cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרור קשטן
קריירה כמאמן
עם פרישתו עבר קשטן לעסוק באימון ומונה למאמן קבוצת הנערים של הפועל כפר סבא. שנתיים מאוחר יותר מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אולם תחת הדרכתו ירדה כפר סבא לליגת המשנה בשנת 1977. לאחר קריירות אימון קצרות בהפועל קריית אונו והפועל לוד, שב קשטן להפועל כפר סבא בשנת 1980 ובעונת 1981/1982 הוביל אותה לזכייה באליפות היחידה בתולדותיה, וכן בתואר אלוף האלופים. עם ירידתה של כפר סבא לליגת המשנה בתום עונת 1982/1983, חזר להפועל לוד וזכה עמה בגביע המדינה ובתואר אלוף האלופים. בשנת 1984 מונה למאמן נבחרת הנוער הישראלית, אולם הודח ממנה עוד באותה שנה נוכח פרשת קובלנץ.
קשטן הגיע לבית"ר ירושלים בעונת 1985/1986 וזכה עמה בגביע המדינה, ובעונה הבאה זכה עמה בתואר אלוף האלופים, ולאחר מכן הוביל את הקבוצה לאליפות הראשונה בתולדותיה בעונת 1986/1987. לאחר עזיבה קצרה למכבי חיפה בעונת 1987/1988, עמה רשם את הניצחון המפורסם 10–0 על מכבי תל אביב, שב בעונה הבאה לבית"ר וזכה עמה בגביע בפעם השנייה בשנת 1989. בעונת 1992/1993 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, שנה לאחר שהקבוצה עלתה לליגה העליונה. שנתיים לאחר מכן עבר להפועל חיפה של רובי שפירא, אך פוטר באמצע העונה עקב שורת הפסדים ואף על פי שהוחתם על חוזה לשלוש שנים. בעונת 1995/1996 הוחתם על ידי מכבי תל אביב, וזכה עמה בדאבל (אליפות וגביע המדינה). בעונה הבאה חצה את הכביש וחתם לקראת סיום העונה ביריבה העירונית הפועל תל אביב, אותה הציל מירידה בעונת 1996/1997. קשטן חזר לבית"ר ירושלים בעונת 1997/1998 והדריך אותה לזכייה באליפות ובגביע הטוטו.
באפריל 2010 מונה קשטן למאמנה של בני יהודה תל אביב לעונת 2010/2011, בה הוביל את הקבוצה למקום הרביעי ולהשתתפות במוקדמות הליגה האירופית. לקראת עונת 2011/2012 שב קשטן לקדנציה רביעית בהפועל תל אביב, אותה אימן עד לינואר 2012, עת פוטר מתפקידו לאור חוסר שביעות רצונו של הבעלים אלי טביב מהישגי הקבוצה. לקראת עונת 2012/2013 חזר קשטן לקדנציה שנייה בתור מאמנה של בני יהודה תל אביב, וחתם על חוזה לשנתיים. בעונה זו סיים עם הקבוצה במקום הרביעי. ב-1 בדצמבר 2013 התפטר קשטן מאימון הקבוצה, לאחר שפתחה את עונת 2013/2014 עם ניצחון אחד ב-11 משחקים.
פינגווין שחור-רגל
פינגווין שחור-רגל (שם מדעי: Spheniscus demersus) הידוע גם כפינגווין נדבי (ובעבר כפינגווין חמורי, על-שם קריאותיהם, המזכירות במידה רבה נעירות חמור) הוא מין פינגווין הנמצא בחופי דרום-מערב אפריקה וחי במושבות ב-24 איים בין נמיביה לבין מפרץ אלגואה, סמוך לפורט אליזבת, דרום אפריקה.
תיאור
אורכו של הפינגווין כ-68–70 ס"מ, ומשקלו בין 2 ל-5 ק"ג. גופו של הפינגווין צבוע בשחור ולבן, ויש לו עור חשוף בצבע ורוד מסביב לעין. כאשר הפינגווין מתחמם, מגיע יותר דם לבלוטות אלו, כך שיתקרר באוויר הסובב את הבלוטות, ובמצב זה הבלוטות מקבלות צבע ורוד יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי חוטם גדול יותר. צבעיהם של הפינגווינים שחורי-הרגל משמשים להסוואה - צבע לבן, שמסווה את הפינגווינים מעיני טורפים תת-מימיים, ושחור, עבור טורפים שמסתכלים על הפינגווינים כשהם שוחים מלמעלה.
במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 החלו הפינגווינים להתיישב בחוף בולדרס שבדרום אפריקה. החוף מהווה אתר משיכה לתיירים, והפינגווינים נותנים לבני אדם להתקרב אליהם עד למרחק של מטר.
בשנת 2000 התבקעה מול חופי קייפטאון מכלית נפט שגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית הפינגווינים שחורי הרגל באזור. 35 אלף פינגווינים חולצו מהאזור המזוהם. כיום (2022) מצב השימור של מין זה הוא בסכנת הכחדה.
התנהגות
אין לפינגווינים עונת רבייה מוגדרת, אך עונת הרבייה העיקרית מתחילה בפברואר. הנקבה מטילה שתי ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-38–42 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם מכוסים פלומה, וההורים מתחלקים בטיפול באפרוחים שנמשך כ-8 שבועות.
תזונה
הפינגווינים ניזונים מדגים, דיונונים וסרטנים. בחיפושיהם אחר מזון הם עשויים להרחיק למרחק של כ-50 קילומטרים מהחוף.
בסוף מתרגלים להכל
בסוף מתרגלים להכל הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי והזמר הישראלי דודו טסה, שיצא לאור ב-26 במרץ 2009 תחת חברת התקליטים הד ארצי.
רקע
באלבום זה סוגת הרוק בולטת כשהאחראים להפקה היו טסה וניר מימון. כחצי שנה לפני צאת האלבום דודו טסה החל לשתף פעולה עם הגיטריסט המוביל של להקת "רדיוהד" הבריטית, ג'וני גרינווד, שניגן בשיר "איזה יום".
האלבום הניב ארבעה סינגלים, כשמתוכם הסינגל הראשון והמוביל של האלבום הוא "איזה יום", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל. את השיר כתב טסה ביחד עם טלי כץ. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד אחד אחד של גלגלצ ובסוף שנת 2009 למקום ה-33 במצעד הפזמונים העברי השנתי. הסינגל השני היה שיר הנושא של האלבום, "בסוף מתרגלים להכל" שיצא כשבועיים לפני צאת האלבום, וכמו קודמו גם הוא זכה להצלחה מרובה בישראל. הסינגל השלישי שהניב האלבום היה "משטרה". את הסינגל כתב טסה יחד עם יהושע לימוני, כשניר מימון מנגנן בקלידים ובגיטרת בס, ורוני הוד בתופים. הסינגל האחרון שיצא מן האלבום הוא "מגיע לי יותר". לשלושת הסינגלים הראשונים יצאו קליפים נלווים, וגם לשיר "אמי אמי" (גרסת כיסוי לשיר של אהובה עוזרי) שיצא כסינגל מתוך הפרויקט "עבודה עברית", אך לא כסינגל מהאלבום.
במשך מרץ 2009 קידם טסה את האלבום כשהגיע לאולפני רדיו שונים וביצע את הסינגלים מהאלבום.
יאנה קלוצ'קובה
יאנה אולקסנדריבנה קלוצ'קובה (באוקראינית: Яна Олександрівна Клочкова נולדה ב-7 באוגוסט 1982) היא שחיינית עבר אוקראינית, אלופה אולימפית בשתי אולימפיאדות רצופות במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר מעורב אישי (סידני 2000 ואתונה 2004) ובעלת 5 מדליות אולימפיות, אלופת עולם בעלת 6 מדליות עולמיות, מתוכן 4 זהב ושיאנית עולם.
ביוגרפיה
יאנה קלוצ'קובה נולדה בסימפרופול שבחצי האי קרים.
באליפות העולם שנערכה בפרת' בשנת 1998 זכתה קלוצ'קובה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.60 דקות, אחרי יאן צ'ן מסין (4:36.66 דקות) ולפני יאסוקו טאג'ימה מיפן (4:39.45 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.01 דקות, אחרי המנצחת יאניאן הו מסין (2:10.28 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה קלוצ'קובה ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש בתוצאה של 2:10.68 דקות, לפני ביאטריס קואדה קאסלארו מרומניה (2:12.57 דקות) ומרגרט טאשר מארצות הברית (2:13.32 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:33.59 דקות, לפני טאג'ימה (4:35.96 דקות) וקאסלארו (4:37.18 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.66 דקות, אחרי ברוק בנט מארצות הברית שהגנה על תוארה בשיא אולימפי חדש (8:19.67 דקות) ולפני קייטלין סנדנו אף היא מארצות הברית (8:24.29 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה קלוצ'קובה ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.30 דקות, לפני קלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:09.15 דקות) והאנה שטוקבאואר מגרמניה (4:09.36 דקות), מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.98 דקות, לפני מרתה בוואן מארצות הברית (4:39.06 דקות) וקאסלארו (4:39.33 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.30 דקות, אחרי בוואן (2:11.93 דקות) ולפני הוי קווי מסין (2:12.46 דקות).
