cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס אדיסון
ראשית חייו
צ'ארלס אדיסון נולד בבית משפחתו, גלנמנוט, שבעיירה וסט אורנג', ניו ג'רזי, להוריו, הממציא תומאס אלווה אדיסון ורעייתו מינה מילר אדיסון. ב-1909 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הוטצ'קינס שבלייקוויל, קונטיקט. בשנים 1915–1916 הוא הפעיל יחד עם גווידו ברונו את "תיאטרון אצבעון הקטן" שהכיל מאה מושבים. שם הם העלו את מחזותיהם של ג'ורג' ברנרד שו ויוהאן אוגוסט סטרינדברג. במקביל כתב אדיסון מדי שבוע לשבועון של ברונו, Bruno's Weekly, תחת שם העט "תום סליפר". באותה תקופה הוא הביא את צוות שחקני התיאטרון לאליס איילנד כדי להופיע שם בפני הפקיד הראשי אוגוסטוס שרמן ובפני יותר מ-400 מהגרים שהוחזקו שם. אירועי אוונגרד אלו הגיעו לקיצם כאשר אביו הכניס אותו לעבודה. ב-27 במרץ 1918 הוא נשא לאישה את קרולין הוקינס. לזוג לא נולדו ילדים. במשך מספר שנים ניהל אדיסון את חברת התקליטים Edison Records. ב-1927 הוא היה לנשיא החברה של אביו Thomas A. Edison, Inc. וניהל אותה עד למכירתה ב-1957, כאשר היא מוזגה עם McGraw Electric Company ל- McGraw-Edison Electric Company, שאדיסון היה יושב ראש מועצת המנהלים שלה עד לפרישתו ב-1961.
קריירה פוליטית
ב-18 בינואר 1937 מינה נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט את אדיסון כעוזר מזכיר הצי, ולאחר מכן, ב-2 בינואר 1940, כמזכיר הצי של ארצות הברית, לאחר פטירתו של המזכיר הקודם, קלוד סוואנסון ב-7 ביולי 1939. מפטירתו של סוואנסון ועד מינויו הקבוע של אדיסון כמזכיר קבוע בינואר 1940, שימש אדיסון כמזכיר בפועל. הוא החזיק במשרה זו עד ה-24 ביוני אותה שנה, כאשר התפטר כדי להתמודד על משרת מושל ניו ג'רזי. במהלך כהונתו כמזכיר הצי הוא דחף לבניית אוניות המערכה מסדרת איווה ושאחת מהן תיבנה במספנת פילדלפיה. החלטה זו זיכתה את רוזוולט בקולות בפנסילבניה ובניו ג'רזי בבחירות לנשיאות של 1940. כמחווה לכך נקראה אחת הספינות על שם ניו ג'רזי, USS New Jersey.
שנותיו האחרונות
ב-1948 הקים אדיסון מוסד צדקה שבמקור נקרא "מוסד ברוק" וכיום הוא נקרא "קרן צ'ארלס אדיסון".
בין השנים 1951–1969 התגורר אדיסון במלון וולדורף אסטוריה שבניו יורק, שם נוצרה ידידות בינו לבין הנשיא לשעבר הרברט הובר, שגם הוא התגורר במלון. ב-1962 הוא היה אחד ממייסדי המפלגה השמרנית של ניו יורק.
ב-1967 ארח אדיסון פגישה במלון וולדורף אסטוריה שהובילה לייסוד קרן הנוער שנקראה על שמו. בפגישה נכחו חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקני וולטר ג'ד, הסופר ויליאם בקלי, הפעיל הפוליטי דייוויד ר. ג'ונס ויועצו הפוליטי של אדיסון, מרווין ליבמן. שמה של הקרן שונה ב-1985 ל"קרן ללימודים אמריקאים" (The Fund for American Studies), שכן אדיסון ביקש ששמו יושמט משם הקרן לאחר עשרים שנים מייסודה.
צ'ארלס אדיסון נפטר ב-31 ביולי 1969 בניו יורק, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-79. הוא נטמן בבית הקברות רוזדייל שבאורנג', ניו ג'רזי.
השכונה של גופי
השכונה של גופי (באנגלית: Goof Troop) היא סדרת טלוויזיה מונפשת של חברת וולט דיסני, ובה גופי הוא אב שמגדל את מקס, בנו בן ה-11. הרעיון הכללי של הסדרה דומה מעט לזה של סרטונים קצרים של גופי משנות ה-50 המוקדמות שבהם גופי הוא אב לבן ג'ינג'י שובב.
לסדרה הופקו שני סרטים: גופי: הסרט (1995) והמשך שיצא ישירות לווידאו: גופי הולך לקולג' (2000). שני הסרטים מתרחשים כמה שנים אחרי הסדרה, כשמקס הוא נער מתבגר.
עלילה
גופי, אב חד-הורי, חוזר אל עיר הולדתו ספונרוויל עם בנו בן ה-11, מקס. בסמיכות אליהם מתגורר חבר מהתיכון של גופי, פיט, מוכר מכוניות יד שנייה עם אשתו פג, סוכנת נדל"ן, בנם פיט-בן (פי.ג'יי.) בן ה-11 ובתם פיט-בת (פיסטול) בת הארבע. מקס ופיט-בן הם חברים טובים. חלק גדול מההומור נובע מהשוני בין אופיו של מקס, הילד הנורמלי, לאופיו המנוגד של אביו.
אמשא ספנדאן
במיתולוגיה הפרסית, אמשא ספנדאן (פרסית: امشاسپندان ; האלמותיים הטובים) היא קבוצה של שבעה אלים ואלות התומכים באהורה מאזדה ונאבקים למען הטוב וכנגד אנגרה מאינו וקבוצתו המכונה דיווים.
בקבוצת אמשא ספנדאן לוקחים חלק:
בחיבורים מאוחרים יותר מופיע גם:
יוסי גל
יוסי גל (נולד ב-1950) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל בצרפת ומנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה
גל נולד וגדל בירושלים,. באוגוסט 1968 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 403. הוא נפצע במלחמת ההתשה מפגיעת רסיסי פגז מצרי. לאחר החלמתו שימש קצין המודיעין וקצין המבצעים של הגדוד. בשירות המילואים השתתף במלחמת יום הכיפורים כקצין ביחידת הסיור של עוצבת כידון.
גל בוגר תואר ראשון בסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. החל את עבודתו בשירות החוץ בשנת 1975. תחילה שימש מנהל לשכת שגריר ישראל בארצות הברית עד 1981. בשנים 1985-1987 היה דובר שגרירות ישראל בוושינגטון. בראשית שנות התשעים היה יו"ר ועד עובדי משרד החוץ. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים, בהם: מנהל לשכת שגריר ישראל בארצות הברית, סמנכ"ל הסברה במשרד החוץ (1993–1995), שגריר ישראל בהולנד בשנים 1995 עד 2000, ראש אגף עיתונות במשרד ראש הממשלה (עד 2001), סמנכ"ל לענייני כלכלה במשרד החוץ (2001–2006) ומשנה מדיני למנכ"ל (2006–2009). עד ינואר 2011 כמנכ"ל משרד החוץ בממשלה ה-32 ולאחר מכן התמנה לשגריר ישראל בצרפת. וכיהן בתפקיד עד 2015. הוא עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת מפקד.
בתפקידיו כסמנכ"ל לענייני כלכלה וכמשנה מדיני למנכ"ל נשא גל באחריות בנושא המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בשדרוג יחסי ישראל והאיחוד האירופי, וריכז חלק מוועדות ההתדיינות בין ישראל לרשות הפלסטינית.
לאחר פרישתו ממשרד החוץ מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ ופיתוח משאבים.
דגל תפילה טיבטי
דגלי תפילה טיבטיים הם, בבודהיזם טיבטי, דגלי בד מרובעים וצבעוניים, הנתלים בין פסגות הרים בהרי ההימלאיה על מנת לברך את הארץ. דגלים אלו ייחודיים לבודהיזם הטיבטי, ואינם בשימוש בענפיו האחרים. ייתכן שמקורם בתרבות הטיבטית הקודמת לבודהיזם. הדגלים מעוטרים בציורים וטקסט, אשר מודפסים עליהם בשיטת גלופות העץ המסורתית.
סגנונות
לדגלי התפילה שני סגנונות עיקריים: דגלי ה"לונגטה" (Lung-ta) האופקיים ודגלי ה"דארצ'ור" (Darchor) האנכיים. הדגלים האופקיים מחוברים בחוט ארוך ונתלים בין פסגות הרים וכדומה. הדגלים האנכיים, הנפוצים פחות, מחוברים למוט אשר מוצב על ראש גג או על האדמה.
