cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסגד איסתיקלאל (ג'קרטה)
הקמת המסגד
לאחר ההכרה ההולנדית בעצמאותה של אינדונזיה בשנת 1949 הועלה הרעיון להקים מסגד לאומי במדינה המוסלמית הגדולה בעולם. מובילי הרעיון היו וחיד האשים (Wahid Hasyim), השר לענייני דתות הראשון של אינדונזיה, ואנואר צ'וקרואמינותו (Anwar Cokroaminoto), שהיה בהמשך ליושב ראש קרן המסגד. הוועדה להקמת המסגד קמה ב-1953, וב-1954 מינתה את נשיא אינדונזיה סוקרנו ליועץ הטכני הראשי שלה. סוקרנו עמד על דעתו שעל המסגד לקום במרכזה של ג'קרטה, ליד השטח המוכר כיום ככיכר מרדקה, ובשכנות לקתדרלת ג'קרטה, באופן המבטא סובלנות דתית ברוח פילוסופיית הפאנצ'אסילא (Pancasila). כדי לפנות מקום לבניית המסגד ליד הקתדרלה נהרסה מצודת הנסיך פרדריק (Citadel Prins Frederik) ההולנדית שעמדה במקום זה.
בתחרות לתכנון המסגד שנערכה ב-1955 זכתה תוכניתו של האדריכל הנוצרי פרדריק סילאבאן (Frederich Silaban). אבן הפינה למבנה הונחה על ידי סוקרנו ב-24 באוגוסט 1961. הנשיא סוהארטו חנך את המסגד ב-22 בפברואר 1978. המסגד נקרא אסתקלאל (קרי, "עצמאות" בערבית).
מספר רב של נכבדים זרים ביקרו במסגד, ובהם נשיא ארצות הברית ברק אובמה (ב-2010), קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, סגן יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של סין, הנסיך צ'ארלס מבריטניה, נשיאי אוסטריה, צ'ילה ואיראן וראש ממשלת נורווגיה.
המסגד
המסגד הוא מתחם הכולל מבנה תפילה עיקרי רבוע שמדרום לו משתרעת חצר מרוצפת רחבה מוקפת אכסדרות עמודים מסוגננות. באחת מצלעות החצר קבוע מבנה נוסף המקושר עם המבנה הראשי ובו נמצא השער הראשי של המתחם. בפינה הדרומית של החצר מתנשא המינרט היחיד של המסגד. במפלס הקרקע נמצא מתחם רחצת ההיטהרות (וודוא) וכן מדרסה ומשרדים, ואילו החצר ואולם התפילה נמצאים מפלס אחד מעליו. קירות המבנים מצופים בשיש מקומי.
מידות ומספרים סמליים שונים שולבו במבנה המסגד: על גבי מבנה התפילה העיקרי מתנוססת כיפה בקוטר של 45 מטרים - לציון הכרזת העצמאות של אידונזיה בשנת 1945. היא נתמכת על ידי 12 עמודים עגולים מצופים בפלדת אל-חלד - לציון 12 ברביע אל-אוול, הנחשב על ידי חלק מהסונים ליום הולדתו של הנביא מוחמד. הכיפה במבנה המשני היא בקוטר 8 מטרים, לציון חודש אוגוסט שבו הוכרזה עצמאות המדינה. במבנה העיקרי קיימים חמישה מפלסים (מהם ארבעה מפלסים של גלריות המשקיפות על אולם התפילה), כמספר חמשת עמודי האסלאם. למתחם שבעה שערים בסך הכל, כמספר העולמות בקוסמולוגיה האסלאמית. גובהו של המינרט 96.66 מטרים, מהם 66.66 מטרים המצופים שיש - לציון המספר 6,666, אחת הגרסאות למספר פסוקי הקוראן, ו-30 מטרים של חוד פלדת אל-חלד מעליה.
עיצוב אולם התפילה הוא מינימליסטי. בקיר הקדמי של אולם התפילה קבועים המחראב והמינבר. על הקיר כתובים בערבית שמותיהם של אללה מימין ושל מוחמד משמאל, ובמרכז הפסוק ה-14 של הסורא ה-20 בקוראן.
את המסגד מקיף גן, ובחלקו הדרום-מערבי מצויה בריכה ובה מזרקה. המזרקה פעילה רק במהלך תפילות יום השישי ובחגים דוגמת עיד אל-פיטר ועיד אל-אדחא. הנהר צ'יליוונג (Ciliwung) זורם לאורך צלעו המזרחית של מתחם המסגד.
במהלך הקמת המסגד נשמעו טענות כי תכנונו ועיצובו זרים לתרבות האסלאמית של אינדונזיה ולארכיטקטורה שלה. בתגובה לכך יזם הנשיא סוקרנו הקמת מסגדים נוספים בעיצוב אינדונזי מסורתי.
אן אידלגו
אן "אנה" אידלגו (בצרפתית: Anne (Ana) Hidalgo; נולדה ב-19 ביוני 1959) היא פוליטיקאית צרפתייה, בת למהגרים, ילידת ספרד, חברת המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. אידלגו היא האישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראשות עיריית פריז, וראש עיריית פריז המכהנת, מ-5 באפריל 2014.
ארמון קומסוסאן
ארמון השמש קומסוסאן, לשעבר ארמון הזיכרון קומסוסאן, ולפעמים מכונה גם המאוזוליאום של קים איל סונג הוא מקום קבורתם של מנהיגי קוריאה הצפונית קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל בפיונגיאנג.
אן אידלגו
ביוגרפיה
אידלגו נולדה בסן פרננדו, ליד קדיס שבאנדלוסיה, ספרד. סבה מצד אביה, היה סוציאליסט ספרדי, שברח לצרפת בסיום מלחמת האזרחים, עם אשתו וארבעת ילדיו. זמן קצר לאחר מכן, הם חזרו לספרד. סבתה נפטרה בנסיעה חזרה, וסבה נידון לעונש מוות, שהומתק למאסר עולם. אביה גדל בבית הורי אמו, התחתן בסוף שנות ה-50, ולזוג נולדו שתי בנות, אנה ומארי. בשנת 1961, היגרה המשפחה לצרפת, בשל המצב הכלכלי הקשה אליו נקלעה, והתיישבה בליון. אידלגו גדלה בשכונת וייז שבליון, דיברה בבית עם הוריה בספרדית, ועם אחותה בצרפתית. כיום, חיים הוריה בספרד, ואחותה מנהלת חברה ומתגוררת בלוס אנג'לס שבקליפורניה ארצות הברית.
ארמון קומסוסאן
היסטוריה
לפני הפיכתו למוזלאום הארמון היה מקום מושבו של קים איל-סונג, לאחר מותו ציווה קים ג'ונג-איל להפוך אותו לאתר קבורה. הארמון נבנה בשנת 1976. לפי אומדנים שונים עלות השיפוצים והפיכתו למוזלאום נעה בין 100 מיליון דולר ל-900 מיליון דולר.
אן אידלגו
קריירה
אידלגו בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית.
ארמון קומסוסאן
היסטוריה
לאחר מותו של קים ג'ונג-איל ב-17 בדצמבר 2011, הועברה גופתו לארמון ב-29 בדצמבר 2011.
אן אידלגו
קריירה
היא מומחית לדיני עבודה מטעם אוניברסיטאות ננטר וליון, שצברה ניסיון מעשי עשיר במשרדי המשפטים והעבודה. הקריירה של אידלגו זינקה בעיקר בתקופה שעבדה במחיצת מרטין אוברי, שרת העבודה בממשלתו של ליונל ז'וספ. עשייתה פוליטית והיא מבטאת עמדות חברתיות מובהקות.
ב-2001, נבחרה לייצג את הרובע החמישה-עשר של פריז, ושימשה כסגנית ראש העיר הראשונה של פריז, תחת ברטראן דלנואה (מרץ 2001 - מרץ 2014).
בבחירות מוניציפליות לראשות העיר פריז בשנת 2020 נבחרה לכהונה שנייה.
גישתה התכנונית עבור פריז
להשקפתה, פריז צריכה לשמר את היצירות האדריכלות הגדולות שלה ואת פני הנוף האופייניים לה, ועם זאת, להפוך לעיר עם דיור נגיש לתושביה, בנייה ייעודית לגובה, מרחב מציבורי ידידותי ועיר אקולוגית. גישתה התכנונית הולידה את המושג "ז'נרוסיטה" - העיר הנדיבה, בפי קבוצת אדריכלים צעירים בשם The French, Talk, שהרעיון שלהם הוא לתכנן עיר יפה, אקולוגית, בלתי מזהמת ונדיבה לתושביה.
בשנות האלפיים הראשונות, וביוזמתה, התקבלה תוכנית לחידוש הגן הגדול בלה-האל, שכללה שכלול מערכת התחבורה במקום, ומיצוב הגן כ-לב מסחרי ותרבותי מעודכן המשמש דלת הכניסה לפאריס מכל אירופה.
ב-2019, זכתה בכהונה שנייה. בהובלתה, הגישה עיריית פריז בפברואר, תביעה נגד airbnb, בטענה, שהאתר פרסם 1,000 מודעות השכרה לא חוקיות. זאת, בהתאם לחוק הצרפתי, לפיו, בעלי בתים בפריז מורשים להשכיר את נכסיהם לטווח קצר לתקופה שלא תעלה על 120 ימים בשנה במצטבר, וחובת רישום מסודר, כדי לוודא שהנכסים לא יושכרו לטווח ארוך יותר. לדבריה, מטרת התביעה היא להביא לסיומה של התופעה שפוגעת במספר שכונות פריזאיות.
יחסה לנושא האקלים
בנובמבר 2018, ביקרה בישראל ונפגשה עם ראש עיריית חיפה, עינת קליש-רותם, לאחר בקורה של קליש-רותם בפריז, שנתיים קודם לכן, בו נוצר קשר אישי ביניהן, אשר הוביל להצטרפותה של חיפה לרשימת הערים החתומות על הסכם האקלים.
