cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרגורי פק
השתתפות בסרטים
סרטים ידועים אחרים בהם השתתף כוללים את "תותחי נברון", שבו שיחק לצד דייוויד ניבן ואנתוני קווין, ו"חופשה ברומא", שבו שיחק לצד אודרי הפבורן.
ב-1945 השתתף בסרט "עמק החרוץ" לצידה של גריר גרסון.
ב-1947 הוא יצא כנגד פעילותו של מקרתי והרשימות השחורות של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית. כמו כן התנגד פק למלחמת וייטנאם ואף הפיק את הסרט "המשפט של התשיעייה מקטונסוויל" המבוסס על המחזה של דניאל בריגאן הדן בתביעות שהוגשו נגד המתנגדים למלחמה.
בשנה זו הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק "משפט פאראדין" לצדה של השחקנית האיטלקייה אלידה ואלי.
בתחילת 1973 שהה בישראל, בעת צילומי הסרט "בילי שני כובעים", בו כיכב.
חייו המאוחרים
בשנות ה-80 השתתף פק בסדרות טלוויזיה בהם הסדרה "הכחול והאפור" בה גילם את דמותו של אברהם לינקולן. כמו כן השתתף פק בסרט הטלוויזיה "הארגמן והשחור" בו גילם דמותו של כומר קתולי שהציל יהודים בתקופת השואה.
בשנת 1989 קיבל פק את הפרס עבור מפעל חיים מאת מכון הסרטים האמריקאי. בשנת 1991, לאחר ששיחק את תפקידו האחרון - תפקיד משני בסרט "פסגת הפחד" שהיה גרסה חדשה לסרט בו שיחק תפקיד ראשי בשנת 1962 - פרש פק מעסקי הקולנוע. בשנת 1996 זכה בפרס גלובוס הקריסטל עבור תרומתו לעולם הקולנוע.
גרגורי פק בפוליטיקה
פק תמך במשך שנים רבות במפלגה הדמוקרטית ואף הוצע בשנת 1970 כמועמד לנשיאות מול רונלד רייגן, שהיה באותה עת מושל מדינת קליפורניה. הנשיא לינדון ג'ונסון אף שקל להציע לו (אם ייבחר בשנית לתפקיד הנשיאות - דבר שלא אירע) את תפקיד שגריר ארצות הברית באירלנד - תפקיד שפק אמר שהיה מקבל. ב-1969 העניק לו ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
תארים אקדמיים
בשנת 2000 קיבל פק תואר של כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של אירלנד והיה בין המייסדים של בית הספר לקולנוע במכללת אוניברסיטת דבלין.
פטירתו
פק נפטר בשנתו בגיל 87 בביתו בלוס אנג'לס והותיר אחריו את אשתו השנייה ורוניק פאסאני, שני ילדיהם, ושני ילדיו מנישואיו הראשונים. נכדו הוא השחקן אית'ן פק. הוא נקבר במאוזולאום של קתדרלת גבירתנו של המלאכים בלוס אנג'לס. בנו הבכור, ג'ונתן, התאבד בירייה בראשו בשנת 1975.
צ'ו גו-האם
צ'ו גו-האם (בקוריאנית: 조구함; נולד ב-30 ביולי 1992) הוא ג'ודוקא דרום קוריאני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מטוקיו 2020 ואלוף העולם (2018).
קריירה
במשחקי אסיה 2014 שנערכו באינצ'ון, זכה צ'ו במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג אליה עבר. באותה השנה הוא גם זכה לראשונה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בגמר את סיריל מארה הצרפתי. באולימפיאדת ריו 2016, צ'ו הודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון והפסד.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, צ'ו זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות. בקטגוריית המשקל בה הוא מתחרה זכה במדליית הזהב לאחר שניצח את כל 5 קרבותיו. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את סיריל מארה הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את קרוליס באוזה הליטאי בזכות עונשים וברבע הגמר גבר בווזארי על מייקל קורל ההולנדי. בחצי הגמר צ'ו ניצח את ניאז אילייסוב הרוסי בווזארי בזמן ניקוד זהב לאחר שהקרב הסתיים ללא ניקוד. בגמר צ'ו ניצח את ורלאם ליפרטליאני הגיאורגי בווזארי כמעט 5 דקות בתוך זמן ניקוד זהב. בקטגוריית הנבחרות צ'ו זכה עם נבחרת דרום-קוריאה במדליית הארד. באותה השנה הוא גם זכה במדליית כסף במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה צ'ו במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום ה-12 מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב השני, שם גבר באיפון על הסרבי אלכסנדר קוקולי. ברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את קארל-ריכרד פריי הגרמני בתוך זמן ניקוד זהב ובחצי הגמר ניצח בווזארי את אלוף העולם המכהן, ז'ורז' פונסקה הפורטוגלי. בגמר צ'ו התמודד מול ארון וולף היפני והפסיד באיפון לאחר 9:33 דקות של קרב.
אתרי מורשת עולמית בישראל
זוהי רשימה של אתרי מורשת עולמית בישראל עם נכסי מורשת תרבותית וטבעית, כפי שנרשמו ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
אתרים ברשימה הטנטטיבית
בנוסף לאתרים הרשומים ברשימת אתרי המורשת העולמית, המדינות החברות באונסק"ו יכולות לנהל רשימה של אתרים ארעיים שהן עשויות להגיש מועמדות עבורם. מועמדויות לרשימת אתרי המורשת העולמית מתקבלות רק אם האתר היה רשום בעבר ברשימה הטנטטיבית. נכון ל-2015, ישראל רשמה 18 אתרים ברשימה הטנטטיבית שלה:
חולה גוסס מת
חולה גוסס מת הוא משחק ילדים, שבו המשתתפים עומדים במעגל ומתמסרים עם הכדור ביניהם ומנסים לפסול זה את זה. פסילה מתרחשת כאשר הכדור פוגע בגופו של השחקן, אך הוא אינו מצליח לתפסו. לאחר פסילה ראשונה, עובר הנפסל למצב חולה - הוא נאלץ להמשיך לשחק בעמדו על רגל אחת. לאחר פסילה שנייה, הנפסל עובר למצב גוסס, בו הוא ממשיך לשחק כשהוא כורע. בפגיעה הבאה הנפסל משחק בישיבה, בזאת שלאחריה בשכיבה על הגב ולאחר מכן על הבטן. הפסילה שלאחר מכן מביאה את הנפסל למצב מת, כלומר הוא מפסיד במשחק.
המשתתף יכול לעלות בחזרה שלב אחד למעלה אם הוא תופס את הכדור, 3 פעמים ברציפות מבלי להפיל אותו.
עם התקדמות הפסילות קשה יותר להתחמק מפגיעה, כיוון שהתנועה הופכת מוגבלת יותר.
במקומות מסוימים שם המשחק מבוטא על ידי הילדים במלעיל (הטעמה על "חו" ו"גו"), באחרים הוא נקרא "חי גוסס מת".
משחק דומה קרוי אחד בקיר ויש לו חוקים דומים:
המנצח הוא האחרון שנשאר בחיים.
המועצה הטורקית
המועצה הטורקית, רשמית המועצה לשיתוף פעולה של מדינות טורקיות, היא ארגון בינלאומי המורכב מהמדינות בעלות המורשת הטורקית. הארגון כולל את המדינות טורקיה, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, קזחסטן וקירגיזסטן. זהו ארגון בין-ממשלתי שמטרתו הכוללת לקדם שיתוף פעולה כולל בין מדינות דוברות שפות טורקיות. המועצה הטורקית הוקמה ב-3 באוקטובר 2009 בנחצ'יוואן. הרעיון להקים מועצה שיתופית זו הועלה לראשונה על ידי נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, בשנת 2006.
המזכירות הכללית נמצאת באיסטנבול. טורקמניסטן אינה כרגע חברה רשמית במועצה בשל מעמדה הנייטרלי. עם זאת, כברירת מחדל של המורשת הטורקית שלה, היא חברה עתידית אפשרית במועצה.
היסטוריה
הארגון הוקם ב-3 באוקטובר 2009 בהסכם נחצ'יוואן שנחתם בין אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן וטורקיה. לדברי חליל אקינצ'י, המזכ"ל המייסד של הארגון, המועצה הטורקית הפכה לברית האסטרטגית ההתנדבותית הראשונה של מדינות טורקיות בהיסטוריה.
ב־30 באפריל 2018 הוכרז כי אוזבקיסטן תצטרף למועצה הטורקית ותשתתף בפסגה הקרובה של הארגון בבישקק. היא הגישה בקשה רשמית לחברות ב־12 בספטמבר 2019.
מטרות ויעדים
ההקדמה של הסכם נחצ'יבן מאשרת מחדש את רצונן של המדינות החברות לדבוק בתכליות ובעקרונות המעוגנים במגילת האומות המאוחדות, ומגדירה את המטרה העיקרית של המועצה הטורקית כהעמקת שיתוף הפעולה המקיף בין מדינות דוברות טורקיות, כמו גם תרומה משותפת לשלום וליציבות באזור ובעולם. המדינות החברות אישרו את מחויבותן לערכים דמוקרטיים, זכויות אדם, שלטון החוק ועקרונות הממשל התקין.
