cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טירת אגנברג
תוכנית הטירה
הטירה שוכנת כשלושה ק"מ ממערב למרכז ההיסטורי של העיר גראץ. בהקמת הטירה ביקש הנסיך האנס אולריך פון אגנברג ליצור לעצמו משכן ייצוגי שיפגין את מעמדו הפוליטי העולה, תוך שילוב רעיונות אלגוריים ואוטופיים. כך, לדוגמה, יש בטירה 365 חלונות, כמניין ימי השנה, ו-52 מהם (כמספר שבועות השנה) שוכנים ב-24 חדרי הפיאנו נובילה (כמניין שעות היממה). בכל אחת משתי הקומות האחרות בטירה, שוכנים 31 חדרים, כמספר ימי החודש.
צ'ה אדמס
קריירת מועדונים
אדמס נולד בלסטר שבאנגליה. שיחק במועדון הנוער של אילקסטון.
בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בשפילד יונייטד מהפוטבול ליג הראשונה, הוא שותף בעונה זו ב-11 משחקי ליגה בהם כבש פעם אחת. בעונתו השנייה במועדון היה לשחקן הרכב וכבש 11 פעמים. באוגוסט 2016 הצטרף ברמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ וכבש שבהופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 1–3 לוולברהמפטון וונדררס. את העונה סיים עם שבעה שערים. בעונת 2017/2018 כבש חמישה שערים ב-30 משחקי ליגה ובעונת 2018/2019 כבש 22 שערים.
טירת אגנברג
תוכנית הטירה
בהשפעת ארמון אל אסקוריאל בספרד, בנויה הטירה בצורת מלבן שאורכו 70 מטרים ורוחבו 65 מטרים, והיא מתנשאת לגובה של שלוש קומות. בארבע פינותיה של הטירה שוכנים מגדלים בני חמש קומות הנושאים גגות רעפים מחודדים, ואלה מייצגים את עונות השנה. פינתו החיצונית של כל אחד מהמגדלים פונה לאחת מארבע רוחות השמיים. במרכז המבנה שוכן המגדל המרכזי וגם הוא נושא גג רעפים מחודד. המגדל הוא השריד היחיד מהטירה הראשונה שהוקמה באתר במאה ה-15. הקפלה השוכנת בקומתו השנייה של המגדל מעוצבת בסגנון גותי מאוחר. מרכז המבנה מחולק לשלוש חצרות פנימיות הערוכות בצורת האות T.
פיאנו נובילה
הפיאנו נובילה על 24 חדריה הייצוגיים, שוכנת בקומה השנייה של הטירה. תקרות חדרי הקומה מעוטרות בכ-600 ציורי שמן בסגנון הבארוק, בעוד שקירותיה, מעשה ידיו של האמן יוזף היבר (Josef Hueber) עוטרו בסגנון הרוקוקו. ציורי התקרה, מעשה ידיהם של אמנים שונים בני המאה ה-17, עוסקים במיתולוגיה היוונית והרומית, בסיפורי התנ"ך ובאגדות אירופיות שונות.
צ'ה אדמס
קריירת מועדונים
ביולי 2019 עבר לסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת סכום של מעל 16 מיליון ליש"ט. בעונת 2019/2020 שיחק בעיקר כמחליף וכבש ארבעה שערים.
טירת אגנברג
פיאנו נובילה
הבולט בחדרי הקומה הוא "אולם כוכבי הלכת", שזכה בשמו על-שום נושא עיטורי הסטוקו שעל תקרתו - שבעת כוכבי הלכת שהיו ידועים בעת העתיקה ושנים-עשר המזלות. האולם הוא מעשה ידיו של הצייר האנס אדם וייסנקירשנר (Hans Adam Weissenkircher) מזלצבורג. שלושה מחדרי הקומה עוצבו בסגנון המזרח הרחוק, ובאחד מהם מתוארת העיר אוסקה על וילונות נייר.
מוזיאון יואנאום
מוזיאון יואנאום מציג שלושה מאוספיו בטירה:
צ'ה אדמס
קריירת נבחרות
ב-2015 אדמס ייצג את נבחרת אנגליה הצעירה עד גיל 20, ולו שתי הופעות עמה.
עם זאת, במרץ 2021 זומן לסגל נבחרת סקוטלנד הבוגרת, אותה בחר לייצג דרך מוצאו הסקוטי. ב-25 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2–2 נגד אוסטריה. כעבור שישה ימים כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על איי פארו.
ממלכת אפגניסטן
ממלכת אפגניסטן (בפשטו: د افغانستان واکمنان; בפרסית: پادشاهي افغانستان) הייתה מונרכיה חוקתית בדרום ומרכז אסיה. הוקמה בשנת 1926 והחליפה את אמירות אפגניסטן. בראשה עמד שאה משושלת ברקזאי. היא הוכרזה על ידי השאה הראשון שלה, אמנואללה חאן, שבע שנים לאחר תחילת שליטתו על אפגניסטן. התואר המלא שלו ושל ממשיכיו היה "שָׁאָה (מֶלֶךְ) מַמְלֶכֶת אַפְגָנִיסְטָן וְרִבּוֹנוּתָהּ הַנִּתֶּנֶת בְּיָדִי הָאֵל." המלוכה הסתיימה בהפיכה לא אלימה בשנת 1973.
היסטוריה
אמנואללה חאן חנך סדרה מקיפה של רפורמות משפטיות, חברתיות, כלכליות, צבאיות ופוליטיות. רפורמות אלו כללו תיעוש, מודרניזציה וחילון. הוא נחשב לאחד מבין השליטים המוסלמים שקראו למודרניזציה, ביחד עם רזא שאה פהלווי ומוסטפא כמאל אטאטורק. בעקבות הרפורמות, הפכה אפגניסטן למלוכה חוקתית ואמאנואלה ח'אן הפך לשאה.
בסוף שנת 1928 הודיע על תוכנית רפורמה מורחבת מאוד, אך זו הופרעה בתחילת 1929 על ידי מרד שבטי גדול אחר שכלל כוחות פשטונים וטג'יקים יחדיו. מרד זה הפך בסופו של דבר למלחמת האזרחים האפגנית הראשונה שהפילה את משטרו של אמאנואלה. הכוחות, שהתנגדו למודרניזציה, השתלטו צבאית על קאבול בהובלת חביבאללה קלקאני בינואר 1929.
הנסיך מוחמד נאדיר שאה, בן דודו של אמאנאללה, הביס מאוחר יותר (נובמבר 1929) את כוחותיו של חביבאללה, ובמהרה הוא מונה להיות מלך אפגניסטן. בתקופת שלטונו הוא זנח את הרפורמות של אמאנאללה ודגל במודרניזציה יותר הדרגתית. עם זאת בשנת 1933. סטודנט מקאבול התנקש בחייו על רקע נקמה אישית. בין 1933 ל-1973 שררה יציבות יחסית במדינה, תחת שלטונו של המלך מוחמד זאהיר שאה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, זאהיר שאה הכיר בצורך למודרניזציה של אפגניסטן וגייס מספר יועצים זרים לסיוע בתהליך. בתקופה זו האוניברסיטה המודרנית הראשונה של אפגניסטן נוסדה. עם זאת במהלך תקופת שלטונו מספר התקדמויות פוטנציאליות ורפורמות לא יצאו לפועל כתוצאה מפלגנות וסכסוכים פוליטיים. בתחילה הושפע שלטונו מפעילות ראשי ממשלה פעלתנים ממשפחת המלוכה. לאחר התפטרות דודו, מוחמד דאוד ח'אן, זאהיר שאה החל לנכס לעצמו סמכויות רבות יותר והחל להיות אקטיבי יותר בענייני המדינה. כך בשנת 1964 העביר זאהיר שאה חוקה שיצרה דמוקרטיה פרלמנטרית מוגבלת.
בשנת 1973, בעוד שזאהיר שאה היה באיטליה, שם עבר ניתוח עיניים וטיפול במתנת, מוחמד דאוד חאן ביים הפיכה והקים ממשלה רפובליקנית. זאת לאחר שעשור קודם לכן, מוחמד דאוד חאן אולץ להתפטר מראשות הממשלה על ידי זאהיר שאה. זאהיר שאה לא הסתכן במלחמת אזרחים וויתר על השלטון. כך תמה מלוכה במדינה.
יחסי חוץ
אמנאללה חאן קידם מדיניות פרו-סובייטית אך ברגע שהסובייטים סיימו את האוטונומיה של בוכרה, השאה היה מאוכזב מהיחס למוסלמים והיחסים התקררו. ארצות הברית, בגלל ההשפעה הבריטית והיעדר אינטרסים מסחריים או תרבותיים שם, לא הכירה רשמית באפגניסטן עד 21 באוגוסט 1934. שגרירות אמריקאית לא נפתחה בקאבול עד יוני 1942. בהודו הבריטית פקידים התקשו לקבל את עצמאותה המוחלטת של אפגניסטן, לשעבר פרוטקטורט בריטי, ואילו האפגנים התרעמו בצורה מרה על עמדות פטרוניות של בריטניה.
ב-27 בספטמבר 1934, בתקופת שלטונו של זהיר שאה, הצטרפה ממלכת אפגניסטן לחבר הלאומים. עד סוף שנות ה-30 אפגניסטן הגיעה להסכמים על סיוע וסחר חוץ עם מדינות רבות, בעיקר גרמניה, איטליה ויפן. במהלך מלחמת העולם השנייה, אפגניסטן נותרה נייטרלית. אף על פי שכן, לאפגניסטן היו יחסים עם גרמניה הנאצית, אך אלה נותקו לאחר הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן.
