בקהילה עובדים בפועל הרבה מעבר למספר שעות זה. כל עבודה שנעשית בידי חברים הקהילה מקבלת הכרה שווה. למעשה, כמעט כל דבר שיש צורך לבצע אותו בקהילה נחשב כעבודה, כולל עבודות "מסורתיות" כדוגמת עבודה משרדית, תחזוקה וחקלאות; למרות זאת, גם עבודות פחות "מסורתיות", כדוגמת טיפול בילדים, בישול, ניקיון והכנה של מסיבות בקהילה מקבלות הכרה זהה כעבודה בקהילה. כתוצאה משיטה זאת, האנשים בקהילה לרוב מרגישים שיש להם זמן חופשי רב יותר מאשר כשעבדו בעבודות רגילות. בהתבסס על עבודה בהתאם למינימום המצופה, כל חבר זכאי לארבעה שבועות חופשה בשנה. עבודה נוספת מעבר למצופה, מזכה חברים בקהילה בזמן חופשה נוסף. לחברים בקהילה ניתנת האפשרות לעבוד מחוץ לקהילה, ובמקרה כזה, הכסף הולך לקהילה עצמה, וחלקו הולך לחסכונות של העובד.
אף על פי שצפייה בשידורי הטלוויזיה אסורה בקהילה, בקהילה יש גישה לאינטרנט ומחשבים והחברים בקהילה יכולים לצפות בסרטים ותוכניות טלוויזיה. חברים בקהילה נפגשים לעיתים קרובות לפעילויות פנאי כגון ריקוד, מדיטציה, מפגשי ספרות, המחזת מחזות זמר ומשחק במשחקי לוח.
אקולוגיה
קהילת תאומי האלון שואפת להיות מודל להתנהלות אקולוגית נכונה. חבר טיפוסי בקהילת תאומי האלון צורך פחות משאבים מאמריקאי ממוצע, בעיקר בעקבות שיתוף המשאבים של החברים בקהילה. כל המשאבים בקהילה משותפים לכולם, מלבד החפצים האישיים של כל אדם. לדוגמה, לקהילה ישנם 17 כלי רכב משותפים ו"ספריית לבוש".
אלדד אמיר
אלדד אמיר (נולד ב-28 בספטמבר 1961) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-3 אולימפיאדות (לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992).
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ שדות ים והתחרה במסגרת מועדון השיט הפועל שדות ים. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים אמיר במקום שמיני עם שותפו יואל סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי).
ההחמצה הגדולה
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם סלע, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו במשחקים האולימפיים עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה אמיר לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 20 עם שותפו סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.
מלבד פעילותו הספורטיבית הוא עסק גם בדוגמנות.
מעשה קניין
במשפט העברי, מעשה קניין הוא מעשה הנדרש כדי ליצור בעלות על נכס או חפץ, או כדי להעביר את אותה בעלות. מוסכם שלצד מעשה הקניין יש צורך גם בגמירות דעת. בנוסף, נפסק כי לנכסים שונים מתאימים מעשי קניין שונים.
היחס בין מעשה הקניין וגמירות הדעת
בניגוד לכך, יש הטוענים שמעשה הקניין הכרחי להעברת הבעלות, ולא ניתן להעביר בעלות ללא מעשה קניין, כפי שכתב הרב א"מ חברוני:"נראה לכן דגדרי הקנינים הם, שהלכה למשה מסיני שאין המקח נקנה בדברים ובעי מעשה הקנין."
דבר שלא בא לעולם
לגבי השאלה מדוע קניין בדבר שלא בא לעולם אינו חל ישנן כמה דעות הקשורות למחלוקת האמורה, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים מבחין בין דעות שני בעלי תוספות, דעת המהר"ם מרוטנבורג ודעת רבי יחיאל מפריז, ומבאר שלדעת המהר"ם הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה, ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעיתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם.
הליכים בהם אין צורך מעשה קניין
ישנם הליכים משפטיים שאין בהם צורך במעשה קניין כדי להחיל אותם.
מעשי קניין השונים במשפט העברי
במשפט העברי, קניינים רבים ושונים לפי סוג הנכס:
קניית קרקע - כסף, שטר, וחזקה.
