cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס אומייר
לאחר המלחמה
ב-11 ביוני 1945, אומייר נלכד לאחר שארגון MI6 מצא עליו רישומים בדו"חות הגסטפו. הוא לבש חליפת אס-אס מלאה ומסר באופן כמעט מיידי את שמו ואת דרגתו. הוא נשלח בחודש אוגוסט 1945 לידי קציני מודיעין של צבא ארצות הברית לצורך חקירה. בשנת 1946 הוא הוסגר לפולין על למנת לעמוד לדין בגין פשעי מלחמה יחד עם עוד 39 אנשי אס-אס מאושוויץ בירקנאו לפני בית הדין העליון בקרקוב. המשפט, "משפט אושוויץ הראשון", נמשך מיום 25 בנובמבר עד 16 בדצמבר 1947, ואומייר הצהיר בו שאם יימצא אשם הוא "ימות כשעיר לעזאזל של גרמניה". אמר לבית המשפט שהוא מעולם לא הרג אף אחד באושוויץ וכך גם הכפופים לו, ואף הכחיש את ידיעתו על תאי הגזים.
ב-22 בדצמבר אומייר נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך.
אדם-עטלף
אדם-עטלף (באנגלית: Man-Bat) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #400 מיוני 1970 ונוצרה על ידי הכותב פרנק רובינס והמאייר ניל אדמס.
אדם-עטלף הוא האלטר אגו של רוברט קירקלנד "קירק" לאנגסטרום, מדען המתמחה בחקר עטלפים, מפתח נוסחה שמקנה לבני אדם את האפשרות להשתמש בחוש אקולוקציה כמו שיש אצל עטלפים. הוא מנסה את הנוסחה על עצמו מכיוון שיש לו לקות שמיעה. הנוסחה עובדת, אך גם גורמת לו לתופעת לוואי חמורה - היא הופכת אותו לאיש עטלף מפלצתי. הנסיוב גוזל ממנו את האינטליגנציה שלו, ולכן הוא יוצא למסע זעם מטורף עד אשר באטמן מסוגל לנטרל את ההשפעה.
מאוחר יותר, לאנגסטרום לוקח את הנסיוב בשנית ומשתנה שוב. הפעם הוא משכנע את אשתו פרנסין לקחת את הנסיוב, והיא משתנה בהתאם. השניים מטילים את חיתתם על גות'אם סיטי עד אשר באטמן עוצר בעדם. במקרים מסוימים, לאנגסטרום נוטל את הנסיוב ומצליח להשיג מידה מסוימת של אינטליגנציה שמאפשרת לו לחזור למוטב.
ג'יימס מלארט
ג'יימס (ג'ימי) מלארט (באנגלית: James Mellaart; 14 בנובמבר 1925 - 29 ביולי 2012) היה ארכאולוג וסופר בריטי. הוא נודע בזכות גילוי היישוב הנאוליתי צ'טלהויוק בטורקיה של היום; בנוסף לכך התפרסם בפרשת האוצר של דוראק, שבה הואשם בסחר בעתיקות בשוק השחור; וכן בקשר למחלוקות שנגעו להאשמה בפיברוק ממצאים ארכאולוגיים.
קריירה אקדמית
מלארט נולד בלונדון ב-14 בנובמבר 1925 לאב שהיה מהגר מהולנד, צאצא למשפחה סקוטית. את רוב הקריירה האקדמית שלו הוא בילה בטורקיה. הרצה באוניברסיטה של איסטנבול, והיה עוזרו של מנהל המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה (BIAA) בירת טורקיה. הוא נשא לאישה את ארלט, ילידת טורקיה, שהייתה מזכירת המכון לארכאולוגיה, וסייעה לו בחפירות. בשנת 1951 החל לנהל חפירות באתרים שונים בטורקיה. בעזרתו זוהו כלי חרס רבים בדמות ספלי שמפניה שנמצאו במערב אנטוליה (אסיה הקטנה) כשייכים לתקופת הברונזה המאוחרת, זיהו שהוביל לגילוי האתר בֵּייגֵ'סוּלטַן (Beycesultan) שבאנטוליה. בסיום מסע החפירות ב-1959, השתתף בפרסום ממצאי המחקר. בשנת 1964 החל להרצות באנקרה על הארכאולוגיה של האזור.
אדם-עטלף
אדם-עטלף מופיע בפרק הראשון של באטמן סדרת האנימציה בדיבובו של מארק סינגר וקולות נוספים של פרנק ולקר. דמותו של קירק לאנגסטרום מופיעה בשני פרקים נוספים בדמות אדם בלבד.
אדם-עטלף היה אמור להופיע כדמות נבל-על בסרט ההמשך ל"באטמן ורובין", שאמור היה להיקרא "Batman Triumphant", אך סרט זה לא הופק מעולם. דמותו הייתה אמורה להיות מגולמת על ידי מארק לין-בייקר.
ג'יימס מלארט
ייחודו כארכאולוג
מלארט נודע בקרב עמיתיו כבעל חוש מופלא לגילוי ממצאים מעניינים. סיפרו עליו שנהג להתהלך במקום שנחשב כאתר ארכאולוגי פוטנציאלי, קורא את הסימנים החבויים מעיניו של אדם רגיל, ובאינטואיציה בלתי מוסברת נהג להחליט היכן לחפור; וכמעט תמיד פגע במקום המדויק שבו היו הממצאים המעניינים. כך, למשל, היה מצא את התגלית המשמעותית הראשונה שלו, היישוב הנאוליתי האצ'ילאר (Hacilar), בעוקבו אחרי אגדות עם מקומיות.
גילוי צ'טלהויוק
מלארט ניהל חפירות באתר צ'טלהויוק בשנת 1961. הצוות שלו גילה למעלה מ-150 חדרים, חלקם מקושטים בציורי קיר, תבליטים מכוירים, ופסלים. מלארט הספיק לחקור רק כ-4% משטח האתר, לפני שגורש מהמדינה בגלל פרשת "האוצר של דוראק".
ברבות השנים התבררה החשיבות הגדולה של גילוי האתר. המקום היה אחד היישובים הנאוליתיים הגדולים והמרשימים ביותר במזרח התיכון, עם רצף יישובי של אלפי שנים (בערך 6200 – 5500 לפנה"ס). גודלו של האתר הביא את מלארט להגדירו כעיר.
על פי השערתו של מלארט, העיר הייתה מקום פולחן עיקרי של האלה האם. הוא זכה לחוסר הסכמה מצד מספר עמיתים, מה שיצר מחלוקת קשה. מלארט אפילו הואשם בהמצאה של חלק מהמיתוסים שפרסם. המחלוקת הביאה את ממשלת טורקיה לסגור את האתר למשך שלושה עשורים. החפירות התחדשו רק בשנות ה-90, בידי הארכאולוג הבריטי איאן הודר (Ian Hodder), אשר חופר באתר עד היום.
חורבות 'העיר' משתרעות על פני שטח של כ-130 אלף מטרים רבועים, ומעריכים שבין 5,000 ל-8,000 תושבים אכלסו אותה בכל שכבה - גדול בהרבה מיישוב טיפוסי לתקופות אלה. צ'טלהיויוק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2012.
פרשת "האוצר של דוראק"
בשנת1958 דיווח מלארט לנציג המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה, שנודע לו על אוצר של ממצאים שנלקחו מהאתר דוראק. האוצר כלל, על פי עדותו: פסלון מזהב, חרבות משובצות עיטורי כסף, פיסות מכתר מלכותי מזהב, ועוד. כשהידיעה על כך פורסמה בעיתונות הבריטית, השלטונות הטורקיים דרשו לדעת מדוע לא דווח להם על כך, וכן היכן בדיוק הם נמצאו. מלארט סיפר שראה את האוצר בביתה של אישה צעירה ויפהפייה מהעיר איזמיר, אותה פגש במקרה ברכבת בשנת 1958. על פי טענתו, היא התיישבה מולו בקרון הרכבת, עונדת על פרק ידה צמיד מוזהב, שנראה עתיק למדי. לשאלתו ענתה, שיש בביתה עוד תכשיטים רבים כמוהו. הוא שהה בבית האשה מספר ימים, אך היא לא הרשתה לו לצלם את הפריטים, אלא רק לציירם. לשאלת הטורקים מדוע לא סיפר על כך לאיש במשך שש שנים, ענה שהאישה, אנה פפסטראטי שמה, השביעה אותו לשמור על סודיות; הוא אף רמז שלא יכול היה להצדיק בעיני אשתו את העובדה ששהה בבית הצעירה מספר ימים.
על פי פרסומים מאוחרים, השלטונות הטורקיים סברו שהאוצר היה בחלקו מזויף ובחלקו אותנטי, מלוקט מאתרים שונים ברחבי המדינה. הם סברו, שהגברת פפסטראטי הייתה פיתוי, כדי למשוך ארכאולוג מכובד למלכודת. הדבר נעשה במטרה להעניק לאוצר הכרה של מכובדות ואותנטיות, וכדי להבריחו אל מחוץ למדינה ולמוכרו לסוחרי עתיקות.
בשנת 2005 פרש מלארט מעבודתו המדעית לחיים עם משפחתו בצפון לונדון. בשנת 2012 נפטר.
