cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סין במשחקים האולימפיים
אולימפיאדת לונדון (2012)
בבדמינטון הפגינו הסינים שליטה מושלמת, כשזכו בכל מדליות הזהב האפשריות. לין דן שמר על תוארו ביחידים (צ'ן לונג זכה במדליית ארד), לי שוארוי ניצחה ביחידות (ואנג ייהאן זכתה בכסף), קאי יונג ופו האיפנג ניצחו בזוגות הגברים, טיאן צ'ינג וז'או יונליי ניצחו בזוגות הנשים, וז'או זכתה במדליית נוספת, בטורניר הזוגות המעורבים, יחד עם ז'אנג נאן (שו צ'ן ומה ג'ין זכו במדליית הכסף). גם טניסאי השולחן הסינים זכו בכל מדליות הזהב האפשריות. בטורניר היחידים זכה ז'אנג ג'יקה במדליית הזהב, בעוד ואנג האו זכה במדליית כסף שלישית ברציפות. השניים זכו גם במדליית זהב עם הנבחרת הסינית. בגמר טורניר היחידות ניצחה לי שיאושיה את דינג נינג. השתיים היו שותפות גם לזכייה במדליית הזהב בטורניר לנבחרות.
המתעמלים הסינים זכו ב-8 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. נבחרת הגברים זכתה במדליית הזהב, וכמה מחבריה העפילו לשלבי הגמר גם בתחרויות היחידים: זואו קאי זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע ובמדליית ארד בתרגיל המתח, פנג ז'ה זכה במדליית זהב בתרגיל המקבילים, צ'ן ייבינג זכה במדליית כסף בתרגיל הטבעות וז'אנג צ'נגלונג סיים במקום הרביעי בתרגיל המתח. נבחרת הנשים סיימה במקום הרביעי, וגם כאן הגיעו כמה מהמתעמלות להישגים בתרגילי היחידות: דנג לינלין זכתה במדליית זהב בתרגיל הקורה וסיימה במקום השישי בקרב-רב, חה קשין איבדה את תוארה במקבילים המדורגים אך זכתה במדליית כסף, סוי לו זכתה במדליית כסף בתרגיל הקורה, יאו ג'ינאן סיימה במקום הרביעי בתרגיל המקבילים המדורגים והוואנג צ'יושואנג סיימה במקום השביעי בקרב-רב.
באתלטיקה זכו הסינים זכו ב-6 מדליות. מרבית ההישגים היו בהליכה. צ'ן דינג קבע שיא אולימפי בהליכה ל-20 ק"מ (1:18:46), ואנג ז'ן זכה במדליית הארד וקאי זילין סיים במקום הרביעי. בהליכה ל-50 ק"מ זכה סי טיאנפנג במדליית הארד ולי ג'יאנבו סיים במקום השביעי. בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ לנשים זכתה צ'יאיאנג שיג'יה במדליית הארד, ליו הונג סיימה במקום הרביעי ולו שיוז'י סיימה במקום השישי. גונג ליג'יאו זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל. אתלטית נוספת, לי יאנפנג זכתה אף היא במדליית ארד, בזריקת דיסקוס, אך ב-2013 התברר כי זוכת מדליית הכסף, הרוסייה דריה פישצ'לניקובה, השתמשה בסטרואידים אנאבוליים. מדליית הכסף שלה נשללה ממנה, וניתנה ללי. ז'אנג ונשיו סיימה במקום הרביעי ביידוי פטיש, לאחר שערוריית שיפוט. עקב תקלה, תוצאת היידוי הטוב ביותר של הגרמנייה בטי היידלר לא נרשמה במחשב, והיא דורגה עקב כך רק במקום השמיני. ז'אנג, שחשבה שמדליית הארד מובטחת לה, לא התאמצה ביידוי האחרון שלה. מאוחר יותר התקבל ערעור שהגישה המשלחת הגרמנית, ועקב כך הוענקה להיידלר מדליית הארד, על חשבונה של ז'אנג. אתלטיות סיניות נוספים שרשמו הישגים נאים כללו את לי לינג וליו שיאנגרונג (מקום רביעי ומקום שישי בהדיפת כדור ברזל), לו הויהוי (מקום חמישי בהטלת כידון וז'ו שיאולין (מקום שישי במרתון). אצן המשוכות ליו שיאנג שוב נחל אכזבה, לאחר שמתח את גיד אכילס במהלך קפיצה מעל המשוכה הראשונה בשלב המוקדמות, ונאלץ לפרוש.
בטרמפולינה, זכה דונג דונג במדליית הזהב ולו צ'ונלונג במדליית הארד, ובין הנשים זכתה הוואנג שאנשאן במדליית כסף והה ונה במדליית ארד. המתאגרפים הסינים זכו במדליה אחת מכל סוג: זואו שימינג במדליית זהב שנייה ברציפות, רן קנקן בכסף ולי ג'ינזי בארד. גם לוחמי הטאקוונדו רשמו מאזן דומה: וו ג'ינגיו זכתה בזהב, הואו יוז'ואו בכסף וליו שיאובו בארד. בשיט זכתה גולשת הרוח שו ליג'יה במדליית הזהב בדגם לייזר רדיאל.
רוכבת האופניים גואו שואנג זכתה בשלוש מדליות: מדליית כסף בקיירין, מדליית ארד בספרינט ומדליית כסף נוספת עם גונג ג'ינג'יה בספרינט הקבוצתי. השתיים קבעו שני שיאי עולם בשלב המוקדמות ובשלב רבע הגמר, אך הפסידו לנבחרת גרמניה בשלב הגמר. נבחרת הנשים בקשתות זכתה במדליית כסף ושאי שיאושיאנג זכה במדליית ארד בטורניר היחידים. הג'ודאית שו לילי זכתה במדליית כסף וטונג ון זכתה במדליית ארד. בשחייה צורנית נרשם מאזן מדליות דומה, כאשר הנבחרת זכתה במדליית כסף וצמד השחייניות זכה במדליית ארד בדואט. קאו ז'ונגרון זכה במדליית כסף בקרב חמש מודרני, והיה לסיני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה. צמד החותרות הסיני זכה אף הוא במדליית כסף, וכך גם המתאבקת ג'ינג רוישואה.
אף אחת מנבחרות הכדור הסיניות לא זכתה במדליה אולימפית בלונדון. נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בכדורסל העפילה לשלב רבע הגמר והודחה בידי נבחרת אוסטרליה. גם נבחרת הנשים בכדורעף הודחה ברבע הגמר, בידי נבחרת יפן. נבחרת הגברים היחידה, נבחרת הכדורסל, הפסידה בכל משחקיה ולא עברה את שלב הבתים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ירדו עוד יותר הישגי הסינים, והם זכו ב-70 מדליות, מהן 26 מדליות זהב - המספר הנמוך ביותר מזה 20 שנה. בנוסף, לראשונה עברה אותה בריטניה בטבלת המדליות, ולראשונה מאז שנת 2000 ירדה למקום השלישי בטבלת המדליות.
השליטה הסינית בענף הקפיצה למים נמשכה, עם 7 מתוך 8 מדליות הזהב האפשריות. שי טינגמו זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה מ-3 מטר ובקפיצה סינכרונית מ-3 מטר, יחד עם וו מינסיה, לה היה זה התואר האולימפי הרביעי ברציפות, והמדליה האולימפית השביעית. סגניתה של שי במקצה היחידות הייתה הה זי. בקפיצות מ-10 מטר זכתה רן צ'יאן במדליית הזהב, וסי יאז'יה זכתה במדליית הכסף. בקפיצות הסינכרוניות ניצחו ליו הויסיה וצ'ן רואולין. לצ'ן היה זה תואר אולימפי שלישי ברציפות ומדליה אולימפית חמישית. אצל הגברים, ניצח צ'ן אייסן בקפיצות מ-10 מטרים, וכן זכה גם במדליית זהב בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם לין יואה. ציו בו הסתפק במקום השישי. בקפיצות משלושה מטרים זכה קאו יואן במדליית הזהב, ובתחרות הקפיצות הסינכרוניות, שהייתה היחידה בה לא ניצחו סינים, זכה במדליית ארד יחד עם צין קאי.
