cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Athlon
Classic Athlon
מעבדי ה-Athlon שיוצרו ל-Slot A היו המעבדים הראשונים מתוצרת AMD בהם הייתה המכפלה נעולה. אחת הסיבות לנעילת המכפלה הייתה למנוע ממפיצים וספקים להעלות את מכפלת המעבדים (ובכך להעלות את מהירות השעון) ולשווקם כדגמים חזקים יותר ממה שנקבע בעת ייצורם. מעבדים כאלה היו לעיתים קרובות לא יציבים כיוון שהומהרו מבלי שבוצעו הבדיקות הדרושות, ובכך פגעו במוניטין של AMD. אף על פי שהאת'לונים היו בעלי מכפלה נעולה, משתמשים דקדקנים נוכחו לדעת שבעזרת מחבר על ה-PCB (לוח מעגלים מודפס) ניתן לשלוט על המכפלה.
Thunderbird
ב-5 ביוני 2000 הכריזה AMD על ליבת Thunderbird (או T-Bird בקיצור). ליבה זו יוצרה בשתי גרסאות: הגרסה הראשונה תאמה ל-Slot A הישן ותדרי המעבדים שלה היו 650MHz עד 1000MHz. בגרסה השנייה חזרה AMD לשיטה המסורתית והמעבדים התחברו ישירות לתושבת (Socket) על לוח האם. התושבת החדשה נקראה Socket A והיו בה 462 פינים. המעבדים שיוצרו עבור Socket A פעלו בתדרים 600MHz עד 1400MHz.
עלייה בביצועי המעבדים הושגה הודות לשינוי שבוצע בזיכרון המטמון מהרמה השנייה. גודל הזיכרון אמנם קוצץ ל-256KB (לעומת 512KB ב-Classic Athlon) אולם מהירות הזיכרון הועלתה. ככלל, למהירות הזיכרון השפעה מכרעת יותר על הביצועים מאשר לנפח. ה-T-Bird היו גם המעבדים הראשונים שעבדו עם זיכרון ה-DDR שהחל להחליף את זיכרונות ה-SDRAM האיטיים יותר.
Athlon XP
הסדרה הבאה של מעבדי האת'לון מדור K7 היא Athlon XP. המעבדים הראשונים בסדרה זו הושקו ב-9 באוקטובר 2001 והיו בעלי ליבה בשם Palomino. מכיוון שהמעבדים מסדרה זו הציגו ביצועים טובים יותר ממעבדים בעלי מהירות שעון זהה מתוצרת אינטל, החלה AMD לתת לדגמים שמות שביטאו את ביצועי המעבדים בפועל ביחס למעבדי אינטל. כך לדוגמה מעבד Athlon XP בעל מהירות שעון של 1400MHz נקרא בשם Athlon XP 1600+ כי הוא היה קרוב יותר בביצועיו למעבד אינטל במהירות 1600 מגה הרץ. שיטת דירוג זו ידועה בשם PR Rating. מעבדי ה-Athlon XP, שיוצרו רק ל-Socket A, הופצו גם בגרסה שתמכה בשימוש בשני מעבדים על גבי לוח אם אחד ונקראה Athlon MP.
ב-10 ביוני 2002 הכריזה AMD על השקתם של מעבדים בעלי ליבה חדשה - Thoroughbred (או T-Bred בקיצור). המעבדים החדשים היו המעבדים הראשונים של AMD בשיטת ייצור של 130 ננומטר. ליבת T-Bred סבלה מבעיות חום ועיצוב שמנעו מ-AMD להעלות את מהירויות השעון מעבר למהירותם של המעבדים בעלי ליבת Palomino. עקב כך נמכרו רק מעבדים במהירות 1333 עד 1800 מגה הרץ שהחליפו את המעבדים בעלי ליבת Palomino הגדולה יותר. ב-21 באוגוסט 2002 יצאה לאור גרסה חדשה של ליבה זו, "T-Bred "B. גרסה זו הכילה שכבת מתכת נוספת שנועדה לשפר את יכולת המעבד להגיע לתדרים גבוהים.
ליבת T-Bred הציגה שיפור ב-FSB ל-333 מגה הרץ.
ב-10 בפברואר 2003 שוב הציגה AMD ליבה חדשה למעבדי Athlon XP, ליבת Barton. אף על פי שמעבדים בעלי ליבה זו לא פעלו בתדרים גבוהים יותר ממעבדי Athlon XP בעלי ליבת Thoroughbred, הם היו בעלי דירוג גבוה יותר מקודמיהם הודות לזיכרון מטמון של 512KB מרמה שנייה ו-FSB של 400 מגה הרץ.
ארכיטקטורת K7 נמתחה לקצה גבול היכולת שלה. על מנת להמשיך לייצר מעבדים תחרותיים ביחס לאינטל, נזקקה AMD למעבד שיבוסס על ארכיטקטורה חדשה, וכך החל פיתוחו של Athlon 64.
Athlon 64
סדרת Athlon 64 יצאה לאור ב-23 בספטמבר 2003 והייתה לסדרת המעבדים השלישית הנושאת את שם המותג את'לון. סדרת מעבדים זו הציגה חידושים רבים. המאפיין החדש הבולט ביותר הוא תמיכה בטכנולוגיית 64 ביט חדשה שפיתחה AMD ונקראה בשם x86-64 (ידועה גם כ-AMD64). היתרון הגדול של סט פקודות זה לעומת הטכנולוגיות לעיבוד ב-64 ביט שהיו קיימות עד אותו הזמן כמו ה-IA-64 של אינטל נעוץ בעובדה שהוא למעשה הרחבה של סט הפקודות הישן x86-32 ולכן בעל תמיכה לאחור בעיבוד 32 ביט. אף על פי כן, יש הטוענים שבראייה לטווח ארוך ההתבססות על טכנולוגיה ישנה תהפוך דווקא לחיסרון. את סט הפקודות החדש שילבה AMD קודם לכן במעבדי השרתים Opteron, אולם ה-Athlon 64 היו המעבדים הראשונים שכללו את ארכיטקטורת 64 ביט ויועדו לשוק הביתי. סדרת מעבדי Athlon 64 הצטרפה למעבדי האופטרון בדור המעבדים החדש - K8.
עוד טכנולוגיה שנוספה ל-Athlon 64 היא ה-Cool'n'Quiet שחשיבותה רבה בעיקר במעבדים למחשבים ניידים. כאשר לא נעשה שימוש רב במעבד, טכנולוגיית ה-Cool'n'Quiet מפחיתה את מהירותו וכך גם את צריכת החשמל ופליטת החום. בנוסף, על החלק העליון של המעבדים שולב Heat Spreader, שכבת מתכת המיועדת לסייע בפיזור החום ולמנוע פגיעה לא מכוונת במעבד כתוצאה מהתקנת גוף הקירור.
חידוש נוסף שהביא Athlon 64 הוא המעבר לתושבות חדשות. Athlon 64 יוצר עבור מגוון גדול של תושבות:
בזמן ההשקה בספטמבר 2003 היו רק שתי תושבות, ה-754 וה-940. מעבדי Athlon 64 הראשונים היו בעלי ליבה בשם Clawhammer והיו מיועדים ל-Socket 754 ואילו ה-Sledgehammer, ליבת Athlon FX הראשונה, ל-Socket 940. עם השקת תושבת 939 ביוני 2004 היא הפכה לתושבת העיקרית ל-Athlon 64 ול-Athlon FX כשהיא מותירה את Socket 940 כתושבת בלעדית למעבדי האופטרון ותושבת 754 הופכת לתושבת לשוק הנמוך. בהמשך עברה AMD לייצר את הליבות הבאות של Athlon 64 ו-Athlon FX בליתוגרפיה של 90 ננומטר ואחר כך גם ב-65 ננומטר.
Athlon 64 X2
מעבדי Athlon 64 X2 הם המעבדים כפולי הליבה הראשונים של AMD. זהו למעשה מעבד המכיל שתי ליבות Athlon 64 על פיסת סיליקון אחת. היתרון בשימוש במעבדים מרובי ליבות הוא האפשרות לעבד מספר תהליכונים (Threads) במקביל. כדי לנצל את העיבוד המקבילי מערכת ההפעלה או היישום צריכים להיות מתוכנתים לכך מראש. כאשר תוכנות כאלה רצות על Athlon 64 X2 הן יכולות להשיג כמעט כפליים מהביצועים בהשוואה ל-Athlon 64 חד ליבה.
מספר הטרנזיסטורים במעבדים כפולי ליבה גבוה משמעותית ממעבדים חדי ליבה וכתוצאה מכך פרוסת הסיליקון שאותה חותכים למעבדים רבים מספקת מספר קטן יותר של מעבדים בסיום תהליך הייצור. תפוקת המעבדים הקטנה גורמת לכך שעלות הייצור של Athlon 64 X2 גבוהה יותר.
מחליפו של ה-Athlon
לאחר שנים רבות שבהן נשאו מעבדיה את השם Athlon, במאי 2007 חשפה AMD את מעבדי Phenom, מעבדי הדור הבא המבוססים על ארכיטקטורת K10 ויועדו לצאת לשוק בתחילת 2008. את סדרת Athlon 64 X2 יחליפו מעבדי Phenom X2 שיכילו שתי ליבות בשם Kuma ומעבדי Phenom X4 שיכילו ארבע ליבות בשם Agena. סדרת המעבדים לשוק הגבוה שתחליף את Athlon FX X2 תהיה גם היא מרובעת ליבות ותקרא Phenom FX. שם הליבות של Phenom FX יהיה Agena FX. כל מעבדי סדרת ה-Phenom החדשה יותאמו לתושבת ה-AM2+ שמחליפה את ה-AM2 ויכללו זיכרון מטמון מרמה 3 בגודל 2MB. למרות זאת, סדרה אחת בדור K10 תשתמש עדיין בשם Athlon 64 X2 אך לא תכלול זיכרון מטמון מרמה 3 ותיועד לשוק הנמוך.
