cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבינועם רוזנק
הגות יהודית בעת החדשה
בספרו זהויות מתנגשות – נישואי תערובת: ניתוח פילוסופי, תאולוגי ומחשבת החינוך (שני כרכים), רוזנק מחולל עוד שלב בכתיבתו. הוא מתיך את תחומי הפילוסופיה של החינוך היהודי, פילוסופיה של ההלכה, הגות יהודית והזיקה שבין ההגות לפוליטי, לספר רחב שיש בו ביקורת תרבותית ומחקרית נוקבת וקריאה לפתיחת אופק חדש. רוזנק מעלה בספרו את שאלת הצדקת המשך הזהות היהודית המובחנת של העם היהודי. לטענתו, אימוץ עמוק של הגישה הליברלית – כמצוי בשיח היהודי הליברלי על שלל גווניו – אינו מאפשר את המשך הקיום היהודי המובחן. ביטוי לקריסה זו נמצא בשיח המצוי סביב סוגיית 'נישואי תערובת' בין יהודים למי שאינם יהודים (והכוונה למי שאינם מוכנים לעבור גיור כלשהו). מחקר מקיף זה מציע הן תמונת מצב, הן ביקורת על המצוי והן תשתית ראשונית לשיקום שיח של זהות יהודית מובחנת. זהו מחקר ביקורתי על התרבות היהודית והמחקר ומסה המציעה תשתית לזהות יהודית בת־קיימא, המושרשת בעומק הספרות היהודית באופן הממשיך לשמור על זיקה ומחויבות למרחב התרבות המערבית.
הגות ופוליטיקה
רוזנק תיאר את המתח התרבותי שבין יהדות לדמוקרטיה והורה על זיקת מתח זה לסוגיות יסוד במחשבת ישראל (ולאור מודל של מרי דאגלס). הוא עקב במאמר רחב אחר משנתו החינוכית והפוליטית של מורו אביעזר רביצקי. תורת "אחדות ההפכים" הפכה בספרו "סדקים" למודל של פילוסופיה פוליטית ומצע לביקורת פוליטית, תרבותית ומחקרית. הוא כתב על תפיסת המוסר של הרב קוק ותלמידיו ועל מושג השלום של הרב קוק והרב עמיאל.
פיתוח מושג "אחדות ההפכים" לכדי פילוסופיה פוליטית חדשה (בשיתוף של דגמים פילוסופיים ודינמיים) נעשה על ידו בעבודה משותפת עם עמיתיו שרון לשם זינגר וגיסו, אליק אייזקס, כחלק מפרויקט "שיח שלום".
Selena Etc.
היה בוטיק, סלון יופי, וחנות בגדים, בדרום טקסס, שנוסד על ידי הזמרת-יוצרת סלינה. החברה נוסדה ב-27 בינואר 1994 בקורפוס כריסטי, טקסס, שם גם היה בניין המטה הראשי. סלינה פתחה בוטיק נוסף בסן אנטוניו, טקסס בערך באותו הזמן בו בניית בניין המטה הושלמה; שניהם היו מצוידים במכוני יופי פנימיים.
סלינה החלה לייצר בגדים ביחד עם המעצב מרטין גומז, שהפכו לסימן המסחרי שלה. העיצוב של הבגדים היה בהשראת העולם הלטיני והאקזוטי.
היסטוריה
לאחר שזכתה להצלחה בינלאומית כזמרת, החליטה סלינה לפתוח בוטיק במטרה למכור את מוצריה. אביה ומנהלה, אברהם קינטנייה ג'וניור, מינה את יולנדה סלדיבר לנשיאת מועדון המעריצים שלה בשנת 1991 לאחר שסלדיבר ביקשה שוב ושוב שיאשרו לה להקים אחד כזה. בינואר 1994 הפכה סלדיבר למנהלת הבוטיקים של הזמרת. העובדים, מעצבת האופנה ובת דודתה של סלינה, החלו להתלונן על סגנון הניהול הבעייתי של סלדיבר.
בינואר 1995 החל קינטנייה ג'וניור לקבל שיחות טלפון ומכתבים ממעריצים זועמים ששילמו דמי חברות במועדון המעריצים שלה ולא קיבלו בתמורה כלום. הוא החל לחקור את תלונותיהם ומצא ראיות לכך שסלדיבר מעלה בכספי מועדון המעריצים והבוטיקים של סלינה, בסך של 60,000 דולר באמצעות שקים מזויפים. לאחר שמשפחת קינטנייה התעמתה איתה, קנתה סלדיבר אקדח, פיתתה את סלינה להגיע למוטל בו שהתה ולבסוף ירתה בגבה. אף על פי שרופאים ניסו להחיות את סלינה, נקבע מותה מאובדן דם ודום לב. הבוטיקים נסגרו באופן רשמי ביולי 2009.
הצלחה וסגירה
המגזין Hispanic Business דיווח כי הזמרת הרוויחה מעל 5 מיליון דולר מהבוטיקים האלה. בוטיק נוסף אמור היה להיפתח במונטריי שבמקסיקו בשנת 1995, אך בשל רצח סלינה הוא לא נפתח. הבוטיק בסן אנטוניו נסגר זמן מה לאחר שנת 1999. לאחר מותה של סלינה, כריס פרס, בעלה ואלמנה של סלינה, היה אחראי על העסק.
לאחר יום השנה ה-16 לפתיחת הבוטיק בקורפוס כריסטי, הוא נסגר באופן רשמי החל מיולי 2009. שבוע לאחר סגירת החנות, כריס פרס תלה "שלט למכירה" וביקש 91,454 אלף דולרים עבור הבוטיק. מחיר המכירה הסופי היה 165,000 אלף דולר. זמן קצר לאחר המכירה, כל הסחורה והאביזרים שנותרו החלו להימכר במוזיאון סלינה, שנמצא מספר קילומטרים מהמקום בו היה פעם הבניין הראשי של.
נבחרת איסלנד בכדורגל נשים
מאז הקמתה ב-1981 ועד השנים האחרונות, לא הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר גדול. השינוי חל בשנת 2009, אז העפילה הנבחרת לראשונה לאליפות אירופה. בטורניר זה, היא שובצה לבית קשה עם גרמניה, נורווגיה וצרפת, והפסידה בכל שלושת משחקיה.
בשנת 2011, הגיעה הנבחרת עד לגמר גביע אלגארבה (אחד מטורנירי הנשים החשובים בעולם), בו הפסידה 4-2 לארצות הברית. בגביע זה, חלוצת הנבחרת מרגרט לארה וידרסדוטיר, סיימה כמלכת השערים של הגביע עם ארבעה כיבושים. שנתיים לאחר מכן, העפילה הנבחרת בשנית לאליפות אירופה והפעם הגיעה עד לשלב רבע הגמר, שם הודחה על ידי שוודיה. ב-2014, שוב זכתה הנבחרת להצלחה בגביע אלגארבה, לאחר שניצחה 1-2 את שוודיה בקרב על המקום השלישי.
קדם פרסום
בהוצאה לאור אקדמית ומדעית, קדם פרסום (באנגלית: Preprint) הוא גרסת טיוטה של מאמר מדעי או אקדמי, אשר לא עברה עדיין באופן רשמי את ההליך של ביקורת עמיתים בכתב עת מדעי או בפורום אקדמי אחר, והופצה באופן מוגבל ובלתי-רשמי, בעיקר לקוראים שעשויים להתעניין בתוכן המאמר או לסייע בבדיקתו.
מאז סוף המאה ה-20 ובמאה ה-21, מקובל יותר ויותר בתחומים רבים של מדע ואקדמיה להפקיד גרסאות אלקטרוניות של קדם-פרסומים במאגרי מידע מקוונים, כגון arXiv, תחת פיקוח רשמי של האתר אך ללא ביקורת עמיתים, כהכנה לקראת הליך שקוף יותר של ביקורת עמיתים. בעוד שבעבר, כתבי-עת והוצאות לאור אקדמיות תכופות סירבו לפרסם מאמר שכבר פורסם קודם במקום אחר, כיום בעיקר כתבי-עת מקוונים בגישה חופשית, כמו אלו של PLoS, אף מעודדים הליך כזה.
בחודשיה הראשונים של מגפת הקורונה, למשל, הליך ביקורת העמיתים היה איטי מדי בשביל מאמרים מדעיים רבים שעסקו בנושאים רבים של חקר המגפה, הטיפול בה והחיסון שלה. ההוצאה המוקדמת של רבים ממאמרים אלו כקדם-פרסומים תרמה למהירות המחקר בנושא, ולשיא במספר הפרסומים המדעיים בשנה בודדת.
כיסוי הדם
כיסוי הדם היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות. לפי המצווה על השוחט לכסות בעפר את הדם של עוף או חיה טהורה, לאחר שחיטתם.
מקור המצווה
מצוות כיסוי הדם בתורה נמצאת בספר ויקרא פרק י"ז, פסוקים יג-יד:
דם החייב בכיסוי
כאשר ישנו בעל חיים שיש ספק אם הוא חיה או בהמה, יש לכסות את דמו מספק, אך אין לברך על הכיסוי, מדין ספק ברכות להקל. בתלמוד מובא כדוגמה לדין זה בעל חיים ששמו כוי.
צריך שיהיה עפר גם למטה מן הדם בנוסף על העפר שנותנים על הדם
המחויב בכיסוי
מבחינת האדם, המצווה הזו מוטלת לכתחילה על השוחט; אולם אם הוא לא קיים את המצווה מוטלת היא על כל אדם. כך פוסק הרמב"ם: . מפרשים אחרונים נחלקו בשאלה מה רמת החיוב המוטלת על השוחט עצמו: האם יכול הוא למנות שליח שיעשה זאת במקומו, או שזו חובה אישית בלתי ניתנת להעברה. מנגד יש שכתבו שניתן לבצע את הכיסוי גם באמצעות שליח שאינו כשיר לשליחות כגון קטן. עם זאת, מי שראה דם חיה שלא כוסה על ידי השוחט, חייב לכסותו.
