cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה
היסטוריה
באפריל 1990 התקיימו לראשונה בחירות דמוקרטיות ורב-מפלגתיות אשר הובילו להיבחרו של פרניו טוג'מן לנשיא. ב-25 בינואר קרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה שהובילה למלחמת העצמאות של קרואטיה, ובכך הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה פסקה להתקיים.
דת
רוב התושבים השתייכו לכנסייה הקתולית וכ-12% מהם השתייכו לכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
דניפרו
דניפרו (באוקראינית: Дніпро - IPA: [dɲiˈproˌ]; ברוסית: Днепр או Днипро) היא העיר הרביעית בגודלה באוקראינה (אחרי קייב, חרקוב ואודסה), ובירת מחוז דניפרופטרובסק. ממוקמת בחלק המזרחי של אוקראינה, 391 ק"מ דרום-מזרחית לבירת אוקראינה, קייב, וושוכנת על נהר הדנייפר, שהעניק לה את שמה. העיר, שאוכלוסייתה מונה 968,502 תושבים (הערכה של 2022), היא אחד המרכזים התעשייתיים של אוקראינה.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1773, ונקראה יקטרינוסלב (שפירושו: "תהילת יקטרינה") (אוקראינית: Катеринослав, רוסית: Екатеринослав), על שם הקיסרית יקטרינה הגדולה. מיקומה הראשון של העיר נבחר במקום שבו ניצבת היום העיר נובומוסקובסק, והיא תוכננה להיות בירתה הדרומית של רוסיה, בדומה לבירה הצפונית, סנקט פטרבורג. את הרעיון לייסד את העיר הגה הרוזן גריגורי פוטיומקין, ידידה של הקיסרית. מקומה של העיר נבחר להיות בשטחים ששם שכן חיל זפורוז'יה של הקוזקים, שזה עתה בוטל, וכן אדמות שנלקחו מהטורקים במלחמה האחרונה. לאחר שבחודשי האביב הוצפה העיר החדשה, הוחלט על הקמת העיר יקטרינוסלב ליד הענף הדרומי יותר של הדנייפר בשנת 1884. העיר החלה להתפתח בצעדי ענק כמרכז תעשייתי, וסמוך לראשית המאה ה-20 הפכה לעיר השלישית בגודלה באוקראינה. במלחמת האזרחים היא עברה מיד ליד, עד שב-1922 צורפה סופית לאוקראינה הקומוניסטית.
ב-1926 שונה שמה לדניפרופטרובסק במסגרת ביטול שמות שנקראו על שם מלכים לאחר מהפכת אוקטובר. השם החדש נגזר משם הנהר דנייפר ומשם הפוליטיקאי הקומוניסטי גריגורי פטרובסקי. ב-25 באוגוסט 1941 כבש הצבא הגרמני את העיר. ב-27 בספטמבר 1943 שוחררה הגדה השמאלית של העיר, וב-25 באוקטובר שוחררה שאר העיר.
בשנת 2012 בעיר התרחשו מספר פיצוצים בהם נפגעו 27 תושבים. האחראים לפיגוע לא נמצאו.
ב־19 במאי 2016 שינתה הראדה העליונה של אוקראינה את שם העיר לדניפרו, במסגרת סדרת חוקים שמשנים את כל שמות המקומות שנגזרו משמות של אישים ואירועים קומוניסטיים, וכעת שם העיר זהה לשם הנהר, וכן לשם המקוצר שבו נהגו האוקראינים לכנות את העיר לפני־כן. הצעה אחרת לאכיפת החוק לביטול השמות הקומוניסטיים הייתה להשאיר את השם "דניפרופטרובסק" עם הכרזה על כך שהוא נגזר משמו של פטר הקדוש, אולם היא לא התקבלה. למרות שינוי שם העיר, שם המחוז יישאר "דניפרופטרובסק" עד לתיקון נפרד שצריך לעשות לשם כך בחוקת אוקראינה.
נכון ל-2017, 82% מאוכלוסיית הם אוקראינים, ו13% רוסים. עם זאת, 63% מדברים בעיקר רוסית, 25% רוסית ואוקראינית במידה שווה, ו-9% בעיקר אוקראינית.
כלכלה
העיר היא אחד המוקדים הכלכליים של אוקראינה. תעשיות מרכזיות בה הן תעשיות מתכת למיניהן, מפעלי כלי תחבורה, מפעלים כימיים ותעשיית חלל. הודות למיקומה במרכז הגאוגרפי של המדינה, עוברים דרכה מסילות רכבת וכבישים חשובים. התחבורה העירונית מורכבת משילוב של רכבת קלה (הפועלת מאז 1896, אחת הראשונות באירופה), רכבת תחתית, אוטובוסים וטרוליבוסים, אחד מכלי התחבורה הנפוצים במדינה. תחנת רכבת מרכזית מאפשרת לתושבי העיר והסביבה לנסוע לרוב הערים הגדולות במדינה ולמספר יעדים במדינות אחרות. נמל התעופה המקומי הוא בינלאומי, אך התנועה בו מועטה יחסית (כ-300 אלף נוסעים בשנה). קו תעופה סדיר לתל אביב מופעל באמצעות חברת התעופה הלאומית האוקראינית.
יהודים
בשנת תרס"ט נערכו בחירות בקהילה. לרב עיר נוסף ונבחר הרב לוי יצחק שניאורסון, אביו של הרבי מליובאוויטש. הרבי עצמו התגורר בעיר בשנות ילדותו ונעוריו בית השנים 1907 ל-1923. הרב שניאורסון שימש כרב הקהילה החסידית ולאחר פטירת הרב גלמן שימש כרבה היחידי של העיר עד למאסרו והגלייתו בשנת תרצ"ט - 1939. הרב שניאורסון ריכז את כל פעילות הקהילה על אף חילופי השלטון לשלטון בולשביקי. עקב עמידתו האיתנה על עקרונות היהדות וניהול הקהילה נאסר, הוגלה ונפטר בגלותו. למרות מאסר הרב, בעיר נשאר בית כנסת אחד שפעילותו לא הופסקה אפילו עד לשנות ה-90.
בשנת 1939 היו בעיר 85,529 יהודים. רוב יהודי העיר הספיקו להימלט לסיביר. לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים ב-26 באוגוסט 1941 התחילו רדיפות היהודים, בתחילתם כל יהודי העיר רוכזו בגטו. ב-2 באוקטובר אותה שנה היהודים אולצו לשלם קנס בגובה 3 מיליון מרק. לאחר מכן התחילו רציחות המוניות, ב-13 באוקטובר אותה שנה עשרת אלפים עד שנים-עשר אלף יהודים נורו בגבעה ליד המכון לתחבורה. בין דצמבר 1941 לינואר 1942 כחמשת אלפים איש שנותרו בגטו, נרצחו.
בשנת 1959 ישבו בעיר 53,400 יהודים. ב-1970 היו בה 50,422 יהודים. בזמן ברית המועצות היה בית הכנסת יחיד פעיל בעיר והיהודים היו מתפללים שם כל יום. בחגים הבית הכנסת היה מלא ביהודים מכל רחבי העיר שבאו להתפלל.
לאחר נפילת ברית המועצות חודשה פעילות הקהילה. שליח חב"ד הרב שמואל קמינצקי, משמש כרב העיר. הוא פתח את בית הספר היהודי "אור אבנר לוי יצחק", ומכללה לבנות "בית חנה", לשם באות בנות יהודיות מכל רחבי אוקראינה. כמו כן יסד את ישיבת נחלת לוי בשנת 1991. ב-1997 הוחזר לקהילה היהודית בית הכנסת "שושנת הזהב", שהוא בית הכנסת המרכזי בעיר.
"מרכז מנורה" הוקם כמרכז היהודי הקהילתי הגדול בעולם. המרכז נבנה על ידי צבי הירש (גינאדי) בגלובוב, נשיא הקהילה היהודית בעיר.
ערים תאומות
לדניפרו עשר ערים תאומות:
אני מאמין (תפילה נוצרית)
תפילת הקְרֵדו (Credo) או תפילת אני מאמין היא הצהרת האמונה הנוצרית והיא חלק מסעודת האדון, או המיסה הנוצרית. בעבר היו לתפילה גרסאות קצרות שהיו כהצהרת אמונים לפני הטבילה. היום ישנן שתי גרסאות של התפילה: האחת נקראת "נוסח השליחים" והיא קצרה יותר; השנייה נקראת "נוסח ועידת ניקאה" והיא ארוכה יותר. כשנאמר קרדו הכוונה היא לרוב לנוסחה של הכנסייה הקתולית.
היסטוריה
תפילת "אני מאמין" הוזכרה לראשונה ב-390, כהצהרה לפני הטבילה לנצרות. לאחר מכן הוכנסה התפילה לליטורגיה של הכנסייה המזרחית על ידי פטריארך קונסטנטינופול, טימותיוס. מועצת ההגמונים השלישית שהתכנסה בטולדו, ספרד, ספחה את התפילה לליתורגיה שלה בשנת 589. הכנסייה רצתה למנוע הסברים אחרים לאמונה, וזאת דרך החזרה על בסיסה. מספרד עברה התופעה לצרפת ושם התפשטה במאה ה-8. האפיפיור לאו השלישי אישר את זמר התפילה, וזאת לאחר בקשתו האישית של קרל הגדול. אך התפילה עצמה סופחה לריטוס הלטיני רק בשנת 1014 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני שמלא את בקשת הקיסר היינריך השני, שלפי המסורת, השתהה לאור העובדה שבתפילת הכתרתו הושמטה תפילה "אני מאמין".