צבעים
הדגלים מסודרים בסדרות של חמישה צבעים, משמאל לימין:
איזון של חמשת האלמנטים תפקידו לקדם בריאות דרך הרמוניה.
מסורות
תפקידם של הדגלים הוא לרומם את תפילות ומנטרות המאמינים אל האלוהות ולהביא ברכה אל העולם. הברכות המובאות על ידי הדגלים מושפעות מנסיבות תלייתם; על פי המסורת, הזמן הטוב ביותר לתלות דגלי תפילה הוא בשעות הבוקר, ביום שטוף-שמש ורוח. את הדגלים הישנים מחליפים בחדשים בראש השנה הטיבטי. הדגלים המוסרים נשרפים; בשל קדושתם, המסורת אוסרת להניח אותם על האדמה או לעשות בהם שימוש אחר.
היסטוריה
בעת מהפכת התרבות בסין, תליית דגלי תפילה לא נאסרה, אך לא נראתה בעין יפה. כעת ישנה תחייה של המנהג בטיבט ובעולם, בעקבות עניין הולך וגובר בדתות המזרח בעולם המערבי, ובכלל זה הבודהיזם.
יוליוס אבולה
יוליוס אבולה (באיטלקית: Julius Evola; 19 במאי 1898 – 11 ביוני 1974), שנודע גם כברון ג'וליו צ'זארה אנדראה אבולה, היה פילוסוף, מיסטיקן, סופר, אמן ופוליטיקאי איטלקי שהשתייך לזרם הפרניאלי בפילוסופיה. אבולה נודע בעיקר בשל מעורבותו בפוליטיקה של איטליה הפשיסטית עד שהיא חדלה להתקיים בתום מלחמת העולם השנייה. כתביו והגותו היוו השראה גם להתהוותן ולביסוסן האידאולוגי של קבוצות וזרמים נאו-פשיסטיים שקמו לאחר מלחמת העולם השנייה באיטליה ובעולם.
הגותו הפילוסופית הייתה מהולה ברעיונות מיסטיים ואזוטריים הלקוחים מאמונות ומזרמים פילוסופיים שונים, הן ממזרח והן ממערב, בהם מטפיזיקה, הרמטיקה, טנטרה, בודהיזם, טאואיזם ועוד. כתביו של אבולה עסקו גם בנושאים אחרים בהם התעניין ושילבו ביניהם - כמו טבע וטיפוס הרים, ההילה המיסטיקנית של הגביע הקדוש, היסטוריה ודקדנס. אבולה החשיב עצמו לנציג המשמר של מסורות רוחניות בעידן המודרני, בו המסורתיות נזנחת לטובת ערכים אחרים. רעיונותיו המרכזיים ועיקרי משנתו נשזרים בשלושת הספרים שכתב: Revolt Against the Modern World ("מרד כנגד העולם המודרני") שיצא לאור ב-1934; Men Among the Ruins ("האדם בין החורבות") שיצא לאור ב-1953, ו-Ride the Tiger ("רכב על הנמר") שראה אור ב-1961.
אבולה ניסה להשפיע בזמנו באמצעות רעיונותיו הן על הפשיזם והן על הנאציזם החל מהיווצרותן של האידאולוגיות הללו ועד להתמוטטות המשטר הפשיסטי באיטליה ב-1943, וכשזה נפל - הוא נמלט לגרמניה הנאצית. בעודו שוהה בגרמניה, הביע התנגדותו לרפובליקת סאלו הסוציאלית והועסק בחברה המדעית הנאצית, ה"אננארבה", בחקר של ארגון הבונים החופשיים. בתום המלחמה הוא חזר לאיטליה, שם כתביו זכו לפופולריות רחבה בקרב חוגים ימניים ותנועות נאו-פשיסטיות לאומניות צעירות. בהיקף רחב יותר - גם קבוצות רדיקאליות, אנטי דמוקרטיות ולאומניות ברחבי העולם כולו הושפעו מכתביו והגותו, כמו גם מלומדים ואינטלקטואלים יחידים ששאבו ממנו השראה בדרגות שונות. האינטלקטואל האיטלקי פרנקו פרארזי, אחד המלומדים שהושפעו מאבולה, טען כי "דעותיו של אבולה הן מהרדיקליות והעקביות ביותר במאה העשרים בצאתן כנגד הדמוקרטיה, הליברליות, ערכי השוויון והחופש".
שנותיו המוקדמות
בסביבות 1920 החל לגלות עניין רב בתורות הנסתר, במיסטיקה, בטרנסצנדנטליות רוחנית ובחקר תורות 'בלתי-רציונליות'. עם הזמן הוא הקדיש הרבה להבנת עולם הנסתר, סודות האלכימיה והמיסטיקה, כמו גם רעיונות רוחניים אוריינטליים מתוך הבודהיזם טיבטי, הוג'ריאנה והיוגה.
ב-1927 הקים אבולה ביחד עם מיסטיקנים ואינטלקטואלים איטלקים אחרים, את הארגון Gruppo di Ur. מטרת הארגון הייתה לספק משמעות רוחנית ושכלתנית לתנועה הפשיסטית שהתחילה לצמוח אז באיטליה, דרך החייאת האמונות הפאגאניות הרומיות.
מעורבותו בפשיזם
בשנות העשרים המאוחרות תמך אבולה בתנועה הפשיסטית הרדיקלית שצצה באותן שנים באיטליה, בתקווה שזו 'תנקה ותטהר' את איטליה מהאמונות היודו-נוצריות, שתוחלפנה על ידי מה שהוא מכנה "פאגאניזם אימפריאליסטי" שאפיין את האימפריה הרומית. כשחתם בניטו מוסוליני על ההסכמים הלטרניים עם הכנסייה הקתולית, היה אבולה בין האידאולוגים הפשיסטיים שהתנגדו למהלך; אבולה דחה את סגנון הלאומנות שהפיצה המפלגה הפשיסטית ואת אופייה הפוליטי, שהיה בריוני ודמגוגי לטענתו, ובכך הוא קיווה להשפיע במידת מה על המשטר הפשיסטי כך שיטה יותר לכיוון השקפותיו ורעיונותיו, ויתקרב לגישה הפילוסופית הפרניאלית (=מסורתיות רדיקאלית) אליה השתייך. בתחילת 1930 הוציא אבולה לאור את העיתון הדו-שבועי Torre ("מגדל") בו הוקיע את השלטון הפשיסטי הרשמי. תגובת הממשל הייתה לצנזר את העיתון עד שיחדל מלהתפרסם. אבולה נאלץ לשכור שומר ראש (בדומה לפשיסטים רדיקלים אחרים שחיו בתקופתו) מחשש לחייו, עד אשר העיתון נעלם מן הדפוס בחודש יוני, אותה השנה. אבולה המשיך להיות מעורב במידת מה בעולם העיתונאות בין 1934–1943 כשהיה עורך הטור התרבותי בביטאון Regime Fascista שהיה שייך לפוליטיקאי הפשיסטי רוברטו פארינאצ'י.
באוגוסט 1941 קרא בניטו מוסוליני את מאמרו של אבולה Sintesi di dottrina della razza ("סינתזת דוקטרינת הגזע"), והתרשם ממנו כל-כך עד שהחליט להיפגש עימו אישית ושיבח אותו על כתיבתו ורעיונותיו. אבולה גולל את פגישתו זו במאמרים מאוחרים ואמר כי מוסוליני מצא שהעקרונות הגזעניים ה"רומיים" שהציג אבולה במאמר הם ייחודיים למדי ומרוחקים מהתאוריות הנאציות.
יחסו של יוליוס אבולה לפשיזם היה אמביווילנטי, מה שגרר דברי תוכחה כנגדו מצד השלטון, כי צפיותיו מהמשטר הפשיסטי באיטליה לא תאמו את מטרותיו ושאיפותיו של המשטר; זה יצר זלזול מצד הבירוקרטים בדרגי הממשל והביא לדחייתו של אבולה - כשזה הציע להתנדב לשירות צבאי על מנת להילחם בקומוניסטים בחזית הרוסית. למרות זאת, כשהמשטר הפשיסטי באיטליה החל להתפרק ולאחר שמוסוליני הודח ונכלא, היה אבולה בין הראשונים לברכו, כשהאחרון חולץ מהכלא על ידי כוח קומנדו נאצי ב-1943, למרות שאבולה לא היה חבר במפלגה הפשיסטית ולמרות שלא תמך לחלוטין במשטר הפשיסטי.
