cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וילהלם שטייניץ
ביגרפיה וקריירה שחמטאית
גם לאחר שנושל מכתר אלוף העולם המשיך שטייניץ להשתתף בתחרויות רבות. בשנת 1894 זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית בניו יורק, היה חמישי בהייסטינגס בשנת 1895 (תוך זכייה בפרס היופי עבור משחקו מול קורט פון ברדלבן ובתחרות מרובעת שהתקיימה בסנקט פטרסבורג עם לסקר, צ'יגורין והרי נלסון פילסבורי זכה במקום השני המכובד. לאחר מכן תוצאותיו החלו להתדרדר: מקום שישי בנירנברג בשנת 1896, חמישי בקלן בשנת 1898 ועשירי בלונדון בשנת 1899.
יש הטוענים כי שטייניץ לקה בסיפיליס ומחלתו זו עשויה הייתה להיות הגורם להתמוטטויות הנפשיות שמהן סבל בשנותיו האחרונות. פעילויותיו השחמטאיות לא הניבו הכנסות כספיות משמעותיות והוא מת בעוני בבית החולים במנהטן כתוצאה מהתקף לב ב-12 באוגוסט 1900. נקבר בברוקלין, ניו יורק.
לסקר שזכה באליפות העולם משטייניץ כתב "אני שניצחתי אותו חייב לדאוג לכך שהישגו הגדול ביותר, התאוריות שלו יקבלו את המעמד המגיע להן, ואני צריך לכפר על כל העוולות שנעשו לו". גורלו של שטייניץ, ורצונו העז של לסקר להימנע מלהגיע למצב הפיננסי שאליו הגיע שטייניץ היו בין הסיבות שלסקר נלחם כה קשה לשמור לעצמו את תואר אלוף העולם.
תרומותיו לשחמט
שטייניץ החל לשחק שחמט מקצועני בגיל 26 באנגליה. סגנון משחקו באותן השנים לא היה שונה מזה של בני זמנו: חריף, אגרסיבי ומלא הקרבות כלים. זה היה הסגנון שבו הפך לשחמטאי המוביל בעולם בשנת 1866 בנצחו את אנדרסן, ולאחר מכן אישר את מקומו בניצחון משכנע מול יוהנס צוקרטורט בשנת 1872 ועל ידי זכייה בתחרות הבינלאומית בלונדון ב-1872.
בשנת 1873 חל שינוי במשחקו. הוא הקדיש תשומת לב רבה למה שמכונה בימינו "סגנון עמדתי": מבנה הרגלים, המרחב, מאחזים לפרשים וכדומה. גישה חדשה זו נשאה פירות מידיים כאשר סייעה לשטייניץ לנצח בתחרות על בווינה בשנת 1873, עם רצף של 16 ניצחונות. שטייניץ נכנס במתכוון לעמדות קשות להגנה כדי להדגים את עליונות התאוריות שלו; כמו כן הראה ששיטותיו עשויות להיות בסיס להתקפות מוחצות.
ב-1886 שיחק שטייניץ מול צוקרטורט בהתמודדות הראשונה על אליפות העולם, והיה ברור ששטייניץ משחק ברמה אחרת. הגם שצוקרטורט היה לפחות שקול לשטייניץ בכח ההתקפי, שטייניץ סיכל את תמרוניו בקלות יחסית. התוצאות של שטייניץ במחצית הראשונה של הדו-קרב היו חלשות כי לעיתים לא השכיל לממש את היתרונות העמדתיים כהלכה (למשל במשחק השלישי) אך בהדרגה התגבר על טעויותיו וסיים בניצחון משכנע (+10 -5 =5).
אף על פי ששינה את סגנון משחקו כדי לפתח ולהדגים את גישתו החדשה לאסטרטגיה של השחמט, שטייניץ שימר את יכולתו להתקפות מבריקות עד לסיום הקריירה שלו. בשנת 1895 לדוגמה, בתחרות הייסטינגס (כאשר היה בן 59) הוא זכה בפרס היופי עבור משחקו מול ברדלבן כאשר בשלב מסוים במשחק הפקיר שטייניץ במתכוון את כל הכלים שלו לצורך ההתקפה הסימולטנית על מלך היריב.
שטייניץ כתב בצורה נרחבת על המשחק ובשנת 1885 יסד בניו יורק את הביטאון הבינלאומי לשחמט "International Chess Magazine" שם שימש כעורך הראשי. בשנת 1889 הוא ערך את הספר שתיעד את התחרות הבינלאומית בניו יורק שם לא השתתף.
שטייניץ אימץ גישה מדעית למחקר השחמט, וניסח את התאוריות שלו במונחים מדעיים בעזרת חוקים. אלוף העולם מקס אויבה כתב: "שטייניץ הוא אבי הדרך העמדתית השיטתית של המשחק. נקודת המוצא של התאוריה של שטייניץ היא: הכן תוכנית פעולה בהתאם למאפייני העמדה. כתוצאה מכך שאף שטייניץ להגיע לעמדות עם מאפיינים ברורים, שם היה ניתן ליישם את התאוריה שלו בצורה הטובה ביותר." אלוף העולם ולדימיר קראמניק הדגיש את חשיבותו של שטייניץ כחלוץ בתחום השחמט ואמר: "שטייניץ היה הראשון שהבין ששחמט, חרף היותו משחק מסובך, מציית למספר כללים. אינני יכול להגיד שהוא מייסד התאוריה השחמטאית. הוא היה נַסְיָן והצביע על כך שהשחמט מציית לחוקים שיש להתחשב בהם".
לבן: שמואל רוזנטל שחור: וילהלם שטייניץ וינה 1873
זו אחת הדוגמאות הראשונות שממחישה את יתרון זוג הרצים על פני זוג הפרשים, או יתרון הרץ על הפרש. הרצים של שטייניץ נמצאים ברקע אבל נוכחותם מורגשת. יש להם השפעה בכל רחבי הלוח והרץ היריב המוגבל לערוגות מצבע אחד בלבד נרדף יחד עם הפרש על ידי הרגלים השחורים, עד שמסולק לשולי הלוח.
לבן: וילהלם שטייניץ שחור: בלטימור 1885
משחק זה ממחיש את הפער בהבנה העמדתית בין שטייניץ לבין יריבו. שטייניץ משחק בזהירות, ומבצע תמרון ארוך ומסובך עם הפרש כדי להציבו בסופו של דבר ב-א5, וזאת בתקופה שבה ההתקפה מעל לכל הייתה עקרון, והמסעים המוזרים בהם בחר לא נחשבו לראויים, ורק לאחר רצף הצלחות בשיטת המשחק המוזרה שפיתח, החלו שחמטאים לגלות עניין בעקרונות החדשים שתוארו על ידו.
=== לבן: וילהלם שטייניץ שחור: עמנואל לסקר ניו יורק 1894 ===
חיים אישיים
זוגתו הראשונה הייתה קרוליין גולדר (1846–1892), בתם היחידה פלורה נולדה בשנת 1866 אך נפטרה בגיל 21 בלבד בשנת 1888. לאחר פטירת זוגתו הראשונה נישא בשנית ונולדו לו שני ילדים נוספים.
תומר אופנר
תומר אופנר (נולד ב-13 באוגוסט 1980) הוא שחקן ישראלי.
קריירה
אופנר למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים. ב-1997 קיבל את תפקידו הראשון בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון "ירוק", שם שיחק בתפקיד אורח. ב-2003 שיחק בסרט הקולנוע "תיאום כוונות" (בבימוים של אייל שיראי ואייל חלפון), לצדם של אלון אבוטבול ודן שפירא.
ב-2005 שיחק בסרט הצרפתי "תחיה ותהיה". באותה שנה שיחק גם בסרט הטלוויזיה "איציק" של פרויקט סרטים מכאן של הוט.
ב-2007 שיחק בתפקיד ראשי בסרט העצמאי "רופוס", שזכה בפסטיבל הסרטים העצמאיים באנגליה. ב-2008 גילם את אלכס בסדרת הטלוויזיה "לשם שינוי", ששודרה בערוץ חינוכית 23. באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "פרשת השבוע". באותה שנה גילם את שחר לוין בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה "ראש גדול", ששודרה ביס, וגילם את מיקי בסדרה "בילי", ששודרה בערוץ ג'טיקס ולאחר מכן עונה נוספת של בילי ב-2009. ב-2009 השתתף במקבץ פרסומות בערוץ ג'טיקס של חכם בשמש כשהוא מגלם את מיקי מ"בילי".
ב-2010 גילם את איגי בסדרה "חסמבה דור 3", המשודרת בהוט. ב-2011 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "סימני שאלה", וכן בתפקיד אורח בסדרה הקומית "השועלים" (בתפקיד אביתר), והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "פולישוק" (בתפקיד תום כהן, כתב גלי צה"ל).
באוגוסט 2013 שב לשחק את איגי (יגאל) בעונה השנייה של "חסמבה דור 3".
במקביל למשחק בסדרות טלוויזיה וקולנוע, אופנר מופיע על במות תיאטרון שונות, ובעיקר בהצגות נוער ופרינג', כגון המחזמר "מרקו", ההצגה "מלך ההר", ו"האנשים הקטנים של צ'כוב", אותה ביים אלברט כהן, לצדם של אלברט כהן ועירית גידרון. הצגה זו מתקיימת גם בקפה תיאטרון הקאמרי. הוא מופיע גם בפרסומות.
