cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקדש יסוקוני
קטגוריות תאימות
אף על פי ששמותיהם של חללי מלחמת העולם הראשונה נוספים לרשימת המקדש מדי שנה, לא נוסף אף אדם שנהרג בעימותים צבאיים לאחר חתימת חוזה סן פרנסיסקו, ההסכם שסיים באופן רשמי את המלחמה, ב-1951. לפיכך, לא כוללת רשימת החללים של המקדש את חיילי כוחות ההגנה העצמית של יפן, שהוקמו לאחר החתימה על הסכם השלום.
קאמי לפי עימות
מאז מלחמת בושין ב-1869 השתתפה יפן בעשרה עימותים צבאיים. בטבלה הבאה מוצגים בסדר כרונולוגי מספר הקאמי הרשומים במקדש יסוקוני מעימותים אלה.
רשימות מקדש יסוקוני אינן כוללות את כוחות שוגונות טוקוגאווה או את המורדים שנהרגו במלחמת בושין ובמרד סצומה מכיוון שהם נחשבים לאויבי הקיסר.
מבני המקדש
בשטח המקדש ישנם מספר מבני דת חשובים. היכל התפילה, הנקרא הַאידֶן (拝殿) נבנה ב-1901 במטרה לאפשר למבקרי המקדש לחלוק כבוד ולהציע מנחות. גג מבנה זה עבר שיפוץ ב-1989. באירועים טקסיים מוחלפים המסכים הלבנים המשמשים קירות למסכים בצבע סגול.
ההוֹנדֶן (本殿) הוא המקום המקודש ביותר במקדש ובו שוכנים הקאמי של המקדש. ההונדן נבנה ב-1872 ועבר שיפוץ ב-1989, וזה המקום בו נערכים טקסי השינטו במקדש. מבנה זה סגור לציבור.
המבנה השוכן ישירות מאחורי ההונדן הוא הרֵייג'יבּוֹ הוֹאָנְדֶן (霊璽簿奉安殿) ובו שוכנת רשומת האלוהויות - מסמך בו רשומים שמותיהם של כל הקאמי המונצחים במקדש יסוקוני. מבנה זה בנוי מבטון העמיד לרעידות אדמה והוא נבנה ב-1972 בעזרת תרומה פרטית של הקיסר הירוהיטו.
בנוסף על המקדש הראשי של יסוקוני, בשטח המקדש ישנם שני מקדשים נוספים. מוֹטוֹמִיָה (元宮) הוא מקדש קטן שהוקם בקיוטו לזכר תומכי הקיסר שנהרגו בשבועות הראשונים של מלחמת בושין. שבעים שנה מאוחר יותר, ב-1931, הוקם המקדש מחדש דרומית להונדן של יסוקוני. שמו של המקדש - שפירושו "המקדש המקורי" - הוא רמיזה לכך שמקדש זה היווה את הדגם לפיו נבנה יסוקוני. המקדש השני נקרא צ'ינְרֶיישָׁה (鎮霊社). זהו מקדש קטן שהוקם ב-1965, דרומית למקדש מוטומיה. מקדש זה מוקדש לאלה שלא הונצחו בהונדן - אלה שנהרגו במלחמות ובעימותים ברחבי העולם, ללא קשר ללאום.
במקדש קיים גם אגן היטהרות שנקרא אוֹטֶמיזוּשָׁה (大手水舎), שהוקם ב-1940.
טוריאי ושערים
בשטח המקדש ישנם מספר טוריאי. ממזרח למערב, הטוריאי הראשון הוא הדאיאיצ'י טוריאי. שער פלדה זה היה הטוריאי הגדול ביותר ביפן בעת בנייתו ב-1921 והוא מקדם את פני המבקרים בכניסה למקדש. גובהו כ-25 מטרים ורוחבו 34 מטרים. ב-1943 הוסר הטוריאי בשל פגעי מזג אוויר והוחזר לכנו ב-1974.
הטוריאי השני הוא הדאיני טוריאי. הוא הוקם ב-1887 במטרה להחליף את טוריאי העץ שעמד במקום לפני כן. שער זה הוא טוריאי הארד הגדול ביפן. אחרי הדאיני טוריאי שוכן השינמון, שער עץ ברוש בגובה שישה מטרים שנבנה לראשונה ב-1934 ושוחזר ב-1994. על שתי דלתותיו חקוק סמל החרצית הקיסרית בקוטר מטר וחצי. מערבית לשער זה שוכן צ'ומון טוריאי, הטוריאי האחרון דרכו עוברים המבקרים בדרכם להאידן.
בנוסף על שלושת הטוריאי והשער המובילים למקדש הראשי ישנם טוריאי נוספים המסמנים כניסות נוספות למתחם. אישי טוריאי, שהוקם ב-1932, הוא טוריאי אבן גדול הנמצא בקצה הדרומי של שביל הגישה למקדש. קיטָמוֹן ומינאמימון הם שני שערים המסמנים את הכניסה הצפונית והדרומית למתחם המקדש, בהתאמה.
הנצחת פושעי מלחמה
אחת המחלוקות העיקריות נסובה סביב העובדה שפושעי מלחמה מונצחים במקדש יסוקוני. ב-31 בינואר 1969 נועדו נציגי המקדש עם נציגי משרד הבריאות והרווחה, וקבעו שכל פושעי המלחמה עומדים בקריטריונים להנצחה במקדש. עם זאת, הוחלט שלא לפרסם את רשימתם של פושעי המלחמה בשל ההחלטה מעוררת המחלוקת. ב-1959 נרשמו הקאמי של 1,068 פושעי מלחמה מדרג ב ו-ג שהוצאו להורג במקדש, וב-1978 נרשמו הקאמי של 14 פושעי מלחמה מדרג א שהוצאו להורג או מתו בכלאם. לפי מזכר שפרסם מנהל סוכנות משק הבית הקיסרי ב-2006, הנצחתם של פושעי מלחמה מדרג א הייתה הסיבה שבגינה נמנע הקיסר הירוהיטו מלבקר במקדש עד מותו ב-1989. מאז הנצחת פושעי המלחמה נשמעו מספר קריאות מקבוצות שונות להסרת שמותיהם מרישום האלוהויות של המקדש. עם זאת, נציגי המקדש הודיעו שבניגוד למסורת השינטו, כל הקאמי שנכנסים ליסוקוני משתלבים מיד ועל כן אין אפשרות להפריד חלק מהם ולהוציאם.
ביקורים פוליטיים
אחת המחלוקות העיקרית הסובבות את המקדש הוא נושא הביקורים מצד פוליטיקאים יפניים. בין המבקרים הפוליטיים לאורך השנים היו ראשי מדינה וראשי ממשלה. רבים בקהילה הבינלאומית, ובקהילה האסייתית בפרט, רואים בביקורים אלה תמיכה ואף שותפות בלאומנות היפנית, והכחשה של אירועי מלחמת העולם השנייה.
ביקורו של ראש הממשלה היפני ג'וניצ'ירו קואיזומי באוגוסט 2001 קיבל סיקור תקשורתי נרחב בסין ועורר זעם בקרב צעירים סינים. חודש לאחר מכן נפגש קואיזומי עם נשיא הרפובליקה העממית של סין ג'יאנג דזה-מין והסכים לערוך ביקור סמלי בגשר מרקו פולו מחוץ לבייג'ינג על מנת לחלוק כבוד לחיילים הסינים שנהרגו במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. ביקור נוסף של קואיזומי במקדש יסוקוני באביב 2002 הוביל למשבר ביחסי שתי המדינות.
I Get Around (שיר של טופאק שאקור)
I Get Around הוא הסינגל השני של הראפר האמריקאי טופאק שאקור מתוך אלבום הסטודיו השני שלו, Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z., ומשתתפים בו המפיק שוק ג'י ו-Money-B, חבריו של שאקור מההרכב Digital Underground. אתר Allmusic ציין כי בשיר, שהופק על ידי שוק ג'י, שאקור "מתרברב על כיבושיו המיניים". חלק מקולות הרקע בשיר מסומפלים מהשיר Computer Love של להקת Zapp. שוק ג'י סיפר כיצד השיר נכתב, בספר How to Rap, כאשר שאקור כתב את המילים תוך כדי האזנה למנגינה שלו זמן מה, והוא כתב גם את חלקו של ג'י. הסינגל הגיע למעמד זהב בארצות הברית, כשמכר מעל 500,000 עותקים.
השיר זכה להצלחה מסחרית רבה כשמכר מספר גבוה של עותקים, והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100, מה שהפך אותו לסינגל הראשון של שאקור בטופ 20 במצעד הזה. השיר, שהגיע למעמד זהב, נכלל גם באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits בשנת 1998. הקליפ לשיר הגיע למקום ה-16 במצעד "25 הקליפים הגדולים של החוף המערבי" במגזין ה-XXL, והגיע למקום ה-14 במצעד "שירי ההיפ הופ הגדולים ביותר" של VH1.
מקונן
מקונן (באנגלית: keening) היא סוג של קינה ווקאלית, הקשורה למנהגי האבל המסורתי בסקוטלנד ואירלנד.
מקור המילה (אטימולוגיה)
המונח האנגלי 'keen' מגיע במקור מן המונח האירי/סקוטי-גאלי "caoineadh", שפירושו: לבכות. ידוע לנו על השימוש במילה כבר מהמאה השביעית והשמינית לספירה.