לאחר כניעת איטליה לכוחות בעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, אבולה נמלט לגרמניה ושהה שם עד תום מלחמת העולם השנייה. במהלך שהותו, גויס אבולה על ידי האננרבה למחקר ב-וינה אודות הבונים החופשיים. אבולה היה עורך טיולים קבועים ברחובות העיר בזמן שהייתה מופצצת מהאוויר על ידי בעלות הברית, כי לטענתו החוויות בעיר המופצצת עזרו לו לתהות על מהות יעודו וגורלו. בהפצצה אווירית סובייטית אחת (במרץ או אפריל 1945), רסיסי פגז פגעו בעמוד השדרה שלו והוא הפך למשותק בחלק גופו התחתון עד סוף חייו.
אבולה וה-אס.אס
לאבולה הייתה השקפת עולם מורכבת ביחס לאידאולוגיה הנאצית, וביחס למבנה הארגוני של היחידות הנאציות השונות, בפרט של האס.אס. ד"ר ה.ט. האנסן כותב בספרו "Julius Evola's Political Endeavors", בהקדמה לפרשנות רעיונותיו של אבולה בספר Men Among the Ruings (עמ' 61–62):
האנסן מוסיף שאבולה הביע בכתב (Vita Italiana, אוגוסט 1941) את אהדתו למבנה המנהלי-פוליטי של האס.אס., בו ראה רעיון עילאי של מסדר חדש, 'פרוש' ומיליטנטי שמאופיין על ידי עקרונות של נאמנות וכבוד. כזה היה גם מבנה המסדר הטבטוני עליו ניסה היינריך הימלר להתבסס בתכנון מבנה האס.אס: טירונות וטקסי חניכה, הדרישה המוקדמת לאומץ פיזי והתעלות רוחנית, לצד טיפוח משמעת, נאמנות, רצון להקריב, חוסר אנוכיות ואי-פחד מהמוות. מאפיינים אלה, נוסף למאפיינים גזעיים ואתניים, חיזקו את דעותיו של אבולה בנוגע לעליונות מבנה האס.אס.; בנוסף, גרס אבולה שכללי האתיקה של האס.אס. מזכירים במידת מה את אלה של מסדר הישועים.
לאחר המלחמה
לאחר תום מלחמת העולם, המשיך אבולה לכתוב על אזוטריזם ומיסטיקה ולהתעמק בזה. כתיבתו בתקופה שבין מלחמת העולם השנייה ועד למותו היא זו ששיקפה את דעותיו ואת הגותו הפילוסופית כפי שהן נודעו בציבור. המפורסמים בספריו נכתבו אף הם באותן שנים: Men Among The Ruins (שיצא לאור ב-1953) ו-Ride the Tiger (שיצא לאור ב-1961). בשני הספרים אלה מציג אבולה את השקפותיו והסתגויותיו החריפות מהחברה המודרנית ומהפוליטיקה שהתהוותה אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1963 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של אבולה: "Il Cammino del Cinabro"('צעדת הצינובר').
מסוף המלחמה ועד מותו היוו כתביו השראה אידאולוגית לקבוצות נאו-פשיסטיות באיטליה (כמו Forza Nuova), ובשל כך הוא הועמד למשפט שנמשך מיוני 1951 ועד ספטמבר באותה שנה, כשהוא מואשם בניסיון להחיות את הפשיזם באיטליה. הוא זוכה משום שלא היה חבר במפלגות או בקבוצות פשיסטיות כלשהן, ומשום שההאשמות שטענו כי הוא מהלל ומשבח את הפשיזם בכתביו - לא אומתו.
יוליוס אבולה נפטר ברומא ב-11 ביוני 1974, ערירי במותו. אפרו פוזר מעל קרחוני הר מונטה רוזה, שבצפון איטליה.
מסורת
יוליוס אבולה השתייך לאסכולה הפילוסופית הפרניאלית, המכונה גם "סופיה פארניס", או לחלופין "מסורתיות רדיקלית" (Radical Traditionalist School). הגישה הפילוסופית המרכזית שבלב אסכולה זו - היא מיסטיקה ומסורות אזוטריות של דתות ועמים שונים; חלק מהפילוסופים הנוגעים היסטורית באסכולה זו מזוהים עם הסופיות האיסלאמית, אחרים לנאציזם האזוטרי, והנותרים בקטגוריה זו לחקר התורות המיסטיות של התרבויות האינדו-אירופאיות והאינדו-אריות (לדוגמה - כתבי הוואדות). על הגותו של יוליוס אבולה השפיעו לא מעט אישים מעולם הפילוסופיה וקשה לומר שמשנתו מבוססת בלעדית על רעיונות ספציפיים מתוך זרמים קיימים, הגם שנאמנותו למסורתיות הפרניאלית ולרעיונותיה משתקפת היטב מתוך ספריו וכתביו. ועדיין, חוט המחשבה שנטווה לאורך משנתו הכתובה הוא ייחודי למדי; בין הפילוסופים שהשפיעו עליו במיוחד היו פרידריך ניטשה, ארנסט יונגר, אפלטון, אוסוואלד שפנגלר, יוסטון סטיוארט צ'מברלין, ארתור דה גובינו, מייסטר אקהרט וכן רנה גונו - הפילוסוף הצרפתי שייסד את האסכולה הפרניאלית. יצוין גם ג'יאמבטיסטה ויקו, ההיסטוריוסוף שחשף בפניו את עקרון ההירואיות האפי ואת המונח האינדו-אירופאי vir (המציין חכמה, נזירות ומלוכה). לכתבים אינדו-אריים כדוגמת הקשיטרייה (חלק מהסדר החברתי של ארבע הווארנות) והטקסט הסנסקריטי בהגאוואד גיטה, יש חלק מהותי וחשוב במשנתו של אבולה, ובקווים האסתטיים הכלליים של חשיבתו הפילוסופית.
השפעתו ומורשתו
כתביו של אבולה ממשיכים להוות עד היום מקור השראה לקבוצות אינטלקטואלים "אזוטריות" ותנועות ימין קיצוני אירופאיות, ואף שהשפעתו על הפשיזם האיטלקי והנאציזם הגרמני מינורית, כתביו והגותו הפכו פופולריים לאחר מלחמת העולם השנייה בקרב קבוצות גזעניות, קבוצות אליטה של "עליונות לבנה" וארגוני טרור קיצוניים מימין. בין האישים והארגונים שהושפעו ממנו ניתן למנות את: מיגל סראנו, הפוליטיקאי הצ'יליאני; הפילוסופית והמחברת הצרפתייה סוויטרי דבי; העיתונאי הצרפתי גיום פייה; המוזיקאי והעיתונאי האמריקאי מייקל מוינהאן; הקבוצה האתנו-לאומנית הצרפתית GRECE; ולבסוף מפלגות הימין הלאומניות האיטלקיות Forza Nuova ו-Ordine Nuovo.
שמו והגותו של יוליוס אבולה עדיין עלומים יחסית בארצות הברית, כשכל הספרים שתורגמו לאנגלית יצאו בהוצאת Inner Traditions האמריקאית. ברוסיה, כתביו זכו להתייחסות מסוימת בקרב קבוצות ימין, כשפעילים פוליטיים רוסים כמו אלכסנדר דוגין, ניתחו את כתביו. ספריו פופולריים יותר בבריטניה, בסקנדינביה (פינלנד), ברומניה ועוד מדינות ממזרח אירופה, בטורקיה וכן בארצות בדרום אמריקה.
לקריאה נוספת
• יוליוס אבולה, "הציוויליזציה האמריקנית" (מאיטלקית: שירלי פינצי-לב), דחק ד', 2014
ג'ים מונטגומרי
ג'יימס "ג'ים" פול מונטגומרי (באנגלית: James "Jim" Paul Montgomery נולד ב- 24 בינואר 1955) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) בעל 4 מדליות 3 מהן זהב, אלוף עולם בעל 9 מדליות מהן 7 זהב, זכה ב-5 מדליות זהב באליפות עולם אחת (בלגרד 1973) ושיאן עולם, קבע 11 שיאי עולם, מהם 4 שיאים אישיים במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. מונטגומרי היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 50 שניות במשחה זה כשקבע תוצאה של 49.99 שניות, באירוע הגדול ביותר באולימפיאדה.
פריצת הדרך
מונטגומרי כבש את אליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 בגיל 18. הוא זכה ב-5 מדליות זהב במשחים היוקרתיים ביותר. במשחה ל-100 מטר חופשי ניצח בתוצאה של 51.70 שניות לפני מישל רוסו מצרפת (52.08 שניות) ומייקל ונדן מאוסטרליה (52.22 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.02 דקות, לפני קורט קראמפולץ בן ארצו (1:53.61 דקות) ורוג'ר פיטל ממערב גרמניה (1:53.97 דקות). במשחי השליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:27.18 דקות, לפני ברית המועצות (3:31.36 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.03 דקות,) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:33.22 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.65 דקות) ומערב גרמניה (7:43.68 דקות) במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות).
