cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצעדה לשוויון לאומי
נאום הנשיא אובמה
הנאום שודר במלואו ברשתות הטלוויזיה CNN ו-C-SPAN, ובו התייחס אובמה לסוגיות שונות של שוויון, כגון החוק האמריקאי למניעת אפליה במקומות עבודה, חוק פשעי השנאה, ההצעה לביטול חוק הגנת הנישואים, ונושא המאבק במחלת האיידס. בנוגע למדיניות (המעוגנת בחוק) "אל תשאל, אל תספר", הצהיר אובמה באומרו כי: "אני אבטל את המדיניות. זו ההתחייבות שלי אליכם".
פוליטיקה השוואתית
פוליטיקה השוואתית היא תחום מחקר במדע המדינה, העוסק בלמידה על ידי השוואה ומיון בין צורות שלטון וממשל ומערכות פוליטיות במדינות שונות.
מתודולוגיה
הפוליטיקה ההשוואתית בנויה על 3 מגמות:
פוליטיקה השוואתית נוטה להתמקד בתהליכים ומבנים פנים-מדינתיים. כמו כן, היא משווה בין מערכות פוליטיות, מערכות פוליטיות תת-מדינתיות (אזוריות או מקומיות), ויחידות על-לאומיות (כגון ארגונים בינלאומיים ומרכיביהם). על מנת לערוך בדיקת פוליטיקה השוואתית בארצות אחרות, ישנו צורך בהבנת הרקע שלהן מבחינת היסטורית, חוקית, תרבותית ודמוגרפית. ללא שימוש בשיטת המחקר ההשוואתית, לא ניתן להגיע להכללות תקפות בנוגע לממשל ופוליטיקה - הניתוח ההשוואתי מאפשר לבדוק ולגזור את מהימנותן של הכללות אלו; כמו כן, הוא מאפשר להבין את היתרונות והחסרונות של מבנים ותהליכים פוליטיים במדינה נתונה ולייבא ממדינות אחרות. המחקר ההשוואתי אינו מספק תשובות בנושאים ערכיים (חירות, שוויון וכדומה).
היסטוריה
נהוג למנות שלוש תקופות עיקריות בחקר הפוליטיקה ההשוואתית:
בין החוקרים הבינלאומיים המרכזיים בתחום ניתן למנות את גבריאל אלמונד, ארנד ליפהרט, סימור מרטין ליפסט, סמואל הנטינגטון, רוברט א. דאהל, ברינגטון מור, רנדולף ל. ברהם ואנדריי מרקוביץ'. חוקרים ומומחים ישראלים לפוליטיקה השוואתית כוללים את: משה הלינגר, נעמי חזן, אברהם דיסקין, גד ברזילי, משה מאור ועוד.
פרובינציית פומרניה (1815–1945)
אטימולוגיה
השם פומרניה בא מסלאבית po more, שפירושו "ארץ בים".
סקירה כללית
המחוז נוצר מהמחוז הפרוסי לשעבר של פומרניה, שהורכב מפומרניה הרחוקה ודרום פומרניה המערבית, ופומרניה השוודית לשעבר. הוא היה דומה לשטחה של דוכסות פומרניה לשעבר, שלאחר שלום וסטפליה ב-1648 חולקה בין ברנדנבורג-פרוסיה ושוודיה. כמו כן, המחוזות שוילביין ודרמבורג, שהיו שייכים בעבר לנוימרק, אוחדו למחוז החדש.
בהיותו בממלכת פרוסיה, המחוז הושפע מאוד מהרפורמות של קרל אוגוסט פון הארדנברג ואוטו פון ביסמרק. המהפכה התעשייתית השפיעה בעיקר על אזור שטטין ועל התשתיות, בעוד שרוב המחוז שמר על אופי כפרי וחקלאי. משנת 1850, שיעור ההגירה נטו היה שלילי; הפומרנים היגרו בעיקר לברלין, לאזורי התעשייה של מערב גרמניה ולחו"ל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכנסו למחוז דמוקרטיה וזכות בחירה לנשים. לאחר התפטרותו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, המחוז היה חלק מהמדינה החופשית פרוסיה. המצב הכלכלי החמיר עקב ההשלכות של מלחמת העולם הראשונה והמיתון העולמי. כמו בממלכת פרוסיה קודם לכן, פומרניה הייתה מעוזם של השמרנים הלאומיים שהמשיכו ברפובליקת ויימאר.
ב-1933 הקימו הנאצים משטר טוטליטרי, וריכזו את הממשל של המחוז בידי גאולייטר שלהם, ויישמו את ה-Gleichschaltung. הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939 הושקה בחלקה מאדמת פומרניה. אוכלוסיות יהודיות ופולניות (שהמיעוטים שלהן חיו באזור) סווגו כ"תת-אנושיים" על ידי המדינה הגרמנית במהלך המלחמה והיו נתונים לדיכוי, עבודת עבדות והוצאות להורג. המתנגדים נעצרו והוצאו להורג; יהודים שעד 1940 לא היגרו גורשו כולם לאזור לובלין. מלבד ההתקפות האוויריות שנערכו מאז 1943, מלחמת העולם השנייה הגיעה למחוז בתחילת 1945 עם מתקפת פומרניה המזרחית והקרב על ברלין, בשתי המתקפות ניצח הצבא האדום של ברית המועצות. פינוי לא מספיק הותיר את האוכלוסייה נתונה לרצח, אונס במלחמה ובזיזה על ידי הכובשים.
כשהמלחמה הסתיימה, קו אודר-נייסה חילק את המחוז לשני חלקים לא שווים. החלק המערבי הקטן יותר הפך לחלק ממדינת מקלנבורג-מערב פומרניה בגרמניה המזרחית. החלק המזרחי הגדול יותר צורף לפולין בשם מחוז שצ'צ'ין. לאחר המלחמה גורשו גרמנים אתניים מפולין והאזור יושב מחדש עם פולנים. נכון לעכשיו, רוב שטחו של המחוז נמצא במחוז פומרניה המערבית, החולקת את אותה עיר - כיום שצ'צ'ין - כבירתה.
עד 1932, המחוז היה מחולק לאזורי הממשלה (Regierungsbezirk קסלין (החלק המזרחי, פומרניה הרחוקה), שטטין (החלק הדרום-מערבי, פומרניה המערבית העתיקה) ושטרלזונד (החלק הצפוני-מערבי, Neuvorpommern). אזור שטרלזונד אוחד לאזור שטטין ב-1932. בשנת 1938, אוחד אזור הגבול פוזן-פרוסיה המערבית (החלק הדרומי-מזרחי, שנוצר מהמחוז הפרוסי לשעבר פוזן-פרוסיה המערבית) לתוך המחוז. בירת המחוז הייתה שטטין (כיום שצ'צ'ין), בירות תתי-המחוזות היו קסלין (כיום קושאלין), שטטין, שטרלזונד ושניידמיהל (כיום פילה), בהתאמה.
ב-1905 חיו במחוז פומרניה 1,684,326 תושבים, ביניהם 1,616,550 פרוטסטנטים, 50,206 קתולים ו-9,660 יהודים. בשנת 1900 פולנית הייתה שפת האם של 14,162 מהתושבים (בגבול פרוסיה המערבית), והיו 310 (באגם לבה ובאגם גארד) ששפת האם שלהם הייתה קשובית. שטח המחוז הסתכם ב-30,120 קמ"ר. ב-1925 שטחו של המחוז היה 30,208 קמ"ר, עם אוכלוסייה של 1,878,780 תושבים.
הקמת וניהול המחוז בתוך ממלכת פרוסיה
למרות שהמחוז היה פרובינציה פרוסית לפני כן, מחוז פומרניה הוקם בשנת 1815, בהתבסס על "הצו בדבר שיפור הקמת משרדים פרובינציאליים", שהונפק על ידי קרל אוגוסט פון הארדנברג ב-30 באפריל, ופומרניה השוודית, נמסרה לפרוסיה ב-23 באוקטובר.
צו הארדנברג ביצע רפורמה בכל השטחים הפרוסיים, שיצרה מעתה עשרה (מאוחר יותר שמונה) מחוזות עם ממשלים דומים. לאחר יישום הרפורמה, המחוז החדש של פומרניה כלל בעיקרו את קודמו ואת פומרניה השוודית, אך גם ממחוזות דרמבורג ושיוולביין.
