cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זאמוט
יהדות זאמוט
במאה ה-16 התרחבה הגירת היהודים במרחב הליטאי עד שטחי קורלנד. ואולם לפי השערת חוקרי התקופה, הגיע גודל האוכלוסייה היהודית במרחב הליטאי כולו, כולל המחוזות הרוסיים (רוסיה הלבנה) לכדי 10,000–12,000 נפש. חלקם של יהודי זאמוט היה זניח בתוך מניין זה.
שני גלי ההגירה היהודית הגדולים ממערב אירופה למזרחה: הראשון, במאה ה-12 בימי מסעי הצלב, והשני, במאה ה-14 בימי המגפה השחורה (1349); פסחו על אדמת ליטא והתנקזו כולם לנקודות היישוב היהודי המרכזיות בפולין, למרות כתבי הזכויות שהעניק ויטאוטאס הגדול ליהודי טרוקי, הורדנה ובריסק.
קרובים קרובים
קרובים קרובים היא קומדיית מצבים ישראלית אשר הופקה על ידי ה ושודרה ב בשנים 1983–1986. הסדרה נודעה בתור קומדיית המצבים הישראלית הראשונה ונחשבה לאחת מתוכניות הדגל של הטלוויזיה בישראל.
את נעימת הפתיחה של הסדרה הלחינה נורית הירש.
עלילת הסדרה
עלילת הסדרה מתמקדת בדיירים הגרים בשלוש דירות בבניין מגורים משותף ברחוב ויטק 9, בתל אביב: בני הזוג אילן ותיקי ובתם גליה בקומה השלישית, בני הזוג יורם (אחיה של תיקי) וליאורה ושלושת ילדיהם – אביתר, אפרת ומולי - בקומה השנייה, ודודתם של יורם ותיקי – חנה - בקומה הראשונה.
הדמויות הראשיות והקבועות בסדרה היו ריאליסטיות יחסית ולא הוקצנו באופן מוגזם. על אף הנטייה לריאליסטיות של הדמויות, נעשה מאמץ להימנע מדיונים בפוליטיקה ומשימוש בגסויות.
הסדרה עסקה בעיקר במגוון נושאים מחיי היומיום של משפחות ישראליות ממוצעות, בישראל בשנות ה-80 מן המעמד הבינוני העירוני, כגון: הצגות בית ספר, וועד הורים, קורס טיס, צמחונות, אסטרולוגיה, בחירות ועד בית, פריצה לבית, ימי הולדת, ובנושאים סאטיריים וחברתיים כמו אינפלציה, הצפייה ביומן השבוע ביום שישי, יחסי ארצות הברית–ישראל, שכירת עוזר בית ערבי, יחסי מזרחים-אשכנזים, נישואים בין-עדתיים ועוד.
אפרים סידון וב. מיכאל ידועים ככותבי סאטירה, ואף השתתפו בצוות הכותבים של "ניקוי ראש", אולם בסדרה זו הביקורת החברתית הייתה מרומזת בלבד. שני פרקים היו ביקורתיים בצורה קצת יותר גלויה – פרק שבו מחליטים בני המשפחה להעסיק עוזר בית שהוא סטודנט ערבי, ופרק שבו הילדים מתבקשים לספר בבית הספר על מנהגי העדה שלהם, דבר הגורר ויכוח בין ההורים לאיזו עדה שייכים הילדים (יורם ותיקי הם מזרחים, ואילו ליאורה ואילן אשכנזים).
הדמויות הראשיות
מרבית הדמויות בסדרה נקראו בשמם הפרטי של השחקנים. כמו כן הוחלט שלא לתת שמות משפחה לדמויות הראשיות.
היסטוריה
הרעיון המקורי היה הפקת סדרה קומית לטלוויזיה הלימודית שתעסוק בנושאי יחסי הורים-ילדים, תוכנית מקבילה בתכניה ל"קשר משפחתי", והשם המקורי שהוצע לה בשלב הפיתוח היה "המשפחה". בריאיון למודי בר-און בסדרה התיעודית "במדינת היהודים", סיפר במאי הסדרה יצחק שאולי כי מפיקת התוכנית רישה טירמן והוא החליטו לנסות להפיק קומדיית מצבים ישראלית, ולשם כך נסעו לארצות הברית וצפו בצילומי הסדרה "שלושה בדירה אחת", כדי ללמוד על אופן ההפקה והבימוי. לדבריו, הביקור בארצות הברית עורר בהם חששות שמא התנאים העומדים לרשותם בישראל אינם מספיקים, אך הם החליטו לנסות בכל זאת.
כתובת הבניין בסדרה "ויטק 9" היא פיקטיבית. הבניין המצולם בפתיח הסדרה ואשר בו היא מתרחשת כביכול, הוא למעשה הבניין הממוקם בשדרות רוטשילד פינת רחוב החשמונאים בתל אביב מכיוון דרום מערב. השם ויטק נלקח משמו של בעלה של מפיקת הסדרה. על אף שמדובר בבניין פשוט וצנוע, הוא הפך מפורסם ביותר בזכות הסדרה, שזכתה לפופולריות עצומה באמצע שנות ה-80. הבניין עצמו, המכונה "בית רבינוביץ'", תוכנן על ידי יהושע שטיינבוק (שני) ב-1935 בסגנון הבינלאומי ומוגדר כבניין לשימור כחלק מהעיר הלבנה של תל אביב. בשנת 2020 חודש הבניין, ונוספו לו מרפסות נוספות, כחלק משימור הבניין וחידושו, וכן שמירה על צורתו.
היסטוריית שידור
מאז שידורה הראשון, שודרה הסדרה פעמים רבות בשידורים חוזרים. בין היתר מספר פעמים שודרו פרקים נבחרים של הסדרה בשידור מחזורי בערוץ 23 במהלך סופי שבוע וימי חג. סדר הפרקים בשידורים החוזרים שונה מאז שידורם הראשון.
ב-17 במרץ 2015 שודר בטלוויזיה החינוכית הפרק "מה שבטוח", ששודר לראשונה בשנת 1986. הפרק לא נשמר כראוי בארכיון ולא היה ראוי לשידור. לאחר שעבר שיפוץ דיגיטלי הוקרן "ראש בראש" מול תוצאות מדגם הבחירות של 2015. הפרק נכלל גם במארזי ה-DVD של הסדרה.
הפקת פרק האיחוד
במהלך ראיון עם יהורם גאון לרגל זכייתו בפרס ישראל לשנת 2004, בתוכנית "תוכניות לשבת" בגלי צה"ל עם ניב רסקין וליעד מודריק, תהו השניים מדוע לא מפיקים פרק איחוד לסדרה. המגישים מודריק ורסקין החלו במסע להפקת פרק שכזה ואכן גלי צה"ל דיווחו על כוונה להפיק "פרק קאמבק" של הסדרה. רוב השחקנים הראשיים הסכימו. אפרים סידון הביע את תמיכתו תוך כתיבת תסריט שתואם לשנות ה-2000. יפה ויגודסקי, מנכ"לית הטלוויזיה החינוכית (שהיא מחזיקת הזכויות על הסדרה) הסכימה, ובנק דיסקונט מימן את ההפקה. פרק האיחוד, שנקרא "המצב צב", צולם בטלוויזיה החינוכית ב-11 בנובמבר 2004 מול קהל, ושודר במסגרת "שידורי קשת" בערוץ 2 ב-24 במרץ 2005, לקראת חג פורים.
בפרק האיחוד הצטרפו לצוות השחקנים תום גל שמשחק את נבו, בנו של אביתר וסיוון ששון בתפקיד גליה במקום גליה קדם, אשר פרשה מתחום המשחק. נתלי מאירוביץ' הייתה מנועה מלהשתתף משום עבודתה כמורה בתיכון. גם מולי שגב סירב להשתתף בפרק זה. בראיון איתו נימק שגב את סירובו: "העבודה כילד בקרובים קרובים הותירה חוויה מורכבת, חוויה עם המון חרדות: מאוד נהניתי מהעבודה, אבל לא נהניתי מההופעה עצמה, ומאוד לא נהניתי מכל הפרסום. מאז הבנתי שאני לא רוצה להיות על המסך בחיים שלי". שתי הדמויות הוזכרו בחטף, כאילו ירדו מישראל.
DVD
בשנת 2012 המארז הופק מחדש תחת חברת קלסיקלטת.
הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה במלחמת העולם השנייה
הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה במלחמת העולם השנייה היו ארבע הפצצות מן האוויר שביצע חיל האוויר המלכותי האיטלקי על חיפה וסביבתה ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה.
המצב האסטרטגי של ארץ ישראל
בחודשים הראשונים של מלחמת העולם השנייה הייתה המלחמה רחוקה מגבולות ארץ ישראל, ולאנשי היישוב נראה היה כי זו מלחמה המתחוללת באירופה שלא תגיע לגבולות הארץ. המפנה התחולל לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, כאשר צרפת נכנעה לוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית, וחולקה לשני חלקים - לצרפת ה"כבושה" שכללה את כל צפון צרפת ואת החוף האטלנטי, ולצרפת של וישי, בה שלטה ממשלת בובות פרו-נאצית בראשות המרשל אנרי פיליפ פטן, שמקום מושבה היה בעיר וישי. עם נפילת צרפת הצטרפה איטליה הפשיסטית למלחמה לצדה של גרמניה. הצבא האיטלקי בלוב, שהייתה אז בשלטון איטלקי, החל בהכנות לתקוף את מצרים, שכנתה של ארץ ישראל. באי רודוס, הנמצא במרחק טיסה קצרה מארץ ישראל, עגנו ספינות הצי האיטלקי וחנו מטוסי חיל האוויר האיטלקי. הסכנה הגיעה גם מצפון, כאשר סוריה ולבנון, שהיו נתונות לשלטון צרפת, עברו לשליטת שלטון וישי הפרו-נאצי.
