cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוג חדש של אהבה
סוג חדש של אהבה (באנגלית: A New Kind of Love) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1963 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של מלוויל שייבלסון, עם ג'ואן וודוורד ופול ניומן בתפקידים הראשיים.
בתחילת הסרט שר פרנק סינטרה את השיר "את הבאת לי סוג חדש של אהבה" משנת 1930.
מוריס שבלייה מופיע בסרט בתפקיד עצמו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
ג'ואן וודוורד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר עלילה
סמנתה "סאם" בלייק (ג'ואן וודוורד) היא יועצת אפנה בחנות גדולה בניו יורק. היא מסתובבת בלילות במשקפיים כהים, מתבוננת בבגדי נשים המוצגים בחנויות מפוארות, מצלמת ומעתיקה אותם לבוס שלה ג'וזף ברגר (ג'ורג' טוביאס) ולקניינית הראשית לינה (תלמה ריטר). היא מסופרת קצר ולבושה ומתנהגת כגבר. שלושתם טסים לשבוע אפנה בפריז להשתתף בתצוגות אפנה ולהעתיק/לגנוב דוגמאות.
ברגר, לינה וסאם נפגשים עם הסוכנת שלהם פיליסיין (אווה גאבור) שמראה להם את פריז ומתחילה לחזר אחרי ג'ורג' למגינת לינה שכבר עובדת בחנות 15 שנה ומקווה שהבוס יציע לה נישואים.
סטיב מבלה כל הזמן עם נשים והבוס יוצא לבלות עם פליסיין. לינה לוקחת אותה לחגיגת סנט קתרינה הנערכת ב-25 בנובמבר ובה מתאספות נשים רווקות שהגיעו לגיל 25, חובשות כובעים מחודדים וזורקות זרי פרחים על פסל הקדושה בתקווה שצמצא להם בן זוג. בחגיגה מופיע מוריס שבלייה ששר ורוקד ביחד עם סאם.
סאם המיואשת מניחה זר לרגלי הפסל של הקדושה ושואלת מה עליה לעשות ואז היא שומעת את הקול של הקדושה שאומר שעליה להיכנס למכון יופי ולשנות את צורתה ואת הדימוי העצמי שלה ולהפוך לאישה אטרקטיבית.
סאם עוברת טיפולים מפרכים והופכת לצרפתייה אטרקטיבית בשם מימי. יושבת בבית קפה מעשנת סיגריה עם פיה ארוכה ונראית כנערת ליווי בשם מימי. סטיב שיושב באותו מקום נמשך אליה כמו פרפר לאש. הוא אינו מזהה אותה ומתחיל לחזר אחריה במרץ למרות שהוא חושב שהיא פרוצה. מימי נפגשת עם פיליסיין וזאת מספרת לה על כל הפרשיות שלה בפריז. מימי מעבירה זאת לסטיב והוא מפרסם זאת בעיתון שתפוצתו גדלה והוא מקבל העלאה במשכורת.
ג'ורג' מגלה כי כל ההרפתקאות האלה שפורסמו בעיתון הן של פיליסיין והוא עוזב אותה ומתחבר עם לינה.
לבסוף מגלה סטיב את האמת וכועס בתחילה אבל מיד חוזר בו ומציע למימי/סאם נישואים.
מג'וזי סיתול
חינוך וקריירה
סיתול הוא מרצה למימון וחשבונאות באוניברסיטת בוטסואנה ובאוניברסיטת סווזילנד. בנוסף, הוא בעל תואר שני בכלכלה חקלאית מקנדה.
הוא שימש כמרצה באוניברסיטת סווזילנד ונבחר לפרלמנט ב-1998. ב-1998–2000 היה שר התכנון והפיתוח הכלכלי, וב-2001–2013 היה שר האוצר.
כאשר מונה הנגיד מרטין דלמיני לשר האוצר ב-7 בנובמבר 2013, סיתול קיבל את תפקיד הנגיד.
Lose You to Love Me
Lose You to Love Me (בעברית: לאבד אותך כדי לאהוב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2019, כסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי Rare, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
בשבוע השני לצאתו, הצליח השיר לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ובכך היה לשיר הראשון בקריירה של גומז אשר הצליח לעשות זאת.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, ג'סטין טרנטר, ג'וליה מייקלס, מטיאס לארסון ורובין פרדריקסון והופק על ידי מטיאס לארסון, רובין פרדריקסון ופיניאס או'קונל. השיר הוא שיר פופ. הבי סייד של השיר הוא השיר "Look at Her Now", שיצא למחרת.
בחודש אפריל 2019, חשפה גומז שהחלה לעבוד על פרויקטים חדשים. ב-18 באוקטובר, הכריזה על הסינגל "Lose You to Love Me", שיצא ב-23 באוקטובר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שצולם עבור השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2019. את הווידאו-קליפ בשחור-לבן ביימה סופי מולר. בנוסף לכך, כל הקליפ צולם כולו במצלמת אייפון 11 פרו. את הקליפ לשיר "Look at Her Now", צילמה באותה הצורה גם כן.
נכון ליולי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-400 מיליון צפיות.
חיסריה
חיסריה (בבולגרית: Хисаря) היא עיירת נופש קטנה ברשות המקומית חיסריה (בבולגרית: община Хисаря) שבמחוז פלובדיב במרכז בולגריה. חיסריה שוכנת בגובה 370 מטרים מעל פני הים בשולי רכס ההרים סרדנה גורה. אקלימה נוח, ובתחומיה שופעים עשרות מעיינות חמים, שמושכים לעיר תיירים בולגרים וזרים.
הדרשה על המישור
הדרשה על המישור היא דרשה שנשא ישו לפני שנים-עשר השליחים, תלמידים נוספים וקהל רב של אנשים. הדרשה מוזכרת רק בבשורה על-פי לוקאס והיא דומה בתוכנה לדרשה על ההר שמוזכרת רק בבשורה על-פי מתי והארוכה ממנה בהרבה. הדמיון בין שתי הבשורות בדיווח על הדרשה והעובדה שהיא מופיעה רק בהן, מהווה חלק מהתאוריה המקובלת אודות מקור משותף שעמד בפני כותבי בשורות אלו ונעלם מאז והוא מכונה מסמך ה-Q.
הדרשה היא אחד המקורות הראשונים לתורת האי-אלימות המודרנית, והיא המקור לדימוי על "הטיית הלחי השנייה".
האירוע על פי לוקס
על פי האמור בבשורה על פי לוקס בפרק ו', עמד ישו בתפילה כל הלילה על ההר. בבוקר כינס את תלמידיו ובחר מהם שנים עשר, להם קרא שליחים. זוהי הפעם הראשונה בברית החדשה בה הם מוזכרים בכינוי כולל זה. הוא ירד מההר למישור ושם נאספו אנשים רבים שבאו להירפא על ידו. תמצית תוכן דבריו היא:
חיסריה
גאוגרפיה
העיירה חיסריה שוכנת במרכז הרשות המקומית הקרויה על שמה, כשהיא צמודה למורדות הדרומיים של רכס סרדנה גורה (בבולגרית: Средна гора), המקביל מדרום לרכס הרי הבלקן. הגובה הממוצע של האזור הוא 346 מטרים מעל פני הים. העיירה שוכנת 44 קילומטרים צפונית לעיר פלובדיב, ו-24 קילומטרים דרומית לעיר קרלובו.
הדרשה על המישור
האירוע על פי לוקס
לאחר שסיים את דבריו, פנה והלך לכפר נחום.
חיסריה
גאוגרפיה
פני השטח נקבעו על ידי המורדות המתונים של רכס סרדנה גורה המשתפל בהדרגה דרומה לעבר מישור תראקיה העילי (בבולגרית: Горнотракийска низина).
אקלים
האקלים באזור הוא אקלים מעבר בין אקלים סובטרופי המושפע מהקרבה לאגן הים התיכון לאקלים יבשתי של מרכז אירופה. החורף כאן חמים יחסית ונוח בשל גושי אוויר חם המגיעים מדרום ונבלמים ברכס סרדנה גורה. שכבת השלג היורדת נשמרת על הקרקע בממוצע 27 ימים בשנה. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 21.4°C, הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 1.1°C, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.5°C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 500 מילימטרים, בעיקר בין יוני לאוקטובר. האביב מגיע מוקדם והוא חמים יחסית. הקיץ מאופיין בטמפרטורות גבוהות ביולי ובאוגוסט, בלחות נמוכה וברוחות קלות. הסתיו שמשי, חמים וארוך. הרוחות המזרחיות דומיננטיות ומהירותן הממוצעת 1.1 מטרים בשנייה. רוחות עזות נדירות, ולכן מזג האוויר בחורף נוח.
מעיינות חמים
בתחומי העיר חיסריה נובעים 22 מעיינות חמים הנבדלים זה מזה בהרכבם הכימי-פיזיקלי, בטמפרטורה שלהם וביכולת הריפוי המוכחת שלהם. חיסריה היא המקום הראשון בבולגריה שבו החלו להשתמש בבלנאותרפיה. ב-1882 אישר המושל הכללי של רומליה המזרחית את "התקנות להפעלת מרחצאות חיסריה". כימאי בולגרי בדק את הרכב המים מחמשת מעיינות, הפעם הראשונה שנערכה בדיקה למים מינרליים בבולגריה.
