cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייזק שטרן
ביוגרפיה
בין השאר, הקליט שטרן קונצרטים משל ברהמס, באך, בטהובן, מנדלסון וויולדי ויצירות מודרניות מאת סמואל ברבר, בלה בארטוק, איגור סטרווינסקי וליאונרד ברנשטיין. כמו כן היה הכנר מאחורי הקלעים לשחקנים בכמה סרטים, בהם הסרט "כנר על הגג".
באוקטובר 2012 נקרא בתל אביב רחוב על שמו.
בנו הוא המנצח האמריקאי דייוויד שטרן.
מורסנט
מורסנט (Moresnet) או מורסנט הנייטרלית - הייתה משנת 1816 ועד 1919 טריטוריה משותפת אירופית זערורית ששטחה 3.5 קמ"ר, ששכנה בין פרוסיה לבלגיה. הטריטוריה התקיימה רק משום ששתי שכנותיה הגדולות לא הצליחו להגיע להסכמה למי תהיה שייכת, ולכן החליטו להפכה לשטח נייטרלי שבו ישלטו שתיהן שווה בשווה. מורסנט ממוקמת 7 ק"מ דרומית מערבית לאאכן, דרומית במישרין למפגש הגבולות גרמניה, בלגיה והולנד בואלסרברג (הר ואלס), המקום הגבוה ביותר בהולנד.
הקמה
מפת אירופה השתנתה מאוד בעקבות קונגרס וינה בשנת 1815 ושורטטה מחדש בהתאמה למאזן הכוחות החדש. אחד מהגבולות ששונו היה בין "הממלכה המאוחדת של הולנד" לפרוסיה. הייתה הסכמה בין הצדדים על רובו של הגבול שחפף את קו הגבול הקודם, אך סביב מורסנט התעוררה בעיה: בין הכפרים "מורסנט" ו"נאו־מורסנט" היה מצוי מכרה האבץ יקר הערך "וִיֵי מונטן" (בצרפתית Vieille Montagne - ההר העתיק) או "אלטנברג" (בגרמנית Altenberg, אותה משמעות כבצרפתית). שתי המדינות היו להוטות לכלול משאב זה בתחומיהן ובשנת 1816 הושגה פשרה: הכפר "מורסנט" ייכלל בתחום הולנד והכפר "נאו־מורסנט" יהיה חלק מפרוסיה, אבל המכרה והכפר "קלמיס" ("לה קאלאמין") וסביבתו יהפכו בינתיים לשטח נייטרלי, ושתי המדינות יכוננו מנהל משותף לשטח זה.
לשטח החדש הייתה צורה דמוית משולש שבסיסו הדרך הראשית מאאכן ללייז'. המכרה היה צפונית לדרך. משני צידי המכרה נמתחו שני קווים ישרים שנפגשו בהר ואאלסברג. בשנת 1830, כשבלגיה זכתה בעצמאותה מהולנד, עבר השטח שבצד ההולנדי לשליטה בלגית ולכן הבלגים נטלו את המשרה של המנהל המשותף, אף שההולנדים לא ויתרו רשמית על השליטה במורסנט. בתחילה השטח נשלט על ידי שני ניצבים מטעם הממלכות, אחד מכל מדינה שכנה, אך אחר כך זכתה מורסנט למידה רבה יותר של מנהל עצמי כשנתמנה ראש מועצה והוקמה מועצה בת עשרה חברים. ראש המועצה (וגם ראש הטריטוריה) נתמנה על ידי שני הנציבים.
על החיים ב"מורסנט הנייטרלית" שלט מכרה האבץ כמעסיק העיקרי, שמשך עובדים רבים מהמדינות השכנות. עובדים אלה השלימו את האוכלוסייה ה"נייטרלית" המקומית, שאף פעם לא הייתה יותר מ-3,000 איש. התושבים נהנו מכמה יתרונות בשל היות השטח "נייטרלי". ביניהם מיסים נמוכים, אי קיום מכסים עם המדינות השכנות ומחירים נמוכים בהשוואה למחירים מעבר לגבול. רוב השירותים כדוגמת דואר התחלקו בין בלגיה ופרוסיה (בדומה לאנדורה). התושבים המקומיים ה"נייטרליים" יכלו לבחור באיזה צבא לשרת, והיכן להישפט. החיסרון במצב זה היה שאנשים ממורסנט נחשבו חסרי נתינות ולא הורשו להקים צבא משלהם.
הנפילה
כשהמכרה התדלדל בשנת 1885, התעוררו ספקות בנוגע לכושר ההישרדות של "מורסנט הנייטרלית". עלו מספר רעיונות על מנת לבסס את מורסנט כישות עצמאית, ביניהם, פתיחת קזינו ושרות דואר עם בולים משלו, אך רעיונות אלה נדחו על ידי הממשל המקומי. היזמה המעניינת ביותר הוצעה על ידי ד"ר וילהלם מולי ועל פיה תהפוך מורסנט למדינה הראשונה בעולם הדוברת אספרנטו, תחת השם "אמיקיו" (Amikejo – "מקום הידידות"). ההמנון הלאומי שהוצע היה מרש באותו שם באספרנטו. עם זאת, הזמן הלך ואזל לשטח זעיר זה. הן בלגיה והן פרוסיה לא ויתרו על דרישתן לשטח זה, ופרוסיה במיוחד הפגינה עמדה תוקפנית כלפי השטח סביב 1900 והואשמה בחבלה ובפגיעה בתהליך הניהול על מנת לאלץ להעלות את הנושא לסדר היום. בשנת 1914, בעת מלחמת העולם הראשונה, פלשה גרמניה לבלגיה, והגרמנים סיפחו את מורסנט בשנת 1915. היה זה סופה של "מורסנט הנייטרלית".
חוזה ורסאי של שנת 1919 יישב סופית את ה"נייטרלית הזמנית" שנקבעה מאה שנים קודם לכן, בקובעו כי מורסנט תהיה חלק מבלגיה. הגרמנים סיפחו את השטח בשנית למשך זמן קצר במלחמת העולם השנייה, אך השטח הושב לבלגיה בשנת 1944. מורסנט עדיין קיימת בצורה זו או אחרת תחת הרשות המקומית של "קלמיס/לה קלאמין", באזור הקרוי "הקנטונים המזרחיים" של בלגיה.
ג'יי-פופ
ג'יי-פופ (J-pop, קיצור של פופ יפני) הוא כינויה של מוזיקת הפופ המודרנית ביפן. לעיתים הוא מובא כסוגה מוזיקלית נפרדת, העומדת בפני עצמה, כדי להבדיל בין סגנון הפופ ביפן לבין זה שבמדינות אחרות. על פי נתונים של פדרציית המוזיקה העולמית, תעשיית המוזיקה היפנית היא השנייה בגודלה בעולם אחרי האמריקאית.
נהוג להשתמש במונח כדי לתאר את כלל המוזיקה היפנית העכשווית ולכן המונח כולל בתוכו גם סגנונות מוזיקה אחרים המופקים ביפן, כמו הרוק, ההיפ הופ וכדומה. זאת בניגוד למונח ג'יי-רוק שמכוון אך ורק לתעשיית הרוק היפנית.
1920-1950: מוזיקה מערבית נכנסת ליפן
לאחר מלחמת העולם השנייה, שדיכאה את המוזיקה המערבית ביפן, מלחין הפופ והג'אז האטורי ריואיצ'י הלחין מאות שירים יפנים בעלי זיקה לסגנונות מערביים כמו הבלוז, שירים שהפכו ללהיטים. בעקבות השפעתו הרבה על ביסוס המוזיקה המערבית ביפן זכה האטורי לכינוי "אבי הפופ היפני".
אף על פי שז'אנר הג'אז מעולם לא הגיע למיינסטרים היפני, הוא תרם רבות לפופ היפני בזכות הבאת מוזיקת המערב ליפן.
1960: סגנון הרוקנרול כבסיס למוזיקה מודרנית
באמצע שנות החמישים פרץ ביפן שיגעון הרוקנרול. הוא החל בטרנד של מוזיקאים יפנים לתרגם שירי רוקנרול אמריקאים ולהופיע עם גרסאות הכיסוי, דבר שזכה לכינוי "קאבר פופ".
שיא פריחת הרוקנרול הגיע בפברואר, 1958, בקרנבל ניצ'יגקי הראשון בו הופיעו זמרי רוקנרול יפנים. בקרנבל ניצ'יגקי הופיע לראשונה הזמר סאקאמוטו קיו. בתחילת שנות השישים הוציא סאקאמוטו את השיר "סוקיאקי", השיר היה לשיר היפני הראשון שהגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית, בכך שבר סאקאמוטו עוד קיר שהפריד בין המוזיקה היפנית למערבית.
להקת הרוקנרול The Drifters, שסאקאמוטו היה חבר בה לתקופה קצרה, פרצה דרך בתחום הרוקנרול כשזכתה בשנת 1970 בתואר הלהקה הפופולרית ביותר ביפן.
1970-1980: התפתחות סצנת הרוק ביפן
בתחילת שנות השבעים, הושפעה המוזיקה היפנית ממוזיקת הפולק שהגיעה מארצות הברית. הסגנון זכה לשינויים, שכן מוזיקת הפולק היא מוזיקה פשוטה, והפך למורכב יותר ולמותאם יותר לקהל היפני, הסגנון שנוצר זכה לכינוי "מוזיקה חדשה".
באותה תקופה, במקביל למיינסטרים הפולק הפופולרי ביפן, החלה להתפתח תרבות הרוק ביפן. סצנת הרוק הגיעה למרכז התודעה היפני בשנת 1978 בזכות יאזאווה איקיצ'י, זמר שנחשב לאחד מחלוצי הרוק ביפן, שזכה להצלחה רבה עם להיטו "Jikan wo Tomare" (מיפנית: "זמן, תעצור").
