cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן אחיה
תפקידו
במסכת שקלים נכתב כי כהני בית המקדש היו חולים יותר מבני אדם רגילים, שכן הם היו הולכים יחפים בבית המקדש בשל איסור חציצה - לפיו אין ללכת בבית המקדש עם נעליים או עם גרביים - וכן משום שהיו אוכלים כמויות בשר גדולות. כדי לתת לכך מענה, מינו רופא מיוחד שיטפל ברפואת הכהנים בבית המקדש.
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש ובן אחיה נכלל ברשימה בתפקיד האחראי על חולי מעיים:
הרמב"ם בפירושו למשנה מסביר:
רבינו עובדיה מברטנורא מסביר:
המאירי בפירושו בית הבחירה על מסכת שקלים מסביר שהצורך ברופא נבע מאכילת הבשר הרבה וההצטננות מהמים ומכך שלבשו בגדים דקים בלבד והיו הולכים יחפים על הרצפה הקרה. כיוון שהיו מצטננים, כל הגוף היה נחלש והם היו נהיים חולים בקלות, ולכן היה צורך ברופא מיוחד. כלשונו:
אודליה פרידמן
אודליה פרידמן (נולדה ב-9 בינואר 1968) היא מנהלת ישראלית, אשר כיהנה כמנכ"לית תיאטרון הבימה והפועל תל אביב.
ביוגרפיה
פרידמן נולדה כאודליה מהלה לאמא מיהדות תימן בחולון, שם גדלה והתחנכה. סבה עלה לארץ ישראל מתימן ב-1860, לפני עליית אעלה בתמר לשכונה בתל אביב שלימים הפכה לנווה צדק. את שם משפחתה שינתה ל"פרידמן" בעקבות נישואיה הראשונים. כשהייתה בת 10, אביה שהיה מזכיר סניף במפלגת העבודה, נפטר בגיל 38 מדום לב, כחצי שנה לאחר המהפך. אמהּ ניהלה בית ספר בחולון.
פרידמן בעלת תואר ראשון בחשבונאות מהמכללה למינהל. נמצאת בזוגיות עם דניאל אביטל, מנכ"ל חברת ייעוץ ושיווק עסקי ולה שני ילדים מנישואיה הראשונים.
תיאטרון הבימה
שימשה כמנהלת הכספים של "הבימה" עד ל-1 בפברואר 2005, אז מונתה למנהלת זמנית של התיאטרון לצד המנהל האדמיניסטרטיבי בני צרפתי, במקום המנכ"ל הפורש יעקב אגמון.
ביולי 2011, מונתה למנכ"לית קבועה, וצרפתי מונה לסגנה. בזמן כניסתה לתפקיד כמנכ"לית התיאטרון, היה התיאטרון שקוע בחובות כספיים כבדים. בתקופתה, מינתה את הבמאי משה קפטן כמנהל האומנותי במקום אילן רונן שבחר לפרוש.
בשנת 2018, ניהלה פרידמן את חגיגות 100 השנים להיווסדות התיאטרון. בהובלתה קיבל התיאטרון תואר דוקטור לשם כבוד מאת אוניברסיטת תל אביב, עבור 100 שנות יצירה בתרבות הישראלית.
בנוסף, בחודש אפריל 2018 יזמה והובילה פרידמן את נסיעת התיאטרון למוסקבה, לתיאטרון וכטנגוב, עם ההצגות "סימני דרך" ו"סיפור פשוט". מסע זה פתח את אירועי חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל במוסקבה וכן את אירועי ה-100 לתיאטרון "הבימה".
בתקופתה הועלו בתיאטרון מחזאות ישראלית חדשה, מחזות עולמיים קלאסיים ומחזות זמר. בשנות ניהולה הושם דגש מיוחד על יצירות ישראליות חדשות ועידוד יוצרים צעירים.
בשנת 2016 שרת התרבות מירי רגב הורתה על הקמת ועדה בראשות יגאל עמדי, יושב המועצה הישראלית לתרבות ואמנות לבחינת מעמדו של תיאטרון הבימה. הוועדה קבעה בין השאר כי נדרשת רפורמה בתכנים לטובת תכנים יהודיים, וקבעה כי יינתן מענק בגובה 12 מיליון שקל לפירעון חובות ויימחקו חובות היסטוריים בהתאם לתנאים מסוימים. מסקנות הוועדה לא פורסמו מעולם.
בדצמבר 2019, בעקבות גידול החוב לעשרות מיליוני שקלים, הכריז שח"ם סכסוך עבודה ופרצה מחאת שחקנים נרחבת. בית המשפט המחוזי בתל אביב השעה את סמכויותיה כמנכ"לית, ומינה שני נאמנים זמניים. בהמשך פוטרה מתפקידה ונועם סמל, שכיהן כמנכ"ל הקאמרי במשך שנים רבות מונה למנכ"ל התיאטרון.
ב-8 בנובמבר 2020 מונתה פרידמן למנכ"לית קבוצת הפועל תל אביב. ב-21 באוקטובר 2022, ולאחר כשנתיים בתפקיד, הודיעה פרידמן על עזיבתה.
פעילות ציבורית
בין השנים 2010 ל-2018 שימשה פרידמן כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון דימונה, שהייתה שותפה להקמתו.
בנוסף לפעילותה בתיאטרון, פרידמן משמשת משנת 2016 ועד היום משמשת כדירקטורית בעמותת "יד תמר", הנותנת תמיכה ומידע לחולי סרטן בישראל, היא חברה בוועדה לאות הנשיא למתנדב, בוועדה למינוי מנכ"ל לרשות השנייה בוועדה למינוי יו"ר למועצת הכבלים והלוויין. היא מתנדבת בעמותת "נותנים תקווה" בבית החולים תל-השומר, התומכת בילדים חולים ובמשפחותיהם.
משנת 2019 משמשת כדירקטורית בעמותת "קרן ילדי ישראל". בספטמבר 2020 מונתה ליו"ר עמותת כ"ן-כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל.
נבחרה על ידי גלובס lady לאחת מ-50 המשפיעות לשנת 2017. יקירת העיר שדרות, כהוקרה על פעילותה רבת השנים בעיר.
דרונגים
מאפיינים
אלו עופות בעלי רגליים קצרות ונוצות כהות, המגיעים לאורך. הם בעלי זנב ארוך ומפוצל והם נחבאים בסבך וקוראים קריאות עזות ויודעים לחקות מינים אחרים. תזונתם העיקרית היא מחרקים העפים על פניהם, אותם הם צדים במהירות.
הדרונגים חיים ביערות וסבכים באפריקה, בדרום ובדרום-מזרח אסיה, בגינאה החדשה ובאוסטרליה. לישראל מגיע לעיתים המין דרונגו מפויח (Dicrurus leucophaeus).
ג'ין טאי-דזו
ג'ין טאי-דזו (בכתב סיני: 金太祖, בשמו בלידה: ואניאן אגודה או ואניאן אקוטה 完顏阿骨打, נודע גם בשם הסיני ואניאן מין; 1 באוגוסט 1068 – 19 בספטמבר 1123) היה מצביא ממוצא ג'ורצ'ני והקיסר הראשון של שושלת ג'ין (1115–1234).
ג'ין טאי-דזו נולד בשם ואניאן אגודה כבנו של ואניאן חליבו, ראש אחד השבטים שחיו באזור מנצ'וריה של ימינו. אחרי שבתחילת המאה ה-12 סייע בידי אחיו, ואניאן וויאשו, לאחד שבטי ג'ורצ'ן רבים, ירש אגודה ממנו את ההנהגה בשנת 1113 והפך למנהיג האתניה ג'ורצ'ן המאוחדת.
הוא תכנן מרד באימפריית קיטאן ששלטה על שטחים נרחבים במונגוליה, במנצ'וריה ובסין הצפונית של ימינו והונהגה על ידי שושלת ליאו. המרד פרץ בספטמבר 1114 ואחרי שורה של ניצחונות, אגודה כבש חלק מהממלכה ובינואר 1115 הכתיר את עצמו כקיסר תחת השם טאי-זו. על ידי כך הוא הקים את שושלת ג'ין. בשנים הבאות המשיך טאי-זו את המלחמה בשושלת ליאו, נחל ניצחונות גם נגדה והחליש אותה מאוד.
לפני מותו, כרת טאי-דזו ברית עם הקיסרים משושלת סונג הדרומית, שעזרה לו במלחמה נגד ליאו. הקיסר טאי-דזו מת בשנת 1123 בגיל 56 והוריש את האימפריה שלו לאחיו ואניאן ווצ'ימאי, שעלה על כס המלכות תחת השם טאי-דזונג. קיסר זה גבר סופית על שושלת ליאו בשנת 1125 ושבה את הקיסר האחרון שלה, ויאן דזואו-די.
