cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס קורלט
בין המלחמות
בשנת 1924 סיים קורלט את לימודיו במכללה הגבוהה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, ובשנת 1925 סיים את לימודיו בבית הספר למלחמה של צבא ארצות הברית. לאחר מכן מילא קורלט תפקידי הדרכה ומטה, ובין השנים 1939–1941 פיקד קורלט על רגימנטים בהוואי, קליפורניה, וושינגטון ואלסקה.
מלחמת העולם השנייה
ב-6 בספטמבר 1942 הועלה קורלט לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד כוח המשימה קיסקה, שהורכב מהדיוויזיה ה-7, כוחות אמפיביים, כוחות מיוחדים, כוחות הרריים, כוחות מוטסים, ובריגדת הרגלים ה-13 הקנדית. הכוח בפיקודו של קורלט נשלח לכבוש את האי קיסקה מהיפנים, אולם כשעלו על החוף התברר שהוא ריק, ולפיכך נגרמו לכוח רק אבדות מאש ידידותית כתוצאה מערפל קרב.
לאחר מכן שלח קורלט לפורט אורד, קליפורניה, על מנת לאמן את הקורפוס האמפיבי ה-9. לאחר מכן מונה קורלט למפקד הדיוויזיה ה-7, ונשלח להילחם עמה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט תחת פיקודו של צ'סטר נימיץ. ב-31 בינואר נשלחה הדיוויזיה ה-7 לכבוש את האי קווג'לין, ועשתה זאת באבדות מעטות.
במרץ 1944 מונה קורלט למפקד הקורפוס ה-19, ששהה באותו זמן בבריטניה בהכנות לפלישה לצרפת. ב-10 ביוני 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, שם השתתף בקרבות הקשים שהתחוללו באזור. לאחר מכן השתתף הקורפוס במבצע קוברה ובקרב פאלז, וב-28 באוגוסט חצה את נהר הסן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בשחרור בלגיה, וב-14 בספטמבר חדר אל גרמניה. הקורפוס השתתף בקרב על אאכן, וב-15 באוקטובר החליף ריימונד מק'ליין את קורלט בפיקוד על הקורפוס.
בנובמבר 1944 מונה קורלט למפקד הקורפוס ה-36 בהונולולו, שהיה מופקד על אימון היחידות לקראת פעולות אמפיביות. קורלט פיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה, ובתחילת 1946 פרש מהצבא.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה מונה קורלט על ידי מזכיר החקלאות האמריקני למגר את מחלת הפה והטלפיים במקסיקו, ובשל כך שהה קורלט במקסיקו סיטי עד לשנת 1947. לאחר מכן חזר קורלט לחוות הצאן והבקר שלו בניו מקסיקו, שם מינה אותו המושל לכהן כיו"ר לשכת המיסים של ניו מקסיקו, ובהמשך מונה לתפקיד במועצת ההשקעות הממשלתית. בנוסף גם היה קורלט חבר מועצת המנהלים של בית הספר האמריקני למחקר, וב-13 באוקטובר 1971 מת קורלט בביתו באספניולה, ניו מקסיקו.
Angels Among Us
Angels Among Us (בעברית: מלאכים בינינו) הוא מיני-אלבום שהוקלט על ידי מקהלת המשכן המורמוני והזמרת האמריקאית קריסטין צ'נוות'. המיני-אלבום יצא לכבוד חג המולד והוא הופק על ידי מאק וילברג וריאן טי מרפי, תוך שהוקלטו במסגרתו שירי חג ידועים כמו "O Holy Night" ו-"".
המיני-אלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הקלאסיים.
אנה צ'אנדי
אנה צ'אנדי (באנגלית: Anna Chandy; 1905–1996) הייתה האישה הראשונה להימנות כשופטת בהודו, והייתה גם שופטת בית המשפט העליון הראשונה, כאשר מונתה לכס בית המשפט העליון של מדינת קרלה.
ביוגרפיה
אנה צ'אנדי נולדה ב-1905, למשפחה נוצרית-סורית, וגדלה בטריוונדרום. כשסיימה תואר שני ב-1926, היא הייתה לאישה הראשונה במדינה עם תואר במשפטים. החל מ-1929 היא עבדה כעורכת דין, וגם יסדה וערכה כתב עת פמיניסטי במטרה לקדם את זכויותיהן של נשים פועלות בשם "שרימאטי" (Shrimati).
צ'אנדי, אשר נחשבת כחלק מהדור הראשון של פמיניסטיות הודיות, רצה בבחירות לרשות מקומית ב-1931. היא ספגה עוינות ותגובות מזלזלות הן מיריביה והן מהעיתונות, אך למרות זאת נבחרה ושירתה בין השנים 1932–1934.
צ'אנדי מונתה כשופטת מקומית (מונסיף) בשנת 1937 על ידי ראמסוואמי אייר, האישה השופטת הראשונה בהודו. ב-1948, היא מונתה כשופטת מחוזית, וב-9 בפברואר 1959 היא מונתה לבית המשפט העליון של קרלה, האישה הראשונה בתפקיד זה בהודו. היא נשארה בתפקיד זה עד 1967.
לאחר פרישתה, צ'אנדי ישבה בוועדת המשפט של הודו וגם כתבה אוטוביוגרפיה בשם Atmakatha (1973). היא נפטרה ב-1996.
שיטות חשובות להסדרת העם
שיטות חשובות להסדרת העם (בסינית מסורתית: 齊民要術; בסינית מפושטת: 齐民要术; בפין-יין: qímín yàoshù, צִ'ימִין יָאושׁוּ) הוא הספר השמור ביותר מבין הספרים העוסקים בחקלאות סינית עתיקה. הוא נכתב בשנת 544, ימי שלטונו של הקיסר ווּ דִינְג משושלת ווי המזרחית, ויש המקדימים זאת לתקופה שבין 533 ל-544. הספר נכתב על ידי גְ'יָה סְה-שְׂיֵה, שהיה פקיד בממשלת שושלת ווי הצפונית.
הרקע ליצירה
ב-200 השנים שלאחר שושלת האן המזרחית, פרצו שריפות רבות, ונגרם נזק רב לייצור החקלאי. אולם טכנולוגיות הייצור החקלאי לא קפאו על השמרים. מחרשות שפותחו בתקופת שושלות ווי וג'ין פיתחו את צורת העבודה החקלאית ואת היכולת להתמודד עם בצורת, ובתקופת שושלת ווי הצפונית המשיכו השיטות להתפתח.
במסגרת התפתחות זו חווה גְ'יָה סְה-שְׂיֵה בנעוריו את שיאה של הרפורמה של הקיסר שְׂיָאווֶן מווי הצפונית. הרפורמה הביאה את החקלאות לראש הנושאים אשר על סדר היום בחצר הקיסרית, בעוד שהפיקוח על החקלאות הביא את מתנגדיו להימלט מן הארמון. בשנת 485 גם יושמה שיטת השדות השווים במסגרתה חולקו שטחים בלתי מעובדים לחקלאים שלא הייתה להם אדמה משלהם או שהייתה להם מעט אדמה, על מנת שיגדלו דגנים או ירקות, או יעסקו בייעור. וגְ'יָה סְה-שְׂיֵה, יליד מחוז שאנדונג של היום, תיעד את הייצור החקלאי של שפך הנהר הצהוב, כמו גם את טכנולוגיות ששימשו בייצור חקלאי, בייעור, בגידול בהמות, בדייג וכו'.
מעבר לתיעוד חקלאי גם תוקפת היצירה את הסוחרים המתעלמים מצרכי הפרנסה של העם ו"קונים בזול ומוכרים ביוקר", אך במקביל משבחת את השווקים על חלקם בהפצת טובין ובהפחתת השפעתם של אסונות מקומיים, אם כי ייתכן שמדובר בתוספת מאוחרת. היא גם מצדדת בשיטות "אסמי האיזון התדיר" של גֶנְג שׁוֹאוּצֶ'נְג שבה אסמים ממשלתיים שימשו לאיזון מחירי הדגן, ו"שיטת האספקה המאוזנת" של סָאנְג חונְגְיָאנְג בה נעשה שינוע סחורות על מנת לאזן חוסרים, ואומרת על שתיהן "מועילות למדינה ורווחיות לעם, שיטות שלא יתיישנו".
מבנה היצירה
הספר בנוי מ-92 פרקים בשש מגילות, ומתעד טכניקות חקלאיות, גננות, ייעור, גידול זחלי משי וגידול חיות משק, רפואה וטרינרית, בישול שיכר, בישול מזון ואחסונו, כמו גם טיפול באדמה בלתי פורייה. היצירה מכילה ציטוטים מתוך כ-200 ספרים.
חשיבות
הציטוטים בספר לקוחים בין השאר גם מספרים חשובים שכבר אבדו מאז, ביניהם ספר פָאן שֶׁנְג גְ'ה, ו"מצוות החודשים של ארבעת המעמדות" מימי שושלות האן וג'ין, ובכך יכלו דורות מאוחרים יותר ללמוד מ"שיטות חשובות להסדרת העם" את השיטות החקלאיות של ימי קדם.
