cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט קראפט
חיים אישים
בפברואר 2019 הוגש נגדו כתב אישום בגין שני מקרים של שידול לזנות, המקרים התרחשו במכון בפלורידה שהיה במעקב המשטרה בחשד לסחר בנשים. כתב האישום נגנז בספטמבר 2020 לאחר שלא נמצאו ראיות המספיקות להעמידו לדין.
אנריקה, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
אנריקה נולד ב-31 בינואר 1512 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. הוא חי תקופה ארוכה באבורה, שם הוא גם הקים אוניברסיטה ישועית. אנריקה ידוע בהיסטוריה היהודית כמי שהיה האינקוויזיטור הגדול הראשון באינקוויזיציה הפורטוגזית. ב-1578 נקרא לרשת את כס המלוכה, לאחר שנכדו של אחיו, סבשטיאו, נהרג בקרב אל-קסר אל-כביר. הוא היה כבר מבוגר כשעלה לכס המלוכה ומת שנתיים לאחר מכן, ב-1580. מכיוון שהיה מחויב לפרישות מתוקף היותו קרדינל קתולי, לא הותיר אחריו צאצאים, ומותו עורר משבר בפורטוגל (לאחר מותו עלה לשלטון ל-20 יום אנטוניו, אב המנזר של קראטו, אך לא הצליח ליצור לגיטימציה מלאה לשלטונו), שגרם בסופו של דבר להשתלטות פליפה השני, מלך ספרד על פורטוגל.
רוזני וילנה
רוזני וילנה היה ארגון של קהילות ליטא רוסיה ופולין לאיסוף כספים עבור מפעלים יהודיים משותפים, בראשם תמיכה ביהודי ארץ ישראל באמצעות כספי החלוקה. הארגון התקיים לאורך כל המאה ה-19 והיה רוב ימיו ארגון חשאי על מנת להסתיר את פעולותיו מעיני משטר הצאר, שחשד שההתארגנות היהודית היא חלק ממזימה עולמית. בנוסף פעלו היהודים בניגוד לחוק מפורש שאסר להוציא כספים מרוסיה אל מדינות אויב (והאימפריה העות'מאנית, שארץ ישראל הייתה חלק ממנה הייתה ארץ אויב).
מבנה ארגוני ופעילים עיקריים
הארגון קם בשנות ה-90 של המאה ה-18, כאשר מוסדותיו ומבנהו הארגוני נסגרו ב-1798. בראשו עמדו נגידים שהיו גבאי קהילות, סוחרים ובנקאים יהודים עתירי-ממון ובצידם כיהנה הנהגה רוחנית של גדולי תורה, כולם פעלו בהתנדבות. כל הנגידים שעמדו בראש הארגון היו בעלי זיקה למשפחת הגר"א (הגאון מווילנה). בראש הארגון עמדו בני משפחות שכולן היו נצר למשפחת סבו של הגר"א, משפחת משה רבקש, בעל "באר הגולה" והנגידות עברה בין בני המשפחה, כולל חתנים. במאה ה-19 כיהנו יחד שלושת ראשי הארגון הראשונים כארבעים שנה. היו אלה ר' אריה לייב פעסעלעס, ר' משולם זלמן ב"ר יעקב אורי (ר' זלמן אורי'ס), ור' שמואל חרי"ק (חתן ר' יהודה קלאצקי). הם נקראו "שלושת עמודי וילנה".
בעל הסמכות הרבנית הבולטת בראשית הארגון היה ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגר"א, מייסד וראש ישיבת וולוז'ין. אחריו כיהנו בתפקיד בנו, יצחק, ר' אריה לייב קצנלבוגן אב"ד בריסק ואחרים. סמכותם נגעה בעיקר להחלטות עקרוניות ולהתוויית הדרך האמונית להפעלת הארגון. הם גם חתומים על רוב המכתבים בנושאים עקרוניים.
ההשכלה העסקית והבנקאית של הנגידים ומינוי מזכירים במשרה מלאה באו לידי ביטוי בניהול מתקדם של הכספים, ברישום מדויק, בספרי קבלות ושטרי חוב מסודרים ובשליטה מקצועית בזרימת הכספים בכל הערוצים.
פעילות
הפעילות העיקרית של הארגון הייתה איסוף כספים על מנת לחלקם ליהודים אשכנזים שעלו לארץ ישראל. הקבוצה הראשונה שנהנתה מכספי החלוקה שאספו רוזני וילנה הייתה דווקא קבוצה של חסידים, עליית תלמידי הבעל שם טוב בראשות ר' מנחם מנדל מוויטבסק, שעלו בשנת 1778 לצפת, בניגוד לקו המתנגדי המובהק של הארגון. ההיסטוריון אריה מורגנשטרן מדגיש שנקודה זו מבהירה את היחס שייחסו ליישוב הארץ כערך עליון, מעל לסכסוכים הקשים שבין מתנגדים לחסידים. בהמשך תמך הארגון באופן פעיל בעליית תלמידי הגר"א, בשנת 1808 והיווה את ה"גב" הכלכלי של עלייה זו ושל רוב היישוב האשכנזי בארץ ישראל ובכלל זה עדות החסידים השונות.
על אף החשאיות, ראשי הארגון, שהיו לרוב העשירים והבכירים שבין יהודי ליטא, קיימו קשרים רצופים עם פקידות השלטונות. כתוצאה מכך פעלו ראשי הארגון לקידום מטרותיו גם במגעיהם העסקיים והפוליטיים וכן תוך מתן שוחד לפקידים.
בתמורה לתמיכה הכספית והארגונית נטל על עצמו הארגון אחריות לתחומי חיים רבים של העולים ולמעשה ניהל את המתיישבים מרחוק. רוזני וילנה קבעו מי יהיו ראשי הקהל, אילו פעילויות מותר לקיים בארץ הקודש (לימוד תורה) ואלו לא (למשל היה איסור על מלאכה, מתוך תפיסה שהעולים הם "חיל חלוץ" של קדושים שאל להם לבזבז את זמנם ומרצם בעבודה). הארגון גם שלח את הרב משה ריבלין לכהן ברבנות העיר ולהסדיר את הסכסוכים בין פליטי צפת לתושבי ירושלים. כל הסדר בארץ (רכישת קרקעות, הסדרים בין אשכנזים לספרדים והסדרים מול החסידים) הובא לאישור הרוזנים ובטל אם לא הסכימו לו. לעיתים מכנה הארגון את עצמו "רוזני ארץ ישראל" וראש הארגון ר' חיים סג"ל לנדא (בנו של "הנודע ביהודה", ר' יחזקאל לנדא), מכנה את עצמו "נשיא ארץ ישראל". הפרושים נטו לקבל את מרות רוזני וילנה, לפחות עד 1909 (מועד פטירת ר' שמואל סלנט), ואילו החסידים נטו להתעלם מהוראות הרוזנים, דבר שגרר תכתובת ענפה ובכללה איומים על הקטנת קצבאות החלוקה ואף הפסקתן המוחלטת שנעה בין היישוב בארץ ,וילנה, אמסטרדם וקושטא.
על היחס לארגון ולעומדים בראשו ניתן ללמוד ממכתב ששלח ר' נתן נטע בנו של ר' מנחם מנדל משקלוב לצבי הירש להרן:
הארגון לא עסק רק בתמיכה בעלייה והתיישבות אלא גם בגבאות עבור מפעלים שראה בהם ערך כלל-יהודי, ובראש מפעלים אלה מימון "אם הישיבות", ישיבת וולוז'ין ותלמידיה וקופת צדקה לעניים שניהלה בין היתר את מפעל "קמחא דפסחא", רכישת צורכי חג לעניים. איסוף הכספים נערך באופן מסודר מהקהילות במרחב ליטא-פולין-רוסיה במסגרת שנקראה "הצדקה הגדולה" שכללה חלוקה לפלכים שבראש כל אחד מהם ניצב גבאי שהיה אחראי על איסוף הכספים בפלך שלו והזרמתם לווילנה. הכספים נתרמו בקופות "מתן בסתר" בבתי הכנסת. כספי הציבור שימשו לא אחת לניהול מאבקים מול השלטונות לצורך ביטול גזירות שנגזרו על היהודים (כמו פקודת הגיוס לצבא הצאר מ-1827) ולשיחוד פקידים בממשל.
הרוזנים שלחו שד"רים לקהילות שכנות כגון קהילת ברלין וקהילת קניגסברג כדי להלהיב אותן לסיוע ליהודי ארץ ישראל ולגייס מהן כספים.
ניקו ווקר
ניקולס ווקר (באנגלית: Nicholas Walker; נולד ב-19 באפריל 1985) הוא סופר אמריקאי ויוצא צבא ארצות הברית שישב בכלא בגין שוד בנק. רומן הביכורים הסמי-אוטוביוגרפי, "צ'רי" שכתב בעודו מרצה 11 שנות מאסר, פורסם ב-14 באוגוסט 2018.
קריירה
מ-2005 עד 2006, שירת ווקר כחובש צבאי ביחידת חי"ר בעיראק. במסגרת תקפידו הצבאי הוא ביצע יותר מ-250 משימות בשטח האויב. לאחר שחזר לחיים האזרחיים, הוא סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית שלא אובחנה. ווקר היה בדיכאון ובטראומה והתמכר להרואין ולאוקסיקודון.
