cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קורידורס
טקסונומיה
השם Corydoras נגזר מן השפה היוונית: kory (קסדה) ו-doras (עור). הקורידורס הוא בעל כמות מיני הדגים הגדולה ביותר באזור הנאוטרופי עם 420 מינים. כמה מאות מינים עדיין לא מסווגים, אך עדיין מתבצע מסחר על מינים אלו בידי מגדלי דגים. בשביל שיהיה ניתן לסחור בדגים אלו, פיתח מגזין הדגים הגרמני  DATZ בשנת 1993, את שיטת ה-"C-Numbers" - שיטת מיספור של דגי קורידורס, כל דג מקבל מספר סידורי ואת האות 'C' (האות הראשונה של Corydoras), השיטה הומצאה על ידי הנס-גיאורג אברס. בשנת-2006, ניתנו 153 שמות על ידי שיטת ה"C-Numbers", מתוכם 32 מינים מהם סווגו בשמות מדעיים.
קיימים מספר זנים במשפחה שקיימת מחלוקת בנוגע לסיווגם, את הזנים: "C. barbatus", "C. macropterus" ו"C. prionotos" יש שרצו לסווגם כקורידורסים. שונה מהם היה הברוכיס שלמרות דמיונו הרב לקורידורס  סווג בנפרד  עקב מספר גבוה יותר של סנפירי גב; עם זאת, השם "ברוכיס" הוצע בעבר להיות שם נרדף לקורידורס. הצעה שנויה במחלוקת ולא מקובלת. מין נוסף שהייתה בעבר מחלוקת לגביו הוא ה-"sixray corydoras" אך לבסוף סווג כ-"Aspidoras".
אקולוגיה
דגי הקורידורס נמצאים בדרך כלל בנחלים או מקווה מים קטנים אחרים, לאורך השוליים של נהרות, ביצות, ובריכות. לרוב הדג מתגורר במקום בעל  זרימת מים חלשה (ולעיתים רחוקות גם מים עומדים), רוב המינים פעילים על הקרקעית ומחפשים בה מזון. הם מאכלסים מגוון רחב של סוגי מים אך לרוב מדובר במים נוטים לרכות, בעלי PH נייטרלי או מעט חומצי. הם יכולים לסבול רק כמות קטנה של מלח לאורך זמן (כמה מינים לא יכולים לסבול בכלל) ולא מאכלסים אזורים עם השפעות של גאות ושפל בשל המליחות הגבוהה של המים. הם נראים לעיתים קרובות בלהקות. רוב המינים מעדיפים להיות בקבוצות, מינים רבים חיים בקבוצות של מאות או אפילו אלפי פריטים, בדרך כלל של מין יחיד, אבל מדי פעם עם מינים אחרים מעורבים. שלא כמו רוב דגי שפמנון אחרים, אשר עיקר פעולתם בלילה, מינים אלה פעילים גם בשעות היום.
בכמה מינים של קורידורס, נצפתה העובדה כי הדגים, לאחר התגובה הראשונית לאיום, שוכבים ללא ניע, והועלתה ההשערה שייתכן שמדובר בצורה של הסוואה. עם זאת, נטען גם כי רוב המינים אין צבע שיכול לעזור להם להסתוות בסביבה וייתכן שהם מסתמכים על מבנה הגוף שלהם שיגן עליהם.
כמה מינים של אוטוצינקלוס: (O. affinis, O. flexilis, O. mimulus ו- O. xakriaba) נחשבים לחיקויים  של מיני קורידורס מסוימים (C. diphyes, C. Garbei, C. nattereri ו- C. paleatus, בהתאמה). למינים האלה יש צלחות שריון גרמיות וקוצים חזקים כהגנה, בדומה לקורידורסים, דבר שגורם להם פחות להיטמע בסביבה; אך על ידי חיקוי מינים אלה בגודל ובצבע, דגי האוטוצינקלוס נמנעים מלהיטרף.
לדגי הקורידורס ישנה שיטת רבייה ייחודית. כאשר דגים אלה מבצעים את טקס החיזור, הזכר יציג את בטנו בפני הנקבה, ואילו הנקבה תקרב את פיה אל סנפיר השת של הזכר, כך שתיווצר ביניהם צורת האות T שרבים ממיני הקורידורס מציגים במהלך החיזור. הזכר ישחרר את הזרע לתוך פי הנקבה אשר יעבור דרך המעיים שלה עד שישתחרר יחד עם הביצים שלה לתוך כיס שנמצא ליד סנפירי השת. הנקבה לאחר מכן שוחה משם, ומחפשת מקום מבודד להטיל בו את הביצים.
באקווריום
הסוג מוכר היטב בקרב מגדלי דגי נוי על מינים רבים שלו. דגים אלה די קלים לגידול, הם מתאימים היטב לאקווריומים קהילתיים של מים מתוקים טרופיים, שכן הם מסתדרים היטב עם מינים אחרים והם בכלל לא תוקפניים. דגי הקורידורס הם די ביישנים. הם אוכלים בעיקר מהקרקעית, ולכן הם צריכים לקבל מזון שוקע שמותאם להם כמו גם תוספי מזון חי וקפוא. אם משתמשים במזון גרגירים דק, יש לנקוט בזהירות כדי למנוע שהמזון יאכל על ידי דגים מהירים בחלק העליון של האקווריום.
רוב הקורידורסים מעדיפים מים רכים וחומציים. הם יכולים, עם זאת, לסבול מגוון רחב של תנאי מים, כולל טמפרטורות קרירות יותר או טרופיות. הם לא מסתדרים טוב באקווריומים עם רמות ניטראט גבוהות. יון זה מוביל לזיהום של הבינים שלהם, אשר יקצר להיות חסר תועלת. הבינים עשוי להיות מושפעים גם על ידי מגע מתמיד עם מצע חד. דגי הקורידורס נוטים יותר לשגשג אם יש שטח פתוח של מצע על הקרקעית של האקווריום שבו הם יכולים לקבל מזון שוקע.
קיים מיתוס כי לא ניתן להשתמש במלח על מין זה של דגים כאמצעי של תרופות כנגד טפילים, אך בהחלט ניתן להוסיף מלח למים כדי להיפטר מטפילים כדוגמת: נקודות לבנות.
מדי פעם הדגים מזנקים אל פני השטח, תוקעים את חוטם מעל המים לרגע כדי לקחת "נשימה" של אוויר. התנהגות זו היא נורמלית לחלוטין ואינה אינדיקציה לכך שמשהו לא בסדר עם הדג. עם זאת, אם זה נעשה לעיתים תכופות, זה יכול להצביע על תנאי מים ירודים.
על פי מחקרים שבוצעו בסוג, התגלה שהוא פעיל בעיקר ביום  ובשעות בין הערביים. תוחלת החיים שלהם באקווריום ראויה לציון, קורידורס נחושתי חי בממוצע 27 שנים ו-20 שנים בשבי בתנאים מעולים זה לא נדיר למדי.
מינים
נכון לספטמבר 2018 קיימים 420 מינים מהסוג:
מנת יתר (סרט)
מנת יתר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1993 בבימויו של שמואל אימברמן ולפי תסריט של אסי דיין ופיני עדן.
הסרט מבוסס על סיפור חייה של השחקנית מונה זילברשטיין שהייתה מכורה לסמים, ומתה כתוצאה ממנת יתר של סם ההרואין לאחר ניסיון גמילה מסמים שכשל.
עלילה
דנה (לימור גולדשטיין) צעירה בת טובים מהמעמד הבינוני-גבוה מלוהקת על ידי במאי בשם איקה (איקה זוהר) לתפקיד ראשי בסרט קולנוע לצד שחקן נודע בשם שוקי (עמוס לביא), ומתדרדרת בעקבותיו לסמים קשים.
פתחיה מרדכי בירדוגו
הרב פתחיה מרדכי בירדוגו (ה'תקכ"ד 1764 - ה'תק"ף 1820) היה דיין מקנס ומחשובי חכמי העיר בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. מחבר הספרים 'שו"ת נופת צופים' ו'פתוחי חותם'.
קורותיו
נולד לרבי יקותיאל בירדוגו בשנת ה'תקכ"ד בן לשושלת רבנים בעיר. נקרא בשם 'מרדכי' על שם סבו המרבי"ץ, ולימים כשנחלה נוסף לו השם 'פתחיה'. התמנה לדיין עוד בחיי אביו. לעיתים פסקי דינו עברו את ביקורתו החיובית של אביו. ישב בדיינות יחד עם דודו רבי רפאל בירדוגו ורבי ברוך טולידאנו. הרבה להסתמך על פסקי דין של אביו, ולעיתים חלק על דודו רבי רפאל, תוך שהוא מביא לשיטתו סימוכין מאביו. אף על פי כן, במקום שהיה נראה לו אחרת מאביו היה חולק עליו תוך בקשת מחילה. הוסיף ללמד תלמידים והשיב לתלמידיו על שאלות רבות שהתקשו בתלמוד והלכה. התווכח בנושאי אמונה ופילוסופיה עם גוי מוסלמי משכיל, וניצח בוויכוח. כמו כן ביסס את מנהג אכילת החגבים, ויצא כנגד דעת רבי חיים בן עטר שפקפק על המנהג.
אחיו הצעיר הוא רבי יעקב בירדוגו אב בית הדין מקנס שהיה לתלמידו.
אוסטין אמוטו
אוסטין אמוטו (נולד ב-20 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ניגרי המשחק באל-מסרי בעמדת החלוץ.
