cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אוסטריה–צ'כיה
ימי הביניים
בין המאה הראשונה למאה החמישית לספירה היגרו לאזור בו שוכנת כיום צ'כיה שבטים גרמאנים. במהלך נדידת העמים הגדולה, בין המאה החמישית למאה השביעית לספירה, היגרו לאזור שבטים גרמאנים נוספים ולאחריהם עמים סלאבים. התיעוד המוקדם ביותר לממלכה סלאבית עצמאית, שכללה גם את שטחי צ'כיה, הוא מהמאה השביעית. במאה התשיעית נכלל שטחה של צ'כיה במוראביה הגדולה. שושלת פשמישל, שראשיתה בנסיכות זעירה בסביבות פראג, השתלטה במהלך המאה התשיעית על בוהמיה, ולאחר קריסת מוראביה הגדולה נעשתה לכוח השליט בצ'כיה כולה, ואף הועלתה למעמד של ממלכה בשנת 1198. בין השנים 1253-1276 שלט אוטוקאר השני, מלך בוהמיה גם בשטחי דוכסות אוסטריה.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ובעקבות כך סופח שטחה של ממלכת בוהמיה לשלטון בית הבסבורג. בין השנים 1583-1611 הייתה פראג בירת האימפריה. בשנת 1618 מרדו הבוהמים בבית הבסבורג, לאחר שעלה לשלטון פרדיננד משטיריה, ובכך פרצה מלחמת שלושים השנים. בשנת 1620 נחלו הבוהמים תבוסה בקרב ההר הלבן, ובעקבות כך הודח פרידריך, מלך בוהמיה. התבוסה הייתה מכה ניצחת לגורמים הפרוטסטנטיים באזור. שרידי המרד הבוהמי דוכאו, והחרמות רכוש ודיכוי האצולה הבוהמית היו לנורמה. כמו כן השפה הגרמנית נהייתה השפה הרשמית, ובוהמיה איבדה את חירותה הדתית. במהלך המאה ה-19 התעוררה הלאומיות הצ'כית, ובעקבות כך נוצרו מתחים בין הגרמנים לצ'כים במדינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו כ-1.5 מיליון צ'כים בשירות הצבא האוסטרו-הונגרי, אולם במקביל הקימו פוליטיקאים צ'כים בהסכמת מדינות ההסכמה את הלגיונות הצ'כוסלובקיים, אשר לחמו בעיקר לצד הצבא הרוסי.
צ'כוסלובקיה
לאחר נפילת האימפריה במלחמת העולם הראשונה, נוצרה צ'כוסלובקיה כאיחוד בין השטחים הצ'כיים לשטחים הסלובקיים שהשתייכו לממלכת הונגריה. צ'כיה, שבה שכנה בירת המדינה המאוחדת פראג, הייתה הרכיב הדומיננטי בפדרציה מבחינה כלכלית ופוליטית. ב-20 בינואר 1920 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ביניהם, ולאחר תבוסת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית במלחמת האזרחים האוסטרית וכינון האוסטרופשיזם ברחו רבים ממנהיגי הסוציאל-דמוקרטים האוסטרים, וביניהם אוטו באואר ויוליוס דויטש, לצ'כוסלובקיה, ואליהם הצטרפו פליטים נוספים לאחר האנשלוס במרץ 1938.
המיעוט הגרמני הגדול בצ'כוסלובקיה, שישב בעיקר בחבל הסודטים שבצפונה של צ'כיה, קיים יחסים מתוחים עם השלטון הצ'כוסלובקי. גרמניה הנאצית השתמשה במיעוט זה כתירוץ לפלישתה לחבל הסודטים בשנת 1938 וליתר חלקי צ'כוסלובקיה במרץ 1939. לאחר הפלישה הנאצית הפכה צ'כיה לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וניתנה תחת שליטה נאצית ישירה ודיכוי אכזרי, ואילו סלובקיה הייתה למדינת חסות נאצית. בשלהי מלחמת העולם השנייה שחרר הצבא האדום את שטחי צ'כוסלובקיה מיד הנאצים, והוקמה מחדש מדינת צ'כוסלובקיה, למעט שטחי רותניה שנמסרו לברית המועצות.
בטרם יושמו הסכמות ועידת מינכן בשנת 1938 ולפיהן סופח חבל הסודטים לגרמניה, יותר מ-20% מאוכלוסיית צ'כוסלובקיה הייתה מבני המיעוט האתני הגרמני. במאי 1945 נותרו בסודטים, ובאזורים אחרים בצ'כוסלובקיה, כ-3.5 מיליון גרמנים. בעת הכיבוש הנאצי בצ'כוסלובקיה, ובמיוחד לאחר מעשי הנקם לאחר ההתנקשות בחיי ריינהרד היידריך, רוב קבוצות המחתרת הצ'כוסלובקיות תבעו כי "הבעיה הגרמנית" תיפתר בטרנספר. תביעות אלה אומצו על ידי הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה אשר עמלה לגייס את תמיכת בנות הברית לרעיון החל משנת 1943. מאמצים אלה קיבלו ביטוי בהסכמות ועידת פוטסדאם.
על פי הערכות, מספר ההרוגים במהלך גירושים אלה נע בין 10,000 ל-250,000 נפש. בשנת 1995 קבעה ועדה גרמנית-צ'כית הערכה ולפיה מספר ההרוגים נע בין 15,000-30,000 נפש. מניין מקרי המוות כולל מקרי רצח, התאבדות, מוות ברעב, מחלות, מוות במחנות מעצר ומוות בנסיבות טבעיות.
לאחר תקופת מעבר קצרה כוֹננו הסובייטים בשנת 1948 שלטון קומוניסטי שהיה נאמן לברית המועצות, ועל המדינה ירד מסך הברזל. בשנת 1968 בעת האביב של פראג ברחו אלפי פליטים מצ'כיה לאוסטריה, ורבים מהם קיבלו אזרחות אוסטרית.
בקיץ 1989, בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי בברית המועצות, הופל המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה ב"מהפכת הקטיפה" והמדינה שבה לדמוקרטיה, ובעקבות כך נפתחו הגבולות בין שתי המדינות.
צ'כיה
בשנת 2008 קארל שוורצנברג - שר החוץ הצ'כי ויירי גרוזה, ששימש כשגריר צ'כיה באוסטריה וכמנהל האקדמיה הדיפלומטית בווינה, הביעו את דעתם כי האוסטרים והצ'כים הם אותה אומה, אך בשפה שונה. שוורצנברג עצמו חי בווינה עשרות שנים, לפני שחזר לאדמותיו הצ'כיות לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1989.
רוסטאם באטמנגליג'
רוסטאם באטמנגליג' (באנגלית: Rostam Batmanglij, נולד ב-28 בנובמבר 1983 בוושינגטון די. סי.) הוא מפיק מוזיקלי ומוזיקאי. באטמנגליג היה חבר בלהקת האינדי רוק הניו יורקית ומפייר ויקאנד בה ניגן בקלידים, גיטרה וליווה בקולות רקע, וכן הוא אחד המקימים של הרכב האלקטרו-סול דיסקאברי.
ביוגרפיה
באטמנגליג' גדל בוושינגטון די. סי. למשפחה פרסית. הוריו הגיעו לארצות הברית לאחר המהפכה האיראנית. אמו היא שפית ומחברת של ספרי בישול ואביו הוא מוציא לאור.
באטמנגליג' החל להקליט שירים עם סולן להקת רה רה ריוט במסגרת פרויקט צדדי שהתהווה לכדי הרכב מוזיקלי של אלקטרו-סול בשם דיסקאברי. אלבום הבכורה של ההרכב בשם LP יצא ב-7 ביולי 2009 בחברת התקליטים XL Recordings. באלבום משתתפים גם עזרא קניג וגם סולנית להקת דירטי פרוג'קטורז. בשנת 2010 הוא השתתף בסינגל שהוציאה חברת הנעליים קונברס, שאת המילים שלו כתב באטמנגליג' והוא שר בו יחד עם קיד קאדי. בנוסף, הוא הוציא קטעי סולו תחת השם "Boys Like Us".
באטמנגליג' הוא הומוסקסואל והדבר בא לידי ביטוי גם בשירים שהוא כותב.
קפטן אמריקה: חייל החורף
תקציר העלילה
שנתיים לאחר אירועי "הנוקמים", סטיב רוג'רס חי בשלווה בוושינגטון הבירה ומנסה להסתגל לחיים בעולם המודרני. אולם, לאחר שבן ברית מסוכנות S.H.I.E.L.D מותקף, סטיב נהיה מעורב במסתורין שיכול לסכן את העולם. יחד עם נטשה רומנוף, קפטן אמריקה מנסה לחשוף את המזימה הנרקחת בה בעת שהוא הודף התקפה בלתי צפויה. כאשר המזימה מתגלה, השניים צריכים לגייס את עזרתו של פלקון. עד מהרה נתקלים ביריב חזק שהם אינם מצפים לו - חייל החורף, ומסתבר שבסוכנות S.H.I.E.L.D יש יותר ממה שנראה לעין בהתחלה.
