cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריה קובובי
משפחתו
אמו של קובובי, לאה (נפטרה ב-1960), ושלושה מאחיו עלו גם הם לישראל. אחיו הבכור, יצחק קובוביצקי (1889–1973), היה ממנהיגי הציונים הכלליים בבלגיה, יו"ר ההסתדרות הציונית בבלגיה, ובארץ היה ממייסדי סיליקט (בית חרושת) שייצר לבנים, ובהמשך מנהל הקרן למפעלים קונסטרוקטיביים של הציונות הכללית, וכמו כן כיהן כנשיא התאחדות עולי בלגיה וכנשיא לשכת המסחר ישראל–בלגיה. בנו שלו הוא השופט ד"ר שאול קובובי (2019-1920), ממייסדי מערכת בתי הדין לעבודה בישראל, שופט בית הדין הארצי לעבודה (1972–1990) וסגן נשיאו (1990-1986).
ז'אן-בדל בוקאסה
שנותיו הראשונות
בוקאסה נולד לראש אחד משבטי מ'בקה, באפריקה המשוונית הצרפתית. אביו, מגבונדאולו, היה אחראי לגיוס עובדים מהכפר עבור חברת כריית יערות צרפתית בשם "פורסטייר"; לאחר ששחרר כמה מאנשי הכפר שהיו בני ערובה בחברה הצרפתית, הוא הוצא להורג בכיכר העיר, כשבוקאסה היה בן 6 שנים בלבד. כשבוע לאחר מכן, אמו של בוקאסה התאבדה מצער, והשאירה אחריה עוד 11 ילדים מלבדו.
אריה קובובי
משפחתו
אחיו הצעיר אליהו (שכתב ביידיש ובצרפתית תחת השם "אלי קובו") נספה בשואה.
ז'אן-בדל בוקאסה
שנותיו הראשונות
בוקאסה נשלח לבית ספר צרפתי של המיסיון הנוצרי במ'בקי. את כינויו "בדל" קיבל ממוריו מכיוון שחיבב במיוחד ספר דקדוק שנכתב על ידי צרפתי בשם בדל.
אריה קובובי
כתביו
Serás siempre David: discursos y conferencias de un embajador de Israel 1953-1958, Buenos Aires: Editorial Losada, 1958. (ספרדית: תהיה תמיד דויד: נאומים והרצאות מאת שגריר של ישראל 1953–1958)
ז'אן-בדל בוקאסה
שנותיו הראשונות
לאחר סיום לימודיו בשנת 1939, הצטרף בוקאסה לצבא הקולוניאלי הצרפתי.
אריה קובובי
כתביו
לאחר מותו:
ז'אן-בדל בוקאסה
שירותו הצבאי
ביולי 1940 הפך בוקאסה לרב-טוראי, ובנובמבר 1941 קודם לדרגת רב-סמל. לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את צרפת, נמנה בוקאסה על האפריקאים הרבים במושבותיה של צרפת באפריקה שהצטרפו לגנרל הצרפתי שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. דה גול הגיע ב-1941 לקונגו-ברזוויל במרכז אפריקה, ומשם שידר את "קריאת ה-30 ביוני" בה קרא לכל תושבי מושבות צרפת באפריקה להצטרף אליו, והבטיח להם כי יפעל למען עצמאות ארצותיהם עם תום המלחמה. מרבית הקצינים הצרפתים ששרתו אז באפריקה הצטרפו לגנרל דה גול, ועמם חייליהם האפריקאים. בוקאסה השתתף בכיבוש הבירה האפריקנית של ממשלת וישי בברזוויל שבקונגו. בוקאסה אף לחם עם כוחות הברית בצרפת נגד גרמניה לפני נפילת המשטר הנאצי.
לאחר המלחמה, בוקאסה התקבל לבית ספר לקצונה שבסנגל. עד לסוף שירותו ב-1953, לחם בקרבות הודו-סין (כיום וייטנאם) כמומחה לתשדורות רדיו, מקצוע שאותו למד במהלך שירותו הצבאי.
כהוקרה על שירותו הצבאי, זכה בוקאסה בחברות בלגיון הכבוד הצרפתי, ואף זכה לעיטור "צלב המלחמה", שניתן לחיילים המצטיינים במעשי גבורה.
במהלך שירותו בהודו-סין התחתן עם בחורה וייטנאמית, נוין טי הויה, ונולדה להם בת, בעלת אזרחות צרפתית. בוקאסה עזב את הודו-סין וחזר לצרפת ללא אשתו ובתו, כדי ללמד מגויסים אפריקנים על תשדורות רדיו. בשנת 1956 קודם בוקאסה לדרגת סגן משנה, וכעבור שנתיים קודם לדרגת סגן. עד ליולי 1961, השנה שבה קודם לדרגת סרן, שירת בוקאסה כעוזר טכני צבאי בברזוויל, ואחר כך בבנגי.
תקופת ראשית הרפובליקה המרכז אפריקאית
בוקאסה היה בן דודו של נשיא הרפובליקה המרכז אפריקאית דויד דאקו (David Dacko) ויש האומרים כי היה גם קרוב משפחה של אחיינו של הנשיא לשעבר ברתלמי בוגנדה. בגלל קרבתו לנשיא דאקו וניסיונו הצבאי הרב בשירות צרפת החופשית, בוקאסה התקדם במהירות בסולם הדרגות של הצבא והפך לקולונל הראשון של המדינה ב-1 בדצמבר 1964.
כקולונל, בוקאסה לעיתים קרובות הופיע בציבור בלבוש צבאי, עם כל עיטורי הגבורה שלו, על מנת להראות את חשיבותו למדינה, ובטקסים רשמיים הוא גם דאג להימצא תמיד בקרבתו של הנשיא דאקו. הנשיא דאקו לא חשש מבוקאסה, למרות מספר הפיכות צבאיות שהיו באפריקה באותה תקופה, ואף דחה בפומבי אפשרות כזו. למרות זאת, מכיוון שמקורבים לדאקו סברו שבוקאסה מסוכן, דאקו הקים כוח משטרתי מזוין שיהווה "משמר נשיאותי".
התגברות המתח בין דאקו ובוקאסה
בשנים 65–1964, ממשלתו של דאקו ניצבה לפני מספר קשיים: המשק היה בקיפאון, הבירוקרטיה החלה להתפורר, וגבולות המדינה נפרצו על ידי לומומביסטים, המורדים בקונגו השכנה מדרום, ועל ידי מורדים לשחרור סודאן ממזרח. דאקו היה תחת לחץ מ"התנועה למען אבולוציה חברתית באפריקה השחורה" (MESAN). בניסיון לטפח מקורות תמיכה מן החוץ מלבד צרפת, הוא התחיל בפיתוח היחסים עם מאו דזה-דונג, מנהיג סין העממית. בעקבות זאת קיבלה הרפובליקה הלוואה ללא ריבית של 20 מיליון פרנקים צרפתיים. אך הדבר לא מנע התמוטטות כלכלית, גם בגלל שחיתות של פקידי ממשל. סין מצידה, החלה בתעמולה קומוניסטית בתוך המדינה הצעירה. לאור כל הבעיות הללו, בוקאסה החל לחשוב על הפיכה כנגד דאקו.
ביולי 1965, נשלח בוקאסה לפריז כחלק ממשלחת של המדינה. כשבוקאסה ניסה לחזור לרפובליקה, גילה שדאקו אסר על חזרתו. בוקאסה גיבש תמיכה מהכוחות הצבאיים של הרפובליקה ושל צרפת, שהצליחו לשכנע את דאקו לאפשר את חזרתו של בוקאסה. גם הנשיא הצרפתי שארל דה גול שוחח בטלפון עם דאקו, ואמר כי לא יעלה על הדעת ש"שותפו לנשק" לא יוכל לחזור לרפובליקה.
שנות השלטון הראשונות
בימיו הראשונים בשלטון, בוקאסה עסק בעיקר בקידום עצמי בתקשורת המקומית. הוא הקים ממשלה חדשה בשם "המועצה המהפכנית", שביטלה את החוקה ופיזרה את האספה הלאומית, שאותה כינה "איבר חסר חיים שכבר לא מייצג את העם". בנאומו לאומה, בוקאסה טען כי בעתיד יהיו בחירות, חוקה חדשה, ואספה לאומית חדשה. הוא אמר גם שהוא יתפטר ברגע שיחסל את האיום הקומוניסטי, ייצב את הכלכלה ויעקור את השחיתות הפוליטית מהשורש. הוא אפשר לארגון MESAN להמשיך לתפקד, אבל אסר קיום של כל ארגון פוליטי אחר.
בחודשים הבאים חוקק בוקאסה מספר חוקים חדשים, ובהם: גברים ונשים בגילאי 18 - 55 צריכים לספק הוכחה כי הם עובדים, אחרת ייקנסו או ייאסרו. קבצנות הוצאה אל מחוץ לחוק, ו"משמרות מוסר" פטרלו בבירה בנגי, לפקח על מקומות בילוי. בוקאסה גם פיתח מערכת תחבורה ציבורית, וסבסד הקמה של שתי תזמורות לאומיות. הוא פיתח קשרי חוץ עם מנהיגים שונים, כמו ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פוליטיקאי צרפתי בכיר ולימים נשיא צרפת, ניקולאה צ'אושסקו, שליט רומניה, מובוטו ססה סקו נשיא זאיר, ואידי אמין נשיא אוגנדה.