קריירה
באפריל הושאל לקלאנטן מליגת העל המלזית. כבר במשחק הבכורה שלו כבש את שער הבכורה שלו במועדון, אך בסופו של דבר המשחק נגמר בהפסד 3-1.
בדצמבר נבחן בעירוני קריית שמונה בשתי משחקים במסגרת גביע הטוטו. ב-30 בדצמבר 2015 הבקיע צמד בניצחון 2-3 נגד בני יהודה תל אביב שהעלה את קריית שמונה לגמר המפעל ובסופו של דבר התקבלה ההחלטה להחתים את השחקן, ושער בבכורה בליגת העל בתיקו 1-1 עם הפועל חיפה. ב-31 ביולי 2016 עירוני ק"ש הודיעה על השאלתו למלאטיספור מהליגה השנייה הטורקית.
את עונת התחיל כשחקן חופשי ובינואר  חתם בזארזיס מליגת העל התוניסאית.
ב-14 במאי 2018 חזר למלזיה כאשר חתם בפהנג. ב-31 בינואר 2019 חתם באל-מסרי המצרית.
אמוטו היה חבר בנבחרת ניגריה בכדורגל עד גיל 23.
Id Tech 6
id Tech 6 הוא מנוע גרפי אשר פותח על ידי חברת id Software עבור המשחק דום משנת 2016. המנוע, אשר נודע בתחילת דרכו בשם הקוד id Tech 666, הוא המנוע הגרפי הראשון שפותח בחברה במלואו מאז עזיבתו של ג'ון קארמק, האיש שעמד מאחורי פיתוחם של מנועי החברה הקודמים.
קארמק הציג את חזונו לגבי מנוע המשחק עוד בשלב שקודמו, id Tech 5, היה עדיין תחת פיתוח, מספר שנים לפני יציאת המשחק Rage לשוק ב-2011. עם זאת, התפטרותו בשלהי 2013 הובילה לשינוי כיוון בתהליך הפיתוח, אותו הוביל טיאגו סוסה, אשר החליף את קארמק בתפקיד מפתח המנועים הגרפיים הראשי.
חזונו של קארמק
עוד בשנת 2008, בעיצומו של פיתוח מנוע המשחק id Tech 5 (שישמש לימים את המשחק Rage משנת 2011), הצהיר קארמק כי המנוע הבא שייצא תחת ידיה של החברה יפנה לכיוון של שילוב טכניקות ניתוב קרניים יחד עם טכניקות עיבוד גרפי "קלאסיות". על פי קארמק, המנוע יעבוד כך שהגאומטריה התלת-ממדית תהיה מיוצגת על ידי ווקסלים השמורים במבנה עץ אוקטלי, במקום לייצג אותה כמשולשים, כמקובל עד כה. לטענת קארמק, שינוי זה נועד על מנת לייעל אכסון של מידע דו-ממדי ומידע גאומטרי תלת-ממדי. מטרת המנוע, לפי קארמק, היא ליצור וירטואליזציה של גאומטריה תלת-ממדית בדומה לדרך בה המנוע id Tech 5 ביצע וירטואליזציה של טקסטורות. עם זאת, הדגיש קארמק במהלך כנס QuakeCon של 2008 כי החומרה הנדרשת לשם הגשמת החזון עדיין איננה קיימת.
ב-2011, מספר שנים לאחר הצהרות אלו, ציין קארמק כי החברה החלה במחקר ראשוני כהקדמה לפיתוח המנוע. עם זאת לא ידוע האם המחקר תאם את חזונו של קארמק לעיל.
Peacock (שיר)
Peacock (בעברית: טווס) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Teenage Dream. השיר יצא לאור ב-26 במרץ 2012, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום.
Id Tech 6
תכונות
הדמו הראשוני של המשחק, שהוצג בתערוכת QuakeCon של שנת 2014, עבד על גרסה מוקדמת של המנוע שייקרא מעתה id Tech 6. המטרה שהציבו המפתחים לעצמם במהלך פיתוח המנוע, הוא ליצור משחקים שלא רק נראים טוב מבחינה גרפית אלא גם מסוגלים לרוץ בצורה חלקה על מגוון פלטפורמות, ברזולוציה של 1080p וקצב פריימים של 60 פריימים לשנייה, תוך כדי החזרת האלגוריתם לחישוב תאורה דינמית בזמן אמת, שהושמט ברובו במנוע הקודם. בדומה לקודמו, גם מנוע זה משתמש בטכנולוגיית Virtual Texturing, כאשר השינויים המשמעותיים כללו בעיקר סיפוק איכות טקסטורה טובה יותר תוך כדי הסרת המגבלה שלא אפשרה למנוע לרנדר בזמן אמת צללים ותאורה. שינוי משמעותי נוסף הוא הוספת תמיכה ברינדור מבוסס-פיזיקה : רינדור אובייקטים גרפיים בצורה שמדמה את דרך זרימת האור במציאות.
Peacock (שיר)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קייטי פרי, מייקל אריקסן, טור אריק הרמנסן ואסתר דין, הולחן על ידי פרי, הרמנסן ודין והופק על ידי סטארגייט ודין גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס-פופ, שמאפיין שירים נוספים שנכללו בתוך האלבום, Teenage Dream. השיר הוקלט בשנת 2010, באולפני רוק דה מיק.
Id Tech 6
תכונות
תכונות נוספות של המנוע, כפי שנראו בדום, כוללות בין היתר :
Peacock (שיר)
רקע וכתיבה
בשנת 2012, הוציאה פרי את האלבום Teenage Dream מחדש, תוך שהשיר נכלל בו ושם האלבום שונה ל-Teenage Dream: The Complete Confection.
Id Tech 6
תכונות
גרסת המחשב של מנוע המשחק משתמשת בממשק הגרפי OpenGL כאשר ביולי 2016, חודשיים לאחר יציאת דום 2016 לאור, התווספה תמיכה גם בממשק החדיש יותר, Vulkan.
Peacock (שיר)
הצלחה
השיר הצליח לכבוש את פסגת מצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד והפך לאחד משיריה המצליחים ביותר של פרי במצעד. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. בנוסף, נכנס השיר למצעד השירים מתחת להוט 100.
Id Tech 6
משחקים המשתמשים במנוע
בדומה למנוע הקודם, גם מנוע זה הושכר אך ורק לחברות פיתוח הנמצאות בבעלות תאגיד ZeniMax, הבעלים של חברת איד.
Peacock (שיר)
הצלחה
גם מחוץ לארצות הברית זכה השיר להצלחה, כאשר נכנס למצעדים בצ'כיה, קנדה, הממלכה המאוחדת, וקוריאה הדרומית.
Id Tech 6
משחקים המשתמשים במנוע
שני משחקים אלו משתמשים במנוע בשם Void, המבוסס על id Tech 6:
Sounds
Sounds (בעברית: צלילים) היה מגזין ביקורת מוזיקה שבועי בריטי, שיצא לאור מדי שבוע בין ה-10 באוקטובר 1970 ל-6 באפריל 1991. המגזין נודע בכך שהיה מהראשונים שכללו כרזות של להקות בתוך העיתון, תחילה בשחור לבן והחל מ-1971 בצבע. בראשיתו פרסם המגזין בעיקר ביקורות מוזיקה על להקות רוק, אולם בתקופת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי החל לפרסם גם להקות הבי מטאל ופאנק.
היסטוריה
את המגזין הקימו ג'ק האטון ופיטר ווילקינסון לאחר שעזבו את מערכת מלודי מייקר בכדי להקים חברה משלהם. Sounds היה הפרויקט הראשון שלהם, עיתון שבועי שהוקדש לרוק מתקדם בעיקרו ותואר על ידי האטון כ"הגרסה השמאלנית של מלודי מייקר". Sounds נועד להיות יריב שבועי למגזינים אחרים שהיו פופולרים בתקופה, כמו המלודי מייקר ו-NME.
Sounds היה אחד ממגזיני המוזיקה הראשונים שסיקרו גם את סגנון הפאנק. סיקור סצנת הפאנק במנצ'סטר הוטל על מייק מידלס, שכתב טור קבוע בנושא מדי שבוע בין 1978 ל-1982. מידלס כתב על להקות מפורסמות רבות שהיו אז בתחילת דרכן, כמו באזקוקס וסלוטר אנד דה דוגס, The Fall וג'וי דיוויז'ן. בשנת 1987 הצטרף למערכת העיתון הקטנה גם ג'ון רוב, שקבע את המונח "בריטפופ".
העיתון התהדר בכך שפרסם את הראיון הראשון עם להקת נירוונה הצעירה, אותו יזם רוב. מאוחר יותר, קית' קמרון פרסם את אחד הסיקורים הראשונים של הלהקה, בעיתון.
המגזין פרסם לראשונה את מצעד הסינגלים המקורי שלו, "Obscurist Chart", בגיליון 5 בספטמבר 1981, כאלטרנטיבה לתרשימי המכירות הפופולריים בתקופה (בהם בילבורד הוט 100 ומצעד הסינגלים הבריטי) בכך שלא היה מונע מכירות, ובכך אפשר הכרה בלהקות שהיו מחוץ למיינסטרים. את המצעד יזם פול פלטיפוס, שחקן קולנוע במקצועו, ובנה את תשעת המצעדים הראשונים. הטבלה האחרונה הופיעה בגיליון 11 בדצמבר 1982.
גמר הליגה האירופית 2012
גמר הליגה האירופית 2012 התקיים בארנה נציונאלה בבוקרשט, רומניה ב-9 במאי 2012, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר הליגה האירופית לעונת 2011/2012 היא אתלטיקו מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את בת ארצה אתלטיק בילבאו בתוצאה 3-0. הייתה זו המהדורה ה-41 של המפעל, והשלישית מאז המעבר מגביע אופ"א לליגה האירופית.
