cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תמיכת לידה
לאחר הלידה
חלק מתומכות לידה ממשיכות את התמיכה אף לאחר הלידה וחזרת היולדת לביתה עם הילוד. הן בדרך כלל עוזרות במידע על הנקה, ובהדרכה בהתחלת ההנקה (כולל התייחסות לקשיים שיש בתהליך), טיפול בתינוקות, יצירת קשר רגשי (bonding) עם הילד, כישורי הורות של שני ההורים (גם עם הילדים הבוגרים) הסבר על תקופת משכב הלידה וזיהוי סימני דיכאון אחרי לידה. כמו כן, היא יכולה לעזור בתזונה הנכונה עבור האם הטרייה, בסידורים שונים הנצרכים בחיי היום-יום לאחר הלידה. תמיכה כזו יכולה לארוך מימים ספורים עד חודשים ארוכים.
ישנן תומכות לידה המסכמות את תהליך הלידה ב"סיפור לידה" הנכתב על ידן, כגורם חיצוני, מכיוון שהיולדת לא תמיד זוכרת את כל פרטי הלידה, וגם אלה הזכורים לה יכולים להיות סובייקטיביים.
הקשר עם בן או בת הזוג
במקרים רבים, התמיכה מתמקדת גם בבן הזוג המעורב אף הוא בתהליך הלידה. הקשר עם בן הזוג נועד במקרים רבים על מנת לתת לו את הכלים לעזור בעצמו לזוגתו היולדת, על פי רצונותיו.
השפעת תומכת הלידה
מחקרים מאששים כי שימוש בתומכת לידה מקצועית או בשותפים אחרים לתהליך הלידה, מפחית את הצורך בהתערבות רפואית בזמן הלידה, את זמן הלידה ואת הצורך בשימוש במשככי כאבים. גם שיעור מצוקת העובר ואשפוזו לאחר הלידה, לידת מכשירים ולידה בניתוח קיסרי בלידות בהן יש תומכת לידה נמוך מן הממוצע. אחוז גבוה מן היולדות הנעזרות בתומכת לידה, מתמידות בהנקה ומדווחות על ביטחון עצמי גבוה יותר, ולאחר עזרתה של תומכת לידה יש פחות מקרים של דיכאון אחר לידה. כמו כן, תמיכה בלידה מורידה את מספר חתכי החיץ בעת הלידה.
מחקר נוסף מצביע על כך שתמיכה בלידה מועילה יותר מאשר השתתפות בקורס הכנה ללידה, כפי שנמדד בלחץ הנפשי והביטחון העצמי המדווח על ידי היולדות 4 חודשים לאחר הלידה. לדוגמה, דיווחו היולדות שהשתמשו בשירותיה של תומכת לידה כי ילדיהן מתנהגים באופן פחות עצבני מיולדות אשר לא נעזרו בתומכת לידה.
הכשרת תומכות הלידה
בישראל אין נוהל מסודר של משרד הבריאות, המחייב תומכת לידה לעבור הכשרה על מנת לשמש בתפקיד זה, אך יש ארגונים ומכללות המעניקים הכשרה והסמכה כ"תומכת לידה מוסמכת". נכון ל-2010 יש 14 מסגרות כאלה. אין הכרה רשמית בתעודות אלו. רוב קורסי תומכות הלידה מחייבים את המתלמדות להתלוות ללידות כחלק מהעבודה המעשית בהכשרתן לתפקיד.
ישנן מכללות לרפואה הוליסטית המציעות קורסים לתומכות לידה. קורסים של ארגון DONA הבינלאומי וקורסים פרטיים מעניקים תעודת "תומכת לידה מוסמכת".
זוגות דתיים רבים בוחרים להיעזר בתומכת לידה, בגלל ההגבלות שמטילה ההלכה על מגע פיזי בין בני הזוג בעת שהאישה מוגדרת כנידה. לעיתים הבעל אינו נוטל כל חלק בלידה ובמקרים אחרים תומכת הלידה משלימה את תמיכתו של הבעל.
באוקטובר 2010 פורסם בידיעות אחרונות כי עלותה של תמיכת לידה בישראל נע בין 1,500 ל-2,500 ש"ח.
לידה מחוץ לבית החולים
תומכות לידה מסייעות גם בלידות בית, וחלקן אף מעדיפות לידות אלו על לידות בבתי חולים, בניגוד להמלצת משרד הבריאות.
בלאק ג'ק (סוס)
בלאק ג'ק (באנגלית: Black Jack) היה סוס מעורב (בין גזע מורגן לגזע סוס הקווטר), אשר שירת במחלקת הרוכבים והסוסים של גדוד החי"ר השלישי של ארצות הברית (המשמר הישן). הוא נקרא לכבודו של גנרל הצבאות ג'ון פרשינג, הוא שימש כסוס ללא רוכב  ביותר מ-1,000 הלוויות מלאות של הכוחות המזוינים (AFFHF), שרובם היו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. עם מגפיים הפוכים בארכוף, הוא היה סמל של מנהיג שנפל.
חיים מוקדמים
בלאק ג'ק נולד ב-19 בינואר 1947, והגיע לפורט מאייר מתחנת הרכבת הפרשים בפורט רינו, אוקלהומה, ב-22 בנובמבר 1952.
קריירה
בלאק ג'ק שירת קריירה צבאית ארוכה ומכובדת. בין היתר, השתתף בארבע הלוויות ממלכתיות:
מוות וקבורה
בלק ג'ק מת לאחר קריירה צבאית של 29 שנים, ב-6 בפברואר 1976. גופתו נשרפה, ושרידיו הובאו למנוחות בחלקה בפורט מאייר, וירג'יניה, בשדה סאמרול; מקום המנוחה האחרון שלו נמצא 200 רגל (60 מ) מצפון-מזרח לדגל בפינה הדרומית-מזרחית של מגרש המצעדים. הוא אחד מארבעת הסוסים בהיסטוריה של ארצות הברית שנקברו בהלוויה צבאית, האחרים הם צ'יף, סמלת רקלס וקומנצ'י.
בלו אייבי קרטר
בלו אייבי קרטר (באנגלית: Blue Ivy Carter; נולדה ב-7 בינואר 2012) היא זמרת אמריקאית, הידועה כבתם הבכורה של הזמרים ביונסה וג'יי זי. קרטר הפכה לזוכה הצעירה ביותר בפרס ה-BET בשנת 2020, על שיתוף הפעולה שלה עם אימה ביונסה, ויזקיד וסנט ג'ון, "Brown Skin Girl". ב-2021, הפכה לשנייה הצעירה ביותר שזכתה בפרס גראמי, כשזכה "Brown Skin Girl" בקטגוריית "הווידאו קליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63.
ביוגרפיה
ההריון של ביונסה הוכרז במהלך ההופעה של "Love on Top" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2011. בלו אייבי קרטר נולדה ב-7 בינואר 2012, לביונסה וג'יי זי בבית החולים לנוקס היל במנהטן. מצד אימה, קרטר היא נכדתם של טינה נואלס ומתיו נואלס,  וכן אחייניתה של הזמרת סולאנג' נואלס. תשומת הלב התקשורתית התמקדה בקרטר מגיל לידה, עקב הוריה המפורסמים ומשפחתה המרוחבת.
ב-2012, הוצגה קרטר מגרגרת ובוכה בסינגל של אביה, "Glory", שיצא יומיים לאחר לידתה. עקב קרדיט ההשתתפות בשיר, קרטר הייתה לאדם הצעיר ביותר אי פעם שנכנס למצעדי הבילבורד.
בשנת 2020 התארחה קרטר בשיר "Brown Skin Girl" של אימה ביונסה וזכתה לשבחים ופרסים על הופעתה. היא הייתה לזוכה הצעירה ביותר בפרס ה-BET, כשקיבלה את פרס BET Her. בנוסף, הוענק לה פרס גראמי בקטגוריית "הווידאו קליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63, ובכך הפכה לאדם השני הצעיר ביותר שזכה בפרס גראמי.
נבחרת ברית המועצות בכדורסל
נבחרת ברית המועצות בכדורסל נוהלה על ידי התאחדות הכדורסל של ברית המועצות ונחשבה, בעת קיומה, לנבחרת הטובה באירופה ולאחת מהטובות בעולם.
ברית המועצות זכתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 1972 ו-1988, בשלוש אליפויות עולם בשנים 1967, 1974 ו-1982 ובארבע עשרה אליפויות אירופה, יותר מכל נבחרת אחרת.
הנבחרת הייתה אחת הנבחרות החזקות ביותר בעולם במשך ארבעה עשורים וזכתה במדליות בכל תשע האולימפיאדות שבהן השתתפה: 2 מדליות זהב, 4 כסף ו¯3 ארד. הנבחרת השתתפה בתשע אליפויות עולם, תשע אולימפיאדות ו-21 אליפויות אירופה, כשהיא זוכר. בשנים 1957-1971 בשמונה אליפויות אירופה רצופות.
אחד הניצחונות הגדולים בתולדות הנבחרת הוא בניצחון על נבחרת ארצות הברית. בגמר טורניר הכדורסל של אולימפיאדת מינכן (1972) בתוצאה 50-51. מרבית הכדורסלנים המוכשרים בנבחרת היו מרוסיה, ליטא ואוקראינה, שבהמשך העמידו נבחרות חזקות משלהן. מבין מאמני הנבחרת המוצלחים ביותר בכדורסל הסובייטי היו — סטפן ספנדריאן, אלכסנדר גומלסקי וולדימיר קונדראשין.
ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות התפרקה הנבחרת והוקמו 15 נבחרות כדורסל שונות שייצגו את הרפובליקות של ברית המועצות.
בראשית ברא
בראשית ברא הוא ספרו של פרופ' נתן אביעזר, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, המנסה ליישב את הסתירות הקיימות לכאורה בין המדע ובין התורה לגבי בריאת העולם והתפתחות החיים התבוניים.
הספר נכתב במקור באנגלית ונקרא: "....In The Beginning" (פתיחת ספר בראשית בשפה האנגלית). הוא תורגם לעברית בשם "בראשית ברא" על ידי קרובו של נתן אביעזר, דוד אביעזר, ויצא לאור בהוצאת "חדקל" (1993).
בספר נוקט נתן אביעזר את הגישה המפרשת כלפי התורה, כלומר, הוא יוצא מתוך נקודת הנחה שמונחי הזמן ותיאורי הבריאה המצוינים בסיפור הבריאה שבספר בראשית אינם כפשוטם, כך שאין כל סתירה בין סיפור הבריאה כפי שמופיע בספר בראשית ובין התאוריה המדעית המקובלת היום, תאוריית המפץ הגדול.
מבוא
התפיסה של המדע המודרני מנוגדת בפשטות לתיאור התורני של בריאת העולם בשישה ימים על ידי אלוהים. התחומים העיקריים שבהם יש סתירה בין פשט התורה לבין המדע המודרני הם: גיל היקום והיווצרותו (המפץ הגדול או בריאה אלוהית), ויצירת החי והאדם (בריאה אלוהית מכוונת ומיידית או תהליך אבלוציוני אקראי האורך זמן רב). במשך הזמן, אישים מאמינים שונים הציעו תירוצים שונים לסתירות אלה, החל משלילה מוחלטת של המדע המודרני בטענה שתורת האלוהים היא האמת האבלוסטית ולא ייתכן אחרת, ועד הטענה שהתורה איננה ספר מדע אלא ספר מוסר, וככזאת היא אינה מחויבת לדיוק עובדתי. 'בראשית ברא' מפתח את גישת הביניים, גישה שבה התורה ותפיסת המדע עולים בקנה אחד, ללא סתירה.
בספר מסביר נתן אביעזר את סיפור הבריאה בהתאם לגישה המפרשת, הטוענת שהסתירות נובעות מפירוש פשטני של ההגדים התורתיים, מתוך הנחה שכוונת דברי האלוהים היא כפי המשתמע מפשטות הדברים, אולם חז"ל אומרים שכל אשר נאמר בפרשת הבריאה איננו כפשוטו, אלא "סתרי תורה" ויש להבינו באופן סימבולי ומטאפורי: ששת ימי הבריאה אינם ימים כמשמעותם כלפינו - בין היתר מפני שעד בריאת מערכת השמש אין משמעות למושג "יום", אלא הכוונה לשישה "שלבים" או "תקופות".
תוכן ומבנה הספר
הספר מחולק למספר פרקים, כשכל פרק מתחיל בציטוטים רלוונטיים מסיפור הבריאה בספר בראשית, פרק לכל יום בסיפור הבריאה המוקדש לדברים שנוצרו ביום זה לפי התפיסה המקראית. לאחר מכן, מועלות קושיות על ציטוט הפשט המקראי; דברים שאינם עולים יחד עם השקפת העולם המדעית המקובלת על היווצרות היקום ותחילת החיים בכדור הארץ, ואז, מובאת השקפת העולם המדעית המקובלת לגבי העניין. לאחר מכן הא מציע דרך לפרש את הכתוב בצורה השונה ממובנה הפשטני על מנת שתתאים לתאוריה המדעית המקובלת. ויתרה מכך, הוא מראה כיצד המדע שופך אור חדש על פסוקים שעד כה היו סתומים. כך שלא רק שהמדע אינו סותר את התורה, אלא הוא אף נעשה כלי חשוב להבנתה.
אניו מוריקונה
אניו מוריקונה (באיטלקית: Ennio Morricone; 10 בנובמבר 1928 – 6 ביולי 2020) היה מלחין ומנצח איטלקי, זוכה פרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חיים, ופרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. במהלך הקריירה שלו הלחין מוזיקה ליותר מ-500 פסקולים.
ביוגרפיה
נולד ברומא לליברה רידולפי ולמריו מוריקונה, במשפחה בת חמישה ילדים. לאמו הייתה חנות בדים קטנה ואביו עבד כנגן חצוצרה בהרכבים שונים. אביו לימד אותו לקרוא תווים ולנגן במספר כלים. הוא החל בלימודי נגינה בחצוצרה ב וסיימם בהצלחה ב-1946.
מוריקונה התפרסם בעיקר בשל פסקולים שכתב לסרטים. הוא כתב מוזיקה ליותר מ-500 סרטים וסדרות טלוויזיה, בהם כ-30 מערבונים. מוריקונה זכה בתהילת עולם על המנגינה שהלחין לסרט "הטוב, הרע והמכוער" (1966). בשנים שלאחר מכן הוא זכור בשל המוזיקה שהלחין לסרט "המיסיון" (שם הסרט תורגם בשעתו לעברית כ"המשימה") משנת 1986 בכיכובם של רוברט דה נירו וליאם ניסן, כשהמנגינה הבולטת ביותר היא "האבוב של גבריאל", שזכה לגרסאות כיסוי ווקאליות ואינסטרומנטליות רבות. "ימים ברקיע" בבימויו של טרנס מאליק, "זאב" של מייק ניקולס, "הבלתי משוחדים" של בריאן דה פלמה, "סינמה פרדיסו" ו"הדבר". קוונטין טרנטינו נוהג לשלב מנגינות של מוריקונה בחלק מסרטיו, אם כי המנגינות נלקחו מפסקולים קודמים ולא נכתבו במיוחד לסרטיו. ברם, עבור סרטו השמיני של טרנטינו, "שמונת השנואים" (2015), הלחין מוריקונה את הפסקול.
ב-2007 קיבל פרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו למוזיקה בקולנוע. הוא היה המלחין השני בהיסטוריה של טקסי האוסקר שקיבל פרס על מפעל חיים. ב-2015 קיבל פרס אוסקר נוסף, על הפסקול שהלחין לסרטו של טרנטינו, "שמונת השנואים".
באוקטובר 1956 נישא למרי טרוויה, אותה פגש ב-1950. לשניים נולדו שלושה בנים ובת. רעייתו כתבה מילים למספר פסקולים שהלחין. בנו אנדראה גם הוא מלחין ומנצח. בנו ג'ובאני הוא קולנוען המתגורר בניו יורק.
אניו מוריקונה נפטר ב-6 ביולי 2020.
בשנת 2021 יצא הסרט הדוקו ׳אניו׳ בביומו ג'וזפה טורנאטורה (במאי הסרט סינמה פריסו), שעוסק בדמותו והשפעתו של אניו מוריקנה.
סימאון, נסיך מוסקבה
סימאון איוואנוביץ' "הגאה", נסיך מוסקבה (ברוסית: Симеон Иванович Гордый; 1317 - 27 באפריל 1353) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. המשיך את מדיניות אביו בשמירת יחסים טובים עם אורדת הזהב וחיזוק נסיכות מוסקבה מול הנסיכויות האחרות ובמיוחד רפובליקת נובגורוד.
בשנת 1333, לאחר מערכה נגד נובגורוד, איוואן הראשון, נסיך מוסקבה כרת ברית עם נסיך ליטא ואור לך וחיתן את בנו סימאון עם בתו של נסיך ליטא. מיד לאחר פטירת איוואן הראשון יצאו מספר נסיכים רוסים לחצר החאן באורדת הזהב במטרה לקבל מינוי כשליט נסיכות ולדימיר. במהלך כהונתו פגע איוואן הראשון ברוב הנסיכים וכתגובה התאגדו הנסיכים סביב נסיך סוזדל וביקשו מהחאן שהוא ימנה את נסיך סוזדל כשליט ולדימיר. לאחר מספר חודשים החאן מינה את סימאון לנסיך ולדימיר. סימאון ערך הסכם עם האחים שלו על תמיכה הדדית וחזר למוסקבה. מיד עם חזרתו למוסקבה הוא התארגן להמשך פעילות צבאית נגד נובגורוד. המערכה הייתה מוצלחת מבחינתו ובשנת 1346 הוא התמנה לנסיך נובגורוד.
נסיכי ליטא פחדו מחיזוק נסיכות מוסקבה וניסו לשכנע את החאן של אורדת הזהב להפסיק את תמיכתו בנסיכות מוסקבה. ניסיונות אלו לא עלו יפה והחאן אף הסגיר את האח של נסיך ליטא לידיו של סימאון.
סימאון, אחיו ושני בניו נפטרו בשנת 1353 כתוצאה ממחלת הדבר ונטמנו בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.
היה נשוי 3 פעמים, כל ילדיו נפטרו בגיל צעיר.
2003 בטלוויזיה בישראל
תוכניות וסדרות
להלן חלק מהתוכניות שנוצרו בשנת 2003:
הר סארנגור
להר מדרונות תלולים מאוד בצלעותיו הפונים לכיוון דרום מערב וצפון מערב; בשל תלילותם של המדרונות, הן אינם מכוסים קרח.
שלוחה של ההר שיוצאת לכיוון מערב, ומגיעה עד חוף האי, נקראת כתף סיידל (Sidell Spur).
ההר נמצא 4.4 קילומטרים דרומית מזרחית לנקודת פלמינג, 2.77 קילומטרים דרומית לפסגת ולס, 6.32 קילומטרים מערבית להר אימהוטפ, 4.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר אקיאר, ו-5.26 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחת לנקודת דוונה.