כחודש לאחר מכן זכתה קלוצ'קובה באוניברסיאדה שנערכה בבייג'ינג בשתי מדליות זהב במשחה ל-800 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ב-20 בפברואר 2002 בתחרות שחייה שנערכה בפריז, צרפת (בריכה של 25 מטר), קבעה קלוצ'קובה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:27.83 דקות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה קלוצ'קובה ב-2 מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.75 דקות, לפני אליס מילס מאוסטרליה (2:12.75 דקות) ויאפיי זו מסין (2:12.92 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:36.74 דקות, לפני אווה ריסטוב מהונגריה (4:37.39 דקות) וקאסלארו (4:41.86 דקות).
כחודש לאחר מכן זכתה קלוצ'קובה באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית ב-4 מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר פרפר, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגנה קלוצ'קובה על שני תאריה כשזכתה בשתי מדליות זהב פעם נוספת. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.14 דקות, לפני אמנדה בירד מארצות הברית (2:11.70 דקות) וקירסטי קובנטרי מזימבבואה (2:12.72 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:34.83 דקות, במעט לפני קייטלין סנדנו (4:34.95 דקות) וחורחינה בארדץ' מארגנטינה (4:37.51 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:09.79 דקות (היא שחתה את משחה הפרפר, בתוצאה של 1:00.16 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד באוגוסט 2007 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
קלוצ'קובה זכתה לשאת את דגל אוקראינה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחקים עצמם היא לא השתתפה. על הישגיה עוטרה בעיטור גיבור אוקראינה.
החלטה 2209 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 2209 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שקיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-6 במרץ 2015, לפיה היא מגנה כל שימוש בכימיקלים כנשק במלחמת האזרחים בסוריה, ומאיימת להשתמש בכוח אם אכן יהיה שימוש בנשק שכזה.
14 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו וונצואלה נמנעה.
בוריס קריימן
בוריס קריימן (ברוסית: Борис Крейман; נולד ב-7 ביוני 1976 מוסקבה) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה
בוריס קריימן נולד במוסקבה. הוא התחיל להתאמן בשחמט בגיל 5. בגיל 13 הוא היגר לארצות הברית והתיישב עם הוריו בברוקלין. בשנת 1993 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער עד גיל 18.
בשנת 1998 בתחרות בטורונטו הוא סיים רביעי. בשנת 2002 הוא סיים במקום השלישי באליפות ארצות הברית בשחמט.
הוא עבר להתגורר בלוס אנג'לס ופתח אקדמיה לשחמט.
פתן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Clostridioides difficile
Clostridioides difficile (בעבר: Clostridium difficile) הוא מין חיידק מתג גראם-חיובי אל-אווירני ויוצר נבגים, השייך לסוג Clostridioides. הוא בעל פוטנציאל פתוגני הבא לידי ביטוי, בפרט לאחר טיפול אנטיביוטי, בצורה של דלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה.
החיידק נחשב כאחד מהחיידקים מעוררי החשש ביותר ברפואה. לא רק שהוא עלול לגרום למצבים מסכני חיים ואף למוות, הוא מתפשט כיום יותר ויותר בקלות. לדברי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), כחצי מיליון בני אדם נדבקים בחיידק בכל שנה, מתוכם כ-15,000 מתים. באופן היסטורי החיידק גרם לתחלואה יותר באוכלוסיות הקשישות, אולם לאחרונה מידת ההדבקה גברה גם באוכלוסיות צעירות ומבוגרות, לרבות ילדים.
טקסונומיה
החיידק התגלה לראשונה בשנת 1935 על ידי החוקרים הול (Hall) ואוטול (O'Toole), עת בודד מתוך צואה של ילודים בריאים במסגרת מחקר שבחן את השינויים המתחוללים במיקרוביוטה של המעי בשבועות הראשונים לחיים. בשל הקושי לבודדו קראו לו החוקרים Bacillus difficilis. בשנת 1938 הוא סווג תחת הסוג Clostridium, אז ניתן לו השם Clostridium difficile. בשנת 2013 הודגם בעזרת שיטות ריצוף DNA כי החיידק קרוב למשפחת Peptostreptococcaceae (פפטוסטרפטוקוקאים), ולכן הוצע סיווג מחדש עבור החיידק תחת השם Peptoclostridium difficile, כמין יחיד בסוג חדש אף הוא בשם Peptoclostridium.. בשנת 2016 סווג מחדש תחת הסוג Clostridioides בשל ההבדלים בינו לבין חיידקים אחרים מהסוג Clostridium.
זנים של C. difficile מסווגים לפי מספר שיטות של ביולוגיה מולקולרית: אלקטרופורזה, אנזימי הגבלה וקביעת ריבוטיפ (שונות לפי רנ"א ריבוזומי. אחד מהזנים הללו הוא זן אלים במיוחד המפריש רעלנים בצורה מוגברת, והוא מסווג בשם NAP1/BI/027 (בהתאמה לשיטות הסיווג).
מאפיינים
Clostridioides difficile הוא מתג גראם-חיובי באורך 1.9–3 מיקרון ורוחב של 0.5–1.9 מיקרון. זנים מסוימים מייצרים שרשראות של 2–6 תאים הערוכים קצה לקצה. מלבד זאת, יש לו שוטונים המאפשרים לו לנוע בתרבית.
זהו חיידק אל-אווירני אובליגטורי הפועל בטמפרטורה של 25–45 מעלות צלזיוס, אך הטמפרטורה המיטבית עבורו היא בטווח 30–37 מעלות. רמת החומציות המזערית שהוא פועל בה היא pH=5.
נבגי החיידק סגלגלים בצורתם, והם נוצרים מאזור סמוך לקצה החיידק בתנאי עקה. הנבגים נובטים בנוכחות מלחי מרה וחומצות האמינו גליצין והיסטידין.
מחולל מחלה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמצא C. difficile כגורם העיקרי לדלקת מעי עם קרום מדומה, שם נרדף כיום לדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה. החיידק עלול לגרום לדלקת מעי בדרגות חומרה שונות, לרוב לאחר טיפול אנטיביוטי אשר מפר את האיזון במיקרוביוטה של המעי הגס. החיידק הוא הגורם לכ-20% מהשלשולים הנובעים מטיפול אנטיביוטי, והזיהום בו הוא השלשול הנרכש בבית חולים הנפוץ ביותר. הוא נאמד כגורם לכמעט חצי מיליון זיהומים בארצות הברית בשנת 2011, מתוכם 29,000 נפטרו תוך 30 ימים מרגע האבחון הראשוני. המטופלים בסיכון הגבוה ביותר הם במיוחד מבוגרים, אשר מטופלים באנטיביוטיקה וגם מקבלי טיפול רפואי.
טיפולים
מטרונידזול (metronidazole) וונקומיצין פומי (vancomycin) הם האופציה הטיפולית המועדפת. קיימים טיפולים ביולוגיים חדישים, מדובר בעיקר בהשתלת צואה (faecal microbiota transplantation - fmt) בעיקר כטיפול לחולים עם מספר הישנויות. כמו כן קיימים טיפולים אימונולוגיים.
ה-CDC מספק הנחיות וכלים לקהילה הבריאותית כדי למניעת זיהומים מחיידק זה.
כולנו (שבועון לילדים)
כֻּלָּנוּ היה שבועון לילדים ולנוער שיצא לאור בישראל בין השנים 1985–2000. הגיליון הראשון מה-23 באפריל 1985 היה מיזוג של שבועוני הילדים דבר לילדים, משמר לילדים והארץ שלנו. השבועון חדל לפעול בשנת 2000 בעקבות קשיים כלכליים.
היסטוריה
דוד פאיאנס ערך את השבועון מהקמתו ועד סוף הכרך השביעי ב-27 באוגוסט 1991. הוא החל בפברואר 1973 כעורך של "דבר לילדים" סך הכול היה עורך עיתוני ילדים 18 וחצי שנים ברציפות. בעת הקמת העיתון היו סגניות העורך אסתר קל ועטרה אופק. עם פרישתה של עטרה אופק, מונתה לתפקיד חנה ניר ושימשה כסגנית עורך במשך שלוש שנים מ-1986 עד 1989. אסתר קל שעבדה במערכת "הארץ שלנו" מייסודו ב-1951 עד 1991 ב"כולנו" רשמה לזכותה הישג יוצא דופן של 40 שנות עבודה בעיתוני ילדים.
ב-1988 הגיע כולנו למכירות שיא של 50 אלף עותקים. עקב התחרות מול עיתונאי ילדים אחרים, ומלחמת המפרץ הביאו לירידה חדה במכירות. כדי להתמודד עם התחרות הושק עיתון נוסף, בעריכת נגה טננבאום, בשם "כולנו לילדים" שפנה לקהל ילדים צעיר יותר. קובי ניב היה העורך במשך 4 חודשים בלבד עד סוף דצמבר 1991 ועזב כתוצאה ממכירת כתב העת. העיתון נמכר לחברת צ.צ. הפקות שהוציא לאור את העיתון המתחרה פילון, תמורת 70 אלף שקלים ונטילת חובות העיתון.
