cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואי שברולה
חייו
נולד בעיר לה שו-דה-פון בקנטון נשאטל שבשווייץ. ב-1886 היגרה משפחתו לצרפת. שם פיתח שברולה את יכולותיו המכניות והתעניינותו במרוצי מכוניות. הוא עבד בחנות במכניקה "רובלין" בין השנים 1895 ו-1899 בזמן ששהה בפריז. ב-1900 עבר למונטריאול שבקוויבק, קנדה. שנה לאחר מכן, עבר לניו יורק שם שכרה אותו חברת פיאט.
בזמן שעבד בחברת המכוניות ביואיק למד עיצוב מכוניות והחל לעצב מנוע משלו למכונית חדשה ב-1909. זמן קצר לאחר מכן הצטרף אליו ויליאם דוראנט והם הקימו את חברת "שברולט" בדטרויט, מישיגן. לשברולה ודוראנט היו חילוקי דעות על העיצובים וב-1915 מכר דוראנט את חלקו בחברה. כעבור שנה, מוזגה החברה לתוך ג'נרל מוטורס של דוראנט.
לואי שברולה קבור בבית הקברות "ג'וזף הקדוש" באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
ולדימיר פורישקביץ'
ולדימיר פורישקביץ' (ברוסית: Владимир Митрофанович Пуришкевич; 24 באוגוסט 1870 – 1 בפברואר 1920) היה פוליטיקאי ימני בתחילת המאה ה-20 באימפריה רוסית, מייסד ברית העם הרוסי.
ביוגרפיה
ולדימיר פורישקביץ' נולד בבסרביה למשפחת כומר. הוא למד בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אודסה. לאחר סיום האוניברסיטה פורישקביץ' עבד בממשל המקומי. בשנת 1904 הוא הועבר לסנקט פטרבורג ועבד בלשכת שר הפנים ויאצ'סלב פלבה.
פורישקביץ' היה בעל דעות מונרכיסטיות והיה חבר של ארגון מונרכיסטי ראשון באימפריה "האספה הרוסית". הוא היה בין מייסדי ומנהיגי של ברית העם הרוסי ולאחר פירוק הארגון הקים "ברית מלאך מיכאל".
פורישקביץ' היה חבר בדומה הרוסית. בדיוני הדומה היה ידוע כבעל התנהגות פרובוקטיבית ובעקבות כך הוצא הרבה פעמים מהישיבות. כחבר דומה תמך במתן לה סמכויות רחבות ולא רק להיות גוף מייעץ לצאר. פורשקביץ' היה בין הפוליטיקאים הבולטים בדומה וסגנונו היה דומה לסגנון של ולדימיר ז'ירינובסקי ברוסיה בת זמנינו.
בשנת 1912 הוא קודם בשרות הממשלתי לדרגת "יועץ מדינה בפועל". הענקת דרגה זו הבטיחה לכל צאצאיו תואר אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה פורישקביץ התפטר מהדומה, ארגן רכבת רפואית והיה מנהלו.
פורישקביץ' היה בין מבצעי רצח גריגורי רספוטין. לאחר מהפכת פברואר הוא היה בין הבודדים במחנה המונרכיסטי שתמכו בה. לאחר מהפכת אוקטובר פעל לסילוק הבולשביקים מהשלטון. ב-18 בנובמבר 1917 הוא נעצר, הואשם בפעילות נגד השלטון ונשפט ל-4 שנות עבודת כפייה. כבר ב-17 באפריל 1918 שוחרר (באופן פורמלי בעקבות מחלת הבן) וקיבל חנינה. בעקבות השחרור הוא נסע לדרום רוסיה שהייתה בשליטת תנועות מתנגדי השלטון הסובייטי. פורישקביץ' דגל בכינון מחדש של מונרכיה ולכן לא הייתה לו תמיכה מרוב הפלגים של מתנגדי הבולשביקים. בתקופה זו הוא היה עורך עיתון מונרכיסטי ברוסטוב על דון. בהופעות פומביות פירט בהרחבה את השתתפות היהודים בשלטון הבולשביקי החדש.
פורישקביץ' נפטר ממחלת הטיפוס הבהרות בהיותו בנובורוסיסק בשנת 1920.
אנדרטת החיפושית בול ויוויל
אנדרטת החיפושית בול ויוויל ניצבת בעיירה אנטרפרייז במדינת אלבמה שבארצות הברית. היא הוקמה לציון תרומתה של החיפושית לשינוי לטובה של החקלאות והכלכלה במחוז שסביב העיירה. זוהי האנדרטה הראשונה בעולם שהוקמה לכבודו של מזיק חקלאי.
רקע
החיפושית בול ויוויל (Boll weevil) (שמה הלטיני: Anthonomus grandis) היא מין אנדמי למקסיקו, הניזון מצמח הכותנה וגורם נזקים כבדים למגדליו. בסוף המאה ה-19 היא החלה להתפשט אל תחומי ארצות הברית ופגעה באלבמה בשנת 1915. תוך שלוש שנים החלו חקלאים שם לאבד את כל יבולי הכותנה שלהם, שהיוו מרכיב עיקרי בכלכלה המקומית.
אחד מתושבי אלבמה ראה בנזקי החיפושית הזדמנות לגוון את החקלאות במחוז על ידי הכנסת גידולי בוטנים במקום הכותנה. הוא שיכנע בכך את אחד ממגדלי הכותנה ששקע בחובות. יבול הבוטנים הראשון שלו כיסה את חובותיו וחקלאים נוספים הלכו בדרכו. גידול הכותנה במחוז לא פסק, אך החקלאים למדו לגוון את הגידולים במשקיהם ועקב כך גדלה ההכנסה הכספית של המחוז.
איש העסקים המקומי בון פלמינג (Bon Fleming) הציע להקים אנדרטה לכבוד החיפושית בעיירה אנטרפרייז ומימן את הקמתה. היא נועדה להדגשת האופן בו מאורע הרסני יכול לשמש כמנוע לשינוי וכן האופן שבו אנשי העיירה התאימו עצמם למציאות בעיצומו של משבר. האנדרטה נחנכה ב-11 בדצמבר 1919.
האנדרטה
במהלך שנות קיומה סבלה האנדרטה ממעשי גנבה של חלקים ממנה ומוונדליזם, שנזקיהם תוקנו. בשנת 1998 נגרם לה נזק כבד. בעקבות זאת הוצב במקומה המקורי של האנדרטה העתק שלה משרף פולימרי, ואילו המקור עצמו הועבר לתצוגה במיקום מוגן.
האנדרטה זכתה לאזכור בארצות הברית במסגרת שירים, תוכניות טלוויזיה ועבודת אמנות.
רפיק שאמי
רפיק שאמי (בערבית: رفيق شامي, נולד ב־23 ביוני 1946) הוא סופר גרמני ממוצא סורי, הכותב את יצירותיו בגרמנית. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהן עברית.
רפיק שאמי הוא שם העט של סוהיל פאדל, אשר נולד ב-1946 בדמשק למשפחה נוצרית אשורית. אביו היה אופה ואחר כך בעל רשת מאפיות אשר הגיע אל דמשק מהכפר מעלולה. המשפחה התגוררה ברובע הנוצרי בדמשק ואת תעודת הבגרות שלו השיג הסופר בדמשק בבית ספר התיכון אשר היה שייך לכנסייה הקתולית.
בגיל צעיר התוודע שאמי לקומוניזם והצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הסורית. הוא הושפע מיוצרים ערביים כמו אמיל חביבי ואנטון שמאס ומסופרים מערביים כמו בלזאק, סרוונטס, צ'כוב. בהיותו אזרח סורי התמקד שאמי בלימודי כימיה באוניברסיטת דמשק וב-1970 אפשר לו השלטון הסורי לצאת מהמדינה כדי להשלים את לימודיו האקדמיים. הוא שאף להגיע לפריז, אך בעקבות מרד הסטודנטים והיחס העוין אל סטודנטים זרים הוא נאלץ ללמוד כימיה בגרמניה. ב-1979 קיבל שאמי תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת היידלברג הגרמנית.
זמן קצר לאחר מכן החליט הסופר לזנוח את מקצוע הכימאי ולהקדיש את חייו לספרות. הוא בחר בשם העט רפיק שאמי והחל לכתוב את יצירותיו בשפה הגרמנית. אף על פי שספריו מתעדים לרוב את החיים במולדתו סוריה, שאמי מוכר בעיקר במערב ולא במדינות ערב. הוא פרסם רומנים וקובצי סיפורים שזכו להצלחה רבה בקרב הקהל הרחב ובקרב מבקרי הספרות. ספרו "חופן של כוכבים" תורגם לארבע עשרה שפות וזכה בשמונה פרסים ספרותיים חשובים.
דומה (ביהודה)
דּוּמָה או רוּמָה הייתה עיר מקראית בדרום הר יהודה. העיר נזכרת ב, כחלק מתיאור נחלת שבט יהודה, ונמנית בקבוצה 6, קבוצת ההר של רשימת ערי יהודה: "נב אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן. נג וינים [וְיָנוּם] וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה. נד וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן."
דּוּמָה או רוּמָה?
לשתי הגרסאות של שם העיר יש עדי נוסח רבים, ושקולים לערך, בכתבי יד ובתרגומים, וכך גם בדפוסים. אולם דומה שבמחקר מקובל ללא עוררין לקבל את הקריאה דּוּמָה.
