cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחבורה בתל אביב
מדיניות התחבורה
בנושא החנייה, מתבצעת אכיפה חלקית של חוקי החנייה, ומקודמות תוכניות להקמת חניונים תת-קרקעיים גדולים בלב העיר, ולהקמת חניוני חנה וסע בכניסות לעיר שישרתו את היוממים. הקמת החניונים שנויה במחלוקת. יש הרואים במדיניות זאת כמהלך חיוני בשל המחסור הגדול במקומות חניה במרכז העיר, ומנגד יש הרואים בכך מדיניות שתעודד כניסת כלי רכב למרכז העיר שתגביר את בעיות העומס והזיהום. כמו כן מתבצעות עבודות להסדרת צמתים עמוסים ולהקמת מחלפים, גשרים ושיקוע כבישים, במיוחד בדרך בגין.
ב-2012, כחלק ממדיניותה לעודד את השימוש ברכב הפרטי, אפשרה העירייה לכל תושב תל אביב לחנות בחינם בשעות היום בכל רחבי העיר. קודם לשינוי ניתנה הזכות לחנייה חינם רק באזור המגורים. כמו כן הכפילה העירייה את מספרי חניוני "קרוב לבית" שבהם יכולים התושבים לחנות בשעות הלילה בחינם, והעניקה לתושבים הנחה של 75% בחניונים העירוניים של אחוזות החוף. העירייה גם נמנעת מלאכוף את איסור החנייה על מדרכות ברחובות שאינם ראשיים, אך לא פרסמה מדיניות רשמית בנושא.
בתחילת המאה ה-21 החלה העירייה לנקוט במדיניות של עידוד הנסיעה באופניים, במסגרתה היא סוללת שבילי אופניים בשדרות וברחובות ומפעילה באמצעות זכיין שירות להשכרת אופניים (תל אופן).
באוגוסט 2023 נפתח קו רכבת קלה ראשון, הקו האדום. קו זה נוסע מבת ים עד לפתח תקווה ועובר באפן תת קרקעי בתל אביב. הקו האדום הוא חלק מרשת של רכבות קלות ותחתיות והוא אינו עונה על כל הצרכים שהעיר והמטרופולין צריכים, פתיחה של קווים נוספים יהיו בשנים 2027 ו 2028 עם לא יהיו עיכובים, שהיו עם פתיחת הקו האדום שנפתח באיחור של עשור.
שירותי אוטובוס
בעיר פועל מערך קווי אוטובוס עירוניים של חברות "דן", "אגד", "קווים", "מטרופולין" ו"אפיקים". אך דן אחראית ליותר מ-80% מתנועת האוטובוסים העירוניים בעיר והיא גם החברה העיקרית האחראית לנסיעות בתוך העיר, בעוד ששאר החברות אחראיות לקישור תל אביב עם הערים הסמוכות. בעיר פועלים התחנה המרכזית החדשה, ומספר מסופי אוטובוס שהחשוב ביניהם הוא מסוף 2000 בסמוך לתחנת הרכבת תל אביב סבידור מרכז. מסופים נוספים כוללים את: מסוף כרמלית, מסוף רדינג, מסוף עתידים, מסוף תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה ומסוף האוניברסיטה. הן בשל מיקומה הגאוגרפי במרכז הארץ ובלב גוש דן, והן בשל חשיבותה של העיר, יוצאים ממנה קווי אוטובוס לכל חלקי הארץ. בעבר רווחה הגישה כי על שירותי תחבורה ציבורית בין עירונית להתחיל ולהסתיים בתחנה מרכזית אחת, אולם זה מספר שנים שבהתאם לתפיסה מודרנית יותר, מופעלים שירותים בין עירוניים למרחקים קצרים ובינוניים גם מנקודות מפתח אחרות בעיר. שירותים אלה ניתנים על ידי מספר חברות, ובראשן אגד. שני הקווים המרכזיים והוותיקים של מרכז העיר הם קו 4 העובר לאורך הרחובות אלנבי ובן-יהודה וקו 5 לאורך רוטשילד ודיזנגוף. ב-1 ביולי 2009 החלו לפעול קווי לילה בכל ימות השבוע (למעט שישי) בתל אביב ובפרבריה לתקופת הקיץ, בשיתוף של רוב חברות התחבורה הציבורית בגוש דן. קווי הלילה ממשיכים לפעול גם במהלך השנה בלילות חמישי ושבת בלבד.
ב-23 באוגוסט 2010 החל יישום השלב הראשון ברפורמה מקיפה לתחבורה הציבורית בגוש דן, הוספו שלושה קווים חדשים ובוטל קו קיים. ב-1 ביולי 2011 התרחש השלב השני והגדול מבין ארבעת השלבים המתוכננים והוכנסה מערכת קווי האוטובוס החדשה בתל אביב ובגוש דן. במסגרת הרפורמה, בוטלו עשרות קווים ומהלכם או מספרם של אחרים שונה. בסך הכל בוטלו כעשרים קווים. הרפורמה כוללת קווים ראשיים, אשר מהווים "קווי מזלג". כל קו מזלג כזה הוא שניים או שלושה קווים, להם מסלול משותף מרכזי, רובו בתחומי העיר תל אביב, בעוד בקצה אחד (או שניים) המסלול מתפצל למספר זרועות. הרעיון העומד מאחורי פיזור כזה הוא תדירות גבוהה (כחמש דקות) בקטע המשותף, ותדירות רגילה בקטע נפרד. הרפורמה אף יצרה שלושה אזורי תעריף חדשים במקום האזורים הרבים שהיו קיימים קודם לכן. האזורים החדשים מבוססים על מרחק ממרכז המטרופולין כמקובל בעולם. כרטיסי הנסיעה החדשים מאפשרים (בתנאי שהנוסע אוחז בכרטיס נסיעה "חכם", הרב-קו) נסיעה נוספת באותו אזור מחיר בתוך 90 דקות מרגע רכישתם. כרטיסים אלו תקפים, בדומה לכרטיסי "חופשי חודשי", בכל מפעילי התחבורה הציבורית.
לרפורמה לוו ביקורות רבות, הן בשל אי שיתוף הציבור בהכנתה (שנמשכה שנים רבות ולטענת רבים, בוססה על סקרי נסיעות ישנים) - הציבור אף יודע עליה רק חודש לפני כן באתר הרפורמה ופרסומות שודרו רק כשבוע לפני, והן בשל ביטולי קווים רבים (במיוחד על קו 27 שעבר באזור אוניברסיטת תל אביב ושכונות רמת אביב) והוצאת קווים משכונות צפוניות ודרומיות כאחד. מחאות תושבים גרמו להיפוך חלק מההחלטות (קו 63 לא הוצא משכונת נחלת יצחק וקו 45 הושאר זמנית עד לביצוע סקר נוסעים שתוצאותיו יעידו על המשך פעילותו). כמו כן, נטענו טענות אודות חוסר בהירות השינוי ובעניין קיצוץ נסיעות בשבת.
למרות הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת, מפעילה האגודה השיתופית "נוע תנוע" אוטובוסים לגבעתיים, לרמת גן ולבת-ים.
רכבת
קו רכבת חוצה את העיר מצפון לדרום ולאורכו 4 תחנות של רכבת ישראל בהן עברו בשנת 2016 כ-35.43 מיליון נוסעים. התחנות הן תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה, תחנת הרכבת תל אביב מרכז, תחנת הרכבת תל אביב השלום ותחנת הרכבת תל אביב ההגנה. רכבת ישראל מפעילה שירותים פרווריים בין תל אביב לערים הסמוכות לה (בין בנימינה בצפון ואשקלון בדרום), וקווים בינעירוניים ליעדים רחוקים יותר (באר שבע, ירושלים, חיפה ונהריה). בתחומי העיר שתי תחנות רכבת היסטוריות שאינן פעילות כיום: תחנת הרכבת יפו ותחנת הרכבת תל אביב דרום.
רכבת קלה
מערכת להסעת המונים במטרופולין גוש דן עלתה לשולחן עוד בקום המדינה ואמורה להיות אמצעי התחבורה המרכזי בתוך תל אביב, ולפעול לחיבור וקישור טוב בין העיר למטרופולין שלה והפריפריה. המערכת עברה גלגולים רבים ותוכניות שונות של תחבורה ציבורית, בין היתר רכבות מהירות, רכבות קלות, רכבת תחתית, אוטובוסים וכדומה. בראש כל ההצעות שעלו תמיד הייתה הרכבת הקלה, הדנקל, שבסופו של דבר, קרוב לסוף העשור תכלול בתוכה שלושה קווים, האדום (שהחל לפעול באוגוסט 2023), הסגול (שעתיד לפעול בשנת 2027) והירוק (שעתיד להיפתח ב2028). על תכנון וביצוע הפרוייקט אמונה חברת נת '' ע (נתיבי תחבורה עירוניים).
מוניות
מוניות שירות נוסעות לאורך מספר קווי אוטובוס בתוך העיר כשחשובים שבהם הם קו מס' 4 לאורך רח' בן יהודה ורח' אלנבי, קו מס' 5 לאורך רח' דיזנגוף ושד' רוטשילד, קו מס' 66 מחוף ירושלים ובניין האופרה דרך דיזנגוף סנטר, ארלוזורוב, כיכר המדינה ופנקס, וקו 16 ממסוף כרמלית למסוף הטייסים. בשנת 2020 נוספו 2 קווים חדשים של חברת מטרו, 86 ו-79 מולסון לרדינג אחד דרך המזרח העיר השנייה קו מזלג למונית 4. מספר קווי שירות מקשרים בין תל אביב לערים הסמוכות, חלקם פועלים בשעות הלילה המאוחרות וכן בשישי בלילה.
בנוסף פועלות בעיר אלפי מוניות רגילות ("ספיישל").
