cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בטיחות בתחבורה
בטיחות תחבורה יבשתית
ישנם מספר אמצעים להגן על הבטיחות באמצעות שינויים של הכבישים, לדוגמה פסי האטה ומעברי חצייה. ישנם חוקים רבים שנועדו להגביר את הבטיחות בדרכים כגון חוקי הגבלות מהירות. אמצעים אחרים נוגעים לנסיעה ברכב, למשל כרית אוויר, מושב בטיחות וחגורת בטיחות במקרה של תאונת דרכים. בשנים האחרונות, נעשה שימוש הולך וגובר בטכנולוגיות חכמות לתחבורה שמטרתן להקטין את הסיכון בכביש- הן לנהגים והן להולכי הרגל. מערכות והתקנים להקטנת הסיכון לתאונה, כוללים מערכת המזהה ומתריעה על הסיכון להתנגשות חזית אחור, או לסטייה בלתי מתוכננת מנתיב הנסיעה, מערכות המנטרות דפוסי נהיגה שגויים ומתריעה על כך בפני הנהג "קופסה ירוקה", מערכות המזהות ומתריעות על הימצאות הולך רגל במעבר החצייה מעבר חצייה פעיל, מערכת לזיהוי והתרעה על התרחשות תאונה, תוך הוצאת דיווח מיידי למוקדי החירום וההצלה לחצן מצוקה לרכב וטכנולוגיות המופיעות כאפליקציה סלולרית.
בטיחות תחבורה ימית
דוגמה לניסיון להגביר את בטיחות התחבורה הימית היא האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים, האמנה המרכזית להגנה על בטיחות אוניות סוחר. גרסתה הראשונה של האמנה התקבלה בשנת 1914 לאחר טביעתה של הטיטניק והיא קבעה את מספרן של סירות ההצלה הנדרשות על כל אונייה וציוד חירום אחר, וכן נוהלי בטיחות, כולל הדרישה להאזנה מתמדת ברשת הקשר.
בטיחות תחבורה אווירית
דוגמה לניסיונות להגביר את הבטיחות בתחבורה אווירית היא בניית מטוסים מודרניים כך שאוויר חם ממנוע הסילון יוזרם אל המנועים, הכנפיים וזנב המטוס. הזרמת האוויר החם נעשית כדי למנוע הצטברות קרח על כנפי המטוס. הקרח הצמוד לכנף פוגע ביכולת העילוי שלה, וגם כמות קטנה של קרח עלולה למנוע המראה בטוחה. קרח המצטבר על כנפי המטוס לקראת ההמראה עלול לגרום להתרסקות, וקרח הנוצר על כנפי המטוס בעת טיסה עלול לפגוע בפעולתם של המדפים, המאזנות, וחלקים נוספים בכנף המטוס, דבר שעלול להביא לאובדן שליטה במטוס ולהתרסקותו.
מטוסים מצוידים ביציאת חירום אשר יכולה לאפשר לנוסעים להחלץ מהמטוס במקרה הצורך.
בעת הסעת המטוס, דיילי אוויר מדריכים את נוסעי המטוס לגבי נוהלי הבטיחות בטיסה.
יעקב אליעזר מיכלין
יעקב אליעזר מיכלין (14 בנובמבר 1895 – 4 ביולי 1951) היה עיתונאי, שופט, ממייסדי הליגה להגנה על זכויות האדם וחבר הנהלת מגן דוד אדום.
קורות חיים
למד ב"חדר", סיים לימודיו בבית-הספר למל (תר"ע), גמר את הקולג' האנגלי בירושלים (תרע"ד). באותו הזמן למד תנ"ך, משניות וגמרא אצל מלמדים פרטיים.
פעילות ציבורית
בזמן המלחמה היה קצין בנצרת שלש שנים ואחרי המלחמה נכנס לאוניברסיטה האמריקאית בביירות ובאותו זמן השתתף שם ביסוד "המכבי", הסתדרות המתלמדים העבריים, ואגודת הסטודנטים הציונים "קדימה". היה חבר הוועדים של שלש האגודות הנ"ל. בתר"פ הוסמך לרוקח כימאי וחזר ארצה והתקבל ברוקח בית-החולים הממשלתי. באותה שנה, נבחר לחבר ועד הסתדרות-הרוקחים ונהיה הרוח החיה של הסתדרות זו ועזר לרוקחים עולים בסידורם בארץ. בתקופה זו חקר את בעיית הרוקחות בא"י. בתרפ"ה נשא לאשה את אסתר בת זליג רבינוביץ מוותיקי היישוב במסחר ובתעשייה.
היה חבר ועד בית-העם בירושלים ויו"ר מועדון השחמט "עמנואל לאסקר" (תרפ"ב-פ"ד) שהיה ממייסדיו וחבר מערכת העיתון "השחמט". השתתף עם הד"ר חיים הררי ואחרים ביסוד הסניף הארצישראלי של הליגה להגנת זכויות האדם (מטעם חבר-הלאומים).
בתרפ"ד, 1923, יצא ללמוד מדעי-הטבע באוניברסיטת לוזאן (שווייץ), ובו בזמן היה שם יו"ר אגודת הסטודנטים הציונים "תקוות-ישראל" (האגודה-האחות של "השחר" בז'נבה מיסודו של חיים ויצמן), וסופרו של העיתון הירושלמי "דואר היום". חתם בשמו או בכינויו "בן-חיים". בתרפ"ו הוכתר בתואר "דוקטור למדעי הטבע", ואחרי השתלמות נוספת באוניברסיטה סורבון בפריס והדפסת ספר מדעי בצרפתית על נושא בוטני-אנטומי חזר ארצה ופתח בית-מרקחת בת"א. במשך הזמן קבל נציגות מסחרית ומדעית של בתי-חרושת לרפואות בארצות חוץ והיה ממייסדי "אגודת מפיצי-רפואות בארץ" (יו:"ר משנת תרצ"ד).
מאז שובו ארצה חזר והתמסר לפעילות ציבורית. עמד בראש מוסדות חשובים של תרבות, חברה ועזרה סוציאלית-רפואית. חבר הנהלת אגודת עזרה לחולים כרוניים ומבריאים בתל אביב משנת תרפ"ז ויושב ראשה משנת תרצ"ח. השתתף ביסוד בית-ההבראה "החלמה" ברמת גן,ויושב ראשו משנת תרצ"ח. מתרצ"ב חבר הנהלת מגן דוד אדום בתל אביב ויו"ר ועדת התרבות והספרייה ומתרצ"ו חבר הוועד הפועל המצומצם של אגודות מגן דוד אדום בארץ ישראל ועומד בראש המחלקות להסברה ולאספקה וחבר מערכת עלון מ. ד. א. הראשון שקשר קשרים בין ארצות-הברית ומד"א והקשרים התפתחו אחר כך עד כדי יצירת סניף פעיל בניו יורק.
היה שופט עירוני בת"א. יו"ר ועד היובל להוצאת כתבי המשורר יעקב כהן. מיוזמיו ומחבריו של הוועד להוצאת כתבי הסופר זוסמן סגלוביץ' בתרגום עברי. ביתו שימש בית ועד לעסקנים ולאנשי-רוח ומקום יזמה לפעולות ציבוריות ותרבותיות. בזמן המלחמה ירד פעמים למצריים לראשי הצלב האדום הבין-לאומי בקשר עם משלוח ציוד ועזרה רפואית ליהודים במחנות הריכוז. בזמן המלחמה שמש חבר הוועדה המייעצת למפקח הרפואי וחבר של עוד ועדות ממשלתיות.
כתביו
פרסם מאמרים רבים בעיתונים, בקבצים ובקונטרסים על נושאים שונים ושני ספרים באנגלית ובצרפתית וחמש חוברות:
פעילות בבניה החופשית ובני ברית
משנת תרפ"ה, 1924, היה אח בלשכת הבונים החופשים "ברקאי" בתל אביב ובשנים תרצ"ז-צ"ח היה נשיאה. יוזם ומיסד הספרייה המרכזית ויו"ר ועדתה ; חבר מערכת "הבונה החופשי" וחבר הוועד הפועל של הלשכה הגדולה למדינת ישראל. סגן נשיא לשכת בני ברית "שער-ציון". חבר מועדון "רוטרי" יפו-תל אביב והשתתף בשלש ועידות של צירי המזרח הקרוב של מועדוני הרוטרי. חבר בוועד הציבורי של "ברית עברית עולמית", בוועד "בית הלבנון", ממייסדי "התאחדות בני-הישוב" בארץ-ישראל ויו"ר הסניף התל אביבי משנת תש"ב.
הביוגרפיה של בן
הביוגרפיה של בן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003, אשר כתב, ביים והפיק דן וולמן. הסרט עלה במקור כהצגת יחיד של וולמן, בפסטיבל תיאטרונטו הראשון בשנת 1990.
תקציר העלילה
בן (גל זייד) הוא מנהל חשבונות רווק הנחשב כבן אדם מוזר ואף משעשע, אשר מדי יום נוהג לחבוש כפפות, אפילו בקיץ, ותמיד באופן קבוע נושא בידיו מספר שקיות ניילון. במהלך הסרט הוא פוגש באופן מקרי את תמר (גני תמיר), אשר מגלה עניין באופיו ואישיותו המיוחדת ואף מתפעלת מחושש ההומור והדמיון שלו. בין השניים מתפתחת מערכת יחסים מיוחדת שדרכה נחשף עברו של בן ואירועים טראומטיים שחווה בילדותו.
