cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פליטת פה (מופע)
פליטת פה הוא מופע יחיד סאטירי אותו העלה דודו טופז בשלהי 1984 בהפקתו של אחיו מיקי גולדנברג. סיפור המסגרת של המופע הוא מונולוג אותו נושא טופז בנמל התעופה בן-גוריון טרם ירידתו מישראל לאוסטרליה בעקבות נאום הצ'חצ'חים, אשר פגע בקריירה שלו והביא לאיומים על חייו. המופע זכה להצלחה עם יותר מ-400 הופעות, הופץ בכבלים הפירטיים ובקלטות וידאו, והצליח לשקם את הקריירה של טופז. את רוב המופע כתב טופז בעצמו בעזרתם של יואל ריפל ומנחם זילברמן.
חלק ראשון
החלק הראשון הוא החלק היותר סאטירי. בו הוא מסביר את הסיבות לירידתו מאוסטרליה בשל כך שזה "המקום הכי רחוק שהוא מצא על המפה". בחלק זה טופז מציין את שלל הבעיות של מדינת ישראל בשנת 1984.
החלק הראשון מסתיים בכך שבשל שביתה בנמל התעופה, הטיסה מתעכבת.
חלק שני
עיקר החלק השני הוא ביקורת על החברה הישראלית:
בסוף טופז מדבר עם איש ביטחון לפני שהוא עולה על הטיסה, ואז מסתבר שהוא חבר ילדות של מי שהיה מפקדו בצבא, שהוא מכיר אנשים שגם טופז מכיר, ושהוא נשוי לחברתו לשעבר של טופז. לאחר השיחה טופז מחליט להישאר בארץ, בשל חוסר הפורמליות של החברה הישראלית אותה רואה טופז כיתרון, והחברה שיש לו בארץ. בסוף הוא מדמה שיחת טלפון של ישראלי מניו יורק, שלמרות שהוא מראה שהוא הצליח בארצות הברית, בפועל הוא עובד כפועל ניקיון.
אליה דלה קוסטה
אליה אנג'לו דלה קוסטה (באיטלקית: Elia Angelo Dalla Costa; 14 במאי 1872 – 22 בדצמבר 1961) היה קרדינל בכנסייה הקתולית באיטליה, הארכיבישוף של פירנצה משנת 1931 ועד מותו, וחסיד אומות העולם.
נעורים והסמכה
דלה קוסטה נולד בווילה-ורלה שבמחוז ונטו באיטליה, הצעיר מבין חמישה ילדים להוריו. הוא השתתף בסמינרים לכמרים בוויצ'נצה ובפדואה לפני שהוסמך לכמורה בשנת 1895. הוא סיים את לימודיו ב-1897 ועבד כרועה רוחני בקהילה בוויצ'נצה, במקביל להוראה.
בשנת 1923 מונה דלה קוסטה לבישוף של פדואה על ידי פיוס התשיעי. בשנת 1931 מונה דלה קוסטה לתפקיד הארכיבישוף של פירנצה.
פעילותו בתקופת השואה
דלה קוסטה יזם פעולות הצלה ועודד את הכמורה המקומית ליטול חלק בהן. הוא כתב לראשי מנזרים ומסדרים נוצריים וביקש מהם להעניק מחסה ליהודים. דלה קוסטה אף נתן בעצמו מחסה ליהודים נמלטים לתקופות קצרות, לפני שאלה הועברו למקומות מחסה אחרים. דלה קוסטה אף סייע בגיוס כספים לשם סיוע ליהודים בפירנצה.
בדצמבר 1943 נעצרו פעילים יהודיים רבים במחתרת, עקב הלשנה. מעת זו ואילך הייתה זו הכנסייה שאנשיה היו אחראים על רוב פעילות ההסתרה וההצלה. במספר מקרים נעצרו אנשי כנסייה. חלקם עונו וחלקם נשלחו לאושוויץ. חלק מהפעילים האיטלקיים ברשת ההצלה, בעיקר נזירות ואמהות מנזר, הוכרו לימים כחסידות אומות העולם.
בנוסף לפעילותו זו, סייע דלה קוסטה להצלת איטלקים מהוצאה להורג תחת השלטון הפשיסטי.
לאחר השואה
בשנת 1958 השתתף דלה קוסטה בבחירת האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. בשנת 1961 נפטר דלה קוסטה בפירנצה, ונקבר בכנסיית סנטה מריה דל פיורה.
הנצחה
בשנת 1981 החלה הכנסייה הקתולית בתהליך הכרה בדלה קוסטה כקדוש. ב-2012 הכיר יד ושם בדלה קוסטה כחסיד אומות העולם.
הליגה הלאומית לכדורגל נשים בארצות הברית
הליגה הלאומית לכדורגל נשים (באנגלית: National Women's Soccer League או בקיצור NWSL) היא ליגת כדורגל נשים מקצוענית שנמצאת בראש הפירמידה של מערכת הליגות בארצות הברית. הליגה נמצאת בבעלות הקבוצות, ועד 2020 הייתה תחת חוזה ניהול עם התאחדות הכדורגל של ארצות הברית. ה-NWSL הוקמה ב-2012 כיורשת של ה-WPS (2007–2012), שהייתה בעצמה היורשת של ה-WUSA (2001–2003). הליגה החלה לפעול ב-2013 עם שמונה קבוצות, ארבע מהן היו חברות לשעבר ב-WPS (בוסטון ברייקרס, שיקגו רד סטארס, סקיי בלו ווסטרן ניו יורק פלאש). נכון ל-2021 יש בה 10 קבוצות ברחבי ארצות הברית, כששתיים נוספות אמורות להצטרף ב-2022.
מאז הקמתה של הליגה ב-2013, ארבע קבוצות הוכתרו לאלופות NWSL, תואר שמוענק לזוכה בפלייאוף בסוף העונה; ארבע קבוצות זכו במגן הליגה, תואר שמוענק לקבוצה שמסיימת במקום הראשון בתום העונה הסדירה. אלופת ה-NWSL הנוכחית (2021) היא וושינגטון ספיריט והזוכה הנוכחית במגן הליגה היא פורטלנד ת'ורנס.
פורמט התחרות
עונת ה-NWSL נמשכת מאפריל עד נובמבר, כאשר כל קבוצה מתוכננת לשחק 24 משחקים בעונה הרגילה (12 משחקי בית ו-12 משחקי חוץ). בתום העונה הסדירה, הקבוצה עם סך הנקודות הגבוה ביותר זוכה בתואר מגן הליגה. שש הקבוצות עם הכי הרבה נקודות מהעונה הסדירה מעפילות לפלייאוף, כאשר שתי הקבוצות הראשונות יעלו מיד לסיבוב השני; הקבוצות האחרות יתחרו בסיבוב הראשון בשיטת הנוק אאוט והמנצחות יעלו לסיבוב השני שהוא למעשה חצי הגמר. הזוכות בחצי הגמר יעלו לגמר האליפות והמנצחת בגמר תזכה בתואר האליפות.
מתכונת התחרות הנוכחית החלה בעונת 2021 ולפני כן הפלייאוף כלל רק ארבע קבוצות. גם מספר המשחקים בעונה הרגילה נע בין 20 ל-24 בעונות הקודמות.
הקמת הליגה
לאחר התפרקות ה-WPS באפריל 2012, פדרציית הכדורגל של ארצות הברית הכריזה על פתיחה בדיונים על עתידו של כדורגל נשים מקצועני בארצות הברית. הדיונים שכללו נציגים מגופים שונים וביניהם נציגי קבוצות שפעלו בליגות שונות, נערכו במשך מספר חודשים ובסופו של דבר הוחלט על הקמת ליגה חדשה. בהשוואה ל-WPS, הקבוצות יפעלו באופן מושכל במסגרת עלות נמוכה ומבוקרת יותר וינהלו את הצמיחה של הליגה באופן הגיוני שיאפשר את המשך קיומה.
בנובמבר 2012, הוכרז כי יהיו שמונה קבוצות בליגת כדורגל מקצוענית חדשה לנשים וששחקניות הנבחרת יסובסדו על ידי התאחדות הכדורגל האמריקאית, התאחדות הכדורגל הקנדית (CSA) ו התאחדות הכדורגל המקסיקנית (FMF). שלוש הפדרציות ישלמו עבור המשכורות של שחקניות הנבחרת הלאומית שלהן (24 מארצות הברית, 16 מקנדה ו-12 עד 16 ממקסיקו) כדי לסייע לקבוצות בהרכבת סגלים ברמה עולמית תוך הישארות מתחת לתקרת השכר. בשלב ההקמה יחולקו השחקניות באופן שווה (ככל שניתן) בין שמונה הקבוצות. הקבוצות יהיו הבעלים של הליגה, והליגה תתקשר עם התאחדות הכדורגל האמריקאית שתנהל את פעילותה לפחות בשנים הראשונות. לאחר עונת 2020, הליגה סיימה את חוזה הניהול שלה עם התאחדות הכדורגל האמריקאית.
חברת נייק נבחרה כנותנת החסות לליגה, וסיפקה ביגוד לכל הקבוצות כמו גם את כדור המשחק.
