cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב בול ראן הראשון
מהלך הקרב
חטיבת קונפדרציה שהורכבה מחיילים ממדינת וירג'יניה, בפיקוד גנרל תומאס ג'ונתן ג'קסון, גילתה נחישות מפתיעה וסירבה לסגת מעמדתה. שאר יחידות צבא הקונפדרציה - ששאבו השראה מלחימתה של החטיבה - נצמדו אליה והצליחו לעצור את הקרב, ולגרום לכוחות האיחוד לסגת. בעקבות הקרב, הגנרל ג'קסון זכה לכינוי "סטונוול" - "חומת אבן".
יחידות הקונפדרציה בפיקוד הגנרלים ג'וזף ג'ונסטון ובורגארד תקפו את האגף המערבי של כוחות האיחוד, שלא היו מאורגנים כראוי, והצליחו לגרום להם לסגת בבהלה. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה.
בכירי הממשל מוושינגטון ניסו להגיע למקום הקרב, בציפייה לחזות בניצחון קל - אך הדרכים לאזור נחסמו על ידי אזרחים מבוהלים, בעקבות תבוסת כוחות האיחוד. האזרחים עצמם הגיעו מוקדם יותר, מצוידים בערכות פיקניק ויינות, כדי לחזות גם הם בהתנהלות הקרב בחשבם שיהיה ניצחון מהיר, אך אחרי כישלונו פתחו במנוסה יחד עם החיילים הנסוגים.
סיום הקרב
כוחות הקונפדרציה היו תשושים מאוד בסיומו של הקרב, ולכן לא רדפו אחרי כוחות האיחוד הנסוגים.
תיעוד הקרב
קרב בול ראן הראשון היה הקרב הראשון בתקופה המודרנית שהונצח בצילום משדה הקרב. הצלם מת'יו בריידי, הנחשב ממייסדי תחום צילום העיתונות, הצטרף לאזור הקרב למרות הסיכון הפיזי והכלכלי והקשיים הטכניים. הצילום באותה תקופה, שהיה בראשיתו, נעשה בתהליך קולודיון, דרש לוחות זכוכית כבדים וחדר חושך סמוך על מנת לפתח את התמונות. הצילום עצמו דרש זמן ממושך של חשיפה לאור ולא היה מיידי כמקובל בימנו. בריידי לקח עמו צוות גדול, וכן הוביל על חשבונו קרון חדר חושך, לצורך פיתוח בשדה. במהלך הקרב כמעט ונפגע מירי אויב. דבקותו של בריידי במשימה הותירה תיעוד מצולם ראשוני, ייחודי ונדיר של תמונות משדה הקרב.
בריידי עצמו לא זכה בחייו לתהילה. עד תום המלחמה לא הייתה כל דרישה לצילומים. הציבור לא חפץ לרכוש תמונות מהמלחמה וממשלת ארצות הברית סירבה אף היא לרכוש את האוסף. הוא נפטר בבית חולים למעוטי יכולת.
אלאפ
כמו ביישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית אלאפ נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,116 תושבים ובשנת 2022 רק 1,848 תושבים
קהילה יהודית
בכפר חיה קהילה יהודית קטנה. בשנת 1944 מנתה הקהילה 16 יהודים להם בית כנסת ובית עלמין. יהודי הקהילה נשלחו לגטאות שונים ובסופו של דבר נלקחו למחנה ההשמדה באושוויץ.
היחידה האווירית של משטרת ישראל
היחידה האווירית של משטרת ישראל (יחידה 55) היא יחידה באגף המבצעים של משטרת ישראל. היחידה מפעילה כלי טיס לביצוע משימות מבצעיות.
היסטוריה
שימוש בכלי טיס לפעולות שיטור החל במשטרת ישראל בשנות ה-50. ב-1992 הוקמה היחידה האווירית והוזמנו שלושה מסוקי שיטור מדגם בל 206. ליחידה החדשה גויסו טייסי מסוקים מחיל האוויר הישראלי. עם מקימי היחידה האווירית נמנה ניצב (בדימוס) אלון לבבי.
בשנות האלפיים, היחידה הפעילה ארבעה מסוקי 206B ג'ט רנג'ר ושני מסוקי בל–206L, המסוקים צוידו באמצעים לראיית לילה ובזרקורים. בנוסף הפעילה היחידה מטוס ססנה 206H סטשיונאייר, ובלוני תצפית. כמו כן מפעילה היחידה רחפנים. כלי הטיס של היחידה ממוקמים בבסיסי חיל האוויר חצור ורמת דוד ובבסיס המשטרה במשמר אילון. כל מסוק מאויש באנשי צוות אוויר הכוללים את הטייס וסייר אוויר.
במהלך 2016 ו-2017 קיבלה היחידה ארבעה מסוקים חד מנועים מדגם איירבוס H125. מסוקים אלו, הנקראים במשטרה "כחל", החליפו את המסוקים הקיימים של היחידה. באוגוסט 2018 קלטה היחידה מסוק דו מנועי ראשון, מתוך שניים שהוזמנו, מדגם איירבוס H145 שיקרא במשטרה בשם דוכיפת. הרכש והתחזוקה השוטפת של המסוקים מבוצעים על ידי חברת אלביט מערכות, ומשטרת ישראל רוכשת שעות טיסה מאלביט.
במהלך 2016 קלטה היחידה את טייסת הכיבוי מחיל האוויר הישראלי.
רוברט אופנהיימר
ג'וליוס רוברט אופנהיימר (באנגלית: Julius Robert Oppenheimer; 22 באפריל 1904 – 18 בפברואר 1967) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. בזמן מלחמת העולם השנייה ניהל את המעבדה הלאומית לוס אלמוס כחלק מפרויקט מנהטן לפיתוח הפצצה הגרעינית. בשל השפעתו הרבה על פיתוח הנשק הגרעיני הוא נחשב ל"אבי פצצת האטום".
ילדותו ונעוריו
אופנהיימר נולד בניו יורק ב-22 באפריל 1904, בנם של ג'וליוס (יהודה) סליגמן אופנהיימר, יבואן טקסטיל יהודי עשיר שהיגר לארצות הברית מגרמניה בשנת 1888, ואלה פרידמן, בת למהגרים יהודים מבוואריה, שעסקה בציור והייתה מורה לאמנות. לרוברט היה אח בשם פרנק, שהפך גם הוא לפיזיקאי ידוע (ונקשר עם התנועה הקומוניסטית), ואח נוסף שמת בסמוך ללידתו. בני משפחת אופנהיימר היו יהודים, אבל לא השתייכו לשום בית כנסת. הם ראו את עצמם כחלק מתנועת "התרבות האתית", שקידשה ערכים דוגמת רציונליזם, הומניזם, צדק חברתי וחילוניות.
בספטמבר 1911 החל אופנהיימר ללמוד בבית ספר יסודי פרטי של "האגודה לתרבות אתית", אשר חינך את תלמידיו לראיית עולם ליברלית ולאחריות חברתית, והוקם על ידי פליקס אדלר - גם הוא יהודי אמריקאי ממוצא גרמני - שייסד את תנועת התרבות האתית. אופנהיימר היה ילד מופנם שלא ניחן בכישורים ספורטיביים וחברתיים מפותחים. מאחר שהיה חולה לעיתים קרובות בילדותו, נהגה אימו להרחיקו מקרבת ילדים אחרים, דבר שהקשה עוד יותר על טיפוח כישוריו החברתיים. כילד, גדל אופנהיימר בתנאי מותרות ועושר וספג מאמו חינוך למצוינות ולדבקות במטרה. לאחר סיום לימודיו היסודיים עבר אופנהיימר ללמוד בבית ספר התיכון של האגודה. הוא נחשף למדעים במהלך שנים אלה, כאשר החל ללמוד פיזיקה בכיתה י"א ושנה לאחר מכן כימיה. בשנת 1921, השלים את לימודיו התיכוניים.
לאחר טיול משפחתי בגרמניה, חלה אופנהיימר בדיזנטריה, שריתקה אותו למיטתו במשך מספר חודשים. הוא חלה גם בקוליטיס - דלקת מעיים כיבית שליוותה אותו במשך כל חייו. לאחר שהחלים, נסע בשנת 1922 למסע רכיבה בניו מקסיקו, שברבות הימים הפכה לאתר ההתבודדות והמנוחה שלו. מסעותיו על סוסי משא, שיצאו מהכפר פריחולס, השוכן ממערב לנהר ריו גראנדה, הובילו אותו לאתר מבודד בשם לוס אלמוס, שקיבל את שמו משמם הספרדי של עצי הכוריזיה שגדלו לאורך הנחל הזורם בעמק. באותו זמן שכנה באזור, שהיה מבודד ולא מיושב ברובו, פנימייה לנערים. 20 שנה לאחר מכן, בחר אופנהיימר במקום זה כאתר הבנייה של מעבדת לוס אלאמוס, שבה תוכננה ונבנתה פצצת האטום.
הרווארד
בספטמבר 1922 החל אופנהיימר את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. בתחילת לימודיו לא היה בטוח באיזה מסלול אקדמי לבחור ולקח קורסים בתחומים שונים. הוא שקל זמן מה ללמוד ארכיטקטורה, וכיוון שאהב יוונית בבית הספר, חשב גם ללמוד לימודים קלאסיים, אך בסופו של דבר, לאחר מספר חודשים, החליט ללמוד כימיה. הישגיו האינטלקטואליים לאורך התואר בלטו, אך הוא נותר בודד והתקשה לפתח קשר אינטימי עם נשים. בשנת 1925, לאחר שלוש שנים, סיים בהצטיינות יתרה את לימודי התואר הראשון, על אף תקופות של דיכאון, התבודדות והסתגרות שאפיינו אותו.