תצורה רשתית
התצורה הרשתית (TA: Formatio reticularis) היא אזור במוח הממוקם בגזע המוח ומכיל 90 גרעינים ורשתות סבוכות של תאי עצב. התצורה הרשתית מעוררת את קליפת המוח להיות קשובה לגרייה חדשה ושומרת על ערנות המוח אפילו בזמן שינה. בהתאם לכך, פגיעה חמורה בתצורה הרשתית מובילה רבות למצב של תרדמת.
מיקום וקישורים לחלקים אחרים במערכת העצבים
התצורה הרשתית נמתחת מחלקו העליון של המוח האמצעי, עוברת דרך הפונס ומגיעה עד לתחתית המוח המוארך.
התצורה הרשתית שולחת אקסונים לחלקים רבים במערכת העצבים, במסילות עולות (לעבר קליפת המוח) ויורדות (לאורך חוט השדרה). התצורה הרשתית מקבלת מידע רב מקליפת המוח הקדם-מוטורית וממספר אזורים תת-קורטיקלים, כמו האמיגדלה, ההיפותלמוס וגרעיני הבסיס.
התצורה הרשתית שולחת מידע חושי לתלמוס, אשר בתורו מתעל את המידע לעיבוד במקומות המתאימים בקליפת המוח. למשל, המידע המגיע מן העיניים מתועל לאזורים האחראיים על הראיה.
תפקידים
התצורה הרשתית ממלאת תפקיד חשוב בשליטה על מנגנונים הקשורים לעוררות ושינה. בין השאר, התצורה הרשתית מווסתת העברה של מידע המגיע ממערכות החוש, ומשתתפת בקביעה האם יועבר למוח הגדול ויגיע למודעות. התצורה הרשתית חיונית להיבטים מסוימים של התפקודים הניהוליים.
מבנים בתצורה הרשתית מעורבים גם בשליטה מוטורית. התצורה הרשתית חיונית לתנועה של העיניים, הראש והגפיים. שליטה מוטורית מאפשרת קואורדינציה.
התצורה הרשתית קשורה גם לוויסות טמפרטורה.
בראשית: עולם חדש
הסדרה נוצרה על ידי בני הזוג ג'ודיאן וגארפילד ריב-סטיבנס ונראים בה השחקנים: ניאל מאטר, שרה קנינג, דני רחים, יאן-קאי קריסטל לואו, ג'ודי בלפור וגם השחקן אנדרו לי פוטס, המופיע בשני פרקים (הראשון והאחרון), בדמותו של קונור טמפל. צילומי הסדרה התרחשו בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
סדרה זו עוסקת במצב אסכטולוגי בו יצורים פרהיסטוריים מופיעים דרך מעברי זמנים ותוקפים אנשים. קבוצה קטנה שיודעת על המעברים מנסה להחזיר את היצורים לתקופתם לפני שיהיה מאוחר מדי.
תקציר העלילה
אוון קרוס, מתכנת מוונקובר, אשר קולט מעברים בזמן (או "סטיות") דרך מכשיר שיצר וכך מתוודע ליצורים שונים מכל התקופות, היוצאים ממנו ועלולים לסכן את האנושות. הוא עושה זאת מרגשות אשם על מות אשתו ברוק, שנטרפה לפני 6 שנים בידי אלברטוזאורוס שיצא מסטייה לאחר ששניהם ניסו לבדוק אותה.
אוון וחברי קבוצתו פועלים נגד יצורים היוצאים מהסטיות. הקבוצה מסתייעת בקצין קן לידס - היו"ר של "פרויקט מגנט", אשר נפתח מחדש ב-2012 (בחשאי). אך מתברר בהמשך שפיקוד צבאי בהנהגת הונדסון הול אחראי על "פרויקט מנגט" ועם צבאו מנסה לפגוע ביצורים שבתוך הסטיות ולהשתמש בהם כדי לעזור לכדור הארץ המודרני. עם זאת המפקד לא מודע לתהליכים שעלולים להיגרם כתוצאה מהפרעה לסטיות ואוון וחביריו מתנגדים לתוכניותיו.
חאן אל-עומדאן
חאן אל-עומדאן (בערבית: خان العمدان, תעתיק מדויק: ח'אן אלעֻמדאן; מילולית: "חאן העמודים") שוכן בצמוד לנמל עכו בעכו העתיקה, והוא החאן הגדול והשמור בישראל.
היסטוריה
החאן הוקם ב-1784, בתקופת שלטונו של אחמד אל-ג'זאר, במקום בו שכן בעבר בית המכס של ממלכת ירושלים הצלבנית. תכנונו של החאן מיוחס באופן אישי לאל-ג'זאר, כמו בנייני ציבור נוספים שהקים. החאן כולל חצר גדולה מוקפת בשתי קומות של אכסדרות, ובהן 40 עמודים, והם שהקנו לחאן את שמו. העמודים נבנו מאבני גרניט שהובאו מקיסריה ומעתלית וכן ממבנים שהקימו הצלבנים בעכו עצמה ונהרסו לשם כך. מעבר לאכסדרות מקורות שתי קומות המבנה בתקרות בצורת קמרון חבית. במרכזה של החצר הוקמה בריכת שיש שהוזנה במים באמצעות אמת עכו.
ב-1900 נבנה מגדל שעון מעל לכניסה הראשית אל המבנה הנמצאת בצידו הצפוני. מגדל השעון בחאן, כמו גם מגדלי שעון נוספים ברחבי ארץ ישראל, הוקם לציון 25 שנים לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. המגדל כולל 5 קומות עשויות כורכר ובכל ארבעת צדדיו שעון, שמעליהם סהר וכוכב. בשנת 2001 הוחלפו השעונים בשעונים חדשים, שכל אחד מהם שונה: באחד ספרות רגילות, בשני ספרות לטיניות, בשלישי ספרות ערביות וברביעי אותיות עבריות. מגדל השעון מופיע על בול של דואר ישראל משנת 1961 בערך של 0.25 ל"י וכן על בול משנת 2004 בערך של 1.30 ש"ח.
כיום אין בחאן כל פעילות, למעט מופעים שנערכים בו במסגרת פסטיבל עכו, אך הוא מהווה את אחד האתרים המועדפים על תיירים בעיר. במהלך השנים ננקטו בו מהלכי שימור בסיסיים, אך ההזנחה ניכרת בקירותיו המתפוררים והמעוטרים בכתובות גרפיטי, ובעשבים השוטים הצומחים בו פרא. בכוונת החברה לפיתוח עכו העתיקה להסב אותו ואת חאן א-שונה הסמוך למלון בוטיק, והוא נמכר לשם כך ב-2008 ליזמים אנגלים. בשנת 1991 שימש החאן אתר צילומים לסרט הקולנוע "לא בלי בתי", וצולמו בו הסצינות של בית הספר בטהראן.
בשנת 2018 זכו האחים נקש במכרז להקמת מלון בשטח החאן.
ה"א המגמה
בדקדוק העברי ה"א המגמה היא מוספית מסוג סופית שמציינת יעד או מגמה. המורפמה נוספת לרוב למילים המציינות כיוון (ימינה־שמאלה, צפונה־דרומה, אחורה־קדימה), מקומות מופשטים (החוצה־פנימה) ואף מקומות מוגדרים (ארצה, הביתה, העירה). במקרא ה"א המגמה מתווספת גם בשמות מקומות כגון ירושלימה, מצרימה (ראו להלן). השימוש בה דומה לשימוש במילות היחס אל/ל־, ואפשר להחליף בין שתי הצורות (ולפיכך אפשר לראות בה מעין יחסה):
"לפנות ימינה = לפנות לימין", "חזרתי הביתה = חזרתי אל הבית",,.
ה"א המגמה נזכרת לראשונה בספרות התנאית:
ה"א המגמה בשמות מקומות
בתנ"ך השימוש בה"א המגמה בשמות מקומות רגיל ונפוץ: מצרימה, ירושלימה, בבלה, צרפתה.
בעברית החדשה לא מקובל שימוש כזה, אך בתחילת תחיית העברית מתועדים שימושים דומים. למשל בתרגיל "מודה אני לשחקן" שכתב ז׳בוטינסקי בשביל להקת תא"י מופיע:
בשיר "בואי לאילת", שכתב ירון לונדון ושר ליאור ייני, מופיע באחת השורות המשפט
בימינו יש שמות יישובים שה"א המגמה מצורפת אליהם לכתחילה: נֵס צִיּוֹנָה (נס לציון), יָטְבָתָה (ליטבת).
דוברים רבים נוקטים מבנה מעין זה גם לשמות ערים המכילים נסמך וסומך. תל אביב ← "תל אביבה". אף על פי כן ה"א המגמה באה במקרא בנסמך ולא בסומך, ולפיכך ציון המגמה בדרך המקרא הוא תִּלָּה אָבִיב.
גיבוב מילות יחס בצורות עם המגמה
כאמור, לה"א המגמה יש משמעות דומה למשמעות מילות היחס ל־ ואל, ולכן אין צורך לצרף אותן לצורות אלו (וכך גם את מילות היחס ב־ מ־ או מן. השוו: מימינה – מלימין). עם זאת, לעיתים, מילות יחס מיותרות מצורפות לצורות שכבר יש בהן ה"א המגמה, מתוך חוסר הבנה שהצורות כבר מציינות כיוון, וגם בעקבות שימוש רב בהן ושחיקת משמעותן. תהליך זה נקרא גיבוב, והוא מתועד הן בעברית המקראית הן בעברית החדשה.
