cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דגל המשמר הגדול
סיפורו של הדגל
במסגרת הכנתה של בולטימור לקראת מתקפת הבריטים הוכן מבצר מק-הנרי כבסיס להגנתו של הנמל. במסגרת ההכנות הללו, ביקש מיג'ור ג'ורג' ארמיסטד, מפקד המבצר אישור להנפת דגל אמריקאי גדול ממדים מעל חומת המבצר. ארמיסטד ביקש
לאחר הקרב
דגל המשמר הגדול נותר למשמרת בידי רב-סרן ארמיסטד (לימים סגן-אלוף) ובמשך השנים חולקו מתוך הדגל חלקים קטנים כמתנות ומזכרות בידי בני המשפחה. בשנת 1912 נתרם הדגל למכון סמית'סוניאן והוא מוצג במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית אשר שוכן בוושינגטון הבירה.
רות לפידות
ביוגרפיה
נולדה בגרמניה בשנת 1930, עלתה עם משפחתה לישראל זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והתגוררה ברמת גן. התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל הרפואה. לאחר מכן, בעצת אמה, למדה משפטים באוניברסיטה העברית, ונבחרה להתמחות בבית המשפט העליון. לאחר קבלת תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית למדה משפט בינלאומי באוניברסיטת פריז.
עם שובה לישראל הצטרפה לאוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1980 מונתה לפרופסור מן המנין. בין השאר חקרה את ההיבט המשפטי של חופש השיט. היא בדקה את מעמדם של מצרי טיראן וכן את זכויות השיט בתעלת סואץ. בשנת 1976 הוזמנה להצטרף למשלחת ישראל לאו"ם ובשנת 1979 מונתה ליועצת המשפטית של משרד החוץ.
בשנים 1984–1986, שימשה יושבת הראש הראשונה של המועצה הלאומית לקידום מעמד האישה. ב-1986 מונתה מטעם ישראל לחברה בצוות הבוררים בסכסוך הגבולות בין ישראל למצרים על טאבה.
בשנים הראשונות של המאה ה-21 התמקדו מחקריה של לפידות בסלעי המחלוקת עם הפלסטינים, מעמד הפליטים ובעיקר מעמדה המשפטי של ירושלים, של העיר העתיקה ושל האגן הקדוש. לפידות נחשבת לאחת מהמומחים הגדולים בעולם למעמדה המשפטי של ירושלים.
בשנת 2020 יצא לאור לכבודה "ספר רות לפידות", בעריכת יובל שני והילי מודריק-אבן חן.
היא נשואה לפרופסור אריה לפידות, אם לעמוס, תמר ו, שנפל בעת שירותו הצבאי, וסבתא לנכדים.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
אגף המבצעים
אגף המבצעים (בראשי תיבות: אמ"ץ), בעבר "אגף המטה הכללי" (אג"ם), הוא אגף במטה הכללי של צה"ל.
אגף המבצעים נושא באחריות מטה לתכנון והפעלת כוחו המבצעי של צה"ל באמצעות מפקדות הפיקודים המרחביים, מפקדת זרוע האוויר, מפקדת זרוע הים, זרוע היבשה ואגפי המטכ"ל השונים.
ראש אמ"ץ הנוכחי הוא האלוף עודד בסיוק.
תפקידיו העיקריים של אגף המבצעים הם:
מבנה ארגוני
מבנה אגף המבצעים הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים) ויחידות עצמאיות אחרות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים. מפקד אגף המבצעים הוא ראש האגף, קצין בדרגת אלוף. תחתיו נמצאות שלוש חטיבות, כאשר בראשות כל אחת מהן עומד תת-אלוף. חטיבת המבצעים היא חטיבת הליבה של אגף המבצעים, חטיבת תורה והדרכה אמונה על תורת הלחימה, וחטיבת דובר צה"ל אחראית לדברר את הצבא.
היסטוריה
אגף המבצעים הוקם בסוף 1947 במקום "מחלקת תכנון" ו"מחלקה אופרטיבית" שפעלו במסגרת ארגון ההגנה. ב־16 בנובמבר 1947 מונה יגאל ידין לראש האגף הראשון והחל בבנייתו. על פי התקן הראשון כלל האגף חמש מחלקות עיקריות: מחלקה כללית לתכנון אסטרטגי, מחלקת מבצעים ("תמכון" – תכנון מבצעים שוטפים), מחלקת מודיעין, מחלקה טכנית ומחלקת מנהלה ותיאום עם השירותים הכפופים לאגף ועם אגפי המטכ"ל. ביוני 1948 הוצאה מחלקת התכנון והפכה לאגף התכנון, אך לאחר שנה חזרה אליו כמחלקה. בנוסף האגף היה אחראי גם לצנזורה הצבאית, יחידת הקשר לעיתונות והמחלקה לקישור לאו"ם.
בפברואר 1949 הוחלף שם האגף לאגף המטה הכללי, ב־1953 הוצאה ממנו מחלקת המודיעין והפכה לאגף המודיעין ומחלקת ההדרכה הפכה לאגף נפרד.
לאחר מלחמת יום הכיפורים כלל האגף את מחלקת המבצעים, מחלקת תכנון וארגון, מחלקת ההדרכה, מחלקת ממשל צבאי, מחלקת התיישבות והגנה מרחבית.
ב־1999 חל ארגון מחדש במטכ"ל, הוקם אגף המבצעים ובמקביל בוטל תפקיד עוזר ראש אג"ם.
עוזר ראש אג"ם
מילאו תפקיד זה:
לילה שקט, לילה קדוש
לילה שקט, לילה קדוש (במקור בגרמנית: Stille Nacht, heilige Nacht; באנגלית נקרא Silent Night) הוא שיר חג מולד מסורתי ופופולרי שהולחן בשנת 1818 על ידי פרנץ קסאוור גרובר למילותיו של יוזף מור, בעיירה הקטנה אוברנדורף ביי זלצבורג (Oberndorf bei Salzburg) שבאוסטריה. לאורך השנים השיר תורגם ליותר מ-140 שפות שונות ברחבי העולם, הוקלט על ידי מספר גדול של זמרים בז'אנרים מוזיקליים רבים ומגוונים, והוא אחד משירי חג המולד הפופולריים ביותר של כל הזמנים.
היסטוריה
השיר בוצע לראשונה בערב חג המולד של שנת 1818 בכנסיית ניקולס הקדוש בעיירה אוברנדורף שבאוסטריה. הכומר הצעיר יוזף מור עבר לעיירה שנה אחת לפני כן. מור כתב את מילות השיר עוד בשנת 1816.
המנגינה הולחנה על ידי פרנץ קסאוור גרובר, מנהל בית ספר ונגן עוגב מהכפר הסמוך ארנסדורף. לפני ערב חג המולד מור העביר את מילות השיר לגרובר וביקש ממנו שילחין מנגינה לשיר על מנת שהשיר יבוצע בכנסייה בערב חג המולד. השיר בוצע לראשונה במיסה שנערכה בליל 24 בדצמבר 1818.
גרסאות כיסוי
להלן רשימה חלקית של אמנים בולטים שביצעו גרסאות משלהם לשיר זה לאורך השנים:
שרת–לקוח
בדרך כלל, תוכנות השרת והלקוח רצות על גבי מחשבים שונים והתקשורת ביניהן מתבצעת על גבי רשת מחשבים. עם זאת, תוכנות השרת והלקוח יכולות לפעול גם על גבי אותו מחשב. מכונת שרת הוא מחשב המריץ תוכנת שרת אחת או יותר, אשר חולקת את המשאבים שלה עם הלקוחות. הלקוח אינו חולק את המשאבים שלו, אלא מבקש תכנים ושירותים (ביצוע פונקציות) מהשרת. לפיכך, הלקוח הוא זה שיוזם את ההתקשרות עם השרת, אשר ממתין לבקשות נכנסות.
מודל שרת–לקוח הפך לאחד מהרעיונות המרכזיים ברשתות מחשבים. רבים מהיישומים העסקיים הנכתבים כיום משתמשים במודל זה (ראו Enterprise software), כמו גם פרוטוקולי התקשורת העיקריים של האינטרנט, לדוגמה: Telnet, SSH, SMTP, DNS, HTTP ועוד.
את האינטראקציה בין לקוח ושרת נוהגים לתאר באמצעות תרשימי הרצף במסגרת ה-Unified Modeling Language.
דוגמאות
שירותים כגון דואר אלקטרוני (לדוגמה: שרת Exchange), גישה לאתרי אינטרנט, וגישה לבסיסי נתונים, כולם בנויים במודל שרת–לקוח.
לדוגמה, משתמש הניגש לחשבון הבנק שלו דרך האינטרנט, משתמש בדפדפן המשמש כתוכנת לקוח על מנת לשלוח בקשה לשרת HTTP של הבנק. שרת ה-HTTP יכול בתורו להעביר את הבקשה לתוכנת לקוח בסיס נתונים שהוא מריץ, אשר שולחת בקשה לשרת בסיס נתונים שנמצא על גבי מחשב אחר של הבנק, על מנת לאחזר את פרטי החשבון של המשתמש. מצב החשבון מוחזר לתוכנת לקוח בסיס הנתונים, שמחזירה את הנתונים לדפדפן (תוכנת הלקוח של המשתמש), אשר לבסוף מציג את הנתונים למשתמש.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות לקוח: דפדפנים, לקוחות דואר אלקטרוני (לדוגמה: Microsoft Outlook), לקוחות צ'אט, ועוד.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות שרת: שרתי HTTP, שרתי FTP, שרתי יישומים, שרתי בסיסי נתונים, שרתי דואר, שרתי קבצים, שרתי הדפסה, ועוד.