המים המינרליים ממעיין מומינה באנייה (בבולגרית: Момина баня) מכילים את הריכוז הגבוה ביותר של רדון, ונובעים בטמפרטורה של 41°C, ולכן הם המתאימים ביותר לטיפול במחלות אורולוגיות, מחלות של הכליות ובעיות במפרקים. המים מכילים מעט מינרלים, הם חסרי צבע וחסרי ריח, וטעמם נעים. מים ממעיין זה היו בין חמשת המעיינות שנבדקו ב-1882.
גם המים המינרליים ממעיין מומינה סלזה (בבולגרית: Момина сълза – "שושן העמקים") מכילים מעט מינרלים, אבל מכילים יסודות קורט רבים – מנגן, אבץ, קובלט, נחושת ואחרים. שתיית מי המעיין מסייעת בטיפול במחלות של מערכת העיכול. הטמפרטורה של המעיין היא 42°C.
בסמוך למעיין מומינה סלזה יש מעיין שמימיו פושרים בטמפרטורה של 31°C ונועד לשטיפת עיניים. ברדיוס של 100 מטרים של אזור זה יש כמה מעיינות הנבדלים אלה מאלה בתכולתם הכימית ובטמפרטורה שלהם. טופליצה (בבולגרית: ) הוא המעיין החם ביותר (51°C) ועליו נבנו המרחצאות הראשונות מתקופת הרומאים. המים משמשים לבלנאותרפיה, והם מועילים למחלות גינקולוגיות. בסמוך אליו נובע מעיין ביסטריצה (בבולגרית: Бистрица), שטמפרטורת מימיו 45°C, המשמש לרחצה בלבד. הוא משמש לטיפול במחלות עור. מולם נובע מעיין סבז'סט (בבולגרית: Свежест – "רעננות"). טמפרטורת המים במרחצאות היא 41°C ובבריכה הם יורדים ל-37°C. המים משמשים לטפל בנוירוזה.
בסמוך למכלול זה של מעיינות חמים יש שרידי מרחצאות רומאיות גדולות, שנתגלו ב-1935. הארכאולוגים מתארכים אותן למאה הרביעית לספירה. הן בנויות מלבנים וקירותיהן בעובי שבין מטר ל-2 מטרים. הרצפה והקירות מחופים בשיש לבן. המרחצאות כללו חדרי קלדריום (caldarium – "חדר חם") ופריג'דריום (frigidarium – "חדר קר"), מקום למנוחה, ושתי בריכות שחייה באורך 15 מטרים, ברוחב 5 מטרים ובעומק של 1.40 מטרים. בחדרים אחרים בוצעו טיפולים רפואיים לאחר הרחצה, עיסויים ומשיכה בשמנים ריחניים. חדר הרחצה היה גם נימפאום – מקדש לנימפות, שלהן סגדו כאלות של המעיין והמים המרפאים. במרחצאות פעלה גם מערכת חימום. צינורות חרס הובילו את המים מתחת למרצפות השיש של הרצפה והקיטור תועל למעלה בין הקירות הכפולים.
היסטוריה
שמו של היישוב השתנה פעמים רבות במהלך ההיסטוריה, וחיסריה הייתה קרויה בעבר אוגוסטה (Augusta), דיוקלטיאנופוליס (Diocletianopolis), אלקסיופוליס (Alexiopolis) וטופליצה (Топлица). האקלים הנוח והמעיינות החמים משכו למקום מתיישבים מתקופות קדומות. היה במקום יישוב פרהיסטורי לפני האלף הרביעי לפנה"ס. היישוב התראקי שהוקם סביב המעיינות החמים היה שייך לממלכת אודריסה. סביב המעיינות הוקמו מבנים הקשורים לפולחנים דתיים ולמרפא. מכלול המקדשים הגדול של התראקים בסטרוסל מתוארך לתקופה זו.
לאחר כיבוש הפרובינקיה של תראקיה בידי הרומאים בשנת 46 לספירה נבנתה עיר רומית גדולה סביב המעיינות המינרליים. בשנת 293 העניק הקיסר דיוקלטיאנוס ליישוב מעמד של עיר והחל בביצור היישוב בחומה מאסיבית ויישום תוכנית עיור. מהעיר דיוקלטיאנופוליס נותרו שרידים מרשימים. החומה מגיעה במקומות רבים לגובה של 11 מטרים והשער הדרומי מתנשא לגובה של 13 מטרים. במבצר היה 44 מגדלים.
אל העיר העתיקה אפשר היה להיכנס בארבעה שערים גדולים. האדריכלות האורבנית מרוכזת בפארק המרכזי של העיר ועד מעיין מומינה סולצה. במקום זה שרידי מבנה ציבורי בן שתי קומות שהמתחם שלו מסתיים בארקדה מרשימה. בסמיכות למבנה שוכנות המרחצאות על שטח של כ-2,000 מטרים. המרחצאות של דיוקלטיאנופוליס הן בין המרחצאות הרומיות הבודדות שהשתמרו בחצי האי הבלקני. המרחצאות השתמרו כמעט עד הגג. הקירות והרצפות חופו בשיש לבן והשתמשו במי המעיינות לחימום המרחצאות.
מכלול המבנים המייצגים בפארק מומינה סלזה (בבולגרית: парк Момина сълза), כולל גם אמפיתיאטרון שנשמר היטב. היה זה אחד מהמקומות החביבים על האנשים מתקופה זו שהגיעו לדיוקלטיאנופוליס לנופש ובידור. האמפיתיאטרון היה בצורת קרקס שבו נערכו תחרויות ספורט ומרוצי חיות. הוא נבנה במחצית הראשונה של המאה הרביעית ופעל על פי חוקי הדת הנוצרית החדשה שאסרה על שפיכות דמים. ב-306 נבנה המבנה במעיין מומינה באניה שבו יש כתובת שהשתמרה באורך 16 מטרים שבה מוזכרים הקיסר גלריוס ואביו ליקיניוס.
אחרי שהנצרות הפכה לדת רשמית באימפריה הרומית בעשורים הראשונים של המאה הרביעית הפכה דיוקלטיאנופוליס למרכז נצרות חשוב – מושב של בישוף. עשר הבזיליקות הנוצריות המוקדמות מהמאה הרביעית למאה השישית, שנתגלו בעיר, משקפים את הייחודיות של התפתחות האדריכלות הנוצרית הקדומה. ניתן לראות זאת בכנסיות שנחשפו והשתמרו היטב. בולטת במיוחד בזיליקה שנבנתה באמצע המאה החמישית על חלק מהקסרקטין של העיר העתיקה, היחידה שנחשפה הבנויה משתי ספינות. מקורות היסטוריים מדווחים כי באותה תקופה העיר מדורגת במקום השלישי בין הערים בפרובינקיה תראקיה לאחר פיליפופוליס (פלובדיב) וברואה (סטארה זאגורה).
לאחר נפילת האימפריה הרומית, העיר המשגשגת ירדה מנכסיה. כאשר היא נכללה בגבולות בולגריה, הייתה זו רק עיר מבוצרת קטנה. בתקופת השלטון העות'מאני היא המשיכה להידרדר, ובשלב מסוים הייתה העיר המשגשגת רק מקבץ של בתים קטנים בתוך חורבות רומיות רבות, ששימשו את האיכרים מהכפרים הסמוכים כמקור לאבנים ותוך כדי כך הם חוללו הרס ניכר לשרידים מהתקופה הרומית.
היישוב הוקם מחדש בשם חיסריה במחצית השנייה של המאה ה-17 על חורבות המבנים מהתקופה הקדומות ומימי הביניים. משמעות המילה "היסר" בטורקית הוא מבצר, אבל ייתכן שהשם "קיסריה" הוא המקור שייתכן שהשתמשו בו במהלך השנים בהתייחס לתפארת לשעבר של העיר.
ב-1878 לאחר שחרור בולגריה, נכללה חיסריה במחוז רומליה המזרחית; לאחר איחוד בולגריה בשנת 1885 היא הפכה לחלק מבולגריה.
חיסריה שגשגה שוב כאשר המעיינות המינרלים התגלו מחדש והמקום הפך למקום בילוי פופולרי.
לאחר שבולגריה הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 2007 שימשו תוכניות מימון שונות לשחזר את החורבות העתיקות, לשפץ את הפארק ואת תשתיות הרחובות, והפכו את העיירה לפנינה אמיתית של ספא, טבע ומורשת היסטורית. העצים בני המאה בפארקים, שהם בית גידול של מיני ציפורים רבים, והמלונות החדשים המפוארים והמפוארים ובתי הארחה הזולים עם מרכזי הספא, ספורט והנופש הפכו את חיסריה לאתר נופש מועדף נופש להתרגעות, שיקום לאחר ניתוחים, טיפול במחלות ומקום חביב על מבקרים זרים ובולגרים לארגון סמינרים עסקיים ואירועים.
דתות
כעיר הנמצאת בצומת הדרכים ההיסטורית, חיסריה היא יישוב של דתות ואמונות שונות. החל מהפולחנים המסתוריים של התראקים והאורפיזם, דרך הבזיליקות של הנצרות הקדומה ועד ימינו. בעיר פועלים שלוש כנסיות אורתודוקסיות, שתי הכנסיות קתוליות, כנסיות אוונגליות ומסגד.