הדוגמה הבולטת ביותר לתהליך כזה היא הצורות לְמַעְלָה, לְמַטָּה. הצורות "מעלה" ו"מטה" מכילות את ה"א המגמה וציינו במקורן כיוון, אך מרוב שימוש בהן היו הצורות "למעלה" ו"למטה" לנפוצות יותר במקרא לעומת נרדפותיהן מַעְלָה, מַטָּה ומִמַּעַל.
יש במקרא גם צורות מגובבות חריגות: לַצָּפוֹנָה לַנֶּגְבָּה (באותו פסוק), ולַמִּזְרָחָה, ובספרות חז"ל יש מִמַּעֲרָבָה, מִחוּצָה לָאָרֶץ ועוד.
לא תמיד שימוש רב גורם לגיבוב. למשל, הצורה שָׁמָּה רגילה במקרא גם במשמעות לְשָׁם: "אִמָּלְטָה נָּא שָׁמָּה", וגם במשמעות "שָׁם": "שָׁמָּה קָבְרוּ אֶת אַבְרָהָם וְאֵת שָׂרָה אִשְׁתּוֹ" , אך עם זאת, לא מצוי "לְשָׁמָּה".
כיום יש שנוקטים לְהֵנָּה (במקום הֵנָּה, לְכָאן או לְפֹה), מֵאָחוֹרָה (במקום מֵאָחוֹר), מִקָּדִימָה (במקום לְפָנִים), ובצורות לְמַעְלָה ולְמַטָּה (שבעצמן מגובבות) נוצר עוד גיבוב – לִלְמַעְלָה, לִלְמַטָּה.
גיבוב דומה מופיע גם במילים שאין בהן ה"א המגמה: "מִמִּזְּמַן", "מִמִּקֹּדֶם", "מִמִּתַּחַת", "כְּכָזֶה", "כְּכָאֵלֶּה", "כְּכִמְעַט", "לְלִפְנֵי".
אגודת עזרא
אגודת "עזרא" הייתה אגודה ללימוד השפה העברית שייסד בעיירה פלונסק בשנת 1900 דוד בן-גוריון, שהיה אז בן ארבע-עשרה, ביחד עם חברים נוספים, בהם שלמה צמח, יצחק כבשנה ושמואל פוקס. האגודה נקראה כך על שם עזרא הסופר, שקרא ליהודי בבל לשוב לארץ ישראל ולבנותהּ.
שלוש מטרות היו לאגודה: ללמוד ולדבר עברית, לתרום לבניין ארץ ישראל ולעלות לארץ ישראל. בפעילות האגודה השתתפו 150 ילדים, שאותם לימדו בן-גוריון וחבריו לדבר עברית. האגודה יצרה אווירה תרבותית בעיר, והנער דוד היה הרוח החיה בה.
ייסוד האגודה היה מעשה יוצא דופן: בתקופה שבהּ גם גדולי הספרות העברית טרם האמינו בתחיית הלשון העברית כשפת דיבור, ביקשו הנערים המייסדים להפוך את פלונסק עירם לקהילה דוברת עברית.
הרקע להקמת האגודה
שילוב של גורמים הוביל להקמת אגודת "עזרא". בתקופת ההשכלה התעוררה הספרות העברית, ובשלהי המאה ה-19 השפה השתחררה בהדרגה מכבלי המילים גבוהות והפכה מותאמת יותר לחיי היום יום. בסוף שנות החמישים של המאה ה-19 התחילה מתפרסמת עיתונות עברית, ובסוף המאה כבר יצאו עיתונים עבריים בארץ ישראל ובאירופה. בבית אביו של בן-גוריון התקבלו 'המליץ' ו'הצפירה', ובן-גוריון קרא בהם. אלה שימשו גשר חשוב למעבר מלשון הספר ללשון החיה.
בנוסף, בשנת 1882 קמה אגודת ביל"ו ואגודות הנושאות את שמה נוסדו בערים באימפריה הרוסית. אחד מעיקריהן היה "עברית בעברית" – שימוש בעברית כשפה חיה. התנועה נמשכה אף לאחר שאגודות ביל"ו התפוררו ברובן, ובראשית המאה ה-20 קמו אגודות חדשות בשם "דוברי עברית", שהציבו לעצמן למטרה הוראה בעברית ללא תרגום. דרך ההוראה החדשה נפוצה וכך הוקמו "חדרים מתוקנים". בן-גוריון עצמו ציין כי שניים ממלמדיו היה "מודרניים", כלומר, לימדו בעברית.
באותהּ עת התפתח גם לימוד התנ"ך בנפרד מן הגמרא, מה שהצריך הוראת דקדוק עברי. וכך, ארץ התנ"ך – ארץ ישראל, ושפת התנ"ך – עברית, נכרכו יחד והיו לאגודה אחת.
שלמה לביא, אחד מהחברים המרכזיים באגודה, ניסה להתחקות אחר מקור הרעיון וההעזה של מייסדי "עזרא", והציע לכך שתי השערות: האחת, שהושפעו מהשמועות שהגיעו לפלונסק על אליעזר בן-יהודה בירושלים, שהנהיג בביתו דיבור עברי, וגמרו אומר לחקותו וללכת בדרכו; והאחרת, שהייתה כאן התעוררות עצמית, ניצוץ של מקוריות, גאונות או סימן לראיית הנולד.
יש שיאמרו כי כבר בראשית נעוריו חזה בן-גוריון את המפעל הציוני, וידע שעליו להתחיל בהחייאת העברית. אולם גם לביא עצמו סבור כי אין לדעת זאת בוודאות, וכי "קשה להשיב [על כך] ממרחק הימים".
ייחודיות מעשה ההקמה
יהיו הגורמים אשר יהיו, ייסוד "עזרא" היה מעשה יחיד במינו. מקרה שמיטיב להמחיש עד כמה הקדימו חברי "עזרא" את זמנם הוא סיפור פגישתם של הנער דוד עם הסופר נחום סוקולוב: לחברי האגודה היו ויכוחים עם הוריהם, שסירבו להכיר באגודת "עזרא" כאגודה ציונית מפאת גילם הצעיר וטענו כי הדבר נוגד את חוקי ההסתדרות הציונית. בן-גוריון לא הסכים לקבל את הקביעה, ונסע לוורשה כדי לקבל את עזרתו של סוקולוב, שהיה עורך "הצפירה". כאשר הגיע אליו בן-גוריון פנה אליו בעברית; סוקולוב הנדהם ענה לו בעברית מגומגמת במקצת, משום שבאותם ימים בוורשה עוד לא היה רגיל בדיבור עברי.
בכל מקום ובכל זמן אין זה דבר רגיל שהנוער יקים לו ארגון נוער; מעשה כזה הוא תמיד ביטוי למרץ, לשאפתנות ולדמיון. זאת ועוד: "עזרא" לא הוקמה והתפוררה לאחר זמן קצר, אלא המשיכה להתקיים בפלונסק עד שלהי 1905, כאשר הפכה לסניף פועלי ציון.
השפעת העיירה פלונסק
סביר להניח כי העיירה שבהּ גדלו דוד בן-גוריון וחבריו עיצבה את אישיותם ואת השקפתם הציונית. האווירה ששרתה בפלונסק מתוארת כמיוחדת במינה:
פלונסק הייתה עיירה של משכילים, של חברים בחובבי ציון שהפכו אחר כך לציונים, בה עברית הייתה לשון מדוברת בפי חלק מהתושבים היהודים. מהעיירה באו ראשוני העלייה השנייה של פולין, ומספרם היה, יחסית, גדול יותר מאשר כל עיר אחרת בפולין. היישוב היהודי בפלונסק מנה כחמשת אלפים נפש, היווה את רוב תושביה של העיר, וישב במרכזה, בעוד שהפולנים גרו בקצווי העיר. בנסיבות אלו גדל בן-גוריון, לדבריו, חופשי מתחושת נחיתות.
פעילות האגודה
בספרו "בית אבי" כותב בן-גוריון על הקמת האגודה:
שמה של אגודת "עזרא" רמז על מטרתה: שיבת ציון. אך החידוש המעשי בה היה דיבור עברי, כאשר מטרת גרעין המייסדים הייתה לדבר רק עברית. תחילה, כדרך הנערים, נשבעו חברי האגודה לדבר רק עברית. דוד ושני חבריו, שלמה צמח ומשה פוקס אכן עשו כך. ההורים, שידעו עברית, תחילה לגלגו ואמרו שאי אפשר לדבר רק עברית. אבל דוד וחבריו החליטו לפנות להוריהם רק בעברית ולאט לאט החלו לקבל תשובות בעברית. רק לאחר שגברו על מכשול זה ניגשו להנחיל את הדיבור לנערים אחרים בפלונסק. מדובר בפעילות מאומצת שארכה לפחות שנתיים.