רוב ה-Web services הם גם סוגים של שרתים.
סוגי לקוחות
נהוג להפריד את הלקוחות ללקוח "דל" (Thin client), כזה שמסוגל רק לבצע את ההתחברות לשרת, והשרת הוא זה שמנהל את כל התקשורת עם המשתמש, ולקוח "עשיר" (Rich client), כזה שמבצע את כל האינטראקציה עם המשתמש בעצמו, ופונה לשרת רק על מנת לאחזר נתונים. בעבר היה שימוש נפוץ במסופים, שהיוו לקוחות "רזים", התחברו למחשב מרכזי (Mainframe) וביצעו את כל הפעולות עליו, אך עם ההתקדמות המהירה של המחשבים האישיים הם נדחקו הצידה בשנות ה-90 ופינו את מקומם ללקוחות "עשירים", המקטינים את תעבורת הרשת ואת העומס על השרת. התפתחות האינטרנט והגידול ברוחב הפס החזירו את הלקוח הדל למרכז התמונה.
קסנולית
קסנולית (מיוונית "קסנוס" (ξένος) – "זר" + "ליתוס" (λίθος) – "אבן", כלומר "אבן זרה") הוא חלק סלע שנעטף בסלע אחר גדול ממנו בזמן שהסלע השני נוצר והתקשה. בגאולוגיה המונח "קסנולית" משמש כמעט אך ורק לתיאור סלע הנבלע בתוך סלע יסוד בזמן שהמגמה עולה ומתפרצת. קסנוליתים יכולים להיבלע במגמה לאורך קירות תא המגמה, להיתלש מתוך קירות צינור הלבה המתפרצת או של דיאטרם שהתפוצץ או להיאסף בזרם הלבה על פני כדור הארץ. "קסנוקריסט" (מיוונית "גביש זר") הוא גביש זר בודד שנכלל בתוך גוש סלע יסוד. דוגמאות לקסנוקריסט הם גבישי קוורץ בתוך לבה נטולת סיליקה ויהלומים בתוך דיאטרמים של קימברליט.
למרות שמקובל להשתמש בביטוי "קסנולית" לסלע זר הכלול בסלע יסוד, הגדרה רחבה יותר יכולה לכלול חלקי סלע הכלולים בסלעי משקע. לעיתים מוצאים קסנוליתים במטאוריטים.
על מנת שהסלע הכולל יקרא קסנולית הוא חייב להיות מזוהה כסוג שונה לגמרי של סלע מהסלע שעוטף אותו. אם הסלע הכלול הוא מסוג דומה הוא מכונה "אוטולית" או "הכללה מאותו מקור".
קסנוליתים וקסנוקריסטים מספקים מידע חשוב על ההרכב הכימי של מעטפת כדור הארץ שלא ניתן להגיע אליה בדרך אחרת. סלעי בזלת, קימברליטים, למפרואיטים ולמפרופירים, שנוצרו בחלק העליון של המעטפת מכילים לעיתים חלקי סלעים וגבישים שמשערים כי הם חלק מהמינרלוגיה של המעטפת מהם נוצרו. דוגמה אחת למשל הם קסנוליתים של דוניט, פרידוטיט וספינל בזרמי לבה בזלתית. קימברליטים מכילים בנוסף לקסנוקריסטים של היהלום, רסיסים של לזורליטים בהרכב משתנה. המינרלים נושאי אלומיניום של רסיסים אלו מספקים רמזים לגבי העומק מהם הגיעו הסלעים. פלגיוקלז סידני הוא יציב עד לעומק של 25 קילומטרים, בין 25 קילומטרים ל-60 קילומטרים הצורה היציבה של מינרל האלומיניום היא ספינל. בעומקים גדולים מ-60 קילומטרים, הגארנט, שהוא מינרל דחוס יותר נהיה המינרל נושא האלומיניום. כמה קימברליטים מכילים קסנוליתים של אקלוגיט הנחשב לתוצר התמרה בלחץ גבוה של הקרום האוקיאני הבזלתי, המסוגל לחדור באזורי הפחתה דרך הפרידוטיט של המעטפת העליונה עד לעומק של 670 קילומטרים.
בוטן
אֱגוֹז אֲדָמָה, המכונה בוטן בשפה יומיומית, הוא זרעו האכיל של הצמח ארכיס תת-קרקעי (Arachis hypogaea). על אף שמו, "אגוז האדמה" אינו אגוז על פי הגדרתו הבוטנית, אלא קטנית (ואף שמו המקובל בערבית הוא "פול סודני"). בערכו התזונתי דומה הבוטן לאגוז, שכן כמחציתו שומן וכרבעו חלבון. שמם המקובל של אגוזי האדמה, "בוטנים", ניתן להם בטעות, מכיוון שבמקורות משמש שם זה לציון הפרי של האלה האמיתית (אלת הבטנה; פיסטוק).
גידול
הצמח נמנה עם משפחת הפרפרניים, אחת משלוש תתי-משפחות של משפחת הקטניות, מוצאו מאמריקה הדרומית.
צמחי אגוז האדמה הם חד שנתיים. העלים מורכבים משני זוגות עלעלים; הפרחים קטנים וצהובים. לאחר ההפריה מתכופפים העוקצים הנושאים את השחלה המופנית כלפי מטה, ונועצים את הפרי המתפתח בתוך האדמה. מתפתח תרמיל (המכונה "קטנית"), ובו זרע אחד עד שלושה.
גידול אגוזי האדמה מצליח בעיקר בקרקעות קלות או חוליות, שכן אם הקרקע נוקשה או טינית יכבד על הפירות לחדור ולהתפתח בתוכה. אף על פי כן אפשר לקבל יבולים גדולים גם באדמות כבדות, בתנאי שהן תחוחות, והגידול עולה יפה אף בקרקעות הלס בנגב בישראל.
שימוש למאכל
הבוטנים נאכלים כשהם קלויים (כ"פיצוחים"), מבושלים במי-מלח, או ללא עיבוד כלל. הם משמשים לייצור חטיפים (דוגמת "במבה" או "קבוקים"), ממרחים (דוגמת חמאת בוטנים) ומוצרי מזון שונים נוספים. השמן המופק מהם משמש לעיתים לטיגון והשמן המופק מזרעי הצמח תופס מקום נכבד בייצור המרגרינה.
בוטנים קלויים בציפוי אפוי פריך מכונים בישראל "בוטנים אמריקאיים" והם חטיף פופולרי בישראל.
סכנות ואלרגיות
ישנם אנשים הסובלים מאלרגיה חריפה לבוטנים. במקרים קיצוניים אכילת בוטן יחיד (או אף שאיפת אבק מבוטנים) עלולה להוביל לתגובה קשה ואף למוות. האלרגיה תקפה גם כלפי פעוטות וילדים קטנים, דבר שמהווה סכנה מיוחדת בשל היות הבוטנים מרכיב מרכזי בחטיפים ומאכלים מתוקים שונים. לפיכך, במוסדות חינוכיים ובפעוטונים רבים דואגים לוודא אם אחד מהילדים אלרגי לבוטנים ובמקרה כזה דואגים לחטא את הסביבה מבוטנים, ואף להדריך את שאר הילדים שלא להביא עמם חטיפים ומאכלים שעשויים להכיל בוטנים.
שמן בוטנים אינו מכיל את כל החלבונים הקיימים בבוטן עצמו (שלא כמו חמאת בוטנים המשמרת את רובו), כך שמעט מאוד אנשים אלרגיים אליו.
בוטנים עשויים להזדהם בעובש Aspergillus flavus, המייצר את הרעלן המסרטן אפלטוקסין. מחלקת החקלאות של ארצות הברית בודקת כל מטען בוטנים טריים, ומשמידה אותו אם נגוע.
היסטוריה
אגוז האדמה בוית ממיני הבר A. duranensis או A. ipaensis לראשונה בדרום אמריקה לפני כ-7,500 שנה, בשטחי ארגנטינה או בוליביה של ימינו. הוא הופץ צפונה עד למרכז אמריקה שם גילו אותו הספרדים, שהפיצו אותו לעולם המערבי.
האזכור למין בשם זה במזרח התיכון בתנ"ך באלף השני לפני הספירה: איננו אפשרי, חרף פירוש המובא באבן עזרא (שם) שמפרש "בטנים - מין אגוזים", וכאמור הבוטן קרוי "אגוז אדמה", כיוון שמוצאם של הבוטנים הוא מדרום אמריקה. הפירוש המקובל לבוטן התנ"כי הוא פרי אלת הבטנה - פיסטוק.
הבוטנים הובאו לראשונה לסין במאה ה-17 על ידי סוחרים פורטוגזים. ג'ורג' וושינגטון קרבר חקר את שימוש בבוטנים ופירט כ-300 מוצרים בהם ניתן להשתמש בבוטנים. הדבר גרם לגידול משמעותי בגידולי בוטנים בדרום ארצות הברית. בשנות ה-80 עלתה הפופולריות שלהם בסין והחל מ-2006 הפכה סין למובילה עולמית בייצור בוטנים, לפני הודו וארצות הברית. רוב התצרוכת היא לשוק הסיני ובעיקר לייצור שמן.
הבוטן הפך למאכל נפוץ באפריקה ומשם הגיע, יחד עם העבדים, לארצות הברית, והפך פופולרי שם ובשאר ארצות המערב (לרוב לא התפשטה החקלאות של מרכז אמריקה צפונה מדרום אזור מקסיקו).