אורן ציבלין ערך את השבועון מה-7 בינואר 1992 עד גיליון 606 ה-31 בדצמבר 1996. סגני העורך בתקופתו של ציבלין היו אורי גרוס (עורך המדור "קול" הפופולרי) ומיכל בן דוד, בעיצובה הגרפי של עמית ילין. בתקופתו עבר השבועון טרנספורמציה מוחלטת למגזין דמוי "מעריב לנוער". בד בבד, בתקופתו החלה כוכבת ילדים הפופולרית מיכל ינאי, שהופיעה לראשונה על השער של כולנו כבר ב-4 ביוני 1991, להופיע בתדירות גבוהה יחסית על עטיפות העיתון, כאשר תמונתה המוגדלת אף הופיעה על חזית גיליון יום השואה של שנת 1995 לצד תמונה מוקטנת של אנה פרנק (זאת כדי לאייר כתבה שלה על ביקור במוזיאון אנה פרנק עבור ערוץ הילדים). ב-1994 הצטרפה ינאי למערכת "כולנו".
משנת 1992 ועד שנת 2000 כולל, נוהל העיתון (כמו גם העיתונים פילון וזומביט) על ידי אורלי עטיה רוזנבוך.
תחת עריכתו של נמרוד גנצרסקי, שונתה המגמה וחזרה לימי הערכים והחינוך. השבועון החל לפרסם בעיקר כתבות ומדורים בנושאי חינוך, קהילה, ידע כללי ואף גיליונות נושא על מדינות ותרבויות שונות, בעלי חיים ועוד.
השבועון נסגר עקב קשיים כלכליים ב-25 ביולי 2000 (גיליון מספר 792).
מבנה ותוכן
בעיתון הופיעו כתבות בענייני נוער, בידור וחינוך, וכמו כן היו בו מדורים קבועים, בהם:
הכתבות בעיתון נעו בין כתבות על סרטים, מוזיקה ובידור לכתבות העוסקות גם בנושאי מדע, היסטוריה ותרבות. למשל בגיליון 618 מ-25 במרץ 1997 הופיעו כתבות על סרטי מלחמת הכוכבים, הכדורגלן אייל ברקוביץ', סיפור אימה מאת איטו אבירם, כתבה של צביה בן-שלום על האבירים בימי הביניים, כתבה של טל ברטוב על שבט המסאים בקניה ומדור חדשות קצר הסוקר את אירועי השבוע. במשך תקופה מסוימת התפרסם בעיתון טור של מיכל ינאי.
בעיתון כתבו גם עיתונאים צעירים (ע"צ), ובהם סיון רהב, ליטל שמש, עומר ברק וסתיו שפיר.
Roll with Us
Roll with Us (בעברית: תגלגלי ביחד איתנו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט, מתוך אלבום הבכורה שלה Amala. השיר יצא לאור ב-1 בפברואר 2018, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
כמה ימים לאחר צאת השיר הזה, הוציאה דוג'ה קאט את השיר "Go to Town", כסינגל השני מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
בשונה מ-"Go to Town", לא יצא לשיר הזה קליפ, אך האודיו שלו שעלה ליוטיוב צבר למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
קובלה פנסקיה
קובלה פנסקיה (בפולנית: Kowale Pańskie) היא עיירה במרכז פולין, כ-200 ק"מ ממערב לוורשה, על אחד מיובליו של הנהר אודר. פירוש שמה של העיר בפולנית הוא "אדון הנפחים", והוא נקבע על ידי בעל החווה שהיוותה בסיס להתפתחות העיירה, חווה בה עבדו בעלי המלאכה הראשונים בעיירה. בעיירה יש כנסיית לבנים עתיקה מהמאה ה-15, בית קברות, בתי ספר, ספרייה ומרפאה אזורית.
היסטוריה
העיירה מוזכרת במסמכים מהמאה ה-13. בתקופת שלטון הצאר, עד הקמת פולין העצמאית ב-1919, הייתה העיירה מקום מושבו של השלטון האזורי. בשנת 1954 שבה העיירה להיות מקום המושב של השלטון האזורי.
יהודים
בנובמבר רוכזו יהודי הגטו בכפר ביילווקי (Bielawki) והם עברו סלקציה, ובדצמבר גורשו רובם למחנה ההשמדה חלמנו ושם נרצחו. מיעוטם גורשו לעיירה דוברה.
רסטבן
רַסְטָבָּן (מערבית: رأس الثعبان - ראס א-ת'אבן - "ראש הנחש") או β בדרקון הוא כוכב בולט בקבוצת הכוכבים דרקון עם בהירות נראית מדרגה 2.81, שנמצא במרחק של כ-380 שנות אור ממערכת השמש.
תכונות
רסטבן הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G2 IIa (לפעמים מסווג כעל-ענק צהוב מסוג ספקטרלי G2 Ib), עם מסה של כ-6 מסות שמש ורדיוס של כ-40 רדיוסי שמש - כמחצית רדיוס המסלול של כוכב חמה. טמפרטורת פניו כ-5,200 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 900 מעוצמת ההארה של השמש. כוכבים רבים מסוגו הספקטרלי של רסטבן הם משתנים קפאידיים שהם כוכבים לא יציבים ובהירותם משתנה במחזוריות קבועה, אבל בהירותו של רסטבן קבועה. גילו של הכוכב מוערך בכ-65 מיליוני שנים והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו והוא הולך ומתקרר תוך כדי התנפחות בדרך להפוך לענק אדום, כאשר הוא מתיך הליום ליסודות כבדים יותר.
במרחק של כ-4 שניות קשת מרסטבן נמצא כוכב עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 12. בשל המרחק הזוויתי הקטן והפרש הבהירות לא ניתן למדוד את תכונותיו של בן הזוג, אך נראה שהם קשורים כבידתית זה לזה ואם אכן מדובר בכוכב כפול, אז בני הזוג מקיפים זה את זה במרחק של 490 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 4,000 שנים.
ממשק (תכנות)
בתכנות, המושג ממשק (באנגלית: Software Interface) משמש להפשטה של מחלקות התוכנה, ומגדיר את הפונקציונליות שעל כל מחלקה לממש כדי להיות שייכת אליו.
אם אובייקט עושה שימוש בממשק כלשהו, אז הדבר מבטיח שלאובייקט תהיה התנהגות מסוימת. מימוש של ממשק הוא התחייבות של אובייקט למלא אחר מפרט של דרישות להתנהגות מסוימת. לפיכך, ניתן לראות בממשק כחוזה. כאשר מחלקה מממשת את כל הפונקציות המוגדרות בממשק ניתן ליצור מופע שלה, אחרת היא נחשבת מימוש אבסטרקטי - כזה שדורש הרחבה על ידי מחלקה אחרת המשלימה את המימוש.
שימוש בממשקים הוא נוהג של כתיבה נכונה בהנדסת תוכנה, כי בשיטה זו מתבצעת הפרדה בין המימוש בפועל לבין הדרישות שמאופיינות בממשק.
מגוון תבניות עיצוב (design patterns) עושות שימוש רב בממשקי תוכנה. ממשק התוכנה חשוב גם בפונקציות הנקראות בצורה מרוחקת (ראו RPC).
דוגמת קוד
כך נראה קטע הקוד ב-#C של הממשק: וזהו קטע קוד של אובייקט שמממש את הממשק, כלומר מכיל שתי מתודות כפי שצוין:
הממשק לא מכתיב כיצד יש לממש את המתודות שהוא דורש. בדוגמה לעיל למשל, אובייקט אחר יכול לממש את המתודה הבוליאנית (מחזירה אמת או שקר) DoThat, בכך שהוא יחזיר אמת כל עוד הפרמטר שונה מאפס למשל. אין אפשרות שממשק יחייב אובייקט להכיל שדות מסוימים (אופן שמירת מידע), אלא רק מתודות (התנהגויות).
ממשקים נפוצים
דוגמה לקוד ב-#C: בפקודת ההדפסה הראשונה (Console.WriteLine היא פקודה ב-#C שגורמת לטקסט להיות מוצג על המסך, הדבר מכונה הדפסה אף על פי שלא מדובר בהדפסה של ממש), שואלים למעשה את a אם הוא קטן מ-b. מאחר שהתוצאה היא 1- הכוונה לאמת. בפקודת ההדפסה השנייה, שואלים את b אם הוא קטן מ-a. מאחר שהתוצאה היא 1 הכוונה לשקר (b נמצא אחרי a על סרגל הצירים). בפקודה ההדפסה השלישית, שואלים את a אם הוא קטן מ-c. במקרה זה הם שווים ולכן התוצאה היא 0 (אין הכרעה מי יותר גדול).
ספנסר
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פול אינס
פול אמרסון קרלייל אינס (באנגלית: Paul Emerson Carlyle Ince; נולד ב-21 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר המזוהה בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד. אינס היה השחקן השחור הראשון שזכה לענוד את סרט הקפטן בנבחרת האנגלית.
קריירה
במהלך קריירה שלו שיחק אינס בשבע קבוצות שונות באנגליה, בהן ליברפול, מידלסברו ווסטהאם יונייטד, ובקבוצת אינטר מילאנו שבאיטליה.
עם מנצ'סטר יונייטד, בה שיחק במשך שש שנים, זכה אינס באליפות הפרמייר ליג פעמיים, בגביע ה-FA פעמיים ובגביע המחזיקות. ב-1995 עבר ממנצ'סטר לאינטר מילאנו. באינטר שיחק שנתיים בהן לא זכתה הקבוצה באף תואר, למרות הגעה לגמר גביע אופ"א.