הסכם נחצ'יוואן מפרט את מטרותיו ומשימותיו העיקריות של הארגון באופן הבא:
מבנה ותפעול
הגופים העיקריים של המועצה הטורקית כוללים:
פרויקטים
מאחר שההסכם המייסד שלו מגדיר שיתוף פעולה מקיף בין מדינות טורקיות כמטרה העיקרית של הארגון ואת סיבתו, המועצה הטורקית עובדת על מגוון שלם של פרויקטים. הפרויקטים מקובצים בשישה תהליכי שיתוף פעולה שהם: כלכלה, תרבות, חינוך, תחבורה, מכס ופזורה. דוגמאות לפרויקטים כוללים הקמת האיחוד האוניברסיטאי הטורקי וכתיבת ספר לימוד משותף להיסטוריה. המועצה הטורקית עובדת גם על דרכים להגביר את הפיתוח הכלכלי באזורים לא מפותחים במדינות החברות. המזכירות מאגדת שרי כלכלה, שרי חינוך, שרי תחבורה, ראשי מינהלי מכס ופקידים בכירים אחרים ממשרדים וסוכנויות שונים במטרה לעבוד על דרכים לקידום שיתוף פעולה בתחומים הרלוונטיים. לפני שהובא בפני שרים וראשי ממשלות, פרויקטים ונושאי שיתוף פעולה משוכללים על ידי קבוצות עבודה. פרויקט אחד שהושק לאחרונה הוא הקמת מנגנון לשיתוף פעולה הדוק יותר בין תפוצות טורקיות בכל רחבי העולם.
גופים וארגונים מסונפים
המועצה הטורקית מתפקדת כארגון גג לכל מנגנוני שיתוף הפעולה האחרים כמו:
דגל
הדגל הנוכחי של המועצה הטורקית אומץ בפסגה השנייה שלה, שהתקיימה בבישקק ב־23 באוגוסט 2012 והונף רשמית ב־12 באוקטובר 2012. הדגל משלב את הסמלים של ארבע המדינות החברות המייסדות:
מפגשי פיסגה
לאחר התפרקות ברית המועצות ארגנו מדינות טורקיה החדשות עצמאיות של אזרבייג'ן, קזחסטן, קירגיזסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן וכן טורקיה את פסגת ראשי המדינות הדוברות טורקיות. מפגש הראשון התקיים בשנת 1992 באנקרה. מפגשים אלה התקיימו עוד לפני הקמת המועצה הטורקית. לאחר הקמתה, בפסגה העשירית, הוחלט לשנות את שם הפגישות של ראשי המדינות לפסגת המועצה הטורקית.
פסגת המועצה הטורקית היא גולת הכותרת של השנה לפיה ראשי מדינות מעריכים את תוצאות התקופה האחרונה וקובעים יעדים לשנה הבאה. הפסגה הראשונה התקיימה באלמטי שבקזחסטן בתאריכים 20–21 באוקטובר 2011 והתמקדה בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי. הפסגה השנייה נערכה בבישקק, קירגיזסטן, בין התאריכים 22–23 באוגוסט 2012 והתמקדה בשיתוף פעולה חינוכי, מדעי ותרבותי. הפסגה השלישית התקיימה בתאריכים 15–16 באוגוסט 2013 בקבלה, אזרבייג'ן עם נושא תחבורה וקישוריות.
ב-15 באוקטובר 2019 אורגנה בפסגה הפסגה השביעית של המועצה הטורקית בבאקו בהשתתפות נשיאי המדינות החברות אילהם אלייב, סואורונבאי ג'נבקוב, רג'פ טאיפ ארדואן, שבקט מירזייאיב, וכן פורלי אגמירדוב כאורח, ויקטור אורבן כמשקיף. וראשי מוסדות שיתוף פעולה טורקיים. המשתתפים חגגו את יום השנה העשירי להסכם נחצ'יוואן על הקמת המועצה הטורקית בנוסף להצטרפותה של אוזבקיסטן לארגון כחבר מן המניין. תואר יו"ר הכבוד של המועצה הטורקית הוענק לנשיא לשעבר קזחסטן נורסולטן נזרבייב. בסיום הפסגה חתמו ראשי המדינות על הצהרת באקו. חוץ מזה, הנשיאות במועצה עברה רשמית לאזרבייג'ן.
פסגה יוצאת דופן
פסגה יוצאת דופן של המועצה הטורקית, שהתמקדה במאבק במגפת הקורונה, נערכה באמצעות ועידת וידאו ביוזמתו של יו"ר הארגון אילהם אלייב ב-10 באפריל 2020. הכנס שכותרתו "שיתוף פעולה וסולידריות במאבק נגד מגפת הקורונה" נערך בהשתתפות יו"ר ארגון הבריאות העולמי, תאודרוס אדהנום גברה-יסוס, ביחד עם ראש מדינות המדינות החברות. המשתתפים דנו בצעדים שננקטו ברמה הלאומית למאבק נגד מגפת הקורונה, שיפור שיתוף הפעולה הרב-צדדי בתחום הבריאות, וביצעו את האתגרים הנפוצים שנגרמו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. בהחלפת דעות על דרכי ההתגברות על ההשפעות השליליות של נגיף העטרה על הכלכלה הלאומית והעולמית, הם נגעו ביחסי סחר ותחבורה מתמשכת והפקידו את משרדי המסחר והתחבורה של המדינות החברות לבדוק את התהליך באמצעות ועידת וידאו ולהציג פתרונות מעשיים זרימה חופשית של סחורות בין מדינות המועצה הטורקיות ברחבי המסדרון הטרנס-כספי. הצהרת באקו התוותה רשימה של 18 נקודות סדר עדיפויות הדדיות של כל המדינות החברות.
שיתוף פעולה בינלאומי
למועצה הטורקית מעמד של משקיפה בארגון לשיתוף פעולה כלכלי. הארגון הגיש בקשה למעמד של משקיף גם באו"ם ובארגון שיתוף הפעולה האסלאמי. מלבד זאת, המועצה הטורקית מקיימת קשרי שיתוף פעולה הדוקים עם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והוועידה לאמצעי אינטראקציה ובניית אמון באסיה.
עמדת המועצה במלחמת נגורנו קרבאך השנייה
מלחמת נגורנו קרבאך השנייה החלה בחודש יולי 2020 כהתכתשויות צבאיות לאורך המובלעת המדינית של נגורנו קרבאך. לקראת סוף ספטמבר הפכה למלחמה מלאה בין אזרבייג'ן לארמניה. הכוחות המזוינים של אזרבייג'ן החלו בפלישה מסיבית אל דרום נגורנו קרבאך. בסוף אוקטובר 2020 הגיעו הכוחות לגבול הבינלאומי עם ארמניה ויצאו ב"מתקפת לכין" על מסדרון לכין, מסדרון צר אשר דרכו עובר הכביש הראשי בין ארמניה ונגורנו קרבאך.
לאחר מלחמה בת כמעט חודשיים, נחתם הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך מ-2020 אשר נחתם בידי נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב מצד אחד, ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן מצד שני, ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין בתור מגשר. הסכם הפסקת האש הביא לכניעה מעשית של ארמניה. במסגרת הכניעה, עברו שטחים נרחבים, מעל שליש מחבל נגורנו קרבאך, לרשות אזרבייג'ן.
במהלך המלחמה, הביעה המועצה הטורקית תמיכה גורפת באזרבייג'ן במלחמתה נגד ארמניה, בהסכמת כל החברות בה. הלחץ הפוליטי תרם לבידודה של ארמניה, להתערבות הפדרציה הרוסית שתמכה באזרבייג'ן, ולבסוף לכניעתה של ארמניה. רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה, אף הצהיר כי בכוונתו לבקר באופן פורמלי בשטחים שנכבשו מארמניה בחבל נגורנו קרבך, כתמיכה באזרבייג'ן.
קוונטין קריספ
קוונטין קריספ (באנגלית: Quentin Crisp; 25 בדצמבר 1908 – 21 בנובמבר 1999) היה סופר, מודל אמנותי, שחקן וציניקן שקנה את פרסומו בזכות שנינות ותובנה בלתי נשכחת. הוא הפך לאייקון הומואי בשנות ה-70 לאחר שפרסם את זכרונותיו בספרו "עובד המדינה העירום" (The Naked Civil Servant) והסב את תשומת לבו של הציבור לאקסהיביציוניזם הטבוע בו, ולסירוב שלו להסתיר את ההומוסקסואליות שלו.
סיפור חייו של קריספ הוצג בשני סרטים ביוגרפים: "עובד המדינה העירום" שיצא לאור בשנת 1975 ומבוסס על ספר הזכרונות, והוא מתרחש משנות נעוריו ועד לשנות ה-70. הסרט השני הוא "אנגלי בניו יורק" שיצא בשנת 2009 שמתחיל בהגעתו של קריספ לניו יורק ומציג את חייו בארצות הברית. בשני הסרטים מגלם את דמותו של קריספ ג'ון הרט.
השנים הראשונות
קריספ נולד בפרברי לונדון כדניס צ'ארלס פראט, בנו הרביעי של רואה החשבון צ'ארלס פראט והאומנת-לשעבר פראנסס פיליפס פראט. בשנות העשרים לחייו שינה את שמו לקוונטין קריספ, לאחר שעזב את בית הוריו והחל לטפח את חזותו הנשית המוחצנת עד כדי זעזוע עבור תושבי לונדון באותה תקופה, באופן שגרר מספר תקיפות.