לאור הישגיו הלימודיים, קיבל אופנהיימר מהרווארד מלגת מחקר להמשך לימודים מתקדמים במסלול לדוקטורט. למרות זאת, רצה אופנהיימר לפנות ללימודי הפיזיקה. בהקשר זה קיווה אופנהיימר שהפיזיקאי ארנסט רתרפורד, שנחשב לאבי הפיזיקה הגרעינית וזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1908, ייקח אותו תחת חסותו ויהיה המנחה שלו בתארים המתקדמים. לשם כך ביקש אופנהיימר ממורהו לפיזיקה בהרווארד שיכתוב לו מכתב המלצה לשם קבלה לאוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה. רתרפורד דחה את בקשתו של אופנהיימר, אך העבירה לפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון, שקיבל בשנת 1906 את פרס נובל לפיזיקה בזכות גילוי האלקטרון. תומסון, שפרש מכל תפקידיו המנהליים באוניברסיטה כבר ב-1919, הסכים להנחות את אופנהיימר במסלול לדוקטורט.
מעבר לאנגליה ולימודים בקיימברידג'
בספטמבר 1925 עבר אופנהיימר לאנגליה והחל ללמוד באוניברסיטת קיימברידג'. כחלק מלימודיו עבד במעבדת קוונדיש, שבה פיתחו באותן שנים את תאוריית הפיזיקה הקוונטית. על אף ההזדמנות שנפלה בחלקו לעבוד במחיצת פיזיקאים מובילים, שנא אופנהיימר את העבודה הסיזיפית שניתנה לו במעבדה, והדבר השפיע על מצבו הנפשי שהתערער במהלך החודשים הראשונים שלו באוניברסיטה. בסתיו של אותה שנה, במהלך עבודתו במעבדה, חווה אופנהיימר משבר נפשי. המנחה שלו, פטריק בלקט, הטיל עליו עוד ועוד עבודות מעבדה ואופנהיימר החליט להעניש אותו. לטענת אופנהיימר בפני חברו הקרוב פרגוסון, הוא הניח על שולחנו של בלקט תפוח שלתוכו הוחדר חומר כימי רעיל. למזלו של אופנהיימר, בלקט לא אכל מהתפוח אך המקרה דווח להנהלת האוניברסיטה. מאחר שהוריו של אופנהיימר שהו עדיין בקיימברידג' (לאחר שבאו לבקר את רוברט), דיווחה להם האוניברסיטה על התקרית. רק לאחר התערבותו של אביו, הסכימה ההנהלה לוותר על הגשת תביעה והוסכם שהוא ימשיך ללמוד על תנאי ובמקביל יקבל טיפול אצל פסיכיאטר נודע בלונדון. לאחר תקופה מסוימת, הסתיים הטיפול לאור קביעתו של הפסיכיאטר כי אופנהיימר סובל מ"Dementia praecox" - הגדרה מיושנת לתסמונת סכיזופרניה וכי הוא מקרה חסר תקווה וכל אנליזה נוספת תזיק לו יותר מאשר תועיל.
גטינגן
לאחר חופשה קצרה עם חברים באי קורסיקה במרץ 1926, שב אופנהיימר לאוניברסיטת קיימברידג’, במטרה לפנות לתחומים המופשטים של הפיזיקה התאורטית. בעקבות פגישה עם הפיזיקאי הדני נילס בוהר, שהיה למורה שלו, החליט אופנהיימר בקיץ 1926 לנסוע לגטינגן שבגרמניה, שם שכן מרכז הפיזיקה התאורטית. במרכז הכיר אופנהיימר פיזיקאים רבים, חלקם זוכי פרס נובל, ובהם פיזיקאים יהודים־גרמנים שתרמו בהמשך לפיתוח תגלית ביקוע האטום, שהוזמנו על ידי אופנהיימר בשנת 1942 לעבוד איתו במסגרת פרויקט מנהטן. במהלך שהותו במרכז הכיר אופנהיימר גם את ורנר הייזנברג, מהבולטים שבפיזיקאים הגרמנים, שלימים עמד בראש פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית, ופועלו היווה תמריץ לאמריקאים להקדים את גרמניה בייצור הפצצה.
עבודה כמרצה בברקלי
בקיץ 1927, לאחר שהשלים את לימודי הדוקטורט בפיזיקה, שב אופנהיימר לניו יורק. בזכות הידע שצבר בתחום מכניקת הקוונטים בגרמניה עלתה קרנו בקהילת הפיזיקאים התאורטיים, ובשל מעמדו זה החליטה קרן רוקפלר לממן את מחקרו במסגרת לימודי הפוסט-דוקטורט. בהמשך השנה, בגיל עשרים וחמש בלבד, מונה אופנהיימר למשרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא עסק במכניקת הקוונטים וחקר את התנהגותם של חלקיקים תת אטומיים.
לאחר עליית היטלר לשלטון בינואר 1933, פוטרו פרופסורים רבים ממוצא יהודי ממשרותיהם בגרמניה. אופנהיימר תרם לקרן סיוע לפיזיקאים שברחו מגרמניה, ובהם מדען שהיה הפרופסור שלו בלימודיו בגטינגן, ואף ניסה לסייע לקרובי משפחתו היהודים לצאת מגרמניה.
פעילות מדעית
בתחילה התמקד אופנהיימר בתיאוריה של הספקטרום הרציף, והמאמר הראשון שלו, שפורסם ב-1926, עסק בתורת הקוונטים של ספקטרום הנוצר משרשרות מולקולריות. הוא פיתח שיטה לביצוע חישובים של ההסתברויות לביצוע מעברים בספקטרום זה. הוא חישב את האפקט הפוטואלקטרי עבור קרני רנטגן הפוגעות באטומי מימן, והשיג את מקדם הבליעה בגבול K. החישובים שלו תאמו תצפיות של בליעת קרני רנטגן שמקורן בשמש, אך לא התאימו לבליעתן בהליום. שנים לאחר מכן התברר כי השמש מורכבת ברובה ממימן וכי החישובים שלו אכן נכונים.
אופנהיימר גם תרם תרומה חשובה לתיאוריה של ממטרי קרניים קוסמיות, והחל בעבודה שהובילה בסופו של דבר לתיאור של מנהור קוונטי. בשנת 1931 כתב, יחד עם תלמידו הארווי הול (Hall), מאמר על "התיאוריה היחסותית של האפקט הפוטואלקטרי", שבו, בהתבסס על עדויות ניסיוניות, ערער נכונה על קביעתו של פול דיראק לפיה לשתיים מרמות האנרגיה של אטום המימן ישנה אותה אנרגיה. לאחר מכן קבע אחד מהדוקטורנטים שלו, ויליס לם, שזו תולדה של מה שנודע כ"הסחת לם", שעליה הוענק ללם פרס נובל לפיזיקה ב-1955.
כבר ב-1930 כתב אופנהיימר מאמר שחזה בעצם את קיומו של הפוזיטרון. היה זה לאחר שמאמר מאת פול דיראק הציע כי לאלקטרונים יכולים להיות גם מטען חיובי וגם אנרגיה שלילית. המאמר של דיראק הציג משוואה, הידועה בשם משוואת דיראק, שאיחדה את מכניקת הקוונטים, את תורת היחסות הפרטית, ואת המושג החדש של ספין חלקיקים, כדי להסביר את אפקט זימן. בהסתמכו על מכלול הראיות הניסיוניות, דחה אופנהיימר את הרעיון שהאלקטרונים החזויים בעלי מטען חיובי הם פרוטונים. הוא טען שהם יצטרכו להיות בעלי מסה זהה לאלקטרון, בעוד שניסויים הראו שהפרוטונים כבדים בהרבה מאלקטרונים. שנתיים לאחר מכן גילה קארל דייוויד אנדרסון את הפוזיטרון, גילוי שזיכה אותו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1936.
בסוף שנות ה-30 החל אופנהיימר להתעניין באסטרופיזיקה, ככל הנראה בזכות ידידותו עם ריצ'רד טולמן, והביא לסדרה של מאמרים. בראשון שבהם, מאמר משנת 1938 שנכתב יחד עם רוברט סרבר בשם "על היציבות של ליבות כוכבי נייטרונים", אופנהיימר אף חקר את תכונותיהם של ננסים לבנים. לאחר מכן, במאמר שכתב יחד עם אחד מתלמידיו, ג'ורג' וולקוף, "על ליבות מסיביות של כוכבי נייטרונים", הם הוכיחו שקיים גבול ("גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף") למסת הכוכבים, שמעבר לו הם לא יישארו יציבים ככוכבי נייטרונים ויעברו קריסה כבידתית. לבסוף, בשנת 1939, פרסמו אופנהיימר ותלמיד נוסף שלו, הרטלנד סניידר, מאמר "על התכווצות כבידה מתמשכת", שחזה את קיומם של מה שמכונה היום חורים שחורים. לאחר מאמר הקירוב של בורן-אופנהיימר. מאמרים אלה נותרו המאמרים המצוטטים ביותר שלו, והיו גורמי מפתח בקידום המחקר האסטרופיזיקלי בארצות הברית בשנות ה-50, בעיקר על ידי ג'ון א. ווילר.
מאמרים של אופנהיימר נחשבו קשים להבנה אפילו על פי הסטנדרטים של הנושאים המופשטים שבהם היה מומחה. הוא אהב להשתמש בטכניקות מתמטיות אלגנטיות, אם כי מורכבות ביותר, כדי להדגים עקרונות פיזיקליים, אף שלעיתים ספג ביקורת על טעויות מתמטיות שלו, שנבעו ככל הנראה מחיפזון. "הפיזיקה שלו הייתה טובה", אמר תלמידו סניידר, "אבל החשבון שלו נורא".