רוּמָה נזכרת עוד כעירה של זבודה אשת יאשיהו ואם יהויקים. לפי ההשקפה המקובלת זוהי רומה שבגליל התחתון, המזוהה לרוב עם ח' רומה שבבקעת בית-נטופה. גינזברג הציע כי גם כאן נפל שיבוש מ'דּוּמָה', הצעה הנראית לפחות אפשרית למרות שאין לה עדי נוסח; למעשה אולי יישוב זה שביהודה מסתבר יותר להיות מקום מוצאה של אשת מלך יהודה, מאשר רומה שבגליל.
זיהוי והיסטוריה
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון מתחילת המאה ה-4 לספירה, זיהה את דּוּמָה עם "כפר גדול" בשם זה ששכן בימיו בדרומא, בגבול בית גוברין ומהלך 17 מיל מעיר זו, כפר (קטן) בשם דומא הקיים עד ימינו בפאתי דאהרייה. משה כוכבי הראה כי האתר הקדום מצוי בדיר א-דומא (קרויה לעיתים חרבת דומא א-דיר), בצפון מזרחו של כפר דומא), וזיהוי זה מקובל.
500 Miles
(ידוע גם בשם "" או "Railroaders' Lament") הוא שיר עם שזכה לפופולריות בארצות הברית ובמערב אירופה בזמן תחיית זמר העם בשנות ה-60. מילות השיר מושרות על ידי נוסע נודד המקונן על המרחק הרב בו הוא נמצא מביתו כשהוא חסר פרוטה ומתבייש לחזור במצבו אל הבית שעזב.
דומה (ביהודה)
זיהוי והיסטוריה
קבוצה 6 ברשימת ערי יהודה, עליה נמנית דּוּמָה, היא קבוצת לב הר חברון, שבראשה חברון עצמה. מכאן שלתושבי הקבוצה והעיר יש קשר למשפחת הכלֵבים, אחת הגדולות במשפחות יהודה, אשר חברון וסביבתה השתייכו להם כעולה ממסורות כָּלֵב במקרא.
500 Miles
לרוב, מיוחס השיר לזמרת שירי העם, הדי וסט (Hedy West) שהקליטה אותו בקליפורניה ב-1963. חלק מהקלטות השיר מייחסות אותו לצ'רלי ויליאמס (Charlie Williams) ובובי בייר (Bobby Bare) בגרסה אחת וג'ון פיליפס בגרסה שנייה, כשותפיה של הדי וסט לכתיבת השיר. ההקלטה הראשונה של השיר היא מ-1961 בתקליט של קפיטול רקורדס בביצוע להקת ג'רנימן (The Journeymen) בה היו חברים, ג'ון פיליפס, סקוט מקנזי ודיק וייסמן. יש הטוענים כי מקורו של השיר הוא בשיר עם הנקרא "" שמקורותיו לקוחים מנעימות שהיו מנוגנות בכינור בדרום ארצות הברית בשמות: "Reuben's Train" ו-"".
דומה (ביהודה)
הממצא הארכאולוגי
דיר א-דומא נסקר כאמור על ידי משה כוכבי, ולאחר מכן על ידי אבי עופר. זהו אתר 1/83/133{14-09} בסקר ישראל; נ"צ 1487.0932, גובה מוחלט 665 מ', גובה יחסי 0 מ', תצפית בינונית ומטה, שטח מרבי כ-10 דונמים. באתר נמצאה שפה בודדת מתקופת הברונזה הקדומה 1. היישוב במקום התחדש בתקופת הברזל 2ג (כ-7 דונמים), ו-2ד (כ-8 דונמים). מהתקופה הפרסית נמצאו שברים מסופקים בלבד. בתקופה ההלניסטית האתר מיושב (כ-4 דונמים או פחות), ומגיע לשיאו בתקופה הרומית 1 (כ-10 דונמים). מאז מתקיים האתר ברציפות עד ימינו תוך ירידה הדרגתית בגדלו.
500 Miles
פרסום השיר
השיר יצא לאור בפברואר 1962 על גבי התקליט, "College Concert", של שלישיית קינגסטון שהוקלט בהופעה חיה והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים של בילבורד. במאי 1962 הוא יצא לאור בביצועם של פיטר, פול ומרי באלבום הבכורה של השלישייה שנשא את שם הלהקה ("Peter, Paul and Mary"). האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ושהה במקום זה חודש שלם. באוקטובר 1963 יצא השיר כסינגל בביצועו של הזמר בובי בייר, שעשה שינויים קלים במילות השיר, והגיע למקום ה-7 במצעד הלהיטים האמריקאי וזכה להצלחה גם בנורווגיה שוודיה ודנמרק.
דומה (ביהודה)
הממצא הארכאולוגי
בשלב מסוים עבר עיקר היישוב כמה מאות מטרים מערבה מהאתר הקדום, למקומו של כפר דומא כיום. הממצא הארכאולוגי בכפר עד כה הוא מימי הביניים ואילך אך דרוש סקר נוסף. לפי נתוני אוסביוס ("כפר גדול") מותר לשער שהתרחבות מערבה החלה כבר בתקופה הביזנטית.
הממצא הארכאולוגי תואם איפוא למידע המקראי וההסטורי אודות דּוּמָה.
500 Miles
גרסאות נוספות
בעקבות הצלחת השיר הוא זכה לגרסאות רבות נוספות שתרמו גם הן להעלאת הפופולריות שלו. בין היתר, בוצע השיר על ידי: ארבעת האחים, סוני ושר, ג'ואן באאז, המשחרים, פיטר וגורדון, ג'קי דה-שאנון (Jackie DeShannon), רישאר אנטוני (Richard Anthony), פרנקו בטיאטו (Franco Battiato), היווימן (The Highwaymen), ניק קייב, רבה מקנטייר (Reba McEntire), ההוטרס (The Hooters) ואלכסנדר ריבאק. ב-2014 התפרסם ביצוע משותף של ג'סטין טימברלייק, קארי מאליגן וסטארק סנדס שהופיע בפסקול הסרט "בתוך לואין דיוויס".
גרסאות בישראל
ב-1966 יצא לאור תקליט של השחקנית אביבה מרקס, "מתוק מיין" ובו, בין היתר השיר "500 מייל". הפזמון מושר באנגלית והבתים תורגמו לעברית.
דיכוי מח עצם
דיכוי מח עצם הוא הירידה בייצור תאי דם האחראים על הובלת החמצן בגוף (תא דם אדום), תאים הפועלים כחלק ממערכת החיסון (תא דם לבן) ותאים המשתתפים בקרישת הדם (טסית דם). דיכוי מח העצם נגרם בעיקר כתוצאה מסרטן (מחלה), הקרנות, כימותרפיה ותרופות כגון אזתיופרין. עקב הירידה בייצור תאי הדם, סימני התופעה הם של אנמיה, לויקופניה ותרומבוציטופניה.
סרטן
סרטנים הפוגעים בדם כגון לוקמיה או אשר מעורבת בהם פגיעה של מח העצם עלולים להוות גורם לדיכוי מח העצם.
כימותרפיה
טיפול כימותרפי לסוגיו, עלול לפגוע ברקמות במח העצם אשר יוצרות את תאי הדם השונים ובכך לגרום לדיכוי מח עצם.
רדיותרפיה
טיפול באמצעות קרינה עלול לגרום לדיכוי מח עצם אצל המטופל, ובעיקר שמדובר על הקרנות בעצמות גדולות כגון עצמות האגן אשר מכילות כמות גדולה של מח עצם.
ניתוחים
נמצא כי ישנו קשר בין ניתוחים גדולים לבין דיכוי מח עצם. קשר זה אינו מובן במלואו אך נחשד כי התופעה נגרמת כתוצאה מהיחלשות מערכת החיסון בעקבות הניתוח או בעקבות ההרדמה.
תרופות
תרופות המדכאות את מערכת החיסון כגון אזתיופרין (המשמשת בין השאר למניעת דחיית איברים מושתלים בגוף) עלולות לגרום לדיכוי של מח העצם אצל המטופל. בנוסף נמצא גם שתרופות אחרות כגון אנטיביוטיקה NSAIDs עלולות לגרום לדיכוי של מח העצם.
תסמינים
בדיכוי מח עצם ישנה ירידה בייצור של תאי הדם השונים ולכן תסמיני המחלה יהיו של ירידה בכמות תאי הדם האדומים, ירידה בכמות תאי הדם הלבנים וירידה בכמות טסיות הדם.
מחסור בכדוריות דם אדומות
ירידה בכמות תאי הדם האדומים נקראת גם אנמיה ותסמיניה יהיו:
מחסור בתאי דם לבנים
ירידה בכמות תאי הדם הלבנים נקראת גם לויקופניה ותסמיניה יהיו:
מחסור בטסיות דם
ירידה בכמות טסיות הדם נקראת גם תרומבוציטופניה ותסמיניה יהיו:
טיפול
הטיפול בדיכוי מח עצם משתנה בהתאם לגורם. אם תרופות הן הגורם לדיכוי מח העצם ניתן לשקול שינוי של סוג התרופה (לדוגמה החלפת התרופה אזתיופרין המשמשת בדיכוי מערכת החיסון לאחר ניתוח השתלת איברים בתרופה Mycophenolate). בדיכוי מח העצם הנגרם כתוצאה מסרטן קשה יותר לטפל ופעמים רבות ניתנת המלצה למטופל להימנע מפעילות העלולות לגרום לו לדימומים כגון: פעילות ספורטיבית, גילוח, אכילת ירקות חיים או אכילת מזונות קשים. כדי למנוע זיהומים, מומלץ על המטופלים לשמור על היגיינה, לשטוף שריטות וחתכים, להימנע מאכילת ירקות ופירות חתוכים העלולים להכיל חיידקים ולהימנע מלהימצא באזורים העלי צפיפות אנשים גבוהה. במידת הצורך מטופלים הסובלים מדיכוי מח עצם מאושפזים.
