cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן קרדין
הסנאט
קרדין חבר בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות (תת הוועדה למימון על לפסולת סביבתית ובריאות הסביבה, תת-הוועדה לבטיחות תחבורה, וביטחון תשתיות, ותת הוועדה לתחבורה ותשתיות), בוועדת החוץ (תת הוועדה לענייני אפריקה, תת-הוועדה לענייני אירופה, תת-הוועדה לענייני המזרח הקרוב ודרום ומרכז אסיה), בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת המשפט (תת הוועדה לאי אמון במונופולי שוק, מדיניות תחרותית וזכויות הצרכן, תת-הוועדה לזכויות אדם והחוק, תת-הוועדה לטרור, טכנולוגיה וביטחון פנים, ותת הוועדה לחוקה), ובוועדת התקציב וכן מכהן כיו"ר משותף של משלחת הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) ("ועדת הלסינקי"), בה הוא חבר מאז 1993 (חבר בכיר משנת 2003 ועד 2006). כיום הוא מכהן כסגן נשיא האספה הפרלמנטרית של משלחת הארגון.
עמדותיו
קרדין היה מעורב בנושאים פיסקליים, רפורמת הפנסיות וביטוח בריאות, כמעט תמיד מהכיוון השמאלי ביותר של המפה הפוליטית האמריקאית. בין השאר הוא הצליח להעביר למשל חוקים שונים להרחבת הביטוח הרפואי, חוק למימון לימודים לבוגרי רפואה, חוק להגדלת ההשקעות בחינוך, חוק להרחבת תשלומי מזונות, חוק לשיפור תוכנית ויסקונסין, חוק להגדלת הזיכוי ממס בגין הוצאות טיפול בילדים, ועוד.
בתחום החוץ תמך בשיתוף פעולה בנושאים גרעיניים אזרחיים עם הודו. כמו כן, באוקטובר 2002 היה קרדין בין חברי המיעוט בקונגרס האמריקאי, שהצביעו נגד הסמכת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להשתמש בכוח כנגד עיראק.
יחסו לישראל
באוגוסט 2009 היה קרדין אחד משלושה סנאטורים שקראו לנשיא ברק אובמה, שלא להסתפק בהחלטה נוספת של מועצת הביטחון נגד איראן, אלא ליישם ביתר שאת את ההחלטות הקודמות, בנוסף לקבלת ההחלטה החדשה. השלושה דרשו שמועצת הביטחון תמנה ועדה עצמאית מקצועית, שתפקח על יישום הסנקציות, כמו אלה שמונו ופעלו כדי לוודא את יישום החלטות מועצת הביטחון נגד עיראק בעת שלטונו של סדאם חוסיין. שני הסנאטורים האחרים שהצטרפו לקרדין בקריאה זו היו ג'ו ליברמן עצמאי ודמוקרט לשעבר, יהודי אף הוא, וג'ון קאיל הרפובליקני.
בדצמבר 2012 השתתף עם חברי סנאט וקונגרס יהודים אמריקאים נוספים בטקס מיוחד של הדלקת נרות חנוכה וכתיבת אותיות בספר התורה של אל על לאחדות ישראל, בבניין הסנאט בגבעת הקפיטול בוושינגטון. בינואר 2013 היה בין הסנאטורים הדמוקרטים הבודדים שהתלבטו אם לתמוך במינויו של צ'אק הייגל למזכיר ההגנה, עקב התבטאיותיו בעבר שנתפסו כאנטי ישראליות, אך לבסוף תמך במינוי. בפברואר 2013 הוא עמד בראש משלחת משותפת של חברי הסנאט האמריקאי מטעם שתי המפלגות, בביקור בישראל.
ב-23 בנובמבר 2012 פנה קרדין, יחד עם הסנאטורית הרפובליקנית סוזן קולינס, ליו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן, ודחק בו לא להמשיך במאמציו לקבלת הכרה חד צדדית במדינה פלסטינית. ביוני 2014, יזם יחד עם קולינס מכתב לנשיא ברק אובמה, עליו חתמו בסופו של דבר 88 מתוך 100 הסנאטורים משתי המפלגות האמריקאיות, בו קראו לו להימנע מסיוע לממשלת האחדות הפלסטינית, הנתמכת בין השאר על ידי החמאס.
בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
חייו האישיים
ב-24 בנובמבר 1964, נישא קרדין למירנה (לבית אדלמן), מורה, אותה הכיר עוד כשלמדו ביחד בבית הספר היסודי. הם החלו "לצאת" בהיותם בני 15 ומאז לא נפרדו. יש להם כיום בת אחת, דברה, המשמשת כמנהלת החינוך במוזיאון היהודי של מרילנד. בנם מייקל התאבד ב-1998 בהיותו בן 30. מירנה קרדין מכהנת כיום (2013) בהנהלת בית החולים "סיני" של בולטימור ובהנהלת הפדרציה הקהילתית היהודית של בולטימור. הוא מחזיק בתוארי כבוד אחדים מכמה מוסדות, בהם בית הספר למשפטים של אוניברסיטת בולטימור (1990), אוניברסיטת מרילנד בבולטימור (1993), האוניברסיטה העברית בבולטימור (1994), וגאוצ'ר קולג' לאומנות (1996).
משפחתו הייתה קשורה לקהילה האורתודוקסית המודרנית במשך שלושה דורות, וקרדין הצעיר ומשפחתו נהגו, וקרדין עצמו נוהג עד היום, להתפלל בבית הכנסת "קהילת בית תפילות", בית הכנסת האורתודוקסי הגדול ביותר בצפון אמריקה, ליד ביתם. הוא תומך נלהב בציונות ובמדינת ישראל.
לאה שקלאר
לאה שקלאר (נולדה ב-1957) היא אשת חינוך, וממקימי המנהל לחינוך ערכי (1997) שהוקם על ידי שר החינוך זבולון המר לאחר רצח יצחק רבין כדי ליישם את דו"ח ועדת שנהר ודו"ח קרמניצר להעמקת החינוך היהודי והדמוקרטי ולדו קיום. עורכת ומגישה ברדיו ירושלים תוכנית שבועית על יהדות, תרבות ואמנות.
קורות חייה
לאה שקלאר נולדה בשנת 1957 במשפחה דתית וגדלה בירושלים בשכונת בית הכרם. אביה יליד טורינו שבאיטליה ואמה ילידת דבלין שבאירלנד. מגיל שנתיים ועד גיל שלוש עשרה התגוררה באוסטרליה ובדרום אפריקה במסגרת שליחות הוריה מטעם המחלקה לתרבות תורנית בגולה. התחנכה במוסדות החינוך הממלכתי-דתי והייתה חברה ומדריכה בתנועת בני עקיבא. התגייסה לצה"ל במסגרת "גשר", עמותה העוסקת בקידום ההבנה בחלקי החברה השונים, ושירתה כמורה חיילת.
שקלאר היא אשת חינוך, הכשירה מורים במכללת אפרתה וממקימי המנהל לחינוך ערכי (1997) שהוקם על ידי שר החינוך זבולון המר לאחר רצח יצחק רבין כדי ליישם את דו"ח ועדת שנהר ודו"ח קרמניצר להעמקת החינוך היהודי והדמוקרטי ולדו קיום. כמו כן ארגנה כנסים, ימי עיון והשתלמויות לסגל הוראה בכיר בתחומי היהדות, הדמוקרטיה ושוויון בין המינים (1996–2012).
בשנת 2009 ייסדה את "בגד-נפש", מפעל יחיד שהקימה כדי לתת מענה לחקר הלבוש כנקודת מפגש בין ביטוי אישי למסורת והשתייכות.
משנת 2009 עורכת ומגישה ברדיו ירושלים תוכנית שבועית, "שניים יחדיו – לאה שקלאר ואורחים מדברים על יהדות, תרבות, אמנות ואופנה אחרת". עד כה התארחו בתוכנית כ-500 איש, בהם אמנים, סופרים, משוררים, אנשי קולנוע ואנשי אקדמיה, חברי כנסת ושרים וכן אנשי דת מכל הדתות והמגזרים.
נשואה למוטי שקלאר, איש תקשורת, לשעבר מנכ"ל הרשות השנייה, רשות השידור וערוץ 20. אם לחמישה ילדים וסבתא לנכדים.
חוקת איראן
חוקת הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: قانون اساسی جمهوری اسلامی ایران) היא חוקה שהתקבלה באיראן לאחר משאל עם ב-24 באוקטובר 1979 וקיבלה תוקף ב-3 בדצמבר של אותה שנה. החוקה החליפה את החוקה האיראנית מ-1906 ותוקנה ב-28 ביולי 1989. בעקבות הסעיפים שהתקבלו ללא משאל עם, והיכולת של סעיפים אלו לשלוט בכל הגופים הנבחרים במדינה, החוקה אינה מאפשרת כל תהליך דמוקרטי מעבר לאחד אשר מאושר על ידי הגופים שאינם נבחרים במדינה. מ-2008 ישנה תנועה במדינה לערוך משאל עם כדי לשנות את החוקה.
היסטוריה
חוקת הטיוטה שפורסמה על ידי הממשלה הזמנית של מהדי באזרגאן ביוני 1979 נכתבה על פי החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית. על אף שהטיוטה שונתה לאחר מעשה על ידי מועצת המומחים האיראנית הראשונה, משרדי ראש ממשלת איראן והנשיא נשמרו עבור הרשות המבצעת שנמצאת במודל הצרפתי.
הקדמה
החוקה האיראנית פותחת בהצהרה כי "התנועות האנטי-רודניות לממשל חוקתי, ואנטי-קולוניאליסטיות להלאמת הנפט" של שנות ה-50 כשלו מפאת מחסור בליווי דתי. יתרה מכך "הציר המרכזי" של התאוקרטיה יהיו הקוראן והחדית'. ההקדמה טוענת גם שהחוקה נוצרה על ידי מועצת המומחים בתקווה מלאה כי בקרוב תוקם ממשלה אוניברסלית קדושה ושאר ממשלות העולם ייפלו.
