cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'וזה מנדס סאבשאדס
ביוגרפיה
סאבשאדס פעל להשתמש במשטר הבלתי-דמוקרטי בכדי להשתיק את האופוזיציה במהלך רפורמה נרחבת שתכנן להוציא לפועל שתסיים את המשבר הכלכלי והפוליטי הממושך של פורטוגל. על אף הרפורמות סירב סאבשאדס להביא לשינוי בסדר החוקתי הקיים מאז המהפכה הרפובליקנית של 1910. חצי חודש לאחר מינויו לנשיא הוא הוחלף במנואל גומז דה קוסטה. הדחתו של סאבשאדס הוצאה לפועל בידי המעגל הפנימי של הדיקטטורה הצבאית. תחת משטרו הרודני-אזרחי של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר שעלה ב-1932, סאבשאדס עבר לשורות האופוזיציה: הוא היה מעורב בקונספירציות צבאיות ב-1946 ו-1947, ופעל לטפח את מפלגות אופוזיציה דמוקרטיות חדשות.
דואה ליפה
ראשית חיים
ליפה נולדה בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, כילדה הבכורה של הוריה הקוסוברים-אלבנים מהעיר פרישטינה, יוגוסלביה (בירת קוסובו כיום). משפחתה מוסלמית, ודרך סבתה מצד אמה היא ממוצא בוסני.
ליפה עברה חזרה ללונדון בגיל 15. בבית הספר פרלמנט היל השיגה את דרגות ה-A שלה, ואז חזרה ונכנסה לבית הספר לתיאטרון סילביה יאנג במשרה חלקית. היא העלתה שירים משלה לפלטפורמת "SoundCloud" וחשבונה באתר יוטיוב והחלה לפרסם סרטונים של עצמה מכסה שירים בהם "If I Ain't Got You" מאת אלישיה קיז ו-"Beautiful" מאת כריסטינה אגילרה. לאחר מכן דגמנה עם רשת טופשופ, וחתמה בסוכנות דוגמנות, אשר עזרה לה לקבל תפקיד כ-"זמרת" בפרסומת של חברת התקשורת הבריטית ITV לתוכנית האקס פקטור בשנת 2013, בעודה מבצעת גרסת כיסוי לשיר "Lost in Music". לאחר מכן רכשה מפיק ומנהל.
2013–2017: תחילת הקריירה, Dua Lipa
ב-2013, ליפה חתמה על חוזה עם "Tap Management", בהנחיית בן מאוסון ואד מילט, בזמן שעבדה כמלצרית בבר קוקטיילים. היא הוצגה בפני מאוסון על ידי עורך הדין שלה, שהרתיע אותה לחתום על עסקת פרסום נוספת שהוצעה לה. לאחר מכן, הם הציעו לה משכורת חודשית כדי לעזוב את עבודתה ולהתמקד בהקלטות מוזיקה. במהלך אחת הפגישות, ליפה הייתה שותפה לכתיבת השיר "Hotter than Hell", מה שהוביל בסופו של דבר לחתימתה על חוזה תקליטים עם וורנר מיוזיק גרופ ב-2014. מילט פירטה בדיעבד על עבודתה של ליפה באומרו: "דואה הייתה ממש חכמה - היא חתמה בוורנר גרופ בין היתר מפני שלא הייתה להם אמנית פופ גדולה והם היו צריכים אחת. הם מאוד רצו אותה, אז היה לה את הפוקוס של הצוות מהיום הראשון". באוגוסט 2015, ליפה הוציאה את סינגל הבכורה שלה "New Love", בהפקת אמיל הייני ואנדרו וויאט. הסינגל השני שלה, "Be the One", זכה להצלחה אירופית באוקטובר 2015, והגיע למקום הראשון בבלגיה, פולין וסלובקיה, וכן לרשימה בעשירייה הראשונה במעל 11 שטחים אירופאיים. באוסטרליה ובניו זילנד, הפך להצלחה נאה בהשמעותיו, והגיע למקומות ה-6 ו-20 בהתאמה. בנובמבר 2015, נחשפה ליפה כאחת הפריצות הטובות ביותר ברשימה הארוכה של "Sound of..." של רשת השידור הבריטית "BBC" ל-2016. סיבוב ההופעות הראשון שלה בממלכה המאוחדת ואירופה החל בינואר 2016, והסתיים בנובמבר 2016. ב-18 בפברואר 2016, ליפה הוציאה את הסינגל השלישי שלה, "Last Dance" ואחריו "Hotter than Hell" ב-6 במאי. האחרון זכה להצלחה בעיקר בממלכה המאוחדת, שם הגיע לשיאו במקום ה-15. ב-26 באוגוסט, יצא לאור הסינגל החמישי שלה "Blow Your Mind (Mwah)" שהגיע לשיאו במקום ה-30 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר הפכה לכניסתה הראשונה של ליפה למצעד הבילבורד 100 בארצות הברית, בעודו הופיע לראשונה במקום ה-72. השיר עמד בראש מצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד, והגיע למקום ה-23 במצעד 40 שירי המיינסטרים. ליפה הופיעה בסינגל "No Lie" של שון פול, שיצא בנובמבר 2016, אשר הגיע למקום העשירי בממלכה המאוחדת. בחודש שלאחר מכן, הוזמן סרט תיעודי על ליפה בשם See in Blue על ידי המגזין The Fader. בינואר 2017, ליפה זכתה בפרס בחירת הציבור של "EBBA", והוציאה את הסינגל "Scared to Be Lonely", בשיתוף פעולה עם מרטין גריקס, שהגיע למקום ה-14 בממלכה המאוחדת. במאי 2017, הופיעה ביום השנה לערוץ הטלוויזיה האינדונזי "SCTV" וזכתה בפרס בקטגוריית האמנית הבינלאומית הצעירה והמבטיחה בטקס פרסי המוזיקה של הערוץ.
אלבום אולפן הבכורה של ליפה, Dua Lipa, בעל כותרת שמה, יצא לאור ב-2 ביוני 2017. הסינגל השישי שלו, "New Rules", שיצא בחודש הבא, הפך לשירה הראשון של ליפה בראש מצעד הסינגלים הבריטי, והראשון של אמנית סולו שהגיע לפסגתו מאז "Hello" של אדל ב-2015. הסינגל מוכתר גם כשיר הנמכר ביותר שלה עד כה, בעודו התברג גם בעשירייה הראשונה של מדינות נוספות, בהן במקום ה-2 באוסטרליה, המקום ה-6 בארצות הברית והמקום ה-7 בקנדה. בחודש יוני, הופיעה ליפה בפסטיבל גלסטונברי. בחודש שלאחר מכן הופיעה בפסטיבל המוזיקה האינדונזי "We the Fest" בבירה ג'קרטה. בדצמבר, הוכתרה לאישה בעלת ההזרמות הרבות ביותר של 2017 בממלכה המאוחדת על ידי ספוטיפיי. באותה שנה, החזיקה ב-4 סינגלים שהגיעו לעשירייה הראשונה במצעד הסינגלים הבריטי, עם "Be the One", "New Rules", "No Lie" וגרסת כיסויה לשיר "Bridge over Troubled Water", שהוכתר כסינגל לגיוס כספים למשפחות הקורבנות של השרפה במגדל גרנפל בלונדון. בינואר 2018, קיבלה ליפה מועמדויות בחמש קטגוריות בפרסי המוזיקה הבריטית, יותר מכל אמן אחר באותה שנה בעוד טקס זה הוגדר לפעם הראשונה שאמנית קיבלה כ-5 מועמדויות בשנה אחת.
2018–הווה: Future Nostalgia
ליפה הופיעה בטקס הענקת הפרסים שנערך ב-21 בפברואר 2018 בהיכל הספורט O2 ארנה בלונדון, ושיתפה פעולה עם הדיי ג'י האמריקאי וטהאן בשיר "High" לפסקול הסרט חמישים גוונים של שחרור, שיצא באותו החודש. היא החלה לעבוד על חומרים חדשים לאלבומה השני במרץ 2018. ב-6 באפריל, יחד עם הזמר הסקוטי קלווין האריס הוציאה את הסינגל "One Kiss", אשר עמד בפסגת מצעד הסינגלים הבריטי ב-20 באפריל, מה שהפך אותו לשירה השני בראשו. הסינגל הפך לשיר הנמכר ביותר במדינה לשנת 2018 ועמד בראש המצעד במשך שמונה שבועות רצופים. ב-26 במאי הופיעה ליפה בטקס הפתיחה של גמר ליגת האלופות 2018 בקייב בירת אוקראינה. לאחר מכן דווח כי תוציא שיתופי פעולה עם אמנים נוספים שיצאו מאוחר יותר באותה שנה, בהם מארק רונסון ולהקת סילק סיטי. מאוחר יותר אישר רונסון שכותרת שירם המשותף תהיה "Electricity" אשר יצא ב-9 בספטמבר. בהמשך הופיעה גם בשיר "If Only" מתוך אלבום האולפן ה-16 של הזמר האיטלקי אנדראה בוצ'לי. באותו חודש ספטמבר הופיעה ליפה במירוץ המכוניות הגרנד פרי של סינגפור 2018, והייתה לפרזנטורית של המכונית החשמלית החדשה של מותג הרכב הבריטי יגואר, "I-PACE". המותג יצר רמיקס לשיר "Want To" של ליפה והשיק שירות בו מעריצים יכלו ליצור גרסה משלהם לשיר באתר "Join the Pace", בהתבססות על התנהגות הנהיגה שלהם או המוזיקה שהם מאזינים לה, ולשתף אותו ברשתות החברתיות. לפי הצוות של ליפה, יגואר וליפה קבעו את שיא העולם של "השיר הכי רמיקסי אי פעם". באוקטובר הוציאה את Dua Lipa: The Complete Edition, גרסה מורחבת של אלבום הבכורה שלה הכוללת שלושה שירים חדשים, כולל "Want To" ושיתופי הפעולה הקודמים שלה עם אמנים אחרים. הגרסה כללה את שיר שיתוף פעולה עם קבוצת הבנות הדרום קוריאנית בלאקפינק בשם "Kiss and Make Up". בינואר 2019, הוציאה את הסינגל "Swan Song" כחלק מהפסקול של הסרט אליטה: מלאך קרב. באותו חודש, ליפה הצהירה שהיא בילתה את השנה הקודמת בתהליך הכתיבה לאלבום האולפן השני שלה והצהירה כי צלילו יכלול "תקליפ פופ נוסטלגי". באוגוסט 2019, שיתפה פעולה עם המותג איב סן לורן עבור אימוץ הניחוח שלו, "Libre".