שיאן עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה מונטגומרי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.44 שניות אחרי אנדי קואן בן ארצו (51.25 שניות) וולדימיר בורה מברית המועצות (51.32 שניות).
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקנזס סיטי, ב-23 באוגוסט אותה שנה הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 50.59 שניות.
שיא העולם ההיסטורי
לאולימפיאדת מונטריאול (1976) הגיע מונטגומרי כשיאן עולם במשחה ל-100 מטר חופשי כשזמנו עמד על 50.59 שניות. הוא היה השחיין הראשון שירד מגבול 51 שניות. במשחקים עצמם, כבר בחצי הגמר הוא שיפר את השיא העולמי כששחה זמן של 50.39 שניות. בגמר הוא ניצח עם השיא עולמי מדהים, כששבר מחסום פסיכולוגי גדול, את מחסום 50 השניות כשקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 49.99 שניות. שני סיים בן ארצו ג'ק בבשוף (50.81 שניות) ושלישי פטר נוק ממערב גרמניה (51.31 שניות). המתחרה העיקרי שלו ג'ונטי סקינר מדרום אפריקה לא השתתף, בגלל החרם הספורטיבי שהוטל על דרום אפריקה עקב מדיניות האפרטהייד. סקינר שיפר את השיא העולמי המדהים, כשלושה שבועות מאוחר יותר כשקבע זמן של 49.44 שניות. מונטגומרי הוסיף שתי מדליות זהב במשחי שליחים, ב-4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:42.22 דקות, לפני קנדה (3:45.94 דקות) ומערב גרמניה (3:47.29 דקות) וב-4x200 מטר חופשי בשיא עולם נוסף של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.58 דקות אחרי חבריו לנבחרת, ברוס פורניס (1:50.29 דקות) וג'ון נייבר (1:50.50 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 זכה מונטגומרי במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:19.74 דקות, לפני מערב גרמניה (3:26.65 דקות) ושוודיה (3:26.95 דקות). ב-100 מטר חופשי הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 50.73 שניות אחרי בן ארצו דייוויד מקאג (50.24 שנית) ולפני קלאוס סטיינבאך ממערב גרמניה (50.79 שניות).
לאחר שפרש משחייה תחרותית החל לאמן. כעת הוא מאמן באדיסון, טקסס. הוא הבעלים של שחייני מאסטרס בדאלאס.
סנאפי גיפטס
סנאפי גיפטס (באנגלית: Snappy Gifts) היא חברה רב לאומית הממוקמת בניו יורק. החברה, שהוקמה בשנת 2015, מספקת לחברות מערכת המציעה לעובדים מתנות בהתאמה אישית.
רקע
עד 2019 גייסה החברה סכום נוסף של 8.5 מיליון דולר בסבב גיוס שהובל על ידי החברות 83North ו-Hearst Ventures.
החברה, שהוקמה בסן פרנסיסקו, העבירה בהמשך את מטה החברה לניו יורק ופתחה משרד נוסף למחקר ופיתוח בתל אביב.
בשנת 2017 נכללה חברת סנאפי גיפטס בקבוצת הסטארט-אפ השלישית של האקסלרטור XRC Labs.
בסוף 2018, סקר חברה המפרט את 25 המתנות הגרועות ביותר של החברה הוצג במגזין "ביזנס ניוז דיילי" ו-מגזין פורצ'ן.
בספטמבר 2019 נכללה חברת סנאפי גיפטס ברשימת "10 הסטארט-אפים הישראלים הצעירים והמבטיחים ביותר בניו יורק" של מגזין פורבס.
ב-2021, דורגה החברה במקום הראשון כחברה עם הצמיחה הגדולה ביותר באזור ניו-יורק על ידי המגזין Inc. בנוסף, נבחרה החברה כמקום הטוב ביותר לעבוד בו על ידי המגזין פורצ'ן.
במאי 2021 גייסה החברה סכום נוסף של 70 מיליון דולר בהובלת הקרן GGV Capital.
באוגוסט 2021 שכרה החברה משרד בגודל של כ-2,500 מ"ר בקומפלקס המשרדים "תאומי רובינשטיין" ברחוב יצחק שדה בתל אביב..
באוקטובר 2022, השיקה סנאפי פלטפורמה ללקוחות פרטיים.
בינואר 2023, הודיעה החברה על פיטורים של כ-100 עובדים, כ-30% מכוח העבודה שלה, בשל "תנודות כלכליות ואי ודאות" אותן חוות גם כן חברות אחרות בתעשיית הטכנולוגיה.
סנאפי גיפטס שותפים עם חברות משאבי אנוש גדולות כגון Trinet, ADP, BambooHR, HR Uncubed, ו-Crain's Best Places to Work.
פלטפורמת סנאפי
מערכת סנאפי גיפטס, הזמינה לצרכנים במכשירים ניידים וגם למחשבים שולחניים, מספקת לחברות תוכנה למתן מתנות מותאמות אישית ומתבססת על נתוני עובדים כמו גיל, מין, מיקום וניתן גם לסנכרן אותה כדי לאפשר המלצות מתנה על בסיס זמן - אירועים ספציפיים כמו חגיגות יום הולדת ואירועים מיוחדים בעבודה. המתנות נשלחות באמצעות הודעת טקסט או דואר אלקטרוני לנייד. מקבל המתנה מקבל "כרטיס גירוד וירטואלי" החושף בפניו את המתנה שהמעסיק בחר מראש עבורו. לאחר מכן יש לעובד אפשרות לאשר אותו או להחליף אותו, כאשר המעביד מאוחר יותר יקבל דוא"ל עם בקשת הרכישה. סנאפי גיפטס עובדת דרך קמעונאים ומותגים כמו אמזון, Birchbox, Cloud9Living ו-Best Buy. המערכת כוללת אף פתק "תודה" המאפשר למנהלים לראות את ההשפעה המיידית על עובדיהם.
אורה וושינגטון
אורה וושינגטון (באנגלית: Ora Washington; 1898 – 28 במאי 1971) הייתה טניסאית וכדורסלנית אפרו-אמריקאית. זכתה שבע פעמים ברציפות (1929–1935) באליפות איגוד הטניס האמריקאי (ATA). בשנת 2009 נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, ובשנת 2018, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה
נולדה בפילדלפיה, ארצות הברית. בתחילת שנות העשרים לחייה, החלה לשחק טניס, כפעילות שנועדה להסיח את דעתה ממות אחותה. וושינגטון, שלא התאמנה בשיעורי טניס מקצועיים, פיתחה בעצמה טכניקה לאחיזת המחבט. בשנת 1924 זכתה לראשונה בתחרות לאומית כשהביסה את שחקנית הטניס דורותי רדקליף (Dorothy Radcliffe). במשך 12 שנים ברציפות, וושינגטון נותרה בלתי מנוצחת. היא ניצחה באליפויות ליחידות ולזוגות, וזכתה בסך הכל ב-14 אליפויות של איגוד הטניס האמריקאי (איגוד הטניס לאפרו-אמריקאים), מתוכן - שבע אליפויות ברציפות. יריבתה הלבנה, הלן וילס, שהפגינה דומיננטיות רבה במשחקי התאחדות הטניס של ארצות הברית (USTA) וזכתה לתהילה רבה יותר מזו של וושינגטון, סרבה להתחרות נגד וושינגטון, על אף שזו הביעה מספר פעמים את רצונה להתחרות נגד וילס.
בשנת 1935, וושינגטון פרשה מעולם הטניס, אולם בשנת 1937 שבה לשחק נגד פלורה לומאקס (Flora Lomax) שזכתה באליפות איגוד הטניס האמריקאי בשנת 1936. בתחרות זו, וושינגטון ניצחה והיא המשיכה לשחק באיגוד הטניס האמריקאי עד שעובדי הארגון ביקשו ממנו לפרוש בשנית בטענה כי הדומיננטיות שלה פוגעת בתקוות של שחקניות טניס צעירות באיגוד. בגיל 32 החלה לשחק כדורסל עם קבוצת Germantown Hornets והובילה את הקבוצה לניצחון לאומי. בין השנים 1932–1942, שיחקה כדורסל בקבוצת Philadelphia Tribunes בעמדת סנטר ואף אימנה אותה. הקבוצה זכתה ב-11 ניצחונות רצופים באליפויות עולם בכדורסל לשחורים. וושינגטון, שלא שיחקה מעולם נגד שחקניות כדורסל לבנות, נחשבה לשחקנית הכדורסל השחורה הטובה ביותר בעולם
חיים אישיים
בשנות הארבעים, פרשה וושינגטון מעולם הספורט. בשנת 1961 רכשה בניין ושגשגה כמשכירת דירות. בשנת 1971 נפטרה בגרמנטאון, פילדלפיה.
