cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה צברי
לאחר הפרישה
בשנת 2005 הקים את חברת "אושר - הדרכה וייעוץ בע"מ" העוסקת בפרויקטים בתחומי ההדרכה והייעוץ האסטרטגי לחברות בינלאומיות וממשלתיות בחו"ל ובישראל. במהלך השנים 2007- 2010 היה שותף ב"החברה הבינלאומית להגנה וחילוץ" וכן בחברת "QG" שעסקו בפרויקטים ביטחוניים וארגוניים. בשנת 2010–2011, במסגרת שירות מילואים שימש צברי כראש ועדת חקירה צה"לית שבדקה את התנהלותו של בועז הרפז בעת שהיה איש מערך המ"מ.
בין השנים 2011-2013 הקים וניהל פרויקט ביטחוני רגיש בארצות הברית. בין השנים 2014- 2018 -היה שותף עם האלוף (מיל') גדי שמני בחברת "GME TRUST", העוסקת בניהול משברים ובשיפור תהליכי עבודה והטמעתם. בין השנים 2018- 2022 שימש כסגן נשיא לחדשנות בחברת "ICTS Europe". מאז, הוא משמש (חלקית) כשותף וכסמנכ"ל אסטרטגיה בחברת MODUCAN (חברה אמריקאית) העוסקת בפיתוח מוצרים לבניה מודולארית מפלדה. כמו כן הוא כמנכ"ל חברת "אושר- הדרכה וייעוץ בע"מ" משמש כיועץ לחברות בינ"ל בתחום ניהול משברים ושיפור תהליכי עבודה בארגונים.
השכלה
צברי הוא בעל שלושה תארים מהטכניון: תואר ראשון בהנדסת מיפוי וגאו אינפורמציה, תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול, תואר שלישי במדעים. בוגר התוכנית למנהלים AMP של וורטון. במהלך השנים עבר קורסים בנושאים: דירקטורים, ניהול פיננסי לבכירים, ניהול בכיר ועוד.
דירקטור
בין השנים 2005-2007 היה חבר דירקטוריון בחברת "קשרי תעופה". משנת 2014 הוא משמש כדירקטור בחברת "מגל". (כיום: חברת SENSTAR).
חיים אישיים
צברי נשוי לוורד ואב לשלושה.
יין קש
יין קש הוא יין מתוק, בעל גוון צהוב בהיר, שהופק מענבים שיובשו על מצעי קש. התוצאה דומה לזו שבהפקת יין קרח, אך מתאימה לאקלים חם.
דרך זו להפקת יין מגדילה את מתיקותו וכפועל יוצא גם את ריכוז הכוהל, העולה על 14%. יין קש מופק בעיקר בצרפת, במחוזות ז'ירה וקוט דו רון, ובאיטליה, בצפון ובטוסקנה.
אירוע טונגוסקה
אירוע טוּנְגּוּסְקָה (ברוסית: Тунгусский феномен) היה פיצוץ עז שאירע באגן נהר טונגוסקה הסלעי, בלב יער הטייגה בסיביר, בשעה 7:17 ב-30 ביוני 1908. האירוע גרם להרס סביבתי עצום, ואולם בשל הריחוק ממקום יישוב, לא ידוע שאבדו חיי אדם. עד היום לא ידוע בוודאות מה היה הגורם לפיצוץ, אך הסברה המקובלת היא כי הוא נגרם כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ.
חקר האירוע
אירוע טונגוסקה נחקר לראשונה רק לאחר שנים רבות מאז שהתרחש אותו פיצוץ מסתורי, בשל תנאי הגישה הקשים למקום, המרוחק מכל יישוב. המשלחת הראשונה מטעם האקדמיה הסובייטית למדע בראשות המינרלוג ליאוניד קוליק הגיעה לאזור רק ב-1921 - 13 שנים לאחר האירוע. המשלחת חשפה במקום עצים מוטלים ברדיוס של 25 ק"מ ממקום הפיצוץ, וכיום מעריכים כי מעוצמת הפיצוץ נפלו כשישים מיליון עצים בשטח של כ-2,150 קמ"ר. מסקנתה של המשלחת הייתה שהאירוע נגרם כתוצאה מהתנגשות מטאוריט ענק. קוליק שכנע את השלטונות הסובייטים לממן משלחת נוספת לאזור הפגיעה בטענה שברזל מטאוריטי מאזור הפגיעה יוכל לשמש את התעשייה הסובייטית. ב-1927 הגיעה משלחתו השנייה של קוליק אל אזור הפגיעה, אך להפתעתו לא נמצא כל מכתש שיעיד על פגיעת מטאוריט באזור, עובדה שהקשתה על הבנת נסיבות האירוע. קוליק גם הצליח לערוך סקר אווירי של האזור, אשר חשף שהאירוע החריב עצים בצורה של פרפר ענק. אך גם הסקר האווירי לא מצא כל מכתש.
גם כיום, יותר מ-100 שנה לאחר האירוע, עדיין מבחינים בבירור בתצלומי לוויין, בסימני פגיעה ביער.
ממצאים והסברים
התאוריה המקובלת כיום היא שאסטרואיד או חלק משביט התפוצץ מעל שמי סיביר. גוף כזה, המורכב בעיקר מקרח ומאבק, התפרק באטמוספירת כדור הארץ בגובה רב תוך שהוא יוצר כדור אש וגלי הדף. ההערכה היא שהגוף היה בקוטר של כ-60 מטרים, מסה של 100,000 עד מיליון טונות ונע במהירות של 100,000 קמ"ש. הגוף התפוצץ בגובה של 5 עד 10 ק"מ מעל פני השטח ויצר פיצוץ אווירי בעוצמה של 10 עד 20 מגהטון TNT, עוצמה השקולה ל-1,000 פצצות מהסוג שהוטל על הירושימה. פיצוץ זה, למרות עוצמתו, לא יצר מכתש פגיעה, מאחר שרוב האנרגיה התפזרה באוויר, חלקי הגוף התאדו בחום הרב והגזים נבלעו באטמוספירת כדור הארץ. מאידך, הרעש שיצר הפיצוץ היה גדול יחסית לעוצמתו - מוערך כ-197 דציבל, אחד הרעשים העזים ביותר לאירוע יחיד בהיסטוריה של המין האנושי.
מוקד האירוע נראה בבירור היות שכל העצים נמצאו מוטלים ארצה בצורה מעגלית, פונים החוצה מהמוקד, ברדיוס של כ-15 עד 30 ק"מ מהמוקד. בטווח זה הושמד כל החי והצומח, וגם שני עשורים לאחר הפיצוץ נצפו מעט מאוד חיים בסביבה והצמחייה לא התאוששה.
עדי ראייה שצפו באירוע מרחוק דיווחו על כדור אש ענק שהגיח מהשמיים מלווה ברוחות עזות וחמות שהפילו אנשים אל הקרקע. לאחר הפגיעה הורגשו גלים סייסמיים שזעזעו את הבתים ודמו לגלי רעידת אדמה. גלים אלה גם נרשמו בגלאים במערב אירופה המרוחקת. הפיצוץ היה כה עז, עד שנצפה במרחק של 800 ק"מ. עקב התאיידות השביט בפיצוץ, נבלעו הגזים באטמוספירה וגרמו לשמי הערב בסיביר ובאירופה לבהוק בצורה מוזרה חודשים רבים לאחר האירוע.
בתחילת המאה ה-21 העלו חוקרים איטלקים את הסברה שאגם צ'קו (Lake Cheko), הנמצא כ-5 ק"מ צפונית מערבית למרכז ההרס, הוא המכתש של פגיעת המטאוריט. בדיקת סונאר אקוסטי שנעשתה באגם הראתה שקע בקרקעיתו שייתכן כי הוא המכתש. החוקרים משערים כי המטאוריט אכן התפוצץ באוויר, אך חתיכה ממנו פגעה בקרקע ויצרה את מכתש צ'קו.
השערות חלופיות
היעדר מכתש פגיעה והעובדה כי לא נמצאו במקום שברי מטאוריט, גרמו למדענים ולחוקרים לחפש הסברים אחרים לאירוע ולהעלות תאוריות שונות במידות אמינות משתנות בתקווה למצות את מה שראו כסתירות. תאוריות אלה נחשבות כיום ספקולטיביות, משום שהן מתארות תופעות שעדיין לא נצפו באופן טבעי ויש פחות ראיות לנכונותן. בין התאוריות שהועלו:
גאורגי טרטר השני, קיסר בולגריה
גֶאוֹרְגִי טֶרְטֶר השני (בבולגרית Георги Тертер II) היה צאר האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1322 ל-1323.
חייו
גאורגי טרטר השני, בנו של טודור סווטוסלאב, נולד במועד בלתי ידוע, אך ככל הנראה היה הדבר מעט לפני 1300. הוא נקרא על שם סבו, גאורגי טרטר הראשון. ייתכן שהחל למלוך יחד עם אביו ב-1321, אך אין בכך ודאות.
לאחר מות אביו, תפס את השלטון, והיה מעורב במלחמת האזרחים באימפריה הביזנטית, שהתנהלה בין שני הטוענים לכתר, אנדרוניקוס השני ואנדרוניקוס השלישי. הוא פלש לתראקיה, כבש את פיליפופוליס (פלובדיב של ימינו) והשאיר בה חיל מצב בפיקודו של קצין שכונה איוואן הרוסי. כיבושיו הקנו לו את התואר "מושל הבולגרים והיוונים".
