cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בובי ג'נטרי
חיים אישיים
בין 1968 ל-1987 הייתה ג'נטרי שותפה בבעלות על קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס.
היא מתגוררת בפרבר פרטי של ממפיס, לא רחוק מחוות הולדתה.
דומניקו מורוזיני
דומניקו מורוזיני (באיטלקית: Domenico Morosini; נפטר בשנת 1156) היה הדוכס ה-37 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה משנת 1148 ועד פטירתו.
הרוזן דומניקו היה בן למשפחת האצולה מורוזיני. מורוזיני נבחר לתפקידו מאחר שהצליח ליישב בין שתי סיעות אשר פילגו את הפוליטיקה הוונציאנית במשך שנים רבות - המאבק בין תומכי ונציה כרפובליקה עצמאית בתמיכת האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי ההשארות כחלק מהאימפריה הביזנטית.
ועד עובדים
ועד עובדים הוא התארגנות של עובדים במקום עבודה מסוים.
דומניקו מורוזיני
בתחילת כהונתו של דומניקו היו היחסים בין ונציה לאימפריה הביזנטית מעורערים, בשל מסעות כיבוש שנעשו בשנים קודמות כנגד רודוס, כיוס, סאמוס, לסבוס, אנדרוס וקפאלוניה; ובמקביל התערערו היחסים עם האימפריה הרומית המערבית בשל תמיכת קודמו של דומניקו, פייטרו פולאני באימפריה הביזנטית כנגד הנורמנים - תמיכה שאף הובילה את האפיפיור להורות על חרם כנסייתי על העיר כולה.
ועד עובדים
לעיתים כל העובדים במקום עבודה זה חברים בוועד עובדים משותף, ולעיתים פועלים באותו מקום עבודה ועדי עובדים אחדים, על בסיס חלוקה גאוגרפית או מקצועית. ועד העובדים הוא הגרעין הבסיסי של איגוד מקצועי.
דומניקו מורוזיני
בראשית כהונתו גישר דומניקו על הפערים בינו לבין מדינות האפיפיור (באותה עת אאוגניוס השלישי) בכך שבשנת 1152 הסכים להכיר בעצמאותה של הכנסייה בטריטוריות לה סרניסימה (צעד שהביא לביטול מיידי של החרם - ולפריחה מחודשת של המסחר הוונציאני).
ועד עובדים
אופן פעילות הוועד תלוי באופיו ובגודלו של הארגון. בארגון גדול שעובדיו מסונפים למסגרת איגוד מקצועי, חברי הוועד פעילים באופן שוטף גם על חשבון עבודתם, ולעיתים זהו תפקידם הרשמי בארגון והם בעלי משרד נפרד ופעילות עמוסה. מנגד, ישנם ועדי עובדים שראשיהם פעילים אך ורק על חשבון זמנם הפרטי. מימון פעולות הוועד מקורו בדרך כלל בעובדים המפרישים סכום חודשי לפעילותו.
דומניקו מורוזיני
שיפור נוסף ביחסים אירע בשנת 1554 עת העניק האפיפיור אנאסטאסיוס הרביעי תואר dominator Marchiæ לדוג'ה.
ועד עובדים
בישראל
חופש ההתארגנות המקצועית הוא זכות בסיסית על פי החוק במדינת ישראל, אך ישנם ארגונים מעטים שבהם אוסר החוק הקמה של ועד עובדים, למשל משטרת ישראל. בין המעסיקים יש שאינם רואים בעין יפה הקמת ועד, יש שאסרו זאת על עובדיהם קודם שהזכות להקים ועד עוגנה בחוק, ויש המנסים למנוע זאת גם לאחר קביעתה של זכות זו.
דומניקו מורוזיני
שיתוף הפעולה עם האפיפיור השפיע גם על יחסי הפוליטיקה הפנימיים בוונציה, מאחר שאיפשר גישור במחלוקת רבת הימים בין משפחת פולאני ומשפחת דאנדולו (שתים ממשפחות האצולה של ונציה). אנריקו דאנדולו (דודו של אנריקה דאנדולו, לימים הדוג'ה) היה פטריארך גראדו, ומשפחת פולאני שתמכה באפיפיור עיינה את משפחת דאנדולו. במטרה לסיים מחלוקת זו לחץ דומניקו מורוזיני על שתי המשפחות להתקשר בקשרי נישואין - והציע שאנדראה דאנדולו (נכדו של אנריקו) יישא לאישה את פרימרה פולאני (אחייניתו של הדוג'ה פייטרו פולאני). נישואין אלה הביאו ל"שלום בית" במאבק שפילג את משפחות האצולה והקל על היציבות השלטונית ברפובליקה.
בתקופתו של מורוזיני הסתיימה בניית בזיליקת סן מרקו.
ועד עובדים
בישראל
מסיבות היסטוריות של התפתחות העבודה המאורגנת בישראל ולאור פסיקות בתי הדין לעבודה, יהיה לרוב ועד העובדים מקושר לאיגוד מקצועי כמו ההסתדרות או כוח לעובדים ויוקם ויתנהל מתוקף תקנונם, ולא ישות משפטית עצמאית. ועד עובדים פועל בהתאם לתקנות ההסתדרות ובכפיפות לה. סמכויותיו מוגבלות מתוקף תקנות ההסתדרות, כך למשל הוא אינו רשאי לחתום על הסכמים קיבוציים (אך נהוג להוסיף את חתימתו ליד חתימת נציג ההסתדרות) כמו כן פעילותו כפופה לחוקי העבודה.
במקומות עבודה בעלי אופי מיוחד ניתן לראות חריגה מכלל זה, למשל - ועדי סגל ההוראה הבכיר והזוטר באוניברסיטאות, אשר הקימו ארגוני עובדים עצמאיים משלהם.
בחברות היי-טק בדרך כלל העבודה היא על בסיס חוזה אישי ומדיניות ההנהלה היא למנוע הקמת ועדי עובדים. בשנים האחרונות, עקב מקרים רבים של פיטורים וצמצומים בחברות היי טק, הוקמו ועדי עובדים גם בחברות אלה, במטרה לאגד את העובדים מול ההנהלה ולדרוש ביטחון תעסוקתי. ועדים כאלה הוקמו בשנת 2014 בחברות SAP ונס טכנולוגיות.
השכיחות של ועדי עובדים והתאגדויות באוכלוסיות החלשות, הזקוקות במיוחד להגנה על זכויותיהם לצד שיפור תנאיהם בשוק העבודה, נמוך מאוד. תופעה זו רווחת למשל בקרב יוצאי אתיופיה, ערבים וחרדים.
לוקה פאצ'ולי
חייו
לוקה פאצ'ולי למד בוונציה וברומא ונהיה נזיר פרנציסקני בשנות ה-1470. הוא היה מורה מתמטיקה נודד עד 1497, אז הוא קיבל הזמנה מלודוביקו ספורצה לעבוד בחצרו שבמילאנו. שם הוא שיתף פעולה ולימד מתמטיקה יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. פאצ'ולי ולאונרדו נאלצו לברוח ממילאנו כאשר זו נכבשה על ידי לואי ה-12 מלך צרפת. אחרי הבריחה השניים נסעו לעיתים ביחד. אחרי שחזר לעיר הולדתו מת פאצ'ולי בשנת 1514 או 1517.
עבודתו
פאצ'ולי פרסם מספר ספרים במתמטיקה, בהם:
רב עמרם גאון
רב עמרם גאון (ובשמו המלא: רב עמרם בר רב ששנא) (810 בקירוב – ד'תרל"ה 875 בערך) אחד מהגאונים וראש ישיבת סורא בין השנים 853–872. רב עמרם גאון התמנה לראשות הישיבה עוד בימי רב נטרונאי גאון – הגאון שקדם לו, אך מפני כבודו של רב נטרונאי ירש תפקיד זה רק לאחר מותו.
רב עמרם התפרסם בעיקר בזכות סידורו, סדר רב עמרם גאון, שאותו ערך "בבחרותו". הסידור נערך כתשובה לבקשה שיכתוב את סדר התפילות והברכות לכל השנה עבור קהילת ברצלונה. הסידור, שהיה ראשון מסוגו, היה ערוך בסדר קבוע של ימי חול, שבתות ומועדים. סדר רב עמרם השפיע השפעה מכרעת על נוסח התפילה ברוב קהילות ישראל.
דינוזאורים (ספר, 1991)
דינוזאורים (אנגלית: !Dinosaur) הוא ספר מדע פופולרי מאת ד"ר דייוויד ב. נורמן העוסק בדינוזאורים. הספר יצא ב-1991 ותורגם לעברית ב-1993 על ידי עדי גינצבורג-הירש. הספר מיועד לקהל הרחב המתעניין בדינוזאורים אך רמתו גבוהה יחסית. הספר כולל תמונות רבות, בהם תרשימים, איורים, ציורים, ציורים בגרפיקה ממוחשבת ותצלומים.
מבנה הספר
הספר כולל מבוא, דיון על מאובנים והתקופה הפרה-היסטורית בה חיו הדינוזאורים - המזוזואיקון, מיון הדינוזאורים, מידע על פלאונטולוגיה וגילוי דינוזאורים, היסטוריה של גילוי הדינוזאורים, אנטומיה ופלאוביולוגיה של הדינוזאורים, כיצד הם חיו, מה הם אכלו וכיצד, מוצא העופות, קיצם של הדינוזאורים (הכחדת קרטיקון-שלישון) ונקודת מבט אישית של הכותב ובה התמקדות על האיגואנודון אותו חקר ועוד נקודות בנוגע לחייהם ומותם של הדינוזאורים. בנוסף הספר מכיל אינדקס וביבליוגרפיה לקריאה נוספת.