קניית מטלטלין - משיכה, הגבהה, וקניין חצר.
קניית בהמות - קנייני מטלטלין וכן מסירה ורכוב.
המחאת הלוואה - קניין מעמד שלשתן.
יצירת הסכם עבודה - בתחילת העבודה על ידי הפועל
בנוסף, קניין סודר חל בכל הנכסים, וכן יש תוקף למעשה קניין המקובל בין הסוחרים - סיטומתא.
הרב אשר וייס חילק את מעשי הקניין לארבע קבוצות:
דז'ורקף ראסקו
דז'ורקף נייסר ראסקו גונסאלס (בספרדית: Djorkaeff Néicer Reasco González; נולד ב-18 בינואר 1999 בקיטו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניואל'ס אולד בויס מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
ראסקו גדל במחלקות הנוער של ליגה דה קיטו וקלאן ז'ובניל. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ליגה דה קיטו, ובסך הכל ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים. בין השנים 2019–2021 הושאל לדוראדוס דה סינלואה מליגת המשנה המקסיקנית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-10 בפברואר 2022 חתם ראסקו בניואל'ס אולד בויס מליגת העל הארגנטינאית. ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לריבר פלייט במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת. ב-4 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על פלטנסה במסגרת המחזור השמיני בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-27 באוקטובר 2021 ערך ראסקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 2–3 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
ראסקו הוא בנו של כדורגלן נבחרת אקוודור בעבר נייסר ראסקו, וקרוי על שמו של כדורגלן נבחרת צרפת בעבר יורי דז'ורקף.
איתמר הנדלמן סמית
ביוגרפיה
נולד בשם איתמר הנדלמן וגדל בעיר אילת עד שהיה בן עשר, אז עברה משפחתו לעיר הרצליה.
את צעדיו הראשונים בעיתונות החל הנדלמן סמית בגיל 17, במקומון צומת השרון של רשת שוקן. לאחר מכן כתב במשך מספר שנים במגזין "תרבות מעריב", במוסף "סופשבוע" של מעריב ובמוסף הערב של גלובס. במשך כשלוש שנים, בין חורף 2006 ועד קיץ 2009, שימש עורך התרבות של רשת עיתוני העיר ובעל טור במקומון "העיר" וקודם לכן בטיים אאוט תל אביב.
בשנת 1999, בגיל עשרים ושלוש, יצא לאור קובץ סיפוריו הראשון "לאן נעלמת אריק איינשטיין" בסדרת "הכבשה השחורה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2002 פרסם קובץ שירים "כמו הכלבים האלה שמתים מצער כשהבעלים שלהם נוסעים לחופשת סוף שבוע", בהוצאת מעריב.
בשנת 2004, עם זוגתו לשעבר, הצלמת אולגה ("אולה") בורוזינה, הוציא לאור את הרומן הארוטי פרובוקטיבי "פתוחה".
הנדלמן סמית פרסם טור שבועי ב"עכבר העיר" עד סגירת השבועון. אחר כך כתב ב"הארץ", במדור הדעות ובאתר האינטרנט של העיתון.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, הוא מתגורר בפריז, צרפת, עם אשתו, נספחת התרבות הבריטית בצרפת, ג'וליה קרולין אן הנדלמן סמית. לאחר נישואיהם הוסיף את שם משפחתה, סמית, לשמו.
בשנת 2012 יצר את הסרט התיעודי "שלום בלפסט?" על הסכסוך בצפון אירלנד. במסגרת צילום הסרט גר בעיר בלפסט ותיעד כיצד משתקף הסכסוך הישראלי-פלסטיני בסכסוך המקומי. בעוד הקתולים של צפון אירלנד מזדהים עם מאבקם של הפלסטינים נגד הכיבוש הישראלי, הפרוטסטנטים מצדדים ומעריצים את מדינת ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור ספרו "הבלש הבריטי", רומן בלשי המתרחש בתל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו "לפני שמש" בהוצאת כתר.
צרבת
צרבת היא תחושת צריבה כואבת בוושט, בעיקר בחלל הגרון.
