cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הדין לצדק של האיחוד האירופי
סקירה
בית הדין הוא הסמכות העליונה לפירושן של אמנת האיחוד האירופי ושל חקיקת המשנה באיחוד. הוא ממלא תפקיד דומה לזה של בית משפט לחוקה ומשמש גם כבית משפט עליון. אומנם סעיפי האמנות השונות של האיחוד אינם סעיפים "קלאסיים" כמקובל בחוקות המסורתיות, אולם הבדל זה נגזר ממבנהו ומאופיו הייחודיים של האיחוד האירופי. משום כך, אין בשוני זה כדי לסתור את תפקודו כבית משפט לחוקה.
בית הדין אינו מתפקד כערכאת ערעורים על החלטות של בתי המשפט הלאומיים, אלא ממלא תפקיד של פוסק אחרון באמצעות האפשרות – ובמקרים מסוימים החובה – של בתי המשפט הלאומיים להעביר להכרעתו המקדמית סוגיות העוסקות במשפט האיחוד. תפקידו כפוסק האחרון בפירוש משפט האיחוד האירופי, ניתן לו גם ביחס למגילת הזכויות הבסיסיות (Charter of Fundamental Rights of the European Union), אשר מחייבת את כל מוסדות האיחוד האירופי. הפרלמנט האירופי הוא אחד המרוויחים העיקריים מפסיקות בית הדין, לאחר שזה פירש את חובת ההתייעצות של מועצת השרים והנציבות האירופית עם הפרלמנט כמחייבת בהליך החקיקה.
בית הדין תרם תרומה מכרעת לקידום האינטגרציה הכלכלית, המשפטית והחברתית בין מדינות האיחוד ולביצור מעמדם של מוסדות האיחוד ושל דברי החקיקה שהם מייצרים, וזאת במידה רבה באמצעות שימוש בגישת האקטיביזם השיפוטי. מערכת היחסים בין בית הדין לצדק של האיחוד האירופי לבין בתי המשפט הלאומיים במדינות החברות אינה מערכת יחסים מדרגית, אלא מבוססת על מבנה ייחודי של שיתוף פעולה, אשר פרופ' Jo Shaw מכנה "הקשר האורגני".
מפסיקות בית הדין ניתן להסיק כי הוא פועל לעיתים לחיזוק אופיו הדמוקרטי של האיחוד, אם על ידי הגדרת תחום סמכויותיהם של המוסדות ואם על ידי קביעת מנגנון של קבלת החלטות, אשר מטמיע עקרונות דמוקרטיים של הפרדת רשויות, הגנת זכויות אדם וכיבוד "רצון העם" – אזרחי האיחוד האירופי.
הרכב
בכל אחת משתי הערכאות של בית הדין מכהנים 27 שופטים – שופט אחד מכל מדינה החברה ב, וזאת לתקופת כהונה מתחדשת של שש שנים. על כלל המדינות החברות באיחוד לאשר את מינוייהם של כלל השופטים אך אין זה נהוג שמדינה חברה תתנגד למינויו של מועמד ממדינה חברה אחרת. עצמאותם המוחלטת של השופטים ביחס לממשלותיהן שמינו אותם, אינה מוטלת בספק. שופטי בית הדין האירופי ועובדיו מגלים נאמנות חוצת גבולות לעקרונות האיחוד האירופי, ולכל השופטים יש כישורים מקצועיים ואישיים להתמנות לשופטי בית המשפט העליון במדינותיהם. משפטנים מובהקים ואנשי אקדמיה גם הם כשירים למשרה השיפוטית. פיטורי שופט אפשריים אך ורק אם מתקבלת החלטה פה אחד, על ידי כל השופטים והפרקליטים הכלליים, שעל פיה השופט אינו יכול עוד למלא אחר דרישות התפקיד. למן כינונו של בית הדין לא יושם הליך זה, אך היו שופטים שהתפטרו מרצון.
השופטים נעזרים בתשעה פרקליטים ראשיים (Advocates-General). מדי שלוש שנים נעשית החלפה חלקית של השופטים ושל הפרקליטים הראשיים. לפי אמנת ליסבון, ניתן להגדיל את מספר הפרקליטים הראשיים (AGs) לבקשת בית הדין. איטליה, אנגליה, גרמניה, ספרד, פולין וצרפת ממנות כל אחת פרקליט ראשי אחד, ושלושת הנותרים ממונים בסבב על ידי שאר המדינות החברות. תפקיד הפרקליט הראשי מבוסס על שיטת המשפט הצרפתית ובמיוחד על תפקידו של "הממונה מטעם הממשלה" (Commissaire du gouvernement) ב"בית הדין המנהלי" הצרפתי. עם זאת, תפקידו וסמכויותיו הם ייחודיים – עוזר שופט ומבצע את עבודת ההכנה בסוגיות הנידונות. בעבר, לפני כינונו של בית הדין בערכאה הראשונה, היוותה חוות דעתו נקודת פתיחה ובסיס משפטי מקצועי ומנומק שעליו יכלו השופטים לבנות את מערך הטיעונים וההסברים לפסיקתם, מעין החלטה של ערכאה נמוכה לשימוש העליונה. הפרקליטים הראשיים מעבדים ומנתחים את עובדות המקרה, לאור המשפט האירופי, לקראת הדיון לפני השופטים. חוות הדעת של הפרקליטים אינה מחייבת ולעיתים (רחוקות) ייתכן אף שבית הדין לא יאמץ חלקים ממנה, יסיק מסקנות שונות או יפסוק באופן שונה. לפי תיאורו של פרופסור אריה רייך, הפרקליטים הראשיים פועלים "כמעין מצפון קולקטיבי" של בית הדין האירופי, ומאחר שפסקי הדין של בית הדין על-פי רוב קצרים, עובדתיים ותמציתיים, מומלץ לבחון את המלצותיהם של הפרקליטים הראשיים לשם הבנת התשתית הרעיונית ומניעיו של בית הדין האירופי בפסיקותיו השונות.
סמכות
ההרכב והסמכויות העקרוניות של בית הדין קבועים בסעיף 19 לאמנת האיחוד (Treaty on (European Union. סעיף זה קובע בין היתר שבית הדין "יבטיח שבפירושן וביישומן של האמנות יישמר החוק". כמו כן הוא קובע שלוש סמכויות בסיסיות לבית הדין, על ערכאותיו השונות:
לבית הדין יש סמכויות נוספות שנוצרו עם השנים, בעיקר כנגזרת מפסיקה ומפירושן של ההוראות לעיל. ככלל, ניתן לחלק את הסמכויות לשש עיקריות:
הפניה מבתי משפט מדינתיים לקבלת הכרעה מקדמית על משפט האיחוד
סמכות זו היא אולי החשובה ביותר מבין סמכויות בית הדין, והיא גם זו הממלאת את עיקר זמנו. כך לדוגמה, בשנת 2005, מתוך 574 התיקים החדשים שהוגשו לבית הדין, 254 היו הפניות להכרעה מקדמית (על פי נתונים שפורסמו בדוח של בית הדין). היא מאפשרת לבית הדין להבטיח שהנורמות של משפט האיחוד יחדרו גם למערכות המשפט המדינתיות בהתאם לדוקטרינת ההשפעה הישירה ושתינתן להן פרשנות אחידה בכל רחבי האיחוד.
הפעלתו של ההליך לפי סעיף 267 תלויה באופן מוחלט כמעט בבתי המשפט הלאומיים, בעלי הפררוגטיבה להחליט אם להפנות סוגיה מסוימת לבית הדין. ההוראות להפניית בקשה להכרעה מקדמית פורשו באופן רחב ביותר, כדי שגופים נוספים, שאינם קרויים בהכרח "בתי משפט" או "בתי דין" ואשר אינם מהווים חלק בלתי נפרד ממערכות המשפט הרגילות של המדינות החברות, יוכלו גם להפנות אליו בקשות להכרעה מקדמית, אם הם ממלאים תפקידים שנתונים בדרך כלל בידי בתי משפט. הליכי בוררות, גישור ופישור והליכים אחרים ליישוב סכסוכים אינם בגדר ההליך, אף אם הצדדים מעוניינים בכך.
בית משפט באחת ממדינות הקהילה, שלפניו מתעוררת שאלה הדורשת הכרעה והנוגעת לפרשנות של אמנת ה-TFEU או ה-Euratom, של חקיקת המשנה שנעשתה על פיהן, או של חלק מן ההוראות של אמנת האיחוד, רשאי להפנות שאלה זו לבית הדין לצדק של האיחוד האירופי לשם קבלת הכרעה מחייבת. אם אותו בית משפט הוא הערכאה הסופית מבחינת האזרח (כלומר, שאין עליה זכות ערעור לערכאה מדינתית גבוהה יותר), הרי שהוא מחויב להפנות את השאלה לבית הדין. האזרח אינו יכול אפוא לתקוף את פעולות רשויות המדינה (להבדיל מפעולות רשויות האיחוד) ישירות לבית הדין. אם הוא סבור כי רשות מדינתית הפרה כלפיו את כללי משפט האיחוד, עליו לתבוע את הרשות בערכאה המדינתית המוסמכת, ולהסתמך בפניה על כללים אלה. חשוב שבית הדין לא יפסוק בתביעה לפני בית המשפט הלאומי, לפיכך תשובתו לשאילתה היא מופשטת או קשורה רק בעקיפין לעובדות המקרה – משאיר לבית המשפט הלאומי את יישום תשובתו. המנגנון מקטין את עוצמת החיכוך הפוטנציאלי בין בית הדין לבין רשויות המדינה החברה, בכך שהוא מותיר את הנפקת פסק הדין האופרטיבי נגד רשויות אלה – כאשר כך נדרש – לבתי המשפט של אותה מדינה.