תקיפות נוספות
ב-24 ביולי שוב תקפו מטוסי חיל האוויר האיטלקי את העיר וגרמו לפגיעות ברכוש ולריבוי נפגעים. בסביבות השעה תשע בבוקר הגיעו עשרה מטוסים בשני גלים מכיוון דרום מערב, כשהם טסים בגובה רב מעל העננים. אש מתותחי נ"מ נורתה לעברם והסיטה את מסלולם מכיוון בתי הזיקוק לצד מערב מבלי שפגעו בבתי הזיקוק. המטוסים הטילו כמאה פצצות שכמחציתן נפלו לים. אחת מהן פגעה בסירת דיג ערבית ושני דייגים נהרגו. הפצצות שהוטלו ליבשה התפזרו על שטח גדול בפרברי העיר. אחת פגעה בגג המוסך של משטרת המנדט וגרמה לשריפה, אך ללא נפגעים. עיקר הנזק נגרם למתקני חברת הדלק "של", שפרצה בהם דליקה בה נספו עשרות אנשים. שתי פצצות נפלו בהדר הכרמל. האחת התפוצצה ברחוב וגרמה להתהפכות משאית שנהגה נהרג. השנייה פגעה בבית מגורים אך לא התפוצצה. בסך הכל נהרגו במתקפה 46 איש ו-88 נפצעו. כשנשמעה צפירת האזעקה נכנסו תושבי חיפה למקלטים הפרטיים והציבוריים. במקומות שלא היו בהם מקלטים הסתתרו התושבים בחדרי המדרגות. כשנשמעה צפירת הרגעה יצאו התושבים מן המקלטים והחיים בעיר חזרו למסלולם. הלווית קורבנות ההפצצה נערכה עוד באותו יום בשעה חמש אחר הצהרים בהשתתפות קהל רב. האירוע רב הנפגעים הכה גלים ברחבי הארץ, שעד אז כמעט ולא נפגעה מאירועי המלחמה, ולעיר הגיעו, עוד באותו יום, נציגי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, בהם משה שרת (אז שרתוק) יושב ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, אברהם קצנלסון ראש מחלקת הבריאות של הסוכנות והוועד הלאומי ושמואל פסמן מפעילי ההתיישבות.
התקיפה השלישית ארעה ב-6 באוגוסט 1940. גם הפעם בוצעה התקיפה על ידי עשרה מטוסים. בתקיפה זו היו מעט נפגעים יחסית לתקיפה הקודמת, אך נגרמו נזקים לרכוש. ההפצצה הייתה בשעות הבוקר המוקדמות. לאחר שתי ההפצצות הראשונות הגבירו הבריטים את מערך הנ"מ ואת המטוסים התוקפים קידמה הפעם אש נ"מ עזה. כתוצאה מכך הוטלו רוב הפצצות לים. הנזק שנגרם היה כתוצאה מפצצות שנפלו על שלושה מכלי דלק בשטח בתי הזיקוק ושלוש מאות טון דלק נשרפו. תשעה עשר אנשים נפצעו רובם פציעות קלות ואדם אחד נהרג. בין הפצועים היו פועלים ערבים אחדים וההרוג היה אף הוא ערבי. בעקבות זאת ערך הציבור הערבי עצרת מחאה ביפו בה השתתפו מאות אנשים.
בעקבות ההפצצה, שגרמה לריבוי נפגעים בקהילה הערבית בחיפה, פרסמה המועצה המוסלמית העליונה הודעת מחאה. הנהלת הוועד הלאומי שלחה מברק לראש עיריית חיפה שבתי לוי בו נכתב: "היישוב העברי משתתף בצערה של חיפה בכלל והעדה הערבית בפרט לרגל קורבנות ההתקפה המתועבת של מטוסי האויב שקיפחו את חייהם של עשרות תושבים שלווים".
חיפה בהמשך המלחמה
הפצצת 21 בספטמבר 1940 הייתה ההפצצה האחרונה של חיל האוויר האיטלקי על חיפה, אך בזאת לא תמו אירועי המלחמה בחיפה.
ב-25 ביוני 1941, בעת המערכה בסוריה ובלבנון, כאשר כוחות הצבא הבריטי וצבא צרפת החופשית פלשו לסוריה ולבנון כדי לכבוש אותן מידי כוחות צבא צרפת של וישי, תקפו מספר מטוסים צרפתיים מכוחות וישי מטרות אחדות באזור עכו וחיפה וגרמו לנזקים מועטים ולפציעת אדם אחד. ב-3 ביולי תקפו שוב מטוסים צרפתים מכוחות וישי את חיפה. ההתקפה גרמה נזק קל למספר בתים וחנויות ואדם אחד נפצע קל.
גם הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, השתתף בתקיפות האוויר על חיפה. הגרמנים תקפו את חיפה לראשונה בליל 9 ביוני 1941. בליל 12 ביוני שבו המטוסים הגרמנים לתקוף את חיפה. ההפצצות גרמו לנזק קל בלבד, אך אדם אחד נהרג ואחד נפצע. הגרמנים הפציצו את חיפה פעמיים נוספות, בליל 7 ביולי ובליל 20 ביולי. בשתי ההפצצות התקיפו מטוסי יונקרס את מתקני בתי הזיקוק, אך הנזק שנגרם בהפצצה הראשונה לא היה חמור. בהפצצה השנייה נגרמו נזקים למספר מכלי דלק ולמתקני זיקוק. שתי תקיפות אלו היו האחרונות שפגעו בחיפה עד לתום המלחמה.
השורקים (סרט)
השורקים הוא סרט מותחן פשע רומני משנת 2019 בבימויו של קורנליו פורומביו ובכיכובו של ולאד איבנוב. הסרט הוקרן בבכורה בתחרות בפסטיבל קאן 2019. נבחר כנציג רומניה לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92, אך לא נכנס לרשימת המועמדים הסופית.
עלילה
כריסטי הוא קצין משטרה מנוסה שמנהל במקביל לעבודתו קשר עם המאפיה. הוא מגויס על ידי צעירה יפה למשימת שחרור בן זוגה הכלוא, איש העסקים זולט. הוא מגיע לאי הספרדי לה גומרה כדי ללמוד את שפת אל סילבו (שפת השורקים) ולשחרר את זולט ומוצא את עצמו לכוד בין עמיתיו השוטרים שחושדים בו, המאפיה ורגשותיו כלפי הצעירה.
הפקה
הסרט הופק באמצעות חברת הבמאי, 42 km Film, בשיתוף פעולה עם Les Films du Worso הצרפתי וחברת Komplizen Film הגרמנית, כאשר mk2 מטפלת במכירות ההפצה. הצילומים התרחשו ברומניה ובאיים הקנריים.
שחרור
הסרט התמודד על "פרס דקל הזהב" בפסטיבל קאן 2019. במאי 2019 נמכרו זכויות ההפצה של הסרט בבריטניה לחברת Curzon Artificial Eye.
מאנדו
מאנדו (בדנית: Mandø) הוא אי בדנמרק הנמצא באזור החוף הדרום מערבי של יוטלנד. האי משתרע על פני 7.63 קילומטרים רבועים וחיו בו 40 תושבים נכון לינואר 2018.
ניתן להגיע אל מאנדו כאשר יש גאות על פני מסלול לא סלול באורך של כארבעה קילומטרים המחבר את האי ליבשת.
שטחי ביצות עשב רבים מקיפים את האי והם מספקים בין היתר אזורי רבייה לציפורים ואורגניזמים אחרים.
דיוויזיית הפאנצר השביעית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השביעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת והמערכות בחזית המזרחית.
תפקודה של הדיוויזיה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ארווין רומל הקנתה לה את הכינוי "דיוויזיית הרפאים" משום התמרונים המהירים שלה סביב שדה הקרב. ארבעה מבין קציני ומפקדי הדיוויזיה היו מבין 27 חיילים בלבד שעוטרו באחד מהעיטורים היוקרתיים ביותר בגרמניה הנאצית - צלב האבירים עם עלי אלון, חרבות ויהלומים (ארווין רומל, אדלברט שולץ, האסו פון מנטויפל, וקרל מאוס).
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השנייה, והועמדה תחת פיקוד גאורג שטומה. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-3 וה-4. היחידות שהרכיבו את הדיוויזיה צברו ניסיון רב במערכה בפולין, בהם; גדוד הסיור ה-37 וגדוד האופנועים ה-7 (שנוצרו מפיצול רגימנט הסיור של הדיוויזיה הקלה ה-2), בנוסף לגדוד השריון ה-66 שהגיע גם הוא מהדיוויזיה הקלה. לדיוויזיה החדשה הוסף רגימנט השריון ה-25, אשר הביא את מספר גדודי השריון הדיוויזיה לכדי שלושה (בכך הגביר באופן משמעותי את כוחה). מספר חודשים לאחר מכן קיבל את הפיקוד אחד ממפקדיה המוכרים וכוכב עולה בצבא הגרמני - ארווין רומל.
