cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסנתר חשמלי
הקשה על לשוניות
הפסנתר החשמלי של "וורליצר", "Wurlitzer electronic piano", עושה שימוש בפטישים המקישים על לשוניות מתכת. הלשוניות נמצאות בלוח מתכת הבנוי כעין מסרק, תוך שהלוח והלשוניות מרכיבים יחד מערכת פיק אפ אלקטרוסטטית או קיבולית, שעושה שימוש במתח זרם ישר של 170v. המערכת יוצרת צליל ייחודי מאוד – מתוק ודומה לוויברפון כשלוחצים על הקלידים בעדינות, ונוטה לפתח תהודה חלולה כשלוחצים על הקלידים חזק יותר. הלשוניות מכווננות באמצעות הוספה או הסרה של חומר מגוש של הלחמה רכה בקצה החופשי של הלשונית. עם המוצר מסופקות לשוניות החלפה בעלות עודף קטן של הלחמה, וכך הן מכווננות "שטוח": המשתמש בכלי נדרש – באמצעות ניסוי וטעייה – לשייף בהדרגה את ההלחמה העודפת עד להשגת הכוונון הרצוי. ישנם פסנתרים חשמליים שעושים שימוש במערכת לשוניות דומה לזאת של "וורליצר" אך עם פיקאפים אלקטרומגנטיים דומים לאלה שבפסנתרי פנדר רודס. בין הכלים שפועלים באופן זה ניתן למנות את "Columbia Elepian" (ממותג גם כ־"Maestro"), "Suette" מתוצרת ברזיל, ו־"Electra piano" של "Hohner".
סוד הממלכה הקסומה: היום פיראטית, מחר נסיכה!
בשנת 2017 הופק לסרט סרט המשך בשם "סוד הממלכה הקסומה: חשאיות מלכותית".
תקציר העלילה
אליס, בתם המאומצת של אודט ודרק האוהבת הרפתקאות, צריכה להיות יחד עם המלכה אוברטה וללמוד כיצד אמורה נסיכה להתנהג, בזמן שהוריה יוצאים לעזור לאנשים לבנות גשר. אליס, שרוצה להיות פיראטית נועזת, אשר לא מעניין אותה איך נסיכה אמורה להתנהג, בורחת בלילה יחד עם הלורד רוג'רס, ז'אן-בוב הצפרדע וספיד הצב להפלגה בלב הים. העיניים מסתבכים כאשר ספינתם נטרפת, והחבורה מוצאת את עצמה על אי בודד השוכנים בו יצורים רעבים. באי החבורה פוגשת את לוקאס, נער צעיר החי בו בבידוד, כאשר יחד איתו הם פועלים כדי להימלט מהאי.
דמויות ומדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי ג'ינו קמבוס, והופק על ידי אפרת אולמן ויורם שרתוק.
שירים
במהלך הסרט הושמעו חמישה שירים חדשים:
דייב פרנקו
דייוויד ג'ון "דייב" פרנקו (באנגלית: David John "Dave" Franco; נולד ב-12 ביוני 1985) הוא שחקן, במאי קולנוע ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי. אחיו הגדול הוא השחקן ג'יימס פרנקו.
ביוגרפיה
פרנקו נולד בפאלו אלטו, קליפורניה שבארצות הברית, לאב נוצרי ממוצא שוודי ופורטוגלי (מהאי מדיירה), ולאם יהודייה ממוצא רוסי. הוא גדל בקליפורניה יחד עם שני אחיו, האמן והשחקן טום פרנקו והשחקן מועמד פרס האוסקר - ג'יימס פרנקו. סבתו מצד אמו של פרנקו הייתה הבעלים של גלריית האומנות "ורן" בקליבלנד והייתה חברה פעילה במועצה הלאומית של נשים יהודיות.
פרנקו הוא בוגר תואר ראשון בחוג לתיאטרון מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה
במאי 2008 לוהק פרנקו לסדרת הטלוויזיה "חסויה" אשר ירדה מהמסכים אחרי עונה אחת בלבד בגלל רייטינג נמוך. באותה שנה התארח במספר פרקים בסדרות "נא לא להפריע" ו"גריק".
באוגוסט 2009 הוא לוהק לתפקיד קבוע בעונה התשיעית של הסדרה "סקראבס" וזכה לשבחים מהמבקרים על ביצועיו. בשנת 2010 שיחק בדרמה הקומית "גרינברג" בכיכובם של בן סטילר וגרטה גרוויג. באוגוסט 2011 כיכב בסרט הקומדיה-אימה "ליל האימה", גרסה מחודשת של לסרט מ-1985 באותו השם. באותה שנה התארח בשני פרקים בסדרה "ליגת הצדק - הדור הבא".
במאי 2012 כיכב פרנקו בסרט "רחוב ג'אמפ 21", הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-1987 וזכה לשבחים והצלחה בקופות.
בשנת 2014, כיכב גם בסרט ההמשך "רחוב ג'אמפ 22" על תקן דמות משנה, ובקומדיה "שכנים" כדמות ראשית לצידם של סת' רוגן וזאק אפרון, וב"סרט לגו". בשנת 2015, שיחק בסרט הקומדיה "עסק לא גמור" לצידו של וינס ווהן.
בשנת 2016 שיחק בקומדיה המצליחה "שכנים 2", סרט ההמשך ל"שכנים" מ-2014. באותה שנה שיחק בדרמת המתח שוברת הקופות "האשליה 2", המשך לסרט "האשליה" מ-2013, ובמותחן ההרפתקאות הטכנולוגי "משחקי חובה", שבו שיחק לצידה של אמה רוברטס.
בשנת 2017 כיכב בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", לצד אחיו ג'יימס פרנקו.
בשנת 2020 עבר לכס הבימוי, וביים את סרט האימה "הווילה" בכיכובם של דן סטיבנס ובת זוגו של פרנקו אליסון ברי.
חיים אישיים
בשנים 2009-2008 היה בזוגיות עם השחקנית והזמרת האמריקאית-יהודייה דיאנה אגרון.
החל מ-2012 פרנקו נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית-יהודייה אליסון ברי. באוגוסט 2015 השניים התארסו, וב-12 באוגוסט 2017 הם נישאו. בראיון של ברי ללארי קינג סיפרה כי היא ופרנקו אינם מעוניינים להביא ילדים לעולם.
יוסף מישן
יוסף מישן (מישנסקי) (1899 - 29 ביולי 1982) היה רופא פנימי וקרדיולוג, ייסד ועמד בראש הקתדרה להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, בבית ספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב, ייסד את המכון להשתלמות רופאים ועמד בראשו.
ביוגרפיה
מישן נולד באודסה, אוקראינה, האימפריה הרוסית, לאביו ירחמיאל מישנסקי. מישן התקבל לבית הספר לרפואה באודסה, וסיים ב- קניגסברג בשנת 1922. בשנים 1923–1930 התמחה בפנימית ובקרדיולוגיה בבית החולים העירוני בדנציג. בשנים 1930 - 1937 היה רופא ראשי בקליניקה הרפואית של .O.Z.E
מישן עלה לארץ-ישראל בשנת 1937. עבד ב- בית החולים הדסה (תל אביב). תקופה, היה "רופא הפרסונל".
התחתן עם טסיה אסתר בת קלמן לבית סוקוליק, (1902) - (1974). הזוג היה חשוך ילדים. התגוררו ברחוב בלפור 39, פינת מלצ'ט 11 בתל אביב.
בנובמבר 1964, עם פתיחת בית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב ייסד את הקתדרה להיסטוריה של הרפואה ועמד בראשה. בשנת 2016 מופקד על הקתדרה להיסטוריה ופילוסופיה של הרפואה, הפרופ' ישראל הרשקוביץ, מהמחלקה לאנטומיה ואנתרופולוגיה.
מישן ייסד את המכון להשתלמות רופאים והיה היושב ראש שלו.
מישן נפטר ב-1982. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
לאופולד, דוכס לורן
לאופולד יוזף, דוכס לורן ( 11 בספטמבר 1679, אינסברוק - 27 במרץ 1729, ארמון לינוויל) היה דוכס לורן מ-1690 ועד 1729.
בצעירותו
לאופולד נולד ב-11 בספטמבר 1679 לקרל החמישי, דוכס לורן ואלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו אלאונורה גונזאגה. בזמן לידתו היו הוריו בגלות באוסטריה, עקב כיבוש דוכסות לורן על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ומשום כך נקרא על שם דודו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1690 מת אביו, ולאופולד ירש את זכות השלטון בדוכסות שעדיין הייתה כבושה בידי הצרפתים. לאופולד נשלח לווינה על מנת לרכוש השכלה צבאית, וגדל יחד עם בני דודו יוזף וקרל. בשנת 1694 התגייס לאופולד לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במצור על טימישוארה, ובשנת 1697 מונה למפקד הצבא על הריין.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.
שלטונו
ב-17 באוגוסט 1698 נכנס לאופולד בתהלוכה לנאנסי, בירת דוכסות לורן, ומיד החל לטפח את הדוכסות ולאכלסה מחדש.
בשנת 1721 התארס בנו הבכור של לאופולד לאופולד קלמנט, נסיך הכתר של לורן, עם מריה תרזה בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מותו של לאופולד קלמנט נלקח בנו השני של לאופולד פרנץ כחתן עבור מריה תרזה, ולכבוד כך מסר קרל השישי ללאופולד את דוכסות טשן.
