cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רווח בר מהימנות
דוגמה
מטבע (לא בהכרח הוגן) מוטל 10 פעמים, מתוכם 7 פעמים יצא "עץ". אנו מעוניינים לאמוד את ההסתברות שהמטבע ייפול על עץ. לפני הניסוי איננו יודעים דבר על המטבע, ולכן נגלם זאת על פי עקרון לפלס כהתפלגות פריורית אחידה על p. לאחר הניסוי ההתפלגות הפוסטריורית של p היא התפלגות בטא עם הפרמטרים 8 ו-4. על פי התפלגות זו הקטע בין 0.4 ל-0.8 הוא קטע בר מהימנות ברמת מהימנות של 80% לערכו של p. כלומר p נמצא בקטע הזה בהסתברות של 80%.
ההבדל בין רווח בר מהימנות ורווח בר סמך
רווח בר סמך של 95% משמעותו שתהליך חישוב הקטע מייצר קטע שמכיל את הפרמטר ב-95% מהמדגמים האקראיים. אולם זו תהיה טעות לחשוב שמכך נובע שיש הסתברות של 95% שהפרמטר נמצא בתוך הקטע לאחר שמדגם ספציפי נדגם. זאת מכיוון שרמת הסמך מחושבת על פי כלל המדגמים האפשריים ולא מותנת על המדגם הספציפי שנדגם.
רווח בר מהימנות לעומת זאת מותנה על המדגם הספציפי ומכיל את הפרמטר בהסתברות הנקובה. אולם זוהי הסתברות סובייקטיבית (מבטאת את מידת הוודאות של מי שמדווח על התוצאה) והיא תלויה גם באמונתו הקודמת של המדווח (הסתברות פריורית).
קפיטליזם לעם
קפיטליזם לעם: שחזור הגאונות האבודה של השגשוג האמריקאי (באנגלית: A Capitalism for the People: Recapturing the Lost Genius of American Prosperity) הוא ספר עיון מאת לואיג'י זינגלס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת שיקגו שחיבר קודם לכן את "שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים".
בספר כותב זינגלס כי מטרתו היא "להציל את השווקים ואת התחרות" מהכוחות שמאיימים עליהם, לדעתו: רגולציית יתר על השמאל הפוליטי ועל הימין הפוליטי, ואידאולוגיה פרו-עסקית (להבדיל מאידאולוגיה שתומכת בשוק; במקור pro-market, להבדיל מ-pro-business). זינגלס רואה את קשרי ההון-שלטון כאיום הגדול ביותר על הכלכלה האמריקאית. הוא מציע לתעל את הזעם הפופוליסטי על קשרי ההון-שלטון לפעולות שיצרו תחרות רבה יותר. בספר הביע זינגלס תמיכה במספר רפורמות, בהן שקיפות רבה יותר של נתונים כלכליים ומגבלות על שתדלנות.
זינגלס ענה על שאלות על ספרו בתוכנית הכלכלית היומית של ה-BBC העולמי.
זינגלס הציג את ספרו ב"בית הספר לכלכלה של לונדון", שם הזהיר כי הכלכלה האמריקאית מסתכנת בהידרדרות למערכת קפיטליסטית בסגנון ברלוסקוני, שמועילה לעסקים אך לא לשוק; ומנוהלת בידי פוליטיקאים מושחתים, המעוניינים יותר בריפוד כיסי האליטה מאשר ביצירת הזדמנויות רבות יותר עבור העם.
תוכן הספר
זינגלס כותב כי מעורבותה של ממשלת ארצות הברית בכלכלתה עלתה באופן משמעותי במאה ה-20; בתקופה זו עלה חלק התמ"ג הנשלט על ידי הממשלה פי שמונה. הוא קובע שהעסקים הגדולים ניצלו לטובתם את השינוי הזה. הוא מציין את האבחנה בין תמיכתם העקרונית של מרבית האמריקנים במערכת כלכלית מבוססת שוק חופשי ובין התנגדותם לקשרי הון-שלטון. כמו כן מציין זינגלס שבהיסטוריה של ארצות הברית הדמוקרטיה קדמה לתיעוש, וניתנה חירות רבה שאפשרה יוזמה אישית. לפיכך הוא קורא לתסיסה חברתית המונית, שתשפר במידה משמעותית את התחרותיות ותחולל רפורמות ברוח זו, כהטלת מגבלות על שתדלנים.
ביקורות
הכלכלן ראס רוברטס תיארו את הספר כ"מסע אגדי במקבץ שלם של בעיות כלכליות, פילוסופיות ואתיות הקשורות למצבה הנוכחי של הכלכלה וכיצד יכול מצבן להשתפר". כמו כן כינה אותו "מבט חינוכי ומרתק על מגוון רחב של נושאים". הכלכלן טיילר קוון הצהיר באתר האינטרנט שלו כי הספר "מעיר את כל ההערות הנכונות" ו"כתוב בהירות"; לכן הוא מסכים "כמעט עם כולו".
כתב העת הספרותי "Publishers Weekly" טען שטיעונו של זינגלס "מרתק אך לא מדויק", ועם זאת "מדגים באופן משכנע את הצורך הדחוף בפעולה". תובנתו כי "חירות אינטלקטואלית וכלכלית שלובות זו בזו; בתי-ספר לעסקים ואנשי אקדמיה יכולים לקדם את תועלתו של הכלל" זכתה לשבחים.
העיתונאי בן בויצ'וק כתב שהספר פונה הן לתנועת אוקיופיי הן לתנועת מסיבת התה.
שפילמן
שפילמן הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני, שפירושו שחקן שפיל- משחק, מן- איש.
פרס לאוני סונינג למוזיקה
פרס לאוני סונינג למוזיקה או פרס סונינג (בדנית: Léonie Sonning Music Prize), המוכר כאות ההוקרה המוזיקלי הגבוה ביותר של דנמרק, ניתן מדי שנה למלחין או מבצע בינלאומי. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1959 למלחין איגור סטרווינסקי. כיום נבחרים חתני הפרס על ידי מנהלי קרן המוזיקה לאוני סונינג, שנוסדה בשנת 1965.
תעודת הפרס כתובה בדנית והפרס כולל 1.000.000 קרונות דניות (135,000 אירו, 150.000 דולר אמריקאי) והדפס בלעדי (מונוטייפ) של הציירת הדנית מאיה ליזה אנגלהרדט. חתני וכלות הפרס מתכבדים בקונצרט, המתקיים על פי רוב בקופנהגן, ולעיתים קרובות הם מוזמנים להדריך כיתת אמן של מוזיקאים דנים.
אין קשר ישיר בין אות ההוקרה הזה לבין פרס סונינג, שהוא אות ההוקרה שמעניקה קרן לזכר בעלה המנוח של לאוני סונינג, קרל יוהאן סונינג.
הקונסוליה הרוסית בירושלים
היסטוריה
על פי דו"ח שר החוץ של רוסיה אלכסיי גורצ'קוב לקיסר רוסיה אלכסנדר השני מה-19 באפריל 1858 הוצע למנות לקונסול רוסיה בירושלים את הסוחר ולדימיר דורגובוג'ינוב (В. И. Доргобужинов).
בדצמבר 1858 ההצעה התקבלה על ידי הקיסר רשמית ומיד לאחר מכן הוקמה הקונסוליה הרוסית ובה הקונסול ומזכירו. על הקונסול הממונה הוטלה המשימה לדאוג לצליינים הרוסים בארץ ישראל, להעניק להם סיוע ולשתף פעולה עם נציגי החברה האורתודוקסית הרוסית הקיסרית בארץ ישראל בניהול משא ומתן עם השלטונות הטורקיים.
לצורך בניית מבנה לקונסוליה נרכשה חלקת אדמה בעיר העתיקה בירושלים, סמוך לכנסיית הקבר. ברם בחפירות במקום נמצאו שרידים ארכאולוגיים של שער קדום והוחלט במקום זה לבנות כנסייה ועל נציגי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית הוטל למצוא מקום חלופי עבור הקונסוליה. מעון הקונסול הרוסי נחנך לבסוף במבנה שנועד לשמש כבית מרחץ, במגרש הרוסים והמבנה שימש את הקונסול משנת 1859 ועד 1914.
משנת 1879 הקונסול הפך לקונסול כללי ובמחצית השנייה של שנת 1891 הקונסוליה הפכה לקונסוליה הכללית הקיסרית בירושלים ובתקופה זו כיהן א. יאקובלב כקונסול כללי משנת 1897 ועד 1907.
מ-1914 האימפריה העות'מאנית הייתה נתונה במצב מלחמה מול האימפריה הרוסית והנציגים הדיפלומטים של רוסיה אולצו לעזוב למצרים. מאותה עת הסתיימה הנוכחות הדיפלומטית הרוסית בירושלים. חיילי צבא האימפריה העות'מאנית כבשו את בניין הקונסוליה ובשנת 1917 החל המנדט הבריטי והבריטים הפכו את המבנה וסביבתו למרכז האדמיניסטרטיבי שלהם.
ב-1948 ישראל השתלטה על המבנים, אך בשל לחץ השלטונות בברית המועצות אולצה למכור את השטח לידי הסובייטים במסגרת "הסכם התפוזים" ב-1964.
כיום (2019) משמש המבנה מחלקות שונות של עיריית ירושלים.
ראשי הקונסוליה
להלן רשימת הקונסולים הרוסיים בירושלים:
מייל לשעה
מייל לשעה (באנגלית: Miles per hour) היא יחידת מידה למהירות, המציינת מעבר של מייל אחד במשך שעה אחת.