ראשית, שמו דוד וצמח פניהם אל תלמידי תלמוד תורה שהתקיים מהצדקה בבית המדרש הקדמי, בו התפללו פשוטי עם, סבלים, שואבי מים וחייטים עניים. ב"תלמוד תורה" למדו רק תפילות ופרשת השבוע. נערי "עזרא" פנו אל הורי התלמידים העניים וביקשו כי ימסרו לידיהם את הילדים בשעות שבין מנחה למעריב, שעות בהן אין הם עובדים ממילא, כדי שילמדו אותם לקרוא נביאים וכתובים וקצת קריאה עברית. המשא ומתן היה מייגע ולעיתים קרובות לא העלה כלום. לא פעם האשימו ההורים את הילדים על כך שהם מתרועעים עם פושעים וגויים. אף על פי כן אספו נערי "עזרא" עשרות אחדות מבין ילדי העניים לשעה וחצי ביום ולימדו אותם קריאה נכונה, בהברה ספרדית, דיבור עברי וכתיבה. אותה פעילות אף חיזקה את ציוניותם של חברי "עזרא", ותוך חצי שנה מנה מחנה חברי עזרא כמאה וחמישים שמילאו את רחובות העיר הקטנה צלצולה של עברית חיה וחדשה.
כמזכיר "עזרא" וכרוח החיה בה ביקש לשוות לאגודה מראה ומעשה של אגודה לכל דבר עשה עם חבריו ניסיון להוציא כתב עת בהקטוגרף וכתב בו מאמרים. חברי האגודה אף קראו את "הצפירה" ו"המליץ" שהיו מקובלים על המשכילים הציונים.
לאחר פרעות קישינב, בפסח 1903, פשטו נערי "עזרא" לקבץ נדבות עבור הקורבנות. ואולי הייתה זו המגבית היהודית הראשונה שהשתתף בה בן-גוריון. המגבית חרגה מהפעילות הציונית ומהנחלת העברית לבני הנעורים. על ידיה פגשו נערי "עזרא" את כל שכבות העם בפלונסק, ובעיקר את העניים והמרודים שבהם.
האגודה התפוררה כעבור שנתיים בערך, לאחר שכמה ממייסדיה, בהם בן-גוריון, שנסע לוורשה, עזבו את העיירה.
ההתנגדות לעזרא
אגודת "עזרא" לא התקבלה באהדה בקרב כל תושבי פלונסק. כבר בערב ייסוד האגודה, ליל חנוכה דצמבר 1900, כאשר התכנסו שלושים או ארבעים נערים מבית המדרש החדש על מנת לדון במטרתה ובדרכיה של "עזרא", נפתחה פתאום הדלת ואל החדר פרצו בהמולה רבה כעשרים אברכים והתחילו לפזר את הנאספים בכוח הזרוע. הנערים מיהרו וכיבו את כל המנורות וכך נוסדה אגודת "עזרא".
ההתנגדות ל"עזרא" לא יכולה הייתה להפליא את המייסדים; המאבק בעזרא היה חלק מהמאבק הכללי של חסידי פלונסק בציונות, שהרי הרב מגור אסר באיסור גמור על "הציונים". המאבק חדר לעומק המשפחות. ייסוריו של שלמה לביא – שאביו כעס וכאב כשנודע לו על חלקו באגודה – לא היו יוצאי דופן. לפי דרכהּ, הייתה "עזרא" מרדנית ונון-קונפורמיסטית.
ראשית לימודי העברית
בן-גוריון מעיד על עצמו כי למד עברית כבר בהיותו בן שלוש:
סבו, צבי אריה גרין, היה מושיבו על ברכיו ומשנן עמו שמות של עצמים ואברי גוף, ביידיש ובעברית. הוא היה מהלך בחדר ואומר: אני הולך, אני יושב, אני כותב וכו', עד שידע דוד לקרוא לפעולה בעברית. לאחר שידע מספר רב של שמות ופעלים, היה מדבר איתו עברית והילד דוד נאלץ לענות בעברית. היה זה עוד לפני שהלך לתלמוד תורה.
ככל שהזקין בן-גוריון התחדד יחסו לעברית ולתנ"ך, והוא אהב לחזור שוב ושוב על הסיפורים אשר לימד אותו סבו בעברית.
היחס ללשון העברית
כאמור, בגיל צעיר מאוד החל בן-גוריון לדבר עברית, ללמוד את השפה העברית ואפילו לחשוב בעברית. אולי הוא עמד במבחן שקבע ביאליק ל"עבריות" של יהודים: הוא גם חלם בעברית. ביחסו של בן-גוריון ללשון העברית כשפת התחייה היהודית לא היו היסוסים ועובדה היא, כי הפעילות הציבורית-הציונית הראשונה שלו באגודת הנערים "עזרא" סבבה ברובה סביב הלשון העברית.
בשונה מראשי תנועת העבודה ובניגוד לרעהו, ברל כצנלסון, לבן-גוריון לא היו סנטימנטים ללשון היהודית העממית, היידיש, משום שאהב לשון אחת בלבד: עברית. כמו כן, שלא כמו רוב דוברי העברית בדורו, אשר קל היה להם יותר לדבר יידיש, בן-גוריון דיבר עברית בקלות רבה יותר.
ז'אן אמרי
ז'אן אָמֶרִי (במקור הנס מאייר, בצרפתית: Jean Améry; 31 באוקטובר 1912 – 17 באוקטובר 1978) נולד באוסטריה למשפחה יהודית בשם הנס מאייר, והיה עיתונאי, מסאי ואיש רוח. הוא היה סטודנט לספרות ופילוסופיה בווינה, משם ברח לבלגיה עם עליית הנאצים. הוא השתתף בהתנגדות לשלטון הנאצי, נעצר ועונה על ידי הגסטפו ונכלא במחנות ריכוז. אָמֶרִי שרד את מחנות הריכוז אושוויץ ובוכנוואלד, ושוחרר בברגן-בלזן בסוף המלחמה. מסותיו שהתפרסמו כמה עשרות שנים לאחר מלחמת העולם השנייה עוסקות בהתמודדות פילוסופית, כאיש רוח, עם משמעויותיה של השואה.
ילדות ונעורים
אָמֶרִי נולד בשם הנס מאייר. הוא נולד בווינה, אוסטריה, בשנת 1912. אביו היה יהודי ואמו הייתה נוצרייה קתולית. משפחת אביו באה במקורה ממחוז פורארלברג באוסטריה; אָמֶרִי מספר ש"בחבל פוראלברג שבאוסטריה חי לפנים פונדקאי וקצב שדיבר, כך סופר לי, עברית רהוטה". זמן קצר לאחר לידתו נהרג אביו, ששירת כחייל בגדוד הרובאים הטירולי של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, במלחמת העולם הראשונה. משפחתו של אָמֶרִי הייתה מנותקת משורשיה היהודיים, מתבוללת, ואמו גידלה אותו כנוצרי; אָמֶרִי מעיד על עצמו שידע על מקורה היהודי של משפחתו, אך "הייתי יהודי כמו שאחד מחברי לכיתה היה בנו של בעל מסבאה שפשט את הרגל".
כסטודנט למד אָמֶרִי באוניברסיטת וינה ספרות ופילוסופיה, אך קשיים כלכליים מנעו ממנו לימודים סדירים. הוא עבד בעבודות שונות ועסק גם בכתיבה ספרותית. עם התגברותה של האנטישמיות החל אָמֶרִי לעמוד יותר ויותר על זהותו היהודית. פרסום חוקי נירנברג ב-1935 היה מבחינתו האירוע המכונן שהכריח אותו לגבש את זהותו כיהודי. בשנת 1937 התחתן עם צעירה יהודיה (בניגוד לרצונה של אמו), ולאחר האנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לגרמניה ב-1938, נמלט הזוג לצרפת ומשם לבלגיה.
השואה
שלטונות בלגיה גירשו את אָמֶרִי, שהיה נתין גרמני, חזרה לצרפת ב-1940, והוא נכלא במחנה המעצר גירס (Gurs). עם כיבושה של בלגיה ברח אָמֶרִי מן המחנה וחזר לבלגיה, שם הצטרף לתנועת ההתנגדות הבלגית. אָמֶרִי נלכד על ידי הגסטפו, נכלא ועונה. לאחר שהגרמנים הגיעו למסקנה שלא יוכל לספק עוד מידע, שונה מעמדו של אָמֶרִי והוא "ירד בדרגה" מאסיר פוליטי ליהודי. הוא נשלח לאושוויץ, שם הועסק בעבודות כפייה קשות (מכיוון שלא היה בעל מלאכה), בבניית בית החרושת אי גה פארבן במחנה אושוויץ 3 במונוביץ'. עם התקרבות הצבא האדום בשלהי 1944 הועברו האסירים, ואָמֶרִי בתוכם, למחנה הריכוז בוכנוואלד, ומשם לברגן-בלזן, שם שוחרר אָמֶרִי על ידי הצבא הבריטי באפריל 1945.
לאחר המלחמה
אחרי המלחמה התפרנס אָמֶרִי כעיתונאי, ועבד בעיקר עם עיתונים בשווייץ, מכיוון שסירב לפרסם באוסטריה או בגרמניה. הוא שינה את שמו לאָמֶרִי, כמעין אנגרם על שמו המקורי, והשינוי נועד להפגין את התנתקותו מן התרבות הגרמנית והתערותו בתרבות הצרפתית. הוא לא כתב דבר על השואה; לדבריו, היה לו קשה לכתוב על כך. רק בשנת 1964, בדרבונו ובהפצרתו של המשורר הגרמני הלמוט הייסנבוטל, כתב את ספרו Jenseits von Schuld und Sühne, "מעבר לאשמה ולכפרה", שהוא קובץ של מסות. הקובץ תורגם לאנגלית תחת השם At the Mind's Limits: Contemplations By a Survivor on Auschwitz and Its Realities. זהו ספרו היחיד של אָמֶרִי על אושוויץ, וגם בו אין הוא מתאר תיאור אובייקטיבי את שאירע לו, אלא עושה שימוש בחוויות בודדות שעליהן הוא משתית את הדיון הפילוסופי. שלא כעמיתו למחנות הריכוז, הפסיכולוג, ויקטור פראנקל, לא יצר אָמֶרִי תאוריה המבוססת על ההתנסות הנוראה; הוא אכן מודה שאנשים דתיים, או מי שהחזיקו באידאולוגיה מסוימת, היו יכולים להתבסס על אמונתם כדי ליצור עולם טרנסצדנטי שעליו היו יכולים להישען, ובמובן זה, מודה אָמֶרִי, היה קיומם קל יותר. אָמֶרִי היה אינטלקטואל שכל עולמו חרב עליו; התמודדותו, מול התמוטטות עולם הערכים שעליו גדל, היא הבסיס לדיון הפילוסופי בספריו, דיון פרובוקטיבי ומעורר מחשבה, שהעמיד את אָמֶרִי ככותב פילוסופי מוערך.