באותה שנה הוקמה להקת הרוק "Southern All Stars" ולהקת האלקטרופופ "Yellow Magic Orchestra" (תזמורת הקסם הצהוב בהשתתפות ריושי סאקאמוטו), שסימלו את סוף עידן הג'אז והמוזיקה החדשה ותחילת עידן המוזיקה המודרנית, המורכבת יותר. שתי הלהקות זכו בשנות ה-2000 להכרה כאמנים המשפיעים ביותר במוזיקה היפנית, מקום ראשון ושני בהתאמה.
שנות השמונים ביפן היו שייכות לרוק. להקות וזמרים רבים הופיעו וזכו לפופולריות, ממקמים את הז'אנר כז'אנר המיינסטרים של השנים הללו. לדוגמה, ב-1986, חברי להקת הרוק "The Alfee" היו לאמנים הראשונים שהופיעו מול קהל של 100,000 איש ביפן. בנוסף, בסוף שנות השמונים צמחה הפופולריות של להקת הבנות "Princess Princess" ושניים מהסינגלים שלה הגיעו למקום ראשון ושני בדירוג הסינגלים השנתי ב-1989, סגנון הלהקה סימן שינוי במוזיקה מכיוון שהבנות שילבו בין רוק לפופ.
במקביל, נוצרה תנועה חדשה במוזיקת הרוק היפנית, שלימים תהפוך לסגנון הפופולרי ביותר בסצנת הרוק ביפן: הויזואל-קיי. התנועה מאופיינת במוזיקה שמשלבת רוק אלטרנטיבי, מטאל, וסגנונות פאנק. בנוסף, ניתן להבחין בלהקת ויזואל-קיי באמצעות מראה חיצוני; ויזואל-קיי מאופרים באיפור כבד, לובשים תלבושות ותסרוקות ראוותניות ולעיתים קרובות אף מאופיינים ברמזים אנדרוגנים. חלוצי הסגנון שעד היום נחשבים לאמנים המובילים בו הם "X Japan". הלהקה החלה כלהקה עצמאית ב-1988 אך תוך שנה כבר חתמה עם חברת תקליטים מבוססת, וב-1991 האלבום שלהם "Jealousy" זכה להצלחה רבה במכירת 1.11 מיליון עותקים.
1990: תחילתו של הג'ייפופ המודרני
בשנות התשעים נטבע המונח ג'ייפופ לראשונה. המונח נועד להבדיל בין מוזיקה מודרנית, המושפעת מהמערב, לבין מוזיקה מסורתית יותר, כמו האנקה. בנוסף המושג הבדיל בין האמנים שיצאו תחת חברות מבוססות לבין אמני האינדי העצמאים.
בתקופה זו התרחש השלב האחרון בהתפתחות הג'ייפופ של ימינו: המסחריות. חברות הבידור היפניות החלו להפיק מוזיקה למען מטרות שיווקיות, כמו פרסומות או משחקי מחשב. מצד שני גם הצרכנים הפכו ללהוטים יותר ובשנות התשעים נקבעו שיאי מכירות רבים, כמו הלהקה "Dreams Come True" שהאלבום שלהם "The Swinging Star" שיצא ב-1992 הפך לאלבום הראשון שמכר מעל 3 מיליון עותקים ביפן. שיא ששנתיים לאחר מכן נשבר בשנית על ידי הלהקה "Mr. Children" שהאלבום שלה "Atomic Heart" מכר 3.43 מיליון עותקים. שיאי המכירות הללו נחשבו משמעותיים בתעשיית הג'ייפופ, זאת מכיוון שלראשונה היו להקות פופ בראש המצעדים. נמיאה אמורו, שהחלה את הקריירה שלה ב-1995, זכתה לשני מיליון מכירות עם הסינגל שלה "Can You Celebrate?", דבר שהוביל לטענה שהיא הייתה אמנית הסולו המצליחה ביותר של התקופה.
בשנות התשעים המאוחרות שיאי המכירות המשיכו להישבר בזה אחר זה, מוכיחים את הכח הרב שיש לאמני הפופ החדשים. בסופו של דבר, במרץ, 1999, הוציאה הזמרת אוטדה היקארו את אלבומה הראשון "First Love" שמכר 7.65 מיליון עותקים, דבר שהפך אותו להיות האלבום היפני הנמכר ביותר עד היום.
2000: מצב הג'ייפופ כיום
בשנות ה-2000, החלו סגנונות מוזיקה רבים ומגוונים להיכנס ליפן ולבסס את עצמם בתעשייה. למרות סצנות הרוק והפופ החזקות של שנות התשעים, בשנות האלפיים הופיעו אמנים רבים מז'אנרים שונים כמו היפ הופ, אלקטרו, דאנס וR&B.
כיום, משרד האמנים ג'וני נחשב לחברה השולטת בסצנת הפופ היפנית ובעל מונופול על להקות הבנים ביפן, זאת מאז שנות התשעים בהן הקימה החברה להקות מצליחות כמו "סמאפ", "אראשי" ו"V6". משרד האמנים המצליח, Avex, הצליח בהפקת להקות הבנים "Exile" ו"TVXQ" ובהבאתם לראש מצעדי המוזיקה, אך עדיין בלי יכולת לעבור את להקות הבנים של ג'וני.
בתחילת שנות האלפיים החל המושג ג'יי-רוק להיות בשימוש מכיוון שז'אנר הרוק היפני התפתח לתת-סגנונות רבים. הויזואל-קיי, כאמור, הפך לסגנון הרוק הפופולרי ביפן וזוכה כיום לקהל גם ברחבי העולם. את תחום הויזואל-קיי מובילות בעיקר להקות המורכבות רק מבנים, לדוגמה אליס ניין, אנטיק-קפה, the GazettE ו-MUCC. אך קיימים גם מספר זמרי סולו שהצליחו בגדול כמו מייאבי וגאקט (שניהם היו בעבר חברים בלהקות Dué le Quartz ו-Malice Mizer, בהתאמה) ואיצ'ירו מיזוקי.
לעומת סצנת הבנים המצומצמת בג'ייפופ ומונופול להקות הבנים בג'יי-רוק, קיימת סצנה רחבה ומגוונת של זמרות ולהקות של בנות ההופכות לפופולריות הודות לסגנונות מוזיקה ולשיטות שיווק שונות משל הבנים. בין הזמרות המרכזיות בשנות האלפיים ניתן למנות את איומי האמאסאקי, אוטסוקה איי, נמיאה אמורו, סוולו, קודה קומי, ולהקות כמו Morning Musume, Hinoi Team, AKB48, ו-Perfume.
תרבות האיידול ביפן
האיידולים הופיעו לראשונה בשנות השבעים, והיו בהתחלה רק בנות, בגילאי העשרה, שהתפרסמו והוצגו כדוגמת מופת לדמות האישה היפנית. האיידול הידועה ביותר בתקופה זו הייתה יאמאגוּצִ'י מוֹמוֹאֶה. יאמאגוצ'י החלה את דרכה בגיל 13 בשנות השבעים וזכתה להצלחה רבה. אך בשנת 1980, בשיא הקריירה שלה, הודיעה יאמאגוצ'י על פרישתה מתחום הבידור עקב נישואיה. בהמשך, בתחילת שנות השמונים, הופיעו עוד זמרות איידול רבות, רובן בעלות פרישה זהה לזו של יאמאגוצ'י, תקופה זו כונתה "עידן הזהב של האיידול היפניות", איידול בולטת בתקופה זו הייתה מאטסוּדה סייקוֹ. מאטסודה שזכתה להצלחה רבה והיוותה מודל נשי לרבים, החליטה לאחר שנישאה ב-1985 להמשיך בקריירה שלה. בעקבות כך, ערערה מאטסודה את המודל היפני וזכתה בפי התקשורת לכינוי "האיידול הנצחית".
בשנות התשעים הופיעו להקות בנים תחת ההגדרה 'להקות איידול', ובכך הרחיבו את הגדרת האיידול לשני המינים. בתקופה זו התרחש שינוי משמעותי בתרבות האיידול. בניגוד למודל המוכר בעבר, בו האיידול הפריד בין חייו האישיים לציבוריים, היה מוכשר ושימש דוגמה ביופיו ובנימוסיו, האיידול המודרני חיי חיים פחות זוהרים. מתמקד בפרסום ולא בכישרון ומעצים את חשיבות המראה החיצוני יותר מאת ההליכות שהיו מקובלות בעבר. האיידולים כיום סופגים ביקורת רבה מצד הציבור על כך שהם שוכחים שהם מהווים מודל לצעירים ומרשים לעצמם להיות נועזים ולהעביר תכנים שלא הולמים את ההלך היפני, ובכך להשפיע לרעה על בני הנוער המחקים אותם.
אך תרבות האיידול הפופולרית ביפן משפיעה גם לטובה על התרבות היפנית. למרות מגמת הצמיחה בפופולריות של להקות איידול צעירות כמו AKB48 והיי! סיי! ג'אמפ שכל חבריהם נמצאים בגילאי העשרה ותחילת העשרים, קיים שינוי חברתי ביפן הנוגע לגילאים המקובלים בקרב מפורסמים. כיום, אמנים כמו להקת האיידול "SMAP", שהחלו את דרכם בשנות התשעים, מגיעים לראש מצעדי המוזיקה אף על פי שחברי הלהקה מתקרבים לגיל הארבעים. דוגמה נוספת לכך היא איומי האמאסאקי, איומי היא זמרת איידול יפנית, שעל אף שעברה את גיל השלושים, נחשבת היום לקובעת טרנדים אפנתיים ולאמנית שמצליחה לחדש את תדמיתה עם יציאת כל אלבום שלה.
ג'ייפופ בתרבות פופולרית
מוזיקת הג'ייפופ לא נשארת בתוך גבולות תעשיית המוזיקה, והיא חלק בלתי נפרד מהתרבות הפופולרית ביפן. שיתוף זמרי ג'ייפופ בפסקולים של סרטים, סדרות או בפרסומות תורם לשני הצדדים, המפיקים זוכים לפופולריות של האמן, והאמן זוכה לחשיפה.