עלילת הסרט
פיורי אינו מצליח לגשת למידע שאותו רומאנוף השיגה, וזה מעלה אצלו חשד. הוא נפגש עם המזכ"ל של שיל"ד, אלכסנדר פירס, ומציע לו להשהות את תוכנית "תובנה". פירס עונה שהוא יעשה מה שהוא יכול, כשבליבו, הוא הגיע למסקנה שפיורי מתחיל לאיים על הפרויקט הסודי שלו. פיורי ממשיך בדרכו להפגש עם הסוכנת מריה היל, אך הוא מותקף בידי מתנקשים, שנשלחו על ידי פירס, המחופשים כשוטרים ובראשם מתנקש מסתורי בשם חייל החורף. פיורי נמלט פצוע ומתחמק לתוך דירתו של רוג'רס, ורומז לו כי בדירתו מושתלת האזנה, אך לאחר שהוא מוסר לרוג'רס דיסק און קי הוא נורה בידי חייל החורף. רוג'רס רודף אחריו, ושכנתו מתגלה כסוכנת 13 מטעם סוכנות S.H.I.E.L.D, שנשלחה להגן עליו. פיורי מת לכאורה בניתוח, והיל לוקחת את גופתו.
ביום למחרת, רוג'רס מזומן למפקדת S.H.I.E.L.D בידי פירס, אשר אומר לו כי באמצעות שימוש בחשבונות קש פיורי היה זה ששילם על ההתקפה של הספינה של שילד. כאשר רוג'רס מסרב למסור את המידע שפיורי מסר לו, פירס מכריז עליו כפושע נמלט. רוג'רס נמלט מהמפקדה תוך עימות עם המאבטחים, ובראשם ברוק רומלאו, ונפגש עם רומאנוף. בהתבסס על המידע בכונן החיצוני, הם מגלים מתקן תת-קרקעי נטוש של S.H.I.E.L.D בניו ג'רזי, במקום בו היה מחנה האימונים בו התאמן רוג'רס בימי מלחמת העולם השנייה, ואשר בו הוקמה לראשונה סוכנות S.H.I.E.L.D בידי הווארד סטארק (אביו של טוני סטארק), פגי קרטר וקולונל צ'סטר פיליפס. בתוך המתקן, הם מפעילים מחשב-על שמכיל את התודעה השמורה של ארנים זולא, המדען הראשי של ארגון הידרה, שחושף בפניהם את העובדה שמאז הקמתה של סוכנות S.H.I.E.L.D לאחר מלחמת העולם השנייה, הידרה פעלה בחשאי מתוך שורותיה, והחלה ליצור תוהו ובוהו ברחבי העולם מתוך תקווה שהאנושות תסכים מרצון למסור את החופש שלה בתמורה לביטחון. הם מגלים שהידרה שפעלה בתוך S.H.I.E.L.D יזמה את כל המאבקים לאורך שנות קיומה של הסוכנות, כגון מותו של הווארד סטארק בתאונת דרכים וההתנקשות בחיי פיורי. רוג'רס ורומאנוף בקושי מצליחים להימלט מהמקום לאחר שטיל ששוגר מ-S.H.I.E.L.D מפוצץ את הבונקר, ומשמיד איתו את ארנים זולא.
רוג'רס ורומאנוף מגייסים את וילסון לעזרתם, והשלושה משיגים את חליפת הטיסה של וילסון מימי הצבא -רתמה מכונפת. הם חוקרים את ג'ספר סיטוול (שהתגלה כסוכן הידרה במסווה), שחושף שזולא פיתח אלגוריתם שמסוגל לזהות אנשים שיהפכו ברבות השנים לאיום עבור הידרה. נושאות המטוסים המרחפות החדשות יסיירו ברחבי המדינה ויחסלו את אותן מטרות בעזרת מערכת נשק מונחית-לוויין. בדרך חזרה למפקדת S.H.I.E.L.D, השלושה נקלעים למארב של חייל החורף. בקרב המתחולל בינו לבין רוג'רס, חייל החורף מאבד את מסכתו ורוג'רס מזהה אותו כבאקי, ידידו הוותיק שנחשב למת. הם נלכדים בידי S.H.I.E.L.D אך ניצלים בידי מריה היל המחופשת. היא מובילה אותם למחבוא, שם הם מגלים שניק פיורי חי ומתכנן משימה למנוע מפירס להפעיל את "פרויקט: תובנה" בעזרת החלפת שבבים במערכות נושאות המטוסים המרחפות שיעקפו את השליטה הלוויינית עליהן.
לאחר שחברי המועצה לביטחון עולמי מגיעים להשקתן של נושאות המטוסים המרחפות. רוג'רס, ביחד עם וילסון, רומאנוף והיל פורץ לבניין הטריסקליון ומודיע במערכת הכריזה שהידרה פועלת בתוך S.H.I.E.L.D ומורה לכל מי שלצידו לא לציית לפקודותיהם של חיילי יחידת סטרייק שפועלים איתם, ולא לפירס, מנהיגם. חברי המועצה מבינים את תוכניתו של פירס, אך הוא מחזיק אותם כבני ערובה וחושף את המניעים האמיתיים של הידרה. לאחר קרבות בכל רחבי הבניין בין הידרה ל-S.H.I.E.L.D, נושאות המטוסים ממריאות ובעזרת הלוויין הן מכוונות את התותחים שלהן מגובה רב לעבר כל מי שיכול להוות סיכון להידרה בעתיד, לפי האלגוריתם של זולא. ברשימה כלולים בין היתר דוקטור ברוס באנר, טוני סטארק, דוקטור סטיבן סטריינג' וכן הנשיא. רוג'רס ווילסון מצליחים להסתער על שתי נושאות מטוסים מרחפות ומחליפים את השבבים, אך חייל החורף משמיד את חליפתו של וילסון ומתעמת מול רוג'רס בשלישית. השניים נלחמים במאבק פיזי קשה ומתיש, וכל אותה עת רוג'רס מנסה לעורר את זכרונותיו של באקי. בינתיים, פיורי ורומאנוף מתעמתים מול פירס. הם מאלצים אותו לפתוח את הגישה למערכות המידע של S.H.I.E.L.D כדי שרומאנוף תחשוף את פרצופה האמיתי של הידרה לציבור בכך שתשחרר מידע מסווג. לאחר עימות קצר, פיורי יורה בפירס למוות אחרי שהוא מהמם את רומאנוף באמצעות הסיכה של חברי המועצה. בנושאת המטוסים המרחפת השלישית, בעוד מאבקם של רוג'רס וחייל החורף נמשך, רוג'רס הפצוע מצליח להחליף את השבב ומאפשר להיל לעקוף את שליטת הלוויין על נושאות המטוסים המרחפות, שמשמידות אחת את השנייה, והשנייה את השלישית. זו שנושאת את רוג'רס ואת חייל החורף מתרסקת לתוך בניין הטריסקליון, היכן שוילסון נלחם נגד רומלאו. וילסון ניצל בנפילה למסוק, אך רומלאו נלכד בבניין המתמוטט.
בסופו של הקרב, רוג'רס נופל מנושאת המטוסים המרחפת לתוך הנהר. חייל החורף נזכר לאט בעברו ומושך את רוג'רס מהנהר לפני שנעלם. סוכנות S.H.I.E.L.D מצויה בכאוס, ופיורי משמיד את שארית זהותו ומתכוון להשתמש בכיסוי מותו כדי לרדוף אחר התאים הנותרים של ארגון הידרה באירופה. ברוק רומלאו נראה כשהוא מובהל לניתוח חירום, מה שמרמז שהוא עדיין חי. רומאנוף מופיעה בפני ועדת הסנאט ומפרטת את האיום שהידרה הציבה מתוך S.H.I.E.L.D, בתשובה לטענות ראשי הצבא והסנאט, שהיא הרסה את ארגון המודיעין שלהם. היא מזמינה אותם לעצור אותה מתי שירצו ויוצאת כמנצחת מהקפיטול. היא נפגשת עם רוג'רס על "קברו" של פיורי, מוסרת לו את תיק המסמכים על תוכנית חייל החורף, וממשיכה לדרכה. רוג'רס מתכונן לחפש את חייל החורף ווילסון מצטרף אליו.
הסצנה הראשונה לאחר כתוביות הסיום מתרחשת במעבדת הידרה, היכן שברון סטרוקר מחזיק בשרביט של לוקי ובשני אסירים - אחד עם מהירות על-אנושית ואחת עם כוחות טלקינטיים. בסצנה שאחרי הכתוביות, חייל החורף עורך סיור בתערוכה של קפטן אמריקה במוזיאון הסמית'סוניאן כדי ללמוד על עברו.
הופעות אורח
בנוסף, בסרט ישנן מספר הופעות אורח של השחקנים היילי אטוול כפגי קרטר, קצינה בדימוס במשרד לעניינים אסטרטגיים ואהובתו לשעבר של קפטן אמריקה, טובי ג'ונס כארנים זולא, המדען שעבד בשירותו של הגולגולת האדומה, מקסימיליאנו הרננדז כסוכן S.H.I.E.L.D ג'ספר סיטוול, גארי שנדלינג כסנאטור סטרן, ג'ורג'ס סנט פייר כג'ורג' באטרוק, שכיר חרב המתמחה באמנות לחימה צרפתית בשם סבאט. סטן לי מופיע בקצרה כשומר אבטחה במוזיאון הסמית'סוניאן. הבמאי ג'ו רוסו מופיע כדוקטור במסתור הסודי של פיורי, בעוד הכותב אד ברובייקר מופיע כמדען העובד בפרויקט "חייל החורף". תומאס קרצ'מן, אהרון טיילור-ג'ונסון ואליזבת אולסן מופיעים בקצרה בסצנה שאחרי הכתוביות כברון וולפגנג פון סטרוקר, קוויקסילבר ומכשפת השני, כהכנה לסרט הנוקמים: עידן אולטרון.