רבות מן הטכנולוגיות המוזכרות בספר אינן מופיעות בטקסטים קודמים. לפני שנכתב "שיטות חשובות להסדרת העם", הטקסט העיקרי ללימודי חקלאות היה הפרק "על החקלאות" ב"אביבים והסתוים של מר לוּ'", אך עיקר עיסוקו היה בגידולים. מתוך "ספר פָאן שֶׁנְגְגְ'ה" של תקופת האן המערבית שרדו רק כ-3000 סימנים, אך ידוע כי התוכן שלו כלל עיסוק במטעים. ו"מצוות החודשים של ארבעת המעמדות", על אף שכבר כלל דברים בנוגע לחקלאות, ייעור וגידול חיות משק, הרי שהתמקד בטכנולוגיות ונתן משקל רב לארגון ענייני חקלאות.
מאז כתיבתו ייחסו הממשלות הסיניות לאורך ההיסטוריה חשיבות רבה לספר, ובכך גרמו לתפוצתו העולמית, עד כדי שנהוג היה להתייחס אליו כטקסט קלאסי ללמידת השתנות המינים. גם כאשר חקר צ'ארלס דרווין את תורת האבולוציה, התייחס ל"אנציקלופדיה סינית עתיקה", ויש הטוענים כי הכוונה ל"שיטות חשובות להסדרת העם".
בתקופת שושלת סונג ושושלת טאנג שקדמה לה החלו לצאת לאור ספרי חקלאות רבים, וכולם הושפעו מ"שיטות חשובות להסדרת העם". בין היצירות: "תקציר חקלאות עצי תות" מתקופת שושלת יואן, "ספר החקלאות של וָאנְג גֶ'ן", "הספר המלא למינהל חקלאי" של שׂ'וּ גוָאנְגְצִ'י משושלת מינג ו"בחינה כוללת של הוראות העיתים" מתקופת שושלת צ'ינג. הספר תמיד שמר על פופולריות - בתקופת שושלת סונג הצפונית הוא לא הופיע ברשימה המוסדית של ספרים נדירים, ונאמר עליו שכל פקיד יכול להשיג אותו. בתקופת שושלת מינג אמר עליו ההוגה והמדינאי וָאנְג טִינְגְשְׂיָאנְג כי יש בו "ממשל המועיל לעם, ושיטות ללמד חקלאות ולהעשיר את המדינה".
בסוף תקופת שושלת טאנג הגיע הספר גם ליפן, ועד היום נמצא שם העותק הקדום ביותר של הספר - מתקופת סונג הצפונית.
במהלך השנים יצאו מספר מהדורות של הספר, ונכתבו עליו גם שתי פרשנויות.
הספר אף נכלל באוסף "כלל הספרים של ארבעת האוצרות", וגם באוסף הסלקטיבי יותר "עיקרי לבלוב כלל הספרים של ארבעת האוצרות".
תוכן היצירה
כל פרק ביצירה מכיל הצהרת נושא, וטקסט עיקרי שכולל תיעוד מטקסט קלאסי. הצהרת הנושא מצטטת מסמכים היסטוריים, ומספקת פרשנות לגבי שמות מוזרים, שמות נוספים, סיווגים, מקומות ייצור, מקורות זנים, ותכונות. הספר מכיל גם רשמים של הכותב עצמו, כגון יתרונה של הריגת גלמי זחלי משי באמצעות מלח במקום באמצעות חשיפה לאור חזק.
אלו הם פרקי היצירה:
תעלת סנט ג'ורג'
תעלת סנט ג'ורג' (באנגלית: St George's Channel, באירית: Muir Bhreatan, בוולשית: Sianel San Siôr) היא מצר ים באוקיינוס האטלנטי החוצץ בין דרום מזרח האי אירלנד לבין דרום ויילס שבבריטניה הגדולה. אורכה של התעלה הוא כ-160 ק״מ ורוחבה נע בין 80–145 ק״מ.
התעלה הצפונית מחברת את הים האירי מצפון ואת הים הקלטי מדרום. מבחינה היסטורית, היו משתמשים בכינוי תעלת סנט ג'ורג' על מנת לתכלל את כלל המים שבין האי אירלנד לבין בריטניה הגדולה. מאוחר יותר, הוגבל השימוש בכינוי לים שמפריד בין ויילס בבריטניה הגדולה לפרובינציית לנסטר באירלנד, ולעיתים אף דרומה לאזור שבין האזור המערבי של אנגליה לפרובינציית מנסטר, אך חלק זה הוכר בשנות ה-70 של המאה ה-20 כים הקלטי. כיום, הכינוי מתייחס בעיקר לחלק הצר ביותר שמפריד בין ויילס ללנסטר והוא בין המחוזות פמברוקשייר ווקספורד בהתאמה. ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי מבחין בתעלת סנט ג'ורג' כחלק מהים האירי ולא כגוף מים נפרד ממנו. מקור השם הוא מאגדה בת המאה ה-14, שמספרת שגאורגיוס הקדוש הגיע לאנגליה דרך המים האלו בסוף מסעו מהאימפריה הביזנטית.
עולם החי בתעלת סנט ג'ורג' כולל כרישי ענק, דולפיניים, פוקניים, כלבי ים אפורים, צבי ים ולובסטרים. העיירות פורט'קורנו וסנט איב שבמחוז קורנוול הם אתרי צפייה מוכרים של כרישי ענק, ומפרץ קרדיגן ומחוז פמברוקשייר הם אתרי צפייה בינלאומיים בדולפינן מצוי.
ביג מדי קריק
ביג מדי קריק (באנגלית: Big Muddy Creek) הוא יובל נהר מיזורי, הממוקם על גבול ארצות הברית–קנדה, בין פרובינציית ססקצ'ואן למדינת מונטנה. אורכו כ-307 קילומטרים (191 מייל).
ביג מודי קריק מתחיל את זרימתו בדרום ססקצ'ואן, באגם וילו באנץ', מצפון לגבול הבינלאומי בין ארצות הברית לקנדה. זרימתו משיכה בכיוון דרום-מזרח, דרך הבתרונות הבוציות של המחוז ודרך אגם ביג בודי. אחר כך תוואי היובל פונים דרומי למחוז שרידן, במדינת מונטנה. לאחר פנייה מזרחה בסמוך לעיירה פלנטיווד, ופנייה דרומה, הוא משתלב לנהר מיזורי, ממערב לקולברטסון.
את ביג מודי קריק גילתה משלחת לואיס וקלארק בשנת 1805. יחד עם נהר מילק ונהר פופלר, ביג מדי קריק הוא אחד משלושת נתיבי המים הקנדיים המתנקזים למפרץ מקסיקו.
פנגולין אסייתי ענק
פנגולין אסייתי ענק (שם מדעי: Manis paleojavanica) הוא מין נכחד של פנגולין שהיה נפוץ באסיה.
בשנת 1926 תיאר אז'ן דובואה את עצמותיו של הפנגולין שהתגלו בג'אווה. מאוחר יותר, לורד מדוויי חפר ומצא קבוצה נוספת של עצמות במערות ניאה במלזיה. בשנת 1960, ד.א. הויג'ר זיהה את העצמות האלה כמין נכחד, ותיארך את עצמות הפנגולינים שנמצאו במערות ניאה לתקופה שבין 42,000 ל-47,000 שנים.
אלפין 622/623
אלפין 622/623 (באנגלית: Elfin 622/623) היא סדרת מכוניות מרוץ מתוצרת "Elfin Sports Cars" האוסטרלית.
דגם "אלפין 622" יוצר בין השנים 1972–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 2", יוצרו 6 יחידות.
דגם "אלפין 623" יוצר בין השנים 1973–1974, פותח להשתתף בקטגוריית מרוצי "Australian Formula 3", יוצרו 8 יחידות.
עונת 2010/2011 בליגת האלופות
עונת 2010/2011 בליגת האלופות הייתה העונה ה-56 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-19 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-29 ביוני 2010 ותחרות הסתיימה ב-28 במאי 2011.
בתחרות השתתפו 76 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של ברצלונה בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
ליונל מסי זכה בתואר מלך השערים שנה שלישית ברציפות.
העפלה
76 קבוצות מ-52 ההתאחדויות החברות באופ"א משתתפות בליגת האלופות 2010/2011 (יוצאת מהכלל היא ליכטנשטיין, לה אין ליגה מקומית). דירוג ההתאחדויות מבוסס על דירוג הליגות של אופ"א ומשמש לקביעת מספר הנציגות מכל התאחדות.
חלוקת הקבוצות לפי שלב
מאחר שהאלופה המכהנת, אינטר מילאנו, השיגה מקום בתחרות דרך הליגה המקומית, התפנה למעשה מקום אחד, שגרם לשינויים הבאים:
קבוצות
מיקום הקבוצה בליגה בעונה הקודמת מוצג בסוגריים.
לוח זמנים
כל ההגרלות נערכו במטה אופ"א בניון, שווייץ, אלא אם כן צוין אחרת.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 76 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 1998–2002. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציג אחד:
יתר הקבוצות השתתפו ב-3 סיבובים המוקדם. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר.
כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות.
כל ההגרלות נערכו במשרדי אופ"א בניון, שווייץ.