למרות לחץ של קוראיו, לא חזר אָמֶרִי בספריו הבאים לאושוויץ. אָמֶרִי המשיך לכתוב על היבטים אחרים של הקיום האנושי. שם ספרו הבא, אשר יצא לאור שנתיים לאחר מכן הוא Über das Altern: Revolte und Resignation, "על ההזדקנות: מרד וּויתור"; שנתיים לאחר מכן פרסם את ספרו Unmeisterliche Wanderjahre, "השנים הרזות של הנודד". לשלושת הספרים הללו קרא "טרילוגיה אוטוביוגרפית".
יהדות וזהות
משפחתו של אָמֶרִי הייתה מנוכרת למקורותיה היהודיים, משפחה מתבוללת ונשואה בנישואי תערובת; ניכור זה, בהשפעת הכיבוש הנאצי, השפיע רבות על מחשבתו של אָמֶרִי. חוקי נירנברג, שאת תוכנם הכיר בעל פה, שכנעו אותו שגרמניה החליטה, למעשה, להוציא גזר דין מוות על כל היהודים. במסתו "על הכורח ואי-האפשרות להיות יהודי" מתמודד אָמֶרִי עם זהותו: "אם להיות יהודי פירושו אפוא מורשת תרבותית, השתייכות דתית, כי אז לא הייתי יהודי ולא אוכל להיות יהודי לעולם"). ואולם, חוקי נירנברג והשואה בעקבותיהם כפו עליו להיות יהודי, "בלי אלוהים, בלי היסטוריה, בלי אמונה משיחית-לאומית". כדבריו,
מותו
ז'אן אמרי התאבד ב-17 באוקטובר 1978 ממנת יתר של כדורי שינה.
שנתיים קודם לכן כתב ספר בשם "יד נשלחת בנפש - מסה על מוות מרצון" שעסק בהתאבדות.
פאסילידס, קיסר אתיופיה
פַאסִיל (געז: ፋሲልደስ ובתעתיק לעברית :פסילדס) היה קיסר אתיופיה בשנים 1632–1667, תחת שם ההכתרה "עלם סגד" (געז: ዓለም ሰገድ, עברית: "לו סוגד העולם") נודע גם בשם ״אבא זובל״. עלם סגד היה בנו של הקיסר הקודם סוסוניוס מאשתו סולטאנה מוגסה ונולד במגזז שבשאווה במועד שלא ידוע במדויק, אולם לפני ה-10 בנובמבר 1603. כמבשר תקופת התחייה האתיופית, ייסד פאסיל את עיר הבירה החדשה גונדר ואת הענף הגונדרי של השושלת הסולומונית.
הקיסר עלם סגד הוכתר במהלך מרד שהובל על ידי סרצה קראסטוס, מינוי שהצליח רק כאשר הקיסר סוסניוס מת ב-1632. כאשר קיבל את מושכות השלטון החזיר עלם סגד באופן מיידי את כוחה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, ביקש מפטריארך אלכסנדריה אבונא (הגמון) חדש והחזיר את השליטה המצרית על ראשות הכנסייה. כאשר שמע שמומבסה מופגזת על ידי הפורטוגזים, חשד הקיסר כי הפטריארך הקתולי אפונסו מנדש (Alfonso Méndez) עמד מאחורי המהלך. הוא ניצל זאת לגירוש יתרת היישועים מאדמת אתיופיה בשנת 1633. ברשומות נכתב כי "הפרנג'י מנדש שב לארצו שלו", אך בפועל עשו מנדש ומרבית תומכיו את דרכם לגואה שבהודו ונטען כי נשבו ונשדדו מספר פעמים בדרכם. ממקום מושבו בגואה ניסה מנדש לתאם התערבויות צבאיות קתוליות נוספות נגד קיסר אתיופיה, אך ללא הועיל. מנגד, ביקש הקיסר עלם סגד משכניו המוסלמיים - מסולטאן סנאר באזור הנילוס הכחול, משליט מוח'א  שלחוף תימן, מהפחה של עיר הנמל סואכין  לחופי סודאן ומהשלטונות המצריים בקהיר - לא להתיר לפרנג'ים או לאירופאים אחרים לעבור בשטחם לכיוון אתיופיה. הקיסר רדף את המאמינים הקתוליים הנותרים באתיופיה וזכה לקיתונות של גידופים בספרות הקתולית של ימיו. ב-1665 הורה הקיסר להעלות באש את "ספרי הפרנג'ים" - כינוי לכתבי הקודש הקתוליים.
פאסיל גם ייסד את העיר גונדר, קבע בה את ארמונו פאסיל גמב והפכהּ לבירת האימפריה האתיופית על מנת לחזק את ההגמוניה הנוצרית במחוז דאמבייה, ששם הייתה קהילה יהודית גדולה. מהלך זה של הקיסר גרם לאמהריזציה של האזור ובתקופתו החלו יהודי אתיופיה להתבלט בעסקי ההלוואות, הבנייה, הנגרות ואומנויות נוספות הנדרשות על ידי תושבי האזור בעלי האדמות. עד היום משמש השם פַסִיל, לצד השם פֶקָדוּ ("רצון/פקודה" בעברית), שם פרטי לילודים זכרים בקרב יהודי אתיופיה.
עלם סגד ניהל מערכה צבאית כנגד האגאווים ב-1637 וקרבות כנגד האורומו שהחלו לפשוט על אתיופיה ומערכות נוספות כנגד האגאווים. בתקופתו נפתחה שגרירות אתיופיה בהודו ומשלחת דיפלומטית אתיופית הגיעה לברך את אאוראנגזב לרגל הכתרתו לקיסר האימפריה המוגולית.
אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג
אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג הוא אולם ספורט מקורה שנבנה על מנת לארח את תחרויות הג'ודו והטקוונדו במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין בשנת 2008. המבנה ממוקם בקמפוס האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג. שטחו של המבנה 24,662 מ"ר. שטח האולם המרכזי 40 על 60 מטרים ובו 8,024 מקומות ישיבה לצופים מהם 4,080 מקומות ישיבה קבועים ו-3,956 מקומות ישיבה זמניים. כמו כן מצויה במבנה בריכת שחייה אולימפית (שמידותיה 25 על 50 מטרים), המשמשת את האוניברסיטה.
במסגרת אולימפיאדת הנכים שנערכה לאחר אולימפיאדת 2008, המבנה אירח תחרויות משחקי הכדורסל והרגבי בכיסאות גלגלים.
הקמת המבנה החלה באוקטובר 2005 והסתיימה באוגוסט 2007. המבנה תוכנן על ידי ז'ואנג ויימין (Zhuang Weimin) כמבנה ירוק, המנצל את אור השמש על מנת להאיר, לחמם ולקרר את המבנה. פתחי תאורה בגג המבנה נועדו להאיר את הסביבה בשעות הלילה כמעין פסל סביבתי מואר.
The Way I Am (שיר של אמינם)
The Way I Am הוא הסינגל השני של הראפר אמינם מתוך אלבומו "The Marshall Mathers LP" אשר יצא לחנויות בשנת 2000. שיר זה, בניגוד לסינגל הראשון שלו מאותו אלבום "The Real Slim Shady", משרה אווירה כבדה ורצינית.
תוכן השיר
בשיר זה אמינם מדבר על עצמו ועל יחסו לחוג מעריציו ולתקשורת, אשר לטענתו מפלה אותו לרעה ומשליכה את כל חולי החברה על מילות שיריו הקיצוניות. שיר זה הוא מעין סגירת חשבונות עם אוהביו ושונאיו גם יחד, שהוא טוען כי חונקים אותו עם אהבתם אליו ולא נותנים לו לחיות את חייו כאדם מן השורה. הוא מציין בשיר שההערצה לה זכה היא בעצם חלק מקללה שרודפת אותו מאז ילדותו הקשה בשכונות העוני של קנזס סיטי ודטרויט. הוא גם טוען כי אם ימשיכו לחנוק אותו בהערצה זו, הוא לא יהיה אחראי למעשיו, והוא לא ינהג כמו שמצפים להתנהג מאדם ברמת פרסום כמו שלו. בשיר נאמר גם שלא אכפת לו מתביעות, כי מכולן הוא יצא נקי, וכאן הוא יוצא נגד מערכת המשפט האמריקאית אשר יכולה לבצע עיוות דין לטובת אדם, כל עוד יש לו כסף. יש לציין כי הוא אומר זאת על אף שהוא נמנה עם הנהנים של מגמה זו.
הפזמון זהו קטע שבו אמינם אומר שזה מה שהוא ושלא אכפת לו אם אוהבים או שונאים את זה. אמרה זו היא האמרה השולטת בשיר וחוזרת מספר פעמים בפזמון.