פיתוח וליהוק
ההפקה יצאה לדרך באפריל 2011 כאשר התסריטאים כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי החלו בכתיבת התסריט לסרט ההמשך. ביוני 2011, מק'פילי אישר כי עלילת הסרט תתרחש בעולם המודרני אם כי יהיו פלאשבקים לתקופת מלחמת העולם השנייה. לדבריו, חודשי הכתיבה הראשונים היו תהליך מתמשך עם אולפני מארוול, אולם אחרי בנייתו של סיפור המסגרת לקראת סוף השנה, העלילה לא השתנתה בהרבה. ניל מקדונו, השחקן ששיחק את דאם דאם דוגן בסרט "קפטן אמריקה" אישר כי הסרט ייצא לאקרנים לאחר צאתו לאקרנים של "תור: העולם האפל".
ביוני 2012 נבחרו האחים אנתוני וג'וזף רוסו (מפיקי הסדרה קומיוניטי) למלאכת הבימוי, מבין הבמאים ג'ורג' נולפי (נגד כל הסיכויים) ופ. גארי גריי (הג'וב האיטלקי). אולפני וולט דיסני הצהירו כי בכוונתם להוציא את הסרט לאקרנים ב-4 באפריל 2014. האולפנים אישרו כי אירועי הסרט מתרחשים לאחר אירועי "הנוקמים" וכי סטיב רוג'רס ישתף פעולה עם ניק פיורי וסוכנות ה-S.H.I.E.L.D במאבק מול אויב משותף.
ביולי 2012 הוכרז בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו, כי הסרט ייקרא "קפטן אמריקה: חייל החורף", וזמן קצר לאחר מכן לוהק אנתוני מאקי לתפקיד פלקון, בעוד סבסטיאן סטן אישר כי ישוב לגלם את ג'יימס ברנס בסרט. בספטמבר אותה שנה כריס אוונס הודיע כי הצילומים יחלו במרץ 2013, וכי סיפור הסתגלותו של רוג'רס לחיים המודרניים הוכלל במקור כסיפור המסגרת לסרט "הנוקמים", אך הוא יתאים יותר לסרט ההמשך. באוקטובר של אותה שנה, הועלו מספר שמות של שחקניות לתפקיד אהובתו הנוכחית של סטיב רוג'רס, ביניהן אמיליה קלארק, טרסה פאלמר, אליסון ברי וג'סיקה בראון פינדלי. כמו כן נחשף כי סקרלט ג'והנסון תשוב לגלם את דמותה של האלמנה השחורה. בסוף אוקטובר נודע כי פרנק גרילו נבחר לתפקיד קרוסבונז וכי קובי סמולדרס תשוב לגלם את דמותה של סוכנת S.H.I.E.L.D מריה היל.
בין ינואר למרץ 2013, שחקנים נוספים לוהקו לסרט ההמשך. השחקנית היילי אטוול, ששיחקה בסרט הקודם את פגי קרטר, ציינה כי היא לא תשוב לגלם את דמותה בסרט ההמשך, אולם סטנלי טוצ'י - שגילם את ד"ר אברהם ארסקין בסרט הקודם - חשף בהמשך כי היא תופיע בסצנת פלאשבק. טובי ג'ונס נשכר לשוב ולגלם את דמותו של המדען ארנים זולא, וכך גם מקסימיליאנו הרננדז, אשר גילם את תפקיד הסוכן ג'ספר סיטוול ב"תור" ו"הנוקמים". השחקנית אמילי ואן קאמפ נבחרה לתפקיד הנשי הראשי, בעוד נודע כי רוברט רדפורד יצטרף לצוות השחקנים כחבר בכיר בסוכנות S.H.I.E.L.D. לבסוף, לוחם ה-UFC ג'ורג'ס סנט פייר נבחר לגלם את דמותו של באטרוק המזנק.
פוסט פרודקשן
לדבריו של אנתוני מאקי, האחים רוסו הסתמכו על שימוש מינימלי באנימציית תלת־ממד. "מה שהאחים רוסו עשו שעבד כל כך טוב היה שהם רצו להישאר עם הלייב אקשן, שזו אמנות גוססת. אם הם יכולים לבנות את זה, הם בנו את זה. אם אנחנו יכולים לעשות את זה, אנחנו עשינו את זה. הם רצו לעשות כמה שפחות תלת־ממד. זו הסיבה שהסרט נראה כל כך טוב". למרות זאת, חמישה אולפנים לאפקטים מיוחדים היו מעורבים ביצירת האפקטים, ביניהם אינדסטריאל לייט אנד מג'יק וסקאנליין וי.אפ. אקס. בדצמבר 2013 נקבעו צילומים נוספים, שנמשכו כחודשיים.
ג'וס וידון, במאי "הנוקמים" ו"הנוקמים: עידן אולטרון", ביים אחת מהסצינות לאחר כתוביות הסיום בה מראים לראשונה את קוויקסילבר ומכשפת השני.
מוזיקה
כדי לכתוב את הפסקול עבור הסרט, נשכר ביוני 2013 המלחין הנרי ג'קמן, שציין כי "מדובר בחמישים אחוז הפקה הכוללת את כל הטריקים שלמדתי משנותיי בתעשיית המוזיקה, אבל יש גם שילוב של מוזיקה סימפונית, תמתית וגבורתית - כולן מתמזגות ליצירה מוזיקלית אחת, שאני מקווה שתהיה קוהרנטית.
כל המוזיקה של הסרט הולחנה ונכתבה בידי הנרי ג'קמן.
ביקורת והכנסות
עם תקציב של 170 מיליון דולר, הסרט החזיר את סכום ההשקעה בו כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, ועד כה זכה להכנסות של קרוב ל-710 מיליון דולר. מאז הקרנת טרום הבכורה שנערכה לעיתונאים ב-13 במרץ 2014, אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 89% בהתבסס על 232 ביקורות (207 מתוכן "טריות" ו-25 מתוכן "רקובות"), באומרו כי "בהיותו מותח ונבון מבחינה פוליטית, הסרט הוא יציאה מרשימה בקאנון של הנוקמים ובטוח להלהיב מעריצים מושבעים של מארוול". זאת ועוד, קהל הקוראים העניק לו ציון 95%, בהתבסס על 181 אלף ביקורות. אתר הביקורות Metacritic, שמשתמש בציון של ממוצע משוקלל, העניק לסרט ציון 70 מתוך 100, בהתבסס על 43 ביקורות עד כה.
טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר ציין ש"הסרט לוקח צעד אמיץ בצמצום גרפיקת התלת־ממד לכדי מינימום לטובת החייאת ההנאה שבאקשן ישן וטוב, ומפתיע בפיתוח הדמויות וביצירת מתח ואינטריגות". סקוט פאונדס ממגזין וראייטי מציין שמדובר ב"מקבץ של קליף האנגרים חסרי נשימה שמוכתבים בידי הז'אנר, אך עשירים ברגעים שקטים של דמויות שהפכו את הסרט הראשון למיוחד במינו בקרב סרטי מארוול. מארק היוז ממגזין פורבס מציין לשבח את התמות הפוליטיות של הסרט, ואומר ש"מדובר ביותר מסתם סרט המשך של סרט גיבורי-על. זהו מותחן ריגול, הרפתקה חסרת מעצורים ודרמה רצינית שמשקפת נושאיים חברתיים ופוליטיים בוערים של ימינו".
סרט המשך
בינואר 2014, מגזין וראייטי ציין כי אנתוני וג'ו רוסו ישובו לביים סרט שלישי בסדרה. כריס אוונס ישוב לגלם את קפטן אמריקה וקווין פייגי ישמש שוב כמפיק. שכירתם מחדש של צמד האחים, שלושה חודשים בלבד לפני צאתו לאקרנים של "קפטן אמריקה: חייל החורף", הגיעה כתוצאה מהקרנות מבחן מוצלחות עם בכירים מאולפני מארוול.
עונת 1992/1993 בליגה הארצית
עונת 1992/1993 בליגה הארצית הייתה העונה ה-17 של הליגה הארצית בכדורגל כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
העונה הסתיימה בניצחון של מכבי הרצליה שעלתה לעונת 1993/1994 לליגה לאומית לצד עירוני אשדוד והפועל כפר סבא. מכבי יפו הפסידה במשחקי המבחן ולא עלתה ליגה.
בסיום העונה הפועל רמת גן (לראשונה בתולדותיה) ומכבי שעריים ירדו לליגה השלישית.
הנצרות והמונגולים
בתקופה המודרנית, המונגולים הם בעיקר בודהיסטים טיבטים, אך בתקופות קודמות, במיוחד בתקופת האימפריה המונגולית (המאות ה-13 עד ה-14), הם היו בעיקר שמאנים, והיו להם מיעוט גדול של נוצרים, שרבים מהם היו בעמדות של כוח. בסך הכל, המונגולים היו סובלניים ביותר לרוב הדתות. כנסיית המזרח (המכונה לעיתים "נסטוריאנית") הייתה נפוצה בקרב המונגולים מאז המאה השביעית, והנצרות הייתה הדת הראשונית של השבטים. בתקופתו של ג'ינגיס חאן, בניו נישאו לנשים נוצריות, ובזמן שלטון נכדו של ג'ינגיס חאן, מונגקה חאן, ההשפעה הדתית העיקרית הייתה נוצרית.
העיסוק בנצרות הנסטוריאנית היה שונה במקצת מזה שהיה נהוג במערב ואירופאים נטו לראות בנסטוריאניזם כפירה בגלל אמונותיה לגבי טבעו של ישו. עם זאת, לאירופאים היו גם אגדות על דמות המכונה פרסטר ג'ון, מנהיג נוצרי גדול במזרח שבא לעזור במסעי הצלב. גרסה אחת לאגדה קישרה את זהותו של פרסטר ג'ון עם מנהיג מונגולי נוצרי, טהרול.