אפגניסטן התקבלה לארגון האומות המאוחדות ב-29 באוגוסט 1946. בשנת 1947, אפגניסטן הייתה החברה היחידה שהצביעה נגד הכנסת פקיסטן לארגון, אם כי חודשים ספורים לאחר מכן שינתה את החלטתה. הדבר נעשה בעיקר בגלל קריאת הממלכה להקמת "פשטוניסטן", מדינה שתאחד את כל הפשטונים (רובם גרים בשתי המדינות). ניקיטה חרושצ'וב ביקר בבירה קאבול ואישר את הטענות האפגניות לפשטוניסטן בשנת 1955. יחסי אפגניסטן–פקיסטן המשיכו לכלול תקופות של מתיחות.
בהנהגתו של זהיר שאה חיפשה הממשלה האפגנית מערכות יחסים בעיקר עם ברית המועצות, צרפת, בריטניה וארצות הברית. ארצות הברית וברית המועצות השקיעו שניהן בכלכלת אפגניסטן כדי לנסות להשיג השפעה במהלך המלחמה הקרה. כמו תוכנית ארבע הנקודות בשנת 1951, כאשר אפגניסטן וארצות הברית חתמו על הסכם לסיוע בפיתוח הכלכלי במשק, ובניית צינור של 100 ק"מ מטרמז למזר-א-שריף שנבנה על ידי טכנאים סובייטים והחלו בשנת 1954. אפגניסטן קיבלה 18,500,000 דולר מבנק הייצוא –יבוא של ארצות הברית כדי לסייע להם ברכישת חומרים, ציוד ושירותים אמריקאים לפרויקט הפיתוח של עמק הלמנד. אפגניסטן הפכה לחברה בגוש המדינות הבלתי-מזדהות בשנת 1961.
ריבוע הקסם של פרוידנטל
ריבוע הקסם של פרוידנטל הוא תבנית המארגנת בניה אחידה של כמה אלגברות לי, חלקן ספורדיות. הריבוע נקרא על-שם הנס פרוידנטל שפיתח את הבניה במקביל לז'אק טיץ. ריבוע הקסם מתאים לזוג אלגברות הרכב מעל הממשיים אלגברת לי, שהטיפוס של דיאגרמת דינקין שלה מוצג בריבוע, כדלקמן:
השורה האחרונה בריבוע כוללת את כל האלגברות הספורדיות, למעט \ G_2, ומדגימה עד כמה קשורות האלגברות הספורדיות לאלגברת האוקטוניונים (\ G_2 עצמה היא אלגברת הנגזרות של אלגברת האוקטוניונים).
בניית טיץ
כידוע, יש בדיוק ארבע אלגברות הרכב עם יחידה, ללא מחלקי אפס, מעל הממשיים: שדה הממשיים עצמו,, שדה המספרים המרוכבים , אלגברת הקווטרניונים של המילטון ואלגברת האוקטוניונים. תיאור דומה נכון מעל כל שדה: פרט לשדה עצמו, אפשר למנות את ההרחבות הריבועיות הספרביליות, את אלגברות הקווטרניונים, ואת אלגברות קיילי. על אלגברות אלה מוגדרת אינוולוציה סטנדרטית, שאפשר להמשיך אותה גם לאלגברות של מטריצות מעליהן. ההעתקה מ-A לשדה הסקלרים נקראת העתקת העקבה.
נניח שהמאפיין זר ל-6, ותהיינה A,B אלגברות מהנזכרות מעלה. נסמן ב- J את אלגברת ז'ורדן של כל המטריצות ההרמיטיות מסדר 3 מעל B (אם B מממד 8, זוהי אלגברת אלברט). נסמן ב- \ A_0 וב-\ J_0 את אוסף האיברים בעלי עקבה 0 ב-A וב-J, בהתאמה. בניית טיץ של A ו-B מחזירה את המרחב הווקטורי, כאשר היא אלגברת הנגזרות (וכך גם ל-J), עם פעולת כפל  ההופכת אותו לאלגברת לי, ומוגדרת כך ששני מרכיבי הנגזרות הם תת-אלגברות המתחלפות זו עם זו, ופועלות באופן טבעי על המרכיב הנותר:  כאשר. פעולת הכפל בין אברי המכפלה הטנזורית מסובכת יותר:, כאשר.
אם A היא מן הטיפוס המציין שורה ו-B מן הטיפוס המציין עמודה, התוצאה היא אלגברת לי פשוטה (או, במקרה אחד, פשוטה למחצה), שהטיפוס של דיאגרמת דינקין שלה מצוין בריבוע הקסם.
שדרה C (מנהטן)
שדרה C (באנגלית: Avenue C), הידועה גם בשם שדרת לואיזאידה (Loisaida), היא שדרה מצפון לדרום הממוקמת באזור אלפבית סיטי בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה B ומערבית לשדרה D. היא מתחילה מרחוב האוסטון עוברת דרך סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' ומסתיימת ברחוב 23. היא עוברת כמעט מתחת ל-FDR Drive מרחוב 18.
מתחת לרחוב האוסטון, היא מתחילה ברחוב דרום וממשיכה צפונה כרחוב מונטגומרי ורחוב פיט, לפני שהיא מצטלבת עם רחוב מזרח יוסטון ומקבלת את שמה. צפונית לרחוב 14 הכביש מהווה את הגבול המזרחי של סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג'.
היסטוריה ותיאור
שדרה C ידועה גם כשדרת לואיזאידה משנת 1987, כהוקרה למורשת הפורטו-ריקנית של השכונה. לואיזאידה מבוטאת /ˌloʊiːˈsaɪdə/ LOH-ee-SY-də (לוואר איסט סייד). ההיסטוריה של השכונה תוארה בספר Selling The Lower East Side. אף על פי שהאזור הזה שייך מוניציפלית לאיסט וילג' הוא זכה להסכמה רחבה, של רבים מתושבי לואיזאידה הוותיקים שעדיין רואים בו חלק מהלואר איסט סייד, כפי שמעידה האמנות הציבורית שנמצאה על הבניינים לאורך שדרה C.
בפינת לואיזאידה ורחוב 9, יש שני גנים קהילתיים גדולים (בסטנדרטים של מנהטן) שמתוחזקים על ידי הקהילה בסביבתם. שעות הפעילות שלהם משתנות בהתאם לעונה וליכולת של המתנדבים, אך הן פתוחות לכולם ואין דמי כניסה. בית הפאנק המפורסם C-Squat  נמצא בפינה אחרת של רחוב 9. המוזיאון לחלל עירוני המשוחזר, שנפתח ב-2012, ממוקם ב-C-Squat.
מאז 1999 קיים שביל אופניים בשדרה, ולאחרונה נצבע מחדש לאחר ששדרה C נסללה מחדש. הוא הוארך כמעט לכל אורכה של השדרה.
שארל בואייה
שארל בואייה (בצרפתית: Charles Boyer; 28 באוגוסט 1899 – 26 באוגוסט 1978), היה שחקן קולנוע צרפתי, מועמד ל-4 פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעותיו בסרטים " כיבוש", "אלג'יריה", "אורות הגז" ו"פאני".
השנים הראשונות
שארל בואייה נולד בקומונה פיז'אק שבחבל מידי-פירנה, צרפת, כבנם של אוגוסטין לואיז דוראן ומוריס בואייה. בגיל אחד עשרה צפה בהצגת התיאטרון "שמשון" בה הופיע השחקן המפורסם לוסיאן גיטרי. הופעה זאת השפיע מאוד על החלטתו ללמוד משחק. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבתי החולים בעיר הולדתו חיילים פצועים רבים ובואייה הופיע בפניהם כדי לבדרם. לאחר קבלת תעודת הבגרות בשנת 1919 נסע לפריז ונרשם ללימודים בסורבון. הופעתו הראשונה על במת התיאטרון הייתה הצלחה בלתי צפויה שהפכה אותו לכוכב תיאטרון בין לילה. הוא התמקד בתיאטרון במשך מספר שנים, אך עם הופעת הסרט המדבר, החליט להקדיש את כל זמנו לקולנוע.
תחילת דרכו בקולנוע
המגע הראשון שלו עם הקולנוע היה בתקופת לימודיו, כאשר צפה בהכנת הסרט "עבודה" על פי הרומן האוטופי-חברתי של אמיל זולה. התחיל להופיע בסרטים אילמים כבר בשנת 1920 בתפקידי משנה שלא הסבו לו נחת. הצלחתו בתחום הקולנוע התחילה עם כניסת הסרט המדבר בזכות קולו העמוק והשפות הרבות שהיו שגורות בפיו: בנוסף לצרפתית ואנגלית דיבר גם ספרדית, איטלקית וגרמנית.
בואייה התגלה לראשונה בקומדיה "אישה אדומת שיער" לצידה של כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו. ב-1934 זכה להכרת הקהל בצרפת לאחר שכיכב בתפקיד הראשי בסרטו של הבמאי האוסטרי המוערך פריץ לאנג "ליליום". בהמשך דרכו בשנות ה-30 זכה להופיע בסרטים לצד כוכבות קולנוע מובילות: עם מרלן דיטריך בדרמה "הגן של אלה" בתפקיד הכומר בוריס אנדרובסקי; עם קתרין הפבורן בדרמה "שבר הלבבות"; עם קלודט קולבר בסרטים "עולמות פרטיים" ו" טוברייך"; ועם דניאל דארייה בדרמה היסטורית בשם "מאיירלינג", בתור רודולף נסיך אוסטריה.
