cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמנדה נוקס (סרט)
עלילה
הסרט עוקב אחר סיפור חייה של אמנדה נוקס, שהורשעה פעמיים ולבסוף זוכתה מרצח מרדית' קרצ'ר.
בסרט מופיעים קטעי עדויות של אמנדה נוקס, של התובעת ג'וליאנו מיגניני ושל מעורבים נוספים בפרשה.
הפקה
הסרט עלה לשירות ההזרמה של נטפליקס ב-30 בספטמבר 2016. הוא פורסם עוד קודם לכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר 2016.
קבלה
הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי: פרס אמי לסרט התיעודי הטוב ביותר ופרס אמי לתסריט התיעודי הטוב ביותר.
באתר Rotten Tomatoes דורג הסרט ב-84% נכון ליולי 2017, עם ממוצע של 7.2/10, בהתבסס על 43 ביקורות.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 78 מתוך 100, בהתבסס על 17 ביקורות.
נחלת יעקב
{{פירושונים
ראו גם
}}
המפלגה העממית
המפלגה העממית או מפלגת העם היא מפלגת הימין הראשית במערכת הפוליטית הספרדית. ידועה בראשי התיבות PP.
היסטוריה
שורשי המפלגה ב"ברית העממית" - מפלגה שהקים ב-1976 מנואל פראגה, פוליטיקאי שהיה שר עוד בימי הדיקטטורה של פרנקו. בשתי מערכות הבחירות הראשונות בספרד של אחרי פרנקו, ב-1977 ו-1979 היא הייתה המפלגה הרביעית בגודלה בספרד, אחרי מפלגת איחוד המרכז הדמוקרטי מהימין-מרכז, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית. במערכת הבחירות של 1982 בה ניצחה המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של פליפה גונסאלס התפורר "איחוד המרכז הדמוקרטי", ו"הברית העממית" הפכה למפלגת השנייה בגודלה, ומפלגת האופוזיציה הראשית לשלטון הסוציאליסטי של גונסאלס, לעיתים בבריתות עם מפלגות ימין-מרכז קטנות. במהלך שנים אלה היה פראגה ראש המפלגה לסירוגין, כאשר מדי פעם החליפו אותו אחרים ללא הצלחה.
בשתי הקדנציות בה הייתה המפלגה בשלטון היא יישמה מדיניות של הפרטה, קיצוץ תקציבי והורדת מיסים תוך צמצום קצבאות רווחה וההשקעה הציבורית בשירותים ותשתיות. בתחום יחסי החוץ התקרבה ספרד לארצות הברית. ספרד, תחת אסנאר, הייתה בין המדינות היחידות שתמכה בפלישה האמריקאית לעיראק ואף השתתפה במלחמת עיראק.
לקראת הבחירות של 2004 קיים אסנאר את הבטחתו לא לרוץ לקדנציה נוספת, והוחלף על ידי מקורבו מריאנו רחוי. למרות שהמפלגה העממית הייתה צפויה לנצח בבחירות, פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד שהתרחשו שלושה ימים לפני הבחירות, והתעקשות אנשי המפלגה לרמוז שהם מעשה של המחתרת הבסקית אט"א לאחר שהתברר שטרוריסטים מוסלמים ביצעו את הפיגוע, הובסה המפלגה בבחירות, ועלה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו הסוציאליסטי, זאת לאחר שבדעת הקהל, עלתה העמדה כי הקרבה לארצות הברית הפכה את ספרד יעד לטרור.
גם באופוזיציה המשיך רחוי להנהיג את המפלגה, והוביל אותה במערכת הבחירות של 2008, בה היא הפסידה. בשנת 2009, נחשף כי פרנסיסקו קוראה, איש עסקים, קבלן ופעיל בכיר במפלגה, שיחד אנשים, הלבין כספים והתעשר על חשבון הציבור. קשריו עם צמרת המפלגה אפשרו לו לנצל את השפעתו ולזכות במכרזים של גופים ציבוריים שנשלטו בידיה. הוא גבה גם כספים מחברות בנייה שחתמו על חוזים עם אנשי המפלגה. בשחיתות היו מעורבים אנשי המפלגה במספר ממשלות אזוריות, בכ-6 עיריות ובמטה המרכזי של המפלגה במדריד.
במערכת הבחירות של 2011 זכתה המפלגה ב-43% מהקולות, בעוד שמפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית זכתה ב-29%, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי שפגע קשה בכלכלה הספרדית. ב-22 בדצמבר 2011, הציג רחוי את ממשלתו.
בינואר 2013, התגלה כי גזבר המפלגה, לואיס בארסנס הסתיר 22 מיליון יורו בחשבונות בשווייץ, והעביר לבכירים במפלגה שוחד בתמורה להיתרי בנייה שניפחו את בועת הנדל"ן. מספר ימים אחר כך חשף העיתון "אל פאיס" מידע על חשבונות סודיים שהחזיקה המפלגה ומהם עלה שראש הממשלה רחוי, כמו גם בכירים אחרים במפלגה, קיבלו תרומות לא חוקיות מקבלנים ואנשי עסקים בתקופת הבום הנדל"ני בעשור שקדם למשבר הכלכלי. העיתון פרסם מסמכים בכתב יד המעידים כי רחוי קיבל במשך 11 שנים 25,200 אירו לשנה מבלי שדווחו לרשויות המס. בתגובה הודיעה ראש הממשלה רחוי כי המסמכים שפרסמו מזויפים, והמפלגה העממית תובעה חצי מיליון יורו מהעיתון "אל פאיס". ביולי 2013, גבר הלחץ על רחוי להתפטר, בעקבות חשיפתם של מסרונים ששלח לגזבר המפלגה לשעבר, לואיס בארסנאס, ומהם עולה כי ידע על החשבונות לא חוקיים שהחזיקה מפלגתו בשווייץ וכי הוא עצמו נהנה מהכספים. בעקבות גלי המחאה החברתית ששטפו את ספרד מוכת המיתון והאבטלה, וחשיפת השחיתות של המפלגה, יזמה המפלגה העממית את "החוק לביטחון אזרחי. חוק המאפשר להטיל קנסות כבדים על צילום שוטרים, הפגנה ללא אישור ומחאה מול בניין הקונגרס. בנוסף אפשר החוק למשטרה לנהל רשימות שחורות של פעילים ועיתונאים.
אנטיפס מפרגמון
אנטיפס הקדוש מפרגמון הוא קדוש נוצרי, המוזכר בחזון יוחנן כמרטיר המאמין של פרגמון. על פי המסורת הנוצרית, יוחנן השליח מינה את אנטיפס כבישוף פרגמון בזמן כהונתנו של הקיסר דומיטיאנוס. על פי המסורת, אנטיפס הוצא להורג בשנת 92 לערך, באמצעות מתקן דמוי שור הפליז ששימש לגירוש שדים.
האלפים הברניים
האלפים הברניים (בגרמנית: Berner Alpen; בצרפתית: Alpes bernoises) הם רכס הרים בהרי האלפים בדרום־מערב שווייץ.
אף על פי שמשמם ניתן להבין כאילו הם שייכים לקנטון ברן, רכס האלפים הברניים עובר גם בקנטונים הסמוכים פריבורג, וו, וואלה. ואכן יש המכנים את הרכס ה'אלפים הפריבורגים' או 'האלפים של קנטון וו' בהתאמה.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר פינסטרארהורן (Finsteraarhorn), שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון ברן.
גבולות הרכס הם עמק הרון מאגם ז'נבה במערב עד העיר מרטיני שם פונה העמק מזרחה והופך לגבולם הדרומי עד לחיבורו עם נהר ארה על ידי נהר טוטנסיבאך (Totenseebach) היורד מאגם טוטנסי (Totesee), נהר ארה ממזרח עד לאגם ברינץ, והאגמים ברינץ ותון מצפון. הגבול הצפון-מערבי שלהם אינו מוגדר בבירור, והוא עובר בערך בקו שבין אגם ז'נבה ואגם תון, שם מתמזגים ההרים בהדרגה אל תוך השפלה השווייצרית ונעלמים באזור העיר פריבורג.
עמק הרון מפריד בין האלפים הברניים לבין האלפים השבליים (Chablais Alps) ממערב, ובין האלפים הפניניים (Pennine Alps) מדרום. חלקו העליון של עמק הרון מפריד בינם לבין האלפים הלפונטיניים (Lepontine Alps) בדרום מזרח.
מעבר גרימזל ונהר ארה מפרידים בינם לבין האלפים האוריים (Uri Alps) ממזרח, ובין האלפים האמנטליים (Emmental Alps) מצפון.
השלגים המפשירים ברכס האלפים הברניים מתנקזים על ידי נהר ארה ויובלו נהר זאנה (Saane) מצפון, ועל ידי נהר הרון מדרום ונהר רויס (Reuss) ממזרח.
הנוף ואפשרויות הטיול שהורחבו עם פריסת קווי הרכבת, הפכו את החלק הצפוני של האלפים הברניים, המכונה גם רמת ברן, לאחד האזורים המתוירים ביותר בהרי האלפים, ופרסמו בעולם את השמות גרינדלוולד, לאוטרברונן ואינטרלאקן.
גאוגרפיה
רכס האלפים הברניים הוא אחד מהרכסים החשובים ביותר בהרי האלפים, המתחיל בערוץ סן-מוריס (Saint-Maurice) דרך שפך הרון לאגם ז'נבה ועד מעבר גרימזל (Grimsel Pass).
