cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניו יורק ניקס
2012–2013: הגעתם של ג'ייסון קיד, ריימונד פלטון וג'יי.אר סמית'
כל הבחירות של הניקס בסיבוב הראשון של דראפט 2012 הובאו לקבוצות אחרות תמורת בחירות ב-2014. סיבוב השני, בבחירה ה-48 הניקס בחרו את הפורוורד היווני קוסטאס פאפאניקולאו ומפני שלא עבר את מחנה האימונים של הניקס בהצלחה הוא לא נכנס לסגל הניקס אך לא אושר לו לעבור לכל קבוצה אחרת ב-NBA למשך 2 העונות הקרובות ולכן עבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. שבוע לאחר מכן חתמו הניקס עם הרכז של דאלאס מאבריקס ג'ייסון קיד כדי שיחליף את ג'רמי לין. לאחר מכן בוצע טרייד בן הניקס ליוסטון רוקטס ובו הביא הניקס לרוקטס את ג'וש הארלסון תמורת מרכוס קמבי. הטרייד הגדול ביותר של הניקס היה ריימונד פלטון וקורט תומאס של פורטלנד תמורת ג'ארד ג'פריס ודן גדזוריק. הם החתימו את הגארד ג'יי.אר סמית' שהפך לבורג חשוב בקבוצה ואת סטיב נובאק שייצג את הקבוצה ואת קונפדרציית המזרח בתחרות השלשות של אולסטאר 2013. הם החתימו עוד שלושה גארדים: ג'יימס ווייט, כריס כופלנד ואת פבלו פריגיוני. לקראת פתיחת העונה הם החתימו את: רוני ברוור, כריס סמית ואת קניון מרטין. ימים ספורים לפני תחילת העונה נפצעו שחקן הבורג אמארה סטודמאייר והשחקן השישי של הקבוצה אימן שאמפרט והשאירו את הקבוצה במצב קשה שהוביל לחמישה הפסדים רצופים בפתיחת העונה. לאחר עבודה קשה של הצוות המקצועי בנו מאמני הקבוצה הרכב ושיטת משחק מיוחדים בשביל הקבוצה הפגועה ולאחר ישיבה קבוצתית לגבי ההרכב והשיטה המיוחדת ניצחו הניקס כ-18 משחקים רצופים ובארבעת הניצחונות הראשונים קלעו לפחות 100 נקודות מה שהוביל את הקבוצה למקום השני בקונפדרציית המזרח. אחרי שלושה הפסדים לממפיס גריזליס, דאלאס מאבריקס ויוסטון רוקטס חזר השחקן השישי של הניקס אימן שאמפרט והחליף את מקומו של אמארה סטודמאייר שנותר פצוע עד סוף העונה. ב-9 באפריל 2013 ניצחו הניקס את וושינגטון ויזארדס והבטיחו את מקומם במשחקי הפלייאוף של 2013. ב-20 באפריל 2013 החלו משחקי הפלייאוף ובסדרת רבע הגמר התמודדו מול בוסטון סלטיקס שהדיחה אותם בסוויפ בעונה שעברה. במשחק הראשון ניצחו הניקס 78–85 את בוסטון באולם הבית. במשחק השני הביסו הניקס את הסלטיקס 71–87 בניקס ארנה. במשחק השלישי ניצחו הניקס 76–90 את בוסטון בבוסטון גארדן. במשחק הבא ניצחו בוסטון את הניקס 90–97 ובמשחק שלאחריו הביסו בוסטון 86–92 את הניקס. ב-3 במאי התקיים המשחק השישי בסדרה כאשר הניקס ניצחו בשלושה משחקים מתוך חמשת משחקי הסדרה האחרונים. בסיום המשחק ניצחו הניקס בהפרש שמונה את הסלטיקס ועלו לחצי גמר המזרח נגד אינדיאנה פייסרס, בחצי גמר המזרח הודחו הניקס כשהפסידו 2–4 לאינדיאנה פייסרס.
ב-25 בינואר 2014 במשחק בין הניקס לשארלוט בובקטס, קלע כרמלו אנתוני 62 נקודות, שיא קריירה עבורו, במשחק זה שבר אנתוני שיא נוסף, שיא נקודות במדיסון סקוור גארדן, השיא הקודם היה של קובי בראיינט 61 נקודות, זה גם היה שיא נקודות לשחקן בעונה זו.
2014–2015: דרק פישר
בתחילת הניקס הביאה את המאמן דרק פישר, ובאמצע העונה, בטרייד משולש עם קליבלנד ואוקלהומה קיבלה הקבוצה את אלכס קירק ולו אמונדסון. קליבלנד קיבלה בתמורה את ג'יי. אר. סמית' ואימאן שאמפרט, ואוקלהומה את דיון וייטרס. בעונה זו הניקס שברו שיא הפסדים רצופים של המועדון בעונה הסדירה והם הגיעו ל-14 הפסדים רצופים עד שרצף ההפסדים נקטע על ידי ניצחון על ניו אורלינס פליקנס.
2017-2018: תקופת פורזינגיס
אחרי שהניקס בחרו בקריסטפס פורזינגיס בדראפט ה-NBA 2015 והלה הצליח לבסס את עצמו ככוכב עתידי של הניקס, הקבוצה החליטה להעביר את כוכבה כרמלו אנתוני לפני תחילת עונת 2017/2018, לאוקלהומה סיטי תאנדר עבור השחקנים אנס קאנטר, דאג מקדרמוט ובחירת דראפט סיבוב שני של שיקגו בולס. בפברואר 2019 סיים פורזינגיס את תקופתו בניקס מוקדם מהצפוי והועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס.
2018-היום: תקופת רנדל
לאחר העברתו של קריסטפס פורזינגיס בטרייד, לא הצליחו הניקס לנצח משחקים וסיימה את העונה במקום האחרון בטבלת המזרח, עם מאזן 17-65.
בדראפט 2019, זכו הניקס בבחירה ה-3 בסיבוב הראשון, ובבחירה ה-55 בסיבוב השני. הניקס בחרו בסיבוב הראשון את אר. ג׳יי בארט מאוניברסיטת דיוק, ובסיבוב הדני את קייל גאי, שהועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס. באותו קיץ חתם בקבוצה ג׳וליוס רנדל.
למרבה ההפתעה, עם תחילת העונה הצליחו הניקס להשיג רצף ניצחונות מפתיע, תחת הובלתו של ג׳וליוס רנדל, שחווה עונת פריצה בגיל מבוגר יחסית, לאחר שבמשך שנים היה נחשב לשחקן די אפור בליגה. בהמשך העונה, העבירו הניקס בטרייד את דניס סמית׳, בתמורה לדריק רוז מהדטרויט פיסטונס. הקבוצה המפתיעה של הניקס, הצליחה לסיים במקום ה-4 במזרח עם מאזן 41-31. בסיום העונה, זכה ג׳וליוס רנדל בתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
פירוש השם
הפירוש המילולי של המילה "ניקרבוקרס" הוא מכנסיים קצרים שמגיעים עד מתחת לברך. מכנסיים אלו הפכו מזוהים עם המתיישבים ההולנדים הראשונים, שהגיעו לניו יורק (אז ניו אמסטרדם) במאה ה-17, ודבקו באופנה המיושנת, גם כשעלה קרנם של המכנסיים הארוכים והלא מגולגלים.
ב-1809 פרסם הסופר וושינגטון אירווינג ספר סאטירי בשם "היסטוריה של ניו-יורק" תחת שם העט "דיטריך ניקרבוקר" (Diedrich Knickerbocker). בעקבות הספר החל הכינוי "ניקרבוקר" לשמש לציון תושבי ניו-יורק ששורשיהם מהמתיישבים ההולנדים הראשונים, ומאוחר יותר לציון תושבי ניו יורק בכלל.
בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20, הכינוי הוצג בצורה חזותית באמצעות הדמות "אבא ניקרבוקר" שגם היה הסמל הראשון של הקבוצה.
למרות זיהויה המוחלט של קבוצת הכדורסל עם השם, כ־100 שנה לפני שהוקמו ה"ניקס" של היום, הוקמה קבוצת בייסבול בעלת שם זהה. קבוצה זו, ששיחקה במנהטן ועברה לאחר שנה לניו ג'רזי, הייתה קבוצת הבייסבול המאורגנת הראשונה אי פעם.
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
נקודות: 62, כרמלו אנתוני מול שארלוט בובקאטס, 24 בינואר 2014.
ריבאונדים: 33, ויליס ריד מול סינסינטי רויאלס, 2 בפברואר 1971.
אסיסטים: 22, כריס דוהון מול גולדן סטייט ווריורס, 29 בנובמבר 2008.
חטיפות: 8, כריס מקנילי מול וושינגטון בולטס, 4 במרץ 1986, וסרחיו רודריגס מול מילווקי באקס, 22 בפברואר 2010.
חסימות: 10, דיקמבה מוטומבו מול ניו ג'רזי נטס, 4 בינואר 2004.
נבחרת אלג'יריה בכדורגל
נבחרת אלג'יריה בכדורגל, הידועה בכינויה "שועלי הפנק", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אלג'יריה.
היסטוריה
הנבחרת הוקמה ב-1958, על ידי שחקנים אלג'יראים שפרשו מהליגה הצרפתית כחלק מפעילות המחאה של ה-FLN - החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. משחקה הראשון נערך ב-4 במאי 1958.