המערכה על צרפת וארצות השפלה
ב-10 במאי 1940 פלשו הכוחות הגרמנים לצרפת ובלגיה, הדיוויזיה השביעית שירתה תחת פיקוד הקורפוס ה-15 כחלק מקבוצת ארמיות A, אשר פלשה לבלגיה דרך יער הארדנים. כחלק מהדחיפה לכיוון חופי תעלת למאנש של הקורפוס, הדיוויזיה התקדמה באגף הצפוני ביותר ביחד עם הדיוויזיה ה-32, במטרה לאבטח את האגף אל מול התקפת נגד אפשרית של בעלות הברית מצפון. ב-13 במאי הגיעו כוחות הדיוויזיה לגדת נהר המז ושבוע לאחר מכן הגיעה הדיוויזיה עד לאראס שם התפתח קרב כנגד כוחות שריון בריטים בסביבת אראס, לאחר שנהדפו הכוחות הבריטים נעצרה ההתקדמות למספר ימי התאוששות ומנוחה.
ב-26 במאי החלה הדיוויזיה בהתקדמות מחודשת והגיעה יום לאחר מכן לליל, שם התפתח מצור כנגד כוחות הארמייה הצרפתית הראשונה, עד שאלו נכנעו והעיר נפלה לידיים גרמניות ב-30 במאי. מספר ימים לאחר מכן החלה הדיוויזיה לנוע שוב לכיוון הים וב-10 ביוני היא הייתה היחידה הגרמנית הראשונה שהגיעה לחופי תעלת למאנש סמוך לדייפ. ב-18 ביוני כבשו יחידות הדיוויזיה את העיר שרבור, משם החלו בתנועה לכיוון בורדו, אך נעצרו ב-21 ביוני עם הפסקת האש.
במהלך המערכה, הדיוויזיה זכתה לכינוי "דיוויזיית הרפאים" (בגרמנית: Gespensterdivision) משום התנועה המהירה שלה, באופן שאפילו הפיקוד הגרמני לא תמיד ידע את מיקומה המדויק. ארווין רומל שפיקד עליה במערכה, גילה יוזמה רבה בפיקודו ודגל ברוח הפיקוד מהחזית שאפיינה את תורת לוחמת השריון כפי שראה אותה היינץ גודריאן ("אבי השריון הגרמני"). לאחר המערכה, הוצבה הדיוויזיה סמוך לסום בצפון צרפת עד לפברואר, כאשר הושמה בעתודה בבון ומפקדה הוחלף בהנס פון פונק. היא עסקה בהכנות לפלישה העתידית לברית המועצות וב-8 ביוני 1941 בסמוך למועד הפלישה היא הועברה לפרוסיה המזרחית כהכנה לפלישה עצמה.
מבצע ברברוסה והחזית המזרחית
לאחר שהות קצרה בסביבת וילניוס, הדיוויזיה הוחלפה בדיוויזיה הממונעת ה-20, והיא המשיכה בהתקדמות לכיוון מינסק. ב-27 ביוני חברה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-18 והן השלימו יחד מאמץ שהביא לכיתור שלוש ארמיות של הצבא האדום בכיס ממערב למינסק (ה-3, ה-10 וה-13). לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה במהלך שלושה ימים והגיע ליארצבו במחוז סמולנסק, כאשר העיר סמולנסק מדרום נכבשה על ידי הדיוויזיה הממונעת ה-29. בשלב זה התוכנית הייתה לכתר בכיס את הארמייה ה-20, אך כוחות קבוצת הפאנצר השנייה לא הצליחו לנוע ולחבור אם הדיוויזיה השביעית והכיס נותר פתוח לתנועת כוחות הצבא האדום. ב-26 ביולי יחד עם הדיוויזיה הממונעת ה-20, הצליחה הדיוויזיה ה-7 לנוע עוד 20 קילומטרים דרומה לכיוון קבוצת הארמיות השנייה, אך עדיין לא הצליחה לסגור את הכיס אל מול ההתנגדות הסובייטית. עם זאת, שבוע לאחר מכן מאמצי היחידות הגרמניות בגזרה הביאו להבסת כוחות הצבא האדום בכיס סמולנסק.
ב-6 באוגוסט הדיוויזיה יצאה מהחזית להתאוששות והתארגנות מחדש, כאשר היא הוחלפה על ידי דיוויזיה ממונעת. באוקטובר משתתפת הדיוויזה כחלק מקבוצת הפאנצר השלישית בקרב על מוסקבה, ב-7 באוקטובר היא משתתפת בלחימה באזור ויאזמה ולוקחת חלק במאמץ הכיתור בכיס ויאזמה. בימים אלו התחילו גשמי סתיו שמגבילים מאוד את התנועה על כבישי העפר והבוץ הכבד שנוצר, ב-28 בנובמבר הגיעו יחידות הדיוויזיה עד לגדות תעלת מוסקבה כ-65 קילומטרים ממוסקבה שם נעצרו אל מול ההגנה הסובייטית. במהלך החורף הדיוויזיה הוצבה באזור החזית בלחימה הגנתית אל מול התקפות הנגד של הצבא האדום, במרץ 1942 הדיוויזיה הועברה אחורה לאזור רז'ב בניסיון להדוף מתקפת נגד גדולה סביב מבלט רז'ב. לאחר חודשי לחימה קשים עם אבדות רבים, הדיוויזיה נשלחה אחורה לצרפת להתאוששות והתארגנות ארוכה.
הדיוויזיה החלה את מבצע ברברוסה עם כ-14,000 חיילים ו-400 קצינים, במהלך שישה חודשי לחימה איבדה הדיוויזיה 2,055 חיילים, עם 5,737 פצועים, 313 נעדרים ו-1,089 חיילים שנפגעו מפגעי מזג האוויר; סך הכל 9,203 מחיילי וקציני הדיוויזיה נפגעו עד לינואר 1942. במאי עם הוצאת הדיוויזיה מהחזית, שירתו בה 8,589 חיילים וקצינים, כאשר רובם לא היו עם הדיוויזיה מתחילת המערכה והצטרפו במטרה למלא את השורות במהלך הלחימה בחזית המזרחית.
צרפת (מאי 1942 - פברואר 1943)
הדיוויזיה הוצבה כחלק מהארמייה הראשונה במשימת הגנה חופית בדרום צרפת. אם הגעת הדיוויזיה לצרפת, היא נכנסה לתקופת אימון אינטנסיבית ותוך מספר שבועות הדיוויזיה שבה לגודלה וכוחה המקורי, אך עם זאת לקח הרבה יותר זמן לחמש את הדיוויזיה באופן מלא עם ציוד וטנקים. יחידות מסוימות בדיוויזיה עשו שימוש זמני בטנקים צרפתיים או בטנקים גרמניים מיושנים, באופן הדרגתי החלו להיקלט בכמויות קטנות טנקים חדישים לשורות הדיוויזיה. בתקופה זו שני רגימנטי הרובאים (חיל רגלים) של הדיוויזיה הומרו לרגימנטי פאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין).
בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור צרפת של וישי סמוך לעיירה אקס-אן-פרובאנס לאחר שגבר החשש שבעלות הברית ינסו לפלוש לאירופה דרך דרום צרפת. ב-27 בנובמבר נכנסה הדיוויזיה בכוחות מתוגברים לעיר הנמל טולון במטרה להשתלט על אוניות הצי הצרפתי מחשש שיפלו לידי בעלות הברית, אך בעודם הגרמנים מכתרים את הנמל חיילי הצי הצרפתי הטיבעו כמעט את כל הצי שלהם. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה בסמוך לאביניון עד לינואר 1943, עד שהחמרה במצב הכוחות הגרמנים בדרום רוסיה הצריכה תגבור של כוחות רעננים והדיוויזיה שבה לחזית המזרחית.
החזית המזרחית וגרמניה (פברואר 1943 - מאי 1945)
בפברואר 1943 הגיעה הדיוויזיה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית, שם היא לחמה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום בסיוע לארמיית הפאנצר הראשונה באזור הקווקז. בגזרה זו סייעה הדיוויזיה לבלום את מאמץ הצבא האדום ברוסטוב על הדון כמו גם מאמצי ההתקפה של הכוחות הגרמנים בקרב חרקוב השלישי. ביולי-אוגוסט 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף בחלקו הדרומי של הגזרה הגרמנית, במהלך הקרב ספגה הדיוויזיה אבדות רבות והיא נותרה לאחריו עם 15 טנקים בלבד וכמות חיילים שוות ערך לשלושה גדודי חיל רגלים. לאחר הקרב הועברה הדיוויזיה לפיקוד קורפוס הפאנצר ה-48 והשתתפה בניסיון הכושל לבלימת כוחות הצבא האדום בגזרת חרקוב (קרב חרקוב הרביעי). בחודשים הקרובים השתתפה הדיוויזיה בקרבות נסיגה לאורך הגזרה הדרומית דרך אוקראינה ובנובמבר היא לקחה חלק בקרב על קייב.