כדי לממן את ההתמכרות שלו לסמים, הוא שדד עשרה בנקים ברחבי קליבלנד בטווח של ארבעה חודשים, החל מדצמבר 2010. הוא נעצר באפריל 2011, הודה באשמה ב-2012 ונידון למאסר של אחת עשרה שנים. ב-2013, בזמן שוולקר היה מאחורי סורג ובריח במוסד הכליאה הפדרלי באשלנד, קנטקי, צוין שמו באתר החדשות "BuzzFeed". זה הוביל להתכתבות עם מתיו ג'ונסון, מוציא לאור בעיתונות העצמאית "Tyrant Books". ג'ונסון שלח לווקר ספרים ועודד אותו לכתוב על חייו. הוא בילה כמעט ארבע שנים בכתיבה.
הרומן "צ'רי", פרי עטו ראה אור בהצאת הספרים "אלפרד א. קנופף" והוא עוסק ב"זוועות המלחמה וההתמכרות". ברומן הסמי-אוטוביוגרפי, צעיר נושר מהקולג' ומתגייס לצבא. הוא חוזר הביתה שמצבו ירוד, מתמכר לאופיאטים ומתחיל לשדוד בנקים. לפ המגזין ניו יורק, עם פרסומו הספר זכה ל"שבחים כמעט אוניברסליים". הוא הופיעה לראשונה במקום ה-14 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. ווקר אמר שהוא משתמש בכסף ממכירת הספר כדי להחזיר לבנקים ששדד. הספר היה ברשימה הקצרה לפרס המינגוויי לשנת 2019.
תוך ימים ספורים מפרסום הספר, זכויות הסרט נרכשו תמורת מיליון דולר על ידי האולפן AGBO של ג'ו ואנתוני רוסו, כשהאחים מתכננים לביים ולהפיק, והתסריט ייכתב על ידי ג'סיקה גולדברג, ובכיכובו של טום הולנד כדמות מבוססת על ווקר. לווקר הוצעה ההזדמנות להיות מפיק בפועל של הסרט, אבל הוא דחה אותה. הסרט, שנקרא גם צ'רי, יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-26 בפברואר 2021, וב-Apple TV+ ב-12 במרץ 2021.
חיים אישיים
ווקר גדל באטלנטה, לאס וגאס וקליבלנד. הוא נשר מאוניברסיטת ג'ון קרול והתגייס לצבא בגיל 19. על שירותו בעיראק קיבל ווקר שבע מדליות וציון לשבח. הוא שוחרר מהכלא מוקדם, באוקטובר 2019. הוא גר באוקספורד, מיסיסיפי.
ווקר ואשתו הראשונה, התגרשו כמה חודשים לאחר שחזר ב-2006. בערך בזמן הזה, הוא היה הסולן והכותב בלהקת רוק פסיכדלי בשם "Safari", והם הוציאו את האלבום "Maybe Tomorrow" ב-2010. באוגוסט 2020, המגזין "אינטרוויו" דיווח כי ווקר התחתן עם המשוררת רייצ'ל ראביט ווייט.
עופרה עופר
עופרה עופר אורן (נולדה ב-4 ביולי 1951 בתל אביב) היא סופרת, משוררת, בלוגרית, מתרגמת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב וגדלה ביפו, שם התגוררה משפחתה בדירה במתחם "מחנה אריאל" (קבוצת מבנים ששימשה את מפקדת חיל האוויר בימי ראשית המדינה), ובהמשך עברה משפחתה לבסיס תל נוף. למדה בבית הספר שבמושב קדרון ואחר כך בתיכון מאוחד רחובות (תמ"ר, כיום תיכון דה שליט). מכיתה י' עד י"ב למדה בבית הספר התיכון היהודי JFC בלונדון, שם שהתה משפחתה בשליחות. לאחר שובה ארצה שירתה כקצינה בחיל האוויר.
עופר היא בוגרת החוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם בחוג לקולנוע בשנתו הראשונה ואחר כך משחק בחוג לתיאטרון. כמו כן הוציאה שם תעודת הוראה.
במשך כארבעים שנים לימדה עופר אנגלית, הן במערכת האינטרנית (בין השאר ב"תיכון בן צבי" בקריית אונו ובבית הספר לאומנויות "תלמה ילין" בגבעתיים) והן במסגרת האקסטרנית (ב"אנקורי", בתיכון לחמן ובמכון שחר). בשנות ההוראה הגישה עופר אלפי תלמידים לבחינות הבגרות באנגלית. עופר פרשה מהוראה בשנת 2015, בין השאר בגלל ביקורת שהייתה לה על תוכנית הלימודים באנגלית ודרישות משרד החינוך.
במקביל לעבודת ההוראה עסקה עופר, מאז 1989, גם בכתיבה, תרגום ועריכה של ספרים ואף הנחתה סדנאות כתיבה, בין השאר בבית אריאלה ובמסגרת פרויקט "סיפור נולד" של משרד החינוך, שבו מנחים סופרים סדנאות כתיבה לתלמידים ביישובי הפריפריה.
נישאה לטייס בחיל האוויר ולזוג נולד בן. הם התגרשו כעבור תשע שנים. נישאה בשנית ולזוג נולדה בת. נישאה בשלישית לאריה אורן ומתגוררת בקריית אונו.
כתיבה ותרגום
ספרה הראשון של עופר, "הפרדת צבעים", שבו ארבע נובלות, יצא לאור בשנת 1989 וזכה לשבחי המבקרים, וכך היה גם עם פרסום הרומן הראשון שכתבה עופר, "דיבור עקיף", בשנת 1990.
עד כה פרסמה עופר אחד עשר ספרים, וסיפוריה נכללו בשלוש אנתולוגיות. בשניים מספריה ("שירה והירושימה" ו"יופי לי, יופי לי") ובראיונות עיתונאיים חשפה עופר כי הייתה קורבן לגילוי עריות מצד אביה, יוסף עופר, מראשוני חיל האוויר הישראלי. לדבריה, בנוסף על הפגיעה המינית היא ספגה השפלות ואלימות פיזית ומילולית מאביה ואמה גם יחד.
בספריה האחרים נגעה עופר במגוון נושאים ובהם היבטים של פרשת קסטנר (ברומן "מעקב"), ההווי בבית ספר לאומנויות (ברומן הבלשי "רצח בבית הספר לאומנויות"), ובחוויות נעורים (בספר "כמו עפיפון מנותק").
מאז שפרשה מההוראה מתמקדת עופר בכתיבת שירים. בראשית דרכה בתחום זה כתבה שירים בסגנון חופשי ורוב השירים הללו רוכזו בספר השירים הראשון שלה "מה המים יודעים על צמא". בשנים האחרונות מקפידה עופר על חריזה ועל משקל, ומרבית שיריה כתובים כסונטות או כוילאנלים. שיריה פורסמו במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ, בכתב העת הו!, בכתב העת המוסך, בעיתון 77, באתר "גלויה" ועוד.
בשנת 2023 פרסמה עופר לראשונה יצירה המשלבת סיפורת ושירה – הרומן "מה קרה להגר באילת?" מורכב מ-336 סונטות מוקפדות משקל וחריזה, שבהן מובאת מסכת חייה של צעירה שגדלה בבית אלים ומוחץ, ובורחת ממנו אל האלימות שבחוץ.
עופר תרגמה מאנגלית למעלה מארבעים ספרי פרוזה, וערכה ספרים רבים. בין השאר תרגמה עופר יצירות של יצחק בשביס-זינגר, גרהם גרין, ג'ק לונדון, ג'פרי ארצ'ר, ןקרול שילדס. כמו כן תרגמה לעברית סדרות לילדים ובני נוער.
בשנים האחרונות פרסמה עופר גם תרגומי שירים מאנגלית, תוך הקפדה על שמירת החריזה והמשקל שבשירים המקוריים. בין השאר היא פרסמה תרגומים לשיריהם של כריסטינה רוזטי, ו"ה אודן וג'רארד מנלי הופקינס וסונטות שכתבו ויליאם שייקספיר ואליזבט בארט בראונינג.
בשנות ה-90 פרסמה עופר רשימות עיתונאיות וביקורות ספרים בכמה עיתונים ובהם: "ידיעות אחרונות", "דבר", "עולם האישה" ו"עיתון 77". כיום היא מפרסמת את רשימותיה וביקורות הספרים שלה בבלוג "סופרת ספרים".
תרגום ועריכה
בין הספרים שתרגמה עופר יצוינו:
קישורים חיצוניים
מיצירתה
ראיונות
ראיונות מוקלטים
מיכל פרידמן
מיכל (רגינה) פרידמן היא חוקרת ופרופסור חבר בגמלאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימשה בעבר כראש החוג.
פרידמן הייתה ממקימי החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, יחד עם יהודה ג'אד נאמן ואברהם הפנר.
מחקריה עוסקים בקולנוע הישראלי, הקולנוע הגרמני החדש וראשית הקולנוע הגרמני, קולנוע צרפתי, אוטוביוגרפיה קולנועית וטראומה.
ג'ון אוורט מיליי
ג'ון אוורט מיליי (באנגלית: John Everett Millais; 8 ביוני 1829 – 13 באוגוסט 1896) היה צייר ומאייר בריטי. בשנת 1848 ייסד, במשותף עם דנטה גבריאל רוזטי, את קבוצת הציירים האנגלים שכונו האחווה הפרה-רפאליטית.