הקבוצות בליגה
נכון ל-2021 בליגה 10 קבוצות ברחבי ארצות הברית ושתיים נוספות צפויות להצטרף ב-2022. כל קבוצה צריכה לכלול 20–22 שחקניות בסגל שלה, עם אפשרות הוספה של 4 שחקניות משלימות (26 כולל שחקניות משלימים) במהלך העונה.
מתוך 10 הקבוצות ששיחקו בעונת 2021, שלוש מזוהות עם מועדונים מליגת הגברים ה-MLS, שתיים קשורות לקבוצות גברים של ה-USL, אחת מזוהה עם מועדון מליגת העל הצרפתית (כמו גם מקבילתה בליגת העל הצרפתית לנשים), וארבע קבוצות נשים עצמאיות.
לוקה איוואנושץ
לוקה איוואנושץ (בקרואטית: Luka Ivanušec; נולד ב-26 בנובמבר 1998 בוואראז'דין שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים
איוואנושץ גדל במחלקות הנוער של נובי מארוף, ואראז'דין ולוקומוטיבה זאגרב. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לוקומוטיבה זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית. הוא ערך 78 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-19 באוגוסט 2019 חתם איוואנושץ ב-דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית. בארבע העונות הראשונות שלו במועדון זכה בארבע אליפויות קרואטיה.
קריירה בינלאומית
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
דברה ג'ו ראפ
דברה ג'ו ראפ (באנגלית: Debra Jo Rupp; נולדה ב-24 בפברואר 1951) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה ביותר בתפקידה כקיטי פורמן בסדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70". היא גם ידועה בתפקידה כאליס, אשתו של פרנק ג'וניור, אחיה של פיבי בסיטקום "חברים".
קריירה
בשנת 1979 עזבה את ביתה ונסעה לניו יורק על מנת לעסוק במשחק. היא הרבתה להופיע על בימות תיאטרון קטנות ופרסומות טלוויזיה בטרם זכתה בתפקידה הראשון כשילה, רקדנית אקזוטית, בדרמה היומית "כל ילדיי". באותה התקופה שיחקה בהצגות ברודוויי נחשבות וכן זכתה לפרס הביקורת של מגזין התיאטראות הניו-יורקי. במשך כל שנות השמונים התמקדה במשחק בברודוויי והנחשבה לאחת השחקניות המוערכות ביותר בתחום התיאטרון. לקראת סוף שנות השמונים, שיחקה את תפקיד המזכירה בסרטו של טום הנקס, "ביג".
ראפ המשיכה בתפקידי משנה בטלוויזיה בשנות התשעים, ובתפקידים ראשיים על בימות ברודוויי. בשנת 1995 שיחק בסדרה הקומית "המופע של ג'ף פוקסוורת'י" בעונה הראשונה, בתפקיד גייל. בשנת 1996 השתתפה בפרק של הסדרה "סיינפלד" בתפקיד סוכנת ההזמנות של ג'רי סיינפלד, תפקיד עליו קיבלה מספר פרסים. בשנת 1997 הצטרפה לקאסט של "חברים" למשך שלוש עונות בתפקיד אליס נייט, מורה לכלכלת בית שהתאהבה והתחתנה עם אחיה של פיבי בופה, פרנק ג'וניור ג'וניור.
פריצתה הגדולה והבולטת ביותר התרחשה בשנת 1998, כאשר לוהקה לתפקיד קיטי פורמן בסדרה "מופע שנות ה-70", מה שנחשב לתפקידה הגדול ביותר עד כה. בשנת 2005 חזרה לסדרה "כל ילדיי" לפרק אחד בתפקיד ויקטוריה, אישה מחוסרת דיור. בשנת 2006 ירדה "מופע שנות ה-70" מהמסך, וראפ לוהקה מיד למספר תפקידים ראשיים ומשניים בסדרות בארצות הברית שחלקן הגיעו לישראל.
בשנת 2020 ראש הופיעה בפרק הראשון במיני סדרה של דיסני + "וונדה-ויזי'ן" ושיחקה את אשתו של מר. הארט (שרון דייוויס)
רול-אפס
רול-אפס (באנגלית: Fruit Roll-Ups) הוא מותג ממתקים בטעם פירות מפקטין שהופיע לראשונה בחנויות מכולת ברחבי ארצות הברית בשנת 1983. הממתק שטוח, פרוש על יריעת צלופן כדי למנוע ממנו להידבק לעצמו ומגולגל.
את הממתק מייצרת ג'נרל מילס. מוצרים דומים שיווקו ג'נרל מילס וחברות אחרות, בעיקר תחת המותג קלוגס, בשם Fruit Winders.
היסטוריה
לפני ייצור הרול-אפס היה נפוץ בשוק ממתק בשם Joray Fruit Rolls, שהוא ממתק עגול שעשוי מפירות יבשים. לעומת ה-Joray Fruit Rolls, המרקם של הרול-אפס מזכיר יותר גומי, ואף שצורת הממתק הייתה עגולה במקור, היום צורתו היא מקבילית שטוחה. בשנת 1975 החלה חברת ג'נרל מילס במחקר המקדים ליצירת הממתק.
המותג רול-אפס פורסם בטלוויזיה בארצות הברית בשנות השמונים המוקדמות. השיווק התבסס על כך שהורים יוכלו להאכיל את ילדיהם במזונות מעובדים "מהנים" המבוססים על פירות אמיתיים. עם זאת, מחקרים על אימהות אמריקאיות הראו שהן מופתעות עד כמה מתוקים הרול-אפס וכמה מעט פירות יש בהם. לדוגמה, טעם התות אינו מכיל תותים, והמרכיב היחיד בממתק המופק מפירות הוא מיץ אגסים מרוכז.
רכיבים
המרכיב העיקרי ברול-אפס הוא סוכר. הממתק מכיל חמישה סוגים שונים של סוכר: סוכר מתרכיז מיץ אגסים, סירופ תירס, סירופ תירס מיובש, סוכר וכמות קטנה של גלוקוז. הממתק מכילים גם כמויות קטנות של שמן זרעי כותנה שעבר הידרוגנציה חלקית, חומצת לימון, נתרן ציטראט, מונוגליצרידים אצטילטים, פקטין פירות, חומצה מאלית, חומצה אסקורבית, חומרי טעם וריח טבעיים וצבעי מאכל מלאכותיים.
תביעות
בשנת 2011 תבע המרכז למדע למען האינטרס הציבורי את ג'נרל מילס בטענה שהאריזה והשיווק של הרול-אפס מטעים מכיוון שהם מציגים את המוצר כחטיף מזין, בריא ומלא פירות, אף על פי שהערך התזונתי שלו זהה לזה של דובוני גומי. התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, כאשר ג'נרל מילס הסכימה שלא לשים תמונות של פירות על התווית של המוצר, אלא אם כן הפרי באמת קיים. הוסכם גם שהחברה תפסיק לשווק את המוצר ככזה שמכיל פרי אמיתי, או שתכלול בהצהרה את שיעור הפירות במוצר. שינויים אלו התרחשו בשנת 2014.
גוטייה לארסונר
גוטייה לארסונר (בצרפתית: Gautier Larsonneur; נולד ב-23 בפברואר 1997) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער בואלנסיין.
קריירה
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ב-11 באוגוסט 2017, כששמר על רשת נקייה בתיקו 0–0 של קבוצתו עם גָזֵלֵק אָזַ'אקְסְיוֹ. כבר באותה עונה הפך לשוער הפותח של הקבוצה, וגם בעונה שאחריה הצליח לשמור על מקומו ולסייע לקבוצה להעפיל לליג 1.
בעונת 2021/2022 איבד את המקום בהרכב לשוער מרקו ביזוט.
אמיר זיו-אב
אמיר זיו-אב הבעלים של החברה הטכנולוגית "זיו-אב הנדסה בע"מ". כיהן בתפקיד המדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים. חבר הוועד המנהל של ה"טכניון" בחיפה, מרצה בכניון על אופטימיזציה לתארים מתקדמים, חבר בחבר הנאמנים של מכללת "אפקה" להנדסה בוועדות ממלכתיות שונות. שימש כחבר דירקטוריון של חברת "עשות אשקלון" ושל חברת מסחור הידע של אוניברסיטת בר-אילן. (סא"ל במיל', יליד 1949)
ביוגרפיה
אמיר זיו-אב הוא בעל דוקטורט מאוניברסיטת תל אביב בנושא גיבוש קונספטים טכנולוגים אופטימליים ואסטרטגיה טכנולוגית. בעל שלושה עשר פטנטים בתחומי המכניקה, תעשיית הפלסטיק, הרכב, התעופה והמכשור הרפואי.
בשנות ה-70 כיהן כחבר המטה למלחמה בתאונות דרכים בראשות סגן השר גד יעקובי. בשנים 1973–1976 היה בעל טור חודשי ב"מעריב" בנושאי תחבורה.
בשנים 1976–1982 לאחר לימודי ההנדסה חזר לשירות קבע בצה"ל כראש מגור תכנון מכני ביחידת יפת"ח, ולאחר מכן שימש כראש ענף פיתוח של חיל ההנדסה, כעוזר של ישראל טל בנושאי פיתוח טנק המרכבה, וכראש פרויקט בלשכת סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם.