גם בהרמת משקולות הפגינו הסינים שליטה, עם 7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. דנג ויי קבעה שיא עולם חדש בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג - 262 ק"ג, וגם סיאנג יאנמיי ומנג סופינג זכו במדליות זהב. לונג צינגצואן קבע שיא עולם בקטגוריית המשקל של עד 56 ק"ג (307 ק"ג), שי ז'יונג זכה אף הוא במדליית זהב, ולי סיאוג'ון וטיאן טאו זכו במדליות כסף. בטניס שולחן זכו הסינים בכל התארים האפשריים. מה לונג זכה במדליית הזהב בטורניר הגברים, לאחר שניצח את האלוף היוצא ז'אנג ג'יקה, שזכה במדליית הכסף. השניים זכו גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. גם אצל הנשים היה מהפך, כאשר סגנית האלופה מלונדון, דינג נינג הכניעה הפעם את האלופה היוצאת לי סיאוסיה. שתיהן זכו גם במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באתלטיקה זכו הסינים ב-6 מדליות, שתיים מכל סוג. ליו הונג זכתה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ, לי סיוז'י זכתה במדליית הארד וציאיאנג שנג'ייה סיימה במקום החמישי. ואנג ז'ן זכה במדליית הזהב השנייה, בתחרות המקבילה לגברים, וסגנו היה קאי זלין. ז'אנג ונסיו זכתה במדליית כסף ביידוי פטיש ודונג בין זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת. אתלטים בולטים נוספים כללו את גונג ליג'יאאו (מקום רביעי בהדיפת כדור ברזל), סו שיניואה (מקום חמישי בזריקת דיסקוס), קאו שו (מקום רביעי בקפיצה משולשת), נבחרת השליחים ל-100X4 מטר (מקום רביעי), ואנג ג'יאננג (מקום חמישי בקפיצה לרוחק), יו ויי (מקום חמישי בהליכה ל-50 ק"מ), סוא צ'אנגרוי (מקום שישי בקפיצה במוט), לי הויהוי (מקום שביעי בהטלת כידון), צ'ן יאנג (מקום שביעי בזריקת דיסקוס) ופנג בין (מקום שמיני בזריקת דיסקוס).
בבדמינטון ירדו הישגי הסינים ל-3 מדליות. צ'ן לונג שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית זהב, בעוד שהאלוף האולימפי מבייג'ינג ומלונדון, לין דן, הסתפק במקום הרביעי. פו הייפנג וז'אנג נאן שמרו על תוארם בטורניר הזוגות לגברים, וז'אנג זכה גם במדליית ארד בטורניר הזוגות המעורבים, יחד עם ז'או יונליי. צמדים סינים דורגו במקום הרביעי בשתי תחרויות אלה, צ'אי ביאאו והונג ויי בטורניר הזוגות לגברים וסו צ'ן ומה ג'ין בטורניר הזוגות המעורבים. בתחרויות הנשים סיימה האלופה האולימפית מלונדון, לי שוארוי במקום הרביעי, וגם הצמד טאנג יואנטינג ויו יאנג סיים במקום הרביעי.
שני לוחמי טאקוונדו זכו במדליות זהב, ז'או שואי וז'נג שויין. וו ג'ינגיו, שהייתה האלופה האולימפית בבייג'ינג ובלונדון, הסתפקה במקום השביעי. בקליעה זכו הסינים בשבע מדליות. ז'אנג מנגסואה זכתה במדליית הזהב היחידה, בירי באקדח אוויר. דו לי זכתה בשתי מדליות, מדליית כסף ברובה אוויר ומדליית ארד בירי בשלושה מצבים. בשתי התחרויות עמדו לצדה סיניות נוספות על הפודיום: ז'אנג בינבין זכתה במדליית כסף בירי בשלושה מצבים ויי סילינג זכתה במדליית ארד ברובה אוויר. קלעית נוספת, ז'אנג ג'ינג'ינג סיימה במקום הרביעי בירי באקדח. בתחרויות הגברים זכו שני קלעים סינים במדליות ארד: לי יואהונג באקדח אש מהירה (תחרות בה ז'אנ פושנג סיים רביעי) ופאנג ויי באקדח אוויר. פאנג סיים גם שמיני בירי באקדח, תחרות בה ואנג ז'יוויי סיים חמישי. קלע נוסף, ז'ו צינאן, סיים שישי בירי בשלושה מצבים.
בשחייה זכו הסינים בשש מדליות. אחרי שניצח במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי בלונדון, זכה הפעם סון יאנג במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר חופשי. במשחה ל-400 מטר איבד את תוארו למק הורטון והסתפק במדליית הכסף, ובמשחה ל-1500 מטר כלל לא עבר את שלב המוקדמות. שחיין נוסף, סו ג'יאיו, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב וסיים רביעי במשחה למרחק הכפול. ואנג שון זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. שחיינים נוספים שהעפילו למשחי גמר כללו את לי ז'והאו (מקום חמישי ב-100 מטר פרפר) ולי גואנגיואן (מקום שישי ב-200 מטר גב). אצל הנשים זכתה שי ג'ינגלין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה, וסיימה רביעית במשחה לחצי המרחק. שחיינית נוספת, פו יואנהוי, זכתה אף היא במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב. יה שיוון איבדה את תואריה במשחים המעורבים. היא סיימה במקום השמיני במשחה ל-200 מטר, ובמשחה ל-400 מטר כלל לא עברה את שלב המוקדמות. לא מעט שחייניות סיניות נוספות העפילו למשחי גמר: צ'ן סיניי (מקום רביעי ב-100 מטר פרפר), ז'ואו יילין (מקום חמישי ב-200 מטר פרפר), לו יינג (מקום חמישי ב-100 מטר פרפר), שן דואו (מקום חמישי ב-100 מטר חופשי), ג'אנג יופיי (מקום שישי ב-200 מטר פרפר) וליו יאסין (מקום שביעי ב-200 מטר גב). נבחרות השליחות ל-200X4 מטר חופשי ול-100X4 מטר מעורב סיימו שתיהן במקום הרביעי. במשחים ל-10 ק"מ במים פתוחים סיימו שני סינים במקום הרביעי, זו ליג'ון אצל הגברים ושין שין אצל הנשים.
רוכבות האופניים גונג ג'ינג'יה וז'ונג טיאנשי זכו במדליית הזהב במרוץ הספרינט, והיו לסיניות הראשונות שזוכות במדליית זהב אולימפית בענף זה. ז'ונג סיימה גם במקום החמישי במרוץ הספרינט ליחידות. במרוץ המקביל לגברים סיים סו צ'או במקום השישי. במרוצי המרדף סיימו הנשים במקום השביעי והגברים במקום השמיני. השחייניות הצורניות הואנג סואצ'ן וסון וניאן זכו בשתי מדליות כסף, הן בדואט והן בתחרות הקבוצתית. ארבעה מתאגרפים סינים זכו במדליות: יין ג'ונהואה זכתה במדליית כסף, רן קנקאן ולי ציאן זכו במדליות ארד, ואצל הגברים זכה הו ג'יאנגואן במדליית ארד וז'אנג ג'יאוויי והו ציאנסון הודחו ברבע הגמר. דונג דונג איבד את תוארו בטרמפולינה וזכה במדליית כסף, וגאו ליי זכה במדליית ארד. בתחרות המקבילה לנשים זכתה לי דן במדליית הארד והה ונה סיימה במקום הרביעי. סייפת הדקר סון ייוון זכתה במדליית כסף עם הנבחרת הסינית ובמדליית ארד אישית. נבחרת הגברים ברומח סיימה במקום החמישי, סייף הרומח מה ג'יאנפיי הודח ברבע הגמר, וכך גם סייפת הרומח ליו יונגשי. בשיט זכתה גולשת הניל פרייד RS:X במדליית כסף.
בהתעמלות מכשירים נחלשו משמעותית הישגי הסינים ביחס לעבר, והם הסתפקו בשתי מדליות ארד, בהן זכו שתי הנבחרות. עם זאת, כל המתעמלים הסינים שהשתתפו במשחקים העפילו לשלבי הגמר, אף שלא סיימו בשלושת המקומות הראשונים: שאנג צ'ונסונג סיימה רביעית בקרב-רב וחמישית במקבילים המדורגים, דנג שודי סיים רביעי במקבילים ושישי בקרב-רב, ליו יאנג סיים רביעי בטבעות, ואנג יאן סיימה חמישית בקפיצות ובקרקע ושישית בקרב-רב, לין צ'אופן סיים חמישי בקרב-רב, יואו האו סיים שישי בטבעות ושמיני במקבילים ופאן יילין סיימה שישית בקורה.
שני ג'ודאים סינים זכו במדליות ארד, צ'נג סונז'או ויו סונג, מה יינגנאן סיימה במקום החמישי ויאנג ג'ונגסיה סיימה במקום השביעי. גם בחתירה זכו הסינים בשתי מדליות ארד, דואן ג'ינגלי בתחרות היחידות והואנג וניי ופאן פייהונג בתחרות הזוגות בסירה קלה. רביעיית החותרות סיימה במקום השישי, טיאן מיאו ומין ז'אנג סיימו במקום השביעי בזוגות ורביעיית החותרים בסירה קלה סיימה במקום השמיני. המתאבקות סיימו עם מאזן מדליות דומה, לאחר שסון ינאן וז'אנג פנגליו זכו במדליות ארד. ז'ונג סואצ'ון סיימה במקום החמישי ואצל הגברים סיים ואנג לומין במקום השמיני. בטורניר הגולף האולימפי הראשון מאז 1904 זכתה פנג שאנשאן במדליית ארד.
גם בענפים אחרים השיגו מספר ספורטאים סינים תוצאות נאות: נבחרת הקשתים סיימה במקום הרביעי, ובטורניר היחידות הודחה וו ג'יאסין ברבע הגמר; צ'ן ציאן סיימה במקום הרביעי בקרב חמש מודרני; הקיאקיסטית ז'ואו יו סיימה במקום השישי במקצה ל-500 מטר וחותר הקאנו סיים במקום השביעי במקצה ל-200 מטר; הרוכב אלכס הואה טיאן סיים במקום השמיני באיוונטינג.