בפעם השנייה ברציפות, והתשיעית בסך הכול בתולדות משחקי גמר המפעל, נפגשו שתי קבוצות מאותה המדינה בשלב הגמר. היה זה גמר כל-ספרדי שני בתולדות המפעל, והראשון מאז גמר גביע אופ"א 2007 בין סביליה לאספניול. ספרד היא אחת מתוך חמש מדינות ששלחו שתי נציגות לגמר המפעל, יחד עם איטליה (ארבע פעמים), אנגליה, גרמניה המערבית ופורטוגל (פעם אחת כל אחת). שתי הקבוצות הופיעו בגמר השני בתולדותיהן, כאשר אתלטיקו מדריד שבה לגמר שנתיים לאחר שניצחה בגמר הליגה האירופית 2010, בעוד בילבאו הופיעה בגמר לראשונה מאז גמר גביע אופ"א 1977, ששוחק בשיטת-בית חוץ, ובו הפסידה ליובנטוס לאחר שוויון 2-2 ובעקבות חוק שערי חוץ.
שתי הקבוצות התחילו את דרכן האירופית באותה העונה בליגה האירופית, בעקבות מיקומן בעונת 2010/2011 בליגה הספרדית. בילבאו ואתלטיקו, בצוותא עם סביליה, סיימו עם אותו מספר נקודות (58), אך המאזן הפנימי בין שלוש הקבוצות קבע כי בילבאו, בעלת המאזן השני בטיבו, תסיים את העונה במקום השישי המוביל לשלב הפלייאוף במוקדמות, בעוד אתלטיקו תסיים במקום השביעי המוביל לסיבוב המוקדמות השלישי.
במשחק עצמו כבש רדאמל פלקאו צמד שערים במחצית הראשונה, הראשון כבר לאחר שבע דקות והשני בדקה ה-34. דייגו הוסיף שער שלישי בדקה ה-85, וקבע את תוצאת המשחק, 3-0 לאתלטיקו מדריד. פלקאו היה לכדורגלן הראשון שזוכה בליגה האירופית שתי עונות ברציפות עם שני מועדונים שונים, לאחר הזכייה עם פורטו עונה קודם לכן. כמו כן, הוא היה למלך שערי המפעל עונה שנייה ברציפות, עם 12 כיבושים, ולשחקן המצטיין בגמר השני ברציפות.
אתלטיקו מדריד
אתלטיקו מדריד החלה את דרכה בסיבוב המוקדמות השלישי של המפעל, שם הוגרלה כמדורגת מול סטרומסגודסט הנורווגית. במשחק הראשון בבית נהנתה אתלטיקו מצמד של חוסה אנטוניו רייס במחצית השנייה, אך שער מצמק של הנורווגים קבע 2-1 בסיום. במשחק החוץ השלימה אתלטיקו את המשימה, כאשר אדריאן לופס כבש כבר בדקה ה-13, ורייס קבע 2-0 בתוך תוספת הזמן. אתלטיקו נותרה מדורגת גם בסיבוב הפלייאוף של המוקדמות, בו הוגרלה מול ויטוריה דה גימארייש הפורטוגלית. במשחק הראשון בבית הובקע השער הראשון רק בדקה ה-68, כשאליאס מנדס קבע 1-0. חמש דקות בלבד לאחר מכן השלים אליאס צמד שערים, וקבע את תוצאת הסיום, 2-0. את משחק הגומלין בחוץ הכריעה אתלטיקו במהרה. גבי כבש בפנדל כבר לאחר שתי דקות, אדריאן הכפיל כעבור רבע שעה והשלים צמד בדקה השישים, ועשר דקות לסיום קבע אדוארדו סאלביו את תוצאת הסיום, 4-0 לאתלטיקו, שהמשיכה לשלב הבתים עם 6-0 בסיכום המפגשים.
בשלב הבתים הוגרלה אתלטיקו מדריר מקבוצת הדירוג הראשונה, כקבוצה בעלת הניקוד השלישי בטיבו במפעל, מול אודינזה, סלטיק וסטאד רן. אתלטיקו פתחה את משחקיה מול סלטיק בבית, וגברה עליה 2-0 משערים של רדאמל פלקאו כבר בדקה השלישית, ושל דייגו במחצית השנייה. במשחק החוץ מול רן נקלעה אתלטיקו לפיגור, אך חואנפראן כבש ארבע דקות לסיום ומנע הפסד, 1-1 בסיום. את הפסדה הראשון והיחיד במפעל באותה העונה ספגה אתלטיקו במגרשה של אודינזה. אל-מהדי בן עטיה העלה את המארחת ליתרון דרמטי שתי דקות בלבד לתום המשחק, ובתוך תוספת הזמן הכפיל אנטוניו פלורו פלורס את התוצאה וקבע 2-0 לאודינזה. החל מאותו המשחק ועד לתום הטורניר, השיגה אתלטיקו 11 ניצחונות רצופים, שיא כל הזמנים במפעל. אתלטיקו החלה את הרצף בבית מול אותה אודינזה, כאשר אדריאן כובש צמד שערים עד לדקה ה-12. דייגו הוסיף את השלישי עוד בתוך המחצית הראשונה, ופלקאו קבע 4-0 לאתלטיקו בדקה ה-67. ארדה טוראן הצטרף לרשימת הכובשים של אתלטיקו במפעל במשחק החוץ מול סלטיק, בו קבע את התוצאה בדקה השלושים, 1-0 בסיום. את שלב הבתים סיימה אתלטיקו בניצחון 3-1 על רן, משערים של פלקאו (בפנדל), אלבארו דומינגס וטוראן. ז'ורז' מנדז'ק רק צימק עבור הצרפתים. אתלטיקו סיימה בראש הבית, והמשיכה לסיבובי הנוקאאוט.
בסיבוב הנוקאאוט הראשון פגשה אתלטיקו את לאציו האיטלקית. במשחק הראשון בחוץ העלה מירוסלב קלוזה את לאציו ליתרון לאחר 19 דקות, אך אדריאן כבש את השוויון ופלקאו השלים מהפך בתוך 18 דקות מאותו השער. פלקאו השלים צמד במחצית השנייה כדי לקבוע 3-1 בסיום. במשחק הגומלין העניק דייגו גודין ניצחון לקבוצתו עם שער בדקה ה-48 שקבע 1-0 בסיום, וניצחון 4-1 בסיכום שני המשחקים לאתלטיקו.
בשמינית הגמר פגשה אתלטיקו את בשיקטש הטורקית. במשחק הראשון בבית כבש סאלביו צמד מהיר, בדקות ה-24 וה-27, אדריאן הוסיף עשר דקות אחר כך, וסימאו סברוסה צימק עם פתיחת המחצית השנייה, 3-1 בסיום. הגומלין בחוץ התנהל היטב מבחינתה של אתלטיקו. היא כבשה ראשונה מרגליו של אדריאן, ובדקות הסיום נהנתה משערים של פלקאו וסאלביו שקבעו 3-0 במשחק, וניצחון מרשים של 6-1 בסיכום.
בשלב רבע הגמר הוגרלה אתלטיקו למפגש מול הנובר 96 הגרמנית. במשחק הראשון בבית העלה פלקאו את קבוצתו ליתרון בדקה התשיעית. מאם ביראם דיוף קבע שוויון 1-1 לפני ההפסקה, ודקה אחת לסיום כבש סאלביו את שער הניצחון, 2-1 לאתלטיקו. רצף הניצחונות נמשך גם בהנובר, כאשר אדריאן כבש ראשון בדקה ה-63. תשע דקות לסיום השווה דיוף את התוצאה, אך כעבור שש דקות כבש פלקאו וקבע 2-1 נוסף לאתלטיקו, שעלתה עם 4-2 בסיכום.
בחצי הגמר פגשה אתלטיקו את בת-ארצה, ולנסיה. המשחק הראשון במדריד היה מעניין ורב-שערים, ונפתח עם שער של פלקאו בדקה ה-18. ז'ונאס איזן בתוך תוספת הזמן של המחצית הראשונה, אך ז'ואאו מירנדה החזיר את היתרון לאתלטיקו בדקה ה-49, וחמש דקות אחריו הבקיע אדריאן את השלישי של קבוצתו, ובדקה ה-78 השלים פלקאו צמד שקבע 4-1. ארבע דקות בתוך תוספת הזמן כבש ריקרדו קושטה שער שהחזיר את ולנסיה לתמונת ההעפלה לקראת הגומלין, 4-2 בסיום. משחק הגומלין בחוץ היה דל-שערים לעומת המשחק הראשון, וגם בו השיגה אתלטיקו ניצחון, כאשר אדריאן כבש בדקה השישים וקבע את תוצאת הסיום. 5-2 לאתלטיקו, בדרך לגמר הליגה האירופית השנייה בתולדותיה.