לאחר יציאת הסינגל המוביל שלה "Don't Start Now", אלבומה השני של ליפה, Future Nostalgia, וסיבוב ההופעות הנלווה אליו הוכרזו בדצמבר 2019. "Don't Start Now" הגיע ביציאתו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי והבילבורד הוט 100 בארצות הברית, בעודו כבש המקום הראשון במצעד 40 שירי המיינסטרים. הסינגל השני לקראת יציאת האלבום היה "Physical" אשר יצא ב-30 בינואר 2020 לצד הווידאו קליפ שלו יום לאחר מכן. "Physical" הופיע לראשונה במקום ה-60 בבילבורד הוט 100. ב-27 במרץ יצא Future Nostalgia וזכה לשבחי ביקורת נרחבים. לאחר יציאת הסינגל השלישי של האלבום "Break My Heart" ב-25 במרץ. האלבום הופיע לראשונה במקום השני במצעד האלבומים הבריטי, וכבש את המקום הראשון בשבוע שלאחר מכן באפריל 2020, בעוד שארבעת מהסינגלים של האלבום נכנסו לעשירייה הראשונה של מצעד הסינגלים הרשמי במדינה. האלבום מחזיק בשיא המכירות הנמוכות ביותר לשבוע בעודו נמצא בראש המצעד בעידן המודרני, לאחר שהותו במקום הראשון בשבוע שהתחיל ב-15 במאי 2020, צבר 7,317 מכירות בלבד ונשאר במקומו. במצעד הבילבורד 200, הגיע בשיאו למיקום ה-3. ביציאתו של הסינגל "Levitating", הגיע לשיאו בעשירייה הראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשירה השלישי של ליפה בעשרת המובילים. בזמן יציאת האלבום, ליפה הפכה לאמנית הבריטית הראשונה מאז ורה לין עם שלושה סינגלים בעשירייה הראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 בשנה אחת, בעוד לין החזיקה בשיא ב-1952. וידאו הקליפ של ליפה לסינגל "Physical" היה מועמד לפרס המנהל האמנותי הטוב ביותר בפרסי הווידאו קליפים של ברלין לשנת 2020. ב-11 באוגוסט 2020, ליפה הוכתרה לשגרירה העולמית של מותג המים המינרליים הצרפתי אוויאן, בעודה פרסמה את ההודעה ברשתות החברתיות בה הצהירה כי "היה כבוד לעבוד עם המותג". ב-13 באוגוסט, הוציאה גרסת רמיקס של "Levitating" בהשתתפות הזמרות האמריקאיות מדונה ומיסי אליוט. הגרסה שימשה כסינגל המוביל מאלבום אוסף הרמקיסים, Club Future Nostalgia, של שירי אלבומה השני Future Nostalgia מאת המפיקים דה בלסד מדונה ומארק רונסון, שיצא לאור ב-28 באוגוסט. ב-2 באוקטובר 2020, הוציאה את גרסת הרמיקס השני של "Levitating" בהשתתפות הראפר האמריקאי דה-בייבי. באותו יום, הוציאה את הווידאו קליפ לגרסה. ב-14 באוקטובר 2020, ליפה יחד עם זמרת הבלגית אנג'ל צולמו על הסט של קליפ מוזיקלי. בהמשך החודש הכריזו הצמד על יציאת שירן המשותף, "Fever" אשר שוחרר ב-30 באוקטובר. השיר נכלל בהוצאה המחודשת הצרפתית של אלבום האולפן השני של ליפה. ב-19 בנובמבר 2020 יצא לאור לצד הווידאו קליפ הנלווה שלו השיר "Prisoner" מתוך אלבום האולפן השביעי של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, Plastic Hearts, בו לקחה ליפה חלק. באותו חודש הוכרז שליפה תהיה האורחת המוזיקלית בפרק הטלוויזיה של התוכנית סאטרדיי נייט לייב ב-19 בדצמבר. ב-27 בנובמבר, הופיעה בהופעת שידור חי בשם "Studio 2054" בה ביצעה שירים שונים מתוך אלבומה השני, שיר חדש שטרם שוחרר עם הזמרת "FKA Twigs" לצד מספר סינגלים קודמים שלה. האירוע כלל אורחים מיוחדים רבים בהם המפיקה דה בלאסד מדונה, אנג'ל, קיילי מינוג ואלטון ג'ון, בין היתר. בסוף השנה, הוכתר Future Nostalgia לאלבום המוזרם ביותר של אישה (והאלבום החמישי המוזרם ביותר בסך הכול) בספוטיפיי לשנת 2020.
אמנותיות
לליפה יש טווח ווקאלי המוגדר כמצו-סופרן. המוזיקה שלה מייצגת בעיקר את ז'אנר הפופ, אך תוארה גם כדיסקו, האוס ורית'ם אנד בלוז. מבחינה סגנונית, תוארה כדאנס-פופ, סינת'פופ, רית'ם אנד בלוז, דרים פופ, פופ אלטרנטיבי, ותת-ז'אנרים של נו-דיסקו. ליפה עצמה מתארת את הסגנון המוזיקלי שלה כ-"פופ אפל". היא ידועה בשירתה באופן "מובהק, צרוד, נמוך", ובטון ה-"מזועף" שלה. לגבי תהליך כתיבת השירים שלה, ליפה מצהירה שהיא בדרך כלל מגיעה לאולפן עם רעיון ומתחילה לפתח את השיר עם שותפיה לכתיבה. היא מצטטת את האמנים קיילי מינוג, פינק, נלי פורטדו, ג'מירוקוואי, קנדריק לאמאר וצ'אנס הראפר בין ההשפעות המוזיקליות שלה. בראיון למגזין הגברים GQ בשנת 2018, הצהירה באומרה כי, "הרעיון שלי לפופ היו פינק, כריסטינה אגילרה, דסטיניז צ'יילד ונלי פורטדו". אלבום האולפן השני שלה Future Nostalgia משנת 2020, נוצר בהשראת אמנים שהאזינה להם במהלך שנות העשרה שלה, בהם גוון סטפאני, מדונה, מולוקו, בלונדי ואאוטקאסט.
קבלה
מחקר שנערך על ידי המשרד לסטטיסטיקה לאומית בממלכה המאוחדת גילה שמספר האנשים שנולדו עם השם דואה באנגליה וויילס היה 63 בשנת 2017, השנה בה זכתה ליפה בשיר הראשון שלה בראש מצעד הסינגלים הבריטי עם "New Rules", אשר מאז, סכום זה גדל ל-126 בשנת 2019. במאי 2018, היא נרשמה ברשימת הפתיחה של מגזין ווג הבריטי של 25 הנשים הבריטיות המשפיעות ביותר של 2018, כאשר הייתה הצעירה ביותר ברשימה בגיל 22. בביקורת של המגזין כלפיה, שיבח את שירה "New Rules" כ-"המנון של העצמה נשית והנחת תוכנית לחיי מין מודרניים" בנוסף לתיאורה של ליפה כ-"מגדירת תרבות".
בפברואר 2019, דמות השעווה הראשונה של ליפה נחשפה במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון, בהשראת הופעתה במהלך פסטיבל גלסטונברי ב-2017. חודשיים לאחר מכן, דמות שעווה שנייה מפוסלת ליפה נחשפה במוזיאון מאדאם טוסו באמסטרדם מאת הופעתה בטקס פרסי הבילבורד לשנת 2018. לינדזי הייונס ממגזין הבילבורד כינתה את ליפה כ-"גיבורה" בתחיית ז'אנר הדיסקו ב-2020 על ידי שירה "Don't Start Now" מ-2019. ליפה נכללה ברשימת טיים 100 של מגזין טיים ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם, בעוד הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג בביקורתה כינתה את ליפה כ-"כוכבת זוהרת". בשנת 2021, מארק סאתרלנד וג'ם אסואד מכתב העת וראייטי דירגו את ליפה כאחת הנשים המשפיעות ביותר בתעשיית הבידור העולמית.