ב-27 במרץ 1729 נפטר לאופולד באופן פתאומי, ובנו פרנץ שטפן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-13 באוקטובר 1698 התחתן לאופולד עם אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי בארמון פונטנבלו. למרות שבני הזוג נישאו בשל מניעים פוליטיים הם התאהבו במהרה ונישואיהם היו מאושרים ביותר. הם התגוררו בארמון לינוויל, טירה ששימשה מאז המאה ה-13 כמעונם של דוכסי לורן אותה בנה מחדש לאופולד במטרה להפכה ל"ורסאי של לורן". לזוג נולדו שלושה עשר ילדים אולם רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות:
דיאליזה (כימיה)
בביוכימיה, דיאליזה היא תהליך הפרדה של מולקולות בתמיסה על ידי ההבדל בקצב הדיפוזיה דרך ממברנה בררנית. דיאליזה היא טכניקת מעבדה נפוצה שפועלת על אותו עיקרון עליו פועלת דיאליזה רפואית. בהקשר של מחקר במדעי החיים, היישום הנפוץ ביותר של דיאליזה הוא להסרת מולקולות קטנות ולא רצויות כמו מלחים, גורמי חיזור או מקרומולקולות גדולות יותר כמו חלבונים, DNA או פוליסכרידים. דיאליזה משמשת גם להחלפת בופר, ולמחקר קשירת תרופות.
עקרונות הדיאליזה
דיפוזיה היא תנועה אקראית ותרמית של מולקולות בתמיסה (תנועה בראונית) שמובילה לתנועת מולקולות מאזור של ריכוז גבוה לריכוז נמוך עד השגת שיווי משקל. בדיאליזה, דגימה ותמיסת בופר (שנקראת דיאליסייט) מופרדים על ידי ממברנה בררנית שגורמת להפרשים בדפוסי הדיפוזיה, ובכך מאפשרת הפרדה של מולקולות בדגימה ובדיאליסייט.
בשל גודל הנקבוביות של הממברנה, מולקולות ענקיות בדגימה לא יכולות לעבור דרך הממברנה, ובכך מגבילה את הדיפוזיה מתא הדגימה. לעומת זאת, מולקולות קטנות יעברו בחופשיות בדיפוזיה דרך הממברנה ויושג שיווי משקל בכל נפח התמיסה. בכך, ישתנה הריכוז הכללי של המולקולות הללו בדגימה ובדיאליסייט. ברגע שהושג שיווי משקל, הריכוז הסופי של המולקולות תלוי בנפחים של התמיסות המעורבות, ואם הדיאליסייט בשיווי משקל מוחלף בדיאליסייט חדש, דיפוזיה תמשיך להפחית את הריכוז של המולקולות הקטנות בדגימה.
דיאליזה יכולה להיות שימושית להסרה או להכנסה של מולקולות קטנות מתוך דגימה, כיוון שמולקולות קטנות נעות בחופשיות דרך הממברנה בשני הכיוונים. זה הופך את הדיאליזה לטכניקה שימושית עבור מגוון יישומים.
ציוד
הפרדת מולקולות בתמיסה על ידי דיאליזה היא תהליך פשוט. חוץ מדגימה ובופר דיאליסייט, כל מה שבדרך כלל דרוש זה:
המפגש
המפגש (באנגלית: Arrival) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2016 בבימויו של דני וילנב. התסריט, אותו כתב אריק הייסרר, מבוסס על הסיפור הקצר "סיפור חייך" מאת טד צ'יאנג. בסרט מככבים איימי אדמס, ג'רמי רנר, ופורסט ויטאקר.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה, ב-1 בספטמבר 2016. הסרט הופץ ברחבי ארצות הברית ב-11 בנובמבר 2016 על ידי חברת סרטי פרמאונט, בין השאר בפורמט IMAX. המבקרים שיבחו את הסרט, וציינו לחיוב את הסיפור, האווירה וביצועי המשחק של אדמס. הסרט הכניס מעל ל-200 מיליון דולר ברחבי העולם. מכון הסרטים האמריקאי בחר בסרט זה כאחד מעשרת הסרטים של השנה, וכן היה מועמד לפרסים רבים, ביניהם שמונה מועמדויות לפרס אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-89, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, והתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר. כמו כן הסרט קיבל שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, עבור השחקנית הטובה ביותר (אדמס) והלחן המקורי הטוב ביותר.
עלילה
הסרט מתחיל עם הבלשנית לואיז בנקס (איימי אדמס) אם חד הורית כשהיא מטפלת בבתה האנה, עד למותה ממחלת הסרטן.
בעוד לואיז נמצאת במקום עבודתה - מרצה באוניברסיטה בפני סטודנטים - 12 חלליות מהחלל החיצון מופיעות ברחבי כדור הארץ, במקומות שונים (באוקיינוס-ההודי באזור אוסטרליה, במונטנה בארצות הברית, בדבון-בריטניה, גרינלנד, מאראקאי-ונצואלה, יפן, סודאן, סיירה לאון, סין, סיביר-רוסיה, הים השחור-רוסיה, ופקיסטן). למשרדה מגיע '''קולונל ג'י. טי. וובר (פורסט ויטאקר), קצין בכיר בצבא ארצות הברית, אשר מבקש ממנה להצטרף לצוות, יחד עם הפיזיקאי איאן דונלי''' (ג'רמי רנר), כדי לברר מדוע החייזרים הגיעו לכדור הארץ.
יחדיו, השניים מגיעים אל מחנה צבאי זמני, שהוקם בסמוך למקום עצירתה של אחת החלליות במדינת מונטנה שבארצות הברית. הם נכנסים אל החללית של החייזרים ומצליחים ליצור קשר עם שני חייזרים בעלי שבעה גפיים, המכונים בפיהם "heptapods", להם איאן מעניק את כינוי החיבה אבוט וקוסטלו. לואיז מגלה כי לחייזרים יש שפה כתובה המורכבת מסמלים מעגליים, והיא מתחילה ללמוד מספר סמלים, המהווים יחד אוצר מילים בסיסי. ככל שהיא הופכת יותר ויותר מיומנת בשפה, היא מתחילה לחלום בהקיץ ולחזות בתמונות שלה עם בתה האנה.
לאחר שרכשה מספיק ידע, לואיז שואלת את החייזרים מה הם רוצים, והם עונים: "הצעה כלי-נשק". תשובתם נתפסת כמאיימת על ידי מדינות שונות בעולם, והפחד מהאיום הפוטנציאלי מן החייזרים מוביל את אותן מדינות לנתק את התקשורת מול המדינות האחרות, ולהכין את הצבא שלהם לתקיפה. עם זאת, לואיז חושבת כי הסמל "כלי-נשק" עשוי להיות תרגום חלופי למילה "כלי-עבודה". מספר חיילים אמריקאים מחליטים על דעת עצמם להניח מטעני נפץ בתוך החללית של החייזרים. לא מודעים לכך, לואיז ואיאן חוזרים אל החללית ומקבלים כמות גדולה מאוד של סימנים בשפת-החייזרים. רגע לפני הפיצוץ, אבוט "דוחף" (באמצעות שליטתו בכבידה בחדר) את לואיז ואיאן אל מחוץ לחללית, ומציל את חייהם. השניים מתעוררים מאוחר יותר במחנה הצבאי הסמוך, עם זעזוע מוח. החללית מתרחקת מהקרקע ונעצרת גבוה בשמיים. מניתוח הסמלים שהתקבלו, איאן מסיק כי החייזרים מעוניינים להעניק להם 1/12 מתוך "מתנה" כלשהי. הם מסיקים כי החייזרים מעוניינים ש-11 המדינות השונות (12 אתרי-הנחיתה) ישתפו פעולה ויעבדו יחדיו.
בינתיים, סין מכינה את ההתקפה שלה. לואיז ממהרת בחזרה אל החללית, ושואלת את החייזרים על חזיונותיה. קוסטלו מספר לה שאבוט גוסס ומסביר לה כי היא רואה את העתיד, וחושף לצופים כי ה-"חזיונות" שלה אינם פלאשבקים אל העבר - אלא אל העתיד. קוסטלו מסביר לה כי הם באו לעזור לאנושות, על ידי שיתוף שפתם, המהווה "כלי" המשנה את תפיסת הזמן, וזאת מאחר שהחייזרים כבר יודעים שבעוד 3,000 שנים הם יצטרכו את עזרתה של האנושות.
לואיז חוזרת אל המחנה הצבאי, שנמצא בתהליכי פינוי. יש לה חיזיון נוסף, בו היא נמצאת בעתיד בקבלת פנים של האו"ם, משוחחת עם גנרל שאנג (צ'י מא), שמודה לה שהצליחה לשכנע אותו להשעות את המתקפה הסינית. הוא מספר לה כי היא התקשרה אליו למכשיר הטלפון הנייד הפרטי שלו; הוא מראה לה את מספר הטלפון שלו, ואומר שהוא יודע שהוא חייב לעשות, מבלי להבין למה. בהווה, לואיז גונבת טלפון לוויני ומתקשרת לשאנג. אף על פי שהיא דוברת מנדרינית, היא עדיין לא יודעת מה לומר לו, עד אשר יש לה חיזיון נוסף, בו שאנג ממשיך ומסביר לה שהיא שכנעה אותו על ידי חזרה על המילים האחרונות של אשתו בטרם מותה, אותן הוא לוחש לאוזניה של לואיז. בהווה, לואיז חוזרת על המילים האלו בשיחתה הטלפונית עם שאנג. בעקבות השיחה, שאנג משהה את המתקפה הסינית, המדינות האחרות מחדשות את הקשרים זו עם זו, ו-12 החלליות עוזבות את כדור הארץ. בעודם עוזבים את המחנה הצבאי המתפנה, איאן ולואיז מודים באהבתם זה לזה. לואיז חוזה כי איאן הוא בעלה, ואבי בתה, האנה והיא החליטה להינשא לו ולהביא את בתם לעולם אף על פי שחזתה שבתה תמות כשסיפרה את זה לאיאן בשלב גדילתה של האנה, הוא לא יכל לשאת את זה ובשל כך הם התגרשו.
