cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לילית אפורה
מאפיינים גופניים
מופע נוצותיה מסייע לה להתמזג בנוף החורפי של בית הגידול שלה, המאופיין בגזעים ובענפים אפרפרים לבנים העטויים בחזזיות. פרצוף השמע הבהיר שלה הוא הגדול מבין פרצופיהם של שאר הדורסים. את מרכז פניה מקיפים שישה או יותר מעגלים קונצנטריים חומים. עיניה צהובות ומוקפות בחצאי סהר שחורים, ואלו מוקפים בחצאי סהר לבנים גדולים יותר, היוצרים צורת X שקצותיו מעוקלים כלפי חוץ. המקור בגווני שנהב עד צהוב. הוא מוקף בנוצות שחורות הנראות כזקן ומשני צדדיו נוצות לבנות שצורתן כצורת שפם. בשל כך, מכונה הלילית בשפה הגרמנית בשם Bartkauz שמשמעותו "ינשוף מזוקן". מתחת לפניה מופיעים שני כתמים לבנים אופקיים וביניהם כתם שחור, הנראים כמין סינר התוחם את צווארה. הנוצות שבראשה ובחלקו העליון של גופה בגווני אפור. הן מעוטרות בצפיפות בפסים ובכתמים חומים ולבנים בלתי סדירים. מעורפה ומטה העיטורים צפופים פחות ומאופיינים בפסים אנכיים כהים. בטנה בהירה יותר ומפוספסת בגוונים כהים.
היא נחשבת לינשוף פרימיטיבי יחסית למרבית ינשופי צפון אמריקה האחרים, הואיל וחלק מהפרטים נולדים עם טפרים או הקרנות דומות במפרק כף היד של הכנף. אולם, בניגוד להואצין הדרום אמריקאי ולטוראקיים האפריקאים להם מבנים דומים, לטפריה אין תפקיד ממשי כמסייעי טיפוס ותנועה. בשל כך, סביר כי תוספות אלו הן שרידי איברים קדומים, הדומים לאלו של הדינוזאורים המנוצים המעופפים.
התנהגות
גודל גופם ומשקלם של הלילית האפורה ושל רבים ממיני דורסי הלילה, מאפשרים להם לעוף בקלילות. מערכת שיווי המשקל של הלילית האפורה מאפשרת לה לעמוד ביציבות גם על ענפי עץ דקיקים הגדלים בצמרתו.
כרוב דורסי הלילה, וכנובע משמם, הלילית האפורה פעילה בעיקר בשעות הלילה, ולעיתים גם בדמדומי הערב ולפני עלות השחר. בעונת הרבייה היא פעילה לעיתים גם בשעות היום. בזמן מנוחה, היא מצטנפת על ענפי עץ, לרוב בסמוך לגזעו או לחופתו, ומקפלת קמעה את פרצוף השמע שלה כדי להסתוות באופן אופטימלי.
צלילים
קריאת הזכר נמשכת בין 8–10 שניות ומורכבת מרצף של 10–12 המיות רכות ועמומות מעט, והמרווח ביניהן הוא כ-0.6 שניות. קריאתו מתחילה באופן חרישי ובהדרגה מתווספות לה עוד ועוד המיות. המיית הזכר יכולה להישמע בלילות שקטים עד מרחק של כ-400 מטרים. לזכר צורה נוספת של ביטוי קולי, שאותו הוא משמיע לעיתים קרובות ליד הקן, כאשר הוא מביא לבת זוגו מזון או כאשר הוא מתעתד להזדווג איתה. תקשורת זו נשמעת אף היא כרצף המיות עמוקות, אך מהירות יותר.
קריאת הנקבה דומה לזו של הזכר, אך היא צרודה למדי וצלילה גבוה יותר. קריאה זו שכיחה אצל נקבות רווקות ולפעמים מושמעת גם בעת ההזדווגות. היא משמיעה מעין ציוץ כאשר היא מפצירה בזכר להגיש לה מזון או כשהיא מנסה לתקשר עם פרט רחוק ממנה.
הגוזלים מפיקים צווחות בנות הברה או שתיים, והבוגרים משמיעים צלילים נוספים שהם קרקורים, ציוצים וקולות גרוניים.
טריטוריה ונדידה
גודל הטריטוריה של הלילית האפורה מותנה בכמות המזון המצויה בשטח, בצורת השטח ובגורמים נוספים. במקרים אחדים תועדו טריטוריות שגודלן נע בין 10 ל-25 קמ"ר, ומנגד תועדו טריטוריות קטנות יותר בגודל 2.6 קמ"ר ואף בגודל 0.47 קמ"ר. ללילית האפורה אין נטייה לנדוד, אלא לדור במקום מסוים לאורך זמן, כל עוד המזון מצוי בו. הצורך לנדוד מושפע מהתנודות בגודל אוכלוסיית הטרף המצוי בקרבתה: בתקופות חורפיות שבהן ניכר מחסור בטרף, היא תרה אחר מקום שבו הטרף מצוי בשפע רב יותר, ולפיכך היא משתקעת באזורים המרוחקים מגבולותיה הרגילים. ניתן למצוא אותה במקומות שונים, כגון במדינת ניו יורק, בצפון נורווגיה, בדרום פולין, באוקראינה ובצפון-מזרח גרמניה.
תיעוד מספר ממצאים של נדידת הלילת האפורה
בעונת החורף הלילית האפורה נוטה לעבור מבתי הגידול הרגילים שלה ולשהות בקרבת בתי חוות וכרי דשא.
כאשר היא מותקפת או כשפולש חודר לשטחה, מעדיפה הלילית האפורה לעופף אל מחסה המצוי בנבכי היער ולא להיאבק. אם אינה מצליחה להתחמק ממנו, היא פורשת ומנמיכה את כנפיה, מקישה במקורה ומנפחת את נוצותיה כדי לשוות לעצמה חזות מאיימת. בימי החורף שבהם המזון מלוקט בדוחק, מפגינה הלילית האפורה התנהגות לוחמנית המסייעת לה להבריח דורסים אחרים, ולעיתים אף להרוג אותם.
תזונה
בשל גודלה, מתמחה הלילית בציד נברנים – מכרסמים קטנים הדומים לעכבר, המהווים כ-98% מהתפריט שלה. במניטובה, אחת מפרובינציות קנדה, היא ניזונה בעיקר מנברן השדות מהמין Microtus pennsylvanicus. עם זאת, במקומות שבהם הנברנים אינם מצויים, מהווים בעלי חיים אחרים את חלק הארי של מזונה: בקליפורניה לדוגמה, היא ניזונה מחולדי שק, הגדולים באופן ניכר מנברנים. לעיתים טורפות הליליות חדפים ולעיתים נדירות גם ציפורים אחרות, צפרדעים וחסרי חוליות כגון חיפושיות, ואף פגרי יצורים גדולים יותר.
בדומה לדורסי לילה אחרים, מעדיפה הלילית האפורה לשחר לטרף ממקום גבוה. היא משקיפה לעבר שטח הציד שבקרבתו היא אורבת, ומאזינה לסובב אותה בעזרת פרצוף-השמע הגדול שלה. חוש שמיעתה החד מאפשר לה לאתר את מיקומו המדויק של הטרף, גם אם הוא חבוי תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ ובמרחק 30 מטרים. חוש הראייה שלה חד אף הוא, והיא מסוגלת להבחין בטרף הנמצא במרחק של עד כ-90 מטרים ממנה.
כאשר הלילית מאתרת טרף אפשרי, היא דואה מעליו מספר רגעים, מתנפלת עליו בצלילה, לופתת אותו ברגליה ומסתייעת בטפריה השחורים והארוכים כדי ללפות שטח נרחב מגופו. יש בכוחה לשבור קרום שלג המסוגל לשאת אדם שמשקלו כ-80 קילוגרמים, ובכוחה לחדור לעומק של כ-45 סנטימטרים. בזמן הצלילה מותירה הלילית האפורה סימנים על השלג באמצעות כנפיה, המעידים על הימצאותה באזור.
לילית אפורה יחידה מסוגלת לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה. כאשר היא חשה רעב, החשש שלה מבני אדם פוחת. דוגמה מובהקת לכך היא תיעוד של לילית אפורה מפנסילבניה שצדה טרף סמוך מאוד לקרבת בני אדם, ואף הסכימה ליטול מידיהם פגרי עכברים שהוצעו לה.
רבייה
תהליך החיזור של הזכר אחר הנקבה, מתבצע כאשר הלה נושא בפיו בשר ציד בתקווה כי הנקבה תיאות לקבל את מנחתו. אם תקוותו מתממשת, נוצר ביניהם קשר שבמהלכו הם מזדווגים. רוב בני הזוג הם מונוגמיים כל עוד נמשכת עונת הרבייה. הם מצטנפים יחדיו על ענפי העץ ובדרך זו הם מפגינים את חיבתם זה לזה.
מין זה אינו בונה את קיניו בעצמו, כך שזוגות רבים של ליליות אפורות נוטים לקנן בקינים שננטשו על ידי עופות אחרים, כגון העקב, הנץ גדול והעורב השחור. על אף שהלילית אינה צריכה להשקיע מאמץ בבניית הקן, שכרה יוצא בהפסדה, שכן לעיתים קרובות הביצים נשברות כתוצאה מנפילתן ממבנהו הרעוע של הקן הנטוש, שאינו עומד במעמסת הקינון. לכן, כאשר היא מוצאת מקומות קינון כגון גזע עץ שבור, סבך הנוצר ממחלת הצמחים מטאטא המכשפה, וקינים שנוצרו על ידי אדם, גוברים הסיכויים להישרדות מקום הקינון. לעיתים רחוקות היא מקננת גם על סלעים, בתוך גומחות בקרקע הסמוכות לגזע עץ, על גבי ערימות חציר ובמבנים. כשהמזון אינו מצוי בשפע, זוגות אחדים מעדיפים לא לקנן כלל.