ברכת כיסוי הדם
לפני ביצוע המצווה תקנו חז"ל ברכה מיוחדת: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קידשנו במצוותיו וצוונו על כיסוי דם בעפר".
מברכים גם אם שחטו עופות או חיות רבים לפני הכיסוי, ומכסים את דם כולם יחד.
דרך הכיסוי
המצווה היא לכסות בעפר, אך הגדרת המילה 'עפר' בהלכה כוללת חומרים נוספים כגון: אדמה, חול, זבל, חרס טחון, אפר שרפה, נעורת של פשתן, נסורת וכדומה.
אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים, וזאת על פי הכלל שאין דיחוי למצוות.
אין חובה לכסות את כל הדם ואפשר לכסות רק חלק קטן מהדם, אבל חייבים לכסות לפחות חלק מ"דם הנפש" – הדם שיוצא ראשון מהצוואר (שבו "יוצאת נפש החיה"). כיום במשחטות, דם העופות זורם לתוך כלי גדול ומניחים בתחתיתו עפר או נסורת כדי שהדם יזרום עליו, ובדרך כלל לאחר סיום משמרת שחיטה מכסים השוחטים את הדם שבכלי.
שחט ונבלע הדם באדמה, כל זמן שעדיין רישומו ניכר, מצווה לכסותו. כיסה את הדם ובאה הרוח וגילתה אותו, אינו חייב לכסותו שוב, הואיל וכבר קיים בו את מצוותו. ואם לפני שהספיק השוחט לכסות את הדם באה הרוח וכיסתה אותו בעפר, השוחט פטור מלכסותו, ואם חזר הדם והתגלה, חייב לכסותו, אולם לדעת הרבה אחרונים יכסה בלא ברכה.
טעמי המצווה
ניתנו כמה טעמים למצוות כיסוי הדם, לדעת ספר החינוך, מכיוון ש"הדם הוא הנפש", יש לכסות את הדם ולהסתירו לפני אכילת בשר, כי יש אכזריות מסוימת באכילת הבשר בעוד הנפש שפוכה לפני האוכל. (בדומה לאיסור אבר מן החי).
לדעת הרב קוק כיסוי הדם נועד לבטא בושה על הרג החיה אותה אנו אוכלים ובכך לחנך את האנושות אט אט להפחית באכילת בשר. אך לעניין בהמות הוסיף שם, שמאחר שהאדם מרגיש בעלות על בהמות, אם נחייב אותו בכיסוי הדם גם עליהן למעשה נחייבו להתבייש מאוד, ובכך הוא רק יזלזל בבושה כיוון שהוא לא מרגיש אכזריות בשימוש בבהמה שהוא רואה כחפץ, מאחר שהיא 'סועדת על שולחנו'.
דייוויד ברנהרדט
דייוויד לונגלי ברנהרדט (באנגלית: David Longly Bernhardt; נולד ב-17 באוגוסט 1969) הוא עורך דין אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית מאפריל 2019 ועד ינואר 2021.
הוא החל לעבוד במחלקת הפנים של ארצות הברית בשנת 2001, ושימש כעורך הדין של המחלקה בין השנים 2006–2009. ב-28 באפריל 2017 מינה אותו הנשיא דונלד טראמפ להיות סגן מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ראשית חייו
ברנהרדט גדל בקולורדו, והיה פעיל בפוליטיקה של קולורדו מגיל שש עשרה, כאשר הגיש את הצעתו למועצת העיר של רייפל שלא להטיל מס על משחקי ארקייד במרכזי נוער. הוא קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת צפון קולורדו בשנת 1990. בזמן לימודיו באוניברסיטת צפון קולורדו, הוא הגיש וקיבל התמחות בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-1994. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קולורדו מאוחר יותר באותה שנה.
קריירה
ברנהרדט התחיל את הקריירה כעורך דין בקולורדו.
בשנת 2001 החל לעבוד במחלקת הפנים של ארצות הברית (DOI). בתחילה היה היועץ למזכירת הפנים גייל נורטון. בהמשך הפך ברנהרדט לעורך הדין של המחלקה לאחר אישור פה אחד מהסנאט של ארצות הברית. הוא היה גם ממונה מטעם ארצות הברית לוועדת הגבול הבינלאומי בין ארצות הברית וקנדה.
ב-2009 חזר ברנהרדט למשרד עורכי הדין של קולורדו. הוא היה בעל מניות בחברה ויו"ר מחלקת משאבי הטבע במשרד. הלקוחות של ברנהרדט כללו בין היתר את הליברטון ואיגוד הנפט העצמאי של אמריקה.
בנובמבר 2016, ברנהרדט רשם עצמו כלוביסט. לאחר שסיים את הרישום הרשמי שלו כלוביסט, הפך ברנהרדט ליועץ מחוז המים של וסטלנדס כשהוא עדיין עורך דין פרטי. אחרי נובמבר 2016 היה ברנהרדט אחראי לזמן קצר על צוות המעבר של משרד הפנים לפני שהנשיא דונלד טראמפ נכנס לתפקידו. בתפקיד זה היה ברנהרדט אחראי לפקח על הצוות במחלקת הפנים יחד עם דווין נונס.
ב-28 באפריל 2017 מינה טראמפ את ברנהרדט לסגן מזכיר הפנים של ממשלתו. תפקידו הרשמי של ברנהרדט הוא "סגן בכיר למזכיר הפנים ראיין זינקי ומנהל הכספים של הקרקעות הפדרליות והאנרגיה". המינוי זכה לשבחים על ידי זינקי וכן לשבחים מצד סנאטורים רבים ושרים לשעבר.
קבוצות אחרות מתחו ביקורת על מינויו של ברנהרדט בטענה שהוא "לוביסט בעל עוצמה גבוהה" וקיים חשש של ניגוד עניינים בשל עבודתו של המשרד בסוגיות רגולטוריות וברנהרדט בעל עבר של ייצוג חברות נפט ובעלי אינטרסים חקלאיים. באמצע מאי 2017, לפני הבאת אישור המינוי לסנאט, סנטורים ובהם מריה קנטוול וליסה מורקובסקי ועוד הביעה תמיכה בברנהרדט. ברנהרדט הופיע בפני ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית ב-18 במאי 2017. במהלך חקירתו הוא העיד כי "נפעיל את החוק ונהיה כנים עם המדע" בהתייחסו למחלקת הפנים. במהלך הדיון אמר, כי עמדותיו של הנשיא, ולא המלצות המדענים, ינחו את מדיניות מחלקת הפנים ככל האפשר.
ב-24 ביולי 2017 אישר הסנאט את מינויו של ברנהרדט לסגן מזכיר הפנים בהצבעה של 53 שתמכו מול 43 שהתנגדו והוא הושבע לתפקידו ב-1 באוגוסט 2017.
חיים אישיים
ברנהרדט גר במחוז ארלינגטון, וירג'יניה נשוי לגנה ולהם שני ילדים. ברנהרדט הוא צייד ודייג.
פרוטיאה
פרוטיאה (שם מדעי: Protea) הוא סוג של צמחים פורחים מדרום אפריקה. לעיתים הפרוטיאה נקראת גם ״עצי הסוכר״ - sugarbushes (אפריקאנס: suikerbos). במסורת המקומית, פרח הפרוטיאה מייצג שינוי ותקווה. השימוש בפרחי הפרוטיאה לצורכי נוי וקישוט מקובל מאוד ברחבי העולם ואף בישראל יש חקלאים המגדלים אותם לצורך זה, אם כי הענף לא התפתח כל כך עקב קשיים שונים בגידול הצמח.
אטימולוגיה
סוג הפרוטיאה נקראה בשנת 1735 על ידי קרל לינאוס על שמו של האל היווני פרוטאוס, שיכול היה להחליף את צורתו כרצונו. הסיבה לשם זה כי קיים מגוון כה רחב של צורות לפרח זה. הסוג של לינאוס נוצר על ידי מיזוג מספר סוגים שפורסמו בעבר על ידי הרמן בוארווה, למרות שלא ידוע בדיוק אילו מהסוגים של בוארווה נכללו בפרוטיאה של לינאוס היות שעם כל פרסום השתנו הסוגים של הפרוטיאה.
טקסונומיה
משפחת הפרוטיאות (Proteaceae) שאליו משתייך זן הפרוטיאה היא זן עתיק בין מכוסי הזרע. עדויות מאובנים אבקה מציע זני הפרוטיאה הקדומים גדל ביבשת גונדוואנה בתקופת הקרטיקון העליון, לפני 75-80 מיליון שנה. משפחת הפרוטיאות נחלקת לשני תתי משפחות: הפרוטיאודיאה (Proteoideae), נפוץ בדרום אפריקה, וגרווילאודיה (Grevilleoideae), המרוכז באוסטרליה, בדרום אמריקה ואזורים קטנים נוספים של גונדוואנה שכיום הם חלק ממזרח אסיה. באפריקה קיים סוג זה במדגסקר, ואילו דרום אמריקה ואוסטרליה חולקות הרבה סוגים נפוצים - הדבר מצביע על היפרדות מאפריקה הרבה לפני שהם נפרדו זה מזה.