מדיה
להקת האיידול הפופולרית אראשי בולטת מאוד במספר הרב של הפרסומות בהן חברי הלהקה השתתפו, ביניהן ניתן למנות פרסומות לקוקה-קולה, טלפונים סלולרים, Wii, רשתות מזון (ביניהן גם מקדונלד'ס), בירה, איפור ועוד. הלהקה גם השתתפה בפסקולים של סדרות, המוכר בהן הוא הפסקול של הסדרה "Hana Yori Dango" בה גם שיחק אחד מחברי הלהקה, מטסומוטו ג'וּן, בתפקיד ראשי. דוגמה נוספת היא הלהקה KAT-TUN ששרה את שיר הנושא ""Keep The Faith" עבור הסדרה "Yukan Club" בה מככב חבר הלהקה אקאנישי ג'ין.
גם לסרטים אמני הג'ייפופ תורמים שירים. דוגמה בולטת מהשנים האחרונות היא הסרט "סוּבארוּ", לו תרמה להקת הבנים TVXQ את השיר "Bolero" כשיר הנושא, ואף זכתה להופעת אורח קצרה בסרט. זמרים לא תרמו רק את קולם לסרטים אלא אף השתתפו בהם. דוגמאות מפורסמות הן הסרט "Moon Child" שיצא ב-2003 בכיכובם של שני זמרי הרוק גאקט והייד שגם שרו יחד את שיר הנושא של הסרט. דוגמה נוספת היא הסרט "Oresama" של זמר הויזואל-קיי מייאבי. נוסף על כך, ב-2011 צפוי לצאת עיבוד של המנגה "Ashita no Joe" לסרט בכיכובו של יאמאשיטה טומוהיסה, חבר להקת האיידול NEWS.
אנימה
אנימות רבות מציגות שירים בידי אמני ג'ייפופ כשירי הפתיחה והסיום של הסדרה. דוגמאות בולטות הן: בואה שרה את שיר הסיום של אינויאשה "Every Heart". להקת הויזואל קיי Nightmare שרו את שירי הפתיחה והסיום הראשונים של האנימה מחברת המוות. הלהקה Orange Range שרה את שיר הפתיחה הראשון של האנימה בליץ' ו-TVXQ תרמה לאנימה הפופולרית וואן פיס את שיר הסיום ה-17 ושיר הפתיחה ה-10 שלה.
בנוסף, בשנות האלפיים החל טרנד בקרב מדבבים של סדרות אנימה לפתח קריירה כזמרים. מיזוקי נאנה, למשל, דיבבה אנימות כמו נארוטו ופול מטאל אלכימיסט, מיזוּקי הוציאה אלבום ראשון בשנת 2001, ועד 2010 הוציאה עוד 7 אלבומים, אלבומה השביעי "Ultimate Diamond" היה האלבום הראשון בידי מדבב שהגיע למקום ראשון בדירוג האוריקון (דירוג מוזיקה יפני על פי מכירות) וכיום היא זוכה להכרה כזמרת.היראנוֹ איה היא מדבבת המוכרת בעיקר בזכות תפקידיה עבור האנימות מחברת המוות והמלנכוליה של הארוהי סוזומיה, איה החלה גם היא בקריירת מוזיקה, אך בגלל הפופולריות הגדולה כמדבבת, היא פחות מוכרת כזמרת. מאקינוֹ יוּאי, מדבבת המוכרת בעיקר בזכות תפקידה כסאקורה באנימה צובאסה כרוניקל, מנסה גם היא לפרוץ לתעשיית המוזיקה אך עדיין לא זכתה להצלחה כמו שתי האחרות.
צד נוסף המקשר בין הג'ייפופ לאנימה הוא אנימות מוזיקליות. בז'אנר לא קיימות אנימות רבות, אך אלו שיצאו עד כה זכו להצלחה רבה בשילוב תחום האנימה עם תחום המוזיקה. דוגמאות בולטות לאנימות מוזיקליות הן נאנה, Beck ו-K-On!. בנוסף, לצמד הפופ פאפי יצאה סדרת אנימציה אמריקאית-יפנית על פי דמויותיהן בשם "היי היי פאפי אמי יומי".
משחקי וידאו
פופולריות של שירים המופיעים בפסקולים של משחקי וידאו ביפן תלויה לרוב בהצלחה של משחק הווידאו. כך הפסקולים של Final Fantasy הפכו לפופולרים. הפסקול המוכר ביותר הוא של משחק הווידאו Kingdom Hearts לו תרמה זמרת הג'ייפופ אוטדה היקארו שני שירים, "Hikari" ו""Passion" כאשר לכל אחד מהם הקליטה שתי גרסאות, אחת ביפנית ואחת באנגלית.
פלמבאנג
פלמבאנג (באינדונזית: Palembang) היא בירת מחוז דרום סומטרה שבאינדונזיה. העיר משתרעת על פני כ-370 קמ"ר על שתי גדות בשפלה המזרחית של דרום סומטרה, במרחק של כ-430 ק"מ מצפון-מערב לבירה ג'קרטה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.67 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה באי סומטרה (אחרי מדן) ולשמינית באינדונזיה כולה.
פלמבאנג היא אחת מהערים העתיקות ביותר בדרום-מזרח אסיה. והיא שימשה בעבר עיר הבירה של ממלכת סריוויג'איה, ממלכה בודהיסטית רבת עוצמה ששלטה בחלקים רבים של הארכיפלג המערבי של אינדונזיה ושלטה בדרכי סחר ימיות רבות, ובמיוחד במצר מלאקה. העדויות המוקדמות ביותר לקיומה של העיר מתוארכות למאה ה-7 לספירה בכתביו של הנזיר הסיני איי-טסינג שכתב כי הוא ערך ביקור בסריוויג'איה בשנת 671 לספירה ביקור שארך כ-6 חודשים.
הכתובת הראשונה בה הוזכרה סריוויג'איה, נקראת כתובת קדוקאן בוקיט (באינדונזית: Prasasti Kedukan Bukit) שנמצאה בגבעת סינגונטאג (באינדונזית: Bukit Singuntang) שבסמוך לעיר, וגם היא מתוארכת ל לספירה. לאחר ביטול סולטנות פלמבאנג בשנת 1825, שולבה פלמבאנג באיי הודו המזרחיים ההולנדים וכעיר היא הוקמה ב-1 באפריל 1906.
אולם אף על פי שארחה את משחקי דרום מזרח אסיה בשנת 2011 ואת משחקי אסיה ב-2018 (יחד עם ג'קרטה) היא אינה נחשבת ליעד תיירותי מוביל וידועה למעטים בלבד מחוץ לאינדונזיה כשבשנת 2017 מתוך כ-2 מיליון תיירים בעיר פחות מ־10,000 היו תיירים זרים.
אטימולוגיה
מבחינה אטימולוגית יש מחלוקת על מקור שמה של העיר, גרסה אחת קושרת את שם העיר למילה limbang בשפת ג'אווה, שפירושה "ניקוי מתכות יקרות מעפר", עם הקידומת האינדונזית pe המציינת מקום או מצב, כלומר "מקום ניקוי המתכות היקרות מהעפר", הניקוי התבצע באמצעות סלים בדומה לפעולת סינון ומסופר שבימי קדם השליט הורה לכורי זהב ויהלומים לסנן את עפרם בעיר מטעמי ביטחון ומעקב.
גרסה אחרת קושרת את שם העיר עם המילה lemba שמתארת אדמה שנשטפת עם המים ועל ידי הוספת אותה קידומת פירוש שם העיר הוא "מקום שהמים שוטפים את האדמה". מה שמתאים גאוגרפית לפלמבאנג שמוצפת באופן תדיר.
גרסה שלישית קושרת את שם העיר באגדה על ארבעה אחים ששרדו טביעה של ספינתם בנהר מוסי, ומסופר כי בדרכם למושבה חדשה במזרח סומטרה, כאשר ספינתם טבעה, טבע איתה כל רכושם מלבד קופסת עץ ששימשה להם כרפסודה. הגלים טלטלו את הרפסודה וסחפו אותה בצורה איטית אל החוף מה שמכונה באינדונזית limbang-limbang ולכן לימים הם קראו למקום פלמבאנג.
כמו כן הסימן הסיני של פלמבאנג הוא 港 (נהגה pinyin) בדומה למספר ערים נוספות באינדונזיה, זהו סימן המתאר ערים שהיו בעבר ערי נמל מרכזיות ושוקקות בדרום מזרח אסיה.
תקופת סריוויג'איה
כתובת קדוקאן בוקיט, המתוארכת לשנת 682 לספירה, היא הכתובת העתיקה ביותר שנמצאה בפלמבאנג. הכתובת מספרת על מלך הרוכש כוחות קסומים ומוביל כוח צבאי גדול על גבי הים והיבשה, מתוארת יציאתו מ"דלתת תמבן" (Tamvan delta) והגעתו למקום שנקרא "מאטאג'אפ" (Matajap) ששם הוא מייסד את סריוויג'איה.
כבירתה של ממלכת סריוויג'איה, העיר השנייה העתיקה ביותר בדרום מזרח אסיה היוותה פלמבאנג מרכז סחר חשוב בדרום מזרח אסיה הימית במשך יותר ממילניום. הממלכה שגשגה באמצעות שליטה בסחר הבינלאומי שעבר דרך מצר מלאקה מהמאה השביעית ועד המאה השלוש עשרה לספירה, וביססה את ההגמוניה שלה בסומטרה ובחצי האי המלאי. יש תיעוד של כתובות שנמצאו בסנסקריט ובספרי נסיעות סיניים כי הממלכה שגשגה כמתווך בסחר הבינלאומי בין סין להודו. המונסון, או רוח עונתית דו-שנתית, גרמו לכך שסוחרים שהגיעו לסריוויג'איה מהודו או מסין נאלצו להישאר בה מספר חודשים בהמתנה לשינוי בכיוון הרוח, או שנאלצו לחזור לארצות המוצא שלהם. ועל כן צמח סריוויגא'יה להיות מרכז הסחר הבינלאומי גדול ביותר, ומלבד השוק הוא סיפק גם תשתיות לסוחרים כמו לינה ובידור. וכך הפך לתפקד גם כמרכז תרבותי.