בראש המחוז עמד מושל (Oberpräsident, "נשיא בכיר") עם מושבו בבירה שטטין. היא חולקה לאזורים ממשלתיים (Regierungsbezirke) בראשות נשיא (Regierungspräsident). בתחילה תוכננו שני אזורים כאלה (Regierungsbezirk Stettin, הכולל את מערב פומרניה, ו-Regierungsbezirk Köslin, הכולל את פומרניה הרחוקה). אולם הארדנברג, שכדיפלומט הראשי הפרוסי סיכם את תנאי ההשבה של פומרניה השוודית עם שוודיה בקונגרס וינה, הבטיח להשאיר את החוקה המקומית על כנה כאשר ההסכם נחתם ב-7 ביוני 1815. נסיבות אלה הובילו ליצירת אזור ממשלתי שלישי, Regierungsbezirk Stralsund, עבור פומרניה השוודית לשעבר על חשבון אזור שטטין.
הפרלמנט החדש (לנדטאג) התאסף לראשונה ב-3 באוקטובר 1824. בהתבסס על שני חוקים של 5 ביוני ויולי 1823, את הלנדטאג הרכיבו 25 לורדים ואבירים, 16 נציגי הערים ושמונה מהקהילות הכפריות.
כפוף ל-Landtag הפרובינציאלי היו שני אספות Kommunallandtag, אחת עבור פומרניה השוודית לשעבר (מערב פומרניה מצפון לנהר Peene) ואחת עבור החלק הפרוסי לשעבר. כל המחוזות הרכיבו Kreisstand, שבו לאבירי המחוז היה קול אחד לכל אחד ולעיירות גם קול אחד בלבד.
לאורך כל קיומו היה המחוז מעוז המפלגות השמרניות.
תשתית
ב, הנתיבים היבשתיים הראשונים ומסילות ברזל הוכנסו בפומרניה. ב-1848 נבנו 126.8 מיילים פרוסים של רחובות חדשים. ב-12 באוקטובר 1840 החלה בניית מסילת הרכבת ברלין-שטטין, שהסתיימה ב-15 באוגוסט 1843. לאחריהם נסללו מסילות רכבת נוספות: שטטין-קסלין (1859), אנגרמונדה-שטרלזונד וזוסוב-וולגאסט (1863), שטטין-שטולפ (1869), וקשר עם דנציג (1870).
באזורים כפריים נבנו מסילות ברזל צרות רבות להובלה מהירה יותר של יבולים. נבנו תחנות הגז, המים והכוח הראשונות. רחובות ותיעול העיירות זכו למודרניות.
בנייתן של מסילות ברזל צרות תוגברה על ידי צו מיוחד מ-28 ביולי 1892, המיישם תוכניות סיוע כספי פרוסייות. בשנת 1900, סך מסילות הברזל הצרות עברו את ה-1,000 קילומטרים. מ-1910 עד 1912, לרוב המחוז סופק חשמל עם בניית הקווים הראשיים. מפעלים נבנו מאז 1898.
נהרות סווינה ואודר התחתון, נתיב המים העיקרי לשטטין, הועמקו לחמישה מטרים וקוצרו על ידי תעלה ב-1862. בשטטין התמקמה התעשייה הכבדה, מה שהפך אותה למרכז התעשייתי היחיד של המחוז. שטטין חוברה לברלין על ידי נתיב המים ברלין-שטטין בשנת 1914 לאחר שמונה שנות בנייה. שאר דרכי המים והנמלים המסורתיים של המחוז, לעומת זאת, בוטלו. יוצאים מן הכלל היו רק נמל שווינמונדה, ששימש את הצי, ונמל Stolpmünde, שממנו נשלחו חלקים מהיצוא הפומרני הרחוק, ונמל Sassnitz, שנבנה ב-1895 עבור מעבורות רכבת לסקנדינביה.
עם השיפורים התשתיתיים, החלה תיירות המונית לחוף הבלטי. באתר הנופש התיירותי בינץ היו 80 מבקרים ב-1870, 10,000 ב-1900 ו-22,000 ב-1910. אותה תופעה התרחשה באתרי נופש תיירותיים אחרים.
רפורמה חקלאית
כבר בשנת 1807, פרוסיה הוציאה צו (Steinsches Oktoberedikt) על ביטול הצמיתות. הארדנברג הוציא צו ב-14 בספטמבר 1811, המגדיר את התנאים שבהם ישוחררו צמיתים (Hardenbergsches Regulierungsedikt). זה יכל להיעשות על ידי תשלום כספי או על ידי שחרור הבעלות על הקרקע לאדון לשעבר. רפורמות אלו יושמו בשנים הראשונות לקיומו של המחוז. הצו הוחל על 10,744 איכרים עד 1838, ששילמו לאדוניהם לשעבר 724,954 טלר ומסרו 255,952 הקטארים (2,559.52 קמ"ר) של קרקע חקלאית כדי לחלץ את עצמם.
מהומות התעוררו בשנת 1847 בעיירות שטטין וקסלין עקב מחסור במזון, כתוצאה מכך נקבעו מחירים עבור חלק מהמאכלים.
ב-2 במרץ 1850 התקבל חוק המסדיר את התנאים שבהם יוכלו איכרים ואיכרים להסדיר את זכויות הקניין שלהם וחובות השירות הפיאודלי שלהם, וכך לקבל אשראי לטווח ארוך (41 עד 56 שנים להחזר). חוק זה פינה את מקומו להקמת בתי אשראי להקמת חוות. לאחר מכן, המבנה הכפרי הקודם השתנה באופן דרמטי כאשר חקלאים, שהשתמשו באשראי הזה כדי לחלץ את חובותיהם הפיאודליים, יכלו כעת לקבוע בעצמם כיצד להשתמש באדמותיהם (מה שנקרא איכרים וחקלאים "מוסדרים", regulierte Bauern). זה לא היה אפשרי קודם לכן, כאשר תחום השיפוט אישר את השימוש באדמות חקלאיות ובשירותים פיאודליים לא על פי זכויות קניין, אלא על פי מעמד חברתי בתוך קהילות כפריות ואחוזות. משנת 1891 עד 1910, הוקמו חוות, רובן (2,690) בגודל של 10 עד 25 הקטארים (0.10 עד 0.25 קמ"ר).
רפורמות מנהליות של עידן ביסמרק
אוטו פון ביסמרק ירש מאביו את האחוזות בפומרניה הרחוקה Külz, Jarchlin ו-Kniephof. בכוונתו לקריירה חקלאית, למד חקלאות באקדמיה בגרייפסוואלד - אלדנה. מ-1867 עד 1874 קנה והרחיב את אחוזות ורזין.
בשנת 1869 ניסח פרידריך אלברכט גראף צו אולנבורג רפורמה מחוזית (Kreisreform) שקודמה על ידי ביסמרק. הרפורמה עברה בבית הלורדים ב-7 בדצמבר 1872. החלק החשוב בה היה שהרפורמה ניתקה את הקשר בין מעמד האצולה לזכות ההצבעה, זו האחרונה הייתה תלויה כעת ברכוש (צריך היה להיות מעל רף מס מסוים) ולא במעמד, במטרה נגד ייצוג יתר של האבירים בהשוואה לבורגנים.
ב-29 ביוני 1875 התקבלה חוקה חדשה למחוז (Provinzialordnung), שנכנסה לתוקף ב-1876. היא הגדירה מחדש את תחומי האחריות של המינהל המחוזי (ובראשם ה-Oberpräsident) והמוסדות המנהליים העצמיים (Provinzialverband, הכולל את הפרלמנט המחוזי (Provinziallandtag), Landeshauptmann (מנהל האזור) ו-Landesausschuß (נציב)). ה-Provinzialverband מומן ישירות מתקציב המדינה הפרוסי. הלנדטאג היה אחראי על רחובות, רווחה, חינוך ותרבות. בעלות על הקרקע כבר לא הייתה קריטריון על מנת להיבחר. הלנדטאג הפרובינציאלי (Provinziallandtag) נבחר על ידי האסיפות הנציגות של המחוז (Kreistag) עבור מחוזות, Stadtverordnetenversammlung עבור מחוזות העיר) לתקופה של שש שנים. קומונאללנדטאג כפוף היה קיים רק עבור Regierungsbezirk Stralsund, עד שבוטל ב-1881.
ב-1891 התקבלה רפורמה במחוז, שאפשרה יותר שלטון עצמי קהילתי. לפיכך העיריות בחרו ב- Gemeindevorstand (מנהל) ו-Gemeindevertretung (הפרלמנט הקהילתי). מחוזות גוטבזירק, כלומר אחוזות שאינן נכללות במחוזות, יכלו להתמזג או להתפרק.