אורכו של הרכס המרכזי הוא 100 קילומטר ממערב (הר הדאן דה מורסל) למזרח (ההרים זידלהורן מדרום וצ'ינגל מצפון), והפסגה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הפינסטרארהורן המתנשאת לגובה של 4,274 מטר ומהווה את קו פרשת המים בין קנטון ברן וקנטון ואלה. בנוסף היא מהווה קו פרשת המים בין נהר הריין ונהר הרון ובעצם בין הים הצפוני והים התיכון.
בנוסף ישנם מספר רכסים נמוכים יותר הנקראים גם "טרום האלפים" (Pre-Alps), המתחילים באזור אגם תון וממשיכים לכיוון הרכס המרכזי (רכס ניזן-אלבריסטהורן), בעוד אחרים (רכס גאנטריש-שאפברג-רושה דה ניי ועוד) ממשיכים במקביל לרכס המרכזי לכיוון אגם ז'נבה ונעלמים בהדרגה אל תוך השפלה השווייצרית.
מפגשו של הרכס עם עמק הרון יוצר הבדל גדול בין צדו הדרומי, בו מסתיימים ההרים בצוקים מרשימים מעל עמק הרון, לצדו הצפוני, שבו ההרים נכנסים אל החלק היפה ביותר בקנטון ברן (המכונה גם רמת ברן), ושולחים זרועות אל תוך הקנטונים הסמוכים, וו ופריבורג, ובהדרגה יורד גובה הפסגות עד שההרים נעלמים אל תוך השפלה השווייצרית או אל תוך האגמים תון וברייניץ ממזרח.
מחקר
בשונה מאזורים רבים אחרים בהרי האלפים שנחקרו בעיקר על ידי מדענים זרים, האלפים הברניים נחקרו על ידי מדענים מקומיים, ביניהם האחים מייר (Meyer) אראו (Aarau) ופרנץ יוזף (Franz Joseph) הוגי (Hugi). הם חקרו את ההרים הנוחים לגישה, ובנוסף, גם כבשו את רוב הפסגות הגבוהות באזור. בשנת 1841 חוקר ההרים השווייצרי לואי אגסי יחד עם מספר מדענים נוספים, הקימו תחנת מחקר זמנית על קרחון אונטראר, ומשם צפו על הקרחונים מסביב והוציאו מספר משלחות מחקר. עדות נוספת למחקר השווייצרי באזור ניתן למצוא בפרסומים על עבודתם של דזור (Pierre Jean Édouard Desor) וגוטליב סטודר (Gottlieb Samuel Studer), שאף שחברי מועדון האלפים האנגלי קדמו להם בטיפוסים באזור, עדיין מצאו כר נרחב למחקר באזור, והיו בין היתר הראשונים שטיפסו על האלטשהורן והשרקהורן, וכן הראשונים לצלוח את מעברי היונגפראויוך והאייגריוך הנחשבים לקשים ביותר באלפים.
אזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן
במזרח הרכס שוכן אזור קרחון אלטש הנחשב לאזור הקרחונים הגדול ביותר באלפים.
הקרחון הוכרז בשנת 2001 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ובשנת 2007 הורחב עוד וכיום הוא כולל גם את הר הביטשהורן והרים וקרחונים נוספים באזור.
נובהד
נובהד (באנגלית: Knobhead) הוא הר (מסיב) שאינו מכוסה קרח, בהרי קווטרמיין, באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,400 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם מדרום לקצה המערבי של גבעות קוקרי; ומתנשא מעל קרחון פראר וקרחון טיילור.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
המשלחת נתנה להר את שמו.
השם הוא תיאורי - ההר מזכיר ידית.
לקריאה נוספת
• P. N. Webb (1963), Geological investigations in southern Victoria land, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 6:3, 361-387, DOI: 10.1080/00288306.1963.10422069
• SHERWOOD, A.M; KIRK, P.A; WOOLFES, K.J, Depositional setting of the Taylor Group, Knobhead area, southern Victoria Land, Antarctica, Rec. - N.Z. Geol. Surv. 1988, Num 35, pp 122-125 ; Illustration, Table ; ref : 18 ref ISSN 0112-465X
האיים האנטילים
השם האיים האַנְטִילִים משמש כיום לתיאור האיים הקריביים או איי הודו המערבית, למעט איי הבהאמה. מבחינים בין האנטילים הגדולים, הכוללים את קובה, ג'מייקה, היספניולה, ופוארטו ריקו, לבין האנטילים הקטנים (שאר האיים). בשל הדמיון בשפה בינם לבין מדינות דוברות ספרדית, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, ופוארטו ריקו נחשבים גם לחלק מאמריקה הלטינית. מבחינה גאוגרפית, האנטילים הם חלק מאמריקה הצפונית.
רקע
כמו המלה "ברזיל", המלה "אנטילים" מקורה בתקופה שבטרם גילוי העולם החדש; "אַנְטְילְיָה" היה שמו של אי אגדי, "אי שבע הערים", ששכן על-פי האגדה במערב האוקיינוס האטלנטי ותואר במפות של ימי הביניים לעיתים כארכיפלג, לעיתים כיבשה רציפה, גדולה או קטנה, ששכן אי-שם בין האיים הקנריים לבין הודו המזרחית. לבסוף זוהה עם הארצות שגילה כריסטופר קולומבוס.
מאוחר יותר, כשהתחוור כי קולומבוס גילה ארכיפלג עצום המקיף את הים הקריבי ואת מפרץ מקסיקו, המלה "אנטיליה" קיבלה את צורת הרבים, "האנטילים", המשמשת באופן כולל לתיאור קבוצת האיים.
האנטילים הגדולים
הרשימה ממוינת על-פי גודל האיים, מהגדול לקטן.
זמירה לוצקי
זְמירה לוּצְקי-נגן (1946 - 21 באוקטובר 2018) הייתה פסנתרנית, שדרנית ועורכת תוכניות בקול המוסיקה, שהתמקדה במוזיקה מודרנית ובמוזיקה קלאסית ישראלית.
ביוגרפיה
לוצקי נולדה וגדלה בתל אביב. מגיל 6 למדה נגינה בפסנתר אצל הדסה ביריביס ואצל אמה גורוכוב. בשנת 1967 נסעה לאיטליה ללמוד אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ולאחר מכן השלימה את לימודיה באמנות הביצוע באקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא. עד לעבודתה בקול המוסיקה פעלה כפסנתרנית. בין היתר ביצעה את הבכורה ליצירתו של לאון שידלובסקי "פעולה" (1973).
לוצקי ערכה מספר תוכניות ב"קול המוסיקה", בהן: "מפתחות", "עניין של הסכמה", "עוד לא מאוחר" ו"עננים, חגיגות, סירנות" (כשם יצירתו של קלוד דביסי). תוכניות אלו מתמקדות במוזיקה מודרנית עכשווית מישראל והעולם. בנוסף התארחו באולפנה בקביעות מלחינים ישראלים ותיקים וצעירים. לוצקי שידרה בקולה את תוכניותיה ולא הסתייעה בקריינים, ועל כך אמרה:.
לוצקי הייתה המייסדת והמנהלת האמנותית של אנסמבל המאה ה-21 יחד עם דן יוהס. היא גם הייתה העורכת הראשונה של חג המוזיקה הישראלית.
בראשית שנות ה-80 הוציאה בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה את הספר "מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה", העוסק בהבנת יסודות הפרשנות המוזיקלית וטכניקת הנגינה.
בשנת 2010 זכתה בפרס אקו"ם על עידוד היצירה הישראלית בתקשורת.
לוצקי נפטרה ב 21 באוקטובר 2018 בגיל 72 בערך.
בלתי הפיך (סדרת טלוויזיה)
בלתי הפיך היא קומדיית מצבים ישראלית, אשר עלתה לשידור בינואר 2013 בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת. את הסדרה יצרו ותסרטו סיגל אבין ורענן שקד. בסדרה מככבים עדי אשכנזי ומולי שולמן. באוגוסט 2013 פורסם כי זכויות הסדרה נמכרו לחו"ל ורשת ABC תפיק גרסה אמריקאית לסדרה.
עונתה השנייה של הסדרה הייתה אמורה להצטלם בשנת 2014 ולעלות לשידור ב-2015, אולם הפקתה נדחתה בשל ההפסדים של הזכיינית "רשת" עקב מבצע צוק איתן. עונה זו עלתה לבסוף לשידור ב-28 בפברואר 2016. העונה הסתיימה ב-29 במאי 2016.
עלילת הסדרה
הסדרה מתארת את חייהם החדשים של רונה (עדי אשכנזי) ואודי (מולי שולמן) לאחר שנולדה אסתר, בתם הראשונה. בעקבות הולדת בתם הבכורה, הזוג מתמודד עם קשיי ההורות הראשונה אשר משפיעה גם על זוגיותם. הזוג מנסה לגוון את חיי הזוגיות שלהם, ונעזרים במשחק תפקידים, נסיעה לצימר ומגוון רעיונות שישפרו את חיי הנישואים שלהם.
שידור הסדרה
הסדרה משודרת בזכיינית "רשת" בערוץ 2. פרק הבכורה של הסדרה הושק ב-26 בינואר 2013 והציב נתון מרשים והגבוה ביותר מכל העונה, 34% רייטינג. הסדרה שודרה במוצאי שבת, לאחר מהדורת החדשות, ואחר כך הועברה לימי חמישי באותה השעה. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-2 במאי 2013, והשיג 26.9 אחוזי רייטינג. ממוצע הצפייה של העונה הראשונה הוא 27.8%.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
כובע מכשפה
כובע או מצנפת מכשפות הוא סגנון של כובע שחובשות המכשפות בתיאורי התרבות פופולרית, המתאפיין בכתר חרוטי ובשול רחב.