הטלת הביצים נעשית בדרך כלל בין מחציתו של חודש מרץ לחודש אפריל, ולפעמים יכולה להתמשך עד חודש יולי. גודל התטולה הוא לרוב כ-3 עד 6 ביצים. צבען צחור כשלג ומשקלן כ-50 גרם. בדומה לגודלה של הטריטוריה, כך גם גודל התטולה מושפע אף הוא מזמינות המזון. לפיכך ציפור רעבה שבחרה לא לנדוד, עלולה לספק תטולה קטנה במיוחד, או להימנע מרבייה כלל וכלל. הטלת הביצים בקן, מתבצעת בהפרש של יום עד שלושה בין אחת לשנייה. הנקבה נשארת בקן ודוגרת באופן רצוף על הביצים. כעבור חודש, בוקעים הגוזלים במרווחים שווים למרווחים שבהם הוטלו הביצים. הטיפול בצאצאים נעשה בשיתוף פעולה בין הזכר לנקבה: לאחר ההטלה היא מגדלת את גוזליה, ועוזבת אותם רק כדי לעשות את צרכיה ולפלוט צנפות. הזכר יוצא לתור אחר מזון, ובחזרתו הוא מאחסן את עודפי המזון על שפת הקן. במשך תקופת הקינון משפחת הלילית האפורה צורכת כ-15 עד 25 נברנים ביום. על כן, כדי לשמר את כוחותיו, ניזון הזכר מטרף בגודל קטן, ואת רוב הטרף הגדול שלכד הוא מביא לקן. הנקבה חותכת פיסות קטנות מן הטרף ומאכילה את הגוזלים. עם גדילתם נאלץ הזכר לצוד אף במשך היום כדי לספק את דרישות בני משפחתו. כאשר אינו תר אחר טרף, הוא נח בעלוות עץ סמוך.
הגוזלים נולדים עיוורים. פלומתם לבנה, עורם ורוד, גוון עיניהם צהוב בהיר ומשקלם כ-40 גרם. הם פוקחים את עיניהם בהגיעם לגיל ארבעה עד שישה ימים. במשך הזמן מופע הנוצות אפור יותר, ומוכתם בלבן, וכן פניהם עוטות גוון אפור כהה. במשך השבועיים הראשונים לחייהם, אמם מקפידה על ניקיון הקן. היא בולעת שאריות מזון, קליפות ביצים, צנפות ואת לשלשת גוזליה.
עם הגיעם לגיל שבועיים משקלם מגיע לכחצי קילוגרם, ובסביבות מחציתו השנייה של החודש הראשון לחייהם (20–29 יום), הם מוסיפים כ-100 גרמים למשקלם ומתחילים לחקור את סביבת הקן, אף על פי שאינם מסוגלים עדיין לעוף. הם יוצאים בהדרגה מהקן, כיוון שכל אחד מהם בוקע בזמן אחר ונמצא בשלב התפתחותי שונה. הגוזלים צועדים בעידוד האם על שפת הקן, טופחים בכנפיהם ואוחזים בקצותיו עם טפריהם, עד אשר הם אוזרים אומץ וקופצים ממנו. בדרכם חזרה הם מפעילים את כושר הטיפוס שלהם, כיוון שהם נאלצים לשוב לקן במעלה העץ. אמם מגוננת עליהם בחירוף נפש, ומרחיקה באיומים כל פולש. אם איומיה נופלים על אוזניים ערלות, מצטרף הזכר לפעילות והם מסתערים יחדיו על כל יצור המהווה סכנה לגוזליהם. בני זוג נצפו תוקפים עורבים שחורים ליליות אפורות, עקבים אדומי-זנב, ניצים גדולים, אוחים ענקים, קויוטים ואף בני אדם.
הזכר מתחיל להאכיל את הגוזלים בעצמו באופן הדרגתי, בשעה שהנקבה מחפשת טרף לעצמה או מסייעת לו. בשבוע החמישי או השישי לחייהם מסוגלים הגוזלים לעוף היטב, ובעת ההיא אמם עוזבת את הקן ומותירה אותם תחת השגחת האב אשר ממשיך להאכילם עד השבוע ה-13–20 לחייהם, שבו הם כבר עצמאים לחלוטין ומסוגלים ללכוד את מזונם בעצמם. במהלך שנתם הראשונה, הופכים הגוזלים לבוגרים מבחינה מינית, עם זאת הם נשארים בקרבת הקן עד גיל 4–5 חודשים. כאשר ניסיון הקינון אינו צולח, מנסה הנקבה לעיתים להזדווג פעם נוספת. (לא ידוע אם היא מזדווגת עם הזכר הראשון). פעולה זו תלויה במצבה הגופני ובכמות המזון המצויה בבית גידולה.
חוקרי הלילית האפורה גילו התנהגות חריגה בקרב מספר זוגות. במקרה אחד, בני הזוג העדיפו להשקיע מאמץ רב בגידול גוזל עיוור, ובמקרה אחר סעדה הנקבה גוזל פצוע עד שהיה מסוגל לעוף. במקרה אחר, הניחו החוקרים גוזל נטוש סמוך לקן, בתקווה כי בני הזוג יאמצו אותו. לאחר יומיים החל הזכר להאכיל את הגוזל כאילו היה בנו. התנהגות זו מוגדרת כחריגה במיוחד בעת מחסור. כאשר מקורות המזון מצומצמים, מעדיפים בני הזוג את הגוזל החזק והגדול על פני אחיו החלש והקטן, כדי לאפשר לפחות את הישרדותם של חלק מבני הקן.
איומים ושימור
על פי איגוד השימור העולמי (IUCN), מצב שימור המין נכון לשנת 2012, מוגדר "ללא חשש", בשל תפוצתו רחבת הידיים ויציבות האוכלוסייה. עם זאת, תת-המין S. n. yosemitensis, אשר אוכלוסייתו מונה כ-200 עד 300 פרטים, מוגדר על ידי "מחלקת חיי הבר והדגה של קליפורניה" (California Department of Fish and Wildlife) כמין הנתון בסכנת הכחדה. בשנת 2004 מנתה האוכלוסייה העולמית כ-60,000 פרטים בערך: האוכלוסייה האירואסייתית מנתה כ-4,400 זוגות, ובחורף 2004–2005 דווח במינסוטה על קיומם של כ-10,000 זוגות, כמות ההופכת את תת-המין הצפון אמריקני לשכיח ביותר.
המין מוגן בחוק הפדרלי של ארצות הברית ובחוק המדינתי של אלסקה. במקומות אחדים, זוכה הלילית לתמיכה באמצעים שונים, כגון הקמת קינים מלאכותיים – שיטה שזכתה להצלחה בשוודיה ובקנדה.
השימוש בחומרי הדברה וכריתת עצים, הם גורמים נוספים המאיימים על גודל אוכלוסיית הלילית האפורה ביערות הצפון. כאשר הבירוא מנוהל באופן יעיל, מצליחה הלילית האפורה להסתגל לתנאי המחיה הסובבים אותה. על פי אחת מתוכניות השימור במניטובה, חוטבי העצים אינם כורתים את העצים הנמצאים מסביב לעץ הקינון והם דואגים להותיר מקבצי עצים המחוברים במסדרונות אקולוגיים.
הלילית האפורה משמשת כטרף לאויבים רבים: האויב העיקרי שלה הוא אוח וירג'יניה, אשר כבד ותוקפני ממנה ונוטה לתקוף כאשר קיים מחסור בטרפו – ארנבת השלג (Lepus americanus) ומיני שכוויים. כמו כן, חייה וחיי צאצאיה מאוימים גם על ידי הנץ הגדול, העקב רחב-הכנפיים (Buteo platypterus), העקב אדום הזנב, הדוב השחור האמריקני, העיט הזהוב, הדלק האמריקני (Martes americana), השונר הקנדי והעורב השחור. אויבים נוספים המאיימים עליה, הם מחלות קטלניות כגון קדחת מערב הנילוס.
בתרבות, אטימולוגיה ויחסיה עם האדם
שמה המדעי Nebulosa נגזר מהמילה הלטינית Nebulosus שמשמעותה "ערפילי". כמו כן, היא נושאת כינויים נוספים המתייחסים למספר מאפיינים: מאפיינים פיזיים ומקום מגורים כגון "ינשוף מזוקן", "ינשוף מנומר", "ינשוף מפויח", "ינשוף האֵפֶר", "ינשוף לפלנדי" ו"ינשוף האשוחית". אמונות מיסטיות הקשורות בה כגון "שד יערות הצפון", "ינשוף הרפאים" ו"הרוח האפורה".
הלילית האפורה הוכרזה כציפור הרשמית של מניטובה, קנדה. קהילת דוברי שפות האתבסקה באלסקה, מתייחסת ללילית האפורה, המכונה בפיהם Nuhl-tuhl ("מהלך כבד"), כמקור מזון איכותי, בשל השומן שהיא צוברת במהלך החורף. לפי המסורת שלהם, רק לזקני הקהילה מותר לאכול את הלילית. על פי אמונתם, צעירים האוכלים אותה, נדונים לגדילה מהירה ומוות.
לילית זו תורמת לאיזון אקולוגי בכך שהיא מדללת את אוכלוסיית המכרסמים המזיקה ליבולי החקלאים. היא מהווה מקור משיכה לצפרים רבים מרחבי העולם, המתייחסים אליה כאל מין נדיר לצפייה.
