cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוריאל שילר
ביוגרפיה
ב-1933 עלה שילר לארץ ישראל, ותוך זמן קצר הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי, לאחר שקיבל לידיו את תכנון "רמת הנדיב". תחילה התגורר ברחובות, ובתקופה זו בנה ברחבי היישוב כמו גם בקיבוץ גן שלמה. לאחר שנתיים שוב עקר ממקומו ועבר לתל אביב. ב-1961 השלים את בנייתו של בניין טרובוביץ, הבניין הראשון שהוקם בקמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב המשמש את הפקולטה למשפטים. שנים אחדות לאחר מכן הוזמן לתכנן את אגף ספריית משפטים הסמוך לבניין.
נפטר ב-1992 ונטמן בבית הקברות בקבוצת שילר. אשתו הילדה נפטרה שלוש שנים אחריו, ונטמנה לצדו.
בנו הוא גבריאל שילר, אגרונום.
מורגן סוללה
מורגן סוללה (בנורווגית: Morgan Sulele, נולד כמגנוס קלאוסן; נולד ב-19 בדצמבר 1992, בארום), הוא זמר-יוצר נורווגי.
ביוגרפיה
מגנוס קלאוסן (מופיע כמורגן סוללה) נולד בשנת 1991 בבארום, נורווגיה. בשנת 2015 הסינגל שלו Bare min הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הנורווגי והיה שם במשך שישה שבועות. הוא גם הגיע למקום ה-65 בשוודיה.
באותה שנה הוא הוציא את האלבום Morgans kleineste. את האלבום השני הוא הוציא בשנת 2016 והוא התברג למקום השני במצעד הפזמונים הנורווגי.
מורגן סוללה ממשך ליצור אך המוציא סינגלים שמצליחים בנוווגיה ומתברגים למקומות גבוהים במצעדים של המדינה.
בשנת 2020 הוא כתב שיר Seriøst שהגיע למקום ה-18 במצעד הפזמונים הנורווגי.
הוא היה שותף לכתיבת שיר "In my mind" עבור ג'ון לג'נד.
יחזקאל בנט
הרב יחזקאל בנט (לפעמים: בנעט; כג בתשרי ה'תרכ"ג, 17 באוקטובר 1862 - א בסיון ה'תרע"ג, 6 ביוני 1913) היה רבה של הקהילה היהודית בעיירה סאין או סינרוואראליה (סעיני-וואראהל) שבמרמורש, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בשטח רומניה. לאחר מותו יצא ספר שו"ת שלו בשם משיב טעם.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תרכ"ג, 1862, לגרשון וולף בנט, ולחנה שרה, ביתו של הרב שלמה גאנצפריד. בצעירותו למד אצל סבו הרב גאנצפריד, וכן אצל רבי שמחה בונם סופר בעל השבט סופר.
נשא לאישה את חיה רבקה, ביתו של הרב אברהם יצחק גליק מחבר השו"ת יד יצחק. בשנת ה'תרמ"ט (1889) התמנה לרב העיר סאין או סינרוואראליה (וואראהל (סאיני)) והגליל, בחבל מרמורש שבצפון טרנסילבניה.
נפטר בדמי ימיו בר"ח סיוון בשנת ה'תרע"ג, בגיל 51. לאחר מותו הוספד רבות בעיתונות התורנית ואף יצא לאור ספר על חייו בשם מצפה יחזקאל.
ספריו
חיבר ספרים רבים שרובם הגדול לא ראו אור. ספרו שו"ת משיב טעם, שיצא ביד עם דרשותיו ספר דובר אמת, יצאו לאור על ידי נכדיו בשנת תשמ"ה.
משה רדמן
ביוגרפיה
רדמן נולד וגדל בלוד לשרה (לבית אבוטבול) ויצחק רדמן. אביו הוא בן לניצולי שואה מפולין, ואימו בת לעולים ממרוקו. מגיל בית הספר היסודי למד במסגרות לילדים מחוננים ובהם בית ספר למחוננים ומסלול מצטיינים באוניברסיטת בר-אילן.
את שירותו הצבאי עשה כקצין איסוף בחיל מודיעין שדה ובהמשך כקצין מחקר באמ"ן. במסגרת השירות קיבל אות מצטיין קורס קצינים ואות מצטיין חיילי. הוא השתחרר מקבע בשל בעיה רפואית שאילצה אותו לעבור ניתוח מוח מורכב.
פעילות עסקית
ב-2014 בתום לימודי התואר, הקים רדמן עם שותף את קבוצת iGroup שעסקה בפיתוח מועדוני לקוחות מבוססי בינה מלאכותית. בין הגדולים שבמועדונים הללו היו מועדון הסטודנטים istudent, מועדון הלקוחות של קבוצת קניוני עופר MYOFER, תוכנית ההטבות של ישראכרט ועוד. בשנת 2017 נבחר בין 100 האנשים המשפיעים על ידי ארגון הדיגיטל הישראלי. ביוני 2018 פרש מתפקידו כמנכ"ל הקבוצה ומכר את אחזקותיו בה.
החל מ-2018 עסק רדמן בייעוץ ובליווי של חברות גדולות בישום של חדשנות מעשית בפרויקטים וכן בהוראה אקדמית ובהרצאות. בנוסף, בשנים 2021-2023 שימש כחבר דירקטוריון בחברת הנדל"ן הבינלאומית G-CITY (לשעבר גזית גלוב).
ב-2022 ייסד וניהל את חברת הסטארט-אפ Anyverse Studio שעסקה בפיתוח משחקים טיפוליים באמצעות מציאות מדומה. החברה פיתחה משחק טיפולי במציאות מדומה בשם BraVer. בינואר 2023 הקפיא את פעילות החברה על רקע המשבר החברתי בישראל והחליט להקדיש את זמנו בהתנדבות למאבק ברפורמה המשפטית.
פעילות בתחום התקשורת
רדמן פעיל ביצירת תוכן בעולמות החדשנות הטכנולוגית. הוא בעל טור קבוע בגלובס שעוסק בחדשנות, יצר את הפודקאסט Digital.Tech.Business המספק מידע על חיבורים והתפתחויות בעולמות הדיגיטל, הטכנולוגיה והעסקים ומתראיין רבות בתקשורת בנושאים אלו.
פעילות בתחום ההוראה
רדמן מרצה בחוג לניהול של המכללה למנהל לסטודנטים לתארים ראשון ושני (MBA) במנהל עסקים. בין השאר הוא מלמד את הקורס "טכנולוגיות בשירות השיווק". כמו כן בנה את הקורס הראשון בישראל שעוסק בבינה מלאכותית יוצרת (Generative AI) ומטאוורס (Metaverse) "טכנולוגיות משבשות קווים לדמותן".
פעילות מחאה
עם פרוץ המחאה נגד הרפורמה המשפטית בינואר 2023 עזב רדמן את עיסוקיו וייסד ביחד עם פעילים נוספים את "מחאת ההייטקיסטים". רדמן פועל בהתנדבות על מנת לשכנע אזרחים שתומכים ברפורמה לשקול מחדש את עמדתם, באמצעות פירוק פייק ניוז בסרטונים שהוא מפיץ ובראיונות בתקשורת. בנוסף הוא מקיים מפגשי הסברה ומפגשים עם תומכי הרפורמה, על מנת להסביר את המשמעויות והסכנות הגלומות בה לדעתו. במרץ 2023 יזם והוציא לאור את העיתון "ישראל היום שאחרי" שמטרתו לשקף את השלכות הרפורמה המשפטית (אם תצא לפועל) על חיי היום יום העתידיים בישראל כפי שהוא רואה אותן. העיתון חולק ב-50 אלף עותקים ברחבי הארץ והופץ גם דיגיטלית. רדמן הוא פעיל שטח בולט במחאה, ונעצר בה ארבע פעמים על ידי המשטרה. המעצר הראשון התרחש ב-1 במרץ 2023 במהלך הפגנה בתל אביב. המעצר השני התרחש ב-23 במרץ 2023 בתל אביב, כחלק מיום שיבוש ארצי במסגרת המחאה. לטענתו, בעת המעצר הוכה על ידי שוטרים ופונה מזירת המעצר על ידי אמבולנס. מאוחר יותר הוא אובחן כסובל מזעזוע מוח ואושפז בטיפול נמרץ בבית החולים איכילוב. לטענת רדמן הוא נעצר במכוון על ידי המשטרה בשל תפקידו המרכזי במאבק. ביום המעצר שלו נעצרו מספר מובילים נוספים במחאה, ביניהם שקמה ברסלר, מובילת מחאת הדגלים השחורים.    המעצר השלישי היה ב-2 ביוני 2023, בהפגנה שהתקיימה מול מעונו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בקיסריה. גם במקרה זה, לפי תעוד שהופץ, המעצר בוצע באלימות והוא פונה לבית חולים לאחר שחובש קבע כי ישנו חשש שהוא סובל מזעזוע מוח.    המעצר הרביעי היה ב-24 ביוני 2023, בהפגנה ליד משכן הכנסת בירושלים.