אתלטיק בילבאו
בילבאו הוגרלה אל שלב הבתים מקבוצת הדירוג השנייה, לצדן של פריז סן-ז'רמן, רד בול זלצבורג וסלובן ברטיסלאבה. היא פתחה את משחקיה עם ניצחון בברטיסלאבה. מרקל סוסאטה כבש ראשון, הסלובקים השוו אך איקר מוניאין, עוד בתוך המחצית הראשונה, קבע את תוצאת המשחק, 2-1 לבילבאו. במשחק השני השיגה הקבוצה ניצחון ביתי מפתיע על פריז סן-ז'רמן, כאשר איגור גבילונדו וסוסאטה כובשים במחצית הראשונה בדרך לניצחון 2-0. במשחק הבא אירחה בילבאו את רד בול זלצבורג, ונקלעה לפיגור 2-0 בהפסקה. בחצי השני, כבש פרננדו יורנטה שני פנדלים שהחזירו את קבוצתו למשחק, וקבעו שוויון 2-2 בסיום. במשחק החוץ בזלצבורג העניק אנדר הררה ניצחון לקבוצתו עם שער בדקה ה-37 שקבע את תוצאת הסיום, 1-0. במשחק הבא הבטיחה בילבאו את הבכורה בבית עם ניצחון ביתי 2-1 על סלובן ברטיסלאבה. אוסקר דה מרקוס כבש ראשון לאחר רבע שעה, פיליפ שבו איזן לפני ההפסקה, ורבע שעה לסיום כבש סוסאטה את שער הניצחון. במשחק האחרון, שהיה לפרוטוקול בלבד, התארחה בילבאו בפריז. יון אורטנצ'ה העלה את בילבאו ליתרון כבר בדקה השלישית, אך עד לתום המחצית הפכה פריז את התוצאה משערים של חאבייר פסטורה ושל מת'יו בודמר. דויד לופס איזן בדקה ה-55, אך בדקות הסיום נהנתה פריז משער עצמי של איניגו פרס ופנדל מדויק של גיום אוארו, וניצחה 4-2 בסיום. בילבאו עלתה לשלבי הנוקאאוט מהמקום הראשון בבית.
בסיבוב הנוקאאוט הראשון פגשה בילבאו את לוקומוטיב מוסקבה הרוסית. במשחק הראשון במוסקבה, העלה מוניאין את קבוצתו ליתרון 1-0 במחצית, אך פנדל של דניס גלושאקוב ושער של פליפה קאייסדו קבעו מהפך, 2-1 בסיום. בגומלין הביתי כבש מוניאין את השער היחיד במשחק בדקה ה-62, ועם 2-2 בסיכום המפגשים, עלתה בילבאו לשלב הבא בזכות חוק שערי חוץ.
בשמינית הגמר ניצבה בילבאו בפני משוכה גבוהה, מנצ'סטר יונייטד האנגלית. במשחק הראשון באולד טראפורד, העלה ויין רוני את מנצ'סטר ליתרון, אך דקה לתום המחצית השווה יורנטה את התוצאה. במחצית השנייה הפך דה מרקוס את התוצאה, ומוניאין קבע 3-0 בדקה ה-90. שתי דקות בתוך תוספת הזמן חזרה יונייטד מפנדל מדויק של רוני, שקבע את תוצאת הסיום, 3-2 מפתיע בחוץ לבילבאו. בגומלין הדהימו יורנטה ודה מרקוס שהעלו את בילבאו ליתרון 2-0. עשר דקות לסיום כבש רוני אך לא הצליח לעזור לקבוצתו, שהפסידה בפעם השנייה לבילבאו, 5-3 בסיכום לספרדים שהמשיכו לרבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה בילבאו את שאלקה 04 הגרמנית. במשחק הראשון בגלזנקירכן כבש יורנטה בדקה העשרים, אך שתי דקות לאחר מכן איזן ראול את התוצאה, ובדקה השישים השלים מהפך עם צמד אישי. מן העבר השני השלים יורנטה צמד משלו והשווה את התוצאה, לפני שדה מרקוס השלים מהפך שני במשחק, ומוניאין קבע את תוצאת המשחק בתוך תוספת הזמן - 4-2 לבילבאו. בגומלין הביתי נקלעה בילבאו לפיגור משער של קלאס יאן הונטלאר, אך איבאי גומס איזן לפני ההפסקה. בדקה ה-52 החזיר ראול את היתרון לשאלקה, אך שלוש דקות לאחר מכן כבש סוסאטה את שער השוויון שקבע 2-2 בסיום. בסיכום, 6-4 לבילבאו בדרך לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה בילבאו את ספורטינג ליסבון, הנציגה היחידה בחצי הגמר שאינה ספרדית. במשחק הראשון בחוץ העלה אורטנצ'ה את בילבאו ליתרון בדקה ה-54, אך אמיליאנו אינסואה איזן בדקה ה-76, וארבע דקות אחריו השלים דייגו קאפל את המהפך וקבע את תוצאת המשחק, 2-0 לספורטינג. בגומלין כבש סוסאטה את השער הראשון במשחק בדקה ה-17, ריקי ואן וולפסווינקל השווה דקה לפני ההפסקה, אך בתוספת הזמן של המחצית כבש איבאי את השני. בדקה ה-88, שתי דקות לפני שההכרעה עוברת להארכה, כבש יורנטה את השער שקבע 3-1 לבילבאו, שעולה לגמר אחרי 4-3 בסיכום המפגשים.
מחצית ראשונה
אתלטיקו מדריד הגיעה לגמר המפעל תחת המאמן דייגו סימאונה, אשר הגיע לקבוצה פחות מחצי שנה קודם לכן, כאשר החליף את גרגוריו מנסאנו. למשחק הגמר עלה במערך של 4-2-3-1, כאשר מריו סוארס וגבי הקפטן במרכז השדה, ארדה טוראן ודייגו, מלך הבישולים של העונה בליגה האירופית, בתפקידי הקיצוניים באגף, אדריאן לופס שכבש שמונה שערים באירופה באותה העונה כקשר התקפי, ומלך שערי המפעל, רדאמל פלקאו, שכבש עשרה שערים עד אז בעונה האירופית, פותח בחוד ההתקפה. מנגד, בילבאו אף היא העפילה לגמר תחת מאמן ארגנטינאי, מרסלו בייאלסה, שבעברו כמאמן נבחרת ארגנטינה אף אימן את סימאונה (בין היתר במונדיאל 2002). ייחודו של המועדון הוא בכך שבשורותיו משחקים כדורגלנים ממוצא בסקי בלבד, וכך הגיעה הקבוצה עם סגל כל-ספרדי, למעט פרננדו אמורבייטה הונצואלי, אשר הוריו ממוצא בסקי ושגדל מגיל 11 במחלקת הנוער של המועדון. עם חלק התקפי מעולה שכלל בין היתר את איקר מוניאין, מרקל סוסאטה ופרננדו יורנטה, חיפשה הקבוצה מבילבאו להפתיע ולזכות בתואר.
פלקאו, כובש השער היחיד ומצטיין הגמר הקודם במדי פורטו, כבש את השער הראשון כבר בדקה השביעית. הוא קיבל כדור עומק מדייגו סמוך לרחבה, חדר פנימה מימין, היתל בשומר שלו אמורבייטה וסובב היטב לחיבורים הרחוקים של גורקה אירייסוס. שער מרהיב לחלוץ הקולומביאני.
בדקה ה-34 השלים פלקאו צמד בשער נאה נוסף. טעות קשה של אמורבייטה, שהתמהמה עם הכדור באגף ימין סמוך לרחבה, ואיבד את הכדור לז'ואאו מירנדה. הבלם הברזילאי העביר היטב לטוראן, שמסר אל תיבת החמש, שם קיבל פלקאו את הכדור עם הגב אל השער. פלקאו הסתובב היטב עם העקב תוך שהוא מבלבל את יון אורטנצ'ה שאיבד שיווי משקל ונפל. את המהלך סיים פלקאו עם בעיטה ברגל שמאל לפינה ולרשת, 2-0 לאתלטיקו, וצמד שערים לפלקאו.
התוצאה נשארה עד לתום המחצית הראשונה. אתלטיקו התקרבה משמעותית לזכייה שנייה בתולדותיה בתואר, פלקאו העמיק את שליטתו בראש טבלת מלך השערים עם 12 כיבושים.
מחצית שנייה
בילבאו המשיכה ללחוץ, ובדקה ה-77 התקרבה לשער המצמק. שוב הרחקה כושלת של ההגנה הגיעה לשחקן ירוק, סוסאטה, שבעט בעוצמה ברגל שמאל מ-18 מטרים, אך החמיץ במעט את המסגרת. שתי דקות עברו ושוב סוסאטה מצא עצמו במצב נוח לכיבוש, לאחר שנותר חופשי בתום ערבובייה ברחבה ובעט משמונה מטרים לגופו של קורטואה.
מן העבר השני, פלקאו היה קרוב לשלושער בדקה השמונים, כאשר פרץ היטב בשמאל, חתך למרכז הרחבה ובעט שטוח לפינה, אך נעצר בקורה. חמש דקות חלפו, ואתלטיקו הכריעה סופית את המשחק בשער שלישי. דייגו קיבל כדור במרכז השדה, התקדם ללא מפריע, חדר לרחבה ועקף משמאל את אמורבייטה, ומול אירייסוס בעט בשמאל שטוח ומדויק לפינה הרחוקה. 3-0 מרשים לאתלטיקו מדריד, שזוכה בפעם השנייה תוך שלוש עונות בליגה האירופית.
מצעד הגאווה באורהוס
מצעד גאווה בארהוס (הידוע גם כ-"Aarhus Pride") בדנמרק הוא האירוע הדני הגדול ביותר המתמקד בנושאי להט"ב מחוץ לבירה קופנהגן. האירוע הראשון ברחבי העיר נערך בשנת 2012 ומאז נצפה בכול שנה. ארגונו מנוהל על ידי אנשים פרטיים חברי קהילת הלהט"ב ונתמך על ידי עיריית ארהוס. בשנת 2017 השתתפו במהלכו כ-6,000 איש במצעד באורך 3.5 קילומטרים לצד מצופים ודגלים.
