cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייל ורד
עמדותיו
בנובמבר 2021, שלח הרב מייל לחברי קהילתו בעקבות שאלות שהופנו אליו עם פרסום התחקיר והעדויות על מקרי ניצול מיני מצד הסופר ואיש החינוך חיים ולדר. את המלצתו החד-משמעית להוציא את ספריו של ולדר מהבית חתם במילים: "ברוך השם השקר הזה מתפוצץ סוף סוף".
ספריו
הוציא שני ספרי פרוזה:
הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית
הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: President pro tempore of the United States Senate) הוא תפקיד בסנאט של ארצות הברית שממלא אחד הסנאטורים המכהנים. על פי המסורת, בתפקיד זה מכהן הסנאטור הוותיק ביותר מסיעת הרוב.
הנשיא הזמני של הסנאט הוא השלישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, לאחר סגן הנשיא ולאחר יושב ראש בית הנבחרים. הנשיא הזמני ויושב ראש בית הנבחרים הם שני האישים שעל פי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית על הנשיא להעביר להם הצהרה בכתב על כך שנבצר ממנו למלא את תפקידו ועל כך שהוא יכול לחזור ולמלא את תפקידו.
על פי חוקת ארצות הברית, נשיא הסנאט הוא סגן נשיא ארצות הברית – אף על פי שאינו חבר הסנאט. הסנאט בוחר מקרב חבריו נשיא זמני, שתפקידו לנהל את ישיבות הסנאט בהיעדרו של סגן הנשיא. בפועל מאציל הנשיא הזמני של הסנאט את ניהול הישיבות לסנאטורים אחרים ממפלגתו.
מינואר 2023 מכהנת בתפקיד הנשיאה הזמנית פטי מארי, סנאטורית מוושינגטון, חברת המפלגה הדמוקרטית. מארי היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד.
רוברט בריץ'
רוברט בריץ' (בסלובנית: Robert Berić; נולד ב-17 ביוני 1991) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת החלוץ בטיינג'ין ג'ינמן טייגר.
קריירה
בריץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קרשקו, בה גם שיחק בקבוצה הבוגרת. בקיץ חתם באינטרבלוק ליובליאנה. הוא עאך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד דראווה פטוי. ב-7 בדצמבר 2008 בריץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הניצחון 0-3 נגד פרימורייה.
באוגוסט חתם לארבע שנים במריבור, אליה הגיע עם חברו לקבוצה באינטרבלוק, יוסיפ איליצ'יץ'.
ביוני בריץ' חתם בשטורם גראץ מליגת העל האוסטרית תמורת מיליון אירו. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש 10 שערים ובישל 11 אסיסטים ב-35 הופעות.
ב-31 באוגוסט 2015 בריץ' חתם בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. ב-8 בנובמבר 2015 נפצע בברכו במהלך משחק הליגה נגד אולימפיק ליון וסיים את העונה.
ב-20 באוגוסט 2017 הושאל לאנדרלכט מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה, אך בינואר חזר לסנט אטיין. ב-18 בינואר 2020 חתם בריץ' בשיקגו פייר האמריקאית.
ב-15 באפריל 2022 בריץ' חתם בטיינג'ין ג'ינמן טייגר מליגת העל הסינית.
מערת שאפור
מערת שאפור (בפרסית: غار شاپور) ממוקמת בקצה תנג-י צ'וגאן כשישה קילומטרים מהעיר בישאפור במחוז כאזרון. בפתח המערה ניצב פסל של שאפור הראשון (המלך הסאסאני השני) ולכן המערה נקראת על שמו. הפסל של שאפור, שגובהו כ-7 מטרים ורוחבו כשני מטרים, נחצב מזקיף ענק שהיה קיים במערה זו והוא עדיין עומד על כנו למרות הזמן הרב שחלף מאז יצירתו (265–270). ראש הפסל עדיין שלם, אבל שתי ידיו שבורות. הפסל נפל כנראה בעקבות רעידת אדמה והוחזר למקומו בהוראת מוחמד רזא שאה פהלווי בסביבות 1950. בפתח המערה ישנן שתי כתובות אבן, אחת מהן היא תרגום הכתובת של שאפור בנקש-י רג'ב, והשנייה מתארת את מבצע הקמת הפסל שנפל בידי צבא השאה.
המערה היא חלק מהנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס שהוכר על ידי אונסק"ו.
פנחס חליוה
פנחס חליוה (נולד ב-1960) הוא ד"ר למדעי המדינה, מרצה בכיר בתחומי פילוסופיה של המשפט, מחשבה מדינית, האדם הפוליטי בעידן המודרני, חירויות הפרט והמשפט הפלילי, עורך דין ישראלי מייסד ומנכ"ל המכללה האקדמית אשקלון.
פעילות אקדמית
בשנת 1987, מונה למנהל שלוחת אוניברסיטת בר-אילן באשקלון עת שעמדה לפני סגירה ומנתה כ-50 סטודנטים בלבד. הוא הבין את הפוטנציאל הגלום בשלוחה והחל להפעיל תוכניות לימוד מגוונות בתחום המכינות הקדם-אקדמיות ופרויקט לימודי הנדסאים בסיוע שיקום שכונות. בעקבות כך, גדל מספר הלומדים בעשרות אחוזים ומשרד החינוך החליט להכיר בשלוחה כמכללה אזורית (1991). מאז גדלה המכללה בפעילות האקדמית והקדם-אקדמית והפכה לאחת המכללות הגדולות במדינה.
בשנת 2000 התאגדו המכללות האקדמיות בישראל לגוף וולנטרי. בעקבות מהלך שהוביל ד"ר חליוה, במהלך מאי 2005 הפך הגוף הוולנטרי לעמותת ור"ם (ועד ראשי המכללות הציבוריות בישראל) שבה נשיאי המכללות משמשים כוועד המנהל. מאז היווסדות העמותה ועד לשנת 2012 שימש ד"ר חליוה כמנכ"ל העמותה.
בשנת 2000 קיבלה המכללה האקדמית אשקלון את עצמאותה וחליוה משמש מנכ"ל המכללה גם כיום. במקביל לתפקידו כמנכ"ל, החל משנת 1998 ועד לשנת 2005 שימש מרצה בתחומי המשפט, קרימינולוגיה ומדעי המדינה במכללה. בחודש אפריל 2015 יצא לאור ספרו הראשון "השלום כערך-על במשפט העברי ובמדרשי חז"ל" בהוצאת מוסד ביאליק.
בחודש ספטמבר 2015 יצא לאור ספרו השני "אוניברסיטת בר-אילן - השלוחות והשפעתן על מפת האקדמיה בישראל" בהוצאת אוניברסיטת ת"א (כותר: דור לדור אוניברסיטת תל אביב. בית ספר לחינוך. תשמ"ב).
פעילות חברתית
בין השנים 1985 ל-1988, שימש כסגן יו"ר ארגון סטודנטים מקומי ס.ל.א – סטודנטים למען אשקלון - ארגון שעיקר פעילותו הייתה פעילות קהילתית וציבורית של סטודנטים מאשקלון הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה. בשנים אלו היה פעיל בתוכניות לפעילי ציבור בסוכנות היהודית ומנהל התוכנית באשקלון. במקביל, שימש כמנהל יחידה להכשרה ופיתוח כוח אדם בפרויקט שיקום שכונות באשקלון.
בין השנים 1985 ל-1990 היה חבר בפורום הנגב ושיקום שכונות, בין השנים 1996 ל-2005 היה חבר הנהלה באת"י-חממה טכנולוגית באשקלון ויו"ר ועדת ביקורת במשך 3 שנים. משנת 1996 נשיא המרכז הרוחני
"הטייסים" בעיר אשקלון. בין השנים 2001 ל-2007 חבר הנהלה בתזמורת האנדלוסית הישראלית. בין שנים 2003 ל-2006 חבר דירקטוריון בחברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ (חברה ממשלתית), חבר ועדת כספים וארגון, ועדת ביקורת וועדת השקעות. בין השנים 2004 ל-2016 יו"ר ההקדש לעיזבונות של קרן טסם באמצעות האפוטרופוס הכללי. בין השנים 2006 ל-2009 חבר דירקטוריון המועצה לצרכנות, יו"ר ועדת ביקורת. בין השנים 2010 ל-2011 יו"ר בפועל של המועצה הישראלית לצרכנות. משנת 2013 חבר דירקטוריון "אלבר" חברה ציבורת למימון ושכירת רכב, חבר ועד ביקורת, תגמול ומאזן.
ספרים
פ', חליווה (2014). השלום בערך –על במשפט העברי ובמדרשי חכמים, ירושלים, המכללה האקדמית אשקלון ומוסד ביאליק.
פ', חליווה (2015). אוניברסיטת בר-אילן: השלוחות והשפעתן על המפה האקדמית בישראל, דור לדור, קבצים לחקר ולתיעוד תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, נא, תשע"ה-2015.