היסטוריה
מקורות לשימוש במנהג, התגלו במקור באירלנד ובסקוטלנד הגאלית, והחל מהמאה ה-16 חזרו להופיע במקומות נוספים.
השימוש בקינה הווקאלית אינה שייכת לתרבות הגאלית בלבד, אלה מופיעה בתרבויות שונות ברחבי העולם. המנהג לקונן מעל גופת המת בלילה שלפני טקס הקבורה, היא ייחודית למסורת האירית. המנהג לקונן, היא ההזדמנות האחרונה לכל מכריו של הנפטר לפנות אל הנפטר ולדבר אליו. את הקינה פותח האיש הקרוב ביותר לנפטר, או הבכיר ביותר. הקריאות והיללות מושמעות בחוזקה, הן קורעות לב, אורכות זמן רב, ודורשות סיבולת גבוהה. כאשר קולו של מקונן אחד גווע, מקונן אחר מחליף אותו. בדרך-כלל, הקינה הווקאלית נעשית לרוב על ידי אשה אחת או מקהלה של נשים, אשר נשאו הספד ווקאלי, בזמן שהנוכחים עושים תנועות של נדנדה, כריעה ומחיאות כפיים. בדרך-כלל לאותה אשה, הנושאת את הקינה שילמו כסף בעבור שירותיה.
הכנסייה הקתולית באירלנד, שהתנגדה בעקביות למנהג (במיוחד בשנים 1631, 1748 ו-1800), עד כי בשלב מסוים הוכרז על נידוי של מבצעי הטקס. אף שבשנים האחרונות, עוד נשתמרו הקלטות של הטקס הווקאלי, מנהג הקינה הווקאלית נחשב באופן כללי לתופעה נכחדת.
הגברת הראשונה של ארצות הברית
הגברת הראשונה של ארצות הברית (באנגלית: First Lady of the United States ובקיצור FLOTUS) הוא התואר (הלא-רשמי) של המארחת בבית הלבן. תפקיד זה מבוצע, על פי המסורת, על ידי אשת נשיא ארצות הברית.
לעיתים כאשר אין לנשיא אישה, מתבצע התפקיד על ידי קרובת משפחה שלו. היות ש"הגברת הראשונה" אינו תואר רשמי המוגדר בחוק האמריקני, עשויות לחול הגדרות שונות באשר לזכאות לשאת בתואר זה. מקורות הבית הלבן מגדירים כ"גברת ראשונה" רק נשים שהיו בפועל רעיותיהם של נשיאי ארצות הברית (ואפילו כאלה שהלכו לעולמן טרם כהונת בעליהן כנשיא), בעוד מקורות היסטוריוגרפיים אחרים מעניקים את התואר לכל מי שמילאה בפועל בתפקיד "המארחת" או "גבירת הבית" של הבית הלבן, גם אם לא הייתה רעיית נשיא. על פי הנוהג, התואר מתייחס רק לבעלת התפקיד בעת שבעלה מכהן כנשיא ולא לפני כהונתו או לאחר סיומה. דיוקנות של הגברות הראשונות מוצגות בחדר הזהב של הבית הלבן.
החל מינואר 2021 הגברת הראשונה של ארצות הברית היא ג'יל ביידן, רעייתו של הנשיא ג'ו ביידן.
מקור התואר
מקור התואר "הגברת הראשונה" בארצות הברית. בשנים הראשונות שלאחר הקמת ארצות הברית לא היה תואר רשמי לאשת הנשיא. כל אחת מנשות הנשיאים העדיפה שיקראו לה באופן שונה לדוגמה: "ליידי", "הגברת הנשיאה", "המלכה" וכו', כך למשל מרתה וושינגטון העדיפה מעין תואר אצולה - "ליידי וושינגטון".
השימוש בתואר זה הלך וגבר עם הזמן. האזכור הראשון הנושא את התואר שנשמר כתוב מופיע בדף מיומנו של ויליאם האוורד ראסל מיום 3 בנובמבר 1863, בו הוא מתייחס ל"רכילות אודות הגברת הראשונה של המדינה".
התואר הפך מקובל בשנת 1877 כשהעיתונאית מרי קלמר איימס השתמשה בו ביחס לאשת הנשיא לוסי הייז בעת תיאור השבעתו של הנשיא רתרפורד הייז. לוסי ווב הייז הייתה פופולרית ביותר בקרב החברה הגבוהה בוושינגטון, ובשל כך הפך התואר מקובל ונפוץ.
הגברת השנייה של ארצות הברית
אשת סגן נשיא ארצות הברית מכונה הגברת השנייה של ארצות הברית.
האדון הראשון
בעקבות התפשטות השימוש בתואר, הפכו נשות המושלים ל"נשים הראשונות" בכל מדינה ומדינה, ובהתאם, בעלה של מושלת מישיגן - ג'ניפר גראנהולם כונה "האדון הראשון" (First Gentleman). בהתאם, כאשר תהיה לארצות הברית נשיאה, יכונה בעלה בתואר זה.
הגברות הראשונות של ארצות הברית
הנשים הבאות הוכרו על ידי הספרייה הלאומית של הגברות הראשונות (The National First Ladies' Library) כגברות ראשונות של ארצות הברית, אף שחלקן לא היו אשת הנשיא:
גברת ראשונה שלא באופן רשמי
הנשים הבאות שימשו כגברת הראשונה של ארצות הברית בהיעדר אשת נשיא או במקרים בהם אשת הנשיא לא שימשה בתפקיד זה:
ברוסיט
בְּרוּסִיט או גם בְּרוּציט הוא צורת המינרל של מגנזיום הידרוקסיד.
הרכב וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של הברוסיט היא Mg (OH)2.
גרסה סיבית של המינרל קרויה נמליט והיא מכילה כנראה גם FeO. המינרל מופיע בצורה של סיבים או רצועות, בדרך כלל לאורך [1010], אבל לעיתים גם לאורך [1120].
על שם המינרל קרויה "קבוצת הברוסיט" - קבוצה של מינרלים הידרוקסידיים הכוללת, מלבד הברוסיט, את הפורטלנדיט (Ca(OH)2) והפירוכרואיט (Mn(OH)2).
הברוסיט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסגונלית סקלנוהדרלית" וחבורת סימטריות מרחבית Pm1. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=3.142, ו-c=4.766Å.
המבנה הבסיסי של הברוסיט הוא של לוחיות מגובבות האחת על השנייה. כל לוחית בנויה מתמניונים של מגנזיום הידרוקסידי. התמניונים בנוי מיונים של מגנזיום שמטענם החשמלי שווה ל-2+ המקושרים לשישה הידרוקסידים (שמטענם שווה ל-1-). כל הידרוקסיד מקושר לשלושה יונים של מגנזיום. התוצאה היא לוחית נטולת מטען חשמלי מכיוון שהמטען של המגנזיום המחולק בין ששת ההידרוקסידים (+2/6) השווה ל-1/3+ מתבטל מול המטען של כל הידרוקסיד המחולק בין 3 יוני מגנזיום השווה ל-1/3-. העובדה שהלוחית הנוצרת נטולת מטען חשמלי גורמת לכך שהקשר בין הלוחיות רופף ותלוי במטענים שיוריים, דבר זה מסביר את הפצילות המושלמת של המינרל.
מבנה זה של הברוסיט מצוי כחלק ממבנה של מינרלים אחרים. במינרלים אחרים אלו מצויה לוחית של מגנזיום הידרוקסיד במבנה ברוסיט בין שתי לוחיות של סיליקטיים והיא מכונה "שכבת הברוסיט". שכבת ברוסיט כזו מצויה למשל במינרלים מקבוצת הכלוריט ומקבוצת הסמקטיט.
תכונות פיזיקליות
הגבישים של הברוסיט לוחיים באורך עד 19 ס"מ כשהם מסודרים במקבצים לוחיים, עלעליים או דמויי שושנה. כמו כן הברוסיט מופיע במקבצים סיביים עד 50 ס"מ, במקבצים גרגריים או במקבצים חסרי צורה. במקרים מסוימים יוצר הברוסיט פסאודומורף מסתנן במקומם של גבישים של פריקלאס. לברוסיט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד (0001). הפתיתים המתקבלים מהפצילות גמישים, אך אינם אלסטיים. הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס. משקלו הסגולי הממוצע אף הוא נמוך, 2.4 גרם לסמ"ק. המינרל הוא פירואלקטרי (הוא נטען חשמלית כשמחממים או מקררים אותו).
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הברוסיט הם: nε=1.580-1.600, ו-nω=1.560-1.590. גבישי הברוסיט שקופים, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של לבן, ירוק חיוור, כחול, אפור, צהוב-דבש עד אדום חום. הברק של הברוסיט הוא זגוגי, שעוותי, או פנינתי על משטחי הפצילות.
גילוי ומקור השם
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בקאסל פוינט (Castle Point), מחשוף של סרפנטין שהוא הנקודה הגבוהה ביותר בעיר הובוקן שבמחוז הדסון, בניו ג'רזי, שבארצות הברית (כיום חלק מהקמפוס של מכון סטיבנס לטכנולוגיה בעיר). המינרל קרוי על שמו של ארצ'יבלד ברוס (Archibald Bruce; 1818-1777), רופא שלימד רפואה בקולג' הרופאים והמנתחים (כיום אוניברסיטת קולומביה) ובין ראשוני המינרלוגים בארצות הברית, שהיה הראשון שתיאר את המינרל.