אוכלי רקבובית
אוכלי רקבובית או אוֹכְלֵי רָקָב (באנגלית: Detritivore) הם בעלי חיים ויצורים הטרוטרופים נוספים (כמו פטריות, חיידקים ופרוטיסטים) הניזונים בעיקר משייריים אורגנים וחומר נרקב המצוי באדמה. בצורתם הם מזכירים את אוכלי הנבלות ואוכלי הצואה והם ייזונו גם ממאכלים אלה, אך לא רק. רובם גם ניזונים מתוך האדמה משיירים קטנים אותם הם מבודדים מהאדמה. מספר צמחים נחשבים לספרופיטים והם ניזונים משיירי הפטריות.
מרבית החיות הניזונות בדרך זו הם חסרי חוליות כמו זבובים, חיפושיות, תולעים רבות כמו השלשול, רבי רגליים, חלזונות (ובפרט שבלולי יבשה), קפזנבאים ומיני שווה-רגלאים. בתוך המים ישנם מיני נוספים הניזונים משיירים לרבות כוכבי ים, תולעים רב-זיפיות, מלפפוני ים, וסרטנים כמו סרטן בועות חול וסרטנים מהסוג Uca המחפשים שיירים לאורך החופים.
יצורים אלה חשובים למערכת האקולוגית והם משמשים כמפרקים של הסביבה ועוזרים למחזור הביוגאוכימי של המערכת, בעזרתם להחלפת מחזור החנקן ולשימוש הצמחייה בחומרי המזון שלהם, לאחר שנפלטים מגופם או תוך כדי אכילתם. בסביבות ימיות אוכלי הרקבובית הם בעיקרם מינים ניזוני קרקעית (Bottom feeder) שונים כמו מיני צדפות, סרטנים ורכיכות שונות.
נאד
נֹאד הוא כלי קיבול לנוזלים העשוי מעור בעלי חיים שהיה בשימוש נרחב בעיקר בעת העתיקה.
שימוש
על פי רוב שימש הנאד לנשיאת מים, יין או נוזלים אחרים למרחקים או לחלופין, שימש מיכל לאחסון נוזלים כחלב או יין בבתי מגורים. לעיתים שימש מצוף אוויר לשם חציית נהרות ונחלים. המקרא משתמש לעיתים במילה הנרדפת "חֶמֶת" כמו בביטוי "חמת מים": (בראשית, פרק כ"א, פס' י"ד), ובגמרא, בה סוגיות שלמות עסקו בדיני הנאד, נקרא הנאד "סיכתא".
אזכורים במקרא
במקרא מוזכר הנאד בעיקר כחלק מהצידה שלוקחים עמם אלו היוצאים למסע ארוך.
שם נרדף במקרא לנאד הוא נֵבֶל, למשל: (שמואל א', פרק י' פסוק ג')
ביטויים נפוצים
המונח נאד בפני עצמו משמש בימינו בעיקר בהקשר המקראי של כלי קיבול, בעיקר בצירוף "נאד מים" או "נאד יין". יחד עם זאת המונח הושאל למספר ביטויים נוספים:
פרס לנין
הפרס נוסד על פי החלטת נשיאות הסובייט העליון ב- 23 ביוני 1925, והוענק עד שנת 1934. בין השנים 1935-1956, לא הוענק הפרס, בשל ייסודו של פרס סטלין, על שמו של יוסיף סטלין. ב-15 באוגוסט 1956, עם ביטול הפרס על שם סטלין וכחלק ממדיניות הדה-סטליניזציה בברית המועצות, חודשה הענקת הפרס, והוא הוענק כל שנה זוגית עד שנת 1990. בשנת 1957 הוענקו פרסי לנין עבור עבודות מדעיות מצטיינות, מבנים ארכיטקטוניים וטכניים, המצאות ששולבו בכלכלה הלאומית, תהליכים טכנולוגיים וכו'. כמו כן הוענקו פרסי לנין על עבודות ספרות ואמנות מצטיינות. במרץ 1960 הוענקו פרסי לנין בתחום העיתונאות.
עם קריסת ברית המועצות וכינונה מחדש של הפדרציה הרוסית בוטל הפרס רשמית בשנות התשעים של המאה העשרים.
פרס לנין שונה מפרס לנין לשלום המוענק לאזרחים מחוץ לברית המועצות, על מאמציהם בהשכנת שלום. פרס לאומי נוסף הוא פרס ברית המועצות. מספר אישים קיבלו את שני הפרסים: פרס לנין ופרס ברית המועצות.
צבי הנינג'ה
צבי הנינג'ה (באנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles, בתרגום חופשי: "צבי נינג'ה מוטאנטים מתבגרים". בראשי תיבות TMNT) היא קבוצה בדיונית של צבים מוטאנטים, גיבורי-על המופיעים בחוברות קומיקס בהוצאות מיראז' סטודיוס, אימג' קומיקס ו-IDW Publishing. הקבוצה נוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד, והופיעה לראשונה בחוברת Teenage Mutants Ninja Turtles #1 ממאי 1984.
צבי הנינג'ה הם לאונרדו, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו, שאומנו באמנות הלחימה נין ג'וטסו בידי הסנסיי ספלינטר. ממקום מושבם בתעלות הביוב של מנהטן, ניו יורק, ארבעת הצבים נלחמים בפושעים, מגלומנים מרושעים ופולשים חוצנים, ובכל אותה עת נותרים חבויים ומבודדים מפני העולם החיצון. ב-2019, הוצגה בהרצה של IDW ג'ניקה, לוחמת לשעבר בשבט הרגל שהופכת לצבה מוטאנטית לאחר תרומת דם מלאונרדו ומצטרפת אל המשפחה. כמו כן, גם אלופקס הצטרפה אל "שבט צבי הנינג'ה".
סדרת חוברות הקומיקס הובילה ליצירתו של זיכיון הכולל סדרות אנימציה, סרטי קולנוע ומשחקי מחשב.
בישראל הסדרה המקורית שודרה במקור בערוץ הראשון אך עברה בהמשך לערוץ הילדים וערוץ 2.
בשנת 2005 יצאו לשווקים בישראל קלטות וידאו ו-DVD הכוללים פרקים נבחרים מתוך הסדרה והיא אף הועלתה כמחזמר לילדים בכיכובה של מיכל צפיר ולאחר מכן, גם בערוץ ניקלודיאון.
מיראז' סטודיוס, אימג' קומיקס ו-IDW
הופעתם הראשונה של צבי הנינג'ה הייתה בגיליון Teenage Mutant Ninja Turtles #1 במאי 1984. הגיליון פורסם בכ-3,000 עותקים על ידי מיראז' סטודיו בפורמט בגודל מגזין, באיורים בשחור-לבן ובנייר זול. התעניינות הציבור בצבים המוטנטים גברה לאחר שמודעה שיווקית פורסמה במדריך הקניות לחוברות הקומיקס Comics Buyer's Guide #545. ההרצה המוגבלת של 3,000 עותקים הפכה באופן כמעט מיידי לפריטי אספנות, וכעבור מספר חודשים בלבד תומחרו במחיר הגדול פי 50 ממחירם ההתחלתי. שם ההוצאה, "מיראז' סטודיו", נבחר משום שאיסטמן וליירד לא השתמשו באולפני איור מקצועיים בתחילת הקריירה שלהם לפני שפרי יצירתם הפך אותם למיליונרים.
מיראז' סטודיו פרסמו גם חוברת נלווית דו-חודשית בשם Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles, שתוכננה לצמצם את הפערים שביקום צבי הנינג'ה. עצם פרסומה של החוברת הפך את שתי הסדרות למקבילות אחת לשנייה ואשר מתרחשות באותה המשכיות קאנונית. הכרך הראשון של הקומיקס פורסם בין השנים 1987–1989 כאשר כל שבעת הגיליונות של הכרך הראשון אוגדו מאוחר יותר פעמיים ו-25 הגליונות של כרך שני קובצו יחדיו באוגדנים של חמש חוברות כל אחד.
ביוני 1996 החייתה חברת אימג' קומיקס את סדרת הכותרים במה שנחשב לכרך השלישי של הקומיקס. הייתה זו הרצה יותר מבוססת פעולה, ועל אף שזכתה לציון עקב שינויים שערכה בדמויות הראשיות, פיטר ליירד הכריז על סדרת הכותרים שהיא איננה קאנונית לסדרה המקורית. באותו זמן הוא החל בכתיבת הכרך הרביעי של הסדרה המקורית, בפרסומה של מיראז' סטודיו.
לאחר שמיראז' סטודיוס לקחה את המושכות חזרה מאימג' קומיקס היא המשיכה בהרצת הכרך הרביעי בדצמבר 2001 בשם הפשוט TMNT. לאחר 28 גיליונות הודיע ליירד על הפסקה בת שמונה חודשים לצורך הפקת סרט הנפשה ממוחשבת המבוסס על הקומיקס. אולם, מקץ שמונה חודשים אתר הקומיקס המשיך להפיץ כי הסדרה עדיין בהפסקה לא מוגבלת. בינואר 2008, מיראז' סטודיו פרסמו רשמית כי הסדרה תשוב במאי של אותה שנה. גיליון 29 הופץ במהדורה מוגבלת של כ-1,000 עותקים והורשה לפרסום דרך אתר החברה. אף על פי שהסכם הרכישה בין ליירד וניקלודאון איפשר לו לפרסם עד ל-18 גיליונות בשנה בהתאם להמשכיות המקורית לא התפרסם כל חומר חדש מאז המכירה.
