cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היסטוריה של ארגנטינה
מאוריסיו מאקרי (2015–2019)
בחודשיים ראשונים לנשיאותו הוא קיבל באופן חד צדדי שורת החלטות שחייבו הסכמה של הסנאט, וביניהן מינוי שני שופטים לבית המשפט העליו, וביטול רגולתיות בתחום התקשורת. הוא ביצע ליברליזציה של הדולר - צעד שהוביל לפיחות חד של כ-40%, העלה את תעריפי החשמל ב-500% למחירם הריאלי, ביטל את המכסים על היצוא (שנועדו להבטיח אספקת מזון זולה לתושבי ארגנטינה), נטל הלוואה של 5 מיליארד דולר, הגדיל את הסיוע לבואנוס איירס (בה שימש קודם כמושל ושרמת החיים בה הייתה גבוהה מאשר בפרובינציות), והישעה את פעילותה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. צעדים אלו גררו מחאות ושביתות של ארגוני העובדים.
ב-9 ביולי 2016 ארגנטינה ציינה 200 להכרזת עצמאותה בטוקומן, בנוכחותם של מאקרי ושל חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
באוקטובר 2017, במחצית הקדנציה הנשיאותית של מאקרי, נערכו בחירות חלקיות לקונגרס, בהן הופגנה תמיכה עקיפה בו. יחד עם זאת, מייד לאחר מכן הוא פרסם תוכנית לרפורמה משולשת בתקציב, בשוק העבודה ובתחום הביטחון הסוציאלי; שגררה הפגנות מחאה שפגעו בתדמיתו. סיכום המחצית העלה שכמובטח נעשו אמנם מספר צעדים לליברליזציה של המשק, אך לא בצורה משמעותית. בהמשך המטבע החל לרדת מערכו כתוצאה מהליכים דומים במטבע הברזילאי, וזה היה מבוא למשבר כלכלי בו הפסו הארגנטינאי פוחת ביותר מ-100% תוך שנה, נוצר מיתון, השכר ירד והעוני עלה; וארגנטינה נאלצה לפנות לקרן המטבע הבינלאומית בבקשת סיוע.
במחצית השנייה של 2019 שוב היה פיחות של כ-25%, כתוצאה מהאינפלציה הגואה התייקרו מצרכי היסוד ונוצר חשש לרעב בקרב השכבות החלשות. כתוצאה מכך שר השיכון התפטר. בנוסף התברר שרוב הגידול בחוב החיצוני (ההלוואות ממדינות זרות שממשל מאקרי נטל), מעל 100 מיליון דולר, שימש לבריחת הון ולתשלומי ריבית. באוגוסט ארגנטינה נאלצה לא לפרוע חלק מחובותיה.
בבחירות שנערכו בדצמבר 2019 ניצח אלברטו פרננדס (Alberto Fernández) נציג הפרוניסטים, אם כי מאקרי גרף מעל 40% מהקולות.
אלברטו פרננדס (2019–)
אלברטו פרננדס (Alberto Fernández) ניצח בסיבוב הראשון של הבחירות בדצמבר 2019 לאחר שזכה בקרוב ל-50% מהקולות, אף על פי שמאקרי הצליח לזכות ביותר מ-40% חרף המשבר הכלכלי סגניתו הייתה כריסטינה קירשנר.
ארגנטינה, הכלכלה השלישית בגודלה באמריקה הלטינית, סבלה מאינפלציה קיצונית כבר מספר שנים, שהוחמרה כתוצאה מפלישת רוסיה לאוקראינה. בשנת 2022, ארגנטינה גם רק החלה להיחלץ ממיתון מתמשך.
רוב קרדשיאן
רוב קרדשיאן (באנגלית: Rob Kardashian, נולד ב-17 במרץ 1987) הוא איש עסקים, ידוען, וכוכב טלוויזיה אמריקאי. קרדשיאן הוא בן למשפחת קרדשיאן ואחד ממשתתפי תוכנית הריאליטי הקרויה על שמה.
חיים מוקדמים
רוב הוא בנם של קריס ג'נר ורוברט קרדשיאן, ואף קרוי על שמו. יש לו שלוש אחיות גדולות, קורטני, קים, וקלואי ושתי אחיות למחצה, קנדל וקיילי ג'נר.
קריירה
ניהל בעבר את להקת הבנות BG5. בנובמבר 2011 זכה במקום השני בעונה ה-12 של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים". רוב סובל מעודף משקל ודיכאון והחליט להפסיק להופיע בסדרה "משפחת קרדשיאן" בעונה 9 אך חזר בעונה 12.
חיים אישיים
בדצמבר 2015 דווח כי קרדשיאן אושפז לאחר שחלה ואובחן כחולה סוכרת.
בינואר 2016 הודיעו רוב ובלאק צ'יינה כי הם זוג. לאחר שלושה חודשי זוגיות התארסו ולאחר מכן הודיעו על כך שבלאק צ'יינה בהריון. ב-11 בנובמבר 2016 נולדה בתם, דרים רני קרדשיאן. הזוג נפרד מספר פעמים ואף רוב העלה תמונות אינטימיות של בלאק צ'יינה לאינטרנט.
נונינו גראפה
נונינו גראפה הוא מותג גראפה איטלקי בבעלות חברת נונינו. מותג זה יוצר לראשונה על ידי אורזיו נונינו בפריולי בשנת 1897. גראפה זו מכילה 41% אלכוהול בנפח. גראפה נוניניו הוא המותג הראשון מסוגו שהוכן מענבים ולא מגפת ענבים כפי שהיה נהוג. את המותג נונינו גראפה החלו לייצר בשנת 1973 מזן ענבים הנקרא פיקוליט. מאז מייצרים את המותג מענבים שונים כגון: שרדונה, מוסקט לבן ומרלו.
וו ליי (כדורגלן)
וו ליי (במנדרינית: 武磊; נולד ב-19 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סיני אשר משחק בקבוצת שאנגחאי פורט. ליי מחזיק בשיא של כל הזמנים כמלך השערים הגדול ביותר בתולדות סין כשהבקיע עבור שאנגחאי SIPG מהליגה הסינית 151 שערים.
שנגחאי SIPG
וו לי התחיל את קריירת הכדורגל שלו כששיחק עבור שאנגחאי SIPG. את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון ערך ב-2 בספטמבר 2006 בהפסד 3–5 נגד יונאן ליג'יאנג דונגבה, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר אי פעם לשחקן כדורגל סיני מקצועי בגיל 14 שנים ו-287 ימים. הוא סייע למועדון לזכות באליפות הליגה השלישית ולהעפיל לליגה השנייה בסוף עונת 2007. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון ב-30 אוגוסט 2008 בניצחון 0–2 נגד צ'ינגדאו.
וו הבקיע לראשונה שלושה שערים במשחק ב-2 ביוני 2013 בניצחון 1–6 נגד שנגחאי שנג'ין ועד מהרה ביסס את עצמו כמלך השערים הגדול בתולדות סין. ב-18 במרץ 2018, וו הבקיע ארבעה שערים בניצחון 2–5 נגד גואנגג'ואו והפך לשחקן הסיני השני להבקיע ארבעה שערים במשחק ליגת העל הסינית, אחרי לי ג'יניו בעונת 2006. בעונת 2018, וו ליי הפך למלך השערים בליגת העל הסינית כשהבקיע 101 שערים. הוא זכה בפרס נעל הזהב עם 27 שערים ושבר את השיא להבקעת שערים לעונה בליגת העל הסינית. וו הוא שחקן הכדורגל הסיני הראשון שזכה בגביע כדורגלן השנה בסין, מאז 2008.
אספניול
ב-28 בינואר 2019, וו עבר ללה ליגה וחתם בקבוצת אספניול תמורת 2 מיליון אירו וחתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בפברואר 2019 בתיקו 2-2 נגד ויאריאל, כשעלה כמחליף לדידק וילא בדקה ה-77. הוא הפך לשחקן הסיני השני לשחק בלה ליגה אחרי ז'אנג צ'נגדונג. ב-9 בפברואר 2019, הוא עלה כמחליף וסחט בעיטת עונשין בניצחון 1–2 נגד ראיו ואיקאנו. ב-17 בפברואר 2019, הוא הפך לשחקן הסיני הראשון שפותח בהרכב במשחק הלה ליגה בתיקו המאופס נגד ולנסיה. ב-2 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–3 על ויאדוליד, ובכך הפך לסיני הראשון שמבקיע בלה ליגה.
ב-11 באוגוסט 2022 חזר לליגה הסינית וחתם בשאנגחאי פורט.
קריירה בינלאומית
וו הוזמן לנבחרת הסינית מתחת לגיל 20 ב-2009 והבקיע תשעה שערים בחמישה משחקים במהלך משחקי אליפות העולם 2010. הופעותיו המרשימות הקנו לו מקום גם בנבחרת הלאומית והוא שיחק באליפות מזרח אסיה בכדורגל ב-2010, כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2010 בניצחון 0–2 על נבחרת הונג קונג. כמה חודשים לאחר מכן, חזר וו לנבחרת הלאומית מתחת לגיל 20 לאליפות אסיה עד גיל 19 והוא שיחק בארבעה משחקים והבקיע שני שערים תוך כדי שהוא סייע לסין להעפיל לרבע הגמר. הוא הבקיע את שער הבכורה במדים הלאומיים של הנבחרת הבוגרת ב-28 ביולי 2013 בניצחון 3–4 על נבחרת אוסטרליה במסגרת גביע מזרח אסיה 2013.