נוסח השליחים
נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים, אחד עבור כל אחד משנים-עשר השליחים:
נוסח ניקיאה-קונסטנטינופוליס (381)
בעברית:
בלטינית:
יחסי הממלכה המאוחדת–סלובניה
יחסי הממלכה המאוחדת–סלובניה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת לסלובניה.
היסטוריה
בריטניה הכירה בסלובניה לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1991, ועד מהרה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים. ב-29 באפריל 1992 פתחה סלובניה שגרירות בלונדון, וב-25 באוגוסט באותה שנה, פתחה בריטניה שגרירות בליובליאנה. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו, והן משתפות פעולה במגוון תחומים.
נציגויות דיפלומטיות
סלובניה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון וקונסוליות באדינבורו ובבלפסט. מאידך, בריטניה מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה בלבד.
צ'אד טרוחיו
צ'אדויק "צ'אד" טרוחיו (באנגלית: Chadwick A. "Chad" Trujillo; נולד ב-22 בנובמבר 1973) הוא אסטרונום אמריקאי. שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא אריס - כוכב לכת ננסי הזהה בגודלו לפלוטו. הגילוי הוביל לשינוי סיווגו של פלוטו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי. נכון ל-2018 גילה 62 גופים ובהם 56 גופים טרנס-נפטוניים.
ביוגרפיה
בשנת 2003 החל לעבוד כחוקר במצפה הכוכבים ג'מיני שבהוואי. בין השנים 2013–2016 הוא היה ראש מחלקת הטלסקופ ותצפיות אופטיות במצפה הכוכבים.
החל משנת 2016, הוא משמש כמרצה במחלקת האסטרונומיה ופיזיקה של אוניברסיטת צפון אריזונה.
מחקר ותגליות
טרוחיו מעורב בגילויים של למעלה מ-56 גופים טרנס נפטוניים, רובם בין השנים 1996 ו-2013. בזמן גילוי של אריס, הוא היה נחשב יותר גדול ומסיבי מפלוטו ולכן כונה "כוכב לכת עשירי" על ידי המגלים. לאור גילוי גופים נוספים הדומים, קבע האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ב־24 באוגוסט 2006 אריס ופלוטו הם "כוכב לכת ננסי" מסוג פלוטואיד.
בין הגופים שגילה היו:
רשימת הגופים שגילה
חוקרים שהיו שותפים לגילוי:
פרסים והוקרה
האסטרואיד 12101טרוחיו שהתגלה במאי 1998, נקרא על שמו.
בשנת 2006, הוכרז כאחד מפורצי הדרך במדע, ברשימת פורצי הדרך של העיתון Science Spectrum.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 4
העונה הרביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס עלתה לשידור ב-14 בדצמבר 2018 ב-VH1. העונה הוכרזה ב-22 באוגוסט 2018.
לפני ההכרזה הרשמית, רופול אישר בפרק של הפודקאסט שלו "What's the Tee?" שהצילומים של העונה הרביעית התחילו.
הפרסים למנצחת הם אספקה של שנה של מוצרים של אנסטסיה בוורלי הילס ו-100,000 דולר.
זוכות העונה הן מונה אקס צ'יינג' וטריניטי דה טאק.
מתמודדות
הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.
סנט לואיס (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תחל
תַּחַל (באנגלית: Primer; בתעתיק לעברית לעיתים, במיוחד בעגה המדעית: פְרָיימר) הוא מקטע קצר של חומצת גרעין המסייע בתהליך שכפול ה-DNA.
את התחל מסנתז אנזים הנקרא פרימאז (באנגלית: Primase), המהווה את המרכיב העיקרי במנגנון הקרוי פרימוזום (Primosome). פרימאז—סוג של RNA פולימראז (האנזים האחראי בעיקר לתהליך השעתוק)—יוצר את התחל לפי תבנית גדיל ה-DNA המיועד לשכפול (כלומר: כשמופיע גואנין, למשל, ב-DNA, מופיע ציטוזין בתחל, לפי כללי זיווג הנוקלאוטידים). התחל עשוי במקרה זה מגדיל RNA, שכן RNA פולימראז מסוגל לסנתז RNA בלבד.
בתהליך שכפול ה-DNA קיימים הבדלים רבים בין שכפול הגדיל המוביל (גדיל ה-DNA שכיוונו '3→'5) ובין הגדיל המאחר (שכיוונו הפוך). הגדיל המוביל מסונתז באופן רציף ובתחילתו מוצב תחל בודד. הגדיל המאחר, עקב כיוונו ההפוך, מסונתז פיסות-פיסות המתחברות האחת לשנייה לאחר ייצורן (פיסות אלו קרויות מקטעי אוקזקי). בתחילתו של כל מקטע אוקזקי מוצב תחל.
שכבה דקה
שכבה דקה היא שכבה של חומר המסודר ברצועות, יחדיו עם שכבות זהות אחרות, שעוביין ננומטר עד כמה מיקרומטרים.
תיאטרון לנסובייט
תיאטרון לנסובייט (רשמית: ""התיאטרון הפטרבורגי על שם לנסובייט", ברוסית: Санкт-Петербургский театр им. Ленсовета) היא תיאטרון בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. התיאטרון הוקם בשנת 1929 בשם "התיאטרון הצעיר" ושמו שונה ל"תיאטרון החדש" בשנת 1933, ולבסוף כונה "התיאטרון הסובייטי של לנינגרד" (לנסובייט בקיצור) בשנת 1939 ומכאן שמו.
חברת השחקנים וההנהלה המנהלת את התיאטרון מתוקצבת מכספי התקציב הפדרלי של רוסיה באמצעות משרד התרבות הרוסי.
מבנה התיאטרון
מאז 1945 התיאטרון ממוקם בוולדימירסקי פרוספקט 12 בסנקט פטרבורג.
התיאטרון ממוקם בבית אחוזה שהוא ציון דרך היסטורי מהמאה ה-19 שנבנתה עבור המשפחות קורסקוב והנסיך גוליצין. האחוזה הייתה אז בבעלות "אגודת המנהלים והסוחרים" לפני המהפכה הקומוניסטית בשנת 1917. הבניין הולאם ותוחזק על ידי הממשלה הסובייטית, כמה שיפוצים ושיחזורי פנים וחזית נעשו במהלך שנות השלושים של המאה העשרים ועד לשנות השמונים.
לאחר קריסת ברית המועצות, המצב הכלכלי השתנה באופן דרמטי והבניין הפך לאטרקטיבי עבור עסקים ומסעדות פרטיות רבות. עם זאת, הממשלה הרוסית עדיין החזיקה בבעלות על המבנה והמשיכה לתמוך בתיאטרון באמצעות סבסוד הלהקה וניהול הבמה, וכן במימון שיפוץ פנימי וחיצוני בשנים 2000–2010. בתום השיפוץ הועבר המבנה לבעלות העיר סנקט פטרבורג והעירייה.
משנת 2020, קומת הקרקע משרתת שתי מסעדות וחנות מזכרות. התיאטרון משתמש בבמה המרכזית עם אולם עבור 900 מושבים ובבמה הקטנה עם אולם ל-150 מושבים.
רוברט לכמן
רוברט לכמן (28 בנובמבר 1892 – 8 במאי 1939) היה אתנומוזיקולוג יהודי-גרמני, פוליגלוט (גרמנית, אנגלית, צרפתית, ערבית), מוזיקולוג, אוריינטליסט ובכיר בספריה. היה מומחה למוזיקה של האוריינט, חבר בית הספר לברלין למוזיקולוגיה השוואתית ואחד מאבותיו המייסדים.
קורות חייו
לכמן נולד בברלין, לג'ני שנולדה וגדלה בלונדון וד"ר גאורג לכמן, שלימד בגימנסיה ההומניסטית בברלין. הוא למד נגינה בכינור, ערבית וצרפתית באוניברסיטת ברלין. במלחמת העולם הראשונה, שימש כמתורגמן במחנה השבויים בוונסדורף לשבויי מלחמה מצפון אפריקה והודו, שם הכיר לראשונה את המוזיקה הערבית. לכמן סיים תואר שני במוזיקולוגיה, בהנחיית יוהנס וולף וקארל סטומפ, והגיש את עבודת הדוקטורט שלו ב-1922, על המוזיקה העירונית של תוניסיה. המחקר שלו על המוזיקה של תוניסיה, הפך אותו לאחד החלוצים בחקר המוזיקה הערבית. הוא פרסם את הספר "MUSIK DES ORIENTS" (המוזיקה של האוריינט), מאמר מורחב על מוזיקה חוץ אירופית ב-1929 ומאמרים על המוזיקה שחיברו יוזף היידן ושוברט. את זכרונותיו ממחנה האסירים במלחמת העולם, הקליט והם שמורים בארכיון הצליל בברלין. עבודתו "טעמי המקרא ושירים יהודיים באי ג'רבה (1940)", מתבססת על הקלטות בעת ששהה בקהילה היהודית המקומית בג'רבה ב-1929.