באפריל 2011, חברת ההוצאה לאור IDW Publishing הודיעה כי רכשה את הזכויות לפרסומה של סדרת חוברות חדשה המתרחשת באותה המשכיות כשל הסדרה המקורית. הגיליון הראשון פורסם ב-24 באוגוסט 2011 בכתיבתם של איסטמן וטום וולץ ובאיורם של איסטמן ודן דאנקן. הרצת קומיקס זו מאתחלת את סיפורם של הצבים וכל דמויות הקומיקס, וכן מציגה אופי אפל במיוחד ובוגר בהרבה משאר הרצות הקומיקס. עד כה יצאו לשווקים כ-100 חוברות במסגרת ההרצה, מבלי לכלול את חוברות חותם "אנימציה חדשה", ובכך הופכת הרצה זו לארוכה ביותר שבהרצות הקומיקס.
ארצ'י קומיקס, דרימווייב הפקות וחותם "אנימציה חדשה"
בד בבד עם הרצתה של הסדרה המקורית במיראז' סטודיו, חברת ההוצאה לאור ארצ'י קומיקס פרסמה את Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures בין אוגוסט 1988 לאוקטובר 1995. עלילות הסיפורים עובדו בתחילה מסדרת האנימציה של סוף שנות ה-80 אך החל מהגיליון החמישי איסטמן וליירד החליטו לתת את הסיפורים לריאן בראון וסטיבן מרפי, עובדי מיראז' סטודיו. הצמד נטש באופן מיידי את האווירה של הסדרה המצוירת ולקח את סדרת הכותרים בכיוון חדש והרפתקני יותר.
סדרת חוברות בהשראת סדרת האנימציה משנת 2003 פורסמה על ידי חברת Dreamwave Productions מיוני ועד לדצמבר 2003. הסדרה נכתבה בידי פיטר דייוויד ואוירה בידי ל'שון תומאס. בארבעת הגיליונות הראשונים, אשר עובדו ישירות מסדרת האנימציה, הסיפורים סופרו מנקודת מבטם של אפריל, בקסטר סטוקמן, קייסי ג'ונס וצמד שוטרי משטרת העיר ניו יורק במקום נקודת מבטם של הצבים.
בד בבד עם ההרצה המחודשת, מוציאה חברת IDW חותם בשם "אנימציה חדשה" (New Animated). בחותם זה מתפרסמות חוברות המהוות לפרקי סדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון. עד כה פורסמו במסגרת החותם כ-20 חוברות.
סדרת האנימציה הראשונה (1987 - 1996)
סדרת האנימציה שמה דגש חזק יותר על הומור מאשר בקומיקס. כאן, ארבעת הצבים מתוארים כגיבורי-על מתחכמים ואוהבי פיצה שנלחמים בכוחות הרשע ממקום מחבואם בביוב. לראשונה, הצבים עוטים מסכות בצבע, בעוד בקומיקס היו לכולם מסכות אדומות. הוצגו דמויות חדשות בשם רוקסטדי, ביבופ והניוטרינים, בעוד דמויות מקוריות כמו ספלינטר, שרדר וכנופיית הרגל נותרו נאמנים לקומיקס בחזותם ובקווי המתאר הכלליים שלהם בלבד. במקום שספלינטר היה לעכברוש המחמד המוטאנט של המאטו יושי, הוא היה המאטו יושי בעצמו. כנופיית הרגל השתנתה מנינג'ות אנוש לאספקה בלתי נדלית של חיילים רובוטיים, מה שאיפשר למספר רב שלהם להיות מושמדים בלי שנהרגו (החלטה חשובה בהתאם לקהל היעד, שהיו ילדים). קראנג, אחד מהנבלים הזכורים ביותר מהסדרה, קיבל השראה מגזע חייזרי שבחוברות הקומיקס של מיראז' סטודיוס. צבע עורו של בקסטר סטוקמן השתנה משחור ללבן, מהסיבות האפשריות שגילומו של אפרו-אמריקני נבל בסדרה מצוירת לילדים תתפרש לא נכונה וכן משום ששרדר בהיר העור שנותן פקודות לאפרו-אמריקני ייחשב לגזעני. ככל שהסדרה התקדמה, הדגש היה יותר על שימוש בטכנולוגיה של מדע בדיוני ופחות על אמנויות לחימה. כדי להתחרות בעליית הפופולריות של מייטי מורפין פאוור ריינג'רס, במהלך שתי העונות האחרונות של הסדרה השתנה הנבל ללורד דרג, שר מלחמה חוצני מרושע המבקש להשתלט על העולם ומסיח את דעת הציבור להאמין שצבי הנינג'ה הם האויבים ולא הוא.
סדרת לייב אקשן (1997 - 1998)
בין השנים 1997 ל-1998 עלתה סדרת לייב אקשן שנקראה "צבי הנינג'ה: הדור הבא" אשר עקבה אחר מאורעות צבי הנינג'ה לאחר סרטי הקולנוע. בסדרה זו הוצגה צבת נינג'ה חמישית, ונוס, שהייתה מיומנת באמנות השינובי. נדמה היה כי הסדרה מהווה המשך רופף לזיכיון הסרטים, היות שהשרדר הובס וצבי הנינג'ה נתקלו באויבים חדשים. קשר נוסף לסדרת הסרטים היה בזכות מקום מגוריהם של הצבים (תחנת רכבת תחתית נטושה, כפי שתוארה בסרטים השני והשלישי), כנופיית הרגל היו אנושיים, ואוזנו החתוכה של ספלינטר, כפי שתואר בסרט הראשון. צבי הנינג'ה השתתפו בהופעת אורח בפרק של פאוור ריינג'רס בחלל. הסדרה לא צלחה ובוטלה לאחר עונה אחת ו-26 פרקים בלבד. מאז הסדרה התכחשו פיטר ליירד וקווין איסטמן לדמותה של ונוס ומחקו אותה מהזיכיון.
סדרת אנימציה שנייה (2003 - 2009)
ב-2003 החלו שידורה של סדרת אנימציה חדשה בהפקת אולפני 4kids Entertainment ובשידור ערוץ FoxBox (מאוחר יותר 4Kids) בשיתוף עם מיראז' סטודיו. הסדרה הונפשה על ידי דונג וו אנימציה מסיאול שבקוריאה הדרומית. מיראז' סטודיו הייתה בעלת שליש מהזכויות לסדרה ומעורבותה השפיעה וגרמה לסדרה המצוירת להיראות אפלה ונאמנה יותר לקומיקס מאשר הסדרה המצוירת הקודמת לה.
סדרת אנימציה שלישית (2012 - הווה)
לאחר שרכשה ויאקום ב-2009 את זכויות צבי הנינג'ה ממיראז' סטודיו ו-4kids Entertainment, הודיעו אולפני ערוץ ניקלודיאון (רכש נוסף של ויאקום) כי בכוונתם להפיק סדרת אנימציה חדשה ב-CGI בת 26 פרקים שתעלה לשידור ב-2012.
בכנס שנערך בחסות ניקלודאון, הוכרז שהשחקן ג'ייסון ביגס ידבב את דמותו של לאונרדו ורוב פולסן, שדיבב את רפאל בסדרה מ-1987, ידבב את דונטלו. ביוני 2011 התגלה כי שון אסטין ידבב את רפאל וגרג סייפס ידבב את מיכלאנג'לו.
סדרה זו משודרת בישראל בערוץ ניקלודיאון החל מה-9 בדצמבר.
עלייתם של צבי הנינג'ה (2018)
סדרה שעלתה בספטמבר 2018, המתרחשת בזמן הווה. סדרה זו מציגה עלילה שונה לחלוטין מאלו שהוצגו בקומיקס ובסדרות קודמות. הסדרה שמה דגש על הומור, ובין היתר מציגה לראשונה את אפריל אוניל כדמות שחורה במקום לבנה. כמו כן, סדרה זו היא הראשונה שבה הצבים לא רק נלחמים בשבט הרגל, אלא גם במוטנטים מיקום מקביל שבראשם עומד הברון דרקסום.
דרלינג פוינט
גאוגרפיה
דרלינג פוינט הוא פרוור קטן של סידני, הממוקם בין שני מפרצונים לגדת מפרץ ג'קסון. דרלינג פוינט מרוחק כ-4 ק"מ מזרחית ממרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מצדדיו בראשקטרס ביי ממערב ובדאבל ביי ממזרח. בדרום הפרוור גובל באדג'קליף, ובצפון במפרץ ג'קסון. הודות לנוף המרהיב הנשקף מכל עבריו, הפך דרלינג פוינט לאחד הפרוורים הצפופים ביותר בסידני. המעבורת שיוצאת מסירקולר קווי לכיוון וטסונס ביי עוצרת בדרלינג פוינט, ומהווה נתיב תחבורה ראשי לפרוור.
היסטוריה
לשון האדמה עליה ממוקם בפרוור נקראה בעבר "יאראנבי" על ידי התושבים האבוריג'ינים המקומיים. שמו המודרני של הפרוור נקרא על שמה של אליזבת' דרלינג, אשת המושל ראלף דרלינג. על שמה נקרא גם פרוור סמוך מדרום מערב, דרלינגהרסט.
תרבות
הכנסייה האנגליקנית על שם מרקוס הקדוש (St. mark's) נבנתה בפרוור בשנת 1851, בעיצוב האדריכל אדמונד בלאקט, והיא נחשבת לאחד המבנים הבולטים בדרלינג פוינט. בין השאר, הכנסייה כיכבה כתפאורת חתונתה של מיוריאל, ואירחה את חתונתו של אלטון ג'ון לרעייתו הראשונה בשנות השמונים.
קרייגאנד (Craigend) הוא בית אחוזה שנבנה בשנת 1935 בסגנון אר דקו, וכולל שרידים של מסגד שהובאו מזנזיבר וגן יפני. הבית נקנה על ידי ממשלת ארצות הברית ושימש כמעונו הרשמי של קונסול ארצות הברית, ומאז חזר לשוק הפרטי. בשנת 1975 שימש הבית כתפאורת סרט אמנויות הלחימה "The Man from Hong Kong" בכיכובו של ג'ורג' לייזנבי.
