cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימבה
מלך האריות
כשסימבה מבוגר יותר אביו מופסה לוקח אותו לפסגת צוק התקווה בשביל להראות לו את ממלכתו. סימבה מתעניין באזור חשוך ואפל מעבר לגבול הצפוני של שטחי התקווה, אבל מופסה מסביר לסימבה שאסור לו ללכת לשם משום שיותר מידי מסוכן שם. אחרי שמופסה יורד מהצוק הוא צריך להבריח כמה צבועים, כך זאזו מוביל את סימבה הביתה וסימבה הולך לבקר את דודו סקאר.
סקאר מספר לסימבה שהאזור האסור הוא בית קברות לפילים ושרק האריות האמיצים ביותר הולכים לשם. סקאר בכוונה מעורר את סקרנותו של סימבה כדי שהגור יבקר בבית הקברות, וסימבה באמת הולך לשם, לוקח איתו את חברתו נלה. סימבה משקר לאמו סאראבי ואומר שהוא הולך לבור המים. סאראבי מסכימה לתת לסימבה ללכת, אבל דורשת שזאזו ילך איתם. עם זאת, שני הגורים זוממים לאבד את זאזו בזמן השיר "משתגע כבר מלך להיות" ומצליחים בכך, מה שמאפשר להם ללכת לבית הקברות לפילים.
בזמן שסימבה ונלה מתקרבים לבית הקברות, זאזו מוצא את שני הגורים. בבית הקברות שלושה צבועים - שנזי, בנזאי ואד תוקפים את סימבה ונלה, כציות לפקודות סקאר. למזלם, זאזו מצליח לברוח מהצבועים ואומר למופסה מה קורה, ומופסה ממהר לבית הקברות ומגיע בדיוק כששלישית הצבועים דחפו את סימבה ונלה לפינה אחרי מרדף קצר, והם עומדים לאכול אותם. מופסה מגן על סימבה ונלה, נלחם בצבועים ומאיים להרוג אותם אם הם יתקרבו לסימבה שוב. הצבועים בורחים וסימבה מתנצל בפני מופסה, שמאוכזב מכך שסימבה בכוונה הפר את הכללים בכך שהלך מעבר לגבולות שטחי התקווה כשמופסה אמר לו לא לעשות זאת. עדיין מאוכזב מסימבה, מופסה מוביל אותו עם נלה וזאזו מחוץ לבית הקברות בחזרה לשטחי התקווה, לא מודע לעבודה שסקאר המעוצבן מסתכל עליהם עוזבים. בדרך הביתה, מופסה מורה לזאזו לקחת את נלה הביתה ולוקח את סימבה הצעיר הצידה לשיחה פרטית על מה שעשה. סימבה אומר שהוא ניסה להיות אמיץ כמו מופסה, ומופסה מחזיר לו שהוא אמיץ רק כשהוא צריך להיות ושלהיות אמיץ לא אומר ללכת לחפש צרות. הוא גם מלמד את סימבה על המלכים הגדולים של העבר ששומרים עלינו מהשמיים.
באותו זמן בבית הקברות לפילים, סקאר עצבני ששנזי, בנזאי ואד לא הצליחו להרוג את שני הגורים. סקאר רוכש את אמונם של צבועים רבים אחרים ומכין תוכנית חדשה. למחרת סקאר לוקח את סימבה לנקיק ומבקש מסימבה לחכות, אומר שמופסה הכין לו הפתעה גדולה. הוא גם מייעץ לסימבה לשפר את השאגה שלו, כשהוא מתייחס לתקרית שקרתה בבית הקברות לפילים כשסימבה לא הצליח להפחיד את הצבועים עם שאגתו אחרי שהם דחקו אותו ואת נלה לפינה, רגע לפני שמופסה הגיע והציל אותם. כשסימבה בנקיק, סקאר והצבועים מתחילים מנוסת בהלה של עדר גנו. רגע לפני שזה קורה, סימבה לוקח לליבו את עצת סקאר, וכשהוא מבחין בלטאה הוא מצליח להבריח אותה עם השאגה שלו אחרי כמה ניסיונות כושלים רגע לפני שהצבועים מפחידים את הגנו - מה שגורם לסימבה לחשוב שהוא זה שהבריח את העדר וגרם לבהלה עם שאגתו. סקאר מזהיר את מופסה על הבהלה ואומר לו שסימבה למטה בתוך העדר. הוא מעמיד פני מודאג לסימבה, אבל הוא באמת רק מנסה לגרום למותו של מופסה, ביודעו שמופסה ינסה להציל את סימבה ובתקווה ששניהם יהרגו כך. מופסה מצליח להציל את סימבה אבל נזרק אל מותו לתוך הבהלה על ידי סקאר. לא מודע לבגידה זו, סימבה רואה את אביו נופל למותו, וחושב שזו אשמתו בזמן שהוא מוצא את גופתו של אביו, משום שהוא חושב שהוא זה שגרם לבהלה, עדיין לא יודע שאלה היו הצבועים שגרמו תחת פיקודו של סקאר. סקאר מגיע ואומר לסימבה שהוא צריך לברוח משום שזו הייתה אשמתו שמופסה מת. סימבה בורח וסקאר מורה לצבועים להרוג אותו, אבל סימבה בורח למדבר. הצבועים מחליטים לא לספר לסקאר שהם נכשלו שוב, ושבמילא סימבה יכול להחשב למת במדבר, הצבועים אומרים לסקאר שסימבה מת, וסקאר משתלט על המלוכה, מאפשר להם ולשאר הצבועים לפלוש לשטחי התקווה.
סימבה ניצל במדבר על ידי טימון ופומבה, זוג של סוריקטה וחזיר יבלות. הם מגדלים את סימבה בג'ונגל עד שהוא נהפך למבוגר. יום אחד, לביאה מגיעה לג'ונגל ומנסה להרוג את פומבה. סימבה מגיע להגנת טימון ופומבה ונאבק בלביאה עד שהוא מגלה שהיא נלה. השניים מתאהבים, אף על פי שסימבה מתעקש שהוא לעולם לא יחזור לשטחי התקווה ויעצור את שלטונו של סקאר משום שהוא עדיין מאמין שהוא הרג את אביו, לאכזבתה של נלה. רפיקי מוצא את סימבה ומסביר לו שמופסה עדיין חי. רפיקי מוביל את סימבה לאחו שם רוחו של מופסה מופיעה בעננים. מופסה מסביר שסימבה חייב לחזור הביתה ולתפוס את כס המלוכה. סימבה חוזר לשטחי התקווה, בליווי נלה, טימון ופומבה. הם מוצאים את שטחי התקווה יבשים וצחיחים. בזמן שטימון ופומבה מסיחים את דעת הצבועים ונלה אוספת את הלהקה, סימבה מחפש את סקאר.
אחרי שהוא רואה את סקאר מכה את סאראבי, סימבה מתעמת איתו בצוק התקווה. סקאר מכריח את סימבה להתוודות על מותו של אביו מול כל הלביאות ומצליח לסימבה כמעט ליפול מהצוק, כשסימבה נאחז בקצות כפותיו. סקאר אוחז את סימבה ולוחש לו שהוא זה שבעצם הרג את מופסה. כועס ביותר, סימבה דוחק את סקאר וגורם לו להתוודות, מה שגורם לקרב להתחיל. ברק מכה באדמה וגורם לשרפה. כשנלה ושאר הלביאות, טימון ופומבה מגרשים את הצבועים, סימבה רודף את סקאר לפסגת צוק התקווה ושם סקאר מתחנן לחייו, אומר שהצבועים היו אחראים למרד. לא משוכנע, סימבה דוחה את תרוציו ומורה לגרושו, בכוונה משתמש במשפט שדודו השתמש בו כשהוא האשים את הגור במוות מופסה. מבויש וכועס, סקאר תוקף את סימבה עד שהאריה הצעיר מצליח לזרוק את סקאר מעבר לקצה הצוק. סקאר לא מת מהנפילה, אבל מוקף בצבועים בהם ניסה לבגוד.
עם מותו של סקאר סימבה מטפס על צוק התקווה כשגשם מתחיל לרדת ומכבה את השריפה. סימבה שואג למרחבי שטחי התקווה. מאוחר יותר, עם שיקומם של שטחי התקווה, רפיקי מרים את גורם החדש של סימבה ונלה לאוויר מעל צוק התקווה בשביל שכל החיות מלמטה יראו.
אופיו של סימבה הוא אחד מהדוגמאות הטובות ביותר של דיסני לסיפור התבגרות. כגור, סימבה היה מרוכז בעצמו ואגוצנטרי. הוא רצה להפוך למלך מסיבות אנוכיות, כמו להשיג כוח או לעשות ככל שיעלה על רוחו. עם זאת, כמבוגר, סימבה גודל למלך חזק אבל אדיב, שבעל כוונות טובות ותקווה למשפחתו ולמולדתו.
מלך האריות 2: מלכות סימבה
ב"מלך האריות 2: מלכות סימבה", לסימבה נולדה בת בשם קיארה. יום אחד סימבה נותן לביתו לשחק, אבל שולח על טימון ופומבה לשמור עליה. טימון ופומבה מתחילים להתווכח על חרקים, ובלי שסימבה יודע קיארה בורחת מהם.