צ'ארלס ספנסר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הכוחות המזוינים של ספרד
הכוחות המזוינים של ספרד (בספרדית: Fuerzas Armadas Españolas, FFAA) הם הכוח הצבאי של ספרד. הכוחות אחראיים להגן על שלמות הממלכה. הם מורכבים מהצבא, חיל הים וחיל האוויר. מלך ספרד הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים. הכוחות הם חברים פעילים בנאט"ו, יורוקורפס, היחידות הצבאיות של האיחוד האירופי ומהווים חלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם.
היסטוריה
במהלך המאה ה-15 וה-16, ספרד הפכה להיות הכוח הצומח באירופה, עם מסעותיו של כריסטופר קולומבוס שהוביל את ספרד להשגת אדמות רבות באמריקה. במהלך שלטונתם של קרלוס השני ופליפה השני, הגיעה האימפריה הספרדית לשיא כוחה והשתרעה על פני 19.4 מיליון קמ"ר, כ-13% מפני כדור הארץ. מלחמת שלושים השנים והבעיות הכלכליות החלישו את השלטון הספרדי עד אמצע המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 בית בורבון שיקם את הכלכלה והצבא הספרדי באמצעות סדרת רפורמות, בעיקר בהובלת קרלוס השלישי. ספרד תפקדה היטב במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמת אוזנו של ג'נקינס ובמלחמת הירושה האוסטרית ובקרבות נוספים הודות לרפורמה שבוצעה.
בשל המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19, נכבשה ספרד על ידי צבאות צרפת. כתוצאה מכך צבאה נחלש וחוסר היציבות הפוליטית הביא לכך שספרד איבדה את רוב המושבות שלה.
כיום
הכוחות המזוינים של ספרד הם כוחות קבע עם 123,300 חיילים בשירות ו-16,400 חיילי מילואים נכון לשנת 2012. בנוסף משרתים עוד כ-80,000 במשמר האזרחי הספרדי שנמצא תחת שליטת שר ההגנה בעיתות חירום לאומיות. תקציב הביטחון עומד על 5.71 מיליארד אירו נכון ל-2015, והוא מהווה גידול של אחוז אחד ביחס לשנה שעברה. יחידות שנותנות שירותים לככלל הצבא אוחדו לקורפוס המשותף של הכוחות המזוינים של ספרד. בשנת 2005 הוקמה היחידה הצבאית למצבי חירום לטיפול בהשלכות אסונות טבע.
צבא
הצבא הספרדי מורכב מ-15 חטיבות פעילות. בראש הצבא עומד מלך ספרד. חיילי הרגלים יכולות מגוונות והגדודים מחולקים בהתאם לפעילויות: חיל רגלים ממוכן, חיל רגלים קל ותקיפה אווירית.
הצי הספרדי
הצי שכפוף לראש הצי הספרדי הממוקם במדריד, מחולק ל-4 אזורי פיקוד: אוניית הדגל של הצי הספרדי היא אוניית סער אמפיבית Juan Carlos 1 המשמשת גם כנושאת מטוסים. בנוסף הצי מכיל 2 אוניות תובלה אמפיביות, 11 פריגטות, 3 צוללות, 6 ציידות מוקשים, 23 סירות סיור, ומספר ספינות עזר. נכון לשנת 2012, כוח האדם בצי הספרדי עומד על 20,800 אנשים.
נחתים
הנחתים הספרדים (Infanteria de Marina) של הצי הספרדי, הם הנחתים הוותיקים ביותר בעולם. הם מורכבים מ-5,000 חיילים המחולקים לכוחות הגנה וכוחות נחיתה.
חיל האוויר הספרדי
לחיל האוויר 10 טייסות קרב שכל אחת מכילה 18–24 מטוסים. חיל האוויר פועל מ-15 בסיסי חיל אוויר ברחבי ספרד. כלי הטיס מגוונים החל ממטוסי קרב ועד מטוסי תובלה, מטוסי נוסעים ומסוקים ובסך הכל כ-450 כלי טיס (130 הם מטוסי קרב, כולל יורופייטר טייפון).
אלי הורביץ (מרידור)
ביוגרפיה
הורביץ הוא יליד ירושלים, בן יאיר ופרופ' חגית הורביץ ונכדם הבכור של אליהו ורעננה מרידור. הוא בוגר המגמה המזרחנית בבית הספר הגימנסיה העברית רחביה ובעל תואר שני בהצטיינות מבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. עבודת-הגמר של הורביץ 'הדרג הצבאי של חזבאללה: דיוקן חברתי', התפרסמה בידי מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון. במחקר זה, אשר שימש בסיס למחקרים נוספים ברחבי העולם, הורביץ אסף וניתח את סיפור חייהם של לוחמי חזבאללה שמצאו את מותם. הורביץ מצא שבניגוד לדימוי המקובל, אנשי חזבאללה אינם מגיעים ממשפחות עניות, אדוקות או נעדרות השכלה.
בין השנים 1988–1999 כיהן הורביץ בשורה של תפקידים כקצין ביחידה מובחרת בצה"ל ולאחר מכן שימש עוזרו של יושב-ראש וועדת חוץ וביטחון של הכנסת.
בין השנים 2000–2011, הורביץ שימש משנה למנכ"ל של יד הנדיב, הקרן הפילנתרופית של משפחת רוטשילד בישראל. בתקופה זו הוא הוביל הקמה של מוסדות חינוך ותרבות וכן מיזמים חברתיים ומדעיים, ובהם המכון הישראלי למנהיגות בית ספרית (אבני ראשה), תוכנית נחשון לחונכות מרחוק של תלמידים בפריפריה ומיזם גיידסטאר להגברת השקיפות של עמותות בישראל.
בשנת 2004 כיהן הורביץ כנציג יד הנדיב בוועדה לשינוי מעמד הספרייה הלאומית, בראשותו של שופט בית המשפט העליון לשעבר, פרופ' יצחק זמיר.
בשנת 2011, הורביץ הצטרף להקים ולנהל את קרן טראמפ, קרן פילנתרופית הפועלת לשיפור הישגי החינוך בישראל באמצעות השקעה בהוראה איכותית בבתי הספר בתחומי המתמטיקה והמדעים ונחשבת לעומדת מאחורי היוזמה להכפלת מספר בוגרי חמש היחידות במתמטיקה. במסגרת זאת יזם את הקמת "מנהלת הייטק להוראה" המכשירה במוסדות האקדמיים מאות מורים חדשים מדי שנה לתחומי המתמטיקה והמדעים, את "התיכון הווירטואלי" שבו לומדים מרחוק כאלף תלמידים מהפריפריה לבגרות ברמת חמש יחידות, את "רשת ערי מצוינות" שמאגדת 52 רשויות מקומיות שמפעילות תוכניות עירוניות לקידום לימודי המתמטיקה ומדעים, ואת יוזמת "חמש פי שניים" שבה חברים כ-100 ארגוני חינוך וחברות הייטק הפועלים יחדיו לחיזוק המצוינות בחינוך המדעי והטכנולוגי בישראל.
בשנת 2012, הורביץ הצטרף כחבר הוועד המנהל של תנועת הכל חינוך, תנועה ציבורית הפועלת לחיזוק החינוך הציבורי בישראל ולצמצום פערים בחינוך. באותה שנה נבחר על ידי המגזין דה-מרקר למקום ה-87 ברשימת "100 המשפיעים בישראל". בשנת 2014 מונה על ידי ממשלת ישראל לחבר בוועד החינוך ('המועצה הלאומית לחינוך'), הגוף המייעץ לשר החינוך לפי חוק, בטרם השר משתמש בסמכויותיו. בשנת 2015 נבחר על ידי העיתון ידיעות אחרונות לרשימת "50 המשפיעים החברתיים של ישראל". בשנת 2016 נבחר למקום ה-57 ברשימת "100 המשפיעים בישראל" של המגזין דה-מרקר.
החל משנת 2016, הורביץ עורך ביחד עם פרופ' יורם הרפז, סדרת ספרים תחת הכותרת 'הוראה איכותית'. הסדרה מציגה בפני הקוראים הישראלים תרגומים לעברים של ספרים מהעולם שנחשבים כפורצי-דרך בשדה החינוך. הסדרה כוללת עשרה ספרים, פרי עטם של מייקל פולן, אנדי הארגריבס, ג'ון האטי, דייוויד פרקינס, דאגלס ניוטון, ואחרים. בשנת 2020 פרסמו הורביץ והרפז את הספר "חינוך בצומת " שבו כתבו עשרות אנשי חינוך ישראלים את חזונם לחינוך בישראל לשנים הקרובות.
מאז 2007 הורביץ כותב בלוג חברתי בשם הדור הרביעי, הנקרא בשם מאמר שפרסם בו. במאמר זה התווה הורביץ קווים לעלייתו של דור צעיר חדש בישראל, אשר יתפוס את מושכות העשייה החברתית והציבורית. המאמר מציג את סדר היום האזרחי, חיפוש הזהות הישראלית והשימוש בטכנולוגיה כמשולש המכונן של דור ילידי שנות השבעים והשמונים בישראל. בבלוג זה כמו גם בטורי דעה בעיתונים ובאתרי החדשות באינטרנט, הורביץ מבטא עמדות מרכזיות וליברליות, בנושאי חינוך וחברה.
יונה (לורנצטו)
יונה (באיטלקית: Giona) הוא פסל שיש של הפסל לורנצו לוטי (לורנצטו), שפוסל בשנת 1520 ומתאר את יונה הנביא. הפסל מוצג בקפלת קיגי בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא.
היסטוריה ורקע
לורנצטו פיסל את היצירה על פי תכנונו של רפאל, האדריכל של הקפלה. זהו הפסל היחיד אשר תוכנן על ידי רפאל ופוסל בהתאם לכוונותיו.