השראה (פירושונים)
{{פירושונים|
פיזיקה:
ראו גם
}}
וסילי קוזנצוב
וסילי איוואנוביץ' קוזנצוב (15 בינואר 1894 - 20 ביוני 1964) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על ארמיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
קוזנצוב נולד ב-15 בינואר 1894 בכפר אוסלקה המזרחית במחוז פרם, אז בתחומי האימפריה הרוסית, למשפחה ממעמד הפועלים. בחודש אפריל 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא האימפריה הרוסית ועבר אימונים בקאזאן עד מרץ 1916. ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק. הוא לחם במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, ובאוגוסט 1918 התגייס לצבא האדום. הוא לחם במלחמת האזרחים ברוסיה תחילה כמפקד פלוגה ואז כמפקד גדוד. באוקטובר 1923 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-89. ב-1928 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ב-1929 עבר קורס קצינים. במרץ 1930 הוא מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-51, וכשנה לאחר מכן הועבר למלא את אותו התפקיד בדיוויזיה ה-25. הוא אף שימש לזמן קצר כמפקד הדיוויזיה ה-2. בתחילת שנת 1936 הוא סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה, וקיבל דרגת קומבריג (מפקד בריגדה). באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-99. ביולי 1937 הוא קודם לתפקיד מפקד הקורפוס ה-16, וב-23 במרץ 1938 קודם לדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה), ובה בעת הועבר לפקד על הקורפוס ה-2. ב-23 ביולי של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הארמייה ה-3. ב-9 בפברואר 1939 הוא קודם לדרגת קומקור (מפקד קורפוס). בהמשך אותה שנה הוא השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין כמפקד קבוצת ויטבסק ופולאצק. ב-4 ביוני 1940, בעקבות ביטול הדרגות הישנות של הצבא האדום, והכנסתן לשימוש של הדרגות ששימשו את צבא הצאר, קיבל קוזנצוב דרגת גנרל לייטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם תחילת המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941 הארמייה השלישית של קוזנצוב הוצבה בבלארוס. היא הוכללה במסגרת החזית המערבית של דמיטרי פבלוב. קוזנצוב היה המום מהמתקפה, ועד מהרה היו כוחותיו מכותרים כליל בידי הגרמנים. עם זאת, במהלך יולי הצליחו כוחותיו לפרוץ את הקווים הגרמניים להימלט. סטלין התרשם מאוד מהישג זה, וב-25 באוגוסט של אותה שנה מינה את קוזנצוב למפקד הארמייה ה-21. הוא פיקד על הארמייה במהלך קרב קייב, ובאוקטובר מונה למפקד המחוז הצבאי חרקוב. הוא לא האריך ימים בתפקיד זה, וכבר ב-2 בנובמבר נקרא לפקד על הארמייה ה-58. גם בתפקיד זה הוא לא נותר זמן רב, וב-23 לחודש הועבר לפקד על ארמיית ההלם הראשונה עמה השתתף בהצלחה בקרב על מוסקבה. בפברואר 1942 נעה הארמייה שלו צפונה והשתתפה במבצע דמיאנסק. ב-23 במאי של אותה שנה הועבר קוזנצוב לפקד על ארמיית המילואים הרביעית, וב-10 ביולי הועבר לארמייה ה-63 והשתתף עמה בקרב סטלינגרד. בחודש נובמבר פורקה הארמייה ועל בסיסה הוקמה ארמיית המשמר הראשונה, אולם קוזנצוב המשיך לפקד עליה. במחצית השנייה של דצמבר השתתפה הארמייה במבצע סטורן קטן, המתקפה הסובייטית על כוחות הציר שהחזיקו באזור הדון העליון ממערב לנהר צ'יר, ביחד עם הארמייה הסובייטית השישית וארמיית המשמר השלישית. במהלך המתקפה הביסו כוחות הארמייה את הארמייה האיטלקית השמינית והכוחות הגרמניים שסייעו לה, גרמו להם אבדות כבדות, והתקדמו מאות ק"מ דרומה עד לאזור מילארובו.
בחודשים הראשונים של שנת 1943 השתתפה הארמייה במתקפת החורף הסובייטית, שהדפה את כוחות הציר מערבה, ושחררה את אגן הדונייץ. על הצלחתו קיבל את עיטור סוברוב מדרגה ראשונה והועלה לדרגת גנרל פולקובניק. הוא המשיך לפקד על ארמיית המשמר הראשונה עד 15 בדצמבר של אותה שנה, עת מונה לסגן מפקד החזית הבלטית הראשונה תחת איוואן בגרמיאן. הוא לחם עם החזית בקרבות לשחרור בלארוס המדינות הבלטיות וכיבוש פרוסיה המזרחית. בפברואר 1945 החזית פורקה, וקוזנצוב מונה למפקד ארמיית ההלם השלישית. הוא פיקד על הארמייה במהלך הקרב על ברלין, ואנשיו היו אלו שהסתערו על הרייכסטאג והניפו מעליו את הדגל הסובייטי.
ערן דורון (ראש מועצה אזורית)
ערן דורון (נולד בט"ו בטבת התשל"ב - 2 בינואר 1972) הוא ראש המועצה האזורית רמת נגב מאז 2017, יושב ראש ועדת החינוך במרכז המועצות האזוריות וחבר דירקטוריון במספר חברות ציבוריות בנגב. בעבר היה מנכ"ל ומנהל אגף חינוך וקהילה ומנהל פיתוח התיירות במועצה האזורית ומנהל בית ספר שדה שדה בוקר.
קורותיו
דורון גדל בעיר כרמיאל שבגליל. בילדותו היה חבר בתנועת הנוער חוגי סיירות של החברה להגנת הטבע שם נחשף לראשונה לחיים בנגב. בצעירותו הגיע לנגב למדרשת בן-גוריון שבנגב ושם נשאר לגור.
דורון הוא בוגר בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית ובוגר תוכנית "עמיתי סביבה" של מרכז השל. מוסמך לתואר שני בלימודי סביבה ותואר ראשון בגאומורפולוגיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בוגר קורס מדיניות ציבורית של אוניברסיטת דיוק בעל תעודת הוראה ובוגר תוכנית למנהלי בתי ספר. ב-2007 לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית שב דורון לרמת הנגב והחל לעבוד במועצה האזורית בתפקידי ניהול שונים.
לאחר שנים כרכז קורס מורי דרך של משרד התיירות ומנהל חוגי הסיירות של החברה להגנת הטבע באזור הדרום, מונה ב-1999 דורון לתפקיד מנהל בית ספר שדה שדה בוקר ושימש בתפקיד זה עד 2003. בתקופה זו זכה בית הספר במגן השר לאיכות הסביבה לחינוך הסביבתי. לאחר מכן שימש כמנהל תחום פיתוח משאבים במדרשת שדה בוקר.
במועצה שימש בתחילת הדרך כמנהל השותפויות עם הקהילה היהודית בארצות הברית. לאחר מכן מונה למנהל מחלקת התיירות.
בתפקידו כמקדם פרויקטים בחברה הכלכלית בתחום האנרגיות המתחדשות ריכז דורון את העבודות להקמת מרכז כוח סולארי בשטח המועצה (רמת הנגב ומצפה רמון הם האזורים עם הניצולת הגבוהה ביותר לאנרגיה סולארית בארץ). במסגרת עבודתו ניהל דורון מכרז להקמת מרכז כוח סולארי באזור היישוב אשלים בשטח המועצה במטרה להגדיל את כמות החשמל מאנרגיות לא מזהמות שבשימוש תושבי המועצה. הפרויקט היה הגדול מסוגו בארץ.
בשנת 2010 מונה דורון למנהל אגף החינוך במועצה, חיבר בין אגף החינוך, הגנים והמתנ"ס ובכך הקים את אגף חינוך וקהילה הפועל היום ברמת הנגב. בתפקיד זה ריכז תחתיו את כל תחום החינוך, הפורמלי והבלתי פורמלי, הספורט, התרבות ותרבות הפנאי לילדים, נוער ולמבוגרים.
ביוני 2015 לאחר שמנכ"ל המועצה חגי רזניק עבר לשמש כיועצו של שר הבינוי השיכון יואב גלנט מונה דורון על ידי ראש המועצה שמוליק ריפמן למנכ"ל המועצה האזורית רמת הנגב לאחר שמונה שנות עבודה במועצה. ב-4 באפריל 2017 החליף את ריפמן אשר הלך לעולמו בעקבות מחלה קשה לאחר שכיהן כראש מועצה במשך 25 שנה. בבחירות 2018 הוכרז דורון כראש המועצה לאחר שהיה המועמד היחיד לתפקיד. בשנת 2019 נבחר ערן דורון לתפקיד יושב ראש ועדת החינוך במרכז המועצות האזוריות. בשנת 2020 החל לשמש כציר בקונגרס הציוני הל"ח מטעם מפלגת דרך ארץ.
דורון מתנדב כחבר ביחידת החילוץ הר הנגב.
באוגוסט 2022 פרסם העיתונאי בן כספית בחשבון הטוויטר שלו, כי ככל הנראה דורון ישובץ במפלגת כחול לבןִ בראשות בני גנץ.
בדצמבר 2022 הוענק לדורון אות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, על פעילותו הציבורית למען תושבי הדרום, פיתוח הנגב וקידום החברה הישראלית על שלל גווניה.