בהמשך יצא למסע קרבות נוסף נגד הביזנטים, וכבש מספר מצודות בסביבת העיר אדירנה. עם זאת, אנדרוניקוס השלישי הצליח להשיב מלחמה שערה ואף החל בהכנות לפלישה לבולגריה עצמה. הפלישה לא יצאה אל הפועל, לאחר שגאורגי טרטר השני הלך לעולמו, ככל הנראה מסיבות טבעיות. הוא לא הותיר אחריו יורשים, ואת מקומו תפס קרוב משפחה רחוק, מיכאיל שישמן.
קטיה מאן
קטיה מאן (בגרמנית: Katia mann; 24 ביולי 1883 פלדפינג, גרמניה - 25 באפריל 1980 קילכברג, שווייץ) הייתה שחקנית גרמנייה, נודעה בעיקר בשל נישואיה לסופר הגרמני זוכה פרס נובל לספרות, תומאס מאן.
חייה
נולדה כקטרינה הדוויג פרינגסהיים בעיר פלדפינג שליד מינכן בגרמניה. קטיה הייתה בת למשפחת פרינגסהיים. אביה, פרופסור אלפרד פרינגסהיים, היה מתמטיקאי יהודי-גרמני. אמה, הדוויג דום פרינגסהיים, הייתה שחקנית גרמנייה ויהודייה שהתנצרה. וסבתה הייתה הסופרת הדוויג דום, שנודעה גם בשל מאבקה למען זכויות האישה.
כל ארבעת אחיה של קטיה מאן רכשו השכלה אקדמית וזכו לתארים מתקדמים מהאוניברסיטאות בהם למדו. אחיה הבכור, אריק פרינגסהיים למד משפטים ונפטר בארגנטינה לאחר התקף לב פתאומי בגיל 29 בלבד; אחיה פיטר פרינגסהיים, היה פרופסור לפיזיקה שלמד באוניברסיטת מינכן ופעל בגרמניה, ארצות הברית ובלגיה; אחיה היינץ פרינגסהיים היה פרופסור לארכאולוגיה ומוזיקאי; ואחיה התאום, קלאוס פרינגסהיים היה פרופסור למוזיקה, מנצח, מלחין ומשורר שפעל בגרמניה וביפן.
בדומה לאחיה, נרשמה אף היא נרשמה ללימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מינכן ואף נכחה במספר הרצאות בפילוסופיה. היא הפסיקה את לימודיה לאחר נישואיה לתומאס מאן, ועל אף שהמשיכה ללמוד כסטודנטית שלא מן המניין, לא חזרה ללמוד באופן סדיר באוניברסיטה ותמכה בבעלה.
קטיה נישאה לתומאס מאן ב-11 בפברואר 1905, בגיל 21. לזוג נולדו שישה ילדים: קטיה שכלה שלושה מילדיה. היא נפטרה בגיל 97, בשנת 1980, בעיירה קילצברג שליד ציריך בשווייץ, עשרים וחמש שנים לאחר מות בעלה.
לא תחרוש בשור ובחמור יחדו
לא תחרוש בשור ובחמור יחדו הוא איסור בתורה, שלא לחרוש בעזרת שור וחמור הקשורים יחד למחרשה. בתורה שבעל פה הורחב איסור זה גם לבעלי חיים אחרים ולפעולות נוספות מלבד חרישה.
איסור זה הוא חלק מאיסור גדול יותר הנקרא כלאיים, שאוסר לערב יחד דברים ממינים שונים, כגון לזרוע מינים שונים יחד או להכניס בבגד צמר ופשתן יחד (שעטנז).
בעלי החיים הכלולים באיסור
לדעת הרמב"ם, התורה אסרה לחרוש רק בשיתוף בין בעל חיים טמא לטהור, והרחבת האיסור גם לשני סוגים טהורים או טמאים היא תקנת חכמים. לעומתו, סבורים ראשונים אחרים שהאיסור לחרוש בכל הסוגים הוא מדאורייתא.
הפעולות האסורות
גם היקף הפעולות האסורות הורחב בתורה שבעל פה: לא רק החרישה אסורה, אלא גם משיכה של עגלה או משא כלשהו ביחד, והדבר נחשב כאיסור הכתוב בתורה. במשנה הוזכר גם איסור "להנהיג" בעלי חיים אלו יחד, ונחלקו המפרשים בפירוש הדברים: יש אומרים שאסור להוביל שני מיני בעלי חיים הקשורים יחד, אפילו אם אינם עושים כל מלאכה. ויש אומרים שהאיסור להוביל נאמר דווקא כאשר הם עושים מלאכה כלשהי, אך גם נשיאת החבל שבו הם קשורים נחשבת כמלאכה לעניין זה.
הנימוק לאיסור זה
המפרשים מציינים כמה נימוקים לאיסור: יש סוברים שחרישה משותפת של מינים שונים כרוכה בצער בעלי חיים, מפני שכוחם אינו שקול, והשיתוף בין שניהם מפריע לשניהם. הסבר אחר: החמור, שאיננו מעלה גרה, מצטער בראותו את השור מעלה גרה ואוכל בשעה שלחמור אין אוכל. בספר החינוך כתב:. בהשראת נימוק זה, למד מכאן לקח הנוגע גם להתנהלותם של בני אדם:
הסבר שונה לגמרי לאיסור זה הוא, שזהו סייג מפני איסור כלאיים: כשם שאסור להכליא בין שני מינים - כך אסור גם להעביד אותם יחד, כדי שלא יזדווגו. נימוק זה משתקף מדברי חז"ל, שהכלילו את האיסור במושג "כלאיים".
בתרבות
בביטוי שיש המייחסים לאבן עזרא בהסבירו את כללי החריזה משתמש פסוק זה בשינוי קל בשביל להדגים מהו חרוז משוכלל, וכך הוא כותב:
לא תחרוז בשור ובחמור יחדיו
קח את השור אל המישור
ואת החמור אל הר המור
הכוונה היא שהמילים 'שור' ו'חמור' אינן חרוז טוב כי אינם נגמרים באותם הברה, אך 'שור' ו'מישור', וכן 'חמור' ו'הר המור' הם כן חרוז טוב.
Papaoutai
Papaoutai (בצרפתית: Papa où t'es; בעברית: אבא, איפה אתה?) הוא שיר סינגל שנכתב ובוצע על ידי המוזיקאי הבלגי סטרומאה. השיר פורסם עבור הורדה דיגיטלית בבלגיה ב-13 במאי 2013 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלו, Racine Carrée (2013). השיר הפך לפופולרי מאוד בבלגיה ובצרפת ובשנת 2013 היה הסינגל הנמכר ביותר בבלגיה. באלבום מופיע גם רמיקס של השיר בכיכובה של אנג'ל הייז.
השיר בוצע בהופעה חיה בטקס NRJ Music Awards בשנת 2013, בהופעה כיכב המוזיקאי Will.i.am. השיר הופיע גם בשנת 2014, במשחק הווידאו Just Dance 2015.
וידאו קליפ
הקליפ המלווה את שחרורו של השיר "Papaoutai" בוים על ידי ראף ריינטיינס ופורסם ביוטיוב ב-6 ביוני 2013 באורך כולל של שלוש דקות וחמישים ושלוש שניות. בסרטון נראה בחור צעיר (בגילומו של *קארל רובן נואל*) המנסה לקיים אינטראקציה עם אביו שלא מגיב לו חזרה (בגילומו של *סטרומאה*), יושב ללא תנועה, הבעת פניו וגופו מזכירים בובת ראווה, ואילו בחוץ, הורים וילדים אחרים רוקדים יחד. בסופו של הקליפ, הבן מצטרף לסטרומאה על הספה, בהבעה נוקשה, חסרת חיים ורגש, זהה לשל אביו. הקליפ והשיר מתייחסים להיעדר אביו של סטרומאה, שנהרג ברצח העם ברואנדה ב-1994. הקליפ צבר מעל 990 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
סיזר "טייט אייז" וויליס, אחד מהיוצרים של ריקוד ה-"קראמפינג" המופיע בקליפ, מופיע בקליפ כהורה הרוקד יחד עם הבן שלו.
מוזיאון פרויד (לונדון)
מוזיאון פרויד (באנגלית: Freud Museum) הוא מוזיאון בפרוור המפסטד שברובע קמדן בלונדון.
היסטוריה
בשנת 1938 עזב זיגמונד פרויד, מייסד הפסיכואנליזה, את וינה ועבר ללונדון בשל האנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית. פרויד עבר להתגורר בהמפסטד, פרוור לונדוני אמיד שבו גרו אינטלקטואלים רבים. שנה לאחר מכן נפטר פרויד והבית נותר ברשות משפחתו, עד למותה של אנה פרויד, בתו הצעירה של פרויד, בשנת 1982. בשנת 1986 הפך הבית למוזיאון.
