cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורברט באלוג
קריירת מועדונים
ב-13 בינואר 2016 חתם באלוג בפלרמו מהסרייה א'. ב-17 בינואר ערך באלוג את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 לגנואה במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2015/2016. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-14 בספטמבר 2019 חתם באלוג על חוזה לעונה אחת בהאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-23 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נוטינגהאם פורסט במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת. בסך הכל ערך באלוג שלוש הופעות ליגה במדי המועדון, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-3 בספטמבר 2020 חתם באלוג בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 39 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים.
במחצית השנייה של עונת הושאל באלוג לדונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים. בתום העונה חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-5 ביוני 2017 ערך באלוג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בהפסד 0–3 לנבחרת רוסיה במשחק ידידות.
קאדילק סדרה 353
קאדילק סדרה 353 (באנגלית: Cadillac Series 353) היא מכונית סלון תוצרת חטיבת הרכב היוקרתי קאדילק, חברת בת של ג'נרל מוטורס האמריקאי, אשר יוצרה בין השנים 1929–1930.
בדגמי "קאדילק סדרה 353" הורכב מנוע V8 צילינדרים.
סך הכול יוצרו 14,995 יחידות.
דגמי "קאדילק סדרה 353" הופיעו במספר סרטים, בסדרת טלוויזיה "MythBusters" שהוקרנה בארצות-הברית בין השנים 2003-2018,ובסדרת טלוויזיה "That Girl" שהוקרנה בארצות-הברית בין השנים 1966-1971.
הפרעה אפקטיבית
הפרעה אפקטיבית או הפרעת מצב רוח היא שם כולל לקבוצה של הפרעות נפשיות, שהמאפיין המרכזי שלהן הוא פגיעה או שינוי משמעותי במצב הרוח או באפקט (חוויית הרגש) של האדם. ההפרעות האפקטיביות מסווגות ומפורטות במדריך האבחנות הפסיכיאטרי הרשמי ICD-10. בעבר הסיווג התקיים גם במדריך DSM-IV-TR, אך בגרסתו החדשה DSM-5 (שיצאה ב-2013) הסיווג כבר לא קיים: ההפרעות האפקטיביות חולקו להפרעות דיכאון ולהפרעות דו-קוטביות.
המונח נטבע על ידי הפסיכיאטר הבריטי הנרי מודסליי בתחילת המאה ה-20, כשם כולל להפרעות הקשורות במצב רוח. ההפרעות הנפוצות ביותר הכלולות בקטגוריה זו הן דיכאון ומאניה, וכן שילוב של מאפיינים מהפרעות אלו בהפרעה דו-קוטבית.
הפרעות מצב רוח נחשבות להפרעות הנפשיות הנפוצות ביותר בחברה המערבית. ההערכה היא כי כ-20-25% מהאנשים באוכלוסייה ילקו במהלך חייהם בדיכאון, ועוד כ-5% ילקו בהפרעה דו-קוטבית. במחקר על מדגם ישראלי נמצא כי כ-10% דיווחו כי סבלו מהפרעת דיכאון במהלך חייהם, בהשוואה לכ-6% באירופה.
הפרעות דיכאון
דיכאון היא הפרעה המתאפיינת במצב נפשי מתמשך של ירידה במצב הרוח, שקיעה לתוך עצבות וייאוש עמוקים, ואובדן עניין והנאה ברוב תחומי החיים. אנשים מדוכאים חווים רגשות שליליים לרוב, בין אם בתחושתם כלפי עצמם (מרגישים שאינם בני אדם בעלי ערך) ובין אם כלפי אחרים (סבורים שהזולת לא אוהב אותם ולא חפץ בקרבתם). הם עלולים לסבול גם מנטיות אובדניות.
הפרעות דיכאון שונות כוללות:
מאניה
בהיעדר טיפול עלול ההתקף המאני להימשך חודשים ואף שנים. צורה מתונה יותר של התקפי מאניה מכונה היפומאניה.
הפרעות דו־קוטביות
הפרעה דו-קוטבית, או מאניה דֶפרסיה, היא הפרעה בה החולה סובל מתנודות קיצוניות ומחזוריות בין שני הקטבים של מאניה ודיכאון, ללא תלות הכרחית בנסיבות הסביבתיות. דרושה לפחות אפיזודה מאנית אחת כדי להגדיר הפרעה דו־קוטבית, גם אם שנים לאחר מכן האדם סובל מדיכאון בלבד. בין התקף להתקף יכולות לחלוף שנים של מצב רוח מאוזן. ההפרעה נפוצה הרבה פחות מדיכאון, אך השלכותיה על הלוקה בה ועל הסובבים אותו עלולות להיות הרסניות, במיוחד בשלבים המאניים של ההתקף.
צורה מתונה יותר של התקפי ההפרעה הדו-קוטבית, ללא תסמינים פסיכוטיים, מכונה ציקלותימיה.
הפרעות אפקטיביות אחרות
הפרעות אפקטיביות אחרות המוגדרות ב-DSM הן הפרעה אפקטיבית בעקבות מצב רפואי כללי (עם מאפיינים דיכאוניים, מאניים או מעורבים), וכן הפרעה אפקטיבית עקב שימוש בחומרים ממכרים (עם מאפיינים דיכאוניים, מאניים או מעורבים שנשארים קבועים גם אחרי שהסתיימו השימוש בחומרים או תסמיני הגמילה מהם).
גורמים
מרבית החוקרים טוענים כי שילוב בין גורמים ביולוגיים לגורמים פסיכולוגיים וסביבתיים הוא שמביא להיווצרות הפרעות אפקטיביות.
טיפול
ברוב המקרים מטופלים הלוקים בהפרעות אפקטיביות בשילוב של טיפול תרופתי עם טיפול פסיכולוגי.