אולימפיאדות החורף
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה סין הייתה אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). באולימפיאדה זו ובשתיים שבאו בעקבותיה לא הגיעה להישגים גבוהים, ורק באולימפיאדת אלברוויל (1992) זכתה יה צ'יאובו במדליה הראשונה בתולדות סין באולימפיאדות החורף, מדליית כסף בהחלקה מהירה ל-500 מטרים. מאוחר יותר זכתה צ'יאובו במדליית כסף נוספת בהחלקה ל-1000 מטרים, ולי יאן זכתה במדליית כסף נוספת, במקצה ל-500 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר. באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכתה ז'אנג יאנמיי במדליית כסף במקצה ל-500 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר. יה צ'יאובו זכתה במדליית ארד בהחליקה ל-500 מטר, וצ'ן לו זכתה במדליית ארד בהחלקה אומנותית.
באולימפיאדת נאגנו (1998) צברה סין מספר שיא של 8 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. שש מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר: יאנג יאנג זכתה במדליות כסף במקצים ל-500 ול-1000 מטר, ובמדליית כסף שלישית במרוץ השליחות ל-3000 מטר. אצל הגברים, זכה אן יולונג במדליית כסף במרוץ ל-500 מטר ולי ג'יאג'ון זכה במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר, ושניהם זכו במדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר. בהחלקה אמנותית זכתה שו נאנאן במדליית כסף וצ'ן לו זכתה במדליית ארד שנייה ברציפות.
רק באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) נרשמו לזכותה של סין מדליות הזהב הראשונות. הייתה זו יאנג יאנג, שניצחה במרוצים ל-500 ול-1000 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר. ואנג צ'ונלו זכתה במדליית ארד במרוץ ל-500 מטר, וספורטאית נוספת בשם יאנג יאנג (זו שזכתה במדליות כסף בנאגנו), זכתה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר. שלושתן זכו גם במדליית כסף במרוץ השליחות ל-3000 מטר. אצל הגברים, זכה לי ג'יאג'ון במדליית כסף במרוץ ל-1500 מטר ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר. הספורטאים הסינים היחידים שזכו במדליה בענף שאינו החלקה מהירה במסלול קצר היו המחליקים האמנותיים שן שואה וז'או הונגבו, שזכו במדליית ארד לזוגות.
באולימפיאדת טורינו (2006) השתפרו הישגיה של סין עוד יותר, כשספורטאיה זכו ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. גם הפעם היה הענף ההחלקה המהירה במסלול קצר הענף הבולט, אך הדומיננטיות שלו פחתה ביחס לעבר, עם 5 מדליות מתוך ה-11. ואנג מנג הייתה הספורטאית הבולטת במשלחת, עם מדליית זהב במרוץ ל-500 מטר, מדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר. יאנג יאנג, שאיבדה את תואריה, הסתפקה במדליית ארד במרוץ ל-1000 מטר. אצל הגברים זכה לי ג'יאג'ון במדליית ארד במרוץ ל-1500 מטר. האן שיאופנג היה הגבר הסיני הראשון שזוכה במדליית זהב במשחקי החורף, בסקי חופשי. עוד בענף זה, זכתה לי נינה במדליית כסף. במקצה הזוגות בהחלקה אמנותית זכו ז'אנג דאן וז'אנג האו במדליית כסף, ושן שואה וז'או הונגבו זכו במדליית ארד שנייה ברציפות. במקצה ההחלקה המהירה ל-500 מטר זכתה ואנג מאנלי במדליית הכסף ורן הוי זכתה בארד.
באולימפיאדת ונקובר (2010) רשמה סין התקדמות נוספת, לאחר שהספורטאים הסינים זכו ב-11 מדליות, בהן 5 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות. הנשים הסיניות ניצחו בכל ארבע התחרויות בהחלקה מהירה במסלול קצר. ואנג מנג זכתה במדליות הזהב ב-500 וב-1,000 מטר, וז'ו יאנג קבע שיא אולימפי חדש כשניצחה במרוץ ל-1,500 מטר (2:16.993 דקות). במרוץ השליחות ל-3,000 מטר, שבו התחרו שתיהן, קבעו הסיניות שיא עולם חדש - 4:06.610 דקות. במדליית הזהב החמישית זכו צמד המחליקים האומנותיים שן חואה וז'או הונגבו, שזכו במדליות ארד בשתי האולימפיאדות הקודמות. פאנג צ'ינג וטונג ג'יאן זכו במדליית הכסף. בסקי חופשי זכתה לי נינה במדליית כסף שנייה ברציפות. גואו שינשין זכתה במדליית ארד, והישג דומה רשם ליו ז'ונגצ'ינג. המחליקה המהירה ואנג ביישינג זכתה במדליית ארד במרוץ ל-500 מטר ונבחרת הנשים בקרלינג זכתה אף היא במדליית ארד, הראשונה בענף זה.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) ירדו הישגי המשלחת הסינית ל-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. שש מהמדליות הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר. לי ג'יאנרו ניצחה במרוץ ל-500 מטר, ז'ו יאנג שמרה על תוארה במרוץ ל-1500 מטר, ופאן קשין זכתה במדליית כסף במרוץ ל-1000 מטר. אצל הגברים זכו וו דאג'ינג והאן טיאניו במדליות כסף במרוצים ל-500 ול-1500 מטר, בהתאמה, ובמדליית ארד במרוץ השליחים ל-5000 מטר. בהחלקה מהירה, זכתה ז'אנג הונג במדליית זהב במרוץ ל-1000 מטר. בסקי חופשי זכתה שו מנגטאו במדליית כסף וג'יה זונגיאנג זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכו הספורטאים הסינים ב-9 מדליות, מתוכן מדליית זהב אחת. וו דאג'ינג זכה בשתי מדליות, מדליית זהב (500 מטר בקביעת שיא עולם חדש) ומדליית כסף בשליחים (5000 מטר).
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
מוקדמות יורו 2000
מוקדמות יורו 2000 הוא טורניר כדורגל שנערך ב-1998 וב-1999, ובסיומו העפילו 14 נבחרות לאומיות ליורו 2000 שנערך בבלגיה ובהולנד. 49 הנבחרות האירופיות חולקו לתשעה בתים, מתוכם חמישה בני 5 נבחרות וארבעה בני 6 נבחרות כל אחד. הנבחרות בכל בית שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה ישירות ליורו, וכך גם הנבחרת שדורגה במקום השני עם המאזן הטוב ביותר בהשוואה לשאר הנבחרות שבמקום השני. שמונה הנבחרות הנותרות שסיימו במקום השני חולקו לארבעה זוגות, ולאחר שלב פלייאוף נוסף העפילו ליורו מנצחות הפלייאוף, שנערך גם כן בשיטת בית-חוץ. ו העפילו ישירות ליורו כיוון שהיו המארחות.
קרל תאודור, דוכס בבוואריה
ביוגרפיה
קרל תאודור נולד ב-9 באוגוסט 1839 בטירת פוסנהופן למקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.
בשנת 1853 הצטרף קרל תאודור לצבא הבווארי, ואף לחם בשורותיו במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה. לאחר מכן למד קרל תאודור באוניברסיטת מינכן, שם למד פילוסופיה, משפטים, כלכלה ורפואה. בין המורים היו הכימאי יוסטוס פון ליביג, הפתולוג לודוויג פון בוהל, והפיזיקאי פיליפ פון יולי. בשנת 1870 פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה, וקרל תאודור השתתף בה כאוברסט ברגימנט הפרשים הקלים הבווארי ה-3. לאחר המלחמה השלים קרל תאודור את לימודיו, וקיבל תואר דוקטור ברפואה. לאחר מכן התמחה קרל תאודור אצל פרופסור ארלט בווינה ופרופסור הורנר בציריך.
מוקדמות יורו 2000
קבוצות הדירוג בהגרלה היו:
חברים בחלל
חברים בחלל (באנגלית: Space Buddies) הוא סרט שיצא ב-3 בפברואר 2009, מבית היוצר של אולפני וולט דיסני.
קרל תאודור, דוכס בבוואריה
ביוגרפיה
ב-11 בפברואר 1865 התחתן קרל תאודור עם סופיה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, אולם היא מתה בשנת 1867. ב-29 באפריל 1874 התחתן קרל תאודור עם מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים.
מוקדמות יורו 2000
בית 1
איטליה העפילה ישירות ליורו ודנמרק העפילה לפלייאוף היבשתי.
חברים בחלל
תקציר העלילה
הסרט מספר על חבורת כלבים שעלו בטעות על החללית "וויזון 1", ובמאמצים מצליחים להחזיר את החללית לאחר שסטתה ממסלולה בחלל.נמסרו תגובות מצופים על כך שסרט זה הוא מבין הטובים של
קרל תאודור, דוכס בבוואריה
ביוגרפיה
בשנת 1877 החל קרל תאודור לעסוק ברפואת עיניים במנטון שבריביירה הצרפתית, ובשנת 1880 פתח יחד עם אשתו מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל את מרפאת העיניים הדוכס קרל תאודור במינכן, שקיימת עד היום.
מוקדמות יורו 2000
בית 2
נורווגיה העפילה ישירות ליורו וסלובניה העפילה לפלייאוף היבשתי.