במוזיאון מוצגים רהיטיו של פרויד שהועברו על ידיו מאוסטריה ללונדון. המוצג הידוע במוזיאון היא הספה שעליה שכבו מטופליו של פרויד. כמו כן מוצגים במוזיאון אוסף יצירות אמנות מהמאות ה-18 וה-19, רהיטים אוסטריים ואוספיו האישיים של פרויד של אמנות מצרית עתיקה, יוונית עתיקה ורומית. כמו כן מוצגת במוזיאון ספרייתו של פרויד.
המוזיאון מארגן סמינרים ותוכניות חינוכיות בתחום הפסיכולוגיה והפסיכואנליזה.
בווינה שבאוסטריה נמצא מוזיאון נוסף באותו שם, ומוזיאון נוסף מצוי בצ'כיה.
מדליית השירות הכללי (1962)
מדליית השירות הכללי 1962 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 1962 GSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1962–2007. העיטור נוסד בשנת 1964 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; צפון אירלנד, מלחמת וייטנאם ומלחמת לבנון הראשונה.
המדליה נוסדה כדי להחליף ולאחד את מדליית השירות הכללי (1918) (שהוענק למשרתים בצבא הבריטי וחיל האוויר המלכותי) ומדליית השירות הכללי של הצי (שהוענק למשרתים בצי המלכותי). המדליה הייתה פעילה כאמור עד לשנת 2007 כאשר היא הוחלפה במספר מדליות מערכה (מדליות השירות המבצעי; Operational Service Medal).
תיאור
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקידמי מוצבת דמותה של המלכה אליזבת', בטבעת סביבה נכתב בראשי תיבות תוארה המלכותי המלא; 'ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA FID DEF' (אליבת' השנייה, בחסד אלוהים, מגנת האמונה).
מצידה השני של המדליה נכתב למען שירות מערכה 'FOR CAMPAIGN SERVICE' ומעל הכיתוב מוצב הכתר הבריטי.
ההשתוללות במונטה קאסינו
ההשתוללות במונטה קסינו הוא רצף של אירועי אונס המוני שבוצעו בחודשים מאי-יוני 1944, לאחר סיום הקרב על מונטה קאסינו בדרום מחוז לאציו שבאיטליה, על ידי חיילי גומיה - חיילים בני שבטים ערביים ממרוקו ששירתו בצבא הצרפתי. באירועים אלו נאנסו מעל 2,000 נשים ונערות בגילאים 11 עד 86. בנוסף, נרצחו כ-1,000 גברים, שניסו להגן על בני משפחתם. אחוז גבוה מהנשים הנפגעות נדבקו במחלות מין כמו זיבה ועגבת.
בשנת 1996 החליט בית הנבחרים האיטלקי לדון בפיצוי נפגעות האונס. השלטונות הצרפתיים נטלו אחריות חלקית לאירוע. רק ב-15 במרץ 2004 הוכרו הנשים הנפגעות, המכונות מרוקינאטה (Marocchinate) כקורבנות מלחמה.
האירוע שימש השראה לספרו של הסופר האיטלקי אלברטו מורביה שתי נשים, שעליו התבסס סרטו של ויטוריו דה סיקה לה צ'וצ'ארה בכיכובה של סופיה לורן.
יום 14 באוקטובר נקבע ליום זיכרון מחוזי נגד אלימות כלפי נשים לזכרם של נפגעות האונס ה"מרוקינאטה".
נסיבות האירוע
בסתיו 1943 החליטו בעלות הברית לנסות להבקיע את ביצורי קו גוסטב, קו ביצורים שבנו הגרמנים במרכז איטליה ואשר נועד לבלום את פלישת בעלות הברית למרכז איטליה ולצפונה. במשך חמישה חודשים לא הצליחו בעלות הברית לפרוץ את קו הביצורים.
בידיעתו של מפקד צבא בעלות הברית, גנרל מארק קלארק, הועלה הרעיון כי חיילי הגומיה המרוקאי, שהיו בעלי ניסיון בלחימה באזור הררי, יפרצו את קו ההגנה הגרמני בדרום מחוז לאציו. על פי הרעיון, חיילי חיל המשלוח, שהיה תחת השליטה של הצבא הצרפתי ובפיקודו הישיר של מרשל אלפונס ז'ואן, יכבשו את הסוללות פאיטו ומאיו, יפרצו מעבר לסוללות מוסוני תוך פתיחת נתיב למרכז איטליה וצפונה, כדי לאפשר לבעלות הברית לסיים את כיבוש איטליה.
על פי התאחדות נפגעי פשעי המלחמה האיטלקים נאמר לצבא המשלוח המרוקאי כי בתום הכיבוש, הנשים האיטלקיות יעמדו לרשותם במשך שלושה ימים.
אין כל עדות אחרת של מי ששמע את הדברים, או רישום אחר כלשהו המוכיח כי ז'ואן אכן הבטיח לחייליו הבטחה ברוח זו.
בתוך יומיים פרצה היחידה המרוקאית את הדרך לצ'פראנו ופרוסינונה. תוך שבוע הם הגיעו לאמסנו, והצבא הגרמני נסוג מקו גוסטב. במשך שבועיים תמימים, מ-15 במאי 1944 ועד תחילת יוני, ביצע חיל המשלוח המרוקאי, בידיעת הפיקוד הצרפתי, שורה של מעשי ביזה, רצח ואונס באוכלוסייה שהתגוררה בשטחים שנכבשו. לרוב התבצעו המעשים בריכוזים קטנים של אוכלוסייה. הפעולות האלימות היו שיטתיות ובממדים נרחבים, והפיקוד הצרפתי של היחידות המרוקאיות לא ניסה למנוע או להפסיק אותן.
תוצאות האירוע
דיווח ראשוני על האירוע, נמסר קרוב למועד התרחשותו ונשלח לרומא על ידי ראש העירייה של אספרייה (Esperia) בפרובינציה פרוסינונה (Frosinone). בדיווח הוא הודיע כי בעירו נאנסו 700 נשים, מתוך 2,500 תושבי העיר, בנוסף למספר לא ידוע של גברים שקמו להגן על בני משפחתם והכומר המקומי. העיר נפלה לקרבן עקב היותה מושב המפקדה הגרמנית של החטיבה ה-71.
במעשי הפשע, שאומתו בהצהרות בשבועה נאנסו כ-2,000 נשים, כאשר 90% מהן נדבקו במחלת המין זיבה ו-20% מהן נדבקו במחלת המין עגבת, ו-800 גברים נרצחו בהגנתם על בני המשפחה. בנוסף, 40% מבני הזוג נדבקו במחלות אלו אף הם, נולדו להם ילדים לא רצויים, 81% מאמצעי הייצור נבזזו, 90% מהבהמות נלקחו, וכמוהם תכשיטים, בגדים וכסף.
צעדי הצרפתים
חודשים ספורים לפני האונס ההמוני, במרץ 1944, ביקר הגנרל שארל דה גול בחזית האיטלקית. הוא ביקש להחזיר את החיילים המרוקאים למדינתם ולהעסיק אותם רק בשמירת הסדר הציבורי. הקצינים הצרפתים ביקשו ממנו הבאת זונות מצפון אפריקה, ואכן סופקו להם קרוב ל-600 נשים.
לאחר האירוע, עד ה-1 באוגוסט 1947, שילמו הצרפתים לקורבנות סכומים שנעו בין 30 מיליון ועד 150 לירות איטלקיות. סך הכול שולמו 30 מיליארד לירות. כעת עומדות בפני השלטונות האיטלקיים 60,000 תביעות, כולל הגִמלה המקובלת לנפגעי מלחמה אזרחיים.
שלטונות צרפת טענו כי התקיימו 169 משפטים ל-360 חיילים, חלקם נידונו למוות. הדרגים הגבוהים, מרשל אלפונס ז'ואן מפקד חיל המשלוח המרוקאי, ואנדרה דיאטלם שהיה המפקד במקום, לא היו יכולים שלא להבחין בפשעי חייליהם, אולם הם לא נענשו. גנרל הרולד אלכסנדר, מפקד הארמייה השמינית של הצבא הבריטי, שהייתה היחידה האחראית הישירה לגזרה, השעה את עצמו מתפקידו לזמן קצר.
הדיון בבית הנבחרים האיטלקי
בית הנבחרים האיטלקי ערך דיון על האירוע בשנת 1952. מספר חברות פרלמנט, ובהן רוֹסי מאריה מדאלנה, טענו כי הטיפול ב-60,000 התביעות לפיצויים לקורבנות אינו מתקדם בקצב סביר, וכי אין די בפיצוי הסמלי שהשלטונות האיטלקיים והצרפתיים שילמו, ובטיפול הרפואי הראשוני שסיפקו. כן צוינו מקרים של רצח גברים שקמו להגן על נשותיהם ושעקבות מבצעיהם לא נמצאו.
נבחרת פרו בכדורסל
נבחרת הגברים של פרו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של פרו.
עד סוף שנות ה-60 נבחרת פרו העפילה שלוש פעמים למשחקים האולימפיים וארבע פעמים לאליפות העולם בכדורסל.
הישגי השיא של הנבחרת הם מקום שביעי באליפות העולם בכדורסל בשנת 1950 ומקום שמיני במשחקים האולימפיים בשנת 1936.
מאז שנת 1967 לא העפילה הנבחרת לטורנירים משמעותיים נוספים ומעולם לא השתתפה באליפות אמריקה בכדורסל.