הפקה
במשך זמן רב במאי הקולנוע וילנב רצה לעשות סרט מדע בדיוני, אך "מעולם לא מצא את הדבר הנכון". בינתיים, התסריטאי אריק הייסרר ניסה במשך שנים לקדם פרויקט עיבוד קולנועי של הסיפור הקצר "סיפור חייך" מאת טד צ'יאנג, וכבר כמעט ונואש מהרעיון, בזמן שמפיקי הקולנוע כהן ולוין פנו אליו בנוגע לפרויקט מדע בדיוני עתידי פוטנציאלי. עם זאת, כהן ולוין הציגו את הנובלה לווילנב, שמיד מצא חן הרעיון בעיניו, אף על פי שבאותה העת היה שקוע בעבודתו על הסרט "אסירים", ומשמעות הדבר הייתה שאין לו את הזמן הפנוי כדי לעבד את הסיפור לתסריט ראוי. כהן ולוין הצליחו להשיג טיוטה ראשונה, אשר מאוחר יותר וילנב שיכתב לתסריט מוגמר. בסופו של דבר, וילנב שינה את שם הסרט, מ-"סיפור חייך" (Story of Your Life) ל-"המפגש" (Arrival); גם מפני שעלילת התסריט כבר התרחקה כל כך מזו של הסיפור הקצר, כמו גם שהשם הקודם נשמע "יותר כמו קומדיה רומנטית". אף על פי שווילנב, על פי דבריו, שקל "מאה" שמות אפשריים עבור הסרט, בסופו של דבר הוא בחר בהצעה הראשונה של הצוות.
הייסרר אמר שגרסאות מוקדמות יותר של התסריט, היה לסרט סוף אחר. במקור, המתנה שה-heptapods (החוצנים) משאירים לנו (לבני האדם) היא "שרטוטי ספינת חלל בין-כוכבית, מעין תיבת נח" שיאפשרו לאנושות לעזור להם, בעוד 3,000 שנים. עם זאת, לאחר יציאתו לאור של סרטו של כריסטופר נולאן "בין כוכבים" בשנת 2014, וילנב והייסרר הסכימו שהסוף הקיים לא יעבוד. הוחלט כי המתנה של החוצנים תהיה "מה שהיה שם, מתחת לאפינו ... כוחה של השפה שלהם".
הצילומים של הסרט החלו ב-7 ביוני 2015, במונטריאול, קוויבק, קנדה, מיד אחרי שרנר השלים את צילומי "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים".
בתסריט נעשה שימוש בשפה שעוצבה על ידי האמנית מרטין ברטרנד (אשתו של מעצב ההפקה פטריס ורמט), בהתבסס על רעיון מקורי של התסריטאי. סטיבן וולפרם וכריסטופר וולפרם אבחנו ובדקו את הרעיון, על מנת לספק את הבסיס לעבודתה של לואיז בסרט. כמו כן התייעצו עם שלושה בלשנים מאוניברסיטת מקגיל. הקבצים הקולים של השפה הזרה נוצרו לאחר התייעצות עם מורגן סונדרגר, מומחה לפונטיקה. ליסה טרוויס העניקה ייעוץ למעצבי הבמה במהלך הבניה של תפאורת מקומות העבודה של גיבורת הסרט. עם ג'סיקה קון, עמיתת מחקר ב-Canada Research Chair המתמחה בתחביר ובשפות ילידים, התייעצו בשל המומחיות שלה בבלשנות במהלך תהליך השלמת כתיבת התסריט.
מוזיקה
יוהאן ג'והנסון החל להלחין את המנגינה לאחר שהחלו צילומי הסרט, כשהוא מתבסס על התסריט ועל איורי העיצוב האמנותי. הוא פיתח את אחת הנעימות המרכזיות של הסרט כבר בשבוע הראשון, תוך שימוש בחזרות של קולות וצלילי פסנתר. כמו כן, בסרט נעשה שימוש ביצירה "On the Nature of Daylight" מאת המלחין מקס ריכטר, על רקע כתוביות הפתיחה והסיום של הסרט.
הפצה
באוגוסט 2016 הוקרן לראשונה הקדימון הרשמי של הסרט. סרטי פרמאונט פרסמה סדרה של פוסטרים לצורך קידום מכירות, כאשר באחד מהם נראה עב"ם מרחף מעל קו הרקיע של הונג קונג, שכלל את אחד מסימני ההיכר של שאנגחאי - מגדל פנינת המזרח. חוסר הדיוק הזה הכעיס את קהילת המדיה החברתית של הונג קונג. הפוסטרים הוסרו והחברה פרסמה הצהרה, המייחסת את חוסר הדיוק לספק צד שלישי.
מדיה ביתית
הסרט הופץ למכירה לצפייה ביתית בהפצה דיגיטלית ב-31 בינואר 2017 ובפורמט Blu-ray ו-DVD ב-14 בפברואר 2017.
הכנסות
נכון ל-22 בפברואר 2017, הסרט גרף 100 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-95.4 מיליון דולר בשאר העולם, ובכך סך הכנסותיו העולמי של הסרט עומד על 195.3 מיליון דולר (בעוד תקציב הסרט עמד על 47 מיליון דולר).
הסרט עלה לאקרנים במקביל לסרטים Almost Christmas ו-Shut In, ועל פי התחזיות, הסרט היה צפוי להכניס כ-17 מיליון דולר מ-2,317 בתי קולנוע במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו (על פי תחזיות שמרניות יותר - 12-15 מיליון דולר). בהקרנות המקדימות של הסרט בערב יום חמישי, הסרט הוקרן ב-1,944 בתי קולנוע והכניס 9.4 מיליון דולר ביומו הראשון, הצלחה שגרמה לעדכון התחזית ל-24 מיליון דולר. בסופו של דבר, הסרט הכניס 24.1 מיליון דולר במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו, וסיים במקום השלישי בקופות הכרטיסים של אותו סוף שבוע. בסוף השבוע השני להקרנתו, הסרט הכניס 12.1 מיליון דולר (ירידה של 49.6%), ובסוף השבוע השלישי הכניס 11.5 מיליון דולר (ירידה של 5.6% בלבד). בעקבות קבלת שמונה מועמדויות לפרס אוסקר, הסרט שב והוקרן בהפצה נרחבת ב-1,221 בתי קולנוע ב-27 בינואר 2017 (גידול של 1,041 לעומת השבוע שקדם לו) וגרף 1.5 מיליון דולר בסוף שבוע זה (עליה של 357.4% לעומת הכנסות השבוע הקודם, שעמדו על 321,411 דולר).
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע. ב-Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג גבוה של 94% בהתבסס על 434 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 82% בהתבסס על 50,000+ הצבעות. על פי דעת הקונצנזוס, נכתב באתר כי הסרט "מספק חוויית צפייה שחובה-לצפות עבור חובבי המדע הבדיוני השכלתני שמתמקד בנושאים כבדים בצורה מרגשת ובחיבה אמיתית, עם הופעה נפלאה של איימי אדמס". ב-Metacritic הסרט קיבל ציון של 81 מתוך 100, המבוסס על 52 ביקורות, לרבות תשבחות בינלאומיות, וציון של 8.1 בהתבסס על 1854 הצבעות. על פי סקר של חברת CinemaScore, הסרט קיבל ציון ממוצע של "B" (בסולם שבין +A ל-F).
בריאן טלריקו (RogerEbert.com) העניק לסרט ציון של 3 מתוך 4: "סרט זה נועד בו-זמנית לאתגר את הצופים, לרגש אותם ולגרום להם לדבר. על פי רוב, זה מצליח". סם לנסקי (Time.com) תיאר את הסרט כ-"מדע בדיוני בוגר ומתוחכם: סרט על חייזרים לאנשים שלא אוהבים סרטים על חייזרים". כריסטופר אור (The Atlantic) כתב: "המפגש, סרטו המדהים החדש של דני וילנב, מתחיל עם מפגש - אם כי אולי לא מהסוג שהייתם מצפים לו". כריס טילים (IGN) העניק לסרט ציון של 8.5 מתוך 10, ונימק: "המפגש הוא שיעור בבלשנות מוסווה כשובר קופות, אם כי [הסרט] הרבה יותר משעשע ממה שזה נשמע. הסרט כולל נגיעות של בין כוכבים, קונטקט ומפגשים מהסוג השלישי... הוא מדע בדיוני חכם, מחוכם, השואל שאלות גדולות, ועושה עבודה טובה למדי להשיב עליהן".