מוקדמות
בסיבובי המוקדמות והפלייאוף, הקבוצות משחקות זו מול זו בשני מפגשים בשיטת בית-חוץ.
הגרלות המשחקים של שני סיבובי המוקדמות הראשונים נערכו על ידי המזכיר הכללי של אופ"א ג'אני אינפנטינו וראש אגף תחרויות מועדונים מייקל הסלשוורדט. הגרלת הסיבוב השלישי נערכה על ידי אינפנטינו וג'ורג'יו מרצ'טי, מנהל התחרויות.
סיבוב המוקדמות הראשון
המשחקים הראשונים נערכו ב-29 וב-30 ביוני 2010, והסיבוב השני נערך ב-6 וב-7 ביולי 2010. עם זאת, המשחק הראשון (29 ביוני 2010, סנטה קולומה נגד בירקירקארה) בוטל עקב מגרש שהוכרז כלא כשיר.
סיבוב המוקדמות השני
הסיבוב הראשון נערך ב-13 וב-14 ביולי, והסיבוב השני ב-20 וב-21 ביולי 2010.
סיבוב המוקדמות השלישי
המשתתפות בסיבוב השלישי חולקו לשתי קבוצות: האלופות, ושאינן. המנצחות עלו לשלב הפלייאוף, והמפסידות עלו לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית. הסיבוב הראשון נערך ב-27 וב-28 ביולי, והסיבוב השני נערך ב-3 וב-4 באוגוסט 2010.
שלב הפלייאוף
הגרלת משחקי הפלייאוף נערכה על ידי מזכ"ל אופ"א ג'אני אינפנטינו ומנהל התחרויות ג'ורג'יו מרצ'טי. הפלייאוף חולק לשתי קבוצות, האלופות ושאינן. המנצחות העפילו לשלב הבתים, והמפסידות הודחו אל שלב הבתים של הליגה האירופית. הסיבוב הראשון נערך ב-17 וב-18 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-24 וב-25 באוגוסט 2010.
שלב הבתים
משחקי הבתים שלב א' נערכו בין 14 בספטמבר 2010 לבין 8 בדצמבר 2011. בהם השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: טוונטה, בנפיקה ליסבון, גלאזגו ריינג'רס, רובין קאזאן, פ.צ. בזל, אייאקס, ספרטק מוסקבה, ספורטינג בראגה.
שלב הנוקאאוט
לשמינית הגמר העפילו ארבע קבוצות מאנגליה, שלוש מאיטליה וספרד, 2 מצרפת וגרמניה ואחת מאוקראינה ודנמרק.
שמינית הגמר
הגרלת המשחקים נערכה ב-17 בדצמבר 2010. הסיבוב הראשון התקיים ב-15, 16, 22 ו-23 בפברואר, והסיבוב השני התקיים ב-8, 9, 15 ו-16 במרץ.
שחטאר דונצק ניצחה 6–2 בסיכום שני המשחקים.
טוטנהאם הוטספר ניצחה 1–0 בסיכום שני המשחקים.
שאלקה 04 ניצחה 4–2 בסיכום שני המשחקים.
''3–3 בסיכום שני המשחקים. אינטר מילאנו ניצחה בזכות שערי חוץ.''
ריאל מדריד ניצחה 4–1 בסיכום שני המשחקים.
ברצלונה ניצחה 4–3 בסיכום שני המשחקים.
מנצ'סטר יונייטד ניצחה 2–1 בסיכום שני המשחקים.
רבע הגמר
הגרלת המשחקים נערכה ב-18 במרץ 2011. הסיבוב הראשון נערך ב-5 ו-6 באפריל, והסיבוב השני ב-12 ו-13 באפריל.
ריאל מדריד ניצחה 5–0 בסיכום שני המשחקים.
מנצ'סטר יונייטד ניצחה 3–1 בסיכום שני המשחקים.
ברצלונה ניצחה 6–1 בסיכום שני המשחקים.
שאלקה 04 ניצחה 7–3 בסיכום שני המשחקים.
חצי הגמר
הסיבוב הראשון נערך ב-26 ו-27 באפריל, והסיבוב השני נערך ב-3 ו-4 במאי.
מנצ'סטר יונייטד ניצחה 6–1 בסיכום שני המשחקים.
ברצלונה ניצחה 3–1 בסיכום שני המשחקים.
שלב המוקדמות השני
הפועל תל אביב הייתה הקבוצה הישראלית שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו ניצחה את קבוצת ז'לייזניצ'אר סרייבו מבוסניה והרצגובינה ועברה לשלב הבא.
שלב המוקדמות השלישי
בסיבוב השלישי הפועל תל אביב ניצחה את אקטובה מקזחסטן.
שלב הפלייאוף
בשלב הפלייאוף ניצחה הפועל תל אביב את רד בול זלצבורג.
שלב הבתים
בשלב הבתים שובצה הפועל תל אביב לבית ב', יחד עם שאלקה 04, אולימפיק ליון ובנפיקה ליסבון. הפועל סיימה את שלב הבתים במקום האחרון בבית ולא עברה לשלב הבא.
סטיסטיקה
הסטטיסטיקה אינה כוללת את סיבובי המוקדמות.
פרס עגנון לאמנות הפרוזה
פרס עגנון לאמנות הפרוזה מוענק מדי שנה מאז תשע"ז לסופרים בשפה העברית.
מאפייני הפרס
בשנת 2016, לכבוד היובל למתן פרס נובל לספרות לש"י עגנון, החלה הענקתו של פרס עגנון לאמנות הפרוזה. זאת לאחר הפסקה של כעשור מהענקת פרס עגנון במסגרת פרס ירושלים.
חבר הנאמנים של הפרס מונה בנוסף לנציגי הגופים התומכים, גם את פרופ' אריאל הירשפלד, מיכה ינון ואגי משעול. יושבת ראש חבר הנאמנים היא נשיאת בית המשפט העליון בדימוס, דורית ביניש.
צ'ירו פרארה
צ'ירו פרארה (באיטלקית: Ciro Ferrara; נולד ב-11 בפברואר 1967 בנאפולי) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
פרארה שיחק במשך כל הקריירה בשני מועדונים בלבד, נאפולי ויובנטוס, שאותה אף הוביל כמאמן, ונחשב לאחד הבלמים האיטלקים הטובים בדורו. הוא שיחק בנבחרת איטליה שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990.
קריירת משחק
פרארה, יליד העיר נאפולי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של קבוצת נאפולי מעיר ילדותו. כשהיה בן 14 לקה במחלת אוסגוד-שלטר ונאלץ אף להשתמש בכסא גלגלים תקופה מסוימת. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת, וערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-5 במאי 1985, שני מחזורים לסיום העונה, במשחק מול יובנטוס שהסתיים בשוויון 0-0.
בעונת כבר היה פרארה לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה זכו פרארה ונאפולי בדאבל באיטליה. בגמר הקופה איטליה גברה נאפולי על אטאלנטה 4-0 בסיכום שני המשחקים, ובשניהם פתח פרארה בהרכב. שנתיים אחר כך, בעונת, זכתה נאפולי בגביע אופ"א. היא פגשה בגמר הכפול את שטוטגרט וגברה עליה 2-1 במפגש הראשון שהתקיים בנאפולי. בגומלין הסתיים המשחק בשוויון 3-3 שזיכה את נאפולו בגביע, ובמשחק זה כבש פרארה את שערה השני של קבוצתו, מבישול של דייגו מראדונה. היה זה השער היחיד של פרארה במדי הקבוצה במסגרת אירופית. עונה אחר כך זכה פרארה בפעם השנייה באליפות איטליה עם נאפולי. עם תחילת עונת זכתה נאפולי גם בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר שהביסה את יובנטוס 5-1, עם פרארה בהרכב. בסיום אותה עונה עזב מראדונה את נאפולי, וסרט הקפטן עבר לפרארה.
לקראת עונת עזב פרארה לראשונה את נאפולי, ועבר ליובנטוס יחד עם מאמנו בעונה האחרונה בנאפולי, מרצ'לו ליפי. כבר באותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל באיטליה והעפילה לגמר גביע אופ"א, ועונה אחר כך זכתה בליגת האלופות, כשפרארה פותח במשחק הגמר מול אייאקס אמסטרדם ואף כובש את הפנדל הראשון לזכות קבוצתו בדו-קרב הפנדלים. במהלך עונת המשיכה יובנטוס את הזכייה בליגת האלופות, כשזכתה בתואר הסופר קאפ האירופי לאחר שהביסה 6-1 את פריז סן-ז'רמן ובתואר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 1-0 על ריבר פלייט. בשני המשחקים פתח פרארה בהרכב הקבוצה.
פרארה היה לעוגן בחוליית ההגנה של יובנטוס במשך כעשור, ונחשב לאחד משחקני ההגנה האיטלקים הטובים בדורו. בתקופתו נחשבה הגנת יובנטוס לאחת הטובות ביבשת, ובנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1996, גם העפילה לגמר ליגת האלופות 1997, 1998 ו-2003. פרארה פתח בהרכב בשניים ממשחקי הגמר.