כחול בוהק FCF
כחול בוהק FCF (באנגלית: Brilliant Blue FCF), הוא צבע עבור מאכלים וחומרים שונים. הוא מיוצג כצבע מאכל באמצעות מספר E כ-E133. המראה שלו הוא אבקה כחולה-אדמדמה והוא מסיס במים.
כימיה
כחול בוהק FCF הוא פיגמנטי צביעה סינתטי הנוצר באמצעות ארומטיות מנפט. הוא יכול להיות משולב עם טרטרזין (E102) במטרה לייצר גוונים שונים של ירוק.
שימושים
בגלל צבע הכחול, ניתן למצוא אותו לעיתים בגלידות, אפונה בפחית, מרקים, שלגונים, מוצרי חלב, ממתקים ומשקאות, בעיקר בליקר קוראסאו. הוא משמש גם בסבונים, שמפו, תכשירי שטיפת פה ומוצרי הגיינה נוספים. במדעי האדמה נעשה שימוש בצבע הכחול על מנת לדמות חדירת מים לקרקע ולבחון את דרכי הפצתם.
בריאות ובטיחות
כחול בוהק FCF הוא צבע מאכל מאושר לשימוש באיחוד האירופי וארצות הברית וכן במדינות אחרות. יש לו היכולות ליצור תגובה אלרגית אצל אנשים בעלי אסתמה. בשנת 2003 הוציא מנהל המזון והתרופות האמריקאי הודעה לציבור במטרה לידע אותו בפוטנציאל הסכנה הקיים בצבעי מאכל סינתטיים. הצריכה היומית המקובלת לכחול בוהק FCF היא 10 מיליגרם לק"ג משקל גוף ליום.
מאלגובק
מאלגובק (ברוסית: Малгобе́к) היא עיר שנמצאת ברפובליקת אינגושטיה, רוסיה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-37 ק"מ מבירת אינגושטיה, מגאס, וכ-1,455 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 893 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (134 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (36 מ"מ גשם).
יעקב טומרקין
יעקב יאן טומרקין (נולד ב-15 בפברואר 1992) הוא שחיין אולימפי ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. נחשב לאחד השחיינים הישראלים הטובים ביותר בכל הזמנים. בעל הישג שיא אולימפי של שחיין ישראלי, השחיין הישראלי הראשון שהגיע למקום שביעי בגמר אולימפי (באולימפיאדת לונדון 2012). השתתף בשלוש אולימפיאדות, בחמש אליפויות עולם (שנגחאי 2011, ברצלונה 2013, קאזאן 2015, בודפשט 2017 ובקוואנגג'ו 2019) ובשמונה אליפויות אירופה במדי נבחרת ישראל. בין תאריו 3 פעמים סגן אלוף אירופה, בעל 2 מדליות ארד מאליפות אירופה (דברצן 2012), אלוף אירופה לנוער, פעמיים סגן אלוף אולימפי לנוער ופעמיים אלוף המכביה.
מחזיק כיום בשיאים הישראליים במשחים ל-100 מטר גב, ל-200 מטר גב ובמשחים בבריכת 25 מטר ב-200 מטר גב, 200 מטר חזה, 100 מטר מעורב אישי וב-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
טומרקין נולד בצ'ליאבינסק שברוסיה ובגיל שנה עלה עם משפחתו לישראל, לעיר אשדוד, שם גם גדל והתחנך. בילדותו בנוסף לאימוני השחייה, עסק במקביל בכדורסל ובג'ודו. לאחר שנפצע בראשו בג'ודו, החליט להתמקד בעיקר בשחייה. בילדותו התאמן בקבוצת השחייה של אגודת "מכבי אשדוד" בהדרכתם של טטיאנה וגרי קלונטרוב והתחרה בתחרויות הבין-אגודתיות. לאחר מכן בגיל 13, עבר להתאמן בפנימיית המחוננים של מכון וינגייט תחת הדרכתו של המאמן לאוניד קאופמן.
לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
2008
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בלרנקה, קפריסין ביוני 2008, זכה טומרקין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ובשיא תחרות חדש של 58.74 שניות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.35 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.73 דקות. כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי קבע טומרקין שוב במשחה ל-100 מטר גב שיא לגילאי 16 בזמן של 57.97 שניות.
2009
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפראג, צ'כיה בתחילת יולי 2009 סיים טומרקין במקום ה-7 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.45 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:03.40 דקות ועלה מהמקום החמישי, במקום ה-8 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.18 שניות, עלה מהמקום החמישי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 56.29 שניות, במקום ה-9 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.33 דקות, בשלב המוקדמות קבע את התוצאה הרביעית בטיבה בזמן של 2:04.78 דקות ובמקום ה-29 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.69 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט בסוף חודש יולי זכה טומרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב במשחה ל-200 מטר גב בשיא גילאי 17 ו-18 חדש של 2:02.54 דקות. (שיא הגילאים הקודם היה שייך ליואב גת משנת 1996). כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט זכה טומרקין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא גילאי 17 ו-18 חדש של 2:00.48 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.40 שניות.
בתחרות השחייה ע"ש גל רודובסקי שנערכה בפארק המים רעות בסוף ספטמבר אותה שנה זכה טומרקין בתואר השחיין המצטיין של התחרות במשחה ל-100 מטר מעורב אישי כשקבע שיא גילאי 17 ו-18 חדש של 57.02 שניות.
שיא ישראלי ראשון
ב"תחרות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה ניצח טומרקין במשחה ל-100 מטר גב בשיא גילאי 17 חדש של 54.63 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא גילאי 17 חדש נוסף של 2:01.06 דקות.
2010
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2010 זכה טומרקין בתואר השחיין המצטיין של התחרות, לאחר שקבע במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 1:58.60 דקות, שיפור לשיאו של גל נבו (1:59.42 דקות). התוצאה דירגה אותו כרביעי בעולם לגילו, והיא מהווה גם שיא ישראלי בינלאומי חדש, שיפור לשיאו של פטר מנקוץ' (1:58.73 דקות). בנוסף, הוא ניצח במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא גילאי 18 חדש של 53.82 שניות, שיפור לשיאו של גיא ברנע (54.26 שניות).
אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה זכה טומרקין בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 55.20 שניות, תוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה של ישראל לאחר השיא הישראלי של גיא ברנע. התוצאה רחוקה 14 מאיות השנייה משיא התחרות המוחזק על ידי לאסלו צ'ה. טומרקין הוא השחיין הישראלי השלישי בהיסטוריה שהגיע למעמד אלוף אירופה לנוער לאחר איתן אורבך וורד בורוכובסקי. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.14 דקות. בנוסף, הוא פסל במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט סיים טומרקין במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.89 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.64 שניות.
סגן אלוף אולימפי לנוער
באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור באוגוסט אותה שנה זכה טומרקין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.28 שניות, אחרי ג'יאנבין הא מסין (55.16 שניות) ולפני סולי לברנס מנורווגיה (56.20 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 1:59.39 דקות, אחרי פטר ברנק (1:59.18 דקות) ולפני בלז' זמבו (2:01.60 דקות) שניהם מהונגריה. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.44 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד בנובמבר אותה שנה סיים טומרקין במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:53.46 דקות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:53.97 דקות, שיפור לשיא בן 9 השנים של יואב גת (1:54.15 דקות) ועלה לשלב הגמר מהמקום השני, מקום 11 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 54.74 שניות, שיפור לשיא הישראלי אותו קבע בשלב המוקדמות (54.79 שניות), מקום 15 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.37 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18, 24.19 שניות ומקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.86 שניות.
חצי גמר באליפות העולם
באליפות בעולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים במקום 16 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.92 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:58.21 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של גיא ברנע (1:58.99 דקות) ועלה לשלב חצי הגמר מהמקום ה-11. התוצאה הבטיחה לו מקום באולימפיאדת לונדון (2012).
שתי מדליות ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012, זכה טומרקין בשתי מדליית ארד, במשחה 100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 54.14 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא השווה את השיא הישראלי הקודם של גיא ברנע ועלה ראשון לשלב חצי הגמר ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:57.35 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אמרי גניאל, אלון מנדל ונמרוד שפירא בר אור בתוצאה של 3:37.77 דקות. בכך היה טומרקין לשחיין הישראלי הראשון שזכה בשתי מדליות באליפות אירופה אחת.