סעיף 1 (מבנה הממשלה)
הסעיף הראשון קובע, כי שיטת הממשל באיראן היא רפובליקה אסלאמית. שיטת ממשל זו נקבעה בעקבות משאל עם בו הצביעו 98% מבעלי זכות הבחירה באיראן בעד השיטה. הצלחה זו מיוחסת לאימאם ח'ומייני.
סעיף 2 (עקרונות בסיס)
הסעיף השני מבסס את רעיון הרפובליקה האיסלאמית כשיטת ממשל המבוססת על האמונה כי:
סעיף זה מוסיף לומר כי לבני האדם יש כבוד, ערכיות וחופש יחד עם אחריות כלפי אלוהים. עיקרון זה מוביל לכך שמספר רעיונות שלטוניים נוספים מיושמים בכך ש:
סעיף 3 (מטרות המדינה)
הסעיף השלישי בחוקה מדבר על כל שעל איראן להשקיע את כל משאביה למספר מטרות. מטרות אלה ממוקמות במספר רב של נושאים שלטוניים. דוגמאות לכך הן:
ויליאם קריסטול
ויליאם "ביל" קריסטול (באנגלית: William "Bill" Kristol, נולד ב-23 בדצמבר 1952 בניו יורק, ארצות הברית) הוא עיתונאי, פובליציסט, עורך עיתונות ופרשן פוליטי יהודי-אמריקאי. חבר מערכת בפוקס ניוז, וידוע בהשקפותיו כנאו-קונסרבטיבי ופרו-ישראלי.
חוקת איראן
סעיף 3 (מטרות המדינה)
מטרות אלה באו להדגיש את החירות החיובית.
ויליאם קריסטול
קורות חיים
קריסטול נולד בניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית. אביו נחשב לאבי התנועה הנאו-קונסרבטיבית, אירווינג קריסטול. אימו, גרטרוד הימלפרב, היא חוקרת ספרות ויקטוריאנית ודמות נאו-קונסרבטיבית חשובה בזכות עצמה. ב-1973 סיים בהצטיינות קריסטול תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. ב-1976 עבד כסגן מנהל קמפיין הפריימריז הדמוקרטים של דניאל פטריק מויניהאן. במרוץ זה, הצליח מויניהאן להיבחר למושב בסנאט מטעם מדינת ניו יורק. קריסטול המשיך בלימודיו וקיבל דוקטורט בממשל, גם זאת מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1979. בשנה הראשונה ללימודיו לתואר שני הוא היה שותף לחדר, במעונות הסטודנטים, עם השמרן האפרו אמריקני אלן קיז. עשר שנים מאוחר יותר, ב-1988 הוא ניהל את הקמפיין הכושל של קיז למושב בסנאט מטעם מדינת מרילנד, כנגד פול סארביינז.
חוקת איראן
סעיף 3 (מטרות המדינה)
חלק מהמטרות באות בד בבד עם עקרונות יסוד של האסלאם:
ויליאם קריסטול
קורות חיים
קריסטול נשוי לסוזן שיינברג ואב לשלושה ילדים.
חוקת איראן
סעיף 4 (עקרון איסלאמי)
הסעיף הרביעי אינו ניתן לשינוי והוא קובע כי מועצת שומרי החוקה תבטיח כי כלל הסעיפים של החוקה עומדים ברוח האסלאם.
ויליאם קריסטול
קריירה אקדמאית ופוליטית
עם סיום לימודיו החל קריסטול ללמד פילוסופיה פוליטית ופוליטיקה אמריקאית באוניברסיטת פנסילבניה ובבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי, באוניברסיטת הרווארד. ב-1985 מונה לראש המטה של שר החינוך ויליאם בנט בממשלו של הנשיא רונלד רייגן, ולאחר מכן, בשנים 1989–1993 היה ראש המטה של סגן הנשיא דן קווייל, תחת ממשלו של הנשיא ג'ורג' בוש (האב). העיתון "ניו ריפבליק" תיאר את קריסטול בתפקידו כראש המטה של סגן הנשיא, כ"מוח של דן קווייל".
חוקת איראן
סעיף 5 (משרד המנהיג הדתי)
הסעיף החמישי מסביר כי על מנהיגי האומה האיסלאמית לבחור מנהיג עבור תפקיד זה. עיקרון זה בא בעקבות היעלמותו של האימאם הנעלם.
ויליאם קריסטול
כתיבתו
תשומת הלב הראשונית שקריסטול קיבל, כמנהיג שמרני, הייתה כשכיהן כיושב ראש "הפרויקט לעתיד רפובליקני", והתפרסם כמעצב דעת קהל שמרני. במהלך המאבק על תוכנית ביטוח הבריאות של קלינטון, במזכר שלאחר מכן הפך כמעט לאגדה בקרב אנשי המפלגה הרפובליקנית, כתב קריסטול כי על המפלגה הרפובליקנית "להרוג", לא לתקן או להתפשר, על תוכנית ביטוח הבריאות של הנשיא. אם תצליח הצעת קלינטון, הוא הזהיר, היא תעשה "רה-לגיטימציה של התלות של מעמד הביניים תחת 'הביטחון' של בזבוז ממשלתי", דהיינו, תלות בתוכניות בחסות הממשל, ספינת הדגל של המפלגה הדמוקרטית, ודבר זה "יפיח מחדש... את הדמוקרטים, כמגן רחב הלב של האינטרסים של מעמד הביניים", מעמד הנחשב כזה שמכריע כל מערכת בחירות באמריקה. המזכר של קריסטול הפך באופן מידי לאלמנט מרכזי באיחוד של הרפובליקנים מאחורי ההתנגדות לרפורמת מערכת הבריאות של קלינטון. במזכר נוסף, זמן מה לאחר זה הראשון, הוא קידם את הסיסמה, "אין שום משבר בריאותי", סיסמה אשר מנהיג המיעוט בסנאט, ויותר מאוחר, המתחרה של קלינטון במרוץ לבחירה מחדש, השתמש כתגובה לנאום מצב האומה של הנשיא קלינטון ב-1994.
חוקת איראן
נושא השפה הרשמית
סעיף 15 מכריז כי "השפה הרשמית (של איראן)... היא פרסית... (ובנוסף)... השימוש בשפות שבטיות בתקשורת כמו גם בהוראת התרבות המקומית, מותרת בנוסף לפרסית". בסעיף 16 נאמר "כיוון ששפת הקוראן ושל טקסטים איסלאמיים נוספים... היא ערבית, ועל חייבים ללמד אותה... החל מבית הספר היסודי ועד לסוף התיכון".
ויליאם קריסטול
כתיבתו
בשנת 1994, לאחר שהרפובליקנים זכו מחדש ברוב בבית הנבחרים, תחת הנשיאות של ביל קלינטון, והחלו לבסס את התוכנית שלהם - "החוזה עם אמריקה" (תוכנית רפובליקנית בבחירות לבית הנבחרים, המפרטת את הבטחותיהם לבוחר, לו יתנו בהם אמון כרוב בבית הנבחרים), קריסטול אמר כי "העובדה כי הממשלה לא תהיה יותר כה נדיבה עם כספי משלם המיסים, [כלומר, פחות תבזבז כסף זה] היא משהו מרושע, אך זה גורם לי לחשוב על זה יותר כהתנהגות אחראית. במשך שנים רבות מדי, כמה ליברלים חשו כי הם עושים טוב בזה שהם מבזבזים את כספי משלם המיסים. כעת האמריקנים רוצים לתת מבט מעמיק יותר כלפי מה באמת עושה טוב ומה עושה נזק".
חוקת איראן
פרק 3 (סעיפים 19 עד 42): זכויות האזרח
סעיף 23 מעגן את הזכות האזרחית לכך ש"החקירה של אמונת הפרט אסורה, אסורה גם כן ההטפלות רק כיוון שהוא מחזיק באמונה מסוימת".
ויליאם קריסטול
כתיבתו
ב-1995 ייסד קריסטול את השבועון הפוליטי השמרני הויקלי סטנדרד ומשמש עד היום כעורך וכמוציא לאור של השבועון (במימון המיליארדר התקשורתי רופרט מרדוק). מי שסייע לו בייסודו של העיתון ושימש כסגנו עד 1997 היה ג'ון פודהורץ, בנו של נורמן פודהורץ, מראשי הנאו-קונסרבטיבים לצדו של אירווינג קריסטול (אביו של ויליאם קריסטול). נורמן פודהורץ היה העורך של ה"קומנטרי" במשך 35 שנים. כיום ומאז 2009 ג'ון פודהורץ הוא העורך של אותו עיתון.
חוקת איראן
פרק 3 (סעיפים 19 עד 42): זכויות האזרח
סעיף 24 מגן על זכויות התקשורת.
ויליאם קריסטול
כתיבתו
נוטים לייחס חשיבות מרובה ל"פרויקט למען המאה האמריקנית החדשה" (PNAC) שקריסטול ייסד ב-1997, יחד עם רוברט קגן. רבים טוענים שמכתב גלוי שנשלח מפרויקט זה ב-26 בינואר 1998 לנשיא קלינטון, בחתימת רבים מראשי הנאו-קונסרבטיבים וקרא לנשיא להפיל את סדאם חוסיין מהשלטון בעיראק, השפיע על הנשיא שלאחריו ג'ורג' בוש (הבן) לעשות בדיוק את הפעולה הזו, כאשר באותה עת רבים מהחתומים על המכתב כבר כיהנו במשרות שונות בממשלו. בנוסף לקריסטול עצמו ולקגן, חתומים על המכתב ריצ'רד פרל, עוזר שר ההגנה בממשל הנשיא רונלד רייגן ולימים יו"ר המועצה למדיניות ההגנה אצל הנשיא בוש (הבן), ריצ'רד ארמיטאג', לימים סגן שר החוץ אצל בוש (הבן), דונלד ראמספלד שר ההגנה שלו, פול וולפוביץ סגן שר ההגנה, רוברט זליק נציג הסחר האמריקאי בממשל בוש הבן ואחר כך סגן שר החוץ, ג'והן בולטון שהפך אמנם רק שנתיים אחרי הפלישה לעיראק לשגריר באו"ם, פאולה דובריאנסקי סגנית שר החוץ, אליוט אברמס ועוד רבים מהנאו-קונסרבטיבים ששימשו לאחר מכן כאמור בתפקידים מגוונים בממשל בוש (הבן) וגם אחרים כמובן - פרנסיס פוקויאמה, ג'יימס וולסי, ויליאם בנט ועוד.