אינס נקרא לסגל נבחרת אנגליה פעמיים להשתתפותה באליפויות אירופה - ב-1996 וב-2000. כמו כן השתתף במונדיאל 1998.
ב-2008 אימן אינס את בלקברן רוברס וכיום הוא מאמן את קבוצת נוטס קאונטי מליגת הפוטבול ליג הראשונה.
אלכסיוס הקדוש
אלכסיוס הקדוש (סורית: ܐܠܟܣܝܘܣ ܪܘܡܝܐ (אלכסיס רומיא); יוונית: Ἀλέξιος; מת 430 לערך) הוא קדוש נוצרי. על פי המסורת הנוצרית, אלכסיוס היה כקבצן אשר חילק את הנדבות שקיבל לעניים אחרים. הוא מת בבית חולים באדסה בשנת 430 לערך. לאחר מותו, נודע כי למעשה היה בנו של אציל רומאי, שעזב את כלתו ערב נישואיהם על מנת לחיות חיי פרישות ועוני.
ההגיוגרפיה של אלכסיוס הקדוש התפשטה מאזור סוריה וטוענת כי הוא חי במהלך המאה ה-5. פולחן אלכסיוס הקדוש התרחב בסוריה ולאחר מכן ברחבי האימפריה הרומית המזרחית. רק במהלך המאה ה-10 אוזכר אלכסיוס גם במקורות מערביים.
לחייו הוקדשו מספר יצירות מוזקליות - אופרה מאת סטפאנו לאנדי ואורטוריה מאת קמילה דה רוסי.
Poetic Justice
Poetic Justice הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, מתוך אלבום הבכורה שלו בחברת תקליטים גדולה, Good Kid, M.A.A.D City. השיר, שהופק על ידי המפיק האמריקאי סקופ דוויל, מכיל הופעת אורח של הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא לאור כסינגל הרשמי הרביעי מתוך האלבום, בעקבות התגובה החיובית שקיבל. הוא קרוי על סרט הנושא שם זהה משנת 1993 בכיכובם של טופאק שאקור וג'נט ג'קסון, המופיעים בעטיפת הסינגל.
רקע
השיר הופק על ידי סקופ דוויל, איתו לאמאר עבד בעבר בסינגל המוביל "The Recipe". דוויל דגם את "Any Time, Any Place" של ג'נט ג'קסון. לאמאר ודוויל בחרו לדגום את השיר לאחר שהושמע ברדיו במהלך סשן ההקלטות שלהם. בראיון, דוויל נזכר בכמה אמנים שרצו את השיר, בהם הראפר האמריקאי 50 סנט, לפני שבסופו של דבר נתן אותו ללאמאר. ב-26 בינואר 2013, לאמאר ביצע את השיר בסאטרדיי נייט לייב, כמו גם את הסינגל הקודם מהאלבום, "Swimming Pools (Drank)".
וידאו קליפ
בראיון בדצמבר 2012 הצהיר לאמאר שהווידאו קליפ יצולם "בקרוב". אף על פי שהביע עניין בכך שג'נט ג'קסון בעצמה, שכיכבה בסרט משנת 1993 ממנו נלקח שם השיר, תופיע בקליפ, היא לא הופיע בו בסופו של דבר. הקליפ, בבימויו של לאמאר לצד די.ג'יי. דייב ודיינג'רו קיפאווה, פורסם ב-22 בפברואר 2013. הקליפ כולל הופעות קמע של חבריו של לאמאר, הראפרים ג'יי רוק, YG וגלאסס מאלון.
MOOMA
MOOMA היה אתר אינטרנט ישראלי שהתמחה במוזיקה ישראלית ובינלאומית ועסק ביוצרים, זמרים, אלבומים וסגנונות מוזיקליים שונים.
היסטוריה
אתר המוזיקה MOOMA של קשת אינטראקטיב, חברת בת של "שידורי קשת", עלה לאוויר ב-20 במרץ 2001. האתר הוקם, בין היתר, כחלק מהיערכותה להתמודדות במכרז על ערוץ המוזיקה. בחלקו העיקרי של האתר עמדה אנציקלופדיה מקוונת בנושא מוזיקה ישראלית ויוצרים מקומיים, שהיא מיזם חשוב בתיעוד התרבות העברית בישראל, אותה ייסד וערך יואב קוטנר. את המידע על אמנים בינלאומיים ערכה אילת יגיל. האנציקלופדיה כללה ביוגרפיה על האמנים, דיסקוגרפיה וכן הפניות לאמנים דומים ולאמנים קשורים.
לאחר שהמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לווין סירבה לאפשר לקשת לגשת למכרז על הפעלת ערוץ המוזיקה, פרשו יזמיו, גיא בהר, עמיר גולן ויואב קוטנר, מהפעלתו. השלושה עברו לעמוד בראש הקבוצה שזכתה בסופו של דבר במכרז על הפעלתו של ערוץ 24.
האתר, שכלל בתחילה מגזין מוזיקה יומי רחב היקף, פורומים ורדיו מקוון עם עשרות תחנות מוזיקה, צומצם משמעותית בשנת 2002 לאור הפסדיו הכספיים. נעשה ניסיון לגייס מימון ממשרד החינוך, התרבות והספורט ומגופים נוספים, ולבסוף הוחלט להפעיל את האתר בפורמט מצומצם, תוך התמקדות באנציקלופדיה ובדיווחים על יציאת אלבומים חדשים. בספטמבר 2002 נסגר האתר לחלוטין, עד אפריל 2003. מימון המשך פעילות האתר התאפשר הודות לתרומה פרטית של משפחתה של הדוגמנית והזמרת אלה לורן, לזכרה. בשנים שלאחר חזרתו לאוויר התמקדה פעילות האתר בעיקר בעדכוני המגזין, כשערכי האנציקלופדיה ועמודי הדיסקוגרפיה עודכנו באופן ספורדי בלבד.
בשנת 2006 שודרג האתר עם עיצוב חדש והרחבה של הסיקור המגזיני על אמנים ולהקות בינלאומיות. במסגרת השדרוג החל גם שיתוף פעולה עם ערוץ המוזיקה בלוחות הופעות מוזיקה. כמו כן, הגולשים יכלו להוריד רינגטונים ולרכוש קובצי MP3 של אמנים ישראליים, תוך שיתוף פעולה עם אתרי חברות התקליטים.
עם הקמת אתר mako בשנת 2008, אוחד אתר MOOMA עם מגזין המוזיקה של mako. הדף הראשי של MOOMA הפך להפניה ל-mako, ועדכוני האנציקלופדיה והדיסקוגרפיה פסקו לחלוטין.
אילת יגיל שימשה כעורכת הראשית של האתר בין השנים 2002–2007. עם כותבי הביוגרפיות נמנים יואב קוטנר, יורם רותם ודני קרפל.
באפריל 2018 נסגר האתר והוסר מרשת האינטרנט.
אלעד אופשטיין
ביוגרפיה
אופשטיין התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט נח"ל בין השנים 2002–2003. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת מנשה.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, ושימש בתפקידו עד שנת 2010. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל בשנים 2010–2012. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל בשנים 2012–2013. לאחר לימודים, הועלה בשנת 2014 לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אלון, ושימש בתפקידו עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה לראש מטה עוצבת האש. בשנת 2019 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
יימיר
באדה הפרוזאית, מובא נרטיב שלוקח, מוסיף, ומשתנה מהעדויות באדה הפואטית. לפי האדה הפרוזאית, לאחר שיימיר נוצר מטיפות יסודיות, כך גם נוצרה אוד'ומבלה (Auðumbla), פרה בראשיתית, שמחלבהּ יימיר הוזן. האדה הפרוזאית מוסיפה גם ששלושה אלים הרגו את יימיר: וילי, וה, ואודין, ומוסיפה פרטים על כך שכשיימיר מת, דמו גרם להצפה אדירה. חוקרים מדיינים עד לאיזו רמה סנורי ניסה לצרף נרטיב עקבי באדה הפרוזאית ועד כמה סנורי השתמש במקורות מסורתיים חוץ מהקורפוס שהוא מצטט. באמצעות בלשנות היסטורית ומיתולוגיה השוואתית, חוקרים קישרו בין יימיר לבין טויסטו, ישות פרוטו-גרמאנית שטקיטוס כתב עליה בחיבורו גרמאניה. חוקרים גם זיהו את יימיר כשארית וצאצא של ישות בראשיתית במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית.
אדה פואטית
בתרגום הנ"ל גינונגגאפ מתורגם כ"תהום פוערת". מאוחר יותר בשיר, כנראה מתייחסים ליימיר בשמות ברימיר ובלאין:
בשיר "הבלדה של ואפת'רודניר" האל המוסווה אודין בוחן את הענק ואפת'רודניר הבוחן תבונה. אודין מבקש מואפת'רודניר להגיד לו, אם הידע של ואפת'רודניר מספיק, תשובות למספר שאלות. בראשונה מהשאלות אודין מתייחס ליימיר, והוא שואל אותו מהיכן באו השמיים והארץ. הענק משיב בעדות בריאה המכילה את יימיר:
כשהקרב המילולי ממשיך, החלפות נוספות מתייחסות באופן מפורש או עקיף ליימיר. אודין שואל איזה ענק הוא הבכור מקרובי משפחתו של יימיר. ואפת'רודניר משיב שלפני זמן רב, זה היה ברגלמיר (Bergelmir), שהיה בנו של ת'רוד'גלמיר (Þrúðgelmir) ונכדו של אורגלמיר. בסטנזה הבאה אודין שואל אותו מהיכן אורגלמיר בא לפני כל כך הרבה זמן, והענק משיב לו שנטף ארס מנהרות האלביגאר (Élivágar), והטיפות הללו התאספו עד שנהפכו לענק, וישות זו היא המקור של הענקים. לבסוף, אודין שואל את ואפת'רודניר איך ענק זה הוליד ילדים, משום שלא הייתה איתו נקבה. ואפת'רודניר משיב שמתחת לבתי השחי של הענק בן ובת גדלו, ורגליו יצרו יחדיו ענק בעל שישה ראשים.