שווייץ במאה ה-19
במאה ה-19 שווייץ החלה להתאושש מימי שלטונה של צרפת הנפוליאונית תחת הרפובליקה ההלווטית. אך היא לא ידעה שקט לזמן רב, ועד מהרה פרצו בה מעין מלחמת אזרחים - מלחמת הזונדרבונד. בסיומה המהיר, חזר השקט לאזור עם קבלתה של חוקה פדרלית חדשה שהביאה לסיום את עצמאותם של הקנטונים. במקביל, שווייץ הפכה למרכז בינלאומי.
רקע: מפלת נפוליון וקונגרס וינה
גם שווייץ שלאחר קונגרס וינה לא הייתה מקום שקט. ההיסטוריה שבין קונגרס וינה ובין "מלחמת הזונדרבונד", הייתה עת של מאבק האוכלוסייה הכפרית בנטל של המרכזים העירוניים, של תסיסה ומאבק בין השמרנים והליברלים, הכפריים והעירוניים, הפרוטסטנטים והקתולים. אירוע משקף מאותה התקופה הוא ה"ציריפוטש" (Züriputsch) מספטמבר 1839, שבו התמרדה האוכלוסייה הכפרית והשמרנית בציריך כנגד השלטונות הליברלים בעיר. בשל ויכוח על זהותו של מרצה לתאולוגיה באוניברסיטה של ציריך, זרמו אלפי איכרים מוסתים אל העיר ממערב, ונלחמו כנגד חיילי הקנטון בסימטאות העיר, עד שמועצת העיר נכנעה. היה זה אך אות למלחמת האזרחים הממשמשת ובאה.
מלחמת הזונדרבונד
המתחים בין ליברלים ושמרנים, ובין פרוטסטנטים וקתולים הביאו ב-1845 לייסודה של ברית נפרדת של קנטונים שמרנים וקתולים. ה"זונדרבונד" (ברית מיוחדת), כללה את הקנטונים שווייץ, אורי, צוג, אונטרוולדן, לוצרן, זולותורן ופריבור. הקמת ברית נפרדת הייתה בניגוד לאמנה הפדרלית מ-1815, ולאחר כשנתיים נאסף הצבא הפדרלי כנגד הקנטונים המורדים. המלחמה ניטשה למשך פחות מחודש בשנת 1847, היו בה כ-130 הרוגים, והיא הסתיימה בניצחון הליברלים. הייתה זו המלחמה האחרונה שניטשה אי פעם על אדמת שווייץ.
החוקה הפדרלית
ב-1848 התקבלה חוקה פדרלית חדשה שהביאה לסיום את עצמאות הקנטונים. החוקה, ותיקונה ב-1874, האחידו את החוק והממשל בכל רחבי שווייץ, יצרו שלטון ריכוזי עם צבא הסר למרותו, והקימו את משאל העם ככלי חשוב בשיטת הממשל השווייצרית. המאבק בדת הקתולית היה חלק חשוב מן החוקה. נאסרה הקמת מנזרים, נישואין אזרחיים הפכו לחובה, והחינוך עבר חילון. שוויון זכויות מלא ליהודים הוענק ב-1866 אך היה זה תהליך הדרגתי שהסתיים רק עם קבלת חוקת 1874. הנשים, לעומת זאת, קיבלו את זכות ההצבעה רק ב-1971.
שווייץ כמדינה נייטרלית וכמרכז בינלאומי
ב-1863 נוסד בשווייץ הצלב האדום הבינלאומי, תוצאה של עבודתו של ההומניסט השווייצרי ז'אן אנרי דינן. התנועה שייסד דינן הביאה להתכנסות ועידה בינלאומית בז'נבה ב-1864 שקיבלה את אמנת ז'נבה הראשונה העוסקת ביחס לשבויי מלחמה. מעמדה של שווייץ כמקום נייטרלי, וכמקום בו ניתן לכנס כנסים בינלאומיים גדולים, הביא לחיזוק התיירות ומערכת הבנקאות השווייצרית, שקנתה לה מוניטין עולמיים כמוסד אמין ודיסקרטי. הקונגרס הציוני הראשון שהתקיים בבזל ב-1897, הוא אך דוגמה ליחס השווה שנתנה שווייץ לאידאולוגיות שונות. גולים פוליטיים מפורסמים מצאו בה מקום מקלט בטוח, החל בג'וזפה גריבלדי דרך בניטו מוסוליני וכלה בולדימיר איליץ' לנין.
הפיזיקאי הנודע אלברט איינשטיין, יליד גרמניה, התחנך במכון הטכנולוגי של ציריך בסוף המאה התשע עשרה ואת פועלו המדעי שקנה לו מוניטין עולמי עשה בשווייץ בעשורים הראשונים של המאה העשרים.
ראש חודש
רֹאשׁ חֹדֶש הוא היום הראשון בכל חודש עברי והוא מעין מועד ביהדות. בחודשים מלאים - המונים שלושים יום - גם היום האחרון נחשב ראש חודש של החודש הבא. הכרזה על ראש חודש מכריעה למעשה מתי יצוינו החגים היהודיים, הנקבעים לפי התאריך העברי.
קורבן מוסף
בתורה ההתייחסות ליום ראש החודש נזכרת בפרשת פינחס, שבה מבואר שביום זה היו מקריבים בבית המקדש מלבד קורבן התמיד גם קורבן מוסף המורכב משני שוורים, איל ושבעה טלאים לעולה, ושעיר עיזים לחטאת: בנוסף, ראש חודש היה מן הימים שהיו תוקעים בחצוצרות על הקרבנות, כדי להיזכר לטובה לפני ה'. .