דוקוז חאתון
דוֹקוּז חָאתוּן (בטורקית: Dokuz Hatun - "דוקוס הטון") הייתה אשתו הנסטוריאנית של הח'אן הגדול המונגולי הולגו חאן. היא הייתה נסיכה טורקית מקונפדרציית הקרייד (Kerait). בנם אבקא ח'אן ירש את אביו בתפקיד השליט המונגולי של ממלכת פרס - האילח'אן. דוקוז נודעה בשל העובדה שהייתה נלווית לבעלה במסעות המלחמה שלו נגד אויביהם. כאשר התקיף הלה את בגדאד העבאסית ב-1258 שכנעה אותו דוקוז לחוס על חייהם של רבבות תושבי העיר הנוצרים ולפטור אותם ממסע ההרג והביזה שניהלו המונגולים בעיר.
בכתבים נוצריים מוצגת דמותה של דוקוז כמיטיבה גדולה עם הנצרות והנוצרים. כאשר שליחים נוצרים נשלחו לאירופה, הם ניסו לנצל את נצרותה של דוקוז לטובתם בטוענם שהיא בתו של הכומר יוחנן האגדי. דוקוז ובעלה נפטרו שניהם בשנת 1265.
רג'א שחאדה
רג'א שחאדה (בערבית: رجا شحادة; נולד ב-1951 ברמאללה) הוא עורך דין, פעיל זכויות אדם וסופר פלסטיני.
ביוגרפיה
שחאדה נולד ברמאללה להורים פלסטינים נוצרים שברחו מיפו ב-1948. סבו, סלים, היה שופט בבית המשפט בתקופת המנדט הבריטי. אביו, עזיז, היה עורך דין ופעיל זכויות אדם, הוא יצג את הפליטים הפלסטינים בועידת לוזאן ב-1949 ותמך בדיאלוג עם ישראל. אחרי 1967 תמך בפתרון שתי מדינות ואף פתח במגעים אם חוסיין, מלך ירדן שיסכים להקמת אוטונומיה פלסטינית בשטחים.
שחאדה למד באוניברסיטת ביר זית במשך שנתיים, ואחר כך למד ספרות אנגלית ב. לאחר שסיים את התואר בביירות למד משפטים ופילוסופיה בקולג' למשפטים בלונדון. לאחר סיום לימודיו חזר שחאדה לרמאללה והחל לעבוד כעורך דין עם אביו.
ב-1979 ייסד את ארגון זכויות האדם אל-חאק, הפועל בשטחי יהודה ושומרון והוא אחד מארגוני זכויות האדם הראשונים שהוקמו בעולם הערבי. שחאדה כתב מספר ספרים על המשפט הבינלאומי, זכויות אדם והמזרח התיכון. אל-חאק היה שותף בזכייה בפרס קרטר-מניל לזכויות האדם ב-1989, ובפרס גזן ב-2009.
ב-1982 פרסם את ספרו "הדרך השלישית: ברירה פלסטינית" בו סיכם את משנתו הפוליטית שבין שתי הדרכים העיקריות העומדות בפני הפלסטינים בגדה המערבית וברצועת עזה: מצד אחד, דרך הכניעה וקבלת הדין, ושיתוף פעולה מלא עם מדינת ישראל: ומצד שני - דרך ההתנגדות האלימה והפנייה אל הנשק, יש 'דרך השלישית', הדרך של עמידה עיקשת, ללא ויתור וללא כניעה, הדרך של היצמדות לקרקע ושל סירוב לצאת לגלות, למרות "מכבש הלחץ" כביכול של מדיניות ההתנחלות הישראלית. את ההשראה לשם הספר קיבל לאחר ביקור ביד ושם, שם גילה שאמירה נפוצה אצל אסירי מחנה המוות טרבלינקה הייתה: "כאשר שתי יש דרכים, תמיד תבחר בדרך השלישית. בריאיון לעיתונאי דני רובינשטיין הסביר כי:.
בדצמבר 1985 נרצח אביו עזיז שחאדה. רג'א שחאדה הציע פרס כספי למי שיספק מידע על הרוצחים ושכר בלש פרטי, חוקר בכיר לשעבר במשטרת ישראל, אך הרוצחים מעולם לא נתפסו.
בתחילת 1987 שחאדה רואיין למיזם תיעודי שערך הסופר דויד גרוסמן, ושפורסם בהמשך כספר "הזמן הצהוב". ביולי 1987 עלתה בתיאטרון "יובל" הצגה המבוססת על הספר, בעיבודה ובבימויה של אלה אלתרמן. את שחאדה גילם השחקן סוהיל חדאד. בדצמבר 1987, עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה רואיין על ידי העיתון "חדשות" והסביר לדעתו למה היא פרצה:.
בשנת 1991 שימש כיועץ משפטי של המשלחת הפלסטינית לועידת השלום במדריד, ולשיחות השלום בוושינגטון שהתקיימו לאחריה. ואחר כך בדיונים על הסכמי אוסלו.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "זרים בבית: התבגרות בפלסטין הכבושה", בו הוא מספר את סיפור ילדותו ונעוריו, ויחסיו עם אביו. הספר תואר על ידי "האקונומיסט" כ"מיוחד ומרשים באופן בולט".
בשנת 2003 יצא לאור ספרו "כשהדרור הפסיק לשיר: רמאללה במצור" בו מתאר את החיים תחת מצור ברמאללה בזמן האינתיפאדה השנייה. הספר תורגם לעברית בשנת 2005.
בשנת 2008 יצא לאור ספרו "טיולים בפלסטין, רשימות על נוף הולך ונעלם". הספר כולל תיאור של שישה טיולים בגבעות המקיפות את רמאללה, המתפרשים על פני כמה עשורים. הם מתקצרים והולכים עם הזמן, ככל שהכיבוש הישראלי מרחיב התנחלויות, מגביה עוד חומות, בונה עוד מחסומים וחסם את האפשרות לצאת למרחב שמסביב לעיר. הספר תורגם לעברית ב-2009 וזכה ב-2009 בפרס ג'ורג' אורוול לכתיבה פוליטית.
בשנת 2017 היה שותף בכתיבת הספר "חמישים 1967–2017 סופרות וסופרים מן העולם כותבים על הכיבוש", אנתולוגיה הכוללת מאמרים שכתבו סופרות וסופרים מן העולם על הכיבוש הישראלי בעריכת איילת ולדמן ומייקל שייבון.
ישראל גלזר
ביוגרפיה
נולד ב שבפודוליה לרב יואל יהודה גלאזר, שכיהן ברבנות בעיר, באודיסה ובתל אביב, מצאצאי רבי משה מפשוורסק, מחבר הספר "אור פני משה", וללאה יהודית, בתו של הרב דוב בר ז'ק מו"צ בעיר וישנייווייץ, מצאצאי רבי שלמה לוצקר מחבר הספר "דברת שלמה".
למד בישיבות חב"ד ונסמך לרב. בשנת תרצ"ד (1934) עלה ארצה, למד בישיבת מרכז הרב אצל הראי"ה קוק, ובשנת תש"א (1941) נישא למרים בת הרב נפתלי צבי שמרלר, רב בבית-כנסת של יהודים גליצאים בווינה ומצאצאי רבי מאיר מפרמישלאן. המשיך ללמוד בישיבת מרכז הרב, גם בשנים תש"ה-תש"ז, כששימש בתפקידי רבנות בירושלים. החברותות שלו בישיבה היו הרב יהודה גרשוני והרב אברהם אלקנה שפירא.
משנוסד ישוב יהודי ברמלה אחרי מלחמת העצמאות נתמנה לרבה של העדה האשכנזית בעיר ברמלה והסביבה. כרב ארגן את החיים הדתיים בקהילות ובעיר בכלל, ייסד בתי כנסיות, שיעורי תורה, מקוואות, שרותי הכשרות, וכן פעל לשמירת השבת, טיפוח החינוך הדתי והתורני, הצלת ילדים מידי המיסיון ועוד. כן איחד את בתי-הכנסת הקטנים ושימש כרבו של בית-הכנסת המאוחד "כנסת ישראל", שעמד בלב העיר העתיקה של רמלה. הוא התפלל בבית-כנסת זה למעלה מיובל שנים.
כתב מאמרים בירחונים תורניים כגון "קול תורה" ועוד.
נפטר בחול המועד סוכות תשס"ח. הותיר אחריו אשה ו-13 ילדים.
וינסנט גרדניה
וינסנט גרדניה (באנגלית: Vincent Gardenia; 7 בינואר 1920 – 9 בדצמבר 1992) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס הטוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "פעימות לב" ו"מוכת ירח".
ביוגרפיה
גרנדיה נולד בעיר נאפולי בשם וינצ'נזו סקוניאמיליו, בנם של אליזה ג'נארו וגרנדיה סקוניאמיליו. הוריו היגרו לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים והתיישבו בברוקלין שבניו יורק. הוא הופיע בילדותו בהרכב משחק איטלקי-אמריקאי בשכונות האיטלקיות של ניו יורק.
גרנדיה החל לשחק באופן מקצועי בגיל 28 במופעי אוף ברודוויי. ב-1961 שיחק בסרט "אדי פלסון" בתפקיד קטן של ברמן. התפקיד שהיווה את נקודת המפנה בקריירה של גרנדיה לטענתו היה הסרט "רוצחים קטנים".
ב-1972 זכה גרנדיה בפרס הטוני על תפקידו במחזה "השבוי בקומה ה-14". ב-1973 שיחק בדרמת הספורט "פעימות לב" וגילם את מאמן קבוצת הבייסבול בסרט דאטש שאל, על תפקידו הועמד גרנדיה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא השתתף לאחר מכן בתור השריף "הונסנט פיט" הארטמן בקומדיית העיתונות של בילי ויילדר "כותרת ראשית" ובתור השוטר פרנק אוצ'ה בדרמת הפשע "משאלת מוות" החוקר את מקרי הרצח, הופיע באותו תפקיד גם בסרט ההמשך.
