cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט רמאק
ביוגרפיה
רוברט רמאק נולד בפוזן (אז בתחומי ממלכת פרוסיה) למשפחה יהודית. בשנת 1838 הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת ברלין.
בהיותו יהודי, נאסר עליו ללמד באוניברסיטה. הוא עסק במחקרים בתחום עצבים ופעילות הלב. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא חקר שכבת נבט והוכיח שהיא כוללת שלוש שכבות, ונתן שם לכל שכבה. בשנת 1841 הוא חקר תאים והוכיח שגרעין התא קיים בכל תא. בשנת 1852 הוא הוכיח שתאים חדשים מופיעים כתוצאה מחלוקת גרעין התא.
לבסוף בשנות ה-40 של המאה ה-19, לפי אישור מיוחד מהמלך פרדיריך וילהלם הרביעי, קיבל רוברט רמאק אישור ללמד באוניברסיטה. למרות הישגיו, לא היה יכול להתמנות לפרופסור בגלל מוצאו היהודי. כאשר בסופו של דבר הוא מונה לתפקיד, הוא לא קיבל זכויות, שבדרך כלל מוענקות למקבל משרה זו.
הרסטורציה האנגלית
הרסטורציה האנגלית החלה בשנת 1660 כאשר הושב שלטון המלוכה האנגלית על הממלכות אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, תחת צ'ארלס השני, לאחר אינטרגנום שבא בעקבות מלחמת האזרחים האנגלית. המונח רסטורציה (שחזור) משמש לתיאור גם של אירוע שיבת המלוכה וגם של התקופה שלאחריו שבה נוצרת הסדרה פוליטית חדשה. בראייה ההיסטורית המקובלת, הרסטורציה האנגלית כוללת את כל תקופת שלטונו של צ'ארלס השני (1660-1685), ולעיתים קרובות גם את תקופת שלטונו הקצרה של אחיו הצעיר ג'יימס השני (1685-1688). בהקשרים מסוימים, ניתן להכליל במונח זה גם את תקופת מלכי סטיוארט המאוחרת השלמה עד מותה של המלכה אן וירושת המלוכה על ידי בית הנובר בשנת 1714; לדוגמה כוללות גם יצירות מאוחרות שנכתבו בשנת 1710.
הפרוטקטורט
שלטון הפרוטקטורט, שהיה בזמן "חבר העמים האנגלי" וקדם לרסטורציה האנגלית, היה נמשך אלמלא בנו של אוליבר קרומוול, ריצ'רד, שנעשה האדון המגן לאחר מותו של אביו, נכשל בהמשך יישום מדיניותו של אביו. החולשה העיקרית של ריצ'רד קרומוול הייתה שלא היה לו את אמונו של הצבא. שבעה חודשים לאחר שירש את אביו בתפקיד, ב-6 במאי 1659, קבוצת קצינים בכירים ("סיעת בית ולינגפורד") הדיחה אותו מהשלטון וכינסה פרלמנט חדש. צ'ארלס פליטווד מונה כחבר הן בוועדת הביטחון והן במועצת המדינה, וכאחד משבעת הנציבים לצבא. ב-9 ביוני 1659, מונה לגנרל הכללי של הצבא. עם זאת, הנהגתו התערערה בעיני חברי הפרלמנט, אשר בחרו להתעלם מסמכותו של הצבא, באופן דומה למה שקרה בפרלמנט של לפני מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה. התקוממות מלוכנית תוכננה ל-1 באוגוסט 1659, אך סוכלה. עם זאת, סר ג'ורג בות' השיג שליטה במחוז צ'שייר. בות אחז בצ'שייר עד סוף חודש אוגוסט, כאשר הוא הובס על ידי גנרל למברט. ב-12 באוקטובר 1659, מדיח הפרלמנט את הגנרל ג'ון למברט ונושאי משרה נוספים, וממנה את פליטווד כראש המועצה הצבאית תחת סמכותו של היושב הראש. ביום שלמחרת למברט הורה על סגירת דלתות הפרלמנט ומניעת כניסת חבריו. ב-26 באוקטובר מונתה וועדת הביטחון, וכללה את פליטווד ולמברט כחברים. למברט התמנה כגנרל הכללי של כל הכוחות באנגליה ובסקוטלנד, עליהם פיקד קודם פליטווד. וועדת הביטחון שלחה את למברט עם כוח גדול לפגוש את ג'ורג' מונק, מפקדם של הכוחות האנגלים בסקוטלנד, לנהל עמו משא ומתן או להכריח אותו לעמוד בתנאי הוועדה.
מונק, מושל סקוטלנד תחת ה"קרומוולים", צעד דרומה עם צבאותיו מסקוטלנד בעוד שצבאו של למברט החל לנטוש אותו, והוא חזר ללונדון כמעט לבד. צבאו של מונק הגיע ללונדון ללא התנגדות בדרך. הפרסביטריאנים, שהוצאו בטיהור של פרייד ב-1648, הוחזרו וב -24 בדצמבר הצבא השיב את הפרלמנט הארוך. פיקודו של פליטווד נשלל ממנו והוא התייצב בפני הפרלמנט כדי לענות על התנהלותו. ב-3 במרץ 1660, למברט נשלח למגדל לונדון, שממנו הוא נמלט חודש לאחר מכן. הוא ניסה להצית מחדש את מלחמת האזרחים לטובת חבר העמים האנגלי על ידי הכרזה הקוראת לכל התומכים של "הסיבה הישנה והטובה" להתגייס לשדה הקרב באדג'היל. אך הוא נשבה בשנית על ידי קולונל ריצ'רד אינגולדסבי, אחד מרוצחי המלך צ'ארלס הראשון, שקיווה לזכות בחנינה על ידי מסירת למברט למשטר החדש. למברט נכלא ומת במעצר באי דרייק בשנת 1684 וקולונל אינגולדסבי אכן זכה לחנינה.
הרסטורציה של צ'ארלס השני
כמה מבני התקופה תיארו את הרסטורציה כ"נס במצוות האל". הגאולה הפתאומית והבלתי צפויה מההדרה והעריצות התפרשה כשיקום של סדר הטבעי ואלוהי. הפרלמנט האבירי התכנס בפעם הראשונה ב-8 במאי 1661, והתקיים במשך 17 שנים, עד שפוזר ב-24 בינואר 1679. רוב מכריע של חברי פרלמנט זה היו מלוכנים (תומכים במוסד המלוכה). הוא היה ידוע גם בשם הפרלמנט הפנסיונרי בשל הגמלאות הרבות שהעניק לחסידיו של המלך.
הדמות הפוליטית המובילה בתחילת הרסטורציה הייתה אדוארד הייד, רוזן קלרנדון ה-1. הייתה זו "המיומנות והחוכמה של קלרנדון שעשתה את הרסטורציה בלתי ניתנת לערעור".
מלוכנים רבים שהוגלו חזרו ותוגמלו. רופרט נסיך הריין חזר לשירות הממלכה, הפך לחבר מועצה סודי וקיבל קצבה. ג'ורג גורינג, רוזן נוריץ' ה-1, חזר לתפקיד מפקד משמר המלך וקיבל פנסיה. מרמדוק לאנגדאל חזר ונעשה "הברון לאנגדאל". ויליאם קוונדיש דוכס ניוקאסל ה-1, חזר והצליח להחזיר לעצמו חלק הגדול יותר של אחוזותיו. כמו כן, הוא התקבל מחדש בשנת 1666 למסדר הבירית.
מעמד הכנסייה
הושב מעמדה של הכנסייה האנגליקנית ככנסייה הלאומית באנגליה, על בסיס קוד קלרנדון וחוק האחידות 1662.
סוף הרסטורציה
המהפכה המהוללת סיימה את הרסטורציה. המהפכה המהוללת שהדיחה את המלך, ג'יימס השני, מלך אנגליה, הייתה מונעת על ידי איחוד של חברי פרלמנט אנגלים עם הסטאדהאודר ההולנדי ויליאם השלישי מבית אורנז'-נסאו (ויליאם מאוראנז'). הפלישה המוצלחת של ויליאם לאנגליה עם צי וצבא הולנדיים הובילה לעלייתו לכס המלוכה האנגלי כויליאם השלישי, מלך אנגליה במשותף עם אשתו מרי השנייה, מלכת אנגליה.
באפריל 1688, ג'יימס השני פרסם מחדש את הצהרת המחילה (המבטלת את חוקי הכפיפות לכנסייה האנגליקנית ומאפשרת חופש פולחן לזרמים הנוצריים השונים באנגליה) והורה לכל אנשי הדת האנגליקנית לקרוא אותה לקהילותיהם. כאשר שבעה בישופים, כולל הארכיבישוף של קנטרברי, הגישו עתירה המבקשת בדיקה מחודשת של המדיניות הדתית של המלך, הם נעצרו ונשפטו בגין הוצאת דיבה חתרנית. ב-30 ביוני 1688, קבוצה של שבעה אצילים פרוטסטנטים הזמינה את נסיך אורנז' לבוא לאנגליה עם צבא, בספטמבר התברר כי ויליאם עומד לפלוש לאנגליה. כאשר ויליאם הגיע ב-5 בנובמבר 1688, ג'יימס איבד עשתונות, סירב לתקוף את ההולנדי הפולש וניסה להימלט לצרפת. הוא נתפס בקנט; מאוחר יותר, הוא שוחרר והושם תחת שמירת מגן הולנדית. מכיוון שלא רצה לעשות מג'יימס קדוש מעונה, ויליאם, נסיך אורנז', איפשר לו לברוח ב -23 בדצמבר. ג'יימס התקבל בצרפת על ידי בן דודו ובעל בריתו, לואי הארבעה עשר, שהציע לו ארמון וקצבה.