ראו גם
צ'טלהויוק
המהפכה הנאוליתית
גלעד עצמון
גלעד עצמון (באנגלית: Gilad Atzmon; נולד ב-9 ביוני 1963 בתל אביב) הוא סקסופוניסט ג'אז, מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי-ישראלי. הוא מקליט ומופיע עם אנסמבל "האוריינט האוס" שהקים, עם המוזיקאי הבריטי רוברט ואייט וכחבר קבע בלהקת הבלוקהדס של איאן דיורי מ-1997. בין השאר הופיע עם רובי ויליאמס, שינייד או'קונור ופול מקארטני ושימש כנגן הקלטות ומפיק מוזיקלי באלבומים של אמנים רבים: פינק פלויד, רוברט וויאט, עפרה חזה, ירדנה ארזי, מאיר בנאי, סי היימן, יהודה פוליקר ועוד. הוא בעל דעות פרובוקטיביות ואנטישמיות ותומך בהכחשת שואה, אך מכחיש זאת.
ביוגרפיה
עצמון נולד בתל אביב, וגדל בשכונת גבעת המבתר בירושלים למשפחה ציונות רוויזיוניסטית. סבו ראובן ילין ואח סבו יצחק ילין היו חברי אצ"ל וממייסדי מסדר ז'בוטינסקי. עצמון החל ללמוד לנגן בקלרינט מגיל 6. בגיל 17, לאחר ששמע את צ'ארלי פארקר ברדיו, החל לנגן בסקסופון.
את רוב שירותו הצבאי עשה בשורות תזמורת חיל האוויר, אך התנדב לקורס חובשים ושירת כחובש קרבי במלחמת לבנון הראשונה.
לטענתו, התפנית הפוליטית שלו התרחשה כאשר ביקר במחנה השבויים אנצאר וראה את תנאי המאסר הקשים במקום (מאז שנות ה-2000 עצמון מגדיר את עצמו בתור "יהודי לשעבר").
למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים קומפוזיציה וג'אז, ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1984, השתתף בהקלטות האלבום לפסקול הסרט "קוקו בן 19" שכתב המוזיקאי הירושלמי שלמה מזרחי. את להיט הסרט, "קוקו בן 19", שר דני בסן. בשנת 1985 עצמון השתתף בהקלטות אלבום הסולו הראשון של בסן, ובאלבומו השני, "הילד שבי", שיצא בשנת 1989. בשנת 1988, ניגן ב"Shaday", אלבומה הבינלאומי הראשון של הזמרת עפרה חזה.
D-Link
D-Link מספקת פתרונות תקשורת החל מלקוחות פרטיים ועד ארגונים גדולים. החברה מייצרת ומשווקת ציוד תקשורת: קישוריות רשת, כרטיסי רשת, VOIP, נתבים, מתגים, ציוד DSL, מצלמות IP לאבטחה, ציוד מולטימדיה דיגיטלי ועוד.
גלעד עצמון
ביוגרפיה
בשנת 1989, הקליט והופיע עם סי היימן. כמו כן ניגן באלבום הבכורה של החברים של נטאשה שהגיע למעמד של אלבום פלטינה עם 40,000 עותקים. באותה שנה גם יסד והפיק את להקת הרוק "פרות קדושות". חברי הלהקה עטו על עצמם מסכות, בטענה כי הם לא רוצים פרסום אישי וחשוב להם שהמלים ייחרטו בראש המאזין. מאוחר יותר התגלה, כי בין האמנים שהשתתפו בפרויקט היו דני בסן, סי היימן, דורי בן זאב, אלי גורנשטיין ואשתו של עצמון, טלי. ההרכב הוציא שלושה תקליטי שדרים, "שובי לפרדס", "חזור אליי" ו-"במדינת הגמדים". כולם שירי מחאה פוליטיים. בשנת 1990, ניגן באלבום האולפן השלישי של מאיר בנאי הצבעים משתנים. באלבומה השני של להקת נוער שוליים, "ציירי לך שפם", שזכה להצלחה גדולה ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים. ובאלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל.
סארוב
סארוב (ברוסית: Саро́в) היא עיירה סגורה במחוז ניז'ני נובגורוד שברוסיה. הייתה ידועה בשם גורקי-130 (Горький-130) וארזמאס-16 בשנים 1946–1991. משנת 1991 עד 1995 הייתה ידוע בכינוי קרמליוב (Кремлёв). העיירה הפכה לסגורה מכיוון שהיא המרכז הרוסי למחקר גרעיני.
D-Link
החברה מוצבת במקום השלישי בעולם באספקת פתרונות של קישוריות רשת, עם נתח שוק של כ-17%. בתחום נקודות גישה אלחוטיות לשוק הארגונים הבינוניים והגדולים מוצבת החברה כמובילת שוק, עם נתח של יותר מ-45% מבחינת משלוחי יחידות נקודות גישה.
גלעד עצמון
ביוגרפיה
בשנת 1991, השתתף כנגן בהפקה של המחזמר "שיער", שעלתה בתיאטרון "הסינרמה" בתל אביב.
D-Link
לחברה כ-189 משרדים ב-67 מדינות. מנכ"ל סניף ישראל הוא ערן שלומי.
גלעד עצמון
ביוגרפיה
בשנת 1992, שימש כמנהל מוזיקלי והלחין חלק מהשירים באלבום "אנשים זרים" של ירדנה ארזי, באותה שנה גם שימש כמנהל מוזיקלי באלבומו השלישי של זאב טנא "חצי צוחק". וניגן באלבומו החמישי של יהודה פוליקר כסולן, "לעיניך הכחולות", והשתתף בסיבוב ההופעות של פוליקר.
בין 1993 ל-1996 הופיע עצמון במסגרת "רביעיית גלעד עצמון", והקים את ההרכב "שפיל אסיד ג'אז" שהקליט שלושה אלבומים בהוצאת חברת MCI (חברי ההרכב האחרים היו: גיא בן ברק - שירה, יוסי לוי - גיטרה, דורון רפאלי - תופים, ירון סתוי - בס, אברהם פלדר - חצוצרה). ההרכב גם הוציא לאור תקליט שדרים עם השיר "בובינוע" שזכה להשמעות רבות ברדיו. בנוסף, הופיע בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, והשתתף בפסטיבלי מוזיקה בלייפציג, ציריך, ברלין, דרזדן ופראג. פרט לכך, כתב מוזיקה לבלט מודרני, לסרטים, ולמחזה מוזיקלי. בשנים 1993–1995, השתתף בתוכנית לילה גוב כחלק מלהקת התוכנית - להקת "התנינים". בשנת 1997, הצטרף לסיבוב ההופעות של הרכב הג'אז הישראלי מינואט.
סארוב
היסטוריה
ניתן לחלק את ההיסטוריה של העיירה לשתי תקופות שונות. בהיסטוריה המוקדמת של רוסיה היא נודעה כאחד המקומות הקדושים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, בגלל המנזר שלה, שהעניק לרוסיה את אחד מגדולי הקדושים שלה, הקדוש סראפים. מאז שנות הארבעים המקום הפך בהדרגה למרכז למחקר וייצור של נשק גרעיני סובייטי.
גלעד עצמון
ביוגרפיה
בשנת 1995, החל ללמוד לתואר דוקטור בפילוסופיה ובפסיכואנליזה באוניברסיטת אסקס שבאנגליה, אך המשיך להופיע ולהקליט בישראל. מאז שנת 1997 עבר לגור בקביעות בממלכה המאוחדת ובשנת 2002 קיבל אזרחות בריטית.
בין 1997 ל-2000 התחיל עצמון בקשר מתמשך עם איאן דיורי ולהקתו "הבלוקהדס", והופיע איתם ברחבי בריטניה ואירופה. גם לאחר מותו של דיורי בשנת 2000 המשיך עצמון להופיע עם הלהקה כחבר קבע. בשנת 2001, השתתף עצמון במופע מחווה ובאלבום לזכרו של דיורי. בפרויקט השתתפו גם: רובי ויליאמס, שינייד או'קונור, פול מקרטני ושון מקגואן.
סארוב
היסטוריה
ההיסטוריה של ההתיישבות האנושית באזור סביב סארוב מתחילה לפחות מהמאות ה-12–13, אז נוסד במקום יישוב גדול. בשנת 1298 העיר נכבשה על ידי הטטרים.
גלעד עצמון
ביוגרפיה
בשנת 2000, הקים את "אנסמבל האוריינט האוס" (שבו חברים גם פרנק הריסון, אדי היק וירון סתוי והמתופף אסף סירקיס (שעזב את ההרכב ב-2009). באותה שנה הקליט ההרכב את האלבום הראשון שלו ובשנת 2001 את האלבום השני "Nostalgico".
בשנת 2003, השתתף בהקלטת האלבום "Cuckooland" של המוזיקאי הבריטי רוברט ואייט שהיה מועמד לפרס אלבום השנה הבריטי. ובשנת 2007, באלבום "Comicopera" של ואייט.
בנובמבר 2010, הוציא ביחד עם רוברט ואייט ורוז סטפן את האלבום "For the Ghosts Within". האלבום קיבל ביקורות חיוביות, כולל חמישה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי. על עשיית האלבום אמרה סטפן כי "רוברט וגלעד הם חברים נפלאים שעבדו ביחד מספר שנים. העבודה עם גלעד הייתה חוויה מופלאה. הוא אחד האנשים האנרגטיים והחיוביים שפגשתי אי פעם וכמוזיקאי הוא פשוט מעורר השראה ותדהמה".
