cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דגל טורקמניסטן
עיצוב
דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע הירוק (אחרי דגל ערב הסעודית) – 83.5% ממנו צבועים בירוק.
הדגל מתואר לעיתים קרובות כדגל המפורט ביותר בעולם.
אוריאנה פלאצ'י
אוריאנה פלאצ'י (באיטלקית: Oriana Fallaci; 29 ביוני 1929 – 15 בספטמבר 2006) הייתה עיתונאית וסופרת איטלקייה.
ביוגרפיה
פלאצ'י נולדה בפירנצה שבאיטליה. אביה אדוארדו, שהיה נגר, היה פעיל פוליטי שפעל נגד הדיקטטורה של בניטו מוסוליני. בצעירותה לקחה חלק בהתנגדות מזוינת למשטר של מוסוליני והייתה חברה בקבוצה החמושה "צדק וחרות" (Giustizia e Libertà). בהיותה בת 16 החלה פלאצ'י לעבוד כעיתונאית. בשנות ה-60 וה-70 סיקרה מלחמות וסכסוכים ברחבי תבל. לפני האולימפיאדה של 1968 במקסיקו סיטי, באירוע שנקרא טבח טלטלולקו, היא נפגעה מירי שלוש פעמים, נגררה במורד המדרגות בשערה, וננטשה כמתה על ידי הכוחות המקסיקניים.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 נקשרה פלאצ'י לאחד ממרואייניה, אלקסנדרוס פנגוליס, שהיה דמות ייחודית במאבק היווני נגד הדיקטטורה של 1967. הוא ניסה לרצוח את גיאורגיוס פאפאדופולוס הדיקטטור, אך נכשל, נתפס, עונה קשות ונאסר. לאחר שחרורו נהרג פנגוליס ב-1976 בנסיבות משונות בתאונת דרכים. פלאצ'י טענה שהוא נרצח על ידי שרידים של החונטה הצבאית היוונית, וספרה "אדם" הושפע מאישיותו.
פלאצ'י זכתה להצלחה רבה בראיונות עיתונאיים עם מנהיגים רבים, בהם הדלאי למה, השאה האיראני, הנרי קיסינג'ר, ח'ומייני, מועמר קדאפי, וילי ברנדט, יאסר ערפאת, אינדירה גנדי, לך ואלנסה, גולדה מאיר, אריאל שרון והיילה סילאסי, ועם דמויות מרכזיות בתרבות ובאמנות, כגון אלפרד היצ'קוק, פדריקו פליני, אינגריד ברגמן ושון קונרי. מאמריה פורסמו בעיתונים מובילים בעולם, ובהם "קוריירה דלה סרה", "הניו יורק טיימס", "וושינגטון פוסט" ו"לייף".
בריאיון למייק וולאס בתוכנית "60 דקות", הגדירה עצמה פלאצ'י כ"היסטוריונית" והסבירה:.
בספריה האחרונים נקטה פלאצ'י עמדה נחרצת כנגד האסלאם וכנגד התפשטותו באירופה. פלאצ'י אף טבעה את המונח "אירוערביה", (הלְחֵם בין המילים Europe ל-Arabia) המגדיר תאוריה פוליטית, ולפיה מדינות אירופה הולכות ונכנעות להשפעות ארצות ערב בשל המשך שיעורי ההגירה ושיעורי הילודה הגבוהים של האוכלוסייה המוסלמית במדינות אירופה.
באוגוסט 2008 ראה אור באיטליה "כובע מלא דובדבנים", הרומן האחרון פרי עטה.
וס מונטגומרי
ג'ון לסלי "וס" מונטגומרי (באנגלית: John Leslie "Wes" Montgomery; 6 במרץ 1923 - 15 ביוני 1968) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי. נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים ביותר בעולם הג'אז יחד עם ג'אנגו ריינהארדט וצ'ארלי כריסטיאן, והשפיע על גיטריסטים רבים, כולל ג'ורג' בנסון, קני בורל ג'ימי הנדריקס, סטיב האו, ראסל מאלון, פט מרטינו, פט מתיני, לי ריטנאוור, מארק ויטפילד, ג'ו דיוריו, טאק אנדרס, דוד בקר, רנדי נפוליאון, לארי קוריל ואמילי רמלר.
ביוגרפיה
מונטגומרי יצא לסיבוב הופעות עם ליונל המפטון בתחילת הקריירה שלו אך בשל ההופעות הרחוקות מהבית, ווס החליט לחזור הביתה לאינדיאנפוליס ולעזוב את סיבובי ההופעות של המפטון. כדי לפרנס את משפחתו, מונטגומרי עבד במפעל בבקרים ובלילות ניגן במועדונים מקומיים. קנונבול אדרלי שמע את מונטגומרי במועדון באינדיאנפוליס והתרשם מאוד מנגינתו. למחרת בבוקר, אדרלי התקשר למפיק אורין קיפניוז, שהחתים את מונטגומרי לחוזה הקלטות עם ריברסייד רקורדס וביקש שווס יצטרף ללהקתו. אדרלי הקליט עם מונטגומרי את האלבום ״Cannonball Adderley and the Poll-Winners״. כמו כן מונטגומרי הקליט עם אחיו ולהקות אחרות, ביניהן שלישיית וינטון קלי, שהתפרסמה בעקבות שיתוף הפעולה עם מיילס דייוויס.
כהמשך לעבודתו המוקדמת של גיטריסט הפרה-בופ צ'רלי כריסטיאן וגיטריסט הג'אז הצועני ג'אנגו ריינהארדט, ווס הצטרף לטל פרלו, ג'וני סמית, ג'ימי רייני ובארני קאסל כאחד מחלוצי הגיטרה בעולם הג'אז ככלי בי בופ / פוסט-בופ.
טכניקה
ביחד עם שימושו הנרחב בנגינה באוקטבות, מונטגומרי הצטיין בנגינה של "צלילים בודדים" והיווה השראה רבה בשימושו בטכניקת הבלוק-קורדס בסולואים שלו.
במקום להשתמש במפרט גיטרה, מונטגומרי פרט על מיתרי הגיטרה בעזרת האגודל, מה שייחד אותו משאר הגיטריסטים והעניק לו צליל חם ונעים.
קריירת הקלטות
מונטגומרי היה בסיבובי הופעות עם האורקסטרה של נגן הוויברפון ליונל המפטון מיולי 1948 עד ינואר 1950. לאחר מכן חזר לאינדיאנפוליס ולא הקליט שוב עד דצמבר 1957 פרט להקלטה אחת בשנת 1955 שכללה את אחיו מונק מונטגומרי והחצוצרן פרדי האברד, שערך את הופעת הבכורה שלו עם מונטגומרי. רוב ההקלטות שנעשו על ידי מונטגומרי ואחיו 1957-1959 פורסמו בפסיפיק רקורדס.
ב 1959 מונטגומרי חתם על חוזה הקלטות בחברת התקליטים ריברסייד, בה נשאר עד סוף שנת 1963, בדיוק לפני שהחברה פשטה את הרגל. ההקלטות מתקופה זו נחשבות על ידי חובבי והיסטוריוני ג'אז כטובות והמשפיעות ביותר של מונטגומרי. שתי הקלטות שעשה בינואר 1960 הניבו את האלבום 'The Incredible Jazz Guitar of Wes Montgomery', שהוקלט ברביעייה עם הפסנתרן טומי פלנגן, הבסיסט פרסי הית והמתופף אלברט "טוטי" הית. באלבום זה הוקלטו שתיים מהיצירות הידועות ביותר של מונטגומרי, "Four on Six" ו - "West Coast Blues".
כמעט כל האלבומים של מונטגומרי בריברסייד הוקלטו בהרכבים מצומצמים, בדרך כלל בשלישייה (עם האורגניסט שלו מימי אינדיאנפוליס, מלווין ריין), רביעייה, או חמישייה שניגנה שילוב של סטנדרטי ג'אז מהירים בסגנון הארד בופ ובלדות איטיות שקטות. "Fusion" הוא האלבום הראשון בו הקליט ווס עם אנסמבל מיתרים.
אחד שיתופי הפעולה המשמעותיים בקריירת ההקלטות של ווס היה עם וירטואוז הוויברפון מילט ג'קסון ורביעיית הג'אז מודרנית. אורין קיפניוז, המפיק של ווס, התעקש על שיתוף פעולה זה כתנאי לחתימה על החוזה הקלטות סולו של ווס עם ריברסייד.
בשנת 1964 מונטגומרי עבר לורב רקורדס למשך שנתיים, תקופה זו הניבה מספר אלבומים בהם ווס הקליט עם האורגניסט ג'ימי סמית' ועם ביג בנד "Moving Wes״, עם אורקסטרת מיתרים ״Bumpin״ ו
״טקילה״, ושילוב של שניהם באלבומים: "Going Out of My Head" וגם "Dreaming California".
מוות
בבוקר ה 15 יוני 1968, בביתו באינדיאנפוליס, אינדיאנה, מונטגומרי התעורר ואמר לאשתו שהוא "לא מרגיש טוב". לאחר מכן התמוטט, ומת מהתקף לב בתוך דקות ספורות. מונטגומרי נפטר בגיל 45 לאחר חזרה מסיבוב הופעות עם החמישייה שלו ובשיא תהילתו, לאחר שהגיע לפופולריות שרק אמני ג'אז מעטים בהיסטוריה זכו לה. הפארק באינדיאנפוליס, עיר מולדתו של מונטגומרי, הוקדש לכבודו ונקרא על שמו.