ויליאם ערך כינוס של הפרלמנט על מנת להחליט כיצד להתמודד עם המצב. מחד, חברי הפרלמנט סירבו להדיח את ג'יימס, אך מאידך הכריזו כי ג'יימס, שנמלט לצרפת, ויתר בכך על זכותו לכתר האנגלי, ולכן כס המלוכה כעת נותר פנוי. כדי למלא את הריק שנוצר, בתו של ג'יימס, מרי הוכרזה כמלכה; היא הייתה חייבת לשלוט במשותף עם בעלה ויליאם, נסיך אורנז', שישמש כמלך. הפרלמנט העביר את חוק הזכויות של 1689 שגינה את ג'יימס בגלל ניצול לרעה של כוחו. ההפרות שנזקפו לחובת ג'יימס כללו את ביטולם של חוקי המבחן (חוקי הכפיפות לכנסייה האנגליקנית), העמדה לדין של שבעה בישופים בשל עתירה כנגד הכתר, הקמתו של צבא קבע בעת שלום, והטלת עונשים אכזריים. החוק מצהיר גם כי מעתה ואילך, לנוצרי קתולי אסור לרשת את כס המלוכה האנגלית, וכן אסור לאוחז בכתר האנגלי לשאת בן זוג קתולי.
Gold Skies
Gold Skies הוא מיני-אלבום הבכורה של הדי ג'יי והמפיק ההולנדי מרטין גריקס. האלבום יצא לאור ב-8 ביולי 2014 להורדה דיגיטלית דרך חנות האייטונס באמריקה הצפונית.
נורמאלם
נורמאלם (בשוודית: Norrmalm) הוא רובע מרכזי בעיר סטוקהולם שבשוודיה. אזור זה מכיל בין היתר מספר מוזיאונים, בתי מלון, מסעדות, מרכי קניות, קזינו, בית אופרה, אולם קונצרטים, וכמו כן ו ממוקמות באזור זה.
נכון ל-2009 הרובע הכיל 65,731 תושבים. הרובע משתרע על פני 4.95 קמ"ר.
בארי פיצג'רלד
בארי פיצג'רלד (באנגלית: Barry Fitzgerald; 10 במרץ 1888 - 14 בינואר 1961) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אירי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1944 על תפקידו בסרט "הולך בדרכי", הוא הועמד על אותו התפקיד גם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (השחקן היחיד שעשה זאת).
ביוגרפיה
פיצג'רלד נולד בשם ויליאם ג'וזף שילדס בעיירה פורטובלו שבדבלין, אירלנד. היה לאחיו הבוגר של השחקן ארתור שילדס.
הוא למד ב"מכללת סקרי" והתנסה לראשונה במשחק בתיאטרון הלאומי "תיאטרון אבי", שם הכיר את המחזאי שון או'קייסי ועבד איתו בתחילת הקריירה שלו.
קריירת משחק
פיצג'רלד החל את דרכו כשחקן קולנוע בשנת 1938 בתפקיד הנואם בדרמה של אלפרד היצ'קוק "יונו והטווס", הופיע בנוסף בקומדיה של הווארד יוז "צער גידול חיות" בתפקיד אלוייסיוס גוגארטי ולצד אחיו השחקן ארתור שילדס בסרטו של ג'ון פורד "המחרשה והכוכבים". הוא המשיך לשחק לצד אחיו גם בתחילת שנות ה-40 בסרטיו של פורד "המסע הארוך הביתה" בתפקיד עקר הבית קוקי ו"מה יפית עמק נוי". ב-1941 שיחק בסרט "זאב הים לצידו של אדוארד ג'י רובינסון.
בשנת 1944 שיחק פיצג'רלד בדרמה הקומית של לאו מקארי, "הולך בדרכי". פיצג'רלד זכה על משחקו בסרט בתור הכומר האב פיצג'יבון בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. פיצג'רלד, השחקן האירי היחיד שזכה בפרס האוסקר היה לשחקן הראשון והיחיד עד היום שבנוסף לזכייתו הועמד על אותו התפקיד גם לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר באותו הטקס. באותה שנה הופיע גם בדרמה הבריטית של קליפורד אודטס "רק הלב הבודד" בתור הנרי טווייט.
פיצג'רלד המשיך לשחק בהוליווד ולעבוד עם ג'ון פורד בסרטו "האדם השקט" בו שיחק בתור מייקלין אוג פלין, עם ג'ולס דאסין בדרמת הפשע "העיר העירומה" בתפקיד הבלש דן מולדון ועם רנה קלייר בסרט "ואז נעלמו כולם" בתפקיד השופט פרנסיס קווינקאנון.
חיים אישיים
פיצג'רלד חזר לאחר קריירה ענפה להתגורר באירלנד, הוא מעולם לא התחתן ולא נולדו ילדים. הוא נפטר בדבלין ב-14 בינואר 1961 בגיל 72.
על שמו הונצחו שני כוכבים קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
צפון הוליווד
צפון הוליווד הוקמה על ידי חברת הקרקע והמים של חוות לנקרשים בשנת 1887.
היא נקראה לראשונה "טולוקה" לפני ששמה שונה ל"לנקרשים" ב-1896 ולבסוף ל"צפון הוליווד" ב-1927.
המאה ה-21
פתיחת תחנת צפון הוליווד בשנת 2000, הקמת והצלחת רובע האמנויות NoHo במרכז העיר הישן, ושינוי ייעודם של מגרשים שאינם בשימוש, החזירו את תשומת הלב לצפון הוליווד. מאז שנת 2000, הקהילה מתפתחת ועוברת שינויים רבים. בשנת 2015, שדרות לנקרשים בצפון הוליווד היו חלק מה-San Fernando Valley CicLAvia הראשון, אירוע בחסות רשות התחבורה של מחוז לוס אנג'לס, שבו כבישים ראשיים סגורים זמנית לתנועת כלי רכב ממונעים ומשמשים לתחבורה המונעת על ידי אדם.
אישים בולטים
להלן אישים בולטים המזוהים עם צפון הוליווד:
מריומה יומה
מריומה יומה הוא פזמון שכתב אלון אבידר, הלחין ועיבד דוד קריבושי, ביצעו ג'קי מקייטן וחנה לסלאו, ויצא לאור בשנת 1985.
רקע
בשנת 1985 חנה לסלאו וג'קי מקייטן הקליטו את הדואט במסגרת התוכנית סיבה למסיבה, ששודרה בימי בערוץ הראשון שישי בערב. השיר נכתב כשיר הומוריסטי, ולסלאו שרה אותו בדמות "סבתא זפטה", בה הופיעה באופן קבוע בתוכנית. "סבתא זפטה", קשישה ממוצא פולני, שרה יחד עם מקייטן המזוהה עם מוזיקה מזרחית, ששר בדמותו שלו. בעקבות הצלחת השיר התארח מקייטן בהופעותיה של לסלאו.
השיר נכלל באלבום "שובר הלבבות", שהוציא מקייטן בשנת 1985.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985) דורג השיר במקום התשיעי, ובמצעד של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה-16.
השערת קתה
השערת קֶתֶה היא השערה מפורסמת בתורת החוגים העוסקת באידיאלים ניליים. את ההשערה העלה המתמטיקאי האוסטרי גוטפריד קתה (Gottfried Köthe; 1989-1905) ב-1930; אף על פי שהיא פתורה בכמה מקרים חשובים, ההשערה עדיין פתוחה באופן כללי.
השערת קתה
השערת קתה שואלת האם בכל חוג (אסוציאטיבי):
השערה זו שקולה לכל אחת מההשערות הבאות:
השקילות לניסוח האחרון נובעת ממשפט של Smoktunowicz, לפיו אידיאלים פרימיטיביים בחוגי פולינומים מעל חוגים ניליים הם הומוגניים. עם זאת, יצוין כי קיים חוג R השווה לרדיקל ג'ייקובסון של עצמו, אך חוג הפולינומים מעליו פרימיטיבי. בדיאגרמה משמאל, השערת קתה (בגרסה "אם R נילי אז חוג הפולינומים מעליו נילי"), עם תוצאות קרובות. הרדיקלים המופיעים בדיאגרמה הם הרדיקל של ג'ייקובסון, רדיקל Behrnes השווה לחיתוך הגרעינים של הומומורפיזמים לחוגים עם אידמפוטנט, ורדיקל בראון-מקוי. החץ בירוק: השערת קתה. החצים המרוסקים מתארים גרירות טריוויאליות. החצים בכחול, משפטים (מלמעלה למטה: תוצאות של עמיצור, של Beidar-Fong-Puczylowsi 2001 ושל סמוקטונוביץ' 1999). החצים באדום: גרירות שאינן נכונות (הבניה של חוג נילי שחוג הפולינומים מעליו אינו נילי היא של סמוקטונוביץ' 2000).
הגרסה הלא-אסוציאטיבית של השערת קתה אינה נכונה: באלגברה הלא-אסוציאטיבית הנוצרת על ידי שני איברים x,y תחת היחסים: , האיברים x ו-y יוצרים אידיאלים שמאליים ניליים, אך סכומם אינו נילי.
מקרים שבהם ההשערה מתקיימת
השערת קתה מתקיימת בחוג R אם לכל אידיאל נילי שמאלי L, האידיאל הדו-צדדי L+LR הוא נילי. השערת קתה מתקיימת בחוגים מהמהחלקות הבאות:
לפי משפט של עמיצור, רדיקל ג'ייקובסון של כל חוג R[x] הוא מהצורה I[x] כאשר I אידיאל נילי. מכאן שאם R הוא חוג שאין בו אידיאלים ניליים, אז.
סופנאט מואנטה
סופנאט מואנטה (בתאית: ศุภณัฏฐ์ เหมือนตา; נולד ב-2 באוגוסט 2002 בסיסאקט שבתאילנד) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בוריראם יונייטד מליגת העל התאילנדית ובנבחרת תאילנד.
קריירת מועדונים
מואנטה גדל במחלקת הנוער של בוריראם יונייטד. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל התאילנדית.
