cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נמר השלג
התנהגות
נמר השלג הוא יצור מתבודד וחמקמק, המעדיף את הביטחון והאנונימיות שמקנות לו השעות שבין רדת הערב לעלות השחר. עם זאת, באזורים בהם פעילות אנושית אינה נפוצה, הוא פעיל לעיתים גם בשעות היום. בעת סיורו בשטח, נמר השלג נוטה ללכת במסלולים העוקפים שטחים פתוחים.
בתקופות מושלגות ביותר מעדיף נמר השלג ללכת בשבילים שנכבשו על ידי חיות אחרות. כאשר אין בנמצא דרך כזו, הוא מסוגל ללכת מרחקים ארוכים בשלג המגיע לגובה של כ-85 סנטימטרים. מדענים שעקבו אחר מסלול הליכתו של נמר השלג ברכס ההרים טיין שאן, גילו כי הלך מרחק של כעשרה קילומטרים ללא מנוחה בשלג עמוק, כשכפותיו חדרו לעומק של כ-45 סנטימטר, ובטנו יצרה תלמים על גבי השלג.
נמרי השלג ידועים בהתנהגותם הרגועה והצייתנית כאשר הם נמצאים בשבי, ולעיתים קרובות הם יוצרים קשרים הדוקים עם מטפליהם. נאמר עליהם כי הם הרגועים מבין החתוליים הגדולים: ישנוניים ושקטים כמו חתול מבוית. מסתבר כי גם בטבע נמרי השלג אינם מתנהגים באגרסיביות כפי שמתנהגים קרוביהם החתולים הגדולים האחרים. כמו כן, על פי הדיווחים, תקיפת בני אדם היא נדירה מאוד והם נוטים לוותר בקלות על תקיפת חיות משק כאשר אדם בוגר מאיים עליהם, או אפילו אם ילד מנופף לעברם במקל. הם ממעטים להגן על עצמם ומעדיפים לברוח כאשר הם נקלעים לעימות עם האדם. ישנו תיעוד רב על נמרי שלג שהוכו או נסקלו למוות על ידי כפריים בלתי חמושים. דוגמה לכך הוא תיעוד סובייטי על נמר שלג שנכנס לדיר כבשים באחו הררי:
חוקרים טוענים כי הסיבה לאירועים מעין אלה, היא מיעוט פגישותיו עם האדם, וכי טרם הפנים את העובדה כי הלה עלול להוות עבורו איום קטלני. לעומת זאת, הוא עלול להיות תוקפני כאשר הוא פוגש זכר בן מינו, והנקבה מגלה תוקפנות כאשר גוריה עומדים בפני איום.
כל פרט מאכלס טריטוריה שגודלה משתנה, בהתאם לזמינות הטרף ולתנאי השטח. באזורים המשופעים בטרף רב, מסתפקים נמרי השלג בטריטוריה שגודלה 30–65 קמ"ר, בעוד שבאזורים החסרים את הטרף הדרוש למחייתם, הנמרים חיים בטריטוריה שגודלה מעל 1,000 קמ"ר. הם מסיירים תכופות בשטחם, כדי לצוד ולהותיר סימנים המעידים על נוכחותם במקום ועל בעלותם עליו. הם נוהגים לישון במקומות שמהם נשקף הנוף של הסביבה המקיפה אותם.
תזונה
נמר השלג הוא טורף-על מוכשר ביותר, היכול להרוג טרף הגדול ממנו פי שלושה. הוא מתגנב לרוב מעל הטרף, ממתין קמעה, מזנק עליו או רודף אחריו על גבי הקרקע הסלעית והחלקלקה ללא חשש מנפילה (ראו סרטון ציד בקישורים החיצוניים). הוא הורג את הטרף באמצעות נשיכה בצווארו או בעורפו, ולאחר מכן הוא נושא אותו ברוב המקרים למקום שבו הוא יחוש בטוח ונינוח לאוכלו ללא הפרעה.
מזונו משתנה בהתאם לזמינות מיני הטרף הקיימים באזור תפוצתו. הטרף החביב עליו בהרי ההימלאיה הוא הכבש הכחול (Pseudois; בעיקר המין כבש כחול מצוי) ולפיכך הוא מכונה בחלקים מסוימים בהודו "רוצח הכבשים הכחולים". בהרי קארקוראם, בהרי אלטאי ובהרי טיין שאן הוא צד למחייתו יעלים סיביריים, וכבשים ארגאליים. מזונו כולל גם מינים אחרים מתת-משפחת היעלים, כמו כבש אוריאל ועז הבר. כמו כן הוא צד קיאנגים, פראים, איילי מושק, איילי ת'ורולד, איילים סיבירים, חזירי בר, צבאים, עזי מבריגה, מרמיטות, ארנבים, פסיונים, חוגלות ותרנגולי שלג. בתקופות מחסור הוא נוהג לתקוף חיות משק מבויתות כגון כבשים, עזים, פרות, סוסים, יאקים מבויתים, תרנגולות ואף כלבים. נמר השלג אוכל בעת שהותו בשבי בין 6 ל-27 קילוגרם בשר בשבוע. הוא ניזון גם ממזונות צמחיים כגון דשא. בפקיסטן לדוגמה, נמצאו בגלליו למעלה מ-22% חומר צמחי ובלדאק אף למעלה מ-50%. בפארק הלאומי המיס שבלדאק נבחנו 173 גללים, שחלקם הכילו חומר צמחי מעובד שמקורו בשיח myricaria germanica). בשמורת הטבע שבהרי טיין שאן נמצאה בגלליו אף כמות לא מבוטלת של חלקי אשל. אף על פי שכל סוגי החתוליים אוכלים מזון צמחי, כמויות המזון הצמחי שצורך נמר השלג גדולות מאלו של חתוליים אחרים. החוקרים משערים כי צריכת המזון הצמחי של החתוליים נועדה לסייע לפעילות תקינה של מערכת העיכול שלהם, וכי צריכת המזון הצמחי של נמר השלג מסייעת אף להרחקת טפילים ולהשלמת תזונתו.
אין מידע מקיף על אודות השפעת מזג האוויר על יכולת הציד ועל אחוז הצלחותיו של נמר השלג, אך ישנה סברה כי הוא צד טוב יותר בתנאי מזג אוויר גשומים ומושלגים, המספקים לו את ההזדמנות להתקרב לטרפו מבלי שהלה יבחין בו. עם בוא הסתיו מתחילה עונת השלגים, שבה נודדים עדרי הטרף משכבת השלג הגבוהה במורד ההרים אל עבר הרמות הנמוכות בחיפושם אחר מצבורי מזון ומחסה טוב יותר. נמר השלג מגיע בעקבותיהם ולפיכך ניתן למצוא אותו בזמנים אלו בגובה של כ-1,220 מטרים ואף נמוך מכך.
מתחריו היחידים על הטרף, מלבד האדם, הם זאבים השוכנים בגבהים דומים לשלו. נמר שלג נצפה גונב גופת עז מבויתת שנטרפה על ידי דולים, שאפשרו לו לקחת את הטרף ללא התנגדות אל הצוקים הגבוהים.
מבנה חברתי והתנהגות חברתית
נמרי השלג נוהגים לתקשר ביניהם באמצעים שונים. עיקר התקשורת מתבצע באמצעות סימני ריח הנוצרים מהפרשת גללים ושתן. כמו כן הם משפשפים את הקרקע באמצעות גרירת רגליהם האחוריות היוצרת עקבה בגודל של כ-20 ס"מ, שבקצה שלה נותרת תלולית קטנה של חול.
מגוון קולותיהם דומה במידת מה לקולותיהם של חתוליים אחרים (הם יכולים אף להשמיע קולות "מיאו", אך הם אינם מגרגרים). בניגוד למשפחת החתולים הגדולים, נמר השלג אינו שואג כמוהם, וקולו נשמע כשיעול, בשל מבנה גרונו והמורפולוגיה של בית הקול שלו.
הן הזכר והן הנקבה משמיעים יללות-יבבה, בדרך כלל בין השעות 19:00 ל-22:00. יללות אלה משמשות את הנקבה המיוחמת כדי למשוך את תשומת לבו של הזכר (היא אף עולה לעיתים על ראש צוק כדי שתישמע טוב יותר). ביולוגים בנפאל ציינו כי שמעו ממרחק רב את יבבת הנקבה בעונת הרבייה, וכי די היה בעוצמתה החזקה כדי להתגבר על שאון הנהר הסמוך.
מפגשים בין נמרי השלג לבין עצמם מתרחשים בעיקר בין האם לגוריה ובין הזכרים לנקבות בעונת הרבייה. לעיתים נדירות הם משחקים יחדיו, כדי לשפר את יכולותיהם וקשריהם החברתיים המזדמנים.
רבייה
עונת הרבייה של נמרי השלג החיים בטבע היא בחורף, ובשל כך ההמלטה מתרחשת בחודשי האביב בתנאי מזג אוויר נוחים יותר, שבהם הטרף מצוי בשפע. כאשר נמרי השלג שוהים בשבייה, עונת הרבייה מתרחשת בין החודשים ינואר עד יוני (בדרך כלל בין ינואר לפברואר). ממידע שנאסף אודות 427 נמרי שלג בשבייה, נמצא כי 89 אחוז מההמלטות התרחשו בחודשים אפריל, מאי ויוני (למעלה ממחציתן בחודש מאי). זמן ההתרבות נמשך בין שלושה לשישה ימים, שבו הזוג מטייל יחדיו ומזדווג 12 עד 23 פעמים ביום. ההזדווגות נמשכת בין 15 ל-45 שניות (ראו סרטונים בקישורים החיצוניים). לאחר ההזדווגות נפרדים הזכר והנקבה זה מזה. תקופת ההיריון נמשכת בין 93 ימים ל–110 ימים, ולאחר ההמלטה נוטלת הנקבה אחריות מלאה על גידול הגורים.