התחושה מתחילה בדרך כלל בבטן ועוברת לצוואר ולגרון. הצרבת נובעת מעלייה של חומצות קיבה בוושט. צרבת היא בדרך כלל תופעה חולפת, אף כי פגמים בסוגר הקיבה עלולים להפוך את התופעה לכרונית. הצרבת מתחילה בדרך כלל לאחר אכילת כמות גדולה של מזון או אכילת מזון שומני. נשים בהיריון מועדות לצרבת, ושתיית משקאות מוגזים (המבוססים על חומצה פחמתית) עלולה אף היא לעודד צרבת. צרבת כרונית עלולה להעיד על כיב קיבה (אולקוס). הצרבת יכולה להופיע בכל גיל.
פירושה האנגלי של המילה צרבת (Heartburn) הוא "שרפה בחזה" מאחר שהתחושות המלוות צרבת דומות לתעוקת לב, הקודמת להתקף לב.
מומלץ לסובלים מצרבת לאכול מנות קטנות, לא לשכב לאחר האוכל ולהמעיט בצריכת שומנים ומשקאות תוססים מאוד.
תרופות לצרבת
ניתן לחלק את התרופות לצרבת לארבע קבוצות:
תרופות מסוג זה: טאמס, צרבת-X, קלטראט, ויטה-קל (דרך חיים), מאלוקס, קלצימור.
דוגמאות לתרופות מסוג זה: פפסיד, טגמט, ניזאטידין, גסטרו, סימטידין, אקסיד, פאמוטידין, זנטק, רניטידין. ניתן למצוא חוסמי H2 שנמכרים ללא מרשם רופא אבל כמות החומר הפעיל שבהם נמוכה יחסית לאלה שעבורם יש צורך במרשם.
העיר המטרופולינית של פלרמו
העיר המטרופולינית של פלרמו (באיטלקית: Città metropolitana di Palermo) היא עיר מטרופולינית במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה, שבירתה העיר פלרמו. נכון לנובמבר 2018 התגוררו בה 1,253,356 תושבים על שטח של 5,009.28 קילומטרים רבועים, ונכללים בה 82 קומונות. זוהי העיר המטרופולינית החמישית בגודלה באיטליה לפי אוכלוסייה והשלישית בגודלה על פי שטח.
בחלוקה המנהלית של 4 באוגוסט 2015 החליפה העיר את נפת פלרמו.
גאוגרפיה
העיר המטרופולינית משתרעת על שטח של 5009.28 קמ"ר, ובשנת 2018 התגוררו בה 1,253,356 נפש. בירתה בעיר פלרמו המשמשת גם כבירת המחוז. העיר המטרופולינית שוכנת בצפון-מערבה של סיציליה על הים הטירני מצפון, וגובלת בקונסורציום העירוני החופשי טרפאני במערב, בקונסורציום העירוני החופשי אגריג'נטו ובקונסורציום העירוני החופשי קלטניסטה מדרום ובעיר המטרופולינית של מסינה ממזרח. שמה נגזר משם השבט היווני "פאנורמוס" (ביוונית: Πάνορμος) שמשמעו "נמל הכל".
הערים העיקריות בעיר המטרופולינית, נוסף על פלרמו, הן בגרייה (Bagheria), מונריאלה, צ'פלו ופרטיניקו (Partinico). האי אוסטיקה (Isola di Ustica) שייך גם הוא לעיר המטרופולינית. נהר האימרה מרידיונלה (Imera Settentrionale) הוא הנהר הארוך ביותר בעיר המטרופולינית של פלרמו, ואורכו 144 ק"מ. הנהרות האחרים בנפה הם הבליצ'ה (Belice) שאורכו כ-77 ק"מ, הבליצ'ה דסטרו (Belice destro) באורך של 45.5 ק"מ ונהר הבליצ'ה סיניסטרו (Belice sinistro) באורך של 42 ק"מ.
הגידולים החקלאיים בעיר המטרופולינית הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה גם תעשייה פטרוכימית.
בתחומי העיר המטרופולינית מספר פסיפסים ביזנטיים ידועים הנמצאים בקתדרלת מונריאלה, בקתדרלת צ'פלו, בכנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו, ובקפלה פלאטינה שבפאלאצו דיי נורמני בפלרמו.