משנת 1927 ועד 1933, עבד כספרן במחלקה למוזיקה בספריית המדינה בברלין. בהובלתו, קמו מספר פרויקטי תרגום מסות ערביות מימי הביניים. בשנת 1930, הקים עם מספר קולגות, את החברה לחקר מוזיקה אוריינטלית. לכמן מונה לעורך הרבעון "כתב העת הגרמני למדע המוזיקה המשווה" שהודפס במשך שלוש שנים. ב-1932, מונה לראש ועדת פונוגרם של הקונגרס העולמי למוזיקה ערבית בקהיר, והיה אחראי על הקלטת ההופעות בכנס, שם הכיר את עזרא אהרון שיהיה אחד מנושאי מחקרו.
באפריל 1935, עלה לארץ ישראל, לאחר שפוטר מתפקידו כמנהל הספרייה הלאומית בברלין, בעקבות עליית הנאצים לשלטון. עלייתו לא הייתה ממניעים ציוניים, אלא מתוך רצון להמשיך את המחקר המוזיקלי. הוא הגיע לירושלים בהזמנתו של יהודה לייב מאגנס, קנצלר ונשיא לימים (1935–1948) של האוניברסיטה העברית בירושלים, להקים מרכז למוזיקה מזרחית ו"ארכיון למוזיקה מזרחית". בארכיון הצליל במרכז, הקליט אלפי הקלטות של מוזיקה מזרחית ובהם שומרונים, בדואים, תימנים וצוענים. למרות זאת, בשנת 1938 הוחלטה הפסקת התקציב למימון המרכז. בשנים 1936–1937 הגיש סדרת הרצאות ברדיו כדי להפיץ את מחקריו ולהשיג מימון לעבודתו.
לכמן נפטר ממחלה ב-8 במאי 1939, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
מחקריו
לאחר הכרותו עם המוזיקה המזרחית בוונסדורף, המשיך את מחקרו במוזיקה ליטורגית, שהחל בעבודתו על יהודי ג'רבה והמשיך גם לאחר עלייתו לארץ. לכמן הקים משלחות מחקר שתיעדו טכניקות מוזיקליות של קהילות יהודיות בצפון אפריקה ובין השאר בטריפולי, בקביליה ובמרוקו.
חואן הראשון, מלך אראגון
חואן הראשון, מלך אראגון (27 בדצמבר 1350 - 19 במאי 1396), המכונה גם חואן הצייד (ספרדית: Juan el Cazador; קטלאנית: Joan el Descurat), או "חובב היופי" (ספרדית: Amador de la gentileza; קטלאנית: l'Amador de la Gentilesa) היה מלך אראגון מ-1387 ועד מותו.
ביוגרפיה
בשנת 1373 הוא האשים מיילדת יהודייה בוננדה בגרימת מוות של ארוסתו. לאשמה זו לא היה שום בסיס ובלחץ המלך האשמה בוטלה.
בשנת 1387 מת אביו פדרו הרביעי, מלך אראגון, וחואן עלה לשלטון. חואן הראשון היה מלך חלש, הזכור בעיקר בשל חיבתו לשירה, ואשר איבד חלק ניכר מהשטחים שהצליח אביו לכבוש לממלכתו.
מבחינת יחסי חוץ, חואן הראשון פנה עורף למדיניות הפרו-אנגלית של אביו וכרת ברית עם צרפת. במסגרת הקרע המערבי בכנסייה הקתולית, הוא המשיך בתמיכתה של אראגון באנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. חואן כרת גם בריתות עם ממלכת קסטיליה ואשרר אמנה המסדירה את הגבולות בין ממלכתו לבין ממלכת נווארה ב-1388.
ב-1389-1390 הסתבך בלחימה נגד הרוזן מארמניאק, שניסה לכבוש את ממלכת מיורקה. המתקפה עברה מאמפורדה לחירונה; הפולשים הובסו רק ב-1390, על ידי כוחות אשר הונהגו על ידי האינפנטה מרטין, אחיו הקטן של המלך ויורשו.
במקביל, החל מ-1388 החל חואן לאבד את שטחיו בדוכסות אתונה ובדוכסות נאופטרס, וב-1390 אבדו כל שטחי הממלכה באזור זה. ב-1391 התמרדה סיציליה והמליכה על עצמה את לואיג'י מדוראצו. חואן הראשון מת בתאונת ציד, לאחר שנפל מסוסו - באופן דומה לבן-דודו חואן הראשון, מלך קסטיליה, ואחיו מרטין הראשון, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.
יחסו ליהודים
לגבי יחסו של חואן הראשון ליהודים, קיימות עדויות סותרות לגבי המלך. מחד, הוא היה מלך אראגון באחת התקופות הקשות ליהודי הממלכה - כשפרצו גזירות קנ"א בכל חצי האי האיברי. מאידך, חואן ניסה להגן על היהודים בממלכתו באופן חלקי, ואף נזף במלך קסטיליה על הפרעות; הצלחתו הייתה מצומצמת: ההמון המוסת באראגון רדף את היהודים בכל רחבי הממלכה, מלבד עירו של המלך, סרגוסה.
בפקודתו, אברהם קרסקס צייר בשנת 1375 מפת עולם מפורטת ששרדה עד היום.
משפחתו
בשנת 1373 התחתן חואן עם מרתה מארמניאק, בתו של ז'אן הראשון, רוזן ארמניאק, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
בשנת 1380 התחתן חואן עם יולאנד דה באר, בתם של רובר דה באר, הדוכס מבאר ושל מארי ולואה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה
אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה (בפינית: Teknillinen Korkeakoulu, בשוודית: Tekniska Högskolan, בראשי תיבות: TKK), היא האוניברסיטה לטכנולוגיה הראשונה בחשיבותה בפינלנד. האוניברסיטה ממוקמת באוטניימי, בסמוך להלסינקי, בירת פינלנד.
אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה נבנתה בשנת 1849, וקיבלה מעמד של אוניברסיטה בשנת 1908. האוניברסיטה עברה לקמפוס של אוטניימי בשנת 1966.
באוניברסיטה 246 פרופסורים וכ-15,000 סטודנטים; הלימודים נערכים ב-12 פקולטות וב-19 תוכניות לתואר.
מבנים רבים בקמפוס האוניברסיטה נבנו על ידי האדריכל המפורסם אלבר אלטו.
נשמתי
נשמתי הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור ב-24 במרץ 2009, על ידי חברת סלקום, כסינגל מתוך הפרויקט עשרה לעשר. השיר לא נכלל באף אלבום אולפן של בוסקילה, אך נכלל באותו הפרויקט של פיק. הוא הפך לשיר המצליח ביותר בפרויקט כאשר דורג במצעדים השבועיים והשנתיים כאחד.
השיר הגיע למקום הראשון ברשת ג' למשך שבועיים, ודורג במקום ה-24 במצעד השנתי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דורון מדלי והולחן והופק על ידי צביקה פיק. בוואלה! נכתב "שנייה אחרי שיצאה מבית האח הגדול יוצא סינגל חדש למאיה בוסקילה. "נשמתי" הוא חלק מפרויקט "עשרה לעשר" מבית סלקום, שבו עשר זמרות מבצעות שירים שכתב להן צביקה פיק". גם במאקו פרסמו כתבה אודות "נשמתי".
"לא מתביישת לאהוב" הופיע במצעדים של מדיה פורסט ורשת ג' ובמצעד סוף השנה של התחנה השנייה מביניהן.
וידאו קליפ
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-24 במרץ 2009, ביום צאתו כסינגל הועלה לערוץ היוטיוב של פרויקט עשרה לעשר האודיו הרשמי שלו. האודיו זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-1.7 מיליון צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כולל האודיו רצף תמונות של בוסקילה מאותן השנים בהן יצא.
אבובית הכליה
אַבּוּבִית הַכִּלְיָה (TA: tubulus renalis) היא מקטע תפקודי בנפרון האמון על ספיגת מים, מלחים וחומרים מומסים חזרה אל הדם בתהליך סינון הדם והפקת השתן בכליה. לאחר סינון הדם בפקעית אל תוך חלל קופסית באומן, זורם התסנין אל אבובית הכליה, שם מתבצעת הספיגה דרך תעלות יונים ומשאבות בתאי האפיתל המצפים את חלל האבובית. יתרת הנוזלים, יחד עם חומרי הפסולת, מתנקזים אל תוך השופכן ומהווים את השתן. אורכה של כל אבובית הוא כ-3 ס"מ, וקוטרה כ-20 מיקרון.
אלמלא האבובית, היה מופרש כל התסנין מהגוף דרך השתן, ותוך זמן קצר היו מתנקזים כל נוזלי הגוף החוצה. במטרה למנוע אובדן כל המים שבפלזמה יחד עם המומסים החשובים לגוף שבהם, מתקיים באבובית תהליך ספיגה חוזרת אל הנוזל הבין-תאי שמחוץ לאבובית ומשם לדם.
מבנה היסטולוגי
מערכת האבוביות של הכליה מורכבת מהאבובית המקורבת, לולאת הנלה, האבובית המרוחקת והצינור המאסף. לכל אחד ממרכיבים אלו יש מאפיינים היסטולוגיים ספציפיים. האבובית המקורבת היא קטע התחלתי מפותל, המונח בתוך הקליפה ומאופיין בגבול אדום מודגש בשולי הנהור, כתוצאה מקיומו של brush border של האפיתל עצמו. ניתן לראות במיקרוסקופ אלקטרוני כמות גדולה של מיטוכונדריה שמספקת את האנרגיה הדרושה לפעילות האבובית, אשר בה מתבצעת ספיגה פעילה של שני שלישים מהחומרים המופרשים בתסנין הראשוני. מאפיין נוסף הוא קיומם של אינטר-דיגיטציות בין התאים, המביאה לטשטוש הגבולות בין התאים. אבובית זו בנויה משני חלקים: החלק המפותל, ולאחריו החלק הישר, היורד לכיוון הליבה.