האלג'יראים רשמו שתי הופעות רצופות במונדיאל, ב-1982 וב-1986. ב-1982 סיימה אלג'יריה במקום ה-3 בשלב הבתים לאחר ניצחון מפתיע על מערב גרמניה, 1:2, וניצחון על צ'ילה, 2:3. ההפסד היחיד באותו מונדיאל היה נגד אוסטריה, 0:2. לאחר 4 שנים חזרה הנבחרת האלג'יראית אל המונדיאל, אך במקסיקו הייתה הופעתה חלשה, עקב שתי היריבות הגדולות שהוגרלו לביתה, ספרד וברזיל, וכך הסתפקה הנבחרת בתיקו 1:1 נגד הנבחרת השלישית בבית, צפון אירלנד. האלג'יראים סיימו במונדיאל 1986 במקום האחרון בבית.
נבחרת אלג'יריה העפילה למונדיאל בפעם השלישית ב-2010, בעקבות ניצחונה במשחק פלייאוף מול מצרים שנערך על אדמת סודאן. המשחק הסתיים בתוצאה 1:0 לטובתה וגרר תגובות אלימות קשות מאוהדי מצרים שגררו משבר דיפלומטי בין שתי המדינות. בטורניר עצמו סיימה אלג'יריה במקום האחרון בשלב הבתים, לאחר שלא הצליחה לכבוש שער באף אחד ממשחקיה. אלג'יריה הפסידה 1-0 ל, סיימה בתיקו 0-0 מול וסיימה את משחקה השלישי בהפסד 1-0 ל.
הנבחרת העפילה בפעם הרביעית למונדיאל בשנת 2014 והוגרלה לבית מספר 8, יחד עם בלגיה, רוסיה ודרום-קוריאה. היא רשמה את הישגה הטוב ביותר במונדיאל כשהעפילה לשלב שמינית הגמר והודחה רק לאחר הארכה מול נבחרת גרמניה שגם זכתה בתואר.
בנוסף לכך, לאלג'יראים שני תארים של גביע אפריקה ב-1990 וב-2019. בפעם הראשונה הטורניר שנערך באלג'יריה זימן לנבחרת הגרלה קשה בשלב הבתים, נגד נבחרת ניגריה החזקה ונבחרות חוף השנהב ומצרים. האלג'יראים הצליחו לסיים במקום הראשון בבית. בחצי הגמר ניצחה אלג'יריה 1:2 את סנגל. בגמר נפגשה אלג'יריה שוב עם הניגרים (1:5 בבית המוקדם), וניצחה אותם הפעם רק 0:1.
בפעם השנייה הטורניר נערך על אדמת מצרים ובו סיימה הנבחרת במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם והדיחה בשלבי הנוקאאוט את נבחרות גינאה, חוף השנהב, ניגריה וסנגל בגמר.
סגל הנבחרת
. מספר ההופעות והשערים נכון ל-8 בינואר 2023
שיאי שחקנים
נכון ל-20 ביוני 2023
ליפוזום
ליפוזום (מיוונית: "ליפו" – שומן; "סומה" – גוף) הוא שלפוחית (vesicle) מיקרוסקופית בנויה מחלל מוקף ממברנה המפרידה את התמיסה המימית הנמצאת בחלל מזו המקיפה אותה מבחוץ. בצורתו הפשוטה ביותר הליפוזום עשוי מפוספוליפידים שיוצרים מבנה דו-שכבתי עקב האמפיפטיות שלהם.
מרטין לורנס
מרטין פיצג'רלד לורנס (באנגלית: Martin Fitzgerald Lawrence; נולד ב-16 באפריל 1965) הוא קומיקאי, שחקן, במאי ומפיק אמריקאי.
ליפוזום
בתהליך הכנת הליפוזום ניתן ליצור ממברנה בעלת הרכב משתנה בתכולת הפוספוליפידים וכן להוסיף לה חומרים נוספים כמו מולקולות כולסטרול. בתהליך זה ניתן גם לשלוט בהרכב התמיסה המימית המצויה בחללו ומוגנת מן הסביבה המימית בה הוא נמצא. תכונות אלה מנוצלות היום הן בשימוש רפואי והן בשימוש קוסמטי.
מרטין לורנס
ביוגרפיה
לורנס נולד בפרנקפורט שבגרמניה, בזמן שאביו הוצב שם בזמן שירותו בצבא ארצות הברית. כשלורנס היה בן 7, אביו עזב את הצבא ומשפחתו חזרה ללאנדובר, מרילנד. בנעוריו נהג לקיים קרבות איגרוף ידידותיים עם חבריו, ובבית הספר נהג לספר בדיחות במהלך השיעור. בסיום לימודיו החל להופיע בערבי "מיקרופון פתוח", וכשראה שהדבר מצליח לו, החליט לעבור לקליפורניה.
ליפוזום
קיטלוג ליפוזומים
קיימות שיטות שונות להכנת ליפוזומים אשר קובעות במידה רבה את סוגי הליפוזומים על פי המורפולוגיה שלהם. ליפוזומים מוקפים במספר ממברנות Multilamellar vesicles) MLV) הם ליפוזומים בטווח גדלים של 500–5000 ננומטר המכילים מספר ספירות דו-שכבתיות בעלות מרכז אחד (מעין ליפוזום בתוך ליפוזום) וליפוזומים מוקפים בממברנה יחידה. ליפוזומים אלו מורכבים מספירה דו-שכבתית אחת. ניתן להכין ליפוזומים בעלי ממברנה יחידה קטנים בגודל של כ-100 ננומטר (small unilamellar vesicles SUV) וגם בגדלים בטווח שבין 200 ל-800 ננומטר ( Large unilamellar vesicles LUV)
מרטין לורנס
ביוגרפיה
כשהגיע לקליפורניה, מצא מיד את מקומו במועדון סטנד-אפ מצליח. בהמשך לורנס השתתף בשעשועון מוזיקה מצליח, אך הפסיד בשלב הגמר. למרות שהפסיד, מנהלי הרשת הציעו לו תפקיד בקומדיית מצבים של הרשת, שם שיחק במשך שנה. לאחר מכן שיחק כ-3 שנים בתפקידים משניים בסרטים (בין היתר ב"עשה את הדבר הנכון" של ספייק לי), עד שב-1992 הציעו לו להיות מנחה בתוכנית הסטנד-אפ "דף קומדי ג'ם", שם הנחה במשך שנה והיה המנחה הראשון של התוכנית. באותו הזמן, רשת FOX הציעה לו לככב בתוכנית קומדיית מצבים על פי חייו, בה כיכב כ-5 שנים בשם "מרטין" שזכתה להצלחה. בקומדיה זו הוא קידם ביטוי "דבר אל היד".
ליפוזום
שימושים בליפוזומים ברפואה ובמדע
ליפוזומים משמשים כיום כלי חשוב הן במחקר אקדמי של ממברנות ביולוגיות והן ברפואה, ומספר סוגים של כלים מבוססי-ליפוזומים מאושרים כיום לשימוש קליני.
מרטין לורנס
ביוגרפיה
בשנת 1994 הנחה תוכנית אחת של "סאטרדיי נייט לייב".
ליפוזום
שימושים בליפוזומים ברפואה ובמדע
ניתן להשתמש בליפוזומים בתור מודל של ממברנת התא במערכות ניסוי שונות מאחר שהליפוזום וממברנת התא עשויים ממרכיבים דומים (פוספוליפידים ומולקולות כולסטרול) והמבנה המורפולוגי שלהם דומה. הממברנה בהיותה מורכבת משומנים כמעט ואינה חדירה לחומרים הידרופיליים או מולקולות גדולות. באופן פסיבי. למעשה החדירות לתוך התאים ומעבר חומרים בין חלקי התא השונים מתבצעת באמצעות חלבונים ממברנליים המצויים בממברנה ומבקרים את המעבר דרכה. חלבונים ממברנליים אלה משתנים בין ממברנות התא השונות, כגון ממברנת התא או ממברנות של אברונים כגון מיטוכונדריות או פלסטידים. חקר הליפוזומים מאפשר לייצר ממברנה בעלת הרכב נתון הן מבחינת המרכיב השומני והן מבחינת ההרכב החלבוני וללמוד על תכונות מעבר חומרים מסוימים כתלות במרכיבים אלה. מחקר נרחב בשנים האחרונות מתמקד בשימוש בליפוזומים ככלי תעבורה יעיל וממוקד לתרופות. כלי זה מאפשר ריכוז של התרופה באיבר המטרה, על מנת להפחית תופעות לוואי ולהגביר את יעילות הטיפול. הישג זה מתאפשר בשל המגוון הגדול של מרכיבי ממברנת הליפוזום והיכולת לשלוט במרכיבים החלבוניים שלה. כמו כן בתהליך הכנת הליפוזום ניתן להגדיר את הרכה תכולתו, לכלא בתוכו תרופות רעילות שאינן באות במגע עם הסביבה אלא במטרה שאליה הן מכוונות ושם הן משוחררות בתהליך מבוקר של איחוי ממברנות. כתוצאה מכך הליפוזום יכול לשמש כלי תחבורה הן לתרופות הידרופוביות והן לתרופות הידרופיליות.
מרטין לורנס
ביוגרפיה
בשנת 1995 עשה את הפריצה הגדולה שלו בסרט "בחורים רעים". שנתיים לאחר מכן שיחק בסרט "אין מה להפסיד", וב-1999 כיכב בלהיט "הנוכל המבריק" של הבמאי לס מייפילד.