הגרסה הסיבית של המינרל המכילה כנראה גם FeO, ונתגלתה אף היא בקאסל פוינט, קרויה נמליט, שם שמקורו מיוונית - חוט, בהתייחס לצורתו.
שימושים
הברוסיט הוא מקור משני להפקת מגנזיום ולמגנזיה (פריקלאס). בברוסיט נעשה גם שימוש כתוסף לחומרי חסיני אש. הברוסיט איננו מקובל כמינרל לאספנים.
נזקים לבטון
כאשר צמנט או בטון חשופים לריכוזים משמעותיים של יוני Mg+2, למשל כאשר חומרים אלו מצויים במגע מתמשך עם מי ים או מים מלוחים, נוצר בבטון ברוסיט (Mg(OH)2) בתנאי ה-pH הגבוה שבצמנט. הברוציט שהוא חומר מתרחב יוצר מאמץ פנימי בבטון וגורם להיווצרות שברים וסדקים בבטון, תופעה המכונה "התקפת מגנזיום ("magnesian attack").
גם שימוש בדולומיט (סלע המכיל מגנזיום) כאגרגט בתערובת הבטון עלול לגרום ל"התקפת מגנזיום" ויש להימנע ממנו.
מקור ותפוצה
ברוסיט הוא תוצר של התמרה של פריקלאס בשיש; מינרל של עורקים של התמרה הידרותרמית בטמפרטורות נמוכות של אבן גיר ו צפחות כלוריט; והוא גם תוצר של סרפנטיניזציה של סלעי דוניט.
הברוסיט הוא מינרל נפוץ, אך מופיע לעיתים נדירות כגבישים מפותחים. מקומות בהם מוצאים גבישים של ברוסיט כוללים את קאסל פוינט (Castle Point) בעיר הובוקן שבמחוז הדסון (המקום בו נתגלה המינרל), בניו ג'רזי, במכרה פוסטר טילי (Tilly Foster) בברוסטר (Brewster) במחוז פטנם (Putnam) בניו יורק, ובמחצבת קרסטמור (Crestmore) במחוז ריוורסייד (Riverside) שבארצות הברית, באזבסטוס (Asbestos) בקוויבק שבקנדה; בהר וזוב בקמפניה שבאיטליה; באי אונסט בקבוצת איי שטלנד שבסקוטלנד; באזור המכרות של לנגבאן (Långban) במחוז ההיסטורי וורמלנד (Värmland) שבשוודיה; במכרה אתיל (Ethyl) במוטוראשאנגה (Mutorashanga) שבזימבבווה; ובפלאבורווה (Phalaborwa) בטרנסוואל שבדרום אפריקה.
פרנסיסטאון
פרנסיסטאון (באנגלית: Francistown), היא העיר השנייה בגודלה בבוצוואנה ולעיתים היא מכונה "בירת הצפון". העיר ממוקמת במזרח המדינה, כ-400 ק"מ מצפון-מזרח לבירה גאבורון, על מפגש הנהרות טאטי (Tati) ואינצ'ווה (Inchwe), ליד נהר שאשה (Shashe), יובל של נהר לימפופו ו-90 ק"מ מהגבול עם זימבבואה. פרנסיסטאון הייתה המרכז של הבהלה הראשונה לזהב באפריקה והיא עדיין מוקפת במכרות נטושים. העיר מרכז מינהלי, המופרדת מהמחוז הצפון-מזרחי שבשטחו היא ממוקמת.
היסטוריה
נוכחות אנושית קיימת באזור מלפני 10,000 שנה. בשנות השלושים של המאה ה-19 יושב האזור על ידי עם הנדבלה (Ndebele) בדרכם לאזור העיר בולאוויו (Bulawayo) שבזימבבואה שהשפיעו על תרבותם של עם הקלנגה (Kalanga) המקומי. האירופאי הראשון שביקר באזור היה המיסיונר רוברט מופט (Robert Moffat), חותנו של דייוויד ליווינגסטון. אחריו הגיע לאזור ב-1867 מחפש הזהב הגרמני קארל מאוך (Karl Mauch) שמצא זהב על גדות נהר טאטי.
העיר נוסדה בשנת 1897, על ידי עם הקלנגה כישוב הסמוך למכרה זהב שנקרא על שמו של דניאל פרנסיס (Daniel Francis), מחפש זהב אנגלי שקיבל רישיון כריה באזור ב-1869. בימיה הראשונים היה בעיר רחוב ראשי אחד שהשתרע ממזרח ובמקביל למסילת הברזל. רחוב זה היה משכנם של כמה חברות ועסקים, כולל מלון, חנויות ובנקים. מאחורי עסקים אלה שכנו בתיהם של הלבנים המעטים שגרו במקום. כיום זהו רחוב טאינטון (Tainton).
קודם לקבלת העצמאות, הייתה פרנסיסטאון המרכז המסחרי הגדול של בוצוואנה. בשלושת העשורים האחרונים של המאה ה-19 ובשלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 היה הזהב הציר המרכזי של כלכלת האזור. רחוב האסקינס בעיר היה הרחוב הסלול הראשון בבוצוואנה. מאז 1966 גדלה העיר באופן משמעותי בעיקר עקב קרבתה לגבול עם רודזיה וזימבבואה. ב-1997 קיבלה פרנסיסטאון מעמד של עיר, השנייה במדינה לאחר הבירה גאבורון.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על ענף הכריה (קובלט, נחושת וניקל), ועל חקלאות.
תיירות
בפרנסיסטאון שוכן מוזיאון בו שמורים מוצגים המתייחסים להיסטוריה ולמורשת של האזור. המוזיאון מוחזק על ידי הממשלה. שמורת טבע חדשה נפתחה במרחק 5 ק"מ ממרכז העיר ואמורה להיות אבן מושכת לתיירים. מלונות ובתי הארחה ברמה יחסית גבוהה מספקים אפשרויות לינה לתיירים. כמו כן קיים בעיר מגוון של מסעדות ממטבחים שונים ומועדונים.
דת
בעיר שוכנת קתדרלת "גבירתנו של המדבר" (Cathedral of Our Lady of the Desert) שהיא מקום מושבה של הנציגות האפוסטלית של פרנסיסטאון. בקרבת מרכז העיר שוכן מסגד המשרת את האוכלוסייה המוסלמית. לא רחוק משם שוכנת הכנסייה העצמאית של פרנסיסטאון. כנסיות נוספות מזרמים שונים פועלות גם הן בעיר.
חינוך
בתי ספר יסודיים פזורים ברחבי העיר ורובם ככולם מנוהלים על ידי העירייה. בנוסף פועלות חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכון וכמה בתי ספר פרטיים. בעיר פועל בית הספר להכשרת מורים בחסות אוניברסיטת בוצוואנה. מוסדות נוספים להשכלה גבוהה בעיר הם: הקולג' לחינוך טכנולוגי ומקצועי והמכון למדעי הבריאות שמציע הכשרה בסיעוד.
תחבורה
פרנסיסטאון היא צומת תחבורתי חשוב. דרך רשת הרכבות היא מקושרת להארארה בירת זימבבואה. כמו כן היא מקושרת בקו רכבת לבירה גאבורון וללובאסטה (Lobatse) שבדרום. כמו כן מהווה העיר צומת כבישים חשובה.
את העיר משרת שדה תעופה לטיסות פנים ובו שני מסלולי המראה. השדה ממוקם 2 ק"מ מהעיר. ב-2011 נפתח נמל התעופה הבינלאומי של פרנסיסטאון. טרמינל גדול נבנה בנמל התעופה החדש והקיבולת שלו אמורה להספיק לקיבולת הנוסעים הצפויה עד שנת 2025. שדה התעופה הישן אמור לעבור לרשות חיל האוויר של בוצוואנה.
ספורט
מועדוני כדורגל רבים פעילים בעיר וארבע מתוכם משחקים בליגת העל של בוצוואנה. אצטדיון כדורגל המכיל 27,000 מקומות ישיבה נמצא בתהליך בניה וישמש כמגרש הבית לקבוצות אלה.
דלקת פנים הלב
דלקת פנים הלב (בלעז: אנדוקרדיטיס, endocarditis) היא דלקת באנדוקארד, הרקמה או הקרום הפנימי, אשר מצפה את פנים הלב.
דלקת באנדוקארד נוצרת בעיקר באזורי המסתמים, כאשר במחלות מסוימות יש שכיחות שונה בפגיעה במסתמים שונים- כך למשל, בקדחת השיגרון (rheumatic heart disease) הפגיעה במסתם המיטראלי (המסתם הצניפי) היא הנפוצה ביותר (ולאחריה- פגיעה במסתם האאורטלי (מסתם אבי העורקים), הטריקוספידלי (המסתם התלת-פסיגי) והפולמנרי (מסתם עורק הריאה) - בסדר יורד). אתרים נוספים להתפתחות אנדוקרדיטיס הם מסתמים וקוצבים מלאכותיים, ובמקרים מסוימים מתפתח אנדוקרדיטיס במחיצה שבין החדרים או במקומות אחרים בתוך חלל החדר.
סוגים
ישנם מספר סוגים של אנדוקרדיטיס:
דלקת פנים הלב זיהומית
זוהי המחלה העיקרית מבין מחלות האנדוקרדיטיס, אשר מתפתחת עקב זיהום חיידקי של האנדוקארד ושל המסתמים - המחלה יכולה להתפתח בלב בריא לחלוטין, או על גבי מומים שונים בלב- פתחים קטנים במחיצה הבין חדרית, למשל, או מסתמים מלאכותיים, מסביב לצנתר קבוע ועוד. נרקומנים חשופים במיוחד לדלקת מסוג זה, לאור שימוש בהזרקות והחדרת החיידק (לרוב ממין Staphylococcus aureus) לדם.