הפצה
רוב הפרוטיאות צומחות מדרום לנהר לימפופו (Limpopo River ) עם זאת, פרוטיאת הקילימנג'רו נמצאת באזור העליון של הפארק הלאומי- הר קניה. 92% מהמינים צומחים רק בממלכת אזור הכף, שהוא חגורת קרקע צרת חוף הררית המשתרעת מקלנוויליאם עד לגרהאמסטאון שבדרום אפריקה. את המגוון העשיר ויוצא הדופן של המינים הצומחים בפלורסטיק קייפ מייחסים כי הוא נגרם חלקית על ידי הנוף המגוון שכולל אזורים שונים שבו אוכלוסיות יכולות להיות מבודדות אחת מהשנייה ועם הזמן להתפתח כמינים נפרדים שונים.
שלמה שמיר
שלמה שמיר (15 ביוני 1915 – 19 במאי 2009) היה אחד מ-12 אלופי המטה הכללי הראשון של צה"ל. שמיר היה המפקד השני של חיל הים הישראלי (1949–1950) והראשון שנשא דרגות אלוף בתפקידו זה. היה גם המפקד השלישי של חיל האוויר הישראלי (דצמבר 1950 עד אוגוסט 1951).
פרוטיאה
היסטוריה בוטנית
פרוטיאה משך את תשומת הלב של בוטנאים בביקור כף התקווה הטובה במאה ה -17. מינים רבים הוכנסו לאירופה במאה ה-18 ונהנו מפופולריות ייחודית בזמן בקרב בוטנאים.
שלמה שמיר
ביוגרפיה
שלמה שמיר נולד ברוסיה בשנת 1915 בשם שלמה רבינוביץ'. עלה לארץ ישראל בשנת 1925. בשנת 1929 התגייס לארגון "ההגנה", בתחילה למחלקת הקשר ובהמשך שירת כמפקד פלוגה בפלוגות השדה (פו"ש) ובחי"ש בירושלים. בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט מונה כמפקד הפו"ם בירושלים, בתפקידו זה פיקד על פעולות גמול של ההגנה בכפרים ערביים, כמו הפעולה בלוביה. כן השתתף בעלייה לחניתה, עסק בייצור והעברת נשק ליישובים ברחבי הארץ ובהבאת מעפילים לארץ ישראל.
פרוטיאה
רבייה
הפרוטיאה מעובדת כיום בלמעלה מ -20 מדינות. והרבייה מוגבלת לאקלים ים תיכוני ולתת יבשת טרופית. ישנן שלוש קטגוריות של תכונות אשר צריכות להתקיים לפני פיתוח זנים חדשים.​​טיפוח הפרוטיאה לוקח זמן רב ולכן תכנון טוב בעת פיתוח תוכנית הרבייה ומטרותיה הוא בעל חשיבות גבוהה. מינים אחדים של פרח הפרוטיאה, כמו פרח פרוטיאה המלך, הם פרחים מאביקים עצמיים. מיני פרוטיאה אחרים, לעומת זאת, כמו Cordata פרוטיאה, פרוטיאה decurrens ואת scabra פרוטיאה הם עצמיים בקנה ובכך עליהם להסתמך על אבקנים שנישאים באוויר עבור קבוצת זרע מתאימה. המאביקים העיקריים בטיפוח פרוטיאה הם ציפורים וחרקים מעופפים. שילובים בין סוגי זני האבקות היא מועדפת כיוון ששיטת הרבייה הזו מספקת מגוון גנטי באוכלוסייה. כאשר בטיפוח Proteas, מגדלים משתמשים האבקת יד כשיטה אחרת להעביר אבקה מפרח אחד למשנהו.
השלבים הבאים נמצאים בשימוש על ידי מגדלים לביצוע האבקה ידנית:
שלמה שמיר
ביוגרפיה
בפברואר 1948 קרא לו בן-גוריון לחזור לארץ לשם הקמת חטיבה ניידת שחלקה משוריינת שתפרוץ את הדרך לירושלים. הוא נתמנה כמפקדה הראשון של חטיבה 7, שהקים מאפס בזמן שיא, ופיקד על קרבות החטיבה בחזית ירושלים, בקרב על לטרון שלא צלח אך הסתיים בפריצת הדרך העקיפה לירושלים שכונתה דרך בורמה.
פרוטיאה
רבייה
הפרוטיאה (Proteas) פורח בדרך כלל בזמן האביב. המבנה הכללי של ראש פרח פרוטיאה מורכב ממסה של פרחים על כלי קיבול העשוי מגבעול חזק הניצב לו. השחלה מוגנת על ידי כלי הקיבול ובכך לא גלויה כאשר מסתכלים על הפרחים, האבקנים לעומת זאת, מופיעים בחלק העליון של הפרח ובכך יכולים בקלות להעביר את האבקה אל החרקים והציפורים ינדדו איתם למקומות אחרים ויעזרו בהנבטתם.
שלמה שמיר
ביוגרפיה
עם סיום המלחמה הוצע לו תפקיד הרמטכ"ל אך הוא סירב. שמיר שירת כראש מת"מ (המחלקה לתפקידי מטה) ואחר כך כמפקד חזית ב' (חזית המרכז, שאוחדה מאוחר יותר עם חזית ג', חזית המזרח, לפיקוד המרכז). ב-16 במאי 1949 מונה לתפקיד מפקד חיל הים. בתפקיד זה החליף הן את פול שולמן והן את גרשון זק, ממנו נטל את תפקיד מנהל שירות הים, ששולב בתפקיד מפקד החיל. בתקופתו התגבש והתעצם החיל, נקבעו מסגרות ארגוניות ותוכנן רכש של כלי שיט שבמסגרתו הגיעו פריגטות וספינות טורפדו. ב-14 בדצמבר 1950 הוחלף על ידי מרדכי (מוקה) לימון ומונה למפקד חיל האוויר. בתקופת כהונתו הוקם מערך הנ"מ ונבנה בסיס חצור. באוגוסט 1951 העביר שמיר את הפיקוד על החיל לחיים לסקוב, ופרש מצה"ל.
פרוטיאה
רבייה
ישנן ארבע שיטות עיקריות של בחירת פרחים פרוטיאה לגידול נוסף: מבחר המוני, ברירת שבטי צמח יחיד, מבחר ההיברידי, ומבוקרי אבקת מהמבחר ההיברידי. ארבע השיטות העיקריות לטיפוח צמחים פרוטיאה הן רבייה מינית (טיפוח עם זרע). כאשר הפרוטיאה Proteas מעובדת באמצעות זרעים, הצעד הראשון בתהליך הטיפוח הוא לחטא את הזרעים על ידי השריה במים בטמפרטורה של 50 מעלות צלזיוס במשך 30 דקות. הנביטה של ​​הזרעים תתרחש על פני תקופה של 14 עד 28 ימים. הזרעים הנובטים צריכים להיות נטועים בתוך גובה בינוני בעציצים כי השורשים המתפתחים אורכם בערך 10mm. שיטה נוספת לגידול היא ריבוי וגטטיבי (טיפוח עם גזרים), אשר ממשמש כדי להשיג אוכלוסייה פרוטיאה גדולה של הגנוטיפ הזהה. שיטת טיפוח זה מאפשרת גידול צמחי פרוטיאה היברידיים ללא איבוד של מאפייניהם הייחודיים.
שלמה שמיר
ביוגרפיה
בשנת 1952 הקים שמיר את חברת "פוספטים בנגב", הכורה פוספטים באזור הנגב ועמד בראשה עד 1963. בתקופה זו שימש גם כדירקטוריון בחברות "מקורות נפט" ו"דשנים". בשנים 1964–1967 היה מנהל מינהל מקרקעי ישראל. לאחר מכן ניהל את חברת הגז "פזגז" ואת המועצה לתעופה אזרחית. היה סגן היושב ראש של ארגון האווירונאוטיקה העולמי.
פרוטיאה
סיווג
פרח הפרוטיאה נמצא בתוך המשפחה הענקית של הפרוטאיים (Proteaceae), ובתת-משפחת הפרוטאים (Proteoideae), אשר מונים זנים בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
שלמה שמיר
ביוגרפיה
בגיל 55 השלים שמיר בחינות בגרות וסיים תואר שני במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, וכן השתתף בתוכנית המנהלים AMP באוניברסיטת הרווארד.
ימים ספורים לפני מותו עוד עסק שמיר בכל תחביביו ובהם ציור ונגינה בפסנתר. בראיון האחרון שהעניק ל"ידיעות אחרונות" בערב ראש השנה תשס"ט, נשאל אם הוא פוחד מהמוות. בתשובה ענה: "אני פוחד מהאפשרות להיות במצב של חוסר אונים, של צמח. התקווה שלי שאחרי 150 אמות בריא".
שלמה שמיר נפטר ביום שלישי, 19 במאי 2009, כשהוא משאיר אחריו בת יחידה, יעל. שמיר היה נשוי לשופטת מינה שמיר עד למותה ב-1996.
אברהם סלמאן
אברהם סלמאן (1931 - 13 ביולי 2014) היה מבכירי נגני הקאנון בישראל.
קורות חיים
נולד בבגדאד ב-1931. הוא התעוור בגיל שנתיים עקב מחלת הגרענת. הוא למד בבית הספר לעיוורים בבגדאד, יחד עם סלים דאוד, דאוד אכרם ויוסף רביע, שינגנו עמו מאוחר יותר בתזמורת של קול ישראל בערבית. בבית הספר למד את מקצוע השענות.סלמאן החל ללמוד מוזיקה בגיל חמש, ובגיל אחת עשרה נכבש בקסם צליליו של הקאנון. הנגינה בקאנון הייתה לעיסוק המרכזי בחייו. כישרונו הנדיר נתגלה מיד כאשר הצטרף לתזמורת הרדיו המלכותי העיראקי. עבודתו זכתה להערכה רבה בעולם הערבי כולו, והמוניטין שיצאו לו הביאוהו ללוות זמרים ערבים מן השורה הראשונה. עוד לפני עלותו ארצה הובטח לו שיתקבל לתזמורת קול ישראל בערבית.