סארוב
היסטוריה
העיר המודרנית קיבלה את שמה מהיותו אתר מנזר סארוב הסמוך לנהר סארוב. בשנת 1664, נזיר אורתודוקסי בשם תיאודוסיוס התיישב לראשונה על גבעת סארוב. כנסיית סארוב הוקמה בשנת 1706. סראפים התגורר בסארוב בשנים 1778 עד 1833. בשנת 1903 ביקר במנזר הצאר ניקולאי השני ובני משפחת המלוכה האחרים. באותה תקופה היו במנזר תשע כנסיות, כולל אחת מחתרתית. בסביבות 320 נזירים חיו במנזר.
D-Link
המתחרים העיקריים של D-Link הם Cisco, HP ו-Netgear.
סארוב
היסטוריה
בשנת 1923 המנזר נסגר, הנזירים סבלו מהדיכוי הבולשביקי ורבים הוצאו להורג. במהלך מלחמת העולם השנייה, מבני המנזר שימשו כמפעלים לייצור רקטות עבור משגרי רקטות BM-13 "קטיושה".
D-Link
היסטוריה
עד שנת 1992 נקראה החברה Datex Systems Inc, באותה שנה החליטה לשנות את שמה ל-D-Link. השם D-Link מורכב מהאות D של שם החברה הקודם ומהמילה Link, שמשמעותו קשר.
ב-1994 הייתה לחברת התקשורת הראשונה אשר הונפקה בבורסת טאיוואן.
בשנת 2003 הוקם סניף D-Link ישראל.
מוצרים
בשנת 2010 השיקה החברה את ה-Boxee Box, מזרים מדיה המבוסס על תוכנה ישראלית.
בישראל מוצרי D-Link משווקים בין היתר ללקוחות בזק המתחברים לאינטרנט.
סארוב
היסטוריה
בשנת 1946 נבנה מכון המחקר המדעי הסובייטי לפיזיקה ניסיונית - מתקן לעיצוב נשק גרעיני שהיה ידוע במערב תחת ראשי התיבות VNIIEF. סארוב הפכה לעיר סגורה והוסרה מכל המפות הלא מסווגות. השמות הראשוניים הראשונים שלה היו "בסיס 112", "אתר 550", "יסנוגורסק", "קרמליוב" ו"ארזמאס-75". סארוב הייתה ידועה בשם ארזמאס-16 עד 1995.
בעיירה נמצא המרכז הפדרלי הגרעיני של הפדרציה הרוסית ומוזיאון "פצצה אטומית" שיש בו מספר מעטפות של נשק גרעיני מתקופת ברית המועצות ותצלומים של המעורבים בייצורם. הגישה העיקרית היא באמצעות רכבת, אשר לאחר עצירה ובדיקה ביטחונית מתאפשרת הכניסה לעיירה. שדה התעופה הקטן של סארוב מיועד בדרך כלל למטוסים ממשלתיים בלבד, והמבקרים בדרך כלל טסים לשדה התעופה של ניז'ני נובגורוד ואז נוהגים ברכב.
העיירה מוקפת בגדרות ונערכים סיורים של הצבא. זרים, ואפילו רוסים שאינם גרים בסארוב, אינם מורשים להיכנס לעיירה ללא אישור הרשויות. זרים שמבקרים בעסקים במקום חייבים למסור את הדרכונים, הטלפונים והמצלמות שלהם לביטחון בזמן שהם נמצאים במתקן, אם כי כמה יוצרי סרטים תיעודיים צילמו צילומים בתוך חומות העיר.
בשנת 1993 הפכה העיר לעיר תאומה של לוס אלמוס, ניו מקסיקו, ביתה של המעבדה האמריקאית לתכנון נשק גרעיני (המעבדה הלאומית לוס אלמוס, או LANL). מדענים מ-LANL ו-VNIIEF שיתפו פעולה בתוכניות שונות להגנה על נשק ולמיגון גרעיני. בוריס ילצין שינה את שם העיירה חזרה לסארוב על פי בקשת התושבים באוגוסט 1995.
במהלך שריפות היער הגדולות בקיץ 2010 נקט הצבא הרוסי אמצעי מניעה למניעת התפשטות השריפה ועל פי הדיווחים חומר רדיואקטיבי הועבר מכאן למקום אחר. כיום המרכז הגרעיני הפדרלי הרוסי אחראי להחלטות חשובות הנוגעות לפיתוח, ייצור, אחסון ושימוש בנשק גרעיני; מיחזור של חומרים רדיואקטיביים ואחרים; ומחקר בפיזיקה בסיסית ויישומית. קרנות בינלאומיות סייעו במימון כמה מדענים חוקרים בסארוב בעקבות צמצום המימון לאחר התקופה הסובייטית. גדרות העיר והגדרות המחושמלות סביב חנויות הבקע נשמרות. בשנת 1998 תושב הצהיר שהגדרות ההיקפיות סייעו גם לשמור על העיר נקייה מפשע מאורגן.
ביום שני 12 באוגוסט 2019 הונמכו הדגלים בסארוב לחצי התורן במהלך הצפייה בחמישה ארונות קבורה בכיכר המרכזית של סארוב. אלה היו הגופות של חמישה אנשי רוסאטום שנהרגו ב-8 באוגוסט 2019 בתקרית הקרינה בניונוקסה ליד סברודווינסק במתחם הניסויים המרכזי הממלכתי של הצי הרוסי שהוא אתר שיגור הרקטות הראשי של הצי הרוסי. מאוחר יותר ב-12 באוגוסט 2019, נקברו בבית העלמין הראשי של סארוב, גופות עובדי רוסאטום, שהיו מעורבים בפיתוח ובבדיקה של רקטת 9M730 בורווסטניק המכונה גם בשם קוד הדיווח של נאט"ו SSC-X-9 Skyfall.
גלעד עצמון
דעותיו על ישראל והיהודים
הספר זכה לחסותו ולתמיכתו של ריצ'רד פאלק, חוקר מצב זכויות האדם בשטחים מטעם מועצת זכויות האדם של האו"ם, שהביע אף הוא דעות אנטישמיות ואנטי-ישראליות קיצוניות.
בראיון שפורסם ב-ynet הביע עצמון תמיכה בהכחשת שואה, הטיל ספק בצעדות המוות בשואה, ואמר:
ב-21 במרץ 2017 בדיון בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) לרגל השקת ספרו של ריצ'רד פאלק, "Palestine's Horizon", ובהשתתפותו, נכח עצמון בקהל. בוויכוח שפרץ בקרב הקהל, אמר עצמון, לטענת נוכחים באירוע, ש"יהודים גורשו מגרמניה בגלל שהתנהגו לא בסדר", והמליץ על ספריו של מכחיש השואה דייוויד אירווינג.
פילאף
פילאף, פילאו, פולאו, פולאה, פלוב, פוף, אושפלוב או אושפלאו הוא תבשיל אורז אופייני למטבחים במרכז אסיה, איראן ואצל העמים הטורקיים, כמרק מתובל, לעיתים קרובות מרק בשרי. הפילאף נחשב למאכל הלאומי של אוזבקיסטן.
הפילאף מורכב בדרך כלל מחמישה מרכיבים עיקריים: דגן, בשר, ירקות, פירות יבשים ותבלינים. הדגן הוא אורז עגול בדרך כלל, אך גם חיטה, חומוס, ותירס, ובגרסה ההודית אורז בסמטי. הפילאף מוגש בסיר, קערה או מגש המונחים במרכז השולחן. כל אחד מהסועדים נוטל מנה לצלחתו או ישירות לפיו, באמצעות היד.
מקור המילה "פילאף" בסנסקריט - "פולאקה" ("כדור אורז"), משם עברה המילה ל"פולאב" בהינדי, משם ל"פולאו" בפרסית, שהפכה בטורקית ל"פילאב", ומשם ביוונית ל"פילאפי".
לביב חבשי
ביוגרפיה
חבשי נולד באל-מנצורה בדלתת הנילוס למשפחה נוצרית-קופטית. הוא החל את לימודיו באגיפטולוגיה באוניברסיטת קהיר (שנקראה אז אוניברסיטת פואד הראשון), כאשר מחלקת האגיפטולוגיה אך נוסדה וסיים תואר ראשון בשנת 1928. שנתיים לאחר מכן, בגיל 24, הוא הצטרף למחלקת העתיקות של ממשלת מצרים, ועבד שם כ־30 שנה עד שהגיע לדרגת מפקח ראשי. במהלך תקופה זו הוא בילה זמן רב בחפירות ארכאולוגיות במצרים ובסודאן. הוא עזב את המשרה הממשלתית עבור משרה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, כיועץ ארכאולוגי למשלחת החפירות הנובית.
הכבוד הרב לו זכה זיכה אותו בחברויות כבוד במכוני ארכאולוגיה רבים בעולם, ובהם: המכון הגרמני לארכאולוגיה בברלין ב־1953, המכון הצרפתי למצרים בקהיר ב־1964, המכון לאגיפטולוגיה באוניברסיטת קארל בפראג ב־1965. הוא זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו יורק ב־1966 ולחברות כבוד במרכז האמריקני לחקר מצרים ב־1970. גם מדינות אירופאיות רבות העניקו לו אותות הערכה: איטליה ב־1973, צרפת ב־1979, אוסטריה ב־1980 וגרמניה ב־1981.
