cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוסאנרגו
מוסאנרגו (ברוסית: Мосэне́рго) הוא שמה של חברת אנרגיה רוסית, שבסיסה במוסקבה. שנת הקמת החברה היא 1887 (לידתה של מערכת החשמל באזור מוסקבה) כאשר התחיל לפעול מערך החשמל של מוסקבה.
זו אחת מחברות האנרגיה הגדולות במדינה. החברה מפעילה 15 תחנות כוח עם יכולת מותקנת של 12.9 אלף מגה וואט וקיבולת תרמית של 42.8 אלף גיגה-ג'אול. מוסאנרגו היא אחת ממפיקות האנרגיה הגדולות בעולם. החברה מפיקה 8% מהחשמל ו-6% מהאנרגיה התרמית המיוצרת ברוסיה.
בעלות וניהול
מ-21 במאי 2015 הועברו זכויות הניהול לידי "גזפרום אנרגוהולדינג". החלטה זו התקבלה על מנת לשפר את יעילות הניהול, למנוע כפילות תפקידים וצמצום הוצאות ועלויות אחרות..
לאחר הרפורמה במערך החשמל ברוסיה "מוסאנרגו" החלה לעסוק בייצור, הולכה ומכירת חשמל ואנרגיה תרמית לצרכנים בעיר מוסקבה ובפרבריה. ב-1 באפריל 2005 מוסאנרגו פוצלה ל-14 חברות (חברת הולכה, חברת תיקונים, מכירות, וכו'). בכך מוסאנרגו הפכה למעשה לחברת ייצור עם כמה פונקציות נוספות.
ב-2007, "מוסאנרגו" הוקמה יחידת בנייה תחנות כוח — "TEK מוסאנרגו". היא הוקמה על בסיס של יחידת בנייה של החברה, חברת "מוסאנרגו פרויקט" המתמחה בתכנון וחברה המתמחה בבנייה ותיקונים "מוסאנרגו-ספצרמונט". בשנת 2010 "TEK מוסאנרגו" שינתה בעלים, אך המשיכה בשיתוף הפעולה שלה עם מוסאנרגו, כשהיא הופכת לקבלן הבניין שבונה את תחנות הכוח החדשות של החברה.
בתחילת 2017, "מוסאנרגו פרויקט" שהפכה לישות נפרדת, נרכשה על ידי "מוסאנרגו".
יוהאן תיילה
יוהאן תיילה (בגרמנית: Johann Theile; 29 ביולי 1646 – 24 ביוני 1724) היה מלחין גרמני בן תקופת הבארוק, נודע ביותר באופרה הדתית Der erschaffene, gefallene und aufgerichtete Mensch ("האדם שנברא, חטא ונשפט", הידועה גם בשם אדם וחוה), שבוצעה לראשונה בהמבורג ב-2 בינואר 1678.
ביוגרפיה
אחרי סיום לימודי המשפטים בלייפציג ובהאלה, למד הלחנה בווייסנפלס אצל היינריך שיץ; תיילה היה בין תלמידיו האחרונים של שיץ.
בשנים 1673 עד 1675 התמנה למשרת הממונה על המוזיקה (קפלמייסטר) בחצר הדוכס כריסטיאן אלברכט משלזוויג-הולשטיין-גוטורף. כעבור שנה עבר למשרה דומה בוולפנביטל, כמחליפו של יוהאן רוזנמילר. בהמשך עבד בנאומבורג, שוב כקפלמייסטר, עבר לברלין - כמורה החצר למוזיקה - ומשם אל ליבק ושטטין, שוב כמורה החצר, שם גם חיבר את יצירותיו המוזיקליות. בליבק חיבר בשנת 1673 את הפסיון על פי מתי.
בשנת 1694 חזר לעיר הולדתו כיועץ הדוכס של צייץ, ונשאר שם עד מותו בשנת 1724.
תיילה חיבר זינגשפיל, אופרות, מיסות, מזמורי תהילים אריות וקאנצונטות וכן סונאטות ומוטטים. הצגת האופרה שלו "אדם וחוה" חנכה את תיאטרון הגנסמארקט בהמבורג, בית האופרה הראשון בגרמניה שלא היה בחצר אצולה כי אם פתוח לקהל. תיילה היה גם תאורטיקאי ופדגוג מוזיקה ופרסם חיבורים, בעיקר בתחום הקונטרפונקט. על פי יוהאן מאתזון ראה תיילה בדיטריך בוקסטהודה (שהיה מבוגר ממנו בתשע שנים, אך נפטר זמן רב לפניו) את תלמידו החשוב ביותר.
מקלט רדיו
למקלט שלושה חלקים עיקריים:
מקלט רדיו
שידורי הרדיו מגיעים למקלטים מתחנות שידור שונות. תחנת הרדיו משדרת אל תחנת השידור ומשם בעזרת גלי רדיו אל מקלטי הרדיו שבאזורי הארץ השונים.
באמצעות בורר תחנות בוחרים את התדר של התחנה המבוקשת, ובאמצעות כפתור ה"ווליום" מכוונים את עוצמת הקול.
ישנם סוגים שונים של מקלטים. למשל, מקלטים למערכת סטריאו יכילו הגברה לשני ערוצים בלבד ואילו מקלטים למערכת קולנוע ביתית יכילו הגברה לחמישה ערוצים או יותר.
מקלטי רדיו הם משני סוגים עיקריים:
רגישות
רגישות (sensitivity) היא תכונה של מקלט המציינת את מידת יכולתו לקלוט אותות בעוצמה חלשה. רגישות קליטה מוגדרת כרמת מתח אות הכניסה (באנטנה) המזערית הדרושה לקבלת אות שמע תקני במוצא המקלט (ברמקול).
ככול שהמקלט רגיש יותר מספיק אות חלש יותר בכניסת האנטנה כדי שהרמקול ישמיע את המידע בהספק התקני. מקלט לא רגיש קולט רק תחנות חזקות או קרובות, בעוד שמקלט רגיש קולט גם תחנות רחוקות או חלשות.
ברירות
ברירות (selectivity) מציינת את כושרו של המקלט להבחין בין תחנה רצויה לתחנה לא רצויה (תחנה שכנה). ברירות טובה פירושה שהמקלט בורר היטב בין התחנה שאליה הוא מכוון לבין תחנות שכנות. הברירות תלויה בעיקר במעגלי התהודה של המקלט.
נאמנות
נאמנות (fidelity) מוגדרת כמידת הדיוק שבה מפיק המקלט ברמקול את אות המידע מהאות הנקלט באנטנה. כדי להשיג נאמנות גבוהה יש להבטיח תחום מספיק רחב של תדירויות שמע המועברת במקלט וכן עיוותים נמוכים.
דריק ויבלי
דריק ג'ייסון ויבלי (באנגלית: Deryck Jason Whibley; נולד ב-21 במרץ 1980) הידוע גם כביזי D, הוא מוזיקאי ומפיק קנדי, הידוע כסולן, גיטריסט וכותב השירים בלהקת הפאנק רוק, סם 41. כמפיק, הוא אחד ממקימי ומנהלי חברת ההפקות "Bunk Rock Music".
ביוגרפיה
ויבלי נולד בסקרבורו, אונטריו, אך עיר מגוריו היא באג'אקס, אונטריו.
סם 41
ויבלי היה חבר במספר להקות לפני סם 41, עד שפגש את סטיב ג'וקס בתיכון. ויבלי וג'וקס הפכו לחברים טובים והקימו את להקת "Kaspir". בלהקה ויבלי היה הסולן, ג'וקס המתופף, מארק קוסטנזו היה הגיטריסט ומארק ספיקולוק ניגן בגיטרת בס. מאוחר יותר, חברי הלהקה העיפו את ספיקולוק בגלל שהיה מסתבך בצרות, וקוסטנזו עזב כדי להקים את להקת הפופ "Len". חברי הלהקה הנותרים הזמינו את דייב בקש לנגן בגיטרה ושינו את שמם לסם 41. ב-1999, הצטרף ג'ייסון מקאסלין כבסיסט קבוע של הלהקה, לאחר שהתחלפו הרבה בסיסטים במשך השנים. שירה הראשון של הלהקה נקרא "5-0 grind".
קריירה מקצועית
בנוסף לסם 41, פיתח ויבלי קריירה מקצועית בתעשיית המוזיקה כמפיק ומנהל. הוא היה חלק מ" Bunk Rock Music", חברת הפקות וניהול מוזיקה. ב"Bunk Rock" הוא הפיק חלק מהאלבומים של להקת "Treble Charger". באלבום הלהקה, " Detox", ביצע ויבלי קולות רקע. בנוסף הוא גם הפיק אלבומים ללהקת "No Warning". מאז שנפרד מהשותפות עם ג'רג נורי, מכר ויבלי את חלקו בחברה, בתחילת 2005.
במהלך ההפסקה שלקחה סם 41 ב-2005 ו-2006, השתתף ויבלי באלבומו של טומי לי, "Tommyland: The Ride", שם הוא ניגן גיטרה וביצע קולות רקע. בנוסף הוא השתתף באלבומו של איגי פופ, "A Million in Prizes: The Anthology".
כיום, ויבלי מפיק את המיני-אלבום של להקת " The Operation M.D.", בה חבר חברו ללהקה ג'ייסון מקאסלין. זהו פרויקט צד של מקאסלין, בנוסף לעבודתו בסם 41. בנוסף הפיק ויבלי את האלבום האחרון של סם 41, "Underclass Hero" שיצא ביולי 2007. ב-2007, עבד ויבלי על אלבום הבכורה של להקה חדשה בשם "Permanent Me". בנוסף הוא היה מעורב ביצירת שני האלבומים האחרונים של אבריל לאבין, "The Best Damn Thing" ו"Goodbye Lullaby". הוא הפיק את האלבום, ניגן בו גיטרה ובס, ביצע קולות רקע והלחין מחדש את המוזיקה לשירי הרוק והפאנק רוק. בפברואר 2022, הוציא ויבלי בשיתוף עם סימפל פלאן סינגל בשם "Ruin My Life".