קריירה בינלאומית
ב-5 ביוני 2019 ערך מואנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד, בהפסד 0–1 לנבחרת וייטנאם במשחק ידידות. ב-29 במאי 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד נבחרת טג'יקיסטן במשחק ידידות.
דני וייס
דני וייס (נולד ב-1962) הוא מנהל בתחום התרבות בישראל. הוא המנכ"ל הנבחר של התיאטרון הלאומי "הבימה".
ביוגרפיה
דני וייס נולד וגדל בחדרה. שירת כקצין בצה"ל בתפקידי פיקוד והדרכה. בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה. החל את דרכו בעולם התרבות הישראלי בשנת 1985, כרכז ארצי של תנועת הנוער "נוער מוסיקלי בישראל". ב-1987 הצטרף למחלקה למופעים בעיריית תל אביב-יפו כמפיק אירועים ופסטיבלים, והפיק בפועל את פסטיבלי "לילות יפו", פסטיבלי מוזיקה במרכז סוזן דלל, אירועי יום העצמאות, ואירועים רבים נוספים.
ב-1991 מונה למנהל חטיבת ההפקות והאירועים של קבוצת פרומרקט. ב-1994 חזר למחלקת המופעים בעיריית תל אביב כמנהל התוכניות והפסטיבלים.
ב-1999 מונה למנכ"ל הד ארצי מוזיקה, חברת התקליטים והמוזיקה הגדולה בישראל דאז. ב-2003 מונה למנכ"ל החברה לתרבות ופנאי ומנהל האגף לתרבות נוער וספורט בעיריית כפר סבא.
ב-2010 מונה למנכ"ל תיאטרון החאן בירושלים, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות התרבות בירושלים. הוא פעל כחבר בעמותת פרס התיאטרון הישראלי, ובהנהלת פורום מוסדות התרבות בישראל, המאגד את כל מוסדות התרבות הרפרטואריים.
ב-2017 מונה למנכ"ל המדיטק והחברה לפיתוח תרבות חולון בע"מ, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות תרבות ואמנות בישראל.
באפריל 2023 נבחר למנכ"ל התיאטרון הלאומי הבימה, והוא צפוי להיכנס לתפקידו עם פרישתו של נעם סמל.
חיים אישיים
וייס נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב-יפו. הוא אחיו של אבי וייס, מנכ"ל חברת החדשות של קשת 12.
צלקנתאים
צֵלקנתְּאים (שם מדעי: Coelacanthiformes) הם קבוצה עתיקה של דגים בעלי סנפירים בשרניים (Sarcopterygii) במחלקה Actinistia. בתור בעלי סנפירים בשרניים, הם קשורים יותר לדגי ריאות ולבעלי ארבע רגליים (הכוללים דו-חיים, זוחלים, עופות ויונקים) מאשר לדגים מקריני סנפיר.
הצלקנתאים המיוצגים היטב במאובני מים מתוקים וימיים כאחד מאז הדבון, מיוצגים בימינו רק על ידי שני מינים ימיים קיימים בסוג לטימריה (Latimeria): הצלקנת של האוקיינוס ההודי המערבי (Latimeria chalumnae), שנמצא בעיקר ליד איי קומורו מול החוף המזרחי של אפריקה, והצלקנת האינדונזי (Latimeria menadoensis). מקור השם צלקנת מהסוג  מתור הפרם, שהיה הצלקנת הראשון שקיבל שם מדעי.
מאובני הצלקנתאים העתיקים ביותר הם בני למעלה מ-410 מיליון שנה. סברו שהצלקנתאים נכחדו בקרטיקון עליון, לפני כ-66 מיליון שנה, אך התגלו כשהם חיים מול חופי דרום אפריקה ב-1938.
הצלקנת נחשב זמן רב ל"מאובן חי" מכיוון שמדענים חשבו שהוא החבר היחיד שנותר בטקסון הידוע אחרת רק ממאובנים, ללא קרובים אחרים חיים, ושהוא התפתח לצורתו הנוכחית בערך לפני 400 מיליון שנים. עם זאת, מספר מחקרים עדכניים נוספים הראו כי צורות גוף של הצלקנת מגוונות הרבה יותר ממה שחשבו בעבר.
אטימולוגיה
המילה צלקנת היא עיבוד ותעתיק של השם בלטינית מודרנית "Cœlacanthus" ("עמוד שדרה חלול"), מיוונית עתיקה "κοῖλ-ος" (קוילוס, "חלול") ו-"ἄκανθ-α" (אקנתה, "עמוד שדרה"), המתייחס לשדרת עצמות סנפיר הזנב ("קרניים") החלולים של דגימת המאובנים הראשונה שתוארה וקיבלה שם מדעי על ידי לואי אגאסי ב-1839, השייכת לסוג Coelacanthus. שם הסוג לטימריה (Latimeria) מנציח את, שגילתה את הדגימה הראשונה.
גילוי
המאובנים המוקדמים ביותר של צלקנתאים התגלו במאה ה-19. שיערו שהצלקנתאים, קשורים לדגי ריאות ולבעלי ארבע רגליים, ושנכחדו בסוף תור הקרטיקון. בהיותם קשורים יותר לבעלי ארבע רגליים מאשר לדגים מקריני סנפיר, נחשבו הצלקנתאים למיני מעבר בין דגים לבעלי ארבע רגליים. ב-23 בדצמבר 1938 נמצאה הדגימה הראשונה של לטימריה מול החוף המזרחי של דרום אפריקה, ליד הנהר (כיום Tyolomnqa). אוצרת המוזיאון,, גילתה את הדג בין שלל הדיג של דייג מקומי. קורטנאי-לטימר יצרה קשר עם, איכתיולוג מ שבמזרח דרום אפריקה, ושלחה לו ציורים של הדג, והוא אישר את חשיבות הדג עם מברק מפורסם: "חשוב ביותר שמרי השלד והזימים = הדג המתואר".
גילויו, 66 מיליון שנים לאחר הכחדתו כביכול, הפכה את הצלקנת לדוגמה הידועה ביותר של טקסון לזרוס, שושלת יוחסין אבולוציונית שנראה כי נעלמה מתיעוד המאובנים רק כדי להופיע שוב הרבה יותר מאוחר. מאז 1938, נמצאו צלקנתים של מערב האוקיינוס ההודי באיי קומורו, קניה, טנזניה, מוזמביק, מדגסקר, בפארק אזור הביצות איסימנגליסו ומול החוף הדרומי של קוואזולו-נטאל בדרום אפריקה.
הדגימה של איי קומורו התגלתה בדצמבר 1952. בין השנים 1938 ו-1975, נתפסו ותועדו 84 דגימות.
המין השני הקיים, הצלקנת האינדונזי, תואר מ, בירת מחוז צפון סולאווסי באינדונזיה בשנת 1999 על ידי פויו (Pouyaud) ואחרים. בהתבסס על דגימה שהתגלתה על ידי מארק ארדמן (Mark V. Erdmann) בשנת 1998 והופקדה ב (LIPI). ארדמן ואשתו ארנז מהטה (Arnaz Mehta) נתקלו לראשונה בדגימה בשוק מקומי בספטמבר 1997, אך צילמו רק כמה תמונות של הדגימה הראשונה ממין זה לפני שנמכרה. לאחר שאישר כי מדובר בתגלית ייחודית, חזר ארדמן לסולאווסי בנובמבר 1997 כדי לראיין דייגים ולחפש דוגמאות נוספות. דגימה שנייה נתפסה על ידי דייג ביולי 1998, שנמסרה אז לארדמן.
תיאור
לטימריה אפריקנית ולטימריה אינדונזית הם שני המינים היחידים הידועים של צלקנתאים החיים כיום. הצלקנתאים הם דגים גדולים, שמנמנים, בעלי סנפירים בשרניים, שיכולים לגדול עד לאורך של יותר מ-2 מטרים ומשקל עד כ-90 קילוגרם. מעריכים שהם חיים עד 100 שנים, בהתבסס על ניתוח של סימני צמיחה שנתיים על קשקשים, ומגיעים לבגרות בסביבות גיל 55; הדגימה העתיקה ביותר הידועה הייתה בת 84 שנים בעת לכידתה ב-1960. אף על פי שאורך חייהם המשוער דומה לבני אדם, הריון יכול להימשך חמש שנים, שנה וחצי יותר מבעל השיא הקודם, חסחוסן צלופחי החי במים עמוקים. הם אוכלי דגים ליליים הצדים תוך כדי היסחפות בזרם. הגוף מכוסה בקשקשים חסרי דנטין שקצותיהם משוננים הפועלים כשריון. לצלקנתאים יש שמונה סנפירים - שני סנפירי גב, שני סנפירי חזה, שני סנפירי גחון, סנפיר שת אחד וסנפיר זנב אחד. הזנב פרופורציוני כמעט שווה ומפוצל על ידי צרור קיצוני של קרני סנפיר המרכיבות את אונת הזנב שלו. העיניים של הצלקנת גדולות מאוד, בעוד הפה קטן מאוד. העין הסתגלה לראות באור גרוע על ידי קנים שסופגים בעיקר אורכי גל קצרים. הראייה של הצלקנת התפתחה ליכולת זיהוי צבע בעיקר בהסטה לכחול. קפלים דמויי לסת העליונה מקיפים את הפה ומחליפים את הלסת העליונה, מבנה שחסר בצלקנתאים. שני נחיריים, יחד עם ארבעה פתחים חיצוניים נוספים, מופיעים בין עצמות הקדם לסת העליונה ועצמות האף הרוחביות. שקי האף דומים לאלו של דגים רבים אחרים ואינם מכילים נחיר פנימי. לאיבר ההרחה של הצלקנת, הכלול באזור עצם הכברה של קופסת המוח, יש שלושה פתחים לא מוגנים אל הסביבה והוא משמש כחלק מהמערכת השמע של הצלקנת. הקליטה השמיעתית של הצלקנת מתווכת על ידי האוזן הפנימית שלו, הדומה מאוד לזו של בעלי ארבע רגליים.