החולשה המשמעותית של הליך לפי סעיף 267, היא שמבחינה אינהרנטית אין דרך לוודא יישום נכון, מאחר שפירוש החלטת בית הדין עלול להיות באופן שגוי. בכך, חושף בית המשפט הלאומי את המדינה החברה לתביעה על אי יישום, לפי סעיף 258 או 259. באופן היפותטי קיימת סכנה שהמדינה תיחשב כמפרה את משפט האיחוד במקרה שבו בית המשפט הלאומי אינו מבקש הכרעה מקדמית ומונע יישום נכון של המשפט האירופי. רשות מדינתית שתסרב למלא אחר ההכרעה, מתעמתת בראש ובראשונה עם בית המשפט שלה, ולא רק עם בית הדין של האיחוד. ממילא, הסיכוי לאי ציות נמוך מאד.
תביעות נגד מדינות חברות על אי מילוי התחייבות על פי האמנה
לפי סעיפים 258–259 לאמנת ה-TFEU, הנציבות האירופית (סעיף 258) או מדינה חברה אחרת (סעיף 259) יכולות לתבוע את המדינה החברה, רק לאחר שהנציבות מסרה חוות דעת מנומקת ולאחר שלמדינה "פורעת החוק" לכאורה ניתנה האפשרות להציג את עמדתה וטיעוניה. זוהי סמכות שיפוט בינלאומית באופייה, שהרי משני צדי המתרס עומדים נושאים של המשפט הבינלאומי, ועילת התביעה היא הפרה של אמנה או של חקיקת המשנה המבוססת עליה. סעיף 258 חריג לסמכות השיפוט הבינלאומית הקלאסית, מאחר שהשאלה העיקרית בבסיס תביעות אלה היא אם המצב המשפטי במדינה הנתבעת תואם את הדרישות של משפט האיחוד. המדינות החברות מניחות לנציבות לתבוע לבדה, ואינן ששות לעשות שימוש בסעיף 259, מאחר שהנציבות היא המוסד המתאים לחקור הפרה של חקיקת האיחוד, בהיותה "שומרת האמנות" והמוסד המופקד על יישומן. לראיה, עד לשנת 2006 ניתנו שני פסקי דין בלבד על פי סעיף 259. למן כניסתה לתוקף של אמנת מאסטריכט (הוחלפה על ידי אמנת ליסבון), לבית הדין לצדק של האיחוד האירופי יש סמכות לקנוס מדינות חברות שלא יישמו את החלטותיו, אך רק לאחר שהנציבות הביאה את הנושא בשנית לעיונו של בית הדין. למשל: ביולי 2000 הטיל בית הדין לצדק של האיחוד האירופי קנס על יוון בסך 20,000 אירו על כל יום שבו נמנעה המדינה מלנקוט את הצעדים הנדרשים בהתאם להחלטתו מאפריל 1992.
תביעות נגד מוסדות הקהילה
בהתאם לסעיף 263, מדינה חברה, מועצת השרים או הנציבות האירופית רשאים לתבוע את מוסדות האיחוד האירופי, אם הפרו דרישות פרוצדורליות מהותיות, הוראות האמנה או כל חוק שנחקקה ליישומה, או השתמשו לרעה בסמכויותיהם. במקרים מסוימים גם הפרלמנט האירופי, בית המשפט לביקורת והבנק המרכזי האירופי רשאים לתבוע על פי הסעיף. הסעיף מאפשר גם ליחידים או לכל אישיות משפטית אחרת להגיש תביעה בנוגע להחלטות של מוסדות האיחוד, ובלבד שהן מופנות כלפיהם ישירות או נוגעות בהם באופן אישי. חוקת האיחוד האירופי - שנדחתה ונגנזה בעקבות משאלי העם בצרפת ובהולנד – הציגה בנושא זה שינוי, שלפיו תינתן ליחידים אפשרות רחבה יותר לתבוע את מוסדות האיחוד, אם אלה חרגו מסמכותם בעת אימוץ חקיקה, במיוחד אם חקיקה זו אינה דורשת חקיקה מיישמת על ידי המדינות החברות ועל-כן אינה נתונה לפיקוחם של בתי המשפט הלאומיים. סעיף 264 מעניק את הסמכות להכריז על בטלות של מעשי חקיקה, גם אם אינם בגדרה של חקיקת המשנה (תקנה/הנחיה/החלטה/המלצה), כמו-גם החלטות של הבנק האירופי המרכזי ושל הפרלמנט האירופי, וזאת בהתאם לעילות התקיפה שנקבעו בסעיף 263. השימוש בסעיף 264 נעשה במקרים נדירים, אך אין זה נדיר שסעיף 263 וגם 264 נזכרים בכתב התביעה. עם זאת, בית הדין נוטה לבסס את החלטותיו על סעיף 263. סעיפים 265–266 מאפשרים לדרוש את מילוי ההכרעה, ואם לא, רשאי בית הדין לקנוס את האורגן כאמור. זוהי אפוא סמכות שיפוט חוקתית או מינהלית ביסודה, כדוגמת זו שממלאת בג"ץ אלינו.
תביעות לפיצויים נגד מוסדות האיחוד
בית הדין מוסמך גם לדון בתביעות לפיצויים על נזקים שנגרמו על ידי אחד ממוסדות האיחוד או מי מעובדיה, וזאת בהתאם ל"עקרונות הכלליים (של דיני הנזיקין) המשותפים לחוקי המדינות החברות". סמכות השפיטה מעוגנת בסעיף 268 לאמנת ה-TFEU. עצם החבות בנזיקין נקבעה בסעיף 340.
סמכות בהתאם לתניית שיפוט בהסכמים ובחוזים שנחתמו על ידי האיחוד או המדינות החברות
על פי סעיפים272–273. הכוונה היא לחוזים והסכמים ובהם תניית שיפוט המקנה סמכות שיפוט בלעדית לבית הדין, למשל, אמנת בריסל בדבר סמכות השיפוט והאכיפה של פסקי דין בנושאים אזרחיים ומסחריים.
פניות לקבלת חוות דעת בית הדין בנושא הסכמים בינלאומיים
בהתאם לסעיף 218(11) לאמנה, הפרלמנט האירופי, מועצת השרים, הנציבות האירופית או המדינות החברות רשאים לבקש מבית הדין לחוות את דעתו אם הסכם בינלאומי, אשר מי מהם מתעתד לחתום עליו, תואם את ההוראות של אמנות האיחוד. נערך להסכם "מבחן חוקיות אפריורי" – אם נמצא שאינו תואם את משפט האיחוד, יוכל להיכנס לתוקפו רק אם ישונו הוראותיו, כך למשל, ההסכם המקורי עם מדינות אפט"א להקמת המרחב הכלכלי האירופי (EEA Agreement) נפסל על ידי בית הדין; או אם תשונה אמנת האיחוד עצמה באמצעות ועידה בין ממשלתית (אפשרות נדירה); אפשרות נוספת היא שההסכם לא ישונה והאיחוד האירופי לא יהיה צד לו, כפי שקרה עם האמנה האירופית להגנה על זכויות האדם וחירויות היסוד. חוות דעתו של בית הדין עשויה להועיל במיוחד במקרים שבהם יש לקבוע למי הסמכות בניהול יחסי חוץ בתחום מסוים – לאיחוד, למדינות החברות או שמא ההסכם הנידון הוא "הסכם מעורב" ועל כן סמכות זו נחלקת ביניהם. כך נקבע, למשל, בנוגע להסכם ארגון הסחר העולמי (WTO Agreement).
פרוצדורה וההליך המשפטי
כל השפות הרשמיות של האיחוד האירופי הן גם השפות הרשמיות של בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אומנם שפת העבודה הנהוגה בפועל היא צרפתית. מדובר בנוהג שאין לו כל בסיס חוקי. בית המשפט הדגיש כי "חקיקת האיחוד האירופי בכל אחת מהשפות הרשמיות היא אותנטית במידה שווה", ואין ערך או משקל שונה הנקבע בהתאם לגודלה היחסי של דוברי אותה שפה במרחב האיחוד האירופי.
ישנם שמונה הרכבים שונים. הדיונים מתנהלים בדרך כלל בהרכבים שונים של עד שבעה שופטים ולעיתים נדירות אף ב"הרכב מלא" (Full Court) או "הרכב מורחב" (Grand Chamber) של שלושה עשר שופטים. דיונים בהרכבים מורחבים מתקיימים בהליכים לפיטורי נציב הקבילות האירופי (The European Ombudsman); בהליכים לפיטורי אחד מחברי הנציבות האירופית אשר חרג מחובותיו לאיחוד; למשל: נקבע, בהרכב מורחב, שחברת הנציבות לשעבר (ולשעבר גם ראש ממשלת צרפת), הנציבה אדית קרסון, פעלה בעבודתה בניגוד לחובותיה כלפי האיחוד האירופית; כשמדינה חברה או אחד ממוסדות האיחוד האירופי הם צד להליכים, והם מבקשים לקיים את הדיון בהרכב מורחב; בפסקי דין מורכבים ובעלי חשיבות מיוחדת.