בשיר "הבלדה של גרימניר" (Grimnismál), האל אודין, שמוסווה כגרימניר, מעביר מידע לאגנאר הצעיר מידע על היקום. בסטנזה אחת, אדוין מזכיר את יימיר כשהוא נזכר ביצירת העולם מגופו:
בסטנזה Völuspá hin skamma ("נבואת הרואה הקצרה") הנמצאת בשיר "הפואמה של הינדלה" ליימיר יש אזכור נוסף. לפי הסטנזה, הנביאות הן צאצאים של Viðòlfr, הרואות של Vilmeiðr, "מזמרות הכישופים" של Svarthöfði, וכל הענקים של יימיר.
אדה פרוזאית
יימיר מוזכר בשני ספרים באדה הפרוזאית: "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) ו"שפת השירה" (Skáldskaparmál). יימיר מופיע בפרק החמישי של "ההטעיה של גילבי", שבו האר, יאפנהאר, ות'ריד'י (Hár -גבוה, Jafnhár - בדיוק באותו גובה ו-Þriði - שלישי, בהתאמה) מספרים למלך גילבי המוסווה כגאנגלרי על איך כל הדברים נהיו מה שהם היום. השלישייה מספרת שהעולם הראשון שהיה היה מוספלהיים, אזור דרומי לוהט ובוער שיצורים לא בני המקום לא יכלו לשכון בו, שעשוי מלהבות. לאחר עידנים רבים נילפהיים נוצר, ובתוכו היה מעיין, הבארגלמיר (Hvergelmir), שממנו זרמו 11 נהרות.
יאפנהאר מוסיף שהחלק הצפוני של גינונגגאפ היה מלא בכפור, ובעקבות כך משבי רוח ואדים נעו לאזור הזה. בניגוד לכך, לחלק הדרומי של גינונגגאפ הכפור לא הגיע בגלל ניצוצות וחלקיקים מותכים שעפו לשם ממוספלהיים. ת'ריד'י מאשר זאת ומוסיף ש"בדיוק כמו שמניפלפהיים באו קור וכל הדברים הקודרים, מה שהיה קרוב למוספלהיים היה חם ובהיר, אך גינונגגאפ הייתה רגועה ומתונה כשמים כשאין רוח". הוא גם מוסיף שכשכפור והקרח והאוויר החם נפגשו, הכפור ניתך והנוזל נטף במהירות רבה. הנוזל שנטף יצר דמות בצורת אדם, דמות זו נקראה יימיר, והעעקים, שכולם צאצאיו, קוראים לו אורגלמיר. ת'ירד'י מגבה את השמות הללו בסטנזה אחת מ"נבואת הרואה הקצרה" ואחת מ"הבלדה של ואפת'רודניר".
האר מספר שהאחים אודין, וילי ו-וה גם הרגו את יימיר, ושגופו הוציא כל כך הרבה דם שבדם טבעו כל הענקים למעט שניים, ברגלמיר, שביחד עם אשתו (ששמה לא מצוין) טיפסו על גוף מסוים (lúðr), שרד ושיקם את אוכלוסיית הענקים.
גאנגלרי שואל מה שלושת האחים עשו כדי שהאר, יאפנהאר ות'ריד'י יחשיבו אותם כאלים. האר אומר שהאחים לקחו את גופת יימיר למרכז גינונגגאפ, מבשרו בראו את הארץ, מדמו את האגמים והימות, מעצמותיו סלעים, משיניו חלוקי אבנים ואבנים. יאפנהאר מוסיף שמפצעיו המדממים הם בראו את הים המקיף את הארץ. ת'ריד'י מוסיף שאת הגולגולת הציבו מעל הארץ וממנה בראו את השמיים, וכדי להחזיק את השמיים הם הציבו ארבעה גמדים - נורד'רי, סוד'רי, וסטרי ואוסטרי - שפעלו כארבע פינות. השלושה לקחו את החלקיקים והניצוצות הלוהטים שעפו ממוספלהיים "וקבעו את כל האורות, חלקם בשמיים, חלקן נעו במסלול מתחת לשמיים שהם שוטטו בו, אך הם יעדו להם עמדות ומסלולים קבועים." ת'ירד'י מצטט בית מ"חזון הנביאה" (Völuspá) המעיד על כך, הוא מצהיר שבאמצעות אורות השמיים הללו הימים והשנים חושבו ונספרו, ושהבית מצהיר כי הגופים השמימיים לא ידעו את מיקומם בשמיים לפני בריאת הארץ.
גאנגלרי מעיר כי מה שהוא בדיוק שמע הוא יוצא מן הכלל, מכיוון שהבריאה היא גם עצומה בממדיה וגם נראה בה מיומנות גבוהה, והוא שואל איך העולם סודר. האר משיב שהעולם הוא מעגלי, ומסביבו שוכנים עומקי הים. האלים נתנו אדמה ליוטנאר לאורך החופים. לעומת זאת, בצד הפנימי של הארץ הם בנו מבצר מריסיו של יימיר, כנגד עוינות היוטנאר. למבצר זה הם קראו מידגארד. מעבר לכך, הם לקחו חתיכות ממוח יימיר וזרקו אותן השמימה, ומהן נוצרו העננים. עוד שני בתים מ"חזון הנביאה" (Völuspá) מצוטטים לשם טיעון זה.
מאוחר יותר בהטעיה של גילבי (Gylfaginning) האר מתאר את מקור הגמדים. האר אומר שלאחר בניית אסגארד האלים קיימו אספה שבה הם דנו "מהיכן הגמדים נוצרו במעמקי האדמה כמו רימות בבשר. הגמדים קודם קיבלו צואה וחיים בבשר יימיר והיו כמו רימות, אבל בהחלטת האלים הם קיבלו מודעות ושכל והיה להם צורת אדם למרות שהם חיו באדמה ובאבנים".
מאוחר יותר, בשפת השירה (Skáldskaparmál), ישנם אמצעים שירתיים המתייחסים בעקיפין אל השמים, חלקם מתחברים אל הנרטיב של יימיר בהטעיה של גילבי, שביניהם "גולגולתו של יימיר" ו"גולגולת [ה]ענק", או "נטל הגמדים". שירה של סקאלד בשם ארנור יארלאסקאלד מהמאה ה-11 מובאת, שמתייחסת לשמיים כאל "הגולגולת הישנה של יימיר". מאוחר יותר בשפת השירה מונחים המתייחסים לארץ כתובים, הכולליןם "בשר יימיר", ולאחר מכן מונחים המתייחסים לים, שמביאים עבודה מהסקאלד אורמר באריאסקלאד שביניהם "דם יימיר".
שני השמות אורגלמיר ויימיר מופיעים ברשימה של יוטנאר בחלק האחרון של שפת השירה.
מקורות אבודים
מכיוון שבהטעיה של גילבי מציג נרטיב מגובש שגם מצטט בתים רבים מהאדה הפואטית (המתוארים למעלה) וגם מכיל מידע ייחודי מבלי לצטט מקור (כגון אוד'ומבלה), חוקרים דנים בכמה מקורות חיצוניים שאינם קיימים יותר סנורי סטורלסון השתמש וכמה מקורות הוא סינתז מהחומר שהיה לו.
כשהוא דיבר על המצב, החוקר האנגלי גבריאל טורביל-פיטר העיר בשנת 1974 ש"בהתחלה, לפי הטקסט של סנורי על השיר, לא היה כלום חוץ מבוהו, למרות שלפי טקסטים אחרים, הענק יימיר כבר היה קיים. כשמתחשבים באיך נאמר שיימיר נוצר, גם סנורי וגם הבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), אנחנו כנראה חושבים שסנורי עקב אחרי הגרסה היותר טובה של נבואת הרואה (Völuspá)", ובנוגע לעדות של סנורי על המקור הבראשיתי הקוסמי של יימיר, הוא אמר ש"מהסקיצות הללו של מקורות שירתיים שאותם הוא [סנורי] בעיקר לקח כמקור, זה מובן מאליו שסנורי תיארמספר מקרים שאי אפשר לייחס אליהם, לפחות לא הגרסאות ששרדו עד היום". טורביל-גבריאל ממשיך ומצטט את העדות של סנורי סטורלוסון על אוד'ומבלה כדוגמה מובחרת, והוא מזכיר מקבילים הודו-אירופאים פרסים ומהוודות, וגם יוצר הקבלה בינה לבין חתחור המצרית.
החוקרת הילדה אליס דוידסון מציינת ש"לא קל לקבוע מהי הצורה המקורית של סיפור הבריאה הצפוני. סנורי ידע על לפחות שלוש עדויות שונות".