הצלקנתאים הם חלק מהענף בעלי סנפירים בשרניים. מבחינה חיצונית, מספר מאפיינים מבדילים את הצלקנתאים מדגים אחרים עם סנפירים בשרניים. יש להם סנפיר זנב בעל שלוש אונות. זנב משני המשתרע מעבר לזנב הראשוני מפריד בין החצי העליון והתחתון של הצלקנת. קשקשים חסרי דנטין שקצותיהם משוננים פועלים כשריון עבה כדי להגן על הצד החיצוני של הצלקנת. כמה תכונות פנימיות מסייעות גם להבדיל בין צלקנתאים מדגים אחרים בעלי סנפירים בשרניים. בחלק האחורי של הגולגולת, יש לצלקנת ציר, המפרק התוך-גולגולתי, המאפשר לו לפתוח את פיו באופן רחב במיוחד. הצלקנתאים גם שומרים על מיתר גב מלא בשמן, צינור חלול בלחץ המוחלף בעמוד השדרה מוקדם בהתפתחות העוברית ברוב בעלי החוליות האחרים. לב הצלקנת מעוצב בצורה שונה מזו של רוב הדגים המודרניים, כשחדריו מסודרים בצינור ישר. קופסת המוח של הצלקנת מלאה בשומן ב-98.5%; רק 1.5% מהמוח מכיל רקמת מוח. הלחיים של הצלקנת ייחודיות מכיוון שהעצם ה קטנה מאוד ומחזיקה חפה אופרקולרית גדולה של רקמה רכה. קיים תא ספירקולרי, אך הנחיר סגור ולעולם לא נפתח במהלך ההתפתחות. ייחודית גם לצלקנתאים קיימים היא הנוכחות של "ריאה שומנית" או ריאה שרידית בעלת אונה אחת מלאה בשומן, דומה לשלפוחית השחייה של דגים אחרים. ההתפתחות המקבילה של איבר שומני לבקרת ציפה מעידה על התמחות ייחודית לבתי גידול במים עמוקים. ישנן לוחיות קטנות וקשות - אך גמישות - סביב הריאה השרידית בדגימות בוגרות, אם כי לא סביב האיבר השומני. סביר להניח שללוחיות הייתה פונקציית ויסות של נפח הריאה. בשל גודלו של האיבר השומני, החוקרים מניחים שהוא אחראי למיקום הבלתי רגיל של הכליה. שתי הכליות, אשר מתמזגות לאחת, ממוקמות בגחון בתוך חלל הבטן, מאחורי פתח הביב.
DNA
בשנת 2013 פרסמה קבוצת מחקר את רצף הגנום של הצלקנת בכתב העת המדעי Nature.
בשל סנפיריהם הבשרניים ומאפיינים אחרים, הייתה פעם השערה שהצלקנת עשוי להיות האב הקדמון המשותף האחרון בין חולייתנים יבשתיים וימיים. אבל לאחר ריצוף הגנום המלא של הצלקנת, התגלה שדג הריאות הוא האב הקדמון המשותף האחרון. צלקנתאים ודגי ריאה כבר התפצלו מאב קדמון משותף לפני שדגי הריאה עשו את המעבר ליבשה.
עדויות ממאובנים
על פי תיעוד המאובנים, ההיפרדות של דגי ריאות ובעלי ארבע רגליים התרחשה בתור הסילור. תוארו יותר מ-100 מינים מאובנים של צלקנת. מאובני הצלקנת המזוהים העתיקים ביותר הם בני 420–410 מיליון שנים, ומתוארכים לתחילת הדבון. הצלקנתאים מעולם לא היו קבוצה מגוונת בהשוואה לקבוצות אחרות של דגים, והגיעו למגוון שיא במהלך הטריאס התחתון (לפני 252–247 מיליון שנים), במקביל לפרץ של התגוונות בין הטריאס העליון והטריאס התיכון. רוב הצלקנתאים מהמזוזואיקון שייכים לתת-הסדרה Latimerioidei, המכילה שתי משפחות עיקריות, Latimeriidae הימית, המכילה את הצלקנתאים המודרניים, ואת ה-Mawsoniidae שנכחדה, שהמינים שלה חיו במים מליחים, מים מתוקים וגם בסביבות ימיות.
הצלקנתאים מהפלאוזואיקון הם בדרך כלל קטנים (באורך של כ-30–40 סנטימטרים), בעוד שהצורות מהמזוזואיקון היו גדולות יותר. מספר דגימות השייכות לסוגי הצלקנתאים מהיורה והקרטיקון: הטרכימטופון והמאוסוניה הגיעו ככל הנראה לאורך של כ-5 מטרים או יותר, מה שמציב אותם בין הדגים הידועים הגדולים ביותר של המזוזואיקון, ובין הדגים הגרמיים הגדולים ביותר בכל הזמנים.
המאובן הצעיר ביותר של ממשפחת הלטימריה (לטימרידים) הוא ', ששרידיו המפורקים מתוארכים לסנטון עליון עד האמצע הקמפן התיכון, ואולי בשכבות הימיות הקדומות ביותר מהמאסטריכט של מזרח ומרכז ארצות הברית, המאובנים הצעירים ביותר של משפחת המאוסוניה (מאוסוניידים) הם ' ממרבצים של מים מתוקים בצרפת מקמפן תחתון ועד מאסטריכט עליון, וכן מאוסונייד ימי בלתי מוגדר ממרוקו, המתוארך למאסטריכט עליון. שבר עצם קטן מהפלאוקן האירופי נחשב לתיעוד הסביר היחיד שלאחר הקרטיקון, אך זיהוי זה מבוסס על שיטות היסטולוגיות השוואתיות של עצם שמהימנותן מוטלת בספק.
צלקנתאים חיים נחשבו ל"מאובנים חיים" בהתבסס על המורפולוגיה השמרנית כביכול שלהם ביחס למינים מאובנים; עם זאת, מחקרים עדכניים הביעו את הדעה שהשמרנות המורפולוגית של הצלקנת היא אמונה שאינה מבוססת על נתונים. מאובנים מצביעים על כך שהצלקנתאים היו המגוונים ביותר מבחינה מורפולוגית בתורי הדבון והקרבון, בעוד שמינים מהמזוזואיקון דומים בדרך כלל זה לזה מבחינה מורפולוגית.
תפוצה ובתי גידול
תחום התפוצה של הצלקנת הנוכחי הוא בעיקר לאורך החוף המזרחי של אפריקה, אם כי Latimeria menadoensis התגלתה ליד אינדונזיה. צלקנתאים התגלו במימי קניה, טנזניה, מוזמביק, דרום אפריקה, מדגסקר, קומורו ואינדונזיה. רוב דגימות ה-Latimeria chalumnae שנתפסו נלכדו מסביב לאיים גרנדה קומור ואנג'ואן בארכיפלג קומורו (האוקיינוס ההודי). אף על פי שיש מקרים של L. Chalumnae שנתפסו במקומות אחרים, ריצוף חומצות אמינו לא הראה הבדל גדול בין חריגים אלה לאלה שנמצאו בסביבת קומור ואנג'ואן. אף על פי שהמעטים הללו עשויים להיחשב תועים, ישנם מספר דיווחים על צלקנתאים שנלכדו מול חופי מדגסקר. זה גורם למדענים להאמין שתחום התפוצה האנדמי של הצלקנת Latimeria chalumnae משתרע לאורך החוף המזרחי של אפריקה מאיי קומורו, מעבר לחוף המערבי של מדגסקר ועד לקו החוף של דרום אפריקה. ריצוף DNA מיטוכונדריאלי של צלקנתאים שנלכדו בחופי דרום טנזניה מצביע על התפצלות בין שתי האוכלוסיות לפני כ-200,000 שנה. זה יכול להפריך את התיאוריה שאוכלוסיית קומורו היא האוכלוסייה העיקרית בעוד שאחרות מייצגות שלוחות שלה מהתקופה האחרונה דגימה חיה נראתה ותועדה בווידאו בנובמבר 2019 בעומק של 69 מטרים בסמוך לכפר אומזומבה בחוף הדרומי של קוואזולו-נטאל, כ-325 ק"מ דרומית לפארק אזור הביצות איסימנגליסו. זהו המרחק הדרומי ביותר מאז הגילוי המקורי, והשיא השני הרדוד ביותר לאחר 54 מטרים בקניון דיפגאט. תצפיות אלו מצביעות על כך שהם עשויים לחיות רדודים יותר ממה שחשבו בעבר, לפחות בקצה הדרומי של תחום תפוצתם, שם מים קרים יותר ומחומצנים יותר זמינים בעומקים רדודים יותר.
האיים ו מכילים בתי גידול אידיאליים למערות תת-מימיות עבור צלקנתאים. המדרונות הגעשיים התת-מימיים של האיים, נסחפו בתלילות ומכוסים בחול, מכילים מערכת של מערות ונקיקים המאפשרים אתרי מנוחה לצלקנתאים בשעות היום. איים אלה תומכים באוכלוסיית דגים גדולה החיה ב (הקרקעית) המסייעת בהזנה של אוכלוסיות הצלקנתאים.
במהלך היום, הצלקנתאים נחים במערות בעומק של בין 100 ל-500 מטרים. אחרים נודדים למים עמוקים יותר. המים הקרירים יותר (מתחת ל-120 מטר) מפחיתים את העלויות המטבוליות של הצלקנתאים. היסחפות לכיוון שוניות והאכלה לילית חוסכת אנרגיה חיונית. מנוחה במערות במהלך היום חוסכת גם אנרגיה שאחרת הייתה מתבזבזת במלחמה בזרמים.