ליפוזום
שימושים בליפוזומים ברפואה ובמדע
לאחרונה יש שימוש בליפוזומים במוצרי קוסמטיקה לאור מחקרים המראים את יכולתם המועדפת להחדיר את החומרים הפעילים לאפידרמיס ולהגביר את יציבותם  וכן נעשה שימוש בטכנולוגיה ליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה לשם שיפור הספיגה והזמינות הביולוגית של רכיבים שונים
מרטין לורנס
ביוגרפיה
בשנת 2011 שיחק בסרט ההמשך השובר קופות ל"ביג מאמא".
לורנס חזר למסכים עם אחד התפקידים הידועים שלו כבלש מרקוס ברנט בסרט "בחורים רעים לתמיד" שיצא לאקרנים בינואר 2020.
רופיה בנדה
רופיה בווזאני בנדה (באנגלית: Rupiah Bwezani Banda; 13 בפברואר 1937 – 11 במרץ 2022) היה פוליטיקאי זמבי, שכיהן כנשיא זמביה הרביעי בין השנים 2008–2011.
לפני עיסוקיו הפוליטיים היה איש עסקים מצליח שקידם את התחדשות המסחר והתעשייה בזמביה. בין השנים 1964 עד 1991 בתקופת נשיאותו של נשיא זמביה קנת קאונדה, שהיה הנשיא הראשון שהכריז על בחירות דמוקרטיות ביבשת אפריקה, בנדה החזיק בתפקידים דיפלומטיים חשובים והיה פעיל בפוליטיקה כחבר במפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת (UNIP). כעבור מספר שנים הוא מונה על ידי הנשיא לוי מוואנוואסה לתפקיד סגן-הנשיא באוקטובר 2006. בעקבות שבץ בו לקה הנשיא מואנאווסה ביוני 2008, בנדה קיבל עליו את תפקידיו ואחריותו של נשיא המדינה, ולאחר מות הנשיא באוגוסט 2008, הוא הפך לנשיא בפועל. בבחירות לנשיאות באוקטובר 2008 הוא זכה באופן רשמי בבחירות, אומנם בהפרש קולות מועט.
כחודשיים לאחר מכן, באוקטובר 2008, נבחר בנדה בבחירות רשמיות בתור מועמד של התנועה השולטת לדמוקרטיה רב מפלגתית (MMD). במהלך כהונתו כנשיא התמקד בנדה בפיתוח הכלכלי של זמביה ושיחק תפקיד מפתח בקידום הסחר עם מדינות אחרות. עם זאת, הוא הואשם גם בשחיתות ובניצול סמכותו ובעקבות כך הוריד את סיכוייו להיבחר בשנית.
ראשית חייו ודיפלומטיה
רופיה בנדה נולד ב-13 בפברואר 1937 בעיירה מיקו, גוואנדה, רודזיה הדרומית (כיום זימבבואה), לעובדים זרים מזמביה. הוריו, בווזאני ושרה בנדה, הגיעו לזימבבואה מרודזיה הצפונית בחיפוש אחר הזדמנויות עבודה. בנדה בילה את ילדותו בזימבבואה ונתמך בתחילה על ידי כומר מטיף מהכנסייה ההולנדית הרפורמית המקומית ולאחר מכן על ידי משפחתו של ב.ר. נאיק שהיו פעילים פוליטיים בולטים וסייעו לו כלכלית ולחינוכו הטוב. בעקבות הקשר העמוק עם משפחה נאיק, הפך בנדה להיות מעורב בפוליטיקה לאחר שהצטרף לאגף הנוער של מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת ב-1960.
בנדה התחנך בבית הספר התיכון מונאלי, והיה לתלמיד מבריק, ובמהלך לימודיו הפך לחבר הקונגרס הלאומי של זמביה (ZANC) בראשותו של הארי מוואנגה נקאמבולה. בעקבות הצטיינותו קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטה של אדיס אבבה באתיופיה. גם באקדמיה בנדה בלט בכישוריו וקיבל מלגה נוספת מהאיגוד הבינלאומי לסטודנטים ללימודי היסטוריה כלכלית באוניברסיטת לונד בשוודיה. בנדה סיים את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה כלכלית ב-1964.
התעניינותו בפוליטיקה גברה עם הזמן וב-1960 הצטרף לאגף הנוער של מפלגתו של קנת קאונדה (מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת). במהלך לימודיו בשוודיה שימש גם כנציג של המפלגה הנ"ל בצפון אירופה, עזר בהפצת המודעות בדבר מטרותיה והשיג מלגות עבור מספר סטודנטים מזמביה. בנדה חזר לזמביה לאחר שסיים את לימודיו בשוודיה ונרשם במכון הלאומי ליחסים ציבוריים (NIPA) לקורס דיפלומטיה וקשרי חוץ. בשנת 1965 מונה לשגריר זמביה ברפובליקה הערבית המאוחדת (שמה של מצרים באותם הימים) שם התיידד עם מנהיג האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) ז'ונאס סאווימבי והשפיע על ההחלטה לאפשר לתנועה אנגולית זו לפתוח משרדים בלוסקה באותה העת.
ב-7 באפריל 1967 מונה בנדה לשגריר זמביה בארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שנתיים. בתום תקופה זו חזר לזמביה לשמש למשך שנתיים כמנכ"ל של חברה לפיתוח כפרי ולאחר מכן כמנכ"ל של המועצה הלאומית לשיווק חקלאית (NAMBOARD) פרק זמן דומה. במסגרת תפקידים אלו השפיע רבות על פיתוח החקלאות בארץ. ב-1974, השנה בה סיים את תפקידו כמנכ"ל, מונה לנציג הקבוע של זמביה באו"ם בניו יורק ובמהלך תפקידו שימש גם כיועץ האו"ם של נמיביה. לאחר כשנה באו"ם, מונה לשר החוץ של זמביה. במהלך שירותו הקצר כשר החוץ (1975-1976), בנדה התעסק רבות בניסיון לתווך להשגת הפסקת אש באנגולה.
ב-1978 נבחר בנדה כחבר בפרלמנט של זמביה מטעם מחוז הבחירות מונאלי (Munali). הוא הפסיד את מושבו ב-1983 לפוליטיקאי סימיון קמפטה (Simeon Kampata). הוא עסק בתפקידים פרלמנטריים שונים עד שנת 1988. בזמן זה כיהן, בין היתר, כשר המכרות של זמביה. באותו הזמן מונאלי היה מחוז הבחירות הגדול ביותר במדינה. מאוחר יותר הוא סופח למחוז האלקטורלי לוסקה מרכז.
בשנת 1991, הובס שוב בנדה במחוז הבחירות מונאלי על ידי מועמד התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית רונלד פנזה (Ronald Penza).
אחרי שהנשיא מואנאווסה נבחר מחדש בספטמבר 2006, הוא מינה את בנדה כסגן נשיא ב-9 באוקטובר 2006, יחד עם בחירת הממשלה החדשה, כאשר חלק מתפקידו היה לשמש כיושב ראש האספה הלאומית של זמביה. מאוחר יותר הוא הצטרף לתנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית. מינויו של בנדה היווה תגמול לתושבי מזרח זמביה על תמיכתם הראשונית בתנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית.
טרם הכנס של קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית (SADC) באוגוסט 2007, בנדה נשלח על ידי מואנאווסה לזימבבואה כדי לשפר את היחסים עם שכנה זו, בעקבות הביקורת החריפה שהעביר קודם מואנאווסה על נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה.
בחירות 2008
מערכת הבחירות ב-2008 הייתה יוצאת דופן מכמה סיבות: תחילה, זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא נפטר במהלך כהונתו, ולא היה ידוע האם תנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית שנמצא בשלטון תכבד את ההוראות החוקתיות ותסכים לבחירות על אף שלשירותו הנשיא מטעמה נותרו עוד מספר שנים לכהן. שנית, בהיעדרו של יורש אוטומטי מהתנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתית, עלו תהיות האם בנדה יהיה מסוגל לתפקד כנשיא. בנוסף, בהינתן זמן קצר, היה חשש שהאופוזיציה לא תספיק לגייס כספים למערכת בחירות מוצלחת. יתר על כן, היו ספקות האם ועדת הבחירות של זמביה תהיה מסוגלת לעדכן את רשימת המצביעים בזמן, ולנהל בחירות חופשיות, הוגנות, שקופות ואמינות.
באופן מפתיע, על אף קריאות של מספר מחוזות שלא לערוך בחירות על מנת לאפשר לבנדה להתמנות באופן אוטומטי להשלים את כהונתו של מואנאווסה ולחסוך כסף, הממשלה התחייבה לבצע בחירות בתוך 90 ימים כפי שכתוב בחוקה.
העובדה שבנדה פעל כנשיא והייתה לו גישה בלתי מוגבלת למשאבי המדינה שסייעו לו בהרצת קמפיין הבחירות סיעה לו להיבחר כנשיא כמועמד שייצג של התנועה השולטת לדמוקרטיה רב-מפלגתית (מתוך ריאיון עם חבר וועד התנועה השולטת לדמוקרטיה רב-מפלגתית, 15 בנובמבר 2008). היה יכול למשל להשתמש בעת מסעות הבחירות ברחבי המדינה במסוקים ממשלתיים עבורו ועבור פוליטיקאים מקורבים.