גילוי ההר
ההר מופה על ידי סקר בריטי בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של הכפר סארנגור (Сърнегор) שבדרום בולגריה.
בית משפט לחוקה
בית משפט לחוקה הוא בית משפט גבוה, העוסק בעיקר במשפט חוקתי. סמכותו העיקרית היא לקבוע את חוקתיותם של חוקים שנחקקו בידי הרשות המחוקקת, דהיינו לבחון האם החוקים שנחקקו מתנגשים עם זכויות ועקרונות יסוד שעוגנו בחוקה.
הרעיון המסדר של שיטות משפט שהקימו בתי משפט לחוקה היה והינו מתן לגיטימציה ציבורית להתערבות הרשות השופטת בדברי חקיקה של הרשות המחוקקת, כאשר המייחד בתי משפט אלה הוא שמכהנים בהם שופטים ממגוון שדרות החברה, המתמחים בתחום המשפט הציבורי והחוקתי והם אינם יושבים כערכאת ערעור על בתי המשפט האחרים (למצער בעניינים שאינם חוקתיים). בהיררכיה השיפוטית נשמרת אפוא מקצועיות ואי תלות השופטים הדנים בסכסוכים אזרחיים (ממוניים) ופליליים, ובין הסמכות המיוחדת להתערב בהחלטות הכרוכות בשיקולי מדיניות רחבים המסורה רק לבית המשפט לחוקה.
במדינות רבות אין בתי משפט חוקתיים נפרדים, והסמכות השיפוטית חוקתית נתונה למערכת בתי המשפט הכללית במדינה, כשהסמכות המכריעה היא בית המשפט העליון.
בתי משפט לחוקה בעולם
בתי משפט לחוקה פועלים בעשרות מדינות בעולם. דוגמאות:
המצב בישראל
למדינת ישראל אין חוקה אחידה, אך במהלך שנות קיומה נחקקו בה, בהתאם להחלטת הררי שהתקבלה באספה המכוננת, חוקי יסוד אחדים, העוסקים בסדרי השלטון ובזכויות האדם, כתחליף לחוקה אחידה. במקביל למהלך זה הועלו במשך השנים הצעות רבות לחקיקתה של חוקה אחידה, אך הן לא מומשו.
בישראל אין בית משפט לחוקה, אך ביקורת שיפוטית על חוקי מדינת ישראל נעשית במסגרת מערכת בתי המשפט, בעיקר כשבית המשפט העליון, בשבתו כבג"ץ פוסל חוקים או סעיפי חוקים שחוקקה הכנסת כאשר הוא פוסק שהם סותרים חוק יסוד, לרוב את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו או את חוק יסוד: חופש העיסוק, שנחקקו בשנת 1992. חוקי יסוד אלה כוללים "פסקת הגבלה" לפיה אין לפגוע בזכויות המעוגנות בהם, אלא "בחוק, לתכלית ראויה, ומטעמים של טובת הכלל" (חוק יסוד: חופש העיסוק) או "בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש" (חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו). על אף שאין בחוקי היסוד הסמכה מפורשת של בית המשפט לבטל את חוקי הכנסת, בית המשפט פירש אותם כך שיש לו סמכות לעשות כן.
פעמים אחדות עלו הצעות להקמת בית משפט לחוקה, שידון אך ורק בשאלת ביטולם של חוקים ויהיה בעל הסמכות הבלעדית בתחום זה. בכנסת ה-13 הגיש הצעה זו חבר הכנסת יגאל ביבי, ובהמשך הוגשו הצעות דומות על ידי חברי כנסת נוספים. הצעות אלה לא מומשו, במיוחד על רקע התנגדותו הנחרצת של נשיא בית המשפט העליון (דאז) אהרן ברק, אשר הביע דעתו בכנס שהתקיים באוניברסיטת בר אילן בשנת 2003 וכינה אותה "ג'וק שצריך להרוג כשהוא עוד צעיר", אף שבפועל בית המשפט העליון בשבתו כבג"צ רואה עצמו כבית משפט חוקתי, אף ששופטיו אינם מייצגים בהכרח את הגיוון החברתי והתרבותי הנוהג בבתי משפט לחוקה, ומומחיות רובם היא כשופטי ערכאת ערעורים (אזרחי, פלילי, כלכלי, משפחה ומינהלי).
טיעון נגדי להקמת בית משפט לחוקה נובע גם מהעובדה היסודית שמדינת ישראל טרם אימצה חוקה כתובה, ולפיכך עצם הרעיון להקים בית משפט לחוקה יסמיך למעשה את הרשות השופטת לנסח חוקה לישראל, דבר שלא קיבל את ההסכמה הרחבה הדרושה לכינון חוקה. בכל המדינות בהם קיים בית משפט לחוקה, ישנה חוקה כתובה.
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
שיאים
האדם הראשון לזכות בפרס פעמיים היה ג'וזף ל. מנקייביץ', שזכה בשנתיים רצופות, 1949 ו-1950. זוכים נוספים שקיבלו את הפרס פעמיים: ג'ורג' סיטון, רוברט בולט (גם הוא זכה בשנתיים רצופות), פרנסיס פורד קופולה, מריו פוצו, אלווין סרג'נט, רות פראוור-ג'אבוולה, מייקל ווילסון, אלכסנדר פיין וכריסטופר המפטון.
בילי ווילדר, צ'ארלס ברקאט, פאדי צ'ייבסקי, פרנסיס פורד קופולה, הורטון פוט, רוברט בנטון, בו גולדמן, וולדו סולט והאחים כהן זכו הן בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר והן בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
פרנסיס מריון היא האישה הראשונה לזכות בפרס, על הסרט הבית הגדול. ג'יימס אייבורי הוא המועמד המבוגר ביותר בהיסטוריה של הפרס וכן גם הזוכה המבוגר ביותר, בגיל 89, על הסרט קרא לי בשמך. צ'ארלי ואצ'ל הוא הזוכה הצעיר ביותר, בגיל 32, על הסרט שחור על לבן. המועמד הצעיר ביותר הוא ג'וזף ל. מנקייביץ', בגיל 22, על הסרט סקיפי.
שיאן המועמדויות לפרס הוא בילי ווילדר עם 7 מועמדויות. אחריו עם 6 מועמדויות חולקים את התואר ג'ון יוסטון ואריק רות'. ריצ'ראד ברוקס היה מועמד 5 פעמים.
בת שבע דה רוטשילד
הברונית בת שבע דה רוטשילד (23 בספטמבר 1914 – 20 באפריל 1999) הייתה יהודייה-בריטית, בת למשפחת רוטשילד, ותומכת גדולה של תחום המחול.
קורות חיים
דה-רוטשילד הייתה נינתו של ג'יימס מאיר רוטשילד (1792-1868) ובתם הצעירה של הברון והברונית אדוארד ואליס דה רוטשילד. אביה ניהל את בנק המשפחה בצרפת עם בן-דודו, רוברט דה-רוטשילד. היא נולדה בלונדון, חונכה בפריז, צרפת, וסיימה תואר ראשון בביולוגיה בסורבון. עבדה במכון פסטר בפריז. בשנת 1940, בעקבות מלחמת העולם השנייה, עזבה עם משפחתה לניו יורק ולמדה מדעים באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, היא התגייסה בניו יורק לצבא צרפת החופשית. היא התייצבה בלונדון ונשלחה עם כוחות הלחימה בנורמנדי והשתתפה בשחרורה של העיר פריז, בה נותרה לשרת כמתאמת בין צבאות צרפת וארצות הברית. בתום המלחמה שבה לניו יורק והחלה לימודי ריקוד בבית הספר של מרתה גרהאם. בשנים 1948–1951 הייתה נשואה לדונלד בלומינגדייל.
החל משנת 1951 ביקרה בישראל ובשנת 1962 עלתה והתיישבה בה. היא הקימה את קבוצת המחול "בת שבע" ותמכה בה לאורך השנים בתרומות כספיות. בשנת 1965 הקימה עם ז'נט אורדמן, בית ספר לריקוד ומאוחר יותר את להקת הריקוד "בת דור".
נוסף על פעילותה הפילנתרופית בתחום המחול הקימה דה-רוטשילד שתי קרנות לתמיכה במדע ובטכנולוגיה; אחת מהן קרן בת שבע דה רוטשילד הועברה לניהול הקרן הלאומית הישראלית למדעים. חלקים מאוסף האמנות של סבה הועברו לה בירושה ונמכרו על ידה למטרות צדקה במחירי שיא, ביניהם ציור של רמברנדט (אשר מכירתו הניבה 28.7 מיליון דולר). פעלתנותה בתחומי הצדקה זיכתה אותה בפרס ישראל לשנת תשמ"ט (1989) עבור תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה.
הברונית דה-רוטשילד נפטרה בתל אביב בשנת 1999 לאחר מחלה ממושכת ונקברה בבית העלמין ירקון.
סמל סנט קיטס ונוויס
סמל סנט קיטס ונוויס אומץ ב-16 בפברואר 1967. בשנת 1983, ב-19 בספטמבר המוטו הכתוב במגילה שבתחתיתו עבר שינוי. הסמל מייצג את המוטו של המדינה "טובת המדינה מעל טובת הפרט" (באנגלית: Country Above Self). משמעות הסימנים בסמל באה לייצג את הילידים ואת תרומתם של הבריטים והצרפתים למדינה החל מהשתלטותם על האיים במאה ה-17. הסמל דומה במאפיינים רבים לסמל טרינידד וטובגו. עד לשנת 1983 המוטו בתחתית המגילה היה: "איחוד תחת השילוש הקדוש" (באנגלית: Unity in Trinity).