ריברסייד (1958–1964)
ההקלטות של ווס לריברסייד\מיילסטון רקורדס כוללות הקלטות של האחים מונטגומרי שנמצאות בסט של 12 אלבומים:
Wes Montgomery: The Complete Riverside Recordings.
ישראל סדן (ראש עירייה)
ישראל סדן (נולד ב-4 באפריל 1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל ששימש כמפקד משמר הגבול, וראש עיריית חדרה לשעבר (1998–2005). סדן הורשע במתן שוחד וריצה עונש מאסר בפועל.
ביוגרפיה
סדן, יליד חדרה, התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת בני המשקים של הנח"ל. הוא פיקד על פלוגה בגדוד 12 של חטיבת גולני, הדריך בבה"ד 1, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד בחזית המצרית. השתחרר מצה"ל ב-1975 בדרגת רב-סרן.
עם תום שירותו הצבאי נקרא על ידי צבי בר להתגייס למשטרת ישראל ושמש קצין ההדרכה של משמר הגבול. שירת כמפקד בית הספר החיילי של משמר הגבול, קצין אג"ם מחוז צפון, סגן מפקד מרחב חיפה. ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ב-1991 מונה למפקד מרחב חיפה, ב-1993 לסגן מפקד מחוז מרכז. ב-1994 הועלה לדרגת ניצב ושימש בתפקיד ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, משה שחל ובשנת 1995 החליף את ניצב יצחק אהרונוביץ בתפקיד מפקד מג"ב השמיני.
בתקופת פיקודו, נפתח קורס הלוחמות הראשון במג"ב וכן קורס מפקדי כיתות ראשון. בתקופת פיקודו, אירעו המהומות בעקבות פתיחת מנהרות הכותל. בתקופה זו התאלמן סדן מאשתו.
סדן הפריט את מערך התרבות העירוני לעמותה פרטית, שיקם את התשתיות בעיר, החל בתנופת בנייה על חוף הים, ופעל רבות בנושא שימור אתרים. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הנשים העירונית בראשות שרה גובס, הוועדה לקידום מעמד הילד בראשות מורן שגב וכן התמנה לראשונה יועץ ראש עיר לענייני נוער, שלומי לאופר.
בתום קדנציה ראשונה כראש עיר, התמודד סדן בשנית על התפקיד. סגנו ומספר 2 ברשימתו, חיים אביטן, החליט להתמודד מולו, ושב לעמוד בראשות הליכוד. מערכת הבחירות הייתה צמודה, ובשיאה הודיעו במדגם הטלוויזיה כי אביטן ניצח, אך בתום ספירת הקולות התברר כי סדן זכה ב-43 אחוזים מן הקולות לעומת 40 אחוזים בלבד של אביטן.
עם זאת, התקשה סדן לייצב קואליציה, ובמהלך הכהונה השנייה עמד מול מועצה לעומתית. על מנת לייצב את מצבו הפוליטי פנה לשלושה חברי מועצה, וניסה לשחד אותם. זמן קצר לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה בחשד לשוחד ולמרמה, בסיומה הוגש נגדו כתב אישום חמור הכולל שלושה סעיפי שוחד בחירות. מיד לאחר הגשת כתב האישום התפטר סדן מתפקידו כראש העירייה. חיים אביטן מהליכוד ירש את תפקידו.
בנובמבר 2005 הורשע סדן בבית המשפט המחוזי בחיפה במתן שוחד ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 60 אלף ש"ח. בדצמבר 2006 החל לרצות את מאסרו ולאחר ארבעה חודשים וחצי, במאי 2007, השתחרר מכלא מעשיהו. זמן קצר לאחר שיחרורו, הוזמן סדן לשאת דברים בטקס חילופי מפקד מג"ב.
גרף (תרשים)
גְּרָף הוא תרשים דו-ממדי המשמש להדמיית יחסי נתונים ולהשוואת נתונים זה עם זה ביחס ליחידות מידה. ההשוואה ליחידות המידה מתאפשרת באמצעות השוואת השרטוט שעל הגרף, לציר או לצירי הגרף. השוואה בין נתונים מתאפשרת בעזרת שרטוטים על הגרף, שמיצגים כל אחד מהם, זה לצד זה.
הגרף מקל, משפר ומזרז את קליטת המידע בידי האדם. בפרט מאפשר הגרף זיהוי מהיר של קשר בין הנתונים, של מגמת התפתחות הנתונים ושל חריגות ממגמה זו.
מערכת הצירים
בדרך כלל מוצג גרף בסקלה ליניארית, כלומר הציר האנכי גדל בצורה ליניארית. כאשר הפונקציה גדלה בצורה תלולה, למשל בניסיון להציג את עליית המדד בישראל בעשור 1975–1985, עלול להיווצר צורך בסקאלה לוגריתמית. גרף ישר בסקלה לוגריתמית פירושו גידול של הנתונים בטור גאומטרי. מידע המוצג בסקלה לוגריתמית הוא המידע על גודלן של רעידות אדמה, המוצג כדרגה בסולם מגניטודה לפי מומנט. סולם זה מציג את גודלן של רעידות אדמה בסקלה לוגריתמית (לפי בסיס 10), כלומר עוצמתה של רעידת אדמה שדרגתה 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט גדולה פי 10 מזו של רעידת אדמה שדרגתה 6. ברור הצורך בסקלה לוגריתמית במקרה זה, שהרי עוצמתה של רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה (9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט) גדולה פי 1,600,000,000 מזו של הרעידה החלשה ביותר שניתן למדוד.
סוגי גרפים
ישנם סוגים שונים ורבים של גרפים. דוגמאות נפוצות:
בובי פילס
בובי ריי פילס השני (באנגלית: Bobby Ray Phills II; 20 בדצמבר 1969 – 12 בינואר 2000) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA מאז 1992 ועד מותו בתאונת דרכים בשנת 2000.
נודע כקלעי שלשות מצוין, וכשחקן הגנה מחונן; בשנת 1996 התייחס אליו מייקל ג'ורדן כאל "שחקן ההגנה הקשוח ביותר ששמר עליי אי פעם". בסיום עונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ולאורך קריירת ה-NBA העמיד ממוצעים של 11.0 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
פילס נולד בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה, ובשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת סאות'רן המקומית. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, במהלכה שיתף פעולה עם הרכז אייברי ג'ונסון, שותף בכ-7 דקות למשחק בלבד. בעונה העוקבת נכנס לרוטציית הקבוצה וקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 1989/1990 כבר הפך לשחקן המוביל של האוניברסיטה, כשקלע 20.1 נקודות למשחק. בעונתו הרביעית והאחרונה בבאטון רוז' הוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 4.4 שלשות בממוצע למשחק, וקלע משיא קריירה של 28.4 נקודות למשחק (חמישי בליגת המכללות).
סו פולס סקייפורס
בדראפט ה-NBA 1991 נלקח פילס על ידי קבוצת מילווקי באקס בבחירה ה-45, אך כחצי שנה לאחר הדראפט, בדצמבר 1991, שוחרר מהקבוצה בטרם שיחק במדיה. משלא קיבל הצעת חוזה מאף קבוצת NBA, חתם בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת ה-CBA.
קליבלנד קאבלירס
לקראת סיום עונת חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס, אשר סיימה את העונה עם המאזן השני בטיבו בליגה, 57–25. עד סיום אותה עונה, ובעונה שלאחריה, מיעט פילס לקבל דקות משחק ותרם כ-3 נקודות למשחק בלבד, אך בעונת, עם מינויו של מייק פראטלו למאמן הקאבלירס, הפך לחלק אינטגרלי מחמישיית הקבוצה. בארבע העונות הבאות ביסס עצמו כאחד משחקני ההגנה הבולטים בליגה, וקלע כ-11.6 נקודות בממוצע למשחק עבור הקאבלירס. ב-30 בדצמבר 1995 קלע שיא קריירה של 43 נקודות במשחק קבוצתו מול פורטלנד טרייל בלייזרס.
שארלוט הורנטס
לקראת עונת חתם על חוזה לחמש עונות בשארלוט הורנטס. בתקופתו בשארלוט המשיך להציג יכולת סולידית כשחקן חמישייה, עם 12.3 נקודות בממוצע למשחק.
מותו
ב-12 בינואר 2000, בזמן ששיחק עבור שארלוט הורנטס, נהרג פילס בתאונת דרכים בעיר שארלוט. מתחקיר האירוע עלה כי פילס נהג במהירות של מעל 160 קילומטר לשעה בכביש בו חלה הגבלת מהירות של כ-70 קמ"ש, מאחורי רכבו של חברו לקבוצה דייוויד וסלי שנהג אף הוא במהירות מופרזת. במהלך הנסיעה איבד פילס שליטה על רכב הפורשה שלו, אשר סטה אל נתיב התנועה שבכיוון ההפוך והתנגש בשני רכבים. מותו של פילס נקבע במקום התאונה. דו"ח התאונה קבע כי נהיגתם של פילס ושל וסלי הייתה "בלתי יציבה, פזיזה, רשלנית ואף תוקפנית", והועלתה השערה כי השניים התחרו ביניהם. בתחילה הואשם וסלי בכך שלקח חלק ב"תחרות נהיגה", אך לבסוף הורשע בגין "נהיגה רשלנית" בלבד.
