cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כפר סבא
שכונות מזרח העיר
שכונות מזרח העיר הוקמו בסביבת כפר סבא הערבית, שנודעה גם כ"נבי ימין". כבר בשנת 1949 התיישבו בבתים שנותרו מכפר סבא הערבית כ-100 משפחות מיוון, טורקיה, עיראק, איראן וצפון אפריקה, שהיוו את הבסיס להקמת מושב נווה ימין. באמצע שנת 1950 עברו רוב התושבים לבתים שהוקמו במושב נווה ימין, אך בכפר סבא הערבית נותרו 19 משפחות שנדחו מהצטרפות למושב בטענה של אי התאמה חברתית. בשנת 1952 הוקם שיכון קפלן למפוני מעברת כפר סבא, ובשנת 1962 הוקם שיכון יוספטל. בשנת 1965 נסלל כביש חיבור ישיר בין שכונות מזרח העיר ורחובות הגליל ובן יהודה במרכז כפר סבא. מני אז הוקמו שכונות נוספות שנועדו לחבר את שכונות מזרח העיר אל מרכז כפר סבא.
שכונות דרום העיר
השכונות שמדרום לרחוב ויצמן הוקמו החל משנות ה-30 בטווח שבין רחוב תל חי במזרח וסוקולוב במערב. בשנת 1945 הוקמה שכונת מאוריציוס, ממזרח לרחוב תל חי. בהמשך הוקמו גאולים ותקומה במזרח ודגניה ו"עובד בן ציון" ממערב לסוקולוב.
שכונות במרכז העיר
רובו של מרכז העיר בכפר סבא עובר דרך רחוב ויצמן והוא גריד עירוני רציף עם רחובות, גינות ושבילים שחוצים אותו שתי וערב ולכן אין בו חלוקה ברורה לאזורים מובחנים. השכונות מובחנות בעיקר על ידי מועד הקמתן:
שכונות מערב העיר
בשנות ה-30 התפתחה כפר סבא דרומה בהקמת שכונות הפועלים, וצפונה. בשנת 1937 הוקמה שכונת אליעזר בריחוק מה מהמושבה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוחל בהתפשטות אל השטח ממערב לרחוב כצנלסון של היום.
חינוך ותרבות
בתחילת 1923 הובא לראשונה מורה לכפר סבא, עוד טרם היה מבנה מוכן לבית הספר. לאחר ארבעה חודשים עזב המורה ובשנה שלאחר מכן נעשה מאמץ לסדר בית ספר בהנהלת הוועד הלאומי. באוקטובר 1932 פרשה קבוצת הורים שלא היו מרוצים מהחינוך בבית הספר במושבה והם הקימו בית ספר נפרד, בו למדו כ-60 תלמידים. בנוסף, היה במושבה בית ספר של המזרחי. במהלך שנות ה-30 סבל בית הספר העממי בכפר סבא מקשיים תקציביים ובמרץ 1935 אף נסגר בית הספר על ידי מחלקת החינוך לזמן מה משום שוועד המושבה לא העביר אליה תקציבים. לבית הספר לא היה מבנה קבע והלימודים התנהלו בצריפים.
החינוך בכפר־סבא היה ידוע במשך שנים רבות באיכותו ובאחוז הגבוה של המסיימים לימודי בגרות בהצלחה. בשנת 2011 הייתה כפר סבא מקום 20 בישראל באחוזי השלמת הבגרות עם 76.3%.
בשנת 2007 היו בעיר שישה-עשר בתי ספר יסודיים, שבע חטיבות ביניים ואחד-עשר בתי ספר תיכוניים. בתי הספר התיכוניים של כפר־סבא משרתים גם את היישובים הקהילתיים כוכב יאיר, צור יגאל, כפר מל"ל, שדה ורבורג, נירית, מתן, מעלה שומרון, אלפי מנשה ועוד. כפר־סבא קרובה לשני מוסדות להשכלה גבוהה: מכללת "בית ברל" והקמפוס של "האוניברסיטה הפתוחה" ברעננה.
עיקר הפעילות התרבותית של כפר־סבא מתרכזת ב"קריית ספיר". במתחם שני מבני ציבור. באחד, "היכל התרבות העירוני" בתכנון האדריכל זוכה פרס ישראל אריה אלחנני, מתקיימים מופעי תיאטרון, מוזיקה ומחול במסגרת מפעל מינויים, ושוכנים בו הספרייה העירונית, חדרי העיון למבוגרים, אתר ההנצחה לבני כפר־סבא שנפלו במלחמות ישראל (יד לבנים) ואולם הראשונים המוקדש לתולדות כפר־סבא. היכל התרבות שופץ ונפתח מחדש בשנת 2014. במבנה השני במקום, אשר תוכנן בשנת 1973 על ידי האדריכל מרדכי בן-חורין, שוכנים אודיטוריום למופעים בהיקף קטן יותר (נחנך ב-1976), המוזיאון הארכאולוגי של כפר־סבא, הקונסרבטוריון העירוני, ספרייה וחדר העיון לילדים, וכן אולם ספורט.
הרכבים מוזיקליים הפועלים בעיר:
החל משנת 1980 פועל מוזיאון כפר סבא.
ספורט
בכפר סבא מספר אולמות ספורט בבתי הספר ובקריית ספיר, אבל עיקר פעילות הספורט העממי והתחרותי מרוכזת לאורך הציר הצפוני של העיר, רחוב בן-יהודה. לאורך הרחוב וסביבו מצויים ממערב למזרח אולם הספורט ובריכת השחייה בבית ספר אונים, מגרשי אתלטיקה, המטווח העירוני, הקאנטרי קלאב, אצטדיון לויטה (אצטדיון הכדורגל העירוני) והספורטק. רחוב בן-יהודה עצמו הוא מסלול פופולרי להליכה ספורטיבית. בכפר סבא נמצא גם אחד מהסקייטפארקים הגדולים בארץ, העשוי מבטון שנבנה בשנת 2011.
תעשייה ומסחר
בכפר סבא שני אזורי תעשייה ואזורי מסחר ספורים. באזור התעשייה הוותיק שוכנים בין היתר מפעלי תעשייה כדוגמת "טבע", "סימונס" והמרכז של ערוצי הלוויין "yes", ואזור "עתיר ידע" המיועד לתעשיית היי־טק. אזורי המסחר נמצאים לאורך רחובה הראשי של כפר־סבא, רחוב ויצמן, במרכז הקניות בסמוך לכיכר העיר, "קניון ערים", ובאזורי התעשייה שם הוקמו קניונים וחנויות ענק. בשנת 2009 נפתח מרכז קניות "G", וב-2015 נפתח בו מתחם קולנוע מרשת "סינמה סיטי". ב-2014 נפתח "קניון כפר סבא הירוקה" ליד מחלף כפר סבא רעננה צפון וב-2016 נפתח קניון "אושילנד" באזור "עתיר ידע", ובו רשת הקולנוע הוט סינמה.
כבישים
כפר סבא שוכנת בין שני צירי תחבורה עיקריים. כביש מספר 4 ממערב וכביש חוצה ישראל (כביש מספר 6) ממזרח. בין שני צירים אלה נסלל כביש רוחב מספר 531 המאפשר כניסה נוחה לתוך העיר מדרום.
רכבת
תחנת הרכבת הראשונה באזור כפר סבא הוקמה בתחילת המאה ה-20 במזרח העיר על מסילת הרכבת חיפה-ירושלים (המסילה המזרחית) והייתה ידועה בשם תחנת הרכבת אייל או תחנת הרכבת קלקיליה. ב-1959 הוחלט על הקמת שלוחת רכבת חדשה מהמסילה המזרחית לאזור התעשייה כפר סבא, במטרה לשרת את המפעלים "סולפק" לערגול ברזל, המחסנים המרכזיים של מועצת שיווק הבטנים ואת בית האריזה של החברה לעיבוד תוצרת חקלאית יכין-חק"ל. השלוחה החלה לפעול ב-3 בינואר 1961 כאשר רכבת ראשונה הגיעה לבית האריזה. טקס החנוכה הרשמי של השלוחה ובית האריזה נערך ב-19 בינואר 1961.
ב-1990 הכינה חברת התכנון הצרפתית "סופרטו" תוכנית מתאר ארצית עבור רכבת ישראל, שכללה קו רכבת פרוורית חדש בין תל אביב לרעננה וכפר סבא (תוכנית שהושלמה רק בשנת 2020 עם הפעלת מסילת השרון לכל אורכה). בסוף 1990 הועלתה הצעה חליפת, על הקמת קו המבוסס ברובו על תוואי מסילות הברזל הקיים עד כפר סבא בלבד, כפתרון זמני עד הקמת התוואי המלאה. במסדרת תוכנית זו הוקמו שתי תחנות רכבת המשרתות את תושבי העיר. שתיהן שוכנות בין מסלוליו של כביש 531, בתחום השיפוט של הוד השרון בקרבת גבולה עם כפר סבא. תחנת הרכבת כפר סבא בקצה רחוב נורדאו בכפר סבא ותחנת הרכבת הוד השרון ברחוב סוקולוב בקטע המחבר בין שתי הערים. תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו נפתחה ב-13 באפריל 2003. תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב נפתחה ב-2 בספטמבר 2006.
במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה צפויה להיפתח תחנת הרכבת כפר סבא צפון בשנת 2026.