מטרו (רכבת תחתית)
בחודש ספטמבר 2016, התברר כי מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב המתוכננת לא תוכל לעמוד ביעדים שנדרשו לה (עקב הקיבולת הנמוכה של מערכת על קרקעית בתוואי הרחוב) והוחל בתכנון מערכת שתיתן מענה טוב יותר.
תוואי הקווים הוגדרו לפי שלושה "מסדרונות ביקוש":
אופניים
בשנים האחרונות, הולכת וגוברת המגמה של שימוש באופניים בתוך העיר - אמצעי תחבורה הזוכה לעידוד העירייה, שיזמה את מיזם תל-אופן. עם שיפוץ הרחובות ובעיקר השדרות בשנות ה-90, נסללו לאורכן שבילי אופניים וכמו כן סומנו או נסללו שבילי אופניים לאורך רחובות וצירי תנועה רבים לאורך העיר. נכון ל-2011, בשטח העיר קיימים כ-70 ק"מ של שבילי אופניים ולפחות 5% מתושבי העיר משתמשים באופניים כדי להגיע למקום עבודתם. הפרויקט לסלילת שבילי אופניים ומסלולים לאופניים בכבישים נמשך גם כיום במטרה להפחית את השימוש בכלי תחבורה מזהמים ולהפחית את הפקקים. בעתיד הקרוב נבחנת גם אפשרות לשלב בעיר מערכות הסעה המוניות כגון: האוטובוסים הציבוריים והרכבת הקלה המתכוננת שבהם אפשר יהיה להכניס גם אופניים.
קורקינט
בשנת 2017 החלו חברות כמו "ליים", "בירד" ו"WIND" להפעיל קורקינטים חשמליים בתל אביב המציעים לשכור קורקינט חשמלי על בסיס דקות, כיום מפוזרים ברחבי תל אביב עשרות אלפי קורקינטים.
מכונית
ב-1 ביולי 2017 נחנך בתל אביב מיזם שיתוף מכוניות שנקרא אוטותל, המיזם המציע לשכור רכב בתל אביב על בסיס דקות, כולל 260 מכוניות ו-520 מקומות חניה.
הליכה
תל אביב היא העיר שבה נפגעים בתאונות יותר הולכי רגל מבכל עיר אחרת, במספרים מוחלטים וביחס לגודל האוכלוסייה. בשנים 2013–2017 נפגעו בה 2128 הולכי רגל בתאונות, 4.85 נפגעים לכל 1000 תושבים. קבוצה פגיעה במיוחד היא האזרחים הוותיקים. ב-2016 הייתה תל אביב העיר המסוכנת ביותר בישראל למבוגרים מעל גיל 65, שרבים מהם נפגעו במעבר החצייה. על כל 1000 אזרחים ותיקים תושב העיר, נפגעו 3.5 תושבים בתאונות דרכים ב-2016.
מדרכות תל אביב משמשות לתנועת אופניים ולחנייה, דבר המקשה על תנועת הולכי הרגל, יוצר חיכוך בין משתמשי הדרך ואף גורם לתאונות.
כלי רכב פרטיים וחנייה
ציר התנועה העיקרי והחשוב בעיר הוא נתיבי איילון (כביש מספר 20) החוצה את העיר מצפון לדרום לאורך תוואי הזרימה של נחל איילון, ומתחבר אל כביש מס' 1 לירושלים בדרום, ואל כביש 5 בצפון. נתיבי איילון המקבילים לחוף ימה של העיר במרחק של כשני קילומטרים בלבד ממנו, משמשים ככביש חגורה מהיר לחלקה המרכזי של העיר, ובתחומה תשעה מחלפים לאורך הציר. למרות שהציר כולל חמישה נתיבי נסיעה לכל כיוון לאורך חלקו המרכזי, כבר עתה הוא מתקשה לעמוד בעומסי התנועה הכבדים שעימם עליו להתמודד. צירי כניסה חשובים נוספים אל העיר הם ציר היינה/שלבים מדרום, דרך בן צבי (כביש 44) מדרום מזרח, דרך לוד (כביש 461) ודרך ז'בוטינסקי-בגין (כביש 481) ממזרח, דרך משה סנה (כביש 482) מצפון מזרח, ודרך נמיר (כביש 2) מצפון (הידועה גם כ"דרך חיפה").
בתל אביב 227,758 כלי רכב רשומים (כ־14% מכלי הרכב הרשומים בישראל), ברשות 49.9% ממשקי הבית (נתוני 2006), כ-71% מהם הם רכבים פרטיים. בסך הכול קיימים בעיר כ־278,000 מקומות חניה. לאור עומס התנועה וכמות כלי הרכב, קיימות בעיות חנייה ברוב אזורי העיר, בעקבותיהן נשקלים מגוון פתרונות נקודתיים לצד תוכניות מקיפות. ככלל, ברוב שטחה של העיר מקומות חנייה ציבוריים המיועדים לתושבי העיר על פי אזורים מוגדרים בהם יכולים לחנות בתשלום תושבי אזורים אחרים ואלו שאינם תושבי העיר. בנוסף, מפעילה העירייה באמצעות חברת אחוזות החוף רשת של כמאה חניונים עירוניים בתשלום, המספקים פתרון חלקי לתושבי העיר בשעות בהן אין עומס. בעיר 6 חניוני גרירה עירוניים (דולפינריום, רידינג, גלית, וייז, מסלנט והזרם) המשמשים את פקחי החנייה של העירייה. חניה בתשלום אפשרית ברחבי העיר בכל האמצעים המוכרים - כרטיסי חניה מנייר, כרטיס אלקטרוני ("איזי פארק") ובאמצעות מכשירי טלפון סלולרי. לפי הודעת עיריית תל אביב החל מ-15 באוגוסט 2012 "תושבי תל אביב-יפו חונים חינם בכחול לבן בכל העיר".
צירי תנועה אל העיר
מלבד תשעת המחלפים שלאורך נתיבי איילון, קיימים בתוך תחומי העיר מספר מחלפים עירוניים או גשרים שתפקידם הקלה על עומסי התנועה בצירי התנועה המרכזיים שמובילים אל מרכז העיר:
נמלי תעופה
נוסף על נמל התעופה הבינלאומי בן-גוריון השוכן בשטח גלילי מצפון לעיר לוד במרחק של כ-18 ק"מ ממרכז העיר, היה ממוקם שדה דב בצפונה של העיר, השדה טיפל בתעבורת נוסעים פנים ארצית, בעיקר לאילת. שדה דב שימש גם לפעילות צבאית.
ב-30 ביוני 2019 לאחר דיונים ארוכים, שנמשכו במהלך כל היום לאור התנגדותם של תושבי אילת, ההסתדרות והתאחדות המלונות בישראל לסגירת שדה דב. ראש הממשלה בנימין נתניהו החליט שנמל התעופה ייסגר ב-1 ביולי והטיסות שבו יועתקו לנמל התעופה הבינלאומי בן-גוריון והשטח של שדה דב יעבור לבעלי הקרקעות
ב-10 בפברואר 2020 הושלם פינוי השדה. בסך הכל פונו ונהרסו למעלה מחצי מיליון מ"ר של מבני צבא, משטחי אספלט ומסלול ההמראה באורך 1,741 מטרים. מגדל הפיקוח הוכרז כמבנה לשימור ויישאר כשטח ציבורי בשכונת המגורים העתידית שתוקם במקום
בתרונות רוחמה
שְׁמוּרַת בִּתְרוֹנוֹת רֻחָמָה היא שמורת טבע באזור קיבוץ רוחמה בנגב המערבי.
גאוגרפיה
השטח שהוכרז כשמורת טבע כולל שני אזורים לא-רציפים, ממזרח וממערב לקיבוץ. הגוש המזרחי מאופיין בנוף בתרונות, ואילו הגוש המערבי מאופיין ברכס כורכר, ונמצא מדרום לכביש 334. מול הגוש המערבי של השמורה מוצעת כיום שמורת טבע נוספת (שמורת חורבת גממה). קילומטרים ספורים צפונית לשמורה נמצא נחל שקמה, ומזרחית לה שמורת פורה.
השמורה מגנה על אזור הנחלים רוחמה, דורות ויובלים נוספים של נחל שקמה. נחלי אכזב אלה התחפרו באדמת הלס ויצרו בתרונות באזור מישורי יחסית, החושפים את הכורכר שמתחת לשכבת הלס.
צמחייה
הצמחייה באזור אופיינית לספר האזור הים-תיכוני. מרבית ימות השנה השמורה צחיחה יחסית, ואולם במהלך החורף מתכסות אדמותיה בפריחה של כלניות, נוריות, דבורניות ואירוס ארצישראלי, המפנים מקומם לחרציות עם בוא האביב. צמחייה מדברית יותר כוללת, בין היתר, מתנן שעיר ושמשון הדור.
היסטוריה
תוכנית השמורה הופקדה בספטמבר 1966 ואושרה במאי 1967. השמורה הוכרזה רשמית בדצמבר 1969. שטח השמורה בעת הכרזתה היה כ-4800 דונם. בשנת 1979 הופקדה שינוי לתוכנית והשינוי אושר בינואר 1980.
ויליס גולדבק
ביוגרפיה
נולד בניו יורק. בראשית שנות ה-20 השתלב בעסקי הסרטים האמריקאיים כתסריטאי, לאחר שעסק קודם לכן בעיתונאות. הוא כתב את מרבית הסרטים בסדרת הסרטים של MGM על "ד"ר קילדרה" (Kildare), החל בסרט הראשון, Young Dr. Kildare ("ד"ר קילדרה הצעיר"; 1938) בכיכובו של לו איירז (Lew Ayres), וכמה מבין הסרטים בסדרה הוא גם ביים. על אף שביים לאחר מכן כמה סרטים נוספים - לרבות סרט ההרפתקאות Ten Tall Men (1951) בכיכובו של ברט לנקסטר - גולדבק התמקד בעיקר בכתיבת תסריטים, ובאמצע שנות ה-50 החל לעסוק בהפקה. בשנת 1931 אף השתתף בכתיבת התסריט לסרט הפולחן "פריקס" (שיצא ב-1932) בבימויו של טוד בראונינג.