ב-9 בפברואר 2000 הופרשה גופייתו של פילס עם המספר "13" לתקרת אולמה הביתי של שארלוט הורנטס, במהלך משחק מול קבוצתו הקודמת – קליבלנד קאבלירס.
אלמנך (כתב עת)
אלמנך הוא כתב עת ספרותי עברי. גיליונו הראשון ראה אור בסתיו 2006. עורכי כתב העת הם אור גראור ויעל טומשוב (מייסדי כתב העת), וכן פאר פרידמן.
מטרות וביקורת
בדבר העורכים המופיע בפתח הגיליון הראשון, כתבו העורכים, בין היתר:
בהמשך דבר העורכים, שאלו בשם הקוראים: "איפה השירים והסיפורים? למה אני לא רואה אותם בחנויות?"; וענו:
לאחר צאת הגיליון הראשון זכה כתב העת לביקורות מעורבות, לרוב במסגרת מאמרים שדנו בגל כתבי העת הצעירים שראו אור באותה תקופה, ביניהם כתם, דקה, אורבניה ומאגמה.
יחסי ארמניה–מונקו
יחסי ארמניה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית
בין רפובליקת ארמניה לבין נסיכות מונקו קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים אשר כוננו ב-15 באוקטובר 2008. בין שתי המדינות נחתם הסכם כינון יחסים באותו התאריך מה שרשמית אישר את היחסים בין שתי המדינות.
פול גילברט
פול ברנדון גילברט (באנגלית: Paul Brandon Gilbert; נולד ב-6 בנובמבר 1966 באילינוי, ארצות הברית) הוא גיטריסט אמריקאי הידוע בעיקר בשל עבודתו עם הלהקות רייסר איקס מיסטר ביג ובזכות אלבומיו המאוחרים יותר, האינסטרומנטליים. לאחר עזיבתו את להקת מיסטר ביג בשנת 1997, גילברט החל לשחרר אלבומי סולו. הוא גם הצטרף לג'ו סטריאני וג'ון פטרוצ'י בסיבוב ההופעות של הסופרגרופ G3 בשנת 2007.
הוא מוכר גם בזכות טכניקות הפריטה שלו: ה- "alternate picking" (פריטה לסירוגין) וה– "string skipping" (דילוג מיתרים), והוכרז כמקום הרביעי בעולם במגזין הגיטרות GuitarOne בתחרות ה "שרדרים של כל הזמנים".
חייו
נולד בקרבונדייל, אילינוי למשפחה ממעמד הפועלים. גילברט התחיל לנגן על גיטרה בגיל 6 אך עד מהרה התייאש עקב שיעמום מלמידת מקצבים פשוטים. בסביבות גיל 9 שב לנגן בגיטרה אך עם זיכרון מעורפל לגבי הטכניקות אותם למד לפני כמה שנים. הוא סיפר כי בהתחלה היה מנגן רק עם טכניקת upstrokes (פריטה מלמעלה), משתמש רק במיתר מי (E) הנמוך ולוחץ רק עם אצבעו האמצעית על צוואר הגיטרה. מתוסכל מלנסות לנגן את הפתיחה של השיר "Barracuda" של הלהקה Heart, הוא לוקח שיעורים בגיטרה והמורה שלו מסביר לו את הטעויות בנגינה שלו. בגיל 14 הקים בעיר גרינסבורג להקה מקומית בשם "Missing Lynx", שכתבה וניגנה חומר מקורי. הלהקה התקיימה במשך כשנתיים. ולאחר עזיבת להקה זו הוא מצטרף לעוד להקה מקומית בשם "Tau Zero" אך עוזב לאחר זמן קצר ונוסע לקליפורניה. שם הוא מתגלה על ידי Guitar Player Magazine, מגזין גיטרות אמריקאי.
השפעות וסגנון
בדברו על השפעותיו, מזכיר גילברט אומנים שונים בסגנונם: בין השאר: ג'ימי פייג', רובין טרוארס, ג'ודס פריסט, ינגוויי מלמסטין, אקירה טקסקי, ג'ימי הנדריקס, קיס, ואן היילן, רנדי רודס, והראמונס. הוא גם מעריץ נלהב של הביץ' בויז והביטלס. הוא גם ציין שג'ורג' האריסון הוא אחד הנגנים האהובים עליו. המגזין Guitar World הכריז עליו כאחד מחמישים הנגנים המהירים בכל הזמנים, לצד באקטהד, אדי ואן היילן, וינגוויי מלמסטין.
גילברט מלחין מוזיקה תוך שימוש במגוון רחב של סגנונות, הכולל: פופ, רוק, מטאל, בלוז, ג'אז, פאנק ומוזיקה קלאסית. והוא ידוע בוורסטיליות שלו ובמהירות הנגינה.
דיר איבזיע
דיר איבזיע (בערבית: دير إبزيع) הוא כפר פלסטיני, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה בדרום השומרון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית הכפר 2,069 תושבים.
היסטוריה
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בדיר איבזיע בשנת 1870, וכתב כי מתגוררים בו 400 תושבים, כולם מוסלמים. הוא ציין כי בכפר מספר בתים גדולים הבנויים בנייה טובה למדי, וכן כי ראה שבר אבן ועליה גילופים ובהם שושנה פגומה.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בדיר איבזיע 90 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 360 תושבים, כולם מוסלמים.
במלחמת ששת הימים ב -1967 נכבש הכפר על ידי ישראל. בעקבות הסכמי אוסלו, 27% משטח הכפר מוגדר כשטח B והשאר מוגדר כשטח C. ישראל הפקיעה 22 דונם מקרקעות הכפר להקמת ההתנחלות דולב, ובנוסף הפקיעה כ-600 דונם של קרקעות לסלילת כבישים עוקפים.
דימיטרי וגאס ולייק מייק
דימיטרי טיביוס ומייקל טיביוס, המוכרים בשם הבמה "דימיטרי וגאס ולייק מייק" (באנגלית: Dimitri Vegas & Like Mike), הם צמד תקליטנים בלגים ממוצא יווני ומפיקים מוזיקליים בסגנונות אלקטרו-האוס, ביג רום האוס ופרוגרסיב האוס.
ביוגרפיה
בשנת 2003 הפך לרזידנט במועדונים גדולים באיביזה וכך הפך ל-DJ פופולרי בקהילת המוזיקה האלקטרונית. כעבור 3 שנים חבר לאחיו מייקל (לייק מייק) והקימו את הצמד DMN שהפך במהרה ל-"דימיטרי וגאס ולייק מייק".
בשנת 2010 הופיעו לראשונה בפסטיבל Tomorrowland ואף יצרו את המנון הפסטיבל לאותה שנה ביחד עם הצמד דאדה לייף. בשנת 2011 הקימו הצמד את חברת התקליטים "Smash The House". בשנת 2013 דורגו במקום השישי ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 עלו למקום השני וביום שישי ה-16 באוקטובר 2015 זכו במקום הראשון.
ריקוד
ריקוד הוא תנועה של גוף האדם תוך יצירת תבניות תנועתיות הנושאות משמעות או מידע (אסתטי, רגשי, חברתי), בדרך כלל באופן קצבי ולצלילי מוזיקה, המתבצעת או כאומנות מול קהל או למטרות בילוי, טקסים חברתיים, מסורתיים או דתיים, פולחן, ספורט, ריפוי וכדומה, בנוסף ריקוד הוא ספורט.
הריקוד ידוע משחר ההיסטוריה האנושית וקיים בכל התרבויות. הוא מקושר בעיקר עם רגשות של שמחה ואירועים משמחים (כגון טקסים של לידה, חתונה וכדומה), אך קיים גם בהקשרים של טקסים דתיים ותרבותיים, ועוד.
המילה ריקוד מתארת גם שרשרת מסוימת, מוגדרת ומקובעת, של תנועות ריקוד, למשל: הריקוד "צדיק כתמר" או ריקוד גשם אינדיאני. בהרחבה מתאר המושג התנועעות של חיות או עצמים המזכירה ריקוד אנושי: "דבורת הדבש רוקדת ריקוד המודיע על מיקומו וכמותו של מזון";.
בעברית של ימינו משתמשים במושג מחול לתיאור כל סוג ריקוד שמיועד להיות מבוצע מול קהל ונתפס כאומנות, בניגוד לצורות ריקוד שמבוצעות למטרות אחרות. כוריאוגרפיה היא מקצוע בו יצירת אמנות מבוססת על הריקוד, כלומר- הכוריאוגרף בוחר מוזיקה מסוימת ומתאים לה תנועות ריקוד מסוימות, המהוות את עיקר היצירה.
הריקוד מאפשר לבטא רגשות במודע ובאופן בלתי-מודע. מסיבה זו, כל רקדן נוטה לפתח סגנון ריקוד שונה, התלוי גם במצב רוחו ובחברה בה הוא רוקד.
היסטוריה
הריקוד נוצר בשחר האנושות, כחלק מרכזי של הפולחן האלילי (ראו למשל, ריקוד אפריקאי). במהלך ההיסטוריה נחשב הריקוד לתחום עממי יחסית לשאר האומנויות, בעיקר משום שאינו דורש השכלה וחומרי גלם.