ההצלחה בהוליווד
ב-1938 בואייה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו כנפוליאון בונפרטה בדרמה ההיסטורית "כיבוש", כשהוא מככב לצידה של כוכבת הקולנוע השוודית הנערצת באותן שנים - גרטה גרבו. בשנה שלאחר מכן היה מועמד לפרס פעם נוספת על הופעתו בדרמת הפשע הרומנטית "אלג'יריה" בה גילם את הגנב המפורסם פפה לה מוקו הבורח לצרפת לאחר שוד גדול שביצע באלג'יריה. ב-1939 הופיע לצידה של השחקנית המצליחה איירין דאן בדרמה הקומית הקלאסית של לאו מקארי "סיפור של אהבה" (בתפקיד הצייר הצרפתי מישל מרנט), וכן בדרמה "כשהמחר מגיע".
בתחילת שנות ה-40 הופיע בכמה סרטים דרמטיים: ב"עכבו בעד השחר" ("Hold Back the Dawn") שיחק את הג'יגולו יליד רומניה ג'ורג'ה איסקוֹבֶסקוּ (לצידה של כוכבת הקולנוע אוליביה דה הבילנד); בסרט "כל זה, וגם גן עדן" הופיע בתפקיד הדוקס הצרפתי שארל דה פרסלין; כמו כן שיחק גם בסרטים "פגישה לאהבה", "רחוב לאחור" ו"מעשיות מנהטן".
בטקס האוסקר של 1943 זכה בואייה בפרס הוקרה מיוחד על פועלו מהאקדמיה. באותה שנה הופיע גם בדרמה "הנימפה הקבועה" בתפקיד המלחין לואיס דוד, לצידה של השחקנית זוכת האוסקר ג'ואן פונטיין. ב-1944 היה מועמד בפעם השלישית בחייו ל"פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר" על הופעתו במותחן של ג'ורג' קיוקור: "אורות הגז". בסרט זה שיחק בתפקיד ג'ורג'י אנטון, לצידה של הכוכבת השוודית אינגריד ברגמן, איתה שיחק גם ארבע שנים לאחר מכן בסרט "שער הניצחון".
השנים המאוחרות
ב-1952 היה מועמד לראשונה בקריירה הארוכה שלו לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמה "הזמן המאושר" בתור ג'קו, אביו של הילד רוברו "ביבי" בונרד; בנוסף, הוא זכה באותה שנה גם בפרס טוני מיוחד על תפקידו במחזה "דון ז'ואן בגיהנום" מאת ג'ורג' ברנר שו. ב-1953 הופיע בדרמה הצרפתית של מקס אופולס "העגילים של מאדאם דה..." בתפקיד הגנרל אנדרה. ב-1956 היה מועמד לפרס אמי על הופעתו בסדרה הקומית המצליחה "Four Star Playhouse". באותה שנה שיחק גם בסרט המפורסם "מסביב לעולם בשמונים יום", על פי ספרו של ז'ול ורן. ב-1958 הופיע בסרט המלחמה התקופתי של אנתוני קווין "הפיראט".
ב-1961 היה מועמד בפעם הרביעית לפרס האוסקר על תפקידו בדרמה "פאני". ב-1962 שיחק בדרמת המלחמה של וינסנט מינלי "ארבעת פרשי האפוקליפסה". ב-1963 היה מועמד לפרס טוני על הופעתו במחזה הקומי "לורד פונגו". ב-1964 השתתף בשמונה פרקים של סדרת הפעולה המוערכת "הקשוחים". ב-1966 כיכב בדרמת המלחמה של רנה קלמנט ע"פ תסריטם של פרנסיס פורד קופולה וגור וידאל "האם פריז בוערת?" ובקומדיית הפשע של ויליאם ויילר "איך לגנוב מיליון".
ב-1967 שיחק בקומדיה "יחפים בפארק", לצידם של רוברט רדפורד וג'יין פונדה, ובסרט הלא רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד "קאזינו רויאל". ב-1974 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על הופעתו בסרטו של אלן רנה "סטביסקי" בתפקיד הברון ראול, חברו האריסטוקרט של הפושע אלכסנדר סטביסקי (ז'אן-פול בלמונדו). את הפרס חלק עם ג'ק ניקולסון שזכה בו על הופעתו בסרט "הפרט האחרון". ב-1976 הופיע בפעם האחרונה כשחקן בפנטזיה המוזיקלית של וינסנט מינלי - "עניין של זמן".
חייו האישיים
ב-1934 נישא לשחקנית האנגלייה פטרישיה פטרסון; הם היו נשואים במשך 44 שנה עד לפטירתה של פטרסון. ב-1942 קיבל אזרחות אמריקאית. בנו, מייקל צ'ארלס בואייה, התאבד בגיל 21 כאשר שיחק ב"רולטה רוסית", לאחר פרידה מחברתו. לבואייה שני כוכבים על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
התאבדות
ב-26 באוגוסט 1978, יומיים לאחר פטירת אשתו ממחלת הסרטן - ויומיים לפני יום הולדתו ה-79 - התאבד בואייה בבית חברו בעיר סקוטסדייל, אריזונה. הוא הובהל במצב קריטי לבית חולים בפיניקס שם נקבע מותו. בואייה נקבר בבית הקברות הקתולי "הולי קרוס" שבקלובר סיטי, קליפורניה, לצד אשתו ובנו.
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו
מאז התחלת המיזם ב-1956 הוא גדל והצטרפו אליו מספר מיזמים קשורים של ניהול מים ברחבי אגן ההיקוות של הנהר. ההיקף המקורי של המיזם והמוקד העיקרי כלל את חלקו העליון של נהר הקולורדו, ואת הנהרות גרין (Green), סן חואן (San Juan) וגניסון (Gunnison).
המדינות המשתתפות במיזם הן אריזונה, יוטה, ניו מקסיקו, קולורדו וויומינג.
היסטוריה
הניסיון המתועד הראשון לנצל את מי אגן ההיקוות של חלקו העליון של הקולורדו נעשה בפורט ספליי (Fort Supply) בוויומינג ב-1854, כאשר חלק ממי הנהר "בלקס פורק" (Blacks Fork), יובל של הנהר גרין, הוטו לטובת השקיית שדות מקומיים. מפעלי הטיה נוספים של מי הנהרות באגן הקולורדו הובילו למחקרים מקדימים לפתח מערכת הטיה כבר ב-1902 כאשר הוקם שירות הטיוב (Reclamation Service), שמה הקודם של לשכת הטיוב.
ב-1922 חתמו שש מדינות של ארצות הברית על "הסכם נהר הקולורדו" (Colorado River Compact) שבו הסכימו רשמית על חלוקת מימי נהר הקולורדו ויובליו. כל מחצית מאגן הנהר קולורדו – האגן העליון, שחלקים ממנו שייכים לקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג – והאגן התחתון שחלקים ממנו שייכים לקליפורניה ונבדה – אמורה הייתה לקבל על פי ההסכם כ-9.3 מיליארד מ"ק מים מדי שנה. סך כל כמות המים השנתית שחולקה, כ-20 מיליארד מ"ק, הייתה הכמות שנמדדה באותה תקופה בליז פרי (Lee's Ferry - "המעבורת של לי", המקום היחיד לאורך הנהר שפעלה בו מעבורת משום שהייתה אליו גישה נוחה לשתי הגדות), 26 קילומטרים במורד הנהר מסכר קניון גלן של ימינו, אתר ששימש רשמית כגבול בין האגן העליון לאגן התחתון. בפועל התברר שמדידה זו הייתה תוצאה של אחת מהעונות הגשומות ביותר של דרום-מערב ארצות הברית ב-800 השנים האחרונות. על סמך מדידות בתקופה האחרונה ספיקת הנהר השנתית הממוצעת בליז פרי היא כ-16.7 מיליארד מ"ק. ובפועל היא משתנה בצורה קיצונית מדי שנה ונעה בין 4.9 מיליארד מ"ק ל-27 מיליארד מ"ק. עובדה זו גרמה לחוסר היכולת של מדינות האגן העליון לעמוד במינימום ההתחייבות שלהן למדינות האגן התחתון בשנים שחונות, ולאובדן של עודפי מים משמעותיים בשנים גשומות.
במטרה לווסת את זרימת הקולורדו ולהבטיח עמידה בתנאי ההסכם נערך מחקר שקבע שהקמת סכרים ויצירת מאגרי מים מאחוריהם על הנהר ויובליו היא הכרחית. שיתוף פעולה בין ועדת האגן העליון של הקולורדו, לשכת הטיוב וסוכנויות פדרליות נוספות הניב דו"ח שפירט את המיזמים המוצעים שהוגש לקונגרס של ארצות הברית ב-1950.
בין המיזמים המוצעים היו צמד סכרים על הנהר גרין, היובל העיקרי של חלקו העליון של הקולורדו: ב"פארק אקו" (Echo Park) ובהר ספליט (Split Mountain). שני הסכרים האחרונים היו עתידים להציף יותר מ-180 קילומטרים של קניונים באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית. ההצעה חוללה מחלוקת והציתה את חמתם של תומכי איכות הסביבה שלא רצו לחוות שוב את המחלוקת שפרצה ב-1924 סביב סכר אושונסי (O'Shaughnessy Dam), כאשר סכר נבנה בעמק נופי בתחומי הפארק הלאומי יוסמיטי.