התנהגות
תנועת הצלקנת ייחודית. כדי להסתובב הם לרוב מנצלים את היתרונות של זרמים מעלה או מטה של זרם וסחיפה. הסנפירים המזווגים שלהם מייצבים את התנועה במים. בעודם נמצאים על קרקעית האוקיינוס, הם אינם משתמשים בסנפירים המזווגים לכל סוג של תנועה. הצלקנתאים מייצרים דחף עם סנפירי הזנב שלהם להתחלות מהירות. בשל שפע סנפיריו, לצלקנת יש יכולת תמרון גבוהה והוא יכול לכוון את גופו כמעט לכל כיוון במים. הם נראו עושים עמידת ראש וגם שוחים כשהבטן למעלה. נהוג לחשוב ש משמש לצלקנת כקולטן חשמל, מה שמסייע בתנועה סביב מכשולים.
הצלקנתאים שלווים למדי כאשר הם נתקלים באחרים מסוגם, נשארים רגועים אפילו במערה צפופה. עם זאת, הם נמנעים ממגע בגוף, ונסוגים מיד אם מתרחש מגע. כאשר טורפים פוטנציאליים זרים נגשים אליהם (למשל צוללת), הם מראים תגובות של פאניקה ובריחה, מה שמרמז על כך שככל הנראה הצלקנתאים הם טרף לטורפים גדולים במים עמוקים. סימני נשיכה של כרישים נראו על צלקנתאים; כרישים נפוצים באזורים המאוכלסים על ידי צלקנתאים. בדיקת אלקטרופורזה של 14 מהאנזימים של צלקנתאים מראה מגוון גנטי קטן בין אוכלוסיות צלקנתאים. בין הדגים שנתפסו היו בערך מספר שווה של זכרים ונקבות. הערכות האוכלוסייה נעות בין 210 פרטים לאוכלוסייה ל-500 פרטים לאוכלוסייה. מכיוון שלצלקנתאים יש מעט סימני צבע מבדילים, מדענים חושבים שהם מזהים צלקנתאים אחרים באמצעות תקשורת חשמלית.
תזונה
צלקנתאים הם אוכלי דגים ליליים הניזונים בעיקר מדגים קטנים יותר בקרקעית וסילוניות שונות. הם "אוכלים פסיביים תוך היסחפות", נסחפים באיטיות לאורך זרמים עם הנעה עצמית מינימלית בלבד, ואוכלים כל טרף שהם נתקלים בו. צלקנתאים גם משתמשים באיבר הרוסטרלי שלהם כקולטן חשמלי כדי להיות מסוגלים לזהות טרף קרוב בתאורה חלשה.
רבייה
צלקנתאים הם ovoviviparous, כלומר הנקבה שומרת את הביציות המופרות בגופה בזמן שהעוברים מתפתחים במהלך תקופת הריון של חמש שנים. בדרך כלל, הנקבות גדולות מהזכרים; הקשקשים שלהן וקפלי העור סביב פתח הביב שונים. לצלקנת הזכרי אין איברי הזדווגות מובהקים, אלא רק פתח הביב, שיש לו (urogenital papilla) המוקפת בדלדלים. ההשערה היא שפתח הביב הפך לשמש איבר הזדווגות.
ביצי צלקנת הן גדולות, עם רק שכבה דקה של קרום כדי להגן עליהן. עוברים בוקעים בתוך הנקבה ובסופו של דבר נולדים חיים, דבר נדיר בדגים. זה התגלה רק כאשר המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע ניתח את דגימת הצלקנת הראשונה שלו ב-1975 ומצא אותה בהריון עם חמישה עוברים. צלקנתאים צעירים דומים לבוגרים, ההבדלים העיקריים הם שק חלמון חיצוני, עיניים גדולות יותר ביחס לגודל הגוף וקיטון בולט יותר כלפי מטה של הגוף. שק החלמון הרחב של הצלקנת הצעיר תלוי מתחת לסנפירי הגחון. הקשקשים והסנפירים של צלקנת צעיר זהים לגמרי לאלו של בוגר; עם זאת, אין לו, שאותם הוא צובר במהלך ההתבגרות.
מחקר שהעריך את האבות של העוברים בתוך שתי נקבות צלקנת הצביע על כך שמקורו כל מקבץ ביצים מופרות הוא מזכר יחיד. פירוש הדבר יכול להיות שנקבות מזדווגות עם זכר אחד בלבד. פוליאנדריה, הזדווגות נקבה עם מספר זכרים, שכיחה הן בצמחים והן בבעלי חיים ויכולה להועיל (למשל ביטוח מפני הזדווגות עם בני זוג לא פוריים או לא תואמים), אך יש לה גם חסרונות (סיכון מוגבר לזיהום, סכנת טריפה, בזבוז אנרגיה בעת חיפוש אחר זכרים חדשים).
שימור
מכיוון שמעט ידוע על הצלקנת, קשה לאפיין את מצב השימור. לפי פריקה (Fricke) ושותפיו (1995), חשוב לשמר את המין. מ-1988 עד 1994, ספר פריקה כ-60 פרטים של L. Chalumnae בכל צלילה. ב-1995 המספר הזה ירד ל-40. אף על פי שזה יכול להיות תוצאה של תנודות טבעיות באוכלוסייה, זה גם יכול להיות תוצאה של דיג יתר. ה-IUCN מסווג כיום את ה-L. Chalumnae ב"סכנת הכחדה חמורה". עם גודל אוכלוסייה כולל של 500 או פחות פרטים. L. Menadoensis נחשב במצב פגיע, עם גודל אוכלוסייה גדול משמעותית (פחות מ-10,000 פרטים).
האיום העיקרי כלפי הצלקנת הוא לכידה בשוגג על ידי פעולות דיג, במיוחד ספינות מכמורת מסחריות הפועלות בים עמוק. צלקנתאים נתפסים בדרך כלל כאשר דייגים מקומיים מתכוונים לדוג שופינון שמנוני. דייגים לפעמים לוכדים צלקנת במקום שופינון שמנוני, כי הם דגים באופן מסורתי בלילה, כאשר שופינונים שמנוניים (וצלקנת) ניזונים. לפני שמדענים התעניינו בצלקנתאים, הם הושלכו חזרה למים אם נתפסו. כעת, כשהם מוכרים כחשובים, דייגים מוכרים אותם למדענים או בעלי תפקידים אחרים. לפני שנות ה-80 של המאה ה-20, זו הייתה בעיה עבור אוכלוסיות הצלקנתאים. בשנות ה-80, הסיוע הבינלאומי העניק לדייגים המקומיים סירות פיברגלס, מה שאפשר דיג מעבר לטריטוריות של הצלקנתאים למים שבהם יש יותר שופינונים שמנוניים. מאז, רוב המנועים על הסירות כשלו, מה שאילץ את הדייגים לחזור לטריטוריית הצלקנתאים והעמיד את המין בסיכון שוב.
שיטות למזער את מספר הצלקנתאים הנלכדים כוללות הרחקת דייגים מהחוף, שימוש בחומרים משלשלים שונים וכינין כדי לצמצם את הביקוש לשופינונים שמנוניים, שימוש במודלים של צלקנת כדי לדמות דגימות חיות, והגברת המודעות לצורך בשימור. בשנת 1987 המועצה לשימור הצלקנת (Coelacanth Conservation Council) הניפה את דגל השימור של הצלקנתאים. למועצה סניפים הממוקמים בקומורו, דרום אפריקה, קנדה, בריטניה, ארצות הברית, יפן וגרמניה. הסוכנויות הוקמו כדי לסייע בהגנה ועידוד גידול אוכלוסיית צלקנתאים.
"ערכת שחרור עמוק" (deep release kit) פותחה בשנת 2014 והופצה ביוזמה פרטית, המורכבת ממכלול קרס עם משקולת המאפשר לדייג להחזיר צלקנת שנתפס בטעות למים עמוקים שבהם ניתן לנתק את הקרס ברגע שהוא פוגע בקרקעית הים. דיווחים חד משמעיים לגבי היעילות של שיטה זו עדיין תלויים ועומדים.]
בשנת 2002, הושקה "התוכנית לשימור צלקנת ומשאבי הגנום של דרום אפריקה" (South African Coelacanth Conservation and Genome Resource Programme) כדי לעזור לקדם את המחקרים והשימור של הצלקנת. תוכנית זו מתמקדת בשימור המגוון הביולוגי, ביולוגיה אבולוציונית, בניית יכולת והבנה ציבורית. ממשלת דרום אפריקה התחייבה להוציא 10 מיליון ראנד דרום-אפריקאי על התוכנית. בשנת 2011, בוצעה תוכנית לפארק ימי טנגה צלקנת (Tanga Coelacanth Marine Park) לשימור המגוון הביולוגי עבור בעלי חיים ימיים כולל הצלקנת. הפארק תוכנן להפחית את הרס בתי הגידול ולשפר את זמינות הטרף עבור מינים בסכנת הכחדה.
כמזון לבני אדם
הצלקנתאים נחשבים למקור מזון גרוע לבני אדם וככל הנראה לרוב בעלי החיים האחרים שאוכלים דגים. בבשר הצלקנת יש כמויות גדולות של שמן, שתנן, אסטרים של חומצות שומן ותרכובות אחרות המעניקות לבשר טעם לא נעים בעליל, מקשות על העיכול ועלולות לגרום לשלשולים. הקשקשים שלהם עצמם מפרישים ריר, שבשילוב עם השמן המוגזם שגופם מייצר, הופכים את הצלקנתאים למזון חלקלק ומגעיל. היכן שהצלקנת נפוץ יותר, דייגים מקומיים נמנעים ממנו בגלל הפוטנציאל שלו לגרום לצרכנים לחלות. כתוצאה מכך, אין לצלקנת ערך מסחרי אמיתי מלבד היותו נחשק על ידי מוזיאונים ואספנים פרטיים.