משני צידי הסמל תומכים שני שקנאים חומים, הציפור הלאומית של המדינה.
קרני רנטגן
קַרְנֵי רֶנְטְגֶּן (או קרני X) הן קרינה אלקטרומגנטית מייננת בעלת אורך גל בתחום 5 פיקומטר עד 10 ננומטר, הקרויה כך על שם הפיזיקאי שגילה אותה, וילהלם רנטגן.
רפואה
לקרינת רנטגן שימוש בתחומים רבים, אך בעיקר ידועה חשיבותן בתחום הרפואה, בזכות יכולתן לצלם איברי גוף פנימיים לשם בדיקתם. ב-1896 החלו רופאי השיניים להשתמש בקרניים לצורך תצלומי שיניים, וכירורגים השתמשו בהן לצורך מציאת שברים בעצמות המטופלים.
טכנולוגיות אחרות
בדומה לשימוש בתחום הרפואי, ישנו יישום הנדסי לקרינת רנטגן - איתור סדקים בבדיקות לא הורסות במבנים, במטוסים וכדומה.
שימוש מדעי חשוב הוא בקריסטלוגרפיה, שבה תמונות העקיפה של קרני רנטגן שמוקרנות על גבישים, משמשות לפענוח מבנה הגביש.
שימוש אחר הוא שיקוף מזוודות של נוסעים לפני עלותם למטוס, לגילוי מטעני נפץ.
בשנת 1978 שוגר לחלל טלסקופ החלל איינשטיין הרגיש לקרני רנטגן.
קרינת רנטגן טבעית
גרמי שמיים אנרגטיים כגון, חורים שחורים וסופרנובות משחררים אנרגיה באורכי הגל של קרני רנטגן. טלסקופ החלל צ'נדרה נשלח לחלל כדי לחקור אותם כיוון שקרינה זו כמעט ואינה חודרת את האטמוספירה.
הרקע לגילוי קרני רנטגן
בשנות החמישים של המאה ה-19 ערכו פיזיקאים גרמנים ניסוי בהעברת חשמל בריק. הם קבעו שתי לוחיות מתכת בשני קצותיה של שפופרת חתומה שנשאב ממנה, בקירוב, כל האוויר. לאחר מכן חיברו את שני קצותיה של השפופרת לסוללה חשמלית ובקצה השפופרת הקרוב ללוח השלילי (קתודה) הופיע זוהר ירוק. ב-1886 כונתה תופעה זו על ידי אויגן גולדשטיין בשם "קרני קתודה". ב-1892 גילה פיליפ לנארד שהקרניים יכולות לעבור דרך לוח אלומיניום דק, עד לכשמונה ס"מ באוויר.
התגלית
רנטגן המשיך בניסוייו וגילה שהקרניים חודרות גם דרך גושי עץ, מתכת ואפילו בשר אדם. בצילום הראשון בקרני X, רנטגן הניח את ידה של אשתו תחת המכשיר, ומכיוון שהעצמות והטבעת שעל ידה בלעו את הקרניים, חלקים אלה של לוח הצילום לא נחשפו ונותרו כהים. רנטגן לא ניסה להוציא פטנט על תגליתו, ולא היה מעורב בהמשך פיתוחה של טכנולוגיית קרני X. ב-1901 קיבל על תגליתו את פרס נובל הראשון לפיזיקה.
בשנת 1912 אישש מקס פון לאואה את ההשערה המקובלת אז בדבר טיבן האמיתי של קרני רנטגן. פון לאואה גילה שנוצרת עקיפה של גלי הרנטגן כאשר הן עוברות דרך גביש. כך הוא הוכיח כי קרני X הן קרינה אלקטרומגנטית, בדומה לאור, אבל באורכי גל הרבה יותר קצרים (5 פיקומטר עד 10 ננומטר).
קרני רנטגן נבלעות בקלות יחסית בחומרים בעלי צפיפות גבוהה ואטומים כבדים.
סנסציה מדעית
קרני הרנטגן הפכו לסנסציה מדעית. נכתבו עליהן למעלה מאלף כתבות בעיתונות ומעל ל-60 ספרים ומאמרים. מגזינים פופולריים הפיקו כתבות על "הקרניים החושפניות" והמליצו לנשים ללבוש בגדי עופרת כדי להגן על עצמן מחשיפה לעיני "סוטים המחזיקים במכשירים עם קרני X". אולם הנזק הבריאותי של קרני הרנטגן התבהר מאוחר יותר. כך למשל, טכניקת השיקוף שבה נמשכת החשיפה לרנטגן מספר דקות, המשיכה לשמש ככלי אבחון ברפואה עד לשנות החמישים של המאה העשרים. הנזק שנגרם לרופאים אף עלה על הנזק שנגרם לנבדקים, שכן המסך שבו התבוננו הרופאים מדי יום במשך שעות רבות היה חשוף ישירות לקרני הרנטגן.
לוטוקה
לוטוקה (בפיג'ית: Lautoka) היא העיר השנייה בגודלה בפיג'י. העיר שוכנת במערב האי ויטי לוו, 24 ק"מ מצפון לעיר נאדי ופועל בה הנמל השני בגודלו במדינה. העיר ידועה כ"עיר הסוכר" עקב היותה שוכנת בלב אזור גידול קנה הסוכר העיקרי של פיג'י. שטחה של העיר 16 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 52,220 תושבים בשנת 2007. העיר היא בירתו של המחוז המערבי של פיג'י.
כלכלה
לוטוקה ידועה כ"עיר הסוכר" עקב שטחי הגידול הנרחבים של קנה סוכר מסביב לעיר. מפעל עיבוד קני הסוכר בעיר הוא המעסיק הגדול בלוטוקה. המפעל הוקם בראשית המאה העשרים והעסיק פועלים מהודו ומאיי שלמה. כיום עובדים במפעל כ-1300 עובדים. תעשיות נוספות בעיר הם תעשיית העץ, ייצור בגדים, מזקקה, מבשלת בירה, תעשיית תכשיטים, מפעלי פלדה, דיג, מדגרה, ייצור מוצרים ביתיים, תעשיית צבעים ובניה.
היסטוריה
פרוש שם העיר הוא "מהלומת חנית", על שם דו-קרב בין שני ראשי שבטים שנערך במקום על פי המסורת. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה קפטן ויליאם בליי שעבר במקום האנשים שנותרו נאמנים לו לאחר המרד על הבאונטי. בליי חלף במקום ב-7 במאי 1789 בדרכו לאי טימור.
דמוגרפיה
מאז שנת 1970 לוטוקה גדלה במהירות ומאז שנות התשעים קצב הגידול של האוכלוסייה גדל אף יותר. בראשית שנות השבעים היה גודל אוכלוסיית העיר 12,000 על פי ההערכות. לאור היותה מרכז לענף הסוכר, הרוב הגדול של האוכלוסייה הוא ממוצא הודי. ב-1986 אוכלוסיית העיר מנתה 39,000 תושבים וב-1996 היא מנתה 43,000, למרות שלא ברור מה היו גבולות האזור האורבני בשני המפקדים. ב-2005 מנתה אוכלוסיית העיר על פרבריה כ-50,000 תושבים בשטח של 16 קמ"ר. כיום אוכלוסיית המטרופולין של לוטוקה מונה כ-80,000 תושבים, אך רוב הגידול באוכלוסיית העיר נובע מתנועת הגירה של תושבים ממוצא פיג'י מהאזורים הכפריים.
אדמונד פלפס
'''אדמונד ס. פלפס (באנגלית: Edmund S. Phelps'''; נולד ב-26 ביולי 1933) הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. פלפס הוא חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2006, על תרומתו בחקר היחס בין אינפלציה ואבטלה.
פלפס קיבל את התואר הראשון מאמהרסט קולג' (Amherst College) ב-1955 ואת תואר הדוקטור מאוניברסיטת ייל בשנת 1959. פלפס החל את הקריירה האקדמית שלו בייל, עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, ובשנת 1971 הצטרף לסגל אוניברסיטת קולומביה, בה הוא משמש כפרופסור מן המניין לכלכלה פוליטית מאז 1982. פלפס מכהן בתור מנהל המכון לקפיטליזם וחברה של אוניברסיטת קולומביה.
הקשר הישראלי
בשנת 2001 אדמונד פלפס והיאן הן מאוניברסיטת סינגפור פרסמו בכנס על מקרו-כלכלה שנערך מטעם האוניברסיטאות הישראליות בן-גוריון ובר-אילן, מחקר הטוען כי הייסוף שיצר נגיד בנק ישראל דאז, דוד קליין, דווקא עזר לצמיחה, בניגוד לדעת רבים.
ההסבר, לשיטתם, נעוץ בכך שכשיש ייסוף, הייבוא גדל. הגידול בייבוא מעודד את התחרות בשוק המקומי, מה שמוריד את המחירים ואת המרווחים של היצרנים המקומיים. ירידת המחירים מעודדת את הגדלת הביקוש אצל הצרכנים, המגיבים בהגדלת התפוקה – בגלל הביקוש של הצרכנים וגם כדי לשמור על הרווח הכולל שלהם.
מוניר מחג'ובי
מוניר מחג'ובי (בצרפתית: Mounir Mahjoubi; נולד ב-1 במרץ 1984) הוא יזם היי-טק ופוליטיקאי צרפתי, חבר המפלגה הרפובליקה בתנועה!. במאי 2017 החל לכהן כשר לעניינים דיגיטליים (שר הכלכלה והכספים), אחד השרים הבכירים בקבינט בממשלתו של אדואר פיליפ תחת הנשיא עמנואל מקרון. במאי 2018 יצא מהארון כהומו.