איי-טסינג צליין בודהיסטי סיני שביקר בפלמבאנג של ימינו בשנת 671, תיעד שהיו יותר מאלף נזירים ומלומדים בודהיסטים, שנכחו במקום לשם חקר הדת בחסות השלטון, הוא גם ציין כי היו מספר "מדינות" תחת הממלכה שנקראה סריוויג'איה.
בשנת 990 תקף צבא מממלכת מדאנג שבג'אווה את סריוויג'איה. והעיר כולה כולל ארמון המלך נבזזו. המלך באותה העת קודמאני ורמדווה
בשנת 1068, כבש המלך ויראראג'נדרה קהולה (Virarajendra Chola) משושלת קהולה שבהודו חלק מממלכת סריוויג'איה. לאחר שאיבדה חיילים רבים במלחמה ועם קופה כמעט ריקה עקב עשרים שנות שיבוש המסחר, הצטמצם כוחה באופן משמעותי, אחיזתה בטריטוריות שלה הלכה ונחלשה ואלו החלו להקים אוטונומיות עצמאיות בכל רחבי האימפריה לשעבר. עד שלבסוף משלחות צבאיות מהאי השכן ג'אווה החריבו אותה סופית במאה ה-13.
התקופה שלאחר ממלכת סריוויג'איה
לאחר קריסתה של סריוויג'איה, ומנוסתו של הנסיך האחרון פרמאסווארה (Parameswara) צפונה בסוף המאה ה-14, נפלה העיר לשליטתם של שודדי ים שהבולטים שבהם היו צ'ן זואי (Chen Zuyi) וליאנג דאומינג (Liang Daoming). בשנת 1407, נאלץ צ'ן להתמודד עם האדמירל ז'אנג הא (Zheng Ha) מצי האוצר הקיסרי של שושלת מינג שהגיע לפלמבאנג. ז'אנג דרש את כניעתו של צ'ן והפיראט סימן את הסכמתו לכניעה תוך כדי שהוא מציג הכנות לשביתת נשק, אך בפועל תכנן להילחם. אולם פרטים על מזימתו נמסרו לז'אנג על ידי מלשין סיני מקומי, ובקרב הקשה שהתרחש, כוח הפיראטים של צ'ן הובס ואיבד כ־5,000 מאנשיו. צ'ן נלקח בשבי והוצא להורג בפומבי בנאנג'ינג עוד באותה שנה. השלום הוחזר לבסוף למיצר מלאקה כאשר שי ג'ינקינג (Shi Jinqing) מונה בידי הסינים לשליט החדש בפלמבאנג ושולב במה שיהפוך למעל מאה שנה של מערכת מרוחקת של בעלות ברית שהכירו בעליונותו של הקיסר לבית מינג, בתמורה להכרה דיפלומטית, הגנה צבאית וזכויות סחר.
תקופת הסולטנות של פלמבאנג
במאות ה15 וה16 האסלאם שכבר התפשט אט אט באינדונזיה החל לחלחל מג'אווה לסומטרה ומצפון סומטרה לדרומה. באותה העת באי ג'אווה השכן הייתה סולטנות מוסלמית שנקראה דמאק (Demak Sultanate), סולטנות זו נחלה תבוסה לממלכה בשם פג'אנג (Kingdom of Pajang). ואציל מסולטנות דמאק בשם גדינג סורו (Geding Suru ) נמלט יחד עם כמה מחסידיו לסומטרה, הוא ייסד שושלת חדשה וקבע בפלמבאנג את משכנו. עקב כך הפך האסלאם לדומיננטי בפאלמבאנג החל מתקופה זו. בשנת 1738 תחת שלטונו של הסולטאן מחמוד בדארודין החל להיבנות המסגד הגדול של פלמבאנג והושלם בשנת 1748. והתיישבות החלה לפרוח לאורך גדות נהר מוסי. בינתיים נוצר מתח בין כמה מהיריבים המקומיים כמו בנטן, ג'אמבי, וא'צה שניסו לאיים על סולטנות פלמבאנג. אך המתח המשמעותי נוצר בעקבות הקמתה של עמדת סחר על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית בשנת 1619, כשבשנת 1642 השיגה החברה מונופול על סחר בפלפל בנמל. המתח שהתקיים בין ההולנדים למקומיים, הגיע לשיאו ב־1657 כאשר ספינה הולנדית הותקפה בפלמבאנג, מה שנתן את האות לחברה לפתיחת משלחת עונשין, שהגיעה בשנת 1659 ושרפה את העיר עד היסוד. במהלך המלחמות הנפוליאוניות ב-1812, הסולטאן באותה תקופה, מחמוד באדרודין השני דחה את טענות הבריטים למעמדם באזור, מה שגרר תקיפה של פלמבאנג על ידם, השתלטות על מערכת המשפט והכתרת אחיו הצעיר של הסולטאן- נג'מאדין תחתיו, בתקווה לשיתוף פעולה פורה יותר. ההולנדים ניסו להשיב את השפעתם בבית המשפט בשנת 1816, אך הסולטאן נג'מאדין לא שיתף איתם פעולה. בשנת 1818 הוציאו ההולנדים משלחת שכבשה בחזרה את הסולטנות והגלתה את נג'מאדין לבטביה. חיל מצב הולנדי הוצב בפלמבאנג ב-1821, אך הסולטאן מחמוד באדרודין השני ניסה לפגוע בו באמצעות הרעלה המונית שטורפדה על ידי ההולנדים. מחמוד בדארודין השני הוגלה לטרנאט, וארמונו נשרף עד היסוד. ומאוחר יותר ב-1825 בוטלה הסולטנות על ידי הולנד והוקם שלטון קולוניאלי ישיר.
התקופה הקולוניאלית
מאז ביטול הסולטנות של פלמבאנג על ידי ההולנדים, הפכה פלמבאנג לבירת מחוז פלמבאנג, שהקיפה שטח שיהפוך למחוז דרום-סומטרה לאחר עצמאות אינדונזיה.
החל מסוף המאה ה-19, עם חדירת גידולי יצוא חדשים על ידי החברות ההולנדיות, ובמיוחד קפה רובוסטה, צמחה פלמבאנג שוב כמרכז כלכלי. בראשית המאה העשרים התפתחות תעשיות הנפט והגומי במחוז פלמבאנג גרמה לעיר צמיחה כלכלית חסרת תקדים, שהביאה לשטף המהגרים, לעלייה בעיור ולפיתוח התשתית הסוציו-אקונומית. צמיחה שהובילה את מחוז פלמבאנג יחד עם חגורת המטעים המזרחית של סומטרה ודרום מזרח קלימנטן להיות אחת מ- "שלוש הענקיות" במשק הייצוא של חברת הודו המזרחית ההולנדית של שנות השלושים, בנוסף, הפך פלמבאנג למרכז העירוני המאוכלס ביותר מחוץ לג'אווה באותה תקופה.
תקופת הכיבוש היפני
התפתחות תעשיית הנפט הובילה להקמתם בפלמבאנג של כמה מבתי הזיקוק הטובים ביותר בדרום מזרח אסיה. ולכן סימנה אותה יפן כיעד בעדיפות עליונה כיוון שבאותה תקופה יפן הייתה נתונה תחת אמברגו בתחום האנרגיה שהוטל עליה על ידי ארצות הברית, הולנד ובריטניה אולם עם אספקת דלק בשפע, הפוטנציאל של פלמבאנג כבסיס צבאי קסם לא רק ליפנים אלא גם לבעלות הברית.
לאחר מספר קרבות שהתרחשו בשנת 1942 הצליחו היפנים להשתלט על פלמבאנג, אולם בתי הזיקוק ניזוקו קשות.
אך עם הזמן והרבה מאמץ הצליחו היפנים להשיב אותם לפעולה. ולמרות פשיטות אוויריות של בעלות הברית הצליחו היפנים לשמר את הייצור בבתי הזיקוק.
באוגוסט 1944 מפציצי B-29 של צבא ארצות הברית, שיצאו מהודו, פשטו על בתי הזיקוק במה שהייתה משימת ההפצצה בעלת טווח הטיסה הגדול ביותר במלחמה.
תקופת המהפכה הלאומית
ב־8 באוקטובר 1945, הניפו תושבי דרום סומטרה את הדגל האינדונזי ובאותו יום הוכרז כי פלמבאנג נמצאת תחת שליטת הרפובליקה.
אך בינואר 1947 נכבשה פלמבאנג על ידי הולנדים לאחר קרב עירוני המכונה קרב חמשת הימים וחמשת הלילות (Pertempuran Lima Hari Lima Malam). הקרב התנהל בשלוש חזיתות - חזית איליר מזרחית, חזית איליר המערבית וחזית אולו. הקרב הסתיים בהפסקת אש אך כוחות הרפובליקה נאלצו לסגת כ-20 ק"מ מפאלמבאנג.
במהלך הכיבוש, בספטמבר 1948 הקימו ההולנדים את המדינה הפדרלית של דרום סומטרה. וב-27 בדצמבר 1949, מדינת דרום סומטרה, יחד עם מדינות פדרליות נוספות, הקימו את ארצות הברית של אינדונזיה מעט לפני שהשתלבו חזרה בצורת רפובליקה ב־17 באוגוסט 1950.