הפסל היה חלק מתוכנית האב המקורית של רפאל. אחד הנושאים האיקונוגרפיים העיקריים בקפלת הקבורה של אגוסטינו קיגי היה תחיית המתים. בהקשר זה סיפורו של יונה, שנבלע על ידי דג גדול והוצא ממנו כעבור שלושה ימים בפקודת האל, היה סמל להתגברות על המוות. ישו עצמו אמר שהפרק הזה בתנ"ך הוא פרה-פיגורציה לתחייתו:
ג'ון שירמן הניח כי פסלו של יונה תוכנן עבור הגומחה מימין למזבח מכיוון שמקום זה הציע את הזווית הטובה ביותר לצפייה בקומפוזיציה. הוא חשב שפסל אליהו יועד ככל הנראה לאחת משתי הגומחות ליד הכניסה. לורנצטו כמעט סיים את העבודה בשנת 1520, ועבד "בכל הלהט, החריצות והעמל שבכוחו, כדי לקבל עליה קרדיט ולספק את רפאל", כלשונו של ג'ורג'ו וזארי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. אלא שאז נפטרו אגוסטינו קיגי ורפאל, ומאוחר יותר גם אשתו של אגוסטינו ואחיו, העבודה נעצרה והפסל ומקבילו, פסלו של אליהו, נותרו בבית המלאכה של לורנצטו. וזארי מתעד כך את הדברים: "יורשיו של אגוסטינו, תוך העדר כבוד, איפשרו לפסלים להישאר בסדנתו של לורנצטו במשך שנים ארוכות. [...] לורנצטו הבין בעת הזו שהוא השחית את זמנו ומרצו לשווא".
לורנצטו נפטר בשנת 1541, אך כעשור לאחר מכן, בשנת 1552, שילם לורנצו ליאונה קיגי את החוב ליורשיו ושני הפסלים הוצבו לבסוף בקפלה, כשהם ממוקמים משני צידי הכניסה. בין השנים 1652–1656 שיקם ברניני את הקפלה ויצר שני פסלים חדשים, דניאל והאריה וחבקוק והמלאך, כדי למלא את שתי הגומחות שנותרו ריקות. אז הועבר פסל יונה למקומו הנוכחי, משמאל למזבח.
תיאור היצירה
הפסל עשוי שיש קרארה בעל גוון צהבהב עדין. החומר איכותי ביותר, ופירו ליגוריו טען כי הפסל מגולף מגוש שנפל ממקדש קסטור ופולוקס.
במקומו המיועד במקור, בו ככל הנראה מעולם לא הוצב, בגומחה מימין למזבח, יונה היה מביט מטה לכיוון פתח הקריפטה מתחת לקפלה מול המזבח (פתח אשר נסגר מאוחר יותר על ידי ברניני), ולעבר האורח הנכנס. בהתחלה ברניני תכנן להעביר את הפסל למקומו המיועד במקור, כפי שתועד ברישום, אולם מאוחר יותר שינה את דעתו והעניק גומחה חשובה זו לפסלו המתאר את חבקוק.
הראש פוסל בהשראת פסל רומי עתיק של אנטינואוס, אהובו של אדריאנוס, שהתאבד במצרים. מלבד קברי הפירמידה זהו רמז נוסף למצרים בקפלה, אם כי פחות ברור. הראש זוהה לראשונה כאנטינואוס על ידי היסטוריון האמנות ג'ובאני פייטרו בלורי בשנת 1695. עם זאת, לא בטוח שרפאל ועוזריו זיהו את הפסל כאנטינואוס, וייתכן שהם פשוט העתיקו ראש עתיק ויפה לצורך הצגת יונה הצעיר. באמצע המאה ה-16 היו לפחות 12 פסלים של אנטינואוס באוספים רומאים, אבל מיקומם בעשור השני של המאה ה-16 אינו ידוע.
רחובות הנהר (פירושונים)
רחובות הנהר הוא שם מקום המופיע במקרא, ועל פי הקבלה מסמל את ספירת הבינה.
זה (דמות)
זה (באנגלית: It) הוא אחת מהדמויות הראשיות ברומן האימה של סטיבן קינג משנת 1986, "זה". הדמות היא ישות מלאה ברוע קוסמי קדום שרודפת את ילדי דרי, מיין, בערך כל עשרים ושבע שנה, תוך כדי שימוש במגוון כוחות הכוללים את היכולת לשנות צורה, ולתמרן ולהשפיע על מבוגרים מסביבו. לאורך עלילת הרומן, "זה" מופיע בעיקר בדמותו של פניוויז הליצן המרקד.
רחובות הנהר (פירושונים)
{{פירושונים|
אחרים
}}
זה (דמות)
קינג הצהיר בראיון בשנת 2013 כי הוא הגה את הרעיון לדמותו של פניוויז לאחר ששאל את עצמו מה מפחיד ילדים "יותר מכל דבר אחר בעולם", והרגיש שהתשובה היא ליצנים. קינג חשב על דמוי-טרול כמו בסיפור הילדים "Three Billy Goats Gruff", שחי במערכת ביוב.
הדמות גולמה בצורתו של פניוויז על ידי טים קארי בעיבוד הטלוויזיוני משנת 1990, על ידי ליליפוט בעיבוד הטלוויזיוני של שנת 1998 ועל ידי ביל סקארסגארד בעיבוד הקולנועי שעלה לאקרנים בשנת 2017 ובהמשכו שעלה לאקרנים בשנת 2019.
יצירה
ההשראה לדמותו של פניוויז הגיעה לקינג במהלך שנת 1978, כאשר נאלץ ללכת לבדו באופן רגלי במהלך השקיעה על מנת לאסוף את מכוניתו שתוקנה לאחרונה במוסך בקולורדו. קינג אמר בראיון כי במהלך המסע הוא החל לחוות תחושה של בדידות מוזרה, ושהוא היה מודע לצליל שמגפיו יצרו על פני גשר העץ שהוא נאלץ לחצות במהלך המסע. הצליל הזכיר לו את סיפור הילדים "Three Billy Goats Gruff", וקינג החל לתהות מה יעשה אם יתקל בטרול כמו הדמויות באגדה.
הדימוי השפיע והרשים את קינג עד כדי כך שבשנת 1981 החליט לכתוב רומן על יצור מרושע שמסתתר מתחת למקום בטוח לכאורה, והחליף את העיזים בילדים, הפך את הגשר לעיירת דרי, ואת הנחל שמתחת לתעלות הביוב שלו. קינג בחר לכתוב את דמות הליצן כצורתו העיקרית של "זה" מכיוון שקינג חשב שמדובר בדימוי שילדים מוצאים מושך ומפחיד כאחד.:
משמעות השם
במספר נקודות בעלילה, "זה" מתייחס לעצמו כ"אוכל העולמות" אך למרות זאת הוא נקרא בפשטות "זה" על ידי גיבורי הרומן.
על פי מגזין "Bustle", ייתכן ומקור השם פניוויז הוא מהפתגם הבריטי "Penny Wise, Pound Foolish" (זהיר בפרוטות, טיפש בפאונדים; בתרגום חופשי), המתייחס לאדם שנזהר באדיקות בעניינים של מה בכך אך מסכן את עצמו בענייני הרי-גורל. המגזין משער שהשם משמש כאזהרה לילדים שלא להתייחס לחייהם כמובנים מאליהם.
מקורו של "זה"
"זה" הוא ישות על-טבעית ועתיקה שמקורה אינו ידוע, שנולד יחד עם ישות נוספת בשם "מטורין הצב" הרבה לפני בריאתו של היקום. מטורין הצב משמש כאויבו הנצחי של "זה", ויריבותם של השניים נובעת מהניגודים ביניהם (יצירה מול צריכה). מהרומן עולה כי "זה", יחד עם הצב, הם בעצמם יצירות של יוצר נפרד, הכל יכול, המכונה "האחר" (ייתכן שמדובר בגאן, ישות עתיקה שאומרים עליה שהוא זה שיצר את היקומים השונים שבהם מתקיימים הרומנים של קינג). הרומן מעולם לא מפרש באופן ברור את טבעו האמיתי, ומתאר אותו כבלתי ניתן להגדרה על ידי האינטלקט האנושי. נראה כי הוא שוכן במתכונתו האמיתית בממד השוכן על גבולותיו של המקרו-וורס ומתואר כאי-אור המורכב מחושך צפוף שניתן לתאר כרשת צפופה ואינסופית של קווים אנכיים הדומים לכלוב. לא ברור אם דמותו של "זה" בעולם האמיתי הוא רק צל של צורתו האמיתית הממוקמת במקרו-וורס. עם זאת, מוזכר כי "זה" הגיע לעולמנו בתקופה פרהיסטוריות באירוע מסיבי וקטליסטי המזכיר פגיעת אסטרואיד, ונחת בנקודה המדויקת שבה תיווסד העיירה דרי מיליוני שנים לאחר מכן. עם היווסדה של דרי, "זה" הפך לחלק אִינְטֶגְרָלִי מהעיר וחיי תושביה השונים, ונכנס איתם למערכת יחסים סימביוזית.
אף על פי שאין לו מעגל חיים אנושי, "זה", כמו הצב, כפוף לחוקי המקרו-וורס; עם זאת בהיותו שקרן ומניפולטור, אף פעם לא ברור מה, בין כל דבריו, תואם את האמת על טבעו או שקר על טבעו: למשל העובדה שהוא יכול להעניק הון ועושר אינסופי או חיים ארוכים, או העובדה שהוא טוען שהוא השורד האחרון של כוכב לכת גוסס.