בנובמבר 2013 הופיע אופנר בקליפ לשיר חדש בכיכובו עם זמר הראפ איתי לוקץ' בשיר "אחותך עושה לי את זה". ב-2014 השתתף בפרק השלישי של סדרת הדרמה "איש חשוב מאוד", העוקבת אחר חייו של יהודה לוי.
בספטמבר 2014 נודע כי תומר אופנר עתיד להשתתף במחזמר "גריז" יחד עם בן רביד ויהונתן בשן. ב-2015 שיחק בהצגה "העולם על פי אלון", בתפקיד רועי.
בשנת 2017 שב לגלם את דמותו של שחר בסדרה "ראש גדול".
בשנת 2022 הופיע אופנר בהצגה ״לא התכוונתי״.
דינמו בתומי
דינמו בתומי (בגאורגית: ბათუმის დინამო, בַּתוּמיס דינַמוֹ) היא קבוצת כדורגל מהעיר בתומי שבגאורגיה המשחקת בליגת העל הגאורגית.
הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בעונת 1995/1996 בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת אוביליץ' בלגרד מסרביה. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת סלטיק הסקוטית והודחה מהטורניר.
ב-2021 זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה לראשונה בתולדות המועדון.
פומפיי (פירושונים)
{{פירושונים| פומפיי הוא שמה של עיר רומית עתיקה, וכן שמה של עיר מודרנית באיטליה הממוקמת בסמוך לחורבות פומפיי העתיקה.
ראו גם
}}
קושו, קיסר יפן
קוֹשוֹ (ביפנית: 孝昭天皇 - "קושו טנו" - "קושו הקיסר"), היה החמישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קושו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, קושו מלך בין שנת 475 לפנה"ס ועד שנת 393 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.
קורות חיים
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קושו. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קושו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
לכידה (תקשורת)
לכידה הוא אפקט בתקשורת, במיוחד בתחום ה-FM. לכידה היא תופעה הקשורה לאופן פעולת מקלטי FM אשר בהם האות החזק מבין שני אותות בתדירות זהה או קרובה יהווה את הפלט לאחר פעולת רה-אפנון ("Demodulation").
קושו, קיסר יפן
קורות חיים
הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קושו היה בנו הבכור של הקיסר איטוקו. קושו נשא לאישה את הנסיכה יוסו-טאהו, ונולדו להם שני בנים: אמה-אושי-טאראשי-היקו ואהו-יאמטו-טראשי-היקו-קוני-אושי-ביטו (לימים הקיסר קואן).
לכידה (תקשורת)
לכידה טובה מוגדרת כאשר האות השני מדוכא לרמה זניחה לפני הגעה למגבל (Limiter) אשר יגרום לכך שהאות החלש לא יוגבר. כאשר האותות בעצמה קרובה או כאשר ישנה דעיכה בלתי תלויה של האותות, המקלט יכול לפתח קיטועים כגון מכשיר סלולרי בקצה התחום שגורע קטעים מהשיחה.
קושו, קיסר יפן
קורות חיים
המשורר ג'י-ין מציין כי קושו מלך מארמון איקקורו-נו-מיה שבוואקי-מו-קאמי (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
מקום קברו של קושו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
לכידה (תקשורת)
תקשורת AM אינה נתונה להשפעות אפקט זה ובשל כך בחרו בתעופה ותחומים נוספים להשתמש באפנון AM עבור תקשורת, וכך משדרים כמה תשדורות באותו ערוץ.
אורגניזם מודל
אורגניזם מודל (באנגלית: Model organism) הוא יצור חי, אשר נחקר באופן אינטנסיבי בביולוגיה או בפסיכולוגיה. למונח אורגניזם מודל אין משמעות מדעית רשמית, ומספרם של אורגניזמי המודל משתנה לעיתים; יצורים רבים שאינם ידועים כאורגניזמי מודל נחקרים לעיתים אף הם בצורה אינטנסיבית.
מאפיינים כלליים של אורגניזם מודל
לאורגניזמי המודל אוסף תכונות המקלות את המחקר בהם. חלק מהתכונות משותפות לכל אורגניזמי המודל: תפוצה רחבה וקלות השגה (ומכאן - צמצום עלויות), מחזור חיים מהיר יחסית ליצורים אחרים מאותה הממלכה, קלות טיפול ואחזקה במעבדה וממדים קטנים המאפשרים אחסון מדגם סטטיסטי גדול של פרטים במעבדה. תכונות ספציפיות מפורטות להלן.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 5
העונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס עלתה לשידור ב-5 ביוני 2020 ב-VH1. העונה הוכרזה ב-19 באוגוסט 2019 ב-VH1. ב-20 בפברואר 2020 הוכרז בטוויטר הרשמי של המרוץ לדראג שהתוכנית תעלה לשידור ב-5 ביוני 2020 בשואוטיים. אחרי שהקאסט הוכרז ב-8 במאי 2020, המפיקים הכריזו שהתוכנית תשודר ב-VH1 בגלל אילוצים של מגפת הקורונה.
בניגוד לעונות האולסטארס 2, 3 ו-4, בעונה הזו רק מלכה אחת זוכה באתגר בכל פרק. היא מתחרה בליפ סינק על המורשת נגד מתנקשת ליפ סינק מעונה קודמת. אם זוכת האתגר זוכה בליפ סינק, היא מדיחה את אחת מהמלכות מהתחתית וזוכה ב-10,000 דולר. עם מתנקשת הליפ סינק זוכה בליפ סינק, המלכה שלה הצביעו שאר המלכות מודחת והפרס של ה-10,000 דולר עובר לאתגר הבא.
הפרסים למנצחת הם אספקה של שנה של מוצרי קוסמטיקה של אנסטסיה בוורלי הילס ו-100,000 דולר.
הרלינגן
הרלינגן (באנגלית מהולנדית: Harlingen) היא עיר בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית. היא אחת הערים הדרומיות בארצות הברית, ועיר מחוז של מחוז קמרון. לפי מפקד התושבים של שנת 2010 חיו בעיר 74,950 תושבים ו-385,511 במטרופולין בראונסוויל-הרלינגן.
התערבות (ייעוץ)
בתחום הייעוץ הפסיכולוגי, התערבות היא ניסיון של אדם או מספר אנשים (קרובי משפחה וחברים או אנשי מקצוע) לעזור לאדם המצוי במצוקה או במשבר, לקבל תמיכה ועזרה מקצועית כדי לשנות ולשפר את מצבו. המונח התערבות משמש גם לתיאור הפעולה והשיטה הטיפולית הספציפית בה מטופל האדם במסגרת הטיפול.
הרלינגן
הרלינגן שוכנת 48 ק"מ ממפרץ מקסיקו בצומת שתי דרכים חשובות: כביש 77 וכביש 83. בתחילת המאה ה-20 אלה היו כבישים חשובים שהובילו לים וכתוצאה מכך העיר נהנתה מהגירה אליה. העיר הוקמה בשנת 1904 אך הוכרזה רשמית כעיר רק באפריל 1910.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 5
ג'וג'ובי הופיעה לאחר מכן במרוץ לדראג של רו פול: בריטניה נגד העולם והגיעה למקום השלישי. שיי קוליי הופיעה לאחר מכן בעונה השביעית של המרוץ לדראג: אולסטארס והגיעה למקום השלישי.
הרלינגן
במהלך מלחמת העולם השנייה התעשייה הצבאית בעיר וסביבה גרמו לעיר לגדול משמעותית. בשנת 1950 חיו בעיר 23,000 תושבים ובשנת 1960 חיו בה כבר 41,000 תושבים.
התערבות (ייעוץ)
המונח התערבות משמש לתיאור פעולות תמיכה באנשים הנקלעים לקשיים אישיים שונים, בהן התמכרויות מסוגים שונים, טראומה נפשית ועוד. ההתערבות עשויה להיות ישירה, כלומר כוללת פגישות של האדם עם הגורם המטפל (פסיכולוג, עובד סוציאלי וכו'), בהן הוא מתעמת עם קשייו; ההתערבות יכולה להיות גם עקיפה, כלומר כוללת ייעוץ למשפחתו של האדם על דרכי תמיכה מומלצות שיסייעו לו להתמודד עם קשייו.
הרלינגן
נמל התעופה העירוני משמש כנמל תעופה בינלאומי ומשרת 3 מיליון אנשים מדי שנה. הנמל תעופה משרת את תושבי הרלינגן והסביבה כולל את הערים והכפרים בצפון מקסיקו.
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 5
מתמודדות
הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.
התערבות (ייעוץ)
השימוש במונח התערבות בהקשר לסיוע במצבי התמכרויות, החל בשנות ה-60 על ידי ד"ר ורנון ג'ונסון, כומר אפיסקופלי שפיתח מודל התערבות במצבי אלכוהוליזם לאחר שנגמל בעצמו מההתמכרות. המודל שפיתח כולל הצטרפות לקבוצות תמיכה לאלכוהוליסטים שהקים בכנסייתו, וכן מעורבות ותמיכה של כל בני משפחתו של המכור, עם עדיפות להתערבות מוקדמת ככל האפשר, בטרם נוצרת פגיעה חמורה בחיי המכור. המודל נלמד ויושם במספר מוסדות, אך ספג ביקורת בשל אופיו הטוטאלי מדי. גישות התערבות דומות שנפוצות כיום בתחום ההתמכרויות, נוקטות בגישה מכבדת אל האדם המכור, ומדגישות גם הן את המעורבות והשינוי שצריכה כל המשפחה לעבור כדי לסייע לאדם להתגבר על ההתמכרות.
