cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סינה
יריבות נגד רומן ריינס
לאחר סאמרסלאם 2017, סינה הגיע לתוכנית Raw ואמר שהוא לא התחרה הרבה זמן מול מתאבקים מהתוכנית במטרה להשיג לעצמו קרב נגד אחד מהם. לפתע, רומן ריינס יצא ואמר שזה "החצר" שלו ושהוא יכול לנצח את ג'ון סינה. כתוצאה מכך, קרב בין השניים נקבע לאירוע "ללא רחמים". באירוע זה, ג'ון סינה הפסיד לריינס.
המשך היריבות: ג'ון סינה חזר ל-WWE לאחר שנתיים ב-19 ביולי 2021 באירוע ה-"כסף בבנק" במטרה לאתגר את רומן ריינס בקרב על האליפות האוניברסלית באירוע ה-"סאמרסלאם", יש לציין כי רומן ריינס מחזיק באליפות האוניברסלית מאז ה-30 באוגוסט 2020. בהמשך לכך ג'ון סינה הודה שרומן ריינס יפרק אותו אך ג'ון אמר כי כל מה שהוא צריך זה להחזיק אותו למשך 3 שניות – 1, 2, 3. רומן ריינס אמר לג'ון שאם הוא יסיים את הקרב ללא האליפות בידו, הוא יעזוב את ה-WWE לתמיד.
חיים אישיים
בן לאב מתאבק, השני מבין חמישה בנים. נישא ב-2009 לאליזבת רוברט. ב-2012 השניים הודיעו כי הם נכנסים להליכי גירושין.
מתחילת 2013 היה סינה במערכת יחסים עם הדיווה והמתאבקת ניקי בלה.
ברסלמניה 33 בתום קרב זוגות מעורב נגד המיז ומאריס, שבו ניצחו ג'ון סינה וניקי בלה, סינה כרע ברך והפתיע את האלפים באולם והמיליונים שצפו באירוע בבית והציע לחברתו מזה כמעט 4 שנים - נישואין.
ב-12 באוקטובר 2020, פורסם כי סינה נישא לבת זוגו שיי שאריצדה.
יצחק בן-שהם
יצחק בן-שהם (9 בספטמבר 1936 - 7 באוקטובר 1973) היה מפקד חטיבה 188 "ברק" במלחמת יום הכיפורים, בה נהרג. על פיקודו ולחימתו במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן קיבל את עיטור העוז.
ביוגרפיה
בן-שהם נולד וגדל באיזמיר שבטורקיה, שם למד בבית הספר אליאנס. בילדותו, הונחלו לו ערכים יהודיים וציוניים. בשנת 1950 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער והתיישב בקיבוץ טירת צבי שבעמק בית שאן, שם עבד במשק הקיבוץ. כאשר הוריו עלו לישראל, עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר עמם בירושלים.
שירותו הצבאי
ב-1954 התגייס בן-שהם לצה"ל, לחטיבת גבעתי. הוא עבר את מסלול הטירונות בחטיבה והמשיך לקורס מפקדי כיתות ומשם לקורס קצינים. כשסיים את קורס הקצינים, הועבר לחיל השריון ובמסגרת שירותו בחיל, עבר השתלמות מפקדי פלוגות בצרפת. בן-שהם התקדם בתפקידי פיקוד שונים ועבר קורס הכשרת שריון. במלחמת ששת הימים היה בן-שהם סגן מפקד גדוד 63 (שלאחר המלחמה שונה שמו ל 53) מביסל"ש, שלחם בקרב אום-כתף. תחילה במסגרת צוות גדודי משוריין עצמאי ובהמשך הלחימה, במסגרת חטיבה 14. ביום השני ללחימה, כשנפצע מפקדו, נתן ניר, קודם לתפקיד מפקד הגדוד.
בשנת 1968 הוא מונה למפקד גדוד 53, לאחר מכן הוא מונה לקצין אג"ם אוגדה, ולאחר מכן מונה למפקד חטיבה 11.
מלחמת יום הכיפורים
כשלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נתמנה אלוף-משנה יצחק בן-שהם למפקד חטיבה 188 (ברק). החטיבה בפיקודו הייתה פרוסה לאורך הגבול הסורי ברמת הגולן, וחטיבה 7 שימשה עתודה פיקודית. בצוהרי 6 באוקטובר 1973 התחילה אש ארטילריה על רמת הגולן. בן-שהם שהה במטה הפיקוד בנפח, קיבל את הפיקוד על הגזרה וניהל את הלחימה בשעות הראשונות למלחמה.
בשעות הערב יצא בן-שהם לשטח על טנק המח"ט. בן-שהם ניסה לבלום את הסורים על ציר הנפט אולם מחשש לכיתורו, הוא קיבל אישור ממפקד האוגדה רפאל איתן לנסוע מערבה דרך בקעת הבטיחה לכיוון הירדן ואז צפונה עד בית המכס ולבסוף להגיע לנפח מכיוון מערב בשעות הבוקר ב-7 באוקטובר. בשלב זה חטיבתו כמעט והושמדה לגמרי, מלבד כוח הסמח"ט על ציר הנפט וכוח בפיקוד עודד ארז שהתבצר על תל פארס.
בן-שהם הצטרף לקרבות על ציר הנפט ולקח את הפיקוד על הכוח שמנה 15 טנקים. כוח בן-שהם בלם בהצלחה את טנקי חטיבה 51 הסורית אשר ניסו לנוע צפונה על ציר הנפט לכיוון נפח. כוח טנקים נוסף בפיקוד חיים ברק, מג"ד 82, לחם ממזרח לכוח בן-שהם אולם התקשה לבלום את טנקי הדיוויזיה הראשונה הסורית, ובהמשך נסוג צפונה כשהוא מאפשר לטנקים הסורים להמשיך לכיוון נפח.
בשעות הצהריים הותקף אזור מחנה נפח על ידי כוחות סורים מחטיבה 91 מהדיוויזיה ה-1. בן-שהם, יחד עם הסמח"ט דוד ישראלי, פנה צפונה לנפח יחד עם הכוח שלו. כוח בן-שהם הגיע לנפח והשמיד טנקים סורים שעמדו על גדרות המחנה. במהלך הקרב נהרג בן-שהם מאש מקלעים סורים. יחד איתו נהרג בטנק רס"ן בני קצין, קצין האג"ם של החטיבה. על הקרבות שפיקד אל"ם יצחק בן-שהם על בלימת החטיבות הסוריות בדרום הרמה ועל הקרבות שניהל בעצמו על ציר הנפט ועל מחנה נפח, הוענק לו עיטור העוז.
סמוך למקום נפילתם של בן-שהם ובני קצין הוקמה אנדרטה לזכרם על ידי סא"ל יששכר (ג'קסון) טל. האנדרטה נמצאת על ציר הנפט, כקילומטר מדרום למחנה נפח. שלט האנדרטה מורכב מפלטת בזוקה של טנק שנפגע בקרב.
ליגת האלופות האסיאתית
ליגת האלופות האסיאתית (באנגלית: AFC Champions League) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין אלופות ומחזיקות הגביע של 14 הליגות האסיאתיות הבכירות. היא שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). הזוכה משתתפת בגביע העולם למועדונים.
היסטוריה
הטורניר, שנודע בתחילה כ"גביע אסיה לאלופות" (באנגלית: Asian Champion Club Tournament, טורניר הקבוצות האלופות של אסיה), החל בשנת 1967 עם שמונה קבוצות. אחרי הטורניר של שנת 1971 הטורניר הופסק עד 1986, והוא נולד מחדש תחת השם "אליפות אסיה לקבוצות" (Asian Club Championship). רק אלופות הליגות המקומיות הורשו להשתתף בטורניר, כאשר מחזיקות הגביע שיחקו בטורניר גביע אסיה למחזיקות גביע. המנצחות של שני הטורנירים שיחקו ביניהן בסופר קאפ האסיאתי.
קבוצות ישראליות בטורניר
אף על פי שישראל סולקה מ-AFC כבר ב-1974, והיא כעת משתייכת לאופ"א, היא עדיין נחשבת לאחת המדינות המובילות של הטורניר בכל הזמנים. זאת, אף על פי ישקבוצות ישראליות נטלו חלק בטורניר ארבע פעמים בלבד.
מכבי תל אביב היא אחת מ-7 קבוצות שזכו בטורניר פעמיים, והפועל תל אביב זכתה בטורניר פעם אחת, והפסידה פעם נוספת בגמר.
בעונה הראשונה שהתקיים הטורניר, 1966/67, ניצחה הפועל תל אביב בגמר 2-1 את סלנגור ממלזיה והפכה לזוכה בטורניר הראשון של גביע אסיה. ליגת האלופות האסייתית (1969) הייתה הפעם השנייה שהטורניר התקיים ומכבי תל אביב זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-0 על ינגזיי מסין. עונה לאחר מכן בליגת האלופות האסייתית (1970) הפכה הפועל תל אביב לקבוצה הראשונה שעלתה לגמר בפעם השנייה, בו הפסידה 2-1 לטאג' האיראנית שלמעשה היה גם ההפסד היחיד של קבוצה ישראלית בגביע אסיה. בעונה לאחר מכן בליגת האלופות האסייתית (1971) הפכה מכבי תל אביב לקבוצה הראשונה שזכתה פעמיים במפעל, לאחר ניצחון טכני בגמר על אל שורטה העיראקית, מפני שלפי המדיניות העיראקית באותה עת אסור היה להופיע למשחקים מול קבוצות ישראליות. למעשה, ארבעת הטורנירים הראשונים היו גם הטורנירים היחידים בהם קבוצות ישראליות השתתפו בגביע אסיה.