רכבת קלה ומערכת אוטובוסים מהירה
כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב תוכננו שני קווים באזור כפר סבא:
רכבת תחתית
בעתיד אמור לעבור בעיר קו m1 של מטרו המקודם על ידי נת"ע ואמור לכלול 5 תחנות.
רגימנט דוכס לנקסטר
רגימנט הדוכס מלנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) (באנגלית: Duke of Lancaster's Regiment) הוא רגימנט חיל רגלים בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם ב-1 ביולי 2006 על בסיס שלושה רגימנטים שפורקו וסופחו לתוכו. הרגימנטים הקודמים היו כולם מזוהים עם אזור בצפון אנגליה ורגימנט הדוכס מלנקסטר ממשיך את המסורת ומגייס את חייליו מאזורי הגיוס סביב צפון אנגליה.
מבנה הרגימנט
הגדוד השלישי (לשעבר 'רגימנט הגבול המלכותי של המלך') פורק מספר חודשים לאחר הקמת הרגימנט.
למר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עזאם
עזאם (בערבית: عزام) הוא שם משפחה ממקור ערבי.
כתובת אפרודיסיאס
כתובת אפרודיסיאס היא כתובת ביוונית שהתגלתה במהלך חפירות ארכאולוגיות בשנת 1976 בעיר ההלניסטית אפרודיסיאס ששכנה באסיה הקטנה. הכתובת פורסמה בשנת 1982.
בכתובת רשימת תורמים למוסד קהילתי יהודי, שזהותו אינה ברורה ("פּאַטֶלָה"). הכתובת מהווה עדות חשובה על אודות הקהילה היהודית שהייתה בעיר. בכתובת רשימת שמות ובעלי תפקידים מהם ניתן ללמוד על ההרכב המגוון של האנשים שתרמו לאותו מוסד. הכתובת מתוארכת, לדעת ריינולדס וטננבאום, לסוף המאה ה-2 או תחילת המאה ה-3 לספירה. היא מורכבת משני טורים ומשתרעת על פני יותר משמונים שורות.
תרגום הכתובת
טור א': (מכאן השמות):
טור ב':
משמעויות
כפי העולה מן הכתובת, הרכבה של הקהילה היהודית באפרודיסיאס היה מגוון. היו יהודים נכרים, גרים, יראי אלוהים ניתן ללמוד על המקצועות השונים וכן על בעלי התפקידים שהיו בקהילה היהודית.
ניתן גם לראות שהרכב השמות היה מגוון: שמות יווניים מובהקים (דיוגנס, אנטיוכוס, קליניקוס ועוד), שמות עבריים (יעל, יושוע, יוסף, שמואל וכדומה), שמות יווניים אופייניים ליהודים (תיאודורוס, תיאודוטוס), ושמות רומיים, אם כי הללו כתובים ביוונית (אנטונינוס, קלאודיאנוס, ואלריאנוס).
בנוסף, מן הכתובת ניתן גם ללמוד שאישה יכלה למלא משרה ציבורית בקהילה היהודית באפרודיסיאס (נשיאה).
אינדימדיה
אינדימדיה, "המרכז לתקשורת עצמאית" (Indymedia - Independent Media Center) היא רשת של ארגוני מדיה ושל עיתונאים.
אינדימדיה היא ארגון דמוקרטי ללא מטרות רווח המנסה לספק תחליף לערוצי התקשורת בבעלות תאגידים ובעלי הון או הממשל. למרות שהיא פתוחה לכל גולש, בפועל היא משמשת בעיקר את השמאל הרדיקלי. אינדימדיה לא מסתפקת רק בפרסום ידיעות, דיווחים מהשטח ומאמרי דעות אלא גם מארגנת פעילויות, הפגנות, מחאות, דוקו-אקטיביזם ועוד.
אינדימדיה, בדומה לוויקיפדיה המבוסס על עקרון הפרסום הפתוח, מאפשר לכל גולש להיות עיתונאי, לפרסם תכנים ולראות אותם מיידית באתר לפני שעברו עריכה או צנזורה. בשונה מוויקיפדיה, אינדמדיה לא מחויבת לסטנדרטים של נייטרליות, אובייקטיביות ומהימנות עובדתית. כמו כן, לא נעשה שום פיקוח על התכנים המפורסמים בה, אם כי מנהלי כל אתר נותנים יותר חשיפה לידיעות ומאמרים התואמים את השקפת עולמם.
בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי, רבים מאתרי אינדימדיה מתנגדים למדיניות ישראל בשטחים. למשך תקופה מסוימת הם אף הוסרו כמקור חדשותי מדפי שירות החדשות של מנוע החיפוש גוגל בגלל מקרים שבהם נכתבו באתרי אינדימדיה ביטויים כגון "ציונאצים" והשוואות של אריאל שרון וג'ורג' ווקר בוש לאדולף היטלר. ביטויים וקריקטורות מסוג זה וחוסר שיתוף פעולה של אינדימדיה עם השלטונות הביאו בעבר להחרמת השרתים וסגירת אתרים מקומיים במקומות אחדים בארצות הברית ובעיר בריסטול בבריטניה.
אינדימדיה ישראל
האתר הורכב מארבע קבוצות שונות - קבוצת האינטרנט, קבוצת הדפוס, קבוצת הווידאו (שאחראית על הפקת סרטים תיעודיים ותוכניות טלוויזיה) וקבוצת שֵמע, המופקדת על תחנת רדיו המשודרת באינטרנט. באתר לקחו חלק כ־20 פעילים, ומאות אחרים תרמו מאמרים, סרטוני ווידאו, תמונות ופרשנויות.
האתר הואשם לא אחת בדברי הסתה חמורה. בין השאר פורסם באתר מאמר המביע שבח לפיגוע בציר המתפללים בחברון, בו נהרגו 12 חיילי צה"ל ואנשי כיתת הכוננות. מאמרים רבים הוסרו לאחר השערורייה שעוררו. לצידם פורסמו קריקטורות מתסיסות, רובן של הקריקטוריסט הפרו-פלסטיני מברזיל, קרלוס לטוף.
הונגה טונגה
הונגה טונגה (באנגלית: Hunga Tonga) הוא הר געש תת-ימי הממוקם כ-30 ק"מ דרומית לאי פונואפו (Fonuafoʻou; הידוע גם בשם פלקון) המשתייך לטונגה.
מיקום גאוגרפי
הר הגעש הונגה טונגה הוא חלק מקבוצת הרי געש פעילה מאוד הנקראת רכס טונגה ומתנשאת מניו זילנד עד מזרחית לפיג'י. הר הגעש נמצא 100 ק"מ מעל אזור סייסמי פעיל. גובהו של ההונגה טונגה 149 מטרים ושטחו 390 דונם.
ההונגה טונגה שוכן בין שני איים המהווים שרידים משתיים משפות הקלדרה שהתפרקו. שני האיים נמצאים במרחק של כ-1.66 ק"מ ואורכו של כל אחד מהאיים 2 ק"מ. האיים והר הגעש מורכבים בעיקר מהחומר אנדזיט (סלע יסוד געשי הדומה לבזלת).
התפרצויות
ב-16 במרץ 2009 התפרץ הר הגעש ופלט עשן, אפר, אדים ולבה לאוויר מעל האוקיינוס. ההתפרצות כיסתה את אחד האיים הסמוכים באפר, קברה מתחת לאפר בעלי חיים וצמחים והשמידה את כולם. ב-21 במרץ דיווח הגאולוג הראשי של טונגה, קלפי מפי (Kelepi Mafi), כי בין שני הפתחים עיקריים של ההתפרצות נוצר אי חדש מקרקע געשית. שטחו מאות מטרים רבועים, וגובהו בשיאו 120 מטרים.
הר הגעש התפרץ שוב בחודשים דצמבר 2014 וינואר 2015. מההתפרצות נוצר אי שחיבר בין הונגה טונגה לאי הונגה ה'אפאי (Haʻapai), האי החדש מכונה הונגה טונגה-הונגה ה'אפאי. בתחילה סברו החוקרים שהאי יעלם תוך מספר חודשים בעקבות זרמי הים, אולם לאחר שישה חודשים קצב הבלייה של האי הואט מאוד. הערכה היא כי האי יחזיק מעמד בין 10 שנים ל-30 שנה. זהו האי הראשון שנתון למעקב לווייני מרגע היווצרותו. חוקרים ממרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א חוקרים את היווצרות האי. לדבריהם, קיים דמיון בין היווצרות האי הזה להיווצרות איים קדומים דומים במאדים.
ההתפרצויות ב-2021 ו-2022
ב-20 בדצמבר 2021 נרשמה התפרצות ראשונה, והתפרצות נוספת, חזקה יותר, אירעה ב-15 בינואר 2022. ההתפרצות יצרה ענן אפר, גז וקיטור שהגיע לגובה 20 קילומטרים. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית העריך שההתפרצות גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 5.8 שבעקבותיה נוצרו גלי צונאמי בטונגה, בפיג'י, ונואטו ובסמואה האמריקנית. מספר יישובים פונו בדרום יפן. גלים גבוהים שהגיעו בשיאם ל-1.5 מטרים והצפות נצפו גם בחופי קליפורניה ודרום אמריקה. בטונגה, טופו השישי, פונה מהארמון המלכותי בבירה והתקשורת מהממלכה נותקה כליל. בתים רבים באיים החיצוניים של טונגה ובחוף נהרסו. שלושה אנשים מתו בטונגה כתוצאה מהצונאמי ובהם אישה בריטית אחת. בנוסף, שניים טבעו למוות בעקבות גל גדול שפגע בהם בצפון פרו, מרחק של כ-10,000 ק"מ משם. ההתפרצות גם הותירה את מרבית האי הוולקני מתחת למים.