ההליך המשפטי מתנהל בעיקרו בכתב ומתבסס על המצאת "כתבי בית דין" (ראה ערך דיון אזרחי) ומסמכים אחרים. בהשוואה להליך בכתב, רק חלק קצר מההליך המשפטי מתקיים בעל פה. בית הדין מחליט אם ישמע עדים או עדויות אחרות, ואם אלה יישמעו בשימועים נפרדים (הנוהג המקובל) או בעת ההליך המשפטי בעל פה. חקירות העדים נעשות על פי רוב על ידי בית הדין. להליך המשפטי שותפים גם הפרקליט הראשי וגם "השופט הממונה על התביעה" (Judge-Rapporteur), שנהוג שלא יהיה אזרח של מדינה שהיא צד לתביעה. על פסק דין של בית הדין לצדק של האיחוד האירופי ניתן לערער רק אם התגלו עובדות חדשות. על חלוקת התיקים בין ההרכבים השונים מופקד נשיא בית הדין.
המדינות החברות ומוסדות האיחוד מיוצגים בכל תביעה על ידי משפטנים שנמנים עם פי רוב עם משרדי המשפטים של המדינות החברות או עם המחלקות המשפטיות של מוסדות האיחוד, בהתאמה. יחידים וגופים פרטיים שהם צד לתביעה מחויבים בייצוג משפטי.
בית המשפט הכללי – (General Court Le Tribunal)
בית משפט זה (שתחילה נקרא "בית המשפט בערכאה ראשונה – Court of First Instance) הוקם בשנת 1988 והחל בעבודתו בשנת 1989, עם סמכויות מוגדרות ומוגבלות יותר מאלה של בית הדין לצדק של האיחוד האירופי. יודגש כי בית המשפט הכללי הוא חלק בלתי נפרד מבית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אף שהוא פועל באופן עצמאי. עם זאת, הוא חולק שירותים אדמיניסטרטיביים, דוגמת שירותי תרגום.
הקמתו, בהתאם להחלטתה של מועצת השרים, נועדה להקל את עומס העבודה של בית הדין ולזרז את מתן החלטותיו. לכן הוטל עליו לעסוק בתביעות שהרקע העובדתי שלהן מורכב במיוחד. ההפחתה בעומס העבודה הושגה באופן מצומצם, וזאת לנוכח התהליך המקביל של התגברות קצב התביעות. בניסיון נוסף להקל, הוקם בשנת 2004 בית הדין של עובדי שירות האיחוד האירופי (European Union Civil Service Tribunal). לפני הקמתו, שימש בית המשפט הכללי גם כבית דין לעבודה, ודן בסכסוכים בין פקידים של מוסדות האיחוד לבין המוסדות עצמם. נכון ל-2014, בית המשפט הכללי מוסמך לדון בערעורים על פסיקותיו של בית הדין במספר מוגבל של סוגיות משפטיות.
כמו הערכאה העליונה, מקום מושבו בלוקסמבורג ומכהנים בו עשרים ושמונה שופטים. (כיום ישנה הצעה להכפיל את מספר השופטים ל-56 כדי להקל על עומס התיקים בפני בית המשפט). הדיונים מתקיימים לפני דן יחיד, בעיקר כשאופייה של התביעה אינו מורכב, או עד שישה שופטים. כ-75% מהתביעות הנשמעות נידונות לפני הרכב של שלושה שופטים. הדיונים יכולים להתקיים גם בהרכב מורחב של שלושה עשר שופטים או בהרכב מלא, וזאת במקרים מסובכים מבחינה משפטית או שחשיבות הנושא הנידון מצדיקה זאת. ניתן להחליט על שינוי ההרכב בכל שלב משלבי הדיון ובכל עניין ביוזמת בית הדין או במענה לדרישת הצדדים.
ככלל, בערכאה זו אין פרקליטים ראשיים, אך שופט בית המשפט הכללי יכול להיקרא למלא תפקיד של פרקליט ראשי בערכאה העליונה. אף על פי כן, הרכב בית המשפט הכללי יכול להסתייע בפרקליט ראשי כשבית הדין מקיים דיון בהרכב מלא או כשעולה שאלה משפטית סבוכה. אם עולה שאלה כאמור אך לא מתמנה פרקליט ראשי, ניתן לדרוש שהמקרה יידון בהרכב מלא (סעיפים 17- 18 לתקנון בית המשפט).
היקף סמכויותיו השיפוטיות של בית המשפט הכללי גדל מידי תקופה והוא מוסמך היום לדון בכל התביעות המובאות על ידי המדינות החברות או מוסדות האיחוד. חלק ניכר מעבודתו מוקדש לתביעות בנושאי הגבלים עסקיים (דיני תחרות, מניעת היצף וייבוא נתמך), לתביעות בנוגע לסימני מסחר של האיחוד ולתקיפות ישירות של אזרחי האיחוד נגד מוסדותיו. כל מקרה של הפרת חובה חקוקה או הימנעות של אחד ממוסדות האיחוד לפעול בהתאם לחוק עשוי לגרור דיון. בנוסף, הוא מוסמך לדון בעתירות לבטלות של חקיקת משנה של האיחוד.
למעשה, מדובר בערכאה השיפוטית האדמיניסטרטיבית של האיחוד האירופי. בית הדין לצדק של האיחוד האירופי נוהג להעביר לבית המשפט הכללי תביעות שהגיעו אליו בשוגג ואשר יכולות להתברר במסגרתו. עם העברת התביעה, לא ניתן להחזירה לבית הדין לצדק של האיחוד האירופי (ולהפך). ניתן לערער על החלטות בית המשפט הכללי לפני בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אולם בשאלות משפטיות בלבד. בהתאם לסעיף 225 לאמנת האיחוד, אי אפשר להפנות לבית המשפט הכללי בקשות להכרעות מקדמיות.
השפעה על האינטגרציה האירופית
ניתן לומר שבית הדין נהנה מסמכות רחבה בכל שדרות המשטר המשפטי של האיחוד, ובכל מערכות היחסים השונות באיחוד: בין מוסדות האיחוד לבין המדינות החברות; בין המוסדות לבין עצמם; בין המדינות החברות לבין עצמן; בין אזרחי האיחוד לבין מוסדותיו;, בין אזרחי האיחוד לבין המדינות החברות; ואפילו בין אזרחי האיחוד לבין עצמם. אף שהעמדה המקובלת היא שאין תחולה ישירה אופקית של נורמות האיחוד (כלומר, בין אזרח לזולתו), ייתכנו מקרים רבים שבהם שאלות של משפט אירופי יכולות להשפיע על מערכת היחסים בין פרטים, ואשר יופנו לקבלת הכרעה מקדמית של בית הדין. ההיסטוריה אף מלמדת שהיה לבית הדין תפקיד מרכזי מאוד בקידום תהליך האינטגרציה האירופית ובתהליך הפיכתו של האיחוד האירופי למבוסס על שלטון חוק.
ביקורת
השפעת פסיקתו של בית הדין לצדק של האיחוד האירופי על מערכות החוק הלאומיות של המדינות החברות באיחוד האירופי מעוררת גם ביקורת מצד ראשי המדינות החברות. אחת הביקורות המפורסמות והמצוטטות ביותר היא הצהרתו של מישל דברה, לשעבר ראש ממשלת צרפת, אשר הכריז בשנת 1979 כי הוא "מאשים את בית הדין האירופי...בשיגעון-גדלות חולני". ידועה לא פחות היא הצהרתה של מרגרט תאצ'ר, לשעבר ראש ממשלת בריטניה, אשר הסבירה בשנת 1992, במהלך דיון בפרלמנט הבריטי, כי בית הדין לצדק של האיחוד האירופי "עסוק בפרשנות מחודשת של נושאים רבים מכדי להעניק לעצמו ולקהילה סמכויות נוספות על חשבוננו".
דוקטרינת התחולה הישירה הייתה גורם מרכזי לפתיחת מתקפת הביקורת, לאחר ההכרעה בפסק דין Van Gend en Loos – שלפיה להוראות אמנת הקהילה האירופית יש תחולה ישירה בתוך המדינות ואזרחיהן יכולים להסתמך על משפט האיחוד גם לפני בתי המשפט הלאומיים של המדינות החברות. "משפט הקהילה מטיל על-כן לא רק חובות על פרטים, אלא גם מיועד להעניק להם זכויות, אשר הופכות לחלק ממורשתם המשפטית", קבע בית הדין. בעקבות עקרון התחולה הישירה והיות האיחוד "משטר משפטי חדש", חששו המדינות החברות מפגיעה משמעותית בריבונותן. הביקורות התגברו לאחר פרשת Costa v. ENEL, שקבע את עקרון עליונות משפט הקהילה על-פני משפט המדינות.
הביקורות הן בעיקר שבית הדין קונה לו סמכויות שלא ניתנו לו באמנות המכוננות. בכך, פוגע בית הדין במרחב הריבונות הלאומית של המדינות החברות ובמבנה המיוחד של האיחוד האירופי. כנגד, יש הטוענים כי הוא נוקט דווקא איפוק וריסון הראויים לשבח, וכי ללא פרשנותו האקטיביסטית מפעל האינטגרציה האירופית לא היה מצליח להגיע למקום שבו הוא נמצא היום.
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר לנד קרוזר (באנגלית: Studebaker Land Cruiser) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1934–1954.