פרסים ומועמדויות
הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2003), בתחרות רשמית פסטיבל מוסקבה (2004), בפסטיבל ים תיכוני בפארו, פורטוגל (2006) זכה בפרס בחירת הקהל כסרט הטוב ביותר, ובפרס לגל זייד "השחקן הטוב ביותר". זגה בפרס הפלטינום מורי בפסטיבל "וורלד פסט" יוסטון, טקסס 2007.
קישורים חיצוניים
ביקורות
קאדי (עיר)
קאדי (בערבית: كيهيدي, בצרפתית: Kaédi) היא העיר השלישית בגודלה במאוריטניה (אחרי נואקשוט ונואדיבו). אוכלוסייתה מונה כ-60,000 תושבים. היא ממוקמת בדרום מערב מאוריטניה בסמוך לגבול עם סנגל, במרחק של כ-435 ק"מ מבירת מאוריטניה נואקשוט.
קאדי שוכנת לאורך הגדה הימנית של נהר סנגל, שם הוא מצטרף לנהר גורגול. הגדות של נהרות אלה ונחלים נוספים מוצפות עונתית ומעובדות. בכל האזור, אשר מקבל גשמים יותר מאשר באזורים מרוחקים צפונה, מגדלים עדרים של זבו, בקר, כבשים, ועיזים, שעורותיהם מיועדים ליצוא.
רופרט פרייזר
ביוגרפיה
בתיאטרון שיחק פרייזר בתיאטרון סיטיזנס, בתיאטרון רויאל קורט, ובתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-1975 הופיע בתפקיד הראשי בהפקה הבריטית של המחזה "Thyestes" מאת סנקה. עוד השתתף בהפקה של "המלך ליר", בתפקיד פרדיננד במחזה "הסערה", ובמחזה "טמבורליין".
פרייזר הופיע בסרטו של ריצ'רד אטנבורו "גנדי" משנת 1982. הוא גילם את אביו של הגיבור ג'ים (כריסטיאן בייל) בסרטו של סטיבן ספילברג "אימפריית השמש" מ-1987.
בטלוויזיה שיחק פרייזר בתפקיד פיליפ קסטלאק בסדרה "Penmarric" מ-1979, אלג'רנון מונקריף (אלג'י) בהפקה טלוויזיונית מ-1986 למחזה "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, דייל בסרט "The Girl in a Swing", לורד אלכסנדר מונטפורד בסדרה "בית אליוט", ובתפקיד נוויל צ'מברלין בפרק בעונה השישית של הסדרה "אחוזת דאונטון".
גאוגרפיה של מצרים
מצרים משתרעת על פני אזורים בשתי יבשות: דרום-מערב אסיה וצפון אפריקה. גבולה הימי של מצרים משתרע לאורך יותר מ-2,900 ק"מ לחופי הים התיכון וים סוף על מפרציו. למצרים גבולות יבשתיים עם לוב במערב, רצועת עזה וישראל במזרח וסודאן בדרום. שטחה 1,001,449 קמ"ר, פי שניים משטחה של ספרד ופי ארבעה משטחה של הממלכה המאוחדת. המרחק האווירי המרבי בתוך גבולה של מצרים מצפון לדרום הוא 1,024 ק"מ, וממזרח למערב 1,240 ק"מ.
מחוזות שלטוניים
מצרים מחולקת לעשרים ושישה מחוזות, מתוכם ארבעה מחוזות שהם ערים: אלכסנדריה, קהיר, פורט סעיד וסואץ. תשעה מן המחוזות נמצאים באזור מצרים התחתונה, אזור הדלתה של הנילוס, שמונה מחוזות במצרים העליונה לאורך נהר הנילוס מקהיר דרומה עד לאסואן, וחמישה הם מחוזות גבול בחצי האי סיני, במערב המדינה וממזרח לנהר הנילוס.
אזורים פיזיים
רוב שטחה של מצרים הוא מדבר ורק חלק קטן משטחה מיושב או מעובד בעיבודים חקלאיים. מצרים שוכנת על רצועה מדברית המשתרעת החל מחוף האוקיינוס האטלנטי למזרחה, דרך יבשת אפריקה ועד דרום-מערב אסיה. במצרים ארבעה אזורים פיזיים עיקריים:
אף ששטח עמק הנילוס והדלתה של הנהר מכסים רק כ-5.5% משטחה הכולל של המדינה, הם מהווים את מרכז הפעילות האנושית בה. אזורים אלה הם כמעט היחידים שניתן לעבד בעיבוד חקלאי ומתנובת אזורים אלה מתקיימים 99% מתושבי מצרים. אורך עמק הנילוס הוא כ-800 ק"מ מן העיר אסואן ועד לפאתי קהיר, והוא ידוע בשם מצרים עילית, בעוד שהדלתה של הנילוס ידועה בשם מצרים תחתית. מאז בניית סכר אסואן הופסקו ההצפות העונתיות, והחקלאות בעמק היא חקלאות שלחין. שטחי הדלתה הם אזורים שטוחים, חלק מהם אזורי ביצה שלא ניתן לעבדם.
עמק הנילוס והדלתה
עמק הנילוס הוא נווה המדבר הגדול בעולם, אשר נוצר על ידי אחד מן הנהרות הארוכים בעולם. ללא אותו נתיב שבו עובר נהר הנילוס לאורכה של מצרים, דרך מדבר סהרה, הייתה המדינה כולה הופכת לאזור מדברי. נתיבו של הנילוס צפונה, בתוכה של מצרים, נמשך לאורך כ-1,600 ק"מ. נהר הנילוס, לאחר שהתאחד עם שלושת מקורותיו העיקריים (הנילוס הלבן, הנילוס הכחול ונהר עטברה), נכנס לתחומי מצרים קילומטרים ספורים מצפון לוואדי חלפה, עיר בתחומי סודאן שהועתקה ממקומה לאחר השלמת סכר אסואן. סכר אסואן גרם לכך שכניסת מי הנהר לתחומי מצרים היא למעשה באגם, ולא בערוצו של נהר כבעבר. אגם נאצר הוא אגם מלאכותי אשר נוצר מדרום לסכר ומשתרע לאורך 320 ק"מ עד לגבולה הדרומי של מצרים, וממשיך 158 ק"מ בתחומה של סודאן. אגם נאצר ממלא היום אזור שבו נהר הנילוס היה זורם בקניון טבעי שנוצר כתוצאה מחתירת מי הנהר. מצפון לסכר אסואן נפתח העמק ורוחב השטחים שהוצפו בעבר במי הנהר מגיע לכדי 20 ק"מ. מצפון לאיסנה (הנמצאת כ-160 ק"מ מצפון לאסואן), הרמה משני עברי העמק מתרוממת עד לגובה של כ-550 מטר מעל פני הים. רמה זו יורדת בהדרגה בגובהה ובקינה (כ-90 ק"מ צפונה מאיסנה) מתרוממים צוקים של אבן גיר לגובה של כ-300 מטר ומטים את זרימת הנהר לדרום-מערב לאורך של כ-60 ק"מ בטרם הוא פונה לצפון-מערב לאורך כ-160 ק"מ עד אסיוט. צפונה מאסיוט נעלמים בהדרגה הצוקים הגובלים בנהר ורוחבו המרבי של העמק הוא 22 ק"מ.
פוריות האזורים הסמוכים לנהר הנילוס תלויה במידה רבה במשקעי סחף הטין שהנהר נושא עמו. טרם בניית סכר אסואן היה הנהר עולה על גדותיו ומציף שטחים גדולים לצידיו וזאת בהתאם למידת ספיקת הנהר במקורותיו. בניית סכרים על נהר הנילוס, ובמיוחד סכר אסואן, הפסיקו את מחזורי ההצפות העונתיות הללו והפכו את זרימת הנהר לערוץ השקיה בעל זרם צפוי וקבוע. היווצרות אגם נאצר מאפשרת להזרים לנהר כמויות מים בלתי משתנות, ללא תלות בכמויות המשקעים באגן הניקוז של הנהר, במרכז ובמזרח אפריקה. בניית הסכרים אף השפיעה על פוריות אדמות עמק נהר הנילוס. בטרם נבנה סכר אסואן נישאו על פי הערכות במי הנהר בתחומי קהיר כ-10.7 מיליון טון של חומר מוצק. היום חוסם סכר אסואן את זרימת רוב הסחף והוא שוקע באגם נאצר. הירידה החדה במשקעי הסחף גרמה לעליה בטבלת מי התהום בדלתה והגבירה את מליחות האדמה, את שחיקת גדות הנהר במצרים עילית, ואת שחיקת מניפת הסחף לחופי הים התיכון.
המדבר המערבי
המדבר המערבי משתרע על פני כ-700,000 קמ"ר, ומהווה כשני שלישים משטחה של מצרים. שטחו של המדבר המערבי, ממערב לעמק הנילוס, משתרע מן הים התיכון דרומה עד לגבול סודאן. רמת ג'ילף אל-כאביר, בגובה ממוצע של 1,000 מטר, יוצאת דופן בנופו הנמוך והשטוח של המדבר. ים החולות הגדול משתרע מנווה המדבר סיווה, כ-50 ק"מ מגבול לוב ועד לג'ילף אל-כאביר. אין במדבר המערבי ערוצי נחלים או נהרות הזורמים דרכו.
ממשלת מצרים רואה במדבר המערבי אזור ספר וחילקה אותו לשני מחוזות מינהליים, אשר גבולם על קו הרוחב 28 לערך. מחוז מטרוך בצפון ואזור אל-ואדי אל ג'דיד בדרום. במדבר המערבי שבעה שקעים גאולוגיים חשובים. בשישה מתוכם נווה מדבר. בשביעי, הגדול מכולם, שקע קטארה, המים מליחים. בשקע קטארה, אשר שטחו כ-15,000 קמ"ר, נמצאת הנקודה הנמוכה ביותר בשטח מצרים, 133 מטר מתחת לפני הים. רוב שטחו של שקע קטארה מכוסה בביצות מליחות, ואגמים מלוחים. מים מתוקים בשקעים אחרים מאפשרים גידולי חקלאות מוגבלים ויישובי קבע. בנווה המדבר סיווה, סמוך לגבול לוב וממערב לשקע קטארה, מתקיים מאז ימי קדם ישוב קבע, בבידוד משאר חלקי מצרים.