התגלות (רגש)
התגלות כרגש היא פירוש למילה EPIPHANY בלועזית (המגיעה מהמילה epiphanea ביוונית עתיקה שמשמעותה התגלות, הופעה מדהימה) והיא מתארת תחושה של הבנה פתאומית.
על מנת להבין מתי התגלות היא אכן כזו בחדשנות, ניתן להשתמש במודל שיצר רוברטו ורגאנטי במאמרו: Radical Design and Technology Epiphanies: A New Focus for Research on Design Management במאמר זה מתאר הכותב את הרעיון של חדשנות מתוך מניע עיצובי-תכנוני, כלומר בגישה שהעיצוב והתכנון נותנים ללקוח משמעות חדשה.
ניתן לתאר את ההתגלות באמצעות מודל אשר בצירו האחד יש את הטכנולוגיה ובצירו השני את המשמעות. אם הלקוח מקבל כלי שבו הטכנולוגיה וגם המשמעות הן תוספתיות ביחס לכלים קיימים הרי שמדובר במשיכה של השוק. אם הטכנולוגיה היא פורצת דרך והמשמעות היא תוספתית הרי שמדובר בדחיפה טכנולוגית. אם המשמעות היא פורצת דרך והטכנולוגיה היא תוספתית הרי שמדובר בהנעה של עיצוב-תכנון ולמעשה במקרים אלו החדשנות היא חדשנות תוספתית בלבד.
אך ורק כאשר הלקוח מקבל טכנולוגיה חדשה (כלומר מענה פונקציונלי) וגם ערך מוסף (כלומר משמעות) הרי שמדובר בהתגלות בחדשנות. במקרה זה, יש הרואים בחדשנות כחדשנות משבשת.
התגלויות הן אירוע די נדיר ובדרך כלל מגיעות לאחר חשיבה מאומצת על הבעיה. לעיתים קרובות הן מופעלות על ידי מידע חדש שמגיע, אך חשוב מכך נדרש ידע מקדים עמוק, כדי להגיע לקפיצה נחשונית בהבנה.
היסטוריה
במקור ההתגלות מגיעה מהדת (בנצרות – מתייחס להבנה שישו הוא בן האלהים) ומתייחסת להגעה לתובנה באמצעות האלוהי ועל אף שכיום קונוטציה זו פחות שימושית הרי שההבנה היא שההתגלות הזו מגיעה מאירוע על טבעי, כפי שהתגלית נדמה שמגיעה בפתאומיות מבחוץ.
השימוש החילוני של מילה זו כנראה נובע משימוש של ג'יימס ג'ויס בספריו אשר מתאר את ההתגלות כ-"ביטוי רוחני פתאומי בעקבות אירוע או עצם כלשהו – הביטוי נראה לכאורה כלא פרופורציוני למשמעות האירוע".
תהליך
דוגמה עכשווית בזעיר אנפין לתהליך כזה יכולה להיות למשל בעת עבודה בקורס באוניברסיטה כאשר אין מענה מידי לבעיה שהוצגה, אך לאחר מחקר, רכישת ידע ומחשבה, הסטודנט מגיע לתובנה אשר פותרת את הבעיה. לרוב התגלות מגיעה לאחר עבודת מחקר משמעותית והיא למעשה התוצאה של תהליך ארוך.
ההרגשה המפתיעה והממלאת של ההתגלות כל כך מפתיעה, מכיוון שלא ניתן לצפות מתי המאמץ ישיא פרי. מעבר לפריצת הדרך, התחושה הממלאת שמגיעה בעקבות ההתגלות היא הפרס על המאמץ הרב.
אנו מוצאים התייחסויות לכך בדברי מפורסמים רבים, אשר מתארים את הצלחתם "בין-לילה" כתהליך ארוך וקשה של אימון ומאמץ.
מיתוס
מיתוס ידוע אומר כי רוב ואף כל ההמצאות קורות באמצעות התגלויות, אך המציאות שונה, לא כל ההמצאות קורות בהתגלויות, למעשה רוב ההמצאות קורות ללא התגלות ולמעשה ההתגלות תורמת לפריצת דרך הבאה, כך אין יכולת לחזות התגלות או לשלוט בה.
סקוט בֶּרְקָן, סופר ומרצה אמריקאי אשר שימש כמהנדס בכיר בחברת מיקרוסופט וכתב ספרים רבים בנושא חדשנות וכיצד לגרום לדברים לקרות אומר כי-: "הדרך הטובה ביותר לחשוב על התגלות היא כבונוס מזדמן על עבודה על בעיות מסובכות".
דוגמאות מפורסמות
דוגמאות מפורסמות להתגלויות הן:
סינגל (אמסטרדם)
הסינגל (בהולנדית: Singel) היא תעלה אשר הקיפה את העיר אמסטרדם שבהולנד במהלך ימי הביניים ושימשה כחפיר הגנה עבור העיר עד שנת 1585 עת גדלה העיר והתפשטה מעבר לתעלה. התעלה עוברת ממפרץ האיי בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית של אמסטרדם, עד כיכר מונטפליין שם נפגשת התעלה עם נהר האמסטל. כיום הסינגל היא הפנימית מבין התעלות המעגליות של העיר אמסטרדם.
שמות התעלה
עד המאה ה-15 נודעה התעלה בשם סטדחראכט (Stedegracht - "תעלת העיר"). במהלך המאה ה-17 כונתה התעלה בשם קונינגסחראכט (Koningsgracht - "תעלת המלך" על שמו של המלך אנרי הרביעי, מלך צרפת אשר צידד ברפובליקה ההולנדית בתקופה זו). מקטע התעלה שבין הספאו לבין הליינבאנסטך (Lijnbaanssteeg) כונה בעבר "רציף לונדון" (Londense Kaai - "לונדנסה קאי") או "הרציף האנגלי" (Engelse Kaai - "אנגלסה קאי"), מאחר שעגנו באזורו בעיקר ספינות שהפליגו בין אמסטרדם לבין לונדון.
הפארק הלאומי שננדואה
הפארק הלאומי שננדואה (באנגלית: Shenandoah National Park) נמצא במדינת וירג'יניה, שבארצות הברית, ומהווה חלק מהרי הבלו רידג'. פארק לאומי זה הוא צר וארוך, כשממערב לו נמצאים נהר ועמק שננדואה, וממזרח לו גבעות הפיידמונט. המאפיין הבולט ביותר של הפארק הוא כביש הסקייליין דרייב (Skyline Drive) החוצה אותו לאורכו, מהעיירה פרונט רויאל בצפון ועד לעיירה ויינסבורו בדרום. כ-40% משטח הפארק (כ-322 קילומטרים רבועים) מוגדרים כאזור טבע בראשיתי, והם תחת הגנה של המערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי.
גאוגרפיה
הפארק הלאומי שננדואה שוכן לאורך הרי הבלו רידג' בצפון-מרכז וירג'יניה. הרים אלה מהווים רמה מובחנת המתנשאת לגובה של מעל 1,200 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר בפארק היא הר הוקסביל (Hawksbill Mountain; 1,234 מטרים). הפרש הגבהים הטופוגרפי המקומי בין הרי הבלו רידג' ועמק שננדואה גדול מ-910 מטרים באזורים מסוימים. קו הרכס של הבלו רידג' מחלק את אגן הניקוז של הנהר שננדואה, חלק מאגן הניקוז של הנהר פוטומק, בצד המערבי, מאגני הניקוז של הנהרות ג'יימס ורפאהנוק בצד המזרחי.
אקלים
על פי סיווגי האקלימים על פי שיטת קפן משתייך האקלים בפארק הלאומי שננדואה לאקלים יבשתי גשום (Dfb). מחלקת החקלאות של ארצות הברית מסווגת את אזור עמידות הצמחייה במרכז המבקרים "ביג מדואז" בגובה 1,071 מטרים כ-6a כשטמפרטורת הקיצון המינימלית הממוצעת היא 21.7°C-.
האוקיינוס האטלנטי, ובמיוחד זרם הגולף, ממלאים תפקיד חשוב במשטר המשקעים של וירג'יניה. מסלולן של סופות חורף הוא בדרך כלל ממערב למזרח, כאשר בסביבת החוף המזרחי משתנה מסלולן לצפון-מזרח, במקביל לחוף ולזרם הגולף. שינוי זה לצפון-מזרח נובע בחלקו מהנטייה של הסערות לעקוב אחר הגבול בין האדמה הקרה לזרם הגולף החם. כאשר אוויר קר מספיק מגיע לווירג'יניה ממערב ומצפון-מערב, יכולות סופות להוריד כמויות שלג גדולות. סופות רעמים מתרחשות בכל חודשי השנה, כשהשיא בספטמבר והמינימום בפברואר. סערות וזרימות חזקות יכולות להתרחש בכל השנה בשננדואה. מרבית המקומות מקבלים 1,000-1,500 מילימטרים משקעים בשנה. המשקעים השנתיים הממוצעים במרכז המבקרים "ביג מדואז" הם 1,396 מילימטרים הכוללים כ-94 סנטימטרים שלג. רוחות דרומיות עד דרום-מערביות שולטות, עם, ובמידה פחותה יותר, רוחות צפוניות. אזורי הגובה התחתונים של הפארק חווים אקלים יבשתי משתנה, עם חורפים קלים וקיצים לחים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת באזור הנמוך בלוריי היא של 12 מעלות צלזיוס, והמשקעים השנתיים הממוצעים הם 910 מילימטרים, עם כ-43 סנטימטרים של שלג.