חוקת איראן
פרק 3 (סעיפים 19 עד 42): זכויות האזרח
סעיף 25 מספק את חופש ההתאספות "כל עוד לא נישא נשק" וכן שהאסיפות "אינן מתנגדות לעקרונות הבסיסיים של האסלאם".
ויליאם קריסטול
כתיבתו
ב-2005, קריסטול הופיע בסרט הדוקומנטרי של יוג'ין ג'רקי, "מדוע אנחנו נלחמים?", הבוחן את יחסי המלחמה של ארצות הברית עם הכלכלה והעסקים, הסבך של תעשיית הצבא בארצות הברית המודרנית.
חוקת איראן
פרק 3 (סעיפים 19 עד 42): זכויות האזרח
סעיף 29 מאגד בתוכו את זכויות הרווחה של האזרח. החל בביטוח פנסיה, אבטלה, זקנה, נכות, תאונות וכן הצורך בשירותי בריאות. הממשלה, על פי החוק, מחויבת לספק שירותים מסוג אלה וביטחון כלכלי לכל אזרחי המדינה.
ויליאם קריסטול
כתיבתו
ב-29 בדצמבר 2007, הניו יורק טיימס הכריז כי קריסטול יכתוב עבורם טור שבועי בעמוד מאמר המערכת של העיתון, החל מינואר 2008. במהלך 2007, הוא כתב טור עבור המגזין 'טיים'.
חוקת איראן
פרק 4 (סעיפים 43 עד 55): כלכלה ועיניים כספיים
הרפובליקה האיסלאמית אינה מדינה קומוניסטית כיוון שהמלומדים המוסלמים מתנגדים לכך בתוקף. אף על פי כך, סעיף 44 מציג מציאות שבה: "כלל תעשיות האם וכן כל התעשיות הגדולות, מסחר חוץ, משאבי טבע עיקריים, בנקים, ביטוח, חשמל, סכרים, חקלאות רבת היקף, רשתות רדיו וטלוויזיה, דואר, טלפוניה, תעופה, תובלה, כבישים, פסי ורכבת ודומים אליהם" יהיו לחלוטין בבעלות ממשלתית. סעיף 44 מחלק את הכלכלה האיראנית לשלושה חלקים: ציבורי, שיתופי ופרטי. הכלכלה צריכה להיות מתוכננת וממודלת. סעיף זה עבר שינוי ב-2004 כדי לאפשר הפרטה בכלכלה האיראנית.
פרק 5 (סעיפים 56 עד 61): הזכות לריבונות
על פי סעיף 60 הנשיא ממלא תפקידים "ניהוליים" מלבד "עניינים אשר נמצאים בצורה ישירה מתחת למנהיג" אשר מפורטים בסעיף 110. סעיף 68 מאפשר דחיית בחירות בזמן מלחמה. סעיף 58 מפרט את עקרון הפרדת הרשויות.
סעיף 81 (עסקים זרים)
סעיף זה מונע מתאגיד רב-לאומי להשתלט על תחום עסקי מסוים באיראן בתואנה "ויתורים לזרים או יצירת חברות באיראן" הם פעולות בלתי חוקיות.
פרק 7 (סעיפים 100 עד 106): ועדות
סעיפים אלה מדברים על שיטת הממשל האזוריות באיראן. הסעיפים אינם מפרטים בדיוק איזה גופים צריכים לקום אם כי נותנים שלד כללי והנחיות לחוקים שיחוקקו. שני העקרונות העיקריים שמובילים את הסעיפים הללו הן ההיצמדות לרוח האסלאם ושמירה על האופי הדמוקרטי. למשל סעיף 100 מפרט את הצורך בוועדה עבור כל אזור באיראן, את הוועדה יבחר העם, אך התהליך יעשה תוך כדי שימור הלאומיות האיראנית.
ויליאם קריסטול
השפעתו כיום
קריסטול משמש כיום ומופיע באופן קבוע, כפרשן פוליטי ברשת פוקס ניוז, בעיקר בפאנל של התוכנית "דו"ח מיוחד". כמו כן הוא בעל טור קבוע בניו יורק טיימס.
חוקת איראן
פרק 8 (סעיפים 107 עד 112): המנהיג
החוקה מקנה כוח רב ללמנהיג העליון.
ויליאם קריסטול
השפעתו כיום
כפעיל ניאו קונסרבטיבי, קריסטול גם מעורב כיום בכמה צוותי חשיבה שמרניים, בנוסף ל"פרויקט למען המאה האמריקנית החדשה" (PNAC) - הוא שימש בעבר כיושב ראש "פרויקט האזרחות החדש" (New Citizenship Project) הניאו קונסרבטיבי, והיה חבר בחבר הנאמנים של מוסד מנהטן למדיניות מחקר השמרני. כיום הוא משתתף קבוע במפגש השנתי של ועידות קבוצת בילדרברג. ביולי 2010 היה בין מייסדי "ועדת החירום למען ישראל" (ECI), שמטרתה לקדם אג'נדה ביטחונית אמריקאית פרו ישראלית וכיום הוא אחד מחברי הנהלתה. בבחירות 2010 נקטה ועדה זו דעה מפורשת ובוטה כנגד כל פוליטיקאי שנחשב בעיניה "רך" מדי במאבק בטרור, או כמבקר של המדיניות האמריקאית הפרו ישראלית.
חוקת איראן
פרק 8 (סעיפים 107 עד 112): המנהיג
יש הטוענים כי למנהיג כוח רב יותר מאשר החוקה מקנה לו כיוון שהוא יכול "להשתמש בצידוק האסלאם למטרותיו".
ויליאם קריסטול
השפעתו כיום
במקביל, קריסטול הוא מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, שם הוא מעביר קורס במחלקה לממשל, בשם "המראה של הנסיכים", בנושא קסנופון, פילוסוף וחייל יווני שכתב היסטוריה לאותה עת, על הפילוסופיה של סוקרטס, והחיים ביוון. קריסטול גם לימד קורס בשם, "האם ניתן למשול באמריקה?", בבית ספר לממשל על שם ג'ון קנדי. בנוסף לעבודתו כפרשן פוליטי ברשת פוקס ניוז, קריסטול היה גם פרשן המתארח על בסיס כמעט קבוע, בתוכנית של רשת סקיי ניוז, "חדשות העולם הערב" וכן אחד הפטרונים של מכון לחשיבה מדינית, "ג'קסון סוסייטי" היושב באוניברסיטת קיימברידג'.
חוקת איראן
פרק 8 (סעיפים 107 עד 112): המנהיג
סעיף 112 מודיע בצורה ישירה כי במקרה וחוק שהמג'לס חוקקו "בא בהתנגשות עם השריעה או החוקה" אזי מועצת שומרי החוקה צריכה להיפגש עם המועצה לאבטחת אינטרס המשטר כדי לפתור את המבוי הסתום הזה.
ויליאם קריסטול
עמדות פוליטיות ומדיניות
קריסטול היה אחד מהתומכים הקולניים ביותר של מלחמת עיראק. ב-18 בספטמבר 2002, הוא הצהיר כי המלחמה בעיראק "יכולה להוות השפעה מעולה על כל המזרח התיכון". יום לאחר מכן, הוא אמר כי סדאם חוסיין "חצה את קו הסיום" בפיתוח נשק גרעיני. ב-20 בפברואר 2003, הוא אמר על סדאם חוסיין, "יש לו נשק להשמדה המונית... הבט, אם נשחרר את העם העיראקי, יכבדו אותנו בעולם הערבי". ב-1 במרץ 2003, 18 יום לפני הפלישה לעיראק, קריסטול דחה את האפשרות של אלימות סקטוריאלית שתתרחש לאחר מכן. הוא גם אמר כי "מלחמות מעטות בהיסטוריה האמריקנית הוכנו יותר טוב או ביסודיות יתרה מאשר זו, בידי הנשיא הזה". הוא טען כי המלחמה תעלה בין 100 ל-200 מיליארד דולר, אך טעה בהערכתו, כיוון שעלות המלחמה הגיעה עד כה לכחצי טריליון דולר. ב-5 במרץ 2003, קריסטול צוטט כאומר, "יצדיקו אותנו כאשר נגלה את הנשק להשמדה המונית".
חוקת איראן
סעיף 146: האיסור על בסיסים צבאיים זרים
"... השמת בסיסים צבאיים זרים באיראן הוא אסור מהיסוד..."