בניגוד לפרוטוקול הרגיל, הוועד הפועל הלאומי של המפלגה (NEC) קבע את זכותו לבחור ביורשו של מוואנוואסה, מה שעורר ספקולציות לכך שמנהיגי המפלגה חששו כי ועידת בחירות אמיתית תמנע את בחירת מועמדם המועדף בבחירות. עם זאת, גם בתוך הוועד הפועל הלאומי של המפלגה לא הצליחו להגיע לקונצנזוס באשר למועמדם המועדף, כאשר בין המועמדים היה את בנדה הנשיא בפועל, שר האוצר נגנדו מגנדה (Ngandu Magande), שר הפנים רוני שיקאפוושה ועוד. בשלב מוקדם התברר כי הקרב העיקרי הוא בין בנדה למגנדה וכנגד התחזיות המוקדמות מפרשנים רבים, נבחר בנדה כמועמד נשיאות המפלגה ב-47 הקולות לעומת 11 לטובת מגנדה. שלושה גורמים מרכזיים, כולם נטועים בפוליטיקה פנימית של התנועה השולטת לדמוקרטיה רב-מפלגתית, תרמו לניצחון של בנדה:
כנשיא בפועל
מואנאווסה לא התאושש מהשבץ ומת בעודו מאושפז בבית החולים בפריז ב-19 באוגוסט 2008. בנדה הודיע על מותו לאומה בצער רב, והכריז על שבעה ימים של אבל לאומי, וביקש מהאזרחים לשמור על קור רוח ולהתאבל על הנשיא בכבוד. בנדה מונה באופן רשמי לנשיא לפני שנערכו בחירות רשמיות, כאשר לפי החוקה אמורות להתרחש כ-90 יום מיום מותו של מואנאווסה.
בנדה הגיש מועמדות לנשיאות כראש התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתיות ב-26 באוגוסט 2008. באותו יום, נציגות התנועה במחוז המזרחי פרסמה הצהרת תמיכה במועמדותו של בנדה. התנועה בחרה בבנדה כמועמד הנשיאותי בהצבעה חשאית ב-5 בספטמבר. עלו ציפיות רבות לזכייתו, ואכן הוא ניצח ברוב של 47 קולות אל מול 11 לטובת שר האוצר נאגאנדו מאגאנאדה (Ngandu Magande). עם בחירתו, הבטיח בנדה "לאחד את המפלגה ואת האומה כולה" ו"להמשיך ליישם את תוכניותיו [של מואנאווסה]".
בנדה נבחר באופן רשמי לנשיאות ב-30 באוקטובר 2008. התוצאות הראשוניות הראו כי המתחרה הראשי של בנדה, מייקל סאטה מהחזית הפטריוטית (PF), מוביל, אך עם ספירת הקולות מהאזורים הכפריים, בנדה סגר את הפער ובסופו של דבר נבחר. התוצאות הסופיות ב-2 בנובמבר הראו כי בנדה קיבל 40% מהקולות, לעומת 38% לסאטה. החזית הפטריוטית מנגד טענה להונאה בבחירות לכאורה, וסירבה להכיר בניצחון בנדה, וכן תומכי סאטה התפרעו בלוסקה וקיטווה. למרות זאת, בנדה הושבע באותו היום, ובנאומו קרא לאחדות העם.
כנשיא, רופיה בנדה התמקד בפיתוח כלכלי, ערך נסיעות ברחבי העולם כדי לקדם את הסחר של זמביה למנהיגים אחרים בעולם, למשל, בדצמבר 2010 הוא נסע למצרים כדי להיפגש עם הנשיא חוסני מובארק.
באמצע 2009 הכריזה התנועה לדמוקרטיה רב-מפלגתיות על בנדה כמועמד שלהם לנשיאות בבחירות 2011. מצד האזרחים נשמעו ביקורות על בחירתו, בטענה כי תהליך המינוי צריך להיות פתוח למועמדים אחרים. מפומבו (Mpombo), שר הביטחון, הביע את מחאתו על התהליך כלא דמוקרטי בהתפטרות מתפקידו בחודש יולי 2009. בעקבות האירועים הללו, במהלך כנסים של המפלגה שהתרחשו ברחבי הארץ, הזמין הנשיא בנדה אחרים להתמודד מולו במועמדות למפלגה.
למרות ההשפעה החיובית של בנדה בתחומי המסחר והכלכלה, עם כניסתו לתפקיד דיכא תהליכים למניעת שחיתות של קודמו מואנאווסה, הואשם על ידי מייקל סאטה, מנהיג האופוזיציה הפטריוטית החזיתית, בדבר הגדלת משכורות לפוליטיקאים לשם טובות אישיות, וכן הואשם בדבר עשיית הסכם נפט מדינתי מול ניגריה, הסכם בו הוא ומשפחתו קיבלו לכיסם הפרטי 2.5 מיליון דולר. ב-2015 פסק בית המשפט על סמך היעדר ראיות מספקות כי בנדה זכאי.
בחירות 2011
אחת ההאשמות הנפוצות שעמן התמודד בנדה הייתה שהוא לא קיים הבטחות רבות שהתחייב להן בשנת 2008, כאשר הוא לקח את הנשיאות ממוואנסה. אבל ביקורת זו לא מנעה ממנו להבטיח הבטחה נוספת ב-23 בפברואר 2011, כאשר הצהיר: "אני אבכה אם סאטה יזכה בבחירות".
לנפילה שלו לא ניתן לייחס גורם אחד, אלא מספר התפתחויות מקבילות. בין הגורמים העיקריים היו התחושה כי התנועה השולטת לדמוקרטיה רב-מפלגתית ובנדה איבדו קשר עם האזרחים הפשוטים, החשש כי השחיתות תחזור לממשלת זמביה, נוכחותם של יותר צעירים ומובטלים בעלי זכות בחירה במדינה, תפקידה העצמאי של התקשורת, יכולתו של סאטה ללכוד את הלך הרוח הציבורי, רצון כללי לשינוי ששיקף עייפות נרחבת של מפלגת השלטון שהייתה בשלטון במשך למעלה מעשרים שנה וההישג הגדל של החזית הפטריוטית כתוצאה מההתפשטות הגאוגרפית של המפלגה תרמו כולם להעברת הכוח הציבורי לידי סאטה. גורמים בולטים אחרים כוללים את הרטוריקה המתלהמת של סאטה נגד ההשקעה הסינית והשקעות זרות אחרות, ששימשה אותו היטב והביאה ללקיחת קולות מבנדה.
חוקרים רבים של דמוקרטיזציה באפריקה הציעו כי הבחירות במדינות אפריקה הן לעיתים קרובות חסרות משמעות כי המכהנים (כמעט) תמיד סופם לנצח. סאטה והבחירות בזמביה בשנת 2011 התנגדו לפרשנות זו של הפוליטיקה האפריקאית והצביעו על הצורך להכיר בכך שישנם יוצאים מן הכלל. גורם קריטי לשינוי פוליטי אפריקאי בהקשר של דמוקרטיזציה היה הייחודיות של מערכת בחירות זו שנתונה לאופיים של הקמפיינים, כולל האסטרטגיות הפוליטיות בהן השתמשה המפלגה לגיוס תמיכת ההמון ולדינמיקה המקומית, שהייתה קריטית לתוצאות הלאומיות.
באופן פרדוקסלי, מאבקו של סאטה להגיע אל בית-הנבחרים נעזר בידי הנשיא המכהן, שנתפס בעיני רבים כבחור לא הגון, שנטש את המדיניות המתקדמת של מוואנוואסה (שבה נבחר); אשר שבר את התחייבותו ב-2008 כי לא יבקש בחירות מחדש.
לאחר הנשיאות
סאטה הביס את בנדה בבחירות בספטמבר 2011, לאחר שלוש שנות נשיאות.
סאטה מימש את חזונו של בנדה לפיתוח תשתית חינוכית על ידי הקמה של רשת נרחבת של בתי ספר חדשים ברחבי המדינה (שבשל אילוצים כלכליים לא יצא לפועל בתקופת נשיאותו של בנדה).
ב-15 במרץ 2013, בשל האשמות על ניצול לרעה של סמכות, שחיתות וגזל של הכנסות נפט, חסינותו הנשיאותית של בנדה הוסרה באופן רשמי, מה שהפך אותו לנשיא השני בהיסטוריה של זמביה שחסינותו הנשיאותית הוסרה.
נפטר ב-11 במרץ 2022.
חייו האישיים
בנדה נישא לאשתו הראשונה, הופ מוואנסה מאקולו (נולדה ב-29 באוגוסט 1941), ב-1966 ולזוג נולדו שלושה בנים. הופ מוואנסה מאקולו, נפטרה בדרום אפריקה ב-11 באוקטובר 2000. היא נקברה בבית הקברות גבעת הנמרים. אשתו השנייה, ת'אנדיווה בנדה, מורה למדעי המדינה, צעירה מבנדה ביותר משלושים שנה. ת'אנדיווה בנדה שימשה כ"גברת הראשונה" של זמביה במהלך כהונתו מ-2008 עד 2011. בנוסף לילדיו מאשתו הראשונה, הופ מוואנסה מאקולו, לבנדה יש גם שני בנים ממערכות יחסים קודמות, ותאומים לא-זהים מאשתו הנוכחית ת'אנדיווה.
אבה גינדין
אַבֶּה גִינְדִין (נולד ב-24 בדצמבר 1945) הוא כדורגלן עבר פיני-ישראלי ששיחק בקבוצת הפועל חיפה ובמועדון מכבי הלסינקי החובבני בפינלנד. בימיו ככדורגלן בליגה הבכירה בישראל שובש שמו על ידי עיתוני הספורט ונכתב אבא גינדין.
קורות חיים
גינדין עלה לישראל מהלסינקי שבפינלנד כשהיה בן 18, על מנת להשתתף בחתונת אחותו, שהתגוררה בקיבוץ עין השופט. בפינלנד עסק בעיקר בהוקי קרח, ואמנם שיחק כדורגל, אך כחובבן, במועדון מכבי הלסינקי כחלוץ.