הידרוגרפיה
הפארק הלאומי שננדואה השוכן לאורך קו הרכס של הרי בלו רידג' בווירג'יניה, הוא משכן למקורות של נחלים הזורמים מערבה לנהר שננדואה, ומזרחה לנהרות רפאהנוק וג'יימס. נהרות גדולים אלה מתנקזים בסופו של דבר למפרץ צ'ספיק.
בשטח בפארק זורמים כ-90 נחלי איתן שמקורם בו. המאפיין העיקרי של נחלים אלו הוא השיפוע התלול שלהם. מכאן שלאורך הירידה המהירה במדרון ההר שזורים בריכות, אדוות, אשדות, ומפלים. במקומות רבים נופלים נחלים מעל מדפי סלע, ויוצרים מפלים בגובה של עד 28 מטרים. קרקעית הנחלים מורכבת מאבני חצץ גדולות, שברי סלעים, גושי סלע וסלע האם. מרבית הנחלים מוצלים כמעט לגמרי, והם קרירים או אפילו קרים בקיץ, והם בדרך כלל צלולים עם עכירות שנגרמת מגשם ונעלמת במהירות.
גאולוגיה
כתוצאה מהמסה של הסלעים הקרבונטיים יש בשטח הפארק מערות ובולענים רבים.
אקולוגיה
האקלים של הפארק, ובעטיו גם בעלי החיים והצמחייה שלו, אופייניים ברובם לאזורים ההרריים המיוערים במזרח אזור המיד-אטלנטיק, ובפועל חלק גדול מהמינים הנפוצים אופייניים למערכות אקולוגיות גם בגבהים נמוכים יותר. על פי הסיווג של הגאוגרף האמריקני ממוצא גרמני אוגוסט קיכלר (August Wilhelm Küchler) לצמחייה הטבעית בארצות הברית, סוג הצמחייה בפארק הלאומי שננדואה הוא אלון אפלצ'י יחד עם יער עצים רחבי עלים מזרחי (Eastern Hardwood Forest), סוג המכונה גם "יער ממוזג מעורב של עצים רחבי עלים" (Temperate broadleaf and mixed forest). הבדלי הגובה, המדרונות, מגוון הסלעים והקרקעות, המשקעים וקווי הרוחב יוצרים תערובת של בתי גידול. כ-95% משטח הפארק הלאומי שננדואה מיוערים. בתהליך הפוטוסינתזה פולטים צמחים ירוקים חמצן. מרחוק יוצר האוויר הרווי אדי מים אובך קלוש המעניק לרכס את שמו, "בלו רידג'", כלומר "רכס כחול".
האיום העיקרי על המערכות אקולוגיות בפארק הוא מזיהום אוויר. מנהלת הפארק מנטרת את איכות האוויר באופן שוטף, שהשתפרה מאז שחוקק חוק אוויר נקי. מרבית הפרמטרים הקובעים את איכות האוויר, הכוללים את רמות האוזון, הגופרית והראות, מראים מגמות משופרות, בעוד שרמות החנקן נשארו קבועות. מקור הזיהום הוא משריפת דלק מאובנים, בעיקר פחם, במתקנים תעשייתיים היוצרת תחמוצות גופרית וחנקן, ואלו מגיבות באוויר ויוצרות תרכובות חומציות. מיקומו של הפארק על קו הרכס במורד הרוח ממתקני תעשייה הוביל לרמות גבוהות של גשם חומצי במשך עשורים רבים. העובדה שמי הנחלים הפכו חומציים הוכרה כבר בשנות השבעים של המאה ה-20, והובילה את הפארק לפתח תוכנית ניטור איכות מים חדשנית בשיתוף פעולה עם מדענים מאוניברסיטת וירג'יניה הפועלים במסגרת "מחקר פרשת המים של שננדואה" (Shenandoah Watershed Study). איכות המים מנוטרת מ-1979 והניטור הראה שינויים באיכות המים לאורך זמן.
צמחייה
בחלקים הדרומיים-מערביים של חלק מהגבעות הדרומיות ביותר שולטים עצי האורן, ויש גם מדי פעם שיחי צבר, הצומחים באופן טבעי. לעומת זאת, בחלק מהמדרונות הצפון-מזרחיים יש חורשות קטנות אך צפופות של צמחים אוהבי לחות, כדוגמת צוגה קנדית (Tsuga canadensis) ושפע טחבי עלים. צמחים נפוצים אחרים כוללים אלון, קאריה, ערמון, אדר, שושנן הצבעונים (Liriodendron tulipifera), קלמיה לאטיפוליה (Kalmia latifolia), אסקלפיאס (Asclepias),  חנניות, ומינים רבים של שרכים. העץ הבולט בעבר ערמון אמריקאי (Castanea dentata) כמעט והוכחד לחלוטין ידי פטרייה המכונה כמשון הערמונים (Cryphonectria parasitica) בשנות השלושים של המאה ה-20. אף על פי שהעץ ממשיך לצמוח בפארק, הוא לא מגיע לבגרות ומת לפני שהוא יכול להתרבות. מינים שונים של אלונים החליפו את הערמון והפכו למין העצים הבולט. פלישה של מין העש טוואית האלון (Lymantria dispar) שהתחילה בראשית שנות התשעים החלה לצמצם את הדומיננטיות של יערות האלון מכיוון שהעש אוכל בעיקר את עלי העץ. אף על פי שנדמה כי כמות הפרטים של טוואית האלון פחתה בחלקה, העשים ממשיכים להשפיע על היער והרסו כמעט 10 אחוז מחורשות האלון.
בעלי חיים
נוסעים שהגיעו לעמק שננדואה בראשית המאה ה-18 דיווחו על שפע של בעלי חיים שונים. כאשר מתנחלים אירופיים ביראו יערות, הביאו בעלי חיים ביתיים וצדו בעלי חיים מקומיים פחתו אוכלוסיות בעלי החיים. הציד חיסל את הביזון האמריקאי בסביבות שנת 1798, ואייל קנדי בעקבותיו בשנת 1855. הבונה הקנדי והלוטרה הצפון-אמריקנית נעלמו בסוף המאה ה-19. הזאב המזרחי (Canis lupus lycaon) הפומה הצפון-אמריקאית, האייל הפרדי לבן-זנב, תרנגול ההודו, הדוב השחור האמריקני, והשונר המצוי נכחדו מאזור השמורה או שאוכלוסייתם הידלדלה בצורה דרסטית. המספר המדויק של המינים המקומיים שאבדו אינו ידוע. בעשרות השנים האחרונות, מרבית המינים הללו חזרו כתוצאה מהשבת בעלי חיים אלו לטבע במקומות אחרים בווירג'יניה או כתוצאה מהתאוששות טבעית של האוכלוסייה. ייעודו וניהולו של האזור כפארק לאומי מספק מקלט לבעלי חיים קבועים ונודדים.
בין בעלי החיים בפארק הלאומי שננדואה:
עד הקמת הפארק
השרידים הראשונים של בני אדם בפארק הלאומי שננדואה הם בני 8,000 עד 9,000 שנים. ילידים אמריקאים ביקרו באזור כדי לצוד, ללקט פירות, אגוזים ופירות יער, לאסוף חומרים לכלי אבן ולסחור. חלקם הקימו כפרי קבע בגבהים הנמוכים ביותר, ובעמק שננדואה מחוץ לפארק. במאה ה-18 חקרו חוקרי ארצות וציידים אירופאים את הרי בלו רידג' ועמק שננדואה. זמן קצר לאחר 1750 עברו מתיישבים אירופיים לעמקים התחתונים ליד מעיינות ונחלים. מתיישבים אלו התקדמו כלפי מעלה בחיפוש מתמיד אחר אדמות אותן ניתן לעבד, ולרעות בעלי חיים. במהלך 150 השנים שלאחר מכן עיבדו מאות משפחות את האדמה, נטעו פרדסים וגידולים, הקימו בתי אחוזה וטחנות, והשתמשו בהרים לצורך כריתת עצים וכרייה. מאמצע ועד סוף המאה ה-19 רכשו אנשים אדמות בהרים בחיפוש אחר משאבים: כריית נחושת, כריתת עצים, קליפות עצים לבורסקאות ומים להפעלת טחנות.
הרכס שימש קו הגנה לצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית והמפקד המקומי תומאס ג'ונתן "סטונוול" ג'קסון ניצל אותו והביס את צבא האיחוד בסדרת קרבות בשנת 1862.
בשלהי המאה ה-19, ערגו תושבי הערים יותר ויותר למקומות בילוי ומפלט. יזמים בנו אתרי נופש ברכס הבלו רידג', ושיווקו את נופי ההרים, את המים הבריאים, ואת משבי הרוח הקרירים.