חברים בחלל
תקציר העלילה
וולט דיסני
קרל תאודור, דוכס בבוואריה
ביוגרפיה
ב-30 בנובמבר 1909 מת קרל תאודור בעיר קרויט, והוא בן 70 שנים.
מוקדמות יורו 2000
בית 3
גרמניה העפילה ישירות ליורו וטורקיה העפילה לפלייאוף היבשתי.
קרל תאודור, דוכס בבוואריה
משפחתו
ב-11 בפברואר 1865 התחתן קרל תאודור עם סופיה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדה לו בת אחת:
ב-29 באפריל 1874 התחתן קרל תאודור עם מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מוקדמות יורו 2000
בית 5
שוודיה העפילה ישירות ליורו ואנגליה העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 6
ספרד העפילה ישירות ליורו וישראל העפילה לפלייאוף היבשתי.
ישראל החלה את משחקי המוקדמות בתיקו 1 - 1 מול אוסטריה בווינה, ולאחר מכן גברה בחוץ על סן מרינו בתוצאה 5 - 0, תוצאה ששיפרה את הפרש השערים שלה באופן שהיה עתיד להיות משמעותי בסיום הטורניר. במשחק הבא, האחרון ב-1998, אירחה ישראל את ספרד וספגה הפסד מינימלי 1 - 2. ישראל הצליחה לעלות ליתרון למשך זמן קצר, אך תוך 14 דקות הפכה ספרד את תוצאת המשחק. המאמן שרף האשים בהפסד את השוער רפי כהן, ולאחר המשחק הדיח אותו מהנבחרת במסיבת עיתונאים ששודרה בשידור חי. ב-28 במרץ 1999 גברה ישראל על קפריסין 3 - 0, וב-6 ביוני 1999 גברה באצטדיון רמת גן 5 - 0 על אוסטריה (צמד של אייל ברקוביץ' ושערים של חיים רביבו, נג'ואן גרייב ואלון מזרחי), הנחשב עד היום לאחד מהניצחונות הגדולים ביותר של הנבחרת בגלל זהות היריבה, והתברר בדיעבד כבעל השפעה מכריעה במיקום הסופי של הנבחרות בבית. ישראל סיימה את משחקי המוקדמות עם ניצחון בית 8 - 0 על סן מרינו והפסד חוץ 0 - 3 לספרד. ישראל סיימה את הטורניר עם 13 נקודות, כמו אוסטריה. אולם, כיוון שלישראל היה הפרש שערים עדיף על אוסטריה היא דורגה במקום השני ואוסטריה דורגה במקום השלישי, ולמעשה הייתה ישראל עדיפה בכל הפרמטרים העיקריים של כללי שבירת השוויון בין נבחרות עם אותו מספר נקודות.
בית 7
רומניה העפילה ישירות ליורו, וכך גם פורטוגל שהייתה הקבוצה עם המאזן הטוב ביותר שסיימה במקום השני.
בית 8
יוגוסלביה העפילה ישירות ליורו ואירלנד העפילה לפלייאוף היבשתי.
בית 9
צ'כיה העפילה ישירות ליורו וסקוטלנד העפילה לפלייאוף היבשתי.
הפלייאוף
הנבחרת שסיימה במקום השני עם המאזן הטוב ביותר העפילה ישירות ליורו. על מנת לקבוע את זהותה נערכה השוואה בין כל הנבחרות. רק המשחקים נגד הנבחרות שסיימו במקום הראשון, השלישי והרביעי נלקחו בחשבון. המשחקים נגד הקבוצות שסיימו במקום החמישי ובמקום השישי לא נלקחו בחשבון, כיוון שהבתים לא היו שווי גודל מבחינה מספר הנבחרות. לאחר שנקבעה זהותה של הסגנית הטובה ביותר הוגרלו באקראי שאר הנבחרות וחולקו לזוגות. המשחקים בין הזוגות התנהלו בשיטת בית-חוץ, והמנצחת העפילה ליורו.
המשחקים נערכו ב-13 בנובמבר וב-17 בנובמבר 1999.
טבלת הסגניות
פורטוגל העפילה ישירות לאחר שדורגה מעל טורקיה בזכות הפרש שערים.
המשחקים
אנגליה העפילה ליורו.
סלובניה העפילה ליורו.
טורקיה העפילה ליורו בזכות יתרון שערי חוץ.
הפרלמנט האוסטרי
הפרלמנט האוסטרי (בגרמנית: Österreichisches Parlament) הוא מוסד המהווה את הרשות המחוקקת של הרפובליקה האוסטרית. הפרלמנט מורכב משני בתים, אשר יחד מהווים את האספה הפדרלית של אוסטריה; הבית העליון - המועצה הפדרלית והבית התחתון - המועצה הלאומית.
שני בתי הפרלמנט והאספה הפדרלית מתכנסים בבניין הפרלמנט האוסטרי, ברחוב הרינגשטראסה בווינה.
המועצה הפדרלית
המועצה הפדרלית (בגרמנית: Bundesrat; בונדסראט) היא הבית העליון של הפרלמנט. סמכויותיה פחותות יותר לעומת המועצה הלאומית. הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, דרך האספות האזוריות (Landtag) כשהרכב המועצה משקף את חלוקת המושבים במועצות אזוריות של תשע המדינות.
המדינות (Land) שמרכיבות את הרפובליקה האוסטרית מיוצגות במועצה הפדרלית בהתאמה למספר תושביהן. המושבים מתחלקים מחדש בין המדינות לפי כל מפקד כללי של האוכלוסין וכתוצאה מכך גודל המועצה יכול להשתנות קצת בהתאם מבחירות לבחירות. כיום מכהנים במועצה הפדרלית 61 חברים.
בנוגע למרבית הסוגיות, למועצה הפדרלית זכות וטו מעכב שהמועצה הלאומית יכולה להתגבר עליה. לעומת זאת המועצה הפדרלית נהנית מזכות וטו מוחלטת לגבי חוקים המתכוונים לשנות את הסמכויות המדינות המרכיבות את הפדרציה או לשנות את סמכויות המועצה הפדרלית עצמה.
המועצה הלאומית
המועצה הלאומית (בגרמנית: Nationalrat; נציונלראט) היא הבית התחתון של הפרלמנט. ברשותה הכוח הדומיננטי בפרלמנט. המועצה מורכבת מ-183 חברים הנבחרים בבחירות ישירות. בחירות אלו מתרחשות מידי 5 שנים, אך לעיתים מוקדם יותר, כשהמועצה הלאומית מחליטה להתפזר מוקדם מן הרגיל. לעיתים כשאומרים "הפרלמנט האוסטרי" מתכוונים למעשה למועצה הלאומית.
מגפת הצחוק בטנגניקה
מגפת הצחוק בטנגניקה הייתה היסטריה המונית אשר פרצה ב-30 בינואר 1962. שלוש נערות, תלמידות בית ספר מיסיונרי בטנגניקה, פרצו בצחוק חסר מעצורים, שהדביק במהרה את כל בית הספר. התפרצויות הצחוק נמשכו בין כמה שעות ל-16 ימים. צוות המורים לא נדבק בהתקפי צחוק, אך רוב התלמידות נדבקו בפרצי הצחוק ולכן לא היה אפשר לקיים שגרת לימודים תקינה. עקב כך נאלץ בית הספר להיסגר, והתלמידות נשלחו לבתיהן.
כמה מהנערות חזרו לכפר שממנו באו (הקרוב ל-Bukoba) והדביקו את אנשי הכפר הצעירים, בעיקר את הנשים ואת הנערות. בכפר דווח ש-217 איש נדבקו בפרצי צחוק חסר מעצורים. בהמשך, בתי ספר קרובים נדבקו גם הם. בית הספר נפתח מחדש ארבעה חודשים לאחר פרוץ התקף הצחוק ההמוני, אך הנהלת בית הספר נאלצה לסגור אותו שוב בתוך חודש. המגפה התפשטה לארבעה עשר בתי ספר, ורק כעבור שמונה עשר חודשים היא פסקה סופית. למעלה מאלף איש נדבקו במגפה בשלביה השונים. במהלך התפרצות המגפה נשלחו בדיקות דם של החולים לבריטניה לצורך איתור נגיפים. בדיקות אלו לא הניבו שום פרי.
מקום לשינוי
מקום לשינוי הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, אשר הוקלט ביחד עם הזמר הישראלי אביאור מלסה. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2017, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של מלסה, הנושא את שמו. השיר יצא בחסותו של רוברטו מיוזיק.
רקע כתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אביאור מלסה והופק על ידי ג'ורדי.
אתר המוזיקה הישראלי "חרסונסקי מיוסיק", הפנה כלפי השיר ביקורת שלילית ואמרה בה כי: "בשיר, דווקא היה מקום לשינוי. השידוך בין אביאור מלסה לנועה קירל פופוליסטי, סתמי. ניסיון לייצר זיווג קורץ ללכל המשפחה. היא ממש אינה במסלול שלו. שני קווים מקבילים."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הופק על ידי משה פארן הפקות והכיראוגרפיה בו נעשתה על ידי מור חממי. קליפ השיר צולם בבית העירייה הישן בתל אביב. בקליפ, ניתן לראות את הצמד כשהם שרים את השיר בליווי רקדנים רבים.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.5 מיליון צפיות.