לפי זכרונותיו, הוא היה נשי מגיל צעיר, ומצא עצמו קורבן להתגרות מצד התלמידים האחרים בבית-הספר. לאחר תום לימודיו בבית-הספר בשנת 1926 החל ללמוד עיתונאות בקינגס קולג' בלונדון, אך נשר מלימודי התואר, והחל לקחת קורסים באמנות ב"ריג'נט סטריט פוליטכניק". בתקופה זו החל לפקוד את בתי הקפה בשכונת סוהו - האהוב ביותר עליו היה The Black Cat ברחוב אולד קומפטון - ושם פגש הומואים צעירים אחרים ונערים-להשכרה, והחל להתנסות באיפור ובלבוש נשי. במשך שישה חודשים עבד כזונה. הוא חיפש אהבה, כך אמר בראיון בשנת 1999, אך מצא רק השפלה.
בסוף שנת 1930 עבר למרכז לונדון ומצא דירת-חדר קטנה שבה אירח את הטיפוסים המבריקים והגסים ביותר של לונדון. חזותו המוחצנת - הוא נהג להתאפר בהיר, צבע את שערו הארוך ואת ציפורניו (הוא לבש סנדלים כדי שיראו את ציפורני רגליו הצבועות) - הביאה לו הערצה וסקרנות מצד חלקים מסוימים באוכלוסייה, אך בדרך-כלל משכה אליו עוינות ואלימות מזרים שעברו לידו ברחוב.
שנות הביניים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה קריספ להתגייס לצבא אך נדחה וקיבל פטור מהוועדה הרפואית שציינה כי הוא "סובל מסטייה מינית". הוא נשאר בלונדון במהלך הבליץ של 1941, אסף מצבורי קוסמטיקה והתהלך ברחובות בעת ההאפלה. מעת לעת היה אוסף חיילים אמריקנים, שחביבותם ופתיחות-אופקיהם גרמו לו לאהוב כל דבר שקשור באמריקה.
בשנת 1940 עבר לדירת-החדר שבה עתיד היה לבלות ארבעים שנה: דירת הקרקע הראשונה ברחוב ביופורט 129 בלונדון. כאן התגורר עד הגירתו ב-1981. בשנים אלה מעודו לא ניסה לבצע את אחת מעבודות הבית. בזכרונותיו כתב כי "האבק לא הפך יותר גרוע לאחר ארבע השנים הראשונות".
בשנת 1942 עזב את עבודתו כשרטט הנדסאי כדי להפוך למודל חי בשיעורי ציור בלונדון ובאזור, והמשיך לשמש דוגמן לאמנים במשך שלושה עשורים. "זה היה בדיוק כמו להיות עובד מדינה," הסביר באוטוביוגרפיה שלו, "רק שאתה עירום".
קריספ פרסם שלושה ספרים קצרים עד שפנה אליו מנהל ההוצאה לאור Jonathan Cape והזמין ממנו את הספר שברבות הימים נקרא "עובד המדינה העירום" (The Naked Civil Servant). לאחר ששמע את קריספ מתראיין ברדיו בשנת 1964, אותו מנהל היה נחוש בדעתו להפיק משהו מאת קריספ בדפוס. הספר יצא לאור בשנת 1968 וקיבל ביקורות מכובדות.
לאחר מכן פנה אל קריספ יוצר הסרטים התיעודיים דניס מיטשל והציע לו להיות הנושא לסרט קצר, שבו עליו לדבר על חייו, להשמיע את דעותיו, ולשבת בדירתו ברחוב ביופורט כשהוא צובע את ציפורניו. שידור הסרט הביא תשומת לב כה רבה לקריספ ולספרו, שעד מהרה קיבל הצעות לדרמטיזציה של הספר.
התהילה
ההקרנה המוצלחת של "עובד המדינה העירום" הביאה את קריספ לכיוון אחר: מבצע ומרצה. הוא פיתח מופע יחיד והחל לתור איתו ברחבי בריטניה. בשנת 1978 מכר את כל הכרטיסים בתיאטרון "הדוכס מיורק" בלונדון, ולאחר מכן לקח את המופע גם לניו יורק, אליה החליט לעבור. בשנת 1981 הגיע לעיר עם מעט מיטלטלין, ומצא דירת-חדר קטנה בדרום מנהטן.
קריספ המשיך לסייר עם מופע היחיד שלו, פרסם ספרים על נימוסים, ופרנס את עצמו באמצעות כתיבת טורים וביקורות ספרים עבור מגזינים ועיתונים בארצות הברית ובבריטניה. כפי שנהג בלונדון, הוא פרסם את מספר הטלפון שלו במדריך הטלפון של מנהטן, וראה לעצמו חובה לשוחח עם כל מי שהתקשר אליו.
השנים האחרונות
קריספ נותר עצמאי ובלתי-צפוי גם בשיבתו. הוא עורר מחלוקת בקהילה הגאה כאשר כינה את מחלת האיידס "אופנה חולפת", ואת ההומוסקסואליות "מחלה נוראית". לאחר מותה של הנסיכה דיאנה טען כי היא "קיבלה את מה שהגיע לה". עם זאת המשיך להיות מחוזר על ידי עיתונאים שצמאו לדברי פרשנותו ופניני-שנינותו.
בשנת 1993 שכנעה אותו הבמאית הבריטית סאלי פוטר לגלם את דמותה של המלכה אליזבת הראשונה בסרטה "אורלנדו". על אף שהמשחק בתפקיד זה היה עליו למעמסה, קריספ גרף שבחים על ביצוע מכובד ומרגש. ליהוקו כאליזבת הראשונה היה מכוון ואירוני, שכן הסרט עוסק ברוזן בשם אורלנדו (Orlando), אשר במהלך הסרט הופך, באופן ספונטני וללא הסבר כלשהו, מגבר לאישה.
במהלך הופעה קצרה בסרט The Bride בשנת 1985 התוודע לזמר סטינג, שלאחר מכן הקדיש לו את השיר "אנגלי בניו יורק" (Englishman In New York) אותו כלל באלבום, הכולל את המילים: "צריך להיות ג'נטלמן כדי לסבול בורות ולחייך - היֵה עצמך, לא חשוב מה הם אומרים".
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט "אנגלי בניו יורק" בכיכובו של ג'ון הארט בתפקיד קריספ, המתאר את חייו בניו יורק.
מרטין שין
ראמון אנתוניו ג'ררדו אסטבז (באנגלית: Ramón Antonio Gerardo Estévez; נולד ב-3 באוגוסט 1940), הנודע בשם הבמה מרטין שין (Martin Sheen), הוא שחקן אמריקאי, עטור פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב. בין תפקידיו הנודעים ניתן למנות את קפטן וילארד בסרט "אפוקליפסה עכשיו" ונשיא ארצות הברית ג'וזיה ברטלט בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "הבית הלבן". מלבד ההכרה הציבורית שקיבל כשחקן, שין נודע כאקטיביסט שדעותיו הפוליטיות משולבות עם אמונותיו הדתיות.
ביוגרפיה
שין נולד בדייטון, אוהיו שבארצות הברית למארי אן, שנמלטה מאירלנד במלחמת העצמאות האירית בגלל קשרי המשפחה שלה לצבא האירי הרפובליקני ולפרנסיסקו אסטבז, מהגר מספרד. לשין 9 אחים ואחיות. אחד מאחיו הוא השחקן ג'ו אסטבז. במהלך שנות הארבעים והחמישים, משפחתו גרה בברמודה, שם עבד אביו של שין כנציג של חברת IBM. הוא למד בבית הספר התיכון שמינאד.
לימודיו באירלנד
לקראת סיום צילומי הבית הלבן, שין הודיע על כוונותיו להרחיב את השכלתו: "תוכניתי היא לקרוא ספרות אנגלית, פילוסופיה ותאולוגיה בגאלוויי, אירלנד, במקום שממנו אמי המנוחה הגיעה ובמקום שאני גם אזרח".
בנאומו עם קבלת דוקטורט כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של אירלנד, גאלוויי, שין התבדח על כך שהוא יהיה הסטודנט הכי זקן באוניברסיטה. הוא החל לימודיו בסתיו 2006. למרות שהביע דאגה על כך שהוא יהווה "הסחת דעת" לסטודנטים האחרים באוניברסיטה, הוא פקד את ההרצאות כאחד העם. שבוע לאחר צילום הפרק האחרון של הבית הלבן אמר שין, "אני רציני לחלוטין בקשר לזה." הוא אף הוסיף ואמר, "אף פעם לא הלכתי למכללה כשהייתי צעיר ואני מוכן לנסות את זה... בגיל 65!". ב-1 בספטמבר 2006, שין היה מבין הראשונים שנרשמו לאוניברסיטה. הוא עזב את האוניברסיטה לאחר שהשלים סמסטר אחד.