הכנסייה האורתודוקסית של פנטלאון הקדוש שוכנת במרכז. היא נבנתה ב-1889. מרשימים במיוחד ציורי הפרסקו המשחזרים את כל סיפורי הביבליה. הם צוירו על ידי אמן מקומי בסגנון ציורי הפרסקו של מנזר רילה. הקדוש המגן של הכנסייה הוא הפטרון של הרופאים והמיילדות. החג של הכנסייה הוא ב-27 ביולי. כנסיית העלייה לשמים שוכנת בנפת מומינה באניה והושלמה בספטמבר 1883. הכנסייה הוכרזה מונומנט תרבותי ב-1975. החג של הכנסייה ב-15 באוגוסט. הכנסייה של סנט דמטריוס בווריגובו היא העתיקה ביותר. היא נבנתה בשנים 1845–1850. היא נשרפה במהלך מרד אפריל ונבנתה מחדש ב-1882. ברצפת הכנסייה יש לוח שיש המתוארך לאירוע. ב-1856 נבנה בחצר בית הספר הכנסייתי הראשון ביישוב. ב-16 ביולי 1982 היא הוכרזה מונומנט תרבותי.
הכנסייה הקתולית על שם פטרוס ופאולוס בנפת מילומיר נבנתה ב-1882. ציורי הפרסקו נעשו על ידי האמן סטויאן איזוב. בכנסייה יש אכסניה. יום החג של הקדוש המגן הוא 29 ביוני. הכנסייה הקתולית "המשפחה הקדושה מנצרת" היא הכנסייה החדשה ביותר בעיירה. הבנייה הושלמה ב-2005.
המסגד בחיסריה נבנה ב-1464. הוא שוכן בשער המערבי של חומת המבצר. הוא נבנה כאשר חיסריה הייתה יישוב עות'מאני. המסגד נהרס במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ורק צריח המסגד שרד. המסגד פועל בקיץ.
חסיד (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
Internet Broadway Database
Internet Broadway Database (ידוע גם בראשי התיבות IBDB; בתרגום חופשי לעברית: מאגר המידע האינטרנטי של ברודוויי) הוא אתר אינטרנט המכיל בסיס נתונים מקוון של ההפקות של תיאטראות ברודוויי והשחקנים שבו. הוא מופעל על ידי מחלקת המחקר של "ליגת ברודוויי", איגוד הסחר של קהילת התיאטרון המסחרי בצפון אמריקה.
בסיס הנתונים הראשוני נהגה בשנת 1995 על ידי קרן האוזר, ראש מחלקת המחקר של הליגה לתיאטרון והפקה אמריקאית (שנקראת כיום "ליגת ברודוויי").
ג'מאל א-דין א-תנוח'י
ג'מאל א-דין עבדאללה א-תנוח'י (בערבית: جمال الدين عبدالله التنوخي) היה מלומד דרוזי.
ביוגרפיה
א-תנוח'י נולד וחי בלבנון ב. לפי המסורת הדרוזית, א-תנוח'י היה זה שערך את כתבי הקודש הדרוזיים, בשם "איגרות החוכמה". פרט לעריכתו זו, א-תנוח'י כתב ספרים רבים הידועים בשמם "אַ-שַׁרְח" (الشرح, "ההסבר"). א-תנוח'י מתואר כ"איש בעל ההשפעה העמוקה ביותר על ההיסטוריה הדרוזית, פרט למייסדי הדת". א-תנוח'י קבור 20 קילומטר דרומית לביירות.
רוזה לברוני אי ואלס
רוזה לֵבֵרוֹנִי אי וָאלְס (בספרדית: Rosa Leveroni; ברצלונה, 1 באפריל 1910 – קדאקס, 4 באוגוסט 1985) הייתה משוררת וסופרת בשפה הקטלאנית. עבודותיה בתחום השירה והפרוזה היו לאוסף כרכי "שירה" (1981) ו"סיפורים" (1985). בנוסף, כתבה גם מסות וביקורות ספרותיות. בשנת 1982, קיבלה את פרס הצלב של סן ז'ורדי מהז'נרליטט דה קטלוניה.
מבחינה פואטית, הייתה תלמידתו של קרלס ריבה, והייתה אחת ממייסדי כתב העת הספרותי "אריאל (Ariel). בנוסף לשירה, כתבה חיבורים וביקורת ספרותית על המשורר אאוסיאס מארק. שיריה של לברוני פשוטים ועדינים ועוסקים בנושאי אהבה ומוות.
קיים פרס על שמה: פרס קדאקס לשירה ע"ש רוזה לברוני.
ביוגרפיה
לברוני סיימה את בית הספר הגבוה לספרנות של ברצלונה, בו היו מורים כגון קרלס ריבה, פרה בוהיגאס, רפאל קמפאלנס, לואיס ניקולאו ד'אולבר, מרסל אוליבַר, ז'ואן פטיט אי מונסרט ופראן סולדֶוילה והשלימה תואר בפילוסופיה ואמנות באוניברסיטת ברצלונה. קרלס ריבה כתב את הפרולוג לספרה הראשון "מכתמים ושירים" (1938).
לברוני שייכת לדור של מרסה רודורדה, פֵּרֶה קלדס וסלוודור אספריו, סופרים שחיו בזמן מלחמת האזרחים בספרד כאשר החלו לפרסם את ספריהם. מסיבה זו, כמשוררת, היא כלולה בדור 36'. במהלך התקופה שלאחר המלחמה, הקדישה לברוני את עצמה לחיי תרבות ההתנגדות והמחאה, לצדו של קרלס ריבה. היא זכתה בפרס משחקי הפרחים של השפה הקטלאנית בלונדון (1947) ובפריז (1948). בשנת 1951 היא פרסמה את ספרה השני "נוכחות וזיכרון".
בשנת 1948 קנה לה אביה בקתת דייגים (כתחליף לנדוניית נישואין) בכפר הדייגים פורט ליגאט, אשר הפך לבֵּיתה של לבורני עד ליום מותה.
הצפנה לא-קומוטטיבית
הצפנה לא-קומוטטיבית (באנגלית: Noncommutative Cryptography) היא תת-תחום של הצפנה המשתמש בכלים מתורת החבורות הלא-קומוטטיבית כדי להציג פרוטוקולי הצפנה. זהו תחום המשלב שלושה תחומים ממתמטיקה ומדעי המחשב - תורת החבורות הקומבינטורית, קריפטוגרפיה וסיבוכיות. המחקר בתחום גם תורם לתורת החבורות כתחום בפני עצמו.
פרוטוקולים לא-קומוטטיביים מכלילים מספר פרוטוקולים קומוטטיביים ידועים (כמו RSA ו-פרוטוקול דיפי-הלמן) ומספר רעיונות העומדים מאחוריהם. הפרוטוקולים הקומוטטיביים הופיעו היסטורית כשני עשורים קודם, ואף על פי שרוב מערכות ההצפנה כיום מבוססות עליהם, תורת ההצפנה הלא-קומוטטיבית היא תחום רחב העומד בפני עצמו, ולו מספר יתרונות (וגם חסרונות) על פני הצפנה קומוטטיבית.
פרוטוקולים לא-קומוטטיביים
בפרוטוקולים לעיל יש שני גורמים, אליס ובוב, שרוצים לתקשר באופן בטוח על פני קו לא בטוח, עליו יושבת אוולין ורואה כל מה שהם משדרים.
פרוטוקול Ko-Lee
מידע ציבורי: חבורה G ושתי תתי-חבורות A,B \le G שאיבריהם מתחלפים (היינו ).
פרוטוקול Anshel-Anshel-Goldfeld
מידע ציבורי: איברים.
בוב ואליס אכן יכולים לחשב את הקומוטטור - למשל אליס יודעת את המבנה של המילה x שבחרה, ולכן יכולה לחשב את y^{-1} x y (כי היא יודעת את ההצמדה של כל היוצרים), ואז להכפיל ב-x^{-1} משמאל ולקבל את הקומוטטור.
פרוטוקול Shpilrain-Ushakov
חבורה ספציפית שהוצעה על ידי המחברים היא חבורת תומפסון, ראו בהמשך לפרטים.
פרוטוקול שלושת המעברים של Shamir
פרוטוקול זה הוא פרוטוקול שליחת מפתח (Key transport protocol), כלומר פרוטוקול בו אחד הצדדים מעביר מפתח אל האחר (הם לא מחליפים מפתח ביניהם). הפרוטוקול נקרא על שמו של עדי שמיר.
סיבות בטיחות
בטיחות הפרוטוקולים השונים לעיל תלויה בקיומם את הבעיות הבאות:
גרסה נוספת של הבעיה היא בעיית חיפוש המצמיד הסימולטני' - בהינתן ההצמדות והאיברים, למצוא את המצמיד x. בבעיה זו ניתן יותר מידע, ויש בה שימוש למשל בפרוטוקול AAG' אך גם היא מתגלה כקשה מספיק בפלטפורמות הנכונות.
חבורות יישום
כעת נסביר מהן התכונות שהחבורות צריכות לקיים, ונציג מספר הצעות קלאסיות, מתקדמות וספציפיות לחבורות בעזרתן ניתן ליישם הלכה למעשה את הפרוטוקולים הלא-קומוטטיביים.
תכונות שהחבורות צריכות לקיים
פרט לדרישה שבחבורות לא יהיו פתרונות פשוטים לבעיות לעיל, יש לדרוש כי לחבורה תהיה בעיית מילה פשוטה.
בעיית מילה - בעיית המילה היא בעיית ההכרעה, בה יש להכריע האם שתי מילים בחבורה w,w' הנתונות בהצגות שונות הן זהות. לכל חבורה התממש פרוטוקול כלעיל, חייבת להיות בעיית מילה פתירה ביעילות - שכן על שני הצדדים להחליף איברים בעלי הצגות שונות, אך בסופו של דבר להחזיק באותו האיבר.