יעקב מאן
יעקב מאן (או מן, ולעיתים מאנן, בלועזית: Jacob Mann or Mannen; י"ט באלול תרמ"ח, 26 באוגוסט 1888, פשמישל, גליציה – כ"א בתשרי תש"א, 23 באוקטובר 1940, סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית) היה רב, מורה והיסטוריון; מהדור הראשון של חוקרי הגניזה הקהירית, ומחברם של שניים ממחקרי הגניזה החשובים ביותר: "The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid Caliphs" ו- "Texts and studies".
חייו
יעקב מאן, בן ניסן ומינדיל, נולד ביום 26 באוגוסט 1888, וחייו סבבו סביב שלושה מרכזים: בעיר הולדתו, פשמישל שבגליציה, בילה את שנות ילדותו ונעוריו; את לימודיו הגבוהים עשה בלונדון; ועם סיום הלימודים עבר לגור בארצות הברית, תחילה ישב בבולטימור ואחר כך בסינסינטי, שם לימד עד למועד פטירתו; כפי שיפורט להלן:
פשמישל
בילדותו למד בחדר, ומאוחר יותר למד תורה מפי אביו, תלמיד חכם, מחסידי בעלז, שהיה שוחט הקהילה. בנוסף, למד תורה בקלויז הגדול של חסידי בעלז שבעירו והשכלה כללית אצל מורה פרטי, ד"ר משה פיירמן. הוא העשיר את השכלתו הכללית גם בכוחות עצמו, ולימים נודע בעירו ככתובת לכל שאלה בתחום הידע הכללי.
לונדון
הוא עבר להתגורר בלונדון בשנת 1908, אלא שגיסו החליט לעבור עם משפחתו לאנטוורפן והוא נותר לבדו בלונדון. לשם פרנסה החל לעבוד כריש דוכנא בחדר, בשכונת ווייטצ'אפל (Whitechapel), לונדון, ובמקביל למד לבחינת הבגרות. לאחר כחצי שנה של לימודים אינטנסיביים עבר את הבחינה בהצטיינות. בשנת 1910, החל ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטת לונדון, וזכה למלגות ופטור משכר הלימוד בשל הצטיינותו בלימודים. במקביל ללימודיו הכלליים החל גם בלימודי סמיכה לרבנות ב- Jews' College, ומורו המובהק שם היה הרב פרופסור אברהם ביכלר. במהלך הלימודים, לימד עברית בבתי מנהיגים ציוניים, ביניהם צבי בנטוויטש ורוֹת.
בשנת 1914 סיים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר מגיסטר. במקביל, סיים גם את לימודיו בקולג' והוסמך לרבנות. הוא מוּנה לרב הקהילה היהודית בעיר הנמל האנגלית האל (Hull), והחליט לבקר אצל הוריו כדי לבשר להם על המינוי. אלא שבדרכו אליהם, בהיותו באנטוורפן (בביקור אצל גיסו), נרצחו בסרייבו, יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד מאוסטריה ואשתו סופי, הדוכסית לבית הוהנברג, והוא החליט לשוב ללונדון. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה ומינויו לרב בוטל, מאחר שהיה נתין מדינה הנמצאת במצב מלחמה כנגד האימפריה הבריטית. רק בהתערבותם של הרב יוסף הרמן הרץ, הרב הראשי של בריטניה באותה העת, אשר מאן שימש מזכירו העברי, והפרופסור ביכלר, נמנע מעצרו ושליחתו לאי מאן (Isle of Man), שחלק ממנו שימש בתקופת המלחמה מחנה מעצר לנתיני מדינות אויב. הוא אף הורשה להישאר בלונדון ובתנאי שיופיע בתחנת המשטרה פעמיים ביום, אך כעבור זמן מה בוטל תנאי ההתייצבות לאחר שנכחו כי איננו מסוכן.
במשך שנות המלחמה (1914 - 1918) עסק בחקר תקופת בית שני, אך בעיקר התמסר לחקר תעודות הגניזה הקהירית, שהיו מצויות בבריטניה, באוסף טיילור - שכטר שבאוניברסיטת קיימברידג', בספריית המוזיאון הבריטי, בספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד וכן בידיים פרטיות. לצורך עבודתו, הועמדו לרשותו של מאן חדר עבודה ועוזר מיוחד שסייע לו בכל העניינים הטכניים של העבודה.
בשנת 1919 הגיש (באנגלית) את עבודת הדוקטור שלו על "היהודים במצרים ובארץ ישראל תחת שלטון הח'ליפים הפאטימיים", פרי מחקרו רב השנים באוספי הגניזה. שנה אחר כך (1920) הוענק לו תואר דוקטור על עבודה זו, והיא עוּבּדה לספר בן שני כרכים, שיצאו לאור לראשונה בין השנים 1920 - 1922.
סינסינטי
בשנת 1921 היגר לארצות הברית והתיישב בבולטימור, מרילנד, שם לימד במכללה העברית (Baltimore Hebrew College). שנה לאחר מכן, בשנת 1922, משהוצעה לו משרת מרצה בהיברו יוניון קולג', בית המדרש לרבנים של התנועה הרפורמית, עבר להתגורר בסינסינטי, אוהיו. הוא כיהן כמרצה וחוקר במוסד זה ולימד תולדות עם ישראל, ספרות עברית ותלמוד עד לשנת 1940, השנה בה נפטר. בנוסף להיותו מרצה, כיהן כראש הקתדרה להיסטוריה יהודית והיה אחד מעורכי ספר השנה של המוסד, Hebrew Union College Annual.
בשנת 1923 הגיע למצרים כדי לחקור ולצלם תעודות גניזה, ובאותה הזדמנות גם ביקר בארץ ישראל, וגם שם בדק מספר תעודות גניזה. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1927 הגיע שוב לארץ ישראל, לאחר שהוזמן על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים לשמש כמרצה אורח לדברי ימי ישראל בימי הביניים. הוא ניצל את שהותו בארץ ישראל לבקר שוב גם במצרים, בכוונה לחקור ולצלם תעודות גניזה נוספות, שהיו מצויות באוסף מוסרי.
בשנת 1928, עם סיום ביקורו במזרח התיכון, נסע ללנינגרד, כדי לקבל אוסף צילומי כתבי יד ותעודות גניזה מהספרייה הלאומית הרוסית. בנסיעה לשם הצליח ליצור קשרים שאיפשרו לו להמשיך ולקבל חומר רב מאוצרות הספרייה, עד ניתוק הקשר עם רוסיה, בשנת 1932. לאחר הביקור בלנינגרד נסע ללונדון, שם נשא לאישה את מרגית קליין, בתו של רב מצ'כוסלובקיה וקרובה של מורו, פרופסור ביכלר. מאוחר יותר נולדו לזוג שני בנים, אחד מהם היה פעיל בתנועת העבודה הציונית בארצות הברית.
אחיו הצעיר, ד"ר יצחק מן, היה עורך סדרת הספרים "לנוער" של הקרן הקיימת לישראל, ותרגם לעברית, בין היתר, את ספרו של קרל מרקס "הקפיטל", בגינו הוענק לו (יחד עם צבי וויסלבסקי), פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת בשנת 1948.
עבודתו ומחקריו
מאן כתב שלושה חיבורים מונומנטליים ועוד סדרת מאמרים, שקדמה אמנם בזמן כתיבתה ופרסומה לחיבורים, אך יצאה לאור כספר שלם רק לאחר מותו, בשנת 1970. חיבורים אלו נכתבו בשפה האנגלית. בנוסף, כתב מעל ל-50 מאמרים ומעל לעשרה ערכים אנציקלופדיים. מרבית מאמריו כונסו מאוחר יותר בשלושה כרכים, על ידי בן ציון הוכשטיין, ויצאו לאור בשנת 1971. עזבונו הספרותי נמצא במכון בן צבי, והוא משמש בסיס למפעל 'אוריינס יודאיקוס - מקורות לתולדות היהודים בארצות האסלאם'.
פרסומיו של מאן כוללים את הספרים והמחקרים הבאים:
The Responsa of the Babylonian Geonim as a Source of Jewish History
בעברית: "תשובות הגאונים הבבליים כמקור להיסטוריה היהודית".
בתחילת דרכו עסק כאמור בחקר תקופת בית שני ואף פרסם שלושה מאמרים בנושא, המסתמכים בעיקר על מקורות התקופה. עם זאת, את מרבית זמנו הקדיש מעתה לחקר תעודות הגניזה הקהירית, שהיו מצויות בבריטניה. ניצנים ראשונים של מחקרו בתעודות הגניזה היו סדרת מאמריו "תשובות הגאונים הבבליים כמקור להיסטוריה היהודית", שיצאה לאור בשישה חלקים, בין השנים 1917 - 1921. חלקי המאמר יצאו לאור גם בתדפיסים נפרדים, וכפי שצוין לעיל, כונסו יחד לספר בשנת 1970.
המאמר התבסס אומנם על מקורות שונים, אולם נחשב למחקר חלוצי, בשל השימוש שעשה מאן בתעודות הגניזה, לשם תיאור היסטורי רצוף של נושא מסוים (תקופת הגאונים).