קריירה
שין נמשך למשחק מגיל צעיר, אולם אביו לא קיבל את התעניינותו בתחום בעין יפה. למרות התנגדותו של אביו, שין לווה כסף מכומר ונסע לעיר ניו יורק. שם הוא פגש את הפעילה הקתולית דורות'י דיי והחל, לפי דבריו, את מחויבותו לצדק החברתי. בעוד ששין טוען שנכשל בכוונה במבחן הכניסה לאוניברסיטת דייטון, כדי שיוכל להיות שחקן, יש לו עדיין זיקה לאוניברסיטה. במספר פרקים של הבית הלבן רואים אותו שותה מכוס קפה עליה מוטבע סמל האוניברסיטה. בשנת 1963, הופיע בפרק בסדרה The Outer Limits. בשנה שלאחר מכן, כיכב בברודוויי, במחזה The Subject Was Roses, שבשנת 1968 הפך גם לסרט בכיכובו. בהמשך הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "That Certain Summer", בסרט "שבילי הזעם" (בהרבה ראיונות העיד שין כי זהו סרטו הטוב ביותר), בסרט הטלוויזיה The California Kid ו- Execution of Private Slovik. ביצועיו של שין ב-Execution of Private Slovik הובילו לבסוף לכך שפרנסיס פורד קופולה בחר בו לככב בסרט אפוקליפסה עכשיו, שהקנה לו פרסום נרחב. שין הודה שבזמן צילום הסרט, הוא לא היה בכושרו הטוב ביותר ואף שתה בכבדות. יתרה מכך, במהלך הצילומים לקה בהתקף לב, ואף נאלץ לזחול לכיוון הכביש כדי לקרוא לעזרה.
בשנת 1995 גילם שופט בסרט "שטרות לוהטים" לצד כריס טאקר וטרנס הווארד. בשנת 1996 שיחק בסרט המלחמה של אמיליו אסטבז "משפחה במלחמה". ב-1997 השתתף בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן. ב-1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. בשנת 2014 שיחק בסרטו של סטיבן דלדרי "טראש", בסרט ההיסטורי "בופאל: תפילה לגשם" ותרם את קולו לסרט האנימציה "ילדי הקרון".. בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית של וורן בייטי "ללא חוקים". ב-2019 שיחק בסרט "נסיכת השורה" לצד אדי גטהאגי. בשנת 2020 שיחק בסרטו של אדוארד ג'יימס אולמוס "לשטן יש שם".
הוא שיחק במספר תפקידים בעלי נגיעה נשיאותית. הוא שיחק את נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי במיני סדרה קנדי - השנים הנשיאותיות, את ראש הצוות של הבית הלבן בסרט הנשיא מאוהב, ואת הנשיא הדמוקרטי הבדיוני ג'וזיה ברטלט בסדרה המצליחה הבית הלבן.
פעילות פוליטית ואקטיביזם
מרטין שין פעיל פוליטית הן כשחקן והן כאזרח. שין ידוע בתמיכתו האיתנה במטרות פוליטיות ליברליות, כמו התנגדותו לפעולותיה הצבאיות של ארצות הברית ולכבשן הפסולת הרעילה באיסט-ליברפול, אוהיו. שין התנגד לקריאות שתמכו בכך שירוץ לנשיאות, באומרו: "אין סיכוי שאני אוכל להיות הנשיא. אסור שיהיה פציפיסט בבית הלבן... אני שחקן. זוהי פרנסתי." שין הוא נאמן של כבוד במוזיאון הבינלאומי לשלום בדייטון.
הוא תמך בתנועת החוואים בשנת 1965 ביחד עם סיזר צ'אבז, בדלאנו שבקליפורניה. הוא גם תמך במטרות הארגון PETA וידוע כתומך ב"מוסר המשכיות החיים", היוצא נגד הפלות, עונש המוות ומלחמה. הוא גם תומך בארגונים "דמוקרטים למען חייה של אמריקה" ו"חוק התמיכה בנשים בהיריון". בשנת 2004, ביחד עם השחקן רוב ריינר, שין הצטרף לקמפיין של המועמד לנשיאות הדמוקרטי הווארד דין. מאוחר יותר הוא הצטרף לקמפיין של המועמד ג'ון קרי.
הוא היה קריין של מספר סרטי תעודה של במאי קרואטי יעקב סדלר השנוי במחלוקת.
ב-16 במאי 1995, מרטין שין ופול ווטסון מארגון הסביבה "סי שפרדס", התעמתו עם ציידי כלבי-ים קנדיים, שהתנגדו למטרותיהם. שין ניסה לדבר עם ההמון הזועם שהשתלט על המלון בו שהו. ווטסון לווה לנמל התעופה על ידי המשטרה בעל כורחו, אך במהלך הנסיעה נחבט מלבנה שהושלכה ופגעה בראשו, ובילה לילה בבית החולים.
ב-28 באוגוסט 2005, שין ביקר ב"קמפ קייסי" את הפעילה נגד המלחמה בעיראק סינדי שיהאן. הוא התפלל עימה ודיבר עם תומכיה.
ספוקס
ספוקס (באנגלית Spooks; "מרגלים") היא סדרה מסוגת דרמת מתח בהפקת קודוס, חברת הפקות בריטית עצמאית, המשודרת בערוץ BBC הציבורי. הסדרה עוקבת אחרי סוכני שירות הביטחון הפנימי בממלכה המאוחדת, ה-MI5. הסדרה משודרת בנוסף גם באוסטרליה, שוודיה, פינלנד וקרואטיה. בקנדה ובארצות הברית משודרת הסדרה תחת הכותרת MI-5, משום שהמילה "spook" בסלנג האמריקני היא מילת גנאי לשחורים.
הסדרה שודרה במשך 10 עונות החל ב-13 במאי 2002 ועד 23 באוקטובר 2011.
בישראל שודרה הסדרה בערוצים שונים ובשמות שונים. שתי העונות הראשונות שודרו בערוץ 2 תחת השם "המרגלים". עונות נוספות של הסדרה שודרו גם בערוץ 3 של HOT תחת השם "MI5", ובערוץ BBC Prime תחת השם "המרגלים". מדצמבר 2010 שודרו כל עונות הסדרה בשידור יומי בערוץ 23 של הטלוויזיה החינוכית תחת השם "ספוקס". בשם זה משודרת הסדרה בערוץ HOT Plus החל מאפריל 2016.
רקע
ספוקס (Spooks) היא סדרה בריטית עטורת פרסים שונים של BAFTA. הסדרה עוקבת אחר עבודתם של קבוצת קציני ה-MI5 שבסיסה במטה בית התמזה של השירות. בארצות הברית ובצרפת הסדרה משודרת תחת הכותרת MI5, ובקנדה התוכנית שודרה במקור בשם MI5, אך כותרתה שונתה ל"ספוקס" (Spooks). את התוכנית יצר הסופר דוד וולסטנקרופט (David Wolstencroft), וכיכבו בה שחקנים ידועים בתפקידי אורח, כגון יו לורי, רוברט הארדי, יואן ברמנר, אנדי סירקיס, ועוד רבים אחרים.
עונה ראשונה
העונה הראשונה שודרה לראשונה באביב של שנת 2002, וזכתה להצלחה עם ממוצע של 7.5 מיליון צופים לששת הפרקים הראשונים. במקביל להצלחתה עברה העונה סדרה של תלונות וביקורות שונות על כמות האלימות אשר מוצגת על ידי הדמויות, וכל זאת למרות ששעת השידור של העונה היה בשעות הערב המאוחרות.
הדמויות הראשיות בעונה הראשונה והשנייה היו הארי פירס (פיטר פירת'), טום קווין (מת'יו מקפדיין), זואי ריינולדס (קילי הוז) ודני הנטר (דייוויד אוילאו).
עונה שנייה
לעונה זו הוזמנו עוד עשרה פרקים ובנוסף הוכנסה דמות נוספת, "רות אוורשד" (Ruth Evershed) המגולמת על ידי השחקנית ניקולה ווקר, ממוצע צופי העונה עמד על 7.1 מיליון.
עונה שלישית
בעונה זו הצטרף השחקן רופרט פנרי-ג'ונס אשר גילם את דמות המרגל "אדם קרטר", כמו כן צורפה לחיזוק עלילות העונה השחקנית אולגה סוסנובסקה (Olga Sosnovska) בתור "פיונה" אשתו אשר נהרגת בעונה הרביעית. ממוצע צופי העונה עמד על 5.8 מיליון צופים.
עונה רביעית
בעונה זו השחקנית אולגה סוסנובסקה (Olga Sosnovska) המגלמת את "פיונה" אשתו של המרגל "אדם קרטר" אשר נהרגת במהלך הפרקים עוזבת את הסדרה, מספר צופי העונה עמד על מממוצע של 6.05 מיליון.
עונה חמישית
עונה זו אופיינה על ידי מזימות שונות להפלת המשטר הבריטי, מזימות אשר נוצרו היישר מתוך מערכת השלטון הבריטית, ממוצע צופי העונה עמד על 6 מיליון.
עונה שישית
בעונה זו שונו עלילות הסדרה על ידי התרכזות במאמצי איראן להשגת נשק גרעיני, במהלך פרקי העונה מנהל הסוכן אדם קרטר רומן עם אשת דיפלומט איראני המוצב בשגרירות איראן בלונדון, ממוצע צופי הסדרה עמד על 5.6 מיליון.
עונה שביעית
עונה שמינית
עונה זו מאופיינת על ידי עימות עם ארגון סודי אשר לא מוגדר במהותו אך בעל שלוחות ברחבי העולם, כמו כן בסוף עונה זו נהרגת הסוכנת רוז מייארס יחד עם שר הפנים הבריטי, מספר צופי העונה עמד על ממוצע של 6 מיליון.
עונה תשיעית
בעונה זו מתווסף צוות שחקנים חדש בדמויות חדשות לרענון עלילות הסדרה.