צורה נורמלית
אחת הדרכים הנפוצות לפתור את בעיית המילה והעברת איברי חבורות אבסטרקטיות בצורה יעילה היא הצגת צורה נורמלית (Normal Form) עבור החבורה. זוהי תבנית בה ניתן להציג את כל איברי החבורה באופן יחיד. בהינתן צורה נורמלית יעילה, בעיית המילה פתירה בקלות - בהינתן שתי מילים, מחשבים את הצורה הנורמלית של כל אחת מהן ובודקים האם מתקבלת אותה צורה. מציאת צורה נורמלית תלויה במידה רבה במבנה החבורה ואיברים מיוחדים.
כעת, כשאמרנו לעיל 'יש לשלוח את האיבר...', מה שבאמת שולחים הוא צורה נורמלית של האיבר. אם בוחרים חבורה טובה אפשר לחשב אותה ביעילות, לעיתים קל להכפיל איברים בעזרתה, וקל לזהות שתי מילים בעזרתה.
עם זאת, לעיתים צורות נורמליות נותנות יותר מדי מידע ומהוות פרצה להתקפות, כדוגמת התקפות מבוססות אורך או התקפות על בעיית הפירוק.
הצגה
דרך נוספת לפתור את בעיית המילה ולהכפיל איברי חבורות אבסטרקטיות היא בעזרת מציאת הצגה נאמנה, כלומר בחירת חבורה ליניארית. הצגה נאמנה היא שיכון של החבורה אל חבורת מטריצות מעל שדה - בחבורה כזו קל מאוד להשוות בין איברים ויחסית קל להכפיל אותם ולשלוח אותם.
דוגמאות
כעת יוצגו מספר דוגמאות קלאסיות וספציפיות, ויוסבר בקצרה מדוע הן מתאימות לפרוטוקולים לעיל.
חבורת הצמות
אחת החברות שעלו כמומעד טבעי לפרוטוקולים לעיל היא חבורת הצמות. לחבורה זו שתי צורות נורמליות יעילות, מבניות ונוחות במיוחד, וכן בעיית חיפוש המצמיד בה נחשבת לקשה. יש בה גם חבורות גדולות המתחלפות איבר איבר. לחבורה זו יש גם הצגה ליניארית, ולכן יש דרך נוספת לפתור את בעיית המילה ולהכפיל ולשלוח את איבריה.
חבורות ארטין
משפחות מסוימות של חבורת ארטין הן ליניאריות.
חבורת תומפסון
חבורת תומפסון גם היא חבורה בעלת שימושים במספר תחומים במתמטיקה, כמו טופולוגיה וגאומטריה. יש לה את ההצגה האינסופית הבאה:
לחבורה זו יש גם הצגות סופיות, אך דווקא בעזרת ההצגה האינסופית הזו ניתן להציג צורה נורמלית שלה - כל איבר ניתן לרשום ביחידות בצורה, כאשר האינדקסים מסודרים בסדר עולה, ואם x_,x_i^{-1} שניהם מופיעים, אז גם x_{i+1} או. צורה זו ניתן לחשב בסיבוכיות זמן ריצה, כאשר |W| הוא אורך המילה הנתונה.
שתי תתי-חבורות מתחלפות של חבורת תומפסון שהוצעו על ידי המחברים הן:.
חבורות מטריצות
חבורות מטריצות מעל חוג חילופי סופי אף הן חבורות לא-קומוטטיביות שהוצעו במספר פרוטוקולים. הדרישה להיותו של חוג הבסיס קומוטטיבי וסופי היא כדי שיהיה אפשר להשתמש בבעיית הפירוק.
דוגמאות מפורשות הן חוג מטריצות מעל \mathbb{n} - אך צריך לבחור n גבוה במיוחד. הצעה נוספת היא להשתמש בשדות סופיים, להן מימוש יעיל בהינתן פולינום אי פריק מהמעלה הרצויה. ניתן גם להשתמש בחוגים עם נילפוטנטים, כדוגמת.
רעיונות מרכזיים
לאור האמור לעיל ניתן להצביע על מספר רעיונות מרכזיים של ההצפנה הלא-קומוטטיבית. רעיונות אלו במידה מסוימת הפוכים לתורה הקומוטטיבית ומשדרגים אותה.
כחולים
כחולים הייתה סדרה דוקומנטרית ישראלית ששודרה בשידורי "קשת" בערוץ 2, ועסקה במאחורי הקלעים של עבודתם של תשעה שוטרים של משטרת ישראל באזור תל אביב-יפו. הסדרה שודרה החל מ-28 בספטמבר 2016 והסתיימה ב-22 באוקטובר 2016 וכללה 6 פפרקים.
פרק הבכורה זכה לנתון של 20.7% אחוזי רייטינג.
גוגי גרנט
גוגי גרנט (באנגלית: Gogi Grant; 20 בספטמבר 1924 - 10 במרץ 2016) הייתה זמרת מוזיקה פופולרית אמריקאית. הייתה ידועה בעיקר בזכות להיטה "The Wayward Wind", שכיכב בראש רשימת הלהיטים בשנת 1956.
חייה
גרנט נולדה כמירטל אודרי ארינסברג בפילדלפיה, פנסילבניה. בגיל 12 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם התפרסמה בתחרויות שירה ובתוכניות טלוויזיה. בשנת 1952 החלה להקליט את שיריה הראשונים, תחת השמות "אודרי בראון" ו"אודרי גרנט". כינוייה "גוגי" ניתן לה על ידי סוכנה בחברת התקליטים תקליטי RCA. ב-1955 עברה לחברת תקליטים קטנה ואלמונית בשם "Era Records", שם הוקלט שירה הראשון שהפך ללהיט "Suddenly There's a Valley", ונכנס לרשימת עשרת הגדולים של בילבורד באותה שנה.
שנה לאחר מכן, ב-1956 הוציא גרנט שיר נוסף שהיה ללהיט גדול אף יותר, ושבגללו היא זכורה, ה-"The Wayward Wind", שכיכב בראש רשימת הלהיטים במשך מספר שבועות באותה שנה. מעל למיליון עותקים של השיר נמכרו ברחבי ארצות הברית בלבד, ובאנגליה השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי. היא הופיעה יחד עם הווארד קיל בגרסת האריך-נגן של המחזמר המפורסם "ספינת השעשועים" בשנת 1958.
למרות שגרנט לא הפסיקה להופיע עד שנת 2010, הפופולריות שלה ירדה כבר בשנות השישים, עם הצלחות מינוריות במהלך הקריירה הארוכה.
פגסו
פגסו (בספרדית: Pegaso) הייתה יצרנית רכב, ספרדית שהוקמה בשנת 1946 ובשנת 1994 נמכרה לאיווקו.החברה בנתה משאיות, טרקטורי, מכוניות משוריינות לצבא ואף מכוניות ספורט. בסך הכל נבנו כ-350 אלף מכוניות. שנת שיא הייתה 1974 כאשר נבנו 26 אלף מכוניות.
החברה הייתה חברת בת של חברה ממשלתית Enasa.
היסטוריה
המשאית הראשון מדגם Pegaso I נבנתה בשנת 1946. בשנת 1947 החל ייצור Pegaso II שהיה מצויד במנוע דיזל בעל 125 כוח סוס.
במהלך שנות ה-50 נבנו כ-100 מכוניות ספורט מדגם Z-102. הם היו מתקדמות לתקופה והיו יכולות להגיע למהירות של 249 קמ"ש.
בשנת 1954 מנוע דיזל של החברה שודרג ל-140 כוח סוס והוצב במשאית מדגם Pegaso Z-207. משאית זו הייתה מיוצרת עד לשנת 1959. באותה תקופה החברה נכנסה לתחום אוטובוסים וטרוליבוסים.
בשנות ה-60 בעקבות פיתוח מואץ של המדינה החברה שגשגה. משאיות שלה היו הקשר היבשתי של ספרד עם מדינות אירופה. מנועים מתוצרת החברה שולבו במכוניות של יצרנים ספרדים אחרים והוצבו ברכבות. דגם הדגל באות התקופה היה משאית סמי-טריילר Pegaso 2011/50.
בשנת 1972 החברה החלה לייצר אוטובוס מפרקי.
בשנת 1963 לראשונה נבנה משאית לצורכי צבא. הצבא הספרדי רכש יחידות רבות של משאיות מתוצרת החברה. כמו כן הם הוצבו לכבאית. בסוף שנות ה-70 נחתם לאספקת לאספקת משאיות צבאיות למיצרים.
במהלך שנות ה-80 התחרות בשוק המשאיות באירופה הייתה קשה. בתחום ייצור טרקטורים החברה נכנסה לשותפות עם חברה בריטית. כמו כן נחתם הסכם על ייצור "מנועי פרקינס" בספרד.
בשנת 1986 משאית מתוצרת החברה זכתה בתחרות "ראלי דקר".
בשנת 1990 החברה נמכרה ל"איווקו" האיטלקית. בהדרגה הופסק ייצור דגמים מקוריים של פגסו. המשאית האחרונה יצאה מפסי הייצור בשנת 1995. מאז המפעלים עובדים ומייצרים דגמים של איווקו.
אל-מועתסם באללה אל-מוסראתי
אל-מועתסם באללה עלי מוחמד אל-מוסראתי (בערבית: المعتصم بالله علي محمد المصراتي, בתעתיק מדויק: אלמעתצם באללה עלי מחמד אלמצראתי; נולד ב-6 באפריל 1996 במיסראתה שבלוב) הוא כדורגלן לובי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת לוב.