פ', חליווה (2020). המערכת האקדמית בישראל - תמורות ושינויים באמצעות המכללות ושלוחות האוניברסיטאות בארץ אוניברסיטת בר-אילן: השלוחות והשפעתן על המפה האקדמית בישראל, דור לדור, קבצים לחקר ולתיעוד תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, אושר לפרסום, יפורסם במהלך שנת 2020)
P. Haliwa, The Israel Academic Institutes – Transformations and Changes Through the Colleges and University's branches in Israel. Oxford, Bern, Bruxells, Frankfurt/M, NY &Wien, Peter Lang, 2020.
פ', חליווה (2020). השבוע בשבילי הפרדס, ביאורים, עיונים ודברי הגות בפרשה, חלק א. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב, לוד- תש"ף.
פ', חליווה (2020). השבוע בשבילי הפרדס, ביאורים, עיונים ודברי הגות בפרשה, חלק ב. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב, לוד- תש"ף.
פ' חליווה (2020). עיונים פילוסופיים במסכת אבות. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב (לקראת פרסום).
אומברטו השני, מלך איטליה
אומברטו השני (באיטלקית: Umberto II; 15 בספטמבר 1904 - 18 במרץ 1983) היה מלכה האחרון של איטליה, בן לבית סבויה. אומברטו נולד לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאשתו אלנה, נסיכת מונטנגרו. אומברטו השני כיהן כמלך איטליה במשך 33 ימים (9 במאי 1946 - 12 ביוני 1946) ומכונה באיטליה ה"מלך של חודש מאי" (באיטלקית - "Re di Maggio").
ביוגרפיה
אומברטו נולד ב-15 בספטמבר 1904 בטירת ראקוניג'י, נאפולי, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאלנה, נסיכת מונטנגרו, ועם לידתו קיבל את התואר נסיך פיימונטה. בשנת 1929 התחתן אומברטו עם מארי ז'וז'ה, נסיכת בלגיה, בתו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
כיורש העצר האיטלקי הוכשר אומברטו לקריירה צבאית. בשנת 1929 חווה אומברטו ניסיון התנקשות בחייו עת ביקר בבלגיה, על ידי לוחם חרות אנטי-פשיסטי איטלקי. יחסי אומברטו עם הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני היו יחסים מתוחים, והשניים השתדלו שלא להופיע יחדיו באירועים פומביים. בחודש מאי 1942 הועלה אומברטו לדרגת מרשל בצבא האיטלקי.
כאשר הודח מוסוליני מהשלטון, בשנת 1943 נאלץ המלך ויטוריו אמנואלה לצאת לגלות במצרים, והפקיד ביד בנו אומברטו את תפקיד עוצר איטליה. בשנת 1946 התפטר המלך מתפקידו ואומברטו קיבל את התואר "אומברטו השני מלך איטליה".
ביטול המלוכה
ימי מלכותו של אומברטו לא ארכו יותר מכחודש ימים וזאת בעקבות עריכת משאל עם באיטליה בשנת 1946, משאל שבו החליטו תושבי איטליה לבטל המלוכה ולהכריז על איטליה כרפובליקה. ראש ממשלת איטליה אלצ'ידה דה גספרי, התמנה לראש המדינה הזמני עד לבחירת נשיא איטליה הראשון.
לאחר משאל העם נאלץ אומברטו השני לצאת לגלות בפורטוגל. במהלך ימי גלותו שם נפרדו אומברטו ורעייתו המלכה מארי ז'וזה.
על-פי החוקה האיטלקית משנת 1947 נאסר על בני משפחת המלוכה הזכרים לבקר באיטליה. איסור זה עורר דיון בשנת 1959 כאשר עלתה כוונה שחתונת אלברט השני, מלך הבלגים ופאולה תתקיים בקריית הוותיקן והועלו רעיונות שונים על דרכי הגעתו של אומברטו לחתונה בלי שיצטרך לדרוך על אדמת איטליה. בשנת 1966 ארגנו המלוכנים משלחת של העם האיטלקי שהפליגה באונייה תחת דגל איטליה וקבלה את פני המלך על האונייה. בכך כביכול ביקר המלך אומברטו על אדמת איטליה, שכן אונייה הנושאת דגל איטליה כלולה בריבונות המדינה.
בעת גסיסתו של אומברטו בשנת 1983 ניסה נשיא איטליה, סנדרו פרטיני, להפעיל השפעתו ולהביא לכך שאומברטו יסיים את חייו באיטליה, אולם ניסיון זה לא צלח ואומברטו מת בבית חולים בז'נבה בשנת 1983. אף נציג מממשלת איטליה לא נכח בהלווייתו. הוא נקבר בסבויה שבצרפת.
משפחתו
לאומברטו ואשתו מארי ז'וזה, מלכת איטליה נולדו ארבעה ילדים:
מוזיאון קנטרברי (כרייסטצ'רץ')
מוזיאון כרייסטצ'רץ', או, בשמו הרשמי מוזיאון קנטרברי (באנגלית: Canterbury Museum) הוא מוזיאון הממוקם בעיר כרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי של ניו זילנד.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1867 במטרה לשמש מוזיאון עירוני. חלקו הראשון נחנך ב-1870 ובנייתו הסתיימה ב-1882. עם השנים גדל המוזיאון והוא מציג את התרבות של ניו זילנד, ואת הטבע, הגאולוגיה והזואולוגיה שלה.
כיום במוזיאון למעלה משני מיליון מוצגים והוא מתמחה בהצגת התרבות המאורית, ההיסטוריה של ההתיישבות האירופאית בניו זילנד, ומוצגים העוסקים בחקר אנטארקטיקה.
אניה רוביק
אניה רוביק (בפולנית: Anja Rubik; נולדה ב-12 ביוני 1983) היא דוגמנית, פילנתרופית ואשת עסקים פולנייה.
ביוגרפיה
אניה רוביק נולדה בז'שוב, פולין. ב-1988, כאשר הייתה בת 5, עזבה את פולין עם משפחתה ועברו להתגורר ביוון. לאחר מכן התגוררו בקנדה ודרום אפריקה. ב-1992 חזרה המשפחה לפולין לאחר נפילת חומת ברלין.
משפחתה עדיין מתגוררת פולין, שם לאניה יש בית.
דוגמנות
ב-1999 עברה לפריז כדי להתחיל בקריירת דוגמנות, שם לקחה חלק בשבוע האופנה בפריז. עד שסיימה את לימודיה התיכוניים, היא דגמנה במהלך חופשות בית הספר בלבד.
היא הופיעה על שערי מגזינים שונים, בכללם ווג גרמניה, ווג פריז, נומרו, ניילון (Nylon), פלייר (Flair), Russh ו-Elle. היא דיגמנה עבור מעצבים כמו ג'יבנשי, קלואה, כריסטיאן דיור, ארמה, ולנטינו גאראווני, גוצ'י, פנדי, מיסוני, ורסצ'ה, דולצ'ה וגבאנה, פראדה, אוסקר דה לה רנטה, שאנל, באלנסיאגה, קלווין קליין, לואי ויטון וראלף לורן. היא גם דיגמנה בגדי אופנה עילית עבור ולנטינו, שאנל ואלי סעב.
היא הופיעה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט לשנת 2009.
ווג פריז כלל אותה בין שלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים. היא כעת מדורגת במקום השלישי, לצידה של לארה סטון, ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות, ובמקום ה-23 מתוך 25 ברשימת הדוגמניות המשתכרות את השכר הגבוה ביותר בתעשיית האופנה, לפי האתר models.com.
בשנת 2010 שימשה כמנטורית בתוכנית המציאות הפולנית "הטופ מודל הבאה". בשנת 2014 החלה להנחות ולשפוט את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" בגרסתה בפולנית. בשנת 2015 עלתה עונתה השנייה של התכנית, והוכרז כי לא תחזור לעונה שלישית.
חיים אישיים
רוביק והחבר הוותיק שלה, הדוגמן הסרבי סשה קנייביץ', התארסו ממש לפני חג המולד של 2010 בווינה. הזוג התחתן ב-16 ביולי 2011 דיה, מיורקה. באוקטובר 2015 היא אישרה כי נפרדו, ולאחר מכן התגרשו.
אלברט ואן קויל
אלברט ואן קויל (בהולנדית: Albert Van Coile; 27 במרץ 1900 – 4 באפריל 1927) היה כדורגלן בלגי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת סרקל ברוז' מליגת העל הבלגית. כמו כן, ואן קויל ערך הופעה אחת במדי נבחרת בלגיה.
קריירה
ואן קויל הוא השחקן היחיד בהיסטוריה של סרקל ברוז' שמת מפציעה שספג במהלך משחק. במהלך טורניר שהתקיים בטורקואן, ואן קויל שיחק במקרה כחלוץ. במשחק שנערך מול הקבוצה המקומית, התנגש ואן קויל עם שוער הקבוצה המקומית, אך לא ספג פגיעות נראות לעין. ביום שלאחר המשחק מצבו של ואן קויל הידרדר במהירות, והרופאים גילו קרע במערכת העיכול שלו. ניתוח חירום לא עזר, וב-4 באפריל 1927 נפטר קויל.
טקס הלוויה של ואן קויל זכה לתשומת לב בתקשורת ובברוז' עצמה, בה הורדו כל הדגלים לחצי התורן. באופן אירוני, במהלך הלווייתו של ואן קויל חלה רנה דה פלארט, יו"ר מועדון סרקל ברוז', בדלקת ריאות, ממנה נפטר 14 ימים לאחר מכן.