למרות שינויים חיוביים במדינה, בוקאסה התקשה להשיג הכרה בינלאומית לממשלתו החדשה. בוקאסה ניסה להסביר שההפיכה הייתה הכרחית מכיוון שסוכנים סינים קומוניסטים ניסו להשתלט על הממשלה, והוא היה חייב להתערב כדי להציל את המדינה מנפילה לידי הקומוניזם. הוא ביטל את היחסים הדיפלומטיים עם סין. בוקאסה גם טען כי ההפיכה הייתה הכרחית כדי למנוע שחיתויות נוספות בממשלה.
המדינה הראשונה שהכירה דיפלומטית בממשלתו של בוקאסה הייתה השכנה צ'אד, ונשיאה פרנסואה טומבלביי. בוקאסה וטומבלביי חתמו על הסכם לעזרה הדדית אם אחד מהם יהיה בסכנה של איבוד כוח בשלטון. זמן קצר לאחר מכן מדינות אפריקניות אחרות החלו להכיר דיפלומטית בממשלה החדשה. צרפת סירבה בתוקף להכיר בממשלה החדשה. לאחר מסע שכנועים, ואיום של בוקאסה לפרוש מאיחוד המטבע הצרפתי, הסכים הנשיא דה גול לבקר ברפובליקה המרכז אפריקנית; עבור ממשלתו של בוקאסה, ביקור זה היווה הכרה של ממשלת צרפת בממשלה החדשה.
האיום על שלטון בוקאסה
בין בוקאסה לבאנזה הייתה מחלוקת על תקציב המדינה ונושאים נוספים. השניים לא הצליחו להגיע לפשרה, ובאנזה ניסה להשיג בסיס תמיכה בתוך הצבא. בוקאסה במקביל החל לתגבר את צבאו, בין השאר על ידי סיוע מהכוחות הצרפתיים. באנזה יצא באופן פומבי בביקורת על בוקאסה, ובוקאסה נישל אותו בהדרגה מתפקידיו. באנזה שיתף את סגן ז'אן קלוד מנדאבה בהפיכה שתכנן, כיוון שראה בו כתומכו. אלא שמנדאבה אמר לבאנזה שהוא תומך בו, אך נאמנותו היא לבוקאסה.
ב-8 באפריל 1969, באנזה הודיע למנדאבה כי הוא וחבריו יפעילו את ההפיכה למחרת. מנדאבה התקשר מיד לבוקאסה והודיע לו על התוכנית. למחרת, כשבאנזה ואנשיו נכנסו למחנה קסאי, המחנה שעליו פיקד מנדאבה, ארב לו האחרון, הכניס אותו לתא המטען במכוניתו, ולקח אותו ישירות אל בוקאסה. ב-12 באפריל נערך משפט ראווה, שבו באנזה הודה בתוכניתו, אך אמר כי לא התכוון להרוג את בוקאסה. הוא נידון למוות על ידי כיתת יורים, הוצא להורג, ונקבר בקבר לא מסומן. נסיבות מותו שנויות במחלוקת; ישנם מספר סיפורים על התעללויות קשות שעבר לפני שהוצא להורג.
שלטונו בשנות השבעים
בשנת 1971 בוקאסה קידם את עצמו לדרגת גנרל בשליטה מלאה, ובמרץ 1972 הכריז על עצמו כ"נשיא לכל החיים". הוא שרד עוד ניסיון הפיכה בדצמבר 1974, ועוד ניסיון התנקשות בפברואר 1976.
מכיוון שלרפובליקה היו משאבי טבע, בעיקר יהלומים ואורניום, מדינות כמו ארצות הברית וצרפת תמכו בבוקאסה. צרפת סיפקה למשטרו גיבוי פיננסי וצבאי, ובתמורה בוקאסה סיפק לצרפת אורניום, שהיה חיוני לצרפת באותה תקופה. נודע כי נשיא צרפת ד'אסטן אף קיבל מבוקאסה יהלומים במתנה, דבר שהוביל לירידה ניכרת בפופולריות שלו, וככל הנראה גם להפסדו בבחירות שנערכו בצרפת בשנת 1981 לפרנסואה מיטראן. בראיון שנערך לפני הבחירות טען ד'אסטן להגנתו כי הוא מכר את היהלומים ותרם את ההכנסות לקרנות צדקה ברפובליקת מרכז אפריקה. הוא גם הוריד בערכם של היהלומים וטען שהם לכל היותר תכשיטים וקישוטים, ושאינם ראויים להיקרא יהלומים. למרות זאת, ולמרות ששלח בהמשך חיילים צרפתיים להוריד את בוקאסה מהשלטון, הציבור הצרפתי לא ראה בעין יפה את שיתוף הפעולה של ד'אסטן עם בוקאסה, שנתפס כדיקטטור אכזר.
שיתוף הפעולה עם צרפת הגיע לשיא עם טקס ההכתרה של בוקאסה לתואר "הקיסר בוקאסה הראשון". שר הביטחון הצרפתי שלח גדוד שלם כדי לאבטח את הטקס, וגם השאיל מטוסים לממשלה החדשה. טקס ההכתרה נמשך כיומיים, ועלותו הייתה כ-20 מיליון דולר, שליש מהתקציב השנתי של הרפובליקה המרכז אפריקנית. הטקס אורגן על ידי האמן הצרפתי ז'אן פייר דופון. הכתר של בוקאסה, שכלל יהלומים, עוצב על ידי הצורף הפריזאי קלוד ברטראנד. בוקאסה עצמו ישב על כס מלכות שהיה עשוי משתי טונות של זהב. בטקס ההכתרה השתמשו ב-28 אלף בקבוקי שמפניה מובחרים מצרפת. מנהיגים רבים בעולם ביקרו את הטקס בחריפות וראו בו בזבזנות משוועת, ומצאו תירוצים שונים כדי להיעדר ממנו.
מערכת היחסים בין צרפת לרפובליקה המרכז אפריקנית השתנתה באופן דרסטי כאשר המודיעין של צרפת גילה על נכונותו של בוקאסה להיות שותף של מועמר קדאפי בלוב. בדצמבר 1979, המועצה הצרפתית הפסיקה באופן רשמי את כל התמיכה בבוקאסה.
לאחר פגישה עם קדאפי, בספטמבר 1976, המיר בוקאסה את דתו לאסלאם, ושינה את שמו לסלאח א דין אחמד בוקאסה, כנראה על מנת להבטיח את המשך הסיוע הכספי מלוב. כאשר סיוע זה לא הגיע, בוקאסה המיר את דתו חזרה לנצרות קתולית.
ההכרזה על האימפריה
בספטמבר 1976 בוקאסה פיזר את הממשלה והחליף אותה ב"מועצה המהפכנית המרכז אפריקנית". ב-4 בדצמבר 1976, בקונגרס MESAN, הנהיג בוקאסה חוקה חדשה, וביטל את הרפובליקה, לטובת הפיכתה למונרכיה - האימפריה המרכז אפריקנית. בוקאסה ניסה להצדיק את המונרכיה בטענה שבצורה זו רפובליקת מרכז אפריקה "תבלוט" מעל שאר היבשת, ותהיה מוערכת יותר על ידי הקהילה הבינלאומית.
ב-4 בדצמבר 1977 בוקאסה הכתיר את עצמו בטקס רשמי כ"הוד רוממותו הקיסרית בוקאסה הראשון". תוארו המלא היה "הקיסר של מרכז אפריקה, מתוך הרצון של אנשי מרכז אפריקה, המאוחדים בתוך המפלגה הפוליטית הלאומית, MESAN". בשלב זה, אנשים רבים באימפריה ובשאר העולם המערבי ראו בבוקאסה מטורף, והתקשורת המערבית אף השוותה אותו לדיקטטור הידוע אידי אמין מאוגנדה. אפילו נפוצו שמועות, שהתבררו מאוחר יותר כלא נכונות, שבוקאסה היה אוכל מדי פעם בשר אדם.
הדחתו מהשלטון - מבצע ברקודה
בינואר 1979 החלה שחיקה משמעותית בתמיכה הצרפתית בבוקאסה, לאחר מהומות בבנגי, שהובילו לטבח באזרחים. ב-17 - 19 באפריל קבוצה גדולה של תלמידי בית ספר יסודי נעצרה לאחר שהתלמידים מחו נגד התלבושת האחידה שנדרשו ללבוש על ידי הממשל. מאה ילדים מתו בתאי כלא קטנים, חלקם מחנק, וחלקם הוכו למוות. לאחר כיסוי מאסיבי של המקרה בעיתונות ברחבי העולם, נסללה הדרך להפיכה.
בערב ה-20 בספטמבר 1979, חיילים צרפתיים פלשו לאימפריה המרכז אפריקנית, ב"מבצע ברקודה". עד הבוקר למחרת השתלטו כוחות קומנדו צרפתיים וכמה מאות חיילי רגלים על שדה התעופה של בנגי, כמעט ללא התנגדות. ב-21 בספטמבר, בשעה 12:30 בצהריים, הכריז הנשיא החדש-ישן דוויד דאקו על נפילת האימפריה המרכז אפריקנית, והשבת רפובליקת מרכז אפריקה תחת נשיאותו. דאקו נשאר נשיא הרפובליקה עד להדחתו ב-1981 על ידי אנדרה קולינגבה.
בוקאסה ברח במטוסו לחוף השנהב, וחי ארבע שנים באביג'אן. לאחר מכן עבר לצרפת, והורשה להתיישב בביתו שבנורמנדי. צרפת העניקה לו מקלט מדיני, בגלל מחויבותה כלפי אנשי לגיון הזרים הצרפתי.