ב-1962 פרש מתעשיית הקולנוע. ב-17 בספטמבר 1979 מת בסאג הרבור, ניו יורק.
ברד (מאכל)
ברד (הידוע באזורים שונים בעולם בשם "מי קרח") הוא קינוח מתוק קר עשוי סירופ מרוכז קפוא למחצה, או קרח כתוש בתוספת תרכיז בטעמים שונים. מיוצר בתהליך שונה מזה שבו מיוצרת גלידת סורבה וגם טעמו שונה ממנה. הברד גס מהסורבה ולא תמיד נחשב לגלידה.
בניגוד לברד בארצות הברית (Snow Cone), הברד בישראל עשוי ממיץ קפוא, ולא מקרח קפוא שעליו ישנם חומרי טעם וצבע, ושמו של סוג הברד הזה נקרא Slushie.
הברד מיוצר על ידי ערבוב החומרים והכנסתם לתוך המקפיא, על ידי כתישת קרח וערבובו לאחר כתישתו עם חומרי טעם, או הכנסתו למכשיר מיוחד המקפיא ומערבב אותו בו זמנית כך שלא יקפא לגמרי. טעמים נפוצים כוללים: פטל, ענבים, דובדבן, לימון ועוד. בטורקיה נהוג לשתות ברד של תה בתוספת סילאן.
זרחה
זַרְחָה או פוספט (Phosphate) הוא יון המכיל אטום זרחן אחד וארבעה אטומי חמצן:. מטענו החשמלי של היון הוא 3-.
זרחה הוא גם שמן של התרכובות המכילות יון זה. בשימוש יומיומי זהו בדרך-כלל פירוש המושג זרחה. בדרך-כלל מתייחס המושג למלחים של חומצה זרחתית, הנוצרים כשחומצה זו מגיבה עם בסיס או עם מתכת.
בביולוגיה
יוני זרחה ממלאים מספר תפקידים מרכזיים בביולוגיה: ראשית, הם משמשים מרכיב בנוקלאוטידים, שאליהם משתייכים ה-ATP, מטבע האנרגיה בכל המערכות הביולוגיות, וחומצות הגרעין, ה-DNA וה-RNA, המהוות את החומר התורשתי. שנית, הם משמשים מרכיב בפוספוליפידים, ליפידים אליהם קשורה קבוצת זרחה; אלו מהווים את המרכיב העיקרי בממברנת התא.
הנוקלאוטידים והפוספוליפידים הם מהחשובים שבחומרים המרכיבים את התא; הם נמצאים בתאיהם של כל היצורים החיים, ללא יוצא מן הכלל. קבוצת הזרחה נקראת לעיתים בביוכימיה פוספוריל (Phosphoryl).
אנזימים הנוטלים קבוצת זרחה ממולקולה עתירת אנרגיה (בדרך-כלל ATP) ומעבירים אותה למולקולה אחרת נקראים אנזימי קינאז. לפעולת הזירחון, הוספת קבוצת זרחה למולקולות שונות ובעיקר לחלבונים, יש חשיבות מרכזית ביצורים חיים. פעולה זו קשורה להפקת אנרגיה בתא, עצם פירוק הקשר בין שתי קבוצות זרחה משחרר כמות אנרגיה גדולה המספקת את כל תהליכי החיים ביצורים החיים (ראו: נשימה תאית וזרחון חמצוני) ולבקרה על מגוון עצום של תהליכים אחרים. כ-2% מכלל הגנים ביצורים אוקריוטיים מקודדים לאנזימי קינאז; בגנום של האדם קיימים 500 גנים המקודדים לאנזימי קינאז. האנזימים המבצעים את הפעולה ההופכית לזו של אנזימי קינאז, קרי הסרת קבוצות זרחה ממולקולות, נקראים אנזימי פוספטאז. אין לבלבל ביניהם לבין אנזימי פוספורילאז, המוסיפים קבוצת זרחה שמקורה בתצורת חומצה זרחתית למולקולה כלשהי.
בבעלי חיים משמשים יוני זרחה בתפקידים נוספים: שני מלחי זרחה, נתרן דו-מימן זרחתי (NaH2PO4) ודו-נתרן מימן זרחתי (Na2HPO4) משמשים כבּוּפֶרים (Buffer); הם תורמים לשמירה על רמת חומציות (pH) קבועה בגוף. לעניין זה חשיבות רבה, שכן האנזימים הרבים האחראיים לרוב התהליכים הביולוגיים בגוף מסוגלים לפעול רק ברמות pH מסוימות; בנוסף, יתר חומציות או בסיסיות מפריע לפעילותם החשמלית של הנוירונים (תאי העצב). חומציות רבה בדם נקראת אסידוזה או אסידמיה; באדם, כשרמת ה-pH נופלת מ-7, מערכת העצבים מדוכאת לגמרי ונגרם מוות מהיר. בסיסיות רבה בדם נקראת אלקלוזה או אלקלמיה; כשרמת ה-pH עולה על 7.8, מערכת העצבים מגורה יתר על המידה; האדם חווה התכווצויות ועווית בלתי-נשלטות, ולרוב מת כתוצאה מהפסקת הנשימה. מערכת הבופר של יוני הזרחה היא מערכת משנית בגוף; מערכת הבופר הראשית היא זו של יוני הפחמה.
בנוסף, ליוני זרחה תפקידים חשובים בהתכווצות השרירים ובבניית העצמות, המורכבות ממלחי סידן של חומצה זרחתית.
בשירות האדם
לזרחות תפקידים חשובים בתעשייה הכימית, בחקלאות ובתעשיית המזון, ובשימושים אלה נהוג לכנות אותן "פוספטים". הפוספטים משמשים לדישון האדמה וכחומרים משמרים בתעשיית המזון. הזרחות מוספות למזון, שם הן מגיבות עם מתכות המצויות שם בכמות זעירה ביותר, ובכך קושרות אותן בחוזקה ומונעות את פירוק המזון. הזרחות משמשות גם לקשירת המים למזון כדי שלא יתפרק ויתקלקל קודם זמנו, ומסייעות להאריך את חיי המדף של מיני מזונות מעובדים, ובעיקר כאלה שהוספו להם מים, כגון מוצרי בשר מעובד (להם מוסיפים מים כדי לרככם, אך יש הטוענים כי גם במטרה להעלות את משקלם). זרחות מצויות גם בסלטים תעשייתיים שונים, המעובדים בין היתר גם כן עם מים.
מלחי הזרחה מיוצרים לעיתים בתעשייה הכימית, אך בעיקר נכרים מהאדמה. בישראל קיימים מרבצי זרחה רבים, במיוחד באזור ים המלח, והמדינה מייצאת כמויות זרחה גדולות לעולם. במדינת נאורו הקטנה שבאוקיינוס השקט היו קיימים כמה ממרבצי הזרחה הגדולים בעולם; בעבר, רוב כלכלתה של מדינה זו נשענה על כריית הזרחה.
היפאטיה
היפאטיה (ביוונית: Υπατία, נולדה בין 350 ל-370, מתה במרץ 415), מתמטיקאית, פילוסופית ואסטרונומית יווניה ניאופלטונית, שפעלה באלכסנדריה שבמצרים. היפאטיה הייתה בתו ותלמידתו של ת'און, איש המוזיאון של אלכסנדריה.
ביוגרפיה
בשנת 391 הרס תאופילוס, הפטריארך של אלכסנדריה, את כל המקדשים הפגניים, כחלק מהשתלטותה של הנצרות על אלכסנדריה. היפאטיה הייתה עדה למאבק בין הפגנים והנוצרים המתונים לבין הנוצרים הדוגמטיים, שבו דרשו הנוצרים הדוגמטיים ביעור כל זכר לפגניות. היפאטיה עצמה הייתה פגנית, אך זכתה גם להערכתם של הנוצרים המתונים.
היפאטיה הורתה פילוסופיה ומתמטיקה באלכסנדריה. היא לא נישאה, ולהצעות הנישואים שקיבלה ענתה שהיא "מאורסת לאמת". סופר עליה כי דחתה מחזר על ידי הצגת מטפחת מוכתמת בדם וסת ובאומרה כי אין דבר יפה בתאוות בשר.
בשנת 412 הגיע לאלכסנדריה פטריארך חדש בשם קירילוס, כשהוא נחוש בדעתו לבער את הפגניות והנאופלטוניזם מהעיר. השליט הרומאי של העיר היה אורסטס, ובינו ובין קירילוס התנהל מאבק כוח על השליטה בעיר. היפאטיה, שהייתה ידידתו של אורסטס, עסקה בפילוסופיה והייתה פגנית, נקלעה למאבק זה. בשנת 415 נרצחה היפאטיה כחלק ממאבק הכוחות בין אורסטס וקירילוס.
על מותה של היפאטיה ישנם כיום רק שני תיאורים, תיאורו של סוקרטס מקונסטנטינופול ותיאורו של יוחנן מניקיו.
בין יצירותיה של היפאטיה, שאבדו כולן, פירוש לספרו של דיופנטוס, "אריתמטיקה", פירוש לספרו של אפולוניוס על החרוט, והערות על עבודתו של תלמי.
היפאטיה בתרבות
במאות ה-18 וה-19 נחשב מותה של היפאטיה כמסמל את סוף תקופת הזוהר של המתמטיקה, הפילוסופיה והמדע היווני.