ויליאם קריסטול
עמדות פוליטיות ומדיניות
ב-2003, משהחלה המלחמה בעיראק, קריסטול הופיע בתוכנית של ערוץ הרדיו הציבורי (NPR), "פרש אייר", והצהיר כי "יש איזה סוג מסוים של פופ-סוציולוגיה באמריקה... שהשיעים בעיראק רוצים רק לייסד סוג מסוים של משטר פונדמנטליסטי אסלאמי. אין כמעט ראיות לכך כלל. עיראק תמיד הייתה מאוד חילונית". קריסטול גם כתב ספר בשם "המלחמה על עיראק", ביחד עם לורנס קפלן, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה, והצהיר כי "ייתכן ועל ארצות הברית לכבוש את עיראק לזמן מה. על אף שהאו"ם, אירופה והכוחות הערבים יצטרכו, כמו באפגניסטן, לתרום כוחות, האחריות העיקרית תיפול, ללא ספק, על המדינה שתשחרר את בגדאד. על פי הערכה אחת, מלכתחילה מספר של כ-75,000 חיילים ייתכן וידרשו לעשות שיטור על המצב לאחר מכן, במחיר של 16 מיליארד דולר לשנה. כשכוחות של מדינות אחרות יגיעו, וכאשר עיראק תבנה מחדש את המערכת הכלכלית והפוליטית שלה, הכוח הזה (של מספר החיילים האמריקנים) יוכל, קרוב לוודאי, להיות מופחת לידי כמה אלפי חיילים, לאחר שנה או שנתיים". האנליזה הנ"ל לא הוכחה כעומדת במבחן המציאות. המלחמה בעיראק הוכיחה כבעלת עלות של 12 מיליארד דולר לחודש (ולא לשנה), ומצבת מספר החיילים האמריקנים עומד כעת על 150,000.
חוקת איראן
פרק 10 (סעיפים 152 עד 155): מדיניות חוץ
סעיף 152 מבסס את ההתנגדות האיראנית לכל צורות ההגמוניה, שימור העצמאות האיראנית בכל המובנים ואת קניינה על האדמה, ההגנה על מוסלמים, חוסר התיישרות לכוחות על הגמונים, ושימור על יחסי שלום עם כלל המדינות שאינן לוחמניות.
ויליאם קריסטול
עמדות פוליטיות ומדיניות
למרות זאת, קריסטול לא תמיד תמך במדיניות של ממשל בוש, ולעיתים אף יצא בביקורת כנגד הנשיא בוש על שאינו מספיק שמרן. ב-2004, הוא כתב מאמר מערכת שביקר חריפות את מזכיר ההגנה, דונלד ראמספלד על ניהול המלחמה בעיראק. הוא היה גם בין השמרנים הראשונים שיצאו בפומבי כנגד המינוי השנוי במחלוקת של הרייאט מיירס לבית המשפט העליון מטעם הנשיא בוש. על המינויי של מייארס הוא אמר, "אני מאוכזב, מדוכא ומיואש. [...] קשה מאוד להתעלם מהמסקנה כי הנשיא בוש התקפל בלחימה על הפילוסופיה החוקתית. מייארס היא, ללא ספק, היא אדם כשיר והגון. אבל הבחירה שלה תישפט, בצורה שלא ניתן להתעלם ממנה, כמשקפת שילוב של קומבינות והעדפות מצד הנשיא".
חוקת איראן
פרק 10 (סעיפים 152 עד 155): מדיניות חוץ
סעיף 153 הוא המקור לאיסור על כל סוג הסכם שמביא לשליטה חיצונית לאיראן על כל משאב טבע, נדבך בכלכלה, צבא, תרבות במדינה או כל חלק בחיים הלאומיים האיראנים.
ויליאם קריסטול
עמדות פוליטיות ומדיניות
קריסטול היה גם תומך קולני של הזכות של ישראל לתקוף בלבנון, במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006, כשהוא מצהיר כי זוהי "גם המלחמה שלנו", כשהוא מתייחס לארצות הברית. הוא ממשיך לתמוך בהמשך המלחמה בעיראק, ומעדיף הכפפת סנקציות על איראן, וביוני 2006 הוא הציע כי "ייתכן ועלינו לשקול לתת מענה לפעולה האגרסיבית האיראנית הזו עם מכה כנגד המתקנים הגרעיניים האיראניים. מדוע לחכות?".
חוקת איראן
פרק 10 (סעיפים 152 עד 155): מדיניות חוץ
סעיף 154 מחזיק את השמחה האנושית בתור האידיאל הגבוה ביותר, ומקנה חופש, עצמאות ושלטון החוק והאמת בתור זכות בסיסית של כל אדם. בקנה אחד עם הקביעות האלה הסעיף תומך במאבקם של המדוכאים במדכאים בכל רחבי הגלובוס מבלי להתערב בנעשה בתוך מדינות זרות.
סעיף 155 נותן לממשלת איראן את הזכות לתת מקלט מדיני לאלה הדורשים בכך אלא אם הם נחשבים כפוגעניים או בוגדים על ידי החוק האיראני.
חוקי האסלאם פתוות
סעיף 167 קובע כי על שופטים לעשות שימוש במקורות האיסלאמיים ובפתוות במקום שבו החוקים האיראנים לא מספקים מענה הולם.
פרק 12 (סעיף 175): רדיו וטלוויזיה
סעיף זה מגן על חופש הביטוי ופיזור הדעות ב"תחנת הרדיו והטלוויזיה של הרפובליקה האיסלאמית של איראן" כל עוד שומרים על הקריטריונים הראויים לאסלאם ולאינטרסים של המדינה. הסעיף גם קובע כי המנהיג העליון הוא מי שממנה את מנהל התחנה וכן בעל הכוח להדיח אותו. בנוסף הסעיף מורה על קיום ועדה בעלת שישה נציגים (שניים מכל ענף של הממשל) שתפקח על התחנה.
פרק 13 (סעיף 176): המועצה העליונה לביטחון לאומי
סעיף זה ממסד את המועצה העליונה לביטחון לאומי.
פרק 14 (סעיף 177): שינוי החוקה
הסעיף האחרון בחוקה מכתיב כיצד יתבצע שינוי בחוקה. עד שלא יתבצע תהליך תקין הסעיף מקפיא כל שינוי בחוקה. סעיף 177 דורש פסיקה של המנהיג העליון כדי להתחיל להזין שינויים בחוקה.
בעצמו שינוי לחוקה לאחר יצירתה, סעיף 177 דורש הקמה של "ועדה לשינוי החוקה" כדי לקיים תהליך תקין. ההרכב של הוועדה הזאת הוא לחלוטין ממשלתי, מעבר לייעוץ של שלושה פרופסורים. השינויים הסופיים עולים למשאל עם בניגוד למשאל עם שעולה בסעיף 59 שדורש אישור של המג'לס. לסיכום הסעיף קובע כי ישנם חלקים של החוקה שאינם ניתנים לשינוי כגון האופי המוסלמי של המדינה, מטרות המדינה, אופיו הדמוקרטי של הממשל, השלטון דרך משאל עם והרשמיות בדת השיעה.
טיטניק (סרט, 1997)
טיטניק (באנגלית: Titanic) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת אסונות משנת 1997. את הסרט הפיק, כתב וביים ג'יימס קמרון. הסרט מבוסס על היבטים היסטוריים ודמיוניים, ועוסק בסיפור אהבה חוצה מעמדות על רקע פרשת טביעתה של הטיטניק. בסרט כיכבו לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט, אשר הייתה מועמדת לפרס אוסקר על תפקידה.
הסרט הופק בתקציב עתק של למעלה מ-200 מיליון דולר וזכה להצלחה ביקורתית וקופתית חסרת תקדים. הכנסות הסרט מהקרנותיו בבתי הקולנוע היו מעל 1.84 מיליארד דולר (ואחרי ההקרנה מחדש בתלת מימד באפריל 2012 שגרפה 343.6 מיליון דולר, הכנסותיו עלו ל-2.18 מיליארד דולר), ובכך היה הטיטניק לסרט המכניס ביותר בכל הזמנים, תואר בו החזיק למעלה מעשור, עד שזכה בו סרט אחר של קמרון - "אווטאר". הסרט זכה בעשרות פרסים, ובהם 11 פרסי אוסקר, כולל פרס הסרט הטוב ביותר.
באפריל 2012, במלאת 100 שנים לאסון הטיטאניק, יצאה לבתי הקולנוע גרסה מחודשת של הסרט בטכנולוגיית תלת-ממד.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בתמונות הפלגת הבכורה של האוניה בשחור לבן משנת 1912. לאחר מכן הוא עובר לשנת 1996 ומתאר את החיפושים של צוות רוסי בשרידי הטיטניק אחר ענק יהלומים יקר מאוד - "לב האוקיינוס". הצוות, שבראשו עומד ברוק לובט (ביל פקסטון), מגלה בבטן האוניה כספת. הצוות מקווה למצוא בה יהלומים, אך כאשר היא נפרצת מסתבר כי ה"מטמון" היחידי שבה הוא ציור של אישה צעירה ערומה העונדת את המחרוזת. הגילוי משודר בטלוויזיה ומושך את תשומת לבה של קשישה בשם רוז קלברט (גלוריה סטיוארט) המתגוררת בארצות הברית. היא מזהה את עצמה בציור (אחרי 84 שנה), יוצרת קשר ומובאת לאוניית החוקרים בליווי נכדתה. שם מראים לה החוקרים את הציור, הנושא את התאריך 14 באפריל 1912. כמו כן מוצגים בפניה ראי וכלי איפור אשר נמצאו בחדר השינה במחלקה הראשונה, בה נמצאה הכספת. כך היא נזכרת במהלך האירועים ומתחילה לספר את עלילותיה על הטיטניק.
בשלב זה הסרט מתחיל לעסוק בשנת 1912, שבה הטיטניק עוגנת בסאות'המפטון ועומדת להפליג. על הסיפון עולות רוז הצעירה (קייט וינסלט), אמה רות' דוויט בוקייטר (פרנסיס פישר) וארוסה קאל הוקלי (בילי זיין). במקביל, אמן צעיר בשם ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) זוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר ועולה על הספינה עם חברו פבריציו דה רוסי (דני נוסי).