בהנהגתו של דייוויד ברואר (David Ross Brower; 2000-1912) ניהל מועדון סיירה, ארגון איכות סביבה ותיק, מערכה לאומית להצלת הפארק. באמצע שנות ה-50 הסכימה ה-USBR שלא לבנות שני סכרים אלו - החלטה שהתקבלה כניצחון גדול לתנועה לאיכות הסביבה האמריקנית - אבל בתנאי שתוכל להקים את הסכרים האחרים המוצעים, בנקיק פליימינג (Flaming Gorge Dam) ובקניון גלן מבלי שתהיה התנגדות לסכרים אלו. בפועל תמכו ברואר ומועדון סיירה בהרחבת הסכר בקניון גלן על מנת להוסיף למאגר את המים שהיו אמורים להיקוות מאחורי הסכר בפארק אקו. הדבר היחיד ממנו חששו שוחרי איכות הסביבה לגבי סכר קניון גלן היה שגובה פני המים במאגר המתוכנן אמור היה להציף את המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (Rainbow Bridge National Monument). ברואר, שלא טייל בקניון גלן קודם להסכם הפשרה, התחרט אחרי שביקר במקום כשעבודות הקמת הסכר כבר עמדו להסתיים, ותיאר זאת "כשגיאה הגרועה ביותר של הקריירה שלי" ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי".
גרסה מעודכנת ומצומצמת במקצת של התוכנית התקבלה כחוק בקונגרס ב-1956. החקיקה קראה לבניית סכרים, מאגרי מים ועבודות הקשורות בהם באתר הנופש הלאומי קוריקנטי (Curecanti National Recreation Area) בקולורדו, בנקיק פלמינג בוויומינג, במאגר נאוואחו בניו מקסיקו ובקניון גלן באריזונה. כל המיזמים למעט מאגר נאוואחו אמורים היו לכלול יכולות לייצר חשמל, בעוד שמיזם נאוואחו נועד לבקרת שיטפונות בלבד. בחקיקה היו כלולים כמה מיזמים קשורים באגן נהר הקולורדו.
היקף המיזם
מיזם נהר הקולורדו מורכב מארבע יחידות נפרדות, המתפרשות לאורך אגן הקולורדו העליון ויובליו הראשיים. בנוסף, כלולים במיזם גם מיזמים אחרים שבוצעו באזור זה.
בסך הכול נאגרים במסגרות השונות של המיזם כ-42 מיליארד מ"ק מים. קיבולת זו משמשת ליישם את התחייבות האספקה של הסכם נהר הקולורדו בתקופות שחונות. בנוסף, שלוש מהיחידות מספקות חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות לשווקים הראשיים בדרום מערב ארצות הברית.
ליז פרי באריזונה משמש כגבול הדרומי של המיזם, המקיף את כל נהר הקולורדו מנקודה זו במעלה הזרם ואת כל היובלים הנשפכים אליו בקטע זה.
יחידת קניון גלן
יחידת קניון גלן (Glen Canyon Unit) כוללת את סכר קניון גלן, אגם פאוול ותחנת הכוח קניון גלן, והיא היחידה הגדולה והחשובה ביותר של המערכת. אף שהסכר עצמו שוכן סמוך לעיירה פייג' בצפון אריזונה, שוכנת מרבית אגם פאוול שמאחורי הסכר בתחום דרום מדינת יוטה. קיבולת המים באגם פאוול היא 33 מיליארד מ"ק, כ-64% מכלל המים הנאגרים במיזם. ההספק של תחנת הכוח, 1,296 מגה ואט, הוא כמעט 75% מכלל ייצור החשמל במיזם.
על אף חשיבותה למיזם הייתה יחידת קניון גלן מקור למחלוקת אפילו לפני שהתחילה לפעול ב-1964. דייוויד ברואר, מנהל מועדון סיירה, שהיה אחראי חלקית למיקומו של הסכר כחלק מהפשרה שהסכים לה בנושא הסכר באקו פארק, הצטער אחר-כך על ההחלטה. בארי גולדווטר, הסנאטור לשעבר מטעם מדינת אריזונה, שתמך בהקמת הסכר בתחילה, שינה דעתו אחר-כך והודה, שגם הוא הצטער שתמך במיזם. בשנים האחרונות התגברו הקריאות של ארגוני איכות הסביבה, דוגמת מועדון סיירה, לרוקן את מימי אגם פאוול ולהרוס את הסכר על מנת להשיב את קניון גלן לקדמותו. עקב כך קמו קבוצות בעלי עניין ספציפיות במטרה לגרום לשינוי זה, דוגמת "נהרות חיים" (Living Rivers) ו"ידידי קניון גלן" (Friends of Glen Canyon). מולן קמו קבוצות המתנגדות לשינוי, דוגמת "ידידי אגם פאוול" (Friends of Lake Powell). בהתחשב בחשיבות הגדולה של יחידת קניון גלן למיזם אגירת מי הקולורדו, כמו גם ההשפעה שלה על תעשיית התיירות לאזור, נראה כי ההתנגדות לרעיון שיקום הקניון מצליחה למנוע את הניסיון לממשו ולא קיימות שום תוכניות להפסיק את פעולת היחידה בקניון גלן.
ב-1959 נבנה גשר קניון גלן מעל נהר הקולורדו. אף שלא היה חלק מהיחידה הוא נבנה כתוצאה ישירה ממנה. בזמן שהושלם הוא היה גשר הקשת הגבוה ביותר בעולם. כיום הוא אחד משני גשרים בלבד מעל הקולורדו בקטע שבין אגם מיד לאגם פאוול, ומרבית התעבורה שבין צפון אריזונה ודרום יוטה עוברת דרכו.
יחידת נקיק פליימינג
יחידת נקיק פליימינג (Flaming Gorge Unit) כוללת את סכר נקיק פליימינג, מאגר נקיק פליימינג ותחנת הכוח של הסכר. הסכר סוכר את הנהר גרין בסמוך לעיירה גרין ריבר (Green River) בוויומינג. חלקים מהמאגר שמאחורי הסכר גולשים לצפון מזרח יוטה.
היחידה הושלמה ב-1964, והסכר מאפשר אגירת מים ויצירת חשמל, כמו גם בקרת שיטפונות בנהר גרין, היובל הראשי של הקולורדו. תחנת הכוח בסכר מייצרת 153 מגה ואט שהם כ-8.5% מכושר ייצור החשמל במיזם אגירת מי נהר הקולורדו.
יחידת נאוואחו
יחידת נאוואחו (Navajo Unit) כוללת את סכר נאוואחו ואגם נאוואחו. הסכר סוכר את הנהר סן חואן בסמוך לפרמינגטון בניו מקסיקו.
הסכר הושלם ב-1963, ויחידת נאוואחו הייתה בפועל המיזם הראשון מבין היחידות של מיזם אגירת מי נהר הקולורדו שהושלם. שלא כפי שנעשה בסכרים האחרים, לא הוקמה תחנת כוח יחד עם הסכר. תחנת כוח קטנה שההספק שלה 32 מגה ואט הותקנה ב-1983 בשיתוף פעולה עם העיר פרמינגטון במטרה לספק את צורכי החשמל המקומיים.
יחידת אספינול
יחידת אספינול (Aspinall Unit) כוללת שלושה סכרים ומאגרים על נהר גניסון בקולורדו. רק ביחידה זו במיזם יש יותר מסכר או מאגר אחד.
יחידת אספינול הייתה קרויה במקור יחידת קורקנטי (Curecanti Unit), אבל שמה שונה ליחידת אספינול ב-1980 על שם חבר הקונגרס לשעבר ממדינת קולורדו ויין אספינול (Wayne Norviel Aspinall; 1983-1896). אספינול היה תומך בלב ובנפש במיזמי אגירת המים בקולורדו בפרט ובמערב ארצות הברית בכלל, והיה בר הפלוגתא העיקרי של דייוויד ברואר במאבק בהצעת החוק של מיזם אגירת מי הקולורדו. ברואר היה ידוע במאבקיו התדירים עם אספינול, ואף צוטט שהוא רואה כיצד "חלום אחר חלום מתנפץ על היבשות הסלעיות של ויין אספינול".
ההספק הכולל של יחידת אספינול הוא כ-290 מגה ואט, שהם כ-17% מכלל מיזם אגירת מי הקולורדו, ובכך היא היחידה השנייה בתרומתה למיזם אחרי יחידת קניון גלן.
סכר בלו מסה
סכר בלו מסה (Blue Mesa Dam) סוכר את הנהר גניסון במעלה הזרם מסכר נקודת מורו, הסכר הראשון שהנהר עובר דרכו. הסכר הושלם ב-1966 והוא מסוגל לספק 86.4 מגה ואט חשמל, שהם כ-30% מכושר הייצור של יחידת אספינול.
סכר מורו פוינט
בנוסף, סכר מורו פוינט היה הסכר הבטון הראשון מטיפוס סכר קשת דק שנבנה במערכת של מיזם אגירת מי הקולורדו.