מיזמי אופנה
ליפה הוצגה בשער מגזין הגברים GQ הבריטי לגיליון מאי 2018, ובשער של גיליון מאי 2018 של המהדורה הטורקית של מגזין ווג. היא הייתה בשער גיליון יוני 2018 של המהדורה הבריטית של Elle, ובאוקטובר 2018, הייתה חלק ממסע פרסום של אדידס בשם "Here to Create" בו לבשה את בגדי המותג. באותה שנה הופיעה במאמר גרסה של בילבורד בשם "Grammy Preview" לצד פוסט מאלון ואלה מאי. בינואר 2019 כיכבה בשער של גיליון מגזין ווג הבריטי ובמאמר גרסה בשם "Youth Quake". ליפה הייתה התמונה של קמפיין קולקציית אביב/קיץ 2019 של פפה ג'ינס לונדון, והוכתרה כמוזיקאית הראשונה שהייתה שגרירה עולמית של המותג. חודשים לאחר מכן, השיקה את הקולקציה הראשונה שלה עם אותו מותג לקולקציית הסתיו/חורף בה עיצבה בגדים בהשראת האופנה של שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. הקולקציה כללה שמלות שריון שרשראות, תלבושות ג'ינס "קז'ואל" ובגדים המבוססים על "סגנונה" של ליפה שיצאו בספטמבר 2019. ליפה הוצגה בשער גיליון מאי 2019 של Elle. היא כיכבה באחד מארבעת השערים בגיליון הראשון ובמאמר גרסה של ההשקה המחודשת של מגזין המוזיקה The Face שיצא בספטמבר 2019. היא הייתה נערת השער של גיליון אוקטובר 2019 ומאמר מערכת של המהדורה הספרדית של ווג, וכיכבה בקליפ סיטקום של ווג שנערך בשנות ה-90 בשם "העולם של דואה" בו לבשה את הקולקציות "הטובות ביותר" של שבוע האופנה בניו יורק. היא פרסמה את שיתוף הפעולה השני שלה בעיצוב עם פפה ג'ינס לונדון לקולקציית אביב/קיץ 2020 בהשראת האופנה של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, שהקולקציה שלה כללה בלייזרים "אוברסייז", סריגים קצוצים, שמלות גוף וחצאיות מיני "מטאליות". היא הוצגה בשער ובמאמר גרסה בשם "True to form" עבור גיליון אפריל 2020 של מגזין ווג אוסטרליה. ליפה הופיעה במאמר גרסה של מגזין רולינג סטון באפריל 2020 כדי לדון באלבום האולפן השני שלה Future Nostalgia מאותה שנה. היא כיכבה בשער של גיליון מאי 2020 של Elle ובמאמר שכותרתו "Dua Lipa Gets Physical". חודשים לאחר מכן היא הוצגה בשער של המהדורה הקנדית והבריטית של המגזין. ביוני 2020 הייתה לנערת השער של גיליון מגזין הגברים GQ במהדורה הבריטית שלו, וכיכבה באחד משני שערים של "The Music Issue" של מגזין W שפורסם בספטמבר 2020. ליפה פרסמה את שיתוף הפעולה העיצובי השלישי שלה עם פפה ג'ינס לונדון לקולקציית סתיו/חורף 2020 והצהירה שזה יהיה שיתוף הפעולה האחרון שלה עם המותג שנקרא "Decades Denim" אשר נוצר בהשראת כל עשור מאז החל המותג למכור ג'ינס. בנובמבר 2020, היא חתמה על שותפות רב שנתית עם פומה והפכה לשגרירה העולמית של המותג. בדצמבר 2020 הוצגה בגיליון שער של מגזין Attitude. בפברואר 2021 כיכבה בשער של גיליון ווג הבריטי. באותו חודש, הייתה הדמות הראשית של שער הגיליון 1348 של הרולינג סטון, ותמונת השער של גיליון מרץ 2021 של מגזין טיים, המייצגת את רשימת טיים 100 על "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בעתיד". באותו חודש, כיכבה על השער של הניו יורק טיימס תחת השם "Music Issue". ליפה עיצבה את התלבושת שלה בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-63, הכוללת שמלה בשיתוף עם המותג ורסצ'ה בהשראת זוהר הקוטב, ופרסמה קמפיין של פומה בשם "She Moves Us" בו עיצבה נעל בשם "Mayze" שיצאה באפריל 2021. ביוני 2021, הוכרזה כפנים של קמפיין סתיו-חורף 2021 של ורסצ'ה.
סגנון לבוש
ליפה הוציאה ליפ גלוס במהדורה מוגבלת בשם "Cremesheen Glass" בשיתוף עם חברת הקוסמטיקה הקנדית של מאק קוסמטיקס עבור הקמפיין שלה בשם "Future Forward". היא הפכה לפנים של הבושם "Libre" לקמפיין של המותג איב סן לורן שהושק בספטמבר 2019, עבורו הקליטה גרסת כיסוי לשיר "I'm Free" משנת 1965 אשר הופיע בפרסומות לקמפיינים של ליפה עם המותג. מאוחר יותר הייתה הפנים של גרסה חדשה של אותו בושם בשם "Libre Intense". ביולי 2020 הפכה לשגרירה בינלאומית של מותג המים המינרליים אוויאן. במרץ 2021 ביצעה א-קפלה לשירה "Levitating" עבור פרסומת לקמפיין "Drink True" של המותג.
דוגמנות
ליפה עשתה את הופעת הבכורה שלה במסלול דוגמנות בתצוגת אביב/קיץ 2022 של ורסצ'ה בשבוע האופנה במילאנו, בו הופיעה לצד שירים מאלבום אולפנה השני.
זכויות נשים
ליפא מזדהה כפמיניסטית. היא הצהירה כי היא דוגלת בנימוקיה הפמיניסטיים בעובדות שקראה בספרים כגון "פמיניסטית רעה" (2014) מאת רוקסן גיי, "מיתוס היופי" (1990) מאת נעמי וולף ו-"גברים מסבירים לי דברים" (2014) מאת רבקה סולניט. במשך השנים, התבטאה נגד סקסיזם בתעשיית המוזיקה באמצעות חשבונותיה במדיה החברתית כדי להעלות את המודעות לבעיות של נשים. בהופעתה על השטיח האדום של פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2018, לבשה שמלת ורדים לבנה לתמיכה בתנועת Time's Up ובטקס קבלת זכייתה בפרס נאמה על זכויות נשים ופמיניזם. היא התייחסה לחשיבותה של תנועת "Me Too", וטענה שאף על פי שמעולם לא סבלה מהטרדות מיניות בחייה, היא גדלה ב-"מרדף נשיקות" כלפיה. היא טוענת על סקסיזם בתעשיית המוזיקה בטענה כי "קשה יותר להתייחס לנשים ברצינות" בניגוד לאמנים גברים שאנשים חושבים שהם "כותבים מוזיקה משלהם" וכלפי נשים מניחים שהכול "מיוצר ומזויף".
היא הביעה את דעותיה לגבי זכויות נשים בערב הסעודית בציוץ בחשבונה בטוויטר לאחר ההיתר על נהיגת נשים במדינה על ידי סלמאן, מלך ערב הסעודית ביוני 2018 וביקרה את הנושא בטענה מדוע לא נעשה עד אותה תקופה אותו תיארה כ-"צעד לקראת שוויון". ליפה הסבירה כי לתפיסתה, פמיניזם "אינו נוגע לשנאת גברים, אלא לדרישת שוויון". בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-61, הקדישה את נאום זכייתה כדי לחלוק כבוד לאמניות המועמדות בקטגוריות באומרה, "אני מניחה שהשנה באמת גברנו" משפט אשר היה רמז להקלטות מנכ"ל האקדמיה לשעבר, ניל פורטנוב, לפיהן נשים צריכות "לעלות מדרגה כדי לקבל הכרה בתעשיית המוזיקה". ליפה השתתפה בסרט קצר בשם "פמיניזם גלובלי", בבימוי אנני לנוקס בשיתוף "Apple Music" שיצא ב-7 במרץ 2019 לקראת יום האישה הבינלאומי אשר נועד להעלות את המודעות למיזוגניה, אונס ואלימות נגד נשים, והציג את ליפה מצהירה על נתון שאומר כי "1 מכל 3 נשים ונערות מושפעות מאלימות פיזית או מינית במהלך חייהן".
במאי 2019 התבטאה בעד זכויות גישה להפלה מלאכותית בארצות הברית לאחר שלא הוסכמו לאישור באלבמה וטענה כי, "אף גבר לא צריך לקבל החלטה כה מהותית על גופה של אישה". שלושה חודשים לאחר מכן, הציגה את תמיכתה לקמפיין "Bans Off My Body" שאורגן על ידי אימהות בהריון נגד מגבלות על הפלות במדינה. שיריה, "Future Nostalgia" משנת 2019 מדבר על נושאים של פמיניזם ושיקוף עצמי, ו-"Boys Will Be Boys" משנת 2020 ממחיש את נושאי האלימות הגברית, הטרדה מינית, גבריות רעילה, סטנדרטים כפולים, שנאת נשים, ונושאים להעצמה ופמיניזם. בנובמבר אותה שנה הביעה תמיכה עם הקמפיין לטובת זכות גישה להפלות בארגנטינה שמטרתו לעורר את החוקיות של הצעת החוק להפסקת הריון מרצון. חודש לאחר מכן, במהלך הטקס "Billboard Women in Music" השתמשה בנאום קבלת הפרס שלה כדי להדגיש כי לנשים בעולם "יש עדיין הרבה מה לעשות למען שוויון אמיתי".
זכויות להט"ב
ליפה דוגלת בשוויון חברתי מלא עבור חברי קהילת הלהט"ב. ב-12 בפברואר 2018, הניפה את דגל הקהילה בזמן שביצעה את שירה "Be the One" באולם "Hollywood Palladium" בעיר לוס אנג'לס כחלק מסיבוב ההופעות "The Self-Titled Tour". ב-12 במרץ 2018, ביצעה שוב את המעשה בעת שהופיעה עם שירה "" בהופעתה בתיאטרון "Palais of Melbourne". בספטמבר 2018, חלק ממעריציה של ליפה הוצאו על ידי האבטחה מהופעתה במרכז התערוכות והכנסים הלאומי בשאנגחאי, סין, מפני שהניפו את דגל הקהילה. בתגובה למעשה הצהירה לאחר מכן כי היא "גאה ואסירת תודה לאותם מעריצים שהפגינו את גאוותם" במופעה.