במהלך חודשי המחאה הוא נאם בבמות שונות ברחבי הארץ במסגרת המחאות, לעיתים במספר הפגנות באותו יום, לרבות בהפגנות המרכזיות באשקלון, רעננה, הרצליה, רמת השרון, פתח תקווה, קריית אונו, באר שבע ורחובות. ב-11 במרץ 2023 נאם בבמה המרכזית במחאה בחיפה. נאם בהפגנה הראשית בקפלן (תל אביב) ב-15 באפריל, ב-6 במאי, ב-3 ביוני וב-1 ביולי 2023. ב-18 ביולי יזם ביחד עם מובילי מחאה נוספים (שקמה ברסלר, רן הר נבו ועמי דרור) מסע רגלי המוני מרחוב קפלן בתל אביב לירושלים כאקט מחאה נגד כוונותיה של הקואליציה לאשר בקריאה שניה ושלישית את החוק לצמצום עילת הסבירות.
יחסי גרמניה–הונגריה
היחסים בין גרמניה לבין הונגריה הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי הביניים עת לחמו הגרמנים בפולשים המדיארים. במאה ה-16 עברה הונגריה לשליטת בית הבסבורג, ובשנת 1867 הוקמה האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר שאוסטריה נכשלה במאבק על הנהגת גרמניה. שתי המדינות היו בעלות ברית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, וכיום חברות שתיהן באיחוד האירופי ובנאט"ו.
ממלכת הונגריה
במאה העשירית כבשו המדיארים את הונגריה, ולאחר מכן המשיכו המדיארים בפשיטות לאירופה המערבית, עד שהוכו על ידי הקיסר אוטו הראשון בקרב במישור לך בשנת 955. לאחר מכן ביססו המדיארים על אדמת הונגריה ממלכה, ששמרה על הסדר הפיאודלי, וקיבלה עליה את הנצרות.
בשנת 1387 עלה לשלטון בהונגריה זיגיסמונד מלוקסמבורג, אשר מאוחר יותר נבחר גם למלך גרמניה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה. על אף שהכלכלה בהונגריה המשיכה לפרוח, רבו הוצאותיו של זיגיסמונד והוא הכביד את נטל המיסים, מה שגרם לפריצת מרד נגדו. על אף כישלון המרד, הקימו האצולה הגרמנית וההונגרית בטרנסילבניה את "איחוד שלוש האומות", שנועד להגן על זכויות היתר שלהם מפני כל כוח חוץ מהמלך.
שלטון בית הבסבורג
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח רוב שטחה של הונגריה לאימפריה העות'מאנית, ואילו צפון ומערב הממלכה עבר תחת שלטון בית הבסבורג. לאחר תבוסת הטורקים בקרב וינה, החלה שקיעתה של האימפריה העות'מאנית, ובהסכם קרלוביץ בשנת 1699 קיבל בית הבסבורג את השליטה בכל ממלכת הונגריה.
תחת שלטונם של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, נוצר מחסור חמור בכוח עבודה באזורי דרום הונגריה, אשר סבלו רבות במלחמות עם הטורקים, ועל כן הובאו איכרים גרמנים רבים להונגריה.
בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה שבית הבסבורג עמד בראשה, והוקמה האימפריה האוסטרית שהונגריה הייתה חלק ממנה, והיה לה אוטונומיה מסוימת. לאחר המרד ההונגרי של 1848 במהלך אביב העמים, בוטלה האוטונומיה ההונגרית והוטל שלטון צבאי בהונגריה, ובנוסף נקבעה השפה הגרמנית לשפתה הרשמית.
האימפריה האוסטרו-הונגרית
בשנת 1866 ספגה האימפריה האוסטרית תבוסה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וויתרה על ההנהגה בגרמניה, ובעקבות כך נאלצה לקבל את הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ולהקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית, שבה למעשה תפקדה הונגריה כמדינה נפרדת.
במלחמת העולם הראשונה לחמה הונגריה לצד הקיסרות הגרמנית, כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובחוזה טריאנון נאלצה לוותר על שני שלישים משטחה לטובת המדינות השכנות.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1920 תפס את השלטון בהונגריה האדמירל מיקלוש הורטי, ששימש כעוצר הממלכה, על אף שנאסר על קארוי הרביעי, מלך הונגריה לחזור למדינה. זה שנים ניהלה הונגריה מדיניות פרו גרמנית, שנראתה להורטי כדרך הטובה ביותר להשיב להונגריה את השטחים שאיבדה בהסכם טריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשם שהיה זה הכוח המניע את המדיניות הגרמנית בתחילת התקופה הנאצית, להחזיר לגרמניה את שאיבדה בהסכם ורסאי. אך טבעי כי הונגריה הייתה למדינה הראשונה שהצטרפה להסכם התלת-צדדי לאחר חתימת שלושת הצדדים העיקריים, וב-20 בנובמבר 1940 חתמו נציגי הונגריה על ההסכם התלת-צדדי.
בתקופה שקדמה לחתימת ההסכם נהנתה הונגריה מפירות המדיניות התוקפנית של גרמניה ואיטליה. בסדרה של בוררויות שנקראו "בוררות וינה הראשונה" ו"בוררות וינה השנייה" או "תכתיב וינה", שנערכו בנובמבר 1938 וביוני 1940 קבעו שרי החוץ של גרמניה ואיטליה, יואכים פון ריבנטרופ וגליאצו צ'אנו, כי הונגריה תקבל נתחים נרחבים מצ'כוסלובקיה ומרומניה.
במרץ 1941 הביאו שינויים פוליטיים ביוגוסלביה, כמו גם מעורבותה הכושלת של איטליה במלחמת איטליה–יוון לצורך בפלישה גרמנית נרחבת אל הבלקנים. הונגריה התירה מעבר כוחות גרמנים בשטחה בדרכם אל יוגוסלביה. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוגוסלביה, וחמישה ימים לאחר מכן, ב-11 באפריל, פלשו ההונגרים ליוגוסלביה, שצבאה כבר הוכה על ידי הגרמנים, וכבשו חלק משטחה, שהיה שייך להונגריה בעבר - מחוז וויבודינה, וכן חלקים מקרואטיה וסלובניה. צעד זה הביא לניתוק מיידי של היחסים הדיפלומטיים עם בריטניה.
הונגריה לא התבקשה להשתתף במבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, אך חמישה ימים לאחר תחילת המבצע, ב-27 ביוני 1941 הכריזה הונגריה מלחמה על ברית המועצות. במהלך המלחמה שלחה הונגריה 200,000 חיילים שיילחמו לצד הגרמנים. חיילים אלו השתתפו במערכות הקשות ורבות האבדות של הוורמאכט במזרח, ורבים מהם נהרגו.
ב-26 בנובמבר 1941 הייתה הונגריה אחת מ-13 המדינות שחתמו על הסכם אנטי-קומינטרן המחודש. ב-6 בדצמבר 1941 הכריזה בריטניה מלחמה על הונגריה, ואילו הונגריה הכריזה מלחמה, מספר ימים לאחר מכן, על בריטניה ועל ארצות הברית. ב-1942 הכריזה ארצות הברית מלחמה על הונגריה.
ב-1944 התקרב הצבא האדום אל שטחה של הונגריה. במרץ 1944 הסתבר כי הורטי מחפש את הדרך אל מחוץ לברית. ב-19 במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה, והציבו בראש הממשלה את דמה סטויאי, שגרירה לשעבר של הונגריה בברלין שהיה ידוע כפרו נאצי. ב-16 באוקטובר 1944 פנה הורטי אל ברית המועצות בהצעה לשלום נפרד. הגרמנים הביאו להדחתו, והשליטו ממשלה בראשות פרנץ סלשי, איש מפלגת צלב החץ הפאשיסטית.
ב-4 בינואר 1945 נכבשה בודפשט בידי הצבא האדום, אך יחידות הונגריות שלחמו לצד הנאצים המשיכו להילחם, במקומות בהם היו מוצבות, גם לאחר ששטחה של הונגריה כולה נכבש על ידי הרוסים, עד לכניעתה של גרמניה ב-8 במאי 1945. הונגריה הייתה הצד האחרון להסכם התלת צדדי, פרט לגרמניה ויפן, שהמשיך להילחם.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הוקם בהונגריה משטר קומוניסטי, ואילו גרמניה חולקה לגרמניה המערבית הדמוקרטית וגרמניה המזרחית הקומוניסטית. הונגריה וגרמניה המזרחית היו שותפות בברית ורשה, ואף היו שותפות לדיכוי האביב של פראג בצ'כוסלובקיה בשנת 1968.
ב-27 ביוני 1989 לאחר שהוחלט בממשלה ההונגרית להרוס את מסך הברזל בין הונגריה לאוסטריה, קויים טקס על ידי שרי החוץ של שתי המדינות אלויס מוק וגיולה הורן, ובו חתכו השניים בצבת את גדר התיל שהפרידה בין המדינות. בעקבות כך עברו עד מהרה גרמנים רבים מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית דרך הונגריה ואוסטריה, מה שזירז את נפילת ברית המועצות ואת איחוד גרמניה.
יחסים כלכליים
גרמניה היא השותף החשוב ביותר בהונגריה בסחר חוץ, הן כלקוח והן כספק, וגרמניה היא אחת המדינות שבהן יש להונגריה עודף במאזן המסחרי.
הסיוע הגרמני להונגריה בין השנים 1990–1995, הסתכם ב-5 מיליארד מארק גרמני, שניתן בהלוואות וכסיוע מיוחד לשיפור המצב בהונגריה.