חוץ מקריירה מוזיקלית, עובד ויבלי לעיתים כשחקן. בשנת 2005, הוא שיחק את הדמות המשנית טוני בסרט אהבה מלוכלכת, וסם 41 ביצעו הופעת אורח וניגנו את שיר הפסקול בסרט ספיידרמן. בנוסף הוא ביצע תפקיד אורח בהמלך היל.
חייו האישיים
ב-2003, יצא ויבלי עם פאריס הילטון. בינואר 2004, החל ויבלי לצאת עם הזמרת הקנדית, אבריל לאבין. הם התארסו במהלך טיול בוונציה. הזוג נישא בטקס מסורתי ב-15 ביולי 2006 באחוזה פרטית במונטקיטו, קליפורניה. בסוף 2009, התגרשו השניים.
ב-30 באוגוסט 2015, נישא ויבלי לדוגמנית אריאנה קופר בלוס אנג'לס. ב-1 במרץ 2020, נולד בנם ליידון.
בשנת 2014, אושפז ויבלי עקב בעיות בכבד ובכליה עקב אלכוהוליזם ממנו סבל.
כוכית כהת-גרון
כּוּכִית כֵּהַת-גָּרוֹן (שם מדעי: Riparia paludicola) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסנוניתיים.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שלוש תצפיות ודאיות בלבד, ב-1985, 1989 ו-2003, שלושתן של תת-המין האסייתי chinensis  (כפי שיתואר בהמשך, תת-מין זה פוצל כיום למין נפרד: כוכית אפורת-גרון).
טקסונומיה ואטימולוגיה
מין זה תואר לראשונה רשמית כ-Hirundo paludicola על ידי חוקר הצפרות הצרפתי לואי וייו ב-1817 ב-Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle שלו. בעבר הוא נחשב למין אחד יחד עם המין כוכית אפורת-גרון (R. chinensis) תחת השם "כוכית פשוטה" ("Plain martin"), אך המין פוצל בהמשך לשני מינים נפרדים.
שם הסוג Riparia נגזר מהמילה הלטינית, "Ripa", גדת נהר. שם המין הספציפי paludicola גם הוא מלטינית, ומשמעותו שוכן-ביצות; "palus" - ביצה, ו-"cola" - שוכן.
תת-מינים
תת-המינים נבדלים בגודלם ובגווני הנוצות של החלקים העליונים או התחתונים:
תפוצה והתנהגות
הכוכית נמצאת בתפוצה רחבה באפריקה. זהו מין נודד חלקית, כאשר אוכלוסיות מסוימות מבצעות תנועות עונתיות.
כוכית כהת-גרון היא מין בעל הרגלי קינון קבוצתיים, כאשר זוגות רבים מקננים בצמוד זה לזה, בהתאם למרחב הפנוי. הקנים נמצאים בקצה מנהרות באורך של 30 עד 60 ס"מ, ומשוקעים בגדות חול. הקן בפועל הוא גיבוב של קש ונוצות בתא בקצה המנהרה. בתטולה יש שתיים עד ארבע ביצים לבנות, ושני ההורים משתתפים בדגירה עליהן.
תיאור
גבה החום, גודלה הקטן ותעופתה המהירה והקפצנית מבדילים את הכוכית כהת-הגרון מרוב בני משפחת הסנוניות האחרים. היא דומה מאוד לכוכית גדות, מקבילתה הצפונית.
אורכה של הכוכית כ-12 ס"מ, היא חומה מלמעלה ובעלת גוני לבן או חום חיוור מלמטה. היא חסרה את הרצועה החומה הצרה על החזה שמופיעה בכוכית גדות; מקורה שחור ורגליה חומות. הזוויגים דומים, אך לצעירים יש קצוות חיוורים לנוצות בעל-שת ובכנפיים.
תזונה
התזונה של מין זה מורכבת מחרקים קטנים, בעיקר יתושים וזבובאים אחרים שגלגוליהם הראשונים ימיים.
קולות
לכוכית כהת-גרון שירה צפצפנית מתמשכת בתעופה, שהופכת לנימה פטפטנית יותר לאחר התיישבות במקום. ישנן גם קריאות אזהרה חדות יותר.
אליהו גולדרט
אליהו (אלי) משה גולדרט ( 31 במרץ 1947 - 11 ביוני 2011) היה פיזיקאי ישראלי, שהתפרסם בזכות מחקרים שערך בניסיון להחיל חוקים מעולם המדע על עולם הניהול והארגון. גולדרט הוא מפתחה של תורת האילוצים (TOC).
חייו
בסוף שנות ה-70 עסק בפיתוחה של התוכנה OPT שהיוותה פריצת דרך בתחום של זימון משאבי ייצור ולראשונה סיפקה כלי להסדרת תכנון ייצור בקיבולת סופית.
מחקריו בתחילת שנות ה-80 עסקו בהשפעתם של מדדי התמחיר והביצוע הנהוגים על ארגונים עסקיים, ובנייה של מדדים חדשים שבאמצעותם יוכלו המנהלים לנהל טוב יותר את עסקיהם. לטענתו של גולדרט השיטות שמונהגות בארגונים רבים מבכרות שיפור של ביצועים מקומיים וזמניים על פני שיפור המערכת כולה לטווח ארוך.
מחקרים אלו התגבשו בשנת 1985 לכלל תורת האילוצים (Theory Of Constraints). בעיקרה של תורה זו נטען כי לכל ארגון אשר נמצא בסביבה מציאותית קיימים אילוצים אשר מגבילים אותו. התורה מציעה כשלב ראשון דרכים לאיתורם של אילוצים אלו. בשלב שני מציעה התורה דרכים להשתמש באילוצים על מנת להגביר תרומה לרווח (עבורה השתמש גולדרט במונח Throughput, להבדיל מתפוקה, (Output) ולהפחית עלויות.
גולדרט נפטר ב-11 ביוני 2011, מסרטן הריאות.
ספריו שתורגמו לעברית
ד"ר גולדרט פרסם מספר ספרים שעוסקים בנושאי מנהל עסקים, ארגון ושיטות. כמה מספריו נכתבו בצורה של רומנים אשר גיבוריהם הם מנהלים בכירים בארגונים שונים או אנשי אקדמיה. דרך סיפורם ולקחיהם של הגיבורים לומד הקורא את השיטות בהם דוגל גולדרט. מבין ספריו:
ראי זרם
ראי זרם הוא מעגל חשמלי שבו הזרם החשמלי דרך רכיב אחד נקבע על ידי הזרם דרך רכיב אחר, ולא על ידי המתח החשמלי עליו. ראי הזרם מתאים לשמש כמקור זרם משום שהוא יכול לספק זרם קבוע ללא תלות בעכבת העומס.
מאפיינים
ראי הזרם מאופיין על ידי גודל הזרם במוצאו, או על ידי התלות בין הזרם במוצאו לזרם, מתח או התנגדות ייחוס המשמשים לקביעתו. באות גדול ראי הזרם הוא בקירוב מקור זרם, אך אין זה מקור זרם אידיאלי: יש לו התנגדות יציאה סופית וכמו כן יש לו תגובת תדר כתוצאה מקיבולים פרזיטיים בטרנזיסטורים. באות קטן, ראי הזרם הוא בקירוב השקול נורטון שלו. התנגדות היציאה בזרם חילופין קובעת את היכולת של הזרם להישאר קבוע עם שינוי המתח הנופל על ראי הזרם. קיים מתח מינימלי שנדרש להפיל על הראי על מנת שמצב הפעולה של הטרנזיסטורים יהיה פעיל.
מימוש
ראי זרם פשוט ממומש בעזרת טרנזיסטורים ביפולריים. הוא מורכב משני טרנזיסטורים ביפולריים, Q1 ו-Q2 (במקרה שבאיור מסוג NPN) שבסיסיהם מקוצרים. הקולט של Q1 מקוצר לבסיס שלו בחיבור הנקרא חיבור דיודי שכופה עליו להיות במצב פעיל קדמי. הקולט מחובר דרך נגד למקור מתח, והפולטים של שני הטרנזיסטורים מוארקים. בידיעת הגבר הזרם של הטרנזיסטור \beta והמתח שנופל בין הבסיס לפולט במצב פעיל קדמי, ניתן לחשב את זרם הייחוס I_{REF} בעזרת חוקי קירכהוף. כלומר, נקודת העבודה של הטרנזיסטור Q1 נקבעת רק על ידי מקור המתח והתנגדות הנגד שמחובר לו לקולט.
הן הבסיסים של שני הטרנזיסטורים והן הפולטים שלהם מקוצרים זה לזה. במצב פעיל קדמי האופיין של טרנזיסטור ביפולרי תלוי בקירוב רק במתח בין הבסיס לפולט, ולכן הזרמים דרך שני הטרנזיסטורים שווים בהנחה שהגברי הזרם שלהם \beta שווים. כך, הזרם שזורם דרך Q2 לא תלוי במתח הנופל בין הקולט לפולט שלו או בנגד עומס שמחברים אליו, והוא נשאר בקירוב קבוע.
ההספק החשמלי מסופק למעגל ממקור המתח V_{CC}, אך המעגל מתפקד כמקור זרם עם זרם I_{OUT}.