יחידת מידה זו היא יחידה פחות מקובלת למדידת מהירותם של כלי רכב (במרבית מדינות העולם משתמשים ביחידה קילומטר לשעה), והיא נהוגה בעיקר באנגליה ובארצות הברית.
למדידת מהירותם של כלי שיט מקובלת יחידת המידה קשר, שהיא 1 מיל ימי לשעה ושווה ל-1.8525 קילומטר לשעה.
בכתיב פיזיקלי המהירות מייל לשעה נרשמת בצורה מייל/שעה או מייל·שעה1−.
1 מייל לשעה שווה ערך ל-1.609344 קמ"ש.
VIPER (רובר)
VIPER (Volatiles Investigating Polar Exploration Rover) הוא רובר ירחי של נאס"א שישוגר לקוטב הדרומי של הירח בחודש נובמבר 2024 ומטרתו העיקרית לחפש מים על הירח כדי לאפשר שהיה ממושכת של אנשים על הירח. הרובר הוא חלק מתוכנית ארטמיס של ארצות הברית שמטרתה להנחית בני אדם על הירח בשנת 2024. נאס"א הקצתה 199.5 מיליון דולר לצורך בניית הרובר לחברת אסטרובוטיק (Astrobotic) מהעיר פיטסבורג שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
הר אורוויל
הר אורוויל (באנגלית: Mount Orville) הוא פסגה גבוהה ברכס פיירווד'ר, באזור הדרומי ביותר של הרי סנט אליאס, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גובהה של הפסגה 3,199 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בשטחו של הפארק הלאומי גליישר ביי (הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-1986, וכאתר מורשת עולמית ב-1992).
אף כי הפסגה אינה גבוהה באופן יחסי להרים סביבה, בשל קרבתה לחוף הים, היא מתנשאת מעל סביבתה ובולטת בשל כך. הפסגה מתנשאת לגובה של 547 מטרים מעל סביבתה. היא ממוקמת 12 קילומטרים מחוף הים במפרץ ליטויה, שמדרום-מערב לפסגה.
מקור השם
הפסגה היא הגבוהה בין שתי פסגות סמוכות, הר וילבר, והר אורוויל - שניהם נקראים על שמם של האחים רייט; ההרים נקראו על שמם, מאחר שהמצאת המטוס אפשרה את התפתחות אלסקה.
הטיפוס על הפסגה
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו סטיב קרול (Steve Carroll), פיליפ קאופמן (Philip Kauffman), ופטריק סימונס (Patrick Simmons) בשנת 1995. על אף שהשלושה היו מטפסי הרים בעלי ניסיון רב, הם קיפחו את חיים במפולת שלגים, בעת רדתם מהפסגה.
יחסי מצרים–סודאן
יחסי מצרים–סודאן הם היחסים הדו-צדדיים בין סודאן ומצרים.
היסטוריה
סודאן ומצרים נהנו מקשרים היסטוריים מורכבים ארוכי שנים, שבמרכזם חפיפות היסטוריות בעת העתיקה כאשר ממלכות נוביות (נובטיה, מקוריה ואלודיה) בסודאן שלטו במצרים, ושושלות מצריות פלשו לסודאן, כמו גם קשרים תרבותיים והחתירה של מצרים לשליטה על מימי הנילוס. לפני העצמאות הסודאנית בשנת 1956, סודאן שולבה במצרים בשנת 1821 דרך פלישת שושלת מוחמד עלי וכיבוש סודאן, ואחריה המהפכה הלאומית המהדיסטית הסודנית בשנת 1885 והכיבוש מחדש של סודאן תחת השלטון הבריטי בשנת 1899.
קשריהם ההיסטוריים חוזרים למצרים העתיקה, שם התבססו שתי האומות לאורך נהר הנילוס. לאורך כל השנים מצרים הייתה בעיקר יותר משגשגת, עם זאת, היבטים דתיים ותרבותיים רבים של מצרים אומצו מהנוביאנים (המבוססים על סודאן המודרנית) כמו בניית הפירמידות וחיים שלאחר המוות.
סודאן הייתה אחת משלושת חברות הליגה הערבית שהפגינה הזדהות עם מצרים ביוזמות השלום שלה בקמפ דייוויד עם ישראל בסוף שנות ה-70.
סכסוך גדול בין סודאן ומצרים הוא סביב משולש חלייב: סודאן טוענת כי מדובר באזור השייך לה, אם כי מצרים כבשה אותו צבאית מאז 1995, ומצרים מסרבת להפנות את המחלוקת לבוררות בינלאומית. מחלוקת נוספת היא סביב סכרים באתיופיה, ובמיוחד סכר הרנסאנס האתיופי הגדול, שסודאן רואה בו לגיטימי ותועלת אזורית ואילו מצרים רואה בו איום על ביטחון המים שלה.
המדיניות של מצרים בסודאן היא לטובת סודאן מאוחדת. כיוון שכך, מצרים לא הייתה מעורבת ישירות בתהליך השלום בסודאן שהתארח בקניה בחסות הרשות הבין - ממשלתית לפיתוח (IGAD) וזה העניק לעמי דרום סודאן את הזכות לפרוש ולהקים מדינה עצמאית בשנת 2011 לאחר מלחמת האזרחים הסודאנית הארוכה שנמשכה במצטבר למעלה מ-40 שנה והרגה למעלה משני מיליון איש.
רשקוב
רשקוב (במולדובנית: Raşcov, באוקראינית: Рашків, ברומנית: Râşcov ו-Raşcu ) הוא כפר בחבל טרנסניסטריה במחוז המנהלי קאמנקה על גדות נהר הדנייסטר הנמצא דה יורו בשטחה של רפובליקת מולדובה. הכפר כיום הוא שילוב של שני כפרים: יאנטרני (Янтарне) ורשקוב (Raşcov). משמעות שם הכפר הוא מזן פטריות (בלטינית: Lactarius deliciosus) ומקורו בשפה הרומנית.
היסטוריה
הכפר הוקם בשנת 1402 כתחנת סוחרים על נהר הדנייסטר. באזור הכפר נמצאת הכנסייה הקתולית קאטאן (Kaatan) הנחשבת אתר מורשת היסטורי. ברשקוב היה גם מקום מגוריו של הרב יעקב יוסף כ"ץ מפולונאה, צדיק חסידי יהודי תלמידו של הבעש"ט שהוגלה משארוגרוד (Sharogrod), מאבות תנועת החסידות, וסופר ואידאולוג התנועה. באזור המרכזי של הכפר נשתמרו קירות מבנה בית כנסת אשר נבנה באמצע המאה ה-18 לערך, ובמשך זמן רב שימש כמרכז החיים הרוחניים של הקהילה היהודית הגדולה בכפר. בתחילת שנת 1930 נהרסו כל בתי הכנסת באזור רשקוב. בעקבות זאת הועבר המרכז הדתי לכפר ודול-רשקוב (ברוסית: Вадул-Рашков) הנמצא בעברו השני של נהר הדנייסטר שהיה חלק מרומניה באותה תקופה. כיום ניתן לזהות על קירות המבנה גילופי קישוטים שנשתמרו.
גאוגרפיה
רשקוב נמצאת בחלק הדרום מזרחי של מחוז קאמנקה על הגדה השמאלית של נהר הדנייסטר, 16 ק"מ ממרכז מחוז ו -30 ק"מ מתחנת הרכבת ריבניצה (Rybnitsa). הכפר בנוי בקונפיגורציה מורכבת עם שני צירי תכנון עיקריים, האחד לאורך עמק הדנייסטר והיובל השמאלי רשקובי לנהר הדנייסטר, הציר השני הוא הכביש המהיר המחבר בין טירספול לקאמנקה. לאורכם ממוקמים רוב המבנים בכפר.
הכפר מחולק למספר חלקים היסטוריים: המרכז (ברוסית: Центр), פוקרובקה (ברוסית: Покровка), פודול (ברוסית: Подол), מליני (ברוסית: Млыны). סגנון הבניה בכפר הוא על פי השפעתה של הכנסייה האורתודוקסית והקטולית. האדריכלות באזור משלבת אלמנטים אוקראינים ומולדובים. מחוץ לגבולות הכפר שוכן הגן הלאומי רשקוב עם נוף טבעי נרחב. שטח זה הוא בגדר שמורת טבע מוגנת.
אוכלוסייה
רשקוב הוא אחד הכפרים הגדולים במחוז קאמנסקי אולם אוכלוסיית הכפר פוחתת מדי שנה בשל עיור והגירה שלילית. בשנת 1959 התגוררו בכפר 3731 תושבים, בשנת 1979 - 3252 תושבים, ב-1989 - 2470 תושבים, וב-2004 - כ-2003 תושבים. שיעור האוכלוסייה המבוגרת בעיר הוא גבוה בעקבות אחוז פריון נמוך, ועזיבתם של תושבים צעירים בין היתר בעקבות מחסור בהזדמנויות תעסוקה. כ-80% מתושבי הכפר הם אוקראינים, והיתר מולדובים ורוסים. רוב תושבי הכפר הם נוצרים המשתייכים לזרם האורתודוקסי והזרם הקתולי.