קבוצות מהרשות הפלסטינית בטורניר
החל משנת 1998 קבוצות מליגת העל הפלסטינית החלו להשתתף בטורניר. בין השאר השתתפו בטורניר: קבוצת שבאב א-דאהרייה בעונת 17–2016. אך במרץ 2016 שמונה שחקנים ערבים-ישראלים מהקבוצה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
פורמט הטורניר ותנאי קבלה
32 הקבוצות שהעפילו לשלב הבתים מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות כ"א לפי שני אזורים: מזרח אסיה ומערב אסיה, בארבעה בתים משתתפות קבוצות ממזרח אסיה ובארבעה בתים משתתפות קבוצות ממערב אסיה. הקבוצות משחקות ביניהן בשיטת בית-חוץ, כאשר המנצחת והסגנית בכל בית עולות לשמינית הגמר, שלבי רבע הגמר, חצי הגמר, והגמר משוחקים גם הם בשיטת בית וחוץ ובשיטת הנוק-אאוט.
ב-2007 הטורניר הורחב ל-31 קבוצות, בין השאר מפני שגם אוסטרליה הצטרפה ל-AFC.
Nanowar
ננוואר (Nanowar או Nanowar of Steel) היא להקת מטאל פרודית איטלקית. הלהקה מעמידה ללעג את ז'אנר המטאל על סגנונותיו השונים, ובמיוחד על המונח טרו מטאל. בשיריהם הם משתמשים לעיתים בלחנים של להקות מטאל מפורסמות ומשנים את הליריקה, כדוגמת, השיר Master of Pizza שעושה פרודיה על אחד משירי המטאל המפורסמים בעולם, Master of Puppets של מטאליקה ולעיתים כותבים שירים מקוריים, כדוגמת, השיר Power of the power of the power of the great sword שבאורך 10 שניות בלבד שצוחק על סגנון הפאוור מטאל.
מקור השם
מקור שמה של הלהקה גם הוא פרודיה - על להקת המטאל "מנוואר", אשר ננוואר מרבים לחכות אותם בשיריהם. לאחר שלהקת רפסודי הוסיפה לשמה את הסיומת "Of Fire" ננוואר הוסיפה לשמה "Of Steel".
ביוגרפיה
הלהקה הוקמה בתחילה בתור בדיחה בינואר 2003 ברומא, על ידי גאטו פאנצ'רי שהקליט שבעה שירים כשהוא מנגן בכל הכלים, אך מאחר שהשירים יצאו באיכות נמוכה, הוא ניגש להקליט אותם מחדש בעזרת פוטווטומינימאק, סולן הלהקה כיום. באפריל ומאי באותה שנה נוספו שני חברים נוספים להרכב: ואלריו (גיטרה) ומילינו (תופים). לאחר עזיבתו של פוטווטומינימאק מההרכב נעשה ואלריו הסולן החדש (בנוסף להיותו הגיטריסט), אך לאחר זמן מה חזר פוטווטומינימאק ללהקה ונעשה שוב הסולן.
בראיי
בראיי... (בפרסית: برای; "בשביל..." או "למען...") הוא שיר מחאה משנת 2022, פרי יצירתו של הזמר שרווין האג'יפור, בהשראת מותה של מהסא אמיני והמחאה הנרחבת באיראן בעקבותיו.
מילים
לאחר מותה של מחסה אמיני ותחילת המחאה באירן, החלה תופעת רשת (בפרט בטוויטר) שבה הסבירו המשתמשים את הסיבות מבחינתם לרצון לשינוי משטר, ואת נימוקיהם הם פתחו במילה בראיי ("בשביל" או "למען").
בניסיון ללכוד את הרגע כתב חג'יפור כל בית בשיר על סמך ציוץ כלשהו. הטקסט שהתקבל נוגע במספר נושאים הזקוקים לשינוי, ובכלל זה: העדר שביעות רצון מהחיים, זכויות נשים, זכויות ילדים, זכויות הפליטים, זכויות בעלי חיים, דאגות סביבתיות, מיתון ועוני, תאוקרטיה ואיסורים חברתיים ודתיים מיושנים, מיליטריזם שחיתות פוליטית, שחיתות מקומית, חופש הביטוי והעוינות של הממשלה כלפי מדינות אחרות.
קליפ
הקליפ הוקלט במצלמה נייחת בסגנון דיוקן-סלפי בחדר. בסרטון הופיעו צילומי מסך חתוכים המתארים את הציוצים המקוריים מסונכרנים עם הבתים הקשורים, תוך מתן קרדיט למחברים.
הוצאת השיר ומעצרו ושחרורו של חאג'יפור
בראיי פורסם לראשונה ב-28 בספטמבר 2022, בחשבון האינסטגרם של שרווין חג'יפור. הוא הפך ללהיט מיידי ולהמנון הלא רשמי של ההתקוממות. תוך פחות מ-48 שעות זכה השיר לכ-40 מיליון צפיות עד שהוסר מהפלטפורמה בעקבות מעצרו של חג'יפור על ידי השלטונות ב-29 בספטמבר.
חג'יזאדה שוחרר בסופו של דבר בערבות ב-4 באוקטובר 2022.
תגובות
השיר היה בשימוש אינספור פעמים במהלך התכנסויות, מבתי ספר ואוניברסיטאות ועד רחובות, הן ברחבי אירן והן ברחבי העולם. הוא הופץ במדיה החברתית ובערוצי טלוויזיה ובתחנות רדיו זרות. השיר שימש גם כרקע לכמה צורות אחרות של אמנות כמו עבודות וידאו, עיצוב גרפי ואמנות מיצג.
"בראיי" הוא מוזיקת הרקע בסרטון שבו ידוענים כמו אוליביה קולמן, בריאן קוקס, קייט בקינסייל, פז וגה, ג'יימס קרומוול, וויליאם ג'קסון הארפר, בראדלי ויטפורד, ג'סי וויליאמס, קטרינה באלף וג'וליה לואי-דרייפוס יחד עם מספר אמנים איראנים, כולל נזאנין בוניאדי, דיברו על מותה של מהסה אמיני.
ב-4 בנובמבר 2022, השרירן האיראני, סעיד נורוזי, בחר ב"בראיי" כמוזיקה המלווה שלו בזמן שהתחרה בתחרות שאורגנה על ידי הפדרציה האוסטרית לפיתוח גוף וספורט (ABPF). הוא סיים שני בתוצאות הסופיות.
הגראמי
ב-10 באוקטובר 2022 דיווח וראייטי ששיר המחאה קיבל כמעט 100,000 הגשות לקטגוריה חדשה בטקס פרסי הגראמי לשירים הקשורים בשינוי חברתי.
גרסאות כיסוי
לשיר נעשו גרסאות כיסוי על ידי מספר אמנים ובשפות שונות כגון איטלקית,  גרמנית, אנגלית וצרפתית.
ניתוח
במאמר שפרסם הלוס אנג'לס טיימס ב-12 באוקטובר 2022, נחקר כיצד השיר הפך "להמנון לנשים, לחופש וחיים רגילים". נהיד סיאמדוסט מאוניברסיטת טקסס באוסטין והמחבר של "פסקול המהפכה: הפוליטיקה של המוזיקה באיראן" השווה את השימוש בשירים בהפגנות העבר לזה של "בראיי" וקבע כי "לא הייתה התקוממות אחרת שזוהתה עם שיר אחד", וציין שזהו שיר שמושמע על ידי מוזיקאי אחד, אבל "נכתב על ידי האנשים כולם".
החדקרן האחרון
החדקרן האחרון הוא רומן פנטזיה אשר נכתב בידי פיטר ביגל ופורסם ב-1968 בארצות הברית. הספר מספר את עלילותיה של חד-קרן שמאמינה כי היא החד-קרן האחרונה בעולם ועוקב אחר מסעה בניסיון להבין מה קרה לשאר בני מינה.
הספר מכר מעל לחמישה מיליון עותקים מאז הוצאתו הראשונה ברחבי העולם, ותורגם ללפחות 20 שפות שונות. ב-1987, המגזין לוקוס דירג את "החדקרן האחרון" כמקום חמישי בין 33 "ספרי הפנטזיה הטובים ביותר של כול הזמנים", בהתבסס על הצבעה של עוקבים של העיתון. ב-1998 בוצעה ההצבעה מחדש, ולאחר שהספר הוכלל כאחד עם המשכו "שני לבבות", קיבל הספר את המקום ה-18.