לכאורה נראה שרוז חיה חיי פאר מאושרים, אך למעשה היא אומללה ותקועה במערכת יחסים כפויה עם אדם שהיא לא סובלת. רות' מדגישה כי נישואיהם של רוז יפתרו את הבעיות הכספיות של משפחתם ויאפשרו להם לשמור על מעמדם מהמעמד הגבוה. בלילה השני של ההפלגה היא מנסה להתאבד, אך ג'ק מדובב אותה. רוז מנסה לחזור חזרה לצד השני של המעקה, אך היא מחליקה ונופלת. היא צורחת בבהלה, אך ג'ק תופס את ידה ומושך אותה למעלה. אנשי צוות האונייה שהיו בקרבת מקום מיהרו למשמע צרחתה, וכשהם מגיעים הם מוצאים את ג'ק, שנפל בעקבות משקלה, מעל רוז. ממראה שמלתה הקרועה ותנוחתו של ג'ק, הם מניחים שהוא ניסה לגעת בה. אנשי הצוות מגישים לרוז משקה חם ושמיכה, והם אוזקים את ג'ק. כשקאל, ארוסה, מופיע, היא מספרת לו שהיא התכופפה מעבר למעקה כדי לראות את המדחפים והחליקה, אך ג'ק הציל את חייה. ג'ק מאשר את גרסתה וקאל נרגע. קאל מראה אדישות למעשה הגבורה של ג'ק, אך היא רומזת לו שג'ק ראוי לתגמול. לאות תודה קאל מזמין אותו לארוחת ערב במחלקה הראשונה למחרת, ובסיומה ג'ק מגניב פתק לרוז, ובו הוא מבקש ממנה לנצל את היום ולפגוש אותו ליד השעון. הם עוזבים בסתר למסיבה במחלקה השלישית, בה ג'ק מתאכסן. מנקודה זו הם מפתחים קשר ידידותי. הוא מספר לה על מסעותיו הרבים והיא מספרת לו על חלומותיה, ועד מהרה הם מתאהבים.
במקביל, קברניט האוניה סמית' (ברנרד היל) מתעלם מהאזהרות לגבי קרחונים צפים בדרך, וממשיך לנווט את האנייה במהירות גבוהה מאוד, מכיוון שהוא רוצה להגיע מוקדם מהצפוי לניו יורק, כדי שהספינה תתפרסם בזכות מהירותה - זאת בעידודו של מנהל חברת וייט סטאר ליין, ברוס איסמיי.
כשהיא מודעת למורת רוחם של קאל ורות', רוז דוחה את ג'ק, אך הוא מבין שהיא מעדיפה אותו על פני קאל. לאחר מכן, רוז משנה את דעתה וניגשת אל ג'ק שעומד בחרטום האונייה. סצנת הנשיקה הראשונה שלהם, בה רוז "עפה", זכורה מאוד. בהמשך, רוז לוקחת את ג'ק לחדרה שבמחלקה הראשונה. רוז מבקשת מג'ק לצייר אותה בעירום כשהיא עונדת את "לב האוקיינוס", מתנת האירוסין של קאל. הם מתחמקים ממשרתו של קאל, לאבג'וי, ומקיימים יחסי מין בתוך מכונית.
בערב הרביעי של ההפלגה, זוג המשקיפים לא שמים לב לקרחון מתקרב. כאשר לבסוף הם מבחינים בו, כבר מאוחר מדי. הקרחון יותר מדי קרוב. מאמציהם הגדולים של אנשי הצוות להתחמק מהקרחון עולים בתוהו. על אף שינוי הכיוון בחדות, הקרחון פוגע בצד האונייה וגורם לפעירת חורים בצד האונייה, ולפריצת חמישה מדורים בה. האונייה, שמתוכננת לשאת פריצה של עד ארבעה מדורים, מתחילה לשקוע. באותו ערב, קאל מגלה את הרומן של רוז עם ג'ק ולכן משרתו מפליל את ג'ק בגנבת המחרוזת על ידי הכנסתה לכיס מעילו. המשרת לוקח את ג'ק לתא מעצר. רוז עולה לסיפון עם אמה ועם קאל. רגע לפני שהיא אמורה לעלות על סירת הצלה, יוצאת רוז לחפש את ג'ק הכלוא בבטן האונייה. את המפתחות של האזיקים לקח משרתו של קאל, ולכן רוז מחפשת דרך לשחרר את ג'ק בזמן שהמים מתחילים להציף את החדר בו הוא כלוא. לבסוף מוצאת רוז גרזן ומצליחה לשבור את האזיקים.
קאל וג'ק מעודדים את רוז לעלות על סירת הצלה, בטענה שלקאל שמורים מקומות על סירה אחרת והוא יצליח להציל את שניהם. קאל נותן לרוז את המעיל שלו. אחרי שרוז עולה על אחת מסירות ההצלה, קאל אומר לג'ק שההסדר הוא רק לעצמו. ברגע האחרון רוז מחליטה לרדת מהסירה, בגלל שהיא לא יכולה לעזוב את ג'ק. רוז קופצת מסירת ההצלה וקופצת חזרה על הסיפון. היא רצה אל המדרגות המפורסמות, שבהן רוז וג'ק נפגשו כשיצאו למסיבה, ושם היא מוצאת את ג'ק. ג'ק ורוז מתנשקים לנגד עיניו של קאל. קאל לוקח את אקדחו של לאבג'וי ומתחיל לרדוף אחריהם תוך כדי שהוא יורה לעברם. לאחר שנגמרת לו התחמושת, הוא מבין שהוא נתן לרוז את מעילו, וכתוצאה מכך גם את לב האוקיינוס. רוז וג'ק מנסים לברוח ונתקעים במדור נעול. איש צוות עובר שם והמפתחות נופלות לו. רוז וג'ק כבר מתקשים לנשום, אך ברגע האחרון ג'ק מוצא את המפתח והם משתחררים. בינתיים, קאל עולה על אחת מסירות ההצלה האחרונות, לאחר שהוא מוצא ילדה קטנה נטושה, ומעמיד פנים שהוא אביה. כשרוז וג'ק חוזרים לסיפון, הם מגלים שלא נשארו סירות הצלה ומחליטים להישאר על הסיפון עד שהספינה תשקע לחלוטין. בסופו של דבר, כשהטיטניק מגיעה לזווית מסוימת, היא נשברת לשניים. החלק הקדמי שוקע, אך ג'ק ורוז נמצאים בחלקה האחורי של הספינה. ג'ק ורוז מנסים להישאר על האונייה כמה זמן שאפשר, אך לבסוף שוקע החלק האחורי למצולות, כאשר כל מי שעליו צולל למי הקרח.
ג'ק ורוז נשארים ביחד במים ומחכים, יחד עם מאות נוסעים נוספים, שסירות ההצלה יחזרו להציל אותם ממימי האוקיינוס האטלנטי הקפואים. ג'ק מצליח לאתר דלת צפה ורוז עולה עליה. כאשר ג'ק מנסה לעלות ביחד עם רוז, הוא מגלה שמשקלם כבד מכדי ששניהם יישארו על המשטח. ג'ק מבקש מרוז להבטיח לו שהיא לעולם לא תוותר. רוב האנשים שנשארו במים, מוצאים את מותם מהיפותרמיה וביניהם גם ג'ק. רוז נאספת על ידי סירת הצלה ומאוחר יותר היא עולה על סיפון האנייה קרפטיה. קאל מנסה לחפש את רוז על סיפון הקרפטיה, אך היא מתחבאת. רוז נרשמת באנייה בתור "רוז דוסון" כדי לקשור את חייה לחייו של ג'ק לנצח, וכן במובן מסוים כדי שקאל לא יחפש אותה. כשהיא מגיעה לניו יורק, היא מגלה בכיס המעיל שלה את "לב האוקיינוס". רוז מספרת שהיא קראה לאחר מכן שקאל התאבד לאחר נפילת הבורסה בשנת 1929.
לאחר שהיא מסיימת את סיפורה, רוז (המבוגרת) זורקת למי האוקיינוס את המחרוזת (סצנה זו מסלקת את הספקות המתעוררים בתחילת הסרט לגבי זהותה של הזקנה ואמינות גרסתה). היא הולכת לישון ומשם הצופים נשארים עם "סוף פתוח": יש הגורסים שהיא מתה בשנתה והגיעה לגן עדן ששם היא חוזרת לטיטניק ובה כל החברים והמכרים מההפלגה מחכים לה ובראשם ג'ק, ויש הגורסים שהיא חולמת את זה.
פרסים
הסרט זכה ברחבי העולם ב-87 פרסים והיה מועמד ל-47 פרסים נוספים. בין החשובים שבהם:
שיר הנושא של הסרט, שבוצע על ידי סלין דיון ונקרא "My Heart Will Go On", הפך ללהיט חסר תקדים כאשר הופיע במקום הראשון ב-30 מצעדים (הישג נדיר לתקופה), מכר למעלה מ-18 מיליון עותקים, זכה בפרס אוסקר, 4 פרסי גראמי, פרס המוזיקה של בילבורד, פרס המוזיקה הלטיני של בילבורד, ופרסים נוספים. בנוסף לכך, הפך השיר לשיר הנשי ה-2 הנמכר ביותר בכל הזמנים, לשיר ה-8 הנמכר ביותר בכל הזמנים, ולשיר הנמכר ביותר בשנת 1998. רוב ההישגים הללו לא שוחזרו מאז על ידי אף שיר מסרט קולנוע.
15 שנים אחרי יציאת הסרט לבתי הקולנוע ו-100 שנים לאחר טביעת הטיטניק, יצא הסרט לקולנוע באפריל 2012 בהקרנה מחודשת בתלת-ממד. בהקרנה זו הסרט הכניס 343.6 מיליון דולר, והכנסותיו הכוללות גדלו מ-1.84 מיליארד דולר ל-2.18 מיליארד דולר, ובכך היה לסרט השני אחרי אווטאר שמכניס מעל ל-2 מיליארד דולר.