הריקוד החל להיות מופץ באירופה בתקופת הרנסאנס, עם תרבות הנשפים שהתפתחה בקרב האצולה באותה תקופה (על אף שהאמנים עצמם לא עסקו בריקוד)
כמו כן, כל תרבות מפתחת סגנונות ריקוד משלה, המשתנים לאורך ההיסטוריה.
ריקוד שלא כאומנות
דוגמאות לתכליתו של ריקוד לא אומנותי, או שהאומנות היא מטרה משנית שלו:
ריקוד עממי
בסוג זה קהל הריקוד רוקד בעצמו, לעיתים בהתאם למוזיקה המנוגנת על ידי אמן. ריקודים אלו הופכים ברוב המקרים לחלק בלתי נפרד מהתרבות המאפיינת את האדם הפשוט. דוגמאות לריקודים כאלו הם:
בריקוד העממי הישראלי הצעדים כתובים במלואם, והחופש של הרקדן לבחור צעדים ולאלתר במסגרת הריקוד מוגבל בדרך כלל.
ריקודי נשף
מכונים גם "ריקודים סלוניים", ולעיתים גם "ריקודי שנות השישים". בדרך כלל ריקודי זוגות. כל ריקוד נשף מתאים למוזיקה משלו. למשל, ואלס מתאים למקצב של שלושה רבעים, טנגו - למקצב של ארבעה רבעים שבו הפעמה השנייה מודגשת. החופש של הרקדן לאלתר בריקודי הנשף הוא בינוני: יש מבנה קבוע לצעדים, אך במסגרת המבנה הזה יכול הרקדן לבחור את הכיוונים ואת האלמנטים כרצונו. בארץ נחשבים הריקודים הלטיניים לריקודי נשף. ריקודי הנשף מהווים חלק ממסגרות שונות:
בין הריקודים הסלוניים (פרט ללטיניים) המקובלים היום בארץ נמנים:
קפואירה
קפואירה (Capoeira) היא אמנות לחימה הבולטת בתנועותיה הריקודיות אשר מקורה בעבדים ברזילאים. הקפואירה פופולרית בברזיל במיוחד, אך בסוף המאה ה-20 צברה פופולריות גם בשאר העולם, בדרך כלל בזכות טיילים ששבו מברזיל. יש שרואים בקפואירה ריקוד, שכן קבוצות מסוימות שמות דגש רב יותר באימוניהן על אלמנטים ריקודיים ואקרובטיים בקפואירה, שורשי הקפואירה הניכרים עד היום מתייחסים לאלמנטים של קרב הכוללים התקפה והגנה, אך המינוח המקובל בקפואירה הוא של "משחק".
ריקוד מקצועי או מחול
בסוג זה אמן מסוים מציג מופע ריקוד בפני קהל פאסיבי. האמן במקרה זה הוא רקדן מקצועי, המוכשר לריקוד ומתאמן לקראת המופע. במסגרת הריקוד המקצועי קיימות לעיתים רבות להקות מחול. דוגמאות לריקוד מקצועי:
ריקודי רחוב
ריקודים שהתפתחו ברחוב ובמועדונים, ושהופצו בשיטת שמועות ועל ידי חברות וידאו [כמו יוטיוב] דוגמאות לריקודי רחוב: ריקוד הרחוב שמאפיין את רחובות ניו יורק ומזוהה עם התרבות השחורה - ברייק דאנס. ריקוד שהתפתח במועדוני פריז וברוז' ומזוהה עם מוזיקת האוס ומוזיקה אלקטרונית - אלקטרו דאנס. Crip Walk - הריקוד הופיע לראשונה ב-1970 בקומפטון שבלוס אנג'לס על ידי חברי כנופיית הקריפ. חברי הכנופיה היו רוקדים את ה-Crip walk כשהיו מקבלים חבר חדש או בעת אזהרה.
הריקוד ביהדות
הריקוד ביהדות תפס מקום של כבוד.
בתנ"ך הוא מתואר מספר פעמים. הפעם הראשונה לאחר קריעת ים סוף כאשר הנשים פוצחות בשירים ומחולות. אזכור אחר של ריקוד, דווקא בהקשר שלילי, מופיע בסיפור חטא העגל, שם משה זועם על בני ישראל המרקדים סביב העגל. בספר שמואל מסופר על דוד המלך שמכרכר בכל עוז לפני הארון בהעלותו לירושלים. בספר שופטים מסופר על בנות שילה היוצאות לחול במחולות בכרמים. מנהג זה של ריקודים בכרמים מתואר אף במשנה בהקשר של ט"ו באב.
בדורות האחרונים תנועת החסידות, עשתה שימוש רב בריקוד. על פי אחד ממנהיגי החסידות "מעלתו של הריקוד - שהוא מגביה את האדם טפח אחד מעל פני הקרקע".
סימון החמישי דה מונפור
סימון החמישי דה מונפור (1208 - 4 באוגוסט 1265) היה הרוזן השישי של לסטר, חלוץ הייצוג הפרלמנטרי, בנו של סימון הרביעי דה מונפור, דמות מפתח במסע הצלב האלביגנזי.
ביוגרפיה
לאחר ניצחונם של הברונים בקרב לואיס היה השלטון נתון להלכה בידי שלושה, אך למעשה שלט דה מונפור לבדו בשמו של המלך.
4 באוגוסט 1265 נהרג דה מונפור על ידי כוחות הנאמנים למלך, שהנהיג הנסיך אדוארד, לימים אדוארד הראשון.
אלי כרמלי
אלי כרמלי (נולד ב-7 בספטמבר 1955) הוא פיזיותרפיסט, איש אקדמיה, מרצה וחוקר בתחום השינויים בשרירי השלד בזקנה.
ביוגרפיה
כרמלי נולד, גדל והתחנך בחיפה. הוא סיים לימודי תיכון ב"בית החינוך תיכון" המוכר גם בשם "תיכון חדש", התנדב לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד (גרעין עוז לעין זיוון), יצא לקורס קצינים והיה ממקימי גדוד בט"ש 931 תחת פיקודו של המג"ד הראשון סא"ל עמוס טרטמן. בשנת 1980, סיים כרמלי את בית הספר לפיזיותרפיה שבמכון וינגייט וב-1993 סיים את לימודי הדוקטורט למדעים בבית הספר לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל, חיפה. בין השנים 1980 - 1987- עבד כרמלי בבית החולים רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם. במהלך לימודי הדוקטורט (בשנים 1987 - 1993) עבר כרמלי לגור עם משפחתו בדגניה ב' שבעמק הירדן ושימש כפיזיותרפיסט לחברי הקיבוץ. בין השנים 1985 - 1991 לימד כרמלי אנטומיה במכללת אוהלו שליד הכנרת. את לימודי בתר-דוקטורט השלים כרמלי באוניברסיטת פלורידה. ולאחר מכן, נמנה עם הסגל הבכיר בחוג לפיזיותרפיה, באוניברסיטת נובה (Nova Southeastern University). עם שובו לישראל בשנת 1998 השתלב בחוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב, ושם נשא במספר תפקידים בכירים כולל ראשות החוג (2004 - 2008). בשנת 2013 עבר כרמלי לאוניברסיטת חיפה, שם שימש תחילה כיו"ר תוכנית מוסמך בפיזיותרפיה (2013 - 2016) ומחודש יולי 2016 הוא מכהן כראש החוג.
החל משנת 2012 מלמד כרמלי קורס "פסיכו מוטוריקה" במסלול לחינוך מיוחד, במכללה האקדמית גורדון.
כרמלי נשוי ואב לשלושה.
פעילויות מקצועיות מחוץ לאוניברסיטה
מלבד פעילויותיו האקדמיות במסגרת האוניברסיטה, לוקח פרופ' כרמלי חלק בפעילויות מקצועיות חוץ אוניברסיטאיות. הוא משתמש כיועץ מקצועי למחלקת השיקום במספר חברות, ביניהן חברת מדיטאץ (פיתוח כפפת משוב) וחברת bioXtreme (פיתוח רובוט לחקר תנועת הגפה העליונה). כרמלי שימש בעבר יו"ר הוועדה להכנת מבחני רישוי/ הסמכה לפיזיותרפיה ויו"ר הקבוצה הביולוגית בחברה הישראלית לגרונטולוגיה וכיום - כיו"ר הוועדה לבקרת איכות בשתי תוכניות מסטר, באוניברסיטת ניקוסיה והטכניון בלימסול (קפריסין). בנוסף, היה כרמלי בעבר, ביחד עם יוספה דנציגר, נציג משרד הבריאות והעמותה לקידום הפיזיותרפיה באספה העולמית של הפיזיותרפיה (WCPT) בהונגריה, פיזיותרפיסט המשלחת הישראלית ל"ספיישל אולימפיקס" באירלנד בשנת 2003, ובשנת 2010 חבר משלחת סיוע ישראלית של מגן דוד אדום לנפגעי רעש האדמה בהאיטי. משנת 2013 מכהן כרמלי כחבר הוועדה המייעצת למשרד הבריאות בענייני פיזיותרפיה. במרוצת השנים הוזמן פרופ' כרמלי להרצות בכנסים בינלאומיים בתחומים שונים ברחבי העולם.