כושר תמרון
בהנדסת טילים, כושר התמרון, הוא גודל המוגדר על ידי היחס בין  התאוצה הרדיאלית (lateral acceleration) המקסימלית וזמן התגובה האופייני של מערכת הבקרה של הטיל. לרוב נמדד ביחידות של מטר לשנייה בשלישית [m/s^3].
באופן אינטואיטיבי, כושר התמרון של הטיל הוא מדד ליכולתו לנוע במסלולים בעקמומיים דמוי סללום, והוא מתבטא בשינויי כיוון במסלול הטיל.
מנקודת מבטו של עצם הנמצא בתוך הטיל, כושר התמרון מתבטא בקצב שינוי המשקל שלו.
ירגזי מפויח
ירגזי מפויח (שם מדעי: Melaniparus niger) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. צבעו שחור כפחם, ומכאן שמו. כנפיו וזנבו לבנים ושחורים. הירגזי המפויח חי ביערות, בערבות, בסוואנות, ב ובאזורים עירוניים יבשים באפריקה הדרומית בגבהים של עד 1,070 מטרים מעל פני הים. המין נחשב שנים רבות לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס.
מאפיינים פיזיים
הירגזי המפויח הוא עוף קטן שחור. אורכו 15–16 ס"מ ומסתו 17.2–26 גרם. קשתית העין חומה, המקור כהה והרגליים אפורות. הזכר בצבע שחור עם ברק כחול-אפרפר, אשר נהיה אפור יותר בגחון. סוככות הזנב התחתונות שחורות עם שוליים לבנים ואברות הזנב שחורות. הכתף ושולי חלק מסוככות הכנף לבנות. הנקבה דומה לזכר, אם כי גבה פחות מבריק וגחונה דהוי. הצעירים בצבע חום כהה, וכיפתם מבריקה במעט מהגוף עם ברק כחלחל. שולי האברות צהובים והפנים והגחון חומים חיוורים. בין תת־המינים קיימים הבדלים בחלקים הלבנים בכנפיים ובגחון. הוא מזוהה לעיתים קרובות בזכות קריאותיו שנשמעות כ-"די–די–צי–צי", "צ'יו–רי", "פיטיט–וו" וצרצורים שונים. מסת הגוזלים 1.94 גרם.
התנהגות
הירגזי המפויח נצפה לרוב בקבוצות קטנות, ומחוץ לעונת הרבייה גם בלהקות מעורבות עם מיני עופות אחרים. בחיפושו אחר מזון, הירגזי גומע מרחקים ארוכים, עד 10 ק"מ ביום. הוא מחפש מזון על צמרות עצים, ענפים ועל הגזע. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות קטנים, בהם חיפושיות, עשים, עכבישים וטרמיטים, וגם זרעים, גרגירים קטנים ופירות פיקוס. הירגזי גם ניזון מצוף של פרחי אלווי. הגוזלים אוכלים בעיקר זחלים.
תפוצה ובית גידול
הירגזי המפויח חי ביערות, בערבות, בסוואנות, ב ובאזורים עירוניים יבשים באפריקה הדרומית בגבהים של עד 1,070 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–3,810,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי המפויח מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה
הירגזי המפויח תואר לראשונה על ידי לואי ז'אן-פייר ויו בשנת 1818. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850 עם הירגזי המפויח בתור מין טיפוס. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ו-IOC. לעומתם, ITIS עדיין מציג את המין בסוג ירגזי. ירגזי מפויח וירגזי לבן-כנף נחשבו בעבר למין אחד, אבל הם לא מתרבים זה עם זה בתחום התפוצה המשותף, דבר שמראה כי הם מינים נפרדים.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
תת־מינים
לירגזי המפויח שלושה תת־מינים:
מלאכת מלבן
מְלֶאכֶת הַמְּלַבֵּן היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, ביום טוב וביום כיפור, שעיקרה ניקוי הצמר לאחר גזיזתו והפיכתו ללבן על מנת שיוכל לשמש כחומר גלם לבגדים. במלאכת המשכן היה שימוש במלאכה זו כשלב בהכנת יריעות המשכן, הפרוכת ובגדי הכהונה. פעולת הליבון נעשית על ידי שטיפה מסיבית להסרת הלכלוך הדבוק בצמר, ושימוש במלבין לחיזוק הגוון הלבן.
תולדה של מלאכה זו היא מלאכת מכבס. להבדיל ממלבן שהוא תיקון והלבנת חומר הגלם עצמו, מכבס הוא הסרת לכלוך חיצוני שדבק בבגד תוך החזרת את צבעו האמיתי. ההבדל בין האב לתולדה הוא שמלאכת מלבן שייכת רק בהלבנת הבגד ונעשית בכל אמצעי שרגילים להלבין בעזרתו, ואילו כיבוס שייך בין בהתזרת הבגד לצבע לבן ובין לשאר צבעים.
אב - מלאכת מלבן
איסור מלאכת מלבן, הוא בכל דבר שקלקל את מראית הבגד והיה דבוק ומובלע בבגד, ואפילו במים, אם הם נחשבות ללכלוך לגבי בגד זה, כך למשל בגד שנפלו עליו טיפות מים באופן שהם מקלקלות את מראית הבגד, דבר שמצוי בעיקר בבגד חדש, המנערו חייב משום מלאכת מכבס.
תולדה - מלאכת מכבס
מלאכת מכבס שייכת כאשר ישנו לכלוך שבלוע בבגד. ישנם חומרי גלם רכים כדוגמת צמר הסופחים לכלוך לתוכם בקלות ולגביהם גם הרטבת הבגד בלא שפשוף אסורה, משום שהיא מועילה להוציא לכלוכים שבלועים בבגד. אך בבגד עור הרטבה מותרת, משום שמוציאה רק לכלוך שעל גבי הבגד, אך אינו בלוע בתוכו. ורק שפשוף נאסר.
כאשר הבגד נקי נחלקו הראשונים האם יש איסור בשטיפתו. לדעת ספר התרומה והרמב"ם כאשר הבגד נקי - אין איסור להשרותו במים. אולם, לדעת רבנו תם גם כאשר אין על הבגד לכלוך מסוים, יש ניקוי מסוים בשרייתו במים, והעושה כן עובר על מלאכת מכבס.
אם הוא מרטיב את הבגד בעזרת מים שאינם נקיים, הדבר מותר, משום שהבגד רק מתלכלך בכך, ולא מתנקה. ועל כן מותר לנגב את הידיים במגבת.
דרך הכיבוס היא דווקא בלכלוך שדבוק ומובלע בבגד, אבל אדם המסיר נוצה מבגדו אינו עובר על כיבוס אלא על איסור מוקצה אם הוא מסירם בידו ולא בנפיחה בפיו. מסיבה זו, לכלוך גס ועבה שנדבק לבגד ומסירו בידו או בשפשוף שני צידי הבגד כשהוא אוחז בצד החיצוני של הבגד בצורה שאינה בדרך כיבוס, מותר.
דרך פנחס רוזן
דרך פנחס רוזן היא חלק מציר האורך המרכזי שחלקו עובר בצפון-מזרח תל אביב - כביש 482 הוא 'דרך הרצליה' ההיסטורית. כביש 482 נקרא בעבר, לכל אורכו, בתל אביב, דרך משה סנה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שונה שם חלקה הדרומי של דרך משה סנה לדרך פנחס רוזן. בדרום גובלת דרך פנחס רוזן בגשר ורחוב מבצע קדש שחלקו הצפוני בתחומה של תל אביב ואילו חלקו הדרומי של הרחוב נמצא בבני ברק.
לאורכה של הדרך
מערבית לרחוב דבורה הנביאה, וממערב לדרך מתנשאת 'גבעת הפרחים', פארק ובהיקפו שכונת נאות אפקה ב' הכוללת את 'שיכון הצ'כים' שעד תחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 נקראו הדר יוסף על שם 'האגודה השיתופית הדר יוסף' שרכשה קרקעות בסביבה מידי גואל הקרקעות יוסף שאול אלישר בטרם הוסת השם לשכונת הדר יוסף הסמוכה של ימינו על שמו של אלישר. צומת מרכזי נוסף על אם הדרך עם הרחובות טבנקין (המוביל מזרחה לרמת החייל) ושלונסקי (המוביל מערבה, והמשכו שדרות קק"ל). צומת זה מכונה "צומת כיתן" על שם מפעל "כיתן" שעמד בצדו הדרום-מערבי של הצומת. עד לשנת 2019 פעלה במקום חנות גדולה של החברה תחת השם "גולף", שנהרסה לטובת הקמת פרויקט מגורים ומרכז מסחרי. בצדה הדרום-מזרחי של הצומת היכן שלימים עמד מפעל תע"ש והיום המרכז המסחרי 'צמרת דן' בשכונת רביבים, נוסד בשנת 1942 בית חרושת 'כותנה' שנסגר בראשית שנות ה-60.
ממערב לצומת כיתן, דרומית לרחוב שלונסקי, שכונת נאות אפקה א'. בסמוך לחנות "גולף" בניין מרכז אקים ישראל ובנייני משרדים, ודרומית להם בתי מגורים נמוכים. מעברו השני של הכביש שיכון דן. צומת מרכזי נוסף מצוי דרומית לשכונות אלה, עם הרחובות ראול ולנברג ושטרית, המחוברים ביניהם במנהרה מתחת לרחוב. רחוב ראול ולנברג מוביל מזרחה לקריית עתידים ורחוב שטרית מוביל מערבה, לכיוון שדרות רוקח. בצדו הצפון-מזרחי של הצומת מוסך אוטובוסים של חברת דן.