סכר קריסטל
כושר יצור החשמל בסכר קריסטל הוא הקטן ביותר מבין כל הסכרים במערכת. הוא מספק כ-31.5 מגה ואט, שהם קצת מעל ל-1% מכושר הייצור של יחידת אספינול.
מיזמים אחרים הנכללים במיזם
מספר מיזמי ניהול מים במקומות שונית באגן העליון של נהר הקולורדו נחשבים למיזמים המשתתפים במיזם אגירת מי נהר הקולורדו. מיזמים אלו קשורים כספית למיזם, אבל אינם נחשבים חלק מהמיזם עצמו.
בחקיקה של 1956, שבה אושר מיזם אגירת מי נהר הקולורדו, נכללו 11 מיזמים משתתפים והם: מיזם עדן (Eden Project) אושר בנפרד עוד ב-1949. המיזם קשור למיזם אגירת מי נהר הקולורדו על פי התנאים בהם אושר.
נספח לחקיקה שנוסף ב-1962 הוסיף שני מיזמים לרשימת המיזמים המשתתפים:
נספח לחקיקה שנוסף ב-1964 הוסיף שלושה מיזמים לרשימת המיזמים המשתתפים:
נספח לחקיקה שנוסף ב-1968 הוסיף חמישה מיזמים אחרונים לרשימת המיזמים המשתתפים:
ארבעה מיזמים, וסט דיווייד, פרוטלנד מסה, סווריי-פוט וסן-מיגל התגלו אחר-כך כבלתי מעשיים והוצאו מהרשימה.
השפעות המיזם
התרומות החיוביות של המיזם הן:
התרומות השליליות הן:
אלונה פרידמן
ביוגרפיה
פרידמן התגלתה בגיל שש עשרה על ידי צלם האופנה מנחם עוז, ולאחר מכן נבחרה לפנים של "שנות ה-80" ודגמנה רבות בישראל ומחוצה לה.
במהלך שירותה הצבאי בצה"ל עלתה במשקל, וכתבות המספידות את הדוגמנית הצעירה והמבטיחה שהייתה התפרסמו בעיתוני ישראל.
ב-1995 הנחתה את התוכנית "קיץ על החוף" בערוץ 2, היא שימשה כאחת ממגישות התוכנית "שישי חי" והחליפה מדי פעם את שירה פליקס בהנחיית התוכנית "המקצוענים 10".
חיים אישיים
אם לחמישה,השני מבין ילדיה הוא הכדורסלן דורי סהר.
זקום (אסלאם)
עץ הזַקוּם (בערבית: الزقوم) הוא עץ מיתולוגי באמונה המוסלמית. לפי הקוראן והמסורת, הזקום הוא עץ הגדל בשאול התחתיות שבנקודה העמוקה ביותר בגיהנום. עץ זה כולו רע ואינו מספק לחוסים תחתיו צל. לפי האמונה מצמיח העץ פירות באושים ומרים בצורה של ראשי שטנים, אשר ישמשו מאכל לחוטאים הרעבים באחרית הימים. במקום להשביע את רעבונם, יעצימו פירות הזקום את סבלם של המעונים בעוררם תחושת צרבת קשה ובבקעם את קיבותיהם:
עץ הזקום עומד בניגוד לעצי המנעמים של גן העדן באמונה המוסלמית, אשר מספקים צל ומאכל אינסופי למאמינים הצדיקים הלנים תחתם על יצועי קטיפה ירוקה.
השם "זקום" הוענק למספר עצים שמקורם בארצות ערב. בסודאן נקרא כך העץ Euphorbia abyssinica (מין בסוג חלבלוב); הסוג Balanites ממשפחת הזוגניים נקרא בערבית "זקום", וכך גם המין זקום מצרי.
אנטונלה
אנטונלה (בספרדית: Antonella) היא טלנובלה ארגנטינאית, בת 165 פרקים, בכיכובם של אנדריאה דל בוקה וגוסטבו ברמודס, ששודרה בארגנטינה בשנת 1992 ברשת הטלוויזיה אל טרסה (13) הארגנטינאית , ובישראל בשנים 1994–1995 בערוץ 3, וזכתה להצלחה רבה.
אודות הסדרה
תסריט הסדרה נכתב על ידי אנריקה טורס. במאי הסדרה היה ניקולאס דל בוקה, אביה של הכוכבת הראשית.
הסדרה זכתה לחשיפה נרחבת בישראל והייתה מהראשונות מסוגת הטלנובלה ששודרו בישראל. להקת שב"ק ס' אזכרו אותה בשירם "מביא אותה הפוך".
עלילה
אנטונלה היא שחקנית צעירה ומובטלת, שעובדת כליצן בשם פלינפלין, במסיבות ימי הולדת. במהלך עבודתה היא מפתחת מערכת יחסים עם ניקולס, גבר עשיר, שמתברר כי הוא המאהב של נטליה אחותה. בהמשך, נמצאה נטליה מתה, לכאורה כהתאבדות. אנטונלה לא מאמינה שאחותה התאבדה וחושבת שאחותה נרצחה על ידי ניקולס. היא מוצאת את הדרך להיכנס לביתו במטרה לנקום את מות אחותה. לבסוף הם מתאהבים, מתפייסים ומתחתנים.
שקט
שקט (או דממה, דומיה) הוא מצב של היעדר קול, כתוצאה מאי יכולת להפיקו או הימנעות מכך. המצב ההופכי לשקט הוא רעש, שהוא לרוב צליל בלתי רצוי הגורם להפרעה. לפי סולם הדציבל המבטא את עוצמת הקול, סף השמיעה הוא שקט, שהם 0 דציבלים, לחישה נמצאת כמעט בתחתית הסולם עם ערך של dB 30, לאחר נשימה ורשרוש עלים.
חדר שקט הוא מקום בו מותקנים אמצעים על מנת למזער את הקול הנשמע בפנים, על ידי בידוד פנימי וחיצוני ואמצעים שונים אחרים.
צורך בשקט
על פי רוב הרעש נתפס כמזיק לביצועים קוגניטיביים. אנשים רבים זקוקים לשקט כדי לעסוק בפעילות קוגניטיבית מאומצת ולמקד את יכולות הקשב שלהם. כמו כן, השקט חיוני לשינה, ללמידה, ליצירתיות, ליעילות
השקט חיוני גם עבור המוזיקה, שהיא אמנות סידור הצליל והשקט בזמן.
בעקבות הצורך בשקט ישנם מצבים שונים בהם נעשים מאמצים מכוונים לצורך שמירה על סביבה שקטה.
תקשורת שקטה
תקשורת בלתי-מילולית יכולה להתבצע ללא שימוש בקול על ידי שפת גוף, מחווה גופנית או הבעות פנים. המחווה המקובלת לבקשת שמירה על השקט מתבצעת על ידי קירוב האצבע לשפתיים.
דיבור שקט מכונה לעיתים "לחישה" והוא נועד לצורך תקשורת בין שני אנשים או יותר, כאשר הדוברים לא מעוניינים שהסביבה תשמע את חילופי הדברים ביניהם. רצון זה יכול לנבוע מתוך התחשבות כדי לא להפריע, או מתוך רצון לשמור על פרטיות או סודיות של הדברים הנאמרים.
שפת סימנים הוא כינוי לכל אחת מהשפות הטבעיות שמשתמשות בתנועות ידיים, מחוות גוף והבעות פנים כאמצעים העיקריים להעברת מסרים וליצירת תקשורת בין הדוברים. זאת בניגוד לשפה מדוברת, שבה האמצעי העיקרי הוא הקול המופק בחללי הפה, האף והגרון.
טכנולוגיה שקטה
מחשב שקט הוא מחשב אישי שהפעלתו מפיקה, באופן משמעותי, פחות רעש מהמקובל.
הגל השקט הוא כינוי לערוץ רדיו ששידוריו פורצים את הדממה רק במקרה של אזעקת אמת (למשל ביום כיפור). באופן זה התושבים יכולים להמשיך ליהנות מסביבה שקטה כאשר אין איום ביטחוני מיידי על חייהם.
בידוד אקוסטי הוא סידור המקטין את מעבר אנרגיית קול בין שני חללים או מקטין את ההד בתוך חלל אחד. הוא מאפשר שמירה על השקט בתוך או מחוץ לחדר מסוים.
שימוש באוזניות מאפשר לאדם להאזין לצלילים שונים בלי להטריד את הסביבה.
דומייה בתרבות
ביינדמן תוהה בקשר לשקט/דומיה האם הוא 'נוכח' או 'נעדר', אם הוא ריק או מלאות, מרחב שלילי או חיובי? אם הוא משהו או כלום? אם הוא מטפיזי או ממשי? האם הוא פרלוד או פינלה? תשובתו היא שכל הנ"ל, הם מאפיוני השקט – ועל כן לדידו אין השקט פועל על פי ההיגיון. כשם שהוא עשוי למקד אותנו בכאן ועכשיו, כן הוא יכול להרחיק אותנו למרחבי זמן ומקום בלתי נתפסים. ניתן לנסות להתעלם ממנו, אבל הסיכוי לכך קלוש.