ביוגרפיה
מחג'ובי נולד ברובע השנים-עשר של פריז, בן למשפחת מהגרים ממרוקו. אביו עבד כמעצב ואמא שלו עבדה כסוכנת משק בית. כילד אהב להתעסק בטכנולוגיה ואף זכה בפרס ראשון בתחרות לממציאים צעירים מטעם המגזין "מדע לילדים". כבר בגיל 16 הועסק כטכנאי על ידי ספקית אינטרנט ונבחר כנציג האיגודים המקצועיים של העובדים.
בשנת 2009 קיבל מהג'ובי תואר שני במימון ואסטרטגיה מהמכון למדע המדינה פריז.
בשנים 2013–2016 עבד כמשנה למנכ"ל BETC Digital ובספטמבר 2016 ייסד על "הלשכה הצרפתית", חברת סטארט-אפ שמטרתה ללוות קבוצות גדולות בתהליך החדשנות שלהן.
קריירה פוליטית
בגיל 18 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. בשנת 2006, היה בין המייסדים של התנועה "Segosphere", כדי לסייע למועמדת סגולן רויאל, להיבחר לנשיאות צרפת. בשנת 2012 הצטרף למסע הבחירות של פרנסואה הולנד. הולנד מינה אותו בינואר 2016 ליועץ עצמאי בתחום הדיגיטלי בכלכלה ובחברה. לאחר שנה, בינואר 2017, הוא התפטר והצטרף למפלגה החדשה שהקים עמנואל מקרון, הרפובליקה בתנועה! ושם עבד כמנהל הדיגיטלי במסע הבחירות של מקרון.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2017 הוא התמודד על מוז 16 בפריז מטעם הרפובליקה בתנועה!, מול המזכיר הראשון של המפלגה הסוציאליסטית ז'אן-כריסטוף קמבאדליס וניצח אותו בסיבוב השני ברוב של 51%.
ב-17 במאי 2017 התמנה לשר לעניינים דיגיטליים (שר הכלכלה והכספים) של צרפת.
חייו האישיים
בשנת 2015 קיבל מחג'ובי תעודה של טבח מוסמך. ב-17 במאי 2018 הוא יצא מהארון כהומו ביום ההבנ"ה.
טיילת
טיילות לאורך חופי הים הפכו לפופולריות בשלהי המאה ה-19 בממלכה המאוחדת בעקבות תרבות הפנאי הוויקטוריאנית שבה נהגה החברה הגבוהה האנגלית לנפוש בערי החוף של דרום אנגליה ובשעות הפנאי ללכת לאורכן של טיילות שנבנו לאורך חופי הים. טיילות אלה נועדו לאפשר לאנשי החברה הגבוהה ל"הציג" את בגדיהם ונוכחותם, ולכן נבנו מדרכות מרוצפות עץ או ריצוף אחר, וזאת על מנת למנוע מחול חוף הים ללכלך את בגדי המטיילים.
עאדל מנאע
עאדל מנאע (בערבית: عادل مناع; נולד ב-20 באוקטובר 1947) בכפר מג'ד אל-כרום הוא היסטוריון וחוקר בולט של החברה הערבית בישראל.
בעל תואר דוקטור בהיסטוריה איסלאמית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון. פרסם במהלך השנים מספר רב של ספרים ומאמרים בנושא בערבית, בעברית ובאנגלית. במשך שנים עמד בראש המרכז לחקר החברה הערבית בישראל שבמכון ון ליר. בשנת 2009 מונה לתפקיד מנהל המכון להכשרת מורים ערבים בבית ברל.
לצד פעילותו האקדמית, פעיל מנאע בשורה של ארגוני החברה האזרחית, ובין היתר הוא חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.
קריאה נוספת
מג'ד אל-כרום
מעלה החמישה
מעלה החמישה (מַעֲלֵה-הַחֲמִשָּׁה) הוא קיבוץ הממוקם בראש אחת הפסגות הגבוהות שבהרי ירושלים, מדרום מזרח להר רפיד, על יד קיבוץ קריית ענבים והכפר אבו גוש ולצד היישוב הקהילתי הר אדר.
היסטוריה
הקיבוץ נוסד רשמית ב-22 ביולי 1938 כחלק מיישובי חומה ומגדל, על ידי חברי גרעין "במעלה" של תנועת גורדוניה, שעלו מפולין וממזרח אירופה. חברי גרעין "במעלה" שהו בהכשרה במחנה ליד קריית ענבים עת נרצחו חמישה מחבריהם ב-9 בנובמבר 1937, במהלך סלילת דרך בהר הרוח, הנמצא מדרום לקיבוץ. שמות החמישה:, , , , אנדרטה לזכרם נבנתה במקום בו נפלו, בהר הרוח. החמישה הונצחו בציור פרסקו מעשה ידי הצייר היהודי-אמריקני שלדון שונברג שצויר בבית התרבות של הקיבוץ "בית צילה" בשנים 1953-1952. למחרת הרצח נתכנסו חברי הקיבוץ והודיעו שחילוקי הדעות לגבי התיישבות של קבע בהרים הם מאחוריהם והקבוצה החליטה פה אחד להתיישב בהר עימו הם כרתו ברית דמים.
עם הקמת הנקודה ועדת השמות הצעה מספר שמות ובהם השם הזמני "גבעת החמישה", אולם חברי הקיבוץ ביקשו לאזכר את גרעין "במעלה" וכך באספת ועדת השמות של קק"ל מ-27 באוגוסט 1938, נקבע השם הרשמי "מעלה החמישה".
תחילה העלו לקרקע 3 בתים, בתי איש שלום, מגדל ביטחון בו גם שכנה המרפאה ותחנת הגפירים. לאחר בניית המבנים עלתה פלוגת חברים ראשונה.
במהלך מלחמת העצמאות, בגלל הקרבה לחזית הירדנית, שימש הקיבוץ, יחד עם קיבוץ קריית ענבים, כבסיס של גדוד "הפורצים" מחטיבת הראל. ב-18 בינואר 1948, נהרג מזכיר הקיבוץ, אלתר רכניצר, בהתקפה על שיירה שיצאה לכיוון ירושלים. בתחילת מאי 1948 פונו כל ילדי הקיבוץ למנזר רטיסבון בירושלים, שם שהו עד מרץ 1949. ב-30 במאי הותקף הקיבוץ, אך ההתקפה נהדפה.
בעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע קו הגבול בין מדינת ישראל לממלכת ירדן ("הקו הירוק"), מצידו הצפוני של הקיבוץ. בשנת 2004 החלה בסמוך בנייה של קטע מגדר ההפרדה.
במאי 1959, נערכה עצרת זיכרון והוכרז על הקמת יד זיכרון לזכרו של אליעזר גלר וגיבורי מרד גטו ורשה. גלר שהיה חבר גורדוניה וריכז את פעילות התנועה בלודז', היה אמור להצטרף לחבריו במעלה החמישה, כשפרץ המרד עמד בראש שתי פלוגות לוחמות של גורדוניה, לאחר המרד נשלח לברגן-בלזן ומשם לאושוויץ בה נספה. בשנת 1961 נסתיימה בכניסה לקיבוץ בניית אנדרטה, מעשה ידי הפסל אנדריי רבס, לזכרם.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, ישבה פלוגת מילואים מהחטיבה הירושלמית על פסגת הר סמוך למעלה החמישה, אל מול מוצב הרדאר הירדני, עשרות מטרים מקו הגבול. בבוקר ב-5 ביוני 1967, החל משעה 10:00, ספג המוצב הפגזה של פגזי מרגמה ירדניים והחלו חילופי אש לאורך כל היום. ללא נפגעים לפלוגה במקום. בשעות הערב פרץ כוח משוריין מחטיבת הראל בפיקודו של אורי בן-ארי לכיוון מוצב הרדאר והמשיך לעבר גב ההר בין לכיוון רמאללה.
בשנת 2002, אושרה לקיבוץ הרחבה של 138 יחידות דיור על חשבון שטחי היער באזור, הגופים הירוקים התנגדו לתוכנית, ולאחר מספר שנים החליט הקיבוץ לא ליישמה.
בינואר 2005 עבר הקיבוץ שינוי יסודי באורחות חיי התושבים. השיתוף הכלכלי בין חברי הקיבוץ צומצם באופן משמעותי והשריד העיקרי שנותר מימי השיתוף היא רשת ביטחון כלכלית שאמורה לעזור למעוטי היכולת.
ב-9 ביוני 2021 פרצה שרפה באזור הקיבוץ ובתי תושבים פונו.
כלכלה
הענף הכלכלי העיקרי של הקיבוץ הוא מלון מעלה החמישה הנמצא לידו וכולל מועדון בריאות וספא, מרכז קונגרסים וגן אירועים. ענפים נוספים במשק הם רפת (האחרונה שנותרה באזור ההר), לולים, בית קפה, גידולי שדה ובריכת שחיה.
בשנת 1954, קם מפעל "גמה" למכשירי רדיו. בשנת 1956, הוקם, בשיתוף עם קריית ענבים, משרד ההובלה "הרי ירושלים". בשנת 1964 הוקם מפעל לסוכריות וממתקים "כרמית". תחילה ייצור סוכריות כרמל בידע צרפתי. בהדרגה הורחב קו המוצרים ובשנת 1979 נחנך מפעל חדש של כרמית שהוקם בקיבוץ. המפעל נמכר לחברת אסם בשנת 1995, וב-1998 נמכר שוב לחברת "טעם ישראל" שאיחדה את פעילותו עם המפעל שלה בראשון לציון והמפעל בקיבוץ נסגר.