יצירת הפארק
החקיקה להקמת פארק לאומי בהרי האפלצ'ים הוצעה לראשונה ב-1901 על ידי הנרי דה לה וור פלד (Henry De La Warr Flood), חבר קונגרס טרי מווירג'יניה, אך למרות תמיכתו של הנשיא תאודור רוזוולט, החקיקה לא עברה. הפארק הלאומי הראשון שהוקם בארצות הברית היה הפארק הלאומי ילוסטון, בתחומי המדינות ויומינג, מונטנה ואיידהו שבמערב ארצות הברית. הפארק הוקם במסגרת חוק שנחתם בשנת 1872. הפארק הלאומי יוסמיטי בקליפורניה הוקם בשנת 1890. כאשר הקונגרס הקים את שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (NPS) בשנת 1916, נשמר הדפוס ופארקים נוספים הוקמו במערב המדינה (הפארק הלאומי קרייטר לייק באורגון בשנת 1902, הפארק הלאומי וינד קייב בדקוטה הדרומית בשנת 1903, הפארק הלאומי מסה ורדה בקולורדו בשנת 1906, ואז הפארק הלאומי דנאלי באלסקה בשנת 1917). הפארק הלאומי גרנד קניון באריזונה, הפארק הלאומי ציון ביוטה והפארק הלאומי אקדיה במיין נוצרו כולם בשנת 1919 במהלך ממשלתו של וודרו וילסון, נשיא יליד וירג'יניה. אקדיה שלחוף האוקיינוס האטלנטי שברה לבסוף את הדפוס של פארקים במערב בלבד, והפכה לפארק הלאומי הראשון במזרח. הקמת הפארק התבססה גם על תרומות של בעלי קרקעות פרטיים עשירים. סטיבן מאתר (Stephen Mather), המנהל הראשון של שירות הפארקים, ראה צורך בפארק לאומי במדינות הדרום, וביקש הצעות בדו"ח של סוף שנת 1923. במאי 1925 אישרו הקונגרס והנשיא קלווין קולידג' לשירות הפארקים לרכוש מינימום של 250,00 אקרים (1,011.7 קילומטרים רבועים) ומקסימום של 521,000 אקרים (2,108.4 קילומטרים רבועים) כדי להקים את הפארק הלאומי שננדואה, ואישרו גם את ההקמה של פארק נוסף בדרום ארצות הברית, הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז, שגם הוא על הרי בלו רידג' בגבול בין טנסי לקרוליינה הצפונית. עם זאת, החקיקה גם הורתה במפורש שכספים פדרליים לא ישמשו לרכישת האדמה. לפיכך, הייתה וירג'יניה צריכה לגייס כספים פרטיים, ויכולה הייתה גם להקצות כספי מדינה, ולהשתמש בזכות ההפקעה שלה כדי לרכוש את האדמות ליצירת הפארק הלאומי שננדואה.
המועמד הדמוקרטי למשרת מושל וירג'יניה (והאחיין של חבר הקונגרס פלד המנוח), הארי פ. בירד תמך ביצירת הפארק הלאומי שננדואה, וכך גם חברו ויליאם א. קרסון (William E. Carson), איש עסקים שהפך ליו"ר הראשון של הוועדה לשימור ופיתוח (Commission on Conservation and Development) של וירג'יניה. פיתוח הפארקים הלאומיים במערב סייע לתיירות, שיצרה מקומות עבודה, מטרה שבה תמכו בירד ופוליטיקאים מקומיים. האדמה שהפכה לפארק שננדואה הייתה נופית, הררית, ואיבדה גם כמחצית מהעצים שלה לכימשון הערמונים (מחלה חשוכת מרפא שפגעה בעצים כשהגיעו לבגרות). עם זאת, היא הייתה בבעלות של אנשים פרטיים במשך למעלה ממאה שנים, ולכן היו עליה הרבה מאוד חוות ומטעים. לאחר שבירד הפך למושל, ושכנע את בית המחוקקים של המדינה להקצות מיליון דולר לרכישת קרקעות ולעבודה אחרת, ניסו קרסון וצוותיו (כולל מודדים ואחיו קיט שהיה שותף לחקיקה שהנהיג בירד) להבין מי הבעלים של האדמה. הם גילו שהיא מורכבת מיותר מ-5,000 חלקות, חלקן מאוכלסות על ידי חוואים או פולשים (שלא היו זכאים לקבל פיצויים). כמה בעלי קרקעות, כולל ג'ורג' פרימן פולוק (George Freeman Pollock), בעלים עשיר של אתר נופש, ול. פרדיננד זרקל (L. Ferdinand Zerkel), מתווך ומפתח מהעיירה לוריי, רצו זה מכבר שהפארק יוקם, והקימו את איגוד הפארק של צפון וירג'יניה (Northern Virginia Park Association) כדי לשכנע את ועדת בחירת הפארק הלאומי. עם זאת, משפחות מקומיות רבות שהתגוררו באזור במשך דורות (במיוחד אנשים מעל גיל 60) לא רצו למכור את אדמותיהן, וחלקן סירבו למכור בכל מחיר. קרסון הבטיח שגם אם הם ימכרו למדינה, הם עדיין יוכלו לחיות בביתם למשך שארית חייהם. קרסון גם פנה בבקשה לנשיא החדש הרברט הובר, שרכש אדמות להקמת מחנה דייגים לחופשה בסמוך למקורות הנהר רפידן (ובסופו של דבר תרם אותן לפארק כשסיים את תפקידו; האתר עדיין קיים בשם מחנה רפידן).
מדינת וירג'יניה השיגה אט אט את האדמות דרך הפקעה, ואז נתנה אותן לממשל הפדרלי של ארצות הברית במטרה להקים את הפארק הלאומי. אחיו של קרסון הציע כי בית המחוקקים של וירג'יניה יתיר הפקעה ברמת המחוזות (ובעקבותיה בוררות לחלקות בודדות), ולא להפקיע חלקה אחר חלקה. חלק מהמשפחות הסכימו לקבל את התשלומים מכיוון שהן היו זקוקות לכסף ורצו להימלט מאורח החיים שעל סף הקיום. כמעט 90 אחוז מהתושבים עיבדו את האדמה למחייתם: מכירת עץ, פחם או יבולים. הם הצליחו בעבר להרוויח כסף לקניית אספקה על ידי קטיף הערמונים שהפכו נדירים, על ידי עבודה בעונת קטיף התפוחים והאפרסקים (אך הבצורת של 1930 חיסלה גידולים אלו והרגה עצי פרי רבים), על ידי מכירת בדים מתוצרת עצמית ומלאכת יד (שהוחלפו על ידי מפעלים) ומכירת ויסקי מתוצרת עצמית (פעולה בלתי חוקית לאחר שהתחילה תקופת היובש).
עם זאת, קרסון והפוליטיקאים לא ביררו עם האזרחים מה דעתם בשלב מוקדם של התהליך, ולא שכנעו את התושבים שהם יכולים לחיות טוב יותר בכלכלה המבוססת על תיירות. במקום זאת הם התחילו עם קמפיין פרסום לגיוס הכספים, ופניות לבתי המשפט תוך הגשת הערכות וסקרים של רכוש. עם מותו של מאתר בשנת 1929 החליט מנהל שירות הפארקים החדש, הוראס מ. אלברייט (Horace M. Albright) כי הסוכנות הפדרלית תקבל רק אדמות פנויות מכל אדם ובהמה, כך שאפילו תושבים קשישים ייאלצו לעזוב. לפיכך, משפחות רבות וקהילות שלמות נאלצו לפנות חלקים מהרי בלו רידג' בשמונה מחוזות וירג'יניה. אף על פי שזכות המעבר המשפטית של הסקייליין דרייב נקנתה מבעלי הרכוש ללא שימוש בהפקעה, עלויות השטח שנרכש היו פי שלושה מההערכות הראשוניות, והשטח הצטמצם למה שקרסון כינה צורה של "אדרת דגים" ואחרים "שרוך נעל". אף על פי שבירד וקרסון שכנעו את הקונגרס לצמצם את הגודל המינימלי של פארק שננדואה לכמעט 160,000 אקרים (647.5 קילומטרים רבועים) כדי להימנע מרכישת כמה אדמות במחיר יקר, בשנת 1933 החליט הנשיא הנבחר החדש פרנקלין דלאנו רוזוולט ליצור גם את הדרך הנופית "בלו רידג' פארקווי" (Blue Ridge Parkway) כדי להתחבר לסקייליין דרייב שהיה אז בתהליך סלילה בפארק הלאומי שננדואה, מה שהצריך הפקעות נוספות.
כאשר משפחות רבות המשיכו לסרב למכור את אדמותיהן בשנת 1932 וב-1933, שינו התומכים בהקמת הפארק את הטקטיקה. ג'ורג' פרימן שכר את העובדת הסוציאלית מרים סייזר (Miriam Sizer) כדי ללמד בבית ספר קיץ שהקים בסמוך לאחת מקהילות העובדים שלו, וביקש ממנה לכתוב דו"ח על התנאים שבהם הם חיו. אף כי מאוחר יותר הדו"ח הופרך, הוא תיאר את האוכלוסייה המקומית כענייה מאוד ושרוב הילדים הם תוצאה של נישואי קרובים. עד מהרה שימש הדו"ח לתמיכה בפינויים בכוח ושריפת בקתות שפונו כדי שהתושבים לא יוכלו להתגנב בחזרה. פיי-קופר קול (Fay-Cooper Cole) ומנדל שרמן (Mandel Sherman), סוציולוגים מאוניברסיטת שיקגו, תיארו כיצד קהילות העמק הקטנות המכונות הולו (hollow) היו קיימות "ללא קשר עם החוק או השלטון" במשך מאות שנים, וחלקן הושוו למתואר ברצועת הקומיקס הפופולרית ליל אבנר (Li'l Abner), והקהילה הבדיונית שלו, דוגפץ' (Dogpatch). בשנת 1933 פרסמו שרמן והעיתונאי תומאס הנרי (Thomas Henry) את הספר "אנשי ההולו" (Hollow Folk) שגרמו לרגשות של חמלה כלפי תנאי החיים הקשים של הכפריים העניים המתגוררים בהרי האפלצ'ים, המכונים בכינוי הגנאי "הילבילי". כמו באזורים כפריים רבים באותה תקופה, רוב בתי החוות המרוחקים בשננדואה לא היו מחוברים לחשמל, ולעיתים קרובות גם לא למים זורמים, כמו גם גישה לבתי ספר ולמרפאות במשך חודשים רבים. עם זאת, הובר שכר את המורה הכפרית המנוסה כריסטין וסט (Christine Vest) כדי ללמד ליד בית הקיץ שלו, והיא דיווחה שהדיווחים האחרים היו מוגזמים, וכך חשבו גם מיסיונרים של הכנסייה האפיסקופלית ששימשו מורים באזורים אחרים של הבלו רידג'.