המדבר המזרחי
המאפיינים הטופוגרפיים של האזור שממזרח לעמק הנילוס שונים במידה ניכרת מאלה של המדבר המערבי. המדבר המזרחי הוא הררי ברובו ומשתרע על פני כ-220,000 קמ"ר. תחילתו ברמה חולית המתרוממת ממזרח לנילוס ולאחר כ-100 ק"מ הופכת לשרשרת הררית מצפון לדרום, החל מגבול סודאן ועד לדלתה של הנילוס. זהו אזור סלעי, יבש וחסר צמחייה. שרשרת הרים זו מגיעה עד לגובה של 1,900 מטר. את ההרים חוצים ואדיות עמוקים, מערבה לעבר הנילוס, אולם באלה זורמים מים רק לעיתים נדירות בגלל כמות המשקעים הנמוכה באזור.
המדבר המזרחי מבודד משאר חלקי מצרים. אין במדבר המזרחי נאות מדבר המאפשרים גידולים חקלאיים. להוציא מספר קטן של כפרים לחופי ים סוף, אין במדבר המזרחי יישובי קבע. חשיבותו העיקרית של המדבר המזרחי היא במשאבי הטבע הקיימים בו, בעיקר נפט. המדבר המזרחי שוכן בתחומי מחוז מינהלי אחד, מחוז אל-הורגדה שמרכזו בעיר המחוז הורגדה.
בדרום המדבר המזרחי נמצא משולש חלאיב, אזור במחלוקת בין מצרים וסודאן.
חצי האי סיני
שטחו של חצי האי סיני כ-61,100 קמ"ר. חלקו הדרומי של חצי האי הוא הררי, ולמעשה מהווה המשך גאולוגי להרי ים סוף, ברכס הרים זה בולט ג'בל קתרינה בגובה 2,642 מטר, הנקודה הגבוהה ביותר במצרים. חלקו הדרומי של חצי האי מתאפיין בצוקים חדים וברצועת חוף צרה לאורך מפרץ אילת. הגובה הממוצע באזור ההר הגבוה בדרום סיני הוא כ-1,000 מטר. ככל שמתקדמים צפונה יורדת הרמה בגובהה. צפון חצי האי מאופיין במישור חוף חולי, המשתרע מתעלת סואץ ועד לרצועת עזה וגבול ישראל.
לפני מלחמת ששת הימים הייתה סיני בתחומי של מחוז מינהלי בודד. לאחר השבת מלוא חצי האי סיני למצרים בשנת 1982, האזור חולק לשני אזורים מינהליים: צפון סיני ובה עיר המחוז אל עריש, ודרום סיני ובה עיר המחוז א-טור.
שברולט שבל לגונה
שברולט שבל לגונה (באנגלית: Chevrolet Chevelle Laguna) היא מכונית קופה המוגדרת "מכונית שרירים", מתוצרת חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית, אשר יוצרה בין השנים 1972–1976 בארצות הברית ובקנדה.
פריז–רובה
פריז–רוּבֶּה (בצרפתית: Paris-Roubaix) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באפריל, בכל שנה, בצפון צרפת. המרוץ נחשב אחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר ויש הרואים בו את המרוץ החד יומי הפופולרי ביותר בין חובבי ספורט האופניים. פרסומו של המרוץ, הידוע גם בכינוי "הגיהנום של הצפון", בא לו הודות לתנאי המסלול הקשים במיוחד. המרוץ הוא אחד מחמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
ההיסטוריה של המרוץ
מארגני המרוץ, שיצא לדרכו בפעם הראשונה בשנת 1896, היו יצרני הטקסטיל תאו ויאן ומוריס פרז. מטרת המרוץ הייתה לפרסם את הוולודרום החדש שנבנה אז ברובה ושעד היום משמש כאתר סיום המרוץ. בשנותיו הראשונות שימש המרוץ כמרוץ הכנה למרוץ הוותיק בורדו–פריז.
סרט הודי נהדר (שיר)
סרט הודי נהדר הוא שיר פארודי על הסרטים ההודיים שהיו אז פופולריים בארץ, וכן על הביטלס שנסעו להודו והושפעו מתרבותה.
פריז–רובה
ההיסטוריה של המרוץ
כאשר חובבי מרוצי האופניים משתמשים בכינויו של המרוץ "הגיהנום של הצפון" הם מתכוונים לקושי ולתלאות שעל הרוכבים לעבור עד אשר הם מגיעים לסיום. אולם, הכינוי נולד מסיבה אחרת; במרוץ של 1918 שהיה הראשון שהתקיים לאחר מלחמת העולם הראשונה, נדהמו העיתונאים הצרפתיים מההרס הרב ששרר בנתיב המרוץ ובמיוחד בעיר ליל. המראות הסוריאליסטים הביאו את אחד העיתונאים לתאר את האזור כ"גיהנום של הצפון" ומאז דבק הכינוי במרוץ.
מסלול המרוץ
אורכו של המסלול, אשר עובר בצפון מזרח צרפת, הוא כ-260 ק"מ ומסלול המרוץ משתנה במקצת משנה לשנה. נקודת הזינוק הוסטה ב-1968 מפריז לעיר הסמוכה קומפיין והסיום הוא תמיד בתוך הוולודרום של העיר רובה. יחודו של המרוץ הוא בקטעים המפורסמים אשר סלולים באבני מרצפת (Pavè) ואשר משולבים במסלול. חלקם מן הקטעים הללו הם עתיקים ביותר ועל אבניהן עברו יותר פרסות סוסים וגלגלי מרכבות מאשר מכוניות או אופניים. הפרס למנצח המרוץ הוא אבן Pavè ופרס זה נחשב כמשאת נפשו של כל רוכב אופניים מקצועי.
סרט הודי נהדר (שיר)
השיר חובר על ידי דן אלמגור והולחן בידי סשה ארגוב.
פריז–רובה
מסלול המרוץ
מצבם הגרוע של קטעי הפאבה מאלץ לעיתים את הרשויות המקומיות לסלול במקומם קטעי אספלט. זו הסיבה מדוע המסלול משתנה מעת לעת והמארגנים מכלילים במסלול קטעים אחרים. בשנים האחרונות מעדיפות הרשויות המקומיות לשפץ את קטעי הפאבה ולשמור על ייחודן כדי שימשיכו להכלל במסלול המרוץ. מן הבחינה הטכנית, דרכי הפאבה צרות יחסית, אולם גם במרוצים אחרים מצויות דרכים צרות לרוב. האלמנט היוצר בפריז–רובה את ההבדל היא העובדה שכמעט כל הרוכבים מעדיפים לרכוב או במרכז הדרך המרוצפת, שם מצב האבנים מעט טוב יותר, או על שולי הכביש - פס יציקה צר היוצר כעין דרך סולינג. אופי הכביש גורם לכך שבקטעי הפאבה נוצר לרוב מיתר רוכבים ארוך, והמועמדים לניצחון מנסים להימצא קרוב ככל האפשר לראש טור הרוכבים כדי להיכנס לקטעים בצורה המיטבית. קטעי הפאבה מדורגים לפי רמת הקושי המורכבת מאורך המקטע, שיפועו, הכלת פניות, וממצב האבנים וסלילתן. הדרוג המרבי הוא חמישה כוכבים.
סרט הודי נהדר (שיר)
תוכן השיר
השיר מספר על נערה הודית שרוצה להתחתן עם אהובה, אביה איננו מסכים, אך בעקבות הופעתה של להקת הביטלס בכפר ("חיפושיות הקצב" כפי שנקראו אז) הוא נעתר לביתו.
פריז–רובה
מסלול המרוץ
הקטע המרוצף הראשון במסלול, גבעת Troisvilles, נמצא כ-100 ק"מ מהתחלת המסלול. אורכו 2,200 מטר ודירוגו הוא 3 כוכבים. בעבר נחשב קטע זה כאחד משיאי המרוץ.
קטע מפורסם נוסף במרוץ הוא זה אשר עובר ביער ארנברג שדרוגו הוא 5 כוכבים. הקטע אשר נכלל במרוץ ברציפות מ-1977, הפך עם השנים למסוכן עבור הרוכבים עד כי המארגנים הוציאו את המעבר מהמרוץ בשנת 2005, אולם, לאחר ששופץ, הוחזר ב-2006 למסלול.
סרט הודי נהדר (שיר)
ביצועים
ביצועו המקורי הוא בפי להקת פיקוד דיזנגוף מ-1969, בעיבודו של יאיר רוזנבלום ונכלל בתקליטה הראשון.
פריז–רובה
מסלול המרוץ
עוד מקטע הנחשב כקשה מאוד: Mons-en-Pévèle שאורכו 3000 מטר, גם הוא בקטגוריית קושי של 5 כוכבים. הוא כולל שתי פניות של 90 מעלות ושני חלקים בהם ישנו שיפוע קל (2%) שהופך את הרכיבה לקשה עוד יותר.
מקטע הנחשב אחד המכריעים במרוץ, וגם הוא מדורג 5 כוכבים, הוא Carrefour de l'Arbre - אורכו 2,100 מטר של אבני פאבה באיכות ירודה והוא ממוקם 4 קטעים לפני הסיום, ולכן חשיבותו הרבה, פביאן קנצ'לארה וסטיוארט אוגריידי (בשנים 2006 ו-2007 בהתאמה) פתחו שם במהלך הבריחה שהובילה אותם לניצחון במרוץ.