גינדין היה אלוף ישראל בקרב עשר. יש הטוענים שהיה האתלט הטוב בארץ באותן שנים, ומהירותו הייתה מחזה נדיר. לאחר צירופו להפועל חיפה הוסב מתפקיד החלוץ לתפקיד המגן הימני והיה אחד המובילים בארץ בעמדה זו. גינדין שיחק בהפועל חיפה 11 עונות, החל מעונת ועד ל-. גינדין הצטיין בקבוצה והתפרסם בזכות יכולתו בבעיטות חופשיות ובעיטות ממרחק. בעונת 1971/1972 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. הצלחתו הובילה אף לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע שש פעמים בשנת 1973 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974.
לאחר פרישתו התגורר בעמק בית שאן ועסק בחקלאות ובאימון הפועל בית שאן. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים ולאמן במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתתף במרוצי אופניים שנערכו בישראל, ואף זכה באליפות ישראל בשנים 2006–2008 ברציפות בקבוצת הגיל שלו.
בספר "ספורט 5" הקדיש לו העיתונאי עופר שלח, אוהד הפועל חיפה ותיק, כתבה שכותרתה "אבא שלי", ובה הוא מגלה את הערצתו להפועל חיפה של אז בכלל, ולגינדין בפרט.
בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש
בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, אחד מסיפוריו המוקדמים, שפורסם בשנת 1909 בעיתון "הפועל הצעיר". הסיפור לא נכלל בקובץ כל סיפוריו של עגנון, אך פורסם שנית בספר "קובץ עגנון" שבעריכת אמונה ירון, רפאל וייזר, דן לאור וראובן מירקין. קטעים מהסיפור שולבו ברומן "תמול שלשום" ומתוך סיפור זה נולד הסיפור "אגדת הסופר", אשר נכלל בכרך "אלו ואלו".
יחסי אוסטרליה–מונגוליה
יחסי אוסטרליה–מונגוליה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה למונגוליה. יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1972, עם קשרים המתמקדים בחינוך, כרייה, וסיוע התפתחותי.
היסטוריה
אוסטרליה הכירה במונגוליה כעצמאית מרפובליקת סין (טאיוואן) רק בפברואר 1967, למרות התנגדויות טאיוואניות. מונגוליה הייתה המדינה הקומוניסטית השנייה שאוסטרליה הכירה בה אחרי ברית המועצות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-15 בספטמבר 1972. מונגוליה פתחה שגרירות בקנברה בשנת 2008, ואילו אוסטרליה פתחה שגרירות באולן בטור בדצמבר 2015, וקודם לכן פתחה ועדת סחר אוסטרלית בשנת 2011.
המושל הכללי של אוסטרליה ביל היידן ביקר במונגוליה בשנת 1994, ונשיא מונגוליה פונסלמאגיין אוצ'ירבט ביקר באוסטרליה בשנת 1997.
אוסטרלים
בשנת 2013 דיווח "The Australian" כי יותר מ-650 אוסטרלים גרים במונגוליה, כאשר למעלה מ-45 עסקים מבצעים פעולות.
מונגולים
במפקד הלאומי של מונגוליה בשנת 2010, תועדו 962 אזרחים מונגולים שהתגוררו באוסטרליה, בעוד שבשנת 2017 העיר השגריר האוסטרלי כי באוסטרליה למדו כ-2,000 סטודנטים מונגולים.
בשנת 2018, המחלקה האוסטרלית לענייני חוץ ומסחר העירה כי למעלה מ-7,000 סטודנטים מונגולים לומדים באוסטרליה.
סיוע חיצוני
תוכנית הסיוע של אוסטרליה למונגוליה כוללת חינוך ותמיכה בענף הכרייה ובממשל, ובסך הכל הוקצו 10.9 מיליון דולר אוסטרלי לסיוע בתקופה 2017–2018.
הגנה
מונגוליה וכוחות ההגנה של אוסטרליה שירתו יחד במלחמת עיראק, באפגניסטן וכן בפעולות שמירת שלום בדרום סודאן, קוסובו וסיירה לאון. אוסטרליה משתתפת בתרגילי שמירת השלום של Khaan Quest השנתיים המתארחים במונגוליה.
אסתר פרבשטין
אסתר פרבשטין (נולדה בשנת 1946) היא היסטוריונית חרדית, חברת הנהלת ועידת התביעות העולמית מטעם ממשלת ישראל, ראש הקתדרה להוראת השואה במכללה ירושלים, והיועצת האקדמית של גנזך קידוש השם. בין הבולטים בחוקרי השואה החרדים.
ביוגרפיה
נולדה בישראל, בתו של הרב יהודה אריה לייב היינה ונינתו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. לימדה שנים רבות באולפנת חורב בירושלים.
בשנת 1984 סיימה את לימודיה לתואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודתה, בהנחייתו של פרופ' יהודה באואר, עסקה בהצלת אדמו"רים בתקופת השואה.
תחומי מחקרה העיקריים הם: התמודדותם של החרדים בשואה, שאלות ודילמות הלכתיות אשר התעוררו בה ויחס החברה החרדית לשואה כיום. ספרה "בסתר רעם" הוא מן הספרים הבולטים בתחום חקר השואה מזווית חרדית. פרבשטין פרסמה גם מאמרים וערכה ספרים אחדים בנושאים אלה. ידועה עמדתה המסנגרת על האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז בפולמוס הדרשה.
בחודש יוני 2023 מינה סגן השר אורי מקלב את פרבשטיין לחברת הנהלת ועידת התביעות מטעם ממשלת ישראל
משפחתה
בעלה הוא הרב משה מרדכי פרבשטין, ראש ישיבת חברון "כנסת ישראל". לבני הזוג שבעה ילדים. בנה הרב יעקב, חתנו של הרב דוד יצחק מן, הוא דיין בבית דינו של הרב נסים קרליץ ואב"ד בבית הדין "נתיבות חיים".
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
אתר מורשת עולמית
אתר מורשת עולמית הוא אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור, בזכות חשיבותו המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות.
האתרים שברשימה יכולים, בכפוף לתנאים מסוימים, לזכות במימון וסיוע כספי מקרן המורשת העולמית, ולהכללתו של אתר ברשימה נודעת גם חשיבות כלכלית ותדמיתית.
בשנת 2023 כללה רשימה אתרי המורשת העולמית 1,157 אתרים ב-167 מדינות וישויות (כולל קוסובו והרשות הפלסטינית). 900 מהאתרים מוגדרים כאתרי תרבות, 218 כאתרי טבע ויתר 39 האתרים משלבים את שני התחומים.
היסטוריה
ב־1959 יזמה ממשלת מצרים את הקמתו של סכר אסואן הגבוה, מבנה אשר אמור היה להביא להצפת שטח נרחב, בו שכנו מקדשי אבו סימבל ואתרים ארכאולוגיים אחרים. למרות מחאות מצד ממשלות מצרים וסודאן פתח ארגון אונסק"ו במסע ציבורי להגנת האתרים. בסופו של דבר פורקו מקדש אבו סימבל ומקדש פילה, והועברו לאתר גבוה יותר שם שוחזרו והורכבו מחדש. מחירו של המיזם הגיע לסכום של 80 מיליון דולר ומחציתו גויסה מ-50 מדינות שונות אשר נרתמו למאמץ. האירוע זכה להצלחה והביא למיזמים דומים בוונציה, בעיר העתיקה מואנג'ודארו בפקיסטן ובמקדש בורובודור באינדונזיה. עקב כך ניסח ארגון אונסק"ו, יחד עם הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (International Council on Monuments and Sites), טיוטה לאמנה בדבר הגנת המורשת התרבותית העולמית. ב־1965 החלה ארצות הברית לקדם את הקמתה של קרן מורשת עולמית (World Heritage Trust) ואת הרעיון לשמר אתרי טבע לצד אתרי תרבות. "האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע" הציע הצעה ברוח דומה ב־1968, והן הוצגו בפני כנס האומות המאוחדות בעניין הסביבה האנושית ב־1972. משהוסכם על נוסח אחיד נוסחה האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית, וזו אומצה על ידי האספה הכללית של אונסק"ו ב־1972.
תהליך הצגת המועמדות
על מדינה חברה המבקשת להעמיד אתר להכללה ברשימה לערוך תחילה "רשימה ראשונית" של כל האתרים בעלי הערך התרבותי והטבעי שבשטחה. ניתן להציע מועמדות להכללה אך ורק מתוך רשימה זו, ולשם כך יש לערוך תיק מועמדות בעזרתו של המרכז למורשת עולמית. תיק המועמדות נבדק על ידי "הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים" ו"איחוד השימור העולמי", אשר עורכים את המלצתם לוועדת המורשת העולמית. הוועדה דנה במועמדות האתר בהתאם לקריטריונים מנחים.
הקריטריונים לבחירת האתר
על מנת להיכלל ברשימת האתרים על המועמד להיות בעל ערך עולמי יוצא מהכלל ולעמוד לפחות באחד מעשרת הקריטריונים. אלו נחלקים לשתי קבוצות: שישה לבחירת אתר תרבות וארבעה לבחירת אתר טבע. אתר עשוי לשלב קריטריונים משתי הקבוצות ואז הוא מכונה "אתר מעורב". הניהול, ההגנה, האמינות והמצב התקין של האתרים נלקחים גם הם בחשבון. משנת 1992 נשקלים גם יחסי הגומלין בין האדם לבין הטבע באתרים.
