cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיווי (משחת נעליים)
היסטוריה
במהלך השנים נרכשה קיווי על ידי מספר חברות ותאגידים. בשישים שנותיה הראשונות הייתה החברה חלק מתאגיד אוסטרלי שחלק משמו היה "קיווי", שכל חברות הבת ובסיסי הייצור שלו היו במדינת ויקטוריה, לרבות חברת Kiwi Boot Polish Company (בין השנים 1913-1916) ו-Kiwi Polish Company (בשנים 1916-1971).
בשנת 1971 התמזגה החברה עם חברת Nicholas International Ltd., חברת תרופות עולמית שבסיסה בעיר מלבורן. שמה של החברה החדשה שונה לשם Nicholas Kiwi. בשנת 1984 נרכשה החברה על ידי התאגיד האמריקני Sara Lee (שנקרא באותה עת בשם Consolidated Foods Corporation), שבחר למכור את קו מוצרי התרופות של החברה לחברת Roche השווייצרית, ולהשאיר בידיו את פס הייצור של משחת הנעליים קיווי.
קיווי הייתה ועודנה משחת הנעליים הנמכרת ביותר בעולם כולו: היא משווקת ביותר מ־180 מדינות בעולם, ושולטת ב־53% משוק משחות הנעליים. כיום המשחה מיוצרת באוסטרליה, בקנדה, בצרפת, בהודו, בפקיסטן, בדרום אפריקה, בספרד, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.
Heroes of Might and Magic
Heroes of Might and Magic (בתרגום חופשי: "גיבורים של כוח וקסם", לעיתים, מכונה רק Heroes, או HOMM), היא סדרת משחקי אסטרטגיה ממוחשבים, שפותחה בידי חברת New World Computing (שהפכה לחטיבה של חברת 3DO). המשחקים מתרחשים ברקע של עולמות פנטזיה שבהם מתרחשות הרפתקאות שבהן תופסים את המקום המרכזי גיבורים, שמנהיגים צבא של יצורים מיתולוגיים, דוגמת מינוטאורים, חדי-קרן ודרקונים. כל המשחקים מתרחשים ביקום שבו מתרחשת סדרת משחקי התפקידים הממוחשבים Might and Magic (ומכאן שם הסדרה).
תיאור המשחקים
המשחק דומה למשחק לוח מתוחכם. כל אחד מהשחקנים שולט בקבוצה של גיבורים (שמהווים את כלי המשחק שלו), ולרוב גם על מספר ערים שעל לוח המשחק. כל אחד מהשחקנים שולח את הגיבורים שלו בראש צבא של יצורים (שלרוב נרכשים בערים) לתור את מפת המשחק, לחסל מפלצות ולאסוף אוצרות. בשלב מאוחר יותר הגיבורים מובילים קרבות כנגד הגיבורים והצבאות של השחקנים האחרים.
הגיבורים שמובילים את הצבאות מסוגלים לסייע להם במלחמותיהם באמצעות הטלת קסמים, וגיבור מנוסה וחזק יותר גם מגביר את יכולת הלחימה של הצבאות שתחת פיקודו. החל מהמשחק הרביעי, הגיבור מסוגל אף להשתתף בקרבות באופן פעיל. ככל שהגיבורים מנצחים ביותר קרבות ומוצאים יותר אוצרות כך הניסיון שלהם גדל, הם עולים בדרגות ומתחזקים.
לרוב מטרת המשחק היא להביס את כל היריבים שעל המפה, אך לעיתים על השחקן לבצע משימה אחרת כלשהי שהיא המפתח לניצחון. בנוסף ישנן דרכי ניצחון משניות אשר "עוקפות" את המטרה המרכזית במשחק, לדוגמה - מציאה של הגביע הקדוש - The Holy Grail. במשחקים ניתן לבחור אם לשחק במפה בודדת (Scenario) או בסדרה של מפות (Campaign), שעוקבת אחרי קו עלילה רציף ולרוב הגיבורים עוברים בה (עם הניסיון שרכשו והחפצים שהשיגו) משלב אחד לבא אחריו.
התפתחות המשחקים
רבים רואים את תחילת סדרת המשחק במשחק King's Bounty, שנוצר אף הוא בידי חברת New World Computing. לאחר הצלחת משחק זה נוצר המשחק הראשון בסדרת Heroes, כאשר הוא שואב השראה ניכרת מ-King's Bounty.
בנין
רפובליקת בֶּנִין (בצרפתית: République du Bénin) היא מדינה במערב אפריקה הגובלת בטוגו במערב, בניגריה במזרח ובניז'ר ובורקינה פאסו בצפון. היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
מקור השם
השם בֶּנִין נלקח משמו של מפרץ בנין, שלחופיו שוכנת המדינה. המפרץ קרוי על שם ממלכת בנין, שהתקיימה בעבר בשטחי ניגריה של ימינו.
בתקופה הקולוניאלית נקרא האזור דהומיי הצרפתית, כשמה של הממלכה שהתקיימה בחלק מדרום בנין בתקופה הקדם-קולוניאלית. לאחר קבלת העצמאות ב-1960 נקראה המדינה רפובליקת דהומיי. בשנת 1975 שונה שמה של המדינה לרפובליקה העממית של בנין, וב-1990, בעקבות ביטול הגדרת המשטר כמרקסיסטי, שונה השם לרפובליקת בנין. הבחירה בשם בנין, שאינו מתייחס לאזור מסוים במדינה, נועדה לשקף נייטרליות אתנית ואזורית, בניגוד לשם דהומיי שמקושר היסטורית לחלק מדרום הארץ.
היסטוריה
על פי המסורת המקומית, התיישבו בתחומה במאה ה-12 או במאה ה-13 האג'ה (Aja). הם הקימו בה את ממלכת הארדרה, וממלכתם הייתה בשיא פריחתה במאות ה-16 וה-17. עד סוף המאה ה-19 נהגו אנשיה לפשוט על ארצות שכנות על מנת לחטוף אנשים ולמכור אותם כעבדים.
במאה ה-17 קמה בדרום בנין ממלכת דהומיי, שהתקיימה עד לתבוסתה הסופית בידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית ב-1894. עד המאה ה-19 היוותה דהומיי מרכז חשוב של סחר העבדים האטלנטי.
בשנת 1899 האזור צורף למושבות אפריקה המערבית הצרפתית. בימי הממשל הצרפתי פותחו תחבורתה וכלכלתה של המושבה. בשנת 1958 חתמה כניסתה לקונסיי דה ל'אנטאנט (מועצת מדינות ההסכמה, יחד עם חוף השנהב, וולטה עלית, וניז'ר) והייתה למדינה אוטונומית וב-1 באוגוסט 1960 קיבלה את עצמאותה. נשיא המדינה הראשון היה אובר מאגה.
קשיי כלכלה, בעיות אתניות שגרמו ליריבויות בקרב האוכלוסייה ותסיסה חברתית ערערו את השלטון במדינה, והמשטרים שהונהגו בה בעקבות כמה הפיכות צבאיות היו קצרי ימים. עם זאת, המתח הפוליטי, האזורי והאתני לא הידרדר לכדי מלחמת אזרחים כוללת. כדי לשכך את המתיחויות האתניות הונהגה בה לתקופה קצרה (1970–1972) מערכת של נשיאות משולשת, שבה תפקיד הנשיא עובר בין שלושה אנשים מהקבוצות האתניות הגדולות במדינה.
בשנת 1972 תפס את השלטון במדינה מתייה קרקו ובשנת 1975 הסב את שמה ל"בנין", כשם המפרץ שלחופיו היא שוכנת, והשליט בה משטר מרקסיסטי חד-מפלגתי. מצוקתה הכלכלית של המדינה, יחד עם נפילת ברית המועצות, הניעו את קרקו להסכים לשינוי המשטר ולמעבר לדמוקרטיה רב-מפלגתית, ע"פ חוקה שאושרה במשאל עם ב-1990. בבחירות שנערכו ב-1991 הפסיד קרקו לראש הממשלה ניספור סוגלו, אך הוא שב לשלוט במדינה לאחר שניצח בבחירות ב-1996 ושוב ב-2001. ב-2006 נמנע מקרקו ע"פ החוקה להתמודד על כהונה נוספת, ובבחירות ניצח המועמד העצמאי תומא יאיי בוני, שזכה גם בבחירות 2011. פטריס טאלון, אף הוא מועמד עצמאי, ניצח בבחירות 2016.
פוליטיקה
בנין היא רפובליקה שבה הנשיא נבחר בבחירות ישירות והוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת. בנין עברה תהליכי דמוקרטיזציה החל מהשינוי בחוקה בשנת 1990, והייתה מהמדינות הראשונות ביבשת שעברו תהליך שכזה. מטרות החוקה היו לעגן בחוק את שלטון החוק, שקיפות, חופש דת, חופש העיתונות, הפרדת סמכויות שלטוניות, זכות שביתה, זכות הבחירה לכל (הזכות ניתנת בגיל 18) ואת עצמאותה של הרשות השופטת.
הפרלמנט החד-ביתי מכיל 83 מושבים. הבחירות מתקיימות אחת לחמש שנים במערכת בחירות יחסיות ב-24 מחוזות. זכות ההצבעה ניתנת לאזרחים בני 18 ומעלה ללא הרשעה שעונשה הוא למעלה משלושה חודשים. הגיל המינימלי למועמדות הוא 25, תושב בנין במשך שנה לפחות, ואזרח מלידה או מהגר שהתגורר במדינה לפחות עשר שנים.