סרט הודי נהדר (שיר)
ביצועים
הוא הוקלט שוב בידי שלישיית שוקולד מנטה מסטיק בשנת 1975, בעיבודו של מתי כספי, ונכלל בתקליט הבכורה שלה.
גילגיט-בלטיסטן
גילגיט-בלטיסטן (באורדו: گلگت بلتستان, בלטי: གིལྒིཏ་བལྟིསྟན, בתעתיק לטיני: Gilgit–Baltistan; נקראה בעבר "האזורים הצפוניים") היא טריטוריה אוטונומית בפקיסטן. מדרומה אזאד קשמיר, ממערבה ח'ייבר פח'טונח'ווה, מסדרון וואקאן של אפגניסטן בצפון, שינג'יאנג המחוז האוטונומי של סין במזרחה וג'אמו וקשמיר ההודית בדרום-מזרח.
האזור גילגיט-בלטיסטן מחולק למחוזות פנימיים, ובירתו היא גילגיט שבמחוז גילגיט.
יחד עם אזאד-קשמיר, היא מהווה את האזור השנוי במחלוקת בין הודו ופקיסטן אשר היה עילה גם לעימותים צבאיים מאז 1947.
מסילת איילון
מסילת האיילון היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, הנמתחת לאורך נחל איילון ותעלת איילון, בין הנתיבים של נתיבי איילון ומחברת בין מסילת החוף בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ובין מסילת הרכבת יפו–ירושלים בתחנת הרכבת תל אביב דרום - תפעולית (מקטע תל אביב-לוד). אורכה כ-5 ק"מ והיא מהווה חלק מהקו הראשי של רכבת ישראל. זאת המסילה הראשונה בישראל שנבנתה מלכתחילה כמסילה כפולה, ומשמשת את כל קווי הנוסעים הבינעירוניים ואת הקווים הפרבריים של גוש דן. זו המסילה העמוסה ביותר ברשת המסילות של רכבת ישראל, והיא מנקזת אליה כ־75% מהשירות הרכבתי בישראל ובשל כך היא חסם מסילתי. נעים עליה קטרים מונעי דיזל וחשמל.
היסטוריה
כבר בימי המנדט עלה הרעיון לסלול מסילה לאורך נחל איילון לצורך שיפור רשת המסילות בארץ ישראל. תכנון המסילה החל בשנת 1956.
ב־1970 הוקמה "חברת נתיבי איילון" בבעלות שווה של ממשלת ישראל ועיריית תל אביב. שב-1973, הציגה את תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד. במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות רכבת במקביל לכביש. מסילות אשר מיועדות לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית (עד בניית מסילת איילון, תחנת הרכבת תל אביב מרכז הייתה זו תחנת קצה של מסילת החוף לכיוון חיפה, ותחנת הרכבת תל אביב דרום לרכבות מירושלים, רחובות ובאר שבע). כמו כן תכננו המסילות לשמש כמערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות. בתכנון מ-1973 נלקחה גם בחשבון האפשרות שבעתיד יוסטו מי האיילון לים התיכון, דרך יפו, ועל ידי כך יפונה תוואי התעלה לשירותים תחבורתיים נוספים.
העבודות בפועל החלו רק ב-1990 לאחר העתקת רציפי תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומם המקורי, בצמוד לצידו הצפוני של אולם הנוסעים, אל ערוץ נחל איילון והמשכת המסילות ממנה דרומה (עד אז זו הייתה תחנת הקצה של מסילת החוף). המסילה נפתחה ב-1993 כמסילה כפולה, ושירתה את הקווים מתל אביב לרחובות, אשדוד, וירושלים. לאורך המסילה הוכנה תשתית לשלוש תחנות רכבת עתידיות מתחת לגשרי הרחובות השלום, יצחק שדה וההגנה. נכון לעכשיו אין תוכניות להקים את תחנת הרכבת תל אביב יצחק שדה.
במרץ 1996 נפתחה תחנת הרכבת תל אביב השלום, וב-22 ביוני 2002 נפתחה תחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
עם פתיחת הקו הפרברי לראש העין בשנת 2000 (שהוארך מאוחר יותר אל כפר סבא) החל להיווצר עומס על המסילה הכפולה שהגיע בשעות השיא ל-8 רכבות בכל כיוון בשעה. על מנת להוסיף רכבות נוספות וקווי שירות נוספים היה צורך במסילות נוספות. ב-2001 הוחלט להוסיף מסילה נוספת ולהרחיב את כל התחנות לאורכו. העבודות החלו ב-2002 וכללו הוספת רציף אחד בתחנת הרכבת תל אביב השלום ושני רציפים בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ובתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. לשם הרחבת תחנת הרכבת תל אביב השלום הוסטה התעלה בה זורם נחל איילון מזרחה כך שחלקה עובר מתחת לנתיבים של נתיבי איילון צפון. המסילה השלישית והרציפים הסמוכים לה נכנסו לשימוש ב-2 בספטמבר 2006, ומאפשרים מעבר של עד 14 רכבות בשעה בכל כיוון.
במאי 2005, המליצה חברת ההנדסה האמריקאית PB (חברת הבקרה החיצונית של רכבת ישראל מטעם משרד האוצר) על הקמת מסילה רביעית באיילון, כדי שהרכבת תוכל לעמוד ברמות הביקוש הצפוי (לפי התחזיות אז, בשנת 2010 יסעו ברכבת כ-60 מיליון נוסעים וב-2020 - יותר מ-110 מיליון נוסעים). במרץ 2006, אושר תקציב של כ-2 מיליארד שקל, על סמך אומדן של חברת הבקרה. אך הביצוע התעכב עקב מחלוקת על הטיית תוואי נחל איילון.
ב-25 בספטמבר 2011 נפתח קו מסילת הרכבת תל אביב – פלשת שממשיך לאשדוד ולאשקלון, ומתפצל ממסילת איילון בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. במסגרת העבודות על הקו נבנה בתחנה רציף חמישי, שיחד עם רציף 4 משרת את הרכבות בקו.
בדצמבר 2019, החלה חברת SEMI הספרדית לחשמל את שלוש המסילות הפעילות, החל מתחנת ההגנה וצפונה. עבודות החשמול בוצעו כחלק מחשמול קו הרכבת החשמלי המהיר אל נתב"ג וירושלים, ובהמשך עבור קווים נוספים של רכבת ישראל. ברבעון השני של 2020 הושלם חשמול המסילה.
המסילה הרביעית
מסילת האיילון הנמתחת לצד תעלת האיילון, לתוכה הוסללו מימי נחל איילון במהלכו בתחומי תל אביב ורמת גן, יחד עם המסילה הכפולה מתחנת הרכבת תל אביב דרום תפעולית עד מחלף גנות מהווה חסם מסילתי ברשת המסילות הארצית - כ־75% מהשירות הרכבתי בישראל מתנקז לציר איילון שקיבולתו שלוש מסילות בלבד, עבור רכבות מהירות ורכבות פרבריות. על מנת לשחרר את צוואר הבקבוק ולהגדיל את נפח התנועה יש צורך בהוספת מסילה רביעית. כדי למנוע את עליית מפלס מי התעלה, ששטחה יצומצם עם הוספת מסילה, והצפת גוש דן במי נגר עילי כתוצאה מגשמי חורף, יש להטות חלק או את כל מימי נחל איילון לנתיב אחר או לוסת את זרימתם טרם הגעתם לתעלת האיילון ולהשתמש בשטח התעלה להקמת המסילה הנוספת ורציפים נוספים. מספר חלופות ניקוז הוצגו למשרד התחבורה ורשות ניקוז ירקון (האחראית גם על האיילון) וחברת נתיבי ישראל:
מורכבות הפרויקט ועלותו הביאו לדחיית ההחלטה לשנים רבות.
באפריל 2018 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות תוכנית תשתית לאומית ("תת"ל) 33, אשר במסגרתה מתוכננת מסילה רביעית באיילון החל מקטע תחנת תל אביב מרכז ועד לוד (ביצוע בפועל עד גנות), והעבודות בפועל החלו ביוני 2019. הצפי להשלמתה הוא ב-2028–2029 ועלותה המשוערת כ-5.5 מיליארד ש"ח. מלבד המסילה הרביעית היא כוללת גם את עבודות הניקוז הנרחבות, רציף נוסעים נוסף בתחנות ההגנה והשלום ושני רציפים נוספים בת"א מרכז, מחלף מסילתי מדרום לההגנה, תוספת ושינוי תנוחת נתיבים בכביש 1 בין מחלף חיל השריון לגנות. עוד קודם לסיום הפרויקט מתוכנן עד 2023 להחליף את מערכת האיתות והבקרה של הרכבת מה שיאפשר להגדיל את נפח התנועה במסילות איילון עד כדי 17 רכבות בשעה.
בסוף מאי 2020 החלה חברת נתיבי ישראל בקידוחים והתקנת כלונסאות באפיק הנחל כדי לחזק את הקרקע ולהקים גשר שעליו תעבור המסילה במקטע ההגנה - סבידור.
במסגרת פתרון בעיות הניקוז יוקמו בפארק אריאל שרון אגם מלאכותי וסכר חכם שיווסתו את זרימת הנחלים לתוך תעלת איילון. תעלת האיילון תועמק ותקורה ומעליה תמתח מסילת הרכבת הרביעית והתשתית החשמלית עבורה. מיזם הניקוז עתיד להסתיים ב-2026 ועלותו המשוערת כחצי מיליארד שקלים.