תקופת הסדר הישן ותקופת הסדר החדש
לקראת סוף שנת 1956 החלו קולות של מרד של מי שכונו ממשלת המהפכה של הרפובליקה של אינדונזיה (באינדונזית: (Pemerintah Revolusioner Republik Indonesia (PRRI) וב-15 בינואר 1957 הם השתלטו על דרום סומטרה תחת הנהגתו של קולונל בארליאן.
תקופת הרפורמה
בשנת 1998 הוקם מתחם הספורט ג'קאבארינג וב-2004 הושלם האצטדיון המרכזי שלו "אצטדיון גלורה סריוויג'איה" (באינדונזית: Gelora Sriwijaya Stadium) ש-7 שנים לאחר מכן, הפך לאצטדיון המארח של המשחקים הדרום-מזרח אסיאתיים כמו גם את המשחקים הכלל האסייאתים של שנת 2018 (שני האירועים בשיתוף עם ג'קרטה).
מרטין אלרבי
מרטין אלרבי (באנגלית: Martin Ellerby, נולד ב-1957 בוורקסופ) הוא מלחין אנגלי.
ביוגרפיה
מרטין אלרבי נולד בוורקסופ, בנוטינגהאמשייר שבאנגליה. אחר כך היה תלמיד פרטי של וילפרד ג'וזפס.
הוא למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, בו למד הלחנה אצל ג'וזף הורוביץ. יצירותיו בוצעו בפרומס של ה-BBC,על ידי תזמורת גוונדהאוס, תזמורת האופרה של סידני, ובפסטיבלים בינלאומיים רבים. למשך 7 שנים היה מלחין הבית האזרחי של תזמורת כלי הנשיפה המלכותי Coldstream Guards עם תלמידיו נמנה דניאל ג'ורג'טי.
יצירתו "וריאציות לפי אלגר" שימשה כקטע מבחן בתחרות האיגוד הצפון-אמריקאי לתזמורות כלי נשיפה ממתכת בשנת 2013.
אלרבי מכהן כמרצה אורח במטה למוזיקה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, מנהל אמנותי של ההוצאה לאור Studio Music Company בלונדון וכמפיק בכיר ב-Polyphonic Records. לימד תקופה בראש החוג להלחנה ומוזיקה עכשווית בקולג' למוזיקה בלונדון.
אלרבי מתגורר באולטרינצ'ם שבצ'שייר.
יצירות
ולכמעט כל כלי נשיפה ותזמורת
אנדרואיד ג'ינג'רברד
אנדרואיד "ג'ינג'רברד" (באנגלית: Gingerbread; תרגום חופשי לעברית: לחם זנגביל) הוא שם קוד של גרסה שאינה נתמכת עוד של מערכת ההפעלה לנייד אנדרואיד שפותחה על ידי גוגל, והושקה בדצמבר 2010. העדכון הוסיף תמיכה בתקשורת טווח אפס (NFC)—המצויה בשימוש בפתרונות תשלום ניידים— וב-Session Initiation Protocol—המאפשר טלפוניה אינטרנטית ב-VoIP.
ממשק המשתמש של ג'ינג'רברד שופר במובנים רבים, והפך את ההתמצאות בו לקלה יותר, מהיר יותר לשימוש, ויעיל יותר בצריכת חשמל. סקלת צבעים פשוטה יותר עם רקע שחור העניקה חיות וניגודיות לשורת ההודעות, התפריטים, ושאר רכיבי ממשק המשתמש. שיפורים בתפריטים ובהגדרות הובילו לניווט קל יותר ושליטה במערכת.
הטלפון החכם S-Nexus, שהושק בשנת 2010, היה הטלפון הראשון מבית גוגל נקסוס שהריץ ג'ינג'רברד, וכן הטלפון הראשון בקו המוצרים עם פונקציונליות NFC מובנה.
ג'ינג'רברד משתמש בגרסה 2.6.35 של ליבת לינוקס.
נכון ל-2 באוקטובר 2017, הסטטיסטיקות שהונפקו בידי גוגל מראות כי מתוך מכשירי האנדרואיד הנגשים לגוגל פליי, 0.6% בלבד מריצים ג'ינג'רברד.
תכונות
תכונות חדשות שהוצגו עם העדכון כוללות את הבאות:
מנחת דלתון
מנחת דלתון הוא מנחת השוכן ברמת דלתון, סמוך לפארק תעשיות רמת דלתון. במקום מסלול טיסה עשוי אספלט, ואין בו שירותי תעופה משום סוג. המנחת הוקם בשנת 2002, כדי שישרת את תושבי מרום הגליל ויזמים בפארק התעשייה. המנחת לא זכה להצלחה והוסב בשנת 2016 לשמש מסלול לספורט מוטורי.
בשנת 2014, התרסק מטוס טקסאן במנחת בעת שהמריא.
בשנת 2018, אישר משרד התחבורה את השימוש במנחת לצורך ניסויים במכוניות אוטונומיות.
קדמה תל אביב
קדמה תל אביב היה בית ספר על יסודי, ששכן בשכונת התקווה בתל אביב. בית הספר נוסד ב-1994 על ידי עמותת קדמה לחינוך עיוני שוויוני בישראל, ופעל עד 1999. לפי מקימי בית הספר, העקרונות לפיהם פעלו היו עקרונות של חינוך עיוני שוויוני לכל, תוכניות לימודים מאוזנות תרבותית ושותפות ההורים והקהילה בפעילות השוטפת של בית הספר. הדגש של מקימי בית הספר היה פיתוח אלטרנטיבה למודל החינוכי הקיים בשכונות ועיירות מזרחיות. מנהלי בית הספר היו סמי שלום שטרית (1994–1996) ואלי שעיה (1996 - 1999).
הקמה
בית-הספר קדמה תל אביב הוקם בספטמבר 1994 בשכונת התקווה בתל אביב. בית הספר נוסד על ידי אקדמאים, מורים והורים במסגרת עמותת קדמה לחינוך עיוני שוויוני בישראל, אשר הקימה גם את בתי הספר קדמה קריית-מלאכי וקדמה ירושלים. קבוצת המייסדים כללה את שלמה סבירסקי, סמי שלום שטרית, אלי שעיה, דודי מחלב, הנרייט דהאן כלב ורבים אחרים. מייסדים אלו היו שותפים לדעה כי מערכת החינוך בישראל אינה שוויונית. לשם כך הם ביקשו לפתח אלטרנטיבה, עם דגש על הצבת מודל אותו ראו כמודל לחינוך עיוני שוויוני ומאוזן מבחינה תרבותית בשכונות ובעיירות המזרחיות, יחד עם שותפות ההורים בקביעת חינוך ילדיהם.
הרעיון המקורי היה להקים רשת חינוך ארצית חדשה של 15 בתי ספר תיכון עיוניים בשכונות מצוקה ובעיירות פיתוח, זאת מאחר שלטענת יזמי קדמה, תוכנית האינטגרציה בחינוך שיושמה בישראל מאז 1968 נכשלה מכיוון שהיא הביא לכך שהתלמידים החלשים נחלשים, והתלמידים החזקים מתחזקים. החזון היה להקים רשת חינוך מזרחית שתהווה אלטרנטיבה לרשת אל המעיין של מפלגת ש"ס. שר החינוך דאז, אמנון רובינשטיין, תמך ברעיון ואישר את הקמת הרשת של קדמה.
המודל החינוכי
המודל החינוכי שעמד מאחרי קדמה היה פדגוגיה דיאלוגית של החינוך, על-פי תפיסתו של פָּאולו פְרֵירֶה.
על פי גישה זו, המורים הם "מורים-תלמידים" ואילו התלמידים הם "תלמידים-מורים". משמע, על פי גישה זו המורים שלימדו בקדמה לימדו וגם למדו, וכך גם התלמידים - לומדים ומלמדים. המורים כמנחים ומלווים של התלמידים שעיקר תפקידם הוא הקניית כלים ולא מידע. כלומר, מיומנויות לחיפוש מידע, עיבודו, ניתוחו ועיצוב מידע חדש. לפיכך, הוחלט בקדמה על מסגרת לימודים עיונית, לא מקצועית, והוצאה של ספרי הלימוד הרגילים של משרד החינוך משגרת ההוראה בבית הספר, מתוך אמונה כי ספרי הלימוד הרגילים של משרד החינוך אינם מאוזנים תרבותית, משמע אינם מעניקים מעמד שווה בתוכנית הלימודית לתרבות מזרחית, ערבית ואפילו יהודית. לכן, בקדמה הגו תוכנית לימודים חדשה, שהדגישה אספקטים שונים מחוץ לנרטיב ההגמוני אותו לומדים בבתי הספר העיוניים בישראל.
בקדמה הדגישו את התפיסה של הורים כחלק בלתי נפרד בבית הספר. לדידם, בית הספר שייך לקהילה ולכן ההורים הם בעליו הקבועים של בית הספר. קבוצת ההורים של בית הספר קדמה הייתה תולדה של עבודת ארגון ההורים הל"ה (הוועד הציבורי למען החינוך בשכונות ובעיירות הפיתוח), שהתארגנו עוד קודם לקיומה של קדמה לדיון בשאלת החינוך בקהילותיהם והצורך בנקיטת יוזמה עצמאית למען תיקון מצב זה.
טקס יום השואה
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה תשנ"ד, בטקס שנערך בבית הספר, הוחלט להדליק שישה נרות לזכר ששת המיליונים שנספו בשואה, ובנוסף להדליק נר שביעי כתזכורת, לדבריהם, על כי אין עם או תרבות החסינים מפני שנאה או גזענות. הדלקת הנר השביעי הובילה למהומה תקשורתית וזכתה לביקורת רבה מפי אנשי ציבור, מחנכים ופוליטיקאים שסברו כי מדובר בהשוואה לא ראויה בין אסונות של עמים אחרים לשואת העם היהודי.