קיארה עוברת את גבולות שטחי התקווה ומגיעה לצד האפל של הממלכה, שם היא מכירה את קובו, גור מהשטחים האסורים שלהקתו הוגלתה על ידי סימבה בשל נאמנותם לסקאר. השנים משחקים תופסת עד שסימבה מזנק לעימות עם זירה, אימו של קובו, שהסתכלה על שני הגורים משחקים. אחרי העימות, סימבה מדבר עם קיארה ומסביר לה ש"אנחנו אחד".
כשקיארה מבוגרת יותר, היא יוצאת אל שטחי התקווה לבד לצייד הראשון שלה. סימבה דואג לבטיחותה ושולח את טימון ופומבה לשמור עליה שוב, בניגוד לעצת נלה. אחרי שקיארה מגלה את טימון ופומבה היא בורחת, אבל נכלאת במלכודת של ויטאני ונוקה, חצאי-אחים של קובו מצד אימו. קארה מנסה לברוח אבל נחנקת ומאבדת הכרה. קובו מציל אותה, ובהתחלה סימבה מנסה לגרש אותו, אך נלה משכנעת אותו לקבל את קובו ללהקה.
מה שלא ידוע לסימבה, הוא שזירה אימנה את קובו בסרט בשביל לחדור ללהקתו של סימבה ולהרוג אותו.
סימבה לאט לאט מתחיל לבטוח בקובו, וקיארה וקובו מתאהבים. במהרה קובו מתחיל לפקפק בנאמנותו ללהקת המנודים.
אחרי כמה ימים סימבה לוקח את קובו לטיול ומספר לו על הסיפור האמיתי של סקאר. זירה ושאר המנודים אורבים לקובו וסימבה בזמן שהם מדברים, ומחזירים את חוסר-האמון של סימבה בקובו. קובו מנסה לשכנע את סימבה שלא היה לו קשר למתקפה, ואפילו מנסה להגן עליו, אבל ויטאני מכה אותו וגורמת לו לאבד הכרה. סימבה נפצע קשה אבל שורד ובורח, והורג בשוגג את נוקה. קובו מואשם במוות וזירה מכה אותו בכעס, גורמת לצלקת בעינו, וגורמת לו להראות כמו סקאר. קובו בורח לשטחי התקווה בבושה.
סימבה, לאחר הבנתו שלקובו היו מניעים רעים כשהציל את קיארה, מגלה אותו מארץ התקווה, ומסרב לקבל את התנצלויותיו. קיארה מעוצבנת מכך, ואחרי שאומרת לאביו "לעולם לא תהיה מופסה", בורחת כדי למצוא את קובו. השניים מתאחדים במדבר מאוחר יותר בערב. כשסימבה נכנס למערה ומוצא שביתו נעלמה, זאזו מגיע ומודיע שהמנודים התחילו מלחמה. סימבה יוצא כדי להילחם עם להקתו.
אחרי קרב ארוך, סימבה וזירה מתעמתים אחד עם השני. קיארה וקובו מזנקים לאמצע העימות ומסיימים את המלחמה, משכנעים את שני הצדדים ש"הם אחד". המנודים, אחרי לומדים על טבעו האמיתי של מנהיגתם - שמוכנה להרוג את חבריה רק כדי לנקום את מותו של סקאר, נוטשים את זירה ומצטרפים ללהקתו של סימבה. זירה, כועסת ומסרבת לשים את עברה מאחוריה, מנסה לזנק על סימבה, אבל נזרקת הצידה כשקיארה מזנקת עליה. שתי הלביאות נלחמות ומתגלגלות לנקיק, שעכשיו מלא במים סוערים בגלל הסכר השבור. קיארה מושיטה יד לעזרה לזירה, אך זו מסרבת ונופלת למותה - טובעת בנהר למטה.
אחרי שסימבה וקיארה מטפסים לבטחה, סימבה מבין את טעותו ומקבל את קובו ושאר המוגלים ללהקתו. שתי הלהקות המאוחדות חוזרות לצוקי התווקה שם קיארה וקובו נישאים. בחגיגה, קובו, קיארה, סימבה ונלה הולכים לפסגת הצוק ושואגים למרחבי הממלכה. סימבה מסתכל לשמיים שם מופסה אומר לו "כל הכבוד, בני", משבח אותו על החלטתו להכניס את המוגלים ללהקה.
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
סימבה מתואר כנער קשה לגידול, כשהוא גובהה ומטפס על עצים מסוכנים או מתנדנד מעל מפלים, מבלי שיהיה לו אכפת מהסכנה בה הוא נמצא או מהמאמצים של טימון לחנך אותו. כנער מתבגר, הוא הביס את טימון בכל תחרות אכילת חרקים שקיימת, כולל תחרות גמיעת חלזונות שנראית בסרט. בסצנה אחת נראה שיש לו הרבה סיוטים, כנראה על מותו של מופסה. בסצנה הסופית, לפני שסימבה שואג בקול רם לשטחי התקווה, הוא מודה לטימון ופומבה - ואומר להם שלא היה יכול להצליח בלעדיהם.
ספרים
בסדרת הספרים שנקראו "מלך האריות: שש הרפתקאות חדשות", שיצאו לאור לאחר הסרט "מלך האריות" המקורי, לסימבה יש בן בשם קופה, גור אריות עם פרווה זהובה וציצה חומה על ראשו. לא היה אזכרו לקופה ב"מלך האריות 2: מלכות סימבה" שיצא אחרי שהספרים פורסמו.
סדרות טלוויזיה
סימבה מופיע לפעמים לזמן קצר בסדרת הטלוויזיה המצוירת "טימון ופומבה". זה כולל פרק אחד בו טימון גורר את סימבה כדי לעזור לו להחזיר לפומבה את זכרונו האבוד. בפרק "Congo on Like This", טימון ופומבה חושדים שסימבה חזר לטבעו אוכל-הבשר. בפרק "Shake Your Djibouti", סימבה מופיע שוב כשטימון ופומבה צריכים לאמן את סימבה בשביל להגן עליהם ממפלצת מעבדה. בעוד פרק שנקרא "Rome Alone" נראה סימבה כשהוא נלכד על ידי רומאים, ומכניסים אותו לקרב גלדיאטורים עם אריה אחר שנקרא קלאודיוס. סימבה מופיע גם בקליפ "The Lion Sleeps Tonight" שבו טימון ופומבה מככבים.
סימבה הוא דמות ראשית בסדרה האיטלקית סימבה מלך הג'ונגל.
סימבה הופיע גם כאחד מהאורחים בסדרת האנימציה "בית העכבר" שם הוא הופיע כגור וכגרסה המבוגרת שלו.
בשנת 2014 הודיעה חברת וולט דיסני על סדרה חדשה לסרט "מלך האריות" בשם "משמר האריות - השאגה חוזרת", בסדרה זאת מככב סימבה בתור אבא של בנו הקטן קאיון.
הפארקים של דיסני
גרסאות חיות של סימבה מופיעות במחזמר "מלך האריות" ובמצעדים, וכן ניתן לראותו בפארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני.
סימבה היה גם הדמות הראשית ב"אגדות מלך האריות", ארץ פנטזיה לשעבר בממלכת הקסם של דיסני וורלד, שסיפרה את הסיפור של הסרט באמצעות בובות מדברות וזזות. אטרקציות אחרות של דיסני שבה סימבה הופיע כוללות את המופע התלת־ממדי "הפילהרקסם של מיקי", וגרסת הדיסנילנד בהונג קונג ל"זה עולם קטן".
משחקי וידאו
במשחקי הווידאו המבוססים על הסרטים, סימבה הוא לרוב הדמות הראשית איתה משחקים.
סימבה מופיע כגור גם במשחק "Disney Friends" שיצא לנינטנדו DS.
בסדרת Kingdom Hearts מופיע סימבה במספר משחקים. במשחק "Kingdom Hearts" מופיע סימבה כמבוגר כרוח מזומנת שעולמה נהרס. במשחק Kingdom Hearts: Chain of Memories מופיע סימבה בתור קלף זימון.
סימבה בעל תפקיד חשוב הרבה יותר ב"Kingdom Hearts 2" כשהוא שותף מן המניין ולא דמות מזדמנת. כשהדמויות הראשיות (סורה, דונלד דאק וגופי מטיילות בג'ונגל שבשטחי התקווה, סימבה מותקף על ידי "הארטלס" (Heartless). סימבה תוקף את הדמויות הראשיות, לא מזהה אותם משום שהפכו לחיות ג'ונגל בגלל הבגדים המכושפים של סורה. עם זאת, כשהוא מבין מי הם, הוא שמח להצטרף אליהם, אבל מופתע למראם השונה. בהתחלה, סימבה מסרב לחזור לשטחי התקווה, אומר שהוא "לא מי שהיה". אביו, מופסה, בא אליו ומבקש ממנו לחזור; אחרי כן, הוא מלווה את סורה, דונלד וגופי בחזרה לצוק התקווה בשביל קרב עם הצבועים שנזי, בנזאי ואד, ועם סקאר 0 שהפך להארטלס בגלל כעסו וקנאתו.