מבקר הקולנוע הבריטי רובי קולין נתן לסרט ציון חמש מתוך חמש, וכינה אותו "מכונס בתוך עצמו, פילוסופי עם נטייה לקיומיות - ובכל זאת הוא נפרש במהלך בלתי מתפשר של התרגשות. וישנה התגלות באמצע הסרט... שגורמת להרגשה כמו נפילה מהכיסא".
אקאשי מוטוג'ירו
אקאשי מוטוג'ירו (ביפנית: 明石 元二郎; 1 בספטמבר 1864 בפוקוקה, שביפן – 26 באוקטובר 1919 בפוקוקה, שביפן) היה גנרל יפני, המושל הכללי של טייוואן בשנים 1918 – 1919. במהלך מלחמת רוסיה–יפן ארגן אספקת הנשק לבדלנים הפינים והקווקזים.
ביוגרפיה
בשנת 1889 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הגבוהה של הצבא הקיסרי. בשנת 1894 נשלח ללמוד בגרמניה. עם פרוץ מלחמת סין-יפן, הוזעק ליפן, שירת במטה אוגדת המשמר בפורמוזה.
הוא היה משקיף צבאי בפיליפינים במלחמת ארצות הברית-ספרד. בשנת 1900 נשלח לסין להשתתף במשא ומתן בסיום מרד הבוקסרים.
בינואר 1901 מונה לנספח צבאי בצרפת. ב-15 באוגוסט 1902 התמנה לנספח צבאי ברוסיה. הגיע לפטרבורג ב-1 בנובמבר 1902.
עם פרוץ מלחמת רוסיה-יפן ב-10 בפברואר 1904 הוא מונה לנספח צבאי בסטוקהולם, אך נסע ברחבי אירופה ואסף מידע. באמצעות אקאשי מומנו מהפכנים רוסים, בדלנים פיניים, פולנים וקווקזים ברוסיה. כסף יפני קיבל גם מנהיג מפלגת ההתנגדות הפעילה, העיתונאי קוני ציליאקוס, מנהיג מפלגת הפדרליסטים הסוציאליסטים הגאורגיים גאורגי דקנושישווילי. ביולי 1904 נפגש אקאשי עם פלחנוב ולנין בז'נבה. באמצעות ציליאקוס הוא מימן את ועידת פריז של מפלגות האופוזיציה הרוסיות בשנת 1904 ואת ועידת ז'נבה בשנת 1905. בסך הכל, כמיליון ין (כ-35 מיליון דולר במחירי 1990) שהוקצו על ידי המטה הכללי היפני הושקע בפעילות חתרנית ברוסיה דרך אקאשי.
ב-11 בספטמבר 1905, זמן קצר לאחר כריתת הסכם השלום בפורטסמות', הוטל על אקאשי לחזור ליפן. ב-28 בדצמבר הגיע לטוקיו.
לאחר מסירת דיווח על עבודתו מונה אקאשי לנספח צבאי בגרמניה. עם זאת, בשנת 1906, עיתון ברוסיה פרסם את היקף פעילותו של אקאשי, בעיקר המבצעים החשאיים למימון תנועות בדלניות. הדיווח פורסם גם על ידי עיתוני אירופה ובשנת 1907, אקאשי שוב הוחזר מאירופה.
באוקטובר 1907 מונה אקאשי לראש המשטרה הצבאית בקוריאה. בדצמבר 1913 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ובאפריל 1914 מונה לסגן רמטכ"ל. בתפקיד זה הוא התעקש לכבוש את צ'ינגדאו ולהעלות 21 תביעות לסין.
בשנת 1918 התמנה למושל הכללי של טייוואן. מת באוקטובר 1919.
דייוויד פקארד
דייוויד פקארד (באנגלית: David Packard; 7 בספטמבר 1912 - 26 במרץ 1996) היה סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית במהלך ממשלו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון. לפני כן ייסד לצד ויליאם היולט את חברת היולט פקארד בשנת 1939, וכיהן כנשיאה (1947–1964) כמנכ"ל (1964 - 1968) וכיו"ר מועצת המנהלים (1964 - 1968, 1972–1993)
כמו כן, בשנים 1976–1981 שימש כנשיא the Uniformed Services University of the Health Sciences. בנוסף כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של Regents בשנים 1973–1982.
ב-1988 עוטר במדליית החירות הנשיאותית והוא ידוע בשל חידושים טכנולוגיים רבים כמו גם בזכות עשייה פילנתרופית משמעותית ביותר.
פרטים אישיים
פקארד נולד בפואבלו, קולורדו ולמד בבית הספר התיכון Centennial High School שם הפגין התעניינות במדעים, הנדסה וספורט, כמו גם יכולות מנהיגות. אביו היה עורך דין. פקארד סיים את התואר הראשון באוניברסיטת סטנפורד ב-1934, וזכה שם ל"אותיות" (מנהג אמריקאי לפיו ספורטאים מחוננים בתחומים להם מעניק המוסד האקדמי חסות, יכולים להרוויח "אותיות" אותן ניתן לתפור על המעיל) בפוטבול ובכדורסל וזכה לחברות ב-Phi Beta Kappa Society והפך ל"אח" ב-Alpha Delta Phi (אחווה ספרותית). בסטנפורד פגש פקארד שני אנשים שהשפיעו רבות על חייו: לוסיל סולטר וויליאם היולט. באותה נקודת זמן פנה פקארד ללימודים קצרי טווח באוניברסיטת קולורדו, בטרם עזב לטובת משרה אותה קיבל בג'נרל אלקטריק ב-Schenectady שבניו יורק. ב-1938 חזר לסטנפורד מניו יורק, שם השלים באותה השנה תואר שני בהנדסת חשמל. עוד באותה שנה, נשא פקארד לאישה את לוסיל סולטר, איתה הביא במהלך השנים ארבעה ילדים לעולם: דייוויד, ננסי, סוזן וג'ולי. לוסיל פקארד הלכה לעולמה ב-1987.
היולט פקארד
ב-1939 ייסד עם עמיתו היולט את היולט פקארד (HP) במוסך של משפחת פקארד, שלימים הפך למוזיאון ונחשב לערש הולדתו של עמק הסיליקון. השקעת ההון הראשונית של היולט ופקארד עמדה על כ-538 דולר אמריקאי (כ-9,000 דולר אמריקאי בערכים של 2012). בספר The HP Way ציין פקארד שהשם היולט פקארד נקבע בהטלת מטבע - HP ולא PH. המוצר הראשון שלהם היה מתנד צליל שנמכר לחברת וולט דיסני לצורך שימוש בפסקול סרט ההנפשה פנטסיה. הספר The HP Way מתאר את פילוסופיית הניהול של היולט פקארד אשר עודדה יצירתיות והתרחקה מפורמליות ומהיררכיה עסקית מסורתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה ייצרה היולט פקארד מכשירים, התקנים ואמצעים בתחומים האוויריים והימיים, בתחום הרדיו ואף ראדארים וסונארים.
ב-1947 הפכה החברה לתאגיד, כשפקארד מתמנה לנשיא הראשון שלה ומשמש בתפקידו זה עד 1964. באותה שנה נבחר לכהן כמנכ"ל וכיו"ר מועצת המנהלים והחזיק בתפקידיו אלו עד שנת 1968. פקארד עזב את HP ב-1969, על מנת לשרת בממשל ניקסון. שירת תחת ממשל ניקסון עד 1971, אז חזר ל-HP ונבחר שוב לתפקיד יו"ר מועצת המנהלים ושירת בתפקידו זה מ-1972 ועד 1993. ב-1991 פיקח על תהליך מקיף של ארגון מחדש בחברה. פקארד פרש מ-HP ב-1993. בעת מותו ב-1996, שווי החזקותיו ב-HP הוערך בלמעלה ממיליארד דולר אמריקני.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית
בסמוך לסיום כהונתו כסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, כתב פקארד את "תזכיר פקארד" ("the "Packard Memo) או "תעסוקת משאבים צבאיים בהתרחשות התפרעויות אזרחיות" ("Employment of Military Resources in the Event of Civil Disturbances"). חוק זה, שנכנס לתוקפו בפברואר 1972, מתאר יוצאים מן הכלל לחוק Posse Comitatus Act שנחקק ב-1878, ואשר מגביל את יכולת הממשל הפדרלי של ארצות הברית לעשות שימוש בצבא ארצות הברית לצורך אכיפת חוק, להוציא מקרים בהם ניתן אישור מפורש של חוקת ארצות הברית או של חוק שחוקק הקונגרס של ארצות הברית - תוך ציון העובדה שחוקת ארצות הברית מספקת יוצא מן הכלל, כשיש צורך "למנוע אובדן חיים או הרס מופקר של רכוש וכדי להשיב על כנו את התפקוד הממשלתי ואת הסדר הציבורי, כאשר אירועים חמורים, אסונות או הפרעות אזרחיות פתאומיות ובלתי צפויות, מסכנים בצורה רצינית חיים ורכוש ומשבשים תפקידים ממשלתיים רגילים, עד כדי כך שהרשויות המקומיות המוסמכות כדין אינן מסוגלות לשלוט בסיטואציות" ו"להגן על רכוש פדרלי ועל פונקציות ממשלתיות פדרליות כאשר קיים הצורך בהגנה והרשויות המקומיות המוסמכות כדין אינן יכולות או מסרבות לספק הגנה נאותה". סעיף 214.5 מצהיר כי "העסקת משאבים צבאיים של משרד ההגנה בסיוע לרשויות האזרחיות לשליטה במהומות אזרחיות, יהיה בדרך כלל מושתת על הוצאת Presidential Executive order (צו מינהלי נשיאותי) או על Presidential directive authorizing עם יוצאים מהכלל "המוגבלים ל":
על פי לינדורף, יוצאים מן הכלל אלו מחזירים למעשה את האפשרות לכינונו של ממשל צבאי בארצות הברית, דבר שנאסר מאז 1878.