האיגרת אל הרומאים
איגרת אל הרומאים היא אחת מהאיגרות שנכתבו על ידי פאולוס והמהוות חלק מספרי הברית החדשה. נהוג לכנות את האיגרת בקיצור בשם "רומאים".
תאריך כתיבת האיגרת
האיגרת נכתבה ככל הנראה בזמן שפאולוס שהה בקורינתוס שביוון. מועד כתיבתה אינו מצוין בה, אולם כתוב בה כי פאולוס היה בדרך לירושלים ולכן מדובר בביקורו השני ביוון (מעשי השליחים, י"ט 21). בעקבות תיארוך זה סבורים החוקרים כי האיגרת נכתבה בין שנת 55 לשנת 58.
הרקע לכתיבת האיגרת
במהלך עשר השנים שקדמו לכתיבת האיגרת (בין השנים 47 - 57) נסע פאולוס ברחבי הים האגאי בניסיון לשכנע אנשים להתנצר. בעקבות מסעות אלה הוקמו כנסיות רבות, ופאולוס החל לחשוב על מסעו הבא - מסע לרומא.
באותה עת עוררו מסעותיו התנגדות בקרב הקהילות היהודיות באזורים אלה, וכן התעוררו מחלוקות בינו לבין פטרוס וברנבא.
תמה עיקרית
התמה העיקרית של האיגרת, המפורטת בפרק א' פסוקים 16 - 17, היא שהמאמינים במשנתו של ישו יזכו לגאולה, וכי כל האנושות אשמה בחטא הקדמון, ורק בזכות מותו וקימתו לתחייה של ישו יכולה האנושות לזכות בגאולה.
מבוא (א 1- 15)
במבוא מתאר פאולוס את שליחותו ומציין כי האיגרת מופנית לכנסייה הנוצרית ברומא. כמו כן מתואר הקשר בין ישו לבין בית דוד. על פי האמור במבוא (פסוק 5), האיגרת מיועדת הן ליהודים ברומא והן לגויים.
ללא בושה (א 16 - 17)
פאולוס מציין כי הוא לא מתבייש באיגרת שלו. פסוקים אלה מהווים תמה עיקרית של הספר. כמו כן מציין פאולוס כי הוא פונה בראש ובראשונה אל היהודים (אשר מתחו ביקורת קשה על פעולותיו).
משפט האל (א 18 - 32)
פאולוס יוצא כנגד הדת הרומאית, ונגד מי שהפכו את דמותו הלא גשמית של האל לדמות אליל. לאחר מכן הוא יוצא כנגד כל מי שעשה רע, ומפרט כמה מעשים כאלה: מי שעושה פסל של האל, מי שעוסק בפעילות הומוסקסואלית, או מבצע רצח, דינו מוות.
הבטחה לגאולה
בפרקים 5 - 8 מבטיח פאולוס למאמינים כי הם ייגאלו לאחר שישתחררו מחבלי החטא, וכל מי שחטא וחוזר בתשובה יכול לזכות בגאולה.
עם ישראל
בפרקים 9 - 11 דן פאולוס בהבטחת האל ואומר כי עם ישראל יזכה להבין את האמת ויאמין לבסוף בישו.
. (9:6-7)
השינוי של המאמינים
בפרקים 12 - 15 פאולוס דן בשינוי (טרנספורמציה) של המאמינים - שיחיו לא על פי התורה אלא תחת חסד האל אם יצייתו לאל.
פסוקי הסיום
בפסוקי הסיום של האיגרת מתאר פאולוס את תוכניתו לנסוע לירושלים.
השפעות
האיגרת השפיעה רבות על הנצרות הפרוטסטנטית. מרטין לותר ציין כי האיגרת היא "החשובה בספרי הברית החדשה, והטהורה שבהם". דעות אלה היוו בסיס לפרסום 95 התזות שלו ולביקורת שלו על הכנסייה הקתולית.
יליזבטה (סדרת טלוויזיה)
יליזבטה (ברוסית: Елизавета) היא סדרת דרמה המשכית היסטורית רוסית, שעוסקת בקיסרית רוסיה יליזבטה פטרובנה ובשנות שלטונה באימפריה הרוסית. העונה הראשונה של הסדרה מספרת על גורלה של הקיסרית יליזבטה, בתו של פיוטר הראשון, שהייתה בת שש עשרה בלבד כשאביה הלך לעולמו להשאיר אותה לשלוט על אימפריה ענקית. בניגוד לרצונה, הנערה מוצאת את עצמה נמשכת למערבולת של תככי חצר, שם מתנגדים לה אנשי החצר המשפיעים אנדריי אוסטרמן, אלכסנדר מנשיקוב ואפילו אמה, יקטרינה הראשונה.
הסדרה מהווה חלק מאוסף "היסטוריה של אהבה. תולדות רוסיה", הכוללת סדרות טלוויזיה היסטוריות כדוגמת "סופיה", "יקטרינה", "האיום" ו"גודונוב".
תקציר עלילת הסדרה
שנת 1725. לפני מותו, קיסר רוסיה הראשון והצאר האחרון של רוסיה הצארית, פיוטר הראשון, משכתב את צוואתו ומשאיר את שלטון המדינה לידי בתו הצעירה האהובה, יליזבטה בת השש-עשרה. אבל הנסיכה הצעירה חולמת על משהו אחר לגמרי. היא מאוהבת נואשות ואינה מוכנה להקריב אושר אישי למען הכוח. היא תופסת את השלטון כקללה. באופן בלתי צפוי לעצמה, הנסיכה מוצאת אויבים בדמותם של אנשי החצר המשפיעים ביותר: סגן הקנצלר אנדריי אוסטרמן והנסיך אלכסנדר מנשיקוב. אפילו אמה, יקטרינה הראשונה, הופכת לפתע לאם חורגת מרושעת ורואה בבתה יריבה בלעדית במאבק על הכס. בניגוד לרצונה, יליזבטה מוצאת את עצמה נשאבת לתוך מערבולת של תככי חצר. רצונו של אביה, הנופל בידי אויבים, הופך לאיום ממשי על עתידה. הגורל מוביל אותה בניסיונות, היא תצטרך לסבול בגידה ולהתמודד עם שנאה כלפיה. אבל משרתים נאמנים, ידידי נעוריה, נותרו לצדה. כמי שנולדה למלוך, היא חייבת להציל את ארץ המולדת מכאוס ובלבול.
אסטי (נפה)
נפת אסטי (באיטלקית: Provincia di Asti) היא אחת הנפות במחוז פיימונטה שבאיטליה, ובירתה בעיר אסטי. שטחה הוא 1,504.5 ק"מ ואוכלוסייתה מנתה 206,265 תושבים בשנת 2004.
מקדם הספק
מקדם הספק (\cos\phi) (לעיתים נקרא: גורם ההספק) של צרכן חשמלי במעגל חשמלי עם זרם חילופין הוא היחס בין הספק יעיל (ממשי) לבין ההספק המרוכב של צרכן או עומס. ככל שמקדם ההספק גדול יותר כן גדול יותר חלקו של ההספק הפעיל בהשוואה להספק המדומה, וכן הניצול של האנרגיה העוברת טוב יותר. מקדם ההספק במדינת ישראל כיום הוא 0.92.
צרכן חשמל אוהמי (התנגדותי) הוא התקן שהתנגדותו הפנימית והספק הצריכה שלו הם ממשיים בלבד, וכל הספק הצריכה פעיל. צרכן בעל התנגדות אוהמית והשראתית אינו אוהמי; לדוגמה, מנועים שיש בהם התנגדות אוהמית והתנגדות השראתית, שבהם קיימת זווית מופע בין הזרמים, וצרכנים אלה צורכים הספק פעיל והספק היגבי השראתי.
תאוריה
במשולש ההספקים (ראו איור) ניתן לראות את היחס בין הספק ממשי, הספק מדומה והספק כולל מרוכב.
אם ההספק הממשי הוא P וההספק המדומה Q, אז ההספק המרוכב S הוא: ומקדם ההספק: עבור מקור מתח חילופין רגיל, ניתן לקשר את ההספק למתח V וזרם I באמצעות: ובמקור תלת-פאזי: במתקני מתח נמוך וברשתות, צרכנים מחוברים במקביל למקור, לכן המתח בנוסחה זו קבוע. שינוי מקדם הספק ניתן להשיג אך ורק על ידי שינוי הזרם. למטרה זו משתמשים בקבלים המחוברים במקומות שונים במקביל למתח ההזנה.
שיפור מקדם ההספק
מקדם הספק ירוד גורם לשתי תופעות שליליות: הרשות לשירותים ציבוריים - חשמל מחייבת את הצרכנים התעשייתיים לנקוט באמצעים אשר יביאו לשיפור מקדם ההספק ל-0.92. מקדם הספק גבוה מזה אינו רצוי, ואסור שמקדם ההספק יהיה שווה ל-1, כיוון שדבר זה גורם למעגל להיכנס לתהודה מקבילית, תהודת זרמים. צרכני חשמל באופן כללי צורכים גם הספק פעיל וגם הספק היגבי השראתי. ברשת החשמל, חברת החשמל תשאף להקטין ברשתות את הכמות המלאה של צריכת הספק היגבי השראתי, כי הגנרטורים מייצרים הספק מדומה ואם קיימת אפשרות לספק הספק היגבי השראתי במקום הצריכה אז מקדם הספק יגדל. חברת החשמל מגבילה את צרכני החשמל בצריכה של הספק היגבי השראתי. לא ניתן לשנות את הצריכה של ההספק הפעיל.