ביגל הקדיש את הספר לזכרו של הגאוגרף ההולנדי בן המאה ה-17, אולפרט דאפר, שהיה שותף ‏בכתיבת הספר "אמריקה" (1671) בו נמסרה ידיעה על מציאות חד-קרן בגבול קנדה‏ ואליה צורף ציור דמיוני שלו‎. ‏
עלילה
הספר מתחיל בקבוצת ציידים אשר מחפשים אחר חיות לצוד. לאחר ימים ללא הצלחה כלל, הם מתחילים להאמין כי הם עוברים ביער של חד קרן, בו חיות נשמרות בידי הילה קסומה. הם מייעדים את עצמם לצוד במקום אחר; אחר לפני עזיבתם את היער, אחד מהציידים אומר בקול מזהיר לחד-קרן, כי ייתכן והיא האחרונה ממינה. התגלית מטרידה את החד-קרן, ולמרות שבתחילה מסרבת להאמין בכך, ספק ודאגה גורמים לה לעזוב את היער. היא דוהרת ברחבי הארץ ומגלה לתדהמתה כי בני האדם כבר לא מזהים אותה אפילו כחד-קרן, ובמקום זה הם רואים אותה כסוסה לבנה ויפה. היא פוגשת פרפר מדבר אשר מדבר בחידות ושירים אשר בכוונה מתחמק משאלותיה לגבי החד- קרניים האחרים. בסופו של דבר, הפרפר מזהיר את החד-קרן כי בני מינה קובצו לארץ רחוקה בידי יצור אשר נודע כשור האדום, אך היא ממשיכה בחיפושה אחר החד-קרניים האחרים. במהלך מסעותיה היא נלקחת בשבי בידי קרקס נודד אשר מנוהל בידי המכשפה אמא מזל (Mommy Fortuna באנגלית), אשר משתמשת בלחשי אשליה אשר יוצרים את האשליה הגורמת ליצורים הרגילים בכלובים להיראות כמו יצורים קסומים. החד-קרן מוצאת עצמה כיצור הקסום האמיתי היחיד מבין כול החיות אותן לכדה אמא מזל, מלבד ההרפיה, סלאנו. שמנדריק, מכשף אשר נודד ביחד עם הקרקס, רואה את החד-קרן כמה שהיא, ומשחררה מהכלוב בו היא נמצאת באמצע הלילה. החד-קרן משחררת את שאר בעלי החיים ובכללם את סלאנו, אשר הורגת את אמא מזל ואת עוזרה.
החד-קרן ושמנדריק ממשיכים במסעם במטרה להגיע לטירתו של המלך הגארד, היכן ששוכן השור האדום. כאשר שמנדריק נתפש בידי שודדים, החד-קרן באה לעזרתו ותופשת את תשומת הלב של מולי גרו, אשתו של מנהיג השודדים. ביחד, שלושתם ממשיכים את המסע ומגיעים להאגסטאט, עיירה אשר נמצאת תחת שלטונו של הגארד, והראשונה שהוא כבש כאשר דרש לעצמו את הממלכה. אדם מהעיירה בשם דרין מודיע לחבורה כי ישנה קללה על העיירה אשר אומרת כי העיירה חולקת את הגורל של הגארד עד אשר מישהו מהגסטאט יפיל את טירתו של הגארד. דרין גם מספר כי הוא גילה תינוק באזור השוק של העיירה בלילה אחד של החורף. הוא ידע כי התינוק יהיה זה אשר יגרום לנבואה להתרחש ויפיל את טירתו של הגארד, ולכן השאיר את התינוק שם מאחר שלא רצה כי הנבואה תתרחש. המלך הגארד מצא את התינוק מאוחר יותר באותו הלילה ואימץ אותו.
מולי, שמנדריק והחד-קרן עוזבים את האגסטאט וממשיכים לטירתו של הגארד, אבל בדרכם הם מותקפים בידי השור האדום. החד-קרן בורחת מהשור האדום, אך לא מצליחה להתרחק ממנו. בניסיון לעזור לה שמנדריק הופך את החד-קרן לבת אנוש. מבולבל מהשינוי, השור האדום מוותר על המרדף ונעלם. לשינוי יש השלכות חמורות על החד-קרן, אשר מרגישה את עצמה בת תמותה בגופה האנושי. השלושה ממשיכים לטירתו של הגארד, שם מציג שמנדריק את החד-קרן האנושית כ"גבירה אמלת'אה" בשביל לגרום להגארד לא לחשוד בה. הם מצליחים לשכנע את הגארד שיתן להם לשרתו, בתקווה שיצליחו לאסוף רמזים בנוגע למקום המצאם של שאר החד-קרניים. בזמן שהותם בטירה, הגבירה אמלת'אה מחוזרת נמרצת בידי בנו המאומץ של המלך, הנסיך ליר. הגארד בסופו של דבר מגלה לגבירה אמלת'אה כי החד-קרניים לכודים בים להנאתו, מאחר שהם הדבר היחיד אשר מצליח להסב לו אושר. לאחר מכן הוא מאשים אותה ישירות בבואה לממלכתו בניסיון לשחרר את החד-קרניים ואומר לה לאחר מכן כי הוא יודע מה טבעה האמיתי, אך נראה כי היא שכחה את טבעה האמיתי ואת מטרתה בבואה לטירה זאת.
מולי, שמנדריק ואמל'אה מצאו את הכניסה למקום מגוריו של השור האדום בעקבות רמזים שנתנו להם בידי חתול. שומריו של הגארד מנסים לעצור את החבורה, אך הם לא מצליחים, והאחרונים נכנסים למקום מגוריו של השור לאחר שליר מצטרף אליהם. כאשר השור האדום תוקף אותם שמנדריק משנה את צורתה של אמלת'אה בחזרה לחד-קרן. בניסיון להציל את החד-קרן ליר קופץ לפני השור האדום ונדרס בידו. מונעת בידי כעס החד-קרן מובילה את השור האדום לתוך הים. שאר החד-קרניים משוחררים, ומפילים את הטירה כאשר הם דוהרים הרחק מהים. החד-קרן מחייה את ליר בעזרת המגע המרפא של קרנה. עכשיו בתור מלך לאחר המוות של אביו, המלך ליר מנסה לעקוב אחר החד-קרן למרות עצתו של שמנדריק נגד זה. כאשר הם עוברים דרך המצודה ההרוסה, הם לומדים כי דרין הוא למעשה אביו של ליר, והוא נטש אותו בשוק במטרה להגשים את הנבואה. ליר מבין כעת כי יש לו התחייבויות חדשות כמלך, והוא בונה את הטירה מחדש לאחר שהוא מלווה את מולי ושמנדריק ממלכתו. החד-קרן מספרת לשמנדריק כי היא שונה כעת משאר החד-קרניים, מאחר שהיא יכולה להרגיש כאב וחרטה, שלא כשאר בני מינה, והיא חוזרת בחזרה ליערה.
הסרט
בשנת 1982 הופק סרט מונפש בעל אותו שם אשר התבסס על הספר, והתסריטאי של הסרט היה ביגל בעצמו. המוזיקה נכתבה והולחנה בידי ג'ימי ווב ובוצעה בידי להקת אמריקה. ביגל וחברת ההפקה של הסרט נמצאים בסכסוך על הזכויות לסרט.
נעל"ה
נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) היא תוכנית של משרד החינוך להשגת תעודת בגרות ישראלית לבני נוער יהודים מרחבי העולם.
נעל"ה היא תוכנית המאפשרת לצעירים וצעירות יהודיים מרחבי העולם ללמוד במשך שלוש עד ארבע שנים בתיכונים בישראל ולקבל תעודת בגרות ישראלית. התוכנית בנויה כך שאין כל צורך בעברית כתנאי מקדמי ללימודים בתוכנית. התוכנית במימון מלא של משרד החינוך הישראלי ולכן היא בחינם למשתתפיה. המימון למשתתף כולל כרטיס טיסה לתוכנית (מכל יעד בעולם), מימון מלא של הלימודים, ספרים, מחברות כלי כתיבה, ביטוח רפואי, לינה בתנאי פנימייה, דמי נסיעה בישראל, דמי כיס, תקציב ביגוד, כרטיס חיוג ועוד.
מועמדים פוטנציאליים לתוכנית נדרשים להירשם, להציג מסמכים ולהיבחן כחלק מתהליך המיון והקבלה לתוכנית. המיון לתוכנית כולל תנאי סף הנבחנים כבר בעת הרישום וכן ביום מיונים שכולל ראיונות ומבחנים בתחומי ידע ואישיות. המתקבלים לתוכנית לומדים במעמד סטודנטים מחו"ל בישראל ואינם נדרשים לשנות אזרחותם או לעלות לישראל בכל מהלך התוכנית או בסיומה. ההחלטה לגבי החיים בישראל לאחר התוכנית – היא שלהם בלבד.
בוגרי התוכנית זכאים למימון שנתיים לימודים אקדמיים בכל אוניברסיטה בישראל.
עזיבת התוכנית מותרת ואפשרית ללא כל חיוב במהלך כל התוכנית.
רקע
התוכנית נוסדה בשנת 1992 ומאז השתתפו בה מעל 17,000 בני נוער. כ־90% מהם נשארו בישראל, וכ־60% מהוריהם עולים לארץ גם כן.
כשני שלישים מהמשתתפים בתוכנית מגיעים מרוסיה ומאוקראינה. כשליש מהמשתתפים הם ממדינות העולם המערבי ובעיקר מארצות הברית (החל משנת 2002) כמו גם בני מדינות אחרות ברחבי העולם: אורוגוואי, ארגנטינה, ארצות הברית, בוליביה, ברזיל, בריטניה, גרמניה, דרום-אפריקה, הולנד, הונגריה, זימבבואה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, צ'ילה, צרפת, קולומביה ורומניה.
לפרויקט מתקבלים בני נוער שעברו מבחני מיון וראיונות קבלה. הם מגיעים לארץ בקיץ שלפני שנת הלימודים של כיתה ט'-י"א או בתחילת שנת הלימודים. יחד עם ההורים מחליטים על המקום בארץ שבו ילמד הנער: קבוצות נעל"ה לומדות בבתי-ספר שונים ברחבי הארץ ממגזרים שונים. בדרך כלל יש לנער משפחה מארחת מקומית. הקשר עמה נמשך לרוב גם לאחר סיום הלימודים בתיכון (במהלך השירות הצבאי ובהמשך).