המהלך הקליני של דלקת פנים לב זיהומית, כוללת עייפות, חום בלתי סדיר ונמוך יחסית, הזעות ליליות, חוסר תיאבון, ירידה במשקל ואנמיה קלה. במקרה האקוטי יכולה להתפתח הגדלה של הטחול, רשרוש לב ותסחיפים. בנוסף, קיימים סימנים מיוחדים המעידים על אנדוקרדיטיס:
אבחנת המחלה נעשית על ידי זיהו של תרבית דם חיובית עם החיידק, ועדות לקיום ווגיטציות.
דלקת פנים הלב תרומבוטית לא חיידקית
המחלה הזו מכונה גם marantic endocarditis או דלקת פנים הלב סופנית (הסיבה לשם "סופני" היא בעובדה שגילו את המחלה לראשונה בזמן נתיחה שלאחר המוות). בסוג זה של דלקת, נוצרות וגטציות תרומבוטיות, סטריליות, הממוקמות על המסתם המיטרלי או האאורטלי, לאורך קו הסגירה של העלים. הן בנויות מטסיות דם ומפיברין, כאשר המחלה שכיחה יותר במקרים שבהם המסתמים נפגעו ממחלה אחרת, או אצל חולים הסובלים מנטייה מוגברת לקרישת דם. לפעמים מעיד תסחיף מוגטציה כזו, על מחלה ממארת.
דלקת פנים הלב ורוקוזית בלתי טיפוסית
מחלה זו התגלתה בחולי זאבת אדמנתית מערכתית, (מופיעה בכ- 50% מהם) אשר על פני המסתמים שלהם מופיעות וגטציות. הסיבה להיווצרות הוגטציות היא ככל הנראה מנגנון אוטואימוני: שקיעה של קומפלקסים אימוניים במסתמים. הוגטציות קטנות יחסית ומפוזרות באקראי על פני המסתמים. הפגיעה העיקרית היא במסתם המיטרלי.
מחלה שגרונתית של הלב
למחלת השיגרון (rheumatic disease) יש בדרך כלל שלושה שלבים: שלב חד, המכונה "קדחת השיגרון", (בשלב זה נפגעים בדרך כלל הלב, מפרקים ורקמות אחרות), שלב שקט, והשלב הכרוני- אשר פוגע בעיקר בלב.
המחלה, בשלב החד, היא מחלה דלקתית אשר פוגעת לרוב בילדים אשר סבלו מזיהום סטרפטוקוקי, ואשר התגובה החיסונית של הגוף גרמה להיבטים הקליניים של המחלה. המחלה מאופיינת בחום, כאבי מפרקים, דלקות בלב, בעור ובמערכת העצבים, כאשר חלק מהפגיעות נעלמות אולם הפגיעה הכרונית במסתמי הלב, יכולה לגרום לנכות קשה ומתמדת. במהלך החריף והחד של המחלה ישנם חמישה סימנים עיקריים המאפיינים אותה- ארטריטיס במפרקים, פגיעה בכל שכבות הלב (פאןקארדיטיס), נודולים בתת-עור ו- erythema marginatum בעור, וכן סימן נדיר המציין את הפגיעה במערכת העצבים- sydenham chorea- פגיעה מוחית המתבטאת בתנודות לא רצוניות והמופיעה לאחר זמן רב. בשלב האקוטי, מוצאים מוקדים דלקתיים אופייניים בלב, המכונים גופיפי אשוף, וכן וגטציות על המסתמים. הדלקת שהתפתחה בשלב החד גורמת לפיתוח השלב הכרוני של המחלה: נוצרים עיוותים פיברוטיים קשים במסתם, בעיקר במסתם המיטרלי- העלים מתעבים ומתקשחים, צבעם מלבין ומופיעה הצטלקות. ההיצרות הנגרמת למסתם המיטרלי גורמת למראה דמוי "פה של דג".
מריאן אנדרסון
מריאן אנדרסון (באנגלית: Marian Anderson; 27 בפברואר 1897 - 8 באפריל 1993) הייתה זמרת קונטראלטו אפריקאית-אמריקאית.
חייה
מריאן אנדרסון נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה. היא הצטרפה למקהלת הילדים של הכנסייה בגיל שש והגישה בקשה להתקבל לבית ספר למוזיקה ללבנים בלבד אחרי סיום לימודיה, בשנת 1921, אבל נדחתה משום שהייתה שחורה. הממונה על טופסי ההרשמה ענתה, "איננו מקבלים צבעונים". כתוצאה מכך, מריאן אנדרסון המשיכה בלימודי השירה באופן פרטי.
הופעת הבכורה שלה התקיימה בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק ב-26 באוגוסט 1925 ונחלה הצלחה מיידית, גם בקרב המבקרים. בשנת 1928 שרה בפעם הראשונה בקרנגי הול. המוניטין שלה זכו לקידום נוסף בזכות ממסע קונצרטים שערכה באירופה בראשית שנות ה-30'. המלחין הפיני ז'אן סיבליוס הקדיש לה את שירו "בדידות". בשנת 1935 קיבל עליו האמרגן סול יורוק את ניהול עסקיה וייצג אותה למשך שאר הקריירה שלה.
ב-9 באפריל 1939 יום א' של פסחא, הופיעה בקונצרט פתוח על מדרגות על מדרגות אנדרטת לינקולן בוושינגטון הבירה. את הקונצרט, אותו ארגנו הגברת הראשונה אלינור רוזוולט ושר הפנים הרולד איקס אחרי שארגון "בנות המהפכה האמריקאית" סיכלו את הזמנתה של מריאן לשיר ב"אולם החוקה" שלהן בשל גזעה. להופעה באו למעלה מ-75,000 איש, והיא הועברה בשידור רדיו ישיר ברחבי ארצות הברית. כתוצאה מן הסערה שחולל סירובן של בנות המהפכה להתיר לאנדרסון לשיר שם, פרשו אלפי חברות, ובכללן אלינור רוזוולט, מן הארגון וכעבור ארבע שנים בסך הכול הזמינו בנות המהפכה את אנדרסון לשיר באירוע צדקה לטובת הצלב האדום האמריקאי.
ב-7 בינואר 1955 ניפצה אנדרסון את מחסום הצבע כשהייתה לאפריקאית-אמריקאית הראשונה שהופיעה עם המטרופוליטן אופרה בניו יורק. בהזדמנות זו שרה בתפקיד אולריקה ב"נשף המסכות" של ג'וזפה ורדי. במתיקות האירוע הזה נסכה מרירות הואיל ואנדרסון, בגיל 58, כבר לא הייתה במיטבה מבחינה ווקאלית.
בשנת 1958 הוכרזה רשמית כנציגה באומות המאוחדות, גושפנקא רשמית לתפקיד של "שגרירת רצון טוב" מטעם ארצות הברית שמילאה כבר בעבר, ובשנת 1972 הוענק לה פרס השלום של האו"ם.
אחרי מסע פרידה מקיף, בכללו הופיעה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, פרשה מן השירה בשנת 1965. עם זאת, המשיכה להופיע בציבור, בקריינות ל"דיוקן לינקולן" של קופלנד, כולל הופעה עם תזמורת פילדלפיה בסרטוגה ספרינגס בשנת 1976, בניצוח המלחין. מאמציה קיבלו הכרה והוקרה בפרסים רבים, ביניהם פרס מרכז קנדי ופרס גראמי למפעל חיים בשנת 1991.
בשנת 1993 מתה אנדרסון בגיל 96 בפורטלנד, אורגון, בבית אחיינה, המנצח ג'יימס דהפריסט. היא קבורה בבית הקברות עדן בפילדלפיה.
הסרט התיעודי משנת 1939, "מריאן אנדרסון: קונצרט יד לינקולן", נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
ב-1963 העניק לה הנשיא ג'ון קנדי את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1977 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, שני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ב-27 בינואר 2005 הוצא בול זיכרון של ארצות הברית לכבוד מריאן אנדרסון ועליו תמונתה. הבול הוא בערך של 37 סנט והוא חלק מסדרת "המורשת השחורה".
מריאן אנדרסון קיבלה את אות הבאפאלו הכסוף, אות הכבוד הגבוה ביותר למבוגרים שמעניקה תנועת הצופים של אמריקה.
איליה רבינוביץ
איליה רבינוביץ (ברוסית: Илья Леонтьевич Рабинович Рюмин; 1891, סנקט פטרסבורג – 1942, פרם), שחמטאי יהודי-רוסי. זכה במשותף באליפות ברית המועצות בשנת 1934.
בחודשים יולי ואוגוסט בשנת 1914 שיחק רבינוביץ בתחרות מנהיים, שם חלק מקום 2–3 עם הלגואה. רבינוביץ ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים, נכלאו בגרמניה לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1914 ארבעה מהשחמטאים (אלכסנדר אלכין, פדור בוגאטירצ'וק, סאבורוב וקופלמן) שוחררו והורשו לחזור לביתם. השחמטאים הכלואים ניצלו את תקופת המאסר לקיום שמונה תחרויות שחמט ביניהם. רבינוביץ סיים שלישי בתחרות הראשונה שהתקיימה בבאדן-באדן (ניצח: אלכסנדר פלמברג), הגיע שני בשלוש מהתחרויות, חלק מקום שני-שלישי פעם אחת ופעם הגיע למקום השלישי. בכל התחרויות הללו ניצח יפים בוגוליובוב). בשנת 1916 ניצח רבינוביץ בתחרות אחת, ובשנת 1917 חלק מקום ראשון שני עם אלכסי סלזנייב.