היתרונות הכלכליים של שיפור מקדם ההספק הם:
קישורים חיצוניים
Växelström
יחיאל לסרי
יחיאל שמעון לסרי (נולד באב ה'תשי"ז, 21 באוגוסט 1957) הוא ראש עיריית אשדוד המכהן. לפני כן בין היתר כיהן כחבר הכנסת ושירת בצה"ל כרופא צבאי בדרגת סגן-אלוף. רופא במקצועו.
ביוגרפיה
בשנות ה-70 היה סטודנט עמית בתוכנית להכשרת מנהיגות סטודנטים תושבי עיירות פיתוח ושכונות מצוקה, מטעם הסוכנות היהודית. לסרי בוגר אוניברסיטת בן-גוריון במסלול העתודה האקדמית ברפואה (1982), התמחה במחלקה הפנימית בבית החולים קפלן ברחובות.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים MBA, במרכז הבינתחומי הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כרופא קצין בגדוד הנדסה קרבית ובתפקידים שונים בחיל הים. בין השאר, שימש כרופא הראשי של חיל הים. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו מצה"ל התמנה לסגן מנהל המחלקה הפנימית של בית החולים קפלן, התמחה בטיפול באיידס ושימש כמנהל בפועל של מכון האיידס בבית החולים.
פעילות ציבורית
בשנת 1994 יזם את הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, ועמד בראשה, כאשר התזמורת זכתה בפרס ישראל בשנת 2006.
משנת 1998 כיהן כחבר מועצת העיר אשדוד מטעם סיעה עצמאית "אשדוד החדשה".
היה בין מייסדי "מפלגת המרכז" ושובץ במקום התשיעי ברשימתה לכנסת. לאחר שאורי סביר ואמנון ליפקין-שחק התפטרו ויצחק מרדכי הורשע בפלילים, הוא נכנס לכנסת ה-15 בשנת 2001 ושימש כחבר בוועדת הכספים ובועדת החינוך, התרבות והספורט. ב-6 בנובמבר 2002, לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה (ובמהלך הקדנציה), פרשו לסרי ורוני מילוא ממפלגת המרכז והקימו את סיעת "לב", שמיד עם הקמתה התמזגה עם מפלגת הליכוד. במפלגת המרכז עצמה נשארו רק דן מרידור, דוד מגן ונחמה רונן. לסרי ניסה להיבחר ברשימת הליכוד לכנסת ה-16 אך מאחר שלא הגיע למקום ריאלי, המשיך את פעילותו במועצת עיריית אשדוד.
נניפוס
נניפוס (שם מדעי: Nannippus) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הסוסיים, שהתקיים באמריקה הצפונית במשך המיוקן עד תחילת הפליוקן לפני 13.3 עד 3.3 מיליון שנה מזמננו. סוס זה היה בעל 3 אצבעות ברגליו. נמצאו מאובנים רבים שלו ברחבי קנדה, מקסיקו וארצות הברית בעיקר בקליפורניה, פלורידה, קרוליינה הצפונית ועוד מדינות.
יחיאל לסרי
פעילות ציבורית
באוקטובר 2013, בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שנייה לראשות עיריית אשדוד, כאשר זכה ב-53.5% מקולות הבוחרים וגבר בשנית על צילקר.
נניפוס
סוס זה היה בעל קרבה להיפריון והותאם לאכילת עשבים אף על פי שהיה פרימיטיבי ובעל 3 אצבעות פרסות, אך רק אחת מהם נגעה בקרקע כך שהוא עדיין נע במהירות גבוהה. הוא הגיע לאורך 1.9 מטר, לגובה 90 ס"מ בכתפיו ולמשקל ממוצע של 65 עד 90 ק"ג.
ככל הנראה הוא נכחד עם ההתייבשות של אמריקה בסוף הנאוגן לצד סוסיים רבים.
יחיאל לסרי
פעילות ציבורית
במהלך כהונתו פרצו מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, נוסף על סבבי לחימה רבים, שבמהלכם נורו רקטות לעבר העיר אשדוד מרצועת עזה. מרביתן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, בודדות מהן פגעו בעיר וגרמו לשני הרוגים (במבצע עופרת יצוקה, טרם מערכת כיפת ברזל ובסבב לחימה בשנת 2019 ), מספר פצועים ונזק לרכוש.
באוקטובר 2018 בבחירות לרשויות המקומיות, נבחר לסרי לקדנציה שלישית לראשות עיריית אשדוד, כשניצח את ששת המועמדים האחרים וזכה ל-41% מקולות הבוחרים.
חיים אישיים
לסרי היה נשוי למרים, אשת חינוך, עד לפטירתה בשנת 2010. לזוג שלושה ילדים. ב-2017 נישא בשנית, לעירית אלכסנברג.
קישורים חיצוניים
יחיאל לסרי, ברשת החברתית אינסטגרם
קורבט
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
קווינטיליאנוס
מרקוּס פבּיוס קווינטיליאנוס (בלטינית: Marcus Fabius Quintilianus) (בערך 35–100) היה רטוריקן רומי מהיספניה. הוא צוטט רבות באסכולות הרטוריקה של ימי הביניים, ובספרות הרנסאנס.
חייו
כמה זמן אחר מותו של אפר שב קווינטיליאנוּס להיספניה, ייתכן שעל מנת להתמחות במשפטים בבתי המשפט שבאזור. בשנת 68 מצא עצמו שוב בדרכו לרומא, כחלק ממלוויו של הקיסר גלבה, יורשו קצר הימים של נירון. לא נראה כי קווינטיליאנוּס היה יועץ מקורב לקיסר, אשר נרצח ב-69.
אחרי מות גלבה, בתקופה הכאוטית הקרויה "שנת ארבעת הקיסרים", פתח קווינטיליאנוּס בית-ספר ציבורי לרטוריקה. בין תלמידיו היו פליניוס הצעיר, וייתכן שאף טקיטוס. חירותו הכלכלית ניתנה לו על ידי הקיסר טיטוס, אשר תמך בו כלכלית ואף מינה אותו לקונסול, מתוך שאיפה לבסס מעמד מנהיג אחראי ומשכיל. למרות זאת, לא זנח קווינטיליאנוּס את מקצוע המשפטים והוסיף לייצג לקוחות. קווינטיליאנוּס פרש מהוראה ומהופעה בבתי-משפט בשנת 88, ימי שלטונו של הקיסר העריץ דומיטיאנוס.
MeMover
MeMover הוא כלי רכב קטן, מעין אופניים אשר (בשונה מהם) הרכיבה בו מתבצעת בעמידה, המיוצר על ידי החברה MeMover, בקופנהגן, דנמרק. MeMover בעל שלשה גלגלים ועם דוושות. הוא יציב ומאפשר הטיה של החלק העליון עד לזווית של 45 מעלות בעת סיבוב. לטענת החברה הוא בריא יותר מאשר האופניים על כל סוגיהן מפני שהרכיבה בעמידה בריאה יותר והוא מתפקד גם כמכשיר הליכה תוך כדי הנסיעה.
קווינטיליאנוס
חייו
כמו הסופרים החשובים האחרים בספרות הלטינית של המאה ה-1 שמוצאם מהיספניה (סנקה ומרטיאליס), גם קווינטיליאנוס ביטא השקפות אנטישמיות. ראיה לכך היא התייחסותו למשה: "מידותיהם הרעות של הילדים מביאים שנאה על הוריהם; מייסדי ערים נשנאים על שריכזו גזע שהוא קללה לאחרים, כמו למשל מייסד האמונה הטפלה היהודית". בעוינותו ליהודים, ייתכן שקווינטיליאנוס קיבל השראה מדומיטיאנוס, למרות שחב את קידומו להשפעתו של פלביוס קלמנס, שהוצא להורג על נטיותיו היהודיות.
על חייו האישיים של קווינטיליאנוס ידוע אך מעט. ב"תורת הנאום" (Institutio Oratoria) אשר כתב לאחר פרישתו, הוא מזכיר אישה שמתה בצעירותה, ושני בנים שנפטרו לפניו.
חיבוריו
"תורת הנאום" היא הטקסט היחיד פרי-עטו שנשמר. ספר לימוד מקיף זה, בן שנים-עשר כרכים, פורסם בסביבות שנת 95. הספר עוסק בתאוריה ובפרקטיקה של תורת-הנאום, וכן בחינוך הרצוי לפיתוח אישיותו של הנואם עצמו.
כשהוא מנתח בספרו את הדרכים להשפיע על שופט, קווינטיליאנוס מספר על מקרה בו הוא עצמו טען בבית המשפט לטובת המלכה היהודיה ברניקי (בזמן שהייתה בת זוגו של טיטוס), כאשר היא עצמה הייתה השופטת.
טקסט מוקדם יותר – "הסיבות לחבלה ברהיטות" (De Causis Corruptae Eloquentiae), אבד.
סוויני
סוויני הוא שמם של מספר יישובים, שם פרטי ושם משפחה אירי.
צבי לוריא
צבי לוּרְיֵא (1 ביוני 1906, לודז', פולין – 21 במאי 1968, ישראל) היה פעיל ציוני, ממייסדי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, חבר קיבוץ עין שמר; חבר ההנהלה הציונית וראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית; ממייסדי מפ"ם, חבר מזכירות המפלגה והוועדה המדינית; חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם חזית השמאל, חבר הוועד הלאומי, חבר מועצת המדינה הזמנית ומחותמי מגילת העצמאות. ממקימי "קול ישראל" ומנהלה הראשון, עד 1948.