לאחר מלחמת העולם השנייה פרסם אופנהיימר רק חמישה מאמרים מדעיים, אחד מהם היה בביופיזיקה, ואף לא מאמר אחד לאחר 1950. מארי גל-מאן, חתן פרס נובל לפיזיקה ב-1969, שעבד עם אופנהיימר ב-1951 כמדען אורח במכון למחקר מתקדם, אמר:
פיתוח הפרויקט
ב-18 בספטמבר 1942 קיבל על עצמו הצבא האמריקאי ניהול של פרויקט סודי ביותר שעיקרו פיתוח נשק אטומי. אופנהיימר נחשב למועמד הראוי לניהולה של מעבדת הנשק הסודי, אך בשל פעילותו הפוליטית, לא אישר הצבא את סיווגו הביטחוני. בטופס ביטחוני שמילא הוא שטח את שמות הארגונים שבהם פעל, ולדרישת הצבא הצהיר שהוא מנתק את כל קשריו עם הפוליטיקה. הוא מונה בסופו של דבר בידי מנהל הפרויקט, הגנרל לסלי גרובס, למנהל מעבדות הפיתוח וההרכבה של פצצת האטום, והחל לגייס את מיטב המדענים, בהם הפיזיקאים הנס בֶּתֶה, אדוארד טלר ואחרים. המידור והסודיות של הפרויקט היו כה גדולים, עד שאפילו הארי טרומן, שהיה סגן נשיא ארצות הברית באותה תקופה, לא ידע עליו דבר. טרומן גילה את דבר קיומו של הפרויקט רק לאחר שהתמנה לנשיא בעקבות מותו של רוזוולט ב-1945.
אופנהיימר הציע את העיירה לוס אלאמוס, אותה הכיר בצעירותו במהלך מסעותיו, כאתר לבניית המעבדה. באותו זמן היו במקום מבנים של בית ספר לנערים ששכנו בראש הר־שולחן שהתנשא לגובה של 2,200 מטר. לאחר בנייה של מספר חודשים נפתחו מעבדות לוס אלאמוס במרץ 1943. תוך כשנתיים הפך המחנה לעיירה ובה כ-4,000 אזרחים וכ-2,000 אנשי צבא.
ניסוי טריניטי
ב-16 ביולי 1945 בוצע בלוס אלאמוס ניסוי טריניטי, שהיה הניסוי הגרעיני הראשון שבו התחולל הפיצוץ האטומי הראשון אי פעם. במסגרת ההכנות לניסוי גידר הצבא האמריקאי שטח של כ-40 קמ"ר, ובנה בונקרים ממוגנים לצופים שיגיעו לחזות בניסוי. במהלך ראיון שנערך עמו בשנת 1965, תיאר אופנהיימר את תחושותיו בזמן שצפה בניסוי:
חבר הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית
לאחר המלחמה עבד אופנהיימר בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, הגוף העליון שניהל את הפיתוח הגרעיני במדינה. הוא התנגד לפיתוח פצצת מימן, הן משיקולים פרקטיים - הוא פקפק באפשרות לבנות מתקן כזה - והן משיקולים עקרוניים-הומניטריים, בהיותו מזועזע מהתוצאות ההרסניות של הפיצוצים הגרעיניים בהירושימה ובנגסאקי. אופנהיימר לא היה היחיד שהביע דעות כאלה. גם ג'וזף רוטבלט, שעבד לצד אופנהיימר בפרויקט מנהטן, התנגד באופן נמרץ להמשך פיתוח הפצצה מהרגע שהוברר לו שגרמניה אינה מפתחת נשק גרעיני. רוטבלט עסק מאז בפעילות נגד נשק גרעיני.
בארצות הברית של ראשית שנות ה-50, שהייתה מודאגת מהמלחמה הקרה עם ברית המועצות תחת שלטון סטלין, די היה בעמדות כאלה כדי להפוך אפילו מדענים ידועים וחשובים כמו אופנהיימר לחשודים בנטיות קומוניסטיות.
בשנת 1953 קיבל אופנהיימר מסמך שנשלח על ידי יו"ר נציגות האנרגיה האטומית בארצות הברית לואיס סטראוס, ובו נטען שאופנהיימר מהווה סיכון ביטחוני. המסמך כלל 34 האשמות, שהתייחסו ברובן לעברו הקומוניסטי לכאורה. במסמך נטען, בין היתר, כי משנת 1949, החל אופנהיימר להתנגד לפיתוח פצצת המימן, שהייתה לדעת הממשל האמריקאי האמצעי שיכריע במאבק בין המערב לבין מדינות המזרח הקומוניסטיות (שכונו "ציר הרשע").
לנוכח מסמך זה נדרש אופנהיימר להכריע אם להתפטר מתפקידיו כיועץ לענייני מדיניות לאומית לממשלה וכיועץ לנציבות לאנרגיה אטומית האמריקאית, או לערער על השעיית סיווגו הביטחוני הגבוה. במסמך תגובה ששלח לסטראוס, כפר אופנהיימר בהאשמות נגדו, וציין כי אינו מסכים להתפטר מתפקידיו, על אף לחצו של סטראוס לעשות כן.
עבודתו של אופנהיימר בוועדה לאנרגיה אטומית הופסקה, לאחר שהסנטור ג'וזף מקארת'י הטיל ספק בנאמנותו של אופנהיימר לארצות הברית, בשל חשדו שהוא בעל נטיות קומוניסטיות. פרשת הדחתו של אופנהיימר עוררה סערה גדולה בקרב הקהילה המדעית בארצות הברית, וחלפו כעשר שנים עד ששמו טוהר לחלוטין.
אחרית חייו ומותו
בשנות החמישים והשישים המשיך אופנהיימר ללמד ולחקור כמנהל המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ופרסם מספר ספרי מדע פופולריים, בהם ניסה להסביר לקהל הרחב מושגי יסוד בפיזיקה ואת שאלות המחקר העיקריות של הפיזיקה המודרנית. אופנהיימר ביקר בישראל בשנים 1958 וב-1966.
אופנהיימר נפטר ממחלת סרטן הגרון בשנת 1967. לאחר מותו נשרפה גופתו ואפרו פוזר בים.
מורשת והנצחה
סדרת הטלוויזיה על אופנהיימר מ־1980, בכיכובם של סם ווטרסטון, זכתה בשלושה פרסי הטלוויזיה של BAFTA.
The Day After Trinity, סרט תיעודי משנת 1980 על רוברט אופנהיימר ובניית פצצת האטום, היה מועמד לפרס האוסקר וקיבל פרס פיבודי. חייו של אופנהיימר נחקרו בהצגה 'אופנהיימר' מאת טום מורטון-סמית'.
בנוסף לשימוש של מחברי ספרות, ישנן ביוגרפיות רבות, כולל "פרומתאוס האמריקאי: הניצחון והטרגדיה של ג'יי רוברט אופנהיימר" (2005) מאת קאי בירד ומרטין ג'יי שרווין שזכה בפרס פוליצר לביוגרפיה או אוטוביוגרפיה לשנת 2006. סיפורו של אופנהיימר נתפס לעיתים קרובות על ידי ביוגרפים והיסטוריונים כטרגדיה מודרנית. היועץ לביטחון לאומי והאקדמאי מקג'ורג' בונדי, שעבד עם אופנהיימר בפאנל היועצים של מחלקת המדינה, כתב: "חוץ מהעלייה והירידה יוצאת הדופן של אופנהיימר, לדמותו יש ממדים טרגיים לחלוטין בשילוב הקסם והשינוי. יהירות, אינטליגנציה ועיוורון, מודעות וחוסר רגישות ואולי בעיקר תעוזה ופטאליזם. כל אלה, בדרכים שונות, הופנו נגדו [בעיבודים] בדיונים."
כנס ותערוכת מאה שנים התקיימו ב-2004 בברקלי, [260] עם הליכי הכנס שפורסמו בשנת 2005 בשם Reppraising Oppenheimer: Centennial Studies and Reflections. מסמכי הכנס נמצאים בספריית הקונגרס.
כמדען, אופנהיימר זכור על ידי תלמידיו ועמיתיו כחוקר מבריק ומורה מרתק שהיה מייסד הפיזיקה התאורטית המודרנית בארצות הברית. מכיוון שתשומת הלב המדעית שלו השתנתה לעיתים קרובות במהירות, הוא מעולם לא עבד מספיק זמן על נושא אחד והוציא אותו לפועל כדי לזכות בפרס נובל, חקירותיו שתרמו לתיאוריה של חורים שחורים עשויים להצדיק את הפרס לו חי זמן רב מספיק כדי לראות אותם יוצאים לפועל על ידי אסטרופיזיקאים מאוחרים יותר. לכבודו נקרא אסטרואיד, 67085 אופנהיימר וכך גם מכתש הירח אופנהיימר. כיועץ למדיניות צבאית וציבורית, אופנהיימר היה מנהיג טכנוקרטי בשינוי יחסי הגומלין בין המדע לצבא ובהופעת "המדע הגדול". במהלך מלחמת העולם השנייה, מדענים אזרחיים הסתבכו במחקר צבאי במידה חסרת תקדים. בגלל האיום שהפשיזם מהווה לציוויליזציה המערבית, הם התנדבו בכמויות גדולות הן לסיוע טכנולוגי והן ארגוני למאמץ של בעלות הברית, מה שהוביל לפיתוח כלי רב עוצמה כמו מכ"ם, מרעום הקרבה ויישום מחקר מבצעי. כפיזיקאי תרבותי, אינטלקטואלי ותאורטי שהפך למארגן צבאי ממושמע, אופנהיימר ייצג את ההתרחקות מהרעיון שלמדענים יש "ראש בעננים" וכי לידע בנושאים אזוטריים קודמים כמו הרכב הגרעין האטומי אין יישומים "בעולם האמיתי".