בשנת 2018 הוסב בניין החממה לבית קפה הפועל עד היום.
מלון מעלה החמישה
מלון מעלה החמישה או בית המרגוע מעלה החמישה היה מלון בהרי יהודה בסמיכות לקיבוץ מעלה החמישה ובבעלות הקיבוץ.
ביוני 2012 המלון נרכש בידי קבוצת ג'ורדאש ישראל והוחלט להפעילו תחת המותג "אורכידיאה", כאשר אורכידיאה מחזיקה ב-74% מהמלון ו-26% הנותרים נותרו בחזקת הקיבוץ.
בשנת 2015 המלון נרכש על ידי חברת "כרם ניהול בתי מלון" בבעלות גדי פריבר, ופוצל למלון יערים ולמלון גורדוניה.
ביוני 2021 נפתח במעלה החמישה סניף של רשת ההארחה סלינה מנתור בבניין היסטורי משוחזר - בית נובו (בית מרגוע לעובדי חברת האשלג, לשעבר), הסמוך למלון יערים.
הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל
הקרן לרווחת נפגעי השואה היא עמותה הפועלת למענם של ניצולי השואה, על מנת לאפשר להם לחיות בכבוד. מספר הניצולים מקבלי הסיוע מהקרן הולך וגדל בשל השפעות גילם ומצבם הבריאותי, כמו גם מצבם הכלכלי.
מטרות
הקרן לרווחת נפגעי השואה הוקמה בשנת 1994 על ידי ניצולי השואה למען ניצולי השואה. הקרן מספקת סיוע מותאם לצורכי ניצולי השואה על מנת לאפשר להם לחיות בכבוד. הקרן מפעילה במימון הרשות לזכויות ניצולי השואה וועידת התביעות את אפיקי הסיעוד המהווים את עמוד התווך של הקרן שעליו מושתתת מעטפת שירותי סיוע נוספים ומותאמים לנפגעי השואה, במימון תורמים פרטיים ומוסדיים בישראל וברחבי העולם. לאורך השנים פיתחה הקרן, כעמותה הגדולה ביותר בתחומה, כלים רלוונטיים ותוכניות המותאמות לצורכי הניצולים וצברה ניסיון בהפעלתם.
הקרן מנוהלת על ידי ועד מנהל הפועל בהתנדבות, אשר מורכב מ-50% דור ראשון ו-50% דור שני. (החל מ-2015) מכהנת בהתנדבות כיו"ר הקרן השרה לשעבר לימור לבנת. במשך שנים ארוכות היה יו"ר הקרן (בהתנדבות) זאב פקטור, עד לשנת 2011 ומאז כיהן כנשיא הכבוד של הקרן עד לפטירתו בשנת 2013. בין יושבי הראש של הקרן אחריו נמנו אלעזר שטרן ואבי דיכטר (בשנים 2013–2015). מנכ"לית הקרן היא אתי פרחי.
לצד הקרן פועלת ועדה מייעצת המורכבת ממומחים מהאקדמיה בתחומים הרלוונטיים לפעילות הקרן: עבודה סוציאלית, גרונטולוגיה, פסיכולוגיה, בריאות הנפש ורפואה. בראש הוועדה עומדת פרופ' אריאלה לבנשטיין ומרכזת הוועדה היא בתיה רפפורט. שאר חברי הוועדה: פרופ' אברהם דורון, פרופ' יעקב מנצ'ל, ד"ר שי בריל, פרופ' חוה גולנדר, פרופ' משה זוננבליק, פרופ' שרה כרמל ופרופ' אילנה קרמר.
אפיקי סיוע
תחומי פעילות נוספים:
תקציב
רוב תקציב הקרן מגיע לאפיקי הסיעוד, ממימון של הרשות לזכויות ניצולי השואה וממימון של ועידת התביעות. הקרן פועלת כל השנה על מנת להגדיל את שאר אפיקי הסיוע ממימון תורמים פרטיים ומוסדיים בארץ וברחבי העולם.
ביקורת
בשנת 2006, דו"ח מיוחד על טיפול המדינה בניצולי השואה, שהגיש מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, קבע כי אגף התקציבים באוצר איחר להעביר לקרן את התקציב המיועד לסיוע רפואי דחוף ומענקים לניצולים לצרכים קיומיים. וכי עניינם של אלפי ניצולי שואה התעכב במשך שנים בגלל חסמים בירוקרטיים ומחסור בכוח אדם.
דו"ח מבקר המדינה מ-2020: דיווח על עלייה בשיעור ניצולי השואה שזקוקים להשלמת הכנסה 51,175 ניצולי שואה שמקבלים גמלה שנתית זקוקים להשלמת הכנסה כדי להתקיים בכבוד. מבקר המדינה הציג התדרדרות במצבם של ניצולי השואה. הליקויים שהתגלו לא תוקנו ותוכניות סיוע לניצולים עומדות בפני סכנת סגירה..
אותות ועיטורים
עיטור האור הוא אות המוענק מטעמה של הקרן מאז 2011 כהבעת הוקרה למצטיינים בעשייה לרווחת ניצולי השואה בישראל. מטרת האות – הבעת הוקרה לפעילים ומתנדבים מצטיינים על תרומתם לשיפור איכות חייהם של ניצולי השואה בישראל, עידוד מתנדבים ופעילים נוספים לקידום העשייה בתחום והגברת המודעות הציבורית למצב הניצולים בישראל ולצרכיהם. ככלל, מוענק האות על ידי הקרן אחת לשנה בטקס רשמי שנערך על ידה. עד 3 אותות יוענקו לפעילים בכל אחת מהקטגוריות הבאות:
שמונה מתחת לאפס
אתר הצילומים של הסרט היה סמיתרס, עיירת סקי קנדית, 1,200 קילומטר צפונית לוונקובר, מקום שנבחר בגלל מראהו הדומה מאוד לאנטארקטיקה.
עלילת הסרט
ג'רי שפרד (פול ווקר), מדריך הישרדות, מוביל את ד"ר דייוויס מק'קלארן (ברוס גרינווד), מדען שהגיע לאנטארקטיקה כדי למצוא חלקיק של מטאור יקר מציאות. המסע הארוך והמסוכן ביבשת הקפואה מתנהל במזחלת שנגררת על ידי שמונה כלבים. שפרד מקבל הודעה במכשיר הקשר כי לאזור מגיעה סופה גדולה ועליהם לחזור לבסיס, אך המדען משכנע אותו להמשיך בדרכם למרות הסופה המתקרבת.
במהלך המסע מציל שפרד בעזרת הכלבים את מק'קלארן, שנופל לתוך חור בקרח, והם ממשיכים במסע עד למציאת המטאור. מק'קלארן המאושר ושפרד מתחילים לחזור לבסיס, אך עוצרים בדרך כדי לבדוק את הכלבים. מק'קלארן נופל מגובה של כמה מטרים לתוך הקרח שלבסוף נשבר. הכלבים מצליחים שוב להצילו, אך רגלו נשברת. הסופה החזויה מגיעה ומשימתם של הכלבים מסתבכת - עליהם להוביל לבסיס לא רק את מק'קלארן הפצוע אלא גם את שפרד, שנפגע מהקור העז וסובל מכוויות קור.
הכלבים מצליחים להגיע חזרה לבסיס, וצוות הבסיס מתחיל את הטיפול במק'קלארן הפצוע ובשפרד. לאחר זמן קצר עוזב הצוות כולו את הבסיס, ועולה על מטוס בדרך לבית חולים מרוחק בתחנת מקמרדו. לפני ההמראה מבטיחה הטייסת, קייטי, לשפרד שיחזרו לאסוף את הכלבים. שפרד קושר את הכלבים ליד הבסיס ומבטיח להם שיחזרו לקחת אותם במהרה.
הצוות מגיע לבית החולים ומק'קלארן ושפרד מאושפזים. במקביל מגיעה לאזור הבסיס סערה ממושכת, והצוות אינו יכול לטוס בחזרה מבית החולים כדי לאסוף את הכלבים. שפרד מגלה שאי אפשר לקחת את הכלבים בגלל מזג האוויר הסוער וכל מאמציו להגיע לאזור נכשלים.
במשך זמן מה קשורים הכלבים ליד הבסיס ללא אוכל ומי שתייה, בזמן שסופה קשה מכה בהם. לאחר מאבק בשלשלאות שלהם, מצליחים כמעט כולם להשתחרר, ועליהם לנסות לשרוד בתנאי האקלים הקיצוניים.
לאחר שהצוות עוזב את הבסיס, נמנעת האפשרות לחזור לאנטארקטיקה במשך חצי שנה, בגלל החורף. אין לאיש אפשרות להגיע לאזור, וכל מאמציו של שפרד להגיע לשם ולקחת את הכלבים כושלים. ככל שעובר הזמן הוא מבין שהסיכוי שמי מהכלבים ישרוד תקופה ארוכה הוא נמוך מאוד.
כעבור מספר חודשים, עם שיפור במזג האוויר, מצליח שפרד לשכנע את מק'קלארן לממן מסע חזרה לבסיס, והוא חוזר לשם עם חלק מהצוות ומגלה ששישה כלבים הצליחו לשרוד את החורף הקשה.