מקורות ועיצוב
מקורו של כובע המכשפות כפי שמוצג היום שנוי במחלוקת. אחת התיאוריות המוקדמות ביותר היא שרידי החנוטים של "המכשפות" של סובשי, החובשות כובעים שחורים גבוהים ומחודדים מאוד הדומים לכובע הראש של אחיותיהם באירופה של ימי הביניים. סובשי, המתוארכת בין המאות ה-4 ל -2 לפנה"ס, ממוקמת בערוץ גבוה ממש ממזרח לעיר טורפן. תיאוריה נוספת היא שהתדמית צמחה מתוך אנטישמיות: בשנת 1215 הוציאה המועצה הרביעית של הלטרן צו על כל היהודים ללבוש כיסוי ראש מזהה, כובע מחודד המכונה "ג'ודנאט". באופן פוטנציאלי, סגנון הכובע הזה נקשר אז לקסמים שחורים, פולחן השטן ומעשים אחרים שבהם הואשמו היהודים. תיאוריה דומה טוענת כי דמותו של כובע המכשפות הארכיטיפי נולדה מדעות קדומות נגד קווייקרים. אף על פי שהכובעים המסורתיים שחבשו הקוויקרים עצמם לא היו מחודדים, כובעי הקווייקר היוו מוקד למחלוקת תרבותית, וניתן להעלות על הדעת שהתגובה הפוריטנית נגד הקווייקרים באמצע המאה ה-18 תרמה לכך שכובעים הפכו לחלק מהאיקונוגרפיה של הדמוני. תאוריה נוספת מציעה כי כובעי המכשפות מקורן כ"כובעי אשת", כיסוי ראש ייחודי שחובשות נשים אשר ייצרו בירה ביתית למכירה. על פי הצעה זו, כובעים אלה זכו לקונוטציות שליליות כאשר תעשיית הבירה, הנשלטת על ידי גברים, האשימה את הנשים במכירת בירה מדוללת או מוכתמת. בשילוב עם החשד הכללי שנשים בעלות ידע בצמחי מרפא עובדות בתחום סמוי, יכול היה להיות ש"כובע האשת" נקשר לכישוף.
הרומן של ל. פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1900, כלל איורים שהציגו את המכשפה המרשעת מן המערב, כשהיא בעלת כובע גבוה וחרוטי. אביזר אופנה זה הועבר לעיבוד הסרט משנת 1939, בו גילמה את המכשפה המרשעת על ידי השחקנית הדמות מרגרט המילטון.
בתקשורת
את הכובע הזה חבשו הדמויות הבדיוניות הבאות:
וולברהמפטון
וולברהמפטון (באנגלית: Wolverhampton, ) היא עיר ומטרופולין אזורי במחוז וסט מידלנדס שבאנגליה. היא גם אחד ממרכזי התעשייה, המסחר והאקדמיה העיקריים במחוז סטאפורדשייר. "וו'טון" או "וולבס", כפי שהעיר מכונה בפי רבים, ממוקמת צפונית-מערבית לשכנתה הגדולה יותר, ברמינגהאם. אוכלוסייתה של וולברהמפטון, המשתרעת על פני 69.44 קמ"ר, מנתה בשנת 2006 כ-236,900 תושבים. זוהי העיר השלוש-עשרה בגודלה באנגליה.
העיר קרויה על שמה של הנזירה הסקסונית ליידי וולפרונה, אשר ייסדה את היישוב (או ליתר דיוק, את המנזר שסביבו התפתח מאוחר יותר) בשנת 985 לספירה. במאה ה-13 הייתה וולברהמפטון לעיירת מסחר משגשגת, ובעיקר בענף הצמר. במאה ה-16 התפתחה בעיר תעשיית מתכות יציבה, שהתמקדה בייצור מפתחות ומנעולים. חרשי ברזל ונחושת הקימו גילדה משמעותית בעיר.
הימצאותם של מצבורי פחם וברזל בקרבת העיר הביאו לפריחה תעשייתית ניכרת במאה ה-19, ולאורך התקופה הוויקטוריאנית נחשבה וולברהמפטון לעיירה עשירה לכל דבר. כתוצאה מכך העיר הייתה ועודנה מוקד משיכה למהגרים רבים: במאה ה-19 היו אלה אירים וולשים שחיפשו בעיר את מזלם; כיום רוב המהגרים מגיעים מהאיים הקאריביים, מדרום-מזרח אסיה וממזרח אירופה.
בשנת 1927 הותקנו בעיר רמזורים, המצאה שטרם נראתה עד אז באנגליה. כיום העיר נהנית ממערכת תעבורה משוכללת, הכוללת אוטוסטרדות, רכבת תחתית, וכן נמל תעופה קטן.
וולברהמפטון היא מקום מושבו של עיתון הערב הנקרא ביותר בבריטניה, ה"אקספרס אנד סטאר". בשנת 1835 הוקם בעיר המוסד העירוני למכניקה. היה זה גלגולו הראשון של המוסד האקדמי המרכזי בעיר, אוניברסיטת וולברהמפטון, אשר זכתה למעמד אוניברסיטה מוכרת בשנת 1992. מוסד חינוכי מפורסם אחר בעיר הוא בית הספר לדקדוק של וולברהמפטון, אשר הוקם בשנת 1514 וככזה נחשב לאחד מבתי הספר העתיקים באנגליה שעודם פעילים כיום.
לזכותה של קבוצת הכדורגל המקומית, וולברהמפטון וונדררס, שלושה תוארי אליפות.
אלחנדרו לרו
אלחנדרו לרו (Alejandro Lerroux; 4 במרץ 1864 - 25 ביוני 1949) היה מנהיג המפלגה הרפובליקנית הרדיקלית בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה וראש ממשלה.
בצעירותו הצטרף למפלגה הרדיקלית כתומך של רואיז זורילה וכתב מאמרים שנודעו בחריפותם. הוא התבטא כנגד הכנסייה הקתולית וכנגד ממשלות הרסטורציה בארצו וזכה לתמיכה רבה בקרב הפועלים בברצלונה, שם היה בסיס התמיכה שלו. הוא נבחר לפרלמנט לראשונה בשנת 1901 ושוב בשנים 1903 ו-1905 מטעם מפלגת האיחוד הרפובליקני אותו הקים ביחד עם ניקולא סלמרון. בשנת 1908 הקים את המפלגה ברפובליקנית הרדיקלית שהתנגדה למתן עצמאות לקטלוניה. בעקבות אירועי השבוע הטראגי בשנת 1909 הוא ברח מספרד ובשובו הצטרף לאיחוד הסוציאליסטי רפובליקני ונבחר מטעמה לפרלמנט בשנת 1910.
הוא השתתף בוועדה שהכינה את הדחתו של המלך אלפונסו השלושה עשר והקמת הרפובליקה השנייה בשנת 1931. באפריל הוא נתמנה לשר החוץ (שכונה שר המדינה) בממשלה הזמנית שהוקמה עד לבחירות ביוני. בתפקידו בממשלה דחף לסיום הבידוד של ספרד והכנסתה לתוך חבר הלאומים. ב-20 במאי 1931, בנאום לפני מועצת חבר הלאומים אמר שספרד תעמוד לימין חבר הלאומים ונענה שחבר הלאומים תעמוד לימין ספרד. מדיניות זאת זכתה לפופולריות רבה בספרד. כקליינטליסט, לרו הקדיש חלק נכבד מסדר יומו בפגישות עם אנשי עסקים מתומכיו ודאגה לסיוע להם. עם זאת, בשירות החוץ לרו נהג במידתיות במינויים למשרות ציבוריות, מינה דמויות ציבוריות ידועות לתפקידים מרכזיים והבטיח כי איש לא יפוטר בגלל עמדותיו הפוליטיות. למרות תפקודו הראוי יחסית, לרו זכה להשפעה מועטה על דעת הקהל, מכיוון שספרד הייתה עסוקה מאוד בענייניה הפנימיים והאזרחים התעניינו מעט מאוד בענייני חוץ.
לקראת הבחירות ביוני 1931 הוא הוביל את מפלגתו הרדיקלית שהייתה המפלגה הרפובליקנית הגדולה ביותר בספרד בשנת 1931, אך הייתה מפלגה חלשה בהיותה איחוד רופף של תאים מקומיים והשקפות שונות תחת הנהגתו הכריזמטית של לרו. לבחירות הוא הלך תחת הסיסמה - "ספרד היא לכל הספרדים" וניסה ככל יכולתו להימנע מלהתבטא בנושאים שנויים במחלוקת. בבחירות השיג המחנה הרפובליקני-סוציאליסטי בניצחון גדול ביותר כאשר זכה במעל 400 מתוך 470 מושבים. מפלגתו של לרו זכתה ב-94 מושבים, דבר שנחשב ניצחון גדול עבורה והוועידה ללרו את תפקיד ראש הממשלה. אולם הסוציאליסטים שמו וטו על הענקת ראשות הממשלה לידיו של לרו ובשנים 1931-1933 היה לרו חלק מקואליציית השמאל בהנהגת מנואל אסאניה.