קפיבארה ננסית
קפיבארה ננסית (שם מדעי: Hydrochoerus isthmius) היא מין של מכרסם ענקי מאמריקה הדרומית ששייך למשפחת הקביתיים. מין זה הוא מין המכרסם השני בגודלו בעולם לאחר המין הקרוב לו - קפיבארה מצויה. אורכו יכול להגיע למטר ומשקלו ל-28–50 ק"ג.
קפיבארה זו מצויה במספר אזורים במזרח פנמה, צפון מערב קולומביה ובמערב ונצואלה. היא חיה ביערות ובביצות טרופיות וחיה הרבה מזמנה בתוך המים או בין צמחי המים.
קפיבארה זו מאוד דומה לקרובתה ובעבר הייתה תת-מין שלה. ואולם היא קטנה יותר, נחבאת יותר וחיה בבדידות או בחבורות קטנות היוצאות בשעות בין הערביים לפעילות. הקפיבארה צמחונית וניזונה בעיקר מעשבים.
קרחון שקלטון (אנטארקטיקה)
הקרחון, שאורכו מעל 96 קילומטרים, ורוחבו בין 8 ל-16 קילומטרים.
קרחון פורמן הוא קרחון יובלי שנשפך אל קרחון שקלטון.
הקרחון זורם מרמת הקוטב, בסמוך למאסיב רוברטז, וזורם צפונה דרך הרי המלכה מוד, ונשפך אל מדף הקרח רוס בין הר ספיד וצוקי וולדרון.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941).
מתן השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם סר ארנסט שקלטון, חוקר אנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, PP 167, 316-317, 347, 709
• Fitzgerald, Paul & Baldwin, Suzanne & Miller, Scott & Dingle, Graeme. (1996), Geologic and thermochronologic studies along the front of the Transantarctic Mountains near the Shackleton and Liv glaciers, Antarctic journal of the United States / National Science Foundation. 31. 20-22
ניר בר-און
שירות צבאי
בר-און, בוגר קורס מנהלי אבטחת תעופה אותו סיים בשנת 2021 לאחר הקורונה.
מאז יוני 2021 תפקד כמנכ"ל פעילות דיגום הקורנה בחברת פמי, וכיום ממנכ"ל את כלל שירותי בריאות הנפש בחברת פמי הניתנים לקופות החולים, למגזר הציבורי ולחברות הביטוח.
לבר-און תואר ראשון במנהל עסקים ומערכות מידע בהצטיינות מטעם המרכז האקדמי רופין ותואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון. אחיו הגדול הוא תא"ל יצחק בר.
ज
ज -גַ'ה היא האות ה-19 והעיצור השמיני (אחרי छ) באלפבית הדוונאגרי. היא אות עיצורית. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא ג' עם גרש (j) כבמילה ג'באליה.
מקור האות באות הבראהמנית, באמצעות האות הגופטית.
זולטאן קאמרר
זולטאן קאמרר (בהונגרית: Kammerer Zoltán; נולד ב-10 במרץ 1978, ואץ) הוא שייט קיאקים אלוף אולימפי (סידני 2000 ואתונה 2004) זוכה 4 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, אלוף עולם זוכה 15 מדליות עולמיות מהן 3 זהב ואלוף אירוהפ וכה 12 מדליות אירופיות, מהן 3 זהב.
ביוגרפיה
קאמרר החל לשוט בקיאק בעיר גד מעט לפני 1993. בשנת 1994 עבר למועדון UTE כשייט נוער. כבר באותה השנה היה במדורגים ב-1000 מטר באליפות הבוגרים. בנוער הוא היה אלוף הונגריה בכל שיט אישי (400, 500, 1000 מטר). בשנה שלאחר מכן כבר זכה במדליית ארד ב-1000 מטר באליפות הונגריה לבוגרים. באליפות העולם לנוער הוא זכה בשלוש מדליות זהב.
ב-1997 הוא הפך לקיאקיסט של מועדון VSE בגיור. הוא סיים ראשון באליפות אירופה ב-500 ו-1000 מטר. באליפות העולם זכה במדליית זהב ברביעיות ל-500 מטר. בשנה שלאחר מכן זכה בשתי מדליות באליפות הונגריה, אך לא הצליח להגיע לאליפות העולם. באליפות אירופה 1999 בזאגרב זכה במדליית כסף בזוגות ב-500 וב-1000 מטר. הישגיו נמשכו לאורך שנים.
זולטאן קמרר סיים את הקריירה האולימפית באולימפיאדת לונדון (2012), שם זכה במדליית כסף ברביעיות (קאמרר, טוט, קוליפאי, פאומן) ולאחר מכן במדליית ארד באותו ההרכב באליפות אירופה 2013.
קוק (נהר)
נהר הקוק (בתאית: แม่น้ำกก) הוא נהר הזורם בדרום-מזרח אסיה, העובר בתאילנד ובבורמה.
גאוגרפיה
הנהר זורם מזרחה אל מעבר לגבול בין תאילנד לבין בורמה. הנהר רחב ורדוד, והוא עובר בין הרים תלולים וערוצים צרים דבר ההופך אותו לקשה לגידולים. מספר קילומטרים במורד ההר ליד צ'יאנג ראי הנהר הופך לאגם, משם הוא ממשיך עד לסכר ההשקיה.
איגרת הרמב"ן
איגרת הרמב"ן הוא מכתב המיוחס לרמב"ן, שעל פי הייחוס נכתב כשהיה בארץ ישראל לבנו נחמן ששהה בקטלוניה. האיגרת היא כעין צוואה רוחנית וכוללת דברים בחשיבות הענווה והימנעות מכעס. האיגרת זכתה לתפוצה רבה והוכללה במהדורות רבות של סידורים וספרי מוסר.
מחבר האיגרת
האגרת נדפסה לראשונה בתוך ספר ראשית חכמה (ונציה של"ט) ומשם נדפס בספרים רבים, נוסחאות שונות נדפסו במשך הדורות מכתבי יד שונים.
הרב טוביה פרשל ערער על זהות מחבר האיגרת, וטען שמחבר האיגרת הוא רבי משה מאיברא, מכיוון שהאיגרת מובאת בקצרה בשמו בספר כלבו ומכיוון שבן דורו של רמב"ן, רבנו פרץ, מביא קטע מדברי רבי משה מאיוורא בהגהותיו, הדומים לתוכן "איגרת הרמב"ן".
הרב חיים דוב שעוועל טוען שמחבר האיגרת הוא רמב"ן. לטענתו, קרובו של רמב"ן, רבי יונה, למד אצל רבי משה מאיוורא ונראה שבשובו לספרד שאב ממנו הרמב"ן את תורת המוסר ומתוכה בחר את הכללים שהיו ראויים להכתב לבנו נחמן. הרב שעוועל מביא ראייה לטענתו בכך שהאיגרת מזכירה את העולם הבא, אזכור האופייני לרמב"ן, במיוחד לדברי הרמב"ן בביאורו לתורה בסוף פרשת עקב.
הרב יעקב שורקין הדפיס את האיגרת מכתב יד פרמה פלטינה אשר נכתב עשרים שנה לאחר מות הרמב"ן, בנוסחו קיימים שינויים מהנדפס, שורקין הראה שאגרת הרמב"ן שונה בהרבה מאגרת רב משה מאיוורא, כמו כן טען שאף שבסיס האיגרת היא רבי משה מאיוורא עדיין חידושיו של רמב"ן הם עיקר האיגרת.
עודד ישראלי הסכים עם דברי שורקין והצביע על שינוי משמעותי בין דבריו לדברי רבי משה מאיוורא, בעוד רבי משה התמקד בהטפה לאימוץ מידת הענווה, המחבר ראה במידת הענווה שער למעלות נשגבות יותר כמו יראת חטא אהבת השם ודבקות, ואף טען שעצם השימוש בחומרים ספרותיים של יוצרים אחרים תוך עיבודם ללא ייחוס בשמם אופייני לרמב"ן.
יש שטענו נגד יחוס האיגרת לרמב"ן מחמת סגנונה הלשוני של האיגרת, שבו מילים שאינן אופייניות לכתיבתו הספרדית של הרמב"ן, כגון "להתפחד", שאינה נכונה דקדוקית, וכדומה. מאידך, בכתבי היד הקדומים של האיגרת יש שינויים רבים בסגנון, ועדיין לא נעשה מחקר מקיף בנושא.
האיגרת הוכנסה לספר שערי קדושה חלק ד למהרח"ו, לספר ראשית חכמה ולספר חרדים, תוך מתן ייחוס לרמב"ן.
תוכן האיגרת
האיגרת פותחת בבקשה מאת הרמב"ן לבנו לא לשכוח את ניסי ה' ונפלאותיו אשר עשה עמו.
באיגרת שני חלקים עיקריים: חלק מחשבתי המורה להתרחק מהכעס והצורך שבמידת הענווה.
החלק השני הוא חלק מעשי, המתחיל במילים "על כן אפרש", שבו הכותב ממחיש את דרך ההתנהגות במידת הענווה.
משפט נודע מהאיגרת עוסק ביחסו של האדם לשאר בני האדם שהוא פוגש:
באיגרת מובאת הדרכה להוציא השלכות מעשיות מלימוד התורה:
בסיום האיגרת מורה המחבר לבן לקרוא את האיגרת מדי שבוע ומסיים בברכה:
במשך הזמן היו שייחסו לאיגרת סגולות, למשל בספר מעולפת ספירים ועוד, אך נוסחה מציג בבהירות כוונה מוסרית ברורה, אם כי בחתימת האיגרת ישנה משמעות סגולית,, אך בכתב יד ותיקן בריטיש מוזיאום ובמהדורת ראשית חכמה שורה זו לא מופיעה.