לקרסון היו שאיפות להיות מושל בשנת 1929 וב-1933, אך בירד בחר במקום זאת בג'ורג' סי. פירי (George C. Peery) מהפינה הדרומית-מערבית של המדינה, כדי להחליף את פולארד שהיה תושב מזרח המדינה. לאחר שניצחו בבחירות, הקימו פירי והיורש של קרסון את מערכת הפארקים המדינתיים של וירג'יניה, אם כי התוכניות להעתקת התושבים הסרבנים המשיכו להשתנות, ובפועל נכשלו. קרסון קיווה לעמוד בראש מחלקת השימור והנופש של וירג'יניה (Virginia Department of Conservation and Recreation) שהוקמה, אך לא נבחר בגלל חילוקי הדעות בינו לבין בירד שהלכו והתחזקו, בשל שכר טרחה שהיה חייב לאחיו, ובמיוחד בגלל הפינויים בכוח שהחלו בסוף 1933 למרות התנגדותו, אך בהתאם למדיניות הפדרלית החדשה, והם גרמו לפרסום שלילי במיוחד.
מרבית המשפחות הסרבניות הגיעו מהמחוזות המרכזיים של הפארק (מדיסון, פייג', ורפאהנוק), לא מהמחוזות הצפוניים שהיו בסיס הכוח של בירד וקרסון, או מהקצה הדרומי של המדינה שבו התושבים כבר ראו מאז שנות העשרים את היתרונות של תיירות כפי שבאו לידי ביטוי במונטיצ'לו, האחוזה של הנשיא תומאס ג'פרסון, כמו גם את המשרות הפנויות בשננדואה ובפרויקטים החדשים של בלו רידג'. בשנת 1931 ו-1932 הורשו התושבים לעתור לסוכנות המדינה על מנת להישאר שנה נוספת כדי לאסוף יבולים וכו'. עם זאת, חלקם סירבו לשתף פעולה בשום צורה, אחרים רצו להמשיך להשתמש במשאבים שהפכו למוגנים (כולל עצים או בתים וגנים שהתפנו על ידי אחרים), ורבים מצאו כי תהליך מתן ההיתרים שרירותי. איש העסקים רוברט ה. ויה (Robert H. Via) הגיש תביעות נגד ההפקעות בשנת 1934, אך לא זכה (ובסופו של דבר עבר לפנסילבניה ומעולם לא פדה את ההמחאה שקיבל בגין ההפקעה).
קרסון הודיע על התפטרותו ממשרתו שעבורה לא קיבל שכר בדצמבר 1934. בין פעולותיו האחרונות במסגרת תפקידו הסופיים, כתב קרסון למנהל החדש של שירות הפארקים, ארנו ב. קמרמר (Arno B. Cammerer), כשהוא מבקש שלא לפנות בכוח כ-60 אנשים מעל גיל 60 אשר חלקותיהם לא נראות מסקייליין דרייב, שזה עתה נסלל. כאשר הפינויים בכוח המשיכו ליצור פרסום שלילי בשנת 1935, תיאם הצלם ארתור רותשטיין עם מחברי הספר "אנשי ההולו" ואז ניגש לתעד הטענות שלהם על תנאי החיים של התושבים.
להקמת הפארק היו יתרונות מיידיים לכמה מתושבי וירג'יניה. במהלך השפל הגדול, צעירים רבים קיבלו הכשרה ועבודות באמצעות חיל השימור האזרחי (בראשי תיבות CCC). מחנה ה-CCC הראשון בווירג'יניה הוקם ביער הלאומי ג'ורג' וושינגטון (George Washington National Forest) ליד לוריי, והמושל פולארד מילא במהירות את המכסה הראשונית של 5,000 עובדים. כאלף גברים ונערים עבדו בסקייליין דרייב, וכ-100,000 עבדו בווירג'יניה במהלך קיומה של הסוכנות. בפארק הלאומי שננדואה, כרתו הצוותים של ה-CCC רבים מעצי הערמונים המתים שגזעיהם החשופים הכתימו את הנוף בפארק החדש, סללו שבילים ובנו מתקנים. בנוסף, הכנסות התיירות הרקיעו שחקים. לעומת זאת, הוטל על צוותי ה-CCC לשרוף ולהשמיד כמה בקתות בפארק, כדי למנוע מהתושבים לחזור. כמו כן, ניסה הרולד ל. איקס (Harold L. Ickes), מזכיר הפנים של ארצות הברית, ששירות הפארקים היה חלק ממשרדו, שהייתה לו וסמכות חלקית על ה-CCC, להשתמש בסמכותו כדי להכריח את בירד לשתף פעולה בפרויקטים אחרים של הניו דיל.
הפארק הלאומי שננדואה הוקם סוף סוף ב-26 בדצמבר 1935, ועד מהרה החלה סלילת הדרך הנופית "בלו רידג' פארקווי" אותה רצה בירד. הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט חנך רשמית את הפארק הלאומי שננדואה ב-3 ביולי 1936. בסופו של דבר, כ-40 איש (ברשימת "איקס") הורשו לחיות את שארית חייהם על אדמות שהפכו לחלק מהפארק. אחד מהם היה ג'ורג' פרימן פולוק, שבית מגוריו קילייהוולין (Killahevlin) נוסף מאוחר יותר למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וש"אתר הנופש סקיילנד" (Skyland Resort) שלו נפתח מחדש תחת זכיין בשנת 1937. קרסון גם תרם אדמות משמעותיות; הר בפארק נקרא כעת לכבודו ושלטים מזכירים את תרומתו. התושבת האחרונה בשטח הפארק הייתה סבתא אנני לי ברדלי שנק (Annie Lee Bradley Shenk). עובדי שירות הפארקים ביקרו אותה ודאגו לה מאז 1950. היא נפטרה בשנת 1979 בגיל 92. רוב האחרים עזבו בשקט. חזקיה לאם (Hezekiah Lam) בן ה-85 הסביר, "אני לא עד כדי כך משוגע לעזוב גבעות אלו, אבל מעולם לא האמנתי שיש לפעול כנגד הממשלה. חתמתי על כל מה שביקשו ממני".
הפרדה גזעית וביטולה
בשנות השלושים המוקדמות החל שירות הפארקים הלאומיים בתכנון מתקני הפארק וחזה הנחיות נפרדות לשחורים ולבנים. באותה תקופה בווירג'יניה שבה הקפידו על חוקי ג'ים קרואו הונהגה הפרדה גזעית מוחלטת. בהעברת שטח הפארק לממשל הפדרלי, ניסתה וירג'יניה בתחילה לאסור על כניסה של אפרו-אמריקאים לפארק, אך הסתפקה באכיפת חוקי ההפרדה שלה במתקני הפארק.
בשנות השלושים של המאה העשרים היו כמה זיכיונות שהופעלו על ידי חברות פרטיות באזור שעתיד היה להפוך לפארק, חלקם עוד מסוף המאה ה-19. המתקנים הפרטיים המוקדמים הללו באתרי הנופש "סקיילנד" (Skyland Resort), פנורמה (Panorama Resort) וסוויפט ראן גאפ (Swift Run Gap) הופעלו רק עבור לבנים. בשנת 1937, קיבל שירות הפארקים הצעה מחברת וירג'יניה סקיי ליין (Virginia Sky-Line Company) להשתלט על המתקנים הקיימים ולהוסיף מלונות, בקתות ושירותים נוספים, כולל המלון "Big Meadows Lodge". במסגרת תוכניתם היו כל האתרים בפארקים, למעט אחד מהם, מיועדים ל"לבנים בלבד". התוכנית שלהם כללה מתקן נפרד לאפרו-אמריקאים בהר לואיס - שטח פיקניק, מלון קטן יותר, בקתות ואתר קמפינג. האתר נפתח בשנת 1939, והוא היה נחות מהותית משאר מתקני הפארק. אולם עד אז, מחלקת הפנים של ארצות הברית שאפה יותר ויותר לחסל את ההפרדה הגזעית מכל הפארקים. אתר הפיקניקים "Pinnacles" נבחר כאתר המשותף הראשון בשננדואה, אולם חברת סקיי-ליין של וירג'יניה המשיכה להתנגד, והפיצה מפות המראות את הר לואיס כאתר היחיד לאפרו-אמריקאים. במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגרו זיכיונות ומספר המבקרים בפארק הצטמצם מאוד. אך ברגע שהמלחמה הסתיימה, בדצמבר 1945, חייב שירות הפארקים שכל הזיכיונות בכל הפארקים הלאומיים צריכים להיות בלא הפרדה גזעית. באוקטובר 1947 הפכו חדרי האוכל של הר לואיס ופנורמה למשותפים ללבנים ושחורים, ועד תחילת 1950 המשימה הושלמה במלואה.