לולאת הנלה היא קטע אמצעי ישר המונח בתוך הפירמידה שבלשד הכליה. קטע זה יוצר צורת פרסה. האבובית בלולאת הנלה היא דקה מאוד ובעלת נהור צר. התאים שטוחים יחסית ואין מבנה של brush border. האבובית המרוחקת, קטע סופי מפותל המונח בקליפה, מרכזת את השתן ומחמיצה אותו. גם בה אין brush border ויש אינטר-דיגיטציות פחותות, ולכן ניתן לזהות גבולות בין תאים. הנהור בה רחב יותר. החלק האחרון הוא הצינור המאסף, הדומה מבחינה היסטולוגית לאבובית המרוחקת, עם תאים שטוחים ונהור רחב יותר. בצינור שני סוגים של תאים: principal ו-intercalated.
אוניית מפרשים
אוניית מפרשים (באנגלית: Sailing ship) היא ספינה גדולה המונעת בעיקר, או אך ורק, באמצעות מפרשים הממירים את אנרגיית הרוח לתנועה. ספינות מפרש שטו בימים מימי קדם ועד המאה ה-19, והיו אמצעי התעבורה העיקרי לשינוע סחורות ואנשים למרחקים גדולים. ספינות המפרש הוחלפו במאה ה-19 על ידי ספינות הקיטור ואחר כך על ידי ספינות מנוע. ספינות קטנות המונעות באמצעות מפרשים קרויות מפרשיות או סירות מפרש.
היסטוריה של בריטניה (סדרת טלוויזיה)
היסטוריה של בריטניה (אנגלית: A History of Britain) היא סדרת טלוויזיה תיעודית אודות תולדות האיים הבריטיים, שנוצרה והוגשה על ידי ההיסטוריון סיימון שאמה, בהפקת הבי בי סי וערוץ ההיסטוריה. שודרה במקור בערוץ BBC 2 מ-30 בספטמבר 2000 ועד 18 ביוני 2002, בשלוש עונות בנות 15 פרקים בסך הכל.
הפקה וקבלה
התוכנית הציגה את קורות בריטניה למן התקופה הפרהיסטורית ועד למאה ה-20, ומציגה אותן לא בתיעוד מפורט של הקורות אלא בהתמקדות באירועים ודמויות מרכזיים. לצד התיאורים וההסברים של שאמה, הוקראו מסמכים היסטוריים בידי צוות שחקנים.
קהל הצופים בשידור המקורי נאמד בבין 2.75 מיליון ל-4.3 מיליון לפרק, לפי נתוני המדרוג, הישג משמעותי לסדרה דוקומנטרית. שאמה קצר שבחים על כך שהצליח להנגיש את ההיסטוריה לקהל רחב. הוא גם הואשם בהתמקדות כמעט בלעדית באנגליה והצגת היחסים עם האומות האחרות בעיקר מבעד לתהליך ההשתלטות שלה עליהן. התוכנית הייתה מועמדת לארבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה (לעריכה, למגיש הטוב ביותר ופעמיים לסדרה הייעודית הטובה ביותר) ולפרס אמי לכתיבה הטובה ביותר. היא שודרה בארצות הברית בערוץ ההיסטוריה, ונמכרה גם למדינות אחרות.
ג'ולייטה מזינה
ג'ולייטה אנה מזינה (באיטלקית: Giulia Anna (Giulietta) Masina; 22 בפברואר 1921 – 23 במרץ 1994) הייתה שחקנית קולנוע איטלקייה.
מזינה הייתה נשואה לבמאי הקולנוע פדריקו פליני מ-1943 ועד מותו, וכיכבה ברבים מסרטיו. ב-1945 ילדה בן שמת לאחר שבועיים. הוא היה ילדם היחיד של השניים.
מזינה מתה ממחלת הסרטן ברומא ב-1994, בגיל 73, חמישה חודשים לאחר שנפטר בעלה, פליני.
מפרץ בורימה
מפרץ בורימה (באנגלית: Borima Bay; בבולגרית: залив Борима) הוא מפרצון בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 6.5 קילומטרים; אורכו של המפרצון 8 קילומטרים.
המפרצון מצוי דרומית לנקודת דיראלו וצפונית לנקודת קושן.
המפרצון הוא חלק ממפרצון אקזאספריישן, שהוא חלק מים ודל.
היווצרות המפרצון והופעתו
המפרצון נוצר כתוצאה מהתפרקות מדף הקרח לארסן בשנת 2002, ובעקבות התפרקות זו, נסיגתם של קרחון ג'ורום וקרחון מינז'וחאר.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם הכפר בורימה שבצפון בולגריה.
ג'ורג'ה דספוטוביץ'
ג'ורג'ה דספוטוביץ' (בסרבית: Ђорђе Деспотовићאו Đorđe Despotović; נולד ב-4 במרץ 1992 ) הוא כדורגלן סרבי המשחק במועדון הפרמייר-ליג הרוסי ארסנל טולה כקשר מרכזי.
קריירה
הוא שיחק במדי הכוכב האדום בלגרד ובעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת לוקרן מהליגה הבלגית.
בפברואר 2015 עבר דספוטוביץ' בהשאלה למועדון ז'דיסו למשך חצי שנה. ביולי 2015 הוא הושאל לקאיראט הקזחית. בפברואר שלאחר מכן חתם דספוטוביץ' בקבוצת אסטנה.
ב-15 בפברואר 2017, דספוטוביץ' הושאל למועדון טובול לעונת 2017, אך ההשאלה נקטעה ודספוטוביץ' חזר לאסטנה ב-15 ביוני 2017. הוא עזב את אסטנה ב-23 ביולי 2018 בתום חוזהו.
ב-31 באוגוסט 2018 חתם במועדון אורנבורג מליגת העל הרוסית בה בלט כחלוץ וקשר מרכזי. ב-1 ביוני 2020 עזב בתום חוזהו, כאשר המועדון ירד לליגה הלאומית.
ב-21 ביולי 2020, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים עם מועדון הפרמייר-ליג הרוסי רובין קאזאן.
ב-2 בפברואר 2022 חתם לשלוש שנים בארסנל טולה.
קבוצתיים
לוקרן קאיראט אסטנה
ראסל קרואו
ראסל איירה קרואו (באנגלית: Russell Ira Crowe; נולד ב-7 באפריל 1964) הוא שחקן ובמאי קולנוע ניו זילנדי-אוסטרלי. זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2000 על תפקידו כמקסימוס בסרט "גלדיאטור", וכן הוא זכה בשני פרסי גלובוס הזהב, על תפקידו בתור ג'ון נאש בסרט "נפלאות התבונה" והשני בשנת 2019 על תפקידו בתור רוג'ר אייליס במיני סדרה "בקול רם".
ביוגרפיה
קרואו נולד בוולינגטון שבניו זילנד למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, מאורי, נורווגי, שוודי, גרמני ואיטלקי. כשהיה בן 4 עברה משפחת קרואו לסידני שבאוסטרליה, המדינה בה הוא גר רוב שנות חייו.
למד בבית הספר התיכון לבנים בסידני ולאחר מכן חזר לניו זילנד כדי ללמוד בבית הספר לבנים של אוקלנד. כשהיה בן 14, חזרה משפחתו לניו זילנד. קרואו עזב את הלימודים כדי לעזור למשפחתו מבחינה כלכלית. בגיל 21, חזר קרואו לאוסטרליה, כדי ללמוד ב-"National Institute of Dramatic Art".
כשחקן
ב-1987, קרואו שיחק כשחקן רחוב במשך 6 חודשים כיוון שהיה מחוסר עבודה. ב-1990, לאחר ששיחק בסדרה "שכנים שכנים" ו"Living with the Law", קרואו לוהק לתפקידו הראשון בסרט, בסרט " The Crossing". בנוסף באותה שנה, הוא שיחק בסרט " Blood Oath". ב-1992, שיחק קרואו בפרק הראשון של הסדרה " Police Rescue".
לאחר הצלחה ראשונית באוסטרליה, הפך באמצע שנות ה-90 לשחקן הוליוודי.
זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ב-2001 על משחקו כגנרל מקסימוס בסרט "גלדיאטור" והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור "נפלאות התבונה" המבוסס על ספר מצליח באותו השם - קרואו שיחק לצד השחקנית ג'ניפר קונלי ששיחקה איתו גם בסרט "המבול" שגם בו שיחקה את אשתו. בסרט משחק קרואו סכיזופרן פרנואיד הזוכה בפרס נובל, בסרטו של רון הווארד, ובפעם השנייה על תפקידו בסרט "המקור", כאשר שיחק לצד אל פצ'ינו.
לאחר התחלת הקריירה שלו ראתה אותו השחקנית שרון סטון בסרט "רומפר סטומפר" והחליטה שהיא רוצה אותו לצדה במערבון "המהירים והמתים" בו שיחקו גם לאונרדו דיקפריו וג'ין הקמן.
בשנת 2005 חבר שוב לבמאי רון הווארד בסרט "סינדרלה מן", ובשנת 2006 חבר שוב לבמאי רידלי סקוט בסרט "שנה מופלאה".