יומיים לפני ניסוי טריניטי, אופנהיימר הביע את תקוותיו ופחדיו בציטוט של הבהגווד גיטה: "בקרב, ביער, בצלע ההרים, על הים הגדול הכהה, באמצע כידונים וחצים, בשינה, בבלבול, במעמקי הבושה, המעשים הטובים שאדם עשה לפני שהגן עליו."
ביולי 2023 יצא לאקרנים הסרט אופנהיימר, סרט ביוגרפי על חייו של אופנהיימר בבימויו של כריסטופר נולאן, ודמותו של אופנהיימר מגולמת בידי קיליאן מרפי.
סאימה (אגם)
מבין הערים שיושבות לשפת הסאימה, הגדולה ביותר היא לאפנראנטה. תעלת סאימה מחברת את העיר עם העיר הרוסית ויבורג, ואת סאימה עם מפרץ פינלנד. תעלות אחרות מקשרות את האגם עם אגמים אחרים במזרח פינלנד ויוצרות מערכת תעבורת-מים. זו משמשת להעברת עצים, חומרי-גלם ומשאות אך גם לתיירים.
הסאימה היא מקום מגוריו הבלעדי של זן נדיר של פּוּסָה (Pusa hispida saimensis). גם דג הסלמון שחולק את בית הגידול הזה נחשב כחיה בסיכון.
ארטמי פנארין
ארטמי סרגייביץ' פנארין (ברוסית: Артемий Сергеевич Панарин; נולד ב-30 באוקטובר 1991) הוא חלוץ הוקי קרח מקצועי רוסי שמשחק כיום בליגת ההוקי הלאומית בניו יורק ריינג'רס. הוא שיחק בעבר בשיקגו בלאקהוקס ובקולומבוס בלו ג'אקטס.
פנארין החל את הקריירה המקצועית שלו בליגת ההוקי הקונטיננטלית ברוסיה מולדתו. פאנרין ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NHL בשנת 2015 לאחר שחתם על חוזה עם שיקגו בלאקהוקס. זכה בגביע קאלדר בעונת 2015/16 בתור הרוקי הטוב בליגה.
KHL
פנארין לא נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2010 והחל את קריירת ההוקי המקצועית שלו בליגת ההוקי קונטיננטלית (KHL) עם ויטיאז צ'כוב. ב-31 בינואר 2013, לאחר שצבר 18 נקודות ב-40 משחקים, פנארין עבר לסק"א סנקט פטרבורג. בעונת 2014/15 רשם פנארין 26 שערים ו-62 נקודות ב-54 הופעות במדי סק"א. הוא מילא תפקיד משמעותי בזכיית הקבוצה בגביע גגארין וקלע 20 נקודות במשחקי הפלייאוף. הוא נבחר לקבוצת הכוכבים הראשונה של KHL לעונת 2014/2015.
NHL
פנארין הבקיע את שער הפלייאוף הראשון בגביע סטנלי ב-15 באפריל במשחק הפלייאוף השני ב-2016 נגד סנט לואיס בלוז. במהלך הפלייאוף הוא רשם שבע נקודות. פנארין זכה בגביע קאלדר, שהוענק לטירון הראשי של ה-NHL, בטקס פרסי NHL 2016 שהתקיים ב-22 ביוני. פנארין זכה גם בגביע חרלמוב בשנים 2015–2016, שהוענקה לשחקן ההוקי הרוסי המקצועי הטוב ביותר על ידי היכל התהילה הרוסי. הוא הרוויח 2.55 מיליון דולר בונוס והפך לאחד משחקני ההוקי העשירים מרוסיה. פנארין הביע הכרת תודה לקיין על כך שעזר לו להגיע לתמריצי החוזה שלו בכך שהעניק לו שעון יוקרה.
בעונת 2016/17 פנארין המשיך בתפקיד ההתקפי שלו לצד קיין. ב-26 בדצמבר חתם לשנתיים נוספות, בחוזה בשווי 12 מיליון דולר. הוא סיים את עונתו השנייה בצפון אמריקה, כשהוא מבקיע 31 שערים ו-74 נקודות ב-82 משחקים ונבחר להרכב קבוצת האולסטאר השנייה של NHL.
ב-23 ביוני 2017 עבר פנארין לקולומבוס בלו ג'אקטס (יחד עם טיילר מוטה). פנארין השיג הישג חמישה אסיסטים ראשוניים במשחק אחד ב-8 בדצמבר 2017 כדי לעזור לקולומבוס להביס את ניו ג'רזי דווילס 5–3. ב-20 במרץ 2018, פנארין רשם את השלושער השני שלו בקריירה (והוסיף אסיסט) כדי להשיג ניצחון קולומבוס 5–3 על ניו יורק ריינג'רס. ב-3 באפריל, פנארין קלעה 80 נקודות ב-80 משחקים וסיים את העונה עם 82 נקודות. בעונה שלאחר מכן, פנארין שבר את השיא שלו, קבע שיא חדש של הז'קטס עם 87 נקודות.
ב-1 ביולי 2019, פנארין חתם על חוזה לשבע שנים, 81.5 מיליון דולר עם ניו יורק ריינג'רס, ששווה לשכר ממוצע שנתי של 11.642 מיליון דולר. פנארין כבש את שערו הראשון במדי הריינג'רס במשחק הפתיחה בעונת 2019/20 נגד ויניפג ג'טס ב-3 באוקטובר.
ב-9 בינואר 2020, הפך פנארין לשחקן הראשון בהיסטוריה של ריינג'רס עם 60 נקודות ב-43 המשחקים הראשונים בקריירה ועבר את ויין גרצקי עם 59 במאזנו.
מחוץ לקרח
ביולי 2019 התראיין פנארין לאתר Sports.ru וסיפר על חייו האישיים. הריאיון עורר רעש גדול בשל הביקורת שפנארין מתח על הרשויות ברוסיה והנשיא ולדימיר פוטין.
נמצא במערכת יחסים עם אליסה זנארוק, בתו של המאמן אולג זנארוק.
בספטמבר 2019 הודיע על פתיחת קרן צדקה.
אנריקו קארוזו
אנריקו קארוזו (באיטלקית: Enrico Caruso; 25 בפברואר 1873 - 2 באוגוסט 1921) היה אחד הטנורים המפורסמים ביותר בתולדות האופרה. מחלוצי המוזיקה המוקלטת על תקליטי גרמופון שיוצרו לראשונה בייצור המוני ובהפצה כלל־עולמית. תקליטיו הפופולריים של קארוזו וקולו המיוחד במינו, שנודע במנעד הגדול שלו, בעוצמתו וביופיו, עשו אותו לאחד הכוכבים הנודעים ביותר של זמנו.
קריירה
במהלך הקריירה שלו ביצע קרוב ל-260 הקלטות והרוויח מיליוני דולרים ממכירת תקליטי ה-78 שלו. אף כי שר ברבים מבתי האופרה הגדולים בעולם, ביניהם לה סקאלה במילאנו ובית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון, שמו הלך לפניו בעיקר כזמר המוביל במטרופוליטן אופרה בניו יורק במשך שבע-עשרה שנים.
קארוזו, שנולד בנאפולי, איטליה, החל את הקריירה שלו בעיר זו בשנת 1894. התפקיד הראשון החשוב שגילם היה ב"פדורה" של אומברטו ג'ורדאנו (מילאנו, 17 בנובמבר 1898).
בשנת 1903, בעזרת סוכנו, הבנקאי פסקואלה סימונלי, נסע קארוזו לניו יורק לשיר במטרופוליטן אופרה. בשנה שלאחריה התחיל קארוזו בקשר שנמשך לכל אורך חייו עם חברות הגרמופון הראשונות (דויטשה גרמופון, ברלינר גרמופון וויקטור טוקינג משין); יחסי הכוכב שלו הן עם המטרופוליטן והן עם חברות הגרמופון נמשכו עד 1920.
קארוזו היה אחד הראשונים מבין כוכבי הווקאליות שהוקלט על גבי מספר גדול של תקליטי גרמופון בהפצה כלל-עולמית. הוא והגרמופון עשו רבות לקידומם ההדדי בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20. הקלטתו משנת 1902 ל- Vesti la giubba מתוך "ליצנים" של רוג'רו ליאונקוואלו נתנה לעולם את תקליט הגרמופון הראשון שנמכר במיליון עותקים. בחלק מהקלטותיו עשה קארוזו טרנספוזיציה כלפי מטה לתפקידיו (ב"יהודיה" של הלוי, למשל) כדי להימנע מלשיר דוֹ גבוה, הנמצא בקצה העליון של המנעד של הקול הגברי ומהווה אתגר פיזי קשה גם לזמרי טנור.
אנריקו קארוזו מת בשנת 1921, כנראה מסיבוך של דלקת האדר. הוא נקבר בנאפולי.
חייו היו נושא לסרט קולנוע הוליוודי, בדיוני ברובו, "קארוזו הגדול", משנת 1951 בכיכובו של מריו לנצה.
מאז מותו, נאספה עבודתו באלבומים רבים מספור.
וויצ'ך גרסון
וויצ'ך גרסון (בפולנית: Wojciech Gerson; 1 ביולי 1831 – 25 בפברואר 1901) היה צייר פולני, שפעל בפולין, ונחשב לנציג בולט של האסכולה הפולנית בציור.