אפונסו הראשון, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
אפונסו נולד ב-25 ביולי 1109 בגימארייש למשפחה שהשתייכה לענף בבית קאפה, לאנריקה, רוזן פורטוגל מבית בורגונדי, שהייתה ענף של בית קאפה, ולתרזה מלאון, רוזנת פורטוגל. בשנת 1112 מת אביו, ואפונסו מונה במקומו לרוזן פורטוגל, תוך שאמו מכהנת כעוצרת בשמו. מדיניותה של תרזה דמתה לזו של בעלה: חיזוק מרקם החיים ברוזנות וחתירה לעצמאות מלאה. תרזה עיטרה עצמה בתואר "מלכה", תוך שהשתדלה להתמודד עם המשברים הדיפלומטיים החריפים אליהם נקלעה הרוזנות. השפעתם של האצילים הגליסיים בענייני הרוזנות הייתה רבה ואלה גרעו ממעמדה, צמצמו את כושר השפעתה, ובמידה רבה הכתיבו לה את אופן האצלת הסמכויות בניהול ענייני הרוזנות. עם הגיעו של אפונסו לגיל 14, הוא עוטר כאביר וסיגל לעצמו מנהגים מלכותיים. מעמדם המועדף של האצילים הגליסיים אצל תרזה, כשברקע אדישותם המופגנת של האצילים ואנשי הכנסייה ברוזנות, הכשירו את הזירה למרד ברוזנות, בהנהגתו של בנה אפונסו.
מלחמה פרצה בין אפונסו לאמו תרזה. בשנת 1128, הובסו חילותיה של תרזה בקרב סאו מאמדה, והיא נאלצה לגלות מהאדמות בהן שלטה במשך 15 שנים. בעיתוי זה, הכריז אפונסו על עצמאותה של רוזנות פורטוקלה ועתה הפכה זו לממלכה עצמאית. מלך לאון וקסטיליה אלפונסו השביעי לא השלים עם אובדן השליטה על פורטוקלה. אי לכך, נאלץ אפונסו להמשיך בלחימה נגד חילותיו של אלפונסו, ובמקביל ניהל גם מערכה נגד המורים בדרום.
ב-25 ביולי 1139, הביס אפונסו אנריקש את המורים בקרב אוריקה. בגיבוי ההנהגה בנסיכות, הוא הכריז על עצמאותה של פורטוגל כממלכה והוכתר למלך תחת השם אפונסו הראשון.
אפונסו פנה לאפיפיור אינוקנטיוס השני בבקשה להכרת הכס הקדוש בממלכתו שאך נוסדה. האפיפיור נענה בחיוב והכריז על הכרתו בפורטוגל כממלכה קתולית עצמאית. בשנת 1143 הכיר אף מלך קסטיליה בעצמאותה של פורטוגל. הצדדים חתמו על חוזה זאמורה, בו הושג השלום והוסכם על קץ הלחימה.
ב-6 בדצמבר 1185 מת אפונסו הראשון בקוימברה, ובנו סנשו הראשון, מלך פורטוגל עלה במקומו לשלטון.
סמל פורטוגל, המופיע גם על דגל פורטוגל הוא מחווה לאפונסו הראשון, חמשת המגינים שבסמל ובדגל מסמלים את חמשת המלכים המוריים שהובסו בקרב אוריקה ב-25 ביולי 1139.
משפחתו
בשנת 1146 התחתן אפונסו עם מפאלדה מסבויה, מלכת פורטוגל, בתם של אמדאו השלישי, רוזן סבויה ומאו מאלבון, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בנוסף היו לאפונסו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
The Archer
The Archer (בעברית: הקשת) הוא סינגל שיווקי אשר הוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השביעי, Lover. השיר יצא לאור ב-23 ביולי 2019, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-69 במצעד הבילבורד הוט 100, ולאחר כמה שבועות, הגיע אל המקום ה-38.
רקע וכתיבה
ב-22 ביולי 2019, פרסמה סוויפט ברשתות החברתיות שלה כי היא עתידה להוציא שיר חדש מתוך האלבום. בהמשך, הודיעה כי בחצות של 23 ביולי 2019, יעלה השיר לכל רשתות הזרמות המדיה השונות. כמו כן, דיברה עליו סוויפט בשידור חי מן האינסטגרם שלה. בקליפ של "You Need to Calm Down" רמזה סוויפט על יציאת "The Archer".
באותו השידור החי, הודיעה סוויפט באופן רשמי כי השיר הוא לא הסינגל השלישי מתוך האלבום, אלא שיר שאהוב עליה במיוחד מתוך האלבום.
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-22 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
סרפרז פרדייז
סרפרז פרדייז (באנגלית: Surfers Paradise - "גן-עדן לגולשים") היא עיר קיט המהווה פרוור של העיר גולד קוסט, שבקווינסלנד, אוסטרליה.
העולמות
סרפרז פרדייז מפורסמת בשל ה"עולמות" שבה. "עולם" הוא למעשה סוג של לונה פארק, המתמחה בדבר מסוים. לדוגמה, Sea World, "עולם המים", הוא פארק מים. אפשר לראות שם מופעים של דולפינים, לשחות איתם, לגלוש במגלשות מים וכדומה. סרפרז פרדייז, כמשתמע משמה, ידועה בקרב גולשי-גלים. ענף הגלשנות על כל סוגיו מאוד מפותח באזור, עקב הגלים הגבוהים בו.
אקלים
האקלים בעיר הוא סובטרופי גשום, עם טמפרטורה נוחה כל השנה וגשמים רבים.
בילוי ונופש
כעיר נופש, בסרפרז פרדייז יש עשרות מועדוני לילה, מקומות בילוי שונים, קניונים לסוגיהם, וכל המותגים הנפוצים באוסטרליה ובעולם.
טוויד הידס
טוויד הידס (באנגלית: Tweed Heads) היא עיירת חוף במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיירה שוכנת במרחק של 830 ק"מ מצפון לבירת המדינה סידני בסמוך לגבול עם קווינסלנד. טוויד הידס סמוכה ל"עיירה האחות" קולאנגאטה (Coolangatta) שהיא פרבר של העיר גולד קוסט. שתי המדינות שוכנות באותו אזור זמן, אך מאחר שבניו סאות' ויילס נהוג שעון קיץ ובקווינסלנד הוא לא נהוג, ומאחר וראש השנה האזרחית חל בחצי הכדור הדרומי בעונת הקיץ, נהוג לומר כי בטוויד הידס ניתן לחגוג את כניסת השנה החדשה פעמיים תוך שעה אחת, פשוט על ידי חציית הרחוב.
אוכלוסיית העיירה מנתה 7,525 תושבים במפקד 2011
ניבלונגנטרויה
ניבֶּלוּנְגֶנטְרוֹיֶה (Nibelungentreue, מילולית: "נאמנות ניבלונגית") הוא ביטוי בגרמנית המציין נאמנות מוחלטת וללא תנאי, גם במחיר של מוות ודאי. מקור הביטוי בצורך בנאמנות מוחלטת של הווסלים לאדוניהם, בגרמניה של ימי הביניים.
המקור הספרותי
באפוס הגרמני "שירת הניבלונגים" מצווה המלכה ברונהילדה על וסל המלך, האגן איש טרונג, להרוג את הגיבור המיתולוגי זיגפריד, אשר חילל את כבודה. לאחר הרצח, דורשת אלמנתו של זיגפריד, קרימהילדה, לנקום ברוצח בעלה, אך גונתר, המלך (ואחיה של קרימהילדה) מסרב לבגוד במשרתו.
לאחר זמן, קרימהילדה נישאת לאטצל, ומתכננת את הנקמה בהאגן ובבני משפחתה. היא מזמינה אותם לארצו של בעלה, כביכול על מנת ליישר את ההדורים ביניהם, והם נענים בחיוב להזמנתה.
בדרכם אל ממלכתו של אצטל, מתגלה להאגן כי אם ימשיכו במסע, יבוא הקץ על כל חברי המשלחת. על אף הידיעה, הם ממשיכים בדרכם לעבר מוות ודאי, תוך קיום מצוות הנאמנות לה הם מחויבים מתוקף שבועתם הפיאודלית.
נאומו של פון בילוב ברייכסטאג
ב-29 במרץ 1909 נשא הנסיך ברנהרד פון בילוב, אז קנצלר האימפריה הגרמנית, נאום בבניין הרייכסטאג באשר למחויבותה של גרמניה כלפי שכנתה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בעקבות משבר בוסניה. בנאום זה הוא השתמש במונח ניבלונגנטרויה על מנת להדגיש לשומעיו את עומקה של מחויבות זו:
ישנם מספר חוקרים, בהם יואכים היינצלה ופרנץ פון ליסט, הטוענים כי הניבלונגנטרויה היא שהביאה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ליסט, פרופסור לחוק הפלילי ולחוק הבינלאומי, ומייסד בית הספר לחקר החוק הפלילי בגרמניה, הפך את ההיגד בדבר "נאמנות הניבלונגים" לנושא באחד מנאומי המלחמה ("נאומים גרמניים בתקופה קשה") שנישאו באותה העת על ידי פרופסורים ברלינאים. הנאום, מיום 18 בנובמבר 1914 (כשלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה), קובע בין היתר:
השימוש במשטר הנאצי
הנאמנות הניבלונגית קיבלה משנה תוקף תחת המשטר הנאצי, והמוטו של חיילי ה-S.S. היה Meine Ehre heißt Treue ("כבודי הוא נאמנות [לפיהרר]"). היטלר עצמו היה מעוניין שכל חייל גרמני יישבע שבועת נאמנות כמו זו שהייתה מקובלת אצל השבטים הגרמאניים העתיקים.