איגרת הרמב"ן בתרבות
קטעים מן האיגרת הולחנו ובוצעו על ידי זמרים שונים. לחן מוכר במיוחד הוא מהאלבום "משיח", בביצוע הזמר מרדכי בן-דוד בשם "שמע בני". לחנים נוספים חלקם עם התאמות נוסח האיגרת לשפת ימינו, בוצעו על ידי עופר לוי, זהבה בן, אלי הרצליך ועוד. באירועים משפחתיים שונים ובמיוחד בבר מצווה, יש שנוהגים להקדיש השיר לבן, כשם שהרמב"ן שלח האיגרת לבנו לברכו ולהצליח דרכו בעולם.
מתיו ברונפמן
מתיו ברונפמן (אנגלית: Matthew Bronfman; נולד ב-15 ביוני 1959 בארצות הברית) הוא איש עסקים ואיל הון יהודי אמריקאי.
חיים אישיים
בן למשפחת העסקים הקנדית ברונפמן שהיא אחת המשפחות היהודיות העשירות בעולם. בנו של אדגר ברונפמן (האב). למד תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד בבוסטון. מתגורר בניו יורק.
ברונפמן היה נשוי ארבע פעמים ויש לו שמונה ילדים. בשנת 2005 נישא לסטייסי קיי והתגרש ב-2016. בשנת 2017 נישא לישראלית מלאני לביא. החתונה נערכה על גג ישיבת "אש תורה" ברובע היהודי הצופה אל הכותל. בחודש נובמבר 2017 נולד בנם ג'רמי.
פעילות עסקית
חלק גדול מעסקיו של ברונפמן מתנהלים במדינת ישראל, חלקם בשותפות עם איש העסקים שלום פישר (קבוצת "ברונפמן-פישר"). בשנת 2003 נמנה עם בעלי אלון רבוע כחול ישראל, ובשנת 2007 מכר את חלקו לשותפיו בבעלות, קבוצת אלון. בשנת 2005 קנה את איקאה ישראל.
בשנת 2006 רכש את השליטה בבנק דיסקונט באמצעות רכישת 26% ממניות הבנק תמורת 1.3 מיליארד שקל, בשותפות עם אחיו אדם ברונפמן ואחותו הולי לב, יחד עם איש העסקים רובין שרוהן. בשנת 2014 מכרו את החזקותיהם בבנק.
קבוצת "ברונפמן-פישר" מחזיקה בבעלות על "ישראלום נכסים" המאגדת החזקות בתחומי התעשייה והנדל“ן, ביניהם 20% ממניות שופרסל (שבהן החזיקו בין השנים 2007-2016) וחברת "שפע הצלחה לוגיסטיקה" (לשעבר "פאלאס תעשיות"), העוסקת ביצור ושיווק נרות ובמתן שירותי לוגיסטיקה. החזקות אותם מכרו ל"ישראלום נכסים" תמורת 776 מיליון שקל בשנת 2010. "ישראלום נכסים" מימנה את הרכישה מידי בעלי השליטה שלה (כלומר ברונפמן ופישר עצמם) באמצעות הלוואות בנקאיות.
בסוף שנת 2012, נקלעה חברת "ישראלום נכסים" למשבר תזרימי בעקבות הפסדים כבדים מהשקעות נדל“ן שביצעה במזרח אירופה (באמצעות חברת "אולימפיה נדל"ן"), וירידה חדה בשווי מניות שופרסל שבהן החזיקה. הפסדי הענק בנדל"ן הותירו את החברה עם גירעון של 216 מיליון שקל בהון העצמי, חוב של כ-660 מיליון שקל לבנקים ולקרן KCPS וחוב של 220 מיליון שקל למחזיקי איגרת החוב שלה. כדי להחזיר את החובות הזרימו ברונפמן ופישר לחברה 400 מיליון שקל מכרו את מניות שופרסל וחלק מהנדל“ן שהחזיקה החברה.
ינס פיטר יאקובסן
ינס פיטר יאקובסן (7 באפריל 1847 – 30 באפריל 1885; בעברית נפוץ הכתיב ינס פטר יעקבסן, ובאנציקלופדיה העברית הוא נקרא ינס פטר יעקובסן) היה מדען, סופר ומשורר דני. נחשב לאבי הספרות הנטורליסטית בסקנדינביה, ולאחד ממבשריה של הספרות המודרניסטית באירופה. הושפע מצ'ארלס דרווין ומגאורג ברנדס. זמן קצר אחרי יום הולדתו ה-38, נפטר בעיירת הולדתו תיסטד ממחלת השחפת, שבה לקה 12 שנים קודם.
שנות ילדותו
בילדותו בילה רבות בחיק הטבע, הרבה לשחק עם בני גילו והיה בעל נטייה לחולמנות. נופי ילדותו וחולמנותו באו מאוחר יותר לידי ביטוי ביצירתו הספרותית. מגיל צעיר נטה הן למדעים – בייחוד לבוטניקה – והן לשירה. כילד כתב מספר שירים ובהם חוזר מוטיב החלום. הוריו שזיהו בו כישרון עודדו אותו ושלחוהו ב-1851, בהיותו בן 4 בלבד, ללימודים בבית הספר בת'יסטד. את שיריו, וקומדיה אחת שכתב, פרסם בעלון בית הספר.
בסתיו 1862, בהיותו בן 16, נשלח יאקובסן למכינה לקראת לימודיו באוניברסיטה בקופנהגן. ימי ילדותו, כמו גם תקופת ההכנה לאוניברסיטה, עברו עליו כנוצרי מאמין. הוא נהג להתפלל לעיתים תכופות ורק בשנות לימודיו באוניברסיטה התפתחו אצלו ספקות, עד שנעשה אתאיסט מוצהר.בשנת 1867, בהיותו בן 20 ולאחר ניסיון אחד כושל, התקבל יאקובסן לבסוף לאוניברסיטת קופנהגן והחל להתעניין במחקר אצות ים.
יצירתו המדעית
את לימודיו האקדמיים עשה יאקובסן כסטודנט לבוטניקה בקופנהגן בין השנים 1867–1873. יאקובסן נודע כמי שהתייחס לצמחים לא כאובייקט מדעי אלא ממש כבני אדם. אחד ממוריו אמר עליו כי מעולם לא ראה מישהו שאוחז בצמחים בעדינות רבה כמותו.
במהלך לימודיו התוודע לכתביו של דרווין, הושפע ממנו רבות והביע רצון לסייע בהפצת תורת דרווין בדנמרק. באותה תקופה כבר הפך לאתאיסט מוצהר ומצא בתורת דרווין הסברים טבעיים לקיום אשר הביאו מרגוע לנפשו. בראשית שנות השבעים של המאה ה-19 פרסם יאקובסן מספר מאמרים על דרווין ותרגם שתיים מיצירותיו לדנית: את מוצא המינים שפורסם ב-9 חלקים בין השנים 1871–1872 ומאוחר יותר, בשנים 1874–1875, פרסם ב-13 חלקים את מוצא האדם. מאמריו על דרווין ותרגום ספריו סייעו בהפצת תורת דרווין בארצות סקנדינביה.
בשנת 1873 זכה יאקובסן במדליית הזהב של אוניברסיטת קופנהגן על מחקרו שעסק באצות הגדלות במים-מתוקים.
מוטיבים וסגנון
יאקובסן כתב שני רומנים, מרת מריה גרוב (Fru Marie Grubbe, 1876) ונילס לינה (Niels Lyhne, 1880). בנוסף הוציא קובצי שירים וסיפורים קצרים, חלקם פורסמו לראשונה לאחר מותו. הוא נחשב לסופר של דורו בדנמרק, ונמנה עם מבשרי המודרנה בספרות בשנות ה-70 של המאה ה-19 בדנמרק. הרומנים של יאקובסן ומיטב סיפוריו השפיעו השפעה רבה וחשובה על הספרות הסקנדינבית בשל האלמנטים הפסיכולוגיים שלו. יאקובסן הניח את התשתית עבור הכתיבה האימפרסיוניסטית בגרמניה. יאקובסן יצר יצירה מועטה אך כזו שהשפיעה על הזרם הנטורליסטי בספרות, הן בדנמרק והן בארצות אחרות. הוא זוהה עם התנועה הנטורליסטית. בעיקר על ידי גאורג ברנדס אשר הכליל אותו במחקר שלו בשם "אנשי הזרם המודרניסטי" (Men of the Modern Breakthrough). בסיפוריו ניתן למצוא מוטיבים של חלומות וכיסופים, של בדידות ועיסוק במוות. יאקובסן נטה בכתיבתו לפשטות ולריאליזם. יצירתו נחשבת ככזו המיטיבה לתאר דימויים ויזואליים.
קשריו עם האחים ברנדס
במקביל לעבודתו המדעית החל יאקובסן בכתיבת שירה ובשנת 1869 הוא קיבץ מספר שירים בשם Hervert Sperring ושלח אותם לגאורג ברנדס שדחה אותם. באותה שנה כתב יאקובסן את פריחת הקקטוס (A Cactus Bloom) (1869–1868) שהיווה קפיצת מדרגה ספרותית מכתביו האחרים. הפעם הכיר בו אדווארד ברנדס, אחיו של גאורג, אשר כששמע את השיר קפץ מכורסתו וקרא "והרי אתה משורר!"