משפטו ומותו
בדצמבר 1980, בוקאסה נשפט שלא בפניו בארצו, ונידון למוות על רצח של יריבים פוליטיים רבים. למרות זאת, בוקאסה חזר מהגלות בצרפת באוקטובר 1986. הוא נעצר מיד על ידי הרשויות המרכז אפריקניות, ונשפט על קניבליזם, בגידה, רצח ומעילה.
משפטו של בוקאסה הפך לציבורי ואמוציונלי, ונמשך כשבעה חודשים. בוקאסה אמנם זוכה מאשמת הקניבליזם, אך הורשע בשאר העבירות, וב-12 ביוני 1987 נידון למוות. שמונה חודשים לאחר מכן הומתק גזר דינו למאסר עולם על ידי הנשיא קולינגבה, ולאחר מכן אף קוצר עונשו ל-20 שנות מאסר.
ב-1993, עם חזרתה של הדמוקרטיה לרפובליקת מרכז אפריקה, הנשיא קולינגבה הכריז על חנינה כללית לכל האסירים, כאחד המעשים האחרונים שלו כנשיא, ובמסגרתה בוקאסה שוחרר ב-1 באוגוסט באותה שנה.
בוקאסה נשאר ברפובליקת מרכז אפריקה למשך שארית חייו. ב-1996 בריאותו הידרדרה, והוא מת מהתקף לב ב-3 בנובמבר באותה שנה, בגיל 75.
עמי גלעד
עמי גלעד (נולד בתל אביב, 27 בפברואר 1939), מלחין ואקורדיוניסט ישראלי.
ביוגרפיה
גלעד החל את דרכו בנגינה באקורדיון בגיל 11 ותוך מספר שנים רכש מיומנות. הוא נתגלה על ידי שמואל צמח שעבד אז במחלקת התרבות בפתח תקווה, שהזמין אותו ללוות להקות מחול של העיר. הוא ליווה גם להקות ריקודי עם של יואב אשריאל ואת להקת המחול "הפועל תל אביב" שנחשבה אז ללהקת המחול הבולטת ביותר בישראל.
עם גיוסו לצה"ל, התקבל כאקורדיוניסט של להקת הנח"ל והחליף בזאת את יוסף אורג. בלהקה השתתף בתוכניות "עד מאה ועשרים", "צריך לחיות" ו"לא לצאת מהכלים" לצידם של אורי זוהר, יהורם גאון, גברי בנאי, אריק איינשטיין ועוד.
לאחר שחרורו הצטרף כמלווה ללהקת כרמון שנבחרה להשתתף בתוכניתו של אד סאליבן. הוא נשאר בניו יורק ולמד ניצוח במכללת מאנס, שם למדו גם דובי זלצר, אמיתי נאמן וגיל אלדמע. הוא ליווה אמנים ישראלים בהופעותיהם בארצות הברית: שושנה דמארי, יפה ירקוני, גאולה גיל, אריק לביא, ג'ו עמאר ורביעיית מועדון התיאטרון. כן עיבד מוזיקלית ריקודי עם שיצאו בעשרה תקליטים בארצות הברית.
ב-1969 חזר ארצה והשתלב כמלווה מוזיקלי להפקות של אברהם דשא (פשנל): "צץ וצצה", "שירי החומש", "חיי כלב" (עם גדי יגיל) והמופע "ג'אמבו".
גלעד הלחין שירים ללהקות צבאיות: ללהקת פיקוד צפון - "שמור לי על משמר הגבול" ו "לילה בלי מקלט", ללהקת פיקוד דרום - "בסיני מותר", לצוות הווי הנדסה קרבית - "מה שרצוי ומה שמצוי", לבועז שרעבי - "את ואני" ועוד.
ב-1980 חזר לארצות הברית ועסק בחינוך מוזיקלי בבתי ספר ובתוכניות רדיו של מוזיקה ישראלית לקהילות היהודיות בדרום פלורידה.
יום ליבשה
יוֹם לְיַבָּשָׁה הוא פיוט שחיבר רבי יהודה הלוי לברכות קריאת שמע בשביעי של פסח, העוסק בעיקר בקריעת ים סוף. הפיוט מושר עד היום בקהילות אשכנז במהלך סעודת ברית מילה.
תפוצת הפיוט
הפיוט זכה לתפוצה רבה וללחנים רבים והתקבל במנהגי התפילה באשכנז ומזרח אירופה, בקהילות הלדינו, בקהילות צפון אפריקה (למשל בשירת הבקשות של עדת מרוקו לפרשת בשלח, במנהג אלג'יר), בנוסח רומניא ועוד בנוסף, הפיוט היה ידוע גם בתימן, ועותקים שלו נמצאו בגניזת קהיר.
בנוסח אשכנז המזרחי הונהג לאומרו אף בשבת שירה ששירת הים נקראת בה, ובשל בית העוסק בברית מילה (המתחיל באות ה'), אף בשבת שיש בה ברית מילה.
גם כיום, כאשר מעטות הקהילות שעודן אומרות פיוט זה במהלך התפילה במקומו המקורי, הפיוט מוכר וידוע, ומקובל לשיר אותו בסעודת הברית ובשביעי של פסח.
סוג הפיוט
על פי המופיע ברוב המנהגים, הפיוט הוא מסוג פיוטי ה"גאולה", כלומר פיוט המיועד להאמר מיד לפני החתימה של ברכת "גאל ישראל", בברכות קריאת שמע. אולם קיימת השערה כי במקורו הפיוט לא נועד להיות גאולה אלא "מי כמוך", סוג אחר של פיוט, המיועד להיאמר בפסקה הקודמת באותה הברכה, לאחר הפסוק "מי כמכה באלים ה'", ולפני הפסקה "שירה חדשה שבחו גאולים" המובילה לפסוק "ה' ימלך לעולם ועד".
ראיות להשערה זו ניתן למצוא בכך שכל חרוז של הפיוט מסתיים במילים 'שירה חדשה שבחו גאולים', וכן בכך שעל אף עיסוקו של הפיוט בנושאי גאולה, הוא חותם דווקא בענייני קריעת ים סוף ובביטוי "מי כמכה ה' באלים". על פי השערה זו, הפיוט הועבר לתפקיד ה"גאולה" כאשר הגיע לאשכנז, כי פיוטי "מי כמוך" לא היו מוכרים בה כלל. אמנם, כנגד השערה זו עומדת הטענה כי לפיוטי "מי כמוך" היה בפיוט הספרדי מבנה קבוע ייחודי, שאינו מתקיים ב"יום ליבשה".
תוכן הפיוט
כמתבקש ממיקומו בתפילה ומן המועד שלו יועד, הנושא העיקרי בפיוט, שבו הוא פותח ובו הוא מסיים, הוא השבח והתהילה לאל על ישועת עם ישראל ביציאת מצרים ובקריעת ים סוף וכן אזכור שירת הים. בחציו השני של הפיוט עובר הפייטן לבקשה על הגאולה, ומבקש מה' שיחזור ויקבץ את עם ישראל (תוך שימוש במטפורה של נישואין), בין היתר בזכות דבקותם במצוות ברית המילה ובמצוות ציצית. השיר מאזכר פסוקים ופרשיות משלל ספרי התנ"ך.
ייעוד הפיוט
במקור, יועד השיר העוסק בקריעת ים סוף שארעה לבני ישראל בזמן יציאת מצרים, ליום שביעי של פסח, שהוא היום שבו אירע מעשה זה. זהו כנראה ייעודו המקורי של הפיוט, ובמקום זה הוא נאמר בעבר נוסח רומניא ובמנהג אלג'יר, והחל מן המאה ה-14 גם במנהג אשכנז המזרחי-פולין.
במנהג אשכנז הועבר הפיוט למועדים נוספים: שבת שיש בה ברית מילה מאחר שנזכרה בו מצוות ברית מילה ('ומבטן לשמך הם נמולים'), וכן בשבת פרשת בשלח, שבה נקראת בתורה פרשת קריעת ים סוף ושירת הים. באשכנז הקדומה פיוטי "גאולה" כמעט לא היו מוכרים, ואימוץ פיוטי גאולה ספרדיים לתוך המחזור האשכנזי הוא תהליך מאוחר יותר, שהתרחש בעיקר בפיוטי השבתות ולא בפיוטי החגים, ובעיקר במנהג אשכנז המזרחי. הפיוט "יום ליבשה" מתפרש בספר 'ערוגת הבושם', ולכן היה ידוע באשכנז לכל המאוחר במאה ה-13, אך כנראה בתחילה רק לשבת שירה. באופן חריג הוא התקבל גם לשביעי של פסח (פיוט הגאולה הספרדי היחיד שאומץ במחזור החגים האשכנזי), כנראה כדי להשוות אותו עם הימים הראשונים של פסח שנאמרו בהם פיוטי גאולה (ברח דודי) מקדמת דנא. רבי מרדכי יפה, בעל הלבושים, סבר שיש לומר פיוט זה ביום שמיני של פסח אף אם אין מילה, אולם לא נהגו כן.