קורות חייו
וויצ'ך גרסון נולד בוורשה שאז הייתה תחת שליטה של האימפריה הרוסית. בשנת 1844 הוא התחיל ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות בעיר וסיים אותה בהצטיינות בשנת 1850. בשנת 1853 הוא קיבל מלגה להמשך לימודים באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג. הוא סיים את לימודיו בשנת 1855 עם קבלת מדליית כסף. בשנת 1856 הוא נסע לפריז וחזר בשנת 1858.
בהיותו בוורשה גרסון הקים אגודה לאמנויות בשנת 1860. הוא התחיל ללמד ציור בשנת 1865 וקביל תואר פרופסור באקדמיה לאמנויות בוורשה בשנת 1872. הוא לימד באקדמיה עד לשנת 1896. בתקופה זו הוא לימד ציירים פולנים רבים לרדות שמעון בוכבינדר.
בנוסף לציור גרסון היה פעיל בתחום אדריכלות וביקורת אמנויות. הוא ידוע בעיקר על ציוריו לנושאים היסטוריים.
חלק מיצירות וגרסון נשדדו במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים ולא נמצאו עד היום.
מרקפטואתנול
2-מרקפטואתנול (ידוע גם כβ-מרקפטואתנול), תרכובת כימית בעלת הנוסחה HOCH2CH2SH. לעיתים מסומנת בקיצור ME או βME. מרקפטואתנול משמש להפחתת הקשרים הדיסולפידיים ויכול לפעול כנוגד חמצון ביולוגי. המרקפטואתנול מצוי בשימוש נרחב מאחר שקבוצת ההידרוקסיל בו מעניקה לחומר מסיסות במים ומקטינה את נדיפותו.
מקרפטואתנול נוצר בתגובה בין אתילן אוקסיד למימן גופרי:
חלבונים עוברים תהליך של דנטורציה בנוכחות מרקפטואתנול הודות ליכולתו לפרק קשרים דיסולפידיים: בשל יכולת זו, נעשה שימוש במרקפטואתנול לשם אנליזה של חלבונים.
ספורטינג בראגה
ספורטינג קלאב דה בראגה (בפורטוגזית: Sporting Clube de Braga) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית מהעיר בראגה.
בראגה זכתה בשלוש גביעי פורטוגל ופעמיים בגביע הליגה הפורטוגלי. בשנות ה-2000, בראגה הפך לאחד המועדונים המעוטרים ביותר של פורטוגל (7) אחרי שלושת המועדונים הגדולים וזכה להצלחה מסוימת בתחרויות אירופיות, זכה בגביע האינטרטוטו האחרון של אופ"א (המועדון הפורטוגלי היחיד שעשה זאת) ב-2008, והגיע לגמר הליגה האירופית ב-2011, וגם הופיעה פעם אחת בשלב הבתים בליגת האלופות.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-19 בינואר 1921.
בעונת 1965/1966 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה כשזכתה בגביע הפורטוגלי.
הקבוצה התמקמה בעשורים האחרונים בצמרת הכדורגל הפורטוגלי, כאשר סיימה שלוש עונות ברציפות במקום הרביעי בין 2005 ל-2007. הישגיה באירופה כוללים העפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בעונת והעפלה לשלב 32 הגדולות בעונת.
ב-2008/2009 בהדרכת ז'ורז'ה ז'זוש, בראגה סיימה כסגנית בפעם היחידה בליגה ושוב הגיעה לשמינית הגמר של גביע אופ"א, שם הפסידה לפריז סן ז'רמן.
בעונת 2010/2011 הופיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות לאחר שגברה על סביליה הספרדית (5–3) במסגרת סיבוב המוקדמות הרביעי (שלב הפלייאוף). בשלב הבתים התמודדה בראגה מול שחטאר דונצק, ארסנל ופרטיזן בלגרד, סיימה במקום השלישי והודחה מהמשך המשחקים כולל תבוסה 0–6 לארסנל במשחק הפתיחה. עם זאת המקום השלישי זיכה את הקבוצה בהצטרפות לשלב 32 הגדולות של הליגה האירופית, המפעל האירופי השני בחשיבותו. בליגה האירופית הדיחה בראגה את לך פוזנן, ליברפול, דינמו קייב ובנפיקה ליסבון והעפילה לגמר הטורניר. בגמר נוצחה 0–1 על ידי קבוצה פורטוגלית אחרת, פורטו.
בראגה זכתה בגביע הליגה הפורטוגלית לראשונה ב-2013 בהדרכתו של המאמן ז'וזה פסיירו, עם שער אחד של אלן מול פורטו. ב-2016 זכתה בגביע הראשון שלה מזה 50 שנה.
ב-28 ביולי 2020 מונה קרלוס קרבלהל למאמן הקבוצה. הוא הוביל את המועדון שוב לגמר גביע הליגה, שם הפסידה הקבוצה למאמן הקבוצה לשעבר רובן אמורים, אך זכה עמה בגביע בעונת 2020/2021 לאחר ניצחון על בנפיקה ליסבון. בעונת 2021/2022 העפילה הקבוצה לרבע גמר הליגה האירופית עד שהודחה על ידי גלאזגו ריינג'רס.
סגל נוכחי
(בהשאלה מאספניול)
(בהשאלה מגנגאן)
רפאל פלח
רפי פלח הוא ספורטאי פאראלימפי.
ביוגרפיה
פלח נולד בלוב ואחרי הקמת המדינה עלה מטריפולי בגיל שנה. למד ברמת גן ובקיץ 1965 גויס לחיל הנדסה. אחרי קורס קצינים היה קצין חבלה בדרגת סגן ומפקד מחלקה בפלוגה מבצעית. במלחמת ששת הימים פיקד על יחידה לפינוי שדות מוקשים במסלול ההתקדמות של האוגדה בפיקודו של אריאל שרון. אחרי המלחמה עסקו בפינוי אלפי מוקשים מאזור בארותיים ומשם עברו לפינוי מוקשים ברמת הגולן.
ב-7 באוגוסט 1967 נפצע מהתפוצצות מוקש ואיבד את הראייה. הוא נעזר בכלב נחייה והשתקם בבית הלוחם תל אביב. ב-1976 ו-1980 השתתף בתחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצה) באולימפיאדות הנכים. באולימפיאדות ב-1980 וב-1992 היה חבר בנבחרת הכדורשער. בישראל התחרה גם בג'ודו וב-1978 השתתף באליפות ישראל.
פלח עומד בראש נציגות העוורים של ארגון נכי צה"ל והוא חבר ועד של בית הלוחם תל אביב. בעמותת חיל ההנדסה הקרבית הוא איש קשר עם הפצועים. אחרי שנפגע עבד במרכזית הטלפונים של משרד הביטחון. בעידוד של יקותיאל גרשוני הוא השלים לימודים בחוג להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר למד עבודה סוציאלית.
הוא נשוי-בשנית ואב לארבעה.
טריטוריית אריזונה (קונפדרציה)
טריטוריית אריזונה של קונפדרציית המדינות של אמריקה הייתה טריטוריה מאורגנת בשליטת הקונפדרציה שהתקיימה בין 1861 ל-1865. שטחה חפף, הגם שלא היה זהה, לטריטוריית אריזונה שנוצרה על ידי ארצות הברית ב־1863. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התרחשו בה מספר קרבות חשובים, בעיקר עקב נתיב הפלישה האפשרי שהיה בכוחה להציע לקונפדרציה לעבר דרום קליפורניה.
היסטוריה
ב-29 באוגוסט 1856 התכנסה ועדה בטוסון ובה הועלה לראשונה באופן רשמי רעיון יצירתה של "טריטוריית אריזונה" עצמאית בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו הקיימת. בוועדה נוסחה עצומה למען הצעת החלוקה, שנחתמה על ידי 256 איש ונשלחה לקונגרס ארצות הברית, ואף נבחר נציגה של הטריטוריה המוצעת לקונגרס.
בינואר 1857, הוצגה הצעת החוק למען יצירת הטריטוריה, בבית הנבחרים, אך לא התקבלה בטענה שאוכלוסייתה של הטריטוריה המוצעת קטנה מדי. הצעת חוק דומה בסנאט נחלה אף היא כישלון.
ההתנגדות להצעות החוק נבעה בחלקה מחשש שהמתיישבים בחלקה הדרומי של טריטוריית ניו מקסיקו נתונים להשפעתם של פעילים דרומיים שהיו מעוניינים להרחיב את מנהג העבדות לעבר אזור הדרום מערב.
בפברואר 1858 אישר בית המחוקקים של טריטוריית ניו מקסיקו את ההצעה ליצירת טריטוריית אריזונה, בתנאי שכל האינדיאנים בטריטוריה יועברו לשטחה הצפוני של אריזונה.
ביולי 1860 נערכה ועדה נוספת בטוסון בהשתתפות מתיישבים מחלקה הדרומי של הטריטוריה, בה נוסחה חוקה לטריטוריה החדשה, ואף נבחר לה מושל.
שון פרטווי
שון קארל רולנד פרטווי (באנגלית: Sean Carl Roland Pertwee; נולד ב-4 ביוני 1964) הוא שחקן אנגלי. הוא גילם את קפטן פיצפטריק במחזה "טום ג'ונס" עיבוד לספרו של הנרי פילדינג, את סמל ולס בסרט "Dog Soldiers", את הטייס סמית' בסרט "סיוט בקצה האופק" ואת אלפרד פניוורת' בסדרת הטלוויזיה "גותהאם" של רשת פוקס.