אולימפיאדת לונדון, מקום שביעי
באולימפיאדת לונדון (2012) הגיע טומרקין למקום השביעי בגמר המשחה ל-200 מטר גב ובכך קבע הישג שיא של שחיין ישראלי בכל הזמנים. בשלב חצי הגמר של משחה זה, סיים טומרקין במקום השמיני לאחר שהשווה את השיא הישראלי שקבע באותו יום בשלב המוקדמות - 1:57.33 דקות. במשחה ל-100 מטר גב הוא הגיע למקום 24 בתוצאה של 54.91 שניות.
2013
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת יולי 2013 סיים טומרקין במקום 21 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.05 שניות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.56 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא מכביה חדש של 2:01.33 דקות.
אליפות עולם
שבוע לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד סיים טומרקין במקום 18 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.39 דקות, במקום 19 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.85 שניות ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.13 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יונתן קופלב, אמרי גניאל ונמרוד שפירא בר אור בתוצאה של 3:39.31 דקות, כשחיין פרפר הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 53.61 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט קבע טומרקין במשחה ל-200 מטר גב, שיא ישראלי בינלאומי חדש של 1:58.33 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק בדצמבר אותה שנה סיים טומרקין במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:52.22 דקות.
אליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים טומרקין במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.83 דקות, במקום 11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.90 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:00.32 דקות ועלה מהמקום השישי, במקום 19 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.61 שניות ובמקום 20 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.07 שניות.
אליפות עולם, מקום 11
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיים טומרקין במקום 11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:58.86 דקות, במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 53.77 שניות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.64 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם לירן קונובלוב, זיו קלונטרוב ודוד גמבורג בשיא ישראלי חדש של 3:18.31 דקות. כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.42 שניות.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בלונדון, זכה טומרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.97 דקות, אחרי רדוסלב קבנצקי (1:55.98 דקות) ולפני דנס רפשיס מליטא (1:57.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.36 שניות.
באולימפיאדת ריו (2016) סיים טומרקין במקום 15 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.63 דקות, כאשר בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:57.58 דקות ועלה מהמקום ה-16 ובמקום 27 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.66 שניות.
2017
במכביה העשרים שנערכה ביולי 2017 זכה טומרקין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא מכביה חדש של 2:00.17 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יולי הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.92 שניות, במקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.98 דקות ובמקום 23 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.25 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם לירן קונובלוב, דניס לוקטב ותומר פרנקל בתוצאה של 3:21.23 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.00 שניות, המהיר מבין השחיינים הישראלים. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה באוגוסט הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.32 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.40 דקות. כשחיין ראשון במשחה שליחים 4X100 מעורב הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 53.60 שניות.
2021
באולימפיאדת טוקיו 2020 שנערכה בעיכוב של שנה, טומרקין ערך את הופעתו השלישית במשחקים האולימפיים ולצד חנה קנייזבה-מיננקו, היה לנושא הדגל של המשלחת הישראלית בטקס הפתיחה. הוא התחרה בשני משחים; במשחה ל-100 מטר גב הוא סיים במקום ה-31 בתוצאה של 54.81 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב הוא סיים במקום ה-28 בתוצאה של 1:59.65 דקות.
חיים אישיים
ב-2018 נישא למור זנדהאוז בטקס נישואים אזרחיים בקפריסין, והוא אב לשתי בנות.
החל מדצמבר 2020 משמש טומרקין כראש תחום לימודי השחייה בבית הספר למאמנים במכון וינגייט.
צ'אקוואר
צ'אקוואר (בהונגרית:Csákvár) היא עיירה במחוז פייר, נפת ביצ'קה.
מיקום
היישוב צ'אקוואר ממוקם בחלק הצפוני של המחוז, באגן זאמוי, בקצה הרי ורטש. בין היישובים הגדולים שמסביב נמצאים ורטשבוגלאר 6 ק"מ, לובשבריני 13, ביצ'קה 19 ואורוסלאן נמצא במרחק של 24 ק"מ מהיישוב.
נגישות
כביש 8126 בין שרד לבין ביצ'קה עובר במרכז העיר בכיוון מדרום-מערב לצפון-מזרח, ניתן להגיע אליו בכביש ציבורי מכביש המהיר M1 ומכביש הראשי 1. כביש 8119 עובר בעיר בכיוון מדרום-מזרח לצפון-מערב. כביש 8123 מסקשפהרוואר להרי ורטש נוגע אף הוא בגבול היישוב.
ניתן להגיע לעיירה באוטובוס עם קווים 1251, 1253, 1824, 1841, 1853, 8000, 8002 ו-8120.
2100 לִפנֵי הַסְפִירָה – עד סוף התקופה הרומית
הספר "תולדות הרפורמה של צ'אקוואר", שראה אור בנג'קרש ב-1896, כתב על הכפר כדלקמן: ההיסטוריה מספרת על מוצאו של צ'אקוואר שכבר בתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה (הכיבוש ההונגרי) הקבוצה האתנית שהייתה במקום, שהיגרה לפני כן מהים האגאי היווני התיישבה שם, והאוכלוסייה שייצגה את תרבות פצל חיה שם זמן רב למדי. במהלך החפירות נמצאו חפצים ושלטים המתייחסים אליהם. מסוף המאה ה-1 ועד סוף המאה ה-4 היישוב היה חלק מפרובינציה רומית, אז נקראה פלוריאנה. האוכלוסייה שנקלטה, ריבוי הלגיונות ואוכלוסיית השירותים תפחו עד כדי כך שכבר בוצעו קבורות בשריפה. הם הפעילו בית מלאכה לזכוכית, והכינו לוחות קבורה מחימר ששימשו גם בהלוויות. גם המוזיאון להיסטוריה מקומית ביישוב משמר חלק מהם. בסוף המאה ה-4, האימפריה הרומית התפרקה והשאירה את חותמה על החיים והתרבות של האזורים המדוכאים עדיין, אך כבר משוחררים.
העיירה צ'אקוואר ממוקמת בטרנסדנוביה, למרגלות הרי הוורטש, באגן זמוי. זה היה אזור מיושב כאמור כבר בשנת 2100 לפני הספירה. יעידו על כך הכתובות על ממצאי הקברים שנמצאו שם ומערת צ'אקוואר בגבול צ'אקוואר. זהו לא רק ציון דרך מקומי, אלא ידוע על ידי גאולוגים ופליאונטולוגים ברחבי העולם.
ימי הביניים המוקדמים
בסביבות שנת 430, האזור עבר לשליטת ההונים עד שמת אטילה, ולאחר מכן נסוגו צאצאיו מהאזור, כלומר מאגן הקרפטים, עקב מלחמות החאן (ירושה). השבטים הסלאביים הדרומיים ואנשי הנסיכים הבוחרים המערביים ניסו לכבוש את החלל שנוצר, אך הם היו מסוכסכים זה עם זה, כך שאיש מהם לא הצליח להתיישב במשך זמן רב ולהכניע את האזור כולו.
צ'אקוואר במחצית השנייה של המאה ה-19 (משפחת אסטרהאזי)
במאה ה-17, משפחת אסטרהאזי עלתה מה"אפלולית" והפכה לאחד מבעלי האדמות העשירים ביותר בהונגריה ומילאה תפקיד משמעותי לא רק בהיסטוריה של הונגריה, אלא גם של המלוכה ההבסבורגית כולה. השם אסטרהאזי שימש לראשונה על ידי בנדק (אסטרהאזי), שחי באמצע המאה ה-16. בנו הבכור, פאל - שקיבל דרגת נסיך/דוכס בשנת 1687 - הוא למעשה מייסד ענף של הנסיכים של המשפחה, ובנו הצעיר, פרנץ, הוא המייסד של ענף הרוזנים.
צ'אקוואר היה מרכז אחוזת גסטש של משפחת הרוזנים אסטרהאזי. לצ'אקוואר התייחסו כאל אחוזה נפרדת בגוש האחוזות הענק של אסטרהאזי, גם אם בעליו היה גם בעל קרקע של פאפה וגם של טטה.
משפחת אסטרהאזי הייתה בעלים טוב של אזור זה, שהיה אחוזה נרחבת מאוד, שכן הוא היה בן 560,000 דונם ביחידה אחת. לצ'קוואר היה גם מזל גדול מכיוון שמשפחת הרוזן בנתה כאן את הטירה שלה בשנת 1778 שהעלה את חשיבות היישוב. כדרכו של חקלאי טוב, המשפחה בנתה עוד הרבה דברים: מנזר, בית ספר, בתי משרתים ופיתחה חקלאות מפותחת. הם היו גם ממוכנים, הבנייה הראשונה בפועל הייתה מפעל ללבנים בכביש פורנה. המפעל ייצר את כל הלבנים הדרושות לבנייה. משפחת אסטרהאזי עשתה רבות גם למען הכפר.