מבנה והרכב הוועדה
בוועדה למורשת עולמית חברות 21 מדינות ומשך החברות הוא בן שש שנים, אולם רוב המדינות מסיימות את חברותן ביוזמתן לאחר ארבע שנים בלבד על מנת לאפשר למדינות אחרות להצטרף לוועדה. בחירות לחברות בוועדה נערכות אחת לשנתיים, ובכל פעם נבחרות לפחות 7 חברות חדשות.
תפקידי הוועדה
הוועדה נפגשת מספר פעמים בשנה על מנת לדון בניהולם השוטף של האתרים המופיעים ברשימה ולקבל בקשות לצירוף אתרים חדשים. אחת לשנה מתקיימת "ישיבת ועדת המורשת העולמית" ("World Heritage Committee Session") ובה מצורפים אתרים חדשים לרשימה באופן רשמי. ישיבות אלה מתקיימות כל שנה בעיר אחרת באחת המדינות החברות, למעט ישיבות רבות שהתקיימו בפריז, מקום מושבה של הנהלת אונסק"ו. תפקידה השלישי של הוועדה הוא לבחון בקשות לסיוע בינלאומי מקרן המורשת העולמית.
ישיבות הוועדה השנתיות
הישיבות מתקיימות מדי שנה ברציפות מאז 1977, למעט 2020 בעקבות מגפת הקורונה, ו-2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, ואלה הן:
אתרי המורשת בעולם
נכון לשנת 2023, ישנם 1,157 אתרי מורשת עולמית הממוקמים ב-167 מדינות וישויות ברחבי העולם. האתרים מחולקים לפי אתרים טבעיים, אתרי תרבות שנבנו בידי אדם ואתרים מעורבים (נוצרו בידי הטבע והאדם). אזורי האתרים מחולקים על ידי אונסק"ו ל-5 אזורים:
המדינה עם מספר אתרי המורשת הרבים ביותר היא איטליה עם 58 אתרים, אחריה סין עם 56 אתרים, ואחריהן גרמניה עם 50 אתרים.
אתרים הנתונים בסכנה
הוועדה רשאית לקבל אתר ולהכלילו ברשימה כאתר הנתון בסכנה, ולאשרר אתר הנמצא כבר ברשימה, או להסירו מהקטגוריה. נכון ל-2023 כוללת רשימה זו 55 אתרים, ובהם ירושלים שבין החומות (לבקשת ירדן) ופסלי בודהה בבמיאן בעמק במיאן באפגניסטן שנהרסו על ידי הטליבאן. השיקולים להכללת אתרים ברשימה זו עשויים להיות פוליטיים כפי שמעיד עניינה של ירושלים או רוב האתרים שהוכרזו כשייכים לרשות הפלסטינית (כנסיית המולד הוסרה מהרשימה ב-2019). ב-2021 ניהלה אוסטרליה מאבק מוצלח למנוע את הכרזת שונית המחסום הגדולה כאתר הנתון בסכנה, אף על פי ששני שלישים ממנו ניזוק בגלל ההתחממות העולמית.
עד כה הוסרה ההכרזה משלושה אתרים בלבד - מקלט הראם הלבן בעומאן (2007), עמק האלבה בדרזדן שבגרמניה (2009), והעיר ליברפול ב-2021. ב-2017 הוסרה קתדרלת בגרטי בגאורגיה מהאתר המשותף עם מנזר גלאתי.
במרץ 2014 פורסם מחקר המפרט אתרי מורשת הנמצאים בסכנת טביעה, עקב עליית גובה פני הים.
אתרי מורשת שהוסרו מהרשימה
האתרים שהוסרו בעבר מהרשימה הם:
אתרי המורשת בישראל
ישראל משויכת על פי החלטת אונסק"ו לאזור אירופה ואמריקה הצפונית. תיקי מורשת עולמית של אונסק"ו מטופלים בישראל על ידי הוועד הישראלי לאונסק"ו, הנמצא תחת פיקוח משרד החינוך והתרבות. שר החינוך והתרבות הוא נשיא אונסק"ו ישראל. ועדת מורשת עולמית של אונסק"ו ישראל היא שמחליטה כל שנה אילו אתרים ישראלים יוגשו להכרזה העולמית. אתרי המורשת העולמית בישראל נכון לשנת 2022 (לצד שנת ההכרה בהם):
קסיוס אפרוניאנוס
קסיוס אפרוניאנוס (בלטינית: Cassius Apronianus) היה סנאטור רומאי שחי במאה ה-2 לספירה. הוא נשא לאישה את בתו של ההיסטוריון, הנואם, והפילוסוף היווני דיון כריסוסטומוס. בנם היה ההיסטוריון, הקונסול והסנטור קסיוס דיו.
ליאו מוצקין
ליאו (יהודה/אריה לייב) מוֹצקין (ברוסית: Лео (Арье Лейб) Моцкин; 6 בדצמבר 1867, ברובארי, אוקראינה - 6 בנובמבר 1933, פריז) היה איש פוליטי יהודי, יליד אוקראינה (האימפריה הרוסית), לוחם למען הזכויות הלאומיות של היהודים, מאבות הציונות ומיוזמי הקונגרס הציוני, יושב הראש השני של הוועד הפועל הציוני. רוב חייו חי בגרמניה שם רכש השכלה מתמטית ופילוסופית.
קורות חיים
מוצקין נולד בעיירה בְּרוֹבָארִי באזור קייב שבאוקראינה (שהייתה חלק מן האימפריה הרוסית). נשלח בנעוריו לבית ספר תיכון בברלין על מנת ללמוד מתמטיקה. המשיך ללימודים גבוהים במתמטיקה באוניברסיטת ברלין ואף התקבל ללימודי דוקטורט אצל לאופולד קרונקר, אולם לא סיים את לימודיו בשל התמסרותו לפעילות ציונית.
בהיותו סטודנט יסד (יחד עם שמריהו לוין ויוסף לוריא) את ארגון הסטודנטים הרוסים היהודים בברלין. היה מהוגי תוכנית בזל וממארגני הקונגרס הציוני הראשון בשנת 1897.
האמין כי מרכז החיים היהודיים יישאר בגולה, והדגיש בעבודתו את הזכויות הלאומיות של היהודים כמיעוט.
היה פעיל בקונגרס הבינלאומי לזכויות מיעוטים שהוקם בעקבות מלחמת העולם הראשונה, אך פרש ממנו לאחר שהקונגרס נכנע ללחצים של גרמניה הנאצית ונמנע מלהתמודד עם בעיות היהודים בגרמניה. בין השנים 1925–1933 כיהן מוצקין כיושב ראש הוועד הפועל הציוני.
מוצקין נפטר ב-1933 בפריז, תוך כדי פועלו למען יהודי גרמניה. עצמותיו הועלו לארץ ישראל, וב-19 באפריל 1934 נטמן בבית הקברות בהר הזיתים שבירושלים. באותה שנה הוקמה ונקראה על שמו שכונת אנשי עסקים ממעמד הביניים, אשר מאסו בצפיפות של חיפה - קריית מוצקין, אשר לימים הפכה לעיר.
מלבד העיר קריית מוצקין, נקראו על שמו בית הספר יהל"ם (יהודה לייב מוצקין) שנמצא ברמת גן, בעבר נקרא גם הרחוב שבפינתו שוכן בית הספר רחוב יהל"ם, עד ששונה לרחוב קריניצי.
צאצאיו
כמה מצאצאיו של מוצקין זכו לממש את השאיפות האקדמיות שזנח מוצקין לטובת פעילותו הציונית. אחד מבניו היה המתמטיקאי הנודע תאודור מוצקין; בין נכדיו: לאו – פרופסור לערבית ותלמידו של ליאו שטראוס, אלחנן – פרופסור למתמטיקה, וגבריאל – בוגר אוניברסיטת ברקלי, פרופסור חבר בדימוס של האוניברסיטה העברית, לשעבר ראש מכון ון ליר בירושלים, המתמחה בפילוסופיה של ההיסטוריה, היה מופקד הקתדרה לפילוסופיה על שם אחד העם.
בן אחר, גבריאל מוצקין (1911–1942), נפטר ממגפת טיפוס ביישובו מולדת.
פיטר יוסטינוב
סר פיטר אלכסנדר יוסטינוב (באנגלית: Peter Alexander Ustinov; 16 באפריל 1921 - 28 במרץ 2004) היה שחקן, סופר, תסריטאי מחזאי ומספר סיפורים בריטי, אשר זכה פעמיים בפרס אוסקר.
ביוגרפיה
יוסטינוב נולד בלונדון בשם פיטר אלכסנדר פון יוסטינוב, ליונה פון אוסטינוב בנו של הברון פלטון פון אוסטינוב ממוצא גרמני-רוסי ולאם ממוצא רוסי, צרפתי ואיטלקי. למד בבית ספר וסטמינסטר, וכבר בגיל 17 הופיע לראשונה על במת התיאטרון. ובגיל 19 שיחק בסרט קולנוע. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא בעשיית סרטי תעמולה עם שחקנים כמו דייוויד ניבן, ופנה גם לכתיבת תסריטים ומחזות. הצלחתו הראשונה הייתה ב-1951 עם "אהבת ארבעת הקולונלים". הוא המשיך לכתוב מחזות במקביל לעבודתו כשחקן, שהידוע שבהם הוא "רומנוף וג'ולייט" מ-1956. בין מחזותיו הבולטים היה גם "סוף המירוץ" שהוצג בתיאטרון "הבימה" בסוף שנות השישים. באוטוביוגרפיה שכתב "Dear Me", הוא מתאר את חייו ובעיקר את ילדותו כשהוא מתשאל את עצמו. כמו כן פרסם מספר ספרים, הטוב שבהם -"הגיבור" (1964), רומן על רקע השואה.