לאחר מותו השאיר ספרייה עשירה הכוללת כ־5000 ספרים, כתבי עת, התחלות מאמרים, וחומרי מחקר רבים על אגיפטולוגיה ועל קופטים.
לואי פרנסואה, דוכס בופלר
לואי פרנסואה, דוכס בופלר, רוזן קאני (בצרפתית: Louis François, duc de Boufflers, comte de Cagny; 10 בינואר 1644, קריון - 22 באוגוסט 1711, פונטנבלו) היה מרשל צרפת.
ביוגרפיה
הוא התגייס לצבא ב-1663, נטל חלק במצור על מרסל והתמנה לקולונל של הדרגונים ב-1669. בכיבוש דוכסות לוריין הוא שירת תחת מרשל פרנסואה דה קרקי. בארצות השפלה הוא שירת תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן, ויקומט טורן, והתבלט בזכות כישוריו ואומץ לבו בשדה הקרב; לאחר שטורן נהרג מפגיעת תותח ב-1675 הוא פיקד על נסיגת כוחות החיפוי של צבא צרפת. בתקופה זו החזיק בדרגת בריגדיר, וב-1677 קיבל דרגת מרשל דה קאמפ, השלישית בחשיבותה בהיררכיית הדרגות.
בופלר שירת במערכות השונות באותה תקופה בהצטיינות רבה, וב-1681 קיבל דרגת לוטננט גנרל. הוא פיקד על הצבא הצרפתי במוזל, שפתח את מלחמת הברית הגדולה בשורה של ניצחונות. ב-15 באוקטובר 1688 הוא קיבל את הפיקוד על המבצר של מיינץ עם 20,000 חיילים, והוביל גיס לכיוון נהר הסאמברה, שם תיגבר את כוחותיו של פרנסואה אנרי דה מונמורנסי-בוטוויל, דוכס לוקסמבורג, ערב קרב פלורוס.
ב-1691 הוא כיהן כלוטננט גנרל תחת פיקודו הישיר של המלך, ובמהלך כיתור העיר מונס נפצע בקרב. הוא נטל חלק ביחד עם המלך במצור על נאמור ב-1692, ונטל חלק גם בניצחון בקרב סטינקרק. כהוקרה על שירותיו הוא הועלה באותה שנה לדרגת מרשל של צרפת, וב-1694 הוענק לו תואר דוכס.
ב-1694 הוא מונה למושל פלנדריה הצרפתית והעיירה ליל. כשפיקד על נאמור ב-1695 הוא היה נתון למצור קשה, ונכנע רק לאחר שרוב אנשיו נהרגו. הוא היה אחד מהנציגים הצרפתיים בוועידות שהסתיימו בשלום רייסווייק.
במהלך המלחמה הבאה, מלחמת הירושה הספרדית, הייתה ליל תחת איום כוחותיהם של הדוכס הראשון ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה, ובופלר מונה לפקד על הגנת העיר, והצליח לעמוד מולם במשך שלושה חודשים.
לואי ה-14 גמל לבופלר על הגנת ליל כאילו זכה שם בניצחון, בין השאר כיוון שגרם ליריביו להתיר לו להכתיב את תנאי הכניעה. ב-1708 הוא הפך לחלק מהאצולה של צרפת. ב-1709 הייתה צרפת תחת איום גדול מאוד, ובופלר הציע לשרת תחת תלמידו לשעבר קלוד-לואי-הקטור דה וילאר, והיה ביחד איתו בקרב מלפלקה שנערך ב-11 בספטמבר. בקרב זה הוא הפגין את שיא כישוריו, ולאחר פציעתו של וילאר פיקד על נסיגת צבא צרפת ללא איבוד של תותחים או אסירים. הוא מת בפונטנבלו ב-22 באוגוסט 1711.
קונין
קונין (בפולנית: Konin) היא עיר מחוז בפרובינציית פולין גדול שבפולין, על גדות נהר ורטה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קונין נוסדה במאה ה-12, ובסוף המאה ה-13 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאות ה-14 וה-15 התפתחה העיר, ובתקופה זו נבנתה בה מצודה, והיא הוקפה בחומה. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 נפגעה העיר קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1863, במהלך מרד ינואר, התרחשו בסמוך לעיר מספר קרבות בין המורדים הפולנים והגייסות הרוסיים.
מבחינה מנהלית קונין מהווה מרכז של נפה שכוללת 5 ערים (סלסין, גולינה, סומפולנו, ריכבאל וקלצ'ב) ו-9 מועצות אזוריות חקלאיות.
יהודי קונין
במאה ה-15 נמנו בעיר כ-180 יהודים. כתוצאה משריפות, ממגיפות ומהגבלות מגורים, הצטמצם מספר היהודים בעיר במהלך המאה ה-17, ועד לסוף המאה ה-18 היו יהודי העיר כפופים לקהילת קאליש. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 תרמו יהודי העיר חלק משמעותי בפיתוחה התעשייתי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של המפלגות ציונית ושל הבונד. בשנת 1918 נפתח בעיר בית ספר מרשת יבנה.
בשואה
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, שדדו אלו את רכוש יהודיה, ולאחר מכן ריכזו רבים מיהודיה בבית הספר היהודי, ממנו גורשו כ-1,100 יהודים לאוסטרובייץ קיילצקי. ביולי 1940 גורשו יתר יהודי העיר לגרודז'ייץ, לז'גוב ולזגורוב. מיישובים אלו נלקחו יהודי העיר, יחד עם יתר יהודי היישובים, לבורות ביערות קז'ימייז' ביסקופי, בהם נקברו חיים בבורות של סיד.
לאחר השלמת הגירוש הוקם בקונין מחנה עבודה, בו רוכזו כ-800 יהודים מהסביבה, אשר הועסקו בעבודות כפייה מפרכות, תוך רצח חלקם. יתר יושבי מחנה זה שולחו להשמדה בחלמנו. טרם השלמת חיסול המחנה, ערכו חלק מאנשיו פעולת מרי, בה הציתו חלק מצריפי המחנה.
מכ-3,000 יהודי העיר שרדו את השואה ושבו אליה 46 יהודים, אך אלו עזבו אותה תוך זמן קצר, עקב יחס עוין מצד האוכלוסייה הפולנית המקומית.
אולימפיאדת לונדון (1948)
אולימפיאדת לונדון (1948) היא האולימפיאדה ה-14 בעת החדשה. היא נמשכה 15 ימים, מה-29 ביולי ועד ה-14 באוגוסט 1948. 4,104 ספורטאים ממספר שיא של 59 מדינות התחרו ב 19 ענפי ספורט. הייתה זו הפעם השנייה בה התקיימו המשחקים בלונדון, לאחר שגם האולימפיאדה הרביעית נערכה בה, ב-1908. בכך הייתה לעיר השנייה בהיסטוריה שמארחת את המשחקים פעמיים, אחרי פריז.
רקע
שתי האולימפיאדות שהיו אמורות להיערך ב-1940 וב-1944 בוטלו בשל מלחמת העולם השנייה, ואולימפיאדת לונדון הייתה הראשונה שנערכה מזה 12 שנים, מאז אולימפיאדת ברלין. לונדון נבחרה לארח את אולימפיאדת הקיץ 1944, שבוטלה בסופו של דבר, ולאחר סיום המלחמה נבחרה שוב לארח את המשחקים.
לונדון עצמה לא הייתה מוכנה למשחקים: האווירה הייתה קשה בתום המלחמה, לונדון עדיין הייתה הרוסה כתוצאה מהפצצות הגרמנים (הבליץ) וכן היה חשש כי הנטל הכלכלי הכרוך באירוח המשחקים יהיה כבד מדי. עקב החשש הועלתה אף האפשרות להעביר את המשחקים לארצות הברית, אך המלך ג'ורג' השישי סבר כי המשחקים דווקא עשויים לסייע בשיקומה של העיר.
המשחקים בלונדון היו הראשונים שנערכו לאחר מותו של הברון פייר דה קוברטן, מחדש המשחקים האולימפיים בעת החדשה. במשחקים אלו נערכו בפעם האחרונה תחרויות בתחומי האומנות.
המכרז האולימפי
ביוני 1939, טרם המלחמה, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי כי לונדון תארח את משחקי 1944. העיר הועדפה על רומא, דטרויט ולוזאן. לאחר שלא התקיימו המשחקים ב-1944, נקבע, ללא הצבעה, כי לונדון תארח את המשחקים מתוך הערים שנשקלו: בולטימור, פילדלפיה, לוס אנג'לס, מיניאפוליס ולוזאן.
השתתפות
מספר שיא של 59 מדינות השתתפו במשחקים. 14 מהן השתתפו לראשונה: איראן, בורמה, גיאנה הבריטית, ג'מייקה, ונצואלה, טרינידד וטובגו, לבנון, סוריה, סינגפור, עיראק, פוארטו ריקו, פקיסטן, ציילון וקוריאה. הודו, שהשתתפה במשחקים בעבר כמושבה בריטית, שלחה לראשונה משלחת כמדינה עצמאית. ישראל, אשר הוקמה חודשים ספורים לפני האולימפיאדה, לא השתתפה, חרף הרצון שהפגינה לציין את נוכחותה בקרב משפחת העמים. ישראל הכינה משלחת קטנה, למרות מלחמת העצמאות שהייתה אז בעיצומה, אלא שהדבר לא נסתייע. הוועד האולימפי הישראלי טרם הוכר, ונקבע כי זה אינו יורש אוטומטי של הוועד האולימפי הארצישראלי, אשר הוזמן אומנם למשחקים, כבר ב-1947.