כבל אקספרס
כבל אקספרס היא חברה ישראלית, המפעילה ומתחזקת את הרכבלית בחיפה, הרכבל שמקשר בין מרכזית המפרץ, לטכניון ואוניברסיטת חיפה. החברה היא חברת בת של נתיב אקספרס, והוקמה לאחר זכיית נתיב אקספרס במכרז רכבל חיפה, בשנת 2019. החברה בבעלות משותפת ל"נתיב אקספרס" וחברת הטורקית.
Board A Match
תחרות קבוצות
בכל קבוצה משחקים שני זוגות. זוג מקבוצה א' יושב בצפון-דרום בשולחן הראשון. הוא משחק נגד זוג מבקבוצה ב' היושב במזרח-מערב.
כבל אקספרס
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2019, בעקבות זכייתה במכרז להפעלת הרכבלית בחיפה, המשותפת לחברת האוטובוסים "נתיב אקספרס" שבבעלות הקבוצה, ולחברת בורסה (עיר) הטורקית. בניית הרכבל נעשתה באמצעות התאגיד השווייצרי-אוסטרי "דופלמאייר-גאראוונטה", שהיא הקונצרן הרכבלים הגדול ביותר בעולם שגם בשנת 2018 בנתה את קרונות הכרמלית.
Board A Match
תחרות קבוצות
זוג שני מקבוצה א' יושב במזרח-מערב בשולחן השני. הוא משחק נגד זוג מבקבוצה ב' היושב בצפון-דרום.
כבל אקספרס
היסטוריה
כאשר בשנת 1965 העלתה עיריית חיפה לראשונה הקמת רכבל בין מפרץ חיפה, נווה שאנן עד לטכניון ולאוניברסיטה, אך הנושא לא קודם במשך שנים רבות. הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בחיפה, בראשות ראש העיר עמרם מצנע, אישרה עקרונית את תוכנית הרכבל במרץ 1999. על פי תוכנית שהוגשה על ידי חברת תשתיות יפה נוף, שבבעלות העירייה.
Board A Match
תחרות קבוצות
בשני השולחנות משחקים את אותן חלוקות קלפים.
כבל אקספרס
היסטוריה
בפברואר 2002 הקפיאה הועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את דיוניה בעניין הקמתו של הרכבל, עקב התנגדות הטכניון לתנאי המוצע. במאי 2003, בתום שנה של דיונים אינטנסיביים במהלכם הוחלט להזיז את התוואי, אישרה ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את התוכנית.
Board A Match
חישוב תוצאות בתחרות קבוצות
החישוב מבוסס על סיכום התוצאות בלוחות (חלוקות קלפים מסוימות) שהשיגו שני הזוגות של קבוצה, אחד בצפון-דרום ואחד במזרח-מערב, בהשוואה לתוצאות שהשיגו שני הזוגות של הקבוצה המתחרה.
כבל אקספרס
היסטוריה
באפריל 2008, החלה עיריית חיפה לערוך בניית כדאיות כלכלית מחודשת לפרויקט. זאת, על רקע גידול חזוי של כ-17% בעלויות הפרויקט לכ-210 מיליון שקל. במאי 2016, הודיע שר התחבורה, ישראל כץ, כי יקדם את פרויקט הרכבל, שעלותו עודנה לכ-280 מיליון ש"ח.
Board A Match
חישוב תוצאות בתחרות קבוצות בשיטת חישוב BAM
בכל לוח קבוצה יכולה לקבל תוצאה של 0 נקודות או נקודה אחת או שתי נקודות.
כבל אקספרס
היסטוריה
ביוני 2019 זכו החברות "נתיב אקספרס" ו"בורסה" הטורקית במכרז הפעלת הרכבלית והן הקימו את החברה לצורך להפעלת הרכבל.
Board A Match
חישוב תוצאות בתחרות קבוצות בשיטת חישוב BAM
אם קבוצה א' השיגה בלוח תוצאה גרועה מקבוצה ב', היא מקבלת 0 נקודות עבור אותו לוח.
כבל אקספרס
היסטוריה
ב-11 באפריל 2022 החלה הפעלה סדירה של הרכבלית. על הקרוניות מתנוססים שני סמלילים, הראשון לוגו של כבל אקספרס, והשני לוגו שמצויר עליו רכבל על רקע כחול לבן וירוק, כאשר הוא גם מתנוסס בתחנות, ובו מתנוסס עם הכיתוב "רכבלית".
Board A Match
חישוב תוצאות בתחרות קבוצות בשיטת חישוב BAM
אם קבוצה א' השיגה בלוח תוצאה זהה לקבוצה ב', כל אחת מהן מקבלת נקודה אחת עבור אותו לוח.
לובן
היסטוריה
לובן סופחה לממלכת פרוסיה ב-1815 לאחר מלחמות נפוליאון והחלטת קונגרס וינה והיא נכללה בפרובינציית שלזיה. הצבא האדום כבש את לובן וסביבתה ב-16 בפברואר 1945. לאחר 1850 הייתה קהילה יהודית קטנה של 50 חברים בלבד. בשנות ה-30 הקהילה הפכה לקטנה כדי לתפקד בעצמה ובכך נפתרה. מכאן ואילך, כל המשפחות היהודיות שנותרו מהעיירה היו כפופות לקהילה בגורליצה (גורליץ). ב-8 במרץ 1945 נכבשה לובן במתקפה המוצלחת האחרונה של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה על ידי כוחותיו של פרדיננד שרנר.
כשנודע הדבר ליוזף גבלס הוא הגיע ללובן (אז – לאובן) ב-9 במרץ 1945 מלווה בעיתונאים וצלמי תקשורת ובמעמד חגיגי בכיכר העיר ביחד עם שרנר הוא נשא נאום עידוד בפני הלוחמים בעיר שהיו נערים וקשישים. תמונה מפורסמת מאותו אירוע מראה אותו לוחץ ידו של נער כשלוחם קשיש מביט בהם. במקום תעמולה, הבליטה תמונה זו את מצבם העגום של הגרמנים באותו הזמן.
תוך זמן קצר נכבשה העיר בחזרה על ידי הצבא האדום. חלק מהתושבים ברחו ואלה שנשארו, גורשו לגרמניה לאחר מלחמה והעיר סופחה לפולין.
גאוגרפיה
לובן שוכנת באזור, מצפון להרי איזרה בחוף המערבי של נהר קוויסה. היא ממוקמת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז לובן כ-25 קילומטר ממזרח לזגוז'לץ וגורליץ וכ-45 קילומטר צפונית-מערבית לילניה גורה. בשנים 1975–1998 הייתה העיירה חלק ממחוז ילניה גורה. לובן היא תחנה בדרך סנטיאגו, בדרך לקברו של השליח הנוצרי יעקב בן זבדי.
נכון לשנת 2011. שטח העיירה הוא 16.12 קמ"ר, 3.76% מכלל המחוז. נכון לשנת 2002, 3% משטח העיירה מיוער וב-48% יש קרקע חקלאית.
גלית אלטשטיין
גלית אלטשטיין (נולדה ב-13 בדצמבר 1974 ) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, אשר כיהנה כממלאת מקום מפקד גלי צה"ל. קודם לכן שימשה ראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט" וראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל.
ביוגרפיה
אלטשטיין לא שירתה בצה"ל, לאחר שקיבלה פטור מגיוס. היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ומדיה מאוניברסיטת פיירלי דיקינסון בניו ג'רזי, וסיימה השתלמות בתקשורת ציבורית במערכת ה-BBC בלונדון.
הצטרפה לגלי צה"ל במרץ 1999, ושימשה בשורת תפקידים בתחנה במשך כ-19 שנה. את תחילת דרכה בתחנה עשתה כמבזקנית ובהמשך כמגישה וכעורכת של חדשות ויומנים, בין היתר של תוכנית האקטואליה "בוקר טוב ישראל". בשנת 2003 מונתה לסגנית של ראש מחלקת החדשות צביקה גולדברג, לממלאת מקומו ולרכזת הכתבים במערכת התחנה.
בספטמבר 2006 מונתה לראש מחלקת החדשות של התחנה, וכיהנה בתפקיד עד קיץ 2014.
בשנים 2005–2016 שימשה אלטשטיין גם כמרצה במכללה האקדמית ספיר.
מפקדת גלי צה"ל
באוגוסט 2021, לקראת תום כהונתו של מפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ וברקע הכוונות לסגור את התחנה, הודיע שר הביטחון בני גנץ על החלטתו למנות את אלטשטיין לממלאת מקום מפקד התחנה למשך שלושה חודשים, עד אשר יתבהר עתיד התחנה. אלטשטיין היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד.
שלושה חודשים לאחר מינויה של אלטשטיין כממלאת מקום מפקד התחנה, האריך גנץ את כהונתה לפרק זמן לא ידוע.