חברי הקבוצה הפרה רפאלית יצאו כנגד מסורת הציור האימפרסיוניסטית באנגליה ובצרפת באותם ימים, שכללה ציורי הווי מחד, והתבוננות אישית וסובייטיבית מאידך. הפרה רפאלים, ובהם מיליי, הדגישו את חשיבותו של הריאליזם בציור, והקדישו תשומת לב קפדנית לפרטים. יצירתו "ישו בבית הוריו" ספגה ביקורת בשל ריאליזם זה.
ג'ון אוורט מיליי התמקד בציוריו, בדרך כלל, בדמויות, תוך נגודי צבעים עזים בין הרקע לדמות. לדוגמה, בציור "אסתר", מופיעה דמותה של אסתר המלכה בבגד צהוב על רקע מסך כחול.
קרן השקעות סקיי
קרן השקעות סקיי (באנגלית: SKY Israel Private Equity Fund) היא קרן השקעות פרטיות ישראלית, המנהלת הון של יותר מ-800 מיליון דולר, ב-4 קרנות, שגויסו בעיקר ממשקיעים מוסדיים בישראל ומחוצה לה.
היסטוריה
קרן סקיי הוקמה בשנת 2005 על ידי צבי יוכמן וניר דגן. לפני הקמת הקרן, השניים היו שותפים במשרד סוארי-יוכמן, אותו הקים צבי יוכמן יחד עם פרופסור יצחק סוארי ב-1989. הקרן הראשונה של סקיי, שהוקמה ב־2005, גייסה 120 מיליון דולר. הקרן השנייה הוקמה ב־2011 בגיוס של 150 מיליון דולר. בינואר 2017 גייסה לקרן השלישית סכום של 200 מיליון דולר. בינואר 2017, גויסה הקרן הרביעית בהיקף שלך 350 מ' דולר.
הקרן מתמחה ברכישת שליטה בחברות ישראליות בוגרות, תוך מעורבות בהשבחתן לאורך שנים עד למכירתן. תחומי השקעות הקרן כוללים תעשייה, מסחר, שירותים ותקשורת.
דוד יוסף (רב)
הרב דוד יוסף (נולד בי"ד באב תשי"ז, 10 באוגוסט 1957) הוא ראש כולל יחוה דעת וחבר מועצת חכמי התורה של מפלגת ש"ס. היה רבה של שכונת הר נוף בירושלים.
ביוגרפיה
בנם התשיעי של מרגלית והרב עובדיה יוסף. למד בישיבת אור ישראל לצעירים, שנה בישיבת פוניבז' ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בתקופת לימודיו בישיבת חברון הכיר את אריה דרעי ובין השניים נקשרה ידידות רבת שנים.
הרב יוסף עומד בראש בית המדרש "יחוה דעת", המכשיר רבנים המשמשים בישראל ובמדינות אחרות, מיום הקמתו.
מפעלו הספרותי העיקרי, שהחל בשנת תשנ"ט, הוא סדרת ספרי ההלכה הלכה ברורה, שזכתה בפרס לספרות תורנית בירושלים.
הרב יוסף התפרסם בתמיכתו באריה דרעי במאבק הפנימי בש"ס, ובמלחמה על לבו של אביו למען השבתו של דרעי לתפקיד יו"ר התנועה.
הרב יוסף מוסר את השיעור שאביו נהג למסור במשך עשרות שנים בבית מדרשו "יחוה דעת" ביום ראשון.
בעצרת הזיכרון לאביו במלאת השבעה הכריז הרב שלום כהן על צירופו של הרב דוד יוסף למועצת החכמים של ש"ס. באוקטובר 2020 פרש מתפקיד רב שכונת הר נוף, בעקבות עתירה שהוגשה נגדו בבג"ץ בדרישה להעמידו לדין משמעתי בגין דברים חריפים שהטיח כנגד התנועה הרפורמית, ובקריאות להצביע בבחירות עבור תנועת ש"ס.
באייר תש"ף פתח גוף כשרות בשם בד"ץ יחוה דעת.
בפברואר 2023 הודיע על כוונתו להתמודד על משרת הראשון לציון.
חיים אישיים
נשוי לסופיה, אחותו של שר הפנים לשעבר אליהו סויסה. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, ואב לתשעה.
ג'וליאן דה גוזמן
ג'וליאן בובי דה גוזמן (באנגלית: Julian Bobby de Guzman; נולד ב-25 במרץ 1981 בטורונטו) הוא כדורגלן עבר קנדי ממוצא ג'מייקני ופיליפיני, ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו של דה גוזמן 89 הופעות במדי נבחרת קנדה. דה גוזמן משמש כיום עוזר מאמן בקבוצת אוטווה פיורי הקנדית.
קריירה
דה גוזמן החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של המועדון נורת' סקרבורו, וזכה לתשומת לבם של מאתרי כישרונות מטעם המועדון הצרפתי אולימפיק מרסיי. הוא עזב את קנדה והצטרף לקבוצת המילואים של מרסיי, שם שיחק עד שנת 2000. לקראת עונת 2001/2002 הוא הצטרף לזארבריקן מהבונדסליגה השנייה, ושיחק שם במשך כשתי עונות.
בשנת 2002 הוא הצטרף למועדון הנובר 96 שזה עתה העפיל לבונדסליגה, ובכך הפך לכדורגלן הקנדי השלישי המשחק בליגה הגרמנית הבכירה. הוא שיחק בהנובר במשך שלוש עונות לפני שהצטרף לדפורטיבו ב-2005. בעונת 2007/2008 הוא הוביל את דפורטיבו לשורת תוצאות שסייעו למועדון להימנע מירידה לליגה הספרדית השנייה ואף להעפיל לגביע אופ"א, ובשל כך זכה בתואר שחקן העונה של המועדון. דה גוזמן הוא גם הקנדי הראשון המשחק בלה ליגה.
נבחרת לאומית
בטורניר גביע הזהב של CONCACAF ב-2007 הוא הבקיע את שני השערים בניצחון 2 - 1 על נבחרת קוסטה ריקה במשחק הפתיחה, ואף זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר לאחר שהוביל את נבחרתו עד לחצי הגמר.
חיים אישיים
אחיו הצעיר ג'ונתן הוא כדורגלן מקצועני גם כן.
סטיבן סמית
סטיבן סמית' (אנגלית: Stephen Francis Smith; 1860 או 1861, אונטריו – 12 במאי 1928, לונדון) היה שחמטאי קנדי ורופא באנגליה.
ביוגרפיה
סמית היגר עם משפחתו מקנדה לאנגליה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19. בהתאם למסורת המשפחתית סמית למד רפואה, ולימים התקבל כחבר לאגודת המנתחים המלכותית הבריטית.
סמית שיחק באליפות אנגליה לשחמט וכן בתחרויות הייסטינגס בשנים 1895, 1919 ו-1927/28, אך לא בדרג העליון. סמית ניצח באליפות לונדון לשחמט בשנת 1895 והגיע למקום השני בשנת 1905/6. סמית חלק מקום שישי בתחרות לונדון בשנת 1899 (ניצח: פרנק מרשל), השתתף בתחרות אוסטנד בשנת 1907, הגיע למקום הרביעי בתחרות דיל 1907 (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס), חלק מקום 10–11 בתחרות אוקספורד 1910 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס) וחלק מקום 6–8 בתחרות לונדון 1910 (ניצח: ו. וארד).
במהלך מלחמת העולם הראשונה עזב סמית את אנגליה וחזר לצפון אמריקה. הוא ניצח באליפות וונקובר בשנת 1915, ומוזכר כאלוף קולומביה הבריטית בחוברת אוגוסט 1925 של ביטאון השחמט הבריטי. הוא קרא תיגר על סידני גייל לדו-קרב על אליפות השחמט של קנדה בשנת 1920 אך הדו-קרב הסתיים בפרישתו של גייל לאחר שני משחקים בלבד.
סמית ייצג את קנדה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז, הן כשחקן שצבר 5 נקודות (+1-4=4) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), והן כנציג המשלחת הקנדית למשחקים. סמית הוא אחד מ-15 המייסדים של איגוד השחמט הבינלאומי פיד"ה.
הישגיו השחמטאיים הבולטים הם ניצחון על אלוף העולם לעתיד מקס אויבה (בשנת 1919) וניצחון על ורה מנצ'יק בשנת 1928.
הר לוקי (אנטארקטיקה)
הר לוקי (באנגלית: Mount Loke) הוא הר ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא בצידו הדרומי של עמק רייט; ההר ניצב בין קרחון גודספיד וקרחון דנטון.
מקור השם
שמו של ההר נתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון, ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת מחקר 1959–1958.
בדומה לשמות אתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, הקרויים על שם דמויות ואתרים מהמיתולוגיה הנורדית, הר זה קרוי על שם לוקי, אל במיתולוגיה הנורדית.
אורי מכלוף
חייו
מכלוף גדל באשקלון, הוא בנו של שושן מכלוף ששירת כשוטר עד פרישתו בשל פגיעה בתאונת דרכים. החל את שירותו במשטרת ישראל כשוטר סיור וחוקר בתחנת המשטרה באשקלון. לאחר קורס קצינים מונה לראש לשכת החקירות בתחנה, בתקופה זו קיבל הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. שירת באגף החקירות של מרחב לכיש, פיקד על תחנת המשטרה בקריית מלאכי, שימש סגן מפקד מרחב אילת וקצין אגף החקירות של מרחב הנגב. בדצמבר 2006 מונה לראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לקצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום. באוגוסט 2013 מונה לראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין והועלה לדרגת תת-ניצב. הוא סיים את שירותו במשטרה ב-2017.