סלמאן עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1950 ועבד בתזמורת קול ישראל בערבית עד שנת 1988. הוא הפך להיות הנגן המרכזי של התזמורת, ונוכחותו, כשהוא ישוב מאחורי הקאנון, במשקפיים כהים בשל היותו עיוור, הייתה לסמל של התזמורת.
בנוסף לפעילותו כנגן קאנון, הוא כתב מוזיקה כלית, מוזיקה לסרטים והשתתף בהקלטות של מוזיקה קלאסית מערבית. אחת החשיפות שלו לקהל, שלא הכיר את המוזיקה הערבית הייתה בשיתוף פעולה עם להקת כוורת באלבום פוגי בפיתה בקטע "לאמור א'לאבי" שהיה קטע נגינה בסגנון מזרחי שהלחין סלמאן יחד עם דני סנדרסון, באותו אלבום ניגן סלמאן גם בקטע "התמנון האיטר" יחד עם תזמורת רשות השידור. סלמאן שיתף פעולה עם סנדרסון כשניגן בשיר "יוסף מלך השטיחים" (1978) ובלהיט "מה הדאווין שלך?" (1984).
האלבום היחיד שבו מרוכז תיעוד של עבודותיו, הופיע ב-1997 בהוצאת נאדה. האלבום מכיל הקלטות ותיקות משנות ה-60, שנבחרו בקפידה על ידי המפיק אבשלום פרג'ון, ובצידן הקלטות חדשות שנעשו בשנת 1996.
סלמאן נפטר בגיל 83 בעקבות אירוע דום לב. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. נטמן בבית העלמין ירקון.
שמואל אביבי
שמואל אביבי (נולד בשנת 1961) הוא קצין בצה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד בחטיבת ביסלמ"ח ועל עוצבת הגולן. הורשע בעבירה של חוק הצינון.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1979 שובץ בחטיבת גולני, שבה עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שימש מפקד מחלקה. במלחמת לבנון הראשונה לחם כסגן מפקד פלחה"ן גולני, בין היתר בקרב על הבופור. בהמשך שימש מפקד פלוגה. לאחר מכן פיקד על פלחה"ן גולני, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש סגן מפקד גדוד 51. לאחר מכן מונה למפקד גדוד 17 בחטיבת ביסלמ"ח בין השנים 1993–1994.
לאחר מכן פיקד על עוצבת הגולן ועל חטיבת כרמלי. בהמשך שימש סגן מפקד עוצבת הגליל. בשנת 2002 מונה לנספח צה"ל בשווייץ ובסקנדינביה, ושירת בתפקיד זה עד שנת 2005. לאחר חזרתו ארצה הועלה חשד כי קשר קשרים עם סוחר נשק שווייצרי ופעל לטובתו תוך ניגוד עניינים. בשנת 2011 הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של הפרת אמונים ולקיחת שוחד. לאחר עסקת טיעון נמחקה עבירת השוחד מכתב האישום, ואביבי הורשע על פי הודאתו בעבירה של הפרת אמונים. בעקבות זאת נגזרו עליו שלושה חודשי עבודות שירות, קנס בן 70 אלף ש"ח ומאסר על תנאי.
אביבי הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מטעם אוניברסיטת חיפה ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים. הוא שימש סמנכ"ל קבוצת אלדד פרי.
אובייקט חבורתי
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, אובייקט חבורתי הוא אובייקט של קטגוריה, המקיים תכונות מופשטות של חבורות. גישה זו מאפשרת לאתר מבנים דמויי-חבורה בקטגוריות כלליות, ולטפל בהם בכלים השגרתיים של תורת הקטגוריות.
בקטגוריות רבות, האובייקטים החבורתיים הם אכן חבורות. לדוגמה, כל חבורה בקטגוריה של קבוצות היא אובייקט חבורתי. בקטגוריה של מרחבים טופולוגים, כל חבורה טופולוגית היא אובייקט חבורתי.
הגדרה
נניח כי C היא קטגוריה שבה יש אובייקט סופי - 1, וכמו כן לכל זוג אובייקטים קיימת מכפלה \,x\times y). אובייקט חבורתי בקטגוריה C הוא אובייקט  ביחד עם מורפיזמים:
כך שהתכונות הבאות (המבוססות כמובן על אקסיומות החבורה) מתקיימות:
שלמה דיק
סלומון (שלמה) דיק (1944-1884) היה אגרונום, תלמידו וידידו של הסוציולוג פרנץ אופנהיימר, הוגה רעיון הקואופרציה במרחביה. דיק היה מנהל המשק החקלאי בקואופרציה (1914-1911) וחבר בוועדה שבשנת 1937 בחנה את היתכנותה של תוכנית מדגסקר באחד מגלגוליה המוקדמים, עבור הממשלה הפולנית.
חייו
דיק נולד בבוצ'אץ' ב-1884, למד בסמינר למורים ולמד חקלאות בדאהלם שבסקסוניה התחתונה. ב-1905 היה למורה בבית הספר החקלאי של יק"א בסלובודקה לישנה אשר בגליציה המזרחית בסמוך לקולומיאה שם ארגן את התלמידים להגנת יהודי קולומיאה מפני פוגרום ולניהול עצמי. לאחר שנתיים נסע לברלין ללימודי תואר בחקלאות באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן לימד בבית ספר חקלאי יהודי בשטיינהורסט שבהולשטיין, אולם עזב על רקע סכסוכים על אופן ההוראה ומטרותיה. כשעבד כאגרונום בגרמניה במטרה לחנך נוער יהודי לעבודת האדמה יצר קשר עם אופנהיימר, אותו הכיר בתקופת לימודיו.
לאחר הקונגרס, וכתוצאה משינוי האווירה בגרמניה, החליט ב-1934 לחזור לארץ-ישראל. קיבל תפקיד במחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית והסתובב מטעמה בארץ להכין סקירות על יישובים וקבוצות חקלאיות.
דיק הוזמן להיות חבר בשתי משלחות שנועדו למצוא פתרונות התיישבות ליהודי אירופה. ב-1937 היה חבר במשלחת מטעם הממשלה הפולנית למדגסקר וחודשים ספורים לאחר מכן הצטרף כיועץ מומחה למשלחת הולנדית שיצאה לבדוק אפשרות דומה בגיאנה ההולנדית.
מצב בריאותו הורע פעם נוספת, לכן יצא דיק לאירופה למטרות ריפוי. פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע את חזרתו ולכן נשאר בצרפת. הוא נפטר מסרטן ב-1944, בגרנובל.
מינג
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יוסף אליהו וינוגרד
רבי יוסף אליהו וינוגרד (ג' בכסלו ה'תרי"ד, 1853 – י"ט בטבת ה'תרע"ח, 1918) היה ראש ישיבת תורת חיים בירושלים.
ברנאט אלכסנדר
בֶּרְנַאט אלכסנדר (בהונגרית: Alexander Bernát; פשט, 13 באפריל 1850 – בודפשט, 23 באוקטובר 1927) היה פילוסוף הונגרי-יהודי אסתטיקן, מבקר תיאטרון ומתרגם מקצועי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. אחד מבניו הוא הפסיכואנליטיקאי פרנץ אלכסנדר. היה חבר באגודת קישפלודי.
יוסף אליהו וינוגרד
ביוגרפיה
נולד בפינסק שבבלארוס, בנו של רבי אברהם חיים (שכונה "ר' חיים מתמיד"). למד תורה אצל אביו. נשא את פלטה בת ישראל אברהם לוי (נפטרה בירושלים, י"ב באייר ה'תרע"ח).
ברנאט אלכסנדר
ביוגרפיה
ברנאט אלכסנדר נולד במשפחה יהודית. אביו היה מרק אלכסנדר. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה בפשט בפקולטה למדעי הרוח, ולאחר מכן נסע לחו"ל במלגה. במשך שש שנים בסך הכל למד באוניברסיטאות וינה, ברלין, גטינגן, לייפציג, פריז ולונדון, הוא למד לצד פילוסופיה וספרות גם מדעי הטבע ומתמטיקה.
יוסף אליהו וינוגרד
ביוגרפיה
בשנת ה'תרמ"ב (1882) עלה לארץ ישראל עם אביו ואחיו רבי שמחה והם השתקעו בירושלים. אחרי פטירת האב, בשנת ה'תרמ"ו (1886), עלה אחיו רבי יצחק וינוגרד לארץ ישראל ועם בואו ייסד את ישיבת "תורת חיים". רבי יוסף אליהו עמד לימין אחיו בייסוד הישיבה ובניהולה. בשנים הראשונות הוא כיהן כמשגיח בישיבה.