דמותה, ומותה הטראגי, שבו את דמיונם של היסטוריונים וסופרים מן העולם העתיק ועד לימינו. במיוחד נעשה שימוש בסיפור כדי לתקוף את הכנסייה הנוצרית. במאה ה-18 כתב הוגה-הדעות האירי, ג'ון טולנד, מאמר התקפה חריף כנגד הכנסייה הקתולית, המתבסס כולו על סיפור רציחתה של היפאטיה.
צ'ארלס קינגסלי האנגלי חיבר בשנת 1853 ביוגרפיה בשם "היפאטיה", המספרת את תולדות חייה.
על פי טענתו (נטולת הסימוכין) של סופר המדע הפופולרי קארל סייגן, היפאטיה הייתה הספרנית הראשית האחרונה של הספרייה הגדולה באלכסנדריה.
ההיסטוריון המצרי יוסוף זיידאן פרסם ב 2008 ספר בשם "עזאזל" (Azazīl), שבו הוא מתאר את הסכסוכים הדתיים של התקופה. חלק נכבד מן הספר מוקדש לסיפורה של היפאטיה. הספר הותקף על ידי חוגים נוצריים. בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט אגורא שמספר בחירות יצירתית את סיפורה (בכיכובה של רייצ'ל וייס).
על שמה קרוי כתב העת הפמיניסטי היפאטיה שנוסד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
האסטרואיד נקרא על שמה.
גוטלוב פרגה
פרידריך לודוויג גוֹטְלוֹבּ פְרֶגֶה (בגרמנית: Friedrich Ludwig Gottlob Frege; 8 בנובמבר 1848 – 26 ביולי 1925) היה מתמטיקאי, לוגיקן ופילוסוף גרמני, נחשב כאב המייסד של הלוגיקה המודרנית ושל הפילוסופיה האנליטית.
חייו של פרגה
לאחר המהפכה הגרמנית הפכו דעותיו הפוליטיות של פרגה לרדיקליות, וביומנו מהשנה האחרונה לחייו הביע התנגדות לדמוקרטיה, לליברלים, לקתולים, לצרפתים וליהודים. לדעתו ראוי היה לשלול מהיהודים זכויות פוליטיות, ועדיף לגרשם מגרמניה.
הוא מת בבד קליינן ב-1925.
הפילוסופיה של פרגה
פרגה נחשב כלוגיקן הגדול ביותר מאז אריסטו. פרגה היה הראשון שהציג אקסיומטיזציה שלמה של הלוגיקה של תחשיב הפסוקים ושל תחשיב הפרדיקטים מסדר ראשון. תחשיב הפרדיקטים עצמו היה המצאתו של פרגה. הכימות (קוונטיפקציה) ההכרחי להבעת טענות מתמטיות. עבודתו לא הוכרה כמעט בזמנו, ורעיונותיו קיבלו תהודה בעיקר דרך אלה שהשפיע עליהם, בכך שסיפק את הבסיס לתורת התיאורים של ברטרנד ראסל, ולפרינקיפיה מתמטיקה של וייטהד וראסל. לודוויג ויטגנשטיין ואדמונד הוסרל גם הם הושפעו רבות מפרגה. כמו כן נחשב פרגה למחולל התקופה המודרנית בפילוסופיה של הלשון.
הלוגיקה של פרגה
"כתב מושגים", ספרו המהפכני של פרגה מ-1879, סימן את תחילתה של תקופה חדשה בהיסטוריה של הלוגיקה בכך שהחליף את הלוגיקה המושגית שמשלה בכיפה מאז אריסטו. בספר זה הציע פרגה לראשונה אקסיומטיזציה של תחשיב הפסוקים ושל תחשיב הפרדיקטים, המנתח את מבנה הטענה היסודית כבעלת שני חלקים בלבד: פרדיקט ואובייקט, החוברים זה לזה כפי שפונקציה חלה על משתנים. שיטת התיווי הלוגי של פרגה לא התקבלה, גם כאשר רעיונותיו נתקבלו במסורת. למשל, את המשפט "דני הוא חכם", ניתן להצרין בעקבות פרגה כך:
Fa
כאשר F מציין את הפרדיקט חכם, ו-a מציין את שמו של האובייקט, דני. שיטתו של פרגה מאפשרת גם להביע יחסים בין שני אובייקטים או יותר באמצעות פרדיקטים דו-מקומיים, המקבלים שני אובייקטים. למשל כדי לומר שדני (a) הוא חבר של רני (b), תוך ציון יחס החברות באמצעות האות R, נקבל את הנוסחה הבאה:
Rab
פרגה תרם תרומה הכרחית למתמטיקה וללוגיקה באמצעות המצאת תורת הכימות (קוונטיפיקציה). הלוגיקה החדשה אינה תופסת את הכמת הלוגי כאפיון של הטענה כולה או של האוגד שלה, אלא כפונקציה מסדר גבוה יותר החלה על הפרדיקט ועל המשתנה שלו. למשל, כך מביע פרגה את צורתה של הטענה "כל דבר הוא חכם":
וכך מסמנים פסוק זה בשיטה המודרנית
וכך הוא מביע את הטענה "יש דבר אחד לפחות שהוא חכם":
וכך מסמנים פסוק זה בשיטה המודרנית:
באמצעות התחביר החדש של תחשיב הפרדיקטים, הכולל כימות, יכולים הכמתים להופיע כחלק מן המבנה הפנימי של הטענה, ובאמצעות זאת ניתן כעת לנסח טענות שיש בהן כימות מרובה של מספר משתנים בעת ובעונה אחת. טכניקות אלו מעניקות ללוגיקה החדשה כוח להביע עובדות וקשרים שאינם ניתנים להבעה באמצעים האריסטוטליים. למשל, הלוגיקה המודרנית הצליחה לראשונה לתת תיאור מדויק של מושג האינסוף, שהוביל מאז ימי האסכולה האלאטית לפרדוקסים, ולמושג הגבול באנליזה המתמטית של פונקציות, שכן לשם הבעת מושגים אלו יש צורך בטענה מרובת כמתים מן הצורה "לכל ε קיים δ כך ש...". דוגמה פשוטה יחסית לאופן שבו נעשה שימוש כזה בכמתים היא ההצרנה של הטענה "לכל אחד יש חבר", כאשר נציין את היחס בין חברים שוב כפרדיקט דו-מקומי, R:
פילוסופיה של הלוגיקה ושל המתמטיקה
פרגה היה התומך המשמעותי הראשון של לוגיציזם – העמדה שניתן לצמצם את המתמטיקה כולה ללוגיקה. פרגה אף ניסה להוכיח כי חוקי האריתמטיקה, ומושג המספר עצמו, ניתנים לפיתוח מתוך אקסיומות שפרגה תפס כלוגיות במובהק. לאחר שפורסם הכרך הראשון של ספרו השלישי של פרגה, "חוקי היסוד של האריתמטיקה", גילה ברטראנד ראסל את הפרדוקס של ראסל, והצליח להראות שהאקסיומות של פרגה, ובמיוחד אקסיומה מספר חמש, מובילות לַפרדוקס (מן האקסיומה החמישית נובע כי עבור כל מושג, יש אובייקט המהווה את האקסטנציה של מושג). הוא כתב על כך לפרגה, שהוסיף נספח לכרך השני של הספר שבו הוא מודה כי אין לו פתרון מספק לבעיה, והוא לא הצליח לתקן את עבודתו על מנת למנוע את הפרדוקס. בפרסומים מאוחרים יותר של ראסל ושל ג'ון פון נוימן מוצע פתרון לבעיה באמצעות תורת הטיפוסים (theory of types).
בפילוסופיה של הלוגיקה, פרגה מציג את שלושת העקרונות היסודיים שלו בהקדמה לספרו, "יסודות האריתמטיקה". העיקרון הראשון מציג את התנגדותו של פרגה לפסיכולוגיזם, דהיינו לעירוב שיקולים פסיכולוגיים בניתוח הרעיונות הלוגיים היסודיים. הוא סבר כי חוקי הלוגיקה אינם רק חוקי המחשבה, אלא חוקי האמת, ושיש לתכנים לוגיים קיום אובייקטיבי, ולא סובייקטיבי ותלוי במבנה האמפירי של המוח האנושי. מבחינה זו, פרגה היה ריאליסט בנוגע לישויות אידיאליות, כולל הישויות המתמטיות הבסיסיות ביותר – המספרים. העיקרון השני הוא עקרון הקונטקסט (הרלוונטי גם בפילוסופיה של הלשון) – לפיו מילה מקבלת את משמעותה רק בקונטקסט של השיפוט שהיא משמשת כחלק ממנו. העיקרון השלישי מציג את ההבחנה בין מושג לבין מושא. על פי פרגה, מושגים הם פונקציות, המקבלות את משמעותן רק כאשר ניתן להן אובייקט כערך שלהן. כשלעצמו, המושג הוא בלתי רווי (unsaturated או ungesätigt), ורק כשהוא מתחבר לשם או לשם של משתנה, הוא מקבל משמעות. כך פותר פרגה את בעיית אחדות הטענה שהטרידה אחר כך את ראסל, ומציע, באופן מובלע, תורת טיפוסים פרימיטיבית: מושגים (מסדר ראשון) חלים על אובייקטים בלבד, משום שרק באמצעותם הם נהיים רוויים במשמעות. אולם מכאן עולות גם כמה מסקנות פרדוקסליות. מכיוון שרק בצירוף לשם או למשתנה יש למושג משמעות, המושג אינו יכול להופיע כנושא במשפט. מכאן יוצא, כי אין אפשרות לומר "המושג סוס הוא מושג", משום שכאן המושג סוס מופיע כאובייקט, ולא כמושג. פרגה נאלץ לפיכך לטעון: "המושג סוס אינו מושג", ומכאן נובע (אם כי פרגה אינו אומר זאת מפורשות): "המושג מושג אינו מושג". הטענה הפרדוקסלית חושפת כיצד שלושת העקרונות של פרגה קשורים זה לזה. לאור עקרון הקונטקסט, פרגה אינו מוכן לקבל שלפרדיקט יש משמעות במנותק מן המסגרת הטענתית בה הוא מופיע, ובה הוא רווי בזכות קישורו לאובייקט. לאור התנגדותו לפסיכולוגיזם, פרגה שולל את ההתייחסות אל המושג כאובייקט וסבור שהתייחסות כזו נובעת מתפיסת המושג כתוכן מנטלי אינרטי, ולא כפונקציה. עם זאת יש לפרגה דרכים לטפל במושגים במסגרת לוגיקה מסדר שני. דרך אחת היא על ידי ציון האקסטנציה של המושגים (ranges of values או Wertverläufe), דהיינו הקבוצה של האובייקטים שעבורם המושג מעניק ערך אמיתי. קבוצה זו נתפשת כמושא, והיא יכולה להופיע, למשל, בטענות שוויון מספרי. טענות כגון אלו, המכריזות על שוויון מספרי בין האקסטנציות של מושגים שונים הן מהותיות עבור ההגדרה הלוגית של מושג המספר שפרגה ניסח.