בפברואר 2022, הושגו הסכמות בין רכבת ישראל לחברת נתיבי ישראל, בנוגע לחלוקת העבודה בין שתי החברות בפרויקט. ההסכמות התגבשו לאחר חילוקי דעות ארוכים בין שני הגופים, אשר במהלכם הועברו חלקים שונים מהפרויקט בין שתי החברות, דבר אשר עיכב את העבודות. לדברי אנשי משרד התחבורה, הפרויקט שהיה מתכונן להסתיים ב-2026, יסתיים ב-2028.
במסגרת הפרויקט מוקם בכל שנה סכר זמני בסמוך לפארק ראש ציפור אשר מונע את זרימת המים מכיוון נהר הירקון לכיוון נחל איילון וכך מתבצעות עבודות חיזוק הקרקע של תעלת האיילון באמצעות קידוחי כלונסאות בקרקע.
המסילות התת-קרקעיות
בדצמבר 2012, צוות שמינה משרד התחבורה ועסק בתוכניות להגדלת מספר הנוסעים ברכבות, הגיש לשר התחבורה את המלצותיו לפיתוח אסטרטגי של התשתית המסילתית, הכוללת שתי מסילות מהירות נוספות בתוואי האילון (חמישית ושישית), שיחפרו במנהרה תת-קרקעית באורך כולל של כ-26 ק"מ בין נתב"ג אל קיבוץ שפיים, שם מתוכנן מרכז תחבורה גדול. מסילות אלו ישמשו לשירות רכבת מהיר בין הערים הגדולות ללא עצירה בתחנות ביניים. באפריל 2016 החלה הרכבת בתכנון שתי המסילות התת-קרקעיות. שתי המסילות נחוצות כדי לעמוד בביקוש הנסיעות לרכבת, שצפוי להגיע בשנת 2040 ל-300 מיליון נסיעות בשנה.
סיירת ההדרכה
סיירת ההדרכה (בפרסית: گشت ارشاد, גָּשְׁט-אֶה אֶרְשָׁד), המוכרת בציבור כ"משטרת המוסר" היא סוג של משטרת מוסר או משטרה דתית אסלאמית  בתוך כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן, אשר הוקמה בשנת 2005, במטרה לעצור אנשים ונשים המפרים את קוד הלבוש האסלאמי, בדרך כלל בנוגע ללבישת חג'אב על ידי נשים כדי לכסות את שערן. בעקבות גל מחאות נרחב, התובע הכללי האיראני הורה לפרק את הסיירת בדצמבר 2022.
היסטוריה
מאז המהפכה האסלאמית באיראן בשנת 1979, החוק האיראני מחייב את כל הנשים באיראן לעטות חג'אב המכסה את הראש והצוואר ומסתיר את השיער.
בשנות ה-80, ועדות המהפכה האסלאמית מילאו את תפקידה של המשטרה הדתית האסלאמית באיראן. בשנת 2005, הפכה סיירת ההדרכה לארגון היורש שלה. סיירת ההדרכה מדווחת למנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי.
ביום האם האיראני בשנת 2013, הסיירת העניקה פרחים כ"פרס" לנשים שלבשו צ'אדור (סוג החג'אב המועדף).
לדברי שר הפנים של איראן, לאורך שלושה חודשים בשנת 2014, כ-220,000 נשים נלקחו לתחנות משטרה וחתמו שם על הצהרות במסגרתן הבטיחו ללבוש חג'אב, כ-19,000 קיבלו הערות על אופן כיסוי שערן וכ-9,000 נעצרו. בשנת 2014, המשטרה נתנה בנוסף אזהרות והדרכה לכ-3.6 מיליון איראניות נוספות שלא הקפידו על קוד הלבוש האסלאמי.
לאורך שמונה חודשים בשנת 2015 עצרה המשטרה בטהראן כ-40,000 נשים שהיו במהלך נהיגה, על כך שלא צייתו לכללי הלבוש האסלאמי, והחרימה את המכוניות של רובן, בדרך כלל למשך שבוע. בשנת 2016, כ-7,000 שוטרי סיור סמויים הסתובבו בטהראן כדי לתפוס נשים המפרות את קוד הלבוש האסלאמי.
סיירת ההדרכה מטרידה גם נשים טרנסיות בשל חוסר התאמה מגדרית. באפריל 2018 אישה טרנסית איראנית הוכתה, והמשטרה סירבה לעזור לה.
כמו כן, איראן אוסרת על שימוש באיפור על ידי נשים, כאשר רבות התנגדו לאיסור, תוך הסתכנות במעצר.
פעילויות
סיירת ההדרכה מורכבת בדרך כלל מרכב ואן המכיל צוות גברים, אותם מלוות נשים לבושות צ'אדור, העומדות במקומות ציבוריים הומי-אדם (למשל מרכזי קניות, כיכרות ותחנות רכבת תחתית), כדי לעצור נשים שאינן לובשות חג'אב או שאינן לובשות אותן בהתאם לסטנדרטים שקבעה הממשלה. דוגמאות להפרה של החוק כוללות שיער חשוף יתר על המידה מתחת לכיסוי הראש, וחבר וחברה שהולכים ביחד בציבור.
על פי ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל, "בנות בגיל שבע" מוכרחות ללבוש חג'אב. משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם ציין כי צעירות איראניות נסטרו בפניהן באלימות, הוכו באלות ונדחפו לניידות משטרה. הנשים נלקחות למתקן כליאה או לתחנת משטרה, עוברות הטפות על כיצד להתלבש, ובדרך כלל משוחררות לקרוביהן באותו יום, על אף שרבות מהן נעצרות.  על פי סעיף 683 לחוק העונשין האסלאמי של איראן, העונש לאישה שאינה לובשת חג'אב כולל מאסר הנמשך בין 10 ימים לחודשיים, וקנס של 50,000 עד 500,000 ריאל איראני. מפרות החוק עלולות גם לקבל מלקות.
סיירת ההדרכה עוקבת גם אחרי לבוש לא-צנוע של גברים, כגון תספורות "בסגנון מערבי", התרועעות בין גברים לנשים, הפרת ההגבלות על איפור ולבישת צבעים בהירים, בגדים צמודים, מכנסי ג'ינס קרועים ומכנסיים קצרים.
הציבור יכול להסגיר אחד את השני בגין הפרות נראות לעין של קוד הלבוש, ומצלמות תנועה משמשות גם לזיהוי מפרים ומפרות של קוד הלבוש.
ב-27 בדצמבר 2017, בריגדיר גנרל חוסיין רחימי, ראש משטרת טהראן רבתי, אמר: "על פי מפקד כוח אכיפת החוק של איראן, מי שלא שומרים על ערכי האסלאם, ומתרשלים בתחום הזה, לא יובאו יותר למרכזי מעצר, לא יתנהלו נגדו תיקים משפטיים, ולא נשלח אותם לבית המשפט, אלא יוצעו שיעורי חינוך כדי לתקן את התנהגותם".
חילוקי דעות דתיים
גורמים שונים בשלטונות טוענים כי בהתאם לראייתם את סיירת ההדרכה כמשטרת דת אסלאמית, היא משמשת כדי למלא את הדרישות האסלאמיות אשר "כופות את מה שנכון ואוסרות על מה ששגוי", והעם רוצה בה. אחרים מתנגדים לקיומה של סיירת ההדרכה, בטענה שעל הרשויות לכבד את חירותם וכבודם של האזרחים, ולאכוף את החוק. סיירת ההדרכה כונתה על ידי חלק מהאנשים דווקא 'לא-אסלאמית', בעיקר מפני שביצוע הדרישות הוא חראם (אסור) כאשר זה מוביל להמרדה. יש הטוענים שהרעיון הוא חובה הדדית המוגבלת לצד אחד, כלומר אין אפשרות להעיר לנציגי הממשלה על ציות לחוק כשהם מפרים אותו.
מותה של מהסא אמיני
ב-16 בספטמבר 2022, סיירת ההדרכה עצרה את מחסא אמיני, אישה איראנית בת 22, על כך שלכאורה לבשה את החג'אב שלה בצורה לא נאותה. היא מתה במהלך המעצר; השוטרים טענו שהיא סבלה מאי-ספיקת לב, וכתוצאה מכך מתה בתרדמת יומיים לאחר מכן. חבלות שהופיעו על רגליה ופניה העלו את האפשרות שהיא הוכתה, למרות הכחשות המשטרה. גורמים רפואיים ועצירים שונים שהיו עדים למעצר טוענים כי אנשי סיירת ההדרכה עינו את אמיני בחלק האחורי של טנדר לפני שהגיעה לתחנה. מעצרה ומותה חוללו גל הפגנות באיראן.
סנקציות
ב-22 בספטמבר 2022, מחלקת האוצר של ארצות הברית הודיעה על סנקציות נגד סיירת ההדרכה, וכן נגד שבעה מנהיגים בכירים בארגוני הביטחון השונים של איראן, "בשל אלימות נגד מפגינים ומותה של מהסה אמיני". אלה כוללים את מוחמד רוסטמי חשמה גאצ'י, מפקד משטרת המוסר של איראן, וקיומארס היידארי, מפקד הכוח היבשתי של צבא איראן, בנוסף לשר המודיעין האיראני אסמאעיל ח'טיב, חאג' אחמד מירזאי, ראש חטיבת משטרת המוסר בטהראן. סאלאר אבנוש, סגן מפקד מיליציית הבסיג', ושני המפקדים מנוצ'הר אמנולהי וקאסם רזאי מכוח אכיפת החוק של איראן בפרובינציית צ'הארמחאל ובח'תיארי שבמדינה. הסנקציות יכללו חסימה של כל נכס או אינטרס ברכוש בתחומי השיפוט של ארצות הברית, ודיווח עליהם למחלקת האוצר של ארצות הברית. בנוסף יוטלו עונשים על כל צד שיאפשר ביצוע עסקאות או מתן שירותים לגופים אשר מוטלות עליהם סנקציות.