ראש חודש בתנ"ך
לפי העדויות שבמקרא, הייתה ליום ראש החודש משמעות מיוחדת בחיי החברה ובפולחן העממי של ישראל הקדום. ביום זה היו מתכנסים לסעודות חגיגיות משפחתיות ופומביות.
בחצרו של שאול המלך היו המסובים בסעודת ראש החודש יושבים במקומות קבועים. מתשובתו של יהונתן בן שאול על כך שהלך דוד להשתתף ב"זבח הימים" של משפחתו בבית לחם אנו למדים שהמשפחות היו נוהגות להתאסף לזבח השנתי דווקא באחד מראשי החדשים. גם אלו שנהגו לבקר אצל הנביא היו הולכים אליו ביום החודש. ביום זה נאספים המוני העם בבית המקדש לעבודה מיוחדת. לדעתו של יחזקאל קויפמן מזמור פ"א בתהילים נועד לתרועה בטקס ראש החודש במקדש.
בספרות חז"ל ובפרשנות ימי הביניים
ראש חודש מוזכר לראשונה, על פי המפרשים ב: הַחֹדֶשׁ הַזֶּה לָכֶם רֹאשׁ חֳדָשִׁים, רִאשׁוֹן הוּא לָכֶם לְחָדְשֵׁי הַשָּׁנָה. ומפרש שם רש"י: "הראהו לבנה בחידושה ואמר לו כשהירח מתחדש יהיה לך ראש חודש.
על פי המסופר בספר שמואל ניתן ללמוד כי בזמן המקרא צוין ראש החודש בשני ימים בפעמים מסוימות.
קביעת ראש חודש
על פי מסכת ראש השנה, בתקופה שבה קבעו את הלוח העברי על פי ראיית מולד הירח, היה ראש חודש נקבע על ידי הסנהדרין שחקרו עדים שהעידו שראו את המולד. אם אושרה העדות היו חברי בית הדין מכריזים על קידוש החודש בקריאה "מקודש, מקודש". לאחר מכן היו מעבירים את הידיעה לכל הקהילות היהודיות על ידי הדלקת משואות בראשי ההרים. בשלב מסוים הדליקו השומרונים משואות משלהם ששיבשו את העברת הידיעה, ואז קבעו שההודעה על קידוש החודש תימסר על ידי שליחים.
בימינו ראש חודש נקבע מראש על פי הלוח שקבע הלל השני. בשבת שלפני ראש חודש מכריזים בבית הכנסת על ראש החודש. יש נוהגים להתענות ביום שלפני ראש חודש, והוא נקרא יום כיפור קטן, מלבד ראש חודש טבת החל בימי החנוכה שאסור להתענות בהם, וראש חודש אייר מפני שאסור להתענות בחודש ניסן, וראש חודש חשוון כי כבר התענו ביום הכיפורים, וראש חודש תשרי (ראש השנה) שצמים חצי יום בלבד.
קורבן מוסף
לראש חודש מעמד מיוחד יותר מיום חול, כפי שכתוב:. ביום זה היו מקריבים בבית המקדש מלבד קורבן התמיד גם קורבן מוסף המורכב משור, איל ושבעה טלאים לעולה, ושעיר עיזים לחטאת.
מעמדו בקריאת התורה
בתקופת המשנה והתלמוד ראש החודש היה חג, שהרי קריאת התורה (4 קרואים, כמו בחולו של המועד) היא אחד מהסממנים העתיקים של ראש חודש. ברייתא תלמודית מנמקת את ההבדל בין הימים שבהם קוראים שלושה עולים לתורה לבין ימים שבהם מעלים ארבעה עולים כגון ראש חודש וחול המועד, בכך שבאחרונים ממילא העם בטל ממלאכה ולכן אפשר להאריך בזמן הקריאה יותר מהרגיל. מברייתא זו ניתן ללמוד שבראש חודש לא עשו מלאכה, אך אין זה אומר שראש חודש הוא חמור ממועדים אחרים אלא שהוא כמו חול המועד שאינו בין הימים הקרואים "יום טוב".
בתקופת האמוראים קבע אביי - אמנם אגב דרשה שאינה הלכתית - כי ראש החודש נקרא מועד. ברור שהכינוי מועד כשלעצמו אינו מלמד הרבה, אבל אפשר שהדברים עולים בקנה אחד עם דברי אביי במקום אחר לפיהם בזמן שקידשו את החודש בבית דין על פי עדים השיאו משואות גם כשבית הדין קידש את החודש בזמנו, וזאת 'משום ביטול מלאכה לעם לשני ימים' - כדי שהעם ידע שראש חודש נגמר והם מותרים בעשיית מלאכה.
מנגד, מדרש הלכה מבחין במפורש בין חול המועד האסור במלאכה לבין ראש חודש המותר במלאכה, וכך גם בכמה מקומות בתלמוד הבבלי כתוב שראש חודש מותר במלאכה ושאף זאת הסיבה לכך שאין אומרים הלל שלם בראש חודש.
נראה כי אפשר ליישב את כל המקורות הנ"ל ע"פ הסבר היסטורי: כל זמן שבית המקדש היה קיים ראו את החודש כמועד שאסור לעשות בו מלאכה, אולי משום קורבנות המוספים שהקריבו במיוחד בראש החודש. אחרי החורבן, בארץ ישראל איסור המלאכה הלך והצטמצם, ובבבל, שהייתה פחות מושפעת מחורבן הבית הצטמצם האיסור בקצב איטי יותר.
צוואת רבי יהודה החסיד
ע"פ צוואת רבי יהודה החסיד אין להסתפר ואין לגזוז ציפורניים בראש חודש. איסור זה הובא במשנה ברורה שכתב שיש נוהגים שלא להסתפר וליטול הצפורניים בר"ח אף כשחל בערב שבת כי כן צווה ר' יהודה החסיד, וכן מנהג רבים מהאשכנזים. אולם מנהג הספרדים שלא לחוש לזה.