ב-30 בינואר 1943 נאם הרמן גרינג באולם הטקסים של המשרד לענייני תעופה של הרייך, בפני כינוס של מפקדי הוורמכט. הנאום שודר ברדיו ופורסם בגרסה מקוצרת באחד מעיתוני המפלגה. גרינג נשא את נאומו לרגל יום השנה העשירי לתפיסת השלטון על ידי הנאצים, אך הנושא הממשי של הנאום היה האסון של סטלינגרד. תפקידו של גרינג היה לקשור בין שני הנושאים באופן שימנע מצב מביך למשטר, ובעת ובעונה אחת יסייע לשלטון בדרישתו להגדלת המאמץ המלחמתי. כמו כן היה צורך עליון להדגיש את מסירות הנפש של הצבא ולשמור במידת האפשר על מוכנותו של הוורמכט לקראת הקרבות הבאים. לצורך מטרה זו גייס גרינג את שירת הניבלונגים והעניק לה בהזדמנות זו מעמד של אפוס לאומי גרמני:
אך לא רק גרינג התייחס לקרב סטלינגרד, ולתבוסתה של הארמייה השישית, בהקשר של גורל הניבלונגים. אם להאמין להערה הרשומה ביומנו של יוזף גבלס, המתוארכת ל-23 בינואר 1943, בדיוק שבוע לפי נאומו של גרינג, הרי שגם המכותרים עצמם עשו השוואה זו:
בחודש מרץ 1945, פחות מחודשיים לפני כניעת גרמניה הנאצית, אף הוקמה דיוויזיית האס אס ה-38 אשר כינויה היה "ניבלונגן".
התייחסויות אחרות
בראיון שהעניק פאול אדנאואר (נכדו של קנצלר גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר) בשנת 2010 לעיתונאי טוביה טננבום, הוא התייחס למושג ניבלונגנטרויה, ואמר כי: "בנשמה הגרמנית יש עדיין Nibelungentreue [נאמנות ללא-ערעור עד המוות], והנאמנות הזו היא נטולת מחשבה".
הדר גולדמן
הדר גולדמן (נולד ב-31 באוקטובר 1963 בבאר שבע) הוא מוזיקאי, פרסומאי לשעבר ואיש נדל"ן בהווה.
קריירה מוזיקלית
גולדמן החל את דרכו כמוזיקאי ובצעירותו נחשב לילד פלא בתחום הנגינה בכינור. הוא ניגן בתזמורת הצעירה של הפילהרמונית הישראלית והשתתף בכיתת אמן של הכנר אייזק שטרן במרכז למוזיקה שבמשכנות שאננים בירושלים.
בצבא שירת כמוזיקאי מצטיין בתזמורת צה"ל, אך אחרי שנה החליט לעבור לשרת ביחידה 8200.
בשנת 1983 הצטרף ללהקת רוק אלטרנטיבי בשם "היחידה לטיפול נמרץ" (עם דורון אייל, רונה ורד, דויד גרוואי, ושלמה משיח).
הלהקה התפרקה בשנת 1990, ההתאחדה 18 שנים מאוחר יותר ב-2008 למספר הופעות והוציא לאור אלבום חדש. הלהקה התאחדה להופעה שוב ב-2011. וב-2015 התאחדה שוב כדי לחמם את להקת "סווייד" בתל אביב.
לאחר פירוק הלהקה חזר גולדמן לישראל והקים הרכב בשם "בארוק", שהוציא לאור אלבום אחד ב-1992.
במשך השנים גם הלחין גולדמן מוזיקה למספר מחזות וסרטים.
קריירה כפרסומאי
גולדמן נכנס לענף הפרסום שעבד כתקציבאי בסוכנות הפרסום "Saatchi & Saatchi" בלונדון. כששב לישראל שימש כסופרוייזר ב"פרסום אריאלי" ובסוכנות "טמיר-כהן". אחר כך היה מנהל בכיר בסוכנות "ליכטנזון. ב-1999 חבר גולדמן לאילון זרמון וביחד הקימו את משרד הפרסום "זרמון גולדמן".
גולדמן היה שותף לבניית מותגים דוגמת "FOX" ו"וואלה". משרד "זרמון גולדמן" יזם מספר קמפיינים פרובוקטיביים שנפסלו לשידור והם זכו בתואר "הילדים הרעים של עולם הפרסום הישראלי", מאחר שהמתחרים טענו שהפרובוקציות היו מתוכננות במטרה לייצור הד תקשורתי. בין הקמפיינים שנפסלו היו סרטון פרסומות לחברת ההלבשה "FOX", בכיכובם של יעל בר זוהר והשחיין האולימפי איתן אורבך, שנפסלה בשל רמיזות לאלימות מינית. פרסומת לפורטל "וואלה!" שזכייניות ערוץ 2 "טלעד" ו"רשת" סירבו לשדר מאחר שעודדה את הצופים לנטוש את הטלוויזיה לטובת האינטרנט. וסרטון למשקה "אקסטרה מוד" שהשיקה חברת "טרה" שנפסל בשל פגיעה ברגשות הציבור, מאחר שנרמז שתנועות הגוף של בחורה בסרטון מעידות על כך שהיא מבצעת אקט מיני.
ב-2005 ניהל גולדמן את הקמפיין של סילבן שלום בבחירות לראשות מפלגת הליכוד
ב-2007 חתמה סוכנות הפרסום DDB העולמית על הסכם ייצוג עם משרד "זרמון גולדמן".
המשרד טיפל בתקציבים של חברות מובילות כגון AIG, דלתא, מרכזי ביג, סיטרואן, דומינו'ס פיצה ועוד. במהלך השנים זכה המשרד במספר פרסים, לרבות פרסי קקטוס הזהב ותחרות אפי. ב-2012 מכר גולדמן את החזקותיו במשרד לאילון זרמון ונטש את עולם הפרסום.
קריירה כמשקיע נדל"ן
בשנת 2009, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי רכש אלפי דירות בארצות הברית להשקעה וחברת ניהול שפשטה את הרגל. גולדמן הציעה לבעל חברת הניהול להמשיך ולנהל אותה תמורת מניות. החברה התמקדה בשירות לדיירים וגדלה שוב במהירות. בנוסף הקים את חברת ההזנק "C² communities", שפיתחה פלטפורמה טכנולוגית לייעול שוק השכירות בארצות הברית.
במאי 2015 רכש את הבית בו התאבד איאן קרטיס, סולן להקת הפוסט-פאנק הבריטית ג'וי דיוויז'ן, בעיירה מקספילד שמדרום למנצ'סטר. הבית נמכר זמן קצר קודם במכירה פומבית וקבוצה של מעריצי הלהקה ניסתה לרכוש אותו ללא הצלחה. גולדמן סיפר שקנה את הבית במטרה להקים בו מוזיאון לזכרו, אולם המוזיאון מעולם לא הוקם והבית הושכר.
בסוף 2020 הקים את חברת "המאור הגדול מערכות סולאריות", העוסקת בהקמה ובתחזוקה של פאנלים סולאריים על גגות. באפריל 2021 היא רכשה חברת אנרגיה סולארית בארצות הברית תמורת 280 מיליון דולר.
חיים אישיים
גולדמן נשוי ללאה ואב לשתיים. מתגורר בסביון.
בשנות ה-80 היה בזוגיות מתוקשרת עם מעצבת האופנה דורין פרנקפורט.
Little Fighter 2
Little Fighter 2 הידוע בקיצור LF2 הוא משחק Beat 'em up פופולרי בשני ממדים, המופץ חינם ברשת דרך אתר אינטרנט ייעודי.
המשחק נוצר על ידי מרטי וונג וסטארסקי וונג, חברים המתגוררים ביפן, בשנת 1999. מאז, עודכן רבות עד לגרסתו האחרונה והנוכחית: 2.0a, שיצאה לאור בשנת 2009. המשחק זוכה לפופולריות די רבה: לאתר הרשמי יש מספר כניסות העולה על שלושים מיליון.
קיימות תוכנות חיצוניות שמאפשרות לערוך את המשחק ואת הדמויות בו, המאפשרות לערוך את שפת ה"דאטא" של המשחק ובכך ליצור לוחמים חדשים, שלבים, כלי נשק ואפילו "גרסה חדשה" למשחק (אף על פי שהתוכנה הבסיסית תמיד תישאר אותו דבר, ואין אפשרות לערוך אותה בעזרת תוכנה חיצונית מהסוג המדובר).
בגרסה 2.0a נוספה אופציה להקליט את המשחק. ההקלטות נשמרות בקובצי lfr.
המשחק מופץ בקוד פתוח, כך שניתן לעצב באופן עצמאי תכונות שונות, כגון אנימציה של דמות, מתקפות, נשק או זירה.