ראי זרם פשוט יכול להיות ממומש גם בעזרת טרנזיסטורי MOSFET.
יחסי בחריין–יוון
יחסי בחריין–יוון (בערבית: العلاقات البحرينية اليونانية, ביוונית: Σχέσεις Ελλάδας και Μπαχρέιν) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה ההלנית.
על פי משרד החוץ היווני "היו תמיד בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וחמים בין היתר בשל השפעה הלניסטית קדומה בה. אם כי רובם אתאיסטים ואין קהילה יוונית מאורגנת או כנסייה יוונית-אורתודוקסית במדינה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1973, שנתיים לאחר קבלת העצמאות של בחריין מהממלכה המאוחדת והפיכתה ממדינת חסות למדינה עצמאית.
יחסים כלכליים
בשנת 2015 ייצאה בחריין ליוון סחורה בסך 376 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר נחושת ונפט. באותה השנה ייצאה יוון לבחריין סחורה בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת מאוד, הנתח הבולט ביותר בה הוא אבני בניין ונפט.
כתר משולש (אופניים)
בענף האופניים, כתר משולש הוא מושג המתייחס לרוכב המנצח באליפות העולם, בג'ירו ד'איטליה ובטור דה פראנס באותה העונה. זהו ההישג הגדול ביותר שאליו יכול להגיע רוכב אופניים מקצועי בעונה אחת.
עקב הקושי הרב ושכיחותו הנמוכה של ההישג, קיימים הישגים משולשים נוספים הזוכים לשם זה בענף האופניים: ניצחון בכל שלושת הגרנד טורס (טור דה פראנס, וואלטה אספניה וג'ירו ד'איטליה) לאורך כל הקריירה (שכן אף רוכב לא ניצח מעולם בשלושתם בשנה אחת); או ניצחון באליפות העולם וכן בשניים מתוך הגרנד טורס.
הקושי הרב הטמון בהישג זה, פרט לעובדה שמרוצי הגרנד טורס מפרכים, טמון בכך שיש שוני מהותי בין התחרויות: גרנד טור הוא מרוץ ארוך (בן שלושה שבועות), בעוד שאליפות העולם היא מרוץ חד-יומי, מהיר מאוד ועתיר רוכבים המתמחים במרוצים מסוג זה.
ליאו בק
הרב ד"ר אריה ליפמן (ליאו) בק (בגרמנית: Leo Baeck; 23 במאי 1873 – 2 בנובמבר 1956) היה רב ומלומד יהודי־גרמני, מראשי הקהילות הליברליות (רפורמיות) ומנהיג יהודי בגרמניה בימי המשטר הנאצי והשואה.
ביוגרפיה
בק נולד בשנת 1873 בעיר ליסה שבפרוסיה (כיום לשנו בפולין). משפחתו הייתה אורתודוקסית, אביו, הרב ד"ר שמואל בק כתב ספרים על ההיסטוריה היהודית.
בשנת 1891 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו שהשתייך לאסכולה פוזיטיבית־היסטורית מיסודו של זכריה פרנקל, וב־1894 המשיך את לימודיו בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות מיסודו של אברהם גייגר, שלא השתייך באופן רשמי לאף זרם אך היה מזוהה על התנועה הרפורמית. במקביל למד באוניברסיטת ברלין שפות עתיקות, תאולוגיה והיסטוריה וקיבל תואר דוקטור.
בגיל 24 קיבל את מינויו הראשון כרב בעיר אופלן ואחר כך כיהן כרב בדיסלדורף עד 1912, משם עבר לברלין. בק שירת כרב צבאי בצבא הגרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה ועוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה.
בק כתב מאמרים ומחקרים רבים בנושאי יהדות, ושימש בהמשך כמנהיגה הרוחני של היהדות הליברלית בגרמניה. לימד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות.
הרב בק שרד את השואה, ולאחר המלחמה עבר ללונדון ואף לימד בהיברו יוניון קולג' בניו יורק. בשנת 1955 הוקם בניו יורק בהתערבותם של מרטין בובר וחנה ארנדט מכון ליאו בק לחקר ההיסטוריה והתרבות של היהודים דוברי הגרמנית, ובק הפך לנשיאו הראשון.
ב־29 באוקטובר 1956 חתם הרב ד"ר ליאו בק על הגהת ספרו השני "זה העם". בשעות אחר הצהריים לקה בשבץ וכעבור שלושה ימים נפטר, בגיל 83.
פועלו בזמן השואה
לאחר עליית הנאצים לשלטון שימש בק כמנהיג הנציגות הארצית של היהודים הגרמנים (Reichsvertretung der Deutschen Juden) והיה מקובל על כל הזרמים ביהדות גרמניה. הוא המשיך להכשיר, בסתר, רבנים לקהילה היהודית הגוועת גם כאשר נאסר הדבר על ידי שלטונות גרמניה הנאצית. בימי מלחמת העולם השנייה היו לליאו בק הזדמנויות רבות לעזוב את גרמניה, אך הוא האמין שמנהיג צריך לעמוד לצד קהילתו, ולכן לא ניצל את ההזדמנויות.
טרזינשטט
בינואר 1943 נשלח בק לגטו טרזיינשטט, שם היה מספרו הסידורי ברשומות 187894. בתחילה קיבל עבודות פיזיות אך לאחר יום הולדתו השבעים התאפשר לו לספק עזרה רוחנית לחולים ולגוססים. יחד עם מלומדים גדולים מארצות אירופה, ליאו בק העביר הרצאות בנושאים שונים כגון ספרות, היסטוריה, כלכלה, אסטרונומיה, משפטים ופילוסופיה. אסירים רבים בגטו היו נדחקים לחדרון קטן כדי לשמוע את הרצאותיו ודמותו של בק היוותה להם את התגלמות דמות הרב והאדם שבידו הכוח לנחם. בתוך מצוקת חיי הגטו ליאו בק היווה את הסמכות המוסרית. בק הוביל את התפילות בגטו בכל מקום ובכל שעה על פי בקשת המתפללים.
בנוסף, בק היה חבר ב"מועצת הזקנים" של הגטו. ה' ג' אדלר, אחד מהמעטים ששרדו, סיפר על פועלו: "האישיות הראויה ביותר להיזכר מתוך מועצת הזקנים היה הרב ד"ר ליאו באק מברלין. הוא היה מכובד על כולם. מעולם לא התחמק מעול המחנה, אולם בקרבתו נדמה שהמחנה אינו קיים...".
ליאו בק היה אחד מהמיועדים להשמדה אך ניצל – בעת הגיעו לגטו, מת רב אורתודוקסי זקן מצ'כוסלובקיה בשם באק. לשלטונות הנאצים נמסר בטעות שהרב ליאו באק נפטר ומאז לא נכלל ברשימות המוות.
בק שוחרר יחד עם שאר 9,000 השורדים האחרים מגטו טרזינשטט ב־1945.
דילמת החברות במועצת הזקנים
בשנת 1939 בוטלו כל הארגונים הנבחרים של המוסדות היהודיים, ביניהם "מועצת הזקנים", ובמקומם מינו הגרמנים נציגות מטעמם. מרגע זה עלתה דילמת שיתוף הפעולה בין הנאצים לבין קורבנותיהם היהודים. בתחילה בק קבע לעצמו עיקרון שלא לקבל שום מינוי מהנאצים ולא לעשות דבר שיוכל לסייע להם. אך כשעלתה שאלת איסוף יהודים לגירוש בידי יהודים, בק בחר לקבל את המינוי כדי לנהוג בעדינות כלפי המגורשים ולסייע להם. יש שמתחו ביקורת על פועלו זה, ביניהם חנה ארנדט שטענה כי הרב בק דאג להרגיע את שומעי לקחו תוך הטעייתם והסתרת האמת המרה המצפה להם.
יחסו לציונות ולישראל
לבק היה יחס חיובי לציונות. בשנת 1897, כשהאורתודוקסים והליברלים איחדו כוחות והצליחו לסלק את הקונגרס הציוני הראשון ממינכן, סירב להשתתף במחאה כנגדו. בשנת 1917 הצטרף לירחון הציוני שהקים מרטין בובר, במאמר שכתב שם הגדיר את מטרת הציונות ככזו שצריכה "להביא ליום גדול בו יקום בית ישראל חופשי בארץ האבות". ב־1921 סייע להחלטת רבני גרמניה שהגדירו כמצווה את הפעילות לבניין ארץ ישראל. משנות ה־20 בק היה פעיל ב'קרן היסוד' ובסוכנות היהודית ואף היה חבר בהנהלתה. בסוף 1926 היה ממייסדי וחבר הנשיאות של הוועד למען ארץ ישראל בגרמניה.
בק קיבל בהתלהבות את הקמתה של מדינת ישראל ולמרות שלא עלה אליה שהה בה פרקי זמן ארוכים. דוגמה ליחסו ניתן לראות בנאום מ־1953 שם אמר ביחס למדינה "גדול הסיכוי, אבל גם הסיכון עלול להיות גדול. בארצו העתיקה תיכפה עליו סכנה חדשה־ישנה: לאומנות, האללת המדינה, ואתן בעל בריתן מאז ומתמיד: הקלריקליזם. אבל גדול מהסיכון הוא הסיכוי... לבניין ארץ ישראל, בשם הצו האלוהי ועתיד האנושות".
כתביו ומשנתו
ספרו הידוע ביותר של בק 'מהות היהדות' נכתב בשנת 1905, כתגובת־נגד לספרו של אדולף פון הרנאק 'מהות הנצרות' בו מתח ביקורת על היהדות הקדומה. לדעתו של בק, היהדות היא הדוגמה הקלאסית לדת המושתתת על עקרונות מוסר אך גם מחוברת למציאות חיי היום־יום. הספר תורגם לעברית בידי לאה זגגי ויצא לאור בשנת 1968 בהוצאת מוסד ביאליק.