סגירת בית הספר
בית הספר קדמה תל אביב נסגר בינואר 1999 בעקבות חרם של תושבי השכונה כנגדו. בשנת 1997, נרשמו לבית הספר ארבעה תלמידים בלבד. עוד קודם לכן, ב-1995, נסגר בית ספר קדמה בקריית-מלאכי. בית ספר קדמה היחיד שנשאר הוא קדמה ירושלים, שהפך לבית ספר עירוני באופן פורמלי.
עם סגירתו של בית-הספר קדמה בתל אביב, תלמידיו הועברו על ידי העירייה לבתי ספר שונים ברחבי תל אביב. חלק ניכר מהמחזור הבוגר של תלמידי בית הספר סירבו ללמוד בבתי ספר אחרים והמשיכו ללמוד לבגרות באופן פרטי בשיתוף תיכון פרטי לבגרות (רון) ומרכז קדמה שהוקם בשכונת התקווה על ידי עמותת חינוך חדש.
גאנה (ראפר)
סרג'יו גיאבני קיצ'נס (באנגלית: Sergio Giavanni Kitchens; נולד ב-14 ביוני 1993), ידוע בשם הבמה גאנה (Gunna), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
גאנה הוצג בפני הראפר האמריקאי יאנג ת'אג דרך קיית' "קינג" טרופ, חבר משותף ואיש קהילה שנפטר בדצמבר 2015. מאוחר יותר, הוצג לצד הראפרים האמריקאים טראוויס סקוט וגוצ'י מיין בשירו של ת'אג, "Floyd Mayweather", מתוך המיקסטייפ המסחרי של ת'אג, Jeffery.
ב-14 באוקטובר 2016 הוציא גאנה את מיקסטייפ הבכורה שלו, Drip Season, תחת הלייבל YSL רקורדס. המיקסטייפ מכיל הופעות אורח של חברים מ-YSL, כמו יאנג ת'אג, ליל דוק ונצ'י. ב-11 במאי 2017, הוציא את המיקסטייפ Drip Season 2, שהכיל הופעות אורח של אמנים פופולריים רבים מאטלנטה כגון יאנג ת'אג ופלייבוי קרטי. ב-30 בנובמבר 2017 הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, Drip or Down, בהפקת המפיק וחברו הקרוב של גאנה ויזי. באלבום הופעת אורח של יאנג ת'אג.
ב-2 בפברואר 2018 הוציא גאנה את המיקסטייפ Drip Season 3, המציג הופעות אורח של ליל דורק, נאב, מטרו בומין וליל יאכטי, בין היתר. ב-17 באפריל 2018 הוציא גאנה יחד עם ליל בייבי סינגל בשם "Sold Out Dates", שהפך לאחד משיריו הפופולריים של גאנה וזכה למיליוני השמעות בפלטפורמות המוזיקה. ב-12 בספטמבר, הוציאו גאנה וליל בייבי סינגל משותף נוסף בשם "Drip Too Hard", הסינגל המוביל מתוך המיקסטייפ המשותף שלהם, Drip Harder, שיצא ב-5 באוקטובר ובו הופעות אורח של ליל דורק, נאב, יאנג ת'אג ודרייק. המיקסטייפ והשיר הגיעו בשיאו למקום הרביעי במצעדי הבילבורד 200 והבילבורד הוט 100 בהתאמה.
ב-1 בפברואר 2019 הוציא גאנה את הסינגל "One Call" שזכה בתואר הפלטינה ושימש כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו. ב-11 בפברואר, הוציא את הסינגל השני מתוך האלבום, "Speed It Up". ב-22 בפברואר, הוציא את האלבום, שנקרא Drip or Drown 2, ובו הופעות אורח של ליל בייבי, יאנג ת'אג ופלייבוי קרטי. האלבום הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד 200.
ב-22 במאי 2020 הוציא גאנה את אלבומו השני, Wunna, שהיה לאלבומו הראשון של גאנה שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. ב-14 באוגוסט, הוציאו גאנה וחברת התקליטים "אינטרנט מאני" את הסינגל "Lemonade", בהשתתפות דון טוליבר ונאב, שהיה ללהיט והגיע בשיאו למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
הקיץ האחרון
היסטוריה
בשנת כתיבת השיר, הוזמנה "שפיות זמנית" להשתתף בתחרות "רוק ירוק" שנערכה ברעננה. הלהקה הופיעה שם עם השיר "הקיץ האחרון", שכתב גת מור. גת מור כתב את השיר בהיותו בן 15 בלבד, לדבריו בתוך 15 דקות בלבד (יש שפירשו את מסר השיר כדיכאוני ואובדני, אך גת מור התייחס לפירוש זה ואמר שלא כך הדבר). הלהקה, שבפועל הוקמה רשמית לקראת התחרות, זכתה במקום הראשון, מה שזיכה אותה בהקלטת סינגל. הסינגל פורסם שלושה חודשים לפני מלחמת המפרץ, והיה כבר בתהליך ירידה במצעד העברי ברשת ג' יום לפני שפרצה המלחמה, אך במהלכה הושמע רבות בתחנות הרדיו.
השיר שהה במצעד הפזמונים של רשת ג' במשך 52 שבועות, מתוכם שבועיים במקום הראשון, הישג שאף שיר אחר במצעד לא הגיע אליו (הכי קרוב היה השיר "אהבה קצרה" של מאיר בנאי, שצעד 43 שבועות). לאחר מכן, זכה השיר בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ל-1991 של התחנה, בהצלחה שנחשבת נדירה לשיר בכורה של להקה.
השיר היה שיר הנושא של אלבומה הראשון של הלהקה, שיצא בשנת 1991 בחברת "פונוקול" על גבי תקליט, דיסק וקלטת אודיו.
הצלחת השיר, ביחס לשיריה האחרים של הלהקה, יצרה לה בטעות תדמית ציבורית של להקה של להיט אחד, על אף שהיו לה להיטים נוספים שהצליחו אך נשכחו.
במאי 2019, להקת "ההרצלים" ביצעה גרסה מיוחדת לשיר בתוכניתו של יואב גינאי "מה יהיה" בגלי צה"ל לרגל יום השואה. באופן זה, השיר נשא עמו אז משמעות נוספת.
תוכן השיר
השיר בולט במילותיו הקשות, ומדבר על פרידה כואבת, מוות, ואבל עתידי. הבית הראשון נפתח במילים: "זה הקיץ האחרון שלי אתכם, עם הגשם הראשון אני אעלם". הבית השני נפתח במילים: "אני איש של חורף בין אלפי אנשי ים, אך בחורף הזה כבר לא אהיה קיים...". הבית הרביעי פותח במילים "אני רוצה לטפס על ההרים כי הם שם", משפט שנלקח מדבריו של מטפס ההרים ג'ורג' מאלורי, בתגובה לשאלה מדוע הוא כה להוט לטפס על ההרים, השיב "רק כי הם שם". תשובה זו מצאה חן בעיני כותב השיר מקס גת-מור שהתרגש מהרצון "לכבוש את ההר", והיא מצאה את מקומה בין מלות השיר. השיר מסתיים במסר למתאבלים בעתיד: "תעצמו את העיניים כל גשם ראשון ותחשבו עלי".
OpenView Internet Services
OpenView Internet Services הוא כלי ניטור של חברת HP שמטרתו להציג את מצב המערכות המחשוביות של הארגון.
הכלי בנוי על תשתית Webית - כלומר, כדי להשתמש במערכת יש להשתמש בדפדפן. מערכת ה-OVIS דואגת "לדגום" את המערכות בארגון אחת לזמן קבוע, ולהציג את מצבן.
המסך החשוב ביותר בתוכנה הוא מסך ה-Status. במסך זה מופיעה רשימה של המערכות ומצבן כ-"Available" (בצבע ירוק) כאשר המערכת נגישה, או "Unavailable" (בצבע אדום) כאשר המערכת אינה נגישה. בדיקת המערכות בזמן אמת מאפשרת הזעקת אנשי מקצוע לטיפול בתקלה באופן מיידי, בלא להמתין לתלונות משתמשים או נפילת מערכות אחרות.
מערכת ה OVIS "מתממשקת" עם מערכות אחרות של HP: ה OVO וה NNM. OpenView
שמוליק ארוך
שמוליק ארוך (4 ביוני 1941 – 28 בפברואר 2014) היה בסיסט וגיטריסט ישראלי, ונחשב לפורץ דרך בתחום טכנאות הקול.
ארוך גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה "הרצליה". החל מאמצע שנות השישים ניגן ארוך עם מבצעים ישראלים בולטים, בהם אריק איינשטיין, שלום חנוך ושמוליק קראוס. ארוך ניגן בס וגיטרה חשמלית באלבום היחיד של "החלונות הגבוהים", ובין היתר השתתף בהקלטת האלבומים "שבלול", "מזל גדי" ו"פוזי", ובמסגרת ההרכבים "אריק והאיינשטיינים" ו"הברנשים של פיאמנטה".
ארוך היה חלק מהרכב הרוק המתקדם "ששת" שהוציא את אלבומו היחיד בשנת 1977, אלבום שבו היה שותף גם לכתיבת חלק מהלחנים. לאחר פירוק ההרכב למד הנדסת סאונד, ולצד פעילותו כבסיסט עבד כטכנאי הקלטות עם מגוון רחב של אמנים בישראל כגון באלדי אולייר ואבנר שטראוס, ושימש גם כמעבד מוזיקלי לאומנים כגון אושיק לוי ויגאל בשן.
בשנת 1980 הקים את להקת "ליקוי חמה" יחד עם ורדה זמיר, ירמי קפלן, ריטה ורמי קלינשטיין. הלהקה הקליטה שני שירים ואז הפסיקה את פעילותה. ארוך עזב לארצות הברית ולמד במכללת ברקלי למוזיקה. חזר לישראל כעבור כמה שנים, והחל ללמד בס וגיטרה בתל אביב.
ארוך נפטר כתוצאה מסיבוך דלקת ריאות בגיל 72.