מלחמת העולם הראשונה
במלחמת העולם הראשונה לא התרחשו קרבות במחוז. אף על פי כן, המלחמה השפיעה על החברה, הכלכלה והממשל. במהלך המלחמה, המוסדות המינהליים המחוזיים היו כפופים לצבא ובראשם פקידי צבא. ההתגייסות הביאה למחסור בכוח עבודה שהשפיע על כל התעשייה, הבנייה והחקלאות שאינם קשורים למלחמה. נשים, קטינים ושבויי מלחמה החליפו חלקית את הגברים המגויסים. היבוא והדיג ירדו כאשר הנמלים נחסמו. עם המשך המלחמה נוצר מחסור במזון, במיוחד בחורף 1916/1917. גם פחם, גז וחשמל לא היו זמינים לפעמים.
כאשר הסכם ורסאי נכנס לתוקף ב-10 בינואר 1920, הגבול המזרחי של המחוז הפך לגבול ל שהוקמה לאחרונה, הכוללת את רוב פומרליה במה שנקרא המסדרון הפולני. לאחר מכן בוצעו התאמות קטנות בגבול, כאשר 9,5 קמ"ר של המחוז נמסרו לפולין ו-74 קמ"ר של פרוסיה המערבית לשעבר (חלקים מהמחוזות לשעבר של נוישטאדט ב-Westpreußen ו-Karthaus) אוחדו לתוך המחוז.
המהפכה הגרמנית של 1918–1919
במהלך המהפכה הגרמנית של 1918–1919, מועצות מהפכניות של חיילים ופועלים השתלטו על הערים הפומרניות (שטרלזונד ב-9 בנובמבר, שטטין, גרייפסוואלד, פסיווק, שטארגארד ושווינמונדה ב-10 בנובמבר, בארת', בוטוב, נוישטטין, קסלין ושטולן ב-11 בנובמבר). ב-5 בינואר 1919, "מועצות פועלים וחיילים" (Arbeiter- und Soldatenräte) היו אחראים על רוב המחוז (231 ערים ועיירות כפריות). המהפכה הייתה שלווה, לא דווח על מהומות. את המועצות הובילו הסוציאל-דמוקרטים, ששיתפו פעולה עם המינהל המחוזי. מתוך 21 פקידי לנדרט, רק חמישה הוחלפו, ואילו מתוך שלושת ראשי מחוזות הממשלה ("Regierungspräsident") הוחלפו שניים (בשטרלזונד וב-Köslin) ב-1919.
ב-12 בנובמבר 1918 הוצא צו המתיר לאיגודי עובדי חקלאות לנהל משא ומתן עם חקלאים (Junkers). הצו הסדיר עוד יותר את זמן העבודה והשכר לעובדי חקלאות. ב-15 במאי 1919 התרחשו קרבות רחוב וביזה בעקבות אסיפות קומוניסטיות בשטטין. המרד הופסק על ידי הצבא. בסוף אוגוסט התרחשו שביתות של עובדי חווה במחוזות ניושטטין ובלגארד. אולם כוחן של המועצות ירד, רק מעטות נותרו בעיירות הגדולות ב-1920.
מהפכת נגד
קבוצות שמרניות וימניות התפתחו בניגוד להישגי המהפכות. בעלי קרקעות הקימו בפברואר 1919 את "פומרשר לנדבונד", שעד 1921 מנה 120,000 חברים ומלכתחילה סופק לו נשק על ידי הקורפוס ה-2 בשטטין. פרמיליציות ("Einwohnerwehr") נוצרו במהלך אביב 1919. יחידות פומרשר לנדבונד השתתפו בפוטש של קאפ הלאומני בברלין, 1920. חברי "דיוויזיית הברזל" (Eiserne Division), פרייקור שפורק באזור הבלטי, ואורגן מחדש בפומרניה, שם אירחו אותם היונקרים באחוזותיהם כצבא פרטי. כמו כן, פומרנים אנטי-מהפכניים הקימו את פרייקור שהשתתפו בקרבות באזור הרוהר.
חוקת 1920
ב-1920 המדינה החופשית פרוסיה אימצה חוקה דמוקרטית למחוזותיה (שונתה ב-1921 וב-1924). החוקה העניקה מספר זכויות אזרח לאוכלוסייה הפרוסית והעצימה את הממשל העצמי של המחוזות. הפרלמנטים המחוזיים והמחוזיים (לנדטאג וקרייסטג) נבחרו לפיכך ישירות על ידי האוכלוסייה, כולל נשים, בהצבעות חופשיות וחשאיות. ה-"Provinzialverband", שכלל את כל מוסדות הממשל העצמי של המחוז כמו הפרלמנט המחוזי (Provinziallandtag), השיג השפעה על ממשלת המחוז שהובילה ברלין בעבר: ה-Provinzialverband יבחר מכאן את ה"Oberpräsident" (ראש הממשל) וימנה נציגים לאספת הרייכסראט בברלין. יתר על כן, פקידי פרובינציאלברנד יכלו מכאן לקבוע בעצמם כיצד להוציא את הכסף שקיבלו מברלין. מ-1919 עד 1930 שימש יוליוס ליפמן כמושל המחוז.
כלכלה
עם זאת, השינויים בגבול גרמו לירידה חמורה בכלכלת המחוז. פומרניה הרחוקה נותקה מדנציג על ידי המסדרון הפולני. שווקים ואספקה לשעבר בשטחים הפולניים כעת לא היו זמינים. חקלאים פומרנים מכרו את מוצריהם בעיקר למחוזות המזרחיים, שהיו כעת חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה. בשל עלויות הובלה גבוהות, גם השווקים במערב לא היו זמינים. החקלאים הגיבו על ידי מודרניזציה של הציוד שלהם, שיפור איכות המוצרים שלהם ויישום שיטות טכניות חדשות. כתוצאה מכך, יותר ממחצית מהחקלאים היו בעלי חובות כבדים ב-1927. הממשלה הגיבה עם תוכנית Osthilfe, והעניקה קרדיטים בתנאים נוחים.
שטטין סבלה במיוחד משינוי שלאחר המלחמה בדרכי הסחר. לפני השינויים הטריטוריאליים, היא הייתה על נתיב היצוא מאזור התעשייה קטוביץ, שלזיה עילית הפולנית כיום. פולין שינתה את נתיב היצוא הזה למסילת רכבת פנימית-פולנית חדשה המחברת את קטוביץ עם הנמל החדש של גדיניה בתוך המסדרון. כצעד נגד, פרוסיה השקיעה בנמל שטטין מאז 1923. למרות שהצליח בתחילה, מיתון כלכלי חדש הוביל לסגירה של אחת מהמספנות הגדולות של שטטין, AG Vulcan Stettin, בשנת 1927.
המחוז גם הגיב לזמינותם של רכבים חדשים. כבישים פותחו עקב המכוניות והאוטובוסים הקרובים, בארבע עיירות החלו לפעול חשמליות ברחוב, ונמל תעופה בינלאומי נבנה באלטדאם ליד שטטין.
התנועה הנאצית הפומרנית לפני 1933
קורסוונדט הוביל את המפלגה מאחוזתו בקונצוב. בבחירות לרייכסטאג של 1928 קיבלו הנאצים 1.5% מהקולות בפומרניה. רכוש המפלגה היה ממושכן בחלקו. ב-1929 זכתה המפלגה ב-4.1% מהקולות. קורסוונדט פוטר לאחר סכסוכים עם הנהגת המפלגה והוחלף בווילהלם קרפנשטיין, אחד הסטודנטים לשעבר שהקימו את המפלגה הנאצית של פומרניה ב-1922 ומאז 1929 עורך דין בגרייפסוואלד. הוא העביר את המטה לשטטין והחליף רבים מבכירי המפלגה בעיקר ברדיקלים צעירים. בבחירות לרייכסטאג ב-14 בספטמבר 1930, צברה המפלגה 24.3% משמעותיים מהקולות בפומרניה ובכך הפכה למפלגה השנייה בחזקה, כשהחזקה ביותר עדיין הייתה ה-DNVP, אשר עם זאת הייתה מפוצלת פנימית בתחילת שנות ה-30.
בבחירות ביולי 1932, הנאצים השיגו 48% מהקולות בפומרניה, בעוד שה-DNVP ירד ל-15.8%. במרץ 1933, ה-NSDAP עלתה ב-56.3%.
הממשלה הנאצית מאז 1933
מיד לאחר עלייתם בשלטון, החלו הנאצים לעצור את מתנגדיהם. במרץ 1933 נעצרו 200 איש, מספר זה עלה ל-600 במהלך החודשים הבאים. בשטטין-ברדוב, באתר של מספנות וולקן פושטות הרגל, הקימו הנאצים מחנה ריכוז "פראי" קצר מועד מאוקטובר 1933 עד מרץ 1934, שם התעלל ה-SA בקורבנותיהם. ה-SA בפומרניה בשנת 1933 גדל ל-100,000 חברים.