בספרים מאוחרים יותר ניסה בק להראות את הקשר שבין היהדות לנצרות ואת השפעת היהדות על הברית החדשה. בק הטיף לסובלנות, הערכה הדדית ודיאלוג בין היהדות לנצרות.
על שמו של הרב קרויים מכון ליאו בק שנוסד בירושלים, בית ליאו בק בברלין ומרכז חינוך ליאו בק בחיפה, אשר מהווה גם מרכז של היהדות הרפורמית.
כשסבא אליהו היה קטן
כשסבא אליהו היה קטן היא סדרת ספרים מאת ינץ לוי שמאוירת על ידי המאייר והאנימטור אבי בלייר. הסדרה מבוססת על סיפורים ששמע לוי מאבא שלו על ילדותו. הסדרה נבחרה למצעד הספרים של משרד החינוך.
כשסבא אליהו היה קטן (יצא לאור ב-2017)
אליהו הוא בן למשפחה ענייה החיה בבית קטן ועלוב, אין להם שום דבר, אבל רחל אמו של אליהו לא מתייאשת היא עובדת כמנקה אצל משפחת בין יקר העשירה. בכסף שהיא מרוויחה היא שולחת את אליהו לבית הספר. אליהו מצטיין היטב בלימודים, לעומת זאת אברהם בין יקר בין למשפחה עשירה (שבה עובדת רחל אמו של אליהו) אינו מצטיין כלל בלימודים. מורהו של אליהו שולח את אליהו לעזור לאברהם בלימודים. אליהו אכן מגיע לביתו של אברהם ושם מגלה ספרייה עצומה השייכת רק למשפחת בין יקר. באותו הערב אמו מביאה לביתו את הספר רובינזון קרוזו לביתם ואליהו קורא אותו בעניין רב.
בעקבות הספר לאליהו יש תוכנית, בכל יום אמו תביא לו ספר אחר ממשפחת בין יקר אליהו יוציא ממנו את העמודים ובמקומם יכניס לתוך הספר דפי עיתונים כך שהספר ייראה מלא מבחינה חיצונית. בעוד יעקב אביו של אליהו ייקח את דפי הספר יכרוך להם כריכה חדשה, ואז ימכרם מחדש וכך ישתפר מצבם הכלכלי. התוכנית צולחת ומצבם הכלכלי של משפחת אליהו משתפר.
כשסבא אליהו היה קטן 2 - מבול של צרות (יצא לאור ב-2019)
אליהו ומשפחתו מצליחים להתרומם מעט כלכלית כשאביו יעקב החל לעבוד ככורך, אך כשהחורף בא מים מציפים את ביתו והעסק קורס, אליהו ומשפחתו נשארים חסרי כל.
המצב מחמיר כשאביו של אליהו חולה בשחפת ואין למשפחתו כסף לטיפול רפואי. אליהו יוזם תוכנית במסגרתה אברהם בן יקר, ילד מכיתתו, ייתן לו את ה"פנקס האדום" של אביו העשיר בתמורה לכך שיקבל חיסון במקומו. בעוד אביו יתחזה לאביו של אברהם וכך יקבל טיפול רפואי בבית החולים.
התוכנית צולחת ואביו של אליהו מבריא.
כשסבא אליהו היה קטן 3 - אין כמו בבית (יצא לאור ב-2022)
אליהו הוא בן למשפחה ענייה ושהקיץ מגיעה לאליהו אין אפילו נעליים לנעול כדי לחצוץ בין רגליו לרצפה הלוהטת.
כשאליהו חוזר לביתו השכור הוא מגלה שהבעלים של הבית החליט לגרש אותם ממנו מכיוון שהם מתעכבים בדמי השכירות.
בעקבות זה אליהו ומשפחתו מחפשים דירה חדשה ולאחר שלא מוצאים מחליטים לגור לעת עתה מתחת לעץ תות בקצי העיר.
בבית הספר אליהו פוגש את חדווה בין יקר ילדה עשירה, שמתחצפת למורים. והשניים מתיידדים.
חדווה מבקרת את אליהו מתחת לעץ התות שמשמש את משפחתו לבית. ומשכנעת אותו לשחק איתה במשחקים אנידיאניים.
במהלך המשחק מגיעים למקום מנהל בית הספר של אליהו, ודוד: האיש שגובה מהמשפחה של אליהו את שכר הדירה של הדירה הקודמת שלהם.
בעקבות כך נפוצה השמועה שאת הכוח לדבר עם הרוחות שואב אליהו מקבר של קדוש מומצא בשם: שמעון בן לולו בן איברהים ובקיצור השבלב"א. ראש העיר שמגיע לראות על מה ההמולה במקום מחליט לאור העובדה שאנשים מכל הדתות באים אל הקבר הבדיוני להקים סביבו מבנה שתחזוקתו תיפול על משפחתו של אליהו ובתמורה תתגורר במבנה.
כך נפתרת בעיית המגורים של משפחת אליהו.
גזפרום אנרגוהולדינג
גזפרום אנרגוהולדינג (ברוסית: Газпром энергохолдинг) היא חברת החזקות רוסית, אשר מנהלת את נכסי האנרגיה של תאגיד "גזפרום".
מטה החברה בסנקט פטרבורג. מנכ"ל החברה הוא דניס פיודורוב.
בעלות וניהול
"גזפרום אנרגוהולדינג" נמצאת בבעלות מלאה של מונופול הגז הרוסי "גזפרום".
פעילות
החברה שולטת על נכסי אנרגיה גדולים, היא מחזיקה ב-50.3% ממניות חברת הייצור OGK-2, 53.2% ממניות חברת הייצור OGK-6,  51.8% ממניות חברת מוסאנרגו ו-51.8% ממניות חברת הייצור TGK-1.
ראלי ארגנטינה
ראלי ארגנטינה הוא מרוץ ראלי המתקיים כחלק מאליפות העולם בראלי, אליפות האינטרנשיונל ראלי צ'אלנג' (IRC), אליפות דרום אמריקה בראלי ואליפות הראלי הארגנטינאית. המרוץ מתקיים באזור ויז'ה קרלוס פאס בפרובינציית קורדובה בשבילי חצץ צרים.
היסטוריה
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1980 בפרובינציית טוקומאן. וולטר רורל ניצח את המרוץ הראשון כשהוא נוהג בפיאט 131 אבארת'. בשנת 1981 התקיים המרוץ שנית באותו המסלול. אחרי שנה בה לא התקיים המרוץ, עבר המרוץ לבארילוצ'ה שבפרובינציית ריו נגרו. שנה לאחר מכן נדד שוב המרוץ, הפעם לפרובינציית קורדובה בה הוא מתקיים עד היום.
בשנת 2007 התקיים סטייג' מהמרוץ באצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי בבואנוס איירס וסטייג' נוסף התקיים באצטדיון מריו אלברטו קמפס בקורדובה. בשנת 2012 הוארך המסלול ונקבע על אורך של 500 קילומטרים, המרוץ הארוך ביותר בעידן המודרני של הראלי.
מנצחים לפי שנים
שנים המסומנות ברקע ורוד הן שנים בהן המרוץ לא נכלל כחלק מאליפות העולם בראלי
ישראל רוזנר
ישראל רוזנר הוא עיתונאי, מנחה תסריטאי וכתב טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
ישראל רוזנר (נולד ב-18 ביולי 1970) הוא איש תקשורת ישראלי. נולד וגדל בירושלים. למד בתיכון הרטמן בירושלים.
שירת בצה"ל בפלס"ר 7, ולאחר מכן למד קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה. בתום לימודיו השתתף בפרויקט תיעוד עדויות ניצולי השואה של סטיבן ספילברג. הוא יצר יחד עם נעם הס את הסרט התיעודי "סימן טוב סימן רע", שעסק באדם שהתמודד עם התמכרות לסמים. הסרט שודר בערוץ 8 וזיכה את רוזנר ושותפו ליצירה בפרס מטעם המועצה לתרבות ואמנות.
בתחילת דרכו המקצועית עסק רוזנר בעיקר בבבימוי, במגוון פרויקטים: ביים סרטים שונים לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, במסגרת הסדרה "זום", סרטים לערוץ 8 במסגרת הסדרה פרות קדושות ועוד.
לאחר מכן היה במאי בתוכנית התחקירים "עובדה" בערוץ 2 ולאחר מכן עבר לערוץ 10. בערוץ 10 היה רוזנר עורך תוכן בתחום האקטואליה, ובמקביל חזר לעסוק בבימוי סדרות וסרטים.
במקביל שימש ככתב ביומן שישי של חדשות עשר, והוא חתום על עשרות כתבות יומן ומגזין.
המקור
רוזנר נמנה עם מקימי דסק התחקירים של "המקור" בחדשות 13
כיום רוזנר הוא חלק ממערכת "המקור", ובנוסף הוא עוסק בפרויקטים אחרים בתחום התקשורת והאקטואליה.
הופיע בתפקיד משנה בסדרה "הנערים" של HBO כשחקן שמשחק את תפקיד עצמו, בעקבות תחקיר גדול שפרסם על רצח מוחמד אבו ח'דיר.
באפריל 2020 החל בכאן 11 שידור הסדרה שיצר (ביחד עם מתי פרידמן), "מלחמה בלי שם". הסדרה עוסקת בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, שמעולם לא כונתה "מלחמה", וסוקרת את 18 השנים שלאחר מלחמת לבנון הראשונה. רוזנר הוא גם הבמאי והתסריטאי של הסדרה.