יש המשכיות שגויה ביומנו של ג'ימיני מ-"Kingdom Hearts", המשחק הראשון בסדרה. ביומן נאמר שסימבה הוא כבר מלך שטחי התקווה כשהוא היה מזומן, אבל במשחק השני הוא לא היה מלך עד שסורה, דונלד וגופי עזרו לו להביס את סקאר.
קאם קלארק (המדבב של סימבה ב"טימון ופומבה" וקול השירה ב"מלך האריות 2") מדבב את סימבה בשתי ההופעות שלמעלה, ביחד עם קלטת ארכיונית של ג'ונתן טיילור תומאס בשביל הפלאשבאק של סימבה כדור בהמשך ב"קינגדום הארטס 2".
Elvira Presents Haunted Hits
Elvira Presents Haunted Hits (בעברית: אלווירה מציגה להיטים רדופים) הוא אלבום אוסף ואלבום ליל כל הקדושים של הזמרת-יוצרת אלווירה. האלבום יצא לאור בשנת 1988, על ידי חברת התקליטים ריינו רקורדס, לכבוד ליל כל הקדושים. לאור הצלחתו, הוציאה פיטרסון בשנת 1994 אלבום ליל כל הקדושים נוסף, Elvira Presents Monster Hits.
אלבום ליל כל הקדושים יצא לאור מספר פעמים בארצות הברית, במספר גרסאות שונות.
רנו קיגר
רנו קיגר (באנגלית: Renault Kiger) היא מכונית משפחתית קטנה במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי רנו משנת 2021. היא נחשפה ב-28 בינואר 2021, עם שיווק שהחל במרץ 2021. הקיגר מיועדת לשוק ההודי בלבד.
מפרט טכני
יחידת ההנעה כוללת מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטר המספק 72 כ"ס או עם מגדש טורבו המספק 100 כ"ס, לצד תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים או תיבת הילוכים רציפה.
נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס
נמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס (באנגלית: Washington Dulles International Airport) בווירג'יניה שבארצות הברית שוכן 42 ק"מ מערבית לוושינגטון די. סי.. הוא אחד משלושת נמלי התעופה הגדולים באזור המטרופוליטני של בולטימור-וושינגטון, והוא משרת יותר מ-21 מיליון נוסעים בשנה. רוב תנועת הטיסות הבינלאומיות באזור בולטימור-וושינגטון מתנקזות אליו ובכך הוא נמל התעופה הבינלאומי העמוס ביותר באזור המיד-אטלנטיק למעט המטרופולין של ניו יורק. ביום טיפוסי נמל התעופה משרת יותר מ-60,000 נוסעים שעוברים בין וושינגטון ו-125 יעדים ברחבי העולם.
נמל התעופה נבנה בין השאר על מנת להביא להפחתת התנועה האווירית בנמל התעופה וושינגטון נשיונל, והוא החל לפעול ב-1962. הוא קרוי על שמו של ג'ון פוסטר דאלס.
הנמל מופעל על ידי רשות נמלי התעופה של מטרופולין וושינגטון ומשתרע על שטח של 52.6 קמ"ר.
הטרמינל הראשי של הנמל תוכנן על ידי האדריכל אירו סארינן.
נמל התעופה משמש בסיס פעולה מרכזי לחברת התעופה יונייטד איירליינס.
טיסות לישראל וממנה
החל מ-22 במאי 2019 מפעילה יונייטד איירליינס קו בין הנמל לתל אביב.
מאמר X
מאמר X, שכותרתו פורמלית "מקורות ההתנהלות הסובייטית" ונקרא גם " המברק הארוך", היה מאמר שכתב ג'ורג 'פ. קנן תחת שם העט "מר X" ופורסם במגזין Foreign Affairs ביולי 1947. קנן, שהיה דיפלומט בכיר של ארצות הברית בהתמודדות עם ברית המועצות בשנים 1944–1946, דגל במאמר במדיניות הכלה של ברית המועצות ואנטי-קומוניזם חזק.
רקע כללי
ג'ורג' קנן הצטרף לשגרירות ארצות הברית במוסקבה בתור ממונה על היחסים ביולי 1945. למרות שהיה ביקורתי מאוד כלפי השיטה הסובייטית, הלך הרוח בתוך משרד החוץ האמריקני היה ידידות כלפי הסובייטים, מכיוון שהסובייטים היו בעל ברית חשוב במלחמה נגד גרמניה הנאצית. קנן הציע מדיניות המכונה הכלה.
בפברואר 1946 שאלה מחלקת האוצר של ארצות הברית את שגרירות ארצות הברית במוסקבה מדוע הסובייטים אינם תומכים בבנק העולמי החדש ובקרן המטבע הבינלאומית. בתשובה, קנן כתב את הטלגרם הארוך ובו התווה את דעותיו והשקפותיו על הסובייטים; "לפי קנן, השקפת הסובייטים על העולם הגיעה מתחושה רוסית של חוסר ביטחון...' הטלגרם הגיע לוושינגטון ב-22 בפברואר 1946. בין החלקים הזכורים ביותר שלו היה שבעוד שהשלטון הסובייטי "אטום להיגיון התבונה", הוא היה "רגיש ביותר להיגיון הכוח".
הטלגרם הארוך
ההקדמה ל"מברק הארוך" כוללת את החלק הבא, בו קנן מתאר את הסיבה לאורך הטלגרם ואת חלוקתו לחמישה חלקים: "תשובה לשאלת מחלקת האוצר כרוכה בשאלות כה מורכבות, כה עדינות, כל כך משונות לצורת המחשבה שלנו, וחשובות כל כך לניתוח הסביבה הבינלאומית שלנו, עד שאינני יכול לדחוס תשובות להודעה קצרה אחת מבלי להיכנע למה שאני סבור שתהיה מידה מסוכנת של הפשטת יתר. אני מקווה, אם כן, שהמחלקה תישאר איתי אם אגיש תשובה לשאלה זו בחמישה חלקים... אני מתנצל מראש על העומס הזה בערוץ הטלגרפי; אך לשאלות המעורבות יש חשיבות דחופה כל כך, במיוחד לאור האירועים האחרונים, שהתשובות שלנו אליהן, אם הן בכלל ראויות לתשומת לב, נראות לי שמגיעות לה מיד." קנן תיאר את ההתמודדות עם הקומוניזם הסובייטי כ" ללא ספק המשימה הגדולה ביותר שעמה התמודדה הדיפלומטיה אי פעם וכנראה הגדולה ביותר שתצטרך לעמוד אי פעם". בשני החלקים הראשונים הציב מושגים שהפכו לבסיס המדיניות האמריקאית במלחמה הקרה:
לדברי קנן, ברית המועצות לא ראתה אפשרות לדו-קיום שלוו וארוך-טווח עם העולם הקפיטליסטי. מטרתה התמידית של הסובייטים היא לקדם את הסוציאליזם. עבור הסובייטים הקפיטליזם היה איום לאידיאלים של הסוציאליזם, ולא ניתן היה לסמוך על בעלי הון או לאפשר להם להשפיע על העם הסובייטי. קונפליקט גלוי מעולם לא נחשב לדרך רצויה לקידום המטרה הסובייטית, אך הם תמיד מחפשים הזדמנות לנצל "רקמה חולה" בכל מקום בעולם.
דוח קליפורד-אלסי
ביולי 1946 גייס הנשיא טרומן את שירותיו של אחד מיועציו הבכירים, קלארק קליפורד, להכנת דוח על יחסי ברית-המועצות שיספק פירוט על "התעלמות סובייטית" מהסכמים שלאחר מלחמת העולם השנייה. טרומן, שהיה מתוסכל לכאורה מהמעשים הסובייטים, טען שהוא רוצה "להיות מוכן לגלות בפני כל העולם את האמת המלאה על אי הכישורים הרוסים בכיבוד הסכמים". בסיוע ג'ורג 'אלסי, קליפורד התכוון לכתוב דו"ח שייקח את הניתוח של הטלגרם הארוך ויתרגם אותו להמלצות מדיניות קונקרטיות. הצמד ביקש את התייחסותם של בכירים במחלקת המדינה, מחלקת המלחמה, ומחלקת המשפטים, המטות המשולבים ומחלקת המודיעין המרכזית, וניצלו את המומחיות של ג'ורג' קנן וצ'ארלס בוהלן בכתיבת הדו"ח שלהם.
הדו"ח הסופי, שכותרתו היחסים האמריקאים עם ברית המועצות (American Relations with the Soviet Union), הוצג ביחידות בפני הנשיא ב־24 בספטמבר 1946, ולא הופץ מעבר לשולחנו. למעשה, הנשיא טרומן הורה למסור לו את כל העותקים של הדו"ח מכיוון שהדו"ח היה בעל ערך רב עבורו "אבל אם הוא יודלף, זה יפוצץ את הגג של הבית הלבן... יהיה בידינו המצב החמור ביותר שאי פעם התרחש בממשל שלי". הדו"ח נשאר סודי ביותר ולא הופץ עד שהוא הופיע בספר הזכרונות של ארתור קרוק בשנת 1968.