למרות כל זה, ולמרות השבח שחלק לו ראסל, נותר פרגה דמות לא ידועה בחייו. אלמלא השפיע כל כך על לודוויג ויטגנשטיין – ששתי יצירותיו המרכזיות, ה"טרקטטוס" ו"חקירות פילוסופיות", עסקו בנושאים שפרגה דן בהם – ייתכן כי לא הייתה מתגלה חשיבותו העצומה כפילוסוף.
פילוסופיה של הלשון
נקודת המוצא לדיון המודרני בשפה היא עבודתו של פרגה. בספרו "כתב מושגים" הציג פרגה את השאיפה לשחרר את הפילוסופיה מהבלבול שמקורו בחוסר הדיוק המאפיין את השפה הטבעית. השאיפה של פרגה, שירש אותה מלייבניץ, הייתה ליצור שפה מדעית מושלמת שאין בה חוסר בהירות, ואפשר לבצע בה ניתוח לוגי של כל מושג ומשפט, ולהראות כיצד הוא קשור ביחסי היסק עם כל משפט אחר בשפה. במאמרו "על מובן והוראה" מ-1892 ניסח פרגה תורת משמעות חדשה עבור השפה הטבעית, שבבסיסה מספר עקרונות חדשים ליחס שבין מילים למושגים ולדברים שהן מציינות.
עקרון ההקשר, מובן והוראה
על פי עקרון ההקשר (עקרון הקונטקסט) של פרגה, לא ניתן להבין מילים אלא במסגרת הקשר של משפט שלם. פרגה תופס את המשפט כמורכב מפונקציה – הפרדיקט או הנשוא – שפועלת על אובייקטים – המיוצגים על ידי הנושא – ומחזירה ערכי אמת, דהיינו אמת או שקר. ערך האמת של משפט יסודי נקבע על ידי היחסים הלוגיים בין המושגים והאובייקטים (למשל, "הילד הוא קירח" הוא אמיתי כאשר האובייקט, הילד, שייך לקבוצת הקרחים, ושקרי אם לא), או, כאשר מדובר במשפט מורכב הכולל קשרים לוגיים, ערך האמת של המשפט הראשי נקבע על ידי היחסים בין ערכי האמת של המשפטים היסודיים (למשל: שני משפטים יסודיים המחוברים על ידי הקוניונקציה – "וגם" – ייתנו ערך אמת חיובי רק אם כל אחד מהם נותן ערך אמת חיובי בפני עצמו – "אחד ועוד אחד הם שתיים וגם השמש זורחת במזרח").
עבור ניתוחם של משפטים מן השפה המדעית, כלומר מתוך שפה מלאכותית שהוגדרה מראש כך שכל שם הוא חד-משמעי, ויש אובייקט שהוא מציין, וכל פרדיקט הוא מוגדר היטב, דהיינו אין עמימות בנוגע לגבולות הקבוצה של העצמים המשויכים אליו – אין לפרגה בעיה לקבוע את התנאים בהם למונח ישנה הוראה. אולם כאשר הוא ניגש לטפל בשפה הטבעית, אף שגם כאן הוא סבר בכל מקרה כי על מנת לתת דין וחשבון מספק לשפה עלינו לעסוק ברובד האובייקטיבי שלה בלבד, הוא נוכח שדרושים קריטריונים נוספים, מלבד ההוראה, על מנת להבין את השימוש שאנו עושים בה. כאן פרגה הבחין בין שני אופנים שבהם ביטוי לשוני תורם ל"משמעות" של ביטוי: מובן והוראה. בעבור ביטוי כמו שם, המובן הוא התוכן המחשבתי – המושג – המקושר אליו, וההוראה היא הדבר החיצוני שאליו השם מצביע (ההוראה מכונה גם דנוטציה או אקסטנציה). כך למשל המובן של המילה "חד-קרן" היא המושג או אוסף המושגים והתכונות המקושרות עם החד-קרן, אך למילה עצמה ייתכן שאין הוראה, שכן הקבוצה בעולם שהמילים מתייחסות אליה היא הקבוצה הריקה. ברמת המשפט, המובן הוא המחשבה השלמה, המבטאת את התנאים שבהם נאמר שהמחשבה היא אמיתית, אולם מהי הוראת המשפט?
את הצורך המקורי בהבדלה בין מובן והוראה פרגה מציג כתגובה לחידה בנוגע לזהות – כיצד ניתן להבחין בין המשפטים "א' הוא א'" ו-"א' הוא ב'", במקרה ששני המשפטים אמיתיים? שהרי אם הם אמיתיים, אנו רשאים על פי כללי הלוגיקה להחליף את א' ב-ב' הזהה לו, בכל מקום. מדוע אם כן יש אנשים השואלים את עצמם, למשל, האם כוכב השחר הוא כוכב הערב, שהרי אם הם זהים הרי שאנשים אלו שואלים את עצמם האם כוכב השחר הוא כוכב השחר, וזה מובן מאליו? נהוג לומר כי המשפט הראשון הוא אנליטי, ושהוא נכון תמיד עקב המבנה הלוגי שלו, ומסבירים את אמיתותו של המשפט השני בכך שא' וב' הן מילים נרדפות. אולם פרגה מעוניין לתת הסבר חד יותר לתופעה.
מכיוון שבלוגיקה של פרגה כל ביטוי בעל משמעות תורם לקביעת ערך האמת של המשפט בו הוא מופיע, ומכיוון שההחלפה בין שני ביטויים בעלי הוראה זהה, א' וב', באותו משפט, אינה משנה את ערך האמת של המשפט, הרי שזו ההוראה של המשפט שבה אנו מעוניינים כשאנו מעוניינים בערך האמת. מכאן גוזר פרגה שמה שמבדיל בין משפטים כאלו, ומאפשר לנו בכל זאת למצוא ערך בגילוי כי "כוכב השחר הוא כוכב הערב", למשל, אינו השוני בהוראה של הביטויים ושל המשפט עצמו, אלא המובן שלהם, קרי התוכן המחשבתי שהם מביעים, או האופן שבו הם מציגים את האובייקט. הערך הקוגניטיבי שבטענות זהות הוא, לפיכך, הלמידה כי שני אופני הצגה של אותו אובייקט הם זהים מבחינת ההוראה שלהם. לעומת זאת, ההוראה של המשפט אינה אלא ערך האמת שלו, ומכאן שהוראתו של כל משפט אמיתי היא זהה, אף כי הם שונים במובניהם.
עולם שלישי
כאמור, פרגה סבר כי על הפילוסוף לעסוק אך ורק במאפיינים האובייקטיביים של השפה, ואת המובן וההוראה, המחשבה וערך האמת החשיב כתכונות אובייקטיביות כאלו. משפטים בעלי מובן שונה הם שונים מבחינה אובייקטיבית, ולא רק מבחינה סובייקטיבית. אולם כיצד מעוגן התוכן האובייקטיבי של אלו? שיקולים כאלו הובילו את פרגה להציע את קיומו של עולם שלישי של ישים, שאליו שייכים התכנים האובייקטיביים – המחשבות והמובנים – המשותפים לבני אדם שונים. זרמים שונים בפילוסופיה האנליטית נחלקים אם הם מוכנים לקבל ריאליזם בנוגע לקיומו של עולם שלישי שכזה, כמתחייב מן האובייקטיביות של השפה, או מתנגדים לכך.
פרון (אל)
פֶּרוּן (Перун) היה האל הראשי במיתולוגיה הסלבית.
אטימולוגית, שמו של האל קיים גם במיתולוגיה ההודו-אירופאית בצורת Perkwunos* או Perkunos*.
פרון היה אל הרעם, הברק והגשם, אל השמש, הירח והכוכבים ומעל כל, אל האש. הסימנים שנתנו בפסליו היו: אבן ההצתה, השמש והבלוט.
בין יתר תפקידיו, היה פרון מגינם של הנרדפים ונוקם במפירי הסכמים.
ללא מוצא (סרט, 1987)
ללא מוצא (באנגלית: No Way Out) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת מתח פוליטית משנת 1987, בבימויו של רוג'ר דונלדסון על פי תסריט שכתב רוברט גרלנד, המבוסס בחלקו על הספר "השעון הגדול" (The Big Clock) מאת הסופר והמשורר קנת' פירינג משנת 1946. בסרט מככבים קווין קוסטנר, ג'ין הקמן, ויל פטון ושון יאנג. בסיס העלילה הוא מות פילגשו של מזכיר ההגנה האמריקאי, שהייתה גם מאהבתו של קצין צי העובד תחתיו, וניסיונות עוזרו האישי להגן עליו.