כלכלה
על-פי הערכת ספר העובדות העולמי עמד התוצר לנפש בבנין ב-2017 על 2,300 דולר לשנה, במונחי כוח קנייה. כמחצית מהתוצר הגיע ממגזר השירותים, בכלל זה סחר דרך נמל קוטונו, כרבע מהמגזר החקלאי, בעיקר שמן דקלים, כותנה, קסאבה, בוטנים, קשיו ודגנים, וכרבע מהתעשייה, בעיקר טקסטיל, עיבוד מזון, חומרי בניין ומלט.
המדינה עשירה באוצרות טבע כמו נפט, כרום, ברזל, אך אבן הגיר בלבד מנוצלת בשיעור נמוך.
גאוגרפיה
העיר הגדולה במדינה ועיר הנמל הראשית היא קוטונו.
בשטח המדינה רצועת חוף קצרה ולגונות, שפלה פורייה וביצתית בחלקה, הרים מיוערים ורמה מכוסה ערבות עשב.
האקלים הוא אקלים טרופי חם ולח. בצפון המדינה שורר אקלים יבש למחצה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית בנין מונה כ-11.4 מיליון בני אדם. רוב אוכלוסיית בנין מתגוררת בדרום המדינה. האוכלוסייה במדינה צעירה, עם תוחלת החיים של כ-62 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על 5.4 ילדים לאישה.
בבנין מתקיימות כ-42 קבוצות אתניות שונות. קבוצות שונות אלו התיישבו בבנין בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה וגם היגרו בתוכה במשך השנים. הקבוצות המרכזיות במדינה הן פון - 38%, אדג'ה ומינה - 15%, יורובה - 12%, ופולה - 8.6%.
הדת השלטת במדינה היא הנצרות - 42.8%: נצרות קתולית- 27.1%, נצרות פרוטסטנטית- 10.4% וזרמים נוצרים נוספים- 5.3%. אחריה דת האסלאם- 27%, וודו- 11.6%, אמונות מקומיות- 6% וחסרי דת- 12%.
חוג נעילת-תדר
חוג נעילת-תדר, או לולאה נעילת תדר (FLL), היא מערכת בקרה אלקטרונית המייצרת אות שננעל לתדר של אות קלט או של אות ייחוס. מעגל זה משווה את התדר של מתנד מבוקר לשל אות הייחוס. המתנד מעלה או מוריד בצורה אוטומטית את תדרו, עד שתואם לתדר של אות הייחוס (אך לא בהכרח לפאזה שלו).
לולאה נעילת-תדר היא דוגמה למערכת בקרה המשתמשת במשוב שלילי. לולאות נעילת-תדר משמשות ברדיו, טלקומוניקציה, מחשבים ויישומים אלקטרוניים אחרים כדי ליצור תדרים יציבים, או לשחזר אות מערוץ תקשורת רועש.
מנוע חום
מנוע חום הוא מכונה שהופכת אנרגיה תרמית לעבודה מכנית. מקור החום יכול להיות בעירה של דלק, אנרגיה סולארית, אנרגיה גאותרמית וכדומה. על מנועי חום נמנים מנוע דיזל, מנוע בנזין, טורבינת קיטור, מנוע סילון, טורבינת גז ועוד.
הפקת אנרגיית חום מדלק
הפקת אנרגיית חום נעשית על ידי שריפת דלק. שרפה היא תהליך כימי, במהלכו ניתקים הקשרים הכימיים בין היסודות מהם מורכב הדלק (פחמן ומימן בעיקר), והם מתחברים מחדש עם אטומי חמצן המצוי באוויר. תוצר השרפה היא תערובת חדשה של גזים, הנקראים גזי שרפה. תהליך ההתחברות מחדש של האטומים מלווה בשחרור אנרגיית חום גדולה, הנקלטת על ידי הגזים שנוצרו בשרפה ומעלה את הטמפרטורה שלהם בשיעור רב מאוד.
ההרכב הכימי של הדלק
דלק גולמי הוא תערובת סבוכה של פחמימנים (hydrocarbons) מסוגים שונים. פחמימנים הם תרכובות אורגניות, שהמולקולות שלהן בנויות מאטומי פחמן (Carbon) ואטומי מימן (Hydrogen) בלבד. הפחמימנים נבדלים זה מזה במספר אטומי הפחמן והמימן בכל מולקולה, בצורת הקשרים הכימיים בין האטומים, בטמפרטורת הרתיחה שלהם, במשקלם הסגולי ועוד. תכולת הפחמן בדלק המופק מנפט היא 83-87%, ותכולת המימן 11-14%. מלבד פחמימנים מכיל הדלק גם כמות קטנה של גופרית (Sulphur, 1-5%) ומינרלים שונים בכמות זעירה.
ההרכב הכימי של האוויר
האוויר מורכב ברובו הגדול ממולקולות חמצן וממולקולות חנקן, שכל אחת מהן מכילה שני אטומים הקשורים זה לזה (O2 ו-N2 בהתאמה). החנקן אינו משתתף בשרפה, כלומר אינו מתחבר עם החמצן ואף לא עם הפחמן והמימן שבדלק.
טמפרטורת ההצתה
כדי שתתרחש שרפה, יש לאדות את הדלק ואחר כך להוסיף ולחממו עד לטמפרטורה, שבה ינתקו הקשרים בין אטומי הפחמן, המימן והגופרית המרכיבים את הדלק, והם יתחברו מחדש עם אטומי חמצן המצוי באוויר. טמפרטורה זו נקראת נקודת ההצתה (כ- 5200C בדלק סולר). המשמעות המעשית היא, כי שרפה לא יכולה להתחיל ללא מקור חום חיצוני בטמפרטורה נקובה. תוספת החום מעניקה אנרגיה לאטומים המרכיבים את הדלק, מחלישה את הקשרים ביניהם וגורמת בסופו של דבר להינתקותם זה מזה. במצב זה הם מתחברים מחדש עם אטומי החמצן שבאוויר.
תגובת שרשרת
החום הרב, שנוצר כתוצאה מהתלקחות מולקולות הדלק הראשונות, נקלט על ידי פרודות דלק נוספות שעדיין לא התלקחו. כתוצאה מכך גם הן מתאדות ונשרפות ומסייעות להתלקחות מולקולות אחרות.
הרכב גזי השרפה
מוצר השרפה הוא תערובת חדשה של גזים, הנקראים גזי שרפה. בשעת ההתחברות של יסודות הדלק עם החמצן משתחררת אנרגיית חום גדולה, הנקלטת על ידי הגזים שנוצרו בשרפה ומעלה את הטמפרטורה שלהם עד 20000C.
הרכב ממוצע של גזי השרפה במנוע דיזל, לדוגמה, הוא:
כיצד הופכים את אנרגיית החום לאנרגיה מכנית?
את אנרגיית החום הנוצרת בשרפה הופכים לאנרגיה או לעבודה מכנית באחת משתי דרכים:
סיווג מנועי חום
מנועי חום מסווגים על פי ההבחנה הנ"ל למנועי בעירה חיצונית ולמנועי בעירה פנימית.
קמפינה
קמפינה (ברומנית: Câmpina) היא עיר במחוז פרחובה, בחבל מונטניה, ברומניה.
קמפינה שוכנת בעמק הפרחובה ומוקפת בשלושה נחלים, שייצבו את המישור, קמפיניצה, דופטנה ופרחובה. מיקום העיר הוא על דרך המסחר הישנה בין בוקרשט ובין בראשוב.
קמפינה היא העיר הרומנית עם הכמות הגדולה ביותר של ימי שמש בשנה.
היסטוריה
קמפינה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1503. ב-1783 קמפינה הפכה לעיירת שוק חופשית ומקבלת זכויות. ב-1799 אלכסנדרו מורוזי העניק לקמפינה זכות לנהל שוק ביום ראשון. תאורת פנסי רחוב על בסיס קרוסין הופעלה בקמפינה ב-1861. ב-1864 הוכרזה קמפינה כעיר וב-1879 היא התחברה לרשת מסילות הברזל הרומנית.
ב-1886 הוקם במקום בית זיקוק לנפט המצוי בשפע במקום. ב-1890 נחנך שדה הנפט עם חמישה מגדלי קידוח, הראשונים ברומניה וב-1897 התחיל לפעול בית הזיקוק Steaua Română (הכוכב הרומני) החדש, שהיה אז הגדול ביותר והמודרני ביותר באירופה - הוא הפיק 1,200 טונות ביום.
במהלך השנים 1893 - 1896 הקים בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו את ארמון יוליה חאשדאו. ב-1902 מותקנת אינסטלציה למים זורמים בבתים ותאורה חשמלית. ב-1917 ביקר במקום וילהלם השני, קיסר גרמניה יחד עם גנרל-פלדמרשל אוגוסט פון מקנזן.
קיט בונד
כריסטופר סמואל בונד (באנגלית: Christopher Samuel Bond; נולד ב-6 במרץ 1939) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיזורי בשנים 1987–2011. טרם כהונתו בסנאט היה מושל מיזורי במשך שתי תקופות כהונה לא רצופות, הראשונה בשנים 1973–1977, והשנייה בשנים 1981– 1985. ב-2009 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה חמישית בסנאט לקראת בחירות אמצע הכהונה של 2010. הוא עזב את הסנאט בראשית 2011, ונעשה שותף במשרד עורכי הדין "תומפסון קובורן".