גודל השגר הוא בין אחד לחמישה גורים. הנקבה מעדיפה להמליט את גוריה במקום מוגן ומבודד, כגון מערה. היא דואגת לרפד את המקום בפרוות בטנה הרכה (במחוז סצ'ואן שבסין, נמצא מחסה שרופד בפרווה בעובי של 1.27 סנטימטר). כאשר יש פעילות אנושית באזור, הנקבה משקיעה מאמצים באיתור מקום מוגן ומבודד במיוחד שיקשה על האדם למוצאו. הגורים נולדים עיוורים וחסרי-ישע, במשקל 320 עד 567 גרם. פרוותם העבה והצמרירית נועדה להגן עליהם מפני הקור. הנקבה מקדישה את רוב זמנה לטיפול בגורים במשך השבוע הראשון להיוולדם, שבסיומו הם פוקחים את עיניהם. הם מעלים במשקלם במהירות, כ-300–500 גרם בשבוע בשבועות הראשונים לחייהם, ובגיל ארבעה וחצי שבועות הם מפגינים לראשונה סימנים של התנהגות חברתית (כגון הצטופפות ומשחק). בגיל חמישה שבועות הם מגיעים למשקל הנע בין 2.5 ל-3 ק"ג, המאפשר להם ללכת ביציבות. בגיל זה הם מתחילים לאכול מזון מוצק, ומאפשרים לאמם להתפנות לעיסוקים אחרים. בגיל חודשיים הם שוקלים כארבעה ק"ג, ובגיל 10 חודשים כשישה ק"ג ונגמלים לחלוטין מחלב אמם. גידול הגורים מצריך עבודה רבה יותר ככל שהם גדלים, במיוחד בחודשי המחסור של החורף, שבו נדרשת הנמרה לצוד כמות טרף הגדולה פי שניים מאשר בתקופת שגרה. אף על פי שהגורים לומדים לצוד בגיל חודשיים–שישה חודשים, הם עדיין אינם מנוסים, ולפיכך האם חייבת להקדיש זמן הן לשמירה על הגורים והן למציאת מזון להם ולה.
אין מידע מבוסס על אודות הזמן שבו הם מתחילים ללכת אחר אמם, אך משוער כי הם מוגבלים למחסה בחודשיים הראשונים לחייהם, ומתחילים לעקוב אחר אמם בין גיל זה לגיל ארבעה חודשים. בדומה לחתוליים גדולים אחרים, נמרי השלג הצעירים תלויים באמם במשך זמן רב יותר מאשר הזמן שנדרש אצל חיות אחרות. בשונה מחתוליים אחרים, נמרי השלג בשבייה נוטים שלא להתרבות שוב אם גוריהם מתו. נמרי השלג בשבייה, מגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים עד שלוש שנים, אולם הם מעדיפים להמתין שנה נוספת בטרם יתרבו. בנוסף, לאחר המלטה מעדיפים הנמרים להמתין שנתיים עד ההמלטה הבאה.
איומים
בדומה לרוב חתולי הפרא, נמר השלג נמצא בסכנת הכחדה. ביטוי לכך ניתן למצוא באוכלוסייתו המצומצמת: בין 4,000 ל-7,000 פרטים השוהים בשטח שגודלו נע בין 2–2.5 מיליון קמ"ר ובעובדה כי מאז 1992 הידלדלה האוכלוסייה בכ-20 אחוזים (נכון לשנת 2008). עיקר האיומים המסכנים את נמר השלג מפורטים להלן:
מאמצי השימור
בשל אופיו המתבודד של נמר השלג, נדירותו והתנאים הקשים של בית גידולו, מהווה המעקב אחריו אתגר בפני החוקרים. כדי להתגבר על הקשיים הללו, מתקיים שיתוף פעולה בינלאומי במטרה להעמיק ולהעשיר את הידע עליו.
נמר השלג מוגן בנספח הראשון של האמנה על הסחר הבינלאומי במינים של בעלי חיים וצמחי בר המצויים בסכנה. בנספח זה, החמור ביותר מאז 1975, חל איסור על הסחר בו, חי או מת, וכל העובר על חוק זה צפוי לעונשים. בארצות הברית לדוגמה, העונש הוא קנס בגובה של עד 25,000 דולר, ובנפאל מאסר שבין 5 ל-15 שנה. ב"רשימה האדומה של מינים מאוימים" של איגוד השימור העולמי (IUCN), הוא מוגדר כנתון ב"סכנת הכחדה" (Endangered), תחת נספח C1.
רשת שימור פרושה לאורך האזורים ההרריים של אסיה. למעלה מ-20% משטחן של בהוטן וסיקים הוגדרו כאדמות מוגנות, ו-9% משטחי הודו, נפאל ופקיסטן מהווים אף הם אזורי שימור. לעומת זאת, בסין, באפגניסטן ובמדינות הסובייטיות לשעבר, מוקצה פחות מאחוז משטחן למטרות שימור.
ישנם מספר ארגוני שימור הפועלים להצלתו וחלק מהעומדים בראשם הם מומחים בעלי שם בתחום.
הקרן לנמרי השלג
הקרן לנמרי השלג (Snow leopard trust) הוא מוסד ללא כוונת רווח ותיק, שהוקם למטרת שימור נמר השלג ובית גידולו. הוא שואף לבצע זאת באמצעים מדעיים וטכנולוגיים מתקדמים ביותר. השימור מתבסס על הקהילה המקומית, על פעילות מדינית, ועל איתור משאבים שיוכלו להוות בסיס יציב לתוכניות שימור ארוכות טווח.
בשבי
נמר השלג נלקח לראשונה בשבי בשנת 1851 והוצג לציבור בגן החיות שבאנטוורפן (Antwerp Zoo), בלגיה. אורח חייו והתנהגותו בעבר, של המין בטבע ובשבייה לא היו ידועים דיים. אף בשבייה נלמד מעט מאוד אודותיו, שכן התרבותו בתנאי שבי הייתה אז נדירה. לפיכך בטרם החלו לחקור אותם באופן מקיף, שימשו נמרי השלג שנלכדו, כחיות תצוגה בלבד. מאז שנות החמישים החל רישום האוכלוסין שלהם בשבייה, ובמהלך שלושים השנים הבאות, הודות לשיתוף פעולה בינלאומי, עבודת צוות והקצאת משאבים, הפכה אוכלוסיית נמרי השלג לאחת מאוכלוסיות החתוליים המעטות המוגנות מבחינה מספרית וגנטית. משנת 1980 ואילך, התנסתה האוכלוסייה בשבי בהתפוצצות אוכלוסין. בניגוד לעתידו העגום בטבע, עתידו בשבייה נראה מבטיח: נכון לשנת 2008, חיים 445 נמרי שלג בשבי ברחבי העולם, המעניק להם רשת ביטחון מפני מחלות ואסונות טבע.
דוקטור לייף בלומקויסט (Leif Blomqvist), אוצר גן החיות בהלסינקי, הוא אחד המומחים הבולטים בחקר נמרי השלג. לזכותו נזקפת היסטוריה של תיעודים קפדניים שהועילו רבות להבנת דרכי הרבייה ואורח חייהם. משנת 1976 ואילך, הוא מפרסם פעמיים בשנה ספר גנאלוגי המספק מידע על הגנאלוגיה ועל היסטוריית הרבייה של כל פרט ועל השינויים המתרחשים אצל האוכלוסייה בשבי. הספר סייע לרבים לנהל באופן יעיל את אוכלוסיית נמרי השלג שבפיקוחם, ובכך לשמור על שונותה הגנטית (על פי הסברה, אוכלוסייה המנוהלת היטב, המונה 230 פרטים, תשמור על 90% מהשונות הגנטית המקורית שלה במשך 200 שנים).
בתרבות
נמר השלג נראה לעיתים רחוקות בטבע ובשל כך הוא מכונה "רוח הרפאים של ההרים" ומתואר בפולקלור המקומי כסוג של רוח הררית היכולה לשנות צורה. אופיו המתבודד של נמר השלג, תנאיו הקשים של בית גידולו ויכולתו להיעלם בניתור יחיד או באמצעות הסוואה ברקע הנוף הסלעי והמושלג תרמו להילה המיסטית האופפת אותו בקרב המקומיים.
נמל התעופה הבין-לאומי שאנגחאי פודונג
נמל התעופה הבין-לאומי שאנגחאי פודונג (במנדרינית: 上海浦东国际机场) הוא נמל התעופה הראשי של העיר שאנגחאי שבסין. השדה החל לפעול בשנת 1999 והפך לצומת תעופה מרכזי ביבשת אסיה. בשנת 2014 עברו בו 51,651,800 נוסעים ו-3,178,200 טון מטען, ובכך היה לשדה התעופה השלישי העמוס ביותר בסין וה-19 העמוס ביותר בעולם.