קיסר ג'ין
בתחילת שנת 1114 שילח אגודה מרגלים לאזור ליאו והכין מרד נגד שלטונם של בני קיטאן, שאותו החשיב כמנוון. יועציו באותה תקופה היו ואניאן דזונגהאן וואניאן שי יין. בספטמבר כינס אגודה את בני שבטו (כ-2,500 בני אדם) בליושוי (流水), בפויו שעל יד נהר לאלין, במחוז ג'ילין של ימינו, והכריז על מרד גלוי נגד שושלת ליאו. פרשיו כבשו את פויו, שנקראה באותם הימים נינגג'יאנגג'וו (寧江州) ובנובמבר אותה שנה הביסו את צבא ליאו של 7,000 חיילים בקרב צ'וחדיאן. בינואר 1115, אחרי שורת ניצחונות, הכריז אגודה על עצמו כקיסר ואימץ את השם המלכותי הסיני שוו גוו (收國). הוא הקים בכך את שושלת ג'ין. באוגוסט צבאו כבש את פרפקטורת חוואנגלונג (נפת נונגאן של ימינו במחוז ג'ילין). בראשם של 20,000 פרשים בלבד הוא ניצח 700,000 לוחמי ליאו בקרב חובודאגאנג. עד שנת 1116 כבש אגודה את כל חצי האי ליאודונג. בשנים 1122-1119 צבאו נחל ניצחונות נוספים על כוחות ליאו והשתלט על חמש ערי הבירה של שושלת ליאו.
הברית עם שושלת סונג
מכיוון ששושלת ג'ין החדשה הייתה אויבת לשושלת ליאו, שושלת סונג הצפונית של בני האן הסינים ראתה בשושלת ג'ין ברית טבעית. בשנת 1117 שלחה שושלת סונג שליחים אל שושלת ג'ין בעילה של רצון לקנות ממנה סוסים, אך למעשה כדי לכרות איתה ברית נגד שושלת ליאו. בשנים 1123-1117 שבע משלחות סונג ביקרו אצל הג'ורצ'נים וכן שישה שגרירים ג'ין נשלחו לבירת שושלת סונג, ביאנג'ינג (קאיפנג של ימינו, במחוז חנאן). בשנים 1123-1115, תוך כדי משא ומתן ביניהן, הקימו שושלות ג'ין וסונג את "הברית דרך הים" נגד שושלת ליאו. לפי תנאי ההסכם ביניהן, התחייבה שושלת סונג לתקוף את ממלכת ליאו מדרום, בעוד שבתמורה, התחייבה שושלת ג'ין להעביר לה את שש עשרה הפרפקטורות של שושלת ליאו.
רפורמות
בעת מלחמתו בשושלת ליאו, ארגן אגודה שיטת ממשל פאודלית חדשה המבוססת על המנהגים השבטיים של הג'ורצ'נים. הוא דאג לארגן גם את החקלאות לפי שיטה קולקטיביסטית הידועה בשם "מנג אן-מוּקֶה" (猛安謀克). אגודה החליט לאמץ יסודות מן התרבות הסינית והורה לקנצלר שלו, ואניאן שי-יין לפתח שיטת כתב ג'ורצנית יחידה.
לקריאה נוספת
(הטקסט ששמו תועתק ב Wade-Giles כ-San ch'ao pei-meng hui-pien הוא "אוסף הדיווחים על ההסכמים עם הצפון תחת שלושת השלטונות" - (三朝北盟会编, pinyin: San chao beimeng huibian) מאת שׂוּ'מנגשין. הרברט פרנקה תרגם והארי ובאר את הפרק ג של אוסף זה, הדן בהיסטוריה ובמנהגים של בני ג'ורצ'ן
עידן עמית
עידן עמית (נולד ב-23 במרץ 1971) הוא מחזאי, במאי, פזמונאי, עיתונאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
עידן עמית נולד בתל אביב. כילד השתתף בהצגות תיאטרוני הילדים "התיאטרון מארץ עוץ" וב"תיאטרון הקלאסי", בהצגות "היידי בת ההרים", "שלגיה ושבעת הגמדים".
הוא החל את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה. בגיל 16 נסע עם הוריו לשליחות בניו יורק וסיים את תיכון גרייט נק הצפון. בניו-יורק נחשף לעולם מחזות הזמר של ברודוויי. במסגרת לימודיו בתיכון השתתף במחזמר "ביי ביי בירדי". לימים תרגם וביים את המחזמר במסגרת להקת "השכנים של צ'יץ'".
לאחר שירותו הצבאי השתתף בהצגות ילדים ושימש כעוזר במאי ומנהל הצגות בהפקות שונות, ביניהן: "אנטיגונה" (תיאטרון חיפה); "בן המלך והעני" (התיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל)) ו"הכל אגדה" בבימויו של אורי פסטר; "לא יאומן כי פסטיגל"; "פסטיגל גיבורי על" ו-"one" (בכיכובה של ריטה).
במקביל, ייסד את הטור "על הקרשים" בשבועון "פנאי פלוס" שחשף את הנעשה מאחורי הקלעים של התיאטרון הישראלי והיה כתב התרבות של עיתון תל אביב. כמו כן הגיש פינה קבועה בימיה הראשונים של תחנת הרדיו האזורי - 99fm.
הוא בוגר המחלקה לתיאטרון במקצועות בימוי והוראה ב-Marymount Manhattan College, ניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו, שב לישראל וביים מספר רב של הצגות ומופעי ילדים, מופעי ראווה, מופעים לטלוויזיה ולצוותי בידור. במסגרת זו ניתן למנות כ-40 הצגות ומופעים בתיאטרון הרפרטוארי והמסחרי וכ-32 מופעים למבוגרים ולילדים במסגרת צוותי הבידור של רשתות בתי מלון בישראל ובקפריסין.
בנוסף, ביים הפקות בידור לטוביה צפיר, רינת גבאי, עודד פז, דנה פרידר, דון לני גבאי, הפיג'מות, מייקל לואיס, אגם רודברג, מופעי עיר ערוץ הילדים ומופעי "השמינייה" על הבמה.
שימש כמזכיר אסיטז' ישראל בין השנים 2017–2021. הוא כתב וביים את טקסי "פרס הבמה" של הארגון לילדים ולנוער ב-2017 וב-2021 והוא חבר בהנהלת הארגון.
בחנוכה 2019 ביים את המחזמר כמו גדולים משירי אריק איינשטיין בכיכובם של ישראל קטורזה, עומר חזן, קים אור אזולאי, עמית מורשת וכיתריה ולסירוגין עם נעם קליינשטיין.
בטלוויזיה, ביים את אירוע הסיום של "האלופה 2"; מסיבת סוף הקיץ של "ערוץ הילדים" - עיר המלכים; פתיחת העונה השלישית של "השמינייה"; "הדוגמניות" (בימוי משימה); אירוע הסיום של "טלנובלה בע"מ"; "השמינייה" על הבמה; עיר "ערוץ הילדים" 2007,2005; "חוגגים עשר, עיר "ערוץ הילדים" ועוד.
שירו "איש הברק", שנכתב יחד עם רן דנקר, הולחן על ידי אוהד חיטמן ובוצע בידי דנקר, זכה במקום הראשון בפסטיגל 2005. בנוסף כתב עמית את התסריט והפזמונים ל-DVD "פיצי ופיצפילוני - המסע הקסום".
עמית מתגורר בתל אביב.
Sorry Not Sorry
Sorry Not Sorry (בעברית: מצטערת לא מצטערת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית, דמי לובאטו.
השיר נכתב על ידי לובאטו, יחד עם שון דאגלס, טרבור בראון, ויליאם זאיר סימונס ומפיק השיר, אוק פלדר. הוא פורסם ב-11 ביולי 2017, כסינגל הראשון מתוך אלבומה Tell Me You Love Me.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי של השיר בוים על ידי האנה לוקס דייוויס ופורסם בערוץ ה-Vevo ב-19 ביולי 2017. בקליפ, עורכת לובאטו מסיבה בביתה, ומוצגת כאשר היא מבלה בבריכה, בג'קוזי מתנפח, ברחבת הריקודים, ומשתעשעת עם חבריה.
ריצ'רד סטולמן
ריצ'רד מת'יו סטולמן (באנגלית: Richard Matthew Stallman, ומוכר בראשי התיבות rms; נולד ב־16 במרץ 1953) הוא פעיל למען תוכנה חופשית ומתכנת מחשבים אמריקאי ממוצא יהודי. בשנת 1983 יזם את פרויקט GNU ליצירת מערכת הפעלה חופשית, דמוית יוניקס ומשמש מאז כארכיטקט המוביל שלה.
Sorry Not Sorry
וידאו קליפ
מבין השחקנים, פריס הילטון, וויז קאליפה וכן ג'יימי פוקס לקחו חלק בקליפ.
ב-24 שעותיו הראשונות ביוטיוב, הגיע הקליפ להישג מכובד של כ-8.5 מיליון צפיות, ובכך שבר את שיאה של לובאטו בנושא זה.
ריצ'רד סטולמן
העקרונות הרעיוניים אותם ביטא סטולמן כשייסד את GNU, מהווים את התשתית לתנועה חברתית בשם תנועת התוכנה החופשית. סטולמן הוא הוגה רעיון רישיונות ה־copyleft (כגון ה־GPL) וכותב הגרסאות המקוריות של העורך Emacs, המהדר GCC ומנפה השגיאות GDB.
Sorry Not Sorry
וידאו קליפ
נכון למרץ 2020, השיר צבר למעלה מ-430 מיליון צפיות ביוטיוב.
מצעדים
השיר זכה להצלחה גדולה במצעדים והגיע למקום 6 במצעד האמריקאי הבילבורד הוט 100 ובנוסף לזה הגיע גם לעשירייה הגדולה במצעד הבריטי והאוסטרלי.
ריצ'רד סטולמן
ב־1985 ייסד סטולמן גם את המוסד לתוכנה חופשית (FSF) ופרסם את המנשר של GNU.