גרמניה היא גם המשקיעה הזרה המובילה בהונגריה, ובסוף שנת 2005 היוו החברות הגרמניות כ -28% מסך ההשקעות הישירות מחו"ל בהונגריה. בשנת 2005 לבדה, השקיעה גרמניה כ-1.2 מיליארד אירו בהונגריה. בהונגריה יש יותר מ-7,000 חברות הרשומות באופן חלקי או מלא בגרמניה, ולשכת המסחר הגרמנית-ההונגרית של התעשייה בבודפשט, מייצגת את האינטרסים של יותר מ-900 חברות חברות משתי המדינות.
אאודי בנתה את מפעל הייצור הגדול ביותר באירופה (השלישי בגודלו בעולם) בעיר גיור, והוא היצואן הגדול ביותר של הונגריה עם סך השקעות המגיע מעל ל-3.3 מיליארד אירו עד לשנת 2007. בנוסף, דיימלר-בנץ משקיעה 800 מיליון אירו (1.2 מיליארד דולר), ויוצרת עד 2,500 מקומות עבודה במפעל הרכבה חדש בקצ'קמט, עם יכולת ייצור של 100,000 מכוניות מרצדס בנץ בשנה
אופל הפיקה 80,000 מכוניות אופל אסטרה ו-4,000 מכוניות אופל וקטרה, ממרץ 1992 עד לשנת 1998 בסנטגוטהארד, וכיום המפעל מייצר כחצי מיליון מנועים וראשי צילינדר בשנה.
יחסים תרבותיים
גרמניה והונגריה משתפות פעולה באופן הדוק בתרבות ובחינוך, והמטרה היא לקדם את השפה הגרמנית באקדמיה ובבתי הספר, על ידי חילופי משלחות תלמידים ואירועי תרבות.
השפה הגרמנית ממלאת תפקיד חשוב בתחום החינוך והכלכלה של הונגריה, ומכון גתה (GI) בבודפשט מציע מגוון מקיף של קורסים ושיתוף פעולה הדוק עם בתי ספר בהונגריה. כמו כן ישנם תוכניות רבות שנועדו לקדם את השפה הגרמנית בקרב המיעוט האתני של הונגריה, ובשנת 1992 נוסד בית הספר היסודי תומאס מאן בבודפשט, שהוא בית ספר בינלאומי אשר לומדים בו גם תלמידים הונגרים.
הספרות ההונגרית פופולרית מאוד בגרמניה, עם יצירות של פטר אסטרהאזי, פטר נאדאש, שאנדור מאראי, אנטל סרב ואימרה קרטס, שזכו להצלחה גדולה ביותר.
קולגיום הונגריקום בברלין נוסד בשנת 1924, אולם פעילותה נפסקה לאחר שנת 1945. בשנת 1973 נפתח הקולג' מחדש, ומשנת 2000 הוא פועל תחת שמו הישן.
נציגויות דיפלומטיות
.
מספר מעניין
מספר מעניין הוא מספר, מתוך אינסוף המספרים, שתכונותיו הופכות אותו למעניין יחסית למספרים אחרים בקבוצת המספרים האינסופית שהוא נכלל בה. עניין הוא מאפיין סובייקטיבי, אך ישנם מספרים שלגביהם מתקיימת הסכמה רחבה שהם מעניינים.
הסובייקטיביות שבמושג "מספר מעניין" מומחשת באנקדוטה שסיפר המתמטיקאי גודפרי הרולד הארדי על ביקור חולים שערך אצל המתמטיקאי סריניוואסה רמנוג'אן:
פרדוקס המספרים המעניינים הוא פרדוקס מילולי, הנובע מהניסיון לסווג את המספרים הטבעיים למספרים "מעניינים" ו"לא מעניינים".
בנוסף למספרים שהם מעניינים בזכות התכונות המתמטיות שלהם, יש מספרים ההופכים למעניינים בזכות תכונות טבעיות שלהם (תכונות פיזיקליות, כימיות וכדומה) או תכונות חברתיות. כך, למשל, ניתן לראות את המספרים הטבעיים מ-1 עד 118 כמספרים מעניינים בהיותם מספרים אטומיים. השיר "אחד מי יודע" מציג 13 מספרים מעניינים בתרבות היהודית.
מספרים מעניינים בקבוצת המספרים הטבעיים
בקבוצת המספרים הטבעיים, שעוצמתה, מספרים נחשבים למעניינים כאשר הם הקטנים ביותר בעלי תכונה מסוימת, למשל המספר המשוכלל הקטן היותר (6). ויש שיחלקו ויגידו שכאשר זו תכונה מעניינת, כל המספרים בעלי תכונה זו, שצפיפותה נמוכה, למשל כל המספרים הראשוניים, הם מספרים מעניינים.
דוגמאות:
ראו גם: קטגוריה:מספרים טבעיים.
מספרים מעניינים בקבוצת המספרים הממשיים
קבועים מתמטיים, שרבים מהם הם מספרים טרנסצנדנטיים, הם מספרים מעניינים, מעצם העובדה שניתן להם שם, בניגוד לאינסוף (מעוצמת הרצף) המספרים הממשיים שלא זכו לשם.
דוגמאות למספרים אלגבריים: . יחס הזהב הוא הפתרון החיובי של המשוואה: \ x^2 = x+1 ראו גם: קטגוריה:מספרים אלגבריים
דוגמאות למספרים טרנסצנדנטיים: .
אנג'ל אלון
ביוגרפיה
אלון נולדה בשנת 1950 במרוקו. לדוד ורחל ז'אנו. אחת מתשעה אחים ואחיות. עלתה ממרוקו בגיל 11 ונקלטה במעברה ברחוב מילרוד באשקלון. בגיל 18 נישאה לשלמה והשניים עברו לגור בנתיבות.
הרעיון להפוך למשפחת אומנה עלה בשיחה מקרית שערכה עם חברה, היא התקבלה למערכת הקלט והצטרפה בהמשך למכון סאמיט. במשך עשור שימשה יחד עם בעלה כמשפחת אומנה, ואחר כך גם הפכה לאומנת חירום.
ב-2004 קיבלה מעיריית נתיבות את "אות יקירת העיר". בתחום התנדבות בקהילה.
ב-2021 קיבלה יחד עם בעלה שלמה אות מפעל חיים מנשיא המדינה ראובן ריבלין. על עשייתם למען ילדי האומנה.
בשנת 2022, נבחרה להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל. הנימוק כפי שנמסר על ידי שר התרבות חילי טרופר בשם הוועדה הוא "אנג'ל אלון היא סמל לנדיבות ולרגישות חברתית יוצאת דופן. 217 תינוקות וילדי אומנה זכו בזכותה לבית חם ולחיבוק אוהב. בלבה הגדול היא עטפה אותם ומעניקה לכולנו צוהר להבנה מהי אהבת אדם".
חיים אישיים
אחיה הוא כדורגלן העבר מוריס ז'אנו. היא נשואה לשלמה אם לשמונה ילדים. מתגוררת בנתיבות.
דילי נוקס
נוקס מילא תפקיד של קריפטוגרף ראשי, בפגישות הפולניות־צרפתיות־בריטיות ערב מלחמת העולם השנייה, אשר חשפו בפני בעלות הברית את הקריפטואנליזה הפולנית של מכונת האניגמה של מדינות הציר.
משפחה
דילווין נוקס, הרביעי מבין שישה ילדים, היה בנו של אדמונד ארבת'נוט נוקס, מורה במרטון קולג', אוקספורד, ולימים בישוף העיר מנצ'סטר; הוא היה אחיהם של המשורר הסאטירי אדמונד ואלפי נוקס, של חוקר כתבי הקודש וילפרד נוקס, של התאולוג ומחבר ספרי הבלש רונלד נוקס, ושל הסופרת ויניפרד פק, ודודה של הסופרת פנלופה פיצג'רלד. אביו היה צאצא של ג'ון ארבת'נוט, הוויקונט השמיני של ארבת'נוט.
דילווין – שכונה "דילי" בפי כל – נוקס התחנך בבית הספר סאמר פילדס, אוקספורד, ולאחר מכן באיטון קולג'. הוא למד לימודים קלאסיים בקינגס קולג', קיימברידג' משנת 1903, ובשנת 1909 נבחר לעמית באותו קולג', בעקבות מותו של וולטר הדלם, שממנו ירש נוקס מחקר מקיף על יצירותיו של הרודאס. בעודו סטודנט היה מיודד עם ליטון סטרייצ'י, לימים ביוגרף ידוע, ועם ג'ון מיינרד קיינס, לימים כלכלן חשוב. יש עדויות לפיהן נוקס וקיינס קיימו זוגיות עוד כשלמדו יחד באיטון. במשך כמה שבועות ב־1910 בקינגס קולג לימד נוקס באופן פרטי את הרולד מקמילן, לימים ראש ממשלת בריטניה, אבל מקמילן סבר שהוא "קמצן ולא נעים".
נוקס נישא לאוליב רודמן ב־1920, ושכח להזמין לחתונתו שניים משלושת אחיו. לזוג נולדו שני בנים, אוליבר וכריסטופר.
הוא היה אתאיסט.