קורות חיים
לוריא למד בגימנסיה יבנה בלודז' ואחר כך החל ללמוד באוניברסיטאות ורשה ווינה. בספטמבר 1925 עלה לארץ ישראל, הצטרף לקבוצת השומר הצעיר בעין גנים והקים עמה את קיבוץ עין שמר בשנת 1927. עם הקמת הקיבוץ הארצי באפריל 1927 נבחר לוועדת תרבות וחינוך שלה.
ב-1931 נישא לגוטה לבית מרקובסקי. היה אב ליובל, עמי, רות.
צבי לוריא נפטר בשנת 1968, בעודו עוסק בהכנות לקראת הקונגרס הציוני ה-27. נקבר בעין שמר.
קהילת יהודי כפר אטגה
קהילת יהודי אטגה פעלה בכפר אטגה (Ataye) הממוקם באתיופיה בנפת דמביה שבמחוז צפון גונדר. הקהילה מנתה כ-140 נפש, והתקיימה מימי התנצרותו של הקיסר עזנה 325–356 עד שאנשי הקהילה עלו לארץ ישראל במבצע משה ומבצע שלמה.
תולדות קהילת אטגה
לאורך אלפי שנים בהן חיו קהילות יהודיות באתיופיה, ידע מעמדם הכלכלי חברתי והדתי שינויים ותמורות לטוב ולמוטב, בדומה למיעוטים אתניים אחרים במדינת אתיופיה. בעקבות הגעת הנצרות לאתיופיה על ידי התנצרותו של מלך אקסום - עזנה, הוכרחו היהודים להתנצר או לברוח למקום אחר אשר לא בשליטתו של המלך. יהודים רבים בחרו לברוח למקומות אחרים ולהישאר נאמנים לאמונתם ובין היתר יהודים רבים אולצו לעבור לאזורים של צפון- מערב אתיופיה: בגמדר, סמיין, ולקאית, וגרה, סקוטה, לסתה, אגאו, גוג'ם והסביבה, ודמביה - שבתוכה נמצא הכפר אטגה.
תעסוקה
רוב הנשים בכפר היו עוסקות בפיסול בחרסית, תפירה מיוחדת ברקמה, עקרות הבית היו מבשלות, דואגות לתפקוד הבית וגידול וחינוך ילדיהם. רוב הגברים היו עוסקים בהכנה כלי עבודה מברזל- נפחות, אריגת בגדים ומעטים בחקלאות, בנייה ונגרות. על הבעל הייתה מוטלת חובת הפרנסה.
בתי הכנסת
בכפר אטגה היו בין שלושה לארבעה מסגדוץ' (בתי כנסת). בכל בית כנסת היה קס. הקסים היו מתפללים בבית הכנסת שלוש פעמים ביום ושאר התושבים היו מתפללים בתפילת יחיד ללא מניין מאחר שהיו אנשי עבודה. אנשי העבודה היו מקפידים להתפלל עם נץ החמה בשפתם האישית.
חגים
את ראשי החודשים היו מזהים על פי הלבנה, התושבים בכפר לא היו עובדים ביום זה ונהגו לשחוט כבש. לאחר עשרה ימים מראש החודש ציינו יום חג נוסף ולאחר שנים עשר ימים היו עורכים סעודה גדולה וחגיגית. בראש השנה (באמהרית: תסקר אברהם או מיירר) בכפר, היו שוחטים כבש ומזמינים עניים להתארח. הגברים היו הולכים למקווה, אחר כך לתפילה בבית הכנסת, ומקשיבים לשיחה שהקס היה מעביר. לאחר מכן היו מתכנסים כולם לסעוד בשמחה. ביום הכיפורים נהגו הילדים לצום מגיל שבע, כמנהג ילדי העדה האתיופית, והיו הולכים לבית הכנסת. בחג הסוכות (באמהרית: בעלה מצלת) היו בונים סוכה גדולה (באמהרית: דאס) למספר משפחות והיו יושבים בה שבעה ימים, אוכלים בה ומתפללים. בחג הסוכות לא היו עובדים והיו נמצאים במרבית היום בסוכות.
נישואין
על מנת להינשא, הנערה הייתה צריכה להיות בוגרת, בין גילאי 12-14. לצורך הנישואין היו מבררים מאיזו משפחה היא מגיעה והם המשפחה מקיימת תורה ומצוות. היה מאוד חשוב שהנערה תהיה צנועה, טהורה ותמימה.
טהרת המשפחה
בקתת נידה (באמהרית, מרגם גוג'ו או מוגאט גוג'ו (בקתת הטמאות) לאחר הלידה האישה אסורה לבעלה במשך 80 יום בלידת בת ובמשך 40 יום בלידת בן. בתום ימים אלה הייתה האישה טובלת במקווה כאשר הייתה צמה ביום שלפני הטבילה כאות תודה לה' שהציל אותה בלידה. לאחר מכן היה הקס לוקח עשבים טהורים וטופח קלות על האישה היולדת, 80 פעמים אם ילדה בת ו40 פעמים אם ילדה בן.
בית הקברות
על פי העדה האתיופית הטומאה היא חמורה מאוד. ישנם אנשים שתפקידם הוא לקבור את המת בתמורת תשלום ואיש אינו מתקרב אל המת מלבדם. כאשר מלווים את המת, המלווים נמצאים במרחק ממנו. לאחר קבירת המת, הקוברים יוצאים אל מחוץ לעדה למשך שבעה ימים שבתומם טובלים וחוזרים אל הקהילה. לאחר חזרתם לקהילה, זורקים עליהם אפר פרה אדומה. לצורך הקמת מצבה היו משלמים לגוי שיעשה זאת. בשנים שלאחר מכן היו מקיימים "תזכר" (אזכרה) אך לא היו פוקדים יותר את הקבר.
מנהיגים רוחניים
אחת הדמויות התורניות הידועות ביותר בקהילת אטגה היא דמותו של הקס מהרט סהלו, אשר פעל בכל נפת דמביה. הקס מהרט סהלו כבר מגיל צעיר מאוד החליט להקדיש את חייו ללימוד התורה ולהפצתה. הקס מהרט היה נוהג לנדוד מכפר לכפר ברגליו, ונמנע בכוונה תחילה לעשות את דרכו ברכיבה על סוסים. בנדודיו בין הכפרים היה דואג למצבם הדתי והרוחני של בני הכפרים. כחלק מפועלו היה מחתן, אזכרות והספדים, ובנוסף היה עובר בין כפר לכפר ומכין אותם מבחינה רוחנית לחג הקרב. את כל פעולותיו היה עושה הקס מהרט סהלו בתשלום סמלי בלבד, אף על פי שהוצעו לו סכומי כסף גדולים הוא סירב ולא נתן לכסף לעוור את עיניו. הקס מהרט סהלו פעל בדרך סלחנית ומקבלת בנוגע לסוגיית היהודים המומרים (פלאשמורה) והיה נוהג לומר: קס מהרט נהג להתנזר ממותרות החיים ועשה הכל מתוך צניעות, ענווה ויראת שמיים גדולה. בשנת 1991 עלה במבצע שלמה לארץ ישראל ובאותה השנה עלה למנוחת עולמים.
פרעות הגויים ביהודי אטגה
בתקופת המלך יוהנס הרביעי (1872-1889), יהודי נפה דמביה ויהודי צפון מערב המדינה סבלו במיוחד בתקופת ה"כְּפוּ קֵן"(באמהרית: ከፉ ዝመን, "כפו זמן") בעברית: "הימים הנוראים". תקופה זו חלה בין השנים 1888- 1892. תקופה זו ידועה כאחת התקופות האכזריות ביותר בהיסטוריה של אתיופיה. בשנים אלה החלו משברים שגרמו לקריסה כלכלית, לקשיים חקלאיים ומחסור במזון. הייתה מגפה שפגעה בבקר ונחילי ארבה פשטו על האזור. בנוסף, היו משברים פוליטיים בתקופה זו. בעקבות קשיים אלה, באזור היהודי שבצפון מערב אתיופיה פרצו מחלות ומגיפות שהביאו למותם של אנשים רבים. בתקופה זו חיות טורפות היו בכל מקום, היו מקרים בהם נטרפו אנשים בידי אריות, נמרים וצבועים. כמעט בכל משפחה היה קרבן. בתקופת שלטונו של המלך מנליק השני (1913-1889) מצבם של היהודים היה טובה יותר מכל תקופות המלכים האחרים שקדמו לו. המלך מנליק השני קבע חוקה שיצרה שוויון בין כל אזרחי אתיופיה. חוקים אלה ביטלו את התקנות שהיו נגד היהודים- הוכרחו לעבוד בכפייה ובחגים. אזרחים שעזבו את נחלותיהם או גורשו בתקופת הזמן.
עלייה לארץ ישראל
תושבי קהילת יהודי אטגה עלו לארץ ישראל במבצעים משה ושלמה בין השנים 1991-1984. לאחר מכן הקהילה התפזרה, ואנשיה התמקמו ביישובי ארץ ישראל השונים.
פשע אמריקאי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פשע באמריקה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנגל
{{פירושונים| אישים:
אחרים:
ראו גם
}}
פורד Thames 300E
דגם ה"פורד Thames 300E" התבסס על דגמי פורד אנגליה 100Eופורד פרפקט 100E סך הכול יוצרו 196,885 יחידות.
איל ווילן
איל וּוילן (בצרפתית: Ille-et-Vilaine) הוא מחוז בחבל ברטאן בצרפת, הנקרא על שמו של הנהר וילן ושל איל, היובל שלו. עיר הבירה של המחוז היא רן.
המחוז הוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790.