הבית השני הוא סגירת חשבונות עם התקשורת שמחפשת אשמים במקום לחפש פתרונות, הוא אומר שבמקום ליצור הוא צריך להתעסק עם המבקרים רק כי המציאות מחייבת ולא כי הוא אוהב את זה. הוא מאשים את התקשורת בכך שאחרי כל מקרה מצער האצבע המאשימה מופנית אוטומטית אליו בלי להפעיל שיקול דעת. בנוסף, לדבריו, התקשורת מאשימה את כל העולם חוץ מהאשמים האמיתיים ובכך לא מצבעת את תפקידה כראוי. אך בסיום הוא אומר כי זה רק גורם לו להיות יותר ויותר תוקפני במילות שיריו הבאים.
הבית השלישי הוא ביקורת נגד שותפיו לעסק ואנשי התקשורת שיותר אוהדת אותו. הוא טוען שהוא יותר מדי נערץ, והוא רוצה להפסיק עם כל הפרסום ולחזור לאלמוניות, הוא גם מאשים את תחנות הרדיו בכך שמשמיעות אותו בגלל תאווה לרייטינג ולא בגלל אהבתם אליו. האשמה דומה הוא מפנה לכל אלה שמראינים אותו ושואלים אותו את אותן השאלות בדיוק כל פעם כדי להרוויח עוד פרסום. הוא אומר שכל החגיגה סביבו כבר משגעת אותו ולא אכפת לו מה אומרים עליו או על תגובותיו.
השיר נבחר להיכלל באלבום האוסף Curtain Calls, שבו נכללים להיטיו הגדולים של אמינם.
הקליפ
בקליפ השתתף מרילין מנסון, שאותו ציין אמינם בשיר על כך שמאשימים אותו בהידרדרות של הדור, אך מסביר שזו בכלל אשמת ההורים.
לאורך כל הקליפ עומד אמינם על גג בניין ומתכונן כביכול לבצע התאבדות אך לבסוף קופץ ונוחת על קרקע גמישה.
אופטיקה לא ליניארית
אופטיקה לא ליניארית (באנגלית: NLO - NonLinear Optics) היא תחום באופטיקה, אלקטרואופטיקה ופוטוניקה המתאר את ההתנהגות של אור כאשר הוא עובר בחומר לא-ליניארי, כלומר, בחומר שבו צפיפות הקיטוב מגיבה בצורה לא-ליניארית עם השדה האלקטרומגנטי. אי-ליניאריות זאת מתגלה בעיקר בדרך כלל רק בעוצמות גבוהות מאוד של אור (מעל 108 V/m), כמו בלייזר. באופטיקה לא-ליניארית, עקרון הסופרפוזיציה של גלי אור לא תקף יותר.
תחום האופטיקה הלא-ליניארית הוא חלק מתחום רחב יותר העוסק ביחסי הגומלין בין חומר ובין אור או קרינה אלקטרומגנטית העוברים בחומר. כאשר עוצמת האור העובר בחומר נמוכה יחסית, תגובת החומר למעבר האור מתכונתית לעוצמת האור או לחזקה הראשונה של עוצמת האור וזהו התחום הליניארי. לעומת זאת, כאשר עוצמת האור גבוהה יחסית, תגובת החומר כוללת מרכיבים משמעותיים המתכונתיים לחזקות גבוהות יותר של עוצמת האור, למשל לריבוע עוצמת האור, וזהו התחום הלא-ליניארי.
תחום האופטיקה הלא-ליניארית צמח עם פיתוח הלייזרים, כאשר היה אפשר להחדיר לחומרים מתאימים אלומות לייזר פולסיות בהספקים רגעיים גבוהים. האפקטים הלא ליניאריים באים לידי ביטוי רצוי בהכפלת תדר של לייזרים, למשל, ולביטוי לא רצוי בהפרעה לתקשורת סיבים אופטית.
מבוא
באופטיקה ליניארית, השדה החשמלי נמוך ובקירוב טוב שדה הקיטוב תלוי בשדה החשמלי באופן ליניארי (כלומר ביחס ישר):
כאשר דיפול חשמלי משנה את כיוונו בצורה מחזורית בזמן, הוא קורן קרינה אלקטרומגנטית בתדירות שבה הוא מתנודד. באופטיקה ליניארית, הדיפולים (המתוארים על ידי הפולריזציה) מתנהגים ביחס ישר לשדה החשמלי של האור, ולכן הקרינה הנפלטת זהה לאור שנכנס. לעומת זאת, באופטיקה לא ליניארית, האיברים הבאים בפיתוח גם הם משפיעים על התנודדות הדיפולים בחומר, דבר שמשפיע על הקרינה שנפלטת מהם.
תופעה זו היא הבסיס לכל התופעות באופטיקה לא ליניארית - השדה החשמלי עצמו משפיע בצורה לא ליניארית על הקרינה שקורנים הדיפולים.
בצורה יותר מתמטית, בעוד שבאופטיקה ליניארית המשוואה שמתארת את התקדמות השדה החשמלי בתדר מסוים \omega היא משוואת הגלים:
באופטיקה לא ליניארית מקבלים משוואת גלים שהפולריזציה הלא ליניארית מתפקדת בה כמקור ליצירת גלים:
ערבוב שלושה תדרים
חלק מהתהליכים הלא ליניאריים נשענים על כך ששדות בתדרים מסוימים יוצרים פולריזציה לא ליניארית בתדרים אחרים - דבר שגורם ליצירת שדות בתדרים אלו. לדוגמה, בחומר עם אי ליניאריות מסוג \chi^{(2)}, כאשר נכנס לתווך כזה שדה בתדר מסוים: הפולריזציה הנוצרת היא:, כלומר קיים רכיב לפולריזציה הלא ליניארית בתדר 2\omega, ולכן החומר יקרון בתדר הכפול.
בתהליכי ערבוב שלושה תדרים, חומר עם אי ליניאריות מסוג \chi^{(2)} מאפשר מעבר אנרגיה בין שלושה תדרים: שני תדרים נמוכים וסכומם. באופן כללי, השינוי בעוצמה בשלושת התדרים האלו, I_1,I_2,I_3 מקיים את יחסי מנלי-רו (Manley-Rowe):
כאשר ציר z הוא הציר בו מתקדם האור לאורך הגביש. ניתן להתייחס ליחסים אלו כשימור אנרגיה של פוטונים: העוצמה מתארת את כמות האנרגיה ליחידת זמן, ולכן היא פרופורציונלית למספר הפוטונים שמגיעים ליחידת זמן כפול האנרגיה של פוטון אחד ולכן. לכן, יחסי מנלי רו בעצם אומרים ש- - זה הגיוני משום שכאשר נוצר פוטון עם אנרגיה  הוא תמיד יבוא על חשבון פוטון אחד בשני התדרים הנמוכים. לעומת זאת כשפוטון בתדר הגבוה "מתפרק", הוא יצור פוטון אחד בכל אחד מהתדרים הנמוכים.
להלן כמה תהליכים ידועים שנעשים באמצעות ערבוב שלושה תדרים:
יצירת סכום התדרים - Sum Frequency Generation
כאשר נכנסים שדות בתדרים לחומר, הם יכולים ליצור אור בתדר של סכומם. כאשר אחד התדרים הנמוכים חזק משמעותית, האנרגיה בחומר תיתנודד בין התדר הנמוך השני לבין התדר הגבוה בצורה מחזורית.
יצירת הפרש התדרים - Difference Frequency Generation
כאשר נכנסים שדות בתדרים לחומר, הם יכולים ליצור אור בתדר. אם מתקיים שעוצמת התדר הגבוה גדול משמעותית מעוצמת התדר הנמוך, כלומר,, בנוסף להיווצרות עוצמה ב\omega_1, העוצמה ב- \omega_2 עולה אקספוננציאלית - כלומר תהליך זה יכול לשמש גם כמגבר לתדרים קיימים ולא רק ליצירת חדשים. היתרון במגבר זה הוא שאין צורך במולקולות עם פס בליעה בתדר הרלוונטי בשביל פליטה מאולצת. מגברים מסוג זה נקראים Optical Parametric Amplifier.
יצירת הרמוניה שנייה - Second Harmonic Generation
SHG היא מקרה פרטי של SFG, בו שני התדרים שווים זה לזה, כלומר - כאשר תדר אחד לחומר הוא יכול לעשות אינטראקציה לא ליניארית עם עצמו וליצור את התדר הכפול לו. לתהליך זה קיימים שימושים רבים, כמו המרת אורך הגל של לייזר Nd:YAG מתחום האינפרה האדום (1064nm), שלא נראה לעין האנושית, לאורך גל קצר פי 2 (ולכן תדר כפול) - 532nm, אורך הגל של רוב הלייזרים הירוקים החזקים.
תיאור אינטואיטיבי
הפולריזציה הלא ליניארית בתדר מסוים משמשת כמקור לצמיחה של האמפליטודה באותו תדר. כאשר הפולריזציה והאמפליטודה באותה פאזה, משמעות הדבר היא שהאמפליטודה תגדל, אך כאשר הם בפאזה הפוכה - הפולריזציה מוסיפה "שינוי שלילי" לאמפליטודה ולכן הורסת אותה. כאשר בחומר יש נפיצה, האמפליטודה והפולריזציה הלא ליניארית מקבלים פאזה שונה ככל שמתקדמים בחומר, ולכן תהליך שמתחיל מצמיחה של אמפליטודה אחרי מספיק מרחק יכול לגרום להריסתה. לדוגמה, עבור תהליך SFG, כאשר יש תיאום פאזה מלא (כלומר השדה בתדר \omega_3 והפולריזציה הלא ליניארית בתדר זה לא צוברים פאזה יחסית ביניהם), האמפליטודה בתדר זה גדלה ליניארית וככל שהגביש יותר ארוך כך יצא יותר. אבל, כאשר אין תיאום פאזה, באיזשהו שלב הפולריזציה הלא ליניארית תתחיל להרוס את האמפליטודה עד שמגיעה חזרה לאפס ואז התהליך חוזר על עצמו. כלומר, במקרה של חוסר תיאום פאזה, יש חסם עליון לכמה אנרגיה יכולה לצאת בתדר הגבוה - ללא תלות באורך הגביש.