ביוגרפיה
סטולמן נולד במנהטן, ניו יורק, לאליס ליפמן ודניאל סטולמן. הוריו ממוצא יהודי. ב־1958 התגרשו הוריו, המשמורת התחלקה ביניהם והוא התגורר במהלך השבוע עם אמו במנהטן ובסוף השבוע עם אביו בקווינס. בגיל 12 התקבל לתוכנית מדעית של אוניברסיטת קולומביה לילדים מחוננים, שם נחשף לעולם המחשבים. בשנתו השלישית בתיכון, כאשר המחשב האישי היה עדיין חזון רחוק, ריצ'רד סטולמן זכה לגישה למחשב כאשר התקבל לעבודה במרכז המדעי של IBM במנהטן וכתב תוכנות למחשב IBM 7094. סטולמן הקדיש את הקיץ שלאחר סיום התיכון לכתיבת קדם־מעבד לשפת התכנות PL/I עבור מחשב IBM System/360.
תוכנה חופשית ופרויקט GNU
בראשית שנות השמונים, החל תהליך מסחור תוכנה במעבדה, ומספר קבוצות חוקרים פרשו והקימו את החברות "סימבוליקס" ו"ליספ משינס". חלק גדול מהחוקרים במעבדה גויסו לסימבוליקס. במהלך שנתיים, החל מ־1982 ועד סוף 1983, סטולמן פיתח בעצמו תוכנה שהתחרתה ביכולותיה בתוכנה שפותחה על ידי כל המתכנתים בסימבוליקס. לאחר שהתבקש לחתום על הסכמי סודיות ולבצע פעולות אחרות שהיו בניגוד לעקרונותיו ולעמדותיו לגבי הפתיחות שאמורה להיות במחקר מדעי, פרש סטולמן מעבודתו והכריז על מיזם GNU שמטרתו הייתה ליצור גרסה חופשית של UNIX.
ב־1985 פרסם את המנשר של גנו (GNU Manifesto), בו פרש את מניעיו בנוגע למיזם גנו. אחד מהם היה "להחזיר את תחושת שיתוף־הפעולה אשר שלטה בקהילת המחשוב בימים עברו". כדי להבטיח שהתוכנה של GNU תישאר חופשית לכל משתמשיה "להרצה, העתקה, שינוי והפצה", היא הופצה עם רישיון אשר מיועד לתת לכל אחד את ההיתרים הנ"ל, בעת שהוא גם מונע מכולם להוסיף הגבלות משל עצמם לרישיון המקורי. רעיון זה, אשר זכה לכינוי כ־copyleft (משחק מילים באנגלית עם הביטוי "copyright", אשר מתורגם כ"זכויות יוצרים"), הפך מאוחר יותר לבסיס ה־GPL, הוא "הרישיון הציבורי הכללי של GNU".
על פי הגדרה זו, תוכנית מוגדרת תוכנה חופשית אם היא מעניקה למשתמשיה ארבעה חירויות:
באותה שנה סטולמן הקים את "המוסד לתוכנה חופשית" (FSF), מוסד ללא כוונת רווח, כדי לספק תמיכה לוגיסטית, חוקית ופיננסית לפרויקט גנו. הוא משמש כנשיאה ללא שכר עד היום. סטולמן כתב חלק משמעותי מגנו בעצמו.
דעותיו
סטולמן מגדיר עצמו כאתאיסט, וכן כסוציאליסט. הוא תומך במפלגה הירוקה האמריקאית.
לינוקס
סטולמן מתנגד לשימוש בשם "לינוקס" על מנת לתאר מערכת GNU הכוללת גרעין לינוקס ומעדיף את השם גנו\לינוקס (באנגלית: GNU/Linux "גנו סלש לינוקס").
סטולמן טוען כי הגרעין "לינוקס" הוא אכן חשוב ומרכזי, אך הוא עדיין מהווה רק חלק ממערכת גדולה יותר. חשיבות השם, לדברי סטולמן, היא בהכרה של ציבור המשתמשים בערכים והרעיונות האתיים אותם מייצג מיזם GNU. סטולמן מבקש לקרוא למערכת ההפעלה GNU/LINUX, GNU+Linux או כל צירוף אחר שייתן קרדיט לשני המיזמים.
פיתוח תוכנה באוניברסיטאות
סטולמן סבור כי אוניברסיטאות צריכות לעודד תוכנה חופשית למען קידום הידע האנושי, בדיוק כפי שהן מעודדות חוקרים לפרסם את עבודותיהם לאותו צורך. יחד עם זאת, לטענתו היחס לתוכנה נוטה להיות תועלתני וכמקור הכנסה, יותר מאשר כתרומה להרחבת הידע האנושי.
עתיד התוכנה החופשית
על עתיד התוכנה החופשית:
פרישתו מ-MIT ו-FSF
ב־16 בספטמבר 2019 הודיע סטולמן על התפטרותו מתפקידו ב־MIT ו-FSF, לאחר שהגן על מרווין מינסקי שנחשד בתקיפה מינית בפרשת ג'פרי אפשטיין. במרץ 2021 הודיע על חזרתו אל דירקטוריון קרן התוכנה החופשית. ארגוני תוכנה חופשית שונים גינו או מחו על חזרתו ומספר חברות הפסיקו את המימון שהעניקו לקרן (כ-3% בלבד מהכנסות הקרן).
חיסה אל-ג'אבר
חיסה אל-ג'אבר (בערבית: حصة الجابر, בתעתיק מדויק: חצה אלג'אבר) היא מהנדסת ופוליטיקאית קטרית. משמשת כשרת המידע והתקשורת בקטר, משרד חדש שהוקם עם הקמת הממשלה הנוכחית על ידי אמיר קטר, תמים בן חמד אאל ת'אני, ביוני 2013. היא האישה השלישית המכהנת כשרה בממשלת קטר.
אל-ג'אבר בעלת תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת כווית ותואר שני ודוקטורט במדעי המחשב מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
פרדריק ריינס
פרדריק ריינס (באנגלית: Frederick Reines; ) היה פיזיקאי אמריקאי יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1995.
קורות חיים
פרדריק ריינס נולד בפטרסון שבניו ג'רזי למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה, המקורבת ליצחק יעקב ריינס. קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת ניו יורק. שימש כחוקר במעבדה הלאומית לוס אלמוס, יחד עם ריצ'רד פיינמן.
ב-1956 גילה את הנייטרינו. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1995, יחד עם מרטין פרל.
ב-1966 מונה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
בשנת 1983 זכה במדליה הלאומית למדעים.
זאב דורמן
זאב דורמן (נולד ב-1947 בקיבוץ גבעת ברנר) הוא נגן בסון ומנצח ישראלי. בנו של מנחם דורמן.
קריירה
זאב דורמן השתלם במוזיקולוגיה ובניצוח באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב ובבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, שם התמחה בניצוח אופרה. בשנת 1987 זכה בפרס פרנסואה שפירא בניצוח. הוא ניצח על תזמורות רבות בארץ, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עמה הופיע גם כסולן.
זאב דורמן היה עוזר לזובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ובשנים 1988–2004 שימש כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, שעליה גם ניצח בסיורי קונצרטים ופסטיבלים בגרמניה, בשווייץ, בספרד, ברוסיה ובסין. כמנצח שיתף פעולה עם גדולי הסולנים בימינו, ביניהם יו-יו מה, מישה מייסקי, מקסים ונגרוב ויוליאן רחלין. כמו כן היה מנצח ומנחה בתוכנית הטלוויזיה צלילים מן ההיכל ששודרה מהיכל התרבות בתל אביב בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
למד נגינה בבסון אצל ולטר מרוז ואצל מרדכי רכטמן, שהיה נגן הבסון הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1963 הצטרף לתזמורת הגדנ"ע כנגן בסון ראשי והופיע עמה כסולן בארץ ובארצות הברית. לתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצטרף בשנת 1969 ושימש כנגן הבסון הראשון בתזמורת. משנת 2004 כיהן כראש תוכנית ההכשרה התזמורתית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ובשנים 2009–2015 כיהן כראש בית הספר בדרגת פרופסור.
אלכסון (כתב עת)
אלכסון, תחת המוטו "מחשבות מתחילות כאן", הוא כתב עת באינטרנט המפרסם מאמרים עבריים ומתורגמים בתחומי המדע, הפילוסופיה, התרבות והאמנות. הוא שואב השראה מכתב העת המודפס "מחשבות" בעריכת צבי ינאי, שהוצאתו לאור נפסקה.
כתב העת מכיל מאמרים, טורי דעה והגיגים על רעיונות שונים, קטעי ספרות, מדריכי האזנה, ראיונות עם אנשי אקדמיה ישראליים ומידע על כנסים. כתב העת מציע תרגומים של מאמרים נבחרים מתוך כתבי עת שונים עימם יצר הסכם לשיתוף פעולה. הוא נגיש באינטרנט ללא תשלום.
כתב העת עלה לאינטרנט באפריל 2013, בעריכת דב אלפון. אחריו ערכה את אלכסון דניאל זילברברג ומדצמבר 2015 עורך אותו יורם מלצר. אלכסון נוסד ביוזמתה של עמותת "מגדלור" ורואה אור במימונה. "מגדלור", בראשות יעקב בורק, שמה לה למטרה לעודד את יצירתם של תוכני תרבות בת-זמננו בשפה העברית.
את אלכסון עיצב ופיתח הטיפוגרף הישראלי אברהם קורנפלד.