בפברואר 2022 הדיחה אלטשטיין את הפרשן הפוליטי של התחנה יעקב ברדוגו מהגשה משותפת עם ירון וילנסקי של התוכנית "וילנסקי את ברדוגו", המשודרת בחמש בערב. את המהלך הסבירה אלטשטיין במכתב לאנשי תחנת הרדיו המציג את נורמות ההתנהגות הראויות בתחנה. השינוי ספג ביקורת ממפלגות האופוזיציה, הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית, שהודיעו על החרמת התחנה. למחרת ברדוגו התפטר בשידור חי גם מהגשת התוכנית "מחשבות בע"מ", לאחר שתקף את התחנה במונולוג.
לאחר גלי צה"ל
בסוף פברואר הסתיימה כהונתה כמפקדת גלי צה"ל. ביוני 2023 החלה לעבור ברשת בלומברג, שבה תסקר את תחומי הכלכלה והממשל בישראל.
טקס פרסי אופיר לשנת 2005
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-16 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב–20 בספטמבר 2005 במשכן לאמנויות הבמה שבתל אביב–יפו. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
את רשימת המועמדים הובילו הסרטים "איזה מקום נפלא" ו"מוכרחים להיות שמח" עם 13 מועמדויות, כלומר הועמדו לכל קטגוריה. אחריהם הסרט "למראית עין" עם 10 מועמדויות.
פרס על מפעל חיים הוענק למלהקת וסוכנת השחקנים לביאה הון ופרס על הישגים מקצועיים הוענק לפזמונאי אהוד מנור.
מועמדים
מקור:
עופר ברקוביץ (פוליטיקאי)
צבי עופר ברקוביץ (נולד בכ"ו בתמוז ה'תשמ"ג, 7 ביולי 1983) הוא חבר מועצת העיר ירושלים לשעבר, היה מועמד מטעם סיעת "התעוררות" לראשות העיר ירושלים בשנת 2018 והיה יושב ראש סיעת "התעוררות בירושלים". לשעבר סגן ראש עיריית ירושלים ומחזיק תיקי התרבות, הפיתוח הכלכלי ומרכז העיר. בבחירות לכנסת ה-24 התמודד מטעם מפלגת תקווה חדשה במקום ה-13 לרשימה, אך לא נבחר לכנסת לאחר שהרשימה קיבלה 6 מנדטים.
ביוגרפיה
ברקוביץ נולד בירושלים וגדל בגבעה הצרפתית, ברמת שרת ובקריית יובל. אביו, ד"ר שמואל ברקוביץ, דוקטור למשפטים ומומחה למקומות הקדושים בירושלים ואמו אילנה היא עובדת סוציאלית ועובדת קהילתית. ברקוביץ מעיד כי גדל בבית מסורתי. הוא למד בחטיבת אורט מינקוף ובתיכון ליד האוניברסיטה והיה פעיל בצופים. בצבא התגייס תחילה לקורס טיס ומאוחר יותר עבר ליחידה מובחרת בחיל התותחנים, בה שירת שש שנים עד שהשתחרר בשנת 2008 בדרגת סרן וכיום משרת במילואים בדרגת רס"ן.
ברקוביץ הוא בוגר תואר ראשון בחוג לפילוסופיה כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה פוליטית
לאחר שחרורו מצה"ל הקים את תנועת "התעוררות", במטרה "לדאוג לציבור הציוני, הסובלני והיצרני בירושלים". להתעוררות תא סטודנטים באוניברסיטה העברית. ב-2011 עזר בהקמת תנועה חברתית בשם "מתפקדים", שמטרתה הגברת מעורבותם של צעירים בפוליטיקה.
חבר מועצת העיר (2008–2011)
בשנת 2010 התנגד להחלטת עיריית ירושלים למנוע מסינמה סיטי ירושלים לפעול בשבת. ברקוביץ עתר לבג"ץ יחד עם חברים נוספים בתנועת "התעוררות", אולם בג"ץ החזיר את הדיון למועצת העיר. בשנת 2015 הודיעו בעלי הסינמה סיטי כי אין בכוונתם לפעול בשבת.
ב-2012 ברקוביץ כיהן כמנהל האסטרטגיה והתוכן של פרויקט התחנה הראשונה מטעם היזם.
סגן ראש העיר (2013–2017)
בבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013 זכתה תנועת "התעוררות" בראשותו ל-4 מושבים במועצת העיר. ברקוביץ' מונה לסגן ראש העיר ולממונה על תחומי הפיתוח הכלכלי, התרבות ומרכז העיר. בנוסף כיהן כמ"מ יו"ר הדירקטוריון של חברת עדן, הממונה על פיתוח מרכז העיר.
ברקוביץ פעל יחד עם ח"כ רועי פולקמן לחקיקת חוק שיחייב בעלי נכסים לא מאוכלסים ("דירות רפאים") לשלם ארנונה כפולה על הנכס, במטרה להגדיל את מספר הדירות המוצעות לשכירות בעיר. בהמשך כהונתו הוביל ברקוביץ מאבקים נוספים בתחום הדיור, כגון המאבק בתופעת הנכסים הנטושים. כמו כן פעל ליישום תקנה שהועברה על ידי השר גדעון סער המאפשרת לרשויות המקומיות לנצל שטחים ציבוריים לשם בניית דיור להשכרה לטווח ארוך במחיר מוזל.
ברקוביץ פעל למניעת סגירתו של בית הקולנוע הוותיק "לב סמדר" בשכונת המושבה הגרמנית, ובתיווכו הגיעו רשת בתי הקולנוע "לב" ובעל הנכס בו פועל הקולנוע להסכם על המשך הפעלה של בית הקולנוע למשך עשר שנים נוספות. כמו כן דאג לכך שעיריית ירושלים תשנה את סיווג הארנונה לאמנים, כך שגם נכסים שמשמשים יוצרים העוסקים בצורפות, צילום, וידאו־ארט, מוזיקה וספרות ייהנו מההנחה.
ברקוביץ פועל להחזרת משרדי הממשלה לירושלים. בעקבות פנייתו של ברקוביץ הודיע סגן השר לשיתוף פעולה אזורי איוב קרא כי יעביר את משרדו לירושלים. ברקוביץ היה מעורב גם במעברה של רשות החדשנות מהאיירפורט סיטי לירושלים. כמו כן נאבק ברקוביץ בניסיון לשכן את תאגיד השידור הישראלי מחוץ לירושלים, מאבק שהסתיים בהצלחה בסופו של דבר רק בשנת 2020, כאשר ברקוביץ כבר כיהן כיו"ר האופוזיציה בעירייה.
בקיץ 2017 פרץ משבר בין ברקוביץ ותנועת "התעוררות" לבין ראש העיר ניר ברקת, כשהם טוענים כי ברקת מתכנן לחלק את שכונות ירושלים לחרדים, לדתיים ולחילונים. ברקת איים על חברי הסיעה מטעם "התעוררות" בתביעת דיבה.
בנובמבר 2017 הודיע ברקוביץ על פרישה מקואליציית ברקת ומתפקידו כסגן ראש העיר, והכריז על ריצה לראשות העירייה בבחירות 2018. בבחירות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 למועצת העיר ולראשות העיר העפיל לסיבוב השני לאחר שקיבל 29.4% מהקולות, בצוותא עם משה ליאון, שקיבל 32.76% מהקולות. סיעת התעוררות בראשותו הפכה לסיעה הגדולה במועצה עם 7 מושבים. בסיבוב השני שנערך ב-13 בנובמבר הפסיד למשה ליאון במרוץ צמוד, כאשר גרף 49.15% מהקולות (108,979 קולות) לעומת 50.85% מהקולות (112,744 קולות) לליאון. בסיבוב השני זכה גם לתמיכה מחלק מהציבור החרדי מאגודת ישראל והפלג הירושלמי.
יו"ר האופוזיציה העירונית (2018–2022)
בתחילת משבר הקורונה פנה ברקוביץ אל ראש העיר משה ליאון והציע שתנועת התעוררות ומתנדביה יסייעו לעירייה להתמודד עם המשבר, על אף היריבות הפוליטית. בהמשך המשבר יצא ברקוביץ נגד מדיניות העירייה בטיפול במגפה וקרא למשרד הבריאות להטיל סגר בשכונות בירושלים בהן שיעור גבוה של חולים מאומתים.
פעל מול משרד התחבורה להעברת מתחם הטסטים שפעל בשכונת גילה לאזור התעשייה תלפיות כדי למנוע הפרעה מתושבי השכונה.
גם בקדנציה זו, המשיך ברקוביץ לפעול להעברת משרדי ממשלה לעיר כדי ליצור מקומות תעסוקה. בעקבות הבג"ץ שהוביל, ממשלת ישראל קיבלה החלטת ממשלה חדשה בדבר יישום מעבר היחידות הכוללות סנקציות. בית המשפט קבע כי לעתירה היה משקל בהנעת הממשלה לפעולה.
לאחר שסירב להצעות ממפלגות אחרות, הצטרף בפברואר 2021 למפלגת "תקווה חדשה - אחדות לישראל" והוצב במקום ה-13 ברשימתה ב. המפלגה זכתה בשישה מנדטים וברקוביץ נותר מחוץ לכנסת.
לאחר מאבק ולחצים שהוביל, החליטה הוועדה המחוזית לחייב את עיריית ירושלים לבנות תוכנית שלד ציבורי מקיפה בשכונות קריית היובל, עיר גנים וקריית מנחם.