לאחר שחרורו הקים חברת חקירות פוליגרף פרטית.
סקוט קאן
סקוט אנדרו קאן (באנגלית: Scott Andrew Caan; נולד ב-23 באוגוסט 1976) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של דניאל "דנו" ויליאמס (אנ') בחידוש לסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש-אפס" (2010- 2020); על תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה
קאן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה; בנם של שחקן הקולנוע ג'יימס קאן ושל שילה מארי ריאן, שחקנית ודוגמנית לשעבר. סבו וסבתו מצד אביו היו יהודים שהיגרו מגרמניה לארצות הברית. יש לו אחות-למחצה גדולה בשם טארה, ושלושה אחים-למחצה קטנים.
קריירה
בתחילת דרכו קאן היה מצוות ההפקה של הלהקה סייפרס היל ואף היה חבר להקה בעצמו בלהקה הנקראה The Whooliganz יחד עם דה אלכימיסט. בתחילת שנות התשעים קיבלו השניים חוזה הקלטות בחברת טומי בוי רקורדס. הם הקליטו אלבום אחד אשר נקרא "Make Way for the W". הסינגל הראשון היה "Put Your Handz Up" והסינגל השני היה "Whooliganz". לאחר מכן חוזה ההקלטות בוטל והצמד התפרקו. ב-2014 חזר קאן לשיתוף פעולה עם האלכימאי בשיר "Byron G".
בסוף שנות התשעים שיחק בעיקר בסרטים עצמאיים דלי תקציב, עד שקיבל בשנת 1999 את תפקידו הראשון בסרט משמעותי בשם "כוכב חדש נולד" לצדו של ג'יימס ואן דר ביק.
בשנת 2000 שיחק בסרט הפעולה "עקיצה ב-60 שניות" בכיכובו של ניקולס קייג'.
בשנת 2001 שיחק לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים " בבימויו של לס מייפילד. בשנת 2003 ביצע את עבודת הבימוי הראשונה שלו בסרט "Dallas 362" אשר זיכה אותו בפרס בפסטיבל הסרטים בלאס וגאס.
בשנת 2006 ביים וכתב את הסרט הקולנועי "The Dog Problem", בו גם השתתף לצד ג'ובני ריביסי, לין קולינס ודון צ'ידל. באותה שנה שיחק בדרמה הקומית "חברות עם כסף" לצד ג'ניפר אניסטון. לאחר מכן שיחק בסרטים לצידם של הארווי קייטל ופול ווקר. בנוסף, קיבל תפקיד משני בסדרה של רשת HBO, "הפמליה".
החל משנת 2010 מגלם קאן את תפקידו של הבלש דני "דאנו" ויליאמס בחידוש לסדרה "הוואי חמש-אפס". הסדרה החלה את שידוריה ב-20 בספטמבר 2010 ושודרה במשך עשר עונות עד ל-3 באפריל 2020; על משחקו בסדרה היה מועמד קאן פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
חיים אישיים
ביולי 2014 פורסם כי לקאן ובת זוגו, קייסי ביקסבי, נולדה בת ראשונה, ג'וזי ג'יימס.
בנוסף למשחק קאן מנהל קריירת צילום. את השראתו קיבל מהצלם פיל פרמט אשר גם מדריך אותו מאז עבודתם יחד בשנת 2003 בסרט דאלאס 362. בשנת 2009 הוציא לאור את ספר הצילום הראשון שלו אשר הכיל 256 עמודים ונקרא "Scott Caan Photographs, Vol. 1".
יש לו חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
ספריה לעם
ספריה לעם היא סדרת סיפורת של הוצאת עם עובד, שבמסגרתה יוצאים לאור כ-12 ספרים בעברית בשנה, מהם ספרי מקור ומהם ספרים מתורגמים. הסדרה החלה לצאת לאור באפריל 1955, אותחלה ומוספרה מחדש ב-1958, ומאז היא זוכה להצלחה רבה. בנוסף למכירת ספרי הסדרה בחנויות הספרים, לסדרה יש מפעל מנויים, שבמסגרתו מפרסמת ההוצאה בתחילת כל שנה את הספרים העומדים לצאת לאור בשנה זו, ומאפשרת למנויים להתחייב מראש על רכישת ספרים מתוך הסדרה, בהנחה גדולה.
עם הסופרים העבריים שספרי סיפורת רבים שלהם (חמישה לפחות) ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים יהושע קנז, אהרן מגד, חנוך ברטוב, עמוס עוז, נתן שחם, סמי מיכאל, ישראל המאירי, אלי עמיר, חיים באר, מאיר שלו, רונית מטלון וישי שריד.
עם הסופרים המתורגמים שספרי סיפורת רבים שלהם (חמישה לפחות) ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים גרהם גרין, ברנרד מלמוד, אונורה דה בלזק, גבריאל גארסיה מארקס, ג'ון מקסוול קוטזי, פול אוסטר, אנטוניו מוניוס מולינה, איאן מקיואן, ז'ורז' סימנון, מייקל שייבון, רוברטו בולניו וג'ונתן פרנזן.
העורכים הנוכחיים (2017) של "ספריה לעם" הם משה רון, יובל שמעוני, דבורה נגבי ומאיה פלדמן. בעבר ערכו את הסדרה אליהו דוד שפיר, ירוחם לוריא, אברהם יבין, אמציה פורת, אילנה המרמן, נילי מירסקי, תרזה בירון-פריד ועוד.
ספרי הסדרה הם בפורמט של ספר כיס (אך על נייר באיכות גבוהה מהמקובל בספרי כיס). אחדים מספרי הסדרה יצאו לאור גם בפורמט גדול יותר, שבו האותיות גדולות יותר, לנוחות קוראים כבדי ראייה.
אחדים מספרי הסדרה, לדוגמה אנה קארנינה, יצאו לאור בשיתוף עם המפעל לתרגום ספרי מופת.
שישה דורות בעיצוב העטיפה של "ספריה לעם"
במהלך עשרות השנים שבהן יוצאת לאור "ספריה לעם" חלו שינויים בעיצוב הגרפי של העטיפה לספרי הסדרה, המשקפים שינויים בטכנולוגיית הדפוס ושינויים סגנוניים. להלן ששת דגמי העיצוב ששימשו את "הספרייה לעם" במהלך העשורים. השנה שמתחת לתמונה היא השנה שבה הספר יצא לאור.
כותרים שיצאו בשיתוף עם "ספרית ילקוט"
בשנותיה הראשונות של הסדרה, כמה מהכרכים יצאו לאור גם במסגרת "ספרית ילקוט" של ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. המספור בכל אחת מההוצאות היה שונה, וכך גם שם הסדרה על הכריכה הפנימית ופרטי המו"ל בעמודים הראשונים.
הספרים שראו אור בסדרה
להלן רשימת ספרי הסדרה (הטבלה ניתנת למיון לפי פרמטרים שונים: מספר סידורי בסדרה, כותר ושם מחבר):
ולנטיין (טנק)
בנוסף, הוולנטיין שימש בסיס לכלים משוריינים ייעודיים רבים כמו טנקי גישור וטנקים אמפיביים. הוולנטיין הוכיח עצמו כטנק חזק ואמין, ויתרונו על טנקים אחרים היה בייצור הקל והזול. יותר מ-3,000 יחידות סופקו לברית המועצות כחלק מתוכנית השאל החכר.
פיתוח
ב-1938 הוזמנה חברת ויקרס ארמסטרונג להשתתף במאמץ הייצור של טנק החי"ר החדש מטילדה סימן 2, שלא היה מותאם לייצור המוני, או לפתח דגם משלה המבוסס על טנק השיוט הכבד A10. ויקרס בחרה באפשרות השנייה מאחר שכבר היה לה ניסיון בפיתוח דגם המבוסס על ה-A10 שהיה מתבזבז אילו עברה לייצור המטילדה. הדגם החדש השתמש בשלדה, במתלים, במנוע ובתמסורת של ה-A10, אולם היה נמוך ומשוריין יותר, ובעל צריח חדש עם תותח 2 ליטראות (בקוטר 40 מ"מ).
הטנק הראשון נשלח למבדקים של הצבא במאי 1940 והוכיח עצמו כמשביע רצון מבחינת כוח האש ומבחינה מכנית, מאחר שמרבית הבעיות המכניות כבר נפתרו ב-A10. הטנק נכנס לייצור המוני תחת השם הרשמי טנק חי"ר סימן 3 ולנטיין, והטנקים הראשונים נכנסו לשירות ביולי 1940. איך קיבל את השם ולנטיין הוא נושא למחלוקת. ישנם מספר הסברים לכך: הראשון והפופולרי ביותר הוא כי הטנק הוצע למשרד המלחמה ב-14 בפברואר 1938, ביום ולנטיין. ההסבר השני הוא שזו הייתה מחווה לסר ג'ון ולנטיין קארדן, אחד המפתחים המשפיעים של ויקרס ארמסטרונג, שנפטר שלוש שנים קודם לכן. ההסבר השלישי אומר כי השם ולנטיין הוא ראשי תיבות של החברה Vickers-Armstrong Ltd Elswick & Newcastle-upon Tyne.