עלילת הסרט
קצין הצי טום פארל (קווין קוסטנר) נחקר בבית בפרוור של וושינגטון על ידי שני חוקרים באשר להכרותו עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, דייוויד ברייס. הוא אינו משתף פעולה עם חוקריו.
העלילה חוזרת שישה חודשים אחורה. פארל מגיע למסיבה לכבודו של נשיא ארצות הברית בהזמנתו של סקוט פריצ'רד (ויל פטון), חברו מימי המכללה. פריצ'רד הוא עוזרו האישי של מזכיר ההגנה, דייוויד ברייס (ג'ין הקמן), אותו הוא מעריץ הערצה עיוורת. הוא מקווה לשכנע את ברייס להעביר את פארל לעבוד תחתיו בפנטגון. פריצ'רד מציג את פארל בפני ברייס, אך ברייס אינו מתרשם.
פארל מגלה עניין באחת מאורחות המסיבה, סוזן אטוול (שון יאנג) ופותח איתה בשיחה. אף על פי שהיא מתוודה בפניו שבאה למסיבה עם אחד האורחים שהוא נשוי, השניים מתקרבים, ולאחר נסיעה סוערת בלימוזינה שלה מגיעים לדירתה. כדי שמאהבה הנשוי לא יבחין בעקבות מפגשה עם פארל, היא מחליפה דירות עם שכנתה וחברתה, נינה ביקה (אימאן), ומארחת את פארל בדירתה של נינה.
לאחר שפארל וסוזן חוזרים מסוף שבוע רומנטי, מגיע לדירתה של סוזן מאהבה המבוגר והנשוי - מזכיר ההגנה ברייס. פארל הממורמר והקנאי נענה לתחנוניה של סוזן, שמבטיחה לו שבדעתה להיפרד מברייס, ויוצא מהבניין ביציאה צדדית. ברייס ופארל רואים זה את זה לפני שברייס נכנס לבניין, אך פארל נמצא במקום חשוך וברייס לא יכול לזהותו.
לאחר שנכנס לדירתה של סוזן, דורש ברייס הזועם לדעת מי היה הגבר שיצא מדירתה ועם מי בילתה את סוף השבוע. כשסוזן מסרבת לענות לו הוא מכה אותה בזעמו, וסוזן נופלת מגרם המדרגות בדירה ונהרגת מנפילתה.
ברייס ההמום והמבוהל נמלט מהדירה ומגיע באישון לילה לביתו של פריצ'רד. בעוד ברייס מוכן להסגיר את עצמו, פריצ'רד עוצר בעדו ומציע לו סיפור אליבי בדוי, לפיו סוזן התרועעה עם "יורי" - סוכן רדום סובייטי שכביכול נשתל בארצות הברית כנער צעיר, ו"יורי" הוא זה שהרג אותה. למרות שהן ברייס והן פריצ'רד מאמינים ש"יורי" הוא מיתוס שאינו קיים במציאות, הרי שהרשויות מאמינות בקיומו. לפיכך, תיוג מאהבה האחר של סוזן כ"יורי" יהפוך את מציאתו וחיסולו לעניין של ביטחון לאומי ויאפשר לברייס ופריצ'רד לשלוט בחיפוש אחריו, לחסל את מאהבה האחר של סוזן באצטלה שהוא "יורי", לטפול עליו את הריגתה של סוזן, ובכך לנקות את ברייס מאשמה.
פריצ'רד מגיע לדירה ומנקה אותה מראיות העלולות להפליל את ברייס. מתחת למיטתה של סוזן הוא מוצא תשליל פולארויד, זכר לתמונה שצילמה סוזן את פארל - אך הדמות בתשליל היא לא יותר מצללית לא ברורה ובלתי ניתנת לזיהוי.
במסגרת החקירה מגיעים פארל ופריצ'רד אל נינה ביקה, חברתה הטובה של סוזן. פריצ'רד חוקר אותה והיא מאשרת שסוזן התרועעה עם גבר נוסף, אך למרות שהיא יודעת את זהותו של פארל היא אינה מסגירה אותו לפריצ'רד, גם לאחר שפריצ'רד מגלה שהיא מהגרת בלתי חוקית מדרום אפריקה ומאיים עליה בגירוש מארצות הברית. עם זאת, נינה מזכירה את השר ברייס בשמו.
בשובם לפנטגון נתקל פארל בשני מתנקשים שגייס פריצ'רד, ומבין שפריצ'רד הורה להם לחסל את נינה בשל ידיעתה על הרומן בין ברייס וסוזן. הוא ממהר לקניון שבו עובדת נינה, מתעמת עם המתנקשים ומסייע לה להיחלץ ולהיעלם. בשובו לפנטגון הוא מתעמת עם פריצ'רד על שיטותיו ופעולותיו.
בינתיים, איש המחשבים המסונף לחקירה, סם האסלמן - מכר וותיק של פארל - מריץ תוכנת פענוח על התשליל שמצא פריצ'רד בדירתה של סוזן, בניסיון לזהות את האדם המצולם בו. התוכנה מתגלה כיעילה ויותר ויותר מאפיינים של האדם בתצלום מתגלים, ופארל מבין שזמנו קצר בטרם יפוענח התצלום והוא יתגלה. הוא מחפש הוכחה שתקשור את ברייס להריגתה של סוזן, ולצורך כך מחפש במחשבי מחלקת המדינה רישום של תיבה יקרת ערך שקיבל ברייס משר החוץ של מרוקו, כיוון שברייס העניק את התיבה כמתנה לסוזן והתיבה נמצאה בדירתה והפכה לראייה.
בינתיים, אנשי המשטרה הצבאית מביאים לפנטגון שני עדים שראו את פארל וסוזן בסוף השבוע שלהם - עובד בבית המלון בו שהו, ובעל עסק להשכרת סירות ממנו שכר פארל סירת מפרש לשיט רומנטי. הם אינם יודעים את שמו של פארל, אך כשהם נתקלים בו במקרה במסדרון הם מזעיקים את החוקרים, שמבינים ש"יורי" נמצא בבניין. הם מורים לסגור את הפנטגון, אין יוצא ואין בא, ומעבירים את העדים חדר חדר כדי לזהות את האדם שראו.
פארל, שמבין שהטבעת סוגרת עליו, נכנס לחדרו של האסלמן ומתוודה בפניו שהוא האיש שבתמונה, ושהחיפוש אחרי "יורי" הוא תרמית כיוון שסוזן הייתה פילגשו של ברייס והוא זה שהרג אותה. הוא מספר לו גם על התיבה שהעניק ברייס לסוזן, ומבקש מהאסלמן לזרז את החיפוש במחשבי מחלקת המדינה ובעצם "לשתול" בחיפוש את התיבה כדי שתצא מהר בתוצאות החיפוש. האסלמן משתכנע ומבצע את בקשתו, אך כשמתעורר בו ספק הוא מטלפן לפריצ'רד ונפגש איתו ביחידות באולם הספורט בבניין. הוא מספר לפריצ'רד על וידויו של פארל ועל כך שפארל חושד שברייס הרג את סוזן. פריצ'רד מודה לו על עזרתו - ורוצח אותו ביריות אקדח.
פארל, שאנשי המשטרה הצבאית בלווי העדים סוגרים עליו, ממהר בחזרה לחדר המחשבים ולוקח את התדפיס ממחשב מחלקת המדינה, בו רשומה התיבה שקיבל ברייס משר החוץ של מרוקו. בחדר המחשבים הוא נתקל במתנקשיו של פריצ'רד, שכעת נשלחו כדי לחסל אותו. הוא נמלט מהם במסדרונות הפנטגון לכוון לשכתו של ברייס, מהמם אחד מהם באמצעות מטף אש, ומביא למעצרו של השני ממש מחוץ לדלת לשכתו של ברייס.
כשבידו התדפיס הקושר את ברייס לסוזן, מתעמת פארל עם ברייס, מאשים אותו בהריגתה של סוזן, ודורש ממנו להפסיק את החיפוש המזויף אחרי "יורי". בלשכתו של ברייס נודע לו שאנשי המשטרה הצבאית מצאו את גופתו של סם האסלמן ומאמינים שנרצח בידי "יורי". פריצ'רד מספר לברייס שמאהבה האחר של סוזן הוא פארל - וכיוון ש"יורי" הוא זה שהרג את סוזן, הרי שפארל הוא "יורי". לפיכך, הוכתרה תוכנית החיפוש המזויף אחרי "יורי" בהצלחה, פארל יטופל כמרגל סובייטי וכאיש שהרג את סוזן, וברייס ינוקה מאשמה.
אך ברייס, שיודע שבידי פארל נמצא התדפיס הקושר אותו לסוזן, מתחנן בפני פארל ומנסה לתאם איתו סיפור אליבי בדוי חדש - שמפליל את פריצ'רד. לפי הסיפור שממציא ברייס, פריצ'רד, שהוא הומוסקסואל, רצח את סוזן כיוון שקינא ביחסיה עם ברייס.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
הרקליוס (בלטינית: Flavius Heracles Augustus, ביוונית: Φλάβιος Ἡράκλειος, Flavios Iraklios; 575 – 11 בפברואר 641) היה קיסר ביזנטיון מ-5 באוקטובר 610 ועד מותו בשנת 641. הוא שינה את השפה הרשמית בביזנטיון ליוונית. בתקופת מלכותו היו מלחמות רבות עם האימפריה הסאסאנית במהלכן אבדו לביזנטיון כמעט כל הפרובינציות במזרח (כולל סוריה, מצרים וארץ ישראל - מרד הרקליוס). הרקליוס הצליח לשקם את הצבא ולנצח את הפרסים ולכבוש מידיהם מחדש את המזרח. אך בסוף ימי שלטונו אבדו שוב שטחי המזרח לכוח העולה החדש של הכיבוש המוסלמי שבא מחצי האי ערב וניצח גם את ביזנטיון וגם את האימפריה הסאסאנית.