אף על פי שאין לו מין ספציפי, ולאורך העלילה ההתייחסות אליו נעשית בלשון זכר, בשלב מתקדם של העלילה, מועדון הלוזרים מתחיל להאמין שייתכן ו"זה" הוא למעשה נקבה (בעיקר מפני ש"זה" לובש צורה של עכבישה גדולה). בנוסף, כשאודרה דנברו ראתה את "זה" בצורתו האמיתית, מתואר כי היא חושבת לעצמה: "הו, אלוהים אדירים! זה נקבה." למרות זאת, צורתו האמיתית של "זה" מעולם אינה ידועה באמת. בסוף הרומן, הצורה הפיזית הסופית ש"זה" לובש היא של עכבישה עצומה שלמעשה נמצאת בהריון, אבל זאת מכיוון שצורה זו היא הכי הקרובה למה שהמוח האנושי יכול להבין.
כוחות ויכולות
ל"זה" אין צורה אמיתית בעולם הפיזי, וברגעים המעטים שבהם הוא מתגלה בצורתו האמיתית, הוא מתואר כ"אורות המוות", כדורי אור כתומים והרסניים, שמי שפוגש בהם פנים אל פנים עם "אורות המוות" יכול ליפול לתרדמה קטטונית, לאבד את שפיותו או אפילו למות. האנשים הידועים היחידים שעמדו בפני "אורות המוות" ושרדו הן אשתו של ביל, אודרה דנברו, ובוורלי מארש.
כוחו של "זה" הוא בעיקר בקריאת מוחותיהם ורגשותיהם של כל היצורים ועיוות המציאות הסובייקטיבית בשלמותה על ידי השתלטות על מוחם של יצורים חיים: לפיכך "זה" מסוגל ליצור דימויים, צלילים, ריחות, טעמים ותחושות מישושיות ואף להופיע בכל צורה, פיזית או לא, אינדיבידואלי או קולקטיבי, באמצעות ביסוס כוחו על ידי שליטה במציאות קרבנותיו.
לאורך הרומן, מספר אירועים מתוארים דרך נקודת מבטו של "זה", דרכם הוא מתאר את עצמו כישות ה"עליונה", את הצב כישות ה"קרובה לעליונותו" ואת בני אדם כ"צעצועים" בלבד. בנוסף, "זה" מסביר כי אחת הסיבות שהוא מעדיף להרוג ולטרוף ילדים (אם כי הוא אינו בררן במיוחד), היא לא מצורך הטבע, אלא מכיוון שפחדיהם של ילדים קלים יותר למימוש פיזי וכך לילדים קל יותר לחוש אימה. "זה" מתאר את התהליך כדומה לתהליך המלחת בשר. יכולתו לשנות את המציאות באופן מנטלי שנמצאת בבסיס היכולת של "זה" ליצור אינטראקציה עם העולם מתגלה כחרב פיפיות, כאשר מועדון הלוזרים מבין שעל מנת להכניע אותו יש צורך לרדד ולהמעיט את הדימוי העצמי שלו.
אף על פי ש"זה" מופיע בצורות רבות שנשאבים בעיקר מרפרטואר דמיונם הרב-גוני של קרבנותיו הספציפיים ומפחדיהם הגרועים ביותר, דמותו של פניוויז הליצן המרקד היא צורתו האהובה והמועדפת ביותר על "זה", שמוצא את דמותו של פניוויז כאפקטיבית במיוחד. פניוויז, המכונה על ידי "זה" גם כ"בוב גריי" מתואר כליצן הדומה מאוד להכלאה בין בוזו הליצן לקלארבל הליצן, עם שתי ציציות שיער כתומים מחודדים, לבוש בתלבושת משי גדולה וכסופה, עם עניבה כחולה, צווארון ופומפונים כתומים.
טקס הצ'וד
טקס הצ'וד זהו טקס מיסטי המשמש את המועדון הלוזרים, יחד עם סיועו של מטורין הצב, להביס את "זה" באופן סופי. טקס הצ'וד מתואר כקרב בין רצון אחד לשני.
בשנת 1958, חברי מועדון הלוזרים נכנסו לתעלות הביוב של דרי (שם הנמצא המקום המדויק בו "זה" נחת מיליוני שנים קודם לכן) והתגנבו למערה שלו, שם הם מצליחים ליצור קשר חזותי עם "זה" מבלי לאבד את דעתם בזכות הגנתו המובטחת של הצב, שאיפשר להם לראות את "זה" בצורה הרציונלית והקונקרטית ביותר שמוחותיהם יכלו לספק להם במעין מימוש יבשתי פיגורטיבי של מהותו, כלומר כעכבישה ענקית כהה עם עיניים שזרחו בניצוצות כתומים.
על ידי יצירת קשר חזותי עם "זה", ביל דנברו רואה את הנפש שלו ושל "זה" נזרקים למרחק של אלף מיילים לשעה דרך מרחב של חושך מוחלט אל קצה המקרו-וורס, שם הוא יכול לראות את מטורין הצב ולדבר איתו. לאחר שהגיע לקצה המקרו-וורס, ביל מצליח לתקוף את "זה" פסיכולוגית, ומשכנע את עצמו לנשוך שוב ושוב את לשונו; וגורם ל"זה" לכאב אדיר, שמאלצת אותו לקטוע את המגע הנפשי ביניהם ולחזור לכדור הארץ, ולסגת כשהוא פצוע אנושות אך טרם נהרג.
לאחר שרדף אחריו, ביל קורע את גופו של "זה" (הנמצא בצורת העכבישה), קורע החוצה את לבו וכותש אותו בידיו החשופות, בזמן שבן הנסקום דואג לרסק עם מגפיו את כל הביציות שנפלטו מגופו של "זה" שהוא היה יכול למצוא. לאחר שחברי מועדון הלוזרים עוזב את התעלות הביוב, סערה עצומה פוגעת במרכז דרי כסמל למותו של "זה".
מיני-סדרה (1990)
במיני הסדרה משנת 1990 דמותו של פניוויז הליצן המרקד גולמה על ידי השחקן טים קארי. לדברי התסריטאי לורנס ד. כהן, הוא כתב את התסריט ללא מושג ברור מי ייבחר לגלם את הדמות. לפני מעורבותו של טומי לי וואלאס במלאכת הבימוי, מלקולם מקדואל ורודי מקדואל היו מבין המועמדים לגילום הדמות.
לוחות הסיפור המקוריים תיארו את פניוויז עם עצמות לחיים בולטות, סנטר מחודד ומצח בולט. עיצוב זה, שדרש שימוש בתותבים ואפקטים מיוחדים, נדחה תחת התעקשותו של קארי שחש כי אלו רק יפריעו ליכולתו לגלם את הדמות. לבסוף, התותב היחיד בו נעשה שימוש היה הגולגולת המוגדלת, שנעשתה על ידי אמן האפקטים המיוחדים ברט מיקסון. לדברי מיקסון, ההשראה שלו לעיצוב דמותו של פניוויז היה לון צ'ייני בדמותו של אריק בסרט "פנטום האופרה". לצורך גוון העור של הדמות, נעשה שימוש בקרם איפור לבן על מנת לגרום לפניוויז להראות כמו "קריקטורה חיה". קארי העניק לפניוויז מבטא ברונקסי, על מנת שייראה כמו דמות מתוך קומיקס ישן.
ביצירת צורתו הסופית של "זה", אמר מיקסון שכיוון שהמראה דמויי עכבישה שלו היה רק הדבר הקרוב ביותר אליו המוח האנושי מסוגל להבין, הוא החליט להפוך אותו לחייזרי יותר, ולתת לו עור בשרני במקום בו שלד עכבישי. ברוב הסצנות, העכבישה יוצגה על ידי בובה באורך שלושה מטרים עם גפיים באורך מטר. לבובה הייתה ראש מכני שנשלט על ידי שלט רחוק. בתוך בובת העכבישה התמקם שחקן שתמרן את זרועות העכבישה.
עבור המיני-סדרה, לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה: דמותו של קפטן הנסקום (בגילומו של סטיב מקאג').
סדרת טלוויזיה
בסדרת הטלוויזיה משנת 1998 דמותו של פניוויז הליצן מגולמת על ידי השחקן ההודי ליליפוט. לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה עבור לסדרה: הילד הרקוב (בגילומו של פארזאאן דסטור).
עיבודים קולנועיים
בעיבודו הקולנועי ובעיבוד ההמשך של הרומן, דמותו של פניוויז הליצן גולמה על ידי השחקן השוודי ביל סקארסגארד. בשנת 2010, כשהסרט עוד היה בהליכי הפקה ראשוניים, התסריטאי דייוויד קייגניץ' אמר שהוא מתכוון לייצג את "זה" כ"פחות מודע לאירוניה ובעל סוריאליזם משלו", וכי לולא באסטר קיטון עוד היה בחיים, הו היה בוחר בו לגלם את דמותו של "זה". במאי 2015, כאשר הבמאי קארי פוקונאגה נבחר לביים את הפרויקט, הוכרז כי התפקיד יעבור יגולם על ידי השחקן ויל פולטר, לאחר שפוקאנאגה התלהב מהאודישן שלו. עם זאת, באפריל 2016, לאחר שפוקאנאגה עזב את הפרויקט, פולטר עזב אחריו בשל בעיות בלוח הזמנים שלו. כשסקארסגארד נבחר לגלם את דמותו של פניוויז בשנת 2017, הבמאי החדש אנדרס מוסקייטי התעקש כי השחקן לא יפגוש את הילדים שגילמו את חברי מועדון הלוזרים לפני הצילומים, מתוך כוונה לגרום לשחקנים לחוש אימה אמיתית כשיראו אותו לראשונה. בנוסף, הוחלט לא לשלב צורות מסוימות של "זה" המופיעות בספר, ובמיוחד אלה של מפלצות מסרטי שנות החמישים כמו איש הזאב, המומיה, מפלצת של פרנקנשטיין והרוזן דרקולה, ובחרו במקום לשנות אותן לצורות של טראומות ילדות.