עונה עשירית
המוסד הישראלי בסדרה
במהלך הסדרה הוזכר שירות הביון הישראלי המוסד פעמים רבות, אך שיא כיכובו בסדרה היה בעונתה החמישית. בפרק השישי מנסים הסוכנים הבריטים ללכוד קבוצת מחבלים המנסים לטרפד עסקה בין הממלכה המאוחדת לערב הסעודית, לפיה הממלכה המאוחדת תקבל ערבות לאספקת נפט בתמורה להקמת כור גרעיני במדינה הערבית. מרכז הסחר הסעודי בממלכה המאוחדת נופל בידי המחבלים המחזיקים בין השאר בסוכנת בריטית, רוז מאיירס, ושני נסיכים סעודיים שאחד מהם אף נרצח לעיני מצלמות. כדי להביא לשחרור בני הערובה דורשים המחבלים את שיחרורם של 400 אסירים. על פי הסדרה, הדבר יביא לערעור השלטון ואיבוד עסקת הגרעין.
המחבלים מתגלים כסוכני מוסד מאגף כידון שמוכנים לרצוח את בני הערובה בדם קר. לבסוף, כוחות ביטחון בריטיים פורצים פנימה והורגים את השובים. עלילה זו התפרשה על פני 2 פרקים בעונה בת 10 פרקים בלבד. בעיתון הסנדיי אקספרס נכתב כי ראשי מוסד טסו לממלכה המאוחדת על מנת לצפות בפרק המדובר, וכי הדבר הכעיס את ראש המוסד מאיר דגן. שגרירות ישראל הכחישה את הדברים.
בפרק שלאחר מכן מופיעים סוכני המוסד כמי שרומו על ידי איש דת נוצרי. בסוף הפרק מוצג הממונה על הסוכנים הבריטים, הארי פירס, באומרו כי צפוי שהאדם שמסר מידע מודיעיני שקרי לארגון הביון הישראלי לא יגיע ביום המחרת למקום עבודתו. בסצנה שלאחר מכן, נראים שני גברים בתוך מכונית וברקע האדם המדובר הולך לתומו. הגבר הראשון אומר לנהג בעברית: "זאת המטרה. סע".
Wilderness
"Wilderness" הוא אלבום הסולו השני של הזמר הבריטי ברט אנדרסון משנת 2008.
הטלסקופ הגדול במיוחד
הטלסקופ הגדול במיוחד (באנגלית: Extremely Large Telescope, או בקיצור ELT) הוא טלסקופ גדול ממדים, הנמצא בשלבי בנייה שעתידה להסתיים בשנת 2024. הטלסקופ, השייך למצפה האירופי הדרומי (איס"ו), עתיד להיות הטלסקופ הגדול ביותר בעולם בתחום האור הנראה והתת-אדום. המיקום הנבחר למצפה הוא פסגת סרו ארמסונס במדבר אטקמה שבצפון צ'ילה. הטלסקופ מתוכנן כטלסקופ מחזיר אור, בעל מראה ראשית מורכבת בקוטר 39.3 מטרים, ומראה משנית בקוטר 4.2 מטרים. הטלסקופ יצויד במערכת אופטיקה מסתגלת, שמונה אלומות לייזר מנחות, ומספר מכשירים מדעיים גדולים. יכולת איסוף האור של ה-ELT, שידע לתקן עיוותים הנוצרים באטמוספירת כדור הארץ, תהיה גדולה פי 13 מהטלסקופים האופטיים הקיימים נכון לשנת 2017. הטלסקופ צפוי לספק תמונות חדות פי 16 מאלה של טלסקופ החלל האבל.
ה-ELT צפוי לקדם במידה משמעותית את המחקר האסטרופיזיקלי, בעיקר בתחום כוכבי הלכת מחוץ למערכת השמש, הגלקסיות הראשונות ביקום, חורים שחורים על-מסיביים, חומר אפל ואנרגיה אפלה, וגילוי מים ומולקולות אורגניות בדיסקות קדם-פלנטריות.
היסטוריה
כבר בשנת 2005 החל המצפה האירופי הדרומי לדון ברעיון של בניית טלסקופ גדול במיוחד לתחום האור הנראה והתת-אדום. ב-26 באפריל 2010 נבחר סרו ארמסונס בצ'ילה למיקומו העתידי של ה-ELT. תוכנית ה-ELT אושרה בשנת 2012, והאישור לבנייה ניתן בשלהי 2014. טקס הנחת אבן הפינה התקיים במאי 2017. הבנייה צפויה להסתיים ב-2024.
תכנון ועיצוב
ל-ELT עיצוב חדשני הכולל חמש מראות. שלוש המראות הראשונות הן קמורות (אך לא כדוריות), ושילובן יאפשר למזער את העיוותים האופטיים העיקריים - אברציה כדורית, אברציית "קומה" (coma) ואסטיגמטיזם, ולהשיג איכות תמונה מצוינת בשדה ראייה של יותר מ-10 דקות קשת (כשליש מרוחבו של הירח המלא). המראות הרביעית והחמישית הן כמעט שטוחות. המראה הרביעית תשמש לצורך תיקון עיוותים אטמוספיריים כחלק ממערכת האופטיקה המסתגלת, והחמישית - לצורך ייצוב התמונה. שתי מראות אלה תשמשנה גם להסטת האור הצידה, כך שמספר מכשירים מדעיים יכולו להיות מותקנים במקביל.
מוזיאון ההעפלה וחיל הים
מוזיאון ההעפלה וחיל הים ע"ש דוד הכהן הוא מוזיאון בעיר חיפה, הסוקר את ההיסטוריה הימית הצבאית של מדינת ישראל - מימי ההעפלה - העלייה הבלתי ליגאלית לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ודרך ההיסטוריה של חיל הים הישראלי מאז הקמתו ועד ימינו.
המוזיאון קרוי על שם דוד הכהן, ממנהיגי היישוב העברי. הוקם על ידי סא"ל יוסף אלמוג ונפתח לקהל ב-1969, הוא ממוקם סמוך למוזיאון הימי הלאומי ושייך ליחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. במוזיאון מתקיימים סיורים והדרכות מיוחדות לבני נוער במטרה להמחיש את ההיסטוריה של ההעפלה ושל חיל הים. כמו כן מתבצעת בו פעילות מורשת ומפגשי ותיקים בהפקת עמותת חיל הים שמשרדיה ממוקמים במתחם.
אגף ההעפלה
במרכז המוזיאון מוצגת ספינת המעפילים "אף על פי כן" של המוסד לעלייה ב' שהשתמרה במלואה. הספינה הפליגה ב-1947 עם 434 מעפילים, וסופה שיורטה בידי משחתת בריטית ומעפיליה הוגלו לקפריסין. לאחר מלחמת העצמאות הוסבה כאוניית חיל הים ושירתה אותו עד שנת 1958, אז הוצאה משירות. לאחר מכן נחתכה לארבעה חלקים והועברה למקום המוזיאון, שם חוברה מחדש. בבטן הספינה מצויים דרגשי השינה של המעפילים ומוצג חיזיון אורקולי על ההעפלה.
במוזיאון מצויים מוצגים וכלים הממחישים את סיפור מפעל ההעפלה, המאבק בבריטים לעלייה חופשית וסיפורם של המעפילים, כולל מסמכים, צילומים, קטעי עיתונות, דגמי אוניות ההעפלה, מפה ממוחשבת של נתיבי ההעפלה ומיצגים שונים המשחזרים את הווי החיים במחנות המעצר בקפריסין. כמו כן מוצג חלק מדופן אוניית הגירוש "פאטריה" שטובעה בנמל חיפה.
אגף חיל הים
המוזיאון מציג את הקשר הישיר בין ההעפלה, הפלי"ם והשירות הימי של ההגנה לפני הקמת המדינה, לבין ראשית הקמתו ופועלו של חיל הים.
באגף חיל הים מתואר תפקודו של החיל בכל מלחמות ישראל ובין המלחמות. המבקרים יכולים להיכנס לסיור בתוך ספינת הטילים הראשונה של חיל הים, אח"י מבטח, ולתוך הצוללת אח"י גל המצויות בחצר המוזיאון והוסבו לצורך הצגתן. כמו כן מוצגים בחצר תותחי החיל, ספינות אויב וסירות מחבלים. במוזיאון מתוארת ההיסטוריה של הקומנדו הימי ושייטת הצוללות, סיפורו של מבצע שודד, סיפור הכנעת המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" במלחמת סיני, סיפורה של המשחתת "אח"י אילת" שהוטבעה ב-1967 על ידי המצרים, וכן מכל להברחת נשק שנמצא על גבי סיפון האונייה "קארין איי", שנתפסה בעת האינתיפאדה השנייה.
בכניסה למוזיאון מצוי גשר הצוללת "אח"י דקר", שנמשה מן הים ב-1999, 31 שנים לאחר טביעתה.
ליונל דה רוטשילד
פוליטיקה
בשנת 1847 נבחר רוטשילד לבית הנבחרים הבריטי כאחד מצירי הפרלמנט מטעם אזור הבחירה של לב העיר לונדון, בתקופה זאת לא יכלו יהודים להיות חברי פרלמנט וזאת משום שדרישות התפקיד כללו שבועת אמונים ב"אמונתו האמיתית של נוצרי" ("On the true faith of a Christian"). רוטשילד לא הסכים לשאת את השבועה, וב-1848 העלה ג'ון ראסל, ראש ממשלת בריטניה, הצעת חוק שנועדה לפתור את בעיית השבועה. ההצעה אושרה על ידי בית הנבחרים פעמיים, ב-1848 וב-1849, אולם בכל פעם נדחתה על ידי בית הלורדים. לאחר הדחייה השנייה, ויתר רוטשילד על כיסאו, התמודד בשנית בבחירות ביניים וזכה שוב.