על השאלה "אם לא היית איש חדשות במה היית עוסק כיום" השיב רוזנר (...) "אני מניח שהייתי במאי של סרטי קולנוע כי זאת האהבה הראשונה שלי".
רוזנר הוא אב לארבע בנות. מתגורר בירושלים.
יותם אוטולנגי
יותם אוטולנגי (נולד ב-14 בדצמבר 1968) הוא שף ומסעדן ישראלי-בריטי.
שנותיו הראשונות
יותם אוטולנגי נולד בירושלים, ב-14 בדצמבר 1968, בנו של מיכאל, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ורות, מנהלת תיכון. הוא גדל בשכונת רמת דניה בירושלים. בתום שירותו הצבאי למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1997, עבר לבריטניה ולמד בבית הספר קורדון בלו בלונדון. אוטולנגי חי במערב לונדון עם בן זוגו, קרל אלן, ולהם שני בנים.
קריירה קולינרית
אוטולנגי עבד כשף קינוחים במסעדת "דה קפיטל" בנייטסברידג'. משם עבר למסעדת "קנזינגטון פלייס" ולבסוף נעשה שף קינוחים ראשי ב"בייקר אנד ספייס" בצ'לסי, לונדון. ב-2002 הקים את "אוטולנגי דלי" (Ottolenghi deli) ביחד עם סמי תמימי ונועם בר.
נכון ל-2010, אוטולנגי הוא הבעלים של מסעדות בארבעה אזורים שונים בלונדון: בנוטינג היל, בקנזינגטון, בבלגרביה ובאיזלינגטון. סניף איזלינגטון מתפקד כמסעדה בלבד, בעוד הסניפים האחרים מתפקדים כמעדניות טייק אוויי וכבתי קפה.
בפברואר 2011 פתחה החברה שבבעלותו את "נופי" (NOPI), מסעדה ברחוב וורויק בסוהו, לונדון.
אוטולנגי כותב טור אוכל שבועי במוסף סופשבוע של המגזין הגארדיאן שמכונה בשם "הצמחוני החדש" (The New Vegetarian) ב-2011 התרחב הטור וכלל גם מתכונים שאינם צמחוניים. אוטולנגי כתב שני ספרי בישול רבי-מכר: "ספר המתכונים", אותו כתב ביחד עם סמי תמימי (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת בשנת 2010) והספר Plenty, שזכה בפרס הספר הלאומי של גלקסי לשנת 2010, בקטגוריית מזון ומשקאות.
זוהי סדום
זוהי סדום הוא סרט קולנוע קומי ישראלי, שיצר צוות תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת". במאי הסרט הם מולי שגב ואדם סנדרסון. הסרט יצא לאקרנים באוגוסט 2010.
על פי נתוני יחסי הציבור של הסרט, הוא היה לסרט הישראלי הנצפה ביותר ב-25 השנים שקדמו להפצתו, כאשר למעלה מ-557,000 כרטיסים לסרט נמכרו.
כיום הסרט זמין לצפייה בשירותי ה-VOD של HOT ושל סלקום tv.
עלילת הסרט
"זוהי סדום" מתאר את שלושת ימיה האחרונים של העיר המקראית סדום, לפני שאלוהים מחליט להחריב אותה. הסרט נפתח בפגישה בין אלוהים לבין אברהם אבינו. אלוהים מציע לו בפגישה אמונה באל אחד - הוא עצמו, אך אברהם איננו מאמין ולא מוכן לקבל את העסקה. כתוצאה מכך, אלוהים מבטיח לאברהם שתוך שלושה ימים הוא יחריב את העיר סדום (השנואה על אברהם בשל הגנבים הבאים ממנה). אברהם מוכן להסכים, אבל בשני תנאים: האחד - הוא לא חותם על העסקה לפני שסדום נחרבת, והשני - אלוהים חייב להציל מהחורבן את בן אחיו, לוט - הצדיק היחיד בסדום. אלוהים שולח את מלאכיו, רפאל ומיכאל, לבצע את המשימה.
המאליכ ברע מתוודע לכך שסדום עומדת להחרב, ולוט הוא הצדיק היחיד שעומד להינצל. הוא מגלה גם כי המלאכים לא באמת יודעים מיהו לוט, ולכן הוא מנסה להתחזות אליו, כדי שהמלאכים יחלצו מהעיר אותו במקום את לוט. כדי לעשות זאת הוא מנסה להתקרב אליו, ולשם כך הוא שולח את בנו נינוה לכבוש את ליבה של שרלוט, בתו של לוט, ולהציע לה נישואין. נינוה מצליח בכך, וכאשר ברע מזמין את לוט לפגישה, הוא מתחזה לחולה ומבקש מלוט להחליף אותו לזמן מה. בתור מ"מ המאליכ לוט מתוודע לחטאיה של סדום ומשפר את רמת חייו, ותוך כדי מסתכסך עם המלאכים (שאינם יודעים שהוא בעצם לוט), כשבאותה העת ברע עובר לבית לוט ומתחזה ללוט. כאשר אשת לוט מגלה על החילופין ועל החורבן הקרב ובא, ברע משכנע אותה לשתף איתו פעולה, בטענה שעדיף לה לברוח איתו ולא עם לוט ביש-המזל. אלא שהרומן שמתפתח בין שרלוט ונינוה יוצא משליטה כאשר נינוה באמת מתאהב בשרלוט, עד כדי כך שהוא מתוודה בפני פסל הבעל על אהבתו לשרלוט ועל כך שהוא לא מוכן לשתף פעולה עם המהלך של אביו.
הבעל מלשין לברע על מעשיו של נינוה, וברע אוסר את נינוה וקושר אותו בשלשלאות. דרכו היחידה של נינוה להימלט, היא לקחת את המפתח שנמצא עמוק בתוך אמבטיה של חלב (שאליו הוא אלרגי). בינתיים, ברע חוזר לארמונו ומודיע לשרלוט שבעלה לעתיד נפטר. במקום נינוה, מציע ברע את ליאם. שרלוט נענית בלית ברירה, והעיר מתמרקת לקראת יום החתונה, שהוא גם יום החורבן של סדום. רגע לפני שליאם ושרלוט אמורים להתחתן, נינוה פורץ לבמה, לאחר שנחלץ מאזיקיו כשפניו מלאים בפריחה ונפיחות (בגלל החלב), דורש לבטל את החתונה וחושף בפני תושבי סדום שמגשי האוכל של החתונה ריקים. כאשר תושבי סדום שומעים זאת הם מחוללים מהומה, ונינוה מנצל אותה כדי לברוח מהעיר יחד עם לוט ושרלוט, וכך עושים גם ברע ואשת לוט.
לוט מגיע יחד עם נינוה ושרלוט לשער היציאה מהעיר, שם עומדים רפאל ומיכאל ובודקים את היוצאים, ולוט מזדהה בתור הצדיק היחיד, שאמור להינצל. אלא שרפאל ומיכאל זוכרים את לוט בתור המאליכ ולא מאמינים לו, ובינתיים מגיע ברע, טוען כי הוא לוט האמיתי, יחד עם אשת לוט שתומכת בו ומכריזה שהוא לוט בעלה. כדי לברר מיהו הצדיק והבעל האמיתי, מיכאל מציע מבחן, בו רפאל שולף סכין ומאיים לחתוך את אשת לוט לשניים, כדי "לחלק אותה בין שני הטוענים להיות בעלה", בדומה למשפט שלמה. ברע מגיב לכך באדישות, ואילו לוט קופץ ראשון, מבקש להציל את אשתו ואומר "קח אותה אתה, אני מוותר" - וכך אכן קורה (במקום שלוט יוכרז כ"צדיק האמיתי", כמו במשפט שלמה); כך ברע ואשת לוט עוזבים יחדיו את העיר ומוזהרים שלא להסתכל אחורה, ואילו לוט, שרלוט ונינוה נכלאים בסדום. אשת לוט נמחצת על ידי נציב מלח (במקום להיהפך לנציב מלח), לאחר שהיא מסתכלת אחורה על הפיצוץ בסדום.
בינתיים, אברהם אבינו ואלוהים יושבים על גבעה ומביטים בפיצוץ הגדול ובעשן העולה מסדום. אלא שהיה מדובר בתרמית מצד אלוהים. למרות כל העשן הסמיך שעלה ממנה, סדום לא באמת נחרבה - שכן אלוהים לא באמת התכוון להחריב את סדום, אלא רק לגרום לאברהם לחשוב שהיא נחרבה, והוא אכן השתכנע וחתם בחדווה על החוזה של אלוהים. בסדום, שרלוט ונינוה התחתנו, ולוט נהיה למאליכ של סדום, במקום ברע שברח ממנה עם אשת לוט. הוא מגיע לאוהלו של אברהם, מבקש מקלט ומקבל אותו - אלא ששם מתברר לו כי הוא נדרש לעבור ברית מילה.
אמירות סאטיריות
הסרט מהווה סאטירה למספר נושאים בישראל.
תגובות לסרט
מרבית הביקורות על הסרט היו פושרות למדי ואף שליליות. לטענת ד"ר שמוליק דובדבני, הסרט "חסר מחשבה מגובשת, אמירה סאטירית, תנופה קומית ובעיקר פואנטה." בין היתר כתבו חלק המבקרים כי הסרט אינו סאטירי בצורה מספקת, בעל הומור נמוך, איננו מדייק בסיפור התנ"כי ובעיקר מהווה תעלול יחסי ציבור של "קשת". יאיר רוה מהבלוג סינמהסקופ שיבח את ההומור בסרט, וטען כי מדובר בקומדיה מושקעת. במהלך השנים הסרט נהפך לסרט פולחן ישראלי, לרבות בשל שידוריו החוזרים בימי העצמאות.