הקהילה היהודית
מעט ידוע על הקהילה היהודית של היישוב, על אף שהיו בו כנראה כמה מאות יהודים (כבר באמצע המאה ה-19 היו בנפת צ'אקוואר, ביצ'קה ושארמלק 3462 יהודים) שרובם ככולם עסקו במסחר, אך היו ביניהם גם בעלי מלאכה (לדוגמה בעל טחנת הקמח, בעלים של חברת בנייה (בשם קליין) וכדומה. בית כנסת פעל במקום שפורק אחרי המלחמה. קיימת עדות מצולמת של עשרה אנשים שמספרים 70 שנה אחרי השואה על זכרונותיהם על יהודי המקום.
אדמונד וזנמאייר
ד"ר אדמונד וזנמאייר (בגרמנית: Edmund Veesenmayer; באד קיסינגן, 12 בנובמבר 1904 – דרמשטאדט, 24 בדצמבר 1977) היה כלכלן גרמני מוביל, דיפלומט של גרמניה הנאצית, חבר בכיר במפלגה הנאצית (NSDAP) ובאס אס, ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה
החל מ-1 בפברואר 1932 היה וזנמאייר חבר במפלגה הנאצית, או בשמה המלא: מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (NSDAP – מס' 873.780) ומיוני 1936 בשוצשטאפל (אס אס: 202.122). כמומחה כלכלי של משרד החוץ של הרייך הגרמני, הוא העריך את התנאים הכלכליים והפוליטיים במזרח, במזרח התיכון ובאירופה. בשנת 1943 ערך דו"ח ארוך על הונגריה (כולל דרום סלובקיה וטרנסילבניה כולה), ושירת באס אס עם כמה מטלות מיוחדות.
ב-19 במרץ 1944, במהלך כניסת הצבא הגרמני לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה), הוא מונה לשגריר ולשליחו המלא של אדולף היטלר בהונגריה מטעם גרמניה הנאצית. פירוש הדבר שהיה ממונה על כל כוחות הכיבוש למעט הוורמאכט (הוא היה ממונה לרבות, ובמיוחד, על הגסטפו). הוא מילא תפקיד במעצר אישים שהיו ידועים כאנטי-גרמנים וכן בגירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה. במהלך ההפיכה של פרנץ סלשי ומפלגת צלב החץ עזר לצלב החץ להשתלט על כל מנגנוני השלטון ובכך מנע מהונגריה לצאת ממלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 נכנע לחיילי צבא ארצות הברית ליד זלצבורג. בשנת 1949 דן אותו בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג ל-20 שנות מאסר כפושע מלחמה. מאוחר יותר עונשו הומתק, והוא שוחרר בשנת 1951. לאחר מכן ייצג את גרמניה בחברת Pennel & Flipo, שבסיסה היה ברובה בצפון צרפת. מאז כבר לא מילא תפקיד חשוב.
דמיטרי מליקוב
ביוגרפיה
דמיטרי מליקוב נולד ב־29 בינואר 1970 במוסקבה. אבא - יורי פיודורוביץ' מליקוב, מוזיקאי ומלחין, מייסד ומנהיג הלהקה הסובייטית הפופולרית VIA "סמוצבטי".
אמא - לודמילה מיכאילובנה ויונקובה, רקדנית, סולנית היכל המוזיקה של מוסקבה, ולאחר מכן (מ-1984 ועד תחילת שנות ה-90) סולנית VIA "סמוצבטי". אחותו הצעירה היא הזמרת אינה מליקובה.
דמיטרי בילה את ילדותו ברובע קרסנוסלסקי במוסקבה. מגיל 5 החל ללמוד מוזיקה בכיתת פסנתר. בוגר בית ספר למוזיקה.
בשנת 1994 סיים בהצטיינות את הקונסרבטוריון של מוסקבה בפסנתרנות.
מליקוב החל לעסוק בפעילות יצירתית בגיל 15. אחד השירים הראשונים שכתב ביצעה הזמרת לריסה דולינה.
על פי תוצאות מצעד הלהיטים "זבוקובאיה דורוז'קה" של העיתון "הקומסומולץ המוסקבאי" לשנת 1988, דמיטרי הפך ל"תגלית השנה".
בשנים 1989 ו-1990 הוכר כ"זמר השנה". בנובמבר 1990 ערך מליקוב את קונצרטי הסולו הראשונים שלו במתחם הקונצרטים הראשי של המדינה - בקומפלקס הספורט אולימפיסקי.
בשנת 1995 בטקס פרסי המוזיקה העולמית זכה מליקוב בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר".
דמיטרי מליקוב הוא המלחין הרשמי ומשתתף של הפסטיבל הבינלאומי השנתי "קרוג סבטה" שנערך במוסקבה.
אבולוציה של יוני מתכת במערכות ביולוגיות
האבולוציה של יוני מתכת במערכות ביולוגיות עוסקת בהתפתחות תהליכי חדירת יוני מתכת לתאי בעלי חיים, קשירתם לחלבוני התא ובשינויים האבולוציוניים של חילוף החומרים במערכות ביולוגיות שונות בעקבות החדירה. המתכות הנקשרות לחלבוני התא מכונות ביו-מתכות. החלבונים קושרי המתכות מכונים מטאלופרוטאינים. תפקידם לשמש כקואנזימים לפעילות האנזימטית התוך-תאית. הקואנזימים נפוצים בכל האורגניזמים החיים.
האטמוספירה הפרביוטית
התקופה הפרביוטית נחשבת לתקופה האבולוציונית השנייה של כדור הארץ והיא התרחשה לפני 4 מיליארד שנים. בתקופה זו שררו על פני כדור הארץ תנאים של חוסר חמצן. האטמוספירה הייתה מורכבת מדו-תחמוצת הפחמן וחנקן, כמויות מזעריות של גזים מחזרים של מתאן, אמוניה ומימן וכמויות אפסיות של חמצן. לדעת חוקרים, התפתחות ראשית החיים על פני כדור הארץ התרחש על פי הסדר הבא: שלב הופעת ה-RNA שקדם להופעת ה-DNA ולהופעת החלבונים. תאוריה זו הקרויה בשם "עולם ה-RNA", והיא נשענת על יכולת מולקולות ה-RNA לשמור מידע תורשתי בדומה ל-DNA ויכולת לשכפל את עצמן ולזרז תגובות כימיות של חלבונים. לפי השערה זו, מולקולות ה-RNA נוצרו ראשונות וקדמו לפפטידים קושרי-המתכות. הפפטידים הראשונים שהיו מעורבים בקשירת מתכות ובהולכת אלקטרונים קדמו לחלבונים הקדמוניים והם נוצרו לפני יותר מ-3.8 מיליארד שנים. הפפטידים בעלי היכולת לקשור מתכות וה-RNA הובילו להתפתחות חלבונים מורכבים יותר.
ראשית החיים קשורה ליכולת של מקטעי חלבונים ראשוניים ליצור קשרים כימיים עם מתכות. המפגש בין החלבונים למתכות שהתאפשר לפני כמעט 4 מיליארד שנים בסביבה המכונה "המרק הקדום", סביבה מימית עשירה במולקולות אורגניות ומינרלים הניחה את התשתית להיווצרות חלבונים רבים. חוקרים טוענים שהתרכובות הקדומות האלה אפשרו את התפתחותם של החלבונים האחראים להובלת אלקטרונים בין אטומים שהפך לתהליך חיוני לקיומם של החיים עצמם. בתקופה הפרביוטית, הקרקע על פני כדור הארץ הייתה עשירה במימן גופרי. הסביבה החומצית של "המרק הקדום" אפשרה המסה של ברזל בהשוואה למתכות אחרות וקשירת יוני הברזל לחלבונים, בהתאם למודל של Irving–Williams series בסביבה המחזרת ששרתה בתקופה הפרביוטית ויצירת מולקולות של חד-תחמוצת-הפחמן  מדו תחמוצת הפחמן ויצירת הידרוציאניד  מחנקן אטמוספירי התאפשרה הודות למתכות המעבר.
האטמוספירה ב"אירוע החמצון הגדול"
לפני 2.4 מיליארדי שנים החל תהליך של פליטת חמצן לאטמוספירה של כדור הארץ ב"אירוע החמצון הגדול", בעקבות התפתחות חיידקי ציאנובקטריה בעלי יכולת לבצע פוטוסינתזה. העשרת האטמוספירה בחמצן הובילה לזירוז חמצון גופרית לגופרות ולתחמוצת הגופרית ולזירוז המסת המתכות אבץ, נחושת, ניקל וקובלט על ידי הפיכתן לתחמוצות במי "המרק הקדום" והגדלת זמינותן למערכות הביולוגיות של התאים.