קסטרטו
קַסְטְרָטוֹ (מאיטלקית: Castrato) הוא זמר עם קול התואם קולות נשיים כמו קול הסופרן או מצו סופרן המופקים כתוצאה מסירוס או מצב הורמונלי חריג שלא מאפשר לזמר להגיע לבגרות מינית.
ראש חודש
חג הנשים
ראש חודש נחשב ביהדות כחגן של הנשים, ולכן נכתב בהלכה שמנהג טוב של הנשים להימנע ממלאכה. הימנעות מסויגת ממלאכה בראש חודש נמצאת בתלמוד הירושלמי, שם מובא כי ישנו מנהג של הנשים שלא לעשות מלאכה בראש חודש. בפרקי דרבי אליעזר נאמר שמנהג זה של נשים הוא שכרן על שלא פרקו את נזמי הזהב שלהן למעשי העגל ועל כן הן עתידות להתחדש כמו ראשי חודשים.
יש שסברו שמספיק לבצע שינוי ספונטני מיום חול רגיל. בכמה קהילות (למשל אצל יהודי גאורגיה ובכמה קהילות בצפון אפריקה ותימן) המנהג הוא שהנשים מדליקות נרות בליל ראש חודש. כיום נראה כי עדיין נשארו שרידים מאותו מנהג שלא לעשות מלאכה, ואף כיום יש נשים שנוהגות שלא לעשות מלאכה בראשי חודשים.
תפילות ראש חודש
הלכות ראש חודש מתבטאות בעיקר בשינויים בתפילה: בתפילת עמידה ובברכת המזון מוסיפים את תפילת יעלה ויבוא, ובמהלך תפילת שחרית מוסיפים חצי הלל וקריאה בתורה. אחרי תפילת שחרית מתפללים תפילת מוסף. אין אומרים תחנון. יש האומרים את הפרק "ברכי נפשי" במסגרת התפילה של היום: בקצת קהילות הספרדים (כגון יהודי צפון אפריקה וגאורגיה ועוד) אומרים אותו לפני תפילת ערבית של ראש חודש, ובהרבה קהילות אשכנזיים, אומרים אותו במקום או בנוסף לשיר של יום. התימנים נוהגים להוסיף לפני כן את הפיוט "שער הרחמים".
שבת ראש חודש
כשחל ראש חודש בשבת, בנוסף להוספות הנ"ל מוציאים ספר תורה שני ובו קורא המפטיר מפרשת פינחס את קרבנות שבת וקרבנות ראש חודש . ההפטרה נקראת מספר (בנוסח רומניא הפטירו ב), והטעם העיקרי לקריאתה הוא שבסופה מוזכרים הן שבת והן ראש חודש. בתפילת מוסף מחליפים את ברכת קדושת היום מתכנת שבת (או למשה צוית) לאתה יצרת.
במקרה שראש חודש יחול ביום ראשון, בשבת הסמוכה לו מפטירים "מחר חודש".
בקצת קהילות אשכנז, אומרים פיוטים בברכות קריאת שמע בשבת ראש חודש; בקהילות איטליה, אומרים פיוט יוצר בין קדיש לברכו.
ערב ראש חודש
יש הנוהגים לצום בכל ערב ראש חודש, ולעשות מעין "יום כיפור" ומכאן כינוי המנהג - "יום כיפור קטן". במקור אמורים לצום בראש חודש עצמו אולם מפאת העובדה שזהו יום שמחה, הנהיג רבי משה קורדובירו (מקובל צפתי, ורבו של האר"י) להתענות בערב ראש חודש.
ראש חודש אופיין כיום כפרה מהעובדה שיש להביא בו קרבן חטאת, וכן מהמדרש המובא במסכת שבועות (ט ב), שבו מבקש הקב"ה לכאורה, שיביאו עליו כפרה שמיעט את הירח.
בנוסף לתענית יש הנוהגים לומר את "סדר יום כיפור קטן" המובא בסידור וכולל קטעי תפילה ותחינה שונים.
קסטרטו
התפתחות הקסטרטו
במהלך המאה ה-16 החל להתפתח המדריגל - שהיה שיר חילוני שהיה כתוב לטקסטים לא-דתיים. הוא היה הרבה יותר חופשי בצורתו מהשירים הכנסייתיים של ימי הביניים והרנסאנס, כמו המיסה, המוטט והאורטורית (הדתיות). בני הדור השלישי והרביעי של האסכולה הפרנקו-פלמית (מלחינים כגון: איזאק, ז'וסקן דה פרה ואנטואן ברימל, גומברט, וילארט) החלו להלחין את שיריו של המשורר האיטלקי הנודע פרנצ'סקו פטרארקה, ולאט לאט הם החלו לבנות סוגה מוזיקלית חדשה וייחודית- המדריגל. המדריגל היה סוגה מוזיקלית זרה לתקופתה, והסגנון החדש שנוצר בעקבותיו היה סגנון קליט יותר ובעל יכולת להבעת רגשות רבה יותר. המדריגל תרם להתפתחות המנעד הווקאלי של הזמרים באותה התקופה - המלחינים, שרצו שירים יותר דרמטיים שיביעו יותר רגש, החלו למתוח את המנעד האנושי לכל קצוותיו - הגבוה והנמוך. עד עתה, נדרשו הנזירים ששרו בכנסיות לשיר רק במנעד של אוקטבה אחת.