קריירה אקדמית
בין שתי מלחמות העולם עבד נוקס על מהדורה מבוארת גדולה של יצירת הרודאס, שאותה התחיל וולטר הדלאם. נוקס הזיק לעיניו בזמן שחקר את אוסף קרעי הפפירוס של המוזיאון הבריטי, אך לבסוף הצליח לפענח את הטקסט של הפפירוס של הרודאס. מהדורת נוקס-הדלאם של הרודס הופיעה בסופו של דבר ב־1922.
מלחמת העולם הראשונה
זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב־1914, גויס נוקס למאמץ ההצפנה של הצי המלכותי בחדר 40 של הבניין הישן של מפקדת הצי, שם נאמר כי הגיע לחלק מהישגיו הגדולים ביותר באמבטיה (בחדר 53). בשנת 1917, כשחדר 40 התרחב לכדי ID25, המשיך נוקס לשרת שם.
בין יתר המשימות, הוא היה מעורב בפיצוח:
בית הספר הממשלתי לצפנים
במהלך מלחמת העולם הראשונה נבחר נוקס למשרת מנהל הספרייה בקינגס קולג', אך מעולם לא קיבל על עצמו את המשרה. לאחר המלחמה התכוון לחדש את מחקריו האקדמיים, אך אשתו שכנעה אותו להישאר בעבודתו המסווגת; הסודיות נשמרה בקפדנות, עד כדי כך שלילדיו לא היה מושג, עד שנים רבות לאחר מותו, מה עשה נוקס למחייתו, ומה הייתה תרומתו למאמץ המלחמתי.
אניגמה מסחרית
מכונת ההצפנה אניגמה שווקה לשימוש מסחרי בשנות ה־20. בווינה בשנת 1925 רכש נוקס מכונה מדגם Enigma C, שנבדקה על ידי יו פוס בשנת 1927 מטעם בית הספר הממשלתי לצפנים. פֿוֹס מצא שהמכונה מספקת "רמה גבוהה של אבטחה", אך כתב מאמר סודי שתיאר כיצד לתקוף את המכונה אם ניתן יהיה לנחש קטעים קצרים של טקסט פשוט. עשור לאחר מכן, כאשר המשיך נוקס את העבודה הזו, הוא פיתח מערכת אלגברית יעילה יותר, שהתבססה על העקרונות שתיאר פוס.
האניגמה הספרדית
הצי של גרמניה אימץ את השימוש באניגמה ב־1926, והוסיף לוח תקעים ('שְׁטֶקֶר') כדי לשפר את האבטחה. גרמניה הנאצית סיפקה מכונות ללא לוחות תקעים ללאומנים של פרנקו במלחמת האזרחים בספרד. ב־24 באפריל 1937 פיצח נוקס את האניגמה של פרנקו, אך את הידע על פריצת דרך זו לא מסר ללוחמים בצד הרפובליקני של אותה מלחמה. זמן קצר לאחר מכן, נוקס החל לתקוף אותות בין ספרד לגרמניה, שהוצפנו באמצעות מכונות אניגמה עם לוחות תקעים.
ערב מלחמת העולם השנייה
בית הספר הממשלתי לצפנים החל לדון באניגמה עם המשרד השני של המטה הכללי הצרפתי בשנת 1938, וקיבל מהלשכה פרטים על מכשירי האניגמה של הוורמאכט, שסופק על ידי המרגל הנס תילו שמידט ובעזרת יירוט אותות, שחלקו מוכרח היה להיעשות במזרח אירופה. עובדה זו הובילה את הצרפתים לחשוף את קשריהם עם קריפטוגרפים פולנים. נוקס, יו פוס ואלסטיר דניסטון ייצגו את בית הספר הממשלתי לצפנים במפגש הפולני־צרפתי־בריטי הראשון בפריז בינואר 1939. הפולנים קיבלו הוראה לא לחשוף שום דבר חשוב בינתיים, וזה איכזב את מפצחי הצפנים הבריטיים. עם זאת, תיאורו של נוקס את שיטותיו הרשים את מפצחי הצפנים הפולנים, והם ביקשו את נוכחותו בפגישה שנייה. "נוקס הבין הכל מאוד מהר, ממש בין רגע. ניכר היה שהבריטים כבר השקיעו עבודה רבה בפיצוח האניגמה [...] כך שלא נזקקו להסברים. הם היו מומחים מסוג שונה, ברמה שונה." – מריאן רייבסקי
נוקס השתתף בוועידה הפולנית־צרפתית־בריטית השנייה, שהתקיימה ב־25–26 ביולי 1939 במתקן לשכת הצופן הפולנית (ב־פירי, דרומית לוורשה, פולין). שם החלו הפולנים לחשוף בפני בעלי בריתם הצרפתים והבריטים את הישגיהם בפיצוח האניגמה.
אלן טיורינג עבד על פיצוח האניגמה במהלך החודשים שהובילו לפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, וביקר מדי פעם במטה לונדון של בית הספר הממשלתי לצפנים כדי לדון בבעיה זו עם נוקס. במפקד אוכלוסין בשנת 1939 תועד טיורינג בנאפהיל, כששהה אצל נוקס ואשתו. עד נובמבר 1939 השלים טיורינג את תכנון הבומב – שיפור מהפכני של הבומבה הפולנית.
שיטת הסימון של נוקס
כדי לפצח מכונות אניגמה חסרות לוח תקעים, פיתח נוקס (בהתבסס על מחקר מוקדם יותר של יו פוס) שיטת סימון, בהסתמך על בלשנות ועל סטטיסטיקה (בניגוד למתמטיקה). טכניקה זו פעלה היטב על האניגמה ששימשה את הצי האיטלקי ואת האבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. נוקס עבד ב'קוטג', בסמוך לאחוזת בלצ'לי פארק, כראש מדור מחקר, שתרם משמעותית לניתוח ההצפנה של האניגמה.
בין היתר, פיענח הצוות של נוקס אותות ימיים איטלקיים שתיארו את הפלגת צי קרב איטלקי, שהובילה לקרב כף מטפן במרץ 1941. אדמירל ג'ון גודפרי, מפקד המודיעין הימי, ייחס את ניצחון בעלות הברית במטפן למודיעין שהפיקו נוקס וצוותו; האדמירל סר אנדרו קנינגהם, שפיקד על הצי המנצח במטפן, נסע לבלצ'לי פארק כדי לברך באופן אישי את 'דילי והבחורות שלו'.
שירותי מודיעין נוקס
באוקטובר 1941 פיצח נוקס את האניגמה של האבווהר. אז הוקמה יחידה שנקראה "שירותי המודיעין נוקס" (ISK), כדי לפענח באופן שוטף את התשדורות של האבווהר. בתחילת 1942, כשלקה נוקס בסרטן, נטל פיטר טווין אחריות על ניהול ISK ומונה לראש היחידה לאחר מותו של נוקס. עד סוף המלחמה פיענחה והפיצה ISK סך של 140,800 שדרים.
למודיעין שהושג מפענוחי האבווהר הללו היה חלק חשוב בהצלחת מבצעי ועדת XX של MI5 ו־MI6, ושל מבצע פורטיטיוד, היוזמה של בעלות הברית להטעות את הגרמנים בנוגע לפלישה לנורמנדי.
מותו
עבודתו של נוקס נקטעה כאשר חלה בלימפומה. כשלא היה מסוגל עוד לנסוע לבלצ'לי פארק, המשיך בעבודתו הקריפטוגרפית מביתו בהיואנדן, בקינגהמשייר, שם קיבל את צלב מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. הוא נפטר ב־27 בפברואר 1943. בשנת 2009, פרסמה מייוויס בייטי, אחת מ'הבחורות של דילי', הנשים מפצחות הצפנים שעבדו בניהולו, ביוגרפיה של נוקס.
מועדון מרקי
מועדון מרקי (באנגלית: Marquee Club) היה מועדון מוזיקה מוביל בלונדון בין 1958 ל-1996. הוא כונה "המקום החשוב ביותר בהתפתחות המוזיקה הקלה באירופה" והיה למקום מפגש הן של יוצרים עם קהל והן בינם לבין עצמם. לאחר 1996 עבר המועדון מספר גלגולים שבסופם נסגר.
ראשית המועדון
המעדון נפתח ברחוב אוקספורד 165 בסוהו של לונדון בשנת 1958 על ידי הרולד פנדלטון (Harold Pendleton) כמועדון ג'אז ומוזיקת פולק (שנקראה אז בבריטניה "סקיפל"), בלוז ורית'ם אנד בלוז. באותה שנה הביא פנדלטון לבריטניה את נגן הבלוז מאדי ווטרס, הייתה זו הפעם הראשונה בה שמע קהל בריטי בלוז מנוגן בגיטרה חשמלית בהופעה חיה. ב-1962 הוקלט במועדון תקליט הבלוז הבריטי הראשון, "R&B from the Marquee" על ידי אלכסיס קורנר (Alexis Korner). ב-12 ביולי 1962 ערכה בו להקת האבנים המתגלגלות את הופעתה הפומבית הראשונה.
שנות ה-60 וה-70: בלוז בריטי ורוק
בשנים אלה, שנות "לונדון החוגגת" (Swinging London), היה מועדון הבית ללהקות הרבות שצמחו בבירה הבריטית. ב-1964 עבר המועדון לאולם גדול יותר ב-90 Wardour Street, בסוהו, אולם שהיה ביתו של המועדון במשך רוב תקופת פעילותו. על הלהקות שהופיעו תדירות במקום נמנו הגדולות והחשובות ביותר כמו מנפרד מן, הקינקס, החיות, היארדבירדס (אריק קלפטון, ג'ף בק וג'ימי פייג'), לד זפלין, המי, המודי בלוז, קינג קרימזון (שהופעתם מ-1969 הונצחה בתקליט King Crimson Live at the Marquee), יס, ג'תרו טאל, ג'ימי הנדריקס וThe Jimi Hendrix Experience, קרים ופינק פלויד.