בשנים 1984–1987 שימש כמנהל הפיתוח האופטו-מכני וחבר ההנהלה המורחבת של "אופטרוטק" ("אורבוטק") ולאחר מכן כמנהל הפיתוח וחברת הנהלת "כתר פלסטיק".
בתחילת שנות ה-90 ולאחר הקמת זיו-אב הנדסה שימש כיועץ בתחום תעשיית הפלסטיק לתעשיין סטף ורטהיימר. בשנת 1998 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת "צפריר מהנדסים", חברה ציבורית שעסקה בשירותי הנדסה.
בשנת 1999 היה מעורב בתכנון פשרה ב"פרשת המשחן". פרויקט בו הועברו חלקים מטורבינות קיטור של "חברת החשמל", ממפעל "אלקו" שליד מחלף מורשה לתחנת הכוח באשקלון, שבגלל גודלם הצריך סגירה של כבישים והסרת עמודי תאורה. התוכנית להובלתם בשבת גרמה לפרישת מפלגת יהדות התורה מממשלת אהוד ברק.
בשנים 2005–2014 שימש כחבר הוועד המנהל של מכללת אפקה להנדסה. (במקביל לחברות בחבר הנאמנים שנמשכת עד היום).
בתחילת שנות ה-2000 כיהן כנציג ציבור בבית הדין לעבודה
בשנים 2005–2010 שימש כחבר דירקטוריון חברת המו"פ של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2011–2013 כיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, וכן כיו"ר הוועדה הבין משרדית להתקני תנועה, בטיחות וניסויים ויו"ר ועדת ההיגוי לניהול ובקרת תנועה.
מאמרים על אסטרטגיה טכנולוגית ועל מערכות שפיתח זיו-אב פורסמו במספר ירחונים עולמיים: "Thinking Highways" (2013) ,"Machine Design", "Modern Plastics", "Automotive Engineering" ,"Kunststoffe", "Link"
מפרסם מעת לעת מאמרי אורח ב"דה-מרקר" ו"גלובס" בנושאי חברה, כלכלה, תקציב הביטחון וחינוך. בין השאר דוגל בתחבורה ציבורית בחינם, מאחר שהתועלת הכלכלית-חברתית שתצא מסבסוד מלא שלה הרבה יותר גבוהה מעלות הסבסוד.
חיים אישיים
זיו-אב נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בקרית-אונו
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
פרס הווידאו קליפים של MTV לאתר האינטרנט של אמן הטוב ביותר
פרס הווידאו קליפים של MTV לאתר האינטרנט של אמן הטוב ביותר הוענק פעם אחת בשנת 1999 במהלך אותו הטקס והופסק להיות מוענק לאחר מכן. את הפרס העניקו בתחילת הטקס באופן חד פעמי ומסיבה שטרם פורסמה, הופסק להיות מחולק.
זוכים
הזוכה בפרס הייתה הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז, עבור אתר האינטרנט הרשמי שלה. המעצבת של האתר הייתה טרי וולס, אך היא עצמה לא נחשבת כזוכה בפרס, עקב כך שלא התווספה לקרדיטים של הזכייה. כמו כן, סטארלה אנג'ל אחראית לניהול אתר האינטרנט וגם היא לא נכללה בקרדיטים של הזכייה בפרס.
כפר ימה
כְּפַר יַמָּה היה יישוב יהודי קדום בגליל התחתון הנזכר בתלמוד, ואשר לפי הסברה, מקומו ב"ח'רבת ימא" שבדרום בקעת יבנאל.
בתלמוד הירושלמי זוהתה "כפר ימה" התלמודית עם העיר המקראית יַבְנְאֵל, אשר נזכרת בספר יהושע בדרום נחלת שבט נפתלי.
היישוב "אדמי הנקב", הנזכר לצד יבנאל בתיאור המקראי, זוהה על ידי חז"ל בשני יישובים תלמודיים נוספים בבקעת יבנאל (ציידתה ודמין). פרטים אלו סייעו לזיהויה של "כפר ימה" עם ח'רבת ימא (צוינה במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל).
בשל הזיהוי האמור של חז"ל לכפר ימה, כונתה המושבה שהוקמה בשנת 1901 בסמוך לח'רבת ימא בשם "יַבְנְאֵל", ומכאן גם שמה העברי של הבקעה כולה - "בקעת יבנאל".
באתר שרידים מתקופת הברונזה הקדומה עד התקופה הביזנטית, וביניהם שרידים המעידים על יישוב יהודי שהתקיים במקום, כגון כלי אבן, מצבה עם כיתוב עברי ("חלפו בר קוי"), בסיסי עמודים, אבני מזוזה וגזית מעוטרות של מבנה ציבור (ככל הנראה בית כנסת), וכן אמות מים מהמעיינות הסמוכים.
מצודת שאטו דה פלאן
מצודת המישור
יקטרינה וילקובה
יקטרינה ניקולאייבנה וילקובה (ברוסית: Екатери́на Никола́евна Вилко́ва; נולדה ב-11 ביולי 1984) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון רוסייה, הידועה בזכות תפקידיה בסרטים "ברק שחור" (2009), "המגונדרים" (2008), "הפירמידה" (2011) וכן, בסדרה "שלושת המוסקטרים" (2013).
ביוגרפיה
יקטרינה וילקובה נולדה בגורקי, רוסיה הסובייטת, ברית המועצות (כיום ניז'ני נובגורוד). בשנת 2003 יקטרינה סיימה לימודיה בבית הספר לתיאטרון של ניז'ני נובגורוד. בשנת 2006 סיימה את לימודיה בבית הספר לאומנויות הבמה במוסקבה.
היא שיחקה בתיאטרון בהצגה "לא חלק מאהבתו" בבימויו של אלכסנדר וולודין. הייתה מועמד לתואר שני בספורט בתחום התעמלות קצבית. היא גילמה תפקיד בסרט היא, קטיה קוזלובה בבימויו של ויקטור ריז'אקוב.
בשנים 2010–2011 היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "קרח ואש" ששודרה בערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית. בשנת 2010 היא כיכבה בקליפ לשיר "You Know" של אלכסנדר לומינסקי, ובשנת 2012 היא גם כיכבה בסרטון לשיר "Love" של דן בלן.
חיים אישיים
ב-1 במאי 2011 נישאה לאיליה ליובימוב, שחקן רוסי. ב-11 בפברואר 2012 היא ילדה בת בשם פאבלה. ב-6 באפריל 2014, היא ילדה בן בשם פיוטר.
הגן הלאומי אשקלון
גן לאומי אשקלון
רולס-רויס פנטום 5
רולס-רויס פנטום 5 (אנגלית: Rolls-Royce Phantom V) היא לימוזינה יוקרתית מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרו בין השנים 1959–1969.
בסך הכול יוצרו 516 יחידות.
יחסי הודו–פינלנד
יחסי הודו–פינלנד הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של פינלנד לרפובליקה של הודו.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין פינלנד והודו כוננו ב-10 בספטמבר 1949. זמן קצר לאחר מכן הגיע הוגו ואלוואנה, שליחה הראשון של פינלנד להודו לניו דלהי והגיש את אמנתו למושל הכללי צ'קרברתי רג'אגופלאצ'ארי. לאחר שהודו הפכה לרפובליקה ב-26 בינואר 1950, הציג ואלוואנה את אמנתו שוב לנשיא הודו הראשון ראג'נדרה פראסאד בפברואר 1950.
הנציגות הדיפלומטית של פינלנד בהודו פעלה מהמלון ססיל בין השנים 1949–1951. ואלוואנה ואשתו התגוררו במלון ססיל, ואילו בחדר זוגי במלון מיידן הסמוך שוכנה מזכירתו של ואלוואנה. ממשלת הודו מכרה לממשלת פינלנד חלקת אדמה בצ'נקיאפורי (המובלעת הדיפלומטית של ניו דלהי) בין שגרירות שווייץ לשוודיה בשנת 1954. בגלל מחסור בכספים, בניית השגרירות הפינית לא החלה מיד. שגרירות פינלנד הייתה ממוקמת בצריף בדרך Humayun בין השנים 1951–1958. הצריף נבנה בשנת 1942 לשימוש זמני במהלך מלחמת העולם השנייה. השגרירות עברה למקום ברחוב Prithviraj בין השנים 1958–1967.
שגרירות פינלנד בהודו
ממשלת פינלנד ארגנה תחרות לעיצוב בניין השגרירות החדש בשנות ה-60. ריימה פייטילה ורעייתו ראילי פאטלאינן זכו בתחרות. עם זאת, בשל מחסור בכספים, ובעדיפות גבוהה יותר שהוקצתה לבניית שגרירויות במדינות אחרות, הקמתה של שגרירות חדשה בצ'נקיאפורי התעכבה עוד יותר. ממשלת הודו שלחה הערה לממשלת פינלנד בשנת 1963 בה הודיעה להם כי בניית השגרירות כבר התאחרה, וכי החלקה שנמכרה לממשלת פינלנד החלה למשוך גורמים אנטי-חברתיים למובלעת הדיפלומטית. יתר על כן, שגרירויות שווייץ ושוודיה התלוננו כי קוברות שוכנות בחלקה שהוקצתה לפינלנד. שגרירות פינלנד עברה שוב מכביש פריתוויראג' ל-Golf Links, שם הייתה ממוקמת בין השנים 1967–1986. לבסוף, בתחילת שנות השמונים החלה בנייתה של השגרירות בצ'נקיאפורי על פי תכנונם של פייטילה ופאטלאינן. השגרירות בצ'נקיאפורי נפתחה ב-5 בדצמבר 1986.