תולדות נמל התעופה
נמל התעופה הונגקייאו (Hongqiao) במערבה של שאנגחאי היה נמל התעופה הראשי אשר שירת בעבר את העיר וסביבותיה. במהלך שנות התשעים הוברר הצורך בהרחבת קיבולת הנמל, ועם זאת התברר כי הבנייה העירונית הצפופה סביבו איננה מאפשרת זאת. לפיכך הוחלט להקים נמל תעופה בינלאומי חדש למטרופולין. אתר לנמל על פני שטח של 40 קילומטרים רבועים נבחר כ-30 קילומטרים ממזרח למרכזה של שאנגחאי. השלב הראשון בבניית נמל התעופה ובו טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד באורך של 4,000 מטרים ו-76 עמדות חנייה למטוסים החל באוקטובר 1997. הנמל נפתח לטיסות שנתיים לאחר מכן.
בשנת 2005 נפתח בנמל מסלול טיסה שני. באותה שנה החל השלב השני בפיתוח הנמל ובו טרמינל נוסעים שני, טרמינל מטענים ומסלול טיסה שלישי. הבנייה הסתיימה במרץ 2008, לפני תחילת משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
לאחר פתיחת הנמל הועברו אליו הטיסות הבינלאומיות מנמל הונגקייאו, אשר הפך לנמל לטיסות פנים בלבד. בשנת 2007 החל נמל הונגקייאו לטפל שוב בטיסות בינלאומיות בהיקף מוגבל ליפן, קוריאה הדרומית, טאיוואן והונג קונג.
מתקנים ושירותים בנמל
טרמינל 1 משתרע על פני 280 אלף מטרים מרובעים ובו 28 גשרי עלייה למטוס, ש-13 מהם הם דו-מפלסיים. בטרמינל 2, שנפתח ב-2008, מצויים 42 גשרי אוויר. בחלקו הדרומי של שטח הנמל קיימת עתודת שטח להרחבתו ולבניית הטרמינל השלישי.
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות צ'יינה איסטרן איירליינס, שנגחאי איירליינס ואייר צ'יינה ופועלות בו חברות תעופה סיניות נוספות ועשרות חברות תעופה זרות. קיימים קווי תעופה בינו לבין כמאתיים יעדים - בסין, בכל רחבי אסיה, באוסטרליה, באירופה ובצפון אמריקה ויעדים אחדים באפריקה.
הנמל מחובר לשאנגחאי ולסביבתו במספר דרכי תחבורה: שני כבישים ראשיים; קו רכבת ריחוף מגנטי לפאתיה המזרחיים של שאנגחאי שמהירותו 430 קילומטרים לשעה (החל לפעול ב-2004); קו מס' 2 של הרכבת התחתית של שאנגחאי.
ב-28 בנובמבר 2009 התרסק בקרבת הנמל מטוס מטען של חברת Avient מיד לאחר המראתו ממנו. שלושה משבעת האנשים שעל סיפונו נספו בתאונה.
טיסות לישראל
האינאן איירליינס הפעילה מ-12 בספטמבר 2017 3 טיסות שבועיות מהנמל לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי בואינג 787 הקו נסגר בסוף אוקטובר 2019.
פומת ההרים
פומת ההרים (שם מדעי: Puma concolor) היא אחד משני המינים בסוג פומה, יחד עם היגוארונדי (ייתכן ששייך לסוג עצמאי). הפומה נקראת גם "אריה אמריקאי", "אריה הרים", "קוגר" ובעוד כ-40 שמות. היא אחד הגדולים שבחתוליים. בעבר סברו שהיא שייכת לסוג חתול. היא שוכנת ביערות הרריים ובסבכי צמחייה באזורי אקלים שונים, ומצויה בהרי סיירה נבדה, הרי האפלצ'ים והרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, בערבות הפמפס בארגנטינה והרי האנדים באמריקה הדרומית.
הפומה היא החתול החמישי בגודלו לאחר הטיגריס, האריה, היגואר והנמר. בעולם החדש היא שנייה בגודלה לאחר היגואר. אורך גופה נע בין 2.2 ל-2.6 מטרים, שמתוכם תופס הזנב כ-70 סנטימטרים. משקלה נע בין 50 ל-90 קילוגרמים, ומהירותה המרבית לפי ה"נשיונל ג'אוגרפיק ויילד" היא כ-100 קילומטרים בשעה.
מקור שמה של הפומה הוא בשפת הקצ'ואה.
אנטומיה ומראה
גופה של הפומה ארוך וגמיש ומכוסה פרווה קצרה ורכה בצבע חום-צהבהב, או אפור-אדמדם. בצד הגחון הצבעים בהירים מאלה שבצד הגוף העליון, וכן יש גוון לבנבן באוזניה, בשפתה העליונה ובסנטר. זנבה ארוך, גלילי ושעיר וקצהו שחור. הראש קטן יחסית ורחב, והאוזניים גדולות ומעוגלות. הלשון מכוסה בזיזים חדים המשמשים להסרת הבשר מעצמות הטרף, והשיניים מותאמות לשיסוע ולחיתוך הטרף. הרגליים חזקות ושריריות. ברגליה הקדמיות חמש אצבעות וברגליה האחוריות הארוכות יותר יש ארבע אצבעות. בקצות האצבעות ישנם טפרים חדים, הנשלפים בעת הצייד, ואורכם הכולל 9.5-8.1 ס"מ. לפומה ניבים ארוכים, שאורכם 2.5-4.6 ס"מ. קוטר עיניה 12-8 מ"מ. קוטר הגוף בחלק העבה ביותר (לא כולל הרגליים) 97-85 ס"מ. צפונה ממקסיקו נמצאו פומות במשקל ממוצע של 90 ק"ג, בעוד בפטגוניה משקלן הממוצע של פומות 65 ק"ג. אורכה של הפומה הגדולה ביותר שתועדה בעולם היה 300 ס"מ, אורך זנבה 78 ס"מ, גובה כתפיה 89 ס"מ ומשקלה העצום הגיע ל-140 ק"ג. היא נלכדה בצפון אריזונה.
צייד ותזונה
תזונתה של הפומה מגוונת על פי רוב, ומשתנה לפי אזור מחייתה. עיקר טרפו הוא קופים, דלשינאים, אוכלי עשב שונים כדוגמת טפיר, אייל הביצות, אייל הפאמפאס, אייל פרדי לבן-זנב, אייל האנדים, פודו, כבש גדול-קרניים, צפיר הקורדילרים, פקאריים, גואנקו; וכן ארנבות, מכרסמים ועופות. תזונתה של הפומה משתנה לפי גודלה: בעוד בקצה פטגוניה ניזונות הפומות מטרף קטן יחסית, כמו ארמדילים, קופים קטנים ועופות, באמריקה התיכונה ניזון מין זה בעיקר מאיילים, מדובי נמלים, מצאן ובקר. בקצה הצפוני של תפוצת הפומה תועדו מקרים נדירים בהם תקפו זכרים בוגרים וגדולים במיוחד גם אליגטורים צעירים וגורי דובים.
הפומה צדה בין הערביים וחיה ביחידות. היא נודדת אחר טרפה, אך עם זאת מסמנת לעצמה גם נחלה באמצעות ריח הפרשותיה וגירוד טפריה על עצמים שונים. שיטת הציד היא מארב לטרף בסבך, ואז זינוק וריצה אחר הטרף. בריצה זו מסוגלת פומה להגיע למהירות של כ-50 קמ"ש. באורבה לקופים היא ממתינה על ענף גבוה ואז צדה אותם בזנקה עליהם. הפומה מסוגלת לזנק למרחק של כעשרה מטרים. לאחר שהשיגה את טרפה, הפומה מתמקדת באזור הרגיש ביותר בגופו: הצוואר. החתול הגדול נושך את טרפו נשיכה חזקה באמצעות ניביו החדים. נשיכה זו לרוב ממיתה את הטרף. פומה ממוצעת זקוקה לכ-1.5 ק"ג מזון ביום. במקרה שהיא לא סיימה לאכול את טרפה, תסתיר הפומה את הטרף בשטיח עבה של עלים.
הפומה היא הצייד המוצלח ביותר מכל בני משפחת החתוליים וסדרת הטורפים: צייד מוצלח מתבצע ב-80% מן המקרים. במקרה שהפומה הצליחה בציד טרף גדול, כמו אייל הצפון, אליגטור או דוב צעיר, היא תאכל מבשרו במשך כ-5 ימים ותצא לציד כעבור 3 ימים נוספים. רוב שעות צידה של הפומה הן בין שעות הערביים, אך תועדו מקרים בהם פומות צדו בלילה, עם שחר או אחה"צ. נמצא כי בדומה ליגואר הפומה נוהגת לצוד טרף קטן. לעיתים נדירות תוקפות הפומות בני אדם. ממוצע התקיפות עומד על 0.5 תקיפות בשנה, אך תקיפותיה של הפומה על האדם מתרבות, בשל כריתת יערות והריסת בתי גידול אחרים של בעל החיים.
רבייה
עונת הרבייה של הפומה מתמשכת מסוף הקיץ דרך הסתיו ועד לתחילת החורף. בסוף הקיץ עד תחילת הסתיו הזכרים מחזרים אחר הנקבות. לאחר מכן, באמצע הסתיו, מתבצעת הזדווגות: הזכר "יושב" על הנקבה ומנסה לנשוך נשיכות עדינות. בסוף הסתיו תמליט הנקבה 6-3 גורים קטנים. משקלם בעת הלידה 300 גרם. השגר בעל מספר הגורים הגדול ביותר היה בן 9 גורים. ההמלטה מתבצעת 180-130 ימים לאחר הפריית הביציות. הגורים עיוורים וחסרי אונים. הם פוקחים עיניהם כעבור 10 ימים. פרוותם מנומרת בכתמים כהים, הנעלמים רק כעבור 3 חודשים.