קרואו שיתף פעולה גם עם דנזל וושינגטון בסרט הפשע "אמריקן גנגסטר" בשנת 2007, ובאותה שנה שיתף פעולה גם עם כריסטיאן בייל במערבון "3:10 ליומה". שנה לאחר מכן כיכב בסרט "גוף השקרים".
בשנת 2010 שיחק קרואו את רובין הוד בסרט "רובין הוד", וגם שיתף פעולה עם השחקנית הישראלית מורן אטיאס במותחן "שלושת הימים הבאים",
בשנת 2013 השתתף בסרט "עיר שבורה" כשאיתם מככב גם השחקן מארק וולברג, קרואו מגלם בסרט ראש עיר מושחת, וגם שיחק ב"איש הפלדה" את אביו הביולוגי של סופרמן.
בשנת 2014 יצא הסרט - "המבול" בבימויו של דארן ארונופסקי, שם גילם קרואו את נוח, לצידו שיחקה ג'ניפר קונלי את אשתו, אנתוני הופקינס את מתושלח.
בשנת 2015 קרואו ביים את סרטו הראשון, "עקבות במים", כאשר שיחק בו גם בתפקיד הראשי לצד השחקנית אולגה קורילנקו, וקרואו שיחק יחד עם ראיין גוסלינג, בסרט "בלשים בע"מ" שזכה להצלחה גדולה בשנת 2016.
ב-2017 שיחק בסרט "המומיה", לצד טום קרוז וסופיה בוטלה, הראשון של יקום האופל החדש של יוניברסל. לדמותו כד"ר ג'קייל הייד עתיד לצאת סרט משלה.
בשנת 2019 כיכב קרואו במיני סדרה של רשת Showtime בשם "בקול רם" אשר מספרת את סיפורו של רוג'ר איילס מייסד פוקס ניוז. על תפקידו זה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה. קרואו לא הגיע לטקס לקבלת הפרס כי הלך להיות עם משפחתו בשל גל שריפות אשר פרץ במדינתו באותה העת.
עיסוקים נוספים
קרואו עשה גיחה מהירה גם לעולם המוזיקה, כשניגן בשם ראס לה רוק את הסינגל "אני רוצה להיות כמו מרלון ברנדו".
בשנת 1980 הקים קרואו יחד עם החבר בילי דין להקה אשר מאז הוציאה מספר שירים ומופיעה ברחבי העולם.
קרואו קנה את קבוצת הרוגבי "South Sydney Rabbitohs" שאותה העריץ בילדותו לאחר תקופה ארוכה של כישלונות, כל זה בשל הזכייה של קבוצתו לאחר 43 שנים.
חיים אישיים
ביום הולדתו ה-39, נשא קרואו לאישה את הזמרת והשחקנית דניאל ספנסר. הם נפגשו במהלך צילומי הסרט "The Crossing". ב-2003 נולד בנם הראשון, וב-2006 נולד בנם השני. באוקטובר 2012 הודיעו קרואו ואשתו שהם נפרדים, ובאפריל 2018 התגרשו רשמית.
סטיבן דדאלוס
סטיבן דדאלוס (באנגלית: Stephen Dedalus) הוא האלטר אגו הספרותי של ג'יימס ג'ויס והגיבור הראשי של הרומן הראשון הסמי-אוטוביוגרפי של ג'ויס "דיוקן האמן כאיש צעיר". כמו כן הוא דמות בדיונית ביצירתו המונומנטלית של ג'ויס "יוליסס". על פי מבקרי ספרות אחדים, ובהם הרולד בלום, דדאלוס הוא גם המספר של שלושת הסיפורים הראשונים ב"דבלינאים".
מבחינות רבות סטיבן דדאלוס הוא בן דמותו של ג'ויס עצמו. סטיבן הוא יליד 1882, כמוהו כג'ויס, ובן למשפחה מרובת ילדים. לפי "יוליסס" אימו נפטרה והוא קיבל על כך מברק בעת ששהה בפריז, תיאור מדויק של האירוע בחייו של ג'ויס.
אחיו של ג'ויס, סטניסלאוס, שליווה אותו בכתיבתו ואף תיעד אותה ביומן שערך, הביע התנגדות לשם דדאלוס מפאת היותו שם לא-אירי, אך ג'ויס הכריע לטובת השארתו, וכפשרה שינה אותו מדיידלוס (Daedalus),  כפי שהוא מופיע ברומן הביכורים שלו "סטיבן הירו", נוסחו הראשון של "דיוקן האמן כאיש צעיר", לדדאלוס (Dedalus) ב"דיוקן האמן" וב"יוליסס". הבחירה בשם זה מסמלת את רצונו של ג'ויס לזהות את עצמו עם הממציא היווני, לפרוש כנפיים ולהשתחרר ממגבלות הדת, הלאום והנסיבות הפוליטיות, שעיכבו לתחושתו את מימוש שאיפותיו האמנותיות. ב"דיוקן האמן" מתבטא סטיבן על תחושת החנק שלו בארצו:
סטיבן דדאלוס מגלם ב"יוליסס" מורה בבית ספר פרטי בפרבר של דבלין, משרה שבה שימש ג'ויס עצמו בקיץ 1904. הוא הדמות המקבילה לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, וגם להמלט, והגיבור של שלושת הפרקים הפותחים את היצירה, לפני שמוצג לאופולד בלום. יחסיו עם בני הזוג בלום תופסים חלק נכבד גם בפרקים המסיימים.
הפרק הראשון ב"יוליסס" נפתח באפיזודה במגדל מרטלו בחוף סנדיקוב שבו היה דדאלוס אורחו של מכרו מלאכי (באק) מאליגן. השניים התעמתו בעקבות זלזולו של מאליגן בכבודה של אמו של דדאלוס שזה עתה נפטרה. מאליגן אמר כי היא "מתה כמו בהמה". מאליגן טען כי לא הייתה לו כל כוונה לפגוע באמו של סטיבן, ואף התקיף את סטיבן על כי סירב למלא את בקשתה האחרונה של אמו ולהתפלל בעבורה. דמותו של מאליגן מבוססת על דמותו של אוליבר סנט ג'ון גוגארטי, שעמו התגורר ג'ויס כשבוע במגדל מרטלו.
חלקו של דדאלוס ביצירה "יוליסס" מפורט בערך יוליסס - מבנה הספר והעלילה.
טקס החתונה באפריקה
טקסי החתונה באפריקה כוללים אלמנטים רבים של חגיגיות המתבטאים בצבעים עזים, מנהגים ומסורות מיוחדות, מוזיקה מסורתית, לבוש חתונה צבעוני וייחודי והילולות גדולות. אחד המאפיינים החשובים הוא הקירוב בין המשפחות אשר בא לידי ביטוי במאפייני הטקס השונים. טקס החתונה בין גבר לאישה הוא חגיגה מיוחדת של ההמשכיות הטבעית של החיים בכל חלקי אפריקה. במרבית הקהילות ברחבי אפריקה הכלה משחקת תפקיד מאוד מיוחד והיא מקבלת את הכבוד המרבי, מכיוון שהיא מהווה חוליה מקשרת בין אבא לבין הילד שלו שטרם נולד ולכן היא מגלמת תפקיד חשוב ביותר במשפחה. כלה עשויה לשאת ילד חזק ברחמה וזה אחד הדברים החשובים ביותר עבור האפריקאים. במקומות מסוימים של מזרח ודרום אפריקה משפחת החתן עוברת לכפר של הכלה כי הם מאמינים שזהו תהליך חשוב שישמח את הכלה וייצור בסופו של יום משפחה בריאה. מסביב לאפריקה, חתונות אפריקאיות מסורתיות נכחדות עם הנורמליזציה של חתונות אפריקאיות מערביות לבנות.
סוגי חתונות
בכל ההיסטוריה של החתונות באפריקה המוסד מתחלק באופן כללי לשלוש צורות עיקריות:
נישואין בלכידה
בסוג ראשון של הנישואין, הכלה נחטפת לפני החתונה או בשלב כלשהו במהלכה על ידי חברים של בני הזוג והיא תשוחרר אך ורק לאחר שהחתן יקיים משא ומתן עבורה וישלם כופר הולם. החטיפה יכולה להתרחש מספר פעמים במהלך החתונה וזה באחריות החתן לשים לב שהכלה שלו לא נעלמת. בסוג השני של הנישואין בלכידה בני המשפחה והחברים של החתן חוטפים את הכלה. ברגע שמגלים על החטיפה יפגשו בני המשפחה והחברים של הכלה עם בני המשפחה והחברים של החתן ויקיימו קרב מדומה או החלפת מתנות ו/או תשלום בתמורה להחזרת הכלה.
נישואין ברכישה
נישואין בהם החתן רוכש את הכלה מהוריה. הרכישה באה לידי ביטוי באמצעות חליפין של חיות משק או רכוש אחר בעל ערך עבור החתן ומשפחתו בתמורה לאישה. יחסי חליפין אלו היוו בעבר תנאי לקיום החתונה וכיום מתבצעים בצורה סימבולית על מנת לשמר את המסורת. לדוגמה, בשבט זאיר החתן מביא שתי טבעות נחושת או חץ לכלה ולמשפחתה ובזה הזוג הופך להיות מאורס באופן רשמי. בהמשך יוחלפו מתנות נוספות במהלך טקס החתונה, ביניהם סכין שנתן החתן לאבי הכלה אשר מסמל כי הבעל החדש אחראי מעתה לשלומה של האישה ולרווחתה. לעומת זאת, בשבט "ין זולו" החתן נותן בקר (חיית משק) למשפחתה של הכלה במטרה שישמש כביטוח לפרנסה עבור הכלה למקרה בו הנישואין לא יסתדרו והיא תאלץ לחזור למשפחתה.