שירות קרבי
טבילת האש של טנקי הוולנטיין הייתה במבצע צלבן, חלק מהמערכה בצפון אפריקה ביולי 1941, שם הם שירתו בארמייה השמינית הבריטית. מאז ועד 1943 היה הוולנטיין הטנק החי"ר העיקרי בצבא הבריטי. הוא היה פופולרי בקרב צוותי השריון בזכות צלליתו הנמוכה ואמינותו, אולם כבר ב-1942 נחשב הוולנטיין לדגם מיושן בגלל מהירותו הנמוכה ותותח 2 הליטראות החלש שלו. הצריח הקטן של הטנק מנע התקנת תותח בקוטר גדול יותר. בוולנטיין סימן 3 ו-5 הוצג צריח חדש שהכיל שלושה אנשי צוות, אולם לאחר מכן איש הצוות השלישי הוסר גם בדגם זה, כדי לאפשר את התקנת תותח 6 ליטראות. במרץ 1943 הוולנטיין שימש כפלטפורמת ניסוי לתותח ה-75 מ"מ, שהיה מיועד לטנקי קרומוול וצ'רצ'יל. ההצלחה בניסוי הביאה לייצור גרסה של הוולנטיין עם התותח, שהייתה הגרסה האחרונה של הטנק.
בשלהי 1943 הוולנטיין הוחלף בצבא הבריטי על ידי דגמים חדשים יותר כמו הצ'רצ'יל והשרמן האמריקאי, אולם ייצורו נמשך מאחר שהוא נתפס כטנק אידיאלי למזרח הרחוק, בעיקר אצל הצבא הניו זינלדי, שהפעיל אותו כטנק עיקרי עד לסיומה של המלחמה, ומאחר והוא היה פופולרי ביותר בצבא האדום. כ-2,394 יחידות שיוצרו בבריטניה וכ-1,390 שיוצרו בקנדה הועברו אל הסובייטים במהלך המלחמה.
הרפובליקה הליגורית
הרפובליקה הליגורית (באיטלקית: Repubblica Ligure) הייתה רפובליקה קצרת-מועד, מדינת חסות של צרפת, אשר נוצרה על ידי נפוליאון ב-14 ביוני 1797. היא כללה את שטחי הרפובליקה של ג'נובה אשר כללה את רוב האזור של ליגוריה, באזור צפון מערב איטליה. החוקה הראשונה שלה הוכרזה ב-22 בדצמבר 1797, עם הצגת מנהיגות הרפובליקה. בשנת 1800 הדוג'ה נבחר ל-5 שנים. ובשנת 1802 הוא נבחר לכל החיים. ביוני 1805, ג'נובה סופחה על ידי הצרפתים.
הרפובליקה עשתה שימוש בדגל המסורתי הגנואזי, עם צלב אדום על רקע לבן.
היסטוריה
אחרי העימות שהתרחש במאי 1797 בין התושבים הגנואזים לבין השליטים העשירים שלהם, נפוליון כבש את ג'נובה וכונן סדר משלו. הצרפתים ששדדו את ג'נובה בצורה מסיבית, הותירו את המדינה חרבה. נפוליאון הודיע על הקמת הרפובליקה הליגורית ב-6 ביוני 1797. השיתוף פעולה של התושבים תחת שליטת נפוליאון התקיים ללא ספק על ידי הארכיבישוף ג'ובאני לרקרי, שהראה את תמיכתו בצרפת רק כעבור שלושה ימים. חוקה ליגוריאנית פורסמה, אשר לא הייתה פרוגרסיבית, אלא רק כמסמך זמני. בדצמבר אותה שנה החלפה החוקה, ורוב גדול אישר את החוקה באמצעות משאל עם.
ביוני, 1798, השליטים של הרפובליקה הליגורית הובילו את העם למלחמה נגד פיימונטה אחרי ניסיון של הגולים לפתוח במרד. הצרפתים בסופו של דבר התערבו במלחמה, וכתוצאה מכך אירע הכיבוש הצרפתי של פיימונטה.
בשנת 1800, הרפובליקה הוקפה על ידי הצבא האוסטרי והצי הבריטי. כ 30,000 נפגעים נפגעו כתוצאה מהלחימה, והצבא הצרפתי היה צריך להסתמך על שיקום כלכלי. לזמן קצר כבשו כוחות אוסטריה בשנת 1800 את הרפובליקה, אבל נפוליאון חזר עד מהרה עם הצבא שלו. חוקה חדשה פורסמה בשנת 1801, והוקמו מוסדות דומים יותר לאלו של הרפובליקה של ג'נובה, עם הדוג ' ה, אשר היה הנשיא של הסנאט. בסופו של דבר, המנהיגים הליגוריים פנו לנפוליאון, וביקשו ממנו לקחת שליטה ישירה על המדינה, והוא קיבל את בקשתם.
ביוני 1805, סופחה הרפובליקה לצרפת, אשר שלטה בה שליטה ישירה. לאחר נפילתו של נפוליאון ב-1814, הרפובליקה הוקמה מחדש למשך תקופה קצרה בין ה-28 באפריל ל-28 ביולי. בעקבות קונגרס וינה הוענק האזור לממלכת סרדיניה, אשר סיפחה אותו ב-3 בינואר 1815.
יונה ונער
יונה ונער הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 2006.
זהו הרומן השישי של מאיר שלו, ואף הוא כקודמיו הפך לרב-מכר עם צאתו לאור. מקור שמו של הספר הוא בשירו של חיים נחמן ביאליק, "מֵאֲחוֹרֵי הַשַּׁעַר", שבו מופיע הביטוי "יוֹנָה עִם נַעַר". גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסוב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים. אולם בניגוד להם עוסק גם במתרחש בערים הגדולות ירושלים ותל אביב.
סיפור העלילה
הספר מתאר במקביל שני סיפורים נפרדים לכאורה שמתאחדים בהמשך לעלילה אחת. בשלב מסוים מגלה הקורא את החוט המקשר ביניהם.
הסיפור האחד הוא על יאיר מנדלסון, מדריך תיירים, המספר בגוף ראשון על חייו בילדותו ועל הקשר המיוחד שלו עם אמו, לצד חייו בהווה. האב הוא רופא ירושלמי מפורסם. אמו של יאיר מכנה את האב באופן קבוע בשם "אביכם", כלומר אביהם של שני בניה, ומעולם לא דיברה עליו כ"אבא" או "אביך" בלשון יחיד, כך ששני הבנים היו משחר ימיהם משוכנעים שזהו שמו הפרטי. בימי ילדותו של יאיר בירושלים יוצרת המשפחה קשרי ידידות עם משפחה אחרת, ולימים תהפוך הילדה באותה משפחה, חברת ילדותו של יאיר, לאהובתו, לאחר שנים של בדידות בנישואיו הכושלים לליאורה אשתו. אמו, שבאמצע החיים עזבה את אביו ועברה להתגורר בגפה, מורה לו על ערש דווי ללכת ולמצוא לעצמו בית ואושר עם אהובת נעוריו. סיפורו של יאיר הוא סיפורו של גבר שגדל בירושלים של שנות החמישים והשישים, על אהבה, על נישואים שלא צלחו, על קשר בין אחים ובין הורים לילדיהם.
הסיפור השני ברומן "יונה ונער" הוא על נערה ונער ("הילדה" ו"התינוק") ועל סיפור אהבתם, בימי מלחמת העצמאות. כל אחד מהם עוסק בנפרד בגידול יוני דואר של ארגון "ההגנה". הנערה מגדלת את היונים בשובך בגן החיות של תל אביב, ואילו הנער מטפל בשובך בעמק הירדן. "התינוק", ילד נמוך וכהה שיער, שכינויו זה דבק בו גם לאחר שגדל, מתבלט באהבתו ליונים ונבחר כעוזר למגדלת יוני הדואר מטעם ארגון "ההגנה" השוהה בקיבוץ. לפרקים הוא נוסע לתל אביב, שם פגש באחת הפעמים את הילדה ומאז הם שומרים על קשר ביניהם באמצעות היונים שלהם. בהמשך מתגייס "התינוק" לפלמ"ח, מוצב בחטיבת הראל ומשרת תחת קצין המבצעים של הגדוד הרביעי כיונאי. הפגישה האחרונה ביניהם הייתה כשהיו בני 18, לפני תחילת מלחמת העצמאות. בדרכו חזרה לקיבוץ קריית ענבים מותקפת השיירה ו"התינוק" לוקח חלק לראשונה בלחימה, ואף זוכה לשבחים ממפקדו, קצין המבצעים.
סיפור אהבתם מסתיים בנפילתו של הבחור בקרב על מנזר סן סימון בירושלים. לפני מותו הוא מספיק לשלוח לאהובתו, באמצעות יונת דואר, אות חיים אחרון, הוא הקשר בין סיפורם של "הילדה" ו"התינוק" לסיפורו של יאיר מנדלסון.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה שמתובלת בהומור.
הספר נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים.
עיבוד לתיאטרון
הספר עובד למחזה בידי רועי חן והועלה כהצגה בתיאטרון גשר ב-22 באוקטובר 2011, בבימויו של יבגני אריה. בתפקידים הראשיים משחקים גלעד קלטר (יאיר), הנרי דוד (התינוק), אפרת בן צור (הילדה/ רעיה), אלון פרידמן (הנער / אביכם), יובל ינאי, (ד"ר לאופר).