לעיתים קרובות האדם המכור לא מסכים עם רעיונות ההתערבות ולא מוכן לשתף פעולה, ואז חלק מהשיטות נוקטות בשיטה של הפתעה ועימות של בני המשפחה עם האדם על התמכרותו. תחילה פונים בני המשפחה ליועץ מומחה בתחום שמנחה אותם לגבי הדרכים המתאימות לביצוע ההתערבות, האופן בו כדאי לנהל את השיחה עם האדם המכור, ואמצעי התמיכה לצד הסנקציות שיוטלו עליו מצד בני המשפחה אם לא ישתף פעולה עם הטיפול. אחת הביקורות על הגישה היא שעימות כזה של המשפחה עם האדם המכור הוא בעל מאפיינים של הונאה עבורו, הוא עלול לחוש מותקף, והדבר עשוי להביא להתבצרותו במנגנוני הגנה ראשוניים כגון הכחשה חזקה, שיפגעו בתהליך הטיפולי. בנוסף נטען כי לא כל משפחה מסוגלת לבצע התערבות מתאימה, ולעיתים יש צורך להיעזר במנגונים אחרים לפתרון הבעיה, בהם התערבות רפואית או משפטית. מחקרים שבדקו את יעילות השיטה המקורית של ג'ונסון העלו תוצאות מעורבות: בהשוואה לשיטות אחרות, יותר מכורים שקיבלו התערבות זו נכנסו לתוכנית טיפולית לגמילה; מצד שני, יחסית לשיטות אחרות, יותר מכורים שנכנסו לגמילה נשרו במהלך התהליך הטיפולי, ובהמשך חזרו להתמכרותם.
ניתוח מגמות
ניתוח מגמות היא הפרקטיקה של איסוף מידע תוך ניסיון לזהות דפוס. בכמה תחומי מחקר, המשמעות של המונח "ניתוח מגמות" מוגדרת באופן פורמלי יותר.
אף על פי שניתוח מגמות משמש לעיתים קרובות כדי לחזות את העתיד, הוא יכול לשמש גם להערכת הסבירות של השערות לגבי אירועים ותהליכים בעבר, כגון כמה מלכים קדומים נראה כי שלטו בין שני תאריכים, בהתבסס על נתונים כמו מספר השנים הממוצע שידוע כי מלכים אחרים שלטו.
ניהול פרויקטים
בניהול פרויקטים, ניתוח מגמות היא טכניקה מתמטית, שבמסגרתה משתמשים בתוצאות ידועות מהעבר כדי לחזות תוצאות עתידיות. פעולה זו מושגת על ידי מעקב אחרי השונות של עמידה במסגרות זמנים ועלות. בהקשר זה, ניתוח המגמות הוא כלי לבקרת איכות.
סטטיסטיקה
בסטטיסטיקה, ניתוח מגמות מתייחס לעיתים קרובות לטכניקות חילוץ של דפוס התנהגות בסיסי בסדרה עתית, אשר אחרת היה מוסתר חלקית או כמעט לחלוטין על ידי רעש. אם ניתן להניח שהמגמה היא ליניארית, ניתוח מגמות יכול להיעשות באמצעות הכלים של ניתוח רגרסיה, כאשר המטרה היא למצוא מודל ליניארי שמתאים לתצפיות. כאשר ניתן להניח שהמגמה אינה ליניארית, בדיקת מגמה יכולה להיעשות על ידי שיטות לא פרמטריות, כגון מבחן מאן-קנדל. ניתן להשתמש גם בהחלקה לצורך בחינה וויזואליזציה של מגמות לא ליניאריות.
המנון וייטנאם
מצעד צבאי (בוייטנאמית: Tiến Quân Ca) הוא ההמנון הלאומי של וייטנאם. ההמנון נכתב על ידי ואן קאו בשנת 1944 ואומץ כהמנון לאומי של צפון וייטנאם בשנת 1945. הוא הפך להמנון של וייטנאם המאוחדת בשנת 1976. למרות שכלל שני בתים במקור, רק הראשון משמש כהמנון רשמי.
מילות השיר
במקור, הייתה השורה השישית בבית הראשון: "אנו נשבעים לבתר את יריבינו ולשתות את דמם" ("Thề phanh thây uống máu quân thù"), אך השורה שונתה מאוחר יותר כדי למתן את הדימוי הברוטלי שהיה מנת חלקה של ההנהגה הקומוניסטית הווייטנאמית.
צבי נחמיה בוטקובסקי
צבי נחמיה בוטקובסקי (ח' בתמוז תרמ"ו, יולי 1886 – 27 בדצמבר 1943) היה פרדסן, מפעילי התאחדות האיכרים בחדרה ונציגהּ במוסדות היישוב ובמוסדות התנועה הציונית, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי, סופר עברי, עיתונאי וחוקר תולדות ההתיישבות בחדרה.
ביוגרפיה
נולד בסובאלק שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת 1886 ליהודה דוד בוטקובסקי (1853–1916), סוחר, חבר ארגון "בני משה" ופעיל ב"חובבי ציון". הוא הועלה כילד לארץ ישראל ב-1895, וגר אצל אחיו הבכור נחמן שלמה, אך הוחזר לפולין בשל מחלת הקדחת שאכלה במתיישבי חדרה הראשונים. עלה בשנית בעצמו בשנת 1906 והתיישב גם בעת זו בחדרה.
בשנים 1911–1918 כמו גם בשנים 1921–1925, הוא כיהן כראש ועד היישוב של חדרה. הוא היה פרדסן, ומפעילי התאחדות האיכרים בחדרה, מטעמה היה נציג במוסדות היישוב ובמוסדות התנועה הציונית. בשנת 1920 נבחר ברשימת ההתאחדות לאספת הנבחרים הראשונה. באספת הנבחרים השנייה כיהן מטעם רשימת הגוש החקלאי והיה חבר הוועד הלאומי.
בוטקובסקי התעניין בחקלאות ובפרדסנות, ופרסם מאמרים בנושאים אלה בעיתונות התקופה. היה בין המתעדים הראשונים של תולדות חדרה, ופרסם ספר ומפות על התפתחותה.
בוטקובסקי נפטר בחדרה בשנת 1943.
על שמו נקרא רחוב בדרום חדרה. נולדו לו ארבעה ילדים.
ניקי בלה
סטפני ניקול גרסיה-קולס (באנגלית: Stephanie Nicole Garcia-Colace; נולדה ב-21 בנובמבר 1983), הידועה יותר בשם הבמה שלה, ניקי בלה היא מתאבקת עבר אמריקאית, שהופיעה בארגון ההיאבקות WWE. בנוסף להיותה מתאבקת, בלה היא דוגמנית, אשת עסקים ושחקנית. היא הייתה אלופת הדיוות לזמן הארוך ביותר עם תקופת כהונה של 301 ימים.
ביוני 2007, בלה חתמה על חוזה בארגון ה-WWE ונשלחה למתחם הפיתוח שלהם, ה-FCW, ביחד עם אחותה התאומה, ברי, שביחד הוכרו כתאומות בלה. היא ערכה את הבכורה שלה בנובמבר 2008. ניקי זכתה פעמיים באליפות הדיוות. תקופת הכהונה השנייה שלה היא הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של אליפות הדיוות של ה-WWE.
בלה דורגה במקום הראשון מתוך 50 מתאבקות של שנת 2015 מטעם מגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated, ונבחרה באותה השנה לדיוות השנה על ידי המגזין רולינג סטון. כמו כן, היא זוכת פרסי בחירת הנוער לשנת 2016 בקטגוריית ספורטאית השנה ביחד עם אחותה.
החיים שלפני
ניקול נולדה 16 דקות בלבד לפני אחותה התאומה, בריאנה להורים ג'ון גרסיה וקתי קולס. היא נולדה בסן דייגו, קליפורניה וגדלה בחווה בסקוטסדייל, אריזונה. היא ממוצא מקסיקני ואיטלקי. במהלך תקופתן של ניקול ובריאנה בבית הספר היסודי, הן היו חלק מקבוצת הכדורגל של סקוטסדייל.
לאחר מכן, ניקול החלה בקריירת דוגמנות ומשחק. את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה ערכה בתוכנית הריאליטי Meet My Folks של רשת Fox. עקב הופעה זו, האחיות גרסיה נשכרו להיות האחיות התאומות שמייצגות את חברת הבירה באדוויזר במסגרת גביע העולם בכדורגל. ניקי וברי השתתפו בתחרות חיפוש הדיווה של ה-WWE לשנת 2006, אך לא הצליחו להתקדם יתר על המידה בתחרות זו.
השתתפותה במדיה
ב-21 בנובמבר 2016, ניקי וברי חשפו את ערוץ היוטיוב החדש שלהן, "התאומות בלה". הערוץ של האחיות מציג אופנה יומית, טיולים, כושר, מערכות יחסים וסרטוני בריאות.
ב-6 בספטמבר 2017, ניקי הודיעה שהיא תהיה אחת הכוכבות בעונה ה-25 של התוכנית "רוקדים עם כוכבים". בן זוגה היה הרקדן המקצועי ארטם צ'יגווינטסב. היא הודחה מהתוכנית ב-30 באוקטובר.