קריירת מועדונים
אל-מוסראתי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אל-איתיחאד טריפולי מליגת העל הלובית.
ב-29 בינואר 2020 הושאל אל-מוסראתי לריו אבה מליגת העל הפורטוגלית עד לתום עונת. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 ביולי 2020 חתם אל-מוסראתי על חוזה לארבע שנים בספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית.
קריירה בינלאומית
ב-13 בינואר 2014 ערך אל-מוסראתי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוב, בניצחון 2-0 על נבחרת אתיופיה במסגרת אליפות האומות האפריקאיות לשנת. ב-6 בספטמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת כף ורדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
אגון (בלט)
אגון (1957) (בצרפתית: Agon) הוא בלט נאו קלאסי לשנים-עשר רקדנים, למוזיקה מאת איגור סטרווינסקי וכוריאוגרפיה של ז'ורז' בלנשין. סטרווינסקי החל בכתיבתו בדצמבר 1953, אבל הפסיק בשנה שלאחריה; הוא חידש את העבודה על הבלט ב-1856 וסיים אותה ב-17 באפריל 1957. המוזיקה בוצעה לראשונה ב-17 ביוני 1957 בלוס אנג'לס, בניצוח רוברט קרפט, ואילו ההצגה הבימתית הראשונה הייתה בביצוע ניו יורק סיטי בלט ב-1 בדצמבר 1957, בסיטי סנטר למוזיקה ולדרמה בניו יורק. בין תאריכים אלה הקליט רדיו דרום-מערב של גרמניה לראשונה את היצירה באולפניו; על התזמורת הסימפונית של רדיו דרום-מערב באדן-באדן, כפי שנקראה אז, ניצח הנס רוזבאוד. ההקלטה יצאה לשוק כעבור שבע שנים בחברת Wergo.
תקופת הדגירה הממושכת של היצירה חלה בצומת דרכים מעניינת בקריירת ההלחנה של סטרווינסקי, שבה עבר מאמצעי ביטוי מוזיקלי דיאטוני לכזה המבוסס של שיטת שנים-עשר הטונים; המוזיקה של הבלט מציגה אפוא סימביוזה יחידה במינה של אמצעי ביטוי מוזיקליים. לבלט אין עלילה: הוא בנוי על שורה של פרקי בלט, שבהם פועלים ביניהם רקדנים בקבוצות שונות, בזוגות, שלישיות, רביעיות וכן הלאה. כמה מן הפרקים מבוססים על מחולות צרפתיים מן המאה ה-17 - סרבנד, גאליארד, ובראנל. הבלט בוצע כחלק מחגיגות יובל המאה לסטרווינסקי של הניו יורק סיטי בלט בשנת 1982.
צורה
א. סטרווינסקי ערך את הבלט בצורה תריסרית (דואודצימל), ארבעה פרקים גדולים שכל אחד מהם בנוי משלושה מחולות. פרלוד ושני אינטרלודים מופיעים בין הפרקים הגדולים, אבל זה איננו משפיע באופן בסיסי על המתכונת של שנים-עשר חלקים, משום שתכליתם היא הפסקה ופיצוי.
אינסטרומנטציה
"אגון" כתוב לתזמורת גדולה: בשום זמן אין התזמורת מנגנת טוטי (במלואה). כל פרק כתוב לצירוף שונה של כלים.
מוזיקה
"אגון" לא הייתה היצירה הראשונה, שסטרווינסקי השתמש בה בטכניקות סריאליות, אבל הראשונה שבה עשה שימוש בשורת שנים-עשר הטונים, המופיעה בקודה השנייה, בתיבה 185. בשלב מוקדם יותר ביצירה השתמש סטרווינסקי בשורה של שבעה-עשר טונים, בתיבות 104–107, וראיה מטיוטות מעידה על קשר קרוב בין שתי השורות האלה. הברנל הכפול מבוסס על סדרה אחרת של 12 טונים, שההכסקורדים (אקורדים בני שישה צלילים) שלה מטופלים באופן עצמאי. ההכסקורדים האלה מופיעים לראשונה בנפרד בבראנל הפשוט (לשני רקדנים) ובבראנל העליז (לרקדנית סולו), ותחברים ליצירת שורה של שנים-עשר טונים בבראנל הכפול. שלושת הריקודים האלה יחדיו מהווים את הפה-דה-טרואה השני.
איטליה
כאשר "אגון" הוצג באיטליה בשנת 1965, סטרווינסקי היה מרוצה במיוחד מהופעתו של נגן המנדולינה ג'וזפה אנדה. "בראוו מנדולינו!" קרא סטרווינסקי אל אנדה ומיהר אליו לברכו וללחוץ את ידו.
זוחלים ימיים
זוחלים ימיים היא קבוצה של זוחלים החיים את רוב חייהם בים ומוצאים בו את מזונם. קבוצה זו איננה ענף או קבוצה טבעית, אלא קבוצה המאגדת בתוכה בעלי חיים מענפים שונים בעלי אפיונים דומים (עקב אבולוציה מתכנסת).
זוחלי הים החלו להופיע בתקופת הפרם שבפליאוזואיקון ולעומת הדו-חיים הם יכלו לחיות ולשחות בים בלי בעיות (הדו-חיים סופגים חומרים דרך עורם מה שבים המלא במלח עלול להיות קטלני). היו סדרות רבות שהחלו לעבור אז לים: מזוזאורוס, איכתיוזאורים, מוזאזאוריים, נותוזאוריים, זאורופטריגיים כמו ההנודוס והפלזיוזאורים (שחלקם היו ארוכי צוואר וחלקם גדולי לסתות), צבי ים גדולים כמו ארכלון, והתנינים הימיים ת'לאטוסוכים. כמו כן היו זוחלים כמו תנינאים גדולים במים מתוקים כמו דיינוסוכוס וסרקוסוכוס ואפילו דינוזאורים כמו הבריוניקס.
לאחר הכחדת קרטיקון-שלישון, היו הרבה פחות זוחלים ימיים מאשר קודם וסדרות רבות של זוחלים ימיים ואף חיות ים אחרות - נכחדו. היצורים ששרדו ופנו לים היו תנינים שונים (תנין הים הוא התנין היחיד ששוחה באוקיינוס), צבי ים, נחשי ים ארסיים ובאיי גלאפגוס גם איגואנה ימית.
ישנם גם כמה מיני זוחלים המצויים במים מתוקים או יודעים לשחות זמן רב כמו: אנקונדה, רוב הצבים, והתנינים ולטאות שונות כמו כוח הנילוס ובסיליסק.
שלא כמו יונקים ימיים ועופות ימיים, לחלק מהזוחלים הימיים יש אפשרות לנשום חלקית חמצן מהעור וכך להיות יותר זמן מתחת למים. אך לעומתם הם אינם יכולים להיות במים קרים ושופעי חמצן ודגים (מלבד הצב הגלדי). בנוסף, הזוחלים הימיים מטילים ביצים ביבשה אם כי חלקם ממליטים ולדות בתוך הים. חלק מהזוחלים הימיים שנכחדו לא יכלו כלל לעלות לחוף, כך שהם השריצו צאצאים חיים בים. הדבר ניכר ממאובנים של איכתיוזאורוס בהמלטה.
מי מתגורר בבית היל
מי מתגורר בבית היל (באנגלית: The Haunting of Hill House) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת אימה על-טבעית, שנוצרה על ידי מייק פלנגאן. היא מבוססת על סיפור משנת 1959 באותו שם שנכתב על ידי שירלי ג'קסון, ועל הסרט "הרדיפה" משנת 1999 ששודר בנטפליקס. העונה הראשונה כוללת עשרה פרקים ושודרה לראשונה ב-12 באוקטובר 2018.
לאור הצלחת הסדרה הוכרזה סדרת ההמשך "מי מתגורר באחוזת בליי" שתתבסס על הסיפור "טבעת החנק" (תורגם גם כ"פיתול כפול", באנגלית "The Turn of the Screw") של הסופר הנרי ג'יימס משנת 1898. הסדרה לא תהווה המשך לסיפור על בית היל, אם כי חלק מצוות השחקנים יחזור לשחק בה בתפקידים אחרים. צילומי הסדרה יחלו בספטמבר 2019 בוונקובר.
עלילה
בקיץ 1992, יו ואוליביה קריין עוברים זמנית לאחוזה, בית היל, יחד עם חמשת ילדיהם: סטיבן, שירלי, תיאודורה (תיאו), לוק ואלינור (נל). הם חווים הופעות פרנורמליות ואובדן טראגי, שמכריחים אותם לצאת מהבית. באוקטובר 2018, 26 שנה אחרי הרדיפות, האחים קריין ואביהם המנוכר, יו, התאחדו שוב לאחר שהכה עליהם שוב אסון, ואילצו אותם להתעמת עם השדים הפנימיים שלהם מילדותם המשותפת תוך התאבלות על אבדותיהם.
דוד קנוט
דוד קנוט (ברוסית: Довид Кнут ; 23 בספטמבר 1900 – 15 בפברואר 1955), שמו הספרותי של דוד מאירוביץ פיקסמן (ברוסית: Дувид Меерович [Давид Миронович] Фиксман), היה משורר רוסי יהודי וממייסדי המחתרת הצרפתית "הצבא היהודי".