חברות בעמותות מקצועיות
פרופ' כרמלי חבר במספר עמותות מקצועיות, ביניהן החברה הישראלית לחקר חמצן ורדיקלים חופשיים והעמותה הישראלית לקידום הפיזיותרפיה ואף מכהן כיו"ר העמותה הישראלית לבני משפחה מטפלים - CareGivers Israel.
חבר מערכת בכתבי עת מקצועיים
פרופ' כרמלי היה בעבר העורך הראשי של כתב העת הישראלי לפיזיותרפיה וגם חבר מערכת בכתב העת הישראלי לחקר הזקנה. כיום, מכהן פרופ' כרמלי כחבר מערכת בכתבי עת בינלאומיים שונים ביניהם: Scientific World Journal, The International Journal of Therapy and Rehabilitation, Isokinetics and Exercise Science, Journal of Aging Science ו-Frontiers in Public Health.
יוסף כהן (סופר)
יוסף כהן (נולד ב-י"ט בכסלו, 15 בדצמבר 1981) הוא סופר, מחבר ספרי מתח, פרוזה וספרי ילדים.
ביוגרפיה
כהן נולד בשכונת הדר בחיפה. בילדותו התחנך בת"ת תורת-אמת בחיפה ובנעוריו למד בישיבת "קרן אורה" בכרמיאל ובישיבת פחד יצחק בירושלים.
פרסם עד כה כ-45 ספרים. את ספר הביכורים שלו "אלף-דמעות" הוא כתב לפני גיל עשרים, והוציאו לאור כחמש שנים מאוחר יותר, בעודו לומד בישיבת דרך ה' שבשכונת הר נוף.
כהן מתמקד בעיקר בכתיבת ספרי הומור, מתח ופשע, וגם בספרים לילדים ונוער לציבור החרדי. ספריו יצאו לרוב לאור בהוצאת "יפה נוף", ונמכרו עד כה במאות אלפי עותקים.
סדרת הספרים זליג שפורסמה תחת השם, י.כהן, זכתה אף היא להצלחה רבה.
חלק מספריו תורגמו לאנגלית. ספרו "יהודה", רומן היסטורי על תקופת בית שני, יצא גם תחת השם "Sacrifice".
ספריו (רשימה חלקית)
אלף דמעות \ סיפורת
שלבים \ סיפורת
צף מעל המים \ סיפורת
יהודה \ רומן היסטורי.
דירה לכל ילד – הדרכה כלכלית על פי דברי חז"ל.
גורל חתום \ מתח \ בני נוער.
ברווז גרעיני \ מתח \ בני נוער.
המלך האחרון \ מתח \ בני נוער.
מעבר לאופק \ מתח \ בני נוער.
סדרת זליג (28 כרכים) \ ילדים \ נוער.
חבורת הבלשים והתוכי 1,2 \ ילדים.
המתחזה  \ מתח.
תיק 8900  \ מתח.
תעלומה ברומא  \ מתח.
כנפיים סדוקות  \ מתח.
חתול אשמורת  \ מתח.
שתיקת הזאבים  \ מתח.
אבנים נשברות  \ רומן היסטורי.
ספרים שתורגמו
סדרת הספרים - זליג
מפרצון שומסקיי
מפרצון שומסקיי (באנגלית: Shumskiy Cove) הוא מפרצון בדרום מפרץ אנוס, בחוף הצפון מערבי של חצי האי אירוסמית', בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גילוי המפרצון
המפרצון התגלה בעת שצולמה מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.
המפרצון מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, בין השנים 1956–1959.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של פטר א. שומסקיי (Petr A. Shumskiy), חוקר קרחונים רוסי.
שם זה ניתן בדומה לשמות אחרים בסביבת הפסגה, הקרויים על שם גאולוגים, וזאת לציון משלחת הגאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי שנערך באזור.
דו"ח שטרופ
דו"ח שטרופ הוא מסמך רשמי בן 75 עמודים שנכתב בחודש מאי 1943 בידי יירגן שטרופ, מפקד כוחות הוואפן אס אס אשר חיסלו את גטו ורשה. דו"ח שטרופ מתעד את דיכוי המרד בגטו ורשה ואת שלבי הלחימה בגטו באביב 1943, וכותרתו בגרמנית: "Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr" (הרובע היהודי בוורשה איננו עוד).
הדו"ח הוזמן על ידי פרידריך וילהלם קריגר, שכיהן כמפקד האס אס והמשטרה של הממשל הכללי בפולין. בדיווחו מסכם שטרופ את פעילות האס אס בגטו ורשה בסדרה של דיווחים יומיים שנשלחו להימלר וקריגר הממונים עליו. כמו כן מכיל הדו"ח סדרה של כחמישים תמונות שצולמו בגטו על ידי אנשי האס אס.
עותק מדו"ח שטרופ נתפס לאחר המלחמה ושימש כראיה בבית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה בנירנברג. שטרופ עצמו נידון למוות במהלך משפטי דכאו ב-1947, ומאוחר יותר הוצא להורג בפולין.
דני גולן (זמר)
דני גולן (פטשניק) (נולד ב-2 באוקטובר 1945) הוא זמר ישראלי, חבר בצמד דרום.
ביוגרפיה
אלבומם הראשון של צמד דרום כלל מספר להיטים של אותם שנים, ביניהם "שיר אהבה ישן" ו"יום א' בשבוע".
"שיר אהבה ישן", שירו של נתן יונתן "רומנסה" הולחן על ידי נחום היימן ב-1968 במיוחד לאלבום הראשון של צמד דרום.
לאחר פירוקו של צמד דרום המשיך במהלך שנות ה–70 להופיע כסולן ושר באלבום של שירי פסטיבל הזמר תש"ל (1970) את השיר "ילדות".
בפסטיבל הזמר 1971 ביצע את השיר "רגע שקט" והקליט עם שולה חן גם את הדואט "כשאהיה זקן".
גולן הקליט את השיר "המשתה" שהלחין יאיר רוזנבלום למילים של נתן אלתרמן והשיר שולב בתקליט הזהב של להיטון לשנת 1972.
כחבר צמד דרום הופיע במספר מדינות בעולם, ובהן אנגליה, גרמניה וצרפת. בהולנד הופיע בתוכניות ליום העצמאות יחד עם יפה ירקוני.
ב–1977 שר בפסטיבל הזמר את השיר "חורף".
בשנות ה-80 החל גולן תהליך חזרה בתשובה בעקבות אשתו, האומנית והפסלת נחמה גולן, התנתק מעולם השעשועים והיה מתלמידי הרב ברוך שלום אשלג. לאחר פטירת רבו ב-1991 המשיך ללמוד וללמד תורת הקבלה בבני-ברק
ב–1998 יצא אלבום כפול עם שירי צמד דרום.
בשנות ה-2000 הופיע מספר פעמים, בין השאר בתוכניתה של רבקה מיכאלי בערוץ 2.
עונת 1996/1997 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1996/1997 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-41 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, מאסטריכט העפילה לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפה, היורדות מליגת העל, גו אהד איגלס ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. 4 הקבוצות המדורגות ושתי הקבוצות במקומות 2 ו-3 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו 3 קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 3 היריבות בבית, 6 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה.
פלייאוף העלייה
8 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 2 הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 ו-4 הקבוצות המדורגות אליהן הצטרפו 2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגת העל
קנגורו
קנגורו (שם מדעי: Macropus) הוא סוג כיסאי גדול מסדרת קנגוראים, החי בערבות אוסטרליה. מינים אחדים של קנגורו מצויים גם בגינאה החדשה. אפיונו הבולט של הקנגורו הוא הכיס בקדמת בטן הנקבה, שבו היא נושאת את גוריה הצעירים.
בשם "קנגורו" מציינים גם יונקים נוספים מהקבוצה דמויי-קנגורו שאינם שייכים לסוג אך דומים לבני הסוג, כמו קנגורו אילני, קנגורו חולדתי וקנגוריל המושק.
תכונות הקנגורו
הקנגורו מנתר על שתי רגליו האחוריות החזקות, אך נעזר בתנועתו גם בזנבו החזק ובטלפיו הקדמיות כדי לדחוף את גופו קדימה. ראשו של הקנגורו קטן, אוזניו ארוכות ופיו סוסי. זנבו משמש גם לשמירת שיווי משקל בעת ניתור. למרחק קצר הוא יכול להגיע למהירות של 70 קמ"ש. בתנועה למרחק של כשני קילומטרים הוא מסוגל לשמור על מהירות של 40 קמ"ש ובניתור למרחקים גדולים יותר הוא יכול לנתר במהירות ממוצעת של 20–25 קמ"ש. הקנגורו משתמש במהירות זו לא רק כדי להימלט מטורפים אלא גם כדי לכסות שטחים נרחבים בחיפוש אחר מזון.
תוחלת החיים הממוצעת בשבי מגיעה לכ-20 שנה, לעומת הטבע שבו תוחלת החיים הממוצעת יורדת לכ-6 שנים.