ב-1 בנובמבר 2017, ניקי וברי השיקו את ליין ההלבשה שלהן, "Birdiebee".
חיים אישיים
במאי 2014, ניקול גילתה בתוכנית Total Divas שהיא נישאה בעבר לבחור מהתיכון בגיל 20; נישואים אלו בוטלו שלוש שנים מאוחר יותר.
בלה החלה לצאת עם ג'ון סינה בשנת 2012. השניים התארסו ב-2 באפריל 2017, כשסינה הציע לה נישואים לאחר קרב הזוגות המעורב שלהם ברסלמניה 33. ב-15 באפריל 2018, הזוג הודיע על פרידה וביטול החתונה אשר הייתה אמורה להתקיים ב-5 במאי 2018.
היא נמצאת במערכת יחסים עם שותפה לעונה ה-25 של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", ארטיום צ'יגבינצב, מאז ינואר 2019. ב-3 בינואר 2020, הזוג הודיע שהוא התארס.
ב-29 בינואר 2020, בלה הודיעה על כך שהיא נמצאת בהיריון, לצד אחותה התאומה, ברי בלה, שהודיעה באותו היום שגם היא בהיריון. ב-31 ביולי 2020, נולד בנם הראשון.
אמא אווזה (ראוול)
אמא אווזה (בצרפתית: Ma mère l'oye) היא יצירה מוזיקלית מאת המלחין הצרפתי מוריס ראוול.
גרסאות לפסנתר
ראוול כתב במקור את "אמא אווזה" כדואו פסנתר, לילדי משפחת גודבסקי, מימי וז'אן, בני 6 ו-7. ראוול הקדיש את היצירה בארבע ידיים לילדים (כשם שהקדיש סונאטינה מוקדמת יותר להוריהם). ז'אן ללו (לפי מקורות אחרים - כריסטיאן ורז'ה)  וז'נבייב דורוני ניגנו אותה בביצוע בכורה.
היצירה עובדה לפסנתר סולו בידי ידידו של ראוול, ז'אק שארלו, בשנת פרסומה (1910). הפרק הראשון בסוויטה קברו של קופרן מאת ראוול מוקדש לשארלו.
שתי הגרסאות לפסנתר נושאות את כותרת המשנה "cinq pièces enfantines" (חמישה קטעים לילדים). ואלה שמותיהם של חמשת הקטעים:
בכמה מן הפרטיטורות כלל ראוול ציטטות לשם הבהרת הדברים שביקש להציג. לדוגמה, ל"קטע" השני:
" (שארל פרו)
"היפהפייה הנמה" ו"אצבעוני" התבססו על סיפורי שארל פרו, ואילו "כיעורונת, קיסרית הפגודות" נכתב בהשראת הסיפור "הנחש הירוק" שכתבה המתחרה של פרו, מאדאם ד'אולנוי. בפרק זה עושה ראוול שימוש בסולם פנטטוני. "היפה והחיה" מבוסס על גרסה של ז'אן-מארי נסיך בומון. המקור ל"גן הפיות" איננו ברור.
יצירה תזמורתית
בשנת 1911 תזמר ראוול את היצירה. כעבור שנה הרחיב אותה לבלט בהוספת פרקים חדשים ("פרלוד" ו"מחול הכישור וסצנה") ופרקי-ביניים (אינטרלודים).
הצגת הבכורה של הבלט הייתה ב-29 בינואר 1912 בתיאטרון האמנויות בפריז.
תזמור
היצירה התזמורתית כתובה לכלים הבאים: (ללא חצוצרות, טרומבונים או טובה)
ראו גם
אמא אווזה
לקריאה נוספת
Madeleine Goss _ Bolero - The Life of Maurice Ravel, Henry Holt, 1940
לכידה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עצת נפש
עצת נפש היא עמותה ישראלית שעיקר פעילותה הוא הצעת טיפולי המרה לגברים הנמשכים לגברים ולנשים הנמשכות לנשים. בנוסף העמותה מציעה ייעוץ בסוגיות של תקיפה מינית וכן התמכרות לפייסבוק ולאינטרנט.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 2001 ביוזמת הרב שלמה אבינר ונרשם כעמותה בשנת 2002. חברי הוועד הראשונים היו הרב צביקה דנטלסקי, שכיהן כמזכ"ל ובהמשך כיו"ר, רוני (אהרון) כהן וראובן ישראל וולצ'ר.
בשנת 2019 הורשע וולצ'ר, שהיה מטפל מומלץ מטעם הארגון ועד 2008 כיהן גם כיושב ראשו, במעשים מגונים שביצע בשניים ממטופליו, בהסכמה שהושגה תוך העמדת פנים שמדובר בחלק מהטיפול. נגזרו עליו 20 חודשי מאסר.
בעקבות הרשעת וולצ'ר עזבו דנטלסקי וכהן את העמותה והקימו את עמותת חוסן.
באפריל 2023 פרסם פורום תקנה אזהרה לציבור כי וולצ'ר חזר להיות מועסק בעמותה.
תחומי עיסוק עיקריים
עיסוקו העיקרי של הארגון הוא סיוע לגברים הומוסקסואלים המבקשים זאת, שרבים מהם דתיים ומתמודדים עם איסור משכב זכר, לשנות את נטייתם המינית. בנוסף מספק הארגון ייעוץ ותמיכה למעוניינים ב"שמירת הברית": הימנעות מאוננות, מצריכת פורנוגרפיה, משירותי זנות ומהתמכרות למין או לאינטרנט, וכן לסובלים מטראומה בעקבות תקיפה מינית.
הארגון מפעיל קו תמיכה טלפוני ואתר אינטרנט, ועורך השתלמויות כנסים והרצאות לאנשי חינוך ומקצועות בריאות הנפש.
הומוסקסואליות
לפי הארגון, התמודדות עם הנטייה ההומוסקסואלית באמצעות הכחשה או הדחקה אינה יעילה, מכיוון שנטייה מינית איננה רצונית, והכנעה זמנית של התשוקה המינית לא תמנע את המשך התפתחות הרגשות שהולידו אותה. הארגון גם מתנגד לבושה בנטייה, שלפיו מובילה לבדידות, יאוש ותחושת נחיתות, מקשה על סיפוק הצורך בקרבה רגשית לגברים אחרים ודווקא מעודדת את המשיכה האירוטית כלפיהם. הארגון מתנגד לטיפולי המרה המיועדים לכפות באופן חיצוני משיכה הטרוסקסואלית על המטופל, בנימוק שהבעיה אינה ביחס לנשים, אלא בזהות העצמית ובחשש מגברים, ועל כן יש צורך בבילוי ובקשר עם גברים הטרוסקסואלים. הארגון מצהיר שמתוך ניסיונו המצטבר השיטה המוצלחת ביותר בהתמודדות עם הומוסקסואליות, היא טיפול המשלב בתוכו את התרפיה הרפראטיבית. הארגון מציע סדנאות: "סדנת המסע אל עצמך" ו"סדנת מעגלים", שהן טיפול קבוצתי. מעבר לכך, הוא מפנה למטפלים חיצוניים המומלצים על ידי הארגון.
לדברי אנשי העמותה, הפסיכולוגים שאליהם היא מפנה דיווחו על שיעור הצלחה של כ-80%. לפי העמותה, חלק מהפונים אליהם מצליחים לחשוף את הנטייה המינית ההטרוסקסואלית החבויה שלהם, ושאר הפונים עוברים תהליך של שינוי משמעותי המסייע להם בהתמודדות, גם אם אינם מגיעים לפתרון מלא. הארגון מציג בטשטוש פנים עדויות של גברים, לפיהן בעזרת הארגון הצליחו להפסיק להימשך לגברים, או לכל הפחות להפחית את עוצמת המשיכה ולשפר את תחושתם לגביה.
פולמוס סביב טיפולי המרה וסביב פעילות העמותה
באוקטובר 2014 אמרה ימימה גולדברג, הפסיכולוגית הראשית של משרד הבריאות, שרשימת המטפלים המומלצים של העמותה נמצאת בידי המשרד, ולא כולם פסיכולוגים רשומים. בחודש מרץ 2015, התפרסם תחקיר על העמותה, שבו נטען שהתחקירן הופנה לטיפול אצל מטפל שאינו פסיכולוג או בעל תעודה מוכרת של אחד ממקצועות בריאות הנפש האחרים.
הארגון זכה לתמיכת רבנים מחוגים שונים, בהם הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם יוסף, הרב צבי טאו, הרב מרדכי אלון ועוד. במודעה שפרסם ב-2014 ציין הארגון כעשרים רבנים התומכים בו, רבים מהם בולטים. כמה מן הרבנים ברשימה זו, בהם הרב יעקב מדן, הרב יובל שרלו והרב בני לאו, התרעמו על פרסום שמם במודעה ללא הסכמתם, וחלקם הכחישו את תמיכתם בארגון. העמותה הראתה כי חלקם הפנו אליה פונים בעבר. בעקבות פרסום הדברים הסירה העמותה את שמות כל הרבנים ומסרה כי השמות פורסמו מתוך ידיעה ברורה שהם תומכים בה, ושחלקם שינו את עמדתם בעקבות מסע הכפשות. על הארגון נמתחה ביקורת גם מתוך הציבור הדתי, והרב מרדכי ורדי, רב קיבוץ ראש צורים, המליץ לא להתקרב ל"עצת נפש".