טויסטו, מקבילים, ודת פרוטו-הודו-אירופאית
במאה הראשונה לספירה, ההיסטוריון הרומי טקיטוס כותב בעבודתו האתנוגרפית "גרמאניה" שהעמים הגרמאניים שרים על אל הִיוּלי שנולד מהארץ בשם טוּיסטוֹ (Tuisto), ושהוא היה אבי העמים הגרמאניים. השם Tuisto הוא לטיניזציה של שם אלוהי פרוטו-גרמאני כלשהו שעליו מתקיים דיון. על ידי בלשנות היסטורית חלק מהחוקרים מקשרים את Tuisto לשם האלוהי הפרוטו-גרמאני *Tiwaz, אחד השמות המיוחסים לטיר. חוקרים אחרים טוענים כי השם מתייחס לישות הרמאפרודיטית או "גדולה כפליים", כשהמקור השני הוביל חוקרים לקישור עם יימיר גם מנקודת מבט מיתית וגם מנקודת מבט בלשנית.
בעזרת בלשנות היסטורית ומיתולוגיה השוואתית חוקרים קישרו את יימיר לישויות בראשיתיות ולעיתים הרמאפרודיטיות או תאומות הודו-אירופאיות אחרות, ובנו מחדש סיפור בריאה פרוטו-הודו-אירופאי. כשהם מציינים את יימיר כדוגמה הראשית, החוקרים ג'יי פי מאלורי ודאגלס אדמאס מעירים כי "המיתוס הקוסמוגוני [הפרוטו-הודו-אירופאי] מתמקד בביתור של ישות אלוהית - מואנשת או דמוית בהמה - ובריאת היקום מאיבריה השונים". דוגמאות נוספות כוללות את סוף סיפור הת'אן בו קואלינגה (Táin Bó Cúailnge - הברחת הפרות של קולי) שבו שור מבותר וממנו נוצרת הגאוגרפיה האירית, סיפור שלו יש גרסאות מנוצרות אצל הפריזים (עם גרמאני השוכן בצפון הולנד וגרמניה של היום) בספר חוקים ימי ביניימי, ובבלדה רוסית ימי ביניימית. התרחשויות נוספות של סיפור זה הן חלק בשיר האפי הלטיני מטמורפוזות של אובידיוס, המתאר את שיער וזקן האל אטלס שנהפכים ליערות, עצמותיו שנהיות אבן, ידיו שנהיות רכסי הרים, וכך הלאה; קוּני הרשע בספר סקנד גומאניג ויזאר הפרסי אמצעי מהמאה ה-9 לספירה שבו עורו נהיה השמים, מבשרו באה האדמה, מעצמותיו ההרים, ומשיערו באו הצמחים; ולבסוף פורושה סוקטה ההודי העתיק מהריג ודה מהמאה ה-10 לפנה"ס, שמתאר ביתור של אדם היולי בשם פורושה, מעינו באה השמש, מפיו אש, מנשימתו רוח, מכפות רגליו הארץ, וכך הלאה. מבין המקורות ששרדו, אדמס ומאלורי מסכמים כי "הקולרציות, או יותר נכון, הנגזרות הנפוצות ביותר, הן הבאות: בשר = אדמה, עצם = אבן, דם = מים (הים וכדומה), עיניים = השמש, שכל = ירח, מוח = עננים, ראש = שמים, נשימה = רוח".
אדמס ומאלורי כותבים ש"גם במיתוס [הפרוטו-הודו-אירופאי] הקוסמוגוני וגם בבסיסו, אחד היסודות המרכזיים הוא ההקרבה (של אח, ענק, בהמה, וכו'). מערכת היחסים בין ההקרבה לבין הקוסמוגוניה בתרבות הפרוטו-הודו-אירופאית לא הייתה רק בסיפור הבריאה אלא שאולי כל טקסי ההקרבה בתרבויות ההודו-אירופאיות הוצגה כבריאה מחגדש של היקום שבה יסודות נבראים מחדש... עקב כך, ההקרבה פועלת כשחזור של הביתור הקוסמי הבראשיתי של קורבן והיא עוזרת להחזיר את הדברים החומריים לעולם".
חיה יוסף
חיה (לני) יוסף (20 בפברואר 1920 – 4 בדצמבר 2021) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
חיה יוסף נולדה בשם חיה בוצ'קו ב-1920 בצ'חנוב שבפולין, וכעבור כשנה עברה עם הוריה לגרמניה. בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ונשלחה לקיבוץ גן שמואל, בו גרה במשך שנתיים. לאחר מכן עברה לתל אביב, למדה ריקוד אצל גרטרוד קראוס ומשחק אצל צבי פרידלנד. ב-1939 נישאה לעיתונאי "על המשמר" חנן יוסף. בשנת 1956 יצאו לשליחות בחו"ל, שם התוודעה לשיטת פלדנקרייז, לריפוי בתנועה ולידה טבעית, ולמדה את תחום הצרכנות.
בשנת 1967 התאלמנה מבעלה, שנפטר בגיל 48. עברה להתגורר בלב תל אביב, בבית ישן אותו שיפצה בעצמה. בסוף שנות ה-70 החלה יוסף לכתוב למבוגרים ב"על המשמר", בין השאר במדור קבוע בעל המשמר במסגרת "דף למשפחה", ומאוחר יותר במוסף "חותם". עם סגירת העיתון ב-1995 עברה לכתוב בעיתון "דבר", ולאחר סגירתו של זה ב-1996 השתתפה בקביעות בתוכנית הרדיו של עוגניה שמחוני בקול ישראל, ומאז לקחה חלק בעשרות תוכניות רדיו. עם הקמת הערוץ השני שובצה בתוכנית במסגרת הטלוויזיה הניסיונית, ומשם הוזמנה ל"בין הכיסאות", תוכניתה של רבקה פרידמן-סנה בטלוויזיה החינוכית. לכבוד שנת ה-50 למדינה ראיינה יוסף 50 דמויות מרכזיות מחיי הארץ, בהם פוליטיקאים, אמנים ואנשי רוח.
לורנס אוליפנט
לורנס אוליפנט (באנגלית: Laurence Oliphant; 1829 – 23 בדצמבר 1888) היה סופר, חבר הפרלמנט הבריטי, דיפלומט, עיתונאי, מיסטיקן וחובב ציונות בריטי.
שנותיו הראשונות
לורנס אוליפנט נולד בקייפטאון במושבת הכף בדרום אפריקה, למשפחה מיוחסת ממוצא סקוטי. אביו, אנתוני אוליפנט, היה משפטן, ואמו קתרין מריה לבית קמפבל הייתה אוונגליסטית אדוקה. אביו היה פרקליט המדינה מטעם הוד מלכותה במושבת הכף, והתמנה כעבור זמן-מה לשופט קולוניאלי עליון בציילון (כיום סרי לנקה). לכן המשפחה עברה מכף התקווה הטובה לציילון, שם עברו על לורנס אוליפנט נעוריו. משפחת אוליפנט התעשרה לאחר שאביו הקים חווה לגידול צמחי תה. אוליפנט נשלח על ידי משפחתו ללמוד משפטים באנגליה כאביו המשפטן.
בצעירותו, הצטרף אוליפנט ליורש העצר הנפאלי למסע בן חודשיים מציילון לנפאל ואף כתב ספר על מסע זה. לאחר שהפסיק את לימודי המשפטים פנה לעיתונות ולאחר מכן לשירות החוץ הבריטי ושימש עוזרו האישי של המושל הכללי של קנדה, הלורד אלגין, בעת שהותו בוושינגטון לצורך משא ומתן על הסכם המסחר עם ארצות הברית. מאוחר יותר התלווה אליו בשליחויותיו הדיפלומטיות לסין וליפן, וכתב עליהם ספרי מסעות. ביפן נפצע קשה במתקפת טרור, במסגרת סדרה של התנקשויות בנציגים זרים שבוצעו במה שנקרא "סונו ג'וי" – תנועה לגרוש הזרים מיפן.
בשנת 1865 נבחר כחבר הפרלמנט הבריטי,
ב-1867 הצטרף לכת נוצרית מיסטית בשם "אחוות החיים החדשים" (brotherhood of the new life) שהנהיג "המשיח", תומאס לייק האריס, ושהה בקומונה בארצות הברית.
בשנת 1877, חזר לאנגליה והתעניין במיוחד בשאלת המזרח התיכון ובטורקיה שהייתה במלחמה עם רוסיה.
תחילת פעילותו הציונית
אחרי ששכנע את השלטונות הבריטיים, נסע לסולטאן עבד אל-חמיד על מנת להציג בפניו את התוכניות, אולם הסולטאן לא השתכנע.
פעילותו ברוסיה
בעקבות פרעות "הסופות בנגב" ביהודי רוסיה שהחלו בשנת 1881, יצא אוליפנט לרוסיה ולרומניה על מנת לעזור לפליטים. הוא השפיע על חברים מחובבי ציון, ניסה ללא הצלחה להשפיע על נציגי חברת כי"ח לעלות לארץ ישראל ואף ייסד חוג נוצרים וקירבם לציונות. הוא הגיע לקונגרס פוקשאן ואף נאם בפני המתכנסים בתארו את נופי ארץ ישראל.
