cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הציורים השחורים
עלייה לרגל לסן איזידו
פלטת הצבעים ביצירה, בדומה לשאר היצירות, מתבססת על צבעים שחורים, אפורים וגווני אדמה מוחלטים, המגדישים את הסצנה האפלולית שמתעסקת באובדן הזהות בקרב ההמונים. ניתן להתייחס ציור כמבשר לציור האקספרסיוניסטי ובמיוחד ליצירותיו של ג'יימס אנסור.
סגנון
המאפיין הקבוע בין הציורים הם האלמנטים הסגנוניים. הרכב ציורים אלה הוא חדשני. הדמויות מופיעות בדרך כלל מחוץ למרכז, כאשר הדוגמה הברורה ביותר לכך היא "ראשים בנוף", שבו מופיעים חמישה ראשים מקובצים בפינה הימנית התחתונה של היצירה לכאורה חתוכה או כמרמז שהדמויות עומדות לעזוב את הציור. חוסר האיזון מדגים קומפוזיציה מודרנית מאוד.
רוב הסצנות המתוארות בציורים השחורים אינן מתרחשות בלילה, אלה מדגימות היעדר של אור, היום שמת. הרקעים השחורים מדגישים את הקשר עם מות האור, דבר המייצר תחושה של פסימיות, חזיונות איומים, תחושה של חידה שאינה בעלת פתרון במרחב לא מציאותי.
פניהם של הדמויות לרוב מעידות של הרהור, חוסר ידיעה ולעיתים פחד. הפנים מתועדות כמעין קריקטורות בעלות חייתיות וגרוטסקה. גויה מראה לנו את המכוערים, הנוראיים, את אין היופי באמנות, רק "פאתוס" וכוונה מסוימת להציג את כל ההיבטים של האדם, כולל את אותם היבטים הגורמים לנו, הצופים, להרגיש לא בנוח.
נקודת מבט פסיכולוגית-סוציולוגית
מבקרי אמנות מסכימים כי השפעות פסיכולוגיות וחברתיות מסוימות עומדות מאחורי יצירת הציורים השחורים. בין הראשונים היה מודעותו של הצייר לדעיכה גופנית, שהודגשה על ידי שיתופיו עם אישה צעירה ממנו בהרבה, לאוקדיה וייס. מחלתו הקשה של גויה משנת 1819 מסמנת את תחילתה של ירידה זו; הדבר הכה בו והשאיר אותו חלש וקרוב למוות. העיסוקים הללו באים לידי ביטוי בבחירות של גויה ביצירת הסדרה, הצבעים ובחירת הנושאים של היצירות מוכחים זאת.
מנקודת מבט סוציולוגית, הדבר מצביע על כך שגויה צייר את ציורי הקיר רק לאחר 1820 ולאחר שהחלים ממחלתו, אף כי אין שום הוכחה מוחלטת לכך. הטיפול הסאטירי שלו בדת (עלייה לרגל, תהלוכות, האינקוויזיציה) ועימותים אזרחיים ( במאבק עם קאדלס או בפגישות הקונספירציה הנראות לעין בגברים קוראים ואף בפרשנות הפוליטית שעשויה להיות מיושמת על סטורן טורף את בנו כי המדינה טורפת את נתיניה ואזרחיה), עולה בקנה אחד עם העמדה הבלתי יציבה שספרד מצאה עצמה בעקבות התקוממות חוקתית בהנהגת פרננדו השביעי. קיימת הנחה כי הנושאים שבחר גויה לצייר והטון של הציורים התאפשרו בגלל היעדר צנזורה פוליטית שהתגברה שוב עם שחזור המלוכה המוחלטת ומעצם כך שמלכתחילה גויה צייר לעצמו בתוך ועל קירות הבית כמעין שחרור דעותיו ומחשבותיו, או לפחות כך ניתן להניח.
פירוז א-דילמי
פַיְרוּז א-דַּיְלַמִי (בערבית: فيروز الديلمي, בפרסית: فیروز دیلمی) היה צחאבי תימני ממוצא פרסי.
הוא מהשושלת של הפרסים שנשלחו על ידי חֻ'סרוּ הראשון לתימן, כבשו אותה וגירשו ממנה את החבשיים.
לאחר שאל-אסווד אל-ענסי, אשר טען על עצמו שהוא נביא, פלש לתימן, פירוז נשלח על ידי מוחמד לעמוד מולו. פירוז נפטר בשנת 673, מהלך תקופת שלטונו של עות'מאן בן עפאן.
יש היסטוריונים שאומרים שהכוניה שלו הייתה אבו עבדאללה, בעוד שאחרים טוענים כי הוא היה אבו עבד אלרחמן.
הוא נודע גם בשם "אלחמירי", מפני שהוא מממלכת חִמְיַר.
סדרן
סדרן הוא אדם המפקח על הסדר באירועים מרובי משתתפים, שבהם יש צורך בשליטה בהמון, כגון: בתי קולנוע, תיאטראות, אירועי ספורט וטקסים ואירועים שונים. מתפקידי הסדרן: ייצוג האולם בו מתקיים אירוע וקבלת פני קהל המבקרים, בקרת כניסה של אנשים לאירוע, הכוונתם למקום הישיבה שלהם, השגחה על התנהגות נאותה ומתן מידע ועזר כללי למשתתפים באירוע.
במקומות מסוימים, מצפים מהסדרנים לעזור גם באבטחה ולוודא שרק אנשים בעלי היתרים יגיעו אל מאחורי הקלעים. הסדרנים עוקבים אחרי הקהל וביכולתם להזעיק את אנשי האבטחה.
סדרן בקולנוע
הסדרן בקולנוע הוא איש הקשר בין בית הקולנוע לקהל הצופים. הוא אחראי לכך שהלקוחות יקבלו את השירות התקין ביותר במהלך הסרט. בין תפקידיו, לבדוק שהסרט באיכות טובה (קול באיכות תקינה, תמונת מסך במקום הנכון, כתוביות ניתנות לקריאה), שכל הצופים יושבים במקומם, לוודא שיש אווירה שקטה באולם הקולנוע, לשמור על ניקיון האולם ולעיתים, גם לנקות ולטאטא את האולם בין הקרנה להקרנה. בבתי קולנוע רבים, בנוסף לסדרנים הנמצאים באולמות, ישנם סדרן או שניים הניצבים בכניסה לבית הקולנוע, אשר מוודאים כניסה לסרט עם כרטיס תקין.
סדרן באירועי ספורט
סדרן באירועי ספורט הוא איש ביטחון שתפקידו לסייע למשטרה בשמירת הסדר בעת משחק או אירוע ספורט. בישראל, העוסק בתחום זה מחויב לעבור קורס בן 3 ימים במשך 5 שעות לימוד. לאחר השלמת הקורס מקבל האדם תעודת סדרן בטיחות באירועי ספורט.
הסדרן נועד ככוח עזר לשוטרי משטרת ישראל באבטחת אירועי ספורט כגון אבטחת משחקי כדורגל.
תפקידיו וחובותיו
הסדרן שומר על הסדר במהלך המשחק, מבצע בדיקות ביטחוניות על מנת למנוע הכנסת אמצעים אסורים לשימוש למגרש הכדורגל, רשאי להוציא אוהדים מתפרעים בכוח, מכווין תנועה של הקהל במקרה של אירוע חריג במגרש.
מחלת נגיף הזיקה
מחלת נגיף הזיקה (באנגלית: zika fever, נקראת גם: קדחת הזיקה או זיקה) היא מחלה נגיפית הנגרמת בגלל נגיף הזיקה ומועברת בדרך כלל על ידי עקיצות יתושים מסוג אדס, אך יכולה לעבור גם באמצעות קיום יחסי מין, עירוי דם ומעבר בין אם לעובר. ברוב המקרים, המחלה היא א-סימפטומטית, וגם כאשר מתגלים תסמינים הם יחסית מתונים, ועלולים להזכיר מחלות אחרות, כדוגמת קדחת דנגי. תינוקות שנדבקו במחלה על ידי אימם במהלך ההיריון עלולים לסבול ממיקרוצפליה או ממומים מוחיים אחרים. בקרב מבוגרים שנדבקו בנגיף, נראה כי המחלה עלולה לגרום לתסמונת גייאן-בארה.
תסמינים
כ-80% ממי שנדבק בנגיף הזיקה לא ייפתח תסמינים למחלה כלל. במקרים בהם כן מתפתחים תסמינים, הם עלולים לכלול בין היתר: חום, פריחה, דלקת הלחמית, כאבי פרקים וכאבי שרירים. תקופת הדגירה של המחלה היא כ-3 עד 12 ימים. לרוב, תסמיני המחלה אינם חמורים וניתן להחלים מהמחלה גם ללא התערבות רפואית.
הריון
הסכנה העיקרית של מחלת נגיף הזיקה היא לעוברים של נשים הרות שנדבקות בנגיף הזיקה. במקרים כאלו, ההדבקות במחלה עלולה לגרום להפלת העובר או לבעיות התפתחות, כאשר המרכזית שבהן היא מיקרוצפליה. לפי ההערכות כ-42% מהתינוקות שנולדים לאימהות שנדבקו במחלה סובלים מרמה מסוימת של מומים, כאשר הנפוצים ביותר הם מומים בהתפתחות המוח והעין כגון מיקרוצפליה ורקמת צלקת בשכבה הדמית של העין. במקרים חריגים, נצפו גם מומים רב-מערכתיים כדוגמת הידרופס פטאליס. מומים אלו עלולים לגרום לבעיות התפתחותיות של העובר ולגרום להפרעות נוירולוגיות כמו: אפילפסיה, לקויות בשמיעה ובראייה והפרעות פסיכומוטוריות. הסכנה להתפתחות מיקרוצפליה גדלה ככל שההדבקות של האם במחלה היא בשלב מוקדם יותר של ההריון. קיימים נתונים סותרים בנוגע לאחוז ההריונות של נשים החולות במחלה שהובילו למיקרוצפליה, אך נמצא כי גם תינוקות שנולדו עם היקף ראש תקין וללא מומים הנראים לעין, עלולים לפתח מומים מוחיים או נזק מוחי בשלב מאוחר יותר.