ברנאט אלכסנדר
ביוגרפיה
משנת 1876 עד 1904 היה מורה בבית הספר הריאלי הגבוה ברחוב מרקו בבודפשט, בשנת 1878 נתמנה למורה פרטי לפילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. משנת 1892 היה מרצה בפקולטה לדרמה באקדמיה לדרמה של הונגריה. הוא נתמנה לחבר נספח (1892), ואחר כך לחבר קבוע (1915) באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנים 1904 עד 1919 הוא היה הפרופסור הראשון לפילוסופיה באוניברסיטה למדעים בבודפשט. משנת 1911 היה מבקר דרמה בתיאטרון הלאומי של הונגריה. הוא עבד כמבקר תיאטרון גם בפסטר לויד ובעיתון "בודפשט". בין 1915 ל-1919 היה עורך המגזין הפילוסופי "אתינאום". בין השנים 1914 - 1919 היה סגן נשיא ואחר כך נשיא האגודה הפילוסופית ההונגרית. משנת 1899 היה חבר באגודת קישפלודי וכתב בעיתון פסטר לויד שהופיע בבודפשט בשפה הגרמנית. בסתיו 1919 הדיחו אותו שתי האגודות מחברותו מסיבות פוליטיות (בשל יהדותו ועלייתה לשלטון של מפלגה לאומנית, ימנית, אנטישמית) ובתחילת דצמבר נשללה ממנו גם חברותו האקדמית. בשנת 1920 נשללה קצבתו כפרופסור באוניברסיטה. משנת 1919 עבר להתגורר בשווייץ ובגרמניה. הוא שב לבודפשט בשנת 1923, ועד מותו פרש מכל תפקידיו הציבוריים. עבודתו העיקרית הייתה (בהונגרית): A philosophia történetének eszméje, tekintettel a történetre általában (באנגלית: The idea of the history of philosophy, in consideration of history in general, 1878).
יוסף אליהו וינוגרד
ביוגרפיה
לאחר פטירת אחיו רבי יצחק, בשנת ה'תרע"ג (1913), התמנה רבי יוסף אליהו לעמוד בראשות הישיבה ונטל על עצמו גם את העול הכלכלי.
הרב אריה לוין, שלאחר עלותו ארצה, בשנת 1905, למד בישיבת תורת חיים, כותב עליו בזיכרונותיו: "הרב הגאון הצדיק, איש חמודות, שכל דרכיו במעגל יושר ודבריו מנויים וספורים למטרתם, הלא הוא ר' יוסף אליהו וינוגרד", והוא מכיר לו טובה על "אשר גילה לי התקרבות כה אמיצה שאין לשערה".
הרב וינוגרד נפטר בירושלים בשנת ה'תרע"ח (1918) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
חיבורו
בשנת ה'תר"ע (1910) הוציא את ספרו "נתיבות החיים" ואת ההכנסות הקדיש לישיבה. הוא הוציא את הספר בעילום שם. בשנת ה'תשט"ו (1955) הוציאו נכדיו הוצאה שנייה מהודרת וציינו בה את שמו.
ברנאט אלכסנדר
עבודותיו החשובות
בשפת המקור
יוסף אליהו וינוגרד
חיבורו
בהקדמת המהדורה השנייה כותב עליו אחיינו, הרב שמעון וינוגרד, כי "היה גאון נפלא בים הגדול של שני התלמודים והראשונים, והיה הוגה דעות בכל ספרות הפילוסופיה הדתית, חכמת הנסתר וספרי הקבלה... כן הייתה לנס בקיאותו בכתבי הקודש והפרשנים הראשונים. גם ידיעותיו הרחבות בכל מכמני השפה העברית, ספרותה ודקדוקה, היו למופת".
משפחתו
בנו: רבי משה וינוגרד, ממנהלי ישיבת תורת חיים. בתו מרים נישאה לבן דודה יהושע ליב, בן הרב יצחק וינוגרד. נינו הוא הביבליוגרף ישעיהו וינוגרד.
דוח
דּוּחַ (לעיתים דו״ח, ראשי התיבות של דין וחשבון) הוא מסמך המציג מידע כתוצר של בדיקה או חקירה, בהקשר נתון.
דוחות המופקים ממערכות מידע מציגים לרוב נתונים בלבד, שעשויים להיות גולמיים או מעובדים (למשל מחושבים). לרוב יובאו נתונים אלה בצורה טבלאית, לעיתים בליווי תרשימים. דוחות שנערכו בעקבות חקירה או מחקר מכילים לעיתים אלמנטים נוספים כגון: ניתוח הנתונים, הסקת מסקנות, הצעות והמלצות לפעולה עתידית.
דוחות עשויים להיות פרטיים או ציבוריים. לעיתים קרובות, הם מיוצרים כמענה לסוגיות שהועלו על ידי יחידים או ועדות במוסדות ממשלתיים, בחברות עסקיות ובמוסדות חינוכיים ומדעיים.
קרל גרימברג
קרל גוסטב גרימברג (בשוודית: Carl Gustaf Grimberg, 22 בספטמבר 1875 גטבורג -11 ביוני 1941 דיורסהולם ) היה היסטוריון, מורה ומוציא לאור שוודי. ספרו הידוע ביותר היה "היסטוריה של שוודיה" (במקור: Svenska folkets underbara öden 1924-1913) .בשנת 1926 התחיל לפרסם "היסטוריה של העולם" (Världshistoria) אך לא הספיק להשלים אותה.
דוח
לדוחות מסוימים מבנה המקביל למאמר מדעי: מבוא, שיטה, תוצאות ודיון. לעיתים, מבנה הדוח הוא של בעיה-פתרון, בהתאם לסוגיה שלגביה נכתב. דוח עשוי לכלול גם תוכן עניינים, תקציר, סיכום, נספחים, הערות שוליים, קישורים, סימוכין וביבליוגרפיה. תצוגת המידע בדוחות מגוונת אף היא, החל בדוחות המכילים, מלבד המידע, רק כותרות לציון הנושאים, וכלה בדוחות הכוללים אמצעים להמחשת המידע, כגון: שרטוטים, איורים, טבלאות וגרפים.
דוגמאות לסוגי מסמכים שהם דוחות: מאמרים מדעיים, תוצאות סקרים, תעודות, ספרים לבנים, דוחות שנתיים, דוח ביקורת, דוחות מפקד אוכלוסין, דוחות התקדמות, דוחות חקירה, דוחות כספיים, דוחות מצב חשבון ואשראי ורבים אחרים.
קרל גרימברג
ילדותו ולימודיו
קרל גוסטב גרימברג נולד בגטבורג למורה יואל גרימברג ולאשתו, שרלוטה לבית אנדרסון. בשנים 1893-1896 למד לתואר B.A במכללת גטבורג, אחר כך למד באוניברסיטת גטבורג היסטוריה ושפות סקנדינביות) וב-1902 סיים את התואר הראשון בפילוסופיה. בשנת 1903 סיים את הדוקטורט בפילוסופיה עם העבודהבתחום ההיסטוריה - "היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה לפרוסיה בשנים 1808 - 1804". הוא לימד היסטוריה בבתי הספר התיכונים Högre latinläroverket (1897-1901) ו- Göteborgs högre samskola (1903-1901) בגטבורג. בגטבורג. אחר כך בשנים 1903-1904 היה מורה במדרשה לבנות ואלין בסטוקהולם וב-1908-1906 בבית הספר לונדסברג בוורמלנד.
בשנים 1906-1908 כיהן כמרצה להיסטוריה במכללת גטבורג, לאחר מכן באוניברסיטת אופסלה (1907-1908). בשנים 1908-1918 היה יועץ ספרותי של ההוצאה לאור "נורסטט ובניו".
גרימברג נודע במיוחד הודות לספר "היסטוריה של שוודיה" (במקור:גורלם המופלא של בני שוודיה) פורסם בשנים 1924-1913 בתשעה כרכים. בשנים 1939-1932 פורסם כרך מלואים ואחרי מותו, בשנים 1963-1959 יצאה לאור מהדורה מתוקנת. ספרים מקיפים אחרים על ההיסטוריה של שוודיה כתבו בזמנם גם מחברים כמו אנדרס פריקסל במאה ה-19 ובימינו הרמן לינדקוויסט, אך בשונה מהם, היה גרימברג היסטוריון מקצועי. ההיסטוריה של שוודיה שכתב, מבוססת על תעודות כתובות ומקורות רבים, כללה גם נושאים שלא נידונו אצל פריקסל, כמו תולדות הכרייה, החקלאות, מערכת החינוך וציד המכשפות. ספרו נחשב לנכס צאן ברזל של התרבות השוודית לדורותיה.. ברוח התקופה, בהצגת העם השוודי, גבוריו והישגיו גישת המחבר הייתה אפולוגטית והוא נטה להציג באור שלילי יותר את היריבים הדנים או הרוסים.
גרימברג התחיל בשנת 1926 לכתוב היסטוריה של העולם ב-14 כרכים, מהם ששת הראשונים חוברו על ידו, בעוד הכרכים 7-10 נכתבו על ידי רגנר סבנסטרם, על בסיס רישומיו של גרימברג. החוזה שלו איפשר לגרימברג להיות אחד הסופרים השוודים הראשונים שיכלו להתקיים מכתיבה בלבד. חלק מעמל הכתיבה עשה על סיפון סירת המפרש שלו, בה טייל, בין השאר, ברחבי הים התיכון.
אחרי שנת 1907 חיבר גרימברג גם ספרי לימוד להיסטוריה לבתי ספר יסודיים, גימנסיות ראליות ובתי ספר תיכון. ספרי לימוד אלה זכו להערצה רבה בקרב החוגים השמרניים, בעוד שחוגי השמאל ובראשם יילמאר ברנטין מתחו בקורת נוקבת עליהם על שביטאו גישה לאומנית מדי והאדרת מלחמות. העלאת סוגיית ספריו בפרלמנט השוודי לא פגעה כלל במוניטין החיובי של ההיסטוריון. עם זאת גרימברג ביקש לא להיות תלוי במפלגה פוליטית כלשהי והשתדל בהמשך להפחית בגוון הלאומני בכתיבתו וזכה להערכה רחבה עוד יותר בדעת הקהל.