מדליית השירות הכללי (1962)
אבזמים
סך הכל היו 13 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור. המספר הרב היותר שניתן לאדם אחד הוא ככל הנראה שישה.
אנדרטת חטיבת הנגב
אנדרטת חטיבת הנגב היא אנדרטה בתכנונו של האמן דני קרוון, המנציחה את פועלה של חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. האנדרטה ממוקמת בראש גבעת גיר במזרחה של באר שבע.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה בין השנים 1963 ל-1968, במטרה להנציח את החטיבה, שבלמה את פלישת המצרים והגנה על מקורות המים של הנגב.
היא משלבת אלמנטים של אדריכלות ופיסול, ובנויה בסגנון ברוטליסטי של בטון חשוף. במבנה משולבים 18 אלמנטים סמליים המקושרים לפלמ"ח ולמלחמת העצמאות - מגדל מחורר המזכיר מגדלי שמירה שספגו ירי; אמת מים ובסופה בריכה קטנה המזכיר את הקרב על הגנת צינור המים לבאר שבע; ותעלות המדמות תעלות קשר צבאיות. בבטון ובלוחות נחושת שנקבעו בו חרוטים שמות החללים, סמל הפלמ"ח, יומן המערכה של החטיבה, מרשמי קרבות, פסוקים ושירים.
את עבודת הגינון באנדרטה ביצע אדריכל הנוף צבי דקל.
בצמוד לאנדרטה גן לאומי בשטח 295 דונם, בו משומרת חברת הצומח הטיפוסית לחבל הפיטוגאוגרפי הערבתי (איראנו טוראני), ובחודש מרץ ניתן לראות בו פריחה של האירוס השחום.
ב-30 באוקטובר 2014, נפתחה במוזיאון הנגב תערוכה על האנדרטה, לציון 50 שנה להקמתה.
אביתר בנאי סיפר ששיריו "מתי נתנשק" ו"שמתי לי פודרה" נכתבו באנדרטה. בשנת 2013 מבנה זנב הנחש שבאנדרטה שימשה כרקע לצילומי האלבום שהוציא באותה השנה - יפה כלבנה.
בשנים 20–2019 הוצגה במוזיאון תל אביב משחקייה צבעונית לגיל הרך, שעוצבה לפי תבנית האנדרטה, פרי עמלו של שחר פרדי כסלו.
מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני
מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני (באנגלית: Western Hemisphere Institute for Security Cooperation), או בשמו הקודם בית הספר של האמריקות (באנגלית: School of the Americas; בספרדית: Escuela de las Américas) הוא מתקן של צבא ארצות הברית הנמצא בפורט בנינג שבקולומבוס, ג'ורג'יה. המתקן מתפקד בשפה הספרדית במיוחד לשם אימונם של אנשי צבא ממדינות אמריקה הלטינית. במשך שנות קיומו של בית הספר של האמריקות (1946–2000) התאמנו במתקן כ- 60,000 חניכים. בגלגולו החדש כמכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני מתאמנים מדי שנה כ- 1,000 חניכים נוספים. המוטו של המכון הוא "חירות, שלום ואחווה" (Libertad, Paz y Fraternidad). כנגד בית הספר בגלגולו הקודם, כבית הספר של האמריקות, הוטחו האשמות רבות בתמיכה במשטרים דיקטטוריים ובאימון חוליות מוות.
היסטוריה
בית הספר של האמריקות הוקם בשנת 1946 בפנמה תחת השם "מרכז האימונים הלטינו-אמריקאי - מחלקת היבשה" (Latin American Training Center - Ground Division). מטרת המרכז הייתה להכשיר את כוחות הביטחון של מדינות אמריקה הלטינית על מנת להבטיח שיתוף פעולה בין מדינות אלו לבין ארצות הברית ולשמור על האיזון הפוליטי לנוכח עליית השפעתם של ארגונים עממיים שאחזו באידאולוגיה מרקסיסטית או ארגונים חברתיים שהשתייכו לצידה השמאלי של המפה הפוליטית. כל זאת נעשה בהקשר של המלחמה הקרה שנפתחה באותן השנים.
המרכז שינה את שמו ל"בית הספר של האמריקות של צבא ארצות הברית" בשנת 1963. בשנת 1984, בעקבות חתימת הסכמי טוריחוס-קרטר (Torrijos-Carter Treaties) בשנת 1977 שהבטיחו את מעבר השליטה על תעלת פנמה לידי פנמה בשנת 1999, עבר בית הספר למבצר בנינג, ג'ורג'יה, ארצות הברית. לחץ גובר מצד הקונגרס של ארצות הברית להפסיק את מימונו של בית הספר הביא את הפנטגון בשנת 2000 לשנות את שמו ל"מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני", שמו הנוכחי.
ייעודו המקורי של בית הספר היה להקנות מיומנויות הקשורות בבניית תשתיות לאומיות ברוח מדיניות השכן הטוב של תאודור רוזוולט. גישה זו גרסה כי על ארצות הברית לקדם את בנייתם של כוחות ביטחון מקצועיים וא-פוליטיים ברחבי אמריקה הלטינית שיאפשרו יציבות פוליטית שתוביל, בתורה, להתפתחות פוליטית, כלכלית וחברתית. מיומניות אלו כללו, בין השאר, הנדסה אזרחית, כגון בניית גשרים וחפירת בארות וכן מיכון החקלאות. אולם, לאחר חתימת הסכם ריו (1947 בידי הנשיא טרומן כמו גם 22 מדינות לטינו אמריקאיות, שהיווה הרחבה לדוקטרינת מונרו, החל בית הספר לשרת את המדיניות שחדשה של שיתוף פעולה אזורי בין כוחות הביטחון הלאומיים, ובנייה מסיבית של הצבאות הלטינו אמריקאיים. שנתיים לאחר מכן, ב-1949, שונה שמו של בית הספר ל"בית הספר הקריבי של צבא ארצות הברית - הדרכה בספרדית" והחל באימון אנשי צבא לטינו אמריקאיים לצידם של חיילי צבא ארצות הברית. בשנת 1956 החל בית הספר למקד את אימוניו בלטינו אמריקאיים וכן החל בהוראה בשפה הספרדית בלבד.
לאחר המהפכה הקובנית (1959), שהדאיגה את ארצות הברית מפני "חדירה קומוניסטית" לשכבות העממיות ברחבי אמריקה הלטינית ואשר הגבירה את המתח במסגרת המלחמה הקרה, שינה בית הספר את שמו ל"בית הספר של האמריקות" (בשנת 1963) ואת תוכנית הלימודים שלו על מנת שתתמקד בטכניקות של דיכוי מרד (counterinsurgency) על מנת למנוע את התפשטות הקומוניזם בהמיספירה המערבית, וכן לשמר את ההגמוניה הצפון אמריקאית באזור.
בשנת 2000 נסגר "בית הספר של האמריקות" ונפתח בגילגולו החדש כ"מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני".
ביקורת
החל משנת 1990 פועל ארגון משמר בית הספר של האמריקות (SOA Watch - School of the Americas Watch) לסגירת המתקן. הארגון מקיים הפגנה שנתית בשערי פורט בנינג ובשנת 2005 השתתפו בהפגנה כ-19,000 איש. ההפגנה מתקיימת בחודש נובמבר לציון רציחתם של שישה כמרים ישועים, מנהלת משק ביתם וביתה באל סלוודור בשנת 1989, שחקירה של הקונגרס קבעה שבוגרי בית הספר היו מעורבים ברציחתם.
מנגד יש המצביעים על כך שהקשר בין הלימודים בבית הספר של האמריקות לדיכוי שהפעילו אותם אישים לאחר מכן רופף ביותר. כך, למשל, כללו לימודיו של רוברטו ד'אובוויסון קורסים בהפעלת אמצעי תקשורת זמן רב לפני שהחלה מלחמת האזרחים באל סלוודור.
רשות העתיקות
רשות העתיקות היא הגוף האחראי על החפירות הארכאולוגיות ועל אתרי העתיקות במדינת ישראל. כמו כן אחראית הרשות על מתן היתרים מתאימים לביצוע חפירות ארכאולוגיות, על פיקוח אתרי עתיקות וקביעת המדיניות והקריטריונים לטיפול בממצאים.
היסטוריה
החפירות הארכאולוגיות הראשונות בארץ ישראל נערכו על ידי החוקר הצרפתי פליסיאן דה סוסי בשנת 1851 בכנסייה של מצדה (שאותה הוא זיהה בטעות כארמון), ובשנת 1863, בקברי המלכים בירושלים. החפירות בקברי המלכים (מערת 'כלבא שבוע') היו לחפירות הארכאולוגיות הראשונות שלהן ניתן אישור רשמי של השלטונות העות'מאניים.
בשנים שלאחר מכן נוסדו המוסדות הארכאולוגיים הראשונים שפעלו בארץ ישראל, ובהם גם החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה (מאז שנת 1921). בימי המנדט הבריטי עוגן לראשונה הממסד הארכאולוגי של ארץ ישראל במסגרת מחלקת העתיקות, שמושבה נקבע במוזיאון רוקפלר.