על פי ביידמן, מזווית הראייה 'הדתית', השקט הוא פרקטיקה נפוצה. היא באה לידי ביטוי במדיטציה. הוא נועד להשגת ניקיון הדעת – לעיתים למול אתגרים קשים מנשוא. דוגמה מהמקרא לבך טמונה בסיפור מותם של בני אהרון, כשהאל לוקח אותם, משום שהם חטאו ('ויידום אהרון") . לדידו, בימינו השקט נתפס כמצב רצוי, המעניק מרחב נוחות, בעולם עתיר הגירויים. שקט הוא גם כלי רב ערך בטיפול הפסיכולוגי, משום שהוא מאפשר להגיע לתובנות עמוקות. לבסוף ניתן לראות בשקט חלק מהשפה והדיבור, שבו הוא ממלא תפקידים חיוביים ושליליים רבים: הוא לא רק הרווח שבין המלים, אלא הוא אכזרי בכך שהוא מצמצם את כושר ההבעה, לעיתים בכוונת תחילה מצד השומר על השקט. לעיתים השקט כאילו מבקש שישברו אותו והוא נועד לומר דרשני. השקט הוא למעשה הפסק בחיבור בין האדם לסביבתו. השקט נותן שהות לעבור לעולם תקשורתי אחר. למעשה השקט הוא סוג של שיח עקיף, שפירושיו הרבים האפשריים תלויים בנסיבות. כדוגמה, השקט הוא תחליף למילים דו-משמעיות. לרוב הוא ממלא תפקיד שלילי, שכן הוא מגביל את כוחן של המילים – או נותן תוקף משנה למילים.
על פי דאואנהוור בניגוד לאילמות, השקט הוא פנומן ואובייקט ממשי של המודעות האנושית. לדידו השקט הוא בעל משמעות מיוחדת והוא חלק בלתי נפרד מהמבע. הוא מונה שלושה סוגים של שקט: שקט שמתערב בשיח, שקט שקודם למבע או בא בעקבותיו והשקט העמוק. בעוד שהשקט המתערב, מעניק טעם למילים, וממלא תפקיד קצבי ומלודי, סוג השקט השני – כשהוא לא מוסבר – מוביל לבלבול ולמצוקה. לעומת אלו, השקט העמוק אינו קשור לשום מבע, אך עולה עליו מבחינת ערכו. דאואנהאור, התמקד בשקט העמוק והביא דוגמות מתוך שקט בין קרובים, בשקט בתפילה, ובשקט של הלא-נאמר. השקט בין קרובים למעשה חושף קיום של רגשות (אהבה או שנאה) המובנים לצדדים, ושקט זה למעשה עולה בערכו על זה של המילים. לדידו התפילה החרישית הוא המרחב, שהמתפלל מותיר לאל לבצע את פעולתו. לדידו של דאואנהאור השקט העמוק יכול להיות מנחם אבל הוא עשוי להיות מרושע, שטני, מוזר ומטיל אימה. כדוגמה לשקט זה הוא נותן את השקט של אלוהים בעקידה על פי "חיל ורעדה" לקירקגור; השקט של ריצ'רד השלישי של שייקספיר, לנוכח הפצרות קורבנותיו העולים לגרדום לדבר איתם; והשקט שחווה קסטל מצד אשתו שרה, ב'גורם האנושי' לגרהאם גרין.
אנדרה נהר מבחין בין שלושה מצבי דומייה במקרא: דממה אלוהית, דממה קוסמית, דממה אנושית. לדידו, הדומיה מלווה את הנבואה כחוט השני. כדוגמה לדממה קוסמית הוא נותן את תהלים יט א-ה. לדממת האדם אל מול האל, הוא נותן את תהלים סה:ב. בסיפור העקידה, אברהם ויצחק מתהלכים בדממה, ואין הסיפור נותן טעם לאלם בפני אלוהים זה (בראשית כב). איוב מרבה בטרוניות כלפי האל, אבל אלוהים אינו משיב לו. ישעיהו ו, מציג דממה הנובעת מבצוע פשע – או אולי יראת לנוכח הקודש (פירוש רד"ק). הוא הדין לגבי יחזקאל, אשר על פי נהר מרבית הספר מציג מצב של השתק מצד הנביא. דממת האל בדרך כלל משמעותה חמור במיוחד – ופירושה מענה שלילי (שמואל א' כח:ו). לדידו של נהר, משמעות הדממה מצד האל היא הסתר פנים בשל חטאו או אשמתו של הדורש. לעיתים דממה מצד הנביא למול הפצרת האל, באה כמיאון לבצע שליחות הקשה מדי בעיני הנביא: שמות ד י ירמיהו א ו יונה בוחר לשמור על דממה במעי הדג.
דקת דומייה היא אמצעי ביטוי לאבל או לצער, בדומה להנפת דגל בחצי התורן. משכה של דקת דומייה הוא כדקה, אם כי נהוגים גם זמנים אחרים, דוגמת דקת הדומייה בבוקר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר מלווה בצפירת זיכרון ומשכה שתי דקות. במשך דקת הדומייה נהוג שכלל הנוכחים עומדים, מרכינים את ראשם ומסירים את כובעיהם, למעט חיילים. קצינים ונגדים מצדיעים.
שתיקה יכולה לשמש גם כאמצעי למחאה, שהיא מעשה המבטא ביקורת וחוסר הסכמה. מחאה יכולה להיות מופנית כלפי השלטון או גורמים אחרים.
היצירה המוזיקלית האוונגרדית 4′33″ של ג'ון קייג' מכילה הנחיה למבצע שלא לנגן כלל בכלי הנגינה במשך כל זמן היצירה. על פניו, היצירה מכילה שקט בלבד, אך למעשה היא כוללת את הקולות, הצלילים והרעשים של הסביבה בה היא מבוצעת - ובכלל זה גם את הקולות שמשמיע הקהל עצמו, עדינים ושקטים ככל שיהיו.
השתק במערכת המשפט
השתק הוא כלל משפטי הקובע שאדם מנוע מלטעון טענה בבית המשפט. קיימים השתקים דיוניים, החוסמים טיעון, ולעומתם השתקים מהותיים, העשויים לבסס זכות או היעדר זכות במשפט. תורת ההשתק והמניעות מושתתת על אדניהם של עקרונות היושר והצדק והורתה בדיני היושר של האקוויטי במשפט האנגלי. ההשתק מן היושר נועד למנוע אי צדק במקום בו כללי המשפט עלולים להוביל לתוצאה בלתי צודקת.
ברבות הימים, הורחבה דוקטרינת ההשתק והמניעות למצבים המעוררים תחושת חוסר צדק, הגם שהתנאים המרכזיים להשתכללות השתק מן היושר אינם מתקיימים.
קיימים סוגים שונים של השתק. בין סוגי ההשתק הדיוני המוכרים במשפט הישראלי ניתן למנות את אלה:
השתקי דיני היושר נקלטו במשפט הישראלי באמצעות חובת תום הלב (ס' 39 ו- 61(ב) לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג- 1973) או החוזה מכללא או חוזה בהתנהגות, בעוד ההשתקים האחרים נקלטו בהלכה הפסוקה על אימוץ רציונליים דומים וכן קידום של יעילות והגינות דיונית.
ביטויים אחרים של שקט
דקת דומייה היא אמצעי ביטוי לאבל או לצער, בדומה להנפת דגל בחצי התורן. משכה של דקת דומייה הוא כדקה, אם כי נהוגים גם זמנים אחרים, דוגמת דקת הדומייה בבוקר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר מלווה בצפירת זיכרון ומשכה שתי דקות. במשך דקת הדומייה נהוג שכלל הנוכחים עומדים, מרכינים את ראשם ומסירים את כובעיהם, למעט חיילים. קצינים ונגדים מצדיעים.
שתיקה יכולה לשמש גם כאמצעי למחאה, שהיא מעשה המבטא ביקורת וחוסר הסכמה. מחאה יכולה להיות מופנית כלפי השלטון או גורמים אחרים.
היצירה המוזיקלית האוונגרדית 4′33″ של ג'ון קייג' מכילה הנחיה למבצע שלא לנגן כלל בכלי הנגינה במשך כל זמן היצירה. על פניו, היצירה מכילה שקט בלבד, אך למעשה היא כוללת את הקולות, הצלילים והרעשים של הסביבה בה היא מבוצעת - ובכלל זה גם את הקולות שמשמיע הקהל עצמו, עדינים ושקטים ככל שיהיו.
לעיתים נעשה שימוש במונח "שקט" גם עבור תחומים אחרים שאינם קשורים לקוליות.
שקט כמצב נפשי
השימוש במונח שקט לתיאור מצב נפשי מתייחס למצבים של רגיעה ושלווה. זאת בניגוד למצבים של חרדה ולחץ. השקט הרגשי מקושר לרווחה הנפשית של האדם.
שקט כהיעדר פעילות
בשפת הדיבור לעיתים נעשה שימוש במילה שקט כדי לציין את היעדרה של פעילות מסוימת. על פי רוב מדובר בפעילות בלתי רצויה. למשל, מגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן כינה את האוקיינוס השקט בשמו לאור זאת שבמרבית נתיב השיט, ממצר מגלן ועד לפיליפינים, היה האוקיינוס שקט.
שקט תעשייתי הוא מונח ביחסי עבודה המתאר מצב בו לא מתאפשרת הפרעה של יחסי העבודה, על ידי שביתה. "שקט תעשייתי" משמש גם כביטוי המתאר אמצעי לפתרון משבר באמצעות הסכמה הדדית להפסקת ביטויי מחאה בתמורה להטבות כל שהן, או באופן רחב יותר לציון העדר מחאה בתמורה לדבר מה. הבחירה בדרך זו יכולה לנבוע מאינטרס הדדי לדחיית הפתרון, מרצון להבטיח המשך יחסים תקינים לאחר השגת הפתרון, או מתפיסה הרואה חשיבות ביחסים ללא מחאה.