יחסה לנושא נשים
בשנת 2018, טרם הגעתה לישראל, הזמינה אידלגו לפגישה מיוחדת את נטע ברזילי, זוכת אירוויזיון 2018, דברה איתה על העצמה נשית, נושא הקרוב ללב שתיהן, ואמרה לה: "אני רוצה להאמין שבזכותך אנחנו רואים עתיד חדש".
כמקדמת שוויון לנשים, מינתה אידלגו ב-2018, יותר נשים מגברים, לתפקידי ניהול בכירים בעירייה. בדצמבר 2020, נקנסה עיריית פריז ב-90,000 אירו, על מינויים אלה, תוך הפרת החוק שנועד לקדם שוויון מגדרי, (ומאז כבר שונה). לטענת אידלגו, הפערים המגדריים ברחבי המדינה עדיין גדולים, וכדי שיושג שוויון, יש לדעתה להאיץ את הקצב, ולהבטיח שיותר נשים מקבלות תפקידים מאשר גברים.
יחסה ליהודים
באוקטובר 2020, ריססו אלמונים כתובות שטנה וצלבי קרס על קיר מסעדה כשרה ברובע ה-19 בפריז, ניפצו את חלונות המסעדה והשחיתו את השולחנות והכיסאות. אידלגו גינתה בחריפות את המעשה והביעה תמיכה מלאה בקהילה היהודית, והוסיפה ציוץ בנושא בטוויטר.
חיים אישיים
אם לשלושה ילדים, ונשואה בשנית.
האטריק
על בסיס המשחק פותח משחק באזרביטר המוקדש לכדורסל.
סקירה כללית
האטריק הוא משחק שבו השחקנים מנהלים קבוצת כדורגל משלהם. על השחקן לטפל בכל ההיבטים של ניהול הקבוצה, מהאימון השבועי ועד כמות המושבים ביציע הכבוד של אצטדיון הקבוצה. הקבוצה משחקת משחקי כדורגל וירטואליים במהלך השבוע ובכך משתתפת במפעלי ליגה וגביע, ואף משחקי ידידות לשם אימון השחקנים הווירטואליים. בעקבות הניצחונות וההפסדים השחקן יכול להתקדם עם קבוצתו במפעלי הליגה, לאמן את שחקניו הווירטואליים בכישורים מסוימים ואף לסחור בשחקנים. בנוסף השחקן יכול לרכוש לקבוצתו שדרוגים אשר מגבירים את יעילותה, כגון הרחבת מקומות האצטדיון וכדומה. בנוסף, השחקן יכול לרכוש או להשתמש בשירותים ותוכנות שפותחו על פי רישיון המשחק המסייעים לו בניהול הקבוצה הווירטואלית.
לרוב, לאחר הרשמה ראשונית מקבל המשתמש החדש לידיו קבוצה שננטשה על ידי בעליה (המכונה גם "קבוצת רובוט"), עם סגל ראשוני של שחקנים, מאמן פשוט, אצטדיון קטן, מועדון אוהדים קטן וכדומה. בעבר נדרשה המתנה של מספר ימים עד לקבלת הקבוצה, אולם עם השנים ופיתוח המשחק היא כבר לא נחוצה והמשתמשים החדשים מקבלים קבוצה בתוך כמה דקות.
במשחק משתתפים מספר אלפי שחקנים ברחבי העולם, אשר משחקים במסגרת ליגות לפי מדינות הלאום שלהם. המשחק זכה לפופולריות רבה בעיקר בשוודיה, ספרד, איטליה, גרמניה, פולין, שווייץ, הולנד ופורטוגל. המשחק כולל תמיכה במספר רב של שפות, כולל עברית.
מדי עונת משחקים מפתחי האתר מבצעים מעקב. לעיתים מוכנסים שינויים בהתאם למשוב שמעבירים השחקנים.
גביעים ותארים
גביע העולם וגביע העולם לצעירות, הם גביעים שבהם נבחרות לאומיות המחזיקות את הטובים שבשחקני הלאום שלהם, מתחרות בנבחרות אחרות במטרה לזכות בגביע העולם. הגביע מחולק לבתים. בסיבוב הראשון יש 16 בתים של 8 או 7 קבוצות שבהם שתי הטובות ביותר עולות שלב. המשחקים משוחקים בשיטת בית חוץ. בסיבוב השני והלאה משחקים במדינה שנבחרה לארח את המשחקים. מהשלב הזה ועד חצי הגמר משוחקים בבתים של 4 קבוצות וכל שתי הראשונות עולות לשלב הבא. שלבי חצי הגמר משוחקים בשני משחקי בודדים ואחריהם שלב הגמר. נבחרות בולטות בבוגרות הן שוודיה שזכתה בשישה גביעי עולם וגרמניה שזכתה בשניים. בנוסף יש גביע צעירות שמורכב מאותה מתכונת. השוני בו הוא שהשחקנים הם בני 20 ומטה והוא משוחק כשמתחילים השלבים המכריעים בגביע הבוגרות. הטובות ביותר הם שוודיה, גרמניה ורומניה ששלושתם זכו בשלושה גביעים.
האטריק בישראל
בשנת 2003, כשנה אחרי הפצתו, פתחה האטריק ליגה בישראל. ביולי 2008 היו רשומות בליגה הישראלית למעלה מ-35,000 קבוצות, מתוכם 18,500 פעילות - נתון מרשים ביחס לכמות האוכלוסייה. החלוקה בישראל כמו בשאר המדינות מתבצעת על פי מחוזות וליגות. בכל ליגה ישנן 8 קבוצות שמתחרות מידי עונה על הזכות לעלות ליגה, להישאר בליגה או לנשור ממנה לליגה נמוכה יותר. כיום בישראל קימות חמש ליגות + ליגת העל. בנוסף לליגה ישנו המפעל של הגביע שנמשך לאורך כל העונה ומשוחק בסגנון נוק אאוט. את גביע העולם הרביעי לנבחרות עד גיל 21 אירחה ישראל. בטורניר זכתה נבחרת שוודיה. בנוסף על כך בגביע המסטרס לקבוצות זכתה בטורניר השלישי קבוצת הכדורגל מישראל - הפועל נהריה. היום נבחרת ישראל הבוגרת בהאטריק, נחשבת לאחת הנבחרות הטובות בעולם. ב-23.2.12 מדינת ישראל הוכרזה כמארחת הבאה של גביע העולם לאחר ניצחונה בתחרות האירוח אשר מתקיימת בהאטריק מדי שלושה חודשים וזאת למרות שדרוגה ע"פ דעת הקהל היה הנמוך ביותר.
ויליבלד הקדוש
ויליבלד הקדוש (באנגלית: Saint Willibald; בגרמנית: Willibald von Eichstätt; בלטינית: Willibaldus; 22 באוקטובר 700 לערך בווסקס, אנגליה – יולי 787 או 781 באייכשטאט, בוואריה) הוא קדוש נוצרי ונוסע אנגלו-סקסי, ששימש רוב חייו כבישוף בעיר אייכשטאט בבוואריה. רוב המידע אודותיו השתמר בחיבור ההגיוגרפי שכתבה הנזירה הוגבורק (Hugeburc, המכונה גם Huneberc), שהכירה אותו באופן אישי.
מחלה פקדה את ויליבלד בהיותו ילד, והוריו נדרו נדר כי אם יחלים, ימסרו אותו לחיי נזירות. ויליבלד אכן התאושש ובגיל חמש נמסר למנזר בנדיקטיני באנגליה. הוא התלמד אצל בוניפציוס הקדוש שהיה קרוב משפחתו מצד אימו. בשנת 722 החליט לצאת למסע מחקר ברחבי אירופה וארצות הים התיכון, וזה נמשך שבע שנים. בין היתר פקד את ארץ ישראל בשנת 725 וביקר במקומות הקדושים לנצרות, ובהם בקאנה, הר תבור, בית עברה, נצרת, כפר נחום וירושלים. לאחר מכן שהה משך שנתיים בקונסטנטינופול ובניקאה, ומקץ שבע שנות מסע, הגיע לאיטליה והצטרף למנזר מונטה קאסינו, בו שהה עשר שנים נוספות.
בשנת 739 לערך הוא נפגש עם האפיפיור גרגוריוס השלישי אשר הורה לו לצאת לשליחות בגרמניה. הוא הגיע לאייכשטאט ומונה לכומר. מאוחר יותר נשלח לתורינגיה ושם היה לבישוף ב-741. הוא שב לאייכשטאט ובשנת 742 ייסד בה מנזר לגברים ולנשים. עד מותו בשנת 781 או 787 הוא שימש כבישוף של פרנקוניה (צפון בוואריה).
שרידיו ורליקים שהביא עמו ממסעותיו שמורים בקתדרלת אייכשטאט המוקדשת לו, ויום חגו חל ב-7 ביולי.
ארכיפלג צ'גוס
דמוגרפיה
במשך מאות שנים איי האוקיינוס ההודי נחקרו, אך האיים של צ'אגוס לא יושבו עד למאה ה-18. במאה ה-18, הצרפתים יישבו את האיים דייגו גרסיה, איי סלומון ואת אטול פרוס בנוס בעבדים שהובאו מאפריקה וממדגסקר כדי לפתוח מפעל לייצור שמן קוקוס מהעצים שרווחו באיים. השמן שימש כדלק לתעשייה וגם כחומר גלם לייצור סבונים, אשר יוצרו במאוריציוס ויוצאו לנתיבי סחר רבים. חלק מן העבדים עבדו במטלות הקשורות לייצור שמן הקוקוס. מטלות כמו איסוף אגוזי קוקוס ועיבודם. חלק נוסף עסקו בדיג, בנייה וחקלאות כדי לספק מצרכים לקיום יום יומי באי. בתחילת המאה ה-19, במהלך מלחמות נפוליאון, עברו האיים לשליטה בריטית.