ביקורים רשמיים
התקיימו מספר ביקורים של ראשי מדינות וממשל וגורמים בכירים אחרים בין המדינות. ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ביקר בפינלנד בשנת 1957, אינדירה גנדי ב-1983 ומאנמוהאן סינג באוקטובר 2006. נשיא הודו ורהגירי ונקטה גירי ביקר בשנת 1971, ורמזוואמי ונקטרמן בשנת 1988.
ראש ממשלת פינלנד ו. י. סוקסלאינן ביקר בהודו בשנת 1960, קלווי סורסה  בשנת 1984 ומאטי ואנהאנן במרץ 2006. הנשיא אורהו קקונן ביקר בשנת 1965, מאונו קויביסטו ב-1987 ומרטי אהטיסארי ב-1996. ראשי מדינה וממשל פיניים ביקרו גם בהודו בביקורים פרטיים. אלה כוללים ביקורים של ראש הממשלה מאטי ואנהאנן בהודו בפברואר 2008 ופברואר 2010, וביקוריו של הנשיאה טריה הלונן בינואר 2007, פברואר 2009 ופברואר 2012.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין פינלנד להודו הסתכם ב-1.247 מיליארד דולר בשנים 2014–2015 וב-1.284 מיליארד דולר בשנים 2016–2017.
הסחר של הודו עם פינלנד חצה את המיליארד דולר (USD) והוא נוטה מאוד לטובת פינלנד (בערך 3:1). בשנת 2016, פינלנד הייתה שותפת הסחר ה-60 בגודלה של הודו בעולם, וה-10 בגודלה באיחוד האירופי (משרד המסחר והתעשייה, ממשלת הודו 2017). באופן דומה בשנת 2016, הודו הייתה שותפת הסחר ה-23 בגודלה של פינלנד בעולם, והחמישית בגודלה באסיה (מכס פיני 2017).
פריטי יצוא עיקריים מהודו לפינלנד: מוצרים אלקטרוניים, דלקים ושמנים מינרליים, בגדים מוכנים, כותנה כולל אביזרים, תרופות וכימיקלים משובחים, מוצרי ברזל ופלדה, מכונות ומכשירים, קפה, גומי, ברזל ופלדה, כימיקלים אורגניים כורים גרעיניים, דוודים, מכונות ומכשירים מכניים וחלקיהם.
יצוא עיקרי מפינלנד להודו: מכונות וציוד חשמליים, כורים גרעיניים, דודים, מכונות ומכשירים מכניים, נייר וקרש נייר, ברזל ופלדה, עיסת עץ או מחומר תאית סיבי אחר, עיסת נייר פסולת, כלי רכב וציוד תחבורה וכו'.
צ'אנגג'נג 8
צָ'אנְגְגֶ'נְג 8 או צעדה ארוכה 8 (בסינית: 长征八号, בפין-יין: Chángzhēng bā, באנגלית: Long March 8) הוא משגר לוויינים וחלליות ממשפחת צ'אנגג'נג, שפותח על ידי האקדמיה הסינית לטכנולוגיית רכבי שיגור (CALT) לנשיאה של עד 4500 ק"ג למסלול מסונכרן-שמש (SSO) בגובה 700 ק"מ. הרקטה מבוססת על קודמתה "צעדה ארוכה 7" עם השלב הראשון שלה ו-2 של המאיצים שלה, יחד עם השלב השלישי של בעירת מימן נוזלי מגרסאות ישנות יותר 3A/3B/3C ו-7A כשלב השני שלה.
גרסת רכב שיגור עתידית מתוכננת של צעדה ארוכה 8 צפויה להיות ניתנת לשימוש חוזר באופן חלקי על ידי נחיתה אנכית של השלב הראשון והמאיצים כיחידה אחת.
515 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 519–510 לפנה"ס
עידן הברונזה
עידן הברונזה (בצרפתית: L'Âge d'airain) הוא פסל ברונזה מעשה ידי הפסל הצרפתי אוגוסט רודן משנת 1876. הפסל מתאר גבר עירום, בגודל טבעי (גובהו 182.9 ס"מ).
רודן יצר מספר עותקים של פסל זה.
היסטוריה
הפסל הוצג לראשונה בתערוכה (סלון) בפריז שבצרפת בשנת 1877, ועורר שערורייה ציבורית בשל הריאליזם העז שלו. מבקריו של רודן טענו כי רודן לא פיסל למעשה את הפסל, אלא יצק גבס על גופו של דוגמן, ולאחר התייבשות הגבס, יצק לחלל שנוצר ברונזה, ולכן אין מדובר בפסל אלא ביציקה. רודן התנגד לטענות אלה בנחרצות והביא אמנים רבים שתמכו בכך שמדובר ביצירה פיסולית. התהודה הציבורית של הוויכוח הפכה את הפסל לפופולרי ביותר ורבים באו לראותו.
פיטר FM
פיטר FM (ברוסית: «Пи́тер FM») היא תחנת רדיו הפועלת בסנקט פטרבורג ובפרבריה.
היסטוריה
משנת 1998 שידרה תחנת הרדיו בשם "רדיו פטרוגרד - שנסון רוסי", בבעלות חברת נורד ליין בתדר 100.9 FM.
תחנת הרדיו פיטר FM החלה לשדר בסנט פטרסבורג ובוויבורג במרץ 2009. (המותג נרשם על ידי PMI מיד לאחר יציאתו לאקרנים של סרט באותו שם ).
בספטמבר 2014 נרכשה תחנת הרדיו על ידי רודיון יורייב, הבעלים של משרד עורכי הדין יורייב, שהפך גם לעורך הראשי. בדצמבר 2014 הוענק רישיון השידור לחברת R178 ובמרץ נרשם רישיון המדיה של פיטר FM מחדש עבורה.
ב-31 באוגוסט 2015, בעלי תחנות הרדיו היו סרגיי יאמשצ'יקוב ואנדריי דנילוב, בעלי תחנות הרדיו "רדיו לשניים" ו"רדיו וניה" ומייסדי "רדיו לדרכים".
מאז אוגוסט 2016 פורמט השידור שונה וכולל כעת בעיקר שידורי מוזיקה המורכבים מרוק רוסי, שאנסון ומוזיקת פופ.
דיוויזיית המילואים החמישית (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המילואים ה-5 (בגרמנית: 5. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-3, שהיה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה נטלה חלק במצור על אנטוורפן ובקרב על האיזר. בשנת 1915 היא הועברה לחזית המזרחית, שם השתתפה בין השאר בקרבות על ורשה ובמתקפת גורליצה-טרנוב בשנת 1915, ובקרב ברנוביץ' בשנץ 1916. באפריל 1917 היא הוחזרה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב השני על המארן. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-9 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
אהוד עזריאל מאיר
אהוד עזריאל מאיר (נולד ב-30 במאי 1979) הוא שחקן, תסריטאי, מחזאי, שדרן רדיו ואיש קריאייטיב ישראלי, ויוצר בחטיבת הדיגיטל של כאן - תאגיד השידור הישראלי.
קורות חיים
מאיר גדל באלקנה, למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה ולאחר מכן המשיך לישיבת הר ברכה. שירת כלוחם ומפקד ביחידת מגלן. בעל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהוראה מסמינר הקיבוצים.
תיאטרון
ב-2008 כתב את המחזה "שבת של שלום" שהשתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. ההצגה בבימויה של לילך סגל ובהשתתפות בועז טרינקר ושיר שומרון עסקה בזוג צעיר בשבת הראשונה שאחרי פינוי גוש קטיף שאינו מצליח להסתגל למציאות החדשה של חייו.
ב-2010 כתב את המחזה "לשחרר את הבננה" בהשתתפות אביב אלוש, דני שטג, יובל רז, אורי לחמי, גומא שריג ואחיו ישי מאיר ובוימה על ידי שרית הררי. היא רצה מספר שנים בבמות צוותא. המחזה הקומי עסק בחמישה חיילי מילואים המייצגים את מגוון הדעות, העדות והזרמים של ישראל, שנפגשים לעוד שבוע מילואים סטנדרטי. דווקא במקום ה"גברי" הזה, הם הסירו את מסכת הגבריות אותה הם לובשים בחיי היומיום ומדברים על רגשות, מערכות יחסים ותחושות שונות.
בשנים 2010 - 2013 לקח מאיר הפסקה מעולם היצירה והיה מורה לתיאטרון ומחנך.