תחילת דרכו וקריירתו
בונד, דור שישי לתושבי מיזורי, נולד בסנט לואיס שבמדינה, בנם של אליזבת' (לבית גרין) וארתור ד. בונד. אביו היה קפטן בקבוצת הפוטבול מיזורי טייגרס משנת 1924 וזוכה במלגת רודס. סבו מצד אמו, א. פ. גרין, הקים את "א.פ. תעשיות ירוקות", יצרנית של מוצרי כיבוי אש ומעסיק מרכזי במשך שנים רבות בעיר מקסיקו שבמיזורי, שם גדל בונד.
ב-1956 סיים בונד את לימודיו באקדמיית דירפילד שבמסצ'וסטס, וב-1960 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי. שלוש שנים אחר כך, ב-1963, קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה. הוא היה עוזרו המשפטי של השופט אלברט טאסל, נשיא בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית באטלנטה שבג'ורג'יה. בונד עסק בעריכת דין בין השנים 1964–1967 במשרד עורכי הדין "קובינגטון & ברלינג" שבוושינגטון הבירה.
בסתיו 1967 שב בונד למקסיקו שבמיזורי, עיר ביתו, וב-1968 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מיזורי, שבסיסו יישובים וערים בצפון-מזרח המדינה. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית הוא גבר על עמיתו אנתוני שרודר ברוב של 56% מהקולות, וזכה ב-19 מתוך 23 מחוזות מיזורי. בבחירות הכלליות שהתקיימו בנובמבר בונד כמעט והצליח לגבור על יריבו, חבר הקונגרס המכהן ביל האנגייט, אך הפסיד לו בפער של 4% מקולות הבוחרים. בונד זכה בשמונת המחוזות התחומים במחוז הקונגרס התשיעי. ב-1969 שכר ג'ון דנפורת' — אז התובע הכללי של מיזורי — את בונד כעוזר התובע הכללי. במשרדו של דנפורת' הוביל בונד את האגף להגנת הצרכן במשרד זה. ב-1970, כאשר היה בן 31, נבחר בונד למבקר המדינה של מיזורי.
מושל מיזורי
ב-1972 נבחר בונד למושל מיזורי ברוב של 55 אחוזים מקולות הבוחרים לעומת 45% של יריבו מהמפלגה הדמוקרטית, מה שהפך אותו, בגיל 33, למושל הצעיר ביותר בתולדות מיזורי. בונד היה הרפובליקני הראשון זה 28 שנה שהושבע לתפקיד זה.
על עמידתו של בונד בדרישה החוקתית למגורים במיזורי כדי למלא את תפקיד המושל האפילה הטלת דופי, אך בית המשפט העליון במיזורי דחה הטלת דופי זו ב-1972. החוק במיזורי קובע כי על המושל להיות תושב מיזורי לפחות במשך עשור. בעשר השנים שקדמו להתמודדותו של בונד, הוא למד בבית הספר למשפטים במדינת וירג'יניה, היה עוזר משפטי לשופט באטלנטה, עבד במשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, הגיש בקשה להירשם בלשכות עורכי הדין של וירג'יניה וג'ורג'יה, רשם מכונית על שמ במחוז קולומביה והגיש בקשה לרישום נישואין בקנטקי. בית המשפט העליון של מיזורי גיבה את בונד וציין כי מגורים "הם בעיקר עניין של כוונה" ולא דרושה "נוכחות פיזית ממשית". בית המשפט קבע בנוסף כי בית מגורים הוא "אותו מקום בו שוכן ביתו האמיתי, הקבוע והיציב של האדם, אליו ישוב כאשר הוא נעדר ממנו".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 נמנה בונד ברשימת האישים הפוטנציאליים לתפקיד סגן הנשיא כעמית למרוץ של ג'רלד פורד. במובנים רבים הפגין בונד עמדות מתונות במהלך כהונתו הראשונה כמושל. לראיה, נמתחה עליו ביקורת מצד האגף השמרני במפלגתו על תמיכתו בתיקון לשוויון זכויות. ב-25 ביוני 1976 הוא חתם על צו מנהלי שמבטל את "צו ההשמדה" נגד חברי כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים שהונפק על ידי המושל לילברן בוגס ב-27 באוקטובר 1838.
בבחירות 1976, בהפסד מפתיע, הפסיד בונד בפער זעום בבחירות לכהונה שנייה בידי ג'וזף פ. טיזדייל, אז התובע המחוזי במחוז ג'קסון. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1980, רשם בונד קאמבק מוצלח למשרד המושל אחרי שהצליח לגבור בבחירות המקדימות על סגן המושל המכהן ביל פלפס. בבחירות הכלליות הוא ניצב בפני המושל טיזדייל, וגם אותו ניצח. בשנת 1977 וב-1983 היה יושב ראש אגודת המושלים במערב התיכון. ב-1985 הוחלף בתפקיד המושל בידי ג'ון אשקרופט, אותו בונד מינה לתפקיד מבקר המדינה כאשר נבחר למושל. לימים ישרתו השניים זה לצד זה בסנאט של ארצות הברית.
בסנאט של ארצות הברית
לאחר שהסנאטור תומאס איגלטון החליט שלא להתמודד מחדש לסנאט, נבחר בונד ב-1986 לסנאט של ארצות הברית, תוך שהוא מנצח את סגנית המושל הארייט וודס ברוב של 53% לעומת 47%. בונד נבחר מחדש ב-1992 בשיעור תמיכה פחוּת מן הצפוי, כשפעם זו גבר על חברת מועצת עיריית סנט לואיס ג'רי רוטמן-סרוט. ב-1998 הביס בונד באופן מוחץ את התובע הכללי של מיזורי (ולימים מושל המדינה) ג'יי ניקסון ואת תמרה מילאי, מועמדת המפלגה הליברטריאנית לאחר מסע בחירות ממושך, וב-2004 זכה בפעם האחרונה לכהונה רביעית בסנאט.
בונד היה תומך נלהב בהרחבת הסחר החופשי עם העולם השלישי, ודגל במתן סמכות לנשיא ארצות הברית לעקוב אחרי יחסי מסחר עם מדינות אחרות. הוא הצביע בעד אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) ובעד הסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה (CAFTA). כמו כן, כסנאטור, בונד האמין בהסדרת יחסי המסחר בין ארצות הברית לווייטנאם וסין. במהלך כהונתו בסנאט היה סגן יו"ר ועדת המודיעין, וחבר בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות ובוועדת ההקצבות של הסנאט.
במהלך הקונגרס ה-109 של ארצות הברית, הארגון הסביבתני "רפובליקנים להגנת הסביבה" (REP) העניק לבונד דירוג נמוך במיוחד בן "מינוס 2" עבור מושב קונגרס זה, בנימוק הצבעותיו נגד הגנת הסביבה בשבע סוגיות שנחשבו קריטיים על ידי הארגון. על פי כרטיס הניקוד של ארגון זה משנת 2006, בונד תמך בקידוחי נפט הן מחוץ לחוף והן בשמורת הטבע הארקטית הלאומית (Arctic National Wildlife Refuge), תוך התנגדות להצעת חוק שהציעו "תוכניות יעילות ומשאבים מתחדשים לשיפור אבטחת האנרגיה, הפחתת עלויות והפחתת השפעות סביבתיות הקשורות באנרגיה". בונד בתגובה הצהיר כי מעדיף אנרגיה נקייה מפחמן מאשר אנרגיה גרעינית.
עם תום כהונתו הרביעית בינואר 2011, הודיע בונד ב-8 בינואר 2009 כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה חמישית בסנאט ועל הסרת מועמדותו הצפויה לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2010. רוי בלאנט, אז חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, נבחר אל המושב הריק שהותיר אחריו בונד אחרי שגבר בבחירות על רובין קרנהאן, מזכירת המדינה של מיזורי ובתם של מל קרנהאן וג'ין קרנהאן.
ואטנס
ואטנס (בגרמנית: Wattens) היא עיירת שוק של מחוז אינסברוק באוסטריה במדינת טירול. עיר זאת ידועה בעיקר כבית חברת זכוכית הקריסטל סברובסקי.
גאוגרפיה
ואטנס ממוקמת בעמק אין התחתון בצפון טירול, כ-13 קילומטרים מזרחית לאינסברוק. האזור העירוני משתרע מן הגדה הדרומית של נהר אין אל עמק הצד ואטנטאל.
היסטוריה
בשנת 1559 הוקמה טחנת נייר בוואטנס, הראשונה במדינות אוסטריה. הכלכלה המקומית קדומה עוד יותר, כאשר בשנת 1895 דניאל סברובסקי (1862–1956), עובד זכוכית מייז'טין פוד בוקובו (Jiřetín pod Bukovou) שבבוהמיה, התיישב כאן כדי להתחיל בייצור תכשיטים קריסטליים. ואטנס קיבלה זכויות שוק בשנת 1895.
כלכלה
חברת סברובסקי היא מקור הכלכלה העיקרי של ואטנס. בשנת 1995 חגגה את יובל המאה שלה עם הקמת מוזיאון "סברובסקי קריסטלוולטן". אנדרה הלר עיצב כמה ארונות סקרנות שעוצבו על פי החדרים ההיסטוריים של טירת אמבראס. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ייצור הקריסטלים, חייו של דניאל סברובסקי ואוסף גדול של קריסטלים הכולל יצירות של אמנים בולטים כמו בריאן אינו וניקי דה סן פאל. זהו אחד היעדים התיירותיים העיקריים באוסטריה, ומושך אליו מבקרים מכל העולם.