מיתוג זר
מיתוג זר (באנגלית: Foreign branding) הוא שיטת שיווק ופרסום, המתבססת על הקניית תדמית זרה למוצר מקומי - האשליה מעניקה למותג נופך זר ויוקרתי שלא באמת קיים. לעיתים בשמו תופיע שם של מדינה זרה או שהוא ייכתב בשפה של לאום זר, למרות שלא כך הדברים.
שיטת המיתוג הזר מנצלת את העובדה שבחירתו של צרכן במוצר מסוים מושפעת, במודע ושלא במודע, מתדמית של מדינות, אזורים ועמים שונים, והצרכן ימצא עצמו נמשך למוצר המגיע ממקום שלתפיסתו הוא בעל מוניטין טובים ביחס למוצר זה. מקור התדמית באמצעי התקשורת (טלוויזיה, עיתונים, אינטרנט), באמנות (ספרים, קולנוע), בשמועות שמקורן באנשים אחרים, ובניסיון ובחוויות אישיות. מאחורי רוב הדרכים הללו עומדת בעיקר היסטוריה ארוכה שעיצבה במרוצת הדורות הבדלים בין עמים ומדינות.
עולם המסחר והשירותים
עיקר המיתוג הזר בפרסום ובשיווק מבוסס על קישור בין מוצרים מסוימים ומדינות או תרבויות מסוימות, שלדעת המפרסמים עשויים להיתפש כמצביעים על איכות טובה יותר של המוצר.
מזון ומשקאות
גם בתחום היין והמזון יצאו לצרפתים מוניטין. מרק תפוחי האדמה הקרוי וישיסואז (Vichyssoise), אשר הומצא בעשור הראשון של המאה העשרים בניו יורק, זכה בשם צרפתי. על בסיס תפישות דומות העניק לעצמו כרם בסן אנטוניו (טקסס, ארצות הברית) את השם "מון טמלפה", וחברה המייצרת שעועית אפויה מבוסטון אימצה את השם הצרפתי "ל'ריטז'" (L'Heritage). דוגמאות דומות ומקושרות של שמות איטלקיים ניתן למצוא במוצרים הקשורים ליין ולמזון.
טכניקה שונה במקצת של מיתוג זר היא זו של יצרנית הגלידות האגן דאז (Häagen Dazs), ששמה מצביע על רקע אירופאי, אך למעשה מדובר בחברה שנוסדה בניו יורק, ולשמה אין משמעות בשפה כלשהי (אם כי האגן מרמז לקופנהגן). מייסדי החברה, רובן ורוז מאטוס (Reuben & Rose Mattus), ביקשו ליצור קישור בין המסורות והמיומנות של אירופה הישנה ובין מגוון המוצרים החדש, ולכן יצרו שם בעל סממנים לשוניים המרמזים על מוצא אירופאי (ובמיוחד סקנדינבי): כדי לחזק את הרושם הזה, כלל לוגו החברה בימיה הראשונים את קווי המתאר של מפת דנמרק, זאת כדי להגביר את הדימוי הסקנדינבי ואת הקישור לקור צפוני (שכן דנמרק או סקנדינביה אינן ידועות בטיב הגלידה שלהן). למרבה האירוניה, בדנית דווקא לא קיימים המאפיינים הלשוניים שפורטו לעיל; בנוסף, למרות שלהאגן דאז סניפים ב-55 מדינות, אף לא אחד מהם ממוקם בסקנדינביה.
מחשבים
תופעה דומה למיתוג זר מתרחשת בכותרות של ידיעות הקשורות למחשבים ומשתמשות בגופן הדומה לצורתן של האותיות על גבי צגי המחשב בראשית ימיהם, שנים לפני עידן ה-GUI (ממשק המשתמש הגרפי) והגופנים המעוצבים. למרות שההכרח להשתמש בגופנים אלו במחשב חלף מן העולם, עדיין מקשרים אנשים רבים בין הגופן ובין עולם המחשוב.
מיתוג זר בישראל
הסרתו החלקית של החרם הערבי בעקבות התפתחויות מדיניות החל משנות ה-70, הביאה לארץ תאגידי ענק שקודם לכן לא פעלו בה, כגון מקדונלד'ס או מיצובישי. תהליכי הגלובליזציה הפכו את המשק הישראלי לפתוח יותר, ומקושר יותר לתאגידים בינלאומיים. במקביל, חדירת ערוצי הטלוויזיה המסחריים הפיצה את התרבות האמריקנית ואת שיטות הפרסום שבאו משם. התוצאה הייתה ריבוי משמעותי במיתוג זר. בשנים האחרונות המיתוג הזר הפך לנורמה, במיוחד בשדה התקשורת. המדובר לא רק בשימוש בשמות לועזיים, שהיה נפוץ גם בעבר, כי אם באמריקניזציה בולטת, עד כדי מחיקת כל זכר לישראליות של המוצר. דוגמאות בולטות הן:
אף שמיתוג זר באנגלית (תוך רמז ברור לארצות הברית) הוא הדומיננטי בישראל, הרי בתחומים מסוימים פונה המיתוג הזר לשפות אחרות ולתרבויות אחרות.
האומלאוט של הרוק הכבד
עולם השיווק והמסחר אינו היחיד המשתמש במיתוג זר; התופעה קיימת גם באמנות. האומלאוט של הרוק הכבד, למשל, מתייחס לנוהג שהחל בשנות ה־70, עם היווצרותו של הז'אנר המוזיקלי, לעטר שמותיהן של להקות רוק כבד ומטאל באומלאוט כדי להעניק להן נופך גותי או סקנדינבי. להקת מוטורהד (Motörhead) הבריטית, מחלוצות הז'אנר, היא גם מחלוצות המיתוג הזר באומנות. הקדימה אותם הלהקה האמריקנית Blue Öyster Cult ב-1970.
להקות נוספת שאימצו את הנוהג הן מוטלי קרו (Mötley Crüe) ו-Assück האמריקניות, Infernäl Mäjesty הקנדית, Deströyer 666 ו-Cünt Brigade האוסטרליות, Hypnös הצ'כית ו-Queensrÿche; האומלאוט מעל ה-y קיים לעיתים נדירות בהולנדית ובצרפתית. הלהקה Underground Zerø משתמשת באות הקיימת בדנית ובנורווגית. הגדילה לעשות הלהקה הפינית Ümlaut, ששמה מייצג את התופעה עצמה. הלהקה הבריטית Zee הוציאה ב-1984 אלבום בו נכללו שירים כדוגמת Cönfüsiön ו-Höw Dö Yöü Dö It.
סרט הקולנוע האמריקני ספיינל טאפ (1984), פרודיה דוקומנטרית על להקת רוק כבד בריטית הנושאת את אותו השם, מבצע גם פרודיה על תופעת האומלאוט, ומעטר את שמה של הלהקה באומלאוט מעל ל-n, סימן אשר אינו קיים באף שפה אירופאית (אך קיים במלגשית. סביר להניח שעובדה זו לא הייתה ידועה להוגי הרעיון. בשפות אירופאיות מופיעים אומלאוטים מעל תנועות בלבד, ולא מעל עיצורים).
להקות פיקטיביות אחרות שהשתמשו באופן פארודי באומלאוט של הרוק הכבד הן Deathtöngue (פרי עטו של צייר הקריקטורות האמריקני ברקלי ברת'ד), Pöyzen Böyzen (שהוזכרה בספר "גלגל המזלות" של סופר המדע הבדיוני ניל סטפנסון) ו-Djörk (מאת צייר הקריקטורות סקוט קורץ, אשר הכליל בפרודיה גם את הזמרת האיסלנדית ביורק, אשר בשמה קיים אומלאוט אמיתי). העיתון הפארודי The Onion ("הבצל") הציע ב-1997 שיש לשנות את שמה של ארצות הברית ל-Ünited Stätes כדי לזרוע פחד בלבם של אויביה.
אמצעים נוספים בהם משתמשים להקות מטאל כדי ליצור להם אפיון אפל הוא שימוש בכתבי רונות עתיקים, בגופן גותי של ימי הביניים ואפילו באותיות עבריות. חלק מהלהקות גם מזהות את חבריהן בכינויים מתאימים במקום בשמם הפרטי, ובכך מקנים נופך אפל יותר ללהקה.
ההוביט
ההוֹבִּיט, או לשם ובחזרה (באנגלית: The Hobbit, or There and Back Again) הוא ספר פנטזיה מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. הספר עוסק במסעו של ההוביט בילבו באגינס יחד עם חבורת גמדאים, במטרה לשחרר את ממלכתם האבודה מאחיזתו של דרקון בשם סמאוג.
הספר מיועד בעיקר לילדים, למרות שהוא מכיל קטעים מפחידים שעלולים לטרוף את שנתם, אך נקרא על ידי בני כל הגילים. בדומה לספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות, ספר זה נולד מסיפור בהמשכים שנהג הסופר, טולקין, לספר לילדיו. טולקין היה פרופסור ללשון ולספרות וקיימת טענה שהוא כתב את הספר כדי להדגים לסטודנטים כיצד ניתן ליצור אווירה בעזרת מילים. הספר יצא לאור לראשונה ב-21 בספטמבר 1937 בממלכה המאוחדת ובשנים 1976, 1977 ו-2012 יצאו שלושה תרגומים שונים לעברית בישראל.
בין השנים 2012–2014 יצא עיבוד קולנועי בן שלושה פרקים לספר, מאת פיטר ג'קסון.