בשנת 1972 לאחר פרסום קובץ סיפוריו מוגנס (Mogens) הכיר גם גאורג ברנדס בכישרונו של יאקובסן, אימץ אותו ותרם לפרסומו וקידומו בארצות סקנדינביה. יאקובסן אף הצטרף כחבר משפיע לחוג אנשי רוח בשם אנשי הפריצה המודרניסטית (Det moderne Gjennembruds Mænd) בראשו עמד ברנדס ובו היו שותפים אנשי רוח כהולגר דראכמן (holger drachmann), וילהלם מאהלר (Wilhelm Maler), סופוס סקנדורף (sophus schandorf), הנריק איבסן (henrik ibsen) ואחיו של ברנדס אדוארד. חוג זה השפיע רבות על הפצת רעיונות של מודרניזם וריאליזם בספרות. קובץ השירים הראשון שנדחה על ידי ברנדס פורסם על ידי אדוארד ברנדס רק ב-1886, לאחר מותו של יאקובסן.
יצירתו המוקדמת (1868–1872)
החל משנת 1863, בהיותו במכינה בקופנהגן, פרסם יאקובסן שירים בכתב העת Twigs. ההישג הספרותי הראשון שלו היה בשנת 1868 עם סיום ליקוט שיריו. הוצאות ספרים רבות דחו את שיריו, אך הוא לא אמר נואש. באותה שנה פרסם יאקובסן קובץ שירים בשם שירי גוּרֶה (Gurresange) שנכתבו בשנים 1868–1869. שירים אלו נכתבו בסגנון רומנטי שתאם לתור הזהב הדני במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בשנת 1872, בעודו סטודנט בקופנהגן, פרסם קובץ נובלות, כשהמוכרת שבהן היא מוגנס. סיפור זה הקנה לו את פרסומו בדנמרק. פרסומו הבין-לאומי בא לו רק בהמשך עם פרסום שני הרומנים שלו: מרת מריה גרוב (1876) ונילס לינה (1880). ברומן מוגנס מופיע האדם כחיה המונעת מדחפים ביולוגיים ולא מאידיאלים או שאיפות חיצוניות. מסקנת הסיפור היא כי על האדם להסתפק בטבע ולהתנער מרצונות רוחניים. פרסום הסיפור היה קריאת תיגר על הספרות הרומנטית, אשר הושפעה מכתביו של דרווין העוסקים באדם כיצור אבולוציוני.
יצירתו המאוחרת (1873–1885)
לאחר פרוץ מחלתו החל יאקובסן בכתיבת הרומן מרת מריה גרוב, ובאותו זמן סיים את תרגום "מוצא האדם" של דרווין. כבר בשנת 1874 הופיעו חלקים מהרומן מרת מריה גרוב, בהוצאת הספרים של האחים ברנדס, אך רק בשנת 1876 פורסם הרומן הראשון של יאקובסן במלואו. מדובר ברומן היסטורי פסיכולוגי העוסק באשה, בת לאצולה הדנית של המאה ה-17, שנוטשת את בעלה בן המעמד הגבוה לטובת מאהב כפרי פשוט ולבסוף נשאת לו. ברומן זה מראה יאקובסן כיצד האינסטיקטים הטבעיים חזקים מהאינסטינקים החברתיים. מריה גרוב מואסת בחיים של זיוף ומלאכותיות. הרומן צבוע בצבעים ריאליסטיים ונחשב לרומן הנטורליסטי הראשון שיצא בדנמרק. מרבית הביקורות היו חיוביות והספר התקבל על ידי הציבור בהתלהבות גדולה. זמן קצר לאחר מכן כבר הופיעו תרגומים של הרומן בשווייץ ובגרמניה.
בשנת 1880 פרסם יאקובסן את הרומן השני שלו, נילס לינה, המתרחש במאה ה-19 ומהווה מעין אוטוביוגרפיה. ברומן מסופר על נילס, רומנטיקן מטבעו שחולם להיות משורר. הוא מטיף לחיים יפים ומלאים אך הוא נתקל במציאות הריאליסטית אשר טופחת על פניו שוב ושוב ומונעת ממנו להגשים את חלומותיו. הוא עובר תהליך של שחרור מהאמונה הנוצרית והתקרבות לאתאיזם. הוא מגלה שהמציאות מאפילה על חלומותיו הרומנטיים והוא מוצא את מותו בעצב ובחוסר תקווה. המסקנה העולה מהסיפור היא שיש לשאת את החיים כפי שהם ולאפשר לחיים עצמם לעצב את האדם על פי חוקיהם. יאקובסן ביקש לתאר אב טיפוס של הדור שלו, צעירים במאה ה-19 הקוראים מילדות ספרות רומנטית ובבגרותם נתקלים בעולם הממשי שאינו עולה בקנה אחד עם העולם הבדיוני. הוא ביטא את המבוכה והתסבוכת של דחיית ערכים ישנים, חלומות רומנטיים ודת, של דור שגדל בתקופה בה התפיסות הדאיסטיות מפנות את מקומן לתפיסות הנטורליסטיות. נילס מסוגל אינטלקטואלית לנטוש את עולם החלום והאמונה אך רגשית הוא נכשל בכך. בשנות כתיבתו את נילס לינה התגברה מחלתו, דבר שהאט מאוד את קצב הכתיבה.
בשנים 1881–1884 שהה יאקובסן בקופנהגן. בשנת 1884, כשחש שכוחו עוזב אותו שב לבית הוריו בת'יסטד שם נפטר ב-30 באפריל 1885, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-38. בשנים האחרונות לחייו הידרדר מצבו הבריאותי, הוא תכנן לכתוב בקופנהגן רומנים נוספים, אך בשל בריאותו הרופפת לא עמד בכך. כל שהצליח לכתוב היו שני סיפורים קצרים "המגפה בהרגמו" (The pestilence in Hergamo) 1881, ו"גברת פונס" (Fru Fonss) במאי 1882.
השפעתו
ליאקובסן נודעת השפעה על הספרות הן בסדנקינביה והן באירופה. יצירתו הנטורליסטית השפיעה רבות על הזרם המודרניסטי והאימפרסיוניסטי בספרות. סופרים והוגים אירופאיים, בייחוד בגרמניה ובאוסטריה, בראשית המאה ה-20 הושפעו ממנו. יאקובסן היה מוערך הרבה פחות בעולם דובר האנגלית, אם כי תרגומים חדשים של הפרוזה שלו, מוערכים כעת.
תומאס מאן וזיגמונד פרויד התעניינו ברומן "נילס לינה" בשל האינטנסיביות והעומק הפסיכולוגי שבו. תומאס מאן אף כתב בהשפעת נילס לינה את הסיפור "טוניו קרגר". הידוע שבסופרי אירופה אשר הושפע מיאקובסן היה ריינר מריה רילקה אשר העיד כי הוא נושא עמו את ספריו של יאקובסן בכל אשר יפנה. עד יומו האחרון היה רילקה ממליץ לחבריו לקרוא את כתבי יאקובסן אם ברצונם להעשיר את חייהם. רילקה אף לימד את עצמו, החל מ-1904 דנית, כדי שיוכל לקרוא את כתביהם של יאקובסן וקירקגור בשפת המקור.
סופרים נוספים שהושפעו מיאקובסן הם: הוגו פון הופמנסתאל (Hugo von Hofmannsthal), הרמן הסה (Hermann Hesse), פרנץ קפקא (Franz Kafka), שטפן גֵאוֹרגֶה (Stefan Anton George) וש"י עגנון.
רשימת יצירותיו
יאקובסן פרסם בחייו שירים רבים ומספר סיפורים קצרים בבמות שונות. יצירותיו שפורסמו כספרים הן (על פי סדר כרונולוגי):
אריך ברקו
אריך ברקו (בגרמנית: Erich Berko; נולד ב-6 בספטמבר 1994 באוסטפילדרן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף שמאל בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל.
קריירת מועדונים
ברקו גדל במחלקות הנוער של שטוטגרטר קיקרס ושטוטגרט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשטוטגרט II, קבוצת המילואים של שטוטגרט, ובשטוטגרטר קיקרס, במסגרת הליגה הגרמנית השלישית.
ב-1 ביולי 2016 חתם ברקו בדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 85 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם ברקו על חוזה לחצי עונה בס.ו. זנדהאוזן מהבונדסליגה השנייה. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ארצגבירגה אווה במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת. הוא ערך תשע הופעות ליגה במהלך תקופתו במועדון.
ב-1 ביוני 2022 חתם ברקו על חוזה לשתי עונות במכבי נתניה מליגת העל.
אזאטדין
אזאטדין (בלועזית: azatadine) היא תרופה מקבוצת תרופות האנטיהיסטמינים דור ראשון ואנטיכולינרגית שסונתזה לראשונה בשנת 1973 על ידי שרלינג-פלו, חברה פרמקולוגית אמריקאית לשעבר.
היא נרשמה כפטנט ב-1967. שימושה נעצר לאחר התחלת שיווק של דסלורטדין ולוראטדין, ואישורי שיווקה בוטלו.
ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הייתה האולימפיאדה ה-16 שבה השתתפה משלחת ישראלית, מאז החלה ישראל את השתתפותה במשחקים האולימפיים בשנת 1952. המשלחת הישראלית כללה 47 ספורטאים שהתחרו ב-17 ענפי ספורט שונים. גודל המשלחת שבר את השיא הקודם של 43 ספורטאים מביג'ינג 2008 והייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ישראל מאז שהחלה להשתתף במשחקים האולימפיים עד שהשיא נשבר לאחר מכן עם המשלחת לאולימפיאדת טוקיו 2020 שכללה 90 ספורטאים.
נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה המתעמלת האמנותית נטע ריבקין, בעוד שבטקס הסיום נשאה את הדגל קפטנית נבחרת ההתעמלות האמנותית אלונה קושבצקי.
תהליך אישור המשלחת על ידי הוועד האולימפי
שתי ספורטאיות שהשיגו את הקריטריון האולימפי הבינלאומי אך לא את הקריטריון הישראלי לא נשלחו לאולימפיאדה בריו ואלו הן:
אירועים נוספים
לפני טקס פתיחת האולימפיאדה, אליו הוסעו משלחות באוטובוסים מעורבים, ראש המשלחת הלבנוני מנע את כניסת המשלחת הישראלית לאוטובוס בו ישבה המשלחת הלבנונית ועל כך ננזף מאוחר יותר.
הג'וּדָאִית הסעודית, ג'וד פאחמי, הואשמה כי לא הופיע לקרב הראשון שלה על מנת להימנע מאפשרות שאם תנצח בקרב היא תתחרה נגד הג'וּדָאִית, גילי כהן. מנגד, טענו פאחמי והועד האולימפי הסעודי כי פרישתה נובעת מפציעה שהיא ספגה במהלך האימונים והמלצת הצוות הרפואי שלא להשתתף בתחרות על מנת לא להחמיר את הפציעה.
כמו כן, הקרב בין הג'ודוקא אורי ששון לג'ודוקא המצרי אסלאם א-שיהאבי עמד בסימן של לחץ על הג'ודוקא המצרי להימנע מלהופיע לקרב, אך א-שיהאבי הגיע לקרב. עם סיום הקרב, לאחר שנוצח על ידי ששון, א-שיהאבי סירב ללחוץ את ידו, צעד שנתקל בביקורות רחבה לצד תמיכה של המתנגדים לנורמליזציה עם ישראל בעולם הערבי. מאידך, בניגוד למגמת החרמת ישראל, מרימת המשקולות המצרית סארה סמיר לחצה את ידו של אלכס גלעדי, שהעניק לה את מדליית הארד בה זכתה.
יחסי הודו–הולנד
יחסי הודו–הולנד מתייחסים ליחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו לבין הולנד. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1947.
היסטוריה
היחסים בין הודו להולנד מתוארכים לתחילת המאה ה-17 עד 1605, כאשר ההולנדים הגיעו ל לצורכי מסחר. הנוכחות ההולנדית בתת היבשת ההודית נמשכה בין השנים 1605–1825. סוחרי חברת הודו המזרחית ההולנדית התבססו תחילה בקורומנדל ההולנדית, ובמיוחד פוליקט, מכיוון שחיפשו טקסטיל להחלפה עם התבלינים שהם סחרו באיי הודו המזרחיים. סוראטה ההולנדית ובנגל ההולנדית נכבשו על ידי ההולנדים בשנים 1616 ו-1627 בהתאמה. לאחר שכבשו ההולנדים את ציילון מהפורטוגלים בשנת 1656, הם כבשו 5 שנים מאוחר יותר את המבצרים הפורטוגזים בחוף מלבר, כדי להבטיח את ציילון מפלישה פורטוגלית.
מלבד טקסטיל, הפריטים הנסחרים בהודו ההולנדית כללו אבנים יקרות, אינדיגו ומשי ברחבי הודו, סלטר ואופיום בבנגל ההולנדית, ופלפל שחור במלבאר ההולנדית. עבדים הודים יובאו לאיי מאלוקו ולמושבת הכף ההולנדית.
במחצית השנייה של המאה ה-18 איבדו ההולנדים את השפעתם יותר ויותר. במכתבי קיו ויתרו ההולנדים על כל המושבות ההולנדיות לבריטים, כדי למנוע את כיבושם על ידי הצרפתים. בקרב קולצ'ל (1741), צבאו של המלך טרוונקורה מרתהאנדה ורמה הביס את כוחות הודו המזרחית ההולנדית, וכתוצאה מכך הביס את הכוח ההולנדי במלאבר. למרות שקורומנדל ההולנדית ובנגל ההולנדית הוחזרו לשלטון הולנד מכוח האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1814, הם חזרו לשלטון הבריטי בשל הוראות האמנה האנגלו-הולנדית משנת 1824. על פי תנאי האמנה, כל העברות של רכוש ומפעלים היו אמורים להתקיים ב-1 במרץ 1825. באמצע 1825 איבדו אפוא ההולנדים את עמדות המסחר האחרונות שלהם בהודו. עם זאת, ניתן למצוא שרידים מהתקופה ההולנדית מסוראט ועד קולקטה וכן באזורים אחרים בהודו.
יחסי סחר
הודו התפתחה לכלכלה שמתרחבת במהירות, והתמקדה בפיתוח טכנולוגי ובשיתוף פעולה טכני ומדעי.
למרות המשבר הכלכלי המתמשך בגוש האירו והצמיחה האיטית של כלכלת הולנד עצמה, הסחר הדו-צדדי בין הודו להולנד המשיך לצבור תאוצה. שיתוף פעולה בין סחר והשקעות, מרכיב מרכזי ביחסי הודו והולנד, הראה צמיחה מספקת לאורך השנים. סחר דו כיווני ממשיך לצמוח בהתמדה והגיע ל-5.287 מיליארד אירו בשנת 2011. במהלך שבעת החודשים הראשונים של 2012, היצוא ההודי גדל ב-9.6% ואילו המסחר הבילטרלי הכולל גדל ב-9.45%.
הולנד נותרה בין עשר השותפות המובילות בהודו מבחינת נפח הסחר עם מאזן סחר חיובי לטובת הודו. היא גם אחת המשקיעות הגדולות ביותר במונחי השקעות זרות ישירות (FDI) בהודו, כאשר ההשקעות ההודיות בהולנד הסתכמו בתקופה 1996–2010 ב-11.46 מיליארד דולר. השקעות ה-FDI מהולנד להודו בתקופה 2000–2011 עמדו על 5.62 מיליארד דולר (השישי בגודלו בסך הכל). ה-FDI בשנת הכספים 2011–2012 הסתכם ב-1,409 מיליארד דולר.
נכון לעכשיו יש 174 חברות הודיות שממוקמות בהולנד הנמשכות על ידי מערכת מיסוי הולנדית שהיא שקופה, יציבה, גמישה וללא מס במקור על ריביות שוטפות ותשלומי תמלוגים, שומת מס מקדמת בהחלט ושיעור מס תחרותי של 20-25% וללא מס על תרומת הון.
התקיימו רכישות ומיזוגים גדולים של חברות הודיות, כולל זו של טאטה קורוס (כיום טאטא סטיל), אפולו-ורדיסטין, רכישת תיאודור גיליסן על ידי קבוצת הינדוג'ה וחברות הודיות רבות ובחינת האפשרויות לקשר נוסף.
ההצעה לפתיחת סניף של בנק מדינת הודו באמסטרדם נמצאת גם כן בעיצומה. חברות רב-לאומיות הולנדיות כמו Shell, יוניליוור, KLM ובנקים גדולים כמו ING ורבובנק הן בעלות נוכחות הולכת וגדלה בהודו. חברות קטנות ובינוניות הולנדיות עם טכנולוגיות נישה ומומחיות ברמה עולמית מסתכלות באופן פעיל על השוק ההודי. באופן דומה, כמה חברות IT גדולות בהודו ביססו את נוכחותן בהולנד.
מרגרט, נסיכת שוודיה
מרגרטה, נסיכת שוודיה (25 ביוני 1899 – 4 בינואר 1977) הייתה בת למשפחת המלוכה השוודית ולמשפחת המלוכה הדנית. היא הייתה אחותן הבכורה של מרתה, נסיכת הכתר של נורווגיה והמלכה אסטריד מבלגיה.
ביוגרפיה
הנסיכה מרגרטה נולדה ב-25 ביוני 1899 במעון הקיץ של הוריה, וילה פארקודן, בג'ורגארדן שבסטוקהולם. בתם הבכורה של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד ואשתו אינגבורג, נסיכת דנמרק.
ב-22 במאי 1919 מרגרטה התחתנה עם אקסל, נסיך דנמרק, קרוב משפחתה. הנישואין היו שידוך אהבה; אמה העירה כי בני הזוג היו כל כך מאוהבים שלא ניתן היה להשאירם לבד בחדר מרוהט. החתונה נחגגה בחגיגות גדולות בסטוקהולם.
לזוג נולדו שני בנים:
היא הייתה דודה מצד האם של המלך האראלד החמישי, מלך נורווגיה, של המלכים בודואן ואלברט השני מבלגיה ודודה גדולה של פיליפ, מלך הבלגים ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
פעילויות
מרגרטה התאימה את עצמה היטב לדנמרק, בה ביקרה לעיתים קרובות בהזדמנויות משפחתיות במהלך חינוכה. היא חיה חיים פרטיים המוקדשים למשפחתה באחוזה ברנסטורפשוי בג'נטופטה ובאופן כללי נמנעה מפרסום, ושמרה על קשר הדוק עם יחסיה בחו"ל. היא התעניינה בנושאים חברתיים בשוודיה, והפכה לפטרונית של מספר ארגוני צדקה בדנמרק.
היא הייתה אורחת מובילה בחתונתם של הנסיכה אליזבת והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בשנת 1947.