ב-11 העונות של פרארה ביובנטוס זכתה הקבוצה פעם אחת בליגת האלופות, וכן בשש אליפויות (האחרונה שבהן נלקחה מהקבוצה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006), ארבעה תארים אירופים ובינלאומיים וחמישה תארים נוספים באיטליה, והייתה מהדומיננטיות בכדורגל האירופי.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה, עונת, שותף פרארה בחמישה משחקים בלבד, ארבעה מתוכם בליגה. משחק הפרישה שלו בליגה היה ב-15 במאי 2005, מול פארמה. היה זה משחק הליגה ה-500 שלו בקריירה, ובסיום העונה פרש מכדורגל בגיל 38.
בזכות 500 הופעות הליגה שלו, פרארה ממוקם במקום ה-13 במספר ההופעות בסרייה א' בכל הזמנים. הוא אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה שצברו 200 הופעות לפחות במדי שתי קבוצות שונות בסרייה א', יחד עם ג'אנקרלו דה סיסטי (פיורנטינה ורומא) ולוצ'יאנו קסטליני (טורינו ונאפולי).
נבחרת איטליה
בשנת 2005, זמן קצר לאחר פרישתו מכדורגל, התמנה פרארה לעוזרו של מאמנו לשעבר בנאפולי וביובנטוס, מרצ'לו ליפי, בנבחרת איטליה. הוא היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 2006. לאחר הטורניר, הצטרף פרארה לחברו לשעבר לקבוצה ג'אנלוקה פסוטו בקבוצת הנוער של יובנטוס, וקיבל תפקיד ניהולי באקדמיה לכדורגל של המועדון. ביוני 2008, עם שובו של ליפי לתפקיד המאמן בנבחרת איטליה, חזר פרארה לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת.
ב-18 במאי 2009 מונה פרארה לתפקיד המאמן הזמני של יובנטוס, במקומו של קלאודיו ראניירי שפוטר, לקראת שני מחזורי הסיום של העונה. פרארה הוביל את יובנטוס לניצחונות 3-0 על סיינה ו-2-0 על לאציו בשני המחזורים הנותרים, שהבטיחו לקבוצה את המקום השני בטבלה, וב-5 ביוני הוא הוכרז כמאמן הקבוע של הקבוצה.
יובנטוס של פרארה החלה טוב את עונת, כשניצחה את ארבעת מחזורי הפתיחה והפגינה יכולת טובה גם בשלב הבתים של ליגת האלופות. בהמשך העונה יובנטוס נחלשה מאוד. היא הפסידה 4-1 לבאיירן מינכן במחזור הסיום של שלב הבתים והודחה מליגת האלופות, ורשמה רצף של תוצאות מאכזבות בליגה. לאחר שהודחה גם מהגביע האיטלקי על ידי אינטר מילאנו ב-29 בינואר 2010, פוטר פרארה מתפקידו והוחלף על ידי אלברטו זאקרוני עד לסיום העונה.
ביוני 2016 התמנה לתפקיד מאמן ווהאן זאל מליגת המשנה הסינית.
באואר (כדורגלן)
ביוגרפיה
באואר נולד בסאו פאולו שבברזיל בשנת 1925 לאב שווייצרי ואם אפרו-ברזילאית. בדרך כלל שיחק בעמדת הקשר האחורי, באואר נחשב לאחד הקשרים הברזילאים הטובים של דורו. את מרבית הקריירה שהתחיל ב-1946 עשה במועדון סאו פאולו שאיתו זכה ב-5 תוארי אליפות המדינה.
במדי נבחרת ברזיל באואר ערך 29 הופעות וכבש חמישה שערים. הוא זכה עימה בקופה אמריקה 1949 ושנה אחר כך סיים כסגן אלוף עולם במונדיאל 1950. באסון ה"מרקנאסו" בו ברזיל הפסידה 2–1 לאורוגוואי, הפסד שמנע ממנה זכייה ראשונה במונדיאל, גם כן שותף. בסיום הטורניר נבחר באואר להיות בנבחרת המצטיינת. הוא גם היה במונדיאל 1954 בו עשה את הופעתו האחרונה במדיה בהפסד 4–2 להונגריה, משחק שזכה לכינוי "הקרב של ברן".
לאחר הפרישה אימן את פרוביאריה, ובמהלך טיול של הקבוצה למוזמביק נתקל בכדורגלן הצעיר אאוזביו. באואר התרשם ממנו מאוד והציע לו ללכת לסאו פאולו, אך זה דחה את ההצעה. לאחר מכן שוחח עם מאמנו לשעבר בסאו פאולו, בלה גוטמן, על אאוזביו. גוטמן שאימן אז את בנפיקה הביא אותו לשחק בקבוצתו. בשנת 1962 אימן וזכה עם אטלס בגביע המקסיקני ובתואר אלוף האלופים.
סבטלנה ברגר
סבטלנה בּרֶגֶר (ברוסית: Светлана Брегер) (נולדה ב-1972) היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.
ביוגרפיה
ברגר נולדה בקריבוי רוג שבברית המועצות (כיום באוקראינה) לאנה וארקדי ברגר.
בין השנים 1987 ל-1991 למדה עיצוב אופנה ותלבושות לתיאטרון בקולג' בית הספר המקצועי לאמנות על שם גרקוב ברוסטוב על הדון ברוסיה. באוגוסט 1991 עלתה לישראל עם משפחתה.
עבודה בתיאטרון
עבודתה הראשונה של ברגר בעיצוב תיאטרון ב-1998 הייתה עיצוב התפאורה למחזה "התחתונים" מאת קארל שטרנהיים, בתיאטרון הבימה, בבימויו של גדליה בסר ובכיכובו של דורון תבורי. בשנה שלאחר מכן עיצבה את התפאורה למחזה "צל חולף" מפרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' בתיאטרון החאן, מאז היא עובדת ברציפות בעיצוב בתיאטרון הרפרטוארי.
עיצבה תפאורות ותלבושות בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי, תיאטרון גשר, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, אנסמבל תיאטרון הרצליה, תיאטרון יידישפיל, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, תיאטרון הילדים מדיטק חולון, תיאטרון תמונע, קבוצת מחול נעה דר והסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בין השאר, עבדה עם הבמאים מיקי גורביץ', יבגני אריה, ישראל גוריון, עודד קוטלר, גדליה בסר, רוני ניניו, אודי בן-משה, רפי ניב, משה נאור, בן לוין, מוטי אברבוך, רביד דברה, חגית רכבי ניקוליבסקי, רוני פינקוביץ', מישה לוריה ועירד רובינשטיין.
ברגר היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנים 2009-2008 על עיצוב התפאורה להצגת "אמיל והבלשים" במדיטק, בבימויו של רפי ניב.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי :
לשנת 2011 על עיצוב התפאורה להצגה "חוקר פרטי" בחאן הירושלמי בבימויו של מיקי גורביץ'.
לשנת 2012 על עיצוב תפאורה להצגה " החולה המדומה" בתאן הירושלמי בבימויו של אודי בן-משה.
לשנת 2013 על עיצוב תלבושות להצגה "הגיבן מנוטרדם" בתיאטרון באר שבע בבימויו של עידו ריקלין.
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות אמב"י - האגודה למעצבי במה בישראל והיא נמנית עם הוועד המנהל של האגודה.
בשנת 2018 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב התפאורה להצגה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית ליסין.
חיים פרטיים
ברגר נשואה לעיתונאי תני גולדשטיין ואם לשתי בנות. היא מתגוררת ברמת גן.
ויילס (אלסקה)
ויילס או קינאין היא עיר באלסקה, ארצות הברית. ויילס היא העיר המערבית ביותר שבארצות הברית היבשתית והיא שוכנת לחופו של ים ברינג, בכף הנסיך מוויילס.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-168 תושבים.
במקום נמצא נמל התעופה ויילס, ממנו יוצאות טיסות לנום של חברות התעופה ברינג אייר ורייבן אלסקה.
היסטוריה
תל קבורה של אסקימואים שמוערך שנוצר ב-500 עד 900 לספירה, התגלה על יד ויילס ובמאה העשרים ואחת הוא אתר ארכיאלוגי היסטורי וציון דרך לאומי.
בשנת 1827 תיעד חיל הים של האימפריה הרוסית את כפרי האינופיאק ששכנו במקום.
בשנת 1890 הקים איגוד המיסיונרים האמריקאים מיסיון בוויילס דהיום. בשנות התשעים של המאה התשע עשרה הובאו לאזור איילים וב-1894 הוקמה במקום תחנה לציד איילים. ויילס הפכה למרכז אסטרטגי לציידי לווייתנים לאורך השנים בשל מיקומה לאורך נתיבי נדידת הלווייתנים. שנות התשעים של המאה התשע עשרה היו "תור הזהב" של ויילס ובהן היא הייתה הכפר הגדול והמשגשג באזור.
בשנת 1918 פגעה השפעת הספרדית באוכלוסיית ויילס ולמעשה כמעט והשמידה את הכלכלה ביישוב וחלק גדול מאוכלוסייתו.
בשנת 2002 נכנסה לפעולה מערכת להפקת חשמל באמצעות רוח ובאמצעות דיזל בעיירה.