בפרוור גן ציבורי אחד, פארק מק'קאל, הקרוב למזח המעבורת. הגן הוא ריאה ירוקה בודדת בין הרחובות הצפופים, ומפורסם בנוף פנורמי מרהיב הנשקף ממנו.
ניוטה אוהורה
ניוטה אוהורה (באנגלית: Nyota Uhura) היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים". נישל ניקולס מגלמת את דמותה של אוהורה ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", וכן בשישה סרטי הקולנוע הראשונים המבוססים על הסדרה; סליה רוז גודינג מגלמת את הדמות בסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים"; זואי סלדנה גילמה את דמותה של אוהורה הצעירה בטרילוגיית סרטי ציר זמן קלווין משנת 2009 ועד 2016.
אוהורה היא חלק חשוב בצוות הרב-תרבותי של הסדרה המקורית ואחת מהדמויות הראשונות ממוצא אפריקאי המוצגת בצורה חיובית בסדרת טלוויזיה אמריקאית.
שם הדמות
ג'ין רודנברי התכוון לכנות את קצינת התקשורת החדשה בשם "לוטננט סולו". סגן-נשיא האולפנים הרב סולואו ציין בפניו עד כמה שם זה דומה ל-"זולו", וחשב שזה עלול לפעול כנגד התוכנית לגיוון גזעי בסדרה, ולכן השם "סולו" נותר עם דמותו של ג'ורג' טאקיי. מקור השם "אוהורה" מגיעה מהמילה הסוואהילית "אוהורו", שמשמעותה "חופש". בספרה "Beyond Uhura", מספרת ניקולס כי ההשראה לשם הגיע מעותק של הספר "Uhuru" אותה נשאה עימה ביום בו נבחנה לתפקיד. כאשר המפיק רוברט יוסטמן הסביר לרודנברי מה משמעות המילה "אוהורו", הוא שינה אותה ל-"Uhura" ואימץ אותה כשמה של הדמות.
רודולף אנטון האונשמיד
רודולף אנטון האונשמיד (בגרמנית: Rudolf Anton Haunschmied; נולד ב-1966) הוא סופר אוסטרי וחוקר היסטוריה מקומית באוסטריה.
ניוטה אוהורה
שם הדמות
עד לשנת 2009, בה הסרט "סטארטרק" הפך לחלק מהקאנון של זיכיון "מסע בין כוכבים", "ניוטה" היה אחד משלושה שמות אפשריים; השניים האחרים היו "פנדה" (Penda) ו-"סאמרה" (Samara):
רודולף אנטון האונשמיד
חייו ופועלו
רודולף האונשמיד גדל וחי בסנקט גאורגן אן דר גוזן באוסטריה. עוד כאיש צעיר, לפני שלמד הנדסה מכנית, החל לחקור את ההיסטוריה "האבודה" של אזור סנקט גאורגן-גוזן-מאוטהאוזן, שבו היו ארבעה מחנות ריכוז נאציים ובעיקר התמקד ופרץ דרך בחקר ההיסטוריה של מחנות הריכוז גוזן 1, 2 ו-3.
ב-1986 הקים את והפך לחבר בארגון ה-Arbeitskreis für Heimat-, Denkmal- und Geschichtspflege St. Georgen, ששם לו למטרה לחקור ולשמר את המורשת המקומית של אזור סנקט גאורגן-גוזן. הארגון סיפק לוועדה להנצחת זיכרון גוזן (Gusen Memorial Committee) בית עד לינואר 2008, אז היה רודולף האונשמיד בין מקימי הוועדה להנצחת זיכרון גוזן, שהיה ארגון עצמאי. בשנת 1989 פרסם את ספר ההיסטוריה הראשון של סנקט גאורגן-גוזן-מאוטהאוזן, מחקר שהוזמן על ידי עיריית סנקט גאורגן-גוזן. האונשמיד הדריך סיורי קבוצות בשרידי המחנות, קבוצות למידה וכן שימש כיועץ ומומחה להיסטוריה המקומית עבור סטודנטים וחוקרים מכל העולם.
ניוטה אוהורה
שם הדמות
בשנת 2009, התעלומה לגבי שמה הפרטי של אוהורה נפתרת בסרט "סטארטרק", לא לפני שהיא משמשת כנושא לבדיחה מתמשכת על חשבונו של קירק, שמנסה שוב ושוב לברר מהו שמה הפרטי, עד שלבסוף הוא שומע במקרה את ספוק מבטא אותו - "ניוטה".
רודולף אנטון האונשמיד
חייו ופועלו
בשנת 1995, ביחד עם פייר סרז' שומוף (Choumoff) מארגון ידידי מאוטהאוזן בפריז (Amicale Francaise de Mauthausen) ואחרים, ארגן את טקס הזיכרון הבינלאומי הראשון בגוזן וב-1997 הוא פתח את דפי המידע המקוונים של מאוטהאוזן-גוזן.
ניוטה אוהורה
פיתוח הדמות
ניקולס תכננה לעזוב את "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשנת 1967, לאחר תום העונה הראשונה שלו, ולחזור לעבוד בתיאטרון, אבל שיחה עם מרטין לותר קינג שכנעה אותה להישאר, לאחר שהאחרון קבע כי היא משמשת כמודל לחיקוי הקהילה השחורה.
רודולף אנטון האונשמיד
חייו ופועלו
ב-1996 ו-1997 ייסד שותפויות שם שתי ערים מהן גורשו רבים אל קבוצת מחנות גוזן וכן הפך בשנת 2000 לחבר ב- Reform Initiative Mauthausen, יוזמה פדרלית לחידוש מבני הזיכרון של קומפלקס מאוטהאוזן במשרד הפנים האוסטרי, שהובילה לפתיחת מרכז המבקרים החדש של מחנה הריכוז גוזן ב-2004.
ניוטה אוהורה
תיאור הדמות
אוהורה נולדה בארצות הברית של אפריקה ומדברת סוואהילי. על פי רומנים שאינם-קאנוניים מאת ג'יימס בליש, היא מזוהה כבת לעם הבנטו, כפי שעושה גם ג'ין רודנברי, בסרט "מסע בין כוכבים: הסרט".
רודולף אנטון האונשמיד
חייו ופועלו
רודלף האונשמיד חי בעיר טראון, אוסטריה.
ניוטה אוהורה
תיאור הדמות
בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" אוהורה נראית מבצעת משימת תורנות בחדר הטרנספורטר, כחלק ממזימה לגנוב את האנטרפרייז. לאחר שהיא נועלת את עמיתה בארון, אוהורה משתמש בתחנת הטרנספורטר על מנת לשגר את אדמירל קירק, לאונרד מקוי והיקארו סולו אל האנטרפרייז, על מנת שיוכלו להשתמש בספינה על מנת לחלץ את ספוק מכוכב הלכת "ג'נסיס". כמתוכנן, אוהורה נפגשת מאוחר יותר עם יתר חברי הצוות על וולקן, ועדה לתחייתו המוצלחת של ספוק.
בעקבות אירועים אלו והרס האנטרפרייז, אוהורה מצטרפת אל אנשי הצוות שלה על ספינת חלל קלינגונית גנובה, תוך משבר על פני כדור הארץ ב-"מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה". הצוות חוזר בזמן אל המאה ה-20, על מנת להציל זוג לווייתנים גדולי-סנפיר - מין נעלם נכון למאה ה-23 - ולחדש את קיומו של מין זה על פני כדור הארץ. במהלך טיול בסן פרנסיסקו, אוהורה ופאבל צ'כוב חודרים אל נושאת המטוסים אנטרפרייז ומשתמשים בפליטות מהכור הגרעיני של הספק על מנת להטעין את אספקת החשמל של הספינה הקלינגונית. קירק וספוק תופסים את הלווייתנים והצוות חוזר עימם אל המאה ה-23 ומציל את כדור הארץ.
לאור גבורתם, מפקדת צי הכוכבים מזכה את אוהורה ושאר אנשי הצוות של קירק מפעילותם הבלתי החוקית. אדמירל קירק מורד לדרגת קפטן, ומוצב לפקד על ספינת החלל אנטרפרייז-A. אוהורה מצטרפת לצוות של קירק, ושוב משמשת כקצינת קשר ראשית לאורך כל האירועים המתרחשים ב-"מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". ב-"גבול האחרון", נרמז על קיומה של מערכת יחסית רומנטית בין אוהורה לבין סקוטי כאשר אוהורה עדיין, לכאורה, תחת השפעתו של סייבוק, אבל עלילת-משנה זו מעולם לא פותחה בסרטי ההמשך, ויש רק להניח כי השניים נשארו רק ידידים.
סטארטרק (2009)
בסרט "סטארטרק" משנת 2009, זואי סלדאנה מגלמת אוהורה הצעירה, כשהיא עדיין צוערת באקדמיה של צי הכוכבים, אך מקודמת לתפקיד קצינת תקשורת ככל שהסרט מתפתח. בתחילה, אוהורה מפגינה יחס קר כלפי קירק, שמנסה לפלרטט איתה בעת היותו שיכור. בסופו של דבר, היא לומדת לכבד אותו, כקפטן של האנטרפרייז.
בסרט, אוהורה מוצגת כתלמידתו לשעבר של ספוק, וגם נמצאת עמו בקשר רומנטי. למרות שלא ברור מתי קשר זה התחיל, הרמז הראשון המרמז למעורבות רומנטית מתרחש כאשר היא, בתחילה, משובצת על ידי ספוק לשרת על ספינת החלל פארגוט (לFarragut), בניסיון שלו למנוע מראית העין של העדפה. היא דורשת שהוא ישבץ אותה אל האנטרפרייז. אוהורה מתעקשת, עד אשר ספוק מתרכך ומבצע את השינוי ללא טיעון נוסף. אילו הייתה נשאר על הפארגוט, היא הייתה נהרגת.