לאחר שהזכרים הזדווגו עם הנקבות, הם אינם לוקחים שום חלק מחיי המשפחה. הנקבה משוטטת עם הגורים במשך כשנה וחצי, ובזמן זה הם לומדים את כל מה שעליהם ללמוד: היכן נמצא מזון, איפה טמונה להם סכנה, איך לצוד וכדומה. הנקבה מניקה את הגורים במשך 100-80 ימים, אך גורים אלו מתחילים לאכול בשר ציד כבר בגיל 60-30 ימים. לאחר שאמם הדגימה להם במשך 8-7 חודשים איך צדים, בגיל 15-10 חודשים, הנקבה מביאה לגורים טרף קטן יחסית, כגון ארנבת, ומשימתו של הגור הרעב ביותר תהיה להרוג את הארנבת. לאחר מכן, המשפחה תאכל את הטרף. בגיל 17-16 חודשים הגורים כבר יודעים לצוד לבדם, אך עושים זאת בהשגחת אימם בלבד, כדי שלא יפצעו.
בגיל שנה וחצי (18 חודשים) הגורים עוזבים את אימם ומתחילים בחיי הבדידות האופייניים להם. בתקופה זו הם זקוקים למציאת נחלה שגודלה 45-25 קמ"ר אצל הזכרים ו-40-20 קמ"ר אצל הנקבות.
תפוצה ובית גידול
בעבר הפומות היו נפוצות ברחבי כל יבשת אמריקה. בעקבות כריתת היערות וההתיישבות בקנדה ובארצות הברית תפוצתן הצטמצמה במדינות אלו, אך גם כיום, לאחר מאות שנים של ציד ממושך, נותרו הפומות אחד המינים הנפוצים ביותר מבין כל החתולים הגדולים. תפוצתן של הפומות משתרעת מדרום-מערב קנדה בצפון ועד לקצה הדרומי של פטגוניה, במדינות הבאות: אורוגוואי, ארגנטינה, אקוודור, בוליביה, ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, ונצואלה, סורינאם, פרגוואי, פרו, צ'ילה, קולומביה, אל סלבדור, בליז, גואטמלה, הונדורס, מקסיקו, ניקרגואה, פנמה, וקוסטה ריקה.
רוב הפומות חיות בפטגוניה (ארגנטינה), דרום-מערב קנדה והחוף המערבי של ארצות הברית, והן שוכנות בדרך כלל בגובה 4,000 מטר.
תת-מינים
עד שנות ה-90 המאוחרות היו ידועים 32 תת-מינים של הפומה. בעקבות מחקר מדעי וגנטי מקיף קוטלגו מחדש הפומות ל-6 תת-מינים בלבד:
כרמינה בוראנה (פירושונים)
כרמינה בוראנה (בלטינית: Carmina Burana) פירושו "שירי בּוֹיֶרְן" (carmina רבים של carminum, דהיינו "שיר" בלטינית, ואילו Buranum הוא שמו הלטיני של היישוב הבווארי Beuern)
מעקובת
המילה מַעֲקֹבֶת היא מונח עברי המקביל, בהקשרים שונים, למונחים האנגליים "sequence" ו-"succession".
ימאל (סדרת לוויינים)
ימאל הוא שמה של סדרת לווייני תקשורת של חברת גזפרום מערכות חלל שמתפעלת אותם והם נמצאים בבעלותה. הלוויינים הראשונים בסדרה פותחו ונבנו על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
זו סדרת הלוויינים השנייה שמופעלת על ידי רוסיה לצד לווייני האקספרס שמופעלים על ידי החברה הרוסית לתקשורת לוויינים שבבעלות סוכנות התקשורת הפדרלית של המשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה.
קלקוט מטסקלקלה
קלקוט מטסקלקלה (אנגלית: Kalkot Mataskelekele; נולד ב-1949 באיפירה) היה נשיא ונואטו בין 2004 ל-2009.
מטסקלקלה נשלח ללימודים תיכוניים במלבורן ומאוחר יותר למד משפטים באוניברסיטה של פפואה ניו גיני. עם שובו לוונואטו, ב-1982, החל לעבוד כפרקליט במשרד התובע הכללי. ב-1987 התפטר על מנת שיוכל להיבחר לפרלמנט. בין 1991 ל-1995 שימש כסגן שר המשפטים. במקביל לכהונתו בפרלמנט, עסק בעריכת דין במשרד פרטי שפתח.
גורי אלפי
גור-דב (גורי) אלפי-אהרון (נולד ב-18 בספטמבר 1976) הוא שחקן, במאי, תסריטאי, מפיק, סטנדאפיסט, מדבב, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
אלפי נולד, גדל והתחנך ברמת גן. בנם של הסופר יוסי אלפי שעלה מעיראק, וסו אלפי (לבית פלט) שעלתה מבריטניה והתנדבה בקיבוץ. אחותו היא השחקנית שרי אלפי.
קריירה
בשנת 1994 היה שותף ליצירת תוכנית הטלוויזיה הקומית "פלטפוס" והשתתף בעונה הראשונה שלה. בשנת 1998 הקים ביחד עם אלרן דקל את הלהקה "פאנקנשטיין", ובתקופה זו החל גם להופיע בטלוויזיה החינוכית לצד רותם אבוהב בשעשועון לילדים "סיכון מחושב" בהנחיית חנן לדרמן.
בשנת 1999 הופיע בתוכנית הטלוויזיה ההומוריסטית "דומינו", לצד הקומיקאים רותם אבוהב, אסי כהן, אדיר מילר ורועי בר-נתן. אלפי וכהן החלו להופיע כצמד במופע סטנד-אפ "המופע של אסי וגורי". בשנת 2000 הופיעו השניים בפינה הומוריסטית בתוכנית הבידור "רק בישראל", וקיבלו את פרס אנשי השנה בתחום הבידור. עקב הצלחתו בתחום הטלוויזיה, עזב אלפי את להקת פאנקנשטיין בשנה זו.
בשנת 2002 הופיע בתפקיד דרמטי ראשון בסדרה "101" של חגי לוי. באותה שנה, יצר, כתב והופיע בסדרה ההומוריסטית "שידורי המהפכה", לצד אסי כהן.
ב-2003 ערך את תוכנית הבידור "המופע המרכזי", בהשתתפות רותם אבוהב ושלישיית פרוזאק. באותה שנה הודיעו אסי וגורי על סיום העלאת המופע המשותף ופירוק הצמד.
בשנת 2004 החל להופיע בתוכנית הבידור הסאטירית "משחק מכור" לצד עינב גלילי וליאור שליין.
ב-2005 הופיע בסרט הקולנוע הקומי "ריקי ריקי" לצד טל פרידמן, שיחק תפקיד ראשי בסדרת הדרמה של ערוץ HOT3 "בסימן ונוס" לצד יהודה לוי, החל להגיש את תוכנית הרדיו "עסק שחור" בגלגלצ והופיע בסדרת היחיד הדוקו-קומית "ככה לא מתנהגים" ששודרה בערוץ 2 (רשת), שאלפי גם נמנה עם יוצריה.
בשנת 2006 שיחק בסרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי ה-11 לסרטי סטודנטים, הסרט הקצר "סיפורו של ג. ג. אסלמונד", לצדם של שרון אלכסנדר, גיא שמי, ליאור מילר, לוסי דובינצ'יק וגילה אלמגור. לקראת סוף אותה שנה החל לשחק לצד דני גבע ואלי פיניש בסדרה "לא הבטחתי לך" ששודרה ב-yes.
בשנת 2007 הופיע בסרט הקולנוע "הסודות" בבימויו של אבי נשר ובסדרת הטלוויזיה "משמורת" של עירית לינור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. באותה שנה הנחה פעמיים ברציפות את טקס פרסי עמ"י בערוץ 24.
החל מינואר 2008 הגיש את הסדרה הדוקו-קומית "לצחוק או למות", שאותה גם יצר ופיתח, החוקרת את ההומור, והנחה את השעשועון "תוצאות האמת". שתי התוכנית שודרו במשך עונה אחת בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור "רשת". בשנה זו יצר גם יחד עם שחר סגל ורועי בר נתן את התוכנית הקומית "שולץ" ששודרה ב-yes.
ביולי-ספטמבר 2008 הנחה בגלי צה"ל את "תוכנית מילוט", תוכנית צהריים קלילה. את התוכנית הגיש לצד ליעד מודריק, שערכה את "לצחוק או למות". באביב 2009 הגישו אלפי ועינב גלילי בגלי צה"ל תוכנית צהריים הומוריסטית בשם "יחס חם". "יחס חם" חזרה לגלי צה"ל לעונה נוספת ביוני 2010, למשך חודשי הקיץ, ופעם נוספת בפברואר 2012.
בשנת 2009, לרגל 30 שנה לפירוק להקת "גזוז", העלה אלפי יחד עם רועי בר נתן וטלי אורן מופע מחווה ללהקה, והשלושה הופיעו איתו במשך מספר שנים, בין השאר בסבב הופעות בקיץ 2011 שנקרא "לכבוד הקיץ" ובו השתתף גם מייסד הלהקה, דני סנדרסון. בשנת 2009 שיחק בסדרה "מה שנחוץ לרווק" ששודרה בהוט 3.
כתב טור הומוריסטי לצד עינב גלילי ב"ישראל שישבת", מוסף סוף השבוע של העיתון ישראל היום מתחילת צאתו לאור בנובמבר 2009 ועד לפברואר 2013.