במהלך מלחמת העצמאות, כשירושלים הייתה נתונה במצור, נתמנו הארכאולוגים ד"ר עמנואל בן דור וד"ר בנימין מייזלר לשמש כקצינים לארכאולוגיה ליד מפקדת מחוז ירושלים. עם הכרזת ההפוגה הראשונה הצטרף אליהם קצין שלישי, ד"ר שמואל ייבין, וב-26 ביולי 1948 הוקמה מחלקת העתיקות הישראלית. פעילותה של המחלקה התבססה על פקודת העתיקות המנדטורית.
ארגון מחלקת העתיקות
מחלקת העתיקות באה במגע עם שני גופים שפעלו רבות בימי המנדט הבריטי בתחום הארכאולוגיה: החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה והחוג לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. שיתוף פעולה של כל הגופים איפשר את הקמת מאגר המידע של המחלקה ששימש בסיס לפיקוח על העתיקות בארץ ישראל.
בחודש אוגוסט 1955 הועברה המחלקה למשרד החינוך והתרבות בתור אגף (אגף העתיקות והמוזיאונים – IDAM).
רק לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר מוזיאון רוקפלר עבר לשליטת מדינת ישראל, ניתן היה לבנות את האוסף הכללי של המידע הארכאולוגי, באמצעות שילוב בין המסמכים שהיו באגף העתיקות והמוזיאונים של מדינת ישראל, לבין אלה של מחלקת העתיקות המנדטורית, שהוחזקו בבניין של מוזיאון רוקפלר.
מבנה ארגוני
רשות העתיקות כוללת מרחבים (מרחב צפון, מרחב מרכז, מרחב ירושלים, מרחב דרום והיחידה לארכאולוגיה תת-ימית) הממונים על אכיפת חוק העתיקות לרבות הפיקוח השוטף באתרי עתיקות, אישור תוכניות פיתוח באתרים אלו ופיקוח עליהן, מעקב אחר ביצוע חפירות הצלה וחפירות יזומות על ידי מוסדות מחקר. המרחבים מייצגים את רשות העתיקות מול יזמים ומול גופים ציבוריים. כמו כן, המרחבים מבצעים חפירות הצלה באמצעות הצוות הקבוע ועובדים זמניים הנמנים עם מערך הפיקוח שלו, לרבות עיבוד הממצאים עד להגשת הפרסום. בראש כל מרחב עומד ארכאולוג המרחב. כל מרחב מחולק למחוזות שמספרם נקבע על פי אופי האזור. בראש כל מחוז עומד ארכאולוג המחוז. בכל מחוז ישנו צוות של מפקחי נפה שמספרם נקבע על פי גודל ואופי האזור. מפקח הנפה אחראי על תחום גאוגרפי מוגדר.
הרשות מורכבת, בנוסף למרחבים, מתת-גופים המכונים "תחומים", כאשר כל גוף אחראי על תחום שונה:
בנוסף לתחומים אלו קיימות יחידות ומחלקות נוספות, כגון היחידה למניעת שוד עתיקות, ארכיון, ספרייה, היחידה לארכאולוגיה ימית (שפרט לעבודתה בתחום הארכאולוגיה הימית, סייעה באיתור מטוס מוסקיטו נעדר) וההנהלה.
ליד הרשות פועלת מועצה ארכאולוגית הממונה על ידי שר החינוך והתרבות המהווה את הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל.
הכרזה של אתרי עתיקות
חלק חשוב מעבודת אגף העתיקות הוקדש להכרזתם של אתרי עתיקות. בשנת 1964 ערך יוחנן לנדאו, מנהל הארכיון, במסגרת תפקידו, את רשימת המצבות ההיסטוריות שפורסמה בילקוט הפרסומים, אשר החליף את רשימת ההכרזות שנערך בתקופת המנדט הבריטי. בילקוט הפרסומים מפורסמים נכון ל-2003 כ־17,500 אתרים מוכרזים מתוך כ-23,500 אתרים ידועים.
חפירות
בתקופת פעילותו של אגף העתיקות נערכו מספר חפירות חשובות, למשל בתל דן, בתל אשדוד, בעין גדי, בחמת גדר, בבית שאן ובבית גוברין. אגף העתיקות היה מעורב במאות חפירות הצלה, לעיתים בשיתוף עם המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, ירושלים, או עם החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה. החפירה הארכאולוגית הראשונה בתולדות מדינת ישראל נערכה בתל קסילה, שעל גדות נחל הירקון, בניהולו של בנימין מזר ומטעם החברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. הרישיון לחפירה ניתן בחודש אוקטובר 1948 והוא נחתם על ידי שר העבודה והבינוי מרדכי בנטוב. בשנת 1963 החלו באגף העתיקות לנפק הרשאות לחפירות קטנות ולעובדי אגף העתיקות עצמו. ההרשאה הראשונה ניתנה ב־23 בנובמבר 1963 לד"ר יוחנן אהרוני, על ידי מנהל אגף העתיקות פרופ' אברהם בירן, כהיתר לחפירה במערת קברים בח'רבת שיח' אברהים (חורבת דורן), שליד בר גיורא. מאז ועד לסוף שנת 2003 הוצאו 8,987 רישיונות והרשאות.
ארכיונים
בתקופת המנדט רוכז כל החומר התיעודי הקשור בארכאולוגיה של ארץ ישראל, כולל האוספים, תיקי התיעוד, המפות והתוכניות, במשרדי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט, במוזיאון רוקפלר בירושלים. עם סיום המנדט הבריטי נותרו הארכיונים הללו ברשותה של ממשלת ירדן, ולכן נאלצו הרשויות הישראליות להתחיל את דרכם מחדש. לאחר מלחמת ששת הימים כשעבר מוזיאון רוקפלר לשליטת מדינת ישראל, עברו גם הארכיונים שבו לאחריות אגף העתיקות של מדינת ישראל.
פרויקט פאביסה
חפירות רבות שבוצעו בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל לא פורסמו מעולם. חלק מהארכאולוגים שביצעו אותן נפטרו בינתיים או פרשו לגמלאות. רשות העתיקות הקימה בשנת 2021 מאגר נתונים בשם פאביסה (בעקבות המונח פאוויסה - בורות גניזה פולחניים בתרבויות עתיקות באגן הים התיכון), אשר יכלול תמצית המידע מתיקי חפירה אשר לא פורסמו. מאגר מידע זה ממוחשב בחלקו - מאות דפי מידע כבר הועלו לאתר ספריית רשות העתיקות, והכוונה היא להמשיך במפעל התיעוד עד לכיסוי כל חפירות העבר שלא פורסמו.
ועדת ערר לפי חוק העתיקות
על פי חוק רשות העתיקות התשל"ח-1978 סעיף 36 הוקמה ועדת ערר הדנה בעררים שמוגשים לרשות העתיקות ולמועצה הארכאולוגית. הגשת העררים נעשית באופן מקוון באתר ועדת הערר.
סקר ארכאולוגי של ישראל
תחילתו של הסקר השיטתי והמדעי בשטח מדינת ישראל היה בשנת 1964 במסגרת האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל שהוקמה על ידי ארכאולוגים. בשנת 1990 עם הקמת רשות העתיקות הועבר נושא הסקר לאחריותה. בשנת 2006 החליטה רשות העתיקות להפסיק להדפיס את ספרי הסקר ולהעלות את המידע לאתר האינטרנט של הסקר. נכון למאי 2015 נסקרו סך 114 מפות סקר מתוך 328 מתוכננות.
סקר חוצה ישראל
אחד הפרויקטים החשובים שנעשים במסגרת הסקר הוא איתור אתרי העתיקות במסלול של כביש 6 – הוא חוצה ישראל. נסקר שטח בתחום ברצועה שרוחבה הממוצע כ־100 מ'. תחילה נערך סקר כולל לכל אורך התוואי ובהמשך בוצעו חפירות ארכאולוגיות מלאות בכל השרידים הארכאולוגיים שנמצאו בתחום המוכרז לבניית הכביש ושוליו. בפועל מדובר בביצוע חפירות ההצלה.
"חברת כביש חוצה ישראל" ראתה את חשיבות המחקר הארכאולוגי ומקציבה לו את המשאבים הכספיים הדרושים. כך לדוגמה, הוקמה מנהרה מתחת לתל העתיקות בחדיד, כאשר הסתבר כי התל הוא אתר ארכאולוגי רחב ולא ניתן להסתפק בחפירות הצלה.
סקר זה הסב את תשובת הלב המדעית לכמה תופעות ארכאולוגיות המשנות את הידע שהיה לנו. כך, לדוגמה:
הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל
כל יחידות רשות העתיקות המפוזרות יחד עם בניין ההנהלה אמורות לעבור אל הקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל בירושלים. בצמוד אל מוזיאון ארצות המקרא וליד מוזיאון ישראל.
הנרי נוריס
סר הנרי ג'ורג' נוריס (באנגלית: Henry George Norris; 23 ביולי 1865 – 30 ביולי 1934) היה איש עסקים אנגלי, פוליטיקאי ופעיל בתחום הכדורגל שהתפרסם בעיקר כיושב-ראש מועדוני הכדורגל פולהאם וארסנל. שיא פרסומו של נוריס הוא ככל הנראה בעקבות מעורבותו לכאורה בפרשת קידום ארסנל לליגה הראשונה ב-1919, למרות המיקום החמישי בליגה השנייה בעונה שלפני כן.