בסקר שנערך בשנת 2012 על ידי המגזין הבריטי SFX על מנת למצוא את 100 הדמויות הנשיות הכי הסקסיות במדע הבדיוני ופנטזיה, אוהורה, המגולמת על ידי זואי סלדנה בסרט "סטארטרק" משנת 2009, נבחרה במקום הראשון.
מודל לחיקוי
וופי גולדברג, ששיחקה מאוחר יותר את גאינן במסע בין כוכבים: הדור הבא, תיארה את אוהורה כמודל לחיקוי בשבילה, ונזכרה שהיא ספרה למשפחתה, "אני ראיתי עכשיו אישה שחורה בטלוויזיה, והיא לא הייתה משרתת!" מאוחר יותר, נאס"א העסיקה את נישל ניקולס בקמפיין לעידוד אפרו-אמריקאים להצטרף לשירות. קבוצה 8 של אסטרונאוטי נאס"א הייתה הראשונה שכלל נשים ומיעוטים אתניים - בהם שלושה אפרו-אמריקאי (גויון בלופורד, רונלד מק'ניר, וד"ר פרדריק ד. גרגורי). ד"ר מיי ג'מיסון, האישה האפרו-אמריקאית הראשונה לטוס על סיפון מעבורת חלל, סיפרה כי "מסע בין כוכבים" השפיעה עליה בהחלטתה להצטרף. את משמרותיה הייתה מתחילה בקריאה "ערוצי התקשורת פתוחים" ("Hailing frequencies open") - משפט אותו נהגה לומר ניוטה אוהורה, שהייתה קצינת התקשורת בסדרה.. לג'מיסון עצמה היה תפקיד שולי בפרק של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" שנקרא "Second Chances", בו גילמה דמות של מפעילת טרנספורטר בשם לוטננט פאלמר. ג'מיסון הייתה האסטרונאוטית האמיתית הראשונה, אבל לא האחרונה, שהופיעה במסע בין כוכבים.
ציון דרך
בשנת 1968, בפרק "Plato's Stepchildren" של הסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אוהורה וקפטן קירק מתנשקים. הפרק נחשב לדוגמה הראשונה של נשיקה בין-גזעית בטלוויזיה האמריקאית. במקור, הסצנה הייתה אמורה להצטלם עם ובלי הנשיקה, כך שהרשת תוכל לאחר מכן להחליט אם לשדר את הנשיקה או לא. אולם ויליאם שאטנר ונישל ניקולס פספסו בכוונה כל טייק של השוט ללא הנשיקה, כך שלא ניתן יהיה להשתמש בו.
שואת יהודי הונגריה
שואת יהודי הונגריה התרחשה במהלכה של מלחמת העולם השנייה ונרצחו בה כ-564,500 יהודים, מתוך כ-725 אלף (77%). הרצח בוצע ברובו בתוך כחודשיים, בין ה-15 במאי ל-9 ביולי 1944 שבמהלכם גורשו לאושוויץ-בירקנאו ונרצחו יותר מ-430 אלף יהודים. רוב היתר נרצחו בתקופה שלאחר הדחת הורטי בין נובמבר 1944 לפברואר 1945.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה, היה מצבם של יהודי הונגריה טוב ממצבם של היהודים בשטחי הכיבוש הגרמני (הונגריה לא נכבשה על ידי הגרמנים עד ראשית 1944). אמנם זכויותיהם נשללו אך עדיין הם חיו בתחושת יציבות יחסית משום שחייהם לא הועמדו בסכנה מידית. שונה היה גורלה של קבוצת הגברים בגיל הגיוס (גילאי 18 עד 25 בהתחלה ובהמשך הועלה הרף העליון עד גיל 60) מקרב האוכלוסייה היהודית שגויסה לשירות העבודה לאחר שהשירות בצבא נאסר עליהם. למעשה היו אלו יחידות של עבודה בכפייה בתנאים קשים ביותר, בחזיתות השונות בהן נלחם הצבא ההונגרי. כארבעים ושניים אלף יהודים מצאו את מותם בגדודים אלו עד לסוף מלחמת העולם.
ב-19 במרץ 1944 פלש הצבא הגרמני להונגריה. מיד סומנו היהודים בטלאי צהוב, רכושם הוחרם, וננקטו צעדים להפרדתם מן האוכלוסייה הכללית לשם השמדתם. היהודים נצטוו לעבור לגטאות שהוקמו בכל עריה של הונגריה. עד אמצע חודש מאי 1944 רוכזו כחצי מיליון יהודים מערי השדה בהונגריה בגטאות. ריכוזם של יהודי בודפשט נדחה לשלב האחרון. פעולות אלו נוהלו על ידי אדולף אייכמן. ב-15 במאי החל שילוחם של יהודי הונגריה לאושוויץ. התקדמותו של הצבא האדום אל עבר גבולות הונגריה הביאה את הגרמנים להאיץ את השמדת היהודים בכל השטחים שעוד נותרו בידם. בתוך שבועות ספורים בלבד גורשו לאושוויץ כ־450,000 יהודים. עם סיום המשלוחים, ביולי 1944, לא היו עוד יהודים בהונגריה מחוץ לבודפשט.
ביולי הגיע העוצר מיקלוש הורטי למסקנה, כי על מנת לשמר את סיכוייה של הונגריה לשיתוף פעולה עתידי עם בעלות הברית ולהשתחרר מלפיתתה של גרמניה הנאצית, יש להפסיק את השמדת היהודים. בתקופה זו שבין יולי לספטמבר 1944, חדלה ההשמדה לשבועות מספר. כאשר עמד הורטי על סף ההודעה כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה, ומעבירה את תמיכתה לצד בעלות הברית, הדיחו הנאצים את הורטי ב-15 באוקטובר 1944, ומינו את הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי, ראש מפלגת צלב החץ לראש הממשלה, ולמעשה לשליט הבלעדי במדינה.
עם עלייתו של סלשי לשלטון הוסרה החסות מצד השלטונות ההונגריים ממנה נהנו יהודי בודפשט. כנופיות "צלב החץ" השתוללו ברחובות בודפשט. אלפי יהודים נרצחו ברחוב והושלכו אל נהר הדנובה אשר האדים מדם. עשרות אלפים נשלחו למסעות מוות ולעבודת כפייה. כמאה אלף מן היהודים שנותרו רוכזו בגטו בחודש דצמבר 1944 בתנאים קשים.
קצב הרציחות הואט באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד ראול ולנברג הנציג השוודי, וקרל לוץ הנציג השווייצרי. במשך תקופה של שלושה חודשים הנפיק ולנברג אלפי דרכונים, התחקה אחר שיירות של אסירים והתעמת עם השומרים הגרמנים וההונגרים (בהם גם אדולף אייכמן). בטענה כי היהודים הללו היו תחת הפיקוח של שוודיה, הבטיח את שחרורם. הוא אף דאג להחביא כחמישה-עשר אלף יהודים בשלושים ואחד בתי מחסה.
מעמדם של היהודים לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה
המניע העיקרי לפעולות הממשל ההונגרי של הורטי היה השבת שטחים שאבדו להונגריה בחוזה טריאנון בשנת 1920, בו נלקחו מהונגריה שני שלישים משטחה לטובת צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה. מטרה זו הביאה את ההונגרים לברית עם גורמים כאיטליה וגרמניה שאף הן ראו עצמן מקופחות מבחינה טריטוריאלית, ורצו להביא לרביזיה בגבולות שנקבעו לאחר מלחמת העולם הראשונה. עלייתם לשלטון של הפשיסטים באיטליה ושל הנאצים בגרמניה, אך קירבה בין המשטרים. עם עלייתו לשלטון בתחילת שנות השלושים של הלאומן הימני גיולה גמבש, אשר קיבל את תפקיד ראש הממשלה לאחר ממשל שמרני ומאוזן במשך כעשור של הרוזן בתלן, החלה התקרבות של ממש בין הונגריה וגרמניה, הן מבחינת השאיפות המדיניות, והן מבחינה אידאולוגית. בהונגריה נוסדו מפלגות פשיסטיות ואנטישמיות, אשר התאחדו בשנת 1938 לתנועה בשם צלב החץ בראשות קצין הצבא בדימוס פרנץ סלשי.
הקרבה בין הונגריה וגרמניה הביאה להונגרים רווחים טריטוריאליים. ב"בוררויות" בינלאומיות שערכו שרי החוץ של גרמניה ואיטליה, יואכים פון ריבנטרופ וגליאצו צ'אנו קיבלה הונגריה בשנים 1938 ו-1940 שטחים נרחבים מצ'כוסלובקיה המקוצצת והמבותרת שלאחר הסכם מינכן ומרומניה.
על פי מפקד האוכלוסין של 1941 חיו בהונגריה, כולל הטריטוריות שסופחו אליה לאחר 1938, 725,007 יהודים: 400,981 יהודים בשטחי הונגריה המקוריים (כפי שהיו לאחר חוזה טריאנון), 146,000 יהודים מהטריטוריות שסופחו מצ'כוסלובקיה, 14,000 יהודים מהטריטוריות שסופחו מיוגוסלביה ו-146,000 יהודים מצפון טרנסילבניה (על פי מפקד רומני היו 151,126 יהודים בצפון טרנסילבניה). כמו כן היו כמאה אלף נוצרים שסווגו כיהודים לפי חוקי הגזע, בין אם היו מומרים בעצמם ובין אם היו צאצאי נישואים מעורבים.