ב-16 באוגוסט 2016, בריאיון ל"בייטינג ויקלי", דיברה מעצבת התלבושות, ג'ייני בראיינט, על עיצוב התלבושת של פניוויז ועל ההשראות התקופתיות שעליהן התבססה בעיצוב התלבושת של פניוויז - בהן תקופת ימי הביניים, תקופת הרנסאנס, התקופה האליזבתנית והתקופה הוויקטוריאנית. בראיינט הסבירה כי התלבושת משלבת את כל התקופות האלו, מתוך כוונה להדגיש את הנקודה כי פניוויז הוא יצור שהגיע מזמן אחר. בתכנון התלבושת של פניוויז, בראיינט כללה תפירה של פורטוני, דבר שהעניק לתלבושת אפקט דמוי קרפ, על מנת להעניק לדמות מראה אורגני יותר.
בראיינט שיחקה עם תקופות מרובות כדרך לשקף את עובדת היותו של פניוויז ליצן אלמותי ונצחי, והוסיפה ללבושו של פניוויז "איכות בובתית וילדותית יותר" על ידי קיצור המכנסיים שלו ונתינת קו מותן גבוה מהרגיל לז'קט שלו. צבעו העיקרי של לבושו של פניוויז הוא אפור כהה, אבל עם מספר נגיעות של צבע, מה שנותן את ההרגשה כי פניוויז "דוהה" אל תוך הסביבה שלו.
ביל סקארסגארד, בתיאור גישתו לגילום הדמות, אמר:
סקאסגארד עוד ציין כי אף על פי שהיה מעריץ של הדמות בגילומו של קארי, הוא לא ניסה לחקות אותו, ובחר במקום לבסס את המימיקות שלו על התנהגות של בעלי חיים מסוימים ועל התנהגותו של אחיו הצעיר כשהיה בן שמונה.
עבור שני העיבודים הקולנועיים, לדמותו של "זה" נוצרו שלוש צורות חדשות: הנער חסר הראש, הקורבן השרוף מהתקרית של מפעלי "קיצ'נר" (בגילומו של קרטר מוסלמן), וג'ודית (בגילומו של טייטום לי); דמות שיצאה מציור שצויר בהשראתו של אמדאו מודיליאני. בנוסף, נרמז במפורש כי רוברט "בוב" גריי היה אמן אמיתי בקרקס נודד שהגיע לדרי בסביבות המאה ה-19 יחד עם בתו הקטנה תחת הפרסונה של פניוויז הליצן המרקד. עם זאת, לאחר הגעתם לדרי, נשמתו של בוב הושחרה והושחתה על ידי "זה", שניצל אותו למטרותיו הזדוניות. לאחר מכן, "זה" מצא את הפרסונה של בוב כפניוויז הליצן כאפקטיבית ושימושית והחל להעדיף את השימוש בצורה זו בקביעות על מנת לצוד את קרבנותיו.
ביקורת ומורשת
מספר כלי תקשורת כמו "הגרדיאן" ציינו את הדמות ודירגו אותה כאחד הליצנים המפחידים ביותר שקיימים בתרבות הקולנוע או הפופ. במגזין "The Atlantic" אמרו: "הדבר המפחיד ביותר בפניוויז הוא איך הוא מאמץ את פחדיהם העמוקים ביותר של ילדים, והופך למפלצות שהכי מצמררים אותם (משהו שג'יי קיי רולינג תחקה אחר כך עם אפיון דמותו של הבוגארט, יצור שביכולתו לחקות פחדים)." החוקרת הבריטית מיקיטה ברוטמן אמרה גם על פניוויז כי הוא "אחד המפחידים מבין הליצנים המרושעים המופיעים על המסך הקטן" וכי הוא "משקף כל אימה חברתית ומשפחתית המוכרת לאמריקה בת זמננו". מבקרים כמו מארק דרי יצרו קישורים בין דמותו של פניוויז הליצן ולרוצח הסדרתי ג'ון ויין גייסי, שהיה מתחפש למסיבות ילדים קהילתיות כ"פוגו הליצן"; דרי הצהיר כי הדמות "[גילמה] את הפחדים הראשוניים שלנו בדמותו של רונלד מקדונלד הסוציופתי שכולו נוטף ערמומיות מתקתקה". עם זאת, באתר האינטרנט שלו, קינג לא מזכיר את גייסי בדיון על ההשראה לדמותו של פניוויז.
תופעת הליצנים המפחידים
הדמות הפכה להשראה אפשרית לשני אירועים נפרדים שתועדו של אנשים המתחפשים לליצנים מצמררים בנורת'המפטון שבאנגליה ובסטטן איילנד שבניו יורק. בשנת 2016 דווח על ידי התקשורת מספר דיווחים על הופעות אקראיות של "ליצנים מרושעים", בהם שבעה אנשים באלבמה שהואשמו ב"פעילות הקשורה לליצנים". מספר דיווחים בעיתונים ציטטו את אפיון דמותו של פניוויז כהשפעה על ההתפרצות, מה שהביא את קינג להערה כי אנשים צריכים להירגע מההיסטריה שנגרמה על ידי תצפיות ולא לקחת את עבודתו ברצינות. הפעם הראשונה בה דווח על אנשים שהתחפשו לליצנים מרושעים הייתה בגרינוויל, דרום קרוליינה, שם דווח על אם שדיווחה שבנה הקטן סיפר לה על זוג ליצנים שניסו לפתות אותו. מאז האירוע, דווח על עלייה בתקריות בהם היו מעורבים ליצנים מרושעים במדינות ארצות הברית השונות, כולל פלורידה, ניו יורק, ויסקונסין וקנטקי, ובהמשך במדינות מערביות אחרות, מאוגוסט 2016. עד אוקטובר 2016, בעקבות מאות "תצפיות ליצנים" ברחבי ארצות הברית וקנדה, התופעה התפשטה מצפון אמריקה לאירופה, אוסטרליה ואמריקה הלטינית; ובספטמבר 2017, התופעה אף התפשטה לישראל בעקבות הפצת הסרט "זה".
חלק מן החוקרים שחקרו את תופעת "טרור הליצנים" משערים כי לפחות חלק מן העדויות נעשו כקמפיין שיווק ויראלי עבור הסרט "זה" או עבור הסרט של רוב זומבי, "31", סרט אימה שאף הוא עוסק בליצנים. מפקד משטרת גרינוויל, קן מילר, הצהיר בפני הכתבים כי החוקרים אינם בטוחים בקשר לשאלה האם יש לתצפיות קשר כלשהו עם הסרט "31".
דובר מטעם "ניו ליין סינמה" (מפיצת עיבודיו הקולנועיים של הרומן) פרסם הודעה רשמית כי לחברת ההפצה אין חלק בתופעת הליצנים.
טאקומה נישימורה (כדורגלן)
טאקומה נישימורה (ביפנית: 西村 拓真, נולד ב-22 באוקטובר 1996 נגויה באאיצ'י) הוא כדורגלן יפני, המשחק כחלוץ בוגאלטה סנדאי.
בליגה היפנית
טאקומה החל לשחק כדורגל מגיל 4. בשנת 2012, נכנס לבית הספר לכדורגל של טויאמה. בדצמבר 2014 הוזמן למועדון הכדורגל וגאלטה סנדאי מליגת העל היפנית בכדורגל. ב-18 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה במשחק המחזור ה-12 נגד ואנפורה קופו. ב-11 באפריל 2017 הבקיע לראשונה צמד במשחק בודד והתבלט מאז כחלוץ מרכזי בקבוצה.
בצסק"א
ב-31 באוגוסט 2018 חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית בחוזה למשך 4 שנים. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק הדרבי נגד ספרטק מוסקבה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83, ב-23 בספטמבר 2018, במשחק שהסתיים בשוויון 1:1. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור ה-19 נגד רובין קאזאן, ב-9 במרץ 2019.
השאלה וחזרה ליפן
בינואר 2020 הושאל לקבוצת פורטימוננסה מליגת העל הפורטוגזית למשך חצי שנה. בהמשך הושאל למשך עונה אחת בקבוצת האם שלו וגאלטה סנדאי מהליגה היפנית, בפברואר 2021 נרכש על ידיה.
נוסח תפילה
נוסח תפילה הוא מכלול הטקסטים של התפילה והמנהגים הנלווים אליהם. החל מזמן אנשי כנסת הגדולה ועד לעת החדשה התפתחו ביהדות עשרות נוסחי תפילה. נוסח התפילה בו מתפלל אדם מסמל בדרך כלל את שייכותו לקהילה מסוימת בה מונהג אותו נוסח.
רקע
התפילה היא מצווה מרכזית ביהדות, אך מדאורייתא לא נקבע נוסח לתפילה. במשנה ובתלמוד הוזכרו לראשונה נוסחי תפילות, שסודרו מאוחר יותר עם תוספות שונות כנוסח קבוע ומחייב בסידור התפילה. המונח "נוסח התפילה" מתייחס בעיקר לטקסט התפילה, אך גם לסדר הטקסטים, הניגון, והפעולות הנלוות.
התגבשות נוסחי התפילה השונים
לא ברור אם אי פעם היה נוסח אחיד. בתקופות קדומות, כבר היו שינויי מנהגים בין ארץ ישראל ובבל, ואולי בין קהילות אחרות.
