cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנסט הקל (גנרל)
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה פיקד הקל על רגימנט הרגלים ה-107, עמו לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-14 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-263. הקל הוביל את הדיוויזיה במהלך מבצע ברברוסה ולחם עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, קרב סמולנסק וקרב מוסקבה, וב-19 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 במאי 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-158, עליה פיקד עד לפירוקה במאי 1943, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. על דיוויזיה זו הוא התלונן כי חברי הדיוויזיה היו רק 50% גרמנים מהרייך וקרא לחלוקה שווה בין הדיוויזיות המחליפות כדי להקל על "תהליך הגרמניזציה". ב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 שהוקמה על בסיס דיוויזיית המילואים ה-158 ואשר הפכה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16 ב-9 באוקטובר, וב-28 באוקטובר 1944 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. הוא הוביל את הדיוויזיה ממפרץ ביסקאיה לדיז'ון כדי להילחם נגד הכוחות האמריקניים המתקדמים. ב-9 בפברואר 1945, זמן קצר לפני תום המלחמה קיבל לידיו את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-471 מידי אריך דנקה, וב-8 במאי הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוא הכין חומרי לימוד צבאיים עבור האמריקאים, וב-27 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. ב-26 בספטמבר 1967 מת הקל במהלך חופשה ב.
התעלה הצפונית (האיים הבריטיים)
התעלה הצפונית מחברת את הים האירי לאוקיינוס האטלנטי. הנקודה הדרומית ביותר שלה היא צוק גאלוויי שבסקוטלנד וצוק בליקינטין שבצפון אירלנד, ואילו הנקודה הצפונית ביותר בין פורטנהבאן שבסקוטלנד לצוק בנביין שבצפון אירלנד. אורך חלקה הצר ביותר של התעלה הוא 21 ק״מ ואילו חלקה העמוק ביותר מגיע ל-300 מטרים מתחת לפני הים. יש הקוראים לבנייתה של תעלה או גשר שיעברו מתחת או מעל לתעלה הצפונית, בעיקר מצד היוניוניסטים מצפון אירלנד, אך עד היום הרעיון לא הובא לידי מימוש.
אסטהמר
אֶסְטְהָמַּר (בשוודית: Östhammar) הוא יישוב במחוז אופסלה שבשוודיה. נכון ל-31 בדצמבר 2019, יש ביישוב 4,968 תושבים. כיום היישוב הוא חלק ממחוז אופסלה, אך מבחינה היסטורית, שטחו של היישוב היה שייך למחוז סטוקהולם.
היסטוריה
אסטהמר הוכרזה כעיר בשנת 1368 על ידי אלברכט, מלך שוודיה. בסוף המאה ה-15 הוחלט שאסטהמר תחשב כיישוב, ולא כעיר, אך בשנת 1539 היא הוכרזה שוב כעיר.
בשנת 1651 הוקם בעיר בית העירייה, שהיה אחראי על התנהלותה והתפתחותה של העיר. בין תחילת המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19 היה דיג הרינג חלק חשוב ועיקרי בכלכלתה של אסטהמר.
ב-1971 הוחלט שאסטהמר תחזור להיות במעמד של יישוב.
המערכה לשחרור צ'יטראל
המערכה לשחרור צ'יטראל התחוללה ב-1895 (שלהי המשחק הגדול) כשכוחות של שבטים מקומיים בצפון פקיסטן הטילו מצור על כוח מצבא הודו הבריטית ששלט במבצר צ'יטראל שבעיר צ'יטראל. המצור נמשך כחודש וחצי והסתיים כששני כוחות סיוע בריטים הגיעו אל העיר, גירשו את הכוחות הצרים ושחררו את הנצורים. ניצחון זה נתפס כהישג צבאי גדול במורשת הצבא הבריטי הקולוניאלי.
רקע
במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
העיר נשלטה על ידי מבצר צ'יטראל שהוקם ב-1774 והוקף בחומות בגובה של כ-8 מטר ובעובי של כ-2.5 מטר שנבנו מבוץ, אבנים ועצים. שטחו של המבצר היה כ-80 מ"ר.
הטלת המצור
ב-1894 אסף אומרה חאן הפשטוני, ששלט באזור באז'ור  שמדרום לצ'יטראל, כ-3,000 לוחמים והחל להתקדם צפונה כדי להשתלט על צ'יטראל. במקביל החל כוח אחר, בפיקודו של הטוען לכתר שר אפזל חאן, לנוע אף הוא מכוון אפגניסטן לצ'יטראל. הידיעות על מהלכים אלו הביאה לארגון כוח מגן בריטי שנועד לתגבר את הכוח הבריטי ששמר על העיר. את כוח התיגבור ארגן מייג'ור ג'ורג' סקוט רוברטסון בעיר גילגית  (כ-175 ק"מ מזרחית לצ'יטארל).
לאחר הגעת כוח זה לצ'ייטראל מנה כלל כוח המגן הבריטי בעיר 543 אנשים כש-343 מהם היו לוחמים. על כוח זה פיקד קפטן צ'ארלס טאונסנד והוא התבצר במבצר. הכוח כלל את הרגימנט ה-14 "סיקים", חיילים מקשמיר וכן 2 תותחי הרים 7 פאונד.
בתחילת מרץ 1895 הגיעו לעיר כוחותיו הפשטונים של אומרה חאן והטילו מצור על המצודה. מנקודת זמן זו ועד השחרור עמדו מגיני המצודה כנגד הניסיונות לכבשה כשברשותם כמות קטנה של תחמושת ומזון לחודש:
כוחות הסיוע
עם הגעת הידיעות על המצור התארגנו 2 כוחות בריטים לסייע לנצורים:
סיכום המערכה
אומרה חאן ברח לאפגניסטן כשברשותו רכוש רב שבזז מהעיר. שר אפזל חאן נלכד ונשלח לגלות בהודו.
בצד הבריטי נמנו 186 חללים ו-189 פצועים. מספר הנפגעים בצד השבטים הפשטונים לא ידוע אבל מוערך במספרים גבוהים.
החיילים והיחידות שהיו מעורבים במערכה זו זכו לשלל אותות הצטיינות:
לאחר הניצחון במערכה הציבו הבריטים בעיר וסביבותיה 4 בטליונים. כמו כן המליכו את שוייה אל-מאלק (אחיו של המורד שר אפזל חאן) לשליט צ'יטראל מטעמם.
ג'ורג' ג'ון יאנגהאזבנד, ראש מטה הבריגדה ה-4 ובין משחררי צ'יטראל עליה פיקד צ'ארלס טאונסנד, היה באותה סיטואציה במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה כשהיה מפקד הכוח שניסה לפרוץ את המצור על כות שם התבצר טאונסנד. בניגוד להצלחה ב-1895 המהלך ב-1916 נכשל, כוחותיו של יאנגהאזבנד סבלו מנפגעים רבים וטאונסנד, יחד עם הדיוויזיה השישית ההודית עליה פיקד, נפלו בשבי הטורקים.
מורשת המערכה
במורשת הבריטית נרשם האירוע כניצחון גדול שזכה להערכה רבה בצבא ומחוצה לו.
.
פרס אופיר לאיפור הטוב ביותר
פרס אופיר לאיפור הטוב ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 2011, והוא מייצג את ההכרה שאיפור השחקנים בסרט היה יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
שיאים
שיאנית הזכייה היא אורלי רונן עם שלוש זכיות בפרס אופיר לאיפור הטוב ביותר. מיד אחריה אלינור גיגי אדוני ואתי בן נון עם שתי זכיות כל אחת.
שמואל בן אהרון שלטשטדט
שמואל בן אהרון שלטשטדט (שליצטאט, שליטשטאט) היה רב גרמני מהמאה ה-14. הוא נולד בשלטשטדט וידוע שהוא חי בשטרסבורג במחצית השנייה של המאה ה-14. הוא היה ראש ישיבה בשטרסבורג, ומחבר ספר 'קיצור המרדכי'.
משפטים וגלות
ע"פ סיפור המופיע בספר המקנה של רבי יוסף איש רוסהיים, בשנת 1370 לערך, היו בקהילה היהודית של שטרסבורג שני מוסרים נאשמים שהלשינו לאבירי אנדלאו על הקהילה. שלטשטדט הושיב בית משפט נגד המלשינים, וגזר עליהם עונש מוות. הם הצליחו לבצע את גזר הדין נגד אחד מהם, השני נמלט, התנצר והודיע לאבירים על ההליכים. האבירים יחד עם המון חמוש הגיעו לשטרסבורג במטרה לנקום בשלטשטדט, שהצליח להשיג מקלט בטירת הוהלנדסברג, ליד קולמר. נכבדי הקהילה נמנעו מלהתערב להגן עליו, והוא נשאר במאסר במשך שש שנים.
שלטשטדט עזב את מקום מחבואו ב--1376 ונסע לבבל שם הגיש תלונה בפני הנשיא נגד מנהיגי קהילת שטרסבורג, והביא ממנו ומרבני ירושלים כתבי חרם.
חמוש בכתב החרם הזה, חזר שלטשטדט לגרמניה והתגורר ברטיסבון. רבני רטיסבון כתבו לראשי קהילת שטרסבורג, והתחננו בפניהם שישתמשו בכל מרצם בקבלת ההיתר לשובו של שלטשטדט, ואיימו שאם לא כן, יוטלו עליהם החרם. כתוצאה מכך ראשי הקהילה אכן השיגו את האישור השלטוני הדרוש ושלטשטדט הורשה לחזור לשטרסבורג. לא ידוע כמה זמן חי שלטשטדט לאחר אירוע זה; אך שנים ספורו לאחר מכן (בערך 1380) נטבחו כל יהודי שטרסבורג, וייתכן כי הוא נספה יחד עם קהילתו.