נשות הכותל
הקבוצה הוקמה בסוף שנות השמונים לאחר שקבוצת נשים ביקשה להתפלל ברחבת הכותל המערבי, אולם נאסר עליה להתעטף בטליתות ולהשתמש בספרי התורה שבמקום או להכניס ספר תורה משלהן. מאז הקמתה בשנת 1988 הקבוצה מקיימת מדי ראש חודש תפילת שחרית וקריאת ההלל בעזרת הנשים של הכותל המערבי. בעבר הנשים נהגו לעבור לקשת רובינסון, בהתאם להחלטת ועדה ממשלתית בעניינה שאושרה בבג"ץ, כדי לקרוא בתורה ולאפשר לנשים המעוניינות בכך להתעטף בטלית ולהניח תפילין, אך מאז שנת 2013 גם הקריאה בתורה נעשית בעזרת הנשים.
יושבת ראש "נשות הכותל" מאז התארגנות הקבוצה בשנת 1988 היא ענת הופמן. המנכ"לית, נכון לשנת 2019, היא יוכי רפפורט. הקבוצה נרשמה כעמותה ביוני 1998.
בקרב חלק משמעותי של הציבור האורתודוקסי ובמיוחד בקרב היהדות החרדית קיימת התנגדות עזה, לעיתים אף אלימה, לאופי התפילה של הקבוצה בעזרת הנשים של רחבת הכותל, בייחוד במקרים בהם גם השימוש בטליתות ותפילין והקריאה בתורה הם בעזרת הנשים בכותל. מנגד קיימת תמיכה לעמדתן מצד הציבור הרפורמי וכן חלק מהציבור הקונסרבטיבי.
התפילות הראשונות
היוזמה לתפילה הראשונה באה לאחר הכנס הבינלאומי הראשון של פמיניסטיות יהודיות, אשר נערך בירושלים בחודש כסליו ה'תשמ"ט (דצמבר 1988). לקראת סיומו הציעה אחת המשתתפות, רבקה האוט, פמיניסטית מברוקלין, לקיים "תפילת הודיה לשלום המדינה" ברחבת הכותל הדרומי. קבוצה של כשבעים נשים הגיעה לעזרת הנשים של הכותל המערבי כשהן עטופות בטליתות, וניסו להתפלל ולקרוא בתורה, ונתקלה בהתנגדות מתפללות ובעקבותיהן מתפללים, שהובילה למהומה אלימה ולהתערבות המשטרה. בעקבות התפילה הראשונה קבוצת נשים ירושלמיות החליטה לקיים תפילה בכל ראש חודש. כך התגבשה קבוצת "נשות הכותל".
כעבור 8 ימים, בראש חודש טבת תשמ"ט (9 בדצמבר 1988), הביאה עמה הקבוצה ספר תורה. משהחלו לקרוא בתורה בקול רם כשהן עטופות בטליתות החלה התפרעות אלימה אשר כללה יריקות, גידופים וחטיפת ספר התורה מידיהן. תפילת ראש חודש אדר תוארה בפסק דין של בג"ץ:
לקראת תענית אסתר של אותה שנה נפגשו הנשים עם רב הכותל מאיר יהודה גץ ונציגי המשטרה. הקבוצה הסכימה להצעתו של הרב גץ להתפלל ליד הכותל בלא טליתות וספרי תורה, בתמורה להבטחתו לדאוג לשלומן ולקיום תפילתן. אך כשהגיעה הקבוצה פרצה מהומה, השליכו לעברן כיסאות, אבנים ובקבוקים ומכל הבא ליד וסדרני הכותל לא הצליחו לשמור על הסדר. בסופו של דבר המשטרה נאלצה לפזר מתפרעים אלימים באמצעות רימוני גז מדמיע.
בעקבות זאת עתרה קבוצת הנשים לראשונה לבג"ץ נגד הממונה על הכותל, משרד הדתות, הרבנים הראשיים לישראל והמשטרה, בדרישה לאפשר להן להתפלל בטליתות ולקרוא בתורה בכותל, בשם חופש הדת והפולחן והזכות לשוויון. בחודשים ובשנים שלאחר מכן, התפילות נערכו בעזרת הנשים, אך הקריאה בתורה נערכה במקום אחר, לרוב בחצר מרים. חלק מהתפילות עברו בשקט יחסי וחלקן הופרעו בגילויי אלימות כנגד המתפללות.
עמדת המדינה
בטרם הגישה המדינה את תשובתה לעתירה, הרחיב שר הדתות את תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים החלים על הכותל, כך שיאסרו. עמדת המדינה בתשובתה לבג"ץ הייתה שלאור תקנה זו ומטעמי ביטחון והסדר הציבורי, נמנע מהנשים להתפלל בכותל בדרכן: הגעה בקבוצה, התעטפות בטלית, נשיאת ספר תורה וקריאה בו.
ועדות מטעם הממשלה
באמצע 1994 הקימה הממשלה ועדת מנכ"לים שהתבקשה "להציע פתרון אפשרי שיקיים את חופש הגישה לכותל המערבי ואת חופש התפילה ברחבתו, תוך צמצום הפגיעה ברגשות המתפללים במקום". כעבור שנתיים, ב-2 באפריל 1996, הגישה הוועדה דו"ח שבו קבעה: "כדי להגיע לאיזון הנדרש מהוועדה בהחלטת הממשלה, בין חופש הגישה לכותל לבין צמצום הפגיעה ברגשות המתפללים, לא מצאה הוועדה כי בשלה העת לאפשר תפילה ברחבת הכותל המערבי גופא, אשר היא שונה מהתפילה המסורתית המקובלת בו".
כעבור שנה החליטה ועדת השרים לענייני ירושלים לאמץ את המלצות הוועדה, והחליטה "לפעול לבחינת אפשרות להסדרת אתר תפילה חילופי מתאים". ועדה נוספת שמינתה הממשלה, בראשותו של שר האוצר, יעקב נאמן, המליצה שהקבוצה תתפלל בקצה הכותל המערבי, באזור קשת רובינסון, הנמצאת בתחומי הגן הארכאולוגי ירושלים ליד רחבת הכותל.
פסק הדין השני
בשנת 2000 פסק בג"ץ שיש לאפשר את תפילת הקבוצה, תוך שהוא מותח ביקורת על פעולתן של הוועדות, והורה לממשלה "לקבוע את ההסדרים והתנאים המתאימים, בגדרם תוכלנה העותרות לממש את זכותן לתפילה כמנהגן ברחבת הכותל המערבי".
קבוצה של חברי כנסת חרדים הגישה בשנת 2001 הצעת חוק לתיקון חוק השמירה על המקומות הקדושים, המכוונת ישירות נגד הקבוצה ופסיקת בג"ץ: הוצע לקבע בחקיקה שרחבת התפילה של הכותל המערבי תחולק באמצעות מחיצה לעזרת גברים ועזרת נשים, "לא יקוים טקס דתי בעזרת הנשים שליד הכותל המערבי, הכולל הוצאת ספר תורה וקריאה בו, תקיעה בשופרות, לבישת טליתות ותפילין". הצעת החוק לא אושרה.
דיון חוזר והצעת קשת רובינסון
המדינה ביקשה דיון נוסף בו הציעה, בהתאם להמלצתה של ועדת נאמן, שהנשים יתפללו כמנהגן בקשת רובינסון, ונימקה שתפילה במקום זה:
השופט מישאל חשין העיר על כך:
השופט חשין ציין את הצורך לאזן בין שתי זכויות:
כפתרון לצורך זה פסק: פסיקה זו נתקבלה ברוב קולות.
המשך פעילות כעמותה רשומה
בנובמבר 2009 עוכבה חברת הקבוצה, על ידי המשטרה כיוון שיחד עם נשים נוספות התעטפה בטלית והשתתפה בקריאת התורה בעזרת הנשים. עשרות מתפללות התאספו מול התחנה שבה נעצרה ומחו על המעצר. ביולי 2010, נעצרה ענת הופמן, יו"ר הארגון, בנימוק שיחד עם קבוצת נשים ניסתה לקיים תהלוכה ברחבת הכותל כשבידיה ספר תורה. כתנאי לשחרורה הוסכם שתורחק מהכותל לחודש. באירועים אחרים נעצרו גם נשים נוספות. העילה החוקית למעצרים הייתה חשד לעבירות של 'התנהגות במקום ציבורי באופן העלול להביא להפרת שלום הציבור', 'הפרת הוראה חוקית' ו'מעשה אסור בתחומי המקומות הקדושים', אך לא הוגשו כל כתבי אישום. עד 2012 במרבית המקרים הקבוצה קראה בתורה בקשת רובינסון ולא ניסו להיכנס עם ספר התורה לעזרת הנשים.
בפברואר 2013 פנתה הופמן למפכ"ל המשטרה בבקשה שתמנע נגיעת שוטרים גברים בנשות הקבוצה, בנימוק שנגיעה זו פוגעת באמונתן הדתית.
בשנת 2012 צילם הצלם דוד רובינגר, מספר חברות של הארגון בתנוחה הדומה לתנוחת הצנחנים מתצלום הצנחנים בכותל המערבי המקורי שצילם. בפברואר 2013 הצטרפו לתפילתן החודשית של הקבוצה גם חלק מלוחמי חטיבת הצנחנים שהשתתפו בקרבות לשחרור הכותל. ב-12 במרץ 2013, ראש חודש ניסן, הצטרפו שלוש חברות הכנסת, סתיו שפיר, תמר זנדברג ומיכל רוזין לנשות הכותל. באותו מועד, לראשונה לאחר חודשים רבים, אף אחת מהמתפללות לא נעצרה בידי המשטרה.