פוליטיקה
עיר הבירה רן ופרבריה היו בסיס תמיכה הולך וגדל בסוציאליזם החל משנות ה-70 של המאה ה-20. מועצת המחוז מורכבת מ-53 נציגים. המפלגה הגדולה ביותר היא המפלגה הסוציאליסטית, עם כ-21 נציגים. מבין המפלגות בנוספות, ניתן למנות את הרפובליקנים (6 נציגים).
פיטר ג'פרי
פיטר ג'פרי (באנגלית: Peter Jeffrey; 18 באפריל 1929 - 25 בדצמבר 1999) היה שחקן אנגלי שהופיע בתפקידים רבים בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה
אחרי שנים רבות שהופיע על במות התיאטרון עם להקת הבריסטול אולד ויק ועם הלהקה השייקספירית המלכותית, הפך להיות מוכר לצופי הטלוויזיה הבריטית. ב-25 במאי 1966 החל להופיע במחזה "טנגו" מאת סלאבומיר מרוז'ק בתיאטרון אלדוויץ' לצדם של פיישנס קולייר, מייק פראט, אורסולה מוהאן ודאדלי סוטון בבימויו של טרוור נאן.
בטלוויזיה הופיע במגוון תפקידים בהם בסדרת המדע ביוני "דוקטור הו" בפרק "The Macra Terror" (ב-1967) וכן בתפקיד הרוזן גרנדל בתת-הסדרה "The Androids of Tara" (ב-1978). ב-1966 אינס לויד הציע לו לגלם את הדוקטור, התפקיד הראשי בסדרה, אבל הוא דחה את התפקיד ופטריק טרוטון נבחר במקומו.
ב-1971 גילם את פליפה השני, מלך ספרד בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "אליזבת ר". ב-1985 שיחק בתפקיד אוליבר קרומוול בסדרת הדרמה "By the Sword Divided". עוד הופיע בסדרה "Thriller" ב-1974, בסדרה הקומית "פורידג'" ב-1975, בסיטקום "Some Mothers Do 'Ave 'Em" ובסדרת הדרמה "Quiller" (גם ב-1975), בסיטקום "Rising Damp" ב-1978, בדרמה הקומית "Minder" ב-1980, בסדרה "נני" ב-1981, ב"כן, אדוני השר" ב-1984, במיני-סדרה "שפתון על צווארונך" של דניס פוטר ב-1993, ובסדרה "ידידינו בצפון" ב-1996.
חיים אישיים
ב-1955 התחתן ג'פרי עם איבון בונאמי. לבני הזוג נולדו חמישה ילדים: דינה, בארני, ויקטוריה, אמילי וקתרין. הם התגרשו וב-1990 נשא לאישה את ג'יל ג'ואט לה היה נשוי עד למותו.
ג'פרי נפטר ב-25 בדצמבר 1999 ממחלת הסרטן.
מרגלית גפני
מרגלית גפני (נולדה ב-1959 בערך) היא חלילנית ישראלית המשמשת כחלילנית הראשית של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, מיום הקמתה.
ביוגרפיה
גפני נולדה בשנת 1959 בקיבוץ גזית. אביה נגן גיטרה חובב ואמה הייתה מורה למוזיקה. החלה לנגן בחלילית בכיתה ב' ובגיל 12 עברה לחליל צד. למדה לנגן בכלי זה בעפולה ומשם לטבעון, בהדרכתו של רענן אילון. שלוש שנים לאחר מכן החלה ללמוד אצל אורי שוהם, החלילן הראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בגיל 16 הופיעה לראשונה כסולנית בתזמורת הסימפונית ירושלים. הופיעה כסולנית עם התזמורת הקאמרית הקיבוצית בניצוחו של נעם שריף, בקונצרטים בישראל ומחוצה לה. הייתה הזוכה הראשונה בפרס פרנסואה שפירא, הפרס החשוב ביותר במוזיקה הניתן לאמנים ישראלים בישראל. ומאז סיירה פעמים רבות באירופה ובהצלחה רבה בקרב הקהל ואצל המבקרים כאחד. כן זכתה בפרס רשות השידור לאמן מבצע ופרס ארמסטרונג של רשות השידור הציבורית בארצות הברית.
גפני למדה באקדמיה הישראלית למוזיקה בירושלים, באוניברסיטת ייל, בבית הספר ג'וליארד ובאוניברסיטת אינדיאנה שם זכתה בתואר אמן.
גפני הופיעה בצפון אמריקה ובדרומה, הופעתה שודרה בערוץ הרדיו הציבורי של ארצות הברית, וכן ברשת הטלוויזיה של גרמניה המערבית, עוד הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, בקונצרט שהוקלט ושודר בארצות רבות בעולם. היא הופיעה בקונצרטים קאמריים בדרום אמריקה, בצפון אמריקה ובישראל. בין היתר הופיעה בפסטיבלים רבים בקנדה, פורטוגל, ארצות הברית, גרמניה ועוד.
בשנת 1987 יסדה וניגנה בהרכב "אופוס 3" הכולל חליל, צ'לו ופסנתר. ההרכב הופיע רבות בניו יורק ואוהיו, והמשיך בפעילותו עד 2008.
בשנת 1989, כששבה לישראל, היא הקימה שלישייה המופיע בישראל ובארצות אחרות. בנוסף להופעות עם ההרכב מרבה גפני להופיע בהרכבים קאמריים שונים, הוזמנה ללמד בכיתות אמן בארצות הברית, בספרד ובארגנטינה.
בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון
החל משנת 1989 גפני היא החלילנית הראשונה בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. בנוסף לתפקידה זה, היא מרבה להופיע כסולנית בתזמורת, במגוון יצירות לחליל סולו ותזמורת.
ב 2018 ניגנה בבכורה עולמית את הקונצ'רטו מס 2 לחליל ולתזמורת מאת עודד זהבי. היצירה, המבקשת לקחת את המאזינים למסע רגשי במרחב הזמן דרך השיח בין החליל והתזמורת, נכתבה עבור גפני והמנצח דן אטינגר.
גפני היא אם לשתי בנות העוסקות באומנות. היא מתגוררת בתל אביב.
בית שמואל (שכונה)
בית שמואל שנקראה גם "שכונת הקווקזים" הייתה שכונה זעירה בירושלים ליד שער שכם, שנועדה ליהודי ההרים (קווקזים), כחלק ממכלול השכונות המכונה "בתי ניסן ב"ק".
היסטוריה
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 רכש ניסן ב"ק שטחים מחוץ לחומות העיר העתיקה מצפון לשער שכם על דרך שכם, וייעד להקים בהם שכונה חסידית בשם "אהלי משה ויהודית" על שם משה מונטיפיורי ורעייתו יהודית. מחסור ברוכשי דירות ובכסף הוביל את ב"ק להפסיק את בניית השכונה באמצע, ולמכור חלקים מהשטח לעדות אחרות שבנו בהן שכונות קטנות עבור חבריהן. כך נבנתה שכונת אשל אברהם (הגורג'ים) עבור העדה הגאורגית, שכונת "עיר הצדק" לעדה העיראקית והסורית ושכונת "בית שמואל" עבור יהודי ההרים הקווקזים. היהודים ההרריים, ובראשם האחים בצלאל ועשהאל מישאלי (מושאילוב), קנו את השטח בשנת 1875. בשנת 1882 כללה השכונה עשרים וארבעה מבנים. ב-1884 הונחה אבן הפינה לבית כנסת "בית שמואל וזכריה" לעדה הקווקזית. בראשית המאה ה-20 התיישבה קבוצת יהודים קווקזים בבית ישראל וייסדה שם בית כנסת (שקיים עד היום), ומעמדה של שכונת בית שמואל בקרב העדה פחת.
במהלך פרעות תרפ"ט, שבהן נרצחו 19 מתושבי שכונות ניסן ב"ק, ננטשה השכונה יחד עם שאר בתי ניסן ב"ק. תושבי בית שמואל הצטרפו ברובם לקהילה הקווקזית בבית ישראל. כיום שטח השכונה כלול בחלקה הערבי של שכונת מוסררה. ככל הנראה, החנות לקרמיקה ארמנית של מרי בליאן שוכנת במקום. בשנים האחרונות חודשה ההתיישבות היהודית בשכונות ניסן ב"ק.
אלכס מלארי ג'וניור
אלכס מלארי ג'וניור (באנגלית: .Alex Mallari Jr; נולד ב-19 בפברואר 1988) הוא שחקן קנדי ממוצא פיליפיני.
ביוגרפיה
מאז הוא כיכב בכמה סרטים וסדרות טלוויזיה, בהם הסרט העלילתי של נטפליקס "פרויקט אדם", ובסדרת הטלוויזיה "ג'יני וג'ורג'יה".
אלסנדריה (נפה)
עיר הבירה של הנפה היא אלסנדריה. בנפה יש 160 עיריות.
יחסי ברוניי–ספרד
יחסי ברוניי–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין ברוניי לספרד.
יחסים דיפלומטיים
ספרד וברוניי כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1984. לספרד אין שגרירות תושבת בברוניי, והיא מיוצגת באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
לברוניי גם אין שגרירות תושבת בספרד, היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת. היחסים הדו-צדדיים הם לבביים בזכות העדר המחלוקות והיחסים שיש לסולטאן ומשפחתו עם משפחת המלוכה הספרדית.
מופתי גדול
מופתי גדול (בערבית: المفتي الأكبر, אל-מֻפתי אל-אכּבּר) הוא המופתי הראשי של מדינה. מקורה של המשרה בתקופה המודרנית הקדומה באימפריה העות'מאנית והיא אומצה אחר כך במספר מדינות מודרניות.