בשנים 1883–1884 ניסה לסייע לממשלה הטורקית להשיג באנגליה מימון לסלילת מסילת ברזל אך נכשל. אנגליה התחזקה במצרים והשתלטה על תעלת סואץ, וטורקיה פנתה לגרמניה כדי שתעזור לה בסלילת הרכבת.
השתקעותו בארץ ישראל
לאחר סירוב הסולטאן החליט אוליפנט בכל זאת לא לוותר על תוכניותיו ועבר לחיות בארץ ישראל כדי ליצור מקום שיקלוט את "פליטי האריס". הוא הגיע לארץ בנובמבר 1882. הוא גר בחודשי החורף במושבה הגרמנית בחיפה בבית הקרוי כיום על שמו, בית אוליפנט. בחודשי הקיץ נהג להתגורר בכפרי הדרוזים שבכרמל, בשנת 1883 בעוספיה באוהל בדואי, ולאחר מכן בבית שבנה בשנת 1884 בדלית אל-כרמל. (בית אוליפנט בדלית אל-כרמל משמש כיום כבית יד לבנים הדרוזים). בישיבתו בכפר קשר קשרים עם נכבדי העדה והמשיך בכתיבת ספריו וכתב אף סדרת מאמרים ל"ניו יורק סאן" וכן לעיתון "ג'ואיש כרוניקל" בלונדון. מי ששימש לו כמזכיר אישי היה המשורר נפתלי הרץ אימבר, שיש הטוענים כי כתב אז את "התקווה". הוא עזר באותו זמן למתיישבים היהודים במושבות השונות בארץ. אוליפנט היה שותף בפעילות ברומניה לרכישת הקרקע בגבעת זמרין, והיה שותף בהקמת היישוב היהודי מעולי רומניה בזמרין ב-1882. מאוחר יותר, כאשר היישוב בזמרין נקלע למצוקה כלכלית וסבל רבות מגנבות של ערבים תושבי הסביבה, פרס הברון רוטשילד את חסותו על המקום ושינה את שם היישוב לזכרון יעקב.
בתקופת מגוריו בחיפה הרבה לסייר ברחבי ארץ ישראל, בחלק מהסיורים התלווה אליו גוטליב שומאכר. סיוריו נערכו לאחר סיום הסקר הגדול של הקרן לחקר ארץ ישראל והוא שאף מאוד לגלות מקומות שלא תועדו על ידי הקרן. את סיוריו תיעד בספר חיפה כתבות מארץ ישראל 1882–1885. הספר כולל שישים כתבות מארץ ישראל שנכתבו לעיתון ניו יורק סאן. אוליפנט בחר בעצמו את הכתבות שכונסו בספר. הספר כולל מידע על תושבי הארץ על המנהגים והדתות, תיאור מקומות ואתרים ארכאולוגים. הוא כתב על הדרוזים, השומרונים ועל תושבים נוספים. סיוריו כללו גם תגליות כמו שרידי בית כנסת ליד הירדן בקרבת תל בית צידה, שרידי בית הכנסת העתיק בדיר עזיז ושרידי בית הכנסת באום אל-קנאטר שברמת הגולן, סיוריו בגולן נעשו כחלק מהסקר שערך ביחד עם המהנדס הטמפלרי שומאכר לשם תכנון קו הרכבת מחיפה אל החורן, קו שהוא היה בין ההוגים שלו. שירותיהם של אוליפנט ושומאכר נשכרו על ידי משפחת סורסוק שהחזיקה בזיכיון להקמת הרכבת. אוליפנט צרף לספרו ציורים מאוד מפורטים המתארים בדיוק רב כיצד נראו המקומות בהם סייר.
אופיו
אוליפנט היה מאוד מושפע מהאוונגליזם של אמו, והיא זאת שיצרה כנראה את הקשר לראשונה בינו לבין האריס, או לפחות לקחה אותו לדרשה הראשונה של תומאס לייק האריס, מנהיג כת רוחנית שאוליפנט ואמו תרמו לה את כל כספם. רק לאחר קבלת אישורו של הריס הוא התחתן עם אשתו, אליס (את נדונייתה של אשתו הם תרמו לכת, במצוותו של האריס). הכת הטיפה לסיגופים שיכשירו את חבריה לשרת את האנושות, ולהעדיף את קשריהם עם בני האדם ככלל על קשרים המשפחתיים האישיים. וכמו כן, כמו בהרבה כיתות מיסטיות אחרות, שהזיווגים הם זיווגים מהשמיים, או שאינם זיווגים. בעיקרון הזה האריס עשה הרבה מניפולציות אישיות ברבות הימים. מאוחר יותר הסתכסך עם האריס, כשהתברר לאוליפנט כי האריס טוען כי הוא עצמו "נפש תאומה" של אליס ולא אוליפנט, האריס התעלל נפשית ורוחנית באליס ואז עזבו אוליפנט ואשתו את הכת ואף קיבלו חלק מכספם בחזרה. אוליפנט שכנע את אשתו לגור איתו בחיפה.
יחסו ליהודים
רוב שנותיו לא פגש לורנס אוליפנט ביהודים, ועיקר פגישתו עם היהדות הייתה כנוצרי הקורא את כתבי הקודש. רק לאחר שעזב את הכת של האריס נסע למזרח הקרוב ופגש את היהודים פליטי הפרעות בברודי (כיום באוקראינה) ב-1881 החל בפעולתו ליישוב יהודים בארץ ישראל. יש עדות כי אוליפנט אמר כי באופן אישי הוא בז ליהודים, וכי רצונו ליישבם בארץ ישראל נובע מאינטרסים בריטיים. עדות לדעות קדומות שלו כלפי יהודים אפשר למצוא בספר שלו "The Russian Shores of the Black Sea in the Autumn of 1852" שבו הוא מאשים יהודים רבניים באי-יושר קיצוני. בקרב חוקרים, יש הסברים שונים לפעילותו הציונית, הסבר אחד גורס, שיישוב היהודים בארץ ישראל יסייע לאינטרסים הבריטיים באזור. נחום סוקולוב תרגם את ספרו של אוליפנט "ארץ הגלעד", וכתב על בסיס התרגום הזה את ספרו "ארץ חמדה".
חיים אישיים
בדצמבר 1885 נסע עם רעייתו לביקור בכנרת וחלו בקדחת. ב-2 בינואר 1886 נפטרה אשתו אליס בדלית אל-כרמל ונקברה, בקבר אזרחי בודד בשולי בית הקברות הטמפלרי בחיפה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוקם ליד הקבר בית הקברות לחללים הבריטים הנוצרים שנפלו במלחמה.
לאחר מותה, נסע אוליפנט לארצות הברית, שם הכיר את רוזמונד דייל אוון, נכדתו של האוטופיסט רוברט אוון, ובאוגוסט 1888, נישאו השניים. הם עברו יחד ללונדון ורצו לשוב יחד לביתו של אוליפנט בארץ ישראל, אולם אוליפנט חלה בדלקת ריאות ונפטר בלונדון כעבור מספר חודשים. נפתלי הרץ אימבר נמנה עם המעטים שהשתתפו בהלווייתו. כמו כן, הוא הספיד את אוליפנט בג'ואיש סטנדרט" וב"חבצלת".
אשתו, שירשה את כל רכושו, עברה להתגורר בשנת 1900 בביתו שעל הכרמל.
פיוטר ניקולאייביץ' דורנובו
פיוטר ניקולאייביץ' דורנובו (ברוסית: Пётр Николаевич Дурново́; 23 בנובמבר 1842 - 24 בספטמבר 1915) היה משפטן ומדינאי של האימפריה הרוסית. כיהן כשר הפנים של רוסיה במשך כשנה ועמד בראש מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית. נודע במיוחד בעקבות פרסום מסמך שחזה את קריסת האימפריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, במסמך הממוען לצאר ניקולאי השני ומכונה מסמך דורנובו.
ביוגרפיה
פיוטר דורנובו נולד בפלך מוסקבה למשפחת דורנובו האצילה בנובמבר או דצמבר של שנת 1842.
הוא היה בוגר בית הספר הימי הקיסרי והמכללה למשפט צבאי של חיל הים ושירת במשרד המשפטים והגיע לתפקיד עוזר התובע בבית הדין לערעורים בקייב, עד שהועבר למשרד הפנים בשנת 1881. דורנובו מונה למנהל מחלקת המשטרה בשנת 1884 ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1893, כאשר נאלץ להתפטר עקב מחלוקת בינו לבין שגריר ספרד ברוסיה, בה הואשם בשימוש לרעה בסמכויות המשטרה. הוא מונה לסנאט הרוסי בשנת 1893 שם התבלט מאוד בפועלו. בשנת 1900 התמנה לעוזר שר הפנים האחראי על שירותי הדואר והטלגרף לבקשתו של סיפיאגין ומילא תפקיד זה עד שנת 1905, כאשר מונה לשר הפנים, על פי המלצת ראש הממשלה, סרגיי ויטה. הוא פרש מתפקיד השר זמן קצר לאחר התפטרותו של ויטה מראשות מועצת השרים למרות מחלוקות קודמות בין השניים.