נוסחי התפילה המקובלים בקהילות ישראל השונות מבוססים על נוסח בבל כפי שהתגבש הסידור החל מתקופת הגאונים. רב נטרונאי גאון סידר 'סדר מאה ברכות' שחייב כל אדם לברך בכל יום. הסידור הראשון הוא סידורו של רב עמרם גאון, שנערך ככל הנראה לבקשתה של קהילת ברצלונה בירת קטלוניה, ואחריו ערך גם רב סעדיה גאון סידור תפילה משלו. עם הופעתם של הסידורים הראשונים במאות ה-9 וה-10 התגבשו 13 נוסחים העיקריים שנקראים 'אבות נוסח': 1) רב עמרם גאון; 2) רב סעדיה גאון; 3) סידור רשב"ן; 4) רמב"ם; 5) אשכנז; 6) ספרד; 7) רומא; 8) קטלוניה; 9) פרובנס; 10) רומניא; 11) פרס; 12) ארם צובא; 13) צפון אפריקה. מתוך 13 הנוסחים ה'יסודיים' הללו יוצאים ענפים ותרכובות שלהם שאפשר לכנות 'נוסחים מורכבים': נוסח צרפת; נוסח החסידים; נוסח כפא; ועוד.
נוסף על כך, התפתחו נוסחים שונים בעקבות פסקי ההלכה של הפוסקים המקומיים, חילופי גרסאות, פיוטים ותוספות שהונהגו בקהילות מסוימות, ועוד. בתקופה יותר מאוחרת, החסידים אמצו את נוסח ספרד בגלל שיקולים קבליים, והיו משכילים ומדקדקים ששנו נוסחאות מעצמם מפני סיבות דקדוקיות (אך קשה לקרוא לשינויים אלו נוסחאות בפני עצמם).
בעת החדשה נוצרו מספר נוסחים נוספים כמו הנוסחים הלא אורתודוקסיים ששינו חלקים מהתפילה שלא התאימו לאמונתם.
במדינת ישראל
בשנים האחרונות על רקע קיבוץ הגלויות במדינת ישראל, נוצרה מציאות בה משפחות בהן חיים יחדיו בני עדות שונות, מוצאות עצמן נקרעות בין הרצון לשמור על נוסח אבותיו של כל אחד ואחת לבין הרצון והצורך להתפלל יחדיו – כל המשפחה. כך גם קהילות, בהן מתכנסים בני עדות שונות, ניצבות בפני האתגר להתפלל יחד ולשמר את הנוסחים של כלל המתפללים. בהתאם לצורך זה עלו מספר יוזמות כמו נוסח "כלל ישראל", נוסח משולב לספרדים ואשכנזים לימים הנוראים , נוסח "יחד שבטי ישראל" ועוד. לפני כן נוצרו נוסחי סליחות משולבים, כגון אלו בהוצאת ישיבת ברכת משה במעלה אדומים, ישיבת מעלה גלבוע, ארגון רבני צהר ועוד, אשר שימושם מקובל בקהילות רבות.
בהלכה ובקבלה
בספרות ההלכה דנו הפוסקים האם מותר לאדם לשנות מהנוסח בו התפללו אבותיו, יש שאסרו, משום "אל תטוש תורת אמך", אך יש שכתבו שאיסור "בל תטוש" לא שייך "אלא בדבר שיש בו נדנוד איסור".
סמל בוגנוויל
סמל בוגנוויל הוא סמלו רשמי של האזור האוטונומי של בוגנוויל בפפואה גינאה החדשה.
הסמל מתאר תוף גרמוט מסורתי, מקלות תיפוף וכיסוי הראש המסורתי אופה, המופיע גם בדגל בוגנוויל. הוא אומץ בתחילה ב-1978 עבור מחוז צפון שלמה, ונשאר בשימוש גם כשהאזור האוטונומי של בוגנוויל נוצר ב-2002.
עבירת ההחזקה
עבירת ההחזקה מצויה בסעיף 34 (כ"ד) לחוק העונשין, וזו לשונה: "החזקה" - שליטתו של אדם בדבר המצוי בידו, בידו של אחר או בכל מקום שהוא, בין שהמקום שייך לו ובין אם לאו; ודבר המצוי בידם או בהחזקתם של אחד או כמה מבני חבורה בידיעתם ובהסכמתם של השאר יראו כמצוי בידם ובהחזקתם של כל אחד מהם ושל כולם כאחד; עבירת ההחזקה משמעותה איסור ההחזקה בחפץ כלשהו, כאשר לא נדרשת פעולה פיזית של אותו אדם בחפץ, אלא רק זיקה מיוחדת לחפץ ושליטה בדבר.
עבירת ההחזקה מתקיימת גם אם אותו אדם לא עשה שימוש באותו החפץ. דוגמה לעבירת ההחזקה היא סעיף 7(א) לפקודת הסמים המסוכנים, החוק אוסר על כל אחד מאיתנו להחזיק ברשותו סם מסוכן. לפי מבחן השליטה האפקטיבית- ההחזקה יכולה להיות בידי יחיד, אך גם בידי מספר אנשים. במידה ורוצים להפליל את כולם בעבירת ההחזקה יש להוכיח שלכל אחד בנפרד הייתה יכולת להחליט מה יקרה לדבר האסור בהחזקה. ניתן לראות כ"מחזיק" גם מי שמשתייך לחבורה, ומסכים שתהיה לכל בני החבורה החזקה ממשית בחפץ.
אידה מזא"ה
אידה מַזְאֶ"ה (מאזע, מזה) (9 ביולי 1893; אוגלי בבלארוס - 13 ביוני 1962; מונטריאול בקנדה), משוררת יידיש, סופרת, מסאית ועורכת.
קורותיה
נולדה בשם אידה זשוקופסקי בכפר אוגלי הסמוך למינסק, בלארוס.
אידה מזא"ה למדה עד גיל 13 עם אחיה בתלמוד תורה וקיבלה חינוך משכילי מאביה בביתם. בשנת 1908 היגרה עם משפחתה לאמריקה. לאחר שנישאה השתקעה במונטריאול, קנדה. שם כתבה את מרבית שירי הילדים ביידיש שלה, ערכה עיתוני ילדים וסייעה רבות לפליטים יהודים שהגיעו לקנדה.
בשנת 1926 החלה כותבת שירים, ושיריה הראשונים נדפסו בשנת 1928. בשנות השלושים וראשית שנות הארבעים נדפסו קובצי שירי היידיש שלה לילדים בוורשה, מונטריאול ואמריקה. שירים ומאמרים שלה שעסקו בעיקר בענייני ספרות נדפסו בעיתונות באמריקה, קנדה, פולין, ארגנטינה, מקסיקו וישראל. היא גם סייעה למשוררי יידיש צעירים בקנדה לפלס את דרכם לעולם הספרות והעיתונות.
שיריה היו מכל הסוגים: שירים עליזים לגיל הרך, ושירי עצבות ויתמות לילדים גדולים. אידה מזא"ה כתבה שירי יידיש בחרוזים, והושפעה ממשוררי צפון אמריקה האנגליים, בעיקר משירתה של אמילי דיקנסון ורוברט לואיס סטיבנסון. היא התייחדה בעיקר בסוגת השיר הלירי הקצר. נכתב עליה, בין היתר, כי בשיריה היא 'משחקת עם הילד, כאילו היא עצמה ילדה', ופעמים שהיא 'מתבטאת כאם אוהבת, שנהנית מן המשחק עם ילדה'.
שירי ילדים בודדים משל אידה מזא"ה תורגמו לעברית בידי שמשון מלצר ואוריאל אופק, ונדפסו בשעתו בעיתון הילדים "דבר לילדים". ביידיש פרסמה למעלה מחמישה כרכי שירה לילדים גדולים ולגיל הרך.
לאסלו בלאק
לאסלו בֵּלַאק (בהונגרית: Bellák László; 12 בפברואר 1911 – 20 בספטמבר 2006) היה שחקן טניס שולחן יהודי-הונגרי ואמריקאי, בעל 7 מדליות זהב באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 6 קבוצתי ו-1 בזוגות מעורבים עם ונדי וודהד מאנגליה, 3 פעמים סגן אלוף העולם ביחידים (1928, 1930 ו-1934) ובסך הכל זכה ב-22 מדליות מאליפויות העולם בטניס שולחן.
בלאק שיחק ביד שמאל.
קורות חיים
בלאק נולד בבודפשט. בגיל 13 הוא החל לשחק טניס שולחן ביחד עם ויקטור ברנה ומיקלוש סבדוש שהיו לשלושת טניסאי טניס השולחן הטובים בעולם מהונגריה ולכן הם כונו שלושת המוסקטרים.
בשנים 1931 ו-1932 הוא התגורר בברלין, גרמניה.
במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושרת בהודו ובבורמה. בתום המלחמה הוא זכה בשלושה עיטורים והשתחרר עם מדליית ניצחון בדרגת סמל.
בשנת 1944 פרש מספורט תחרותי, בשנת 1950 ייסד חברה לצבע במיאמי, פלורידה בשם Bellak Color Corporation.
בלאק נפטר בשנת 2006 במיאמי עיר מגוריו בגיל 95.
פליקס ארננדס
פליקס ארננדס (בספרדית:Félix Abraham Hernández García) (נולד ב-8 באפריל 1986 בולנסיה, ונצואלה) הוא שחקן בייסבול ונצואלי לשעבר ששיחק בקבוצת סיאטל מארינרס מליגת ה-MLB בעמדת המגיש. בשנת 2012 הוא ביצע משחק מושלם מס' 23 בתולדות הליגה.