פסקול
את המוזיקה של הסרט הלחין וכתב ג'יימס הורנר.
פרדי ז'ירארדה
פרדי ז'ירארדה (בצרפתית: Frédy Girardet) (נולד ב-17 בנובמבר 1936) הוא אחד השפים החשובים ביותר במטבח הצרפתי משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד המחצית השנייה של שנות ה-90.
חייו
פרדי ז'ירארדה נולד בשנת 1936 בלוזאן שבשווייץ. אביו היה בעל בית קפה בקריסייה (Crissier), עיירה הסמוכה ללוזאן, בו עבד ז'ירארדה בצעירותו. לאחר מכן פנה לצרפת והתלמד בבישול ברואן ובבוז'ולה.
בשנת 1990 הוא השתתף בסלון הגסטרונומי בלוזן לצד ז'ראר רבאה. ב-1994 מדריך מישלן העניק למסעדה שלושה כוכבים, היה זה בשנה הראשונה שיצא לאור המדריך בשווייץ, צעד חסר תקדים מבחינת המישלן ועד לפרישתו הוא היה השף היחידי בשווייץ שהחזיק בשלושה כוכבים. כמו כן והוענק לו הציון המקסימלי של 19.5 נקודות בגו מיו.
ב-1996 בהיותו בן שישים פרש ז'ירארדה בשיא תהילתו והצלחתו. הוא מכר את המסעדה לעוזרו מאז 1989 פיליפ רושה ששינה את שם המסעדה להוטל דה ויל. המסעדה ממשיכה לשמור על שלושה כוכבים במישלן.
ביקורת עמיתים
ז'ואל רובישון אמר עליו: "הוא מלך השפים על פני כדור הארץ, שבישולו האינטליגנטי משלב ספונטניות ומחשבה מעמיקה.". צ'רלי טרוטר משיקגו אמר שהוא: "השף החי הגדול ביותר, פרדי ז'ירארדה עורר השראה בשפים מכל רחבי הכולם באמצעות מסעדתו האגדית ומטבחו. הוא האפיפיור של המטבח העילי - גאון קולינרי שאין שווה לו". דניאל בולו מניו יורק אמר: "אחד השפים הגדולים בעולם במאה הקודמת. הוא היה תמיד מקור השראה לשפים מקצועיים".
מטבחו ותבשיליו
מטבחו נשען על יסודות המטבח הצרפתי הקלאסי, שעל בסיסו הוא פיתח תבשילים רבים פרי יצירתו, ששאבו גם מן ההיצע העשיר של מטבחי העולם ונהג לשנותם תדיר, מעולם הוא לא בישל אותו מאכל באותה צורה. הוא השתמש בחומרי הגלם הטריים ביותר. במאכליו הרבו לככב פטריות כמהין, כבד אווז ופירות הדר. מנותיו היו מרהיבות ביופיין. בין תבשיליו ניתן למנות: מותן אייל עם בצלים וערער עם כרוב וחמאה, בשר עוף עם תבלינים הודיים, עשבים מטוגנים עמוק ופילאף אורז בסמטי, סלט תות ובננה עם קליפות פרי הדר מקורמלים, תאנים אפויות עם סירופ ליים ורוטב פטל, מרק קרם אפונה עם רגלי צפרדעים וקויאר אוסטרה, שקדי עגל עטופים בחסה עם ארבעה סוגי פלפל ואשלוט, מרק קרם קר של פורל במקפא זעפרן וקויאר אוסטרה, לנגוסטין עם צ'ילי איולי ושבלולים עטופים בשומשום, אגסים שלוקים עם סירופ תפוזים ביחד עם טוגני שזיפים וגלידת אגוזים.
הדודן זה
הדודן זה (באנגלית: Cousin Itt; בחלק מהעיבודים מאוית כ-Cousin It) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הקריקטוריסט האמריקאי צ'ארלס אדמס ומופיעה בזיכיון האמריקאי "משפחת אדמס". דמותו של הדודן זה פותחה במיוחד עבור סדרת הטלוויזיה משנת 1964, ומאז הופיעה תדיר כדמות משנית בעיבודיו השונים של הזיכיון.
רקע
הדודן זה הוא יצור זעיר ושעיר, שצורתו הגלויה מורכבת כולה משיער ארוך המגיעה אל הרצפה. על אף צורתו, לדודן זה מנת משכל של 320, הוא לבוש לעיתים קרובות בכובע באולר ומשקפי שמש עגולים, והוא מדבר בג'יבריש שמובנת רק לבני משפחתו. בנוסף, הדודן זה נוהג במכונית "מסרשמיט קאביננרולר". מכיוון שדמותו של הדודן זה נוצרה במיוחד עבור סדרת הטלוויזיה, איורים של הדמות נכללו ברצועות הקומיקס של הקריקטוריסט צ'ארלס אדמס רק לאחר עליית הסדרה לשידור, תחילה ברצועה בת פאנל אחד המראה את הדודן זה בשיחת טלפון ("זהו זה מדבר"), ומאוחר יותר ברצועות הכוללות את שאר המשפחה.
הופעות טלוויזיוניות
הדודן זה מוצג בסדרת הטלוויזיה כבן דודו של פטריארך המשפחה, גומז אדמס; וכאורח מזדמן בבית המשפחה, שנכנס ויוצא דרך הארובה, ואף משתכן בחדר משלו המרוהט בהתאם לגודלו בבית המשפחה. לאורך הופעותיו בסדרה, הדודן זה מנסה לשווא שפע של מקצועות כגון משחק, שירה, ייעוץ נישואין, אוצרות בגן חיות. מראהו הפיזי של הדודן זה אף עומד במרכזו של אחד הפרקים, בו הוא מתחיל לאבד את שיערו.
דמותו של הדודן זה מופיעה עם שאר בני המשפחה בפרק הקרוסאובר ששודר ב-23 בספטמבר 1972 במסגרת הסדרה "סרטיו החדשים של סקובי-דו", שנקרא "לאן נעלמה ונסדיי?". את האפקטים הקוליים לדמותו סיפק ג'ון סטפנסון, ששב לתפקיד בסדרת ההנפשה על המשפחה בהפקת "האנה-ברברה" משנת 1973.
בסדרת ההנפשה משנת 1992, הדודן זה (בדיבובו של פט פראלי) מתואר כרווק נהנתן וחסר דאגות. בסדרה זו, הדודן זה הוא גם סוכן חשאי שלו שלל אויבים, בהם בולטים "התאומים המרגלים".
בסדרה "משפחת אדמס החדשה", דמותו של הדודן זה מגולמת על ידי דייוויד מיילראה, בעוד שאת האפקטים הקוליים לדמותו מספק פול דובסון.
בסדרת הטלוויזיה "ונסדיי", נחשף כי שמה המלא של דמותו היא איגנטיוס זה והוא מוזכר כאחד מבוגריה המפורסמים של "אקדמיית נברמור", בה מתחילה דודניתו, ונסדיי, את לימודיה.
הופעות קולנועיות
בסרט "משפחת אדמס" (1991), לדודן זה (בגילומו של ג'ון פרנקלין) יש תפקיד קטן במהלך הסרט, במסגרתו הוא מתאהב במרגרט אלפורד, אשתו המנוכרת של עורך דינו הנכלולי של גומז אדמס, טולי אלפורד, לאחר שהוא פוגש אותה במהלך נשף שנערך לכבודו של פסטר ומבקש ממנה לרקוד. בנקודה מסוימת לאחר סוף הסרט, מרגרט נישאת לדודן זה לאחר שטולי והאנטגוניסטית הראשית של הסרט, אביגיל קרייבן, מובסים ונקברים בעודם בחיים.
בסרט "החיים על פי משפחת אדמס" (1993), נחשף כי הדודן זה ומרגרט הם כעת הורים לתינוק קטן בשם "מה", שירש את מראהו הפיזי של אביו.
בסרט "משפחת אדמס: האיחוד" (1998), מוצגת דמותו של הדודן זה (בגילומו של פיל פונדאקארו) בעודו נרדף על ידי כלב מוטנטי שניזון משיער אדם והומצא על ידי פסטר.
בסרט ההנפשה "משפחת אדמס" (2019), את דמותו של הדודן זה מדבב סנופ דוג. בעיבוד זה, דמותו של הדודן זה מצטיירת כנמוכת-קומה, ואף בעלת ידיים ורגליים אנושיות. בנוסף, הדודן זה מוכר כשחקן מפורסם, מה שהופך אותו לאחד מבני המשפחה הבודדים שזכו להכרה אמיתית משאר החברה.
בסרט ההמשך "משפחת אדמס 2" (2021), הדודן זה נפגש עם משפחת אדמס במיאמי במהלך טיול הדרכים שלהם, ומלווה אותם לזמן קצר, לפני שנאלץ לחזור לבית משפחת אדמס על מנת לעזור לסבתא כאשר המסיבה שלה יוצאת משליטה.
נכנס יין יצא סוד
נכנס יין יצא סוד - הוא ניב שמקורו בדברי רבי חייא בתלמוד, ופירושו: אדם מבוסם נוטה לחשוף סודות, אותם, בוודאי, לא היה חושף בהיותו פיכח.
הביטוי השתרש בשפה העברית, ומרבים להשתמש בו גם בימינו.
בורחה הררה גונזאלס
בורחה הררה גונזאלס (בספרדית: Borja Herrera González; נולד ב-8 בינואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהיידראבאד.
קריירה
הררה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של לאס פאלמאס, ממנה עבר להורקאן. בגיל 19, הצטרף לאוניון ויירה מהליגה הרביעית.
ב-31 בינואר 2014 הררה חתם בטודלאנו מהליגה השלישית. ב-12 ביולי 2014 חזר ללאס פאלמאס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-24 בספטמבר 2017 הררה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בהפסד 0–2 ללגנס במסגרת ליגת העל הספרדית. ב-25 בינואר 2018 הושאל לריאל ואיאדוליד עד לסיום העונה.