כאמור, במנהג אשכנז המזרחי צורף הפיוט גם למערכת היוצר לשבת שיש בה ברית מילה, אך הוא לא נאמר בברית מילה החלה ביום טוב. לכלל זה ישנם כמה חריגים: באחרון של פסח אומרים יום ליבשה אם יש בו מילה. בפוזנא נהגו לומר יום ליבשה אם יש מילה בשמיני עצרת. המהרא"ק הסתפק האם לומר יום ליבשה כשיש מילה בראש השנה שחל בחול, אך ספרי המנהגים הכריעו שלא לומר אלא אם חל בשבת, ויש מקומות שנהגו לא לומר אף אם חל בשבת. גם בנוגע ליום הכיפורים התנהל דיון רחב בין הפוסקים אם לומר בו יום ליבשה כשיש בו מילה: יש שסברו שיש לומר בו יום ליבשה אף אם חל בחול, יש שסברו לומר בו יום ליבשה רק אם חל בשבת ככל יום טוב, ויש שסברו שאף אם חל בשבת אין לומר בו יום ליבשה משום שיום ליבשה דומה להלל. מקרה ייחודי הוא כאשר חלה אמירת "יום ליבשה" במועד שבו אמור להאמר פיוט 'גאולה' אחר. מקרה כזה ייתכן בשביעי של פסח שחל בשבת, או בברית מילה באחרון של פסח שחל בשבת (כי אם חלו בשבת אומרים בהם גאולת ברח דודי המיועדת לשבת חול המועד), וכן בברית מילה בשבתות ספירת העומר שיש בהן גאולות אחרות. בדרך כלל כאשר יש "התנגשות" בין פיוטים נבחר פיוט אחד מכל סוג, תוך איזון בין המועדים השונים, אך במקרה של 'יום ליבשה', קבע רבי אייזיק טירנא ובעקבותיו שאר הפוסקים שאומרים את הגאולה השנייה במקומה, ואת 'יום ליבשה' לפני 'שירה חדשה'.
בתקופה מאוחרת (כנראה במאה ה-19) התקבע בחלק מקהילות אשכנז המזרחי לשיר את הפיוט כזמר בסעודת ברית מילה, שלא במסגרת התפילה, גם בברית שבימות החול. כך מקובל כיום בקרב הקהילות האשכנזיות. ייתכן שנוהג זה נוצר כתחליף לאמירתו בתפילה, לאחר שפסקו לומר פיוטים בברכות קריאת שמע.
בנוסח רומניא התקבל הפיוט גם לשבת הגדול.
גרסאות ולחנים
ים ליבשה - בספר משנה ברורה כתב שרק ביום שביעי של פסח שהוא יום קריעת ים סוף, יש לומר "יום ליבשה", אך בשאר הימים יש לומר 'ים ליבשה'.
הפיוט "יום ליבשה" נעשה אהוד והולחן בתפוצות ישראל, בקהילות ספרדים ואשכנזים. בקהילות מרוקו זכה השיר לאהדה רבה, והוא מושר בשירת הבקשות בסולם 'חגאז משרקי', או בשביעי של פסח בסולם 'סחלי' בשני לחנים שונים.
בקהילות הספרדים הירושלמים זכה הפיוט ללחן של המלחין עזרא אהרן במקאם נהוונד, הלחן הפך אהוד ומפורסם בקרב הירושלמים ונוהגים לשיר אותו בשביעי של פסח.
יהודי טריפולי שרים אותו בלחן קצבי במקאם ביאת ונוהגים לשורר אותו גם כן בשביעי של פסח.
בקרב יהודי אפגניסטן נהגו לשיר אותו במנגינה שמחה במקאם עג'אם.
1985 בספורט
החלקה על הקרח
הזוכים באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטוקיו, שביפן:
גביע דייוויס
נבחרת גרמניה זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת שוודיה.
כדור הזהב
מישל פלטיני זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות.
אליפות אירופה
נבחרת ברית המועצות זוכה באליפות.
גביע אירופה לאלופות
ציבונה זאגרב זכתה באליפות לאחר שניצחה בגמר את ריאל מדריד.
יחסי הונגריה–ספרד
היסטוריה
בשנת 1198 נשא אימרה הראשון, מלך הונגריה, את בתו של אלפונסו השני, מלך אראגון, קונסטנצה מאראגון לאישה. בשנת 1235 התחתן חיימה הראשון, מלך אראגון, עם יולאנטה מהונגריה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך הונגריה, בקרב מוהאץ', ובעקבות כך הומלך פרדיננד מאוסטריה למלך הונגריה, בעוד אחיו קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שלט באותה העת אף על ספרד ההבסבורגית. בעקבות כך לחמו שתי הממלכות זו לצד זו במלחמת שלושים השנים, ואצילים ספרדים שתמכו בבית הבסבורג אף עברו להונגריה לאחר תבוסתם במלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1920 כוננה הונגריה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת ספרד, אשר נמשכו אף לאחר התפטרותו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, והקמת הרפובליקה הספרדית השנייה. ב-13 בינואר 1938, בעיצומה של מלחמת האזרחים בספרד, ניתקה הונגריה את יחסיה עם הרפובליקה הספרדית וכוננה יחסים דיפלומטיים עם ספרד הלאומנית. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטמצמו היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין המדינות. משנת 1944 הציל השגריר הספרדי הצעיר בבודפשט, אנחל סאנס בריס, את חייהם של כמעט חמשת אלפים יהודים הונגרים.
ב-22 באוגוסט 1946 כוננה הונגריה יחסים דיפלומטיים עם הממשלה הספרדית הרפובליקנית הגולה שבסיסה בפריז, אולם היחסים נותקו בשנת 1950. למרות זאת הונגריה לא כוננה יחסים עם ממשלת פרנקו, ורק בשנת 1977 לאחר החזרת המונרכיה בספרד כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מחדש. כינון היחסים הדיפלומטיים סלל את הדרך להקמת מסגרת מוסדית לשיתוף פעולה דו-צדדי. בשנת 1977 בנושא הגנת הצומח, בשנת 1978 בענייני וטרינריה, בשנת 1979 בנושאים טכניים ומדעיים, בשנת 1980 בהובלות דרכים בינלאומיות, בשנת 1982 בנושאי תיירות, בשנת 1985 בשיתוף פעולה כלכלי ותעשייתי ובשנת 1988 בהימנעות מהליכי מיסוי כפול והסגרה והליכים פליליים. הסכמים דו צדדיים בנושא סיוע משפטי נכרתו על ידי שני הצדדים.
בשנה העשירית ליחסים דיפלומטיים מלאים, ביולי 1987, ביקרו חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ואשתו המלכה סופיה בבודפשט ונפגשו עם מזכ"ל הוועד המרכזי של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית, יאנוש קאדאר. בנובמבר 1988 ביקר ראש ממשלת הונגריה קארוי גרוס במדריד.
לאחר חילופי השלטון בהונגריה המשיכו היחסים הבילטרליים המבוססים להתפתח בצורה חלקה. בשנת 1990 בוטלה דרישת הוויזה בין שתי המדינות. לאחר מספר ביקורי שרים, הגיע ראש הממשלה יוז'ף אנטל לביקור קצר במדריד ביוני 1991 בחברת השר לעניינים כלכליים בינלאומיים בלה קאדר. באותה שנה הגיעה המלכה סופיה מספרד לבודפשט לביקור פרטי בחברת אחותה הנסיכה אירנה.
מזופיל
מבנה
המזופיל מתחלק בדרך כלל לפרנכימת עמודים ופרנכימה ספוגית:
ישנם צמחים, כולל קסרופיטים רבים, בהם פרנכימת העמודים נמצאת משני צידי העלה. בין שתי שכבות העמודים נותר פס צר של פרנכימה ספוגית. עלה מסוג זה קרוי שווה-צדדי (isobilateral). ואילו עלה רב-גחוני (dorsiventral) הוא עלה שבו פרנכימת העמודים מסודרת בצידו העליון של העלה והפרנכימה הספוגית – בתחתון.
בצמחים מסוימים, כגון תירס ודגניים רבים אחרים, אין הבחנה בין פרנכימת עמודים לפרנכימה ספוגית, כל תאי המזופיל הם בעלי צורה דומה. בחלק מן הדגניים התאים מסודרים בצורה טבעתית מסביב לצרור ההובלה.
קישורים חיצוניים
Leaf
מלון הנשיא
מלון הנשיא הוא בית מלון נטוש, הנמצא ברחוב אחד העם 3, בשכונת טלביה שבירושלים. המלון היה אחד המלונות הראשונים שהוקמו בירושלים לאחר קום המדינה, והמלון השני בעיר שהייתה בו בריכת שחייה (לאחר מלון ימק"א ירושלים).
היסטוריה
ב-13 באפריל 1954 נערך טקס חנוכת המלון במעמד ראש הממשלה, משה שרת.
פרשת הכשר המלון
המלון תוכנן מראש כמלון כשר ונבנו בו שני מטבחים נפרדים לבשר וחלב. עם פתיחת המלון הוא נקלע לקשיים כספיים וחיים שיף ביקש הלוואה ממשלתית לכיסוי חובות לספקים, מאחר שתזרים המזומנים לא הספיק כדי לכסות את ההוצאות. בנובמבר 1954, פנה הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג במברק לשר האוצר בבקשה שיאשר את ההלוואה, מאחר שמלון הנשיא היה המלון היוקרתי היחיד בירושלים שהייתה לו תעודת כשרות. בשנת 1957, יזם שיף את הקמתה של בריכת ירושלים במושבה הגרמנית בירושלים, בריכה ציבורית גדולה. בניית הבריכה הביאה למחאה גדולה של הציבור החרדי בירושלים נגד הבריכה בה רוחצים במעורב גברים ונשים. כתגובה להקמת הבריכה הוסר ההכשר ממלון הנשיא ושיף הסכים למכור את חלקו בבריכת השחיה. בריכת ירושלים נמכרה לקיבוצים קריית ענבים ורמת רחל בשיתוף עם המושב שורש ונפתחה לקהל ב-28 ביולי 1958 בניהול של מושב שורש. לאחר שמכר את הבריכה הופעל כנגד שיף לחץ לסגור גם את הבריכה שפעלה בתוך מלון הנשיא, כתנאי להחזרת הכשרות. והוא פנה לבית המשפט הגבוה לצדק בבקשה שיורה לרבנות להחזיר לו את הכשרות.