לאחר מות אחותה המלכה אסטריד מבלגיה בשנת 1935, היא היוותה תמיכה גדולה בילדי אחותה בבלגיה. גם לאחר מות אחותה השנייה, נסיכת הכתר הנורווגית מרתה בשנת 1954, היא היוותה תמיכה גדולה בילדי אחותה בנורווגיה; היא הייתה הסנדקית של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה.
בן זוגה נפטר בשנת 1964. כאלמנה, היא חזרה לעיתים קרובות לשוודיה, שם הצטרפה לחברים אחרים בבית המלוכה השוודי בתפקידים ייצוגיים בטקסים רשמיים – ובראשם פרס נובל. למשפחתה, היא הייתה ידועה בחיבה בשם "טנטה טה" ("דודה טה").
היא מתה בקונגסטד, ליד פאקסה, דנמרק, ב-4 בינואר 1977.
אוניית מטען כבד
אוניית מטען כבד (באנגלית: Heavy lift ship) היא אונייה שנועדה לשנע מטענים גדולים מאוד אשר לא ניתן לשנעם באוניות משא רגילות. קיימים שני סוגים של אוניות מטען כבד: אוניות המסוגלות לשקוע במים, להרים מתוכם אוניות ומטענים ימיים גדולים אחרים, ולהעבירם ליעדם; ואוניות המצוידות במנופים כבדים המסוגלות להעביר מטענים גדולים בין נמלים חסרי ציוד פריקה מתאים.
היסטוריה
בשנות ה-20 זיהתה חברת DDG Hansa, מברמן שבגרמניה, צורך גובר בשינוע קטרים שלמים להודו. לצורך זה בנתה את אוניית המטען הכבד הראשונה בעולם, MV Lichtenfels, אשר הייתה מצוידת בעגורן בעל כושר הרמה של 120 טון ארוך. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת DDG Hansa לחברת הספנות הגדולה בעולם המתמחה באוניות מטען כבד. החברה הגיעה לשיאה בשנת 1978, לאחר שהתקינה שני עגורנים על אוניית צובר יפנית, MV Trifels, בעלי כושר הרמה של 320 טון ארוך, כל אחד. בשנת 1980 התפרקה החברה, והותירה אחריה רק שתי חברות ספנות הולנדיות, Jumbo ו-Mammoet, המתמחות בתחום אוניות מטען כבד בעלות עגורנים, אף שקיימות חברות ספנות נוספות המחזיקות באוניות מסוג זה.
אוניות שוקעות
אוניות המסוגלות לשקוע ולהתרומם במים, מכונות flo/flo (באנגלית: float-on/float-off) הן אוניות ארוכות בעלות סיפון שטוח ונמוך, בעל מפלס אחיד בין מבנה עילי, הנמצא בירכתיים ומכיל מכונות ולעיתים אף את גשר האונייה, לבין חרטום האונייה. במבט ראשון, בעת שהסיפון מעל קו המים, למבנה אוניית מטען כבד מסוג זה קווי דמיון לאוניית צובר או למכלית נפט. באונייה זו ניתן להציף מכלי זבורית כדי להנמיך את הסיפון אל מתחת לקו המים, ובכך לאפשר להציב מעל הסיפון בציפה, אוניות, אסדות קידוח וכל מטען צף אחר, לצורך הטענתו. לאחר הצבת המטען נשאבים המים מתוך מכלי הזבורית, הסיפון מתרומם, ועליו המטען המיועד לשינוע. איזון האונייה לאחר הטענה נעשה אף הוא בעזרת מכלי הזבורית.
הלקוח הגדול ביותר של אוניות מטען כבד שוקעות הוא תעשיית הנפט. אוניות מטען כבד שוקעות משנעות באופן קבוע אסדות נפט מן המספנות אל אתרי הקידוח, ובין אתרי קידוח שונים. מהירות השינוע של אוניית מטען כבד הוא פי שלושה עד ארבעה מן המהירות שבה אסדות המצוידות במנועים מסוגלות לנוע. חיסכון זה בזמן הוא משמעותי ביותר בתעשיית הנפט. אוניות אלה אף משנעות כלי שיט מגדלים שונים.
מנת יתר אופיאטית
מנת יתר אופיאטית היא רעילות כתוצאה מעודף אופיואידים. לאופיואידים נפוצים כוללים מורפיום, הרואין, פנטניל, טרמדול ומתדון. תסמיני מנת יתר אפיאטית כוללים דיכוי נשימתי, מיוזוס ואובדן הכרה. הופעת התסמינים תלויה בין היתר בשיטה בה נתלקחו האופיואידים. במקרים בהם החולים שורדים באופן התחלתי סיבוכים יכולים לכלול רבדומיוליזה, בצקת ריאות, תסמונת קומפרטמנט ונזק מוחי קבוע.
טיפול ראשוני כולל תמיכה תמיכה נשימתית ומתן חמצן. מומלץ לתת נלוקסון לחולים שאינם נושמים כדי להפוך את השפעות האופיואידים. מתן נלוקסון לאף או בהזרקה לשריר יעילים באותה מידה. המאמצים להוריד את התמותה ממנות יתר כוללים שיפור הגישה לנלוקסון וטיפול בהתמכרות לאופיואידים.
התמכרות לאופיואידים גרמה ל-122,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנת 2015, לעומת 18,000 מקרי מוות בשנת 1990. בארצות הברית, אופיואידים היו מעורבים בלמעלה מ-49,000 מקרי מוות בשנת 2017. מתוכם, כ-20,000 מקרים כללו אופיואידים במרשם ו16,000 כללו הרואין. בשנת 2017, מקרי מוות מאופיואידים היוו יותר מ-65% מכלל מקרי המוות הקשורים למנת יתר של סמים בארצות הברית. כיום מומחים רבים מאמינים שמגפת האופיואידים נובעת בחלקה מכך שבשנות ה-90 של תעשיית התרופות הבטיחה שאופיואידים עם מרשם בטוחים ולא ממכרים.
מאז שנת 2018 פנטניל גורם למספר המיתות הגבוה ביותר מדי שנה מבין כל האופיואידים, בעיקר מכיוון שהמינון הקטלני שלו אינו צפוי ומושפע משימוש בחומרים אחרים. לפני כן הסם הקטלני ביותר היה הרואין.
סימנים וסימפטומים
אופיואידים משפיעים על החלק של במוח המווסת את הנשימה, ולכן הם יכולים להוביל לנשימה איטית מאוד או הפסקת נשימה במהלך מנות יתר וכך לגרום למוות ללא טיפול רפואי מתאים. לרוב קורים לתסמינים וסימנים של מנת יתר אופיאטית כ"שלישיית מנת יתר של אופיואידים" : ירידה ברמת ההכרה, אישונים מדויקים ודיכוי נשימתי. תסמינים אחרים כוללים התקפים והתכווצויות שרירים. לפעמים מנת יתר של אופיאטים יכולה להוביל לירידה כזו ברמת ההכרה כך שהאדם לא יתעורר.
חוסר חמצן ממושך כתוצאה מדיכאת הנשימה עלול להוביל גם לנזק למוח ולחוט השדרה ויכול להשאיר את האדם נכה (בלתי מסוגל ללכת או לתפקד כרגיל), גם אם מתבצע טיפול בנלוקסון.
אלכוהול גם כן גורם גם לדיכוי נשימתי ולכן כאשר הוא נלקח יחד עם אופיואידים יש סיכון מוגבר לדיכאון נשימתי ומוות.
בילדים צעירים, מינון יתר של אופיואידים עשוי שלא להשפיע מיד. הסיבה לכך היא שקיימים הבדלים בספיגה, חלוקה ומטבוליזם בין ילדים צעירים למבוגרים, והיחס השונה של אופיואידים שנלקחו לכל קילוגרם משקל גוף.
גורמים
גורמי סיכון למנת יתר של אופיואיטית כוללים תלות באופיואידים, הזרקת אופיואידים, שימוש במינונים גבוהים של אופיואידים, ושימוש באופיואידים יחד עם אלכוהול, בנזודיאזפינים או קוקאין. הסיכון גבוה במיוחד לאחר ניסיון להיגמל מאופיואידים. התמכרות לאופיואידים במרשם עלול להתרחש כתוצאה מהשימוש בהם לטיפול בכאב כרוני. בילדים צעירים מנת יתר נובעת בדרך כלל משימוש באופיואידים אשר היו מיועדים להוריהם, אחיהם הגדולים או סבים וסבתות שלהם. באמהות הנוטלות קודאין במהלך ההנקה, התרחשו מנות יתר של אופיואידים בתינוק היונק. בעקבות המקרים הללו קודאין אינו מומלץ למי שמניקה.
גורמי סיכון
אופיואידים עוברים תהליך של חילוף חומרים בכבד לפני שהם מופרשים בשתן וכל אופיואיד עשוי לעבור חילוף חומרים על ידי אנזימים שונים של ציטוכרום P450 (CYP). פולימורפיזם במשפחת העל של גנים CYP משתנים אצל כל אדם ויכולים להסביר הבדלים בתגובה טיפולית לסמים. טרנספורמציה ביולוגית זו של אופיואידים על ידי הכבד יכולה להוביל לביטול או להפעלה של הסם. לדוגמה, מתדון מומר על ידי אנזים כבד CYP3A4 למטבוליט לא פעיל. לעומת זאת, קודאין הוא פרו-סם לא פעיל בתחילה שעובר חילוף חומרים על ידי CYP2D6 לצורתו הפעילה (מרופיום) על מנת לשמש כמשכך כאב. אדם בעל פנוטיפ חילוף חומרים לקוי מסוג CYP2D6 עלול לחוות השפעות פחותות משככי כאבים עם קודאין בעוד שמי שבכל פנוטיפ מהיר במיוחד יחווה תופעות לוואי משמעותיות יותר.