מחזורי נעל"ה
החל משנת 1997 ניתן שם לכל מחזור:
נוזל זרע
נוזל זרע או זירמה הוא נוזל המיוצר במערכת הרבייה הזכרית של החולייתנים ותפקידו לשאת את תאי הזרע המיוצרים באשכים אל מחוץ לגוף הזכר כדי להפרות את ביציות הנקבה.
התהליך שבו נוזל זרע נפלט מהגוף קרוי שפיכה. הנוזל מופרש החוצה מגוף הזכר באמצעות איברי מין זכריים (לדוגמה, פין ביונקים).
הרכב נוזל הזרע
אצל בני האדם, נוזל הזרע מורכב ממספר מרכיבים נוספים מעבר לתאי הזרע. אנזים פרוטאוליטי ואנזימים אחרים, בנוסף לפרוקטוז, הם מרכיבים המאפשרים לתאי הזרע לשרוד מחוץ לגוף, וכן מספקים תווך שדרכו הם יכולים לנוע. בנוסף מכיל נוזל הזרע האנושי אמינים שונים בהם פוטרסין (Putrescine), ספרמין (Spermine), ספרמידין (spermidine) וקדוורין (cadaverine), המקנים לנוזל הזרע את ריחו וטעמו.
עודה
ראו גם
}}
NOR לוגי
NOR לוגי (קיצור של not or, "לא או"; סימון: ↓) הוא פעולה בוליאנית ההפוכה לקשר הלוגי "או" על אותם אופרנדים. כלומר A↓B הוא "אמת" אם ורק אם גם A וגם B "שקריים" (false). אחרת, התוצאה היא "שקר".
באמצעות הפעולה NOR אפשר להביע את כל שאר הפעולות הלוגיות:
טבלת האמת של NOR מוצגת בצד שמאל.
טולואה
טולואה (בספרדית: Tuluá) היא עיר במחוז ואיה דל קאוקה שבקולומביה. העיר נחשבת למרכז כלכלי ותעשייתי שני בחשיבותו באזור לאחר סנטיאגו דה קאלי. העיר נוסדה בשנת 1741, וכיום מתגוררים בה כ-220,000 בני אדם.
טולואה ממוקמת כ-269 מיילים מבוגוטה, בירת קולומביה, 63 מיילים צפון-מזרחית לסנטיאגו דה קאלי ו-108 מיילים מעיר הנמל החשובה בואנוונטורה השוכנת על חוף האוקיינוס השקט.
קרל אלכסנדר, נסיך לורן
קרל אלכסנדר, נסיך לורן (בגרמנית: Prinz Karl Alexander von Lothringen; 12 בדצמבר 1712 - 4 ביולי 1780) היה נסיך וגנרל-פלדמרשל אוסטרי ששימש כמפקד הצבאות האוסטריים בתחילת מלחמת שבע השנים וכמושל ארצות השפלה האוסטריות.
ביוגרפיה
קרל אלכסנדר נולד ב-12 בדצמבר 1712 בלינוויל, ללאופולד, דוכס לורן ואשתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, והיה אחיו הצעיר של מי שנודע בעתיד כפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעלה של מריה תרזה.
בצעירותו למד שפות זרות והצטיין בהנדסה ומדע המדינה, לאחר מכן התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במלחמת הירושה הפולנית. ב-7 בינואר 1744 הוא התחתן עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ואחותה של מריה תרזה. לאחר מכן הוא עקר לבריסל, ומונה למושל ארצות השפלה הדרומיות שהיו אז תחת שלטון אוסטריה.
במהלך מלחמת הירושה האוסטרית פיקד קרל אלכסנדר על כוחות אוסטריים שנלחמו בכוחות הצרפתים והבווארים שחצו את הריין ופלשו לאוסטריה. עם פרוץ מלחמת שבע השנים נבחר קרל אלכסנדר על ידי הקיסרית לפקד על הצבא האוסטרי. בתחילה המלחמה נראתה מבטיחה לאוסטריה שצבאה וצבא בעלות בריתה היה גדול בהרבה מזה של יריבתה פרוסיה, אולם ב-1757 החלו האוסטרים לנחול מפלות בעקבות כך פיטרה הקיסרית את קרל אלכסנדר ומינתה במקומו את לאופולד יוזף פון דאון.
קרל אלכסנדר נפטר ב-4 ביולי 1780, וקברו נמצא בבריסל.
הדיוויזיה ה-329 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-329 (בגרמנית: 329. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1941, והועמדה תחת פיקוד הלמוט קאסטורף. ב-20 בפברואר 1942 נשלחה הדיוויזיה לתגבר את הכוחות בכיס חולם. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקודו של ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, ובהמשך לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות יחד עם הדיוויזיה ה-81, ובעקבות כך נותק הקשר עם קבוצת ארמיות מרכז, ורק לאחר קרבות קשים יוצב הקו בחזרה. לאחר השמדת כוחות קבוצת ארמיות מרכז במבצע בגרטיון, נהדפה הדיוויזיה יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות צפון לכיס קורלנד, שם לחמה עד סוף המלחמה, אז נפלו שרידי הדיוויזיה בשבי הצבא האדום.
ניני ואסרה
ניני ואסרה גאטרה (באנגלית: Nini Wacera Gatere; נולדה ב-16 בינואר 1978) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, במאית ומפיקה קנייתית. היא מוכרת בעיקר בשל התפקיד הראשי שלה באופרת הסבון Wingu la moto, ובשל ביטול הפודקאסט שלה בשנת 2016 בעקבות האשמות שהיא עוברת על חוקי אנטי-הלהט"ב של קניה.
קריירה
ב-2003, ואסרה לוהקה בתפקיד הנבל הראשית באופרת הסבון הקנייתית Wingu la moto. התפקיד זיכה אותה בשבחים ופרסים. לאחר מכן היא כיכבה בסרטים כגון Project Daddy, The White Masai ו-Nairobi Half Life, וכתריסר סרטים נוספים. בשנת 2015, היא לוהקה באחד התפקידים הראשיים בגרסה האפריקאית לתוכנית המצליחה עקרות בית נואשות, וב-2017 השתתפה בתוכנית Sense8. ואסרה עבדה גם כשדרנית בתחנת הרדיו Capital FM
בשנת 2015, השיקה ואסרה יחד עם קארן לוקאס, הידועה בשם קאז (Kaz), פודקאסט בשם The Spread, שהרעיון מאחוריו הוא "נשים מדברות על מין" באופן סקס-פוזיטיבי. אך ב-29 באוגוסט 2016, כתב אזיקיאל מוטואה, מנכ"ל מועצת בקרת הסרטים של קניה (Kenya Film Classification Board, KFCB) שהוא סבור שמדובר ב"תוכנית טלוויזיה לסבית" אשר מפרה את חוקי אנטי-הלהט"ב של קניה, ושהוא מתכוון לפתוח נגד התוכנית חקירה. התוכנית אכן עוררה תגובות חריפות ברשת בקניה, שם יש טאבו נגד דיבור גלוי של נשים לגבי מין ומיניות, אך נראה כי האשמתו של מוטואה הייתה מבוססת רק על פרסומת לפודקאסט, בה מופיעות ביחד שתי המארחות. הוא קרא לואסרה "לסבית מפורסמת", דבר שוואסרה התכחשה לו בראיון משנת 2014, אך גם סירבה לתייג את עצמה כהטרוסקסואלית או ביסקסואלית. התוכנית הייתה זמינה לצפייה ברשת What's Good (WGNTV), ערוץ VOD גלובלי הפועל גם בקניה. עם הצהרתו של מנכ"ל המועצה, WGNTV ביטל את The Spread כחלק מן ההיצע של הערוץ. ואסרה וקאז נאלצו למצוא מפיק חדש לתוכנית, דבר שהתקשו לעשות בקניה, מכיוון שהומופוביה היא הנורמה שם, המעוגנת גם בחוק בסופו של דבר, הפודקאסט בית חדש ב-iTunes, SoundCloud, ואתרי השמעה נוספים, בהם הוא ממשיך להצליח. ואסרה מאז עזבה את הפודקאסט, וקאז ממשיכה לארח אותו בעצמה.
יוהנס מאייר
גנרל יוהנס מאייר (בגרמנית: Johnannes Mayer; 6 בספטמבר 1893 – 7 באוגוסט 1963) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
מאייר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בפריטצוואלק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-42 (פומרניה ה-5 - מוריץ, נסך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל מאייר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר מאייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הועלה לדרגת האופטמן, ולאחר מכן יצא ללימודי כלכלה והנדסה, ובשנת 1935 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1937 הועלה מאייר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-65.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין שהה מאייר עם גדודו כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-22 בחזית המערבית, וב-6 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-501. במהלך המערכה על צרפת לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-38, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-18, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-1, וב-13 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בינואר 1942 מונה מאייר למפקד חטיבת לוחמה בשלג, וב-22 במרץ 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-329. ב-1 באפריל אותה הועלה מאייר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 באפריל 1944 קיבל מאייר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-16 ביולי אותה שנה נפצע מאייר באורח קשה באחד הקרבות. ב-23 באוגוסט 1944 קיבל מאייר את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בדצמבר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-10 למשך שבוע. ב-15 בינואר 1945 מונה מאייר למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, אולם ב-1 באפריל פרש מתפקידו לאחר שנאלץ להתאשפז שוב בבית חולים בעקבות פציעתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר מאייר בהמבורג ועבד כמהנדס תעשייתי, וב-7 באוגוסט 1963 מת והוא בן 70 שנים.