עם הכותבים באלכסון נמנים לאה איני, חיים באר, יעקב בורק, עמי בן בסט, שלומית כהן-אסיף, אתגר קרת, שמעון שוקן ורנן שור.
האחים בלוז (להקה)
האחים בלוז (באנגלית: The Blues Brothers) הוא הרכב מוזיקלי שנוסד ב-1976 על ידי הקומיקאים דן אקרויד וג'ון בלושי. האחים בלוז הופיעו לראשונה בסאטרדיי נייט לייב ב-17 בינואר 1976. האחים בלוז הקליטו את אלבומם הראשון "מזוודה מלאה בבלוז" בשנת 1978. האלבום זכה במעמד פלטינה והשירים "Soul Man" ו-"Rubber Biscuit" היו ללהיטים.
מאז מותו של בלושי ב-1982, האחים בלוז המשיכו להופיע עם זמרים ונגנים שונים.
האחים בלוז - הסרט
האחים בלוז הוציאו ב-1980 סרט מוזיקלי שנחשב לסרט פולחן. את הסרט ביים ג'ון לנדיס ומככבים בו ג'ון בלושי כ-"ג'ולייט" ג'ייק בלוז ודן אקרויד כאלווד בלוז, ביחד - האחים בלוז. בסרט מופעים ענקי הרית'ם אנד בלוז והבלוז ג'יימס בראון, קאב קלוויי, ארית'ה פרנקלין, ריי צ'ארלס וג'ון לי הוקר, הופעות אורח רבות שכוללות את הדוגמנית טוויגי, סטיבן ספילברג (כפקיד) והוא מסתיים בסצנת מרדף מכוניות אפית, שבמשך שנים רבות הייתה סצנת המרדף בה השתתפו הכי הרבה מכוניות בהיסטוריה הקולנועית.
ברנדון (מניטובה)
ברנדון (באנגלית: Brandon) היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציית מניטובה, קנדה. היא ממוקמת בפינה הדרומית-מערבית של הפרובינציה, על גדות נהר אסיניבוין, כ-214 ק"מ מערבית לבירת הפרובינציה ויניפג, וכ-120 ק"מ מזרחית לגבול פרובינציית ססקצ'ואן. העיר חולשת על שטח של 465.16 ק"מ מרובעים, עם אוכלוסייה של למעלה מ-40,000 נפש, וכ-53,000 במטרופולין.
ברנדון היא מרכז הסחר הסיטונאי-קמעונאי השני בחשיבותו במניטובה, ומהווה מרכז סחר חשוב באזור וסטמן ובחלקים של דרום-מזרח ססקצ'ואן וצפון דקוטה הצפונית שבארצות הברית - אזור המאגד בתוכו אוכלוסייה כוללת של למעלה מ-180,000 נפש.
אוניברסיטת אל-אזהר בעזה
אוניברסיטת אל-אזהר בעזה (בערבית: جامعة الأزهر بغزة; תעתיק מדויק: ג'אמעה אלאזהר בע'זה), היא אוניברסיטה עצמאית ציבורית פלסטינית, שפועלת שלא למטרות רווח. היא נוסדה בשנים בהן הייתה עזה תחת הממשל הצבאי של צה"ל, אשר לא העניק לה הכרה כאוניברסיטה, ולכן היא נקראה בישראל בשם "מכללת אל-אזהר".
לומדים בה כ-16 אלף סטודנטים, כמחציתם נשים, במקצועות בריאות, הנדסה, מדעים, כלכלה וניהול, אמנות ומדעי הרוח, חינוך, משפטים, חקלאות ועוד.
האוניברסיטה זוכה להכרה ולתמיכה בקרב מדינות ערביות, וכן בקרב מוסדות וארגונים אקדמיים ערביים שונים.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1991. כשהוקמה, היו בה 2 פקולטות בלבד, לחינוך ולמשפטים ושריעה, ולאחר מכן רק משפטים ולמדו בה 725 תלמידים. ב-1992, הוקמו עוד 4 פקולטות נוספות: הפקולטה לרוקחות, הפקולטה לחקלאות וסביבה, הפקולטה למדעים והפקולטה לאמנויות ומדעי האדם.
בשנת 1997, הוקמה הפקולטה לרפואה יישומית וב-1999 לרפואה בכלל, כדי לספק את צורכי הרפואה והבריאות של הקהילה הפלסטינית.
בשנת 2001, הוקמה הפקולטה להנדסה וטכנולוגיית מידע וב-2007, הוקמה הפקולטה לרפואת שיניים. הפקולטה לשריעה הוקמה ב-2009, לאחר שפוצלה מהפקולטה למשפטים.
נג'יה בן מברוק
נג'יה בן מברוק (בצרפתית: Néjia Ben Mabrouk; נולדה ב-1 ביולי 1949) היא תסריטאית ובמאית קולנוע תוניסאית, הידועה בשל סרטה זוכה הפרסים "Sama" וסרטה התיעודי "The Gulf War... What Next?".
ביוגרפיה
בן מברוק נולדה באל עודיאן, תוניסיה, בשנת 1949, היא למדה בפנימייה ב ספקס. בגיל צעיר, היא למדה להכיר את הקולנוע האירופאי והצטרפה למועדון הקולנוע המקומי. בהתחלה, לדבריה, לא עלה בדעתה לייצר סרטים משלה:
בן מברוק התחילה את לימודיה באוניברסיטת תוניס, שם למדה צרפתית בין 1969 ל-1971, אך נאלצה לעזוב לאחר מספר סמסטרים מסיבות כלכליות. היא פנתה במקום זאת ללמוד קולנוע ב-INSAS, מכון הקולנוע בבריסל, בשנת 1972. הכשרתה הקולנועית נשענה במידה רבה על תעודה ביקורתית. היא כתבה וביימה את הסרט Pour vous servir (לשירותך) כפרויקט גמר ב-1976, ולאחר מכן עבד בתור מתמחה ברשות השידור RTBF, ולאחר מכן כעוזרת במאי.
ב-1979, בן מברוק התחילה לכתוב את התסריט הראשון שלה לסרט באורך מלא, Sama (עקבות). הסרט הושלם ב-1982, אך מחלוקת עם חברת ההפקה SATPEC עיכבה את צאת הסרט עד 1988. הסרט זכה בפרס קליגארי ב-1989 בברלין פסטיבל הסרטים הבינלאומי. Sama מכיל אלמנטים אוטוביוגרפיים מחייה של בן מברוק, ומספר את סיפורה של צעירה תוניסאית המבקשת לרכוש השכלה, אותה היא משיגה בסופו של דבר בגולה באירופה.
מגי האסן
מרגרט "מגי" האסן (באנגלית: Margaret "Maggie" Hassan; נולדה ב-27 בפברואר 1958) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית. המכהנת כנציגת ניו המפשיר בסנאט. קודם לכן כיהנה כמושלת ניו המפשייר בשנים 2013–2017.
ביוגרפיה
האסן (מבוטא HASS-un) נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, בתם של מרגרט ורוברט ווד. אביה היה פרופסור למדע המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וכיהן במשך תקופה קצרה כמזכיר מחלקת השיכון והפיתוח העירוני בקבינט של לינדון ג'ונסון. אמה הייתה מורה. ב-1980 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת בראון וב-1985 סיימה תואר JD במשפטים מאוניברסיטת נורת'איסטרן. לאחר הלימודים עבדה כעורכת דין ויועצת משפטית.
בנה הבכור נולד עם שיתוק מוחין חמור מאד. בעקבות מאבקה ליצירת תנאים מתאימים לבנה במוסדות חינוך היא הפכה לקול בולט במדינה בנושא המאבק לזכויות נכים. ב-1999 מונתה על ידי מושלת ניו המפשייר ג'ין שאהין ליועצת לוועדה לנושאי התאמה בחינוך במדינה.
ב-2002 פנו אליה בכירי המפלגה הדמוקרטית על מנת שתתמודד לסנאט של ניו המפשיר, היא התמודדה אך לא זכתה בבחירות. בנובמבר 2004 ניצחה בבחירות לסנאט, ב-2006 וב-2008 זכתה בבחירות לכהונה נוספת. בתקופת כהונתה השלישית שימשה מנהיגת סיעת הרוב בסנאט. ב-2010 הפסידה בבחירות.
בנובמבר 2012 נבחרה למושלת ניו המפשייר ברוב של 55% לעומת 43% ליריבה מהמפלגה הרפובליקנית. במסע הבחירות שלה הבטיחה להימנע מהעלאת מיסים ולהשקיע בחינוך ובתעסוקה. היא ניצחה בבחירות לכהונה נוספת בנובמבר 2014 ברוב של 52%.
באוקטובר 2015 הכריזה על התמודדה לסנאט, בבחירות גברה על הסנאטורית המכהנת קלי איוט ברוב של פחות מ-800 קולות (פחות מ-0.5%).
האסן נשואה לתומאס האסן המכהן כמנהל אקדמיית פיליפס אקסטר, פנימייה יוקרתית באקסטר. היא אם לשני ילדים.
המרכבה של מונטיפיורי
המרכבה של מונטיפיורי היא מרכבתו של הנדבן והשדלן היהודי-אנגלי, משה מונטיפיורי, שהקדיש את חייו לסיוע ליהודים. המרכבה שימשה אותו ואת רעייתו, יהודית, במסעותיהם ברחבי אירופה. לאחר מותו החליפה המרכבה ידיים עד ששופצה והוצבה ברחבת טחנת הרוח של מונטיפיורי בשכונת משכנות שאננים בירושלים.