חשיבות תרבותית
בגלל האופי המפתיע של גילוי הצלקנתאים, הם היו מקור השראה תדיר ביצירות אמנות מודרניות, אומנות וספרות. לפחות 22 מדינות תיארו אותם בבולי הדואר שלהן, במיוחד איי קומורו, שהנפיקו 12 סטים שונים של בולי צלקנת. הצלקנת מצויר גם על השטר של 1,000, כמו גם על המטבע של 5 פרנק קומורי.
משפחת טוקאן
משפחת טוקאן (בערבית: طوقان) היא משפחה ערבית, פלסטינית וירדנית, בעלת חשיבות פוליטית ועסקית. בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי, הייתה משפחת טוקאן, לצד משפחת עבד אל-האדי, אחת משתי המשפחות החשובות והמיוחסות (אם כי לא העתיקות) שבאזור העיר שכם. במשך מאות שנים, רבים מבני המשפחה שימשו מושלי מחוזות. באמצעות נאמניהם, שלטו בני המשפחה ברוב הכפרים שבסביבת שכם וטולכרם. במרוצת המאות ה-18 וה-19, החזיקה המשפחה בתואר העות'מאני ה"מותסלם" (מושל, גובה מיסים) של שכם במשך תקופה ארוכה יותר מאשר כל משפחה מקומית אחרת.
תולדות המשפחה
על פי מסורתה של משפחת טוקאן, מוצאה באחד משבטי ערב הקדומים שבמדבר הערבי, היא ישבה במשך מאות שנים בעבר הירדן המזרחי וב עברה לשכם. אולם על פי ההיסטוריון בשארה דומאני, הענף הפוליטי של המשפחה מקורו בצפון סוריה, והוא נודע בתואר "ביי" או "בק".
בתקופה העות'מאנית
בשנת 1766, מוסטפא ביי טוקאן השיג את מינויו לראש נאחיה (מחוז) בני צעב (אזור טירה-טייבה-טולכרם), והחליף בכך את משפחת ג'יוסי, ששלטה באזור מאז שלהי התקופה הממלוכית (1290–1517). כהונה זו מציינת את הפעם הראשונה שבה משפחה עירונית משכם דחקה מנהיגים כפריים מה"הינטרלנד" של העיר. בעקבות מהלך זה, באה משפחת טוקאן לידי עימות עם משפחת ג'ראר, החזקה מבין המשפחות הכפריות, ומאוחר יותר גם לעימות עם דאהר אל-עומר, שליט הגליל, שביקש לשלוט במישורי הכותנה של בני צעב. המתיחות עם משפחת ג'ראר גאתה עוד יותר, כאשר הוואלי החדש של דמשק, מוחמד פאשא אל-עט'ם, מינה ב-1771 את מוסטפא ביי למותסלם של שכם. הוא גם העניק לו את הזיכיון לגביית ה"מירי" (מס לטובת שיירת העלייה לרגל למכה) ממחוזות המשנה של אזור שכם – אחריות שהייתה באופן מסורתי בידיו של הוואלי של דמשק. מהלך זה הכעיס את בני משפחת ג'ראר, שעד אז שמרה על קשרים קרובים יותר עם השלטונות בדמשק מאשר משפחת טוקאן.
חששם של בני משפחת ג'ראר משליטתה של משפחת טוקאן, אילץ אותם לאפשר לכוחותיו של דאהר אל-עומר, שבני משפחת ג'ראר היו במלחמה עמו מאז שנות ה-30 של המאה ה-18, לעבור דרך שטחיהם בסביבת ג'נין, כדי לתקוף את בני משפחת טוקאן בשכם. לפני מסעו לשכם, הוא כבש את יפו באוגוסט 1771 וגירש את המותסלם שלה, אחמד ביי טוקאן, אחיו של מוסטפא ביי. זמן מה לאחר מכן, כבש דאהר אל-עומר את מחוז בני צעב ואילץ את מוסטפא ביי לסגת לשכם. מוסטפא ביי קיבל סיוע ממשפחת נימר ושתי המשפחות הכינו את הגנת העיר. בני משפחת טוקאן התייצבו בעמדה ממערב לח'אן א-תג'אר ואילו בני משפחת נימר התייצבו ממזרח לו. כוחותיהם המשותפים כללו 12,000 נושאי רובים, שכללו רבים מנאמניהם הפלאחים. דאהר אל-עומר צר על העיר במשך תשעה ימים, אולם לאחר מספר התכתשויות והתנגשות גדולה אחת, הוא נסוג כדי להימנע משפיכות דמים ללא הכרעה. עם זאת, כוחותיו המשיכו לחסום את הדרכים המובילות לדמשק ובזזו שיירות שיצאו משכם, כדי להעניש את שתי המשפחות. אירועים אלו הציבו את בני משפחת טוקאן כמשרתיה הנאמנים של האימפריה העות'מאנית, בהגנתם על ריבונותה בפני כוחותיו המורדים של דאהר אל-עומר. במאי 1772, כבשה משפחת טוקאן את יפו מכוחותיו, אולם הוא כבש אותה בחזרה אחרי מצור שנמשך תשעה חודשים. מוסא בּיי טוקאן היה המותסלם של שכם שכיהן בתפקיד במשך התקופה הארוכה ביותר מאז שלהי המאה ה-17. הוא חתר לביסוס שלטון מרכזי על אזור שכם, וכדי לממן את שאיפתו לשלטון, ביקש לשלוט על ייצורו של הסבון הנאבלוסי, באמצעות רכישתם של בתי חרושת שונים לסבון. בספטמבר 1798 ארגנה משפחת טוקאן את רכישתו של בית החרושת לסבון "רוּכַּבּיה". בתחילת ינואר 1799 הם גיבשו את שליטתם בבית החרושת לסבון "עות'מאניה" באמצעות החלפת וקף עם ענף פחות עשיר של המשפחה. ב-1801 אילץ מוחמד אִבּן-עלי טוקאן החלפת וקף של בית החרושת לסבון "שאפיעיה" כולו מידיו של קאסם שאפיעי תמורת סכום נמוך של 150 פיאסטרים. בפברואר 1807 השיג מוסא בּיי שליטה על בית החרושת "יעישיה" מידיהם של בני משפחת חנבּאלי, לאחר שראש המשפחה מת בזמן שהיה בחובות כבדים. עד לדצמבר 1811 הקדישה משפחת טוקאן שני שלישים מבית החרושת "שַיטניה" כווקף משפחתי פרטי, דבר המעיד על כך שחלקה זה בבעלות נרכש לאחרונה. במקרה אחר, בינואר 1816, שכנע מוסא בּיי את מוחמד אִבּן-אסמעאיל קאדי שואיקה לבטל את מכירת זכותו להשתמש ברבע מבית החרושת לסבון "באשאויה" למוחמד סעיד בוּסתאמין. עד אפריל 1817, רכש מוסא בּיי את מפעל "ע'ארזאניה", שניזוק לכאורה, לאחר החלפת וקף נוספת עם משפחתו המורחבת. ב-20 בדצמבר 1823 הוא נרצח על ידי יריביו. התנקשות זו שמה קץ לתקופת עימות ממושכת ששחקה את בסיסה החומרי של משפחתו. לאחר מותו, הוחרמו רבים מנכסי המפתח של משפחת טוקאן, ובכללם אלה שהוקדשו כווקף משפחתי. זמן קצר לאחר כיבושו את סוריה העות'מאנית ב-1831, גירש אבראהים פאשא את האישים הבולטים במשפחת טוקאן למצרים וקידם במקומם את משפחת עבד אל-האדי מעראבה. המנהיג היחיד שנותר למשפחה, יוסף אבּן-אחמד טוקאן, המשיך להיות בעליהם של מספר בתי חרושת לסבון.
במשך דורות רבים, ניטשה בשכם מלחמה קשה בין משפחות טוקאן ועבד אל-האדי על שלטון והשפעה, שהביאה לשפיכות דמים. המשפחות החשובות בעיר היו מפולגות על פי החלוקה לקייס וימן. משפחת טוקאן הנהיגה את הפלג הקייסי ובשנות ה-30 של המאה ה-19 עמדה בראש המורדים בשלטון המצרי. פלג זה החל להיות מכונה "דאר אל-בּיי", ככל הנראה בעקבות התואר "ביי" שנשאו בני המשפחה. הקונסול הבריטי באמצע המאה ה-19, ג'יימס פין, מספר בספר זיכרונותיו על מלחמות דמים בין משפחת טוקאן ועבד אל-האדי בשנות ה-50 של המאה ה-19, ולדבריו נהרגו בהן בין 300 ל-400 איש במשך כשנתיים. פין מתאר את בני משפחת טוקאן בזמנו כ"קנאים" ו"קיצוניים", הנאמנים לטורקים ונוטים לבריטים, לעומת בני משפחת עבד אל-האדי, אותם העריך כ"מתקדמים" ו"ליברליים" יותר. הפילוג הזה והכינויים שכלל, נשתמרו עד סוף התקופה העות'מאנית. בשלהי תקופה זו, סירבה משפחת טוקאן בשכם, כמו שתי המשפחות החשובות האחרות בעיר, לצדד באחת המשפחות שהשתייכו לאליטה הירושלמית.
ערב מלחמת העולם הראשונה, הנהיג את הגוש המשפחתי "דאר אל-בק" בהר שכם, חיידר טוקאן, שהיה חבר הפרלמנט העות'מאני ב-1912 ולזמן מה גם ראש עיריית שכם.
השפעת המשפחה בא-סלט
ברבע האחרון של המאה ה-19, דאוד אפנדי טוקאן, נצר פלסטיני למשפחה, התיישב כסוחר בא-סלט באזור בלקא בעבר הירדן. מהר מאוד הוא ניצל את הנוכחות הגוברת של השלטון העות'מאני באזור, וקנה ובנה חנויות ומחסנים לאחסון ומכירת סחורה. העסק שלו התרכז במכירת מוצרים שייוצרו בארץ ישראל המערבית לשוק המקומי, אך גם במכירת מוצרי חקלאות ומרעה מעבר הירדן המזרחי בערים של ארץ ישראל.