דון (נהר)
נהר הדוֹן (ברוסית: Дон) הוא אחד הנהרות הארוכים והחשובים ברוסיה. מוצאו בעיר נובומוסקובסק שבמחוז טולה ומסתיים בים אזוב. אורכו כ-1,950 ק"מ. העיר החשובה ביותר הנמצאת לאורכו היא רוסטוב על דון. בנקודה המזרחית שלו נהר הדון קרוב לנהר הוולגה ותעלת הוולגה-דון מחברת ביניהם והיא מעבר חשוב לסחורות.
היסטוריה
בעת העתיקה, נהר הדון נחשב לגבול בין אירופה לאסיה. בספר היובלים הוא נזכר גם כן כחלק מהגבול שבין חלקותיהם של בני נח, כאשר חלקתו של יפת מצפון וחלקתו של שם מדרום. בתקופת הסקיתים הנהר נודע ביוונית בשם טאנה (Tanaïs) ומאז משמש כנתיב מסחר מרכזי.
משמו של נהר הדון גם נגזר שמם של הקוזאקים של הדון, קוזאקים שהתיישבו בעמק הדרומי והפורה של הנהר במאות ה-16 וה-17. בספרות המודרנית, הנהר מופיע בעבודותיו של מיכאיל שולוחוב, סופר שנולד בחבל ארץ זה, ליד סטאניצה ויושנסקיה (Вёшенская) ברוסיה.
חאצביא
חַאצְבַּ֫יַא (בערבית: حاصبيا, תעתיק חופשי: חַאסְבַּ֫יַא) היא עיירה בדרום מזרח לבנון, בוואדי א-תים, במורדות הצפוניים של הר החרמון. רוב האוכלוסייה דרוזית אך בעיירה מתגוררים גם נוצרים.
העיירה שוכנת לגדות נהר החצבני. בסביבות העיירה כרמים רבים ומטעי זיתים ותאנים. ענף החקלאות העיקרי של העיירה הוא גידול וייצור שמן זית. בעיירה עצמה מעטים מקומות התעסוקה. דבר זה מביא לכך שרבים מבני העיירה עובדים במהלך השנה בערי לבנון הגדולות ושבים לעירם בחופשת הקיץ. כתוצאה מכך גודלה של אוכלוסיית חאצביא, כמו כל עיירות הדרום, משתנה בין הקיץ לבין שאר עונות השנה.
העת העתיקה
להר החרמון, למרגלותיו שוכנת העיירה, יוחסה קדושה על ידי הכנענים והפיניקים ומטבע הדברים נבנו בסביבתו מקדשים רבים. התנ"ך מזכיר את "בעל חרמון", ואילו הברית החדשה מציינת את הר החרמון כמקום בו התרחשה הטרנספיגורציה של ישו. כך אפוא, מצויה חאצביא בלב אזור המקודש לתושבי האזור מקדמת דנא.
ימי הביניים
הצלבנים הקימו בחאצביא מצודה על יסודות של מצודה רומית קדומה. בשנת 1170 נכבשה המצודה הצלבנית על ידי האמירים לבית משפחת שהאב, והם הפכו את המצודה למעוז ממנו שלטו על ההר. סביב חצר גדולה מצויה המצודה, מסגד וכן מספר בתים מימי הביניים. שטחם הכולל של כל המבנים מגיע לכעשרים אלף מטר רבוע. מאז המאה ה-12 נשרפה המצודה פעמים רבות, אך היא עדיין עומדת על תילה. במצודה חלקים רבים מתקופות שונות, וקיימים בה סגנונות אדריכליים שונים: צלבני, ערבי ואף איטלקי. כיום מהווה המצודה את סמלה המסחרי של חאצביא והיא אתר התיירות הראשי של העיירה.
התקופה העות'מאנית
בשנת 1848 ביקר בעיירה ויליאם פרנסיס לינץ'. על סמך המידע שקיבל, שיש בעיירה 1,500 משלמי מיסים, העריך כי היא מונה כ-9,000 נפש. מתוכם שני שלישים נוצרים-יוונים, 55 פרוטסטנטים, 50 מרונים ומספר יהודים. לינץ' מספר כי עקב מחלוקת דתית קשה, החרימו חברי הכנסייה היוונית את הפרוטסטנטים. לעומת לינץ', הקרטוגרף ההולנדי ון דה ולדה, שביקר בחאצביא במסעו בארץ ישראל ב-1851–1852, דיווח שאוכלוסייתה מונה 6,000 נפש: קרוב לשלושה רבעים ממנה נוצרים יוונים, 1,500 דרוזים, 500 מרונים, 100 מוסלמים ו-100 יהודים-ספרדים.
בשנת 1860 אירעה באזור מלחמה בין נוצרים לדרוזים. תושבי העיירה הנוצרים נמלטו במהלך המלחמה למצודת שיהאב לאחר שביקשו את חסותו של עות'מאן ביי, שהסכים לקבלם והושיב אותם במצודה כמקום מפלט. אולם, הלה בגד בהם ולאחר כמה ימים איפשר לאויביהם להיכנס לטירה ולטבוח בהם, וכ-1,000 נוצרים נרצחו. באותה שנה, הרובע הלטיני של העיירה גם כן נפגע קשות, וקוֹמַם בשנים הבאות.
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בעיירה בשנת 1870, וכתב שגרים במקום 3,940 תושבים, בהם 2,000 דרוזים, 1,500 יוונים קתוליים, 200 מוסלמים, 120 מרונים, 80 אוניאטים ו-40 פרוטסטנטים.
תקופת המנדט הצרפתי
במהלך המרד הדרוזי, בנובמבר 1925 לא התנגדו אנשי חאצביא למורדים והעיירה לא נפגעה כמו שנפגעו כאוכבה ומרג' עיון.
לבנון המודרנית
עד לנסיגת צה"ל מדרום לבנון בקיץ שנת 2000 למדו במדרשה הדרוזית בחאצביא גם בני העדה הדרוזית בישראל.
חשיבות דתית
באמונה הדרוזית נתפסת חאצביא כמקום ראשון במעלה בקדושתו. על הר סמוך לעיירה ממוקם מקום קדוש לדרוזים בשם ח'לואת אל-ביאד֗ה (خلوات البياضة). במקום שוכנת מדרשה דרוזית ללימוד רזי האמונה הדרוזית.
קהילה יהודית
רבי יהוסף שוורץ כותב בשנת 1835 על שלושים וחמש משפחות הדרות בעיירה. כמו כן הוא מוצא לנכון לציין שהיהודים תושבי העיירה הורשו לשאת נשק. באותם ימים לא היה מקובל שיורשה ליהודי לשאת נשק בארצות האסלאם. גם בעיירה המרונית-דרוזית דיר אל-קמר בהרי השוף שבהר הלבנון, הייתה תופעה דומה – יהודים שהיו מורשים לאחוז בנשק ואף הצטיינו בכך. בשנת 1831 יצאה קבוצת לוחמים מקרב יהודי חאצביא ודיר אל-קמר לכבוש את המבצר בעיירה סאנור שבשומרון בפקודת מושל עכו הע'ותמאני.
מקורות שונים לאורך אמצע המאה ה-19 מוסרים על כעשרים עד שלושים משפחות, שמנו כמאה נפשות. ביוזמת הברון רוטשילד עברו חלק מיהודי חאצביא למושבה ראש פינה בשנת 1888. הברון רוטשילד גם מימן את שיפוץ בית הכנסת בעיירה, ואף מימן את שכרו של מורה יהודי לבני הקהילה. ב-1913 עזבו שלוש המשפחות היהודיות האחרונות את העיירה. בין היהודים ממוצא ספרדי בישראל קיים עד היום שם המשפחה "חצבני".
המשפחות היהודיות נטשו את חאצביא על רקע עלילות דם נגד יהודים בסוריה ובלבנון באמצע המאה ה-19. סיבה נוספת הייתה המלחמה בין הדרוזים לנוצרים בשנות ה-60 של המאה ה-19.
גלות
בעת העתיקה, אימפריות כמו אשור, בבל ורומא השתמשו בהגליה המונית של עמים שלמים כעונש על מרידות בהן וזאת מתוך הנחה כי עם המנותק מארצו יתפורר ויעלם. מרבית העמים אכן לא שרדו בעקבות ההגליה, כשהחריג הבולט הוא עם ישראל שהצליח בחלקו לשרוד לאחר גלות בבל, וגלות רומי. פרס לעומת זאת נקטה בטכניקה הפוכה של החזרת עמים גולים כדרך להבטחת נאמנותם לאימפריה.
לפי התורה וההלכה על הורג נפש בשגגה לגלות לעיר מקלט עד מותו של הכהן הגדול. עניין זה ניתן להבין או בתור עונש, או בתור כפרה.
בעת החדשה השתמשו אימפריות רבות בהגליה של מנהיגי מדינות שכבשו ושל פושעים. כך הוגלה נפוליאון לאי אלבה ולאחר מכך לסנט הלנה וכך נוסדה אוסטרליה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית.
בתקופה המודרנית נעשה שימוש נרחב בחילופי אוכלוסין שהם סוג, מוסכם אמנם, של הגליה המונית. יוסיף סטלין הגלה עמים שלמים לסיביר בשל חששו משיתוף פעולה שלהם עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. גם מדינות הציר ובמיוחד גרמניה הנאצית השתמשו בהגליות המוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקבלה אמנת ז'נבה הרביעית האוסרת על גירוש תושבי שטח כבוש.