קריירה עסקית ופוליטית
נוריס נולד בקנינגטון למשפחה מהמעמד הבינוני, ואת תחילת חינוכו קיבל בבתי ספר פרטיים. הוא עזב את לימודיו בגיל 14 על מנת להצטרף למשרד עורכי דין. לאחר שנה במשרד זה הוא עזב על מנת לפתח קריירה בתחום במסחר ופיתוח רכוש. הוא צבר את הונו באמצעות בניית בתים בדרום ובמערב לונדון, ובעיקר באזור פולהאם. הוא התנדב לצבא הבריטי במשך שנה אחת. הוא כיהן בתפקיד ראש העיר של הרובע המטרופוליטני פולהאם בין 1909 ל-1919, חבר מועצת מחוז לונדון בין 1916 ל-1919, וכחבר שמרני בבית הנבחרים הבריטי מטעם מזרח פולהאם בין 1918 ל-1922. נוריס פרש מהפרלמנט לאחר שנקלע לסכסוך עם מפלגתו בסוגיית הפרוטקציוניזם.
נוריס היה קצין גיוס עבור הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שירת בארטילריית המתנדבים השלישית של מידלסקס, ובשנת 1917 זכה לתואר אביר ולדרגת קולונל כהוקרה על שירותיו למדינתו. נוריס היה גם חבר בולט באגודת הבונים החופשיים בה הגיע לדרגה בכירה, ולפילנתרופ ידוע הקשור אל הכנסייה האנגליקנית; נוריס היה חבר טוב של רנדול תומאס שכיהן באותה תקופה בתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.
כדורגל
נוריס היה חובב כדורגל נלהב, ובהתחלה התמנה לדירקטור בפולהאם. בתקופת כהונתו המועדון זכה להעפיל מהליגה הדרומית החובבנית אל הפוטבול ליג. בזמן שכיהן כיושב ראש פולהאם היה לו תפקיד עקיף בהקמת צ'לסי. נוריס דחה את הצעתו של איש העסקים גאס מירס להעביר את פולהאם לסטמפורד ברידג', כך שמירס נאלץ להקים בעצמו מועדון כדורגל חדש.
ב-1910 הפך נוריס לבעל השליטה המרכזי במועדון וולוויץ' ארסנל הקורס (לאחר שהמועדון נכנס מרצון להליך פירוק) במקביל לתפקידו בהנהלת פולהאם. כעבור כשלוש שנים הוא התמנה ליושב-ראש ארסנל. נוריס ניסה לשפר את המצב הרעוע של ארסנל באמצעות מיזוג עם פולהאם, אך המהלך נתקל בהתנגדות נחרצת של הנהלת הפוטבול ליג. בעקבות כך הוא החל לפעול כדי להעביר את ארסנל לאצטדיון חדש; בסופו של דבר הוא בחר באזור הייבורי שבצפון לונדון וניצל את קשריו על מנת לרכוש את הקרקע. אצטדיון ארסנל נפתח ב-1913, ושנה אחת לאחר מכן הושמטה המילה "וולוויץ'" משם המועדון.
חלקו העיקרי של נוריס בהיסטוריה של ארסנל היה תפקידו בהעלאת המועדון אל הליגה הראשונה ב-1919, למרות שסיים רק במקום החמישי בעונה הרשמית הקודמת. מהלך זה היה על חשבונם של מועדונים אחרים, כולל המועדון טוטנהאם הוטספר שהיה היריב הגדול ביותר של ארסנל. באותה תקופה נטען כי נוריס שיחד או השפיע בצורה לא חוקית על הצבעתם של חברי הפוטבול ליג, ובעיקר על זו של ג'ון מק'קנה שהיה יושב-ראש הליגה והבעלים על ליברפול; מקנה נאם בוועידה השנתית של הליגה, ותמך בצירוף ארסנל בזכות הוותק הגדול יותר בליגה הראשונה. ההאשמות הללו מעולם לא הוכחו באופן רשמי, אך תומכי התאוריה גורסים כי פעילויות אחרות מהוות הוכחות נסיבתיות לאשמת נוריס.
נוריס ביצע פעולה אחת נוספת שהשפיעה רבות על ההיסטוריה של ארסנל. ב-1925 הוא פיטר את המאמן לזלי נייטון, ובמקומו הביא כמחליף את הרברט צ'פמן מהאדרספילד טאון. לאחר שנוריס עזב את ארסנל צ'פמן הצליח למלא את משאלתו, והפך את ארסנל למועדון הטוב ביותר בכדורגל האנגלי בשנות ה-30, אם כי זמן מה לאחר שעזב את ארסנל נוריס טען כי הוא מתחרט על כך שפיטר את נייטון.
נוריס לא זכה לכהן בתפקיד פעיל בארסנל במהלך התקופה המוצלחת של המועדון. ב-1927 התפרסה כתבה בדיילי מייל שבה נכתב כי ב-1925 העביר נוריס תשלום לא חוקי לצ'ארלי באקן מסנדרלנד על מנת לשכנע אותו להצטרף לארסנל; טענה זו התפרסמה בתקופה שבה הייתה הגבלה על משכורות השחקנים וכל הכנסה נוספת הייתה אסורה, אם כי מספר מועדונים הצליחו לעקוף את האיסור בדרכים שונות. בעקבות הכתבה החלה חקירה של התאחדות הכדורגל האנגלית שבה נקבע כי נוריס ניצל גם את חשבון ההוצאות של ארסנל לצרכיו האישיים כששילם עבור נהג אישי, והכניס לכיסו הפרטי 125 לירות שטרלינג שהתקבלו עבור מכירת האוטובוס של המועדון. נוריס הגיש תביעת לשון הרע נגד הדיילי מייל וההתאחדות. בפברואר 1929 הוכרעה התביעה לרעת נוריס, ובעקבות כך התאחדות הכדורגל השעתה אותו לצמיתות.
לאחר השעייתו הוא לא חזר לחיים הציבוריים. נוריס מת בביתו ב-1934 כתוצאה מהתקף לב חמור.
טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי השני
טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי השני (באנגלית: Afioga Tuimalealiʻifano Vaʻaletoʻa Eti Sualauvi II; נולד ב-29 באפריל 1947) הוא פוליטיקאי סמואי המכהן כראש המדינה של סמואה מאז 2017. ביולי 1977 הוא מונה לתואר טמא-א-אייגה של טוימאלייפאנו, אחד מארבעת התארים החשובים ביותר בסמואה.
ביוגרפיה
טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי עבד כשוטר (במשטרת ניו זילנד), עורך דין וכמורה בבית ספר תיכון. בתור עורך דין, סואלובי עבד כסנגור ציבורי וכעורך דין בבית המשפט העליון של סמואה. בעבר, אף נשא דרשות באוסטרליה ובניו זילנד במסגרת הכנסייה של סמואה.
הוא היה חבר במועצת הצירים בשנים 1993–2001 ומאז 2004. הוא הושבע לתפקיד ראש המדינה ב-21 ביולי 2017.
במאי 2021, ניסה סואלאובי לבטל את תוצאות הבחירות ב-2021 ולקדם בחירות חדשות. החלטה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון בסמואה ב-17 במאי 2021. לאחר מכן ניסה סואלאובי למנוע מהאסיפה המחוקקת של סמואה להיפגש, מה שגרם למשבר חוקתי. ביולי 2022 הוארכה כהונתו בחודש.
לסואלאובי תואר ראשון במשפטים (LLB) מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ותעודה בלימודים תאולוגיים מהמכללה התאולוגית מאלואה.
סוטר
סוטר (אנגלית: Suter) היא נוזקה צבאית שפותחה על ידי BAE Systems המשמשת את חיל האוויר האמריקאי לתקיפת מערכות נ"מ.
היסטוריה
סוטר פותחה בעקבות גישה חדשה בלוחמה אלקטרונית. התוכנה משבשת את מערכות ההגנה של האויב על ידי חדירה לרשת התקשורת ולא על ידי הזנת מידע חיצוני שגוי, כפי שנהוג באמצעים משבשי מכ"ם אחרים. לתוכנה שלושה דורות:
את הנוזקה ניתן לשדר ממטוסים שונים כגון F-16CJ ומערכות מל"ט. הפכה פעילה מאז 2006 ונוסתה על ידי חיל האוויר האמריקאי בעיראק ובאפגניסטן.
בכירים בחיל האוויר האמריקאי העריכו שטכנולוגיה דומה קיימת גם לחיל האוויר הישראלי ובעזרתה הצליחו ב-2007 מטוסי חיל האוויר לחמוק ממערכות המכ"ם החדישות של סוריה בזמן תקיפת הכור הגרעיני בסוריה.