תולדות המרכבה
המרכבה של מונטיפיורי נבנתה בשנת 1816 לצורך מסע באיטליה וצרפת. היא נבנתה בהזמנה אישית אצל אומן בשם "בופרה". מחירה היה 4072 פרנק צרפתי. על העגלה הוטבע במרכזה סמל המשפחה והמילה "ירושלים". בסמל המשפחה כתוב "הוֹדֵה וַחֲשׁוֹב" (THANK & THINK).
מונטיפיורי השתמש בעגלה במסעותיו באירופה, והגיע עימה אף לרוסיה, אולם לא השתמש בה במסעותיו בארץ ישראל בשל מצב הדרכים. במקומה שכר עגלה מקומית.
עיתון "האור" סיפר לקוראיו את תולדות המרכבה (18/4/1910):
לאחר מות מונטיפיורי
לאחר מות מונטיפיורי, קיבל את המרכבה ג'ון אגברט בנגוך, ידיד המשפחה שכיהן כמנהל הסניף הווינאי של תאגיד הגז הבריטי שהוקם על ידי מונטיפיורי. בנגוך העניק או מכר את המרכבה לכומר הציוני-נוצרי ויליאם הכלר. הכלר עסק באיסוף פריטים שונים על מנת להקים מוזיאון ציוני בארץ ישראל. בנוסח צוואה שכתב הכלר ב-28 באפריל 1900 רשם: על אף נוסח הצוואה, המרכבה הועמדה למכירה פומבית בווינה ב-1909. בוריס שץ, שנודע לו על כך בעת ששהה בעיר הפציר בהכלר שלא למכור את המרכבה וקיבל אותה ממנו עבור בית הנכות בצלאל.
בארץ ישראל
בירושלים לא היה מקום לעגלה בתוך בנין בצלאל והיא נשארה בחוץ. ריקודה פוטש כתבה על כך בסיפורה ביידיש "די מרכבה" ב"אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים"):
המרכבה שופצה בשנת 1963 ביזמת צבי לוריא, ראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית, ועל ידי חברת "הארגז".
שחזור
בשנת 1967 שופצה המרכבה בידי עיריית ירושלים והוצגה לציבור. בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 בוצע שיפוץ ושחזור של הטחנה שהקים משה מונטיפיורי, והוקם בתוך המבנה מוזיאון לתולדות חייו. במבנה אבן קטן הממוקם בקרבת הטחנה הוצבה המרכבה. המבנה הוקם על ידי ארגון הקבלנים והבונים של ירושלים.
בפולקלור
המרכבה הונצחה בשיר "השר משה מונטיפיורי" של חיים חפר אשר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע על ידי יהורם גאון. המרכבה מופיעה בפזמון השיר:
אחת הפעמים הבודדות שהמרכבה נסעה בישראל הייתה בסרט "אני ירושלמי", בכיכובו של יהורם גאון.
באזור התעשייה בחולון קיים רחוב "המרכבה"הקרוי על מרכבתו של מונטיפיורי, במקביל לרחוב בעיר הקרוי על שמו של  משה מונטיפיורי עצמו.
פתיחה נדירה
פתיחה נדירה היא פתיחת אב בשחמט הכוללת פתיחות נדירות ולא פופולריות שאינן מהוות יתרון ללבן.
כף קזני
כף קזני (באנגלית: Cape Cesney) הוא כף רחבה, מכוסה קרח, בקצהו המערבי של מפרץ דייוויס (כיום מפרץ סלמון) בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
גילוי הכף
הכף התגלה באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה (שנערך בין השנים 1946–1947). הכף מופה על ידי פיליפ לו (Phillip Law) בשנת 1956.
מקור השם
שמו של הכף ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הכף נקרא על שם איי. אם. קזני (A.M. Cesney) ספן באוניית צי ארצות הברית פליינג פיש (Flying Fish) שהביאה את משלחת המחקר של ארצות הברית לחקר אנטארקטיקה בין השנים 1838-1842 בפיקודו של צ'ארלס וילקס.
ססטוס
סֶסְטוֹס (ביוונית: Σηστός, בלטינית: Sestus) הייתה עיר יוונית עתיקה בכרסונסוס התראקי, חצי האי גליפולי של ימינו. היא שכנה לחופי ההלספונטוס, ממול אבידוס, והייתה ביתה של הֶרוֹ, גיבורת האגדה אודות הרו ולאנדרוס, שחיה על פי המסופר במגדל-מצודה המשקיף אל הים. העיר הוקמה על ידי מתיישבים איולים מלסבוס.
כאן חצה ב-480 לפנה"ס צבא קסרקסס את המצר על גבי שני גשרי סירות בדרכו אל ארץ יוון; ובאותו מקום, ב-334 לפנה"ס, עברו מרבית חייליו של אלכסנדר הגדול בסירות את המצר מצדו האירופי אל אסיה הקטנה.
ב-480/479 לפנה"ס, אחרי ניצחונותיהם על הפרסים בקרבות פלטאיה ומיקאלה, הטילו היוונים מצור על העיר שהוחזקה על ידי חיל מצב פרסי והיא נפלה לידיהם. לנפילת ססטוס הייתה חשיבות כפולה: אחיזת הפרסים בהלספונטוס נתערערה, וכתוצאה מכך נשלל מצבאם מעבר נוח אל יוון האירופית וסולק האיום על נתיב המסחר הימי של אתונה עם נמלי הים השחור.
מן העיר עצמה נותרו שרידים מעטים בלבד.
ריצ'רד אשקרפט
צ'ארלס ריצ'רד אשקרפט (באנגלית: Richard Ashcraft; 26 בספטמבר 1938 - 1 בנובמבר 1995) היה אנלטיקאי וחוקר אמריקאי בתחום היסטורית מדע המדינה והפילוסופיה. הוא שימש כפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ביוגרפיה
נולד ב-26 בספטמבר 1938 לצ'רלי אשקרפט ורונדה ג'ונקין בסן פרנסיסקו שבארצות הברית, את ילדותו בילה בדרום קליפורניה וכבר בילדותו החל להתעניין בפוליטיקה. הוא גורש מבית הספר התיכון שלו באשמת הדפסת עיתון מחתרתי עם חבר לכיתה, בעיתון הם קראו לאחד את השטחים של אלסקה והוואי לארצות הברית.
בשנת 1956 החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם התעסק רבות בחקר מדע המדינה ובמוזיקת רוק אנד רול. לאחר שסיים את לימודי התואר ראשון בהצטיינות עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-1960 והתחיל גם ללמד שם ב-1965, הוא סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1966.
חוויה זו של הצטרפותו כחלק מתנועה חברתית הקצינה את הגישה הליברלית שלו ועיצבה את מחקריו. במחקריו עסק אשקרפט בעיקר בהבנת התאורטיקנים הפוליטיים מתוך למידת פעילותם הפוליטית המעשית ובכך זכו מחקריו להיות בעלי גישה שונה לכתבים מאשר שאר הגישות בעלות אוריינטציה פילוסופית יותר.
שימש כפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה עד שנת 1992, הוא היה עורך המגזין Political Theory משנת 1989 עד 1994. זמן קצר לפני מותו הוא עבד על מחקר על הפילוסוף הבריטי ג'ון סטיוארט מיל ועל הופעתיה של תנועת הפועלים במאה ה-19.
מותו
ריצ'רד אשקרפט מת ב-1 בנובמבר 1995. לזכרו, בשנת 1996 הפאנל בכנס האגודה למדעי המדינה בסן פרנסיסקו בחן את חייו ויצירתו של אשקראט.
על כתביו של ג'ון לוק
ריצ'רד אשקרפט הושפע רבות מהפילוסוף האנגלי בן המאה השבע עשרה, ג'ון לוק והרבה לחקור את כתביו.
הוא היה מהמפורסמים שבאניליטיקאים שחקרו את החיבור המפורסם של לוק "שתי מסכתות על ממשל מדיני". העובדה ששתי המסכתות הודפסו זמן קצר לאחר המהפכה המהוללת ובפתח דבר מופיעים דברי תמיכה של לוק בשלטון של ויליאם השלישי ומרי השנייה הביאו דורות של פרשנים למסקנה שהחיבור נכתב כהצדקה למהפכה, אך למרות זאת טען ריצ'רד במחקריו שלוק כתב את מרבית הטקסט כעשור לפני המהפכה, במהלך השנים 1679–1681.
ב-1986 ג'ון דאן התבטא עליו:
פוליטיקה מהפכנית ושתי מסכות הממשל של לוק
בספרו, שפורסם ב-1986 מציע ריצ'רד אשקרפט פרשנות חדשה למחשבתו הפוליטית של ג'ון לוק על ידי התבוננות ברעיונותיו, בייחוד באלה מהספר "שתי מסכתות על ממשל מדיני". הספר מתמקד בין היתר בהקשר של פעילותו הפוליטית של לוק, בקשר בין ההשלכות של התיאוריה הפוליטית שלו לפוליטיקה המעשית שלו, במעורבותו של לוק עם הוויגים הרדיקליים אשר ערערו את הסדר באנגליה משנות ה-70 עד שנות ה-90. מטרה חשובה לא פחות של המחבר היא לספק מקרה בוחן של תנועה מהפכנית הכוללת דיון בארגון, אידאולוגיה, הרכבה החברתי-כלכלי ופעילותה הפוליטית. בהתבסס על בחינה מפורטת של כתבי יד, יומנים, התכתבויות ועיתונים, אשקרפט מציג שפע של עדויות היסטוריות חדשות על החיים הפוליטיים ברסטורציה האנגלית, מחקר זה מייצג דוגמה לגישה לתיאוריה פוליטית תוך מתן חשיבות לכוונות הסופר ולהשפעות הפוליטיות, החברתיות והכלכליות.