באפריל 2019, הביעה את תמיכתה בזכויות להט"ב בברוניי אשר התבטאה בקריאה לחרם על ענפי המלונאות של חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי יחד עם סלבריטאים נוספים בהם אלן דג'נרס וג'ורג' קלוני, לאחר שהצהיר כי יכניס לתוקף חוק עונשין שיגדיר פעילות הומוסקסואלית בהסכמה במדינה כעונש מוות בסקילה (אם כי דווח שהוקפא לאחר מכן). בשנת 2020 הייתה מארחת מסיבות בפסטיבל המרדי גרא ההומו-לסבי של סידני באוסטרליה ולקחה חלק במצעד בהופעתה. בחודש יולי באותה שנה כתבה מכתב לממשלת הממלכה המאוחדת שהתקבל על ידי שרת הנשים והשוויון, אליזבת טראס, לאיסור טיפולי המרה בחוק.
נדבנות
יחד עם אביה דוקאג'ין, הקימה ליפה את קרן סאני היל ב-2016 עבור גיוס כספים לעזרת אנשים בקוסובו אשר חווים קשיים כלכליים. באוגוסט 2018, ארגנה פסטיבל לגיוס כספים לקרן תחת השם "פסטיבל סאני היל". באותה שנה, ראש עיריית הבירה פרישטינה, שפנד אחמטי, העניק לה את "מפתח פרישטינה" בפעם הראשונה בה הוענק. ליפה המשיכה לארח את הפסטיבל בשנתו השנייה ב-2019, כאשר הזמרת מיילי סיירוס נכללת כחלק מהרכב המבצעים במהלכו. באמצע נובמבר 2018, היוותה חלק מקמפיין שאורגן על ידי קרן החירום הבין לאומית של האומות המאוחדת לילדים (יוניסף) בשם "Go Blue" לתמיכה בזכויות ילדים לרגל יום הילד הבינלאומי (20 בנובמבר). תרומתה כללה סרטון קצר על התלבשות בכחול או הצגת הצבע הכחול (בהתייחסות לשם הקמפיין) בעודה מוצגת באולפן הקלטות מקליטה מחדש את מילות שירה "Be the One" משנת 2015 אשר במהלכו שינתה את מילת השיר "אדום" ל-"כחול" לרגל האירוע. בדצמבר 2018, השתתפה במופע גיוס כספים לאירוע הצדקה השנתי "Streets of London" של הזמרת אלי גולדינג בוומבלי ארנה אשר "מממן תמיכת מומחים לאנשים חסרי בית בלונדון ומעלה את המודעות לגבי חסרי בית". באפריל 2019, היא הפכה לתומכת יוניסף במהלך ביקור בן שלושה ימים במחנה לילדים ונוער פליטים בביירות, בירת לבנון. המחנה כלל רבים שנעקרו עקב מלחמת האזרחים בסוריה, שלא זכו לשירותי בריאות או חינוך הולם בעודה ביקרה גם צעירים במחנה הפליטים בורג' אל-בראג'נה. לאחר מכן תמכה בקמפיין של חברת הניהול שלה עם תוכנית לגייס 100,000 פאונד עבור עזרה להעלת המודעות לארגוני צדקה כגון הכלב השחור למען הגברת המודעות וההבנה לדיכאון ומחלות נפש נוספות והקמפיין נגד חיים אומללים (CALM). ליפה הצהירה עבור טיפול נפשי טוב יותר לאמנים בתעשיות יצירתיות בעודה "הזדעזעה" לקרוא כי "שיעורי ההתאבדות בקרב נשים שעובדות באמנויות גבוהים בכמעט 70% מאשר באוכלוסיית העולם" ותיארה את בריאות הנפש כ-"נושא הדור שלנו". ב-26 בנובמבר 2019, בעקבות רעידת האדמה באלבניה 2019, ביקשה ממעריציה תרומות ותמיכה לקורבנות. עבור גיוס הכספים, הוציאה קו משותף במהדורה מוגבלת של חולצות בשם "התפלל עבור אלבניה" בשיתוף מעצבי אופנה אלבניים, בעוד כול ההכנסות נתרמו למשפחות ולקורבנות שנפגעו. ב-15 במרץ 2020, ביקשה ממעריציה לתרום לסוכנות יוניסף כדי להתמודד עם מגפת הקורונה כיוון שהפליטים לדבריה "הפגיעים ביותר על הפלנטה הזו" אשר "לעיתים קרובות חיים במקומות צפופים עם שירותי בריאות מוגבלים". באותו חודש, הייתה חלק מספיישל טלוויזיה בשם "Home Fest" בתוכנית האירוח של ג'יימס קורדן ממוסך ביתה במטרה לגיוס כספים עבור המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן וארגון הצדקה האכילו את הילדים, שם ביצעה את שירה, "Don't Start Now", מדירתה בלונדון. ב-16 במאי 2020, ערכה ביצוע לשירה "Break My Heart" בספיישל הטלוויזיה "בוגרים ביחד: אמריקה מכבדת את כיתת התיכון של 2020" שנועד לתלמידי תיכון שטקסי הסיום והנשפים שלהם בוטלו עקב מגפת הקורונה. בסוף מאי 2020, השתתפה באירוע דיגיטלי בשם "Dream With Us" במטרה לגיוס כספים לארגונים המסייעים במאבק נגד מגפת הקורונה, אשר כלל מופע סטרימינג בו חלק מהכנסותיו נתרמו.
ליפה הייתה חלק מפרויקט צדקה שאורגן בתחנת הרדיו הבריטית "BBC Radio 1" בגרסת כיסוי של השיר "Times Like These" שיצא ב-23 באפריל 2020 בקטע של התוכנית לייב לאונג'. באותה שנה, הייתה חלק מקבוצת הצדקה "Live Lounge Allstars" בה כול חבר הקליט וצילם את תרומתו לשיר ממשק ביתו בהתאמה כדי לעודד התרחקות חברתית שבה הרווחים מהסינגל הועברו בעיקר עבור הארגונים ללא מטרת הרווח, קרנות הצדקה ילדים במצוקה ואתנחתא קומית, כמו גם קרן התגובה הסולידרית למגפת הקורונה. ליפה השתמשה בחשבונותיה במדיה החברתית כדי לקדם אזרחים לבנונים לתרום דם לקורבנות שנפגעו מהפיצוץ בנמל ביירות 2020. היא תרמה כ-5,000 יורו לתיאטרון דודונה כדי שלמקום תהיה מערכת כרטיסים ואתר משלו, והייתה חלק מיוזמה שאורגנה על ידי הזמרת הבלגית אנג'ל וקרן "KickCancer" למימון מחקר נגד סרטן בילדות, אשר כלל הגרלת צדקה שבה הציעה חתימה בכתב יד של תקליט שירה "Don't Start Now" כפרס. בשנת 2021 הופיעה במסיבת פרס האוסקר של קרן האיידס של הזמר אלטון ג'ון השנתית, עבור גיוס כספים לטובת קרנו של ג'ון למאבק במחלת האיידס, בעוד מופעה גייס כ-3 מיליון דולר.
ביולי 2021, באמצעות קרן סאני היל, הצטרפה ליפה ליוזמה שהושקה על ידי עיריית טירנה בשם "אמץ גן ילדים". מטרת הפרויקט הייתה לבנות מחדש גן ילדים שנפגע קשות ברעידת האדמה באלבניה ב-2019. ליפה צוטטה באומרה, "הגן יהיה מאוד יפה ואני מאוד גאה שקרן סאני היל היא חלק ממנו. בואו נראה דברים טובים יותר עבור המדינה שלנו. אני מאוד גאה להיות אלבנית". הגן הושלם באוקטובר 2021 וזכה לשם "גן סאני היל".
עמדות פוליטיות
בנובמבר 2018, ליפה הביעה את התנגדותה לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי משום שעל פי ניסיונה האישי "אף פליט לא עוזב את ארצו בלי צורך" לדבריה. ביוני 2019, פרסמה את תמיכתה במעברה המתמשך של סודאן לדמוקרטיה ברשתות החברתיות על ידי שיתוף תמונה כחולה שהראתה את הביטוי "עמוד עם סודאן" בה פירטה את עמדתה על הטבח בחרטום ועל "נשים, גברים וילדים הנלחמים למען מעבר שליו לדמוקרטיה". היא תיארה את האירוע כניסיון "רצח ואונס אכזרי" על ידי הממשלה המאלץ את מי שמנסים לקרוא לדמוקרטיה לחוות "הפרה של זכויות החירות" כתוצאה מחסימת גישות לאינטרנט שלהם ו"הפרה של זכויות אדם". בדצמבר אותה שנה, תמכה ליפה במפלגת הלייבור בראשות ג'רמי קורבין בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2019, תוך השוואה בין המדיניות של המפלגה בנושאים שונים ברשתות החברתיות.
ביולי 2020, תמכה בקמפיין "Let the Music Play" בו חתמה על מכתב פתוח שנשלח לשר התרבות, אוליבר דאודן, לקריאת תמיכת מממשלת הממלכה המאוחדת בהפסד הכלכלי של תעשיית המוזיקה החיה במדינה תחת מגפת הקורונה. ב-18 ביולי 2020, שיתפה פוסט בסטורי שלה באינסטגרם המסביר "מדוע קוסובו אינה ולעולם לא תהיה סרביה" וקראה לעוקביה לחתום על עצומה שקראה לאפל לכלול את קוסובו בשירותי המיפוי שלו כמדינה עצמאית. למחרת, פרסמה ברשתות החברתיות שלה תמונה של כרזה המכילה מפה לא רשמית של אלבניה הגדולה, ששיקפה חלקים מאלבניה, קוסובו, סרביה, יוון ומקדוניה הצפונית כעם אחד שצורפה להגדרה של המילה "אוטוכטוני". מכיוון שהכרזה מקושרת בדרך כלל ללאומנות אלבנית קיצונית, קיבלה ליפה תגובות שליליות ברשתות החברתיות שבהן הואשמה בלאומנות אתנית ופשיזם. לאחר מכן הצהירה שהפוסט שלה "פורש לא נכון" על ידי אנשים המקדמים בדלנות אתנית, אידאולוגיה אשר הצהירה שהיא "דוחה לחלוטין". בחודש אוגוסט דחקה בעוקבי האינסטגרם שלה להצביע נגד דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020.