ביולי 1944 נשלחה הדיוויזיה לגזרה הצפונית להשתתף בלחימה אל מול מתקפת הצבא האדום באזור הבלטי. ב-21 בספטמבר נערכו כוחות הדיוויזיה להגן על החזית ממזרח לקלייפדה (ממל), אך לבסוף נהדפו על ידי מתקפה רחבה של הצבא האדום לכיבוש עיר הנמל. ב-7 בנובמבר שאריות הדיוויזיה הוצאו מהחזית והוצבו במזרח פרוסיה להתארגנות והתחמשות מחדש, הדיוויזיה שימשה עתודה לארמיית הפאנצר השנייה כחלק מקבוצת ארמיות מרכז. בינואר 1945 הצליחו יחידות הצבא האדום להבקיע את מערך ההגנה של הארמייה השנייה והדיוויזיה ניהלה קרבות נסיגה בעת ששאר כוחות הארמייה נסוגים לכיוון צפון פולין. כוחות הדיוויזיה ניהלו קרבות קשים ונסוגו בהדרגה לכיוון חוף הים הבלטי בצפון פרוסיה המזרחית, במרץ התרכזה הדיוויזיה באזור גדנסק ולבסוף אל מול המאמץ הסובייטי, ב-19 באפריל שאריות הדיוויזיה נסוגו באמצעות סירות דרך הים הבלטי לעבר צפון גרמניה. בתחילת מאי 1945 חיילי הדיוויזיה נכנעו לכוחות הצבא הבריטי צפונית-מערבית לברלין.
מבנה וציוד עיקרי
מאי 1940:
רגימנט השריון ה-25 וגדוד השריון ה-66 לחמו שניהם במערכה בפולין על בסיס טנקים קלים פאנצר סימן 1 וסימן 2. אחרי המערכה בפולין, יחידות השריון בדיוויזיה החלו לקלוט את טנקי הפאנצר 38(t) הצ'כים אך עם פתיחת המערכה תהליך זה לא הושלם במלואו, והדיוויזיה כללה 91 טנקי פאנצר 38, 24 טנקי פאנצר סימן 4 (ביחידות השריון הבינוני), 68 טנקי פאנצר סימן 2 ו-34 טנקי פאנצר סימן 1 (סך הכל 225 טנקים). רגימנט הארטילריה כלל 18 תותחי שדה קלים 105 מ"מ מסוג leFH 18, בעוד שגדוד הנ"ט הכיל תותחי נ"ט 37 מ"מ מסוג Pak 36.
יוני 1943:
במאי 1942 הוצאה הדיוויזיה מהחזית ונשלחה להתארגנות ואימון בצרפת ובמחצית השנייה של השנה היא אורגנה מחדש (בדומה לשאר דיוויזיות הפאנצר). בתקופה זו קלטה הדיוויזיה טנקים גרמנים מדגמים חדישים יותר, גדודי החי"ר שלה אורגנו מחדש כגדודי פאנצרגרנדיר, גדוד האופנועים הוטמע לתוך גדוד הסיור, ונקלט ציוד חדש בין היתר זחל"מי Sd.Kfz. 251 בגדוד II של רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-6.
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
אוואלד פון לוכו
אוואלד פון לוכו (בגרמנית: Ewald von Lochow; 1 באפריל 1855 – 11 באפריל 1942) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המערבית.
תחילת הקריירה
פון לוכו נולד ב-1 באפריל 1855 לאביו פרדיננד פון לוכו שהיה בעל אחוזה ולאשתו אגנס לבית פון שליבן, בברוט שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1878 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-3.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לוכו מפקד הקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-14 בינואר 1915 קיבל פון לוכו את העיטור פור לה מריט על חלקו בהדיפת המתקפות הצרפתיות בסואסון יומיים קודם לכן. לאחר מכן פיקד על בלימת המתקפות הצרפתיות באראס ובלה באסה.
באוקטובר 1915 הועבר פון לוכו עם הקורפוס שבפיקודו לסרביה, שם השתתף במערכה המוצלחת לכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל פון לוכו ב-13 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
ב-30 בנובמבר 1916 מונה פון לוכו למפקד הארמייה החמישית במקום וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה שמונה למפקד קבוצת ארמיות. ב-15 בדצמבר 1916 הוביל פון לוכו מתקפה כבדה על הצרפתים, אולם המתקפה נכשלה בצורה מחפירה, ובעקבות כך הודח פון לוכו מתפקידו, וב-29 בינואר 1917 פרש מהצבא.
פון לוכו נפטר בברלין ב-11 באפריל 1942 והוא בן 87 שנים.
לקטופרין
לקטופרין (lactoferrin) הוא גליקופרוטאין גלובולרי, ששייך למשפחת הטרנספרינים ולו תפקידים רבים. בין היתר, החלבון קושר שני יונים של ‎Fe3+‎, והוא מופרש במגוון נוזלים, כגון חלב אם (ובעיקר בחלב הלידה, קולוסטרום), רוק, דמעות וריר. לקטופרין מופרש בכמות גבוהה ביותר בקולוסט אחר כך בחלב אם וכן גם בחלב פרה ובחלב כבשים.
החלבון הוא חלק ממערכת החיסון הלא-ספציפית, בשל יכולתו לדכא שגשוג חיידקים ופטריות. כמו כן, לחלבון תפקידים בהומאוסטזיס של ברזל, בהגנה מפני דלקות, בגדילה ובמיון של תאים וכן נגד גידולים סרטניים.
החלבון מגיב גם עם הפארין, DNA, RNA וכן עם פוליסכרידים.
המחקרים הראשונים על החלבון המבודד החלו בשנות ה-60. במחקרים אלה נמצאה המסה של החלבון, הנקודה האיזואלקטרית שלו, ספקטרום הבליעה שלו והעובדה שכל מולקולה קושרת שני יוני ברזל. החלבון בודד מחלב פרה, והוא היה קרוב מבחינה כימית לסרום טרנספרין, חלבון שאחראי על רמות הברזל בדם. בהתאם לכך, כונה החלבון ב-1961 לקטופרין, שם שבו השתמשו גם קודם לכן, ועל אף שבהמשך התגלה שהחלבון לא נמצא רק בחלב. ב-1961 התגלתה גם הפעילות האנטיבקטריאלית שלו, וקושרה ליכולתו לקשור ברזל. בשנת 2009 דיווחו חוקרים רוסיים כי הצליחו להנדס עזים שחלבן מכיל לקטופרין אנושי.
הוגו איבארה
הוגו בנחמין איבארה (בספרדית: Hugo Benjamín Ibarra; נולד ב-1 באפריל 1974) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן ימני, וכיום מאמן קבוצת בוקה ג'וניורס.
קריירת משחק
איבארה החל את קריירת המשחק המקצוענית בשנת 1993, בקבוצת אתלטיקו קולון ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית. בסיום עונת עלתה קולון בחזרה לליגה הבכירה. איבארה שיחק עם קולון שלוש שנים כמגן ימני הפותח בליגה הבכירה, עד שבקיץ 1998 נרכש על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית, בוקה ג'וניורס.
תחילת הדרך של איבארה בבוקה הייתה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית. איבארה תפס את מקומו בהרכב הפותח, וזכה עם קבוצתו החדשה בשתי האליפויות של עונת (אפרטורה 1998 וקלאוסורה 1999). לאחר הזכייה בטורנירים המקומיים, השלימה בוקה בשנת 2000 זכייה בשני טורנירים בינלאומיים. היא זכתה בגביע ליברטדורס ראשון מזה 22 שנים, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול פלמיירס הברזילאית בדו-קרב פנדלים. איבארה פתח בהרכב בוקה שני המפגשים. בעקבות הזכייה השתתפה בוקה, עם איבארה בהרכב הפותח, במשחק הגביע הביניבשתי מול אלופת אירופה ריאל מדריד, וגברה עליה בתוצאה 2-1. בשנת 2001 זכתה בוקה בפעם השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה, לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים על קרוס אסול המקסיקנית. איבארה פתח בהרכב השני משחקי הגמר.
לקראת עונת, ולאחר שזכה עם בוקה בחמישה תארים בשלוש שנים, החל איבארה את הקריירה האירופית שלו, כשחתם בפורטו מליגת העל הפורטוגלית תמורת סכום המוערך בכ-7.8 מיליון אירו. הוא פתח בהרכב במשחקה הרשמי הראשון של פורטו באותה עונה, משחק הסופר קאפ הפורטוגלי מול בואבישטה. איבארה סייע לחוליית ההגנה של פורטו לשמור על רשת נקייה, והיא גברה על יריבתה בתוצאה 1-0 בדרך לזכייה בתואר. בהמשך העונה רשם איבארה 20 הופעות ליגה במדי פורטו.
בעונת הושאל איבארה בחזרה לבוקה ג'וניורס, בין היתר כי לא החזיק בדרכון אירופי ותפס מקום של שחקן זר. עונת ההשאלה של איבארה בבוקה הייתה מוצלחת, לאחר שהשלים עימה זכייה שלישית בקריירה בגביע ליברטדורס, לאחר ניצחון כפול על סנטוס בגמר. איבארה פתח בהרכב בשני המפגשים. בעונת חזר איבארה לאירופה, כשהושאל למונקו הצרפתית. מונקו רשמה את העונה המוצלחת בתולדותיה במסגרת ליגת האלופות. לאחר שהדיחה את ריאל מדריד ברבע הגמר, פגשה מונקו את צ'לסי בחצי הגמר, וגברה עליה 3-1 במשחק הראשון בבית. במשחק החוץ בסטמפורד ברידג' הובילה צ'לסי 2-0 כבר במהלך המחצית הראשונה, תוצאה שהספיקה לה כדי להעפיל, אך שתי דקות בתוך תוספת הזמן של המחצית הראשונה כבש איבארה את השער המצמק, ובהמשך מונקו אף השיגה שוויון 2-2 בדרך למשחק הגמר הראשון בתולדותיה. במשחק פגש איבארה דווקא את קבוצת הבית שלו, פורטו, בדרך להפסד 3-0.