נישואין בהסכמה/מבחירה
נישואין כפי שאנו מכירים אותם, בהם החתן והכלה בוחרים להיות ביחד ולכן מתחתנים. ידוע גם בשם "זיווג של אהבה". אנו רואים את סוג נישואין זה קורה יותר ויותר באפריקה עם תהליך המודרניזציה ביבשת.
פוליגמיה באפריקה
ישנם סוגי נישואין מקובלים בכל חברה, אך בניגוד לחברה המערבית בה מקובלת המונוגמיה, בחלק גדול מאפריקה רווחת הפוליגמיה. ב-1981 מצא מורדוך, חוקר אשר חקר את תופעת הפוליגמיה באפריקה מתוך 141 קהילות אפריקאיות, מצא ש11 קהילות היו מונוגמיות וכל השאר פוליגמיות (130). פוליגמיה עדיין קיימת באפריקה כיום, אומנם לא באותה רמה כמו ב-1981. 52 אחוזים באפריקה כן נשואות בנישואים פוליגמיים. בעקבות התייקרות הולכת וגוברת בכל תחומי החיים, חלה ירידה משמעותית בנישואי פוליגמיה אשר דורשים הוצאות כלכליות גבוהות שלא כל אדם יכול לעמוד בהן. הסיבה שפוליגמיה התחילה היא בגלל שאישה שלא נשואה היא אישה שאין לה כבוד וילדים זה משהו מאוד מבורך באפריקה והשאיפה היא להוליד כמה שיותר ולכן פוליגמיה הפכה שיטה לריבוי ילדים. עוד סיבה היא שהילדים הפכו לעובדים שהעשירו את הגבר- הגבר הרוויח יותר כסף. סיבה נוספת היא אחוז מקרי המוות של ילדים באפריקה גבוהים, דבר שגם כן הביא לפוליגמיה כדי לשמור על מספר גבוה של ילדים לכל אישה. לבסוף, מלחמות וציד הן סיבות רווחות למוות של גברים ופוליגמיה נחשבת לשיטה אשר ממשיכה שושלות ולכן חשוב עבורם לשמר את התרבות הפוליגמית. נכון ל-2007, נישואים פוליגמיים שכיחים יותר באזורים נידחים למרות שישנן גם קהילות מרכזיות מיושבות אשר דוגלות בפוליגמיה, בדרך כלל במקומות בהם הנשים פחות מלומדות.
חתונות בקרב קהילת הלהט"ב באפריקה
חוקים לזכויות של להט"בים באפריקה הגיחו לראשונה בדרום אפריקה. יש לציין כי מדינות אחרות באפריקה עד היום אינן מקבלות את טקסי הנישואין אשר חורגים מן הנורמות התרבותיות. כלומר, המדינות מאפשרות נישואים הטרו-סקסואליים בלבד. דרום אפריקה היא החלוצה האפריקאית שהפכה נישואים חד-מיניים לחוקיים בגבולותיה. נלסון מנדלה היה הראשון בעולם להכיר בזכויותיהם של בני הקהילה ההומו-סקסואלית ולחוקק חוקים המשווים את זכויות הנישואין שלהם לזכויות של הטרו-סקסואליים.
השנאה הגדולה כלפי הקהילה הלהט"בית בדרום אפריקה נבעה בעיקר ממדינות הסובבות אותה וחיילי האפרטהייד בדרום אפריקה. המדינות המקיפות את דרום אפריקה רואות קשרים הומו-סקסואליים כלא מקובלים ואף מענישים באמצעות כליאה של שבע שנים לפחות את מי שנתפס ברחוב כמפגין אהבה חד-מינית. בנוסף, חיילי האפרטהייד עקבו אחר החוקים שלהם באותה תקופה שגם כן אסרו קשרים חד-מיניים וכל מי שנתפס כלוקח חלק בקשר מסוג זה נשלח ישירות לכלא או נרצח. שנאה זו הובילה לרצח המונים משנות ה-60 ועד שנות ה-80. החל משנות ה-90, כמו מדינות רבות אחרות, מלחמו בני הקהילה הגאה לקבלת זכויות שוות לבני זוג הטרו-סקסואליים. לבסוף, ב-2006 חוקקו דרום אפריקה את החוק לנישואים חד-מיניים בפרהסיה במדינה והכרה בזוגות חד-מיניים כזוגות חוקיים.
החתונה הגאה בדרום אפריקה חופפת לחתונה ההטרו-סקסואלית. כלומר, החתונה מתקיימת ברמה המסורתית עם הצבעים, השירים ובסימבוליות של קירוב שתי המשפחות בהתאם לשבטים מהם הם מגיעים. לאחר מכן, מתקיים טקס דתי, המושפע מהדת של בני הזוג, המתקיים במוסד הנישואין הרגיל כגון כנסייה. החגיגה סביב האירוע המשמח הפך לנורמה בדרום אפריקה והזוגות לא רק מתחתנים בדרכם אלא גם מקיימים אורח חיים חופשי והם מוכרים כזוג ברמה חוקית. בנוסף, הזוגות החד-מיניים המגיעים לתייר במדינה גם כן מוכרים מול הרשויות מבחינה חוקית. חופש זה מאפשר ומעודד זוגות הומו-סקסואליים רבים להגיע לתייר באזור ומביא לתיירות רבה ואף לטקסי נישואין מיוחדים באזור המסייעים להם לחגוג את טקס החתונה בצורה חוקית וחופשית.
שמלות חתונה באפריקה
שמלות חתונה באפריקה הן ייחודיות מאוד. ישנם סגנונות שונים לשמלות הכלה, בעיקר מהסיבה שיש בחתונה טקסים רבים ולכל אחד מהם יש להתאים שמלה שונה. כל שמלה היא ייחודית בפני עצמה. על חלקן יש סמלים ועיטורים שונים. השמלות הן מאוד מושקעות, צבעוניות ומחויטות גם בחתונות של בעלי המעמד הגבוה וגם בקרב בני המעמד הנמוך.
יש לציין כי הזמנים השתנו וכיום כבר כמעט ולא ניתן למצוא כלות אשר לובשות שמלות חתונה אפריקאיות מקוריות מה-"אסכולה הישנה", אבל גם על השמלות החדשות יש מוטיבים אפריקאים מובהקים. הבדים השימושיים ביותר עבור שמלות חתונה הם אנקרה ותחרת וואל.
מאכלים מסורתיים בחתונות אפריקאיות
לאוכל המוגש בחתונות באפריקה יש משמעות גדולה משום שרמת ההשקעה של הזוג באוכל המוגש משקפת את רמת האכפתיות שלו מהחוויה שהוא מציע לאורחים. להלן דוגמאות למאכלים קלאסיים אשר מוגשים בחתונות אפריקאיות:
השפעת האסלאם והנצרות על טקס החתונה באפריקה
התושבים באפריקה הושפעו מדתות הנצרות והאסלאם וחלק מן ההשפעה ניכרת בטקס החתונה כפי שהוא מבוצע כיום. הטקס לא התבסס מעולם על איחוד זוג אוהבים אלא על חיבור בין גבר ואישה בתוך שבט או איחוד שני שבטים דרך טקס החתונה. המשפחה מאז ומעולם היוותה חלק גדול מטקס החתונה המסורתי באפריקה כאשר האיחוד בין שתי המשפחות בא לידי ביטוי בטקס. בעצם, מטרת החתונה היא קירוב של שתי משפחות. גם כיום ניתן לראות בחתונה המסורתית באפריקה המשך של קיום טקס המקרב משפחות כאשר מטרת הטקס היא להמשיך את מסורת זו בחתונה המסורתית בנוסף לקיום טקס חתונה מודרנית.
המודרנה אילצה את המשפחות אפריקאיות לקיים שני טקסי נישואין בתרבות המערבית. טקס אחד מחובר לתרבות המודרנית של ימינו ונעשה בכנסייה, וטקס שני יותר מסורתי אשר כולל מנהגים מסורתיים אשר תוארו לעיל. אפריקנים רבים יסכימו כי מגמות המודרניזציה השפיעו ושינו את טקס החתונה. כיום, אפריקאים מודרניים יעדיפו ללכת לבית המשפט ולהסדיר את הנישואין באופן המקובל בחוק ולא רק להתחתן בטקס מסורתי חגיגי.
בנוסף, העובדה כי נישואים פוליגמיים אינם חוקיים כיום ברוב המדינות באפריקה הוא ככל הנראה גם כן בעקבות השפעות מערביות על האפריקאים. אחד ההסברים לכך הוא שהתורה עליה מתבססת הנצרות אינה תומכת בפוליגמיה.
השפעה מערבית נוספת היא החינוך הפורמלי אשר בא לידי ביטוי בירידה במספר נישואי השידוך ועליית גיל הנישואין. צעירים אפריקאים מתחתנים בגיל מבוגר יותר ביחס לגיל הנישואין מלפני דור אחד או שניים, זאת בעקבות מודעות נשים ופיתוח שאפתנות. הנשים כיום לא ממהרות להתחתן בגלל הרצון לפתח קריירה בלב שלם או לספק את עצמן דרך פלטפורמה שעליה הן יוכלו לתרום לצרכים של המשפחה שלהן.