חיבורים
שלטשטדט ידוע במיוחד בחיבורו "קיצור מרדכי" או "מרדכי קטן", של "ספר המרדכי" של רבי מרדכי בן הלל. במקרים מסוימים הוא מכריע שלא כמרדכי ולעיתים מוסיף הלכות שאינן מופיעות ב"ספר המרדכי".
לקריאה נוספת
אברהם הלפרין, מבוא לקיצור המרדכי, בתוך ספר המרדכי השלם בבא קמא, הוצאת מכון ירושלים.
חוטמית תרבותית
חוטמית תרבותית (שם מדעי: Alcea rosea) היא מין של עשב דו-שנתי, לעיתים חד-שנתי בסוג חוטמית ממשפחת החלמיתיים. לחוטמית התרבותית תת-מין בשם ''Alcea rosea subsp. ficifolia'' (L.) Govaerts.
חָטְמִית תַּרְבּוּתִית היא צמח מתורבת שנפוץ בארצות רבות בעולם. מין הבר שלה אינו בנמצא, גם לא בסין ארץ מוצאו. הוא הובא לאירופה מסין ואוקלם שם לפחות במאה ה-15.
החוטמית התרבותית אינה תוצאה של תירבות של הצמח חוטמית זיפנית (Alcea setosa) שהוא צמח עשבוני רב-שנתי, הנפוץ מאוד בארץ ישראל כצמח בר ופרחיו בצבע ורוד, לילך או סגול. לפי המיון העכשווי החוטמית התרבותית איננה שייכת למין זה. גבן של פרודות הפרי הבשלות של חוטמית תרבותית מכונפות ומחורצות לאורכן, ולעיתים רחוקות פלומתיים, ואילו אלה של חוטמית הזיפנית, ללא חריצים, אינן מכונפות ואינן מכוסות זיפים צפופים.
הצמח והפריחה
הפרחים והעלים של החוטמית התרבותית גדולים יותר, והיא מתאפיינת במגוון של צבעי ורוד, ארגמן, כתום ולבן. גם צורת הפרח יכולה להשתנות, יש זנים בעלי דוּר אחד של עלי כותרת וזנים אחרים בעלי פרח מלא בהרבה עלי כותרת מסולסלים. חוטמית תרבותית, שמוצאה מסין, היא צמח-נוי, שדורש אור מלא ועמיד בקרה ובשרב. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו. הפריחה מתחילה בסוף החורף ועיקרה באביב.
מאפיינים
החוטמית התרבותית היא צמח זקוף, שגובהו מגיע על פי רוב עד 2 מ' ויכול להגיע גם עד 3 מטר. הגבעולים שעירים מאוד. העלים מסורגים, פשוטים, גדולים, וקוטרם בין 20 עד 25 ס"מ. הלוואים קטנים (8 מ"מ) וסגלגלים וקודקודם מחולק ל-3 אונות. הפטוטרת עם שערות כוכביות, אורכה 5 עד 15 ס"מ והיא ארוכה מאורך הטרף או שווה לו. הטרף גדול, קוטרו 6 עד 16 ס"מ, וצורותיו נעות בין מעוגל או דמוי לב למחולק ככף יד ל-5 עד 7 אונות. האונות מעוגלות או משולשות ושפתם חרוקה וגלונית. האונה האמצעית אורכה כ-3 ס"מ ורוחבה 4 עד 6 ס"מ. צדו התחתון של הטרף מכוסה שערות כוכביות גסות או שערות כוכביות צמריות. צדו העליון הרבה יותר דליל.
הפרחים דו-מיניים, גדולים ובצבעים שונים. הם חיקיים, בודדים או באגודות של שלושה, יושבים כמעט (עוקץ הפרח קצר) על הגבעול וערוכים במעין אשכול או שבולת בקצה הגבעול. החפים דמוי עלים. העוקץ, שאורכו 5 מ"מ מכוסה בשערות כוכביות גסות וגדל ומתארך בפרי. הגביעון, קצר מאורך הגביע, אורכו 8 עד 10 מ"מ, מאוחה בבסיסו עד לפני האמצע, והוא בעל 6 או 7 אונות, שצורתם סגלגלה עד אזמלית, והוא מכוסה בשערות כוכבים צפופות וגסות (זיפניות). הגביע דמוי פעמון, קוטרו 2 עד 3 ס"מ, ארוך פי 1.5 מהגביעון, והאונות שלו ביציות עד משולשות ואורכן 1.2 עד 1.5 ס"מ. הוא מכוסה בשערות כוכבים צפופות וגסות (זיפניות). הכותרת, שקוטרה 6 עד 10 ס"מ צבעיה מגוונים: אדום, סגול, לבן, ורוד, צהוב או שחור-סגול, לעיתים הכותרת כפולה. עלי הכותרת, שאורכם כ-4 ס"מ, צורתם דמוית ביצה, שמחודדת בבסיס, ועד משולשים. מצוי מעין טופר בקצה עם שערות דקות ארוכות. קודקוד העלה מפורץ. צינור האבקנים, חלק ואורכו כ-2 ס"מ, ואורך הזירים כ-2 מ"מ. עמוד העלי מסתיים בזרועות פלומתיות מרובות.
הפרי הוא מפרדת בצורת דיסק, עטופה בגביע פלומתי, וקוטרה כ-2 ס"מ. הפרודות מרובות (20 עד 40), מכונפות בגבן ומחורצות לאורך גבן, ולעיתים רחוקות פלומתיות.
אולפני מארוול
אולפני מארוול (באנגלית: Marvel Studios, LLC; במקור Marvel Films - "סרטי מארוול") הם אולפני הפקות וקולנוע אמריקאי של מארוול קומיקס, הממוקמים באולפני חברת וולט דיסני בברבנק, קליפורניה. המפיק קווין פייגי משמש כנשיא החברה. לפני שדיסני ארגנה מחדש את החברות שברשותה באוגוסט 2015, אולפני מארוול היו חברת בת של מארוול אנטרטיימנט.
אולפני מארוול מתמקדים בהפקתם של סרטי קולנוע המבוססים על דמויות של חברת מארוול קומיקס, ואחראים על שלושה זיכיונות עיקריים בתעשיית הסרטים - היקום הקולנועי של מארוול, סרטי אקס-מן וסרטי ספיידרמן. מאז 2012, סרטיהם של אולפני מארוול מופצים בתיאטראות בידי אולפני דיסני, וזאת לאחר שהופצו בידי סרטי פרמאונט בין השנים 2008–2011, למעט "הענק הירוק" (2008), שהופץ בידי סרטי יוניברסל. יוניברסל מחזיקים בזכות קניין להפצת סרטים עתידיים אפשריים על הענק הירוק שיופקו בידי אולפני מארוול. זיכיון סרטי ספיידרמן נמצא נכון להיום תחת רישיון הפצה של סרטי סוני, בעוד זיכיון סרטי האקס-מן מופץ בידי פוקס המאה ה-20.
מאז 2008, אולפני מארוול הפיקו 30 סרטי קולנוע במסגרת היקום הקולנועי של מארוול, החל מ"איירון מן" (2008) ועד "הפנתר השחור: וואקאנדה לנצח" (2022). לכל הסרטים ישנה המשכיות קבועה ומוטיבים חוזרים, המשותפים יחד עם סרטים קצרים וסדרות טלוויזיה בהפקת חטיבת הטלוויזיה של מארוול. נכון ליולי 2018, סרטי היקום הקולנועי של מארוול הניבו הכנסות של מעל ל-17 מיליארד דולרים, מה שהפך את הזיכיון לשובר הקופות הגדול ביותר בכל הזמנים.
היסטוריה
חטיבת Marvel Films הוקמה בשנת 1993 כשהמפיק הישראלי-אמריקאי אבי ארד התמנה כנשיא חברת הבת מטעם תאגיד מארוול אנטרטיינמנט, שהמנכ"ל שלה מאז ועד היום הוא הישראלי-אמריקאי יצחק (אייק) פרלמוטר. החטיבה הוכרזה כחטיבת הקולנוע של מארוול קומיקס והייתה אחראית להפקת סרטי האנימציה של החברה וסדרות הטלוויזיה השונות. העסקה המשמעותית ביותר של החברה אז הייתה הפקת סרטי לייב אקשן המבוססים על דמויות האקס-מן, שנחתמה עם פוקס המאה ה-20 והביאה ליצירת זיכיון סרטי אקס-מן.
באוגוסט 1996 החברה אורגנה מחדש בשם אולפני מארוול (Marvel Studios) והחל משנת 1997 היו האולפנים מעורבים בהפקת סרטי קולנוע המבוססים על דמויות של מארוול קומיקס, לרבות אקס-מן (2000), דרדוויל (2003), אלקטרה (2005) וארבעת המופלאים (2005).
הסרט הראשון שמארוול הייתה אחראית להפקתו באופן ישיר היה הסרט בלייד המבוסס על דמות באותו השם מבית מארוול קומיקס שבוים על ידי סטיבן נורינגטון בכיכובו של וסלי סנייפס.