בשנת 2008 זכה הארגון לתמיכה מפסיכיאטרים, שבשנת 2020 חזרו בהם.
סרטו התיעודי של אורי רווח "מצעד האהבה", ששודר ביוני 2008, הציג את הארגון ואת פעילותו בעיקר באמצעות ראיונות עם תומכי הארגון ועם מטופלים בטשטוש פנים שסיפרו על המניעים שהיו להם לפנות לסדנאות הארגון ועל התהליך שעברו, והביעו שביעות רצון מתוצאותיהם. לאחר הסרט שודר דיון בנושא פעילות הארגון, בהשתתפות רב, לסבית מארגון בת קול, ופסיכולוג קליני. מאידך, בתוכנית "עובדה" ששודרה באפריל 2009, הוצגו ראיונות עם אנונימיים שהביעו אכזבה מהסדנאות, וטענות נגד הפעלתן, לכאורה ללא פיקוח טיפולי מתאים, ונגד התנהלות הארגון בכלל.
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד במחוז סטפורדשייר שבבריטניה התרחשה ב-27 בנובמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלכה התפוצצו אלפי טונות של תחמושת שאוחסנו בבסיס. אלו היו מן ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה והגדולות ביותר שהתרחשו בתחומי האיים הבריטיים. באסון נספו כ-70 איש.
התאונה
בסיס פולד (Fauld) היה מצבור תחמושת תת-קרקעי של חיל האוויר המלכותי, שהיה ממוקם במכרה גבס לשעבר. הוא היה הגדול מסוגו בבריטניה. בשעה 11:11 בבוקר התפוצצו 3,500 עד 4,000 טון תחמושת שהיו מאוחסנים בו. אלו כללו בעיקר פצצות אוויר ממולאות בחומר נפץ מרסק, אך גם סוגים אחרים של תחמושת, לרבות 500 מיליון כדורים לנשק קל.
עדי ראייה סיפרו על שתי התפוצצויות גדולות, שבעקבותיהן היתמרו לאוויר שני ענני פטרייה של עשן שחור לגובה של מאות מטרים. ההתפוצצויות הותירו במקום מכתש ענק בשטח של כ-49 דונם ובעומק של 120 מטרים. מאגר סמוך שהכיל 450 אלף מטרים מעוקבים של מים נהרס עקב ההתפוצצויות והשיטפון שנוצר עקב כך הוסיף על הנזק שגרמו.
ההתפוצצויות והשיטפון גרמו הרס למבנים ורכוש ברדיוס של 1,300 מטרים מסביב לאתר האסון. חווה חקלאית שעמדה בשטח זה נהרסה כליל. נהרס גם מפעל באותו שטח, שהוצף במי השיטפון. מספר חוות נוספות ניזוקו קשות ונזק נגרם גם למבנים בכפר סמוך.
בסך הכל הושמד שליש ממצבור התחמושת, אך הביצורים סביב חלקיו האחרים החזיקו מעמד והם לא התפוצצו. בכך נמנע אסון חמור עוד יותר.
לאחר התאונה
למרות ההרס הנרחב בבסיס הוא הוסיף לשמש לאחסנת תחמושת עד לשנת 1966. בין 1967 ל-1973 אוחסנה במקום תחמושת של יחידות צבא אמריקאיות שהשתייכו לארגון נאט"ו.
בשנת 1979 הוקפו בגדר אתר ההתפוצצויות והמכתש שנותר בו. הם כוסו מאז בצמחייה ושוכנות בהם חיות בר. הכניסה לאתר אסורה שכן עדיין קבורות בו כמויות גדולות של תחמושת, אשר לא סולקה מהמקום בשל העלות הכרוכה בפינוי שכזה.
בשנת 1990 הוצבה ליד אתר התאונה אנדרטה לקורבנות האסון. לימים היא הועברה אל משתלת הזיכרון הלאומית ומוצבת בה.
מקס ובר (אמן)
שנים מוקדמות
מקס ובר נולד בביאליסטוק, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, היגר לארצות הברית והתיישב בברוקלין עם הוריו היהודים האורתודוקסים בגיל עשר. הוא למד אמנות במכון פראט בברוקלין אצל ארתור וסלי דאו. דאו היה בעל השפעה מוקדמת על ובר בהיותו "מורה נאור וחיוני" בתקופה של לימוד אמנות שמרני, אדם שהתעניין בגישות חדשות ליצירת אמנות. דאו פגש את פול גוגן בפונט-אוון, היה סטודנט מסור לאמנות יפנית, והגן על הציור והפיסול המודרניסטיים המתקדמים שראה בתערוכת הארמורי בניו יורק בשנת 1913.
בשנת 1905, לאחר שלימד בוירג'יניה ומינסוטה, חסך ובר מספיק כסף כדי לנסוע לאירופה, שם למד באקדמיה ז'וליאן בפריז והכיר את עבודתם של מודרניסטים כמו אנרי רוסו (שהפך לחבר טוב), אנרי מאטיס, פבלו פיקאסו, ונוספים. חבריו האמריקאים האחרים כללו כמה ציירים צעירים והרפתקנים לא פחות, כמו אברהם וולקוביץ', ופטריק הנרי ברוס. צרפת האוונגרדית בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה הייתה מקום פורה ומסביר פנים עבור ובר, אז בשנות העשרים המוקדמות לחייו. הוא הגיע לפריז בזמן כדי לראות תערוכה גדולה של סזאן, לשמוע את הסופרת גרטרוד שטיין ולהירשם לשיעורים באקדמיה הפרטית של מאטיס. רוסו נתן לו כמה מיצירותיו; אחרים, רכש ובר. הוא היה אחראי לתערוכה הראשונה של רוסו בארצות הברית.
אמריקה
בשנת 1909 חזר לניו יורק ועזר להכניס את הקוביזם לאמריקה. באותה העת הוא נחשב לאחד הקוביסטים האמריקנים המוקדמים והמשמעותיים ביותר, אך קבלת הפנים שזכתה עבודתו בניו יורק באותה תקופה הייתה מייאשת מאוד. התגובה הביקורתית לציוריו בתערוכה משנת 1911 בגלריה 291, בהנהגת אלפרד סטיגליץ, הייתה קשה. הביקורות היו על גבול אלימות. הוא הותקף בגלל היותו אמן ברוטאלי, וולגרי ושעבודתו מיותרת. היסטוריון האמנות סם האנטר, כתב עליו "הקוביזם העגום והמהוסס של ובר סיפק לעיתונות את היעד המוצק הראשון שלהם להתקפות לפני תערוכת הארמורי."
במשך כמה שנים נהנה ובר ממערכת יחסים טובה עם סטיגליץ, והוא פרסם שני מאמרים בכתב העת Camera Work של סטיגליץ (הוא גם כתב שירים קוביסטיים ופרסם ספר, "מאמרים על אמנות" בשנת 1916).
ובר היה במצב כלכלי קשה בשנים האלה באותה העת, הכיר מקרוב את וילהלמינה ובר פורלונג ותומאס פורלונג, אותם פגש בליגת הסטודנטים לאמנות, מקום בו לימד בין השנים 1919 עד 1921 ובשנת 1926 עד 1927.
הוא היה נושא לתערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון היהודי בשנת 1982. ובר היה כנראה בעל אישיות קשה אפילו עם בני בריתו. היו לו סכסוכים גם עם סטגליץ. ובר לא היה מיוצג בתערוכת הארמורי המפורסמת מכיוון שחברו, ארתור דייוויס, אחד ממארגני התערוכה, הקצה לו מקום רק לשני ציורים. בהתקף של כעס הוא פרש מלהציג בתערוכה. אמנים אחרים במעגל של שטיגליץ שמרו על מרחק, במיוחד לאחר שובר אמר לאנשים שישנם רק שלושה ציירים מודרניים גדולים שלא ניתן לערער עליהם: סזאן, רוסו, והוא עצמו. "כמעט ללא יוצא מן הכלל, הם מצאו אותו מגעיל: דעתן, גס רוח, לא סובלני."
מקס ובר נפטר בניו יורק בשנת 1961.
הצלחה
עם הזמן, עבודותיו של ובר מצאו חסידים נוספים, ביניהם אלפרד ה. באר, ג'וניור, המנהל הראשון של המוזיאון לאמנות מודרנית. בשנת 1930 הציג המוזיאון לאמנות מודרנית רטרוספקטיבה של עבודתו, תערוכת היחיד הראשונה במוזיאון של אמן אמריקני.
הוא זכה לשבחים כ"חלוץ האמנות המודרנית באמריקה במאמר משנת 1945. בשנת 1948 דיווח מגזין Look על סקר שנערך בקרב מומחי אמנות לקביעת האמנים האמריקאים החיים הגדולים ביותר; מקס ובר דורג במקום השני, אחרי ג'ון מארין. הוא היה נושא לרטרוספקטיבה נודדת מרכזית בשנת 1949.