אלפי דיבב את ראנט החזיר ב"צ'יקן ליטל", את רמי העכבר ב"רטטוי", את ביונסה בסרט האינטרנט הקומי "סרט אפס" ואת עצמו ב"סלב'ס". שימש כקריין בתוכנית "הלינק" העוסקת בתרבות האינטרנט בעונתה הראשונה בערוץ 8 (2010) ובעונתה השנייה, ב-2014 (בשם "הלינק+") בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2010 החל להשתתף באופן קבוע בתוכנית הסאטירה "מצב האומה" של הזכיינית רשת בערוץ 2, לצד ליאור שליין, אורנה בנאי ועינב גלילי. אלפי השתתף בתוכנית במשך 8 העונות ששודרו בערוץ 2 וכן בעונה הראשונה ב-2015 ששודרה בערוץ 10 בשם "גב האומה".
באוקטובר אותה שנה יצא לאקרנים הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש", בו שיחק אלפי לראשונה בדרמה קולנועית. הסרט זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר ואלפי היה מועמד על תפקידו בסרט לפרס אופיר בקטגוריית "שחקן המשנה".
בשנת 2010 החל לשחק בתפקיד הראשי בקומדיה "שחק אותה סם" של וודי אלן. ההצגה הפכה ללהיט הגדול ביותר בתולדותיו של תיאטרון באר שבע, הגיעה ל-260 הצגות בשנה הראשונה להופעתה וירדה מהבמות בשנת 2014 לאחר 300 הצגות. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר לשנת 2010.
בשנת 2014 עלתה בתיאטרון הקאמרי ההצגה "תעלת בלאומילך" על פי הסרט מאת אפרים קישון. אלפי עיבד את הסרט לגרסת המחזה (יחד עם אלי ביז'אווי), ביים אותו ושיחק בו בתפקיד פקיד העירייה יחיאל ציגלר. את ראש עיריית תל אביב גילם עזרא דגן, למעט בהצגת הבכורה, שם רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב במציאות, שיחק את עצמו.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו "בושות" בהוצאת כתר.
בסוף 2015 פרש מהתוכנית "גב האומה" בערוץ 10 על מנת להנחות את תוכנית הבידור הלילית "היום בלילה עם גורי אלפי" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 (בהמשך בקשת 12), שעלתה לאוויר ב-30 בדצמבר 2015 ונמשכה שלוש עונות. ב-22 בינואר 2018 פורסם שהתוכנית תסתיים בסוף פברואר ולא תמשיך לעונה רביעית לאור עלויות כספיות גבוהות שהפכו את התוכנית ללא משתלמת עבור קשת. תוכנית הסיום שודרה ב-26 בפברואר 2018. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, בקטגוריית תוכנית אירוח ובידור.
בשנת 2016 עלתה ב-Yes הסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי", אותה ביים. ב-22 בספטמבר באותה שנה הנחה את טקס פרסי אופיר ה-27.
ב-2017 הופיע בתפקידים שונים בעונה השנייה של תוכנית סאטירת הספורט "אנחנו במפה".
ב-2019 שיחק בסרט "הד".
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בהשתתפותו.
באפריל 2020 החל להנחות את תוכנית האירוח היומית "הלילה עם לוסי וגורי" לצד לוסי איוב, בכאן 11.
בנובמבר 2020 שיחק בסדרה "הטבח" בתפקיד נמרוד השף. על משחקו בסדרה זו זכה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנים 2020–2021 שיחק בסדרת הדרמה "בלקספייס", ברשת 13.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה "שקופים". בשנת 2021 שיחק בסדרה ״האחיין שלי בנץ״ בערוץ כאן חינוכית, בה הוא מופיע בתפקיד אורח לצד בתו אמה. באותה שנה יצר את הסדרה הדוקומנטרית הקומית "היהודי החדש" בהפקת תאגיד השידור הישראלי. באותה שנה יצא לאקרנים הסרט "עוד סיפור אחד" שכתב הפיק וביים.
אלפי שימש כפרזנטור של חברת "YouPhone" ושל מותגי הקפה של עלית.
בפברואר 2022 עלתה לשידור התוכנית הדוקו "בלי פאניקה!" בכאן 11, הבודקת את היערכות מדינת ישראל לאסונות, אותה אלפי מגיש לצד לוסי איוב.
אלפי ביים את סדרת הדרמה הקומית ”מדרסה”, ששודרה לראשונה ב־1 בינואר 2023 בערוץ כאן חינוכית. הסדרה עוסקת בקהילת בית ספר דו־לשוני בירושלים. סוגיות חברתיות ופוליטיות יהיו במוקד הדילמות של הנערים והנערות בבית הספר וכן של הוריהם. ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
חיים אישיים
אלפי נשוי להילה אהרון (שאת שם משפחתה הוסיף לשלו) ואב לארבע בנות, שהגדולה שבהן היא השחקנית אמה אלפי.
אלפי ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
המסכה (סדרת אנימציה)
בישראל הסדרה שודרה במהלך שנות התשעים בערוץ הראשון ובערוץ הילדים בתרגום לעברית.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בסטנלי איפקיס, פקיד בנק זוטר מרובע ונברוטי אשר חי לבדו בעיר אדג' סיטי יחד עם כלבו מיילו. איפקיס הוא רומנטיקן טוב לב וחלש אופי שנותן לכולם לתמרן אותו. חייו של איפקיס משתנים אחרי שהוא מוצא מסכה עתיקה ומסתורית. כאשר איפקיס לובש את המסכה, היא נותנת לו כוחות על-טבעיים והופכת אותו לגיבור-על ירוק בן אלמוות ובלתי שפוי. כמו כן, המסכה משחררת אותו מהעכבות שלו והוא הופך להיות רומנטיקן חסר תקנה, בעל עודף ביטחון עצמי שלא נותן לאנשים לדרוך עליו. לאורך הסדרה איפקיס משתמש במסכה על מנת להילחם בפושעי העיר.
צוקי עובדה
צוקי עובדה הם מצוקים תלולים של קירטון וצור מגיל הסנון המצויים בהרי אילת.
צוקי עובדה תוחמים את בקעת עובדה במערב ומפרידים בין בקעת עובדה במזרח לבין הרמה הגבוהה של שדה אברהם ונחל גרזי במערב. אורכם של המצוקים כ-10 ק"מ, והם מתנשאים בשיעור של 60–70 מ' מעל למישור הבקעה. כיוונם הוא מצפון-מערב לדרום-מזרח. מעלה צנחנים ומעלה עקוף הם המעברים היחידים המגיעים אל ראש צוקי עובדה ממזרח. לרגלי צוקי עובדה התגלו ציורי סלע, הסמוכים לנתיבים קדומים שירדו בצוקים אל בקעת עובדה ואל הערבה.
בעקבות הצטברות סחף נחלים, הייתה התיישבות חקלאית רבה בבקעת עובדה הסמוכה.
צוקי עובדה, נקראים על שם מבצע עובדה שהתרחש בשנת 1949 לקראת סוף מלחמת העצמאות, ובמהלכו נכבש (בין היתר) גם שטחה.
בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ), הנמצא בצוקי עובדה, הוא הגוף היחידי והבלעדי בצה"ל המכשיר למקצועות החבלה, המיקוש והצמ"ה (ציוד מכני הנדסי).
ירון בן הרוש
ירון בן הרוש (נולד ב-13 ביוני 1995) הוא שחקן ודוגמן ישראלי. התפרסם בסדרה "כדברא".
קריירה
בן הרוש התפרסם כאשר החל לשחק בסדרה "כדברא" לצד השחקנים אביה מלכה, גילי איצקוביץ, דנה לב ודין גרבר ב-2017. ב-2018 החל בן הרוש לשחק בעונה השנייה של הסדרה "נעלמים" לצד השחקנים גאיה גור אריה וספיר בן רובי. באותה שנה השתתף בסרט "הנשף" לצד יהונתן וילוז'ני, אשר משחק איתו בסדרה "כדברא". בנוסף בשנת 2019 החל לשחק בסדרה "התחנה" לצד שירה לוי וגפן ברקאי.
חי בן אחיטוב
חי בן אחיטוב (בערבית: حيي بن أخطب, בתעתיק מדויק: חיי בן אח'טב), ממנהיגי שבט בני נדיר לפני קרב ח'ייבר שנערך בינם לבין אנשיו של מוחמד בשנת 628 לספירה. בשנים שלפני הגעתו של מוחמד היה ממנהיגי שבט בני נדיר.
קורות חיים
חי היה נשוי לברה בת שמואל בן עדיה ולהם ילדה אחת: צפיה.
כאשר גדודיו של מוחמד הקיפו את שכונת היהודים הנותרים בית'ריב, הורה מוחמד על אנשיו להוציא להורג אותו ואת בנו.
מקור חיים (אבן גבירול)
מקור חיים הוא ספר פילוסופי של שלמה אבן גבירול המבסס את התפיסה הנאופלטונית המטאפיזית.
תוכן הספר
הספר עוסק בחלוקה בין חומר וצורה, ובנקודות מסוימות הוא חולק על אריסטו. על פי הספר, בכל הבריאה ישנו חומר משותף שהצורה מחלקת; אף לשכלים הנבדלים יש חומר וצורה. עד לחומר הקדמון הנושא את הצורה, החומר הוא הפוטנציאל והצורה היא הדינמיקה. אבן גבירול מבסס את המיצוע של שכל-נפש-טבע. הוא מקבל את יצירת יש מאין, ואותו "יש" הוא ממוצע בין סופיות בזמן לבין אינסופיות. הרצון עומד בין הבורא לבין הנברא.