מלחמות יוון–פרס
מלחמות יוון–פרס הוא הכינוי לסדרה של עימותים בין מספר פולייס (ערי-מדינה) ביוון הקלאסית לאימפריית פרס האחמנית, אשר החלו בשנת 500 לפנה"ס ונמשכו אל תוך אמצע המאה החמישית לפנה"ס.
העימותים המרכזיים היו שתי הפלישות של הפרסים ליוון, הראשונה הקטנה יותר - בימי דריווש הראשון ב-490 לפנה"ס, והשנייה הגדולה יותר - בימי חשיארש הראשון (כסרכסס בפי היוונים) ובהנהגתו ב-479 - 480 לפנה"ס. היוונים הדפו את הפרסים בשתי הפלישות, אף על פי שלא כל ערי המדינה השתתפו בברית הלוחמת, וחלקן אף תמכו בפרסים. המקור העיקרי על מלחמות אלה ועל תקופה זו, הוא הרודוטוס מהליקרנאסוס, היסטוריון יווני שחי במאה ה-5 לפנה"ס.
הרקע
היישובים היוונים לאורך החוף המערבי של אסיה הקטנה התנהלו כערי מדינה עצמאיות, מאז היווסדם במהלך הקולוניזציה היוונית ועד אמצע המאה השישית לפנה"ס, כאשר נכבשו על ידי קרויסוס מלך לידיה (בשנת 560 לפנה"ס), ונכבשו שוב על ידי כורש שהביס את הלידים בשנת 546 לפנה"ס. למראית עין נשמר השלטון האוטונומי של הערים. בפועל, תושבי הערים העלו מיסים לאוצר הפרסי וסיפקו לאימפריה חיילים ואוניות מלחמה, ונשלטו על ידי טיראנים (שליט יחיד) מנאמני האימפריה הפרסית.
התסיסה כנגד הטיראנים שנתמכו על ידי הפרסים, (כשביוון הופלו באותה תקופה שלטונות הטיראנים), בתוספת ההתנגדות לשלטון זר, למיסים ולשירות הצבאי שנכפה מטעמו, היו הגורמים העיקריים למרד הערים האיוניות שפרץ בשנת 500 לפנה"ס. פנייתם של המורדים לעזרת ערי יוון נדחתה על ידי ספרטה בגלל המרחק (הספרטנים מיעטו להתרחק מעירם, מפחד התמרדות ההלוטים), אך נענתה על ידי אתונה וארטריה. בתגובתן השונה של ספרטה ואתונה לבקשת המורדים מופיע לראשונה הדפוס שיחזור על עצמו בהמשך הקרבות עם הפרסים.
המרד התפשט לאורך כל חופי אסיה הקטנה - ממצר ההלספונטוס (דרדנלים) בצפון ועד לקפריסין בדרום - אך דוכא על ידי הפרסים, שכבשו שנית את ערי האיונים המתמרדות. המרד הסתיים סופית בשרפת מילטוס מנהיגת המרד לאחר קרב ימי באי לאדה, הסמוך בשנת 494 לפנה"ס.
הפרסים לא הענישו את הערים המורדות, אלא להפך, הרגיעו את התסיסה שגרמה למרד על ידי הדחת שליטיהן הטיראנים וכינון משטר דמוקרטי בחלק מהערים. את הפולייס מיוון שסייעו למורדים, ואתונה בראשן, לעומת זאת, לא פטרו הפרסים ללא עונש. הם השתמשו בעזרה זו כאמתלה לפלישה ליוון כהמשך מגמת התפשטות האימפריה הפרסית מערבה, מגמה שהסתמנה בבירור כבר עם סיפוח תראקיה.
דריווש הראשון שלח צבא למסע עונשין, אשר כבש והרס את ארטריה אך נעצר על ידי האתונאים בקרב מרתון. כסרכסס, שהיה מלך חדש עם שאיפות להוסיף את חלקו לאימפריה הפרסית, הגיע עשר שנים לאחר מכן, בראש כל צבאו, בכוונה לכבוש את יוון כולה.
זירת המלחמה
המלחמה התנהלה כולה בחלקו הדרומי של חבל הבלקן ובים האגאי, מקום שבו שוכנת יוון המודרנית. זהו חבל ארץ הררי עם שטחים מישוריים לא גדולים בין ההרים. השטח מתאים יותר ללוחמת חיל רגלים מאשר פרשים, למעט המישורים שבהם ניתן להפעיל מסות גדולות של פרשים.
גם הים האגאי משופע באיים שיכולים לאפשר מעגן נוח ומוגן. הים האגאי, שהוא חלק מהים התיכון, נוח בדרך כלל בקיץ, אך יכול להיות סוער בחורף. הרודוטוס אף מספר על סופה גדולה שהטביעה חלק גדול מהצי הפרסי.
הלוחמה במלחמה זו, בדומה למלחמות אחרות בעת העתיקה, הייתה עונתית והתנהלה בעיקר בחודשי הקיץ.
הצבא הפרסי
הצבא הפרסי הורכב משלושה יסודות עיקריים. היסוד החשוב ביותר והאיכותי ביותר בצבא הפרסי במלחמה היו בני פרס ומדי שמהם גויסו הפרשים הכבדים ובני האלמוות, יחידת חיל הרגלים הכבדים של הפרסים. היסוד החשוב האחר היו בני עמים שנכבשו בדורות הקודמים על ידי האימפריה הפרסית. החשובים ביניהם היו הפיניקים שתרמו את הצי שלהם למלחמה. החלק האחר היו בעלי ברית ושכירי חרב. חלק ניכר מבעלי הברית הפרסים למלחמה זו היו היוונים עצמם. חלק גדול מהפולייס היווניות הצטרפו דווקא לצד הפרסי ולא לברית ההלנית. הפוליס החשובה ביותר שהצטרפה לצד הפרסי הייתה תבאי.
ציודם של כוחות החי"ר הפרסיים היה בדרך כלל דל והם לא זכו לאימון מסודר כלשהו. לרוב הם צוידו בקשתות וכידוני הטלה ורק בני האלמוות, שמספרם עמד על 10,000 לוחמים, היו חמושים בצורה טובה. לעומת חיל הרגלים היה חיל הפרשים הפרסי איכותי וכלל מגוון רחב מאוד של יחידות, מפרשים כבדים המוגנים בשריון עד קשתים רכובים ויחידות נוספות.
חיל הפרשים היה החיל הדומיננטי בצבא הפרסי והוא זה שהכריע את מלחמותיה. במלחמתם נגד היוונים השתמשו הפרסים בחיל הפרשים העדיף שלהם על מנת לשלוט על השטחים המישוריים ובעזרתו הצליחו להגיע כל הדרך מהצפון עד אתונה ולשרוף אותה עד היסוד. בקרב נהגו הפרסים להשתמש הרבה בטקטיקות איגוף וירי מטווח רחוק על ידי קשתים רכובים. החי"ר גם הוא הרבה להשתמש בקשתות בתור נשקו העיקרי.
חיל הים הפרסי היה מורכב כולו מבעלי ברית פיניקים ויוונים מאסיה הקטנה. הפיניקים היו החלק המהימן יותר בחיל זה, בין היתר, בגלל היריבות המסחרית העתיקה בין היוונים לפיניקים. ספינת המלחמה הסטנדרטית של הצי הפרסי הייתה תלת חתרית והטקטיקה העיקרית הייתה ניגוח הספינה היריבה עד להטבעתה. פשיטה על הסיפון לא הייתה מקובלת כשיטת לוחמה עיקרית.
הפיקוד העליון בשדה הקרב נמסר לידיו של המלך, חשיארש הראשון (כסרכסס) ולאחר עזיבתו לאציל בשם מרדוניוס, שנהרג בראש צבאותיו בקרב פלטאיה.
הצבא היווני
בתקופה זו לא הייתה קיימת מדינה יוונית מאוחדת אחת, וכל אחת מהפולייס שהרכיבה את הברית תרמה את צבאותיה לכוח המשותף. שתי הפולייס החשובות ביותר היו אתונה, שתרמה הן צבא יבשה וצי וספרטה שתרמה בעיקר צבא יבשה. כוחותיהם הרכיבו כמחצית מכלל הצבא היווני המאוחד.
צבא היבשה היווני התבסס בעיקר על הופליטים, חיל הרגלים הכבד של יוון העתיקה. ההופליטים נהגו להסתדר בפלנקס צפופה בעומק של כמה שורות והקרב התנהל על ידי דחיפת היריב בכח המשקל של הפלנקס. הצבא הספרטני היה ידוע בכל רחבי יוון בעדיפותו על כוחות יבשתיים של פולייס אחרות והוא תרם רבות לניצחון היווני. חיל הפרשים היווני היה מועט ולא אפקטיבי יחסית לחיל הפרשים הפרסי.
הצי היווני היה בעל מבנה דומה לצי הפרסי וספינותיו היו מדגם דומה. גם הטקטיקות היו דומות בעיקרו של דבר.
ליוונים לא היה פיקוד עליון מסודר והדברים נקבעו אד הוק על ידי הברית, אם כי הפיקוד נמסר באופן כללי לספרטנים, כולל בהתנגשות הימית ליד סלמיס. לא רק שלא היה פיקוד מסודר לברית, לפעמים חלקי הברית נלחמו בנפרד משאר חבריה.
המלחמה בימי דריווש
מרדוניוס, חתנו של דריווש, יצא בשליחות המלכות להסדיר את השלטון הפרסי בתראקיה, בראש כוח משולב של ים ויבשה. הוא איבד חלק גדול מהצי שלו, בסערה גדולה ליד הר אתוס, נפצע וחזר עם צבאו לפרס. לפי הרודוטוס, היה מסעו של מרדוניוס, צעד ראשון בהכנות למסע נגד אתונה, ובעקבות תוצאות מסעו, נבחרה דרך הים כדרך המתוכננת למסע העונשין.