כאשר כבשו המונגולים את צפון סין, וביססו את שושלת יואן (1271–1368), כנסיית המזרח נכנסה חזרה לסין לאחר מאות שנים. ככל שהמונגולים התרחבו עוד יותר, אהדתה הנוצרית של החצר המלכותית בעיקר באמצעות נשותיהם של הח'אנים המשפיעים, הביאו לשינויים באסטרטגיה הצבאית. במהלך המצור של המונגולים על בגדאד (1258) נרצחו רבים מאזרחי העיר, אך נוצרים נצלו. היו כמה ניסיונות ליצור ברית פרנקו-מונגולית עם נוצרי אירופה נגד המוסלמים.
המגעים המונגולים עם המערב הובילו גם לשליחת מיסיונרים רבים, בעיקר פרנציסקנים ודומיניקנים, שנסעו מזרחה בניסיונות להמיר את המונגולים לנצרות קתולית.
רקע כללי
מונגולים המירו דתם לנצרות מאז המאה השביעית. שבטים מונגולים רבים היו נוסטריאנים נוצרים, כמו הקרייטים, הניימנים, המרקיט, אונגוד, ובמידה רבה הקארה חיתאי (שהאמינו בנצרות לצד הבודהיזם).
ג'ינגיס חאן עצמו האמין בשאמאניזם מונגולי מסורתי, אך היה סובלני כלפי אמונות אחרות. כאשר כטמג'ין הצעיר נשבע אמונים עם אנשיו בברית בלג'ונה בסביבות 1200, היו נציגים של תשעה שבטים בקרב 20 הגברים, בהם "כמה נוצרים, שלושה מוסלמים, וכמה בודהיסטים". בניו נישאו לנסיכות הנוצריות של השבט הקרייטי שהשפיעו רבות על חצרו. בשלטון של מונגקה חאן הגדול, נכדו של ג'ינגיס, ההשפעה הדתית העיקרית הייתה של הנסטוריאנים.
כמה מהדמויות הנוצריות העיקריות בקרב המונגולים היו:
פרקטיקה ואמונה
על פי האנתרופולוג ג'ק ות'רפורד, מכיוון שלמונגולים הייתה תרבות נוודית בעיקר, האמונה שלהם בנצרות היה שונה ממה שאפשר היה להכיר אצל רוב הנוצרים המערביים. למונגולים לא היו כנסיות או מנזרים, אך הייתה להם מערכת אמונות שהגיעה מהשליח תומאס, שהסתמך על נזירים נוודים. יתר על כן, הסגנון שלהם היה מבוסס יותר על מנהגים מאשר אמונה. העניין העיקרי בנצרות עבור רבים היה הסיפור כי ישו ריפא את החולים ושרד את המוות, כך שפרקטיקה של הנצרות הייתה שזורה בטיפול בחולים. ישו נחשב לשאמאן עוצמתי, ואטרקציה נוספת הייתה שהשם ישוע נשמע כמו יסו, המספר המונגולי "9", שהיה מספר קדוש למונגולים, והיה גם שמו של אביו של ג'ינגיס חאן, יסאוגי. עם זאת, מעט בסתירה לוות'רפורד, יש עדויות בכתב על הימצאות כנסייה נסטוריאנית קבועה בקארקורום וראיות ארכאולוגיות למבני כנסייה קבועים אחרים באולון סוּם ובאוקק. השימוש בכנסיות לא קבועות (יורטות) מתועד היטב.
שוב לדברי ות'רפורד, המונגולים התאימו גם את הצלב הנוצרי למערכת האמונות שלהם, מה שהפך אותו לקדוש מכיוון שהוא הצביע על ארבעת כיווני העולם. הם הכירו את כתבי הקודש ובמיוחד חשו זיקה לשבטים העבריים הנודדים. הנצרות אפשרה גם אכילת בשר (שונה מהצמחונות של הבודהיסטים). כמו כן הם נהנו מצריכת אלכוהול שהייתה חלק מובנה בפעילות הכנסייה. ידוע שנשים במונגוליה ציינו את אמונתן על ידי חבישת קמיע שמצויר עליו צלב, או היו מקועקעות עם צלב.
השבטים הנוצריים קרייטים וניימאן
שבט הקרייטים של המונגולים התנצר לנסטוריאניזם בראשית המאה ה-11, כמו שבטים אחרים במהלך המאות ה-10 וה-11. בח'אנאט קרא היו גם רבים מהנוצרים הנסטוריינים, מעורבים עם בודהיסטים ומוסלמים.
תיאור על ההתנצרות של הקרייטים מסר ההיסטוריון המערבי-סורי במאה ה-13, גרגורי בר הבראוס, שתיעד מכתב 1009 של הבישוף עבדישו לפטריארך ג'ון השישי שהודיע על המרת הקרייטים לנצרות. על פי עבראוס בראשית המאה ה-11, מנהיג הקרייטים איבד את דרכו בעת ציד בהרים הגבוהים. כשנואש ואבד כל התקווה, הופיע קדוש בחזונו ואמר: "אם תאמין במשיח, אוביל אותך שלא תמות". המלך שב הביתה בשלום, וכשנפגש אחר כך עם סוחרים נוצרים, נזכר בחזון ושאל אותם על אמונתם. לפי הצעתם, הוא שלח בקשה לכמרים להטביל אותו ואת שבטו. כתוצאה מכך הוטבל המלך ועשרים אלף מאנשיו.
האגדה של פרסטר ג'ון הייתה קשורה גם לשליטים הנוצריים של הקרייטים. אף על פי שזהותו של פרסטר ג'ון הייתה קשורה לאנשים גם מאזורים אחרים, כמו הודו או אתיופיה, בחלק מהגרסאות של האגדה, פרסטר ג'ון היה מזוהה במפורש עם טהרול המונגולי הנוצרי.
יחסים עם מדינות נוצריות
שיתוף פעולה צבאי עם מעצמות נוצריות התרחש בשנים 1259–1260. חאטום הראשון מארמניה וחתנו בוהמונד השישי מאנטיוכיה תמכו במונגולים. כמו מדינות וסאליות אחרות הם סיפקו כוחות למונגולים. מייסד ומנהיג האילח'נאט בשנת 1260, הולאגו, היה סבלן בדרך כלל לנצרות: אמו הייתה נוצרייה, אשתו הראשית דוקז ח'טון הייתה מנהיגה נוצרית בולטת באילחנאט, ולפחות אחד מאלופי המפתח שלו, קיטבוקה, היה גם הוא נוצרי.
צאצא מאוחר יותר להולאגו, אילצ'אן ארגון, שלח את הנזיר הנסטוריאני רבן בר צומה כשגריר לחצרות המלכים המערביים כדי להציע ברית בין המונגולים לאירופאים. כשהיה שם, בר צומה הסביר למלכים האירופים את מצבה של האמונה הנסטורית. עם שובו, כתב בר צומה תיאור מפורט של מסעו - זה היה התיאור הראשון של אירופה כפי שנראה בעיני המזרח.
השפעת הנצרות הקתולית
סוג הנצרות שבה האמינו המונגולים הייתה הצורה הסורית המזרחית, שהייתה בה היררכיה עצמאית מהכנסייה המערבית מאז המאה החמישית. במהלך מאות השנים, חלק גדול מאירופה לא ידע שיש נוצרים במרכז אסיה ומעבר לה, למעט אגדות מעורפלות על פרסטר ג'ון, מלך נוצרי מהמזרח שרבים קיוו שיבואו לעזור במסעי הצלב ובמאבק למען ארץ הקודש. גם לאחר שהוקמו קשרים, היו עדיין מיסיונרים מערביים שהמשיכו מזרחה, לנסות להמיר את המונגולים לקתוליות הרומית. קשרים אחדים היו עם בירת המונגולים, תחילה בקאראקורום ואז חאנבאליק (בייג'ינג) בסין. מספר גדול יותר של קשרים היו עם השטחים הקרובים ביותר למדינות מונגוליות, האילחנאט במה שהם כיום איראן, עיראק וסוריה.
בשנת 1253 נסע ויליאם מרוברוק לקראאקורום, בירת המונגולים המערבית, וביקש רשות לשרת את אנשיו בשם ישו. הוא התקבל באדיבות, אך נאסר עליו לעסוק בעבודה מיסיונרית או להישאר במדינה. בשלב מסוים של שהותו בקרב המונגולים, ויליאם אכן התמודד בתחרות מפורסמת בחצר המונגולית. החאן עודד דיון רשמי בין הנוצרים, הבודהיסטים והמוסלמים, כדי לקבוע איזו אמונה נכונה, כפי שנקבעה על ידי שלושה שופטים, אחד מכל אמונה. כשחזר ויליאם למערב, הוא כתב מסמך על הגאוגרפיה ומנהגי המונגולים.
המיסיונרים הדומיניקנים לאילחנאט כללו את ריקולדו ממונטקרוס וברתלמי מבולוניה, לימים הבישוף בבירת אילחאנט במרגהה. עד שנת 1300. היו כיתות דומיניקניות ופרנציסקניות רבות באילח'נט. בערך בעשר ערים היו מוסדות נוצריים ביניהם מרגהה, תבריז, סולטנייה, טיבליס וארזורום. כדי לסייע בתיאום הקים האפיפיור ארכיבישופות בבירה החדשה של סולטאנייה בשנת 1318, שנעזרה בשישה בישופים.
בשנת 1302 שלח הנסטוריאני מר יבאללה השלישי, שליווה את רבן בר צומה הוותיק מחאנבאליק (בייג'ינג), לאפיפיור כתב נאמנות. בכך הוא סימל את המרתו לקתוליות, אף על פי שמכתב 1304 ממנו לאפיפיור, מצביע על כך שאנשי הדת הנסטוריאנית המקומית התנגדו בתוקף להפיכתו לקתולי.