לאחר שתמכה ופעלה למען הסנאטור האמריקני ברני סנדרס בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, ליפה הביעה בתמיכה במועמד ג'ו ביידן להפוך לנשיא באירוע וירטואלי שנועד לאלבנים אמריקאים מאוחר יותר באותה שנה במהלך עונת הבחירות הכלליות, בטענה שהקוסובנים "חייבים לתמוך בביידן מכיוון שהוא היה נגד הטבח והטיהור האתני של האלבנים בכך שתמך בהפצצת נאט"ו על יוגוסלביה" בשנת 1999. בינואר 2021, פרסמה קריאה לעוקבי האינסטגרם שלה לעודד את אזרחי קוסובו להצביע בבחירות לפרלמנט המדינה 2021. בעודה תומכת בזכויותיהם של עקורים, תמכה ליפה באוגוסט 2021 בנשיאה ויוסה עוסמני בחיפוש אחר האזרחים הנעדרים מאז מלחמת קוסובו (1998).
חיים אישיים
שמה הפרטי של ליפה, "דואה", היה הצעתה של סבתה ופירושו "אהבה" באלבנית. ליפה מכונה מדי פעם בשם דואה פיפ ("Dula Peep"), שמקורה כהגייה שגויה של אישיות הטלוויזיה לשעות היום וונדי ויליאמס ב-2018, אם כי מאז אימצה בחיוב את הכינוי. שפת האם שלה היא אלבנית והיא דוברת אנגלית במבטא בריטי.
ב-2013, ליפה החלה מערכת יחסים חוזרת ונשנית עם השף האנגלי אייזק קארו, ממנו נפרדה לראשונה בפברואר 2017. היא יצאה עם הסולן של הלהקה האמריקאית "LANY", פול קליין, מאוגוסט 2017 עד ינואר 2018. מאוחר יותר, היא חידשה את מערכת היחסים שלה עם קארו, איתו יצאה מינואר 2018 עד יוני 2019. ב-14 ביוני 2019, החלה במערכת יחסים עם אנואר חדיד ממנו נפרדה בדצמבר 2021.
פרסים ודירוגים
במהלך הקריירה שלה, זכתה ליפה ב-127 פרסים שונים וב-342 מועמדויות
שריף וודי
שריף וודי (באנגלית: Sheriff Woody) הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי של סדרת סרטי "צעצוע של סיפור" (יחד עם באז שנות-אור). בסרטים, קולו דובב על ידי שחקן הקולנוע טום הנקס. הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרט "צעצוע של סיפור".
צעצוע של סיפור
ב"צעצוע של סיפור", וודי הוא מנהיג הצעצועים של אנדי, ולוקח את תפקידו ברצינות. לדבריו, לזמן המשחק שהוא מקבל מאנדי אין חשיבות, מה שחשוב הוא להיות תמיד בשביל אנדי. עם זאת, מאוחר יותר בסרט, אנדי מקבל צעצוע חדש ליום הולדתו, באז שנות-אור, הצעצוע הפופולרי ביותר באותה תקופה. הצעצועים של אנדי נדהמים לגלות את התכונות של באז. רק וודי מקנא מאוד בתשומת הלב הניתנת לבאז, והוא חושש שבאז יהיה הצעצוע האהוב ביותר של אנדי. עניין זה נפתר כאשר וודי ובאז ניצלים יחדיו מ"רוצח הצעצועים", סיד.
צעצוע של סיפור 2
ב"צעצוע של סיפור 2", וודי (עם באז לצידו) הוא עדיין מנהיג הצעצועים, ומתכונן למכירת החצר הקרובה, בה יימכרו הצעצועים שנמצאים במצב גרוע. פינגווין בשם וויזי נבחר להימכר על ידי אימו של אנדי, ווודי מסכן עצמו כדי להציל אותו, בעזרת הכלב החדש של אנדי, באסטר. תוכניתו מצליחה עד שהוא נופל מבאסטר, ונגנב על ידי אספן צעצועים ששמו אל. בביתו של אל, וודי מגלה את עברו הנשכח ואת המורשת שלו ככוכב בתוכנית ילדים משנות החמישים בשם "וודי הכוכב", וכן כי הוא יישלח ליפן כדי להיות מוצג במוזיאון צעצועים. עם זאת, הצעצועים של אנדי מצילים את וודי לפני שנשלח ליפן.
צעצוע של סיפור 3
ב"צעצוע של סיפור 3", אנדי בן 17, כמעט בן 18, ומתכנן לעזוב לקולג'. וודי והחבורה שבורי לב, ותוהים מה יהיה גורלם. אנדי בוחר לקחת את וודי לקולג', ולשם כך שם אותו בקופסת אריזה. הוא מניח את שאר הצעצועים בשקית אשפה לאחסון בעליית הגג (כולל באז שנות-אור). אמא של אנדי חושבת שהשקית מכילה אשפה וזורקת אותה. הצעצועים מצליחים לברוח ממשאית הזבל. וודי מנסה לשכנע אותם להיות מאוחסנים בעליית הגג, אבל הם אינם מאמינים לו. בעקבות החלפת שקיות, הצעצועים נשלחים לגן ילדים יחד עם וודי, ועוברים תוהו ובוהו בדרך ומצליחים להיחלץ ממנו. לבסוף, הם נמסרים לבוני, ילדה מהגן. וודי וחבריו מתחילים את חייהם החדשים עם בוני.
צעצוע של סיפור 4
ב"צעצוע של סיפור 4", בוני התעניינה פחות בוודי, ואפילו השאירה אותו בארון בעוד היא משחקת עם הצעצועים האחרים. ביום שבו בוני הלכה לגן חובה, וודי התגנב לילקוט שלה ויצא יחד אתה. לאחר שנכנסה לכיתה לשיעור מלאכה, וודי אסף מרכיבים מפח האשפה, כולל מזלגון. בוני יצרה צעצוע חדש מהמזלגון וקראה לו פורקי (מהמילה Fork באנגלית, בעברית: מזלגוני). פורקי קם לתחייה והתחיל לחשוב למה הוא חי, הוא מסרב להאמין שהוא צעצוע ומכנה את עצמו "אשפה". כאשר פורקי הפך לצעצוע האהוב על בוני, וודי נאלץ לשמור על פורקי ולדאוג שלא יזרוק את עצמו לפח האשפה. אולם כאשר המשפחה של בוני יצאה לטיול, פורקי קפץ מחוץ לחלון מעונוע ווודי ניסה לעצור אותו. לאחר שוודי הסביר לו כמה הוא חשוב לבוני, פורקי החליט לחזור אליה. ליד מקום לינה שבו נשארו בוני ומשפחתה, וודי גילה את המנורה של בו-פיפ (בובת פורצלן שנמסרה על ידי אימו של אנדי) בחלון של חנות עתיקות, ונכנס פנימה כדי לבדוק. בתוך החנות, הוא ופורקי גילו בובה מדברת בשם גאבי גאבי, ובובות פיתום שעובדות בשבילה. גאבי הציעה שתיקח אותם אל בו, אולם היא חשפה את תוכניתה לקחת את התיבה הקולית של וודי על מנת לתקן את שלה, בגלל שאף ילד לא ירצה בובה עם תיבה קולית שבורה כמו שלה. וודי ברח מהפיתומים, אולם גאבי חטפה את פורקי. במגרש המשחקים, וודי התאחד עם בו והכבשים שלה, שחיים עכשיו כצעצועים "עצמאיים". בו הסכימה לעזור לוודי להציל את פורקי ולקחת אותם אל בוני. בדרך הם פגשו את גיגל מקדימפלס, דאקי ובאני, דיוק קאבום ואת חברם באז שנות אור שעף להציל את וודי. לאחר ניסיון כושל להציל את פורקי, כולם מלבד וודי לא רצו להסתכן ופרשו אך וודי החליט להיות אמיץ ונפגש שוב עם גאבי גאבי, שמספרת לו שהיא רוצה להיות עם נכדתה של בעלת החנות, הרמוני. לכן וודי וגאבי הגיעו להסכמה: התיבה הקולית של וודי תמורת שחרורו של פורקי. ההסכם בוצע, הפיתומים הסירו את התיבה הקולית של וודי, תפרו את גבו של וודי באמצעות מכונת תפירה ונתנו את התיבה לגאבי גאבי. למרות זאת, הרמוני דחתה את גאבי וזרקה אותה. וודי שלח את פורקי עם מסר לבאז לפגוש אותו בקרוסלה של היריד. וודי עודד את גאבי שבורת הלב וסיפר לה שהיא מוזמנת להיות אחת מהצעצועים של בוני. בו וחבריה חזרו לעזור והם הלכו יחד ליריד. כאשר גאבי ראתה ילדה אבודה בוכה ביריד, היא החליטה להיות הצעצוע שלה. כשהילדה חיבקה את גאבי היא שמחה ובעזרתה של שומרת מהיריד היא התאחדה שוב עם משפחתה. בקרוסלה, וודי ובו נאלצו שוב להיפרד. אולם לאחר שבאז סיפר לוודי שבוני תהיה בסדר בלעדיו, וודי החליט להקשיב לקולו הפנימי ולהישאר עם בו כצעצוע חופשי ביריד. הוא נפרד מחבריו הצעצועים ונתן לג'סי את סיכת השריף שלו. רכב ה-RV נסע עם הצעצועים של בוני ואילו וודי ובו נשארו ביריד והתחילו חיים חדשים במציאת בעלים חדשים לצעצועים אבודים.