אוברפרזידנט פון הלפרן פרש לגמלאות ב-1933, ועמו שליש מפקידי לנדרט ואוברברגרמייסטר (ראש העיר). כמו כן ב-1933 נערכו בחירות לפרלמנט פרובינציאלי חדש, שקיבל אז רוב נאצי. הוצאו צווים שהעבירו את כל הנושאים שהיו בעבר באחריות הפרלמנט לאחריות הוועדה המחוזית, ויתרה מכך, הסיטה את הסמכות להחליט בנושאים אלה לנשיא המחוז מהפקידים. ברגע שהכוח הועבר ל-Oberpräsident עם הפרובינציאלרט כיועץ, כל הגופים של הפרלמנט וכל הוועדות האחרות, המינהל העצמי לשעבר של המחוז, פורקו למעט הפרובינציאלרט שהורד בדרגה, והתכנס בערך פעם בשנה מבלי לעשות שימוש בזכויות הייעוץ שלו. עמדת "לנדשאופטמן", ראש הפרובינציאלברנד, לא בוטלה. משנת 1933, הלנדשאופטמן היה נאצי שפעל בהתאם לאוברפרזידנט. החוק נכנס לתוקף ב-1 באפריל 1934.
ב-1934 הוחלפו רבים מראשי התנועה הנאצית הפומרנית. מנהיג ה-SA, פטר פון היידברק, נורה בשטדלהיים ליד מינכן עקב ידידותו לארנסט רהם. הגאולייטר קרפנשטיין נעצר למשך שנתיים ונאסר עליו לחזור לפומרניה עקב סכסוכים עם צמרת ה-NSDAP. המחליף שלו, פרנץ שוודה-קובורג, החליף את רוב הצוות של קרפנשטיין בצוות הקודם של קורסוונט, חבריו מבוואריה ומהאס אס. מתוך 27 פקידי קרייזלייטר, 23 נאלצו לעזוב את תפקידם על ידי שוודה-קובורג, שהפך לגאולייטר ב-21 ביולי, ולאוברפרזידנט ב-28 ביולי 1934. כמו בכל גרמניה הנאצית, הנאצים כוננו שליטה טוטליטרית על המחוז על ידי גלייכשלטונג.
גירוש יהודי פומרניה
ב-1933 חיו בפומרניה כ-7,800 יהודים, מתוכם שליש בשטטין. שני השלישים האחרים התגוררו בכל רחבי המחוז, קהילות יהודיות שמנו יותר מ-200 איש היו בשטטין, קולברג, לאונבורג בפומרניה ושטולפ. כשהנאצים התחילו להטיל אימה על יהודים, רבים היגרו. עשרים שבועות לאחר שהנאצים תפסו את השלטון, מספר הפומרנים היהודים כבר ירד בשמונה אחוזים. מלבד הדיכוי שהיהודים נאלצו לסבול בכל גרמניה הנאצית, כולל הרס בתי הכנסת בפומרניה ב-9 בנובמבר 1938, כל יהודי שטטין גורשו לאחר אירוע זה למחנה הריכוז אורניינבורג והוחזקו שם מספר שבועות.
ב-12 וב-13 בפברואר 1940, 1,000 עד 1,300 יהודי פומרניה, ללא הבדל מין, גיל ובריאות, גורשו משטטין ושניידמיהל לאזור לובלין-ליפובה, שהוקמה בעקבות תוכנית לובלין בפולין הכבושה. בין המגורשים היו נשים לא יהודיות שהיו נשואות בנישואי תערובת. הגירוש בוצע בצורה לא אנושית. למרות הטמפרטורות הנמוכות, הקרונות לא היו מחוממים. שום אוכל הם לא הורשו לקחת עימם. הרכוש שנותר מאחור חוסל. עד 300 בני אדם נספו מהגירוש עצמו. באזור לובלין תחת משטרו של קורט אנגל, האנשים היו נתונים ליחס בלתי אנושי, הרעבה ורצח מוחלט. רק מעטים שרדו את המלחמה.
דיכוי נגד המיעוט הפולני
Grzęda (1994) טוען שבשנת 1910, על פי נתונים גרמניים, חיו באזור שטטין (שצ'צ'ין) 10,500 פולנים, ולדעתו המספר הצטמצם ככל הנראה. Fenske (1993) ובוכהולץ ואחרים (1999) טוענים שבשנת 1910 חיו במחוז 7,921 פולנים באופן קבוע; סקורה (2001) טוען שבשנת 1925, על פי נתונים גרמניים, חיו במחוז 5,914 פולנים (1,104 בשטטין ו-4,226 באזורי קסלין), בעוד שהקונסול הפולני "הניח באומץ" כי מעל 9000 פולנים חיו במחוז. Wynot (1996) אומר כי בתקופת בין המלחמות, חיו בין 22,500 ל-27,000 פולנים "לאורך גבול מחוז פוזנן/פומורזה", רובם איכרים, עם מספר קטן של חנוונים ואומנים. בנוסף התקיימה בשטטין "מושבה של כ-2,000 עובדים".
חלק מהפולנים בשצ'צ'ין (שטטין) היו חברים באיגוד הפולנים בגרמניה, וכן הוקם צוות צופים פולני, בנוסף לבית ספר פולני שבו לימדו את השפה הפולנית. הדיכויים גברו לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון והובילו לסגירת בית הספר. בני הקהילה הפולנית שהשתתפו בפעילות תרבותית ופוליטית נרדפו ואף נרצחו. ב-1938 נכלא באורניינבורג ראש יחידת איגוד הפולנים של שטטין סטניסלב בורקובסקי. ב-1939 פורקו כל הארגונים הפולניים בשטטין על ידי השלטונות. במהלך המלחמה נרצחו שני מורים מבית הספר הפולני: גוליש ואומייצ'ינסקי.
התנגדות פולנית
קבוצות התנגדות הוקמו במרכזים הכלכליים, במיוחד בשטטין, משם דווח על רוב המעצרים. דווח גם על התנגדות מצד חברי ה-DNVP השמרני הלאומני. המונרכיסט הרברט פון ביסמרק-לזבק נאלץ לעזוב את תפקידו ב-1933. העיתון Pommersche Tagespost נאסר בשנת 1935 לאחר שהדפיס מאמר של המונרכיסט הנס יואכים פון רוהר (1888–1971). ב-1936 נשפטו ארבעה מחברי ה-DNVP על הקמת ארגון מונרכיסטי. חברי DNVP אחרים, שהחלו בהתנגדותם כבר לפני 1933, נעצרו מספר פעמים לאחר השתלטות הנאצים. אוולד קלייסט-שמנזין, קרל מגנוס פון קנבל-דובריץ וקרל פון זיצביץ היו מתנגדים פעילים.
בתוך תת-החלק הפרובינציאלי של פומרניה של הכנסייה האוונגליסטית של איחוד הכנסיות הפרוסי הישן, התארגנה התנגדות בתוך ה-Pfarrernotbund (150 חברים בסוף 1933) וכנסיית הווידוי (Bekennende Kirche), הארגון היורש, בראשותו של ריינולד פון תאדן-טריגלאף. במרץ 1935 נעצרו 55 כמרים. הכנסייה המתוודת קיימה סמינר מטיפים בראשות דיטריך בונהופר בזינגסט, שעבר לפינקנוולדה ב-1935 ולקסלין וגרוס שלונוויץ ב-1940. בתוך הכנסייה הקתולית, חבר ההתנגדות הבולט ביותר היה כומר מגרייפסוואלד אלפונס וקסמן, שהוצא להורג ב-1944. לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בהיטלר ב-20 ביולי 1944, הגסטפו עצר שלושה עשר אצילים פומרנים ועירוני אחד, כולם בעלי אחוזות. מבין אלו, אוולד פון קלייסט-שמנזין יצר קשר עם וינסטון צ'רצ'יל ב-1938 כדי ליידע על פועלה של האופוזיציה הגרמנית לנאצים, והוצא להורג באפריל 1945. לקרל פון זיצביץ היו קשרים לקבוצת חוג קרייזאו. בין העצורים האחרים היו מלטה פון ולטהיים נסיך צו פוטבוס, שמת במחנה ריכוז, וכן אלכסנדר פון קאמקה ואוסקר קמינצ'י-זטוהן, ששניהם הוצאו להורג.