כתב גרימברג יחד עם אמיל הילדברנד ספר בשני כרכים על "מקורות ההיסטוריה של שוודיה" (1912-1911) "מלחמות השוודים" (עם הוגו אוגדרן, 1914) ו"היסטוריה קצרה של התעשייה השוודית" (1925),
חייו הפרטיים
גרימברג היה נשוי משנת 1919 לברונית אווה קרלסדוטיר ספארה (1982-1895),מוציאה לאור, בתם של קרל קרלסון ספארה ולילי לבית סייקרונה. בשנים 1927-1925 בנה הזוג וילה ביישוב דיורסהולם, לפי תוכנית האדריכל קרל-אוטו הלסטרם. קרל גרימברג הלך לעולמו בשנת 1941 והובא לקבורה בבית הקברות של דיורסהולם.
האורוגנזה הלרמידית
האורוגנזה הלרמידית (באנגלית: Laramide orogeny) הייתה תקופה של בניית הרים במערב אמריקה הצפונית, שהחלה בקרטיקון העליון, לפני כ-80 עד 70 מיליון שנים, והסתיימה לפני 55 עד 35 מיליון שנים. משך הזמן המדויק והגילאים של תחילת וסיום האורוגנזה כמו גם הגורמים לה, שנויים במחלוקת. האורוגנזה הלרמידית התחוללה בסדרה של פעימות, כשביניהן היו שלבים שקטים. המאפיין העיקרי באורוגנזה זו היה מעוות בעומק קרום כדור הארץ, כשעדויות לאורוגנזה זו מצויות מקנדה ועד לצפון מקסיקו, כשהתחום המזרחי ביותר של בניית ההרים מיוצג על ידי הגבעות השחורות של דקוטה הדרומית. התופעה קרויה על שם הרי לרמי (Laramie Mountains) שבמזרח ויומינג. לעיתים נוטים לטעות בין האורוגנזה הלרמידית והאורוגנזה הסוויירית (Sevier orogeny), שהתרחשה בחלקה באותו זמן ובאותם מקומות.
את האורוגנזה הלרמידית מייחסים בדרך למאורעות מול החוף המערבי של אמריקה הצפונית, שם לוח קולה ולוח פרלון החליקו מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. במרבית התאוריות ההנחה היא שזווית ההפחתה הפכה לשטוחה ועקב כך לא התחולל מגמטיזם בחלק המרכזי של מערב היבשת, והליתוספירה הימית בלוח שהופחת בפועל גרמה לגרר על בסיס הליתוספירה היבשתית שמעליה. סיבה אפשרית אחת לזווית השטוחה של ההפחתה יכולה להיות קצב מוגבר של התכנסות הלוחות. סיבה מוצעת אחרת הייתה הפחתה של קרום יבשתי מעובה.
המגמטיזם הקשור להפחתה לא התרחש בסמוך לשולי הלוחות (כפי שאירע לדוגמה בקשת הגעשית של הרי האנדים), אלא רחוק מזרחה נקרא קשת רכס חוף (Coast Range Arc). גאולוגים מכנים היעדר פעילות געשית מסוג זה בסמוך לאזור הפחתה "אַיִן מגמטי" (magmatic null). ייתכן שאַיִן ספציפי זה התרחש משום שהגוש שהופחת היה במגע עם ליתוספירה יבשתית קרה יחסית, ולא עם האסתנוספירה החמה יותר. תוצאה אחת מהזווית השטוחה של ההפחתה והגרר שנגרמה עקב כך הוא החגורה הרחבה של ההרים, חלקם היו האבות הקדומים של הרי הרוקי. חלק מקדם-הרי הרוקי יעבור אחר-כך שינוי עקב התמתחות על מנת להפוך לפרובינציית אגן ורכס.
השפעות אקולוגיות
לדברי הפלאונטולוג תומאס להמן (Thomas M. Lehman) עוררה האורוגנזה הלרמידית את "המאורע הדרמטי ביותר שהשפיע על קהילות הדינוזאורים באמריקה הצפונית של שלהי הקרטיקון בטרם היכחדותם". במאורע זה הוחלפו המינים המקושטים מאוד במשפחת ההדרוזאוריים ותת-משפחת Centrosaurinae ממשפחת הצרטופסיים במינים פרימיטיביים יותר של דינזוארים מהרמות בדרום, בעוד שבביומות שבצפון גדלה מאוד אוכלוסיית הטריצרטופסים ואוכלוסיית ההדרוזאורוסים הצטמצמה.
אגנים והרים
האורוגנזה הלרמידית ייצרה אגנים מבניים וגושי הרים סמוכים באמצעות מעוות. צורה זו של מעוות טיפוסי ללוחות יבשתיים הסמוכים לגבולות סגירה שבמשך זמן רב לא הושפעו מהתנגשויות בין יבשות. פעילות טקטונית זו מייצרת תבנית של אגנים והרים דחוסים, שעיקר המעוות מוגבל לקצות הגוש. המרחק בין קרקעית האגנים לפסגת ההרים סמוכים מגיע לעיתים קרובות ל-12 קילומטרים. האגנים מכילים כמה אלפי מטרים של סלעי משקע מהפלאוזואיקון והמזוזואיקון שקדמו לאורוגנזה הלרמידית. קרוב ל-5,000 מטרים של משקעים מהקרטיקון והשלישון מילאו את האגנים שנוצרו בפעילות האורוגנזה. משקעים מעוותים מהפלאוקן והאאוקן מעידים על הפעילות האורוגנזית הנמשכת.
במהלך האורוגנזה הלרמידית היו קרקעית האגנים ופסגות ההרים קרובים הרבה יותר לגובה פני הים מאשר בימינו. לאחר שהימים נסוגו מאזור הרי הרוקי התפתחו מישורי הצפה, ביצות ואגמים נרחבים באגנים. מערכות ניקוז שנוצרו אז קיימות גם כיום. מאז האוליגוקן הגביהו התרוממויות אפירוגנזיות אקראיות את האזור כולו, כולל המישורים הגדולים, לגובהם הנוכחי. מרבית הטופוגרפיה המודרנית היא תוצאה של מאורעות מהפליוקן/פליסטוקן, כולל התרוממות נוספת, הופעת קרחונים במקומות הגבוהים, וחסיפה וביתור של המשטחים העתיקים מהשלישון באגנים על ידי פעילות של נהרות.
בארצות הברית קיימים אגנים בין הרים ייחודיים אלו בעיקר באזור המרכזי של הרי הרוקי מקולורדו ויוטה (אגן יואינטה - Uintah Basin) עד מונטנה. האגנים המפותחים ביותר נמצאים בוויומינג, שבה האגנים הגדולים ביותר הם אלו של הביגהורן (Bighorn Basin), נהר הפאודר (Powder River Basin) ונהר הווינד (Wind River Basin). מבחינה טופוגרפית דומה קרקעית האגנים לפני השטח של מערב המישורים הגדולים, למעט הנופים המקיפים את ההרים.
במרבית הגבולות נוטים יחידות הסלע מהפלאוזואיקון ועד הפלאוגן בחדות לתוך האגנים מגושים שמרכזם סלעים מהפרקמבריון. יחידות הסלע הנוטות בתלילות עברו סחיפה ויצרו מצלעות וגושי סלע בצורת טריז הנוטים בחדות במדרון המכונים באנגלית flatiron ("מגהץ") בשל צורתם. מרבית הגבולות בין האגנים לרכסים הם תוצאה של העתקי דחיקה (thrust fault) או העתקים הפוכים. אף שגבולות אחרים נראים כסוג של מונוקלינה, החשד שמקורם בהעתק עמוק. מרבית העתקי הגבולות מעידים על לפחות שני אירועים (קרטיקון עליון ואאוקן) של תנועה לרמידית, שבהם היו הן העתקי דחיקה והן העתקי הסטה אופקיים.
יורגו יורדאן
יורגו יורדאן (ברומנית: Iorgu Iordan; 11 באוקטובר 1888 – 20 בספטמבר 1986) היה בלשן ופילולוג רומני, ממוצא בולגרי, בימיו הראשונים של המשטר הקומוניסטי ברומניה כיהן שנתיים כשגריר רומניה במוסקבה. היה חבר האקדמיה הרומנית וסגן יושב ראש שלה. כחוקר ומורה עסק בעיקר בחקר השפה הרומנית והבלשנות הרומאנית והכללית. ניהל את "המכון לבלשנות בבוקרשט". היה פעמיים דקאן של הפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ובשנים 1958-1957 רקטור אוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1930-1928 וב-1945-1944 כיהן כמנהל התיאטרון הלאומי ביאשי. היה גם משפטן בהכשרתו.
ילדותו וצעירותו
יורגו יורדאן נולד בעיירה טקוץ' במחוז גאלאץ, במשפחה עם שורשים כפריים. הוא היה בנם של טואדר טושקו יורדאן, גנן ממוצא בולגרי, שבגיל 18 חצה את הדנובה והתיישב ברומניה, ושל איליאנה קרצ'ון הרומנייה. האם הייתה בת מאומצת על ידי בולגרי בשם איוואן פנו, תושב הכפר ניקורשט. ההורים לא ידעו קרוא וכתוב. יורגו יורדאן למד בשנים 1899-1895 בבית ספר יסודי ובשנים 1904-1900 בגימנסיה הראלית לבנים ע"ש דימיטריה סטורדזה בטקוץ'. הנער המשיך אחר כך את לימודיו בפנימייה התיכונית (Liceul Internat) "קונסטנטין נגרוצי" ביאשי אותה סיים ראשון במחזורו . אחרי מבחני הבגרות למד בשנים 1911-1908 בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת יאשי בה היה תלמידם של אלכסנדרו פיליפידה ושל גאראבט איבראיליאנו. במקביל למד משפטים סיים עם תואר במקצוע זה בשנת 1912. בפקולטה למשפטים שמע, בין השאר, את הקורס שלימד קונסטנטין סטרה על המשפט החוקתי. בתום לימודיו יצא להשתלמות בת חדשים אחדים בברלין ובשובו למולדתו עבד כמורה לגרמנית בבתי ספר תיכון בגאלאץ (התיכון "וסילה אלכסנדרי", בימינו מכללה לאומית בעלת אותו שם) (1912-1911), ביאשי (התיכון "בנימין קוסטאקי" והתיכון הפרטי "מיכאיל קוגלניצ'אנו") ובפומרלה.