המגעים המונגוליים-אירופיים פחתו ככל שהעוצמה המונגולית הלכה ודעכה בפרס. בשנת 1295 אימץ גאזן רשמית את האסלאם כאשר הוא עלה לכס השלטון באילחנאט וכך גם קרה עם מנהיגים אחרים באזור. במכתביו לשליט המונגולי בשנת 1321 ו-1322, האפיפיור עדיין הביע תקווה כי השליט המונגולי יתנצר. בין 500 ל-1,000 מתנצרים היו בכל עיר כפי שדיווח ז'אן מסולטאנייה.
עד המאה ה-14 נעלמו המונגולים למעשה כמעצמה פוליטית.
משלחות קתוליות לסין המונגולית
בשנת 1271 הביאו האחים פולו הזמנה מקובלאי חאן לאפיפיור גרגוריוס העשירי והפצירו בו שישלח מאה מורים למדעים ודת כדי לחזק את הנצרות שכבר קיימת באימפריה העצומה שלו. באותו הזמן המשיכה העוינות של הנסטוריאנים בעלי השפעה בחצר המונגולית, שהתנגדו להנהגת הצורה המערבית (הקתולית) של הנצרות כדי להחליף את הדוקטרינה הנסטורית שלהם.
בשנת 1289 שלח האפיפיור ניקולאוס הרביעי את הפרנציסקני ג'ובאני ממונטקורבינו, שהפך למיסיונר הקתולי הראשון בסין. הוא זכה להצלחה משמעותית, תרגם את הברית החדשה לשפה המונגולית, בנה כנסייה מרכזית, ותוך כמה שנים (עד 1305) יכול היה לדווח על ששת אלפים מומרים שהוטבלו. אבל העבודה לא הייתה קלה. לעיתים קרובות התנגדו לו הנסטוריאנים, שסגנון הנצרות המזרחית שלהם שונה מהגרסה המערבית של פרסטר ג'ון. אך המשימה הפרנציסקנית המשיכה לצמוח, כמרים אחרים הצטרפו אליו ומרכזים הוקמו במחוזות החוף קינגסו, צ'אקינג ופוקיאן. לאחר מותו של מונטה קורבינו, נשלח שגריר לאפיפיור בנדיקטוס השנים עשר באביניון על ידי טוגון טמור, הקיסר המונגולי האחרון בשושלת יואן של סין, בשנת 1336. השליט המונגולי ביקש מדריך רוחני חדש שיחליף את מונטה קורבינו, ולכן בשנת 1338 נשלחו 50 שליחים על ידי האפיפיור לפקין, ביניהם ג'ובאני דה מריניולי.
שתי קטסטרופות גדולות החישו את הכחדת גל המיסיונרים השני הזה לסין. ראשית, המוות השחור במחצית השנייה של המאה הארבע עשרה באירופה. הוא רוקן בתים פרנציסקנים עד כדי כך שלא הצליחו לקיים את המשלחות לסין. שנית, שושלת יואן המונגולית בסין החלה לרדת. הסינים הילידים קמו וגרשו את המונגולים, והעלו את שושלת מינג בשנת 1368. עד 1369 גורשו כל הנוצרים, בין אם קתולים או מזרחיים. עם סיום השלטון המונגולי במאה ה-14, הנצרות כמעט נעלמה באסיה היבשתית, כששלושה מארבעת השבטים המונגולים העיקריים קיבלו את האסלאם.
לוק אילוזי
לוק אילוזי (בצרפתית: Luc Illusie; נולד ב-1940) הוא מתמטיקאי צרפתי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת פריז XI: דרום. מחקריו עוסקים בגאומטריה אלגברית.
אילוזי החל ללמוד ב-1959 באקול נורמל סופרייר, והיה תלמידו של אנרי קרטן. סיים דוקטורט ב-1971 באוניברסיטת פריז XI, בהנחיית המתמטיקאי הידוע זוכה מדליית פילדס אלכסנדר גרותנדיק; נושא עבודתו היה "Complexe Cotangent, Application to the theory of deformations".
אילוזי היה מרצה וחוקר באוניברסיטת פריז XI, עד פרישתו ב-2005. בשנים 2006–2007 היה פרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בארצות הברית.
ב-2012 זכה במדליית אמיל פיקאר, מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים.
בינואר 2010, כתב גרותנדיק לאילוזי מכתב בו הוא מבקש להפסיק לפרסם את ספריו; הייתה זאת החשיפה הפומבית הראשונה של גרותנדיק (שפרש מקהילת המתמטיקה ב-1970 והתבודד בהרי הפירנאים) מזה שנים ארוכות.
לילי סימונס
לילי סימונס (באנגלית: Lili simmons; נולדה ב-23 ביולי 1993) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, ידועה בעיקר בתפקידה כרבקה באומן בסדרת הפשע "באנשי" של רשת הטלוויזיה סינמקס ובתור ליילה סטנטון בסדרת האימה של רשת הטלוויזיה USA; "הטיהור" המבוססת על סדרת סרטי האימה "הטיהור".
ביוגרפיה
סימונס נולדה וגדלה בעיר החוף אנסיניטאס בסן דייגו, קליפורניה ובגיל 15 אותרה על ידי מנהלת הכישרונות קייט לינדן.
קריירה
סימונס התחילה את הקריירה כדוגמנית בסוכנויות פורד מודל, ביבי סטורז וברוקסי. כמו כן הופיעה בפרסומות ותשדירים של החברות ג'יי.סי. פני וסאטורן. את קריירת המשחק שלה היא התחילה בשנת 2010 בסדרת הרשת "Hollywood Is Like High School with Money" המבוסס על ספר באותו השם, שם גילמה את קווין ויטאקר. בהמשך גם הופיעה בערוץ דיסני בפרק בקומדיית המצבים "זיק ולותר" ובסרט "חנון מהסרטים" שיצא בשנת 2011. באותה השנה גילמה תפקיד קטן בסדרה "מר סאנשיין".
Two of Us
Two of Us הוא שיר מ-1969 של הביטלס, שנכתב על ידי פול מקרטני (עם הקרדיט לנון-מקרטני). השיר הוקלט ב -31 בינואר 1969. כותרתו שימשה לסרט "Two of Us", המציג גרסה בדיונית של פגישת 1976 בין מקרטני ללנון.
לילי סימונס
קריירה
בשנת 2012, סימונס כיכבה בסרט "ילד שמן שולט בעולם" והשתתפה כאורחת בפרק של הסדרה "ג'ין באמצעות עיצוב".
בשנת 2013 הופיעה בפרק של הסדרה "וגאס" ובמקביל החלה לשחק כרבקה באומן בסדרת הפשע "באנשי" של רשת "סינמקס". במקור, סימונס התמודדה על תפקיד "דווה הופוול", אך לדברי ההפקה, הייתה בוגרת מדי בשביל דמות זו. במרץ אותה השנה הופיעה סימונס במגזין "מקסים".
בשנת 2014 קיבלה סימונס תפקיד בסדרת הדרמה המשטרתית הוואי חמש-אפס ובסדרת הדרמת פשע "בלש אמיתי" של רשת HBO.
Two of Us
היסטוריה
ביצוע מוקדם של השיר, בסגנון רוק מונחה גיטרות, ניתן לראות בסרט Let It Be. לא היה מסופק עם סגנון זה, אשר מקרטני תיאר כ-chunky, הלהקה עבדה מחדש על השיר עם גיטרות אקוסטיות. הביטלס ביצעו גרסה סופית של השיר באולפני אפל ב -31 בינואר 1969; ביצוע זה נכלל הן בסרט "Let It Be" והן באלבום. הסרטון שודר גם ב- The Ed Sullivan Show ב -1 במרץ 1970 כמראה הסופי של הביטלס בתוכנית.
לילי סימונס
קריירה
באפריל 2016 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "ווסטוורלד" וקיבלה תפקיד משני במהלך העונה הראשונה.
Two of Us
היסטוריה
במאי 1969 הקליט מקרטני הקלטה של השיר באמצעות כותרת זו על ידי קבוצת מורטימר, שלישיית ניו יורק שהוקלטה לזמן קצר עבור אפל, אך הקלטה זו מעולם לא פורסמה.
לילי סימונס
קריירה
בפברואר 2017, גילמה את "נטלי ג'יימס" הצרפתייה בעונה החמישית של סדרת הדרמה "ריי דונובן" של רשת "Showtime".
טוויה אלקטרונית
טוויה אלקטרונית (באנגלית: Electrospinning) היא טכנולוגיה לטוויית סיבים מחומרים שונים כגון פולימרים, חומרים מרוכבים וחומרים קרמים. הטוויה נעשית על ידי הפעלת מתח חשמלי גבוה בין נוזל בעל צמיגות גבוהה אשר נמצא בקצה מחט, לבין מצע מוארק. הטיפה בקצה המחט נמשכת בכיוון קווי השדה והנוזל מקבל צורה של חרוט טיילור. כאשר המתח גבוה מספיק, הכוח על הטיפה בקצה גבוה דיו על מנת להתגבר על מתח הפנים של הנוזל וסילון דק פורץ ממנו. הממס מתנדף והסילון מתהווה לסיב. על ידי שינוי פרמטרים שונים בזמן יצירת הסיבים, כמו מתח חשמלי, ניתן לייצר סיבים בעלי תכונות שונות.
לילי סימונס
קריירה
ב-2019, גילמה את דמותה של קאטוומן, סלינה קייל, הגרסה המבוגרת בפרק האחרון בסדרה "גות'האם".