מילאדה הוראקובה
מילאדה הוראקובה (בצ'כית: Milada Horáková 25 בדצמבר 1901 - 27 ביוני 1950) הייתה פוליטיקאית צ'כוסלובקית אשר נשפטה במשפט ראווה מבוים והוצאה להורג על ידי השלטונות הקומוניסטיים.
חיים מוקדמים
נולדה בפראג כמילאדה קרלובה. בהיותה בת 17, בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה, סולקה מבית הספר בשל השתתפותה בהפגנה נגד המלחמה. לאחר המלחמה והקמת הרפובליקה הצ'כו-סלובקית השלימה את לימודי התיכון, והמשיכה ללימודי משפטים באוניברסיטת קארל בפראג, אותם סיימה ב-1926. בשנים 1927–1940 עבדה במחלקת הרווחה של עיריית פראג. ב-1927 נישאה לבוהוסלב הורק. ב-1929 הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית הלאומית של צ'כוסלובקיה. היא התמקדה בנושאים של צדק חברתי ובקידום מעמד האישה. כן הייתה פעילה בצלב האדום הצ'כוסלובקי. ב-1933 ילדה את בתה, יאנה.
מלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת גרמניה לצ'כוסלובקיה (1939) הצטרפה הוראקובה למחתרת. ב-1940 נעצרה יחד עם בעלה בידי הגסטאפו, ונשלחה למחנה הריכוז טרזיינשטט ולאחר מכן לבתי כלא שונים ברחבי גרמניה. ב-1944 הובאה למשפט בדרזדן, אך למרות שהתביעה דרשה להטיל עליה עונש מוות, היא נידונה ל-8 שנות מאסר. באפריל 1945 שוחררה מכלאה בבוואריה על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת התקדמותם אל תוך גרמניה.
פעילות פוליטית
לאחר שחרור צ'כוסלובקיה חזרה לפראג והצטרפה למפלגה הסוציאליסטית הלאומית שהוקמה מחדש, והייתה נציגה מטעמה באספה הלאומית הזמנית. בשנת 1946 נבחרה לייצג את אזור הבחירה של צ'סקה בודיוביצה באספה הלאומית הנבחרת. היא המשיכה לעסוק בקידום מעמד האישה וגם בשימור המוסדות הדמוקרטיים של צ'כוסלובקיה. זמן קצר לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על הממשלה (פברואר–יוני 1948) התפטרה מהאסיפה הלאומית לאות מחאה. שלא כמו רבים ממקורביה הפוליטיים, בחרה הוראקובה שלא לעזוב את צ'כוסלובקיה למערב, והמשיכה לעסוק בפעילות פוליטית בפראג. ב-27 בספטמבר 1949 נעצרה בטענה כי עמדה בראש קשר להפלת המשטר הקומוניסטי.
המשפט והוצאתה להורג
עוד בטרם החל משפטה, נחקרה הוראקובה בידי המשטרה החשאית (ה-StB) תוך שימוש בעינויים פיזיים ונפשיים. היא הואשמה בהנהגת קשר, בגידה וריגול לטובת ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת ויוגוסלביה. הראיות לקשר זה כללו את עובדת נוכחותה במפגש של חברי המפלגה הסוציאליסטית הלאומית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת העם, שנערך בספטמבר 1948. במפגש זה דנו בתגובתם להתרחשויות הפוליטיות בצ'כוסלובקיה באותה עת. כן הואשמה בקיום קשרים עם פוליטיקאים צ'כוסלובקים גולים.
משפטם של הוראקובה ושל שנים-עשר מעמיתיה החל ב-31 במאי 1950. מלכתחילה תוכנן המשפט כמשפט ראווה על פי הדגם של משפטי מוסקבה בשנות ה-30 בברית המועצות. המשפט אורגן בפיקוח וייעוץ של יועצים סובייטיים, ובליווי מסע יחסי ציבור שאורגן על ידי השלטונות הקומוניסטיים. בראש התביעה עמד דוקטור למשפטים יוזף אורוולק.
ההליכים המשפטיים בוימו בקפידה עם הודאות באשמה שנכפו על הנאשמים. עם זאת, בהקלטה של המשפט שנמצאה ב-2005 התגלה כי הוראקובה הגנה באומץ על האידיאלים הפוליטיים שלה. ב-8 ביוני 1950 נידונה הוראקובה למוות יחד עם עוד שלושה מהנאשמים (יאן בוכאל, אולדז'יך פצל, וז'אביס קלנדרה). הוראקובה סירבה לבקש חנינה, אך בתה ועורך הדין שלה עתרו לקבלת חנינה. אישים רבים במערב פנו לממשלת צ'כוסלובקיה בבקשה לחוס על חייה - בהם אלברט איינשטיין, וינסטון צ'רצ'יל, אלינור רוזוולט וז'אן-פול סארטר.
הוראקובה הוצאה להורג בתלייה בכלא פאנקראץ בפראג ב-27 ביוני 1950, בגיל 48. לאחר הוצאתה להורג נשרפה גופתה, אך אפרה לא נמסר למשפחתה ולא נודע מה עלה בגורלו.
טיהור שמה והנצחתה
ביוני 1968, במהלך האביב של פראג, בוטל פסק הדין נגד הוראקובה, אך בשל הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה לא הסתיים תהליך טיהור שמה עד לאחר מהפיכת הקטיפה. ב-1990 הוסב על שמה רחוב במרכז פראג. ב-1991 הוענק לה אות מסדר תומאס גריג מסריק (מדרגה ראשונה). יום הוצאתה להורג, 27 ביוני, נקבע כיום הזיכרון לקורבנות המשטר הקומוניסטי בצ'כיה. ב-11 בספטמבר 2008 נידונה לודמילה ברוז'ובה-פולדנובה, האחרונה מצוות התביעה שעודנה בחיים, ל-6 שנות מאסר בגין סיוע לרצח משפטי. ברוז'ובה-פולדנובה שוחררה ממאסרה בדצמבר 2010 בשל גילה (88) ועקב בעיות רפואיות. היא נפטרה ב-15 בינואר 2015.
בנובמבר 2017 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מילאדה" על חייה של הוראקובה, בהפקה משותפת צ'כית-אמריקאית. את מילאדה גילמה השחקנית איילת זורר.
משפחתה
בעלה של הוראקובה, בוהוסלב הוראק, שהצליח להימנע ממעצר ב-1949, נמלט לגרמניה ולאחר מכן התיישב בארצות הברית. בתם יאנה הייתה בת 16 בזמן הוצאתה להורג של אמה, עברה לאחריות דודתה, ובשנת 1968 הצטרפה לאביה.
ישכר לייב וינברג
ביוגרפיה
נולד לרבי שמואל וינברג מסלונים, נכדו של היסוד העבודה, ונשא את בתו של רבי שלום פרלוב מבראהין. התפרסם בין הגויים בשל שנינותו הרבה.
לאחר פטירת אביו בי"ט בשבט תרע"ו פנו רוב החסידים אל אחיו הצעיר רבי אברהם שהתגורר בביאליסטוק, ומיעוטם מינו את רבי ישכר לייב לממלא מקום אביו בסלונים. למרות זאת שמרו השניים על קשר הדדי וכיבדו מאוד זה את זה. מסופר כי בראש השנה הראשון אחרי מינויו לאדמו"ר, תלה רבי ישכר לייב פתק בבית מדרשו בו הודיע כי מי שנמנע מליסע לביאליסטוק בשל כבודו הוא אינו מוציא ידי חובה בתקיעותיו. אחת בשנה ניהלו האחים טיש משותף בהיותם בוורשה ביום הילולת אביהם.
יחד עם אחיו עמד בראש כולל רייסין ופעל רבות למען היישוב החסידי בארץ ישראל.
נפטר בכ"ח בניסן תרפ"ח (1928). בנו רבי אברהם יהושע העשיל וינברג מילא את מקומו בסלונים, עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ה (1935) ופתח בית מדרש בתל אביב. חיבר ספר תורני-אנציקלופדי "אוצר ערכי התורה - אהלי יששכר". נכדו שמואל וינברג כיהן כראש העיר בני ברק.
חתנו רבי יוחנן מלובצקי מלעכוויטש, נרצח בשואה.
שדרה D (מנהטן)
שדרה D (באנגלית: Avenue D), היא שדרה מדרום לצפון באזור אלפאבית סיטי בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה C ומערבית ל-FDR Drive. היא מתחילה מרחוב האוסטון, עוברת דרך סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' ומסתיימת ברחוב 13.
השדרה ממשיכה את רחוב קולומביה (בין רחוב האוסטון לרחוב דלנסי) ואת רחוב אברהם א. קאזאן (בין רחוב דלנסי לרחוב גרנד).
היסטוריה
השדרה נוצרה על ידי תוכנית חברי הוועדה משנת 1811, כאחת מ-16 השדרות העוברות בכיוון צפון–דרום שצוינו ברוחב של 30 מטרים; הן כוללות 12 שדרות ממוספרות, וארבע (הממוקמות מזרחית לשדרה הראשונה) המסומנות באותיות.
תחבורה
בשדרה D עובר קו האוטובוס M14D מרחוב 10 מזרח לרחוב האוסטון (לכיוון דרום) ומרחוב דלנסי (לכיוון צפון) דרך רחוב קולומביה.