בקיץ 490 לפנה"ס יצא מסע של הצבא הפרסי בראשות המצביא דאטיס ליוון. לפי הערכות מודרניות, כלל הכוח כ-25,000 חיילים ו-120 ספינות. הכוח הפרסי לא נתקל בהתנגדות ימית ורוב האיים האגאיים נכנעו בפניו. כשהגיע הצי הפרסי לאטיקה נחת הצבא במישור מרתון. הצבא היווני היה קטן יותר וכלל כ-11,000 חיילים. בקרב שהתחולל במרתון ניגף הצבא הפרסי ונסוג תוך אבדות כבדות והמסע לעבר אתונה נזנח.
ההכנות לעימות הראשון
לפי הרודוטוס, שנטה מאוד להפריז בכל הנוגע לאומדן כמויות, גויס צבאו של חשיארש מ-46 לאומים ברחבי האימפריה וגודלו היה חסר תקדים: מיליון ושבע מאות אלף רגלים, שמונים אלף פרשים, למעלה מחצי מיליון אנשי צי, ובסך-הכל כחמישה מיליון משתתפים, כמחצית מהם לוחמים. הללו נספרו על ידי הידחסות למבנה מגודר, שמנה כעשרת אלפים "מקומות עמידה". ובתיאור ציורי מסופר כיצד ייבשו הכוחות הפרסיים מקורות מים שונים בעוברם ביוון, בגלל מספרם הרב. חוקרים מודרניים נוקבים במספרים צנועים בהרבה. עם זאת, החוקרים המודרניים חלוקים בדעותיהם ומציינים מספרים שונים מ-60 ועד 400 אלף חיילים בצבא היבשה הפרסי.
ההכנות היווניות
נוכח הפלישה הצפויה, הקימו הפולייס היווניות ברית צבאית הידועה בשם הליגה ההלנית. בסך הכל הצליחו היוונים לגייס ככל הנראה בין 100,000 ל-110,000 חיילי יבשה וכ-400 תלת טוריות.
ארטמיסיון ותרמופילאי - ים ויבשה
הכוח הפרסי התקדם במקביל – רגלי וימי, מה שהאריך מאוד את זמן המעבר ליוון, אלא שהצי יכול היה להבטיח הגנה על הרגלים מפני מתקפה דרך הים ואיפשר מתיחה של קווי אספקה ארוכים וסדירים. בבוא הרגלים למיצר הלספונטוס נבנו עבורם שני גשרים מאוניות וכך פסעו לאורך דרומה של תרקיה, בואכה יוון. בשלב זה הבינו היוונים כי הצבא הפרסי אינו מתכוון הפעם לבצע מסע ענישה נקודתי, כמו אז, עשר שנים לפני, מול אתונה וארטריה. חלק מהערים בצפון יוון, למשל אקנתוס, קיבלו את הפרסים ללא התנגדות. לאור הפלישה המתקדמת נערך כינוס מיוחד במצר קורינתוס, בין חברי הליגה ההלנית, כדי לגבש אסטרטגיה כוללת וצעדים טקטיים מול הפרסים. היה ברור לכולם כי הפרסים נעים במישור החוף ועל כן באים בחשבון מספר מעברים קלאסיים דרכם עשויים הפרסים לחדור לעומק יוון: האחד – מעבר טמפה בצפון תסאליה ליד הר אולימפוס, השני – מעבר תרמופילאי, צפונית לדוריס, השלישי - מעבר קיתאירון בין בויאוטיה לאטיקה והרביעי – מעבר האיסתמוס שבחבל קורינתוס.
כניעת התסאליים לפרסים, פסלה את האפשרות הראשונה וקידמה את האופציה השנייה – עיבוי מעבר תרמופילאי. למעבר הצר בין צוקי ההרים והים נשלחו כמה אלפי חיילים, ובכללם כ-300 ספרטנים מובחרים ובראש מלכם לאונידס הראשון. צפונית-מערבית לו, בארטמיסיון התמקם לו הצי המשותף של בעלות הברית. מדובר, אפוא, על כוח קטן יחסית, מול הצבא הפרסי האדיר, ואשר על כן כלל לא חלמו לבלום אותו ולהניסו. מטרת העמידה בתרמופילאי הייתה לעכב את קצב התקדמותו של הצבא הפרסי ובמקביל לנהל מערכה ימית נגד הצי שלו, ושם, האמינו האתונאים, יש להם יתרון על פני צי האויב. המערכה שהתנהלה בארטמיסיון החלה ב"מעורבות האלים": סערה נוראה שפרצה בים הסבה נזקים כבדים לספינות הפרסיות ולבנות בריתם, ואת הנזק הכבד ביותר הסבו תלת הטוריות, ספינות המלחמה האתונאיות. היום השלישי לקרבות היה שקול בין הכוחות והאבדות היו קשות לשני הצדדים. הצי הפרסי נסוג לים הפתוח והצי האתונאי הדרים לעבר דרום-מערב אטיקה.
המערכה היבשתית, שנועדה לעכב את החיל הפרסי, התנהלה, כמתוכנן, במעבר תרמופילאי. הגל הפרסי הראשון נבלם על ידי בני ספרטה, וכך היה גם גורלו של גל המתקפה השני. אחר-כך הכניס חשיארש אל תוך המערכה את "בני האלמוות" שלו, כוח מובחר, לבוש שחור, ששמו יצא לו למרחוק, אך גם הוא נבלם ונהדף על ידי הכוח האתונאי והספרטני.
כפי שמסופר אצל הרודוטוס, גילה רועה יווני בשם אפיאלטס לפרסים מעבר צר, שביל עוקף את המעבר, ובלילה נשלחו "בני האלמוות" לבחון את השביל, נתקלו במארב של בני הפוקים (פוקיס שוכנת מערבית משם), אשר נסוגו מערבה מתוך שיקול לבלום את הפרסים, אלא שהאחרונים פנו מזרחה, אל מעבר למעבר תרמופילאי. לאונידס הבין כי אין טעם בהגנה עיקשת על המעבר, שלח את רוב הכוח דרומה, ונשאר במקום עם 300 חיילים, ובכללם היחידה המובחרת שלו. עם הנץ השחר נערך קרב פנים אל פנים קשה ומתיש. בנפול לאונידס הגנו הספרטנים בחירוף נפש על גופת מלכם הנערץ עד שנהרגו כולם.
נטישת אתונה וקרב סלמיס
בהיוודע תוצאות הקרב בתרמופילאי, נסוגו כוחות הרגלים של הצבא היווני המשותף לרצועת האיסתמוס, ואילו הצי עקף את כף סוניון שמדרום-מזרח לאטיקה והחל להתכנס לעבר מצר סלמיס.
תושבי אתונה החליטו, בשכנועו של מנהיגם תמיסטוקלס, לנטוש את העיר למקום מבטחים ולמקד את המאמץ המלחמתי בפרסים - בים, במקום לבזבז אותו על הגנת העיר בקרב יבשתי אבוד מראש. היה ברור כי עיקר משקל המלחמה מונח היה עכשיו על כתפי הצי. החלטת אספת העם האתונאי מופיעה בכתובת טרויזן משנת 480 לפנה"ס.
האורקל מדלפי ניבא ש"רק חומות עץ יגנו על אתונה". לפי פרשנותו של תמיסטוקלס, "חומות העץ" שיגנו על אתונה הן אוניות הצי, וכך שכנע את בני אתונה לעזוב את העיר. נטישת העיר, לא נתפשה כתבוסה צבאית או ככניעה, היות שמהות העיר, לפי התפיסה היוונית, טמונה בקהיליית אזרחיה ולא בקרקע שבין חומותיה, הפוליס הם האתונאים ולא אתונה הגאוגרפית.
תושבי אתונה פונו מהעיר על ידי הצי היווני. מיעוט התושבים שפירשו את נבואת האורקל כלשונה וסירבו להתפנות, התבצרו באקרופוליס מעבר לחומות העץ של העיר, והוצאו להורג על ידי הפרסים שנכנסו לעיר, הרסו אותה והעלו אותה באש.
הכוחות היוונים והפרסים עמדו זה מול זה ללא פעילות. אוניות היוונים במצר סלמיס, ואוניות הפרסים במספרן העדיף, במעגן הפתוח של פלרון. לפי הרודוטוס, הצי היווני מנה 378 ספינות, והצי הפרסי הגדול ממנו בהרבה, מנה כ-1,200 ספינות, אך מחקרים מודרניים מעריכים את הצי הפרסי כלא גדול מ-650–800 ספינות.
הספרטנים, כמו תמיד, רצו להילחם קרוב לבית והציעו להתבצר במעבר האיסתמוס. תמיסטוקלס טען שחייבים להילחם מול הפרסים בים, בסלמיס, כי בכל מקום קרב אחר, הצי הפרסי יצייד ויגבה את הצבא בלי תלות במספר הביצורים שיקימו הספרטנים. הוא נתמך על ידי האתונאים, בני מגארה ואייגינה.
תמיסטוקלס, שרצה לגרור את הצי הפרסי לתוך מיצרי סלמיס הצרים ולהימנע מקרב בים הפתוח, שלח שליח למלך חשיארש, לשכנעו שהיוונים, אשר לא הצליחו להגיע להסכמה ביניהם על מקום הקרב, עומדים לחמוק בספינותיהם בלילה. גרסת הרודוטוס טוענת שהוא העביר את המידע למלך הפרסי כדי למנוע מהפלופונסים לפרוש ליבשה.