המסע
בילבו מתוודע לסיפורם העגום של עם הגמדים: בשנת 2770 לעידן השלישי תקף סמאוג הדרקון האדום את ממלכת ארבור - שהייתה הממלכה הכבירה של הגמדים בני עם דורין לאחר חורבן מוריה - ואת ממלכת דֵייל הנמצאת לרגלי ההר, שבה חיו בני-אדם. בתקיפתו החריב סמאוג את הממלכות, וגירש משם את הגמדים ובני-האדם שחיו לפני כן בשכנות וביחסי גומלין. לאחר מכן, סמאוג אסף סביבו את כל אוצרות גמדי ארבור לכדי מיטת־אוצרות, ונח עליה בשלווה באולם המרכזי של ארבור למשך שנים רבות. הגמדים יוצאים כדי לגרש את סמאוג ולשוב וליישב את ממלכתם, ובילבו מצורף לחבורה בתפקיד 'פורץ', אשר תפקידו יהיה לפרוץ את הדרך, ולהתגנב אל ביתו של הדרקון במערות הממלכה אשר בהר. גנדאלף טוען בפני הגמדים כי ההוביט, הנמוך אף מהם, אמנם נראה מבולבל וחסר ישע, אך יש בו אומץ לב ותושייה אשר יתגלו במהלך מסעם.
בתחילת מסעם של הגמדים מהווה בילבו יותר נטל מנכס, ונקודת המפנה מגיעה כאשר הגמדים עוברים בהרים ונופלים בשבי האורקים (בתרגומים אחרים - "שדים" או "גובלינים").בעזרת גנדלף מצליחים בני החבורה להרוג את מנהיג האורקים ולהימלט, אך בילבו אובד במהלך המנוסה. בחיפושיו אחרי מוצא, הוא משוטט במחילות שמתחת להרים, נתקל ביצור המכונה גולום ומוצא טבעת אשר שייכת לגולום ואשר העונד אותה הופך לרואה ואינו נראה. טבעת זו משמשת את בילבו מאוחר יותר בעלילה לעשיית מעשים שונים בהיחבא, ובעזרתה מטפח בילבו דימוי של מתגנב מעולה אשר מסוגל לעבור דרך הדרוכים והמוכשרים שבצופים מבלי להתגלות. גולום ממהר לעבר הפתח כדי לחסום את יציאתו של בילבו ולחלץ ממנו את הטבעת, אך בכך הוא מוביל גם את בילבו בעקבותיו, ובהגיעם לפתח מצליח בילבו לנתר מעל גולום ולהצטרף לחבורה.
בני החבורה מצליחים להתרחק מההרים, נתקלים בווארגים (זאבי ענק) שאליהם מצטרפים השדים שמעלים באש את העצים שעליהם טיפסה החבורה. מלך הנשרים ולהקתו מחלצים אותם מצרה זו. לאחר מכן הם פוגשים את ביורן, מעין אדם-דוב ענקי, שחי בבדידות ואשר צוות ביתו מורכב מבעלי חיים. בעזרת גנדלף וסיפוריו מצליחים להתיידד איתו והוא מארח אותם. בעת מעבר ביער-אופל נלכדים הגמדים בידי עכבישי ענק, ובילבו לבדו מחלץ אותם בעזרת הטבעת, כשהוא נאלץ לגלות לגמדים את סודה. לאחר מכן נופלים הגמדים בשבי שדוני היער, ושוב בילבו הוא שמחלץ אותם, פותח את דלתות תאי הכלא בעזרת צרור המפתחות שסילק מאחד השומרים שנרדם, מכניס אותם לחביות יין ריקות שמוטלות לנהר הזורם לעבר האגם.
ההגעה אל ההר הבודד
ברד מסייע לשר העיר לשקם את העיר, וכורת ברית עם מלך שדוני היער, שצבאו צעד לעבר העיר אותה שעה. לאחר מכן מנהיגים מלך השדונים וברד כוח צבאי משותף של שדונים ובני אדם לעבר ההר הבודד, שבו מתבצרים הגמדים בהנהגת תורין, אשר עם מות הדרקון הפך למלך בטן-ההר. תורין, נתמך בטענה כי האוצר במקורו היה שייך לאבותיו של תורין, מסרב לבקשת ברד לחלוק את אוצר הדרקון, ואף קורא לקרובו מלך הגמדים מגבעות הברזל, דֵּין רגל ברזל בֶּן נֵין, לבוא לעזרתו. בעקבות זאת מטילים ברד ומלך השדונים מצור על ההר הבודד, ואליהם מצטרף גם גנדלף הקוסם. ברד מצליח לשאת ולתת עם תורין על הסכם לחלוקת האוצר בעזרתו של בילבו, אשר שם ידו על "לב ההר" – אבן החן היקרה ביותר לגמדים – ומעביר אותה לבני האדם, כדי למנוע את המלחמה. כתוצאה מכך נאלצים הגמדים להגיע להסכם, ותורין מסתכסך עם בילבו. התגבורת המיוחלת של צבא גמדים בראשות דֵּין מגיעה וגורמת לתורין להפר את ההסכם.
קרב חמשת הצבאות
קרב עמד להתפרץ, אולם ממש באותה העת מותקפים הן הצרים והן הנצורים על ידי צבאו של בולג (בנו של אזוג) מנהיג האורקים בהרי הערפל, בצוותא עם הווארגים. העימות המתפתח מכונה קרב חמשת הצבאות, ובמהלכו מתאחדים כוחות בני האדם, השדונים והגמדים כנגד האורקים והווארגים. למרות שבתחילה נראה כי הכוחות של העמים החופשיים יעמדו מול כוחות האופל, המספרים העצומים של חייליו של בולג כמעט וגוברים על הברית המשולשת. רק עזרה של הנשרים שמגיעה באיחור, ואחריה הצטרפותו של ביורן למערכה, מטה את הכף כנגד האורקים שנוחלים תבוסה ונאלצים להימלט.
במהלך הקרב מנהיג תורין את חבורת הגמדים בהסתערות אמיצה נגד האורקים, נפצע אנושות בקרב וחולץ בידי ביורן, אשר מצטרף לקרב בדמות דוב אימתני והורג את בולג. בילבו משתמש בטבעת כדי להעלם מן העין, אולם נפצע בראשו ומאבד את הכרתו כשהטבעת על אצבעו. בתום הקרב, בעודו מוטל על ערש דווי, מתפייס תורין עם בילבו, ומתפכח מתאוות הבצע שלקה בה בעקבות ההשתלטות על האוצר. לאחר מות תורין הופך דֵּין רגל ברזל למלך הגמדים שבבטן-ההר. מלך השדונים מניח על חזהו של תורין המת את אבן החן "לב ההר", ועל קברו שבהר הבודד הוצבה חרבו "אורקריסט", אשר זוהרת בחשיכה בעת שאורקים ויצירי רשע נוספים קרבים, ובכך תמיד ניתנה לגמדים התרעה בהתקרב אויב לממלכתם אשר בבטן ההר.
הגמדים נותנים לבילבו זהב וכסף ככל שהסוס שלו יכול לשאת והוא חוזר להוביטון וחי בעושר רב אשר צבר בהרפתקאותיו.
הספר כחלק מעולם הפנטזיה של טולקין
מלבד היותו ספר-מופת בזכות עצמו, מהווה "ההוביט" מעין פתיח לטרילוגיה הגדולה של טולקין, "שר הטבעות", אשר מוקדה היא הטבעת הקסומה שנשארה בידיו של בילבו כאשר חזר אל הפלך. בספר עצמו מוזכרים בדרך אגב מאורעות הנראים לכאורה שוליים, שלאחר מכן מתגלים בטרילוגיה כדברים רבי חשיבות בהיסטוריה של הארץ התיכונה (כגון גירוש בעל האוב - הלוא הוא סאורון - על ידי המועצה הלבנה). אולם, בעוד אשר הספר ההוביט יצא לאור בשנת 1937, הטרילוגיה יצאה לאור 28 שנים לאחר מכן, בשנת 1965. אפשר להניח כי לטולקין לא הייתה כוונה מראש לכתוב המשך לספר ההוביט.
תרגומי הספר לעברית וליידיש
עוד בטרם יצא תרגום עברי מלא, הופקה בקול ישראל סדרת תסכיתים בהתבסס על "ההוביט", בעיבוד דניאלה אתגר. הם שודרו בימי שלישי וחמישי ב-16:31, ב'פינה לאם ולילד' של רשת א', מ-6 ביוני ועד 3 באוגוסט 1967.
ההוביט תורגם לעברית שלוש פעמים:
תרגום משה הנעמי
תרגומו המקצועי הראשון של הספר, המלווה בניקוד לילדים, נערך על ידי משה הנעמי ויצא לאור בשנת 1976 בהוצאת זמורה ביתן.
תרגום הטייסים
תרגום נוסף, "הוביט", נערך בנסיבות יוצאות דופן ומכונה "תרגום הטייסים". מספר שנים קודם להוצאת התרגום הראשון לספר, ישבו בכלא בקהיר שבמצרים, מספר טייסים ישראלים שנשבו במהלך מלחמת ההתשה. ארבעה מהטייסים, אבינועם קלדס, רמי הרפז, מנחם עיני ויצחק פיר, תרגמו לעברית את הספר מעותק באנגלית שנשלח לפיר על ידי אחיו והועבר לו דרך הצלב האדום. הרפז סיפר בכנס "אבק כוכבים" כי:
כמו כן סיפר הרפז בהרצאה בבית אריאלה:
בספר עצמו מוענק הקרדיט על התרגום ל"טייסי חיל האוויר וחבריהם". הכוונה היא לשבויים נוספים שחלקו עם ארבעת המתרגמים את התא בעבאסיה, והשתתפו בתרגום השירים שמופיעים בספר. בתום כשלוש שנים של שבי (1970–1973) אחזו הטייסים בשבע מחברות כתובות בצפיפות, פרי תרגומם המשותף (התרגום עצמו ארך ארבעה חודשים). לארבעה התגלה קיומו של התרגום של הנעמי, אך גם תרגומם יצא לאור, בשנת 1977 בהוצאת זמורה ביתן, בעזרת מימון של חיל האוויר.
הרקע לתרגום הטייסים וסגנונו הפכו אותו לאהוד ביותר. בנו ויורש עזבונו של טולקין, כריסטופר טולקין, תיאר את הסיפור שמאחורי תרגום הטייסים כאחד האהובים עליו.