סוף שנות ה-70 ושנות ה-80: גל חדש, פאנק, הבי מטאל ופרוגרסיבי
בסוף שנות ה-70 שינה המועדון את פניו, בהתאמה ללהקות הצעירות של התקופה ולתנועות הפאנק (Punk) והגל החדש כג'וי דיוויז'ן, סקס פיסטולס, החונקים, פוליס, הקיור, דייר סטרייטס, ג'נסיס, דייוויד בואי וסמייל (על בסיסה הוקמה להקת קווין).
באמצע שנות ה-80 הפך המועדון למרכיב חשוב בצמיחת ההבי מטאל, הרוק הפרוגרסיבי והמטאל המתקדם הבריטיים עם להקות כדף לפרד, איירון מיידן, מריליון, AC/DC האוסטרלית ועוד.
מ-1988 ואילך
בשנת 1988 התפטר מייסד המועדון פנדלטון מן ההנהלה. במקביל עבר המועדון לדרך צ'רינג קרוס 105, עקב פינוי בלוק הבניינים שבו שכן לצורכי פיתוח עירוני. המועדון המשיך לפעול בעיקר כמועדון הבי מטאל ומטאל מתקדם. בשנת 1993 הקליטה במקום להקת המטאל המתקדם האמריקנית דרים ת'יאטר את תקליטה Live at the Marquee. בשנת 1996 פונה המועדון שנית.
ב-2001 רכשו מספר יזמים מחובבי המועדון את הזכויות לשם ופתחו מועדון מרקי ברובע איזלינגטון, המקום נסגר כעבור שנתיים מחוסר כדאיות כלכלית. המועדון נפתח שוב למשך 18 חודשים בכיכר לסטר, בלב לונדון. ב-2007 נפתח שוב למשך כחצי שנה בקובנט גרדן ונסגר סופית.
"הופעות סודיות"
במשך השנים נוצרה מסורת של להקות גדולות ומבוססות לפרסם ולהופיע במועדון תחת שם שונה, כביכול מדובר בלהקה אנונימית. דבר זהותה האמיתית של הלהקה נמסר מפה לאוזן בקרב מעריציה. כך הופיעה להקת מריליון תחת השמות Skyline Drifters ו-Lufthanser Air Terminal, להקת איירון מיידן הופיעה בשם A Fun Night With The Entire Population of Hackney, כמו כן הופיעו במועדון ב"סודיות" פרינס, מטאליקה וג'נסיס.
טרנצ'טאון
מקור השם
במקום היה שטח מרעה שהשתייך למהגר אירי בשם דניאל פאואר טרנץ' (Daniel Power Trench) ונודע בשם טרנץ' פן (Trench Pen). השטח ננטש במאה ה-19 אך השם נשאר.
היסטוריה
בשנות ה-50 וה-60 פרחה בשכונה הענייה והצפופה תרבות רחוב שוקקת ויצירתית שכללה אימוץ נרחב של התורה הרסטאפארית וגיבוש סגנונות מוזיקליים, שהפכו אותה לאבן שואבת למפיקים מוזיקליים. כן התפתחה מאוד אמנות ציורי הקיר, כך שרבים מהכתלים היו מכוסים בכרזות מצוירות בנושאים פוליטיים וחברתיים כגון גאווה שחורה, צבעי הפאן-אפריקאיות, תמונות מנהיגים (בפרט מרקוס גארבי והיילה סלאסי, קיסר אתיופיה), לגליזציה של מריחואנה וכדומה.
בעת מסעות הבחירות האלימים שאפיינו את ג'מייקה ב-שנות ה-70 של המאה ה-20 הפכה השכונה למפוצלת בין תומכי מפלגת העם הלאומית (PNP) מצפון לרחוב 7 לתומכי מפלגת הלייבור של ג'מייקה (JLP) שמעוזם היה מדרום לרחוב 7. הרחוב עצמו היה לשדה קרבות רחוב בין הקבוצות היריבות. הפיצול הפולטי, הקיטוב והאלימות גרמו להתדרדרות השכונה, לבריחת כוחות חזקים והפסקת פעולם של שירותים ממשלתיים.
את מקומם של שירותים ציבוריים וממשלתיים תפסו יוזמות קהילתיות כגון מרכז הקריאה (ספרייה ציבורית ומרכז לימוד) ומרכז המורשת התרבותית ((The Trench Town Culture Yard (TTCY; חצר התרבות של טרנצ'טאון) שנפתח בשנת 2006 כמרכז מבקרים לשימור והצגת תרבותה ומורשתה הייחודיים של השכונה.
השכונה מוזכרת בכמה משיריו של מארלי, בהם "Trenchtown", "Natty Dread", "Trenchtown Rock" ו-"No Woman, No Cry".
ב-2010 החלה ממשלת ג'מייקה בפרויקט שיקום פיזי וחברתי בטרנצ'טאון, במימון הבנק העולמי.
בוקר טוב, ורוניקה
בוקר טוב, ורוניקה (באנגלית: Good Morning, Verônica ובפורטוגזית: Bom Dia, Verônica) היא סדרת דרמה ברזילאית, המבוססת על רומן בעל אותו שם. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-1 באוקטובר 2020 בשירות הסטרימינג נטפליקס. היא נוצרה על ידי רפאל מונטס, האחראי על כתיבת הרומן, בשיתוף עם אילנה קאזוי, כשהשם הספרותי של היצירה הוא אנדראה קילמור. הסדרה בוימה על ידי חוסה הנריקה פונסקה.
עלילה
ורוניקה טורס היא פקידה במשטרה במחלק הרצח בסאו פאולו, נשואה ואמא לשני ילדים. שגרת חייה מקבלת תפנית, כשהיא עדה להתאבדות מזעזעת של אישה צעירה שקרתה מול עיניה. בעקבות האירוע, היא מסרבת לשתוק ומשאירה את מספר הטלפון שלה בפני נשים החוות התעללות ואלימות במהלך ריאיון עם התקשורת. באותו השבוע, היא מקבלת שיחה אנונימית מאישה מיואשת המבקשת עזרה. ב-10 בנובמבר 2020, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה אשר שודרה ב-3 באוגוסט 2022.
אבן אלכסנדר
קריירה
אלכסנדר משמש כמרצה בין השאר באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מסצ'וסטס, ואוניברסיטת וירג'יניה.
הוכחה לגן עדן
בשנת 2012 יצא לאור רב המכר הראשון שלו, "הוכחה לגן עדן" (Proof of Heaven: A Neurosurgeon's Journey Into the Afterlife), בו הוא מתאר חוויית סף מוות שעבר בשנת 2008 שאירע בזמן שהיה בתרדמת כתוצאה מדלקת קרום המוח, וכיצד הפכה חוויה זו את גישתו הספקנית, בעיקר בנושא החיים שלאחר המוות. בספרו, שעורר גלי תהודה רבים ברחבי ארצות הברית, עקב היותו של אלכסנדר מדען מוערך בתחום חקר המוח האנושי, טוען אלכסנדר כי המדע יכול להוכיח את קיומו של גן העדן וכן כי הוא יודע שאף יעשה זאת. ההצלחה המסחררת של ספרו זיכתה אותו בשלל תגובות ופרסומים מגילויי תמיכה ועד ביקורות קשות, וכן ראיונות בכלי תקשורת כגון בניו יורק טיימס ובתוכניות מובילות כגון של אופרה וינפרי, של לארי קינג ושל דיאן סויר.
נכון ל 21 בספטמבר 2014, היה הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס 97 שבועות ברציפות. הצלחתו לא שמורה רק לארצות הברית; הוא תורגם לכ-40 שפות שונות על אף היותו חדש.
המפה של גן עדן
ההצלחה של ספרו הראשון הייתה גדולה עד כדי כך שספרו השני, "המפה של גן עדן" (Map of Heaven) אשר יצא לאור באוקטובר 2014 היה לרב מכר כבר באותו חודש.
אלכסנדר מסביר בספרו כי ההבנה הנוכחית שלנו את המוח האנושי מפני ש
ויליאם מקצ'סני מרטין
ויליאם מקצ'סני מרטין (17 בדצמבר 1906 - 28 ביולי 1998) היה יו"ר מועצת הנגידים התשיעי של הבנק הפדרלי, כיהן בתפקיד יותר מכל אדם אחר, מ-2 באפריל 1951 עד 31 בינואר 1970, תחת חמישה נשיאים אמריקנים.
שנותיו הראשונות
מרטין נולד בסנט לואיס, מיזורי. החיבור של מרטין עם הבנק הפדרלי עוצב דרך המורשת המשפחתית. ב-1913 זומן אביו של מרטין על ידי הנשיא וודרו וילסון והסנאטור קרטר גלאס לסייע בכתיבת חוק הפדרל ריזרב אשר יכונן את מערכת הבנק הפדרלי ב-23 בדצמבר אותה השנה. אביו כיהן לאחר מכן כנגיד ובהמשך כנשיא הבנק הפדרלי של סנט לואיס.