הקצה הדרומי של דרך פנחס רוזן הנושק לנחל הירקון מהווים את גבול השטח השיפוטי של תל אביב ומעבר לו דרך מבצע קדש ברמת גן החוצה את נחל הירקון בסמוך לעשר טחנות, על גבי גשר מבצע קדש שאורכו 550 מ', נחנך ב-2006 ועובר גם מעל מסילת הירקון, ואזור התעשייה של בני ברק. דרך מבצע קדש אף מהווה את הגבול בין בני ברק ורמת גן - ממזרח לו בני ברק וממערב רמת גן. בצדו הרמת גני של הרחוב נמצא קניון איילון ומאחוריו אצטדיון רמת גן. בצדו הבני ברקי של הרחוב אזור תעשייה ובו תחנת הרכבת בני ברק. לאחר המפגש עם דרך אבא הלל סילבר, ממשיך הרחוב לתוך אזור התעשייה של בני ברק, עד לסיומו ברחוב הירקון בעיר. בקטע זה שני נתיבי נסיעה לכל כיוון.
איתן דהן
איתן דהן (נולד בשנת 1970) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים, שכיהן כמבקר מערכת הביטחון וחבר המטה הכללי של צה"ל. שימש כממלא מקום נציב קבילות חיילים, מפקד בית הספר להנדסה צבאית וראש מחלקת אימונים של זרוע היבשה.
ביוגרפיה
דהן התגייס לצה"ל ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית. עבר הכשרה כלוחם-פלס וכמפקד כיתה והשלים קורס קצינים. שימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה בחיל, ובהם, מפקד גדוד 601 ומפקד בית הספר להנדסה צבאית. בהמשך שירת כראש מחלקת אימונים של זרוע היבשה. בשנת 2016 מונה לסגן מבקר מערכת הביטחון. באפריל 2018 מונה למבקר מערכת הביטחון. בין ינואר 2019 לפברואר 2021 שימש כממלא מקום נציב קבילות חיילים. ביוני 2022 סיים את תפקידו כמבקר מערכת הביטחון.
דהן בעל תואר שני במנהל עסקים ובוגר המכללה לביטחון לאומי בבריטניה.
קישורים חיצוניים
מכתביו:
ספייטסטאון
ספייטסטאון (באנגלית: Speightstown, ידועה גם בשם Little Bristol – בריסטול הקטנה) היא בירת מחוז סנט פיטר שבצפון ברבדוס. זוהי העיר השנייה בגודלה בברבדוס והיא שוכנת במרחק של 19 ק"מ מצפון לעיר הבירה, ברידג'טאון.
העיר קרויה על שמו של ויליאם ספייט, שהיה חבר הפרלמנט הראשון של ברבדוס ובעל האדמות שעליהם הוקמה העיר.
היסטוריה
ספייטסטאון הוקמה בשנת 1630 לערך ובימיה הראשונים של ההתיישבות בברבדוס היא הייתה הנמל הפעיל ביותר בה. ספינות עמוסות בסוכר ובמוצרים אחרים הפליגו מספייטסטאון ללונדון, אך בעיקר לבריסטול. מסיבה זו נקראה העיר לעיתים "בריסטול הקטנה". העיר הציורית הפכה כיום למרכז התיירותי של האזור וכן למרכז קניות. לעיר יש היסטוריה עשירה המגיעה אחורה עד למאה ה-17 כאשר היא הייתה אחד הנמלים הראשיים של האי שקישרו אותו לבריטניה.
ב-1649 נשלח לברבדוס ג'ורג' אייסקיו (George Ayscue) על ידי אוליבר קרומוול כדי להיות מושל האי. אחד הנמלים שהוא לא הצליח להשליט בהם את מרותו היה ספייטסטאון שההתקפות עליו נהדפו.
סוויאטוסלאב השני, נסיך קייב
סוויאטוסלאב השני (ברוסית: Святослав; 1027 - 27 בדצמבר 1076) בנו של יארוסלאב הראשון היה נסיך קייב בשנים 1073–1076.
חייו
הוא נולד בשנת 1027 בנובגורוד בזמן שיארוסלאב היה נסיך בעיר זו. עם פטירת אביו ב-20 בפברואר 1054 ירש אותו כנסיך צ'רניגוב. באותה תקופה היה גם חלק של טריומווירט בני יארוסלאב שכלל שלושה אחים: איזיאסלאב הראשון, וסבולוד וסוויאטוסלב. ביחד הם עשו רוויזיה של חוקי המדינה וקבלו החלטות על מינוי תפקידים חשובים בשלטון ובכנסייה. בשנת 1055 הכוחות המשולבים ניצחו במלחמה נגד הטורקים. בשנת 1058 הרוסים השתתפו במערכה של האימפריה הביזנטית בארמניה.
בשנת 1073 ברית האחים הופסקה והחלה מלחמה פנימית. כבר באותה שנה סוויאטוסלאב כבש את קייב ונהפך להיות נסיך קייב. להפיכה זו ככל הנראה קדמה פעילות פוליטית, כי הנסיך הנמלט לא הצליח לקבל עזרה מהקרובים שלו בפולין ולא במדינות אירופה אחרות.
מבחינה היסטורית הוא ידוע כמזמין שני ספרים (בשנת 1073 ו-1076) שאספו תרגומים מספרים ביזנטים, בולגרים ויוונים שונים.
נפטר במהלך ניתוח לא מוצלח.
ילדים
מאשתו צציליה:
מאשתו אודה (ממוצא גרמני):
פה דה טרואה
בבלט, פָּה דֶה טְרוּאָה (בצרפתית: Pas de trois – צעד [ריקוד] לשלושה) הוא ריקוד המיועד לשלושה רקדנים.
חלקי הפה דה טרואה
הפה דה טרואה מורכב בדרך כלל מחמישה חלקים:
מריוס פטיפה
רוב ריקודי הפה דה טרואה ברפרטואר הבלט הקלאסי הם חלקים מיצירות של הכוריאוגרף הגדול מריוס פטיפה. אף שפטיפה יצר פה דה טרואה רבים במהלך הקריירה שלו ברוסיה, קרוב ל-150 יצירות, רק שלושה מהם נשמרו:
בדרך כלל, בחלק ה-Entrée ביצירותיו של פטיפה, הרקדן שיופיע בווריאציה הראשונה ירקוד רק בכשלושה רבעים מהפתיח, לטובת מנוחה והכנה לסולו שלפניו.
אנליזה תרמוגרווימטרית
אנליזה תרמוגרווימטרית (TGA) בכימיה אנליטית ובכימיה פיזיקלית, היא שיטת מדידה וניתוח של הקשר בין מסה של חומר לשינוי הטמפרטורה. לשם ביצוע המדידה מחממים את הדגם ובו-זמנית מודדים באופן רציף את המשקל שלו.
מכיוון שגם שינוי משקל וגם שינוי טמפרטורה ניתנים למדידה בדיוק גבוהה בעלות נמוכה יחסית, ומכיוון שמנתונים אלו ניתן לדלות מידע רב, יש חשיבות רבה למכשור ושיטה זו.
מבנה התרמוגרווימטר
החלקים החשובים בתרמוגרבימטר הם תא דגימה הנתון בתוך כבשן, ותא השוואה, המאזן את תא הדגימה על גבי מאזניים. מעבר לאלו יש גם מערכת להזרמת ופינוי גז, מעבר לבקרת טמפ'.
הכבשן
ברוב התרמוגרווימטרים הכבשן מתחמם על ידי חוטים ספירליים שמוזרם בהם חשמל. קצב החימום המקסימלי אליו מגיעים התרמוגרווימטרים הוא 200 מעלות צלזיוס לשנייה. בתרמוגרווימטרים חדשניים נעשה שימוש בחימום באמצעות לייזר.
המאזניים
הפרש הגבהים בין זרועות המאזניים נמדד בעזרת קרן מדיודה פולטת לייזר, או דיודה פולטת אור (Light emmiting diode). האור או הלייזר פוגעת במראה המוצבת על הזרוע, וזו מחזירה אותו למערך של תאים פוטו-וולטאים, על פי המקום שבו פוגע האור במערך, נקבע הפרש הגבהים בין הזרועות.
בנקודת המפגש בין שתי הזרועות של המאזניים מותקן מנוע, שעל פי הפרש הגבהים בין הזרועות מופעל ההספק של המנוע לאיזון בין הזרועות. מהספק זה מחושב הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של מיקרוגרמים.
בתרמוגרווימטרים חדשניים מותקן באחת הזרועות גביש פיאזואלקטרי שמופעל עליו זרם חשמלי, בעקבות הזרם נפח הגביש גדל ונוצר איזון בין הזרועות, על פי התדירות של החשמל הנדרשת לאיזון בין הזרועות מחושב הפרש המשקל בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של ננוגרמים.
מערכת לפינוי גזים
קיימת מערכת לזרמה ופינוי של גזים וזאת מכמה סיבות: ראשית, כדי למנוע מהגזים להתעבות במכשיר. שנית, כדי למנוע מגזים חומציים ליצור קורוזיה במכשיר. שלישית, ניתן לנתח את הגזים כדי לעמוד על טיב וקצב התגובות המתרחשות. רביעית, מערכת זו מונעת מהגז להגיב שוב עם הדגימה. מערכת הזרמת הגזים מזרימה גזים אדישים: ארגון, הליום, ומימן בלחצים נמוכים.