מגנזיום
מגנזיום מצוי בשפע בעולם החי כקטיון דו-ערכי בעיקר בציטופלזמה, בעצמות ובכלורופלסטים ומיעוטו נמצא גם בנסיוב. ברקמות הוא מצוי בצורת מגנזיום-ATP, כאחראי על מעברי האנרגיה ומשמש כקו-פקטור ל-300 אנזימים אחראים על מגוון רחב של פעילויות ביוכימיות ברקמות של החי והצומח. למגנזיום חשיבות רבה בתהליכים הביולוגיים של האורגניזם: פעילות שרירית ועצבית, ויסות לחץ הדם, ויסות ריכוז הגלוקוז בדם, סינתזה של חלבונים, גלוטטיון, DNA ו-RNA ותהליכי הפקת אנרגיה בפוספורילציה אוקסידטיבית וגליקוליזה. יוני המגנזיום אחראים על ויסות המעבר הפעיל של יוני סידן ואשלגן בקרומי התא, בעל תפקיד מרכזי בתהליכי בניית השלד ואחראי על קצב פעילות הלב. באורגניזמים השייכים לפרוקריוטה ובצמחים המסוגלים לבצע פוטוסינתזה המגנזיום הוא יון מרכזי במבנה הכלורופיל, פיגמנט המאורגן בטילקואידים המצויים בכלורפלסטים.
מנגן
המנגן כקטיון דו-ערכי הוא קו-פקטור חשוב בתהליכי הפוטוסינתזה. ההשערה היא שכבר בתחילת האבולוציה של תהליכי הפוטוסינתזה כשהאטמוספירה הייתה נטולת חמצן, יוני המנגן היוו מקור לאלקטרונים. בשלב התחלתי זה, התפתחה היכולת לנצל את אנרגיית השמש ליצירת חומרים אורגניים אשר היוו נידבך ביצירת אורגניזמים קדומים שקדמו לציאנובקטריה. בשלב האבולוציוני הבא התפתחו בחיידקי הציאנובקטריה הטילקואידים שהם מרכזים אנרגטיים לביצוע תהליכי הפוטוסינתזה. תהליך זה הוביל להעשרת האטמוספירה בחמצן. האווירה על פני כדור הארץ הפכה מאל אווירנית לאווירנית.
היצורים הפרוקריוטים, נושאי הטילקואידים נבלעו על ידי יצורים אאוקריוטים בתהליכי אנדוסימביוזה. האנדוסימביוזה אפשרה את העברת תהליך הפוטוסינתזה מיצורים פרוקריוטים פשוטים ליצורים אאוקריוטים מורכבים, כגון אצות וצמחים מפותחים. המנגן המשמש כקו-פקטור באנזימים רבים ניתן להחלפה לקטיונים דו-ערכיים רבים אחרים, כגון, סידן, קובלט, נחושת, מגנזיום או אבץ. בתהליך הפוטוסינתזה, יוני המנגן מיצרים את הקומפלקס (Mn4O5Ca), אינם ניתנים להחלפה על ידי מתכות אחרות.
תהליך הפוטוסינתזה שבו משתחררות מולקולות של חמצן גרם להופעת אורגניזמים המכונים ROS, בעלי מנגנונים אנזימטיים המנטרלים את האפקט הרעיל של המטבוליטים: מימן אל-חמצני, פראוקסיד, רדיקל הידרוקסיל הנחשב לרדיקל חופשי. המנגן הוא קו-פקטור לאנזימים Mn-Dismutase וקטאלזה הממוקמים באברוני-התא, בכלורופלסטים, במיטוכונדריה בפראוקסיזומים ובקרום התא, שהתפתחו בשלבים המוקדמים של אבולוציית התאים. אנזימים אלה מנטרלים תוצרים רעילים הנוצרים בתהליכים המטבוליים של התא ועלולים לגרום לנזקים בלתי הפיכים למרכיבי תא חיוניים על ידי פגיעה בחלבונים, בחומצות הגרעין ובליפידים ותמותת תאים.
ברזל
הברזל נחשב לאחת המתכות החשובות ביותר לתהליכים המטבוליים התאיים. הברזל הוא קו פקטור עיקרי בכל שלבי הנשימה התאית במעבר אלקטרונים בין ברזל דו-ערכי לתלת-ערכי וההפך. הקומפלקסים של ברזל-גופרית המתקשרים לחלבונים נחשבים למטלופרוטאינים הראשונים שנוצרו בתהליכי האבולוציה של הפוטוסינתזה. אבולוציונית הם נוצרו מהתקשרות של פפטידים עם משקעים של מלחי Fe2(SO4)3(H2O)n. הפיכת הברזל הדו-ערכי לברזל-תלת ערכי והפוך הכרחיים לתהליכים ביולוגיים שונים ולתהליכי מחזור הברזל בטבע. הברזל מהווה מרכיב חשוב במערכות ביולוגיות שונות: ציטוכרומים המצויים בקרום העוטף של המיטוכונדריון בכל האיקריוטים ואחראים להעברת אלקטרונים בתהליך הזרחון החמצוני, הקטאלזות האחראיות לפרוק מי-חמצן, המיוגלובין כנושא החמצן העיקרי בשרירים, ההם-פראוקסידזה המעורב בתהליך של קשירת החמצן להמוגלובין בתאי הדם האדומים, האנזים סינטאזה NOS  האחראי ליצירת תחמוצת החנקן מארגינין המשמש כמולקולת איתות  בפרוקריוטה ואאוקריוטה, והפריטין, חלבון נושא ברזל המצוי בציטופלזמה של תאים פרוקריוטים ואאוקריוטים, שתפקידו לווסת את ריכוז הברזל בתאים ולהבטיח זמינותו בכמויות רצויות לתפקוד האורגניזם. ויסות הפריטין נועד למנוע מחסור בברזל ונזקים כתוצאה מעודף ברזל.
ניקל וקובלט
הניקל שריכוזו נמוך בקרקע, מהווה גורם חשוב בהתפתחות הקדומה של צורות חיים על פני כדור הארץ. הטבעת הפורפירינית בעלת יכולת לקשור את המתכות ברזל, מגנזיום, ניקל וקובלט וליצור קו-אנזימים אחראים על מגוון רחב של תהליכים אנזימטיים בתא החי. יוני המתכות ניקל וקובלט מעורבים ביצירת מטלופרוטאינים. הניקל יוצר עם טבעת הפורפירין קומפלקס הקרוי, קו-אנזים מתיל רדוקטאזה המשתתף בתהליך האנזימטי של שחרור גז המתאן. התוצאה של קשירת קובלט לטבעת הפורפירין היא יצירת קו-אנזים בעל חשיבות מטבולית גבוהה בשם ציאנקובלאמין ההופך לוויטמין B12.
נחושת
הנחושת ויוני הנחושת נחשבים לקשי תמס ולכן לא היו זמינים לתאים הקדומים בראשית התהליך האבולוציוני. העשרת האטמוספירה בחמצן בתקופת "אירוע החמצן הגדול" אפשרה התמוססות נחושת אלמנטרית ויוני הנחושת החד-ערכיים והפיכתם ליונים דו-ערכיים ולהתהוות מטלופרוטאינים קושרי נחושת. מרבית האנזימים השייכים לקבוצת המטלופרוטאינים קושרי הנחושת מצויים באאוקריטה. רק מספר קטן של מטלופרוטאינים אלה נמצאים בפרוקריוטה, ציאנובקטריה וחיידקים אווירניים, דוגמת האנזים סופראוקסיד דיסמוטאז (SOD) על שלוש צורותיו: האנזימים Fe-SOD (קושר ברזל) ו-Mn-SOD (קושר מנגן) מצויים בכל הפרוקריוטה ובמיטוכונדריה של אאוקריוטה.
לעומת זאת, האנזים Cu-SOD (קושר נחושת) מצוי בציטופלזמה ובכלורופלסטים של האאוקריוטיה בלבד. שלושת האנזימים מקבוצת ה-SOD מפרקים מולקולות של סופראוקסיד הנחשב לרעיל למי חמצן. אלו מתפרקים בהמשך על ידי הקטלאזה לחמצן ומים. אנזימי ה-SOD והקטלאזה שומרים על התא בפני רעילותם של רדיקלי חמצון חופשיים. מתכות נוספות הנקשרות לחלבונים שלא באמצעות טבעת ההם הן אבץ, מוליבדן, ונדיום.