הרכב האוכלוסייה ואורח החיים לא השתנו בעיקרם עד לשנים 1964–1973. בתקופת המלחמה הקרה, הודות למיקומם האסטרטגי של האיים ובזכות מפרציהם הטבעיים, החליטו האמריקאים ובריטניה לבנות בסיס צבאי באי המרכזי דייגו גרסיה. משהחלה בניית הבסיס הצבאי, העבירו הבריטים את התושבים, כ-1,500 עד 2,000 במספר, מהאי דייגו גרסיה לאיים אחרים באוקיינוס ההודי, למאוריציוס ולאיי סיישל.
מחלוקת הריבונות על האיים
לפני קבלת העצמאות של מאוריציוס (בשנת 1968), הבריטים ביקשו לשמור בידם את השליטה בארכיפלג צ'אגוס. לפיכך, בשנת 1965 הם הפרידו את ארכיפלג צ'אגוס משטח מאוריציוס. בשנת 2016 הודיעה הממלכה המאוחדת על המשך איסור החזרה לתושבי האי דייגו גרסיה שהוגלו ועל כך שהיא אינה מוכנה להעניק לאי ריבונות או להעבירו לריבונות מאוריציוס, ואינה מוכנה לנטוש את הבסיס הצבאי. התעקשות הממלכה המאוחדת על המשך השליטה באיים מבוססת על מספר טיעונים: ראשית, לפי הממלכה המאוחדת, האי הוא כלי הגנתי אסטרטגי וחלק בלתי נפרד מההגנה על הממלכה המאוחדת וידידותיה וכמובן שמאוריציוס היא אחת מהן. שנית, הממלכה המאוחדת התחייבה כי ברגע שלא יהיה צורך אסטרטגי הגנתי באי, הממלכה תעבירו מידית לידי מאוריציוס, אך כיום האי הוא עדיין מוצב הגנתי אסטרטגי וחשוב. ממשלת מאוריציוס, מצידה, נאבקת על קבלת שליטה באיים. בזכות לחץ דיפלומטי של ממשלת מאוריציוס, ב-2017 האספה הכללית של האו"ם החליטה ברוב קולות לעלות את הדיון לגבי סכסוך הריבונות בארכיפלג צ'אגוס לידי בית המשפט הבין לאומי.
בפברואר 2019 בית המשפט הבין לאומי קבע כי הממלכה המאוחדת נקטה באמצעים לא חוקיים בכך שהגלתה תושבים (למרות שהתושבים היו צאצאי עבדים שהובאו לאי על ידי צרפת ולא תושבים אוטוכתוניים) ולאחר מכן לקחה חזקה על הארכיפלג. בית המשפט המליץ לממלכה המאוחדת לסגור בהקדם את הבסיס הצבאי הממוקם באי דייגו גרסיה ולהשיב את הארכיפלג לחזקת מאוריציוס. הממלכה המאוחדת מסרבת בכל תוקף לקבל את פסיקתו, ואינה מחויבת לכך.
במאי 2019, ברוב של 116 כנגד שש, החליטה האספה הכללית של האו"ם כי יש ליישם את קביעת בין הדין הבינלאומי, ולפיכך, על הממלכה המאוחדת לעמוד בתוכנית בת שישה חודשים שבה יעבירו למאוריציוס את הריבונות על האי. ארצות הברית, הונגריה, אוסטרליה, המלדיביים וישראל הצביעו נגד התוכנית, 56 מדינות נמנעו.
נכון לנובמבר 2019, איי צ'אגוס הם המעוז הקולוניאלי האחרון של הממלכה המאוחדת באפריקה. ממשלת מאוריציוס הקצתה כסף ומשאבים כדי לקבל לחזקתה את האיים, ומשרד הדואר אפילו הכין בולים מיוחדים לצורך הנושא. בהמשך, בפברואר 2022, משלחת ממאוריציוס הניפה את דגל מאוריציוס בארכיפלג.
חיים נוריאלי
חיים נוריאלי (1 במאי 1943 – 13 בספטמבר 2022) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ואף היה קפטן הפועל תל אביב, שם שיחק במשך רוב הקריירה, עד שעבר לשמשון תל אביב ולאחר מכן לאייאקס.
קריירה
נוריאלי החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ועלה לבוגרים ב-1959. היה שותף לזכייה החד פעמית של הקבוצה בגביע אסיה למחזיקות גביע ב-1967, לאחר ניצחון על סלנגור המלזית, כאשר נוריאלי בישל את שער השוויון שהבקיע דני בורסוק, ולבסוף הניף את הגביע כקפטן הקבוצה.
נוריאלי זכה עם הפועל תל אביב בשתי אליפויות ישראל, בעונות 1965/1966 וב-1968/1969, ובסיום העונה האחרונה עזב לשמשון תל אביב.
נוריאלי היה נודע בתור חבר קרוב של רוני קלדרון ואף עבר איתו ב-1970 להולנד, לאחר שקלדרון התנה את הצטרפותו לאייאקס, בצירופו של נוריאלי, אך דבר זה לא החזיק מעבר לעונה, ושם סיים נוריאלי את דרכו בעולם הכדורגל. נוריאלי רשם 194 הופעות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש 38 שערים ואף בישל 32. בנוסף רשם נוריאלי 3 הופעות במדי נבחרת ישראל בין השנים 1965 ל-1968.
ב-13 בספטמבר 2022 נפטר נוריאלי בגיל 79.
60 דקות
60 דקות (באנגלית: 60 Minutes) היא תוכנית טלוויזיה חוקרת ומגזין חדשות שמשודרת בארצות הברית בערוץ "CBS News" מאז 1968. התוכנית נוצרה על ידי המפיק הוותיק דון יוהיט, ששימש בה בסגנון של שדר-חוקר. במשך רוב שנות שידורה הייתה התוכנית בראש רשימת התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית, וזכתה במספר רב של פרסים במהלך השנים. התוכנית נחשבת בעיני רבים לתוכנית הטלוויזיה החוקרת המובילה בארצות הברית.
היסטוריה
ההשראה לתוכנית הגיעה מתוכנית החדשות הקנדית "לשעה הזו יש שבעה ימים" (This Hour Has Seven Days), ששודרה מ-1964 עד 1966.
בראשיתה, 60 דקות הוקרנה כתוכנית דו-חודשית שהגישו הארי ריסונר ומייק וולאס, והחל מה-24 בספטמבר 1968, שודרה בימי שלישי בערב, מדי שבועיים. דון יוהיט, שהפיק את חדשות הערב של CBS עם וולטר קרונקייט, שיבץ את ואלס כניגוד סטייליסטי לריסונר. לפי דבריו של אחד מהיסטוריוני הסדרה, הרעיון של הפורמט היה להפוך את המנחים לשדרים, ושבתוכנית יככבו תמיד סיפורים בעלי עניין לאומי, אך במעורבות עיקרית של אדם אחד ש"נחקר" על ידי השדרים. בנוסף עלה הרעיון להגביל את זמן המסך של השדרים לכ-30 דקות. לצערו של יוהיט, העונה הראשונה של הסדרה לוותה בחוסר ביטחון גדול מצד CBS.
מורלי סייפר הצטרף לצוות התוכנית ב-1970, והוא לקח על עצמו את המשימה של שידור סיפורים פחות אגרסיביים. אך כאשר נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון, החל להקשות על העיתונות והשדרים, אפילו ספר החל לשדר כתבות חקר "קשות", ובשנה הזאת בלבד דווח ב-60 דקות על פצצות המצרר, צבא צפון ויינטאם, ועל האירועים הקשים בניגריה, המזרח התיכון וצפון אירלנד. בשנת 1983, דיווחו של ספר על הכנסתו של לנל גטר לכלא, גרם בסופו של דבר, כתוצאה ישירה מהדיווח עצמו, לשיחרורו של הטקסני שהורשע על לא עוול בכפו בשוד מזוין. הישג זה הוא עד היום אחד מגאוותיה הגדולות של הסדרה.
ב-1971, הוצגה הפינה "Point/Counterpoint" (בעברית: "האשמה נגדית"/"האשמה"), בהנחייתם של ג'יימס קילפטריק וניקולס וון הופמן (שהוחלף מאוחר יותר בשאנה אלכסנדר). הפינה הייתה דיון של 3 דקות בין נציגים משני קצוות הקשת הפוליטית (הימין והשמאל), דיון שנעשה בכבוד הדדי וללא קללות. פינה זו יצרה פורמט שישמש אחר-כך את רשת CNN ושאר העולם בתוכניות דיונים דומות. פינה זו הוקרנה עד 1979, אז אנדי רוני החליף אותה בדברי סיכום ופרשנות לכתבה ששודרה באותו ערב. רוני נשאר בתוכנית עד 2011.
בשנת 1972, לאחר שה-FCC (רשות התקשורת האמריקאית) הציג חוקים חדשים לגבי שעות הפריים-טיים, CBS הציבה לראשונה את "60 דקות" בשעת צפיית-שיא בטלוויזיה: יום ראשון בין 6 ל-7 בערב. הצבה מחודשת זו בלוח השידורים שיפרה במידת מה את אחוזי הצפייה בסדרה, אך עם זאת, במיוחד בתקופת הסתיו בעת שידורי ליגת הפוטבול האמריקאית ברשת, "60 דקות" בוטלה די הרבה; שידורי ליגת הפוטבול היו מוגנים בחוזה כך שישודרו בחלון הזמן שלהם, לא משנה איזו תוכנית אמורה להיות משודרת במקומם. אירועי ספורט אחרים כמו טורנירי גולף גרמו לבעיה דומה לעיתים קרובות. באותו זמן, כתבות התחקיר הנוקבות של התוכנית החלו לקנות לה קהל צופים הולך וגדל, במיוחד במהלך הימים האחרונים של מלחמת וייטנאם ובזמן האירועים הסוחפים של פרשת ווטרגייט. מעט מאוד תוכניות חדשות של רשתות אחרות, אם בכלל, ביצעו כתבות תחקיר מעמיקות ומלאות פרטים כמו של "60 דקות". בסופו של דבר, במהלך קיץ 1973 ועד 1975, CBS החזירה את התוכנית לטבלת השידורים בפריים-טיים: בימי שישי ב-1973, ובימי ראשון בשנתיים שלאחר מכן.