הדו"ח סיפק לטרומן את הרקע ליחסים המלחמתיים עם ברית המועצות, תובנות לגבי הסכמים קיימים, והכי חשוב - פירוט על "הפרות סובייטיות" של הסכמים עם ארצות הברית. היא גם הדגישה את חשיבותו של ציבור מודע מכיוון ש"רק ציבור מושכל היטב יתמוך במדיניות החמורה שהפעילות הסובייטית מחייבת."
ארצ'י האן
צ'ארלס ארצ'יבולד "ארצ'י" האן (באנגלית: Charles Archibald "Archie" Hahn; 14 בספטמבר 1880 – 21 בינואר 1955) היה אתלט אמריקאי ממוצא גרמני, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר, בעל 4 מדליות זהב אולימפיות, מהן 3 מאולימפיאדה אחת (סנט לואיס 1904). היה לאתלט הראשון שזכה בשתי הריצות 100 ו-200 מטר באולימפיאדה אחת והראשון שהגן על תוארו בריצת 100 מטר (קרל לואיס היה השני).
ביוגרפיה
האן נולד בדודג'וויל, שבויסקונסין. הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מישיגן, שם למד והתאמן.
שיאן עולם
בתחרות אתלטיקה שנערכה בשנת 1901 השווה האן בריצת 100 יארד את שיא העולם בתוצאה של 9.8 שניות.
באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1903 זכה האן בשני תארים, בריצת 100 יארד ובריצת 220 יארד.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה האן ב-3 מדליות זהב, בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת ויליאם הוג'נסון (7.2 שניות) ופיי מולטון (7.2 שניות), בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת נתנייל קרטמל (11.2 שניות) והוג'נסון (11.2 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.6 שניות, לפני חבריו לנבחרת קרטמל (21.9 שניות) והוג'נסון.
באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1905 זכה האן בתואר בריצת 220 יארד.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה האן במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות, לפני מולטון ונייג'ל בייקר מאוסטרליה.
בשנת 1955 נפטר האן בשרלוטסוויל, שבוירג'יניה.
דלמונט
דלמונט (בצרפתית: Delémont, בניב הצרפתי המקומי: D'lémont, בגרמנית: Delsberg) היא בירת קנטון ז'ורה שבשווייץ והעיר הראשית במחוז הנושא את שמה. העיר שוכנת בצפון מערב שווייץ, בתוך רכס הרי היורה.
היסטוריה
האזור שסביב לדלמונט היה מיושב כבר באמצע תקופת הברונזה. בתחומי העיר נתגלו 15 כדי אפר. מדרום וממערב לעיר המודרנית התקיימו יישובים מתקופת הברונזה המאוחרת. מדרום לעיר התגלו שרידי יישובים מתקופת הברזל. קיימות גם עדויות להתיישבות בתקופה הרומית, כולל מאוזוליאום ומטמון של מטבעות מהתרבות הגאלו-רומית. וילה כפרית רומית אחת או יותר שהתגלו באזור עשויות לרמז על קיומה של שכונה (Vicus) בסמוך לעיר של ימינו. דלמונט מוזכרת לראשונה במקור מהשנים 736 – 737 בשם Delemonte. ב-1131 מופיע האזכור הראשון למקום בשפה הגרמנית, Telsperg. כמו כן מוזכר היישוב בשם Laimunt, בשנת 1181 ובשם Deleymunt בשנת 1225. השם הוא שילוב של המילה הגרמנית Tello או Dagili עם המילה בלטינית, mons, שמשמעותה הר.
החל מהמאה ה-7, השתייך האזור לנחלתם של רוזני אלזס. ב-1271, נמכר האזור לבישוף של בזל. באותה תקופה הייתה דלמונט יישוב שכלל כפר מבוצר ושתי טירות שהיו ככל הנראה בתיהם של משפחת טלסברג. ב-6 בינואר 1289 קיבלה העיר את זכויותיה המוניציפליות מידי הבישוף פטר רייך פון רייכנשטיין. כתב זכויות זה אפשר לעיר כמה סממנים של שלטון עצמי והתיר לה לחלק את הקרקעות ועקב כך התפתחה העיר. ב-1338 קיבלה העיר את הזכות לגבות מיסים על יין ועל מזון וב-1461 הותר לה למכור ולהטיל מיסים על מלח בעמקים של דלמונט ומוטייר. מהכנסות אלו, לצד הרווחים שהופקו ממפעל ללבנים, משתי טחנות קמח ומשמונה חוות, שפעלו בין המאה ה-15 למאה ה-17, הייתה דלמונט מסוגלת לעמוד בכל מחויבויותיה הכספיות. בין השנים 1289 – 1793 הייתה העיר בירתה של אחוזת דלמונט.
העיר העתיקה הייתה במתאר כמעט מרובע, עם שני רחובות אורכיים שהצטלבו עם שלושה רחובות רוחביים. העיר הייתה מוקפת בחומות, שבמהלך המאה ה-14 הם חוזקו בצד הדרום-מערבי, ליד טירתו של הבישוף. בפינה הצפון-מזרחית של העיר נבנה במאה ה-13 מגדל עגול. אל העיר הובילו ארבע שערים: "שער האדון" (Porte Monsieur) או "שער פורנטרוי" (Porte de Porrentruy), "שער הזאב" (Porte au Loup), "שער הטחנות" (Porte des Moulins) ו"השער הסגור" (Porte des Près) או "שער בזל" (Porte de Bâle ). זה האחרון נחסם ב-1487 בלבנים, כאשר שרפה החריבה חלק גדול של העיר. אחד המאפיינים של דלמונט הן המזרקות המונומנטליות בסגנון הרנסאנס המאוחר. בנייני הציבור החשובים ביותר נבנו מחדש במאה ה-18. טירת הבישוף, ששימשה כמעון קיץ, נבנתה מחדש בשנים 1716 – 1721 על ידי פייר רסין, בניין מפקד הטירה נבנה במחדש ב-1717, בניין העירייה נבנה מחדש בשנים 1742 – 1745 על ידי יוהאן קספר בגנטו וב-1753 נבנה מחדש המעון הפרטי של משפחתו של רינק בלדנשטיין, מנהלן המחוז. כנסיית מרסל הקדוש נבנתה מחדש בשנים 1762 –1767 על פי תוכניות של פייר פרנסואה פריז והחליפה בניין בסגנון גותי שעמד באותו מקום. הצריח של הכנסייה הושלם ב-1850 – 1851.
במהלך תקופת הקונטרה-רפורמציה הוקמו בדלמונט מנזר של מסדר הקפוצ'ין ומנזר של אחוות אורסולה הקדושה, שפעלו עד ל-1793.
ב-1586 נבנתה מחדש הקפלה על שם אימייר הקדוש, לשעבר הקפלה של טירת טלסברג, והיא הוקדשה למריה הקדושה. במהלך העלייה בהיקף הפולחן למריה הקדושה במאה ה-17, הורחבה הקפלה ונבנתה מחדש מספר פעמים. לאחר הכתרת הפסל של מריה ב-1869, הפכה הקפלה לאתר העלייה לרגל הפופולרי ביותר בז'ורה הקתולית.
ב-1793 נכבשה ז'ורה על ידי כוחות צרפת המהפכנית והייתה לחלק מהמחוז הצרפתי של מונט טריבל. ב-1800 היא עברה להיות חלק ממחוז או-רן. ב-1815, לאחר נפילתו של נפוליאון, הועבר האזור לקנטון ברן. תחת השלטון הצרפתי דוכא מערך הכוח הישן בעיר. ל"אספת האזרחים" (Bürgergemeinde) לא הייתה עוד הסמכות על שטחי העיר ומועצת העיר הפכה להיות גוף ייעוצי בלבד. לאחר שהעיר הועברה לשליטת קנטון ברן, הוחזר המבנה השלטוני הישן על כנו. אספת האזרחים, שבבעלות חבריה היו כל האדמות, קיבלה עד ל-1820 רק עשרות בודדות של חברים חדשים, ואז היא סגרה את עצמה לקבלת חברים חדשים. מבנה בלתי שוויוני זה נותר על כנו עד המהפכה הליברלית של 1831, שבמסגרתה הוענקו זכויות אזרח מלאות לכל תושבי העיר. חלוקת הקרקעות של אספת האזרחים נמשכה עד 1866.
במהלך תהליך התיעוש של המאה ה-19, עלה שיעור דוברי הגרמנית בדלמונט וב-1880 הוא הגיע ל-40%. לזמן קצר הייתה העיר דו-לשונית, אך החל מ-1920 הצטמצם שיעורם של דוברי הגרמנית שהפכו למיעוט.