גרמניה ויפן, שתיים ממדינות הציר שנלחמו נגד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, לא הורשו להשתתף במשחקים. המדינה השלישית, איטליה, עברה להילחם לצדן של בעלות הברית לקראת סוף המלחמה, והשתתפותה אושרה.
טבלת מדליות
עשרת המדינות שגרפו את מרב המדליות:
מרוץ הלפיד
הלפיד הודלק באופן המסורתי על ידי אור השמש באולימפיה ב-17 ביולי. מיוון יצא הלפיד לאורך איטליה, שווייץ, לוקסמבורג, בלגיה וצרפת, הועבר מעל תעלת למאנש לדובר ומשם ללונדון.
טקס הפתיחה
המשחקים נפתחו בנוכחות מכובדת של ראשי הממלכה באצטדיון ומבלי: ג'ורג' השישי ויורשת העצר אליזבת, הנסיכה מרגרט, המלכה האם מרי וראש ממשלת בריטניה, קלמנט אטלי. המשחקים נפתחו בטקס חגיגי: הלפיד הודלק, 7,000 יוני דואר שוחררו בשמי לונדון ונורו 21 מטחי כבוד. בשעה 4 אחר הצהריים, עם צלצול הביג בן, הונף הדגל האולימפי ודונלד פינלי, מפקד להק בחיל האוויר המלכותי שהשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ובאולימפיאדת ברלין (1936), השביע את המשתתפים. טקס הפתיחה שודר ברשת ה-BBC, ששילמה 1000 לירות שטרלינג עבור זכויות השידור.
הישגים ספורטיביים
במהלך המשחקים נערכו תחרויות ב-19 ענפי ספורט: אופניים, איגרוף, אתלטיקה, הוקי שדה, היאבקות, הרמת משקולות, התעמלות, חתירה, כדורגל, כדורמים, כדורסל, סיף, קאנו/קיאק, קליעה, קפיצה למים, קרב חמש מודרני, רכיבה, שחייה ושיט.
כן נערכו תחרויות ראווה בלקרוס ותחרויות אמנות (אדריכלות, מוזיקה, ספרות, פיסול וציור).
אתלטיקה
במהלך המשחקים לא נשבר אף שיא עולם, אך נקבעו תשעה שיאים אולימפיים חדשים.
פאני בלנקרס-קואן, עקרת בית הולנדית בת 30 ואם לשני ילדים, זכתה ב-4 מדליות זהב: בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר, בריצת 80 מטר משוכות ובריצת שליחות 4X100 מטר. אנדרטה עם פסלה של האצנית הוקמה בעיר הולדתה, רוטרדם, והיא כונתה "עקרת הבית המעופפת". האתלטית הצרפתייה מישלין אוסטרמייה זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
מספר אצנים אמריקנים זכו ביותר ממדליה אחת. האצנים האמריקנים הריסון דילארד, מל פטון ורוי קוקרן זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית ואחת בריצת שליחים. דילארד זכה בריצת 100 מטר, פטון זכה בריצת 200 מטר וקוקרן זכה בריצת 400 מטר משוכות. אתלט אמריקני נוסף, מל ויטפילד, זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר. חברם למשלחת בארני איוול זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת בריצת שליחים 4x100 מטר ושתי מדליות כסף בריצות ל-100 ול-200 מטר. זכייתם של האמריקנים במירוץ השליחים הייתה לאחר שנפסלו בתחילה בשל חילוף בלתי חוקי, אך המדליה הוענקה להם לאחר שערעורם התקבל.
אמיל זטופק, שכונה "הקטר הצ'כי", זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטר ובמדליית הכסף בריצת 5000 מטר. לאחר ניצחונו קודם זטופק, וקיבל דרגת רב-סרן בצבא צ'כוסלובקיה. עם האתלטים הנוספים שבלטו בלונדון נמנים האמריקני בוב מתיאס, שזכה בתחרות הקרב עשר בגיל 17, והיה צעיר הזוכים במדליית זהב, והג'מייקני ארתור וינט, שזכה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר ומדליית כסף בריצת 800 מטר.
בריצת המרתון התחוללה דרמה, לאחר שהבלגי אטיין גלי, שהוביל לאורך רוב המירוץ, נכנס ראשון לאצטדיון, אך התמוטט, והארגנטינאי דלפו קבררה והבריטי טום ריצ'רדס עקפו אותו. בשארית כוחותיו ובעידוד הקהל השלים גלי את המרוץ וזכה במדליית ארד, אך הובהל לבית חולים ולא נשאר לטקס חלוקת המדליות.
שחייה
בתחרויות השחייה נשבר שיא עולם אחד, במשחה ל-200X4 מטר חופשי. את השיא קבעה הנבחרת האמריקנית, שהשלימה את המשחה בתוצאה 8:46.0 דקות. כן נקבעו שישה שיאים אולימפיים.
בתחרויות הגברים, זכו האמריקאים בכל מדליות הזהב. ג'יימס מקליין זכה ב-3 מדליות מהן 2 זהב. וולטר ריס וביל סמית' זכו כל אחד בשתי מדליות זהב. ריס זכה במשחה ל-100 מטר חופשי.
השחייניות הבולטות בתחרות היו אן קרטיס מארצות הברית, שזכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב. השחיינית הדנית קארן הארופ זכתה ב-3 מדליות, מהן אחת זהב, וחברתה למשלחת גרטה אנדרסן זכתה בשתי מדליות, בהן מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי.
ענפים קבוצתיים
נבחרת ארצות הברית בכדורסל זכתה בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, לאחר שהביסה במשחק הגמר את נבחרת צרפת 21-65. הנבחרת האמריקאית הייתה דומיננטית במיוחד במהלך הטורניר, וניצחה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 32–65. ניצחונה הגדול ביותר היה על נבחרת שווייץ, בשלב הבתים - 21-86.
נבחרת שוודיה בכדורגל זכתה בתואר האולימפי הראשון והיחיד שלה, לאחר שגברה במשחק הגמר 1–3 על נבחרת יוגוסלביה. כובשי השערים הבולטים במהלך הטורניר היו השוודי גונאר נורדאהל והדני יון האנסן, שכבשו כל אחד שבעה שערים.
נבחרת הודו בהוקי שדה זכתה בתואר האולימפי בפעם הרביעית ברציפות, לאחר שגברה במשחק הגמר 0–4 על נבחרת בריטניה.
ענפים נוספים
המשלחת האמריקנית חלשה על ענף הקפיצה למים, וזכתה בכל המדליות פרט ל-2 מדליות ארד. ויקי דרייבס זכתה בשתי מדליות הזהב בתחרויות הנשים. בהרמת משקולות חלקו במדליות הזהב ארבעה אמריקאים ושני מצרים. בהיאבקות בלטו במיוחד הטורקים (11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב) והשוודים (13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב). בתחרויות הסיף, אילונה אלק יהודייה מהונגריה הגנה על תוארה מברלין 1936 בתחרות רומח אישי והסייפים אלדר גרביץ' מהונגריה (חרב) וז'אן בואן מצרפת (רומח) זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אישית וקבוצתית.
הוראה דיפרנציאלית
הוראה או למידה דיפרנציאלית ("למידה מבדלת") היא מתן מענה מותאם לתלמידים מגוונים בעלי רמות ידע ומיומנויות שונות, בעלי שאיפות ונטיות שונות, לרוב בתוך כיתה או קהילת לומדים. מטרת ההוראה והלמידה הדיפרנציאלית היא ייעול הלמידה והפיכתה לאפקטיבית יותר לכל לומד, מבלי לוותר על היתרונות שבכיתה הטרוגנית.
הנחות יסוד
הוראה דיפרנציאלית (ולמידה דיפרנציאלית) מתבססת על מספר עקרונות והנחות יסוד:
מרכיבים בהוראה דיפרנציאלית מוצלחת
תוצאות המחקרים גילו שלושה מרכיבים ספיציפיים המגדרים הוראה דיפרנציאלית: בנוסף, זוהו שישה אתגרים עיקריים המונעים יישום מוצלח של הוראה דיפרנציאלית: המחקר מציע לשפר את תוכניות ההכשרה והפיתוח המקצועי של מורים רגילים בתחום ההוראה הדיפרנציאלית. יש צורך לשלב את מרכיבי ההוראה הדיפרנציאלית בתוכנית הלימודים של תוכניות הכשרת מורים המתקיימות ברמת בית ספר וברמות המוסדות להכשרת מורים.