באפריל 2013 דחה בית משפט השלום בירושלים את בקשת המדינה להתנות בתנאים מגבילים את שחרורן של חמש נשים שנעצרו. השופטת שרון-לארי בבלי פסקה כי "לא התקיים כל יסוד למעצרן של המשיבות". לדבריה, הפרת הסדר לא הייתה מצד המתפללות, ולא "נשות הכותל" החלו בפרובוקציה - כי אם המפגינים והמפגינות נגדן.
המשטרה ערערה על ההחלטה, והעניין הובא בפני בית המשפט המחוזי ב-25 באפריל 2013. שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, משה סובל, דחה את ערעור המדינה ופסק שמעשי הנשים אינם מהווים הפרת הוראה חוקית שיש בה עילה למעצרן, בנימוק שבג"ץ פירש את "מנהג המקום" האמור בתקנות השמירה על המקומות הקדושים בפרשנות "פלוריאליסטית-חילונית-לאומית". כמו כן פסק בית המשפט כי ההחלטה הקודמת, שראוי לקבוצה להתפלל כמנהגן במתחם קשת רובינסון, נוסחה כהמלצה לה ולממשלה ו"פסק הדין בדנג"ץ הופמן לא הטיל על נשות הכותל איסור תפילה - למצער לא איסור שהפרתו מקימה סנקציה פלילית". בנוסף לא ניתנה קביעה שיפוטית שתאשר כי בעבודות שביצעה המדינה באתר קשת רובינסון הממשלה מילאה אחר התנאי שנקבע בדנג"ץ הופמן שהאתר יוכשר כראוי וכיאות. פסק הדין נחשב למהפכני כיוון שהוא למעשה קבע כי אין בתפילת הקבוצה בעזרת הנשים שבכותל המערבי דבר עבירה.
בעקבות פסיקתו של סובל, החליט היועץ המשפטי לממשלה לבחון תיקון בתקנות השמירה על המקומות הקדושים אשר לא יאפשר את תפילת הקבוצה כדרכה. עד לתיקון הותר לקבוצה להתפלל כמנהגה ברחבה, דבר שיישמו בראש חודש סיון - 10 במאי 2013
ב־15 במאי הודיעה שרת המשפטים לבני כי לתיקון תקנות השמירה על המקומות הקדושים נדרשת הסכמת שרת המשפטים, ועמדתה היא שקביעת בית המשפט מקובלת עליה ועולה בקנה אחד עם קידום שוויון לנשים ויישום מדיניות סובלנית ופלורליסטית בכותל המערבי.
בראש חודש אב, למעלה מחמשת אלפים חרדיות באו להתפלל בכותל לפני תפילת קבוצת נשות הכותל, ומילאו את עזרת הנשים. המשטרה אפשרה את תפילת נשות הארגון רק ברחבה העליונה, שם התפללו ביחד עם הגברים שנלוו אליהן, אל מול מפגינים חרדים. בחודשים שלאחר מכן הנוכחות החרדית הייתה דלילה יותר ותפילת נשות הכותל חזרה להתקיים בעזרת הנשים.
באוקטובר 2014 יצא הארגון בקמפיין על גבי אוטובוסים הקורא לנערות לבוא לחגוג בת מצווה בעלייה לתורה עם נשות הכותל, יוזמה שמומשה לראשונה ב-24 באוקטובר בקריאה בספר תורה זעיר בן 200 שנה שהוברח לעזרת הנשים. גם בתפילת ראש חודש סיוון שהתקיימה בחודש מאי 2015, קראו נשות הקבוצה בתורה לאחר שגברים התומכים בה העבירו ספר תורה מעזרת הגברים לעזרת הנשים דרך המחיצה. בעקבות כך עוכבו הגברים לחקירה.
בינואר 2021 הגיש הארגון תביעה לבית משפט השלום בירושלים נגד רב הכותל והמקומות הקדושים והקרן למורשת הכותל, בטענה שהם אחראים לבידוק גופני של נשות הכותל באופן מפלה ומשפיל.
תקציב
הכנסות העמותה כמעט כולן מתרומות. תקציבה גדל במידה ניכרת בעשור השני של המאה ה-21. בשנת 2009 היו הכנסות העמותה 102,077 ש"ח, ובשנת 2010 גדלו ל-425,560 ש"ח. בשנת 2013 עלו ההכנסות ל-983,510 ש"ח. בשנת 2015 היו הכנסות העמותה מתרומות 899,342 ש"ח (ועוד 151,170 ש"ח לפעילות עתידית) ובשנת 2014 היו 711 אלפי ש"ח.
יום לפני הכניעה
יום לפני הכניעה (באנגלית: Battle of the Bulge) הוא סרט מלחמה אמריקאי רחב מידות משנת 1965 שצולם בשיטת הסינרמה ומתאר את הקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.
נשות הכותל
תקציב
התורמת המרכזית של העמותה היא הקרן החדשה לישראל, שהעבירה כמחצית מהכנסות העמותה בשנת 2014 ובשנת 2015 כ-97,000 דולר, שהם כ-42% מהכנסות העמותה. תורמת בולטת נוספת היא קרן מאיירהוף.
יום לפני הכניעה
בתפקידים הראשיים - הנרי פונדה, רוברט שו, רוברט ראיין וטלי סוואלס.
נשות הכותל
הפולמוס הציבורי סביב פעילות העמותה
ההתנגדות לתפילתן של נשות הכותל לפי מנהגיהן מגיעה מקרב חלקים מהציבור היהודי-אורתודוקסי בישראל אשר כוללת הן הצהרות אך גם, לעיתים, פעולות אלימות. אישים בציבור החרדי הביעו את מורת רוחם מפעילות הקבוצה. הרב עובדיה יוסף התייחס למעשי העמותה באומרו:. רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים, שמואל רבינוביץ, אמר עליהן:. רבנים מהציונות הדתית קראו "לא לתת לקבוצה קטנה לפגוע במאות אלפי המתפללים הבאים להתפלל בקביעות במקום המקודש הזה", ורבנים במועצת הרבנות הראשית תיארו את פעילות הקבוצה כפרובוקציה. ההתנגדות לפעילות העמותה באה לידי ביטוי גם במקרי אלימות נגד הקבוצה, שכללו השלכת חפצים עליהן. רונית פסקין, חרדית מירושלים, הקימה תנועה בשם "נשים למען הכותל" שמטרתה לדבריה למנוע את הפיכת הכותל ל"קרקס תקשורתי". תנועה זו השתתפה בהתכנסות של אלפי בנות חרדיות שנערכה במקביל לתפילת הקבוצה בראש חודש סיון תשע"ג.
יום לפני הכניעה
הסרט צולם בספרד, תנאי השטח וסוגי הטנקים שסופקו על ידי צבא ספרד לא תואמים את הדגמים שהיו באותו קרב. שני אירועים חשובים מופיעים בסרט:
נשות הכותל
הפולמוס הציבורי סביב פעילות העמותה
התמיכה בנשות הכותל מגיעה בעיקר מזרמים של יהדות ליברלית לגווניה. יזהר הס, מנכ"ל התנועה המסורתית בישראל, כתב על המצב הקיים בכותל המערבי שבו האתר פועל כמו בית כנסת אורתודוקסי: העמותה מציינת את התנועה הרפורמית כתומכת בפעולותיה וכן קיימת התארגנות קונסרבטיבית התומכת בעמותה, בארצות הברית פועלת קבוצת תמיכה בשם "ועד בינלאומי למען נשות הכותל".
יום לפני הכניעה
טלי סוואלס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. בנג'מין פרנקל היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
נשות הכותל
הפולמוס הציבורי סביב פעילות העמותה
באפריל 2013 הגיע הוויכוח סביב פעילותה של הקבוצה לדיון משותף של הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת הפנים של הכנסת.
יום לפני הכניעה
תקציר העלילה
דצמבר 1944, לויט. קולונל קילי (הנרי פונדה) טס במטוס סיור מעל יער ארדנים הוא צופה ומצלם רכב ובו קצין גרמני בכיר. הוא מצליח לצלם טנק טיגר גרמני חבוי בין עצי היער. הוא מביא את ממצאיו למטה הדיוויזיה ב-Amblève ומציג אותם לפני מפקד הדיוויזיה גנרל גריי (רוברט ראיין) וקולונל פריצ'רד (דנה אנדרוז). לדבריו עומדים הגרמנים להתקיף. פריצ'רד דוחה את דבריו ושניהם נוסעים לבונקר בחזית שם נמצאת יחידה בפיקודו של מייג'ור וולנסקי (צ'ארלס ברונסון). לוחמיו תופסים כמה שבויים גרמנים שנראים כנערים ולמראם אומר פריצ'רד לקילי כי השערותיו מגוחכות וכי הוא עומד להחזירו לוושינגטון "כדי שייעץ לנשיא".
נשות הכותל
הפולמוס הציבורי סביב פעילות העמותה
דורית ביניש, נגידת האוניברסיטה הפתוחה ונשיאת בית המשפט העליון לשעבר, אמרה בראיון: וכן אמרה:.