יש עתיד – תל"ם
יש עתיד – תל"ם הייתה סיעה בכנסת העשרים ושלוש, שייצגה את המפלגות "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד ו"תל"ם" בראשות משה יעלון. הסיעה נוצרה ב-29 במרץ 2020, כתוצאה מהתפרקותה של רשימת "כחול לבן".
היסטוריה
עם התפזרותה של הכנסת העשרים ואחת וההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הוכרז כי המפלגות ימשיכו בריצה משותפת גם בבחירות אלו. גם הסכם הרוטציה נותר בעינו. בבחירות אלה, הרשימה קיבלה 33 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר בכנסת.
בדצמבר 2019, לקראת ההכרזה על הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוסכם שגנץ יהיה מועמד הרשימה לראשות הממשלה ללא רוטציה. בבחירות אלה שמרה "כחול לבן" על כוחה והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
בעקבות המשבר הפוליטי ותקופת החירום של מגפת הקורונה, נתגלעו חילוקי דעות בין ראשי "כחול לבן" על חבירה לממשלה עם הליכוד בראשות בנימין נתניהו.
ב-26 במרץ 2020 הגישו מפלגות "יש עתיד" ו"תל"ם" בקשה להתפלג מ"כחול לבן", בעקבות המגעים להצטרפות המפלגה לממשלה עם "הליכוד".
ב-29 במרץ אישרה הוועדה המסדרת בכנסת את התפלגות "כחול לבן" לשלוש סיעות – כחול לבן, בראשות בני גנץ וגבי אשכנזי, "יש עתיד – תל"ם", בראשות לפיד ויעלון, ו"דרך ארץ" של צבי האוזר ויועז הנדל.
חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה ממפלגת "יש עתיד" הודיעה על הישארותה בסיעת "כחול לבן", ואילו חברת הכנסת ר'דיר מריח מ"חוסן לישראל" הודיעה על חבירתה לסיעת "יש עתיד – תל"ם". גם תהלה פרידמן, שהייתה במקום ה-38 ברשימת "כחול לבן", הודיעה על עזיבת "יש עתיד".
לאחר הפיצול, הפכה יש עתיד-תל"ם לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, ועם הקמת הממשלה, ב-17 במאי 2020, לסיעה הגדולה ביותר באופוזיציה. כתוצאה מכך, מונה יו"ר הסיעה, יאיר לפיד, לראש האופוזיציה. ב-19 ביוני 2020 הסיעה גדלה ל-17 מנדטים, בעקבות התפטרותו של חילי טרופר מסיעת כחול לבן מהכנסת על-פי "החוק הנורווגי" וכניסתו של יוראי להב-הרצנו. חברות הכנסת מיכל קוטלר-וונש ותהלה פרידמן, שהושבעו גם הן במסגרת החוק הנורווגי, בחרו שלא להצטרף ליש עתיד-תל"ם למרות השתייכותן למפלגות המרכיבות את הסיעה, והצטרפו תחת זאת לסיעת כחול לבן.
בתחילת ספטמבר 2020 קרא עפר שלח לקיום פריימריז לראשות מפלגת יש עתיד. לאחר סירובו של יאיר לפיד ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע פרש שלח מהמפלגה ומהכנסת והקים את מפלגת תנופה. במקומו נכנסה יעל רון בן משה מסיעת כחול לבן.
בעקבות התפטרות מהכנסת של חברי הכנסת אבי ניסנקורן ועינב קאבלה מסיעת כחול לבן, הושבעו שני חברי כנסת נוספים מיש עתיד - ולדימיר בליאק ומשה טור-פז.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוחלט על פירוק הרשימה וריצה עצמאית של כל אחת משתי המפלגות. בסופו של דבר מפלגת תל"ם פרשה מההתמודדות לכנסת ויעלון הכריז על פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
איך את נראית
"איך את נראית", היא הגרסה העברית לשיר הצרפתי Tu t'laisses aller, שנכתב, הולחן ובוצע בשנת 1960 על ידי שארל אזנבור.