המדריגל גם העלה את קרנו של הקול הנשי, מה שבלט במיוחד באיטליה (כך למשל בחצר האצולה של פרארה היה הרכב מוזיקלי של זמרות מוכשרות שהיו מפורסמות בשירתן הווירטואוזית). בעקבות החדשנות שגרר אחריו המצאת המדריגל גדלה הדרישה לקולות גבוהים בכלל, ולקולות נשיים בפרט. הדבר הציב בעיה בפני מנהיגי המוזיקה הדתית הקתולית והכנסיית, משום שהם אסרו על נשים לשיר בזמן תפילה בכנסיות. באנגליה, למשל, שרו ילדים צעירים שטרם התחלף קולם את התפקידים העליונים ביצירות.
באיטליה החלו להעסיק זמרי פלסטו (טכניקת שירה ייחודית שנותנת קול גבוה ומלאכותי) מפני שהיו רגילים לשיר במנעד הסופרן הגבוה, אך זמרי הפלסטו היו מוגבלים בגמישותם ובמנעדם. כל אלו הביאו לרעיון הקסטראטי. זמרי הקסטראטי היו מסורסים לפני שהגיעו לבגרותם המינית וקולם היה נעשה עמוק יותר, על מנת לשמר את מנעד קולם הגבוה. לילדים שסורסו נשארו קולות גבוהים כקולות אישה שאפשרו להם לשיר בכנסיות ואופרות. אחת המקהלות הקסטראטי הגדולות ביותר הייתה המקהלה ששרה בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן.
הקסטרטו בראשיתו
העדות הראשונה לזמר קסטרטו שהיה פעיל בכנסייה וקיבל שכר על שירתו הוא על נזיר מהמקהלה בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן, משנת 1599. למרות השאלה המוסרית הקשה שעומדת מאחורי רעיון הקסטרטו, זמרי הקסטרטו נעשו למרכיב חיוני במקהלות בכנסיות הקתוליות שבאירופה במשך מאתיים השנים הבאות. הקסטרטו היו נפוצים במיוחד באיטליה. כך למשל, ברומא לבדה הועסקו בשנת 1780 יותר מ-200 זמרי קסטראטי בכנסיות העיר. לאט לאט החלו זמרי הקסטראטי להשתלב גם בצורות מוזיקליות חילוניות נוספות ולא רק סוגות דתיות וכנסייתיות, כמו למשל בז'אנר האופרה. האופרה דורשת מן הזמרים שירה ווירטואוזית וראוותנית יותר, מה שהתאים להפליא לזמרי הקסטראטי. למרות סירוסם המשיך גופם של זמרי הקסטרטו להתפתח ולהשתנות, ולכן הריאות והסרעפת שלהם פיתחו כוח וסיבולת מיוחדים, שהקנו לזמר עוצמה ושליטה שלא היו כמוהן בעבר.
שיא פריחתו של הקסטרטו וסירוס הילדים היה במאה ה-17 וה-18. באותה התקופה היו זמרי הקסטרטו מעורבים גם במוזיקה הכנסייתית והדתית, וגם במוזיקה החילונית שהפכה נפוצה יותר ופופולרית יותר עם בואה של התקופה הקלאסית.
הקסטרטו בעת המודרנית
עם השנים החלו לפחות מספר זמרי הקסטרטו. מספרם החל לצנוח בחדות במהלך המאה ה-18 וה-19 עם בואו של עידן הנאורות. רבים ריחמו על גורלם של הילדים שסורסו ושלא התקבלו בחברה בשל חריגותם המינית. סירוס נערי מקהלה הוצא מחוץ לחוק באיטליה רק ב-1870.
בוריס ברזובסקי
בוריס אבּרמוביץ' בַּרַזובְסְקי (ברוסית: Борис Абра́мович Березо́вский; שמו הרשמי באנגליה: פלאטון אלנין; באנגלית: Platon Elenin; 23 בינואר 1946 – 23 במרץ 2013) היה איש עסקים רוסי ממוצא יהודי, אחד מהאוליגרכים הרוסים - אנשי עסקים שצברו עושר רב אחרי התמוטטות ברית המועצות.
ברזובסקי החזיק בין השאר בערוץ הטלוויזיה המרכזי במדינה, הערוץ הראשון של רוסיה. בשנת 1997 העריך המגזין "פורבס" את הונו של ברזובסקי בכ-3 מיליארד דולר. ברזובסקי עזר לממן את מפלגת "אחדות", המפלגה הפוליטית שתהווה את הבסיס הפרלמנטרי הראשון של ולדימיר פוטין. עם זאת, בעקבות הבחירות לנשיאות רוסיה במרץ 2000, הפך ברזובסקי למבקר קולני של פוטין בעקבות הצעדים האנטי-דמוקרטיים שנקט.
ברזובסקי נמצא מת באחוזתו, שליד העיירה אסקוט במחוז ברקשייר, ב-23 במרץ 2013. בבדיקה שלאחר המוות נמצא כי מותו נגרם מתלייה וכי לא היו סימנים למאבק אלים. אולם חוקר מקרי המוות, בחקירה על מותו של ברזובסקי, פסק כי לא ניתן להגיע מסקנה חד משמעית לגבי מותו (פסק ).
קורות חיים
ברזובסקי נולד במוסקבה שברוסיה הסובייטית לאב יהודי שהיה מהנדס אזרחי. בשנת 1967 סיים לימודים במכון ליערנות במוסקבה במגמת מחשבים, ובשנת 1973 סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה במגמת מתמטיקה שימושית. קיבל תואר דוקטור בשנת 1983. בשנים 1967־1987 עבד כמהנדס ועוזר מחקר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1991, מונה לראש מעבדה במכון לבעיות ניהוליות של האקדמיה. באותה התקופה פרסם מעל 100 עבודות מחקר מדעיות בתורת הבקרה ואופטימיזציה.