בין תפקידיו בקולנוע היו הקיסר נירון בסרט "קוו ואדיס", קפטן ויר ב"בילי באד", לנטולוס בטיאטוס ב"ספרטקוס", וגילם את הרקול פוארו, גיבור ספריה של אגתה כריסטי, במספר סרטים שהראשון בהם היה "מוות על הנילוס" ב-1978. ב-1964 נבחר לגלם את המפקח קלוזו, בסדרת סרטי הפנתר הוורוד, אך פרש ברגע האחרון ונתבע למשפט על ידי חברת האחים מיריש, פיטר סלרס הוא שגילם לבסוף את התפקיד.
יוסטינוב כתב תסריטים וביים סרטים ביניהם "Vice Versa", "רומנוף וג'ולייט" (לפי המחזה שכתב), ו"ליידי L" (לפי ספר של רומן גארי). מבין הסרטים שביים השאפתני ביותר היה הניסיון לעבד לקולנוע את ספרו האלגורי של הרמן מלוויל "בילי באד".
ב-1960 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו ב"ספרטקוס" של סטנלי קובריק, וב-1964 זכה בשנית, על תפקידו בסרט "טופקאפי" של ז'ול דאסן. בנוסף היה מועמד לפרס קוו ואדיס, ולפרס התסריט על "Hot Millions" ב-1968. יוסטינוב זכה גם בשני פרסי גלובוס הזהב, ובשלושה פרסי אמי על הופעותיו בסדרות וסרטי טלוויזיה. ב-1973 הוא דיבב את הנסיך ג'ון בסרט המצויר של דיסני "רובין הוד".
משנת 1971 היה יוסטינוב שגריר של רצון טוב מטעם יוניסף, והקדיש זמנו לגיוס כספים עבור הארגון. הוא שלט היטב בשפות אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, רוסית וספרדית, וגם ידע מעט טורקית ויוונית מודרנית.
בסוף שנות השישים התאזרח בשווייץ, כדי להימנע מתשלום מיסים גבוהים בבריטניה, למרות זאת קיבל ב-1990 תואר אבירות ממלכת בריטניה. יוסטינוב היה נשוי שלוש פעמים והיה אב לארבעה. הוא נפטר ב-28 במרץ 2004 בשווייץ. יוסטינוב נהג להתבטא בנושאים פוליטיים ונודע בביקורותו על ממשלות ישראל בסוגיה הפלשתינאית.
סבו הברון פלטון פון אוסטינוב היה בעליו של מלון הפארק במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה (באנגלית: Star Trek: The Animated Series) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית היוצר של ג'ין רודנברי. הסדרה מבוססת על הסדרה המצליחה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" ושודרה במקור בין השנים 1973–1974 בערוץ NBC. היא כללה שתי עונות ובסך הכל 22 פרקים. הסדרה זכתה בפרס אמי לסדרות יומיות, מה שהופך אותה לסדרת מסע בין כוכבים הראשונה שזכתה בפרס אמי.
גבעת מרדכי
גבעת מרדכי היא שכונה בדרום מערב העיר ירושלים. השכונה גובלת בשכונות בית וגן, פת, ניות, גבעת רם, ועמק הצבאים.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
עם ההתעניינות ההולכת וגוברת בשידורים החוזרים הגיע הרעיון לארגן כנס חובבים שיוקדש ל"מסע בין כוכבים", כלומר אירוע שבו יוקרנו פרקים נבחרים, יימכרו מוצרים הקשורים לסדרה והשיא יהיה פגישה עם חלק מהיוצרים והשחקנים. בינואר 1972 הדבר יצא לפועל והמארגנים ציפו שמספר המשתתפים יהיה בסדר גודל של כמה עשרות אנשים, 300 במקרה הטוב. הם לא היו ערוכים לקלוט את אלפיים המעריצים שהתייצבו במקום. כאשר נערך כנס נוסף שנה לאחר מכן, בתחילת 1973, הם נערכו לקבלת קהל של אלפיים איש, אליו הגיעו יותר מ־6,000. (ושוב, שנה מאוחר יותר, כשנערכו ל־6,000, המספר עבר את ה־10,000).
גבעת מרדכי
היסטוריה
השכונה הוקמה בשנת 1955, על ידי הפועל המזרחי וחברת משכנות, על אדמות שנתרמו לקק"ל על ידי מרדכי (מקסוול) אַבֶּל (Abbell; 1902–1957), עורך דין ורואה חשבון, איל נדל"ן ופעיל חברתי יהודי-אמריקאי משיקגו, ממייסדי המזרחי בארצות הברית, ועל שמו נקראה השכונה. בשלב ראשון נבנו בשכונה 100 יחידות דיור, והוא תוכנן לכלול 400 יחידות דיור. בשנת 1970 כבר היו בשכונה 400 יחידות דיור ובשלבי בנייה היו עוד 130 דירות.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
בפרמאונט הביטו במתרחש בשביעות רצון, הקשיבו לדרישת הקהל להחיות את הסדרה ולמרות זאת לא נקטו פעולה ממשית. חששם היה שמדובר באופנה חולפת ועד שיספיקו להרים הפקה מחודשת הדרישה תיעלם. מי שלא חשש להשקיע היו מספר אולפני הנפשה שפנו לרודנברי ולפרמאונט בהצעות ליצור גרסה מצוירת של הסדרה שתשודר בימי שבת בשעות הבוקר. רודנברי היה מודאג שמא המגבלות הכרוכות בשידור בשעה מוקדמת יפגעו ברוח הסדרה (שידור סדרה מצוירת בשעת ערב, שעת צפיית שיא, היה בחזקת עוד חזון למועד). נראה שזו הסיבה שבגללה העסקה שהציעו "אולפני פילמיישן" (Filmation) - שהעניקה לו חופש אמנותי מוחלט - זכתה להתממש.
גבעת מרדכי
היסטוריה
היום הראשון של מלחמת ששת הימים החל בהפגזה כבדה של הצבא הירדני על מערב העיר. גם שכונת גבעת מרדכי ספגה פגזים רבים. מפגיעת אחד מהם נהרגו בסמוך לבית הכנסת שני נערים תושבי השכונה: אברהם איפרגן ויצחק מנסור.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
מרביתו של צוות הסדרה המקורית, הן שחקנים והן כותבים, גויס להשתתף בסדרה המצוירת. אך האיחוד מחדש לא נמשך זמן רב מדי - עם תחילת העונה השנייה הסדרה נדונה לאותו גורל כמו קודמתה ובוטלה בטרם עת.
גבעת מרדכי
אופי השכונה
הרחובות בחלקה הישן של השכונה נקראים על שמם של מנהיגים מתנועת המזרחי. הרחוב הראשי בשכונה נקרא רחוב שח"ל, על שמו של המנהיג הציוני ר' שמואל חיים לנדוי, מהוגי הדעות של התנועה. רחובות נוספים נקראים גם הם על שם רבנים ופוליטיקאים ציונים דתיים: הרב ישעיהו וולפסברג-אביעד, הרב זאב גולד, הרב חיים הלר, ודוד צבי פנקס, חבר מועצת המדינה הזמנית, הכנסת הראשונה והשנייה ושר התחבורה. רחוב נוסף נקרא על שם יצחק דוד מן, איש ציבור בירושלים. עם מעברה של ישיבת חברון כנסת ישראל לשכונה נקרא רחוב על שם ראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא, ורחוב נוסף בשם משאת משה, על שם ספרו של הרב משה חברוני, ראש הישיבה לאחר פטירת הרב סרנא ומי שהביא לבניין קריית הישיבה בשכונה.
בגבעת מרדכי מתגוררים (לרוב בשכירות קצרת טווח) זוגות צעירים וסטודנטים רבים, בגלל אופייה הדתי וקרבתה למוסדות לימוד אקדמיים דוגמת המרכז האקדמי לב, מכללה ירושלים, המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, וקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית. חלק גדול מהמבנים בשכונה הם בניני דירות בעלי למעלה מחמש קומות. רובם המוחלט בנויים על פי אותם עקרונות ארכיטקטוריים (ונבנו, כך על פי וותיקי השכונה, "בשיטת העתק הדבק"). בניינים אלה מצטיינים בחסכון בשטח ובאנרגיה, ונחשבים פחות נוחים עבור משפחות דתיות, בשל העובדה שאין בהם מקום לבניית סוכות. מתנגדיו של ראש העיר טדי קולק טענו שהוא קידם בניית מבנים בארכיטקטורה המסוימת הזו כדי לנסות ולמשוך אוכלוסייה חילונית לירושלים ולהצר את צעדיה של ישיבת חברון כנסת ישראל. ערכה הנדל"ני של השכונה עלה משמעותית עם סלילת כביש בגין ופתיחת הכניסה המערבית לקמפוס גבעת רם הסמוכים לשכונה.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
חוזה של שחקני-קול כולל בדרך-כלל תשלום עבור 2 עד 3 תפקידים ולכן כמעט כל דמויות המשנה דובבו על ידי השחקנים הראשיים.
גבעת מרדכי
אופי השכונה
נכון ל-2016, מתגוררים בשכונה 5,435 תושבים, ברובם דתיים לאומיים וחרדים. רבני השכונה הם הרב איסר קלונסקי והרב יוסף שרעבי.