מנגנון פעולה
נזק מוחי פרמיננטי עלול להתרחש עקב היפוקסיה מוחית או נוירוטוקסיות הנגרמת על ידי אופיואידים. אופיואידים מעכבים את הקולטנים הכימיים של המדולה באמצעות פגיעה בקולטני המו ודלתא. אופיואידים נקשרים לקולטנים המהווים חלק מהמערכת האופיואידית האנדוגניתו ולמערכות נוירוטרנסמיטורים עצביים מרכזיים אחרים, נקשרים לנוירוטרנסמיטורים מעוררים כמו דופמין או גלוטמט, או נוירוטרנסמיטורים מעכבים כמו GABA. הרצפטור הכימי המעורר העיקרי, גלוטמט, והכימורצפטור המעכב העיקרי, GABA, הם הנוירוטרנסמיטורים העיקריים השולטים בנשימה. בגלל ההשלכות הקטלניות שלו, דיכוי נשימתי המתרחש בעקבות אופיואידים הוא אחד הגורמים המונעים שימוש רחב יותר של אופיואידים כמשככי כאבים. קצב חילוף החומרים של אופיאטים משתנה עקב גורמים גנטיים וסבילות משתנה לאופיאטים יכולה לקבוע את הסיכון למנת יתר.
מניעה
לעיתים קרובות ניתן למנוע מנת יתר אופיואיטית. במחלקות המיון ובמרכזים לרפואה דחופה קיימים פרוטוקלים ברורים אשר יכולים להפחית מרשמים לאופיואידים עבור אנשים שמגיעים למסגרות הללו על מנת לחפש סמים. התופעה של חיפוש סמים כוללת אובססיביות או חוסר סבלנות בכל הנוגע להשגת תרופות, חיפוש אחר תרופות מרובות לטיפול בכאב והצגה פיזיולוגית לא עקבית. תוכנית ניטור מרשמים עשויה לעזור לקבוע אם אדם מקבל מינונים גבוהים של אופיואידים או שילובים של תרופות כגון בנזודיאזפינים ואופיואידים שמעמידים אותו בסיכון גבוה למנת יתר. יש מספר מצומצם של מקרים שמצביעים על כך שטיפול בהתמכרות באופיואידים עם תכשירים בעלי מנגנונים לשחרור מורחב או שחרור לטווח ארוך עשויים להגביר את הסיכון למנת יתר בהשוואה לחומרים בעלי טווח קצר יותר.
ישנם מספר טיפולים תרופתיים זמינים לאנשים עם הפרעת שימוש באופיואידים או למכורים לאופיואידים (אשר נמצאים בסיכון גבוה יותר למנת יתר). בחירת הטיפול תלויה בגורמים שונים, כגון העדפת החולה, זמינות הטיפול וניסיון עבר של הצוות הרפואי עם הטיפול. דוגמאות לטיפולים בעזרת תרופות הן בופרנורפין (עם או בלי נלוקסון), נלטרקסון ומתדון. קיימות ראיות טנטטיביות שקבוצות תמיכה מועילות. יש גם כמה עדויות המצביעות על יתרונות בחינוך למינוני יתר בקהילה ובתוכניות הפצת נלוקסון. בופרנורפין ומתדון יכולים לעזור להפחית את הרצון לצרוך סמים. שילוב של טיפולים תרופתיים עם טיפול התנהגותי, כגון קבוצות תמיכה, מעלה את הסבירות להתגברות על התמכרות ומפחית את הסיכון למנת יתר.
הטיפול התרופתי היעיל ביותר לאנשים שאובחנו עם התמכרות לאופיואידים הוא נלוקסון אשר מונע מנת יתר, בנוסף לכך יש להפנות אותם לאחת מאפשרויות הטיפול הזמינות, כגון תוכניות החלפת מחטים ומרכזי טיפול למכורים בסמים. מרשם נלוקסון מומלץ גם כאשר קיימים גורמי סיכון למנת יתר (לדוגמה - היסטוריה של מנת יתר, הפרעת שימוש בחומרים או מינונים גבוהים יותר של אופיואידים).
אפידמיולוגיה
בשנת 2016 ארגון הבריאות העולמי העריך ש-34 מיליון אנשים השתמשו באופיואידים ו-19 מיליון השתמשו באופיאטים. מתוכם, לכ-27 מיליון אנשים הייתה תלות באופיואידים, כאשר הרוב - אך מספר הולך ופוחת - השתמשו בהרואין מחוץ לחוק. בשנת 2015, 118,000 אנשים מתו ברחבי העולפ ממהפרעות בשימוש באופיואידים (מנת יתר), כשליש מכל מקרי המוות הקשורים לסמים בעולם.
מגדל רוטשילד 1
פרויקט שדרות רוטשילד 1 הוא מגדל מגורים בן 120.3 מטרים ובו 32 קומות, הממוקם בנקודה בה מגיעות שדרות רוטשילד אל שכונת נווה צדק בתל אביב. המגדל נחשב למגדל היקר ביותר בתל אביב ואחד מהיקרים בישראל. בשנת 2008 היה מחירה הממוצע של דירה בפרויקט כ-15 מיליון ש"ח. יזמית הפרויקט, קבוצת חבס, מכרה את הפרויקט (כולל בניין המשרדים) בכ-793 מיליון ש"ח.
היסטוריה
המגרש עליו נבנה פרויקט רוטשילד 1 היה בשנותיה הראשונות של תל אביב כחלק מאחוזת בית, בצמוד לרחוב הרצל. הוא שימש כתחנה המרכזית הראשונה של העיר. הקרקע נרכשה בשני שלבים בשנים 2002–2003 תמורת סכום המוערך ב-32 מיליון דולר, והתוכניות שונו מספר פעמים כדי להקטין את מספר הדירות.
בניית המגדל החלה בחודש נובמבר 2006 והסתיימה ב-2011. באותה שנה הוצב בחזית המגדל פסיפס תולדות תל אביב, מעשה ידי האמן נחום גוטמן, אשר שכן קודם לכן בחזית בית העיר תל אביב-יפו ברחוב ביאליק בעיר.
אדריכלות ועיצוב
הפרויקט כולל מגדל מגורים המתנשא לגובה של 32 קומות (120.3 מ') על שטח של כ-2 דונם, ובמגדל 37 דירות ששטחן הממוצע עולה על 400 מ"ר. בנוסף, כולל הפרויקט מבנה המשתרע על שטח של כ-3,000 מ"ר לצורכי מסחר ומשרדים השוכן בצמוד למגדל המגורים אך הוא נפרד ממנו. הבניין מחופה קירות מסך לכל גובהו המאפשרים נוף לים ולנווה צדק מכל דירה.
אדריכל הפרויקט הוא אבנר ישר ועיצוב הפנים הכולל לובי בגובה של 12 מטרים ובריכת שחייה המשולבת בגינת הגג. המהנדס הראשי הוא אברהם הראל מקבוצת חבס. למגדל 5.5 קומות חנייה תת-קרקעית המשמשות את דיירי המגדל, קומת קרקע המשלבת שטחי מסחר מצד רחוב אחד העם ולובי כניסה למגדל המגורים משדרות רוטשילד. מעל לקומת המסחר שוכנות שלוש קומות משרדים ומעליהם קומה טכנית וקומת בריכה וחדר כושר, 23 קומות מגורים ושלוש קומות גג.
נימה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תתקדמו
תתקדמו היא תוכנית צבאית של אגף כח אדם וחיל החינוך לגיוס אוטיסטים לצה"ל. התוכנית מתחילה ללוות את האוטיסטים לפני הצו הראשון, וממשיכה ללוות אותם לאורך כל השירות.
התוכנית מיועדת לצעירים המאובחנים על הרצף האוטיסטי, ויכולים להצטרף אליה מי שיש להם אבחון אוטיזם, ללא קשר להכרה בביטוח לאומי או משרד הרווחה.
בשנת 2022 זכתה התוכנית בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
היסטוריה
מייסד התוכנית הוא סרן אודי (אהוד) הלר, אוטיסט בתפקוד גבוה ופעיל חברתי בתחום שוויון זכויות והזדמנויות לאנשים על הרצף האוטיסטי. בשנת 2019, כאשר שירת אודי בחטיבת הנח״ל, הוא ביצע מחקר שרואיינו בו כלל העמותות להתנדבות אנשים עם מוגבלות לצה״ל, גורמי ברה״ן לאורך השנים, פרופ' קורי שולמן ויחידת מיטב. את קידום המחקר והפיכתו לתוכנית מעשית יזם תת-אלוף דן גולדפוס שהעביר את הלר ואת המחקר לחטיבת התכנון ומנהל כוח האדם (חתומכ"א) בראשות תת-אלוף אמיר ודמני, עם כניסתו לתפקיד באוגוסט 2019. עד יולי 2021 התקיימו בצה"ל תהליכי עבודה רבים במערך מגן של חיל החינוך, יחידת מיטב, מערך בריאות הנפש, מחלקת ביטחון מידע, מערך מדעי ההתנהגות ובכלל סמכויות צה"ל.