ב-9 בנובמבר 2011 ויילס הוכתה סופה חזקה ביותר, בה משבי הרוח הגיעו למהירות של 143 קילומטרים לשעה.
גאוגרפיה
ויילס ממוקמת בנקודה המערבית ביותר של יבשת אמריקה הצפונית, כף הנסיך מוויילס. הכפר נמצא במרחק של 179 קילומטרים צפון-מערבית לעיר נום, המרכז האזורי.
אקלים
האקלים בוויילס מסווג כאקלים טונדרה, סוג ET על פי שיטת קפן לסיווג אקלים.
It's the Holiday Season
It's the Holiday Season (בעברית: זו עונת החגים) הוא אלבום האולפן הארבעה עשר ואלבום חג המולד השני של הזמרת מרטינה מק'ברייד. האלבום יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018, על ידי חברת התקליטים ברוקן באו רקורדס. בנוסף לכך, הוא יצא לכבוד חג המולד.
האלבום הגיע למקום השמיני במצעד אלבומי החג.
הצלחה מסחרית
האלבום הופיע לראשונה במקום השמיני במצעד אלבומי החג של בילבורד, עם 1,400 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון לצאתו. הוא נמכר בלמעלה מ-15,100 עותקים בארצות הברית, החל מינואר 2019. הסינגל הראשון מתוכו "It's Beginning to Look a Lot Like Christmas" זכה להצלחה.
ללא כותרת (מגן דוד שחור)
ללא כותרת או מגן דוד שחור (1992) הוא הדפס מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
תיאור
בשנת 1992 יצר גרשוני הדפס ובו ארבע מגיני דוד שחורים הממוקמים הארבעת קצוותיו של גיליון נייר בצבע צהוב. סביב מגיני הדוד מופיעה מעין הילה או אזור כהה יותר, שנוצר בתהליך ההדפסה. הרקע הצהוב הודפס בטכניקה של אקווטינטה, המעניק לו תחושה גרגירית, ואילו ארבעת מגיני הדוד נעשו בעזרת עפרון חשמלי, הצורב את הפלטת ההדפס, ומעניק לדימוי תחושה חומרית. העבודה הודפסה בידי שרון פוליאקין על נייר בגובה 76 ס"מ וברוחב 105 ס"מ ובמהדורה של 12 עותקים בסדנת ההדפס ירושלים. היא הוצגה במספר תערוכות ביניהן תערוכת היחיד של גרשוני (1993) במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, בתערוכה "חותם הדפס: 20 שנה לסדנת ההדפס ירושלים" (1995) שהוצגה במוזיאון ישראל ובתערוכת היחיד של גרשוני "ימי חיינו" בסדנת ההדפס ירושלים (2015). במקביל להדפס זה יצר האמן שני הדפסים נוספים של אותו דימוי. בראשון (T.1657) הודפס הדימוי על גיליון נייר בגובה 44 ס"מ וברוחב 63 ס"מ. בעבודה הנוספת הודפס הדימוי על פורמט גדול ממדים שצורף מארבעה גליונות נפרדים בגובה 76 ס"מ וברוחב 105 ס"מ כ"א. בשנת 2011 הודפס תצלום ההדפס הקטן יותר בקטלוג התערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות.
ההדפס מבוסס על מוטיב שהופיע כבר ביצירתו המוקדמת של גרשוני. בשנת 1970 יצר האמן עבודה ובה הדביק ארבעה כוכבים מתוך ערכת לטרסט בארבע פינותיו של דף נייר. באותה עת נתפסה עבודה זו, ועבודות דומות לה, כפעולה פוסט-מושגית העוסקת בסימון גבולות הפורמט.
בהדפס זה בחר גרשוני ליצור את ההדפס על רקע צהוב, האופייני ליצירתו בהדפס באותה עת. הצבע הצהוב מהווה היפוך של מגמה זו לטובת ביטוי אקספרסיבי. הוא מאזכר את צבעו של הטלאי הצהוב בתקופת השואה, אולם גם מתייחס לחוויה דתית וביטוייה ביצירות אמנות דתיות בעלות רקע מוזהב.
For You (אלבום של פרינס)
For You (בעברית: בשבילך) הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי האמריקאי פרינס. הוא יצא לאור ב־7 באפריל 1978 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס".
קצ'ומבארי
קצ'ומבארי היא מנת סלט עגבניות ובצל טרי הפופולרית במטבחי אזור של האגמים הגדולים באפריקה.
For You (אלבום של פרינס)
כאשר נחתם החוזה לאלבום, ב־1977, היה זה, באותה תקופה, אחד החוזים הגדולים בהיסטוריה לאמן חדש.
קצ'ומבארי
זוהו סלט לא מבושל המורכב מעגבניות קצוצות, בצל ופלפל צ'ילי. ניתן למצוא וריאציות של קצ'ומבארי בקניה, טנזניה, רואנדה, אוגנדה, בורונדי ובמדינות דרום אפריקה מלאווי וקונגו.
מקור המילה קצ'ומבארי בסוואהילי מהמילה ההינדית קצ'מברי.
For You (אלבום של פרינס)
הפקה
פרינס החל להקליט את האלבום בספטמבר 1977 באולפן Sound 80 במיניאפוליס, מינסוטה, שם הוא הקליט כבר קודם לכן הקלטות דמו של מספר שירים. החבר והמפיק דייוויד ריבקין (לימים נודע כדייוויד זי) תמך בעצות ובעזרה בהפקה. ריבקין נשקל כמפיק בפועל, אבל "תקליטי וורנר" בחרו בטומי ויצ'רי, שנודע אז בעיקר בזכות עבודתו עם ג'ינו ואנלי. ויצ'רי הציע לערוך את ההקלטות באולפן בלוס אנג'לס, אבל מנהלו של פרינס אוון חוסני בחר באולפני "Record Plant"  בסוסליטו, קליפורניה. פרינס, ויצ'רי, וחוסני ואשתו עברו לדירה בעמק מיל בקליפורניה.
קצ'ומבארי
שימושים
קצ'ומבארי הוא סלט המשמש כתוספת בארוחה עיקרית. בקניה משמש כתבלין המוגש עם פילאו (פילאף), מוקימו, או ארוחה של ניאמא צ'ומה (בשר צלוי) ואוגלי. בטנזניה אוכלים אותו עם פילאו אורז או ביריאני. במלאווי הוא נאכל בדרך כלל בפני עצמו כמו כל מנת סלט אחרת, בעוד שבאוגנדה אוכלים אותו בדרך כלל עם ניאמא צ'ומה.
For You (אלבום של פרינס)
הפקה
ההקלטות החלו באוקטובר וארכו מעל שלושה חודשים. ויצ'רי ניסה להפעיל את השפעתו כמפיק, אבל פרינס התעלם מכל עצה שסתרה את דעתו שלו. פרינס התמסר באופן מוחלט לפרויקט, שר את כל תפקידי הזִמרה וניגן בכל הכלים, כולל גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וגיטרה בס, פסנתר ופסנתר פנדר רודס, synth bass, סינתיסייזרים אוברהיים , מוג וארפ , פעמוני תזמורת, תופים וכלי הקשה. הוא השתמש בסינתיסייזר האוברהיים כדי לייצר את תפקידי כלי הנשיפה, אך עם קווי גיטרה מרובדים לתוך המיקס. הרצועות הבסיסיות של האלבום באו לידי סיום בסוף דצמבר 1977. חוסני ציין מאוחר יותר שפרינס רוקן את תפקידו של ויצ'רי ממשמעותו במהלך ההקלטות, ושוויצ'רי היה "שבור לב" מכיוון שזה עתה התייחסו אליו "כמו לחרא".
קצ'ומבארי
וריאציות
ניתן להוסיף גם מרכיבים אחרים, כגון מיץ ליים או לימון, כוסברה טרייה (כוסברה או דניה), פטרוזיליה, אבוקדו או מלפפון, ובמקרים מסוימים ג'ין או וודקה. וריאציות מסוימות של מתכונים דורשות גם פלפלים של חאבנרו או פלפל סקוטש, עם מגע של פלפל קאיין טחון.
For You (אלבום של פרינס)
הפקה
בינואר 1978 העבירו פרינס וויצ'רי את ההקלטות לידיו של טכנאי הקול ארמין שטיינר במעבדות הסאונד בהוליווד, כדי להתחיל אובר-דאבינג ומיקסינג סופי. פרינס בידל את עצמו עוד יותר מוויצ'רי, והתרכז בלהרכיב יחד קווי קול כדי ליצור צליל מסחרי מלוטש. "תקליטי וורנר" בחרו ארט דיירקטור כדי לעצב את עטיפת האלבום, אבל פרינס קבע עם צלם אחר, ג'ו ג'יאנטי, שצילם את ראשו של פרינס בחדר חשוך, כשפניו מוארות באור נרות. פרינס סיים את המיקסים הסופיים ב־28 בפברואר. העלות הסופית של הפרויקט הייתה 170,000 דולר – שווה ערך ל־668,343 בדולרים של 2019 – פי שלושה מהתקציב המקורי. לאחר כל העבודה, שכללה ריבוד של 46 קווי קול לרצועה הראשונה, פרינס היה מותש. מאוחר יותר הוא אמר שהוא היה "שבר כלי פיזי" כשהעבודה הסתיימה.