בשל אופייה הדתי של השכונה, חלק מרחובותיה סגורים לכניסת כלי רכב בשבתות וחגים.
מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה
מחווה לרגל 50 שנה
במסגרת אירועי קומיק-קון 2023, הודיעה הפקת הזיכיון כי היא מתעתדת להפיק חמישה קטעי אנימציה קצרים בסגנון האנימציה שאפיין את הסדרה המצוירת, שבהם יככבו כמדובבים שחקנים שגילמו דמויות שונות בזיכיון לאורך השנים, בין השאר ג'ונתן פרייקס כוויליאם רייקר, דאג ג'ונס כסארו וארמין שימרמן כקווארק. את הפרקים כתב קספר קלי, שעבד לפני כן על "מסע בין כוכבים: מסעות קצרים", ומוכר בעיקר כיוצרו של הסרט הוויראלי הקצר "יותר מדי טבחים".
גבעת מרדכי
מוסדות בשכונה
בשכונה פועל סניף של תנועת הנוער עזרא, הנקרא בפי הנוער "גיגי". במרכז השכונה מצוי מרכז מסחרי קטן. בשכונה מספר גדול של בתי כנסת, ביניהם "שיף שול", הקרוי של שם בית כנסת בווינה, ושקהילתו משתדלת לשמור על מנהגי הקהילה הווינאית, בית הכנסת החסידי ציוני "פיינשטוב", ובית כנסת המשמש גם כבית חב"ד. בית כנסת נוסף נקרא חניכי הישיבות - "אהל דוד" הוא כעין ה"שטיבלך" של השכונה.
בשכונה 4 גני משחקים. אחד מהם הוא גן משחקים שבעבר הכיל מתקן שהיה בנוי מפירמידה של ארבעה כדורים, קוטרו של כל אחד כשני מטרים, ומגלשות, ונקרא "גן הכדורים". המתקן נשרף, אך שמו של הגן נותר על כנו, אף על פי שכיום נמצא במקום מתקן קונבנציונלי יותר. בגבולה של השכונה עם שכונת בית וגן שוכן קמפוס הגברים של בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, ובתוכו הישיבה התיכונית תורה ומדע.
בקרבת השכונה
בסמוך לשכונה, על גבול עמק הצבאים וכביש בגין, שכן יישוב ביזנטי ומוסלמי קדום המכונה חוות הוזיר (קעאד אל-וזיר), ובו נמצאו מבנים, גתות, מתקנים חקלאיים נוספים ומערות קבורה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התיישב הנזיר ויקנדיוס מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים בשטח שבין גבעת מרדכי לרמת בית הכרם של היום. הנזיר נהרג ב-1948 מההפגזות על העיר. תושבי האזור כינו את החורשה שהייתה במקום (כיום בדרום שכונת רמת בית הכרם) "חורשת הנזיר" או "חורשת הווזיר".
למרגלות השכונה מצוי הפסל "מעלות", הידוע יותר בשמו העממי "סולם יעקב", של הפסל עזרא אוריון. הפסל עצמו העדיף שלא לכנותו בשם, כדי לתת לצופה אפשרות לפרש את המראה כרצונו.
תחנת הכיבוי וההצלה הראשית של ירושלים, "תחנת בירה", ממוקמת בשכונה זו.
המרכז הראשי לבקרת הרמזורים בירושלים ממוקם בגבול שכונה זו.
אלכסנדר קוב
נעורים
קוב נולד ב-1870 בעיר ניינטל שבמדינת אוטראקהאנד שבהודו הבריטית לסר אלכסנדר יו קוב ולאמילי ברברה לבית ג'ונס והיה הילד השלישי מתוך שישה ילדים שנולדו לזוג. אביו של אלכסנדר היה קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא בריטניה ושירת בצבא הודו הבריטית בתקופת לידתו של אלכסנדר.
לאחר מספר שנים חזרה המשפחה לאנגליה וקוב נשלח לבית ספר יסודי בווימבלדון. בהמשך למד בתיכון וולינגטון שבברקשייר ומשם המשיך בלימודים צבאיים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1889.
השירות בהודו
ב-1892 קודם קוב לדרגת לוטננט וצורף לסגל הקצונה של צבא הודו הבריטית. ב-1895 היה שותף במסע לפריצת המצור על צ'יטראל שבגבול בין הודו, פקיסטן ואפגניסטן ועל פעולה זו זכה ב"מדליית הודו".
השירות באפריקה
ב-1896 נשלח קוב לשירות באפריקה שם השתתף בפעולות שנועדו לשמירת הקולוניות הבריטיות ביבשת. ב-1899 הועלה לדרגת קפטן ומונה לסגן מפקד של הבטליון הראשון של רובאי מרכז אפריקה.
מרד האשנטי
ב-1900 קודם קוב לדרגת מייג'ור (זמני) ומונה לפקד על רגימנט מרכז אפריקה. בתפקידו זה נלחם לדיכוי מרד שבטי האשנטי במערב היבשת (כיום במדינת גאנה). במהלך אותה שנה השתתף בראש יחידתו במספר קרבות ואף נפצע בשל כך. על פעילותיו בתקופה שירותו באפריקה זכה קוב במספר אותות ומדליות: המדליה של מרכז אפריקה, המדליה של מזרח ומערב אפריקה, מדליית השירות הכללי באפריקה , מדליית אשנטי, אות השירות המצוין ואזכור בשדרים.
המערכה בסומלילנד
ב-1902 הועלה קוב לדרגת לוטננט קולונל (זמני) ומונה למפקד הבטליון הראשון של רגימנט רובאי המלך האפריקנים. באותה שנה יצא בראש יחידתו להשתתף במערכה בסומלילנד כדי להגן על סומלילנד הבריטית מפני כוחות מורדים של המנהיג מוחמד עבדאללה חסן. ב-6 באוקטובר נתקל הכוח המתקדם במארב של הכוחות המורדים ועל אף ההפתעה ואובדן המקלע הכבד של היחידה הצליחו הכוחות הבריטים, בהובלתו של קוב, לנצח את המורדים ולגרום להם לכ-700 נפגעים. על אומץ לבו בקרב זה זכה קוב בצלב ויקטוריה.
עד 1907 המשיך קוב להיות מעורב במערכה בסומלילנד ועל אף שאחת מיחידותיו הושמדה ב-1904 באחד מהקרבות, זכה להערכה על פעילותו וב-1907 הועלה לדרגה קבועה של מייג'ור ובאותה שנה קודם לדרגה קבועה של לוטננט קולונל.
החזרה להודו
ב-1907 מונה קוב לקצין מטה במפקדת צבא הודו הבריטית. ב-1910 מונה לקצין מטה בכיר במפקדה וב-1912 הועלה לדרגת קולונל ומונה לעוזר אישי למלך. בתקופה זו זכה ב"מדליית ההכתרה של המלך ג'ורג' החמישי".
המערכה באירופה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בספטמבר 1914, עבר קוב מהודו לצרפת כדי לפקד על רגימנט סיקים במערכה בחזית המערבית. בתחילת 1915 הועלה קוב לדרגת בריגדיר גנרל (זמני) ומונה למשנה שליש וקצין אספקה. במהלך אותה שנה אוזכר קוב ברשומות שלוש פעמים והתקבל כ"חבר" במסדר האמבט.
המערכה במסופוטמיה
בתחילת 1917 נשלח קוב למערכה במסופוטמיה שם מונה למפקד הקורפוס השלישי תחת פיקודו של פרדריק סטנלי מוד. קוב קיבל את הפיקוד על הקורפוס לאחר קרב כות השני וכיבוש בגדאד. כמפקד הכוח העיקרי במסופוטמיה, המשיך קוב להוביל את הצבא הבריטי לסדרה של ניצחונות בקרבות מול הטורקים כשביניהם ניתן למנות את קרב סאמארה, קרב רמאדי הראשון, קרב רמאדי השני, קרב חאן בגדאדי וקרב שרקט. שירותו הקרבי של קוב במסופוטמיה הסתיים בכניסת כוחותיו למוסול.
לאחר סיום המלחמה
עם תום המלחמה זכה קוב בשלל אותות, תארים ומדליות על שירותו הצבאי (בנוסף לאלו שזכה להם במהלך המלחמה). בין אלו ניתן למנות את מדליית הניצחון, מפקד לגיון הכבוד של צרפת, מפקד במסדר סנט לזרוס ו"אביר" במסדר כוכב הודו.
ב-1919 הועלה קוב לדרגת לוטננט גנרל (מינוי קבוע) ומונה למזכיר הצבאי של צבא הודו הבריטית. ב-1926 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הפיקוד הצפוני של הודו. ב-1930 חזר קוב לאנגליה ומונה שוב למזכיר הצבאי של צבא הודו הבריטית. באותה שנה מונה לשליש הצבאי של המלך.
ב-1928 הועלה קוב לדרגת אביר הצלב הגדול (Knight Grand Cross) במסדר האמבט (הדרגה הגבוהה ביותר).
משפחתו
בריאותו של קוב נפגעה באופן משמעותי עקב תנאי השירות בזירות השונות בהן שהה. פגיעה זו הביאה לפטירתו המוקדמת ב-1931 כשהוא בן 61 והוא הובא לקבורה בחצר כנסייה בעיירה שרנברוק שבבדפורדשייר.
צבא מלאווי קרא למפקדת הצבא על שמו של קוב "Cobbe Barracks". המקום משמש למושבה של יחידת רובאי מאלווי שהיו בעברם רובאי המלך האפריקנים עליהם פיקד קוב.