טריטוריית אריזונה (קונפדרציה)
היסטוריה
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים, התמיכה בקונפדרציה הייתה חזקה בקרב חלקיה הדרומיים של הטריטוריה. ב-1861, פלש כוח חיילים מטקסס, בפיקודו של לוטננט קולונל ג'ון ביילור, לטריטוריה, ואילץ את חיילי האיחוד ששהו בה להיכנע. ב-1 באוגוסט 1861, הכריז לוטננט קולונל ג'ון ביילור על טריטוריית אריזונה העצמאית בהתאם לגבולות שהוצעו בוועידת טוסון, ומינה עצמו למושל.
ב-28 באוגוסט באותה השנה התכנסה ועדה נוספת בטוסון בה הוחלט על הצטרפות הטריטוריה לקונפדרציה. ההצעה לארגון הטריטוריה הועברה בקונגרס הקונפדרציה ב-13 בינואר 1862 ואושררה על ידי הנשיא ג'פרסון דייוויס ב־14 בפברואר 1862.
שון פרטווי
ביוגרפיה
הוא למד בבית הספר "טדינגטון" שבלונדון, ואחר כך ב"סאנברי קולג'".
טריטוריית אריזונה (קונפדרציה)
היסטוריה
מאמצי הקונפדרציה להבטיח את שליטתה באזור הובילו לקרב ניו מקסיקו.
שון פרטווי
קריירה
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים שיחק פרטווי בתפקיד קפטן פיצפטריק במחזה "טום ג'ונס" על פי הרומן באותו שם מאת הנרי פילדינג. אחרי סיום לימודיו ב"סאנברי קולג'" למד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק". ב-1986 עם סיום הלימודים יצא לסיור הופעות עם הלהקה השייקספירית המלכותית במשך שלוש שנים. ב-1999 גילם את דמותו של ברוטוס בסרט "קלאופטרה" של ערוץ הולמרק. הוא היה שותף בבעלות של חברת ההפקה "Natural Nylon" ביחד עם סאדי פרוסט, ג'וד לאו, ג'וני לי מילר ויואן מקגרגור. החברה התפרקה בשנת 2003.
ב-2008 כיכב פרטווי בסרט הקולנוע "Doomsday" בתפקיד ד"ר טלבוט. קולו נשמע לעיתים קרובות בפרסומות טלוויזיה, בתוכניות דוקומנטריות ובמשחקי וידאו, בהם משחק המחשב "Medieval: Total War", משחק המלחמה "Killzone" וב-"Killzone 2" וכן ב-"Fire Warrior" בתפקיד המושל סוורוס. הוא מופיע בפרסומת התיירות לצפון-מזרח אנגליה שמשודרת מתחילת 2009.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד ריצ'רד במותחן "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק. ב-7 בנובמבר 2011 החליף את אינדיה פישר בקריינות בעונה הרביעית של "מאסטר שף: המקצוענים".
פרטווי הופיע בסרט האימה "Devil's Playground" שביים מארק מק'קווין, לצדם של דני דייר, ג'יימי מארי, ג'נט מונטגומרי וקרייג פרבאס. הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2010. עוד ב-2010 השתתף פרטווי בסרט הזומבים "The 4th Reich" שביים שון סמית'.
ברדיו השתתף פרטווי בתסכיתי דרמה של רדיו 4 ב-BBC. בין השאר גילם את דמותו של השחקן אוליבר ריד במחזה "Burning Both Ends" מאת מת'יו ברוטון.
בשנת 2014 לוהק פרטוויז לסדרת הטלוויזיה "גותהאם" של רשת פוקס. הסדרה מציגה את מקורותיהן של דמויות רבות מעולם הקומיקס של באטמן. פרטווי מגלם את אלפרד פניוורת' משרתם הנאמן של משפחת ויין. בעקבות מותם הטרגי, הוא מגונן על ברוס ויין הצעיר - מי שעתיד להיות באטמן.
חיים אישיים
ב-12 ביוני 1999 נשא לאישה את המאפרת ז'קי המילטון-סמית' בתו של הברון אנטוני המילטון-סמית'. בחג המולד של 2001 נולדו לבני הזוג תאומים, אלפרד וגילברט. הם נולדו בטרם עת, וגילברט מת באפריל 2002.
גבתון
גִּבְּתוֹן הוא מושב עובדים ליד רחובות המשתייך למועצה אזורית ברנר והיישוב הצפוני ביותר בה.
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1933, כחלק מתוכנית התיישבות האלף (תוכנית שבה הוצע ליישב 1,000 משפחות עובדים באיזור מטעים, תוך השתתפות הפועלים המתיישבים במימון עצמי. בפועל יושבו פחות מ-500 משפחות עקב המשבר הכלכלי), במסגרתה הוקמו מושבים חקלאיים קטנים מסביב ליישובים הגדולים והמבוססים (רחובות ממזרח, קבוצת שילר מדרום). יישוב כזה נקרא יישוב ספר, במטרה לסייע בהגנתם מפני פורעים ערביים - במקרה זה, מפני תושבי זרנוגה השכנה ממערב (כיום קריית משה).
המושב נקרא על שם העיר המקראית גבתון, הנזכרת כעיר לויים בנחלת שבט דן, ולאחר מכן כעיר פלשתית. בגבתון הקדומה נעשו הפיכות בממלכת ישראל, כגון הפיכתו של בעשא בן אחיה וכן הפיכתו של עמרי כנגד זמרי.
תושבי המושב עסקו בחקלאות. כל משפחה קיבלה משק שכלל חלקה בת 4.5 דונם. לכל משק היו פרה, לול תרנגולים וגידולים שונים כגון פרדסים ושאר מטעים ופירות מאכל. לרוב הפרדסים תפסו חלק ניכר בענף החקלאות במושב. כיום לכל משק יש לול ישן, רובם אינם בשימוש, אך הפרדסים עדיין משמשים כמקור הכנסה לחלק מתושבי המושב.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ביקשה עיריית רחובות לספח את המושב לשטח השיפוט העירוני שלה בטענה שבהיותו מוקף בשטחים רחובותיים מצפון, ממזרח וממערב, אין לו זכות קיום עצמאית. התנגדותם של אנשי המושב ושל הארגונים הירוקים בלמה תוכניות אלה. בגבתון פועלת תנועת הנוער בני המושבים.
בגבתון מתגוררים כיום כ-300 תושבים. לאחרונה, אושרה תוכנית פיתוח שתאפשר את הגדלת האוכלוסייה עד ל-900 תושבים.
גיורגי דמטרדזה
גיוֹרגי דֶמֶטרַדזֶה (בגאורגית: გიორგი დემეტრაძე; נולד ב-26 בספטמבר 1976, בטביליסי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת החלוץ, ולזכותו 56 הופעות ו-12 שערים בנבחרת גאורגיה.
קריירה
בשנת 1997 עבר דמטרדזה לפיינורד ההולנדית, ובתקופתו בקבוצה זו סבל מפציעה. לאחר עונה אחת בהולנד עבר דמטרדזה לאלניה ולדיקווקז. עם קבוצה זו הפך דמטרדזה, בשנת 1999, למלך השערים של ליגת העל הרוסית. בשנת 2000 עבר לדינמו קייב, אלופת אוקראינה. בהיותו בדינמו קייב הוא התפרסם בהחמצה מול שער חופשי במשחק של הקבוצה מול מנצ'סטר יונייטד בליגת האלופות, שער שהיה יכול להדיח את המועדון האנגלי מהתחרות.
שנה לאחר מכן, בשנת 2001 הוא עבר לשחק בריאל סוסיאדד הספרדית, ובשנת 2002 חזר לרוסיה ושיחק חצי עונה בלוקומוטיב מוסקבה וחצי עונה באלניה ולדיקווקז. בשנת 2003 עבר שוב לאוקראינה ושיחק במשך שתי עונות וחצי במטלורג דונצק. באמצע 2005 שב לאלניה ולדיקווקז בפעם השלישית בקריירה שלו.
בינואר 2006 הגיע דמטרדזה לישראל ביחד עם שחקן נוסף של "אלניה" אלווין בצ'ירי והם חתמו בקבוצת מכבי תל אביב, אך לאחר חצי עונה חזר דמטרדזה למטלורג דונצק. בשנת 2007 עבר לקבוצת ארסנל קייב, ובעונה שלאחר מכן עבר לקבוצת באקו מאזרבייג'ן. את עונתו האחרונה בקריירה עשה בקבוצה הגאורגית ספרטקי צחינוואלי.
ביולי 2010 נעצר על ידי המשטרה הגאורגית, ובמרץ 2011 הורשע בסחיטה, ונשלח לשש שנות מאסר. בינואר 2013 שוחרר ממאסרו.
איה מירון
איה מירון (נולדה ב-1969) היא אוצרת לאמנות ישראלית ומרצה לתולדות האמנות.
ביוגרפיה
איה מירון נולדה בשנת 1969 בירושלים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 למדה תולדות האמנות בישראל ובארצות הברית. בשנת 1993 החלה לעבוד במוזיאון ישראל, בתחילה באגף הנוער. בין השנים 2020-2005 שימשה כאוצרת במחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון. בין התערוכות שאצרה "בתים של אחרים: וידאו וצילום ישראלי" (2008), "החיים הוראות שימוש" (2011), "טמיר ליכטנברג: עסקת חבילה", "עידו מכאלי: שטיח בנק הפועלים" (2015), "1965 היום" (2015) ואת התערוכות הרטרוספקטביות "גדעון גכטמן, 2008-1942" (2013) ו"אפרת נתן: סיד וזפת" (2016), "גיל מרקו שני: אוטובוסים" (2018), "אורן אליאב: היעלמותה של לוקרציה" (2018), "אמות וספים: אלמנטים של אדריכלות מודרנית באמנות עכשווית" (2020) החל משנת 1999 היא מרצה ביחידה ללימודים כלליים של המרכז הבינתחומי הרצליה.