שינוי מסה כנגד זמן
הטכניקות המסורתיות גורסות מדידת הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה כנגד זמן, והסקת מסקנות מאופן ההשתנות שלה בזמן וטמפרטורה.
שינוי חום כנגד טמפרטורה
טכניקות אחרות מנתחות את הספק התנור כנגד הגידול בטמפרטורה, מקצב שינוי זה ניתן להסיק למשל את קיבול החום של הדגימה.
ג'אניקולו
על אף היותה הגבעה השנייה בגובה בשטח העיר רומא של ימינו (אחרי מונטה מריו), הגבעה אינה אחת משבע גבעות רומא, בשל היותה בגדתו המערבית של נהר הטיבר ומחוץ לשטחי רומא העתיקה.
גאוגרפיה
הגבעה היא מצוק ארוך שמשתרע לגדתו הימנית (המערבית) של נהר הטיבר למול גבעת האוונטין (באזור הנקרא מונטה מאריו) אורכה של הגבעה, מצפון לדרום, כ-5 ק"מ. מרחקה של הגבעה מהנהר נע בין 100 מטרים (בדרום) לכ-2 ק"מ בצפון. הנקודה הגבוהה ביותר בגבעה היא בקצהה הצפוני, הנקרא מונטה מאריו, שגובהה 146 מטרים מעל פני הים.
העת העתיקה
בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה הגבעה, הנמצאת ממערב לנהר הטיבר, מחוץ לתחומה של העיר רומא. הגבעה היוותה אתר מקודש ליאנוס, אל השערים במיתולוגיה הרומית, ונערך בה פולחן אשר כלל צפייה במעוף הציפורים לשם חיזוי העתיד.
חומת אורליאנוס
תוואי חומת אורליאנוס הקיף חלקים מהגבעה על מנת לכלול בתחום העיר את טחנות המים שהיו עליה. טחנות אליה שימוש כטחנות הקמח של העיר. ככל הנראה הטחנות נבנו על ידי הקיסר אורליאנוס בשלהי המאה השלישית. בשנת 537, בעת המצור של הגותים על העיר, חסמו הגותים את אמות המים שהובילו מים אל התחנות, אולם בתום המצור שוקמו אמות המים, והמשיכו לפעול עד ימי הביניים (ישנן עדויות לפעולתן בתקופת שלטונו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, באמצע המאה התשיעית).
המאה ה-19 עד ימינו
בשנת 1849 נערך על הגבעה ובסמוך לה קרב בין כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי לבין הכוחות הצרפתיים שהגנו על האפיפיור ועל שלטונו בעיר רומא. הצרפתים דחקו את המגינים והצליחו לכבוש מחדש את רומא ולהשיבה לאפיפיור, שבינתיים נמלט לעיר גאטה.רק ב-1870, כעשור לאחר איחוד איטליה, הצליחו כוחות איטליה בפיקודו של המלך ויטוריו עמנואלה השני לכבוש את העיר ולהכריז עליה כבירת איטליה. אנדרטה לזכר הקרב ולזכר הנופלים במאבק לעצמאות איטליה הוקמה בראש הגבעה. בראש האנדרטה פסל של גריבלדי רוכב על סוס. עד 1929, בזמם שהיחסים בין איטליה לבין הוותיקן היו גרועים ומתוחים,פנה הפסל לכיוון מערב, כאילו השגיח על הוותיקן והאפיפיור. לאחר שיושבו ההדורים, סובבו את הפסל ופניו לכיוון מזרח, צופות אל המרכז העתיק של רומא.
מאז שנת 1847 נהגו לירות מדי יום, בשעה 12:00 בצהריים על מנת להודיע על השעה. הירי בוצע מטירת סנטאנג'לו, והועבר בשנת 1904 לתותח שהוצב בראש הגבעה. מנהג זה נמשך עד שנת 1939 והופסק בשל מלחמת העולם השנייה. בעקבות לחץ ציבורי, המנהג חודש ב-21 באפריל 1959.
אתרים בעלי חשיבות
על גבעת ג'אניקולו נמצאת כנסיית סן פייטרו אין מונטוריו שנבנתה במקום בו, על פי האמונה הנוצרית נצלב פטרוס הקדוש. כמו כן על הגבעה ממוקמת מזרקת אקווה פאולה שנבנתה בסגנון הבארוק בהוראת האפיפיור פאולוס החמישי.
פול קרוגר
סטפנוס יוהנס פאולוס קרוגר (בהולנדית ובאפריקאנס: Stephanus Johannes Paulus Kruger; 10 באוקטובר 1825 – 14 ביולי 1904) היה מדינאי בורי, אשר כיהן כנשיא הרפובליקה הדרום אפריקאית קרוב לעשרים שנה, בין השנים 1881 ו-1900. קרוגר, המכונה "הדוד פאול" (Oom Paul), היה כנראה הדמות האפריקאנרית המוכרת ביותר במאה ה-19, ועל כן בעיני רבים הוא נחשב אז להאנשה הלאומית של העם האפריקאנרי. לפרסום בינלאומי הוא זכה בעיקר הודות לעמידתו העיקשת מול האימפריה הבריטית במהלך מלחמות הבורים. עד היום הוא נשאר דמות שנויה במחלוקת; בעוד הוא זוכה להערצה רבה מצד אלו הרואים בו גיבור לאומי טרגי, אחרים מבקרים אותו בשל היותו, לתפיסתם, נקי מפרגמטיות ונכונות להתפשר, באופן שדרדר לבסוף את דרום אפריקה למלחמה קשה ועקובה מדם.
קרוגר נולד בכפר קטן בשוליה המזרחיים של מושבת הכף הבריטית, למשפחת חקלאים אפריקאנרים. בילדותו נדד יחד עם משפחתו מזרחה במסגרת הטרק הגדול. כבר בגיל צעיר בלט בכישרונותיו, וזכה להיות בן טיפוחיו של אנדריאס פרטוריוס, אחד ממנהיגי הטרק הגדול. בשנותיה הראשונות של הרפובליקה הדרום אפריקאית, המדינה העיקרית שהקימו האפריקאנרים, היה קרוגר איש צבא ובמסגרת זאת שימש כמפקד כוחות קומנדו של צבא הרפובליקה. בשנת 1863 התמנה למפקד הצבא, תפקיד בו כיהן כעשר שנים. בשנת 1877 הצטרף לראשונה להנהגה הפוליטית של הרפובליקה הדרום אפריקאית, עת החל לשמש כסגנו של הנשיא תומאס בורחס. היה זה חודשים ספורים בלבד לפני הכיבוש הבריטי הראשון של הרפובליקה, אשר החל באותה השנה. בשלוש השנים הבאות הוביל משלחות דיפלומטיות ללונדון, על מנת לשאת ולתת עם בריטניה על חידוש עצמאות מדינתו. לבסוף, חזר לדרום אפריקה והשתתף בהנהגת מלחמת הבורים הראשונה (1880–1881), בה ניצחו האפריקאנרים את בריטניה וזכו בריבונותם מחדש.
לאחר המלחמה שלט כשלוש שנים במדינה במשותף עם מרטינוס פרטוריוס ופיט ג'וברט כטריומווירט. לאחר מכן, במערכת הבחירות של שנת 1883, הראשונה מאז תום המלחמה, הביס את פיט ג'וברט ברוב גדול והחל לכהן כנשיא באופן בלעדי. כנשיא היה קרוגר נערץ בדרך כלל על ידי עמו והוביל מדיניות אשר נחשבה לאנטי-בריטית. לבסוף, באוקטובר 1899, היחסים בין הרפובליקה לבריטניה הידרדרו לידי מלחמה כוללת, עם פריצתה של מלחמת הבורים השנייה. במהלך המלחמה, אז היה כבר בשנות השבעים לחייו, ניהל את המערכה ממושבו בפרטוריה. לאחר שהכוחות הבריטיים כבשו את רוב שטחי הרפובליקה, נמלט קרוגר בשנת 1900 למפוטו הפורטוגזית, שם עלה על אוניית מלחמה הולנדית אשר לקחה אותו לאירופה, בה קיווה כי יוכל לגייס תמיכה בינלאומית למאמציו נגד הבריטים. ניסיונות אלו כשלו, ובמאי 1902 נכנעה הרפובליקה הדרום אפריקאית וסופחה לבריטניה באופן סופי. את שארית ימיו העביר קרוגר בגלות, בכפר קטן לחופי אגם ז'נבה שבשווייץ.
ב-14 ביולי 1904 נפטר קרוגר, בן 78. ארונו הועבר ברשות הבריטים לפרטוריה, שם נקבר בהלוויה ממלכתית רבת-משתתפים. לזכרו נקרא הפארק הלאומי קרוגר, הפארק הלאומי הגדול בדרום אפריקה, ותת-מין של אריה המצוי באזור זה – אריה קרוגר. גם הקרוגרראנד, מטבע זהב דרום אפריקני, הנפוץ ביותר בעולם, קרוי על שמו.