פאביאנהאזה
פאביאנהאזה (בהונגרית: Fábiánháza) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בפאביאנהאזה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,990 ובשנת 2020 רק 1,713 תושבים.
סטודיבייקר לנד קרוזר
הדגם הוצג לראשונה בשנת 1933 במרכז הקונגרסים של שיקגו, אך השיווק החל בשנת 1934.
פאביאנהאזה
שמו של הכפר מגיע משם משפחת הבעלים של אדמות האזור "פביאן" ובהונגרית פירוש שם הכפר הוא "בית פביאן".
סטודיבייקר לנד קרוזר
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר דגם ה-"סטודיבייקר לנד קרוזר" מתיחת פנים יסודית: המרכב, המארז והמנוע שונו לחלוטין, לדגם מודרני.
בדגמי "סטודיבייקר לנד קרוזר" 1947 נוספו שעון אנלוגי ושטיחים קדמיים ואחוריים.
פאביאנהאזה
יהודי פאביאנהאזה
יהודים התיישבו במקום בסביבות שנת 1800 בערך, בהיתר משפחת הגראף קארוי (Karolyi) שהיו בעלי האדמות בסביבה. רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בתבואות ובמלאכה. הקהילה היהודית הגדירה עצמה כאורתודוקסית, ורוב שנות קיומה השתייכה לקהילת מאטסלקה. במקום פעלו בית כנסת, חברה קדישא, ישיבה ותלמוד תורה. בית קברות יהודי שהיה במקום נהרס וכיום לא קיים.
בשנות העשרים של המאה ה-19 התרחשו מקרי שוד וביזה תכופים ביהודי הכפר ובעקבות זאת עזבו רבים.
בשעה 12 בלילה ב-12 באפריל 1944 אספו את יהודי הכפר והאשימו אותם בכך שנמצא משדר רדיו סודי בבית הכנסת, הם הועברו לגטו במאטסלקה, בה רוכזו כ-18,000 מיהודי הסביבה וכעבור שבועות מספר שולחו לאושוויץ.
תשעה יהודים ששרדו וחזרו לכפר בתום המלחמה, עזבו אחרי זמן קצר.
במפקד של שנת 1963 כבר לא נרשמו יהודים במקום.
הלל בן שמואל
רבי הלל בן שמואל מורונה (באיטלקית: Hillel ben Samuel; נולד בין 1220–1235, נפטר ב-1295 בערך) היה רב מחכמי איטליה בתקופת הראשונים, פילוסוף, רופא והוגה דעות יהודי, תלמידו של רבנו יונה גירונדי. מחבר הספר "תגמולי הנפש". הוא היה נכדו של רבינו אליעזר בן שמואל מוורונה, מבעלי התוספות.
קורות חיים
רבי הלל בן שמואל היה ממפיצי תורתו הפילוסופית של הרמב"ם באיטליה. עובדה זו ראויה להדגשה מיוחדת, לאור העובדה שרבו הגדול, רבי יונה גירונדי, היה ממתנגדיו הגדולים של הרמב"ם בתקופת הפולמוס על הפילוסופיה. לדברי רבי הלל, חזר בו רבו ברבות הימים. וכך כותב רבי הלל באגרת: ויכוח קשה ניהל גם עם מפיץ תורת הרמב"ם, רבי זרחיה שאלתיאל חן.
כונה בחייו "הלל בן שחר", שפתרונו: הלל בן רבי שמואל חסיד, בהשאלה מישעיהו יד, יב. טעות תיעתוק של שמו, גרמה לביבליוגרפים רבים בעבר לכנות את מחבר ספרו "תגמולי הנפש", בטעות:. בין הטועים ביבליוגרפים גדולים כמו חיים מיכל. מי שפתר את החידה חלקית, היה משה שטיינשניידר, שזיהה את השם המקורי הלל. שנים מאוחר יותר, הציע הרב ראובן מרגליות את השלמת הפתרון.
ספרו
ספרו של רבי הלל בן שמואל זכה לפופולריות רבה כבר בזמנו, וכתבי יד רבים שלו נשתמרו. הודפס לראשונה בידי שלמה זלמן חיים הלברשטאם במסגרת הוצאת הספרים של "חברת מקיצי נרדמים", בליק, בשנת תרל"ד (1874). ומאז זכה לדפוסי צילום רבים. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, יצאה לאור מהדורה מדעית של הספר.
הלוואה וחיסכון (תספורת)
הלוואה וחיסכון הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.
יש הרואים בתסרוקת זו חיננית ונאה, אולם יש הרואים בה סירוב להודות במציאות הקרחת וניסיון לשמר את מראה הנעורים שאבד.
בין אישי הציבור שהסתרקו ב"הלוואה וחיסכון" ניתן למצוא את המשורר נתן זך, דובר צה"ל אבי בניהו, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, השחקן שון קונרי, החקיין טוביה צפיר, המוזיקאי דני סנדרסון וראשי הממשלה אהוד אולמרט ובנימין נתניהו.
ויט ג'ורג'יה טביליסי
ויט ג'ורג'יה טביליסי (בגאורגית: ვიტ ჯორჯია თბილისი', ויט ג'ורג'יה תביליסי) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1968 בתקופת גאורגיה הסובייטית. השם "ויט ג'ורג'יה" ניתן לקבוצה בשל העובדה שהיא מסובסדת על ידי חברת "WIT גאורגיה" (חברת בת של WIT מארצות הברית), חברה העוסקת בשיווק מוצרי מזון לבעלי חיים, כלים לטיפול בבעלי חיים ומצרכים וטרינריים בכל עבר הקווקז ומשרדיה בטביליסי.
הקבוצה הגיע לראשונה למפעל אירופי בעונת 2000/01, אז הגיעה לגביע אופ"א והוגרלה בשלה מוקדם נגד קבוצת בית"ר ירושלים מישראל כאשר המשחק בגאורגיה הסתיים בניצחון 3-0 לבית"ר והמשחק בישראל הסתיים בתיקו 1-1 ולכן הודחה מהמפעל. בעונה שלאחר מכן, עונת 2001, השתתפה הקבוצה בגביע האינטרטוטו כאשר בשלב הראשון היא פוגשת בקבוצת ריד מאוסטריה וגוברת עליה בזכות הפרש שערי חוץ.  בשלב השני פגשה הקבוצה בקבוצת טרואה הצרפתית אך נכשלה מולה ועזבה את המפעל.
הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו גם בעונת 2002, אז הוגרלה בשלב הראשון נגד לוקרן מבלגיה אך נכשלה מולה. הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו גם בעונה שלאחר מכן, עונת 2003, אז הוגרלה מול קבוצת SV פאסשינג מאוסטריה אך הפסידה מולה ולא עברה לשלב הבא.
בשנת 2004 זכתה הקבוצה באליפות הגאורגית וכתוצאה מכך הגיע לשלבי המוקדמות של ליגת האלופות, אז הוגרלה בשלב המוקדם הראשון נגד קבוצת HB טורסהאבן מאיי פארו ועברה אותה. בשלב המוקדם השני שיחקה הקבוצה מול קבוצת ויסלה קראקוב מפולין, ואחרי תבוסה ביתית 8-2 ותבוסת חוץ 3-0 יצאה מהמפעל הזה גם כן. בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וקיבלה בשלב הראשון אל לומבארד פאפא TFC מהונגריה והפסידה לה.
בעונת 2006/2007 השתתפה ויט ג'ורג'יה בגביע אופ"א, אז הוגרלה בשלב המוקדם הראשון נגד קבוצת ארטמדיה ברטיסלבה מסלובקיה והפסידה לה והודחה גם הפעם מהמפעל. ב-2009 זכתה שוב באליפות. בהמשך יכולת הקוצה ירדה והיא משחקת עתה (2021) בליגת משנה הגאורגית.
דניס וייז
דניס פרנק וייז (באנגלית Dennis Frank Wise נולד ב 16 בדצמבר 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגל. וייז שיחק בתפקיד קשר במרכז המגרש והתפרסם בין היתר בשל סגנון המשחק התחרותי והאגרסיבי שאפיין אותו לאורך הקריירה. וייז שיחק במהלך הקריירה במספר קבוצות בליגה האנגלית כמו וימבלדון ומילוול אך את מיטב שנותיו העביר במדי צ'לסי. במדי צ'לסי זכה וייז בגביע אנגלי, גביע הליגה האנגלית ובגביע למחזיקות גביע והיה לקפטן המוצלח ביותר של המועדון מבחינת זכייה בתארים עד לתקופתו של ג'ון טרי.
וייז היה חבר בסגל נבחרת אנגליה בין השנים 1991-2000 במדיה כבש שער אחד ב-21 הופעות.
מועדונים
וייז החל את קריירת הבוגרים בווימבלדון בשנת 1986 ושיחק בקבוצה 5 עונות. וייז סייע לקבוצה לזכות בגביע האנגלי בשנת 1988 כאשר וימבלדון גברה 1-0 על ליברפול בשלב הגמר. וייז בישל את שער הניצחון באותו משחק ללורי סנצ'ס.
ב-3 ביולי 1990 חתם דניס וייז על חוזה בצ'לסי תמורת סכום שיא למועדון דאז של 1.6 מיליון פאונד. וייז שיחק במדי צ'לסי במשך 11 שנים שהיו הפוריות והמוצלחות בקריירה שלו. כקפטן צ'לסי הוליך וייז את הקבוצה לזכייה בגביע האנגלי ב-1997 ו-2000, זכייה בגביע הליגה האנגלית בשנת 1998 וזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1998. וייז הופיע במדי צ'לסי בכ-445 משחקים וכבש 76 שערים.