סרטים נוספים
וודי הופיע בהופעת אורח בפספוסי הסרט "באג לייף". הוא הופיע גם בתחילת הסרט "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" ודובב על ידי ג'ים הנקס. הוא גם הופיע ב"מכוניות", בהופעת אורח קצרה.
מאפיינים
וודי הוא בחור נלהב, שמתנדב לכל פעולה. ברגע שהוא חושב מחשבה אינסטינקטיבית כמו "אני חייב לעזור להם", או "אני חייב לברוח", הוא מיד מבצע זאת. וודי הוא בובת קאובוי ישנה. בגבו מותקנת תיבת קול המופעלת על ידי משיכה בחוט, המשמיעה משפטים פשוטים כמו "ידיים למעלה!", "אתה הקאובוי האהוב עליי", "יש לי נחש במגף", "מישהו הרעיל את בארות המים" ו"נראה טוב".
כפי שהוזכר ב"צעצוע של סיפור 2", בנייתו כוללת אפוד צבוע ותפור, תפרים בידיים, צעיף אדום וכובע קאובוי. וודי לובש חגורה שמוצמד אליה נרתיק ריק. הוא הצעצוע האהוב ביותר על אנדי מאז גן הילדים, יש לו מקום מיוחד על המיטה של אנדי, והוא מנהיג את הצעצועים בחדרו של אנדי. ב"צעצוע של סיפור 2" גילה וודי כי הוא הדמות הראשית בסדרת טלוויזיה ששודרה בשנות החמישים בשם "וודי הכוכב".
כשאל ניסה להתמקח עם אימו של אנדי, בניסיון לקחת את וודי מאנדי, אימו של אנדי מסרבת ואומרת שזו ההחלטה של אנדי שלא למכור את וודי, ושוודי לדבריה הוא "צעצוע ישן של המשפחה". בשלושת הסרטים, וודי מתיידד עם באז שנות-אור וג'סי. לכתחילה, כאשר באז זמנית היה לצעצוע האהוב של אנדי, וודי ניסה לדחוף אותו אל מאחורי השידה אבל בטעות הפיל אותו מהחלון. וודי הציל את באז, ולבסוף שניהם ברחו מסיד. מאז וודי ובאז הם חברים קרובים. את ג'סי הכיר וודי בהרפתקה שעבר אצל אל, ומאז אף הם חברים טובים. לוודי יש בעיות פסיכולוגיות עמוקות והוא חושב בצורה שונה משאר הצעצועים. האהבה שלו לאנדי היא כמו אהבה בין אב לילד והוא מרגיש בתוכו שהוא נועד ליותר מצעצוע.
פרנקנוויני (סרט, 1984)
פרנקנוויני (באנגלית: Frankenweenie) הוא סרט קצר משנת 1984 בבימויו של טים ברטון, אותו כתב ברטון יחד עם לאונרד ריפס. הסרט הוא גם פארודיה וגם הומאז' לסרט "פרנקנשטיין" משנת 1931 שנוצר על פי הרומן מאת מרי שלי, "פרנקנשטיין, או פרומתאוס המודרני". מאוחר יותר ביים ברטון רימייק לסרט זה באורך מלא ובאנימציית סטופ-מושן, באותו השם, שיצא בשנת 2012.
תקציר העלילה
ויקטור פרנקנשטיין (בגילומו של בארט אוליבר) הוא ילד צעיר שיוצר סרטים ביתיים בכיכובו של כלבו, ספארקי (בול טרייר, ששמו הוא התייחסות לשימוש בחשמל בסרט). לאחר שספארקי נפגע ממכונית ונהרג, ויקטור לומד בבית הספר על זרמים חשמליים בשרירים והוא מקבל השראה להחזיר לחיים את חיית המחמד. הוא יוצר מכונה משוכללת אשר לוכדת ברק המחייה את הכלב. ויקטור מרוצה, אך כשהוריו מחליטים להציג את ספארקי המחודש בפני שכניהם, נוצרת מהומה והשכנים נעשים כועסים ומבועתים.
ספארקי בורח, כאשר ויקטור רודף אחריו. הכלב מגיע אל מגרש מיני גולף ונכנס אל מודל מוקטן של טחנת רוח, ויקטור הולך בעקבותיו והשניים מתחבאים שם. השכנים, שכעת הפכו לאספסוף זועם, מגיעים אל המקום, וכאשר אחד מהם מנסה להשתמש במצית על מנת להאיר את המקום, הוא בטעות מצית את טחנת הרוח. ויקטור נופל ומאבד את הכרתו, וספארקי מציל אותו מהלהבות, אך בסופו של דבר הכלב נמחץ על ידי טחנת הרוח, ומת פעם נוספת. השכנים מתרשמים מכך שהכלב הציל את חייו של הילד ומכירים בטעותם. יחד, כל השכנים משתמשים במכוניותיהם ובכבלים על מנת להשתמש במצברי הרכבים על מנת להחיות שוב את ספארקי. הכלב קם לתחייה, לשמחת כולם. ספארקי מתאהב בכלבת פודל שפרוותה דומה מאוד לתסרוקת של כלתו של פרנקנשטיין והסרט מסתיים בכך שהחשמל בגופו של ספארקי הופך למילים "הסוף" המופיעות על המסך.
מדיה ביתית
סרט קצר זה נכלל במהדורה המיוחדת, מהדורת האספנים, וגרסת ה-3D בבלו-ריי של הסרט "הסיוט שלפני חג המולד"; נכלל גם בגרסת הבלו-ריי של הרימייק משנת 2012 "פרנקנוויני".
הפצה
טים ברטון פוטר מעבודתו באולפני וולט דיסני לאחר השלמת הסרט; האולפנים טענו שהוא בזבז את משאבי החברה, וסברו שהסרט אינו מתאים לקהל היעד הצעיר שאליו כוון הסרט. במקור, הסרט הקצר תוכנן לעלות לאקרנים לצד עלייתו המחודשת המתוכננת לקיץ 1984 של הסרט "ספר הג'ונגל"; יציאתו של הסרט נדחתה ונקבעה מחדש לקראת חג המולד, יחד עם הפצתו המחודשת של הסרט "פינוקיו", ב-21 בדצמבר 1984. אף על פי שהסרט נגנז לאחר מכן, הוא הוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה בשנת 1985 יחד עם "Baby: Secret of the Lost Legend" של סרטי טאצ'סטון. בעקבות ההצלחה של סרטיו המאוחרים יותר של ברטון, "ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן" (1985), "ביטלג'וס" (1988), "באטמן" (1989) ו-"המספריים של אדוארד" (1990), הסרט זכה להפצה במהדורה לצפייה ביתית בפורמט VHS בשנת 1992. הסרט נכלל, יחד עם "וינסנט", כתוספת מיוחדת במהדורות ה-DVD, בלו-ריי ו-UMD של הסרט "הסיוט שלפני חג המולד".
רימייק
אולפני דיסני וטים ברטון הפיקו רימייק באורך מלא באמצעות אנימציית סטופ-מושן באותו השם, אשר יצא ב-5 באוקטובר 2012 באולמות 3D ו-IMAX. הסרט הקצר המקורי נכלל כתוספת מיוחדת במהדורת בלו-ריי הביתית של הרימייק.
צילה פיינברג שוהם
צילה פיינברג שוהם (י' בכסלו תרנ"ו, 27 בדצמבר 1895, יפו – ל' באב תשמ"ח, 13 באוגוסט 1988, חיפה) הייתה חברת הנהלת ויצו העולמית ויו"ר הוועדה למעמד האישה ולשכות משפטיות מטעם ויצו הארצית והתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, יו"ר המחלקה לבתי ספר החקלאיים בארץ, פעילה בהתאחדות האיכרים והמועצה לשיווק פרי הדר. אחותו הצעירה של אבשלום פיינברג.
משפחת פיינברג
משפחת פיינברג הייתה משפחה ציונית ידועה. שני הוריה של צילה היו ילידי רוסיה. אביה, ישראל (לוליק) פיינברג, נולד בשנת 1864 בסימפרופול שבחצי האי קרים. אמה, פאני בלקינד פיינברג, בתו של מאיר בלקינד, נולדה בשנת 1857 בעיירה להויסק שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה). אחיו של ישראל פיינברג, יוסף פיינברג, עלה לארץ ישראל בעקבות פרעות "הסופות בנגב" שפרצו ברוסיה ב-1881 ורכש מזלמן דוד ליבונטין אדמה בעיון קרא, היא ראשון לציון. באותה שנה הגיעו ארצה פאני בלקינד ושני אחיה, ישראל ושמשון בלקינד, הביל"ויים. בשנת 1883 פגשה בראשון לציון את ישראל פיינברג והם נישאו ועברו לגדרה. ב-1887 נולדה הבת הבכורה, שושנה פיינברג, ובשנת 1889 נולד הבן אבשלום פיינברג. בשל איומי נקמה מצד משפחה ערבית מהיישוב הסמוך קטרה עזבו ליפו, ומשם לחדרה. ישראל פיינברג היה חבר באגודה שכוננה את אחוזת בית, וגם הגריל וקנה את המגרש בפינת רחוב הרצל ורחוב יהודה הלוי 22. היה פעיל בהקמת גימנסיה הרצליה. הוא נפטר בשנת 1911 ממחלת הסוכרת והוא בן 46. פאני פיינברג נפטרה בשנת 1942 ונקברה בראשון לציון.