ב-1850 נכנס לבית הנבחרים וביקש להישבע על התנ"ך ולא על הביבליה הנוצרית הכוללת את הברית החדשה. בקשתו זו אושרה אולם כאשר הגיע רוטשילד לשורה "באמונתו האמיתית של הנוצרי" דילג עליה, והתבקש לעזוב. שנה אחר כך דחה שוב בית הלורדים את הצעת החוק. רוטשילד נבחר שוב בבחירות הכלליות של 1852, אך כעבור שנה שוב דחה בית הלורדים את הצעת החוק.
לבסוף, בשנת 1858, אישר בית הלורדים חוק שקבע שכל בית בפרלמנט יקבע את שבועתו בעצמו. ב-26 ביולי נשבע רוטשילד כחבר פרלמנט, את שבועתו נשא עם כיסוי ראש והחליף את השורה הבעייתית בביטוי "כה יעזור לי אלוהים", השבועה נישאה באנגלית אולם רוטשילד השתמש במילה אלוהים בעברית. בכך היה רוטשילד לחבר הפרלמנט היהודי הראשון. הוא נבחר שוב בבחירות של 1859 ושל 1865, אולם הפסיד ב-1868. בבחירות הביניים של 1869 היה המתמודד היחידי וזכה, אך הייתה זאת כהונתו האחרונה והוא הפסיד בבחירות של 1874.
חייו האישיים
בשנת 1836 נשא רוטשילד לאישה את הברונית שרלוט פון רוטשילד (1819–1884), בתו של הברון קארל מאיר רוטשילד שהיה שייך לענף של משפחת הבנקאות שישב בנאפולי. לזוג נולדו 5 ילדים: ליאונורה, אוולינה, נתן מאיר שלימים היה היהודי הראשון בבית הלורדים, אלפרד צ'ארלס וליאופולד.
רוטשילד היה חובב מרוצי סוסים גזעיים, וסוסו סר ביוויס ("Sir Bevys") זכה באפסום דרבי (Epsom Derby) של שנת 1879.
באותה שנה מת רוטשילד ונקבר בבית הקברות היהודי של וילסדן (Willesden Jewish Cemetery).
בנו, נתן רוטשילד, המשיך בקריירה הפוליטית, ובשנת 1885 היה הלורד היהודי הראשון שישב בבית הלורדים. בשנת 1902 היה ליועץ המלך. במקביל היה ראש הקהילה היהודית בלונדון והוא זה אשר איחד אותה תחת קורת גג אחת. הוא תמך בהגירה של גולים לבריטניה, אולם יחד עם זאת דרש להגביל אותה.
דוד טנה
דוד טַנֶה (3 ביוני 1909 – 20 ביוני 1973) היה המנכ"ל הראשון ומקימו של משרד השיכון, וכן עסקן בכיר בסוכנות היהודית. שמו של טנה נקשר הן להקמת המעברות והן להיקף הגדול של בניית השיכונים בשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל, כולל השבחים שניתנו למפעל גדול זה וכולל הביקורות שנמתחו עליו.
ביוגרפיה
טנה נולד במילהיים שבגרמניה לישראל ולפרלה לבית אַקֶר. בגיל 18 יצא ללימודים אקדמיים בברלין, למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת ברלין וכדי להכין את עצמו לעלייה לארץ ישראל, למד בנוסף גם ניהול חוות חקלאיות. בתקופת לימודיו כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בברלין.
במקביל היה טנה חבר במוסדות שונים של "ההגנה", ובתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בוועדה שפעלה לפתרון בעיות של משפחות שנאלצו לפנות את בתיהן בגלל המלחמה. עם קום המדינה מונה לאחראי במשרד האוצר על הארגון, האחזקה והאכלוס של הרכוש הנטוש שהותירו אחריהם פליטים ערבים. בשנת 1952 חזר לסוכנות, ומונה למנהל מחלקת הקליטה בסוכנות היהודית, שקלטה אז את העלייה ההמונית.
בשנת 1953 התבקש טנה על ידי שרת העבודה דאז, גולדה מאיר, לקבל על עצמו את ניהול אגף השיכון במשרד העבודה. בשנת 1959, כאשר הפך אגף השיכון למשרד ממשלתי נפרד, מונה טנה למנכ"ל הראשון של משרד השיכון. בתפקיד זה כיהן עד 1969, עת פרש כדי לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של בנק טפחות. פעילותו בתחום השיכון כללה בשנים הבאות גם חברות בדירקטוריונים של חברות העוסקות בתחום, ביניהן חברות עמידר והכשרת היישוב. במשך שנים כיהן כנציג המדינה בוועדה הכלכלית של האו"ם.
היה נשוי להלגה יעקב עד למותה (כחודש לפני מותו), ואב לשלושה ילדים. נפטר ביוני 1973, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
על שמו של טנה קרויה כיכר עירונית בירושלים, שכונה בכרמיאל וכן היישוב טנא עומרים בהר חברון.
יוחנן התשעה-עשר
יוחנן התשעה-עשר, נולד בשם רומנוס, רוזן טוסקולום (באיטלקית: Romanus dei conti di Tuscolo; 975 – 6 באוקטובר 1032) היה אפיפיור ברומא בין השנים 1024–1032.
ביוגרפיה
רומנוס נולד בשנת 975 ברומא, כבן לגרגוריו הראשון, רוזן טוסקולום, ואחיינו של האפיפיור יוחנן השנים עשר. בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, ועד מהרה טיפס בסולם הדרגות בכנסייה, וב-7 ביולי 1017 מונה לקרדינל על ידי אחיו האפיפיור בנדיקטוס השמיני.
לאחר מותו של אחיו בנדיקטוס השמיני, נבחר רומנוס כאפיפיור ב-14 במאי 1024. יוחנן התשעה-עשר מילא תפקיד חשוב בפילוג הכנסייה הנוצרית, לאחר שסירב להגדיר את תחום השפעתו של פטריארך קונסטנטינופול במזרח, ולאחר שחזר בו מכוונתו לתת שוחד גדול ולהעניק לפטריארך את התואר ה"אקומני".
לאחר מותו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1024, תמך יוחנן התשעה-עשר בקונרד השני, מלך גרמניה, ואף הכתירו לקיסר בשנת 1027. בשנת 1025 הוא תמך בהכתרתו של בולסלאב הראשון, דוכס פולין למלך, ואף שלח לו את כתר ההכתרה.
ב-6 באוקטובר 1032 מת יוחנן התשעה-עשר ברומא. במקומו מונה כאפיפיור אחיינו בנדיקטוס התשיעי.
בית הערבה
בית הערבה הוא התנחלות וקיבוץ בצפון ים המלח ליד יריחו המשתייך למועצה אזורית מגילות ים המלח. היישוב נקרא על שם העיר המקראית בית הערבה, ששמה נשתמר בעין אל-ע'רבה שמדרום לואדי קלט.
ההתיישבות הראשונה
בית הערבה הוקם לראשונה כקיבוץ ב-8 במאי 1939 על ידי חלוצי תנועת הנוער המחנות העולים של הקיבוץ המאוחד. פלוגה של בני קיבוצי הקיבוץ המאוחד שהתה בסדום בציפייה לעלייה על הקרקע במקום יישוב שיוצע להם, במיוחד בתקווה להתיישב באזור הכפר סאפיה בעבר הירדן המזרחי. באמצע 1938 הגיע אליהם הגנן של המפעל הצפוני של חברת אשלג ארץ-ישראלית והציע להם להקים יישוב חקלאי בשטחי המפעל בצפון ים המלח בהתבסס על נסיונותיו בשטיפת קרקעות ממלחים. בעקבות הצעתו נשלח כח חלוץ של ארבעה חברי המחנות העולים שהחל לעבוד במפעל.
בינואר 1939, נשלח משה אייזיקוביץ (אייזיק) מרמת רחל והתיישב לבדו עם כלב בצריף עזוב בשטח המפעל כדי להתחיל בניסיונות בשטיפת אדמה. באוגוסט 1939 הוקם אוהל בצמוד לצריף, וחברי הקבוצה שעבדו במפעל יחד עם חברים נוספים עברו להתגורר ליד הצריף. בסוף הקיץ הצטרפה אליהם אישה ראשונה שקיבלה על עצמה לנהל את משק הבית במקום. בסוף דצמבר כבר שהו במקום הזמני כ-30 חברים וב-20 בפברואר 1940 הונחה אבן הפינה ליישוב הקבע בטקס בו נכחו אורחים רבים, בהם בן-ציון ישראלי שאמר כי "כנרת בצפון והיישוב החדש שמדרום ליריחו, מהווים את שני הקצוות של מחרוזת היישובים שייחרזו לאורך הירדן". בשלב זה כבר היו באתר הקבע מגדל מים, מספר אוהלים ותחילתם של מבנים. ב-20 בדצמבר 1940 נרצחו זאב לוונטל ויעקב לביא על ידי כנופיית ערבים, בעת שעבדו ליד נהר הירדן. קבריהם חנכו את בית הקברות בבית הערבה.