בשנת 1999 מארוול מכרה את זכויות העיבוד על דמותו של ספיידרמן לידי סרטי סוני ואולפני קולומביה שהפיקו את כל סרטי הקולנוע המבוססים על הדמות, עד שנת 2017. ברם מארוול הייתה רשומה כמפיקה שותפה לסרט ספיידרמן ולסרטי ההמשך שלו שבאו אחריו. בשנת 2003 הייתה שותפה להפקת הסרט "הענק" אך הסרט נכשל בקופות וניסיונות נוספים לעבד את הדמות לקולנוע נגנזו עד שנת 2007 עם הפקת סרט "הענק הירוק".
בשנת 2004 מארוול רכשה בחזרה את הזכויות על האלמנה השחורה ורבים הניחו שיופק סרט קולנוע על הדמות, אך לא כך היה. במאי 2006 אבי ארד עזב את תפקידו כנשיא החברה ובמרץ 2007 מונה במקומו קווין פייגי כנשיא חברת ההפקות ובערך באותו הזמן החלו הצילומים לסרט איירון מן. שנה לאחר מכן אולפני מארוול הוציאו לאקרנים את הסרט איירון מן שהיה לסרט הראשון בסדרת סרטי היקום הקולנועי של מארוול ומאז האולפנים אחראים להפקת כל הסרטים בסדרה.
ב-14 בדצמבר 2017, חברת וולט דיסני רכשה את זכויות ההפצה מפוקס המאה ה-20 תמורת 52 מיליארד דולרים. לפי ההכרזה הרשמית לעיתונות, חברת דיסני מתכוונת לשלב את זיכיונות האקס-מן, דדפול וארבעת המופלאים לתוך זיכיונות משלהם דרך חברת מארוול כדי "ליצור עולמות עשירים ומורכבים יותר של דמויות המקושרות ביניהן ושל סיפורים אותם קהל הצופים למד לאהוב".
מיקאל לוסטיג
קארל מיקאל לוסטיג (בשוודית: Carl Mikael Lustig; נולד ב-13 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת המגן ימני
קריירת מועדונים
בקיץ חתם ברוזנבורג בלקלאב מליגת העל הנורווגית במדיה שיחק 3 שנים.
ב-23 בנובמבר 2011 נסגרה עסקת העברתו לסלטיק מליגת העל הסקוטית והוא הצטרף למועדון עם פתיחת חלון העברות ב-1 בינואר 2012. כעבור חודשיים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד אברדין. ב-1 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד היברניאן בו גם הבקיע גול עצמי לחובת קבוצתו.
ב-21 ביוני 2019 לוסטיג עזב את סלטיק אחרי 7 וחצי עונות וחתם בגנט מליגת העל הבלגית. ב-25 באוגוסט 2020 חזר לוסטינג לשוודיה וחתם בא.י.ק סולנה.
קריירה בינלאומית
ב-19 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה בניצחון 0-2 נגד.
ב-29 במרץ 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד. ב-16 באוקטובר 2012 הבקיע את השער שני עבור נבחרתו במשחק נגד בו נבחרתו נקלעה לפיגור 4-0 והצליחה להשוות ל 4-4.
לוסטיג נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012 ויורו 2016.
המערך הלוגיסטי בלחימה
היסטוריה
משחר ההיסטוריה הצבאית האנושית המתועדת מנהלים צבאות שונים מאמצי לחימה ממושכים, הנמשכים מפרקי זמן של ימי קרב בודדים ועד לשנות מלחמה ארוכות. קרבות רבים לאורך ההיסטוריה הוכרעו בהתאם ליכולתו של צבא לאפשר אספקה סדירה לכוחות הלוחמים – מזון, מים ואמצעי לחימה. היו מקרים בהם הביאו צבאות לוחמים את כלי נשקם ומזונם מהבית, על מנת להתמודד עם אתגרי הלוגיסטיקה בקרב ובמקומות בהם לא היה ניתן להעביר אספקה סדירה. הלוחמים בעת העתיקה הלכו רגלית לשדה הקרב, והיו מוצאים את מזונם בדרך או לוקחים אותו כשלל וביזה. עדות לכך אנו מוצאים בדברי הרמב"ם בהלכות מלחמה (המאה ה-12):
הצבא האשורי היה הראשון שעשה שימוש במערך לוגיסטי צבאי. בשל גודלו הרב, עשרות אלפי חיילים רגלים, אלפי מרכבות ואלפי פרשים, נדרשו האשורים לתחזק את מערכי הלחימה על ידי יצירת קווי הובלה לוגיסטיים, בימי מלחמה ובעת שלום. מאוחר יותר - צבא מוקדון, שהתפרסם בעיקר על-ידי אלכסנדר הגדול, ערך מסע כיבושים גדול מאוד שהגיע עד להודו, ונדרש לוודא רציפות אספקתית לאורך כל מסעו על מנת לצלוח את הקרבות שבדרך. המילה 'לוגיסטיקה' המוכרת כיום, הגיעה כנראה מצבא זה, במקור 'לוגיסטיקוס' - λογιστικός.
קפיצת המדרגה הגדולה ביותר בלוגיסטיקה הצבאית התרחשה רק לאחר כ-1,500 שנים על-ידי הגרנד ארמה של המצביא נפוליאון בונפרטה, שהכיר במרכזיותם של נשק חם ותותחים אשר דרשו התארגנות לוגיסטית מיוחדת. נפוליאון רכש סוסים ופרשים רבים כדי להוביל תחמושת ולגרור את התותחים אל עומק שדה המערכה. בנוסף, הקים מצבורי אספקה קדמיים בסמוך לשדה הקרב על מנת לאפשר את רציפות הלחימה. קצין שווייצרי ששירת בצבא נפוליאון, אנטואן-אנרי ז'ומיני, כתב ספר חשוב בנושא הלוגיסטיקה הצבאית - "אמנות המלחמה". בספרו הוא הגדיר את הלוגיסטיקה הצבאית: האמנות המעשית של הנעת צבאות.
קרן אוזן
קרן אוזן (נולדה ב-11 באוקטובר 1979) היא עיתונאית ישראלית, מגישה את התוכנית השבועית "כאן הערב" עם זאב קם בכאן רשת ב', ואת התוכנית הכול פוליטי בכאן 11. קודם לכן, עבדה כ-20 שנה בתחנת רדיו דרום.
ביוגרפיה
אוזן גדלה והתחנכה בנתיבות. היא החלה את דרכה בעולם הרדיו כבוגרת המחזור הראשון במגמת הרדיו החינוכי של "קול ישראל" בבית הספר "אשל הנשיא".
במשך 20 שנה עבדה בתחנת הרדיו "רדיו דרום", הגישה את תוכנית הבוקר "בוקר טוב דרום", והגיעה לתפקיד סמנכ"ל בתחנה.
אוזן פעלה כתחקירנית בתאגיד השידור הציבורי ובתוכנית "אנשים" בערוץ 2. בנוסף לכך, כעיתונאית, מרבה לעסוק בנושאים חברתיים, תוך התמקדות בפריפריה הגאוגרפית והתרבותית.
אוזן הייתה גם מגישה-מחליפה בתוכנית "ערב ערב".
בנובמבר 2018 הוכרזה כי אוזן מועמדת לשמש יו"ר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, על ידי שר התקשורת איוב קרא. ב-17 בדצמבר אושר מינוייה והיא הייתה עתידה להחליף את יוליה שמאלוב-ברקוביץ', אך ב-25 ביוני 2020 החליטה לוותר על התפקיד.
אוזן הייתה שותפה עסקית במקומון הדרומי "שבע" המופץ באזור הנגב.
ב-30 בינואר 2020 החלה להגיש תוכנית שבועית בכאן רשת ב' בימי חמישי בשם "כאן הערב", תחילה עם רן בנימיני, והחל מ-2 באפריל 2020 עם זאב קם.
ב-20 ביולי 2022 נודע כי תתחיל להגיש תוכנית אקטואליה שבועית בערוץ כאן 11 בשם "ישראל בוחרת" התוכנית שודרה לאורך כל תקופת הבחירות לכנסת העשרים וחמש וכללה פאנל עם כתבי ופרשני כאן חדשות, שלא משתתפים בתוכניות הפוליטיות של סוף השבוע. התוכנית החלה את שידוריה ב-21 ביולי 2022. וסיימה את שידוריה ב-27 באוקטובר אותה שנה. מאז 4 בפברואר 2023 מגישה את הכול פוליטי באותו ערוץ ומשמשת כמגישה מחליפה בתוכנית שבע עם איילה חסון.
אוזן אם לבן מנישואיה הראשונים, מתגוררת ביישוב להבים. בזוגיות עם יקי דיין, קונסול ישראל לשעבר בלוס אנג'לס.
קפה גלינה
קפה גלינה היה בית קפה שהוקם ב-1935 על שפת הים במתחם יריד המזרח שפעל בחצי האי הירקוני במהלך שנות ה-30.
המבנה, בסגנון הבינלאומי, תוכנן על ידי האדריכלים ג'ניה אוורבוך, אלזה גדעוני ושלמה גינזבורג. הוא נבנה במבנה סימטרי מעוגל בן שתי קומות, כאשר קומת הכניסה פנתה ליריד המזרח הקומה השנייה פנתה אל הים. המבנה היה מוקף חלונות ראווה ורחבת דשא גדולה בצדו המזרחי עבור יושבי בית הקפה.
במהלך שנות פעילותו של קפה גלינה התקיימו בו ישיבות של הוועד הציבורי של יריד המזרח. בין היתר התארחו בו אישים כמו הנציב העליון ארתור ווקופ, שעל שמו קרוי גשר ווקופ הסמוך.