פקארד התפטר בדצמבר 1971 וחזר ל-HP ב-1972, לתפקיד יו"ר מועצת המנהלים.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 היה פקארד יועץ בכיר של הבית הלבן לענייני ניהול ורכש ביטחוני. הוא שימש כיו"ר The Business Council ב-1973 וב-1974.
ב-1985–1986 שימש כיו"ר Packard Commission.
אינטרנט
על פי הוראתו של פקארד, נרשם הדומיין "HP.com" ב-3 במרץ 1986 והיה לאחד משמות התחום הראשונים שנרשמו אי פעם.
פילנתרופיה
מראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד למותו בשנת 1996, הקדיש פקארד חלק ניכר מזמנו ומהונו, לפרויקטים פילנתרופיים. על פי בקשת בנותיו, ננסי פקארד ברנט וג'ולי פקארד, הקימו ב-1978 דייוויד ולוסיל פקארד את קרן ה-Monterey Bay Aquarium. בסופו של דבר תרם הזוג 55 מיליון דולר אמריקאי, על מנת לבנות את האקווריום החדש, אשר נפתח ב-1984, כשג'ולי פקארד משמשת כמנכ"לית. ב-1987 העניק פקארד 13 מיליון דולר אמריקאי ליצירת Monterey Bay Aquarium Research Institute, ו-David and Lucile Packard Foundation סיפקה מאז כ-90% מתקציב התפעול של המכון.
ב-1964 ייסד הזוג את David and Lucile Packard Foundation. ב-1986 תרם הזוג 40 מיליון דולר אמריקאי לבניית מה שהפך ל-Lucile Packard Children's Hospital באוניברסיטת סטנפורד; בית החולים החדש נפתח ביוני 1991. ב-1994 תרמו פקארד והיולט, במשותף, 77 מיליון דולר אמריקאי לאוניברסיטת סטנפורד, תרומה שבעבורה הוסב שמו של בניין בית הספר להנדסת חשמל על שמו של דייוויד פקארד. הבניין ממוקם בסמוך למרכז ההוראה ויליאם היולט.
פקארד היה חבר בחבר הנאמנים של AEI (מכון מחקר פוליטי אמריקאי בעל השפעה, שלמרבית החוקרים בו דעות שמרניות ונאו-קונסרבטיביות). הוא נפטר ב-26 במרץ 1996, בגיל 83, בסטנפורד שבקליפורניה, כשהוא משאיר את רוב רכושו לקרן דייוויד ולוסיל פקארד.
במותו, קרוב לארבעה מיליארד דולר אמריקאי ניתנו לקרן פקארד, בכלל זה כמויות גדולות של מקרקעין יקרי ערך בלוס אלטוס הילס, קליפורניה. כל שלוש בנותיו של פקארד יושבות בחבר הנאמנים של הקרן.
לפקארד הוענקו מספר רב של פרסים, מדליות ואותות כבוד שונים.
דוד שוהם
דוד שוהם (1923 – 2005) היה כלכלן ישראלי, שכיהן כמנכ"ל הבנק לסחר חוץ, מנכ"ל בנק כללי לישראל, היו"ר השני של קרן שיבא ויו"ר מועצת המנהלים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות.
משפחתו
דוד שוהם נולד בתל אביב לזאב שוהם, שהיה עורך דין, פעיל ציוני ופעיל ציבור באירופה ובחיפה, ולצילה, בתו של ישראל פיינברג ואחותו של אבשלום פיינברג.
שוהם גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה בוגר בית הספר החקלאי בפרדס חנה.
היה חבר במחתרת ההגנה. עם התקרבות רומל אל ארץ ישראל הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת בפלוגה 18 ("מכבי"), שהייתה מהראשונות שגויסו מארץ ישראל. הוא ירד למצרים והשתתף בפלישה לאיטליה, ובקרבות נהר הסניו לחם עם יחידת המרגמות שהצטרפה לבריגדה היהודית. שם נתקל לראשונה בשארית הפליטה והחל לפעול להקלת מחסורם של הניצולים.
בשנת 1946, חזר שוהם לארץ, למד כלכלה בירושלים, ועם פרוץ מלחמת הקוממיות הצטרף ליחידת המרגמות של החטיבה הירושלמית. אחר כך היה מ"פ וסמג"ד בגדוד בית חורון של החטיבה, בפיקודו של מאיר זורע, והשתתף בקרבות הקשים בירושלים ובדרך אליה.
אחרי המלחמה התחתן דוד עם דינה לבית רצקי, אחות מוסמכת בבית החולים "הדסה" בירושלים ויו"ר עמית של מועצת ויצו העולמית. לזוג נולדו שני ילדים: אבשלום (אבשה), שנקרא ע"ש דודו של דוד, אבשלום פיינברג ודורית, שתי נכדות ונינים.
בנו, אבשלום התגייס לסיירת שקד וב-1970 ספג פציעה קשה בראשו מרסיסי מרגמה, ואחרי סבל של ארבע שנים נפטר. זו הייתה חוויה מכוננת בעבור דוד שוהם, ובגיל 60 פרש מעבודתו, ומכאן ואילך הקדיש את מרצו לתרומה לחברה.
שוהם נפטר בשנת 2005 ונקבר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
קריירה
שוהם סיים תואר שני בכלכלה ב, ושירת במשרד האוצר בתחום מטבע החוץ תחת לוי אשכול ופנחס ספיר. למרות דעותיו הפוליטיות הימניות, אמר שתמיד הסתדר היטב עם המפא"יניקים. אחרי שליחויות כלכליות בארצות הברית ובבריטניה הוא התמנה למנהל הבנק לסחר חוץ, ואחר כך עמד בראש בנק כללי של הברון רוטשילד.
נשיא הטכניון לשעבר, אלוף (בדימוס) עמוס חורב, מספר איך סייע ביכולתו הארגונית וברצונו הטוב להקים את בית הספר לרפואה ע"ש ברוך (ברוס) רפופורט בטכניון ואת המרכז למחקר רפואי.
במסגרת תפקידיו בשירות המדינה כיהן כסגן מנהל המועצה לכוח אדם ולשכת המענק במשרד ראש הממשלה, סגן מפקח על מטבע חוץ במשרד האוצר, נציג האוצר בניו-יורק ויועץ כלכלי בשגרירות ישראל בלונדון. בהמשך, מנכ"ל הבנק לסחר חוץ, מנכ"ל בנק כללי לישראל ודירקטור בחברות.
במסגרת פעילויותיו הציבוריות: היה חבר מזכירות איגוד החיילים המשוחררים; חבר המועצה להנצחת החייל (משרד הביטחון); חבר הקורטוריום של הטכניון; בהנהלת ידידי שמורות הטבע והגנים; בהנהלת אגודת ידידי האוניברסיטה הפתוחה; בהנהלת האגודה לשיקום נפגעי ראש; יו"ר קרן אהרונסון, בית אהרונסון ומוזיאון ניל"י; יו"ר קרן שיבא בבית החולים תל השומר; חבר הנהלת מכון רפפורט למחקר רפואי; חבר הנהלת קרן בוקסבאום וקרן מלגות על שם רוקח.
פעילות ציבורית
שוהם הקים באוניברסיטה הפתוחה קרן מלגות לחיילים קרביים לזכר בנו אבשלום. הוא היה ממייסדי המכון הלאומי לשיקום נפגעי ראש. הוא עמד בראש שתי קרנות חשובות - קרן חיים שיבא למחקר רפואי וקרן בוקסנבאום נטע.
הוא היה פעיל בוועד להנצחת החייל ובאיגוד החיילים המשוחררים בישראל.
הוא עמד בראש קרן ובית אהרונסון בזכרון יעקב.
כשהתגלתה מערת הנטיפים ליד בית שמש, הוא גייס משאבים לפיתוחה, והיא נקראה על שם בנו אבשלום. אורי ביידץ, מנכ"ל ואחר כך יו"ר רשות הטבע והגנים, מספר על תרומתו לחי-בר ולקרן היעל ע"ש אברהם יופה.
אירוויזיון 2021
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2021 היא ההפקה ה-65 של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. הולנד הייתה אמורה לארח את התחרות ב-2020, לאחר זכייתה באירוויזיון 2019, אך זו בוטלה בשל מגפת הקורונה. התחרות התקיימה באהוי רוטרדם בין 18 ל-22 במאי 2021 ואורגנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) ועל ידי גופי השידור המארחים AVROTROS, Nederlandse Publieke Omroep (NPO) ו-Nederlandse Omroep Stichting (NOS).
לאחר ביטול אירוויזיון 2020 איגוד השידור האירופי (EBU) דן בנושא זהות משתתפי התחרות ב-2021 והחליט לתת למדינות חופש בבחירת הנציג - אם יהיה זה מי שנבחר ב-2020 או נציג אחר. בנוסף, הוחלט כי כל המדינות תיאלצנה לבחור שיר חדש ולא תוכלנה להתמודד עם השיר שנבחר לתחרות שנה קודם לכן.