עיתונאות
ב-2013 החל לעבוד באתר וואלה, הקים את "וואלה יהדות" והיה העורך הראשון של הערוץ. וואלה יהדות הייתה אחראית לחשיפות רבות בעולם החרדי, תוך שילוב של תרבות בעולם הדתי.
דיגיטל
החל משנת 2016 מאיר כותב, משחק ומביים סרטונים בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי. בין השאר, עוסקים הסרטונים של מאיר בסוגיות חברתיות, פסיכולוגיות, הורות, גבריות ועוד.
בין סדרות הרשת שיצר:
במקביל לסדרות הרשת שיצר בתאגיד, יצר מאיר סדרות נונסנס קומיות:
רדיו
מאיר משדר ברשת כאן מורשת ורשת ב'. ב-2019 יצר את הפודקאסט "סליחה על עוד שאלה" שזכה בפריצת השנה לאותה השנה.
חיים אישיים
מאיר נשוי למעצבת האופנה לילוש שלמן מאיר ואב לארבע בנות. אחיו הוא השחקן ישי מאיר.
גוסטב פון אלבנסלבן
גוסטב פון אלבנסלבן (בגרמנית: Gustav von Alvensleben; 30 בספטמבר 1803 – 30 ביוני 1881) היה גנרל פרוסי אשר לחם במלחמות איחוד גרמניה.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 הוא שירת במטה המלך, וב-30 באוקטובר הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-4. בשנת 1868 הוא הועלה לדרגת גנרל של הרגלים. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה הוא פיקד שוב על הקורפוס ה-4, בעוד אחיו קונסטנטין פון אלבנסלבן פיקד על הקורפוס ה-3, והוביל אותו בקרבות של בומון וסדאן. הוא גם התקדם עם כוחותיו נגד פריז, ועל שירותיו במלחמה זו הוא קיבל מענק של 100,000 טלארים. ב-10 באוקטובר 1872 הוא פרש מהצבא, וב-30 ביוני 1881 הוא מת בביתו בגרנרודה.
קרחון רושריי
קרחון רושריי (באנגלית: Rochray Glacier) הוא קרחון באי ת'רסטון המצוי בסמוך לקצה הצפון-מערבי של ארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9.3 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בסמוך ממזרח לגבעת הנדרסין.
נונאטאק ג'ורדן מפריד בין מוצאו של קרחון רושריי, לבין מוצאו של קרחון קוקס.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי), בדצמבר 1946.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם לוטננט זוטר (Lieutenant (junior grade)) סמיול רושריי (Samuel Rochray), מצי ארצות הברית, שהיה טייס מסוקים על אוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) בפברואר 1960.
הקומנצ'רוס
הקומנצ'רוס (באנגלית: The Comancheros) הוא מערבון אמריקאי משנת 1961 בבימויו של מייקל קורטיז, עם ג'ון ויין וסטיוארט ויטמן בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של מייקל קורטיז. הוא היה חולה בעת ההסרטה וג'ון ויין החליף אותו בבימויו וסירב לקבל קרדיט על כך.
התסריט מבוסס על הרומן "הקומנצ'רוס של פול וולמן משנת 1952. הקומנצ'רוס  היו קבוצה גדולה של עבריינים שסיפקו לשבט הקומנצ'י סחורות וכלי נשק שהשיגו בדרך בלתי חוקית.
תקציר העלילה
1843 ניו אורלינס, המהמר פול ריגרט (סטיוארט ויטמן) הורג את בנו של שופט בלואיזיאנה בדו-קרב אקדחים. הוא נמלט לטקסס כי האב מכריז עליו כרוצח.
ג'ייק קאטר (ג'ון ויין) הוא ריינג'ר בטקסס ריינג'רס שנשלח לתפוס אותו ולהביאו לדין. הוא מוצא אותו בספינת נהר השטה לגלווסטון ביחד עם אישה יפה בשם פילר גרייל (אינה באלין) עוצר ואוזק אותו. בדרך הם נכנסים לחווה שהותקפה על ידי אינדיאנים ואנשיה נרצחו. לאחר חפירת הקברים מצליח ריגרט להימלט.
מפקד הריינג'רס מייג'ור הנרי (ברוס קבוט) מטיל על קאטר להצטרף לקומנצ'רים בשם בדוי של הקומנצ'ר מקבי העצור. קאטר מתחבר עם הקומנצ'ר טולי קרו (לי מרווין) עבריין שתיין שמגלה לו את מצבורי הרובים שהם עומדים למכור לקומנצ'י.
הקומנצ'י מתקיפים וקאטר משחחר את רגרט מהאזיקים כדי שיילחם. הקרב נראה אבוד. ריגרט בורח על סוס אך לא עורק. הוא נפגש עם המייג'ור ואנשיו והם מגיעים לחווה ומניסים את הקומנצ'י.
המייג'ור ואנשיו מגיעים לשופט (אדגר ביוקנן) ונשבעים שבועת שקר שריגרט הוא איש הריינג'ס והיה אתם בעת הזמן בו הואשם ברצח. השופט מסכים וריגרט מצטרף לריינג'רס.
כעת מגיעים קאטר וריגרט למושבת הקומנצ'רוס כשמרחוק מלווה אותם הריינגר טוב (פטריק ויין) המחוסל על ידי הקומנצ'י.
הם מתקבלים בספקות על ידי הקומנצ'רוס ומפקדם גרייל (נחמיה פרסוף) שהוא מבוגר נכה בכסא גלגלים. הם נתלים בידיהם כעונש עד שלמקום מגיעה פילאר גרייל בתו של המפקד ומשחררת אותם. גרייל נרצח על ידי אם שבנה הוצא להורג בהוראתו בשל גניבה. כעת מגיעים למקום הריינג'רים ומתחולל קרב גדול בו נופלים רבים. פילאר וריגרט שורדים ועוזבים את המקום להתחלה חדשה וקאטר צועד לבד לעבר יחידתו.
הרי הורנבי
הרי הורנבי (באנגלית: Hornby Mountains) המכונים גם גבעות הורנבי (באנגלית: Hornby Hills) הם רכס הרים באי פוקלנד המערבי, שבאיי פוקלנד.
הפסגה הגבוהה בפסגות הרכס היא הר מריה (שגובהה 660 מטרים מעל פני הים), והפסגה השנייה בגובהה היא הר מודי (שגובהו 554 מטרים מעל פני הים).
הגובה הממוצע של ההרים 602 מטרים מעל פני הים.
אזור הרי הורנבי מוגדר כ"אזור צמחים בעל חשיבות" (וככזה הוא אזור מוגן).
גאולוגיה
הרי הורנבי נוצרו עקב כוחות העתקה טקטוניים, ובעקבותיהם, סלעי הקוורץ של הגבעות נדחקו על צידם, ועתה שכבותיהם אנכיים.
לקריאה נוספת
• Will Wagstaff, Falkland Islands, P 3
• Storey, B. C.; Curtis, M. L.; Ferris, J. K.; Hunter, M. A.; Livermore, R. A., Reconstruction and break-out model for the Falkland Islands within Gondwana, Journal of African Earth Sciences, Volume 29, Issue 1, p. 153-163. July 1999 DOI: 10.1016/S0899-5362(99)00086-X
בואינג KC-135 סטרטוטנקר
בואינג KC-135 סטרטוטנקר (באנגלית: Boeing KC-135 Stratotanker) הוא מטוס תדלוק ותובלה מתוצרת חברת בואינג האמריקאית המשמש את חיל האוויר של ארצות הברית וחילות אוויר נוספים.
בשנים 1956–1965 סופקו לחיל האוויר למעלה מ־800 מטוסי KC-135A. מתוכם למעלה מ־415 עברו שדרוג והוכנסו בהם מנועי CFM-56. מטוסים אלו קיבלו את הכינוי KC-135R ו־KC-135T. שדרוג נוסף היה בהכנסת מנועי TF-33-PW-102 למטוסים שקיבלו את הכינוי KC-135E.
לאורך שנות שירותו בחיל האוויר מילא המטוס בנוסף למשימות תדלוק אווירי, גם משימות הובלה של ציוד ונוסעים, משימות סיור וכן כמטוס למשימות של חילוץ רפואי.
המטוס מתוכנן לצאת בהדרגה משירות עם כניסת מחליפו בואינג KC-46 פגסוס.
אריאל מוניץ
מוניץ הוא מהיוזמים והתומכים במודל ״היגיון בריא״ אשר חרת על דגלו הגנה ממוקדת לאוכלוסיות בסיכון והפניית משאבים למערכת הבריאות על פני מדיניות של סגרים ובידודים.
ביוגרפיה
פרופ' מוניץ גדל והתחנך בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבה התיכונית ״נתיב מאיר״.
בין השנים 1977–1981 וכן בין השנים 1986–1988 התגורר ביוהנסבורג ובניו יורק, בהתאמה, במסגרת שליחות משפחתית.
פרופ' מוניץ מתגורר בירושלים, נשוי לכנרת ואב לשלושה.
שירות צבאי ביחידת מגלן
מוניץ התגייס לצה"ל בשנת 1993 והשלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות. במהלך שירותו, שימש כקצין ביחידת מגלן בשנים 1995–1997. במהלך שירותו כקצין, זכה לתעודת הצטיינות מהרמטכ"ל על פעילות מבצעית.