לאחר מלחמת העולם השנייה חלה ירידה חדה בהגליות לארצות זרות וזאת בעקבות התפתחות התקשורת שאפשרה לגולים ליצור קשר מבחוץ. עם זאת הגליה פנים מדינית לאזורים נידחים נשארה טכניקה פופולרית של ענישה במדינות דיקטטוריות.
אסטראה
אסטראה היא האלה הבתולה של הצדק, התמימות והטוהר במיתולוגיה היוונית. היא מתוארת לעיתים כאוחזת במאזניים.
אסטראה ידועה בתור האלה האחרונה שחייתה לצד בני האדם במהלך תור הזהב של האנושות. לפיכך, היא מהווה לעיתים דמות סמלית לאדם טהור שמביא עמו תקופה של שגשוג, או לחלופין, שעזיבתו מביאה תקופה נחשלת של נבילה.
אין לבלבל בינה לבין אסטריה, בתם של קויוס ופויבה ואחותה של לטו. לעיתים קיימת התמזגות של אסטראה עם דיקה, אלת הצדק ובתם של זאוס ותמיס, והן חולקות מיתוסים דומים.
מיתוסים
אמה של אסטראה היא אאוס, אלת השחר; ואביה אסטראוס, המכונה "אבי הכוכבים". בין אחיה ניתן למנות את ארבעת רוחות השמיים.
לפי היצירה "פנומנה" מאת ארטוס, אסטראה חיה בשלווה לצד בני האדם בתור הזהב של האנושות. בני האדם עוד לא הכירו מלחמות, עוד לא אכלו בעלי חיים ולא שטו בים. הם נהנו מהשפע של האדמה שהזינה אותם. בעידן הכסף, ראתה אסטראה את תחילת השחתתם של בני האדם. היא התרחקה מהם במגוריה ולא התערבבה עמם עוד, היא הטיפה להם על אובדן מוסריותם והתרחקותם מאבותיהם. לבסוף הגיע עידן הנחושת, הדור הראשון בו אנשים חישלו חרבות ואכלו בעלי-חיים. אסטראה תיעבה את הדור הזה ועזבה את הארץ אל השמיים.
ביצירות אחרות בהן המיתוס מסופר אסטראה עזבה את הארץ במהלך דור הברזל. גם ביצירות אלו הגורם לעזיבתה הוא השחתתם של בני האדם, עם דגש על הופעתן של מלחמות ותאוות בצע.
לאחר עלייתה לשמיים הפכה אסטראה לקבוצת הכוכבים בתולה והמאזניים שהיו עמה הפכו לקבוצת הכוכבים מאזניים. גרסאות אחרות מייחסות את קבוצת הכוכבים מאזניים לאלת הצדק דיקה.
זברז'
היסטוריה
ב-1649, בתקופת פרעות חמלניצקי, צרו על העיר הטטרים ובעלי בריתם הקוזאקים במשך למעלה מחודש, אך העיר הייתה תחת הגנה פולנית ולא נפלה.
עם האיחוד הפולני-ליטאי הפכה זברז' לחלק מממלכת פולין-ליטא, במחוז ווהלין. לאחר חלוקת פולין הראשונה ב-1772 נתפסה העיר על ידי האימפריה האוסטרית ושויכה למחוז גליציה. לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת פולין-אוקראינה עברה זברז' לתחום שלטונה של פולין. לאחר מלחמת העולם השנייה סופחה זברז' לאוקראינה הסובייטית.
אזכורים בתרבות
זברז' היא אחד האתרים המשמשים רקע לספרו של הנריק סנקביץ באש ובחרב (1884), רומן בו הוא מתאר את המצור על זברז'.
יהודים
המשורר היהודי ולוול זבארז'ר היה בן המקום
על פי מפקד שנערך בשנת 1931 היו בעיר כ-3,000 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לזברז' פליטים ומספר היהודים בעיר עלה ל-5,000. הגרמנים נכנסו לזברז' ביולי 1941, ובאוגוסט 1942 גורשו כ-560 יהודים מהעיר למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר האקציה הוקם בזברז' גטו. עד דצמבר 1942 גורשו ונרצחו עוד אלפי יהודים בעיר. בדצמבר 1942 היו בגטו כ-2,000 יהודים.
באפריל וביוני 1943 נרצחו בקרבת זברז' רוב יהודי הגטו.
רפובליקה סרפסקה
רפובליקה סְרְפְּסְקַה (בסרבית: Република Српска, בקרואטית ובבוסנית: Republika Srpska - במובן: הרפובליקה הסרבית) היא אחת משתי הישויות המדיניות המרכיבות את בוסניה והרצגובינה, לצד הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. על פי חוקתה, סרפסקה היא ישות של סרבים, בוסניאקים (בוסנים מוסלמים), קרואטים ושל כל שאר אזרחיה. לרפובליקה אוטונומיה בינלאומית מוגבלת והיא מקיימת יחסים מקבילים ומיוחדים עם הרפובליקה של סרביה.
אטימולוגיה וגבולות הרפובליקה
רפובליקה סרפסקה גובלת בדרום ובמערב בפדרציה של בוסניה והרצגובינה. קו הגבול ביניהן נקבע בסוף מלחמת בוסניה במסגרת הסכם דייטון, והוא עובר לרוב לאורך קו החזית בסיום המלחמה. אורכו של קו הגבול הוא 1,080 ק"מ וכיום אינו כולל הפרדה פיזית. מצפונה ובקצה הדרומי שלה, גובלת הישות ברפובליקה של קרואטיה, ממזרחה ברפובליקה של סרביה ומדרום-מזרח ברפובליקה של מונטנגרו.
היסטוריה
על אף שרפובליקה סרפסקה נוסדה כישות מדינית בשנת 1992, האזור עצמו מיושב מימי קדם.
הנצרות הגיעה לאזור במאה הראשונה. לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, אזור סרפסקה סופח לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6 הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותה לאימפריה הביזנטית. הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו גם בשטחים של רפובליקה סרפסקה המודרנית. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
פוליטיקה
על פי החוקה, ראש הרפובליקה הוא הנשיא, החל מ-2018 ז'לקה צוויאנוביץ'. ראש הממשלה הוא רדובן וישקוביץ'. הפרלמנט הוא האספה נבחרת, הכוללת 83 חברים. הרשות השופטת כוללת בית משפט עליון ומספר בתי משפט תחתונים.
אף על פי שהחוקה מגדירה את סרייבו המזרחית כעיר הבירה, הממשלה והפרלמנט נמצאים בבאניה לוקה, העיר הגדולה ביותר ברפובליקה.
לאחר מלחמת בוסניה, הישות בנתה מחדש את צבאה, אך בשל לחץ של המערב הפרלמנט הסכים להכפיף את הצבא לשלטון המרכזי של בוסניה והרצגובינה. משרד ההגנה הנפרד של רפובליקה סרפסקה פורק ב-1 בינואר 2006. עם זאת, חטיבת חיל הרגלים השלישית נושאת את שמה של רפובליקה סרפסקה ושומרת על סמליה ועל המסורת הצבאית שלה. השירות בכוחות הביטחון אינו חובה.
כלכלה
המטבע הלאומי הוא המארק הסחיר. מטבע זה הוא ההילך החוקי בבוסניה והרצגובינה כולה ומשתמשים בו גם ברפובליקה סרפסקה. השטרות הנוכחים ברפובליקה הם שטרות מיוחדים עם דמויות ומוטיבים מקומיים.
התל"ג ברפובליקה סרפסקה עולה באופן מתמיד, בין השנים 2000 ל-2003 גדל התמ"ג ב-5 אחוזים. ב-2004 הושקעו ברפובליקה יותר כספים מבשאר השנים שקדמו גם יחד. חברות רבות חתמו עם חברות מקומיות על הסכמי שיתוף פעולה שפתחו את השוק ברפובליקה עצמה ובבוסניה הרצגובינה בכלל.
משנת 2001 בוצעה רפורמות בתחום המיסים ברפובליקה אשר הורידו את שיעור המס ל-28.6 אחוזים, אחד מן הנמוכים שבאזור. שיעור 10 אחוז מההישגים בבירה ובמסים הנכנסים הוא מן הנמוכים באירופה.
המשכורת הממוצעת ב-2004 הייתה 660 מארק בניגוד לשנים 1998–2003 שאז הייתה המשכורת בין 280 ל-660.
שנים 2006 ו-2007 מתאפיינות בשינויים אסטרטגיים, המשך הפרטות ובהשקעות גדולות מבחוץ בכלכלתה של הרפובליקה (תעשיית הנפט, תחנות כוח ואנרגיית המים, תעשיית סלולר, בנקאות, תשתית הכבישים).
רפובליקה סרפסקה עשירה במשאבים הידרולוגיים. ניתן לראות דוגמה לשימוש בדבר בחלקו העליון של נהר דרינה (Дрина), בו מפתחים שרשרת של סכרים בעוצמות בינוניות.
האתר התיירותי המפורסם ברפובליקה הוא הר יהורינה (Јахорина) האולימפי, לא הרחק מסרייבו מזרחית. אתר תיירות פופולרי נוסף הוא הגן הלאומי קוזארה (Козара). עוד אתר הוא מראקוביצה (Мраковица), הממוקם צפון-מערבית לבאניה לוקה וכולל מרכז נופש וכנסים. ברפובליקה סרפסקה קיימים מספר מנזרים שהקמתם מתוארכת בימי הביניים. המנזרים ככל הנראה פעלו על פי המדיניות של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית (Спрска Православна Црква). דוגמאות למנזרים הם מנזר טבנה (Тавна) ומנזר המלך דראגוטין (краљ Драгутин).