משפחתו וילדותו המוקדמת
פול קרוגר נולד ב-10 באוקטובר 1825 בבילהוק (Bulhoek) שבפרובינציית הכף המזרחי בדרום אפריקה המודרנית. באותה התקופה היה בילהוק כפר חקלאי קטן אשר שכן בשוליה המזרחיים של מושבת הכף – מושבה שהקימה האימפריה הבריטית בדרום אפריקה כשני עשורים קודם לכן. משפחתו של קרוגר נמנתה על קבוצת האפריקאנרים, האוכלוסייה הוותיקה של מושבת הכף, אשר הגיעה למושבה מאירופה בימי השלטון ההולנדי. שורשי משפחתו של אביו של פול קרוגר, קספר יאן הנדריק קרוגר, נטועים ככל הנראה בגרמניה. בדרום אפריקה מתגוררים אבות משפחתו של אביו של קרוגר לפחות משנת 1713, אז יאקוב קרוגר, ברלינאי צעיר אשר שירת כחייל של חברת הודו המזרחית ההולנדית, הוצב בארץ הכף עליה חלשה החברה. בדומה למשפחתו של אביו של פול קרוגר, גם קורותיה של משפחת אמו, אליסה קרוגר לבית סטיין, נטועים עמוק בדרום אפריקה. אבות אבותיה התגוררו במושבת הכף לפחות משנת 1668, לשם הם הגיעו מהולנד. משפחת אמו של פול קרוגר נחשבה למיוחסת ואמידה בחברה האפריקאנרית במושבת הכף. כך לדוגמה דוד מדרגה שלישית של פול קרוגר, איש משפחת אמו, שימש כנשיא הרפובליקה של סוולנדאם (Republiek van Swellendam) – ניסיון למרד אפריקאנרי כנגד השלטונות ההולנדים אשר פרץ בשנת 1795. הדמות המוכרת ביותר ממשפחת סטיין יהיה לימים מרטינוס סטיין, נשיא מדינת אורנג' החופשית בשנים 1896–1902.
סבו של קרוגר, אביה של אמו, התיישב בבילהוק בשנת 1809, שם הקים חווה חקלאית משפחתית. במקום העבירה אמו של קרוגר את רוב ימי ילדותה, ובקרבת מקום היא גם נישאה בשנת 1820 לאביו של פול קרוגר, קספר יאן הנדריק קרוגר. בעוד בחתונתה הייתה אמו של פול קרוגר בת 14 בלבד, לבעלה קספר כבר מלאו 18 שנים. כחמש שנים לאחר מכן, נולד פול קרוגר, אשר היה כאמור ילדם השלישי. לאחר כשנה קרוגר הוטבל לנצרות וזמן קצר לאחר מכן עזבו הוריו את בילהוק ורכשו חווה משפחתית משלהם בקולסברג שלגדת נהר האורנג', אשר שכנה במרחק מספר ימי הליכה מצפון לבילהוק. בשנת 1833 כאשר קרוגר היה בן 8, אמו נפטרה, ועקב כך אביו נשא לאישה את רעייתו השנייה. בבית ילדותו בקולסברג רכש קרוגר את חינוכו היסודי. בני משפחתו לימדו אותו קריאה וכתיבה בשפת האפריקאנס, ומורה פרטי העניק לו חינוך דתי קלוויניסטי אדוק. בין לבין הרבה קרוגר לקרוא בכתבי הקודש.
המסע צפונה והדרך חזרה
הוריו של קרוגר, כמו גם הוא עצמו, היו עד לשלהי שנות ה-30 של המאה ה-19 נתינים בריטים של מושבת הכף. במצב זה עמדה רוב אוכלוסיית המושבה, אשר היו אפריקאנרים ממוצא הולנדי המצויים תחת שלטון בריטי אשר נתפס בעיניהם כזר. עם זאת, אף על פי שרוב האוכלוסייה כמו גם משפחת קרוגר לא רחשו כבוד רב לשלטונות, הם השלימו בדרך כלל עם המרות הבריטית על הארץ. על מנת לבסס את אחיזתם, הבריטים בתורם ניסו כל העת לרכוש את אמונם של האפריקאנרים. עם זאת, תוך מספר שנים היחסים בין הצדדים עלו על שרטון. תהליך זה היה בעיקר תולדה של צעדים בריטיים אשר נתפסו בעיני האפראקנרים כהתערבות בוטה בענייניהם הפרטיים, וכזאת הייתה ההחלטה הבריטית לבטל את העבדות ברחבי המושבה בשנת 1833. עד מהרה האפריקאנרים תפסו את השלטון הבריטי כרודני, וחשו געגוע לימי השלטון ההולנדי. במקביל החלו קולות של מרד להישמע בקרב האוכלוסייה. עם זאת, לנוכח כוחה הרב של האימפריה הבריטית, הבינו האפריקאנרים שכל ניסיון לעימות ישיר עמה נידון לכישלון. ברם, התגבשה בקרבם יוזמה מרחיקת לכת על פיה מוטב שהאפריקאנרים ינטשו את מקום מגוריהם, יעזבו את גבולות מושבת הכף ויתחילו לנוע מזרחה אל תוך פנים היבשת, שם הם יקימו רפובליקות ריבוניות, וינהלו את חייהם באורח עצמאי וללא התערבות זרה. כאשר הם שואבים השראה דתית ממסעות בני ישראל במדבר היוצאים מחיי עבדות במצרים בחפשם אחר ארץ ריקה וטובה להתיישב בה, וכן השראה מהמהפכה האמריקנית האנטי-בריטית אשר אירעה כשבעים שנה קודם לכן, החלו בשנת 1835 לצאת משלחות ראשונות של חלוצים אפריקאנרים לתור את הארץ. מסעם שלהם ושל ממשיכיהם, יכונה לימים הטרק הגדול.
משפחתו של קרוגר החליטה להצטרף לטרק הגדול, על רקע ההתלהבות הרבה אשר אחזה בציבור האפריקאנרי באותם הימים. כאשר מאות רבות נוקטים בדרך דומה, עזבה המשפחה את ביתה בקולסברג, ויצאה למסע מזרחה. באותו הזמן היה פול קרוגר בן 10 בלבד. כעבור ימים לא רבים, חצתה המשפחה את נהר האורנג', יצאה מתחומי המושבה והקימה חווה באזור סמוך, בעמק נהר הקאלדון. בחודשים הבאים משפחת קרוגר השתקעה במקום. בראשית שנת 1836, במסגרת הטרק הגדול, יצאה ממושבת הכף משלחת מהגרים בראשות המנהיג האפריקאנרי הנדריק פוטכיטר. המשלחת הייתה הגדולה ביותר מאלו אשר יצאו ממושבת הכף עד אז, ולצד מאות חברים היא כללה גם שפע של סוסים וחיות מרעה אשר יוכלו להוות בסיס כלכלי ראשוני ליישוב החדש. יעדו של פוטכיטר היה להגיע אל חבל זאוטפאנסברג שלגדתו הדרומית של לנהר הלימפופו, שם התכוון להתאחד עם מלשחת חלוצים אפריקאנרית אחרת, אשר הגיעה לאזור מספר חודשים קודם לכן. פוטכיטר עצר עם חברי המשלחת שלו למנוחה בקרבת החווה של משפחת קרוגר בעמק נהר הקאלדון. המשפחה, אשר התרשמה מכוונותיו של פוטכיטר להקים רפובליקה עצמאית בזאוטפאנסברג, החליטה להצטרף אל המשלחת. את החודשים הבאים העבירה משפחת קרוגר בנדודים ממושכים צפונה. תוך כדי המסע, אב המשפחה הקפיד להמשיך להעניק חינוך לילדיו בכלל ולפול קרוגר בפרט. כך למשל דרש מהם להצליח לכתוב מדי יום פסוקים מקראיים מתוך זכרונם. בנוסף, מדי פעם כאשר המשלחת עצרה למנוחה, ילדי המשלחת התאספו ללמידה סביב אחד מחבריה המבוגרים.
מסעם של משפחת קרוגר כחלק מהמשלחת של פוטכיטר, היה מועד להתקפות חוזרות ונשנות מצד האוכלוסייה הילידית, אשר חשקה בבזיזת רכוש המשלחת. עד ליוני 1836, מספר חודשים לאחר יציאתם מעמק הקאלדון, הגיעו משפחת קרוגר והמשלחת אל זאוטפאנסברג, שם התאחדו עם משלחות אפריקאנריות אחרות אשר הגיעו למקום מספר שבועות קודם לכן. המהגרים הקימו מחנה והחלו בחיי שגרה ומגורים במקום. עם זאת, השהייה בזאוטפנסברג הולידה בעיות שונות. עד מהרה רבים מאנשי המשלחת הוכו במלריה ובמחלות שהביא איתו זבוב הצה צה השורץ באזור. הם נתקלו במחסור קשה במזון, והתקשו לתחזק את הכמויות הגדולות של חיות המרעה שהיו ברשותם. לאחר המתנה ארוכה של מספר חודשים, החליט מנהיג המשלחת פוטכיטר לעזוב את המקום ולשוב דרומה.
עד לשלהי שנת 1836, חצתה כבר משלחתו של פוטכיטר ועמה משפחת קרוגר את נהר הואל, ובכך הם למעשה שבו אל האזורים שהם היום המדינה החופשית, בהם שהו רק כמה חודשים קודם לכן. עם הגיעם למקום, פגשו חברי המשלחת קבוצות קטנות של אפריקאנרים אשר דיווחו על ההתקפות שספגו מצד שבט מקומי בשם הנדבלה – חוויות דומות אשר חוותה המשלחת בעצמה מספר חודשים קודם לכן בעת מעברם צפונה במקום. עקב כך החליט פוטכיטר לארגן צבא מקומי ולהוציא לפועל מספר קרבות שישברו את התנגדות הנדבלה. הקרב הראשון היה קרב וגופ (Vegkop), אשר אירע באוקטובר 1836, בסמוך לגדות נהר הואל. בתחילה התקשו כוחותיו המשלחת להשיג הכרעה מול הכוחות הגדולים שעמדו בפניהם, אך תוך זמן קצר הגיעו לעזרתם קבוצות ממשלחות טרק אחרות שבדיוק עזבו את מושבת הכף - משלחות בהנהגת חירט מאריץ ופיט רטיף. הקרב הסתיים לבסוף בניצחון אפריקאנרי. במהלך סערת הקרב, בעוד אחיו הגדולים של קרוגר ואביו לקחו חלק פעיל בלחימה, קרוגר עצמו ואחיו הקטנים סייע במשימות לוגיסטיות שונות כמו העברת תחמושת. בערוב ימיו יכתוב קרוגר על ההשפעה הגדולה של הקרב על חייו אשר במהלכו הוא היה בן 11 בלבד.