אילן שחורי, חוקר תל אביב, מספר שבית הקפה היה הכי פעיל בתקופת מלחמת העולם השניה, "כשהגיעו פועלי הנמל, הם השתלטו על בית הקפה, וזה התאים את עצמו אליהם והיה בתוך זמן קצר מסעדה של פועלי נמל".
בית הקפה פעל עד שנת 1949 ונסגר עם סגירת נמל תל אביב ויריד המזרח. הוא נהרס חלקית, ובמהלך השיפוצים והפיתוח של נמל תל אביב בשנות ה-2000 נהרס כולו לצורך הקמת מתחם שפך הירקון.
קונרד אלברכט
קונרד אלברכט (בגרמנית: Conrad Albrecht; 7 באוקטובר 1880 – 18 באוגוסט 1969), היה אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
אלברכט נולד ב-7 באוקטובר 1880 בברמן, ובשנת 1899 התגייס לצי הקיסרי הגרמני. אלברכט עשה את הטירונות שלו על האנייה "שטוש", ובשנת 1909 הועלה לדרגת קפיטן-לוטננט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה אלברכט למפקד שייטת ספינות הטורפדו בפלנדריה, ובשנת 1916 הועלה לדרגת קורבטנקפיטן. בינואר 1917 מונה אלברכט למפקד שייטת המשחתות בפלנדריה, וכיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה שירת אלברכט בבסיס הימי בים הבלטי, ובספטמבר 1920 מונה למפקד שייטת שולות המוקשים I. ב-27 במרץ 1923 הועלה אלברכט לדרגת פרגטנקפיטן, ומונה למפקד בסיס הצי בקיל. ב-1 במאי 1925 העלה אלברכט לדרגת קפיטן צור זה ומונה לראש מטה בסיס הצי בים הבלטי. בדצמבר 1928 הוא מונה לראש אגף משאבי אנוש במפקדת חיל הנחתים, ב-1 באפריל 1930 הוא הועלה לדרגת קונטר אדמירל, וב-29 בספטמבר אותה שנה מונה למפקד כוחות הסיור של הצי.
ב-1 באוקטובר 1932 הועלה אלברכט לדרגת ויצה-אדמירל, ומונה למפקד בסיס הצי בים הבלטי, תפקיד אותו מילא עד ה-4 ביולי 1935. ב-1 בדצמבר 1935 הועלה אלברכט לדרגת אדמירל, וב-1 בנובמבר 1938 מונה למפקד קבוצת הצי מזרח. ב-1 באפריל 1939 הועלה אלברכט לדרגת גנרל-אדמירל, ובמהלך הפלישה לפולין פיקד על כוחות הצי שהשתתפו במערכה.
ב-31 בדצמבר 1939 פרש אלברכט מהצי, וב-18 באוגוסט 1969 מת בביתו בהמבורג.
סטרטוניקה מסוריה
סטרטוניקה או סטרטוניקי (ביוונית: Στρατoνίκη; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה נסיכה מוקדונית, בתו של דמטריוס פוליורקטס. היא נישאה לסלאוקוס הראשון ולאחר מכן לבנו אנטיוכוס הראשון.
ביוגרפיה
סטרטוניקה הייתה בתו של מלך מוקדון דמטריוס פוליורקטס, ואשתו פילה. סבה מצד אביה היה אנטיגונוס מונופתלמוס, וסבה מצד אמה היה המצביא אנטיפטרוס. היה לה אח בשם אנטיגונוס, שמאוחר יותר הוכתר כמלך מוקדון.
בשנת 300 לפנה"ס, כאשר היא הייתה בערך בת 17, ביקש את ידה מאביה סלאוקוס הראשון ("ניקטור") מלך האימפריה הסלאוקית (שמרכזה היה בסוריה). דמטריוס יצא להביא אותה לבעלה החדש עם כל ציו, ואמה, פילה, גם היא ליוותה אותה. החתונה נערכה בפאר והדר בעיר ראוסוס שבתראקיה, וסטרטוניקה הפכה למלכת סוריה. סלאוקוס היה מבוגר ממנה בהרבה, ובעוד שעבורה היו אלו נישואים ראשונים, הוא כבר היה נשוי בעבר, ואף היה לו בן, אנטיוכוס הראשון. למרות זאת, נראה שמספר שנים הם חיו בהרמוניה. היא ילדה לסלאוקוס בת בשם פילה, שמאוחר יותר נישאה לאחיה של סטרטוניקה, אנטיגונוס.
עם זאת, מערכת היחסים שלהם נשברה כאשר בנו של סלאוקוס, אנטיוכוס, התאהב באופן נואש בסטרטוניקה. על פי האגדה, המובאת אצל פלוטרכוס ואפיאנוס, אנטיוכוס כבש את תשוקותיו, אולם הדבר גרם לכך שבהדרגה הוא חלה באופן נואש. הרופא שטיפל בו הבין מיד שמחלתו של אנטיוכוס אינה רגילה, וחשד שמא הוא מאוהב. הוא לא הצליח להוציא מפיו את מושא אהבתו, והסיק שהנסיך מתכוון לקחת עמו את סודו אל הקבר. לפיכך, הוא הורה להכניס מדי פעם לחדר נשים יפות שבאו במגע עם הנסיך, בתקווה לגלות את הסוד. אנטיוכוס נותר אדיש, אולם כאשר סטרטוניקה נכנסה לחדר לבד או יחד עם סלאוקוס, הוא התעורר לפתע לחיים.
הרופא הסיק לפיכך שאנטיוכוס מאוהב בסטרטוניקה, אולם חשש לספר זאת לבעלה המלך. בסופו של דבר הוא אמר למלך שמחלתו של בנו נובעת מאהבה, "אך לאהבתו אין תרופה". סלאוקוס דרש ממנו להסביר, והרופא טען שאנטיוכוס מאוהב באשתו שלו. כששמע זאת סלאוקוס, הוא הפציר ברופא לוותר על אשתו כדי להציל את בנו, וגם אותו. הרופא אמר "לא היית נותן לאנטיוכוס את אשתך אם הוא היה מאוהב בה למרות שאתה אביו". סלאוקוס הצהיר שכן, ואז חשף הרופא את האמת. סלאוקוס הסכים מיד לוותר על אשתו כדי להציל את בנו, והצהיר שהוא מוכן גם לוותר על ממלכתו. הרופא הנדהם הצהיר שאם כך אין לסלאוקוס צורך ברופא, הוא עצמו הרופא הטוב ביותר של משפחתו. למרות זאת, כדי לשמור על כבודו של בנו, הציג סלאוקוס את הנישואים בין סטרטוניקה לאנטיוכוס כרצון אישי שלו. תגובתה של סטרטוניקה למהלך זה אינה ידועה, ולא ידועים גם טיב יחסיה עם אנטיוכוס.
היא ילדה לאנטיוכוס מספר ילדים: סלאוקוס, לאודיקה, אפאמה, סטרטוניקה ואנטיוכוס השני. בלקסיקון סודא נאמר שהעיר "סטרטוניקיה" בקאריה נקראת על שמה. העיר נזכרת גם אצל סטראבון. עם זאת, לא ברור האם מי שייסד את העיר היה סלאוקוס או אנטיוכוס.
גלריה
ההיסטוריון פלוטרכוס מתאר בפיוטיות רבה את הסצנה שבה הנסיך החולה מגלה עניין כאשר סטרטוניקה נכנסת לחדרו: "הוא הראה את כל התסמינים שתוארו בידי סאפפו, הקול המקרטע, הסומק, העין העצלה, הזיעה הפתאומית, הדופק הסוער". תיאור זה, תרם לכך שסצנה זו מיוצגת רבות באומנות.
וולטר וייט (שובר שורות)
וולטר וייט (באנגלית: Walter White), הידוע גם בשם הבדוי שלו הייזנברג (באנגלית: Heisenberg), הוא דמות הפרוטגוניסט בסדרה זוכת פרס אמי "שובר שורות". מגולם על ידי בריאן קראנסטון בסדרות "שובר שורות" ו"סמוך על סול". על גילומו של וולטר וייט, זכה בריאן קראנסטון בארבעה פרסי אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
אתר
בשנת 2009, יצרה רשת AMC את האתר SaveWalterWhite.com אשר מבוסס על האתר שהכין בנו של וולטר בסדרה על מנת לגייס למענו תרומות לטיפולים רפואיים לאחר שגילה כי הוא סובל מסרטן הריאה.
ג'ייק ליימן
ג'ייק דאגלס ליימן (באנגלית: Jake Douglas Layman; נולד ב-7 במרץ 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
וולטר וייט (שובר שורות)
הלוויה
באוקטובר 2013, מעריצי הסדרה, ערכו הלוויה בתשלום לדמותו של וולטר וייט לאחר תום הסדרה שבו מת בעיר אלבקרקי, העיר בה וולטר וייט גר. להלוויה הכינו המעריצים העתקים מדויקים למוצרים שבסדרה, כגון עגלה מלאה במתאמפטמין כחול. האירוע השיג מעל 30,000 דולר שנתרמו לארגון צדקה מקומי בשם Albuquerque Healthcare for theless home.
ג'ייק ליימן
קריירת מכללות
ליימן נולד וגדל בעיר רנת'אם שבמסצ'וסטס, ובשנת 2012 החל ללמוד באוניברסיטת מרילנד. לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("מרילנד טראפינס") רשם ממוצעים של 10.2 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק, ובעונת 2015/2016 סייע לקבוצה להעפיל לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לראשונה מזה 13 שנים.