בעונת הושאל איבארה פעם נוספת, הפעם לאספניול מהליגה הספרדית, והיה שחקן מפתח בחלק האחורי של הקבוצה שסיימה במקום החמישי בליגה. איבארה רשם 31 הופעות ליגה במהלך העונה, והיה חלק מהרכב שכלל שני ארגנטינאים נוספים, כשלצידו של איבארה שיחק הבלם מאוריסיו פוצ'טינו ולפניו שיחק הקשר מקסי רודריגס.
בתום העונה הסתיים חוזהו בפורטו, ואיבארה שב לקדנציה שלישית במדי בוקה ג'וניורס. ממש כמו בקדנציה הראשונה שלו בקבוצה, עם הגעתו של איבארה זכתה הקבוצה בשני תוארי האליפות של עונת. בנוסף, זכתה הקבוצה בשנת 2005 בגביע סודאמריקנה ובגביע רקופה סודאמריקנה. ב-2006 זכתה הקבוצה בביע רקופה סודאמריקנה שני ברציפות, כשבמפגש הגמר השני, בהיעדרו של סבסטיאן בטאליה, שימש איבארה כקפטן הקבוצה. ב-2007 זכה איבארה עם קבוצתו בגביע ליברטדורס הרביעי בקריירה, לאחר ניצחון כפול בגמר על גרמיו. איבארה פתח בהרכב בשני משחקי הגמר וסייע לבוקה לשמור על רשת נקייה בשניהם. ב-2008 זכו בוקה ואיבארה בגביע רקופה סודאמריקנה נוסף, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול ארסנאל דה סארנדי. בהיעדרו של מרטין פלרמו במשחק השני, שימש איבארה כקפטן הקבוצה, בדומה לזכייה באותו תואר שנתיים קודם לכן. באותה שנה זכה איבארה עם קבוצתו בתואר 15 ואחרון במספר, אליפות האפרטורה.
נבחרת ארגנטינה
בסך הכל רשם איבארה 11 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה.
ראשנחשיים
רֹאשְׁנְחָשִׁיִּים (שם מדעי: Channidae) היא משפחת דגים טורפים מסדרת הדקראים. אלו דגים החיים במים מתוקים באזורים טרופיים באסיה ובאפריקה.
דגים אלה הם דגי מאכל משובחים, והם הובאו למדינות שונות, בהם הם הפכו למינים פולשים הרסניים. אורכם משתנה מאורך 25 סנטימטרים עד ל-1 מטר אצל המינים הגדולים.
דגים טורפים אלה ניזונים מכל יצור קטן יותר. הקטנים ניזונים בעיקר מפלנקטון, מחרקים מימיים ומרכיכות. הבוגרים צדים טרף גדול יותר כמו דגים, דו-חיים, סרטנים ובמקרים נדירים אף מיונקים קטנים כמו חולדות. רבים מהם טורפי-על באזור חיותם.
פתיל רועם
פתיל רועם הוא צינור גמיש מחומר פלסטי, המשמש להפעלת חומרי נפץ וחבלה. נקרא באנגלית BLASTING CORD או DETONATING CORD או PRIMER CORD. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה כזה בשימוש הצבא הבריטי בצבע לבן. בצה"ל הוא בצבע ירוק זית. בצבא האמריקאי הוא בצבע אפור כהה. בשימוש ארגוני הטרור מגוון רחב של פתילים רועמים מתוצרת חברות ומדינות שונות, בעלי צבעים שונים.
הצינורית מכילה חומר נפץ TNT או בצבא האמריקני פנטריטריטיול טטרניטראט (PETN Penrtit) והיא בדרך כלל בקוטר של כ- 6 מ"מ. הפתיל בעל מהירות פיצוץ גבוהה מאוד של 5000 מטר בשנייה. עקב מהירות הפיצוץ הגבוהה שלו, שימש בעבר ומשמש גם כיום להפעלת מספר מטעני נפץ בו זמנית. הפתיל מתנפץ ולא בוער כמו למשל פתיל השהייה. הוא מיועד להפעלת מטענים בו זמנית או ליצירת פעולת שרשרת. מקובל לשימוש במכרות, בקידוחים, בהריסת מספר מבנים רב בו-זמנית וכמובן לשימושים צבאיים שונים.
בשל תכולתו הנפיצה של הפתיל הרועם, לעיתים נעשה בו שימוש כמטען חבלה עיקרי, הן על ידי ליפופו סביב החפץ המיועד לפיצוץ או באמצעות יצירת פקעת מלופפת, אשר בעת יזום שלה יוצר גל ניפוץ כשל מטען חבלה.
בקרב יחידות חבלה צבאיות וגופים אזרחיים נמצא בשימוש גם פתיל רועם צורתי. פתיל זה מעוצב לכל אורכו כמעטפת משולשת, בדומה למטען חלול. יזימתו של הפתיל הצורתי מאפשרת פיצוץ ממוקד לאורכו של הפתיל. פתיל כזה משמש לחיתוך פרופילי מתכת, יצירת חורים בלוחות מתכת/עץ/קירות גבס או ביקוע מעטפת של עצמים הבנוים מחומרים קשיחים.
חלב חזירים
חלב חזירים הוא חלב המיוצר מחזירים, והוא נצרך בדרך כלל על ידי חזרזירים. הוא דומה בהרכבו לחלב פרה, אך הוא מכיל יותר שומן ומים. חלב חזירים נצרך על ידי בני אדם לעיתים רחוקות מאוד, ואינו נחשב למוצר חקלאי בר-קיימא. נעשו מספר ניסיונות לייצר גבינה מחלב חזירים, חלקם היו מוצלחים.
תיאור
חלב חזיר מכיל 8.5% שומן לעומת 3.5% בחלב פרה. יש לו הרכב קולוסטרום דומה לחלב פרה מבחינת חלבון, שומן ולקטוז. חזירים שנמצאים בדיאטה עשירה בחלבון מייצרים יותר חלב בהשוואה לחזירים בדיאטה דלת חלבון. הוא מתואר גם כבעל טעם עז יותר מחלב עיזים, ונראה מימי יותר מחלב פרה.
קושי בחליבת חזירים
חלב חזירים לא נחשב מתאים למאכל אדם, או לייצור מסחרי ממספר סיבות. חזירים נחשבים לחיה קשה לחליבה. החזירה עצמה נרתעת מחליבה, יכולה לא לשתף פעולה או להיבהל מנוכחות אנושית, וחזירות מניקות עשויות להיות אגרסיביות למדי. לחזירות יש 8 עד 16 פטמות קטנות, כל אחת נותנת מעט חלב למשך זמן קצר. זמן החליבה של חזירה יכול להימשך כחמש עשרה שניות לעומת עשר דקות אצל פרה. חזירה עשויה לייצר רק כ-10 קילוגרם חלב ליום, לעומת פרה שיכולה לייצר 40 ק"ג חלב ביום. (כמות הייצור נאמדה באמצעות שקילת חזרזירים לפני ואחרי היניקה.) בנוסף, אף מכונת חליבה קיימת לא מיועדת לחיבור לסביבות תריסר פטמות וחילוץ חלב למשך 15 שניות בלבד. לבסוף, חזירות, בניגוד לפרות, לא יכולות להיכנס להריון בזמן הנקה, מה שהופך את פעולת חליבת החזירות לעוד פחות כדאית.
גבינה
חקלאי הולנדי ייצר את אחת מגבינות הניסוי הראשונות מחלב חזירים. לא פחות מעשרה אנשים עבדו כדי לחלוב את החזירים במשך עשרות שעות. כמה מהניסיונות לייצר גבינה נכשלו, אך הם הצליחו לבסוף לייצר מספר קילוגרמים ודיווחו כי טעמה של הגבינה "גירי ומעט מלוח" ובהשוואה לגבינות אחרות, היא "מלוחה וקרמית יותר, אך גם גרגירית יותר". הגבינה נמכרה לקונה אנונימי בארגון צדקה לילדים תמורת 2,300 דולר לק"ג. המחיר שהושג היה גבוה יותר מזן הגבינה היקר ביותר המכונה גבינת פולה, המיוצרת מחלב החמור הבלקני הסרבי.
בריאות ויופי
סוזנה מונטגומרי, הרוזנת מאגלינטון נהגה לשטוף את פניה בחלב חזירים ואז לשתות אותו. היא המליצה על טיפול זה לאחרים, מכיוון שהאמינה שהוא עוזר לשמור על הגזרה והעור.
ניקולאי סברצ'קוב
ניקולאי סברצ'קוב (ברוסית: Николай Сверчков; 1817–1898) היה צייר רוסי שהתמחה בז'אנר ובסצינות צייד וסוסים. הוא היה חבר באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
ביוגרפיה
אביו היה אחראי על האורוות הקיסריות. בילדותו עבד עם אביו והחל לצייר חיות. הוריו התרשמו מעבודתו, וסידרו לו שיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם צייר הקרב, אלכסנדר סאוורויד, מ-1827 עד 1829. הוא לא הצליח לעמוד בקצב התוכנית הקפדנית שם, והועבר לבית ספר בכנסיית פטרוס הקדוש. שם למד מ-1829 עד 1833. עם סיום לימודיו מצא עבודה במשרד הפנים.