תחילת הדרך ברוסיה
דוד פיקסמן נולד בעיירה הבסרבית אורגיב באימפריה הרוסית (כיום אורחיי, במולדובה), בנו הבכור של בעל מכולת. את שנותיו הראשונות עשו הוא ומשפחתו בקישינב, לשם הוריו עברו בתחילת 1903, והוא למד בחדר ובבית הספר "מדינה ליהודים". בגיל ארבעה עשרה הוא החל לפרסם שירה בכתבי עת מקומיים, ובשנת 1918 ערך את המגזין "המחשבה הצעירה", כשהוא משתמש בשם העט דוד קנוט (אולי מהמילה קנוט, שברוסית וביידיש משמשת כסמל של דיכוי ועבדות).
בשנת 1920, כאשר הפך האזור לחלק מבסרביה שברומניה, עברה המשפחה לפריז.
כמשורר ועורך בפריז
בפריז עבד קנוט במפעל ובעבודות אחרות, למד צרפתית בבית ספר ערב של "הברית הצרפתית", פתח מסעדה משלו ברובע הלטיני, למד במחלקה לכימיה של אוניברסיטת קאן בנורמנדי, ועבד כמהנדס.
קנוט לקח חלק בחיים התרבותיים של המהגרים בפריז ועזר לארגן את תערוכת "שלוש עשרה" ביולי 1922. הוא הצטרף לאיחוד של משוררים וסופרים צעירים, השתתף בעריכת המגזין "הבית החדש" ("Dom Novy") ותרם שירים לפרסומים שונים שהוציאו המהגרים. קובץ השירים הראשון שלו, "אלף שנים שלי" (Moikh tysyachiletii), הופיע בשנת 1925 והתקבל כבעל "אינטונציה תנ"כית וחיוניות מילולית". הקובץ השני שלו, שפורסם בשנת 1928, נסקר באהדה על ידי ולדימיר נבוקוב ששיבח את "הפסוקים האנרגטיים" שלו, אך התלונן על מעידות שונות של טעם.
בשנות ה-30 המוקדמות נפרד קנוט מאשתו הראשונה שרה, אם בנו דניאל, והתקרב לאריאדנה סקריאבינה, בתו של המלחין הרוסי אלכסנדר סקריאבין. באותו הזמן נעשה מעורב יותר ויותר באקטיביזם היהודי. הוא ואריאדנה ביקרו בארץ ישראל מאוגוסט עד דצמבר 1937 ובזמן הביקור, עיתון הארץ פרסם את אחד משיריו בתרגום לעברית. מינואר 1938 ועד ספטמבר 1939 הוא ערך את העיתון היהודי "ההצהרה" ותקף סופרים ואנשי רוח שגילו אהדה לאנטישמיות.
איש מחתרת
בספטמבר 1939 גויס קנוט לצבא הצרפתי, ואריאדנה הקדישה עצמה בלהיטות לעניין היהודי. הם נישאו במרץ 1940 והיא התגיירה באותה עת. חודש לאחר מכן עברו בני הזוג לטולוז, ושם הקימו יחד עם אחרים מחתרת סודית בשם La, ראשי תיבות של "היד החזקה", שהפכה לצבא היהודי, תנועת התנגדות לצרפת של וישי במלחמת העולם השנייה. התנועה הצילה ממוות יהודים רבים. בדצמבר 1942, לאחר שנרדף על ידי הגסטפו, נמלט קנוט לשווייץ. אריאדנה ילדה את בנו יוסי במאי 1943. היא נהרגה על ידי אנשי המיליציה הצרפתית בזמן כינוס של אנשי המחתרת בדירתה בטולוז ביולי 1944, שבועיים לפני שחרור העיר.
לאחר המלחמה ועלייה לישראל
קנוט חזר לפריז בסתיו של שנת 1944 ועבד ב"מרכז לתיעוד היהדות בת זמננו". בשנת 1946 התמנה לעורך הראשי של המגזין "העולם היהודי", וב-1947 נישא לשחקנית וירג'יניה שחנובסקי (שהפכה ללאה פיקסמן). בשנת 1949 פרסם מבחר מקיף של שירים נבחרים. באותה השנה הוא ומשפחתו עזבו את צרפת ועלו לישראל, גרו בתל אביב והוא לימד עברית באולפן בקריית מוצקין.
קנוט נפטר בשנת 1955 מסרטן במוח.
כמייסד הצבא היהודי
ביום השואה ה'תשע"ח (2018) קיבל קנוט, 63 שנים לאחר מותו, את אות גיבור ההתנגדות היהודית מארגון בני ברית בטקס ביער הקדושים. התעודה הוענקה לצאצאיו.
קללת הסימפוניה התשיעית
"קללת הסימפוניה התשיעית" (באנגלית: "Curse of the ninth") היא אמונה טפלה הקשורה להיסטוריית המוזיקה הקלאסית. האמונה הרווחת היא כי ה"סימפוניה התשיעית" של מלחין נועדה להיות יצירתו האחרונה; כלומר, גורלו של המלחין הכותב סימפוניה תשיעית יהיה מוות לאחר כתיבתה, או לפני כתיבת סימפוניה עשירית. לאלו המאמינים ברעיון זה, מלחין שכתב סימפוניה תשיעית הגיע לנקודת דרך מכרעת - וכתיבת העשירית תהיה קריאת תיגר של ממש על הגורל.
הרעיון הוא במהותו עממי יותר, נטמע בעיקר דרך העיתונות הפופולרית, ואינו נתמך במדע המוזיקולוגיה או ביקורות מוזיקה רציניות. למרות שאכן ניתן למצוא מלחינים שמתו לאחר שהלחינו תשע סימפוניות (הדוגמה המפורסמת ביותר היא לודוויג ואן בטהובן), "תשע" אינו מספר מוחלט הבולט באופן סטטיסטי בהיסטוריה של הסימפוניה. בנוסף, בעוד כמה מלחינים בולטים מאוד (למשל פרנץ שוברט, דבוז'אק, שפור, ברוקנר, מאהלר, ווהן ויליאמס) המשמשים ראיה באופן קבוע כדוגמאות, כמה מהם זכו להכרה כמלחיני "תשיעית" כתוצאה של טעות או פשטנות (ראו למטה).
המקור
לפי ארנולד שנברג, אמונה טפלה זו החלה עם גוסטב מאהלר. לאחר כתיבת הסימפוניה השמינית שלו, הלחין מאהלר את יצירתו "השיר על הארץ", אשר הייתה בראש ובראשונה סימפוניה במבנה, אך "התחזתה" לשיר בו כל פרק בסימפוניה נראה כחלק משיר הכתוב לסולן ותזמורת. לאחר זמן מה, כתב מאהלר את הסימפוניה התשיעית שלו תוך מחשבה כי ניצח את הקללה, אך בעת כתיבתו את העשירית, נפטר, והשאיר אותה לא גמורה.
במאמר אודות מאהלר, כתב שנברג: "נראה כי התשיעית היא הגבול. אדם המבקש להלחין מעבר לה ייעצר על ידי המוות. נראה כאילו ישות מסוימת ממתינה לנו בסימפוניה העשירית, וטרם לנו לגלות אותה, כיוון ואיננו מוכנים. אלו שהלחינו סימפוניה תשיעית עמדו קרוב מדי לעולם הבא".
הבעיה העיקרית בניתוח זה היא ברורה. מהשקפתו של מאהלר, הקורבן היחיד שחשוב מבין כל "קורבנותיה" של הקללה, הוא ללא ספק בטהובן. אפילו אנטון ברוקנר (שהיה מידידיו האדוקים של מאהלר) נכשל בקריטריונים של הקללה: ברוקנר נפטר לפני השלמת עבודתו שכרגע נקראת "הסימפוניה התשיעית", ובכך סך כל הסימפוניות שלו עומד על שמונה בלבד, אם רק נספרות כל היצירות הגמורות - המספר היה יכול לעמוד על עשר סימפוניות אילו הרשימה הייתה כוללת את ה"סימפוניה מס. 0". ברוקנר דווקא חוסר מזל לגבי הסימפוניה התשיעית של עצמו; אך לא בגלל אמונה ב"קללת התשיעית" כלל, אלא כיוון שהיצירה הייתה באותו הסולם כמו התשיעית של בטהובן.
אחרים
אחרי מאהלר, מלחינים אחדים היוו דוגמה לאימות הקללה: קורט אטרברג, אלי סיגמאיסטר, אלפרד שניטקה, רוג'ר סשנס, אגון וולס, רייף וון ויליאמס, פיטר מנין ומאלקולם ארנולד. אולם, לחלק ממלחינים אלו יש אלמנטים הסותרים מעט את עקרונות הקללה; חלקם כתבו יצירה נוספת המוגדרת כסימפוניה בקריטריונים מסוימים, ובכך סך הסימפוניות עומד על עשר, אך שינוי זה במספר תלוי מאוד בהשקפותיהם של מבקרים ומוזיקולוגיים אחדים אודות הגדרותיה של הסימפוניה.