וולטר וייט (שובר שורות)
פיצה על הגג
בשנת 2015, ביקש יוצר הסדרה, וינס גיליגאן, ממעריצי הסדרה, להפסיק לזרוק פיצה על הגג של ביתו של וולטר מהסדרה; במטרה לשחזר את הסצנה המוכרת מהסדרה בה סקיילר לא נותנת לוולטר להיכנס לבית, זאת לאחר שבעל הבית בעצמו התלונן לגיליגאן.
ג'ייק ליימן
פורטלנד טרייל בלייזרס
בדראפט ה-NBA 2016 נבחר ליימן בבחירה ה-47 על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. במשחק הבכורה שלו ב-NBA שותף ב-8 דקות משחק בלבד, אולם הצטיין עם 5 שלשות ו-17 נקודות, בהפסד פורטלנד מול גולדן סטייט ווריורס. ב-5 בפברואר 2019 קלע שיא קריירה של 25 נקודות, בהפסד קבוצתו מול מיאמי היט. בעונת זכה לראשונה למקום קבוע ברוטציית הקבוצה, והעפיל עמה לגמר האזור המערבי, בו הובסה על ידי הווריורס בתוצאה 0–4.
מינסוטה טימברוולבס
לקראת עונת סיכם על חוזה ל-3 עונות במינסוטה טימברוולבס, והועבר אליה בעסקת "חתימה והעברה" (Sign-and-trade), תמורת זכויות הדראפט על בויאן דובלביץ'. בעונתו הראשונה בקבוצה קלע שיא קריירה של 9.7 נקודות בממוצע למשחק, אך שותף ב-23 משחקים בלבד, בשל פציעה בבוהן.
Wii Party
Wii Party (ביפנית: パーティ, מילולית מסיבת ווי) הוא משחק וידאו-מסיבה, שפותח ופורסם על ידי נינטנדו עבור קונסולת ה-Wii. המשחק לווה באלמנטים של משחקי סדרת ה-Mario Party, עוד זיכיון של משחקי חברה שנוצר על ידי נינטנדו. זהו גם המשחק הראשון על קונסולת ה-Wii ששיגרו מיאמוטו לא הפיק. המשחק שוחרר ביפן ב־8 ביולי 2010, בצפון אמריקה ב-3 באוקטובר 2010, באוסטרליה ב-7 באוקטובר 2010, ובאירופה ב-8 באוקטובר 2010. המשחק הוצג לציבור בפעם הראשונה על ידי סאטורו איווטה ב-7 במאי 2010. המשחק קיבל דירוגים שונים ממבקריו ומכר 9.34 מיליון עותקים ברחבי העולם עד ספטמבר 2019. משחק המשך בסדרה, Wii Party U, שוחרר לקונסולת ה-Wii U ב-25 באוקטובר 2013.
אופן המשחק
Wii Party כולל תשעה מצבי משחק שונים המחולקים בין שלוש קטגוריות: משחקי מסיבות, משחקי מסיבות בית ומשחקים לזוגות. מרבית מצבי המשחק משלבים שימוש ב-80 מיני-משחקים שנוצרו בלעדית ל-Wii Party. המשחק מציע גם מצבים נוספים העושים שימוש בלעדי במיני-משחקים אלו.
משחקי מסיבה
משחקי מסיבות הם משחקים בהם עד ארבעה שחקנים מתחרים זה בזה.
כל השחקנים עולים במעלה אי שבמרכזו הר געש. שחקן מגלגל קוביות וצועד את מספר הצעדים המצוין עליהן (Miis משמשים כדמויות הצועדות). סדר ההטלות נקבע על ידי מיני-משחק. שחקנים שזכו במקום הראשון, השני או השלישי זוכים בקובייה נוספת חוץ מהקובייה הרגילה (המקום הראשון זוכה בעוד קובייה רגילה, המקום השני זוכה בקוביה עם המספרים 1–3 והמקום השלישי זוכה בקוביה עם המספרים 1–2). השחקן שמגיע לראש האי ראשון מנצח.
שחקנים הופכים קלפים ממוספרים וצועדים את המספר המצוין עליהם. שחקנים זוכים במטבעות במשחקי-מיני (מקום ראשון - 10 מטבעות, מקום שני - 5 מטבעות, מקום שלישי - 3 מטבעות, מקום רביעי - מטבע יחיד) שניתן להשתמש בהם לרכישת כרטיסי רכב כדי לעזור להם להתקדם, או בשדות תעופה ובנמלי ים לנסוע למרחקים ארוכים. כששחקנים מגיעים למקום חם, הם יכולים לרכוש תמונת מזכרת בעשרה מטבעות. לאחר 10 סיבובים של המשחק, מתחילה הארכה והשחקן הראשון שמגיע לנקודה חמה וקונה תמונת מזכרת מסיים את המשחק וזוכה בתמונת בונוס. השחקן שאסף הכי הרבה תמונות מזכרת זוכה.
לפי תור, השחקנים מסובבים גלגל-מזל כדי לזכות במדליות. שחקנים יכולים לזכות במדליות, לאבד מדליות או להוסיף מדליות לבנק (תלוי היכן נעצר הגלגל). שחקנים יכולים גם לזכות במדליות שנשמרו בבנק על ידי זכייה במיני-משחקים. אם שניים או שלושה שחקנים מסיימים את המיני-משחק בתיקו, המנצחים מתחלקים בכסף שבבנק. אם כל השחקנים מסיימים את המשחק בתיקו, לא קורה כלום. לאחר עשרה מחזורים מתחילה הארכה, והמשחק מסתיים לאחר שהכסף בבנק יתרוקן, או עוד עשרה מחזורים נוספים. השחקן עם הכי הרבה מדליות בסוף המשחק זוכה.
המשחק מתנהל כמו בינגו. שחקנים בודקים Miis בכרטיסי הבינגו שלהם שמתאימים לכדורים עם פרצופי Mii שנושרים ממכונת בינגו גדולה. אם נשמט כדור מיני-משחק ממכונת הבינגו, שחקנים משחקים מיני-משחק והמנצח בודק את ה-Mii לפי בחירתם. אם יש שוויון, תחרות מתגלגלת בקוביות מחליטה את הזוכה. השחקן הראשון שמשלים שורה אופקית, אנכית או אלכסונית מקבל בינגו והוא המנצח.
Pair Games
משחקי זוג מיועדים לשני שחקנים ובהם השחקנים משחקים ביחד או אחד נגד השני.
השחקנים עונים על חמש שאלות לפני שהם משחקים מיני-משחק שיתופי (סוג של מיני משחק שבו השחקנים משחקים ביחד, בדרך כלל נגד השעון) כדי לבדוק אם הם זוג טוב או זוג רע. הם מקבלים ציון טוב יותר אם התשובות שלהם לשאלות זהות, ואם הם מצליחים במיני-משחק.
שני שחקנים עובדים יחד כדי לאזן Miis על מפרשי ספינה. אם השחקנים מאזנים בהצלחה 20 Miis, הם ינצחו את המשחק. אם הספינה תיפול, כל ה-Miis ייפלו לים והשחקנים יפסידו במשחק.
שחקנים מתאימים Miis שלבושים באותו צבע של חולצות לזוגות כדי לקלוע נקודות. צבע חולצת ה-Mii מוסתר עד שנבחר. אם שחקנים לא מצליחים להתאים צמד, הם מאבדים את תורם. שחקנים משחקים מדי פעם מיני-משחקי דו-קרב (מיני-משחקים לשני שחקנים) זה מול זה כדי לזכות בתור שני. השחקן עם הכי הרבה נקודות בסוף המשחק הוא המנצח.
House Party
משחקי House Party הם משחקים המתמקדים בסביבת השחקנים ולא כוללים מיני-משחקים. אחד המשחקים, Quick Draw, הוא בלעדי לגרסה היפנית.
במשחק זה פורסים את שלטי ה-Wii כדי שכל השחקנים יוכלו להגיע אליהם. חיה מופיעה על המסך ומשמיעה צליל. בו בזמן כל שלט ישמיע צליל של חיה אבל רק אחד מהם יחקה את החיה על מסך הטלוויזיה. מי שתופס את השלט הנכון זוכה בנקודה. השחקן הראשון שזוכה ב-3 נקודות מנצח.
שחקן אחד מסתיר את כל שלטי ה-Wii. לכל השחקנים יש מגבלת זמן לחפש את כולם. בכל 10 שניות כל השלטים ישמיעו צליל של בעלי חיים כדי להקל על איתורם.
נעשה שימוש רק בשלט אחד ללא קשר למספר השחקנים. שחקנים מעבירים אותו בעדינות מאחד לשני תוך לחיצה על הכפתור המוצג על המסך. אם השלט מנוער יותר מדי או שהכפתור השגוי נלחץ השלט ישמיע קול פיצוץ.
נעשה שימוש רק בשלט אחד ללא קשר למספר השחקנים. שחקנים מעבירים את השלט לאחר שאמרו מילה שתואמת לקטגוריה הנתונה. מי שמחזיק בשלט כשהוא משמיע קול פיצוץ מפסיד.
המשחק הזה הוא היחיד בקטגוריית ה-House Party שדורש 3–4 שחקנים. לאחר שבחרו בשחקן שישמש כ"Buddy" (מקביל לסלנג "חביבי" בעברית), השחקנים האחרים מנסים לחזות את תשובותיו לשאלות שונות אודות עצמם ולקבל נקודות אם חזו נכון.
מצבי מיני-משחקים
אפשרות לשחק כל מיני-משחק.
תחרות שמטרתה היא להיות השחקן הראשון שמנצח במספר מוגדר של מיני-משחקים.