מערבולת פולארית
מערבולת פּוֹלארית (נקראת גם ציקלון מינוֹגנוֹ, ציקלון ארקטי וציקלון סאב-פולארי, באנגלית: Polar Vortex) היא ציקלון גדול, לרוב יציב (קיים לאורך השנה כולה), הממוקם קרוב לאחד או שני הקטבים הגאוגרפיים. בכדור הארץ, המערבולות הפולאריות ממוקמות מאמצע הטרופוספירה ועד הסטרטוספירה. הן מקיפות את הקוטב או נקודה באזור הקוטב ומכילות שטח עצום. אזורי קור אלו המאופיינים על ידי לחץ נמוך מתחזקים בחורף ונחלשים בקיץ. קוטרן בין 1,000 ק"מ ל-2,000 ק"מ בהן סובב באופן טיפוסי האוויר נגד כוון השעון (בקוטב הצפוני), כאשר הסיבה לסיבוב זה, היא (כבכל ציקלון) כוח קוֹריוֹליס. המערבולת הארקטית בעלת שני מרכזים, האחד ליד האי בַּאפִין (Baffin Island) והאחר מעל צפון מזרח סיביר. בקוטב הדרומי הוא נוטה להיות ליד מדף הקרח רוֹס, ליד קו האורך 160 מערב. כאשר מערבולת הקוטב חזקה, הרוחות המערביות (Westerlies) מתחזקות. כאשר המערבולות נחלשות, הזרימה הכללית לאורך קווי האורך מתמזגת ונוצרים פרצי קור. עקב המערבולות נפוצה תופעת ריקון אוזון, במיוחד בחצי הכדור הדרומי, המגיעה לשיאה באביב.
ריקון שכבת האוזון
הכימיה של הציקלון הסאב-פולארי באנטארקטיקה יוצר ריקון חמור של שכבת האוזון. החומצה החנקתית בענני הסטרטוספירה הקוטבית מגיבים עם Chloroflourocarbon) CFC) ויוצרים כלור המשמש כקטליזטור להרס הפוטו-כימי של האוזון. ריכוזי כלור נבנים לאורך החורף, וההרס של האוזון מגיע לשיאו כאשר השמש חוזרת באביב. עננים אלו יכולים להיווצר רק בטמפרטורות הנמוכות מ 80°C-. התופעה חמורה פחות באופן משמעותי בקוטב הצפוני עקב משטרי זרימת האוויר שם המאפשרים חילופי חומרים לאורך קווי האורך.
אירועים
התפרקות של המערבולת הקוטבית גורמת לאירוע המכונה התחממות סטרטוספרית פתאומית, אשר עשויה לגרום לתופעות מזג אוויר קיצוניות.
צפון אמריקה, ינואר 2014
גל הקור של 2014 בצפון אמריקה הייתה אירוע מזג אוויר קיצוני בו המערבולת הפולארית של הקוטב הצפוני, גרמה ככל הנראה לאנומליה אקלימית של זרם סילון בקנדה וארצות הברית, אשר הובילה לשיאי טמפרטורה שליליים במספר מדינות בארצות הברית, שלג כבד וגשמים עזים, ביטול אלפי טיסות וכן עשרות הרוגים.
מערבולת חמה
המערבולות הפולאריות על כדור הארץ, צדק, מאדים ונוגה קרות יותר מסביבתן, אך מתצפיות אינפרא-אדומות שהתקבלו ממצפה הכוכבים קק בשנת 2004, עלה כי בקוטב הדרומי של כוכב הלכת שבתאי, קיימת מערבולת פולארית יציבה חמה (המופע היחיד הידוע במערכת השמש). הטמפרטורה על פני שבתאי נעה סביבות 185°C- כאשר במערבולת הטמפרטורה מטפסת עד 122°C- וזו כנראה הנקודה החמה ביותר על פני כוכת הלכת. מערבולת זו היא בערך בגודל כדור הארץ ועם רוחות במהירות של 550 קמ"ש.
מחקרים
לאחרונה השקיעו ממשלות ארצות הברית ואוסטרליה מימון לתוכנית מחקר כיצד משפיעות המערבולות הפולאריות על הבצורות באוסטרליה. החוקרים מקווים כי ניתן יהיה ללמוד מדוע הבצורות של דרום אוסטרליה מחמירות והאם ישנו קשר ישיר בין הפעילות האקלימית הפולארית לבין תופעות אקלימיות במקומות אחרים על פני כדור הארץ.
במדע הבדיוני
ב-2004, הסרט "היום שאחרי מחר" תיאר שלשה ציקלונים ארקטיים יוצאי דופן בגודלם, אשר בפועל גורמים להרס חצי הכדור הצפוני.
יחסי אזרבייג'ן–ארגנטינה
יחסי אזרבייג'ן–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה ואזרבייג'ן, אשר התקיימו במשך עשרות שנים, מאז ההכרה של ארגנטינה באזרבייג'ן ב-9 במרץ 1992.
היסטוריה
ב-25 בדצמבר 1991 אזרבייג'ן קיבלה את עצמאותה לאחר פירוק ברית המועצות. ב-9 במרץ 1992 הכירה ארגנטינה בעצמאותה של אזרבייג'ן וב-8 בנובמבר 1992 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. באפריל 2006 ערך שר החוץ של אזרבייג'ן אלמר ממדיארוב ביקור בארגנטינה.
באוקטובר 2010, אזרבייג'ן פתחה שגרירות בבואנוס איירס, הראשונה שלה באמריקה הדרומית.
ב-16–20 באוקטובר 2011, נשיאת המרכז הלאומי למחקרים מדעיים וטכניים של ארגנטינה (CONICET) גברת מרתה רובירה ביקרה באזרבייג'ן. במהלך הביקור נערכו פגישות עם נשיא האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן מחמוד קרימוב, שר החינוך מיסיר מרדנוב, סגן שר התקשורת וטכנולוגיות המידע אלמיר וליזדה והרקטור של אוניברסיטת באקו, אבל מהרמוב. הם גם חתמו על הסכם על שיתוף פעולה בין ANAS ו-CONICET.
בספטמבר 2011 ביקרה משלחת של מחוקקים ארגנטינאים באזרבייג'ן כדי לחגוג את יום השנה ה-20 לעצמאותה של אזרבייג'ן. ב-2012 ארגנטינה פתחה שגרירות בבאקו. ב-18 בפברואר 2012, בצו של נשיאת הרפובליקה הארגנטינאית, כריסטינה פרננדס דה קירשנר, מונה קרלוס דנטה ריבה כשגריר באזרבייג'ן. במרץ 2012, שר החוץ של ארגנטינה, הקטור טימרמן, ביקר באזרבייג'ן ונפגש עם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב. ביולי 2012 ערך שר החוץ של אזרבייג'ן אלמר ממדיארוב ביקור שני בארגנטינה.
אזרבייג'ן וארגנטינה חתמו על הסכם על שיתוף פעולה על שימושי שלום בחלל החיצון. כמו כן, חברת Invap SE הארגנטינאית הציעה שיתוף פעולה בתעשיית החלל ל-OJSC האזרבייג'אני "Azercosmos". משא ומתן ראשוני על שיתוף פעולה בין הנהלת Invap SE ו-OJSC "Azerkosmos" נערך בשנת 2013.
בשנת 2014, המועצה המחוקקת של בואנוס איירס החליטה לבטל טיוטת פרויקט לקרוא לכיכר בעיר כרפובליקה של אזרבייג'ן. הצעת החוק גררה ביקורת רבה בקרב הקהילה הארמנית בארגנטינה, שכן היחסים בקווקז "הובאו בצל מלחמת נגורנו קרבאך עם ארמניה השכנה".
ב-21 באפריל 2014 התקיימה פגישה בין שר הכלכלה והתעשייה שאהין מוסטפאייב לבין שגריר ארגנטינה קרלוס דנטה ריבוי.
ב-23 בספטמבר 2015, אזרבייג'ן וארגנטינה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה טכני. המסמך נחתם על ידי שר הכלכלה והתעשייה של אזרבייג'ן שאהין מוסטפאייב וסגן שר החוץ, הסחר הבינלאומי והפולחן של ארגנטינה אדוארדו זואין, שערך ביקור בבאקו.
קרלוס פורדורי, סגן שר החוץ והפולחן של ארגנטינה, ביקר בבאקו כדי להשתתף בפורום הגלובלי השביעי של ברית הציוויליזציות של האו"ם (UNCTAD) שנערך בבאקו באפריל 2016.
בספטמבר 2016, המשלחת בראשות סגנית הנשיא השני של בית הנבחרים של ארגנטינה, פטרישיה חימנז, ביקרה באזרבייג'ן כדי להשתתף בפורום ההומניטארי הבינלאומי החמישי בבאקו. המשלחת התקבלה על ידי נשיא הרפובליקה של אזרבייג'ן מר אילהם אלייב והגברת הראשונה, גברת מהריבן אלייבה. המשלחת נפגשה גם עם שר החוץ אלמר ממדיארוב וסגן יו"ר המילי מג'ליס בהאר מוראדובה.
יחסי מסחר ויחסים בילטרליים
הוועדה המיוחדת לעריכת הסכמים על שיתוף פעולה סחר וכלכלי ועל קידום השקעות הדדיות והגנה בין אזרבייג'ן לארגנטינה הוקמה ב-2012. ב-3 ביולי 2012, הפורום העסקי הראשון של אזרבייג'ן–ארגנטינה החל את עבודתו בבאקו. בהליכי הפורום השתתפו כ-200 אנשי עסקים מארגנטינה, המייצגים תחומי כלכלה שונים, ויותר מ-200 יזמים מאזרבייג'ן.
בשנת 2015, סך הסחר בין ארגנטינה ואזרבייג'ן הסתכם ב-10.6 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארגנטינה לאזרבייג'ן הוא יין ומוצרי תרופות. הייצוא העיקרי של אזרבייג'ן לארגנטינה הוא נפט. ב-2014, שתי המדינות הסכימו להגביר את שיתוף הפעולה הטכני ולהרחיב שיתוף פעולה הדדי בתעשיית החלל.