היסטוריה
המופתים הם מלומדים דתיים מוסלמים המוציאים חוות דעת משפטיות (פתוות) המפרשות את השריעה (החוק האסלאמי). במאה ה-15 מופתים של האימפריה העות'מאנית, אשר פעלו כמלומדים עצמאיים בתקופות קדומות יותר, החלו להשתלב בבירוקרטיה היררכית של מוסדות דת ומלומדים. האימפריה העות'מאנית הייתה זו שהחלה בנוהג של מתן הכרה רשמית ומעמד למופתי יחיד, מעל לכל האחרים, בתור "המופתי הגדול". משרה זו נוצרה לראשונה על ידי אימפריה העות'מאנית בשנת 1433. המופתי הגדול שימש במקור כיועץ דתי אישי של הסולטאן. הוא הפך לראש העולמאא תחת הסולטאן מהמט השני ובאמצע המאה ה-16 ניתן לו הכוח למנות עולמאא אחרים.
האימפריה העות'מאנית
באימפריה העות'מאנית היה המופתי הגדול פקיד מדינה, והמופתי הגדול של קונסטנטינופול היה הגבוה שבהם.
ירושלים
ב-1948 חידשו השלטונות של ירדן את משרת מופתי ירושלים, אולם שני האישים שכיהנו בתפקיד בתקופה זו, לא נשאו עוד את התואר "המופתי הגדול".
ברשות הפלסטינית, המופתי הגדול ממונה על ידי הנשיא.
מדינות עם מופתי גדול נבחר
במדינות כמו אוסטרליה, בהן משרת המופתי הגדול אינו מקבל חותם רשמי של הסכמה ממשלתית, ניתן לבחור באנשי דת לתפקיד על ידי פלג אחד של הקהילה האסלאמית באותה מדינה ובכל זאת לא יוכרו על ידי קהילות מוסלמיות אחרות באותה מדינה.
מוריס לוקאס
מוריס לוקאס (באנגלית: Maurice Lucas; 18 בפברואר 1952 – 31 באוקטובר 2010) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1974–1988, בעמדת הפאוור פורוורד. לאורך הקריירה בשתי הליגות רשם ממוצעים של 14.6 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות
לוקאס נולד וגדל בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ולמד ב"תיכון שנלי" המקומי. בשנת 1972 החל ללמוד באוניברסיטת מרקט אשר במילווקי, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בין השנים 1972–1974. בעונת 1973/1974 קלע 15.7 נקודות והוריד 10.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את אוניברסיטת מרקט להישג השיא שלה - העפלה לגמר אליפות המכללות. במשחק הגמר קלע לוקאס 21 נקודות, אך קבוצתו הפסידה לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אותה הוביל דייוויד תומפסון, בתוצאה 64–76.
ב-ABA
בשנת 1973, בעודו סטודנט באוניברסיטת מרקט, נבחר לוקאס על ידי קבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס בדראפט ה-ABA, ושנה לאחר מכן נבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה ה-14 של דראפט ה-NBA. בסיום לימודיו בחר לשחק עבור סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו הראשונה בקבוצה קלע 13.2 נקודות בממוצע למשחק. במהלך עונתו השנייה נשלח בטרייד לקנטקי קולונלס, בה שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד ארטיס גילמור ולואי דמפיר. באותה עונה קלע 17.0 נקודות והוריד 11.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA.
ב-NBA
בעת פירוק ליגת ה-ABA בשנת 1976 נערך "דראפט פיזור", במסגרתו הועמדו שחקני קבוצות קנטקי וסנט לואיס לבחירה על ידי קבוצות ה-NBA. לוקאס נלקח בבחירה השנייה של דראפט הפיזור (אחרי ארטיס גילמור), על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס אשר רכשה את הבחירה מאטלנטה הוקס בתמורה לקלע ג'ף פיטרי.
בעונתו הראשונה בפורטלנד הוביל את קלעי קבוצתו עם 20.2 נקודות למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ועזר לקבוצה לרשום את מאזן הניצחונות הגבוה בתולדותיה, 49–33. בפלייאוף ה-NBA גברו הטרייל בלייזרס על שיקגו בולס (2–1) ודנוור נאגטס (4–2), ואף הפתיעו כשהביסו את לוס אנג'לס לייקרס החזקה בתוצאה 4–0. בגמר ה-NBA הפסידה פורטלנד את שני המשחקים הראשונים מול פילדלפיה 76', אך ניצחה את ארבעת המשחקים הבאים וזכתה בתואר האליפות. לאורך סדרת הגמר רשם לוקאס שורה סטטיסטית של 19.7 נקודות (ראשון בקבוצה), 10.7 ריבאונדים, 3.5 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק, אך חברו לקבוצה ביל וולטון הוא שזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
בעונת שיפרו הטרייל בלייזרס את שיאם מאשתקד עם מאזן 58–24, ולוקאס נבחר לחמישייה השנייה של העונה, לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה, וסיים במקום השישי בהצבעות לתואר ה-MVP של העונה. לקראת סיום אותה עונה נפצע כוכב הקבוצה ביל וולטון, ובהיעדרו הפסידה פורטלנד כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול סיאטל סופרסוניקס. בעונה הבאה נעדר וולטון הפצוע מהקבוצה, ולוקאס הוביל אותה עם ממוצעים של 20.4 נקודות ו-10.4 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס החלשה, במדיה שיחק במשך עונה וחצי. בעונת שיחק עבור ניו יורק ניקס, ובסיומה נשלח בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לטראק רובינסון. בעונתו הראשונה בפיניקס השלים חמישייה פותחת גבוהה ומוכשרת לצדם של דניס ג'ונסון, וולטר דייוויס, לארי נאנס ואלבן אדמס, אשר הובילה את הקבוצה למאזן 53–29 בעונה הסדירה. באותה עונה רשם לוקאס ממוצעים של 16.5 נקודות ו-10.4 ריבאונדים, ונבחר בפעם הרביעית והאחרונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר. בעונת העפיל עם הסאנס לסדרת גמר המערב, אך קבוצתו הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4.
לקראת עונת נשלח לוקאס בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בשיאה של תקופת ה"שואו טיים". בעונתו היחידה בקבוצה קלע 10.2 נקודות כמחליפו של קורט רמביס מהספסל, ועזר לקבוצה להעפיל לגמר המערב בו הפסידו ליוסטון רוקטס. בעונה הבאה הגיע לאותו מעמד, זו העונה השלישית ברציפות, כשחקן סיאטל סופרסוניקס, ובעונתו האחרונה בליגה חזר לשחק עבור הטרייל בלייזרס בפורטלנד.
לאחר הפרישה
בעונת שימש לוקאס כעוזר מאמן בפורטלנד טרייל בלייזרס תחת מייק שולר, ולאחר מכן תחת ריק אדלמן. בין עונות – היה עוזר המאמן של נייט מקמילן בפורטלנד. במאי 2010 התפטר מתפקידו בעקבות גילוי של סרטן שלפוחית השתן, וב-31 באוקטובר 2010 נפטר בביתו שבפורטלנד, לאחר מאבק של כשנתיים במחלת הסרטן.
בשנת 1997 נבחר כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA.
חברו הטוב, ביל וולטון, קרא לבנו לוק וולטון על שמו של לוקאס.
וולפגנג שמידר
וולפגנג שמידר (בגרמנית: Wolfgang Schmieder; 29 במאי 1901 - 8 בנובמבר 1990) היה מוזיקולוג גרמני.
חייו
שמידר נולד בברומברג שבגרמניה. בשנת 1950 הוציא לאור את קטלוג יצירות באך, קטלוג של היצירות המוזיקליות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך. שיטת המספור BWV נעשתה אוניברסלית ושימוש הכלל.
ד"ר שמידר שימש כיועץ מיוחד למוזיקה לספריית העיר והאוניברסיטה בפרנקפורט על שם יוהאן וולפגנג פון גתה (Johann Wolfgang Goethe University Frankfurt am Main) החל מאפריל 1942 עד לפרישתו ב-1963. הוא חי את יתר חייו בפרייבורג עד למותו ב-1990 בגיל 89.
גזל הגר
גזל הגר הוא רכוש שנגזל מגר צדק ולאחר פטירתו אין לו יורשים להשיב להם את הגזילה. בדרך כלל רכושו של גר כזה הוא הפקר, אבל במקרה של גזלה, קובעת התורה שהגזלן לא יזכה מן ההפקר ברכושו של הגר הנמצא בידו, אלא הרכוש הגזול ימסר למשמרת הכהונה שעבודתה נקבעת שבוע שבו מת הגר. בכך שגזל הגר נחשב כאחת מהעשרים וארבע מתנות הכהונה.
המקור בתורה
נאמר בתורה :
המילה "אֲשָׁמוֹ" ו" הָאָשָׁם" בפסוקים אלה איננה קורבן אשם (המוזכר בסיפא של הפסוק: "מלבד איל הכיפורים"), אלא תשלום דמי הגזילה, ועל כך אומרת התורה שבהיעדר "גואל" (קרוב משפחה היורש) -הכסף יועבר "לַה' לַכֹּהֵן". זאת, מלבד קורבן אשם גזלות
במדרש ההלכה 'ספרי' (במדבר פיסקא ד) מוסבר הפסוק:
מאחר שהגר שנתגייר נחשב כמי שנותקו קשרי משפחתו הקודמת, ואינם יורשים אותו, הרי שהוא האיש ש"אין לו גואל" -אם נפטר ללא ילדים שנולדו אחרי גירותו.