דוגמאות סותרות
דוגמאות המשמשות עזר להפרכת האמונה הטפלה: אנדז'יי פאנופניק (10 סימפוניות; אם מחשיבים את השתיים שכתב ונאבדו, 12), הנס ורנר הנצה (10; התשיעית שלו הייתה קוראל, בדומה לזאת של בטהובן), ויליאם שומן (10), אדוארד טובין (10, מת תוך כתיבתו את מספר 11), אלון הודינוט (10), דייוויד דיימונד (11), יואכים רף (11, ועוד אחת שנהרסה), אדמונד רוברה (11; התשיעית שלו הייתה קוראל), רוברט סימפסון (11), הייטור וילה לובוס, דריוס מיו, ואלכסנדר (12 שלושתם), ואן הולומבו (13, ו-4 סימפוניות נוספות למיתרים בלבד), רוי האריס (13, הוא היה דווקא יותר מאמין במספר 13 כמזל רע מאשר במספר 9, ולכן הסימפונייה ה-13 שלו נקראה ה-14), גלן בראנקה (14, למרות שהגדרתו של בראנקה מהי סימפוניה, מעט חריגה), גלוריה קווטס, דמיטרי שוסטקוביץ' (15), רוד לאנגארד (16 כולל הסימפוניה הלא ממוספרת, "סינפוניה אינטרנה"), הנרי קוול (17), אלן פטרסון (17), לב ניפר (20), יאניס איבנובס (21), ניקולאי מיאסקובסקי (27), האברגל בריאן (32), אלן הובהאנס (67), דרק בורגויס (72), ולייף זגרסטאם (339). המלחינים שנפטרו לפני בטהובן, כמו יוזף היידן (106) ומוצרט (59), לא נחשבים רלוונטיים לאמונה טפלה זו.
קרימזון פיק
קרימזון פיק (באנגלית: Crimson Peak) הוא מותחן אימה שבוים על ידי גיירמו דל טורו ובהשתתפותם של מיה וסיקובסקה, טום הידלסטון וג'סיקה צ'סטיין.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2015. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוקטובר.
צילום
הצילומים עיקריים החלו בטורונטו באולפני פיינווד טורונטו ב-10 בפברואר והסתיימו ב-14 במאי 2014. ב-28 באפריל, הצילומים החלו ברחוב "מלכת הדרום", בין הרחוב הראשי ורחוב "המלך" בהמילטון, אונטריו. קטע זה של הכביש נסגר לתנועה וכוסה בשכבת הקרקע העליונה לסייע במראה של התפאורה. הצילומים גם התקיימו בקינגסטון, אונטריו ב-14 באפריל 2014.
קידום
בסן דייגו בקומיק-קון הבינלאומי ב-23 ביולי 2014, דל טורו עזר ליצור אביזרים ל-Legendary Pictures שמאפשר לאוהדים ללכת דרך שערים מושלגים, וגלריה של אביזרים מהתפאורה ותלבושות מהסרט, כולל סכין, עשים, וטפט שכתוב עליו בדם את המילה "פחד". ב-13 בפברואר 2015, הטריילר הראשון לסרט פורסם באינטרנט, וב-13 במאי 2015, הטריילר השני פורסם ביחד עם טריילר בינלאומי הכולל חומר אלטרנטיבי.
קבלה
לאחר שהשתתף בהקרנה המוקדמת, סופר האימה סטיבן קינג אמר על הסרט שהוא "יפהפייה, מפחיד ומחשמל" כמו "מוות אכזרי" של סם ריימי. ג'ו היל, בנו של הסופר, קרא ל"קרימזון פיק" של דל טורו "שיא עידן התמימות ספוג הדם של דל טורו".
BriLife
BriLife (שם גנרי: rVSV-SARS-CoV-2-S או IIBR 100) הוא פיתוח ישראלי לחיסון נגד קורונה, שפותח על ידי המכון הביולוגי בנס ציונה. פיתוחו החל בפברואר 2020, באוקטובר 2020 התחיל שלב הניסויים בבני אדם ובהמשך הופסק הפיתוח. ממשלת ישראל השקיעה בפיתוחו 230 מיליון ש"ח.
אטימולוגיה
משמעות השם המסחרי של החיסון הוא "Br לבריאות, il למדינת ישראל, life - חיים".
פלטפורמת חיסונים
החיסון מבוסס על נגיף vsv, עליו הונדס חלבון מחלבוני המעטפת של נגיף הקורונה. החיסון מבוסס על שיטה דומה לזו של החיסון נגד אבולה ארבבו.
ניסויים קליניים
בפברואר 2020 החל המכון הביולוגי בפיתוח החיסון. לשם כך הובאו על ידי משרד הביטחון, משלוחים מסין של נגיף הקורונה.
ב-21 באוקטובר 2020 אושרה תוכניתה ניסויים הקליניים לשלב I/II. ב-1 בנובמבר 2020 החל השלב הראשון בניסויים בבני אדם, כאשר חוסן הנסיין הראשון בחיסון הישראלי.
ב-30 בנובמבר הופיע מנהל המכון הביולוגי שמואל שפירא בפני הכנסת והתלונן על המשוכות הרגולטוריות של משרד הבריאות בעוד שחיסונים אחרים כגון פייזר ומודרנה מקבלים אישורי חירום כדי להאיץ את תהליך הפיתוח. לאור זאת הוא מעריך שהחיסון יהיה מוכן רק בקיץ 2021.
ב-14 בדצמבר 2020 הכריז המכון למחקר ביולוגי, שהשלב הראשון בחיסונים עבר ללא תופעות לוואי משמעותיות ושמשרד הבריאות אישר למכון להתחיל את השלב השני עם כאלף משתתפים. האחריות לניהול הניסויים בפועל תהיה של החברה הביוטכנולוגיה ומאגרי המידע האמריקנית IQVIA, שלה שלוחה בישראל.
ב-5 בינואר 2021 חוסן במרכז רפואי ברזילי המתנדב הראשון בשלב השני.
במרץ 2021, דווח כי משתתפי הניסוי יהיו זכאים לדרכון ירוק.
ביולי 2021 חתם המכון הביולוגי על הסכם שיתוף פעולה עם חברת NRx Pharmaceuticals כדי להשלים את הניסויים הקליניים. לאור הקושי בגיוס מתנדבים לא מחוסנים בישראל, הניסויים כנראה יתבצעו באוקראינה וגיאורגיה. שר הביטחון בני גנץ הודיע שהוא מקווה שבעזרת ההסכם מדינת ישראל תוכל להגיע לעצמאות בייצור חיסונים לקורונה.
בספטמבר 2021 הסתיים השלב השני, החיסון ניתן לכ-700 מתנדבים וכמעט לא נצפו תופעות לוואי בעקבותיו. הוחלט כי הנתונים בניסוי זה יבדקו במהלך חודש אוקטובר ואם התוצאות תחשבנה משביעות רצון, ניתן יהיה להתחיל את השלב השלישי.
ב-11 בינואר 2022 הודיע NRx שקיבלה אישור ממשרד הביטחון לבחון האם החיסון יעיל כחיסון בוסטר נגד האומיקרון.
ב-31 במרץ 2022 דווח שהמשך הפיתוח יפסק.
בשלהי שנת 2022, אמר מנהל המכון הביולוגי, ד"ר שמואל יצחקי, בראיון להסכת MOD.CAST של משרד הביטחון כי הפרויקט לפיתוח חיסון ישראלי לקורונה "לא צלח" והוסיף כי החיסון "לא התבסס על טכנולוגיית mRNA, אלא על דגם מדעי אחר שקידמה חברת מרק. מרק זנחה את הדגם המדעי שלה בשלב מוקדם למדי, חודשים בודדים אחרי פרוץ המגפה, הצטרפה ל"ג'ונסון אנד ג'ונסון" וביטלה את תוכניתה לפיתוח חיסון עצמאי.
במרץ 2023 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על מיזם הפיתוח וקבע "הפרויקט נכשל. המכון הביולוגי הציג מצג שווא של התקדמות ועלויות, כאשר המציאות הייתה שונה לחלוטין. גם אם ניתן לקבל זאת בתקופה הראשונית של מצב החירום, אסור להסכים להתנהלות שאינה עולה בקנה אחד עם כללי מינהל תקין בתקופה לאחר מכן."
מחשבות ספרות והדרכה
מחשבות ספרות והדרכה בע"מ, המוכרת בשם המקוצר מחשבות, היא חברה פרטית העוסקת בהוצאה לאור והדרכה בתחום המשפט בישראל. החברה נמצאת בבעלותה של חברת "קו מנחה" שנשלטת על ידי קבוצת יפעת. החברה פונה לשלושה קהלים עיקריים: סטודנטים, מתמחים המתכוננים לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין ועורכי דין.
לחברה הזיכיון הבלעדי של חברת ההדרכה המשפטית הגדולה בעולם, קבוצת bar bri, ללימודים לקבלת רישיון אמריקאי לעריכת דין. החברה עוסקת גם בהשמה של משפטנים, ומפעילה פורטל "דרושים".
"מחשבות" הוקמה בשנת 1987 על ידי מנשה כהן ורון דלומי, שני סטודנטים למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שפיתחו טכניקה לסיכום החומר המשפטי בצורה מקוצרת, באופן שהסיכום המקוצר יכלול את כל ההלכות והכללים המשפטיים בצורה ברורה ופשוטה. הם הוציאו את הסיכומים בצורה של חוברות לסטודנטים באמצעות חנות הספרים "דיונון", וזכו להצלחה. בהמשך הוציאו ספרי הכנה לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, ובשלב מאוחר יותר גם ספרות לעורכי דין ושופטים. באמצע שנות ה-90 התחילו התחילו לערוך קורסי הכנה לבחינות ההסמכה.
Future Now Tour
Future Now Tour הוא סיבוב הופעות משותף של הזמרים האמריקאים דמי לובאטו וניק ג'ונאס. זהו סיבוב ההופעות השישי של לובאטו, במסגרתו היא מקדמת את אלבומה החמישי "Confident", וסיבוב ההופעות השלישי של ג'ונאס כזמר סולו, במסגרתו הוא מקדם את אלבומו השלישי "Last Year Was Complicated". סיבוב ההופעות החל ב-29 ביוני 2016 כשהוא נודד בין ארבע מדינות, והסתיים ב-19 באוקטובר 2016. כשבוע לאחר מכן, ב-24 בספטמבר המשיכה לובאטו את סיבוב ההופעות כזמרת סולו עד להופעתה האחרונה ב-19 באוקטובר 2016.