הוא הפך לפופולרי יותר בשנות הארבעים והחמישים בזכות עבודתו הפיגורטיבית, לעיתים קרובות עיבודים אקספרסיוניסטיים של משפחות יהודיות, רבנים ומלומדי תלמוד, מאשר בעבודה המודרנית המוקדמת שנטש בערך 1920 ועליו מבוסס המוניטין הנוכחי שלו. לא כולם מאמינים כי ובר מימש את הפוטנציאל המוקדם שלו כשהפך לצייר ייצוגי ואקספרסיוניסטי לאחר מלחמת העולם הראשונה. המבקרת הילטון קרמר כתבה עליו כי לאור ההתחלה המדהימה בקריירה שלו, "ובר הוכיח במקום זאת שהפך לאחת האכזבות הגדולות של האמנות האמריקאית של המאה העשרים." עם זאת, מבקרים אחרים מעריכים אותו בגלל העשור הקוביסטי הנועז שלו. מתייחסים אליו באותה מידה של הערכה כמו לציירים מודרניסטים אחרים כמו ג'ון מרין, ארתור דייב, מרסדן הרטלי וצ'ארלס דמוט.
רחל גור
רחל גור (באנגלית: Raquel E. Gur; נולדה ב-1949) היא נוירולוגית, פסיכיאטרית ופסיכולוגית אמריקאית ממוצא ישראלי, שנודעה במחקריה בתחום מדעי המוח ובחקר הסכיזופרניה. גור מכהנת כפרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה. חלק ממחקריה ביצעה בשיתוף פעולה עם בעלה, הפסיכולוג ראובן גור.
קורות חיים
גור נולדה בישראל. לאחר לימודי תיכון שירתה בצה"ל, כולל בתקופת מלחמת ששת הימים. בתום השרות הצבאי, בשנת 1968, נרשמה ללימודי ערבית והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל החלה להתעניין במדעי ההתנהגות ובמיוחד בנושא הבסיס הביולוגי להתנהגות בני אדם.
בתקופה זו הכירה את ראובן גור, ולאחר שהוא סיים את התואר הראשון בפסיכולוגיה בירושלים, השניים נישאו ב-1970 ונסעו לארצות הברית להמשך לימודיהם. בני הזוג למדו תחילה באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בה רחל גור סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה בשנת 1971. כעבור שנה סיימה גם תואר שני. אחרי שהות באוניברסיטת סטנפורד להתמחות טרום-דוקטורט, בני הזוג גור חזרו למישיגן, שם רחל סיימה את התואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1974.
באותה שנה רחל וראובן גור בחרו במחלקת פסיכיאטריה של בית החולים הכללי האוניברסיטאי בפילדלפיה, המסונף לאוניברסיטת פנסילבניה, כמקום להתמחות במסגרת פוסט-דוקטורט. בעלה מונה בהמשך לפרופסור לפסיכולוגיה בחוגים לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה של האוניברסיטה.
בשנת 1977 החליטה רחל גור ללמוד גם פסיכיאטריה, ולשם כך נרשמה כסטודנטית בבית הספר לרפואה באוניברסיטה שבה עבדה כמרצה לפסיכולוגיה. גור התעניינה במחלת הסכיזופרניה עוד בצעירותה, במהלך סטאז' בבית חולים לחולי נפש בירושלים. גם כסטודנטית לרפואה השתתפה בטיפול ובמעקב אחרי חולים במחלה זו, במסגרת המרכז הרפואי של מנהל הווטרנים האמריקאי, בהדרכתו של ד"ר ג'וזף די ג'קומו ואחרים.
ב-1980 קיבלה תואר שני ברפואה (MD), והחלה לעבוד בשתי תת-התמחויות - בנוירולוגיה ובפסיכיאטריה. ב-1989 מונתה לפרופסור במסגרת המחלקות לנוירולוגיה ורדיולוגיה, ובשנת 2002 מונתה לפרופסור לפסיכיאטריה. היא מנהלת את היחידה לנוירופסיכיאטריה החל משנת 1984, ומשנת 2003 מכהנת כסגנית ראש חטיבת המחקר במחלקה לפסיכיאטריה. בשנת 2005 מונתה כמנהלת שותפה של המכון לרפואה ולטיפול טרנסלציונליים (סוג של רפואה בין-תחומית) של בית הספר לרפואה.
הבסיס הביולוגי של הדחפים והריגושים
חקר השוואתי של המבנים והתפקודים במוח: בני הזוג גור חקרו את ההבדלים האזוריים במבני המוח ובתפקודיו, תוך השוואה בין מגדרים וכן בין צעירים לזקנים. כן הישוו במחקרם בין אנשים בריאים לבין הלוקים בהפרעות כמו סכיזופרניה, הפרעות אפקטיביות, אוטיזם, שיטיון, מחלת הנפילה ושבץ.
במחקרם בנושא המגדר, הישוו בין גודל מבנים מוחיים של גברים ונשים, ומצאו שהמבנה האחראי על ריסון התוקפנות ובקרת הדחפים, באזור המצחי-אורביטלי בקליפת המוח, גדול יותר אצל נשים. כן נמצא שהיחס בין גודל האזור הקורטיקלי המצחי-אורביטלי לעומת גודל האמיגדלה (המעורבת בהתגרות הרגשית) הוא גדול יותר אצל נשים. המחקר חיזק את ההשקפה המקובלת לגבי עודף תוקפנות שקיים אצל גברים, תוך מתן הסבר ביולוגי נוסף, בנוסף להסברים ההורמונליים והחינוכיים-תרבותיים שהיו מקובלים עד אז.
סכיזופרניה
גור פרסמה את מאמרה הראשון בתחום הסכיזופרניה בשנת 1977. בשנת 1994 בני הזוג וצוותם דיווחו על קיומם של ליקויים קוגניטיביים בולטים בחולים שעברו אפיזודה ראשונה של סכיזופרניה. התפקודים שנמצאו נגועים היו בעיקר קשב, זיכרון ולמידה מילוליים. המחקר התמקד בחולים שטרם קיבלו תרופות פסיכיאטריות אנטי-פסיכוטיות כלשהן (neuroleptic naive), כך שהליקויים שנמצאו לא יכלו להיות איפוא תוצאה של טיפולים תרופתיים או של המהלך הכרוני של המחלה. הפגיעה בזיכרון המילולי הצביעה על חשד לעירוב המערכת הרקתית (טמפורלית-היפוקמפית) בסכיזופרניה.
בשנים 1995 ו-1998, ערכו בני הזוג מחקרים בהם הסתמכו על נתונים משיטות נוירורדיולוגיות (הדמיה) מבניות ותפקודיות, והוכיחו שינויים באנטומיה והפיזיולוגיה של המוח אצל חולי סכיזופרניה.
רחל גור עומדת בראש התוכנית לפסיכיאטריה התפתחותית, המטפלת ועוקבת אחרי ילדים, מתבגרים וצעירים בעלי סיכון להפרעות פסיכוטיות. בשנים האחרונות היא חוקרת את השינויים הגנטיים בהשראת גורמים סביבתיים היכולים להיות קשורים לפריצת הסכיזופרניה.
מאמרים וספרים
רחל גור כתבה מעל 250 מאמרים מדעיים ושני ספרים.
רחל יהודה
רחל יהודה (Rachel Yehuda, נולדה ב-1 באוגוסט 1959) היא חוקרת בתחום הפסיכיאטריה ומדעי המוח, מנהלת המחלקה לחקר מצבי הפרעת דחק פוסט-טראומטית בבית הספר לרפואה של "מאונט סיני" בניו יורק.
קריירה מקצועית
יהודה היא חוקרת מובילה בתחום תופעות הפוסט-טראומה. היא עוסקת בחקירת גורמי הסיכון והחוסן הנפשי המעורבים, בזיהוי התכונות הפסיכולוגיות והביולוגיות היכולות לנבא את סיכויי הצלחת הטיפול בפוסט-טראומה, המאפיינים הגנטיים והאפי-גנטיים של פוסט-טראומה והעברה בין-דורית של טראומה. מחקריה בתחום הביאו למהפכה בהבנת התופעה ובאופני הטיפול בה, וכהכרה בכך היא הוזמנה ב-2004 לשמש כמרצה וחוקרת אורחת במכון לפסיכיאטריה ע"ש מקס פלנק במינכן, גרמניה.
מחקר גן טראומת השואה
תחילת דרכה של יהודה בתחום מחקר הטראומה עסקה ביוצאי מלחמת וייטנאם, בתקופה בה הם לא הוכרו כסובלים מהלם קרב. בעקבות כך היא החלה להתעניין גם בקבוצות אחרות. בקליבלנד, שם גרה בילדותה, היה ריכוז גדול יחסית של ניצולי השואה, וכך הגיעה לחקירת השאלה האם ניתן למצוא מכנה משותף בין נפגעי הטראומות השונות. יהודה החלה לחקור עוד בשנות ה-90 את הגנטיקה של ניצולי שואה, ובמחקרה שהתפרסם בספטמבר 2016 - "מחקר גן טראומת השואה" - היא מראה כי שינויים גנטיים שנבעו מהטראומה שעברו ניצולי השואה יכולים לעבור לצאצאיהם באמצעות "הורשה אפיגנטית" - הורשה שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA. מחקר זה מדרבן את העוסקים בתחום לחקור עוד את אוכלוסיית הדור השני לשואה וצאצאיהם וכן אוכלוסיות נוספות שנחשפו לטראומה ומידת השפעתה על הדור הבא, כגון מחקר העוסק בנשים שהיו בהיריון בעת שחולצו ממגדלי התאומים וילדו לאחר מכן, ומהווה תחילת הדרך להבנה כיצד התנאים הסביבתיים של ההורים משפיעים על שינויים גנטיים בילדיהם שלא באמצעות הגנים המוכלים ב-DNA.