תסמונת גייאן-בארה
בקרב מבוגרים, נמצא קשר בין מחלת נגיף הזיקה לבין תסמונת גייאן-בארה. תסמונת זו גורמת להחלשות שרירים בעקבות פגיעה של מערכת החיסון במערכת העצבים ההיקפית, פגיעה שעלולה לגרום אף לשיתוק. על אף שלא ניתן לבודד את מחלת נגיף הזיקה כגורם וודאי לתסמונת גייאן-בארה, במספר מדינות שבהן פרצה מגפת הזיקה נרשמה עלייה בשיעור היארעות התסמונת. למשל, בהתפרצות המגפה בפולינזיה הצרפתית בשנים 2013–2014 נרשמו 42 מקרים של תסמונת גייאן-בארה בתקופה של 3 חודשים בלבד. לצורך השוואה, לפני ההתפרצות נרשמו בין 3 ל-10 מקרים בשנה.
הדבקות בנגיף
נגיף הזיקה הוא וירוס ממשפחת פלאוויווירידה (Flaviviridae) שמועבר על ידי יתושים מסוג אדס. משפחת וירוסים זאת, מקושרת למחלות נוספות כמו קדחת צהובה וקדחת דנגי. על אף שיתושים הם הנשאים של המחלה, המקור העיקרי להפצתה טרם נמצא. אף על פי כן, נמצאו עדויות סרולוגיות לכך שהמחלה עשויה להתפתח מקופים מערב-אפריקאיים וממכרסמים.
העברה
דרך ההדבקות העיקרית היא על ידי עקיצת יתושים מסוג אדס, כאשר המין הנפוץ מביניהם הוא אדס מצרי (aedes aegypti). הנגיף גם מופץ על ידי מינים נוספים של יתושי אדס: אדס אפריקאי (aedes africanus), אדס אפיקוארגנטוס  (aedes apicoargenteus), אדס לוטאוספלוס  (aedes luteocephalus), יתוש הטיגריס האסייתי (aedes albopictus), אדס ויטאטוס  (aedes vittatus) ואדס פורסיפר  (aedes furcifer). בנוסף למינים אלו, קיים המין אדס הנסילי (aedes hensilli) שהוביל להתפרצות מחלת נגיף הזיקה באי יאפ שבמיקרונזיה בשנת 2007, והמין אדס פולינסיס  (aedes polynesiensis) שהיה אחראי להתפרצות בפולינזיה הצרפתית בשנת 2013.
נגיף הזיקה עשוי להיות מועבר בעת קיום יחסי מין. בדגימת זרע שנלקחה מגבר שבועיים לאחר ההדבקות בנגיף, נמצאו פי 100,000 יותר נגיפים מאשר בדגימת דם או שתן שנלקחו ממנו. לא ברור מדוע המצאות הנגיף בזרע גבוהה יותר מאשר בנוזלי גוף אחרים, וגם לא ידוע כמה זמן יכול הנגיף להישאר בנוזלי הזרע. היו גם מקרים של גברים שהיו ללא תסמינים למחלת הזיקה, ובכל זאת העבירו את המחלה. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), ממליץ לגברים שביקרו באזורים נגועי זיקה, להימנע מלקיים יחסי מין במטרה לגרום להריון במשך כחצי שנה, גם אם הם אינם מגלים סימני מחלה. אף על פי שקיימים מקרים רבים יותר של גברים שהעבירו את המחלה, דווחו גם מקרים שנשים הן אלו שהעבירו את המחלה לבני זוגם. יחסי מין ואגינאליים, אנאליים ואוראליים, עשויים להביא להדבקה בנגיף.
קיימים דיווחים על מקרים של העברת הנגיף מהאם לעובר במהלך ההריון. המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליץ לנשים החולות במחלת נגיף הזיקה להמתין לפחות 8 שבועות לאחר היחשפות למחלה, בטרם ינסו להיכנס להריון. לא דווחו על מקרים של העברת הנגיף מהאם דרך הנקה, אך הנגיף אותר בחלב אם.
כמו וירוסים אחרים מסוג פלאוויווירוס, גם נגיף הזיקה עשוי לעבור בעירויי דם ובהשתלת איברים. כמה מדינות הנגועות בנגיף הזיקה, פיתחו שיטות לבדיקת הימצאות הנגיף בתרומות דם. למשל, בפולינזיה הצרפתית, הנגיף אותר ב-3% מקרב תורמי הדם שלא גילו תסמינים למחלה.
מנגנון המחלה
מחקר רב בוצע, ועדיין מבוצע, כדי להבין את מנגנון הפגיעה של נגיף הזיקה, וכיצד הוא גורם למיקרוצפליה ולמומים נוירולוגיים. אחת ההנחות היא שהנגיף גורם לזיהומים בתאי הגזע של מערכת העצבים המרכזית של העובר. תפקידם העיקרי של תאי גזע אלו הוא להשתכפל ולהתרבות עד לייצור כמות מספקת של תאי עצב. החלבונים של נגיף הזיקה, NS4A ו-NS4B, נמצאו כגורמים המדכאים את תהליך ייצור תאי העצב. זיהום בתאי הגזע במוח עלול לגרום למוות של תאים, מה שמוביל לפגיעה בייצור עתידי של תאי עצב ולבסוף למומים במבנה המוח. כמו כן, הווירוס עלול לגרום לטרופיזם של תאים בעין, ובכך לגרום לשיעור גבוה של מומים במבנה העין.
מספר רב של מקרי מיקרוצפליה קושרו להורשה של מוטציות בגנים, במיוחד מוטציות שקשורות לפגיעה בכישור החלוקה - שלב חשוב בתהליך החלוקה של התא. ישנן ראיות לכך שנגיף הזיקה גורם באופן ישיר או עקיף לפגיעה בתהליך המיטוזה של התא. כיוון מחקרי נוסף בוחן את האפשרות שנגיף הזיקה, בשונה מנגיפים אחרים ממשפחת פלאוויווירידה, תוקף תאי מוח המתפתחים בעובר לאחר שהוא עובר את השלייה וגורם לפגיעה בהם. בעקבות פגיעה זו המערכת החיסונית מנסה לפגוע בתאים המזוהמים וכתוצאה מכך, נגרמת הפגיעה במוח התינוק כנזק אגבי של פעילות המערכת החיסונית.
אבחון
קשה לאבחן את המחלה באמצעות תסמינים קליניים ואנמנזה בלבד, זאת משום שקיימת חפיפה בין תסמינים של מחלת הזיקה עם תסמינים של מחלות אחרות שמועברות באופן דומה. כמו כן, באזורים הנגועים במחלת הזיקה, נפוצות אותן מחלות דומות בדרך כלל. המרכז לבקרת מחלות ולמניעתן (CDC) מוסיף כי "בהתבסס על התסמינים ההקליניים האופייניים, האבחנה המבדלת למחלת נגיף הזיקה היא רחבה. המאבחן צריך לקחת בחשבון בנוסף לקדחת דנגי, גם מחלות וחיידקים נוספים כגון: עכברת, מלריה, ריקציה, סטרפטוקוקוס מסוג A, אדמת, חצבת ומחלות הנגרמות מהנגיפים: adenoviridae, פרבו-וירוס (parvovirus), אנטרו-וירוס  (Enterovirus) ואלפא-וירוס  (alphavirus), (כדוגמת המחלות: צ'יקונגוניה, מחלת נגיף המיירו, קדחת נהר רוס , מחלת נגיף יער ברמה , מחלת נגיף O'nyong-nyong ומחלת נגיף הסינדביס ).
קיימת בדיקת דם לזיהוי מחלת הזיקה אך היא אינה חד משמעית. ברוב המקרים, בדיקות דם שבוצעו לחולים שהמחלה אצלם הייתה מתונה, הראו תוצאות תקינות. למרות זאת, עבור מעט חולים, נצפה מיעוט כדוריות דם לבנות, מיעוט טסיות דם ועלייה בתפקודי כבד. ניתן לאבחן את המחלה בחולים במצב קשה באמצעות טכניקת RT-PCR. הזמן שלוקח לנגיף להיכנס לזרם הדם ולהתפשט בכל הגוף הוא קצר יחסית, לכן ארגון הבריאות העולמי מציע לבצע את בדיקת RT-PCR על דגימות דם שנלקחו תוך 1–3 ימים מהופעת התסמינים, או על דגימת רוק שנאספה תוך 3–5 מהופעת התסמינים. כאשר השוו את הימצאות הנגיף בדגימות המדוברות, נמצא כי הנגיף אותר יותר בקרב דגימות הרוק. בבדיקת שתן, ניתן לאתר את הנגיף עד 14 ימים מהופעת התסמינים. הזמן הארוך ביותר בו אותר נגיף הזיקה לאחר תחילת הופעת הסימפטומים היה 11 ימים. לאחר זמן זה, ניתן לבדוק בדם שאריות של נוגדנים ספציפיים של נגיף הזיקה, נוגדנים המעידים שבגוף הייתה המחלה.