המוסלמים באפריקה ניסו לבצע במסגרת טקסי החתונה את המסורות בהן דגלו מלומדים מוסלמים שונים. אחד הביטויים להשפעות אלו הוא המסורת האפריקנית הנעלמת שכלה צריכה להיות בתולה. ההסברים לרצון לשינוי בתחום זה בקרב האפריקאים מבוססים על התאמה מינית ופריון. עם זאת, האסלאם אינו מאפשר רמה כזו של חופש, דבר המייצר התנגשות בין האסלאם למסורות אפריקאיות.
החוק המוסלמי אינו קובע טקס דתי מיוחד לכריתת חוזה הנישואים (הכתובה). עריכת הטקס מסורה לרשותו של הקאדי או מישהו אחר ולכן אין אפוא אחידות בעריכת הטקסים. לפי מוחמד "אין רווק באסלאם" וכל אדם צריך להתחתן. החוק המוסלמי חושב את הנישואין למעשה אזרחי, התלוי בהצעת צד אחד ובהסכמת צד אחר. לדעת בני סונה, יש להקדים את ההצעה להסכמה על מנת לעמוד על כוונות הצדדים.
כל אלו מזכירים מעט מן המסורות האפריקניות המיושנות יותר ומתיישבות עם המסורת עוד לפני כניסת האסלאם. לכן האסלאם אשר נכנס כדת חזקה מאוד ביבשת אפריקה לא נראית כמי ש"שיבשה" את הליכי החתונה האפריקאית, אלא הוסיפה על המסורות הקדומות.
מנהגים ומסורות בחתונות באפריקה
המנהגים והמסורות בטקסי החתונה באפריקה התפתחו לאורך מאות שנים ולמרות ההתמערבות חלקן עדיין מתבצעות עד היום. ביבשת אפריקה, טקסי החתונה של היום מתקיימים באווירה מסורתית לצד המנהגים המערביים. כלומר, חתונות רבות מתקיימות כאשר הן משלבות אלמנטים מהחתונות האפריקאיות המסורתיות של השבט המקורי של הנישאים. המקום בו מתקיים טקס החתונה אינו רלוונטי לשימוש באלמנטים מסורתיים משום שהזוג הנישא משתמש באלמנטים הקשורים לשבט גם אם אינם גרים בקרבת מקום השבט יותר. המנהגים והמסורות אשר מקיימים תושבי אפריקה אינם חובה בטקס החתונה האפריקאית אלא נעשים על ידי מי שמרגיש שהוא רוצה לכבד את המסורת ממנו הגיע ואת השבט אליו השתייכו אבותיו. נדגים לפי האזורים באפריקה את המסורות הנהוגות באמצעות שבטים מרכזיים מאותו אזור.
לוב
כחלק מן הטקסים שמתקיימים בלוב, ישנו טקס שבו החתונה מתקיימת באוהל בחצר של הבית. הטקס הוא בדרך כלל אסלאמי. חתימת חוזה הנישואין מתבצע בבית הכלה, ואת הטקס והחגיגות יכולים לבצע ביום אחר במקום אחר. גוף הכלה חייב להיות מכוסה לפי המסורת, אך לאחרונה יש כל מיני הקלות והכלה יכולה ללבוש שמלת כלה מערבית וחשופה יותר. בטקס החתונה האסלאמי הזוג הטרי אוכל את ארוחת הערב בבדידות מן האורחים. בדרכם לבית החדש הקהל משליך על הזוג אורז וסוכריות למזל טוב.
מרוקו
רוב החתונות במרוקו מתאפיינות בכך שהחתונה נמשכת בין שלושה ימים לשבוע, תלוי באזור בו המשפחה גרה במרוקו. בחגיגות אלה המשפחות מציגות את עושרן באמצעות בגדים, מוזיקה, אומנות או מאכלים אותם מגישים. שמלת הכלה לרוב עשויה כפתן והיא מעוצבת כחלוק ארוך העשוי. חומרים חלופיים לשמלת הם משי, סאטן, שיפון או בדים עשירים אחרים. ביום החתונה עצמו הטקס מתחיל עם שירים וריקודים, קריאה של פסוקי קוראן ושירים בשבח הנביא מוחמד. בתוך חדר החתונה, החתן והכלה נישאים על כיסא גדול הנקרא "אמריה" כאשר הם מלווים מוזיקה של להקה מסורתית וכך כל האורחים חולקים כבוד לחתן ולכלה. בנוסף, במהלך הטקס הכלה מחליפה תלבושות על מנת להיראות במיטבה לשם כך היא נעזרת בצוות עוזרות.
שבט הזולו
אחת הדרכים לביצוע טקס החתונה במדינת דרום אפריקה באה לידי ביטוי אצל שבט הזולו, השבט הגדול ביותר בדרום אפריקה. המנהג הבולט שבו הוא החלפת הבגדים של הכלה שלוש פעמים כאשר המטרה היא להרשים את החותנים שלה. בנוסף, הכלה חובשת לראשה מחבוש (נוצות רבות ושיער אנושי המייצרים סוג של כתר גדול ומפואר) העשוי משיערותיה של אימה. לאחר מכן ממשיך הטקס בביתו של החתן, שם שוחטים פרה כאות לקבלת משפחתו של החתן אל חיקם של משפחת הכלה. הטקס מסתיים בכך שהכלה מניחה כסף בבטנה של הפרה שנשחטה ולאחר מכן הכלה מחלקת שמיכות לבני משפחתו של החתן כמתנה סופית.
שבט הנואר
בעוד בשבטים אחרים משדכים בין החתן לכלה או נותנים להם לבחור את הזיווג המתאים להם, בשבט הנואר בוחר הנער בצעירותו את הנערה עמה הוא רוצה להתחתן ואף נוסע למרחקים על מנת למצוא אותה. כל זאת בעזרת חבר אשר מלווה אותו ונקרא על כך "המלווה שלו". הנער יציע נישואין לנערה המוצאת חן בעיניו והיא תסכים רק במידה ויש לו צאן להציע כמתנה. כאשר הנערה מסכימה, הנער חוזר למשפחתו ומבקש את ידה של הנערה ממשפחתה. כל עוד למשפחת הנער ישנו צאן ושם טוב, אין סיבה שידחו את ההצעה. הטקס, הכולל הכנת בירה, נערך בבית הכלה כאשר בבית החתן מתקיימים הילולות, שירים וריקודים אל תוך הלילה. טקס החתונה כולל בתוכו את המיקוח על הצאן בין המשפחות, את ריקוד החתונה וכמובן בצהריים ובערב מעלים עולה בשם החתונה. המיקוח על הצאן מתרחש לכל אורך הבוקר והצהריים של יום החתונה כאשר לאחר מכן הצעירים מתקדמים יחד אל עבר האזור בו מתרחש יתרת הטקס. כחלק מן הטקס, זועק החתן לרעייתו הטרייה שהיא תלד לו בן זכר. מטרת הזעקה היא הבקשה לבן זכר ראשון מתוך הנישואין. כפי שציין קודם, ילדים הם חלק מרכזי של המשכיות המשפחה ומהווים חלק גדול בחיים הבוגרים של האפריקאים. לאחר מכן, מתרחש טקס משני של העלאת עולה של שור שהרגו למטרה זו. זוהי מתנה אשר ניתנת למשפחתו של החתן ממשפחת הכלה. הבשר ברובו נאכל על ידי משפחת החתן, חלקו נלקח לבני משפחה מבוגרים שלא היו יכולים להגיע לטקס וגם מתחלק בין בני משפחה ששמרו על הצאן או סייעו בהכנת החתונה. לאחר מכן הטקס ממשיך בפלירטוטים, ריקודים ויחסי מין. הצעירים כולם אוכלים את מאכליה שעבדה עליהם הכלה בזמן שהחתן צם. בבוקר שלאחר מכן, בני המשפחה כולם קמים ושותים מן הבירה וחוזרים למשא ומתן על הצאן. רק כאשר התינוק ייוולד יהיה זה הסימן שטקס החתונה והמיקוח על הצאן הסתיים. לפיכך ניתן להבין שטקס החתונה נמשך זמן רב.
אתיופיה
באתיופיה ישנם שבטים רבים השונים אחד מהשני בצורה מהותית. כלומר, ישנם שבטים שעדיין מתקיימים בצורה מסורתית את טקס החתונה וישנם אלו אשר השתלבו בחיים מערביים בעקבות ההשפעה החיצונית למדינה. בחלק משבטים אלה, הנישואין מתקיימים על ידי משא ומתן של שתי המשפחות. תהליך החתונה קורה כאשר מישהו מהצד של החתן נשלח כדי לבקש אישור לחתונה ועליו לוודא כי החתן והכלה המיועדים אינם קרובי משפחה על ידי בדיקת השושלת שלהם מינימום של שבעה דורות. בפגישה השנייה מקבלים אישור פסק דין על הנישואין. ביום החתונה, הנשים בבית של הכלה חוסמות את הכניסה לבית והגברים, החברים של החתן, מפלסים את דרכם ונכנסים בכוח לבית. לאחר מכן, הם משפריצים בושם, ובני המשפחה של הכלה שמה שירים כחלק מן המסורות של ההילולות. באתיופיה ישנם נישואים קתוליים כאשר בנישואים קתוליים ישנה חשיבות עליונה לכך שהכלה תהיה בתולה, ואם היא איננה בתולה אז בני המשפחה מתביישים בה מאוד.