שלושת "חוקי היהודים"
במאי 1938 בהשפעת ההתקרבות לגרמנים, נחקק "החוק היהודי" הראשון. יורשו של גמבש בראשות ממשלת הונגריה, קלמן דוראני (Kálmán Darányi), ניסה לפייס את האנטישמים והנאצים בחקיקת "החוק היהודי הראשון" שקבע מכסות המגבילות את מספר היהודים ל-20% במקצועות שונים, ואסר על השחיטה הכשרה.
החוק היהודי הראשון לא השביע את רצון הרדיקלים, והורטי מינה את ראש הממשלה בלה אימרדי, שמרן שהיה בעל דעות אנטישמיות ברורות. אימרדי אסר על פעילות המפלגות הפשיסטיות מחד, אך מאידך יזם חקיקת חוק יהודי שני, שהיה בעל הוראות מחמירות יותר מן הראשון. הורטי נאלץ לפטרו בפברואר 1939 (בין היתר משום שנתגלה כי אימרדי עצמו הוא ממוצא יהודי), ומינה במקומו את פאל טלקי, אשר אישר את חקיקת החוק היהודי. הוראות "החוק היהודי השני" הגדירו יהודי כאדם שאחד מהוריו, או שניים מהורי הוריו הם יהודים. הייתה זו הפעם הראשונה שההתייחסות אל היהודים בהונגריה לא הייתה לפי ההצהרה על דתו של האדם, כי אם לפי מוצאו. גישה זו התאימה יותר לרוח שנשבה מגרמניה, והיא צעד מכריע בדרך לאסונם של יהודי הונגריה הממשמש ובא.
לאחר שהצטרפותה של הונגריה למלחמה לצדה של גרמניה הייתה לעובדה מוגמרת, וחיילים הונגרים לחמו לצד הגרמנים בברית המועצות באוגוסט 1941 נחקק "החוק היהודי השלישי", שנועד למנוע נישואי תערובת בין יהודים ונוצרים. שוויון הזכויות שקיבלה הקהילה היהודית בשנת 1895 בוטל, ותהליך סימונם של היהודים כגזע נחות שדמו מותר הושלם. כן הופקעו אחוזות חקלאיות של היהודים, בנימוק כי היהודים הם גזע זר, שאינו קשור לאדמה ההונגרית.
הגירוש בקיץ 1941 והטבח בקמניץ-פודולסקי
ביולי 1941 החלו השלטונות ההונגרים בגירוש של יהודים זרים משטחם לידי הגרמנים. יהודים אלו היו אזרחי פולין וברית המועצות שנמלטו להונגריה לאחר פרוץ המלחמה, יהודים שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית על אף שהם ומשפחותיהם חיו בהונגריה במשך שנים רבות, וכן יהודים מקרפטרוס או בעלי אזרחות פולנית או סובייטית. המגורשים, שמנו בין 14,000 ל-18,000 איש, נרצחו עם יהודים מקומיים בין 26-29 באוגוסט 1941, בטבח בקמניץ-פודולסקי, שהיה האקציה הגדולה ביותר עד אותו הזמן.
גירוש היהודים מערי השדה
גירוש יהודי הונגריה מערי השדה ומהכפרים התרחש בין ה-14 במאי לבין 9 ביולי 1944, הידוע כשואת יהודי הונגריה. רובה המכריע של האוכלוסייה היהודית בהונגריה בערי השדה ובכפרים רוכזה בגטאות מאמצע אפריל בתנאים בלתי אנושיים, נגזל ממנה כל רכושה ומאמצע מאי גורשה ברכבות למחנות ההשמדה מעבר לגבולות המדינה (לרוב למחנה ההשמדה אושוויץ).
פלוגות העבודה
החל מאוגוסט 1941 נלקחו בכפייה גברים יהודים רבים בגילאי גיוס (בתחילה בגילאי 18 עד 25, ובהמשך הועלה הרף העליון לגיל 60) לשירות העבודה ההונגרי, לאחר שהשירות בצבא נאסר עליהם. למעשה היו אלו יחידות של עבודה בכפייה בתנאים קשים ביותר, שעבדו בחזיתות השונות בהן נלחם הצבא ההונגרי. כארבעים ושניים אלף יהודים מצאו את מותם בגדודים אלו עד לסוף מלחמת העולם.
מה ידעו יהודי הונגריה על ההשמדה
לא היה חסר מידע ליהודי הונגריה על אודות ההשמדה ההמונית שניהלו הנאצים ברחבי אירופה, וקימות עדויות רבות על כך ממקומות שונים בהונגריה בארכיון יד ושם. וכפי שהתבטא סופר יהודי הונגרי בחורף 1942–1943: "האיום לא היה יכול להיעלם מעיניו של שום יהודי הונגרי, ולו בכפר הנידח ביותר".
מידע מפליטים מפולין ומסלובקיה
בקיץ 1941 נרצחו כ־18,000 יהודים שגורשו מהונגריה בידי אנשי ס.ס. ואוקראינים לגבול הונגריה-ברית המועצות (דרום גליציה, כיום אוקראינה). הפליטים ששרדו חזרו להונגריה, והפיצו את מה שראו, כגון: הרב ברוך רבינוביץ, רבה הצעיר של מונקאץ', כפי שהעיד על כך צעיר מהונגריה: "בית המדרש היה מלא מפה לפה והוא [הרב רבינוביץ] סיפר את כל מה שעבר עליו שם, על יד קמניץ-פודולסק... הדמעות זלגו מעיני כולנו כמו מים בלי יכולת להתאפק".
לכל אורך תקופת ההשמדה ההמונית שהתנהלה בפולין בשנים 1942 – 1944, הצליחו להימלט 2,000 – 2,500 יהודים להונגריה ולהתיישב בערים ובעירות ולספר את מה שראו עיניהם. באביב 1942 נמלטו להונגריה 7,000 – 9,000 מיהודי סלובקיה. גם הידיעות על המתת יהודים בגז הופצו בין הפליטים בהונגריה, כך מעיד משה שטרנרברג: "נקלע בחול המועד סוכות 1942 ל'פוילישע שול', ושמע זעקות ובכיות של מאות חסידים עטופי טליתות, ועל השאלה מה מתרחש, השיבו לו שהרבי [הרב אהרן רוקח] הגיע מפולין ושם 'מען פערגאזט די יידן' (ממתים את היהודים בגז)".
לפי הפרופסורים דוד סזרני, גץ עלי ויהודה באואר, יהודי הונגריה יכלו לדעת על ההשמדה (גם אם לא על תאי הגזים באושוויץ), בין היתר מכאלפיים פליטים יהודים שברחו מפולין להונגריה, וכן מיהודים שהצליחו להימלט מהטבח בקמניץ-פודולסקי.
מידע מפלוגות העבודה בצבא ההונגרי
עדויות מיהודים ששרתו ב'גדודי העבודה' של הצבא ההונגרי, שנטלו חלק בפלישה הנאצית לברית המועצות. הם ראו במו עיניהם את הרצח השיטתי במזרח פולין ובאוקראינה בשנת 1941, וסייעו באוכל ולבוש לפליטים שפגשו, שסיפרו להם על הרציחות. במקרה אחד, הם אף אספו מזון לקבוצה של כ־400 נשים שנכלאו במקום שחנו. בדרכם הם גילו קהילות שלמות יהודיות מרוקנות מיהודים, וחילול חפצי קודש ובתי כנסת. הגוים תושבי המקום סיפרו להם את האמת על מה שהתחולל בכל אותם המקומות. המגויסים העבירו את מה שראו וחוו דרך גלויות לבני משפחתם (שנכתבו בשפת צופן), וכן כאשר ביקרו בביתם בחופשות. באותה עת, בזמן שהשואה התחוללה סביב, הייתה עדיין יהדות הונגריה מחוץ למעגל ההשמדה.
ידיעות מהתקשורת העולמית
מקיץ שנת 1943 שודרו ידיעות במחלקה ההונגרית של שירותי ה-BBC בלונדון על מה שמתרחש ברחבי אירופה, והיו יכולים להיקלט בכ־800,000 מכשירי רדיו שבמדינה (על פי דיווח המודיעין האמריקאי).
ידיעת המנהיגים
כבר בשלהי קיץ 1941 הגיע למנהיגים היהודים בהונגריה מידע על השמדת היהודים שגורשו מהונגריה, על מעשי הרצח ההמוניים שבוצעו בידי יחידות האינזאצגרופן ומשרתיהם המקומיים במזרח אירופה, וכן על השימוש הניסיוני במשאיות גז. רבים מהמנהיגים הודו שידעו על תוכנית הפתרון הסופי, עוד לפני הכיבוש. בשנת 1943, ברוס ב' טייכהולץ העביר למנהיגי יהדות הונגריה על כל הטכניקות של הנאצים כדי להביא את היהודים למצב של כניעה ושיתוף פעולה בהשמדתם, ואילו הרמן אדלר (משורר וסופר יהודי גרמני) העביר להם גם פרטים הנוגעים להשמדת יהודים בטרבלינקה ועל תוכנית הפתרון הסופי בפולין בכלל. ישראל קסטנר העיד במשפטו של וזנמאייר במרס 1948, כי בהיותו נשיא ההסתדרות הציונית בהונגריה "כבר ב־1942 הייתה בידנו תמונה שלמה של מה שאירע במזרח ליהודים שגורשו לאושוויץ ולמחנות ההשמדה האחרים".