בספר זה, אשקרפט מנחה את הקורא דרך בחינה מפורטת של הטקסטים לכדי הבנת רעיונותיו הפוליטיים של לוק ביחס לכתביו על פילוסופיה, חינוך, דת וכלכלה וההשפעה שהייתה לרעיונות אלו על תאורטיקנים פוליטיים בני המאה השמונה עשרה. המחבר מראה כיצד בנה לוק בקפידה את נקודת המבט הפוליטית שלו כהגנה על עקרונות ה"זכויות הטבעיות", שלטון החוק וההתנגדות העממית. הוא מציע פרשנות מקורית לשתי המסכתות, תוך שימת דגש על הדרכים הספציפיות שבהן מטרותיו הפוליטיות של לוק מתבטאות במסכתות.
גרייס פיילי
גרייס פיילי (באנגלית: Grace Paley; 11 בדצמבר 1922 – 22 באוגוסט 2007) הייתה סופרת יהודייה-אמריקאית שכתבה בעיקר סיפורים קצרים ושירה. היא עסקה רבות בפעילות פוליטית, הייתה אקטיביסטית בנושא הפמיניזם ופעלה נגד מלחמות.
ביוגרפיה
גרייס גודסייד נולדה ליצחק גוטצייט, סוציאליסט שנשלח לסרביה, ולאשתו מאניה רידניק שהוגלתה לגרמניה. הוריה שוחרר ממאסר בשנת 1904 בעקבות לידת ילד לצאר הרוסי ניקולאי השני. שנתיים לאחר מכן היגרו הוריה לארצות הברית. הם שינו את שמם ל'גודסייד' והתמקמו ברובע הברונקס שבניו יורק, עם אמו של יצחק, בבושקה ואחותו הקטנה מירה. זמן קצר לאחר מכן נולדו להם בן ובת, ו-14 שנים מאוחר יותר נולדה גרייס. יצחק היה דוקטור לרפואה ולמד אנגלית מקריאה בספרי דיקנס. המשפחה דיברה רוסית ויידיש בבית ואנגלית מחוצה לו.
בגיל 9 גרייס הצטרפה לתנועת הנוער הסוציאליסטית "הבזים". לשמחתה, היא קיבלה חלק במחזמר שהקבוצה העלתה. אבל כשמאניה אמה שמעה על כך, מיהרה להוציא את גרייס מההפקה בטענה שהיא אינה יודעת לשיר ושתעשה צחוק מעצמה. גרייס לא חזרה לתנועה ולימים סיפרה שוויתרה על כל מעורבות בפעילות סוציאליסטית בשלוש השנים לאחר מכן.
גרייס נשרה מלימודיה בגיל 16. היא לקחה קורסים בקולג' העירוני, אבל לא סיימה את הלימודים ולא קיבלה תואר. בגיל 19 נישאה לג'ס פיילי, וכמקובל, אימצה את שם משפחתו והלכה לגור איתו במחנות צבאיים עד שעברו לדירת מרתף בעיר ניו יורק. במהלך המלחמה, התפרנסה מעבודות מזכירות.
ב-1949 ילדה את בתה נורה, ושנתיים מאוחר יותר את בנה דני. ב-1967 נפרדו בני הזוג אך נשארו ידידים.
בשנת 1972 נישאה פיילי בשנית לרוברט ניקולס, שהיה בעצמו סופר וארכיטקט.
בשנת 2007, חלתה בסרטן השד. המחלה לא עצרה בעדה מלהגיע להפגנות ולעבור ראיונות רבים. פיילי נפטרה באותה שנה בהיותה בת 85.
קריירה כסופרת
פיילי סיפרה שהצליחה לפרסם את ספרה הראשון כתוצאה ממזל בלבד. היא נדחתה על ידי בתי הוצאה רבים, עד שעורך מסוים, שילדיו היו חברים של ילדיה, ביקש לראות את עבודתה. הספר (The little disturbance of man), שכלל מכלול מעבודותיה, הקנה לפיילי שם כסופרת ומיד אחרי פרסומו, היא התחילה לפרסם סיפורים בעיתונים מוכרים. 15 שנה מאוחר יותר פיילי הוציאה את האוסף השני של סיפוריה, והיא טענה שלא הייתה מוציאה אותו אז, לולא דונלד ברת'למי, שכן וחבר שדחק בה להוציאו לאור.
אנשים רבים שאלו אותה מדוע כתבה כל כך מעט בשבעים שנות כתיבה, ועל כך פיילי ענתה בתשובות שונות. בדרך כלל היא האשימה את היותה עצלנית, וגרסה כי זהו הפגם הגדול ביותר שלה כסופרת, אך לפעמים הודתה ואמרה שהיא יכולה להשיג את אותן תוצאות בסיפור קצר שחבריה לתחום ישיגו ברומן ארוך. היא גם טענה שהיו לה דברים חשובים רבים לעשות עם זמנה הפנוי, כגון לגדל את ילדיה ולעסוק בפעילות פוליטית.
חייה האישיים של פיילי השפיעו רבות על יצירתה. ילדותה וחייה כאם עיצבו את כתיבתה ואת הדמויות החוזרות בסיפוריה. פיילי ציינה מספר פעמים שהדמות המוכרת ביותר שלה, רוז, מבוססת על עצמה ועל דילמות מילדותה.
פעילות פוליטית
חיי המשפחה של פיילי היו רוויי פוליטיקה. דיונים פוליטיים התנהלו עם שכנים וחברים ומשפחתה נהגה לדון באירועים אקטואליים "גם בשולחן האוכל". עם זאת, חלק גדול מההיסטוריה הפרטית של משפחתה נותר חבוי. כיהודים, ידעו בני משפחתה של פיילי סבל ואלימות לפני שהגיעו לארצות הברית, אך הדבר לא התבטא בגלוי בעבודתה.
פיילי תיארה את ילדותה כ"במידת מה אופיינית ליהודים סוציאליסטים" באופן שבו פיילי האמינה כי יהדות וסוציאליזם הם אותו הדבר – כל חבריה היהודים הגיעו ממשפחות סוציאליסטיות וזה אופן החיים היהודי היחיד שהכירה. יצחק, אביה של פיילי, לא היה מוכן להתקרב לבית כנסת, לכן פיילי הייתה מלווה את סבתה לבית הכנסת בחגים. סבתה בתמורה, הייתה מבדרת אותה בעזרת סיפורים על וויכוחים סוערים בין ילדיה שלה עוד ברוסיה: יצחק הסוציאליסט, גרישה האנרכיסטית, לובה הציונית ומירה הקומוניסטית.
מרבית חייה של פיילי הושקעו בפעילות פוליטית. בשנות ה-60 המוקדמות, תנועות הנשים הפמיניסטיות החלו לקום ופיילי מצאה בתוך הקהילה הזאת מקום לבטא את עצמה ולנתח את העולם סביבה. היא סיפרה ששם מצאה ארבע חברות "הכי-טובות", שלהן יכלה לספר "כל פרט אישי ואז לדבר על הכלכלה, החברה, והטיפשות של הגברים בנושא".
האיום של מלחמה גרעינית הניע את רוב פעילותה הפוליטית וב-1978 הייתה אחת מאחד עשר הפעילים שנאסרו בעוון פריסת דגל אנטי-גרעיני על מדשאת הבית הלבן. היא נקנסה וישבה בכלא שישה חודשים. כחברה ב- War Resisters League, התנגדה למלחמת וייטנאם והייתה חברה גם במשלחת שלום להאנוי. ב-1985 ביקרה בניקרגואה ואל סלבדור אחרי שהפגינה בארצות הברית נגד גישת הממשלה כלפי מדינות אלה.
Heartbreak Anniversary
רקע וכתיבה
את השיר כתב גיביון מנקודת מבטו של מישהו אחר, כפי שהסביר גיביון: "דיברתי עם חבר, והוא אמר לי שהוא חווה פרידה לפני שנה בדיוק, ואמרתי 'אה, בסדר, אני הולך לכתוב שיר על זה". בראיון שנערך עם בילבורד אמר גיביון כי שאב השראה נוספת מאיך שהוא מתמודד עם יום שממשיך להביא זיכרונות רבים "חובבי אהבה" מדי שנה, הוא הצהיר:
השיר יצא ביום הולדתו של גיביון. בתחילת 2021, השיר הפך לוויראלי באפליקציית שיתוף הווידאו טיקטוק. נכון למרץ 2021, זכה השיר למעל ל-140 מיליון השמעות בסטרימינג, כולל 97 מיליון בספוטיפיי.