השיר שזכה באירוויזיון 2021 היה השיר שייצג את איטליה - "Zitti e buoni" של להקת מונסקין.
בנוסף, בשנה זו אוסטרליה כשלה להעפיל לגמר התחרות לראשונה בתולדותיה, ובכך אוקראינה נותרה המדינה היחידה שמעולם לא כשלה להעפיל לשלב הגמר.
מיקום
אירוויזיון 2021 נערך באהוי רוטרדם שברוטרדם, הולנד, אחרי שזכתה באירוויזיון 2019 עם השיר "Arcade", בביצוע דאנקן לורנס. ההודעה נמסרה במהלך משדר אירוויזיון: Europe Shine a Light, ששודר ב-16 במאי 2020.
טקס הפתיחה "שטיח הטורקיז" נערך ב.
זו הייתה הפעם החמישית בה הולנד אירחה את התחרות, לאחר הפעם האחרונה באירוויזיון 1980. אהוי רוטרדם אירח בעבר גם את אירוויזיון הילדים 2007.
הכנות
עוד טרם ההכרזה ובעקבות ביטולו של אירוויזיון 2020, איגוד השידור האירופי החל בשיחות עם גופי השידור הציבוריים ההולנדיים AVROTROS, NOS ו-NPO, וכמו כן גם עם העיר רוטרדם אשר הייתה אמורה לארגן את התחרות ב-2020, לגבי האפשרות לערוך את התחרות ב-2021 בעיר. ב-23 באפריל 2020 מועצת העיר של רוטרדם אישרה תקציב מוגדל לאחר שהתקשורת ההולנדית דיווחה כי העיר תדרוש תוספת של 6.7 מיליון אירו כדי לארח את התחרות. ההחלטה הייתה אמורה להתקבל תוך זמן קצר, שכן נדרש ליידע את איגוד השידור האירופי עד סוף אפריל אם רוטרדם מוכנה לארח את התחרות. גופי השידור AVROTROS, NOS ו-NPO היו צריכים למצוא חלופה עד אמצע מאי 2020, במקרה שרוטרדם תסרב לארח את האירוע. במאי 2020 החליטו הרשויות בהולנד להדק את החוקים המקומיים לקיום אירועים המוניים עד למציאת חיסון נגד COVID-19, מה שהטיל ספק בקיום האירוע. עם זאת, AVROTROS המשיכה בשיחות עם ממשלת הולנד.
ב-18 בספטמבר 2020 איגוד השידור האירופי הציג ארבעה תרחישים לקיום התחרות ברוטרדם אשר קשורות למגבלות הקורונה:
ב-30 באפריל 2021 הכריז האיגוד שהתחרות תתקיים לפי המתכונת השנייה. הוחלט שבכל אחת מההופעות תהיינה הכנסת קהל של עד 3,500 איש (מתוך כ-16 אלף מקומות), ולאירוע יבואו עד 500 עיתונאים (במקום 1,500 כפי שקורה בדרך כלל).
תאריכים
ב-15 ביוני 2020, איגוד השידור האירופי וגופי השידור המארחים AVROTROS, NOS ו-NPO אישרו כי תחרות 2021 תתקיים ב-18 במאי (חצי גמר 1), 20 במאי (חצי גמר 2) ו-22 במאי (גמר) 2021.
עיצוב במה
במהלך ההכרזה על מועדי התחרות, סיטסה באקר, המפיקה בפועל של אירוויזיון 2021, הצהירה כי תכנון הבמה לשנת 2020 ישמש גם בתחרות 2021. העיצוב הוא בהשראת הסיסמה "Open Up" והנוף השטוח ההולנדי הטיפוסי. את במת האירוויזיון עיצב מעצב הבמה הגרמני פלוריאן וידר, שעיצב את הבמות גם בתחרויות בשנים 2011, 2012, 2015, 2017 ו-2019. בשונה מאירוויזיון 2019, הגרין רום מוקם למרגלות במת ההופעות הראשית.
המפקח על התחרות
בינואר 2020 הודיע איגוד השידור האירופי כי מרטין אוסטרדאל יהיה המפקח על תחרות האירוויזיון לאחר אירוויזיון 2020, ויחליף את יון אולה סאנד. לפני מינויו היה אוסטרדאל מפיק בפועל בשנים 2013 ו-2016, והיה חבר בקבוצת האירוויזיון (Eurovision Song Contest reference group) בין 2012 ל-2018.
שירים
לאחר ביטול התחרות ב-2020, איגוד השידור האירופי בחן את האפשרות לאפשר לשירים שנבחרו לאירוויזיון 2020 להתמודד באירוויזיון 2021, דבר שצריך לדון בו עם קבוצת האירוויזיון ועם גופי השידור הארציים. ויקטוריה, המשתתפת המתוכננת של בולגריה באירוויזיון 2020, הביעה בפומבי את תמיכתה במהלך כזה. עם זאת, ב-20 במרץ 2020, קבוצת האירוויזיון החליטה כי בהתאם לכללי תחרות האירוויזיון, לא ניתן יהיה להתמודד עם שירי 2020 באירוויזיון 2021.
השיר הנבחר של בלארוס לתחרות, "Ya nauchu tebya", של להקת גלסי זמסטה, נפסל על ידי רשות השידור האירופאית, ב-11 במרץ 2021, זאת מכיוון שמילות השיר 'מאיימות על האופי הלא פוליטי של התחרות'.
הופעות אורחות
ב-4 במאי 2021 פרסם ה-EBU מידע על פעולות הפתיחה והמרווח.
חצי הגמר הראשון נפתח על ידי דאנקן לורנס, בביצוע "Feel Something", והציג את הזמרת דווינה מישל והשחקנית תכלא רוטן בפעולה מרווח שכותרתה "The Power of Water", ובמרכזה ההיסטוריה של הולנד לניהול מים. מישל ביצעה את הסינגל החדש שלה "Sweet Water" בהופעה.
חצי הגמר השני נפתח על ידי רקדנית השובר Redo והזמרת Eefje de Visser, כאשר רקדנית הבלט אחמד ג'ודה והאופנוען המקצועי דז מארסן הופיעו במהלך ההפרש.
הגמר נפתח במצעד הדגלים המסורתי, שהציג את כל עשרים וששת המועמדים הסופיים, מלווה ברמיקס של "Venus" שהופק ובוצע על ידי התקליטן פיטר גבריאל. פעולות האינטרוואל כללו מעורב של "Hero", "Ten Feet Tall" ו-"Titanium" בביצוע הדי ג'יי אפרוג'ק, הזמרים גלניס גרייס וולף יחד עם תזמורת סימפונית שהורכבה מנגנים צעירים מרחבי הולנד; מעשה האינטרוולים "Rock the Roof", שבו שישה זוכים באירוויזיון לשעבר - לני קוהר, טיץ'-אין, סנדרה קים, הלנה פפריזו, לורדי ומונס סלמרלוב - ביצעו את שיריהם הזוכים בכמה מקומות ברוטרדם; ודאנקן לורנס, שביצע את שירו הזוכה "Arcade" ואת הסינגל החדש שלו "Stars". במהלך השניות האחרונות של ההצבעה בוצע מערכון ריקודים שכותרתו "The Human Countdown".
הפקה
אירוויזיון 2021 יהיה הפקה משותפת בין שלושה ארגוני טלוויזיה הולנדיים קשורים – AVROTROS, Nederlandse Publieke Omroep (NPO) ו-Nederlandse Omroep Stichting (NOS) – אשר כל אחד מהם קיבל על עצמו תפקיד אחר.
המדינות המשתתפות
איגוד השידור האירופי הודיע ב-26 באוקטובר 2020 כי 41 מדינות ישתתפו בתחרות, אלה אותן מדינות שהיו אמורות להשתתף בתחרות 2020 שבוטלה. בולגריה ואוקראינה יחזרו לתחרות לאחר שנעדרו מתחרות 2019, בעוד שהונגריה ומונטנגרו פרשו מהתחרות. מאוחר יותר, ארמניה פרשה מהתחרות בשל בעיות כלכליות ופוליטיות במדינה. עם זאת, לאחר פסילת בלארוס מהתחרות בשל שירה הפוליטי, מספר המדינות המשתתפות ירד ל-39.
חצי הגמר הראשון
חצי הגמר הראשון התקיים ב-18 במאי 2021. 16 מדינות השתתפו בחצי הגמר הראשון. המדינות הללו בתוספת איטליה, גרמניה והולנד הצביעו בחצי הגמר הזה.
חצי הגמר השני
חצי הגמר השני התקיים ב-20 במאי 2021. 17 מדינות השתתפו בחצי הגמר השני. המדינות הללו בתוספת הממלכה המאוחדת, ספרד וצרפת הצביעו בחצי הגמר הזה.
גמר
הגמר התקיים ב-22 במאי 2021. 26 מדינות השתתפו בגמר; המדינה המארחת הולנד, וחמש הגדולות: איטליה, ספרד, צרפת, הממלכה המאוחדת וגרמניה. בנוסף, 10 המדורגות הטובות ביותר בכל אחד משני חצי הגמר, עלה לגמר. כל 39 המדינות המשתתפות הצביעו בגמר.