סגירת המלון
בזמן המחאה החברתית בקיץ 2011 פלשה למבנה קבוצת "בית ריק", קבוצה של אמנים פעילים חברתיים שפעלה בו במשך כמה חודשים, וארגנה בו הופעות פרפורמנס, מוזיקה ותערוכת אמנות.
ב-2021 רכשה את מבנה המלון הנטוש קבוצת משקיעים, בהם בעלי רשת המרכולים אושר עד, תמורת 82 מיליון שקל.
המבנה
מבנה המלון תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר פרידמן בשותפות עם האדריכל מאיר רובין. רובין כיהן במקביל באותה תקופה גם כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם מפלגת חרות ואישר למלון לבנות קומה חמישית בניגוד לתוכנית המתאר. את הריהוט ועבודות העץ במלון סיפק מפעל הרהיטים של ליאו ויסמן.
"המרחב החברתי" מלון הנשיא
החל משנת 2023 פועל במלון הנשיא מיזם המרחב החברתי, במסגרתו עבר המלון שיפוץ מקיף תוך שחזור ושימור האלמנטים ההיסטוריים של המבנה. הבניין משמש כבית לעמותות, עסקים חברתיים, מרכזי קהילה, אמנים, יוצרים ועוד תחת הכותרת 'בית למעמד היצירתי בירושלים'. במקום פועל גם בית קפה חברתי ומרכז לאירועי חברה ותרבות. בנוסף על כך, במרכז פועל גם בית המדרש העברי.
נקודת מקרוני
נקודת מקרוני (באנגלית: Macaroni Point) היא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפון-מזרחי של האי דספשן, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה
שמה של הנקודה ניתן לה בעקבות הסקר שנערך על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1954.
משלחת הסקר גילתה בנקודה מושבה של פינגוויני הסלעים (Eudyptes chrysolophus) - הנקראים באנגלית פינגוויני מרקוני (macaroni penguins).
זוהיר אל-קייסי
זוהיר אל-קייסי (1963 - 9 במרץ 2012 בערבית: زهير القيسي זהיר אלקיסי) היה מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית ברצועת עזה, נהרג בידי צה"ל.
ביוגרפיה
אל-קייסי היה חבר בוועדות ההתנגדות העממית מאז הקמתן בשנת 2000. הוא היה מוסלמי אדוק, וראה בג'יהאד את הגשמת הדת. אנשי ארגונו נמנו עם חוטפיו של גלעד שליט. אל-קייסי התראיין בנושאי חטיפתו וכליאתו, וציין: "ישראל ניסתה ללחוץ עלינו בהריגת מספר רב של פעילים בעקבות חטיפתו, אך ההתנגדות והעם הפלסטיני עמדו איתן".
נמנה עם מתכנני מתקפת הטרור בדרום ישראל באוגוסט 2011. בעקבות פיגוע זה הרג צה"ל את מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, כמאל אל-נירב, ואל-קייסי מונה למחליפו. ב-14 בינואר 2012 אירע פיצוץ (כנראה עקב תאונה) בביתו של אל-קייסי ברפיח, ובו נהרג אדם אחד וארבעה נפצעו. אל-קייסי לא היה בביתו ולא נפגע.
ב-9 במרץ 2012 בזמן מבצע הד חוזר, חוסל אל-קייסי בסיכול ממוקד שביצע כלי טיס של צה"ל, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא שבמערב עזה. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל.
בעקבות הריגתו חלה הסלמה במאבק בין צה"ל לבין ארגוני הטרור שברצועת עזה. בארבעת הימים לאחר הריגתו נורו לעבר ישראל למעלה ממאתיים רקטות ופצצות מרגמה, ועוד 26 מתושבי רצועת עזה (בהם 22 מחבלים ו-4 אזרחים) נהרגו בתגובות של צה"ל כנגד יעדי טרור וחוליות שיגור רקטות.
בארוק פופ
בארוק פופ או בארוק רוק הוא סגנון מוזיקלי שהתפתח בשנות ה-60. בסגנון זה נעשה שימוש באלמנטים של מוזיקה קלאסית במוזיקת רוק ובמוזיקת פופ.
ההבדל העיקרי בין בארוק פופ לרוק מתקדם, סגנון מוזיקלי המשלב מוזיקת רוק ומוזיקה קלאסית, הוא שבבארוק פופ בדרך כלל מבנה השירים פשוט בדומה לשירי פופ סטנדרטיים, בעוד שברוק המתקדם השירים ארוכים יחסית ובעלי מבנה מורכב.
הסגנון הגיע לשיא בסוף שנות ב-60 עם אלבומיהם של הביטלס והביץ' בויז.
עם עליית הפאנק רוק והמוזיקה האלקטרונית ירדה הפופולריות של הסגנון, אולם חזרה בשנות ה-90 עם להקות כמו R.E.M ו Mercury Rev.
אמני פופ מודרניים המשלבים בשיריהם עיבודים תזמורתיים בדרך כלל מתויגים גם כאינדי.
אישטוון וארו
אישטוואן וארו, (במקור שרייר, בהונגרית: Varró István; נג'קניז'ה, 17 במרץ 1878 – שיקגו, 13 בספטמבר 1963) היה סופר, סוציולוג, ספרן, ביבליוגרף יהודי-הונגרי. אשתו מרגיט וארו הייתה מורה למוזיקה.
קורות חייו
אישטוואן שרייר נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר לאיוש שרייר (1835–1896) רופא בנג'קניז'ה ושל יוזפין פיק. הבן אישטוואן המיר את דתו לקתולית כבר בגיל צעיר, בשנות ה-20 לחייו. הוא למד באוניברסיטאות בודפשט, וינה וקלוז' וקיבל דוקטורט במדע המדינה. כמזכיר לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט, הוא היה המארגן והראש של שירות הספרייה והתיעוד. בין שתי מלחמות העולם היה אחד מעורכי כתב העת הבורגני הרדיקלי למדעי החברה "המאה שלנו" (Századunk), לצד חבר האספה הלאומית ההונגרית אימרה צ'צ'י. הוא הכין את הפרק ההונגרי של הביבליוגרפיה הבינלאומית לגבי שאלת הצוענים (Bibliography Hungarian, Gypsy Lore Society). הוא תרגם להונגרית כמה מיצירותיהם של ארתור שופנהאואר ופרידריך ניטשה. וארו שמר על ידידות קרובה עם רוברט ברן, מילאן פישט ולאו ויינר. בסוף שנות ה-30 הוא ברח מהפשיזם ומרדיפת היהודים (אף על פי שהיה מומר) ועבר עם משפחתו לשיקגו, שם עבד ככורך ספרים וספרן.
אשתו הייתה מרגיט וארו (נולדה כמרגיט שרולטה פיקר), איתה התחתן ב-19 בספטמבר 1906 בבודפשט.
עדית זרטל
עִדית זֶרְטַל (באנגלית: Idith Zertal; נולדה ב-12 בנובמבר 1945) היא היסטוריונית, חוקרת תרבות, מסאית ומתרגמת ישראלית. מחקריה עוסקים בנושאי השואה, הציונות ומדינת ישראל, זיכרון קולקטיבי ולאומיות והגותה של חנה ארנדט. נמנית עם קבוצת "ההיסטוריונים החדשים". פרופסור חברה במכון למדעי היהדות באוניברסיטת בזל. עיתונאית לשעבר.
ביוגרפיה
בת קיבוץ עין שמר, בתו של משה (מְיֶיטֶק) זרטל (זילברטל), ממנהיגי "השומר הצעיר" בוורשה ובארץ ישראל, מבקר ספרות, עיתונאי ועורך, ואחותו הצעירה של הארכאולוג אדם זרטל, פרופסור לארכאולוגיה של ארץ ישראל והמזרח הקדום באוניברסיטת חיפה.
החל בשנות ה-60 הייתה עיתונאית ב"דבר" וכן ב"הארץ" וב"חדשות". ב-1979 הייתה ממייסדי הרבעון להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, "זמנים", והייתה העורכת שלו במשך 17 שנותיו הראשונות (1979–1996). כן יסדה יחד עם יוסי שריד את כתב העת לתרבות, פוליטיקה וחברה "פוליטיקה", וערכה אותו בשנותיו הראשונות.
מחקריה ראו אור בשפות רבות.
זרטל תרגמה ספרים רבים לעברית. ב-2010 ראה אור ספרה הקלאסי של חנה ארנדט, "יסודות הטוטליטריות" (1951), שתרגמה, הקדימה לו מבוא וערכה.
זרטל היא חברת מרצ, ובבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצבה ברשימתה במקום ה-86.
לצאת (סרט קצר)
לצאת (באנגלית: Out) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי סטיבן האנטר, בהפקת פיקסאר ובהפצת סרטי אולפני וולט דיסני. זהו הסרט הקצר השביעי בסדרת סרטי "ספארקשורטס" של פיקסאר, ועלילתו מתמקדת בגרג, צעיר הומו בארון שמנסה למנוע מאמו למצוא תמונה שלו עם בן-זוגו, בזמן שהם אורזים את חפציו לקראת מעבר דירה. הסיטואציה מסתבכת והופכת לקומית, כאשר באורח קסום, תודעתו של גרג מתחלפת עם זו של כלבו.
סרט קצר זה הוא הראשון בהפקת פיקסאר שבו הדמות הראשית היא גבר הומו, במרכז עלילתו סיפור להט"בי, הכולל הצגת נשיקה בין זוג גברים על המסך. הסרט הופץ לצפייה בדיסני+ ב-22 במאי 2020.