מיני-משחקים שבהם אפשר לשבור שיאים חדשים.
מסע בין מיני-משחקים המיועד לשחקן אחד בלבד.
בכל מיני-משחק שחקן נבחר ומיודע שהוא ה"גנב". הוא מקבל עזרה מהמשחק להגיע למקום הראשון במיני-משחק זה (לדוגמה במשחק Zombie Tag, שבו זומבים רודפים אחרי כל השחקנים ומטרתם היא לא להיתפס כי אז יהפכו הם עצמם לזומבים, הזומבים ירדפו אחרי כולם למעט ה"גנב"). אחרי כל סיבוב, כל שחקן מצביע למי שהוא חושד שהוא ה"גנב". אם ניחש נכונה את ה"גנב", הוא לוקח ממנו 10 נקודות. אם ניחש לא נכון ה"גנב" ייקח ממנו 10 נקודות.
פיתוח
לאחר פיתוח Mario Party 8, כמה ממעצבי המפתח של הדסון סופט (חברה מתחרה של נינטנדו) עזבו לעבוד אצל חברת הבת של נינטנדו NDcube. במהלך ראיון הודיעה NDcube כי "אחת האטרקציות של Mario Party היא שתוכלו לשחק עם הדמות האהובה עליך", אך הם "חשבו ששימוש בדמויות של Mii יחזק את הרושם שאתה עצמך משחק יחד עם חבריך". איווטה קיווה גם כי "אנשים ישחקו ב-Wii Party עוד שנים רבות כתקן החדש בתוכנת משחקי המסיבות ".
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות שונות למדי של מבקרים, עם ציון מטקריטי ממוצע של 68/100. GameSpot העניקה ל-Wii Party ציון של 8 מתוך 10, ושיבחה את המגוון הרחב של משחקי המיני והמצבים. GameSpot הוסיפה עוד כי מצב מרובה-המשחקים של המשחק "הוא פיצוץ", וכי היא מאמינה ש-Wii Party הוא "מהיר וטוב יותר" מאשר "Mario Party". הדיווח העולמי של נינטנדו העניק למשחק 8/10, תוך ציטוט כי "תלונה נפוצה על "Mario Party" היא שיש בו יותר מדי דברים שמאטים את המשחק עד עצירה כמעט, כמו מלכודות מרובות על לוח משחק אחד והמתנה ששחקן יסיים את תורו. Wii Party נמנעת מכך על ידי האצת המשחק ". IGN העניקה למשחק 7/10, תוך שהיא מתחה ביקורת על הגרפיקה כבהירה וצבעונית, אך "לא בדיוק יפה", אבל שיבחה את נינטנדו על כך שהיא עשתה עבודה טובה בכך שהיא מאפשרת לשחקנים לעקוב אחר ההוראות כדי להשיג יעדים. GameTrailers העניקו למשחק 7.9 ואמרו "מלבד כמה מצבי בוץ וכמה בעיות בקרה קלות, אין הרבה מה להאשים ".
פיל קולאר מ-Game Informer הצהיר בסקירה שלילית כי "יותר מ-80 המיני-משחקים של ה-Wii Party חולקים את אותה האיכות הלא אחידה בה ציפיתי מ-Mario Party, וזה הגיוני בהתחשב בכך שרבים מהם הם איטרציות של משחקים מאותה סדרה. המשחקים הראשיים גרועים עוד יותר. בעוד ש-"Mario Party" נתנה לשחקנים לוחות רבים לשחק בהם, Wii Party מציגה סוגי משחק מרובים, כל אחד פחות מהנה מזה שלפניו".
מכירות
בשבוע הראשון לשחרורה ביפן מכר המשחק 230,000 יחידות והיה המשחק הנמכר ביותר במדינה באותו השבוע. החל מה-5 באוקטובר 2010 מכר המשחק 350,791 יחידות ביפן.
React
React (לעיתים נכתבת כ-React.js או ReactJS) היא ספריית קוד פתוח בשפת ג'אווה סקריפט המשמשת לפיתוח ממשק משתמש לאתרים.
React פותחה על ידי ג'ורדן וולקה, מפתח תוכנה בחברת פייסבוק (מטא). הוא הושפע מ-AngularJS ו-XHP, שהייתה ספריית PHP לניהול רכיבי HTML. הספרייה הושמשה לראשונה בדף הבית של פייסבוק בשנת 2011 ובהמשך באינסטגרם ב-2012. הספרייה שוחררה כקוד פתוח במאי 2013. בתחילת 2015 פרסמה פייסבוק ספרייה נוספת בשם ריאקט נייטיב המאפשרת פיתוח ממשקי משתמש ל-iOS, אנדרואיד ול-Microsoft Windows (UWP). ספרייה זו מתחרה בפלטפורמות לבניית אפליקציות היברידיות כגון אפאצ'י קורדובה.
אחת התכונות המרכזיות של React היא השימוש ב-Virtual Document Object Model או Virtual DOM. הספרייה יוצרת מבנה נתונים בזיכרון, מחשבת את השינויים הנדרשים ובכך מעדכנת את ה-DOM ביעילות.
בעזרת טרנס-קומפיילר (כמו Babel.js) רכיבי React יכולים להכתב בשפת JSX, הרחבה של ג'אווה סקריפט המאפשרת תגיות HTML בתוך הקוד. במהלך הטרנספילציה, תגיות ה-HTML מתרגמות לקריאות לפונקציות ג'אווה סקריפט של React ומעדכנות את ה-Virtual DOM לפי הצורך.
Next.js היא ספריית React המאפשרת מספר תכונות נוספות, כולל עיבוד בצד השרת ויצירת אתרים סטטיים.
סוניק הקיפוד (דמות)
סוניק הקיפוד (באנגלית: Sonic the Hedgehog, נולד ב-23 ביוני) הוא הפרוטגוניסט בסדרת משחקי הווידאו "סוניק הקיפוד" של חברת סגה. דמותו מעוצבת כקיפוד כחול דמוי אדם, והוא יכול לרוץ במהירות על-קולית ולהתכרבל לכדור, בעיקר כדי לתקוף אויבים. ברוב המשחקים סוניק חייב לרוץ דרך שלבים, לאסוף טבעות, ולהימנע ממכשולים ואויבים. לבוש בנעלי ספורט וכפפות.
מעבר לכיכובו בסדרת המשחקים המצליחה, סוניק הוא גם הדמותג של החברה.
מראה
לאורך השנים השתנו רבים ממאפייניו הפיזיים של סוניק, כולל הסגנון שבו הוא מעוצב. בעיצוב המקורי, אשר תוכנן על ידי נאוטו אושימה, הופיע סוניק כנמוך קומה, בעל מחטים קצרים, גוף עגלגל ועיניים ללא קשתיות. בעקבות יציאת המשחק "Sonic Adventure" לשווקים בשנת 1999, דמותו של סוניק עוצבה מחדש על ידי יוג'י אואקאווה. בעיצוב זה סוניק גבה במעט, רגליו התארכו, הוענק לו מבנה גוף פחות עגלגל, קוציו התארכו וצבע עיניו השתנה לירוק, וכמו כן הוא קיבל מראה קשוח במעט. שינויים נוספים בדמותו של סוניק הוצגו במשחק "סוניק הקיפוד" משנת 2006: סוניק הפך לרזה יותר וגובהו השתנה.
על אף שינויים קטנים במראהו, כמו למשל בגובהו, עיצוב הדמות לא השתנה רבות מאז. אמנם במשחקי הספין-אוף וסדרת הטלוויזיה "סוניק בום" משנת 2014, סוניק הוא רזה יותר, גבוה מאוד, ידיו שונו לצבע כחול, לבוש צעיף חום ותחבושות והקוצים שלו קצרים יותר. בסרט באותו השם, נעליו של סוניק עוצבו מחדש, והוא בעל פרווה, ידיים כחולות, ושתי עיניים נפרדות.
משפחה
במשחקים לא מופיעים קרובי משפחה של הדמות, אך הן בקומיקס והן בשתי סדרות הטלוויזיה העוסקות בסוניק מופיע צ'אק - קיפוד כחול ומבוגר העובד כמדען מוביל ומוצג כדודו של סוניק. כמו כן מופיע מאטסקי, כלבו של צ'אק. בנוסף, בחוברות הקומיקס של ארצ'י קומיקס מתגלים הוריו החורגים של סוניק, ברנדט וג'ולז. בסדרה Sonic Underground, שמתרחשת ביקום מקביל, מופיע שוב צ'אק, וכן מופיעים אמו של סוניק, המלכה אלינה, אחותו סוניה ואחיו מאניק.
ויאראלה
ויאראלה (שם מדעי: Vieraella) הוא סוג פרהיסטורי של צפרדע שחי לפני 189 עד 176 מיליון שנה בתקופת היורה שבעידן המזוזואיקון. סוג זה כלל מין יחיד, ויאראלה הרבסטי (Vieraella herbsti).
מאפיינים
הוא תואר לראשונה ב־1961 לאחר שנמצאה בארגנטינה דגימת מאובן של פרט בודד, P.V.L. 2188, שהשתמר בצורה יוצרת דופן. הוא מאובן מעבר בן דו-חיים קדומים יותר לצפרדעים המודרניות. למרות שוויאראלה הרבסטי היא אחת הצפרדעים האמיתיות העתיקות ביותר שידועות למדע, היא הייתה דומה לצפרדעים מודרניות ברגליה ששימשו לקפיצה ובצורת גולגולתה. אך, לעומתן, אורכה היה כ־3 סנטימטרים.