החיבור היווה למעשה מעין שלב מקדים ומכין לשני הספרים שיבואו בעקבותיו, אשר ידונו באותה התקופה אך יתבססו כמעט רק על תעודות הגניזה.
The Jews in Egypt and in Palestine under the Fatimid Caliphs
בעברית: "היהודים במצרים ובארץ ישראל תחת שלטון הח'ליפים הפאטימיים".
הספר הוא כאמור הראשון משני פרסומיו הגדולים של מאן, המתבססים על תעודות הגניזה הקהירית, ונחשב למחקר יסוד בתחום. הכרך הראשון של הספר יצא לאור בשנת 1920 והכרך השני בשנת 1922. ששת פרקי הכרך הראשון עוסקים בתולדות הקהילות היהודיות במצרים, ארץ ישראל וסוריה, החל משנת 969 לספירה, עת נכבשה מצרים על ידי הפטימים, ועד לשנת 1204, השנה בה נפטר הרמב"ם. הכרך השני כולל חמישה פרקים-נספחים ותוספות שונות המכילים העתקים של תעודות הגניזה, עליהן נסמך מאן בעבודתו בכרך הראשון, ודיון קצר לגביהן, והם נלווים לפרקי הכרך הראשון.
Texts and Studies
בעברית: "מקורות ומחקרים, בתולדות היהודים וספרותם".
השני בסדרת פרסומיו הגדולים המתבססים על מקורות מהגניזה, והוא למעשה המשכו של הספר הקודם. עם זאת, בשונה מהספר הקודם, עושה מאן בספרו זה שימוש נרחב גם בתעודות הגניזה הכתובות בערבית (באותיות עבריות).
הכרך הראשון פורסם בשנת 1931 והוא כולל XVI + 728 עמודים. הספר מחולק לשמונה חלקים ומלווה בהקדמה, הערות והסברים מאת מאן. החלק הראשון עוסק בתיאור היהודים באירופה, בעיקר בחסדאי אבן שפרוט ופועלו למען יהודי אירופה, בקורות בני משפחתו של רבי טודרוס מנרבונה, בהתעוררות משיחית בסיציליה ודרום אירופה וכן ביהודי ביזנטיון; החלק השני דן במכתבים שנשלחו על ידי גאוני בבל ואליהם, בין היתר רב סעדיה גאון, רב שרירא גאון, האי גאון ואחרים; החלק השלישי כולל תיאור המצב בארץ ישראל במאה ה-11, בעיקר על בסיס מכתביהם של הגאון שלמה בן יהודה ויריבו נתן בן אברהם ומכתבים נוספים; החלק הרביעי עוסק בענייני הקהילות היהודיות במצרים, ואישים ומנהיגים הקשורים אליהן, בתקופה שבין המאה העשירית עד המאה ה-15; החלק הששי דן ביהודי מוסול וכורדיסטן ונלווים לו מסמכים ותעודות רבים; החלק השביעי מכיל כתבי הלכה ובית דין של גאוני בבל שנמצאו בגניזה; ובחלק השמיני, האחרון, מובאות תעודות גניזה המכילות רשימות ספרים. בשונה משאר חלקי הספר, ההערות וההסברים לחלק השמיני מובאים בסופו, לאחר רשימות הספרים; הכרך הראשון מכיל גם 27 צילומי תעודות מן הגניזה.
הכרך השני פורסם בשנת 1935, והוא כולל XXIII + 1600 עמודים. הוא עוסק בקראים, מראשית הופעתם במזרח התיכון, פועלם בארץ ישראל, ובפרט בירושלים לפני כיבושה על ידי הצלבנים (חלק ראשון); התיישבותם בחצי האי קרים, ביזנטיון, וטורקיה (חלק שני); ותולדותם בליטא ופולין, עד למאה ה-19 (חלק שלישי). כל חלק כולל דיון נרחב בנושא ונלווים לו עשרות תעודות.
בסוף הכרך השני מובאות שלוש תוספות (Supplement) לכרך השני; תוספת (Addenda) ותיקוני טעויות לכרך הראשון; תוספת נוספת (Addenda) לכרך השני; קונקורדנציה לכתבי היד והתעודות בהם נעשה שימוש בשני הכרכים; אינדקס עברי וכללי; וצילום של ארבע תעודות הקשורות לקראים.
The Bible as Read and Preached in the Old Synagogue
בעברית: "התנ"ך כפי שהיה נקרא ונדרש בבית הכנסת הקדום".
המדובר במחקרו השלישי הגדול של מאן. הוא החל לעבוד על הספר מספר שנים לפני פטירתו, והספיק כאמור לכתוב שני חלקים של הספר אך הוציא לאור את הכרך הראשון בלבד. הכנתו לדפוס של הכרך השני החלה על ידי ידידו, ההיסטוריון והביבליוגרף ישעיהו זנה (שנשא מאוחר יותר לאשה את אלמנתו של מאן). לאחר מותו של זנה, הושלמה העבודה על הכרך על ידי אביגדור עמנואל רייכרט (Victor Emanuel Reichert) (חוקר המקרא ומתרגם ספר תחכמוני ויצירות נוספות לשפה האנגלית) והוא יצא לאור בשנת 1966. בהשלמת החיבור סייעו גם היברו יוניון קולג', המוסד בו עבדו השלושה, ואלמנתו של מאן.
בספר זה ניסה מאן להסביר את סדר מחזור קריאת התורה לפי מנהג ארץ ישראל הקדום, בהתבסס על מחזורי הקריאה התלת שנתיים הארצישראלים של פרשיות התורה שבספרים בראשית ושמות (כרך א'), ובפרשיות שבספר ויקרא וחלק מספר במדבר (כרך ב') ); ולקבוע את הקשר בין פרשיות תורה אלו וההפטרות, לבין המדרשים והאגדות הקיימים ומדרשים ואגדות נוספים שגילה בין תעודות הגניזה. לפי גויטיין המדובר בעבודת ענקים, הן בשל כמות החומר העצומה הקיימת בנושא זה והן משום הקשיים המיוחדים הקיימים בקשר לסוג הספרות המיוחד של המדרש.
במחקרו, מצא מאן כי הסיבה לסדר המשונה של המדרשים הקדומים מיוסד על סדר אחר של קריאת התורה, לא על זה של מנהג בבל הידוע, אלא על מנהג ארץ ישראל, שלפיו נהגו לקרוא את התורה במשך שלוש וחצי שנים.
כאשר החל מאן לעבוד על ספר זה הוא תכנן להוציא לאור גם כרך שלישי, שהיה אמור להתייחס למחזור קריאת התורה הבבלי (החד שנתי). כמו כן תכנן לכלול בכרך זה תיאור היסטורי של מנהג הקריאה בתורה, בנביאים ובתהלים ובמדרשים הקשורים אליהם, בבית הכנסת הקדום. אלא שהוא הספיק לכתוב את ההתחלה בלבד של הכרך השלישי, בטרם נפטר.
מאמרים המבוססים על הגניזה הקהירית ומאמרים אחרים
מחוץ למחקריו המפורטים לעיל, פרסם מאן מאמרים נוספים המבוססים על הגניזה, חלקם מאמרים בנושאים חדשים וחלקם מאמרים המהווים סיכום ביניים של מה שלבסוף הציג בספריו הגדולים. בין יתר המאמרים שפרסם מאן, היו מאמרים על גאוני ארץ ישראל ואישים נוספים הקשורים לישיבת ארץ ישראל; על הקהילות היהודיות במצרים ובאירופה, לרבות סיציליה; על הקראים; ועל גאוני בבל.
לפי עדות אחיו יצחק, הוא פרסם את מאמרו הראשון בכתב העת "המצפה", שיצא לאור בקרקוב, בשנות צעירותו עוד בטרם עבר ללונדון. הוא עשה זאת בעילום שם, מחשש שתוודע ברבים העובדה שהוא לומד לימודים כלליים.
כל ספריו ומרבית מאמריו של מאן נכתבו בשפה האנגלית, אם כי כתב מעט גם בצרפתית ובגרמנית. כרבע ממאמריו הוא כתב בעברית. מבין מאמריו הידועים ביותר בשפה העברית יש לציין את מאמרו על "התנועות המשיחיות בימי מסעי הצלב הראשונים", בו הוא מתאר, שמונה תנועות משיחיות במשך כשמונים שנה, החל ממסע הצלב הראשון. בין היתר, הוא מתאר במאמר את עובדיה הנורמנדי, שהתגייר בשנת 1120, את מסעותיו במזרח ופועלו בתנועה משיחית בצפון ארץ ישראל.
ערכים אנציקלופדיים
על מאן עצמו נכתבו שני ערכים אנציקלופדיים, והוא עצמו כתב באנציקלופדיה יודאיקה את הערכים האנציקלופדיים על אהרן בן יוסף הכהן, אבלי ציון, אברהם בן יצחק הכהן בן פוּראט, אלוף, אל-תוסתרי, אביתר בן אליהו, אלחנן בן חושיאל, אלחנן בן שמריה וכן יוסף אבן אביתור. את כל הערכים באנציקלופדיה יודאיקה כתב במקור בשפה העברית.
בנוסף, כתב מספר ערכים אנציקלופדיים בשני הכרכים של אשכול - אנציקלופדיה ישראלית.