קריירה
פליקס ארננדס נולד בולנסיה שבוונצואלה והחל לשחק בייסבול בגיל צעיר. כאשר הוא הגיע לגיל 16 הוא נחתם על ידי נציגי קבוצת סיאטל מארינרס. לאחר סיום בית הספר, פליקס ארננדס חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו וקיבל 710 אלף $ במעמד החתימה. גם קבוצות אחרות ניסו להחתים אותו על חוזה, אך הוא ציין שחתם עם קבוצת סיאטל מכיוון שזו הייתה הקבוצה של פרדי גרסיה שפליקס ארננדס היה בין מעריציו.
בשנת 2003 פליקס ארננדס הגיע לארצות הברית והחל לשחק בקבוצות משנה של המועדון. בשנת 2005 הוא לראשונה היה שותף במשחק של MLB. במהלך הקריירה הוא שיחק 6 פעמים במשחקי אול-סטאר (2009, 2011-2015) וקיבל פרסים נוספים של הליגה. בשנת 2012 הוא ביצע משחק מושלם מס' 23 בתולדות הליגה והראשון של שחקן בייסבול במדי סיאטל.
בשנים 2007 ו-2009 הוא היה חלק מנבחרת ונצואלה במשחקים בין-לאומיים.
סליילסה
סליילסה (, הגייה: ), היא עיר בדנמרק הממוקמת במערב האי שלן. העיר היא מקום מושבה של המועצה האזורית של סליילסה והיא הגדולה ביותר במועצה.
היסטוריה
סלייסה הייתה מיושבת כבר בימי הביניים. טרלרבורג, מבצר הגנה ויקינגי, שכן באזור הסמוך לסליילסה של היום במהלך התקופה הוויקינגית, הוא נבנה בשנת 980 לספירה. במאה האחת עשרה לספירה נבנתה במקום כנסייה וסליילסה הפכה למרכז הטבעת מטבעות.
אריק החמישי, מלך דנמרק, העניק לסליילסה מעמד של עיירת שוק בשנת 1288, הדבר העניק לעיר שורה של הטבות ופריווילגיות ותרם לכלכלתה, אם כי העמיד אותה במצב של תחרות עם הערים הסמוכות: קורסר וסקאלסקר. בסוף המאה השמונה עשרה נבנה כביש מקורסיר לקופנהגן והוא עבר בסליילסה.
דייוויד ווינרוביץ'
דייוויד מייקל ווינרוביץ' (David Michael Wojnarowicz) (14 בספטמבר 1954 - 22 ביולי 1992) היה צייר, צלם, סופר, יוצר סרטים, יוצר מיצגים, כותב שירים, אומן מקליט ופעיל איידס אמריקאי בולט בסצנת האומנות של האיסט וילג'. הוא שילב נרטיבים אישיים שהושפעו במאבק שלו באיידס וגם פעילות פוליטית באומנות שלו עד למותו מהמחלה ב-1992.
ביוגרפיה
ווינרוביץ' נולד ברד בנק, ניו ג'רזי, היכן שהוא ושני אחיו, ולפעמים אמא שלהם, עברו התעללות פיזית על ידי אבא שלהם, אד ווינרוביץ'. אד, סוחר ימי פולני-אמריקאי מדטרויט, פגש והתחתן עם דולורס מקיגנס האוסטרלית בסידני, אוסטרליה ב-1948 כשהוא היה בן 26 והיא הייתה בת 16. אחרי הגירושים המרירים של הוריו, הוא עבר לניו יורק כבן נוער עם אימו. במהלך שנות נעוריו במנהטן, ווינרוביץ' עבד בזנות ברחובות ליד כיכר טיימס. הוא סיים את לימודיו בתיכון למוזיקה ולאומנויות במנהטן. עד ל-1971, בגיל 17, ווינרוביץ' חי ברחוב באופן מלא וישן בבתי מחסה ובבתים נטושים.
לאחר תקופה מחוץ לניו יורק, וורנוביץ' חזר בסוף שנות ה-70 והיה אחד מהחברים הבולטים והפורים בפלג אוונגרדי שהשתמש בטכניקה מעורבת וגם בגרפיטי ובאמנות רחוב. ההכרה הראשונית שלו הגיעה משבלונות של בתים בוערים שהופיעו על הצדדים החשופים של בניינים באיסט וילג'.
ווינרוביץ' יצר סרטים במצלמת 8 מ"מ כמו "Heroin" ו-"Beautiful People" עם ג'סי האלטברג,. הוא יצר סדרת תמונות בין 1977 ל-1979 על ארתור רמבו. הוא עשה עבודות בשבלונות ושיתף פעולה עם הלהקה "3 Teens Kill 4", אשר הוציאה מיני-אלבום עצמאי בשם "No Motive" ב-1982. הוא הציג את עבודותיו בגלריות מוכרות באיסט וילג' ובציוני דרך בניו יורק.
ווינרוביץ' היה גם מקושר לאומנים פורים אחרים באותו הזמן והופיע או שיתף פעולה בעבודות עם נאן גולדין, פיטר הויאר, לואיס פרנג'ייה, קארן פינליי, קיקי סמית, ריצ'רד קרן, ג'יימס רומברגר, מרגריט ואן קוק, בן ניל, מריון סקממה ופיל זוויקלר. ב-1987, המנטור והמאהב הוותיק שלו, הצלם הויאר, מת מאיידס ו-ווינרוביץ' גילה שהוא חיובי ל-HIV. המוות של הויאר גרם לווינרוביץ' ליצור חומרים הרבה יותר אקטיביסטים ופוליטיים, במיוחד על חוסר הצדק, החברתי והחוקי, כתגובה למגפת האיידס. הוא שיתף פעולה עם הווידאו ארט טום רובניץ' בסרט קצר בשם "Listen to This" (1992), ביקורת על התגובות ההומופוביות של הממשלים של רייגן ובוש ועל הכישלון שלהם להתמודד עם המשבר. הסרט הוקרן בתערוכה ב-2017–2018 "Club 57: Film, Performance, and Art in the East Village, 1978–1983" במוזיאון לאמנות מודרנית.
ב-1985, ווינרוביץ' נכלל בתערוכה "Graffiti Show" בביאנלה של ויטני. בשנות ה-90, הוא תבע והשיג צו מניעה נגד דונלד וילדום ואיגוד המשפחה האמריקאית בטענה שהעבודה שלו הועתקה ועוותה בהפרה של חוק זכויות היוצרים של האומנים בניו יורק.
וורנוביץ' מת בביתו במנהטן ב-22 ביולי 1992 בגיל 37 מאיידס. לאחר מותו, הצלמת והאומנית זואי לאונרד, חברה של וורנוביץ', הציגה יצירה בהשראתו, "Strange Fruit (for David)".
מחלוקת "A Fire in My Belly"
בנובמבר 2010, הסמית'סוניאן הסיר גרסה ערוכה של צילומים מסרטו הקצר של וורנוביץ' "A Fire in My Belly" מהתערוכה "Hide/Seek: Difference and Desire in American Portraiture" בגלריית הדיוקנאות הלאומית כתגובה לתלונות מהליגה הקתולית. הסרטון הכיל סצנה עם צלב מכוסה בנמלים. הליגה הקתולית טענה שהיצירה היא "הסתה" נגד קתולים.
צעד זה הביא להתגייסות כוללת של אומנים, גלריות ומוזיאונים שיצאו לרחובות.
השפעות
ב-1992, הלהקה U2 השתמשה בתמונה של ווינרוביץ' בשם "ללא שם (בופאלו)" לעטיפת הסינגל של השיר "One". בתמונה רואים בואפלו נופלים מצוק. הלהקה גם אימצה את הדימוי הזה בסיבוב ההופעות שלה Zoo TV. הסינגל והאלבום העוקב זכו במולטי-פלטינה במשך השנים הבאות, והלהקה תרמה חלק גדול מהרווחים לארגוני צדקה של איידס.
הדיוויזיה ה-355 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-355 (בגרמנית: 355. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דייוויד ווינרוביץ'
השפעות
ב-1988, ווינרוביץ' לבש ג'קט עור עם משולש ורוד והטקסט: "אם אמות מאיידס - תשכחו מקבורה - פשוט תזרקו את הגופה שלי על מדרגות מנהל המזון והתרופות האמריקאי." ב-1996, אפרו של ווינרוביץ' פוזר על מדשאת הבית הלבן.
הדיוויזיה ה-355 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1943 בצרפת, והועמדה תחת פיקוד דיטריך קרייס. באוגוסט 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב הרביעי, ולאחר מכן לחמה בקרבות הקשים באוקראינה. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, ובעקבות כך פורקה ב-21 בדצמבר 1943.
דייוויד ווינרוביץ'
השפעות
השם שלו מופיע במילים של השיר "Hot Topic" של להקת לה טיגרה. "Weight of the Earth", תמלול של יומני הקול של ווינרוביץ' נתנו השראה לאלבום "Life, and Another" של להקת מגה בוב, ונתנו את השם לשיר "Weight of the Earth, on Paper".
ב-13 בספטמבר 2021, בנשף המט גאלה בניו יורק, השחקן הקנדי דן לוי לבש תלבושת של המעצב ג'ונתן אנדרסון של חברת Loewe בה הופיעה גרסה מעובדת של יצירתו של ווינרוביץ' "F--- You F- F-" שמראה שני גברים בצורת מפות מתנשקים, בתמיכת העזבון של האמן החזותי.
פורטימאו
פורטימאו (בפורטוגזית: Portimão) היא עיירה ומועצה מקומית שנמצאת במחוז פארו, פורטוגל. באזור, נמצאים תחנת הרכבת פורטימאו ושדה התעופה פורטימאו.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-184 ק"מ מבירת פורטוגל, ליסבון, וכ-56.5 ק"מ מבירת המחוז פארו, פארו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (27 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (10 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 729 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (142 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).