מאז 1947 הייתה דלמונט למרכז התנועה למען היפרדות מקנטון ברן. במשאלי העם שנערכו ב-1959 וב-1974 הצביע רוב גדול בעד יצירתו של קנטון ז'ורה. בין השנים 1976 – 1978 הייתה דלמונט למקום המפגש של הגוף שניסח את חוקת הקנטון החדש, שהוקם ב-1 בינואר 1979, כשדלמונט הייתה לבירתו.
גאוגרפיה
שטחה של דלמונט הוא 22 קמ"ר. מתוכם 37% משמשים לחקלאות, 42% הם שטחים מיוערים, 20.1% הם שטחים בנויים, 0.8% הם שטחי אגמים ונהרות ו-0.1% הם שטחים בלתי מעובדים.
דלמונט שוכנת במרחק של 30 ק"מ מדרום-מערב לבזל, כמחצית הדרך בין בזל לבין ביל/ביין. היא משתרעת על שתי גדותיו של נהר סורן, במרחק קצר לפני המקום בו הוא נשפך אל נהר בירס, בשוליים הצפוניים של עמק דלמונט, שהוא עמק רחב בינות להרי היורה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית דלמנוט 12,485 תושבים.
רוב אוכלוסיית העיר, 84.3% הם דוברי צרפתית כשפה ראשונה, השפה השנייה בשיעור דובריה היא איטלקית, ששיעור דובריה עומד על 4%, השפה השלישית היא גרמנית ששיעור דובריה עומד על 3.1% וקיים מיעוט קטן של דוברי רומאנש.
קבוע ההתפשטות
קבוע ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי סינוסואידיאלי הוא מדד לשינוי שעוברת המשרעת והפאזה של הגל כשהוא מתפשט בכיוון נתון. הכמות הנמדדת יכולה להיות המתח, הזרם במעגל או וקטור שדה כגון חוזק שדה חשמלי או צפיפות שטף. קבוע ההתפשטות עצמו מודד את השינוי ליחידת אורך.
ערכו של קבוע ההתפשטות מתבטא בלוגריתמית, כמעט אוניברסלית בבסיס e, ולא בבסיס דצימלי 10 הרגיל יותר בשימוש בטלקומוניקציה במצבים אחרים. הכמות הנמדדת, כגון מתח, מתבטאת כפאזור סינוסי. השלב של הסינוסואיד משתנה עם המרחק וכתוצאה מכך קבוע ההתפשטות הוא מספר מורכב, החלק הדמיוני שבו נגרם בעקבות שינוי הפאזה של הגל.
שמות חלופיים
המונח "קבוע התפשטות" הוא מעט מטעה, מכיוון שהוא בדרך כלל משתנה מאוד עם ω. זה כנראה המונח הנפוץ ביותר, אך ישנם מגוון גדול של שמות חלופיים למידה זו. בתורת תורת קווי השידור (TL), α ו- β נחשבים כ"מקדמי המשנה", כאשר המונח משני משמש בניגוד למקדמי הקו הראשוני. המקדמים הראשוניים הם המאפיינים הפיזיים של הקו, כלומר R, C, L ו- G, מהם ניתן להפיק את המקדמים המשניים באמצעות משוואת הטלגרף. שימו לב שבתחום קווי ההולכה, למונח מקדם ההעברה יש משמעות אחרת למרות דמיון השם: הוא של מקדם ההשתקפות.
הַגדָרָה
קבוע התפשטות, סמל {\gamma}, עבור מערכת נתונה מוגדרת על ידי היחס שבין האמפליטודה המורכבת (פאזור) שבמקור הגל לבין האמפיליטודה (פאזור) במרחק מסוים x, כך ש,
מכיוון שקבוע ההתפשטות הוא כמות מורכבת אנו יכולים לכתוב:
כאשר
שהוא סינוסואיד שמשתנה בפאזה שכן θ משתנה אך אינו משתנה במשרעת מכיוון שידוע כי:
גם הסיבה לשימוש בסיס e מובאת כעת. ניתן להוסיף את קבוע הפאזה הדמיונית, iβ, ישירות לקבוע הנחתה, α, כדי ליצור מספר מורכב יחיד שניתן לטפל בו בפעולה מתמטית אחת (בתנאי שהם נמצאים באותו בסיס). זוויות הנמדדות ברדיאנים דורשות בסיס e, כך שגם הנחתה היא גם בבסיס e.
גל מישורי
גורם ההתפשטות של גל מישור הנע בתווך ליניארי בכיוון x נתון על ידי
כאשר
\beta קבוע פאזה ביחידות של רדיאנים /למטר
מוסכמת הסימונים נבחרה בצורה עקבית עם ההתפשטות שנוצר איבוד לאורך התווך. אם קבוע ההנחתה הוא חיובי, אז משרעת הגל יורדת כשהגל מתפשט בכיוון x.
אורך גל, מהירות פאזה ועומק סקין יש קשרים פשוטים עם מרכיבי קבוע ההתשפטות.
יחיאל מיכל זבלודובסקי
יחיאל מיכל זבלודובסקי (ימבח"ז; כ"ג בטבת תקס"ד, 7 בינואר 1904 – י"א בכסלו תר"ל, 15 בנובמבר 1869) היה רופא, אופטיקאי ופילנתרופ יהודי פולני, חוקר תורני ומשכיל. מחוקרי המדרש ואגדות חז"ל.
ספרו הראשון 'משען מים' (וילנה תרכ"ט) הניח כללים לדרכי דרשות חז"ל במדרשים ובאגדות הש"ס. מחקריו ועיוניו על מדרש רבה ראו אור במשך שנים במוספים התורניים של 'הכרמל' (בעיקר המאמרים על בראשית, שמות וויקרא רבה) וב'הנשר' של יוסף כהן-צדק. מאמריו על במדבר רבה הוכנו לדפוס על ידו, שנה לפני פטירתו בספר "מי מיכל" (וילנה תרל"ג).
על מצבת קברו נחרת:
ארכיון כתביו של זבלודובסקי ובו תכתובות עם אישים ידועי שם בתנועת ההשכלה, בעיתונות העברית ובתנועה הציונית, בתקופתו, מוחזק בידי אספנים פרטיים. הוא נמכר במכירה פומבית ב-2017.
Elvira Presents Monster Hits
Elvira Presents Monster Hits (בעברית: אלווירה מציגה להיטי מפלצות) הוא אלבום אוסף ואלבום ליל כל הקדושים השני של הזמרת-יוצרת אלווירה. האלבום יצא לאור בשנת 1994, על ידי חברת התקליטים ריינו רקורדס, לכבוד ליל כל הקדושים. גם באלבום זה בדומה לקודם, הוקלטו שירי ליל כל הקדושים שונים שיצאו במרוצת השנים.
לאור הצלחתו, הוציאה פיטרסון בשנת 1995 אלבום ליל כל הקדושים שלישי, Elvira Presents Revenge Of the Monster Hits.
שלמה דידובסקי
שלמה דידובסקי (נולד ב-1 בינואר 1955) הוא משורר ישראלי החותם על יצירותיו וספריו בשם "דידו", וכך הוא מוכר בקהילה הספרותית הישראלית.
ביוגרפיה
דידו נולד וגדל בפתח תקווה. אביו, עקיבא, נולד בירושלים. אמו אסתר, נולדה בברלין ובגיל 14 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. יש לו אחות אחת. בילדותו למד בפתח תקווה בבית ספר יסודי ע"ש י.מ. סלומון (שנסגר ב-2004), ובתיכון ברנר. בשנים 1973–1976 שירת בצבא: תחילה התגייס לנח"ל, ואחרי מלחמת יום הכיפורים עבר הסבה לחיל השריון.
עם סיום שירותו הצבאי, בשנים 1976–1979 נדד באירופה.
כששב לישראל עשה קורס גינון ועבד מספר שנים כגנן עצמאי. החל מ-1990 עבר לעבוד כשכיר וניהל את המשק החקלאי בחוות הנוער הציוני.
בשנות הארבעים לחייו למד במכללת בית ברל וסיים שם תואר ראשון בחינוך ותעודת הוראה.
יצירתו
דידו החל לכתוב שירים כבר בהיותו בבית הספר התיכון.
פרסומו הראשון היה בבטאון תנועת הקיבוץ המאוחד "מבפנים" (1975) ומאז המשיך לכתוב ולפרסם שירים וסיפורים קצרים.
סיפורו "כדורים פורחים" זכה בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (2002) וסיפורו "הבית הזה" זכה במקום השלישי בתחרות פרס עינת, הפרס לסיפורת ספקולטיבית קצרה ע"ש עינת פלג ז"ל לשנת 2010. ספר שיריו "האיש מבבל" זיכה אותו בפרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום-שם בתחום השירה על-שם נתן יונתן לשנת 2011.
המשוררת סבינה מסג, כתבה על ספרו השני "לזכר הזמן": "דידו כותב שירים קטנים ויפים, שירים פשוטים ותמציתיים בנוסח שירת הייקו היפנית, שירה ששמה לה למטרה לתאר תמונות מחיי היום-יום בצורה חדשה ורעננה. זוהי שירה קונטמפלטיווית המנכיחה במלה או ברמז את המקום ואת העונה שבה נכתבים הדברים. כליה העיקריים הם התמונה, הסמל והפרדוקס, שמשמש להקפצת השיר לממד רוחני העומד מעל לחשיבה הקווית/שכלתנית".