במדרש ובפרשנות המקרא
במדרש רבה (במדבר פרשה ח ב) למדו מכאן על חביבותם של הגרים:
הרמב"ן מסביר את הקשר הדברים במקרא: הפרקים הקודמים בספר במדבר (א-ד) עוסקים בארגון מחנה בני ישראל היוצאים ממצרים, ובמהלכו הובדל מושבם של בני ישראל מזה של הערב רב. לפיכך באה התורה ללמד שיש להקפיד גם על גזילת רכושו של גר.
החזקוני מסביר את טעם הנתינה לכהנים: הקב"ה עצמו הוא כאביהם של הגרים, וכביכול הוא היורש את הגזלה במות הגר, ומעביר את הכסף לכהנים, משרתי בית מקדשו.
תנאי החיוב
החובה להביא את הכסף לכהנים היא רק במקרה בו הגזלן התחייב גם בקורבן אשם גזלות: כאשר לאחר הגזלה הנגזל תבע את הגזלן לדין, והלה כפר בפני בית הדין בגזלה ואף נשבע לשקר על כך, ולבסוף הודה שאכן גזל ושיקר. אלמלא כן, אלא גזל סתם - גם אם הגר היה בחיים היה די בכך שישיב לו את הגזלה, בלי תוספת חומש וקורבן, ולפיכך במותו יכול הוא לזכות מן ההפקר בגזלה שבידו, ואינו צריך להביאה לכהנים.
אין הבדל בין הגוזל גר או גיורת.
על הגזלן לוודא תחילה שאכן לגר שמת לא היו ילדים שיירשו את נכסיו. רק במקרה שהגר היה קטן מגיל שלוש עשרה - ניתן לקבוע בוודאות שאין לו ילדים, ולהביא את הגזלה לכהנים ללא בדיקה נוספת.
הדמיון לקורבן
הבאת הגזל לכהנים היא חלק מכפרתו של הגזלן, ושקולה במובנים מסוימים כהבאת קורבן:
בזמן הזה
לפי דעת התלמוד, גזל הגר נחשב כאחת מעשר המתנות הנוהגות בגבולין. וככך, יש תוקף לסוברים שחלק המתן לכהנים נוהג בזמן הזה; ולדעת בעל העמק שאלה, אין לעכב את המתן מן הכהנים מפני שכהני ימינו אינם מכירים את המשמרות שלהם. אולם, דעת הטור והשולחן ערוךבהיעדר אפשרות להביא את חלק הקורבן, יש לתת את הכסף לצדקה, ולא לכהנים. טעם הדבר, שזכיית הכהנים היא כעין קבלת חלק מבשר הקורבן, "משולחן גבוה", וכשאין מקדש וקורבנות - יחסר אף לכהנים את חלקם מן המקדש.
תאודור רומבוץ
תאודור רומבוץ (בהולנדית: Theodoor Rombouts; 2 ביולי 1597 – 14 בספטמבר 1637) היה צייר פלמי, הידוע בעיקר בזכות הציורים בסגנון ז'אנר של קאראווג'ו, הם מתארים חבורות אנשים בצורה דרמטית ויצירות בעלות אופי דתי. הוא נחשב לנציג העיקרי והמקורי ביותר של הקרוואגיזם הפלמי.
ביוגרפיה
רומבוץ נולד באנטוורפן, כבנם של ברתולומאוס רומבוץ, חייט עשיר, וברברה דה חראבה. הוא היה תלמידו של פרנס פאן לאנקפאלט בשנת 1608, ובהמשך למד גם אצל אברהם יאנסנס ואולי גם אצל ניקולא רונייה באנטוורפן. הוא נסע לרומא בשנת 1616 ונשאר שם עד שנת 1625. הוא תועד בקהילה הרומית יחד עם שני ציירים פלמיים אחרים, פרנצ'סקו טורנלי ורוברט דה אורטייה. ייתכן שבביקורו בפירנצה הוא פגש את הקרווג'איסט ברתולומאו מנפרדי ועבד אצל קוזימו השני דה מדיצ'י. בשנת 1622 נסע גם לפיזה.
עם שובו לאנטוורפן בשנת 1625, הוא הפך למאסטר בגילדת לוקאס הקדוש. בשנת 1627 התחתן עם אנה ואן תילן, שהייתה ממשפחה אצילה ואחותו של יאן פיליפ ואן תילן. מכיוון שמשפחתה של אשתו לא הייתה מאנטוורפן אלא מאזור מכלן, רומבוץ היה חייב להשיג אישור ממועצת העיר אנטוורפן לפני החתונה לצורך הנישואין מחוץ לאנטוורפן כדי לא לאבד את זכויות האזרחות באנטוורפן. בשנה שלאחר החתונה נולדה לזוג בת. אחיה של אשתו, יאן פיליפ ואן תילן, הפך לתלמידו בשנת 1631, והפך לצייר טבע דומם ולא לצייר ז'אנר או לצייר היסטוריה כמו רומבוץ.
בשנים 1628–1630 היה רומבוץ דיקן של הגילדה באנטוורפן. בשנת 1635 שיתף פעולה עם אמנים אחרים בתוכנית הקישוטים לכבוד כניסת הקרדינל פרדיננד לאנטוורפן. התוכנית הייתה בניהולו הכללי של רובנס. הוא נפטר באנטוורפן זמן לא רב לאחר סיום הפרויקט הדקורטיבי הזה.
תלמידיו היו ניקולס ואן אייק, יאן פיליפ ואן תילן ופולוס רובינס.
כללי
קטעי הז'אנר המונומנטליים שלו נצבעו על קנבס בכיוון אופקי. הוא גם צייר כמה עבודות דתיות ומיתולוגיות על בדים אופקיים, כמו ״ישו וחלפני הכסף״.
ראשית יצירתו
עבודותיו הראשונות היו בהשפעת מורו אברהם יאנסנס שהיה אחד האמנים הפלמיים הראשונים שציירו בסגנון שהושפע מקאראווג'ו בשילוב עם נטיות קלאסיות חזקות. הדבר נראה ברור בקומפוזיציה המוקדמת "צפאלוס ופרוקריס" (Cephalus ו-Procris) שצויר לפני שהאמן עזב לאיטליה. בשל תחושת התלת־ממדיות בציור, ושימוש בצורות קלאסיות רואים בכך את השפעת יאנסנס.
הקומפוזיציה של "שני המוזיקאים" צוירה ככל הנראה בתקופה האיטלקית של האמן. התלבושות האיטלקיות התנוחות האופיינות, האינדיקציה המעורפלת למרחב ועיבוד סטריאוטיפי של ראשים, ידיים ווילונות - מצביעים על סגנון שקדם לסצינות הז'אנר שצייר אחרי 1625.
צייר ז'אנר
רומבוץ היה הצייר הפלמי הראשון שצייר מוזיקאים. סביר להניח שהוא פיתח סוג זה של ציור בהשפעה ישירה של יצירותיהם של חסידי קרוואג'יו שאת עבודותיהם ראה באיטליה ולא באמצעות המתווכים בהולנד. "נגן הלאוטה" של ​​רומבוץ (1620) הוא דוגמה טובה להשפעת ולנטין דה בולון על הצייר הפלמי. ציירים פלמיים אחרים כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, יאן קוססירס וג'יליס רמאיוס יאמצו בהמשך גם את סוג הציור של המוזיקאי הבודד.
נושאי "חמשת החושים" ו"שבעת החטאים" מופיעים לעיתים קרובות ביצירתו. "נגן הלאוטה" של רומבוטס (בערך 1620) אינו רק דיוקן של מוזיקאי אלא גם מרמז על חמשת החושים דרך האובייקטים הכלולים בקומפוזיציה: שמיעה (הלאוטה), טעם (הטנקארד), ריח (המקטרת), ראיה (תווי המוזיקה) והמגע (הסכין). ה"קטטה בקלפים" ו"שחקני השש-בש" (בערך 1620–1630) מביעים כעס בלתי מבוקר כנושא העיקרי של הציור. תיאורים מוסריים של חטא הזעם הקטלני (כעס) היו מסורת באמנות הצפונית במשך מאות שנים.
רומבוץ כלל באופן קבוע דיוקנאות של עצמו ושל אשתו בציורי הז'אנר שלו. דוגמה לכך היא "חבורת המוזיקליים עם בכחוס". בהתבסס על שני דיוקנאות התליון של אנתוני ואן דייק רומבוץ ואשתו עם בתם, מאמינים כי הזוג באמצע הקומפוזיציה בציור הזה מייצג את רומבוץ ורעייתו. אפשר לפרש את דמותם של השניים כזוג, מהעובדה שהאישה מניחה את ידה על זרועו של הגבר. זוגות שיצרו מוזיקה או שרו יחד היו נפוצים באמנות ובספרות של המאה ה-17, והיוו התייחסות פופולרית לאהבה. בנוסף, כוונון הלוטה על ידי המוזיקאי משמאל מיועד לסמל הרמוניה בנישואין. עוד האמינו שהמוזיקה משמשת גם כתרופה לצער. בקומפוזיציה המתוארת כאן מחובר העונג שבמוזיקה והאהבה שמוגברים על ידי היין שהביא בכחוס.
רומבוץ שיתף פעולה גם עם ציירים מומחים באנטוורפן שעבורם הוא בדרך כלל צייר את הדמויות בקומפוזיציות שלהם. דוגמאות לשיתופי פעולה כאלה הם "המטבח" (1630), שיתוף פעולה עם צייר טבע דומם אדריאן ואן אוטרכט - "המשפחה הקדושה", ושיתוף פעולה עם צייר הנוף יאן וילדנס.