מרטין למד באוניברסיטת ייל שם סיים תואר ראשון באנגלית ולטינית. עם זאת, על אף העובדה שלא רכש השכלה פורמלית בתחום הפיננסים, עדיין הפגין עניין רב בתחום העסקים, דרך עיסוקיו של אביו.
עבודתו הראשונה לאחר סיום לימודיו הייתה במשרד התיווך A. G. Edwards בסנט לואיס, שם הפך שותף מלא בתוך שנתיים בלבד. משם, נסיקתו המהירה של מרטין בעולם הפיננסים הביאה לו מושב בבורסה לניירות ערך בניו יורק כבר בשנת 1931, שנתיים בלבד לאחר קריסת הבורסה בניו יורק בתחילת השפל הגדול. מרטין המשיך ללימוד תואר שני בכלכלה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1931 - 1937; עם זאת, מעולם לא סיים את התואר.
בחלקו הראשון של העשור, עבודתו של מרטין בכיוון של הגברת הרגולציה על שוק המניות הביאה לבחירתו לחבר הנאמנים של הבורסה ב-1935. שם עבד עם הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) (SEC) בשאיפה לשקם את האמון בשוק המניות ולפעול למניעת קריסות עתידיות. בסופו של דבר התמנה לנשיא הבורסה לניירות ערך של ניו יורק בגיל 31 מה שהביא את העיתונות בארצות הברית להכתיר אותו כ"ילד הפלא של וול סטריט". בדומה לתקופת כהונתו במועצת הנגידים, תקופת נשיאותו של מרטין התאפיינה בשיתוף פעולה עם ה-SEC במאמצים להגביר את הרגולציה של הבורסה.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס מרטין מעבודתו בבורסה לשירות בצבא ארצות הברית. שם פיקח על פינוי חומרי גלם במועצת הקצאת החימוש. הוא שימש גם כאיש הקשר בין הצבא לבין הקונגרס של ארצות הברית והמפקח על תוכנית השאל-החכר עם ברית המועצות.
ראש הבנק לייצוא ולייבוא
חזרתו של מרטין לפעילות אזרחית סימנה גם את שובו אל התחום הפיננסי, אך הפעם מצִדו של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. עמיתו הדמוקרטי, הארי טרומן, מינה אותו לראש הבנק לייבוא ולייצוא בראשו עמד במשך שלוש שנים. במוסד הזה התגבש לראשונה דימויו כ"בנקאי קשוח". הוא עמד על כך שהלוואות תהיינה השקעות בטוחות ויציבות; מתוך עיקרון זה התנגד במקרים רבים למחלקת המדינה של ארצות הברית בביצוע הלוואות אותן ראה מרטין כמוּנעות ממניעים פוליטיים; ומטעמים אלו לא הירשה מרטין שייעשה שימוש בבנק לייצוא ולייבוא כקרן לסיוע בינלאומי.
מרטין סיים את הקריירה שלו בבנק כאשר נקרא למחלקת האוצר של ארצות הברית על מנת לשמש שם עוזר לעניינים מוניטריים. מרטין כיהן במחלקת האוצר במשך כשנתיים בהן הסכסוך שלה עם הבנק הפדרלי הגיע לשיאו. בתקופה שקדמה למשא ומתן הסופי עם הבנק הפדרלי, התאשפז מזכיר מחלקת האוצר ג'ון וסלי סניידר בבית חולים. בנסיבות אלו הפך מרטין לנושא ונותן הראשי מטעם משרד האוצר. מנקודת מבטה של מחלקת האוצר היה מרטין נציג רב ערך. הייתה לו הבנה מעמיקה של מערכת הבנק הפדרלי ושל השווקים הפיננסיים. יתר על כן, הוא נתפש כבעל ברית של טרומן, אשר התנגד נחרצות לעצמאות הבנק הפדרלי. במהלך המשא ומתן, מרטין כונן מחדש את התקשורת בין מחלקת האוצר לבין הבנק הפדרלי, תקשורת אשר נאסרה תחת הנהגתו של סניידר.
יו"ר הבנק הפדרלי
תוך שיתוף פעולה עם רוברט ראוס, וודליף תומאס ווינפילד ריפלר מטעם הבנק הפדרלי, קידם מרטין את השגת ההסכם עם מחלקת האוצר של ארצות הברית, אשר השיב לבנק הפדרלי את עצמאותו ב-1951. הוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים (The Federal Open Market Committee - FOMC) ומזכיר מחלקת האוצר, סניידר, קיבלו את ההסכם והפשרות שלו והוא אושר על ידי שני המוסדות. יו"ר חבר הנאמנים בעת האשרור היה תומאס מקייב, אשר התפטר רשמית מתפקידו שישה ימים בלבד לאחר פרסום ההצהרה על ההסכם. ממשל טרומן ראה את התפטרותו של מקייב כהזדמנות מושלמת לכבוש מחדש את הבנק הפדרלי, כמעט מיד לאחר שהבנק הפדרלי התנתק לכאורה. טרומן בחר במרטין לתפקיד היו"ר הבא של חבר הנאמנים, והסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי ב-21 במרץ 1951.
עם זאת, בניגוד לציפיותיו של טרומן, מרטין הגן על עצמאות הבנק הפדרלי, לא רק בתקופת ממשלו של טרומן, אלא גם בתקופותיהם של ארבעת הממשלים שלאחר טרומן. כיום, תקופת כהונתו של מרטין כיו"ר הבנק הפדרלי היא הקדנציה הרצופה ביותר אי פעם במוסד זה. במהלך כמעט שני עשורים זכה מרטין להכרה עולמית כבנקאי מרכזי. הוא הצליח לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית, תוך מתן תשומת לב לסיפוק רצונותיהם של הממשלים השונים. למרות העובדה שמטרותיו המוניטריות של מרטין היו השגת אינפלציה נמוכה ויציבות כלכלית, הוא דחה את הרעיון כי על הבנק הפדרלי להתמיד בהשגת יעדיו באמצעות התמקדות באינדיקטור כלכלי יחיד ובמקום זאת קיבל החלטות מדיניוּת על ידי בחינת מגוון עשיר של נתונים כלכליים. כיו"ר, מרטין מיסד את הגישה הזאת בהתנהלותה של הוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים כאשר הוא אוסף חוות דעת מכל הנגידים והנשיאים בתוך המערכת לפני קבלת החלטות. כתוצאה מכך, רבות מהחלטותיו התקבלו פה אחד בוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים. מרטין צוטט כאומר ש"תפקידו של הבנק הפדרלי הוא לקחת את קערת הפונץ' כשהמסיבה מתחממת" - כלומר, להעלות את הריבית בדיוק כאשר הכלכלה מגיעה לשיא הפעילות לאחר המיתון.
ב-1958 נבחר מרטין לכהן במינוי חירום כמנהל סוכנות החירום לייצוב (Emergency Stabilization Agency) על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, במקרה של מצב חירום לאומי, קבוצה שנודעה בכינויה "the Eisenhower Ten".
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960 האשים מועמד המפלגה הרפובליקנית, ריצ'רד ניקסון את מרטין בתבוסתו, בשל מדיניות "היד הקפוצה" בה נקט.
כלפי חוץ נתפש מרטין כמקבל ההחלטות הדומיננטי של הבנק הפדרלי. במשך כל שנות כהונתו הוא הגן על זכותו של הבנק הפדרלי לנקוט בפעולות שלפעמים מתנגשות עם שאיפות הנשיא. הוא טען באופן קבוע כי הבנק הפדרלי אחראי בפני הקונגרס של ארצות הברית ולא בפני הבית הלבן.
הוא הלך לעולמו בביתו שבוושינגטון די. סי. ב-28 ביולי 1998 כשהוא בן 91.
סמואל מור
'''סמואל ב. מור (באנגלית: Samuel B. Moore'''; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השישי ממרץ ועד נובמבר 1831. כאשר נבחר המושל הקודם, גבריאל מור לסנאט של ארצות הברית, והתפטר מכהונתו כמושל, הושבע סמואל מור במקומו.
ביוגרפיה
סמואל מור נולד בעיירה ביץ' היל שבמחוז פרנקלין שבטנסי. כשהיה בן 10 עברה משפחתו למחוז ג'קסון שבאלבמה.
הקריירה הפוליטית שלו החלה ב-1823, כאשר הוא נבחר לבית הנבחרים של אלבמה, ולאחר מכן, ב-1828 הוא נבחר לסנאט של אלבמה. ב-1831 הוא שימש כנשיא הסנאט, ואז ירש את גבריאל מור כמושל אלבמה.
כמו קודמו בתפקיד, המשיך סמואל מור לסרוק את נהר קוזה באמצעות מועצת העבודות הציבוריות, בנה תשתיות והתנגד לזכות הביטול. מור תמך מאוד בהקמתו של בנק המדינה של אלבמה.
בבחירות של 1831 התמודד מור מול ג'ון גייל, שבסופו של דבר ניצח אותו. לאחר תבוסתו, הוא נבחר מחדש ב-1834 למושבו בסנאט המדינתי ונבחר שוב כנשיאו ב-1835. בשנים 1835–1841 הוא כיהן כשופט בבית המשפט של מחוז פיקנס.