מצבי משחק
המשחק תומך בריבוי משתתפים עד ארבעה שחקנים במחשב אחד ועד 8 משתתפים בקרבות אונליין דרך האינטרנט או שחקנים הנשלטים על ידי המחשב. מצבי המשחק הם:
משחק ברשת
ב-2015 היוצרים של האתר הישראלי פתחו תוכנה בשם LFN. התוכנה בין היתר מכילה גם צאט שדרכו ניתן לדבר ולשחק ברשת עד 8 שחקנים, ניתן להוריד תוכנה זו דרך האתר הישראלי של ליטל פייטר.
דמויות
{|
ליטל פייטר אלפא
ליטל פייטר אלפא היא סדרת סרטונים שנוצרה על ידי סטודנט המכונה maxr המספרים על חבורת ליטל פייטר שמנסה להשמיד את ג'וליאן - אחת מדמויות המשחק, ואת צבאו המרושע. הסיפור אמור להיות בנוי מ12 פרקים אך לאחר שיוצר הסדרה שחרר את פרק 12 הודיע שיהיה לזה המשך.
עלילת סרטוני ליטל פייטר אלפא הומצאה על ידי יוצרם, ולא נכתבה על ידי יוצרי המשחק.
אסון רבדים
אסון רבדים הוא השם הנפוץ לתאונת רכבת מהגדולות שאירעו במדינת ישראל. ב-21 ביוני 2005 סמוך לקיבוץ רבדים שבשפלה התנגשה רכבת בקו תל אביב-באר שבע במשאית שהובילה עפר וחצתה את מסילת הדרום על דרך לא סלולה. בתאונה נהרגו שבעה בני אדם, בהם נהג המשאית ונהג הרכבת ונפצעו 198 נוסעים. שניים מקרונות הרכבת ירדו מהפסים ונגרם נזק למסילה.
Strength of a Woman
Strength of a Woman (בעברית: חוזקתה של אישה) הוא אלבומה השלושה עשר של הזמרת-יוצרת האמריקאית מרי ג'יי בלייג'. האלבום יצא לאור ב-28 באפריל 2017, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס והוא מהווה המשך לאלבומה הקודם.
אסון רבדים
בעקבות התאונה הורה שר התחבורה מאיר שטרית, על הקמת ועדת חקירה לבדיקת נסיבות האירוע. רכבת ישראל הורשעה בבית המשפט בגרימת מוות ברשלנות.
Strength of a Woman
רקע
בלייג' עדה על האלבום עם מפיקים וכותבים כמו די ג'יי קמפר, ברנדון הודג', היט-בוי וכולי. באלבום מתארחים זמרים וראפרים כמו מיסי אליוט, קניה וסט, קוואבו וכולי. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-3 בארצות הברית ומכר 78 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ הוא הגיע למקום השני ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B.
אסון רבדים
כדי למנוע תאונות דומות בוטלו כל מעברי המסילה בתוואי שבין רמלה לבאר שבע והוחלפו בהפרדות מפלסיות במסגרת השדרוג וההכפלה של מסילת הדרום בשנים 2005–2012.
Strength of a Woman
רקע
עם יציאתו, קיבל האלבום ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
אסון רבדים
תיאור האירוע
ב-21 ביוני 2005, בשעה 17:47, בעת נסיעה שגרתית של רכבת 121 בקו חיפה–באר שבע של רכבת ישראל, התנגשה רכבת המשולבת משלושה מערכי קרונועים מסוג IC3 במשאית שהובילה עפר לסלילת כביש חוצה ישראל הסמוך למסילה.
Strength of a Woman
סינגלים וקידומים
מתוך האלבום יצאו 6 סינגלים רשמיים: "Thick of It", "", (בשיתוף קניה וסט) "Love Yourself" ,"Set Me Free", שיר הנושא ו-"Glow Up" (בשיתוף די ג'יי חאלד, מיסי אליוט וקוואבו) כאשר שניים מהסינגלים הראשונים הגיעו למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B למבוגרים.
אסון רבדים
תיאור האירוע
על פי עדויות של כוחות ההצלה היה קושי רב לאתר את מקום התאונה מכיוון שדיווחי הנוסעים היו חלקיים ואף שגויים, כי התאונה אירעה סמוך לשטחים חקלאיים בלתי מיושבים של קיבוץ רבדים. כוחות ההצלה הראשונים שהגיעו לאירוע היו כוחות מד"א מקריית מלאכי, בית שמש, רחובות וקריית גת. הכוחות הראשוניים שהוזנקו למקום האירוע היו כוחות מגן דוד אדום קריית מלאכי. על פי עדות נהג האמבולנס, אי אפשר היה לזהות את מיקום התאונה, אך מסוק של חיל האוויר שטס סמוך, אותת לנהג ולשאר כוחות החילוץ על מקום התאונה המדויק.
Strength of a Woman
סינגלים וקידומים
על מנת לקדם את האלבום, יצאה בלייג' לסיבוב ההופעות "Strength of a Woman Tour" בצפון אמריקה אירופה ואוסטרליה.
אסון רבדים
תיאור האירוע
פינוי הנפגעים נמשך עד לתוך הלילה. עקב מיקום האירוע היה קושי רב לפנות את פצועי התאונה. גם החשכה הקשתה על גורמי החילוץ. היעדר תאורה במקום הקשה על החיפושים אחרי ניצולים או הרוגים נוספים.
חקירת נסיבות האירוע ופעולות המעורבים
בחקירת אסון רבדים נמסר כי נהג המשאית החל לחצות את המסילה בלי שהבחין ברכבת המתקרבת מכיוון צפון, שנסעה במהירות המותרת בקטע זה. לנהג המשאית היו 18 שניות לחצות את המסילה, אך הוא לא הספיק לעשות זאת. בעת חקירת האירוע במשטרת ישראל ועל ידי נציגים מטעם משרד התחבורה, התברר כי המשאית הועמסה עשרות אחוזים מעל המותר, וזו כנראה הסיבה שהתעכבה על המסילה. על פי התחקיר, נהג הקרונוע ליאוניד טורק, תושב רמלה נהג במקצועיות רבה וניסה למנוע את הפגיעה במשאית עד לשברירי השנייה לפני ההתנגשות. התחקיר קבע שנהג הקרונוע לא האט על פי ההוראה להאט באזור התאונה בשל העבודות שבוצעו במקום באותה העת, למרות שנסע במהירות המותרת בקטע זה. למרות זאת, במשטרה סברו שאשמתו מזערית ביחס לנהג המשאית ולחברת ההובלות. על פי נתוני הקופסה השחורה של הרכבת, ירדה מהירות הרכבת מ-140 קמ"ש ל-120 קמ"ש בערך, בשניות שלפני ההתנגשות. טורק נפגע ונהרג במקום מכיוון שישב בחזית הקרונוע.
נהג המשאית ליאוניד גלינסקי, תושב דימונה מחברת ההובלות "האחים אליהו" היה בעל הרשעות תנועה רבות ברישומי משטרת התנועה בישראל. בארבע השנים 2001–2005 הורשע ב-24 עבירות תנועה, בהן אי-עצירה בעצור ועבירות מהירות.
הליכים משפטיים
פרקליטות מחוז הדרום הגישה כתב אישום נגד החברה עצמה ושלושה מבכיריה בעבירות של גרימת מוות ברשלנות וחבלה ברשלנות. בעקבות עסקת טיעון הורשעה הרכבת בגרימת מוות ברשלנות ומי שכיהן בתקופת התאונה כסגן מנהל אגף תחזוקת תשתיות הורשע בעבירה של מעשה פזיזות ורשלנות והוטל עליו עונש של עבודות שירות.
נזקים טכניים למערך הקרונות
בעת ההתנגשות של מערך הרכבת במשאית, ראש הקרונועים (7231) התרסק לחלוטין ונזרק לתעלה סמוכה כמה עשרות מטרים מנקודת ההתנגשות. הקרון השני (7431) במערך זה ירד מהמסילה אך לא הלך בעקבות ראש הקרונוע. הקרונוע האחרון למערך זה (7031) נשאר על המסילה וחבור לשני המערכים הנוספים. לאחר כיומיים פונו שרידי הקרונוע מספר 31 של רכבת ישראל מזירת התאונה. המסילה תוקנה למחרת היום, על מנת להמשיך את פעילות קו הרכבת. באותו היום הופנו רכבות לקו זה למסילת אשדוד - חלץ עד לסיום שיפוץ המסילה. מערך 31 של רכבת ישראל, אשר ספג את הנזק המרבי, הושבת ונגרט. מערך 21 של רכבת ישראל הועבר ביחד עם מערך 22 לאבחון והכשרתו מחדש לשירות פעיל.
מחלוקת האדנים בצד המסילה
אחד הגורמים לעצירת הקרונועים ויציבותם על המסילה היה ערימת האדנים שעמדה סמוך למפגש הרכבת. היו מחלוקות רבות בעניין מיקומם והשפעתם על התאונה; הם אף הוצגו כאחד הגורמים לתאונה, אך מהר מאוד הוברר כי האדנים ייצבו את הקרונועים הפגועים חזרה על המסילה.
תאונת הרכבת ברבדים בשנת 2003
בתאריך 16 בנובמבר 2003 ארעה סמוך לרבדים תאונת רכבת בעלת מאפיינים דומים. רכבת נוסעים מספר 105 שיצאה מנהריה בשעה 07:41 לבאר שבע התנגשה סמוך לשעה 10:00 במשאית שגם היא עסקה בעבודות ההקמה של כביש 6. הרכבת הייתה מורכבת מארבעה מערכי IC3 שבראשם קרון ניהוג מספר 7240. כתוצאה מהתאונה נהרג נהג המשאית ונהג הרכבת נפצע אנושות ומת מפצעיו כעבור יומיים.