Two of Us
היסטוריה
באלבום "Let It Be", המפיק פיל ספקטור, הוסיף קדימה לשיר, קטע של הומור אולפן אינו קשור של לנון, שאומר: "'I Dig A Pygmy' by Charles Hawtrey and the Deaf-Aids! Phase one, in which Doris gets her oats!" הקדמה זו הוסרה ב-Let It Be... Naked. לא ברור אם לנון התכוון לצ'ארלס הווטרי יליד 1858 או יליד 1914.
טוויה אלקטרונית
בטכנולוגיה זו ניתן לייצר סיבים בעלי יחס שטח פנים לנפח גדול מאוד (יחס זה גדול עד פי 100 מהיחס בסיבים המיוצרים בשיטות אחרות), יתרון זה מקנה לסיבים גמישות גבוהה בשטח הפנים ותכונות מכניות שלא ניתן להשיג בטוויה רגילה.
Two of Us
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות, ביניהן:
עמיחי שטיין
עמיחי שטיין (נולד ב-8 ביולי 1985) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב התחום המדיני בכאן חדשות, חטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי, וכתב במקור ראשון.
ביוגרפיה
שטיין נולד וגדל בשכונה הדתית-הלאומית קריית שמואל בחיפה. למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון ובישיבת ההסדר אורות שאול. לשטיין תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
שטיין החל את דרכו ברשות השידור ב-2009 והיה תחקירן בתוכנית של חדשות הערב עם גאולה אבן-סער בערוץ הראשון כ-5 שנים. מ-2014 היה כתב טכנולוגיה וכתב חוץ, ומ-2018 החל להיות כתב לצידה של גילי כהן ומתמקד בסיקור יחסי החוץ של ישראל ומשרד החוץ.
חיים אישיים
שטיין נשוי למיכל, ולהם ארבעה ילדים. השישה מתגוררים בתקוע.
ירח חוץ-שמשי
ירח חוץ־שמשי (באנגלית: Exomoon) הוא ירח הסובב כוכב לכת חוץ-שמשי, כלומר מחוץ למערכת השמש. קיומם של אלה הוא היסק מדעי מתוך הידיעה כי לענקי הגזים במערכת השמש ישנם ירחים רבים, כגון ירחי צדק וירחי שבתאי. לפיכך, סביר ביותר להניח כי אלה נפוצים גם במערכות כוכבי לכת אחרות.
אירים אמריקאים
אירים אמריקאים (באירית: Gael-Mheiriceánaigh, באנגלית: Irish Americans) הם קבוצה אתנית הכוללת את אותם אמריקאים (אזרחי ארצות הברית) שבאופן מלא או חלקי הם צאצאים של אירים ילידי אירלנד, במיוחד אלו המזדהים עם זהות זו ובעלי צביונה התרבותי. ב"סקר הקהילתי האמריקאי" (American Community Survey) שערכה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2013, כ-33 מיליון אמריקאים (10.5% מכלל האוכלוסייה) דיווחו על שורשים איריים. זאת בהשוואה עם אוכלוסיית אירלנד שהייתה באותה שנה רק 6,700,000 תושבים. בנפרד, 3 מיליון זיהו את עצמם כ"סקוטים-אירים אמריקאים" שאבותיהם היו סקוטים של אלסטר ודיסידנטים פרוטסטנטים אנגלו-אירים שהיגרו מאירלנד לארצות הברית. שאלת החשבתם של הסקוטים-אירים הללו כחלק מן האירים שנוייה במחלוקת.
ירח חוץ-שמשי
עם זאת, ירחים חוץ-שמשיים קשים לזיהוי בטכנולוגיה הקיימת כיום, אף על פי שתצפיות של טלסקופ החלל קפלר מצאו מספר ירחים שקיומם עדיין לא אושר.
רשימת ירחים
כאמור, טרם אושרו גילוים של ירחים מחוץ למערכת השמש ולכן, מדובר ברשימה של ירחים אפשריים בלבד:
אירים אמריקאים
במאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19
מחצית המהגרים האירים בתקופה הקולוניאלית באו מפרובינציית אלסטר, שבאי אירלנד בעוד שהמחצית השנייה באו משלוש פרובינציות אחרות של אירלנד:לנסטר, מנסטר וקונכט. הערכות החוקרים הן שונות, אולם זו הרווחת היא שבשנים 1775-1717 היגרו לשטחי ארצות הברית של ימינו כ-250,000 ילידי אירלנד. בסביבות שנת 1790 חיו בארצות הברית כ-400,000 תושבים ילידי אירלנד וצאצאיהם. מהגרים מוקדמים אלה היו באופן כמעט גורף בני המיעוט הפרוטסטנטי באירלנד שאבותיהם היו מתיישבים סקוטים ואנגלים ואנשי המנהל הקולוניאלי שהתיישבו באירלנד בתקופת היישוב - אדמות שהופקעו על ידי השלטון האנגלי באירלנד והועברה לשליטתם של מתיישבים אנגלים (יישוב אירלנד). כשהגדולה מהם הייתה זו של אלסטר. באירלנד הם נקראו "סקוטים של אלסטר" וה"אנגלו-אירים" (כשכולם זוהו באופן כוללני כ"פרוטסטנטים של אלסטר") שקיימו נישואים ביניהם עד מידה מסוימת. כמעט אף פעם הם לא התערבבו בנישואים עם האוכלוסייה הילידית האירית הקתולית (בין היתר, מכיוון שנישואי-תערובת בין פרוטסטנטים וקתוליים היו אסורים בחוק הפלילי בימי השליטה הפרוטסטנטית) ובנוסף, בשנות הרפורמציה לא המירו האירים הקתוליים אף פעם את דתם לאמונות פרוטסטנטיות (משום כך נישואי תערובת בין פרוטסטנטים לקתולים בצפון אירלנד נשארו נדירים עד המאה ה-21 ונשאו מידה גבוה של קלון על רקע הסכסוך בצפון אירלנד הידוע בשם "Troubles" והמאבק המזוין של פלגים רפובליקנים דיסידנטים שבא אחריו).
מתוך כ-250,000 מהגרים מאירלנד שהגיעו לשטחי ארצות הברית של ימינו בשנים 1775-1717 רק כ-10,000 היו קתוליים (כלומר כ-4%). עד 1800 מספר האירים הקתוליים שהגיעו עלה בכ-20,000 במספרים אבסולוטיים אך הם היוו פחות מ-3% מסך הכל המהגרים מאירלנד. שישית מהתושבים הלבנים בארצות הברית ב-1800 (שמספרם הגיע אז ל-4.3 מיליון לפי המפקד באותה השנה) היו ממוצא "סקוטי-אירי". (כ-718,000). כמו רוב הקתוליים בארצות הברית באותו זמן, האירים הקתוליים התיישבו כמעט כולם במרילנד ובפנסילבניה. במושבת מרילנד בשנת 1700 חיו 29,600 תושבים. מתוך אלו כעשירית (כ-3,000) היו קתוליים. עד שנת 1756 מספר הקתוליים במרילנד עלה ל-7,000. הוא הגיע ב-1765 ל-20,000. במושבת פנסילבניה חיו ב-1756 3,000 קתוליים וב-1765 - 6,000. עד לסיום המלחמה המהפכנית האמריקאית ב-1783, חיו בארצות הברית כ-24,000-25,000 קתוליים מתוך אוכלוסייה בת כ-3 מיליון. אולם מרבית המתיישבים הקתוליים בארצות הברית בתקופה הקולוניאלית באו מאנגליה, גרמניה וצרפת ולא דווקא מאירלנד.
רוב צאצאי האירים הפרוטסטנטים בארצות הברית של ימינו מזהים את מוצאם כפשוט "אמריקאי" או "אירי". המהגרים הראשונים מאלסטר וצאצאיהם היו קוראים לעצמם "אירים" ללא התוספת "סקוטים" (סקוץ') רק כעבור מאה שנה בעקבות ההגירה ההמונית האירית עקב רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד בשנות ה-1840, ביקשו הם להיבדל מהאחרונים שהיו ברובם קתוליים, ובמידה רבה עניים מרודים, והתחילו לקרוא לעצמם "אירים סקוטים אמריקאים".
המונחים "אירים סקוטיים"' - Scots-Irish או Scotch-Irish - היו בשימוש במאה ה-19 כדי להבחין בין אותם אירים פרוטסטנטים לאירים הקתוליים שהגיעו מאוחר יותר. האירים הסקוטים היו כפי שצוין צאצאי המתיישבים שיושבו באירלנד על ידי הממשל הבריטי בעת "ההתיישבות הפרוטסטנטית של אלסטר" (Plantation of Ulster) במאה ה-17. האירים הסקוטיים התיישבו בעיקר ב"חבלים האחוריים" של אזור הרי האפלצ'ים והיו לקהילה האתנית הבולטת ביותר בתרבות שהתפתחה שם. צאצאי אותם מתיישבים אירים סקוטיים הטביעו חותם על התרבות המאוחרת יותר של דרום ארצות הברית בפרט וארצות הברית בכלל על ידי תרומתם למוזיקה העממית, מוזיקת קאנטרי ו"וסטרן", למרוצי המכוניות, שהפכו פופולריים בכל המדינה בשלהי המאה ה-20.
המהגרים האירים לקחו חלק במספרים משמעותיים במהפכה האמריקאית, מה שהביא את אחד הגנרלים הבריטים להעיד בבית הנבחרים הבריטי ש"מחצית ממורדי הצבא היבשתי (האמריקאי) באו מאירלנד" ההיסטוריון מייקל ג'. או'בריין בדק את רשימות הצוותים הצבאיים במלחמה המהפכנית ומצא שמות משפחה רבים של אירים שורשיים ושמות משפחה שהיו חשודים כשמות משפחה איריים שעברו אנגליזציה. לפי הערכותיו כ-38% מלוחמי הצבא המהפכני האמריקאי היו אירים.