היסטוריה חברתית
במיוחד לאחר שנות השישים, התרחבו הפעילויות בפארק מהתמקדות בטבע בלבד וכללו היסטוריה חברתית. מועדון השביל האפלצ'ים של פוטומק (Potomac Appalachian Trail Club) שיקם כמה בקתות החל משנות הארבעים של המאה העשרים, והפך אותן לזמינות לרשות מטיילים ללינה למשך הלילה. חלק מהתושבים העקורים (וצאצאיהם) יצרו את ארגון ילדי השננדואה (Children of the Shenandoah), לובי למען מצגות מאוזנות יותר.
בשנות התשעים שכר הפארק מומחים למשאבי תרבות וערך מלאי ארכאולוגי של מבנים קיימים, סקר ההתיישבות הכפרית ההררית (Survey of Rural Mountain Settlement). בסופו של דבר, ההתמקדות החדשה של הפארק במשאבים תרבותיים חופפת לפעילות ההסברה של ארגון הצאצאים המכונה "ילדי שננדואה", מה שהביא להסרת תצוגות שהפרשנות שלהם מפוקפקת. התחילו טיולים רגליים וסיורים שהסבירו את ההיסטוריה החברתית של העקורים ההרריים תושבי האפלצ'ים.
תיירות
בפארק מבקרים בממוצע כ-1.2 מיליון תיירים מדי שנה, רובם נוסעים לאורך הדרך הנופית בת 170 הקילומטרים שלאורך הפארק המכונה סקייליין דרייב. הפארק מציע סדרה של פעילויות: סיורים רגליים, לינה בשטח, צפייה במפלים, רכיבה על סוסים, צפייה בחיות הבר, דיג, טיפוס מצוקים, רכיבה על אופניים, צפייה בכוכבים וסיורים באזורים הטבע הבראשיתיים.
גישה, מרכזי מבקרים ולינה
לפארק יש ארבע כניסות (בתשלום): הכניסה הצפונית בפרונט רויאל פנייה מכביש 340, תורנטון גאפ (Thornton Gap) פנייה מכביש 211, סוויפט ראן גאפ (Swift Run Gap), והכניסה הדרומית ברוקפיש גאפ (Rockfish Gap) פניה מכביש 250. הפארק נמצא במרחק של כ-100 קילומטרים מוושינגטון די. סי., וערים קרובות נוספות הן ריצ'מונד ופיטסבורג.
הליקון ארומה מיוזיק
הליקון ארומה מיוזיק (באנגלית: Helicon Aroma Music) הוא מותג העוסק בהפצה וקידום של מוזיקה ישראלית בחנויות המוזיקה המקוונות ושירותי הסטרימינג. החברה הוקמה בשנת 2021 כחברת מטרייה של חברות המוזיקה הגדולות בישראל הליקון וארומה מיוזיק.
רקע
באוגוסט 2021 פורסם כי חברות הליקון וארומה מיוזיק, שתי החברות הגדולות בשוק המוזיקה הישראלי לצד NMC, מנהלות משא ומתן למיזוג, הכולל מיזוג במניות החברות, כשחברת הליקון מחזיקה ברובן. המותג הממזג בין החברות הוקם כחודש לאחר מכן. בעקבות המיזוג, אתרה הרשמי של הליקון שונה בהתאם.
קונטררס
{{פירושונים|* אנה ברנדה קונטררס – שחקנית מקסיקנית
ראו גם
}}
אלי סטרוקר
אליסון מקנזי סטרוקר (באנגלית: Alyson Mackenzie Stroker; נולדה ב-16 ביוני 1987) היא שחקנית אמריקאית, סופרת וזמרת. היא עשתה היסטוריה כשהייתה השחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שהשתתפה בהצגה בברודוויי וכן השחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שהייתה מועמדת ואף זכתה בפרס טוני.
בשנת 2019 זכתה בפרס טוני כשחקנית הטובה ביותר במחזמר על השתתפותה במחזמר אוקלהומה!.
ראשית חייה
אלי סטרוקר גדלה בניו ג'רזי, ארצות הברית עם הוריה ג'ודי וג'ים סטרוקר, יש לה שני אחים אח גדול ג'ייק ואחות קטנה טורי. בגיל שנתיים אלי ואחיה ג'ייק היו מעורבים בתאונת דרכים שהשאירה את אלי משותקת מהחזה ומטה. ללא יכולת ללכת אלי משתמשת בכיסא גלגלים באופן קבוע. היא למדה בתיכון ריג'ווד שם הייתה נשיאת התלמידים והשתתפה במחזות זמר. היא למדה בבית ספר מוזיקלי בקיץ במילבורן, ניו ג'רזי. בשנת- 2009 הפכה סטרוקר לשחקנית הראשונה אי פעם בכיסא גלגלים שסיימה תואר ראשון במחלקת הדרמה טיש של אוניברסיטת ניו יורק עם תואר באומנות.
קריירה
היא הופיעה בהפקה של תיאטרון פייפר מיל The 25th Annual Putnam County Spelling Bee בתפקיד אוליב אוסטרובסקי. לאחר מכן היא הופיעה באותו תפקיד בתיאטרון פילדלפיה, תפקיד עליו זכתה במועמדות לפרס ברימור (פרס של תיאטרון פילדלפיה למצוינות בתיאטרון).
בשנת 2011 היא הופיעה לראשונה בסרט קצר בשם I Was a Mermaid and Now I'm a Pop Star.
בשנת 2012 היא הופיעה בפרק ה-12 בסדרה, פרויקט גלי (The Glee Project). היא הגיע למקום השני מה שהקנה לה תפקיד אורח בסדרה Glee. היא השתתפה בסדרה בעונה הרביעית, פרק 14 בתפקיד האחיינית של גברת פילסבורי.
בשנת 2014 הופעה בסרט כותנה.
בשנים 2015-2015 היא הופיעה בדמותה של וונדי בשלושה פרקים בסדרה של ה- MTV בשם Faking It.
בשנת 2015 היא עשתה היסטוריה כאשר הפכה לשחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שהופיעה על במות בתיאטרון ברודוויי בתפקיד אנה בחידוש של המחזמר "אביב מתעורר".
בשנת 2018 היא הופיעה בתפקיד אדו אני קרנס בחידוש למחזמר אוקלהומה! בברודוויי, תפקיד שהעניק לה את פרס הטוני כשחקנית הטובה ביותר במחזמר. היא הייתה השחקנית הראשונה על כיסא גלגלים שאי פעם הייתה מועמדת וזכתה בפרס הטוני.
בשנת 2019 נכללה ב־100 האנשים המשפיעים של מגזין טיים.
בשנת 2020 היא הופיעה בסרט של חג מהולד Christmas Ever After.
בשנת 2022 שיחקה את קלאודיה בסדרה הדהודים ששודרה בנטפליקס.
פעילות חברתית
סטרוקר זכתה בפרס בשנת 2016 על תמיכתה בארגון למען שיתוק מוחין בעיר ניו יורק. היא הייתה מעורבת בהקמה של ארגון Be More Heroic שפועל למען מאבק בבריונות כלפי ילדים בבתי ספר. היא נסעה לדרום אפריקה שם העבירה שיעורי תיאטרון לילדים ונשים חולי איידס.
חיים אישיים
סטרוקר מגדירה עצמה כביסקסואלית.
היא הייתה בזוגיות עם משתתפת בפרויקט גלי דני שיי בין השנים 2012-2015.
החל מ-2015 היא בזוגיות עם הבמאי והשחקן דייוויד פרלו. השניים נישאו בשנת 2021. ביולי 2022 הכריזה כי היא בהריון. ב-8 בנובמבר 2022 ילדה את בנה הראשון.
רום שמיר
רום שמיר (נולד ב-9 ביוני 1994, ל' בסיוון ה'תשנ"ד) הוא מנצח ישראלי, המשמש כמנצח תזמורת צה"ל החל מ-4 בספטמבר 2018.
ביוגרפיה
בוגר בית הספר הארצי לאומנויות תלמה ילין במגמת מוזיקה קלאסית ותוכנית הנגנים המצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים והתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה. את לימודי הניצוח החל בגיל 20 אצל מנחם נבנהויז.
עוד בטרם שחרורו מצה"ל התקבל לכיתתו של אי-אן שו במגמת ניצוח תזמורות, בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. בהיותו סטודנט שימש כעוזר מנצח לפרופ' זאב דורמן בהרכב כלי הנשיפה של בית הספר. שמיר הוא בוגר תואר ראשון בניצוח תזמורות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה וכן בוגר תואר שני בלימודי משפט מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
זוכה "הפרס המיוחד" של תחרות מנצחי התזמורות בכיתת האמן "דנובה", בודפשט 2016. מלגאי קרן יהושע סלטי לשימור מורשת הלדינו. וזוכה תחרות "שרביט הזהב" של התזמורת הסימפונית חיפה בשיתוף עם בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה.
שימש כעוזר אישי למפקח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך, בצלאל קופרווסר. וכיום משמש כחבר הנהלה באיגוד העולמי לתזמורות ולהרכבי כלי נשיפה.
עם שחרורו משירות סדיר בצה"ל, היה לחצוצרן, מפקד ומנצח הרכב בשירות מילואים פעיל בתזמורת צה"ל. בגיל 23, במהלך לימודיו האקדמיים, מונה למנצחה הראשי של תזמורת צה"ל. במינוי זה היה לאחד המנצחים הישראליים הצעירים ביותר המנהלים תזמורת מרכזית.