לאחר המלחמה חזר רבינוביץ לסנקט פטרסבורג ובשנת 1920 ניצח באליפות השחמט בעיר. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות מוסקבה (אליפות ברית המועצות הראשונה, ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1922 הגיע למקום השני, לאחר גריגורי לבנפיש באליפות סנקט פטרסבורג. בשנת 1923 חלק מקום 7–8 בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות השנייה, ניצח: פטר רומנובסקי). בשנת 1923 רבינוביץ ניצח בתחרות נובוגורוד. בשנת 1924 הגיע למקום השני, לאחר גריגורי לבנפיש באליפות לנינגרד. בשנת 1924 הגיע למקום החמישי בתחרות מוסקבה (אליפות ברית המועצות השלישית, ניצח: יפים בוגוליובוב).
בשנת 1925 היה רבינוביץ השחקן הסובייטי הראשון שהתחרה מחוץ לברית המועצות. הוא שיחק בתחרות באדן-באדן והגיע למקום השביעי (המנצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1925 חלק מקום 1–4 באליפות לנינגרד. באותה שנה הגיע שלישי בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות הרביעית, ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1926 ניצח רבינוביץ בתחרות לנינגרד, ובתחרות אחרת חלק מקום 2–3 (ניצח: אלכסנדר איליין-זנבסקי).
בשנת 1927 רבינוביץ כתב את הספר הראשון בשפה הרוסית שעסק בסיומי שחמט. באותה שנה חלק מקום 10–12 במוסקבה (אליפות ברית המועצות החמישית, ניצחו: פדור בוגאטירצ'וק ופטר רומנובסקי). בשנת 1928 ניצח באליפות לנינגרד. בשנת 1933 חלק מקום 3–5 בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות השמינית, ניצח: מיכאל בוטביניק). בשנת 1934 חלק רבינוביץ מקום ראשון עם גריגורי לבנפיש בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות התשיעית). בשנת 1935 חלק מקום 11–14 בתחרות מוסקבה (ניצחו: מיכאל בוטביניק וסאלו פלור).
רבינוביץ חלה במהלך המצור על לנינגרד. הוא פונה אך מת מתת תזונה בבית חולים בפרם.
יוסף רומנוביץ' בומאגין
יוסף רומנוביץ' בּוּמַאגִין (ברוסית: Иосиф Романович Бумагин; 17 באוקטובר 1907 - 24 באפריל 1945) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו, בגין פועלו כמפקד מחלקת מקלעים של חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר הרדוק של גוברניית ויטבסק של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. למד שבע שנים בבית ספר. בהמשך עבר לבירוביג'ן שם עבד במפעל עגלות. שירת בצבא האדום בין השנים 1929–1934 ובמהלך השירות הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1932.
ב-1941 גויס שוב עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. ב-24 באפריל 1945 במהלך כיתור כוחות ורמאכט שנותרו באזור העיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין) שיתק עמדת אש אחת עם רימונים ונפגע במהלך ניסיון שיתוק עמדת אש נוספת. נפטר מפצעיו.
נקבר בבית הקברות בדרום-מערב ורוצלב בחלק של הקצינים הסובייטיים.
על בסיס החלטת מפקד הרגימנט מ-26 באפריל 1945, בצו נשיאות ברית המועצות מ-27 ביוני 1945 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.
משפחתו
אשתו גניה ובת ליובוב.
אבנר דה-שליט
אבנר דה-שליט (נולד ב-1957) הוא פרופסור מן המניין למדע המדינה ולשעבר דיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
אבנר דה-שליט נולד בעיר רחובות, לפרופ' עמוס דה-שליט, והוא אח לפרופ' אהוד דה-שליט. בגיל 12 התייתם מאביו. הוא גדל בירושלים וניגן בפסנתר. במסגרת שירותו בנח"ל נשלח לגרעין המקים של קיבוץ סמר, בו גר כשבע שנים. ב-1986 קיבל את התואר הראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. ב-1990 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד.
דה-שליט כיהן כראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים וכעמית מחקר במרכז אוקספורד לסביבה, אתיקה וחברה בשנים 1995 עד 2004. בשנת 1998 הקים יחד עם פרופ' נתן זוסמן ופרופ' דניאל אטאס את התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) באוניברסיטה העברית, והיה עורכו הראשון של כתב העת "פוליטיקה".
בשנת 2009 מונה לדיקן הפקולטה למדעי החברה וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2012. זכה בפרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ד. בשנת 2019 זכה בפרס א.מ.ת. בשנת 2020 זכה בפרס מרצה מעורר השראה מהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית. ובשנת 2023 זכה בפרס על מפעל חיים מהאגודה הישראלית למדע המדינה.
דה-שליט חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-96 ברשימת התנועה החדשה מרצ. בבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום ה-95 ברשימת מרצ. בבחירות לכנסת ה24 הוצב במקום 97 ברשימת מפלגת מרצ.
בשנת 2009 הוציא לאור דיסק בשם "אינטימי" בהפקת ארז יולביץ'. בדיסק מספר שירים שחיבר בשנים האחרונות בביצועה של הזמרת מעיין הירשביין.
כיום דה-שליט מתגורר במבשרת ציון. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
כתיבה
Cities and Immigration. Oxford University Press
אנקסטיומארוס
אנקסטיומארוס (באנגלית: Anextiomarus) היה אל השמש במיתולוגיה הקלטית. בעקבות ההשפעה של האימפריה הרומית, שולב אל זה עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית ועל כתובות בבריטניה הרומית התגלה שם זה כשם תואר הנוסף לשמו של אפולון - משמעות השם למעשה "המגן הגדול".
כתובות דומות התגלו גם בלה מאן שבצרפת.
רומולאנים
הרומולאנים (במקור: Romulans) הוא גזע חייזרים בדיוני המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הופעתו הראשונה של גזע זה הייתה בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק משנת 1966 שנקרא "מאזן האימה". לאחר מכן, גזע זה הופיע בשאר סדרות ההמשך של המותג: סדרת האנימציה, "הדור הבא", "חלל עמוק 9", "וויאג'ר", "אנטרפרייז", "פיקארד" ו"דיסקברי". כמו כן, רומולאנים הופיעו בשניים מהסרטים המבוססים על הסדרה - "נמסיס" (2002) ו"סטארטרק" (2009) - וגם בסדרות-חובבים, דוגמת "אורורה".
רקע והיסטוריה
במהלך הסדרות השונות, בני-גזע זה מתוארים בדרך כלל כאנטגוניסטים, אשר נמצאים במצב של מלחמה, או הפסקת אש מתוחה, עם פדרציית הכוכבים המאוחדת. מבחינה עלילתית/דרמטית - הרומולאנים משמשים כאנטי-תזה לדמויות הוולקנים, איתם הם חולקים מוצא משותף. הם מאופיינים כנלהבים, ערמומיים ואופורטוניסטים; כלומר - בכל דרך הפוכה מהוולקנים, הפועלים על פי היגיון בלבד. לצד זאת, בוערת ברומולאנים תחושת-חובה עזה ונאמנות מוחלטת למולדתם, יהיו התנאים אשר יהיו. בנוסף לכך, הם בטוחים לחלוטין בעליונותם הגזעית על-פני בני-האדם, הקלינגונים ועוד, ושואפים להביא את כוכב-הלכת וולקן לידי שילוב מלא באימפריית הכוכבים הרומולאנית, עד שיעלה בידם לכבוש את הפדרציה.
לפי קו-הזמן של יקום מסע בין כוכבים (כולל יצירות-חובבים), בערך במאה הרביעית לספירה האנושית המקובלת, נטשה קבוצת-עריקים קטנה את כוכב-הלכת וולקן, מעט לאחר שאחיהם אימצו את תורת-ההגיון של הפילוסוף הוולקני סוראק. במסעם בחלל, נעזרו בחור תולעת וכך נסעו מרחק רב בחלל לאזור אחר ומרוחק בגלקסיה שלנו, בו מצאו את כוכבי-הלכת, בהם התיישבו: רמוס ורומולוס. רומולוס (המכונה גם "ריהאן") היה לביתם וללב האימפריה שלהם ואילו את רמוס (המכונה גם "חברן"), ניצלו בעיקר להפקת משאבי-טבע שונים ולניצולם, באמצעות ניצול-עבדים במכרות. בניגוד לוולקנים הקרים והרציונליים, הם התמסרו לטיפוח מזגם הטבעי, התוקפני והאלים והקימו אימפריה שלמה, על-פני מספר גדל והולך של מערכות-שמש בסביבתם הקרובה. עם הזמן, נתקלו שוב בדודניהם בני-וולקן והתקיפו אותם באלימות, אך במסווה ומבלי להניח לוולקנים לדעת, שהרומולאנים התוקפניים אינם אלא אחיהם האבודים.