לימודיו האקדמיים
בשנת 1998, למד לתואר B.Sc.Med במדעי הרפואה הבסיסיים באוניברסיטה העברית והמשיך למסלול הישיר לדוקטורט בפרמקולוגיה במימון מלגת הצטיינות מטעם רקטור האוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בזיהוי קולטנים שתפקידם לעכב פעילות של תאים אאוזינופילים במחלות אלרגיות ונכתבה בהנחייתה של פרופ' פרנצ'סקה לוי-שפר.
בשנת 2006, התקבל להשתלמות בתר-דוקטורט במעבדתו של פרופ' מארק רוטנברג בבית החולים לילדים בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית.
פועלו בתחום המחקר
בשנת 2009, שב פרופ' מוניץ לישראל והתקבל כמרצה בכיר במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. לאחר 4 שנים, בגיל 38 מונה לפרופסור חבר וב-2017 קודם לפרופסור מן המניין. במהלך פועלו המחקרי, פרסם פרופ' מוניץ שלל מאמרים העוסקים בחקר תהליכים דלקתיים המשתתפים במחלות כרוניות. בין מאמריו ניתן למצוא מחקרים רבים המתארים מנגנונים בסיסיים בתגובות אלרגיות, כיצד תאים אאוזינופילים מתפתחים וכיצד הם מתפקדים בסרטן.
נורת' בונדיי
נורת' בונדיי (באנגלית: North Bondi, תרגום ישיר צפון בונדיי) הוא פרוור בסידני, השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי.
גאוגרפיה
נורת' בונדיי ממוקם ב-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מדרומו בפרוורים בונדיי ביץ', ממזרח ברוז ביי, ומצפון בדובר הייטס. בצדו המזרחי גובל הפרוור באוקיינוס, וכולל מספר חופים, הידוע שבהם הוא צוק בן באקלר. נורת' בונדיי כולל את גבולו הצפוני של המפרצון המהווה את חוף בונדיי ביץ', וניתן לראות את הבתים של נורת' בונדיי מהחוף. הרחוב הראשי החוצה את הפרוור ממערב למזרח הוא דרך בלייר. בתחילת המאה ה-20 פעלו באזור קווי חשמליות שונים, שהוחלפו באוטובוסים מאוחר יותר. כמו רוב הפרוורים המזרחיים, אין בפרוור תחנות רכבת.
היסטוריה
בשנת 1809 ניתנה לוויליאם רוברטס אחוזה רחבת ידיים (820 אלף מ"ר) שהתפרשה על פני כל אזור בונדיי, בין השאר נורת' בונדיי. בשנת 1892 הוקמה בפרוור סוללת התותחים ע"ש בן באקלר, שנועדה להגן על חופה המזרחי של סידני מספינות עוינות המתקרבות לאזור בונדיי. בשנות החמישים פינה הצבא את המחנה שהוקם בבן באקלר, וזה הפך לאתר בנייה שנסגר בשנות התשעים. כיום מצויה המקום שמורת טבע.
תרבות
באזור נורת' בונדיי מקבץ בניינים בסגנון האדריכלי אר דקו, המשמשים לבתי מגורים וכמרכזים מסחריים. הפרוור תומך בין השאר בתרבות גלישה, עם מוסדות כגון שירותי ההצלה של בונדיי וחנויות גלשנים וציוד נלווה. בפרוור נמצא גם מסלול הגולף של בונדיי, ממזרח לדרך מילטרי. מסלול הגולף כולל אזור פסלים המקושט בתבליטים בעלי דוגמאות אבוריג'יניות.
אפרים צור
אפרים צור (פיישטין) (מאי 1900 - 17 באפריל 1962) היה ראש מועצת מגדל (כיום אשקלון) משנת 1950 עד שנת 1951.
קורות חייו
אפרים צור נולד במאי 1900 בעיר פינסק שברוסיה הלבנה. אביו, אברהם-אשר פיינשטין, היה מורה וציוני פעיל, ציר בקונגרסים של "חובבי ציון" והתנועה הציונית. הילדים זכו לחינוך עברי- ציוני. צור היה פעיל ציוני והקים אגודת דוברי עברית בפינסק. הוא התנדב לצבא האדום בימי המהפכה, וחזר לעירו, שהפכה לחלק מפולין.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל עם קבוצת חלוצים, שייסדה את קבוצת גבת בעמק יזרעאל. הוא היה חבר ב"גדוד העבודה" על שם יוסף טרומפלדור, והתגורר ביישובים רבים עד 1936, אז התיישב בבאר טוביה (באותם ימים - יישוב מבודד בדרום הרחוק). לצד עיסוקו בחקלאות, צור היה פעיל גם בענייני ציבור, בעיקר בנושאי תרבות.
העיירה מגדל נכבשה במסגרת מבצע יואב (1948) על ידי חטיבת גבעתי ב-5 בנובמבר 1948. הוטל משטר צבאי על העיירה, וביולי 1950 כונסה בהנחיית הממשלה מועצה ממונה לניהול העיירה החדשה, שנקראה מגדל-גד (על שם העיר המקראית מגדל-גד). צור התבקש על ידי מפלגתו, מפא"י, לכהן כראש המועצה, ונענה לבקשה זו.
כראש מועצת מגדל
ב-16 ביולי 1950 התכנסה המועצה החדשה, מועצה ממונה (שלא נבחרה בידי התושבים), לישיבתה הראשונה בהרכב הבא:
אפרים צור כיושב הראש; אליעזר רומנובסקי, אליעזר מילרוד, דוד פלדמן, יחיא משה קפח, אברהם יקר ויהודה אבניאלי (גולדשטיין) כנציגי מפא"י. זלמן דידנר ויצחק פולסטר נציגי הפועל המזרחי. מאיר ארזי נציג מפ"ם, אליעזר רובין נציג חירות, עזריאל זמוש נציג משרד הפנים, וטהא רשיד אל-כטיב נציג המגזר הערבי. בישיבות השתתף כמעט תמיד גם קצין המחוז יעקוב ברדיצ'בסקי. לפי פרסום ברשומות מספר 98, מיום ה-2 ביולי 1950, נקראה המליאה "וועדת העירייה מג'דל", ובשם זה פעלו המועצה ומשרדי העירייה.
אפרים צור, שדבק בעקרונות הציונות הסוציאליסטית, ניצב מהיום הראשון מול בעיות מורכבות וקשות: הוא עמד בראש ישוב חדש, שלא היו לו מקורות הכנסה, ומוסדות מסודרים; ישוב, שכמעט כל תושביו היו עולים חדשים מחוסרי כל, שבאו מתרבויות שונות בלא שפה משותפת ביניהם. התושבים סבלו מבעיות בעיות תעסוקה, דיור, בריאות, חינוך ותחבורה. כראש מועצה התמודד גם עם תקציב מועט והגדרה לא ברורה של סמכויות - כשגורמים נוספים כמו מנגנון הממשל הצבאי, הסוכנות היהודית, ואף פעילי מפלגתו של צור, מפא"י, פועלים במקביל לפעילות העירייה ולא תמיד בתיאום אתה.
נפטר בישראל ב-17 באפריל 1962.
אגם סיקרט (אנטארקטיקה)
אגם סיקרט (באנגלית: Secret Lake;מילולית: אגם סוד או אגם סודי) הוא אגם מי קרחונים מומסים, בסמוך לחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
האגם ממוקם 3.2 קילומטרים ממערב למצוק ארס, 100 מטרים מעל הקצה המזרחי של קרחון מארס.
האגם ממוקם מצפון מערב לקרקס קרחוני ומוזן ממי הקרקס הנמסים.
הקרחון מוסתר בשל תנאי השטח, וניתן לראותו רק אם עומדים על הקרקס הקרחוני, או מהאוויר.
גילוי ומיפוי האגם
האגם מופה לראשונה על ידי סוכנות הסקר הבינלאומית של סוכנות הסקר הלאומית הבריטית (Ordnance Survey Overseas Directorate), בהתבסס על תצלומי לווין שניתנו להם על ידי נאס"א והסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
מקור השם
שמו של האגם ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם תיאורי, ומתייחס למיקום המבודד של האגם.
אנו, ילדי הפלא
אנו, ילדי הפלא (בגרמנית: Wir Wunderkinder) הוא סרט קולנוע מערב-גרמני בבימויו של קורט הופמן שיצא לאקרנים ב-28 באוקטובר 1958. התסריט, מאת היינץ פַּאוּק וגינטר נוימן, מבוסס על רומן סאטירי בשם זה מאת הוגו הארטוּנג שראה אור ב-1957.
עד לשנת 1967, ועל אף שעבר את אישורה של המועצה לביקורת סרטים, נאסר הסרט להקרנה בישראל, זאת בשל האיסור על הקרנת סרטים מערב-גרמניים שאינם קופרודוקציה.