עם חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית נמנו ילידי אירלנד כמו צ'ארלס קרול, בן לאצילים ממחוז טיפררי, מתיו תורנטון, ג'ורג' טיילור וג'יימס סמית'. אנדרו ג'קסון היה האירי הראשון ששימש כנשיא ארצות הברית.
במאה ה-19 בין שתי הקבוצות הגדולות של המהגרים האירים - האירים הסקוטים הפרוטסטנטים והאירים הקתוליים הייתה בהתחלה אינטראקציה מועטה. במאה ה-18 המהגרים, הפרוטסטנטים ברובם, שהגיעו מאלסטר, התיישבו בהמוניהם בחבלים ההרריים בפנים היבשה, בעוד שזרם המהגרים הענק של המהגרים הקתוליים שבאו במאה ה-19 התיישבו בראש ובראשונה בערי הנמל של הצפון-מזרח ו(המערב התיכון) כמו בוסטון, פילדלפיה, ניו יורק, באפלו או שיקגו. עם זאת החל מתחילת המאה ה-19 אירים רבים היגרו באופן אינדיבידואלי לפנים המדינה כדי לעבוד במיזמי הענק בתשתיות כמו בבניית התעלות ומאוחר יותר במהלך המאה ה-19, בסלילת פסי הרכבות.
האירים הסקוטים התיישבו בעיקר ב"ארץ האחורית" של הרי האפאלאצ'ים והפכו שם ליסוד האתני הדומיננטי בתרבות המקומית. צאצאי האירים הסקוטים השפיעו לימים מאוד על התרבות של הדרום, ועל התרבות האמריקאית בכלל על ידי תרומותיהם למוזיקת העם, מוזיקת פולק, קאנטרי ווסטרן והצטיינו גם במרוצי המכוניות, שהפכו לפופולריים ברחבי המדינה בשלהי המאה ה-20. צ'ארלס קרול, הקתולי היחיד שחתימתו ניתנת לראות על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, היה צאצא למשפחת אצילים אירים ממחוז טיפררי. חותמים אירים אחרים היו מתיו תורנטון, גקורגק טיילור וג'יימס סמית', היו פרוטסטנטים.
המהגרים האירים של התקופה השתתפו במספרים משמעותיים במהפכה האמריקאית, עד כדי כך שאחד הגנרלים הבריטים העיד בפני בית הנבחרים ש"חצי מהמורדים בצבא היבשתי באו מאירלנד". אירים האמריקאים חתמו על תעודות יסוד של ארצות הברית כמו הכרזת העצמאות והחוקה, והחל מאנדרו ג'קסון שימשו כנשיאי ארצות הברית.
האירים הקתוליים בדרום ארצות הברית
בשנת 1820 ג'ון אינגלנד הפך לבישוף הקתולי הראשון בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית שרוב תושביה היו פרוטסטנטים. בשנים 1820–1830 הגן הבישוף אינגלנד על המיעוט הקתולי נגד הדעות הקדומות של הפרוטסטנטים. בשנים 1831 ו-1835 הוא הקים בתי ספר חינם עבור ילדים אפרו-אמריקאים. עקב הסתה תעמולתית מצד "החברה האמריקאית נגד העבדות", המון פשט על משרדי הדואר בצ'רסלטון ולמחרת כל תשומות הלב הציבורית הופנתה אל בית הספר של אינגלנד. אינגלנד עמד בראש "המתנדבים האירים" שבאו להגן על בית הספר שהקים. עם זאת כעבור זמן קצר כל בתי הספר ל"שחורים החופשיים" בצ'ארלסטון נסגרו ואינגלנד הסכים לכך.
ג'ון מיטשל, נציג הלאומיות האירית, שהוגלה מאירלנד, חי במדינות טנסי ווירג'יניה, ובאמצעות עיתוניו The Southern Citizen ו-The Richmond Enquirer הפך לאחד הדוברים החשובים של הדרום בימי מלחמת האזרחים. על אף התחלתם כפועלים פשוטים, עד שנת 1900 השיגו האירים הקתוליים בדרום מעמד כלכלי בינוני ומעלה. דייוויד ט. גליסון הדגיש איך התליחו להפוך מקובלים על החברה סביבם.
אמצע המאה ה-19 ואחריה
בין השנים 1851 ו-1920 3.3 עד 3.7 מיליון אירים היגרו לארצות הברית איתם נמנו יותר מ-90% מתוך למעלה ממיליון הפרוטסטנטים מאלסטר שהיגרו בין השנים 1851–1900. בעקבות הרעב הגדול, ההגירה מאירלנד באה בעיקר ממנסטר ומקונכט, בעוד ש 28% מכלל המהגרים מאירלנד לארצות הברית בין השנים 1851–1900 המשיכו לבוא מאלסטר. בשנות ה-1880 ובשנות ה-1890 ההגירה מאלסטר המשיכה לייצג לא פחות מ-20% מכלל ההגירה מאירלנד לארצות הברית ובשנים 1900–1909 עדיין הייתה אחראית ל-19% מכלל ההגירה האירית לארצות הברית ובשנים 1914-1910- 25% ממנה. . האוכלוסייה הקתולית של ארצות הברית עלתה עד שנת 1860 ל-3,1 מיליון (או בערך 10% מכלל אוכלוסיית ארצות הברית שמנתה אז 31,4 מיליון), ב-1880 ל-6.3 מיליון (כלומר 13% מכלל אוכלוסיית ארצות הברית של 50.2 מיליון), ואחר כך ב-1920 ל-19,8 מיליון (או בערך 19% מכלל אוכלוסיית ארצות הברית של 106 מיליון)
עם זאת, בגלל ההגירה המתמשכת מגרמניה והחל משנות ה-1880 גלי ההגירה מאיטליה, פולין וקנדה (קנדים צרפתים) וכן ממקסיקו בשנים 1900–1920, בשנות ה-1920 לא היוו האירים הקתוליים את מרבית הקתוליים בארצות הברית. בשנות ה-1920 התווספו עוד 220,000 מהגרים מאירלנד, בעוד ההגירה מאלסטר ירדה בשנים 1925–1930 ל-10,000 מתוך 126,000 המהגרים מאירלנד (או פחות מ-10%). אחרי חוק ההגירה של 1924 והשפל הגדול, בשנים 1930–1975 רק 141,000 מהגרים נוספים היגרו לארצות הברית מאירלנד. שיפור התנאים הכלכליים תוך כדי הצמיחה הכללית שלאחר מלחמת העולם השנייה ואישור חוק ההגירה והלאום משנת 1965 תרמו להפחתת ההגירה ההמונית מאירלנד. בעקבות המשבר הכלכלי בשנות ה-1980 המוקדמות 360,000 אירים עזבו את אירלנד, כשרובם הגיעו לאנגליה, ורבים לארצות הברית כולל כ-40,000 עד 150,000 תוך כדי שימוש ממושך באשרות תיירים או מהגרים הבלתי חוקיים
החל משנות ה-1970 סקרים לגבי אמריקאים אירים המזהים עצמם ככאלה גילו שרוב עקבי בקרבם הכריזו על עצמם גם כפרוטסטנטים. אחרי שבאמצע עד שלהי שנות ה-1830 מספר גדול של מהגרים מאירלנד היו בעיקר קתוליים, במהלך השנים שיעורי הילודה בארצות הברית ירדו בשנים 1840–1970 לעומת הילודה בשנים 1700–1840 כשההגירה הייתה בעיקר פרוטסטנטית. כמו כן, בעוד שבתחילת המאה ה-20 אצל המהגרים האירים לארצות הברית היה קיים שיעור ילודה גבוה יותר מכלל האוכלוסייה, ילודתם הייתה קטנה יותר מזו של המהגרים הגרמנים וקטנה יותר גם לעומת העם באירלנד. לדורות הבאים היו גם כן שיעורי ילודה קטנים יותר בהשוואה לדור המהגרים. זאת מכיוון שעל אף היותם באים מאזורים כפריים של חברה חקלאית, המהגרים האירים שלאחר הרעב הגדול, היגרו לארצות הברית בדרך כלל אל אזוריה העירוניים. זאת מפני שעד 1850 מחירן של בהתיישבות באזור כפרי ושל הקמת חוות היה מעבר ליכולותם הכספית של מרבית המהגרים האירים.
על אף נישואי התערובת קתוליים-פרוטסטנטים הפכו ליותר שכיחים במאה ה-20 בהשוואה למאה ה-19 ובשנות ה-1960 התחילו להתרבות גם המקרים של נישואים בין-דתיים, באותה תקופה לא נצפו שינויים בנישואיים הבין-נוצריים בקרב הנוצרים והאוכלוסייה הקתולית מנתה שיעורי החילוניות הגבוהים ביותר מכל דת נוצרית אחרת בארצות הברית. בשנות ה-1990 עם הבום המחודש של כלכלת אירלנד, ובצומת המאה ה-21 ההגירה מארצות הברית לאירלנד התחילה לעלות בהתמדה מעבר לממדי ההגירה מאירלנד לארצות הברית.