יום לפני הכניעה
תקציר העלילה
בצד הגרמני מגיע קולונל הסלר (רוברט שו) למפקדתו של גנרל קולר (ורנר פיטרס) המדריך אותו במבצע הגדול העומד להיערך וכי הוא יהיה מפקד כוח הפאנצרים המרכזי ועליו להגיע תוך 50 שעות לנהר מז. לפני תחילת ההתקפה מוצנחת יחידה של צנחנים גרמנים דוברי אנגלית בפיקודו של לוטננט שומאכר (טי הרדין) כדי לשבש את תנועות האמריקאיים על ידי שינויו כיווני השלטים, ניתוק קווי הטלפון ועוד. הם מונעים את פיצוץ הגשר מעל נהר אור ההתקפה מתחילה עם שחר כשהלוחמים שומעים את קולות הטנקים מהיער ופתאם מגיחים משם עשרות טנקים פולטי אש. מאות נקטלים ומתחילה נסיגה מהירה. אחד הטנקים האמריקאיים הוא בפיקודו של סרג'נט גופי (טלי סוואלס) המנסה להאט לשווא את הטנקים הגרמניים העדיפים עליו. הוא נסוג עם הכוחות לאמבלוו שם יש לו "עסק" של שוק שחור שאותו הוא מנהל עם ידידתו לואיז (פייר אנג'לי).
שבויים אמריקאים רבים נלקחים על ידי הגרמנים וליד מלמדי הם נורים למוות (טבח מלמדי). לוטננט וויבר (ג'יימס מקארתור - דני מהוואי חמש אפס) מצליח לברוח.
הגרמנים כובשים את אמבלוו בקרב קשה בו נהרגים גם אזרחים רבים ביניהם לואיז. מפקדת הדוויזייה נסוגה מערבה. גנרל גריי שולח את קילי לאתר את הפאנצרים בתוך ערפל כבד. מתחולל קרב גדול של שריון בשריון בו שני הצדדים סובלים אבדות. מטוסו של קילי מופל. הוא נפצע וטייסו נהרג.
קונרד, נהגו ומשרתו של הסלר (הנס כריסטיאן בלך), מטיח בו את דעותיו כי המלחמה אבודה וכי הסלר ורבים כמוהו רוצים במלחמה תמידית כאורח חיים. הסלר שולח אותו להיות חייל רגיל.
ויובר נפגש בחיילים נסוגים והם עולים על הטנק של גופי ומתקדמים לעבר מאגר דלק גדול שאליו מתכונן הסלר להגיע. במאגר נמצאים גרמנים מתחזים שגופי מזהה אותם הם מחסלים את הגרמנים מעלים באש את המאגר ומגלגלים חביות דלק על הטנקים המסתערים של הגרמנים. כאשר הסלר נכנס לשם הוא נהרג בתוך הטנק שלו שעולה באש ביחד עם יתר הטנקים.
בסוף רואים את החיילים הגרמנים נוטשים את הטנקים שלהם והולכים ברגל לכיוון גרמניה.
פסדינה
פסדינה (באנגלית: Pasadena) היא עיר במחוז לוס אנג'לס השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. נכון לשנת 2007 חיים בה כ-150,000 תושבים, העיר ה-160 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס הצפוף ומרכז התרבות העיקרי של עמק סן גבריאל.
פסדינה היא ביתם של מוסדות אקדמיים רבים (בהם: המכון הטכנולוגי של קליפורניה, JPL, מכללת מרכז האמנות והעיצוב), חברות היי טק ותעשייה חשובות.
היסטוריה
השטח עליו יושבת כיום פסדינה נרכש על ידי בנג'מין וילסון אשר הקים במקום כרמים. בבעלותו של וילסון היה שטח גדול נוסף, כיום העיר ריברסייד השוכנת מזרחית למטרופולין של לוס אנג'לס. וילסון לימיו הפך לראש העיר השני של לוס אנג'לס.
בשנת 1873 זכה וילסון לביקור של מכר טוב, ד"ר דניאל ברי, ממדינת אינדיאנה. ברי חיפש מקום לבנות בו קליניקה מיוחדת למטופלים שלו, שרובם סבלו ממחלות בדרכי הנשימה, קצרת ואסתמה. ד"ר ברי, אסתמטי בעצמו סיפר ששלושת הלילות בהם ישן בחווה של וילסון היו שלושת הלילות הטובים שהיו לו, ומבחינת מזג אוויר זה המקום האידיאלי לסובלים ממחלות בדרכי הנשימה.
כאשר סיפר ד"ר ברי לוילסון על החזון שלו, וילסון הבין את ההזדמנות העסקית שנפלה בחלקו וב-31 בינואר 1874 הקימו את "אינדיאנה קולוני". השמועה עברה מפה לאוזן והגיעו אנשים נוספים מכל רחבי ארצות הברית והתיישבו באזור. כך נולדה לה עיירה קטנה.
בשנת 1886 ניתן לעיירה השם פסדינה לאחר הצבעה על ידי תושבי המקום. (האסטרואיד 2860 Pasacentennium שהתגלה על ידי אלינור הלין נקרא על שם העיר לרגל חגיגות 100 השנה למאורע זה בשנת 1986)
הפופולריות של המקום צמחה והביאה מתיישבים נוספים, מה שגרם לצורך בשיפור התשתיות. בסוף המאה ה-19 חוברה פסדינה למסילת רכבת חשובה, דבר שגרם לזינוק משמעותי באוכלוסייתה.
בזכות מזג אוויר המיוחד שבה הפכה פסדינה גם לעיר תיירות מבוקשת בעיקר על ידי עשירי החוף המזרחי והחלו להיפתח בה בתי מלון רבים.
בשנת 1911 הפך המכון הטכנולוגי של קליפורניה לאוניברסיטה הנהנית גם ממימון ציבורי.
בשנת 1913 תמה בנייתו של גשר רחוב קולורדו מעל נחל ארויו סקו. הגשר כונה גם "גשר המתאבדים" בשל המתאבדים רבים אשר קפצו ממנו אל מותם בתקופת השפל הכלכלי של ארצות הברית.
בשנת 2003 הושלמו העבודות על ה"קו הזהוב" של הרכבת הקלה של לוס אנג'לס, שמחברת כעת את פסדינה עם מרכז לוס אנג'לס.
גאוגרפיה
פסדינה שוכנת בגובה 263 מטרים מעל פני הים ומשתרעת על שטח של 60 קמ"ר מזרחית ללוס אנג'לס ובתוך המטרופולין של לוס אנג'לס. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס.
תחבורה
פסדינה היא התחנה הסופית של "הקו הזהוב" של המטרו של לוס אנג'לס. הקו מתחיל מתחנת יוניון, במרכז לוס אנג'לס. הקו מתוכנן להמשיך דרך ערים נוספות במטרופולין של לוס אנג'לס עד מונטקלייר.
נמל התעופה בוב הופ (ידוע גם בשמו: נמל תעופה ברבנק-גלנדייל-פסדינה), הממוקם ליד ברבנק, משמש כנמל תעופה אזורי. רוב היעדים מנמל התעופה הם במערב ארצות הברית. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לפסדינה הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
בתרבות
פסדינה היא מקום ההתרחשות העיקרי של הסדרה "המפץ הגדול" ומקום המגורים של הדמויות הראשיות בה.
דורי סהר
דורי סהר (נולד ב-8 בינואר 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באליצור נתניה ובנבחרת העתודה.
קריירה
סהר נולד ב-8 בינואר 2001 בתל אביב. בכיתה א' הוא החל להתאמן במחלקת הילדים של מכבי תל אביב, שם המשיך בכל קבוצות הילדים והנוער. בשנת 2018, סהר זכה עם קבוצת הנוער באליפות המדינה, כשב-4 משחקים בפלייאוף הוא העמיד ממוצעים של 11.5 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים ב-30.9 דקות. באותה שנה הקבוצה הפסידה במשחק גמר הגביע להפועל עמק יזרעאל. ב-20 בדצמבר 2018, סהר הגיע עם תיכון חדש תל אביב לגמר ליגת העל לתיכונים, שם יחד עם דני אבדיה הוא הוביל לניצחון על תיכון כצנלסון ולזכייה באליפות. בפלייאוף של עונת בליגת העל לנוער, סהר שותף ב-6 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 17.0 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים ב-35.6 דקות. סהר הוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל כשבמשחק הגמר מול הפועל תל אביב הוא קלע 22 נקודות.
ב-2 בפברואר 2019 הצטרף סהר לסגל הבוגר של מכבי תל אביב. עד תום העונה שותף סהר ב-6 משחקים, בהם קלע 0.5 נקודות ב-2.3 דקות למשחק. בתום העונה הוא זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-8 באוגוסט 2019 הושאל סהר למכבי הוד השרון, כשהוא משחק לסירוגין במכבי תל אביב במסגרת הכרטיס הכפול. באותה עונה בהוד השרון הוא שותף ב-18 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 5.7 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים ב-22.6 דקות למשחק. במכבי הוא שותף ב-16 משחקים, בהם העמיד 1.8 נקודות ו-1.1 ריבאונדים ב-7.4 דקות בממוצע למשחק. בתום העונה הוא זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בעונת 2020/2021, סהר שותף ב-12 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 2.9 נקודות ו-1.1 ריבאונדים ב-7.4 דקות. באותה עונה זכה סהר עם הקבוצה בטראבל, כשזכה בגביע ווינר סל, גביע המדינה ובאליפות המדינה.
ב-6 ביולי 2021 חתם סהר לשלוש שנים בבני הרצליה.
בשנת 2022/2023 חתם באליצור עירוני נתניה.
חיים אישיים
סהר הוא בנה של הדוגמנית ומנחת הטלוויזיה לשעבר אלונה פרידמן-סהר.