תיאור מתמטי
ניקח לדוגמה את תהליך הSFG. כאמור, הפולריזציה הלא ליניארית בתדר \omega_3כאשר נכנסים 2 שדות אופטיים לחומר: יכולה להיווצר מהאיבר המעורב כאשר מעלים בריבוע:
ולכן לפי משוואת הגלים הלא ליניארית שנכתבה במבוא,
אם האקספוננט הוא 1 ופתרון המשוואה יתן לנו יעילות מקסימלית בהעברת האנרגיה לA_3. אך אם לא, קיים שלב בו ובנקודה הזו הפולריזציה מתחילה לתת תרומה שלילית לאמפליטודה ולהרוס אותה, לכן, יעילות המרת האנרגיה לתדר הגבוה חסומה. ככל שחוסר תיאום הפאזה יותר מובהק (\Delta k רחוק יותר מאפס) כך התהליך מתהפך ואפילו במקרה המכסימלי, פחות אנרגיה מצליחה לעבור. נסכם שעבור תיאום פאזה מלא מתקיים התנאי. תנאי זה אולי נראה טריוויאלי, אך ההפך הוא הנכון. בגלל מקדם השבירה השונה בין תדר לתדר, כלומר בגלל הקשר, צריך שיתקיים לתיאום פאזה או במילים אחרות,. ברוב החומרים הדיספרסיה היא נורמלית, כלומר מקדם השבירה עולה עם התדר ולכן ומכאן שקשר זה ברוב החומרים הוא בלתי אפשרי, משום שאגף ימין בוודאות גדול מאגף שמאל.
פתרונות
קיימים שני פתרונות עיקריים להתגברות על בעיית חוסר תיאום הפאזה (phase mismatch) - שימוש בחומרים אנאיזוטרופיים ו"קוואזי תיאום פאזה" (Quasi Phase Matching). בתהליך הראשון, משתמשים בחומרים בהם מקדם השבירה תלוי קיטוב.
במקרה זה, ניתן להשתמש בשני שדות בתדרים נמוכים בצירים שמקדם השבירה בהם גבוה, וליצור את התדר הגבוה בציר בו מקדם השבירה נמוך יותר. כך, למרות הדיספרסיה הנורמלית, ניתן להגיע לתיאום פאזה מלא.
בתהליך השני, בונים את הגביש כך שכל פעם ש- \Delta k z מגיע לכפולה שלמה של \pi הופכים את כיוון הגביש, וכך מקבלים \chi^{(2)} שלילי כאשר האקספוננט שלילי (מה שמשאיר את אגף ימין חיובי) ו\chi^{(2)} חיובי כאשר האקספוננט חיובי. היתרון בתהליך זה הוא שכבר אין חסם עליון לאנרגיה המקסימלית שאפשר להוציא בתדר הגבוה, אך היעילות עדיין נמוכה מהמצב של תיאום פאזה אמיתי.
שני פתרונות אלו מתאימים לשלשת תדרים מסוימת, ולכן, לרוב לא ייווצר תהליך DFG בין שני התדרים הנמוכים או SFG בין התדר הגבוה ואחד התדרים האחרים, משום שאלו ייצרו תדרים נוספים שלא נמצאים בשלושת התדרים שאליהם תוכנן הגביש להגיע לתיאום פאזה.
אפקט קר
כאשר עוצמת האור גבוהה מספיק, ניתן למדוד שינויים במקדם השבירה של החומר. לרוב ניתן לראות תלות ליניארית בין מקדם השבירה לעוצמת האור: כאשר n_0 הוא מקדם השבירה של החומר בעוצמות נמוכות. הערכים האופייניים לn_2 הם לרוב בסדרי הגודל של (חוץ מבנסיבות תרמיות או בליעה מתרווה), ולכן תופעה זו נצפית יותר בפולסים, בהם ההספק הרגעי מגיע לערכים גבוהים מספיק כדי שהאפקט הזה יהיה משמעותי.
מיקוד עצמי
עדשה עם ציר אופטי במקביל לציר z נותנת פאזה לשדה חשמלי באופן הבא:  - כלומר פאזה ריבועית ביחס למרחק מהציר האופטי. כאשר אור מתקדם מרחק d בתווך עם מקדם שבירה n, הוא צובר פאזה של e^{iknd}, לכן, רוב העדשות פועלות על ידי שינוי d באופן ריבועי במרחק. כלומר, דואגים שככל שמתרחקים מהציר האופטי השדה יעבור מרחק שונה בתוך הזכוכית, דבר שנותן לעדשות את צורתן הכדורית. עם זאת, ניתן ליצור את אותו אפקט עם d קבוע, כמו במקרה של חלון, אבל עם n משתנה באופן ריבועי במרחק. רוב התווכים הם תווכים שנוצרים בצורה הומוגנית, כלומר, עם מקדם שבירה אחיד. עם זאת, כאשר מגיעה קרן עגולה שחזקה יותר במרכז וחלשה יותר בצדדים, אפקט קר יכול לגרום שהמרכז יראה מקדם שבירה שונה מאשר הצדדים, דבר שיכול לגרום לאור לחוות אפקט של עדשה ולהתמקד כתוצאה מאפקט קר שהוא עצמו יוצר.
נזק בלתי ממוני טהור
נזק בלתי ממוני טהור הוא נזק גופני בלתי מוחשי, שאינו מתלווה לנזק פיסי ואינו מתבטא בחיסרון כיס, לדוגמה: כאב וסבל, אובדן הנאות חיים, פגיעה בשם הטוב וצער. נזק בלתי ממוני טהור הוא מקרה פרטי של נזק, שהוא אחד מיסודותיה של העוולה הנזיקית הקלאסית. לפי הגישה הקלאסית לדיני הנזיקין נזק בלתי ממוני טהור אינו בר פיצוי. עם זאת, במאה ה-20 החלה להתפתח תפיסה המכירה בצורך לפיצוי גם עבור נזק זה.
במשפט העברי
המשפט העברי מונה חמישה סוגי נזקים עליהם המזיק צריך לשלם פיצוי: נזק (אובדן קבוע של יכולת השתכרות), ריפוי (הוצאות רפואיות), שבת (אובדן זמני של השתכרות), צער ובושת. צער ובושה הם נזק בלתי ממוני טהור. חז"ל קבעו דרכים למדוד את שווי הנזק שנגרם, על ידי ברור תמורת כמה כסף אדם היה מוכן לסבול את הבושה או הצער הנדונים. במקרים אחרים קבעו חז"ל קנסות קבועים על מקרים ספציפיים, דוגמת מתן סטירת לחי או בעיטה.
הגדרה
החקיקה הנזיקית נמנעת מהגדרה מפורשת של מושג הנזק הבלתי-ממוני, ומסתמכת על הגדרת היפוכו - נזק ממון: בסעיף 2 לפקודת הנזיקין, מוגדר נזק ממון כהפסד או הוצאה ממשיים הניתנים לשומה בכסף ואפשר למסור עליהם פרטים. בהתאם לכך, ההגדרה המסורתית של נזק בלתי ממוני טהור היא נזק שלא ניתן לשומה בכסף ושלא ניתן למסור אודותיו פרטים. לאורך הזמן, התגבשו תחת המושג ראשי הנזק הבאים: כאב וסבל, אובדן הנאות חיים, אובדן נוחות, אובדן רווחה גופנית, פגיעה באוטונומיה ופגיעה בשם הטוב.
חשובה ההבחנה בין נזק בלתי ממוני המתלווה לנזק פיסי כלשהו, כמו טראומה נפשית המתלווה לפציעה בתאונת דרכים או פגיעה נפשית העולה כדי נכות, לבין נזק בלתי ממוני טהור שהוא נזק שאינו מלווה בפגיעה פיזית.
הגדרת המושג שהוצגה היא בעייתית במציאות המשפטית הקיימת. במשך שנים ארוכות נמנעו בתי המשפט מפסיקת פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור, בהתבסס על ההגדרה שמדובר בנזק שלא ניתן לכמתו בכסף. עם זאת, בתי המשפט נוטים לפסוק פיצויים בגין נזקים בלתי ממוניים כאשר הם מלווים בנזק פיסי כלשהו, וקשה לומר שנזק בלתי ממוני המתלווה לנזק פיסי הוא בהכרח חמור יותר מנזק שכזה שאינו מתלווה לנזק פיסי, אלא נראה שהדבר תלוי בנסיבות המקרה המסוים. יתר על כן, בשנים האחרונות גוברת נטייתם של בתי המשפט לפסוק פיצויים גם במקרים בהם הנזק הוא נזק בלתי ממוני טהור. החלטות אלו של בתי המשפט אינן עולות בקנה אחד עם ההגדרה לפיה נזק בלתי ממוני טהור הוא נזק שלא ניתן לכמתו בכסף, ולכן לא ניתן לפצות בגינו. ייתכן שיישוב סתירה זו מצוי בשינוי ההגדרה המסורתית לנזק בלתי ממוני טהור, לפיה מדובר בנזק לא מוחשי שלא מתבטא בחסרון כיס.