הקנגורו הוא צמחוני, אוכל עשב ושורשים. את שעות היום החמות הוא מעביר ברביצה, בעוד שבלילה ובשעות הבוקר המוקדמות הוא עסוק בחיפוש מזון. בעת מרעה ואכילה הקנגורו הולך על כל ארבע רגליו, ואז הוא כפוף קדימה וראשו סמוך מאוד לקרקע. בגלל הצרכים הנובעים מאכילת עשבים ושורשים פיתח הקנגורו שיניים שיעזרו לו במלאכה. החותכות שלו מסוגלות לקצור עשב הנמצא קרוב לאדמה ואילו הטוחנות שלו מסוגלות ללעוס אותו בקלות. מכיוון שלסתו התחתונה מחולקת לשני חלקים ואינה מאוחדת החותכות התחתונות שלו מאפשרות נגיסה רחבה יותר.
קנגורו יכול לקפוץ למרחק של 8–13 מטר בקפיצה אחת.
תיאור
מינים מסוימים בסוג מכונים בשם "קנגורו" ואחרים מכונים וולבי או וואלרו. בדרך כלל מיני הקנגורו הם המינים הגדולים ביותר הכוללים את 3 המינים הגדולים במשפחה. למינים אלו יש רגליים קדמיות גדולות וחזקות, רגליים אחוריות חזקות במיוחד המותאמות לניתור, זנב שרירי ומסיבי המסייע בשמירה על שיווי משקל וראש קטן יחסית. כמו שאר חיות הכיס לנקבות הקנגורו יש כיס המשמש את הוולדות שלהם בהתפתחות מוגנת ונוחה בתחילת חייהם:
האירופאים הראשונים שנתקלו בקנגורו תיארו אותו כחיה מוזרה. לדבריהם היה מדובר בחיה שראשה הוא כמו של אייל (ללא קרניים), שהולכת כמו אדם, ומקפצת כמו צפרדע. גם הופעתו של הגור בתוך כיסה של אימו היה מחזה נדיר משום שחיות הכיס נפוצות בעיקר באוסטרליה, ומיעוטן נפוץ באמריקה הדרומית. התצפית הראשונה המתועדת בעולם המערבי היא זו של הקנגורו שצד והרג הימאי ג'ון גור בשנת 1770. העור והגולגולת של החיה הגיעו לאנגליה ופוחלצו על ידי אנשי מקצוע שלא נתקלו בחיה עצמה אף פעם. הפוחלץ הוצג בפני הציבור ועורר סקרנות רבה.
מקור השם
מקורו של השם בשפה האבוריג'ינית, המדוברת בצפון אוסטרליה. שמה של החיה בשפה זו הוא גנגורו (Gangurru, באלפבית פונטי בין לאומי: /ɡaŋuru/). לשבט זה כעשרה שמות שונים לקנגורו, השם גנגורו מתאר קנגורו גדול בוגר בצבע אפור שחור.
קיימת אמונה שגויה הטוענת שפירושו של השם הוא "אינני מבין את דבריך"; מקור הטעות בשנת 1770, אז העלה לראשונה ג'וזף בנקס, חוקר טבע שהתלווה למגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק את השם קנגורו בכתב. חמישים שנים מאוחר יותר התייחס קצין אחר בצי הבריטי, פיליפ ק. קינג, לאותה החיה, אך טען שקוראים לה מי-נואה (Mee-nuah); כתוצאה מכך פשטה השמועה שקוק טעה, ושפירוש המילה ששמע הוא "איני יודע" או "אינני מבין", כנראה בתשובה לשאלה בלתי מובנת ששאל את התושבים באנגלית. רק בשנת 1971 אושר במחקר בלשני שהמילה "קנגורו" אכן משמשת לתיאור החיה בקרב שבטים בצפון אוסטרליה. פירוש המילים Mee-nuah התברר כ"חיה שניתן לאכול".
שמו של הקנגורו מאוית בשפה האנגלית "Kangaroo", אך בשל מקורותיו האבוריג'יניים של השם הוא נהגה לרוב כ"Kangooroo".
בעברית, שמה התקני של החיה הוא "קנגוּרו", אך בשל האיות האנגלי נפוצה גם ההגייה "קנגֶרו". כמו שמות שאולים אחרים, המסתיימים ב־וּ, צורת הרבים של המילה קֶנְגּוּרוּ היא בסיומת ־וּאִים, כלומר קֶנְגּוּרוּאִים.
הקנגורו מופיע בצידו השמאלי של סמל אוסטרליה וממולו האמו.
מינים
בסוג קנגורו יש 14 מינים ב-3 תת-סוגים:
אויבים
אויביו העיקריים של הקנגורו עד לפני 2,000 שנים היו הזאב הטסמני, לטאת מגלניה ואריה כיס והם כולם נכחדו. כלב הבר דינגו הוא אויבו הטבעי היום. זוחלים שונים כמו הכוח (במקרים של מחסור במזון אחר), הפיתון ותנין הים עלולים לטרוף קנגורואים. יש אפילו עיט – עיט מחודד זנב (Aquila audax) הטורף קנגורואים קטנים בטפריו הענקיות. אך אויבו הגדול ביותר הוא האדם: החל מהגעתם של בני האדם לאוסטרליה לפני 50,000 שנים לפחות וכלה בשימושם בכלבי דינגו למטרת ציד שהחל לפני 5,000 שנים בקירוב גרם לקנגורואים להיאלץ להסתגל אליהם. הציידים השתמשו בכלבי דינגו מאולפים ובכלבים אחרים וצדו קנגורו לשם הנאה. כיום הדבר אסור על פי חוק.
קנגורו מסוגל להיאבק בכלב ואינו נכנע בקלות. ידועים מקרי התקפה של קנגורו על בני אדם, אך ברובם המכריע של המקרים הייתה זו תגובה להתגרות מוקדמת מצד האדם. במקרה מתועד משנת 1936 התגבר קנגורו על שני כלבי ציד שהתקיפו אותו ופצע אותם. הצייד שחש לעזרתם הותקף גם הוא ונהרג על ידי הקנגורו. בעת התגוננות או לצורך התקפה תומך הקנגורו את כל משקל גופו על זנבו החזק ובועט ברגליו האחוריות. בכל אחת מרגליו האחוריות שתי אצבעות חזקות מצוידות בציפורניים חדות, ועוד שתי אצבעות מחוברות יחד וכמעט מנוונות.
חיזור ורבייה
בעת שהנקבות מגיעות לייחום, הזכר נוהג לבצע טקס חיזור כדי למשוך אליו נקבות. הוא נשען לאחור על זנבו ומתמתח לכל מלוא קומתו, כדי להדגיש את גובהו, לאחר מכן הוא נשען קדימה ומשפשף בקרקע את חזהו שבו יש בלוטות מיוחדות. הזכרים מבצעים ביניהם קרבות התגוששות שבהם הם חובטים ובועטים אחד בשני, בדומה לקרבות אגרוף. הזכר המנצח זוכה בנקבות שבאותו תחום.
נקבת הקנגורו ממליטה ולד אחד בכל עונת רבייה. גודלו של הוולד בעת לידתו אינו עולה על 3–4 ס"מ בלבד, אך אף על פי כן הוא מסוגל לזחול ולהיכנס אל תוך כיס החזה של אמו מיד לאחר הלידה. בתוך הכיס יש שתי פטמות יניקה. בשלב הראשון הוולד אינו חזק דיו כדי לינוק והאם מתיזה חלב אל תוך פיו. מאוחר יותר הוא לומד לינוק בעצמו.
בגיל שישה חודשים הוא מסוגל להציץ מתוך הכיס ובגיל שמונה חודשים הוא יכול לצאת לתקופות זמן קצרות ולשהות על הקרקע בקרבת אמו, ולחזור אל הכיס לאחר מכן.
שנת אפס
שנת אפס הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, שיצא לאקרנים בשנת 2004. שמו של הסרט משתמש במטבע הלשון שנטבע עם יציאת סרטו של רוברטו רוסליני ב-1948: גרמניה שנת אפס, שמשמעותו יציאה מחורבן לחיים חדשים.
"שנת אפס" זכה להצלחה קופתית בישראל ומחוצה לה. הסאונד בסרט זיכה אותו בפרס אופיר, בעוד שהארט, הצילום, עיצוב התלבושות, הבמאי, העורך, המוזיקה, שחקן המשנה (מוני מושונוב) והסרט עצמו היו מועמדים כולם לאוסקר הישראלי.
פסקול הסרט הולחן על ידי ישי אדר.
עלילה
העלילה מספרת את סיפורם של שבעה אנשים שונים, אשר חייהם משתנים כאשר פוגשים זה בזה באקראי. ישנם מספר קווים עלילתיים: אנה (שרה אדלר), אם חד-הורית לילד (צוקי רינגרט), אשר מנסה לשרוד תחת מצוקה כלכלית, אבטלה וקשיי מגורים; אדי (מוני מושונוב), עיוור שכלב הנחיה שלו נהרג בתאונת דרכים; ראובן (מנשה נוי) ומיכל (קרן מור), זוג החווה נישואין דלים וקשים; פרנק (דני גבע), טכנאי רדיו המנסה לגלות את הביוגרפיה של אביו, אותו מעולם לא הכיר; ומתי (דן תורן), איש עסקים החוזר לארץ במטרה לדאוג לאביו המבוגר. כל אחת מהדמויות מגיעה ל"נקודת אפס" בחייה, ומתחילה מסע לעבר מציאת משמעות החיים, מסע אשר מתאפשר עקב המפגשים הדרמטיים ביניהן.