ההיתקלות הראשונה בינם, לבין בני-האדם, הייתה כאשר ספינת החלל אנטרפרייז NX-01, בפיקודו של קפטן ג'ונתן ארצ'ר, נתקלה בשדה-מוקשים רומולאני, בפרק "שדה מוקשים", אשר עלילתו מתרחשת בסתיו 2152 (שודר לראשונה ב-2 באוקטובר 2002). קצת למעלה משנה אחת מאוחר יותר, ניסו לטרפד את כריתת-הברית בין האנדוריאנים, הטלרייטים, בני-האדם והוולקנים, אשר הובילה להקמת הפדרציה, שנים אחדות לאחר-מכן. בין השנים 2156 ל-2160, התחוללה מלחמה אכזרית בין כדור-הארץ לכוכב-הלכת רומולוס, במסגרתה נעשה גם שימוש נרחב בכלי-נשק להשמדה המונית. ב-2160, נחתם הסכם שביתת-נשק, שהביא להקמת האזור הנייטרלי, בין שטחי כדור-הארץ (וכעבור שנה: פדרציית הכוכבים המאוחדת), לאלו של אימפריית הכוכבים הרומולאנית. גם אז וגם אחר-כך, לא נחשפו הרומולאנים לפני בני-האדם ושאר עמי-הפדרציה, אלא בתקשורת קולית בלבד.
בשנת 2266 (תאריך כוכבי: 1709.2), החליטו הרומולאנים לפתוח במלחמה נגד הפדרציה והשמידו את מוצבי-הפדרציה השני, השלישי, הרביעי והשמיני, לאורך האזור הנייטרלי. האנטרפרייז NCC-1701, בפיקודו של קפטן ג'יימס טיבריוס קירק, התעמתה עמם וזאת הייתה הפעם הראשונה בה נחשפו פניהם של הרומולאנים, לפני אנשי-הפדרציה ונודעה ברבים קרבתם לוולקנים. במרוצת השנים הבאות, הרבו הרומולאנים לתקוף את הפדרציה, בהתקיפם ספינות של צי הכוכבים וספינות-תובלה פרטיות כאחת. במשך שנים אחדות, התקיימה ברית שבירה בינם לבין הקלינגונים, נגד הפדרציה.
בשנת 2293, ניסו הרומולאנים (באמצעות שגרירם לפדרציה ננקלוס), לחבל בשיחות-השלום בין הפדרציה לאימפריה הקלינגונית, אך קפטן ג'יימס טיבריוס קירק וקפטן ספוק, הכשילו את המזימה והרומולאנים הצטרפו לברית-השלום.
בשנת 2311 כנראה שבו הרומולאנים ותקפו את הפדרציה. הפרטים אינם ברורים, אך ידוע, שזמן קצר אחר-כך הוקם האזור הנייטרלי מחדש והפדרציה נאלצה להתחייב, שלא לפתח מתקן-הסוואה עבור ספינותיה. במרוצת יובל השנים הבאות, התכנסו הרומולאנים בתוך עצמם ונמנעו לחלוטין מכל מגע ישיר עם הפדרציה וכוחותיה.
בשנים 2344 ו-2346, תקפו הרומולאנים את האימפריה הקלינגונית, בהפירם ברית עמה והסבו לה אבדות כבדות. באחד הקרבות, נספו גם אנשי ספינת צי-הפדרציה "אנטרפרייז NCC-1701-C", בסייעם לקלינגונים להגן על עצמם, אך מלבד זאת, לא התקיים בין הרומולאנים לפדרציה שום מגע שהוא, עד לתאריך כוכבי 41986.0 (סוף שנת 2364), אז הביא הרס מוצבי הפדרציה ואימפריית הכוכבים הרומולאנית, משני עברי האזור הנייטרלי, למפגש בין ה"אנטרפרייז NCC-1701-D", בפיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד, לבין ספינה רומולאנית. במפגש זה, עלה בידי קפטן פיקארד לשכנע את הרומולאנים לשתף-פעולה בחקירת חורבן-המוצבים - אשר בהמשך הסדרה נרמז, שהבורג היו האחראים לו. במרוצת השנים הבאות, הצטלבו שוב ושוב דרכיהם של ה"אנטרפרייז D" והרומולאנים, עם שעוינותה של אימפריית הכוכבים הרומולאנית לפדרציה, פוחתת בהדרגה ומתחיל מעין דטאנט.
בשנת 2368 תמכו הרומולאנים בסתר בטענת בית דוראס להנהגת המועצה העליונה של האימפריה הקלינגונית וחמשוהו, עם שהמצב בקרב הקלינגונים מידרדר במהירות לעבר מלחמת אזרחים. קפטן פיקארד חשד במעורבות רומולאנית והביא לחשיפתה ולכישלון מזימתם. זמן קצר אחר-כך נודע שהשגריר ספוק פועל בסתר על רומולוס, בניסיון לעודד קבוצה מחתרתית של שוחרי הפילוסופיה הוולקנית בתקווה להביא לאיחוד-מחדש בין העמים. הרומולאנים ניסו לנצל זאת, על-מנת לאפשר כיבוש כוכב-הלכת וולקן בידי הצי הרומולאני, אך צוות ה"אנטרפרייז D" עצר בעדם.
עם גילוי האיום מצד הדומיניון, ניסה הטאל שיאר הרומולאני, בעצה אחת עם המסדר האובסידיאני של הקרדאסים, להחריב את עולם-הבית של המייסדים, אך המזימה הוכשלה בידי סוכן דומיניון משנה-צורה, שהתחזה לרומולאני ושני הארגונים החשאיים כאחד הוחרבו לחלוטין. בשלהי שנת 2373 - כשקרדאסיה הפכה לחלק מן הדומיניון - חתמו הרומולאנים על הסכם אי-התקפה עמו, שהחזיק מעמד עד שקפטן בנג'מין סיסקו ואילם גארק, מתחנת-החלל חלל עמוק 9, גרמו לרומולאנים להאמין, בתאריך כוכבי 51721 (ספטמבר 2374), כי הדומיניון מתכנן מתקפת-פתע נגד אימפריית הכוכבים הרומולאנית. הרומולאנים מיהרו להכריז מלחמה על הדומיניון, כרתו ברית רשמית עם הפדרציה ועם האימפריה הקלינגונית וביססו נוכחות צבאית קבועה לצדן בתחנת-החלל חלל עמוק 9 לניהול הקרבות.
יחסי-הגדלים, בין אימפריית הכוכבים הרומולאנית לבין הפדרציה והאימפריה הקלינגונית, אינם ברורים כל-צרכם, ממש כשם שעצם מיקומה של האימפריה, אינו ברור עדיין (לפי הסדרות: בתוך רביע אלפא, אך אליבא דמפות, באתר הרשמי של הסדרה: רביע ביתא).
עתיד כוכב הלכת והגזע
במהלך התקופה שבין המאה ה-24 למאה ה-31 נשאו מאמציו של השגריר ספוק פרי, והוולקנים והרומולאנים התאחדו. הרומולאנים, שכוכב הבית שלהם הושמד, עברו להתגורר על וולקן, ושמו של הכוכב שונה לני'וואר (Ni'Var). על ני'וואר מתקיימת תרבות משותפת שבה משתלבות תורתו של סוראק ודרכן של הקוואט מילאט.
השמדת כוכב הבית הרומולאני
בשנת 2387 הושמד כוכב הבית הרומולאני בסופרנובה. במהלך השנים שקדמו לאסון סייעה הפדרציה בפינוי האוכלוסייה בעזרת ארמדה של ספינות חלל שחלקן ספינות קיימות שהוסבו לפינוי אזרחים וחלקן ספינות מדגם "ולנברג" (על שם ראול ולנברג) שתוכננו ונבנו במיוחד למטרה זו. על הארמדה פיקד אדמירל ז'אן לוק פיקארד. לאחר התקפת הסינתטיים על מאדים החליטה הפדרציה למשוך את ידיה ממשימת הצלת הרומולאנים, השביתה את צי הספינות והפסיקה את התמיכה במחנות הפליטים שבהם שוכנו הפליטים הרומולאנים (חלקם בשטחי הפדרציה).
טאל שיאר
טאל שיאר הוא סוכנות הביון הרומולאנית, שמתואר לעיתים בפדרציה כמשטרה החשאית הרומולאנית. זהו ארגון יעיל וחסר רחמים, שהתנגדות לו מביאה בדרך כלל להיעלמותו או מותו של המתנגד.
ז'אט ואש
הז'אט ואש הוא ארגון חשאי שמסתתר בתוך הטאל שיאר, ויש אף הטוענים שהטאל שיאר הוקם על ידו וסביבו על מנת להסוות את פעילות הז'אט ואש. מטרת הז'אט ואש לחסל את כל החיים המלאכותיים בגלקסיה על מנת למנוע את השמדת כל החיים הביולוגיים על ידם. הז'אט ואש הוקם לאחר שקבוצת רומולאנים גילו מתקן שגרם לחלקם הגדול להשתגע, אך מיעוטם חוו חיזיון לפיו החיים בגלקסיה יושמדו על ידי האנדרואידים. מדובר בארגון סודי, חשאי אף יותר מהטאל שיאר, שרוב הידיעות עליו הן אגדות.