ביוני 2001 נמכר דניס וייז ללסטר סיטי על ידי המנגר האיטלקי קלאודיו ראניירי אשר רצה להצעיר את סגל הקבוצה. התקופה של וייז בלסטר סיטי זכורה לרעה בשל נושאים מחוץ למגרש הכדורגל. לסטר החליטה לזרוק את וייז מהקבוצה בעקבות קטטה במחנה האימונים של הקבוצה. וייז החליט להיכנס למאבק משפטי כנגד הדחתו מהקבוצה, אך הפסיד בסופו של דבר. וייז שיחק במדי לסטר 17 משחקים בלבד.
בספטמבר 2002 חתם וייז על חוזה בקבוצת מילוול מהליגה הראשונה, והתמנה למאמן-שחקן בשנת 2003. מילוול תחת הנהגתו של וייז הייתה לקבוצה הראשונה מאז 1992 שמעפילה לגמר הגביע האנגלי כאשר היא לא משחקת בפרמייר ליג. במשחק הגמר הפסידה מילוול למנצ'סטר יונייטד בתוצאה 3-0, אולם בעקבות ההשתתפות של מנצ'סטר בליגת האלופות זכתה מילוול בכרטיס להשתתפות במעפלים האירופאים לראשונה בתולדות המועדון. מילוול הודחה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א על ידי פרנצווארוש ההונגרית לאחר הפסד 4-2 בסיכום שני המשחקים, כאשר וייז כובש את שני השערים לטובת מילוול. בשנת 2005 עזב וייז את תפקידו במילוול לאחר מחלוקות עם הנהלת המועדון.
עד לפרישתו בשנת 2006 הספיק וייז לשחק עונה אחת בסאות'המפטון ועונה אחת בקובנטרי סיטי.
קריירה בינלאומית
וייז שיחק 21 משחקים במדי נבחרת אנגליה וכבש שער אחד במשחק מול נבחרת טורקיה במוקדמות יורו 1992. וייז היה חבר בסגל הנבחרת האנגלית לטורניר יורו 2000 ושיחק בכל המשחקים בטורניר בו הודחה אנגליה בשלב הבתים.
יצחק חזן
הרב יצחק חזן (ט"ו בניסן ה'תרע"ט, 15 באפריל 1919 - א' באייר ה'תש"ן, 26 באפריל 1990) היה רב, פוסק הלכה, דיין בבית הדין הרבני בקזבלנקה, אב"ד בעיר חיפה, וחבר בית הדין הגדול בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בכפר אלמנצוריה שבעמק דרעא במרוקו לחכם מאיר ומסעודה. מצד אמו הוא משתייך למשפחת אביטן, והוא קרוי על שם סבו, הרב יצחק אביטן.
בשנת 1936 נשלח ללמוד תורה בעיר מקנס, שם למד בישיבתו של הרב ידידיה טולדנו. כמו כן הוא ינק הרבה תורה ממורו הרב מאיר טולדנו.
בשנת 1941 נשא לאשה את עיישה ממשפחת ריווח. לאחר שהתחתן התמנה על ידי הרב משה זריהן לתפקיד מסדר הגיטין של כל מחוז דרעא, ומפקח ראשי לכל מסדרי הנישואין וסופרי בית הדין במחוז.
בין השנים 1948–1953 לימד תורה בישיבת אוצר התורה בקזבלנקה.
בשנת 1954 הוסמך לדיינות על ידי הרב שאול אבן דנאן – רבה הראשי של יהדות מרוקו, והתמנה לכהן כדיין באגדיר למשך כחצי שנה.
ב-21 באוגוסט 1967 (ט"ו באב ה'תשכ"ז) עלה לארץ ישראל, ועבר מבחנים מחודשים בהכשרת דיינים על ידי מועצת הרבנות הראשית לישראל. במבחן זה, הרב חזן ציטט מילה במילה את לשונו של הבית יוסף ועורר את חשדם של בוחניו שאילצו אותו לעבור בחינה נוספת בעל פה. על מסמך הסמכתו חתומים הרב יוסף שלום אלישיב והרב קרליץ שכתבו :.
בשנת 1969 התמנה הרב יצחק לדיין בבית הדין בחיפה עד לשנת 1988 וקבע את מגוריו בקריית שמואל. בשנת 1980 ייסד שם את כולל "בית יוסף".
בשנת 1988 הצטרף לבית הדין הגדול בירושלים עד לפרישתו שהייתה כחודש ימים לפני פטירתו.
הלך לעולמו ב-26 באפריל 1990 (א' באייר ה'תש"ן).
חיים אישיים
בנו הוא הרב שמואל חזן – דיין בבית הדין הרבני, תל אביב.
ארנדה
ארנדה (Arenda) היא שיטה כלכלית שהתקיימה באיחוד הפולני-ליטאי של ימי הביניים המאוחרים, ובמסגרתה העניקו אוצר המלך או האצולה, בתמורה לדמי חכירה, זיכיונות לניהול וניצול נכסים או מיזמים ציבוריים. בין היתר הוחכרו בשיטה זו נכסים כגון אחוזות ואדמות חקלאיות, מכרות, טחנות קמח, פונדקים, מבשלות שיכר, יקבים וכן זכויות כלכליות מיוחדות לגביית מכס ומיסים. החל מהמאה ה-14 ישנן עדויות על מעורבות יהודית במסגרת הארנדה בפולין. שיטה זו הייתה נפוצה במאות 14–18 כאשר הוענקו שטחים עצומים לבני האצולה הפולנית באזורים מרוחקים, והיא הגיעה לקצה דרכה עם חלוקת פולין הראשונה בין אוסטריה, פרוסיה ורוסיה בשנת 1772. מבחינים בין שני סוגים של עסקי ארנדה: "ארנדה גדולה" ו"ארנדה חקלאית".
רקע היסטורי
מומחיות היהודים בענייני כספים ובניהול מסחר התקבלה בברכה בפולין. בין המהגרים היהודים לפולין היו גם סוחרים שעמדו בקשרים עם ארצות חוץ ושלטו בשפות ספרדית, ערבית, יוונית, פרסית ועוד. האצולה הפולנית הייתה מעוניינת בכישורים אלה לפיתוח ולמיצוי הפוטנציאל הכלכלי של האחוזות הגדולות ויצוא תוצרתן החקלאית. כתוצאה מכך נחתמו חוזי חכירה של שטחים נרחבים וגביית מיסים גם עם יהודים שהיו מעוניינים בהגירה לאזורים החדשים במזרח. ב-1616 כמחצית מאדמות המלך באוקראינה חכורות על ידי יהודים.
ארנדה גדולה
מונח זה מתייחס להחכרת פעילות כלכלית ציבורית בקנה מידה רחב ומונופולים השייכים לאוצר המלך. הזכות לחכור פעילויות אלה היוותה מקור לרווחים עצומים והיא נשמרה בדרך כלל לבני מעמד האצולה. עסקי הארנדה הגדולה כללו מפעלים לטביעת מטבעות, מכרות מלח ואשלג, וגביית מכס בתחנות הגבול. מהמאה ה-14 יש עדויות לחוכרים יהודים של ארנדה גדולה, ובמהלך המאה ה-15 גדל מספרם של היהודים בעיקר במזרח פולין החוכרים פעילות של כריית מלח או גביית מכס ברמה מחוזית או אף ארצית. האצולה עתירת ההון במערב פולין פעלה למנוע מיהודים לחכור זכויות של ארנדה גדולה. ככל שהלכה וגדלה עוצמתה הכלכלית של האצולה במאות 16–17 גברו מצידה ניסיונות ההשתלטות על מירב זכויות החכירה של ניהול הכנסות הממלכה. בהחלטה משנת 1538 אסר הסיים הפולני להחכיר ליהודים פעילות כלכלית כלשהי הקשורה להכנסות בית המלוכה. בהחלטה נאמר בין השאר " הרינו קובעים ומתקנים, כי מעתה ואילך לדורות הבאים יהיו פקידי המכס מבני האצילים ונוצרים דווקא...לפיכך אנו מצווים להשגיח בעין פקוחה, שהיהודים לא יהיו נסבלים בפקידות מוכסנים, כי אין זה מן הראוי ומתנגד למשפט אלוהים לחלוק לבני אדם מסוג זה כבוד כל-שהוא ולתת להם לשמש במשרות ציבוריות בקרב נוצרים".
אולם החלטות אלה לא מולאו תמיד ויהודים בעלי הון ממשיכים לחכור זכויות ארנדה נרחבות בעיקר באזורים המרוחקים. בעוד שלאצולה הפולנית היה מונופול על חכירה ישירה מהמלוכה, המשיכו יהודים רבים להתפרנס מחכירה של אמצעים הקשורים לכלכלת הערים והעיירות וכן מחכירה של ענפיי חקלאות שונים. ידוע על הכנסות היהודים מעסקי כריית אשלג (לדישון), בריכות דגים, טחנות קמח, מבשלות בירה ולעיתים אף מחכירת אחוזות בשלמותן. עד אמצע המאה ה-16 היו מרבית החוכרים של תחנות מכס בליטא וברוסיה-הלבנה יהודים, שחלקם היגר מפולין במיוחד למטרה זו. ב-1569 העניק הסיים הליטאי לאצולה המקומית מונופול על כל עסקי החכירה באזורים נרחבים שכללו גם את אוקראינה ורוסיה-הלבנה. החלטה זו גרמה למשבר כלכלי בקרב הציבור היהודי בליטא. ועד ארבע-ארצות התייחס גם הוא לעסקי הארנדה הגדולה שגרמו לתחרות עסקית חריפה בין היהודים לבין מעמד האצולה. על מנת להימנע מחיכוך זה, ומחשש לפעולות נקם אסר ועד ארבע- ארצות, בשנת 1580, על מעורבות יהודים בעסקי הארנדה הגדולה.