במהלך לימודיו האקדמיים הכיר את יונתן קרת ואריאלה אברמוף, שותפיו לכתיבה ולהלחנה של יצירות תזמורתיות, שירים, מחזות ואופרות. השלישייה (קרת, אברמוף ושמיר) יצרה והפיקה את האופרה "הפמוטים של הלן", ערב השירה "מסביב לעולם עם פנינה ורוסלן", ההצגה "שעת סיפור עם פנינה", והמחזמר שעלה באופרה הישראלית החדשה "מי רצח את חני מהקומפלקס".
מנצח תזמורת צה"ל
ב-4 בספטמבר 2018, מונה שמיר למנצח תזמורת צה"ל והחליף את נעם ענבר שקדם לו. עם מינויו הוענקה לו דרגת ייצוג של סרן. בשנת 2020, השלים רום קורס קצינים והפך למנצח תזמורת צה"ל הראשון הנושא דרגות קצונה מן המניין. בשנת 2023 הוענקה לו דרגת רב-סרן.
בתפקידו כמנצח תזמורת צה"ל אמון על איתור ומיון הנגנים בשלב מועמדותם לגיוס. כמו כן, מנצח על תזמורת צה"ל בטקסי קבלות פנים, בטקסים ואירועים ממלכתיים, בעצרות ובקונצרטים, ומכין את התזמורת לקראת אירועים אלה.
שמיר מנהל את פעילויות ההעשרה המוזיקלית והפיתוח המקצועי לחיילי התזמורת, כגון: הרכבי נגינה, בחינות, סדנאות, כיתות אמן, שיתופי פעולה מקצועיים ועוד.
תחת שרביטו קיימה תזמורת צה"ל מספר רב של הופעות ושיתופי פעולה עם מיטב מוזיקאי ישראל ביניהם: שירי מימון, קובי אפללו, רמי קלינשטיין, ציפי שביט, הפרוייקט של רביבו, ג'יין בורדו, ועוד. כמו כן, התזמורת מופיעה תדיר על במות הקונסרבטוריונים בישראל תוך שיתוף פעולה עם הפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך ותזמורת הנוער הלאומית.
גביע דייוויס 2020/2021
גביע דייוויס 2020/2021 היא התחרות ה-109 במניין מאז ייסוד התחרות.
כל המשחקים נערכו במתכונת של 2 משחקי יחידים ומשחק זוגות.
בגלל מגפת הקורונה ב-26 ביוני 2020 הוחלט שמספר שלבים של התחרות יידחו ומשחקי הגמר ייערכו בנובמבר 2021.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הגמר בהם השתתפו 18 נבחרות. למשחקי הגמר העפילו 4 משתתפי חצי הגמר של השנה הקודמת, 2 קבוצות שקיבלו הזמנה מיוחדת, 12 מנצחי של השלב המוקדם שנערך במרץ 2020. לשלב המוקדם העפילו 26 נבחרות: 14 נבחרות שסיימו במקום 5–18 במשחקי הגמר של גביע דייוויס 2019, 12 נבחרות שזכו במקומות הגבוהים בבית עליון. מ-26 נבחרות נבחרו בעלי כרטיס חופשי ("ויילד קארד") למשחקי הגמר, יתר 24 נבחרות החלו בתחרות. 12 קבוצות זכו לעלייה למשחקי הגמר, 12 נבחרות אחרות שובצו בבית עולמי של גביע דייוויס 2022.
משחקים מוקדמים של שלבי הגמר נערכו ב-6 וב-7 במרץ 2020. במשחקים אלו שיחקו 14 נבחרות שהגיעו למקומות 5–18 במשחקי הגמר עונת 2019 ו-12 נבחרות שעלו ממשחקי בתים אזוריים של עונת 2019. נבחרות סרביה וצרפת קיבלו "ויילד קארט" ועלו למשחקי הגמר ללא השתתפות בתחרות. יתר 24 קבוצות התחרו על 12 מקומות להשתתפות במשחקי הגמר. 12 נבחרות שהפסידו שובצו בבית עולמי-1 בהמשך העונה.
משחקי בית עולמי-1 נערכו במהלך אביב וסתיו 2021. הבית כלל 24 נבחרות. במשחקים השתתפו 12 נבחרות מפסידות של שלב המוקדם של משחקי הגמר ו-12 נבחרות שניצחו בפלייאוף. 8 נבחרות מנצחות הועלו למשחקים מוקדמים של משחקי הגמר בעונת עונת 2022. 4 נבחרות בעלי דירוג נמוך מהקבוצות המנצחות התחרו על 2 מקומות נוספות. 14 קבוצות שלא קודמו שובצו במשחקי פלייאוף של בית עולמי-1 בעונת 2022.
24 נבחרות שובצו בבית עולמי-2. המפגשים נערכו במהלך אביב וסתיו 2021. 12 קבוצות החזקות קודמו לפלייאוף עליה לבית עולמי-1 בעונת עונת 2022. 12 נבחרות החלשות שיחקו בפלייאוף הישרדות בבית עולמי-2 לקראת עונת 2022.
יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית עולמי-2.
קבוצות שהעפילו למשחקי הגמר
4 קבוצות העפילו ללא משחקים מוקדמים:, , ,.
בעקבות השלב מקודם 12 נבחרות העפילו למשחקי הגמר:, , , ,, , , ,, , ,
שתי נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי ("ויילד קארד") על פי בחירת המארגנים:,.
משחקי הגמר
כל המשחקים נערכו במשטח קשה באינסברוק, טורינו ומדריד.
שלב הבתים
18 קבוצות חולקו ל-6 בתים מהם העפילו לשלב האחרון 8 נבחרות.
ישראל בגביע דייוויס
את העונה הנבחנת החלה עם משחק השרדות.
בעקבות הניצחון זה הנבחרת שובצה בבית עולמי-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד אוקראינה והפסידה.
בעקבות ההפסד הנבחרת החלה עונת 2022 עם משחק הישרדות.
Seven Seas of Rhye
Seven Seas of Rhye (בתרגום מילולי: שבעת הימים של ריי) הוא שיר של להקת קווין שנכתב על ידי פרדי מרקיורי, סולן הלהקה. השיר הופיע בגרסה מוקדמת ואינסטרומנטלית באלבום Queen שיצא בשנת 1973 ובגרסתו הסופית באלבום Queen II שיצא בשנת 1974.
הרעיון מאחורי השיר
Rhye היא ממלכה דמיונית שפרדי מרקיורי ואחותו, קשמירה, המציאו בצעירותם. לא ניתן לדעת בוודאות למה התכוון מרקיורי כשכתב את השיר אך סביר לשער שמדובר בחייזר או בכוח עליון שבא לכבוש את הממלכה Rhye, אולי בשל כפירת המקומיים בעיני אותו הכובש.
הצלחה
נכון לדצמבר 2022, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-78 מיליון.
Back to December
השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, אשר ראו אותו כאחד מהשירים הטובים ביותר מ-Speak Now. המבקרים שיבחו את מילות השיר, הלחן, והשירה. השיר הצליח מבחינה מסחרית, כאשר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ולמקום השישי בקנדה. בנוסף, הגיע השיר למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי. השיר זכה להצלחה בינלאומית מתונה, כאשר הגיע ל-30 הראשונים במצעדים שבניו זילנד ואוסטרליה.
מגזין טיים הכליל את השיר ברשימתם "10 הדברים הטובים ביותר שקרו בשנת 2010" תחת 10 הסליחות הטובות ביותר לשנת 2010.
הרכב
"Back to December" הוא שיר קאנטרי פופ שאורכו ארבע דקות ו-55 שניות. סטיבן מ. דוזנר מ-Engine 145 תיאר את השיר כ-"בלדה אלגנטית מלאה בתזמורות נפוחות, גיטרות חגיגיות וטקסטים מתחננים".
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-100 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
(בעברית: בַּחֲזָרָה לְדֵצֶמְבֶּר (גרסתה של טיילור)) היא הקלטה חוזרת של "Back to December". היא יצאה לאור על ידי סוויפט ב-7 ביולי 2023, באמצעות חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי , ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2010.
חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות
חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות, התשס"ה-2005 קובע כי בית המשפט יכול להורות על חילוט (החרמה בידי המדינה) הרווחים שהפיק או עתיד להפיק אדם שהורשע בביצוע עבירה מפרסומים הנוגעים לעבירה.
החוק התקבל בכנסת ב-23 במרץ 2005, הוא קובע כי ניתן, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, להורות על חילוט הרווחים מפרסום שעניינו העיקרי עבירה. החוק אינו מונע את הפרסום עצמו, אלא רק את הפקת הרווחים ממנו.
מטרת החוק היא למנוע מצב בו עבריינים יפיקו רווח כתוצאה מפרסומים בעניין העבירות שעברו (כגון ספרים או סרטים העוסקים בעבריין והפשעים שביצע). הסדרים דומים בדבר חילוט רווחים מפרסום דבר שעניינו עבירה קיימים כבר במדינות כגון: אוסטרליה, אנגליה, קנדה וחלק ממדינות ארצות הברית.
לפי סעיף ההגדרות אפשרות החילוט חלה על רווח שנמצא "בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו" של המורשע. הגדרת ה-"רווח" היא רחבה, וכוללת "רווח בכסף או בשווה כסף, לרבות זכות להפיק רווח ולרבות רכוש שהוא תמורתו של רווח כאמור".