ב-26 בספטמבר 2022, ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אמר כי ממשלתו תטיל סנקציות על סיירת ההדרכה, על הנהגתה, ועל הפקידים האחראים למותה של מהסה אמיני ולדיכוי המוחים.
פירוק
ב-3 בדצמבר 2022 הודיע התובע הכללי של איראן, מוחמד ג'עפר מונטזרי, כי סיירת ההדרכה אינה נמצאת בפיקוח מערכת המשפט של המדינה, וכי היא נמצאת בתהליך פירוק. כמו כן, הוא אמר שחוק החיג'אב נמצא בבדיקה. עם זאת, נכון ל-5 בדצמבר, כלי התקשורת של ממשלת איראן עוד לא הצהירו רשמית על פירוק סיירת ההדרכה.
קיכלי אפור-חזה
קִיכְלִי אָפֹר-חָזֶה (שם מדעי: Turdus obscurus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים. שם הסוג Turdus מגיע מלטינית, ומשמעותו "קיכלי", ושם המין הספציפי obscurus משמעותו - "כהה".
בשנת 2007 נראה קיכלי אפור-חזה בתחנה לחקר ציפורי ירושלים. זו הייתה התצפית השנייה המתועדת בישראל; כשהראשונה הייתה באילת באוקטובר 1996.
הוא בונה את קינו על עצים, ומטיל 4–6 ביצים בקן מסודר. בנדידה ובחורף הוא יוצר לרוב להקות קטנות. הוא אוכל-כל, אוכל מגוון רחב של חרקים, שלשולים ופירות יער.
זהו קיכלי בעל מראה אסתטי, גבו וראשו אפורים, יש לו פס עין שחור, גובל בלבן מלמעלה ומלמטה. החזה והצדדים כתומים והבטן לבנה. הזוויגים דומים למדי, אבל לצעירים יש גב חום יותר. אורך גופו 20–23 ס"מ. לזכר יש שירה שורקת ופשוטה, בדומה לזו של קיכלי גדול.
תפוצה
הקיכלי מצוי בטבע ב מתרבה ביער מחטני צפוף ובטייגה שממזרחה מסיביר ומונגוליה ועד ליפן. הוא מין נודד, החורף דרומה לסין ועד לדרום-מזרח אסיה ומזדמן נדיר למערב אירופה.
בשנת 2011 הוא נצפה באוסטרליה, ליד מלנדה בקווינסלנד. זוהי התצפית המאושרת הראשונה של המין ביבשת אוסטרליה. בשנת 2017, קבוצת מחקר אינדונזיות מצאה מאובן של קיכלי זה באינדונזיה של סוף הפליסטוקן.
הבשלה
הבשלה היא תהליך המתרחש בפירות ובירקות, המהווה את המעבר בין היותם בוסר לבין היותם ראויים למאכל. בשלב זה הופכים הפירות למתוקים יותר, פחות חומצתיים, פחות ירוקים ורכים יותר.
השלבים בהבשלתו של הפרי מושפעים בידי הורמונים שונים. הורמון חשוב בתהליך ההבשלה של הפירות הוא ההורמון אתילן, סוג גז המופק על ידי צמחים מחומצת האמינו מתיונין.
במהלך תהליך ההבשלה נהרס הכלורופיל (נעלם הצבע הירוק), ובמקביל נוצרים פיגמנטים, המקנים לפרי או לירק את צבעו.
הבחלת פירות
הבחלה היא תהליך שמביא להבשלה מהירה של פירות באמצעות חומרים כימיים. נהוג להבחיל בננות, תמרים, הדרים ועוד.
מאחר שפירות בשלים אינם מתאימים בדרך כלל להובלה, מאחר שהם עלולים להירקב לפני הגעתם ללקוח, נקטפים הפירות לעיתים בעודם בוסריים וממש לפני מכירתם, עוברים תהליך של הבחלה.
התהליך מתבצע במשך שנים רבות באמצעות גז אתילן (Ethylene). במספר ארצות מתבצע התהליך באמצעות סידן קרביד (Calcium carbide) שבתוספת לחות עובר תגובה כימית המשחררת גז אצטילן המאיץ את ההבחלה. גז זה עלול להכיל ארסן (Arsenic) וזרחן (Phosphorus) ולכן תהליך זה אסור לשימוש ברוב מדינות העולם.
הבחלת גבינות
הַבְחָלָה (בצרפתית אפינז' Affinage) הוא תהליך של הבשלת גבינות בתנאי טמפרטורה, לחות ואוורור מבוקרים, כדי להביא את הגבינה למצב אופטימלי לצריכה. זהו השלב האחרון והקריטי ביותר בתהליך ייצור גבינות והוא אחראי למרקמה הסופי של הגבינה ולמרבית טעמיה. הגבינה מכילה מיקרואורגניזמים ואנזימים רבים הפועלים בה. אלה מפרקים את החלבונים והשומנים שבגבינה, משחררים תמציות טעם ומשנים את מרקמה. תקופת ההבחלה מספקת תנאי סביבה אידיאלים לתהליכים ביו-כימיים אלה.
את כל הגבינות ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות: גבינות טריות וגבינות מובחלות. לגבינות טריות חיי מדף קצרים של שבועות אחדים, ואילו גבינות מובחלות הן מוצרי חלב עם חיי מדף ארוכים יותר, מסדר-גודל של חודשים ואף שנים. בניגוד לגבינות טריות בהן רמת החומציות מתפתחת ככל שעובר הזמן עד שהחומציות גבוהה מידי לצריכה, בגבינות מובחלות רמת החומציות מוגבלת בזכות תהליך ההגבנה והן נהנות מהגנה בקטריאלית כנגד מיקרואורגניזמים לא רצויים.
חלום אריזונה
חלום אריזונה (באנגלית: Arizona Dream) הוא סרט קולנוע משנת 1993 בבימויו של אמיר קוסטריצה.
עלילה
אקסל (המגולם על ידי ג'וני דפ) חולם על אינואיט הדג דג האליבוט נדיר (סוג של דג משה רבנו) ומביא אותו למשפחתו באיגלו. כמה ימים לאחר מכן, אקסל מגיע לאריזונה בניגוד לרצונו לבקר בחתונת דודו ליאו (המגולם על ידי ג'רי לואיס) לאישה צעירה (המגולמת על ידי פולינה פוריסקובה). בהגיעו לאריזונה מנסה ליאו לשכנע את אקסל להישאר שם ולעבוד בעסק המשפחתי של ממכר מכוניות קדילק. אקסל פוגש שתי נשים: איליין (המגולמת על ידי פיי דאנאוויי) החולמת לעוף באמצעות מכונה שתבנה, וגרייס (המגולמת על ידי לילי טיילור) - בתה החורגת של איליין השואפת להתאבד או להרצח, מתוך אמונה שתקום לתחייה כצב. אקסל מתאהב באיליין מתחיל לבנות עבורה מטוס, בעוד שגרייס הרוצה שאקסל ירצח אותה מנסה שוב ושוב להרוס את המטוס שהם בונים. כאשר מצליח לסיים את המכונה היא עולה לאוויר אך לבסוף מתרסקת לתוך עץ. גרייס משכנעת את אקסל לשחק עימה רולטה רוסית, והוא מנסה להתאבד, גרייס עוצרת אותו, ומאותו רגע הופכת לאהובתו. במהלך תחרות כישרונות בה צופים אקסל, אליין וגרייס מקבל ליאו התקף לב ונפטר. לאחר כמה חודשים שב אקסל לאיליין, ביום הולדתה. לאחר ריב שנגרם בשל ההיעדרות הארוכה משלימים אקסל ואיליין. איליין מקבלת מטוס כמתנת יום הולדת. באותו לילה מתאבדת גרייס וברק פוגע ושורף את המטוס של איליין. הסרט מסתיים כאשר אקסל פורץ לחנות הקדילקים הנטושה של דודו, הולך לישון על קדילק וחולם עליו ועל דודו הדגים את דג ההליבוט. הדג שתפסו נמלט מהם ועף לעבר השמש הזורחת.
הפקה ופרסים
הסרט צולם בשנת 1991 אולם יצא לאקרנים באירופה בשנת 1993, ובארצות הברית ב-9 בספטמבר 1994. הסרט כולל סצנות סוריאליסטיות רבות, בהן דג ההאליבוט עף מעל אלסקה וברחובות העיר דאגלס באריזונה, שם צולם הסרט. באחת הסצנות, ברגע מותו של ליאו, עף האמבולנס בו הוא נלקח לעבר הירח.
הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. למרות שבבתי הקולנוע בארצות הברית הוצגה הגרסה המלאה, השידורים בטלוויזיה וההפצה ב-VHS כללו גרסה מקוצרת של 119 דקות.
רפואת האם והעובר
רפואת האם והעובר היא תחום עיסוק ומחקר ברפואה, שעוסק בבריאותם של האם והעובר לפני, במהלך ובסיום ההיריון. רפואת האם והעובר היא תת-התמחות במיילדות.
היסטוריה
בעבר הסתמכו הרופאים המיילדים רק על ניטור הדופק העוברי, ועל דיווחי הנשים על מצב תנועות העובר.