קניה
בקניה, בנות ה'מסאי' גדלות עם נערים בני גילן ויוצרות עמן יחסים טובים, אך כשזה מגיע לנישואים, הבנות צריכות להתחתן עם מישהו מבוגר יותר מהן. בטקס החתונה, הן מקבלות ברכה מאחיהן על ידי יריקה על שיערן. לאחר מכן הן יוצאות מן הבית מלוות בבעלן הטרי וכך הן מתחילות את המסע אל ביתן החדש של הבעל. מסע זה יכול להיות משעמם וארוך, כ-13-16 שנים.
גאנה
טקס מסורתי בו החתן הולך לבית הכלה כאשר הוא מלווה על ידי משפחתו ושואל רשמית את ידה של הכלה בנוכחות חברים ובני משפחה. כשבועיים לפני החתונה עצמה, הבעל לעתיד, יחד עם אביו ועוד בני משפחה נוספים, מגיע לבית הכלה ועושה טקס מסביב לביתה המלווה ב"דפיקות" על הבית. מטרת הטקס היא להצהיר על כוונות הזוג. לטקס מביא איתו החתן ומשפחתו שני בקבוקי יין ומעט כסף. המשפחה של הכלה לוקחת את בקבוקי היין במידה והיא מעוניינת בחיתון של בני הזוג. ביום החתונה, משפחת החתן יושבת בצד מסוים ואילו משפחת הכלה יושבת בצד השני. הטקס מתחיל בברכות, תפילות והיכרויות. משפחת החתן תציג את הנדוניה ויכול להתפתח משא ומתן לגביו. הכלה לא נמצאת בכל התהליך הזה.
בנין
בשבט הבניין נהוג שהבנות מתארסות עם לידתן לנערים צעירים. כאשר הנערה והנער מתקרבים לבגרות המשפחה של הנער צריכה להתחיל לשלוח מתנות למשפחה של הנערה. שני האבות יקבעו באופן משותף יום רשמי לטקס האירוסין של ילדיהם. ביום האירוסין יינתנו מתנות מסורתיות כמו יין, תמרים ואגוזים ממשפחת החתן למשפחת הכלה. לבסוף, על מנת להפוך את טקס הנישואין לרשמי, על החתן לתת תשלום למשפחת הכלה. ביום החתונה עצמו הכלה נלקחת אל בית המשפחה של החתן אבל הוריה אינם מורשים לנסוע איתה. עם הגעתה, על אחת מקרובות המשפחה של החתן יהיה לשטוף את ידי הכלה עם מים, דבר המסמל פוריות ומראה שהיא מתקבלת על המשפחה של בעלה. לאחר טקס זה אשר מכונה "טקס הטיהור" על הכלה לסעוד לבד.
אייפד 1
iPad (בתעתיק לעברית: אייפד) הוא מחשב לוח של חברת אפל. הוא הוצג לראשונה במסיבת עיתונאים ב-27 בינואר 2010, בסן פרנסיסקו. האייפד כולל מסך רב-מגע מסוג LCD בגודל 9.7 אינץ', עוביו 1.3 סנטימטר ומשקלו 680 גרם. מהירות המעבד היא 1 גיגה הרץ. למכשיר יכולת תצוגת סרטים באיכות HD ותמיכה הן ב־Wi-Fi והן בבלוטות'. חלק מגרסאות המחשב כוללות תמיכה גם בתקשורת סלולרית.
תכונה מרכזית של המכשיר היא התמיכה ב-iBooks: תצוגת ספרים אלקטרוניים. תצוגת הספרים דומה לממשק האמזון קינדל ומשלבת מקלדת וירטואלית לחיפוש ושליטה פשוטים. יכולת זו מאפשרת לשלב בין מאפייני מחשב נייד וקורא אלקטרוני ולהעשיר את התוכן הנקרא על ידי הפעלת קישורים וקובצי מדיה מתוך הטקסט ועוד. התכנים נרכשים בצורה מקוונת וניתן להורידם למכשיר דרך אפליקציית ה-iBooks. כיוון שאפליקציה זו תומכת בקריאת ספרים בפורמט ePub, ניתן להוריד ספרים אלקטרוניים בפורמט זה מאתרים רבים אחרים (אלפים מהם בחינם). למכשיר מערכת הפעלה iPadOS.
חומרה
המחשב מגיע עם מסך רב-מגע (Multi-Touch) בטכנולוגיית Capacitive של אפל בגודל 9.7 אינץ', כמעט פי שלושה ממסך האייפון. למסך תאורת לד אחורית בדומה למסכי ה-מקבוק של אפל. זכוכית המסך מבריקה, אך אפל ציינה שהיא כוללת טכנולוגיה בשם IPS המאפשרת יכולות צפייה טובות יותר באור יום וזוויות ראייה רחבות. רזולוציית המסך היא 1024x768, המאפשרת הצגת סרטי HD (ב-720p).
מעבד המחשב המכונה "A4" (באייפד 2 "A5") תוכנן על ידי אפל ומיוצר על ידי סמסונג. הוא משלב יכולות עיבוד עם יכולות גרפיות מתקדמות. סוללת המחשב מסוג ליתיום פולימר מאפשרת פעולה של כ-10 שעות לכל טעינה, אך אינה ניתנת לפירוק. אחסון המידע במחשב מבוסס על זיכרון הבזק בגדלים של 16GB, 32GB או 64GB. המחשב מצויד בחיישני תנועה בדומה לאייפון, כך שהטיה וסיבוב שלו משנים את מיקום התמונה. חיישן נוסף אחראי לוויסות עוצמת התאורה של המסך בהתאם לרמת התאורה החיצונית, ומסייע להארכת זמן השימוש בסוללה.
הדגם המאובזר יותר של מחשב הלוח כולל רכיבי תקשורת סלולרית, AGPS ומצפן. האייפד הראשון לא כלל מצלמה.
יתרונות
למכשירים אלו יש יתרונות מובהקים על פני טאבלטים עם מערכת הפעלה Android או windows.
פריצת המכשיר
מכשירי אייפד תוכננו על ידי אפל כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת על ידי אפל. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה (חלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים), בנוסף בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית מאוד בשוק הישראלי).
אפל טוענת כי פריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו. ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי" (DCMA). כלל זה אינו חל על הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמשך בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל מחוללים במערכת ההפעלה של המכשיר שינוי המבטל את הפריצה ומסיר תוכנות שהורדו בחסותו, כשמפתחי תוכנות הפריצה עמלים על דרכים לעקוף שינויים אלו.
בית מורשת אצ"ג
__חייב_תוכן_עניינים__ __הפניה_קבועה__
אמנון מסקין
אמנון מֶסקין (5 באוקטובר 1934 – 22 במרץ 2015) היה שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק ומדבב ישראלי. מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה בשנים 1977–1981.
תולדות חייו
בשנת 1964, סמוך לשובו מלימודיו בחו"ל, נמנה מסקין, לצד הלל נאמן ומיכאל כפיר, עם מייסדי "במת השחקנים" של התיאטרון הקאמרי שבה נכללו גם לאורה ריבלין, גדליה בסר ואילן תורן. בשנות ה-70 הביא מנהל תיאטרון חיפה עודד קוטלר את הקבוצה לחיפה. לאחר עזיבתו של קוטלר את התפקיד נבחר מסקין לכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון חיפה. בשנת 1981 התפטר מהתפקיד ונסע שנית לארצות הברית, שם שהה בין השנים 1981–1985. משחזר הצטרף שוב לתיאטרון העירוני חיפה.
בנוסף למשחק ובימוי השתתף מסקין גם בתסכיתי רדיו רבים ובדיבוב. משנת 2011 נמנה עם סגל ההוראה של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב כמורה בכיר למשחק עד יום מותו.
הצגות בהשתתפותו
מסקין השתתף במספר רב של הצגות כשחקן, בהן "המלך ליר", "מדאה", "מראה מעל הגשר", "אנה כריסטי", "בעור שינינו", "המרד על הקיין", "ילדי הצל", "מלקולם הקטן", "סיפור אוריה", "גן הדובדבנים", "חפץ", "אנשים קשים", "הדה גאבלר", "הימים הבאים", "הקייטנים", "מחול המוות", "שידוכים", "יהודי בחצר הדוכס", "ילד טוב אמריקה", "תפילה", "חיי נישואים", "משפט הקופים", "אדי קינג", "וינה על הים", "פלטונוב", "מעגל הגיר הקווקזי", "הדוד מקייפטאון" ו"גטו".
הצגות בבימויו
"קוורטט", "טלמכוס קליי", "מי יציל את הפלח?", "שירת הברבור" (בהצגה זו ביים את אביו, אהרן מסקין), "סרג'נט מסגרייב", "הקוף", "הכבשה", "חשמלית ושמה תשוקה", "המשפט" ועוד.
סרטים
מסקין השתתף כשחקן בסרטים "תעלת בלאומילך" (1969), "לאן נעלם דניאל וקס?" (1972), "סיפור יעקב ויוסף"- סרט תנ"כי (1974), "טרנזיט" (1980), "תל אביב לוס אנג'לס" (1988), "כפפות" (1986), "סיפורי תל אביב" (1992) ו"קופסה שחורה" (1993).