בשיר, אזנבור מספר על בעל שמשתכר כדי לאזור אומץ להטיח באשתו ביקורת על הופעתה החיצונית המוזנחת ועל התנהגותה התוקפנית כלפיו. הוא מציע לה דרכים לשיפור המצב מתוך תקווה שהיא תחזור להיות האישה בה הוא התאהב לפני חמש שנים.
השיר הצרפתי בביצוע שרל אזנבור הוביל את מצעדי הפזמונים בצרפת ובבלגיה במשך כשנתיים.
תרגומים ופרודיות
בשנת 1968, השיר תורגם לעברית על ידי נעמי שמר ובוצע על ידי יוסי בנאי כחלק ממופע הבידור "חכמים בלילה", שהעלה יחד עם אילי גורליצקי באותה השנה.
חִזְרִי לִהְיוֹת הַמְּדִינָה
שֶׁטּוֹב לִחְיוֹת לְמַעֲנָהּ.
כֵּן, דַּאֲגִי קְצָת לְעַצְמֵךְ.
אֵין לִי אַחֶרֶת בִּמְקוֹמֵךְ.
השיר Tu t'laisses aller זכה לגרסאות "נשיות" בשלוש שפות.
בשנת 1972, כתב דן אלמגור גרסה מיוחדת לשיר עבור מופע התיאטרון הסאטירי "איך אנחנו נראים", שעלה בתיאטרון "בימות". בגרסה זאת האישה מסתכלת בעיניים ביקורתיות על הזוגיות שהולכת ונשחקת ומאשימה בכך את בעלה.
יצחק בצרי
הרב יצחק בצרי (נולד בי' תשרי ה'תשכ"ט, 2 באוקטובר 1968) הוא ממקימי ישיבת המקובלים "השלום" בירושלים.
ביוגרפיה
שורשיה של משפחת בצרי במגורשי ספרד שברחו לצפת, משם ירדה המשפחה לדמשק. בדמשק למד הרב יהודה נאווי עם רבי שמואל ויטאל, ובין צאצאיו נמנה גם זקן זקנו של הרב יצחק מצד אמו – הרב יהודה פתיה מבגדאד. במאה ה־18 היה שם המשפחה (מצד אביו) גבאי, ובהמשך הוא הוחלף לבצרי (ראשי תיבות של "בצל רועו יחסה") לסימן טוב. המשפחה חיה בעיראק ומשם היא עברה לטורקיה ולבסוף, בימי זקנו רבי יוסף, לירושלים, בה נולד יצחק לציפורה ולמקובל הרב דוד בצרי. אבי אמו הוא המקובל הרב סלמאן מוצפי.
על המשפחה נמנה גם יוסף בצרי, שנתלה על חלקו במחתרת הציונית בעיראק וריגול עבור ישראל.
הרב יצחק בצרי למד בישיבת אוהל יעקב בראשות הרב יצחק וסרמן ובישיבת בית התלמוד בראשות הרב דב שוורצמן. לאחר נישואיו לבת הרב חיים אלחדד – רב שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, למד לרבנות בכולל באר אברהם, ובמקביל היה רב בית הכנסת "יהושע זיקרי" בירושלים במשך כעשור. בהמשך הקים עם אביו את ישיבת המקובלים "השלום". לומד בחברותא עם המקובל הרב יעקב עדס. דודו מצד אביו, המקובל רבי ששון בצרי פנה אליו בצעירותו וביקש ללמוד איתו שיעור בקבלה בחברותא. בסיום כששאל את דודו מדוע רצה לחשוף אותו לסודות הקבלה על אף צעירותו הוא השיב "אני רוצה שיבוא יום בו תכתבו ביאור על הש"ס לפי הקבלה". לאחר מותו של המקובל רבי ששון בצרי החליט הרב בצרי לחבר לעילוי נשמתו ביאור על הש"ס, על פי האר"י הקדוש. 'פרדס יצחק' הוא ספרו הראשון ובהקדמה מצוין שנכתב הודות ליוזמת דודו.