תקציר העלילה
חתול וכלב קסומים מופיעים על פתח דלת ביתו של גרג, צעיר הומו בארון, כאשר הוא ובן-זוגו מנואל אורזים את חפציו לקראת מעבר דירה. החתול מחדיר מעט קסם אל הקולר של ג'ים, כלבו של גרג. בתוך הבית, תמונה רומנטית של גרג ומנואל מחובקים גורמת לשניים להעלות זכרונות. מנואל מעודד את גרג לצאת מהארון בפני הוריו, אשר מופיעים במפתיע בפתח הבית, על מנת לעזור לבנם לעבור דירה. גרג מזדרז להסתיר את התמונה, ומנואל יוצא בשקט מהבית, דרך הדלת האחורית. כאשר גרג אוחז בקולר של ג'ים, ובקול רם מבקש, כלאחר יד, שהוא היה כלב, תודעתו של גרג מתחלפת עם זו של כלבו. "גרג" רץ החוצה לשחק בחצר, שם אביו המאופק מדליק את הגריל. "ג'ים" מנסה להגיע אליו, תוך שהוא מנסה בטירוף למנוע מאמו, הלהוטה כל כך לעזור, מלמצוא את התמונה.
האם, המתוסכלת מהתנהגותו של הכלב, מתיישבת ומדברת בקול רם על עד כמה מעציבה אותה העובדה שבנה עובר דירה הרחק ממנה, בעוד "ג'ים" מאזין. היא מדמיינת שיחה עם גרג, בה היא מביעה תקווה שגרג ימצא מישהו שיאהב אותו ושישמח אותו. לפתע, "ג'ים" מבין לא רק שאמא שלו יודעת שהוא הומו, אלא שהיא גם מקבלת את זה. הוא מנחם אותה, ואז רודף אחרי "גרג" ומצליח להשיב את תודעתו אל גופו. באותו הערב, גרג מציג את מנואל בפניו הוריו. אביו של גרג מחבק באופן ספונטני את מנואל. החתול והכלב מביטים, מרוצים ממשימתם שהושלמה בהצלחה, ומדלגים לעבר קשת בענן.
פיתוח
הסרט הוא הסרט השביעי בסדרת "ספארקשורטס" של פיקסאר. את הסרט ביים וכתב סטיבן קליי האנטר, אשר היה שותף ביצירת "מוצאים את נמו" ו"וול-E", והפיק מקס סקר, אשר היה שותף ביצירת "קוקו" ו"צעצוע של סיפור 3".
מוזיקה
ג'ייק מונקו הלחין את המוזיקה עבור הסרט. הלחן הופץ ב-22 במאי 2020.
קלי ברגלנד
קלי ברגלנד (באנגלית : Kelli Berglund; נולדה ב-9 בפברואר 1996 ) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
קריירה
ברגלנד החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר בסדרה לילדים "היפ הופ הארי" ששודרה בערוץ TLC. היא הופיעה בכמה תוכניות בטלוויזיה בהן "האם אתה חכם מתלמיד כיתה ה?", ו-"המפיק הבא של אמריקה". ברגלנד הופיעה גם בסרט האינדי, "ביי ביי בנג'מין". ברגלנד דיגמנה בקמפיינים פרסומיים עבור חברות רבות בהן אולד נייבי, יונדאי, בראץ, מקדונלד'ס ומאטל. היא גם הופיעה בקמפיינים פרסומיים עבור ריבוק ואקדמיית קמרילו לאמנויות הבמה.
מ-2012 עד 2016, ברגלנד כיכבה בתפקיד ברי בסדרת הטלוויזיה מעבדה לכוחות על לצד טיירל ג'קסון ויליאמס, בילי אונגר וספנסר בולדמן. היא המשיכה ללשחק באותו תפקיד בספין אוף של הסדרה, מעבדה לכוחות על: יחידת עילית.
בשנת 2013, ברגלנד שיחקה בתפקיד אורח בסדרה בית ספר לאמנויות לחימה, שם גילמה את ילדת הפלא הקראטה סלואן ג'נינגס. בפרק זה, דמותה שרה את השיר "Had Me @ Hello" בדואט עם קים קרופורד, שאותה גילמה אוליביה הולט. באמצע 2013, שיחקה בסרט, ''החבר המושלם שלי. בסרט היא משחקת בתפקיד מיי הארטלי, צעירה בעלת ידע טכנולוגי שיחד עם חברתה הטובה ביותר, מתכננות תוכנית ליצור את חבר מושלם. היא שרה את "Something Real" עם צ'יינה אן מקליין שהושמע לראשונה ב-29 ביולי 2014.
בשנת 2021 החלה להופיע בסדרת הדרמה Heels בתור קריסטל טיילר, משתתפת במופע של היאבקות מקצועית.
חיים אישיים
ברגלנד נולדה וגדלה במורפארק, קליפורניה, שם היא ממשיכה לגור עם הוריה, מארק ומישל ברגלנד, ואחותה הצעירה, קירה. היא בוגרת תוכנית הלימודים העצמאיים של תיכון מורפארק. בזמנה הפנוי היא אוהבת לשחות ולצלם.
אמיל מיזלייה
אדמירל משנה אמיל אנרי מיזלייה (בצרפתית - Emile Henry Muselier; 17 באפריל 1882 - 2 בספטמבר 1965) היה ימאי צרפתי שהוביל את כוחותיה הימיים של צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה. מיזלייה נטל חלק במבצעי צרפת החופשית, והיה אחראי לכיבוש איי סן-פייר ומיקלון בשנת 1941, אך בשנת 1942, לאחר סכסוך עם שארל דה גול פרש מתפקידו, ולאחר מכן העמיד עצמו לפקודת הגנרל אנרי ז'ירו. לאחר המלחמה פרש לעסקיו הפרטיים.
קריירה מוקדמת
מיזלייה נולד ב-1882 במרסיי. ב-1899 החל את לימודיו באקדמיה הימית של צרפת (École Navale), ולאחר סיום הלימודים שירת כקצין ימי במזרח הרחוק ובים האדריאטי. במלחמת העולם הראשונה לחם כקצין נחתים בבלגיה ב-1915. ב-1916 עבד במטה הצי כאחראי לחידושים טכנולוגיים, וב-1918 קיבל את פיקודו הימי הראשון. לאחר המלחמה עלה בסולם הדרגות, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה לדרגת אדמירל-משנה על ידי מפקד הצי פרנסואה דרלאן. מינוי זה עוכב בכמה חודשים בשל האשמות שהועלו כנגד טוהר המידות של מיזלייה, האשמות מהן טוהר.
שירותו בצי צרפת החופשית
לאחר תבוסת צרפת במהלך המערכה על צרפת היה מיזלייה בין הקצינים שסירבו לקבל את הסכם הכניעה. ביוני 1940 הגיע ללונדון. באותה תקופה היה הצי הצרפתי נכס רב ערך במערכה. היה בו כדי להכריע את המערכה הימית, אם ייעשה בו שימוש, בתקופה בה היה חשש מפלישה גרמנית לבריטניה. מיזלייה היה נכס רב ערך למאמצים להעביר את הצי הצרפתי לטובת מטרת בעלות הברית. בלונדון נפגש עם שארל דה גול, אשר מינה אותו למפקד הצי הקטן שהתגבש בנמלי בריטניה, מספינות הצי הצרפתי שהעמידו עצמן לרשות מטרות צרפת החופשית. גם לאחר תקרית השמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר, בה השמידו הבריטים חלק ניכר מהצי הצרפתי שסירב להיענות לדרישתם להצטרף לשורותיהם, פעולה שיצרה קרע עמוק בין הצרפתים והבריטים, ולוותה גם בהשתלטות אלימה על חלק מן הספינות הצרפתיות שעגנו בנמלי בריטניה, שידר מיסלייה מלונדון לאנשי הצי הצרפתי, כי אל להם למלא פקודות כניעה, וכי עליהם להצטרף אל בעלי הברית הבריטים. באוקטובר 1940 נדון מיזלייה למוות על ידי בית דין צבאי בווישי.
בינואר 1941 אירעה תקרית חמורה, כאשר שירות המודיעין הבריטי חשד במיזלייה כי הוא מעביר מידע לאנשי צרפת של וישי, וכי בשל המידע כשל מבצע כיבוש דקר, בספטמבר 1940. מיזלייה נאסר, בהתבסס על מסמכים שהעביר לגנרל רוזואה, נציג וישי בבריטניה שהוחזר לאחר מכן לצרפת. לאחר התערבותו של דה גול, התקיימה חקירה נוספת, שטיהרה את החשדות כנגד מיזלייה, והעלתה כי מדובר בקנוניה שבושלה כנגדו על ידי גורמים בשירות הביון הבריטי.
אייברי ג'ונסון
אייברי ג'ונסון (באנגלית: Avery Johnson; נולד ב-25 במרץ 1965) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
אמיל מיזלייה
שירותו בצי צרפת החופשית
בספטמבר 1941 הכריז דה גול על הקמת "הוועד הלאומי", שהיה מעין ממשלה צרפתית בגולה, ובה מונה מיזלייה לשר הצי. בטרם הקים דה גול את הוועד, דרש מיזלייה כי הוא אשר יעמוד בראש הוועד, ודה גול יוותר על סמכויותיו וישמש בתפקיד סמלי, אך לאחר מכן נסוג מדרישתו זו.