המשוררת חמוטל בר-יוסף כתבה על ספרו "מקומי": "דידו כותב שירה בשלה, חכמה, עמוקה. הרגישויות שלו חורגות ממעגל האני ומצוקותיו, הן נוגעות בזולת, בהיסטוריה היהודית והכללית ובטבע. שיריו של דידו [...] מלמדים אותנו בחן רב להתפייס עם המגבלות של אחרים ושל עצמנו. הלשון השירית של דידו מוזיקלית, מרוכזת ומשעשעת בעדינות".
משפחתו
נשוי לחמדה. אב לארבעה.
מתגורר בירושלים.
מרקוס רוגן
מרקוס אנטוניוס רוגן (בגרמנית: Markus Antonius Rogan; נולד ב-4 במאי 1982) הוא שחיין עבר אוסטרי. הוא סגן אלוף אוליממפי (אתונה 2004) פעמיים סגן אלוף עולם (פוקוקה 2001 ומונטריאול 2005), אלוף עולם (בריכת 25 מטר) (מנצ'סטר 2008), פעמיים אלוף אירופה (מדריד 2004 ואיינדהובן 2008), אלוף האוניברסיאדה (בנגקוק 2007) ושיאן עולם בבריכת 25 מטר במשחה ל-200 מטר גב. נוסף לזה הוא סגן אלוף אולימפי (אתונה 2004), סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר (שנגחאי 2006) אלוף אירופה (איינדהובן 2008) במשחה ל-100 מטר גב. זכה לכבוד לשאת את דגל אוסטריה בטקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון (2012). שימש כמאמן המנטלי של נבחרת ישראל בכדורגל.
ביוגרפיה
רוגן נולד וגדל בווינה. בהיותו נער הוא נסע ללמוד ולהתאמן בתיכון מונט ורנון בווירג'יניה. בשנים 2000 ועד 2004 הוא למד כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד.
2000
באולימפיאדת סידני (2000) סיים רוגן במקום 27 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.84 דקות ובמקום 33 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.35 שניות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בפוקוקה, יפן בשנת 2001 זכה רוגן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.07 דקות, אחרי ארון פירסול מארצות הברית (1:57.13 דקות) ולפני אורן ארנארסון מאיסלנד (1:58.37 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.23 שניות.
2003
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.53 שניות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.29 דקות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה במדריד, ספרד בתחילת מאי 2004 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.58 דקות, לפני רזבאן פלוראה מרומניה (1:58.00 דקות) וסימון דופור מצרפת (1:58.54 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59,79 דקות, לפני יאני סייבינן מפינלנד (2:00.43 דקות) ומאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (2:00.53 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.27 שניות, מאית השנייה אחרי לסלו צ'ה מהונגריה (55.26 שניות) ולפני שטב תלוקה גרמניה (55.39 שניות).
סגן אלוף אולימפי
שלושה חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) זכה רוגן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.35 שניות, אחרי ארון פירסול (54.06 שניות) ולפני טומומי מוריטה מיפן (54.36 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.35 דקות, אחרי ארון פירסול שקבע שיא אולימפי חדש של 1:54.95 דקות ולפני רזבאן פלוראה (1:57.56 דקות).
2005
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.63 דקות, אחרי ארון פירסול שקבע שיא עולם חדש של 1:54.66 דקות ולפני ריאן לוכטה מארצות הברית (1:57.00 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.81 שניות.
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בטרייסטה, איטליה ב-8 בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:50.43 דקות, שיפור לשיא בן השנה וחודשיים של ארון פירסול (1:50.52 דקות), שיא זה החזיק מעמד כ-4 חודשים ונשבר על ידי ריאן לוכטה (1:49.05 דקות).
2007
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בסוף מרץ 2007 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.02 דקות, אחרי ריאן לוכטה שקבע שיא עולם חדש של 1:54.32 דקות וארון פירסול 1:54.80 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.78 שניות.
2008
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.03 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:55.85 דקות.
אלוף עולם (בריכת 25 מטר)
חודש לאחר מכן, באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה ב-13 באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:47.84 דקות, לפני ראיין לוכטה (1:47.91 דקות) וסטניסלב דונץ מרוסיה (1:50.45 דקות), שיפור לשיא בן השנתיים של ראיין לוכטה (1:49.05 דקות). שיאו זה החזיק מעמד כשנה ושבעה חודשים ונשבר על ידי ג'ורג' דו ראנד מדרום אפריקה (1:47.08 דקות)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט סיים רוגן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אוסטריה חדש של 1:55.49 דקות ופעמיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.80 שניות ובכך לא הצליח להגן על תואריו ובמשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 7:11.45 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.80 דקות.
2009
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.40 שניות ובמקום 33 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.59 שניות.
2011
באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין בשנת 2011 הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.14 דקות, בשבל חצי הגמר האו קבע שיא אוסטריה חדש של 1:57.74 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:13.34 דקות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.82 דקות.
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) הוא זכה לשאת דגל אוסטריה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 16 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי לאחר שנפסל בשלב חצי הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:58.66 דקות ועלה מהמקום השמיני לשלב חצי הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:17.94 דקות, כשחיין רביעי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.13 דקות.
חיים אישיים
במרץ 2019 הזמין וילי רוטנשטיינר את רוגן להיות המאמן המנטלי של נבחרת ישראל בכדורגל. באוקטובר 2020 הוא יצא בחשאי מישראל, לאחר שנמצא חיובי ל-COVID-19 ובכך עבר על החוק וגרם לפיטוריו המיידים מתפקידו זה.
אקואושן
אקואושן היא עמותה שהוקמה על ידי משפחת וייל וקבוצה של מדענים ישראלים בשנת 2002. מטרת הארגון היא לקדם את שמירת הסביבה הימית והחופית באמצעות מחקר, חינוך ופעילות קהילתית נרחבת.
מחקר
ידע מדעי הוא עמוד תווך חשוב בקידום נושאים סביבתיים בסדר היום הציבורי והשפעה על מקבלי ההחלטות לצורך שינויי מדיניות לשיפור והגנת הסביבה הימית והחופית של ישראל. אקואושן תומכת במגוון רחב של פרויקטים מחקריים המתמקדים בחקר וניטור בריאותם של בתי גידול ימיים. העמותה מפעילה את ספינת המחקר ה- R/V Mediterranean Explorer. הספינה מצוידת בציוד מתקדם למחקר ימי ומעמידה לרשות החוקרים רובוט תת-ימי מתוחכם (ROV) המאפשר תיעוד ואיסוף דוגמאות מעומק הים. ספינת המחקר לקחה חלק במספר רב של פרויקטים מחקריים בישראל ומחוצה לה, מאריתריאה שבדרום הים האדום ועד הים השחור בצפון, בשיתוף חוקרים מרחבי העולם.
העמותה פועלת על מנת לאפשר לחוקרים בעלי משאבים מוגבלים גישה לכלי מחקר מתקדמים. כל חוקר אקדמאי וגוף מדעי יכולים להגיש בקשה לשימוש בספינה, אשר נבחנת על ידי ועדה מדעית הנותנת עדיפות לסיוע למחקרים התואמים למטרות הסביבתיות של העמותה. גובה הסבסוד נקבע על ידי הוועדה על פי קריטריונים ברורים.
בנוסף, העמותה לוקחת חלק פעיל בפרויקטים מחקריים בין לאומיים ומפעילה סדנאות בינ"ל לתלמידי מחקר.
TASCMAR
פרויקט מחקר במסגרת תוכנית הורייזן 2020 למחקר ופיתוח של האיחוד האירופי, הכולל חוקרים ממגוון מוסדות מחקר ותעשייה מובילים באירופה, תאילנד וישראל ומנוהל על ידי המרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת (CNRS). המחקר נועד לבחון התכנות של שימוש בתרכובות כימיות, המצויות בחסרי חוליות, חיידקים ואצות בתעשיית התרופות, ליצירת תרופות ומוצרים קוסמטיים, בעיקר לצורך טיפול במחלות ההזדקנות.
מרבית המחקר נעשה במים עמוקים, שם קיים פוטנציאל רב לאיתור אורגניזמים שטרם נחקרו לצורך מציאת מקורות חדשים להפקת חומרי טבע. בבסיס בפרויקט, ובהתאם למדיניות הקהילה האירופאית, עומדת חשיבה סביבתית, שנועדה להכיר ולשמר את המגוון הביולוגי שבים ולנצלו בצורה שתבטיח את המשך קיומו ושגשוגו. עמותת אקואושן לוקחת חלק בתהליך האיסוף הרגיש והסלקטיבי של בעלי החיים מהים וכן בפיתוח והטמעת אמות המידה הסביבתיות של הפרויקט.