בן זוגה הוא האמן אוריאל מירון.
פרסומים
Aya Miron
מסעותי עם עצמי
מסעותי עם עצמי הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הישראלית "איפה הילד?", שיצא לאור בשנת 1995.
רקע
בניגוד לשני אלבומיה הקודמים של הלהקה, "זמן סוכר" ו"שדים", אלבום זה התאפיין בהפקה עגולה ומשוייפת יותר, ובשירים שחרגו ממסגרת הצליל שהציגה הלהקה עד אז. כחלק מהחלטת הלהקה לשנות את צלילו המוזיקלי של האלבום, הוחלט להחליף את המפיק הקודם של הלהקה, יובל שפריר, ביובל בנאי.
האלבום הוקלט ובושל באולפני "המון" ב-1995. חברי הלהקה עבדו על האלבום במשך כ-10 שעות ביום, בשעות עבודה מוקדמות מאוד שלא היו מורגלים אליה. מבחינת הרכב כותבי השירים הייתה באלבום נסיגה מהותית - חמי רודנר היה אחראי ל-10 מתוך 11 הטקסטים באלבום, ואופיר בר עמי נדחק ממעמדו ככותב ומלחין נוסף בלהקה.
השיר "הרסתי הכל" שכתב אסף שריג נכתב לזכרו של אביו, יוסף שריג. באלבום מופיע שלומי ברכה, חברו של המפיק יובל בנאי ללהקת משינה, כנגן אורח בקלידים בשיר "זוהי סדום". לגרסת התקליטור של האלבום צורף הקליפ לשיר "זוהי סדום".
האלבום נכשל מסחרית, אף על פי שהניב מתוכו את הלהיטים "נביא השעמום" "הביאו את הסתיו", "זוהי סדום" ו"מסעותי עם עצמי". האלבום גרם ללהקה שכבר הייתה רגילה ליחס של כוכבי רוק להיתקל במכשול בפעם הראשונה מאז ההצלחה הראשונית שלהם, והביא לפירוק הראשון של הלהקה לאחריו.
רשימת השירים
כל הטקסטים נכתבו על ידי חמי רודנר, מלבד בשירים בהם מצוין אחרת.
ננסי פלוסי
ננסי פטרישיה ד'אלסנדרו פלוסי (באנגלית: Nancy Patricia D'Alesandro Pelosi; נולדה ב-26 במרץ 1940) היא פוליטיקאית אמריקאית וחברת בית הנבחרים של ארצות הברית, שכיהנה כיושבת ראש בית הנבחרים בין 2007 ל-2011, ובין 2019 ל-2023.
פלוסי היא חברת המפלגה הדמוקרטית, והיא מכהנת כחברת בית הנבחרים מטעם המחוז ה-12 של מדינת קליפורניה, הכולל את רוב העיר והמחוז סן פרנסיסקו, משנת 1987. היא נבחרה להיות המצליפה של המיעוט הדמוקרטי בבית הנבחרים בשנת 2002, ושנה לאחר מכן נבחרה כמנהיגת הנציגות הדמוקרטית בבית, תפקיד בו החזיקה במשך כשני עשורים. פעמיים במהלך הנהגתה, בשנים 2007–2011 ובשנים 2019–2023, כאשר השיגה מפלגתה רוב בבית, כיהנה פלוסי כיושבת ראש בית הנבחרים. בכל התפקידים האלה הייתה פלוסי האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. בנובמבר 2022 הודיעה פלוסי שאין בכוונתה להתמודד שוב על הנהגת מפלגתה בבית הנבחרים, אם כי בכוונתה להישאר חברת הבית.
עד השבעת קמלה האריס לתפקיד סגנית הנשיא של ארצות הברית ב-2021, הייתה פלוסי האישה בעלת הדרג הבכיר ביותר בהיסטוריה של הממשל האמריקאי.
ביוגרפיה
פלוסי נולדה בבולטימור שבמרילנד, כבת הצעירה למשפחה בת שישה ילדים ממוצא איטלקי. אביה, תומאס ד'אלסנדרו ג'וניור, היה חבר קונגרס וראש עיריית בולטימור. היא למדה בתיכון קתולי לבנות ואחר כך למדה בקולג' טריניטי שבוושינגטון הבירה, שם פגשה את פול פלוסי, אשר לו נישאה בהמשך. לאחר נישואיהם הם עברו לסן פרנסיסקו, עירו של בעלה.
לאחר שילדיה גדלו, החלה פלוסי בקריירה הפוליטית שלה, ונבחרה ליושבת ראש המפלגה בצפון קליפורניה. ב-1987 נבחרה לראשונה לקונגרס בבחירות מיוחדות בשל פטירתה של חברת הקונגרס הקודמת מסרטן, וניצחה ברוב קטן מועמד עצמאי שמאלני. מחוז הבחירה שלה כולל את רובה של סן פרנסיסקו, ונחשב לאחד המחוזות הליברליים ביותר בארצות הברית. מאז 1988 היא נבחרה בו מחדש ברציפות ללא תחרות ממשית.
חוף
חוף הוא אזור שמסביב לקו התפר בין גוף מים ליבשה הקרוי קו חוף. אזור זה מהווה אזור גאולוגי, גאוגרפי, וכן סביבה אקולוגית.
טופוגרפיה
חוֹפִים נוצרים מאוסף של חלקיקים, המובאים על ידי הגלים, שמקורם בשחיקת סלעים בקרבת החוף. צורת החוף תלויה באופן תנועת הגלים. יש חלקי חוף חוליים ויש חלקי חוף סלעיים.
ננסי פלוסי
בית הנבחרים
בקונגרס כיהנה פלוסי בוועדת ההקצבות ובוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית (שם אף הייתה הדמוקרטית הבכירה למשך שנתיים). ב-2001, נבחרה למצליפת הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים. אחרי הכישלון בבחירות ב-2002 פרש מתפקידו מנהיג המיעוט הדמוקרטי בבית הנבחרים, דיק גפהארדט. פלוסי התמודדה על התפקיד מול הרולד פורד, חבר קונגרס אפרו-אמריקני מטנסי וניצחה ברוב גדול. בכך הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש אחת המפלגות בקונגרס. בעקבות המהפך הדמוקרטי בבית הנבחרים בבחירות של 2006, נבחרה פלוסי פה אחד על ידי חברי בית הנבחרים הדמוקרטיים ליושבת ראש הבית, והיא הייתה האישה הראשונה בתפקיד.
כיושבת ראש בית הנבחרים
לקראת הבחירות לקונגרס בשנת 2006, פרסמה פלוסי את תוכניתה ל"מאה השעות הראשונות" כיושבת ראש בית הנבחרים, שכללה בין השאר הנהגת כללים חדשים בנוגע להשפעת לוביסטים על תהליך החקיקה, יישום בחקיקה של מסקנות דוח החקירה על פיגועי 11 בספטמבר, חוק להעלאת שכר המינימום הפדרלי וחוק המעודד מחקר בתאי גזע עובריים. בית הנבחרים קיבל את כל ההחלטות שהובטחו בתוכנית. חלקן זכה לתמיכה גם בסנאט ולחתימת הנשיא והתקבל כחוק, אך חלקן נבלמו בסנאט.
באפריל 2007, ערכה סיור במזרח התיכון בראשות משלחת של חברי קונגרס, רובם ממפלגתה, ביניהם טום לנטוס, שכלל את ישראל, הרשות הפלסטינית, סוריה וערב הסעודית. בישראל היא נאמה בפני מליאת הכנסת, ופגשה את ראש הממשלה אהוד אולמרט. החלק השנוי במחלוקת של ביקורה היה בסוריה, אותה ניסה ממשל בוש לבודד בשל קשריה עם איראן וסיועה לטרור, בפרט בעיראק. עצם הביקור היווה התרסה כנגד מדיניות הממשל וסירובו לנהל מגעים דיפלומטיים ישירים עם מדינות מסוימות, וממשל בוש תקף את פלוסי על ביקורה. מבוכה מסוימת נגרמה לפלוסי לאחר שהיא הודיעה שהיא העבירה לנשיא הסורי בשאר אל-אסד מסר מראש הממשלה אולמרט כי ישראל מוכנה לשלום, אולם לאחר מכן פרסמה ישראל הצהרה שהסתייגה מדברי פלוסי והדגישה שבדברים שנאמרו לה לא היה שום שינוי עמדה של ישראל.
חוף
טופוגרפיה
נהוג לחלק את חוף הים לשלושה אזורים:
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
אחרי הבחירות של 2008 בהן נבחר ברק אובמה לנשיאות, והרוב הדמוקרטי בשני בתי הקונגרס גדל, פלוסי מילאה תפקיד מרכזי בהעברת האג'נדה החקיקתית הדמוקרטית.