קריירה עסקית וצבירת הונו
אחד מהמיזמים המוקדמים של ברזובסקי היה "All-Russia Automobile Alliance", קרן הון סיכון שהקים ב-1993 עם אלכסנדר וולושין (שהיה אחר כך הרמטכ"ל בתקופתו של בוריס ילצין) ויו"ר AvtoVAZ ולדימיר קדניקוב. ברזובסקי שלט בכ-30% מהחברה, שגייסה כמעט 50 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים, למימון בניית מפעל לייצור "מכונית עממית". הפרויקט לא גייס מספיק כספים עבור המפעל, והכספים הושקעו במקום זאת בהנפקת AvtoVAZ בבורסה, בעוד שהחוב למשקיעים הוחלף להון עצמי. עד שנת 2000, AVVA החזיקה כשליש מ-AvtoVAZ.
בשנת 1994 היה ברזובסקי יעד לניסיון התנקשות בפיצוץ מכוניתו, אך שרד, נהגו נהרג והוא עצמו נפצע. אלכסנדר ליטוויננקו הוביל את חקירת הפ.ס.ב של האירוע וקישר אותו להתנגדות הנהלת AvtoVaz מהתקופה הסובייטית להשפעתו הגוברת של ברזובסקי בשוק הרכב הרוסי.
מעורבותו של ברזובסקי בתקשורת הרוסית החלה בדצמבר 1994, כאשר השיג שליטה על חברת הטלוויזיה הרוסית ORT ("הטלוויזיה הציבורית הרוסית") (מפעילת הערוץ הראשון של רוסיה) כדי להחליף את הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות הכושלת. הוא מינה את המגיש והמפיק הפופולרי ולדיסלב ליסטייב למנכ"ל ORT. שלושה חודשים לאחר מכן נרצח ליסטייב על רקע מאבק עז על שליטה במכירות הפרסום. ברזובסקי נחקר במשטרה, בין חשודים רבים אחרים, אך הרוצחים מעולם לא נמצאו. תחת ניהולו של ברזובסקי, ORT הפכה לנכס מרכזי של המחנה הרפורמיסטי ברוסיה, כשהם התכוננו להתמודד מול קומוניסטים ולאומנים בבחירות הקרובות לנשיאות. בפברואר 1997 הגיש ברזובסקי, בבית המשפט הגבוה בלונדון, תביעת דיבה נגד ירחון העסקים האמריקני "פורבס". לאחר שפרסם חודשיים קודם מאמר בו נטען שלברזובסקי קשרים עם המאפיה הרוסית, והוא קשור לרצח של ליסטייב. תביעת הדיבה הוגשה גם בשמו של סמנכ"ל חברת התעופה אירופלוט, ניקולאי גלושקוב, שגם עליו נטען בכתבת "פורבס" שהוא בעל קשרים עם המאפיה.
בשנים 1995–1997, באמצעות מכרזי הפרטה שנויים במחלוקת ותוכנית הלוואות תמורת מניות, ברזובסקי ופטרקצישווילי סייעו לרומן אברמוביץ' ברכישת השליטה ב"סיבנפט", חברת הנפט הרוסית השישית בגודלה ברוסיה, שהיוותה אז את עיקר הונו. אברמוביץ', הודה אחר כך שהסכים לשלם מיליוני דולרים עבור טובות פוליטיות ו"פרוטקשן" כדי להשיג את השליטה על "סיבנפט" וחברות נוספות.
מעורבות בבחירת ילצין ב-1996
ברזובסקי נכנס למעגל הפנימי של הקרמלין ב-1993, באמצעות מימון פרסום ספר זיכרונותיו של הנשיא בוריס ילצין, והתיידד עם ולנטין יומשב, סופר הצללים של הנשיא. הוא היה תומך מוביל בליברליזציה ורפורמה בכלכלת רוסיה ובפוליטיקה של רוסיה.
בינואר 1996, ב בדאבוס, יצר ברזובסקי קשר עם אוליגרכים אחרים כדי ליצור ברית, שלימים נודעה בשם "הסכם דאבוס", כדי לממן את הקמפיין של ילצין בבחירות הקרובות לנשיאות. בשובו למוסקבה, ברזובסקי פגש והתיידד עם טטיאנה דיאצ'נקו, בתו של ילצין. על פי פרופיל שלו שפורסם בעיתון "הגרדיאן", ברזובסקי ניהל את קמפיין בחירתו מחדש של בוריס ילצין ב-1996, הוא וחבריו המיליארדרים סיפקו 140 מיליון ליש"ט עבור הקמפיין.
בקיץ 1996, נחשף ברזובסקי כיועץ מרכזי של ילצין, כבעל ברית של אנטולי צ'ובאיס, ומתנגד לקבוצת שמרנים בראשות הגנרל אלכסנדר קורז'קוב. לילה אחד בחודש יוני, בחדר האורחים של "קלאב לוגובז" במוסקבה, זממו ברזובסקי, צ'ובאיס ואחרים את הדחת קורז'קוב ושאר אנשי משרד ההגנה המקורבים לילצין. ב-20 ביוני 1996 פיטר ילצין את קורז'קוב ושני שמרנים נוספים, והותיר את צוות הרפורמטורים של ברזובסקי בשליטה מלאה בקרמלין. פיטורים שהיו שנוי במחלוקת, שכן קורז'קוב כמה ימים לפני כן, תפס שניים ממארגני הקמפיין של ילצין כשהם נושאים 500,000 דולר במזומן, ללא תיעוד מבניין הממשל הנשיאותי.