הצלחת הסרט
הסרט הגיע לראש רשימת שוברי הקופות בצפון אמריקה בסוף השבוע הארוך (מיד לאחר שחרור הסרט ב-17 בפברואר 2006) שבמהלכו ציינה האומה האמריקנית את "יום הולדתו של וושינגטון".
רוב הביקורות שקיבל הסרט היו אוהדות, והוא הכניס 25 מיליון דולר בארבעה ימים, והעניק לחברת וולט דיסני את הפתיחה הגבוהה ביותר שלה אי פעם לחודש פברואר.
הצלחת הסרט סייעה גם לכוכב הסרט, פול ווקר. היה זה סרטו המוצלח ביותר מאז "מהיר ועצבני".
מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט
ביוגרפיה
מגדלנה אוגוסטה נולדה ב-13 באוקטובר 1679 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, לקרל, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתו של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס.
ב-7 ביוני 1696 התחתנה מגדלנה אוגוסטה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג. ממנו היו לה 19 ילדים. בשנת 1732 מת בעלה פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ובנה פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1736 התחתנה בתה אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג עם פרדריק, נסיך ויילס, אולם מגדלנה אוגוסטה סירבה ללמד אותה אנגלית, בטענה שבית הנובר הוא גרמני, והיא תסתדר עם השפה הגרמנית בבריטניה.
ב-11 באוקטובר 1740 מתה מגדלנה אוגוסטה באלטנבורג, והיא בת 61 שנה.
משפחתה
ב-7 ביוני 1696 התחתנה מגדלנה אוגוסטה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג. ממנו היו לה 19 ילדים:
AN-94
ה-AN-94 אבאקן (Abakan) הוא רובה סער רוסי מודרני. ראשי התיבות AN מייצגות ברוסית את המילים "אבטומאט ניקונובה" (הרובה האוטומטי של ניקונוב) מודל 1994, הוא נבחר על פני כלי נשק מתחרים רבים במבחנים מקיפים, כולל ה-AEK-971 שתוכנן בידי צוות שהונהג בידי בנו של מיכאיל קלשניקוב מתכנן ה-AK-47. ה-AN-94 תוכנן בידי מפעלי איז'אמאש (Izhmash) של רוסיה כתחליף ל-AK-74 המזדקן אשר נמצא כיום בשימוש בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. כיום ה-AN-94 מופץ ליחידות עילית, ליחידות משטרה מסוימות ולמשרד לביטחון פנים הרוסי.
מאפיינים
קוטרו של ה-AN-94 הוא אותו קוטר של האיי-קיי 74 (5.45X39 מ"מ), וגם הוא משתמש בבריח מסתובב כדי לנעול את הפעולה, כאן מסתיים הדמיון ביניהם. כדי לתאר את שיטת הפעולה של הרובה משתמשים ניקונוב ומהנדסיו במונח "תזוזת פעימה אחורה" (blowback shifted pulse), כאשר נושא הקליע מונע אחורה בכוחם של הגזים מהכדור וגלגלת מפעילה את מכשיר הזנת הכדורים. המנגנון הזה מאפשר קצב אש גבוה בהרבה מזה שהיה אפשרי בלעדיו. קצב האש הגבוה הזה (1,800 כדורים לדקה) מופעל בפרצים של שני כדורים. אלה הם שני הכדורים הראשונים במצב אוטומטי מלא, והכדורים הבאים נורים בקצב של 600 כדורים לדקה, דבר זה אפקטיבי ביותר נגד שכפ"צ מכיוון ששני הכדורים פוגעים באותה נקודה, מה שמאפשר כוח חדירה גדול ממה שקליע 5.45 מסורתי יכול לאפשר. מסיבה זו הוא מופעל על ידי יחידות נגד טרור מסוימות. הכוונת האחורית היא שיפור משמעותי לעומת הכוונת הסטנדרטית של ה-AK-47. מפצה סטייה הרבה יותר אפקטיבי ומשמיע פחות רעש מה-AK-47.
חסרונות
ה-AN-94 יקר פי חמישה עד שישה לייצור מאשר ה-AK-74. המנגנונים הפנימיים של ה-AN-94 מסובכים מאוד ומאוד קשים לתחזוקה, לכן גם עולה יותר לאמן חיילים לטפל בו באפקטיביות. בנוסף לנשק ארגונומיה גרועה מאוד, כלומר שהוא לא-נוח ואינטואיטיבי למשתמש, בעיקר ידית האקדח הלא-נוחה ואת הקת המתקפלת שמכסה את ההדק (מה שהופך את הנשק לחסר תועלת כאשר זה מקופל).
הציקלופדיה של ריס
הציקלופדיה של ריס (אנגלית: Rees's Cyclopaedia), "הציקלופדיה החדשה", או "המילון האוניברסלי למדעים ולאמנויות", הייתה אנציקלופדיה שנערכה בידי הכומר הוולשי אייברהם ריס (1743–1825). באותה תקופה נאמר על הציקלופדיה כי התעלתה על האנציקלופדיה בריטניקה של אותה תקופה, ובימינו היא מהווה מקור חשוב לגבי אותה תקופה.
האנציקלופדיה הופיעה לראשונה בחלקים בין ינואר 1802 לאוגוסט 1820, והתפרשה על פני 39 כרכי מלל, 5 כרכי לוחות ואטלס-מפות. היא הכילה כ-122 מיליון מילים, ויותר מ-500 מאמרים באורך של מונוגרפיה. סמיואל ברדפורד מפילדלפיה הוציא לאור מהדורה אמריקאית בין השנים 1806 ל-1822. במהדורה זו היו 42 כרכי מלל ו-6 כרכי תחריטים, והיא כללה תוספות הנוגעות לאמריקה.
האפלה
האפלה היא שיטה טקטית מתחום הלוחמה ההגנתית ומתחום ההגנה האזרחית אשר במסגרתה מצמצמים את כמות התאורה הנראית.
הציקלופדיה של ריס
בעת פרסומה, האנציקלופדיה של ריס נחשבה לחתרנית, והעורכים יצאו מגדרם במאמץ להדגיש את נאורותם.
האפלה
שיטת ההאפלה כוללת כיסוי חלונות הבתים, כיבוי תאורת רחוב בצורה מוחלטת, או צמצום התאורה על ידי צביעת חלונות ופנסים בצבעים כהים.
הציקלופדיה של ריס
האנציקלופדיה של ריס זוכה לחשיבות בימינו בעיקר בשל המידע שהיא מכילה, ובמיוחד כמקור על אודות הידע המדעי והטכנולוגי שרווח באותה תקופה.
האפלה
כבר במהלך מלחמת העולם השנייה פותחו שיטות הניווט עבור מטוסים, כגון ניווט באמצעות מכ"ם. פיתוחים טכנולוגיים מהמחצית השנייה של המאה ה-20, כגון אמצעי ראייה תרמי וניווט באמצעות לוויינים נטרלו חלק מהיתרונות של ההאפלה.
יחד עם זאת - להאפלה יש תועלת גם כיום, כנגד תקיפה ימית התוקפת מטרות חופיות או אוניות העוגנות בנמלים, משאלה מטרות נעות (שאין להן מיקום קבוע שניתן לאתרו באמצעות ניווט לווייני) ומשתאורת החוף מאירה מטרות אלה ומקלה על הפגיעה בהן.
חבורת החור
חברי הקבוצה, שפעלה במשך שלוש שנים, היו דודו גבע, זאב אנגלמאיר ותמיר שפר, שלושה אמני קומיקס ואיור ישראליים מוכרים. למרות היות חבריה עובדי עיתונים גדולים ומוציאי ספרים, רעיון החבורה היה ליצור בצורה עצמאית, קיצונית ואנטי-ממסדית, במטרה לשבור את גבולות השיקול ולהגיע לביטוי אמנותי אותנטי ורחב. תחנה זו הייתה אחת מהצעדים הראשונים של אמנים אלה בזירת התרבות האלטרנטיבית- אחד מהצעדים שהביא לאחר מכן להוצאתה של חוברת "ספרות זולה" ולהקמתה של חבורת A4, שבהן יזמו והשתתפו.
בשנת 2005 נפטר דודו גבע מהתקף לב. שני חברי הקבוצה הנותרים השתתפו במחוות שונות לחברם, ביניהן בפרויקט שנעשה על ידי משפחתו של גבע בעזרתה של עפרה רודנר ובמספר מחוות נוספות במקומון "העיר". בשנת 2006, עם יציאתה העתידית של חוברת "ספרות זולה" השנייה, הודיעו השניים שישתתפו גם במסגרתה.
לאה גולדין
לאה היא אמו של הדר גולדין, קצין גבעתי, שגופתו מוחזקת בידי ארגון החמאס.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בחיפה, בתם של צבי וחנה אלעד (אולק), שעלו לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה. היא בעלת תואר דוקטור מהטכניון על עבודת מחקר בנושא הנדסת דרישות, שנכתבה בפקולטה למדעי המחשב, בהנחייתו של פרופסור דניאל ברי.
גולדין היא מומחית בתחום הנדסת תוכנה, תהליכי פיתוח והבטחת איכות תוכנה. החל משנות ה-80 היא עוסקת בפיתוח מערכות משובצות מחשב, ושימשה בתפקידים טכניים וניהוליים שונים, בין השאר בחברות נייס וקומברס.
כיום היא מנכ"לית חברת Golden Solutions ויו"ר הסניף הישראלי של IEEE Computer Society. היא עבדה עם חברות וגופים גדולים ובהם רפא"ל והתעשייה האווירית. הייתה שותפה בפרויקט למחשוב המידע של חקר הסרטן בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL).