פיזור המהגרים ותרומתם
בשנות ה-1830 עלתה ההגירה האירית לאמריקה בגלל הצורך בכוח עבודה בלתי מוסמך בחפירת תעלות, חטיבת עצים, ועבודות בניין בצפון-מזרח המיזם הגדול של תעלת אירי היה דגם שהעסיק הרבה פועלים אירים. לכן קהילות איריות קטנות אבל צפופות התפתחו בערים בצמיחה כמו פילדלפיה, בוסטון וניו יורק. בשנים 1820–1860 הגיעו 1,956,557 אירים, 75% מהם - אחרי הרעב הגדול מהשנים 1845–1852
ממלחמת האזרחים ועד תחילת המאה ה-20
במלחמת האזרחים באמריקה, אמריקאים אירים התנדבו בשורות צבא האיחוד ולפחות 38 רגימנטים של צבא הצפון כללו את המילה "אירי" בשמותיהם. 144,221 חיילים אוניונסטיים היו ילידי אירלנד; ואולי עוד מספר דומה של חיילים אוניונסטים היו צאצאים של אירים. הרבה מהמהגרים האירים הקימו רגימנטים משלהם, למשל "הבריגדה האירית" , עם זאת, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית האירים היו קבוצת המהגרים שנאבקה במידה הפחותה ביותר בשורות הצבא האוניוניסטי. אירים רבים ראו בגיוס סוג של מס.כשנתיים אחרי תחילת מלחמת האזרחים, ב-1863 אושר חוק הגיוס ואז פרצו בניו יורק מה שנקרא "מהומות הגיוס". בדיוק באות התקופה חיפש טמני הול לעודד כמה שיותר אירים להצביע בבחירות המקומיות. מהגרים רבים גילו פתאום שמצפים מהם להיאבק על מולדתם החדשה. מעיסוקם כפועלים היה להם קשה לשלם 300 דולר "דמי הסעה"  כדי להשיג עבודה חלופית. אירים רבים ראו באפרו-אמריקאים מתחרים יריבים בחיפוש אחרי עבודות וייחסו להם את האשמה על פריצת מלחמת האזרחים. אפרו-אמראיקאים שנתקלו באספסוף הוכו לעיתים קרובות או נרצחו. בית היתומים השחורים בשדרה החמישית שאירח מאות ילדים, הותקף על ידי המון משולהב. ראו בו סמל לנדיבות הלבנים כלפי השחורים ולעידוד התקדמות השחורים בחברה. רגשות כאלה דחפו המונים בעלי רוב אירי להרוס את הבית.
ג'ני ריברה
דולורס ג'אני "ג'ני" ריברה סאוודרה (באנגלית: Dolores Janney "Jenni" Rivera Saavedra; 2 ביולי 1969 – 9 בדצמבר 2012) הייתה זמרת-יוצרת, כותבת שירים, שחקנית, מפיקת טלוויזיה, דוברת, פילנתרופית ויזמית אמריקאית. ריברה הייתה ידועה בעיקר בזכות המוזיקה המקסיקנית האזורית שהוציאה במהלך הקריירה שלה. הסוגה כוללת במיוחד סגנונות של בנדה, מריאצ'י ונורטניו. בעת שחיה ונפטרה, מספר כלי תקשורת כולל CNN, בילבורד, פוקס ניוז וניו יורק טיימס כינו אותה כ"אישה החשובה ביותר" ו"אמנית המוזיקה המקסיקנית האזורית הנמכרת ביותר בכל הזמנים". מגזין בילבורד כינה אותה כ"אמן הלטיני המוביל של 2013", ו"האמן הלטיני הנמכר ביותר של 2013".
ריברה החלה להקליט מוזיקה ב-1992. בהקלטות שלה היו לעיתים קרובות נושאים של בעיות חברתיות, בגידה ומערכות יחסים. ריברה הוציאה את אלבום האולפן הגדול הראשון שלה, Si Quieres Verme Llorar, בסוף שנות ה-90, ולא הצליחה להשיג הצלחה מסחרית; עם זאת, היא זכתה להצלחה בארצות הברית ובמקסיקו עם אלבומה מ-2005, Parrandera, Rebelde y Atrevida. באמצע עד סוף שנות ה-90, היא ספגה לעיתים קרובות ביקורת וסורבה להזמין אותה באולמות ברחבי קליפורניה על ביצוע מוזיקת בנדה – סוגה מוזיקלית שנשלטת בעיקר על ידי גברים. עם זאת, הפופולריות שלה גדלה לאחר שהוציאה את השיר "Las Malandrinas", שהפך ללהיט ברדיו. היא זכתה לפופולריות רבה יותר כאשר זכתה בפרס לו נואסטרו בקטגוריית "האמנית המקסיקנית האזורית של השנה" בשנת 2007, בו זכתה תשע פעמים ברציפות. אלבום האולפן העשירי שלה, Jenni (2008), הפך לאלבומה הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים. בשנת 2010, היא הופיעה והפיקה את תוכנית הריאליטי Jenni Rivera Presents: Chiquis & Raq-C. היא גם הופיעה והפיקה את I Love Jenni החל מ-2011 עד 2013 ואת Chiquis 'n Control ב-2012. הופעת הבכורה שלה במשחק הייתה בסרט "פילי בראון", שיצא לאקרנים ב-2013.
במהלך הקריירה שלה, ריברה זכתה בפרס שני אוי! (הפרס המקביל של מקסיקו לפרסי גראמי של ארצות הברית), שני פרסי המוזיקה של בילבורד, 22 פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד, 11 פרסי בילבורד למוזיקה מקסיקנית ו-18 פרסי לו נואסטרו. היא קיבלה ארבע מועמדויות לגראמי הלטיני. יש לה כוכב בשדרת הכוכבים של לאס וגאס, והיא אחת האמניות המקסיקניות האזוריות הנמכרות ביותר בכל הזמנים, לאחר שמכרה יותר מ-20 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מה שהופך אותה גם לזמרת הבנדה המכניסה ביותר בכל הזמנים.
ריברה, יחד עם שישה אחרים, מתו בהתרסקות מטוס ליד מונטריי, ב-9 בדצמבר 2012. חקירה לא הצליחה לקבוע את הסיבות לתאונה. בהמשך לכך, הוגשו תביעות שכללו את בעלי המטוס, אחוזתה של ריברה ובני משפחותיהם של האנשים שהיו על המטוס ביחד עם ריברה.
לידת שאקה
"לידת שאקה" (ביפנית: 銅造誕生釈迦仏立像) הוא פסל השייך למקדש "טודאי-ג'י" שבנארה יפן ומתוארך למאה ה-8 לספירה. הוא מציג את לידתו של שאקה, ה"בודהא ההיסטורי". הפסל, הנחשב לאחד מן האוצרות הלאומיים של יפן, מוצג במוזיאון המקדש.
תיאור
הפסל הוא מטיפוס פסלים דומים המציגים את דמותו של גאוטמה בודהה (הבודהא) במרכזה של קערה, כסמל ללידתו. על פי המיתולוגיה הבודהיסטית בודהא הגיח בלומביני מצידה הימני של אמו מאיה, אם בודהא. דמות הבודהא חזיתית. ידו האחת מונפת כלפי השמיים בעוד ידו השנייה מופנית אל האדמה. פלג גופו העליון עירום ולמותניו הוא לובש בגד ארוך שקפליו מדגישים את הגוף. הפסל מתוארך לשנים 794-710, תקופה הידועה כ"תקופת נארה". הבסיס המקורי עליו עמדה הדמות אבד, והוא הוחלף במעמד עשוי עץ מגולף בדגם פרח לוטוס.
קערת הברונזה של הפסל היא הגדולה בין הפסלים מטיפוס זה. הדופן החיצונית שלה מעוטרת בדמויות אדם, ציפורים, פרפרים ובעלי חיים נוספים על רקע של תיאור נוף. תיאורים אלו נושאים אופי חילוני, והם מבטאים את השפעת האמנות הסינית על התרבות היפנית בתקופה זו.
The Specials (אלבום של שאניה טוויין)
The Specials (בעברית: המיוחדים) הוא אלבום DVD של הזמרת שאניה טוויין אשר יצא ב-20 בנובמבר 2001 על ידי מרקורי נאשוויל. האלבום מכיל קטעים משתי הופעות של טוויין כאשר אחת התרחשה במקום מולדתה של טוויין אונטריו מול קהל של עשרת אלפים צופים ונקראה "Winter Break".
רקע
במהלך המופע היו מספרים אמנים אורחים ביניהם אלטון ג'ון והבקרסטריז בויז. עטיפת הסינגל של השיר "" נלקחה מתוך אותו מופע. הקטעים השניים נלקחו מתוך מופע בשם "Come on Over" אשר התרחש ב-25 בנובמבר 1999 במהלך משחק פוטבול של הדאלאס קאובויס, במהלכה הופיעה טוויין מול קהל של 40 אלף איש.
הקליפ לשיר "" נלקח ממופע זה.
המתקפה על קייב (2022)
המתקפה על קייב הייתה זירה צבאית מתמשכת בקייב, בירת אוקראינה, וסביבתה, במסגרת מלחמת רוסיה-אוקראינה. ב-24 בפברואר 2022, צבא רוסיה, בשיתוף פעולה צבאי עם בלארוס, הרפובליקה העממית של לוהנסק והרפובליקה העממית של דונייצק, פתחה בפלישה לאוקראינה ובמלחמה כוללת נגדה. כוחות רוסיים החלו לנוע מצפון ומצפון-מזרח לגבול האוקראיני לעבר קייב במטרה לכבוש אותה. לפי הדיווחים, במהלך הפתיחה, כוחות תקיפה רוסיים צנחו לבירה קייב בניסיון לתפוס במהירות את מוסדות השלטון האוקראינים בקייב ולהרוג או ללכוד את הנשיא וולודימיר זלנסקי ומשפחתו. ההנהגה האוקראינית, כולל ראש הממשלה והנשיא, נותרו בבירה וסירבו להתפנות ממנה.
במסגרת המתקפה נערכו סדרת קרבות מסביב לעיר ולמחוז קייב, בהם הקרב על נמל התעופה אנטונוב, קרב צ'רנוביל, קרב איוונקיב, קרב קייב על העיר עצמה וקרב ואסילקיב.