הספר הוא ספר פילוסופי טהור ואיננו מסתמך על המקורות היהודיים. השם היחיד המוזכר בספר הוא אפלטון. הוא הספר הפילוסופי היחיד של יהודי מימי הביניים שאיננו עוסק בפילוסופיה דתית.
היסטוריה
הספר זוהה כבעל גישה פנאנתאיזם -יהודית-נאופלטונית ואולי בגלל זה (הגישה הנאופלטונית בלשון פילוסופית) הוא כמעט ולא נלמד בקרב היהודים. עם זאת, שם טוב בן יוסף אבן פלקירה הכין לו קיצור בעברית והספר הוזכר גם במאות שלאחר מכן. בקרב הערבים לא נודע הספר, אך הוא נלמד רבות בקרב הסכולסטיקה הנוצרית והשפיע רבות על מלומדים נוצריים. הספר תורגם מערבית לספרדית על ידי יוחנן מסביליה בהוראתו של ההגמון ריימונד מטולדו, ומספרדית ללטינית על ידי דומיניקוס גונדיסלינוס. ג'ון דנס סקוטוס וווילהם מאוברן הביאו את הספר כהוכחה לאמיתות הנצרות.
לאורך השנים הספר השתמר בלטינית בלבד, בקרב הכנסייה. באמצע המאה ה-19 הוכיח החוקר שלמה מונק, שהספר נכתב בידי אבן גבירול, ועורר סנסציה.
בשנת 1926 יצא הספר לאור בעברית, בתרגום של יעקב בלובשטיין, עריכה של אברהם צפרוני, הקדמה של יוסף קלוזנר ועם התקציר של שם טוב בן יוסף אבן פלקירה, בהוצאת הספרייה הפילוסופית של יהודה יונוביץ.
בשנת 1950 הוצא הספר משנת 1926 במהדורה נוספת, בהוצאת מחברות לספרות.
כרוניקות רוסיות ישנות
כרוניקות רוסיות ישנות (ברוסית: Древнерусские летописи, באוקראינית: Давньоруські літописи) הן מקורות כתובים מן האזור של רוס שחוברו מן המאה ה-11 ועד לשלטון פיוטר הגדול במאה ה-18. כותבי הכרוניקות היו בעיקר אנשי כנסייה שישבו במנזרים, בחצר הקניאז (מאוחר יותר בחצר הצאר) ובמקום מושבו של הארכיבישוף המטרופוליטני.
רוב הכרוניקות המקוריות לא השתמרו אך העתקים שלהן הכוללים עיבוד חלקי נותרו. ההעתקים מכונים ברוסית רשימה (список) ונוצרו החל מן המאה ה-14. מספר העותקים הכולל ששרד נאמד ב-5,000.
הכרוניקות היו הסוגה המובילה בספרות הרוסית עד תקופת איואן האיום, באמצע המאה ה-16, כאשר נכנס סוג היסטורי שונה שנקרא ברוסית: כרונוגרף (хронограф), אך המונח כרוניקה עשוי להתייחס לשניהם.
מאפיינים
הכרוניקות הראשונות מתחילות באירועים מן המאה ה-9. הן מסודרות לפי שנים ואירועים ופותחות לרוב במילים "בשנת" (שנה לפי ספירת הנוצרים, שנה מבריאת העולם לפי הלוח הביזנטי). לרוב כל ערך הוא תיאור עובדתי קצר, אך לאירועים ההיסטוריים המשמעותיים ביותר השתמש הכותב בנאראטיב ספרותי. בערך השנה עצמה שולבו דברים ודיאלוגים של הנסיכים, אפיתטים ואמצעים ספרותיים שונים.
כל כרוניקה הייתה אסופה (סְבוׁד свод) של כרוניקות קודמות שעברו שינויים, קיצורים או הוספות אליהן צירף הכותב את האירועים של תקופתו (עד עשרות שנים אחורה). ניכר שמדובר בהעתקה מאוספים קודמים משום שמוצאים אירועים דומים בגרסאות שונות ולעיתים משפטים שהועברו מגרסה אחת לגרסה אחרת. על פי מקום הכתיבה ומקום האירועים המתוארים חולקו הרשימות לקטגוריות: (קייב, נובגורוד, פסקוב, מוסקבה, סיביר וכו'). לעיתים הכרוניקות של מקום אחד סותרות את אלה של מקום אחר הן בעובדות והן בהערכת האירועים.
מחקרים חדשים הראו שחלק משמעותי של הכרוניקות נכתב מלכתחילה כספרי שנים (annales) כדוגמת אלה שהיו במערב וזאת לעומת הדעה הרווחת קודם של הפילולוג אלכסיי שחמאטוב, אבי הטקסטולוגיה הרוסית, שראה בכרוניקות בעיקר אוספים של כתבי יד קודמים עם תוספות של אירועים חדשים.
נחל רמון
נחל רמון הוא ערוץ הניקוז הראשי של מכתש רמון. בערבית הוא נקרא ואדי א-רמאן, כשמו הערבי של המכתש כולו. אורכו של הנחל כ-40 ק"מ.
תופעות גאולוגיות בנחל
בנחל רמון, ממערב ובסמוך לכביש 40, מצוי קיר טבעי ובו מספר תופעות גאולוגיות שנחשפו עם התחתרות הנחל:
Bitches
Bitches (בעברית: כלבות) הוא שיר של הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו, בשיתוף צ'ארלי XCX, איקונה פופ, אליפנט ואלמה. השיר פורסם כרצועה השביעית באלבומה השלישי, Blue Lips. השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2018, כסינגל השני מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רקע והפקה
ב-28 באוקטובר 2016, הוציאה לו את אלבום האולפן השני שלה, Lady Wood, המחולק לשני חלקים, "Fairy Dust" ו- "Fire Fade". שני סרטים קצרים בהשראת שני הפרקים הללו יצאו ביוטיוב וב-Vevo. החלק הראשון, Fairy Dust, יצא ב-31 באוקטובר 2016, שלושה ימים לאחר יציאת האלבום. הוא מבוסס על ששת השירים הראשונים של האלבום; עם זאת, "Bitches", שבאותה תקופה נקרא "What I Want for the Night) Bitches)", הושמע במהלך סצנת הקרנת הקרדיטים של הסרט. גרסת האולפן של השיר נכללה בהמשך באלבום השלישי של לו, Blue Lips, שיצא ב-17 בנובמבר 2017.
ב-4 ביוני 2018, הודיעה לו על גרסת הרמיקס לשיר, בו ישתתפו הזמרות צ'ארלי XCX, איקונה פופ, אליפנט ואלמה, שיצא כסינגל השני מתוך האלבום ב-7 ביוני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לו ב-6 ביוני 2018.
זכאי אהרן
זכאי (זכי) אהרן (ו' בסיוון ה'תרפ"ז, 6 ביוני 1927 – 31 במאי 2021) היה משורר, מתרגם ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
זכאי אהרן נולד בכירכוכ שבעיראק, בנם של בנימין אהרן עמרם ופרחה בת חי ראובן. קיבל חינוך תורני ואחר כך חינוך כללי בגימנסיה הממשלתית במוסול. היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים - בספרות עברית ובשפה וספרות ערבית.
ב-1955 נשא לאשה את המשוררת רבקה בת יחזקאל קצביהו והם עברו לגור בירושלים.
אהרן תרגם לערבית אנתולוגיה של הספרות העברית החדשה בשירה ובפרוזה, בהוצאת "קרן הספר הערבי" שליד הוצאת עם עובד.
ערך תוכניות דו-שבועיות בשידור הערבי של קול ישראל בשם "מבחר הספרות העברית החדשה".
פרסם במרץ 1957, קובץ של שיריו העבריים, שחיבר אחרי עלותו לארץ, בשם אל חופו של רעיון, מלווה ברישומים מאת הצייר רפאל מוהר (1906–1962), בהוצאת "קריית ספר" בירושלים.
במאי 1958 הודפס ספרו בערבית מיטאלעאת איסראיליה (מקראות ישראליות) בהוצאת המחלקה הערבית של משרד החינוך והתרבות.
היה בין מקימי "אגודת העט הערבי", אגודת סופרים כללית בלשון הערבית. בעקבות הקמת האגודה, יצא לאור בנצרת הספר "אולאן מן אל-שיער אל-ערבי פי איסראיל" (אוסף מהשירה הערבית בישראל), בהשתתפותו.
פרסם מאות שירים ועשרות סיפורים בעברית וערבית בכתבי-עת שונים. כתב בירחון לספרות ערבית "אל-מוג'תמע" (המאסף), בשבועון "חקיקת אל-אמר" של המחלקה הערבית של ההסתדרות, בעיתון היומי "אליום", במוספים הספרותיים של העיתונים העברים "אומר" ו"משא", וכן בביטאון של חברת האליאנס בישראל "מחברת" שבעריכת אברהם אלמאליח. ערך ביחד עם ניר שוחט את כתב העת הספרותי "ליקאא" (מפגש) בשנים 1965–1970.
הכין לדפוס את הספר כל שיריו בערבית שהכיל את ארבעת קובצי השירים שחיבר בגולה וקובץ חמישי חדש של השירים שחיבר בערבית בישראל.
תרגם לערבית את שיר השירים וגם 43 משירי ביאליק. תרגם לערבית גם שירים עבריים לילדים. השירים נתפרסמו בקביעות במדור לתלמיד בשבועון "חקיקת אל אמר", ויצאו לדפוס בקובץ מיוחד.