עלילה
הסרט מציג את דמויותיהם המנוגדות של שני חברים לספסל הלימודים: האנס בֶּקֶל, עיתונאי גרמני אנטי-נאצי, וכנגדו ברונו טִיכֶס, נאצי אופורטוניסט, שאינו משנה את דעותיו גם לאחר מלחמת העולם השנייה. הסרט עוקב אחר חייו של האנס בֶּקֶל לאורך 40 שנה, החל מהמפגש המדומה של בן כיתתו ברונו טִיכֶס עם הקיסר וילהלם השני ועד לנס הכלכלי של גרמניה לאחר המלחמה (ומכאן גם הרמיזה לאותו פלא בשם הסרט).
בעוד טיכס מנצל את עליית השלטון הנאצי לקידום טובתו האישית, מבקש בקל לשמור על ערכיו, תוך כדי שהוא מאמין כי מדובר בתופעה זמנית בלבד. במהלך שנות השלטון הנאצי מאבד בקל העיתונאי את משרתו; חברתו הראשונה, ורה, מהגרת מגרמניה עם אביה, וכך עושה גם חברו היהודי לספסל הלימודים, זיגמונד. קירסטן הדנית, שלה הוא נישא, ומשפחתה עוזרים לו במהלך התקופה הקשה.
עם תום המלחמה מצליח בקל למצוא עבודה כעורך ספרותי בעיתון מכובד. במקביל צולח גם טיכס את השינוי במדינה והופך במהרה לתעשיין עשיר. בקל, שלא רואה בעין יפה את הצלחתו של טיכס הנאצי בגרמניה הדמוקרטית, מפרסם כנגדו מאמרים בעיתונו. טיכס, הנמנה עם המפרסמים באותו עיתון, פונה לממונים על בקל ומצליח להביא לצינזורו; אך בבואו לצאת ממערכת העיתון, נופל טיכס לתוך פיר המעלית ומוצא את מותו. בעת נפילתו לפיר נשמע הקריין אומר כי "אין די מעליות מקולקלות כדי להיפטר מכל הברוּנוֹאים".
בסצנת הסיום של הסרט נראית הלווייתו המרשימה של טיכס, וברקע מקוריינות המילים "יש רבים כמותו בקרבנו, אנו מזהירים את החיים".
על הסרט
"אנו, ילדי הפלא" הוא – יחד עם "הגנרל של השטן" (Des Teufels General, הלמוט קוֹיְנְטֶר, 1955) ו-"ורדים לפרקליט המדינה" (Rosen für den Staatsanwalt, וולפגנג שְטַאוּדְטֶה, 1959) – מהסרטים הגרמניים הבודדים משנות ה-50 של המאה ה-20 שמתמודדים עם תקופת הרייך השלישי. הסרט מציג את חוסר-האונים של אנשים הגונים, שחסרים כוח להתנגד לעליית הנאצים, המוצגים כטיפשים ולא-מוסריים.
הסיפור מוצג בתוך סיפור מסגרת באווירה קברטית, שעושה שימוש בטכניקות קולנועיות ישנות: השחקנים-קברטיסטים וולפגנג נוֹיְס ווולפגנג מילר ניצבים על במה, לפני המסך שעליו מוקרן הסרט-שבתוך-הסרט, ומציגים את סיפורו של בקל, פרק אחר פרק. נויס, הקוֹנְפֵרֶנְסְיֶיה (conférencier), מבאר את התמונות, ומילר מלווה אותו בפסנתר, כפי שהיה נהוג בסרטים אילמים. עד מהרה הופכת ההצגה הנוסטלגית – על חילופי-הדברים המלוטשים, השירים העוקצניים ומנגינת הרקע – לשמש ככלי להסטת המוקד מסיפורו הדרמטי של בקל אל עבר ביקורת כנגד אורח-החיים הגרמני לאחר המלחמה.
צילומי הסרט החלו ב-13 במאי 1958 והסתיימו במהלך חודש יוני של אותה שנה. הסרט צולם במינכן, ורונה, סיציליה ודנמרק.
במרץ 2007 יצאה גרסת DVD של הסרט. מספר חודשים קודם לכן יצא הסרט גם במסגרת אוסף DVD של סרטים משנות החמישים.
פרסים
בשנת 1959 זכה הסרט במדליית הכסף של פרס הקולנוע הגרמני; רוברט גראף, המגלם את דמותו של ברונו טיכס, זכה אף הוא במדליית כסף של אותו הפרס. באותה שנה זכה הסרט גם במדליית הזהב (הפרס השני בחשיבותו, מתחת ל-Grand prix) של פסטיבל הסרטים הבינלאומי הראשון במוסקבה. יוהנה פון קוצ'יאן (von Koczian), המגלמת את קירסטן, זכתה על משחקה בסרט בתואר השחקנית הטובה ביותר לשנת 1958 מטעם איגוד מבקרי הסרטים של מערב גרמניה. בשנת 1960 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
הקרנת הסרט בישראל
בשל האיסור הגורף שהיה קיים על הקרנת סרטים גרמניים שאינם קופרודוקציה, נאסר בשנת 1960 הסרט להקרנה פומבית בישראל. איסור ההקרנה היה בניגוד לדעתה של המועצה לביקורת סרטים, שביקשה לאשר את הקרנתו בשל תכניו הביקורתיים כלפי גרמניה הנאצית. ב-22 במרץ 1960, מספר חודשים לפני קבלת ההכרעה בממשלה, נערכה בקולנוע ציון שבירושלים הקרנה חגיגית של הסרט למוזמנים ובכירי ממשל. ב-3 ביולי אותה שנה פסלה הממשלה את הקרנת הסרט, בטענה כי למרות רמתו האמנותית הגבוהה, הסרקזם שבו עשוי להתפרש שלא כהלכה בידי הנוער ואנשים שאינם דוברים את השפה.
אלנה קגן
אלנה קגן (בהגייה אמריקאית: קייגן; באנגלית: Elena Kagan; נולדה ב-28 באפריל 1960) היא משפטנית יהודייה-אמריקאית, המכהנת מאז אוגוסט 2010 כשופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית. היא מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה. קודם לכן הייתה פרקליטת המדינה של ארצות הברית, ולפני כן פרופסור ודיקנית בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים
קגן נולדה למשפחה יהודית ממוצא רוסי באפר וסט סייד בניו יורק, ארצות הברית, כבת השנייה מבין שלושת ילדיהם של רוברט קגן, עורך דין, וגלוריה גיטלמן-קגן, מורה בבית ספר יסודי. בגיל 12 רצתה לחגוג בת מצווה כמו הבנים – בקריאה מהתורה בתוך בית הכנסת בבוקר יום שבת, אולם הדבר לא התאפשר אז בבית הכנסת לינקולן סקוור האורתודוקסי-מודרני שאליו השתייכה משפחתה. עקב העקשנות שלה, התקיים לבסוף הטקס במתכונת דומה אך שונה (בתוך בית הכנסת, אך בערב שישי וקריאה ממגילת רות) מבר מצווה, וסלל את הדרך לבנות אחרות בעקבותיה. כיום היא מזוהה עם היהדות הקונסרבטיבית.
למדה בבית הספר התיכון שליד מכללת הנטר. בהמשך למדה באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבלה תואר ראשון בהיסטוריה ב-1981. עבודת הגמר שלה הייתה בנושא התנועה הסוציאליסטית בניו יורק. בתקופת לימודיה ערכה את עמוד מאמרי הדעה בעיתון הסטודנטים ה"דיילי פרינסטוניאן". קגן סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה וקיבלה פרס - מלגה ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, שם הוענק לה תואר מוסמך בפילוסופיה ב-1983. לאחר מכן למדה משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד וסיימה בהצטיינות יתרה ב-1986.
קגן החלה את חייה המקצועיים בהתמחות כמזכירה לשופט אבנר מיקבה בוושינגטון ולשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ת'ורגוד מרשל. לאחר מכן עבדה במשרד עורכי דין בוושינגטון. ב-1991 עברה לעבוד כמרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו. ב-1995 כיהנה כסגנית היועץ המשפטי של הבית הלבן בימי הנשיא ביל קלינטון וכן כסגנית ראש המועצה למדיניות הפנים.
במרץ 2009 מינה אותה ברק אובמה לפרקליטת המדינה של ארצות הברית (Solicitor general). מועמדותה אושרה על ידי הסנאט ברוב של 31–61, ובכך הייתה לאישה הראשונה הנושאת בתפקיד זה, הנחשב השלישי בחשיבותו במשרד המשפטים האמריקאי.