קוואט מילאט
הקוואט מילאט הן מסדר של נזירות לוחמות, שאימצו את דרך הכנות המוחלטת. על פי דרך זו עליהן לומר רק אמת בכל עת, ולא להסתיר את רגשותיהן. ניגוד מוחלט זה עם התרבות הרומולאנית שמבוססת על הטעיות, שקרים וסודות הביאה לכך שהקוואט מילאט והטאל שיאר הם אויבים מוחלטים, ושוררת ביניהם שנאה וחוסר אמון. הקוואט מילאט מקבל לשורותיו נשים בלבד. חברת המסדר רשאית לקשור את גורלה במשימה שעונה על הקריטריונים של המסדר, לפיהם על המשימה להיות חסרת תקווה, לטובת מטרה אבודה.
במאה ה-32 הפכו חברות הקוואט מילאט לחלק משמעותי בתרבות הוולקאנית והרומולאנית, לאחר איחודן מחדש של שתי התרבויות תחת השם "ני'וואר". חברות המסדר ניצלו את כנותן המוחלטת ושאיפתן לאמת אובייקטיבית על מנת לתווך בין שתי התרבויות במטרה ליצור אמון ביניהן. נכון לעת זו קיבל המסדר לשורותיו גם נשים שאינן רומולאניות, דוגמת גבריאל ברנהאם.
Völker und Gruppierungen im Star-Trek-Universum Lista över utomjordiska raser i Star Trek
מערה
מערה היא חלל בתוך סלע שנפער בתהליך טבעי או כתוצר של מעשה ידי אדם או בעלי חיים. מדי שנה נחשפות מערות חדשות ברחבי העולם.
הענף בגאולוגיה החוקר את המערות קרוי ספלאולוגיה.
היווצרות
מערות טבעיות נוצרות במגוון תהליכים גאולוגיים:
מערות ראשוניות - מערות הנוצרות בד-בבד עם היווצרות הסלע המקיף אותן. התפרצות הר געש היא הגורם העיקרי להיווצרות מערות ראשוניות. הלבה הזורמת בתחילת ההתפרצות מתקררת, מתקשה ושכבתה החיצונית הופכת למוצקה. הלבה הזורמת מתחת לשכבה החיצונית המוצקה מצויה עדיין במצב נוזלי. כאשר היא זורמת אל מחוץ למעטפת, נותר חלל ריק מתחת לקרום המוצק והוא הופך למערה המכונה צינור לבה.
מערות שניוניות - מערות הנוצרות לאחר היווצרות הסלע. מערות אלה נוצרות בכמה דרכים:
עקב הגורמים שלעיל נפוצות המערות באזורים געשיים, באזור החוף, באזורים קפואים ובאזורים מרובי גשמים.
מערות קרסטיות
רוב המערות בעולם נוצרו בהמסה, בתהליכים קרסטיים. הן מחולקות למערות אפיגניות ומערות היפוגניות. מערות אפיגניות נוצרו על ידי מי משקעים שהגיעו אל המערה מלמעלה, תוך כדי המסת פחמן דו-חמצני שהפך את המים לחומציים. מערות היפוגניות נוצרו על ידי מים שהגיעו ממרחק רב ועלו מהעומק.
מערות מגורים
מערות הן לרוב חשוכות באופן חלקי או מלא ונמצאות לעיתים קרובות מתחת לפני הקרקע, גם אם פתחן נמצא מעל לפני הקרקע. עם זאת, מערות משמשות משכן קבוע או זמני של בעלי חיים רבים: עטלפים, דובים, נחשים, חרקים ועוד.
האדם הקדמון התגורר אף הוא במערות; ציורי קיר, כלים וחפצים שהשאיר האדם הקדמון במערות ברחבי העולם מהווים כלי מחקר ראשון במעלה לתרבותו ולאורח חייו. עם התרבות האוכלוסייה בעולם החלו בני האדם לבנות בתים, המאפשרים לקבוצה גדולה של אנשים לגור יחדיו (באמצעות הקמת ישוב); לא תמיד ניתן למצוא קבוצת מערות הסמוכות האחת לשנייה והמאפשרות מגורים של אנשים רבים יחדיו.
מערות ייחודיות
בין המערות שנחשפו בעת האחרונה בולטת מערה שנחשפה במקסיקו בשנת 2000 ובה נמצאו גבישי ענק של המינרל סלניט.
בעלי חיים במערות
ישנם מינים מכל הקבוצות החיים במערות ברחבי העולם. היצורים השוכנים בה מתחלקים לשלושה סוגים:
ישנם מיני טרוגלוביטים שונים: סלמנדרות עיוורות, הפרוטיאוס, דגי מערות שונים, סרטנים כמו סומית הגליל ופרוקי רגליים שונים.
חקר מערות בישראל
תורת המערות, ספלאולוגיה, היא מדע רב תחומי העוסק בכל ההיבטים של המערות, דוגמת גאולוגיה, ביולוגיה וארכאולוגיה. המחקר מתחיל לרוב בסקר ובמיפוי של המערה, שמאפשרים זיהוי התופעות המיוחדות בתוכה. בישראל מרוכז המחקר הרב תחומי על ידי המרכז לחקר מערות (מלח"ם) הפועל באוניברסיטה העברית, ובנוסף עוסקים בכך חוקרים בתחומים מיוחדים במוסדות מחקר שונים. המערות המפורסמות ביותר בישראל הן מערות קומראן בגלל מגילות מדבר יהודה שהתגלו בתוכן. כמו כן התפרסמה מערת מלח"ם שהיא המערה הארוכה ביותר בישראל, וגם מערת המלח הארוכה בעולם. התפרסמה גם מערת איילון בשל מקור המזון הייחודי ובעלי החיים האנדמיים שהתגלו בתוכה. ישראל מפורסמת בריבוי מערות האדם הקדמון. במאה העשרים ואחת התגלו ממצאים פלאוליתיים חשובים ובין השאר שרידי שלד אנושיים במערת מיסליה, מערת מנות ומערת קסם.
ארטיו
ארטיו (Artio) הייתה אלת הדב במיתולוגיה הקלטית ובאמונות של הגאלו-רומאים. עיקר פולחנה היה על ידי ההלווטים והטרברי והוא התרכז בעיר ברן (בשווייץ של ימינו). משמעות שמה של האלה בשפה הגאלית מגיע מן המילה "דב" בשפה זו (artos).
בעיר ברן התגלו כתובות רבות הקשורות לפולחן האלה, וכן פסל ברונזה המציג את האלה בדמות אישה, היישובה על כס מלכות, שמאחוריה עץ קטן ומאחוריו דב. האישה אוחזת בידה פירות, אשר נועדו להאכיל את הדב.
בצרפת התגלו כתובות גאליות בלטינית המוקדשות לאלה, כאשר צורת שמה הוא ארטיוניס (Artionis).
קמילה מנדס
קמילה קררו מנדס (באנגלית ופורטוגזית: Camila Carraro Mendes; נולדה ב-29 ביוני 1994) היא שחקנית וזמרת אמריקאית, המוכרת בזכות תפקידה בסדרת הנעורים "ריברדייל" של רשת The CW.
חיים אישיים וקריירה
קמילה מנדס נולדה בשארלוטסוויל, וירג'יניה שבארצות הברית, להורים ברזילאים, ויקטור (מנהל עסקים) וג'יזל מנדס (דיילת אוויר). קמילה גדלה במיאמי, פלורידה. בהיותה בת שמונה התגרשו הוריה, והיא ואחותה הגדולה גדלו אצל אימן. יש לה אחות גדולה אחת. אמה נולדה בפורטו אלגרה, בעוד אביה נולד בברזיליה. מנדס ומשפחתה החליפו את מקום מגוריהם פעמים רבות אך רוב ילדותה עברה עליה בפלורידה, שם למדה בבית הספר. בגיל עשר עברה לגור בברזיל למשך שנה. המשפחה התמקמה בסופו של דבר בדרום פלורידה, כאשר קמילה למדה בחטיבת הביניים. במאי 2016 סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות טיש בניו יורק. תפקיד המשחק הראשון שלה היה בפרסומת של חברת איקאה.
בשנת 2016 לוהקה מנדס לתפקיד ורוניקה לודג' בסדרה "ריברדייל", של רשת The Cw.
קמילה מככבת בקליפ לשיר "Side Effects", של להקת הצ'יינסמוקרס.
ב-2018 לוהקה לסרט "הדייט המושלם", בתפקיד שלבי שיצא בנטפליקס ב-12 באפריל 2019.
עונת 1993/1994 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1993/1994 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-38 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, דורדרכט 90 וניימכן העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 15 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, פורטונה סיטארד, דורדרכט 90 ודן בוס ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. שיטת הפלייאוף הורחבה מהעונה שעברה, הקבוצות שסיימו במקומות 2–7 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו 3 קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 3 היריבות בבית, 6 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה.