למרות זאת, כארבעים שנה מאוחר יותר, בשנת 1623, העביר הוועד היהודי של ליטא (אחת מארבע-ארצות) שתי החלטות המתעמתות עם החלטת הסיים הפולני ועם האיסור של ועד ארבע-ארצות. בהחלטותיו הדגיש הוועד הליטאי את החשיבות שהוא ראה להמשך מעורבותם של היהודים בעסקי גביית המכסים. "ראינו בגלוי את הסכנה הגדולה הנובעת מפעולת המכס בידי הגויים, כי בהיות המכס בידיים יהודיות הוא ציר שסביבו נע כל דבר במסחר, ובאמצעותו היהודים יכולים להפעיל שליטה " קיימות עדויות לכך שיהודים המשיכו להיות מעורבים בעסקי ארנדה גדולה, למעט טביעת מטבעות, עד סוף המאה ה-17.
גם ברוסיה, במאות 16–17, עסקו יהודים רבים בחכירה משנית, מאצילים בעלי זיכיונות ראשיים, של עסקי מכס, מלח ומיסוי על משקאות. רישומים בעברית וביידיש מתחנות מכס משנת 1580 מעידים על מעורבות יהודית בעסקים אלה גם בתקופה שנאסר זאת עליהם בתוקף החוק. הביקוש הרב לכישוריהם בנושאים אלה הביאו ככל הנראה לשותפות, לעיתים סמויה, עם בעלי זיכיונות רשומים אשר רבים מהם היו ממוצא ארמני.
ארנדה חקלאית
בעקבות ההגבלות על חכירת זיכיונות של אוצר המלך עברו היהודים, בהדרגה, לעסקי חכירה הקשורים לענפי חקלאות – המוגדרים כארנדה חקלאית. במהלך המאות 16–17 הפכו היהודים לרוב בקרב החוכרים זכויות על קרקעות, אחוזות חקלאיות או ענפים ספציפיים (למשל ייעור או יצור משקאות). בתקופה זו חלה עליה גדולה בביקוש לתוצרת חקלאית ברחבי אירופה. האצילים בעלי הנחלות היו זקוקים לחוכרים מיומנים שיוכלו לנהל חוות או ענפי חקלאות שונים בדרכים יעילות על מנת להפיק את מירב התנובה מאדמותיהם. רבים מהם ביקשו לנצל את יכולות הניהול העסקי והכספי של היהודים ואיפשרו להם לחכור פעילות חקלאית ענפה ברחבי האזורים הכפריים. רבות מעסקאות אלה ראשיתן בהלוואות ובמימון שנטלו בעלי האחוזות מיהודים אשר כנגדן העמידו כערבויות את ההכנסות מענף מסוים באחוזה. היהודים, מצידם, הלכו ונרתמו לניהול ענפים בתחום החקלאי, בעיקר לנוכח התגברות קשיי הפרנסה בערים הגדולות בפולין והמאמצים להפלותם ולדחוק את רגליהם שם. בליטא וברוסיה חכרו יהודים לא רק אחוזות בודדות, אלא לעיתים אף עיירות שלמות. בשנת 1595 שומעים על יהודי בשם אברהם בן שמואל החוכר מהדוכס גרגורי קושירסקי נכסים, נחלות ועסקים נרחבים אשר יחדיו מוגדרים בלשון החוזה שביניהם כ"מפתח". המפתח כולל את "...אחוזותינו המפורטות להלן, היינו העיירה ועמה (כמה אחוזות וכפרים)...ואת תשלומי הכסף הבאים מהם, מטחנותיהם, מהאכסניות ובתי המזיגה לכל המשקאות, ומי הדבש. כן את המכס הרגיל שבעיר ואת כל האנשים החייבים בעבודות והלא חייבים בהן, הגרים באותן ערים וכפרים, שדות החריש שלהם, עבודותיהם ועגלותיהם, מס התבואה, הכוורות,...הבריכות, הטחנות ותשלומיהן, אלה הקיימות כעת ואלה שתבנינה בעתיד, יחד עם האגמים, מקומות הציד...האחו, היערות, החורשות, הגרנות...ובכלל עם כל מקורות המחיה השונים, לחמש שנים מלאות רצופות...תמורת חמשת אלפים זהוב פולניים..." כאשר ארנדה חקלאית הייתה גדולה בהיקפה נהוג היה שהחוכר הראשי יעביר חלק מהפעילויות או ענפים שונים לחוכרי משנה. היו אלו בדרך כלל בני משפחה וקרובים של החוכר הראשי. בדרך זאת התיישבו יהודים רבים באזורים החקלאים אך אינם עוסקים בעצמם בעבודה חקלאית אלא בניהול ענפים שונים או במסחר בתוצרת החקלאית. הודות לפעילות זאת הפכו חוכרים יהודים לגורם חשוב בתהליך ההתיישבות באוקראינה. קיימת הערכה שמספרם של החוכרים הראשיים עמד על מספר מאות ואילו מספר החוכרים המשניים הגיע לכמה אלפים. הארנדה החקלאית הביאה את היהודים אל המרחב הכפרי ותרמה לשילובם ברקמת החיים שם. היהודים התפזרו על פני אזורים נרחבים שהפכו מקור חשוב להצלחתם העסקית. בעקבות ההתבססות הכלכלית חל גידול ניכר באוכלוסייה היהודית בפולין ובליטא.
יישום הארנדה
בשיטת הארנדה התאפשרה לאצולה פעילות כלכלית המבטיחה הכנסה קבועה תוך צמצום סיכונים בטווח הקצר. האציל בעל הקרקע הגן על עצמו מפני מצב שבו ההכנסה מהנכס החכור תעלה על המשוער בעת קביעת דמי החכירה. ההגנה באה לידי ביטוי בהגבלת חוזה הארנדה, בדרך כלל, לתקופה של שנה או, במקרים מסוימים, עד שלוש או חמש שנים. בתום תקופת החוזה יכול היה בעל הנכס לדרוש מחיר גבוה יותר או לחפש חוכר אחר. קיימות עדויות שחוכרים יהודים שילמו כסף לנציגי האציל על מנת שאלו יפעלו למניעת עליית המחיר. לעיתים, כאשר ההכנסות מהנכס היו נמוכות מדי, דרש החוכר, במעמד חידוש הארנדה, להוריד את דמי החכירה. אחד מתפקידי הקהילה היה למנוע תחרות בין יהודים על חוזים אלה באמצעות הצעות מחיר גבוהות יותר. יהודי שעבר על איסורי הקהילה בעניין זה היה צפוי לחרם. למרות הגנת הקהילה, פעל החוכר תחת אילוץ כלכלי גבוה במאמץ לעמוד בדרישות המחכיר ובה בעת להבטיח פרנסה מספקת לו ולמשפחתו. התשלומים שהיה על החוכר להעביר כדמי חכירה לאציל וכן דמי ההסכמה של הקהילה הביאו אותו להתייחס לצמיתים בקפידה על מנת להבטיח תפוקה נאותה ורווחים גבוהים ככל היותר מהנכס שבניהולו. כתוצאה מכך עמד החוכר היהודי מול לחצים הן מצד האציל בעל נכס והן מצד איכריו. חיכוכים אלה הם בין הגורמים להתחזקות תופעות אנטישמיות בפולין של ימי הביניים.
דמי החכירה של ארנדה היו גבוהים מאוד והשתנו בהתאם לגודל הנכס ולזכויות הגלומות בו. המימון היהודי לדמי חכירה הגיע ממקורות שונים. בין המגורשים שהגיעו לפולין היו כאלה שהגיעו עם רכוש בעל ערך אותו הם מכרו כדי לגייס את ההון הדרוש לרכישת זכויות החכירה. אחרים היו בעלי מקצוע או סוחרים שצברו הון במהלך השנים שאפשר להם לממן רכישת ארנדה. אך היו גם כאלה שהסתכנו בלקיחת הלוואות לצורך זה. האצילים היו במרדף מתמשך אחר הכנסות, לצורך מימון רמת חייהם הגבוהה. העיסוק האינטנסיבי בהחכרת נכסים וזיכיונות יצר עבורם תזרים מזומנים שוטף שהיה חשוב גם לכיסוי חובות עבר. דמי החכירה שולמו בתשלומים בסוף כל רבעון ולעיתים חולק התשלום הרבעוני לשיעורין. אך עם זאת יכול היה בעל הנכס לדרוש תשלומים מיוחדים מהחוכר, והאחרון חייב היה לעמוד בדרישת התשלום. אי עמידה בדרישות התשלום עלולה הייתה לגרום להפקעת נכסיו הפרטיים של החוכר ואף על נכסים של הקהילה.