דורנובו נודע בהתנגדותו הגלויה לקשרים הדוקים יותר עם בריטניה על חשבון היחסים עם גרמניה. הוא האמין שהאינטרסים הגרמניים והרוסים משלימים זה את זה ואילו מלחמה בין שתי האימפריות יכולה להביא רק להרס הסדר הפוליטי הקיים בשתי המדינות. דורנובו פירט את עמדותיו, שרובן היו אמורות להתגשם בעקבות מלחמת העולם הראשונה במכתב שנשלח לניקולאי השני בפברואר 1914. דורנובו צפה מלחמה קרובה בין רוסיה, צרפת ובריטניה נגד גרמניה, אוסטרו-הונגריה וטורקיה. הוא חזה במדויק כי התבוסה הרוסית תביא אחריה לדמורליזציה של הצבא הקיסרי והתמוססות מוסדות החקיקה הקיימים ומפלגות האופוזיציה האינטלקטואליות, לטובת "מהפכה חברתית במתכונת הקיצונית ביותר". המסמך נמצא בין ניירותיו של הצאר לאחר מהפכת פברואר.
פיוטר דורנובו מת בספטמבר 1915 באחוזתו שבפטרוגרד. הוא היה שר הפנים הקיסרי הרוסי האחרון שמת בנסיבות טבעיות. ששת ממשיכי דרכו (פיוטר סטוליפין, אלכסנדר מקרוב, ניקולאי מקלקוב, [ניקולאי שצ'רטבטוב (נפטר בסטארנברג, בוואריה, גרמניה)], אלכסיי חווסטוב, בוריס שטירמר, [אלכסנדר חווסטוב (נפטר בילץ, רוסיה)] אלכסנדר פרוטופופוב) לא מתו בנסיבות טבעיות.
סנדי (אי)
האי סנדי (באנגלית: Sandy Island; בצרפתית: Île de Sable; אי החולות) הוא אי תעתוע שהופיע במפות ימיות במזרח ים האלמוגים בין אוסטרליה לקלדוניה החדשה במים הטריטוריאליים של צרפת.
היסטוריה
למרות תגלית זו, האי נשאר על המפות האמריקאיות והופיע גם באטלס העולם של הטיימס (Times Atlas of the World) ב-1999 ובגוגל מפות. בסוף שנת 2012 סקר ימי של אוסטרליה שמטרתו היה חקר טקטוניקת הלוחות של צפון ים האלמוגים בדק מחדש גם את הימצאותו של האי ולאחר שלא נמצא, דווח כי האי לא קיים. דיווח זה יצר הד תקשורתי עולמי בעקבותיו נמחק האי בכל המפות כאשר האי הוסר מגוגל מפות ב-26 בנובמבר 2012 וב-Google Earth האזור הוסתר בפיקסלים שחורים. ב-29 בנובמבר 2012 הודיעו בנשיונל ג'יאוגרפיק כי סופית הוכח כי האי לא קיים והוא הוסר מכל המפות.
מלוח קיפח
מַלּוּחַ קִפֵּחַ (שם מדעי: Atriplex halimus) הוא מין של שיח רב שנתי בסוג מלוח, ממשפחת הסלקיים.
תפוצה
משרעת התפוצה ים-תיכונית וסהרו-ערבית. צומח בערוצי נחלים במדבר, ובמלחות.
בישראל נפוץ בנגב, במדבר יהודה, בבקעת הירדן ובמישור החוף.
מנגנון הישרדות
הצמח עמיד ביותר למליחות הקרקע, בין היתר בזכות מנגנון המאפשר לו להוציא את עודפי המלח לשערות שעל פני העלה. לאחר זמן, מתות השערות, והמלח נשאר בהן. השערות המתות הנשארות על העלה, מגנות על הצמח מהתייבשות.
שימושים
עלי המלוח הקיפח משמשים כמאכל לדרי המדבר. העלים הטריים משמשים כמרכיב בסלטים, והמבושלים משמשים במרקים. ערכו התזונתי הרב, גרם למלוח שישמש אף כצמח מרעה חשוב, ולעיתים זורעים אותו במיוחד למטרה זו.
אלרגניות
מלוח קיפח הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
המועצה הלאומית לשלום הילד
המועצה הלאומית לשלום הילד היא העמותה הוותיקה מסוגה בישראל, הפועלת להגנה על מגוון זכויותיהם של כלל ילדי ישראל. העמותה הוקמה במקור בשנת 1980 כ"עצרת בית הנשיא לשלום הילד" בראשותה של רעיית הנשיא אופירה נבון, ביוזמת קבוצת אנשי ציבור ואנשי מקצוע בהנהגת זינה הרמן, ד"ר ברוך לוי, אהרן לנגרמן, שרה מלצר וד"ר אביבה רון. בשנת 1983 הוחלט על הפרדת העצרת מבית הנשיא וכינונה כמועצה הלאומית לשלום הילד. קבוצת המייסדים הזמינה בשנת 1986 את ד"ר יצחק קדמן לכהן בה כמנהלה הכללי, אשר גם עיצב את מתכונתה הנוכחית כ"ארגון הסינגור המוביל בישראל להבטחה ולשמירה על זכויות הילד וקידום שלומו ורווחתו".
העמותה פועלת למען ילדי ישראל באמצעות מרכז משפטי, מרכז מחקר, מרכז הדרכה ונציבות פניות ציבור הפועלים לסיוע בתחומי חינוך, בריאות, התעללות, חקיקה, תקשורת וצרכנות.
בראש העמותה עומדת עו"ד ורד וינדמן, מי שכיהנה כיועצת משפטית של המועצה וכמשנה למנכ"ל. העמותה מעסיקה כ־16 עובדים ומפעילה כ-50 מתנדבים, סטודנטים ובנות שירות לאומי. העמותה מתקיימת מתרומות בלבד ולא מתוקצבת על ידי אף גורם ממשלתי. את עבודתה מלווה ועד מנהל הכולל 20 מתנדבים, אנשי מקצוע מתחומים שונים.
הרקע להקמת המועצה
בשנת 1989 נחתמה באו"ם אמנת זכויות הילד. האמנה, שעליה חתומות כמעט כל מדינות העולם (פרט לארצות הברית), מעגנת את זכויות הילדים במסמך בעל תוקף משפטי בינלאומי מחייב ומכירה בילדים כישויות עצמאיות, ומציעה להכיר בזכאותם לזכויות אדם וזכויות אזרח, וגם לזכויות מיוחדות הנובעות מתהליך מתמיד של התפתחות, בו נמצאים.
כמי שחתומה על אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, מחויבת מדינת ישראל להבטיח זכויותיהם של כלל ילדיה, בין השאר באמצעות הקמת מנגנון עצמאי שיפקח על מימוש זכויותיהם, יקדם מעמדם ויסייע לילדים אשר זכויותיהם נפגעו. הניסיון הישראלי מצביע על כך שגופים סטטוטוריים האמונים על קידום זכויות של קבוצות אינם נוחלים הצלחה רבה. המועצה הלאומית לשלום הילד, כגוף עצמאי וולונטרי שאינו סטטוטורי, פועלת לשינוי מדיניות והעלאת מודעות לזכויותיהם של ילדים והצורך להתחשב בהן תוך קביעת מדיניות.
מרכז מחקר ופיתוח
מרכז המחקר והפיתוח של העמותה החל לפעול בשנת 1991. המרכז מפרסם את השנתון הסטטיסטי "ילדים בישראל", שהפך לכלי עזר נפוץ ומקובל בקרב קובעי המדיניות השונים, כמו גם אנשי האקדמיה ואנשי מקצוע שונים. בשנים האחרונות מוגש השנתון לנשיא המדינה בטקס ייעודי לנושא.
השנתון הסטטיסטי כולל נתונים דמוגרפיים, נתונים על תנאי גדילה של ילדים; ילדים החיים מחוץ למשפחתם; ילדים וחינוך; ילדים ופנאי; ילדים עם צרכים מיוחדים; ילדים ובריאות; ילדים בעולם המשפט; ילדים עוברי חוק; ילדים נפגעי עבירה; ילדים במצבי מצוקה.
מרכז הדרכה
מרכז ההדרכה החל לפעול בשנת 2002. המרכז מעניק ידע וכלים לילדים, הורים, אנשי מקצוע ומתנדבים, בנושא שלום הילד וזכויותיו. המרכז בונה תוכניות הדרכה, עורך ומפיק כנסים וימי עיון וכן מקיים הרצאות, השתלמויות, סדנאות וימי עיון.
פעילויות מרכז ההדרכה:
נציבות קבילות ילדים ונוער (אומבודסמן)
הנציבות החלה לפעול העמותה בשנת 1990 והיוותה אחד מראשוני המוסדות מסוג זה בעולם. הנציבות פועלת להגנה וקידום זכויותיהם של ילדים ובני נוער עד גיל 18, מכל קבוצות האוכלוסייה ברחבי ישראל, במטרה להבטיח את שלומם ורווחתם של מי שקיים חשש כי זכויותיו נפגעו. הפניות מגיעות מגורמים שונים: ילדים ובני נוער, הורים המתקשים להגן על ילדיהם, אנשי מקצוע, שנדרשים לעניינם של קטינים מתוקף תפקידם ומאזרחים הדואגים לשלומו של קטין על אף שאינו באחריותם. הפניות מטופלות על ידי צוות מקצועי הכולל עורכי-דין, עובדים סוציאליים, אנשי חינוך ופסיכולוגים. השירות ניתן בשפות שונות ללא תשלום.