יישום הוראה דיפרנציאלית
דרכי מיפוי הלומדים
מורה זקוק לדרכי הערכה, בעזרתם יכול לסווג את הרמות השונות בכיתה ולהכיר את הפערים המקצועיים של כל תלמיד. דרכי ההערכה של מורה במערכת החינוך הציבורית:
1. מבחנים ובחנים. על פי גישת ההוראה הדיפרנציאלית יש לערוך מבחן מטרים לפני הגעה ליחידת ידע חדשה. המבחן המטרים אמור למפות את היכולות והמיומנויות של התלמידים, כך שהמורה יוכל לבנות בצורה מותאמת את ההוראה ליחידה החדשה.
2. שיעורי בית – הכנה או אי הכנה, טעויות שחוזרות על עצמן בדפוס מסוים, הצלחות או כישלונות במיומנויות נבדלות תחת תחום ההוראה.
3. התנהגות התלמיד במהלך השיעור – מענה או אי מענה על שאלות, השתתפות והתבטאויות.
4. שיח עם ההורים, מחנך הכיתה או שיח עם דמות משמעותית אחרת עבור התלמיד.
מורה לא יוכל לממש דרכי הוראה דיפרנציאלית בכיתתו ללא הבנה מעמיקה של מאפייני התלמיד לאורך זמן, כלומר מורה לא יוכל לבנות מודל הוראה דיפרנציאלית על בסיס מבחן או אבחון בודד, אלא על רושם מתמשך לאורך זמן מהישגי התלמידים וניתוח יכולותיהם. ככל שניתוח זה יהיה מהימן יותר ויתבסס על עבודה של התלמידים, כך מודל ההוראה הדיפרנציאלית שיבנה המורה בכיתתו, יהיה יעיל יותר.
מיפוי החומר הנלמד
לרוב החומר הנלמד מסודר בצורה היררכית ולוגית. כלומר, חומר אחד נשען על חומר קודם, באופן שמייצר קשר הגיוני בין הנושאים הנלמדים ברצף מסוים. הקשר יכול להיות כרונולוגי, יכול להיות אסוציאטיבי ויכול להיות לוגי כתלות בחומר הנלמד בבית הספר. כדי ליישם תוכנית הוראה דיפרנציאלית, יש לבצע סדר בכלל החומר הנלמד באותה תקופת זמן. מחקרים ממליצים על בניית סדר במיומנויות הקשות, העלאת בעיות היכולות להתרחש בעת הלימוד (כולל טעויות נפוצות של תלמידים) ודרכים להתגבר עליהם. בעזרת מעבר מסוג זה על חומר הלימוד, סידורו והעמקה בקשיים הכרוכים בהוראתו, המורה יכול לייצר תוכנית לימוד מותאמת לרמות שונות עוד לפני שהתחילה שנת הלימודים. כך במהלך שנת הלימודים, המורה יוכל לממש דרכי הוראה דיפרנציאלית ללא הכנה רבה מראש.
בהמשך לרעיון זה, על הצוות המקצועי לייצר רשימת מושגים ומיומנויות שהלומד צריך לרכוש בהתאם לתקופת זמן (רבעון, חציון, שנה שלמה).
צוות מקצועי פעיל
צוות מקצועי במסגרתו מתפתחים מודלים של הוראה דיפרנציאלית הוא צוות בו מתקיים שיתוף מתמיד של דרכי הוראה ושיתוף בהתנסויות בדרכי הוראה חדשניות. בתוך השיח המתמיד בצוות, המורים מפתחים תפיסות פדגוגיות ובוחנים דרכי הוראה והערכה. המורים כותבים חומרי לימוד לשימוש כל הצוות, ומשדרגים את מגוון הכלים שברשותם הנוגע להוראה בכיתה מלאה ולהוראה פרטנית.
כמו כן, ישנה חשיבות רבה לשיתוף דרכי הוראה ואתגרים משותפים בין צוותים מקצועיים מבתי ספר שונים. במסגרת תוכנית "הוראה דיפרנציאלית" בהובלת מכון שילובים בישראל, התקיימו השתלמויות מחוזיות אחת לחודש, במסגרתם מורים מבתי ספר שונים דנו במימוש עקרונות ההוראה הדיפרנציאלית בכיתתם. לרוב, בצוות מקצועי מסוים מתפתחת גישה פדגוגית מסוימת ודרכי הוראה מסוג מסוים. כאשר מתבצע שיתוף של דעות, גישות ורעיונות פרקטיים – ניתן להגיע להפריה הדדית והגדלת הרעיונות הלימודיים שיש למורה מצוות מסוים.
כדי לייצר מודל הוראה דיפרנציאלית יעיל, ההנהלה בבית הספר תצטרך להקצות שעות ליישום התכנית, יצירת גמישות במערכת השעות בהתאם לצורכי המורים. כמו כן, לרוב ההנהלה יוזמת את ההשתלמויות וההכשרות המקצועיות הנוגעות להוראה דיפרנציאלית. על צוות ההנהלה להיות שותף פעיל בתהליך, לוודא ביצוע והתקדמות עם צוותי ההוראה תוך תמיכה בשינוי דרכי ההוראה.
קשיים ביישום הוראה דיפרנציאלית
דרכי הערכה והעומס על המורים
כיום, מורה אשר מלמד במספר כיתות בבית הספר, לרוב אחראי על למידתם של מאות תלמידים. לכן, עומס העבודה מקשה עליו להעמיק ברמות השונות של כל תלמיד, להבחין בהתבטאויות של כל תלמיד ולהסיק מהן מסקנות, וכן אף לבדוק את הכנתם או אי הכנתם של שיעורי הבית.
עקב עומס זה, מורים רבים לא ניגשים ליישום הוראה דיפרנציאלית בכיתתם. המורים מנסים לעמוד בעומס העבודה הקיים, הכרוך בבדיקת מבחנים, עבודות, שיעורי בית, תכנון שיעורים, השתתפות בפעילויות בית ספריות שאינן קשורות לתחום ההוראה ועוד.
במדינת ישראל ישנם מורים אשר נתקלים גם בקשיים כלכליים, ואלו מפנים את מוקד תשומת הלב לשיעורים פרטיים או להכנסה משלימה אחרת. עיסוק זה בהכנסה משלימה מוריד את יכולתם לעסוק בהוראה דיפרנציאלית בכיתתם.
עצמאיות הלומד
כאשר התלמיד נמצא במודל של למידה דיפרנציאלית, הוא חייב להיות עצמאי. ההוראה הדיפרנציאלית מבקשת להתאים עצמה לכל תלמיד, ועם מימושה – התלמיד אחראי להתקדם בלמידה בכוחות עצמו. עליו לבחור את אופי הלמידה שמתאים לו, להתמיד בקצב עבודה וליישם מיומנויות חשיבה גבוהות. התלמיד יידרש לעבוד על המיומנויות המאתגרות יותר עבורו, ולהשתפר בתחומים בהם הוא חלש יותר.
לעיתים רבות כאשר ניתנת לתלמידים רבים עצמאות זו, מתקיימת התרחקות מהאפשרויות "המותאמות", הכוללות כישורי חשיבה גבוהים יותר, לעומת נסיגה לדרכי הלמידה המסורתית, בהן מיומנויות החשיבה נמוכות יותר. כך תלמידים רבים יעדיפו לגשת למבחן המתמקד בשינון, על פני עבודת חקר במהלכה יגישו תוצר חופשי לפי העדפותיהם.
כלי להעלאת מוטיבציה של מורים
מודלים שונים המנסחים את עקרונות המוטיבציה (בר חיים, 2006, הרצברג, 1959, מסלאו, 1943, 1954) מדגישים את חשיבות המשמעות בעבודה ואת תחושת ההישג. חלק מתחושת חוסר ההישג וחוסר המשמעות של מורה במערכת החינוך נובע מתחושת היעדר אוטונומיה ושליטה בהוראת הכיתה. בעזרת הטמעת כלי הוראה דיפרנציאלית בכיתה, מורה יכול להחליט בעצמו את קצב הלמידה של קבוצות שונות בכיתה, ויכול להגיע איתם להישגים. על פי הרצברג (1959), מוטיבציה המונעת ממשמעות פנימית ניתנת להשגה רק תוך עיסוק בתכנים פנימיים עשירים – בעלי אחריות, מגוונים ומאתגרים.
מימוש כלי הוראה שונים ומגוונים בכיתה, המאפשרים לתלמידים להגיע להישגים ולהשתפר, או לפתח את תחומי העניין שלהם בתוך הנושא הנלמד בכיתה הם בעלי פוטנציאל להפוך את ההוראה של המורה לחווייתית ומסקנת יותר, ומאפשרים למורה להגיע לתחושה של הישג. פעמים רבות, מורים מגדירים הישג מקצועי כהצלחת תלמידיהם במישורים שונים (ערכי, חינוכי, לימודי).
אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג
אמליה אליזבת מהנאו-מינצברג (בגרמנית: Amalie Elisabeth von Hanau-Münzenberg; 29 בינואר 1602 – 8 באוגוסט 1651), הייתה בתו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ואשתו של וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל.
ביוגרפיה
אמליה אליזבת נולדה ב-29 בינואר 1602 בהנאו לפיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג ולקתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו, בתם של וילם הראשון, נסיך אורנז' ושארלוט דה בורבון.