המנהיגים נטו לבטל את הידיעות על השמדת היהודים בתואנה שמדובר בתעמולה אנטי-נאצית שמטרתה לעורר זוועה, וראו ברציחות ההמוניות של מאות היהודים שאינם הונגרים, שנעשה בקיץ 1941 ובינואר-פברואר 1942 כמעשים חריגים שאינם מעידים על המדיניות הכללית. הם היו משוכנעים שממשלת הונגריה תגן עליהם ותתחשב במעמדם המיוחד ובעברם ההיסטורי במדינה. הם לא האמינו שבעיר כמו בודפשט התרבותית יכול להתרחש גירושים המוניים לעיניהם של דיפלומטים זרים. תבוסותיה של גרמניה בכל החזיתות יצרה ליהודי הונגריה תקווה שלא יאונה להם כל רע עד סוף המלחמה, והביאה תחושת שאננות לגבי נקיטת צעדי זהירות.
הרב מיכאל דב ויסמנדל טען בספרו "מן המצר" כי כאשר כבשו הנאצים את הונגריה והחלו בהכנות לשילוח היהודים לאושוויץ, הוא כתב מכתבי אזעקה לראשי הקהילה היהודית בהונגריה והזהיר אותם מפני מחנות הריכוז וההשמדה ומפני הכנת דו"ח רישום האוכלוסין היהודים עבור הגרמנים, אבל דבריו לא הביאו לשינוי המדיניות בהנהגה. פרופ' יהודה באואר כתב שלפי הצעת ישראל קסטנר הקים היודנראט משרד במטרה להזהיר את הקהילות בערי השדה לא לעלות על הרכבות, אולם בפועל, בכל המקרים לא הזהירו היודנראטים את היהודים, אם כי המידע בעניין הגיע אליהם רק במהלך הגירושים. ישנה מחלוקת אם אנשי הוועד אכן באמת ובתמים ניסו להפיץ את המידע בקרב יהודי הונגריה. לפי איילה נדיבי, ידעו ברנד וקסטנר על הכיבוש הגרמני הצפוי כבר ב-5 במרץ 1944, שבועיים לפני הכיבוש, מפי ד"ר שמידט (ראש האבווהר בבודפשט) ויוז'י וינינגר. באואר טוען כי גם אם הפרוטוקולים של ורבה היו מגיעים לידי הנהגות הקהילות היהודיות בהונגריה, היהודים לא היו יכולים להתמרד או לברוח.
המשא ומתן עם אנשי הס"ס בניסיונות ההצלה, נתן אשליה של אופטימיות, הפחת תקוות-שווא, הרדמת העירונית והסחת הדעת מחשיבה על חיפוש דרכי מילוט ומסתור, והחלשת ההתנגדות היהודים לגירושים.
מידע מוועדות העזרה והצלה
נציגי קבוצת העבודה שבסלובקיה, נסעו מספר פעמים להונגריה בשנת 1942 כדי לגייס כספים ככופר נפש להפסקת גירוש שארית יהודי סלובקיה למחנות ההשמדה, וכן למימוש תוכנית אירופה הפסקת כל הגירושים מאירופה לפולין (אך לא להפסקת פעולות הרצח בפולין עצמה). הם ביקרו בשתי הקהילות הגדולות בהונגריה, הניאולוגית והאורתודוקסית, שהבטיחו לערוך להם מגבית ארצית למען יהודי סלובקיה. מהלך זה תרם להפצת ידיעת הרציחות ההמוניות בארצות מזרח אירופה.
פעילות תנועות הנוער
במהלך שנת 1944 ביצעו חברי תנועות הנוער הציוניות בהונגריה עשרות שליחויות לערי השדה וליעדים נוספים כדי להזהיר מפני העתיד להתרחש. הצלחת השליחויות הייתה חלקית.
חוסר אמון לידיעות ההשמדה
המידע שהגיע לאוזני יהודי הונגריה על השואה, לא הצליח לשכנע באמיתות העובדות ובקיומה של סכנה קרובה. ככל שהם היו נתונים בסביבה יותר חברתית, אנושית והומנית כך גדלה ההתנגדות לקבל את העדויות. המחסום הפסיכולוגי מנע לקבל זאת מכיוון שהיה בעיניהם מחוץ לתחום ההיגיון, והחשיבה המוסרית הכלל אנושית. מבחינתם זה נחשב כדבר שלא ייאמן, מציאות מנותקת מהעולם הזה, תעמולה מוגזמת עם הרבה דמיון. וכפי שביטא זאת אחד הניצולים: "קשה היה להאמין, לא תארנו לעצמנו, וגם לא רצינו להאמין". תגובה זו נבעה גם ממנגנון ההטעיה הנאצית שנפלה על אוזן קשבת, וכן מחוסר האונים שאליו נקלעו. האחריות הכבדה של המשפחות ברוכות בילדים, ללא מוצא של הצלה או מקומות מסתור, ושכנים גוים אדישים או עוינים ששמחים לאיד מתוך שנאה ותאוות בצע.
הפטריוטיות של יהודי הונגריה, בעלת מורשת היסטורית של אמנציפציה רבת השנים, והעובדה שחיו בשלווה יחסית בזמן שאירופה עולה בלהבות, נתנה להם הרגשה שהממשל בהונגריה יגן עליהם וייתן להם חסות. הידיעה על תוכנית של רצח טוטלי לא קיבלה משמעות אמיתית, ואילו התוקפנות האנטישמית נחשבה בעיניהם כפרעות מקומיות זמניות. גם ניסיונות הצלה מדומים יצרו תקוות שווא, צייתנות ותקווה להצלה.
היו שראו בשאננות ובאטימות זו סימפטום פסיכולוגי של מנגנון הגנה הכחשה והדחקה, והיו שראו בכך השקפה גלותית או "גזירה מן השמיים". אשליה זו ליוותה אותם בדרך לגטאות, כשנכנסו לקרונות המשלוחים, ואף גם כשהובלו לתאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ. כפי שמעיד הרב יהושע משה אהרונסון, מוותיקי מחנה אושוויץ: "הדבר שאפיין ביותר את יהודי הונגריה הייתה התמימות והפשטות.... בנושא אחד אי אפשר היה להזיזם מדעתם, שאושוויץ אינו מחנה השמדה".
השופט העליון שמעון אגרנט כתב בפסק הדין בעניין קסטנר כי "התופעה של חוסר רצון להאמין בהתקרבות הסכנה לקיומם, שררה אצל יהודי הונגריה חרף הידיעה שהייתה לרבים מהם על מה שאונה בעבר לאחיהם באותן הארצות". גץ עלי סובר כי יהודי הונגריה ידעו על השואה בפולין, אבל העריכו שההשמדה לא תתרחש גם בהונגריה.
מאוקטובר 1943 נפתחה האפשרות לעליה לארץ ישראל, אך יהודי הונגריה לא מיהרו לדרוש את עלייתם אלא רובם הוקצו לפליטים ולקבוצת ציונים ששאפו לעלות לארץ.
הימלטות מהונגריה
בעקבות כניסת הגרמנים להונגריה החלה בריחה של יהודים, סוציאל-דמוקרטים ואנטי-נאצים מהונגריה. על פי כתבה שפורסמה באפריל 1944, כעשרת אלפים איש ברחו אל הגבול עם סלובקיה במטרה לברוח לסלובקיה. בקרבת הגבול עם יוגוסלביה הציבו הגרמנים משמרות במטרה לתפוס פליטים המנסים לברוח מהונגריה. למרות זאת, צעירים יהודים הצליחו לחצות את הגבול ליוגוסלביה ולהצטרף לכוחותיו של טיטו. במאי 1944, עם התחלת הגירוש לאושוויץ, הבריחו תנועות הנוער הציוניות יהודים אל מעבר לגבול הרומני. יהודה באואר מעריך כי יחד עם מי שברחו באופן עצמאי, מדובר בכ-4000 איש. השלטונות הרומנים הרשו את כניסת היהודים, למרות לחץ כבד של הגרמנים, אך הודיעו על עונש מוות לבורחים וכלאו אותם במחנות.
צעדים ראשונים לקראת ההשמדה
עם התקדמות הצבא האדום במלחמתו כנגד הנאצים, ולאחר התבוסות הגרמניות בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק, בהן נהרגו מאות אלפי הונגרים שלחמו בחזיתות אלו, הגיע העוצר ההונגרי, האדמירל הורטי, למסקנה כי האינטרס ההונגרי מחייב את עזיבת בריתו עם היטלר, והחל במגעים ליציאתה של הונגריה מן המלחמה. צעדים אלו הביאו לכיבושה של הונגריה על ידי הגרמנים ב-19 במרץ 1944, ולתחילתה של התקופה הנוראה ביותר בתולדות יהדות הונגריה.
ראש הממשלה ההונגרי דמה סטויאי היה עושה דברם של הנאצים. השליטים האמיתיים בהונגריה בתקופה זו היו מיופה הכוח הגרמני אדמונד וזנמאייר ואנשי האס אס. על אף שההשמדה בפועל בוצעה על ידי הגרמנים, וביוזמתם, הרי שלאנשי הז'נדרמריה ההונגרית אשר פעלו לריכוז היהודים במחנות ולביצוע הוראות הגרמנים, אחריות רבה לגורל אזרחי ארצם היהודים.
מיד לאחר הכיבוש הגרמני סומנו היהודים בטלאי צהוב, רכושם הוחרם, וננקטו צעדים להפרדתם מן האוכלוסייה הכללית לשם השמדתם. היהודים נצטוו לעבור לגטאות שהוקמו בכל עריה של הונגריה. היו יהודים שהצליחו לחמוק מהריכוז בגטאות, ולמשל בקלוז' התחמקו כ-5000 איש מתוך 18000 יהודי העיר.