הרכב ומילים
בשיר שר גיביון על היום בו נשבר ליבו, כשהוא מעלה זיכרונות על כל פרט, והכאב שמלווה בשברון לב. הוא רגיש ופגיע, ומקווה "בטיפשות" שמאהבו לשעבר יחזור. מבחינה מוזיקלית, גיביון שר בליווי פסנתר וכלי הקשה על בסיס אינסטרומנטל אלקטרו ונשמה מיד-טמפו. באפל מיוזיק צוין כיצד הוא יוצר "הרמוניות עם עצמו המציגות שורה פשוטה כמו 'Don't want to let you out of my head' כגוספל". אליאס לייט מרולינג סטון תיאר את השיר כ"בלדה מתנפחת ומנוחמת שנבנתה סביב פסנתר עגום וגיטרות מסוקסות". קולותיו של גיביון בשיר הושוו לאלו של פרנק סינטרה, אך "בניחוח R&B וטעם צעיר ורענן בסגנון ראט פאק".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 במרץ 2021, למעלה משנה לאחר צאת הסינגל. הקליפ בוים על ידי סלומון ליגטלם ויצא באותו יום בו יצא אלבום האוסף של גיביון, When It's All Said and Done... Take Time. בקליפ נראה גיביון מתאבל ומשקף את התקופות הטובות והרעות שעבר עם אהובתו לשעבר, אותה גילמה סמנתה לוגן. הוא נראה עובר בין "ההווה הבודד לעברו הסוער". בראיון שהתקיים במאי 2020 עם בילבורד, אמר גיביון שהוא יכול לראות את עצמו יוצר סרט או סיפור מתוך השיר, כי יש בו "כל כך הרבה עומק [...] והרבה דברים שלא נאמר בשיר... 'Heartbreak Anniversary' פשוט מדבר על פרידה. הוא לא מדבר על מה שהוביל לפרידה".
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה בתחילה באסיה, והגיע למקום הראשון במצעדי הספוטיפיי של הפיליפינים, מלזיה, סינגפור ואינדונזיה, ולעשירייה הפותחת במדינות אחרות. לשיר הוענק תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על למעלה מ-500,000 עותקים בארצות הברית.
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום ה-17 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה".
כאותר בן הניה
כאותר בן הניה (בצרפתית: Kaouther Ben Hania; נולדה ב-1977) היא במאית קולנוע תוניסאית. היא ידועה בשל הסרט (2017) Beauty and the Dogs אשר נבחר בתור המועמד מטעם תוניסיה לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בפרסי האקדמיה ה-91.
ביוגרפיה
בן הניה נולדה בסידי בוזיד. היא למדה בבית הספר לקולנוע (EDAC) בתוניסיה לפני שהמשיכה בלימודיה ב-La Fémis ובסורבון בפריז.
אתמול
אתמול היא היממה שלפני היממה הנוכחית.
אתמול הוא מושג מופשט במובן זה שאירועים שהתרחשו בעבר אינם קיימים במציאות הנוכחית, אף על פי שהשלכותיהם נמשכות.
היממה שהתרחשה לפני היממה של אתמול נקראת גם "שלשום".
משחק מציאות חלופית
משחק מציאות חלופית (באנגלית: Alternate Reality Game, או בקיצור ARG) הוא משחק הרפתקאות, אשר משתמש בעולם האמיתי כפלטפורמה ומספר את העלילה במגוון שיטות טרנסמדיה משולבות, כך שלפעולות השחקנים ולדעותיהם יש השפעה עליה.
הז'אנר מאופיין במעורבות אינטסיבית של השחקן בעלילה שמתרחשת בזמן אמת ומתקדמת בהתאם לתגובות השחקנים. בהתאם, המשחק כולל דמויות אשר נשלטות באופן פעיל בידי מעצביו, ולא בידי בינה מלאכותית כפי שקורה לעיתים קרובות במשחקי מחשב. השחקנים באים במגע ישיר עם הדמויות במשחק, פותרים אתגרים ופאזלים המבוססים על העלילה, ומשתפים פעולה כקהילה על מנת לנתח את הסיפור ולתאם פעולות במציאות וברשת. משחקי מציאות חלופית מועברים בדרך כלל בכלי מולטימדיה כגון טלפונים סלולריים ודואר אלקטרוני אך מסתמכים בעיקר על האינטרנט כאמצעי קישור עיקרי בין הכלים השונים.
משחקי מציאות חלופית נוטים להיות חינמיים, כאשר העלויות נספגות בדרך כלל על ידי מוצרים תומכים או על ידי קידום של מוצרים קיימים (למשל המשחק "I Love Bees" קידם את השקת המשחק Halo 2, והמשחקים "The Lost experience" ו-"Find 815" קידמו את סדרת הטלוויזיה אבודים). קיימים גם כן משחקי מציאות חלופית בתשלום. משחקים מאוחרים יותר בז'אנר ראו עלייה בשימוש במודלים חדשים ובתת-ז'אנרים נוספים.
הגדרה
קיים ויכוח עז סביב המאפיינים אשר צריכים להגדיר את המונח "משחק מציאות חלופית". שון סטייסי, מייסד האתר Unifiction, הציע כי הדרך הטובה ביותר לאפיין את הז'אנר איננה להגדיר אותה, אלא למקם כל משחק על אחד משלושה צירים במרחב של "ספרות כאוטית" - סט החוקים במשחק, עומק העלילה ולכידותה של העלילה, ובכך לכלול יצירות נוספות כמו איןציקלופדיה.
אולם, מספר מומחים מצביעים על השימוש בטרנסמדיה,"ההשפעה המשולבת של מס' הודעות טקסט ופיסות מדיה", כתכונה המאפיינת של משחקי מציאות חלופית. תכונה זו מציינת את שיתוף הפעולה הייחודי בין כלי המולטימדיה שנוצר במשחקי מציאות חלופית. שון סטיוארט, מייסד 42 Entertainment, שהפיקה מספר משחקי מציאות חלופית מצליחים, מציין כי המפתח במשחקי מציאות חלופית הוא הדרך בה המשחק קופץ מפלטפורמה לאחרת, וכי המשחק נוגע בשחקנים בכל דרך בה הם באים במגע עם העולם.
מינוח ייחודי
מונחי בסיס בז'אנר משחקי המציאות החלופית הם:
קווי דמיון ושוני עם צורות אחרות של בידור
לתפקיד מפעיל הבובות ביצירת הנרטיבים במשחקי מציאות חלופית ולמערכת היחסים שלו עם השחקנים יש דמיון רב למערכת היחסים שבין מפעיל המשחק (Game Master) או השופט במשחקי תפקידים. אולם, תפקיד השחקנים הוא קצת שונה. לרוב משחקי המציאות החלופית אין חוקים ברורים - שחקנים מגלים את החוקים ואת גבולותיהם דרך ניסוי וטעייה ואינם נדרשים לאמץ זהויות פיקטיביות כפי שנדרשים שחקנים במשחקי תפקידים. בנוסף, האסתטיקה של TINAG, היא גם כן מאפיין של משחקי המציאות החלופית ובכך הם נבדלים מהמשחקי התפקידים השונים.
עקרונות עיצוב כלליים
משחקי מציאות חלופית מתוארים לפעמים כצורת האמנות הנרטיבית הראשונה שמקורה באינטרנט משום שהדרך שלהם לספר סיפורים מסתמכת על שתי הפעילויות העיקריות הנערכות בפלטפורמה זו: חיפוש מידע ושיתוף מידע.
ביקורת אקדמית
באופן כללי, אקדמאים סוקרנו מהפוטנציאל לארגון יעיל של משחקי מציאות מדומה. טווח נרחב של ארגונים כמו עסקים, מוסדות ללא כוונות רווח, מוסדות מדינה ובתי ספר יכולים ללמוד משיטות העבודה והמסקנות שנגזרו ממשחקי מציאות מדומה ובאופן דומה להשתמש בניו מדיה ובפתרון בעיות קולקטיבי.
הרבה מן העניין האקדמי במשחקי מציאות מדומה נובע מהאקולוגיה התקשורתית המתפתחת עם עלייתה של הניו מדיה. בקהילות שיתופיות מקוונות משחקי מציאות מדומה יוצרים איחוד של אינטרסים, בו בעיות מוצגות בדרך בה יסייעו ליוצרי המשחק במטרתם תוך יצירת עניין אצל השחקנים וסיוע להם במטרתם. איחוד זה נובע מן ההגדרה של משחקי מציאות מדומה, בה דרך העברת העלילה בכלי טרנסמדיה דורשת מיוצרי המשחק להעביר חלק ניכר מכוחם לידי השחקנים.
רוב הביקורת האקדמית על משחקי מציאות מדומה מנתחת את יתרונותיהם החינוכיים. באופן ספציפי, משחקי מציאות מדומה יכולים להיות כלי מעולה בכיתה ללימוד נוסף על נושא מסוים וליצירה של סביבה שיתופית בה הלימוד נעשה תוך התנסות. עם זאת, חולשות של שימוש במשחקי מציאות מדומה בכיתה כוללות את הצורך בעלילה גמישה מספיק כדי לעודד את הלמידה בקבוצות גדולות וכן את הצורך בעיצוב משחק מתוחכם.
בכרך של הסדרה Gaming Media and Social Effects של הוצאת שפרינגר המתמקד במשחקים ובערים, אדי דאגן מספק סקירה כללית של משחקים מקיפים, ודן בתכונות של משחקי מציאות מדומה, משחקי תפקידים ומשחקים נוספים בהם הרעיון של "מעגל הקסמים" כפי שפורט על ידי סאלן וזימרמן מקבל פירוש שונה.