מדינות אחרות
לצורך השתתפות אפשרית בתחרות האירוויזיון, הדרישה מצד איגוד השידור האירופי מכל גוף שידור היא חברות פעילה באיגוד ובנוסף, שידור של התחרות עצמה. איגוד השידור האירופי מנפיק הזמנות להשתתף בתחרות לכל חבריו. אוסטרליה, המשמשת גם היא חברה באיגוד, לא נזקקה כלל להזמנה לתחרות 2021, שכן בעבר ניתנה לה הרשאה להשתתף לפחות עד 2023.
מבצעים חוזרים
גם אסטוניה וליטא בחרו באמנים שנבחרו לייצגן בשנת 2020 לאחר שזכו בשנית בתחרויות הקדם של המדינות.
שידורים ופרשנים
כל השדרנים המשתתפים רשאים לבחור שיהיו פרשנים באתר או מרחוק שיספקו מבט לגבי המופע עבור קהל המקומי שלהם, ואף שהם חייבים לשדר לפחות את חצי הגמר בו הם מצביעים ואת הגמר, רוב השדרים משדרים את שלושת החלקים עם תוכניות שידור שונות. באופן דומה, יכול להיות שחלק מהמדינות שאינן משתתפות עדיין ירצו לשדר את התחרות. אלה הם רשתות השידור שאישרו את תוכניות השידור שלהם או את הפרשנים שלהם:
פביאן המבוכן
פביאן המבוכן (בגרמנית: Fabian Hambüchen; נולד ב-25 באוקטובר 1987 בברגיש גלאדבאך) הוא מתעמל גרמני, הוא האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), אלוף עולם (שטוטגרט 2007) ושלוש פעמים אלוף אירופה (דברצן 2005, אמסטרדם 2007 ולוזאן 2008) במתח. אלוף אירופה בקרב-רב ובקרקע.
הישגים
המבוכן היה בן פחות מ-17 כשהיה חבר במשלחת הגרמנית לאולימפיאדת אתונה (2004). הוא העפיל לשלב הגמר בתרגיל המתח, וסיים במקום השביעי, וכן היה שותף למקום השמיני בו זכתה הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית. באליפות העולם שנערכה במלבורן ב-2005 לא רשם הישגים גבוהים, אך באליפות אירופה שנערכה בדברצן הוכתר לראשונה כאלוף אירופה, בתרגיל המתח. באליפות שנערכה באורהוס ב-2006 זכה בשתי מדליות ארד, בקרב-רב ובתרגיל הקפיצות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט ב-2007, רשם המבוכן את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הזהב במקבילים. בנוסף, זכה במדליית הכסף בקרב-רב וסיים במקום השישי בקפיצות. באותה שנה הוכתר שוב כאלוף אירופה במתח, וכן זכה במדליית כסף בקרב-רב, באליפות שנערכה באמסטרדם. בעקבות הישגיו אלה, נבחר באותה שנה לספורטאי השנה בגרמניה.
באליפות אירופה שנערכה בלוזאן ב-2008 זכה בפעם השלישית במדליית הזהב במתח, וכן זכה במדליית כסף בתרגיל הקבוצתי ובמדליית ארד בתרגיל הקרקע, וסיים במקום החמישי בקפיצות ובמקבילים. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפיל לארבעה גמרים. הוא זכה במדליית הארד במתח, סיים במקום הרביעי בתרגיל הקרקע ובמקבילים, ובמקום השביעי בקרב-רב.
באליפות אירופה שנערכה במילאנו ב-2009 זכה המבוכן בשתי מדליות זהב, בקרב-רב ובתרגיל הקרקע. בנוסף, זכה במדליית ארד במקבילים וסיים במקום השביעי בקפיצות. באליפות הבאה, שנערכה בבירמינגהאם, איבד את שני תאריו, אך זכה במדליית הזהב עם הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית. כן זכה במדליית ארד במתח, אותה חלק עם בן ארצו פיליפ בוי, שזכה לניקוד זהה, וסיים במקום השמיני בטבעות.
באליפות העולם שנערכה ברוטרדם ב-2010 זכה המבוכן בשתי מדליות ארד נוספות, במתח ובתחרות הקבוצתית, וכן סיים במקום הרביעי בתרגיל המקבילים. באליפות שנערכה בטוקיו ב-2011 הסתפק במקום הרביעי בתרגיל המתח, וכן סיים במקום השישי עם הנבחרת הגרמנית בתחרות הקבוצתית.
מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה המבוכן במדליית הכסף בתרגיל המתח, וכן סיים במקום השביעי עם נבחרת גרמניה בתחרות הנבחרות ובמקום ה-15 בגמר הקרב-רב.
ארווין סאבו
ארווין סאבו (במקור שמואל ארמין שלזינגר, בהונגרית: Szabó Ervin; סלניצה 23 באוגוסט 1877 – בודפשט, 30 בספטמבר 1918) היה סוציולוג, ספרן, מנהל ספרייה, משפטן, מהפכן אנרכו-סינדיקליסטי יהודי-הונגרי, מנהיגם האינטלקטואלי של הסוציאליסטים המהפכניים. הוא היה מן המרצים בחוג יום ראשון.
ביוגרפיה
משנת 1901 ארווין היה מעובדי הספרייה של בודפשט ומשנת 1911 מנהלה. הוא כתב בעיתון נפסבה (קול העם-Népszava) שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1900 ויצר את המדור הספרותי של העיתון. הוא בא ממשפחה בורגנית מרוששת. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט ואחר כך באוניברסיטת וינה; כבר בתקופה זו הצטיין בעבודתו הסטטיסטית והספרנותית. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1899. לאחר מספר שנים של התמחות, הצטרף לספרייה המטרופוליטנית כלומר סיפריית הבירה בודפשט והיה כאמור למנהלה משנת 1911. הוא תכנן רשת תרבותית מקיפה, וברוחו החל לבנות רשת ספריות. הוא ניסה להנגיש את המוסד למגוון רחב של אנשים, ובמיוחד למעוטי יכולת. בעבודתו עקב אחר הדוגמה של הספרייה הציבורית האנגלית. תחת הנהגתו נולדה ספרייה מודרנית למדעי החברה. רק כמה שנים לאחר המהדורה הצרפתית הראשונה של מערכת הספרייה העשרונית העולמית, כלומר שיטת UDC (ראשי תיבות של: Universal Decimal Classification - מיון עשרוני אוניברסלי) היא שיטה למיון וסימון ספרים הנהוגה בחלק מהספריות, הדומה לשיטת דיואי, ומהווה מעין הרחבה שלה. בשנת 1912, הוא הציג את הגרסה ההונגרית הראשונה של שיטת UDC בספרייה הראשית של בודפשט.
סאבו החל את עבודתו המדעית בשנת 1903. משנת 1906 היה סגן נשיא "האגודה למדעי החברה". בסדנה ההונגרית הראשונה לסוציולוגיה הוא דיווח באופן קבוע על סוגיותיה של תנועת הפועלים הבינלאומית דרך כתב העת "המאה העשרים". הוא כתב גם מאמרים בגרמנית עבור Neue Zeit ובצרפתית עבור Mouvement Socialiste. הוא יצר קשר עם ז'ורז' סורל, קרל קאוטסקי, פרנץ מהרינג, גיאורגי פלחנוב, ובסוף 1904 בפריס עם גארדל והסינדיקליסטים הצרפתים, כמו גם עם סוציאליסטים מהגרים רוסים רבים. בשנות מלחמת העולם הראשונה, למרות מחלתו הקשה, הוא הפך למנהיג הרוחני של התנועה האנטי מיליטריסטית. הוא סיים במיטתו את יצירתו ההיסטורית הגדולה, "קרבות חברתיים ומפלגות במהפכה ההונגרית 48-49".
משפחתו
ארווין סאבו נולד בשם שמואל ארמין שלזינגר במשפחה יהודית מתבוללת כבנם של דיולה שלזינגר ולואיזה פולצ'ק. בני דודיו היו אדן פור, ארנה זיידלר, קרל פולאני ומיכאל פולני.
הנצחה
כהוקרה על עבודתו כמפתח ספריות, נקראה לראשונה ספריית בודפשט על שמו לזמן קצר בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית, ובשנת 1946. בשנת 1948 ניתן לכיכר לפני הספרייה השם ארווין סאבו. בתקופה 1972–1991 נקראה על שמו מדליית הזיכרון עבור ספרנים וארכיבאים מצטיינים. בשנת 1977 הוצא בול בשווי 1 פורינט לזכרו. בספטמבר 2010 העלתה עמותה של היסטוריונים ימניים את נושא שינוי שם הספרייה, מה שעורר דיון סוער.
מריאנה ויזובסקה
מריאנה סרגייבנה ויזובסקה (באוקראינית: Марина Сергіївна В'язовська; נולדה ב־2 בדצמבר 1984) היא מתמטיקאית אוקראינית המשמשת כפרופסור מן המנין בקתדרה לתורת המספרים בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן בשווייץ. זוכת מדליית פילדס לשנת 2022, על עבודתה בתחום.
השכלה וקריירה
ויזובסקה קיבלה תואר שני מאוניברסיטת קייזרסלאוטרן ב־2007, PhD מ של ב־2010, ו מאוניברסיטת בון ב־2013. עבודת הדוקטורט שלה, Modular Functions and Special Cycles, עוסקת בתורת המספרים האנליטית והונחתה בידי ו־.