תמונות מההצגה "יונה ונער", תיאטרון גשר
שווא (פונטיקה)
שווא (בגרמנית: Schwa) הוא תנועה מרכזית חצי-סגורה בלתי-מעוגלת. מקור המונח במילה העברית "שְׁוָא". סמל ה-IPA לתנועה הוא /ə/, מעין E קטנה הפוכה.
בכמה שפות קיים סימן מיוחד לציון השווא הפונטי:
בן סטילר
בנג'מין אדוארד מיארה "בן" סטילר (באנגלית: Benjamin Edward Meara "Ben" Stiller; נולד ב-30 בנובמבר 1965) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה
סטילר נולד במנהטן, ניו יורק. אביו היה השחקן ג'רי סטילר שהיה ממשפחה יהודית. אמו הייתה השחקנית אן מיארה, שהתגיירה וקיבלה על עצמה את היהדות הרפורמית. המשפחה לא הייתה אדוקה מבחינה דתית, ובעוד סטילר חגג בר מצווה, בבית הם חגגו גם את חנוכה וגם את חג המולד. אימו של סטילר נהגה לקחת אותו לבקר בסטים בהם הופיעו עוד מילדותו, מה שתרם לרצונו לקריירה משלו בעולם הבידור.
בגיל 18 ביים את סרטו הראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ונשר מהלימודים לאחר 9 חודשים, בחיפושיו אחר סוכן ועצמאות. בתחילת דרכו כשחקן הופיע בהצגה "בית העלים הכחולים" (The house of Blue leaves), הצגה שזכתה ב-4 פרסי טוני. בזמן הפקת ההצגה, סטילר ביים סאטירה מוקומנטרית על אחד השחקנים הראשיים בהצגה.
קריירה
ב-1987 הופיע סטילר בתפקיד משני בסרט אימפריית השמש של סטיבן ספילברג. כמו קומיקאים מצליחים רבים, גם הוא הופיע ב"סטרדיי נייט לייב" ב-1988 ו-1989. ערוץ MTV הציע לו תוכנית משלו בערוץ והוא סירב, אולם הרעיון לתוכנית מ-1989 אכן הוביל לתוכנית ב-1992 ברשת FOX שנקראה "המופע של בן סטילר". התוכנית ירדה לאחר 12 פרקים בעקבות הרייטינג הנמוך והביקורות השליליות. למרות זאת התוכנית זכתה בפרס אמי עבור "התוכנית הלא-משודרת הטובה ביותר".
ב-1994 ביים ושיחק בסרט "מציאות נושכת", וב-1996 שיחק בסרט "האפי גילמור" וביים את "כייבל גאי". ב-1998 שיחק בקומדיה שוברת הקופות "משתגעים על מרי", ובסרט "אנשי המסתורין". מאז שיחק וביים סרטים רבים, אך ללא הצלחה משמעותית בקופות או בביקורות; נטען כי הוא נוטה לשחק ולביים סרטים בעלי הומור בתי שימוש וקומדיה שחורה. הוא גם הופיע בסדרה חברים בעונה 3 פרק 22.
ב-2004 שיחק שוב בסרט מצליח, סרט ההמשך ל"פגוש את ההורים" - "פגוש את הפוקרס". הסרט גרף ברחבי העולם למעלה מ-500 מיליון דולר. שנה אחר-כך השתתף בשובר קופות נוסף, כאשר דיבב דמות בסרט המצויר "מדגסקר", שהפך לאחד מסרטי האנימציה המצליחים בכל הזמנים, עם הכנסות של למעלה מ-550 מיליון דולר ברחבי העולם. סטילר שיחק גם בסרט ההמשך "מדגסקר 2" (2008); בנו הקטן של סטילר דיבב בסרט זה את הדמות הראשית אלכס בצעירותה.
בסוף שנת 2006, השתתף סטילר בשובר קופות נוסף, "לילה מוטרף במוזיאון", שגרף בחודש הראשון להקרנתו כ-360 מיליון דולר ובסך הכול 566 מיליון דולר ברחבי העולם; בכך הפך לסרט הקומדיה המצליח ביותר בכל הזמנים. ב-2008 שיחק, ביים וכתב את הסרט "רעם טרופי".
בשנת 2010 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "גרינברג". בשנת 2014 שיחק בסרט הקומדיה "כשנהיה צעירים". בשנת 2017 שיחק בקומדיה "סיפורי מאירוביץ" בבימויו של נוח באומבך.
בשנת 2022 ביים שלושה פרקים מתוך הסדרה ניתוק; סדרת מותחן של אפל TV פלוס; סטילר גם משמש כמפיק בפועל של הסדרה.
חיים אישיים
סטילר התארס ב-1997 לשחקנית כריסטין טיילור, ובמאי 2000 הם נישאו. ב-2002, נולדה בתם אלה, וב-2005, בנם קווינלין. ב-2017 בני הזוג נפרדו.
סטילר תומך במפלגה הדמוקרטית, וב-2004 תרם כסף למען הקמפיין של ג'ון קרי.
בראיונות ב-1999 וב-2001, חשף סטילר כי הוא סובל מהפרעה דו-קוטבית, מחלה העוברת בתורשה במשפחתו.
מנהל אורח חיים טבעוני.
ב-2016 חשף ששנתיים קודם לכן חלה בסרטן הערמונית, נותח והחלים.
בורחס ואני
בורחס ואני (בספרדית: Borges y yo) הוא סיפור קצר מאת הסופר, הפילוסוף והמשורר הארגנטינאי חורחה לואיס בורחס. זהו סיפור קצר מאוד, המתאר את הפער בין בורחס ה"סופר" לבורחס ה"רגיל", שמתוארים כשתי ישויות נפרדות אך מבולבלות, לשתי הדמויות אותם התחביבים (אם כי אצל בורחס הסופר הם נראים, לטענת בורחס השני, יומרניים). לאורך הסיפור ההפרדה שנוצרת בין הדמויות נהיית פחות ופחות ממשית, עד לשיא במשפט האחרון של הסיפור: "איני יודע מי משנינו כותב את הדף הזה".
הסיפור התפרסם לראשונה ב-1957, וב-1960 נאסף בספר El hacedor ("היוצר"). בשנת 1975 פורסם הסיפור בעברית, בתרגומו של יורם ברונובסקי, כסיפור הפותח את הספר "גן השבילים המתפצלים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
מפולות הבוץ באפגניסטן (2014)
מפולות הבוץ באפגניסטן אירעו ב-2 במאי 2014 בשטחו של כפר במחוז בדחשן שבצפון-מזרח אפגניסטן. כתוצאה מהן נספו כ-350 עד 500 בני אדם ורבים עודם נעדרים. כ-14,000 איש נותרו חסרי קורת גג לאחר שבתיהם נקברו או ניזוקו על ידי המפולות.
מפולת הבוץ הראשונה אירעה בין השעות 11:00 עד 13:00. כפריים שנזעקו לסייע לנפגעים מהמפולת הראשונה נפגעו מהמפולת השנייה. מפולות הבוץ, שמקורן בצלעו של הר, גרפו עמן כמויות גדולות של עפר וסלעים, שנערמו על גבי חלק משטח הכפר בגובה של 10 עד 30 מטרים.
שלטונות המחוז העריכו כי 500 איש נהרגו באסון. אנשי האו"ם באפגניסטן ציינו כי נקבע מותם של 350 איש.
יחידה של צבא אפגניסטן נשלחה לאתר האסון כדי לסייע בפעולות החילוץ וכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי במדינה הודיע על נכונותו לסייע לפעולות ההצלה, אם יתבקש. מאמצי ההצלה הופרעו על ידי מחסור בציוד מתאים, לרבות ציוד הצלה כבד, והחשש ממפולות בוץ נוספות, והופסקו כעבור יומיים לאור הערכה כי אפסו הסיכויים למצוא באתר ניצולים.
פושה טי
טרנס לוואר ת'ורנטון (באנגלית: Terrence LeVarr Thornton; נולד ב-13 במאי 1977), ידוע בשם הבמה פושה טי (Pusha T), הוא ראפר, פזמונאי ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
קריירה
בתחילת דרכו, זכה פושה טי להכרה כחצי מצמד ההיפ הופ קליפס, לצד אחיו "No Malice", איתו הקים את חברת התקליטים Re-Up רקורדס. בספטמבר 2010 הודיע ת'ורנטון על חתימתו בחברת התקליטים של קניה וסט GOOD Music, תחת חסותה של חברת דאף ג'אם. במרץ 2011, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Fear of God.
ב-2013 הוציא את אלבום הבכורה שלו, My Name Is My Name. האלבום הגיע בשיאו למקום השני במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2015 מינה קניה וסט את פושה טי לנשיא חברת GOOD Music. בהמשך אותה שנה, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, King Push.
בשנת 2022 יצא אלבומו הרביעי, It's Almost Dry, שהופק על ידי קניה וסט ופארל ויליאמס. הוא היה לאלבומו הראשון של פושה טי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ודורג כאלבום הראפ הטוב ביותר לשנת 2022 על ידי מגזין רולינג סטון. מתוך האלבום הצליח השיר "Scrape It Off" בהשתתפות ליל עוזי ורט ודון טוליבר, שהגיע ל-20 הראשונים במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. מאוחר יותר, קיבל האלבום מועמדות לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
חיים אישיים
פושה טי נולד ב-13 במאי 1977, ברובע הברונקס של העיר ניו יורק, אף על פי שהמשפחה עברה בהמשך להתגורר בוירג'יניה ביץ', שם גדלו הוא ואחיו, ג'ין תורנטון. כנערים, האחים מכרו סמים, ובסופו של דבר, ג'ין גורש מבית הוריהם לאחר שגילו מה הוא עשה. בשנת 1992 הוא ואחיו החלו את הקריירה המוזיקלית שלהם, והקימו את להקת "קליפס".