בהתבססו על יתרונותיה של רשת המסחר של משפחת טוקאן, דאוד אפנדי גיוון במהרה את פעילותו וכלל בה הלוואות כספיות. הוא סיפק מימון בתקופה שתושבי עבר הירדן נזקקו לנזילות מוניטארית עקב פיתוח תשתיות. משפחת טוקאן בא-סלט הקימה רשת ענפה של קשרים, שכללה מאות רועים ופלאחים במחוז בלקא. עם העושר החדש של משפחת טוקאן בעיר, התפתח בה רובע מסחרי חדש, שנודע בשם "הרובע הנאבלוסי". דאוד אפנדי הזמין את בנייתה של אחוזה גדולה ברובע, לצד אחוזותיהן של משפחות חשובות אחרות משכם.
בתקופת המנדט הבריטי
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, עם תחילתו של המנדט הבריטי, החלה לפעול בארץ ישראל האגודה המוסלמית הלאומית האופוזיציונית, שהוקמה כמשקל-נגד ל, שהיוו את תחילתה של התנועה הלאומית הפלסטינית. באזורי שכם וג'נין, התבססה האגודה המוסלמית על אנשים ממשפחת טוקאן וענף של משפחת עבד אל-האדי, שהתנגדו למנהיגו של הפלג היריב, אל-חאג' תופיק חמאד. בתקופת המנדט נמנו ראשי המשפחה על חוגי משפחת נשאשיבי, ומתנגדי החוגים הללו עשו מאמצים רבים בקידום משפחות אחרות בשכם כנגד משפחת טוקאן.
לאחר המלחמה הערבית–ישראלית ב-1948
כיום (נכון ל-2008), משפחת טוקאן עדיין מפעילה את אחד משני בתי החרושת שנותרו בשכם. תעשיית הסבון נפגעה קשות בשל האינתיפאדה השנייה (בשנת 2000) והמחסומים בשטחי יהודה ושומרון.
אני חיה לי מיום ליום
אני חיה לי מיום ליום הוא הסינגל השני מתוך האלבום "ימי התום" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בינואר 1988. השיר נכתב על ידי חנוך לוין, הולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין. השיר היה למושמע ביותר בתחנות הרדיו והטלוויזיה בישראל בשנת 1988, הושמע 293 פעמים בשנה.
במקור השיר בוצע על ידי תיקי דיין ללחנו של רפי קדישזון כפסקול לסרט "פנטסיה על נושא רומנטי" משנת 1977.
ברוש (שיר)
ברוש הוא שיר של אהוד מנור, שהולחן על ידי אריאל זילבר.
היצירה
שיר זה הוא מן הפזמונים הקשורים לחוויות ילדותו ונעוריו של אהוד מנור במושבה בנימינה, ובהם: "ימי בנימינה", "בשנה הבאה", "בן יפה נולד", "הבית ליד המסילה" ו"נחל התנינים". הוא נכתב בהשראת ברוש אמיתי שניצב בבנימינה בתקופת ילדותו של מנור, ושרד רוחות חזקות למרות שהן כופפו אותו. לפי מנור, הברוש עמד בכל פגעי הטבע עד שנכרת לבסוף כדי לפנות שטח למגרש כדורסל.
כעבור שנתיים, בשנת 1975, נכלל השיר, תחת השם "שיר על ברוש", באלבום הסולו הראשון של נירה גל, "עוד חוזר הניגון". כעבור זמן ביצע זילבר בעצמו את השיר, וביצועו הוא הגרסה הידועה ביותר.
במרוצת השנים בוצעו גרסות כיסוי נוספות לשיר, בין השאר על ידי הזמר אדם. אביתר בנאי הקליט גרסת כיסוי לשיר עבור הפרויקט "עבודה עברית", והוא נכלל בדיסק השלישי של הפרויקט.
בשנת 1978 הקים זילבר את להקת הליווי שלו "ברוש", על שם שירו.
בשנת 2007 ביצעה מרינה מקסימיליאן בלומין את השיר "ברוש" בחצי הגמר של העונה החמישית של כוכב נולד.
השיר מושר בטקסי נטיעות של ט"ו בשבט.
גרסתה של עלמה זהר
בשנת 2010 חידשה עלמה זהר את השיר והוא שימש כשיר הנושא של הסדרה "פלפלים צהובים" ששודרה בערוץ 2.
רקע
בשנת 2010 הסדרה "פלפלים צהובים" עלתה לשידור ושודרה בשידורי קשת בערוץ 2. היא זכתה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה במספר תארים, בהם התסריט, הבימוי, השחקנית (עלמה זק) וסדרת הדרמה הטובים ביותר. בשנת 2012 החלו הצילומים לעונה השנייה של הסדרה, והיא עלתה ב-15 בינואר 2014 ושודרה עד לאפריל באותה השנה.
במהלך שידורה, הוחלט כי זהר תקליט מחדש את "ברוש" שיתפקד כשיר הנושא הרשמי שלה.
בולי צפת
המפקד הצבאי, מאיר מייברג, הטיל על אריה מוסקוביץ', הידוע לנו כ מ. אריה, אז עולה חדש בן 18 מרומניה, שכבר התפרסם כמוכשר בציור, לעצב בולים. בעיר היה רק בית דפוס אחד, "דפוס פרידמן", לשעבר דפוס הגליל. בית הדפוס נתפס על ידי "ההגנה" ונמסר לאיש הפלמ"ח אהרון בן-זקן (בזק) לצורכי הדפסת העיתון "קול צפת" ולהדפסת הבולים, אך היה חסר נייר מתאים. בבית הדפוס נמצאה קופסה עם אותיות ומגני דוד בגדלים שונים ובהתאם לכך עוצב והודפס בול עם 4 מגני דוד גדולים יחסית בפינות, ומגני דוד קטנים המשלימים את השורות ביניהם. על הבול הודפסו המילים: דאר צפת - 10 מיל - ארץ ישראל.
ניק הנדריקס
ניק הנדריקס (באנגלית: Nick Hendrix; נולד ב-19 במרץ 1985) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סמל בילוש ג'יימי וינטר בסדרה המשטרתית "רציחות במידסומר" של רשת ITV.
ביוגרפיה
הנדריקס נולד באסקוט שבברקשייר, וגדל באיטון הסמוך לווינדזור. הוא אחיינו של העיתונאי והקריין אלסטייר סטיוארט.
הוא סיים תואר BA בדרמה באוניברסיטת אקסטר. ב-2010 סיים את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
הנדריקס הופיע במספר הפקות תיאטרון כשלמד ב-RADA בהן "קומפני", "מידה כנגד מידה", "אלקסטיס", "The Recruiting Officer", "הבט הביתה מלאך", "מקבת'" ו-"The White Stocking".
דאון-טמפו
דאון-טמפו (באנגלית: Downtempo; ידוע בשם דאון-ביט) הוא תת-סוגה מוזיקלית של מוזיקה אלקטרונית הכוללת צליל אטמוספירי וביטים איטיים יותר ממה שניתן למצוא בדרך כלל במוזיקת דאנס. הוא קשור בצורה רבה למוזיקה אמביינטית אך בעל דגש גדול יותר על קצב. הסגנון שלו עשוי להתנגן במועדוני צ'יל אאוט או כמוזיקת "פתיחה או הפוגה" של תקליטנים. דוגמאות לתת-סוגות מוזיקליות של דאון-טמפו כוללים טריפ הופ, אמביינט, צ'ילווייב, היפ הופ פסיביינט ולו-פיי הי הופ.
הסגנון הופיע בסוף שנות ה-80 בשילוב מוזיקת בריסטול בממלכה המאוחדת שהנפיקה אמנים כמו מאסיב אטאק, פורטיסהד וטריקי. בשנות ה-90, הסגנון הפך לבין-לאומי כאשר אמנים כמו קרודר ודורפמייסטר ופילה ברזיליה השתמשו בו. אמנים בולטים נוספים שצמחו בסגנון כוללים את בורדס אוב קנדה, ניקולס ג'אר ובונובו.
סיטרואן GS בי רוטור
סיטרואן GS בי רוטור (בצרפתית: Citroën GS Birotor) היא מכונית משפחתית יוקרתית, מצוידת במנוע ונקל, מסדרת מכוניות סיטרואן GS, תוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, שיוצרה בין השנים 1973–1975.
יוצרו 847 יחידות. הדגם היה נקרא "סיטרואן GZ".
המנוע פותח בשנת 1967 על ידי חברת "Comotor" אשר הוקמה על ידי חברת סיטרואן וחברת NSU, במטרה לפתח מנועי ונקל.
דגם ה-NSU Ro 80 הגרמני יוצר עם מנוע ונקל זהה.
ג'וש קלי
ג'וש קלי (באנגלית: Josh Kelley; נולד ב-30 בינואר 1980) הוא זמר-יוצר אמריקאי. בעבר פעל קלי דרך חברות התקליטים "הוליווד רקורדס" כאומן פופ רוק, ובשנת 2010 חתם קלי בחברת "MCA Nashville" ופתח בקריירת מוזיקת קאנטרי.
ביוגרפיה
קלי נולד באוגוסטה, ג'ורג'יה לג'ון, קרדיולוג במקצועו, וגייל קלי. בגיל 11 החל ג'וש קלי לנגן בגיטרה, ובנעוריו הקים עם אחיו הצעיר, צ'ארלס קלי, להקה שנקראה Inside Blue, הלהקה הוציאה דיסק עם חמישה שירים שמשך תשומת לבם של חברות התקליטים. כשהיה קלי בן 14 הלהקה הוציאה דיסק עם חמישה שירים שהביא לפגישתו של קלי עם ג'יימס בראון.