קידם את פרויקט מנורה לאומנויות (מתחם ז'ראר בכר), המתחם כולל בתוכו את הסטודיו למשחק "ניסן נתיב", בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
פעל למען קידום מיזם קייטנות אוגוסט לכיתות א-ב, לילדי שפה וחינוך מיוחד ואף הצליח להוביל להוזלה משמעותית במחירי קייטנות אוגוסט.
בנובמבר 2022 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. מועסק בחברת נופר אנרגיה.
חיים אישיים
ברקוביץ נשוי לעורכת הדין דינה אמסלם ברקוביץ ואב לשלושה. מתגורר בשכונת נחלאות בירושלים.
אלכסיי צ'ומאקוב
אלכסיי צ'ומאקוב (ברוסית: Алексей Гео́ргиевич Чумако́в; נולד ב-12 במרץ 1981, סמרקנד, אוזבקיסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא זמר, סופר, מנחה טלוויזיה ומוזיקאי רוסי.
ביוגרפיה
אלכסיי צ'ומאקוב נולד בסמרקנד, אז בתחומי ברית המועצות. אביו היה ממוצא בולגרי ואמו ארמנית. בילדות הוא השתתף בחוגי מוזיקה. בשנת 1994 הוא קיבל דיפלומה על השתתפותו בתחרות שירה. בשנת 1995 המשפחה עברה לטיומן.
בשנת 2003 הוא עבר למוסקבה ותוך זמן קצר העביר לעיר את הוריו. בשנת 2003 צ'ומאקוב זכה במקום השלישי בתחרות ריאליטי בערוץ רוסיה-1. בשנת 2006 הזמר הוציא את האלבום הראשון. צ'ומאוקב המשיך להשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות בקביל לקריירה של זמר. בשנת 2013 הוא ניצח בתחרות שירה בערוץ הראשון. באותה שנה הוא הוציא את האלבום השני.
בשנת 2014 צ'ומאקוב התחתן עם הזמרת ושחקנית יוליה קובלצ'וק. באותה השנה הם הקליטו שיר משותף ובשנת 2015 השתתפו בסרט בו שיחקו את התפקידים הראשיים.
בשנת 2016 צ'ומאקוב ניצח בפעם השנייה בתחרות שירה בערוץ הראשון.
החל משנת 2021 צ'ומאקוב ואשתו מנחים תוכנית טלוויזיה בערוץ "CTC".
יוליה בלבילה
יוליה בלבילה (ביוונית: Ἰουλία Βαλβίλλα; 72 לספירה – לאחר 130 לספירה) הייתה בת אצולה ומלוכה בממלכת קומגנה. בתם של גאיוס יוליוס ארכלאוס אנטיוכוס אפיפנס (Γάιος Ἰούλιος Ἀρχέλαος Ἀντίοχος Ἐπιφανής) וקלאודיה קפיטולינה  (η Κλαuδία Καπιτωλίνα). בלבילה הייתה משוררת ומיוחסים לה ארבעה כתבים. ידוע שנולדה בשנת 72 לספירה, אין עדויות לתאריך פטירתה, אך כתביה מהווים עדות שחייה עד לפחות שנת 130 לספירה. נותר מעט מידע על חייה ועל השירים שלה, מלבד ארבעה כתבים החרוטים על פסלי הענק של ממנון.
בלבילה נולדה ברומא, וגרה שם עד מות סבה. לאחר מכן, עברה לאלכסנדריה, עיר מולדת אמה. ולבסוף עברה לגור עם אחיה באתונה. אין עדויות על כך שנישאה או שהולידה.
משפחה ושושלת
סבה של בלבילה מצד קפיטולינה, טיבריוס קלאודיוס בלבילוס מודסטוס (Τιβέριος Κλαύδιος Βαλβίλλος Μόδεστος), שעל שמו היא קרויה, היה מלומד ואסטרולוג משכיל. בלבילה נהגה לקרוא לו "החכם". הוא שירת בדרגת פרפקט בשנים 55–59.
סבה של בלבילה מצד אביה, הוא אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה. לאנטיוכוס היו שלושה בנים. אפיפנס, אביה של בלבילה, קליניקוס (Кαλλίνικος) ולקו ספארטה. בשנת 72 הואשם אנטיוכוס בבגידה בממלכה, הודח מהמלוכה והוגלה לרומא.
הוריה של בלבילה, קפיטולינה ואפיפנס, היו בני דודים מדרגה שנייה. נולדו להם שני ילדים, יוליה בלבילה ואחיה הגדול פילופפוס (Γάϊος Ἰούλιος Ἀντίοχος Ἐπιφανής Φιλόπαππος).
כתביה
בלבליה כתבה ביוונית איולית ושילבה בכתביה מילים יווניות נדירות, וכאלו השמורות לכתיבה בלבד. היא מרבה להדגיש את הזהות האצילית שלה ושל משפחתה. הכתבים חרוטים על רגלו השמאלית של ממנון, במקום בו השמש פוגעת ראשונה. אף על פי שהיא חיברה את הכתבים, ברור כי היא לא הייתה זו שחרטה אותם, משום שיש שגיאה בכתיבת שמה בכתב הראשון. יש המאמינים שהיא כותבת מנקודת מבט של דמויות במיתולוגיה היוונית.
כתביה לא תורגמו לעברית.
הכתב הראשון
פרשנים מאמינים שהכתב הראשון מתייחס לפגישתו הראשונה של אדריאנוס עם הפסלים. והניסוח של הכתב מרמז שאדריאנוס הורה לבלבילה לתעד את האירוע ולכתוב את הכתבים.
הכתב השלישי
הפסל אינו נענה לבקשתה של בלבילה לשיר לכבוד סבינה מהכתב השני. בלבילה מנסה להסביר את הסיבה לכך. היא מציינת שהפסל כן השמיע קול בביקור השני של סבינה.
הכתב הרביעי
הכתב הרביעי כתוב בכתב גדול ועמוק מן האחרים. הכתב מציין שבלבילה וסבינה שמעו יחד את הפסל.
קרב פלס פוינט
קרב פלס פוינט המכונה גם קרב פלהאם, היה קרב בין הצבא הבריטי לצבא הקונטיננטלי, שנערך ב-18 באוקטובר 1776, במהלך המערכה על ניו-יורק וניו ג'רזי במלחמת העצמאות האמריקנית. הקרב התקיים בשטח שכיום הוא חלק פארק מפרץ פלהאם בברונקס, ניו יורק.
הקרב
ב-12 באוקטובר, נחתו כוחות בריטיים בטרוגס נק על מנת לבצע איגוף על  גנרל ג'ורג' וושינגטון, המפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, ועל הכוח העיקרי של הצבא הקונטיננטלי על האי מנהטן. האמריקאים סיכלו את הנחיתה, וגנרל סר ויליאם האו, המפקד העליון של הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה, חיפש מקום אחר לאורך לונג איילנד על מנת להנחית את חייליו. כ ב-18 באוקטובר, הוא הנחית 4,000 חיילים בפלהאם, 3 מייל (4.8 קילומטר) מצפון לטרוגס נק.
על האדמה היו באותו זמן 750 חיילים אמריקניים תחת פיקודו של הקולונל ג'ון גלובר. גלובר מיקם את חייליו מאחורי שורה של קירות אבן, ותקף את הכוחות הבריטיים שהתקדמו לעברו. אט אט כבשו הבריטים עמדות והתקדמו, ואילו האמריקנים נסוגו והתארגנו להתקפה מחדש. לאחר מספר התקפות כאלו, נעצרו הבריטים, והחיילים האמריקנים נסוגו.
קרב הזה עיכב את תנועות הכוחות הבריטיים במשך זמן שהספיק לוושינגטון להעביר את עיקר צבאו לווייט פליינס ולהימנע מלהיות מוקף במנהטן, וכך נכשלה התוכנית הבריטית לאיגופו של וושינגטון. אחרי ההפסד  לבריטים בקרב וייט פליינס, ואובדן פורט וושינגטון, וושינגטון נסוג לניו ג'רזי ולאחר מכן, לפנסילבניה.
מיפעת
מֵיפַעַת (גם: מֵפָעַת) הייתה אחת מ-48 ערי הלויים בעבר הירדן שהשימשה גם כעיר מקלט, העיר ומגרשיה היו בתחומי בנחלת שבט ראובן.
בתנ"ך
תחילה נזכרת העיר בספר יהושע, בתיאור נחלת שבט ראובן:. העיר עלה בגורלם של הלויים בני מררי על פי הגורל שנערך במשכן שילה על ידי אלעזר הכהן ויהושע בן נון.
לאחר מכן, נזכרת העיר ב"משא מואב" שנשא ירמיהו הנביא על ערי מואב:.
העיר נזכרת כאחת מערי המקלט שבנחלת שבט ראובן. העיר גם נזכרת באונומסטיקון של אוסביוס.
זיהוי העיר
החוקר שארל קלרמון-גנו הציע את זיהויה עם ח'רבת ניפעה שבצפון מואב, דרומית לרבת עמון. חיזוק לזיהוי זה נמצא בפסיפס שנתגלה באתר הארכאולוגי "אום א-רצאץ" שבהרי מואב, שם נרשם השם "מיפעת" ביוונית פעם אחת ב- M תחילית ופעם אחת ב- N תחילית. מנגד, יש הטוענים כי זיהוי זה שגוי, הואיל ונמצאו באזור שרידים מהתקופה הרומית-ביזנטית ולא מתקופת הברזל.