הוא צייר בזמנו הפנוי והציג את עבודותיו בתערוכות השנתיות של האקדמיה. ב-1839 הוענק לו התואר "אמן חופשי" ועזב את שירות המדינה. במהלך שנות ה-40, הוא ביקר בכמה חוות הרבעה מפורסמות כדי לצייר סצנות של סוסים שם. בשנת 1850, ציוריו פורסמו בצורת ספר על ידי חברת Velten בקרלסרוהה.
לאחר מכן, הוא ביקר את המשורר ניקולאי נקראסוב באחוזתו ליד ירוסלב ויצר איורים לכמה מיצירותיו. ב-1852 הוא זכה בתואר "אקדמיה" על ציורי הטרויקה הפופולריים שלו, והפך לפרופסור ב-1855.
הוא המשיך להציג לעיתים קרובות, והשתתף בתערוכות בינלאומיות רבות, כולל תערוכת המאה בפילדלפיה.
בסך הכל הוא הפיק 350 ציורים ויותר מאלף רישומים.
אייפון 7 פלוס
אייפון 7 פלוס (באנגלית: iPhone 7 Plus) הוא טלפון חכם מסוג פאבלט בעל מסך מגע והמכשיר העשירי בסדרת הטלפונים החכמים של אפל, אייפון. המכשיר הוכרז באירוע השנתי של אפל ב-7 בספטמבר 2016, יחד עם שעון ה-Apple Watch ואייפון 7.
המכשיר כולל מסך 5.5 אינץ' Retina HD ברזולוציית 1920x1080, מעבד A10 4 ליבות, מעבד גרפי משופר, וארכיטקטורת 64 ביט, שתי מצלמות ברזולוציית 24 מגה פיקסל, חיישן טביעת אצבע (סדרה 2) תמיכה ב-תקשורת טווח אפס (NFC).
תכונות וחידושים
אייפון 7 מגיע ללא כפתור הבית הפיזי הישן, אלא ככפתור מגע עם משוב רטט למתן תחושת לחיצה. חיבור שקע האוזניות הוסר, והאוזניות החוטיות מתחברות לשקע הטעינה. כמו כן, אפל המכשיר יכול להתחבר לאוזניות ה-AirPods האלחוטיות מתוצרת אפל. על מנת לאפשר חיבור אוזניות רגילות למכשיר, פיתחה החברה מתאם ייעודי לסטנדרט הישן. המסך בהיר ב-25% מאייפון 6S Plus ויכול לספק מגוון צבעים גדול יותר. הוא מצויד בשני רמקולים עוצמתיים פי 2 מאייפון 6, אחד בתחתית המכשיר ואחד בראשו לשמיעה סטראופונית. המכשיר עמיד למים ואבק בעומק 1 מטר עד 30 דקות, בתקן IP67. המעבד מורכב מ-4 ליבות, כאשר שניים מהם משתמשים בחמישית מעוצמתם, לצורך חיסכון באנרגיה לדברים יום-יומיים, ושניים עוצמתיים יותר, לגיימינג ולמתן ביצועים חזקים. חיישן המצלמה הוגדל והוכפל, ומכיל 2 מצלמות אחוריות ברזולוציה של 12MP כל אחת. מצלמה אחת מתמקדת במרחב, והמצלמה השנייה מתמקדת במרחק, כך שניתן להשתמש במצלמות כמו בזום פיזי. נוסף בקר המווסת את צריכת החשמל, פסי האנטנות מוקמו בקצוות המכשיר, נוספו 4 נורות לד בפלאש, והוא מגיע גם בצבעים ׳ jet black׳ ו'שחור מט'.
ב-21 במרץ 2017 אפל הכריזה, ללא אירוע עיתונאים, על צבע חדש לסדרת האייפון 7 - 'אדום בוהק' כחלק משיתוף פעולה עם קרן (RED) למלחמה באיידס. במסגרת שיתוף הפעולה, חלק גדול מההכנסות ממכירת האייפונים האדומים יועברו לקרן למען המלחמה בנגיף האיידס. אפל ציינה כי האייפונים האדומים יימכרו כמהדורה מיוחדת ולא כצבע קבוע לסדרת האייפון.
הכרזה ושחרור
אייפון 7 פלוס הוכרז ב-7 בספטמבר 2016, הוא נמכר בארה״ב החל מ-16 בספטמבר, והגיע לישראל ב-20 באוקטובר.
מינרלוקורטיקואיד
מינרלוקורטיקואידים (מאנגלית: Mineralocorticoid) הם הורמונים הנוצרים בשכבת הגלומרולוזה שבקליפת בלוטת יותרת הכליה, ומסייעים לוויסות משק המלחים בגוף. מקורו של השם בהשפעת הורמונים אלו על חילוף החומרים של מינרלים.
ההורמון החשוב מביניהם הוא הסטרואיד אלדוסטרון הפועל על הכליות בקידום ספיגה מחדש של יוני נתרן לתוך הדם. בעקבות הנתרן נכנסים גם מים ונשמר לחץ דם נורמלי. כמו כן פועל אלדוסטרון על בלוטות הזיעה כדי להפחית את אובדן הנתרן בזיעה, ופועל על תאי הטעם כדי להגביר את רגישות פקעיות הטעם למלח. הפרשת אלדוסטרון מומרצת על ידי ירידה ברמת יוני הנתרן בדם או עליה ברמת יוני האשלגן בדם, וכן על ידי אנגיוטנסין 2 ו-ACTH.
לקטוז
לקטוז (Lactose), המכונה גם סוכר החלב, הוא דו סוכר המורכב מהסוכרים גלוקוז וגלקטוז, הקשורים בקשר β גליקוזידי בין הפחמנים 1 ו-4. הסוכר מהווה 2%-8% מהמוצקים בחלב יונקי השליה. מקור שמו הוא השם הלטיני לחלב, Lac, בתוספת הסיומת 'וז' הניתנת לסוכרים.
פירוק לקטוז
הלקטוז מפורק במעי הדק על ידי האנזים לקטאז המבצע הידרוליזה של הקשר הגליקוזידי, כתוצאה מכך מפורק הלקטוז לשני חד סוכרים גלוקוז וגלקטוז, שיכולים להיספג בתאים. בכל עת שהגוף אינו מסוגל לייצר ולהפריש את הלקטאז (ראו: רגישות ללקטוז), ממשיך סוכר החלב לעבר המעי הגס, שם הוא מתפרק בעזרת חיידקים המצויים שם. בין תופעות הלוואי של פירוק זה נמצאים גזים, כאבי בטן ושלשולים.
פרטים צעירים המשתייכים למחלקת היונקים ניזונים מחלב המכיל לקטוז על ידי אימהותיהם. בגילאים מתקדמים יותר הפרטים מתבגרים ואינם ניזונים עוד על ידי הנקה. כתוצאה מכך, בקרב רוב היונקים יכולת ייצור הלקטאז יורדת עם ההגעה לבגרות. תופעה זו מתרחשת גם אצל בני אדם, אך יש אנשים שמוצאם באירופה, במזרח התיכון, בחלקים רבים בהודו ובחלקים מסוימים באפריקה שלהם גרסה שונה מעט של הגן המקודד ללקטאז. לפיכך, הם מייצרים אותו גם בבגרות. בתרבויות אלו נוהגים לחלוב יונקים אחרים כמו פרות, כבשים ועיזים כמקור מזון. האוכלוסיות הרגישות ביותר ללקטוז הן ממוצא אסייתי, אינדיאני, אפריקני ויהודי-אשכנזי.
אי-סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלבון חלב
אי סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלבון חלב הן שתי תגובות, השונות מהותית זו מזו. לכל אחת מהן סיבות, שכיחות ומאפיינים משלה. לקטוז הוא סוכר פשוט שמצוי בכל סוגי החלב הטבעי, וגוף היונקים מעכל אותו באמצעות האנזים לקטאז. הייצור של אנזים זה בגוף יורד באופן משמעותי לאחר תקופת הינקות אצל כל היונקים, כולל בני האדם.
אצל בני אדם במקרים רבים מגיעה הירידה ברמת הלקטאז למצב של חוסר יכולת לעכל כמויות גדולות של לקטוז או לחוסר יכולת מוחלט לעכל לקטוז. זאת כתוצאה ממחסור באנזים המפרק, מה שמוביל לתופעה המכונה "אי-סבילות ללקטוז" (או "רגישות ללקטוז") שהיא בעיית עיכול נפוצה.
אי סבילות ללקטוז היא המצב בו לקטאז לא מיוצר בגוף בזמן הבגרות או מיוצר בכמות שאינה מספקת. צריכה של לקטוז עודף בהיעדר לקטאז גורמת בדרך כלל לכאבי בטן, לגזים במערכת העיכול, לנפיחוֹת, לבחילה ולשלשול. תסמינים אלה נוצרים במערכת העיכול בלבד ולא מערבים תגובה חיסונית. חלק מהסובלים מאי-סבילות ללקטוז מסוגלים בכל זאת לצרוך לקטוז, אבל בכמויות קטנות ומדודות.