ב-31 ביולי 2018 הררה חתם בראוס דפורטיו מהליגה הספרדית השנייה.
נכנס יין יצא סוד
המקור
הביטוי השתרש היטב בשפה העברית ומרבים להשתמש בו. ישראל חיים טביוב מדגיש במבוא לספרו: "אוצר המשלים והפתגמים" את יופיו וייחודו של הביטוי מהגמרא, ומביע את דעתו שהפתגם היה קרוב לוודאי ידוע כבר בקרב הקהל בעת שרבי חייא הוסיף את החידוש הגימטרי שלו, כדי לרכך קצת את תגובתו של רבי יהודה הנשיא לשמע דברי הבנים. הפתגם כבר הופיע בלטינית, ( In vino veritas - ביין יש אמת) ואף קודם לכך, אצל אפלטון, אומר טביוב, אך הניסוח העברי של רבי חייא מהתלמוד עולה על שאר הניסוחים הידועים.
בורחה הררה גונזאלס
קריירה
ב-24 בינואר 2019 שוחרר מהקבוצה, עקב בעיות כלכליות וחתם באלבסטה.
ב-6 באוגוסט 2020, חתם באנדורה.
בקיץ הררה חתם באוניאוניסטס. בינואר 2022 חתם בטמרסיטה מהליגה הספרדית השלישית.
ביולי 2022 חתם בהיידראבאד מליגת העל ההודית.
ב-12 ביוני 2023 הצטרף למזרח בנגל.
החברה לשירותי איכות הסביבה
החברה לשירותי איכות הסביבה, בשמה הרשמי - החברה לשרותי איכות הסביבה בע"מ (ESC), היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1990, על מנת לטפל בכל הפסולות המסוכנות המיוצרות בישראל, תוך שמירה והגנה על איכות הסביבה.
החברה מספקת מגוון רחב של פתרונות ושירותים בתחום איכות הסביבה לתעשייה, מכוני מחקר, מעבדות ועסקים. בבעלותה של החברה מפעל, הנמצא בפארק אקו-תעשייתי בנגב נאות חובב, המטפל בשיטות מודרניות מתקדמות במגוון רחב של פסולות מסוכנות - אורגניות, אי-אורגניות, נוזליות ומוצקות.
היסטוריה
בשנת 1990, הוחלט להקים את "החברה לשירותי איכות הסביבה", כחברה ממשלתית האחראית לניהול האתר. ביוני 1993 הוחלט להכריז על החברה כמונופול בתחום סילוק פסולת רעילה בישראל.
בינואר 1994, הקים המשרד לאיכות הסביבה, ועדה של מומחים לצורך בחינת חלופות להקמת אתר חדש לאחסנת פסולה רעילה, במקום האתר ברמת חובב. על רקע גידול משמעותי בכמות הפסולת הרעילה שהובאה לאתר, ולאחר שהתגלו מקרים רבים של טיפול כושל ורשלני בפסולת. בחברה לשירותי איכות הסביבה ובמשרד לאיכות הסביבה, נבדקו מספר אתרים חלופיים. בשנת 1997 החלה החברה לנהל משא ומתן עם חברת מפעלי ים המלח, להטמנת עשרות אלפי טונות פסולת רעילה ומסוכנת במנהרות המלח בהר סדום, במקום ברמת חובב. באתר שבו החזיקו המפעלים. זאת על בסיס ניסיון מוצלח של הטמנת חומרים מסוכנים במכרות מלח באירופה. לבסוף לא נמצא שום אתר חליפי.
בקיץ 1997 החלה לפעול באתר משרפה לפסולת אורגנית רעילה, שהקימה חברת "אקוסול פתרונות אקולוגיים" (חברת בת של ויאוליה (ישראל) ו"כלל שיכון ובינוי תשתיות"). לאחר שבמשך השנים הצברו 50,000 טון של פסולת אורגנית רעילה באתר. בשנת 2003 הורחב המתקן.
ביוני 1998 אירעה שרפה גדולה באתר, שנגרמה מדליקת סוללות ליתיום שחברת תדיראן, שחלה לאחסון. בעקבות השרפה פוטר מנהל האתר.
באוגוסט 1998, דו"ח שהגישה ועדת בדיקה מיוחדת שהוקמה על ידי דוד מילגרום, יו"ר המועצה התעשייתית רמת חובב, חשף ליקויים וחריגות מתנאי רישיון העסק להפעלת אתר הפסולת הרעילה. בהסתמך על ממצאי הדו"ח והמלצותיו, החליט מילגרום להעביר את ממצאי הבדיקה ליועץ המשפטי, אליקים רובינשטיין להמשך טיפול. התברר שאתר הפסולת התנהל שנים רבות ללא סטנדרטים מקצועיים, לא נעשה בו שימוש באמצעים למניעת זיהום כמו איטום בריכות, ולא בוצע הטיפול הנדרש לנטרול ופירוק חומרים. בעקבות הדו"ח השר לאיכות הסביבה, רפאל איתן, הודיע שיפעל להדחתו של זאב צל, מנכ"ל החברה לשירותי איכות הסביבה, אך כמה ימים אחר כך התפטר ביוזמתו. בינואר 1999, ראש המועצה המקומית הוציא צו סגירה לאתר, אך המשרד לאיכות הסביבה התנגד לסגירה, מאחר שהוא היחיד הפועל בישראל.
בינואר 2000, הוסכם שאתר הפסולת הרעילה ישוקם בשני שלבים, בהשקעה של 260 מיליון שקל. ביולי 2001, הושלם שיקום ראשוני של הבריכות באתר. בספטמבר 2001, החליטו בחברה לפתוח את האתר למבקרים, בניסיון להילחם בדימוי השלילי שלו. בשנת 2002 אושרה הרחבה של האתר ב-50 דונם. באוקטובר 2003, משרדי איכות הסביבה והאוצר אישרו תוכנית אב להשלמת שיקום האתר עד יוני 2005, שעלותה הכוללת 90 מיליון דולר. באוקטובר 2007, אושר תקציב של 50 מיליון שקל להמשך שיקום וטיפול בבריכות באתר.
בשנת 2005, הקימה החברה מתקן לייצוב ומיצוק בוצה, בו מעורבבת פסולת רעילה עם חומרי מלט ומים, והיא נקברת במטמנה כעיסת בטון. התייבשות העיסה מבטיחה שהחומרים המזהמים לא יזלגו מחוץ למטמנה.
בשנת 2014 נקלע החברה לקשיים כלכליים, לאחר שצברה הפסדים של 30 מיליון שקל. בעקבות כך יזמה תוכנית התייעלות שכללה, פיטורי עובדים והחלפת עובדים קבועים בעובדי קבלן.
באוקטובר 2015, אישר קבינט הדיור את הצעתם של השר להגנת הסביבה, אבי גבאי, ושר האוצר, משה כחלון, כי החברה - בתיאום עם רשות מקרקעי ישראל ורשות החברות הממשלתיות - תהיה "זרוע הביצוע" של ממשלת ישראל, לעניין שיקום קרקעות המדינה, טיהור קרקעות שבבעלות מדינת ישראל (בפרט את קרקעות תע"ש ברמת השרון לאחר שתע"ש תעבור למיקומה החדשה ברמת בקע. אחר כך קיבלה החברה גם את האחריות לטיהור קרקעות מתחם תע"ש בשכונת בית הכרם בירושלים.
פעילות החברה
סל השירותים של החברה כולל בין היתר שרותי מעבדה אנליטית לגורמי חוץ, שרותי אנליזה וניטור אוויר, ייעוץ ומידע בנושאי אקולוגיה וחומרים מסוכנים, אחזקה וכיול של מכשירי ניטור, בדיקות סקר בקרקעות מזוהמות, שרותי מעבדה לבדיקת גז רדון ולזיהוי רדיונוקלואידים בחומרי בניה, מחזור מסנני שמן, מחזור פלואורסצנטים ועוד.
פעילויות החברה נעשות תוך שמירה על התקנים, כללי הבטיחות, וכן על בטיחות וגהות העובדים ותושבי הסביבה. כמו כן, החברה משתפת פעולה עם ארגוני סביבה, העוסקים ומטפלים באיכות והגנת הסביבה.
נוסף לפעילות העסקית, עוסקת החברה גם בהנחלת אחריות סביבתית חברתית בקהילה. החברה נוטלת חלק בפורום ציבורי העוסק בהגנה על הסביבה, מפיקה מערכי הדרכה ולימוד שעוסקים בטיפול בפסולות מסוכנות ובשמירה על איכות הסביבה וכן יוזמת פרויקטים משותפים שונים בנושאי סביבה. במסגרת פעילות זו.
החברה מקיימת קשרים עם חברות בינלאומיות העוסקות בתחומים הנושקים לתחומי העיסוק של החברה לשרותי איכות הסביבה.
ציקלוספורין
ציקלוספורין (בלועזית: Cyclosporine) היא תרופה מדכאת חיסון. היא משמשת לטיפול במחלות ומצבים בהם נדרש דיכוי חיסוני, כמו מחלות אוטו-אימוניות או לאחר השתלות איברים, כדי למנוע את דחיית השתל. בנוסף היא משמשת כטיפול בתסמונת העין היבשה במתן תוך-עיני בטיפות.
תופעות הלוואי השכיחות של תרופה זו הן לחץ דם גבוה, כאבי ראש, בעיות בכליה, ריבוי שיער גוף והקאות. תופעות לוואי נוספות כוללות סיכון מוגבר לזיהומים, עקב האפקט מדכא החיסון של התרופה, בעיות כבד ועלייה בסיכון ללימפומה. בשל תופעות הלוואי והשלכותיהן מנוטרת רמת התרופה באופן שגרתי בחולים הנוטלים אותה. שימוש בזמן ההריון עלול לגרום ללידה טרם המועד ומשקל לידה נמוך, אך לא מומים מולדים.