חולשת השלטון המרכזי בפולין אפשרה לאצולה חופש פעולה מלא בניהול השטחים שהועברו לבעלותם. בני משפחות אלה (בכל דור כ-20 משפחות במעמד הגבוה ביותר) נטלו לעצמם סמכויות חקיקה, משפט, פיקוד צבאי והם היו למעשה האחראים על כל הפעילות הכלכלית, הפוליטית, הצבאית והאזרחית – כל אחד באזור השליטה שבבעלותו (לטיפונדות). מתוקף זה, ועל מנת להבטיח את הפעילות הכלכלית הסדירה, התחייב האציל להעניק הגנה צבאית לחוכרי הארנדה וכן סיוע באכיפת סדר וצייתנות בקרב האיכרים.
יחס מוסדות הקהילה לארנדה
בעקבות הזכויות לממשל עצמי התפתחו בקהילה היהודית מוסדות שלטון ברמה המקומית, ואף ברמה הארצית (על ידי ועד ארבע-ארצות). הקהילה היא שבחרה מבין חבריה את המועמדים לרכישת זיכיון וחתימת חוזה ארנדה עם אציל זה או אחר. רשומות בפנקסי ועד ארבע-ארצות מ-1671 ומ-1677 אוסרות על חכירת נחלות ללא הודעה לקהילה. מועמדים לרכישת זיכיונות ארנדה נדרשו לשלם דמי הסכמה למוסדות הקהילה. הקהילה ניסתה גם למנוע מחבריה להיכנס לשותפות סמויה עם נוכרי בהתמודדות על השגת ארנדה, ובכך להימנע מתשלום דמי ההסכמה. לעומת זאת הגנו תקנות הקהילה, על בעל ארנדה מפני תחרות מצד חברים אחרים בקהילה. רבנים שונים (המהר"ם מלובלין למשל) דנים בשו"ת לענייני הארנדה וביחסי העבודה בין נוצרים ליהודים ובבעיות המתפתחות עקב כך כמו העסקת צמיתים בשבת, מסחר בבהמות לא כשרות וכדומה.
בשל חשיבות הארנדה החקלאית בחיי הקהילות היהודיות הגיעו עניינים רבים הקשורים לנושא זה לדיון בפני רבני ועדי הארצות. אחת התקנות המרחיקות לכת שתוקנה על ידי הוועד הליטאי עסקה בעניין ה"חזקה". בדומה לדין המערופיא ועל מנת למנוע תחרות בין יהודים על זכויות של ארנדה חקלאית, נקבע עונש ליהודי המנסה לזכות בחכירה שמוחזקת בידי יהודי אחר במשך שלוש שנים. תיקונים אחרים עסקו בשמירת שבת ובסוגיות הלכתיות שעלו כתוצאה מהמגע עם נוכרים במהלך ניהול האחוזות. עסקי ניהול האחוזות העמידו את היהודים בתווך בין האצולה התובעת את הגברת התפוקה והרווחים לבין הצמיתים האיכרים שונאי האצילים. יחסם של היהודים אל האיכרים היה בעיקרו טוב יותר מאשר יחסם של בעלי האחוזות. כך למשל יש עדות משנת 1602 על כינוס קהילת ולאדמיר והחלטה לתבוע ממעסיקים יהודים לשחרר את האיכרים הנוכרים מעבודה בשבתות ובחגים. "...כידוע ומפורסם... לכן אסור לו לישראל להניח להגויים הכפריים לעשות מלאכה בשבת וביום טוב... מוותר ומניח להם ימי שבת ויום טוב לגמרי".
דעיכת השיטה
השנים האחרונות של רפובליקת האצולה בפולין 1648 -1772 היו שנים של דעיכה כלכלית ותרבותית על רקע המאבקים בכנסייה הנוצרית בין קתולים לרפורמציה. השלטון המרכזי הלך ואיבד מכוחו ואצילים מקומיים חשו חופשיים ליטול את החוק לידיהם. תנאי החכירה ואופי עסקיהם של היהודים הושפעו לרעה מהתפתחות זאת. מנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1764 מראים כי כ-2% מכלל יהודי פולין חוכרים עסקים קטנים במסגרת ארנדה, בעיקר מסבאות בערים. באזור לובלין למשל, כ-89% מהחוכרים היהודים הם בעלי מסבאות. שלמה מימון באוטוביוגרפיה שלו מסוף המאה ה-18 מתאר את חייהם העלובים של חוכרים יהודים בצל הפחד המתמיד מהאציל בעל האדמה. "...דבר זה גרם לדלדולה של אחוזת החכירה...והגשרים היו נתונים במצב רעוע, אירע לא אחת, שהגשרים האלה נשברו תחתיהם בה בשעה שאחד האצילים הפולנים עבר עליהם עם בני-לווייתו המרובים, וסוס ורכבו שקעו בביצה. מיד הבהילו את החוכר המסכן, השכיבוהו ליד הגשר ועמדו והלקו אותו, עד שסבורים היו, שהתנקמו בו כל צרכם." והוא ממשיך ומתאר גם את דלות בתי המרזח היהודים ותנאי החיים הקשים של בעליהם. למרות השם הרע שיצא לשיטת הארנדה במאה ה-18, היא היוותה במשך זמן לא מבוטל גורם משמעותי בפריחה הכלכלית והחברתית של יהודי פולין. במאה ה-19 פחתה חשיבותה של הארנדה החקלאית בחיי הכלכלה של יהודי מזרח אירופה במקביל להתקדמות המהפכה התעשייתית, תהליך העיור המוגבר והגירת יהודים אל הערים המתחזקות.
קווין קאמינגס
קווין קאמינגס  (באנגלית:  Quinn Cummings; נולדה ב- 13 באוגוסט 1967) היא ממציאה, אשת עסקים ושחקנית אמריקאית. בהיותה בת 10 הייתה קאמינגס מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1977 על תפקידה בקומדיה הרומנטית "דירה לשניים".
חייה
קאמינגס נולדה בלוס אנג'לס והחלה את דרכה כילדה בפרסומות. התגלתה לראשונה ב-1977 בקומדיה הרומנטית של הרברט רוס וניל סיימון "דירה לשניים" בה הופיעה בתור לוסי הילדה הגסה של פאולה מקפיידן (מרשה מייסון). כשהיא בת 10 זכתה קאמינגס על הופעת הבכורה שלה במועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב. התפרסמה לאחר מכן בסדרת הדרמה "משפחה" בתפקיד הנערה אנני קופר אותה מאמצת משפחת לורנס. בשנות ה-80 החליפה קאמינגס את מקצועה לסוכנת שחקנים ופרשה ממשחק באופן סופי בשנות ה-90 בשל המאס בחוסר פרטיות.
בל אייר (מאוריציוס)
בל אייר (בצרפתית: Bel Air Rivière Sèche) הוא כפר השוכן במחוז פלאק במאוריציוס.
גאוגרפיה
בל אייר ממוקם כ-28 ק"מ מבירת המדינה פור לואי.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא דצמבר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 615 מילימטרים בשנה. חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (208 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
בל אייר ממוקם ליד הכבישים B59, B55, B28 ו-B27.
משה לובצקי
משה לובצקי (בפולנית: Moishe (Mojżesz) Lowtzky Łowcki; 1881–1940), שחמטאי יהודי שחי באוקראינה ופולין. נרצח בשואה.
ביוגרפיה
לובצקי נולד למשפחה יהודית באוקראינה. בשנת 1903 חלק לובצקי מקום 6–7 יחד עם אז'ן זנוסקו-בורובסקי באליפות רוסיה השלישית שהתקיימה בקייב. (ניצח: מיכאל צ'יגורין). בתחרות זו ניצח לובצקי את עקיבא רובינשטיין.
באותה שנה סיים לובצקי במקום הרביעי בתחרות דרזדן (ניצח: פאול לאונהרדט).
בשנת 1904 חלק מקום 2–3 בתחרות קובורג. בשנת 1910 חלק מקום ראשון עם טואנס בתחרות המבורג. באותה שנה סיים במקום השלישי בתחרות המבורג (ניצח: ז'יגמונד ברס). בשנת 1910 חלק מקום 1–3 עם פאול לאונהרדט ומוריג בתחרות לייפציג. בשנת 1911 ניצח לובצקי בתחרות אמנים בקלן. בתחרות זו ניצח לובצקי את גרז רוטלוי. בשנת 1911 סיים במקום השני בתחרות סן-רמו. (ניצח: הנס פארני) וכן למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: ולנטינר). בשנת 1912 הגיע למקום החמישי באבזיה (ניצח: רודולף שפילמן). בשנת 1912 סיים במקום ה-16 בתחרות ורוצלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס). באותה שנה סיים במקום ה-12 בתחרות פיסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין).