קצ'ומבארי
וריאציות
קצ'ומבארי פופולרי באזור האגמים הגדולים באפריקה וניתן לאכול אותו עם פילאף אפריקאי וביריאני אפריקאי. במלאווי קוראים לזה סומו או שום או פשוט "סלט עגבניות ובצל".
For You (אלבום של פרינס)
הצלחה מסחרית
עם יציאתו לאור הגיע "For You" למקום ה־163 בבילבורד 200 ולמקום ה־21 במצעד אלבומי ה־R&B. לימים הוא מכר 2 מיליון עותקים לערך ברחבי העולם. ב־2016, לאחר מותו של פרינס, האלבום צעד מחדש בבילבורד 200 והגיע למקום ה־138. האלבום גם הגיע לאחר מות פרינס למקום ה־200 במצעד האלבומים הצרפתי ולמקום ה־156 במצעד האלבומים הבריטי, אף על פי שלא צעד במקור במצעדים אלה.
סינגלים
"Soft and Wet", הסינגל המוביל מהאלבום, הגיע למקום ה־92 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה־12 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. הסינגל השני שיצא מהאלבום, "Just as Long as We're Together", הגיע למקום ה־91 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
יחס הביקורת
ג'ניפר קליי, מבקרת "!Yahoo", כתבה בביקורת רטרוספקטיבית: "אף על פי שפרינס התיש את עצמו בהוצאה של אלבומו הראשון 'For You', האלבום היה הצצה מסקרנת למוח עסוק ב־"sex n' funk n' roll". אדם אוהב שליטה, הוא הציג את הכישרונות שלו כאן כמומחה בכלים רבים, כמו גם כמפיק עם אוזן לשלמות".
קוואמי תיאר את האלבום במילים "אלבום דיסקואי נהדר".
יחסי גרמניה–הונדורס
יחסי גרמניה–הונדורס הם יחסים דו-צדדיים בין גרמניה לבין הונדורס.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות מקיפים קשת רחבה של חילופי דברים אינטנסיביים, אמנות, בריתות וקונפליקטים, הן פוליטית, מדיניים, כלכליים ותרבותיים. למרות שהיחסים עם גרמניה קיימים זה כמה מאות שנים, רק ב-1930 הם כוננו רשמית.
מאז אותה שנה שמרו שתי המדינות על יחסי גומלין אינטנסיביים, ורק לאחר שתי מלחמות העולם הופסקו היחסים לפרק זמן קצר. לאחר מלחמת העולם השנייה, נמשכו היחסים הדו-צדדיים עם שתי הגרמניות: עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מאז 1950 ועם הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית מאז 1975, האחרונה בעוצמה פחותה הרבה יותר מראשונה. החל מ-3 באוקטובר 1995, לאחר איחוד גרמניה מחדש, נשמרו היחסים עם גרמניה המאוחדת.
אריק, רוזן רוזנבורג
הנסיך אריק, רוזן רוזנבורג (בדנית: Prins Erik, Greve af Rosenborg; 8 בנובמבר 1890 – 10 בספטמבר 1950) היה נסיך דני, בנם של ולדמר, נסיך דנמרק ומארי, נסיכת אורליאן (1865–1909).
ראשית חיים
הנסיך אריק פרדריק כריסטיאן אלכסנדר נולד ב-8 בנובמבר 1890 בארמון הצהוב, בית עירוני מהמאה ה-18 באמליגדה 18, סמוך למתחם ארמון אמליינבורג בקופנהגן. הוא היה בנם השלישי של ולדמר, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת אורליאן. אביו היה בנם הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ואמו הייתה בתו הבכורה של הנסיך רובר, דוכס שארטר ופרנסואז, נסיכת אורליאן. נישואי הוריו היו אמורים להיות התאמה פוליטית.
בעת נישואיהם סיכמו הוריו שבניהם יגודלו כלותרנים, ואילו בנותיהם כקתוליות, ואכן ארבעת בניהם חונכו כלותרנים, ואילו בתם מרגרט, נסיכת דנמרק הייתה הנסיכה הדנית הראשונה מתקופת הרפורמציה שהייתה קתולית.
נישואין וצאצאים
כפי שהיה נהוג אז בבית המלוכה הדני, אריק ויתר על זכויותיו לכס המלוכה כאשר בחר לקחת פשוטת עם כאישה. הוא התחתן באוטווה, אונטריו, ב-1924 עם לואיז פרנסס בות' (1897–1941). הנסיך אריק ואשתו התגרשו בשנת 1937. מאוחר יותר היא נישאה בשנית לת'ורקילד יולסברג, ללא ילדים.
לזוג נולדו שני ילדים:
הנסיך אריק נפטר בקופנהגן ב-10 בספטמבר 1950.
מבצע ברזלית
מבצע ברזלית היה מבצע פשיטה של פיקוד הדרום שבוצע בליל 5–6 ביולי 1967 וכלל חבלה בפסי הרכבת בקטע שבין קנטרה ואיסמאעיליה, מערבית לתעלת סואץ. לאחר שהתברר שחוליות קומנדו מצרי חודרות לסיני ומבצעות פעולות חבלה במסילת הברזל בקטע מקנטרה לאל עריש. באזורים שחובלו לא הייתה תנועת רכבות. מטרת הפעולה הייתה לסמן למצרים לחדול מפעולות איבה. החבלה עצמה בוצעה על ידי שתי קבוצות שחיינים משייטת 13 והסתיימה בהצלחה מלאה.
מודיעין
מפת המערך המצרי בקרבת התעלה היה ידוע. הגזרה הייתה נתונה לתצפית מהחוף המזרחי ומכוסה בסיורי צילום אווירי שוטפים. רוחב התעלה במקום היה כ-150 מטר. מבנה גדות התעלה מדרגת אבן בולטת מהמים בגובה 30 ס"מ משתנה עם מצב הגאות והשפל. משטח אבן ברוחב כמה מטרים וקיר אלכסוני בשיפוע של 45 מעלות בגובה של 1.5 מטר. לאורך הקיר מדי פעם היו מדרגות חצובות. המסילה עברה במקביל לתעלה במרחק של עד 200 מטר אדני הרכבת מעץ על שכבת חצץ מהודק. השטח באזור לא היה חשוד במיקוש ובקטעים שנבחרו לא נראו תצפיות מצריות. פרסומים חופשיים המשמשים לימאות היה ניתן ללמוד שבתעלה צפוי זרם חזק. לאנשי השייטת 13 הייתה זו הפעם הראשונה בה טבלו במימי תעלת סואץ. נבחרו שתי נקודות שנראו מתאימות:
בסיור המוקדם שנערך במשך היום מול הקטע הצפוני נראו מספר אנשים על האי מדרום לגזרה. ממול נראו מספר בורות בשפת המים והיעד אותר בבירור. ואילו בקטע הדרומי נראו בצד המצרי חיילים מגדרים את היציאות, אותר מוצב ומדרום לקטע נראו חיילים מצריים לאורך התעלה.
תוכנית
התוכנית הייתה לבצע חבלה בשני מקומות בקטע שבין קנטרה לאיסמעיליה במרחק כ-10 ק"מ ביניהם. בכל מקום בקטע של 300 מטר להציב 10 חבלות מתחת לאדני הרכבת. במסילה לא הייתה כלל תנועת רכבות. המטרה הייתה להפגין נזק משמעותי מבלי לגרום אבדות. כוחות ומשימות – שני סיורי החבלה צפוני בפיקוד סרן שאול זיו ודרומי בפיקוד סרן גדי שפי יכללו כח של 6 לוחמי שייטת 13 ישאו את המטענים יעברו בשחייה, את התעלה, יתגנבו לפסי הרכבת, יציבו את החבלות עם השהיה ויחזרו בשחיה. לכל סיור חבלה ימצא כח חיפוי בצד המזרחי של התעלה בפיקוד מג"ד מהחטיבה שיכלול: מחלקת תול"ר ועוד נשק מסייע. מג"ד 268 בצפון ומג"ד 19 בדרום. חילוץ מוטס בפיקוד מפקד סיירת חטיבה 60 עם קצין משייטת 13 יהוו כח חילוץ להעברה ב-3 מסוקי סיקורסקי S-58 חמושים במקלעי מא"ג יתמקמו בתחנת הרכבת מזרחית לקנטרה בכוננות להקפצה מעבר לתעלה.
הכנות
במהלך ליל 4–5 הוסע הכח המבצע מבסיס שייטת 13 לבסיס רמת דוד. משם הוטס לבסיס רפידים והוסע למפקדת חטיבה 60 בבלוזה. במקביל הוכן תיק היעד על ידי מודיעין פיקוד דרום הופצה פקודת מבצע פיקודית. בבוקר הציג אג"מ מבצעים את התוכנית לרמטכ"ל יצחק רבין וקיבל את אישורו. במהלך 5 ביוני מפקדים ערכו סיור בגזרת הפעולה, הכח המבצע התאמן בהפעלת חמרי החבלה ובוצע תרגיל מודל. בהוראת אג"ם מבצעים הועברו שלוש סירות גומי, עם שני מפעילים לכל אחת, לפיקוד הדרום.