יצחק זילברשטיין
הרב יצחק זילברשטיין (נולד בשנת ה'תרצ"ד, 1934) הוא רב ופוסק הלכה חרדי ליטאי, רב שכונת רמת אלחנן בבני ברק ומומחה בענייני הלכות רופאים ורפואה. חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. הוא משמש גם ראש כולל בית דוד בחולון.
ביוגרפיה
נולד לדוד יוסף ורחל זילברשטיין בבנדין בפולין. בילדותו למד בישיבת עץ חיים בירושלים. בנערותו למד בישיבת מקור חיים (ירושלים). בבחרותו למד בישיבת סלובודקה בבני ברק. נישא לעליזה שושנה, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב. לאחר חתונתו המשיך את לימודיו בישיבת סלובודקה כאברך במשך מספר שנים, ואף קיבל סמיכת חכמים מראש הישיבה הרב יחזקאל אברמסקי. במהלך השנים הוא עשה שימוש חכמים אצל רבנים נוספים, ובהם הרב שמואל וואזנר. לאחר מכן שימש מספר שנים כר"מ בישיבת לוצרן בשווייץ.
בשנות השבעים מונה לרבה של שכונת רמת אלחנן בבני ברק. הוא משמש כראש כולל בית דוד בחולון, שבו קיים גם בית דין לממונות שבו הוא אב בית דין. בשיעוריו משתתפים חרדים ודתיים לאומיים. חיבר מספר ספרים בנושא הלכה ורפואה, והוא מעביר שיעור חודשי לרופאים, דתיים וחילונים. מאז שנות ה-70 הוא מוסר מדי שבוע שיעור בהלכה בבית הכנסת דברי שיר בבני ברק בימי שני, ובכולל "בית דוד" בימי שלישי.
בשיעוריו עוסק הרב בדילמות משפטיות-הלכתיות או מוסריות שהוא מציג בתחילת השיעור. פעמים רבות הבעיות שהציג עוסקות בענייני רפואה ושידוכים. לאחר מכן הוא מנתח דילמה זו בעזרת מקורות תורניים או סיפורי רבנים. מרבה להביא מפסקי חותנו הרב אלישיב וכן מפסקי גיסו הרב חיים קניבסקי. הרב מרבה לשלב בשיעוריו סיפורים שונים.
הרב זילברשטיין הוא חבר ועדת הרבנים של בית החולים מעייני הישועה.
בכ"ו באב תשע"ב צורף למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
משפחתו
בשנת ה'תשנ"ט נפטרה אשתו הראשונה, עליזה שושנה, בתו של הרב יוסף שלום אלישיב, מספר חודשים לאחר מכן נישא בשנית לטובה טיברגר ועבר חלקית להתגורר בביתה בשכונת רמת חן ברמת גן.
אחת מבנותיו היא הרבנית לאה קוק, הנשואה לרב דב איסר הכהן קוק. חתן נוסף הוא הרב אליעזר רוט, שמשמש כרב הארגון "שמעיה", הנותן מענה הלכתי לסובלים מבעיות שמיעה. בנו הרב אברהם יעקב הוא מחבר ספרים, ובנו הרב אריה מכהן כרב בירושלים.
קישורים חיצוניים
מאמרים מאת הרב זילברשטיין:
לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם
ביוגרפיה
ב-1663 הגיע לאנגליה כחלק מהפמליה של ג'יימס, הדוכס מיורק, והתאזרח בה באותה שנה. ב-19 בינואר 1673 צורף דה דוראס לאצולה האנגלית לאחר שקיבל את התואר ברון דוראס מהולנדבי, שנגזר מהאחוזה בנורת'המפטונשייר שנרכשה מהדוכס מיורק. ב-1676 נישא למרי, שהייתה בתו והיורשת של סר ג'ורג' סונדס, שבאותה שנה קיבל את תוארי ברון ת'רולי, ויקונט סונדס ורוזן פברשאם.
לאחר מות חותנו ב-1677 הוא ירש את תאריו, לאחר שקיבל לכך היתר מיוחד. כעבור שנתיים מתה אשתו. הוא מונה על ידי צ'ארלס השני למפקד האסקדרון השלישי והראשון של פרשי המשמר (Life Guards), ונשלח מחוץ לאנגליה במסגרת מספר משימות דיפלומטיות חשובות. ב-1679 התמנה לתפקיד האדון אשר על הסוסים, וכעבור שנה ללורד צ'מברלין של המלכה. ב-1682 מונה לתפקיד האדון אשר על חדר המיטות (Lord of the Bedchamber), והיה לצידו של המלך ברגעיו האחרונים כשביקש מחילה מהכנסייה הקתולית.
בתקופת שלטונו של ג'יימס השני הושבע לחבר במועצה המלכותית, וב-1685 מונה למפקד הראשי בפעולות נגד המשתתפים במרד מונמות', בהן התבלט בגלל אכזריותו כלפי הצד המובס לאחר קרב סדג'מור. בעקבות כך הוא הפך לאביר במסדר הבירית, קיבל את הפיקוד על האסקדרון הראשון של פרשי המשמר, וב-1686 מונה לפקד על הצבא שאסף ג'יימס השני בבלקהית' כדי להטיל מורא על העם. ב-1688 מונה לתפקיד הכבוד לורד לוטננט של קנט, וכיהן בו עד 1689.
לאחר המהפכה המהוללת הצליח פברשאם להתפייס עם ויליאם השלישי, בתיווכה של המלכה האלמנה קתרינה, ומונה למנהל בית החולים המלכותי על שם קתרינה הקדושה שליד מצודת לונדון ב-1698. הוא מת ללא יורשים ב-19 באפריל 1709, ונקבר בסטרנד שבלונדון; ב-21 במרץ 1740 הועברו שרידי גופתו למנזר וסטמינסטר.
ניקול זליקמן
ניקול זליקמן (נולדה ב-30 בינואר 2001) היא מתעמלת אמנותית ישראלית לשעבר. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) וסיימה במקום השביעי.
ביוגרפיה
נולדה, גדלה והתחנכה בכפר סבא, להורים ולסבים ילידי באקו שבאזרבייג'ן הסובייטית, שם הכירו אביה ואמה ונישאו. ב-1993 עברו לרוסיה, ולאחר מכן עלו לישראל. אמה של ניקול, לנה זליקמן, היא מתעמלת קרקע לשעבר. ניקול החלה להתאמן בהדרכתה של אמה כבר מגיל שלוש וחצי. לה אח-תאום ושני אחים גדולים.
המאמנת המקצועית שלה היא אלה סמופלוב.
2016
ביוני זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק ובמדליית ארד בתרגיל הכדור בקטגוריית הג'וניור באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שנערכה בחולון. במאי אותה שנה זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בתחרות בטשקנט.
2017
בשנה זו החלה זליקמן להתחרות בקטגוריית הבוגרות. בתחרות שהתקיימה בשנה זאת בקאלה שבצרפת זכתה במדליית זהב בקרב רב. באותה שנה התנהל מרוץ על שני הכרטיסים שקיבלה ישראל לאליפות אירופה. לאחר כמה תחרויות החליט איגוד ההתעמלות לשלוח לתחרות את לינוי אשרם וטורי פילנובסקי ושזליקמן תצא כמחליפה בלבד. זליקמן ואגודתה מכבי תל אביב ערערו לבית המשפט על ההחלטה וטענו שהישגיה בתקופה הרלוונטית היו טובים מהישגיה של פלינובסקי אך בית המשפט דחה את הבקשה. בהמשך אותה שנה נפצעה זליקמן ועברה שני ניתוחים. בעקבות זאת הפסידה כמה מן התחרויות החשובות בעונה זאת.
2018
בשנת 2018 חזרה זליקמן להתחרות ובחודש מרץ זכתה במדליית כסף בתרגיל הכדור בתחרות גרנד פרי שנערכה בצרפת. ב-6 במאי זכתה במדליית ארד בתרגיל הכדור בתחרות מסבב גביע האתגר שנערכה בספרד, ושבוע לאחר מכן זכתה בשלוש מדליות בתחרות מאותו סוג שנערכה בפורטוגל: מדליית זהב בתרגיל הכדור, כסף בתרגיל החישוק וארד בתרגיל האלות.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה במאי בספרד דורגה זליקמן במקום התשיעי בקרב רב (בתחרות זו לא נערכה תחרות על מכשירים בודדים). באליפות העולם שנערכה בספטמבר בסופיה שבבולגריה עלתה זליקמן לשני גמרים (כדור וחישוק) בהם הגיעה למקום החמישי, בנוסף עלתה לגמר הקרב רב ודורגה בו במקום ה-11.
2019
באליפות אירופה 2019, שנערכה במאי בבאקו, התמודדה זליקמן כמתעמלת הבכירה של ישראל לאחר שלינוי אשרם נפצעה מספר ימים לפני התחרות. בתחרות לא הוענקו מדליות בקרב רב וזליקמן העפילה לארבעת הגמרים האישיים. בתרגיל החישוק זכתה במדליית ארד.
בתחרות גביע האתגר שהתקיימה באוגוסט בקלוז'-נאפוקה, רומניה, זכתה זליקמן בתחרות הקרב-רב במדליית ארד. ביום השני של התחרות, השתתפה בארבעה גמרים של מכשיר בודד, בהם זכתה ב3 מדליות: ארד בתרגיל החישוק, ארד בתרגיל הכדור, וארד בתרגיל הסרט. ביחד עם לינוי אשרם, שזכתה באותה תחרות במדליית זהב בקרב-רב, עשתה היסטוריה בכך שזו פעם ראשונה שבה שתי מתמודדות ישראליות עלו ביחד על הפודיום בתחרות קרב-רב בהתעמלות אמנותית המוכרת על ידי התאחדות ההתעמלות הבינלאומית.