שנות מלחמה ראשונות
הפלישה לפולין על ידי גרמניה הנאצית ב-1 בספטמבר 1939, שסימנה את תחילת מלחמת העולם השנייה, התבצעה בחלקה על אדמת המחוז. הקורפוס ה-19 של הגנרל גודריאן תקף מאזורי Schlochau ו-Preußisch Friedland, אשר מאז 1938 היו שייכים למחוז ("Grenzmark Posen-Westpreußen"). לפי Kozłowski & Krzywicki (1988), כ-56,000 שבויים פולנים נלכדו בפומרניה לאחר הפלישה, ועד מהרה גרמניה שללה מהם את מעמדם (בניגוד לחוק הבינלאומי) והפכה אותם לעובדי כפייה; באפריל 1940 היו 82,417 מהם בפומרניה, כשהמספר הגיע ל-116,330 עובדי כפייה פולנים בספטמבר 1944.
מכיוון שהפלישה לפולין (ולאחר מכן הפלישה לברית המועצות) הצליחה וחזית הקרב נעה הרבה יותר מזרחה (בליצקריג), המחוז לא היה שדה קרבות בשנים הראשונות של המלחמה. מאז 1943 הפך המחוז למטרה להתקפות אוויריות של בעלות הברית. המתקפה הראשונה נפתחה נגד שטטין ב-21 באפריל 1943 והותירה 400 הרוגים. ב-17/18 באוגוסט, ה-RAF הבריטי פתח במתקפה על פנמינדה, שם ורנר פון בראון וצוותו פיתחו וניסו את הטילים הבליסטיים הראשונים בעולם. באוקטובר, אנקלם הייתה יעד לתקיפה. לאורך 1944 ותחילת 1945, אזורי התעשייה והמגורים של שטטין היו מטרות להתקפות אוויריות. שטרלזונד הייתה יעד לתקיפה באוקטובר 1944. למרות הפשיטות הללו, המחוז נחשב "בטוח" בהשוואה לאזורים אחרים ברייך השלישי, וכך הפך למקלט למפונים בעיקר מברלין שנפגעו קשה וממרכזי התעשייה של מערב גרמניה.
החומה הפומרנית שופצה בקיץ 1944, ובסתיו נרשמו ליחידות פולקסשטורם כל הגברים בגילאי שש עשרה עד שישים שטרם גויסו.
ב-14 בפברואר, שרידי קבוצת ארמיות ויסלה הגרמנית הצליחו להקים קו חזית בערך בגבול הדרומי של המחוז, ופתחו במתקפת נגד (מבצע מפנה השמש) ב-15 בפברואר, שעם זאת נעצרה כבר ב-18 בפברואר. ב-24 בפברואר, החזית הבלארוסית השנייה פתחה במתקפת פומרניה המזרחית ולמרות התנגדות כבדה בעיקר באזור רומלסבורג כבשה את מזרח פומרניה הרחוקה עד ה-10 במרץ. ב-1 במרץ, החזית הבלארוסית הראשונה פתחה במתקפה מאזור שטארגארד ומרקיש פרידלנד והצליחה לכבוש את צפון מערב פומרניה הרחוקה בתוך חמישה ימים. קבוצת הקורפוס המנותקת טטאו נסוגה לדיבנוב כמבלט נע עד 11 במרץ. כך נותקה מרכז פומרניה הרחוקה משליטה גרמנית, ונכבשה לאחר קרב קולברג (4 עד 18 במרץ).
ההתקדמות המהירה של הצבא האדום במהלך מתקפת פומרניה המזרחית הפתיעה את האוכלוסייה האזרחית של פומרניה הרחוקה. התוואי היבשתי למערב נחסם מאז תחילת מרץ. צווי פינוי לא הוצאו כלל או הוצאו מאוחר מדי. הדרך היחידה לצאת מפומרניה הרחוקה הייתה דרך נמלי Stolpmünde, שמהם פונו 18,300, Rügenwalde, ממנה פונו 4,300, וקולברג, שהוכרזה מבצר וממנה לפני תום קרב קולברג פונו כ-70,000. אלה שנותרו מאחור הפכו לקורבנות של רצח, אונס במלחמה וביזה. ב-6 במרץ הפציץ ה-USAF את שווינמינדה, שם נתקעו אלפי פליטים, והרגו כ-25,000 איש.
הקרב על ברלין
ב-20 במרץ, הוורמאכט נטש את ראש הגשר האחרון בגדה המזרחית של נהר האודר, באזור אלטדאם. קו החזית עבר אז לאורך דיבנוב ואודר התחתון, והוחזק על ידי ארמיית הפאנצר השלישית בפיקודו של הגנרל האסו פון מנטויפל. לאחר ארבעה ימי לחימה נוספים, הצליח הצבא האדום לפרוץ ולחצות את האודר בין שטטין לגרץ (אודר), ובכך החל את הזירה הצפונית של הקרב על ברלין ב-24 במרץ. שטטין ננטשה למחרת. במהלך חודש אפריל, החזית הבלארוסית השנייה בראשות הגנרל קונסטנטין רוקוסובסקי התקדמה דרך מערב פומרניה. דמין וגרייפסוואלד נכנעו ב-30 באפריל. יותר מ-1,000 אנשים התאבדו המונית בדמין, לאחר שהצבא האדום כבש את העיירה מול התנגדות צנועה בלבד. רשימות חוקרי מקרי המוות מראות שרובם טבעו בנהר טולנזה ובנהר פנה הסמוכים, בעוד שאחרים הרעילו את עצמם. זה ניזון ממעשי זוועה - אונס, ביזה והוצאות להורג - שבוצעו על ידי חיילי הצבא האדום לאחר שגשר פנה נהרס על ידי חיילים גרמנים נסוגים. 80 אחוז מהעיירה נהרסו ב-3 הימים הראשונים לאחר כיבושה.
בימים הראשונים של מאי נטש הוורמאכט את האיים אוזדום ו-וולין, וב-5 במאי יצאו החיילים הגרמנים האחרונים מסאסניץ שבאי ריגן. יומיים לאחר מכן נכנע הוורמאכט ללא תנאי לצבא האדום.
פירוק המחוז
לפי תנאי הסכם פוטסדאם, מערב פומרניה ממזרח לקו אודר-נייסה הפכה לחלק מפולין. קו זה יצא מנהר אודר מצפון לגרץ (אודר) וכלל את אזור שטטין ושווינמינדה (Stettiner Zipfel) למדינה הפולנית. האוכלוסייה הגרמנית הנותרת גורשה והאזור יושב מחדש עם פולנים. מערב פומרניה ממערב לקו אודר-נייסה אוחדה עם מקלנבורג למדינת מקלנבורג-מערב פומרניה באזור הכיבוש הסובייטי של גרמניה, שב-1949 הפך לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (GDR). פורמופרן עד מהרה נשמטה משמה של המדינה הפדרלית, ולאחר ביטול מדינות גרמניה המזרחית, מחוזות החוף המערביים של פומרניה לנדקרייס הפכו לחלק ממחוז רוסטוק ואילו מחוזות לנדקרייס היבשתיים הפכו לחלק ממחוז נויברנדנבורג.
בשנת 1990, לאחר הפלת המערכת הקומוניסטית של גרמניה המזרחית, הוקמה מחדש מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, כאשר מערב פומרניה הייתה אזור לא מינהלי. המחוזות Vorpommern-Rügen ו-Vorpommern-Greifswald מהווים את רוב החלק הגרמני של פומרניה לשעבר, אך מחוזות אלה מכילים גם שטח מקלנבורגי לשעבר, וחלק קטן מפומרניה לשעבר הוא כיום חלק מברנדנבורג. בשל כך, הגבול הישן של פומרניה נעלם מהמפה וכיום הוא שורר רק בגבול הכנסייה האוונגליסטית של פומרניה. החלק של מחוז פומרניה שהפך לפולני אורגן מחדש כמחוז שצ'צ'ין לאחר המלחמה, וממנה נפרד החלק המזרחי כמחוז קושאלין ב-1950. מחוז סלופסק פוצל ממחוז זה ב-1975, ונערכו גם חילופי שטחים עם מחוזות שכנים. מאז 1999, אזור המחוז לשעבר של פומרניה כלול במחוז מערב פומרניה (זכודניופומורסקיה, בולק) ובמחוז פומרניה (החלק המערבי סביב סלופסק, לשעבר שטולפ).
אמנון נבות
אמנון נבות (1952 - 5 בספטמבר 2017) היה סופר ומבקר ספרות ישראלי, חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1987, 2002 ו-2010). ערך את חוברת היובל של כתב העת "עכשיו".