ODYSSEA
עמותת אקואושן לוקחת חלק בפרויקט במסגרת תוכנית הורייזן 2020 למחקר ופיתוח של האיחוד האירופי, אשר מטרתו לפתח פלטפורמה אינטגרטיבית ו'ידידותית למשתמש', המשלבת רשת של מערכות תצפית וחיזוי ברחבי אגן הים התיכון, הן בים הפתוח והן באזור החוף. כיום נתוני תצפית אלה עדיין מקוטעים מאוד, או אפילו חסרים באזורים מסוימים של הים התיכון, בפרט בחלקו הדרומי. לחלק מהנתונים קיים קושי לגשת ולעשות שימוש בנתונים, בין שאר בגלל יוזמות ומערכות רבות וחוסר אחידות בין הפלטפורמות השונות.
הרשת תשאב את הנתונים שלה מתוך המאגרים הרבים המופעלים על ידי סוכנויות, רשויות ציבוריות, מוסדות מחקר ואוניברסיטאות של האיחוד האירופי, הים התיכון ומדינות שאינן חברות באיחוד האירופי, ותשמש פלטפורמת 'גג' של תחנות הניטור והרשתות הקיימות בים התיכון. פערי מידע יגושרו באמצעות פיתוח והפעלה של תשע תחנות ניטור אזוריות ורשתות מדע אזרחי. הקונסורטיום מורכב מ- מ-29 שותפים (8 שותפים אקדמיים, 3 חב' טכנולוגיה, 7 מפתחי שירותי מידע ומחשוב, 6 ארגונים לא ממשלתיים 2 מומחים למדיניות ו-2 גופים שיעסקו בניהול פרויקט מורכב זה) מ-14 מדינות (יוון, טורקיה, ישראל, איטליה, ספרד, פורטוגל, בריטניה, צרפת, גרמניה, הולנד, תוניסיה, מרוקו, אלג'יריה ומצרים).
חינוך
אקואושן פועלת למעלה מעשור למען החינוך הסביבתי הימי בישראל. יחידת החינוך של הארגון שמה לה למטרה לקדם ולטפח את הסביבה הימית והחופית באמצעות פעילויות חינוך והסברה.
עיקר הפעילויות מתקיימות במרכז 'מגלים', מרכז ייעודי ללימוד מדעי הים והסביבה הפועל בקיבוץ שדות ים. המרכז מציע מגוון רחב של פעילויות חינוכיות העוסקות בנושאי ביולוגיה ואקולוגיה ימית, שימור הסביבה החופית והימית, חקר ימי ועוד. במרכז קיימים בינוקולרים, שולחן מים, ציוד אור קולי וציוד ייעודי נוסף המשמשים להוראת מדעי הים והסביבה החופית והימית. צוות ההדרכה מורכב מאקדמאים וסטודנטים בתחום הביולוגיה והסביבה הימית. לצד הפעילות במרכז 'מגלים' מפעילה העמותה תוכניות חינוך הכוללות סדרת מפגשים בנושא הסביבה הימית בבתי הספר ברחבי הארץ.
תוכניות FEE
ארגון Foundation for Environmental Education) FEE) הוא ארגון לא-ממשלתי ללא מטרות רווח המקדם פיתוח בר קיימא באמצעות חינוך סביבתי. FEE הוא ארגון גג לארגונים סביבתיים לא ממשלתיים מ-73 מדינות שונות. הארגון פעיל בעיקר דרך חמשת תוכניותיו החינוכיות – סביבתיות: הדגל הכחול, בתי ספר אקולוגיים, כתבי סביבה צעירים, לומדים על היערות וגרין קי.
אקואושן היא הנציגה הבלעדית של הארגון בישראל ומפעילה את תוכנית 'הדגל הכחול', 'כתבי סביבה צעירים' ו'גרין קי'.
הדגל הכחול
תוכנית הדגל הכחול היא תוכנית ייחודית, וולונטרית- סביבתית לחופים ומרינות. הדגל הכחול הוא תו איכות בינלאומי המוכר בעולם. הדגל הכחול ניתן לחופים ומרינות אשר עומדים בקריטריונים בינלאומיים בנושאי חינוך ומידע, איכות מים, בטיחות ושירותים וניהול סביבתי. הדגל הכחול הפך סימן למצוינות המוכר על ידי תיירים ואנשי מקצוע ויכול לעזור לקידום התיירות בחוף או במרינה.
מטרת התוכנית היא לעורר מודעות סביבתית בקרב המשתמשים בחופים, מנהלי החופים והקהילות החיות בסמוך לחופים ולעודד ניהול סביבתי נכון. הקריטריונים נקבעו בהתדיינות משותפת עם כל נציגי בעלי העניין הרלוונטיים במשרדי הממשלה השונים, ברשויות המקומיות ובקהילות. בעונת רחצה 2017 הוענקו דגלים כחולים ל-48 חופים באילת, אשקלון, אשדוד, ראשון לציון, תל אביב, הרצליה, נתניה, חיפה, קריית ים והכנרת וכן למרינה הרצליה ומרינה תל אביב.
כתבי סביבה צעירים
'כתבי סביבה צעירים' היא רשת בינלאומית של בני נוער העוסקים בעיתונות ותקשורת סביבתית. מטרת התוכנית היא לעודד כתבים צעירים, בגילאי 11 עד 18, לחקור נושאים ובעיות סביבתיות, להציג או להציע פתרונות ולדווח עליהם באמצעים עיתונאיים – כתיבה, צילום או וידאו.
התוכנית מעצימה בני נוער לקחת אחריות, לנקוט עמדה סביבתית ולבטא בעיות אלו תוך שימוש בכלים תקשורתיים העומדים לרשותם בימינו. בכך נותנת התוכנית הזדמנות לבני הנוער להשמיע את קולם. המטרה הסופית של כתבים צעירים אלה היא להדגיש עוולות סביבתיות ולהביא לתיקונם על ידי הרשויות המתאימות. מטרה נוספת היא לאפשר לכתבים הצעירים לחוש שהם יכולים לשנות באמצעות פעולה והתוכנית מולידה בהם את הרצון להמשיך בפעילות למען הסביבה.
גרין קי
גרין קי הוא תו האיכות הסביבתי הגדול ביותר בעולם למלונות ולתעשיית התיירות. התו מיועד למצוינות בתחום האחריות הסביבתית ותפעול בר-קיימא. התו היוקרתי מייצג התחייבות של עסקים לדבוק בקוד קפדני של תקנות סביבתיות כפי שנקבע על ידי עמותת FEE. גרין קי מייצג התחייבות של המלון לאורחיו כי על ידי בחירה ללון במלון כזה הם עוזרים לשמור על הסביבה. הסטנדרטים הסביבתיים הגבוהים הצפויים ממלונות אלו נשמרים באמצעות בדיקות תקופתיות קפדניות ובדיקות אקראיות תכופות.
קמפיין להפחתת פסולת בחופים ובים
עמותת אקואושן, רשות הטבע והגנים והמשרד להגנת הסביבה, הובילו בישראל בחודש יוני 2016, פרויקט ניקיון חופים בשם #2minutebeachclean (שתי דקות לים נקי).היוזמה החלה בבריטניה והפכה במהירות לוויראלית ברשת בכל רחבי העולם. המבקרים בחוף אספו פסולת, צילמו עצמם והעלו תמונות לרשתות החברתיות.
בשנת 2017 הצטרפו הארגונים לקמפיין הבינלאומי 'Clean Seas' ('ים נקי'), הקורא למבקרים בחוף להתחייב על לפחות אחת מהפעולות הבאות: להשאיר את החוף נקי, להגיע לחוף רק עם כלים רב פעמיים, להימנע מלקחת מזכרות טבעיות מן החוף ולהפיץ את בשורת 'ים נקי'.
תערוכה נודדת
אקואושן הפיקה תערוכה נודדת בנושא ישראל והים במטרה להעביר מסר שאזורי ים הם חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל שטמון בהם פוטנציאל רב, אך גם אתגרים רבים בשימור ושיפור הסביבה הימית והחופית. בין הנושאים המוצגים בתערוכה: חינוך ומחקר ימי, ארכאולוגיה, מגוון ביולוגי, שמורות טבע, התפלת מים, חיפוש והפקת אנרגיה מגז ונפט, בעיית הפסולת בחופים ועוד. תחילה הוצגה התערוכה בכנס השנתי של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה בוושינגטון, באקווריום הלאומי של בולטימור ובאקווריום בג'ורג'יה. לאחר מכן הוכנה גרסה נוספת של התערוכה בישראל, שהוצבה באוניברסיטת חיפה ומשם תמשיך למקומות נוספים.
הגנה על כרישים ובטאים
אוכלוסיות הכרישים בכול רחבי הים התיכון התדלדלו במעל 90%, אך בשנים האחרונות אנו עדים בחופי ישראל לתופעה מדהימה- עשרות כרישים מתקבצים סמוך לתחנות הכוח ולכלובי הדגים בעומק הים. ישראל היא המדינה היחידה בים התיכון שבהם הכרישים והבטאים מוגנים על פי חוק ואסורים לדייג, אך דייג בלתי חוקי ממשיך להתקיים. עמותת אקואושן פועלת להגן על כרישים ובטאים. בשנת 2015 פורסמה על ידי העמותה תוכנית פעולה להגנה של כרישים ובטאים בים התיכון של ישראל. העמותה מסייעת למחקר בנושא הכרישים ופועלת לקידום המודעות לחשיבות ההגנה על הכרישים והבטאים.