ללא מוצא (סרט, 1987)
עלילת הסרט
פריצ'רד, ההמום מבגידתו של מושא הערצתו והאיש שעליו הגן, מתאבד בלשכתו של ברייס ביריית אקדח. כשאנשי המשטרה הצבאית, ששמעו את הירייה, פורצים ללשכה - מספר להם ברייס שפריצ'רד הוא "יורי", והוא האיש אחריו חיפשו. הוא כביכול התאבד כשהבין שהטבעת נסגרת עליו.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
מוצא
משפחתו של הרקליוס הייתה ככל הנראה מאזור קפדוקיה ממוצא ארמני, אך על אבותיו לא ידוע כמעט דבר. הוא נקרא על שמו של אביו הרקליוס (שברבות הימים זכה על כך לכינוי "הרקליוס האב"), שהיה מצביא בצבאו של הקיסר מאוריקיוס, ולחם בשנת 590 מול צבאו של הטוען לכתר האימפריה הסאסאנית הפרסית, בהראם ג'ובין. לאחר המלחמה מינה הקיסר מאוריקיוס את הרקליוס האב לתפקיד מושל (אקסארך) אפריקה. הרקליוס בילה את מרבית ילדותו בפרובינציה הרומית באפריקה, ועל פי אחת הגרסאות עסק בצעירותו בלחימת גלדיאטורים מול אריות.
ללא מוצא (סרט, 1987)
עלילת הסרט
פארל, שמסרב לקחת חלק בסיפור הבדוי, נותן את התדפיס המפליל את ברייס בחשאי לחייל שמשרת תחתיו בפנטגון, ומורה לו למסור את התדפיס אישית לראש ה-CIA, שהוא גם יריב פוליטי של ברייס. לאחר מכן הוא עוזב את הפנטגון שלא על מנת לחזור. לאחר שהוא עוזב את הבניין, מסיימת תוכנת הפענוח של האסלמן את ריצתה על התשליל מדירתה של סוזן, ופארל מתגלה בו.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
המרד נגד פוקאס ועלייתו של הרקליוס
בשנת 608 הכריז הרקליוס האב על מרד כנגד הקיסר פוקאס, שהדיח את מאוריקיוס מכיסאו שש שנים קודם לכן. המורדים הטביעו מטבעות עליהם הוצגו הרקליוס האב והרקליוס הבן כקונסולים, אף שאיש משניהם לא טען לכס הקיסרות במפורש. בן דודו של הרקליוס ניקיטס עמד בראש פלישה קרקעית למצרים, הביס את צבאו של פוקאס, והשתלט על האזור.
ללא מוצא (סרט, 1987)
עלילת הסרט
כשהוא מתבודד באבלו ליד קברה של סוזן, מוצאים את פארל שני אנשים, מספרים לו שאנשים רבים מחפשים אחריו, ומורים לו לבוא איתם.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
המרד נגד פוקאס ועלייתו של הרקליוס
הרקליוס עצמו הפליג בדרך הים דרך סיציליה אל קפריסין. בהגיעו לקונסטנטינופול הוא נפגש עם בכירי האצולה בעיר, וזמן קצר לאחר מכן ערך טקס בו הכתיר עצמו לקיסר. כשנכנס לעיר ערקו לצידו חיילי המשמר של פוקאס, עליהם פיקד חתנו של הקיסר פריסקוס, והוא נכנס אליה כמנצח, והוציא להורג את פוקאס במו ידיו. ב-5 באוקטובר 610 הוכתר הרקליוס בפעם השנייה, בכנסיית סטפן הקדוש שבארמון הקיסרות, ולאחר מכן נשא לאישה את ארוסתו פאביה, שזכתה לשם המלכותי אידוקיה, שזכתה לאהדת תושבי העיר, אך מתה ב-612. בשנת 623 נשא הרקליוס לאישה את אחייניתה של אידוקיה, מרטינה. נישואים שניים אלה לא התקבלו בעין יפה, ונתפסו בעיני נתיניו של הרקליוס כגילוי עריות, אך דווקא מרטינה הייתה זו שהפכה למרכז הכוח השלטוני בימי יורשיו של הרקליוס.
ללא מוצא (סרט, 1987)
עלילת הסרט
העלילה חוזרת לבית בפרוורי וושינגטון שבו החל הסרט, שמתגלה כ"בית בטוח" של ה-KGB. לאחר שגילה עוינות כלפי שני החוקרים שלו ולא שיתף איתם פעולה, נכנס לחדר מפעילו של פארל - שהוא אכן מרגל סובייטי שנשתל בארצות הברית כנער. המפעיל פונה אליו בשמו האמיתי, יבגני אלכסייביץ', אומר לו שהוא גיבור ברית המועצות ומבקש להחזירו למולדתו. מתברר שהרומן שניהל פארל עם סוזן החל כמשימה של ה-KGB, שידע על קשריה עם ברייס וקיווה שפארל יוכל לפתות אותה ולרגל באמצעותה אחרי ברייס. הם מאשימים אותו בכך שהרומן עם סוזן נוהל שלא כנדרש.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
המלחמה נגד פרס וכיבוש ירושלים
כשהרקליוס עלה לשלטון, הייתה האימפריה במצב חמור. פוקאס פינה את מרבית הכוחות מגבול הדנובה, והותיר את אזור הבלקן לחסדיהם של האווארים. הקיסר המודח מאוריקיוס סייע לשליט פרס ח'וסרו השני לשוב לכיסאו, והשניים הפכו לבעלי ברית. מותו של מאוריקיוס שימש לכוסרו תירוץ לתקוף את ביזנטיון ולדרוש כי יורשו של מאוריקיוס, תיאודוסיוס, יוכתר כקיסר. לאורך שלטונו של פוקאס השתלטו הפרסים באופן הדרגתי על אזור ארם נהריים, וניצלו את המרד של הרקליוס כדי להתקדם לכיוון סוריה.
ללא מוצא (סרט, 1987)
עלילת הסרט
פארל הנסער, שמתקשה לדבר רוסית אחרי שנים רבות בארצות הברית, מסרב לחזור לברית המועצות. כשהוא פונה לצאת מהבית, שולפים שני החוקרים אקדחים ומאיימים לירות בו - אך מפעילו של פארל עוצר בעדם, משוכנע שפארל עוד יחזור כיוון שאין לו לאן ללכת.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
המלחמה נגד פרס וכיבוש ירושלים
הרקליוס הציע לפרסים הסכם שלום עם עלייתו לשלטון, אך כוסרו סירב להצעה, בטענה כי אינו אלא טוען לכתרו של תיאודיסיוס. כוחותיו של הרקליוס לא הצליחו להתמודד עם הצבא הפרסי, שכבש את דמשק בשנת 613 ובסיועה של הקהילה היהודית נכנס כשנה לאחר מכן לירושלים. במהלך הכיבוש נפגעה כנסיית הקבר הקדוש קשות, והגרוע מכל - הצלב שעליו נצלב ישו, ואשר נשמר בכנסייה, נלקח שלל. הנוצרים ראו בזה אות מבשר רע, עד כי הרקליוס השקיע מאמץ אדירים באיתור הצלב והחזרתו לירושלים, דבר שהצליח להגשים רק לאחר שנים רבות.
ללא מוצא (סרט, 1987)
קבלה ביקורתית
הסרט לא זכה בפרסים משמעותיים, אך זכה לשבחים מצד הביקורת כולל ציון של 91% באתר "Rotten Tomatoes" וציון מושלם של 4 כוכבים מצד מבקר הסרטים רוג'ר איברט. ביקורות אחרות היללו את הפיכתו של הספר המקורי משנות ה-40 - שמתמקד במשולש אהבים במערכת עיתון - למשולש אהבים משולב בעלילה פוליטית עכשווית בוושינגטון, אך ביקרו את הקו העלילתי של הסוכן הסובייטי הרדום, שלא היה לו מקביל בספר המקורי ובשני סרטים שנעשו על פיו לפני כן, ושלדעתם פגע באמינות הסרט.
הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית
המלחמה נגד פרס וכיבוש ירושלים
הפרסים המשיכו במסעי הכיבוש, והשתלטו על מצרים ב-616. הכוחות התקדמו עד לאזור כלקדון באזור מצרי הבוספורוס באנטליה, עד כי סופר שתושבי קונסטנטינופול יכלו לראות בלילה את אורות הלפידים של הפרסים מעבר לחומת העיר.
בשל התקדמות הפרסים שקל הרקליוס להעביר את בירתו מקונסטנטינופול לקרתגו, אך בסופו של דבר שכנע אותו הפטריארך סרגיוס הראשון שלא לבצע את תוכניתו. הוא נותר במזרח ופעל לארגון צבאו מחדש. ב-621 יצא הרקליוס בראש צבאו כדי להתייצב מול האויב הפרסי. בהאמינו שקונסטנטינופול מוגנת די צורכה, הצעיד הרקליוס את צבאו לאורכה של אסיה הקטנה ופלש לפרס עצמה, במסע מלחמה שעתיד היה להימשך עוד שנים ארוכות. הרקליוס כרת ברית עם הכוזרים ועם שבטים טורקמנים נוספים, וניצל גם מחלוקות פנימיות באימפריה הפרסית. הפרסים הובסו לבסוף בקרב נינווה בשנת 627, אך כוסרו עדיין סירב לחתום על חוזה שלום עם ביזנטיון. רק כשהתקרב הצבא הביזנטי לבירה הפרסית קטסיפון, הדיחו האצילים הפרסים את כוסרו, ויורשו קבאד השני נאלץ לקבל את תנאי השלום של הרקליוס. האימפריה הסאסאנית לא התאוששה עוד מנזקי המלחמה, ועד מהרה פלשו אליה הכוחות הערבים והשמידו אותה.