גאוגרפיה
רפובליקה סרפסקה ממוקמת בחלקה הצפוני והמזרחי של בוסניה והרצגובינה. החלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הוא מישורי (סמברייה - Семберија), הצפון הוא מישורי-הררי לסירוגין והדרום הוא הררי. הנהרות המרכזיים ברפובליקה הם אונה (Уна), סאנה (Caна), סאווה (Сава), ורבאס (Врбас), בוסנה (Босна) ודרינה. ההר הגבוה ביותר ברפובליקה סרפסקה הוא הר מגליץ' (Маглић) עם פסגה בגובה 2387 מ'.
תרבות
המשורר פיליפ וישנייץ' נולד בשטחה של רפובליקה סרפסקה, כמו גם יובאן דוצ'יץ' ואלכסה שאנטיץ'. הסופרים הידועים מרפובליקה סרפסקה הם חתן פרס נובל לספרות ד"ר איוו אנדריץ', מחמד-אלייה מאשה סלימוביץ', פטר קוצ'יץ' ובראנקו צ'ופיץ'.
המוזיאון הלאומי של רפובליקה סרפסקה ממוקם בעיר באניה לוקה, כמו גם המוזיאון לאמנות מודרנית, התיאטרון הלאומי (Народно позориште Републике Српске) והספרייה האקדמית הלאומית.
מועדוני ספורט המפורסמים בישות הם: בוראץ (Борац) המייצג את באניה לוקה, סלאבייה (Славија) המייצג את סרייבו מזרחית, רדניק (Радник) המייצג את ביליינה, לאוטר (Леотар) המייצג את טרביניה וסלוגה (Слога) המייצג את דובוי.
ברפובליקה שתי אוניברסיטאות ציבוריות: אוניברסיטת באניה לוקה ואוניברסיטת איסטוצ'נו סרייבו. מספר פקולטות של אוניברסיטת איסטוצ'נו שבסרייבו מפוזרות ברחבי הרפובליקה, כאשר הקמפוס הגדול ביותר ממוקם בסרייבו מזרחית. אוניברסיטת באניה לוקה נוסדה ב-7 בנובמבר 1975 ואילו אוניברסיטת סרייבו, ממנה צמחה אוניברסיטת איסטוצ'נו סרייבו, ב-1946.
רשתות השידור ברפובליקה סרפסקה הן RTRS הממלכתית ו-ATV אשר שוכנות בבאניה לוקה. נוסף להן, ישנה עוד תחנה בשם BN TV אשר ממוקמת בביליינה.
Dress You Up
Dress You Up (בעברית: להלביש אותך) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה מתוך אלבומה השני, Like a Virgin. השיר יצא כסינגל האחרון מהאלבום ב-31 ביולי 1985, על ידי חברות התקליטים וורנר רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אנדראה לה-רוסו ופגי סטנזיאל והופק על ידי נייל רוג'רס. אף על פי שמדונה לא כתבה את השיר בעצמה היא אהבה את המילים שלו ולכן החליטה להכניס אותו לאלבום.
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דאנס-פופ. מבחינת מכשור בשיר יש שילוב של תוף וגיטרה, כולל סולו גיטרה של מפיק השיר. מילות השיר הן מילות מטאפוריות שמשוות אהבה ותשוקה להלבשה ואופנה. הקליפ הרשמי לשיר מציג את מדונה מופיעה עם השיר במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלה.
ביקורות והצלחה
השיר זכה לביקורות חיוביות ואף זכה להצלחה כאשר הגיע למקום החמישי בארצות הברית והפך לשיר השישי שלה לעשות זאת. בנוסף הוא הגיע גם לעשירייה הראשונה גם באוסטרליה, בלגיה, קנדה, אירלנד, ניו זילנד והממלכה המאוחדת.
באופן כללי הוא זכה להצלחה באירופה כאשר הגיע למקום השישי במצעד האירופאי הכללי. השיר בוצע בארבעה מסיבובי ההופעות שלה, אשר האחרון שבהם היה "Rebel Heart Tour" (2015–2016). בעקבות אופיו המיני של השיר הוא סומן בארצות הברית כשיר שלא מומלץ לשמיעה לילדים על ידי "Parents Music Resource Center".
אוקטט
אוקטט (מלטינית: Octet) הוא שם לקבוצה הבנויה משמונה מרכיבים. שמיניה.
נתיב המים סנט לורנס
נתיב המים סנט לורנס (באנגלית: Saint Lawrence Seaway, בצרפתית: la Voie Maritime du Saint-Laurent) הוא שמה של מערכת תאי שיט, תעלות וגופי מים אחרים באורך כולל של 306 ק"מ בין מונטריאול לימת אירי. נתיב המים מאפשר לאוניות גדולות לשוט מהאוקיינוס האטלנטי עד לימת סופיריור, המערבית מבין הימות הגדולות, מרחק של 3,700 ק"מ. נתיב המים קרוי על שם נהר סנט לורנס שזורם מימת אונטריו עד האוקיינוס האטלנטי במקביל לנתיב המים והוא עובר בשטחיהן של קנדה ושל ארצות הברית.
היסטוריה
תעלות נחפרו לאורך המסלול כבר מ-1824 אך הן היו רדודות וצרות מכדי להכיל אוניות משא גדולות. תעלות מסוימות היו בעומק 76 ס"מ עד מטר וחצי ורוחבן המקסימלי היה 183 ס"מ. ב-1895 החלה ארצות הברית לבחון את רעיון נתיב המים, אך הדברים לא הגיעו לכלל מעשה. בשנת 1932 הושלמה תעלת ולנד שעוקפת את מפלי ניאגרה והועמקה ל-7.62 מטרים, אך החלק שבין מונטריאול לימת אונטריו נותר רדוד וצר. ב-1951 החלו העבודות לבניית נתיב המים לכל אורכו, במהלכן הועמקה תעלת ולנד ל-8.2 מטרים והורחבו שאר התעלות. עלות הפרויקט הייתה 470 מיליון דולר קנדי שמתוכה שילמה ממשלת קנדה כ-336 מיליון ואת היתרה מימנה ארצות הברית.
תאי השיט
שלושה עשר תאי שיט נמצאים בשטחה של קנדה ושניים בארצות הברית. אורכו של כל תא הוא 233.5 מטרים, רוחבו 24.4 מטרים ועומקו 9.1 לפחות. התא מתמלא בכ-91 מיליון ליטר מים תוך 7-10 דקות.
השפעות על הסביבה
ב-2010 עלתה על שרטון אונייה וכתוצאה מכך נוצר חור בתא הדלק שלה. 200 טון של סולר נשפכו וכיסו שטח של כ-500 מטרים מרובעים. על מנת לטפל בכך נסגר נתיב המים לשיט ליומיים.
מנחם מנדל שפרן
הרב מנחם מנדל הכהן שפרן (נולד ב-1947, תש"ז) הוא אב בית דין בבית הדין לענייני ממונות הישר והטוב בירושלים, פוסק וראש הישיבה הכלל חסידית "נועם התורה" שבבני ברק. משמש גם כדיין בבית הדין של הרב יוסף יצחק בלינוב. הרב שפרן הוא חסיד גור המקורב לרב שאול אלתר.
ז'וזפ מיראקלה
ביוגרפיה
מיראקלה למד באופן עצמאי בקבוצות חובבי תרבות ברובע סאנטס בברצלונה. הוא היה תלמידו של פומפאו פברה. הוא עבד בבית ההוצאה סלקטה, אחד הראשונים שפרסמו ספרים בשפה הקטלאנית לאחר מלחמת האזרחים הספרדית, תחילה כעורך לשוני, ולאחר מכן כמנהל הספרותי. כמו כן, ניהל את חנות הספרים הגדולה ליברריה קטלוניה (Llibreria Catalònia) בברצלונה.
מנחם מנדל שפרן
ביוגרפיה
לאחר נישואיו בשנת תשכ"ח עלה שפרן עם משפחתו לארץ ישראל. שימש כמורה הוראה בבית הדין של הרב ניסים קרליץ, ובהמשך מונה לשמש כראש ישיבת אור שמחה בחיפה. לאחר שינוי שיטת הלימוד בישיבות של חסידות גור על ידי האדמו"ר הרב יעקב אריה אלתר מעיון לבקיאות, הישיבה נסגרה. כיום הוא עומד בראשות ישיבת נועם התורה בבני ברק. בשנת 2007 שימש לתקופה קצרה כנותן שיעורי הלכה במסלול לרבנות בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
ז'וזפ מיראקלה
ביוגרפיה
מיראקלה חלק על חלק מהתקנות הלשוניות של המוסד ללימודים קטלאניים ובעקבות זאת הוציא לאור באנדורה ב־1993 את "המילון הלאומי של השפה הקטלאנית" בהתאם לפרשנות שלו לעבודתו של פומפאו פברה.
מנחם מנדל שפרן
ביוגרפיה
הרב שפרן נודע בפסיקותיו בדיני חושן משפט. בשנת ה'תשס"ח הוצע לו לכהן כרבה של אנטוורפן, במקום הרב חיים קריזווירט שנפטר, אך הוא סירב בטענה כי "איני דר אלא במקום תורה". כיום הוא אב בית דין בבית הדין לענייני ממונות "הישר והטוב" בירושלים וכן שימש כדיין בבית הדין של הרב משה יהודא ליב לנדא, רב העיר בני ברק. הוא משמש כבורר בפרשיות רבות בציבור החרדי, ומקובל כבורר גם על העדה החרדית. אחת לשנה הוא מגיע לארצות הברית. שם הוא פוסק בדיני תורה סבוכים הממתינים להתערבותו.