בדצמבר 1941 הגיע מיזלייה לקנדה על מנת לבחון שם ספינות צרפתיות שעגנו בנמלי ניופאונדלנד. דה גול, שחשש כי איי סן-פייר ומיקלון, מושבה צרפתית בצפון אמריקה, שנמצאו תחת שליטת וישי, ייכבשו על ידי ארצות הברית, הורה לו להגיע בראש צי קטן אל האיים, ולהעבירם לשליטת אנשי צרפת החופשית. מיזלייה דרש לקבל את הסכמת יתר בעלות הברית למבצע, וקיבל תשובה שלילית מארצות הברית. דה גול, שקיבל מידע מודיעיני כי ממשלת קנדה מתכוונת לשלוח כוח צבאי אל האיים, הורה לו לתקוף. ב-23 בדצמבר הגיע מיזלייה אל האיים, והשתלט עליהם בדרכי שלום. במקום בוצע משאל עם בסיומו החליטו תושבי האי לתמוך במטרות צרפת החופשית, ולדחות את ממשל וישי. פעולה זו עוררה את זעמו של משרד החוץ האמריקאי, וכן את כעסם של הבריטים והקנדים. מזכיר המדינה של ארצות הברית, קורדל הול, הודיע כי הוא דרש ממשלת קנדה לדעת איזה צעדים היא מתכוונת לנקוט כדי להשיב את המצב לקדמותו" ומר מקנזי קינג, ראש ממשלת קנדה, הודיע כי ממשלתו לא ציפתה לפעולה ולא אישרה אותה, וכי ישתף פעולה עם בריטניה וארצות הברית בכל פעולה דיפלומטית לפתרון המשבר. בסופו של דבר נרגע המשבר, והאיים נותרו בחזקת אנשי צרפת החופשית, אך הפעולה גרמה למשבר אמון משמעותי בין דה גול ובין רוזוולט שמעולם לא יושב עד תומו.
אייברי ג'ונסון
זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת סן אנטוניו ספרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת. כונה "הגנרל הקטן" (Little General) בשל גובהו הנמוך יחסית (1.78 מטרים), יכולות המנהיגות שלו וחברותו הטובה עם סנטר הספרס באותה תקופה, דייוויד רובינסון, שכינויו "הגנרל". ממוצעיו של ג'ונסון לאורך הקריירה הם 8.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.
אמיל מיזלייה
שירותו בצי צרפת החופשית
במרץ 1942 הודיע מיזלייה לדה גול כי הוא פורש מתפקידיו בוועד הלאומי של צרפת החופשית. בתחילה תבע לשמור בידו את סמכויותיו בצי, ונעזר בגורמים בריטיים כאלברט ויקטור אלכסנדר, הלורד הראשון של האדמירליות שתמך בדרישתו. דרישה זו הועברה לדה גול על ידי אנתוני אידן, שר החוץ הבריטי, אך לאחר חודש חזרו בהאם הבריטים מדרישתם, ומיזלייה פרש מכל תפקידיו בצי.
אייברי ג'ונסון
אימן בעבר את דאלאס מאבריקס, ניו ג'רזי/ברוקלין נטס וקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
אמיל מיזלייה
שירותו בצי צרפת החופשית
בשנת 1943 לאחר מבצע לפיד בו השתלטו בעלות הברית על צפון אפריקה, ולאחר רצח האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, הגיע מיזלייה לאלג'יר וחבר אל האדמירל אנרי ז'ירו. ז'ירו עמד אז במגעים עם דה גול לאיחוד השורות ויצירת גוף מאוחד שירכז את ההתנגדות הצרפתית. לאחר שמגעים אלו נשאו פרי, קיבל מיזלייה את תפקיד סגנו של ז'ירו בניהול ענייני אלג'יריה. לאחר מכן היה חבר במשלחת הימית הצרפתית בגרמניה. הוא פרש מכל פעילות בשנת 1946 ומת בשנת 1965.
אליעזר פינקלשטיין
אליעזר פינקלשטיין ("הדוד לייזר", "דער פעטער לוזער", ורשה – 20 באפריל 1916 בן שמן) היה מאנשי העלייה השנייה וחבר בארגון השומר ומראשוני חברי הארגון שהתיישבו בתל עדשים.
אייברי ג'ונסון
נעורים ומכללות
ג'ונסון נולד וגדל בניו אורלינס, לואיזיאנה, ובין השנים 1983–1985 למד ב"ניו מקסיקו ג'וניור קולג'" ובאוניברסיטת קמרון, לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת סאות'רן שבעיר באטון רוז'. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל פעמיים לטורניר אליפות המכללות, ובעונת ה שלו מסר 13.3 אסיסטים בממוצע למשחק - הממוצע הגבוה ביותר בתולדות טורניר המכללות.
אליעזר פינקלשטיין
נעוריו
אליעזר נולד בוורשה לדב פינקלשטיין. הבית היה מסורתי ואליעזר למד בחדר. בנעוריו החל להיות פעיל בסניף פועלי ציון שבורשה ובמסגרת פעילותו סייע לפעילות הסניף במגוון תחומים. מאחר שהשלטונות הפולנים אסרו התארגנויות כדוגמת פועלי ציון הייתה הפעילות בסניף לא חוקית ווהפעילים נרדפו. באחד המקרים עצרו השלטונות רבים מהם ואליעזר, שלא נעצר, קיבל את אישור השלטונות להיות איש הקשר בין האסירים ומשפחותיהם.
אייברי ג'ונסון
קריירת משחק
ג'ונסון היה מועמד לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 1988, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה. ב-6 העונות הבאות שיחק בקבוצות "פאלם ביץ' סטינגרייס" (מליגת ה-USBL), סיאטל סופרסוניקס, דנוור נאגטס, סן אנטוניו ספרס, יוסטון רוקטס וגולדן סטייט ווריורס, ורשם לאורך תקופה זו ממוצעים צנועים של 6.3 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בין עונת ל- שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, ושימש בה כשחקן חמישייה קבוע לצד כוכבי הקבוצה דייוויד רובינסון ושון אליוט. בעונת הצטרף לקבוצה הרוקי המצטיין טים דאנקן, שהוביל את הספרס לאליפות ה-NBA בעונת. תקופתו של ג'ונסון כשחקן הספרס הייתה הטובה בקריירה שלו, ובמהלכה השיג ממוצעים של 10.9 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק. במהלך עונת עקף את ג'וני מור כ'מלך האסיסטים' של הספרס בכל הזמנים, והחזיק בתואר עם 4,474 אסיסטים עד עונת, בה השיג אותו טוני פארקר.
אליעזר פינקלשטיין
נעוריו
חלק מהפעילות בסניפי פועלי ציון כללה ויכוחים אידאולוגים על דרכה של הציונות ועל העלייה ארצה. בשיחות אלו דחף אליעזר למימוש החלום הציוני על ידי עלייה מיידית ארצה. .
אייברי ג'ונסון
קריירת משחק
לקראת עונת חתם ג'ונסון על חוזה בדנוור נאגטס, ובהמשך שיחק גם עבור דאלאס מאבריקס וגולדן סטייט ווריורס כשחקן ספסל זניח למדי, עד שפרש ממשחק בסיום עונת, בגיל 39. ב-22 בדצמבר 2007 העלו הספרס את גופייתו של ג'ונסון עם המספר '6' לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
אליעזר פינקלשטיין
נעוריו
בתקופת פעילותו בורשה זכה אליעזר לשם "הדוד לייזר" (דער פעטער לוזער) ששיקף את היותו מבוגר משאר הפעילים הציונים וכן את האופן בו דאג, כמו אבא, לשאר הפעילים בסניף.
אייברי ג'ונסון
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק החל לשמש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס, תחת דון נלסון, וכחמישה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, במרץ 2005, החליף את נלסון כמאמן הראשי של הקבוצה. עד סיום אותה עונה ניצחו המאבריקס 16 מתוך 18 משחקיהם, ובפלייאוף הגיעו לסיבוב השני בו הפסידו לפיניקס סאנס בתוצאה 4-2. בעונת אימן ג'ונסון את קבוצת המערב במשחק האולסטאר, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA לאחר שקבוצתו רשמה את מאזנה הטוב אי פעם, 60-22. בפלייאוף, בו דורגה הקבוצה במקום הרביעי במערב, גברה דאלאס על ממפיס גריזליס (4-0), סן אנטוניו ספרס (4-3) ופיניקס סאנס (4-2), והעפילה לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המאבריקס. בגמר התמודדה דאלאס מול מיאמי היט, והפסידה לה בשישה משחקים לאחר שניצחה בשני משחקי הסדרה הראשונים, אך הפסידה בארבעת המשחקים הבאים.
אליעזר פינקלשטיין
העלייה ארצה
ב-1907 היה אליעזר מראשוני העלייה השנייה שעלה ארצה. לאחר עלייתו החל לעבוד אצל זלמן מינקוב בפרדס מינקוב שברחובות. עם הזמן מונה לאחראי על 2 המנועים שהניעו את משאבות המים בפרדס.
אייברי ג'ונסון
קריירת אימון
בעונת, עדיין עם ג'ונסון כמאמן הקבוצה, שברו המאבריקס בשנית את שיא המועדון למספר ניצחונות בעונה, כשרשמו את המאזן הטוב הליגה 67-15. על אף שהעפילה לפלייאוף מהמקום הראשון במערב, הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון על ידי המדורגת שמינית במערב, גולדן סטייט ווריורס (אותה אימן דון נלסון), בתוצאה 4-2. את עונת סיימה דאלאס במקום השביעי במערב, עם מאזן 51-31, והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון מול ניו אורלינס הורנטס בתוצאה 4-1. ב-30 באפריל 2008, יום אחד לאחר ההדחה, הכריזה הקבוצה על פיטוריו של ג'ונסון מאימון הקבוצה.