טכניקות ידועות לפתרון חידות במשחקי מציאות חלופית
בחלוף השנים ועם קיומם של משחקי מציאות חלופית רבים, נעשו מספר דרכי פתרון של חידות לקונבנציות של ממש. עם הקונבנציות הללו נמנות :
פרסים
משחקי מציאות חלופית זכו להכרה על ידי עולם הבידור המיינסטרימי: המשחק The Ocular Effect, שקידם את סרט הטלוויזיה The Fallen והופק בסתיו 2007 על ידי.Xenophile Media Inc, זכה בפרס אמי לבידור בפריים-טיים על הישגים מצטיינים עבור תוכנית טלוויזיה אינטראקטיבית. משחק המציאות המורחבת ReGenesis של Xenophile Media Inc. זכה בפרס אמי האינטראקטיבי הבינלאומי בשנת 2007 ובאפריל 2008 המשחק The Truth About Marika זכה ב-iEmmy עבור שירות הטלוויזיה האינטראקטיבי הטוב ביותר. האקדמיה הבריטית לאמנויות קולנוע וטלוויזיה מכירה באינטראקטיביות כקטגוריה בפרסי הטלוויזיה של האקדמיה הבריטית.
כמו כן, המשחק Year Zero של 42 Entertainment זכה לתהודה רבה לאחר שחרורו. משחק מציאות חלופית זה זכה בפרס "Grand Prix Cyber Lions" הגדול, שנחשב כ"יוקרתי ביותר מבין פרסי הפרסום", בקאן. Adweek פרסם ציטוט של ועדת הבחירה על החלטת הפרס והסביר כי "הקמפיין הוויראלי של 42 Entertainment הרשים את חבר המושבעים בגלל השימוש המגוון במדיות, מפרסום חוצות, דרך פרסום גרילה ועד פרסום ברשת המקוונת, והבהיר כיצד המדיה הדיגיטלית יכולה למלא תפקיד מרכזי בקמפיין תקשרותי גדול".
בנוסף, המשחק Why So Serious זכה גם כן בפרס גרנד פרי, וכן בפרס Webby לפרסום אינטראקטיבי. הישגיו של המשחק World Without Oil הוכרו גם כן, וזה זכה בפרס האקטיביזם בטקס פרסי האינטרנט של SXSW לשנת 2008.
המשחק Project Architeuthis, שנוצר עבור חיל הים האמריקני כמכשיר גיוס לאגף הקריפטולוגיה שלו, זכה בפרסים רבים, כולל הגרנד פרי של Warc לשנת 2015 לאסטרטגיה חברתית.
קתרין קלי לאנג
קתרין קלי לאנג (באנגלית: Katherine Kelly Lang; נולדה ב-25 ביולי 1961) היא שחקנית אמריקאית. ידועה כברוק לוגן באופרת הסבון "היפים והאמיצים".
ביוגרפיה
לאנג נולדה בהוליווד לאב גולש סקי אולימפי ולאם שחקנית. למדה בתיכון בברלי הילס. לאנג פנתה למשחק, ובשנת 1981 הופיעה בתפקיד קטן בצעירים חסרי מנוח. ב-1984 שיחקה בפרק של הסדרה ימים מאושרים. לאנג נישאה פעמיים, והיא אם לשני בנים מבעלה הראשון (שניהם הופיעו כילדים בסדרה היפים והאמיצים), ובת מבעלה השני.
קריירה
בשנת 1981 ביצעה תפקיד אורח באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". בשנת 1987 הוצע לה לככב בתפקיד ברוק לוגן באופרת הסבון "היפים והאמיצים". דמותה הייתה מרכזית בסדרה מתחילתה, והיא נודעה ברומנים שניהלה ובמשולשים הרומנטיים שיצרה. על משחקה בסדרה היא זכתה במספר פרסים, וקיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי לשעות היום (2002, 2013, 2014) בשלוש קטגוריות שונות.
המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה
המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה (באנגלית: The Barack Obama Presidential Center) הוא המרכז הנשיאותי האמור לכלול בתוכו ספרייה ומוזיאון נשיאותיים שינציחו את מורשתו ופעילותו של נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה. המרכז הנשיאותי צפוי להיבנות סמוך לאוניברסיטת שיקגו, בשיקגו, אילינוי. הקרן ללא כוונת הרווח "ברק אובמה" תממן את בניית המרכז הנשיאותי והארכיון הלאומי של ארצות הברית יחזיק בבעלות על המרכז.
הקרן הראשית האמונה על בניית המרכז הוקמה ב-2014. המרכז אמור להכיל בתוכו ניירת רבה מעת כהונתו של אובמה בבית הלבן, הצגת תולדותיו ותולדות רעייתו, מישל אובמה. מספר רב של מוסדות הציעו לארח את המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה, בהם אוניברסיטת הוואי, אוניברסיטת קולומביה ועיריית שיקגו.
בניית המרכז החלה באוגוסט 2021.
עם זאת, בעיתונות האמריקאית ובעיתונות העולמית מתחו ביקורת על החלטתו של אובמה לפתוח ספרייה נשיאותית על שמו.
היידימרי סטפנישין-פייפר
ילדותה ותחילת דרכה
סטפנישין-פייפר נולדה ב-7 בפברואר 1963 בסיינט פול, מינסוטה למייקל ( אב ממוצא אוקראיני) ואדלהיד (אם ממוצא גרמני) סטפנישין. בתקופת מלחמת העולם השנייה אביה נלקח משטחי אוקראינה הכבושה ונשלח לעבודות בגרמניה הנאצית. לאחר סיום המלחמה הוא התחתן עם גרמניה והם עבדו לארצות הברית. סטפנישין-פייפר דוברת אוקראינית ברמת שפת אם.
את לימודיה סיימה בתיכון "דרהאם הול" וסיימה תואר ראשון בהנדסה מכנית ב-1984 ותואר שני בהנדסה מכנית ב-1985 בMIT. סטפנישין-פייפר התחתנה עם גלן. א. פייפר ונולד לה ילד אחד.
קריירה בחיל הים
סטפנישין-פייפר השתתפה בכמה משימות חילוץ ביניהן חילוץ מכלית האקסון משרטון בהוואי והכינה את התוכניות למשיית הצוללת הפרואנית פאקוצ'ה.
קריירה בנאס"א
סטפנישין-פייפר נבחרה כמועמדת להיות אסטרונאוטית על ידי נאס"א ב-1996. היא התאמנה ונבחנה במשך שנתיים במתחם האימונים ע"ש ג'ונסון ביוסטון, טקסס שבמהלכן הוכשרה והוסמכה להיות אסטרונאוטית כמומחית מטען. היא השתתפה בשתי משימות חלל בפרויקט המעבורות, STS-115 ו-STS-126. במקביל, לקחה חלק במספר ועדות, כגון הוועדה בנושא מטען מועיל של המעבורת, שם שימשה כנציגת האסטרונאוטים, הוועדה להליכת חלל וכן פיקדה על משלחת ניסוי במסגרת פרויקט NEEMO, בו שולחים אסטרונאוטים ואנשי מקצוע אל מתחת לפני הים.
משימות חלל
סטפנישין-פייפר השתתפה בשתי משימות חלל, במהלכן שהתה בחלל 27 ימים וביצעה 5 הליכות חלל שהצטברו לסך כולל של 33 שעות ו-42 דקות.
sts-115
סטפנישין-פייפר המריאה לחלל למשימתה הראשונה ב-9 בספטמבר 2006, לאחר שההמראה נדחתה פעמיים, על סיפון מעבורת אטלנטיס, במטרה להרכיב חלקים, p3 ו p4 על תחנת החלל הבינלאומית. במהלך המשימה יצאה לשתי הליכות חלל ונהייתה האישה השמינית לבצע הליכת חלל.
הליכת חלל ראשונה- הליכת החלל הראשונה של סטפנישין-פייפר, נמשכה 5 שעות ו-26 דקות ובוצעה ביחד עם האסטרונאוט ג'ו טאנר. במהלכה חיברה סטפנישין-פייפר את כבלי התקשורת של החלקים p3/p4 לשאר התחנה, פתחה את הלוחות הסולאריים על p4 והרכיבה את מערכת ה-SRAJ, שאמורה לסובב את הפאנלים הסולאריים לכיוון השמש.
הליכת חלל שנייה- הליכת החלל השנייה של סטפנישין-פייפר ( הייתה ההליכה השלישית במשימה), נמשכה 6 שעות ו-42 דקות, במהלכה השלימה סטפנישין פייפר ביחד עם ג'ו טאנר את ההכנות להפעלת p3/p4 והחליפה את האנטנה באזור.
סטפנישין פייפר חזרה לכדור הארץ ב-21 בספטמבר 2006. במהלך מסיבת העיתונאים לאחר החזרה התעלפה פעמיים.
"בשבילי, חקר החלל הוא עוד התקדמות טבעית בשביל שבו הולכים בני האדם, כל עוד אנחנו מתפתחים יותר ויש לנו את הטכנולוגיה להגיע רחוק יותר. לפני אלפי שנים בני אדם הלכו עד לגבעה הקרובה, מעבר להר, מעבר לנהר. זה הוביל אותנו לעבור אוקיינוסים. ואז חשבנו "אוקיי, בואו נגיע לשמיים". עכשיו יש לנו מטוסים ואנחנו יכולים לעוף. יש לנו צוללות ואנחנו יכולים להגיע אל מתחת לים. אותו דבר קורה גם כשאנחנו מסתכלים אל השמיים, רואים את הכוכבים והפלנטות וחושבים "מה יש שם… אנחנו סקרנים". אנחנו, בתור בני אדם תמיד רוצים לדעת מה יש שם בחוץ... אולי נלמד משהו שיוכל לעזור לנו לפתור את הבעיות שיש על כדור הארץ".