בשנת 1619 התחתנה אמליה אליזבת עם וילהלם מהסן-קאסל, ממנו נולדו לה 12 ילדים. בשנת 1627 מת חמיה מוריץ, רוזן הסן-קאסל, ובעלה וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1630 כרת וילהלם ברית עם גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, ולחם יחד עמו בקרב ברייטנפלד בשנת 1631. בשנת 1632 כרת בן דודו גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט ברית עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך קרא וילהלם לעזרת שוודיה, אולם גוסטב אדולף נהרג בקרב ליצן. לאחר שלום פראג בשנת 1635 ניסה וילהלם לכרות ברית עם צרפת, ובעקבות כך הוכרז כ"אויב האימפריה". כתוצאה מכך הותקפה רוזנות הסן-קאסל, ובשנת 1637 נכבשה הרוזנות על ידי כוחות הקיסר. כתוצאה מכך נאלצו וילהלם ואמליה אליזבת לברוח לרוזנות פריזיה המזרחית, שם מת וילהלם בעיר לר ב-21 בספטמבר אותה שנה.
משפחתה
בשנת 1619 התחתנה אמליה אליזבת עם וילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 12 ילדים:
לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג
לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג (בסינית: 清明上河圖) הוא ציור פנורמי שצויר על ידי גָ'אנְג דְזֶה-דְווָאן (Zhang Zeduan 1145–1085) ומכונה, לאור מרכזיותו בתרבות הסינית, "המונה ליזה הסינית". הציור מציג את חייו בבירת שושלת סונג, העיר דליאנג, בזמן פסטיבל צ'ינגמינג (清明節 – אחד מחגי האביב).
בציור, שאורכו 528 ס"מ ורוחבו 24.8 ס"מ, 814 בני-אדם, 170 עצים, 60 בעלי-חיים, 30 מבנים, 28 סירות ו-20 כלי תחבורה שונים החושפים בפרטי פרטים את החיים בעיר ופרבריה ובנהר החוצה אותם. צידו הימני של הציור מוקדש לחיי הכפר ואילו צידו השמאלי מוקדש לחיי העיר.
לאורך השנים היה הציור בידיים פרטיות, כאשר בשנת 1945 נרכש, ומאז נשמר במוזיאון הארמון שב"עיר האסורה" בבייג'ינג. בנוסף קיימים כ-30 גרסאות נוספות של הציור, שצוירו לאורך השנים ורובם נראים במבט ראשון דומים למקור, אולם הפרטים בהם שונים (לבוש, פעולות האנשים וכו'), והם נשמרים במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים. בזמן תערוכת האקספו 2010 בשאנגחאי הוצג, על מסך של 30 מטר, סרטון תלת-מימד של הציור.
עמנואל ענתי
עמנואל ענתי (נולד ב-14 במאי 1930) הוא ארכאולוג ישראלי. ענתי הגיע לתודעה הציבורית בעיקר בגלל קביעתו השנויה במחלוקת כי הר כרכום הוא הר סיני המקראי.
חייו
נולד בפירנצה שבאיטליה לאוגו ואלזה קסטלנואבו, משפחה יהודית מבוססת. ב-1942, לפני תחילת גירוש חלק מיהודי פירנצה למחנות ריכוז, ברחה המשפחה מהעיר ונדדה בין כפרים בטוסקנה. לבסוף מצאה מקום ביער הסמוך לעיירה וילה א ססטה שבנפת סיינה. אב המשפחה חפר מערה ביער בעזרת מקומיים ושם מצאה המשפחה מסתור מחורף 1944 ועד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, ב-1945, עלתה המשפחה לישראל.
את התארים בוגר ומאסטר סיים ענתי בשנים 1953 ו-1956 בהתאמה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה היסטורית ואת התואר דוקטור באתנולוגיה קיבל ב-1960 מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ענתי התגורר בישראל בשנות ה-70 ולימד באוניברסיטת תל אביב. הוא ביצע חפירות ארכאולוגיות במקסיקו, טנזניה, אוסטרליה והודו. ענתי הוא פרופסור בדימוס לפלאו-אתנולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Lecce) באיטליה.
בסוף 1956 הגיע ענתי לחקור את ציורי הסלע (פטרוגליפים) בוואל קמוניקה, עמק ארוך המשתרע מצפון לדרום במורדות האלפים, צפונית לברשה בלומברדיה שבאיטליה. על כך שיש באזור ציורי סלע כבר היה ידוע בעקבות תגלית של גאוגרף איטלקי בשם Gualtiero Laëng מ-1908. ענתי עסק במחקר, קטלוג ותיארוך הציורים. ענתי הקים בקאפו די פונטה (Capo di Ponte) שבמרכז העמק, שסביבה יש ריכוז גדול של ציורי סלע, את "מרכז קאמונו ללימודי הפרהיסטוריה" (Centro Camuno di Studi Preistorici), מוסד לימודי ייחודי המתמחה באמנות פרהיסטורית שענתי משמש כמנהלו הפעיל. ב-1979 הכריז ארגון אונסק"ו על ציורי הסלע בוואל קמוניקה "אתר מורשת עולמית", בין השאר, הודות למאמציו של ענתי.
משרד המשפטים והגנת הצרכן (גרמניה)
משרד המשפטים והגנת הצרכן (בגרמנית: Das Bundesministerium der Justiz und für Verbraucherschutz, בקיצור BMJV) הוא משרד פדרלי בגרמניה. בגרמניה מדינות בודדות אחראיות באופן מלא על מערכת המשפט שבהן. משרד המשפטים עוסק במשפט חוקתי, וכן מנתח גם את החוקיות והחוקתיות של חוקים שהוכנו על ידי המשרדים האחרים. בנוסף על כך, המשרד אמון על רישום הפטנטים במדינה. המטה הראשי של המשרד ממוקם בברלין. במשרד עובדים כ-800 איש, ותקציבו בשנת 2020 היה 919 מיליון אירו.
ה-BMJV נוסד ב-1 בינואר 1877 כמשרד המשפטים הקיסרי ("Reichsjustizamt"). לאחר שגרמניה הפכה לרפובליקה בשנת 1919, המשרד הפך לפדרלי. המשרד קיבל את שמו הנוכחי בשנת 2010.
היהדות ומוחמד
היהדות כמעט שאינה מתייחסת למוחמד. ישנם מעט מאוד טקסטים ביהדות המתייחסים או שמים לב לנביא האסלאם, מוחמד. אלו שכן, דוחים בדרך כלל את הכרזתו של מוחמד על קבלת "התגלויות אלוהיות" מאלוהים ומתייגים אותו במקום זאת כנביא שקר.
ההתייחסות למוחמד
בימי הביניים היה מקובל שסופרים יהודים מתארים את מוחמד כ"המשוגע", כמונח של בוז המשמש לעיתים קרובות בתנ"ך למי שמאמינים שהם נביאים.
הרמב"ם
בחיבור ההלכתי מונומנטלי שכתב הרמב"ם (רבי משה בן מימון) סביב שנת 1175 (ד'תתקל"ה) "משנה תורה" (הלכות מלכים יא, י-יב), ציין הרמב"ם כי בכל זאת מוחמד היה חלק מתוכנית ה', להכשיר את העולם לביאת המשיח היהודי: "כל דבריו של ישוע מנצרת. מהישמעאלי הזה (כלומר מחמד) שקם אחריו הם רק ליישר את הדרך למלך המשיח ולהכין את כל העולם לעבוד את ה' ביחד. כמו שנאמר: 'כי אז אשנה את נאום העמים לנאום טהור ויקראו כולם בשם ה' ועבדו אותו באחדות' (צפניה ג, ט).".
התייחסויות לא ברורות ועקיפות
נתנאל בירב פיומי, רב תימני נגיד וראש רבני תימן בראשית המאה ה-12, פילוסוף, מחבר הספר "גן השכלים". או פרדס הדעות (בשמו המקורי: בֻּסְתַּאן אַלעִקוּל) הוא חיבורו העיקרי של רבינו נתנאל בירב פיומי. החיבור עוסק במוסר ובפילוסופיה, ונכתב סביב שנת ד'תתק"ז (1147). נתנאל כתב בחיבורו שאלוהים שולח נביאים להקים דתות לאומות אחרות, שאינן חייבות לציית למצוות התורה היהודית. נתנאל ראה במפורש את מוחמד כנביא אמת, שנשלח משמים עם מסר מסוים שמתייחס לערבים, אך לא ליהודים. ההסכמה המפורשת של בירב פיומי לנבואתו של מוחמד הייתה נדירה ולמעשה לא ידועה עד לתקופה האחרונה מעבר לתימן מולדתו.
המדרש הנבואי "סודותיו של רבי שמעון בן יוחאי", משווה את מוחמד למשיח היהודי. לפי טקסט זה, המיוחס לחכם והוגה הדעות המפורסם בן המאה הראשונה רבי שמעון בר יוחאי, ככל הנראה נכתב בתחילת הכיבוש המוסלמי או במאה ה-8, תפקידו של מוחמד כנביא כולל את גאולת היהודים מהנוצרים. דיכוי ("רומי" או "אדומי") משחק תפקיד חיובי בתהליך המשיחי.
מסמך אחד של יהודי תימן, שנמצא בגניזת קהיר, מעיד, שיהודים רבים קבלו את מוחמד כנביא ואפילו חיללו שבת כדי להצטרף למוחמד במאבקו. עם זאת, בהתייחס למסמך, הנקרא Dhimmat an-nabi Muhammad (כתב ההגנה של מוחמד), חלק מהחוקרים אומרים שהוא הומצא על ידי יהודי תימן למטרת הגנה עצמית.