בתחילתו של משבר מגפת הקורונה ב־2020 קרא לרשויות המדינה לדאוג למקומות תפילה מיוחדים למי שמצוי בבידוד לקראת שבת 'זכור' ופורים, בדומה לקלפיות המיוחדות שהוקמו ביום הבחירות. הוא הציע גם לאמץ את מנהג אמירת מאה הברכות שכפי המקובל נתקנו בידי דוד המלך זאת בזמן מגפה בירושלים. בפתחו של הגל השני של מגפת הקורונה באותה השנה, קרא הרב בצרי שלא לסגור את בתי הכנסת בשל נחיצותם הנפשית והרוחנית. לדבריו, תפילה בבית הכנסת אינה שונה מנסיעה בתחבורה ציבורית או ביקור בתיאטרון במסגרת המגבלות וההנחיות.
ספרים
הרב בצרי הוציא ספרים רבים, רובם ככולם במסגרת ישיבתו שבירושלים, ישיבת השלום:
חצי האי וירת'
חצי האי וירת' (באנגלית: Wirth Peninsula) הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 37 קילומטרים.
חצי האי ממוקם בין מפרץ אלטאנין ומפרץ פלאדרר.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
חצי האי נקרא על שמו של קפטן לורנס וירת' (Laurence Wirth), מפקד אוניית צי ארצות הברית אלטאנין, אשר הפליגה לאנטארקטיקה בין ספטמבר 1966 ונובמבר 1967.
לקריאה נוספת
• J. Turner T. A. Lachlan‐Cope G. J. Marshall E. M. Morris R. Mulvaney W. Winter, Spatial variability of Antarctic Peninsula net surface mass balance, https://doi.org/10.1029/2001JD000755
אסכולת האג
אסכולת האג (בהולנדית: Haager Schule) הייתה אסכולת ציור הולנדית, שפעלה בערך בין השנים 1860 ל-1900 בהאג שבהולנד. האסכולה קיבלה את השראתה מאסכולת ברביזון, שפעלה מתחילת המאה התשע עשרה בצרפת.
עבודותיהם של ציירי האסכולה התאפיינו בעיסוק במוטיבים מחיי היומיום, עם שימוש בצבעים כהים וקודרים יחסית בהשוואה לציור האימפרסיוניסטי שהתפתח החל משנות החמישים של המאה ה־19 בצרפת. לכן נקראה לעיתים האסכולה האפורה.
ציורי האסכולה היו פופולריים מאוד בארצות-הברית, ששימשה יעד לחלק ניכר מהציורים, דבר שתרם ככל הנראה לעיסוק בנופים שלווים, לסצינות ביתיות סנטימנטליות, ולעבודת מכחול מרוככת.
הציירים הבולטים באסכולה היו:
צבי זוסמן
צבי זוּסְמן (Zvi Sussman; 1930 – 15 בנובמבר 2006) היה מראשוני כלכלני בנק ישראל, מנהל מחלקת המחקר שלו (1964-1977) ומשנה לנגיד בנק ישראל (1977–1981) ופרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
זוסמן נולד בשנת 1930 באֶסֶן שבגרמניה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון (1955), שני (1959) ותואר דוקטור (1969). הדיסרטציה שלו התפרסמה כספר ("פער ושוויון בהסתדרות", מסדה, 1974).
עם הקמתו של בנק ישראל בשנת 1954 הצטרף זוסמן למחלקת המחקר של הבנק. משנת 1955 כיהן ככלכלן בכיר, בשנת 1962 התמנה לסגן מנהל המחלקה, מ-1964 היה מנהל משותף ומ-1970 עד 1977 מנהל המחלקה. ב-1975 עמד בראש ועדה לבדיקת הסדרי תוספת היוקר בישראל (שנודעה בשם "ועדת זוסמן"). ב-1977 מונה למשנה לנגיד בנק ישראל, וכיהן בתפקיד זה עד יולי 1981.
עסק בחקר השכר ושוק העבודה בישראל. עמד בראש הוועדה לבחינת מערכת השכר בשירות הציבורי (שנודעה בשם "ועדת זוסמן"). הוועדה הוקמה בסוף שנת 1985, ובתחילת 1989 הגישה את המלצותיה, שעיקרן פישוט ניכר של השכר במגזר הציבורי והתאמת התגמול הניתן לעובד לתפוקתו, אך המלצותיה לא יושמו. בשנות ה-90 היה חבר ועדה שעסקה בסמכויות בנק ישראל ואופן קביעת הריבית על ידי נגיד בנק ישראל. הקמת וועדה מוניטרית לקביעת הריבית במשק, שהייתה ממסקנות הוועדה, יושמה בתיקון חוק בנק ישראל בשנת 2010.