בין מלחמות העולם
יורדאן הצעיר זכה להערכתו של מבקר הספרות גאראבט איברייליאנו שגייס אותו לחוג המגזין הספרותי החשוב שניהל,„Viaţa românească” ("ויאצה רומניאסקה" -החיים הרומניים) שהפיץ את תורת הפופורניזם. ההערכה הייתה הדדית, כשיורדאן ראה במנטור שלו, איברייליאנו, "את ההתגלמות המושלמת של האונשיות". במקביל לפעילותו בתחום הבלשנות, פעל יורגו יורדאן באותה תקופה כפובליציסט וכתב מאמרים רבים בעיתונים "אדוורול (האמת), לרבות במוסף התרבות שלו "אדוורול ליטראר שי ארטיסטיק" דימיניאצה (בהוקר), בעיתונים „Ecoul”, „Însemnări ieşene”, „Manifest”, „Jurnalul literar”, „Revista Fundaţiilor Regale”, „(קונטמפוראנול) "Contemporanul ”, „Scânteia”, „Gazeta literară”, „Cronica” וכו'. בשנים 1930-1928 התמנה למנהל התיאטרון הלאומי ביאשי.
מבחינה פוליטית בשנים בין שתי מלחמות העולם הזדהה יורגו יורדאן בעיקר עם חוגי השמאל-מרכז. אחרי 1918 פעל יחד עם פאול בוז'ר, קונסטנטין יון פארחון, אוקטב בנצ'ילה ואחרים במפלגה הקיקיונית "המפלגה העובדת". יחד איתה הצטרף למפלגת האיכרים, אחרי 1926 לאגף השמאלי של המפלגה הלאומית של האיכרים PNŢ, תנועה פוליטית שנוצרה על ידי מיזוג מפלגת האיכרים עם המפלגה הלאומית הרומנית מטרנסילבניה.. ב-1930 עזב את המפלגה הלאומית של האיכרים והיה פעיל בחוגי "הוועד הלאומי האנטיפאשיסטי" בראשות פטרה קונסטנטינסקו-יאש, ויושב ראש הארגון "ידידי ברית המועצות" ביאשי, שהיו מקורבים למפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית. בשנת 1933 נמנה עם המייסדים בקונגרס שהתקיים בקישינאו של האיגוד המקצועי של המורים, על בסיס ארגון המורים שהיה קיים לפני כן. נודע כמתנגד חריף של התנועה הלגיונרית הפרו-נאצי ותמך ברקטור האוניברסיטה ביאשי, טריאן בראטו, שהתעמת איתם. משום כך כשהלגיונרים הרומנים עלו לשלטון בסתיו 1940 היה הראשון ברשימת הפרופסורים שביקשו לסלק.
שנת 1940
ב-20 באוקטובר 1940 ראש ארגון הסטודנטים של אוניברסיטת יאשי כתב בשם כלל הסטודנטים לשר החינוך הלגיונרי טראיאן ברייליאנו ודרשו הדחתו או לפחות השעייתו של יורדאן מתפקידיו באוניברסיטת יאשי. פרט להאשמות כ"קומוניסט-אנטיפאשיסט" הואשם ב"קשרים עם היהודים" (בין השאר, עם העמיתים הבלשנים אלכסנדרו גראור וז'אק ביק). נערכו חיפושים בביתו, נחקר שם על ידי הבולשת ונעצר למשך שבוע בבוקרשט בין השאר, באשמת קשר עם הבונים החופשיים. יורדאן שיגר תזכיר למרשל יון אנטונסקו שבו הצהיר שאינו בונה חופשי ושהתגייסותו השמאלית לא הייתה בעלת צביון קומוניסטי. בסופו של דבר הושהה ב-30 באוקטובר 1940 מתפקידו כפרופסור "עד להבהרת מצבו". ועדת חקירה בראשות מבקר הספרות פ.פ. פנאיטסקו הוקיעה אותו כבעל קשרים עם הקומוניסטים ועם היהודים, וכ"תוקפן כלפי בעלי הרגשות הלאומנים" ו"עוין למדינה הלגיונרית".
ימי הדיקטטורה הצבאית-פאשיסטית והדיקטטורה הקומוניסטית
כישלון מרד הלגיונרים בינואר 1940 הביא להחזרתו ב-1941 של יורגו יורדאן למעמדו האקדמי הקודם. בהמשך ימי המשטר של אנטונסקו שמר על פרופיל נמוך ונמנע מלהסתכסך עם המשטר. אחרי נפילת הדיקטטורה הצבאית-פאשיסטית וכיבוש רומניה על ידי הצבא הסובייטי, ב-1945 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית שפלג ממנה התאחד עם הקומוניסטים בשנת 1948 כדי ליצור את מפלגת הפועלים הרומנית, מפלגת שלטון יחידה. ב-1945-1944 נקרא שוב לנהל את התיאטרון הלאומי ביאשי.
בשנים 1944-1945 לצד ההיסטוריון אנדריי אוצטיה, הכלכלן גאורגה זאנה והמתמטיקאי אלכסנדרו מילר, ישב יורגו יורדאן בוועדות שנועדו "לטהר" את אוניברסיטת יאשי מאנשי הוראה ומחקר שתמכו באידאולוגיה הימנית הקיצונית של הלגיונרים ומשטר אנטונסקו. סולקו אז כ-30 אנשים מסגל המוסד האקדמי. יורדאן הוקיע מעל דפי העיתון את הפילוסוף בן עירו יון פטרוביץ', שר החינוך והדתות בימי משטר אנטונסקו, שבסופו של דבר סולק מתפיקדיו האקדמיים ונאסר בבתי הסוהר הקומוניסטים. כמו כן תמך בסילוקו מתפקידיו של ההיסטוריון הלאומי-ליברלי גאורגה ברטיאנו, שקיבל עיטור מידי היטלר.
בשנים 1945-1947 כמינוי שנתמך על ידי הקומוניסטים, מילא יורגו יורדאן את התפקיד של שגריר ממלכת רומניה בבודשפט. בשנות ה-1970-1980 בשלהי חייו הביע יורדאן בהזדמנויות שונות, כמו למשל בהתכתבות בפגישות עם הסטודנט איליה ראד ,התנגדותו למה שראה כסטיות חמורות מהדרך הסוציאליסטית בימי משטרו של צ'אושסקו, בעיקר העיוותים האידאולוגים הקשורים למדיניות הלאומנית, עידוד הפרוטוכרוניזם, הזנחת המורשת הרומית לטובת מורשת דאקית מזויפת, וכו', הפולחן הפטריוטי המוגזם. אחד מספריו האחרונים "מילון של שמות משפחה רומנים" הדגיש את המקורות הסלאביים כולל ייחוסים בולגריים של שמות משפחה רבים הנפוצים בקרב הרומנים, למורת רוחם של השלטונות. משום עמדות כאלה, לא מצאו הרשויות מקום לחגוג את מלאת ה-90 של המלומד, פרט ליוזמה מקומית באוניברסיטת קלוז'.
פעילותו בתחום הבלשנות וההוראה
בהתחלת דרכו האקדמית לימד יורדאן קורסים על הספרות האיטלקית. בשנת 1919 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה מודרנית, תחת הדרכתו של אלכסנדרו פיליפידה. עבודת הדוקטורט דנה ב"דיפתונגציה של e ו- o מוטעמים בעמדות ă, e". בהמשך השתלם באוניברסיטאות בבון (1922-1921), ברלין (1923), בפריז (1925) וכמו כן ברומא ופירנצה. היה תלמידם של מייר-ליבקה, גיליירון ואנטואן מייה. בשנת 1926 התקבל כפרופסור ממלא מקום ובשנים 1946-1927 כיהן כפרופסור מן המניין לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת יאשי. בשנים 1939-1938 היה דיקאן של הפקולטה לספרות ביאשי. בשנת 1931 הקים את המכון לפילולגיה רומנית (בימינו ע"ש אלכסנדרו פויליפידה) ביאשי, אותו ניהל בשנים 1945-1931 ואת הביטאון שלו שהופיע בשנים 1935-1934. בשנת 1940-1939 לימד קורס לסטיליסטיקה (סגנון) רומנית, אותו פרסם בשנת 1944., אחר כך בשנים 1962-1946 היה פרופסור לשפות רומאניות באוניברסיטת בוקרשט. בשנים 1950-1947 ושוב 1957-1956 כיהן כדקאן של הפקולטה לפילולוגיה, רקטור אוניברסיטת בוקרשט ב-1958-1957.
יורגו יורדאן כתב ספרים ומחקרים בתחום הבלשנות הרומנית והרומאנית, כשהוא חקר במיוחד את ההיבטים העכשוויים של השפה הרומנית ושל האונומסטיקה (השמות של אנשים). יחד עם אלכסנדרו גראור ויון קוטיאנו היה עורך אחראי על המהדורה החדשה של "מילון השפה הרומנית" ("Dicționarul limbii române'(DLR). הוציא לאור וערך את "הכרוניקה של ארץ מולדובה" מאת יון נקלוצ'ה ואת יצירותיו של הסופר יון קריאנגה. כיהן כעורך אחראי של כתבי העת המדעיים הרומניים "Revue roumaine de linguistique” (1963-1956) ו ”„Limba română” (השפה הרומנית) (1986-1964).