ביוגרפיה
נבות נולד בבני ברק. למד תיאטרון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב והיה תלמידו של פרופ' יוסי יזרעאלי לבימוי. בכתיבתו ניכרת השפעה של מחזאות האבסורד המוקדם (ויטולד גומברוביץ' וויטקייביץ') והאבסורד המאוחר (אלבר קאמי, הרולד פינטר, אז'ן יונסקו ונסים אלוני), לצד השפעת המחזאים מישל דה גילדרודה הפלמי ואנטונין ארטו.
בספרות העברית הוא נתפש כמייצג של ברנריזם, ולפיכך חריג בקרב דור המדינה המוקדם (מעמוס עוז והלאה) והמאוחר (דוד שיץ, דויד גרוסמן ואילך). במשך שנים רבות היה מבקרו הספרותי של "מעריב" ועורר אנטגוניזם בקהילה הספרותית במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. סדרת מאמרים שפרסם ב'משא' בסוף שנות ה-80 בזכות העצמאות של הספרות, וכנגד הפיכתה של הספרות הישראלית לסניף של 'תרבות הפנאי' להמונים עוררו הד רב. זכה להערכה בקרב חוגים מצומצמים של ה'רפובליקה הספרותית' העברית, אך נדחה על ידי הממסד האקדמי שהותקף על ידו במאמרים רבים.
ספריו
ספרי ביקורת:
קישורים חיצוניים
ממאמריו: על כתביו:
יום ערים למען החיים
יום ערים למען החיים (באנגלית: Cities for Life Day) הוא מועד לציון מחאה נגד עונש מוות. הוא מתקיים כל שנה ב-30 בנובמבר ברחבי העולם. האירוע מציין את הביטול המתועד הראשון של עונש המוות, בידי לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה ב-30 בנובמבר 1786.
בשנת 2009 השתתפו במיזם כ-60 ערי בירה ויותר מ-1,200 ערים ועיירות מסביב לעולם. בשנת 2014 השתתפו 1800 ערים מ-90 מדינות
ב-2005 השתתפו הערים גם בכנס "אפריקה לחיים" על עונשי המוות באפריקה שבו 14 שרי המשפטים ממדינות אפריקה נפגשו בטוקסנה, איטליה.
ראיין לוכטה
ראיין סטיבן לוֹכְטֶה (באנגלית: Ryan Steven Lochte, נהגה באנגלית: "רַאייֶן לוֹקְטִי"; נולד ב-3 באוגוסט 1984) הוא שחיין אמריקאי.
לוכטה הוא אלוף אולימפי בעל 12 מדליות אולימפיות מהן 6 זהב (השחיין השני הכי מעוטר בהיסטוריה, אחרי מייקל פלפס - 27 מדליות ויחד עם ג'ני תומפסון), אלוף עולם בעל 27 מדליות עולמיות, מהן 18 זהב (בבריכה אולימפית), בעל 38 מדליות עולמיות, מהן 21 זהב (בריכת 25 מטר) ושיאן העולם הנוכחי (2021) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (בריכה אולימפית), במשחה ל-200 ול-400 מעורב אישי (בריכת 25 מטר) ושותף לשיא העולם במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. בעבר החזיק בשיא העולם במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר גב (בריכת 25 מטר) והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-50 שניות.
לוכטה זכה 4 פעמים ברציפות באליפות העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2009–2015).
ביוגרפיה
ראיין נולד ברוצ'סטר לאילנה "איקה" וסטיבן לוכטה, למשפחה בת 5 ילדים. אמו נולדה וגדלה בהוואנה שבקובה ואביו ממוצא גרמני ואנגלי. ללוכטה שתי אחיות בוגרות ממנו ושני אחים צעירים ממנו. הוא גדל בילדותו בקאנאנדייגואה שבמחוז אונטריו, במדינת ניו יורק, אך משפחתו עברה לפלורידה על מנת שאביו יוכל לאמן שחייה. הוא למד לשחות על ידי שני הוריו כבר בגיל 5. הוא נזרק פעמים רבות מאימוניו של אביו בשל התנהגות לא הולמת ובכך שהפריע והציק ליתר השחיינים. הוא החל להיות רציני בכל הקשור לאימונים מסודרים בהיותו תלמיד תיכון.
2004, אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה לוכטה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.33 דקות, לפני אוסטרליה (7:07.46 דקות) ואיטליה (7:11.83 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.78 דקות, אחרי מייקל פלפס בן ארצו (1:57.14 דקות) ולפני ג'ורג' בוול מטרינידד וטובגו (1:58.80 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית באוקטובר אותה שנה זכה לוכטה בשלוש מדליות, מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.71 דקות, מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.86 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:44.97 דקות.
2005, אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכה לוכטה ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:06.58 דקות לפני קנדה (7:09.73 דקות) ואוסטרליה (7:10.59 דקות). שתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר גב (1:57.00 דקות) אחרי ארון פירסול בן ארצו שקבע שיא עולם חדש (1:54.66 דקות) ומרקוס רוגאן מאוסטריה (1:56.63 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.79 דקות, אחרי פלפס (1:56.68 דקות) ולאסלו צ'ה מהונגריה (1:57.61 דקות).
2006, שיאן עולם
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה באוגוסט אותה שנה זכה לוכטה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:05.28 דקות) ובשתי מדליות כסף במשחה ל-200 מעורב אישי בתוצאה של 1:56.11 דקות, אחרי מייקל פלפס שקבע שיא עולם חדש של 1:55.84 דקות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.02 שניות, אחרי ארון פירסול (53.32 שניות).
2007
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה לוכטה ב-5 מדליות 2 מהן זהב. שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:54.32 דקות, לפני השיאן הקודם פירסול (1:54.80 דקות) ורוגאן (1:56.02 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:03.24 דקות, לפני אוסטרליה (7:10.05 דקות) וקנדה (7:10.70 דקות). שלוש מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.50 שניות, אחרי פירסול שקבע שיא עולם חדש (52.98 שניות) ולפני ליאם טאנקוק מהממלכה המאוחדת (53.61 שניות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.19 דקות, אחרי פלפס שקבע שיא עולם חדש (1:54.98 דקות) ולפני צ'ה (1:56.92 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.74 דקות, אחרי פלפס שקבע שיא עולם חדש (4:06.22 דקות) ולפני לוקה מארין מאיטליה (4:09.88 דקות).
2008
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכה לוכטה ב-6 מדליות ושלושה שיאי עולם. 4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 51.15 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש נוסף של 1:51.56 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:03.21 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 3:08.44 דקות. שתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:47.91 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:24.38 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה לשליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:00.19 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה לוכטה ב-4 מדליות. שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:53.94 דקות, לפני פירסול (1:54.33 דקות) וארקדי ויאצ'אנין מרוסיה (1:54.93 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 6:58.56 דקות, לפני רוסיה (7:03.70 דקות) ואוסטרליה (7:04.98 דקות) ובכך עזר לפלפס לזכות באחת מ-8 מדליות הזהב שלו. שתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.53 דקות, אחרי פלפס שקבע שיא עולם חדש (1:54.23 דקות) וצ'ה (1:56.52 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:08.09 דקות, אחרי פלפס שקבע שיא עולם חדש (4:03.84 דקות) וצ'ה (4:06.16 דקות).
2009
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה לוכטה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי קבע שיא עולם חדש בתוצאה של 1:54.10 דקות, לפני צ'ה (1:55.24 דקות) ואריק שנטו בן ארצו (1:55.36 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:07.01 דקות, לפני בן ארצו טיילר קלרי (4:07.31 דקות) וצ'ה (4:07.37 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש בתוצאה של 3:09.21 דקות, לפני רוסיה (3:09.52 דקות) וצרפת (3:09.89 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 6:58.55 דקות, לפני רוסיה (6:59.15 דקות) ואוסטרליה (7:01.65 דקות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.82 דקות, אחרי בן ארצו פירסול שקבע שיא עולם חדש 1:51.92 דקות ואירי ריוסוקה מיפן (1:52.51 דקות).
2010, שחיין השנה בעולם
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכה לוכטה בתואר השחיין המצטיין של התחרות, כשזכה ב-6 מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר גב (1:54.12 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:45.30 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1:54.43 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:07.59 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:11.74 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:03.84 דקות). תוצאות אלו שקבע היו מהירות יותר מאלו שנקבעו באותם המשחים באליפות אירופה בשחייה שנערכה במקביל בבודפשט.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר 2010 זכה לוכטה ב-7 מדליות, מהן 6 זהב ואחת כסף והיה לשחיין המצטיין בתחרות. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אמריקאי חדש של 1.41.08 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אמריקאי חדש נוסף של 1:46.68 דקות, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אמריקאי נוסף של 50.86 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:50.08 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש נוסף של 3:55.50 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:20.99 דקות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אמריקאי חדש של 6:49.58 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא עולם חדש של 6:49.04 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:06.10 דקות.