פלייאוף העלייה
8 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 6 הקבוצות שסיימו במקומות 2–7 ו-2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית העפילה לעונה הבאה בליגת העל
גני שאלימאר
גני שאלימאר (אורדו شالیمار باغ - "שאלימאר באע'"; פרסית باغ شالیمار - "באע'-י שאלימאר") הם גני נוי השוכנים במזרחה של לאהור בפקיסטן, כחמישה קילומטר ממרכזה של העיר. הגנים הוקמו על ידי שאה ג'אהן, שליטה של האימפריה המוגולית, בשנים 1641–1642, במקביל לבניית הטאג' מאהל והמצודה האדומה בדלהי, ובמקביל לבניית גן באותו שם בשאהג'אהנבאד (דלהי העתיקה). הוא נבנה לאחר שאביו, ג'אהנגיר בנה גן דומה באותו השם בשרינגאר עבור אשתו נור ג'אהן. הגנים נבנו בסגנון האדריכלות המוגולית. הם הוקמו לצידה של התעלה המלכותית (שאה נאדאר) אשר סיפקה להם מים להשקיה, אותם הביאה ממרחק של כ-160 ק"מ. הגנים הוקמו על שטח שהיה שייך למשפחת באנבגפורה, משפחת אצולה מקומית, ואשר נמסר לקיסר לבקשתו. בתמורה העניק הקיסר את ניהול הגנים לבני המשפחה ואלה החזיקו בהם משך למעלה מ-300 שנים, עד שהגנים הולאמו על ידי ממשלת פקיסטן בשנת 1962. מאז שקיעתה של האימפריה המוגולית, נחשפו הגנים למעשי שוד ולפגעי מזג האוויר, אך הם שופצו בשנות ה-70 של המאה ה-20. הגנים הוכרזו בשנת 1981 כאתר מורשת עולמית, יחד עם מצודת לאהור, ובשנת 2000 הוכללו ברשימת האתרים בסיכון לפי בקשתה של פקיסטן, ובשל הנזקים למערכת הובלת המים ולחומה ההיקפית של המתחם.
הגנים
שטחם של הגנים הוא 170 דונם, וצורתם כשל מלבן באורך של 658 מטר מצפון לדרום וברוחב של 258 מטר ממזרח למערב. הם מחולקים לשלוש טרסות מדורגות, שהגבוהה שבהן היא בצידם הדרומי של הגנים, והנמוכה בצידם הצפוני. הפרש הגבהים בין כל שתי טרסות הוא של כחמישה מטרים. הטרסות הדרומית והצפונית בנויות בצורת ריבועים, בעוד שהמרכזית קטנה מהן וצורתה כשל מלבן מוארך לרוחב המתחם. הגנים מוקפים בחומת אבן חול בגוון אדום שלאורכה מגדלי שמירה. צידה הפנימי של החומה היה מכוסה בעיטורים מזוגגים של צורות גאומטריות ומוטיבים מעולם הצומח. בשטחם של הגנים שוכנים ביתנים, בריכות נוי, 410 מזרקות, חמישה מפלי מים וצמחייה עשירה. התעלה המרכזית זורמת לאורכם של הגנים מדרום לצפון, ותעלות משניות מתפצלות ממנה. אורך התעלות הכולל הוא 852 מטר.
הטרסה הדרומית
הכניסה לגנים היא דרך שער בביתן השוכן בטרסה הדרומית הגבוהה, אשר שימש כביתן מנוחה לשאה (1). במקור שכנה הכניסה בטרסה הצפונית והנמוכה ביותר (2), כדי שהמפלים יפנו כלפי הבאים בשערי הגן. שמה של הטרסה הדרומית הוא "באע'-י פרח בח'ש", או "הגן שמעניק הנאה", והיא הייתה שמורה לבני המלוכה בלבד, שרק להם הייתה הזכות להסתכל אל עבר הגנים מהנקודה הגבוהה ביותר בשטחם. המים הגיעו לגנים בטרסה זו, וממנה זרמו צפונה ליתר חלקיו, דבר שייצג באופן סמלי את חשיבותו של הקיסר כמקור של עוצמה וכוח. הטרסה מחולקת לארבעה ריבועים קטנים יותר על ידי שתי שדרות הנפגשות במרכזה. בצידה המזרחי של הטרסה שוכן ביתן לקבלת פנים (3), והביתן הניצב ממולו, בצידה המערבי של הטרסה, שימש למגורי אשת הקיסר (4). במרכזה של הטרסה בריכת מים גדולה ובה 105 מזרקות (5).
הטרסה הצפונית
הטרסה הצפונית מכונה "באע'-י חיאת בח'ש", או "הגן שמעניק חיים", ובה 153 מזרקות המסודרות לאורך התעלה המרכזית בטרסה (8). אורכה של התעלה הוא 243 מטר, רוחבה חמישה וחצי מטרים ועומקה כחצי מטר. הטרסה מחולקת לארבעה ריבועים שכל אחד מהם מחולק בתורו על ידי תעלות מים קטנות יותר לארבעה ריבועים נוספים.
מוחמד סעיד א-סחף
מוחמד סעיד א-סחף (בערבית: محمد سعيد الصحاف; נולד ב-30 ביולי 1937) הוא פוליטיקאי ודיפלומט עיראקי אשר שימש כשר החוץ בממשלתו של סדאם חוסיין בין השנים 1992–2001. עם זאת, הוא התפרסם יותר כשר ההסברה וכדובר מפלגת הבעת' במהלך מלחמת עיראק. הופעותיו הססגוניות בטלוויזיה הפכו אותו לדמות ידועה במערב, והוא זכה לכינויים "בגדאד בוב" ו"קומי עלי".
ביוגרפיה
א-סחף נולד באל-חלה, למשפחה ערבית שיעית. הוא למד עיתונאות באוניברסיטת בגדאד, וסיים תואר שני בספרות אנגלית. הוא תכנן להיות מורה לאנגלית, לפני שהצטרף למפלגת הבעת' ב-1963. בראשית ימיו של שלטון הבעת' בעיראק, הוא שימש כאחד מדוברי המפלגה בטלוויזיה העיראקית.
הוא שימש כשגריר עיראק בשוודיה, בורמה, באיטליה ובאו"ם, לפני שב-1992 חזר לעיראק לכהן כשר החוץ. באפריל 2001 הודח מתפקיד שר החוץ מסיבות לא ברורות. יש המצביעים על כך שהישגיו בתפקיד היו פחות מספקים משל קודמו, טארק עזיז. אולם יש הטוענים שהדחתו הגיעה בעקבות סכסוך בינו לבין עודאי חוסיין, בנו של סדאם.
לאחר סילוקו מתפקיד שר החוץ, הוא הועבר לתפקיד שר ההסברה. שנתיים לאחר כניסתו לתפקיד, החלה הפלישה הבינלאומית לעיראק. מתוקף תפקידו, א-סחף מסר תדרוכים יומיים לתקשורת העיראקית. הוא הדהד את המסרים של סדאם ומפלגת הבעת', ומסר דיווחים שקריים על ניצחונות עיראקיים במלחמה. בין היתר, הוא טען שחיילים אמריקניים "מתאבדים במאות" על אדמת עיראק. הוא טען שהטנקים האמריקניים עוד לא הגיעו לבגדאד, למרות שהם נמצאו במרחק של כמה מאות מטרים ממסיבת העיתונאים שלו. ברקע דבריו ניתן היה לשמוע את הדי הפיצוצים והיריות. הופעתו האחרונה בתפקיד הייתה ב-8 באפריל, אז טען שהאמריקנים "הולכים להיכנע או להישרף בטנקים שלהם. הם ייכנעו, הם אלה שייכנעו".
הופעותיו הססגוניות משכו תשומת לב רבה במערב. הוא נודע בכינויים "בגדאד בוב" ו"קומי עלי". הוא הופיע על חולצות טריקו, קריקטורות ואביזרים אחרים.
ב-25 ביוני 2003 דיווח העיתון הבריטי "דיילי מירור" כי א-סחף נתפס על ידי חיילי הקואליציה במחסום דרכים בבגדאד. הדיווח לא אושר על ידי רשויות הצבא והוכחש על ידי משפחתו של א-סחף באמצעות הטלוויזיה של אבו דאבי. למחרת הקליט א-סחף ראיון לערוץ החדשות אל-ערביה שבסיסו בדובאי. על פי הדיווחים, הוא קיבל סכום של 200,000 דולר עבור הראיון, שבמהלכו הוא נראה מסוגר מאוד, בניגוד לדמות הבומבסטית שהקרין במהלך המלחמה. רבות מהתשובות שלו כללו "כן" או "לא" פשוטים.
מאוחר יותר הסגיר את עצמו א-סחף לצבא ארצות הברית. הוא נחקר ושוחרר במהרה לאחר שנקבע שלא לקח חלק בזוועות שביצע משטר סדאם.
במרץ 2008 דווח ב"טיימס" כי א-סחף מתגורר באיחוד האמירויות.
עוגת גנואה
עוגת גנואה (באיטלקית: Pandolce) היא עוגת פירות המורכבת מצימוקים טריים ויבשים, דובדבנים, שקדים, קליפה מיובשת של תפוז או תמצית טעם תפוז, הנאפים בתוך תבליל של קמח, ביצים, חמאה וסוכר.
מידע נוסף
אם כי העוגה נקראת בשם "עוגת גנואה" בעיקר בבריטניה, והמתכון לעוגה קיים שם עוד מהמאה ה-19, היא מתבססת על עוגה בשם "פנדולצ'ה", עוגה מהעיר ג'נובה מהמאה ה-16 שהוכנה לראשונה כעוגת חג המולד. שלא כמו עוגת הגנואה, עוגת הפנדולצ'ה המסורתית מכילה צנוברים בתור רכיב עיקרי ומבוססת על בצק שמרים, ועל כן לוקח לה מספר שעות לתפוח. העוגה המסורתית נקראת באיטלקית "פנדולצ'ה אלטו", וכן קיימת לה גרסה מודרנית יותר בה אופים את העוגה עם אבקת אפייה והיא נקראת "פנדולצ'ה באסו", היא מזכירה מאוד את עוגה הגנואה הבריטית אך בעל מרקם לח ופירורי יותר.