יומן מסע (אלבום)
"יומן מסע" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר אביב גפן.
האלבום יצא בספטמבר 2000 והוא כולל את הלהיטים "עורי עור" ו"יומן מסע", בדואט עם אריק איינשטיין. באלבום מארח גפן גם את הזמר שלום חנוך בשיר "חצר המלך". במהדורה מאוחרת של האלבום צורף השיר "גשם כבד עומד ליפול", גרסת כיסוי לשירו של בוב דילן, "A Hard Rain's a-Gonna Fall" מ-1962. השיר תורגם על ידי יהונתן גפן שאף משתתף בו.
אלבום זה היה האחרון בו גפן שיתף פעולה עם משה לוי כמפיק מוזיקלי.
סגנון ומסרים
מרבית השירים באלבום בעלי מבניות טקסטואלית ואורך ממוצע (כשלוש עד ארבע דקות), אך ישנם יוצאים מן הכלל: "הכּל נרשם" הוא שיר קצר בן פחות משתי דקות המכיל רעיונות מכמה וכמה שירים באלבום. ניתן לראות בשיר, שבמפתיע זכה לקליפ, חלק מן השיר "יומן מסע". בנוסף, בשיר "צלקות" מופר עיקרון המבניות כאשר הבית השני אורכו כחצי מאורך הבית הראשון.
אמצעי שגפן ממעט להשתמש בו מופיע באלבום - הקלטות ממקורות חיצוניים: בשיר "מטוסים", בפתיחה ואל תוך הבית הראשון, נשמעת קריאה במערכת כריזה בנמל תעופה.
הגיטרות, התופים והקלידים באלבום בעלי צליל רך יחסית לגפן. ב"צלקות", התופים מנגנים מקצב מהיר יותר מהאחרים באלבום. ב"הסתכלו לשמיים" ישנם קטעי גיטרה בעלי צליל מעט יותר רועש מבשאר השירים בדיסק. פרט לאלו, לא ניתן להבחין מחריגות מיוחדות.
הצלחת האלבום
האלבום יצא לחנויות בתחילת ספטמבר 2000 והגיע למעמד אלבום זהב (20,000 עותקים) פחות מחודש מיום צאתו, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה (40,000 עותקים).
הסינגלים אשר ליוו את יציאת האלבום היו: "עורי עור", "יומן מסע" (דואט עם אריק איינשטיין), "צלקות", "אקדחים שלופים" ו"גשם כבד עומד ליפול". בשלב מאוחר יותר יצא הסינגל "תמונה לשעת ערביים", שלא זכה להשמעות רבות. לשיר "עורי עור" הופק קליפ שהורכב מקטעי וידאו אשר תואמים את תוכן השיר. אמן הקומיקס ניר מטרסו יצר קליפ מונפש לשיר "צלקות" (שנכלל מאוחר יותר במארז המשולש של אלבום ההופעה "Live").
מחשבון
היסטוריה
בתחילת שנות ה־60 של המאה ה־20 החלו להופיע מכונות חישוב אלקטרוניות, כתחליף למכונות החישוב המכניות שהיו אז מכונה משרדית נפוצה. המכונה הראשונה, ANITA, של חברת Bellpunch, הופיעה באוקטובר 1961. המכונה הייתה מבוססת על טכנולוגיה של שפופרות ריק, והייתה גדולה, יקרה וכבדה. תוך שנים ספורות הופיעו מכונות חישוב אלקטרוניות מבוססות טרנזיסטורים, של Bellpunch ושל יצרנים נוספים. היצרנים הראשונים היו, כמו Bellpunch, יצרני מכונות חישוב מכניות, אך במהרה נכנסו יצרנים נוספים. לקראת סוף שנות ה־60 המכונות עברו מטכנולוגיה של טרנזיסטורים למעגלים משולבים, אך עדיין נדרשו רכיבים רבים כדי לממש את הלוגיקה הנחוצה למכונת חישוב, משום שהמעגלים המשולבים עדיין לא הכילו מספיק טרנזיסטורים ושערים. התצוגה התבססה בדרך כלל על שפופרות Nixie (Nixie Tube ), או על שפופרת קרן קתודית. משנה לשנה צפיפות המעגלים המשולבים המשיכה לעלות (ראו חוק מור), וב־1968 אפשר היה לממש מכונת חישוב בעזרת ערכת שבבים עם ארבעה שבבים או פחות, וטכנולוגיית התצוגה עברה משפופרות Nixie לטכנולוגיות מתקדמות יותר, בעיקר Itron. ב־1970 הופיעה מכונת החישוב הראשונה המופעלת בעזרת סוללה חשמלית, אולי המתקן הראשון שמתאים לכינוי "מחשבון" כפי שהוא מוכר היום, אם כי עדיין לא "מחשבון כיס". המכונה, Sharp QT-8B, של חברת שארפ היפנית, הייתה מבוססת על ערכת שבבים של חברות Rockwell, והכילה סוללה נטענת של 7.5 וולט. ותצוגה של שפופרות Itron – טכנולוגיה קומפקטית וחסכונית יותר מאשר Nixie. כשהמכונה הוצגה בארצות הברית ב־1971, המחיר המומלץ לצרכן היה כ־500 דולר. חברות נוספות ייצרו ערכות שבבים למכונות חישוב, ובפרט חברת טקסס אינסטרומנטס שהציעה ערכה של 3 שבבים.
בשנת 1970 פנתה יצרנית מכונות החישוב היפנית ביזיקום (Busicom ), לשתי יצרניות שבבים אמריקאיות, אינטל ומוסטק (Mostek ), כדי שיפתחו עבורה שבבים למכונת חישוב אלקטרונית. בחברת אינטל, המהנדס טד הוף הציע לפתח מיקרו מעבד כדי לענות על הדרישה, ולעומת זאת במוסטק הוחל בפיתוח שבב ייעודי. הפיתוח של אינטל, מעבד 4 סיביות 4004 (למעשה מדובר במשפחה של שבבים – כדי לממש את הפונקציונליות הדרושה יש צורך במספר שבבים מהמשפחה) יצא מפס הייצור באמצע 1971, והחל (או המשיך) את מהפכת המיחשוב. חברת אינטל היא עדיין יצרנית המעבדים הגדולה והמובילה בעולם, ובמידה מסוימת אפשר לראות את המעבדים של אינטל עד היום כממשיכיו של ה־4004. ביזיקום ייצרה מכונות חישוב המבוססות על שבב זה, ומאוחר יותר התירה לאינטל למכור אותו גם לצרכנים אחרים (כל עוד אינם יצרני מכונות חישוב), תמורת הפחתה משמעותית במחיר שאינטל גבתה ממנה עבור השבב.
לעומת אינטל, מוסטק פיתחה שבב ייעודי, MK6010 המממש את כל הפונקציונליות של מכונת חישוב. השבב נרכש גם הוא על ידי ביזיקום, שייצרה מכונות חישוב המבוססות עליו, כמו ה־Junior, מכונת החישוב הראשונה שהתבססה על שבב יחיד. מכונה זו לא הייתה עדיין "מחשבון כיס" – היא שקלה כ־1.6 ק"ג ודרשה מקור כוח חיצוני. מאוחר יותר, ביזיקום פיתחה מחשבון כיס, שהיה מבוסס על גרסה מתקדמת מעט של השבב (MK6010L). מחשבון זה היה מחשבון הכיס האלקטרוני הראשון בעולם, והמחשבון הראשון שעשה שימוש בטכנולוגיית תצוגה של דיודות פולטות אור, או LED, טכנולוגיה ששלטה בתחום המחשבונים עד שתצוגת גביש נוזלי הופיעה בצורה ובמחיר שהתאימו לשוק זה.
מוסטק לא נותרה היצרנית היחידה שייצרה מחשבון על שבב – תוך זמן קצר חברות נוספות, ובראשן טקסס אינסטרומנטס הציעו גם הן שבבים שמממשים פונקציונליות מלאה של מחשבון, ולזמן מה שוק המחשבונים היה שוק "חם", וחברות רבות נכנסו לשוק זה. תוצאת לוואי אחת הייתה העלמות כמעט מיידית של שוק מכונות החישוב המכניות – יצרניות מכונות חישוב נעלמו כמעט בין לילה. חברת Bowmar האמריקאית ייצרה תצוגות LED, וניסתה לשכנע יצרני מחשבונים להשתמש בתצוגות מתוצרתה, וכשהלקוחות בוששו לבוא, החליטה לייצר את המחשבונים בעצמה, בשימוש בשבבי טקסס אינסטרומנטס. תוך זמן קצר הפכה Bowmar לאחת מיצרניות המחשבונים המובילות, אולי הגדולה מכולן.
חברת טקסס אינסטרומנטס, אחת היצרניות הראשיות של שבבים למחשבונים ומכונות חישוב, החליטה להיכנס לשוק המכשירים בעצמה. ב־1972 החברה הציגה מספר מכונות חישוב שולחניות ומיטלטלות, במחירים שיצרנים אחרים, שלא ייצרו את השבבים בעצמם, התקשו להתחרות בהם, כמו ה־TI-2500 שנמכר ב־$120. היצרנים האחרים של מכונות חישוב האלקטרוניות החלו לעזוב את השוק הזה, לטובת מוצרים אחרים, או בהפסקת פעילות. מגמת ירידת המחירים המשיכה, גם בשוק המחשבונים, וגם משוק זה נפלטו חברות שונות. למשל, חברת Bowmar, אחת היצרניות המובילות של מחשבונים ב־1972, חדלה להתקיים ב־1976. תוך זמן קצר נותרה טקסס אינסטרומנטס היצרנית האמריקאית היחידה של מחשבונים פשוטים, כשלצידה HP עם מחשבונים מדעיים. מתחרותיה של טקסס אינסטרומנטס היו החברות היפניות, ובראשן שארפ.