ב-16 ביוני 1996, הגיע ילצין למקום הראשון בסיבוב הראשון של הבחירות, לאחר שכרה ברית טקטית עם הגנרל אלכסנדר לבד, שסיים שלישי. ב-3 ביולי, בהצבעה השנייה, הוא ניצח את הקומוניסט גנאדי זיוגאנוב. ניצחונו נבע בעיקר מתמיכת רשתות הטלוויזיה שבשליטת ולדימיר גוסינסקי וברזובסקי (NTV ו-ORT) ומכספי האליטה העסקית. "הניו יורק טיימס" כינה את ברזובסקי "הדובר והלוביסט הראשי של האליטה החדשה של רוסיה, שעברה מהצללים לקדמת הבמה תוך כמה שנים ספורות".
מאבק הרפורמטורים
במרץ 1997, ברזובסקי וטטיאנה דיאצ'נקו טסו לניז'ני נובגורוד כדי לשכנע את מושל העיר, בוריס נמצוב, להצטרף לצוות הכלכלי של צ'ובאיס שמונה כראש המינהל הנשיאותי, שנודע כממשלת הרפורמים הצעירים. זו הייתה הפעולה הפוליטית המאוחדת האחרונה של אנשי "הסכם דאבוס". ארבעה חודשים לאחר מכן הקבוצה התפצלה לשתי קליקות שהתחרו בחירוף נפש על טובתו של ילצין. ההתנגשות התעוררה במהלך המכרז להפרטת ​​חברת התקשורת Svyazinvest, שבה התחרה בנק Onexim של נאמן צ'ובאיס, ולדימיר פוטאנין, בוולדימיר גוסינסקי, שהיה שותף חברת "טלפוניקה" הספרדית. זה היה תחילה סכסוך מסחרי שהתפתח במהירות לתחרות פוליטיות בין צ'ובאיס לברזובסקי.
ניצחונו של פוטאנין במכרז הביא למלחמת תקשורת מרה, שבה האשימו ערוצי ORT ו-NTV את קבוצת צ'וביס בשינוי המכרז לטובת פוטנין, בעוד שצ'ובאיס האשים את ברזובסקי בניצול מעמדו הממשלתי כדי לקדם את האינטרסים העסקיים שלו. שני הצדדים פנו לילצין, שהכריז על עידן חדש של הפרטה "הוגנת", בהתבסס על כללי חקיקה נוקשים ואינם מאפשרים חריגות בסופו של דבר שני הצדדים הפסידו. כלי התקשורת של ברזובסקי חשפו תוכנית מושחתת, לפיה הוצאת ספרים בבעלות בנק אונקסים שילמה לצ'ובאיס ולקבוצתו מקדמות גבוהות עבור ספר שמעולם לא נכתב. השערורייה הובילה לטיהור של נאמניו של צ'ובאיס מהממשלה. צ'ובאיס הגיב בכך ששכנע את ילצין להדיח את בוריס ברזובסקי מהמועצה לביטחון לאומי. שירותו של ברזובסקי במועצת הביטחון הסתיים ב-5 בנובמבר 1997. ג'ורג' סורוס שניסה להשקיע ברוסיה באותה עת, כינה את ההתנגשות בין ברזובסקי לצ'ובאיס אירוע היסטורי. הוא טען שהמחנה הרפורמיסטי מעולם לא התאושש מהמאבק הפנימי הזה, מה שהציב את הבמה הפוליטית פנויה ללאומנים שמרנים, ובסופו של דבר לולדימיר פוטין.
חזרה לפוליטיקה ועליית פוטין
באביב 1998 עשה ברזובסקי קאמבק פוליטי בלתי צפוי, החל ממינויו, באפריל 1998, לתפקיד מזכ"ל ארגון חבר המדינות. הוא צמח במרכזה של קבוצת כוח בלתי פורמלית חדשה - "המשפחה", מעגל מלוכד של יועצים סביב ילצין, שכלל את בתו של ילצין טטיאנה והרמטכ"ל שלו, יומשב. השמועה הייתה ששום מינוי ממשלתי חשוב לא יכול לקרות ללא תמיכת המשפחה. עד 1999, המשפחה כללה גם שניים ממקורביו של ברזובסקי, שותפו לשעבר ב-AVVA אלכסנדר וולושין, שהחליף את יומשב כראש המטה של ​​ילצין, ורומן אברמוביץ'.
הדאגה העיקרית של המשפחה הייתה מציאת יורש "נבחר" לילצין, כדי להתמודד עם השאיפות הנשיאותיות של ראש הממשלה דאז, יבגני פרימקוב. קרבות פוליטיים בין המשפחה למחנהו של פרימקוב התרחשו בשנתיים האחרונות לכהונתו של ילצין.
בנובמבר 1998, במסיבת עיתונאים בטלוויזיה, חשפו חמישה קציני ה-FSB, בראשות לוטננט קולונל אלכסנדר ליטוויננקו, מזימה לכאורה של הממונים עליהם להתנקש בחיי ברזובסקי.
באפריל 1999, התובע הכללי של רוסיה, יורי סקורטוב, פתח בחקירת מעילה ב"אירופלוט" והוציא צו מעצר לברזובסקי. ברזובסקי מצידו טען שהחקירה מונעת ממניעים פוליטיים, ומתוזמרת על ידי פרימקוב. ניקולאי גלושקוב, מנכ"ל "אירופלוט" לשעבר, חשף מאוחר יותר כי הסכסוך עם פרימקוב נבע מהרוגז שעורר צוות ההנהלה של ברזובסקי בשירות הביון החוץ הרוסי, שבראשו עמד פרימקוב לפני שהפך לראש ממשלה, על רקע פיטורים של אלפי מרגלים, שהשתמשו באירופלוט ככיסוי בתקופה הסובייטית. צו המעצר בוטל כעבור שבוע, לאחר שברזובסקי הסגיר עצמו לחקירה ולא הוגשו כתבי אישום. ילצין פיטר את ממשלתו של פרימקוב זמן קצר לאחר מכן, והחליף אותו בסרגיי סטפשין כראש ממשלה חדש.