עוולות המזכות בפיצוי על נזק בלתי ממוני
לא כל העוולות בפקודת הנזיקין מכירות ביכולתו של ניזוק לקבל פיצויים בגין נזק בלתי ממוני שנגרם לו. ניתן להצביע על שלוש קטגוריות של עוולות בדיני הנזיקין:
עוולת הנגישה היא עוולה חריגה לקטגוריות שהוצגו – היא מאפשרת קבלת פיצוי בגין רשימה סגורה של נזקים, ביניהם פגיעה בשמו הטוב של האדם, כלומר, היא מאפשרת מפורשות קבלת פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור.
התפתחות הדין האמריקאי
לאורך התפתחות דיני הנזיקין, בלטה הנטייה של בתי המשפט בעולם המשפט המקובל להימנע מפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור. לאורך המאה ה-19 טענתם המרכזית של שופטים אשר התמודדו עם שאלת פסיקת הפיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור הייתה שמדובר בנזק מטאפיזי שאינו מעניינו של החוק. בנוסף הועלו טענות שניתן לחלק ל-3 סוגים:
עם זאת, במקרים בהם נזק בלתי ממוני התלווה לנזק פיסי, פסקו בתי המשפט פיצויים גם על הנזק הבלתי ממוני. מצב זה הביא להעלאת הטענה שנוצר עיוות חמור כאשר נזק בלתי ממוני שולי זוכה לפיצוי מכיוון שנתלווה אליו נזק פיסי, ואילו נזק בלתי ממוני טהור ואפילו חמור ביותר לא זכה לכל פיצוי.
לאורך המאה ה-19, החלו בתי המשפט בארצות הברית לפסוק פיצויים במקרים בהם הנזק היה בלתי ממוני טהור. הופעתו הראשונה של הנזק הבלתי ממוני הטהור כנזק בר-פיצוי הייתה כאשר הוחלט להטיל אחריות על חברה או גוף ציבורי שאחד מעובדיה העליב או פגע ברגשותיו של אזרח. לדוגמה, במקרים בהם עובד חברת תחבורה ציבורית העליב נוסע, כשעובד של חברת טלגרף התרשל במסירת הודעה שעניינה מותו של אדם וכאשר עובד פונדק פגע ברגשותיו של אורח.
ה-Second Restatement of Law האמריקאי בנושא דיני הנזיקין, שפורסם בשנות ה-60 של המאה ה-20, הביע את הסתייגות המחוקק האמריקאי מפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור, כשקבע שאין אחריות בנזיקין על גרימת נזק נפשי טהור ברשלנות. כנגד עמדה זו של החוק האמריקאי, בתי המשפט בארצות הברית דווקא ביקשו להניע מגמה הפוכה לעבר פסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור. בתחילה, בתי המשפט ביקשו לעגן את פסיקת הפיצויים בגין נזקים אלה בעוולות קיימות, בעיקר בעוולת הרשלנות. עם זאת, כשנתקלו בתי המשפט במקרים בהם לא ניתן היה לפסוק פיצויים לפי עוולות קיימות, בשל אי התאמת המקרה שלפניהם לדרישות הוכחת העוולה, הם הכירו בנזקים מסוג זה במסגרת עוולות חדשות הנפרדות מהעוולות הקיימות.
יחד עם ההתפתחות בפסיקה האמריקאית ביחס לפיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור לניזוק עצמו, התפתחה גם ההכרה באפשרות לפסוק פיצויים במקרים בהם אדם סבל נזק שכזה באופן עקיף, לדוגמה – הורה שחוזה במות ילדו. נזקים אלה מכונים "נזקי ריקושט". הכרת הפסיקה האמריקאית באפשרות לקבלת פיצויים בגין נזקי ריקושט לוותה בהטלת מגבלות על אפשרות זו. מגבלות אלו, שפותחו בהדרגה בפסיקה, מבקשות מצד אחד, לאפשר פסיקת פיצויים לניזוקים עקיפים, ומצד שני, לנהוג בריסון ולהגביל פיצויים אלה.
למרות ההתקדמות הרבה שנעשתה ביחס לפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור במאה השנים האחרונות, בתי המשפט עודם נרתעים מפסיקת פיצויים בגין נזקים אלה כשלא ניתן לעגן את הפסיקה באחת מהעוולות הקיימות או כאשר הנזק אינו מלווה בנזק פיסי.
הדין הישראלי
הדין הישראלי מושפע רבות מדיני הנזיקין האמריקאיים. ביטוי לכך ניתן למצוא גם בהתפתחות הדין הישראלי בסוגיית הנזק הבלתי ממוני הטהור.
הוראות החוק
הסוגיה המרכזית בחקיקה הנזיקית היא האם ניתן לראות בנזק בלתי ממוני טהור נזק בר פיצוי על-פי חוק. סעיף 2 לפקודת הנזיקין קובע: <blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;">"נזק – אבדן חיים, אובדן נכס, נוחות, רווחה גופנית או שם טוב או חיסור מהם, וכל אובדן או חיסור כיוצא באלה".
הדעה הרווחת בספרות הא כי בהתאם להגדרה זו יש לפרש פירוש רחב את המונח נזק, כך שאין מניעה לכלול בתוכו גם נזק בלתי ממוני טהור. סבל נפשי שנגרם לנפגע מבלי שיהיה מלווה בפגיעה בגופו, וכן סבל נפשי משני שנגרם בשל פגיעה באחר (המכונה "נזק ריקושט"), עשויים להיות מכוסים גם על ידי המושג "נזק גוף" המוגדר בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים כ-"מוות, מחלה, פגיעה או ליקוי גופני, נפשי או שכלי". לטענת קציר, לפי לשון ההגדרה ורוחו של החוק לא ניתן לראות מדוע לא יפרשו בתי המשפט את ההגדרה ככוללת את האלמנטים הללו. לטענת בן-עזר, החיקוקים העוסקים בהגדרת "נזק גוף" מזכירים גם "ליקוי נפשי או שכלי", אך אינם מפרטים מה מהותו של ליקוי זה. הקושי נובע מההבחנה הנדרשת בין נזק פיזי לנזק נפשי, הקשה הן מבחינה רפואית והן מבחינה משפטית, ואליה החוק אינו מתייחס.
מיקום נוסף בדיני הנזיקין בו ניתן למצוא ביטוי לנזק בלתי ממוני טהור הוא חוק איסור לשון הרע, אשר מגן על האדם מפני פגיעה בשמו הטוב, הנתפס כחלק מזכותו לכבוד, ומפני הסבל שנגרם לו מערעור מעמדו ומהפגיעה בכבודו בעיני החברה ובעיני עצמו. אפיון חשוב של האיסור הוא ההגנה על עצם הזכות לשם טוב, ללא דרישה לנזק תוצאתי כלשהו. אפשרות נוספת הקיימת בחוק, מחוץ לדיני הנזיקין, היא תביעת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור על-סמך החוק למניעת הטרדה מינית, שאף מאפשר פיצויים של עד 50,000 ש"ח ללא הוכחת נזק. דיני הנזיקין אינם מכילים הוראות חוק המסדירות את אופן קביעת סוג הפיצוי, זיהוי אופי הנזק והערכת מידת הפיצוי הראויה. עם זאת, במרוצת השנים ביססה הפסיקה "תורת פיצויים" בנוגע לפיצוי בגין פגיעה באינטרסים מוחשיים. מאידך, ההגנה על אינטרסים בלתי מוחשיים טהורים הוזנחה, ובפסיקה העוסקת בהם בולט חסרונו של דיון בשלב הערכת הפיצוי.
התפנית בפסק דין גורדון ומגמת הפסיקה שבאה אחריו
הניסיון להסתמך על קשיי ההוכחה לשם שלילת הפיצוי על נזק בלתי ממוני טהור נדחה לראשונה על ידי בית המשפט העליון בפסק-דין גורדון. הנשיא ברק קובע בפסק הדין כי אמנם מלאכת קביעת הפיצויים בגין הנזק הבלתי ממוני היא קשה ביותר, אולם "'יהיה בזה מן הפרדוקסליות' אם קשיי ההערכה הם שימנעו פיצוי". בעניין זה נקבע כי "הטרדה גרידא" יכולה להיחשב כ"נזק" בר פיצוי, גם כאשר היא עומדת בפני עצמה ואינה מהווה נזק "טפיל". בהלכת גורדון היה משום תפנית חדה בסוגיית הפיצוי בשל הנזק הבלתי ממוני הטהור, ואכן בעקבותיה התרחבה המגמה של בית המשפט לפסוק ברוח זו. כך, למשל, נפסק פיצוי בגין הסבל שנגרם למי שנכלא ללא צידוק בבית חולים לחולי נפש, אף על פי שנזק ממון לא נגרם. מגמת בית המשפט להכיר בנזקים לא ממוניים והעלאת כבוד האדם על נס הובילה גם ליצירת ראשי נזק חדשים, שבהגדרתם אינם ממוניים טהורים (אם כי הם עשויים להילוות לנזק פיזי). כך, בפסק-דין דעקה, קבע השופט אור כי עצם הפגיעה באוטונומיה של חולה שלא נתן את הסכמתו המודעת לניתוח, היא נזק בר פיצוי. לדעת פרופ' גלעד, הרחבה זו נעשית גם בהשראת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שהפך את הכבוד והאוטונומיה לערכים מוגנים.