בדצמבר 2004 הביע את עמדתו שהעוני בישראל אינו נובע מבטלנות של העניים, אלא מהשכר הנמוך המשולם לעובדים בלתי מיומנים.
המערכה במזרח התיכון במלחמת העולם השנייה
המערכה במזרח התיכון הייתה מערכה במלחמת העולם השנייה, בה לחמו כוחות בריטים לשמירת השליטה במזרח התיכון ומניעת חדירת השפעת גרמניה הנאצית. נגד הבריטים לחמו כוחות צרפת של וישי, אך גם כוחות מקומיים, שפעלו ממגוון של מניעים כנגד הנוכחות והמדיניות הבריטית במזרח התיכון. הלחימה בזירה זו הושפעה מזירות אחרות, ובמיוחד המערכה בצפון אפריקה.
סקירה כללית
במהלך המערכה במזרח התיכון נאלצו הבריטים להתמודד בזירות הבאות:
על אף שאזור דרום מערב אסיה לא התפתח לכדי זירה משמעותית במלחמת העולם השנייה, לא ניתן היה לדעת זאת מראש. נפילת צרפת במאי 1940 שהעבירה את סוריה ולבנון להשפעת משטר שיתוף הפעולה של צרפת של וישי, והתקדמות הגרמנים במדבר המערבי במהלך המערכה בצפון אפריקה, היוו איום משמעותי על הנוכחות הבריטית במצרים ובמיוחד על השליטה בתעלת סואץ, שהייתה ציר מסחרי וצבאי בעל חשיבות עליונה לבריטים. לפני קרב אל עלמיין, והתהפכות הגלגל בזירה הסובייטית לאחר קרב סטלינגרד, עלה חשש להשתלטות גרמנית על האזור אם דרך טורקיה, או בפלישה לקפריסין או ללבנון, או באמצעות הבסת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים. החשש היה מפני התקדמות גרמנית דרך סיני וארץ ישראל וחבירה אל הכוחות הגרמנים שהתקיפו את הסובייטים בדרום ברית המועצות, או התקדמות לשם השתלטות על המושבות הבריטיות בהודו, וחבירה לכוחות יפן בדרום מזרח אסיה. חששות נוספים נבעו מהנייטרליות של מדינות כטורקיה ופרס שאף נטו לעיתים אל צד מדינות הציר, ובכך איימו על נתיבי אספקה קיימים ופוטנציאליים של כוחות הברית אל ברית המועצות לאחר המתקפה הגרמנית על ברית המועצות.
מבנה הפיקוד
המפקדים הכלליים הבריטים במזרח התיכון היו:
ארץ ישראל
היחס של תושבי ארץ ישראל, יהודים וערבים, אל הממשל הבריטי, לא היה אחיד. רבים מקרב הערבים הצטרפו אל הבריטים במאבקם כנגד הנאצים, אך רבים ראו במלחמה הזדמנות לסלק מהאזור הן את הבריטים והן את הציונים. חלק מההנהגה הפלסטינית הביאה גישה זו אף לצעדים מעשיים. המופתי חג' אמין אל-חוסייני, אשר גורש מארץ ישראל, הכריז ב-25 בנובמבר 1941 ג'יהאד כנגד בעלות הברית, בחש בנעשה בעיראק והסית שם כנגד בעלות הברית, ואף הגיע לגרמניה, נפגש עם היטלר ופעל שם כמסית ותועמלן, ואף גרוע מכך. הנאצים עודדו את הנטיות האנטי-בריטיות בקרב הערבים. עם כל זאת, באופן כללי ניתן לציין כי לאחר דיכוי המרד הערבי הגדול, עוד בטרם פרצה המלחמה, הייתה הזירה הערבית בארץ ישראל שקטה בדרך כלל.