השבת הצלב לירושלים
ניצחונו של הרקליוס על הפרסים הפך לניצחון דתי, עם החזירו את הצלב הגזול שנפל בשבי הפרסים בשנת 614. בשנת 631 ערך הרקליוס מסע צליינות מפואר לירושלים, בו נכנס דרך שער הרחמים ברגליים יחפות, והשיב את הצלב לכנסיית הקבר. הכניסה הסמלית דרך השער המזרחי של הר הבית נועדה לדמות אותו למושיע, שכן על פי המסורת הנוצרית, ישו הוא זה שנכנס לירושלים ממזרח על גבי חמורו. מאז ובמשך מאות שנים נחוג ביום זה - 14 בספטמבר - 'חג הצלב'. בתקופה הצלבנית היו פותחים את שער הרחמים רק פעמיים בשנה - ביום הראשון שלפני חג הפסחא, כסמל למעברו של ישו, ובחג הצלב - כסמל למעברו של הרקליוס.
הרקליוס נטל לעצמו את תוארו של השליט הפרסי "מלך המלכים", וויתר על התואר הרומי אוגוסטוס. בשנת 629 בחר לעצמו את התואר "בזילאוס", הגרסה היוונית ל"שליט יחיד", תואר שהמשיך לשמש את קיסרי ביזנטיון במשך 800 השנים הבאות. הרקליוס אימץ מוטיבים הלניסטיים נוספים לשלטונו, וביטל את מעמדה של הלטינית כשפה הרשמית, לטובת היוונית.
המלחמה נגד המוסלמים
הרקליוס נפל למשכב זמן קצר לאחר ניצחונו על הפרסים, ולא יצא עוד לשדה הקרב. בשנת 634, כשהצבא המוסלמי תקף את סוריה וארץ ישראל, הוא שלח את אחיו תיאודור ומצביאי צבאו ללחום כנגד המוסלמים בהנהגת המצביאי ח'אלד בן אל-וליד, אך הם כשלו במערכה. קרב ירמוך, שנערך בשנת 636 הסתיים בתבוסה מוחצת של הצבא הביזנטי, ובתוך שלוש שנים נכבשו מרבית סוריה וארץ ישראל. עד למותו של הרקליוס נפלה גם מצרים לידי המוסלמים.
מורשת
אף שניצחונו על הפרסים לא הביא להישגים מתמשכים עבור האימפריה הביזנטית, הרקליוס נחשב לאחד מגדולי קיסריה. הרפורמות שלו בממשל הקטינו את רמת השחיתות הגבוהה של שלטונו של פוקאס, והארגון מחדש בצבא שהנהיג זכה להצלחה גדולה. בסופו של דבר הצליח צבא זה לעצור את המוסלמים באסיה הקטנה, והמשיך להחזיק בקרתגו למשך 60 שנים נוספות.
כיבוש השטחים המזרחיים מידי הפרסים עורר מחדש באימפריה הביזנטית את שאלת האחדות הדתית. רבים מתושבי אזורים אלה היו מונופיזיטים וסירבו לקבל את החלטות ועידת כלקדון. הרקליוס ניסה לקדם פתרון פשרה שאותו כינה מונותוליזם, אך פתרון זה נדחה בידי שני הצדדים בסכסוך, שראו בו כפירה בנצרות.
משפחה
להרקליוס ולאשתו הראשונה פאביה אידוקיה היו שני ילדים:
מאשתו השנייה מרטינה היו להרקליוס לפחות 10 ילדים, אך שמותיהם וסדר לידתם מוטלים בספק:
מניהיקי
מניהיקי (במאורית: Manihiki) הוא אי באיי קוק הידוע בתעשיית הפנינים שבו. האי הוא אטול בצורת משולש השוכן 1160 ק"מ מצפון לררטונגה.
היסטוריה
מקובל לחשוב שהפולינזים ישבו במניהיקי החל משנת 900 או 1000 לספירה. הם ערכו מסעות ימיים להשגת מזון ואף הגיעו עד לניו זילנד. האירופאי הראשון שהגיע לאי היה כנראה הנווט הפורטוגזי פדרו פרננדש דה קיירוש שגילה את האי ב-1606 וקרא לו בשם Gente Hermosa ("אנשים יפים"). ב-13 בנובמבר 1822 נראה האי על ידי הספינה האמריקנית "גוד הופ" (Good Hope) ורב החובל שלה קרא לו בשם אי האמפרי (Humphrey Island). ב-1928 ספינת ציידי הליוויתנים "גנגס" (Ganges) עברה ליד האי וצוותה קרא לו בשם אי גנגס הגדול (Great Ganges Island). בהמשך חלפו לידו ספינות נוספות שקראו לו בשמות שונים ולמרות זאת נקרא כיום האי בשמו המאורי המקורי. יש שתי הצעות למשמעות השם: האפשרות הראשונה היא "סירת קאנו שעולה על החוף" והאפשרות השנייה היא שתושביו הראשונים של האי הגיעו מהאי מניהי (Manihi) שבאיי טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית והאי נקרא פשוט מניהי הקטן – מניהיקי.
ב-1899 התנגדו חלק מתושבי האי לפעולתם של המיסיונרים והם הגיעו להסכם עם השלטונות הצרפתיים בטהיטי שהאי יסופח אליהם. בתגובה נשלחה ספינה אך המיסיונרים במניהיקי הניפו את הדגל הבריטי והספינה שבה לטהיטי מבלי לעגון בחוף. ב-9 באוגוסט 1889 הוכרז האי כשטח חסות בריטי וב-1901 נכלל האי בשטחה של ניו זילנד. החל משנת 1822 תבעה ארצות הברית את הריבונות על האי ובשנת 1980 נחתם הסכם בין ארצות הברית לבין איי קוק, לפיו ארצות הברית מכירה בריבונותם של איי קוק במניהיקי ובשלושה איים נוספים.
גאוגרפיה
מניהיקי ממוקם בפסגתו של הר תת-מימי בגובה של 4000 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. האי הוא אטול ברוחב 10 ק"מ המורכב מ-43 איונים הפזורים לאורך השונית. השונית מהווה אתר צלילה מגוון ובית לאלמוגים ודגים טרופיים מסוגים שונים. האטרקציה העיקרית של האי היא צלילה. קיימת פעילות דיג ענפה מחוץ לשונית וסוגי הדגים השכיחים הם טונה זהובה ודאוניים. האי ידוע בשל תעשיית הפנינים השחורות שלו וחוות גידול פזורות סביב ללגונה. החווה הגדולה ביותר מחזיקה 250,000 צדפות המייצרות פנינים.
דמוגרפיה ופוליטיקה
שני כפרים שוכנים במניהיקי. הגדול מבינם הוא הכפר טאוהונו (Tauhunu) השוכן על איון בשם זהה בחלקו המערבי של האטול. הכפר השני הוא טוקאו (Tukao) השוכן על האיון נגאקה (Ngake) או טה פארואה (Te Paeroa) בחלקו הצפוני של האטול. מבחינה פוליטית האי מנוהל על ידי מועצת האי וראש העיר נבחר אחת לשלוש שנים. אוכלוסיית האי מחולקת לשני שבטים כשכל אחד מהם מחולק לשבעה תתי-שבטים. בפברואר 2009 ציין ראש העיר כי עקב המשבר הכלכלי העולמי ועליית יוקר המחיה נרשמת עזיבה ניכרת של תושבי האי לניו זילנד ולאוסטרליה ומספר תושבי האי ירד ל-280 איש. תושבי האי דוברים אנגלית וניב מאורי מקומי.
סיוון
בחודש סיוון 30 ימים. א' בסיוון יכול לחול בימים ראשון, שלישי, רביעי ושישי.
שם החודש וסמליו
שם החודש נזכר לראשונה במגילת אסתר (ח', ט). השם הובא, ככל שמות החודשים, מגלות בבל, ומקורו במילה "סימנו", שמשמעותה "זמן קבוע". לפי פירוש נוסף, זהו שם בבלי שמקורו במונח האשורי "סיוונו", שפירושו כנראה "עת להט השמש".
מזלו של החודש הוא מזל תאומים. בלוח השנה במגילות קומראן מזלו הוא מזל סרטן.
אור דדיה
אור דדיה (נולד ב-12 ביולי 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן ימני בשאלה מ הפועל באר שבע ב אברדין הסקוטית ו בנבחרת ישראל
קריירת מועדונים
דדיה נולד בבאר שבע. גדל במחלקות הנוער של מכבי באר שבע ושל הפועל באר שבע.
הפועל באר שבע
ב-15 במאי 2017, עונת 2016/2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע בתיקו 1–1 מול בית"ר ירושלים באצטדיון טדי. ב-20 במאי ערך את הופעתו השנייה בניצחון 0–2 על בני סכנין באצטדיון טרנר, בסיום העונה בליגת העל הוא זכה באליפות עם קבוצתו.
השאלה להפועל בני לוד
בעונת עונת 2017/2018 הושאל דדיה להפועל בני לוד מהליגה לאומית לשנתיים. ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע הטוטו בהפסד 4–1 להפועל תל אביב באצטדיון העירוני לוד. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה לאומית, כשניצח 0–2 את עירוני נשר באצטדיון העירוני בלוד. בסוף העונה הוא ערך 24 הופעות ליגה וסיים עם קבוצתו במקום העשירי. בעונת 2018/2019 הוא סיים במקום התשיעי בליגת לאומית עם קבוצתו ורשם 31 הופעות ליגה וכבש שער אחד.