בגני נטעתיך
בְּגַנִּי נְטַעְתִּיךָ הוא שיר אהבה מאת רחל המשוררת. נחתם ב-ב' באייר, תר"ץ 1930.השיר נכלל במסגרת תוכנית הלימודים, לבגרות חובה בספרות בבתי הספר התיכוניים בחינוך הממלכתי בישראל. עקב עיבודי הלחנה רבים שעבר השיר, הוא הפך לאחד השירים הפופולריים של רחל בארץ.
על השיר
בכותרת השיר: "בגני נטעתיך", מכריזה המשוררת על גן שהוא שלה, ובו נטעה את אהובה. השיר הקצר המחורז כולל שני בתים ומילותיו מדודות. זהו אחד משירי האהבה המאושרים של רחל, שבו היא כאילו חוגגת את אהבתה ואת שירתה, בניגוד לשירי אהבה אחרים, שבהם היא דואבת את אהבתה הנסתרת.
בבית הראשון פונה הדוברת אל אהובה, שאין היא נוקבת בשמו או בזהותו, אך ניכר היטב שהוא מביא לה אושר גדול. אתה עץ שנטעתי בגני, מכריזה המשוררת ומוסיפה: בגני המוצנע - בלבי.
הדימוי של גוף האישה לגן אינו ייחודי לשירת רחל, והוא נמצא כבר בשירים קודמים, כמו "שיר השירים":  "גַּן נָעוּל, אֲחֹתִי כַלָּה; גַּל נָעוּל, מַעְיָן חָתוּם". או אצל ביאליק: "יֵשׁ לִי גָן וּבְאֵר יֵשׁ-לִי / וְעֲלֵי בְאֵרִי תָּלוּי דְּלִי; / מִדֵּי שַׁבָּת בָּא מַחֲמַדִּי, / מַיִם זַכִּים יֵשְׁתְּ מִכַּדִּי".. ההבדל הבולט בין דימוי הגן בשני המקורות לבין הדימוי שלו בשירה של רחל הוא בכך, שאצלם הגן הוא הגוף כולו המכיל, בדרך מטפורית, את חמודות האישה, ואילו בשיר "בגני נטעתיך" הגן הוא לבה של האישה. ראובן קריץ והלל ברזל נועצים בהבדל הזה את אופיו הייחודי, השונה, של הגן הצנוע, "המוצנע" כביכול של רחל, אך נושא עמו בכל הבית הראשון רמזים ארוטיים ברורים מצד אחד, וכמוסים מצד שני, שהיא מצליחה להבליע בבחירת המילים שלה.
רחל משמיטה את כ' הדימוי ופונה ישירות אל אהובה כאל עץ שנטעה בלבה, שהוא גנה המוצנע, הן משום שאיש לא יודע מה בלבה, אך גם משום שייתכן ואהבתה היא סודית, כמוסה, אסורה אפילו. יחד עם זאת, ענפיו ושורשיו של האהוב השתרגו ועמקו בגן המוצנע הזה, שגם אם הוא מלכתחילה נמצא כביכול בלב, אין הקורא יכול להימנע מההרמזים המתחברים גם בקישורים אינטרטקסטואליים למקורות ההשפעה דלעיל. זהו שיר על כוחו החזק של האהוב ששולט במשוררת המאוהבת, טוען הלל ברזל. הגן מסמל את חמודות האישה, וגם בבית השני היא מדגישה פעמיים: "זה אתה בו".
ראובן קריץ, לעומתו, טוען, שהבית השני של השיר משתדל להחזיר את הקורא אל הקטע הרגשי, אל הרומנטיקה. לבה של האוהבת שמח יום וליל באלפי ציפוריו של האהוב. רחל, לדעתו, מדגישה כאן את קשר האהבה, גם אם הקורא לא יכול למחוק את הרמזים הארוטיים הברורים שבבית הראשון. הלב, אם כן, דומה לגן והאהוב לעץ, שנטוע בגן לבה של האוהבת וממלא אותה אושר. קריץ מוסיף לדימויי הבית השני יסוד ארספואטי - רחל משוררת בשמחה ובאהבה בזכות "ציפורי" האהוב, בזכותה של האהבה.
בן עמי פיינגולד מצביע על סדר המילים במשפט: "בגני נטעתיך, בגני המוצנע, בלבי". הכיוון הוא של זרימה מבחוץ פנימה; הפנמה. ייתכן בהחלט, משער פיינגולד, שיש כאן ביטוי של תהליך הדחקה; המשוררת מדברת אל משהו אישי מאוד, מוצנע, כמוס, ועל כן גם מופיעות כל המילים הללו בצורתם המגוונת, בשיר.
שני בתי השיר הם מרובעים המורכבים משורות קצרות, ממוקדות המתחרזות בצורה חופשית: בבית הראשון: א, ב', א', ב', ואילו בבית השני: א', ב', ג', ב'. יופיו של השיר מתבטא בריכוז שבו, בתמצית ההבעה של המשוררת, אשר באמצעות מטפורות מתחום אחר, מדמה את אהבתה הכמוסה לגן, שעציו מלבלבים ומשתרגים בחלל ובאדמה, ואלפי ציפורים משוררים בין עפאיו. מבלי להזכיר רגש כלשהו, היא מצליחה לשדר היטב את עצמתה של האהבה ותחושות האושר שהיא מסבה לה.
בכתב היד של השיר ציינה רחל את התאריך: ב' באייר תר"ץ (1930), ובתחתיתו כתבה רחל: "השלום לך?" האספן שבדרון, שתרם את אוסף כתבי היד שלו לספרייה הלאומית, הוסיף מתחת לשאלה זו את המידע: "כסלו תרצ"ג, מתנת מר ז. רובשוב". ומכאן הסיקו שהשיר נכתב ונשלח אל זלמן שזר פחות משנה טרם מותה של רחל.
לחן וביצועים לשיר
השיר זכה לתשומת לבם של לפחות כשמונה מלחינים ישראלים, וללחניהם ביצועים רבים. בין המלחינים: אברהם שבדרון, ציונה לוי-לירון, מוני אמריליו, ליבו לוין, יהודה אנגל, משה דפנא ויוסף טל. לחנה של נעמי שמר חובר בשנת 1966, והושר על ידי הזמרות דורית ראובני, חיה קורן, שולי נתן, להקת השירושלמים, שוש רותם, ולהקת האחיות שמר.
שבתרבות
מופעי "שבתרבות" החלו בשנת 1973 באולם הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, בהנחיית העיתונאי מרדכי ארציאלי. ארציאלי ביקש לשלב בין שיחות על חדשות ובין תרבות יפה והתכנית החלה לפעול בשנת 1973. ארציאלי הגיש את התכנית עד 1986. לאחר הפסקה של שנים אחדות חודשו מופעי "שבתרבות" בעיר ב-1999 בהנחיית העיתונאי שלומי אלדר.
בהמשך נערכו מופעי "שבתרבות" בערים רבות בישראל, בהנחייתם של מנחים רבים. בשנת 2019 החלו להתקיים מופעי "שבתרבות" בחברה הערבית, ביוזמתו של הפעיל החברתי עפיף אבו מוך, שהביא לאירועים ראשון בהנחיית רביב דרוקר בבאקה אל-גרבייה, ובהמשך גם בחורפיש.
קיום המופעים בשבת, שכרוך בחילול שבת, עורר התנגדות בחוגים דתיים. בשנת 2020 עתרה מפלגת ש"ס לוועדת הבחירות המרכזית לכנסת נגד אירוח פוליטיקאים באירועי "שבתרבות" בתקופת בחירות, בנימוק שבאירועים אלה עיריות משתמשות בכספי ציבור לתעמולת בחירות, ויוצרות חוסר שוויון כלפי מועמדים שומרי שבת. העתירה נדחתה.
פעמים רבות אמירות של מרואיינים באירועי "שבתרבות" מצוטטות באמצעי התקשורת.
הגירה לקנדה
קנדה היא מדינת הגירה שאוכלוסייתה מורכבת בעיקר ממהגרים וצאצאיהם מכל רחבי העולם. מדיניות ההגירה הקנדית השתנתה ברבות השנים ומבוססת כיום על קריטריונים אובייקטיביים של השכלה, גיל, שליטה בשפות וניסיון מקצועי במקצועות מבוקשים.
מהגרים רבים מגיעים לקנדה בגלל איכות החיים במדינה ואופיה הרב-תרבותי. מרבית המהגרים מתרכזים בערים הגדולות: טורונטו, מונטריאול וונקובר. קנדה הפכה בשנים האחרונות גם ליעד מבוקש עבור ישראלים רבים. בשנים 2000–2009 היגרו לקנדה, על פי נתוני משרד ההגירה הקנדי, כ-25 אלף ישראלים. בטורונטו מונה הקהילה הישראלית למעלה מ-50 אלף איש.