ב-1986 השתתף גרנדיה בקומדיה המוזיקלית "חנות קטנה ומטריפה" בדמותו של מר גראביס משניק הבעלים העצבני של חנות הפרחים בסרט.
ב-1987 הועמד גרנדיה בפעם השנייה לפרס האוסקר בקטגוריה המשנית על הופעתו בקומדיה "מוכת ירח" שם גילם את קוסמו אביה של לורטה קאסטוריני (שר). בהופעתו הקולנועית האחרונה ב-1991 בקומדיה "הסופר" הוא גילם את לו קריטסקי הגדול אביו של לואי (ג'ו פשי).
מלבד הופעותיו בסרטי קולנוע, שיחק גרנדיה גם בסדרות הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" בעשרה פרקים ו"המופע של מרי טיילר מור", זכה ב-1990 בפרס אמי על תפקידו בסרט "Age-Old Friends".
המסדר הפרנציסקני
מסדר הפרנציסקנים (בלטינית: Ordo Fratrum Minorum; מסדר האחים הקטנים) הוא מסדר קתולי אשר הוקם בשנת 1209 על ידי פרנציסקוס מאסיזי (1182–1226).
וינסנט גרדניה
ביוגרפיה
גרנדיה נפטר בשנת 1992 מהתקף לב בבית מלון שבפילדלפיה, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבכפר פארמיג'דייל, לונג איילנד.
המסדר הפרנציסקני
רקע היסטורי
פרנציסקוס היה בן העיר אסיזי שבאיטליה, בנו של סוחר בדים עשיר שסחר עם צרפת (מכאן שמו - פרנסיס "הצרפתי"). לאחר ששמע דרשה שהותירה בו רושם עז, החליט לתרום את כל הסחורה שהייתה בידו לכנסייה. החלטה נמהרת זו קוממה עליו את אביו, שבסוף עימות נישל אותו מירושתו. פרנציסקוס, בתגובה, נמלט לכנסייה ובה התפשט מבגדיו והצהיר שהוא אינו בנו של אביו יותר, אלא בנו של אביו שבשמיים. לאחר מכן טיפל במצורעים, עד שעל פי האגדה שמע בכנסייה את הפסוקים שהפכו להוראה המחייבת של חייו:
בעקבות הדרשה החליט לחיות בעוני ודלות. עטוי במלבוש מחוספס וקשה, יחף וללא כסף, הוא החל להטיף לחרטה.
במהרה הצטרף אליו בן עירו, ברנרדו די קווינטוואלה, אשר תרם את כל כולו לעבודה. בתום שנה הגיעו מספר חברי האחווה ל־11 איש. הם התגוררו בבית מצורעים נטוש ליד אסיזי, אך בילו חלק ניכר מזמנם במסעות דרך האזור ההררי של אומבריה, בעודם עליזים ושרים ובכל זאת משפיעים עמוקות על שומעיהם בתוכחתם הרצינית. חייהם היו נזיריים, אף שמנהגים אלו כנראה לא קבועים בחוק הראשון שפרנציסקוס קבע, שמכיל רק אוסף של קטעים מקראיים המדגישים את חובת העוני והדלות. חברי האחווה לא עבדו, ובאקט של השפלה מודעת חיו על קיבוץ נדבות.
למרות הדמיון הברור בין עיקרון זה לבין העקרונות הקנאיים של מאמיניו של פטר וולדו, הצליחה האחווה מאסיזי לקבל את אישורו של האפיפיור אינוצנטיוס השלישי, בעיקר בשל כישרונו הפוליטי של פרנציסקוס עצמו, ויכולתו לשכנע את האפיפיור שאינו מהווה איום, אלא יתרון. האפיפיור קיווה שנזירים עניים שנאמנותם נתונה לכנסייה הקתולית יסייעו למאבק בכתות המינות שקראו תיגר על הכנסייה בשל עושרה המופלג והתרחקותה מרעיונותיו הרדיקליים של ישו עצמו. ואמנם, הפרנציסקנים עשו לכנסייה שירות תעמולתי גדול, אך גם היו ליסוד חתרני.
גרגוריוס התשיעי, בעת היותו חשמן, התיידד עם פרנציסקוס ואהד את המסדר. כאשר התמנה כאפיפיור גדלה השפעת המסדר. גרגוריוס נקט צד במאבק בין שני הזרמים של המסדר והוא חייב את הפרנציסקנים להחזיק ברכוש שבו השתמשו, בניגוד מפורש לצוואתו של פרנציסקוס.
בניגוד לנזירים אחרים, הרשה התקנון הפרנציסקני לנזירים לשוטט בערים ובכפרים ולא להסתגר במנזר. במסדר היו חברים גם עמאים, שלא עברו הכשרה נזירית או סמיכה לכמורה, אך הם הורשו להטיף (המסדר פיתח שיטות הטפה חדישות ויעילות ואף מדריכי הטפה לנזירים נודדים). חברי המסדר התנכרו לעולם הזה ופירשו באופן מילולי ביותר את הוראתו של ישו לא להתכונן ליום המחר ("הבשורה על-פי מתי", פרק ו'). בספר הסיפורים של המסדר מסופר שפרנציסקוס אפילו לא הרשה למבשלים להשרות עדשים ליום המחר בשל הוראתו של ישו. קנאות זו הציגה את המסדרים האחרים באור לא מחמיא, ואף שפרנציסקוס שב והכריז על נאמנותו לכנסייה, הייתה במעשיו ביקורת על עושרה של הכנסייה ועל כוחה הפוליטי הרב.
אחיו של המסדר מאופיינים בשמחתם ובחיצוניותם הצנועה. סיפורים רבים מתארים את אהבתו של פרנציסקוס לכל מה שברא האל. במיוחד ידוע הסיפור על הפעם שפרנציסקוס הטיף לציפורים, כדי לגאול את נשמתן. סצנה זו מונצחת גם בציורי הקיר של ג'וטו בכנסייה באסיזי.
אחד ממאפייניו הייחודיים של פרנציסקוס היה הדוגמה האישית. פרנציסקוס נחשב בעיני חסידיו לישו השב בשנית. אמונה זו שאבה חיזוק מנבואותיו של יואכים מפיורה, שניבא עידן חדש של חסד בתקופה זו. פרנציסקוס הקפיד על תעניות וצומות תכופים, סירב להחליף את גלימתו והביא על עצמו מחלות רבות. בחייו סירב פרנציסקוס אף להקים כנסייה למסדר, והסתפק בכנסייה זעירה בעיר אסיזי (לאחר מותו הוקמה על הכנסייה הזעירה כנסייה גדולה ובה ציורים ידועים של ג'וטו).
שיא זיהויו עם ישו היה לקראת מותו, כאשר שב ממקום ההתבודדות שלו באסיזי האמינו חסידיו שהוא נושא סטיגמטה - סימני הצליבה על כפות ידיו, כפות רגליו וצד בטנו. חסידיו של פרנציסקוס אמרו שבשל צניעותו סירב להודות בכך, אך מיד לאחר מותו מיהרו להפיץ את הבשורה. פולחן האישיות של פרנציסקוס הוא חסר תקדים בימי הביניים, ומעמדו כגיבור הוביל לחיזוק מעמדו של פולחן הקדושים ושל ז'אנר חיי הקדושים.
ויקארים
לאחר מותו של פרנציסקוס ב-3 באוקטובר 1226 ועד למינויו של המזכיר הכללי הראשון, התמנה אליאס מקורטונה כוויקאר. אליאס היה על פי המסורת הנזיר הראשון שהצטרף אל פרנציסקוס כאשר הוא ייסד את המסדר.
המסדר לאחר מות פרנציסקוס
בתום עשורים ספורים עוררה קנאותם של הפרנציסקנים ויכוח גדול, שהוכרע רק לאחר מותו של פרנציסקוס. עיקר הוויכוח נסוב על סירובם להחזיק ברכוש. אמנם, כל הנזירים ויתרו על רכוש כיחידים, אך למעשה נהנו מ"עוני קיבוצי", ולעיתים קרובות היה מנזרם עשיר למדי. הפרנציסקנים דחו הסדר זה, והשתמשו בנכסים שנרשמו על שם הכנסייה. עם התחזקות המסדר, הורה גרגוריוס התשיעי לחייב את הפרנציסקנים להחזיק ברכוש שבו השתמשו, בניגוד מפורש לצוואתו של פרנציסקוס. החלטה זו פיצלה את המסדר הפרנציסקני, והטהרנים שבמסדר נרדפו כמינים.
לאחר הקמת האינקוויזיציה תפסו הפרנציסקנים מקום חשוב ברדיפת מינים. המסדר הוקם מלכתחילה כדי להיאבק במינות, וברבות השנים ניצל את ניידותם של הנזירים הקבצנים למטרות חקירה והטפה בשירות האינקוויזיציה. תפקיד זה הקנה לחברי המסדר עוצמה ויוקרה רבים.
עם התבססות המסדר ועליית יוקרתו, הצטרפו אליו חסידים רבים. תנועה המונית זו הכניסה למסדר גם חסידים רבים שלא התאימו לרוחו המקורית. פרנציסקוס זילזל בהשכלה - הוא עצמו ידע לטינית בסיסית למדי, ולא עסק בפלפול סכולסטי אלא בחיי מעשה. ממשיכיו, לעומת זאת, בפרט ברוח התקנון שתיקן ראש המסדר השביעי, בונוונטורה הקדוש ב-1260, תפסו מקום מרכזי בין המלומדים של האוניברסיטאות.