אליעזר פינקלשטיין
השירות בארגון "השומר"
ב-6 בנובמבר 1911 חתם ועד המתיישבים של רחובות על הסכם שמירה עם ארגון השומר. ארגון זה מינה את צבי בקר למפקד במקום ושם תחתיו 14 שומרים. אליעזר התרשם מחברי השומר שהגיעו למושבה והחליט להצטרף לארגון. בטקס רב רושם נשבע לארגון, רכש סוסה, קיבל נשק והחל לשמור על כרמי המושבה.
אייברי ג'ונסון
קריירת אימון
בין השנים 2008–2010 שימש ג'ונסון כפרשן ברשת הטלוויזיה ESPN.
אליעזר פינקלשטיין
השירות בארגון "השומר"
ב-9 באוקטובר 1912 נחתם הסכם העסקה מחודש בין ועד רחובות לארגון השומר ובהמשכו החליף מנדל פורטוגלי את צבי בקר כמפקד כח השומרים במושבה ואליעזר המשיך להיות חלק מצוות השומרים. בתקופה זו חלה הרעה ביחסים בין אנשי השומר לאיכרי המושבה ורבו התלונות על התנהלות אגרסיבית של השומרים. אחת התלונות הועלתה על ידי האיכר סמי טולקובסקי כנגד אליעזר בטענה שהכה בשוט את אחד הפועלים הערבים.
אייברי ג'ונסון
קריירת אימון
לקראת עונת מונה ג'ונסון למאמנה הראשי של קבוצת ניו ג'רזי נטס, אשר סיימה את העונה הקודמת עם המאזן הגרוע בליגה, 12-70. בעונתו הראשונה עם הנטס, אותה הובילו ברוק לופז ודרן ויליאמס, רשמה הקבוצה שיפור קל עם מאזן ניצחונות 24-58 (29.3%). בעונת המקוצרת המשיכו הנטס להציג יכולת בינונית עם מאזן 22-44 (33.3%), ולאחר 24 משחקים בתוך עונת  פוטר ג'ונסון מהנטס והוחלף על ידי עוזר המאמן פי. ג'יי. קרליסימו.
בשנת 2013 חזר ג'ונסון לפרשן ברשת ESPN, ובאפריל 2015 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה. בשנת 2019, לאחר 4 עונות באלבמה, פוטר מאימון הקבוצה.
אליעזר פינקלשטיין
השירות בארגון "השומר"
הסכסוכים הנ"ל הביאו לכך שב-2 באוקטובר 1913 הסתיים החוזה של "השומר" עם ועד רחובות והשומרים התפזרו ברחבי הארץ. אליעזר עבר עם עוד מספר שומרים לראשון לציון.
הקמת תל עדשים
על אף עבודתו כשומר לא זנח אליעזר את חלומו להיות עובד אדמה. .
בתשרי תרע"ד 1913 נערכה בכרכור ועידת השומר חמישית בה השתתף גם אליעזר. בוועידה זו החליט הארגון לממש את חלומם של רבים מחברי הארגון לעבור לחקלאות ולהקים מושב שומרים. המקום הנבחר היה תל עדשים בו כבר שההו מספר שומרים ואליעזר הצטרף לחבריו ועבר למ'ום שם עבד בחקלאות ובשמירה.
בן שמן
ב-1914 עבר אליעזר לשמור בחוות בן שמן וביער הרצל ובנוסף סייע בקליטת ממגורשי יפו שהגיעו לחווה. עם התקדמות הכוחות הבריטים צפונה (במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה) נאלצו שומרי החווה (אליעזר ומרדכי יגאל) להתמודד עם ערבים שנמלטו מכפריהם ועם חיילים טורקים עריקים.
ב-17 באפריל 1916 שמע אליעזר קולות עדר הפולש לחלקת החיטה, מיהר לשם כדי לגרשו ונורה בירכו על ידי הרועה. אליעזר, שהיה בגפו, זחל בחזרה לחווה והובל, בעגלה, לבית החולים שערי צדק בירושלים בליווי של שמעון קושניר. קבלתו לבית החולים התעכבה מאחר שהגיע ביום שישי ועד שנתקבל ביום ראשון, נבדק וטופל כבר נתפשט בגופו זיהום ועל אף הטיפול הרפואי המסור נפטר אליעזר ב-20 באפריל והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים.
אליעזר לא נישא ולא היו לו ילדים.
ועדת "ציון"
עם השנים נשכחו מקומות הקבורה של חלק מהחלוצים שנפטרו בשנים המוקדמות של המאה ה-20 וקבריהם של האחרים נשחקו והתפוררו. ב-1942 הקימה ההסתדרות הכללית ועדה מיוחדת, בשם "צִיוּן" (בראשות דוד בדר), לאיתור ושיקום קבריהם של אותם חלוצים שנפטרו בדמי ימיהם. בין השאר פעלה ועדה זו בהר הזיתים והצליחה לאתר את קברו של אליעזר ולשקם אותו.
Daylight (שיר של דייוויד קושנר)
Daylight (בעברית: אוֹר הַיוֹם) הוא שיר של הזמר-יוצר האמריקאי דייוויד קושנר שכתב את השיר יחד עם היידן רוברט הוברס, ג'רמי פדריק וג'וש ברוס וויליאמס. השיר הופק בידי רוב קירוואן ויצא לאור כסינגל ב-14 באפריל 2023 על ידי חברת התקליטים Miserable Music Group.
רקע ושחרור
הזמר-יוצר האמריקאי דייוויד קושנר כתב את השיר יחד עם היידן רוברט הוברס, ג'רמי פדריק וג'וש ברוס וויליאמס, בעוד רוב קירוואן  הפיק את השיר. במהלך ריאיון תיאר קושנר את תהליך יצירת השיר:
בריאיון אחר תיאר קושנר את השראתו לכתיבת השיר:
השיר הופק בידי רוב קירוואן ויצא לאור כסינגל ב-14 באפריל 2023 על ידי חברת התקליטים Miserable Music Group. לאחר שהעלה את הסאונד של השיר, "Daylight" הפך ויראלי ברשת החברתית המקוונת טיקטוק.
ניתוח מוזיקלי
"Daylight" הוא שיר בלדה באורך של 3:32 דקות במהלכו נשמע דייוויד קושנר שר את מילות השיר בקול בריטון עמוק. ג'ורג' גריפית'ס מחברת המצעדים הרשמית וכן קסנדר צלנר מהבילבורד כתבו כי הבלדה מזכירה מוזיקאים כמו הוזייר ולהקת בון איבר. אלסנדרה שייד ממגזין Paper כינתה את השיר בלדה אומללה, ורובין מארי ממגזין Clash  כתבה כי משחק המילים בשיר מראה היבט מורכב באישיותו של קושנר.
קבלה ביקורתית
ג'ורג' גריפית'ס מחברת המצעדים הרשמית כתב כי המשמעות המעורפלת של השיר עוזרת לקושנר להגיע לקהל רחב יותר.
ביצועים מסחריים
עם יציאתו הגיע "Daylight" למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ובכך הפך לסינגל הראשון של קושנר שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד זה בעוד המצעד עצמו הצהיר שזו "כניסה מפתיעה ביותר". השיר העפיל גם לראש הרשימה בניו זילנד, ובהולנד , למקום השני באירלנד , ליטא ונורווגיה , למקום החמישי באוסטרליה , ובגרמניה , ולמקום ה-12 בשוודיה ובפינלנד.
בנוסף, ב-29 באפריל 2023 נכנס הסינגל למצעד הבילבורד הוט 100 במקום ב-48 והיה לסינגל הראשון של קושנר שנכנס למצעד זה.
אליפות ברזיל בכדורגל 1981
בתחרות השתתפו 44 קבוצות והיא נערכה במספר שלבים:
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
גרמיו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
שלבי הגמר
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים
נוניס, שחקנה של פלמנגו כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
פאולו איזידורו, שחקנה של גרמיו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה. זאת בפעם השנייה בקריירה.
המהומות בעכו (2021)
המהומות בעכו היו רצף אירועים אלימים שאירעו בעכו על ידי ערביי העיר והסביבה במאי 2021 כחלק מהמהומות בישראל ברמדאן 2021. המהומות פרצו ב-11 במאי לאחר שמאות ערבים ישראלים, תושבי העיר והסביבה, פתחו במחאות אלימות מתוכננות נגד אזרחים יהודים ושוטרים. יום קודם אירועי האלימות הגדולים היה אירוע תקיפה בבית ספר יהודי בעיר על ידי ערבים ואירוע הצדעה לרגל יום ירושלים. במהלך המהומות ערבים יידו אבנים וזיקוקים לעבר כוחות משטרה, בוצע ירי בנשק חם לעבר שוטרים, הוצתו ונבזזו למעלה מ-60 עסקים וחנויות בעתיקה של יהודים על ידי תושבי המקום, בעיר ובשוק, וכן שתי תחנות משטרה הועלו באש, כלי רכב הוצתו ורכוש של יהודים נבזזו, נזק נגרם לתחנת הרכבת בעיר אשר הושבתה למחרת. בנוסף הוצתו מספר בתי מלון בהם מלון האפנדי, עכותיקה והאבירים. בעקבות האירועים מספר בני אדם נפצעו במצבי פציעות שונות בהם אל"ם אבי הר-אבן שנפצע במצב אנוש וכעבור שלושה שבועות נפטר מפצעיו. ידועים לפחות ארבעה ניסיונות לינץ' שבוצעו נגד יהודים על ידי ערבים, אחד במצב קל, אחד במצב בינוני, אחד במצב קשה ואחד אנוש.