עמדותיה
קגן נחשבת לבעלת זיקה למפלגה הדמוקרטית ולבעלת סדר יום ליברלי. עם זאת, לאורך הקריירה עשתה מאמץ שלא להיתפס כחסידת אידאולוגיה מסוימת, ובתקופת ממשל ג'ורג' ו' בוש נמנעה מלמתוח ביקורת על מדיניות "המלחמה נגד הטרור". תמיכתה בשופטים הדוגלים באקטיביזם שיפוטי, כמו גם העדר ניסיונה כשופטת, עמדו במרכז הביקורת כלפיה מצד רפובליקאים. במהלך טקס הענקת "פרס גרובר למשפט" לנשיא בית המשפט העליון של ישראל לשעבר אהרן ברק כינתה קגן את ברק "הגיבור המשפטי שלי, השופט שקידם הכי הרבה את הדמוקרטיה, זכויות האדם, תפקיד החוק, והצדק". במהלך השימועים שלה בוועדת המשפט של הסנאט הצהיר הסנאטור ג'ף סשנס כי "קגן הייתה מתמחה של השופטים מיקבה ומרשל, וגם כינתה את השופט הישראלי אהרן ברק שהוגדר כשופט הכי אקטיביסט בעולם כגיבור שלה. אלו שופטים שאינם מתכחשים לאקטיביות שלהם, ומבקרים בגלוי את הרעיון ששופט אינו יותר מבורר נייטרלי"
גביע הזהב 2002
גביע הזהב של CONCACAF 2002 נערך בין ה-18 בינואר ל-2 בפברואר 2002 בארצות הברית, והיה הטורניר השישי של גביע הזהב, והמהדורה ה-16 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. בטורניר השתתפו שתי נבחרות אורחות, ו.
העפילה בפעם השנייה ברציפות משלב הבתים באמצעות הטלת מטבע, כפי שקרה לה בגביע הזהב 2000 בו זכתה לבסוף. היא שיחקה בבית ד', בו כל המשחקים הסתיימו בתוצאה זהה, 2–0, כשלכל נבחרת ניצחון והפסד. בהגרלה נקבע כי קנדה ו ימשיכו לשלב רבע הגמר, בעוד אקוודור סיימה את דרכה בטורניר.
במשחק הגמר גברה המארחת על  בתוצאה 2–0, והשלימה זכייה שנייה בתואר, וראשונה מאז טורניר גביע הזהב 1991.
במהלך הטורניר ערקו שני שחקנים קובניים לארצות הברית.
משחקי הטורניר
12 הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לארבעה בתים. שתי הנבחרות במקומות הראשונים בכל בית העפילו אוטומטית לשלב רבע הגמר. שלב זה, והשלבים הבאים אחריו, התנהלו בשיטת נוקאאוט במשחק בודד.
שלב הנוקאאוט
משחק על המקום השלישי
משחק הגמר
Jock
בארצות הברית ובקנדה, Jock הוא כינוי סטריאוטיפי לבחור אתלטי העוסק בספורט ואינו מגלה עניין בנושאים אינטלקטואליים. כינוי זה מיוחס בדרך כלל לספורטאים בנבחרות הספורט של בתי ספר תיכון ואוניברסיטאות כחלק מתרבות הנוער.
באנגלית ישנן מספר מילים נרדפות למונח זה כמו musclehead (ראש-שריר) ו-musclebrain (מוח-שריר). מונחים אלה מתייחסים גם כן לסטריאוטיפ שבחור מסוג זה הוא שרירי אך לא אינטליגנטי, ולא ניתן לנהל איתו שיחה של מעבר לספורט או מספר נושאים רדודים נוספים.
מקור המונח
השימוש במילה במשמעות זו החל להיות פופולרי בסביבות שנות השישים של המאה העשרים. משוער כי מקור המונח הוא במילה "jockstrap", פריט הלבשה תחתונה לגברים המספק תמיכה והגנה על איברי המין הגבריים בעת פעילות ספורטיבית.
מונח זה משמש באופן דיכוטומי כניגוד למונח חנון, אדם בעל יכולות אינטלקטואליות גבוהות אך לא פופולרי בחברה ובעל מראה לא מושך. ניגוד זה מוצג רבות בתרבות הפופולרית.
מאפיינים סטריאוטיפיים
דמות ה-Jock מתוארת פעמים רבות כך:
בנוסף, בתרבות הפופולרית דמות זו מוצגת לעיתים קרובות כמי שמוסד החינוך בו היא לומדת מפגין כלפיה סלחנות גם אם היא מתנהגת בצורה לא נאותה, או לא משיגה ציונים הולמים, זאת במטרה לשמור בבתי הספר ובאוניברסיטאות ספורטאים מצטיינים, ואף לנסות להתחנף אליהם.
ייצוגים בתרבות
דמות ה-Jock מוצגת לרוב בסרטים וסדרות נעורים. דמויות אלה משמשות לפעמים כדמויות הראשיות ולפעמים כאנטיגוניסטיות.
דוגמאות לדמויות כאלו:
ג'ק ויליאמס
ג'ון ריצ'ארד ויליאמס (באנגלית: John Richard Williams; ) היה שדרן רדיו ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה ה-13 בשנים 1967 - 1975.
לאחר שזכה להכרה ציבורית בכל רחבי אריזונה בשל עבודתו ברדיו, הוא נבחר לשתי תקופות כהונה כראש עיריית פיניקס ולשלוש תקופות כהונה כמושל. תיקון לחוקת אריזונה, שאושר במשאל עם ב-1968, הוביל לכהונתו של ויליאמס במשך שמונה שנים ברציפות, והוא היה מושל אריזונה הראשון שכיהן בתקופת כהונה של ארבע שנים.
כראש עיריית פיניקס, הוביל ויליאמס מאמצים להרחבתה של העיר תוך כדי סדרה של סיפוחי שטחים ובניית בנייני ממשל חדשים. כמושל, הוא התמקד בעיקר בפיתוח הכלכלי של אריזונה. תקופת כהונתו האחרונה כמושל עמדה בצילו של ניסיון לבחירות חוזרות, שהוביל סזאר צ'אבס בתגובה לכך שוויליאמס חתם על חוק בנוגע לעבודות חקלאות.
ראשית חייו
ג'ק ויליאמס נולד בלוס אנג'לס כבנם של ג'יימס ולור (לבית לה קוסט) ויליאמס. הוריו, שהכירו כאשר שניהם עבדו במשרדי חברת ולס פארגו בלוס אנג'לס, הוצבו לעבוד במשרד החברה בעיירה אש פורק שבאריזונה כאשר נולד בנם, אך ערכו נסיעות תקופתיות ללוס אנג'לס כדי לבקר את משפחת האם. כאשר היה ויליאמס עדיין ילד, עברה המשפחה לפיניקס, שם הוא גדל. ב-1915, בעת שהיה בביקור בלוס אנג'לס, אובחן אצלו גידול סרטני מאחורי עינו הימנית. באותה תקופה ביקרה מארי קירי בעיר וערכה הרצאות והדגמות בנוגע לשימוש בגלולות רדיום. לאחר שעבר ניתוח להסרת העין והגידול, הרופאים, שלא היו בטוחים כיצד להתקדם בתהליך הריפוי, ביקשו מקירי לסייע בטיפול בוויליאמס. הטיפול ברדיותרפיה, שנוהל על ידי קירי, בלם בהצלחה את הסרטן, אך הותיר את ארובת העין ללא יכולת לקלוט בה עין תותבת. עד יומו האחרון הרכיב ויליאמס משקפיים שהעדשה הימנית שלהן הייתה חלבית.
ב-1924 נפטר אביו של ויליאמס באופן פתאומי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון יוניון פיניקס והחל ללמוד בקולג' של פיניקס. בעת לימודיו בקולג' הוא סייע לפרנסת משפחתו כאשר כתב כתבות לעיתונות והחזיק במשרות חלקיות בספרייה העירונית ובמרכול מקומי. את לימודיו בקולג' סיים ויליאמס ב-1929.
ראשית הקריירה
לקראת סיום לימודיו בקולג' קיבל ויליאמס הצעת עבודה כקריין בתחנת הרדיו KOY. הוא ניגש למשרה וקיבל אותה, והחל לשדר שעתיים מדי יום. את קריירת השידור שלו הוא החל בהכרזה על שירים ששודרו וביצוע תשדירי פרסומת חיים. כמה חודשים לאחר תחילת עבודתו, החליפה אותו התחנה בשחקן בריטי. כמה שבועות לאחר מכן עזב אותו שחקן את פיניקס וויליאמס נשכר מחדש למשרה. ב-1931 הוא כבר הגיש בנוסף מהדורות חדשות תוך שהוא הגיש לקהל המאזינים ידיעות שהתפרסמו בעיתון Los Angeles Examiner.
עם התקרב הבחירות של 1932, החל ויליאמס לשדר תוכנית בשם "אני מצביע עבור..." (I Vote For), שבה הוא ביקש מאנשים מרחבי אריזונה לספר למי הם מתכוונים להצביע ומאוחר יותר שידר את תשובותיהם המוקלטות. תוכנית זו הייתה הפעם הראשונה שבה אחת משתי תחנות הרדיו בפיניקס (השנייה הייתה KTAR) שיצרו אינטראקציה בין האולפנים לבין ציבור המאזינים. ב-1936 הוחלפה הבעלות על KOY. תחת ההנהלה החדשה קודם ויליאמס לתפקיד מנהל התוכניות של התחנה, תפקיד בו הוא שימש במשך שלושים השנים הבאות. במסגרת עבודתו בתחנה הוא אירח תוכנית פרשנות בשם "בכבוד רב" (Yours Sincerely). שורת הפתיחה של כל אחת ממהדורות התוכנית הייתה, "זהו יום יפה באריזונה. תנו לכולנו להנות ממנו".
ב-5 ביוני 1942 נשא ויליאמס לאישה את ורה מיי. לזוג נולדו שלושה ילדים.