ביצוע
הביצוע בשני המקומות נעשה בחשאיות. באחד ממכשירי הקשר לא הושג קשר. המבצעים לא נתגלו על ידי סיורים מצריים ולא נדרש חיפוי באש מהכוחות המאבטחים. מחלקת החילוץ במסוקי סיקורסקי S-58 החמושים שוחררו וגם בסירות הגומי שהועברו מחיל הים לא נעשה שימוש.
סיכומים
תחקיר ראשוני נעשה על ידי אלוף הפיקוד ישעיהו גביש בחפ"ק החטיבה. הסיכום לקחים לשייטת 13  הייתה זו הפעולה הקרבית הראשונה של הקומנדו הימי לאחר מלחמת ששת הימים. ללוחמי השייטת הייתה זו יציאה מהסטראוטיפ של פעולות שלא הביאו הישגים. מפקד השייטת דב שפיר גיבש מסקנות להמשך פעילות השייטת.
הוקרה הצוותים המבצעים נשלחו לשבוע נופש במלון 'רוזנבלט' בנהריה. במהלך הנופש התבשרו שאול זיו וגדי שפי שאושרה להם דרגת רס"ן בקיצור ובמקום התארגנה מסיבה.
רוברט ריימן
רוברט טרייסי ריימן (באנגלית: Robert Tracy Ryman; 30 במאי 1930 בנאשוויל – 8 בפברואר 2019 במנהטן), היה צייר אמריקאי, שזוהה עם תנועת הציור המונוכרומטי, המינימליזם והאמנות הקונספטואלית. ריימן ידוע ביותר בזכות ציורי הלבן על לבן המופשטים שלו. הוא גר ועבר בניו יורק.
ביוגרפיה
ריימן נולד בנאשוויל, טנסי. הוא למד במכון הפוליטכני של טנסי בקוקוויל בין השנים 1948 ל-1949 ובמכללת ג'ורג' פיבודי למורים בשנים 1949–1950. לאחר הלימודים, התגייס ריימן לחייל המילואים של צבא ארצות הברית, והוצב בלהקת מילואים צבאית במהלך מלחמת קוריאה.
בשנת 1953 עבר ריימן לניו-יורק, במטרה להפוך לסקסופוניסט ג'אז מקצועי. הוא למד אצל הפסנתרן לני טריסטאנו, ובמקביל עבד כשומר במוזיאון המומה, לאמנות מודרנית בעיר. במהלך עבודתו במוזיאון הכיר את האמנים סול לוויט ודן פלבין, שעבדו עימו. לאחר שהתפטר ממשרתו במוזיאון, ריימן עבד במשך שנה במחלקת האמנות של הספרייה הציבורית של העיר ניו יורק. במהלך שנות החמישים גם הכיר את האמן רוי ליכטנשטיין.
לאחר שנחשף לעבודותיהם החדשות של אמני האקספרסיוניזם המופשט מארק רותקו, ווילם דה קוניג, קליפורד סטיל ג'קסון פולוק וברנט ניומן, החל ריימן להתעניין גם הוא בציור. משנת 1953 ועד שנת 1960 עבד שוב כשומר במוזיאון על מנת להיות קרוב לעבודות האמנות. בשנת 1953 גם החל להתנסות בציור בדירתו. בשנת 1955 ריימן החל לעבוד על מה שהוא מגדיר, עבודתו המקצועית המוקדמת ביותר. המדובר בציור גדול ומונוכרומטי, שכותרתו היא "ציור כתום" ("Orange Painting"). העבודה הוצגה לראשונה בתערוכה של הצוות במוזיאון לאמנות מודרנית, בניו-יורק, בשנת 1958. העבודה הוצגה מאוחר יותר באותה שנה גם בתערוכה קבוצתית בגלריה ברטה (Brata Gallery) בניו יורק.
בשנת 1961 נישא ריימן להיסטוריונית האמנות, לוסי ליפארד. בשנת 1964 נולד לשנים ילד בשם איתן ריימן, שלימים היה טכנאי סאונד וכיום הוא אמן. נישואיו של איימן לליפארד הסתיימו בגירושין. בשנת 1969 הוא נישא בשנית, לאמנית מריל ווגנר, ונולדו להם שני ילדים, קורדי ריימן ווויל ריימן. שני ילדיו מנישואין השניים גם הם אמנים ועובדים כיום בניו יורק.
ריימן הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה פול ביאנקיני בשנת 1967 בגיל 36. תערוכת המוזיאון הראשונה שלו התקיימה ב-1971 במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק. הוא רואיין על ידי מפיקת הטלוויזיה ברברלה דיאמונסטין פעמיים, פעם אחת עבור הספר והפקת הווידאו "בתוך עולם האמנות של ניו יורק" ("Inside New York's Art World") בשנת 1979 ופעם נוספת עבור ההפקה "בתוך עולם האמנות" ("Inside the Art World"), בשנת 1994.
בשנת 2009 הוא השתתף בפרויקט האמנותי "מצא אותי" ("Find Me") מאת גמה אלאבה, יחד עם האמנים לורנס ווינר, מריל ווגנר ופאול קוס. הציטוט המפורסם ביותר שלו הוא: "אין אף פעם שאלה לגבי מה לצייר, רק איך לצייר" (There is never any question of what to paint only how to paint).
ריימן היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות מאז 1994, כמו גם באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ציורים
בתקופה בה ריימן החל לעבוד כאמן, אמנים מבוגרים יותר, כמו ברנט ניומן, מארק רותקו ופיליק גוסטון, כבר החלו לצייר באופן ששאף לצמצם את הציור למהות שלו. בשנת 1955, ריימן צייר את עבודתו המקצועית הראשונה: "ציור כתום". בשנת 1968–1969 הוא יצר את סדרת ה"קלאסיקו" ("Classico") שכללה קומפוזיציות המורכבות מציורים רבי פאנלים על סוג ספציפי של נייר שנקרא קלאסיקו. כפי שהסדרה נקראה על שם סוג הנייר ששימש בה, הסדרה "Surface Veil" משנת 1970, נקראה על שם מותק הפייברגלאס שעליו נעשו העבודות. חלק מהעבודות בסדרה נעשו גם על גבי כותנה או פשתן. מסביבות שנת 1975 ועד שנת 2003, ריימן לעיתים קרובות הדביק את ציוריו על הקיר באמצעות סוגרים מתכתיים. הוא עיצב כל סט של מתלים במיוחד עבור כל עבודה, וייצר אותם עבורו יצרן מתכות מקומי.
הדפסים ורישומים
למרות שריימן ידוע בעיקר על שום ציוריו, הוא גם התנסה ביצירת הדפסים, ביצירת תחריטים, הדפסי אקווטינטה, ליטוגרפיות, הדפסי משי והדפסי תבליט. כמו ציוריו, ניתן לזהות את ההדפסים שלו בקלות על ידי המשטחים המונוכרומטיים המרובעים השולטים ביצירה, שדרכם נבדק הערך, הטקסטורה והאפקט של גוני לבן שונים, ושל צבעים אחרים המודפסים על נייר ועל אלומיניום.
הדפסיו ועבודותיו על נייר של ריימן טרם זכו לאותה תשומת לב כמו זו לה זכו ציוריו, אך גישתו ליצירת הדפסים ורישומים דומה למדי. משנת 1969 ואילך, בעבודה עם המאפיינים המיוחדים של כל מדיום ותהליך, ריימן החל להתעניין ביצירה של מהדורות מודפסות, תוך שימוש בכמות מינימלית של חומרים. במסגרת תהליך ההדפסה, ריימן ביקש לשלוט במרקם המשטחים שלו באופנים שימשיכו ללוות את יצירותיו גם בהשך הקריירה האמנותית שלו. כמו בציוריו, ההדפסים שלו דורשים מהצופים תשומת לב והתבוננות זהירה בדקויות של העבודה. בכך, ניתן להגיד שההדפסים של ריימן מאתגרים את הצופה ומתגמלים את זה שמעניק להן מבט דקדקני ובוחן.
ריימן ציין שהכותרות שהוא מעניק לעבודותיו הן למעשה חסרות משמעות, ושהן רק משרתות צורך באמצעי לזיהוי. ריימן למעשה העדיף את המונח הכללי "שם" עבור יצירת אמנות, במקום כותרת של ממש, מכיוון שלדידו, הוא לא יצר תמונה או התייחס לדבר מה כלשהו במציאות, מלבד למדיה ולחומר. אי לכך, ה"שמות" של יצירותיו נובעים לרוב משמות של ציוד אמנות, חברות של ציוד אמנות, או שהם מילים כלליות שאינן נושאות קונוטציה ספציפית.