בתחרות שנערכה על ידי הירחון "אל-מוג'תמע" בנצרת ב-1955 זכה בפרס ראשון על התרגום הטוב ביותר של יצירה עברית חדשה, על תרגומו לערבית את שירו "צועני" של המשורר יעקב כהן. באותה שנה זכה בתחרות שירים של ירחון זה על הנושא "ברכה לשנה החדשה". זכה בתואר "משורר השנה החדשה בישראל", על שירו "שיר מזמור לשלום" המיוחל. זכה בתואר יקיר אקו"ם.
נפטר ב-31 במאי 2021 ונקבר בהר המנוחות..
מגדל הרקולס
מגדל הרקולס (גליסית וספרדית Torre de Hércules) הוא מגדלור ומונומנט רומי, הניצב בקצהו של חצי אי קטן, כ-2.5 ק"מ מצפון למרכזה של העיר א קורוניה שבגליסיה, ספרד. המגדל הוקם על ידי הרומאים במאה ה-1 או במאה ה-2, ושימש כמגדלור בכניסה לנמלה של העיר. גובהו של המגדלור הוא 55 מטר, והוא ניצב על צוק המתנשא בתורו לגובה של 57 מטר. המגדל מופיע בסמלה של העיר ועל דגלה, ובשנת 2009 הוא הוכר כאתר מורשת עולמית, בשל היותו המגדלור היווני-רומי היחיד מהעת העתיקה, אשר שמר על תפקודו ועל מאפייניו האדריכלים.
המגדל באגדה
מספר אגדות נקשרו במגדל. לפי אגדה קלטית, שהועלתה על הכתב במאה ה-11, הקים המלך בראוגן הקלטי את המגדל, והוא זכה לשם "מגדל בראוגן". הוא היה כה גבוה, עד שחוף ירוק ומרוחק נצפה מראשו. בנו של המלך הפליג לעבר החוף המרוחק והגיע לאירלנד. פסלו של המלך בראוגן ניצב ליד המגדלור, ונראה שהמלך העניק את שמו ליישוב הרומי פלאוויום בריגנציום.
לפי אגדה אחרת, התרחשה המטלה העשירית מבין 12 מעללי הגבורה של הרקולס, בקרבת מקום. על הרקולס הוטל ליטול מהענק גריאון את עדר הבקר שלו, ולהביאו למיקנה. הרקולס הרג את הענק וקבר את ראשו ואת נשקו באדמה. הוא הורה כי במקום תוקם עיר, והמגדל מסמן את הקבר. מסיבה זו, בסמלה של א קורוניה נראה המגדל כשהוא ניצב על סלע אשר בו קבורים גולגולת ושתי עצמות.
נראה שבשלב כלשהו התמזגו שתי האגדות אודות המלך הקלטי והגיבור המיתולוגי הרומי, דבר המסביר את שמו של המגדל.
היסטוריה
היישוב בא קורוניה נזכר לראשונה במאה ה-1 בשם "פלאוויום בריגנטיום" (Flavium Brigantium), ואורוסיוס כתב בתחילת המאה ה-5 כי:
כעשרה מטרים מדרום למגדל, בתוך מבנה קטן, נמצא סלע שעליו נרשמה כתובת המתוארכת לתקופת טראיאנוס:
המגדל לא נזכר בכתובים מפלישת סואבים אל צפון-מערבו של חצי האי האיברי בתחילת המאה ה-5, ועד להגעת הנורמאנים במאה ה-9. הנורמאנים החריבו את העיר, ותושביה נלקחו ליישוב הסמוך "בורגו דה פארו" (Burgo de Faro), היינו, "מצודת המגדלור". בשנת 915 נמסר שטחה של העיר ההרוסה לשליטתו של הבישוף של סנטיאגו דה קומפוסטלה, אך המגדל לא נכלל בה. לאורך השנים עברה השליטה במבנה מספר פעמים בין הבישוף לבין רוזנים מקומיים, והוא הופיע באחת ממפות העולם בשנת 1086.
בשנת 1682 שופץ המגדלור ובראשו הוצבו שתי מנורות, אך מספר שנים לאחר מכן מצבן התדרדר. בין 1785 ל-1791 שוב שופץ המגדל בסגנון נאו-קלאסי, ושלוש הקומות הרומיות המקוריות, שגובהן 34 מטרים, שומרו. מעליהן הונחה שכבת גרניט בעובי של 60 ס"מ והבניין הוגבה באופן משמעותי ב-21 מטרים נוספים. מאז המבנה כמעט ולא שונה, ובשנים 1991–1992 הוא שופץ בפעם האחרונה. במהלך העבודות נערך גם מחקר ארכאולוגי של הרחבה שמסביב למבנה. מלאכת השיפוץ הסתיימה ב-30 בדצמבר 1992, אך ימים ספורים לאחר מכן, ב-3 בינואר, עלתה מכלית הנפט "אגיאן סי" (Aegean Sea) על שרטון למרגלות המגדל, ועלתה באש. קירותיו של המגדל התכסו בפיח, והרשויות נאלצו להקים סביבו פיגומים ולנקותו. המגדלור הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2009.
המבנה והאתר
המגדל ניצב במרכזה של רחבה עגולה בקוטר של כ-40 מטרים, ובחלקה הדרומי, בתוך מבנה קטן, נמצא הסלע עם כתובת ההקדשה הלטינית. אל הרחבה מוליך שביל מרוצף באורך של כ-300 מטרים, הממשיך ומקיף את המגדל. בתחילתו של השביל ניצב פסלו של המלך בראוגן, ובקצהו, ליד המגדל, נמצא מרכז המבקרים התת-קרקעי. צפונית-מערבית למגדל, קבועה בקרקע שושנת רוחות בקוטר של כ-20 מטרים.
טבח נוקריה
טבח נוקריה היה מעשה טבח שביצע לכאורה המצביא הקרתגי חניבעל ברקה בתושבי העיר נוקריה (Nuceria) בשנת 216 לפנה"ס. חוקרים מודרניים מטילים ספק באמיתות הסיפור.
רקע
העיר נוקריה (Nuceria) הייתה עיר חשובה בקמפניה, היא הובאה בברית עם הרפובליקה הרומית בשנת 307 לפנה"ס, ונותרה נאמנה לברית במשך כל שנות קיומה.
במקביל להטלת המצור על קאסילינום תקף חניבעל שתי ערים נוספות נוקריה ואקרי (Acerrae). על הקרב עצמו ידוע מעט מאוד. חניבעל הטיל מצור, והרעיב את העיר. הוא הגיע להסדר עם התושבים על פיו הם יורשו לעזוב עם בגד אחד לכל אחד, ולאחר שהתושבים התפנו הוא התיר לחייליו לבזוז ולשרוף את העיר, מעשה מקובל מאוד בעת העתיקה.
הטבח
ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס מתאר כך את שאירע לאחר כניעת העיר:
גרסה זהה כמעט לזו של אפיאנוס מוסר הסופר ולריוס מקסימוס. על פי המתואר חניבעל נהג בדרך דומה גם בתושבי אקרי.
אמינות התיאורים
להיסטוריונים רומאים או יוונים מהעת העתיקה היה אינטרס ברור להכפיש בכל הזדמנות את שמו של חניבעל. אולם לא ברור כמה אמת יש בתיאורים אלה אם בכלל. במבחן המציאות נראה שרק לעיתים נדירות עבר חניבעל על כללי המלחמה שהיו מקובלים בעת העתיקה – הוא מעולם לא הפר בריתות, נהג כבוד בגופות אויביו, וגילה כבוד כלפי מקדשים והיכלים.
בדיקה היסטורית וארכאולוגית הוכיחה שהסיפור הוא המצאה. בדיקה שנערכה מעלה שלא היה ניתן לחנוק אנשים באמצעות בתי מרחץ רומיים. בנוסף, שני המקורות הטובים ביותר הקיימים לאותה תקופה, פוליביוס וטיטוס ליוויוס, אינם מזכירים כלל את המאורע.
מטריצה מצורפת
באלגברה ליניארית, המטריצה המצורפת או המטריצה הצמודה הקלאסית (להבדיל ממטריצה צמודה הרמיטית), של מטריצה ריבועית היא מטריצה הדומה במידה מסוימת למטריצה ההופכית, אולם ניתן לחשב אותה לכל מטריצה ריבועית, גם עבור מטריצות שאינן בהכרח הפיכות.
המטריצה המצורפת של \,A מסומנת ב- (מן המילה adjoint או adjugate) וכל איבר בה מוגדר באופן הבא:
כאשר \,M_{j,i} הוא המינור של האיבר במקום ה-\,j,i במטריצה \,A, כלומר המטריצה המתקבלת כאשר מוחקים את שורה \,j ועמודה \,i במטריצה \,A. כמו כן, מתכונות הדטרמיננטה, אפשר לחשב את המטריצה המצורפת בעזרת המינור של המטריצה המשוחלפת מהנוסחה:
דוגמאות
דוגמה למטריצה מסדר \,2\times 2: אז:
אם נסתכל על 1 אז המינור שנשאר הוא בדיוק 4 ולהפך, כמו כן אם נסתכל על 2 (האיבר בשורה 1 ובעמודה 2) אז המינור שנשאר הוא 2 (מורידים את שורה 2 ואת עמודה 1) והמקדם מינוס אחת,
וכנ"ל ל-3 (המינור הוא 3 והמקדם הוא מינוס אחת).