ניקול הייזלט
ביוגרפיה
ניקול הייזלט נולדה בסיינט פיטרסברג, פלורידה.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכתה הייזלט במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:43.63 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (55.99 שניות). 1989 Pan Pacific Swimming Championships
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 זכתה הייזלט בשלוש מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.17 שניות, לפני קתרין פלווינסקי מצרפת (55.31 שניות) וז'ואנג יונג מסין (55.65 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.26 דקות, לפני גרמניה (3:44.37 דקות) והולנד (3:45.05 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.51 דקות, לפני אוסטרליה (4:08.04 דקות) וגרמניה (4:10.50 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.13 דקות, אחרי המנצחת היילי לואיס מאוסטרליה (2:00.48 דקות). היא וחברותיה פסלו במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה זכתה הייזלט ב-6 מדליות, מתוכן 4 זהב ו-2 כסף והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי (2:00.31 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:43.67 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי 8:03.70 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:05.98 דקות). שתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (55.68 שניות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:16.53 דקות). 1991 Pan Pacific Swimming Championships
אלופה אולימפית
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה הייזלט בשלוש מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אמריקאי חדש של 1:57.90 דקות (35 מאיות השנייה איטי משיא העולם של הייקה פרידריך), לפני השחייניות מגרמניה פרנציסקה ואן אלמסיק (1:58.00 דקות) וקרסטין קילגס (1:59.67 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הראשונה מארצות הברית ששוחה משחה זה מתחת ל-1:58 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:39.46 דקות, לפני סין (3:40.12 דקות) וגרמניה (3:41.60 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות (הרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב בשלב הגמר). נוסף לכך, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.19 שניות, אחרי המנצחת זואנג יונג מסין (54.64 שניות) ובמקום ה-17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.40 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1993 זכתה הייזלט בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:43.56 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (8:06.28 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.95 דקות). 1993 Pan Pacific Swimming Championships
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה הייזלט בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.50 דקות, אחרי הרביעייה מסין שקבעה שיא עולם חדש 3:37.91 דקות ולפני גרמניה (3:42.94 דקות). מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.16 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש (7:57.96 דקות) וגרמניה (8:01.37 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.30 דקות, אחרי המנצחת ואן אלמסיק שקבעה שיא עולם חדש (1:56.78 דקות) ובמקום השישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.58 דקות, אחרי המנצחת לו בין מסין (2:12.34 דקות).
להתראות גרמניה
להתראות גרמניה (בגרמנית: Es war einmal in Deutschland...; מילולית: היו זמנים בגרמניה...) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 2017 בבימויו של סם גרברסקי.
1946, חבורה של יהודים ניצולי שואה ממתינים במחנות העקורים שהקימו האמריקאים וממתינים למסמכי ההגירה. דוד ברמן שרד את המחנות ועכשיו הוא אוסף חבורה של פליטים כמוהו ויוצא למכור לגרמנים מצעים ורגשות אשם. בדרך הוא צריך להתמודד עם חשדות לגבי העבר המפוקפק שלו, וחוקרת אמריקאית שלא תמיד מצליחה להבין מה המלחמה יכולה לעשות לאנשים.
עלילת הסרט
שנת 1946. במחנה עקורים ליד פרנקפורט חיים יהודים משארית הפלטה, כולל דוד ברמן וחבריו. כולם רוצים להגר לארצות הברית מהר ככל האפשר, אבל הם מבינים שאין להם מספיק כסף על מנת לבנות חיים חדשים באמריקה. ברמן הוא היחיד שניצל ממשפחתו, שבבעלותה הייתה חנות טקסטיל מפורסמת בפרנקפורט. הוא רוצה להיכנס שוב לעסקי הטקסטיל, אך רשויות הכיבוש האמריקאי מעכבות את מתן רישיון העסק הדרוש, ולכן החברה נרשמת על שם חברו פיינברוט. יחד עם חבריו, הוא נוסע לאזורים שונים כנציג מכירות ומוכר חבילות למשפחות גרמניות המכילות כלי מיטה ומפות שולחן. כדי למכור את הסחורה שלהם, החברים אינם מהססים להשתמש בכל מיני שקרים.
העסק הולך טוב, אבל דוד ברמן מוזמן לחקירה אצל רשויות הכיבוש, שם הוא נחקר בטענות על שיתוף פעולה עם הנאצים. הוא נחקר על ידי החוקרת שרה סימון, שבעצמה באה ממשפחה יהודית שהיגרה מגרמניה לארצות הברית לפני המלחמה. ברמן מגיע לכמה פגישות ומספר כיצד היה מספר בדיחות במחנה הריכוז זקסנהאוזן בו נכלא, וכי אוֹבר-שטורמבאנפיהרר אוטה היה מבקש ממנו לבדר את הקהל במסיבת חג המולד, במופע לעיני שומרי מחנה הריכוז. לאחר מכן הוא סיפר שהוא זומן על ידי אוטה להכין את הפיהרר אדולף היטלר לפגישה עם מוסוליני. לפי סיפורו הוא הובא בזהות בדויה לא-יהודית לאוברזלצברג, אלא שלבסוף הוא לא הגיע לפגישה עם היטלר. הוא תכנן להתנקש בחייו של היטלר בדקירה על ידי סכין מטבח, שאותה כבר השיג מידי סוכנת הבית פאני הובר, אבל לבסוף הוא ברח על אופניים והמתין במסתור עד בוא האמריקנים.
כל בני החבורה סבלו רבות במלחמה. בני משפחותיהם מתו במחנות ריכוז והם עצמם עברו התעללויות. גם הוריו של ברמן ואחיו מתו במחנה הריכוז. אחד החברים איבד עין כשהוכה על ידי נאצי. אחר חשב שזיהה את הנאצי שעינה אותו בדמותו של מוכר עיתונים בדוכן מקומי. לכן הם מעלים באש את הדוכן בלילה כ"נקמה יהודית". עיתון מקומי מדווח למחרת כי האש עלתה בחייו של אדם חף מפשע ואז החבר של ברמן מחליט להתאבד. זמן קצר לאחר מכן מתברר כי האדם החף מפשע, היה בכל זאת איש האס-אס שהחבר זיהה, שאימץ לעצמו את זהותו של אחד מקורבנותיו היהודים.
החוקרת שרה סימון נוטה להאמין לברמן; אבל היא רוצה לוודא את סיפוריו. היא מזמנת את אוברשטורמבאנפיהרר אוטה להתעמת עם ברמן, אך ברמן מתכעס ותוקף את הנאצי, מה שמאשש את סיפורו על כך שברמן היה מספר בדיחות במחנה.
למחרת, שרה מבקרת את ברמן בחברה שלו ומודיעה לו שהוא נוקה מהחשך לשיתוף פעולה עם הנאצים. המתח הארוטי בין ברמן ושרה סימון, שנבנה במהלך החקירה, מוצא פורקן בסצנת נשיקה ביניהם, ומאוחר יותר, השניים שוכבים. כשהם ביחד, שרה רוצה לדעת מה באמת קרה. דוד בוכה ואומר שהוא היה "הליצן של רוצחי אחיו" והיא מאמצת אותו לחיקה.
כעבור זמן מה כולם מהגרים לאמריקה, חוץ מדוד ברמן, שנשאר בפרנקפורט ופתח מחדש את עסק הטקסטיל המשגשג של הוריו בפרנקפורט.
יעקב
יַעֲקֹב, המכונה במסורת היהודית יַעֲקֹב אָבִינוּ, ונקרא גם יִשְׂרָאֵל ויְשׁוּרוּן, מכונה בחז"ל בחיר שבאבות וכן בחור שבאבות הוא דמות מקראית. יעקב הוא השלישי בשלושת האבות, בנם של יצחק ורבקה ונכד לאברהם ושרה. אחיו התאום של עשו, ואביהם של שבטי ישראל והיהודים.
ע"פ המסורת יעקב נולד בערב חג סוכות בשנת (1653 לפנה"ס), ונפטר בערב סוכות בשנת  בגיל 147.
תולדות חייו מסופרים במקרא, ותופסים נתח גדול מספר בראשית, בפרקים -.
חלק ממדרשי חז"ל מתייחסים ליעקב ועשו כאל אבות-טיפוס של לאומים. יעקב מייצג את עם ישראל ועשו את אדום, או לחלופין התנהגות טיפוסית של חייל רומאי (שכן בתקופות מאוחרות זיהו את אדום עם רומא). לפרשנות זו בסיס מייד עם הופעתם - כאשר התקשתה רבקה בהריונה, נאמר: . משמע, אין הקורא אמור לבחון את הגיבורים בקני מידה אנושיים פשוטים, כפרטים, אלא כיצוג של עמים.