משום שהבדיקה איננה חד משמעית, משרד הבריאות ממליץ לבדוק רק חולים שפיתחו סימפטומים למחלה בתקופה של עד שבועיים מרגע החשיפה לנגיף, תינוקות שנולדו לנשים שנחשפו לנגיף הזיקה, ואנשים שנחשפו למחלה והם מתלוננים על בעיות נוירולוגיות שאינן מוסברות.
בדיקת נשים הרות
המרכז האמריקאי לבקרת מחלות ולמניעתן ממליץ לבדוק נשים הרות שנמצאות בסיכון להידבק בנגיף, גם אם הן אינן מגלות תסמינים למחלה. נשים הרות שביקרו באזורים נגועי זיקה, צריכות להיבדק תוך שבועיים ועד 12 שבועות מרגע חזרתן לארצן. במקרה שהאישה מפתחת תסמינים שעלולים לנבוע ממחלת הזיקה, עליה לפנות לרופא המטפל. אם התגלה כי האישה אכן חולה במחלת הזיקה, משרד הבריאות ממליץ לבצע מעקב הריון במרפאה להריון בסיכון גבוה.
בדיקת תינוקות
כאמור, משרד הבריאות הישראלי ממליץ לבדוק כל תינוק שנולד לאישה שנחשפה לנגיף במהלך ההריון. המרכז לבקרת מחלות ממליץ לבצע בדיקת דם, בדיקת שתן ובדיקות ביולוגיות (כדוגמת RT-PCR) לכל עובר שנולד לאם חשופה. במקרה בו האם אובחנה כחולה במחלת נגיף הזיקה, יש לבצע בדיקות נוספות ומעקב אחר התפתחות המוח ומבנה ראש התינוק (מיקרוצפליה), בדיקות לאיתור מומים נוירולוגיים ומעקב אחר פריחות ומחלות עור. בדיקות מומלצות נוספות הן אולטראסאונד תוך-גולגולתי ובדיקות שמיעה וראייה. בנוסף לכך, יש לבצע בדיקות לזיהומים מולדים כדוגמת: עגבת, טוקסופלזמוזיס, CMV, הרפס סימפלקס, דלקת קרום המוח ואדמת. על חלק מהבדיקות יש לחזור כמה פעמים, עד גיל חצי שנה של התינוק, משום שחלק מהבעיות עשויות להתגלות מאוחר יותר, במיוחד בעיות שמיעה.
מניעה
הנגיף מופץ על ידי עקיצות יתוש, לכן הימנעות מיתושים היא צעד משמעותי בהגנה מפני הנגיף. משרד הבריאות והמרכז האמריקאי לבקרת מחלות ולמניעתן ממליצים למי שמגיע לאזורים הנגועים בזיקה לנקוט באמצעים הבאים: מריחה של חומר דוחה יתושים; לבוש ארוך: חולצה עם שרוולים ארוכים, מכנסיים ארוכים, כובע וגרביים; לינה בחדרים המוגנים מפני יתושים על ידי רשתות תקינות בחלונות ובדלתות, חדר סגור וממוזג, או שינה תחת כילה. משום שמחלת נגיף הזיקה עלולה לעבור בעת קיום יחסי מין, גברים שביקרו באזורים הנגועים בזיקה צריכים להשתדל להימנע מקיום יחסי מין, או להשתמש בקונדומים לתקופה של עד 6 חודשים מרגע חזרתם. הנקה עדיין מומלצת על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), גם בקרב נשים שאובחנו כחולות במחלה. לא תועד אף מקרה של הדבקה בנגיף על ידי הנקה, זאת אף על פי שהנגיף אותר בחלב אם. לאחר החזרה לארץ המוצא, מומלץ להמשיך להימנע מעקיצות יתושים למשך תקופה של שלושה שבועות כדי למנוע מיתושים נוספים להפוך להיות נשאים של המחלה.
אזהרת מסע של ה-CDC
בעקבות "התחזקות הראיות לקשר בין מחלת הזיקה לבין מיקרוצפליה", הפיץ המרכז האמריקאי לבקרת מחלות (ינואר 2016) אזהרת מסע המייעצת לנשים הרות להימנע מביקור במדינות או באזורים בהם קיימת העברה פעילה של הנגיף. עבור גברים הנמצאים בזוגיות עם אישה הרה, או זוגות השוקלים להיכנס להריון, וחייבים להגיע לאזורים המדוברים, מומלץ להשתמש בקונדומים, או להימנע מיחסי מין (מכל סוג - אוראלי, אנאלי או וגינאלי) לחלוטין.
רשימת אזורים ומדינות עם סיכון להעברה מקומית של נגיף הזיקה, האגף לאפידמיולוגיה, משרד הבריאות (18.03.2018):
תגובת ארגון הבריאות העולמי (WHO)
הן ארגון הבריאות האמריקאי (PAHO) והן ארגון הבריאות העולמי הביעו את חששם מההתפשטות הרחבה של נגיף הזיקה והקשר שנמצא בינו לבין המיקרוצפליה ולתסמונת גייאן-בארה. ראש ארגון הבריאות העולמית מרגרט צ'אן הודיעה בפברואר 2016 "העלייה במקרי המיקרוצפליה ובהפרעות נוירולוגיות אחרות שדווחו בברזיל, ובאו לאחר עלייה דומה בפולינזיה הצרפתית בשנת 2014, מייצרות מצב חירום בנושא בריאות הציבור שהוא בעל חשיבות בין-לאומית". הכרזה זו אפשרה לארגון הבריאות העולמי לייצר תגובה בין-לאומית משותפת לעצירת ההתפרצות, ובנוסף, אפשרה לארגון לפעול תחת חוקים בין-לאומיים במסגרת תקנות בריאות עולמיות. בנובמבר של אותה שנה, הסתיימה הכרזת חירום זו.
חיסון
נכון להיום אין חיסון מניעתי כנגד המחלה. ייצור חיסון שכזה עלול לקחת שנים, ועל אף ההתפרצויות הגדולות של השנים 2014 ו-2016, ארגוני הבריאות לא הצליחו לייצר חיסון מונע למחלה.
בקרת יתושים
מאמציהם העיקריים של ארגוני מניעת ובקרת המחלות באזורים הנגועים, סובבים סביב בקרת יתושים. קיימים כמה אופני פעולה למיגור ולשליטה בהפצת הווירוס על ידי היתוש אדס מצרי (aedes aegypti). ביניהם הרס של אזורי רבייה של היתוש, כמו גם קטילה אקטיבית של יתושים צעירים ובוגרים. בנוסף, טכנולוגיות חדשניות למיגור יתושים נמצאות בשלבי פיתוח, וארגון הבריאות אישר שימוש בשיטות מודרניות לבקרה על יתושים כדוגמת השימוש בבקטריה בשם וולבחיה (wolbachia) שמחלישה את עמידות היתוש לנגיף. כמו כן, מופצים יתושים עקרים שמטרתם להזדווג עם יתושות ובכך להביא לצמצום אוכלוסיית היתושים הללו.
היסטוריה
באפריל 1947, כחלק ממחקר של מחלת הקדחת הצהובה, 6 קופים מסוג מקוק רזוס שוחררו ביער "זיקה" שבאוגנדה (מכאן קיבל הנגיף את שמו). ב-18 באפריל, אחד הקופים (קוף מספר 776) פיתח חום. בדיקות דם שנלקחו מהקוף גילו את המקרה הידוע הראשון של מחלת נגיף הזיקה. בהמשך לכך, בוצע בתקופה זו מדגם אוכלוסייה באוגנדה שגילה כי בדמם של 6.1% ממשתתפי המדגם נמצא נגיף הזיקה. בשנת 1954, דווחו המקרים הראשונים של מחלת נגיף הזיקה בבני אדם, בניגריה. מאז, כבר דווחו מספר התפרצויות באזורים הטרופיים של אפריקה ובכמה אזורים בדרום מזרח אסיה. באותה תקופה לא דווח על אף מקרה של נגיף הזיקה בתת היבשת ההודית, אך נמצאו נוגדנים לנגיף הזיקה בקרב אנשים בריאים בהודו. ממצא זה עשוי להעיד שהם נחשפו בעבר לנגיף, אך הוא גם עשוי להיות בעקבות חשיפה למחלה דומה הנגרמת מנגיף אחר מאותה משפחה של נגיף הזיקה.
על ידי שימוש באנליזה פילוגנטית על מוצאים אסייתים, מעריכים כי נגיף הזיקה הופץ לדרום מערב אסיה בשנת 1945. בשנים 1977–1978, מחלת נגיף הזיקה תוארה כגורמת לחום באינדונזיה. למרות כל זאת, עד שנת 2007 דווחו רק 13 מקרים של הידבקות טבעית במחלת נגיף הזיקה, כולם בעלי תסמינים מעטים וחלשים.
ההתפרצות באוקיאניה
בין השנים 2013–2014 קרו מספר התפרצויות בפולינזיה הצרפתית, בקלדוניה החדשה, באי הפסחא ובאיי קוק. ההתפרצות הגדולה ביותר מבין ההתפרצויות הללו הייתה בפולינזיה הצרפתית בה דווחו על 8,723 מקרים מאומתים של המחלה. בהתפרצות זו טופלו 29,000 אנשים בעלי תסמינים המזכירים את מחלת הזיקה, מחשש שלקו במחלה. מספר זה מהווה כ-11.5% מאוכלוסיית פולינזיה הצרפתית. לפי ההערכות, במחלה חלו כ-30 אלף בני אדם, אשר רק חלקם פנו לקבלת טיפול רפואי. בשאר האיים באזור ההתפרצויות היו קטנות יותר. בקלדוניה החדשה כ-1,400 חולים; באיי קוק כ-1,000 חולים; ובאי הפסחא כ-200 חולים.