סחורה תמורת דם
בחודש מרץ 1944, מיד עם תחילת הכיבוש הגרמני, יצרו אנשי ועדת העזרה וההצלה מגע עם אייכמן, שהגיע להונגריה על מנת לארגן את השמדת יהודיה, ועם קורט בכר, ראש המחלקה הכלכלית של האס אס. במגעים אלו העלו אייכמן ואנשיו את ההצעה להעברת יהודי הונגריה אל מחוץ לשטח הכיבוש הגרמני תמורת עשרת אלפים משאיות וסחורות (תוכנית שכונתה "סחורה תמורת דם"). אחד מחברי ועד ההצלה, יואל ברנד, טס לאיסטנבול כדי להעביר את ההצעה לבריטים. הבריטים, בהוראת הלורד מוין, השר הבריטי לענייני המזרח התיכון שמושבו הקבוע היה בקהיר, שמו את ברנד במעצר, וההצעה שהביא כלל לא עלתה לדיון.
רכבת ההצלה
לאחר כישלון שליחותו של ברנד המשיכו אנשי ועד ההצלה לעמוד בקשר עם אייכמן ואנשיו, כשהנושא ונותן העיקרי מביניהם הוא ישראל קסטנר. כתוצאה מכך התירו הנאצים את יציאתה מהונגריה של רכבת ובה 1,684 יהודים שנבחרו על ידי קסטנר ועל ידי אוטו קומוי, יושב ראש ועד ההצלה. הרכבת הייתה מעין "תיבת נח" של יהדות הונגריה, והיו בה אישים מכל מגזרי היהדות ההונגרית, כולל חרדים כמו הרב יואל טייטלבוים מייסד חסידות סאטמר ואיש אגודת ישראל הרב אברהם דויטש. ברכבת היו בני משפחתו של קסטנר, חבריו, בעלי הון (ששילמו כאלפיים דולר עבור כל אדם) וחברי תנועות נוער שונות. בין ניצולי הרכבת היו גם: הרב יהושע מנחם אהרנברג, הרב יונתן שטייף, הצייר פסח עיר-שי, מבקר האמנות אויגן קולב, המנהיגים הציוניים ד"ר ניסן כהן וד"ר בן-ציון קאודרס והפסיכיאטר לאופולד סונדי (ובנו פטר זונדי). בין הצעירים יותר היו הפרופסורים לעתיד: יהודה בלום, שושנה בלום-קולקה, שאול לדני ו-לדיסלאב לב, הסופרת יהודית רותם, איש העסקים והפילנתרופ פיטר מונק. קסטנר סבר כי רכבת זו תהווה תקדים ולאחריה תצאנה רכבות נוספות, אך תקוותו לא התגשמה. במקום להגיע לארץ נייטרלית הגיעה הרכבת למחנה ברגן-בלזן.
המשא ומתן על תוכנית ה"סחורה תמורת דם" המשיך להתנהל בין קורט בכר לבין נציגי הג'וינט והסוכנות היהודית, ובמהלכו שוחררו 318 מאנשי הרכבת באוגוסט 1944 ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 אנשי הרכבת.
פעילותו של קסטנר הייתה שנויה במחלוקת קשה לאחר השואה, ובמשפט דיבה מפורסם שהגיש היועץ המשפטי לממשלה נגד מלכיאל גרינוולד קבע שופט בית המשפט המחוזי, בנימין הלוי, כי קסטנר "מכר את נפשו לשטן" וכי הוא סייע לגרמנים בהשמדת יהודי הונגריה. היועץ המשפטי הגיש ערעור לבית המשפט העליון שטיהר את קסטנר, ברוב דעות של שלושה נגד שניים, מאשמת שיתוף פעולה עם הנאצים, רצח בעקיפין של יהודי הונגריה ושותפות גזל עם הנאצים, אולם קבע כי אכן סייע בהצלת נאצים לאחר המלחמה. אך בעת מתן פסק הדין בערעור כבר לא היה קסטנר בין החיים, שכן נרצח על ידי צעירים שהושפעו מחומרת ההאשמות שעלו כנגדו במשפט הדיבה. אייכמן עצמו סיפר בראיון לוילם סאסן כי קסטנר
הצנחנים הארץ-ישראלים
בשנת 1943 ארגנה הנהגת היישוב העברי בארץ ישראל בשיתוף עם הצבא הבריטי קבוצת צנחנים, אשר תפקידם היה כפול: שליחי היישוב לקהילות היהודיות במקומות בהם יצנחו, וכן סוכנים בריטיים, שיאתרו ויצילו שבויי מלחמה בריטים שנמלטו.
מלכתחילה הייתה השליחות בעייתית, שכן בשלב בו הוצנחו הצנחנים פעל כבר מנגנון ההשמדה הגרמני במלוא המרץ, ופעולת הצנחנים הייתה למעשה חסרת תועלת, ורובם נתפסו מיד עם הגיעם לשטח האויב. בין הלוחמים שהוצנחו הייתה חנה סנש. ב-15 במרץ 1944 צנחו חנה סנש וחבריה בקרואטיה, ליד הגבול ההונגרי, שם הצטרפו לקבוצת פרטיזנים מקומית. ביוני 1944 חצתה את הגבול להונגריה, נתפסה על ידי חיילים הונגרים. היא נשלחה לכלא בבודפשט, שם נחקרה בעינויים.
היא הועמדה לדין באשמת ריגול ובגידה במולדת (שהרי נולדה בהונגריה), אך עוד קודם שהסתיים משפטה הוצאה להורג, ב-7 בנובמבר 1944, בגיל 23.
ההשמדה
יהודי הונגריה (חוץ מיהודי בודפשט), הושמדו במהירות שיא חסרת תקדים במסגרת תוכנית ההשמדה האכזרית ביותר של המלחמה. היהודים בערי השדה התנהגו באורח כנוע ומתוך השלמה עם המציאות במהלך הכנסתם לגטאות וגירושם למחנות ההשמדה.
רוב היהודים נרצחו במחנה אושוויץ מיד עם הגיעם למחנה, בתאי הגזים בבירקנאו. יתר היהודים, שהיו בדרך כלל הצעירים שהיו כשירים לעבודה, נשלחו לעבודת פרך במחנות ריכוז שונים, וחלקם הגדול מצא שם את מותו, ברעב ובעינויים.
ג'ורג' מנטלו (George Mantello) דיפלומט יהודי של אל סלוודור בשווייץ, יזם נסיעה של בלדר לבודפשט לבירור המצב. משה קראוסמסר לו דו"חות, כולל תמצית של דו"ח ורבה-וצלר, וב-21 ביוני 1944 הדו"חות הגיעו לג'ורג' מנטלו, שהפיץ מיד עותקים ליעדים רבים, בשווייץ ובעולם. ההשמדה באושוויץ עלתה לכותרות העיתונים השווייצריים ואחר כך העולמיים.
בעקבות הרעש התקשורתי פנו מדינות וגופים רבים לשליט ההונגרי מיקלוש הורטי בדרישה להפסיק את ההשמדה. נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט שלח מכתב מאיים (על ידי שר החוץ קורדל הול) ב-26 ביוני 1944 לשליט הונגריה מיקלוש הורטי ובו נכתב: "אני סומך לא רק על שיקולים הומניטריים אלא גם על כוח הנשק... גורל הונגריה לא יהיה כמו אף אחת מהארצות התרבותיות... אלא אם המשלוחים יופסקו מידית". מספר ימים אחר כך, ב 2 ביולי 1944 בודפשט הופצצה קשות על ידי 600 מפציצים אמריקאים. המכתב (עם מכתבים נוספים של מלך שוודיה, האפיפיור ועוד) יחד עם ההפצצה שכנעו את הורטי להפסיק את המשלוחים לאושוויץ. ואכן, הורטי עצר את המשלוחים ב-9 ביולי, למעט יוצאים מהכלל.
בשלב זה היו כמאה וחמישים אלף יהודים בבודפשט בין החיים, אך רובה של יהדות הונגריה הושמדה באושוויץ. לאחר הפסקת המשלוחים הציע הורטי למעצמות המערב כי שארית הפליטה תישלח למדינות שתסכמנה לקבלן. המשא ומתן על הצעה זו נמשך מספר שבועות, אך טורפד על ידי הגרמנים. אייכמן לחץ לחדש את המשלוחים וגירושם של יהודי הבירה תוכנן ל-25 באוגוסט 1944. היינריך הימלר ניהל משא ומתן עם סאלי מאייר, נשיא קהילות יהודי שווייץ, ובתמורה להבטחה מעורפלת של מאייר הורה הימלר ברגע האחרון לבטל את משלוח יהודי הבירה.
התרעות ליכטהיים
ריכרד ליכטהיים, נציג הסוכנות היהודית בז'נבה, עקב אחר גורל יהדות אירופה, ומראשית המלחמה התריע בהתמדה על הסכנה הנוראה הנשקפת לה. ב-13 באפריל 1943 כתב ליכטהיים לירושלים: "לא נותר לי אלא לקוות כי לא יחול שינוי לרעה באיטליה ובהונגריה - מדינות הציר היחידות שקהילותיהן היהודיות עדיין בטוחות למדי, אולם אין לדעת מה יביא איתו יום המחרת".
ב-26 ביוני 1944 הודיע באיגרת לירושלים כי כל מחוזות הונגריה הצפונית והמזרחית הם עתה "יודנריין". הוא הוסיף: "אפילו מבודפשט הגיעו אלינו מכתבים המספרים, כי כבר אפסה תקוותם של ידידינו כי יינצלו. למעשה הם שולחים לנו ברכת פרידה". הוא המשיך וכתב כי מהונגריה מגורשים מדי יום 10,000 עד 12,000 איש אל מחנות המוות". באיגרתו קרא ליכטהיים לנקוט פעולת תגמול נגד הנאצים כדרך היחידה שיכולה להפסיק את הקטל. כן קרא ליכטהיים לתת פרסום רב לעובדות על אודות ההרג ולהזהיר את ממשלת הונגריה כי תשא באחריות לרצח ההמונים.