אין בנמצא הגדרה חותכת של מוצרים דלי לקטוז. עם זאת, המוסכמה היא שבקבוצת מוצרי החלב דלי הלקטוז נמצאים כל המזונות ש-0.2% ומטה מתכולתם הם לקטוז. בין מוצרי החלב הדלים בלקטוז ניתן למצוא, בין היתר, חלב דל לקטוז או נטול לקטוז, יוגורט, קוטג', גבינות קשות וגבינות שעברו הבשלה (למשל: גבינה שווייצרית, פרמזן וצ`דר). מוצרים אלה מספקים את אותם רכיבי תזונה חיוניים כמו כל מוצרי החלב האחרים.
חלק מהמבוגרים בעלי אי סבילות ללקטוז יכולים לשתות עד כוס (200 מיליליטר) חלב רגיל ליום. אחרים לא יכולים לשתות ולו כפית חלב אחת בלי לפתח תסמינים חמורים.
לעומת אי-סבילות ללקטוז, אלרגיה לחלבון חלב היא תגובה אימונולוגית (חיסונית) לאחד או יותר מחלבוני החלב. היא מופיעה אצל 2%-6% מהילדים בשנות הינקות והילדות המוקדמות, ואצל רובם חולפת עד גיל חמש שנים. שכיחות האלרגיה לחלבון חלב במבוגרים היא 0.5%-0.1% בלבד. במצב של אלרגיה לחלבון חלב אסור לסובל מהאלרגיה לצרוך חלב ומוצריו בכלל.
בלה דונה בודרו
בלה דונה בודרו (באנגלית: Bella Donna Boudreaux, מהביטוי האיטלקי Bella Donna, "אישה יפה") היא דמות משנה בדיונית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס גמביט והאקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #8 ממאי 1992 ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר ג'ים לי.
בלה דונה בודרו נפגשה עם גנב הרחוב הצעיר רמי לבו ברחובות ניו אורלינס, והם התיידדו במהרה. בלה דונה ורמי גילו כי הם מוטאנטים - בלה דונה מסוגלת לבצע מסע אסטראלי ולירות מטחי פלזמה, ואילו רמי מסוגל לגרום לחפצים להתפוצץ באמצעות הטענתם באנרגיה קינטית. בלה דונה ורמי נולדו לגילדות אויבות, בלה דונה מגילדת המתנקשים ורמי מגילדת הגנבים, וכאשר התבגרו והגילדות נעשו אויבות יותר ויותר, ראשי הגילדות חיתנו אותם בתקווה לשלום ולאיחוד. לאחר החתונה, אחיה של בלה דונה ג'וליאן הזמין את רמי לדו-קרב עד המוות, וכאשר רמי ניצח והרג את ג'וליאן, הוא הוגלה מניו אורלינס והופרד מבלה דונה. שנים לאחר מכן, בלה דונה חיפשה את רמי, שנעשה לחבר האקס-מן גמביט, כדי לעזור לה בבלימת גזע הברוד החוצני התוקף את הגילדות. בעזרת גמביט, האקס-מן וגוסט ריידר, בלה דונה והגילדות נלחמו בברוד ובלה דונה עקבה אחר פסיילוק למישור האסטראלי, ושם הוציאה ממנה את האנרגיה שלה והתמוטטה בזרועותיו של גמביט. באמונה שנהרגה, גמביט אמר לגילדת הגנבים לשמור עליה ויצא לנקום בברוד.
למעשה, בלה דונה לא נהרגה אלא נפלה לתרדמת. גמביט סיכן את חייו כדי להשיג את סם החיים של קנדרה האלמותית המסתורית, אך כאשר בלה דונה שהתה במצב קטטוני, המוטאנטית רוג נגעה בה בטעות. בלה דונה התעוררה ללא כל זיכרון מחייה, וכאשר זיכרונה חזר אליה לאיטו, היא הרגישה כי נפשה חוללה, ויצאה לנקמה ברוג בכך שחטפה את חברה קודי ובכך הפנתה את עצמה נגד גמביט. היא הציבה פרס על ראשו, אך לא התכוונה להרוג אותו אלא לגלות לו את רגשותיה כלפיו. בלה דונה ורמי התפייסו, ונעשו לראשי הגילדה המאוחדת של ניו אורלינס עד שזו התפרקה. היא נכנסה למערכת יחסים עם חבר קבוצת הלוחמים החדשים בנדיט, ונפרדה ממנו כשגילתה בדבר כוונותיו האמיתיות לחיפוש כוח. היא שמרה על כוחותיה לאחר אירועי "בית אם", הובילה את גילדת המתנקשים נגד דומינו והאקס פורס ונקלעה לעימותים עם סקרלט ספיידר השני.
ביקום ארץ-1298 החלופי, בלה דונה ורמי הנשואים הם הוריה המאמצים של רייבן סאמרס, בתם הביולוגית של ג'ין גריי ואלכס סאמרס. דמותה של בלה דונה הופיעה בפרקים בודדים בסדרת האנימציה המבוססת על האקס-מן.
רארש איליה
רארש אנדריי איליה (ברומנית: Rareș Andrei Ilie; נולד ב-19 באפריל 2003 בבוקרשט שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בלוזאן מליגת העל השווייצרית.
קריירת מועדונים
איליה גדל במחלקת הנוער של ראפיד בוקרשט. ב-5 בספטמבר 2020 ערך איליה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על פאנדורי טרגו ז'יו במסגרת המחזור השני בליגת העל הרומנית לעונת. ב-19 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על מועדון הכדורגל אוניברסיטת קלוז' במסגרת המחזור העשירי בליגה. בסך הכל ערך איליה 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-14 ביולי 2022 חתם איליה בניס מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בפברואר 2023 הושאל לחצי עונה למכבי תל אביב.
ב-20 ביוני 2023 הושאל ללוזאן השוויצרית לעונה אחת.
מונומר
מונומר (באנגלית: Monomer, מיוונית: מונו – אחד, מר – יחידה) הוא אבן הבניין של הפולימר. זוהי מולקולה אשר חוזרת במחזוריות קבועה בפולימר. המונומר הטבעי הנפוץ ביותר הוא גלוקוז, הנקשר בקשרים גליקוזידיים לפולימרים רבים כמו תאית ועמילן, ומהווה למעלה מ-77% ממסת הצמח. לרוב מתייחס המונומר למולקולות אורגניות שיוצרות פולימרים סינתטיים, כגון, כלוריד ויניל שמשמש ליצור פוליוויניל כלוריד (PVC). התהליך בו מונומרים מתחברים בקצותיהם ויוצרים פולימר נקרא "פלמור".
מונומרים טבעיים
חומצות אמינו הן מונומרים טבעיים שמתחברות בפילמור בריבוזום על-מנת ליצור חלבונים. נוקלאוטידים מונומרים הנמצאים בגרעין התא, מתחברים בפלמור ליצירת חומצת גרעין - DNA ו-RNA. מונומרים של גלוקוז יכולים לשמש בפלמור ליצירת עמילן, גליקוגן או תאית.
שמות המולקולה
התרכובות הקטנות ביותר שנוצרות הבנויות ממונומרים נקראות דימרים, טרימרים, טטרמרים אם יש בהם 2, 3, 4 יחידות מונומרים בהתאמה. שמות יחידות המונומרים הללו נרמז על ידי התחילית היוונית המתאימה; כך לדוגמה דצמר (decamer) מורכב מ-10 מונומרים. באפן כללי, מולקולות המורכבות ממספר קטן יחסית של מונומרים, עד לעשרות ספורות, נקראים אוליגומרים.
קישורים חיצוניים
Molekula
פרננדו (כדורגלן)
קריירת מועדונים
פרננדו גדל במחלקת הנוער של פלמיירס מליגת העל הברזילאית. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2018 חתם פרננדו בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על דסנה צ'רניהיב במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-29 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ארסנל קייב במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך 18 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל פרננדו לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. ב-19 בינואר 2020 חזר לשחטאר דונצק, מבלי ששיחק במדי ספורטינג ליסבון. בסך הכל ערך פרננדו 51 הופעות ליגה במדי שחטאר דונצק, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם פרננדו ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטריה וינה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
לבנון (ניו המפשייר)
לבּנון (באנגלית: Lebanon) היא העיר הגדולה ביותר במחוז גפרטון שבמדינת ניו המפשייר שבארצות הברית. העיר שוכנת בחלקה המערבי של המדינה, מדרום להנובר, ליד נהר קונטיקט. לבנון היא משכנם של המרכז הרפואי דארטמות' היצ'קוק ושל בית הספר לרפואה של דארטמות' הקרוי על שם תאודור גייזל (דוקטור סוס) ואשתו השנייה, אודרי. שני מוסדות אלו מהווים יחדיו את המוסד הרפואי הגדול ביותר בין בוסטון לבין ברלינגטון.
היסטוריה
לבנון קיבלה את הזכות להתאגד כעיירה על ידי המושל הקולוניאלי הבריטי של ניו המפשייר, בנינג וונתוורת', ב-4 ביולי 1761 והייתה אז אחת מ-16 עיירות לאורך נהר הקונטיקט. היא נקראה על שם לבנון שבקונטיקט, שממנה הגיעו רבים מהמתיישבים, כולל הכומר אלעזר ווילוק, שהגיע ב-1770 וייסד את דארטמות' קולג'. בלבנון, קונטיקט, שכן בזמנו בית הספר מור לאינדיאנים (Moor's Indian Charity School), קודמו של דארטמות' קולג'.