רקע
ב-26 באוקטובר 2015 הודיעו לובאטו וג'ונאס על סיבוב הופעות משותף בתוכנית הבוקר של אלביס דוראן המשודרת ברדיו. באותו היום הם המשיכו לקדם את סיבוב ההופעות כאשר דיברו עליו בהרחבה בתוכנית הבוקר הפופולרית "בוקר טוב אמריקה" וחגגו את השקתו בהופעה במועדון אירווינג פלאזה. יתר על כן נחשפה הכרזה הרשמית של סיבוב ההופעות אשר תוארה כמחווה לסרט "משחקי הרעב", כמו גם נודע כי מכירת הכרטיסים תחל ב-7 בנובמבר 2015.
ב-22 במרץ 2016 הוכרז כי סיבוב ההופעות הוא כעת באופן רשמי חלק מסיבוב ההופעות השנתי של הונדה סיוויק לשנת 2016 המתקיים זו השנה ה-15. כתוצאה משיתוף הפעולה עם החברה, למעריצים ניתנה ההזדמנות להיכנס להגרלה ולהתמודד על אחד משלושת הפרסים שהוצעו בחסות הונדה; מכונית מסוג Honda Civic Sedan בעיצוב אישי של לובאטו, אופנוע מסוג Honda Grom בעיצוב אישי של ג'ונאס וטיסה זוגית ללוס אנג'לס הכוללת כניסה זוגית להופעה של השניים. ב-28 ביוני של אותה השנה התפרסם כי טיידל תזרים בשידור חי את התאריך בו יחל סיבוב ההופעות. יום לאחר מכן הודיעה לובאטו על צירופה של CAST Centers לסיבוב ההופעות, לא רק על מנת לקדם את השיח על בריאות הנפש והחלמה מבעיות נפשיות, כי אם גם לבטל את הסטיגמה בכל הקשור לבקשת עזרה ובכך לעודד מעריצים לעשות כן.
ב-29 ביוני 2016 נפתח סיבוב ההופעות שכלל 42 הופעות והכיל לג אחד בצפון אמריקה כשהוא נודד בין ארצות הברית וקנדה בלבד, והוא הסתיים לבסוף ב-19 באוקטובר 2017. מייק פוזנר היה מופע החימום למעט ההופעות באטלנטה, סאנרייז, אורלנדו, סן חוזה, פורטלנד וסיאטל, אז הופיעו הראפר Rich Homie Quan, מיגוס והדיג'יים Marshmello ו-DJ JayR. הזמר קורד אוברסטריט הופיע אף הוא בחלק מההופעות כמופע פותח. ב-25 באפריל 2016 הודיעו לובאטו וג'ונאס בצעד חריג על ביטול שתי הופעות בערים שארלוט וראלי בצפון קרוליינה כצעד מחאתי נגד חוק ה-HB2 שנחקק במדינה ומונע זכויות מסוימות מהקהילה הגאה. בהמשך בוטלה גם ההופעה בווירג'יניה ביץ' עקב התנגשות בלוחות הזמנים. ב-24 בספטמבר, כשבוע לאחר סיום סיבוב ההופעות המשותף, לובאטו המשיכה להופיע בלעדי ג'ונאס כאשר היא מופיעה בעיקר בפסטיבלים. הופעתה האחרונה התקיימה בדובאי ב-3 בפברואר 2017.
הופעות חימום
הופעות החימום בצפון אמריקה כללו באופן רשמי את מייק פוזנר. הזמר קורד אוברסטריט הופיע בתאריכים נבחרים בארצות הברית, כמו גם הראפרים מיגוס ו-Rich Homie Quan והתקליטנים Marshmello ו-DJ JayR אשר פתחו כל אחד הופעה אחת בלבד בארצות הברית. בשאר העולם הופיעו אמנים מקומיים.
דוד פרנקל (פרופסור)
דוד אריה פרנקל (נולד ב-2 בפברואר 1940) הוא פרופסור אמריטוס למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ראש תחום המשפט, פרופסור למשפטים ב לשעבר, ופרופסור אורח בקינגס קולג' לונדון. נוסף לכך, הוא מוזיקאי, סופר, משורר וצייר. יקיר באר שבע (2004).
ביוגרפיה
פרנקל נולד וגדל בתל אביב, למד ב אותה סיים בשנת 1957 (מחזור מה). בד בבד עם לימודיו במחלקות הגבוהות של הגימנסיה, למד משנת 1954 עד 1957 באקדמיה למוזיקה בתל אביב, כשכלי הנגינה שלו היו פסנתר וצ'לו. בין מוריו היו המלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ, המוזיקולוגים פרופ' הרצל שמואלי ופרופ' אסתר גרזון-קיוי, כשמורתו לצ'לו הייתה הצ'לנית תלמה ילין. עקב גילו הצעיר החל את לימודיו ב מיד לאחר סיום הגימנסיה ועם סיומם בתואר מוסמך למשפטים החל את שירותו בצה"ל.
את שירותו הצבאי, שירות החובה והמילואים, עשה במסגרת הפרקליטות הצבאית, בתפקידי ייעוץ וחקיקה ושיפוט.
משנת 1963 הוא חבר בלשכת עורכי הדין ומשנת 1975 הוא דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
יועץ משפטי
במקביל לעבודתיו האקדמיות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שימש סגן היועץ המשפטי של משרד החינוך והתרבות (1974–1976), היועץ המשפטי של משרד הבריאות (1976–1981) והיועץ המשפטי של עיריית באר שבע (1989–1997).
חיים אישיים
פרנקל נשוי לנעמי בתו של פרופ' עלי דייויס (מנהל בית החולים הדסה) ולהם נולדו חמישה ילדים, אסתר-ריקה מוזיקאית, השופט צבי פרנקל, דב פרנקל מנהל מחלקת הפיקוח הכללי בבאר שבע, דבורה, ורעיה בוגרת משפטים ופסיכולוגיה. הוא תושב באר שבע משנת 1983.
מחקר
שטחי המחקר של פרנקל עוסקים במשפט הרפואי והאתיקה במקצועות הרפואיים, בריאות הציבור, המשפט והמינהל הציבורי, דיני עסקים ואתיקה עסקית ופילוסופיה של המשפט, בדיני העבודה ויחסי העבודה, דיני התאגידים.
נושא הדוקטורט של פרנקל הוא האספקטים המשפטיים השתלות איברים. אחד המחקרים פורצי הדרך בנושא, במישור הבינלאומי.
אוניברסיטת בקינגהאם
אוניברסיטת בקינגהאם (באנגלית: University of Buckingham (UB)) היא אוניברסיטה פרטית ללא מטרות רווח בבקינגהאם, בקינגהאמשייר, אנגליה והוותיקה ביותר מבין שש האוניברסיטאות הפרטיות במדינה. האוניברסיטה נוסדה בתור המכללה האוניברסיטאית בבקינגהאם (University College at Buckingham (UCB)) ב-1973, והתחילה לקבל סטודנטים ב-1976. היא קיבלה אמנה מלכותית המעניקה לה מעמד של אוניברסיטה ב-1983 ובכך הפכה לאוניברסיטה הפרטית הראשונה שמוקמת בבריטניה מאז 1919. פקולטות האוניברסיטת מציעות תארי "בוגר אוניברסיטה", "מוסמך אוניברסיטה" ודוקטורט.
פעילות האוניברסיטה ממומנת כולה על ידי שכר הלימוד של הסטודנטים או על ידי תרומות והיא אינה מקבלת מימון ישיר מהמדינה. יש לאוניברסיטה מעמד רשמי כמוסד צדקה ללא מטרות רווח המוקדש למטרות המחקר והחינוך.
נכון ל-2021, באוניברסיטה לומדים 3,430 סטודנטים.
האוניברסיטה הייתה קשורה קשר הדוק למרגרט תאצ'ר, שכשרת החינוך פיקחה על הקמת המכללה האוניברסיטאית ב-1973, וכראש הממשלה הייתה גורם מרכזי בהפיכתה לאוניברסיטה ב-1983. כאשר פרשה תאצ'ר מהפוליטיקה ב-1992, מונתה לנשיאת האוניברסיטה השנייה, משרה בה החזיקה עד 1998.
מאז 2004, סטודנטים באוניברסיטה זכאים להלוואות מ הממשלתית, מה שהוביל לעלייה במספר הסטודנטים הבריטיים באוניברסיטה.
נשיאי האוניברסיטה
ב-24 בפברואר 2020, מונתה לתפקיד נשיאת האוניברסיטה.
נשיאי האוניברסיטה הקודמים היו לורד היילסאם מסנט מרילבון (מ-1973 עד 1993), הברונית מרגרט תאצ'ר (מ-1993 עד 1998), מרטין ג'קומב (מ-1999 עד 2010), לורד טנלאו (מ-2010 עד 2013), ליידי קסוויק (מ-2014 עד 2020).
שנבדלו מכל מרחק
שנבדלו מכל מרחק הוא כותר ספר אוסף שיריה השישי של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשמ"ד 1984 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, סמוך למועד פטירתה. כותר הספר, שיריו וביטויים שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בחברה הישראלית.
אוניברסיטת בקינגהאם
סגני הנשיא
מאז אוקטובר 2020, סגן הנשיא הוא פרופסור ג'יימס טולי.