ההתקדמות במחקר ובטכנולוגיה אפשרה לרופאים לאבחן ולטפל בסיבוכים עובריים ברחם. רפואת האם והעובר החלה להתפתח בשנות השישים, עם אמצעיים אבחנתיים כמו בדיקת מי שפיר (בשנת 1952), אפשרות לדגימת דם עוברי במהלך הלידה (תחילת שנות השישים), ניטור מדויק יותר של לב העובר (בשנת 1968) ואולטרה סאונד (בשנת 1971) האמצעים החדשים הביאו להתערבות מוקדמת בטיפול בבעיות והורידו את ושיעורי התמותה של העוברים. בשנת 1964 בוצע לראשונה עירוי תוך רחמי, שנחשב לטיפול העובר הראשון. בהמשך נמצא כי מתן סטרואידים לאם, מביא להבשלה מהירה של הריאות אצל העובר, והוחל במתן סטרואידים בכל מקרה של חשש ללידה מוקדמת, דבר שמנע תסמונת מצוקה נשימתית ביילודים והביא להצלת חייהם של פגים רבים.
בישראל קיימים מרפאות ייעודיות לרפואת האם והעובר (במסגרת בתי החולים הציבוריים), העוקבים אחר הריונות שזקוקים לטיפול ולהשגחה מעבר למעקב ההיריון השגרתי.
מחקר
תחום רפואת האם והעובר הוא אחד התחומים המתפתחים ביותר ברפואה. במסגרת המחקר מתנהלים מחקרים בתחום הגנטיקה ותאי גזע בתקווה שיתאפשר לספק טיפול מוקדם להפרעות גנטיות. תחום מחקר נוסף הוא האפשרות לנתח עובר בתוך הרחם, לתיקון מומים מולדים כמו מחלות לב.
מיסראתה
מִיסְרָאתָה (בערבית: مصراتة, מִצְרָאתָה, לפעמים בשפות זרות: מִיסוּרַטַה) היא העיר השלישית בגודלה בלוב, במרחק 200 ק"מ מטריפולי, בקצהו המערבי של מפרץ סידרה.
בימי הביניים הייתה מיסראתה מרכז מסחר גדול וחשוב באזור. ב-1912 כבשו אותה האיטלקים, אך פינוה ב-1914. בימי מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר מרכז מדיני וצבאי של הטורקים. ב-1920 כבשו אותה האיטלקים בשנית, אך במלחמת העולם השנייה היא נכבשה על ידי האנגלים.
בעיר תעשיית שטיחים, מפעלים לשימורי דגים, ומרכז מסחרי לתמרים ולתאנים. בחופיה שולים ספוגים.
במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, נכבשה העיר בחודש מרץ על ידי המורדים מידי שליט לוב מועמר קדאפי.
יהודים
עד שנת 1949 התקיימה בעיר קהילה של כמה אלפים, אך רובם ככולם עלו לישראל, וחלקם לאיטליה.
בין ראשי הקהילה במהלך המאה ה-20 היה הרב כליפא ג'רמון-חסאן.
אלמוגים
חלוקה למינים ותפוצה
מקובל להבדיל בין אלמוּגים מוֹשְבתיים - אלמוגים היוצרים מושבה (בדרך כלל על ידי הנצה), ואלמוגים יחידאיים (סוליטאריים) - שהם אלמוגים שאינם יוצרים מושבה.
תפוצת האלמוגים נרחבת מאוד. על אף שרובם מצויים באזורים טרופים ובמים רדודים, ניתן למצוא מיני אלמוגים מתת-מחלקת השמונאים בעומקים של עד 6,000 מטר ובמים שהטמפרטורה שלהם נמוכה. הם אף נמצאו בפיורדים של נורווגיה.
המינים בסדרת הצורבנאים או בשמם הידוע "אלמוגי אש", אינם שייכים למחלקת האלמוגים, אלא למחלקת ההידרתים, השייכת אף היא למערכת הצורבים. גם מיני הצורבנאים יוצרים שלד קרני הנספג בסידן ומהווים גורם משמעותי בבניית השוניות בים סוף.
הערך אינו דן בסדרת שושנות ים השייכים למחלקת האלמוגים, אך מהווים צורת חיים שונה.
היווצרות האלמוגים
בעת בה נעלמו אלמוגים קדומים אלה החלה להתפתח סדרת אלמוגי האבן (Scleractinia). מוצאם הקדמון היה ככל הנראה משושנות־ים שחיו בעידן הפלאוזואיקון המאוחר ועברו תהליך של יצירת שלד. במהלך האבולוציה של האלמוגים התפתחו הצורות המושבתיות ועלו במספרן על הצורות היחידאיות. כמו כן התפתח הקשר עם האצות השיתופיות. משפחות האלמוגים נאלצו להתמודד עם שינויים בתנאי האקלים ורבות נכחדו. בעידן המזוזואיקון היו ארבעה אירועים של הכחדות המוניות, אך הכחדת הקרטיקון-שלישון לפני כ־66 מיליון שנה (שבה נכחדו כל הדינוזאורים למעט העופות) הייתה הגדולה שבהם והוכחדו בה משפחות רבות של אלמוגי אבן. במהלך שני מיליון השנים האחרונות (הפליסטוקן) חלו סדרה של תקופות קרח וכתוצאה מכך נוצרו שינויים בגובה מפלס מי הים. עקב כך ניתן לראות שוניות אלמוגים המורמות כ-40 מטר מעל פני הים, או שוניות השקועות 100 מטר מתחת לפני הים.
הפוליפ
יחידת המבנה הבסיסית של האלמוג קרויה "פוליפ" (Polyp). הפוליפ הוא גוף דמוי גליל הקשור למצע באמצעות רגל שרירית. הפוליפ מכיל את כל מערכות החיים הדרושות ליצור חי על מנת להתקיים: תזונה, הפרשה, נשימה ורבייה ויכול, עקרונית, לתפקד כיחידת חיים עצמאית. גודל הפוליפ נע בין 1 מ"מ ל-12 מ"מ באלמוג מושבתי ועד 25 ס"מ בסוג האלמוג היחידני "פיטרה" (Fungia אלמוג הפטרייה).
מבנה גופו הפשוט של הפוליפ מעיד על דרגה התפתחותית נמוכה מבחינה אבולוציונית. הפוליפ בנוי שתי שכבות של רקמת תאים, שביניהן מפרידה שכבת חיבור של חומר ג'לטיני הקרויה "מזוגליאה" (Mesoglea). שתי השכבות החיצוניות הן בעובי של תא בודד.
שכבת התאים החיצונית קרויה "אפידרמיס" (וגם "אקטודרם") עשויה תאי חפייה אפיתליאליים. בשכבה זו נמצאים התאים הצורבים (nematocysts), שהם מסימניה האופייניים של מערכת הצורבים ואין למוצאם במערכה אחרת של היצורים הרב-תאיים. בשכבה זו קיימים גם תאים דמויי תאי שריר, שהם תאי אפיתל שעברו המרה לתאי חישה. תאים אלה מתפקדים גם כתאי עצב שסיביהם המעוגנים בתוך המזוגליאה מאפשרים את התכווצות הפוליפ כתגובה לגירויי חיצוני כגון גירוי מגע, טמפרטורה, "טעימת" המים ועוד.
שכבת התאים הפנימית קרויה "גסטרודרמיס" (וגם "אנדודרם") בנויה תאי אפיתל גדולים הקרויים תאי תזונה-שרירים משום שמבסיסיהם יוצאות שלוחות המכילות סיבים מתכווצים לכיוון שכבת החיבור בין שתי הרקמות, המזוגליאה. שכבת הגסטרודרמיס מכילה גם תאי בלוטה ותאי חישה הדומים לאלו שבאפידרמיס. היא עשירה בתאי בנייה ובמספר גדול של מינים מכילה אף אצות חד־תאיות הקרויות זואוקסנטלות (zooxanthellae), החיות חיי שיתוף (מוטואליזם) עם האלמוג. שכבה זו מכילה בעיקר תאי תזונה ומהווה חלל עיכול מרכזי (gastrovascular cavity).
כאמור, בין שתי שכבות אלו נמצאת שכבה של חומר ג'לטיני הנקראת מזוגליאה. שכבה זו יכולה להיות דקה או עבה, ענייה באלמנטים תאיים או עשירה בהם. אצל האלמוגים הרכים, למשל, המזוגליאה מכילה בנוסף לתאים גם רקמת חיבור סיבית ומחטי שלד.
הפוליפ מצויד בזרועות ציד (tentacles), המעטרות את פתח הפה (pharynx) הפונה כלפי מעלה. מספר זרועות הציד משתנה בין הקבוצות הסיסטמטיות, אך בכל מקרה גדול מארבע. מבנה השכבות בזרועות הציד דומה למבנה השכבות בגוף הפוליפ, אלא שבשכבה החיצונית ישנם יותר תאים צורבים, בהתאם לתפקידן של הזרועות כלוכדות מזון.
גופו של הפוליפ מסודר בצורה סימטרית רדיאלית (סימטריה סביב ציר מרכזי). חלל גופו של הפוליפ מחולק על ידי מחיצות רקמתיות (mesenteries) שמספרן משתנה. באלמוגי השש (הששאים, Zoantharia) מספר המחיצות וזרועות הציד הוא שש וכפולותיו ובאלמוגי השמונה (השמונאים, Octocorallia) המספר קבוע, שמונה. השלד באלמוגי אבן מושקע על ידי שכבת תאי האפידרמיס בחלקו התחתון של הפוליפ והוא שלד חיצוני גירני (פחמת הסידן CaCO3). בהתאם למחיצות הרקמתיות האנכיות, נוצרות מחיצות שלד (septa) בצורת לוחות אנכיים. המחיצות האנכיות מזדקרות אל תוך חלל הפוליפ ובדרך כלל יוצרות בליטות משוננות היוצרות מבנה מסובך (columella). בתהליך השקעת השלד נוצר גביע גירי (calyx) המוקף קירות (theca), המפרידים בין פוליפ לפוליפ. במושבה, גביעים סמוכים מחוברים זה לזה על ידי לוחות אופקיים.