לצפרדע קדומה זו היו 11 חוליות בניגוד לצפרדעים הקיימות, שהן בעלי 9 חוליות. בהתבסס על מבנה הגוף כמה מדענים מעריכים שצפרדע זו היא כנראה האב הקדמון של המשפחות אסקפיים ועגולשוניים מתת סדרה ארכאובטרכיה, בעוד אחרים מגדירים אותה כטקסון ללא מקור בסדרה חסרי זנב. מדענים נוספים מעריכים שהיא שייכת למשפחת הליופלמיים.
גן המצודה בצפת
גן המצודה נמצא במקום הגבוה ביותר במרכז צפת ההיסטורית, ומשתרע על שרידי "מצודת צפת" העתיקה.
הגן תוכנן על ידי אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, חבר קיבוץ יגור, שהוזמן בשנת 1949, על ידי עיריית צפת שבראשה עמד משה פדהצור.
ההיסטוריה של הגן
המצודה העתיקה של צפת הייתה ידועה לחוקרים שנים רבות לפני שנבנה על שטחה הגן. בצילומי אוויר של הטייסת הבווארית 304 משנת 1917, נראה האזור כתל גדול ממנו מבצבצים שרידי המבנים העתיקים בלבד.
בשנת 1949, עם הכפלת תשבי העיר על ידי העולים החדשים שהגיעו עם קום המדינה, הזמינה העירייה את אדריכל הגנים שלמה אורן ויינברג, מיגור, לתכנן את הגן.
בנובמבר אותה שנה כבר הוגשה התוכנית. בעיתון יש תיאור של התוכנית העתידית שרובו תואם את המציאות בשטח: "המעלה למצודה שהיה עד כה תלול וקשה ידורג על ידי דרך, כך תוכלנה האימהות להסיע עגלות ילדיהן עד לפסגה במקום, שתהיה מדשאה רחבת ידיים. מהפסגה עד למצבת הזיכרון תסודרנה מדרגות וגם זה כדי לדרג את העלייה. השטח הסלעי ינוצל לורדות שושנים, באחת הפסגות יבנה בית קפה ליד אחד מהמורדות תבנה בריכת דגים, תסודרנה מדשאות לילדים וארגזי חול, מקום זה מוגן מרוחות ונוח ובטוח למשחקי ילדים. המים לבריכה ירדו במפלים ממי ההשקיה של הגן כך שהמים לא יתבזבזו. במורד המשקיף על הכנרת יבנה אמפיתיאטרון בן 1500 מקומות ישיבה. עתיקות המצודה ישמרו ויבנו חדרי מוזיאון לעתיקות צפת".
כיבוש המצודה ב-10 במאי 1948 על ידי פלוגת הפלמ"ח ולוחמי צפת והשימוש במרגמת הדוידקה היו נקודת מפנה בקרב על צפת, וגרמו לרוח התבוסה שנפלה על ערביי הגליל בכלל ועל ערביי צפת בפרט שנסו מהעיר.
בתכנון הגן ניתנה חשיבות להנצחת נופלים בקרבות על צפת. מצבת זיכרון אחת הוצבה בכניסה לגן, לזכר 14 הנופלים בקרב על המצודה ומצבת הזיכרון השנייה הוצבה בפסגת הגן לזכרם כל 45 הנופלים בקרב לשחרור צפת. בשנים האחרונות הוצבו בסמוך לאנדרטאות אלה לוחות אבן ובהן חקוק סיפור הקרב במצודה ובצפת.
מבנה הגן
לגן מבנה אליפטי ובו שלש פסגות שביניהן משתרעים עצים ומדרונות מלאי צמחים ושרכים.
ברחבת הכניסה לגן הוקמה מצבת הזיכרון לבני צפת שהשתתפו בלחימה על צפת במלחמת השחרור בתש"ח, שחלקם נפלו בכיבוש ה"מצודה". ומהרחבה יוצאים שבילים לכל פינות הגן.
שבילי הגן הטבעתיים, עוברים בין עצי אורנים וערוגות של שרכים ופרחים.
הפסגה הגבוהה
הפסגה הגבוהה, המכונה "הפיטמה", נמצאת בקצה הדרומי של הגן, מעל בור המים הענקי שנבנה על ידי השליט הממלוכי ביברס. על הפסגה יש נקודת תצפית המשקיפה על הכנרת, בניין הסראייה והנוף המרהיב מסביב, ועליה הוקמה אנדרטה לחללי הקרב על צפת שהשתתפו בשחרור העיר במלחמת העצמאות. בשנים האחרונות הוצבה שם תחנת הסבר אלקטרונית. קרוב ל"פיטמה" יש מדשאה ענקית המוקפת שביל וספסלי ישיבה בשוליו, וכל הרחבה מוקפת בעצי נוי. המדשאה הגדולה יובשה בשנים האחרונות.
הפסגה האמצעית
הפסגה האמצעית המכונה גם "גבעת הסופר" היא קטנה יותר ונמצאת מול הכניסה, גבעה זו היא מלאכותית ונעשתה על מנת לתמוך את גשר הכניסה למצודה הצלבנית. .הדרך אליה מטפסת בשביל מעגלי, ובפסגתה יש משטח ועליו ספסלי אבן שמאפשרים מנוחה והתבוננת על הנוף מסביב.
הפסגה הצפונית
הפסגה הצפונית והנמוכה ביותר, נמצאת גם היא בסמוך לכניסה אל הגן, ועליה נבנה בשנות השישים בית קפה שתוכנן על ידי האדריכל הצפתי מילוסלבסקי. בית הקפה ננטש וניזוק עם השנים.
הבריכה
בצד המזרחי של הגן, בחלקו הנמוך של המתחם, חבויה בריכת מים קטנה שאליה מחוברת אמת מים, שהייתה אמורה להוביל לבריכה את מי ההשקיה, קשה להבחין בשרידי האמה.
סביב הבריכה יש מדרון מדורג שמשמש מעין אמפיתיאטרון קטן שהבריכה במרכזו. הבריכה הייתה רוב הזמן יבשה, ובימי הקיץ שמשה כמקום ריכוז לקייטנות הקיץ.
בעבר שימש הגן כמרכז עיקרי של העיר לבילוי בימי הקיץ, יופיו וייחודו של הגן מוזכרים לא מעט בעיתונות היומית בהקשר התיירות בצפת: "דרכים סלולות וצרות יקיפו את היער שבזעיר אנפין, הדרכים יובילוך לכל צד יפנה, לכל תל וגבעה קטנה. לימינך ולשמאלך תתקל בפרחים ססגוניים המלבלבים בחלל האוויר, נדמה לך כאילו דרכים אלו רוויות רזין ומסתורין, וכל סודות תבל גלום בהם, פשוט ינעם לך לשוטט אנה, ואנה, ולו רק לספוג את אותה רוח תעלומתית המנשבת בפניך ומלטפך". או כפי שמתאר בעיתון על המשמר אברהם רגלסון "אותה חלקה בעלית המעלה, הצופה אל ים כנרת, מיד התאהבתי בה, אמרתי: לו יכולתי לשבת כאן בקרים וערבים, להשקיף על פני רוחב העולם ופיסת ים, פעם פונה עורף לרקיעים ופעם תופסת אותם במלואם, מה שירים הייתי כותב, אך פרנסה מהיכן? לא די שראש העיר יהגה בפינת סופרים צפתית, שירה כתורה, לקמח היא צריכה.
מצבו של הגן בשנות האלפיים
עם דעיכת התיירות בצפת המקום איבד את מרכזיותו כמרכז בילוי ונופש והוזנח.
בחורף 1991- 1992 נפגעו קשה עצי האורן בגן ורובם קרסו בסופת השלג הקשה, בסופה נפגעה גם רוב הצמחייה.
בשנת 2004 הזמינה המנהלה לפיתוח תשתיות ותיירות צפת תיעוד ושימור גן מצודת צפת ממינהל השימור ברשות העתיקות, אך הבקשה התייחסה לשרידים הארכאולוגים בלבד.
בשנת 2008 בדו"ח מבקר המדינה על אתרי תיירות בתחומי הרשויות המקומיות, נכתב על ההזנחה של הגן ועל המפגעים הבטיחותיים. לאחר מכן שופצה רחבת הכניסה ומצבות הזיכרון והוכשרה חנייה קרובה להקלת הנגישות לגן. לאחרונה נעשים מאמצים לשמור על נקיונו.
אף על פי שהגן הוזנח בעשורים האחרונים ואיבד את מקומו כמרכז בילוי, עדיין ניכרים בו היטב התכנון הייחודי, שילובו בתוך המבנה הטופוגרפי, וההתחשבות במבנים הארכאולוגים שלא ניזוקו עם הקמתו. וכן בשל התחושה המרגיעה והמיוחדת שהמקום משרה על המבקר.
בחודש יולי 2020 החלה עיריית צפת בפרויקט ניקוי ושיקום הגן.
תמרון ולסלבה
תמרון ולסלבה הוא פעולה נשימתית בה אדם מנסה להוציא אוויר מהריאות בזמן שדרכי האוויר שלו סגורות, למשל בשל סגירה של מיתרי הקול. לפעולה שימוש בפעולות יומיומיות, כגון שיעול, וכמו כן יש לו שימוש בבדיקות רפואיות. התמרון נקרא על שם הרופא בן המאה ה-17 אנטוניו מריה ולסלבה. התמרון ההפוך נקרא תמרון מאלר.