לאו מקארי
תומאס לאו מקארי (באנגלית: Leo McCarey; 3 באוקטובר 1898 – 5 ביולי 1969) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי אוסקר. במהלך הקריירה שלו היה מעורב ביצירת קרוב ל-200 סרטים, בעיקר קומדיות, בו הוא הציג את האלגנטיות וחוש ההומור המעודן שלו. הבמאי הצרפתי, ז'אן רנואר אמר פעם כי "אין במאי הוליוודי שמבין באנשים יותר מלאו מקארי".
מקארי נולד בלוס אנג'לס ונכנס לתחום הראינוע כעוזר במאי של טוד ברואנינג ב-1920. אך התמקצע באולפנים של האל רואץ' עד לסוף העשור. רואץ' שכר את מקארי ב-1923. בתחילה כתב לסדרת הסרטים "הכנופיה שלנו" ועוד כמה אחרים, ומשם התקדם לבימוי והפקה של עשרות סרטים קצרים עד לסוף העשור. רואץ' היה זה שצִיווֵת את מקארי ללורל והארדי, כשאלה רק החלו לעבוד ביחד כצמד (1927). הוא ביים רק שלושה סרטים עם לורל והארדי, אולם כתב חלק גדול מן התסריטים. ב־1929 התמנה לסגן מנהל מחלקת ההפקה באולפניו של רואץ'.
בעידן הסרט המדבר החל בעבודה על סרטים באורך מלא, לאור ניסיונו הרב בסרטים קצרים, והוא זכה לעבוד עם גדולי הכישרונות הקומיים האמריקאים של זמנו, כמו אדי קאנטור, האחים מרקס, להם ביים את הסרט שנחשב לטוב שבסרטיהם - "מרק ברווז", וו. סי. פילדס, מיי וסט והרולד לויד. הוא זכה בפרס האוסקר הראשון שלו בקטגוריית בימוי על הקומדיה הרומנטית "האמת האיומה" (1937) בכיכובו של קרי גרנט, בה הציג גרנט את אישיותו הססגונית, שתלווה אותו בהמשך סרטיו. סרט זה נחשב לגדול סרטי ה- "screwball comedy" ז'אנר של קומדיה המבוססת על עלילה מהירה ומפותלת, וחילופי דברים שנונים, שהיה נפוץ באותה התקופה. ב-1940 הפיק והשתתף בכתיבת התסריט לסרט "אשתי המועדפת" עם קרי גרנט ואיירין דאן.
מעבר לחיבתו לקומדיות, מקארי היה נוצרי קתולי אדוק, והתייחס ברצינות רבה לבעיות חברתיות. במהלך שנות ה-40 עבודתו נהייתה לרצינית יותר - מקארי דאג מההשלכות של מלחמת העולם השנייה על העולם. ב-1944 הוא ביים את הדרמה הקומית "הולך בדרכי". הסרט עסק בכומר בעל יוזמה, האב הצעיר פרנק צ'אק או'מלי בגילומו של בינג קרוסבי וביחסיו עם כומר בכיר ממנו. סרט זה היה המצליח ביותר באותה שנה בארצות הברית, אשר בעקבותיו מקארי ביים וכתב סרט המשך, "פעמוני סנט מרי", שיצא לאקרנים שנה אחר כך. "הולך בדרכי" זכה ב-7 פרסי אוסקר, כשלראשונה זוכה אדם אחד בשלושה פרסי אוסקר בשנה אחת: מקארי, שהיה על תקן במאי, תסריטאי ומפיק זכה על שלושתם באוסקר.
קהל הצופים הגיב בשליליות לגבי כמה מסרטיו של מקארי לאחר מלחמת קוריאה (1950–1953). לדוגמה, סרטו האנטי קומוניסטי "בני, ג'ון" (1952), נכשל בקופות. אולם חמש שנים אחר כך חזר להצליח, כשביים את הקומדייה הרומנטית "רומן בלתי נשכח", בכיכובם של קארי גרנט ודברה קר, שהיה לגרסה מחודשת לסרט "סיפור אהבה" משנת 1939, שגם אותו כתב וביים מקארי. בעקבות הצלחת "רומן בלתי נשכח" המשיך מקארי באותו כיוון, כששנה אחר כך ביים את הקומדייה "Rally 'Round the Flag, Boys!", בכיכובו של פול ניומן. סרטו הבא הוא גם סרטו האחרון, היה דרמה בשם "השטן לעולם אינו ישן", על פי הרומן של פרל בק.
ממלכת ברניקיה
ברניקיה (באנגלית (ובלטינית): Bernicia; באנגלית עתיקה: Bernice או Beornice) הייתה ממלכה שהוקמה על ידי שבטים אנגלים בדרום מזרח סקוטלנד ובצפון מזרח אנגליה של ימינו, במהלך המאה השישית. במאה השביעית אוחדה הממלכה עם ממלכת דיירה לממלכה אחת - ממלכת נורת'מבריה.
גאוגרפיה
שטחה המדויק של ממלכת ברניקיה אינו ידוע כיום. משערים כי שטחי הממלכה השתרעו על פני מחוזות נורת'מברלנד, דורהאם, ברוויקשייר ומזרח ולת'יין של ימינו, היינו בין הנהר פורת' לבין הנהר טיז.
מקור השם
ממלכת ברניקיה מוזכרת ב"היסטוריה בריטונום" מהמאה התשיעית בשם "ברניך" (Berneich) או "בירנייך" (Birneich), שמה הוולשי העתיק של הממלכה. לא ברור אם שם זה היה הצורה הוולשית של שם הממלכה, או אם מאוחר יותר, השם האנגלי התבסס על הכינוי הוולשי למקום בו הייתה ממוקמת הממלכה.
המלומד קנת' ג'קסון סבור כי משמעות השם "ארץ מעברי ההרים" (Land of the Mountain Passes).
היסטוריה
האזור בו הייתה ממוקמת הממלכה היה האזור ביו ישבו הווטאדיני. אזור זה כונה בוולשית "ייר הן אוגלד" ("הצפון הישן" - Yr Hen Ogledd). בירת הממלכה הייתה ככל הנראה במקום בו ממוקמת כיום העיר במבורג. ייתכן והמתיישבים האנגלים הראשונים, התיישבו באזור של ברניקיה עוד בשלהי התקופה הרומית, והיו שכירי חרב שהגנו על חומת אדריאנוס. סברה אחרת כי המתיישבים האנגלים הגיעו למקום מממלכת דיירה בראשית המאה השישית. המלך המתועד הקדום ביותר של הממלכה הוא אידה אשר עלה לשלטון בשנת 547. לאחר מותו שלטו אחריו בניו, אשר לחמו בממלכות הבריטוניות שסביבם. בהמשך החלו האחים הלוחמים להילחם זה בזה ופרצה בממלכה מלחמת אזרחים.
האיחוד עם ממלכת דיירה
נכדו של אידה, אתלפירת' איחד את ממלכתו עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קאדוואלון אפ קאדאפן, מלך גווינד ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות.
לאחר פירוד הממלכות נשלטה הממלכה על ידי אאנפירת' בנו של אתלפירת', אולם לאחר שנת שלטון אחת יצא לקרב נגד קאדוואלון, בו הובס ונהרג. אחיו של אאנפירת', אוסוולד תקף את קאדוואלון והביסו בקרב הייוונפילד בשנת 634. לאחר ניצחונו השתלט על ממלכת דיירה, ואיחד בשנית את הממלכות. החל מתקופה זו נחשבת ממלכת נורת'מבריה לממלכה אחת, אף שבמשך מספר שנים משלו מלכים הכפופים למלך נורת'מבריה בממלכת דיירה.
סעודת פורים
מקור המצווה
במגילת אסתר סופר שימי הפורים נקבעו. במשנה לא נאמר דבר על דין זה, ואולם בתלמוד הוא כבר מוסכם וברור. כך נאמר ב וכך עולה גם ב, על אף שלא נאמר עצם הדין אלא רק דינים הקשורים אליו. נראה כי בימי התנאים ובתחילת ימי האמוראים אין מתייחסים לסעודה זו כאל דין גמור, אלא כמנהג רווח, ברוח הפסוק, אשר ניתן להתפרש באופן כללי יותר מאשר חיוב על סעודה דווקא. רק בהמשך תקופת האמוראים נראה החיוב כמתבסס ומתחילים לדון בגדרים שונים שלו.
מדיני המצווה
סעודת פורים צריכה להתקיים ביום דווקא. כך דייק רבא מלשון הפסוק "ימי משתה ושמחה". הרמ"א כתב שיש לקיים את הסעודה אחרי תפילת מנחה. לעומת זאת, הרב ישעיה הלוי הורוביץ כתב בספרו שני לוחות הברית שעדיף להקדים את הסעודה ולאוכלו בבוקר בזמן שהמלכים אוכלים, כמו שהייתה סעודת אסתר שבו נתלה המן וכדי שיוכל להתפלל את תפילות מנחה ומעריב בזמנם כראוי.