2011, השחיין המצטיין באליפות העולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה לוכטה ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 ארד והיה לשחיין המצטיין בתחרות כולה. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:44.44 דקות לפני פלפס (1:44.79 דקות) ופאול בידרמן מגרמניה (1:44.88 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:54.00 דקות, לפני פלפס (1:54.16 דקות) וצ'ה (1:57.69 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:07.13 דקות, לפני קלרי (4:11.17 דקות) ויויה הוריאטה מיפן (4:11.98 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:52.96 דקות, לפני ריוסוקה (1:54.11 דקות) וקלרי (1:54.69 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:02.67 דקות, לפני צרפת (7:04.81 דקות) וסין (7:05.67 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי כששחה בשלב המוקדמות.
אולימפיאדת לונדון
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לוכטה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:05.18 דקות, לפני טיאגו פריירה מברזיל (4:08.86 דקות) וקוסוקה הגינו מיפן (4:08.94 דקות), רביעי סיים יריבו מייקל פלפס ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 6:59.70 דקות, לפני צרפת (7:02.77 דקות) וסין (7:06.30 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54.90 דקות, אחרי פלפס (1:54.27 דקות) ולפני לאסלו צ'ה (1:56.22 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:10.38 דקות, אחרי צרפת (3:09.93 דקות) ולפני רוסיה (3:11.41 דקות). כשחיין אחרון הוא שחה את המשחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 47.74 שניות והפסיד ליאניק אנייל מצרפת ששחה מולו בתוצאה של 46.74 שניות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.94 דקות, אחרי בן ארצו טיילר קלרי שקבע שיא אולימפי חדש של 1:53.41 דקות וריוסוקה אירי מיפן (1:53.78 דקות). נוסף לכך, הוא לא הצליח לזכות במדליה במשחה ל-200 מטר חופשי לאחר שסיים במקום רביעי בתוצאה של 1:45.04 דקות, ראשון סיים אנייל 1:43.14 דקות.
אליפות עולם (בריכת 25 מטר)
בסוף השנה, בדצמבר, באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה היה לוכטה לשחיין המצטיין באליפות לאחר שזכה ב-8 מדליות, מהן 6 זהב, 1-כסף ו-1 ארד, תוך כדי קביעת 2 שיאי עולם, היחידים שנקבעו באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:41.92 דקות, לפני פאול בידרמן (1:42.07 דקות) ובן ארצו קונור דווייר (1:43.78 דקות), במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 51.21 שניות, לפני קנת' טו מאוסטרליה (51.38 שניות) וג'ורג' בוול מטרינידד וטובגו (51.66 שניות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 50.71 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:49.63 דקות, לפני דאיה סטו מיפן (1:52.80 דקות) ולאסלו צ'ה (1:52.89 דקות) ובשלושת משחי השליחים 4x100 מטר חופשי (3:06.40 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 45.64 שניות), 4x200 מטר חופשי (6:51.40 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע את התוצאה המהירה באליפות, 1:41.17 דקות) ו-4x100 מטר מעורב (3:21.03 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה השנייה המהירה באליפות 45.22 שניות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:48.50 דקות, 2 מאיות השנייה איטי מרדוסלב קבנצקי מפולין (1:48.48 דקות) ולפני בן ארצו ראיין מרפי (1:48.86 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 49.59 שניות, אחרי צ'אד לה קלו מדרום אפריקה (48.82 שניות) ובן ארצו טום שילדס (49.54 שניות).
אליפות העולם בשחייה
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד ביולי 2013, זכה לוכטה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.79 דקות, לפני רדוסלב קבנצקי מפולין שקבע שיא אירופה חדש של 1:54.24 דקות וטיילר קלרי (1:54.64 דקות) ובכך זכה בפעם השלישית, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54.98 דקות, לפני קוסוקה הגינו מיפן (1:56.29 דקות) וטיאגו פריירה מברזיל (1:56.30 דקות) ובכך זכה בפעם השלישית ברציפות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:01.72 דקות לפני רוסיה (7:03.92 דקות) וסין (7:04.74 דקות). מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.42 דקות, אחרי צרפת (3:11.18 דקות) ולפני רוסיה (3:11.44 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.64 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.58 שניות. הוא השתתף גם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אך הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה בפער גדול, נפסלה בשל זינוק מוקדם של שחיין החזה.
שערוריית ה"שוד המזויף" באולימפיאדה
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה לוכטה במדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:00.66 דקות, לפני הממלכה המאוחדת (7:03.13 דקות) ויפן (7:03.50 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.47 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:56.28 דקות, השנייה בטיבה בתחרות.
מספר ימים לאחר תום תחרויות השחייה באולימפיאדה התפרסם כי לוכטה וחבריו השחיינים (ג'ימי פייגן, ג'ק קונגר וגונאר בנץ) "נשדדו". האירוע המתוקשר יצא לאור לאחר שאמו של לוכטה סיפרה שהוא נשמע מבועת לאחר שנשדד. לאחר חקירת המשטרה, התברר כי לוכטה ושלושת חבריו לנבחרת השחייה האמריקאית, לאחר שחזרו לכפר האולימפי מבילוי במועדון לילה, בדו את ה"שוד" על מנת לכסות על הוונדליזם שאחד מחברי המשלחת עשה בתא שירותים בתחנת הדלק, תוך כדי ויכוח שפרץ בין השחיינים לבין שני אנשי אבטחה חמושים שהציגו את נשקם והורו לשחיינים לצאת מהמונית ולשלם פיצוי. לאחר שקיבלו מהם את הכסף, הם הורשו לעזוב. בתום החקירה המליצה משטרת ברזיל על הגשת כתב אישום נגד לוכטה בגין דיווח כוזב על פשע. ב-22 באוגוסט הודיעו החברות נותנות החסות של לוכטה שהן מסיימות את החוזה איתו.
פרויקטים נוספים
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-23 שם היה למודח השביעי, בעוד הזוכה הייתה לורי הרננדז.
בשנת 2019 השתתף בגרסה האמריקאית של תוכנית המציאות "האח הגדול", בעונה השנייה של גרסת ה-VIP, שם היה למודח השלישי, כאשר זכתה במקום הראשון השחקנית מריסה ג'ארט וינוקור.
שיאים אישיים
{| cellpadding="2"
אמנה (חברה)
אמנה הוא מותג אמריקני לייצור מכשירי חשמל ביתיים.
היסטוריה
אמנה הוקמה על ידי ג'ורג' פורסטנר כחברה בשם אמנה קירור ב-1934 באמנה שבמדינת איווה, בארצות הברית. החברה עסקה בתחילה בייצור חדרי קירור מסחריים. ב-1947 החלה החברה לייצר מקפיאים ביתיים וב-1949 מקררים ומקפיאים משולבים בתצורת Side-by-Side. ב-1950 נמכרה החברה למייסדה ומשקיעים נוספים והפכה לחברה בע"מ. החברה התרחבה לתחום המזגנים לפני שנרכשה בשנת 1965 על ידי חברת ריית'און. לאחר שפרסי ספנסר, עובד ריית'און גילה במקרה את אפקט הבישול על ידי גלי מיקרו, רשמה ריית'און פטנט על כך וההצלחה של עקרון הבישול על ידי קרינה אלקטרומגנטית הצליח עד כדי כך שריית'און רכשה את אמנה כדי לייצר סדרת תנורי מיקרוגל וכלי מטבח אחרים, לשימוש ביתי. הדגם הראשון נקרא "Radarange".
ב-2002 נרכשה החברה על ידי חברת מאיטג וב-2005 נרכשה מאיטג על ידי תאגיד וירלפול שמייצר מוצרי חשמל תחת שמות מותג רבים. תחת שם המותג של אמנה מוצע כיום מגוון רחב של מוצרי חשמל ביתיים.
פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה
פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה (בגרמנית: Friedrich August I Josef Maria Anton Johann Nepomuk Alois Xavier von Sachsen; 23 בדצמבר 1750 – 5 במאי 1827), היה הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולאחר מכן מלכה הראשון של סקסוניה, ששלט במדינה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. כמו כן מונה פרידריך אוגוסט על ידי נפוליאון לדוכס ורשה.