שמו
יעקב מתפרש כשם תאופורי מעיקרו, שהתקצר מיעקבאל או מצורה דומה אחרת. שמות דומים הגזורים מן השורש עק"ב מצויים באוצר השמות הפרטיים השמי: השם "יעקב־אל" מופיע בתדירות בנהריים באלף השני לפנה"ס וכן במצרים החיקסוסית – יעקב-הר (וכן שם מקום בכנען שידוע כיעקב־אל, יעקב־הר או יעקב־בעל ); כן מופיע כשם פרטי אוגריתי בתעתיק אכדי Abdi-ya-qub-bu (*עבד־יעקב), וניתן להשוות את הרכיב "יעקב" גם לרכיבים בשמות אמוריים. במקרא מצויים השמות יַעֲקֹבָה ועַקּוּב, ובמשנה ובתלמוד: עקיבא, עקביא, עוקבא ועוקבן. גיוון הוראותיו של השורש השמי עק"ב מקשה על החוקרים לשחזר את הוראתו המקורית של השם.במקרא נדרש שמו בכמה אופנים. יעקב נולד "וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו", כלומר הוא נאבק עמו על הבכורה עוד מבטן. המאבק על הבכורה הוא תמה מרכזית במחזור סיפורי יעקב ובסיפורי האבות בכלל. השורש עק"ב עשוי להתפרש גם במשמעות של עָקְבָּה, מרמה, שאף היא תמה בולטת בתיאור קורותיו של יעקב. מדרש שם זה מובע במפורש בפי עשו בהמשך הכתוב: "הֲכִי קָרָא שְׁמוֹ יַעֲקֹב וַיַּעְקְבֵנִי זֶה פַעֲמַיִם, אֶת בְּכֹרָתִי לָקָח וְהִנֵּה עַתָּה לָקַח בִּרְכָתִי!" (בראשית כז לו), והוא תורם למתח האירוני בין אפיונו המפורש של יעקב כ"איש תם יושב אוהלים" לבין מעשיו שאינם תמיד כה תמימים.
לידה
המקרא מספר כי רבקה הייתה עקרה. עתירתו של יצחק לאל לנוכח עקרותה של רבקה נענתה ורבקה הרתה. הריונה של רבקה היה קשה, הבנים "מתרוצצים בקרבה".
רבקה הלכה לשאול את האל לפשר העניין. תשובתו של האל הייתה כי הריונה מבשר את הולדתם של שני עמים יריבים שיתחרו אחד בשני, אשר הצעיר שביניהם יהיה אדון לבכור. שיאה של מגמה ברורה בספר בראשית של "היפוך הבכורות", בהעדפת הבן הצעיר על פני הבן הבכור.
לימים רבקה אכן יולדת תאומים: הראשון אדמוני כולו כאדרת שער ושמו עשו מפני שנולד עשוּי, ואחריו אחיו שנולד כשידו אוחזת בעקב עשו בניסיון לעכב את יציאתו - ושמו יעקב, על שם האחיזה בעקב. ואכן חייו של יעקב התאפיינו במאבקים והתמודדויות רבות, עם עשו אחיו ועם דודו לבן, עם יושבי ארץ כנען, ואף עם בניו.
מכירת הבכורה וגנבת הברכות
באחד הימים, כאשר עשו חזר מצֵידו והוא עייף, הוא ביקש מיעקב להלעיט אותו מנזיד העדשים שהכין. בכך המקרא תולה את שם האומה שתחילתה בעשו - "אדום" בבקשת עשו "הלעיטני נא מן האדום האדום הזה". ויעקב מסכים בתמורה לכך שעשו יוותר על הבכורה ויעביר אותה אליו. עשו מזלזל בבכורה ואומר: "הנה אנכי הולך למות, ולמה זה לי בכורה?".
זמן מה לאחר מכן ביקש יצחק לברך את עשו קודם מותו ולשם כך קורא לו ומבקש ממנו לצוד לו ציד כאשר אהב ולאחר שיאכל ממטעמי בנו יברך אותו. רבקה, שרצתה שהברכות יוענקו ליעקב דווקא, מצווה ומשדלת את יעקב החושש להתחפש לאחיו עשו ולקבל את הברכות במרמה. יצחק אמנם חשד מעט שאין זה עשיו העומד לפניו, ובהזדמנות זו טבע את המשפט המפורסם "הקול קול יעקב, והידים ידי עשו". אך כאשר מישש את יעקב (שעטה על עצמו עורות עזים, מבעוד מועד בעצתה של אימו) השתכנע שהוא עשו, בשל שעירותו.
חלום יעקב
על פי עצת אמו ובקשת אביו לקחת אישה דווקא מבנות לבן אחי אמו נמלט יעקב לחרן ולמעשה הוא גולה ממולדתו לארץ זרה בה הוא נחשב לזר ונכרי.
בדרכו מבאר שבע לחרן במסעו צפונה, הוא שוכב לישון באזור היישוב לוז וחולם על סולם מוצב ארצה וראשו בשמים ומלאכים עולים ויורדים בו. בחלום מתגלה האל אל יעקב ומבטיח לו את הארץ אשר הוא שוכב עליה כמו גם הגנה בדרכו. יעקב קם נפעם בבוקר מהחלום ומצהיר שזהו בית אלוהים ושער השמים וקורא למקום "בית אל" ומקים שם מצבה ונודר נדר שאם אלוהים ישמור ויגן עליו, הוא יקבע את המקום כאשר יחזור כבית אלוהים ויתן מעשר מרכושו לאל. היישוב בית אל הוקם במקום זה ומכאן שמו.
לבן ובנותיו
בחרן פוגש יעקב על שפת הבאר את רחל, בת דודו שהמקרא טורח לציין את יופייה הרב, ומתאהב בה במה שנראה אהבה ממבט ראשון. כבר ליד הבאר ניכרת האקטיביות שלו, כאשר יעקב הזר מציע לרועים להשקות את הצאן וללכת למרעה. ושם הוא מקבל את התשובה שהאבן המונחת על פי הבאר כבדה ונהוג שכולם ביחד גוללים את האבן משקים את העדרים ומחזירים אותה למקומה. אך כאשר יעקב רואה את רחל, הוא פורץ את המנהג המקובל, גולל לבדו את האבן הכבדה מעל פי הבאר, ומסייע לרחל להשקות את צאנה. לאחר מכן הוא מתקבל בבית לבן אחי אמו בהתרגשות רבה, ולאחר תקופה שהוא שוהה במקום, הוא מציע ללבן לעבדו שבע שנים תמימות ברחל בתו הקטנה.
לבן שמסכים לא עומד בסיכום ומגניב במרמה את לאה לאהל יעקב. אחד ההסברים במדרש למרמה של לבן את יעקב הוא מידה כנגד מידה: כיוון שרימה יעקב את אביו בעת חלוקת הברכות, קיבל עונש ולבן רימה אותו. למחרת לאחר שמתגלה התרמית, לאחר דין ודברים עם לבן, מקבל יעקב בעל כורחו את לאה, האישה הלא אהובה ביחס לרחל, אך מכאן ואילך נפתח הפתח ליחסים בעייתיים במשפחה בין רחל ללאה ובין צאצאיהם. בנוסף לכך נאלץ יעקב לעבוד שבע שנים נוספות, על מנת לקבל את רחל, אם כי לפי הסיכום עם לבן מתקיימת חתונתו עמה מיד לאחר שבעת ימי משתה חתונת לאה. עם רחל ולאה מגיעות שתי שפחות: זלפה ובלהה.
במשך שנים אלה נולדים ליעקב 11 בנים ובת אחת, כאשר מכל אלה לרחל - אהובתו היחידה, שאף היא עקרה כאימו של יעקב, יש רק בן אחד, יוסף:. בן נוסף ושמו בנימין ייוולד מאוחר יותר בארץ כנען.
לאחר 14 שנים אלה, עובד יעקב שש שנים נוספות תמורת שכר משתנה עם צאן לבן. יעקב מחזיר בעורמה מלחמה שערה כנגד רמייתו של לבן והחלפת שכרו, ומתעשר בשל כך. שילוב של התעשרותו המהירה של יעקב, יחסים עכורים עם לבן ובניו וחלום בו מתגלה האל ליעקב ומצווה אותו לשוב לכנען גורמים לבריחה נוספת של יעקב, בריחת יעקב מלבן. הפעם מחרן בחזרה אל ארץ כנען. לבן דולק אחריו ובפיו טענות רבות ואחת הקשות שיעקב גנב את אלוהיו, בעוד שידה של רחל הייתה במעל, לאחר חיפוש שמסתיים בלא כלום, והתנצחות של יעקב עם לבן, המפגש הטעון ביניהם מסתיים בברית יעקב ולבן ובהקמת "גל-עד", המציין את טוהר כוונותיו של כל אחד מהצדדים.
הפיוס עם עשו
בהמשך מסעו של יעקב בחזרה לכנען, מספר המקרא על מפגש טעון שני, והפעם עם עשו, שלו חשבון פתוח עם יעקב. יעקב משוכנע שעשו שיוצא לקראתו בראש ארבע מאות איש, רוצה להורגו על נשיו וטפיו ומכין את עצמו לקראת כך. הוא שולח אליו מנחה גדולה של עדרי בעלי חיים, כדי לפייס את דעתו של עשו, ואף מחלק את משפחתו לשני מחנות, כדי שלא כולם יפגעו, אם יתחולל קרב. טרם המפגש מתפלל יעקב לאל ומבקש ממנו עזרה: (בראשית, ל"ב, 11-12). לקראת המפגש הטעון, יעקב מסדר את משפחתו באופן מדורג, השפחות ובניהן ראשונות, לאחר מכן לאה וילדיה ולבסוף רחל ויוסף כאשר המועדפים אחרונים, כדי להרחיקם מהמפגש ככל שאפשר. בסופו של דבר פחדו של יעקב לא מתגשם, הוא מקבל את עשו בכניעה, עם מתנות רבות ומשתחווה לו שבע פעמים:  (בראשית, ל"ג, 3). המפגש בין השניים הופך למפגש פיוס מרגש, שבו הם מתחבקים ובוכים, ובמהלכו עשו שוויתר על כל מתנות הפיוס, לוקחם בכל זאת בשל הפצרותיו של יעקב, וכך הם נפרדים לשלום איש מעל אחיו, כאשר עשו נוסע לשעיר.