הצי היווני התגרה בפרסי ועשה עצמו נסוג, כשהוא מושך אליו את הספינות הפרסיות הכבדות, אל תוך המצר. אז סבו הטריירות - ספינות המלחמה האתונאיות הקלות, לאחור, תוך תמרונים מהירים, ואליהן הצטרפו כוחות צי נוספים שהתחבאו מאחורי סלעי המצר, והחלה ההתכתשות הימית, שסופה מפלה פרסית נחרצת. בקרב זה הבקיעו טריירות רבות את בטנן של האוניות הפרסיות ושברו את משוטי האחרות על–ידי המבנה המחודד ה"כרישי" שבחרטומן. לפחות 200 ספינות פרסיות הוטבעו ומפקד הצי הפרסי נהרג בקרב.
שארית הצי הפרסי נסוגה לים הפתוח, ואילו היוונים לא הסתכנו במרדף ושבו לארצם. המלך הפרסי ופמלייתו עזבו את יוון לכיוון פרס, ואילו מרבית הצבא, תחת פיקודו של מרדוניוס, יצא לצפון יוון, לבויאוטיה ולתסאליה בנות בריתו להיערך להתקפה הבאה. הצי הפרסי התפרק; היחידות המובחרות של הצי הפיניקי חזרו הביתה מחשש לעונשו של חשיארש, וביחידות שנשארו, הצי של הערים האיוניות ושל ערים יווניות באסיה הקטנה, הפרסים לא בטחו כשותפים לקרב.
פלטאיה ומיקאלה
באביב שלחו הפרסים לאתונה את אלכסנדר הראשון, מלך מוקדון, להציע ברית בין פרס לאתונה, אשר תכלול פיצוי פרסי על הנזקים שנגרמו לעיר על ידי הפלישה הפרסית וכן את הרחבת גבולותיה של אתונה. האתונאים סירבו, אך ההצעה טלטלה את הספרטנים שהתמהמהו עד אז, וגרמה להם להבטיח להצטרף לאתונה למלחמה בפרסים. מכיוון שהמערכה אמורה הייתה להתנהל ביבשה, הייתה חשיבות רבה לצבא הספרטני, שכוחו היה ביבשה, לעומת האתונאים שכוחם היה בים.
בפועל, כאשר הצבא הפרסי התחיל לנוע לעבר אתיקה, הספרטנים, כמו בערבי הקרבות הקודמים, היו עסוקים בחגיגות פולחניות ולא זזו, כמו כן הסתבכו במסע ימי מיותר לאסיה הקטנה.
הפרסים תקפו מצפון. מרדוניוס, המצביא הפרסי, הציע שוב לבני אתונה לכרות ברית אך הם סירבו ונאלצו שוב לפנות את עירם ולהתמקם בסלמיס. הפעם הם הבהירו לספרטנים שאם אינם מצטרפים לקרב, הם יישארו לבדם מול הפרסים כי האתונאים יפרשו. נוכח האיום, התעשתו בני ספרטה ושיגרו את צבאם - כ-45,000 לוחמים. הפרסים, לאחר שכילו זעמם בבנייני אתונה, עזבו את אטיקה והתכוננו להתעמתות הצפויה בבויאוטיה שמצפון-מערב לאתונה.
על צבא הברית היוונית פיקד פאוסניאס, בן אחיו של המלך לאונידס, גיבור קרב תרמופילאי, מצביא חסר ניסיון, חסר דמיון וכריזמה. על הצבא הפרסי פיקד מרדוניוס, שנחשב מצביא מוכשר נבון ובעל ניסיון.
שני הצבאות נערכו ליד פלטאיה, בסמוך למעבר קיתאירון באוגוסט 479 לפנה"ס. כל צד ביקש לנצל את יתרונו הטקטי: היוונים העדיפו להילחם בגבעות בגלל לוחמי הרגלים שלהם, והפרסים להפך, העדיפו את המישור בגלל הפרשים. אחרי עשרה ימי המתנה תקפו הפרסים ראשונים, ובמיקום הגאוגרפי הנחות מבחינתם - הגבעות. הקרב, שאין לגביו הרבה מידע, הסתיים במפלה קשה של הפרסים ובמות מנהיגם, מרדוניוס. הפעם, כנראה על יסוד נקמני, לא לקחו היוונים שבויים, אלא המיתו את החיילים הפרסיים שהצליחו לשרוד.
במקביל התנהלה מערכה גם בים, כשהצי היווני מוכן להתמודד עם הצי הפרסי ליד מילטוס שבאסיה הקטנה. בסופו של דבר התנהל הקרב על היבשה בכף מיקאלה והסתיים אף הוא בכישלון פרסי. שני הקרבות התנהלו באותם ימים בסוף חודש אוגוסט.
משמעות המלחמות והשפעתן בתולדות יוון
המלחמות עם הפרסים הסתיימו אפוא בניצחון הלני. את מהלכי הניצחון ניצלה בעיקר אתונה. היא הפכה לאימפריה כלכלית, מסחרית וצבאית. אתונה הייתה למעצמה ימית, חסרת תקדים בהיסטוריה ההלנית, ובמקביל חיזקה את יסודותיה הדמוקרטיים, מכיוון שכוחם של פשוטי העם – החיילים הקלים ובעיקר לוחמי הצי – עלה והם היו ראויים לזכויות, וזכויות הן הבסיס למשטר דמוקרטי.
לאחר המלחמה נותרה העיר דוריסקוס כעיר היוונית היחידה שנשארה בשליטת הפרסים וכל הניסיונות של היוונים להחזיר אותה לשליטתם לא צלחו.
האימפריה האתונאית הקימה ברית בשם הברית האטית-דלית, שאחת ממטרותיה המרכזיות הייתה לשחרר את היוונים שהיו עדיין תחת שלטון פרס, ולהגן על אלה שכבר השתחררו מהעול הפרסי. מול אתונה התחזקה ספרטה כמעצמה יבשתית וכבעלת משטר אריסטוקרטי-אוליגרכי. העימות בין שתי המעצמות היה אפוא קרוב, והוא פרץ בשנת 460 לפנה"ס – המלחמה הפלופונסית הראשונה.
פטר פון קורנליוס
פטר פון קורנליוס (בגרמנית: Peter von Cornelius; 23 בספטמבר 1783 – 6 במרץ 1867) היה צייר גרמני.
שנותיו המוקדמות
קורנליוס נולד בדיסלדורף. מגיל שתים עשרה השתתף בשיעורי רישום באקדמיה בדיסלדורף. אביו, שהיה מפקח על הגלריה של דיסלדורף ופרופסור באקדמיה, נפטר בשנת 1799, ולאחריה קורנליוס תמך במשפחתו בעבודתו כצייר פורטרטים ומאייר.
ברומא
קורנליוס הגיע לרומא ב-14 באוקטובר 1811, והפך במהרה לאחד הציירים המבטיחים מבין תנועת הנצרתיים, קבוצת אמנים גרמנים צעירים שישבו ברומא, שכללה את יוהאן פרידריך אוברבק, וילהלם פרידריך שדו, פיליפ פייט, יוליוס שנור פון קרולספלד ולודוויג פוגל, חלקם בחרו לגור במנזר עזוב. הם התאגדו לעבוד במשותף ולתת ביקורת הדדית. ברומא השתתף קורנליוס, יחד עם חברי תנועה אחרים, בעיטור מעונו של ג'ייקוב סלומון ברתולדי, הקונסול הכללי הפרוסי, ווילה מאסימו, ובמקביל עבד גם על איורים לספרי שירה גרמנית.
חזרה לגרמניה
בשנת 1819 השאיר קורנליוס את ציורי הקיר בווילה מאסימו לא גמורים וחזר לגרמניה, לאחר שהוזמן למינכן על ידי נסיך הכתר של בוואריה, לימים המלך לודוויג הראשון, כדי לפקח על הקישוטים לגלריית הפסלים החדשה שלו. בשנת 1821 לקח על עצמו, בנוסף לעבודתו עבור לודוויג, גם את ניהול האקדמיה של דיסלדורף. יאקוב גצנברגר היה בין תלמידיו. אולם עד מהרה גילה שתשומת לב לחובות כה שונות אינה עולה בקנה אחד עם ביצוע הגון של כל אחד מהם, ובסופו של דבר הוא התפטר מתפקידו בדיסלדורף. חלק מתלמידיו עקבו אחריו למינכן כדי לסייע לו שם. זמן קצר לאחר מכן הפך למנהל האקדמיה במינכן.
במינכן ובברלין
הוא צייר יצירות מרכזיות אחרות במינכן, הם אולי הידועות ביותר. בערך 1839–1840 הוא עזב את מינכן לברלין כדי לעבוד על סדרת איורים המתארים את האפוקליפסה, במעגל ציורי קיר שהוזמן על ידי פרידריך ויליאם הרביעי עבור "קמפו סנטו" או המאוזוליאום המלכותי בברלין. המלך זנח את תוכניותיו בעקבות המהפכה של שנת 1848, אך קורנליוס המשיך לעבוד על הציורים האלה למשך שארית חייו.
הוא שמר על קשר הדוק עם עולם האמנות ברומא, וחזר להתגורר שם בין השנים 1853–1869.