האחריות על הקיבוץ התחלקה בין הסוכנות היהודית שהייתה אחראית על עניינים התיישבותיים וחקלאיים וחברת האשלג שהייתה אחראית על ענייני בניה. היישוב הוקם באופן בלתי חוקי בניגוד להוראות הספר הלבן וללא היתר של שלטונות המנדט הבריטי והוצג לשלטונות הבריטיים כשכונת מגורים של פועלי המפעל. הפעילות החקלאית במקום הוצגה כנדרשת להספקת מזון טרי לעובדי מפעל האשלג. הקרקע המלוחה הוכשרה במשך שנים על ידי שטיפה, בהנחיה של שלמה רביקוביץ' מהתחנה לחקר החקלאות ברחובות וגדלו בה עצים, בננות וירקות - בעיקר עגבניות. כן הוקמו במקום מספר בריכות דגים. בריכות הדגים משכו אליהן אגמיות וברווזים שאותם, פקידים בריטים רבים, ובהם הנציב העליון הרולד מקמייקל, צדו כתחביב בימי ראשון.
הגידולים בבית הערבה הצליחו מעל למצופה והשיגו תנובה גבוהה מהמקובל. תוצאות אלו הוצגו בפני אורחים שבאו לבית הערבה ובפני בעלי תפקידים, כמו הנציב העליון אלן גורדון קנינגהם וועדת אונסקו"פ.
בשל ריחוקו היחסי שימש הקיבוץ כמחנה הכשרה ואימונים עבור פלוגות של הפלמ"ח. בנוסף, סייעו חברי הקיבוץ לאנשי הפלמ"ח בהברחת עולים מעיראק, פרס וארצות ערב נוספות דרך היבשה, שחצו את הירדן בסמוך לקיבוץ. לאחר פיצוץ גשר אלנבי בליל הגשרים ביוני 1946 הגיעו לקיבוץ חיילי הצבא הבריטי וחיפשו נשק. לאחר שלא מצאו דבר עצרו כמעט את כל הגברים והעבירו אותם אל מחנה המעצר בלטרון בו שהו עד לאחר השבת השחורה.
מלחמת העצמאות והפינוי
על פי הגבולות שהותוו בהחלטת החלוקה, נכלל בית הערבה בשטח המיועד למדינה ערבית. אך בשל התנגדות הערבים להחלטה והפקפוק ביישומה בפועל נשארו התושבים במקום. עד אפריל 1948, מפעלי האשלג המשיכו בעבודתם, וגם התוצרת בסדום הושטה לצפון ים המלח. לפיכך, בחודשי המלחמה הראשונים סיפקו הבריטים ליווי לשיירות שעשו דרכן לצפון ים המלח ובחזרה, ואלה לעיתים שמשו עבור 'היישוב' כ'דלת אחורית' לירושלים המנותקת. עם זאת, התחבורה היבשתית הרגילה שבין הקיבוץ לירושלים סבלה מהתנכלויות ערביות, והקשר עם מרכז הארץ התנהל יותר ויותר באמצעות מטוסים. פרט לבעיית הניתוק, הייתה עמידתו של הקיבוץ איתנה, מה גם שבין מגיני המובלעת היהודית שבצפון ים המלח נכללה מחלקת פלמ"ח. לאחר הכרזת המדינה והצטרפות הלגיון הערבי ללחימה, השתנה מיסודו מצבו האסטרטגי של הקיבוץ. נפילת גוש עציון מספר ימים קודם לכן, תוך אובדן מאות מן המגינים, הגבירו את החשש לגורלה של בית הערבה. בכל זאת, כיוון שמפעלי ים המלח היו בבעלות בריטית, נותרה תקווה להפעילם בהסכמה, ונפתחו שיחות בהתאם. ב-15 במאי 1948 ניתנת הוראה להוציא את האוכלוסייה הבלתי-לוחמת מבית הערבה.
טרם שמוצו השיחות האמורות, ב-17 במאי 1948, החליט אמנון זעיר, ה"קונסול" של האזור המנותק, שאין סיכוי להגן על צפון ים המלח ויש לפנות את בית הערבה והמפעל הסמוך שבצפון ים המלח, לאחר הריסתם. עד ל-20 במאי, עובדי המפעלים וכן מחלקת פלמ"ח מהגדוד השישי בחטיבת הראל, בת כ-65 איש - פונו מצפון ים המלח בדרך הים לסדום. משפחות החברים פונו תחילה לקיבוץ שפיים ואחר כן התפלגו לשתי קבוצות, ובשנת 1949 ייסדו שני קיבוצים בגליל המערבי: גשר הזיו וכברי. הלוחמים שבין חברי הקיבוץ נטלו חלק בעמידתה של סדום במלחמת העצמאות, עד להסרת הניתוק של דרום ים המלח בסוף נובמבר 1948, במבצע לוט.
לאחר מלחמת ששת הימים
בשנת 2000 עבר קיבוץ בית הערבה המחודש לנקודת הקבע שלו, מערבית לכביש עוקף יריחו. ב, היישוב מונה כ-40 משפחות, מתוכן כ-30 המקיימות בו קיבוץ והשאר מתגוררות בבית הערבה כיישוב קהילתי. קיבוץ בית הערבה מתפרנס בעיקר מחקלאות. הקיבוץ מגדל תמרים - מג'הול, דקל נור ובהרי, ומתמחה בגידול פלפל ועגבניית שרי בחקלאות אורגנית. לקיבוץ יש פונדק דרכים "לידו" בצומת לידו - ים המלח. כל המבנים בקיבוץ התמלאו עד אפס מקום, אך למרות זאת ניסיונות להשיג אישורי בנייה לצורך התרחבות לא צלחו. גן הילדים במקום פעל בעבר בבית פרטי בגלל העדר אישור לבנות מבנה עבור גן ילדים. באפריל 2010 נהרסו בבית הערבה יסודות של מבנים בבנייה עבור בנים ממשיכים, במסגרת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון.
בקיבוץ קיימת בריכת שחיה, גן ילדים ופעוטון. רוב תושבי הקיבוץ הם עובדי חוץ, ומיעוטם עובדים בחקלאות, ובעסקים אחרים של הקיבוץ.
בינואר 2017 עלתה על הקרקע התיישבות חדשה באתר שבו שכנה בעבר היאחזות הנח"ל בשם קדם ערבה. הקהילה היא מעורבת דתית-חילונית, ומונה 22 משפחות.
השיר בית הערבה
אביו של המלחין שמוליק קראוס עבד בשנות הארבעים בים המלח ונטל חלק בהקמתו של הקיבוץ. המלחין עצמו פקד את המקום פעמים רבות בילדותו, בסופי שבוע. ב-1966, לאחר מות אביו כתב קראוס את הלחן וביקש מחיים חפר ומעמוס קינן לכתוב שיר אשר יעלה את זיכרון המקום. הביצוע הידוע ביותר של השיר הוא של אריק איינשטיין, אם כי ישנם ביצועים אחרים, כמו של אריק סיני, מיקי שביב, יגאל בשן, רונית אופיר ושלישיית המעפיל.
גומי (משחק ילדים)
גומי (או בשמו האחר גומי הולנדי) הוא משחק ילדים, העושה שימוש בטבעת ארוכה (מספר מטרים) של גומי גמיש מאוד ("גומי תחתונים"). למשחק דרושים לפחות שלושה משתתפים. לפחות שניים מן המשתתפים פוסקים את רגליהם מעט, ומשמשים כעמודים, המחזיקים את טבעת הגומי הנמתחת ביניהם. המשתתף הפעיל קופץ על הגומי לפי תבנית קבועה מראש, עד שהוא מחמיץ קפיצה, והתור עובר למשתתף הבא בתור. בהגיע שוב תורו של המשתתף שנפסל, הוא ממשיך מאותה נקודה, כלומר ניצב מול אותו אתגר שהוצב בפניו קודם לכן.
שלבי המשחק, המכונים "ראשון", "שני" "שלישי" וכן הלאה (במלעיל), הם בדרך כלל: גומי בגובה הקרסוליים, אמצע השוק, ברך, אמצע הירך, מותן, בית השחי, צוואר.
אחת מתבניות הקפיצה היא לקפוץ על הקו הראשון של הגומי, לקפוץ אל בין פסי הגומי, לקפוץ על הקו השני, מעבר לו, לקפוץ על הראשון ולצאת. תבניות קפיצה אחרות כרוכות בפיתול שני פסי הגומי בין הרגליים באמצעות קפיצה סיבובית.
למשחק רמות קושי:
בהיעדר מספר המשתתפים המינימלי, ניתן להשתמש בכיסא או כל דבר אחר סביבו ייכרך הגומי, בגבהים מקבילים לחלקי הגוף בשלבים השונים.
המשחק נפוץ בעיקר בקרב בנות. הוא מצריך מיומנות, יכולת פיזית ודיוק מוטורי.
משוואה דיפרנציאלית ליניארית
רישום בצורה אופרטורית
הסדר של משוואה דיפרנציאלית הוא \ n הגבוה ביותר שעבורו מופיעה במשוואה הנגזרת \ y^{(n)} (אם קיים כזה).
משוואה ליניארית מסדר n אפשר לרשום בצורה מקוצרת אם מגדירים אופרטור כך:, ואז המשוואה נרשמת כך:. המשוואה נקראת "ליניארית" שכן אופרטור זה הוא ליניארי:.