מדיניות ההגירה כיום
מבחינה חוקית הנושא הוסדר בחוק ההגירה וההגנה על פליטים משנת 2002.
קנדה הציבה לעצמה יעד לקלוט מדי שנה מהגרים בהיקף של כ-1 אחוז מאוכלוסייתה. בשנים האחרונות מספר זה גדל וקנדה קולטת כחצי מיליון מהגרים בשנה.
לאחר שלוש שנים כתושבי קבע ניתן להגיש בקשה לאזרחות קנדית.
מקצועות מבוקשים בקנדה
עובד מקצועי שלא רכש ניסיון לימודים ועבודה בקנדה יכול להגר אליה אם המקצוע שלו מופיע ברשימת המקצועות המבוקשים. המבקשים להגר לקנדה בדרך זו צריכים לעמוד בדרישות השכלה, ידיעת שפה וניסיון מקצועי. יש מיכסה שנתית למספר המהגרים בכל מקצוע ומקצוע. המהגר מקבל ויזת הגירה לעצמו לבן או בת זוגו ולילדיו.
היסטוריה של ההגירה לקנדה
קנדה הוקמה בעיקר על ידי מהגרים מבריטניה ומצרפת. החל מסוף המאה ה-19 הגיעו אליה מהגרים ממדינות אירופיות נוספות, בעיקר ממזרחה ומדרומה של היבשת. רבים מהם סייעו ביישוב הפרובינציות המערביות. לקנדה הגיעו גם מהגרים רבים מסין, והממשלה נקטה צעדים להגבלת מספרם.
בשנות השלושים, עקב המשבר הכלכלי, פסקה ההגירה כמעט לחלוטין. לאחר מלחמת העולם השנייה התחדשה ההגירה מאירופה במלוא עוזה.
החל מסוף שנות השישים הנהיגה קנדה מדיניות הגירה המבוססת על גיל, רקע השכלתי ומקצועי והפתוחה למהגרים מכל רחבי העולם. בעקבות השינוי הגיעו לקנדה מהגרים רבים ממדינות נוספות מחוץ לאירופה, ובעיקר ממדינות אסיה. בשנת 1971 התקבל חוק הרב-תרבותיות בקנדה שהקל על הסתגלותן של קבוצות מהגרים חדשות למדינה.
על פי סקר האוכלוסייה שנערך בשנת 2001 היו בקנדה קרוב ל-5.5 מיליון אזרחים שנולדו מחוץ למדינה, והיוו קרוב לחמישית מהאוכלוסייה. ארצות הלידה העיקריות של הקנדים המתאזרחים היו בריטניה, סין, איטליה, הודו וארצות הברית.
מוחמד עות'מאן א-סייד
מוחמד עות'מאן א-סייד (בערבית: محمد عثمان الصيد; תעתיק מדויק: מחמד עת'מאן אלציד; אוקטובר 1922 – 31 בדצמבר 2007) היה ראש ממשלת לוב בין ה-17 באוקטובר 1960 לבין ה-19 במרץ 1963.
בתור שר בממשלת לוב
בממשלתו של מחמוד אל-מונתסר, הוא היה שר הבריאות מ-24 בדצמבר 1951 עד ל-18 בפברואר 1954.
בממשלתו של מוסטפא אחמד בן חלים, הוא היה שר הבריאות מ-11 באפריל 1954 עד ל-26 במאי 1957.
בממשלתו של עבד אל-מג'יד כובאר, הוא היה שר הבריאות מ-26 במאי 1957 עד ל-24 באפריל 1958, שר הכלכלה מ-15 בפברואר 1960 עד ל-29 בספטמבר 1960, ושר במשרד האוצר של לוב מ-29 בספטמבר 1960 עד ל-16 באוקטובר 1960.
בתור ראש ממשלת לוב
מוחמד דאג לתקן את חוקת לוב בכך שיסדיר את מעמדם של חבלי הארץ טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן במחוזות לוב. בנוסף, ממשלתו תיקנה את חוקי העושר מהטבע, בעיקר של חוקי נפט, אשר לפי השיטה הפדרלית, הממשלה סיפקה לכל חבל ארץ את הזכות ל-30 אחוזים מרווחי הייצוא שלה לכל עושר מהטבע. יתר 70 האחוזים הוקדשו לשיקום כל חבלי הארץ באופן שווה. תיקון החוקה הביא להכנסות גבוהות יותר של הממשלה.
מותו
למוחמד היו קשרים חזקים עם מלך מרוקו חסן השני, ושם בילה את השנים האחרונות לחייו. מדי פעם, הוא היה אחד מהאנשים שעזרו לנורמליזציה ביחסים בין לוב למרוקו אף על פי שמדינתו התנגדה לזאת. חסן השני, לא פעם הציע למוחמד לחזור ללוב. מוחמד התנגד לחזור, אך מדי פעם שלח את בניו לבקר בלוב. בשנותיו האחרונות לחייו, הוא התגורר בביתו שברבאט. מוחמד נפטר ב-31 בדצמבר 2007 בביתו שברבאט ב-9 בבוקר (שעון מקומי).
בית הכנסת בקירואן
בית הכנסת של קירואן הוא בית כנסת תוניסאי לשעבר הממוקם בקירואן, תוניסיה.
הקהילה היהודית במקום
עם הקמת העיר קירואן, נוצרה במקום קהילה יהודית גדולה. בעיר שכנה גם ישיבת קירואן, הנחשבת לישיבה החשובה הראשונה בצפון אפריקה והייתה קשורה קשר הדוק לישיבות בבל. עם זאת, הקהילה עזבה את קירואן לעיירות אחרות בתוניסיה בעקבות גירושה על ידי האלמוהדים באמצע המאה ה-11, לאחר שיהודים רבים שסירבו להתאסלם נהרגו. תחת שליטתה של בסוף המאה ה-12, מצבם של היהודים בקירואן השתפר בצורה ניכרת, אך היא לא חזרה למצב בו הייתה.
בית הכנסת
הקהילה היהודית של קירואן הוקמה שוב בתקופת תוניסיה הצרפתית, ורק ב-1920 חזרה העיר לעברה היהודי התוסס עם חנוכת בית כנסת חדש הממוקם ברחוב סלאח-סויסי.
בסביבות שנות ה-70, עם עזיבתה מחדש של הקהילה היהודית לאחר עצמאותה של המדינה ומלחמת ששת הימים, הוסב בית הכנסת לשימוש כמדרסה על ידי השלטונות התוניסאיים.
לאורך השנים מצבו של בית הכנסת נהיה רעוע. ב-2015 הודיעו השלטונות התוניסאים על שיפוצו כחלק מתוכנית שיפוץ רחבה של מבני תפילה.
Hold Me While You Wait
Hold Me While You Wait (בעברית: החזיקי אותי בזמן שאת מחכה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הסקוטי לואיס קפלדי. השיר יצא לאור ב-3 במאי 2019 על ידי חברות התקליטים "ורטיגו רוקדס" ויוניברסל מיוזיק גרופ. השיר יצא כרצועה השלישית מאלבומו Divinely Uninspired to a Hellish Extent.
טורבוקאד
טורבוקאד (באנגלית: TurboCAD) היא תוכנת שרטוט והדמיה מבית התוכנה האמריקאי IMSI design.
רקע
התוכנה משמשת לתיב"ם דו־ממדי, תלת־ממדי וכן להדמיה לתחומים של הנדסה אזרחית, אדריכלות ועיצוב פנים. היא נחשבת לפורצת דרך בעולם השירטוט וההדמיות מהיותה תוכנה הפועלת בשיטת "One Stop Shop", כלומר תוכנה המשמשת לכלל תהליכי העבודה באדריכלות ועיצוב פנים, בשונה ממרבית תוכנות התיב"ם המתרכזות בתחום מסוים. סיומת קובצי הטורבוקאד הנה TCW.
טורבוקאד בישראל
בישראל משווקת התוכנה מאז שנת 2008 בבלעדיות חברת השיווק "Edit פתרונות תוכנה". בדומה למרבית תוכנות השירטוט, הטורבוקאד עובדת בשקיפות מלאה עם יתר תוכנות השירטוט, ההדמיה, והמשולבות (שירטוט והדמיה). בישראל נפוצה התוכנה בקרב למעלה מאלף משתמשים, נכון לשנת 2013.
היסטוריה
התוכנה פותחה במקור בדרום אפריקה על ידי הנדריק ורמוטן והיין אוזהייזן, והייתה מסוגלת לעבוד אך ורק במחשבי HP. בראשית דרכה שווקה התוכנה אך ורק בארצות הברית במקביל לתוכנת "ג'נריק-קאדד" (Generic CaADD) כאשר הרעיון המרכזי היה אחיד לשתיהן - ליצור תוכנה שתכיל גם שירטוט וגם הדמיה בעלויות נמוכות ותתחרה בתוכנת האוטוקאד המובילה בשוק כיום, אך מאחר שג'נריק-קאדד פורסמה לפני הטורבוקאד, היא זכתה לחשיפה נרחבת יותר בעיתונות בשל מחירה הנמוך (600$ במקור).