מגמת המזעור וההוזלה נמשכה: ב־1975 הציגה Pulsar (מיזם משותף של HP וחברת השעונים השווייצרית המילטון) מחשבון מוטמע בשעון יד, ובמהרה יצרנים נוספים הציעו מוצרים דומים. לקראת סוף שנות ה־70 של המאה ה־20 החלו להופיע מחשבונים עם תצוגה מבוססת גביש נוזלי (LCD), שדורשת הרבה פחות הספק מ־LED. גם השבבים, יחד עם ירידה בגודל ועלייה ביכולת, צרכו פחות ופחות הספק חשמלי, כך שניתן היה להשתמש בפחות סוללות, ובסוללות קטנות יותר. הופיעו מחשבונים קטנים יותר ויותר, שצורכים פחות ופחות הספק, במחיר זול יותר ויותר. בשנות ה־80 של המאה ה־20 ניתן היה למצוא מחשבונים בגודל כרטיס אשראי, עם תא סולארי כמקור כוח, שחולקו חינם כמוצר פרסומי לקידום מכירות, מעין "מחזיק מפתחות" אלקטרוני. ב־2017, מחיר אופייני של מחשבון מדעי בארצות הברית, הוא כ־$8.
לדוגמה, מחירים של מחשבונים בין 1973 ל־1978, מתוך הקטלוג של רשת "רדיו שק":
מחשבונים מודרניים
מערכות הפעלה רבות כוללות תוכנת מחשבון, המחקה את פעולתו של מחשבון רגיל או מדעי.
כיום, מחשבונים משולבים בטלפונים סלולריים או בעזרי PDA. ישנם שעוני יד שכוללים בתוכם מחשבון.
תצוגה של מספרים גדולים, כתיב מדעי וכתיב הנדסי
מחשבונים מדעיים רבים תומכים בשני סוגים של תצוגה מדעית – כתיב מדעי וכתיב הנדסי: בכתיב מדעי, החלק השלם של המנטיסה הוא בן ספרה אחת, בין 1 ל־9 (לעולם לא 0), ובכתיב הנדסי, החלק השלם של המנטיסה הוא בין 1 ל־999, והאקספוננט מתחלק ב־3. הסיבה היא שנהוג להשתמש במידות ומשקולות שהן כפולות של 1000 אחת של השנייה: במדידת זמנים נהוג להשתמש בננושנייה, מיקרושנייה, מילישנייה ושניות, במדידת מרחקים משתמשים במיקרון, מילימטר, מטר וקילומטר, במדידת משקל במיקרוגרם, מיליגרם, גרם, קילוגרם וטון, וכן הלאה. בהנדסה לא מקובל להשתמש ביחידות הביניים, כמו סנטימטר ודצימטר. במדעים, נהוג להשתמש ביחידה אחת לכל גודל – פעמים רבות במערכת היחידות הבינלאומית. מחשבונים מדעיים בדרך כלל מאפשרים למשתמש לבחור בין הצגת תוצאות החישוב בכתיב מדעי וכתיב הנדסי.
מודים (אופני פעולה), מקשים רב־שימושיים
מחשבונים מדעיים בדרך כלל מאפשרים למשתמש לבחור בין אופני פעולה שונים, במספר צורות. להלן המודים הנפוצים, ויש מחשבונים שתומכים במודי פעולה נוספים: בדרך כלל מודי הפעולה מופיעים בתצוגה, מעל או מתחת לספרות של התוצאה, כשלכל מוד מקש או מקשים שמעבירים את המחשבון ממוד אחד לשני: למשל, במחשבון שתומך במעלות, רדיאנים או גראדים, יהיה כפתור אחד, כך שלחיצה עליו מעבירה את המחשבון ממעלות לרדיאנים, לחיצה נוספת תעביר את המחשבון לגראד, ולחיצה שלישית תחזיר אותו למעלות. במחשבונים שתומכים בבסיסי ספירה שונים, יש בדרך כלל מקש נפרד לכל בסיס ספירה, כך שלחיצה עליו מעבירה את המחשבון לבסיס ספירה זה, עד שהמשתמש בוחר בבסיס ספירה אחר.
מחשבון כיס מוגבל בגודלו, וכדי שיהיה נוח להפעלה, מספר המקשים מוגבל גם הוא. כדי לתמוך ביותר פונקציות, רוב המחשבים מצוידים במקש אחד או יותר, שבדרך כלל אם כי לא תמיד, מסומנים Shift או 2nd. לחיצה על מקשים אלו משנה את תפקיד המקשים האחרים, ובאופן כזה, מחשבון עם 40 מקשים יכול לתמוך ביותר מאשר 22 פונקציות (11 מקשים מוקדשים לספרות ולנקודה עשרונית, חמישה לפעולות החשבון ולמקש =, ועוד שני מקשים לניקוי). לדוגמה, במחשבון HP-65, יש שלושה מקשים כאלו:, , ו־. באופן זה, המקש של הספרה 4 משמש גם לחישוב מספר הופכי, פונקציית סינוס ופונקציית Arcsin, כשלוחצים על המקש המתאים לפני לחיצה על 4.
מאזיניו
מאזיניו החל את הקריירה בברזיל, ובהמשך שיחק גם באיטליה ובספרד. הוא זכה באליפות ברזיל שלוש פעמים לאורך הקריירה, במדיהן של ואסקו דה גאמה ושל פלמיירס (שתי אליפויות). לזכותו 35 הופעות במדי, הוא ייצג אותה בשני טורנירי מונדיאל, כולל בזכייה בתואר במונדיאל 1994, וכן בשני טורנירי קופה אמריקה, כולל בזכייה בקופה אמריקה 1989.
בשנת 2009 אימן בפעם היחידה בקריירה, כשעמד על הקווים של אריס סלוניקי היוונית.
קריירת משחק
מאזיניו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של סנטה קרוז מעיר הולדתו. עוד כשחקן נוער, עבר למועדון הפאר הברזילאי ואסקו דה גאמה, שם החל את קריירת הבוגרים. הוא שיחק במדי המועדון במשך ארבע עונות, במהלכן כבש שבעה שערי ליגה בקרוב לשמונים הופעות. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות ריו דה ז'ניירו ופעם אחת בגביע גואנברה, ובעונת 1989 הגיעה התקופה של מאזיניו במועדון לשיאה, עם זכייה באליפות ברזיל.
ההצלחה בקבוצה הברזילאית, בנוסף להשתתפותו במונדיאל 1990, הביאה את מאזיניו למעבר לאירופה. לקראת עונת 1990/1991 חתם בלצ'ה מהסרייה א', תחת המאמן זביגנייב בונייק. מאזיניו היה לשחקן מפתח במועדון, ופתח בהרכב בכל 34 משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה, אך לא הצליח לסייע לה לשרוד בליגה, והיא ירדה לסרייה ב' מהמקום ה-15 בטבלה. מאזיניו נותר בסרייה א', ועונה אחר כך עבר לשחק בפיורנטינה, שם שיתף פעולה עם המאמן בן ארצו סבסטיאו לזארוני ועם חברו לנבחרת דונגה. לזארוני סיים את דרכו במועדון לאחר חמישה משחקים, ומאזיניו איבד את המקום הקבוע בהרכב, אליו שב רק בשלהי העונה. הוא סיים את העונה עם 21 הופעות וללא שערים, וסיים את דרכו בקבוצה בתום עונה זו.
לאחר שנתיים באיטליה, שב מאזיניו לברזיל וחתם במדי פלמיירס. במשך שלוש עונות זכה מאזיניו להצלחה אישית וקבוצתית עם פלמיירס. הוא כבש פעמיים ב-127 הופעות במדי המועדון, וההצלחה התבטאה גם בזכייה בתארים. בשלוש עונות בפלמיירס זכה מאזיניו בחמישה תארים, בהם שתי אליפויות סאו פאולו, שתי אליפויות ברזיל, וזכייה בטורניר ריו-סאו פאולו, ששב לפעילות ב-1993 אחרי 27 שנות הפסקה.
מאזיניו נשאר בספרד, ועונה אחר כך חתם במדי סלטה ויגו, שם שיתף פעולה בין היתר עם חיים רביבו הישראלי. סלטה חוותה עונה קשה, שהסתיימה בהישרדות בליגה הבכירה בזכות ארבע נקודות בלבד. עם זאת, מאזיניו עצמו היה לשחקן הרכב משמעותי, ואף שב לכבוש בליגה אירופית לראשונה מאז שכבש במדי לצ'ה שש שנים קודם לכן. הוא שמר על מקומו כשחקן הרכב קבוע גם בשתי העונות הבאות, כשסלטה הפכה לקבוצת צמרת וסיימה במקומות השישי והחמישי, בהתאמה. בנוסף, הוא היה לחלק ממסעה המרשים של סלטה בגביע אופ"א בעונת 1998/1999, שהסתיימה בהעפלה לרבע גמר המפעל. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה, בה סיימה סלטה במקום השביעי, איבד מאזיניו, אז כבר בן 33, את מקומו בהרכב הקבוצה. הוא רשם שש הופעות ליגה בלבד, מתוכן רק אחת בהרכב הפותח, ובתום העונה חתם את דרכו בת ארבע העונות במועדון עם שמונה שערי ליגה ב-114 הופעות. את הפרק הספרדי בקריירה חתם מאזיניו בלאלצ'ה מליגת המשנה הספרדית. הוא שיחק בקבוצה במשך חצי עונה, בה רשם 17 הופעות ליגה.