מילנה ווקוטיץ'
מילנה ווקוטיץ' (בסרבית: Милена Вукотић; 4 במאי 1847 - 16 במרץ 1923), הייתה אשתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו.
ביוגרפיה
מילנה נולדה ב-4 במאי 1847 בכפר צ'בו, צטיניה, לפטר ווקוטיץ' ולילנה ווקוטיץ', בתם של טדיג'ה ויוטיץ' ומיליצה פאבלצ'ביץ'. אביה היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביותר במונטנגרו וידיד קרוב של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, שעמו הוא לחם במלחמות שנות החמישים. בשנת 1853 אירס אותה אביה עם ניקולה פטרוביץ'-נייגוש, בנו של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, ולאחר מות אמה בשנת 1856, נשלחה מילנה לצטיניה לביתו של מירקו פטרוביץ'-נייגוש, שם התחבבה מאוד על בני המשפחה.
לאחר ההתנקשות בחיי דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, הוכתר ארוסה כניקולה הראשון, נסיך מונטנגרו ב-13 באוגוסט 1860, וב-8 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים. בתחילה החיים בחצר היו קשים למילנה, שנאלצה להתמודד עם דרינקה קבקיץ' אלמנתו של הנסיך דנילו, אולם עם הזמן תפסה מילנה את מקומה ומעמדה בחצר, ובעת שביקר בעלה ברוסיה ובאוסטרו-הונגריה, ניהלה מילנה את ענייני הנסיכות. בשנת 1899 ביקרה מילנה עם בעלה באימפריה העות'מאנית, על פי הזמנתו של הסולטאן עבדול חמיד השני, והתקבלה שם בהערכה ובכבוד רב.
ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה בעלה את תארו והכריז על עצמו כניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1912, החליט בעלה ניקולה כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפה ממלכת מונטנגרו לעזרתה של ממלכת סרביה, וצבאה שיתף פעולה עם הצבא הסרבי. בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, נכבשה מונטנגרו אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, ומשפחת המלוכה נמלטה לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. לאחר מלחמת העולם הראשונה שולבה מונטנגרו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שלימים נקראה יוגוסלביה, וב-16 במרץ 1923 מתה מילנה באנטיב, צרפת.
מיס תבל גרמניה
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 השתתפו נציגות מגרמניה בתחרות היופי הבינלאומית וביניהן דייזי דאורה.
תחרות מיס תבל המודרנית החלה ב-1952, ומדי שנה הזוכות במיס גרמניה ייצגן את המדינה בתחרות.
ב-1961 זכתה מרלן שמידט הגרמנייה בתואר הבינלאומי.
ב-2000 עברה הבעלות על מיס תבל בגרמניה לתחרות נפרדת הנקראת "Miss Deutschland".
ב-2009 מיס הולנד 2002 קים קוטר קיבלה את הזיכיון על תחרות מיס תבל גרמניה.
כל אחת מן המתמודדות מייצגות אזור בגרמניה, בתחרות מוענק פרס על תלבושת לאומית והתלבושת הזוכה בפרס משמשת את הנציגה הגרמנית במיס תבל. התחרות משודרת ב-ARD, ארגון השידור הציבורי הגרמני.
לוסי רובינסון
ביוגרפיה
רובינסון נולדה בוורת'ינג שבמחוז מערב סאסקס. אביה רוברט רובינסון היה עיתונאי ומנחה בטלוויזיה.
היא שיחקה בין השאר בתפקיד לואיזה הרסט בסדרת הטלוויזיה "גאווה ודעה קדומה" משנת 1995, בתפקיד רובין דאף בעונה החמישית של הסדרה "רגליים קרות", ראש העיר כריסטבל ויקהאם בעונה השנייה של הסיטקום "הקו הכחול הדק" ובתפקיד פאם דרייפר בסדרה "סקס, רובים ופרברים".
רובינסון הופיעה בסרט "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" בתפקיד ג'ייני, ובתפקיד פראו קלוביס, המזכירה של דוכס מנהטן, בפרק "ארץ חדשה" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". היא גילמה את גברת הרסט בעיבוד ל"גאווה ודעה קדומה" ואת גברת אלטון בעיבוד משנת 1996 לרומן "אמה". עוד שיחקה בתפקיד הארייט בורג'ס באופרת הסבון "איסטאנדרס" והופיעה בפרק בסדרת הילדים "Powers" של רשת ה-BBC. רובינסון הופיעה בתפקיד גברת ריק בדרמה של ITV "ויליאם ומרי" לצדו של מרטין קלונס. היא גם השתתפה בסדרה "דוק מרטין" בכיכובו של קלונס בתפקיד הצ'לנית הולי.
ב-2014 שיחקה רובינסון בתפקיד 'ליז' (הגרסה הצעירה של המלכה אליזבת השנייה) במחזה "Handbagged" מאת מוירה בופיני.
חיים אישיים
רובינסון נשואה לשחקן ניקולס מורצ'י.
בתי הקברות הצבאיים של המערכה בנורמנדי
במהלך המערכה בנורמנדי במלחמת העולם השנייה נפתחו בשטח המערכה עשרות בתי קברות צבאיים. כיום נותרו מתוכם 27 בתי קברות קבועים. טמונים בהם כ-98,500 חללים.
בתי הקברות מהווים חלק משמעותי של אתרי הזיכרון למערכה שהתחוללה בנורמנדי, לצד חופי הנחיתה, אנדרטאות ומוזיאונים.
היסטוריה
המערכה בנורמנדי החלה בפלישת בעלות הברית ב-6 ביוני 1944. היא נמשכה לערך עד לסוף חודש אוגוסט באותה שנה. הקרבות העזים שנערכו בין צבאות גדולים בשטח מצומצם יחסית גבו מחיר אבדות כבד. הצבאות הלוחמים קברו את מתיהם ואת אלו של האויב תוך כדי התקדמותם. הם נקברו בקברים בודדים בשדה הקרב, בבתי קברות ארעיים שייסדו וכן בשטחם של בתי קברות אזרחיים, לרבות חצרות של כנסיות.
מרבית בתי הקברות הארעיים שנפתחו בשטח המערכה היו של צבאות האימפריה הבריטית. בתי קברות אלו נפתחו בשכיחות גבוהה והיו קטנים יחסית. הכוחות האמריקאים פתחו בנורמנדי שבעה בתי קברות ארעיים, שנטמנו בהם כ-26,800 חללים. בתי הקברות היו פזורים בקרבת הערים הגדולות בשטח המערכה - קן, באייה, סן-לו ואבראנש.
לאחר המלחמה פינו בעלות הברית את רוב בתי הקברות הארעיים שפתחו בנורמנדי (ובזירות אחרות). בעוד שארצות הברית השיבה לתחומיה את מרבית החללים שלה (כ-61 אחוזים, בממוצע של כל זירות המלחמה) לא החזירו צבאות האימפריה הבריטית את חלליהם לארצותיהם כלל, כדרך שנקבע כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה. גם לתחומי גרמניה לא הוחזרו חללים. ארונות הנופלים שלא הוחזרו למולדתם הועברו לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע. חלק מאלו גדלו עקב כך באופן ניכר מעבר לגודלם המקורי. הקבורה בבתי הקברות לגרמנים בנורמנדי נעשתה על ידי שלטונות צרפת, שניצלו לצורך כך מספר אתרים שם, שנפתחו במקור על ידי חיילי ארצות הברית ופונו כליל על ידה.
לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע נערך תכנון מפורט וחלקם אורגנו מחדש, בתהליך שנמשך מספר שנים. נוספו להם גדרות אבן, מצבות קבע ואנדרטאות, מבנים אחרים וגינון עשיר. האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' תכנן בהזמנת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את כל בתי הקברות הקבועים של בריטניה וקנדה בנורמנדי.
בתי הקברות
מבין 27 בתי הקברות הצבאיים הקבועים בנורמנדי, 16 הם בריטים, שניים הם אמריקאים, שניים הם קנדים, אחד פולני ואחד צרפתי. כמו כן קיימים חמישה בתי קברות גרמניים. קבורים בהם בני 13 אומות שונות. בחלק מבתי הקברות של הבריטים והקנדים נקברו בני מספר אומות, כולל גרמנים.
בבתי הקברות טמונים 37,721 חללים של בעלות הברית (כולל 1,035 אלמונים). רוב החללים המזוהים - 16,843 - היו בריטים, 13,798 היו אמריקאים, 5,205 היו קנדים ו-729 היו פולנים. האחרים הם עשרות ולמטה מזה של חללים מכל אחת מהמדינות הבאות: אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צרפת, רוסיה, צ'כוסלובקיה, בלגיה וכן איטליה. יתר החללים בבתי הקברות - 61,575 - היו גרמנים. מספר החללים הקבורים בכל אתר נמצא על פני טווח רחב - החל מעשרות בודדות ועד ללמעלה מ-21,000.