סמואל מור נפטר ב-7 בנובמבר 1846, בגיל 67, בעיר קרולטון, אלבמה. הוא נטמן בבית הקברות העירוני.
הרפתקאות הסוכן הנרי
הרפתקאות הסוכן הנרי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג אנימציה שיצר דן שניידר. בארצות הברית, הסדרה החלה את שידוריה ב-15 בינואר 2018 בניקלודיאון. את הסדרה באנגלית מדבבים שחקני סדרת הטלוויזיה "הסוכן הנרי". בישראל, הסדרה החלה את שידוריה ב-29 ביולי 2018 בניקלודיאון ישראל.
עלילה
הסדרה מספרת על עלילותיהם של קפטן מן וקיד דיינג'ר את הרפתקאותם בלחימה יחדיו בפושעים ואיומים שונים.
הפקת הדיבוב
את הסדרה באנגלית מדבבים שחקני סדרת הטלוויזיה "הסוכן הנרי". בגרסה העברית, מאיה מיטלפונקט אחראית על בימוי הדיבוב לעברית שאותו מפיקות ענבר שטגר עזרא והדס מוזס.
אולגה גוטמחר
אולגה גוטמחר (וסילייב) (נולדה ב-9 בפברואר 1987) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי לנשים. שלוש פעמים (2008, 2013 ו-2014) אלופת ישראל לנשים. חברת נבחרת הנשים של ישראל משנת 2003 ומאמנת שחמט.
ביוגרפיה
נולדה בשם אולגה וסילייב. גדלה באשדוד ולמדה בתיכון מקיף א' בעיר. במסגרת העתודה האקדמית למדה הנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב ושירתה בצה"ל כמהנדסת חשמל. לומדת תואר שני בהנדסת מערכות במכללת אפקה.
השיגה דרגת אמן בינלאומי לנשים בשנת 2004. כיהנה כיושבת ראש ועדת הנשים באיגוד הישראלי לשחמט.
נכון ל-2017, היא מייצגת את מועדון אשדוד בליגה הארצית. בשיאה שיחקה בליגה הלאומית.
נשואה למיכאל גוטמחר.
מוזס שוורצפלד
מוזס שוורצפלד (רומנית: Moses Schwarzfeld; ) היה היסטוריון, עורך עיתונים, מוציא לאור, פובליציסט יהודי רומני והמזכיר הראשון של החברה ההיסטורית יוליו באראש.
קורות חיים
מוזס שוורצפלד נולד ביאשי, במשפחת שוורצפלד כבנו של וילהלם שוורצפלד, נכדו של בנימין שוורצפלד ואח של אליאס שוורצפלד ושל מי שעתידה להיות אימו של ברבו פונדויאנו. מוזס התחיל את לימודיו בגיל 4, למד את יסודות הדת היהודית ומושגים בסיסיים בעברית ובגרמנית, ואת השפה הרומנית למד בבית הספר, שבו לימד יון קראנגה. לאחר סיום בחינות הבגרות, ביאשי, בסתיו 1876, התיישב בבוקרשט ונרשם ללימודי רפואה. אולם, שוורצפלד לא היה עקבי בלימודי הרפואה, והעדיף לבקר בקורסים של הפקולטה לספרות ופילוסופיה. כעבור שנתיים זנח לחלוטין את לימודי הרפואה והקדיש את עצמו לחקר יהדות רומניה.
פועלו העיתונאי וההיסטורי
שוורצפלד פתח את כתיבתו הפובליציסטית ב"רביסטה ישראליטה" (ברומנית: "Revista Israelită"), כתב עת, שערך אחיו, אליאס שוורצפלד, בשנים 1874–1875, ביאשי. הוא עזר בהוצאתו לאור של "Calendarul pentru Israeliţi" ("לוח השנה עבור ישראליטים") בבקאו, בשנת 1877. כתב עת זה המשיך להופיע, מהשנה שלאחר מכן, בבוקרשט, תחת השם "Anuar pentru Israeliţi" ("שנתון עבור ישראליטים"). המשך הופעת השנתון, שנה אחר שנה עד 1899, היה במידה רבה הודות לשוורצפלד, שנחשב להורה של השנתון ולרוח היצירתית שלו.
בשנת 1890, ייסד את השבועון "Egalitatea" ("השוויון"), וערך אותו ללא הפסקה עד שנת 1940, כאשר נסגר במסגרת חוקי הצנזורה האנטישמיים.
ב-22 ביוני 1886, ייסד את החברה ההיסטורית יוליו באראש (Societatea istorică Iuliu Barasch) ובה שימש כמזכיר כללי או מזכיר ראשון.
יעקב בריל
יעקב בריל (Jakob Brüll; 1812, רוסינוב, מורביה – 1889, קויטין , מורביה) היה רב וחוקר בספרות התלמוד.
ביוגרפיה
למד בישיבות בונהאד, פרסבורג ובודפשט. נישא לרג'ין (רבקה), בת הרב נחום טרייביטש. הוסמך לרבנות על ידי חותנו. לעד שנת 1843 כיהן כרב בעיר קויטין במורביה עד יום מותו. עם תלמידיו נמנים בניו אלחנן ונחמיה וכן דוד קאופמן – שלושתם נודעו לימים כחוקרים ידועים במדעי היהדות.
ספריו
בספריו ניכרת בקיאות רחבה בתלמוד ונטיה מובהקת לביקורת מדעית. הוא כתב ספרים הן בגרמנית והן בעברית. ספרו הידוע הוא "מבוא למשנה" בשני כרכים. ספרו האחרון "בן זקונים" יצא בימי חייו האחרונים.
יחסי ג'מייקה–גאנה
יחסי גאנה–ג'מייקה הם היחסים הבין-לאומיים בין גאנה לג'מייקה. בשום מדינה אין שגריר תושב.
לגאנה וג'מייקה יש ועדה קבועה משותפת, ויש תוכניות להשקעה גאנאית בג'מייקה.
היסטוריה
גאנה, כחוף הזהב לשעבר, וג'מייקה חולקות קשרים היסטוריים באמצעות סחר העבדים וההגירה הכפויה של אשנטי / אקאן לקריביים.
מירקו פיליפוביץ'
מירקו פיליפוביץ' (בקרואטית: Mirko Filipović; נולד ב-10 בספטמבר 1974) הוא קיקבוקסר ולוחם אמנויות לחימה משולבות עבר קרואטי הידועה בכינוי קרו קופ.
קרו קופ הוא אלוף הגרנד פרי העולמי K-1 לשנת 2012.
כיכר המייסדים (פתח תקווה)
ההיסטוריה של המקום
כיכר המייסדים נמצאת על גבעה ומציינת את מקום תחילת ההתיישבות של מייסדי פתח תקווה בקיץ 1878 (תרל"ח). בין המתיישבים במקום היו זרח ברנט, יהושע שטמפפר, יהודה ראב, אליעזר ראב (אביו של יהודה), יואל משה סלומון, דוד גוטמן, מיכאל שפירא (אחיו הבכור של אברהם שפירא), מיכל לייב כץ, נתן גרינגרט, דוד רגנר ועוד.
המתיישבים הקימו גורן במרכז הגבעה, בנו את בתיהם מסביב לגורן ובשולי הגבעה חפרו באר ולידה הקימו בית משאבות ושוקת להשקיית חיות בית. בהמשך הקימו המתיישבים ליד הגבעה מבני ציבור שכללו בית ספר, בית כנסת, דואר, תחנת הסעה של דיליז'נסים, בית מרקחת, בית כלבו ועוד. בשנת 1884 נבנה בצידה הצפוני של הגבעה יקב פרידמן (בתחומי אחוזת לחמן).
עד שנת 1884 נעצרה התפתחות העיר בגלל קשיים כלכליים אולם בשנה זו חלה התעוררות בהתפתחות העיר עם הקמת אחוזת לחמן (ב-1912 נרכשה על ידי יקב פרידמן שעבר לתחומה מחיפה). עם התרחבות העיר הפכה הכיכר, בשעות הבוקר, למקום בו נאספו פועלי חקלאות מחפשי עבודה ובשעות הערב ובימי שבת וחג למקום התכנסות חברתית של בני העיר. בהתכנסויות אלו הנעימה תזמורת בשם "כינור ציון" את שהותם של התושבים בכיכר.
בשנת 1938, לכבוד חגיגות שישים שנה לפתח תקווה, נחנך במקום גן המייסדים שהיה הגן הציבורי הראשון.
מאז הקמתה שופצה הכיכר מספר פעמים עד לעיצוב צורתה הנוכחית (בשנות ה-60, ב-1991 וב-2007).
תיאור הכיכר
הכיכר תחומה בין הרחובות חיים עוזר, יהושע שטמפפר, הברון הירש, פינסקר, אוסישקין וחובבי ציון. הכיכר בנויה משני מפלסים: החלק המוגבה (בו נשתל דשא) והחלק במפלס הרחוב (מרוצף). שטח הכיכר 6 דונם. הכיכר כוללת מספר אלמנטים הבאים להזכיר את ההיסטוריה שלה:
מגנוסן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אתר ההנצחה לחללי אסון המסוקים
אתר ההנצחה לחללי אסון המסוקים הוא אנדרטה לזכר 73 הנופלים באסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997 אשר נמצאת בקרבת המקום בו אירע האסון, סמוך לקיבוץ דפנה.