אחותה שושנה נישאה לנחום וילבוש, פעיל ציוני ויזם כלכלי, מחלוצי התעשייה המודרנית בארץ ישראל. אחיה אבשלום פיינברג נהרג במדבר סיני בשנת 1917, בגיל 27.
ביוגרפיה
צילה פיינברג נולדה ביפו שבארץ ישראל, בת שלישית למשפחת פיינברג. נקראה צילה בזכות אחותה, שושנה, שאהבה את הסיפור על נשות למך במקרא. למדה בגן הילדים ובבית הספר העממי העברי הראשון ביישוב היהודי, "חביב" שבמושבה ראשון לציון. הושפעה רבות מדודתה אולגה חנקין, שפיינברג הייתה האהובה עליה מבין כל האחיינים. היא נהגה להתלוות אליה בעבודתה כמיילדת והושפעה מהשקפותיה הפמיניסטיות. למדה בבית הספר לבנות ביפו והייתה בוגרת המחזור הראשון של הגימנסיה העברית הרצליה (1909–1913). בשנת 1913 יצאה לביקור משפחתי בסנקט פטרבורג בירת רוסיה, שם פגשה בזאב פינקלשטיין (שוהם), לימים בעלה, ועסקה בפעילות ציונית. משם המשיכה לברלין בירת גרמניה ולמדה בוטניקה וגאולוגיה בבית הספר הגבוה לחקלאות ולמחלות צמחים של אוניברסיטת הומבולדט. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה בגן הבוטני של ברלין. הייתה פעילה בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס" ולימדה עברית. זמן-מה שהתה בווינה כעוזרת מחקר לבוטנאי אוסטרי. ב-1919 נסעה עם בעלה ללונדון. בשנת 1923 חזרה עם משפחתה לארץ ישראל, ב-1923–1924 התגוררה המשפחה בתל אביב, והחל ב-1925 התגוררה בחיפה.
בן-זוגה, זאב שוהם, היה עורך דין, חבר מרכז מפלגת הציונים הכלליים והמפלגה הליברלית ואיש ציבור חיפאי, אזרח כבוד של חיפה. נפטר ב-1971.
צילה וזאב שוהם היו הורים לשניים: בת, תמר אשל (1920-2022), דיפלומטית, חברת הכנסת ואשת ציבור, ובן, דוד שוהם (1923–2005), בנקאי.
בשנותיה האחרונות חזרה שוהם להתגורר בתל אביב.
פעילות ציבורית
בשנת 1920 הצטרפה צילה פיינברג שוהם לקבוצת נשים בלונדון, בהן רבקה זיו וורה ויצמן, שהקימה את ויצו. בארץ הייתה פעילה בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל ובוויצו. שנים רבות ניהלה את רשת בתי הספר החקלאיים של ויצו ואת הפרדס המשפחתי בחדרה. הייתה פעילה באגודת "פרדס סינדיקט" ובמועצה לשיווק פרי הדר, ועל כן נרשמה בספר הזהב של הפרדסנים. עד גיל 90 כיהנה כראש ועדת הביקורת של הקואופרטיב.משנת 1925, כשהתיישבה עם משפחתה בחיפה, טיפלה במשק המשפחתי, שהוזנח בתקופת המלחמה. על הקרקע המשפחתית הקימה ב-1957 יחד עם אחותה אנדרטה לזכרו של אבשלום פיינברג, במלאת 40 שנה להירצחו (בשנת 2011 הועתקה האנדרטה לפארק נחל חדרה).
פעילות לקידום מעמד האישה
שוהם הייתה פמיניסטית באורחות חייה ועוד בנעוריה פעלה לשוויון זכויות נשים. לנוכח האיסור על תלמידות הגימנסיה העברית הרצליה להתעמל במכנסיים, במהלך אחד משיעורי ההתעמלות הסירה את החצאית והשתתפה בשיעור כשהיא לבושה במכנסי התעמלות קצרים. מאז הרשתה הנהלת הגימנסיה לכלל התלמידות להתעמל במכנסיים קצרים. בצעירותה אהבה ללבוש בגדי בנים; הדבר ניכר בצילומים השונים של המשפחה. כשנדרשה במסגרת לימודיה בגימנסיה ללמוד תפירה, העדיפה ללמוד נגרות עם הבנים. גם השיער היה בעבורה אמצעי לביטוי עמדות, כשבחרה בתסרוקת קצרה ופעם אחת כשגילחה את שיער ראשה כדי להביע את זעמה על נישואי אחותה
גם בבגרותה פעלה לקידום שיווי זכויות לנשים והייתה שותפה לקבוצה אקטיביסטית שפעלה בנושא ברחבי הארץ. היא שכנעה את חברתה הקרובה רחל כהן-כגן, יו"ר ויצו ישראל וחברת הכנסת, להקים ועדה להסדרת מעמד האישה בארץ. היא הזמינה אותה אל ביתה בחיפה והן ישבו במרפסת, כשמהבית ממול עולות זעקותיה של השכנה בשל המכות שספגה מבעלה. צילה פיינברג שוהם אמרה לה שזעקות אלה הן שמניעות אותה לפעול למען נשים.
שוהם כיהנה כיו"ר הוועדה למעמד האישה ולשכות משפטיות מטעם ויצו הארצית והתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. ייצגה את ישראל מספר פעמים בקונגרסים בינלאומיים לשיווי זכויות הנשים שהתקיימו באיראן, ביוון ובאירלנד. סייעה בקליטת עלייה, הרבתה להרצות על תולדות היישוב, על חיפה ותולדותיה, על האישה בישראל ועל החקלאות ובעיותיה. בחיפה עסקה בפעילות ציבורית והתנדבותית נרחבת, ועל כך הוענק לה בשנת 1982 התואר יקירת העיר חיפה. ב-1986, במלאת לה 90, נקרא על שמה מועדון ויצו במושב ריחן. שוהם הייתה מועמדת בבחירות לאספה המכוננת ומוקמה במקום השלישי ברשימת הנשים של ויצו לכנסת, שקיבלה מושב אחד.
הקשר עם אבשלום פיינברג
צילה ואבשלום פיינברג היו אחים קרובים וקיימו ביניהם תקשורת עקבית וענפה באמצעות מכתבים. אבשלום פיינברג התכתב עם כמה נשים מרכזיות בחייו: אלכסנדרה (סוניה) בלקינד, מניה שוחט, סגולה בקמן-רבילי (אחת הנשים שנטען כי הבלדה "אלף נשיקות לך, אהובתי" יועדה לה), פאני (פריזר) חיסין והאחיות שרה אהרנסון ורבקה אהרנסון. אבשלום פיינברג, עוד לפני המלחמה, ציטט אמרה של "פילוסוף גרמני זקן" (כנראה ניטשה) על הצורך לחנך את האישה באמצעות השוט, דרך חינוך, שאבשלום פיינברג ראה כדרך היחידה הניצבת בפני הגבר המודרני, המושפל והנדכא, להגן על עצמו. מודל האישה המשכילה, הפעילה וגם בעלת המקצוע היה מאיים לדידו, כיוון שנראה כ"בלתי טבעי".
בשנת 1910 כתב אבשלום פיינברג לאחותו צילה:
עם זאת, תמר אשל, בתה של צילה פיינברג שוהם, מעידה על הקשר של אמה עם אחיה אבשלום כעל קשר חם ואוהב של אחים קרובים (עדויות לכך ישנן למצוא בחליפת המכתבים ביניהם לאורך כל השנים), ועל כן נראה כי פיינברג נקרע בין הסטריאוטיפ הנשי המקובל באותה עת לבין אחותו, אמו ונשים אחרות שהקיפו אותו.
וולפגנג שווניץ
'''וולפגנג ג. שְוַוניץ (Wolfgang G. Schwanitz'''; נולד ב-1955 במגדבורג) הוא היסטוריון גרמני-אמריקאי המתמקד במזרח התיכון. הוא מתמחה במחקרים השוואתיים על יחסים בינלאומיים מודרניים בין ארצות הברית, המזרח התיכון ואירופה. שווניץ ידוע הודות למחקר שלו על היחסים בין ערבים, יהודים, גרמנים, ועל תולדות יחסי גרמניה והמזרח התיכון.
שווניץ חי במשך שבע שנים בקהיר שבמצרים, משום שהוריו היו דיפלומטים. מששב לגרמניה המזרחית, הוא למד בתיכון מקס פלאנק בברלין. בשנת 1982 סיים חמש שנות לימודי מזרח תיכון כמזרחן וכלכלן באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1985 השלים דוקטורט בנושא מדיניות הדלת הפתוחה של מצרים.
בברלין עמד שווניץ בראש קבוצת מחקר שעסקה בהיסטוריה של המזרח התיכון באקדמיה למדעים. הוא לימד באוניברסיטת הומבולדט, באוניברסיטת פוטסדאם ובאוניברסיטה החופשית של ברלין. לאחר איחוד גרמניה, עבד בין השנים 1990–1995 במרכז למזרח המודרני שנוסד על ידי מכון מקס פלאנק במינכן, ופרסם ספרים על היחסים בין גרמניה למזרח התיכון. בשנים 1992–1993 שימש כעמית מחקר במכון CEDEJ (Centre d'études et de documentation économiques, juridiques et sociales) שבקהיר, באוניברסיטת פרינסטון (1995–1997), ובמרכז הגרמני-אמריקאי לחוקרים אורחים השייך למכון להיסטוריה גרמנית בוושינגטון (1998). בפרינסטון הוא השלים את כתיבתם של שני כרכים אודות ההיסטוריה של הגרמנים במזרח התיכון לאחר מלחמת העולם השנייה.