מרמיטה צפון-אמריקאית
מרמיטה צפון-אמריקאית (שם מדעי: Marmota monax) היא מין מכרסם בסוג מרמיטה שבמשפחת הסנאיים. בשונה ממרמיטות אחרות שחיות לרוב באזורים הרריים, המרמיטה הצפון-אמריקאית שוכנת בעיקר באזורי השפלה - במקומות נמוכים ומישוריים. אזור התפוצה שלה הוא באמריקה הצפונית ובפרט בצפון-מזרח ומרכז ארצות הברית, אך ישנן גם אוכלוסיות שלה באלסקה ובאלבמה שבדרום.
מאפיינים והתנהגות
מרמיטה צפון-אמריקאית היא המכרסם הגדול ביותר באזורי התפוצה שלו. אורכה בין 40 ל-65 ס"מ (כולל אורך זנבה העומד על 15 ס"מ). משקלה נע בין 2 ל-4 ק"ג.
מרמיטה צפון-אמריקאית מותאמת היטב לחפירה, בשל טפריה הקצרים והחזקים. להבדיל משאר המינים במשפחתה, גבה של המרמיטה הצפון אמריקאית יותר מעוקל וזנבה קצר יותר (ומהווה כרבע מאורכה בלבד). על מנת להתאים את עצמה לטמפרטורות הנמוכות השוררות באזורי מחייתה, המרמיטה הצפון אמריקאית מכוסה על ידי שתי שכבות פרווה: שכבה תחתונה דחוסה וצבעה אפור, ושכבה עליונה מחודדת וארוכה יותר.
המרמיטה הצפון-אמריקאית היא לרוב אוכלת עשב, אך לעיתים ניזונה גם מסוגים שונים של חרקים. עם זאת, אין להגדירה כאוכלת כל כמרבית המינים במשפחת הסנאיים.
המרמיטה הצפון-אמריקאית מצטיינת בחפירת מחילות. היא מפנה בממוצע כמטר מעוקב של עפר בעת החפירה, השווה לכ-320 ק"ג. המחילה ארוכה מאוד (כ-14 מטר) ועמוקה מאוד (עד לכ-1.5 מטר מתחת לאדמה). המרמיטות משתמשות במחילות לצורכי לינה, גידול צאצאים וכמקום מחסה בעת תרדמת החורף. בכל מחילה יש בדרך כלל בין 2 ל-5 כניסות המשמשות כנתיב מפלט מפני טורפים. על אף שהיא לרוב חיה בבדידות, ישנם מקרים בהם כמה מרמיטות חולקות מחילה אחת.
המרמיטה הצפון-אמריקאית שוקעת בתרדמת חורף מוחלטת, ולעיתים היא אף מקימה "מחילת חורף" מיוחדת למטרה זו. במרבית האזורים הן מצויות בתרדמה בין אוקטובר למרץ ואפריל. על מנת לשרוד את החורף, הן מגיעות למשקלן המקסימלי זמן קצר לפני התרדמת.
המרמיטה הצפון-אמריקאית נראית כלפי חוץ כבעלת גוף כבד ביותר, אולם היא בעלת כושר שחייה מעולה ומסוגלת לטפס על עצים בזריזות. במקרה של פלישה למחילתה, היא מתגוננת בעזרת שתי שיניה הקדמיות הגדולות וטפרייה החדים. התנהגותן היא לעיתים קרובות לוחמנית וטריטוריאלית מה שעלול להביא להתכתשויות ביניהן. כשהמרמיטה חשה בסכנה היא נזקפת על שתי רגליה האחוריות בדריכות. כאשר מאוימת היא שורקת ומזהירה את שאר הפרטים מפני הסכנה. שריקה זו זיכתה אותה בכינוי "whistle-pig" ("חזיר שרקן").
המרמיטה הצפון-אמריקאית מתרבה על פי רוב בשנתה השנייה. עונת הרבייה שלה נמשכת ממרץ ועד אמצע או סוף אפריל (לאחר תרדמת החורף). הזוג המזדווג נשאר באותה מחילה לאורך 32-28 ימי ההריון, ועם הולדת הצאצא באפריל או מאי, עוזב הזכר את המחילה. הנקבה ממליטה פעם בשנה כשניים עד שישה גורים, הנולדים עיוורים וחסרי פרווה. הם נגמלים מהנקה לאחר כשישה שבועות ויוצאים לחפש לעצמם מחילה משלהם.
המרמיטה הצפון-אמריקאית מעדיפה לחיות בשטחים פתוחים, ובשל כריתת היערות המואצת, שטחי המחיה שלה גדלים, וכך גם אוכלוסייתה. עם זאת, המרמיטות ניצודות לעיתים קרובות בשם הספורט, אולם תחת פיקוח שמונע הידלדלות יתר.
בתרבות
בארצות הברית ובקנדה חוגגים את יום המרמיטה, שמגדיל את הפופולריות ומידת ההכרה שלה במדינות אלה. הסרט "לקום אתמול בבוקר" שעלילתו מתרחשת במקביל ליום המרמיטה, תרם אף הוא לכך.
שמה של המרמיטה הצפון-אמריקאית באנגלית הוא וודצ'אק - woodchuck. אולם, השם אינו הלחם בסיסים של המילים 'wood' (עץ) ו-'chucking' (השלכה) כפי שניתן לחשוב, אלא מקורו בשפה אלגונקית (משפחת שפות אינדיאניות) שם נקראה 'wuchak'.
הדמיון בין מילים אלו היווה בסיס לכמה משפטים שוברי שיניים ומשפטי שעשוע, שהידוע שבהם הוא: How much wood would a woodchuck chuck if a woodchuck could chuck wood?
שפירושו, בתרגום חופשי, הוא "כמה עץ הייתה מרמיטה זורקת, לו יכלה מרמיטה לזרוק עץ"?
שם נוסף של המרמיטה הצפון אמריקאית הוא גראונדהוג - Groundhog, בתרגום חופשי - חזיר אדמה.
שלמה שהם
שלמה שהם (נולד ב-1949) הוא שופט בדימוס, שימש כיושב ראש ועדת שחרורים וכסגן הממונה הארצי על ועדות השחרורים, שימש כנציב הדורות הבאים היחיד, בשנים 2002–2006. סגן נשיא עולמי ל-NIFG ארגון העל של הנציבויות למען הדורות הבאים. מכהן כראש תוכנית SGLA, התוכנית להכשרת מנהיגי העתיד וחבר דירקטוריון ב-World Intellectual Forum.
ביוגרפיה
נולד בחיפה, ולמד משפטים באוניברסיטת בר-אילן. היה בעל משרד עורכי דין בתל אביב, ובשנת 1983 מונה כשופט בית משפט השלום באשדוד. בשנת 1995 פרש מתפקידו השיפוטי ומונה כיועץ משפטי לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת.
שימש כמרצה למשפטים באוניברסיטאות בר-אילן, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב. שימש כעמית כבוד קרן ברטלסמן בגרמניה. לימד מנהיגות חינוכית מוכוונת עתיד במכללות לחינוך, וכיום מלמד במכללת אוהלו שבקצרין. מחבר הספר "Future Intelligence" העוסק בחשיבת עתיד וביצירת עתיד רצוי. מעביר סדנאות וקורסים ברחבי העולם ובישראל כמנחה בקורסי הכשרה למנטורים, להכשרת מנחים למדיטציה דינמית. יוצר מדיטציית "ניגון" - נפש גוף ונשמה.
בשנת 2010 הוענק לו פרס "מקדם העתיד" במסגרת הכינוס השנתי הראשון למדעי חקר העתיד, שנערך באוניברסיטת בר-אילן.
אוניברסיטה פרטית
האוניברסיטה הפרטית יכולה לפעול כארגון ללא כוונת רווח או כגוף מסחרי לכל דבר, העובד עבור רווחים ומנוהל ככל חברה מסחרית במשק.
ארצות הברית
האוניברסיטאות הפרטיות בארצות הברית מהוות נתח נכבד מכלל האוניברסיטאות (כ-20% מכלל הסטודנטים בארצות הברית לומדים במוסד שכזה), ורבות מהן נחשבות לטובות ביותר בארצות הברית ובעולם כולו. בין האוניברסיטאות הפרטיות ניתן למצוא את האוניברסיטאות אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קולומביה ועוד.
אחת הסיבות להתפתחות אוניברסיטאות פרטיות בהיקף כה נרחב בארצות הברית, הוא שבארצות הברית אין תמיכה ממשלתית למוסדות דת. אוניברסיטאות רבות בעבר, וגם כיום, נוהלו והוקמו על ידי ארגונים דתיים שונים, ולכן בהכרח מומנו אך ורק על ידי גורמים פרטיים.
ישראל
בישראל פעלה המכללה האקדמית הפרטית הלא-מתוקצבת "המרכז הבינתחומי הרצליה" אל מול ות"ת ואל מול המועצה להשכלה גבוהה, על מנת שיאפשרו למוסד להעניק לתלמידיו תואר דוקטור. בחודש מרץ 2018 התקבל אישור שכזה, ובכך נסללה דרכו של המוסד להפוך לאוניברסיטה הפרטית הראשונה במדינה. ב-17 באוגוסט 2021, המרכז הבינתחומי הרצליה הפך לאוניברסיטה הפרטית הראשונה והיחידה בישראל, ושינתה את שמה רשמית ל"אוניברסיטת רייכמן".