חוף
טבלאות גידוד
שוניות סלעיות, שמצויות לאורך החוף ושמתקיימות בקו התפר של הגאות והשפל, כך שהן מצויות מתחת למים בחלק מהזמן – ומעליהם בזמנים אחרים. הטבלאות מתקיימות בחופים סלעיים שעשויים מגיר או מכורכר – סוגי סלע רכים שנשחקים על ידי הגלים. אפשר למצוא טבלאות גידוד בכ-10 אחוזים מחופי ישראל, ובעיקר בצפון הארץ: בראש הנקרה, באכזיב, בעכו, בשקמונה, בחוף הבונים, במכמורת ובנווה ים, אבל הן קיימות גם במרכז הארץ ואף בפלמחים. מקומות אלה נמצאים בסכנה עתידית, עקב עליית מפלס פני הים.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
היה לה חלק מכריע בחקיקת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בשנת 2010. העברת הרפורמה בביטוח הבריאות, אחד הנושאים שברק אובמה הבטיח לטפל בהם במערכת הבחירות שלו ושהרפובליקנים פעלו להכשילה בכל מחיר. החוק התקבל בשתי גרסאות שונות בבית הנבחרים ובסנאט, אולם כשהגיע השלב בו שתי הגרסאות היו אמורות להיות מאוחדות לחוק אחד עליו שוב יש להצביע בכל אחד מהבתים, איבדו הדמוקרטים את הרוב המיוחס בסנאט המאפשר עצירת פיליבסטרים בשל ניצחון המועמד הרפובליקני בבחירות המיוחדות שנערכו במסצ'וסטס אחרי מותו של טד קנדי. בשלב זה גם בקרב הדמוקרטים, כולל ראש סגל הבית הלבן רם עמנואל, עלו קולות שהציעו להסתפק ברפורמה מוגבלת, אולם בהשפעתה של פלוסי, אובמה החליט לא לוותר על העברת רפורמה מקיפה ולהטיל את כל כובד משקלו הפוליטי כדי להעביר אותה. בית הנבחרים הצביע בעד גרסת הסנאט ללא כל שינוי, דבר שאפשר את העברתו כחוק. בהצבעה הצמודה תמכו בחוק 219 צירים שכולם דמוקרטיים, מול 212 צירים שכללו את כל הרפובליקנים וכ-30 דמוקרטים, ופלוסי לחצה על חברי מפלגתה המתנדנדים עד הרגע האחרון. במקביל העביר בית הנבחרים חוק לתיקונים מסוימים בחוק שזה עתה קיבל, ושעליהם הייתה הסכמה בסנאט גם בקרב מספר מצומצם של הסנאטורים הרפובליקנים.
חוף
טבלאות גידוד
בשטחי הטבלאות הייחודיים חיים מאות מינים של בעלי חיים, שביניהם מתקיים מארג מורכב של קשרי גומלין: אצות, שושנות ים, חסרי חוליות, סרטנים ומגוון יצורים קטנטנים – רבים מהם ייחודיים לבית הגידול. בנוסף למערכת האקולוגית הייחודית שמתקיימת בהן, טבלאות הגידוד בולמות חלק מאנרגיית הגלים וכך, מפחיתות את השחיקה של קו החוף, שעלולה להביא לקריסת מצוקים.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
לאחר ההפסד של מפלגתה בבחירות לקונגרס ב-2010, חזרה לעמוד בראש המיעוט הדמוקרטי בבית הנבחרים.
חוף
החוף כבית גידול לבעלי חיים
החוף מהווה בית גידול לסרטנים הנוהגים למצוא את מזונם בחול, ולעופות ים.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
בינואר 2020 הובילה משלחת חברי קונגרס אמריקאים (שכללה את ניטה לאווי, אליוט אנגל, ג'ו וילסון, דבי וסרמן שולץ, טד דויטש ובראד שניידר) לאתרים יהודיים בפולין ולפורום השואה העולמי החמישי שהתקיים בירושלים, שם ייצגה את ארצות הברית לצידו של סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס.
חוף
החוף כבית גידול לבעלי חיים
צבי ים נוהגים להטיל את ביציהם על החוף, על אף שהם חיים בים.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100. באותה שנה פלוסי עוררה סערה לאחר שקרעה בהפגנתיות את עותק נאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ. בסיום הנאום, טראמפ סירב ללחוץ את ידה המושטת של פלוסי. לאחר הנאום אמרה על הנאום: "זה היה מניפסט של שקרים".
חוף
החפת לווייתנים
לעיתים, עולים יונקים ימיים אל החוף, דבר שגורם לעיתים קרובות למותם. לתופעה זו ניתנו הסברים שונים, והיא מכונה החפת לווייתנים.
גלגל המזלות בבתי כנסת עתיקים
גלגל המזלות בבתי כנסת עתיקים הופיע בדרך כלל על רצפת הפסיפס של בית הכנסת. גלגלי מזלות נמצאו בפסיפסי רצפות של שישה בתי כנסת בישראל: עוספיה, סוסיא, נערן, חמת טבריה, בית אלפא וציפורי. כולם מתקופת המשנה והתלמוד.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
בחודש ינואר 2021 לאחר ההסתערות על הקפיטול נאמה בבית הנבחרים וציטטה חלק מהשיר של המשורר הישראלי אהוד מנור "אין לי ארץ אחרת" ואמרה:
חוף
צמחיית החוף
צמחיית החוף מורכבת, לרוב, משיחים או צמחים קטנים בעלי שורשים חזקים הרותמים את האדמה שמסביבם אליהם כדי שלא תנוע, והצמח יישאר נטוע במקומו. כזה, הוא הרותם, ששמו בא לו מרתימת האדמה אל שורשיו. בנוסף לכך, צמחי חוף עמידים לרוב למליחות, ואינם צורכים כמות רבה של מים מתוקים, שלרוב אינם בנמצא באזור חוף הים.
גלגל המזלות בבתי כנסת עתיקים
הסכימה של הפסיפסים בבתי הכנסת השונים - דומה. גלגל המזלות תָחום בריבוע. במרכזו, מצויר בדרך כלל הליוס - אל השמש. המזלות עצמם מצוירים לפי הסדר המקובל, בהתאם לכיוון השעון. בארבעה קצוות הריבוע התוחם, מצוירות דמויות נשים המייצגות את ארבע התקופות המקבילות לעונות השנה, כל תקופה בפינה ליד שלושת המזלות השייכים לה.
חמת טבריה
הקדום שבגלגלי המזלות של בתי הכנסת נמצא בחמת טבריה. הפסיפס מתוארך לשלהי המאה השלישית או תחילת המאה הרביעית. מצוירים בו דמויות המייצגות את תקופות השנה ואת המזלות ובמרכזו נמצא הליוס אל השמש במרכבתו. גלגל המזלות בבית הכנסת נמצא בשטיח המרכזי. מבחינה אמנותית הוא נעשה במקצועיות רבה, התיאור הריאליסטי נעשה תוך שימת לב לפרטים הקטנים, כגון: הצללות ותווי פנים. בניגוד לגלגלי המזלות במקומות אחרים, תנועת המזלות בגלגל זה היא נגד כוון השעון.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
בינואר 2022, לקראת בחירות האמצע הודיעה פלוסי כי היא רצה לקונגרס בפעם ה-19 ברציפות.
חוף
זרם סחף
בים, בסמוך לחוף, הטופוגרפיה משתנה. תלי חול בתוך המים, או סלעים, משפיעים על אופן חלוקת המים שמקורם מהגלים, בחלקים השונים של החוף, ועלולים לגרום לזרם סחף, שאחראי לטביעות רבות.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
ב-16 בפברואר ערכה ביקור בישראל בראש משלחת של חברי קונגרס אמריקנים.
חוף
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים
בעקבות הפשרת הקרחונים באנטארקטיקה, הקרח היבשתי בגרינלנד, והקרחונים בפסגות ההרים מסביב לעולם, וכן בשל התרחבות מי הים כתוצאה מהתחממותם בכמעלה אחת (צלזיוס), עלה מפלס פני הים העולמי בקרוב ל-25 סנטימטר ב-150 השנה האחרונות – מתוכם כתשעה סנטימטרים ב-25 השנים האחרונות בלבד. כבר ב-2021, נראתה השפעה במדינות איים שונות ברחבי העולם, כמו במיקרונזיה שבאוקיינוס השקט, שבה שטחם של כמה מהאיים כבר הצטמצם משמעותית, וחלק מהם אף החלו להיעלם לחלוטין מהמפה. בנוסף, חלקים מקו החוף של ארצות הברית החלו להיפגע, ולמשל, העיר מיאמי שבפלורידה, נאבקת בהצפות שנגרמות בעקבות עליית פני הים. עליית פני הים גם גרמה לרבים לאבד את בתיהם בבנגלדש, ובמקומות נוספים.
ננסי פלוסי
כיושבת ראש בית הנבחרים
באוגוסט ערכה ביקור בטאיוואן, למרות התנגדות השלטונות בסין העממית. פלוסי הייתה נבחרת הציבור האמריקאית הבכירה ביותר שמבקרת בטאיוואן זה 25 שנה - ב-1997 ביקר שם ניוט גינגריץ'. פלוסי אמרה כי הדיונים עם ההנהגה בטיוואן יתמקדו ב"אישור מחודש" של התמיכה האמריקנית בשותפה שלה ובקידום האינטרסים המשותפים באזור. בכירים בוושינגטון הבהירו כי ביקורה של פלוסי בטאיוואן נעשה על דעתה, והיא לא תיאמה אותו עם ממשל ביידן. הביקור לווה לפי הדיווחים במתיחות בין המדינות המעורבות.
חוף
הסכנות לחוף מעליית מפלס פני הים
שלל גורמים מאיימים על המערכת האקולוגית הימית. כך, לאחרונה הוביל גל חום קיצוני, לאורך חופי קולומביה הבריטית שבקנדה, למות מיליוני צדפות, ולפגיעה בבעלי חיים ימיים רבים אחרים, כמו חלזונות וכוכבי ים, מה שפוגע במארג המזון לאורך החוף. גם עליית מפלס הים תטביע שטחים לאורך החופים, ותגרום לפגיעה ואף להיעלמות בעלי חיים וצמחיית ים לאורך החופים.