הרב שפרן הוא נשיא סמינר בית יעקב ללימודי ההיי-טק. כמו כן הוא חבר בוועדה לחלוקת פרס ספרות תורנית של עיריית בני ברק ונמנה עם רבני ארגון הצדקה קופת העיר בני ברק.
ז'וזפ מיראקלה
ביוגרפיה
הספרייה שלו שמורה בארכיון העירוני של רובע סאנטס, והספרייה של רובע ואלווידררה, שבו הוא חי במשך שנים רבות, קרויה על שמו.
פרסים ספרותיים
משחקי הפרחים:
מנחם מנדל שפרן
ביוגרפיה
בשנים 2008–2009 היה מעורב בסיוע לבחורים חרדים שנעצרו ביפן באשמת הברחת סמים, ואף טס ליפן כדי לתת עדות אופי בעד אחד הבחורים שהוא שכנו לבניין.
בסוף שנת 2019 מונה להיות ראש ישיבת פני מנחם בירושלים, שהוקמה על ידי הפורשים מחסידות גור בראשות הרב שאול אלתר.
פסקיו
כאשר אדם עשיר פשט את הרגל, והתברר שתרם סכומים גדולים למוסדות צדקה, הוא יעץ לנושים של פושט הרגל לתבוע מהמוסדות את הכסף שנתרם להם על ידי פושט הרגל.
בנוסף פסק הרב שפרן כי על אף האיסור ההלכתי המקובל בציבור החרדי על פנייה לרשויות חילוניות, מותר להלשין לרשויות החוק כאשר מדובר בגנבה או בהפקעת מחירים. הוא נימק זאת בכך שכאשר אדם אחד מזיק אדם אחר, מותר לאחר להשתמש בכל אמצעי, כולל פנייה לרשויות חילוניות - אמצעי שאינו לגיטימי במקרים אחרים, כדי להציל את ממונו.
בסערה שהתחוללה בשנת תשס"ד אודות פאות נכריות שיובאו מהודו והיו שטענו כי הן נגזזו שם ונאסרו מדין אביזרייהו של עבודה זרה האסורים בהנאה, פסק הרב שפרן כי כל עוד אין עדות ברורה שהפיאות אסורות יש להעמידן על חזקת כשרות, על פי הכלל "עדים בצד אסתן ותאסר".
בשנת ה'תש"ף היה פעיל במהלך להכתרת שלושת בני רבי ישראל משה פרידמן האדמו"ר מסדיגורה לאדמו"רים, למרות צוואת האב, שלפיה רק רבי יצחק יהושע העשיל פרידמן יכהן כאדמו"ר. למהלך הצטרפו הדיינים הרב נפתלי נוסבוים והרב מאיר הייזלר. בהמשך הבהיר שהמהלך אינו סותר את הצוואה והוא עוסק רק בתארים ולא בחלוקת הרכוש והשליטה בנכסים.
הלנה
מקורה של הלנה
לדמותה של הלנה במיתולוגיה היוונית מספר גרסאות. לפי אחת מהן, הלנה הייתה אלה שאיבדה את מעמדה וזכורה בעיקר בשל יופייה. לפי גרסה שנייה, לדה הולידה את הלנה, את התאומים קסטור ופולוקס ואת קליטמנסטרה. סיפור הולדתם של הילדים אינו ברור. חלק משויכים לזאוס, בעוד אחרים משויכים לבעלה של לדה, טינדראוס, מלך ספרטה. גרסאות אחרות של המיתולוגיה רואות בהלנה את בתה של נמסיס, אלת הנקמה.
חטיפתה של הלנה
לפי המיתולוגיה, שני אתונאים, תסאוס ופיריתואוס, התחייבו להינשא לבתו של זאוס. תזאוס בחר בהלנה, והוא ופיריתואוס חטפו אותה והחליטו להחזיק בה עד שתהיה מבוגרת מספיק להינשא. פיריתואוס מאידך, בחר להינשא לפרספונה, למרות שהיא כבר נשואה להאדס. הם השאירו את הלנה עם אמו של תסאוס, בעת שהלכו אל השאול, מקום שליטתם של פרספונה והאדס. האדס העמיד פנים כי הוא מארח אותם לסעודה. ברגע שהשניים התיישבו, נחשים התפתלו סביב רגליהם והשאירו אותם שם.
שני אחיה של הלנה, קסטור ופולוקס, החזירו את אחותם ולקחו את אייתרה, אימו של תסאוס, בתור שפחתה של הלנה, והיא שוחררה רק שנים אחר כך בידי שניים מנכדיה, בניו של תסאוס, ורק לאחר מותו של האחרון.
נישואים למנלאוס
כשהגיע זמנה של הלנה להינשא, מלכים ונסיכים יוונים רבים באו לבקש את ידה או שלחו שליחים בשמם. בין המתמודדים היו אודיסאוס, מנסתאוס, איאס הגדול, פאטרוקלוס ואידומנאוס. אך המועדף מבין המחזרים היה מנלאוס שלא הגיע בעצמו אלא יוצג על ידי אחיו אגממנון. אגממנון ומנלאוס שכנו בגלות, בבורחם מפני תיאסטס. כל המחזרים למעט אודיסאוס הביאו עימם מתנות יקרות.
טינדראוס, מלך ספרטה ובעלה של לדה שלפי אחת הגרסאות היא אמה של הלנה, לא קיבל אף אחת מן המתנות אך גם לא שילח אף אחד מן המחזרים מחשש שיעלבו ויתפתח סכסוך. אודיסאוס הבטיח לפתור את הבעיה באופן משביע רצון אם טינדראוס יתמוך בו בחיזורו אחרי פנלופה, בתו של איקריוס. טינדראוס הסכים ברצון ואודיסאוס הציע כי לפני שתעשה ההחלטה כל המחזרים ישבעו להגן על הבעל הנבחר נגד כל מי שיתקומם נגדו. תכסיס זה הצליח, והלנה ומנלאוס התחתנו. עם מותו של טינדראוס, מנלאוס הפך למלך ספרטה כיוון שרק גברים יכלו לרשת את המלוכה ומכיוון שקסטור ופולוקס נפטרו אף הם.
מלחמת טרויה
שנים לאחר מכן, פאריס, נסיך טרויה, הגיע לספרטה במטרה להינשא להלנה. הלנה הובטחה לפאריס על ידי אפרודיטה, שנבחרה על ידיו כיפה ביותר מבין כל האלות, מה שעורר את כעסן של אתנה והרה. כפי שהובטח על ידי אפרודיטה, הלנה התאהבה בפאריס ועזבה למענו את בעלה ובתם בת ה-9, הרמיוני.
כשמנלאוס גילה שאשתו נעלמה, הוא קרא לכל שאר מחזרי העבר של הלנה לעמוד בשבועתם, וכך החלה מלחמת טרויה. למעשה, כל היוונים נטלו חלק במלחמה זו, בין על ידי השתתפות בהתקפה על טרויה או הגנה על טרויה מפני מנלאוס ותומכיו. זו הסיבה שהלנה מכונה גם "בעלת הפנים שהשיקו אלף ספינות".
יחסיה של הלנה עם פאריס, משתנים בהתאם למקור הסיפור. גרסאות שונות מספרות כי הלנה אהבה את פאריס עמוקות (אם כי ייתכן שלאפרודיטה, שהבטיחה זאת לפאריס, היה חלק בכך). גרסאות אחרות טוענות כי הלנה הייתה אישה אנוכית ואכזרית שהביאה אסון על כל הסובבים אותה. גרסה נוספת המופיעה במחזה "הלנה" שכתב אוריפידס, היא כי הרמס (שליח האלים) עיצב דיוקן של הלנה על פי בקשתו של זאוס, כך שהלנה מעולם לא הייתה בטרויה, ובילתה את המלחמה במצרים.
עזרובעל (קאלבוס)
המרד שהצית ראש השבט הסרדיני המפסיקורה בשנת 215 לפנה"ס עורר תקווה בקרב מנהיגי הקרתגים כי יוכלו להשיב לעצמם את השליטה באי, שניטלה מהם בעקבות מפלתם במלחמה הפונית הראשונה. על כן, כשפנה אליהם המפסיקורה בבקשת סיוע, לא היססו, והעמידו את עזרובעל בראש צי וצבא השווים בגודלם לאלו אשר נשלחו אל מאגו הנלחם בהיספניה (ספרד). סערה עזה הסיטה את צי המשלוח מנתיבו, האוניות נטרדו אל חופי האיים הבלאריים, ושם התעכבו זמן רב לצורך תיקון הנזקים החמורים שנגרמו להן. בינתיים קיבלו האירועים בסרדיניה מפנה לרעה מבחינת עזרובעל, אך חרף כך הוא הנחית את כוחותיו באי וצירפם לאנשיו של המפסיקורה. השניים פשטו על אדמות השבטים האוהדים את הרומאים וכבר היו לוכדים את קאראליס (Caralis), בירת הפרובינקיה, אלמלא נתקלו בצבאו של מאנליוס. הקרב בין הצדדים הסתיים במפלה מוחצת של הקרתגים ובעלי בריתם. עזרובעל עצמו נפל בשבי והובל בתהלוכת ניצחון שערך מאנליוס ברומא.