בשנת 2001 הוציא קלי אלבום עצמאי בשם Changing Faces, ובשנת 2002 חתם על חוזה בחברת התקליטים "הוליווד רקורדס". יחד עם ג'ון אלגיה כמפיק הוציא קלי ב-3 ביוני 2003 את האלבום For the Ride Home. מתוך האלבום יצא הלהיט "Amazing" שהגיע למקום השמיני במצעד המבוגרים של הבילבורד "מצעד 40 השירים למבוגרים". הסינגל נכנס גם למצעד הכללי בו הגיע למקום השבעים ותשעה. קלי עבר מג'ורג'יה ללוס אנג'לס שם עבד על אלבומו הבא Almost Honest. האלבום Almost Honest יצא באוגוסט 2005 וממנו יצא כסינגל השיר Only You.
לאחר יציאת Almost Honest ביקש קלי להשתחרר מהחוזה עם "הוליווד רקורדס" והוציא ביולי 2006 אלבום נוסף, Just Say The Word, תחת חסותה של חברת תקליטים בשם. לאלבום יצאה גם גרסה דיגיטלית שהייתה זמינה להורדה חודש קודם לכן החל מה-6 ביוני 2006.
אלבומו הבא של קלי, Special Company, יצא בינואר 2008. לפני יציאת האלבום שם החברה "Threshold" שונה ל-DNK. בקיץ 2008 הוציא קלי גם אלבום דיגיטלי בשם Backwoods. ומאוחר יותר באותה שנה יצא גם אלבומו האחרון To Remember.
בקיץ 2009 חתם קלי בחברת "MCA Nashville" וב-2010 החל לעבוד על אלבום הקאנטרי הראשון שלו. מתוך האלבום, הצפוי לצאת בשנת 2011, יצא הסינגל "Georgia Clay" שהגיע למקום ה-28 במצעד הקאנטרי של הבילבורד.
חיים אישיים
קלי נשוי לשחקנית קתרין הייגל, והוא אחיו של חבר ליידי אנטבלום - צ'ארלס קלי.
הפיצוץ במפעל הדשנים בטקסס
הפיצוץ במפעל הדשנים בטקסס הוא אירוע שהתרחש ב-17 באפריל 2013, בשעה 7:50 (זמן מקומי) במפעל דשנים של חברת West Fertilizer Company בעיירה וסט, בטקסס. בפיצוץ נהרגו 15 אנשים ונפצעו מעל 160. לא ידוע מה גרם לפיצוץ.
חבר בית הנבחרים ביל פלורס המייצג את המחוז בו העיירה וסט, אמר כי שרפה קטנה פרצה במפעל וכבאים מקומיים הגיעו למבנה. האש התפשטה ופגעה במספר מכליות עם כימיקלים שמיועדים לטיפול בדשן. בין היתר המכליות הכילו כ-25 טונות של הגז אמוניה. על פי דו"חות החברה אוחסנו במקום בסוף 2012 240 טון אמוניום חנקתי ו-50 טונות אמוניה, למפעל היה היתר לאחסון 24 טון אמוניה בלבד. תושבים בווסט וסביבתה דיווחו על זעזוע דמוי רעידת אדמה והמכון הגאולוגי בארצות הברית דיווח על רעידה בעצמה של 2.1, דווח על זגוגיות שהתנפצו במרחק 11 קילומטר מצפון לאתר הפיצוץ.
בישראל הפיצוץ העלה חששות, שמא מכל האמוניה בחיפה, שמכיל כ-12,000 טונות אמוניה, יפגע אף הוא וייגרם אסון דומה.
אדנומה
אדנומה (באנגלית - Adenoma) הוא סוג של גידול שפיר בעל מבנה היסטולוגי בלוטי שמקורו לרוב מאפיתל של בלוטות, מרירית דרכי העיכול והסימפונות וגם באיברים נוספים. שמו נגזר מיוונית: אדנו (בלוטה) ואומה (גידול).
במקרים רבים האדנומה הן קטנות ולא גורמות נזק. הן מתגלות באופן אקראי ולכן מכונות בשם Incidentaloma. אדנומה יכולה לגרום לנזק בגלל:
מיקומים שונים של אדנומות
האדנומה יכולה להפריש הורמון גדילה. אם זה קורה בתקופת הגדילה מתפתחת ענקות (Gigantism) ואם זה לאחר מכך מתפתחת מחלת הגידלון (אקרומגליה). האדנומה יכולה להפריש פרולקטין (פרולקטינומה). ליתר פרולקטין בדם יש השפעה שלילית על מערכת הפריון ומערכות נוספות. האדנומה יכולה להפריש ACTH ולגרום למחלת קושינג.
פנחס יואלי
קורות חיים
נולד בשם גינטר אַפְּטֵקְמַן בביירוית שבגרמניה. ב-1936 עלה במסגרת עליית הנוער, התגורר ב"קבוצת רודגס".
ב-1938 הצטרף למחלקת פלוגות השדה של ההגנה בתל מונד. עבר קורס מדריכי טופוגרפיה תחת הדרכתו של הלל בירגר ובפיקודו של משה בר-תקווה. לאחר מכן ריכז את נושא הטופוגרפיה במחוז ההגנה בחדרה. בתחילת שנות הארבעים מונה למדריך הראשי בתחום הטופוגרפיה במחלקת ההדרכה של הארגון כולו. הוא היה חבר בצוות "תיקי הכפרים", במסגרתו מופו כפרים ערביים ונבנה על כל אחד תיק מידע. לצורך כך נוצלו קורסים של סיירי הפלמ"ח וצילומי אוויר שבוצעו על ידי מחלקת הטיס במטוסים של חברת אווירון. כמו כן הוקמה מעבדת צילום בה פעל יחד עם בני הזוג גלילה וגרשון פלוטקין. פעילות נוספת הייתה הדפסת מפות, ופריצה לתחנת משטרת המנדט במגרש הרוסים לצורך העתקת תוכניות הבנייה של מצודות טגארט.
ב-1947 יזם את הקמת שירות מפות וצילומים, ועם הקמת צה"ל שימש בראש השירות באגף המודיעין בדרגת סגן-אלוף. השירות סיפק לצה"ל מפות מסוגים שונים בקנה-מידה 1:100,000 ו-1:20,000 תוך התבססות על מפות שנלקחו מהבריטים בפריצה למחלקת המדידות המנדטורית. השירות סיפק לצה"ל מפות לקראת מבצע עובדה לכיבוש דרום הנגב והערבה.
לאחר מלחמת העצמאות אוחד השירות עם מחלקת המדידות הממשלתית ויואלי מונה כאיש צבא לסגנו של ראש המחלקה יוסף אלסטר.
ב-1952 יצא ללימודים במכון הטכנולוגי של ציריך בו לימד פרופסור אדוארד אימהוף שנחשב לסמכות מקצועית מובילה בתחום הקרטוגרפיה. עם סיום לימודיו ב-1956 שב לישראל, השתחרר מצה"ל לבקשת נשיא הטכניון יעקב דורי והחל ללמד במוסד, בו התקדם ניהל את המחלקה לגאודזיה וקיבל דרגת פרופסור. הוא היה חלוץ בתחום הקרטוגרפיה הממוחשבת וייסד את התחום בישראל.
ב-1972 הקים את המחלקה לגאודזיה וקרטוגרפיה באוניברסיטת תל אביב במסגרת החוג לגאוגרפיה. הוא לימד באוניברסיטה עד 1995.
יואלי נפטר באפריל 2011, הוא נקבר בבית העלמין האזרחי בחורשים.
יואלי היה נשוי ליהודית עמה חלק את בנם דני, ובשנית לפסלת אגי יואלי עמה חלק את בנם רפי.
גשר דונגהאי
בניית הגשר החלה ב-26 ביוני 2002 והסתיימה ב-10 בדצמבר 2005.
ב-29 בינואר 2014, הודיעו הרשויות שיש לבנות גשר מקביל בשל הגידול בדרישות התחבורה.
מוזיקת טראפ EDM
טראפ EDM (באנגלית: EDM trap) הוא סוגת פיוז'ן של היפ הופ, רייב ו-EDM, שמקורו בתחילת שנות ה-2010 בפופולריות הגבוהה של סוגות מוזיקליות כדוגמת האוס וטראפ. הוא משלב אלמנטים של טראפ, שהוא נגזרת של ההיפ הופ הדרומי, עם אלמנטים של מוזיקת דאנס אלקטרונית כמו בילד-אפס, דרופס וברייקדאונס.
קרב אמבה אלגי (1941)
הקרב על אמבה אלגי התרחש במאי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, חלק מהמערכה במזרח אפריקה. לאחר התבוסה האיטלקית בקרן באפריל 1941, הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, החזיר את כוחותיו למעוז ההר באמבה אלגי. להר היו גלריות חצובות בסלע כדי להגן על הכוחות המגינים ולהחזיק תחמושת ומחסנים בשפע, והחיילים האיטלקיים חשבו שהם בלתי ניתנים לחדירה. אולם לפי מקורות אחרים, ניתן היה להתקיף בקלות את המבצר הודות למיקומו ולשטח ההררי, אך חסר מזון ומים, כך שהמרשל אנריקו קאוויליה מאוחר יותר מתח ביקורת על הדוכס על שבחר בו לקרב האחרון שלו, וכינה את אמבה אלגי "סלע ללא מים וללא אוכל".
מוזיקת טראפ EDM
ככל שהוא זכה לפופולריות, הוא החל יותר ויותר לשלב אלמנטים של פופ ו-EDM.
קרב אמבה אלגי (1941)
איטליה
לפני הקרב מנו הכוחות האיטלקיים באזור כ-7,000 חיילים, בהם גדוד מקלעים, גדוד ארטילרי (40 תותחי הרים 65 מ"מ 65/17 דגם 1913) וגדוד חי"ר.