מיכל שלו
מיכל שלו (נולדה ב-14 בנובמבר 1962 בארצות הברית) היא עורכת-דין וסופרת ישראלית ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה
נולדה בארצות הברית ובגיל צעיר עלתה עם הוריה לישראל, וגדלה בקריית אונו. לאחר שסיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב החלה לעסוק בעריכת דין. בשנת 1995 זנחה את עריכת הדין, והחלה להוציא ספריה לאור. הוציאה את ספרה הראשון בשנת 1996. תחילה פרסמה שני ספרים בשם בדוי ("אליזבת סאנדס"), בהוצאת זמורה ביתן.
חיים אישיים
שלו היא בת לאם אמריקאית ואב ישראלי, יש לה שתי אחיות ואח. נישאה לגונן אוסישקין ובשנת 2011 נפרדו, לאחר 18 שנות נישואים. והיא אם לשניים. גרה בתל אביב.
היסטוריה של האיטי
ההיסטוריה המתועדת של האיטי מתחילה ב־5 בדצמבר 1492, כאשר כריסטופר קולומבוס הגיע לאי גדול באזור המערבי של האוקיינוס האטלנטי, אזור שמאוחר יותר ייקרא הים הקריבי. האי היה מיושב על ידי בני הטאינו שכינו את האי שלהם אייטי (Ayiti), בוהיו (Bohio) או קיסקייה (Kiskeya). קולומבוס תבע בעלות על האי כרכוש הכתר הקסטיליאני, ונתן לו את השם לה איסלה אספניולה (האי הספרדי), או אספניולה (Hispañola) (שמאוחר יותר שונה להיספניולה).
היספניולה הספרדית
בעקבות הגעת האירופאים, אוכלוסיית הילידים של האיטי כמעט ונכחדה, וככל הנראה מדובר בשיעור התמותה הגבוה ביותר של אוכלוסיית ילידים אמריקה בעקבות הגעת האירופאים. ניתן לייחס את שיעור התמותה הגבוה בהאיטי באופן חלקי לרצח, עבודת כפייה ודיכוי, אולם הסיבה העיקרית הייתה כתוצאה מהגעתן של מחלות העולם הישן, שלילידים לא הייתה כל חסינות נגדן. גורם עיקרי נוסף היה הפרת המאזן האקולוגי. אולם, מספר משמעותי של בני הטאינו ניצלו והקימו כפרים במקומות אחרים, הרחק מהמתיישבים האירופאים. מאוחר יותר הם התערבבו על העבדים השחורים הנמלטים ובמידה מסוימת גם עם אירופאים (בעיקר ספרדים).
העניין הספרדי בהיספניולה החל לדעוך במהלך שנות ה־20 של המאה ה־16, כאשר נמצאו מרבצי זהב וכסף חשובים במקסיקו ובדרום אמריקה. לאחר מכן החלה האוכלוסייה של היספניולה הספרדית לגדול באיטיות. בעקבות חשש מהתקפות פיראטים הורה המלך הספרדי לכל המתיישבים לעבור למגורים בקרבת עיר הבירה, סנטו דומינגו. הדבר היה בעוכריהם של הספרדים, שכן פיראטים בריטים, הולנדים וצרפתים הקימו בסיסים על החופים הצפוניים והדרומיים של האי שננטשו.
סן-דומנג הצרפתית
שודדי ים צרפתיים הקימו יישוב באי טורטוגה ב־1625. הם שרדו באמצעות שוד ימי של ספינות ספרדיות וציד בקר. אף על פי שהספרדים החריבו את היישוב מספר פעמים, הפירטים חזרו והקימו אותו מחדש. היישוב הרשמי הראשון בטורטוגה הוקם ב־1659 על סמך ייפוי כוח של המלך לואי ה־14.
עד למלחמת שבע השנים (1756 – 1763) הכלכלה של סן-דומנגה התאפיינה במגמת צמיחה והתרחבות, כאשר הסוכר והקפה הפכו למוצרי הייצוא העיקריים. לאחר המלחמה, שהפריעה למסחר הימי, המושבה עברה תקופה של התרחבות מהירה. ב־1767 היא ייצאה כ־32,700 טון של סוכר נא וכ־23,100 טון של סוכר מזוקק, 450 טון של אינדיגו, ו־900 טון של כותנה. סן-דומנגנודעה בכינוי "פנינת האנטילים" – אחת המושבות העשירות ביותר באימפריה הצרפתית של המאה ה־18. בשנות ה־80 של המאה ה־18 הופקו בסן-דומנגלמעלה מ־40% מצריכת הסוכר האירופאית ו־60% מצריכת הקפה. מושבה יחידה זו, שגודלה דומה לזה של מרילנד או בלגיה, הפיקה יותר סוכר מכל איי הודו המערבית ביחד.
כוח העבודה במטעים הללו הורכב מ־790,000 עבדים אפריקניים (כאשר בשנים 1783–1791 הם היוו שליש מסחר העבדים באוקיינוס האטלנטי). בין 1764 ו־1771 המספר הממוצע של עבדים שהובאו לאי נע בין 10,000 ל־15,000, ב־1786 הגיע עד ל־28,000, והחל מ־1787 הגיעו לאי כ־40,000 עבדים בממוצע בכל שנה. אולם, חוסר היכולת לשמור על מספר העבדים ללא ייבוא מחדש מאפריקה הביא למצב שב־1789 אוכלוסייה של 500,000 עבדים נשלטה על ידי 32,000 אנשים לבנים בלבד. בכל התקופה הזאת רוב העבדים במושבה היו ילידי אפריקה, כיוון שהתנאים הקשים של העבדות גרמו לתמותה גבוהה ביחס לילודה (ריבוי טבעי שלילי). התרבות האפריקנית נותרה דומיננטית בקרב העבדים עד לסוף השלטון הצרפתי, ובייחוד דת הוודו, ששילבה יסודות מהליטורגיה והטקסים הקתוליים עם אמונות ומנהגים מגינאה, ממלכת קונגו ודהומיי. סוחרי העבדים סרקו את החוף האטלנטי של אפריקה, כך שהעבדים שהובאו לאי הגיעו ממאות שבטים שונים, כאשר הדבר יוצר בעיות שפה.
על־מנת לפקח על העבדות חוקק לואי ה־16 את ה־code noir, שהעניק לעבדים זכויות אדם חלקיות והטיל מספר חובות על אדוניהם, שהיו מחויבים לפי החוק לספק אוכל, בגדים ושירותים שונים שנועדו לקיום סביר של העבדים. בחוק נקבע גם עונש גופני שנתן לאדוני העבדים את האפשרות להפעיל שיטות ברוטליות על מנת להכריח את העבדים להיות צייתנים, אם כי לא נקבעו בחוק דרכי הפיקוח והבקרה על ענישה זו. מסמך שנכתב לכאורה על ידי מזכירו האישי (שהיה רוב ימיו עבד) של אנרי כריסטוף מתאר את הפשעים לכאורה שבוצעו על ידי אדוני העבדים בסן-דומנג כלפי עבדיהם:
אלפי עבדים זכו בחופש לאחר שברחו אל ההרים, הקימו את קהילות המארונים וערכו פשיטות על מטעים מבודדים. העבד לשעבר שזכה לפרסום בצורה הבולטת ביותר הוא מאקאנדאל, שהגיע מגינאה ב־1751 ובמהלך שהותו באי איבד את אחת מידיו. כאיש דת הוודו, הוא איחד את רוב כנופיות המארונים ובמהלך שש השנים הבאות הוא ערך פשיטות מוצלחות והצליח להתחמק מהצרפתים. לפי דיווחים שונים הוא הרג למעלה מ־6,000 אנשים, בעת שהציג שאיפה קיצונית להכחיד כל זכר לאדם הלבן בסן-דומנג. ב־1758 הוא נלכד לאחר שניסה להרעיל בלא הצלחה מאגר מים של בעלי מטעים, וכעונש הוא נקבר בעודו בחיים בכיכר עירונית בכף פרנסואה.
בסן-דומנגהייתה הקהילה הגדולה והמופתחת ביותר של אנשים חופשיים ממוצא אפריקני בקריביים, הז'ן דה קולר (בצרפתית: אנשים עם צבע). קהילת הז'ן דה קולר בסן-דומנגמנתה כ־25,000 חברים ב־1789. אנשי הדור הראשון היו בדרך כלל ילדיהם של בעל עבדים צרפתי ושפחה אפריקנית שנבחרה כפילגש שלו. במושבות הצרפתיות הילדים הללו נחשבו כאנשים חופשיים והיו זכאים לרשת רכוש. באופן זה נוצר מעמד של "מולאטים" בעלי רכוש שלחלק מהם יש אבות עשירים. הז'ן דה קולר היו מעין מעמד ביניים בין העבדים האפריקנים והקולוניאליסטים הצרפתיים. מספר אפריקנים זכו גם כן למעמד זה.