בשנת 1913 סיים במקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: אלכסנדר פלמברג). באליפות השמינית של רוסיה שהתקיימה בסנקט פטרבורג בשנת 1913/14 סיים לובצקי במקום הרביעי (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ'). בתחרות זו ניצח לובצקי את יפים בוגוליובוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר לובצקי לוורשה. בשנת 1916 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות בוורשה. בשנת 1917 סיים במקום השני, אחרי עקיבא רובינשטיין. בשנת 1919 סיים במקום השמיני (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן ). בשנת 1924 חלק מקום ראשון עם אלכסנדר פלמברג. בשנת 1925 חלק מקום 3–5 (ניצח: סטניסלב קון). בשנת 1926 סיים במקום השלישי (ניצחו: משה בלאס ופאולין פרידמן). בשנת 1926 חלק מקום 3–5 באליפות פולין הראשונה שהתקיימה בורשה (ניצח: דויד פרזפיורקה). בשנת 1926/7 סיים במקום השלישי (ניצחו: ליאון קרמר וסטניסלב קון). בשנת 1927 חלק מקום 11–12 באליפות פולין השנייה שהתקיימה בלודז'. (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1928 סיים במקום החמישי בתחרות ורשה (ניצח:משה בלאס). בשנת 1929 חלק מקום 3–4 בתחרות ורשה (ניצח: ליאון קרמר). בשנת 1930 סיים במקום הרביעי בתחרות ורשה (ניצח: פאולין פרידמן). בשנת 1937 חלק מקום 11–12 באליפות פולין הרביעית שהתקיימה ביוראטה (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר).
בשנת 1940 נעצר לובצקי בוורשה, הובל למחנה ריכוז על ידי הנאצים ושם מצא את מותו.
תהודה מסלולית
תהודה מסלולית (באנגלית: Orbital resonance) או תהודת מסלול-מסלול (אנגלית: Orbit-orbit resonance) היא מונח אסטרונומי המציין מצב שבו שני גרמי שמים או יותר מקיפים גוף אחר, מסיבי יותר, וקיים קשר פשוט בין זמני ההקפה שלהם כתוצאה מפעולה הדדית של כוח הכבידה. היחס בין זמני ההקפה של הגופים שנמצאים בתהודה מסלולית שווה ליחס שני מספרים זרים קטנים. תהודה מסלולית מתרחשת בין זוגות רבים של גופים במערכת השמש, וכן במערכות אחרות, כלומר בין זוגות כוכבי לכת חוץ-שמשיים. מבחינה מתמטית, תהודה מסלולית היא פתרון אפשרי לבעיית שלושת הגופים.
גופים נוטים להיכנס לתהודה מסלולית כאשר פועל ביניהם כוח חזק יחסית לפחות בחלק ממסלולם. לתהודה מסלולית יש תפקיד חשוב בתהליכים שהתרחשו לאחר היווצרות מערכת השמש, והיא מהווה את אחד הגורמים בעיצובה של מערכת השמש ובמיקומם הנוכחי של כוכבי הלכת, של הירחים שלהם, ושל שאר הגופים במערכת השמש.
תהודה יציבה ותהודה לא יציבה
תהודה מסלולית יכולה להיות מצב יציב, כגון במקרה של כוכב הלכת הננסי פלוטו ובין כוכב הלכת נפטון שיחס זמני ההקפה שלהם סביב השמש הוא 3 ל-2. המשמעות היא שעל כל שתי הקפות של פלוטו סביב השמש, נפטון מקיף אותה שלוש פעמים. בתהודה מסלולית יציבה, שינויי מסלול קטנים הנובעים מהשפעתם של גופים נוספים במערכת השמש מתוקנים בעזרת כוח המשיכה החזק בין שני הגופים.
תהודה מסלולית לא יציבה היא מצב נפוץ יותר, והיא נוצרת כאשר המערכת הכבידתית המורכבת משני הגופים שנמצאים בתהודה מסלולית, רגישה לכוחות חיצוניים. במערכת כזו התהודה המסלולית מתקיימת במשך זמן קצר יחסית.
כניסה למצב תהודה היא תהליך שלוקח בדרך כלל מיליוני שנים. במקרים מסוימים, שני גופים יכולים להיכנס לתהודה מסלולית במהירות לאחר שהם חולפים במרחק קצר מאוד זה מזה. תהודה כזו עלולה להביא להתנגשות ביניהם כעבור מספר הקפות. מצב כגון זה עלול להתרחש בין כדור הארץ ובין האסטרואיד אפופיס לאחר שהאסטרואיד יחלוף במרחק קצר מכדור הארץ בשנת 2029. קיים סיכוי של 1:333,000 ששני הגופים יכנסו לתהודה מסלולית ביחס 7:6 ויתנגשו בשנת 2068.
תהודת סיבוב-מסלול
תהודת סיבוב-מסלול (spin-orbit resonance) מתארת מצב שבו זמן הסחרור הצירי של גוף מתאים לזמן הקפתו סביב גוף אחר, והיא נפוצה במערכות כוכבי לכת עם ירחים. בין ירח ובין כוכב הלכת אותו הוא סובב קיימים כוחות גאות ושפל. כך למשל, כוחות אלו גורמים למים באוקיינוסים ובימים על-פני כדור הארץ להתרומם בצד הפונה אל הירח ובצד הנגדי. אולם, מהירות הסחרור הצירי של כדור הארץ גבוהה ממהירות הקפת הירח את כדור הארץ ולכן אזור הגאות, שנראה במבט מרחוק כבליטה על-פני כדור הארץ, מתרחק תוך שעות ספורות, ולא ממוקם עוד על הקו המחבר בין כדור הארץ לירח. כתוצאה מכך, מופעל על הבליטה הזו מומנט השואף להחזירה אחורה, או במילים אחרות פועל מומנט המקטין את מהירות הסחרור הצירי בכל אחד משני הגופים. בתהליך איטי הזה, בו אנרגיה קינטית הופכת לחום, מהירות הסחרור העצמי של כדור-הארץ ושל הירח קטנה, ואילו המרחק ביניהם גדל כתוצאה מחוק שימור התנע הזוויתי. הירח המתרחק מכדור הארץ בקצב של 3.8 סנטימטר בשנה, כבר איבד את הסיבוב העצמי שלו, והוא נמצא במצב של סיבוב סינכרוני (Synchronous rotation) כתוצאה מנעילת גאות (tidal locking). במצב זה, מהירות הסחרור הצירי שלו משתווה למהירות הקפתו את כדור הארץ, וכתוצאה מכך, צד אחד שלו תמיד פונה אל כדור הארץ. לשם השוואה, המערכת של פלוטו וכארון נמצאת במצב מתקדם יותר, ובה כבר שני הגופים נמצאים בסיבוב סינכרוני, כלומר צד אחד של כל אחד מהם תמיד פונה אל עבר הגוף השני.
תיתכן גם תהודת סיבוב-מסלול מורכבת יותר, שאיננה מהווה סיבוב סינכרוני. כך למשל, עבור כוכב חמה מתקיימת תהודת סיבוב-מסלול 2:3. זמן ההקפה של כוכב חמה סביב צירו הוא 58.646 ימים, ואילו זמן הקפתו את השמש הוא 87.969 ימים. יוצא שהוא מסתחרר צירית שלוש פעמים בכל שתי הקפות סביב השמש.
תהודה סקולרית (secular resonance) היא סוג נוסף של תהודה המתייחסת לסינכרון של נקיפת ציר הסיבוב בין שני גופים או לסנכרון של תזוזת הפריהליון בין הגופים. כתוצאה מתהודה כזו, יכולה האקסצנטריות של מסלול הגוף הקטן יותר להשתנות לאורך הזמן. תהודה סקולרית הקיימת בין מספר אסטרואידים ובין שבתאי היא הגורם הראשי לאקסצנטריות הגבוהה של מסלולם.
תהודה של גופים קטנים במערכת השמש
גופים קטנים במערכת השמש נוטים להיכנס לתהודה מסלולית עם כוכבי הלכת הסמוכים להם. כך למשל חלק מהאסטרואידים נמצאים בתהודה מסלולית עם כוכב הלכת צדק. ניתן למצוא שם בעיקר אסטרואידים בעלי תהודה של 1:4, 1:3, 2:5 ו-1:2 עם צדק. מקרה פחות נפוץ הוא תהודת 2:3 או תהודת 1:1 עם מסלולו של צדק. אלו האחרונים ממוקמים לאורך המסלול שלו, סמוך לנקודות לגראנז' L4 ו-L5, והם קרויים טרויאנים (trojans) ויוונים (greeks).
גופים רבים בחגורת קויפר נמצאים בתהודה מסלולית עם נפטון. אלו שתהודתם היא 3:2, כתהודת פלוטו עם נפטון, נקראים גופים טרנס-נפטוניים מסוג פלוטינו - אורקוס הוא דוגמה לפלוטינו גדול יחסית. בין הגופים הרזוננטיים בחגורת קויפר ניתן למצוא מחזורי תהודה נוספים עם נפטון, כמו למשל 2:1, 5:2 ו-1:1 (טרויאנים של נפטון).
מערכת של ירחים
התהודה המסלולית בין שלושת ירחי צדק הללו מהווה דוגמה לתהודת לפלס הקרויה על שם פייר-סימון לפלס, הראשון שהבחין בה במערכת צדק. לפלס מצא שבמערכת כזו לא ייתכן מצב שבו שלושת הירחים ימצאו על קו ישר בצדו האחד של צדק. כתוצאה מכך פועלים מומנטים חזקים על הבליטות הנוצרות עקב כוחות הגאות, וכמות אנרגיה גדולה הופכת לחום. ההשפעה הגדולה ביותר היא על איו, שחלקו הפנימי מתחמם בצורה ניכרת. התהודה המסלולית היא ההסבר המקובל לקצב הגבוה של התופעות הגעשיות על-פני איו. למעשה, התחזית לגבי הפעילות הגעשית הזו פורסמה במאמר מדעי שלושה שבועות לפני שהתגלתה על ידי החללית וויאג'ר 1.