וארושפלד
וארושפלד (בהונגרית: Városföld) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
מטרופוליטן
Metropolitan – שנקשר עם עיר גדולה, עם מטרופולין. {{פירושונים|
וארושפלד
כמו יישובים רבים באירופה גם בוארושפלד אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,253 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 2,158 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים והיישוב הוקם ככפר עצמאי בשנת 1952.
ציקלוספורין
הדיכוי החיסוני של התרופה מושג על ידי הפחתת פעילות לימפוציטים. הציקלוספורין נקשר לציקלופילין, קולטן הנמצא בתוך נוזל התא, פעולה זו מונעת אקטיבזציה של חלבון בשם קלצינורין ובכך נמנע ייצור של ציטוקינים דלקתיים על ידי לימפוציטים מסוג T.
החומר בודד לראשונה ב-1971 מהפטרייה Tolypocladium inflatum ונכנס לשימוש רפואי בשנת 1983. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימוש רפואי
ציקלוספורין אושרה על ידי ה-FDA לטיפול במחלת השתל נגד המאכסן המתרחשת בהשתלת מח עצם וכדי למנוע דחיית איברים במקרים של השתלת כליה, לב או כבד. היא משמשת לטיפול גם בדלקת מפרקים שיגרונית ופסוריאזיס ובמחלת בלוטות המיבומיאן ותסמונת שגרן. בנוסף להתוויות אלו משמשת התרופה לטיפול בדלקת עור אטופית, דלקת קרנית ולחמית אטופית (אטופיק קרטוקוניונקטיביטיס), מחלת קימורה, פיודרמה גנגרנוסום, סרפדת כרונית, מסטוציטוזיס מערכתית ובטיפול בדלקת הענבייה ממקור לא זיהומי.
תופעות לוואי
מתן התרופה למושתלי כליה קשורה בהיפראוריצמיה, ובמקרים מסוימים - לשיגדון.
ציקלוספורין מופיע בקבוצה 1 של חומרים מסרטנים של הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן. המשמעות היא שחשיפה לחומר עלולה להוביל להתפתחות סרטן, ובייחוד קרצינומת תאי קשקש של העור ולימפומה שאינה הודג'קין.
מצפה ארתור רובינשטיין
מצפה ארתור רובינשטיין או מצפור ארתור רובינשטיין הוא מצפור נוף הנמצא סמוך ליד קנדי שבהרי ירושלים, מערבית למושב עמינדב.
למחרת
לְמָחֳרָת, הידוע גם בשורתו הראשונה: הירוק היום ירוק מאוד, וכן (בעקבות יהודית רביץ) בשורה ומאוד לא פשוט לחכות, הוא שיר עברי מאת המשוררת לאה גולדברג. זהו השיר החמישי והאחרון במחזור שיריה "שברי סערה", שהתפרסם בפברואר 1957 בגיליון ה־13 והאחרון של כתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי, שהופיע בהוצאת ספרית פועלים, ונדפס שוב ב־1959 באסופת שיריה של גולדברג "מוקדם ומאוחר", שראתה אור באותה הוצאה.
מצפה ארתור רובינשטיין
המצפור נבנה בשנת 1983, על פי תכנון של הפסל ישראל הדני לזכרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין. המצפור נבנה מאבן ירושלמית ומשיש שיובא מיוון. צורתו של המצפה מזכירה קלידים של פסנתר בעת שלוחצים עליהם, ובכך מנציח המצפור את יכולתו המוזיקלית של הפסנתרן.
ליד האנדרטה נמצאת מצבה צנועה עם שמו של ארתור רובינשטיין בעברית ואנגלית ושנות חייו. מתחת למצבה נמצא כד ובו אפרו של רובינשטיין.
למחרת
תוכן השיר
המשוררת רואה את הצבעים שבשיר בעוצמה רבה: הירוק –, והאפור – , עם. המשורר והמבקר רפי וייכרט מצביע על ניגוד בצבעוניות שבשיר: בין הירוק, המסמל פריחה וחיים, לאפור ולשחור – של העננות הכבדה בחוץ או של קדרות הנפש, שכן. הסערה קשורה בזיכרונות העבר המכאיב, ואף שהיא מאוזנת באופן חלקי על ידי ציפייה לעתיד, היא מנתקת את הקשר של המשוררת להווה.
הרוח, שבשיר הראשון במחזור מדכא כל קול או רצון לחיים, מקשה עתה על הנשימה ואף על קיום חשיבה סדורה. המשוררת מעידה – עדות "ישיר[ה] ומלא[ת] חשיפה", לדעת וייכרט – כי : לקשת בענן ושמים בהירים אחרי הסערה, לבהירות מנטלית אחרי סערת הנפש, או אף לאהבה שתפציע אחרי הבדידות.
במקום לסיים את השיר באקורד הפסימי של המשבר,, בחרה המשוררת לחזור על נקודת ההנחה שבשורה הראשונה:. לדברי וייכרט,
לחנה של יהודית רביץ
השיר (בשינויי נוסח קלים) נכלל באלבומה המצליח של רביץ "ומאוד לא פשוט לחכות" (הליקון, 1993) – אלבום שירי משוררים (גולדברג, דליה רביקוביץ, יהודה עמיחי ואסתר שמיר) שרביץ הלחינה, עיבדה וביצעה בסגנון רוק – ששמו לקוח ממילות השיר. אחד משני שיריה הנוספים של גולדברג הנכללים באלבום, "הגננים היום עצובים", הוא הרביעי במחזור "שברי סערה".
ב־2020 יצא חידוש לשיר בביצועם של ערן צור ואפרת בן צור, ובעיבודם ובהפקתם של השניים עם אסף אמדורסקי, במסגרת פרויקט צו השעה.
המאה ה-1 לפנה"ס
המאה ה-1 לפני הספירה היא המאה שהחלה ב-1 בינואר בשנת 100 לפנה"ס והסתיימה ב-31 בדצמבר בשנת 1 לפנה"ס. מאה זו נקראת גם "המאה האחרונה לפני הספירה".
מפצל קרניים
מפצל קרניים (Beam Splitter) הוא רכיב אופטי המפצל קרן אור לשתיים או יותר אלומות של אור. מפצל קרניים מתבסס על חוק השבירה, ובנוי כך שיש אפשרות לשלוט בכיווני השבירה וההחזרה.
קיימים סוגים שונים של מפצלי קרניים אשר נבחרים לאור דרישות המערכת שבה הם מוטמעים.
סוגי מפצלי קרניים
מראות דיאלקטריות - בחברות שונות מייצרים מראות אשר מעבירות חלק מהאור הפוגע בהם, ומחזירות חלק אחר. מראות אלו מתפקדות כמפצלי קרניים.
את חיבור שני חלקי הקובייה ניתן לעשות בדרכים שונות, אשר משפיעות על הפרמטרים של הפיצול.
ענק (מיתולוגיה נורדית)
במיתולוגיה הנורדית, הענקים (בנורדית עתיקה: jötnar; נהגה "יוטנאר" -, צורת הרבים של יוטון - jötunn, גם השמות ריסי, ת'ורס וטרול יכולים להתייחס לענקים) הם סוג של ישויות שמנוגדות לדמויות אחרות - כגון האלפים או הגמדים. למרות שמם המשומש לרוב בעברית, הגדרת הענקים איננה ברורה, הם לא בהכרח גדולים מאוד, ותיאורם יכול לנוע בין יצורים יפים מאוד כשהם מתוארים באופן יחיד לבין גרוטסקיים בצורה מחרידה כשם מתוארים בצורה כללית. חלק מהאלים, כגון סקאד'י וגארד'ר מתוארים כענקים בעצמם ועוד ישנם אלים שיש עליהם עדויות רבות כגון אודין שמתוארים כצאצאים של ענקים. על הענקים יש עדויות במגוון רחב של מקורות נורדיים שונים.
המיתוס הנורדי מספר כי מקור הענקים הוא בהתרבות לא מינית מגופו של יימיר, ישות קדומה. בסופו של דבר, יימיר נהרג, גופו מפורק לחלקים שמהם יוצרים את העולם, והיוטנאר שורדים עד היום בכך שהם שטים בשצף של דמו של יימיר. הענקים שוכנים ביוטונהיימר. בפולקלור הסקנדינבי המאוחר יותר, המשמעות המעורפלת של המילה "ענק" סללה דרך לתיאורים שליליים של הישויות.
אטימולוגיה
המילים jötunn בנורדית עתיקה ו-eóten באנגלו-סקסונית התפתחו משם העצם הזכרי הפרוטו-גרמאני etunaz. הפילולוג ולדימיר אורל טוען שקשרים סמנטיים בין etunaz לבין etanan בפרוטו-גרמאני גורמים לקרבה וקשר אפשרי ביניהם. המילה etanan נבנית מ-etall (אכילה) בנורדית עתיקה, etol (רעבתנות, גרגרנות) באנגלו-סקסונית, filu-ezzal (חמדני) בגרמנית עילית עתיקה. risi בנורדית עתיקה ו-riso בגרמנית עילית עתיקה מגיעים משם העצם הזכרי בגרמנית עתיקה wrisjon. אורל טוען כי שם התואר מסקסונית (גרמנית נמוכה) עתיקה wrisilīke כנראה גם כן קשור.
þurs (ת'ורס) בנורדית עתיקה, ðyrs (ד'ירס) באנגלו-סקסונית, ו-duris בגרמנית עילית עתיקה (רוח רעה), מגיעים משם העצם הפרוטו-גרמאני þur(i)saz, שבעצמו מגיע מ-þurēnan בפרוטו-גרמאנית, שקשור אטימולוגית ל-turá- (איתן, עשיר, בעל כוח). מקור המילה טרול הוא ממילה פרוטו-גרמאנית שמשמעותה אינה ידועה.