לאחר חצי עונה באלצ'ה, שב מאזיניו לברזיל וחתם במדי ויטוריה מהליגה הבכירה, במדיה ערך 15 הופעות ליגה. הוא פרש ממשחק פעיל בתום אותה שנה, בגיל 35.
נבחרת ברזיל
הקריירה הבינלאומית של מאזיניו החלה בנבחרת האולימפית של ברזיל, כשנכלל בסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול (1988). מאזיניו לא שותף כלל במהלך הטורניר, אך היה לחלק מהסגל שזכה במדליית הכסף האולימפית לאחר הפסד בגמר לברית המועצות. כשנה לאחר מכן, ב-10 במאי 1989, רשם מאזיניו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל, במשחק ידידות מול.
פחות מחודשיים אחר כך, זומן מאזיניו על ידי המאמן סבסטיאו לזארוני לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1989, שהתקיים בברזיל. בשלב הבתים הראשון שותף מאזיניו בשלושה מארבעת משחקי המארחת, מתוכם פתח בשניים. בבית הגמר כבר תפס את המקום בהרכב בכל שלושת המשחקים, ושיחק לכל אורכם בדרך לזכייתה של ברזיל בתואר. שנה לאחר מכן, זומן מאזיניו על ידי לזארוני לסגל ברזיל לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. בניגוד לטורניר הקופה, ברזיל הודחה כבר בשמינית הגמר, ומאזיניו כלל לא שותף בטורניר. הוא שב להיות שחקן הרכב תחת פלקאו בקופה אמריקה 1991, בו שותף בשישה מתוך שבעה משחקים כשנבחרתו סיימה כסגנית האלופה. לאחר טורניר הקופה ומינויו של קרלוס אלברטו פריירה לתפקיד המאמן, איבד מאזיניו את מקומו בסגל הברזילאי. הוא לא שותף במשחקי הנבחרת במשך כשנתיים וחצי, ושב לסגל של פריירה רק חודשים ספורים לפני טורניר מונדיאל 1994.
המונדיאל בארצות הברית היה לטורניר והמוצלח ביותר של מאזיניו במדי ברזיל. מאזיניו, שלא שותף כלל במשחקיה של ברזיל במונדיאל הקודם, זכה הפעם ליטול חלק משמעותי בטורניר הגמר. במשחק הראשון של שלב הבתים עלה מהספסל במקום דונגה בדקות הסיום בניצחון 2-0 על. הוא לא שותף כלל בניצחון 3-0 על ועלה לשחק בפתיחת המחצית השנייה במשחק הנעילה של שלב הבתים, שוויון 1-1 מול. ברזיל סיימה ראשונה בבית ועלתה לשמינית הגמר, ולראשונה עלה מאזיניו בהרכב ברזיל במונדיאל, כשנבחרתו גברה על המארחת 1-0. מאזיניו שמר על מקומו בהרכב ברבע הגמר, בו ניצחה ברזיל את בתוצאה 3-2. במשחק זה חגג עם רומאריו ועם בבטו את חגיגת העריסה, שהפכה לאחת מהתמונות המפורסמות מהטורניר. בחצי הגמר גברה ברזיל 1-0 על שוודיה במפגשן השני באותו הטורניר, והבטיחה את מקומה בגמר. מאזיניו פתח, והוחלף במחצית המשחק. במשחק הגמר, עלה מאזיניו בהרכב הפותח, כשברזיל גברה על בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 0-0 בסיום ההארכה. בעקבות הניצחון זכתה ברזיל בתואר אלופת העולם בכדורגל.
גמר המונדיאל היה למשחקו האחרון של מאזיניו במדי ברזיל, והוא סיים את דרכו בנבחרת עם 35 הופעות. לאחר הטורניר, הצטרף למאמנו בנבחרת וביחד עברו השניים לקבוצת ולנסיה הספרדית.
קריירת אימון
קריירת האימון הקצרה של מאזיניו החלה בינואר 2009, אז התמנה לתפקיד מאמן אריס סלוניקי היוונית. הוא הצליח להוביל את הקבוצה למקום השישי, ופתח עמה את עונת. בנובמבר 2009, לאחר שהשיג שלושה ניצחונות בלבד בתשעת משחקי הפתיחה של העונה, סיים מאזיניו את תפקידו והוחלף בהקטור קופר.
חיים אישיים
מאזיניו נשוי לוולריה, שחקנית כדורעף לשעבר. שני בניו של מאזיניו, טיאגו (יליד 1991) וראפיניה (יליד 1993), הם כדורגלנים. השניים החלו את הקריירה הבוגרת במדיה של ברצלונה הספרדית, ושניהם היו לכדורגלנים בינלאומיים. טיאגו ייצג את ספרד החל מגילאי הנוער ועד לנבחרת הבוגרת, בעוד ראפיניה החל את דרכו בנבחרות הצעירות של ספרד, אך עבר כבר בגילאי הנוער לייצג את ברזיל.
רוגבי
רוגבי הוא משחק כדור קבוצתי. מטרת המשחק היא לצבור נקודות במספר רב יותר מהקבוצה היריבה על ידי הנחת הכדור במנחת ("טריי זון") - שטח ברוחב 70 מטרים מאחורי קו הרוחב של המגרש (קו השער/קו המנחת) בצד של הקבוצה היריבה, ובעיטת הכדור לחלקו העליון של שער בצורת האות הלטינית H.
כדור המשחק אליפטי, בדומה לכדור פוטבול, אך הוא מגיע בצבעים שונים, הוא גדול יותר ורחב יותר בבסיסים, ועשוי מגומי ולא מעור (כפי שנהוג בפוטבול אמריקאי).
למשחק מספר גרסאות, וכולן משוחקות על מגרש בגודל 100 מטר על 70 מטר. בכל אחד מקצות המגרש מוצב שער (רוחב השער וגובה הקורה הם כשל שער בכדורגל, מה שמאפשר לשחק רוגבי גם במגרשי כדורגל על ידי הוספת שתי אנטנות בפינות העליונות של כל שער).
הגרסה הנפוצה ביותר היא רוגבי יוניון - משחק בהשתתפות 15 שחקנים האורך 80 דקות. גרסה זאת משוחקת ברוב הליגות וברוב האליפויות לקבוצות ולמדינות. גרסה שנייה היא רוגבי שביעיות (14 דקות). גרסה זו היא אולימפית החל מ-2016, והיא מאפשרת עריכת טורניר שלם במשך יומיים או שלושה ימים. בנוסף לשתי גרסאות אלו קיימות מספר גרסאות נוספות, דוגמת רוגבי ליג שמשוחק בעיקר בצפון אנגליה ובאוסטרליה (13 שחקנים), ורוגבי עשיריות שפופולרי באינדונזיה ובדרום-מזרח אסיה.
חוקי המשחק
ברוגבי אסור למסור או להפיל את הכדור קדימה, אלא רק אחורה או באותו קו רוחב. מותר לבעוט את הכדור קדימה, אך במצב זה רק השחקן אשר בעט בכדור והשחקנים שהיו מאחוריו ברגע הבעיטה רשאים להשתתף במהלך (חוק הנבדל). במידה והשחקן הבועט עקף במהלך הריצה שחקן אחר, יכול גם השחקן הנעקף לגעת בכדור. שחקנים שהיו לפני הבועט מנועים מלגעת בכדור; הם צריכים לחזור לאחור עד שהבועט או שחקן שהיה מאחוריו יעקוף אותם.
במהלך ההתקפה, לקבוצה המגנה מותר לנסות להפיל את השחקן המחזיק בכדור, תחת מגבלות רבות: מותר לדחוף את היריב דרך הידיים והכתפיים בלבד, אסור לגעת בו מעל גובה כתפיו, ויש לאחוז בו עד הגעתו לקרקע. גם לשחקן המחזיק בכדור מותר לדחוף את שחקני הקבוצה היריבה על מנת להתקדם, ומותר לו להשתמש בידו כדי להדוף אותם (גם מעל גובה כתפיהם), אך לא כדי לדחוף אותם בכוח. אם השחקן נפל (על פי החוקים, אם אחת הברכיים שלו לפחות נוגעת בקרקע) עליו להניח את הכדור על הדשא או למסור אותו באופן מיידי.
תל (ראק)
כאשר שחקן המחזיק בכדור נופל ובוחר לא לנסות למסור, הוא מחויב להניח את הכדור על הקרקע ולא לגעת בו, כך שיהיה חופשי לשתי הקבוצות. (לרוב מניח השחקן את הכדור בצד הקבוצה שלו.) בשביל שמצב ייחשב לתל צריך לפחות עוד שחקן אחד מאחת הקבוצות לעמוד על רגליו מעל הכדור. במצב כזה השחקן שעל הרצפה הופך להיות "שער": לאף שחקן אסור לעקוף אותו כדי להגיע לכדור; השחקנים צריכים לעבור מעליו. קווי הנבדל נקבעים על ידי חלק הגוף האחורי ביותר של השחקן האחורי ביותר שמחובר לתל בכל צד; כל שחקן שאוחז בשחקן המשתתף בתל נחשב לחלק מהתל. כל עוד שחקנים משתי הקבוצות משתתפים בתל, אסור לגעת בכדור עם הידיים, והם חייבים לנסות להישאר עומדים. כאשר הכדור יוצא מהתל הוא חופשי לכולם ובכך מתבטלים קווי הנבדל.