בהיסטוריה שכתב על בנק המזרח של גרמניה, הראה דרך מסמכים בארכיונים האמריקאיים וגרמניים כיצד זהב יהודי שנבזז על ידי הנאצים באירופה הכבושה נמכר בטורקיה על ידי הבנק המזרח של גרמניה. בנק  זה נוסד ב-1906 על ידי בנק דרזדנר בברלין, הבנק הגרמני השני בגודלו, ופעל 40 שנה במזרח התיכון.
בשנת 2000 התיישב שווניץ ליד פרינסטון, ארצות הברית. הוא חוקר ומלמד את השפה הערבית, ההיסטוריה של העולם, וההיסטוריה של המזרח התיכון במכללות מקומיות, בהן מכללת מחוז ברלינגטון בפמברטון, ניו ג'רזי, ואוניברסיטת ריידר, בורנסוויל, ניו ג'רזי (2004-08). הוא עורך סדרת ספרים של מחקרים השוואתיים על אמריקה-המזרח התיכון-אירופה, הוא פרופסור אורח במכון רובין לחקר המזרח התיכון במרכז הבינתחומי הרצליה, ועמית משפחת הוכנברג בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה, ארצות הברית. הוא היה פרופסור אורח במכון רובין לחקר יחסים בינלאומיים במרכז הבינתחומי הרצליה (2007-2017) והיה כותב עמית (של משפחת הוכברג 2014-2017) בפורום המזרח התיכון בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
פרסומיו על מדיניויות גרמניה וארצות הברית כלפי האסלאם זכו לשבחים. שוואניץ כתב חמישה ספרים וערך עשרה. הוא חיבר 70 פרקים על ההיסטוריה ופוליטיקה של המזרח התיכון בנוגע ליחסים בינלאומיים שמתמקדים בתקופה מ-1798 עם בואו של המודרניזציה למזרח התיכון.
חוק יסוד הונג קונג
חוק יסוד הונג קונג (בסינית מסורתית: 中華人民共和國香港特別行政區基本法 ; בסינית מפושטת: 中华人民共和国香港特别行政区基本法) או בשמו המלא חוק יסוד של האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג ברפובליקה העממית של סין הוא החוק העומד בבסיס החוקה של הונג קונג מאז עברה המושבה הבריטית לשליטת הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997. החוק נחקק ב-4 באפריל 1990 על ידי הקונגרס הלאומי העממי בהתאם להסכם עם הממלכה המאוחדת, ונוסח על פי ההצהרה המשותפת של סין-בריטניה בשאלת הונג קונג שנחתמה ב-19 בדצמבר 1984. החוק נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 והחליף את המסמכים החוקתיים שקדמו לו – מכתב ההרשאה של הונג קונג וההנחיות המלכותיות של הונג קונג.
החוק יוצר את הבסיס המשפטי עליו הוסכם לפי תופעל שיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" אשר נותנת להונג קונג מידה רבה של אוטונומיה תחת השלטון הסיני, ומשאירה בתוקפה את השיטה הקפיטליסטית הכלכלית במושבה למשך 50 שנה, וכן את המשפט המקובל. חוק היסוד גם מגן על הזכויות והחירויות של תושבי הונג קונג.
ניסוח החוק
החוק נוסח על ידי מועצה משותפת שבה היו חברים נציגים הונג קונגים ונציגים של סין העממית, שבראשה ישב ג'י פנגפיי. טיוטת החוק פורסמה באפריל 1988 וטיוטה שנייה בפברואר 1989. החוק עצמו נחקק ב-4 באפריל 1990, ובמקביל אושר הדגל של האזור המיוחד של הונג קונג והסמל של האזור המיוחד של הונג קונג.
עקרונות עיקריים
החוק קובע כי האזור המיוחד של הונג קונג מהווה חלק מהרפובליקה העממית של סין אולם נותן לאזור אוטונומיה רבה בתחום החקיקה הפנימית ומתיר על כנו את המשפט המקובל ואת דיני היושר שהיו במושבה, תוך שהוא קובע שלסמכות השופטת הגבוהה בהונג קונג סמכות שיפוט עליונה (היינו אי אפשר לערער על החלטותיה לבתי משפט בסין העממית, מחד, ומאידך בוטל המנגנון של ערעור לבית הלורדים).
החוק קובע כי השיטה הכלכלית בהונג קונג תישאר בלא שינוי (היינו שיטה קפיטליסטית למשך 50 שנה, והשיטה הסוציאליסטית של סין לא תופעל בהונג קונג לתקופה זו).
זכויות יסוד
על פי חוק היסוד, כל אזרחי הונג קונג שווים בפני החוק. החוק מעניק לכולם זכות הצבעה וזכות בחירה. כמו כן חוק היסוד מבטיח חופש ביטוי, חופש עיתונות, חופש התאגדות, חופש הפגנה, חופש תנועה, חופש דת וחופש לשבות.
קשרי חוץ
החוק קובע כי הרפובליקה העממית של סין אחראית להגנת הונג קונג וליחסי החוץ שלה, אולם מתיר להונג קונג להשתתף בארגונים בינלאומיים ובכנסיים בינלאומיים בנושאים מסוימים.
תיקוני החוק ופרשנותו
סעיף 158 של החוק מעניק לבתי המשפט של הונג קונג סמכות לפרש את החוק בהתאם למטרתו, ובהתאם לסמכויותיהם.
אופן תיקון החוק נקבע בסעיף 159, וקובע כי החוק לא יתוקן באופן המשנה את מטרתו היסודית. לתיקון החוק נדרש אישור של המועצה המחוקקת של הונג קונג, ושל שני שלישים של הנציגים של הונג קונג בקונגרס הלאומי של סין.
יחסי יפן–קובה
יחסי יפן–קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה של קובה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים לראשונה ב-1929.
היסטוריה
בשנת 1929, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה. בדומה לשאר מדינות הקריביים, בשנת 1941, קובה ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם יפן בעקבות השתייכותה למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בפעם השנייה.
יחסים כלכליים
בשנת 2017, שוויו של הייצוא היפני לקובה הסתכם ב-4.72 מיליארד ין, וכלל בעיקר מכונות, רכבים וחלקי רכב. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מקובה הסתכם ב-1.55 מיליארד ין, וכלל בעיקר, טבק, קפה ודגים.
איסלנד באירוויזיון 2022
איסלנד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר Með hækkandi sól" של להקת סיסטיר. זו הייתה השתתפותה ה-34 בתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור האיסלנדית (RÚV) הפיקה קדם לאומי בשם "Söngvakeppnin 2022", שדרכו נבחר השיר והנציג לתחרות הבינלאומית. הקדם כלל שני חצאי גמר וגמר.
רקע
רשות השידור האיסלנדית משדרת באופן קבוע את הקדם הארצי לאירוויזיון. בין השנים 2006–2020 האירוע בו נבחר הנציג האיסלנדי הוא Söngvakeppnin. בשנת 2020 דאדי פרייר ניצח בקדם עם השיר "Think About Things". בשל מגבלות מגפת הקורונה בהולנד בוטל אירוויזיון 2020. פרייר נבחר לייצג את המדינה פעם נוספת באירוויזיון בבחירה פנימית של הרשות.
לפני האירוויזיון
"Söngvakeppnin 2022" הופק על ידי רשות השידור האיסלנדית כקדם הלאומי של המדינה לאירוויזיון 2022. הוא כלל שני חצאי גמר ב-26 בפברואר וב-5 במרץ וגמר ב-12 במרץ 2022. בניגוד למהדורות הקודמות של המופע, בהם נערך באולמות "Háskólabíó" ו-"Laugardalshöll", השנה הוחלט לצלמו מאולפני RVK. המשדר הוגש על ידי יון יונסון, ביורג מאגנוסדוטיר וראגנהילדור סטיינאן יונסדוטיר.
בכל חצי גמר בוצעו חמישה שירים, שמתוכם העפילו שניים לשלב הגמר. זהותם של שני השירים הנבחרים נקבעה על ידי הצופים בלבד דרך הצבעה טלפונית. על פי חוקי התחרות, מפיקי הקדם רשאים להעניק למועמד שאהבו את הזכות לבצע את שירו פעם נוספת בגמר, אף שלא עלה לשלב זה. בזכות זה, אמרוסיס העפילה לגמר. הגמר חולק לשני שלבים: בשלב הראשון חבר השופטים והצופים בחרו את שני השירים הטובים ביותר. אותם השירים עלו לסיבוב השני של הגמר. התקיים סבב הצבעה בין הצופים פעם נוספת, והקולות החדשים נצברו לאלו של הסיבוב הראשון. לבסוף, "Með hækkandi sól" בביצוען של סיגה, בטא ואלין זכה במקום הראשון. לקראת עונת האירוויזיון שינתה הלהקה את שמה ל"סיסטר".
ב-3 בספטמבר 2021 פתחה RÚV את תקופת הגשת השירים לתחרות, שהסתיימה ב-6 באוקטובר. לא הייתה מגבלה או דרישה מסוימת לכותבים, ותהליך ההגשה היה פתוח לכולם, כולל לאלו שאינם אזרחי איסלנד. בסיום התקופה נשלחו לרשות 158 שירים. ועדה שהוקמה בשיתוף עם איגוד המלחינים ואיגוד המוזיקאים האיסלנדיים, בחרה עשרה שירים, שנחשפו ב-5 בפברואר 2022.
חצאי הגמר
במהלך שני ערבי חצאי הגמר הופיעו מספר אמנים איסלנדים במשדר. בחצי הגמר הראשון הופיעו להקות הרוק GusGus וווק, שביצעו את השיר "" של יוהאנה. בחצי הגמר השני שרה הזמרת GDRN את השיר "Open Your Heart".