דוגמה כללית יותר: בהינתן מטריצה כלשהי מסדר \,2\times 2 אז: דוגמה למטריצה מסדר \,3\times 3:
הערך 4- בשורה האחרונה ובעמודה השנייה חושב על ידי השמטת העמודה האחרונה והשורה השנייה של המטריצה המקורית וחישוב הדטרמיננטה: דוגמה כללית יותר: בהינתן מטריצה כלשהי מסדר \,3\times 3
(adj(A היא מטריצה המשוחלפת של מטריצה C (באנגלית: cofactor)
לכן המטריצה המצורפת של A היא:
המשפט המרכזי
המשפט המרכזי עבור מטריצה מצורפת הוא:
כלומר, תוצאת הכפל היא מטריצת היחידה כפולה בדטרמיננטה של המטריצה.
את המשפט ניתן להוכיח על ידי כפל ישיר של A במטריצה המצורפת. באופן הזה במקום ה-ij של המטריצה שתיווצר יופיע פיתוח הדטרמיננטה של מטריצה אחרת המתקבלת על ידי החלפת השורה ה-j ב-A בשורה ה-i, ללא שינוי השורה ה-i, כאשר פיתוח הדטרמיננטה נעשה לפי השורה ה-j. אם i אינו j, הדטרמיננטה המתקבלת היא של מטריצה בה השורה ה-i מופיעה פעמיים ולכן היא אפס. אם i שווה ל-j, מתקבלת הדטרמיננטה של המטריצה A.
מסקנות
מסקנות מהגדרת המטריצה המצורפת ומן המשפט המרכזי:
מלון רוסיה (מוסקבה)
מלון "רוסיה" (ברוסית: «Россия») הוא בית מלון במוסקבה שנבנה בשנים 1964–1967 ברובע ההיסטורי "זריאדיה" בעיר על גדת מוסקבורצקאיה, בסמוך לקרמלין. המלון הכיל 3,182 חדרים עבור 5,300 איש ובשיאו היה אחד מבתי המלון הגדולים באירופה. ב-1 בינואר 2006 המלון נסגר וב-29 במרץ אותה שנה החלו לעבוד על הריסת המבנה.
השריפה בפברואר 1977
בליל ה-25 בפברואר 1977 במלון "רוסיה" פרצה אש חזקה. האש פרצה בעת ובעונה אחת בקומות 5, ה-11 וה-12 באגף הצפוני של הבניין. אנשים ששהו בקומה 12 ומעלה, כולל מבקרים במסעדות בקומות 17 ו-22 היו לכודים. האש התפשטה במהירות גבוהה בשל השטיחים והטפטים הסינתטיים. הכבאים הגיעו עם כוח רב ממוסקבה עצמה וכבאים ממחוז מוסקבה. כתוצאה מהשריפה נהרגו 42 בני אדם, בהם חמישה עובדי המלון. פציעות בדרגות שונות של חומרה נגרמו ל-52 בני אדם, בהם 13 כבאים. פונו למעלה מ-1,000 אנשים לבתי החולים ונשרפו יותר מ-100 חדרים, במיוחד במחלקה, שבה השתכנו זרים.
על פי הגרסה הרשמית, גורם האש היה קצר חשמלי בחדר השידור המרכזי בקומה החמישית. המהנדס הבכיר של המרכז נעצר מיד ונשפט ב-5 במאי 1978 (הוא נידון לחמש עשרה שנות מאסר), סגנו שהיה אמור להישפט אף הוא התאבד לפני שנפתח הדיון בעניינו.
לאחר מכן, בכל המלונות ברוסיה החלו לחפש דוודים של לוחות חשמל. למרות המסקנה של ועדת מומחים, כי הגורם האמיתי של מקור האש נותר לא ברור, היו כמה גרסאות, אחת מהן טענה כי זו הייתה הצתה מכוונת.
השריפה בשנת 1977 נרשמה בהיסטוריה כאחת השריפות הגדולות של המאה העשרים, לא רק ברוסיה אלא גם בעולם. התקרית אף אוזכרה ברומן של ולדימיר סאנין "השריפה הגדולה", ונעשה תחקיר תיעודי בשם האש במלון "רוסיה" ובשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הרוסי סדרת הטלוויזיה "מלון רוסיה" המגוללת את עבודתם של עובדי המלון ובין השאר גם את התרחשויות השריפה.
הריסה ופירוק
בשנת 2004, הרשויות במוסקבה החליטו להרוס את המלון. במקום מלון "רוסיה" מתוכנן להיבנות קומפלקס בניינים שיכלול מלון ובניין משרדים בשטח כולל של 410,000 מ"ר עם חניון תת-קרקעי עבור 2,500 מכוניות. הפרויקט החדש עתיד לכלול, בשלב ראשון, בניין מלון בן 6 קומות ובשלב שני, התאמת המבנה לעיצוב ההיסטורי של הרובע.
בנובמבר 2004, הוצא מכרז לבניית המלון. חברת "Monab" (חברת בת של בנק "Mosnarbank Evrofinance") בבעלות איש עסקים שלווה צ'יגירינסקי ניצחה במכרז. בשנת 2007 בית משפט ביטל את המכרז.
הקמת פארק זאריאדיה
אחרי שנים של תהליך משפטי החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להפוך את השטח שבו עמד בית המלון לפארק עירוני בשם: "פארק זאריאדיה" שבו מוצגת כל הצמחייה של רוסיה עם אמפיתיאטרון ועם ביתן מידע המספר אודות ההיסטוריה של הכיכר האדומה הנמצאת בצמוד. בניית הפארק החלה באפריל 2015 והפארק נפתח לציבור בספטמבר 2017, במלאת 870 שנה לעיר מוסקבה, במעמד פוטין וראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין.
יחסי אזרבייג'ן–קובה
יחסי אזרבייג'ן–קובה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה של קובה. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
סקירה כללית
קובה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-26 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-27 במרץ 1992. ב-2004, ממשלת קובה מינתה את שגריר רוסיה כשגריר הממונה על אזרבייג'ן. ב-9 באפריל 2004, שר החוץ של אזרבייג'ן, אלמר ממדיארוב, קיבל בברכה את השגריר הרוסי. השגריר הציג עותק של כתב האמנתו, וציין כי הוא רואה את המשך שיתופי הפעולה בין קובה לאזרבייג'ן. באותו היום, נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, קיבל את כתב אמנתו המקורי.
לומז'ה
לוֹמְזָ'ה (בפולנית: Łomża) היא עיר במזרח פולין, שוכנת על גבעה מעל נהר הנַרֶב כ-81 ק"מ מביאליסטוק ו-150 ק"מ מוורשה. לומז'ה נוסדה בסביבות שנת 1000, מעט דרומית למיקומה הנוכחי. במאה ה-15 היוותה העיר צומת חשוב בנתיב המסחר בין פרוסיה לפולין. באותו זמן נחשבה העיר לשלישית בחשיבותה במאזוביה, אחרי ביאליסטוק וסובלקי.
יהדות לומז'ה
לפני מלחמת העולם השנייה היהודים מנו כ-10,000 איש והיוו כרבע מכלל התושבים בעיר. הם התגוררו כמעט כולם במרכז העיר והתפרנסו ממסחר, מיעוטם ממלאכה. רוב יהודי לומז'ה היו מתנגדים ברוחם וציונים בהשקפתם. בעיר היה בית כנסת גדול ומפואר אחד, בנוסף לכעשרה קטנים יותר שהיו מפוזרים ברחובותיה המרכזיים של העיר. רבי יהושע לייב דיסקין שימש ברבנות העיר במשך שנים רבות. עם פרוץ הקרבות של מלחמת העולם הראשונה באזור, העיירה קלטה יהודים מניקסוויזנה הסמוכה והם השתלבו בקהילה.
ישיבת לומז'ה נוסדה בשנת 1883. במשך כל שנות קיומה הייתה מן הישיבות הגדולות שבפולין. מייסדה היה הרב אליעזר שולביץ, מתלמידי הרב ישראל מסלנט, שבשנת 1921 עלה לארץ ישראל וייסד את ישיבת לומז'ה בפתח תקווה בשנת תרפ"ו.
בין השנים 1887 ו-1910 כיהן הרב מלכיאל צבי טננבוים, שנודע על שם ספרו דברי מלכיאל, כרבה של לומז'. הרב טננבוים נלחם ברוחות ההשכלה שנשבו בעירו, נלחם נגד החדר המתוקן, בתי הספר הכלליים והתנועה הציונית.
בלומז'ה היו מוסדות יהודיים נוספים: בית חולים יהודי, בתי אבות, בתי יתומים, אגודות ספורט "מכבי", עיתון מקומי "לאָמזער שטומע" ותנועות נוער מכל הזרמים: הנוער הדתי, "בית"ר" ו"השומר הצעיר".
יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי האשכנזי של ארץ ישראל ואחר כך של מדינת ישראל, נולד בלומז'ה. בנו, חיים הרצוג, נשיאה השישי של מדינת ישראל, ביקר בעיר בשנת 1992.
בשואה
ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה לומז'ה בידי הגרמנים לאחר הפצצות כבדות, ואלו ירו למוות במאות מיהודיה. כעבור 18 יום הועברה העיר לשלטון סובייטי בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיר, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה, וזאת תוך מעשי התעללות ורצח. במהלך חודש יולי רצחו הגרמנים כ-2,000 מיהודי העיר בבורות ירי ביער גלצ'ין הסמוך, כשחלקם נקברו בחיים.