מהלך התמרון ושימושיו
בתחילת תמרון ולסלבה, הריאות מתמלאות באוויר. לאחר מכן מיתרי הקול נסגרים וכנגדם מופעל לחץ שנובע מכיווץ הסרעפת ושרירי הבטן. התמרון גורם להעלאת הלחץ בבית החזה, ובכך לירידה בהחזר הוורידי ללב ולהפחתת נפח הפעימה. בנוסף, התמרון מעלה את הטונוס הפאראסימפתטי על ידי גירוי העצב התועה. שני תהליכים אלה גורמים לירידה בלחץ הדם.
בתמרון ולסלבה נעשים שימושים יומיומיים עבור שיעול וצאייה. בנוסף, תמרון ולסלבה משמש גם עבור השוואת לחצים לאורך חצוצרת השמע בזמן טיסה או צלילה. התמרון משמש גם מתאמנים בזמן פעולות של הרמת משאות כבדים או סקוואט.
לתמרון ולסלבה גם שימושים רפואיים. בזמן האזנה ללב התמרון יכול לעזור להבחין בין סוגים שונים של מחלות לב מסתמיות ומבניות על ידי שינוי במאפיינים של אוושות. בנוסף, בשל גירוי העצב התועה, תמרון ולסלבה יכול להפסיק מצבים מסוימים של טכיקרדיה על-חדרית ולהצביע על אבחנה מסוימת, כגון AVNRT או AVRT. שימוש רפואי נוסף לתמרון ולסלבה מתקיים בבדיקת אוזניים.
סיבוכים רפואיים
תמרון ולסלבה עלול לגרום לבקע. התמרון קשור ב, תופעה שכמעט בלעדית לגברים מבוגרים. קיימים סיבוכים נוספים, כגון דימומים ברשתית או דום לב, אך אלה נדירים.
הר קליבלנד (מונטנה)
הר קליבלנד (באנגלית: Mount Cleveland) הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר שבמדינת מונטנה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בחלק הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גליישר.
ההר הוא ההר הגבוה ברכס לואיס (המשתרע על כל חלקו הצפוני של הפארק, ואף ממשיך לתוך החלק הדרומי של פרובינציית אלברטה שבקנדה), והגבוה בהרי הפארק הלאומי גליישר; גובהו של ההר 3,191 מטרים מעל פני הים. הר קליבלנד הוא ההר ה-147 בגובהו במונטנה, וה-5,076 בגובהו בארצות הברית.
ההר אינו ההר הגבוה במדינת מונטנה (ההר הגבוה במונטנה הוא פסגת גרניט, שגובהה - 3,904 מטרים מעל פני הים - היינו, גבוהה ב-700 מטרים מהר קליבלנד). יחד עם זאת, הר קליבלנד נודע בגובהו בשל התנשאותו הרבה ומדרונותיו התלולים. הר קליבלנד מתנשא לגובה של 1,593 מטרים מעל סביבתו. המדרונות הצפון-מערביים של הר קליבלנד עולם גובה יחסי של 1,200 מטרים על פני מרחק של 0.64 קילומטרים. וחלק ממדרונות ההר אנכיים לחלוטין - דבר נדיר ביותר בארצות הברית. בשל כך הר קליבלנד הוא והוא ההר ה-4 בהתנשאותו במונטנה וההר ה-80 בהתנשאותו בארצות הברית.
מקור השם
החלק המזרחי של השטחים שהפכו לימים לשטחי הפארק הלאומי גליישר, נרכשו בשנת 1895 (תקופת הכהונה השנייה של נשיא ארצות הברית קליבלנד), על ידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית מקונפדרציית בלאקפוט.
נרכש על ידי הממשלה הפדרלית מקונפדרציית Blackfoot.
בשל כך החליטה הוועדה לשמות גאוגרפיים של ארצות הברית לקרוא להר על שמו של הנשיא קליבלנד.
טיפוס על ההר
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת הר קליבלנד בוצע בשנת 1920 על ידי פרנק ב. וין (Frank B. Wynn).
גאולוגיה
בדומה להרים אחרים בפארק הלאומי גליישר, הר קליבלנד מורכב מסלעי משקע שמקורם החל בתקופת הפרקמבריון ועד לתקופת היורה. סלעי משקע אלה נוצרו בים רדוד, שהחל להתרומם החל מלפני 170 מיליוני שנים.
חספוס
חספוס הוא תהליך ייצור, המתנהל בדרך כלל על מחרטה, ובו נחרטים חריצים אופקיים או בזווית 30° או 60° או 45°.
שימושים
צורת החספוס היא חריצים עמוקים עם חתך משולש בצורת קוים ישרים או בצורת שתי וערב על העובד. החספוס מאפשר לידיים או לאצבעות להשיג אחיזה טובה יותר על החפץ המעוגל, מאשר על משטח המתכת החלק.
ניתן להשתמש בחספוס כשיטת תיקון לחלקים בהרכבה. בעת ביצוע החספוס ויצירת החריצים, עודף חומר הגלם שנוצר בעת ביצוע החריצים מגדיל את קוטר החלק. אזורים מורמים אלה יכולים לפצות על שחיקה על הקוטר החיצוני של החלק. לאחר ביצוע החספוס ניתן להשחיז את החלק למידה המקורית שהייתה לחלק ולבצע מחדש את ההרכבה וכך נפתרת בעיית השחיקה שהייתה על החלק. כיום עלות החלקים בייצור נמוכה ולא כדאי לשפץ חלק כזה אלא עדיף להחליף אותו.
ניתן להשתמש בחספוס בהרכבות מהירות ופשוטות של פין מתכת לקדח בחלק מפלסטיק או חומר רך אחר. המשטח החיצוני של הפין מחורץ כך שבעת ההרכבה "נוגס" הפין בתוך הקדח שבחלק וננעץ בתוכו.
ידיות לכלים, עפרונות מכניים, תפסניות למקדחים מוט האחיזה במשקולות המשמשות בהרמת משקולות. שימוש נוסף יש ברגליות האופניים של אופני BMX.
מוצר נוסף הוא מכסים המורכבים בהברגה. בקוטר החיצוני של החלק החיצוני מבצעים חספוס ומאפשרים להרכיב את החלק בסיבוב ללא צורך בקצה מרובע או משושה לאחיזת מפתח. שימוש נוסף נפוץ קיים בברגים ובאומים קטנים בכלי נגינה או במכשירים אלקטרוניים, ניתן לסובב את הבורג או את האום בתפיסת שתי אצבעות.
החספוס משמש גם כאלמנט דקורטיבי בכלי הבית.
חיתוך על מכונה
בדרך כלל מבוצע החספוס עם כלי שמוגדר ככלי לעיבוד שבבי.
בתהליך לחיצה ROLLING
שיטה נוספת מקובלת לביצוע חריצים ישרים מבוצעת בתהליך (ROLLING) לחיצה עם דפורמציה פלסטית. הגלגל עשוי מחומר קשה והעובד ניתמך על ידי תומך מיוחד כדי למנוע עיוות.'' בשיטה זו לא ניתן לייצר חספוס בדגם שתי וערב -יהלום.
באופן ידני ללא מכונה
ניתן לבצע חספוס באופן ידני ללא מכונה. הכלי דומה לכלי החיתוך של צינורות. במקום דיסקות סכין, מורכבים 3 גלגלי החספוס לביצוע דגם שתי וערב -יהלום מרכיבים שני גלגלים ימניים ואחד שמאלי.
במכונות CNC
ביצוע החספוס על מחרטה או מחרטת CNC מצריך קדמת מכונה אוטומטית, לאורך החלק כלומר ניתן לבצע חספוס על חלק ארוך עם מחספס צר כאשר הכלי מתקדם לאורך החלק. ימינה או שמאלה. שיני החיתוך בכלי חדות בדופן הכלי והן מבצעות למעשה חיתוך במהלך התקדמות הכלי.
בכל התהליכים משתמשים בנוזל חיתוך להורדת הטמפרטורה ולשיפור פני שטח החספוס..
סוגים
קיימים שני סוגים עיקריים של חספוס: ישר ויהלום.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2009, נערכה בשוודיה בתאריכים 15–29 ביוני 2009. זוהי האליפות ה-17 של המפעל. גרמניה גברה בגמר על אנגליה בתוצאה 0-4 וזכה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
בית א'
כל הזמנים הם בשעון קיץ (UTC+2).
סוזאן פלאשט
סוזאן פלאשט (באנגלית: Suzanne Pleshette; 31 בינואר 1937 – 19 בינואר 2008) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון, וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית.
משפחה
פלאשט נולדה ב-31 בינואר 1937 בברוקלין הייטס, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית ממוצא רוסי ואוסטרו-הונגרי. אמה ג'רלדין (שם משפחה מנעורים קפלן), הייתה רקדנית ואמנית שהופיעה תחת שם הבמה ג'רלדין ריברס. אביה יוג'ין היה מנהל הבמה, מנכ"ל הרשת ומנהל תיאטרון סרטי פרמאונט בברוקלין.
קריירת המשחק
לאחר שסיימה כבוגרת תיכון מנהטן לאמנויות הבמה, למדה סוזאן באוניברסיטת סירקיוז במשך סמסטר אחד לפני שעברה למכללת פינץ'.
את קריירת המשחק החלה פלאשט בתיאטרון, כאשר הופיעה במחזה של הסופר מאיר לוין בשנת 1957. לאחר כמה שנים החלה לבסס את משחקה בסדרות טלוויזיה רבות כגון "כביש 66", "הנמלט", "שם המשחק" ועוד.