באלמוגים רכים (אלמוגי השמונה) מחטי השלד עשויות מינרל גירי הנקרא קַלְצִיט ומושקעים בעיקר במזוגליאה, כלומר רק בתוך הפוליפ עצמו ולא מחוץ לו.
צורות גידול באלמוגי אבן
הצורה המושבתית של אלמוגי האבן מאפשרת להם צורות גידול מגוונות ביותר, כשלעיתים יש שינויים בצורה אפילו באותו מין. לתנאי הסביבה השפעה רבה על צורת המושבה. לדוגמה, תאורה נמוכה בעומק תגרום לצורת גידול שטוחה. תנועת המים ומפץ הגלים גורמים לאלמוגים קטנים ומוצקים. גורמים פיזיקליים נוספים המשפיעים על צורת הגידול הם עכירות המים, משקעי חול וגורמים אחרים. האלמוגים מגיבים גם לשינויים בסביבה הביולוגית. לדוגמה, נוכחות של אלמוגים אחרים.
נהוג להגדיר את צורת הגידול של אלמוגי האבן בשתי שיטות:
קצב הגידול השנתי של אלמוגי האבן נע בין מספר מילימטרים עד מספר סנטימטרים ותלוי בגורמים רבים: מינם, האזור הגאוגרפי בו הם גדלים ומכלול התנאים הסביבתיים בבית גידולם כדוגמת עוצמת תאורה, טמפרטורה, מליחות וזמינות מזון. אלמוגים שצורתם שיחית גדלים מהר יותר מאלמוגים שצורתם גושית. לדוגמה: אלמוג השִיחָן הַשָכִיחַ (Stylophora pistillata) המצוי במפרץ אילת גדל עד כ-15 מ"מ לשנה, בעוד שמוֹחַן הַלּוּחִיוֹת (Platygyra lamellina) גדל בקצב של כ-5 מ"מ לשנה.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נתגלה כי אלמוגי האבן משקיעים את השלד שלהם בצורת טבעות גידול שנתיות בדומה לטבעות גידול בעצים. גודל הטבעות מושפע מהעונה, מכמות המשקעים ומהשפעת סחף. עובדה זו מאפשרת לדעת מה היו תנאי הסביבה בתקופות שונות, שכן מושבת האלמוג יכולה להתקיים שנים רבות. אלמוג מסוג חֲרִירָן יכול להגיע לגיל של עד כ-1,000 שנה.
צורות גידול באלמוגי השמונה
לאלמוגי השמונה צורות גידול מגוונות: שיחים מסועפים כדוגמת הסוג ססגונית, פטרייה הנישאת על גבעול עקר (שאינו מכיל פוליפים), כדוגמת הבַּצְקָנִית, צורת אצבעות על גבעול עקר, כמו בסוג גִּלְדִּית וצורות קרומיות מרפדות, כמו בסוג מַרְבַדָּן.
הפוליפים ערוכים על גבי המושבות בסידור שונה לכל סוג של אלמוג. בגורגונאים הצורה הנפוצה היא של "פרגול" בהם השלד עשוי ציר מרכזי חזק וענפי האלמוג ארוכים, אך אינם מסועפים, לדוגמה, בסוג פַּרְגּוֹל (Ellisella). צורה אחרת נפוצה היא צורת המניפה (sea fan) כמו במְנִיפְתָן עֲנָק (Suberogorgia hickson). לאלמוגים מסדרת הנוצתאים מבנה מורכב דמוי נוצה (sea pen). המושבה מורכבת מפוליפ ראשי מוארך המנץ פוליפים משניים.
זוהר אלמוגים
אחת התופעות המעניינות הקשורה באלמוגים מתרחשת כשמקרינים עליהם אור אולטרה־סגול. עין האדם אינה מסוגלת להבחין בקרינה קצרת גלים כמו הקרינה אולטרה סגולה, אך בהשפעתה זוהרים חומרים שונים: גבישים, תמיסות וגם קבוצות אחדות של בעלי חיים שאין ביניהם קרבה, התופעה הקרויה פלוּאוֹרֶסצֶנציָה. אלמוגים חיים זוהרים בגוונים מדהימים בשעה שמקרינים עליהם אור אולטרה סגול. אין לדעת מראש מה יהיו הגוונים שיופקו והמדענים עדיין מחפשים את הסיבה לתופעה.
תזונה
רבים מהאלמוּגים בוני השונית חיים בסימביוזה עם האצות החד־תאיות המכונות זואוקסנטלות. מיני אלמוגים אחרים ניזונים מזואופלנקטון (פלנקטון מן החי), או אף דגים קטנים. יש גם שניזונים משיירים אורגנים הצפים במים. הפוליפ ניזון לרוב בלילה. במהלך היום נחבאים הפוליפים של אלמוג האבן בכיס הגירי שייצרו, ובלילה הם מתרחבים, פורשים את זרועות הציד ולוכדים טרף באמצעות התאים הצורבים. אלמוגים מסוימים מפרישים גדילים של ריר דביק על מנת לאסוף חלקיקים אורגניים זעירים. המזון מועבר לחלל המרכזי של הפוליפ המתפקד כקיבה ושם הוא מעוכל. חומרי הפסולת מורחקים דרך אותו פתח. חללי העיכול של אלמוגים מושבתיים מחוברים ביניהם. מזון המושג על ידי פוליפ אחד מועבר לעיתים לפוליפים אחרים במושבה.
נשימה
הנשימה בפוליפ נעשית על ידי פעפוע חמצן דרך כל שטח גופו ואין איברים מיוחדים לכך. הפחמן הדו-חמצני המשתחרר בתהליכי הנשימה מנוצל על ידי האצות השיתופיות לתהליך הפוטוסינתזה.
חיי שיתוף אלמוג–אצות
לאצות החד־תאיות המכונות זואוקסנטלות (מיוונית "חי צהוב"), המצויות ברוב האלמוגים, חשיבות רבה בתהליכי התזונה ובניית השונית. אצות אלה מהמין Symbiodinium microadriaticum, המשתייכות למחלקת דינופלגנטים (Dinophyceae), נפוצות אך ורק בים, וגודלן הוא 8–12 מיקרון. האצות מצויות ברקמה הפנימית (הגסטודרמיס) של הפוליפ בצפיפות גבוהה, ומכילות כלורופיל, פיגמנט הנדרש לתהליך הפוטוסינתזה. אצות אלו נותנות לאלמוג את צבעו. מספר האצות משתנה באלמוגים השונים, באלמוגים מהסוג שִיחִית (Pocillopora) ניתן למצוא למעלה ממיליון תאי אצה לסמ"ר של רקמת האלמוג. למעשה, כמות החלבון הצמחי שמקורו באצה גדולה יותר מכמות החלבון שמקורו ברקמת האלמוג, מה שגורר שאלה, האם אין צורך לסווג את האלמוג כצמח?
כל האלמוגים בוני השונית מכילים זואוקסנטלות, ולכן במקומות שבהם האצות אינן יכולות להתקיים, למשל בשל מחסור באור, לא תיווצרנה שוניות. לכן מצויות שוניות האלמוגים בעיקר בחגורת המים העליונה (עד עומק מרבי של 70–90 מטר), אף על פי שאלמוגים הרמטיפים אחדים נמצאים גם בעומק של כ־150 מטר. קצב הגידול השנתי של האלמוג יורד ביחס ישר לעומק בגלל ירידה בעצמת האור.
תוך שימוש באנרגיית האור, מקיימות הזואוקסנטלות את תהליך הפוטוסינתזה המייצר סוכרים. במהלך הייצור הראשוני של הפוטוסינתזה מתרחש קיבוע של פחמן אנאורגני ממי הים והפיכתו לפחמן אורגני הזמין לתהליכים ביולוגיים. תהליך הפוטוסינתזה מסייע לאלמוג בשתי צורות:
האלמוג מעשיר את תזונתו על ידי טרף פעיל של זואופלנקטון המספק תרכובות חנקן וזרחן הנחוצות לאלמוג לקיום התהליכים המטבוליים. חלק מתרכובות אלו מועבר מהאלמוג לאצות באמצעות חומרי הפרשה.
לסיכום, האצות מקבלות מהקשר עם האלמוגים מקום משכן, הגנה ואף מקור למזון אנאורגני. האלמוגים נהנים מסיוע בבניית השלד, סילוק של חומרי פסולת מגופם, ומתוספת מזון שמקורה בפעילות האצות.
הפגיות (תוצר הרבייה, הסבר בהמשך) של מיני אלמוגים רבים מכילות זואוקסנטלות כבר עם שחרורן למים. כך לדוגמה, בפגית של אלמוג החֲרִירָן (Porites) שאורכה 1 מ"מ ורוחבה 0.5 מ"מ נמנתה אוכלוסייה של כ־7,500 זואוקסנטלות.
חיי שיתוף אלמוג–דגים
בין ענפי האלמוגים שוהים דרך קבע מיני דגים קטנים כגון אלמוגית השוליים, אלמוגית הפסים מנדרין וכרומית ירקרקת, המאורגנים בקבוצות חברתיות של 2–20 פרטים והמצויים סביב אלמוג מסוים. ממעקב אחר הדגים היה ברור כי הרווח שמקבלים הדגים הוא שהאלמוג נותן מחסה להם בפני טורפים. רק בשנת 2004 הצליחה קבוצת חוקרים מהמכון לחקר ימים ואגמים באילת לגלות את התועלת שמפיק האלמוג מקשר זה.