תיאור האתר
האתר עוצב בשיתוף האדריכלית שלומית שלמה, מעצבי הגינות חיים כהן וגלעד שרון והפסלים רמי פלדשטיין סידור כהן וגרשון היימן, בסיוע הפסל דני קרוון. מספר גופים סייעו להקמת האתר ביניהם משרד הביטחון, קק"ל ואיש העסקים ארקדי גאידמק, שתרם כמחצית מעלות הקמתה. מלבד כל אלה האתר נשמר ומתוחזק על ידי "העמותה להנצחת חללי אסון המסוקים" בראשותה של רעיה אפנר, שבנה אבי נפל באסון.
במהלך השנים הושחתה האנדרטה מספר פעמים.
הנרי ויליאם פיקרסגיל
הנרי ויליאם פיקרסגיל (באנגלית: Henry William Pickersgill; 3 בדצמבר 1782 – 21 באפריל 1875) היה צייר אנגלי שהתמתמחה בפורטרטים. הוא היה אקדמאי מלכותי במשך כמעט חמישים שנה, וצייר רבות מהדמויות הבולטות ביותר של זמנו.
ביוגרפיה
נושאיו הראשונים היו מגוונים וכללו נופים ונושאים קלאסיים והיסטוריים, אך בסופו של דבר הוא הסתפק בציור דיוקנאות. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית הייתה דיוקן של הפטרון שלו מר הול, ובמהלך חייו הוא הציג שם בסך הכל 384 ציורים. הוא נבחר לחברות באקדמיה בנובמבר 1822 וחברות מלאה בפברואר 1826.
פיקרסגיל היה אחד מציירי הדיוקנאות הבולטים של ימיו. רוברט פיל, ויליאם וורדסוורת', ג'ורג' סטפנסון, אליזבת בארט בראונינג, לורד נלסון, הדוכס מוולינגטון ופאראדיי היו בין האנשים הבולטים הרבים שישבו עבורו. הוא צייר את הסופר ג'יימס סילק בקינגהאם ואשתו אליזבת' בתלבושת ערבית ב-1816, המשקף את מסעותיו של בקינגהאם עצמו במזרח וכן את אופנת הלבוש של המזרח.
בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון יש יותר מ-50 דיוקנאות שלו באוסף, כולל 16 ציורי שמן ו-35 תחריטים אחרים יחד עם מספר קטן של דיוקנאות של פיקרסגיל עצמו שצוירו על ידי אחרים.
בין השנים 1856–1864 היה ספרן של האקדמיה המלכותית.
הוא פרש מהמוסד בדצמבר 1872, ומת בביתו בכיכר בלנדפורד, לונדון בגיל 93.
אחיו של פיקרסגיל ריצ'רד, בנו הנרי הול ואחיינו פרדריק ריצ'רד היו גם ציירים. אשתו ז'נט פרסמה ב-1827 כרך שירה בשם "סיפורי ההרמון". לאחר מותה בשנת 1885, הפכה גברת פיקרסגיל לאדם הראשון שנשרף באופן חוקי בממלכה המאוחדת.
גביע נייסמית' (פרס)
היסטוריה
כבר בטורניר הראשון ב-1950 החליטה פיב"א לקרוא את הגביע על שם נייסמית', אך לא היו ברשותה הכספים ליצור את הגביע. לבסוף, בשנת 1965 קיבלה פיב"א תרומה של 1,000 דולר אמריקאי והזמינה גביע. הגביע הוצג בטורניר 1967, והוענק ל.
כסף סטרלינג 975/1000 בחלק העליון והתחתון - מצופה זהב מבפנים - והחלק האמצעי מזהב צהוב 14 קרט, הופכים את הגביע ליקר במיוחד. הבסיס עשוי מגרניט רוזה פורינו, ומידותיו 20 על 20 סנטימטר. לחלק העליון של הגביע היקף של 21 סנטימטרים, גובהו 47 סנטימטרים ומשקלו תשעה קילוגרם.
גרסה חדשה של גביע נייסמית' נחשפה ב-7 במאי 2017, במהלך הגרלת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019. הגביע, שגובהו כ-60 סנטימטרים (13 יותר מגרסת 1998), עשוי כמעט כולו מזהב, וכולל את שמותיהן של אלופות העולם הקודמות בבסיס. גם שמה המקורי של פיב"א (Federation Internationale de Basketball Amateur) חקוק בחישוק של הגביע. הגביע עוצב על ידי Radiant Studios Ltd, ונעשה בעבודת יד על ידי הצורף תומאס לייט.
איציק בן מלך (מומחה לספורט הישגי)
איציק בן-מלך (נולד ב-4 בפברואר 1953), הוא אתלט ומאמן ישראלי בעבר. שימש מאמן לאומי ואולימפי באתלטיקה במשך כ-8 שנים. מייסד ומנהל היחידה לספורט הישגי בישראל, מנהל היחידה לרפואה ומתודיקה בספורט ומנהל בית הספר להסמכת מאמנים ומדריכים במכללה האקדמית בווינגייט.
פועלו כיום
מנהל המרכז לרפואה ולמתודיקה בספורט ובית הספר להסמכת מאמנים ומדריכים במכללה האקדמית בווינגייט.
מנהל היחידה לספורט תחרותי בהתאחדות "אילת"
יועץ אסטרטגי ומנהל הדרכה באיגוד הכדורסל
מנכ"ל "אסטרטגיה בספורט" ייעוץ להתאחדויות, אגודות, רשויות וארגוני ספורט
מנהל כנסים, השתלמויות וימי עיון במסגרות ההתאחדות לכדורגל, איגוד הכדורסל, התאחדויות והמכללה האקדמית בווינגייט.
ביוגרפיה
בן מלך נולד וגדל בנתניה. היה אתלט בקבוצת הפועל תל אביב וקבוצת אס"א תל אביב. השתתף בתחרויות הנוער של המכביה שנערכו באצטדיון רמת גן באוגוסט 1969 וזכה במדליית זהב בריצת 800 מטר.
בשנות ה-70 היה אתלט מצטיין בריצות בינוניות. בשנים 1974-1971 שירת בחיל תותחנים.
סיים קורס מאמני אתלטיקה (1974) ולימודי הוראת חינוך גופני במכללת ווינגייט (1977). בשנות ה-80 שימש מאמן לאומי ואולימפי באתלטיקה קלה במשך 8 שנים. בשנת 1983 סיים את לימודי האקדמיה בקלן שבגרמניה, כאשר התמחה בתורת האימון - תכנון מעקב ובקרה אחר תהליכי אימון ותחרות. בשנת 1985 היה ממקימי היחידה לספורט הישגי בישראל, בשיתוף מיוחד בין הוועד האולימפי הישראלי, ההתאחדות לספורט בישראל ומשרד הספורט, לימים הפכה היחידה לראש חץ בספורט התחרותי וההישגי בישראל. בן מלך ניהל את היחידה מיום הקמתה עד שנת 1997. במסגרת תפקידו הוביל שינוי בשיטות ובאמצעים לאימון, להכשרה, במבנה הארגוני-מקצועי של הספורט בישראל ובשילוב מדעי בהכנת הספורטאים והמאמנים. בתקופה זו זכו ספורטאי ישראל, לראשונה, במדליות אולימפיות. בן מלך שימש בתפקיד המנהל המקצועי של המשלחת הישראלית למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984, בסיאול 1988, בברצלונה 1992 ובאטלנטה 1996.
ב-1991 השלים את לימודי תואר שני בתורת האימון באוניברסיטת לייפציג- מזרח גרמניה. בשנת 1995 סיים את לימודי התואר השלישי במדעי החינוך באוניברסיטת לייפציג, שבגרמניה. בשני המוסדות היה הישראלי הראשון והיחיד עד כה.
בשנת 1997 הוזמן בן מלך על ידי ממשלת דרום אפריקה להקמת האקדמיות לספורט וניהל בעצמו במשך שנתיים, את האקדמיה בקייפטאון.
בשנת 1999 הקים וניהל בן מלך את היחידה לתשתיות הספורט בישראל.
בשנים 1992, 1996 ו-2000 יזם וארגן בישראל את הכנס הפוסט אולימפי בהשתתפות מאות מומחים מעשרות מדינות. במשך השנים ארגן וניהל השתלמויות, ימי עיון וכנסים רבים למאמנים ואנשי מקצוע.
בשנת 2001 התמנה כיועץ של הוועד האולימפי בקניה ובמקביל שימש אחראי הכושר הגופני של הקבוצות הבוגרות במועדוני הכדורגל מכבי נתניה ומכבי תל אביב. נוסף לכך, הכין והוביל תוכנית אסטרטגית ובנייה גופנית במחלקות הנוער שלהן.
ב-2005 התמנה בן מלך למנהל היחידה לספורט תחרותי של התאחדות "אילת", התאחדות איגודי הספורט התחרותיים הלא האולימפיים, מנהל המרכז לרפואה ומתודיקה וראש בית הספר להכשרת מאמנים ומדריכים במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בן מלך פרסם מאמרים רבים וכתב ספרים בנושאי תורת האימון והתחרות, ספורט הישגי, סיכום וניתוח של תוצאות המשחקים האולימפיים, מצב הספורט בישראל ובעולם, איתור וטיפוח צעירים, תכנון אימונים ותחרויות ותוכניות לאומיות ואסטרטגיות לספורט תחרותי והישגי.