אנגיואדמה תורשתית
אנגיואדמה תורשתית או בצקת אלרגית תורשתית (HAE), היא מחלה גנטית תורשתית הנגרמת על ידי תפקוד לקוי או חוסר תפקוד של חלבון הקרוי מעכב אסטראז C1 או C1-inh. המחלה מתבטאת בהתקפים פתאומיים של בצקת (נפיחות) כתוצאה מעלייה בריכוז של חומר הקרוי ברדיקינין (Bradykinin) בדם, הגורם להגדלת חדירות של דופן כלי הדם ולהצטברות נוזלים ברקמות הרכות בגוף. המחלה נדירה ומספר החולים יחסית קטן. מכיוון שההתקפים עלולים להסתיים אפילו במוות, החולים במחלה עלולים לסבול מדאגה וחרדה יומיומית המשבשת עד מאוד את איכות חייהם. שכיחות המחלה עומדת על 1:10,000-50,000 איש. המחלה מופיעה אצל ילדים ומבוגרים בכל הגילים, ובאופן שווה בנשים וגברים, ללא קשר למוצא אתני.
תסמינים
אנגיואדמה תורשתית מתבטאת בהתקפי בצקת חוזרים, בלתי צפויים המתפתחים בהדרגה תוך מספר שעות באיברים שונים בגוף. הבצקת עשויה להופיע בפנים, בפה ובלוע, בכפות הידיים והרגליים, בזרועות ובאיברי המין. בהיעדר טיפול הבצקת עלולה להמשך 5-2 ימים ולגרום לעיוותים ולהפרעות קשות בתפקוד. בצקת באזור הלשון, הלוע והענבל עלולה לגרום למוות מחֶנֶק ומחייבת טיפול מידי. מעל ל-90% מהחולים סובלים מהתקפים של כאבי בטן קשים, אשר לעיתים מלווים בבחילות, הקאות ושלשולים. חלק ניכר מהחולים מדווחים על הופעה של סימנים מבשרים ("פרודרומה") הכוללים עקצוץ, תחושת לחץ באזור התהוות הבצקת, בחילות, חוסר תיאבון, עייפות, אי שקט ותפרחת ייחודית. גורמים מעוררים התקף של אנגיואדמה תורשתית קשורים בעיקר לחבלות, דלקות, מתח נפשי, טיפולי שיניים, זיהומים, מחלות חום, ניתוחים, הרדמה, שינויים הורמונליים, נטילת גלולות למניעת הריון (בעיקר המכילות אסטרוגן), תרופות ליתר לחץ דם (מעכבי ACE) ולשיכוך כאבים (בפרט NSAIDS).
אבחנה וסיווג
נדירותה של המחלה, מהלכה ותדירותה, המשתנים מחולה לחולה, מקשים על האבחון ואף מובילים לאבחון שגוי כבצקת ממקור אלרגי או מקור רפואי אחר. להבדיל מהתקפי אנגיואדמה כביטוי לתגובה אלרגית, אנגיואדמה תורשתית אינה מגיבה לטיפול בסטרואידים, אנטיהיסטמינים ואדרנלין.
האבחנה מושהית במקרים רבים עד גיל 20-25 עקב חוסר מודעות של הציבור והרופאים ומעריכים שהאיחור הממוצע באבחנה מגיע ל-21 שנה בממוצע.
סיפור משפחתי של בצקות והתקפים נשנים של כאבי בטן יכול לתמוך באבחנה של אנגיואדמה תורשתית, אך בדיקות המעבדה הן הבסיס לאבחנה מדויקת של המחלה. אצל מרבית החולים רמת C4 בנסיוב ירודה מאוד בעת התקף ובין ההתקפים (30% מתחת לרמה התקינה). כמו כן נמדדת רמה נמוכה של C1esterase Inhibitor Antigenic C1INH)) או תפקוד ירוד שלו בבדיקת functional C1INH
הפרופיל הביוכימי בחולי אנגיואדמה תורשתית מאפשר סיווג המחלה למספר סוגים:
טיפול
הטיפול במחלה כולל טיפול מניעתי וטיפול בתסמיני המחלה בזמן התקף חריף של אנגיואדמה תורשתית (טיפול סימפטומטי). כיום ישנם מספר טיפולים תרופתיים חדשים המקובלים בעולם לטיפול בזמן ההתקף.
טיפולים מונעים מהדור החדש: אורלדאו- כדור שלוקחים פעם ביום טקזיירו- זריקה תת-עורית שניתנת פעמיים בחודש
סנדל ברגמן
סנדל ברגמן (באנגלית: Sandahl Bergman; נולדה ב-14 בנובמבר 1951) היא שחקנית, רקדנית ופעלולנית אמריקאית. ברגמן התפרסמה בזכות תפקידה כואלריה בסרט "קונן הברברי" ובתור המלכה ג'דרן בסרט "סוניה האדומה".
ביוגרפיה
ברגמן נולדה בקנזס סיטי, סיימה את לימודיה ב"תיכון סווין מיסיון". כשהייתה בת 20 עברה לניו יורק שם הופיעה במספר הפקות בברודוויי וצדה את עינייו של המחזאי בוב פוסי שליהק אותה בתור רקדנית מחליפה במחזמר "פיפין". תפקידיה הבאים על בימות התיאטרון היו במחזות הזמר "גיגי", "מאק ומייבל" ו"שורת המקהלה".
שיחקה לצידו של שוורצנגר בפעם השנייה ב-1985 בסרט "סוניה האדומה" בו גילמה את המלכה הרעה ג'דרן. בנוסף כיכבה בסרטו הזר הראשון של הבמאי הישראלי אבי נשר "היא". ב-1988 הופיעה לצידו של המתאבק רודי "ראודי" פייפר בקומדיית האקשן "הגיהנום מגיע לפורגרטוון". היא הופיעה גם בטיסה נעימה 2 ב-1982. הופעתה האחרונה עד כה הייתה ב-2003 בקומדיית הפשע המוזיקלית "הבלש המזמר".
לברגמן בת אחת בשם טריסטיאן מהשחקן ג'וש טיילור.
לייזרדיסק
לייזרדיסק (באנגלית: Laserdisc; בראשי תיבות: LD) היה תקליטור וידאו אנלוגי. הוא היה הפורמט הראשון שסיפק וידאו ביתי באיכות גבוהה, לעומת קלטות הווידאו שאיכותן הייתה נמוכה.
לייזרדיסק היה התקליטור הראשון, היחיד שהמידע עליו נצרב בפורמט אנלוגי ולא דיגיטלי כפי שנעשה בתקליטורים שפותחו אחריו. גודלו של הלייזרדיסק היה מגושם יחסית לתקליטורי ה-CD וה-DVD המוכרים כיום ודמה לתקליט ויניל (אריך נגן). הפורמט הומצא לראשונה ב-1958, נרשם כפטנט ב-1961 ונקנה על ידי חברת MCA. במקביל פיתחה חברת האלקטרוניקה ההולנדית "פיליפס" טכנולוגיית וידאודיסק משלה במהלך שנות השישים. שתי החברות שילבו כוחות והציגו לציבור את הווידאודיסק הראשון בשנת 1972. הלייזרדיסק שווק לראשונה באטלנטה בדצמבר 1978, שנתיים לאחר מכשיר הווידאו (VHS VCR) וארבע שנים לפני ה-CD (שפותח בהתבסס על הטכנולוגיה של הלייזרדיסק).
הלייזרדיסק צבר פופולריות בעולם במהלך שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים גם בישראל, אך נשאר טכנולוגיה יקרה שלא חדרה לכל בית אלא רווחה בעיקר בקרב אספנים וחובבי סרטים בעלי אמצעים. הלייזרדיסק הציג מספר יתרונות בולטים לעומת קלטות הווידאו שהיו חדשניים לזמנו ולימים הפכו לסטנדרט בכל DVD: רזולוציה גבוהה יותר, חלוקה לפרקים (יכולת לקפוץ לסצינות מסוימות בסרט) ושמירת כמה ערוצי שמע, שאפשרה להפיץ דיבובים בשפות שונות ולכלול גם ערוץ פרשנות (קומנטרי) מאת יוצרי הסרט (לרוב הבמאי). כך שווקו סרטים ב"מהדורה מיוחדת" שכללה גם תוספות מלבד הסרט.
ב-1995 הומצא ה-DVD, תקליטור הווידאו הקומפקטי, בגודל זהה ל-CD ובנפח אחסון רב, וסימן את סופו של הלייזרדיסק. בתחילת שנות האלפיים נדחק הלייזרדיסק סופית מפני ה-DVD ונשאר פורמט נישה בקרב אספנים בלבד.
קישורים חיצוניים
Μέσο αποθήκευσης δεδομένων
סבסטיאן רולי
סבסטיאן אוסקר רולי (בספרדית: Sebastián Oscar Rulli, נולד ב-6 ביולי 1975; בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא דוגמן ושחקן טלנובלות ארגנטינאי-מקסיקני.