שינוי השם מיעקב לישראל
שינוי שמו של יעקב ל"ישראל" הגיע בעקבות פרק נפרד, במסגרת ההכנה של יעקב לפגישה הצפויה עם עשו, כנראה כהקדמה לחזרתו לארץ כנען והתבשרותו של סוג הנהגה חדשה שינסה לממש מכאן ואילך. יעקב מעביר את נשיו וילדיו בלילה את מעבר היבוק ונשאר בעברו השני של הנחל. איש נאבק עמו עד עלות השחר ולא יכול לו. האיש מבקש מיעקב שישלחו, ויעקב מסכים בתנאי שיברך אותו. האיש קורא ליעקב בשמו ומשנה אותו לישראל "כִּי-שָׂרִיתָ עִם-אֱלֹהִים וְעִם-אֲנָשִׁים, וַתּוּכָל", מכאן ואילך המקרא יקרא ליעקב גם בשם ישראל מדי פעם. במהלך המאבק, האיש נוגע בכף ירך יעקב וגורם לו לצליעה. המקרא מציין כי בשל כך לא אוכלים בני ישראל את גיד הנשה אשר על כף הירך. בעוד שהשם יעקב מציין את התנהלותו של יעקב באופן עקוב (התנהלותו עם עשו ולבן), השם ישראל שאפשר לקרוא אותו גם באופן "ישר-אל" מציין את התנהלותו בצורה ישרה ללא כל מראית עין. צאצאיו של יעקב נקראים בשם עדת יעקב אך בעיקר בשם בני ישראל. ויש מן הפרשנים וההוגים, שסברו כי השם יעקב מציין התנהלות של צאצאיו בגולה, ואילו השם ישראל מציין את צאצאיו בהתנהלותם בארץ ישראל בשלטון ריבוני ועצמאי.
לשינוי שמו מביאים הפרשנים את הטעמים הבאים:
מעשה שכם ונקמת שמעון ולוי
יעקב מגיע לכנען ונוטה את אהלו בשכם. אך גם כאן הוא איננו יושב בשלוה כפי שדימה. שכם בן חמור - נסיך העיר חוטף את דינה בת יעקב ואונס אותה ("וישכב אותה ויענה"), מתאהב בה ומחזיק בה בכוח. יעקב שומע על המאורע ומחריש וכאשר בניו חוזרים הם עצובים וכועסים על מעשה הנבלה. הנשיא אדון המקום, חמור שמו, בא לדבר עם יעקב. הדיון מתרחב, ובמעמד של יעקב ובניו האב ובנו מפצירים ביעקב ובניו לתת את בתם ואחותם לשכם לאישה, כאשר בתמורה להסכמה הם מציעים יחסי שלום ומסחר ואף מוהר גדול, בזמן שדינה החטופה מוחזקת כבת ערובה בביתו של חמור.
קולו של יעקב לא נשמע במשא ומתן, ובמקומו בניו עונים במרמה לאנשי שכם כי יאותו לנישואין בין דינה לשכם רק בהימול כל זכר בעיר, כי הערלה בעיניהם היא חרפה. חמור ובנו משתכנעים בכנותם ומשכנעים את כל אנשי שכם לדרישה ונימולים. ביום השלישי למילתם שמעון ולוי בני יעקב, באים בטח על העיר והורגים כל זכר ומשחררים את אחותם השבויה, כאשר יתר בני יעקב בוזזים את רכוש העיר, על נשם וטפם.
יעקב מוחה בפני שמעון ולוי כנגד הפעולה המיליטנטית בטענה פרגמטית, שהוא המיעוט ועלול להשמד בעקבות תגובת נקם של עמי הכנעני והפריזי, והם עונים לו בתגובה: "הכזונה יעשה את אחותנו?". לימים פעולתם תזכה לתגובה נחרצת יותר, כאשר יעקב בברכותיו לבניו בטרם מותו, מזכה את בניו הנוקמים בקללה נמרצת, ומבשרם שכעונש על מעשיהם הם יפוזרו בכל ישראל, ולא יהיו מקובצים כשאר השבטים.
מות רחל
לאחר העימות עם אנשי שכם, יעקב מצטווה על ידי האל לעקור ולעבור לבית אל שם חלם את חלום הסולם המפורסם. יעקב מבקש מאנשי ביתו להכין את עצמם ולהטהר לקראת עלייתם לבית אל, במה שנראה כעין מנהג של עלייה לרגל. הם נותנים לו את הצלמים שבידיהם ("אלוהי הנכר") והוא טומנם תחת האלה בשכם, בניסיון לקרב את כולם לאלוהיו אשר נגלה בפניו, בעוזבו את ארץ כנען. בהגיעם לבית אל הוא מקים מזבח וזוכה להתגלות נוספת של אלוהים. אך מסיבה לא מוסברת יעקב מחליט לא להשתקע במקום כפי הציווי האלוהי ("קוּם עֲלֵה בֵית-אֵל וְשֶׁב שָׁם") אלא לנדוד דרומה לאפרת. בבוא יעקב לבית לחם כורעת רחל ללדת בן שני לאחר יוסף, אך מתקשה בלדתה ומתה, לאחר שהיא קוראת בשם הולד "בן אוני", יעקב משנה את שמו ל"בנימין" שהופך להיות שמו הרשמי. והיא נקברת בדרך במה שנקרא קבר רחל. המדרש וחלק מהפרשנים טוענים שמותה היה בשל העובדה כי גנבה את התרפים של אביה, והתגשמות ההסתייגות הנחרצת של יעקב מהמעשה, "עִם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶת אֱלֹהֶיךָ, לֹא יִחְיֶה נֶגֶד אַחֵינוּ". תפיסה שנשנית אחר כך אצל בני יעקב, כאשר שליחו של יוסף מאשימם בגנבת גביע הכסף של אדונו, הם מוקיעים את המעשה בדרך דומה ומשיבים לו: "אֲשֶׁר יִמָּצֵא אִתּוֹ מֵעֲבָדֶיךָ, וָמֵת". נראה שהחומרה שהם מייחסים למעשה איננה רק בשל הגנבה, אלא גם בשל כפיות הטובה והחזרת רעה תחת טובה.
מכירת יוסף
לאחר מות רחל יעקב מגלה העדפה ברורה בין בניו ויוסף - בן אשתו האהובה זוכה ליחס מפלה לטובה מצד אביו שמקבל גם ביטוי ממשי - כתונת פסים. יוסף עוד מבעיר שמן למדורת הקנאה, בהביאו את דיבתם הרעה של האחים אל אביו, ובחלומותיו אודות גדולתו ושלטונו על האחים, שהתגשמו בסופו של דבר בהיותו השר הבכיר במצרים. יחסו של יעקב והתנהגותו של יוסף גוררים את משטמת שאר האחים, ובעיקר בני לאה שמרגישים מקופחים, ויוסף ברגע שהשעה לא משחקת לו, מופשט מכותנתו, נזרק לבור, נמכר לעבד לשיירת סוחרים ומורד מצרימה. למעשה האחים ביקשו לרצוח נפש את "בעל החלומות", אך הרעיון סוכל בידי יהודה שהמתיק את המעשה למכירת עבד. לאחר המכירה האחים מביימים את מותו, מכתימים את מושא הקנאה בדם שעיר עזים, ושולחים אותו ליעקב במסר מתריס כאילו אמרו, הדבר שבו ייחדת את יוסף, הוא המבשר לך על מותו. יעקב שמסיק ממראה הכותנת המוכתמת בדם כי יוסף נטרף, מתאבל על בנו המיוחד ימים רבים וממאן להינחם - "כי ארד אל בני אבל שאולה". ואין מי שיגלה לו כי למעשה בנו חי, אפילו לא אביו יצחק. שנים רבות לאחר מכן יראה יעקב את יוסף כנגיד על מצרים טרם מותו, ויברכו ברכה אחת אפים על אחיו, אך את שנות היגון והצער הרבות שהיו מנת חלקו כאב שכול הוא לא שכח.
ראובן ובלהה פילגש אביו
לאחר מות רחל, ראובן שוכב עם בלהה, הפילגש של אביו. המקרא מתאר את תגובתו של יעקב למעשה בכך ששמע את הדבר בלבד ולא הגיב. יש המפרשים שתגובתו של יעקב הוחסרה בכוונה. תרגום יונתן אף מוסיף שיעקב חשד שגורלו של ראובן יהיה כשל ישמעאל ועשו, שנדחקו מסגולתו של ישראל. המעשה שיש לו מקבילה תנכית בשכיבת אבשלום עם פילגשי דוד אביו, מוסבר בכך שראובן קינא לאימו שהוזנחה בידי יעקב וניסה לחלל את שפחת רחל, ובכך לחבר בכוח בין אביו לאימו. לפני מותו מאשימו יעקב בעליה על משכב אביו ובחילול יצועו ומדירו מהמעמד השלטוני הבכיר אותו הוא מועיד ליהודה, ומלקבל שני חלקים בארץ ישראל על פי משפט הבכורה אותם הוא מעביר ליוסף. יש דעות במדרש שראובן מודר אף מהכהונה שעוברת ללוי. לעצם גוף המעשה חז"ל אמרו: "כל האומר ראובן חטא אינו אלא טועה". ובעקבותיהם רוב פרשני המקרא הסבירו בצורה מעודנת יותר את החטא ופירשו שלא ממש שכב עם בלהה, אלא רק בלבל את היצועים והעביר את מיטת אביו לאהל לאה אימו.