ב-1975, כשה-FCC החזיר לקדמותם כמה חוקים ששונו בעניין הפריים-טיים התוכנית מצאה לעצמה משבצת זמן קבועה בפריים-טיים, ביום ראשון בערב בין 6 ל-7. היא משודרת באותה שעה מאז, כבר למעלה מ-31 שנים, דבר שהופך את "60 דקות" לתוכנית שמשודרת לזמן הרב ביותר בפריים-טיים, וגם לתוכנית שמשודרת בזמן הרב ביותר באותה משבצת זמן באופן רצוף.
ההעברה הזו למשבצת הזמן החדשה הפכה את התוכנית ללהיט רייטינג חזק, ובסופו של דבר לתופעה תרבותית. במהלך העונה הראשונה במשבצת הזמן החדשה, "60 דקות" הפכה לתוכנית הנצפית ביותר בערב יום ראשון בארצות הברית כולה. עד 1979 התוכנית כבר דורגה כתוכנית הנצפית ביותר בארצות הברית באופן כללי. ההצלחה הזו תורגמה לרווחים גדולים ל-CBS; מחירי הפרסומות נעו בין 17,000$ לשלושים שניות ב-1975, ועד ל-175,000$ לאותו משך זמן ב-1982.
בשנת 2006, בגיל 88, היה מייק וולאס לא רק האישיות הטלוויזיונית המבוגרת ביותר בטלוויזיה (מבוגר רק בכמה חודשים מהלן ווגנר), אלא גם השדר ששידר במשך הזמן הארוך ביותר תוכנית טלוויזיה באופן רצוף. הוא לקח חלק ב-"60 דקות" מאז עלייתה לאוויר ב-1968. ב-14 במרץ אותה שנה הודיע ואלס על פרישתו מהתוכנית לאחר שליווה אותה במשך 37 שנים. לאחר מכן, במשך שנתיים, המשיך ואלס לעבוד ברשת CBS כ"שדר אמריטוס", ואף הופיע פעמים ספורות ב-"60 דקות".
נכון ל-2007, "60 דקות" הייתה תוכנית הטלוויזיה היחידה שמשודרת בקביעות שאין לה כל שיר נושא. הצליל היחידי שמושמע כ"סמל" לתוכנית, הוא צליל התקתוק של שעון העצר "אריסטו", שמושמע ברקע רשימת הקרדיטים בתחילת התוכנית, ולפני כל יציאה לפרסומות.
בינואר 2013 החל שידורה של "Minutes Sports 60", תוכנית ספין אוף בהפקת CBS, אשר משודרת ברשת שואוטיים, ובה מוצגים תחקירים העוסקים אך ורק בנושאים הקשורים לספורט.
פורמט
הפורמט של "60 דקות" מורכב משלוש כתבות חדשותיות ארוכות, כשביניהן קטעי הקדמה מתוך אולפן. הכתבות מוצגות מסט בעל תפאורה המעוצבת כמגזין המציג את אותה כתבה. התוכנית מבצעת את התחקירים בעצמה, ועוקבת אחר נושאים שנחשפו בעיתונים לאומיים ובמקורות אחרים.
תחקירים רבים מתמקדים בטענות למעשי עוולה ושחיתות מצד תאגידים, פוליטיקאים ונושאי משרות ציבוריות אחרים. רוב ה"נחקרים" נענים לריאיון, אך אחרים כותבים הודעה כתובה או בורחים מהכתב וצוות הצילום שלו בעודם קרבים. במקום לתקצר את הראיונות או לספק להם פרשנות, התוכנית מעדיפה לשדר את הראיון עצמו. כאשר המתראיין מסתיר משהו, הצופים חוזים בהתחמקות ישירות.
התוכנית מציגה גם דיוקנאות. הדיוקנאות הם לרוב של ידוענים, ומציגים ביוגרפיה של האישיות, בהתמקדות על תחילת דרכו של הידוען, המכשולים שנקרו בדרכו והבחירות שעשה, ולא רק מציעים במה ציבורית-פרסומית לאישיות. דיוקנאות שאינם של ידוענים בדרך כלל מתמקדים באדם שעשה מעשה גבורה או נאבק כדי לשפר את העולם.
במהלך רוב שנות ה-70, נכללה בתוכנית הפינה "Point/Counterpoint" שבה פרשן ליברלי ופרשן שמרני ניהלו דיון על עניינים ספציפיים. בפינה זו כיכבו במקור ג'יימס קילפטריק כנציג השמרני וניקולס וון הופמן כנציג הליברלים, שהוחלף בשאנה אלכסנדר לאחר שנפטר ב-1974. אף על פי שהפינה הורדה ב-1979 כאשר אנדי רוני (שעזב את התוכנית לפני כן עם הארי ריסונר) שב להגיש דברי פרשנות, היא הייתה חדשנית, והציתה את דמיון הציבור כגרסה חיה של וויכוחים ציבוריים. "Point/Counterpoint" גם קיבלה גרסה סאטירית משלה מאת התוכנית הקומית "Saturday Night Live" של רשת NBC, בכיכובם של דן אקרויד וג'יין קורטין כשני הפרשנים, כאשר אקרויד מתחיל את הערותיו במילים "ג'יין, פרוצה מטומטמת שכמותך". גרסה סאטירית נוספת לפינה הופיעה בסרט טיסה נעימה, שבו חקיין של קילפטריק מציג טענות בעד התרסקות המטוס.
קונספט דומה שוחזר לזמן קצר במרץ 2003, הפעם בכיכובם של בוב דול וביל קלינטון, מתחרים לשעבר בבחירות לנשיאות בשנת 1996. השניים הסכימו להופיע בעשר פינות, שנקראו "קלינטון\דול" ו-"דול\קלינטון" לסירוגין, אבל לא המשיכו לעונת הסתיו בטלוויזיה. דיווחים הראו שהפינות נחשבו בעיני הציבור למנומסות מדי, בסגנון הקלאסי של "Point/Counterpoint", וחסר בהן הלהט שבוויכוח חברתי.
מאז 1979 ועד 2011, התוכנית הסתיימה בפרשנות (בדרך כלל קלילה והומוריסטית) מאת אנדי רוני, שהרצה על מגוון רב של נושאים, החל מפוליטיקה בינלאומית, כלכלה ועד לפילוסופיה אישית על חיי היום-יום. נושא אחד שהועלה שוב ושוב היה כמות הקפה בפחיות הקפה. בדיחותיו של רוני, בעיקר זו שבה הוא כינה את השחקן מל גיבסון "מטורף", הובילו לעיתים לתלונות מצד הצופים.
ביום ראשון, 29 באוקטובר 2006, צבע הרקע של פתיח התוכנית שונה משחור ללבן. הרקע השחור היה בשימוש במשך למעלה מעשור.
שדרים
מייק וולאס הוא ללא כל ספק הייצוג האייקוני לסגנון העיתונאות שבו התוכנית מפורסמת, והוא שידר בתוכנית מאז עלייתה לאוויר ב-1968. ואלס פרש בשנת 2006, אך נשאר ברשת CBS בתור שדר "אמריטוס" ויש לו משרד בבניין חברת החדשות של הרשת.
בין שדרני ופרשני התוכנית נמנים:
ממלאי מקום:
פרשנים
בין הפרשנים בתוכנית לאורך שנותיה נמנים:
רייטינג והכרה
בהתבסס על רייטינג, ניתן לומר ש-60 דקות היא התוכנית המצליחה ביותר בהיסטוריה הטלוויזיונית של ארצות הברית. בחמש עונות שונות שלה היא נבחרה לתוכנית הטובה ביותר באותה שנה, שיא שהושווה רק על ידי תוכניות הסיטקום "הכל נשאר במשפחה" ו"משפחת קוסבי". "60 דקות" נבחרה לאחת מעשר התוכניות הטובות ביותר במשך 23 עונות רצופות (1977-2000), שיא שאין לו אח ורע.
"60 דקות" פרצה לראשונה לרשימת "20 הגדולות" בטבלת הרייטינג האמריקאית במהלך העונה שלה בשנת 77–1976. בעונה שלאחר מכן היא הייתה התוכנית הרביעית הכי נצפית בארצות הברית. באותה שנה, 1978, התוכנית אף זכתה בפרס גלובוס הזהב והיה זה דווקא בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר". בעונת 1979–1980 היא הייתה התוכנית הנצפית ביותר.
התוכנית זכתה בפרסי פיבודי על התחקירים מסדרת "הכל במשפחה": חקירה מקיפה בנושא השימוש לרעה בכח על ידי קבלנים ממשלתיים וצבאיים; "הקוקאין של ה-CIA", תחקיר שחשף את מעורבות ה-CIA בהברחת סמים; "אש כוחותינו", דיווח נרחב על תקריות אש ידידותית במלחמת המפרץ; ו"חשודי אונס דיוק נחשפים" – הראיונות הראשונים עם החשודים בפרשת האונס בקבוצת הלקרוס של אוניברסיטת דיוק בשנת 2006. הרשת זכתה גם במדליית השדר החוקר ומדליית העורך בעבור תחקיר "השלך": תיעוד של טיוח פגמים קטלניים בהליקופטר V-22 Osprey.