כיהנה כראש המחלקה להנדסת תוכנה במכללה האקדמית להנדסה ירושלים ובמכללת שנקר.
גולדין מתגוררת בכפר סבא, ונשואה להיסטוריון פרופ' שמחה גולדין. הם הורים לאיילת, חמי (עו"ד) וצור. בנם הרביעי, הדר, תאומו של צור, היה קצין בפלס"ר גבעתי. הוא נשבה על ידי ארגון חמאס במהלך לחימה ברפיח במבצע צוק איתן, וכעבור יום הוכרז כחלל צה"ל. ההחלטה התקבלה לאחר הקמת בית דין מיוחד, בראשות הרב הצבאי הראשי, רפי פרץ, שבחן את הממצאים שהובאו משטח הלחימה.
הגישה תוכנית רדיו יחד עם נסים משעל ודרור רפאל ב-103fm בשנים 2017–2018.
יחיאל מיכל אשכנזי
רבי יחיאל מיכל אשכנזי מטולצ'ין (? - לפני ה'תקל"ב 1772) היה חתנו של הבעל שם טוב, בעלה של בתו היחידה אדל, ומרבותיהם של בנו רבי משה חיים אפרים מסדילקוב ורבי שניאור זלמן מליאדי.
ביוגרפיה
האגדה החסידית מספרת שהבעל שם טוב שלח את אחד מתלמידיו לבחון אותו בתורה, כדי לדעת אם הוא ראוי לשאת את בתו, אך תגובתו הייתה: לא ידעתי, איני יודע ולא אדע. התשובה נשאה חן מאוד בעיני הבעל שם טוב, שלקח אותו כחתן לבתו אדל. חתונתם נערכה בערך בשנת תצ"ה (1735).
על פי ההשערה התגורר בעיירה טולצ'ין ושימש כשוחט, אך גם ידיעה זו אינה ודאית.
נותרו ממנו כמה סיפורים חסידיים.
איל ויצמן
איל ויצמן (נולד ב-26 ביולי 1970) הוא אדריכל ישראלי, פרופסור לתרבות חזותית ומרחבית באוניברסיטת לונדון, בה הוא מנהל את המרכז לארכיטקטורה פורנזית (Forensic Architecture).
ביוגרפיה
ויצמן נולד וגדל בחיפה, בן בכור מבין שלושה ילדים למאיר ויצמן, שנולד בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה להורים פולנים, ולרחל לאה לבית שניידר, ילידת גרמניה שעלתה לישראל בשלהי שנות ה-60. אחותו היא השחקנית והבמאית, עינת ויצמן.
למד אדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה של איגוד הארכיטקטים בלונדון. את לימודי הדוקטורט השלים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
בשנת 2007, הקים יחד עם הזוג אלסנדרו פטי וסנדי הלאל משרד אדריכלות בבית סאחור בשם DAAR (Decolonizing Architecture Art Residency). באותה שנה גם יצא לאור באנגלית ספרו "ארץ חלולה", העוסק במרחב החדש, בצורה ובמבנה שיצרה מדינת ישראל בגדה המערבית, בו הוא טוען שארכיטקטורה ותכנון מהווים המשך של המלחמה באמצעים אחרים. הארכיטקטורה של מפעל השליטה וההתיישבות שכוננה מדינת ישראל היא תלת–ממדית, היא מעצבת מחדש את פני הקרקע, מנצלת את הטופוגרפיה הטבעית ומשנה אותה באמצעות מערכת מסועפת של מחסומים, מכשולים וחומות, כבישים עוקפים, גשרים ומנהרות באופן מודע ומתוכנן. במסגרת כתיבת הספר ראיין את מפקד אוגדת עזה אביב כוכבי (לימים ראש המטה הכללי), שהסביר את גישת צה"ל לשליטה במרחב העירוני בגדה המערבית:.
בשנת 2018, ויצמן ומכון "ארכיטקטורה פורנזית", זכו בפרס ביזלי של מוזיאון העיצוב בלונדון על "העיצוב המוצלח לשנת 2018", כמו כן היה מעומד לפרס טרנר.
ספריו
בעברית
באנגלית
אל-איתיחאד (מועצה מקומית)
אל-איתיחאד (בערבית: الاتحاد תרגום: "האיחוד") היא מועצה מקומית פלסטינית במחוז רמאללה ואל-בירה, שנוסדה ב -1997, ממיזוגם של הכפרים ביתילו, ג'מאלא, ודיר עמאר. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית במועצה כ-8,706 תושבים.
מיקום
אל-איתיחאד ממוקמת 12.5 ק"מ צפונית מערבית לרמאללה. אל-איתיחאד גובלת בכובאר ובאל-זיתונה ממזרח, דיר אבו משעל, דיר ניזאם ועאבוד מצפון, שיבתין ודיר קדיס ממערב, ראס כרכר, ח'רבת'א בני חרית, אל-זיתונה, ואל-ג'ניה מדרום.
ביתילו
ביתילו (ערבית:بيتللو) הוא כפר פלסטיני בשומרון, 19 ק"מ צפונית מערבית לרמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה כ-3,083 תושבים באמצע שנת 2006.
ג'מאלא
ג'מאלא (ערבית: جمالا) הוא כפר פלסטיני הממוקם 18 ק"מ צפונית-מערבית לרמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה 1,453 תושבים נכון לאמצע שנת 2006.
דיר עמאר
דיר עמאר (בערבית: دير عمار) הוא כפר פלסטיני ומחנה פליטים הממוקם כ-12 ק"מ צפונית-מערבית לרמאללה. לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1949 הוקם ליד הכפר מחנה פליטים. על-פי מפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2007 במחנה הפליטים התגוררו 311 משפחות והוא מנה כ-1,834 תושבים.
לאחר 1967
41.2% מקרקעות אל-איתיחאד מוגדרים כשטח B, ואילו 58.8% הנותרים מוגדרים כשטח C. ישראל הפקיעה 858 דונם מאל-איתיחאד לבניית 4 יישובים ישראליים: נחליאל, נעלה, טלמון ונווה צוף.
מוטי בר דגן
מרדכי (מוטי) בר דגן (נולד בירושלים בדצמבר 1938) הוא קצין צה"ל בדימוס ששימש כקצין קשר ראשי העשירי בצה"ל בין השנים 1982 ל-1986.
קורות חייו
בגיל 18 התגייס לצה"ל לאחר סיום בית הספר לתקשורת ואלקטרוניקה "בזק" שבירושלים בשנת 1956.
כבוגר בית ספר טכנולוגי שובץ לחיל הקשר ולאחר הטירונות נשלח בשנת 1957 לקורס טכנאי רדיו טלפון (צ"ן) בביס"ט 21 בחיפה. מיד עם תחילת הקורס פרץ "מבצע קדש" והחניכים בקורס נשלחו לסייע במלחמה. לאחר כשבועיים חזרו לבית הספר הטכני לסיים את הקורס ובסיומו הוצב בר דגן כטכנאי רדיו טלפון בגדוד קשר מטכ"ל 383 עד 1957. בשנת 1957 יצא לקורס קצינים בבה"ד 1 (מחנה סירקין).
4X
4X היא תוכנית נונסנס ישראלית ששודרה בחברת yes. הסדרה עלתה לשידור ב-21 באוגוסט 2011. ארבעה חברים בני 25-21 מוציאים לפועל את כל הרעיונות והפנטזיות הפרועות שלהם.
מוטי בר דגן
קורות חייו
שנה לאחר מכן סיים קורס קציני קשר בבה"ד 7 והוצב כקצין שלישי בחטיבה 7, שם שימש כאחראי על מערך הלוגיסטיקה והמעבדות שבחטיבה בשנים 59–1958. תוך כדי שירות בחטיבה נשלח בר דגן לקורס צניחה ולוחמה זעירה בבסיס תל נוף. בשנים 1960–1961 נשלח להדריך בקורס קציני קשר בבה"ד 7 ושנה לאחר מכן הוצב בגדוד קשר ארצי 376 כקצין הדרכה וסמג"ד. בשנת 1964 יצא לקורס המתקדם של החיל בבה"ד 7 וסיים אותו בהצטיינות ובשנת 1965 שובץ לתפקיד קצין קשר חטיבתי (קשר"ח) – בחטיבה 7. בשנתיים הבאות תיפקד כקצין קשר בחטיבה 7 – חטיבת השריון הסדירה, כקשר"ח ועם סיום תפקידו בתחילת שנת 1966 הוצב כמפקד קורס קציני קשר בבה"ד 7. עם פרוץ מלחמת ששת הימים ביוני 1967, שימש כקשר"ח חטיבת השריון 200 שלחמה בסיני בפיקודו של אל"ם ישכה שדמי, ועם סיומה חזר לבה"ד 7 לפקד על קורס הקצינים. לאחר מספר חודשים נדרש דגן לשמש כקשר"ח בחטיבת הבקעה שמפקדה היה אז רפאל איתן. לאחר שנתיים כקשר"ח בבקעת הירדן, שב אל בה"ד 7 כמפקד קורס קציני קשר בשנים 69–1968. בשנת 1969 מונה כמקשא"פ (מפקד קשר ואלקטרוניקה פיקודי) מרכז וקיבל דרגת סא"ל, שירת כמקשא"פ עד שנת 1973 וכמקשא"פ העביר דגן את מפקדת הפיקוד מרמלה ל"מצודת כפיר" בירושלים.
4X
התוכנית
ארבעה חברים שהתכנסו יחדיו על מנת לייצר שילוב של נונסנס רחוב קיצוני במיוחד, עם אלמנטים כואבים מעולמות הג'קאסס.