לדעת המגן אברהם והשערי תשובה אין חובה לאכול פת בסעודה, ולדעת היעב"ץ והערוך השולחן. יש חובה. המשנה ברורה אינו מכריע במחלוקת זו הרב וואזנר מציין שברא"ש נאמר שאין שמחה ללא פת, ולפי דבריו יש חובה לאכול פת.
נידון נוסף הוא חיוב אכילת בשר. המגן אברהם פוסק שאין חיוב. אך יש מפרשים בדבריו שיש מצווה בכך. בערוך השולחן כתב על פי דברי הרמב"ם שיש חובה לאכול בשר. וכן מובא בלקט יושר. הרב משה פיינשטיין פסק שמספיק בשר עוף למצווה זו, והרב וואזנר כותב שעדיף בשר בהמה.
חיוב השכרות בפורים
אמרתו המפורסמת של רבא על חיוב שתיית היין בפורים, נאמרת בהקשר הדיון בתלמוד על סעודת פורים:
המתנגדים לשתייה מביאים כראיה את הסיפור על שני אמוראים שסעדו יחד בפורים וקיימו את מצוותו של רבא:
ואמרו שדין זה נדחה מהלכה, והסיפור של רבה ורבי זירא נועד להמחיש מדוע אסור להשתכר, וכן פסקו שיש איסור חמור להשתכר, גם בפורים; אולם רוב הפוסקים לא קיבלו את דעתם, שהרי רבה ורבי זירא לא הסיקו משם שאין לשתות, אחרת לא הייתה מניעה מלסעוד יחד בשנה הבאה.
יוסף יקותיאלי
יוסף יקותיאלי (16 באפריל 1897 - 25 בספטמבר 1982) היה עסקן ספורט ישראלי, הוגה רעיון המכביה ומגשימו. חתן פרס הוז לספורט (1954) ופרס ישראל על מפעל חיים בעיצוב הספורט וקידום תרבות הגוף בישראל (1979).
קורות חיים
ב-1914 גויס לצבא העות'מאני ונתמנה כמדריך לחינוך גופני במטה המוג'אהדין (לוחמי מלחמת הקודש), ובבית הספר הממלכתי בעיר שכם. אחר כך הועבר לתפקיד של מתורגמן (טורקית/גרמנית) של פלוגות התחבורה הגרמניות ק.ק. 502., מהן הוגלה יחד עם כל אנשי הצבא היהודים בשנת 1918 לאנטוליה.
בסוף המלחמה חזר לארץ, ועבד במשרד הארץ ישראלי, ועד הצירים והכשרת היישוב. שנתיים עבד בחברת החשמל ברכישת זכויות קרקע בקו החשמל של המתח הגבוה מנהריים לתל אביב. לאחר מכן עבד ב"חברת הנוטע" שעסקה ברכישת קרקעות.
ביולי 1929, בקונגרס של מכבי העולמי במהריש-אוסטרו (צ'כוסלובקיה) קרא בפני המשתתפים את הצעתו לארגן את המכביה הראשונה, "המכביאדה", באביב תרצ"ב בארץ ישראל. הדרך להגשמת הרעיון הייתה ארוכה וקשה. ב 1931 יצא בראש משלחת אופנוענים מכבים מתל אביב, דרך מדבר סיני לאירופה ולבריטניה להפיץ את רעיון המכביה ולעודד את הספורטאים להשתתף באולימפיאדה היהודית. לאופנוענים קרא יקותיאלי בשם "מבשרי המכביה" והם זכו לקבלות פנים ולהצלחה נלהבת בכל המקומות אליהם הגיעו. בכ' באדר ב' תרצ"ב (28 במרץ 1932) נפתחה המכביה הראשונה בתל אביב. המשחקים נערכו באצטדיון המכביה שהוקם במיוחד בצפון העיר. השתתפו בהם 5,000 מכבים שבאו מ-22 מדינות. מאז נערכו כל ארבע שנים מכביות נוספות, פרט לתקופת מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות. המכביה הייתה לאירוע לאומי ציוני והשפיעה על יהודים רבים לעלות לארץ ישראל.
דגל המכביה, תרומת יהודית ויוסף יקותיאלי, לזכר בנם, מ"כ בפלמ"ח, שנפל במלחמת העצמאות לרגלי מצודת נבי יושע בי"א בניסן תש"ח (20 באפריל 1948), הונף לראשונה במכביה השלישית באצטדיון רמת גן ב-1950. עם קום המדינה נתמנה יקותיאלי כפקיד בכיר בוועדה הממשלתית לרכוש הנטוש.
לזכותו של יקותיאלי מפעלים חשובים נוספים: היה עורך עיתון הספורט הראשון בארץ, "אספקלריה של הספורט", יזם את מרוץ "איש בנימין", המרתון הישראלי, הקים את ארגון "ותיקי המכבי" את הקמתו של ישוב במודיעין ועוד.
ב-1966 פרש לגמלאות. הוא המשיך להיות פעיל במכבי וכתב אוטוביוגרפיה בשם "יובל ומעלה חמישים +" בשלושה חלקים: מגולה לגאולה, המכביה הראשונה וההופעה הראשונה של נבחרת ישראל במשחקים האולימפיים הלסינקי 1952.
משפחתו
יקותיאלי נישא ליהודית, בתו של עקיבא אריה וייס (יוזם ומייסד אחוזת בית), ולשניים נולדו ארבעה בנים ושתי בנות. בנו גדעון יקותיאלי היה פרופסור לפיזיקה, מראשוני הפיזיקאים הגרעיניים בישראל. בן נוסף,, נהרג בקרב במלחמת העצמאות.
הנצחתו
ביוני 2008, בטקס בהשתתפות ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, ובני המשפחה, הונצח שמו של יוסף יקותיאלי ברחוב בתל אביב, באזור הנמל הצפוני, בקרבת אצטדיון המכביה הראשונה. ביישוב מכבים נקראה דרך על שמו. כמו כן נקרא ארכיון על שמו בכפר המכביה.
במודיעין נקרא רחוב ראשי על שמו ואחר כך הוחלפה ההנצחה בכיכר על שם יקותיאלי, במקום הרחוב.
ארכיון המכבי, בכפר המכביה, נקרא בשם יוסף יקותיאלי.
בוגנוויליה
בוגנוויליה (שם מדעי: Bougainvillea, בּוֹגֶנְוִילֵיאָה), הוא סוג במשפחת הלילניים הנקרא על שמו של לואי אנטואן דה בוגנוויל, אדמירל ומגלה ארצות צרפתי.
הבוגנוויליה הוא צמח קוצני בעל פרחים שמוצאו בדרום אמריקה.
ייחודו של הצמח הוא בשלל הגוונים בהם הוא מופיע: לבן, גוונים שונים של אדום וורוד, וכן סגול וכחול, אך למעשה צבע הפריחה של הבוגנוויליה הוא צהבהב בלבד. "הסוד" טמון בכך שהתפרחת עצמה קטנה למדי, והיא מגיעה לקוטר ממוצע של חצי סנטימטר. בשל גודלה הזעיר של התפרחת, "גייסה" הבוגנוויליה את העלים הסמוכים לה לעזרה ב"פיתוי" מאביקים על ידי צבעים עזים, וכך מצטיירים העלים כתפרחת עצמה.
בוגנוויליה ומחלת שושנת יריחו
זבובון החול הוא הגורם המעביר את מחלת שושנת יריחו. מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגונווילה חלקה עשוי להגן מפני זבובון החול. במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם עת ובטרם יוכלו להפיץ את המחלה.
קישורים חיצוניים
בוגונוויליה באתר Blue Planet Biomes (אנגלית)
מיס עולם
תחרות מיס עולם או מיס וורלד (באנגלית: Miss World), היא תחרות יופי בינלאומית שנתית לנשים, הנערכת משנת 1951. בדומה לתחרויות מקבילות בעולם, בבחירת הזוכה מושם דגש על מראה חיצוני. תחרות מיס עולם משודרת בשידור חי ברחבי העולם. בכל שנה משתתפות בתחרות מאות נשים אשר נבחרו למלכות יופי או לסגניות במדינות מהן הגיעו. בישראל שודרה בעבר התחרות בשידור ישיר בערוץ 2, על ידי הזכיינית טלעד ואחר כך ב-yes.
המדינות שנציגותיהן זכו לניצחונות הרבים ביותר בתחרות הן הודו, ונצואלה ובריטניה (5 זכיות כל אחת), ארצות הברית, איסלנד, ג'מייקה ושוודיה (3 זכיות כל אחת).
היסטוריה
התחרות תוכננה במקור כאירוע חד פעמי, אך אריק מורלי החליט להפוך את תחרות מיס העולם לאירוע שנתי. מורלי רשם את השם "מיס עולם" כסימן מסחרי, וכל תחרויות העתיד נערכו בשם זה. עם זאת, בגלל המחלוקת שנבעה מהכתרתה של הוקנסון בביקיני, מדינות בעלות מסורות דתיות איימו שלא לשלוח נציגים לאירועים עתידיים, והביקיני גונה על ידי האפיפיור. ההתנגדות לביקיני הובילה להחלפתו בכל התחרויות העתידיות במה שהתקבל כבגדי ים צנועים יותר, ומשנת 1976 הוחלפו בגדי ים בשמלות ערב.