הוקרה והתקבלות
רוברט ריימן זכה במספר פרסים במהלך הקריירה האמנותית שלו. בשנת 1973 זכה במלגת ג'ון סימון מטעם קרן גוגנהיים; בשנת 1985 זכה במדליית סקוהאגן (Skowhegan) ממכללת סקוהאגן לציור ופיסול וכמו כן, הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות משנת 1994, ובשנת 2003 גם קיבל על עצמו לשמש כסגן נשיא הארגון. בנוסף על כך, בשנת 2005, רימן זכה בפרס פרמיום אימפריאל ובשנת 2005 זכה ריימן בפרס האפטמן, שהוענק לו על ידי קרן רוסוויטה-הפטמן השווייצרית.
בשנת 2009 ראה אור הספר Robert Ryman: Critical Texts Since 1967, בעריכת ויטוריו קולאז'י וקרסטן שוברט, שפורסם בהוצאת Ridinghouse. הספר משרטט את האבולוציה ההדרגתית של ההתקבלות והתגובה לאמנותו של ריימן לאורך השנים. בכך מאוגדים מעל 60 מאמרים וביקורות תערוכות, כולל טקסטים מאת כמה מהיסטוריוני ומבקרי האמנות החשובים ביותר בזמנם.
הציור של ריימן, "Bridge" (1980), נמכר ב-20.6 מיליון דולר במכירה פומבית של כריסטיס ב-2015.
תערוכות
תערוכת היחיד הראשונה של ריימן הוצגה בגלריה Paul Bianchini שבניו יורק בשנת 1967, והוא בן 36. שנה לאחר מכן, הוא הציג לראשונה גם באירופה, בגלריה Heiner Friedrich, שבמינכן, גרמניה. בשנת 1969 נכלל ריימן בתערוכה קבוצתית בשם When Attitudes Become Form. המדובר בתערוכה חשובה של יצירות מאת אמנים מינימליסטים וקונספטואליים שאורגנה על ידי המוזיאון לאמנות בברן, שווייץ. בשנת 1972 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוזיאון, כאשר מוזיאון הגוגנהיים בניו יורק הציג 38 מיצירותיו של ריימן שנוצרו מ-1965 עד 1971.
בשנים 1972, 1977 ו-1982, יצירותיו של ריימן הוצגו גם בתערוכה "documenta", תערוכה של אמנות עכשווית המוצגת כל חמש שנים בקאסל, גרמניה. כמו כן, הוא הציג בביאנלה של ונציה בשנת 1976, 1978, 1980 ו-2007. בנוסף על כך, הוא הציג בביאנלה של וויטני בשנים 1977, 1987 ו-1955. התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה שלו אורגנה על ידי מוזיאון סטדליק באמסטרדם, הולנד, בשנת 1974. בשנים 1993–1994 הוצגה הרטרוספקטיבה הגדולה ביותר של ציורי של ריימן, באוצרותו של רוברט סטור, בגלריה טייט, במוזיאון הלאומי לאמנות ריינה סופיה במדריד, במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית ובמרכז האמנות ווקר במיניאפוליס.
ג'וזפה פאנו
ג'וּזֶפֶּה פֶּאָנוֹ (באיטלקית: Giuseppe Peano; 27 באוגוסט 1858 – 20 באפריל 1932) היה מתמטיקאי איטלקי. חיבר מעל 200 ספרים ומאמרים. נחשב לאחד מאבות הלוגיקה המתמטית ותורת הקבוצות, להן תרם הרבה בנושא הסימון. ניסח את מערכת פאנו שמהווה ניסוח אקסיומטי ראשון למספרים הטבעיים. תרם תרומה גדולה לניסוח ריגורזי של שיטת האינדוקציה המתמטית. ברוב שנותיו המקצועיות לימד מתמטיקה באוניברסיטת טורינו.
ביוגרפיה
בשנת 1886 החל ללמד במקביל באקדמיה הצבאית המלכותית. בשנת 1887 נישא לקרולה קרוסיו, בתו של הצייר לואיג'י קרוסיו. בשנת 1890 מונה לפרופסור מן המניין. באותה שנה פרסם את עקום פאנו, שהוא מסילה רציפה, הממלאת שטח דו-ממדי או בעל ממד גבוה יותר. פאנו הביא זאת כדוגמה נגדית לטענה שתמיד ניתן לחסום עקומה רציפה בשטח קטן. זו הייתה דוגמה למה שמאוחר יותר נודע כפרקטל.
בשנת 1889 הציע את מערכת פאנו - מערכת מתמטית, המהווה מודל פורמלי של המספרים הטבעיים, ומהווה ניסוח אקסיומטי ראשון למספרים הטבעיים, שעד סוף המאה ה-19 נחשבו יסודיים במידה שאין למעלה ממנה. מערכת פאנו היא מערכת המספרים הבסיסית ביותר, וממנה אפשר לבנות את המספרים השלמים, את המספרים הרציונליים, ואת שאר מערכות המספרים.
בשנת 1901 היה פאנו בשיא הקריירה המתמטית שלו. הוא פרסם מחקרים באנליזה מתמטית, יסודות המתמטיקה ולוגיקה, תרם רבות להוראת החשבון האינפיניטסימלי וכן תרם בתחומי משוואות דיפרנציאליות רגילות ואנליזה וקטורית. הוא היה שחקן מרכזי באקסיומטיזציה של המתמטיקה. בשלב זה הקדיש זמן רב למיזם Formulario mathematico ועקב כך הזניח את עבודת ההוראה ופוטר מהאקדמיה הצבאית המלכותית אך המשיך במשרתו באוניברסיטת טורינו.
בשנת 1903 פרסם שפה מתוכננת בשם Latino sine flexione ("לטינית ללא הטיות") - שפה המבוססת על אוצר המילים של הלטינית, תוך פישוט כללי הדקדוק וסילוק כל היוצאים מן הכלל כדי להפוך את השפה לקלה ללימוד ולשימוש.
בשנת 1908 יצאה לאור המהדורה החמישית והאחרונה של Formulario mathematico, ובו 4,200 נוסחאות ומשפטים, מרביתם עם הוכחות. ההערות והדוגמאות בספר זה נכתבו ב"לטינית ללא הטיות". הוא נבחר לראש Academia pro Interlingua, שעסקה בקידום שפה מתוכננת בינלאומית, והחליטה להתמקד בקידום השפה שיצר פאנו.
לאחר מות אמו בשנת 1910 חילק פאנו את זמנו בין הוראה, כתיבת ספרי לימוד לבית הספר התיכון וקידום שפות מתוכננות. בשנים 1913–1918 עסק בשיטות נומריות לחישוב אינטגרלים מסוימים.
פאנו נפטר מהתקף לב ב-20 באפריל 1932.
שרים
ראו גם
}}
שיין באטייה
לאחר קריירת תיכונים מוצלחת שיחק ארבע שנים כדורסל באוניברסיטת דיוק, שם זכה בשנת 2001 בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. באטייה נבחר בבחירה השישית בסיבוב הראשון של דראפט 2001 על ידי קבוצת ונקובר גריזליס (שהפכה לאחר מכן לממפיס גריזליס). חמש שנים מאוחר יותר הועבר באטייה בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס, ובעונת 2010-2011 הוחזר בטרייד לממפיס. בשנת 2011 חתם באטייה חוזה בקבוצת מיאמי היט, שבה סיים את הקריירה, בשנת 2014.
באטייה נחשב כשחקן עם הגנה קשוחה במיוחד והוא שחקן הכדורסל היחיד שזכה בתואר שחקן השנה הן בתיכונים (1997) והן במכללות (2001).
באטייה זכה בשתי אליפויות NBA עם מיאמי היט בשנת 2012 ובשנת 2013.
ראשית חייו
באטייה נולד וגדל בבירמינגהם שבמישיגן. הוא היה חריג בגובהו כבר בילדותו, כששיחק כתלמיד בכיתה ז', הוא התנשא לגובה של 1.93 מטר, ושנה לאחר מכן התנשא לגובה של 2.01 מ'. התחנך בבית הספר 'דטרויט' בבוורלי הילס הסמוכה, בו זכה בפרסים רבים, כולל בפרס מר הכדורסל (MR. Basketball) לשנת 1997. בשל משחקו בקבוצה, מספר החולצה שלו הופרש, ואף שחקן של קבוצות הכדורסל של בית הספר דטרויט לא יוכל ללבוש את המספר בעתיד.
הוא היה הילד היחיד בבית הספר שלו עם אב שחור ואם לבנה. במאמר מ-2009 הגדיר אותו מייקל לואיס: באטייה הצעיר "נע הלוך ושוב בין עולם שחור שהתייחס אליו כלבן ובין עולם לבן שהתייחס אליו כשחור", בהקשר של כדורסל, ציין לואיס כי "הילדים העירוניים עימם שיחק באיגוד האתלטים החובבים (AAU) התייחסו לבאטייה כילד פרוורי עם משחק לבן, והילדים הפרבריים עימם שיחק בעונה הסדירה, התייחסו אליו כאורח מכוכב לכת של האנשים השחורים".
קריירת המכללות
בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק באטייה ארבע שנים תחת המאמן מייק ששבסקי. והוביל את הקבוצה פעמיים לשלב הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בשנים 1999 ו-2001.
בשנת 1998 הפסידה קבוצתו בגמר האזורי לקנטאקי, לאחר שהובילה עליה ביתרון 17 נקודות.