סגנון וטכניקה
קורנליוס, כצייר צבעי שמן, היה בעל מיומנות טכנית מועטה, ועבודותיו אינן מפגינות שום הערכה אינסטינקטיבית לצבע. גם כצייר פרסקו כוחו היצירתי לא היה גדול. בבחינה ביקורתית של הביצוע של כמה מעיצוביו המפורסמים, אפשר להרגיש שהוא לא היה מסוגל להגיע בהם לשלמות. קורנליוס ושותפיו השתדלו לעקוב ביצירותיהם אחרי רוחם של הציירים האיטלקים. אך הגישה האיטלקית שונה במידה ניכרת על ידי מורשת דירר. השפעה זו של דירר מתבטאת בעבודתו של קורנליוס אפילו בעבודתו העיקרית "פסק הדין האחרון" בכנסיית לודוויג במינכן.
אך למרות חולשותיו תמיד יש בעבודותיו הוד ואצילות. אף על פי שהוא לא היה זריז בטיפול בציור, הוא יכול היה להגות ולעצב נושא בצורה מופתית. המוטו האהוב עליו ביותר היה "דויטשלנד מעל הכל" מציין את הכיוון והעוצמה של הפטריוטיות שלו. תלמידיו כללו את קארל הרמן, וילהלם פון קאלבך ואדם אברל. קורנליוס הסתמך לעיתים קרובות על תלמידים ועוזרים לצורך הביצוע, ולעיתים אף על תכנון הפרויקטים עליהם היה אחראי.
השפעות
בשנת 1855 כתב תיאופיל גוטייה כי קורנליוס "נהנה מפרסום שמעט אמנים נהנו ממנו במהלך חייהם", והוסיף כי העריצו אותו "כאילו הוא כבר מת". כדי להבין ולהעריך היטב את גודל היצירה שביצע קורנליוס למען גרמניה, צריך לזכור שבתחילת המאה ה-19 לא היה בגרמניה בית ספר לאומי לאמנות. גרמניה הייתה בציור ופיסול מאחורי כל שאר אירופה. אולם תוך פחות מחצי מאה הקים קורנליוס בית ספר מצוין, חידש את ציורי הקיר והפנה את מבטו של עולם האמנות לעבר מינכן.
ההתחדשות הגרמנית של ציורי הקיר השפיעה על אנגליה, כמו גם על מדינות אירופאיות אחרות, והובילה לתחרות המפורסמת שנערכה על ציורים באולם ווסטמינסטר, ובסופו של דבר לקישוט חלקי של בתי הפרלמנט. בנובמבר 1841, ביקר קורנליוס באנגליה ודעתו הייתה טובה על בחירת הציורים לבתי הפרלמנט, ואף תמך בעמידות הפרסקו באקלים האנגלי.
אד פייגן
אדוארג פרל "אד" פייגן (באנגלית: Edward Farrell "Ed" Feighan; נולד ב-22 באוקטובר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת אוהיו במשך עשור, בין השנים 1983–1993.
ביוגרפיה
פייגן נולד בעיר לייקווד השוכנת בצפון אוהיו. בשנת 1965 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סנט אדוארד, מוסד קתולי לבנים בלבד במערב קליבלנד. ב-1969 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת לויולה בניו אורלינס שבלואיזיאנה. לאחר מכן למד במכללת מרשל–קליבלנד למשפטים באוניברסיטת קליבלנד סטייט, זאת במקביל לכהונתו בבית הנבחרים של אוהיו, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי. את התואר קיבל ב-1978.
בשנת 1972 נבחר פייגן לראשונה לתפקיד ציבורי כחבר בית הנבחרים של אוהיו מטעם מחוז הבחירה השמיני שבסיסו בקליבלנד. כהונתו בבית הנבחרים המדינתי התפרשה על פני שש שנים, עד שנבחר לנציב מחוז קויאהוגה, תפקיד אשר מילא במשך ארבע שנים. ב-1977 התמודד פייגן לראשות עיריית קליבלנד, אך הפסיד בפער דחוק לדניס קוסיניץ', לימים חבר הקונגרס.
בבחירות אמצע הכהונה של 1982 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס ה-19 של אוהיו. מאז נבחר חמש פעמים נוספות. בבחירות 1992 לא התמודד לתקופת כהונה שישית, ככל הנראה בשל מעורבותו בשערוריית הבנקים בבית הנבחרים ומאבקו בבחירות המקדימות מול חברת הקונגרס המכהנת מרי רוז אואקר.
לאחר כהונתו בקונגרס החל לכהן כדירקטור בתאגיד "ProCentury", חברת ביטוח מומחיות בווסטרוויל ובחברות הבת שלה לביטוח בין השנים 1993–1996. מנובמבר 1997 עד לאוגוסט 1998 היה סגן נשיא בכיר בחברה "סנטרי שירותי עסקים" ("Century Business Services"). במרוצת השנים הוסיף לכהן כחבר במועצות מנהלים של עשרות חברות ותאגידים בארצות הברית, ומאז פברואר 2014 הוא המנהל הכללי של "קוביוס", חברת ייעוץ נדל"ן.
נועה פניני
נועה פניני (נולדה ב-2 ביולי 1977) היא תסריטאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
פניני היא בתו של שחקן התיאטרון והטלוויזיה אבי פניני ושל סוכנת הנסיעות והציירת רחל, ואחותו של תום, אמן וידאו ארט ומיצג שירד לניו יורק.
פניני היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובוגרת בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
משנת 2001–2006 הייתה חלק מצוות התסריטאים של תוכנית האירוח של "יצפאן". לאחר מכן לקחה חלק בכתיבה של העונה השנייה של "אולי פעם", וכתבה בתוכנית "לילה גוב".
בשנת 2010 כתבה ושיחקה את סיגי בסדרה "מעצר בית" שיצר גיורא חמיצר, באותה שנה גם יצרה וכתבה יחד עם גיורא חמיצר את הסדרה "השועלים" אשר שודרה ב־YES עד לשנת 2011. בשנת 2012 הייתה מבין הכותבים הראשיים של הגרסה הישראלית של הסיטקום "נשואים פלוס". בשנת 2014 כתבה שוב עם גיורא חמיצר את הדיאלוגים בסדרת הנוער "שכונה" אשר שודרה בשנים 2014–2018.
שנת 2021 עלתה לאוויר סדרת הנוער "סקיי" שכתבה יחד עם גיורא חמיצר.
רותם שמיר
רותם שמיר (נולד ב-25 באוגוסט 1977) הוא במאי, תסריטאי, עורך ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה
שמיר למד קולנוע באוניברסיטה הפרטית "The New School" שבעיר ניו יורק, ואת דרכו הוא התחיל בבימוי פרומואים, פרסומות ווידאו קליפים. עבודתו המיינסטרימית הראשונה בקריירה, ב-2008, הייתה בימוי סרט הטלוויזיה "עירום" עבור שירות ה-VOD של חברת הכבלים "HOT", קומדיה מוקומנטרית של הסטנדאפיסטים רודי סעדה ורועי לוי. לאחר מכן, ב-2009, שמיר ערך את סרט הדרמה "שבע דקות בגן עדן", עבודה עליה הוא זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של חיפה. ב-2010, הוא ערך את סרט הדרמה "פובידיליה" והיה חלק מצוות העריכה של סדרת דרמת המתח "עספור".
ב-2013, שמיר יצר את סדרת המתח והפעולה "בני ערובה", אותה הוא כתב וביים לצד עמרי גבעון. עוד בטרם היא צולמה, הפורמט שלה נמכר לערוץ הטלוויזיה האמריקאי "CBS", שיצר את הגרסה האמריקאית של הסדרה. לאור הצלחתה הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה ב-2016.
ב-2017, שמיר הצטרף לסדרת הדרמה והפעולה "פאודה" כבמאי העונה השנייה. על עבודה זו, הוא זכה בפרס עבור הבימוי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. שמיר שב לביים גם את העונה השלישית, וזכה לשבחים גם על עונה זו. ב-2018, הוא ביים את סרט הדוקו-דרמה "חטיפה - קו 300" אודות פרשת קו 300 עבור ערוץ "קשת 12". ב-2021, שמיר יצר יחד עם יובל יפת את סדרת דרמת הפשע "השוטרים", אותה הוא כתב וביים. הסדרה חודשה לעונה שנייה ואותה הוא לא יביים. ב-2021, שמיר ביים את הפרק השני בסדרת המתח והפעולה "פגע וברח" של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
ב-2021, שמיר ויפת יצרו את דרמת הפשע "יהלומים", שעלתה לנטפליקס כקופרודוקציה ישראלית-בלגית ב-2023. בנוסף, שמיר צפוי לביים את סרט המלחמה ההודי "גארוד", סדרת דרמה על מלחמת לבנון השנייה, סרט הפעולה האמריקאי "Savior" ואת העונה השנייה של סדרת המתח הבריטית "No Man’s Land".
ואמושאויפלו
ואמושאויפלו (בהונגרית: Vámosújfalu) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית ואמושאויפלו קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-895 תושבים בשנת 1990 עד 717 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-20%).
בוואמושאויפלו חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי.
הרן בר דור
הֲרן בר דור (23 במאי 1923 - 27 ביולי 1955) היה איש מודיעין ישראלי, מהרוגי מטוס אל על שהופל בשמי בולגריה בקיץ 1955.
ביוגרפיה
בר דור הצטרף לחברת נוער של השומר הצעיר שעשתה הכשרתה בקיבוץ שער העמקים והצטרפה בשנת 1942 לקיבוץ עין החורש שבעמק חפר. הוא התבלט מיד עם הגיעו, ונבחר למזכיר הצעיר של הקיבוץ. בשנת 1946, יצא מהקיבוץ ועבד במסגרת תנועת "השומר הצעיר" הארצית. קודם ליציאתו מהקיבוץ פגש שם את רחל פרנס, והשניים נישאו בפברואר 1949, לאחר שרחל התגרשה למענו מבעלה הראשון. לזוג נולדו שתי בנות.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, התגייס לצה"ל. בתחילה שירת כקצין-תרבות ועסק בתרגום ועריכה של ספרות צבאית מהשפה הגרמנית. בהמשך, שירת בר דור באמ"ן, במחלקת האיסוף, והיה בין החניכים המצטיינים בקורס הבין-זרועי הראשון למודיעין, שצה"ל ערך בשנת 1949.
הוא עזב את הקיבוץ והצטרף לצבא הקבע. בר דור הושאל ל"מוסד" והחל בנסיעות תכופות לאירופה. בקיאותו בלשון הגרמנית והיותו יליד אוסטריה, איפשרו לו להתקדם בשירותו והוא הגיע לדרגת רב-סרן. בין שנת 1953 לשנת 1955 ביקר בארצות אירופה השונות, כנראה למטרות איסוף מודיעיני. בשנת 1955 קיבל תפקיד קבע בגרמניה המערבית: להקים את הנספחות הצבאית של ישראל במדינה, שקשרה אז יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל.
בקיץ 1955 השלים הרן בר דור את הכנת הבית בגרמניה לאשתו ושתי בנותיו, ועלה על מטוס אל על, כדי לשוב לארץ לתקופת החופשה ולהכין את נסיעת המשפחה לחו"ל. הוא לא זכה להגיע. המטוס הופל מעל בולגריה והרן בר דור נספה עם 57 נוסעים ואנשי צוות. נפוצו שמועות שהמטוס הופל לשם הריגתו של בר דור, אך לאחר חקירה, הן נמצאו חסרות בסיס.
הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בהלוויה ממלכתית. הוא נטמן בקבר אחים של חללי המטוס הישראליים.
DL4J
DL4J (או Eclipse Deeplearning4j) היא ספריית תוכנה כתובה ב-Java עבור JVM. הספרייה משמשת כשלד תוכנה עם תמיכה רחבה באלגוריתמי למידה עמוקה. DL4J כולל יישומים של מכונת בולצמן המוגבלת, רשתות אמונה עמוקה, מקודד עמוקים, מחסנית אוטומטית מוערמת ורשת טנזור עצבית רקורסיבית, word2vec, doc2vec ו-GloVe. אלגוריתמים אלו כוללים כולם עיבוד מקבילי ומבוזר המשתלבים עם Apache Hadoop ו-Spark.
DL4J היא תוכנת קוד פתוח ששוחררה תחת Apache License 2.0, שפותחה בעיקר על ידי קבוצת למידת מכונה בסן פרנסיסקו. היא נתמכת מסחרית על ידי הסטארט-אפ Skymind, המאגד את DL4J, TensorFlow, Keras וספריות למידה עמוקה אחרות בהפצה ארגונית הנקראת Skymind Intelligence Layer. באוקטובר 2017 DL4J נתרמה לקרן Eclipse.
מבוא
DL4J מסתמכת על שפת התכנות הנפוצה Java, אם כי היא תואמת ל-Clojure וכוללת ממשק תכנות יישומים לScala (API). היא מופעלת על ידי ספריית עיבוד חישובים מתמטית קוד פתוח משלה, ND4J, ועובדת עם CPU s ו-GPU s.
ריצ'רד ספנסר
ספנסר עלה לכותרות בין היתר בשל מנהגו לצטט את אדולף היטלר בהרצאות, בשל דעותיו האנטישמיות, ובשל מנהג תומכיו להצדיע לו ולדונלד טראמפ במועל יד. ספנסר טוען כי טבע את המונח הימין האלטרנטיבי, והוביל עם ג'יסון קסלר את עצרת איחוד הימין אשר במהלכה אירע פיגוע דריסה, לטענת ספנסר "הפכו את הדורס לשעיר לעזאזל".
DL4J
מבוא
נעשה שימוש ב-DL4J במספר יישומים מסחריים ואקדמאים. הקוד מנוהל ב-GitHub. פורום תמיכה מתקיים ב Gitter.
המסגרת ניתנת להרכבה, כלומר ניתן להוסיף רשתות עצביות רדודות כגון מכונות בולצמן מוגבלות, רשתות קונבולוציוניות, מקודדים אוטומטיים ורשתות חוזרות זו לזו כדי ליצור רשתות עמוקות מסוגים שונים. יש לו גם כלי הדמיה נרחבים, וגרפי חישוב.
ריצ'רד ספנסר
עמדותיו
ספנסר מתנגד להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, בעיקר של אנשים שאינם חלק מגזע האדם הלבן. ספנסר הצהיר כי הוא דוחה את התיאור שלו כתומך בעליונות הגזע הלבן וכניאו נאצי, וטוען כי הוא פועל למען "הגזע הלבן המנושל" וקורא ל"טיהור אתני בדרכי שלום", שעיקרו גירוש של כלל היהודים, השחורים וההיספנים מארצות הברית כדי לעצור את ה"דקונסטרוקציה" של התרבות האירופית באמריקה.
DL4J
הפצה
אימון עם DL4J מתרחש באשכול. רשתות עצביות מאומנות במקביל באמצעות הפחתה איטרטיבית, שפועלת על Hadoop- YARN ועל Spark. כאשר DL4J משתלב גם עם ליבות CUDA כדי לבצע פעולות GPU טהורות, ועובד עם GPUs מבוזרים.
מחשוב מדעי עבור JVM
DL4J כולל מחלקת מערך n-ממדית באמצעות ND4J המאפשרת מחשוב מדעי ב-Java ו-Scala, בדומה לפונקציות ש-NumPy מספקת לפייתון. היא מבוססת למעשה על ספרייה לפעולות אלגברה ליניארית ומטריצות בסביבת ייצור.
ספריית וקטוריזציה של DataVec ללימוד מכונה
DataVec וקטוריזציה של פורמטים שונים של קבצים וסוגי נתונים באמצעות מערכת פורמט קלט/פלט הדומה לשימוש של Hadoop ב-MapReduce; כלומר, היא הופכת סוגי נתונים שונים לעמודות של סקלרים המכונים "וקטורים". DataVec נועד להגדיר וקטור קובצי CSV, תמונות, קול, טקסט, וידאו וסדרות זמן.
טקסט ו-NLP
DL4J כולל ערכת כלים למידול מרחב וקטור ו"מידול נושאים", המיושמת ב-Java ומשולבת עם GPUs מקבילים לביצועים. הוא נועד להתמודד עם סטים גדולים של טקסט.
Deeplearning4j כולל הטמעות של term frequency–inverse document frequency (או tf–idf), למידה עמוקה ואלגוריתם word2vec של Mikolov, doc2vec, ו-GloVe, מיושמים מחדש ומטוייבים ב-Java. היא מסתמכת על t-SNE להדמיות של ענן-מילים.
מקרי שימוש ואינטגרציות מהעולם האמיתי
מקרי שימוש בעולם האמיתי עבור DL4J כוללים זיהוי חדירת לרשת ואבטחת סייבר, זיהוי הונאה למגזר הפיננסי, זיהוי חריגות בתעשיות כמו ייצור, מערכות ממליצים במסחר אלקטרוני ופרסום, וזיהוי תמונות. DL4J השתלב עם פלטפורמות אחרות ללימוד מכונה כגון RapidMiner, Prediction.io, ו-Weka.
שרת מודל למידת מכונה
DL4J משרתת מודלים של לימוד מכונה להסקת מסקנות בייצור באמצעות מהדורת המפתחים החינמית של SKIL, שכבת ה-Skymind Intelligence Layer. שרת מודלים משרת את המודלים הפרמטריים של לימוד מכונה שמקבל החלטות לגבי נתונים. הוא משמש לשלב ההסקה של למידת מכונה, לאחר data pipelines והכשרת מודלים (model training). שרת מודל הוא הכלי המאפשר לבצע מחקר במדעי-הנתונים בסביבת ייצור בעולם האמיתי.
מה ששרת אינטרנט הוא עבור האינטרנט, שרת מודל הוא עבור AI. כאשר שרת אינטרנט מקבל בקשת HTTP ומחזיר נתונים על אתר אינטרנט, שרת דגם מקבל נתונים ומחזיר החלטה או חיזוי לגבי נתונים אלה: למשל שלח תמונה, שרת דגם עשוי להחזיר תווית עבור אותה תמונה, המזהה פרצופים או בעלי חיים בתצלומים.
שרת המודלים של SKIL מסוגל לייבא מודלים ממסגרות Python כגון Tensorflow, Keras, Theano ו-CNTK, ובכך מבטיח התגברות על מחסום גדול בפריסת מודלים של למידה עמוקה.
ריצ'רד ספנסר
עמדותיו
לימים ספנסר הפך לאחד ממבקריו הגדולים של הנשיא טראמפ, ואף הודיע בשנת 2020 כי הוא מתחרט על כך שהצביע עבור טראמפ. מאוחר יותר באותה השנה הוא הודיע על תמיכה במועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ו ביידן בין היתר בשל אכזבתו מנשיאות טראמפ. ביידן ואנשיו גינו אותו והתנערו מתמיכתו בהם. ספנסר טען כי אינו מחבב במיוחד את ביידן, אלא פשוט מאמין כי כרגע הוא האדם המתאים יותר לתפקיד הנשיאות לדעתו, ולכן הוא הצביע עבורו.