ילדותו
פרידריך אוגוסט נולד ב-23 בדצמבר 1750 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לאביו פרידריך כריסטיאן, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולאמו מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
נסיכות הבוחר מסקסוניה
ב-17 בדצמבר 1763 מת אביו של פרידריך אוגוסט, והוא עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, מונה דודו פרנץ קסאפר, נסיך סקסוניה לעוצר הנסיכות, עד לשנת 1768.
לאחר עלותו לשלטון, דאג פרידריך אוגוסט לסדר ויעילות בכספי המדינה ובממשל, ובשונה מקודמיו, הפנה את תשומת לבו לסקסוניה, וטיפח אותה בכלל ואת דרזדן בפרט.
בשנת 1765 נקבע בחוקה הפולנית, שפרידריך אוגוסט ימונה ליורש העצר של סטניסלב השני, מלך פולין, אולם לאחר מותו של סטניסלב בשנת 1798 ויתר פרידריך אוגוסט על כתר פולין, מכיוון שלא רצה להסתכסך עם פרוסיה, אוסטריה ורוסיה שחילקו את פולין בשנת 1795.
פרידריך אוגוסט השתדל לשמור על נייטרליות בין המעצמות, אולם בסכסוך הירושה הבווארי בשנים 1778–1779 נטה לצד פרוסיה, ובתמורה לכך קיבל בשנת 1785 סכומי כסף משמעותיים מהפרוסים.
במרץ 1793 הצטרפה סקסוניה לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ושלחה כוחות צבא להילחם בצרפת. פרוסיה פרשה מן הקואליציה באפריל 1795 במסגרת הסכם בזל על מנת להקל עליה במהלך חלוקת פולין. בעקבות כך ובעקבות התקדמות צבא צרפת בתוככי גרמניה, פרשה סקסוניה מהקואליציה באוגוסט 1796, ובשנת 1797 חתמה על הסכם שלום עם צרפת.
בשנת 1806 הצטרפה סקסוניה לאולטימטום הפרוסי נגד צרפת, ולחמה לצידה בקרב ינה ובקרב אאורשטדט. לאחר התבוסה חתם פרידריך אוגוסט ב-11 בדצמבר 1806 על הסכם עם נפוליאון, שבו נקבע שסקסוניה תצטרף לקונפדרציה של הריין, תמסור שטחים בתורינגיה לממלכת וסטפאליה, אך בתמורה קיבלה סקסוניה מעמד של ממלכה, וקיבלה את האזור סביב קוטבוס.
ממלכת סקסוניה
ב-20 בדצמבר 1806 הוכתר פרידריך אוגוסט למלך סקסוניה, ובשנת 1807 מונה לדוכס ורשה. במהלך קרב לייפציג תמך פרידריך אוגוסט בצרפת ובעקבות החלטתו ננטש על ידי חייליו ונלקח בשבי על ידי פרוסיה. בקונגרס וינה שטח הממלכה נחלק ו-57% ממנו הועברו לידי פרוסיה כפרובינציית סקסוניה הפרוסית, בעוד יתרתו נותרה על כנה והמלך הושב לעמוד בראשה. בנוסף, דוכסות ורשה פורקה, כשחלקה הגדול נמסר לרוסיה בתור פולין הקונגרסאית, ומיעוטו נמסר לפרוסיה. עם הקמת הקונפדרציה הגרמנית הצטרפה הממלכה לשורותיה.
במהלך שנותיו האחרונות ניסה פרידריך אוגוסט להעביר רפורמה פוליטית במדינה, אך השיג מעט מאוד.
ב-5 במאי 1827 מת פרידריך אוגוסט בדרזדן, לאחר ששלט למעלה מ-60 שנים במדינה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנטון, מלך סקסוניה.
משפחתו
ב-17 בינואר 1769 התחתן פרידריך אוגוסט עם אמליה מצווייבריקן-בירקנפלד, אחותו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. ממנה היו לו 4 ילדים, אך 3 מתו בלדתם ונותרה רק בת אחת:
עוזר רבין
עוזר רבין (18 במרץ 1921 – 9 במאי 1999) היה משורר עברי ישראלי, חתן פרס ביאליק לשירה, ופרס ראש הממשלה ליצירה.
ביוגרפיה
עוזר רבין נולד בפרנקפורט שבגרמניה, בשנת 1921, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1926, בהיותו ילד בן 5. אביו היה רופא במושבות, ובילדותו הם עברו ממקום למקום. עם גירושי הוריו הוא עבר לתל אביב עם אמו, ובה למד והתחנך. לאחר תום לימודיו התנדב בקיבוץ מרחביה כעגלון, שם הכיר את אשתו רות, בתו של אפרים (קוצנוק) קינן. לאחר שירותו במלחמת העצמאות השלים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. כמה שנים לאחר מכן יצא להשתלמות באנגליה.
עבד שנים רבות כעורך בהוצאת הספרים מסדה, אשר הייתה בבעלות דודתה של אשתו, ברכה פלאי. ב-1973 הצטרף לסגל המחלקה לספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. את דרכו כמשורר התחיל בכתב העת "דפים לשירה" שערך המשורר אברהם שלונסקי. רבין פרסם ספרי שירה מעטים, אך שירתו קנתה לה אוהדים רבים. שיריו לא היו קלים, ורחוקים מאוד מהטעם של הזרם המרכזי בשירה העברית של דורו. אף על פי כן זכתה שירתו להתייחסות נרחבת בביקורת, ומאמרים רבים מאת טובי החוקרים ופרשני הספרות נכתבו עליה.
עוזר רבין לא היה נואם גדול, אבל את שיריו קרא בצורה כובשת. הוא היה מקורב לחבורת היוצרים של דור הפלמ"ח, ובהם משה שמיר, אמיר גלבע ואחרים. המשורר טוביה ריבנר, ששירתו אף היא באה ממקורות התרבות של הגרמנית, היה קרוב אליו.
לעוזר רבין 2 בנים, עמוס ודן.
יחסי בחריין–דנמרק
יחסי בחריין–דנמרק הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין ממלכת דנמרק. לבחריין שגרירות בבריסל שאמונה על היחסים עם דנמרק, ואילו לדנמרק שגרירות בריאד שבערב הסעודית שאחראית על הקשרים וכן קונסוליה כללית במנאמה, בחריין.
יוליוס איסרליס
יוליוס איסרליס (באנגלית: Julius Isserlis; ברוסית: Ю́лий Давы́дович И́серлис, יולי דוידוביץ איסרליס; 7 בנובמבר 1888 - 23 ביולי 1968) היה פסנתרן, מלחין ומורה בריטי ממוצא רוסי, יהודי יליד בסרביה.
יחסי בחריין–דנמרק
היסטוריה
שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-10 באוגוסט 1974.
עוזר רבין
ביוגרפיה
רבין נפטר בישראל ב-9 במאי 1999, ונקבר בקיבוץ עינת.
יחסי בחריין–דנמרק
היסטוריה
ב-14 באוקטובר 2011 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בתחום המיסים.
עוזר רבין
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
יחסי בחריין–דנמרק
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-30 מיליון דולר. עיקר הייצוא מבחריין לדנמרק היה זכוכית, ואילו עיקר הייצוא מדנמרק לבחריין כלל מכונות ודגנים שונים.
יוליוס איסרליס
ילדותו ולימודיו
נולד בקישינב, בירת בסרביה, אז באימפריה הרוסית, כיום ברפובליקת מולדובה. התחיל ללמוד נגינה בפסנתר מגיל 4. כשמלאו לו 7 שנים, מורו, קולזה, רשם אותו בקונסרבטוריון בקייב אצל ולדימיר פוחלסקי, אחד מתלמידיו של לשטיצקי. אחר כך, החל משנת 1900 המשיך לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה עם מורים דגולים כמו וסילי ספונוב שהיה מורם של יוסף לוין, של מטנר ושל סקריאבין, כמו כן עם טאנייב. בגיל 13 הופיע תחת ניצוחו של ספונוב, בקונצרט סימפוני פומבי לזכרו של אנטון רובינשטיין וביצע את "הפנטזיה הפולנית" של שופן.
פעילותו באוסטריה ובבריטניה
אחרי מהפכת אוקטובר העדיף לעזוב את רוסיה ובשנת 1922 עבר לווינה, שם עסק בהוראת אמנות הנגינה בפסנתר. עקב האנשלוס ב-1938 היגר ללונדון ועסק גם שם בעיקר בהוראה. פעילותו הוגבלה עקב לקייתו בעיוורון.
עם תלמידיו נמנים רות גייגר מווינה, אוסקר מוראווץ, מצ'כיה-קנדה, וברנאר פינסונו (Bernard Pinsonneault) הבריטי, מומחה במוזיקה של המלחין הרוסי ניקולאי מטנר.