אם המשוואה נקראת הומוגנית.
פתרון משוואות ליניאריות
באופן כללי, פונקציות רבות יכולות להיות פתרון של אותה משוואה. לפונקציה מסוימת שהיא פתרון של המשוואה נקרא "פתרון פרטי" של המשוואה. עבור משוואה הומוגנית סכום של כל שני פתרונות הוא פתרון וכפל בסקלר של פתרון הוא פתרון. לכן אוסף הפתרונות של משוואה ליניארית הומוגנית הוא מרחב וקטורי ויש לו בסיס, כלומר קבוצת פונקציות כך שכל פתרון של המשוואה ההומוגנית יכול להיכתב כצירוף ליניארי שלהן:. עבור בסיס של מרחב הפתרונות, נקרא לצירוף הליניארי, כאשר  הם קבועים, "פתרון כללי של המשוואה ההומוגנית".
למשוואה ליניארית התכונה שהפרש של כל שני פתרונות של המשוואה הוא פתרון של המשוואה ההומוגנית. אכן, אם אז.
מכך נובעת תכונה חשובה של משוואות ליניאריות: כל פתרון של משוואה ליניארית ניתן לכתיבה כסכום של פתרון פרטי של המשוואה הליניארית, ופתרון כללי של המשוואה ההומוגנית המתאימה לה.
מכך נובע שכדי לפתור בצורה כללית משוואה ליניארית לא הומוגנית יש לעשות שני דברים:
קיימת שיטה בשם "וריאציית הפרמטר", המאפשרת למצוא בצורה שיטתית פתרון פרטי למשוואה הלא הומוגנית בהינתן הפתרון הכללי של המשוואה ההומוגנית. עם זאת, השיטה עלולה לכלול עבודה טכנית רבה, ונדרשת בה אינטגרציה שבה לא בהכרח ניתן לבטא את התוצאה בצורה מפורשת. שיטה אחרת, הנקראת "שיטת המקדמים הלא ידועים", מבוססת על ניחוש מושכל של צורת הפתרון הפרטי והשימוש בה הוא פשוט ונוח, אך היא טובה רק למקרים מסוימים.
באופן כללי אין פתרון שיטתי ופשוט למשוואה ליניארית הומוגנית. עם זאת, אם ידוע פתרון אחד של המשוואה, ניתן לקבל ממנו פתרון נוסף, שאינו תלוי בו. שיטה זו ידועה בשם "שיטת ד'אלמבר להורדת סדר המשוואה". כמו כן, במקרה הפרטי המיוחד שבו המקדמים הם כולם קבועים קיים פתרון שיטתי המתבסס על מה שמכונה "המשוואה האופיינית" (או: "הפולינום האופייני") של המשוואה הליניארית.
משוואה הומוגנית במקדמים קבועים
תהא משוואה ליניארית הומוגנית כאשר כל המקדמים  הם מספרים קבועים. הפתרון \ y=0 הוא טריוויאלי, ואנו רוצים למצוא פתרונות נוספים. מכיוון שכל המקדמים קבועים, יהיה נוח לחפש פתרון שהוא פונקציה שהשינוי היחיד שהיא עוברת במהלך גזירתה הוא כפל בקבוע. זוהי בדיוק פונקציית האקספוננט: כאשר \ \lambda הוא קבוע שאנו רוצים למצוא. נשים לב כי. לכן, לאחר הצבת הפתרון המשוער, נקבל:
ניתן לצמצם ב- כי פונקציה זו תמיד שונה מאפס. נקבל:
זוהי משוואה בנעלם \ \lambda הנקראת המשוואה האופיינית של המשוואה הדיפרנציאלית שלנו. המשפט היסודי של האלגברה מבטיח עבור משוואה ממעלה \ n שקיימים לה \ n שורשים (לא בהכרח שונים זה מזה, אך בעלי ריבוי כולל של \ n).
לעיתים בוחרים להסתכל על אגף שמאל של המשוואה בתור פולינום ב-\ \lambda, ולהציג את הבעיה כבעיה של מציאת שורשי הפולינום, הנקרא הפולינום האופייני של המשוואה הדיפרנציאלית. שתי הבעיות זהות לגמרי.
יהא \ \alpha שורש של הפולינום (כלומר, פתרון של המשוואה). אז הוא פתרון של המשוואה, כפי שנובע מהניחוש שלנו.
ייתכן כי \ \alpha הוא שורש מריבוי גדול מאחד, ואז כל פונקציה מהצורה, כאשר \ k הוא מספר טבעי הקטן מריבוי השורש, היא פתרון של המשוואה שאינו תלוי בשאר הפתרונות שהתקבלו בדרך זו. כך עבור משוואה מסדר \ n ניתן לקבל \ n פתרונות בלתי תלויים.
אם כל מקדמי המשוואה הם ממשיים וחלק מהשורשים שיתקבלו הם מרוכבים, ניתן לקבל מכל פתרון מרוכב פתרון ממשי, שאינו כולל מספרים מרוכבים, בצורה זו: מכיוון שכל מקדמי המשוואה ממשיים, מספר מרוכב הוא פתרון שלה רק אם גם הצמוד שלו הוא פתרון שלה. נניח כי הם שני פתרונות שכאלו. אז הפונקציות המתאימות להם הן.
כעת, בהסתמך על העובדה שסכום וכפל בקבוע של פתרונות גם הוא פתרון, נקבל שני פתרונות ממשיים על ידי שימוש בנוסחת אוילר:
ניתן להוכיח על ידי בדיקה (למשל באמצעות הורונסקיאן) כי אלו פתרונות בלתי תלויים.
שיטת ד'אלמבר להורדת סדר המשוואה
חלק ניכר מן התאוריה הבסיסית של משוואות דיפרנציאליות נשען על האנלוגיה בין משוואות דיפרנציאליות ליניאריות למשוואות פולינומיות. בין היתר, כאשר ידוע שורש אחד \ \alpha של משוואה פולינומית ממעלה n, אז ניתן לפרק לגורמים את הפולינום באמצעותו (כלומר, לחלק את הפולינום בגורם ליניארי x-\alpha, המערב את השורש הידוע) ולקבל פולינום חדש ממעלה n-1. באופן דומה, כאשר ידוע פתרון אחד למשוואה דיפרנציאלית ליניארית הומוגנית כללית, ניתן להוריד בעזרתו את סדר המשוואה ב-1. יותר מכך, אם ידועים k פתרונות בלתי תלויים למשוואה, אז ניתן להוריד באמצעותם את סדר המשוואה עד ל-n-k.
כאשר נתונה משוואה ליניארית הומוגנית כללית (כלומר, המקדמים הם פונקציות של \ x ולא בהכרח קבועים), וידוע לנו פתרון לא טריוויאלי אחד של המשוואה, נרצה למצוא פתרון נוסף, בלתי תלוי בו. הגיוני לחפש פתרון שיהיה דומה בצורתו לפתרון הקיים, וההבדל ביניהם מתבטא בכפל בפונקציה לא ידועה כלשהי. לכן נסמן כאשר \ v(x) היא פונקציה בלתי ידועה ו-\ y_1 הוא הפתרון שידוע לנו. כעת נציב את הפתרון החדש למשוואה ונחלץ את \ v(x). אם נצליח, קיבלנו פתרון נוסף,.
נדגים את התהליך עבור משוואה ליניארית ממעלה שנייה:. נניח שנתון פתרון לא טריוויאלי \ y_1 ואנו מנחשים פתרון. נחשב את הנגזרת הראשונה והשנייה של הפתרון:
נציב במשוואה המקורית ונקבל:
לאחר פתיחת סוגריים והוצאת גורם משותף נקבל: נשים לב כי הביטוי בסוגריים השמאליים מתאפס, כי \ y_1. הוא פתרון של המשוואה הליניארית (ולכן ) לכן בסך הכול קיבלנו: כעת ניתן להציב \ t=v' ולקבל אחרי חילוק ב-\ y_1 (מותר לנו כי על פי משפט הקיום והיחידות, אם \ y_1 מתאפס בנקודה כלשהי הוא חייב להיות הפתרון הטריוויאלי \ y=0) את המשוואה. זוהי משוואה ליניארית מסדר ראשון, כלומר הורדנו את סדר המשוואה.
פתרון של משוואה זו נתון על ידי כדי למצוא את הפתרון השני של המשוואה יש לעבור מ-\ t ל-\ v על ידי אינטגרציה נוספת, ולבסוף לכפול ב-\ y_1. נקבל את התוצאה הסופית: ישנן דרכים נוספות להגיע לנוסחה זו, איך היתרון בדרך שהוצגה כאן הוא שאין היא מצריכה זכירת נוסחאות או משפטים, אלא רק שבהינתן פתרון \ y_1 כלשהו ניתן למצוא פתרון נוסף הנתון על ידי הצורה \ y_1v, גזירתו והצבתו במשוואה.
נשים לב כי שיטה זו אינה מבטיחה שהפתרון הנוסף יהיה ניתן לכתיבה על ידי פונקציות אלמנטריות: אין זה מובטח שניתן יהיה למצוא פתרון לשני האינטגרלים שבנוסחא. עם זאת, כאשר פונקציה מוצגת על ידי אינטגרלים לרוב קל יותר לעבוד איתה מאשר במצב שבו הצגתה היחידה היא על ידי משוואה דיפרנציאלית.