ההתפרצות ביבשת אמריקה
לפי ניתוח גנטי, מוערך כי נגיף הזיקה הגיע לראשונה ליבשת אמריקה בין מאי לדצמבר 2013. הנגיף אותר לראשונה בצפון אמריקה בפברואר 2014 ובמהרה התפשט לדרום ולמרכז אמריקה, והגיע למקסיקו בנובמבר 2015. מקרה המוות הראשון בארצות הברית בעקבות נגיף הזיקה קרה בפברואר 2016. ההתפרצות הגדולה החלה בברזיל וממנה התפשטה לשאר היבשת. במאי 2015 ברזיל דיווחה לראשונה על 16 מקרי מחלה של זיקה. זאת על אף שתייר שעזב את המדינה כבר במרץ של אותה שנה, נמצא חולה בזיקה. עד סוף שנת 2015 ברזיל לא ידעה לתת מספר מדויק של מקרי מחלת הזיקה מכיוון שלא בוצע מעקב אחר התחלואה במחלה. אף על פי כן, מוערך כי בשנת 2015, מחלת נגיף הזיקה הייתה הגורם לכ-2,400 מקרי מיקרוצפליה ולמותם של 29 ילודים. עד לאותה התפרצות, דווח בברזיל על ממוצע של בין 150–200 מקרים של מיקרוצפליה. במדינה פרנמבוקו שבברזיל, גדל שיעור המיקרוצפליה בשנת 2015 פי 77 בהשוואה לחמש השנים שלפני כן. מודל סטטיסטי שבוצע על נתונים מפולינזיה הצרפתית, מצא כי הסיכוי למיקרוצפיה לילדים שנולדו לאם שנדבקה במחלה בשליש הראשון של ההריון הוא 1%. בשנת 2016 הכריז ארגון הבריאות העולמי על מקרה חירום בין-לאומי בעניין בריאות הציבור. במהלך התפרצות זו, שהייתה הגדולה מכולן, נרשמו כ-700,000 חולים במחלת הזיקה ועוד כ-15 מקרי מוות (מספרים אלו אינם כוללים מיתות של תינוקות או הפלות).
בשנת 2016 התקיימו בברזיל המשחקים האולימפיים. לאור התפרצות המחלה בתקופה זו, החלו קריאות של מומחים ורופאים רבים הקוראים לדחיית האולימפיאדה, או להעברתה למקום אחר. מדינות רבות הוציאו אזהרות מסע להגעה לברזיל. צעד זה גרם לירידה בתיירות הספורט למרות קיומה של האולימפיאדה. יתר על כן, חשש רב צף בקרב אתלטים וספורטאים רבים בנוגע להגעה לברזיל. הרוכב האמריקאי טג'יי ואן גרדרן (Tejay Van Garderen) אף הודיע על פרישה מהמשחקים האולימפיים. למרות כל זאת, ארגון הבריאות העולמי הודיע כי אין סיבה לדחות או להעביר את האולימפיאדה.
ההתפרצות באסיה
בשנת 2016 אותר נגיף הזיקה בכל מדינות אסיה למעט: ברוניי, הונג קונג, מיאנמר ונפאל. אף על פי שהייתה עלייה במספר מקרי המחלה לאחר אולימפיאדת ריו, ניתוח גנטי מראה כי הנגיף הגיע ככל הנראה מתאילנד ולא מדרום אמריקה.
ירושלים של זהב
ירושלים של זהב הוא שיר על ירושלים שחובר והולחן על ידי נעמי שמר, ובוצע במקור בידי שולי נתן. השיר היה אחד מרגעי השיא בקריירה המוזיקלית של שמר ונחשב לאחד השירים האהובים ביותר בקרב הציבור הישראלי והיהודי העולמי. השיר הוא גם אחד מהפזמונים הישראליים המפורסמים בעולם כולו, לצד "הללויה" ו"הבה נגילה".
כתיבת השיר
השיר נולד כאשר החליט טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, להזמין שיר מיוחד על ירושלים לכבוד פסטיבל הזמר והפזמון לשנת תשכ"ז שנערך במוצאי יום העצמאות, 15 במאי 1967, בבנייני האומה בירושלים. קולק פנה לגיל אלדמע, מעורכי הפסטיבל, ודרכו הגיע לשמר, אך זו הייתה המומה מגודל המעמד ואמרה לאלדמע שהיא לא מסוגלת לכתוב תחת לחץ. אלדמע נזכר לאחר שנים: "אמרתי לה: 'את יודעת מה, את לא חייבת, אם תרגישי השראה תכתבי' - ואז ידעתי שהיא אכן תכתוב". לא עבר זמן רב ואלדמע קיבל לידיו את התווים של "ירושלים של זהב".
שם השיר מבוסס על תכשיט מזהב שעליו חקוקה העיר ירושלים שהתנא רבי עקיבא נתן לאשתו רחל על שעודדה אותו ללמוד תורה. השיר מתאר את מצבה של ירושלים באותה עת, לפני מלחמת ששת הימים, כאשר העיר הייתה חצויה על ידי חומה שהפרידה בין ממלכת ירדן ומדינת ישראל ונודעה כקו העירוני אשר תואר בשיר "העיר אשר בדד יושבת ובליבה חומה". המקומות הקדושים ליהדות במזרח העיר - הר הבית, הכותל המערבי ובית העלמין היהודי העתיק בהר הזיתים, לא היו נגישים ליהודים. משפט זה רומז למשפט ממגילת איכה ("איכה ישבה בדד העיר", ). גם המשפט "איכה יבשו בורות המים" מתייחס למגילת איכה. זיקה זו מקנה לשיר משמעות של קינה.
לחן השיר מבוסס על לחן טעמי המקרא ויש בו השפעה של שיר עם בסקי. במילותיו יש השפעה של שירת "תור הזהב של יהדות ספרד", כגון: "לכל שירייך אני כינור", בעקבות "אֲנִי כִנּוֹר לְשִׁירָיִךְ" בשירו של רבי יהודה הלוי, "ציון הלא תשאלי", וגם במשפט "איך אשכחך ירושלים". בתחילה כתבה שמר שני בתים בלבד - הבית הראשון הפותח ב"אוויר הרים צלול כיין" והבית השלישי הפותח ב"אך בבואי היום לשיר לך". כשהראתה שמר את השיר לרבקה מיכאלי, העירה האחרונה כי חסרה התייחסות לעיר העתיקה. בעקבות ההערה הוסיפה שמר את הבית השני, המתחיל ב"איכה יבשו בורות המים".
לביצוע השיר נבחרה זמרת צעירה אלמונית בשם שולי נתן. בתה של שמר, ללי, שמעה את נתן בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" ב"קול ישראל" ודיווחה לאמהּ ששמעה זמרת בעלת קול גבוה כמו שאמהּ אוהבת. שמר ביקשה מבתה לרשום את השם ולשים במגירתה, שם נשאר עד לקראת הפסטיבל, אז הוציאה אותו שמר וביקשה שישיגו לה את נתן. מארגני הפסטיבל התנגדו לביצוע השיר על ידי זמרת לא מוכרת, אך שמר התנתה את ביצוע השיר בבחירתה של נתן.
השיר זכה להצלחה רבתי בפסטיבל, וזכורה שירת הקהל ברטט את השיר. עד היום זהו אחד השירים הזכורים ביותר מהפסטיבל, אף על פי שלא השתתף בתחרות אלא הושמע בזמן ספירת הקולות.
נעמי שמר ביצעה אף היא את השיר, ומאוחר יותר הקליטו אותו זמרים רבים אחרים, בהם עפרה חזה, יפה ירקוני, רן אלירן ועוד. על פי נתוני אקו"ם, לשיר מעל ל-300 גרסאות שונות. הוא תורגם לשפות רבות, בהן אספרנטו. הביצועים הידועים של השיר בשפות זרות: יפה ירקוני (ספרדית), דוד עשת (יידיש) ועוד. השיר גם נהיה לשיר ילדים בביצועה של אסנת פז בתקליט "ארץ ישראל שלי". הסרט "רשימת שינדלר" הסתיים בגרסתו המקורית עם ביצוע מקהלה לשיר.
בשנת 1998, ערך "קול ישראל" את מצעד שירי היובל, שהקיף את 50 השירים החשובים ביותר בזמר העברי לרגל חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. השיר "ירושלים של זהב" נבחר על ידי המאזינים למקום הראשון במצעד זה.
כעבור עשור, במסגרת חגיגות השישים למדינת ישראל שב ונבחר השיר ל"שיר השישים" בהצבעה שערכו הערוץ הראשון ורשת גימל, ולמקום השני ב"מצעד חיילי צה"ל לשנת השישים" בגלי צה"ל וב"מצעד של המדינה" שערכה שידורי קשת בערוץ 2.
השפעת השיר על רקע מלחמת ששת הימים
ב-22 באפריל 1967 סגרה מצרים את מצרי טיראן בפני שיט ישראלי. נעמי שמר כתבה את השיר לקראת יום העצמאות כשברקע כבר נשבו רוחות מלחמה. ב-19 השנים מאז תש"ח לא נכתבו שירים שמזכירים את אובדן העיר העתיקה של ירושלים, והשיר הושמע שוב ושוב ברדיו בשבועיים שקדמו לפרוץ מלחמת ששת הימים. לפי טענה שהועלתה לימים, השיר הביא למודעות הציבורית את משמעות ירושלים והעיר העתיקה. בכתבה של עמיתה, הפזמונאי וחוקר התרבות דן אלמגור, הוא מאשר עדויות ששמע אישית מפי אלופי צבא שכיהנו במטכ"ל באותה תקופה, שלפני הופעת השיר לא הייתה ב"בור" של צה"ל שום תוכנית רצינית הקשורה בשחרור העיר העתיקה. לא מן הנמנע שהשיר שהושמע שוב ושוב בתקופה שקדמה למלחמה, תרם לשיקולים ולקבלת ההחלטות הנוגעות ללוחמה בירושלים ולכיבושה, על המשתמע מכך. שלושה שבועות לאחר הופעת הבכורה של השיר בפסטיבל, פרצה מלחמת ששת הימים, שבמהלכה אוחדו שני חלקי ירושלים.
הזמר מאיר אריאל לחם במלחמה הזאת כאיש מילואים בגדוד הצנחנים שפרץ את הדרך לעיר העתיקה. בלילה שבין 5 ל-6 ביוני, בבניין מוזיאון רוקפלר שזה עתה נכבש, מותש מהקרב שבו נפלו חבריו וכדורים פגעו בקסדה ובמימיה שלו עצמו, הוא שמע מאיזו פינה את קולה של שולי נתן ברדיו. בליבו עלתה שורה אחרת לפזמון החוזר - "ירושלים של ברזל ושל עופרת ושל שחור". בהמשך הוא כתב את השיר ירושלים של ברזל.
נעמי שמר סיפרה שבזמן שהייתה בסיני עם להקה צבאית היא שמעה ברדיו את הצנחנים השרים את שירה ליד הכותל, והוסיפה בית חדש לשיר ובו הנגידה את המצב לפני ואחרי המלחמה. לעומת "איכה יבשו בורות המים" ו"ואין פוקד את הר הבית" בבית השני, הכריז הבית החדש "חזרנו אל בורות המים" ו"שופר קורא בהר הבית". בחודשים שאחרי המלחמה ובשנים שבין המלחמות קנה לו השיר שם והפך למעין המנון-משנה, שהיו אף שקראו להפכו להמנון הלאומי החדש. חבר הכנסת אורי אבנרי אף הגיש הצעת חוק ברוח זו.
מאז פרסום "ירושלים של זהב", הפכה שמר בעיני רבים - אף כי לא בעיני עצמה - ל"פזמונאית לאומית" האמונה על שיקוף הלכי הרוח בישראל וניסוחם בפזמוניה.
ביקורת על השיר
היו שמתחו ביקורת על "ירושלים של זהב" בגלל 'היעדרם' של הערבים שישבו בירושלים המזרחית מן השיר. פסקאות כ"כיכר השוק ריקה", היו לצנינים בעיני אלו הסבורים כי זוהי התעלמות מכך שגם הערבים שהיו באותה כיכר שוק מטאפורית בירושלים המזרחית בין 1948 ל-1967 הם בני אדם. דברים ברוח זו ביטא עמוס עוז ואף שאל, האם הייתה המשוררת כותבת גם לגבי כיכר פיקדילי שהיא ריקה.
השיר ברחבי העולם
השיר זכה לגרסאות כיסוי ברחבי העולם. מביניהן של הזמר היווני דמיס רוסוס, ביצוע משותף של חבר להקת סקורפיונז, קלאוס מיינה, יחד עם הזמרת הישראלית ליאל קולט, להקת הרוק האמריקאית פיש, הזמר הברזילאי רוברטו קרלוס, ואחרים.
השיר מושמע בסצנת הסיום של סרט הקולנוע רשימת שינדלר משנת 1993, המתארת את שחרור היהודים שהציל חסיד אומות העולם אוסקר שינדלר בתקופת השואה. בעקבות ביקורת על זיהויו של השיר בחברה הישראלית עם מלחמת ששת הימים (ולא עם השואה), הוקלט השיר הליכה לקיסריה בביצוע נתנאלה ובו נעשה שימוש בהקרנות הסרט בבתי הקולנוע בישראל במקום "ירושלים של זהב".
דמיון לחנים עם השיר "Pello Joxepe"
חוקר הזמר העברי, אליהו הכהן, מציין שהזיקה בין השיר "ירושלים של זהב" לשיר העם הבסקי ידועה לו משנת 1969, ואף הציג אותה בהרצאות שנתן ברחבי הארץ בתחילת שנות השבעים. כך הוא מתאר את המסר שהעביר בהרצאות אלה:
נעמי שמר הסבירה כי גם הפיתולים והעיקולים במעלה הדרך לירושלים שימשו כהשראה למילות השיר וללחן שלו.
כאשר נודע לאליהו הכהן על מכתבה של נעמי שמר לגיל אלדמע הגיב:
גרסאות אלטרנטיביות
במהלך השנים נוצרה מסורת בצעדות, ובעיקר בצעדת ירושלים של לשיר את המילים עם הלחן של האמיני יום יבוא, שיש לו קצב של שיר לכת, ולכן מתאים יותר לשירה תוך כדי הליכה. הרב משה צבי נריה כתב שיר נוסף - "ירושלים של קודש", אותו נהג לשיר בסוף השיר המקורי ובאותו הלחן מאוחר יותר ניתן לחן עצמאי לשיר זה על ידי יוסי קירש.
צבר אטומים
בפיזיקה, צבר (באנגלית: Cluster) הוא קבוצה קטנה של אטומים, המכילה בין שלושה למאות מיליוני אטומים של אותו יסוד.
הצברים מהווים תחום ביניים בין אטומים ומולקולות מחד לבין ננו חלקיקים, ומצב מוצק (גופים שמספר האטומים בהם הוא מסדר גודל של מספר אבוגדרו) מאידך. צברים מאפשרים לחקור בצורה שיטתית את הקשר בין תכונות פיזיקליות וכימיות של חומרים לבין גודל המערכת הנידונה, וכיצד הן מתכנסות לערכים הידועים במצב מוצק, כשמספר האטומים גדול מספיק. לצברים יש מגוון רחב של תכונות שאינן קיימות בשני הגבולות - לא באטומים ולא במצב מוצק. כך לדוגמה, האור המפוזר מצברים על פי תורת מי (Mie) תלוי בגודל הצבר. הרומאים הקדומים השתמשו בעובדה זאת על מנת לצבוע זכוכיות: הם ערבבו בזכוכית צברים של אטומי זהב, ועל ידי שליטה בגודל הצברים הם יכלו לייצר מגוון רחב של צבעים.
חקר הצברים המודרני החל בשנת 1961, עם פיתוחם של מקורות יונים המסוגלים ליצור צברים, ושילובם עם ספקטרומטרי מסות. בעבודה פורצת דרך של נייט (Knight) מ-1984, הוא יצר צברים של נתרן, וגילה שגדלים מסוימים של צברים הם יציבים הרבה יותר מאחרים, תופעה שזכתה לכינוי "מספרי קסם". נייט הצליח להסביר את מספרי הקסם, על ידי מודל פשוט לאלקטרונים בצבר, מודל שזכה לכינוי "מודל הג'ליום", ומצליח לתאר תכונות של צברים רבים למרות פשטותו. סיבה נוספת למספרי קסם נעוצה בסידור הגאומטרי של האטומים בצבר. כאשר מספר האטומים בצבר מאפשר ליצור צורות גאומטריות מושלמות, כגון פאונים משוכללים, הצברים המתקבלים הם יציבים במיוחד. ב-1985 יצר סמולי (Smalley) צברים של פחמן, וגילה שצבר המכיל 60 אטומי פחמן יציב הרבה יותר מכל גודל אחר. סמולי ניחש כי המקור ליציבות הצבר הוא בכך שהאטומים בונים צורה הנראית ככדור, הבנויה מחומשים ומשושים, הקרויה פולרן. תגלית זו גרמה למחקר מאומץ על תכונותיה של מולקולה זו, ועל ננו-חלקיקים המבוססים על פחמן. על תגלית זו זכה סמולי בפרס נובל בכימיה בשנת 1996.
חקר הצברים הוא מגוון ועוסק בתכונותיהם השונות: המבנה הגאומטרי, פליטת האור (ספקטרוסקופיה), תכונות מגנטיות, יציבות הצברים, האופן שבו צברים מתפרקים לאחר עירור, תכונות תרמודינמיות שלהם כגון טמפרטורת ההתכה, וכדומה. צברים הם כר נרחב לבדיקת מודלים תאורטיים שונים כגון מודל הג'ליום, חישובים קוונטים כגון DFT, ועוד. צברים משמשים כ-Quantum Dots, כמקורות קרני רנטגן, ובחקר פלזמה.
סוגי צברים
ניתן לחלק צברים על פי סוגי החומרים שמהם הם עשויים, ולפיכך גם על־פי סוגי הקשרים ביניהם.
מודל הג'ליום ופלזמונים
צברים מתכתיים ניתנים לתיאור טוב על ידי מודל הנקרא "מודל הג'ליום". במודל זה האלקטרונים של הקליפה החיצונית בכל אטום (האלקטרונים הוולנטיים) משותפים לצבר כולו, והגרעינים החיוביים נעים בתוך השדה החשמלי שיוצר ענן האלקטרונים. ניתן להשתמש במודל זה לניבוי מגוון רחב של תופעות הקשורות לצברים. דוגמה אחת היא לניבוי פלזמונים (plasmon resonance): כאשר אור פוגע בצבר הוא יכול לעורר אופן תנודה שבו גז האלקטרונים כולו נע ביחס לגרעינים החיוביים. כתוצאה מכך יכול הצבר לבלוע ולפלוט אור בתדר המתאים לתנודה זו (תורת מי נותנת חיזוי תאורטי מדויק לתיאור התופעה). תדר התנודה תלוי בין השאר בגודל הצבר, וכך ניתן לכוון את צבעו של הפלזמון על ידי שליטה בגודל הצבר.
תרמודינמיקה של צברים
שאלה שחוקרים ניסו לענות עליה היא האם צברים נמסים, בדומה להתכת חומר מוצק לנוזל, ואם כן - כיצד תלויה טמפרטורת ההמסה בגודל הצבר. התשובות המקיפות ביותר לכך ניתנו בסדרה של ניסויים שביצע הברלנד (H. Haberland), מאוניברסיטת פרייבורג. הברלנד חקר את המעבר ממוצק לנוזל בצברים של נתרן, בעלי גדלים של 40 - 1000 אטומים, ומצא שהם אכן נמסים. כמו כן מצא שנקודת ההתכה תלויה מאוד במספר האטומים בצבר: הוספה של אטום יחיד לצבר עשויה לשנות את טמפרטורת ההתכה בעשרות מעלות. כמו כן מצא הברלנד קשר רב בין טמפרטורת ההמסה לבין מספרי קסם גרעיניים. אחת התגליות הפיקנטיות ביותר היא שבאזור מעבר הפזה ייתכן קיבול חום שלילי, כלומר הוספת אנרגיה לצבר מקטינה את הטמפרטורה שלו. זוהי תופעה שנחזתה בסימולציות, ושאיננה יכולה להתקיים בגופים מקרוסקופיים.
מכפלת אוילר
בתורת המספרים האנליטית, מכפלת אוילר היא מכפלה אינסופית של ביטויים מהצורה, העוברת על-פני המספרים הראשוניים \ p. בביטוי זה, המקדמים עשויים להיות מספרים שלמים או מרוכבים, ואילו s הוא משתנה ממשי או מרוכב. אם כל הסכומים מתכנסים והמכפלה מתכנסת, התוצאה היא פונקציה אנליטית של המשתנה s, הניתנת לתיאור גם כטור דיריכלה.
מכפלות אוילר מהוות כלי לניתוח ההתנהגות של מספרים ראשוניים בשיטות אנליטיות, ויש להן שימושים בכל תחומי תורת המספרים האנליטית, והכללות לתורת המספרים האלגברית, תורת החבורות, תורת הגרפים ותורת החוגים.
פונקציית זטא של רימן
הדוגמה הראשונה למכפלת אוילר, והמפורסמת ביותר, היא המכפלה של פונקציית זטא של רימן. פונקציה זו מוגדרת, עבור s שהחלק הממשי שלו, כסכום הטור. כאשר מחשבים את המכפלה על פני כל הראשוניים p, יש לסכם את כל המכפלות של רכיב בודד מכל גורם. לדוגמה, במכפלה , יש רק שני גורמים, ששניהם סופיים. בדומה לזה, המכפלה שווה לסכום כל הביטויים מהצורה , לכל \ i,j\geq 0. לעומת זאת, כאשר מכפילים את אינסוף הגורמים ,, , וכן הלאה, מתקבל הסכום של כל המכפלות מהצורה. עם זאת, בחישוב המכפלה צריך הגורם המוכפל להיות שווה ל-1 כמעט בכל מקרה, כך שהסכום כולל רק את הביטויים שבהם כמעט כל \ i_p=0. לפי המשפט היסודי של האריתמטיקה, מתקבל באופן זה כל ביטוי מהצורה (n טבעי) בדיוק פעם אחת, ולכן המכפלה שווה לפונקציית זטא של רימן.
הסכום הוא טור הנדסי, שאפשר לכתוב גם בצורה. כך מתקבלת הצורה המוכרת יותר של מכפלת אוילר לפונקציית זטא של רימן: .
פיתוח של טורי דיריכלה
מן ההסבר לעיל נובע שכל מכפלת אוילר אפשר להציג כטור דיריכלה בצורה , כאשר המקדמים \ a_n מחושבים על-פי הנוסחה (ו- \ a_1 = 1). בפרט, הפונקציה היא פונקציה כפלית (כלומר:  לכל n ו- m זרים).
אם סדרת המקדמים היא כפלית במובן החזק (כלומר: לכל n ו- m), אז המקדמים בגורמי המכפלה מקיימים, ובמקרה כזה מתקבלת הצורה.
אדוארד קאלן
חיים מוקדמים
נולד בשנת 1900 בתקופת המגפה השחורה. הוא נהפך לערפד כאשר נדבק במחלת השפעת הספרדית. בשניות האחרונות של חייו דוקטור קרליילר ריפא אותו בכך שהפך אותו לערפד. בזמן הפיכתו הוא היה בן 17.
יחסים עם בלה
כאשר בלה מגיעה לעיירה היא פוגשת באדוארד בבית הספר. בתחילה אדוארד נמנע ממפגש איתה מחשש שהיא מוציאה אותו משליטה אולם בהמשך הוא מתוודע בפניה על רגשותיו האמיתיים.
כוחות
בדומה לראש הוולטרי לאדוארד יש את היכולת לשמיעת מחשבות של הסובבים אותו. אדוארד אינו מסוגל לשמוע את מחשבותיה של, בלה.
המרכז לטניס בישראל - טבריה
היסטוריה
המרכז נפתח בשנת 1989 בשיכון ד' בעיר - אחת משכונות המצוקה הגדולות (בהמשך שונה שם השכונה לרמת אגוז). הסיבה למיקומו של המרכז בשכונה זו הייתה לתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה, על מנת שהילדים יוכלו לבלות את אחר הצהרים והחופשות שם במקום להישאר ברחובות. המרכז היה כמובן נגיש לכל תושבי העיר והאזור שהגיעו כדי ללמוד את משחק הטניס.
ביל ליפי, אחד מששת המייסדים של המרכז לטניס בישראל, סיפר את הסיפור של הקמת המרכז בטבריה: "לארי קרוליק היה איש נפלא שאהב ילדים. הוא לא שיחק טניס. במהלך טיול בישראל, בזמן שנסע ברכבת מת"א לירושלים, הוא הודיע שהוא מעוניין לתרום מיליון דולר כדי לבנות מרכז טניס בטבריה. כאשר התקיים טקס חנוכת המרכז, קרוליק כבר גסס מסרטן. הוא טס במיוחד עם משפחתו ורופאו האישי מארצות הברית לישראל והגיע לטבריה עם מסוק כדי להיות בטקס. כמה ימים לאחר מכן הוא נפטר".
הפעילות במרכז
במרכז בטבריה שישה מגרשים, קיר אימון מקורה, מועדון לילדים, שלושה מקלטים ניידים, כיתת לימוד, מקלחות ושירותים וגישה לנכים. במרכז תוכניות טניס מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית לגני ילדים ופיתוח מוטורי מגיל 3-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית לילדים מצטיינים המשלבת גם אימוני כושר ואימונים מנטליים. למבוגרים יש חוגי טניס וקרדיו טניס. השחקנים הבולטים שגדלו בטבריה במהלך השנים וזכו באליפויות ישראל לנוער: ויקטור קוליק, גיא קובי, אלירן דויב ואיגור סמילנסקי. במרכז מתקיימות תחרויות ארציות, אזוריות ופנימיות במהלך השנה וימי כיף לתושבי העיר.
המרכז בטבריה מקיים תוכניות רבות למען הקהילה שממומנות על ידי תורמים יקרים בחו"ל: תוכניות למען ילדים ונוער בסיכון, תוכנית לאנשים בעלי מוגבלות שכלית, תוכנית לדו קיום (חיים משותפים) ותוכנית לעולים חדשים.
במלחמת לבנון השנייה ב-2006 נאלץ המרכז להפסיק את פעילותו בעקבות ירי קטיושות על טבריה. כדי להרחיקם מקו האש, הוזמנו ילדי המרכז להתארח במרכז לטניס בישראל - רמת השרון שם התאמנו וישנו אצל משפחות מהאזור.
מנהל המרכז הראשון בטבריה היה שמוליק טלר ואחריו ניהלו קרול לובל וישה אקסנוב, כאשר המנהל משנת 2009 ועד היום הוא טל אמסלם.
סמל רוד איילנד
התקופה הקולוניאלית
מושבת רוד איילנד הוקמה בשנת 1636 על ידי קבוצת פליטים שהונהגו על ידי רוג'ר ויליאמס, כומר נוצרי, ואן הצ'ינסון, אשר הגיעו לאזור כבריחה מרדיפה דתית ביבשת אירופה ומסצ'וסטס הסמוכה. הפליטים קבעו את העוגן כסמלה של המושבה. ההשראה לבחירת העוגן היא ככל הנראה הפסוק מהברית החדשה:
גם המילה "תקווה", שהוספה לראש הסמל מעל העוגן בשנת 1644 אחרי שויליאמס קיבל זכות רשמית ליישב את האזור על ידי מלך אנגליה, מקורה מפסוק זה. החל משנה זו, הסמל אומץ על ידי כל ממשלה ברוד איילנד בצורות שונות תוך שמירה על העקרונות המרכזיים במבנהו - העוגן הזהוב, הרקע הכחול, המוטו "תקווה" והכיתוב המקיף את הסמל.
סמל האצולה של מדינת רוד איילנד
בשנת 1881 אימצה האספה הכללית של מדינת רוד איילנד סמל אצולה למדינה, בנוסף לחותם ולדגל הקיימים של המדינה. סמל האצולה נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1882. סמל האצולה משמש כסמל המדינה בגרסאותיו השונות, בסמל ודגל מושל המדינה ובסמלו של סגן מושל המדינה.
M30
M30 (מ-Messier 30, נקרא גם NGC 7099) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים גדי הנמצא במרחק של כ-26,100 שנות אור ממערכת השמש. זהו צביר כדורי ממוצע בגודלו, אך דחוס ביותר.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה שתיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים, עגולה וקשה לצפייה". בשנת 1784 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר ובשנת 1814 ציין שמרכזו צפוף בהרבה משוליו וכי יוצאות ממנו שתי שורות של כוכבים בהירים יחסית לכיוון שוליו הצפוניים של הצביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.2 כך שניתן להבחין בו באמצעות משקפת. נחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 12.1. הצביר נמצא כ-3.25 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב ζ בגדי.
מאפייני הצביר
צורתו של M30 היא עגולה עם שוליים לא סדירים, קוטרו כ-90 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-26,100 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת – כ-40% מקוטרו של הירח המלא. מרכזו של הצביר צפוף ביותר, כך שמחצית המסה שלו מרוכזת ברדיוס של 8.7 שנות אור בלבד. ליבת הצביר קטנה מאוד וקוטרה קטן משנת אור אחת. לעומת זה כבידתו של הצביר מחזיקה כוכבים במרחק של עד כ-140 שנות אור ורק מעבר למרחק זה גובר כוח המשיכה של שביל החלב על כבידתו של הצביר. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F3 ועד היום התגלו בו 12 כוכבים משתנים, כאשר בשנת 1983 זוהתה בצביר נובה ננסית.
פורמולה 1 עונת 1973
מלבד שבר מצא את מותו במהלך העונה נהג נוסף, הבריטי רוג'ר ויליאמסון שנהרג במהלך גרנד פרי הולנד. בעונה זאת הוצגה לראשונה מכונית הבטיחות. הייתה זאת מכונית מדגם פורשה 914 בה נעשה שימוש לראשונה בגרנד פרי קנדה. עם זאת, מכוניות בטיחות יהפכו לחלק רשמי מהתחרות רק עשרים שנים מאוחר יותר.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
אליפות הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
אליפות היצרנים
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
Room on the 3rd Floor
Room On The Third Floor הוא אלבומם הראשון של להקת הפופ רוק McFly. הוא יצא ב-5 ביולי 2004 בבריטניה ונכנס למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. האלבום שבר את שיא הלהקה הצעירה ביותר שאלבום הבכורה שלה נכנס למקום הראשון במצעדים במצעד האלבומים הבריטי, שיא שהחזיקו בו להקת הביטלס. האלבום מכר בסוף השבוע הראשון שלו 61,589 עותקים וזכה בפלטינה כפולה לאחר שמכר יותר מ-600,000 עותקים בבריטניה. האלבום נכתב על ידי חברי הלהקה בעזרת חבר באסטד לשעבר ג'יימס בורן.
השירים
השיר "Get Over You" מוחבא ואינו מופיע על התקליט, ויכול להישמע אם מריצים את השיר "Five Colours In Her Hair" מההתחלה.
הסינגלים שיצאו מהאלבום
הסינגלים שיצאו מהאלבום: "Five Colours In Her Hair" ו-"Obviously" שהגיעו שניהם למקום הראשון, "That Girl" שהגיע למקום השלישי ו-"Room On The Third Floor" למקום החמישי.
רוזו
רוֹזוֹ או רוסו (באנגלית וצרפתית: Roseau, בקריאולית: Wozeau) היא בירתה של דומיניקה והעיר הגדולה בה. העיר נמצאת על חופו המערבי של האי דומיניקה. העיר מוקפת בנהר רוזו מצידה האחד ובים הקאריבי מהצד השני. מספר התושבים על פי מפקד האוכלוסין של 2011 הוא 14,725. רוזו היא יישוב עירוני הנמצא במחוז סנט ג'ורג' שבדומיניקה. מבין היישובים הקיימים היום רוזו היא ההתיישבות העירונית העתיקה ביותר באזור.
העיר בנויה באופן המשלב סגנון מודרני וקולוניאלי צרפתי. העיר משמשת נמל יצוא לפרות הדר, שמן צמחי, קקאו פירות טרופיים, ירקות ותבלינים.
בעיר קיים גן בוטני הכולל דוגמאות של רוב צמחי האי, בתוכם צמחים ייחודיים לאי.
מידע כללי
הרובע המרכזי של העיר בנוי בצפיפות והוא משלב בתוכו בתים קטנים וגדולים לצד בניינים מודרניים. שטחים פתוחים או ירוקים מעטים בלבד קיימים בתוך גבולות העיר וגם אלה פוחתים עם התרחבות הבנייה. אף על פי כן, גבולות הרובע המרכזי הם טבעיים ברובם. מצידה האחד נמצא הים הקאריבי, והנהר ובצד השני נמצאים הגנים הבוטניים וגני בית הממשל בהם יש דווקא שטחים ירוקים נרחבים. העיר מתבלטת לעומת ערים קאריביות אחרות בגודל ובמגוון הגנים ובגודלו של הנהר המקיף אותה.
המבנה האדריכלי של העיר הוא בלתי סדיר ומבוסס על בנייה לא מתוכננת. לכן צורתה של העיר היא מבולבלת ולמרות גודלה הקטן יחסית קשה להתמצא בה. בעיר יש כ-80 מבננים הנפרשים על פני 30 הקטארים בלבד. לשם ההשוואה העיר צפופה פי 2 בקירוב מערי הבירה של המדינות השכנות, קינגסטאון, סנט וינסנט והגרנדינים וקסטריז, סנט לוסיה.
בעיר יש מלונות קטנים אחדים וכמה אכסניות משפחתיות.
היסטוריה
העיר נמצאת על מניפת סחף הקיימת כבר מאות שנים ונוצרה בשנים שהנהר זרם מניוטאון המודרנית למקום זרימתו היום. באלפיים השנה האחרונות אינדיאנים שהגיעו לאי וסביבתו התיישבו בעיר שמשכה אותם בגלל מקורות המים שלה. עם הגעת האירופאים במאות ה-16 וה-17 הצרפתים הקימו התיישבות קטנה באזור וכמו שהיה נהוג בהתיישבויות צרפתיות קראו לה על שם הקנה והסוף שראו גדלים על גדות הנהר. הצרפתים הכינו תוכניות וביצעו אותן להרחבת הרחובות מהאזור הקרוי היום "השוק העתיק ברחבי ההתיישבות ואף מחוץ לגבולותיה.
מאבקים רבים התרחשו בין הבריטים לצרפתים על השליטה בעיר. בסופו של דבר בסוף המאה ה-18 ובתחילתה של המאה ה-19 הצליחו הבריטים להשיג דריסת רגל בעיר ופיתחו תוכניות לבניית מוצבים ומבני ממשל בעיר באזור הקרוי היום פוטרס ויל וניוטאון.
פיתוח העיר המשיך גם בשנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20. התיישבויות חדשות שקמו בקצה העיר יצרו רצף טריטוריאלי עם התיישבויות פרבריות קיימות ויצרו בעצם מבנה מורחב של היישוב החצי-עירוני.
ההשפעה הצרפתית מאופיינת בסגנונות של רבים מהרחובות שאינם ישרים אלא עקומים בעוד האנגלית מאופיינת דווקא בשמותיהם.
אדריכלות
הכנסיות בעיר מציגות השפעה אירופית חזקה האופיינית לדומיניקה בשילוב קל עם סגנון קריאולי. הכנסייה הקתולית בנויה בסגנון המשלב אדריכלות רומנסקית וגותית. הכנסייה האנגליקנית בנויה בסגנון ג'ורג'יאני. לצד מבנים כאלה ניתן למצוא מבנים שנבנו בסגנון בנייה עממי.
מאפייני העיר
בגלל תופעת הפרבור הקיימת בסביבת העיר תושבים מעטים יחסית מתגוררים במרכזה. אף על פי כן, תושבים רבים פוקדים אותו על בסיס יומיומי. רחובות העיר הם רב שימושיים ובד בבד עם תחבורה מנועית הנפוצה בעיר רחובותיה גם משמשים למשחקי ספורט, גננות ומפגשים חברתיים.
הימצאותם של הגנים הבוטניים במרכז העיר מהווה ניגוד לצפיפות והעומס שיש באזור המסחרי הסמוך. כמה בתי ספר ממוקמים קרוב לגנים וביום רגיל ניתן לראות בעיקר תלמידי בית ספר ותיירים פוקדים את הגנים. ביום בו נערך משחק קריקט בתחומי הגן הוא בדרך כלל מושך צופים רבים.
בעיר ממוקמים כמה בנייני שגרירות, הגדולים שבהם שייכים למדינות ונצואלה והרפובליקה העממית של סין.
ספורט ופנאי
הגנים הבוטניים הם מקום בילוי פופולרי, אחד מני רבים. בעיר, גם בתחומי הגנים, נערכים משחקי קריקט ואימוני ספורט שונים. ספורט נוסף המוכר בעיר הוא כדורגל. קריקט וכדורגל נפוצים מאוד בעיר ואף ברחובות ובחוף הים ניתן להיתקל בתושבים המעבירים את זמנם הפנוי במשחקים אלה. בעיר יש 4 מגרשים ואצטדיון גדול אחד בוינסדור פארק. בעיר ניתן גם למצוא מגרשי טניס. מגרשי נטבול וכדורסל ניתן למצוא בכל בתי הספר בעיר.
בנייתו של אצטדיון וינסדור פארק, מגרשה הביתי של נבחרת דומיניקה בכדורגל, הושלמה בשנת 2007. את בנייתו מימנה הרפובליקה העממית של סין שתרמה לטובת הקמתו 33 מיליון דולר מזרח קריבי.
בעיר פועלות 3 תחנות רדיו. אחת ממשלתית ושתיים פרטיות.
זכרון דברים (ספר)
זכרון דברים הוא רומן על רקע תל אביב של שנות ה-70 של המאה ה-20, שכתב הסופר יעקב שבתאי.
הספר יצא לאור בהוצאת ספרי סימן קריאה ובהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1977, זוכה פרס ברנשטיין לשנת 1978. בשנת 1994 ראה הספר אור מחדש בסדרת הספריה החדשה.
הרומן מתאר סדרה ארוכה של דמויות, הקשורות זו בזו בקשרי משפחה וקשרי הכרות אחרים, העולות ומופיעות מול הקורא בקשרי אסוציאציות נעדרי תבנית, לכאורה. סגנונו של הרומן מתאפיין במשפטים ארוכים מאוד ומורכבים, הנעים מעניין לעניין ומדמות לדמות ללא הפוגה.
בשנת 2007 נבחר הספר על ידי עורכים ומו"לים (בפרויקט של עיתון מעריב) לספר הטוב ביותר שנכתב בעברית מאז קום המדינה.
לשבתאי סיפור קצר בשם זהה, שאינו קשור עלילתית לרומן.
הדמויות העיקריות
בספר מוצגות יותר ממאה ועשרים דמויות הקשורות לעלילה.
הדמויות העיקריות בסיפור הן דמויותיהם של שלושה חברים, השרויים, כל אחד בדרכו, בעיצומו של "משבר גיל העמידה".
עיקר העלילה מרוכזת בשני הראשונים - גולדמן וצזאר, ובדמויות הקשורות בהם. ישראל מהווה דמות רקע, המביטה על צזאר ועל גולדמן ומעניקה נפח לדמויותיהם.
על התמה
הספר נפתח ומסתיים בשתי לוויות (של אביו של גולדמן ושל גולדמן עצמו), והמוות והבריחה ממנו הם תמות מרכזיות בספר. הקונפליקטים של הדמויות הם קיומיים וניכר בהם נופך אקזיסטנציאליסטי. סוגיות של חופש בחירה, כוח החיים הבסיסי, געגועים לעבר, יכולתו של האדם להשפיע על גורלו ולהגשים את מאווייו, כל אלה שזורות לאורכו של הספר. הדמויות אינן זוכות לגאולה. הגיבורים מתים, או ממשיכים לסוב במסלולים הקבועים של חייהם.
חטיפת טיסה 366 של KLM
חטיפת טיסת KLM 366 אירעה ב-4 בספטמבר 1976, עשרים דקות אחרי המראת מטוס חברת התעופה ההולנדית KLM מנמל התעופה בעיר ניס שבצרפת. המטוס שעצר בניס לחניית ביניים בדרכו ממאלגה, ספרד לאמסטרדם נחטף בידי מחבלים פלסטינים. המחבלים דרשו בתמורה לשחרור המטוס ונוסעיו את שחרורם של שמונה מחבלים בכירים הכלואים בישראל, ביניהם הילאריון קפוצ'י וקוזו אוקמוטו. על המטוס שהו 79 נוסעים וחמישה אנשי צוות.
אחרי נחיתה לצורכי תדלוק בתוניס, המחבלים הורו לקברניט לטוס לכיוון ישראל, והמטוס הגיע בסמוך לחופי המדינה. המחבלים החלו להשמיע מסרים לנמל התעופה בן-גוריון בהם דרשו את שחרור המחבלים הכלואים, אך נמל התעופה לא הגיב. מטוסי חיל האוויר הוזנקו אל המטוס כדי למנוע ביצוע פיגוע באמצעותו, ובנמל התעופה בן-גוריון חסמו כלי רכב את מסלולי הנחיתה כדי למנוע נחיתה של המטוס ללא אישור. שגריר הולנד בישראל פנה לממשלה והפציר בה שלא ליירט את המטוס ולא לסכן את חיי נוסעיו. עם זאת ממשלת הולנד לא דרשה מישראל להיכנע לדרישות החוטפים. ראשיה אמרו כי כניעה לטרור רק תעודד חטיפות נוספות, ושהמפתח בהתמודדות עם החטיפה הוא בהעברת המסר לחוטפים שמאמציהם נטולים כל סיכוי להצליח. ראש הממשלה יצחק רבין ניתח את המצב ואמר כי אם יזכו המחבלים להצלחה בסגנון החטיפות החדש - חטיפת מטוס לא ישראלי עם נוסעים לא ישראלים על מנת ללחוץ על ממשלת ישראל - לא יהיה גבול לחטיפות המטוסים בעולם.
הוקם חפ"ק בראשותו של שר הביטחון, שמעון פרס שהתעקש שלא תהיה כל כניעה לדרישות החוטפים. בעקבות המפגש עם מטוסי חיל האוויר נסוב המטוס לכיוון קפריסין ושם נחת בנמל התעופה בלרנקה. אחרי משא ומתן הסכימו המחבלים לשחרר את החטופים בשלום ובתמורה זכו למחסה בשגרירות לבנון ולאחר מכן יצאו מהמדינה. לכניעת המחבלים תרמה העובדה שלוב, אשר בעבר שיתפה פעולה עם חטיפות, סירבה להניח למטוס לנחות בתחומה, ייתכן שבשל התפקיד שמילאה באותו זמן כנשיאת מועצת הביטחון של האו"ם. העיתון מעריב שניתח את נסיבות החטיפה העריך שהמחבלים חשבו שבשל היחסים ההדוקים בין הולנד לישראל, חטיפת מטוס הולנדי והצבת סכנת חיים בפני עשרות נוסעיו תטלטל את המדינה כאילו נחטף מטוס ישראלי ותפעיל לחץ לשחרור נוסעיו, אך בפועל הציבור הישראלי לא הגיב בהתאם. החטיפה אירעה זמן קצר למדי לאחר מבצע אנטבה, אך אפשרות לפעולה דומה לא נדונה.
קישורים חיצוניים
ה' בלייך, אלקוס קונסטנטינידיס, יהושע כהנא, מנחם רהט, עצבי ברזל ואורך רוח שכנעו הטרוריסטים כי אין להם כל סיכוי להצליח בחטיפה, מעריב, 6 בספטמבר 1976
מדינה אחת, שתי שיטות
מדינה אחת, שתי שיטות (בסינית מפושטת: 一国两制) הוא רעיון לאיחוד בין הונג קונג ומקאו לסין, שהגה דנג שיאופינג בכהנו כמנהיג הרפובליקה העממית של סין.
בשנת 1984 העלה דנג שיאופינג הצעה להחיל את עקרון "מדינה אחת - שתי שיטות" במהלך משא ומתן עם ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר על עתידן של המושבות הבריטיות לקראת פוג תוקפו של חוזה החכירה של בריטניה על הטריטוריות החדשות וקאולון, בשנת 1997. על–פי הצעתו של דנג, עם איחוד האזורים תחת שלטון סיני, יוכלו הונג קונג ומקאו להמשיך ולפעול על פי השיטה הקפיטליסטית ולשמר מידה רבה של אוטונומיה למשך חמישים שנה נוספות אחרי האיחוד, ואילו השיטה הסוציאליסטית הנוהגת בסין גופא לא תמומש בהם. הצעה זו התקבלה על–ידי הבריטים ואושררה במשותף בהצהרה המשותפת בריטניה-סין. הסדר דומה הוחל גם ביחס למקאו.
לצורך מימוש הצעתו של דנג, התכנס הקונגרס של הרפובליקה העממית של סין ואישר את סעיף 31 בחוקת הרפובליקה, שקבע כי למדינה מוענקת רשות להקים אזורים מנהליים מיוחדים כאלו, וכי ניתן יהיה לקיים בהם תנאים מיוחדים, כפי שיקבע הקונגרס.
כאשר אוחדו הונג קונג ומקאו עם סין, ב-1 ביולי 1997 וב-20 בדצמבר 1999 בהתאמה, הוקם אזור מנהלי מיוחד כזה בכל אחת מהן באופן מיידי. על–פי ההסדר שהותווה, שימרו האזורים את סמכותם בכל הנושאים, כולל משפט, מטבע ומדיניות הגירה, לבד מתחום היחסים הדיפלומטיים והצבא. לאזורים המנהליים המיוחדים אף הותר להמשיך ולהיות שותפים בוועידות ובכנסים בינלאומיים שאינם מוגבלים להשתתפות מדינות בלבד (תחת השם "הונג קונג, סין"). כך, לדוגמה, חברים שני האזורים בארגון הסחר העולמי והונג קונג חברה בפורום ה-APEC.
ערב האיחוד ואחריו הובעה דאגה מצד רבים בנוגע להצלחת השיטה, במיוחד בתחומים של זכויות אזרח. כיום, הדעה המקובלת היא כי למרות שישנם חיכוכים סביב נושא זה, וישנה מידה מופרזת של השפעה לממשלת סין על הליכים פרלמנטריים בהונג קונג, ההסדר נשמר במידה מרובה, במיוחד בכל הקשור לאוטונומיה הכלכלית של האזורים.
הצלחת ההסדר הניעה את ממשלת סין להציע הצעה דומה לטאיוואן ב-2001, בהבדל שתחת הסדר זה תורשה טאיוואן לשמר את צבאה, אך ממשלת טאיוואן סרבה להצעה וההצעה זוכה להתנגדות יציבה של כ-80 אחוז מהאוכלוסייה.
מספר מהלכים שהעבירה סין, ביניהם "חוק הביטחון הלאומי" שנחקק בשנת 2020 באופן שעוקף את הפרלמנט ההונג-קונגי, ושאוסר על אזרחים "לחתור תחת סין", סימנו בעיני רבים מהמפגינים את תום תקופת העצמאות של הונג-קונג מסין דה-פקטו.