ביוגרפיה
לפני שהחל לעסוק במשחק, עבד רולי בדוגמנות במגוון ארצות, כגון: איטליה, צרפת, מקסיקו וארצות הברית. לאחר מכן נרשם לבית הספר לאמנויות במגמת משחק במקסיקו. את הופעתו הראשונה על המסך עשה רולי בשנת 2000, כששיחק בטלנובלה "אהבה ראשונה" בתפקיד משני, לצד אנהי. מאז הפך רולי לכוכב, וכיכב במגוון טלנובלות פופולריות, כגון: "כיתה 406", "רובי (טלנובלה)", "כנגד כל הסיכויים" ו"תשוקות". בשנת 2008 כיכב רולי לצד דנה גרסיה, בטלנובלה "Un Gancho al Corazon", טלנובלה מקסיקנית המבוססת על הטלנובלה "חיים שלי", בכיכובם של נטליה אוריירו ופקונדו ארנה.
בשנת 2022 החל לשחק בטלנובלה המקסיקנית "Los ricos también lloran" בדמות הראשית כלואיס אלברטו.
חיים אישיים
ב-31 בדצמבר 2007 התחתן רולי עם חברתו זה חמש שנים, ססיליה גז'יאנו. ב-15 בינואר 2010 נולד לזוג בן בשם סנטיאגו.
ב-2011 התגרש מאשתו, ססיליה גז'יאנו. הוא יצא עם השחקנית ארסלי ארמבולה ("בדרך אל האושר", "חבקי אותי חזק", "השיבה הביתה"). הוא הודיע על פרידתו בטוויטר ב-24 בספטמבר 2013. שבוע לאחר מכן הם נראו יחד שוב.
אחות (סיפור קצר)
אחות הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק באהבתם של אח ואחות.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1910 בכתב העת "הפועל הצעיר". בכל סיפורי ש"י עגנון נכלל בכרך "על כפות המנעול". הסיפור הוא הראשון במקבץ הקרוי "סיפורים קטנים", שבו נכללים גם הסיפורים "הרופא וגרושתו", "עובדיה בעל מום", "חופת דודים" ו"פנים אחרות".
עלילה
נעמן, משורר בן עשרים מיפו, העובד כפקיד, מתוסכל מאוד מעבודתו. לאחר יציאתו מהעבודה הוא מתלבט לאיזו נערה ילך כדי לבלות איתה, צילה או עדה.
לבסוף עובר על בתי שתיהן ומחליט ללכת לבית אחותו, אותה לא ראה כבר שנתיים, מאז עזב את בית הוריו. הוא נזכר ביופייה הרב ובאהבתה אליו, וליבו נתמלא געגוע. כשנכנס לביתה מוצא אותה לבדה בחדר חשוך, יושבת על יד החלון. "ככה ישבה אמו עליה השלום". לאחר שיחה קצרה בין השניים, הממחישה את תוגתה של האחות, נעמן נישק את ידה נשיקה ארוכה.
שינויי גרסאות
הגרסה הראשונה של הסיפור פורסמה בשנת 1910. הגרסה השנייה פורסמה בשנת 1922 והשלישית ב-1931.
ניתן להצביע על מספר שינויים מהותיים בין הגרסה הראשונה לשנייה:
גם בין הנוסח השני לשלישי יש כמה שינויים אך הם פחות מהותיים, לדוגמה: בנוסח השני אהובותיו של נעמן גרות בבית אחד ואילו בנוסח השלישי הן גרות בבתים נפרדים.
מוטיבים מהיהדות
הסיפור רווי במובאות מקראיות וממסורות חז"ל, השופכות אור אחר על הסיפור.
נעמן מתואר בסיפור "כאדם שעומד על גבי גחלים". בספר משלי תיאור זה מופיע לגבי איש המנאף עם אשת רעהו. ניתן לומר כי תיאור זה מציג את נעמן כדמות בעלת תחושת חטא חמור כמו ניאוף.
פרשנות
בסיפור התנ"כי עדה וצילה (שמותיהן של אהובותיו של נעמן בסיפור) הן נשות למך בן מתושאל, וניתן ללמוד מדמותו של למך לדמות נעמן. בבראשית רבה מובא מדרש בו נאמר שאישה אחת מנשות למך הייתה לפרייה ורבייה והשנייה לתשמיש. למך הוא דמות מושחתת חברתית. גם נעמן הוא דמות מושחתת. הוא מעיד על עצמו שאין לו כוונה להינשא לאהובותיו אלא רק להיות איתן. הדימוי ללמך רק מעצים את דמותו הבעייתית ומושחתת.
מיכל ארבל מציינת כי "המשיכה המינית לאחות והעדפתה על כל אישה אחרת נכרכת בזיהוי בינה ובין האם".
יהודית הלוי-צוויק עמדה בעבודת הדוקטורט שלה על כך שהאחות אינה מוזכרת בשמה: "בודדים הם הגיבורים של עגנון שאין להם שם פרטי כדוגמת האחות ביצירה שלפנינו. בכך שלא נתן לה עגנון שם פרטי הגביר את הזרות האופפת אותה, והדגיש אח העובדה שמופרשת היא מהסובב אותה."
על המעיל שלובשת האחות מסופר: "כפרוכת אשר עשה איש מבגד חופתה של אשתו המתה היה המעיל בעיניו". שמלת כלה ההופכת לפרוכת מופיעה בעוד שני סיפורים של עגנון: חוקר הספרות צחי ויס מציין כי "שני אלמנטים משותפים לשמלת החופה ההופכת לפרוכת ב״הנדח״ ו״באגדת הסופר״: בשניהם הפרוכת מסמלת מוות של אישה קרובה; ב״הנדח״ זו האם וב״אגדת הסופר״ זו הרעיה. בשניהם הפרוכת/שמלת הכלה מכסה מושא של קדושה, קרי ארון קודש או ספר תורה. תפקידה של הפרוכת הוא המעבר מדמות האישה אל הקדושה, והאישה מתה אך היא ממשיכה להתקיים בתחומה של הקדושה." מכאן מגיע ויס למסקנה שגם בסיפור שלפנינו "ניתן, אם כן, לדמות את האחות בעזרת ההשוואה לשני הסיפורים האחרים, למושא של קדושה. האחות היא, בדומה לארון קודש או לספר תורה, עקבה של אלוהות בעולם האנושי." לאחר דיון נוסף מגיע ויס למסקנה שהאחות מסמלת את השכינה.
מלחמת האמו
מלחמת האמו, הידועה גם בשם מלחמת האמו הגדולה, הייתה מבצע צבאי לחיסול מטרד חיות בר באוסטרליה בשלהי 1932. המבצע נועד לתת מענה לתלונות הציבור על קבוצה גדולה של עופות האמו אשר התרוצצה במחוז קמפיון (Campion) שבאוסטרליה המערבית. הניסיונות לריסון אוכלוסיית האמו, כללו חיילים חמושים במקלעים שגרמו לתקשורת לכנות את התקרית בשם "מלחמת האמו".
רקע
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, מספר רב של חיילים לשעבר מאוסטרליה, יחד עם יוצאי צבא בריטים, הקימו משקים חקלאיים באוסטרליה המערבית. בתחילת השפל הגדול בשנת 1929, החקלאים עודדו על ידי הממשלה להרחיב את יבולי החיטה שלהם בהבטחה לסובסידיות, הבטחה שאותה הממשלה לא קיימה. למרות הסובסידיות המובטחות, מחירי החיטה המשיכו ליפול, וב-1932 המצב החל להיות מתוח, כאשר החקלאים החלו להתכונן לקציר ובו בעת איימו לא לספק את החיטה.
קשייהם של החקלאים התעצמו בעקבות הגעתם של כ-20,000 אמואים. האמואים בדרך כלל נודדים לאחר עונת הרבייה, מפנים היבשת אל חופיה. האדמה המעובדת והמים שהביאו החקלאים לחיות המשק גרמו לאמואים לגלות שהאזור הוא בית גידול אידיאלי, והם החלו להתנחל במחוז קמפיון, בעיקר באדמות החקלאיות. הם צרכו והרסו את היבולים, וגם חוררו את הגדרות שמנעו מהארנבים לחדור לחוות.
החקלאים מסרו את חששותיהם לגבי האמואים ושלחו נציגים יוצאי מלחמת העולם הראשונה, לפגוש את שר ההגנה, סר ג'ורג' פירס. החיילים לשעבר היו מודעים ליעילות של מקלעים ולכן ביקשו אספקה שלהם. השר הסכים, אך הציב להם את התנאים הבאים: הרובים ישמשו אנשי צבא בלבד, העברת הכוחות תמומן על ידי ממשלת אוסטרליה המערבית והחקלאים יספקו את המזון, הדיור והתשלום עבור התחמושת. נטען שהסכמה זו נבעה מצורכי תעמולה.
המלחמה
הפעילות הצבאית החלה באוקטובר 1932. ה"מלחמה" נוהלה תחת פיקודו של רב-סרן G.P.W מרדית', שהיה מפקד בחיל התותחנים המלכותי האוסטרלי, יחד עם שני חיילים מחומשים במקלע לואיס ו-10,000 כדורים. המבצע נדחה, בעקבות גשמים שגרמו לאמואים להתפזר בשטח גדול. הגשם פסק ב-2 בנובמבר 1932, ובנקודה זו הכוחות נפרסו במטרה לעזור לחקלאים ובנוסף, לפי עיתון מקומי, גם לאסוף 100 עורות של אמו כדי שנוצותיהם ישמשו ליצירת כובעים לפרשים האוסטרלים הקלים.