ההתיישבות בחבל נטאל
לאחר שוך קרב וגופ, במהלך שנת 1837 עזבה משפחת קרוגר את המשלחת של פוטכיטר והחלה לנוע מזרחה אל עבר חבל נטאל. הסברה הייתה שהאזור הוא האידיאלי ביותר להקמת רפובליקה אפריקאנרית עצמאית (כפי שלימים אכן יהיה, עם הקמת רפובליקת נטאליה כעבור שלוש שנים). משפחת קרוגר הגיע לנטאל בעקבות משלחת אפריקאנרית בראשות פיט רטיף, אשר התיישבה במקום באותה התקופה. ההתיישבות האפריקאנרית בחבל נטאל הייתה תולדה של משא ומתן בין המהגרים לבין מלך הזולו דינגאנה (אחיו למחצה של שאקה אשר מת זה מכבר), אשר הסכים להתיישבות אפריקאנרית בשטחי ממלכתו בהתאם למגבלות מסוימות. משפחתו של קרוגר השתקעה בנטאל ובאותן השנים היה פול קרוגר כבר בן 12. בנטאל פגש קרוגר במיסיונר אמריקני בשם דניאל לינדלי, אשר העניק לקרוגר השכלה דתית נוספת על זו שהייתה לו, ומה שהוא יגדיר לימים בתור "התרגשות רוחנית".
בחודשים ינואר ופברואר 1838 המתיחות בין הזולו לאפריקאנרים גברה, והסתיימה לבסוף בשורה של אירועים עקובים מדם. במה שיכונה לימים טבח משלחת רטיף, טבחו אנשי הזולו בכמאה חברי קבוצה אפריקאנרית בראשות מנהיגם רטיף אשר באה אל ארמונו של דינגאנה מלך הזולו במטרה להיוועד עמו. בין ההרוגים היה גם פיט רטיף עצמו. מייד לאחר הטבח, הורה דינגאנה להוציא להורג גם את כל האפריקאנרים שהתיישבו בעצת רטיף בתחומי ממלכתו, וכן להחרים את רכושם. 534 אנשים נהרגו, לרבות 185 ילדים ו-56 נשים.
כשלצידם כמה מאות בודדות של אפריקאנרים בלבד, שרדה משפחת קרוגר את הטבח. פול קרוגר תיאר לימים את מראות הטבח כאשר כתב כי בתום הטבח היה אפשר להבחין "בילדים המשופדים על שדי אמותיהם באמצעות חניתות, וילדים שמוחם היה מנופץ על גלגלים של קרון". לאחר הטבח נקמו האפריקאנרים בזולו, ובסופו של קרב נהר הדם (Bloedrivier) אשר פרץ בין הצדדים הניצים בדצמבר 1838, מאות בודדות של לוחמים אפריקאנרים נחושים ומצוידים בנשק חם הביסו בצורה מכרעת כוח זולו עצום בגודלו של כעשרים אלף לוחמים מצוידים בחניתות ומסודרים במערכי אימפי. באופן לא מפתיע, ראו האפריקאנרים את ניצחונם בקרב כאות מבשר מהאל אל נכונות צעדיהם. הניצחון על הזולו, אשר הידיעות אודותיו התפשטו ברוב שטחי דרום אפריקה של ימינו, הביא לביסוס תדמיתם של האפריקאנרים כעם נחוש ובלתי מנוצח, אשר מהווה את הכוח הדומיננטי היחיד בטריטוריות שמחוץ לתחומי המושבה הבריטית. קרוגר תיאר את האירועים בהתלהבות רבה, וקבע כי למרות הטבח המזעזע שנערך באפריקאנרים בחבל נטאל, "אלוהים שמע את תפילתנו... אצנו בעקבותיהם וירינו בהם במנוסתם, עד שהסבנו להם יותר הרוגים מאשר מספר ההרוגים מקרבנו שספגנו בהתקפה שלהם".
ההתבססות בטרנסוואל
עוד קודם קרב נהר הדם, עזב קרוגר את חבל נטאל ונע יחד עם משפחתו מערבה אל שטחי המדינה החופשית של ימינו. לאחר שמשפחת קרוגר הייתה עדה לקרבות של אפריקאנרים באזורים אלו כנגד שבטים ילידיים שונים, התיישבה המשפחה בקרבת רסטנבורג של ימינו, כחמישים קילומטרים מצפון לנהר הואל. הגעת המשפחה לאזור סימנה את חזרתה לשגרת חיים מסודרת לראשונה מזה שנים. בני המשפחה בנו את ביתם והחלו לעבד את הקרקע באזור. בשנת 1841, בהגיעו של פול קרוגר לגיל 16, עזב קרוגר את משפחתו כארבעים קילומטר מזרחה ושם הקים את ביתו בכפר חדש בשם וואטקלוף, אשר קם באזור שהוא היום צפון העיר פרטוריה. בוואטקלוף פגש קרוגר הצעיר את מריה פלרסיס, בתו של מנהיג אפריקארני מקומי, ומייד החליט להתחתן עמה. בנישואיהם היה קרוגר בן 17 ומריה הייתה בת 14 בלבד. טקס החתונה נערך בשנת 1842 בפוצ'פסטרום, אשר היה היישוב האפריקאנרי הגדול ביותר באזור באותן השנים.
בשנים הבאות, קרוגר הצעיר ידע חיל ושמו הלך לפניו למרחקים. הוא התגורר יחד עם רעייתו בוואטקלוף, ועל אף גילו הצעיר מונה לתפקד בתור "פֶלְדְקוׂרְנֶט" (veldkornet) – משרה אשר באותה התקופה של טרם הקמתה של מדינה אפריקאנרית פורמלית תיארה קצין צבא זוטר אשר תפקד גם כשופט מקומי וכמו כן עסק בנושאים מנהליים שונים. הוא נהג לסייר רכוב על סוס ברחבי הארץ לאורכה ולרוחבה במשך שבועות וחודשים. הוא עסק בציד וטען גם כי ירה פעם למוות באריה. מפעם לפעם נקלע קרוגר לא אחת לסכנה, בה כמעט מצא את מותו. קרוגר התגאה באותן השנים כי בנוסף להולנדית והאפריקאנס השגורים על לשונו, הוא ידע להפגין ידע ובקיאות באנגלית ובשפות אפריקניות מקומיות. קרוגר עבר מכפר לכפר, התרועע אם אנשים שונים וכך צבר מעמד ויוקרה בקרב החברה האפריקאנרית.
קומאנדמנאט בצבא (1853–1863)
אף על פי שקרוגר מונה לדרגת פֶלְדְקוׂרְנֶט כבר בשנת 1842, היה זה מינוי זמני בלבד והפך לחייל בדרגה פעילה מלאה רק בשנת 1852. בתפקיד זה היה מעורב במשלחת בראשות אנדריאס פרטוריוס לעבר נהר סאנד (אנ'), איפה שפרטוריוס היה מעורב בוועידה עם נציגים מטעם מושבת הכף הבריטית. הממונה למושל מושבת הכף הבריטית משנת 1847, סר הארי סמית', פעל בתחילה בניסיון להחזיר את הסמכות הבריטית על האפריקנרים שנעו צפונה ומזרחה במהלך הטרק הגדול. ההבנה הבריטית שמדיניות כזו עשויה להוביל לסכסוכים ממושכים עם האפריקנרים אילצה את סמית' לשקול מחדש את דרכי פעילותו ומטרותיו ולאשר את ועידת נהר סאנד שבמהלכה בריטניה הכירה בעצמאותם של הבורים המתגוררים מצפון לנהר וואל. בשנת 1849 מונה הנדריק פוטכיטר למושל הכללי בטרנסוואל, אך בהמשך, כדי למנוע מאבקים פנימיים, סמכויות ההנהגה חולקו בין פוטכיטר ועוד שני אנשים, בהם פרטוריוס שהפך למושל על אזור וואטקלוף שבו התגורר קרוגר.
בהמשך שנת 1852 היה קרוגר מעורב במערכה צבאית נגד שבטי ילידים. הצ'יף סצ'ילי של בני טְסְוָאנָה החביא בשורותיו צ'יף נוסף בשם מוסלאלה, שהיה מעורב במספר התנקשויות בתושבים אפריקנרים. המאבק נגד הטְסְוָאנָה פרץ כאשר סצ'ילי סירב להסגיר את מוסלאלה לסמכויות האפריקאנרים. כוח קומנדו שבמסגרתו היה קרוגר מעורב הגיע למושב השבט של סצ'ילי איפה שמוסלאלה טען כי אין הם יכולים להילחם מכיוון שהיה זה יום ראשון (יום המנוחה לפי הנצרות). ביום שני החל הקרב ולפי עדותו האישית קרוגר היה מעורב בהפלת מספר אנשי שבט. במהלך הקרב נורה כדור לראשו של קרוגר והוא איבד הכרה. חייל אפריקנרי נוסף רץ לתמוך בו וקשר בגד מסביב לראשו כדי לעצור את הדימום. קרוגר התעורר תוך מספר דקות, בעוד הקרב ממשיך. כוחות הטְסְוָאנָה נסוגו בסופו של הקרב אך לא לפני שקרוגר נפצע פעם נוספת כאשר כדור נורה לעבר החזה שלו ופילח את הג'קט שלו מצד לצד. לאחר הקרב נשלח קרוגר לביתו של מיסיונר אנגלי שטיפל בפצעיו. במהלך כל חייו שמר קרוגר על טינה כלפי הילידים השחורים וטען כי לדרום אפריקה יש מקום רק לתרבות אחת, וכי זאת התרבות של האדם הלבן.
קרוגר המשיך בפעילותו הצבאית נגד הילידים השחורים. כאשר הייתה מתקפה של שבט על יישוב אפריקנרי, קרוגר צלח בפיקוד על הברחת האזרחים (לערך 180 נשים וילדים) והחבאתם במערה. בהמשך השנה מונה קרוגר לפיקוד על קומנדו. מספר פעמים התחקה קרוגר אחר שבטים ונע בתוך שטח אויב, בעיקר בלילות, כדי לברוח מגילויו. בדצמבר 1853, לאחר מארב, הצליח קרוגר, ביחד עם 40 איש תחתיו, לחתוף עדר פרות מידי שבט ילידים. עם עדר הפרות היו מספר ילדים שחורים אשר השגיחו עליהם, תחילה חתפו כוחות הקומנדו תחת פיקודו גם את הילדים, אך ביום למחרת, במשא ומתן עם השבט, החליט קרוגר להשיב את הילדים למשפחותיהם.
ג'מייקה במשחקים הפאראלימפיים
ג'מייקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז, מלבד אולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) ממנה נעדרה. ג'מייקה מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.
היסטוריה
המשלחת הג'מייקנית הראשונה למשחקים הפאראלימפיים הגיעה למשחקים אשר נערכו בתל אביב בשנת 1968. המשלחת כללה 11 ספורטאים (7 גברים ו-4 נשים), שבעה מהספורטאים התחרו במקצועות האתלטיקה וזכו בשתי מדליות, שתיהן מזהב בהטלת כידון (אחת במקצה הגברים ואחת במקצה הנשים). ארבעה מהספורטאים התחרו במקצועות השחייה, בהם זכתה השחיינית מיקלה במדליית זהב, ובמדליית כסף. במדליית ארד נוספת זכה מרים כוח.
אל אולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), בה זכתה בשיא של שמונה מדליות זהב פאראלימפיות, שלחה ג'מייקה 20 ספורטאים (13 גברים ו-7 שנים). במשחקי האתלטיקה בלט פטריק ריד שזכה בשתי מדליות זהב (בקרב חמש וזריקת דיסקוס). לאחר היעדרות מהמשחקים הפאראלימפיים של אולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) חזרה ג'מייקה להתחרות באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980). המשלחת הג'מייקנית זכתה בכמות המדליות הגבוהה בתולדותיה עם 19 זכיות (7 זהב, 7 כסף ו-5 ארד), עם שתי מדליות זהב של שרה ניולנד (ב-100 מטר חזה ובמרוץ ל-100 מטר) עליהם הוסיפה מדליית כסף.
מאז אולימפיאדת הנכים ארנהם (1980), בה לא זכתה ג'מייקה ולו במדליה בודדת, הצליחה המשלחת הג'מייקנית לזכות בשתי מדליות זהב פאראלימפיות בלבד. מינטה וילסון זכתה באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) במדליית הזהב בתחרות הטלת כידון ואלפונסו קאנינגהאם זכה באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) בתחרות זריקת הדיסקוס.
רדינג (כדורגל)
מועדון כדורגל רדינג (אנגלית: Reading Football Club) הוא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר רדינג, אנגליה, המשחקת בפוטבול ליג הראשונה. נוכח מיקומה של העיר רדינג במחוז ברקשייר - הוא המחוז המלכותי של אנגליה - כינויה של הקבוצה הוא "המלכותיים" (The Royals). הקבוצה משחקת באצטדיון מדייסקי (Madejski Stadium) המונה 24,200 מקומות ישיבה, ומאמנה הנוכחי הוא ניגל אדקינס. מדיה של רדינג כוללים חולצת פסים אופקיים בצבע כחול-לבן, ומכנס כחול.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1871 תחת הכינוי "אנשי האפיפית" (Biscuitmen) על שם התעשייה המרכזית בעיירה. בשנות השבעים שונה הכינוי ל"מלכותיים".
בשנותיו המוקדמות נדד המועדון בין מספר מגרשים. עד 1878 שיחק ב"Reading Recreation Ground", ובארבע השנים הבאות שיחק באצטדיון הקריקט המקומי. בין השנים 1882–1889 שיחק ב"קולי פארק", ובתקופה שבין 1889–1896 שיחק באצטדיון הקריקט בקייברשם. עם הפיכתו של המועדון למקצועי בשנת 1895 היה צורך למצוא מגרש גדול יותר. ב-5 בספטמבר 1896 עברה רדינג לשחק במגרשה באלם פארק, אשר נבנה במיוחד לצורך זה. המגרש שימש אותה ב-102 השנים הבאות, עד שבשנת 1998 עברה לאצטדיון מדייסקי החדיש בן 24,200 המקומות.
הופעתה הטובה ביותר עד כה של רדינג בגביע ה-FA הייתה בעונת 1926/1927, כאשר הודחה בשלב חצי הגמר על ידי קארדיף סיטי, שזכתה בסופו של דבר בגביע. רגע התהילה של הקבוצה הגיע בשנת 1988 עתה זכתה בגביע סיימון כשניצחה את לוטון טאון בגמר באצטדיון ומבלי.
רדינג מחזיקה בשיא האנגלי ברצף הניצחונות מראשיתה של העונה: הקבוצה ניצחה בכל אחד מ-13 המחזורים הראשונים של עונת 1985/1986. בשנת 1979, שוער רדינג סטיב דת' שבר שיא אנגלי נוסף כששמר על שער נקי במשך 1103 דקות (במצטבר). עם זאת, רדינג מחזיקה בכבוד המפוקפק כקבוצה שהודחה מגביע ה-FA הכי הרבה פעמים. זאת מכיוון שרדינג, לצד נוטס קאונטי, היו הראשונים מבין מועדוני הכדורגל האנגלים הפעילים כיום שהתחרו במפעל מראשיתו בשנת 1876, ומאז הפסידו שתיהן משחק אחד מדי שנה, מלבד ב-1894 או אז זכתה נוטס קאונטי בגביע.
עונת הייתה עונת השיא של המועדון, שהשיג 31 ניצחונות בליגת המשנה עם המנג'ר סטיב קופל, בדרך לקביעת שיא הנקודות באנגליה בכל הזמנים (106). בסיום העונה זכו הרויאלס באליפות והעפילו לראשונה בתולדותיהם לליגה הבכירה.
עונת הבכורה בפרמיירליג, ב-, היוותה המשך ישיר לעונת השיא הקודמת, כשהקבוצה משיגה 55 נקודות (16 ניצחונות), מסיימת במקום השמיני המכובד ומפספסת בנקודה אחת בלבד הופעה היסטורית במפעל אירופי.
רדינג כשלה בניסיונה לחזור לפריימר ליג בעונה שאחרי הירידה לאחר שהקבוצה נוצחה בחצי גמר הפלייאוף על העלייה לפריימר ליג בידי ברנלי. בסיום אותה עונה עזב את הקבוצה המנג'ר קופל, והחליף אותו ברנדן רוג'רס.
בסיום עונת 11–2010 העפילה לגמר הפלייאוף על ההפעלה לפרמייר ליג אך הקבוצה נוצחה בידי סוונסי סיטי 2-4 והקבוצה לא הצליחה לחזור לפרמייר ליג. שנה מאוחר יותר זכתה הקבוצה באליפות הפוטבול ליג ובכך שבה הקבוצה לפרמייר ליג אחרי 4 שנים של היעדרות.
ב-12 במרץ 2013 פוטר המאמן בראיין מקדרמוט בשל חוסר הצלחת הקבוצה תחתיו כמאמן, ושבועיים לאחר מכן מונה במקומו ניגל אדקינס, אשר חתם על חוזה ל-3 שנים וחצי בקבוצה. בסיום עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה לליגה השנייה. בשנת 2015, הגיעה הקבוצה, בפעם השנייה בתולדותיה ובפעם הראשונה מאז 1927, לחצי גמר הגביע האנגלי (חצי גמר הוא הישג השיא של הקבוצה בגביע), והפסידה לארסנל שזכתה בטורניר.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה.
סגל נוכחי
(בהשאלה ממידלסברו) (קפטן שני)
(בהשאלה מניוקאסל יונייטד)
(בהשאלה מצ'לסי)
(קפטן)
(בהשאלה מפורטו)
ג'יימסטאון (סדרת טלוויזיה)
ג'יימסטאון (באנגלית: Jamestown) היא סדרת דרמה בריטית, שכתב ביל גלאגר, ובהפקת Carnival Films וחברת NBCUniversal הפקות, שהפיקו את הסדרה "אחוזת דאונטון". העלילה מתרחשת בשנת 1619, כשהמתיישבים האנגלים הראשונים מקימים קהילה בעולם החדש. בין המגיעים החדשים ישנה קבוצה של נשים שנועדו להיות רעיות לגברים בג'יימסטאון, בהן שלוש נשים נמרצות מאנגליה. שידור הבכורה של הסדרה בערוץ Sky One בממלכה המאוחדת היה במאי 2017. עוד לפני שידור הבכורה הזמינה רשת סקיי עונה שנייה לסדרה. בפברואר 2018 החל שידור העונה השנייה. ב-23 במרץ 2018 הוכרז על הפקת עונה שלישית ואחרונה לסדרה.