ככל שאוכלוסיית הז'ן דה קולר גדלה, השליטים הצרפתיים חוקקו חוקים מפלים נוספים. חוקים אלו אסרו על בני הקבוצה לעסוק במקצועות מסוימים, לשאת נשים לבנות, ללבוש בגדים אירופאים, לשאת חרבות או אקדחים בפומבי, או להשתתף באירועים חברתיים שיש בהם לבנים. אולם, החוקים הללו לא הגבילו את זכותם לרכוש אדמה, ורבים מתוכם הגדילו את רכושם והפכו לבעלי עבדים. ב־1789 הם כבר החזיקו בשליש משטחי המטעים וברבע ממספר העבדים בסן-דומנג. הסיבה העיקרית לעליית הז'ן דה קולר הייתה העלייה בחשיבות הקפה שגדל בגבעות שהיו שייכות להם. הריכוז הגדול ביותר של בני הז'ן דה קולר היה בחצי האי הדרומי, שהיה האזור האחרון של המושבה שיושב כיוון שהיה רחוק מנתיבי המסחר האטלנטיים והמבנה הטופוגרפי הבעייתי. רוב האוכלוסייה התיישבה במה שעתיד להיות העיר ז'רמי.
תקופת המהפכה
תחילתה של המהפכה הצרפתית ב־1789 השפיעה על המושבה במידה רבה. בזמן שהמתיישבים הצרפתיים דנו כיצד החוקים המהפכניים החדשים ישפיעו על סן-דומנג, החלה מלחמת אזרחים ב־1790 כאשר האנשים החופשיים מצבע טענו כי גם הם אזרחים צרפתיים לפי תנאי הצהרת זכויות האדם והאזרח. עשרה ימים לפני נפילת הבסטיליה, ביולי 1789, האספה הלאומית הצרפתית הצביעה על קבלת שישה נציגים מסן-דומנג. קבוצה של מולאטים עשירים בפריז, בהנהגתם של ז'וליאן ריימונד ווינסנט אוג, לא הצליחה להגשים את מטרתה ולשכנע את הנציגים הלבנים לתמוך בהענקת זכויות מלאות למולאטים. האספה הלאומית החליטה במרץ 1790 להעניק זכויות מלאות לז'ן דה קולר, בין השאר בזכות המאמצים של הקבוצה שבה היו חברים ריימונד ואוג.
אוג נסע לסן-דומנג על מנת להבטיח את קיום ההכרזה הפומבית והשמירה על תקנה זו, הגיע לחופי האי באוקטובר 1790 וביקש לדבר עם המושל המלכותי, הקומטה דה פייניאר. לאחר שדרישותיו לא נענו הוא ניסה לגרום לז'ן דה קולר לפתוח במרד. אוג ווינסנט שאבאן (חייל משוחרר שנטל חלק במהפכה האמריקנית) ניסו לתקוף את קפ-פרנסיס. אולם, המורדים המולאטים סירבו לחמש או לשחרר את העבדים שלהם, או לערער על מוסד העבדות, כך שהמורדים הובסו על ידי מיליציה לבנה בסיוע מתנדבים שחורים (כולל הנרי כריסטוף). לאחר מכן הם ברחו לאורך החזית להינץ', שבאותה תקופה הייתה בחלק הספרדי של האי. אולם, הם נלקחו בשבי, הוחזרו לרשויות הצרפתיות, ואוג ושאבאן הוצאו להורג בפברואר 1791.
ב־22 באוגוסט 1791 החלו העבדים שבצפון המושבה בהתקוממות שסימנה את תחילת מהפכת האיטי. לפי המסורת המרד החל בטקס וודו שבוצע בואה קיימן ליד קפ-פרנסיס. הקריאה למרד ניתנה על ידי כהן דת בשם בוקמן. בתוך שעות המטעים הצפוניים כבר בערו, והמרד התפשט ברחבי כל המושבה. בוקמן נלכד והוצא להורג, אך המרד המשיך להתפשט במהירות למרות זאת.
ב־1792 החליטה האספה הלאומית הצרפתית לשלוח למושבה את לז'ה-פליסיט סונטון, כחלק מהוועדה המהפכנית. מטרתו העיקרית הייתה לשמר את השליטה הצרפתית בסן-דומנג, לייצב את המושבה, ולאכוף את שוויון הזכויות לאנשים החופשיים מצבע, כפי שהוחלט על ידי האספה. סונטון נקט צעד רדיקלי ב־29 באוגוסט 1793 כאשר הכריז על שחרור העבדים במחוז הצפוני, אך עם מגבלות רבות על חירותם. האמנציפציה הורחבה כמעט לכל המושבה בספטמבר ובאוקטובר. האספה הלאומית אשררה את החוק ב־4 בפברואר 1794, וקבעה כי הוא יחול על כל המושבות הצרפתיות.
ישראל דניאל
ישראל דניאל (נולד ב-17 בינואר 1957 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הבלם והמגן, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
ישראל דניאל נולד ביפו לשלמה ואסתר בני יהדות בולגריה, שעלו מסופיה לישראל במהלך העלייה ההמונית. בגיל עשר הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן צ'וצ'קו לוי, ובהמשך שיחק בקבוצת הנוער של מכבי יפו באימונו של לוניה דבורין, אשר טיפח את דניאל וקידם אותו מקצועית. ב-1974 במהלך עונת 1973/1974 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ואת משחקו הראשון ערך ב-26 באפריל 1975. דניאל שיחק בעמדות הבלם והמגן והשתתף ב-241 משחקי ליגה בהם כבש 6 שערים. אחד ממשחקיו הבולטים היה ב-2 ביולי 1977 במסגרת טורניר האינטרטוטו, במסגרתו שיחקה מכבי יפו באצטדיון בלומפילד מול וויבודינה נובי סאד וגברה עליה 3–4, כאשר דניאל כבש את אחד השערים. במחצית השנייה של שנות השמונים היה דניאל קפטן הקבוצה. בסיום עונת 1986/1987 עזב את מכבי יפו ועבר להפועל באר יעקב בה שיחק עד 1991. בהמשך שיחק עונה אחת בקבוצת בית"ר חולון אותה אימן אורי סלימאן ואת הקריירה סיים בהפועל באר יעקב תחת המאמן משה אוננה. ב-1995 פרש ממשחק פעיל.
היסטוריה של האיטי
תקופת המהפכה
אולם, העבדים לא הצטרפו מיד לסונטון. המתיישבים הלבנים המשיכו להיאבק בו, זכו לסיוע מהבריטים, ואליהם הצטרפו רבים מבין האנשים החופשיים מצבע שהתנגדו לביטול העבדות. רק בתחילת מאי 1794, כאשר נודע במושבה על האשרור הצרפתי לאנמציפציה, העבדים לשעבר הצטרפו אל הרפובליקנים הצרפתים. השינוי במצב הפוליטי בצרפת גרם להוצאתו של סונטון מהמושבה ב־1796, אך לא לפני שהוא הצליח לתת נשק לעבדים לשעבר.
ישראל דניאל
קורות חייו
ישראל דניאל נשוי לסיגל, הם הורים לבן ובת וסבים לנכדים. עובד בחברת בזק.
היסטוריה של האיטי
תקופת המהפכה
המושבה עמדה בפני פלישה מלאה של הבריטים, והעבדים המורדים התגבשו ככוח צבאי חזק בהנהגתם של טוסן לוברטיר, ז'אן ז'אק דסאלין ואנרי כריסטוף. לוברטיר הצליח להניס את הבריטים וב־1798 הוא הפך דה פקטו לשליט של המושבה. ב־1799 הוא הביס את הגנרל המולאטי אנדרה ריגו ששלו על רוב החלקים הדרומיים והמערביים של המושבה, וסירב לקבל את מרותו. עד ל־1801 הוא הצליח ליטול את השליטה על כל האי, לאחר שכבש את סנטו דומינגו הספרדית והכריז בה על ביטול העבדות. אולם, הוא לא הכריז על עצמאות מלאה למדינה או ניסה להתנקם בבעלי העבדים לשעבר הלבנים, כיוון שהיה משוכנע כי צרפת לא תחדש את העבדות וכי "אוכלוסייה של עבדים שזה עתה הגיעה מאפריקה לא תוכל להפוך לציוויליזציה באמצעות 'עשייה עצמית'".
ב־1802 נפוליאון בונפרטה שלח כוח פלישה גדול בפיקודו של גיסו, שארל לקלרק. במשך תקופה מסוימת לקלרק נחל הצלחות, ואף הצליח לכבוש ולהעביר לשליטה צרפתית ישירה את החלק המזרחי של האי, כפי שנאמר בהסכם בזל עם ספרד מ־1795. הצרפתים הצליחו להשיג ניצחונות משמעותיים לאחר הקרבות באמצעות 40,000 חיילים אירופים וסיוע מהמתיישבים והמולאטים שהיו נתונים לפיקודו של אלכסנדר פטיון, שבעבר היה אחד מהסגנים של ריגו. שניים מבין הסגנים של טוסן החלו להכיר בכך שלא ניתן להתגונן עוד כנגד כוחות הפלישה, והחלו בנפרד לנהל משא ומתן עם הפולשים, שבסופו הסכימו להעביר את נאמנותם. בנקודה זו לקלרק הזמין את טוסן לשולחן המשא ומתן על מנת להגיע להסדר. אולם, לקלרק רימה את טוסן, עצר וגירש אותו לצרפת. טוסן מת בצרפת באפריל 1803 כתוצאה מדלקת ריאות, לאחר שנכלא בפור דה ז'ו (Fort de Joux) שבהרי היורה.