אוסטרליה
הגרסה האוסטרלית של "60 דקות" הוקרנה לראשונה ב-11 בפברואר 1979. היא משודרת בערב יום ראשון ברשת תשע. על אף שהרשת קנתה את הזכויות לפורמט, נכון ל-2007 היא לא מחזיקה את הזכויות לשדר את התחקירים שמשודרים בארצות הברית. למרות זאת, הרשת משדרת לעיתים את הכתבות בכל זאת על ידי השכרתן מרשת עשר האוסטרלית, שלה יש את הזכויות עליהן.
ב-1980, "60 דקות" האוסטרלית זכתה ב"פרס לוגי" על חקירתה את ההתעללות הקטלנית בבית החולים הפסיכיאטרי צ'למספורד שבסידני.
ניו זילנד
הגרסה הניו זילנדית של "60 דקות" משודרת מאז 1989, אז היא שודרה בערוץ TV3. ב-1992 הזכויות לתוכנית נקנו על ידי ערוץ TVNZ, שהחל לשדר אותה ב-1993. הרשת שידרה את התוכנית במשך תשע שנים, עד שהחליפו אותה בתוכנית מקורית שנקראת "יום ראשון". "יום ראשון" היא כרגע התוכנית הנצפית ביותר בניו זילנד, ואחריה, במקום השני, התוכנית 20/20. "60 דקות" הניו זילנדית משודרת כעת על ידי הרשת המתחרה, בערוץ TV3.
פורטוגל
הגרסה הפורטוגלית של "60 דקות" מוקרנת בערוץ SIC Notícias ומשודרת על ידי מריו קרספו.
ספרד
הגרסה הספרדית מוקרנת בערוץ LA 1 החל משנת 1973 ונקראת Informe Semanal. כל תוכנית כוללת 4 כתבות. התוכנית קיבלה מספר רב של פרסי טלוויזיה בספרד ובעולם כולו. מרסדס אודינה הייתה בין כתבי התוכנית.
צרפת
הגרסה הצרפתית של "60 דקות" נקראת "66 דקות" והיא משודרת ברשת M6.
קברדינו-בלקריה
רפובליקת קברדינו-בלקריה (ברוסית: Кабарди́но-Балка́рская Респу́блика, קברדינית: Къэбэрдей-Балъкъэр Республикэ, בלקרית: Къабарты-Малкъар Республика) היא רפובליקה השוכנת בדרום הפדרציה הרוסית, באזור הקווקז.
היסטוריה
קברדיה נשלטה במהלך ההיסטוריה בעיקר על ידי הנסיכים הקרברדינים. קברדיה הייתה נתונה להשפעה רוסית מאז שנת 1557 אחרי נישואיו של איוואן האיום עם נסיכה קברדינית. במסגרת השפעתה של רוסיה, נבנו מספר מבצרים בגבולה של קברדיה שיושבו על ידי כוחות רוסיים. חלק מהשטח סופח לרוסיה במסגרת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה ויתרת קברדיה נכבשה ב-1827 במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית, בין הגורמים שהביאו לכיבוש האזור היו יחסיהם של הנסיכים הקברדינים עם הצארים הרוסיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמה הרפובליקה הנוכחית כחלק של רוסיה וכנשיא שלה נבחר ולרי קוקוב שהיה לפני זה ראש המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באזור. הוא היה ראש הרפובליקה עד לשנת 2005 כאשר במקומו נבחר ארסן קנוקוב. בשנת 2019 לראש הרפובליקה מונה קזבק קוקוב, בנו של הנשיא הראשון.
גאוגרפיה
קברדינו-בלקריה נמצאת בדרום רוסיה, באזור הקווקז, וגובלת ממזרח, מדרום-מזרח ומדרום בצפון אוסטיה - אלניה, ממערב ומצפון-מערב ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה, ומצפון ומצפון-מזרח במחוז סטברופול. כמו כן, גובלת קברדינו-בלקריה מדרום בגאורגיה. הגבול משמש גם גבול בין רוסיה לגאורגיה.
בתחום הרפובליקה נמצא הר אלברוס, שהוא ההר הגבוה ביותר באירופה ובקווקז, והוא משתייך לאירופה משום שרפובליקה זו נמצאת בצד האירופי של רוסיה. ברפובליקה נכללים גם מדרונותיו הצפוניים של הר שחארה.
בין הנהרות העוברים ברפובליקה נהר טרק ונהר מלקה.
אוצרות טבע:
דמוגרפיה
הרפובליקה מאוכלסת על ידי שני עמים שונים בעלי שפות שונות, הבלקרים הדוברים בלקרית (שפה טורקית) והקברדינים הדוברים קברדינית (שפה קווקזית שמוצאה צ'רקסי). הקברדינים מהווים 57% מכלל האוכלוסייה, הבלקרים מהווים 13% והרוסים מהווים 22%, והיתר מיעוטים אחרים. מוסלמים מהווים כ-70% מאוכלוסיית הרפובליקה.
המכללה האקדמית צפת
המכללה האקדמית צפת היא מכללה אקדמית השוכנת בצפת.
היסטוריה
החל משנת הלימודים תשס"ח, באישור המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג), החלו מתקיימות במכללה תוכניות לימוד עצמאיות לתואר ראשון במספר מסלולים. בשנת 1999 עברה המכללה לתקצוב ות"ת במל"ג, והוקמה עמותה.
המכללה עובדת בשיתוף עם המכללה האזורית צפת, אשר מאז הקמתה, בשנת 1987, פועלת בסמוך למכללה האקדמית, ונעזרת במתחם הקמפוס שלה, לשם פעילותה השוטפת.
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
במתחם המכללה האקדמית צפת, על מגוון מוסדות הלימוד שבו, לומדים במסלולים האקדמיים השונים, נכון לשנת 2022 כ-2,900 סטודנטים.
בעבר הציעה מכללת צפת שתי מסגרות לימוד ראשיות לתוארי בוגר (תואר ראשון). הראשונה, התאפשרה במסגרת לימודי B.A רב-תחומיים של אוניברסיטת בר-אילן, והשנייה, מאפשרת עד היום תוארי בוגר במערכות מידע ניהוליות, במשפטים, בעבודה סוציאלית (כולל תוכנית הסבה לאקדמאים), בסיעוד, בפיזיותרפיה, במדעי ההתנהגות, אמנות, ספרות ומוזיקה, לימודים רב-תחומיים, לימודי מדעי המעבדה הרפואית (B.Sc.) ורפואת חירום.
נכון לשנת 2022 ואילך, מציעה המכללה האקדמית צפת מסלולי לימוד לקראת תואר בוגר (תואר ראשון) ומסלול לימוד לקראת תואר מוסמך (תואר שני), לפי הפירוט הבא:
הוט קוטור
הוֹט קוּטוּר (בצרפתית: Haute couture - ונהגה אוֹט קוּטיר, "תפירה עילית" או "עיצוב אופנה עילית") הוא מונח בתחום עיצוב האופנה, שמשמעותו ביגוד ואביזרי אופנה יוקרתיים שהוכנו והותאמו באופן אישי.
המכללה האקדמית צפת
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
מסלולי הלימוד לקראת תואר מוסמך (תואר שני) שמציע המוסד הוא בסיעוד, ניהול מערכות בריאות ועבודה סוציאלית.
הוט קוטור
אופנת הוט קוטור עשויה בדרך כלל מאריג משובח ותפורה בשימת לב מרבית לכל פרט, לעיתים קרובות בעבודת יד. המונח הוט קוטור הונהג לראשונה בפריז בשנת 1858 על ידי מעצב האופנה שארל פרדריק וורת', שהיה אנגלי במקורו.
המכללה האקדמית צפת
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
בנוסף, המכללה מאפשרת לימודים בבית מדרש ומדרשה, שבה יכולים כלל הסטודנטים הלומדים בה, יהודים ולא יהודים, דתיים ושאינם דתיים, לקחת חלק.
הוט קוטור
בגד המוגדר כ"הוט קוטור" נתפר להזמנת הלקוח ועל פי מידותיו, עשוי מחומרי גלם יקרים, ונתפר בקפידה רבה על איכות התפר והגימור, כשלעיתים קרובות נעשה שימוש בשיטות עבודה ידניות ומורכבות הדורשות זמן עבודה ארוך יותר מאשר בייצור תעשייתי. בעיצוב ובתפירת בגד "אופנה עילית" מושם דגש עליון על מראהו של הבגד והתאמתו לדרישות הלקוח. לכן, בגדים ואביזרי אופנה אלה יקרים במידה ניכרת מביגוד המיוצר בשיטות ייצור המוני. השימוש במונח אינו מכוון לבגדים בלבד, אלא גם לאביזרי אופנה יוקרתיים דוגמת תיקים, נעליים, חגורות וכיוצא בזה.
המכללה האקדמית צפת
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
כמו כן, מוצעים במוסד לימודי מכינה במסלולים שונים ולימודי הכנה למבחן הפסיכומטרי.
הוט קוטור
המונח הצרפתי Haute couture הוא שם מוגן בצרפת, שם ניתן להשתמש בו רק לצורך תיאור מוצרים של מעצבי אופנה העומדים בתנאים מוגדרים של לשכת האופנה הצרפתית:
המכללה האקדמית צפת
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
המכללה מציעה מעונות דיור לרווחת הסטודנטים. בראש בית המדרש לבנים והמדרשה לבנות עומד הרב ד"ר בניהו ברונר.
הוט קוטור
על אף היות המונח שם מוגן בצרפת, רבים מיצרני הביגוד בייצור המוני, המיוצר במידות רבות לקנייה מיידית, עושים שימוש במונח כדי להקנות למוצריהם יוקרה וכוח משיכה.
המכללה האקדמית צפת
המכללה בעשור השני של המאה ה-21
במכללה קיים מרכז לחקר תרבויות וקהילות בגליל (מרכז מחקר), ומרכז צפת לביו אתיקה (מרכז פעילות).
מרכזי מחקר
לצד המחקר המגוון של חוקרים הפועלים במכללה, פועלים בה כמה מרכזי מחקר, העוסקים ומרכזים תחומי מחקר בעלי עניין, השמים דגש על תחומי מחקר בולטים, כגון: מרכז המחקר לחקר תרבויות וקהילות בגליל, המרכז הגלילי לחקר בריאות דיגיטלית, מרכז מחקר בין-תחומי לפיתוח קהילתי רב-תרבותי והמרכז לחדשנות ויזמות.
מכינות קדם אקדמיות
המכללה האקדמית צפת מציעה מכינות ייעודיות למדעי הרוח והחברה, מסלול הכנה למכינה, מסלול 30+, משל"י – השלמת 12 שנות לימוד, הקניית הרגלי חשיבה ושיטות למידה המקדמים לימודים אקדמיים, מערך שיעורי עזר, סיוע והעשרה, סיוע במתן זכאות לפטור משכר לימוד במכינה, יחס אישי, חם ותומך מהצוות המנהלי והאקדמי.
קמפוס המכללה
קמפוס המכללה כולל 11 מתחמים, הפרוסים בעיר צפת. המכללה פותחת את שעריה לצורך מיזמים חינוכיים ותרבותיים, שנועדו למען התושבים. כחלק מתהליך הרחבת והגדלת המכללה, בשנת 2022 נפתח קמפוס סטודנטיאלי חדש במתחם בית בוסל שבשטח המכללה. קמפוס זה משמש את כלל הסטודנטים הלומדים במכללה ובפרט את תלמידי מקצועות הבריאות וכולל, בין היתר את מרכז ההדרכה והסימולציות הרפואיות ואת מרכז השירות החדש לסטודנט.
וילנלה
וילנלה (באיטלקית: villanella מהמילה "villano" שמשמעותה הייתה "איכר", "כפרי") היא סוגה של זמר פוליפוני חילוני קל מאיטליה שתחילתו במחצית הראשונה של המאה ה-16. היא הופיעה לראשונה בנאפולי ומילותיו היו בניב הנפוליטני (villanella alla neapoletana). בהמשך השפיעה על התפתחותן של המדריגל (שהפך - להבדיל - לסוגה אריסטוקרטית ומושכלת יותר) מחד ושל הקנצונטה הנפוליטנית מאידך.
וילנלה נחשבת, יחד עם פרוטולה ולאודה, ל"סוגת ביניים" של שירה קולית המקשרת בין הסוגות של המוזיקה העממית האותנטית ובין סוגות של המוזיקה הכתובה כמו המדריגלים. תוכן השירים הוא בדרך כלל כפרי, קומי ולעיתים קרובות סאטירי. לא פעם מחקה באופן פארודי את המנייריזמים של השירה המשכילה, כולל המדריגל. הווילנלה הפכה לאחת הסוגות הכי פופולריות באיטליה של אמצע המאה ה-16.
ייתכן שבבסיס הוילנלות עמדו שירי עבודה של איכרים, שבהם קולות נמוכים ליוו את הקול המוביל, הגבוה, בתנועה מקבילה, ולעיתים קרובות אף בקווינטות מקבילות (תנועה שנאסרה לאורך ההיסטוריה של המוזיקה המערבית הכתובה ובפרט במוזיקה הפוליפונית). הווילנלה מורכבת מבתים נפרדים - לעיתים עם פזמונים חוזרים פנימיים. קיימת אלטרנציה של המקהלה שביצעה פעמים את הפזמון החוזר, עם הסולן ששר פעמיים את הפסוקים הקרויים "פיידי" (piedi) ופעמיים את הפסוקים הקרויים וולטה (volte). פעמים אחרות הווילנלות בוצעו בצורת דו-שיח.
תכונה אופיינית הייתה השימוש, לפעמים, בקווינטות מקבילות שהעניקו לה ניחוח ארכאי, מוזר, ואנטי-אקדמי במכוון. בצורה המוקדמת הנפוליטנית של הווילנלה, תבנית המקצב של החרוזים היא בדרך כלל: abR abR abR ccR. (שבו R הוא הפזמון החוזר ripresa). המוזיקה של הווילנלה המוקדמת, הידועה כ"קנצונה וילנסקה" (canzone villanesca) היא תמיד לשלושה קולות ללא ליווי (א קפלה) ומקצבה בינארי.
המלחינים הראשונים של וילנלות היו הנפוליטנים ג'ובני דומניקו דה נולה, ג'ובאן טומאזו די מאיו, ג'ובאן טומאזו צ'ימלו, ויצ'נצו פונטאנה. עם המלחינים המאוחרים יותר, כבר לא בני נאפולי, נמנו אדריאן וילארט, לוקה מרנציו, אדריאנו בנקיירי, אורלנדו די לאסו, אווה דל'אקווה ואחרים. גם ג'וליו קצ'יני וקלאודיו מונטוורדי התנסו בהלחנת וילנלות. כבר דה נולה, ואחר כך מלחינים טוסקנים (פ. קורטצ'ה), ומצפון איטליה ופלמים כמו די לאסו ווילארט, שהביא לז'אנר את פרסומו בעולם, השתמשו גם ב-4 קולות ובשפה איטלקית יותר ספרותית.
בהמשך הוחלפה הווילנלה בשירים מונודיים, לקול אחד, ובליווי כלים (לאוטה או גיטרה, קולאשון, ויולה וכינור, צ'מבלו, נבל, ואפילו קסטנייטות וטמבורינה) - הם הקנצונות או הקנוצונטות, ללא תכנים הומוריסטיים, אבל לעיתים מתאימות לריקוד - שירי balletto.
ומאוחר יותר מה שקוראים "קנוצונות נפוליטניות".
מחוזות טרנסניסטריה
טרנסניסטריה הוא חבל ארץ הנמצא בין אוקראינה לבין מולדובה. עם הכרזת מולדובה עצמאותה הכריז חבל זה על עצמאותו ממולדובה.
טרנסניסטריה מחולקת מנהלתית ל-5 מחוזות (ראיונים) ושתי ערים בעלות מעמד מיוחד.
מיטת סוכנות
מיטת סוכנות היא המיטה הסטנדרטית הפשוטה שסיפקה הסוכנות היהודית לעולים החדשים שהגיעו ארצה בתקופה בה הסוכנות עסקה גם בקליטת עלייה.
מיטת הסוכנות הסטנדרטית הייתה מיטת ברזל בנויה ממסגרת מלבנית מברזלי זווית על רגלי ברזל. לאורכה ולרוחבה של המיטה נמתחו פסי פח המחוברים לצלעות המיטה. למיטות הטובות יותר היו גם קפיצים המחוברים לפסי המתכת, בין הפסים ובין המסגרת המלבנית, כדי לתת גמישות רבה יותר לפסים, עליהם הונח המזרן.
המזרן, שסופק עם מיטת הסוכנות, היה ממולא קש.
סעיד נמאקי
סעיד נמאקי (בפרסית: سعید نمکی; נולד ב-14 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי ורוקח איראני, המכהן כשר לבריאות וחינוך רפואי מאז 3 בינואר 2019. החליף את חסן גזיזאדה האשמי. בעבר שימש כסגן הנשיא בארגון התוכניות והתקציבים של הרפובליקה האסלאמית של איראן (PBO).
התפרצות מגפת הקורונה
במהלך התפרצות נגיף הקורונה באיראן, קיים סעיד נמאקי מושב פרלמנטרי מיוחד ב-25 בפברואר 2020, שכלל את חבר הפרלמנט אחמד אמיראבאדי פרחאני, שטען יום קודם לכן כי נתוני המתים של נגיף COVID-19 מטעם משרד הבריאות והחינוך הרפואי היו הערכה במידה רבה, עם 50 מקרי מוות בקום ולא תואם לספירה הרשמית של 12 מתים בכל איראן. צוות העובדים שבדק את טמפרטורות החום בגופו לפני הפגישה ביקש מאמיראבאדי פרחאני ושני חברי פרלמנט נוספים להתיר את עצמם מהפגישה ולהיכנס לבידוד. שלושתם דחו את הבקשה והשתתפו בסוף בפגישה עם סעיד נמאקי.
דחק - כתב עת לספרות טובה
דְּחָק - כתב עת לספרות טובה הוא כתב עת עברי לספרות, עיון, ביקורת ואמנות בעריכת יהודה ויזן, היוצא לאור מאז 2011. עד כה ראו אור חמישה־עשר כרכים של כתב העת.
תוכן
כתב העת רחב יריעה וכולל מדורים רבים ובהם: שירה עברית, שירה מתורגמת, פרוזה, הגות, יהדות, מחשבה מדינית, אמנות, מדור "התוודעות" המציג משוררים שההיכרות עם שירתם בארץ מצומצמת, קריאה חוזרת, דרמה, אמנות, ביקורת ועוד.
לצד כתב העת פועלת גם הוצאת ספרים קטנה בשם 'דחק - לספרות טובה' המפרסמת שירת מקור, מחזות, תרגומים וביקורת.
Samsung Pay
Samsung Pay הוא שירות תשלומים ניידים וארנק דיגיטלי של חברת סמסונג אלקטרוניקה, המאפשר למשתמשים לבצע תשלומים באמצעות טלפונים תואמים ומכשירים אחרים המיוצרים על ידי סמסונג. השירות תומך בתשלומים ללא מגע באמצעות תקשורת טווח אפס, אך תומך גם במסופי תשלום מגנטיים - על ידי שילוב שידור מאובטח מגנטי. במדינות כמו הודו הוא תומך גם בתשלומי חשבונות.
השירות הושק בדרום קוריאה ב־20 באוגוסט 2015 ובארצות הברית ב־28 בספטמבר באותה שנה. בשנת 2016 בתערוכת האלקטרוניקה הצרכנית הבינלאומית (CES 2016), הודיעה חברת התקשורת כי סמסונג פיי תגיע בקרוב למגוון בנקים באוסטרליה, ברזיל, ספרד וסינגפור.
דחק - כתב עת לספרות טובה
תוכן
כתב העת מגדיר את עצמו כשמרני, מחויב למסורת הספרותית ולרמת דיון גבוהה המחייבת קריאה ומחשבה, ומבדל עצמו מהשיח הספרותי הנפוץ כיום.
Samsung Pay
שירות
Samsung Pay פותחה מן הקניין הרוחני של LoopPay, חברת סטארט-אפ במימון המונים שסמסונג רכשה בפברואר 2015. השירות תומך בשתי מערכות תשלום ניידות המבוססות על NFC ( שקובעות עדיפות כאשר מתגלה תמיכה), כמו גם כאלו התומכות בפסים מגנטיים בלבד. ניתן להשיג זאת באמצעות טכנולוגיה המכונה הילוכים מאובטחים מגנטיים (MST), אשר מחקה את החלקה של רצועת מגנט קבועה על פני הקורא על ידי יצירת ישירות של צורת הגל המגנטי השדה הקרוב. מפתחי LoopPay הצהירו שבגלל תכנון זה הטכנולוגיה תעבוד עם "כמעט 90%" מכל יחידות נקודת המכירה בארצות הברית (דבר שאינו כולל מסופים המחייבים להכניס את הכרטיס פיזית לחריץ כדי לתפקד).
בטלפונים, תפריט Samsung Pay מופעל על ידי החלקה מתחתית המסך. ניתן לטעון באפליקציה כרטיסי אשראי, חיוב מיידי ומעדוני לקוחות שונים, ולבחור אותם באמצעות החלקה ביניהם על גבי המסך.
דחק - כתב עת לספרות טובה
היסטוריה
כרך א' של 'דחק' ראה אור ביוני 2011 ועורר אנטגוניזם בקרב המבקרים שהלינו על אופיו האליטיסטי של כתב העת ועל חצי הביקורת שהוא מפנה כנגד הספרות העכשווית:
Samsung Pay
שירות
בדרום קוריאה, Samsung Pay יכול לשמש לתשלומים מקוונים ולמשיכת כסף בכספומטים של בנקים נבחרים.
בסין, Samsung Pay תומך בתשלומים בתוך האפליקציה, בתשלומי קוד QR (Alipay ו- WeChat Pay) וכרטיסי תחבורה ציבורית של בייג'ינג, שנחאי, גואנגזו, שנזן וערים אחרות.
דחק - כתב עת לספרות טובה
היסטוריה
"הבוז להווה והערצת העבר הם איפוא כרטיס הביקור של "דחק". "חוברת "דחק" הראשונה והעבה (430 עמ') בעריכת המשורר הצעיר והאליטיסטי יהודה ויזן מציגה דיוקן מעניין, אם גם פאתטי באנאכרוניזם שלו, של כתב-עת ספרותי עברי באמצע 2011, המנסה להתנכר כמעט לגמרי, כאילו לא ראה בכלל, את השירה הישראלית ואת הספרות הישראלית בעשורים האחרונים ולדלג עליהם מתוך עקימת אף סנוביסטית, מזלזלת ומתנשאת."
Samsung Pay
שירות
בהונג קונג ניתן לקשר את Samsung Pay באמצעות כרטיסי אוקטופוס, המכונים Smart Octopus, כדי לבצע תשלומים אלקטרוניים עם שירות ערך מאוחסן עבור תשלומים במערכות מקוונות או לא מקוונות.
בהודו, Samsung Pay תומכת ב־UPI / BharatQR של הממשלה. זה תומך גם בתשלומי חיוב באמצעות מערכת התשלומים של Bharat Bill.
דחק - כתב עת לספרות טובה
היסטוריה
הכרכים הבאים של 'דחק' התקבלו בידי מבקרים בנימה שונה לחלוטין:
Samsung Pay
אבטחה
אמצעי האבטחה של Samsung Pay מבוססים על טכנולוגיות Samsung Knox ו־ARM TrustZone; פרטי כרטיס האשראי מאוחסנים באסימון מאובטח. יש לאמת את התשלומים באמצעות סריקת טביעות אצבע או קוד סיסמה.
דחק - כתב עת לספרות טובה
היסטוריה
"הכרך השני של כתב העת 'דחק' הוא, ככל הנראה, הבמה האינטליגנטית ביותר מתחום הספרות וההגות ששוחר הדעת הישראלי יכול לבקש.". "טוב לדעת שגם בממלכה הרקובה של הספרות הישראלית עדיין פועלים כתבי עת רציניים כמו "הו!" בעריכת דורי מנור ו"דחק" בעריכת יהודה ויזן". "יש משהו משמח מאוד ב'דחק'. זהו כתב עת אחוז תזזית. ... יש בכתב העת הזה משהו שניצל מהסחף בתוך מה שקרוי 'ספרות עברית', מין שבר של מטוס על פני האוקיינוס הבולע־כל". "מעטות הפעמים שאוהב ספרות עומד נפעם מול מפעל מו"לי של איש אחד ומרגיש, כבר בקריאה ראשונה בו, שלפניו מעשה של אדם עם שליחות ספרותית ותרבותית מובהקת ובוערת ושאנחנו, קוראי השפה העברית, חבים לו תודה עצומה. גיליון ה׳ של "דחק, כתב עת לספרות טובה", בשמו המלא והמוצדק, הוא מסוג הפלאים האלה שקורים לעיתים נדירות". "הקריאה בכתב העת 'דחק' — שעורך ומוציא לאור יהודה ויזן — דומה לשיטוט ברחובותיה של עיר ספק זרה ספק מוכרת, מסויטת ומשעשעת לסירוגין, עמוסה מטענים ושכבות, מהעת העתיקה ועד היום [...] עושר מופלג של ידע ויופי והומור. אפשר לחפור בחוברות האלה בלי סוף." ועוד.
Samsung Pay
אבטחה
סמסונג פיי לא תעבוד עם מכשירים שמעט האחריות שלהם על ידי Knox נשללה.
זמינות
במאי 2016 דווח כי סמסונג מפתחת ספין אוף של השירות המכונה Samsung Pay Mini. שירות זה ישמש לתשלומים מקוונים בלבד, והוא ממוקד גם כשירות מרובה פלטפורמות.
בינואר 2017 אישרה סמסונג כי Samsung Pay Mini לא תעבוד רק במכשירי בגלקסי שלה, אלא גם בטלפונים אנדרואיד אחרים, כל עוד הם מריצים אנדרואיד לוליפופ ומעלה ורזולוציית המסך שלהם היא 1280×720 פיקסלים ומעלה.
ביוני 2017 השיקה סמסונג את שירות Samsung Pay Mini והוא זמין כרגע ב־Galaxy J7 Max / On Max (בהודו).
Galaxy C ואחרים
זמין למשתמשים בSamsung Pay בהונג קונג, מקאו וסין.
אתמול בלילה בסוהו
אתמול בלילה בסוהו (באנגלית: Last Night in Soho) הוא סרט אימה-מתח פסיכולוגי בריטי משנת 2021, המבוים על ידי הבמאי אדגר רייט עם תסריט מאת רייט וקריסטי וילסון-קיירנס, שמבוסס על סיפור מאת רייט. בסרט מככבים בתפקידים הראשיים תומאסין מקנזי, אניה טיילור-ג'וי, מאט סמית, דיאנה ריג, ריטה טאשינגהם וטרנס סטמפ. בסרט מופיעים בפעם האחרונה ריג ומרגרט נולאן, שנפטרו בספטמבר ובאוקטובר 2020, בהתאמה. בסרט, צעירה ששואפת להיות מעצבת אופנה בעלת אהדה לשנות השישים חווה חזיונות מוזרים.
הסרט יצא לאקרנים ב-29 באוקטובר 2021 בהפצת סרטי יוניברסל ו-Focus Features. עם יציאתו, הסרט זכה לביקורות משבחות על עיצוב ההפקה, הצילום, המשחק, הבימוי והמוזיקה אולם כתיבת הסרט קיבלה ביקורת שלילית למדי.
עלילת הסרט
אלואיז "אלי" טרנר אוהבת את המוזיקה והאופנה של שנות ה-60 וחולמת להיות מעצבת אופנה. אמה, גם היא מעצבת, התאבדה במהלך ילדותה. אלי רואה מדי פעם את רוח הרפאים של אמה במראות.
באותו לילה, לאלי יש חלום חי שבו היא מועברת אחורה בזמן לשנות ה-60. בקפה דה פריז, היא מתבוננת באישה צעירה בלונדינית בטוחה בעצמה, סנדי, השואפת להפוך לזמרת במועדון. סנדי מתחילה מערכת יחסים עם מנהל המקום, ג'ק, אשר הוא מה"טדי בויז". למחרת בבוקר, אלי מעצבת שמלה בהשראת סנדי ומגלה נשיכת אהבה בצווארה.
לאלי יש חלום נוסף בו סנדי עוברת בהצלחה אודישנים במועדון לילה בסוהו, שאורגנו על ידי ג'ק, לפני שהיא חוזרת לאותו מיטה שאלי שכרה. בהשראת החזונות האלה, אלי צובעת את שיערה לבלונדיני, משנה את סגנון האופנה שלה כך שיתאים לזה של סנדי, ומקבלת עבודה בפאב. היא נתקלת באדם כסוף-שיער, שמזהה את קווי הדמיון שלה לסנדי. בחלומות נוספים, אלי מגלה שסנדי לא חיה את החיים להם קיוותה, וג'ק מתחיל לסרסר את סנדי לשותפים העסקיים שלו, אשר הם מתעללים בה ואונסים אותה.