קשרי תרבות
בנובמבר 2010, האקדמיה הדיפלומטית של אזרבייג'ן (ADA) והמכון לשירות הדיפלומטי של ארגנטינה חתמו על מזכר הבנות. המסמך נחתם על ידי רקטור האקדמיה הדיפלומטית של אזרבייג'ן חאפיז פאשייב וסגן שר החוץ, הסחר הבינלאומי והפולחן של ארגנטינה אלברטו פדרו ד'אלוטו.
שבוע של אירועים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים על אזרבייג'ן נערך בבואנוס איירס בסוף 2011 לציון 20 שנה להחזרת עצמאותה של אזרבייג'ן. במסגרת השבוע התקיים טקס הקמת קרן ההוצאה לאור על אזרבייג'ן בספרייה הלאומית של הרפובליקה של ארגנטינה, הנחשבת לאחד המרכזים המדעיים הגדולים באמריקה הלטינית.
ב-4–7 באוקטובר 2017, אירחה באקו את פסטיבל הטנגו הבינלאומי הראשון. הפסטיבל אורגן על ידי שגרירות ארגנטינה באזרבייג'ן ואולפני הריקוד הקיימים בבאקו.
כיום ננקטת פעילות ענפה לארגון ימי התרבות האזרבייג'נית בארגנטינה, ולכן השגרירות זוכה לתמיכת משרד התרבות והתיירות של אזרבייג'ן.
יחסים מודרניים
כיום מתנהלת עבודה פעילה ליצירת מסגרת חוקית ורגולטורית מתאימה לפיתוח היחסים בין אזרבייג'ן לארגנטינה.
כמו כן, המרכז הלאומי למחקר גרעיני של משרד התקשורת והטכנולוגיות הגבוהות של אזרבייג'ן מנהל משא ומתן על שיתוף פעולה עם החברה הארגנטינאית INVAP SE בבניית כורים גרעיניים.
EEPROM
ה־EEPROM (מאנגלית: זיכרון לקריאה בלבד הניתן למחיקה אלקטרונית Electronically Erasable Programmable Read-Only Memory), הוא שבב אחסון מידע שלא משתנה לעיתים קרובות, אשר לו שימושים במחשבים ובהתקנים אחרים. בניגוד ל-EPROM, שבב מסוג EEPROM ניתן למחיקה ותכנות מחדש מספר פעמים באופן אלקטרוני. הוא ניתן לתכנות מספר סופי של פעמים, בדרך כלל בין 100 אלף למליון פעמים, אך הוא ניתן לקריאה מספר בלתי מוגבל של פעמים. זיכרון הבזק הוא צורה חדשה יותר של EEPROM.
בתעשייה, ישנה מוסכמה המשמרת את מושג ה-EEPROM לזכרונות ניתנים לכתיבה הפועל ברמה של סיביות (bitwise) ולא לזכרונות הבזק ניתנים לכתיבה הפועלים ברמה של בלוקים (blockwise).
ה-EEPROM פחות צפוף מזיכרון הבזק, כיוון שכל תא מידע ב-EEPROM זקוק לשני טרנזיסטורים (לקריאה ולכתיבה), וזיכרון הבזק זקוק רק לאחד.
אחת מטכנולוגיות ה-EEPROM, הומצאה על ידי אליהו הררי, ממייסדי החברה האמריקאית "סנדיסק", בשנת 1977, בזמן שעבד בחברת "יוז איירקראפט" ונשענה על פטנט שנרשם שנתיים קודם לכן על ידי חברת "NEC Corporation".
רציפות במידה אחידה
באנליזה מתמטית, רציפות במידה אחידה (בקיצור, רציפות במ"א) היא תכונה של משפחה של פונקציות רציפות במידה שווה בקטע (או באופן כללי יותר בין שני מרחבים מטריים). במשפחה שבה התכונה מתקיימת, אם y קרוב ל- x אז f(y) קרוב ל-f(x) לכל הפונקציות במשפחה בבת אחת.
נגדיר באופן פורמלי: יהיו X מרחב טופולוגי ו-(Y,d_Y) מרחב מטרי. תהי (כלומר קבוצה של פונקציות רציפות מ-X ל-Y).
כאשר נתון (X,d_X) מרחב מטרי קומפקטי אז רציפות במידה אחידה מזדהה עם רציפות במידה שווה במידה אחידה (Uniformly Equicontinuous), כלומר: אם (X,d_X) מרחב מטרי קומפקטי אז F רציפה במידה אחידה אם ורק אם לכל קיים  כך שלכל x,y \in X ולכל f \in F, אם  אז.
תוצאה חשובה הנוגעת לתכונת הרציפות במידה אחידה היא משפט ארצלה-אסקולי, הגורס כי בהינתן מרחב טופולוגי קומפקטי X, קבוצה היא קומפקטית אם ורק אם היא סגורה, חסומה ורציפה במידה אחידה.
התוצאה הבאה גם היא נוגעת בתכונת הרציפות במידה אחידה, וניתן להיעזר בה בהוכחת משפט ארצלה-אסקולי: יהיו X מרחב טופולוגי קומפקטי, Y מרחב מטרי קומפקטי ו-. אז F חסומה כליל אם ורק אם F רציפה במידה אחידה.
ארתור בראון (נווט)
סר ארתור ויטן בראון (באנגלית: Arthur Whitten Brown; 23 ביולי 1886 - 4 באוקטובר 1948) היה הנווט בטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה.
חייו
ארתור בראון נולד בגלאזגו שבסקוטלנד. הוא החל את הקריירה שלו כמהנדס טיסה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. אחרי שהופל ונפצע קשות מעל גרמניה ב-10 בנובמבר 1915, הפך בראון לשבוי מלחמה. אחרי ששוחרר והוחזר לאנגליה בראון המשיך לפתח את כישורי הטיסה שלו. הוא הפך לסגן משנה בחיל האוויר המלכותי ובזמן שביקר בחברת המטוסים ויקרס, קיבל הצעה להצטרף לטיסה הראשונה ללא עצירות מעל האוקיינוס האטלנטי, ביחד עם ג'ון אלקוק שכבר נבחר כטייס.
השניים עזבו את שדה התעופה 'סנט ג'ון' שבניופאונדלנד בקנדה ב-1:45 בצהריים ב-14 ביוני 1919 ונחתו בדריגימלה בוג, במחוז קונמרה שבאירלנד 16 שעות ו-12 דקות מאוחר יותר, לאחר שטסו 3,186 ק"מ. הטיסה נעשתה במפציץ 'ויקרס ווימי' משודרג וזכתה בפרס של 10,000 לירות שטרלינג שהציע עיתון ה"דיילי מייל" הלונדוני.
מספר ימים אחרי הטיסה קיבלו אלקוק ובראון תואר אבירות מידי המלך ג'ורג' החמישי.
אולדסמוביל פירנצה
אולדסמוביל פירנצה (באנגלית: Oldsmobile Firenza) - היא מכונית משפחתית גדולה, אשר יוצרה במספר תצורות, בעלת מנוע בעירה פנימית, אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב האמריקאית, "אולדסמוביל" (באנגלית: Oldsmobile), בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, בין השנים 1982–1988.
מהדגם יוצרו 287,000 יחידות.
חשיבה סביבתית
חשיבה סביבתית היא צורת חשיבה אשר בוחנת את המציאות מנקודת המבט של יחסי הגומלין בין האדם לסביבתו הטבעית. תהליכי חשיבה אחרים, כגון חשיבה אסטרטגית, חשיבה יוצרת, חשיבה ביקורתית ועוד, הם אופנים שונים של הפעלת האינטלקט. סוגי חשיבה שונים קשורים למודעות, לאופן הפעלת החשיבה וניתובה להיבטים מסוימים. חשיבה סביבתית התקיימה משחר ההיסטוריה, וניתן למצוא עדויות לכך כבר במסורת היהודית, בכתבי אנשי יוון העתיקה, במסורת האינדיאנית, ובמסורות עתיקות נוספות.
מאז תחילת המאה ה-19, עם התפתחות התיעוש והגדלת ההשפעה האנושית על הסביבה, התפתחה החשיבה הסביבתית בקצב מואץ. בימינו החשיבה הסביבתית מתרכזת ביחסי הגומלין שבין האנושות לכדור הארץ ובין האדם לסביבתו הקרובה. למעשה זוהי האידאולוגיה המתהווה והמתחדשת של כל מי שעוסק בתחום הסביבה והאקולוגיה. חשיבה סביבתית כוללת בתוכה תפיסות רבות ומגוונות הקושרות בין כלכלה, חברה ושימור הטבע והסביבה.
ערך זה יעסוק במודלים בסיסיים של החשיבה הסביבתית של העת האחרונה.
היסטוריה
ניתן לראות שלוש נקודות תפנית עיקריות באופן החשיבה הסביבתית מאז שנות ה-50 של המאה ה-20:
תחומי עיסוק מרכזיים
התנועה הסביבתית- אשר יונקת את רעיונותיה מתוך חשיבה סביבתית, עוסקת תחומים רבים ומגוונים: