cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדריק אשטון
הבלט המלכותי
עם פרישתה של דה ולואה ב-1963, תפס אשטון את מקומה כמנהל. תקופת ניהולו נתפסת כמעין תור הזהב. בהנהגתו, הוכרה להקת הבלט כעומדת בתחרות ואף עולה על הלקות הטובות ביותר בכל מקום אחר בעולם. הוא המשיך להרחיב את הרפרטואר בהפקות חדשות משלו, שיכנע את מורתו משכבר הימים, ברוניסלבה ניז'ינסקה, להשיב לבמה את "האיילות" וכלולות שלה, והציג את "מדמואזל אנגו" של מורו השני, מאסין. כמו כן הביא ללהקה את אנטוני טיודור, בן זמנו האנגלי, שהיה מוכר יותר בארצות הברית, לביים יצירות חדשות וישנות גם יחד. מבקר הבלט ג'ון פרסיבל חיווה את דעתו, שעל אף שלל הצלחותיה המזהירות של הלהקה בהנהגת אשטון, הוא איננו מתאים לניהול ואיננו מעוניין בו, וחסר לו הכישרון המיוחד של דה ולוראה לתכנון אסטרטגי (אף כי עלה משתי הבחינות הללו על מחליפו בניהול, קנת מקמילן). פרסיבל סבר, שעובדה זו מחלישה את הלהקה לטווח הארוך. יצירותיו של אשטון ללהקה בתקופת ניהולו כללו את "החלום" (1964) (לאנתוני דואל ואנטואנט סיבלי), מחולת השלושה "מונוטונים II" (1965), "לוח שנה של ג'אז" (1968) ו"וריאציות אניגמה (תמונות חברי בפנים)" (1968).
ובסטר, שהיה אמור לפרוש ב-1970 מתפקידו כמנהל כללי של בית האופרה המלכותית, החליט שאל עזיבתו צריך להילוות שינוי בהנהגת שתי הלהקות. גאורג שולטי מנהל מוזיקלי של להקת האופרה, השתוקק להתרכז במשרתו החדשה כמנצח התזמורת הסימפונית של שיקגו, ולא היה מעוניין לחדש את החוזה שלו עם קובנט גארדן כשזה פג ב-1971. אשטון אמר לא פעם לעמיתיו, כמה הוא מייחל לפרישתו הוא, אך על אף זאת נפגע מן הפתאומיות שבה ארגן ובסטר את הפרישה והודיע עליה. הוא פרש מתפקידו ביולי 1970 לאחר הצגת פרידה חגיגית שארגנו מייקל סומס, ג'ון הרט ולזלי אדוארדס.
לאחר פרישתו, יצר אשטון כמה בלטים קצרים כ"קטעים ד'אוקזיון", אבל יצירותיו הארוכות היחידות היו סרט הקולנוע "סיפורי ביאטריקס פוטר", שנוצר ב-1970 ויצא לאקרנים ב-1971, ו"חודש בכפר" (1976), בלט במערכה אחת, באורך כ-40 דקות, עיבוד חופשי מן המחזה "חודש בכפר, קומדיית גינונים" של איוון טורגנייב. הבלט חוזר לבמה בקביעות, מדי עשור מאז הצגת הבכורה.
שנותיו האחרונות של אשטון נפגמו עקב מות בן-זוגו, מרטין תומאס, בתאונת דרכים בשנת 1985 - מכה שאשטון לא התאושש ממנה לגמרי. הוא מת בשנתו ב-19 באוגוסט 1988, בבית הכפר שלו בסאפוק, ונקבר ב-24 באוגוסט בכנסיית סנט מארי ביאקסלי, סאפוק.
כוריאוגרפיות
אשטון יצר יותר משמונים בלטים. בערך שלו ב"מי הוא מי", הגדיר את יצירותיו הנודעות ביותר:
יצירות קצרות יותר
עוד בלטים נודעים של אשטון הם:
מורשת
אשטון הניח את הזכויות לרבים מן הבלטים שלו לידידים ועמיתים, בהם מרגוט פונטיין ("דפניס וכלואה" ן"אונדין"), דאוול ("החלום" ו"חודש בכפר"), מייקל סומס ("סינדרלה" ו"וריאציות סימפוניות"), אלכסנדר גרנט ("הנערה הסוררת) ו"פאסאד"), אנטוני דייסון ("וריאציות אניגמה" ו"מונוטונים"), ובריאן שו ("Les Patineurs" ו"רנדוו"). את הזכויות לרוב הבלטים שלו ציווה לאחיינו, אנטוני ראסל-רוברטס, שהיה המנהל האדמיניסטרטיבי של הבלט המלכותי מ-1983 עד 2009.
להנצחת מורשת אשטון והבלטים שלו, הוקמה קרן פרדריק אשטון בשנת 2011. היא עובדת בצמידות לבלט המלכותי, אך ללא תלות בו.
ראש מרטינז (אנטארקטיקה)
ראש מרטינז או ראש מרטינס (באנגלית: Martins Head) הוא לשון יבשה בולטת מהחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הצד הדרומי של פתחו של מפרץ לגרו.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה ב-27 בינואר 1820, על ידי אדוארד ברנספילד, מהצי המלכותי הבריטי במהלך חקר איי שטלנד הדרומיים.
לשון היבשה מופתה בשנית על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, בין השנים 1908–1910.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, 1960, P 347
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 318
מעבר לכוכבים (סרט, 2017)
מעבר לכוכבים או הליכה בחלל (ברוסית: Время первых; בתרגום מילולי: עידן החלוצים) הוא סרט קולנוע רוסי שיצא לאקרנים בשנת 2017. הסרט מבוסס על סיפורו של אלכסיי ליאונוב, האיש הראשון בעולם שביצע הליכת חלל. בסרט מככבים יבגני מירונוב בתפקיד ליאונוב וקונסטנטין חבנסקי בתפקיד שותפו לטיסה, הקוסמונאוט פאבל בלייב.
הסרט לא זכה להצלחה מסחרית משמעותית ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס 12 מיליון רובל רוסי בלבד לעומת תקציב של 400 מיליון רובל רוסי, אם כי הסרט כיסה את תקציבו ובסך הכל הכניס סכום של 557.74 מיליון רובלים.
עלילה
ב-18 במרץ 1965 ביצע אלכסיי ליאונוב את "הליכת החלל" הראשונה בהיסטוריה, כאשר יצא אל מחוץ לחללית ווסחוד 2 לטיול שנמשך 12 דקות ו-9 שניות. בתום ההליכה, נתקל ליאונוב בקושי להיכנס חזרה לחללית, משום שלחץ האוויר בחליפת החלל שלבש ניפח אותה עד כדי כך שהיא לא התאימה לפתח הקפסולה. בסופו של דבר, הצליח ליאונוב להידחק חזרה בקושי רב, לאחר ששיחרר מהאוויר שבחליפה לחלל. בעקבות התקלה, התארכה המשימה, שהייתה מתוכננת להימשך 12 דקות, לכמעט 24 דקות.
בחזרתם לאטמוספירה ארעה תקלה נוספת, במערכת ההנחיה האוטומטית, שחייבה את הטייס פאבל בלייב לנווט את החללית באופן ידני. כתוצאה מכך, נחתו הקוסמונאוטים כאלף ק"מ מהיעד המתוכנן ונאלצו לבלות יומיים בקור המקפיא של הרי אורל. למעשה, הם שהו בהרים זמן ארוך יותר מאשר בחלל.
הפקה
בשנת 2015 הסרט קיבל את תמיכת קרן הקולנוע ותחילה אולפני Bazelevs, האחראים להפקת הסרט, ליהקו את סרגיי בודרוב לביים את הסרט והסרט תוכנן לצאת בסתיו 2016, לפני שמונה יורי ביקוב לביים את הסרט. הצילומים החלו ב-1 ביולי 2016 ונמשכו עד ספטמבר 2016. במהלך הצילומים הוחלף במאי הסרט ובמקום יורי ביקוב מונה דמיטרי קיסליוב.
Hat Full of Stars
Hat Full of Stars (בעברית: כובע מלא כוכבים) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר, שיצא בשנת 1993.
עונת 2009/2010 בסרייה א'
עונת 2009/2010 בסרייה א' הייתה העונה ה-108 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-22 באוגוסט 2009 והסתיימו ב-16 במאי 2010.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
בארי, פארמה וליבורנו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות הליגה בפעם החמישית ברציפות בפעם ה-18 בתולדות המועדון. אינטר זכתה גם בגביע איטליה ובליגת האלופות.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 2010 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו אינטר ניצחה 3:1 לרומא וזכתה בגביע.
כדורגלנים מצטיינים
אנטוניו די נטאלה, שחקנה של אודינזה כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-62
סרטים עם מועמדויות וזכיות מרובות
width="20px"|
אריך צייזל
אריך צייזל (בגרמנית: Erich Zeisl, בשמו העברי: ברוך; 18 במאי 1905 – 18 בפברואר 1959) היה מלחין יהודי-אמריקאי ממוצא אוסטרי.
לימודים וראשית קריירה
צייזל נולד למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני בווינה, בן לקמילה (פייטלר) וזיגמונד צייזל. הכישרון המוזיקלי שגילה בגיל צעיר אִפשר לו להתקבל לאקדמיה למוזיקה של וינה (בניגוד לרצון הוריו) בגיל 14, אז התפרסם שירו הראשון. בשנותיו באקדמיה למד אצל ריכרד שטהר, יוזף מרקס והוגו קאודר. הוא זכה בפרס ממשלתי על מוזיקה לרקוויאם בשנת 1934, אבל מוצאו היהודי הִקשה עליו להשיג עבודה ולהוציא את יצירותיו לאור. לאחר האנשלוס ב-1938 נמלט, תחילה לפריז, שם החל לעבוד על אופרה המבוססת על "איוב", ספרו של יוזף רות, ומשם לניו יורק.
קריירה בארצות הברית
בהמשך עבר להוליווד, שם עסק בכתיבת מוזיקה לסרטים, אך חש מבודד וסלד מדרישות מעסיקיו. בין הסרטים שלהם כתב מוזיקה "הדוור מצלצל פעמיים" (1946), ו"אבוט וקוסטלו פוגשים את האיש הבלתי-נראה" (1951).
סגנונו של צייזל היה טונאלי בעיקרו ושמרני בהשוואה לבני-זמנו כמו ארנולד שנברג, וכיוון שכך לא סתר לגמרי את ציפיות ההלחנה לסרטים, אבל הוא שאף למשהו אחר. בשלב אחד הוזמן לערוך את המוזיקה להצגת במה, שחרגה מאוד מן הדיוק, על חייו של צ'ייקובסקי, "שיר ללא מילים". מצוקתו לנוכח העיבוד שנדרש לבצע למוזיקה כזאת (יחד עם התלאות שמלחינים מהגרים באמריקה היו קורבנות להן באותו זמן) ניכרת בבירור במכתב שכתב לחבר בשנת 1945:
מכל מקום, במשך הזמן הצליח צייזל למצוא משרות אקדמיות ופנאי להלחנה בסגנונו הוא. יצירותיו אלה כוללות מגוון מוזיקה קאמרית, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו שנכתב בשביל גרגור פיאטיגורסקי, ומוזיקה למקהלה, סולנים ותזמורת למזמור תהילים צ"ב בעברית, שאותו הכתיר בשם Requiem Ebraico ("רקוויאם עברי"), שנכתב בשנת 1944–1945, לזכר אביו. וריאציות לתזמורת המבוססות על שיר חג המולד It Came Upon A Midnight Clear. האופרה שלו "איוב" לא הושלמה.
נמוכונת
"נמוכונת" הוא ספר שנכתב ואויר על ידי אילנה זפרן. הוא יצא לאור בשנת 2022 תחת שתי חברות הוצאה לאור "טל מאי" ו"ידיעות ספרים", והוא עוסק בילדה שמתמודדת עם בעיות שבאות עם גובהה הנמוך.
תקציר העלילה
הספר נמוכונת עוסק בילדה נמוכה שמתמודדת עם בעיות שמגיעות עם הגובה שלה. נמוכונת מחליטה להיאבק על זכויותיה ולהתחיל לפעול למען עצמה. הבעיות שנמוכונת מתמודדת איתן הן: קושי לראות מה קורה בהפגנות ובהופעות, קושי לשחק כדורסל, וילדים שמסתירים לה בכיתה. להפתעתה שינוי הפרספקטיבה והיחס שלה לדברים מביא לתוצאות טובות יותר ממה שהיא ציפתה.
ערך הדמיון
הספר נמוכונת עוסק בין היתר בערך הדמיון. לערך זה יש כוח רב אשר מסוגל לשאת אנשים גבוה ועוזר לאנשים לגלות את הטוב ואת ההזדמנות בכל מצב. בספר ישנה ילדה המכונת "נמוכונת", ובשל קומתה הנמוכה דברים רבים נסתרים מעיניה. יכולתה של נמוכונת לדמיין את הדברים שעיניה לא רואות עוזרת לה לחוות ולראות דברים שקודם לא יכלה, ואפילו מעצימה את חוויתה.
היא גילתה את עולם הדמיון בזכות משימת כתיבה שמורתה נתנה לכיתתה (משימה שבה התלמידים כותבים על עצמם), אחרי שהמורה בדקה את המשימה היא החזירה לנמוכונת את החיבור ואמרה: "את יכולה להיות סופרת כשתהיי גדולה" (עמוד 22). המשפט גרם לה לחשוב על כך שלסופרות יש המון דמיון. הודות לכך, היא גילתה שהשימוש בדמיון יכול לפתור את ה"בעיה" בלהיות נמוכה.
מוסר השכל
מוסר ההשכל של הספר הוא לא לתת לשום דבר לשנות אותך. בסיפור נמוכונת נשארת נמוכה ולומדת כיצד להתמודד עם הגובה שלה, היא לומדת להתעסק בעיקר ולא בטפל. בהתחלה נמוכונת לא התחברה להיותה נמוכה, עד שהיא החליטה להתמודד עם גובהה, ולא נתנה לו להוזיל מהערך שלה. היא מצאה את הדרך לפתור את ה"בעיה" בלי להשתנות (בלי להיות גבוהה).
עוד מוסר השכל המועבר בספר הוא שמכל דבר רע בחיים אפשר להוציא משהו טוב. נמוכונת נתקלת בבעיות רבות בשל גובהה הנמוך אבל בשלב מסוים היא מבינה שלא צריך להיות גבוהה כדי להנות מדברים. היא נעזרת בדמיון שלה וכך מעצימה את חוויותיה ולא נותנת לעובדה שהיא נמוכה להפריע לה, ובכך היא מעבירה לקוראים את מוסר ההשכל שמכל לימון אתה יכול להכין לימונדה אם רק תנסה למצוא את הדרך.
תגובות ופרשנויות על הסיפור
לטענת כתבה מאתר "הארץ" שנכתבה על ידי דוד רפ, הספר שאמור לסייע לילדים נמוכים יורה לעצמו ברגל. הוא מסביר כי הגישה העדינה לדברים בספר בקרב ילדים קטנים לא עוזרת כשמדובר על מודעות לקשיים. הספר הוא חלק מסדרת ספרים בשם "הספרייה שלי". הסדרה מותאמת לילדים שמתחילים לקרוא קריאה עצמאית, מפני שהוא מסייע להם להתקדם ברמת קריאתם.
בספר מופיעים שלושה דיוקנים שמתארים את הגובה של נמוכונת לעומת הגובה של משפחתה. בשני הדיוקנים הראשונים ניתן לראות שנמוכונת ציירה את הגבהים במשפחתה בפרופורציות לא הגיוניות ולא נכונות, אך בציור השלישי ניתן לראות שנמוכונת ציירה את הדיוקן בפרופורציות אמיתיות נכונות. על זה דוד רפ הגיב ואמר: "האם אפשר להירגע משום שהילדה הפנימה את מקומה על הגרף המשפחתי? ומה בעצם קרה בין שני הקצוות הללו של הסרגל?"
נמוכונת הולכת להפגנה עם משפחתה, והשלטים המוצגים בה ריקים (בלי כיתוב; עמודים 14–15 בספר). על דבר זה הוגב שילדים קטנים שרק מתחילים לקרוא מסתכלים יותר על האמצעים החזותיים מאשר על האמצעים המילוליים, החוסר במילים בשלטים שנמצאים בהפגנה נוגדים את האינטרסים של התמודדות עם קשיים.
בעמוד 22 בספר נמוכונת כותבת חיבור ומקבלת ציון 100. בזכות זה היא מגלה את כישרונה, ומחליטה להשתמש יותר בדמיונה. בהופעה הבאה היא נעזרת בדמיונה ומפצה על כך שאינה יכולה לראות את המתרחש בבמה. במאמר שדוד רפ כתב עולה השאלה "האם הדמיון אמור לחפות על החוויה עצמה". לאחר מכן הוא טוען שאי אפשר לוותר על המציאות בשביל הפנטזיה.
האספה של טורקמניסטן
האספה של טורקמניסטן (מג'לס) היא הרשות המחוקקת והפרלמנט של טורקמניסטן המונה 125 נציגים הנבחרים בבחירות אחת לחמש שנים במחוזות בחירה (כל מחוז בוחר נציג אחד. הפרלמנט בנוי בשיטת בית מחוקקים חד-ביתי, כתוצאה מרפורמה שנערכה בשנת 2008. המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט היא המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן (DPT) המונה מטעמה 47 נציגים. הבחירות האחרונות נערכו בדצמבר 2015.
הפרלמנט יושב באשגבאט, בירתה של טורקמניסטן.
סמכויות
לפי החוקה, סמכויות הפרלמנט הן:
Purge the Poison
Purge the Poison (בעברית: לטהר את הרעל) הוא שיר שנכתב והוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Ancient Dreams in a Modern Land. הוא יצא לאור כסינגל השני מתוך הפרויקט ב-14 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, לצד ההכרזה על האלבום. את השיר הפיקה ג'ניפר דקילביו. "Purge the Poison" הוא שיר פופ ואלקטרופופ הכולל גיטרה, ומושר מנקודת המבט של "אמא טבע". מילות השיר עוסקות בחברה טובה יותר, הנקייה מקפיטליזם, שינויי אקלים ופטריארכיה.
השיר צוין לחיוב על ידי מבקרי מוזיקה, וחלקם שיבחו את קליטותו. אחרים השוו אותו לשירים ישנים יותר בדיסקוגרפיה שלה. הקליפ הנלווה יצא במקביל לשיר ובוים על ידי וירד לייף פילמס. בקליפ מופיעה מרינה כאשר היא רוקדת ולבושה בתלבושות צבעוניות. ב-5 במאי, פורסמה גרסה אלטרנטיבית לשיר, בהשתתפות האמנית נדז'דה טולוקונניקובה, החברה בלהקת הרוק הפמיניסטית פוסי ריוט.
רקע ופרסום
בינואר 2020, פרסמה מרינה בחשבונות המדיה החברתית שלה כי היא עובדת על אלבום האולפן החמישי שלה. בכל הנוגע לפרויקט, היא הביעה רצון לשתף פעולה עם צוות שכולל נשים בלבד, בשונה מבעת הקלטת אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear. לאחר יציאת הסינגל המוביל, "Man's World" ב-2020, פרסמה מרינה מספר טיזרים לשירים אחרים מסשנים של הקלטות האלבום, בהם "Flowers", וכן קטע מתוך הקליפ לשיר Venus Fly Trap. בעבר, במאי 2020, שיתפה מרינה קטע מהדמו של "Purge the Poison" בחשבון הטוויטר שלה, יחד עם חלק ממילות השיר. היא תכננה להוציא סינגלים מהאלבום שלה כבר באפריל 2020, אך שינתה את התוכניות בעקבות תחילת מגפת הקורונה.
ב-5 במאי 2021, פורסמה גרסה אלטרנטיבית רשמית של השיר, בהשתתפות הלהקה הרוסית פוסי ריוט. לשיר נוסף בית חדש, שבוצע על ידי הזמרת נדז'דה טולוקונניקובה, החברה בלהקה. טולוקונניקובה הסבירה את מחשבותיה על השיר, וציינה כי היא "הופתעה מהרצועה", וציינה לחיוב את הדרך בה "היא מזינה את המוח שלך בשאלות הנכונות ומעודדת אותך לחשוב". ב-29 באוקטובר 2021, יצא לאור תקליט 7 אינץ' זוהר בחושך של השיר, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים. התקליט כלל את הגרסה האלטרנטיבית כבי-סייד.
הרכב ומילים
"Purge the Poison" הוא שיר פופ ואלקטרופופ המבוסס על גיטרה. המכשור מורכב מקלידים וסינתיסייזר שהופקו על ידי דקילביו, תופים, עליהם תיפף סם קאופמן-סקלוף, בס שנוגן על ידי פטריק קלי וגיטרה, עליה ניגן דייוויד לויטה. לדברי דקילביו, ההפקה של השיר אינטנסיבית בכוונה: "לא ניסיתי להיות נחמדה. ידעתי שזה צריך להיות חזק". ג'ואי נולפי מאנטרטיינמנט ויקלי כתב כי השיר דומה מוזיקלית לחומרים מאלבום הבכורה של מרינה, The Family Jewels.
לפי גאב גינסברג מבילבורד, "Purge the Poison" הוא "מיני המנון של יום כדור הארץ", בשל מילותיו הנוגעות לשינויי אקלים והצלת כדור הארץ. מרינה כתבה את השיר מנקודת המבט של "אמא טבע", ומתייחסת לציפיות החברתיות לגבי קפיטליזם ופטריארכיה. בתור אמא טבע, היא פותחת את השיר, ומתייחסת לאירועים כמו מלחמות בארצות הברית, ולהשלכות של מגפת הקורונה: "Virus come, fires burn / Until human beings learn / From every disaster" (בעברית: "וירוס בא, שריפות בוערות / עד שבני האדם ילמדו / מכל אסון"). מילים אחרות בשיר מתייחסות לאירועי תרבות פופולרית בלתי נשכחים, כמו גילוח ראשה של בריטני ספירס בשנת 2007, ופרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינשטיין.
ביקורות
דימיטרה גורדואלה ממגזין אטווד שיבחה את "Purge the Poison", וכתבה שזהו "השילוב המושלם" של העשייה המוזיקלית הקודמת שלה; היא המשיכה: "אם עוד לא ידענו מה מרינה מסוגלת לעשות, היה קשה להאמין ששיר אייקוני וקליט כל כך יצא תוך כדי עיסוק בנושאים רציניים שנוגעים בכל אחד מאיתנו בכל יום". תומאס ה. גרין מ-The Arts Desk גם כן שיבח את השיר, וכינה אותו "אחד משירי הפופ הטובים של השנה". אהד סנווארי, ממגזין V, כינה את השיר "רצועת גיטאר הירו חלומית", ותיאר אותו כאחת מהשירים החדשים האהובים עליו. רד דזירי מ-The Line of Best Fit ציינה לחיוב את היכולות הווקאליות של מרינה בשיר.
לעומת הביקורות החיוביות, אביגיל פירת' ממגזין Dork התייחסה לשיר כ"פספוס הגדול ביותר" של האלבום; היא כינתה אותו "יותר מדי על האף" וציינה כי הוא פחות טוב מהרצועות הקודמות והעוקבות לו, "Venus Fly Trap" ו-"Man's World".
וידאו קליפ
הקליפ השיר נוצר על ידי מרינה ו-Weird Life Films, שגם ביימו אותו. בקליפ מופיעה מרינה כאשר היא לבושה באנסמבל של תלבושות צבעוניות ונוצצות.
שיר
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהאתר טיידל.
וידאו קליפ
הקרדיטים שלהלן לקוחים מחשבון היוטיוב של מרינה.
כריסטופר ז'וליין
כריסטופר ז'וליין (בצרפתית: Christopher Jullien; נולד ב-22 במרץ 1993 בלאני-סור-מארן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם במונפלייה.
אוסר
ז'וליין גדל במחלקת הנוער של US טורסי, ממנה יצא גם כוכב נבחרת צרפת פול פוגבה. בשנת 2005 עבר למחלקת הנוער של אוסר. ב-24 באוגוסט 2012 ערך ז'וליין את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על לאוואל במסגרת המחזור החמישי בליגת המשנה הצרפתית. ב-28 באוגוסט הבקיע ז'וליין את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–2 על דיז'ון במסגרת גביע הליגה הצרפתית. ב-21 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה ה-82 בניצחון 1–2 על קלרמון פוט במסגרת המחזור ה-14. ז'וליין ערך 25 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שני שערים.
בורוסיה מנשנגלדבך
בקיץ 2013 חתם ז'וליין בפרייבורג מהבונדסליגה בהעברה חופשית. ז'וליין בילה את רוב תקופתו במועדון בקבוצת המילואים. ב-16 בדצמבר 2014 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בהפסד 0–2 לבאיירן מינכן במסגרת המחזור ה-16.
ההשאלה לדיז'ון
את עונת בילה ז'וליין בהשאלה לדיז'ון מליגת המשנה הצרפתית. ב-31 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד אז'אקסיו במסגרת המחזור הראשון. ב-14 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-54 בהפסד 1–2 לבורג-פרונס במסגרת המחזור השלישי. הוא ערך 34 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע 9 שערים.
טולוז
ב-10 ביוני 2016 חתם ז'וליין בטולוז מליגת העל הצרפתית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אולימפיק מרסיי. ב-20 באוגוסט כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–4 על בורדו. בקבוצה היה שחקן הרכב קבוע במשך שלוש עונותיו.
סלטיק
ב-28 ביוני 2019 חתם ז'וליין לארבע שנים בסלטיק.
מונפלייה
ב-23 באוגוסט 2022 חתם במונפלייה.
קריירה בינלאומית
ז'וליין היה חלק מנבחרת צרפת עד גיל 20 שזכתה בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 2013.
יום הניצחון על הנאצים
יום הניצחון – במערב אירופה ובמזרחה מציין יום הניצחון את כניעת גרמניה הנאצית, ב-8 במאי 1945, וסיום מלחמת העולם השנייה. בחבר המדינות ובמדינות נוספות שהשתייכו בעבר לברית המועצות נהוג לציין את יום הניצחון ב-9 במאי בכל שנה. ב-7 במאי 1945 חתם הגנרל אלפרד יודל, מפקד המבצעים בפיקוד העליון הגרמני, על כתב הכניעה של הצבא הגרמני, במטהו של דווייט אייזנהאואר, המפקד העליון של בעלות הברית באירופה. ואולם על פי דרישתו של סטלין נערך ב-8 במאי, מעט לפני חצות, טקס כניעה נוסף, שבו חתם וילהלם קייטל יחד עם עוד שני בכירים בוורמאכט על כתב כניעה בברלין. בשעה זו במוסקבה ובארץ ישראל התאריך היה כבר 9 במאי.
מיסטצינה קטנה
מיסטצינה קטנה (שם מדעי: Mystacina tuberculata) היא מין של עטלף חרקים ממשפחת המיסטציניים האנדמית לניו זילנד.
עטלף קטן זה מגיע לאורך 6–7 ס"מ ולמוטת כנפיים של 28–30 ס"מ. משקל הבוגר מגיע ל-10–22 גרם. הם חומים ובעלי ראשים קטנים עם אוזניים זקורות ובעלי לסת מלאה שיניים חדות. עטלפים אלה יודעים לא רק לעוף אלא גם להתהלך מהר על הקרקע והם בין העטלפים היחידים המרגישים נוח להלך באופן קבוע.
אלו עטלפים החיים בשני האיים של ניו זילנד ביערות גבוהים. הם עפים כל לילה כמה קילומטרים כדי לחפש מזון ובשונה מעטלפים אחרים הם ניזונים יחדיו. העטלפים יכולים לחפש על קרקע היער כל חרק אכיל אותו הם טורפים במהירות או שהם עטים על החרק מלמעלה. הם ניזוני מעשים, חיפושיות, זבובים ויצורים קטנים נוספים ואפילו על חרקים גדולים כמו חגבי הווטה הגדולים. בנוסף הם מחפשים פרחים, צוף, פירות ואבקה מפרחי ופירות קרקע.
עטלפים אלה נמצאים בסכנת הכחדה.
תת-מינים
למיסטצינה יש 3 תת-מינים:
זיו יחזקאל
זיו יחזקאל (נולד ב-1985) הוא מוזיקאי המבצע ומחדש מוזיקה ערבית קלאסית (דוגמת אום כולתום, עבד אלווהאב, עבד אלחלים) ומשמש כסולן של תזמורת נצרת. הופיע כסולן עם התזמורת האנדלוסית אשקלון במופעי מחווה לאום כולתום, וכסולן עם תזמורת אלמוגרביה במופעי מחווה למוחמד עבד אל ווהאב. ביצועיו פופולריים בקרב המגזר הערבי, הרשות הפלסטינית וערבים מרחבי העולם.
ביוגרפיה
נולד בקריית אונו לתמי ועזרא. בילדותו הוריו חזרו בתשובה. מגיל 13 נשלח לפייט בבית הכנסת והיה קורא את התורה בהגייה העיראקית המסורתית. הפיוטים בנוסח עיראק הם שלמעשה הובילו אותו להתחקות אחר המקורות של המוזיקה הערבית. נשלח לישיבת "זיכרון דוד" בבני ברק ולאחר מכן ל"מסילות התורה" בירושלים. בשנים אלו, על פי עדותו, התאהב במוזיקה ערבית ובניגון על עוד ולימד את עצמו את השפה הערבית – קרוא וכתוב ומוזיקה. רכש קלטות של גדולי הזמרים בעולם הערבי דוגמת פיירוז ופריד אל אטרש והתאמן לחקות אותם ולשיר בערבית במבטא מושלם.
הוציא שני אלבומים של הופעותיו החיות "הופעה חיה בנצרת עם נסיך הטראב, זיו יחזקאל" (2013) ו"נסיך הטראב, זיו יחזקאל, בהופעה חיה בלונדון" (2014).
הוא מתמחה בתורת המקאמים של המוזיקה הערבית, ובנוסף לקריירה כזמר-פייטן ונגן, הוא מרצה בתחום ומנהל את בית הספר למוזיקה ערבית, "המקאם".
משמש כסולן תזמורת נצרת ומשתף פעולה גם עם התזמורת האנדלוסית בירושלים, ומופיע בפני קהל יהודי וערבי.
בשנת 2016 התראיין לערוץ פלסטין 48 ברמאללה, במהלך הנסיעה הייתה תקרית של זריקת אבנים לעבר מכוניתו, לאחר הראיון נשלח אליו מייל התנצלות מאבו מאזן והוא הוזמן להיפגש איתו
יחזקאל מגדיר את עצמו כ"יהודי-ערבי". סמי שלום שטרית כתב עליו:
יחזקאל התחתן בדצמבר 2016, אל חתונתו הגיעה משלחת מהרשות הפלסטינית
Twelve Deadly Cyns...and Then Some
Twelve Deadly Cyns...and Then Some הוא אלבום להיטים משנת 1994 של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר. האלבום נמכר בלמעלה מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום נמכר בלמעלה מ-565,000 עותקים בארצות הברית, על פי נילסן סאונדסקאן.
ברנן קלוסט
ברנן קלוסט (באנגלית: Brennan Clost; נולד ב-20 באוקטובר 1994) הוא שחקן ורקדן קנדי. ידוע בשל תפקידו כדניאל בסדרת הנעורים הקנדית "נולדו לרקוד", ובתפקידו בתור שיין מק'ריי בסדרת הדרמה של נטפליקס "שבריריות".
קורות חייו
קלוסט נולד ב-20 באוקטובר 1994 בברלינגטון, אונטריו, קנדה. במהלך ילדותו הציקו לו חבריו לכיתה ופגעו בו מילולית ולעיתים גם פיזית. קלוסט למד מחול באולפני מחול שונים בדרום אונטריו, כולל בית הספר הלאומי לבלט של קנדה וספרינגבורד דאנס מונטריאול. בתחילה שאף ללמוד רפואה באוניברסיטה, אך המורה למחול המליצה לו לערוך אודישנים לבית הספר ג'וליארד.
במרץ 2012 הוא ערך אודישנים והתקבל לבית הספר ג'וליארד במלגה, מה שהפך אותו לאחד משני רקדנים הקנדיים שהתקבלו באותה שנה. הכוריאוגרפיה של קלוסט הוצגה מדי שנה בתוכנית ההצטיינות הכוריאוגרפית של ג'וליארד ובבתי ספר יסודיים ברחבי ניו יורק. והוא סיים את לימודיו בשנת 2016. במהלך הריקוד קלוסט פגע בקרסוליו, לקה בדלקת בגיד אכילס והוא סבל מ"בעיות מפרק כף היד והכתף".
קריירה
קלוסט החל לרקוד בתחרויות בגיל שבע. הוא זכה במדליית כסף בקטגוריית הסולנים הצעירים של ארגון הריקוד הבינלאומי בגרמניה (2008). הוא היה לאחד מהמועמדים בטקס פרסי המחול בניו יורק (2011).
בשנת 2019 לוהק לסדרת דרמת הריקודים של נטפליקס "שבריריות", שהוקרנה בבכורה בדצמבר 2020. בסדרה הוא מגלם את שיין מקריי, אחד מתלמידי בית הספר לבלט המאוהב בשותפו לחדר (ברטון קאופרת'ווייט).
חיים אישיים
קלוסט הצהיר כי אינו מתייג את עצמו מינית, אך הוסיף כי הוא "לא סטרייט".
נוטונגולאטויים
מאפיינים
בני סדרה זו היו מהגדולים שבמיני היונקים הדרום אמריקאים שלפני ההחלפה האמריקאית הגדולה. חלקם הגיעו למשקל עצום - הגדול מכולם היה המיקסוטוקסודון, דמוי ההיפופוטם שהגיע למשקל 3,800 ק"ג. ולעומתם מינים אחרים היו קטנים ודמויי ארנבות כמו Pachyrukhos או דמו לעצלני קרקע כמו ההומלודותריום. לאחר ההחלפה האמריקאית רוב בני הקבוצה נכחדו (חוץ מהטוקסודון), כתוצאה מתחרות ומטורפים חדשים ורק סוג אחד הצליח לעבור צפונה לצפון אמריקה - המיקסוטוקסודון.
הם כנראה היו אוכלי צמחים, דמויי קרנפים במינים הגדולים ודמויי ארנבות בקטנים שחיו בערבות הקדומות של דרום אמריקה.
מגורי המטרופוליטים של בוקובינה ודלמטיה
מגורי המטרופוליטים של בוקובינה ודלמטיה (אוקראינית Резиденція митрополитів Буковини і Далмації) הוא מכלול אדריכלי השוכן על גבעה בעיר צ'רנוביץ שבאוקראינה, בין נהר פרוט וקלוקוחקה, אחד מיובליו. המכלול הוקם בין השנים 1864 ו-1882 בידי האדריכל הצ'כי יוסף הלאווקה (Josef Hlavka), ושילב את מגורי המטרופוליטים עם מנזר, כנסייה וסמינר תאולוגי. מבני המכלול שכנו בגן מטופח שבו שולבו פריטי גן שונים. מאז שנת 1955 משמש המקום את אוניברסיטת צ'רנוביץ (Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича). בשנת 2011 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
בשנת 1774, במסגרת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית, אשר התחוללה בין השנים 1768–1774, עברה בוקובינה לשלטונה של האימפריה האוסטרית. יוזף השני קיסר האימפריה הרומית הקדושה הפקיד את כל עריה ומנזריה של בוקובינה בשליטתו של המטרופוליט של בוקובינה, שהיה בשנת 1781 למייסדה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה. עד מהרה התאחדה האפרכיה של בוקובינה עם זו של דלמטיה, וב-1873 מינה הקיסר את הבישוף הקמן יבגני (Гакман Євгеній) לארכיבישוף של צ'רנוביץ ולמטרופוליט בוקובינה. קודם לכן, ב-1860, הזמין יבגני את הקמתו של מתחם המגורים, במקום בו שכנו בית הבישוף העשוי עץ וכנסיית אבן. שני מבנים אלה נהרסו לחלוטין, והקמת המתחם הופקדה בידיו של יוסף הלאווקה הצ'כי. המימון לבנייה בא מקופת הקיסרות האוסטרו-הונגרית ונועד להעיד על הסובלנות הדתית של השלטון כלפי האוכלוסייה המקומית. הפרויקט רחב ההיקף העניק תנופה לתעשיית הבנייה בבוקובינה: בתי ספר להכשרת בנאים נוסדו, מחצבות נפתחו לצד הדנייסטר ומפעלי לבנים ורעפים נחנכו. מלאכת הבנייה נמשכה בשלבים מ-1864 עד 1882. תחילה הוקמו קפלת איוון הקדוש מסוצ'אבה וארמון המגורים של המטרופוליט. ולאחריהם הוקמו הסמינר והמנזר. לאחר מכן הגיע תורם של הגנים ומבני הגן ששולבו בהם, ולבסוף נבנתה כנסיית שלושת ההיררכים. כוחה הפוליטי והשפעתה הרבה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה, אשר היו המשמעותיים ביותר בדרום-מזרח אירופה באותה עת, ניכרים במכלול המונומנטלי.
בוקובינה נכבשה בידי רוסיה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמסרה לשליטת רומניה, והכנסייה האורתודוקסית המקומית שולבה עם זו של רומניה. ב-1944 נכבשה בוקובינה על ידי הצבא האדום ומאז היא חלק מאוקראינה. ב-1955 נמסר האתר לרשותה של אוניברסיטת צ'רנוביץ, ובמבניו הותקנו הסקה מרכזית, צנרת מים, מיזוג אוויר ובתי שימוש מודרניים. ב-1963 הכירה הרפובליקה העממית של אוקראינה באתר כבעל חשיבות היסטורית, והחל ב-1967 נערכו בו עבודות תחזוקה על בסיס קבוע. ב-1975 הוחלפו גגות המבנה ונזקים שהוסבו לו במשך השנים תוקנו ושוחזרו. עם קבלת עצמאותה ב-1991, הכירה אוקראינה בארמון כאתר בעל חשיבות לאומית.
מבני המכלול
מבני המכלול ערוכים סביב חצר מרכזית שהכניסה אליה היא מכיוון דרום-מזרח. בתווך שוכן ארמון המטרופוליט, משמאלו (דרום-מערב) ניצבים הסמינר התאולוגי וכנסיית שלושת ההיררכים, ומימינו (צפון-מזרח) עומד מבנה המנזר ומגדל השעון שלו. קפלת איוון הקדוש ממוקמת בקצהו הדרום-מערבי של ארמון המטרופוליט, והמכלול כולו מוקף בגן נופי התחום בחומה.
במבנה המגורים הניצב בתווך שכנו דירת השרד של המטרופוליט ואולמות האירוח והמפגש. הקומה הראשונה בנויה כאנפילדה וחדריה מסודרים לאורך פרוזדור שאורכו 77 מטרים ורוחבו שלושה מטרים. הפרוזדור מאפשר גישה גם אל המרפסת הצופה אל החצר. עם האולמות העיקריים במבנה נמנים אולם הסינוד ("אולם השיש") אשר שימש כחדר המפגש העיקרי עבור הבישופים, "האולם הכחול" ששימש כספרייה, "האולם האדום" (אולם סינוד קטן יותר), וכן "האולם הירוק" ששימש כחדר קבלת הפנים האישי של המטרופוליט. תקרת החדרים מעוצבת כקמרון חבית, והם מעוטרים בשיש, ציורי קיר, חריטת אבן ותשבץ אבנים דקורטיבי. לאורך אולם הסינוד משתרעות ארקדות הנישאות על-גבי עמודי אלבסטר, והוא מעוטר בציורי פרסקו ובפסיפסים המתארים אירועים מרכזיים בדברי ימיה של בוקובינה והכנסייה האורתודוקסית.
בניין הסמינר מקיף את כנסיית שלושת ההיררכים משלושת צדדיה. הכנסייה נושאת כיפה ביזנטית ובה ציורי טמפרה המתארים את לידת ישו, תחייתו ועלייתו לשמיים.
בניין המנזר כלל בית ספר דתי, מוזיאון, בית ספר לציור איקונות, אגף אירוח וחנות נרות. במרכזו ניצב מגדל שעון נושא כיפה שעוטרה במגיני דוד, כאות תודה לקהילה היהודית של העיר, אשר סייעה כספית להקמת המכלול.
מערך מבני המכלול אמור לייצג באופן סכמטי את העיר ירושלים - הסמינר והכנסייה מייצגים את בית המקדש, הפרסביטריום שמנגד להם מייצג את הפרטוריום הרומי, ומגורי המטרופוליט מייצגים את הקבר הקדוש. מערך זה הוא גרסה בת המאה ה-19 של ההרים הקדושים, אתרים המוכרים מאיטליה ומפולין (המתחם הדתי בקלוואריה זבז'ידובסקה). נוסף על כך, השילוש הקדוש מוצא ביטוי במערך המבנים המשולש, בכך שכל חזית נחלקת לשלוש קומות ולשלושה אגפי רוחב.
הגנים
מאחורי ארמון המטרופוליט משתרע גן רשמי שבו נטועים, בין היתר, עצי אדר, אלון וליים. במרכז הגן ניצב פסלו של האדריכל יוסף הלאווקה, לצד שתי בריכות נוי שבהן מרקות ועץ אשוח שגילו כגיל הגן. מעבר לגן זה משתרע גן אנגלי נופי בסגנון המאה ה-19, שבו גבעות מלאכותיות, ספסלי גן, פסלים וגרוטו עשוי אבן.
בקרות אבטחה
בקרות אבטחה (באנגלית: Security controls) הן אמצעי אבטחה או אמצעי מנע, לגילוי, נטרול או מזעור סיכוני אבטחה לרכוש פיזי, למידע, למערכות מחשב או לנכסים אחרים. בתחום אבטחת המידע, בקרות כאלה מגנות על "משולש CIA" (באנגלית CIA Triad): סודיות, תקינות וזמינות המידע.
ניתן לכנות מערכות בקרות כמסגרות (Frameworks) או תקנים. מסגרות יכולות לאפשר לארגון לנהל בקרות אבטחה על פני סוגים שונים של נכסים באופן עקבי.
סוגי בקרות אבטחה
ניתן גם לסווג אותם לפי טבעם, למשל:
תקני אבטחת מידע ומסגרות בקרה
תקני אבטחת מידע רבים מקדמים נוהלי אבטחה טובים ומגדירים מסגרות או מערכות לבניית הניתוח והתכנון לניהול בקרות אבטחת המידע. כמה מהידועים ביותר הם:
טלקומוניקציה
אלה תואמים טכנית. מודל זה זוכה להכרה רחבה.
מסגרות בקרות למגזר העסקי
יש מגוון רחב של מסגרות וסטנדרטים המתייחסים לעסקים פנימיים ולבקרות בין עסקיות, כולל:
מבחן TOVA
מבחן TOVA (ראשי תיבות באנגלית: Test of Variables of Attention) הוא מבדק ממוחשב המיועד להערכה נוירולוגית של מאפייני התנהגות של הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. המבחן מודד יכולת משתנה של תשומת לב, בצורה של משחק מחשב פשוט, המודד תגובות לגירויים חזותיים. זהו אחד המבחנים הנפוצים ביותר לשימוש בקרב נוירולוגים לאבחון הפרעת קשב וריכוז.
המבחן נחשב אמין דיו כדי להיות אינדיקציה נוספת לקיום לקות קשב וריכוז רק אם הצטברו סימנים מעידים נוספים ללקות כזו בשיטות אבחון אחרות ולכן המבחן משמש רק כחלק מתהליך האבחון להפרעת קשב וריכוז ולא כאבחון בפני עצמו. חסרונו של המבחן הוא בעודף יחסי של שגיאות מסוג II - דהיינו המבחן אינו מגלה לקות ריכוז אצל אחוז רב מדי של אנשים שדווקא יש להם לקות כזו.
היסטוריה
מבחן TOVA פותח על ידי ד"ר לורנס מ. גרינברג, פרופסור אמריטוס, לשעבר ראש החוג לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר באוניברסיטת מינסוטה. פיתוח המבחן החל בשנת 1964. המבחן הפך לזמין מסחרית בשנת 1990.
תהליך הבדיקה
הבדיקה אורכת 21.6 דקות (לאחר מתן הסברים לנבדק ותרגול של 3 דקות), בהן על הנבדק ללחוץ על כפתור בכל פעם שהוא רואה אובייקט מסוג א' על מסך המחשב, ולא ללחוץ כאשר הוא רואה אובייקט מסוג ב'.
הבדיקה מתחלקת לשתיים: בחלק הראשון של הבדיקה, האורך 10.8 דקות, המטרה היא למדוד את תשומת הלב במהלך פעילות משעממת. היעד מופיע ביחס של 1 ל-3.5. בחלק השני של הבדיקה, שאורכו זהה, המטרה היא לבדוק את תשומת הלב במהלך פעילות מגרה, בה היעד מופיע ביחס הפוך, של 3.5 ל-1. לאחר מכן, בהתאם לצורך, נוטל הנבדק חד פעמית תרופה לקשיי קשב וריכוז (בדרך כלל ריטלין), ממתין כשעה, ומבצע את הבדיקה שנית, כדי לבדוק האם נוצר שיפור בתפקודו בעקבות נטילתה.
הנתונים מתבטאים בארבעה סוגי ציונים:
תוצאות אלו מושוות לנורמה באוכלוסיית בני גילו של הנבדק. לנבדק ניתן ציון תקן, בין 2- ל-2+, כאשר ציון 0 מבטא את הנורמה. בנוסף נערכת השוואה בין התפקוד במבחן לפני ואחרי נטילת התרופה לקשיי קשב וריכוז, כדי לבדוק האם נוצר שיפור בתוצאות בעקבות נטילתה.
ביקורת
חוקרים המתנגדים ל-TOVA במסגרת אבחון קשיי קשב וריכוז, טוענים כי ניתן לו משקל רב באבחון, למרות שהוא מדייק רק בכ-85%-80 מהמקרים של ילדים הלוקים בקשיי קשב וריכוז, וקיימת אצלו נטייה לטעויות מסוג II - לא מצביע על הפרעת קשב כשלמעשה היא קיימת. על כך נטען כי המבחן לא מתיימר לאבחן באופן בלעדי, אלא רק לשמש כלי עזר לנוירולוג באבחנה, וכי ההפרעה נקבעת רק בשילוב של תוצאות המבחן לצד גורמים נוספים, כמו שאלונים ובדיקה נוירולוגית גופנית.
מבחן BRC (Brain Resource Cognition), המשמש גם הוא ככלי עזר ממוחשב לאבחון הפרעת קשב, מנסה לגבור על חלק מהחסרונות של מבחן TOVA, ולתת תמונה מקיפה יותר של מכלול תפקודי הקשב של הנבדק ורמת החומרה של הקשיים אם קיימים, באמצעות מספר משימות ממוחשבות מגוונות.
גם מבדק ה-MOXO, המשמש כלי עזר מדעי בתהליך אבחון הפרעת קשב, מציג יתרונות, שאינם קיימים במבחן TOVA, ביניהם: חלוקה לשתי גרסאות- לילדים ולמבוגרים, כאשר מבדק הילדים נמשך רק 15 דקות והמבוגרים 18 דקות; שילוב מסיחים חזותיים ושמיעתיים, המדמים את סביבתו הטבעית של הנבדק; מבדק ידידותי ונעים לביצוע; תוצאות פשוטות להבנה; נורמה ישראלית עדכנית ורחבה ועוד.
השולטים בעתיד (ספר)
השולטים בעתיד : הון-שלטון, טכנולוגיה, תקווה הוא ספרו של העתידן רועי צזנה, חוקר במרכז למחקר סייבר בינתחומי ע"ש בלווטניק באוניברסיטת תל אביב. הספר מתאר מגמות עומק של הפעילות האנושית בהווה ובהן הטיפול בזכויות יוצרים, התפתחות התאגידים הרב-לאומיים ואתגרי הדמוקרטיה הייצוגית ועיקרו - הצגת הסדרים חברתיים פורצי דרך וטכנולוגיות חדשניות כגון כלכלה משתפת, בלוקצ'יין והאופן שאלו יעצבו בעתיד את המבנה החברתי, צורות הממשל ואופי הכלכלה.
תוכן הספר
להלן רשימת חלקי הספר:
חלק ראשון : הכוחות המניעים הטכנולוגיים
מזעור, קישוריות, בינה מלאכותית, אנרגיה ועתיד האנרגיה הסולארית, חיישנים, האינטרנט של הדברים
חלק שני : עולם ללא פרטיות - עולם בשליטת הלווייתן
עולם ללא פרטיות, מחשוב לביש, חוק הפטריוט, תעמולת בחירות במדינות המערב וניתוח תעמולת הבחירות של הליכוד בבחירות 2015, הסוכנות של ארצות הברית לביטחון לאומי, טרור של זאב בודד, לוחמה ביולוגית
חלק שלישי : הכרישים שמנסים להפוך לכרישי-לווייתן
אלגוריתמי החיפוש של פייסבוק וגוגל, מיזוגים ורכישות, Airbnb, אובר, רובוטים שמחליפים בני אדם בעולם העבודה, פלוטונומיה, תאוריית קונספירציה
חלק רביעי : הכוח שעובר לסרדינים
פיצוץ אוכלוסין, חוזים חכמים, ארגוני דאו ולהקות מבוזרות, אחסון משותף של מידע, שיתוף ציבור, מדינות ענן, ויקיפדיה
טינקרטנק
הספר טינקרטנק הוא ספר ילדים שכתבה המשוררת והסופרת נורית זרחי. הספר יצא לאור בשנת 2012 על ידי הוצאת כתר, ואויר על ידי דוד פולנסקי. הסיפור נמצא גם בקובץ ספרים "פנטסטיכאן" שבו מופיעים אף הסיפורים "שינגלונגה מיטה מסודרת", "מי מכיר את תנינה" שכתבה נורית זרחי.
תקציר העלילה
טינקרטנק היא פיה קטנה ומגושמת ששוברת דברים ללא כוונה. היא מכונה "הפיה הכבדה", "האסונית", כזאת שמוציאה שם רע למשפחת הפיות, הקלילות והמרחפות. היא לעולם לא תדמה לטינקרבל, הפיה העדינה בעלת הכנפיים היפות והשיער המקסים. "האסונית" בעלת השיער החום הקוצני הורסת ל"קלרדה דה גרם", מלכת הפיות היפהפייה את העוגה שלה, ובכך מגורשת מגן העדן.
טינקרטנק נוחתת בכבדות בכדור הארץ ופוגשת בני אדם ובעלי חיים. וכך פגשה את מיס עוברין ביער. מיס עוברין היא עורבת חכמה שחורה שלוקחת אותה להתייעצות עם פרופסור מומחה. הפרופסור מגיע למסקנה שטינקרטנק היא ילדה רגילה ועליה להכיר בכך, ולכן שולח אותה ואת מיס עוברין לסיור בעולם. בסיור היא רואה משפחות מגוונות וילדים מסוגים שונים, ורואה שלכל משפחה יש זוג הורים.
לאחר שובה מהסיור שולח אותה הפרופסור לבית ספר כדי שתרגיש שהיא ילדה רגילה, ומבטיח לה שביציאה מבית הספר יחכו לה זוג הורים, והיא תרגיש שהיא כמו כל הילדים.
ניתוח ספרותי ואיורי
עזרתה של מיס עוברין לטינקרטנק מבלבלת מעט, משום שיש בשמה שיכול אותיות שמזכיר לנו את הציפור עורב, שהיא ציפור ערמומית ומפחידה, אך מיס עוברין היא נחמדה וחברותית. המשוררת נורית זרחי יצרה ניגוד שקורא לילדים לא לשפוט על פי מראה חיצוני.
קיים הקשר בין התוכן לבין בחירת צבעי האיורים, בעמודים הראשונים בספר, בזמן שטינקרטנק נמצאת עדיין בגן העדן, צבעם של האיורים הם תכלת כמו השמיים, ורוד וגוונים בהירים, שנותנים לקוראים אווירה של גן עדן. התוכן הכתוב בעמודים אלה הוא טרגי וטראומתי - מלכת הפיות, קלרדה דה גרם, מגרשת את טינקרטנק מהגן. לאחר גירושה של טינקרטנק מגן העדן אל אדמת הארץ, צבעי האיורים משתנים לצבעים כהים יותר, שיכולים להמחיש לנו את הרגשות הרעים של טינקרטנק.
הקשר לפיטר פן
קיימים קווי דימיו רבים בין הסיפור של פיטר פן לבין הסיפור של טינקרטנק. פיטר פן עוזב את מקומו הנכון, גן העדן, ומתמודד עם נדידה ממקום למקום. עזיבתו של פיטר פן נגרמה עקב שתי סיבות; אשמתו של פיטר פן שהוא ברח, או שזוהי אשמת אימו שהשאירה את החלון פתוח. פיטר פן ניסה לחזור הביתה אחרי נדודים אך גילה שאימו בגדה בו ולא חיכתה לו.
גם סיפורה של טינקרטנק מתחיל בגירוש מגן העדן של הפיות, אלא שלגביה גן העדן אינו מקום קסום, היא אינה מרגישה שייכת אליו. כשמלכת הפיות, "קלרדה דה גרם", מגרשת אותה אל העולם האמיתי. הגירוש גורם לטינקרטנק ליפול לכדור הארץ והנפילה היא המעשה הנכון ביותר בשבילה, מכיוון שטינקרטנק סוף סוף תוכל לחיות בסביבה שמתאימה לה.
בשני הסיפורים הדמות הראשית מגורשת מגן העדן, ובשניהם ההורים לוקחים חלק גדול בסיפור. חשוב לציין שאם לא היו הורים בסיפור טינקרטנק, הוא היה מזכיר יותר את הטרגדיה של פיטר פן.
ביקורות
לטענת אנשים רבים, נורית זרחי סיפקה לקהל עוד סיפור מקורי בעל משמעות וחשיבות. הספר מעורר השראה בילדים רבים וגורם להם לקבל אומץ וביטחון, ונעים מאוד לקרוא אותו עם איוריו של דוד פולנסקי.
אך יש כאלה שטוענים שחסרים בספר אמצעים שגורמים לעלילה להיות יותר מיוחדת, משום שקיים בו דמיון רב לסיפורו של פיטר פן, וגם בגלל השם שמזכיר את טינקרבל, ולרוב השם הוא זה שמושך את הקוראים הצעירים.
נופי זיכרון
נופי זיכרון (בגרמנית: Weiter leben. Eine Jugend, בתרגום מילולי - "להמשיך לחיות: נעורים") הוא אוטוביוגרפיה מאת חוקרת הספרות רות קליגר שפורסמה ביוני 1992 בגרמנית. בזיכרונותיה מתארת קליגר את ילדותה ונעוריה היהודיים באוסטריה ובגרמניה בתקופת הנציונל-סוציאליזם, את התנאים שבהם שרדה ואת אתגרי הקיום. קליגר החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה בסוף 1988.
חלקי האוטוביוגרפיה
האוטוביוגרפיה מחולקת לחמישה חלקים:
חלק ראשון: וינה
בחלק הראשון של זיכרונותיה מתארת רות קליגר את ילדותה בווינה, שם נולדה ב-30 באוקטובר 1931, ולאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938. בילדותה חוותה קליגר אנטישמיות, הדרת יהודים מהחיים הציבוריים והתחלת הרדיפה בהדרגה עד הגירוש. ככל שחייה הצטמצמו יותר ויותר עקב הרדיפות שחוותה בעולם החיצון, חיפשה קליגר יותר ויותר מקלט בעולם הספרות.
חלק שני: המחנות
בגיל אחת עשרה גורשה קליגר לטרזין עם אמה. משם נלקחה למחנה המשפחות של טרזין במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ולאחר מכן גורשה לכריסטיאנשטט, מחנה לוויין של מחנה הריכוז גרוס-רוזן.
אויגן אולריך
אויגן צ'ארלס אולריך (אנגלית: Eugene Charles Ulrich ; נולד 5 בנובמבר, 1938 בלואיוויל, קנטאקי) הוא חוקר אמריקאי של כתבים עבריים ותיאולוגיה. שימש כפרופסור לתיאולגיה באוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה שבארצות הברית. עיקר פרסומו הוא בחקר מגילות ים המלח ובעיקר של קטעי המקרא שבמגילות.
נופי זיכרון
חלק שלישי: גרמניה
קליגר, יחד עם אמה וילדה נוספת, הצליחו להימלט בצעדת פינוי בתחילת 1945 ושרדו בזהות בדויה שהעניק להם כומר בשלב האחרון של תקופת הרייך השלישי. הן עלו על רכבת לשטראובינג (Straubing). עם השחרור בידי הצבא האמריקאי השיגה קליגר תואר נוטאביטור (Notabitur) - תעודת בגרות בתנאים מקלים - בשטראובינג והחלה ללמוד ברגנסבורג.
אויגן אולריך
חייו
למד במספר אוניברסיטאות. את התואר השני סיים באוניברסיטת הארווארד ב-1967 ובשנת 1975 קיבל תואר שלישי מאוניברסיטת הארווארד.
נופי זיכרון
חלק רביעי: ניו יורק
קליגר היגרה לארצות הברית עם אמה ב-1947 והחלה בלימודים.
אויגן אולריך
עבודות מחקר
עבודתו הבולטת היא פרסום The Dead Sea Scrolls Bible (תנ"ך מגילות ים המלח) יחד עם שני שותפים – מרטין אבג ופיטר פלינט. בספר זה הם פרסמו את כל קטעי המקרא שנמצאו בכל קטעי מגילות ים המלח, לצד שינויי נוסח בין קטעים אלה לנוסח המסורה, נוסח תרגום השבעים, התרגום השומרוני, התרגום הסורי ועוד.
נופי זיכרון
הוצאה לאור
כתב היד נדחה על ידי זיגפריד אונסלד (Siegfried Unseld), אז ראש הוצאת זורקמפ (Suhrkamp Verlag), בטענה שהוא "לא ספרותי מספיק בסטנדרטים של ההוצאה". הוצאת וולשטיין (Wallstein) בגטינגן פרסמה לאחר מכן את כתב היד.
אויגן אולריך
עבודות מחקר
אולריך נמנה על צוות המתרגמים של התרגום האנגלי לתנ"ך - New Revised Standard Version.
נופי זיכרון
התקבלות ופרסים
"נופי זיכרון" התקבל באהדה בקרב סוקרים וקוראים. קליגר קיבלה פרסים רבים. בספטמבר 1992 הגיע הספר למקום הראשון בדירוג מבקרי הספרים SWR-Bestenliste.
במסה משנת 2003 על הספר כתבה הרטה מילר שעבור הילדה רות קליגר, שכתוב בלדות של פרידריך שילר "[היתה] הדרך האינטנסיבית ביותר להתמודד עם הבלדות הידועות". הנערה חייבת את חווית העיבוד לזיכרון החרוזים של שילר, ואלה סיפקו לה תמיכה בזכות צורתם המרוסנת: "הבלדות של שילר הפכו לפואמות המניעות אותי", כתבה קליגר, "כי אפשר היה לשנן אותן במהלך המסדר, בעמידה במשך שעות בחצר מחנה הריכוז. "אלו שירי ילדים, שבקביעותם, יציבותם, רצו ליצור משקל נגד לכאוס". מילר התרשמה מאמירותיה של קליגר במספר נושאים: אילו קבוצות היו במחנות הריכוז, כיצד האסירים הפוליטיים הגרמנים חשו עליונות על האסירים היהודים. מולר הוסיפה: "מפתיע שההומוסקסואלים הגרמנים שהיו גם הם במחנות המוות אינם מוזכרים בהקשר הזה. ... [הרי] גם הם, ההומוסקסואלים, כמו גם היהודים, זכו ליחס של בוז מהנאצים, בתור "תת אדם" (Untermenschen) בשל מהותם, גופם, לא בתור אויבים פוליטיים." לדברי מילר, סיפורים מרומזים של קליגר מהדהדים בראש במשך זמן רב. למשל, בפרק על ליזל הצעירה, שסמכה על רות והלכה בעקבות אביה לתא הגזים, ועליה כתבה קליגר: "ליזל לא הייתה ילדה סנטימנטלית. […] אבל היא גם הייתה ילדה, ומה שפרקה מולי היה יותר ממה שיכלה לעכל". קליגר הצליחה לשמור על קרבה אנושית כי לא הפכה אף אחד מהמתים לדמות גדולה מהחיים, אלא שמרה על האפשרות לבלבל אותם עם אנשים מהשורה. קליגר "אינה מנשאת אדם מת יותר מדי, אלא רק לרמה של קרבה אנושית."
בשנת 2008 הופצו בווינה 100,000 עותקים של הספר "נופי זיכרון" במסגרת הקמפיין Eine Stadt. Ein Buch (עיר אחת, ספר אחד).
סמואל פירסון גודארד הבן
סמואל פירסון גודארד הבן (באנגלית: .Samuel Pearson Goddard Jr; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אריזונה ה-12 בשנים 1965 - 1967. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא נותר פעיל בפוליטיקה, שימש כחבר הוועדה הדמוקרטית הלאומית וכיושב ראש הוועדה הדמוקרטית של אריזונה.
קורות חייו
סמואל פירסון גודארד הבן נולד בקלייטון, פרבר של סנט לואיס, מיזורי, כבנם של פלורנס הילטון (לבית דנהאם) וסמואל פירסון גודארד האב. הוא למד באוניברסיטת הרווארד והיה חבר במועדון גלי של המוסד ובנבחרת החתירה שלו. הצטיינותו בספורט זה הובילה להכנסתו ב-1976 להיכל התהילה של החתירה. ב-1941 סיים גודארד את לימודיו עם תואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה.
זמן קצר לאחר סיום לימודיו התגייס גודארד לחילות האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כטוראי במלחמת העולם השנייה. הוא הוצב ב-1942 ושירת כקצין מבצעים וקשר באנגליה, הודו, צפון אפריקה ובדרום האוקיינוס השקט. ב-1946 הוא השתחרר בדרגת מייג'ור והמשיך להיות פעיל בכוחות המילואים של חייל האוויר, שם הוא הגיע עד לדרגת קולונל.
ב-1944 נשא גודארד לאישה את ג'וליה "ג'ודי" האץ' מספרינגפילד, אילינוי. הזוג בחר להשתקע באריזונה, על סמך המלצת רופא שהאקלים היבש בה יסייע להקל על דלקת המפרקים השיגרונית שממנה סבלה ג'ודי. לשניים נולדו שלושה בנים, טרי (לימים ראש עיריית פיניקס והתובע הכללי של אריזונה), טים וביל.
ב-1946 רכש גודארד אדמה בטוסון, ובנה בית למשפחתו. את חלקת האדמה הוא פיתח באמצעות חלוקתה כך שהיא כללה מגרשים רבים, בתים שהיו מרוחקים מהכביש, תוך הקפדה על מגבלות לשמירת האזור כאזור מגורים. לאזור זה הוא קרא "אלנדה לינדה" (בספרדית: "הכפר החמוד"), וכיום הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ב-1949 סיים גודארד לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת אריזונה, ופתח משרד עורכי דין בטוסון.
קריירה פוליטית
גודארד היה למנהיג בקהילה המקומית, סייע להקים אגודות וארגונים שונים בטוסון, ולקח חלק בגיוס כספים למטרות צדקה. ב-1959 הוא היה ליושב ראש קבוצת לימודי הנוער של טוסון, ונבחר כחבר בוועידת הבית הלבן לילדים ונוער. פעילותו הקהילתית זיכתה אותו בתואר איש השנה של טוסון ב-1959.
מושל אריזונה
ב-1964 התמודד גודארד שוב בבחירות על משרת מושל אריזונה, והפעם נבחר לאחר שהביס את מי שלימים יכהן כתובע הכללי של ארצות הברית, ריצ'רד קליינדינסט ביחס קולות של 53 מול 47 אחוזים. לוגו מסע הבחירות של גודארד, הקוקייה הרצנית של אריזונה, זכה להכרה בכל רחבי המדינה, והוא סייע לחזק את המוניטין שלו כאדם עם אנרגיות שמביא דברים לידי ביצוע.
כמושל, סייע גודארד ליזום פשרה בין מושלי מדינות האזור שתמכו במיזם אגן נהר הקולורדו, כולל מיזם מרכז אריזונה. מיזם זה הבטיח מקור מים זמין למדינה, הניח את היסודות לצמיחה של הכלכלה ושל גודל האוכלוסייה.
גודארד חתם על חוק שאסר על אפליה על רקע שיוך גזעי, מגדרי, דתי ואתני. הוא גם הקים את משרד התקציב המדינתי ופעל לשיפור היחסים עם מדינת סונורה השכנה שבמקסיקו.
שנותיו האחרונות
ב-1966 התמודד גודארד בבחירות לתקופת כהונה שנייה, אך נוצח על ידי ג'ק ויליאמס. ב-1968 הוא ניסה להתמודד שוב על משרת המושל ושוב נוצח על ידי ויליאמס. גודארד שימש גם כיושב הראש של המפלגה הדמוקרטית באריזונה במשך עשר שנים וכחבר הוועדה הדמוקרטית הלאומית במשך עשרים שנה.
ב-1999 התאלמן גודארד מאשתו הראשונה ג'ודי. הוא נפטר בפרדייז ואלי שבאריזונה ב-1 בפברואר 2006, והותיר אחריו את שלושת בניו ואת אשתו השנייה, מיירה אן. הוא נטמן בגן הזיכרון גרייס סנט פול שבטוסון.
חיי היונקים
חיי היונקים (באנגלית: The Life of Mammals) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC. סדרה זו מתמקדת ביונקים השונים, בהרגליהם ובצורות הסתגלותם למגוון צורות חיים. בסוף הסדרה נראים חיי קופים שונים וגם על חיי בני האדם. הסדרה מלווה בהסבריו של החוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו.
אמנת שיקגו
אמנת שיקגו, ובשמה הרשמי: אמנת התעופה האזרחית הבינלאומית (The Convention on International Civil Aviation), היא אמנה שהניחה את היסוד לארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, ICAO (באנגלית: International Civil Aviation Organization). ארגון זה הוא סוכנות מקצועית של ארגון האומות המאוחדות, המנסחת את העקרונות וההיבטים הטכניים של התעופה האזרחית הבינלאומית ומעודדת תכנון ופיתוח של תעבורה אווירית בדרך בטוחה ומסודרת. האמנה מסדירה את חוקי המרחב האווירי, רישום כלי טיס, בטיחות, ומסדירה את זכויות המדינות החתומות על האמנה בהתייחס לתעבורה האווירית.
האמנה נחתמה ב-7 בדצמבר 1944 בשיקגו, בארצות הברית, בידי 52 מדינות. האמנה אושררה בידי 26 מדינות, הרוב הנדרש, ב-5 במרץ 1947, ונכנסה לתוקף ב-4 באפריל 1947, היום בו החלה ICAO לפעול. באוקטובר אותה שנה הפכה ICAO לסוכנות מקצועית של ECOSOC, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (Economic and Social Council of the United Nations). מדינת ישראל הצטרפה לאמנת שיקגו ב-24 במאי 1949.
מאז חתימתה תוקנה האמנה שמונה פעמים (ב-1959, 1963, 1969, 1975, 1980, 1997, 2000 ו-2006).
סעיפי האמנה
האמנה מחולקת לארבעה חלקים. החלק הראשון עוסק בטיסות עצמן, ובו ארבעה פרקים. הפרק הראשון עוסק בעקרונות כלליים ובתחולת האמנה.
סעיף 1 קובע כי לכל מדינה ריבונות מלאה ובלעדית במרחב האווירי שלה, המוגדר בסעיף 2 כשטח האווירי שמעל הטריטוריה היבשתית והמים הטריטוריאליים שלה.
סעיף 3 מבחין בין טיסות מסחריות לבין מטוסים "ממלכתיים" (State Aircraft), כמו מטוסים צבאיים ומשטרתיים. סעיף זה קובע כי האמנה מתייחסת רק לטיסות מסחריות ולא לטיסות ממלכתיות, וכי מדינה החתומה על האמנה מתחייבת שמטוסים ממלכתיים שלה לא יטוסו או ינחתו בשטח של מדינה אחרת ללא תיאום ואישור. תוספת לסעיף זה, שאושרה ב-1988, קובעת כי כל המדינות החתומות על האמנה יימנעו משימוש בנשק כלפי טיסות מסחריות, וכי בעת יירוט בעת הצורך לא יהיה סיכון לחיי הנוסעים או פגיעה במטוס. סעיף ב' בתוספת זו קובע כי לכל מדינה הזכות לדרוש ממטוס העובר במרחב האווירי שלה לנחות בשטחה, אם המטוס עובר בשטחה ללא אישור, או שיש סיבה סבירה להניח שמטרתו אינה הולמת את מטרות האמנה. לחלופין, זכותה של המדינה לנקוט בצעדים אחרים, העומדים בדרישות החוק הבינלאומי. חובתו של מטוס נוסעים לציית לדרישות של המדינה בה הוא עובר. חובתה של כל מדינה לעשות כל שביכולתה כדי שלא ייעשה שימוש לא ראוי במטוסיה.
הפרק השני של האמנה עוסק בנוהלי הטיסה והנחתה במדינות החתומות על האמנה.
סעיף 6 קובע כי טיסות מתוכננות של חברות מסחריות יתבצעו רק באישור ובהיתר המדינה בה נוחתת הטיסה או עוברת בשמיה. סעיף 9 מגדיר את זכותן של המדינות לאסור על טיסה בשמי אזורים מסוימים, או בשמי כל המדינה, מסיבות של ביטחון הציבור או כתוצאה מסיבות צבאיות, ובלבד שאיסור זה הוא כולל ואינו מפלה בין מדינה אחת לאחרות. סעיף 10 קובע כי מדינה יכולה לדרוש שמטוסים הנוחתים בשטחה ינחתו בשדות תעופה מסוימים, לצורכי מכס.
בסעיף 11 ובסעיף 12 נקבע, כי חוקי הטיס בכל מדינה יהיו תואמים ככל האפשר את כללי האמנה, וכי כללים אלה יופעלו באופן אחיד כלפי כל כלי טיס. סעיף 13 מחייב את צוותי המטוסים, הנוסעים וחברות התעופה לעמוד בחוקים של כל מדינה בה הם נוחתים או עוברים. בסעיף 14 מתחייבות המדינות החתומות על האמנה לפעול ככל יכולתן כדי למנוע העברת מחלות בדרך האוויר. סעיף 16 מאפשר למדינות לבצע חיפוש על מטוס שנחת בשטחן, ולבדוק את מסמכי הצוות והמטוס.
הפרק השלישי (מסעיף 17 עד סעיף 21) עוסק ברישום וזיהוי כלי הטיס של המדינות החתומות, ואילו הפרק הרביעי עוסק באמצעים שעל המדינות השונות לנקוט כדי להקל על הניווט והטיסה ביניהן. סעיף 24 קובע כי מטוסים יוכלו לנחות במדינות החברות מבלי שייגבה על המטוס או על הדלק וחלקי החילוף הנישאים בו מכס, למעט ציוד שנפרק מן המטוס. סעיף 25 קובע כי המדינות יסייעו למטוסים במצוקה; סעיף 26 דן בחקירת תאונות אוויריות: על פי האמנה, כל מדינה תחקור תאונות שאירעו בתחומה, ותאפשר למשקיפים מן המדינה בה נרשם כלי הטיס להשתתף בחקירה. בסעיף 28 הסכימו המדינות לקבוע בשטחיהן שדות תעופה, שירותי אלחוט ורדיו, תחנות מטאורולוגיות וכל אמצעי אחר לסיוע לקיום נתיבי תעופה בינלאומיים. המדינות הסכימו על קביעת נוהלי תקשורת מוסכמים, כולל סימנים ואיתותים, ולשתף פעולה בפרסום מפות ועזרי ניווט אחרים.
הפרק החמישי עוסק בתנאים שונים שבהם על מטוסים לעמוד. מסעיף 29 עד סעיף 35 מפורטים המסמכים והרישיונות השונים שיש להחזיק בכל מטוס, וכן תנאים שונים לגבי מכשרי קשר ומפות בכלי הטיס. הפרק השישי (מסעיף 36 עד סעיף 42) עוסק בהאחדה מרבית של נהלים, חוקים ותקנים בכל הנוגע לתעבורה האווירית, בין כל המדינות החתומות.
לאמנה מצורפים 18 נספחים, העוסקים בתקנים ובנהלים מומלצים. בין הנספחים: נספחים אלה מעודכנים מעת לעת.
סקרי סימליוס
יאקו סקרי סימליוס (בפינית: Jaakko Sakari Simelius; 13 בנובמבר 1900 – 18 במאי 1985) היה גנרל פיני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין 1959–1965.