באליפות העולם שנערכה באותה שנה בבאקו, אזרבייג'ן, זכתה זליקמן במדליית כסף היסטורית ביחד עם לינוי אשרם, ניקול וורנקוב, ויוליאנה טלגין. המדליות בקטגוריה הצוותית ניתנות למתעמלות האישיות של כל אחת מ-3 המדינות המובילות לאחר סיום המוקדמות ושקלול שמונה הציונים הטובים מבין כל המתעמלות האישיות למדינה. בתחרות הקרב-רב זליקמן סיימה במקום ה-11 עם ציון כולל של 81.750, ומכוח היותה בין ה-16 הראשונות בתחרות זו, השיגה את הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת טוקיו 2020.
במהלך שנת 2019 חתמה זליקמן על הסכם חסות עם חברת יזמות הנדל"ן "בנייני העיר הלבנה".
2021
באולימפידאת טוקיו 2020, עלתה זליקמן לגמר קרב רב מהמקום ה-7 במוקדמות, יחד עם עמיתתה הישראלית המתעמלת לינוי אשרם שהעפילה מהמקום ה-3, הישג שיא ישראלי לענף ההתעמלות האמנותית בתחרויות האישיות. זליקמן סיימה את שלב הגמר במקום השביעי, ההישג השני הכי גבוה למתעמלת ישראלית באולימפיאדה. חברתה לינוי אשרם, זכתה במדליית הזהב האולימפית.
2022 ופרישה
בפברואר 2022, הודיעה זליקמן על פרישה מהתעמלות אמנותית, ויציאה ללימודים בפרסום ותקשורת שיווקית ב.
משיכה בעירום
משיכה בעירום (באנגלית: Naked Attraction) הוא שעשועון היכרויות בריטי שבו גבר לבוש או אישה לבושה בוחרים שניים מתוך שישה מתחרים, הממתינים בעירום מלא בתוך תאים צבעוניים, אשר גופם נחשף בהדרגה, החל מהרגליים ועד לראש. ששת המתחרים יכולים להיות כולם גברים, כולם נשים, או חלקם גברים וחלקם נשים, בהתאם למין, למגדר ולנטייה המינית של הגבר הבוחר או האישה הבוחרת. בשלב זה, הגבר הבוחר או האישה הבוחרת מופיעים אף הם בעירום, ובוחרים אחד מבין שני המתמודדים הנותרים שאיתו יצאו לדייט כששניהם בלבוש מלא. לאחר מכן, השניים מציגים משוב שלהם על הדייט. התוכנית שודרה לראשונה בערוץ 4 הבריטי ב-25 ביולי 2016, ומנחה אותה אנה ריצ'רדסון.
בנובמבר 2016 חודשה התוכנית לעונה שנייה, ששידורה המקורי החל ב-29 ביוני 2017. בפברואר 2018 חודשה התוכנית לעונה שלישית, שעלתה לשידור ב-24 באוגוסט 2018.
בעקבות שידור התוכנית, מבול של תלונות של צופים התקבל ב-Ofcom, רשות התקשורת הבריטית, בשל העירום הפרונטלי המוצג בתוכנית. עם זאת, Ofcom בחרה שלא לפעול כי לא נעשה דבר המפר את הכללים שלה, מאחר שהתוכנית היא שעשועון היכרויות שאינו מכיל פעילות מינית ומשודרת במשבצת שידור מאוחרת.
הפקה
צילומי כל פרק נמשכים עד ל-12 שעות, אם כי מתוכם המתחרה הבוחר או הבוחרת שוהים בעירום במשך 15 דקות בלבד. הדייט מתקיים בשעה 9 בבוקר שלמחרת. במהלך הצילומים, הבוחר או הבוחרת לעולם לא נשארים לבדם, על מנת לוודא שהם לא יתקלו בטעות באחד המתמודדים העירומים. אם במהלך הצילומים אחד המתמודדים העירומים צריך להתפנות לשירותים, הוא חייב להיות מלווה על ידי חבר בצוות ההפקה בדרכו החוצה, על מנת שהמתחרה הבוחר או הבוחרת לא יראו אותם עוזבים את התא הצבעוני שלהם.
כהן
כֹּהֵן הוא המעמד הגבוה ביותר בין שלושת המעמדות בעם ישראל לפי התורה. הכהן הראשון היה אהרון, אחיו של משה והמעמד עובר מאב לבן. תפקיד הכהנים לשמש בפולחן האל, בעיקר בעבודת בית המקדש. התורה קובעת לכהן תפקידים הייחודיים לו: הקרבת הקורבנות, הבחנה בין נגעים ובין דמים, ועריכת ברכת כהנים.
מנגד, מטילה התורה על בני ישראל לקדש את הכהן ולתת לו מתנות כהונה. כמו כן, מוטלים על הכהן איסורים מיוחדים הנובעים ממעמדו. הכהנים, כשאר בני שבט לוי, אינם זכאים על פי התורה לנחלה בארץ ישראל בניגוד לשאר השבטים, על מנת שיהיו פנויים להוראת התורה לעם ולעבודת המקדש.
עם חורבן בית המקדש בטלו עיקר תפקידי הכהנים, אולם כמה ציוויים ואיסורים החלים עליהם ממשיכים להתקיים. במיוחד מוכרים השתתפות הכהנים בברכת כהנים, קבלת כסף הפדיון בפדיון הבן, איסורי נישואים לכהן והאיסור על היטמאות למתים.
אטימולוגיה
המילה כהן באה מהשורש כָּן - דהיינו להכין - הכהן הוא האיש שתפקידו להכין את הקורבנות. (כהן=כן, מוהל=מל). יש אומרים כי המילה מבטאת משרה ועשירות בלשונות הסורית והמצרית הקדומות, ויש מפרשים את המילה עשיר וקצין.
עבודת הקורבנות
התורה קובעת כי לכהנים תפקיד עיקרי בעבודת בית המקדש – הקרבת הקורבנות:
בעבודה במקדש, הכהנים נדרשים ללבוש בגדי כהונה מיוחדים, ארבעה בגדים לכהן רגיל, הנקרא כהן הדיוט, ושמונה בגדים לכהן הגדול. העבודות של הכהנים במקדש כוללות בין השאר, זריקת דם הקרבנות על המזבח, העלאת בשר הקרבנות למזבח, הדלקת הנרות במנורה, תקיעה בחצוצרות, הקטרת קטורת ודישון המזבח.
ברכת כהנים
הכהנים נצטוו להעביר את ברכתו של ה' אל עם ישראל, כפי שמתואר בספר במדבר:
הוראת הלכה
עם זאת, פוסקים קבעו כי מדובר בתיאור של המציאות הקדומה ולא בקביעה נורמטיבית שהכהנים תמיד צריכים להיות אלו שמורים הלכה. נפסק כי ראוי שחלק מדייני הסנהדרין יהיו כהנים, אולם זו אינה חובה הלכתית.
הרב צבי הירש חיות טען כי באופן גורף ההוראה ההלכתית בישראל מוטלת על שכמי הכהנים בלבד, אולם זו שיטה יחידית שלא התקבלה על ידי שאר הפוסקים. כך לדוגמה הרב חיות עצמו שלח את חיבורו לחתם סופר, והלה כתב בתגובה:
מתנות הכהונה
במקום נחלה בארץ, ותמורת עבודתם, התורה מעניקה לכהנים עשרים וארבע מתנות כהונה הכוללים חלקים מהקרבנות המובאים לבית המקדש, חלק מהתוצרת החקלאית הנקרא תרומה ומתנות נוספות.
איסורים הלכתיים
התורה אוסרת על הכהנים איסורים מיוחדים אשר אינם חלים על שאר היהודים. איסורים אלו כוללים מגבלות על הנישואין ואיסור להיטמא למת אלא לבני משפחה מדרגה ראשונה. בעקבות זאת, כהנים אינם מורשים להיכנס לבית קברות לעמוד בד' אמות של מת או לשהות בחדר בו נמצא יהודי שמת.
למעמדו של כהן יש בעיקר משמעות הלכתית, אך מכוח חוקי הנישואים בישראל, המכירים רק בנישואים דתיים (או בנישואים שנערכו בחו"ל), חלים בישראל איסורי הנישואים של הכהנים גם על יהודים שאינם שומרי מצוות. יהודי המבקש להתחתן בישראל עם אשה האסורה לכהן חייב להוכיח שאינו כהן.
חז"ל קבעו את הכלל האומר כי הכהנים זריזים הם ולכן אין לחשוש שמא הם יתרשלו בעבודתם או שיזלזלו באיסורים המוטלים עליהם.
מצוות קידוש הכהנים
התורה קובעת שעל בני ישראל לכבד את הכהנים:. המצווה נמנית במניין המצוות.
על יישומי מצווה זו נכתב בברייתא בתלמוד: חז"ל קבעו שיש לכבד את הכהן בעליה ראשונה לקריאת התורה, נתנו לו קדימות בהובלת אמירת ברכת המזון, חייבו לתת לו לבחור ראשון מנה יפה, וקבעו שאל לאדם לבקש מכהן לשרת אותו. כבודו של הכהן גדול, עד שדמי הבושת שמוטלים על מי שמבזה כהן, יותר גדולים משל איש אחר.
כהנים קודמים אף לזקנים, בעניין זה, כפי שנאמר.