חלק מסיפורי המסורת האסלאמית על מוחמד נכנסו אגב למחשבה היהודית, עקב ההתערות התרבותית הגדולה בספרד האסלאמית מהמאות ה-9 עד ה-12, המכונה תור הזהב של יהדות ספרד. לדוגמה, רבי יעקב יוסף כ"ץ מפולונה, מראשוני הוגי הדעות החסידיים, כתב שאדם ירא שמים (חסיד) לימד שהמאבק הפנימי ביצר הרע גדול יותר ממאבק חיצוני, וציטט את חיבורו הפופולרי של רבנו בחיי אבן פקודה "חוות הלבבות". בגרסה המקורית הערבית יהודית של אותו ספר, רבנו בחיי אבן פקודה מתייחס למאבק החיצוני והפנימי כאל ג'יהאד ו"האיש האדוק" שעליו מסופר במקור הסיפור הוא מוחמד, אם כי המחבר אינו מזכיר את מקורו בשמו.
מקנה גרייס
מקנה גרייס (באנגלית: Mckenna Grace; נולדה ב-25 ביוני 2006) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה באופן מקצועי בגיל שש, עם תפקידה בתור ג'זמין ברנשטיין בסיטקום "קראש וברן" (2014-2012), בתור פיית' ניומן באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (2015-2013). היא ידועה גם בתפקידיה בתור מרי אדלר בסרט "חיבור פשוט" משנת 2017 ובתור פיבי שפנגלר בסרט "מכסחי השדים: החיים שאחרי" משנת 2021.
את הקריירה המוזיקלית שלה החלה בשנת 2021 לאחר שהוציאה את הסינגל הראשון שלה "Hounted House".
ביוגרפיה
מקנה גרייס נולדה ב-25 ביוני 2006 בגרייפוויין, טקסס; והחלה לפתח קריירת משחק מקצועית בגיל 6.
גרייס היא צמחונית, ועבדה עם ארגון זכויות למען בעלי החיים "Farm Sanctuary" ועם אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
קריירה
בשנת 2021 לוהקה גרייס לדמות חוזרת בעונתה הרביעית של הסדרה עטורת הפרסים של רשת Hulu; "סיפורה של שפחה" המבוססת על ספרה של מרגרט אטווד "מעשה השפחה". גרייס גילמה את אסתר קייז, אשתו הצעירה של אחד המפקדים הבכירים; ועבור תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2021.
גבריאל בך
גבריאל (גבי) בָּךְ (שמו המקורי: גֶּרְט בָּךְ ובגרמנית: Gert Bach; 13 במרץ 1927 – 18 בפברואר 2022) היה משפטן ישראלי שכיהן כפרקליט המדינה (1969–1982), כשופט בית המשפט העליון (1982–1997) וכיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-11 (1983–1984). לאחר פרישתו מבית המשפט העליון כיהן כיושב ראש הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה (1999–2010).
ראשית דרכו
גבריאל בך נולד בשנת 1927 בהלברשטאדט שבגרמניה. בשנת לידתו עברה משפחתו להתגורר בברלין, שבה חיו עד אוקטובר 1938, וכחודש לפני ליל הבדולח הורשו לעזוב את גרמניה הנאצית לאמסטרדם שבהולנד. כעבור שנתיים, כחודשיים לפני פלישת גרמניה הנאצית להולנד, הם עלו לארץ ישראל באונייה "פאטריה", שבה חגג בר מצווה. בך השלים את לימודיו היסודיים בגרמניה ובהולנד, ובשנת 1945 סיים את תיכון בית הכרם בירושלים. החל משנת 1943 היה חבר בארגון "ההגנה".
אלכסנדר תוראדזה
אלכסנדר תּוֹרַאדְזֶה (בגאורגית: ალექსანდრე თორაძე, אָלֶכְּסַנְדְּרֶה תּוֹרַאדְזֶה; 30 במאי 1952 – 11 במאי 2022) היה פסנתרן ממוצא גאורגי, שנודע בעולם כפסנתרן וירטואוז במיטב המסורת הרומנטית.
קורות חיים
תוראדזה נולד בטביליסי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), והיה בוגר הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי. בשנת 1978 הוא המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה. בשנת 1983, כשהיה במדריד במסגרת סיור הופעות עם התזמורת הסימפונית בולשוי של מוסקבה, ביקש מקלט מדיני בשגרירות אמריקה ומאז ועד למותו היה תושב ארצות הברית.
בשנת 1991 התמנה תוראדזה לפרופסור לפסנתר באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד. חברי אולפן הפסנתר הרב-לאומי באוניברסיטת אינדיאנה לוקחים חלק פעיל בפסטיבלי קיץ שונים, ביניהם פסטיבל זלצבורג, בפסטיבל "לילות לבנים", קונצרטי הטיילת של לונדון, פסטיבל אדינבורו, פסטיבל רוויניה, רוהר, רוטרדם, מיקלי, פינלנד, אגן הוליווד, סרטוגה ואחרים.
אולפן תוראדזה קצר שבחים על תרומותיו לעולם הפסנתר. הוא התפתח להרכב, היוצא לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ונהנה מביקורות חיוביות ברמה בינלאומית. בעונה האחרונה הופיע האולפן בזלצבורג, ניו יורק, רומא, פירנצה, ונציה, רוונה, ליסבון ופסטיבל רוהר, בין השאר. תוראדזה עצמו הופיע בקביעות עם התזמורות המובילות בעולם, כמו הפילהרמונית של ברלין, התזמורת של קירוב, הפילהרמונית של לה סקאלה, הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של לונדון ותזמורת פילהרמוניה, NHK ביפן, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של ורשה, וכן תזמורות בהונגריה, הולנד, גרמניה, שוודיה, פינלנד ואיטליה.
תוראדזה הקליט יצירות משל מלחינים רוסיים כמו רחמנינוב, פרוקופייב, סטרווינסקי וצ'ייקובסקי. ראויה לציון מיוחד הקלטתו את חמשת הקונצ'רטי לפסנתר של פרוקופייב עם תזמורת קירוב ומנצחה ואלרי גרגייב, בחברת פיליפס.
נפטר ב-11 במאי 2022.
גבריאל בך
בפרקליטות המדינה
בשנת 1953 החל לעבוד בפרקליטות המדינה ועבד בתפקידים שונים במשרד. בשנת 1960 היה סגן פרקליט המדינה, בשנת 1965 קודם למשנה לפרקליט המדינה וביולי 1969 מונה לפרקליט המדינה. בתפקיד זה שימש עד מינויו לבית המשפט העליון בשנת 1982.
ניסיונו המקצועי בחו"ל ותחומי התמחותו הנרחבים הביאו לבחירתו לתפקידים משפטיים שונים בגופים בינלאומיים, בין היתר ככתב האו"ם בישראל לנושא מניעת עבריינות. בשנת 1969 טיפל בהגנתו של מרדכי רחמים, מאבטח חברת אל על שהואשם בהריגת מחבלים בשדה התעופה בציריך. מעבר לכך היה חבר במספר ועדות חקירה ממשלתיות. בשנת 1965 היה חבר עם שמואל בנדור וצבי אהרוני בוועדת חקירה לבירור פרסום ידיעות על סיוע צבאי של ארצות הברית לממלכת ירדן.
בשנת 1969 טיפל אישית, כפרקליט המדינה, במשפטו של מייקל רוהאן, בפרשת הצתת מסגד אל-אקצא, בגלל רגישות הפרשה. בשנים 1971–1972 עסק רבות בפרשת נתיבי נפט ובבקשתו של מאיר לנסקי לעלות לישראל. בשנים 1972–1974 טיפל במעצר ובהגבלות על הרב מאיר כהנא. בשנת 1974 טיפל במעצרו ומשפטו של הארכיבישוף הילריון קפוצ'י. בשנת 1975 היה מעורב בטיפול בנאשמי רצח רחל הלר. בשנת 1976 היה מעורב בטיפול בפרשת אשר ידלין. בשנת 1978 ייצג את המדינה במענה לעתירה לבג"ץ נגד הפקעת אדמות לצורך הקמת בית אל ואלון מורה. בשנים 1980–1981 היה מעורב בהחלטות לגבי הגשת כתב אישום נגד אהרן אבוחצירא והופיע כתובע במשפט.
בבית המשפט העליון
בינואר 1982 החליטה הוועדה לבחירת שופטים על מינויו כשופט בבית המשפט העליון, למרות התנגדות שלושת השופטים מבית המשפט העליון בוועדה. בך כיהן 15 שנים כשופט בבית המשפט העליון. הוא נחשב לשופט ליברל, במיוחד בכל הנוגע לחופש הביטוי, לדיני איסוף ראיות ולזכויות הנשים. (זכורים במיוחד פסקי הדין שלו בעניין גיל הפרישה לנשים וכן בפרשת כרמלה בוחבוט, שבה הקל בעונשה של אישה שהרגה את בעלה לאחר שהתעלל בה במשך שנים רבות). במערכת הבחירות לכנסת האחת עשרה כיהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית, ויצר אמנה תקדימית לשמירת כללי התנהלות במערכת הבחירות, שעליה חתמו נציגי כל המפלגות הגדולות.