מאור שוויצר
מאור שוויצר ברדוגו (נולד ב-3 בספטמבר 1989) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
שווייצר נולד, גדל והתחנך בירושלים. הוא שוחרר משירות בצה"ל מסיבות רפואיות, והחל ללמוד משחק. בשנים 2008–2011 למד משחק בבית הספר למשחק "הדרך" בהנהלת רותי דייכס ואייל כהן.
בשנת 2011 לוהק לתפקיד טלוויזיוני ראשון: תפקיד-משנה בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע", ששודרה בערוץ 10. ב-2012 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "חצויה", ששודרה בערוץ הילדים וב"חצויה - הדבר האמיתי", בה גילם את דמותו של רובי. באותה שנה לוהק לסדרת הדרמה "אופוריה" ששודרה ב-HOT3. בין השנים 2012–2013 השתתף בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "גאליס", ששודרה בערוץ הילדים, ובה גילם את דמותו של אלכס שמואלוב.
במקביל להופעותיו הטלוויזיוניות השתתף שוויצר ב-2012 גם בהצגת הפרינג' "אדיפלית", שביים ג'ייסון דנינו-הולט ושיחק במחזה "הו הא מי זה בא", בבימויה של נועה ברקאי, שהוצג בפסטיבל תיאטרון קצר. הוא שיחק גם בסרט הקצר "רסן", שהשתתף בפסטיבל קאן".
ב-2013 גילם את דמותו של רואי בסדרה הקומית "פרופיל 64", ששודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק במחזה "שלושת המוסקטרים", וכן הופיע בסדרה "איש חשוב מאוד", בתפקיד עצמו. בסדרה "שטיסל" שיחק את אידלמן, חבר של קיווע שטיסל.
בשנת 2014 השתתף בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. בסדרה "עמוק במים", ששודרה בערוץ הראשון, גילם את דורון, אחיו התאום של בועז (אלון סנדלר). בקיץ 2014 הצטלם לסרט "Land of the Little People".
במהלך שנת 2015 שיחק בדרמה הקומית בערוץ 2 של קשת "שחקן זר" בתור אדיר מיוחס. כן שיחק בסרטו של שי כנות "איביזה". הוא הצטלם לסדרה קומית חדשה ב-YES הנקראת "להרוג את הסבתא", בתפקיד יאיר החייל, בנו של שאול, והצטלם לסרט "עמק", בבימויה של סופי ארטוס, בתפקיד אבי. כן הופיע באותה שנה בסרט "ירח בבית 12".
במהלך שנת 2016 חזר לשחק בפרק האחרון של העונה השביעית של הסדרה "גאליס". באפריל אותה שנה החל להצטלם "פולמון", אשר עלתה לשידור ב-HOT בידור ישראלי בפברואר 2017.
ב-2018 החל לשחק בסדרה "יש לה את זה" בקשת 12, בתפקיד בן זוגה של נטלי (ניב סולטן). באותה שנה שיחק בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר".
בשנת 2019 שיחק בסדרה "בת אל הבתולה" בתפקיד מנהל המלון גברי, ובסדרה "פאנץ'" בתור בנו של חמי. באותה השנה השתתף בפרסומת לחטיף "במבה".
בשנת 2020 הופיע בסדרה "שעת נעילה" בכיכובם של אביב אלוש ועופר חיון, בדמותו של מלאכי. באותה שנה לוהק לסרטים "קרב אוויר", המבוסס על מלחמת ששת הימים, ו"בחורים טובים", העוסק במוסד השידוכין בעולם החרדי. באותה שנה הופיע בסרט הטלוויזיה "אנחנו המהפכה" לצד עוז זהבי ואגם רודברג בתור מייקל.
ב-2021 החל לשחק בסדרה "השוטרים" בקשת 12, בכיכובם של צחי הלוי, שני כהן ואחרים. השתתף בסרטו הקצר של ניר יוסף "הוא גדול".
בשנת 2023 גילם אחד משני התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה של רשת 13 "שמיים אדומים", העוסקת בתקופת האינתיפאדה השנייה.
חיים אישיים
שוויצר ידוע באהדתו לקבוצת הפועל ירושלים גם בכדורסל וגם בכדורגל.
שלטון הקודקוד
שלטון קודקודי (באנגלית: apical dominance) או שַׁלְטָנוּת קָדְקוֹדִית הוא שם של תופעה המתבטאת בדיכוי התפתחות ענפים צדדיים על ידי פעילות של הצמח. תופעה זו קיימת כמעט בכל הצמחים העילאיים, אך בעוצמות משתנות. בצמחים בהם הדיכוי אינו מוחלט, ההשפעה יורדת ככל שמתרחקים מהקודקוד.
גילוי התופעה
התופעה התגלתה ונחקרה כבר בשנת 1933. בניסויים הסתבר שאם קוטמים את הניצן הקודקודי של צמח, מספר מתחילים להתפתח ואחד מהם יהפוך לדומיננטי. אם, אחרי הקיטום, מורחים אוקסין על משטח הקיטוע, הניצנים החיקיים לא יתפתחו. כבר אז החוקרים הניחו שמדובר בהשפעה תחרותית של האוקסין ושל ציטוקינין.
תיאוריות להסבר התופעה
התיאוריה הקלאסית טענה שבצמח השלם אוקסין מגיע מהקודקוד, מפעפע לניצנים החיקיים ומונע באופן ישיר את התפתחותם. וריאציה של תיאוריה זו נקראת תיאורית תיעול האוקסין ומניחה שיצוא אוקסין מניצן לגבעול הוא תנאי הכרחי להתפתחות הניצן. מאחר שהגבעול רווי באוקסין, המגיע מהניצן הקודקודי, ניצנים חיקיים אינם יכולים להזרים אוקסין לגבעול ונשארים במצב רדום.
תיאוריה נוספת נקראת תיאורית ההסחה. לפי תיאוריה זו, האוקסין המיוצר בקודקוד מווסת ריכוז או פעילות של הורמונים אחרים - מעכב ביוסינתזה של ציטוקינין בגבעול, אשר תפקידולפתח את הניצנים החיקיים, ומעודד ביוסינתזה של סטריגולקטון בשורשים , אשר מעכב התעוררות ניצנים חיקיים.
תיאוריה שלישית דוגלת בקיומו של שליח משני, במקום השפעה ישירה של האוקסין, ואף נקראת תיאורית ההשפעה העקיפה. לפי תיאוריה זו, הבקרה העיקרית על צימוח הניצן החייקי מתקיימת דרך רמת אספקת הסוכרים. בהשפעת שטף האוקסין היורד מהניצן הקודקודי, יש צמיחה מוגברת של הגבעול, אשר הופך ל-sink (מבלע - אזור אליו חומר מגיע ואף מצטבר) אקטיבי של סוכרים. כתוצאה מכך, הניצן החייקי מקבל מעט סוכרים ואינו מתפתח. מספר עובדות תומכות בתיאוריה זו: צמיחה בצל גורמת להתארכות הגבעות ומונע הסתעפות בתיווך עליה בביוסינתזה של אוקסין בעלים ..ניסויים בצמצום שטח העלים (קיטום עלים) מעכב צימוח ניצנים, עקב פגעיה בייצור פוטוסינתטי של סוכרים. הוכחה נוספת לתיאוריה זו היא שצמחים הנתונים בתאורה חזקה או בצפיפות נמוכה, יפתחו מפרקים קצרים, שאינם מבלע (sink) חזק לסוכרים והניצנים החייקים מצליחים להתפתח.
חשיבות התופעה בחקלאות
ההתפתחויות בחקר הגורמים המשפיעים על השלטון הקודקודי יאפשרו לקבוע את מבנה העץ לפי צורכי האדם. ניתן יהיה לגרום לעצי פרי להיות נמוכים יותר וקלים לטיפול. הם גם יוכלו להיות מסועפים וישאו כמות גדולה של פרי. אפשרות ביטולו של השלטון הקודקודי תאפשר לגדל צמחי נוי מסועפים, המתאימים לעיצוב, לכיסוי מהיר של פרגולות ולמילוי מהיר של גדרות חיות.
הר ברקן
הר ברקן הוא אחד ההרים ברכס הגלבוע. גובהו של ההר 497 מטר מעל פני הים, והוא מצוי כשני ק"מ מדרום מערב לקיבוץ חפציבה וכלול בתחומי שמורת הגלבוע.
השם "הר ברקן" ניתן בעקבות צליל שמו הערבי של ההר, ראס ברקאן. מקור השם הערבי בקבר מקודש, המיוחס לשיח' ברקאן.
התצפית מן ההר
בפסגת הברקן מצויה רחבת תצפית, אשר ממנה ניתן להשקיף על עמק יזרעאל, עמק חרוד ועמק בית שאן על יישוביו השונים. מדרום מזרח ניתן לראות את ג’נין ואת הכפרים הערביים השוכנים בצפון השומרון.
מרחבת התצפית שעל ההר יוצא מסלול מעגלי המקיף את פסגת ההר. במסלול ניתן לראות בורות מים, גת עתיקה ושרידים ליישוב עתיק ששכן באזור.
צמחייה
הר ברקן, כמו רוב הרי הגלבוע, מכוסה יערות שניטעו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בידי הקרן הקיימת לישראל.
3+ (לטביה)
3+ לטביה הוא ערוץ טלוויזיה המשדר בלטביה. הערוץ הושק בתחילת 2003.