ויזובסקה הייתה חוקרת פוסט-דוקטורט ב (בית ספר לתארים מתקדמים במתמטיקה של שלושת האוניברסיטאות הגדולות בברלין: האוניברסיטה החופשית, אוניברסיטת הומבולדט והאוניברסיטה הטכנית) ובאוניברסיטת פרינסטון. לאחר תקופה קצרה כפרופסור משנה במסלול קביעות, היא התמנתה בינואר 2018 לראשת הקתדרה לתורת המספרים כפרופסור מן המניין בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן שבשווייץ.
תרומות
בשנת 2016 ויזובסקה פתרה את בעיית עבור ממד 8. פתרונה הוביל במהירות לשיתוף פעולה עם מתמטיקאים אחרים ולהוכחה בממד 24. לפני כן, הבעיה נפתרה רק עבור שלושה ממדים או פחות (הייתה זו השערתו של קפלר, שהוכחה על ידי תומאס היילס ב־1998), וההוכחה כללה 250 עמודים וחישובי מחשב מסובכים ובדיקתה התמשכה עד 2014. פתרונה של ויזובסקה ל־8 ו־24 ממדים לעומת זאת, תוארה כ"פשוטה להפליא".
הכרה
בשנת 2016 זכתה ויזובסקה בפרס סיילם, המוענק מדי שנה על ידי המכון למחקר מתקדם לחוקרים צעירים בתחום אנליזה מתמטית. בשנת 2017 היא זכתה בפרס המחקר של מכון קליי למתמטיקה ובפרס ע"ש רמנוג'אן של SASTRA על עבודתה בתחום אריזת כדורים ותבניות מודולריות. בדצמבר 2017 היא קיבלה את פרס אופקים חדשים במתמטיקה לשנת 2018, "על יישום יוצא דופן של תורת התבניות המודולריות לבעיית אריזת הכדור בממדים מיוחדים". בשנת 2018 היא הוזמנה להרצות בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים שנערך בריו דה ז'ניירו. בשנת 2019  היא קיבלה את פרס פרמה על תרומתה לתורת המספרים, ואת פרס רות ליטל סאטר במתמטיקה, המוענק אחת לשנתיים למתמטיקאיות על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה, על "עבודתה פורצת הדרך בגאומטריה דיסקרטית ופתרונה המרהיב לבעיית אריזת הכדור בממד 8". בשנת 2020 היא זכתה, יחד עם תשעה מתמטיקאים נוספים, בפרס האיגוד האירופי למתמטיקה . בנוסף הוענק לה באותה שנה פרס לטסיס השווייצרי, המוענק על ידי הקרן הלאומית למדע של שווייץ. ב־2021 היא נבחרה לחברת. ביולי 2022 היא מונתה לחוקרת בכירה במכון קליי למתמטיקה.
ביולי 2022 זכתה ויזובסקה במדליית פילדס, אחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר במתמטיקה (לצד פרס אבל). בכך הפכה ויזובסקה לאישה השנייה בלבד שזוכה בפרס (לאחר מרים מירזאח'אני שזכתה בשנת 2014, וכבר לא הייתה באותה עת בין החיים לאחר שנפטרה באופן טרגי מסרטן השד בשנת 2017, בגיל 40 בלבד), האדם השני בלבד שנולד באוקראינה הסובייטית (לאחר שזכה בשנת 1990), והאדם הראשון שקיבל תואר באוניברסיטה אוקראינית וזוכה בפרס.
חיים אישיים
ויזובסקה נשואה לדנייל אוטושינסקי, פיזיקאי בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן. לזוג בן ובת.
אוניברסיטת לסטר
אוניברסיטת לסטר (באנגלית: University of Leicester) היא אוניברסיטה הממוקמת בעיר לסטר, אנגליה. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצא מדרום לעיר בסמוך לפארק ויקטוריה. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1921 בשם: "אוניברסיטת לסטר ורוטלנד קולג'". בשנת 1927 הוכרזה בתור אוניברסיטה.
האוניברסיטה בססה את עצמה בתור גוף מחקר מוביל בשנת 2008 על ידי המועצה הגבוהה להשכלה בבריטניה. האוניברסיטה דורגה במקום ה-13 ברשימת האוניברסיטאות המובילות בבריטניה של העיתון הגרדיאן. האוניברסיטה חברה בחדשנות מידלנדס.
קולג'ים ובתי ספר
אוניברסיטת לסטר מאורגנת בשלושה קולג'ים :
בוגרים ידועים
בוגרי אוניברסיטת לסטר כוללים:
קולוניית מיוט
קולוניית מיוט (בצרפתית: Colonie de Mayotte et dépendances) הייתה ישות מדינית תחת חסות צרפת שהייתה קיימת בין 6 בינואר 1886 ל-23 בינואר 1896 ובין 9 בספטמבר 1899 ל-25 ביולי 1912 לפני שארכיפלג קומורו אוחד עם קולוניית מדגסקר. הקולוניה הורכבה מהאיים מיוט, אנג'ואן, גרנד קומור, מוהלי ואיי גלורייז (כולל באן דו ז'זר (Banc du Geyser)).
פוליפ רחמי
פוליפ רחמי (באנגלית: uterine polyp), הידוע גם בשם פוליפ רירית הרחם (באנגלית: Endometrial polyp) הוא מסה בתוך הציפוי הפנימי של הרחם. צורתו יכולה להיות בעלת בסיס שטוח או לחלופין בצורה גבעולית יותר המחוברת לרחם על ידי שכבות סחוס. פוליפים מהסוג הגבעולי נפוצים יותר מאשר הסוג בעל הבסיס השטוח וטווח גודלם הוא בין כמה מילימטרים עד כדי מספר סנטימטרים. אם הפוליפ הוא מהסוג המוארך, הוא עלול לבלוט דרך צוואר הרחם לתוך הנרתיק. כמו כן, כלי דם קטנים עשויים להיווצר, במיוחד פוליפים גדולים.
סימפטומים
לעיתים קרובות אין סימנים כלל. כשהם מתרחשים, התסמינים כוללים וסת לא סדיר, דימום בין וסתי, יתר על המידה, דימום לאחר יחסים מיניים, דימום וסתי כבד (menorrhagia), ודימום וגינאלי לאחר גיל המעבר. דימום מכלי דם של הפוליפ עלול לגרום להגברת הדימום במהלך הווסת, דם "תצפית" בתוך המחזור החודשי, או לדימום לאחר גיל המעבר.בנוסף, אם הפוליפ בולט דרך צוואר הרחם לתוך הנרתיק, הוא עלול לגרום לכאבים (דיסמנוריאה).
גורמים
לא ידוע על סיבה חד משמעית להתפתחות הפוליפ אבל נראה שאחת הסיבות להימצאותם טמון ברמות הורמון אסטרוגן במחזור הדם. גורמי הסיכון כוללים השמנת יתר, לחץ דם גבוה והיסטוריה של פוליפים בצוואר הרחם. נטילת טמוקסיפן או טיפול הורמונלי חלופי יכול גם להגביר את הסיכון לפוליפים אלו. עם זאת, השימוש בהתקן תוך רחמי המכיל הורמון מסוג levonorgestrel בשילוב נטילת טמוקסיפן יכול להפחית את השכיחות של פוליפים.
אבחון
פוליפים ברירית הרחם יכולים להיות מזוהים על ידי אולטרסאונד נרתיקי (sonohysterography), הידרוסונוגרפיה או היסטרוסקופיה. זיהוי על ידי בדיקת אולטרה סאונד יכולה להיות קשה, במיוחד כאשר יש היפרפלזיה של רירית הרחם (עיבוי יתר של רירית הרחם).
פוליפים ברירית הרחם יכולים להיווצר בבודדים או ברבים. הם עגולים או אליפטיים וקוטרם נע בין גודל של מילימטרים ספורים עד כמה סנטימטרים. לרוב יהיו בצבע אדום/חום וזהים לצבע רירית הרחם. עם זאת, צבעם של פוליפים גדולים יותר יכול להיות אדום כהה יותר. הפוליפים מורכבים מרקמה צפופה, סיבית, כלי הדם, מצופים ברירית הרחם אפיתל. פוליפים גבעוליים יהיו מחוברים על ידי גבעול דק (שכבות סחוס), ואילו פוליפים נייחים יהיו מחוברים על ידי בסיס שטוח לדופן הרחם. הפוליפים הגבעוליים נפוצים יותר מאשר הנייחים.
טיפול
ניתן להסיר ניתוחית את הפוליפים על ידי גרידה עם או בלי היסטרוסקופיה. במקרה שללא היסטרוסקופיה ישנו סיכון להסרה חלקית בלבד של הפוליפים. ניתן להפחית סיכון זה על ידי סקירה של הרחם על ידי מלקחיים בתחילת הגרידה. לאחר מכן מתבצעת הגרידה והסרה של הפוליפ. בגרידה עם היסטרוסקופיה, תחילה, על מנת להקל על הניתוח הרחם יורחב גם בצוואר הרחם ל-9 מ"מ. ובנוסף יוזרמו מים פיזיולוגיים כדי לשמור על הרחם בגודל שיאפשר עבודה מיטבית. בתהליך עצמו מוחדר סיב אופטי בהיסטרוסקופ ואיתו לולאה חשמלית אשר תפקידה להסיר את הפוליפ ומשיכתו אל מחוץ לרחם. בשתי הדרכים יישלח הפוליפ לביופסיה על מנת לשלול אפשרות של תאים סרטניים.