פרט לנקולצ'ה ויון קריאנגה הקדיש יורדאן מחקרים גם על סופרים אחרים כמו מיכאי אמינסקו, מיכאיל סדוביאנו, פרנצ'סקו פטרארקה, לופה דה וגה, יוהאן וולפגנג גיתה, מיגל דה אונאמונו ואחרים. בשנת 1969 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה.
יורגו יורדאן הלך לעולמו בגיל 97 בבוקרשט בשנת 1986 והובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט.
פרסים ואותות כבוד
יורדאן היה חבר מייסד של החברה הבינלאומית לבלשנות רומאנית (1925), חבר מייסד ויושב ראש החברה הרומנית לבלשנות רומאנית, חבר האיגוד הבינלאומי למחקרים היספאניים, חבר המכון המקסיקני לתרבות (1969) ושל המכון למחקרים קטלאניים בברצלונה (1975) יורדאן היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות ברומא (1976), מונפלייה (1966), ברלין (1959) ,גנט (1968), יאשי (1967)
ספרים
(מבוא לחקר השפות הרומאניות. ההתפתחות והמצב כיום של הבלשנות הרומאנית") ,תורגמה לאנגלית (An introduction to Romance Linguistics) (ההיסטוריה של השפה הספרדית הספרותית) (כרסטומאטיה רומאנית) שלושת כרכי זיכרונותיו מצטיינים ביכולת יוצאת דופן לשמירת הפרטים, לשחזור החוויות והעולם שהכיר. העלה בהם באוב דמויות של אישים כמו טודור ארגזי, אלכסנדרו ד. קסנופול, ניקולאיה יורגה, גאראבט איברייליאנו, קונסטנטין סטרה, אלכסנדרו פיליפידה, אלכסנדרו א. פיליפידה, יון בארבו, טודור ויאנו, ג'ורג'ה קלינסקו, פ.פ. נגולסקו, מיכאיל סדוביאנו, קונסטנטין יון פארחון, לוקרציו פטרשקאנו ואחרים.
קישורים חיצוניים
România literară nr-33. 2011 מאמר רוויו לספרו של איליה ראד - "פגישותי עם יורגו יורדאן" - מכתבין וראיונות, בגיליון 600 של המגזין לספרות "Observator literar. נובמבר 2011.
פיטים אזמי
פיטים אזמי (באלבנית: Fitim Azemi; נולד ב-25 ביוני 1992 באוסלו שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי ממוצא קוסובני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סטאבק.
קריירת מועדונים
אזמי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת פולו, ושיחק עמה בליגות השנייה והשלישית בנורווגיה. לקראת עונת עבר אזמי לבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית. ב-6 באפריל 2015 ערך אזמי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 3-1 לסנדפיורד במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-26 באפריל הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער מפנדל בדקה ה-22 בתיקו 2-2 נגד סרפסבורג 08 במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונתו הראשון במועדון ערך אזמי 30 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, ובעונתו השנייה הוסיף 29 הופעות ליגה ו-11 שערים.
ב-23 בינואר 2017 חתם אזמי במכבי חיפה, אך מעט לשחק בה ולא הבקיע אף שער.
באוגוסט 2017 עזב אזמי את חיפה וחתם בקבוצת וולרנגה הנורווגית.
הלם מים
הלם מים היא תופעה של היווצרות פעימת לחץ בצנרת עקב שינוי פתאומי בזרימה. זהו גל הלם שנוצר עקב סגירה או פתיחה מהירה של מגוף. גל ההלם מתפשט בצינור ממקום ההפרעה עד קצה הצינור ובחזרה. ניתוח ראשון של התופעה בוצע על ידי ניקולאי ז'וקובסקי שפיתוח גם נוסחאות לתיאור הבעיה.
התופעה נקראת הלם מים אבל היא אופיינית לכל זורם. עליית הלחץ בקו תלויה בצפיפות הזורם לכן היא משמעותית כאשר הזורם הוא נוזל כמו מים למשל. גל הלחץ בצינור עלול לגרום נזק המתבטא בקפיצה או ברעידה של הצינור ותתכן גם פריצה של הצינור עקב עליית הלחץ. גל הלחץ דועך עם הזמן בגלל החיכוך בזרימה ובגלל אובדן אנרגיה בפעולת הזורם על הצינור.
הלם מים בחיי היום-יום
ניתן להבחין לפעמים בהלמי מים קטנים גם במערכת חלוקת המים העירונית ובמערכת המים הביתית. אלה נובעים משינויים בזרימה עקב פתיחה או סגירה מהירים של ברזים ועקב שימוש או הפסקת השימוש במים במכשירים ביתיים כמו מדיח כלים ואו מכונת כביסה וכדומה. הכלל הוא שכאשר הצינור ארוך וזורם בו נוזל, צריך לסגור את הברז לאט כדי למנוע את תופעת הלם המים העלולה להיות הרסנית. מנתונים בסיסיים של הזורם והצינור ניתן לחשב את הזמן הקריטי שסגירה או פתיחת מגוף יגרמו לגל לחץ וגם את שיעורו אפשר לחשב. בקווי נפט גולמי או בקווי דלק שאורכם עשוי להיות מאות עד אלפי קילומטר, חשוב מאוד לדעת את זמן הסגירה הקריטי.
מושגים
אם שינוי המהירות מתבצע בזמן קצר או שווה לזמן הקריטי תתקיים תופעת הלם המים. אם השינוי מתרחש בזמן הארוך בערך פי חמישה מהזמן הקריטי, ההשפעה זניחה. כדי להעריך את ההשפעה בזמן הקרוב לזמן הקריטי הפתרון הוא גרפי - אנליטי ואו פתרון נומרי לרוב בעזרת מחשב, פתרון המפורט בספרים המוצגים ברשימה לקריאה נוספת למשל ובספרים נוספים. הזמן הקריטי הוא פרק הזמן שגל הלחץ עושה את הדרך לאורך הצינור הלוך ושוב ממקום ההפרעה עד קצה הקו ובחזרה.
מהירות גל הלחץ נתונה על ידי הביטוי:
מהירות גל הלחץ בקרוב טוב בצינור מתכת דק דופן היא: מהירות גל הלחץ של מים הלחץ בצינור פלדה הוא בסביבות 1000 עד 1200 מטר בשנייה. מהירות גל הלחץ של קיטור בלחץ נמוך בצינור פלדה הוא בסביבות 500 מטר בשנייה.
טוקאן
שם משפחה ערבי. {{פירושונים|
אחרים
}}
אמילי בראונינג
אמילי ג'יין בראונינג (באנגלית: Emily Jane Browning; נולדה ב-7 בדצמבר 1988) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אוסטרלית. תפקיד הפריצה שלה היה בסרט האימה "ספינת רפאים" (2002), לאחר מכן שיחקה בסרטים "סדרה של צרות" (2004) , "סאקר פאנץ'" (2011) ובסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתור לורה מון.
ביוגרפיה
בראונינג נולדה במלבורן, אוסטרליה. היא אומרת שלמדה להגות מבטא אמריקאי מתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום ששודרה ברשת ABC האוסטרלית. לבראונינג שני אחים צעירים, ניקולס ומת'יו. היא לקחה הפסקה ממשחק עד נובמבר 2006 כדי לסיים את לימודיה.
הקריירה של בראונינג החלה כאשר אביה של ידיד הבחין בכישרונה בבית הספר למשחק והוא המליץ לה לעסוק במקצוע. כעבור זמן קצר זכתה בתפקיד יחד עם ג'ודי דייוויס בערוץ הולמרק בסרט "The Echo of Thunder". בסרט האיש שתבע את אלוהים גילמה את דמותה של בתו של בילי קונולי. בנוסף, היא גילמה את תפקיד היילי פילטון בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "Blue Heelers" בין השנים 2000–2002. יתר על כן, שיחקה כקאטי הרווד בסרט "Horror Ghost Ship" מ-2002.
בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס.
בשנת 2011 שיחקה בראונינג את התפקיד הראשי של "בייבידול" בסרט "סאקר פאנץ'" בבימויו של זאק סניידר. כמו כן, שיחקה גם בתפקיד הראשי כלוסי בסרט "היפהפייה הנרדמת".
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "אלים אמריקאים" ברשת Starz בתפקיד ראשי של לאורה מון. הסדרה מבוססת על הספר באותו שם מאת ניל גיימן.
מריטת נוצות
מריטת נוצות היא פעולה שמבוצעת על עופות, בדרך כלל אווזים, ברווזים או תרנגולים כדי להכין מנוצותיהם המכונות לאחר המריטה, שמיכות פוך, מוצרים שונים, בדרך כלל מצעים.
תעשיית הנוצות
התעשייה מרוכזת במספר מדינות מצומצם, רובה באירופה. המדינות המובילות בתחום: הונגריה, פולין וסין.
יחסם של ארגוני זכויות בעלי החיים
בפברואר 2009 הצליחו תחקירני התוכנית השוודית Kalla fakta ("עובדות יבשות") לחדור למשקים של תעשיית הנוצות בשלוש המדינות המובילות בייצור נוצות, תוך שהם מתחזים ללקוחות המעוניינים בשמיכת פוך. הם נכנסו ל-20 משקים בסין, 10 בהונגריה ו-9 בפולין – לאחר שהציגו את עצמם כלקוחות המעוניינים ברכישת פוך. צילומים שצילמו במצלמה נסתרת במשק הונגרי, תיעדו אווזים פצועים רבים, והפועלים נוהגים לתפור פצעים במו-ידיהם וללא שימוש בהרדמה.