לודמילה פינאיבה
לודמילה פינאיבה (ברוסית: Людмила Пинаева; 14 בינואר 1936) הייתה קיאקיסטית סובייטית. היא זכתה באליפות ב-3 אולימפיאדות: (טוקיו 1964, מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972), בעלת 7 מדליות זהב באליפות העולם (1963, 1966, 1970, 1971, 1973).
ביוגרפיה
לודמילה פינאיבה (חבדוסיוק) נולדה בפרברי לנינגרד למשפחת עובד במסילת רכבת. היא התחילה להתאמן בחתירה בגיל יחסית גבוה אך הצליחה להתברג לצמרת החתירה הסובייטית. בשנת 1958 היא השתתפה בהצלחה באליפות ברית המועצות.
משחקים אולימפיים
בשנת 1964 פינאיבה נכללה בנבחרת ברית המועצות ונשלחה לטוקיו 1964 בה זכתה במדליית זהב במקצוע החזק שלה - 500 מ'.
בשנת 1968 היא השתתפה באולימפיאדה בפעם השנייה. מספר ימים לפני התחרות היא נפגעה מפגיעת רכב אך הוחלט לתת לה אפשרות להתחרות. פינאיבה אכן זכתה במדליית זהב שנייה. בנוסף לכך, פינאיבה השתתפה בתחרות זוגות וזכתה עם בת זוגה במדליית ארד.
בשנת 1972 פינאיבה השתתפה בתחרות זוגות בלבד וזכתה במדליית זהב שלישית.
בסך הכול היא זכתה ב-4 מדליות אולימפיות.
תחרויות נוספות
פינאיבה זכתה במספר אליפויות עולם במקצועות שונות (יחיד, זוגות וצוות של ארבע). בנוסף לכך היא זכתה 6 פעמים באליפויות אירופה ו-19 פעמים באליפויות ברית המועצות.
בשנת 1963 פינאיבה סיימה מכון לספורט והוסמכה כמאמנת. לאחר סיום קריירה הספורטיבית פינאיבה כיהנה בתפקידים שונים בממסד ספורטיבי עירוני בלנינגרד.
כריש נהרות צפוני
כריש נהרות צפוני (שם מדעי: Glyphis garricki) הוא מין של כריש השוכן במים מתוקים ומים מליחים באזור גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה בנהרות הצפוניים של אוסטרליה המערבית והטריטוריה הצפונית. המין התגלה ב-2008 בנהר אליגטור בשטחי הפארק הלאומי קקדו בארץ ארנהם, והוא נתון בסכנת הכחדה בטבע.
כריש זה הוא קרובו של כריש הגנגס והוא בעל קשקשים אפורים כהים, בטן לבנה וחוטם מעוגל ארוך, עיניים קטנות וסנפירי חזה רחבים ובשרניים. הוא מגיע לאורך ממוצע של 2.5 מטרים. נקבת הכריש משריצה עד 9 צאצאים חיים, לרוב בעונה הרטובה.
הכריש התגלה רק במספר נהרות רדודים ובשפכי נהרות כשהבוגרים נודדים לעבר מים מלוחים קרוב לחוף. הכריש הוא אוכל דגים הצד גם במים עכורים בעזרת חישה חשמלית חדה.
הוא נפגע בטבע מזיהום נהרות, דיג מסחרי ואחר וכנראה נותרו רק 250 פרטים ממנו.
The Times They Are a-Changin' (שיר)
(בתרגום חופשי לעברית: הזמנים, הם משתנים) הוא שיר מחאה שנכתב על ידי בוב דילן, ויצא גם כסינגל באלבום בעל אותו השם שיצא ב-1964. השיר נוצר בהשפעת בלדות איריות וסקוטיות.
בתקופה בה השיר התפרסם, הוא הפך לסמל בקרב צעירים רבים לשינויים המהותיים שהתרחשו בארצות הברית באותה העת.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, בשנת 2004 נכלל השיר במקום ה-59 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
לאורך השנים ביצעו אמנים בינלאומיים בולטים רבים גרסאות כיסוי לשיר, בהם נינה סימון, הבירדס, The Seekers, פיטר, פול ומרי, סיימון וגרפונקל, הביץ' בויז, ג'ואן באאז, ההוליס, אדי ודר, בריאן פרי, פיל קולינס, בילי ג'ואל, ברוס ספרינגסטין, ברל אייבס
אמנית ישראלית בולטת שביצעה גרסת כיסוי לשיר הייתה נטע ברזילי.
כריש שן-חנית
כריש שן-חנית (שם מדעי: Glyphis glyphis) הוא מין של כריש השוכן במים מתוקים ומים מליחים בצפון אוסטרליה ובגינאה החדשה ולעיתים גם נודד לימים הקרובים לנהרות. הכריש התגלה ב-1839 ומצוי כיום בסכנת הכחדה.
תיאור
כריש זה מגיע לאורך של 2.6 מטרים והוא בעל קשקשים אפורים כהים ובטן לבנה. הסנפירים בשרניים עם סנפיר גבי גבוה וסנפיר שת נמוך. העיניים קטנות והחוטם מוארך ומעוגל ובעל נחיריים פחוסות ובעלות קפלי עור בולטים. שיני הכריש העליונות משוננות בדומה לכרישים אחרים כשהשיניים התחתונות חדות וארוכות, דומות בצורתם לחנית ומיועדות לתפיסת מזון. הנקבה ממליטה 6 עד 7 צאצאים חיים.
לרוב הכריש חי במי שפכי נהרות או מנגרובים על קרקעית חולית או בוצית ובאזורי גאות חזקה. הבוגרים חיים גם במים מלוחים בחופי אוסטרליה וגינאה החדשה. הם ניזונים בעיקר מדגי גרם ומחסילונים שהם תופסים בשיניהם.
הוא מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב אוכלוסייתו הקטנה והפגיעה בבית גידולו.
Good Morning
כרצועה הפותחת של האלבום, השיר משמש כהקדמה לנושאים המוזיקליים והליריים של האלבום. השיר זכה לביקורות חיוביות, בעיקר ממבקרי מוזיקה עכשווית, ששיבחו את ההפקה המוזיקלית והליריות בשיר. וסט ביצע את השיר כשיר הפותח של סיבוב ההופעות "Glow in the Dark Tour" בשנת 2008. בשנים שחלפו מאז צאתו, השיר זכה לגרסאות כיסוי שונות שנוצרו על ידי מגוון אמני היפ הופ, מפיקים מוזיקליים ולהקות, בהם ביג שון, דה גיים ו-Arrested Development.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הופק לשיר ווידאו קליפ מונפש, שבויים על ידי הבמאי היפני טאקאשי מורקמי, שעיצב את עטיפת האלבום Graduation ושל הסינגלים הנלווים אליו. הווידאו קליפ מתרכז בדוב הצעצוע "Dropout Bear", המשמש כקמע האנתרופומורפי של וסט בטרילוגיית אלבומיו הראשונים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי וסט. בשל היותו השיר הפותח של האלבום, הכותרת המקורית של השיר הייתה "", אך לאחר מכן שונתה. בשונה מאלבומיו הקודמים של וסט, The College Dropout ו-Late Registration, הרצועה הפותחת של האלבום Graduation כוללת את קולותיו של וסט. יחד עם השימוש של וסט בדוגם צלילים, אחד ההיבטים המובהקים ביותר של ההפקה של השיר הוא הדגש המשמעותי על מוזיקה אלקטרונית. השיר מסמל את התקדמותו של וסט לעבר נוף צליל אלקטרוני יותר.
השיר כולל סימפול מתוך שירו של הזמר והפסנתרן האנגלי אלטון ג'ון, "Someone Saved My Life Tonight" משנת 1975. באופן מקרי, ג'ון הודה ברצון לעבוד עם ווסט במהלך ריאיון לרולינג סטון ב-25 באוגוסט 2006. כמו כן, טען כי רצה לשלב בשיריו מוזיקת היפ הופ, וכי "השיר הבא שאני אוציא יהיה שיר היפ הופ". הראיון התקיים בזמן שעבד ג'ון על אלבום הקונספט Captain & the Kid, שיצא לאור בשנת 2006 ומשמש כאלבום ההמשך לאלבומו התשיעי Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy, שיצא לאור ב-1975 ומכיל בתוכו את השיר שדגם וסט. שנים לאחר מכן, שני האמנים שיתפו פעולה רשמית זה עם זה באלבום האולפן החמישי של וסט, My Beautiful Dark Twisted Fantasy, אותו תיאר ג'ון כ"גאוני". ג'ון ניגן בפסנתר והיה אחד מתוך אמנים רבים שתרמו קולות רקע לשיר "All of the Lights".
הקלטה
השיר הוא השיר הראשון מתוך האלבום Graduation עליו עבד וסט. השיר הוקלט באולפני סוני מיוזיק שבניו יורק ובאולפני Record Plant שבהוליווד. לאחר מכן, השיר מוקסס באולפני "Chalice Recording" שבהוליווד. לפי טוני ויליאמס, חבר בחברת ההקלטות של וסט GOOD Music, וסט הוזמן גם לאולפן בדטרויט על מנת להתחיל את הקלטת השיר בפברואר 2006. וסט היה בדטרויט על מנת להופיע באירוע טרום-השקה של המשחק Super Bowl XL, שקיים ערוץ הטלוויזיה VH1.