אלי מנסה למצוא דיווחים בעיתונים על הרצח של סנדי בספריית האוניברסיטה אך נכשלת. היא מוקפת ברוחות המפלצתיות וכמעט דוקרת את יוקסטה בבהלה. מתוך אמונה שהיא חייבת לנקום בסנדי, אלי מתעמתת עם הגבר כסוף השיער. הוא מכחיש שהרג את סנדי לפני שנפגע ונהרג על ידי מונית. בעלת הבית של הפאב אומרת לאלי שהאיש אינו ג'ק אלא שוטר בדימוס, ששמו האמיתי הוא למעשה לינדזי. אלי נזכרת בו מחלומותיה; הוא ניסה לעזור לסנדי להימלט מחיי הזנות שלה.
הרוסה, אלי מחליטה לעזוב את לונדון וג'ון מסיע אותה חזרה לביתה של גב' קולינס. היא מודיעה לגב' קולינס שהיא עוזבת. גב' קולינס מכינה לה כוס תה ומספרת לה שבלש הגיע ושאל על הרצח של סנדי. גב' קולינס מגלה שהיא סנדי, ושהיא הרגה את ג'ק בהגנה עצמית כאשר איים עליה בסכין. לאחר מכן היא פיתתה את הגברים שהתעללו בה לחדרה והרגה אותם, והסתירה את גופותיהם בבית. גב' קולינס מגלה שהיא סיממה את התה של אלי ותהרוג אותה כדי למנוע ממנה לספר לאף אחד.
אלה פלש
אלה פלש (בהונגרית: Flesch Ella; בהונגריה השתמשה בשם הבמה אלה פסטי; בודפשט, 16 ביוני 1898 – מנהטן, 6 ביוני 1957) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה. היא אחייניתו של הכנר קרל פלש.
ביוגרפיה
אלה פלש נולדה במשפחה יהודית. אביה היה תכשיטן. בין 1914 לבין 1919, למדה וקיבלה דיפלומה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הקריירה שלה החלה בבית האופרה של בודפשט בעונת 1919–1920. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-19 באוקטובר 1919 בתור אורטלינדה בהוולקירות. היא המשיכה את לימודיה בווינה.
פלש הופיעה לראשונה בתור אאידה באופרה של וינה ב-6 בנובמבר 1922. היא שרה שם עד 1925. בין השנים 1925–1934, הייתה אחת מזמרות הסופרן המובילות של האופרה של מינכן. בין השנים 1930–1932 הייתה חברה גם בבית האופרה של לייפציג, וב-1933 שרה בבית האופרה של פרנקפורט. היא נאלצה לעזוב את גרמניה ב-1933 בגלל מוצאה היהודי. בשנים 1934–1937 שרה בבית האופרה של גראץ. ב-1936 חזרה גם לאופרה הממלכתית של וינה. ב-1938 הייתה חברה מהוללת בבית האופרה בתל אביב.
לאחר האנשלוס, בעונת 1938–1939, כבר עזבה את אוסטריה והופיעה בתיאטרון העיר ברן. היא היגרה לארצות הברית ב-1940. תחילה הופיעה בפסטיבל בקראקס ובינואר 1941 הופיעה בקונצרט בניו יורק. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה ב-6 בינואר 1944 בניצוחו של גאורג סל בתפקיד הראשי של האופרה שלומית (בהופעה אחת עם לורינץ אלווארי). משנת 1946 הופיעה גם באופרה של ניו יורק. באותה השנה הייתה בסיור הופעות בקנדה. ב-1947 תאונת דרכים קשה שמה קץ לקריירה הבימתית שלה. היא המשיכה לעבוד כמורה לזמרה עד סוף חייה.
אלה פלש הייתה סופרן דרמטי חשובה: התרבות הרב-צדדית שלה הקיפה את כל תפקידי הסופרן-הדרמטי הקלאסי והרומנטי. בספטמבר 2020 הונחה אבן נגף לזכרה מול בית האופרה בגראץ.
אתמול בלילה בסוהו
עלילת הסרט
זמן מה לאחר מכן, אלי נהנית מהצלחה כאשר השמלות שלה מוצגות בתצוגת אופנה. היא זוכה לברכה מאחורי הקלעים על ידי סבתה וג'ון, עכשיו החבר שלה. אלי רואה את רוחה של אמה במראה ולאחר מכן חזיון של סנדי, אשר מנופפת לעברה ומעיפה לה נשיקה ובזה הסרט מסתיים.
פיתוח
בינואר 2019, אדגר רייט הצהיר שסרטו הבא יהיה סרט אימה-מתח פסיכולוגי שיתרחש בלונדון, ושהתסריט לסרט ייכתב על ידי התסריטאית קריסטי וילסון-קיירנס.
ליהוק
בפברואר 2019, דווח על ליהוקם של אניה טיילור-ג'וי, מאט סמית ותומאסין מקנזי לתפקידים הראשיים, וביוני 2019, דווח על ליהוקם של דיאנה ריג, טרנס סטמפ, ריטה טאשינגהם, מייקל אייג'או וסינוב קרלסן. ריג נפטרה זמן קצר לאחר סיום צילומי הסרט, מה שהפך את הופעתה בסרט לתפקידה הקולנועי האחרון. זוהי גם הופעתה האחרונה של מרגרט נולאן, המופיעה בסרט בתפקיד משנה, שנפטרה באוקטובר 2020.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-23 במאי 2019 והסתיימו ב-30 באוגוסט 2019. על פי רייט, הסרט לקח השראה רבה מסרטי אימה בריטיים אחרים, כמו "המבט" של ניקולס רוג ו"רתיעה" של רומן פולנסקי. דרך חשבון האינסטגרם שלו, רייט פרסם תמונות אחדות שחשפו את הפקת הסרט שבה לצילומי השלמה בין 24 ביוני 2020 ל-5 באוגוסט 2020.
הפצה
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-22 באוקטובר 2021. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-25 בספטמבר 2020, אך נדחה ל-23 באפריל 2021, ואז שוב נדחה לאוקטבר 2021, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
תיאטרון פומפיוס
תיאטרון פומפיוס (בלטינית: Theatrum Pompeium - "תיאטרום פומפיום"; באיטלקית: Teatro di Pompeo - "תיאטרו די פומפיו") הוא שמו של מבנה תיאטרון רומי שהוקם בשנת 55 לפנה"ס בשדה מרס שברומא העתיקה, והיה אחד התיאטראות הגדולים ביותר שנבנו בעת העתיקה. מבנה זה היה תיאטרון האבן הראשון שנבנה ברומא העתיקה (המבנים הקודמים היו עשויים עץ). המבנה הוקם על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס על מנת לצבור תמיכה ציבורית במהלך כהונתו השנייה כקונסול.
מבנה התיאטרון
תיאטרון פומפיוס נבנה באופן שונה מאשר התיאטראות היוונים שנבנו עד אותה עת. בעוד שהתיאטראות היוונים נבנו על צלע גבעה, על מנת להשתמש בשיפוע הטבעי של הגבעה, התיאטרון נבנה כמבנה מעגלי על יסודות של בטון, כאשר מסדרונות מקושתים יצרו את הבסיס למושבים שעליהם.
בתיאטרון הוצגו מחזות דרמטיים ואירועים מוזיקליים, אירועי הקראה ספרותיים, וכן שימש התיאטרון כאתר עצרות.
בסמוך לתיאטרון ניצבו ארבעה מקדשים מוקדמים יותר (שרידיהם מצויים כיום בלארגו די טורה ארג'נטינה).
המבנה שופץ מספר פעמים מאז הקמתו, ועד הריסתו בשנת 1455. בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס שימש המבנה כ"מחצבה" ואבניו נלקחו על מנת לבנות את ארמונות עשירי רומא.
הרצחו של יוליוס קיסר
הסנאט הרומאי נהג להיפגש בקוריה שבחלקו האחורי של התיאטרון. במיקום זה, ב-15 במרץ (אידו של מרץ) בשנת 44 לפנה"ס נרצח יוליוס קיסר. כיום מיקום הרצח המדויק נמצא מתחת לכביש, באזור כיכר ארגנטינה.
חפירות ארכאולוגיות
מאז שלהי ימי הביניים והרנסאנס נבזזו אבני התיאטרון ועמודיו לשימושים משניים ברחבי רומא. נותרו שרידי המרתפים של המבנה, ואלה כוסו עם השנים בעפר, או הפכו ליסודות הבתים שנבנו באתר התיאטרון.
החל מאמצע המאה ה-18 התגלו שרידים של המבנה בשימושים משניים ברחבי רומא, והחל חיפוש אחר המבנה המקורי.
לואיג'י קאנינה חקר את מיקומו של התיאטרון, וניסה לתאר את המבנה על סמך הממצאים שהתגלו. ויקטואר באלטאר הצרפתי עשה מספר חפירות ארכאולוגית באזור התיאטרון, וגילה את שרידי הבמה.
בשנת 1865 במהלך חפירת יסודות לבניין חדש, התגלה מקדש ונוס ויקטריקס. המקדשים הסמוכים לתיאטרון התגלו בחפירות שנעשו ביוזמת השלטון הפשיסטי, בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רק בשנת 1997 נערכה חפירה ארכאולוגית יסודית בראשות הארכיאולגים ריצ'רד ביצ'האם וג'יימס פאקר מאוניברסיטת ווריק.
האתר כיום
האתר בו היה התיאטרון, משמש כיום כאזור מגורים צפוף, ואולם, על אף הרס התיאטרון ובניית מבני מגורים במקומו, ניתן עדיין לראות את מבנה התיאטרון במבט אווירי על מיקום הרחובות - המבנים ניבנו על יסודות התיאטרון ומרתפיו, ובשל צורתו המעגלית, הרחובות שסביבו, עד ימינו, הם בעלי צורה מעגלית, וכך גם חלק מהמבנים.