Music from Big Pink
Music from Big Pink ("מוזיקה מהוורוד הגדול") הוא אלבום הבכורה של להקת הבנד. האלבום ראה אור ב-1 ביולי 1968 בחברת קפיטול רקורדס. הלהיטים מתקליט זה היו The Weight ו-I Shell Be Released שראו אור גם על גבי סינגל. שלושה שירים מתוך 11 רצועות התקליט נכתבו עם או בהשתתפות בוב דילן, ארבעה על ידי חבר הלהקה רובי רוברטסון, שניים על ידי חבר הלהקה ריצ'רד מנואל ואחד - Long Black Veil" - היה גרסת כיסוי לבלדת קאנטרי ישנה. הזמרים המובילים היו ריצ'רד מנואל וריק דאנקו; כאשר לבון הלם, המתופף שיהפוך לזמר העיקרי של הבנד בהמשך, שר רק ב-The Weight. עטיפת התקליט צוירה על ידי בוב דילן. בשנת 2018 ראתה גרסת יובל לתקליט שכללה רה-מאסטרינג והוספת 15 רצועות נוספות, שירים שהוקלטו ולא נכנסו לתקליט וגרסאות אלטרנטיביות. מגזין הרולינג סטון הציב את התקליט במקום -34 ברשימת 500 האלבוים הטובים בכל הזמנים.
רקע
באותה תקופה שכרו חברי הלהקה דנקו, מנואל והדסון בית פרטי שנקרא Big Pink ליד מגוריו של דילן בוודסטוק. בין החודשים מרץ - יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה להיפגש במרתף ביתם המשותף. הדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה ובמהלך חודשים אלה קליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים בניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך ללא כל כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בבעיקר עם רוברטסון, שהכיר לו למשל את הגוספל. במהלך אותן הקלטות עברו חברי הלהקה מסע מוזיקלי בו הכירו לעומק את החומרים והסגנונות שהם הבסיס למוזיקה האמריקאית. ספיגת החומרים החדשים - ישנים, עיצבה את הצליל החדש של ההרכב ובזכות העבודה הצמודה עם דילן שכלל ופיתח רובי רוברטסון את יכולות הכתיבה שלו והתחיל לכתוב חומרים באיכות גבוהה משמעותית ממה שכתב עד לאותה תקופה. החומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם במסגרת התקליט The Basement Tapes (מארז ההקלטות המלא ראה אור ב-2014). מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט Music from Big Pink השירים "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released".
לאחר חודשי הפעילות במרתף ה-Big Pink, השיג אמרגנו של דילן, אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה (שלא היה לה שם וכונתה פשוט "הלהקה") בחברת קפיטול רקורדס. חברי ההרכב נשארו להתגורר ב-Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן. בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי האלבום באולפני A&R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס. עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם The Band (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי. על התקליט לא היה פירוט של חברי ההרכב והם נותרו במידה רבה מסתורין עבור התקשורת והציבור.
קבלה
התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר עד כה (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול. למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה לא רצו להתראיין).
האלבום התקבל בביקורות חיוביות וממשיך לזכות בדירוגים גבוהים מאוד ובהערכה רבה בקרב מבקרי המוזיקה. עם זאת, המכירות שלו בזמן אמת לא היו גבוהות. העובדה שבוב דילן היה מעורב בכתיבה עוררה התעניינות, אך העובדה שהוא אינו שר בו לא הריצה את מעריציו לחנויות התקליטים. סגנונו של האלבום לא היה ברור ונראה לא שייך לתקופה. הוא לא השתייך ל"תרבות הנגד", לא היה רוק פסיכדלי ולא התייחס למגמות חדשניות במוזיקה של התקופה, אלא להפך - התבונן אחורה לשורשי המוזיקה האמריקאית. הופעת הלהקה בפסטיבל וודסטוק והכללת השיר The Weight בפסקול הסרט אדם בעקבות גורלו סייעו לעורר התעניינות נוספת בקרב הקהל.
עם זאת, מוזיקאים ששמעו את התקליט גילו התלהבות רבה. אריק קלפטון סיפר שהאזנה לתקליט גרמה לו לעזוב את להקת קרים ולחבור ללהקת טראפיק, בה ראה סוג של "הבנד הבריטית". ג'ורג' האריסון אף הוא שיבח את התקליט ורוג'ר ווטרס קרא לו התקליט מעורר ההשראה השני בחשיבותו ברוקנרול (אחרי Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band).
קרדיטים
הבנד
נוספים
מיכאיל סקוטי
מיכאיל סקוטי (ברוסית: Михаил Скотти : 29 באוקטובר 1814 - 11 במרץ 1861) היה צייר היסטוריה ודת רוסי ממוצא איטלקי.
ביוגרפיה
אביו היה הצייר הדקורטיבי, איוואן סקוטי (במקור, ג'ובאני בטיסטה סקוטי), שנולד כנראה בצפון איטליה והובא לרוסיה בגיל עשר על ידי אביו, קרלו, גם הוא צייר, שהוזמן לשם על ידי ג'קומו קברנג'י.
את השכלתו היסודית קיבל בבית הספר הקתולי של סנט קתרין. לאחר מות אביו, הוא אומץ וגודל על ידי האמן, אלכסיי יגורוב, שהיה בעצמו יתום. הוא גם לקח שיעורים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, וזכה במדליית כסף על ציור מהחיים. הוא סיים עם מדליית זהב ב-1835. במשך זמן מה הוא עבד באחוזת שפלב ליד ארדטוב, ונתן שיעורי רישום וציור אייקונים.
בירגיטה האוקדל
בירגיטה האוקדל (באיסלנדית: Birgitta Haukdal; נולדה ב-28 ביולי 1979) היא זמרת איסלנדית.
מיכאיל סקוטי
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר מכן, הוא נסע לאיטליה, דרך גרמניה עם הרוזן פאבל קוטאיסוב, יו"ר החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ונשאר שם עד 1844. באותה שנה הוא צייר אייקונים לקפלה הרוסית האורתודוקסית בשגרירות באיסטנבול. בשנת 1845, הוא יצר סדרה נוספת של אייקונים עבור קתדרלת המושיע בנובגורוד, שעליה הוענק לו התואר "אקדמאי".
לאחר 1849, הוא נסע למוסקבה כדי להחליף את פיודור זאביאלוב כמורה ומפקח בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. תלמידיו שם כללו את קונסטנטין מקובסקי, ניקולאי נברב, וסילי פרוב וסרגיי גריבקוב. הוא גם המשיך לצייר יצירות דתיות רבות; במיוחד בכנסיית הבשורה בסנט פטרסבורג.
בירגיטה האוקדל
ביוגרפיה
האוקדל נולדה בעיירה בצפון איסלנד.
מיכאיל סקוטי
ביוגרפיה
ב-1857 החל לנסוע שוב, וביקר באיטליה, ספרד וצרפת.
הוא מת בפריז לאחר מחלה קצרה ופתאומית ונקבר בבית הקברות במונמארטר.
בירגיטה האוקדל
ביוגרפיה
ב-1999 החלה לשמש כסולנית בלהקת הפופ "Írafár", ב-2000 הוציאה במסגרת הלהקה את הסינגל הראשון שלה " "Hvar er ég?"".
בטקס פרסי המוזיקה האיסלנדי ב-2003 זכתה בשני פרקים בקטגוריית כוכבת הפופ של השנה וכמבצעת השנה.
ב-2003 זכתה במקום הראשון ב-Söngvakeppni, תחרות הגמר הלאומית של איסלנד לאירוויזיון עם השיר ""Segðu mér allt".
באירוויזיון שרה את הגרסה באנגלית של השיר "Open Your Heart" והייתה במקום ה-8.
ב-2006 ו-2008 התמודדה על ייצוג המדינה באירוויזיון בשנית.
ב-2007 הופיעה בפרק של המיני סדרה "Næturvaktin".
ב-2012 הופיעה בסרט המוזיקלי "Ávaxtakarfan ".
היא גילמה את סנדי במחזמר גריז לצד יון יוסף סנייביינסון שגילם את דני.
ב-2015 הייתה חברה בצוות השיפוט האיסלנדי באירוויזיון.
חיים אישיים
ב-23 באוקטובר 2008 נישאה לבנדיקט איינארסון.
סימבה
סימבה במקור; סימבא (באנגלית: Simba, אריה בסוואהילית) הוא דמות אנימציה של אריה והיה הפרוטגוניסט בסרט המצליח של דיסני - מלך האריות. סימבה הופיע בשני סרטי המשך לסרט.
סימבה הוא בנם של מופסה וסאראבי, אחיינו של סקאר, בן זוגה של נלה, ואביהם של קיארה וקאיון. בספרים, סימבה הוא אביו של אריה בשם קופה. לסימבה פרווה זהובה, וכשהוא גדל והופך למבוגר הוא מגדל רעמה זהובה-אדומה.
מלך האריות
בסצנה הפותחת של "מלך האריות", סימבה נולד למלך מופסה ולמלכה סאראבי. אחרי שהוא נמשח, רפיקי המנדריל מרים אותו מעל צוק התקווה, בשביל שכל החיות בתוך שטחי התקווה יראו. במקום אחר, דודו של סימבה, סקאר, מעוצבן מלידתו של סימבה אשר חותמת את גורלו - סקאר לעולם לא יהיה מלך