ברבות השנים תפסו הפרנציסקנים גם מקום בתעמולה קנאית נגד יהודים, מומרים וקבוצות שוליים אחרות, כמו זונות. בספרד היה לפרנציסקנים ולהטפתם האנטישמית חלק בחיזוק האינקוויזיציה הספרדית ורדיפת האנוסים (אף על פי שבמהלך מרבית שנותיה של האינקויזיציה שלטו בה הדומיניקנים).
מעבורת החלל בוראן
מעבורת החלל בּוּראן (ברוסית: Буран, סופת שלג) הייתה מעבורת חלל סובייטית שפותחה מ־1976 בתשלובת "מולניה" על ידי צוות מהנדסים בראשות גלב לוזינו-לוזינסקי כתגובה לתוכנית מעבורת החלל האמריקנית.
רקע היסטורי
ברית המועצות, שהובילה תחילה את המירוץ לחלל, נשארה מאחור כאשר שוגרו המעבורות האמריקאיות הראשונות. כפי שבעבר בנתה את מטוס הנוסעים העל-קולי טופולב Tu-144, שכונה "קונקורדסקי", כדי להציג יכולת מתחרה למטוס הקונקורד המערבי, וזאת חודשיים לפני טיסתו הראשונה של הקונקורד, כך בנתה מעבורת חלל משלה, שנקראה "בוראן". פוליטיקאים סובייטים היו משוכנעים כי מעבורת החלל עשויה לשמש למטרות צבאיות ולכן היא מהווה איום פוטנציאלי למאזן הכוחות במהלך המלחמה הקרה. פרויקט הבוראן היה הגדול והיקר ביותר בהיסטוריה הסובייטית של חקר החלל.
כיוון שהופעת הבכורה של בוראן באה אחרי זו של מעבורת החלל קולומביה ובשל קווי הדמיון החזותיים בין שתי מעבורות החלל, רווחה במהלך המלחמה הקרה דעה שבפיתוח מעבורת החלל הסובייטית היה מעורב ריגול. היום ידוע שבעוד בחיצוניות ובצורה האווירודינמית שלה הייתה בוראן דומה מאוד למעבורות החלל האמריקאיות, הרי שכל מערכות האויוניקה שלה היו פרי פיתוח סובייטי עצמאי. הדמיון בצבעים היה תוצאה בלתי נמנעת של ההתמודדות עם בעיית הקרינה החזקה מחוץ לאטמוספירה והחום הרב בעת הכניסה לאטמוספירה. הצבע הלבן הוא רפלקטיבי במיוחד ומקרין הלאה את רוב הקרינה שפוגעת בו, ואילו גחון המעבורת, שסופג את עיקר ההלם של הכניסה לאטמוספירה, מצריך את החומר השחור.
הבוראן הורכבה על המשגר "אנרגיה" שמלכתחילה לא תוכנן במיוחד בשבילה. היא תוכננה הן למשימות מאוישות והן למשימות לא מאוישות, ועל כן ניחנה ביכולות אוטומטיות, שלא היו קיימות במעבורת האמריקאית.
שירות
ב־15 בנובמבר 1988 המריאה המעבורת למסלול ללא אנשי צוות וניהגה עצמה אוטומטית באופן מדויק. כמו המעבורת האמריקאית, גם למעבורת הרוסית היו עלויות שיגור גבוהות מאלו של שיגור על גבי טיל חד פעמי. מסיבה זו ומסיבות נוספות, בוטל הפרויקט לאחר שיגור לא מאויש אחד.
בשנת 2002 נהרסה הבוראן בהתמוטטות ההאנגר בו אוחסנה, בקוסמודרום בייקונור. באותה התמוטטות נהרגו  8 אנשים.
חלקים מאבות הטיפוס של הבוראן נמכרים כיום באינטרנט.
ב-3 ביוני 2015 הגיע צלם רוסי בשם ראלף מִירֶבס לבניין MZK בקוסמודרום בייקונור בקזחסטן, ושם צילם שתי מעבורות נוספות; את ה-OK-MT Engineering mockup ואת ה-OK-1K2 Second flight article. מדובר במעבורות שלא טסו לחלל.
ג'יין אנדרסון
ג'יין אנדרסון (באנגלית: Jane Anderson; נולדה ב-1954) היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית עטורת פרסים. היא כתבה וביימה את הסרט "זוכת הפרסים מדיפיאנס, אוהיו" (2005) וכתבה את התסריטים לסרטים "זה יכול לקרות גם לך" (1994) בכיכובו של ניקולס קייג' ו"האישה" (2017) בכיכובה של גלן קלוז. היא זכתה בפרס אמי על כתיבת התסריט למיני-סדרה "אוליב קיטרידג'" (2014).
קריירה בקולנוע וטלוויזיה
לפני שהחלה לביים לקולנוע, אנדרסון כתבה וביימה מספר סרטי טלוויזיה אשר זכו לתשבחות המבקרים, ביניהם Normal (2003), בכיכובם של ג'סיקה לאנג וטום וילקינסון; The Baby Dance (1998), בכיכובן של סטוקרד צ'אנינג ולורה דרן; The Positively True Adventures of the Alleged Texas Cheerleader-Murdering Mom (1993), When Billie Beat Bobby בכיכובה של הולי האנטר; ואת הסגמנט "1961" של הסרט "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2" (2000), אשר זיכה את ונסה רדגרייב בפרס אמי על גילום דמותה של לסבית זקנה שנמנעים ממנה ביקורים מצד בת זוגה לחיים כשהיא גוססת בבית החולים.
ב-2015, אנדרסון כתבה את הסרט התיעודי  Packed in a Trunk: The Lost Art of Edith Lake Wilkinson על דודתה, אדית לייק וילקינסון, לסבית וציירת אשר אושפזה בשנת 1920, ובילתה את שארית חייה במוסד לחולי נפש. היא זכתה עבור הסרט בפרס פסטיבל הקולנוע של מילאנו לסרט התיעודי הטוב ביותר. אנדרסון מונה את וילקינסון כהשראה עבור עבודות הציור שלה עצמה.
ב-2015, זכתה אנדרסון בשני פרסי אמי (לכתיבה ובימוי) ובפרס גילדת הכותבים של אמריקה עבור המיני-סדרה אוליב קיטרידג'.
חיים אישיים
אנדרסון חיה בלוס אנג'לס ובעמק מארין בצפון קליפורניה, עם אשתה טס איירס ובנן, רפאל.
פרסים
רשימת פרסים נבחרים:
טריגון (סוג)
טריגון (שם מדעי: Dasyatis; מלטינית: "בטאי מרקד") הוא סוג של דג סחוס ממשפחת הטריגוניים.
הטריגונים הם בעלי גוף שטוח עם עיניים בולטות, בעלי זנבות דקים, לרוב ארוכים, דמויי שוט שבקצותיהם נמצא קוץ משונן שבסופו בלוטות ארס. סוגי דג הטריגון שונים בגודלם, לדוגמה הזן טריגון אטלנטי, שרוחבו המלא הוא בין 25 ל-75 ס"מ לעומתו הזן טריגון קצר זנב האוסטרלי אשר מגיע לרוחב מקסימלי של כשני מטרים ואורך של כארבעה מטרים.
למרות גודלו של הטריגון, עדיין נטרף על ידי חיות ים גדולות יותר בעיקר על ידי כרישים, כאשר פעמים רבות נמצאו עוקץ זנביהם של טריגונים בפיהם של כרישים. עקיצה מזנב הטריגון היא רעילה ומתבטאת בפציעה פיזית שתחושתה כדקירת סכין ובתגובה של עור אדום וכואב. הכאב מהפציעה יכול להיות עז ואף עלול לגרום למוות.
דגי הטריגון חיים בימים טרופיים כשכמה מינים חיים בימים ממוזגים יותר. חלק מהמינים עולים לשפכי נהרות וחלקם אף חיים הרבה זמן במים מתוקים. הם ניזונים בעיקר מתולעים, דגים, רכיכות וחסרי חוליות ימיים הקבורים בחול הימי.
בשנת 2016 הוחלט למיין מחדש את בני הסוג ולהעביר חלק מהמינים לסוגים: Bathytoshia, Fontitrygon, Hemitrygon, Hypanus, ו-Telatrygon.
Drive (שיר של אר.אי.אם.)
Drive הוא סינגל שביצעה להקת אר.אי.אם. ויצא לאור בשנת 1992.
רקע
השיר נכלל באלבומה השמיני של הלהקה Automatic for the People. הוא דורג במקום ה-28 במצעד בילבורד הוט 100. במצעד השירים האלטרנטיביים דורג השיר במקום הראשון, ובמקום השני במצעד הרוק מיינסטרים. במצעד הסינגלים הבריטי השיר דורג במקום ה-11.
השיר סומפל לתוך השיר Space Bound שביצע אמינם בשנת 2011.
הוידאו קליפ לשיר בוים על ידי פיטר קאר וצולם בסכר ספולטובה שבעמק סן פרננדו.
המילים Hey kids, rock n' roll נלקחו מתוך השיר Rock On של דייוויד אסקס.
שמואל פוירשטיין
שמואל פוירשטיין (1926 - כ"א באלול ה'תשע"ח 1 בספטמבר 2018) היה איש חינוך, מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן שימש המפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. שימש בשנות השבעים כמנהל בית הספר התיכוני הדתי "יבנה" בחולון
ביוגרפיה
נולד ברומניה לאהרון ובתיה פוירשטיין. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל, והתיישב במושב נחלים שליד פתח תקווה.