בתחילה התרכז היישוב לאורך נהר קונטיקט, בשטח שמהווה היום את וסט לבנון, ועל גדת אגם מסקומה, באזור שליד אנפילד. באמצע המאה ה-19 התפתח אזור של טחנות מים על מפלי נהר מסקומה. ענפי התעשייה המקומיים כללו, בזמנים שונים, מנסרות עצים, בית חרושת לעורות, כמה מפעלי מכונות, מפעל לצמר ומתפרה. באותה תקופה היווה המחוז מקור משיכה לפועלים צרפתים ממחוז קוויבק שבקנדה. אזור זה היה למרכזה של העיר, אף על פי שווסט לבנון התפתחה להיות צומת רכבות עם זהות נפרדת שהייתה מקושרת לקווי הרכבת שהגיעו מבוסטון. שמה של צומת רכבות זו שונה מאוחר יותר לווסטבורו, לאחר ששתי רכבות התנגשו זו בזו עקב בלבול בין תחנת לבנון לתחנת וסט לבנון.
פעילותן של טחנות המים, כמו מסילות הרכבת, הצטמצמה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. בתקופה זו נפגעה לבנון משתי שריפות גדולות. השנייה, שפרצה ב-1964, החריבה חלק ניכר מאזור הטחנות. השיקום היה כרוך בתהליך התחדשות עירונית שנוי במחלוקת, שבמסגרתו נבנה אזור סגור, המול, שנבנה על חורבותיו של אזור רחוב הנובר. בשל הצורך לתת מענה לשקיעה הכלכלית וכמשקל נגד לתנועה להכרזת של וסט לבנון כעיירה נפרדת, התאגדה לבנון מחדש כעיר ב-1958.
סלילתם של הכבישים הבין-מדינתיים 89 ו-91 דרך לבנון, הסמיכות לצומת וייט ריבר שבורמונט וכן התפתחותו של דארטמות' קולג', הובילו לתחייה הכלכלית של האזור. כלכלתה של לבנון, שהייתה עד אז עיירת טחנות מים, מבוססת על מגוון של ענפים כלכליים, כולל חינוך, שירותי רפואה, היי-טק ומסחר קמעונאי. מדרום לווסט לבנון, על הצטלבות הדרכים 12A ו-I89, צמח מתחם מסחרי גדול. אפשרויות הפנאי התפתחו גם הן והן כוללות שבילים רבים להליכה רגלית, אתר סקי, בריכת שחייה וכמה מגרשי ספורט.
ב-1991 עברו מהנובר הסמוכה המרכז הרפואי דארטמות' היצ'קוק ורוב המחלקות של בית הספר לרפואה אל הקמפוס החדש שמדרום לקו הגבול שבין לבנון והנובר. כמה חברות בתחום הרפואה וההיי-טק התמקמו גם הן בקמפוס זה. בלבנון שוכן המטה הצפון-אמריקאי של חברת טלה-אטלס (Tele Atlas), אחת המפתחות המובילות בעולם לנתוני מיפוי. נובל, מיקרוסופט ונובו נורדיסק מחזיקות גם הן מתקנים חשובים בעיר.
פארק קולברן
"הפארק ההיסטורי קולברן" (Colburn Park Historic District) שוכן בליבה של לבנון ולידו ניצבים בניינים רבים מהמאה ה-19. ב-1986 האתר הוכנס לרשימת האתרים ההיסטוריים הלאומיים. הקרקע שעליה התפתח לימים הפארק נתרמה ב-1792 על ידי רוברט קולברן, שייעד את תרומתו ליצירת מקום מפגש קהילתי ושימש גם ככנסייה וכבניין העירייה. כבישים רבים נסללו לאזור והוא החל להתפתח כמרכז אזרחי ומסחרי של העיר בראשית המאה ה-19. כיום מתקיים במקום שוק איכרים, ככל שמתיר זאת מזג האוויר.
אל-מהג'ר
אַלְ-מַהְגַ'ר (בערבית: المهجر, הפזורה) הייתה תנועה ספרותית שנוסדה על ידי סופרים דוברי ערבית, שהיגרו לאמריקה מהלבנט תחת השלטון העות'מאני בתקופת מפנה המאה העשרים. כמו קודמיהם בתנועת הנהדה, קיבלו סופרי תנועת אל-מהג'ר השראה מהמפגש האישי שלהם עם העולם המערבי והשתתפו בהתחדשות הספרות הערבית. על כן, חלק מחוקרי התקופה התייחסו אליהם כאל שייכים לתנועת הנהדה המאוחרת. סופרים אלו, בדרום אמריקה כמו גם בארצות הברית, תרמו להתפתחותה של הנהדה בתחילת המאה ה-20. ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן נחשב למשפיע ביותר מבין משוררי אל-מהג'ר.
ספר הביקורת הספרותית, "אל-ע'רבאל" (الغربال, הכברה) מאת מיכאיל נעימה, שיצא לאור ב-1923, מכיל את העקרונות הראשיים של תנועת אל-מהג'ר.
כתבי עת ראשונים
כפי שניסחו דייוויד לוינסון ומלווין אמבר, "הדחף לשמר זהות תרבותית ערבית כלשהי בקרב קהילות המהגרים בצפון אמריקה קיבל חיזוק כבר בהתחלה כאשר מהגרים משכילים השיקו עיתונים ואגודות ספרותיות בשפה הערבית, הן באזור ניו יורק והן באזור בוסטון, על מנת לעודד כתיבת שירה וספרות ובמטרה לשמר את המורשת התרבותית הערבית ולהעשיר אותה". כך, בשנת 1892 נוסדו בניו יורק העיתון האמריקאי הראשון בשפה הערבית, "כאוכב אמירכא" (كوكب اميركا, כוכב אמריקה), שהמשיך לצאת לאור עד שנת 1908, וכתב העת הראשון בשפה הערבית, "אל-פנון" (الفنون, האמנויות), הוצא לאור על ידי נסיב ערידה בניו יורק בין השנים 1913–1918. מגזין זה שימש שופר לסופרים צעירים מהג'ריים.
אגודת העט
אגודת העט (الرابطة القلمية, The Pen League) הייתה החבורה הספרותית הראשונה בשפה הערבית בצפון אמריקה. החבורה הוקמה בתחילה על ידי נסיב ערידה ועבד אל-מסיח חדאד בשנת 1915 או 1916, ולאחר מכן הוקמה מחדש ב-1920 על ידי קבוצה גדולה יותר של סופרים מהג'ריים בניו יורק בהובלת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן. האגודה התפרקה בעקבות מותו של ג'ובראן ב-1931 וחזרתו של מיכאיל נעימה ללבנון ב-1932.
מטרותיה העיקריות של אגודת העט היו, במילותיו של נעימה ששימש מזכירהּ: "להרים את הספרות הערבית מבוץ הקיפאון והחיקוי, ולהחדיר חיים חדשים בעורקיה כדי להפוך אותה לכוח פעיל בבניית האומות הערביות. כפי שהביע נעימה בתקנון שהכין עבור הקבוצה:"הנטייה לשמור על שפתנו ועל הספרות שלנו בתוך הגבולות הצרים של חיקוי הקדמונים בצורה ובמהות היא נטייה מזיקה ביותר; אם תישאר ללא התנגדות, הדבר יוביל בקרוב לריקבון והתפוררות... לחקות אותם זו בושה קטלנית... אנחנו חייבים להיות נאמנים לעצמנו אם נרצה להיות נאמנים לאבותינו."חוקר הספרות נדים נעימה מעריך כי חשיבותה של הקבוצה היא בהסטת הקריטריונים של האיכות האסתטית בספרות הערבית:"בהתמקדותם באדם ולא בשפה, באנוש ולא בחוק וברוח ולא באות, נאמר כי אסכולת אל-מהג'ר הובילה את הספרות הערבית מהקלאסיציזם המיושן שלה אל העידן המודרני."עם חברי אגודת העט נמנו: נסיב ערידה, רשיד איוב, ודיע באחוט, ויליאם קטספליס, ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (יו"ר), עבד אל-מסיח חדאד, נדרה חדאד, איליא אבו מאדי, מיכאיל נעימה (המזכיר) ואמין א-ריחאני. שמונה מתוך עשרת החברים היו יוונים אורתודוקסים ושניים היו מרונים.
דרום אמריקה
העיתון הראשון בשפה הערבית בברזיל, אל-פייחאא' (الفيحاء, אחד הכינויים לדמשק), יצא לאור בקמפינאס בנובמבר 1895. פחות מחצי שנה לאחר מכן יצא גם "אל-בראזיל" (البرازيل, ברזיל) בסנטוס. השניים התמזגו שנה לאחר מכן בסאו פאולו. החוג הספרותי הראשון בשפה הערבית בדרום אמריקה, ריוואק אל-מערי (رواق المعري, מסדרון אל-מערי), הוקם ב-1900 על ידי סעיד אבו חמזה שקנה שביתה בסאו פאולו.
על שפיק אל-מעלוף נאמר כי הוביל את הקיבוץ הגדול של משוררי אל-מהג'ר בדרום אמריקה.
ניקולאס בט
ניקולאס בט (באנגלית: Nicholas Bett; 14 ביוני 1992 - 8 באוגוסט 2018) היה אתלט קנייתי ואלוף העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 400 מטר משוכות.