תקציר עלילה
בשנת 1619, שתים עשרה שנה אחרי שנוסדרה המושבה ג'יימסטאון בשנת 1607, מגיעות נשים מאנגליה המחויבות להינשא לגברים ששילמו עבור הסעתן. שלוש מהנשים, ג'וסלין, וריטי ואליס, יודעות רק מעט על מה שמצפה להן בעתיד. המושל החדש, סר ג'ורג' יארדלי, ואשתו מגיעים אף הם ומגלים שניהול המקום אינו פשוט, כשהמזכיר של החברה מנסה לערער על סמכותו.
הפקה
רוב הסדרה צולמה בוורטסקסה (Vértesacsa) שבהונגריה.
קפטן מארוול (סרט)
קפטן מארוול (באנגלית: Captain Marvel) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן של אולפני מארוול אשר יצא לאקרנים ב-2019. את הסרט ביימו אנה בודן וראיין פלק, לפי תסריט מאת התסריטאיות מג לאפוב, ניקול פרלמן, ז'נבה רוברטסון-דוורט, ליז פלאהיב וקרלי מנש. הסרט מבוסס באופן רופף על הקומיקס "קפטן מארוול" בהוצאת מארוול קומיקס, והוא מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
עלילה
בשנת 1995, וירס היא חברה בכוח הכוכבים של אימפריית הקרי. היא לא זוכרת את עברה וסובלת מסיוטים חוזרים בהם היא רואה אישה מבוגרת יותר שלא מוכרת לה. יון-רוג, המפקד והמנטור שלה, מאמן אותה לשלוט ברגשות וביכולות שלה.
פיורי מוצא את וירס, והיא משכנעת אותו לסייע לה לחפש את לאוסון לפני שהסקרולים ימצאו אותה ואת המנוע אותו פיתחה. בעזרת הסיווג הביטחוני של פיורי, וירס מגלה שהיא הייתה טייסת בחיל האוויר של ארצות הברית, אשר כביכול נהרגה בתאונה ב-1989 בעת טיסת ניסוי של מטוס עם מנוע חדשני שתוכנן על ידי לאוסון, שגם נהרגה בהתרסקות. כמו כן, מקריאה ברישומים של לאוסון, וירס מגלה שלאוסון לא הייתה אנושית אלא קרי. טאלוס, עדיין מתחזה למנהל S.H.I.E.L.D, מגיע עם כוח של סוכנים כדי לעצור אותם, אולם הם מצליחים להימלט במטוס סילון יחד עם חתול בשם גוס שהיה שייך ללאוסון. השניים טסים כדי לפגוש את מריה ראמבו, שלפי הרישומים שמצאו הייתה האחרונה שראתה את לאוסון לפני הטיסה שהתרסקה.
בביתה של ראמבו, וירס מגלה ששמה האמיתי הוא קרול דנברס. טאלוס מגיע ומספר לווירס שהסקרולים הם פליטים המחפשים מקום לגור בו ונמלטים מהקרי הרודפים אותם בכל מקום. לאוסון הייתה קרי שהחליטה לפעול נגד האימפריה אליה הייתה שייכת ובחרה לסייע לסקרולים. הוא משמיע הקלטה מהקופסה השחורה של המטוס מלפני שש שנים, ובכך חוזרים לדנברס זכרונותיה, ובפרט של יום ההתרסקות: לאוסון רצתה להשמיד את המנוע החדשני כדי שלא ייפול לידי הקרי אולם נורתה למוות על ידי יון-רוג. דנברס השמידה את המנוע, ובפיצוץ שנוצר ספגה את האנרגיה של ליבת המנוע לתוך גופה, ואיבדה את זכרונה. דנברס גם מפענחת את הקואורדינטות מההקלטה ומסיקה שהמעבדה הסודית של לאוסון נמצאת במסלול סביב כדור הארץ.
דנברס, פיורי, ראמבו, טאלוס (וגוס החתול) טסים לחלל ומוצאים את המעבדה המוסוות של לאוסון - חללית של הקרי. על החללית הם פוגשים מספר פליטים של הסקרול, כולל את משפחתו של טאלוס שהתחבאו שם כל השנים מאז מותה של לאוסון. כמו כן, הם מגלים שמקור הכוח של ליבת המנוע החדשני של לאוסון הוא הטסרקט. יון-רוג וצוותו מגיעים ולוכדים את כולם ודנברס מובאת לפני האינטלקט העילאי - הבינה המלאכותית השולטת על הקרי. במהלך השיחה ביניהם דנברס מבינה שכוחותיה כלל לא תלויים בקרי. היא מסירה שתל של הקרי שעמעם את כוחותיה ובכך משיגה גישה מלאה אליהם, ונלחמת בחברי צוות כוח הכוכבים של יון-רוג. פיורי משיג את הטסרקט ומשחרר את גוס, שמסתבר שאינו חתול אלא "פלרקן" (מין חייזרי מסוכן) והוא בולע את הטסרקט (וגם כמה מהקרי). פיורי, ראמבו ופליטי הסקרול נמלטים בחזרה לכדור הארץ, ובמהלך הטיסה גוס שורט את עינו של פיורי, ובכך מעוור אותו. רונאן המאשים, אחד ממנהיגי הקרי, מגיע עם צי חלליות ומשגר טילים בליסטיים לכיוון כדור הארץ, אולם דנברס, שמגלה שביכולתה גם לעוף, משמידה את הטילים וחלק מהצי של רונאן, והוא נאלץ לסגת. דנברס גוברת על יון-רוג ושולחת אותו בחללית בחזרה לעולמם של הקרי עם אזהרה למשכל העליון.
דנברס מחליטה לעזוב את כדור הארץ לזמן מה על מנת לסייע לפליטי הסקרול לחפש עולם בית חדש בו יהיו בטוחים מהקרי המנסים להשמיד אותם. היא נותנת לפיורי זימונית שהיא שדרגה, דרכה הוא יוכל לשלוח לה הודעה במקרה חירום בלבד, גם אם היא תהיה בגלקסיה אחרת. פיורי מנסח עבור S.H.I.E.L.D מסמך המציע יוזמה לתוכנית חדשה המיועדת למצוא גיבורים שיגנו על כדור הארץ בהיעדרה של דנברס מאיומים מיוחדים כמו הקרי, הנקראת בתחילה "יוזמת המגנים", אולם כאשר הוא רואה תמונה של דנברס נכנסת לתא הטייס במטוס שלה הוא שם לב שאות הקריאה של דנברס כטייסת היה "הנוקמת" ומשנה את שם היוזמה שלו.
בסצנה באמצע הכתוביות המתרחשת בהווה, רואים את סטיב רוג'רס, נטשה רומנוף, ג'יימס רודס וברוס באנר זמן קצר לאחר אירועי סוף הסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף". הם מנטרים את פעילות הזימונית שפיורי הספיק להפעיל בסצנה שלאחר הכתוביות של אותו הסרט לפני שגם הוא התפורר לאבק. דנברס מופיעה ושואלת היכן נמצא פיורי.
בסצנה שאחרי הכתוביות, גוס מטפס על שולחנו של פיורי ומקיא את הטסרקט.
פיתוח
במאי 2013, תסריט של "גברת מארוול" נכתב עבור אולפני מארוול. מאוחר יותר בהמשך השנה, המפיק בפועל לואיס ד'אספוסיטו הצהיר כי החברה מעוניינת בסרט גיבורי-על שיציב במרכזו דמות נשית, והציע כאפשרות ל"דמויות נשיות חזקות" את קפטן מארוול, האלמנה השחורה, פפר פוטס ופגי קרטר. המפיק קווין פייגי, המשמש גם כנשיא החברה, אמר כי אם והאולפנים יפיקו סרט שכזה, הוא יעדיף כי תעמוד במרכזו דמות חדשה שטרם הוצגה ביקום הקולנועי, כמו קפטן מארוול, כדי לאפשר לה לקבל סיפור מקור. באוגוסט 2014, פייגי ציין כי "הפנתר השחור וקפטן מארוול הן שתי דמויות שאנחנו מאוד אוהבים, ואנחנו לא מפסיקים להישאל בנוגע לסרטים שלהן, יותר מאשר 'איירון מן 3' ו'הנוקמים: מלחמת האינסוף', וזה משהו שאנחנו צריכים לשים לב אליו".
באוקטובר, פייגי הכריז באופן רשמי על "קפטן מארוול", וכי הוא ייצא לאקרנים ב-6 ביולי 2018 כחלק מהשלב השלישי ביקום הקולנועי של מארוול. בכך, זהו הסרט הראשון של החברה שבמרכזו עומדת דמות נשית. פייגי ציין כי האדפטציה לקומיקס של קפטן מארוול תתבסס על הגרסה של קרול דנברס, והוסיף בנוגע לסרט כי "הוא היה בעבודות זמן רב כמעט כמו 'דוקטור סטריינג'' ו'שומרי הגלקסיה', ואחד מהדברים המרכזיים שהבנו מה אנחנו רוצים לעשות איתו". בנוסף, הוא הודיע כי החיפושים אחר במאי ותסריטאי כבר החלו, והצהיר כי ישנה עדיפות של נשים לתפקידים אלו.