עלייתו המטאורית של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה במהלך מספר חודשים קצרים של 1999, יוחסה לאינטימיות שלו עם "המשפחה" כבן חסותם של ברזובסקי ויומשב. עד סוף 1999, המשפחה שכנעה את ילצין למנות את פוטין ליורשו הפוליטי ולמועמד לנשיאות. ההיכרות של ברזובסקי עם פוטין החלה בתחילת שנות ה-90, כאשר האחרון, כסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג, סייע LogoVAZ להקים סוכנות רכב בעיר. הם נהנו מיחסי ידידות; מדי פעם, ברזובסקי לקח איתו את פוטין לחופשות סקי בשווייץ.
באמצע יולי 1999 שלחה "המשפחה" את ברזובסקי לביאריץ, שם נופש פוטין, כדי לשכנע אותו לקבל את תפקיד ראש הממשלה ותפקיד "יורש העצר", ב-9 באוגוסט, פיטר ילצין את ממשלתו של סרגיי סטפשין ומינה את פוטין לראש ממשלה, על רקע דיווחים כי ברזובסקי יזם את השינוי.
מתנגדיו העיקריים של פוטין היו ראש הממשלה לשעבר יבגני פרימקוב וראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב, בגיבוי ברית מולדת – רוסיה כולה. כדי להתמודד עם קבוצה זו בבחירות לדומה של 1999, ברזובסקי היה גורם מרכזי ביצירתה, תוך מספר חודשים, של מפלגת "האחדות", שפעלה ללא שום קו אידאולוגי מלבד תמיכתה בפוטין. מאוחר יותר, הוא חשף שמקור המימון של מפלגת "האחדות", בידיעתו ובהסכמתו של פוטין, היה חברת "אירופלוט". בבחירות של 1999, ברזובסקי פעל כנאמן לפוטין וזכה במושב בדומה, שייצג את הרפובליקה הצפון קווקזית של קאראצ'אי-צ'רקסיה.
במהלך מערכת הבחירות לדומה, רשת ORT של ברזובסקי שימשה מכונת תעמולה יעילה ביותר עבור מחנה פוטין, תוך שימוש בדיווחי חדשות אגרסיביים כדי לבזות וללעג ליריביו של פוטין, פרימקוב ולוז'קוב, טקטיקות שנמתחו עליהן ביקורת חריפה כהתערבות בלתי הוגנת בתקשורת. מפלגת "האחדות" זכתה באופן מפתיע לקולות רבים בבחירות, מה שסלל את הדרך לניצחון של פוטין בבחירות באביב 2000.
המאבק מול פוטין והבריחה מרוסיה
חילוקי הדעות של ברזובסקי עם פוטין הפכו לגלויים שלושה שבועות לתוך נשיאותו של פוטין. ב-8 במאי 2000, ברזובסקי ואברמוביץ' נצפו יחד בטקס ההשבעה של פוטין במוסקבה. עם זאת, ב-31 במאי תקף ברזובסקי בחריפות את הרפורמה החוקתית שהציע הנשיא, שתעניק לקרמלין את הזכות לפטר מושלים נבחרים. ב-17 ביולי 2000, התפטר ברזובסקי מהדומה, באומרו שהוא "לא רוצה להיות מעורב בהרס המדינה והקמת משטר אוטוריטרי". באוגוסט תקפו כלי התקשורת של ברזובסקי את פוטין על הדרך שבה טיפל בטביעת הצוללת הרוסית קורסק, והאשימה את מותם של 118 מלחים באי רצונו של הקרמלין לקבל עזרה זרה. בספטמבר טען ברזובסקי כי הקרמלין ניסה להפקיע את מניותיו ב-ORT והודיע ​​כי יעביר את חלקו בחברה לנאמנות שתישלט על ידי אינטלקטואלים בולטים. במאמר ב"וושינגטון פוסט", טען ברזובסקי ש"בהיעדר חברה אזרחית חזקה ומעמד ביניים, ייתכן שלעיתים יש צורך שבעלי הון יתערבו ישירות בתהליך הפוליטי של רוסיה כמשקל נגד לקומוניסטים לשעבר. ששונאים דמוקרטיה וחולמים להחזיר לעצמו תפקידים אבודים".
ב-28 ביולי 2000 ערך פוטין פגישה בקרמלין עם 21 אוליגרכים רוסים בה דרש מהם לציית לחוקי המדינה ולשלם מיסים. לפגישה לא הוזמנו אנטולי צ'ובייס, ולדימיר גוסינסקי וברזובסקי. באוקטובר, בראיון ב"לה פיגארו", הודיע ​​פוטין כי לא יסבול עוד ביקורת על הממשלה על ידי כלי תקשורת שבשליטת האוליגרכים. "במידת הצורך נשמיד את הכלים המאפשרים את הסחיטה הזו", הוא הכריז. בתשובה לשאלה על ברזובסקי, הוא הזהיר כי "משהו" מצפה לו.
באותו חודש, התובעים הרוסיים החיו את חקירת ההונאה של "אירופלוט", וברזובסקי נחקר כעד. ב-7 בנובמבר 2000, ברזובסקי, עזב את המדינה, לא התייצב לחקירה נוספת והודיע ​​כי לא יחזור לרוסיה בגלל מה שהוא תיאר כלחץ מתמיד מצד השלטונות והנשיא פוטין באופן אישי. בנוסף אמר: "אני מעדיף להיות עריק בחו"ל מאשר אסיר פוליטי ברוסיה". ברזובסקי טען שפוטין הפך אותו לחשוד בתיק אירופלוט רק משום ששידורי ORT "דיברו אמת" על טביעת הצוללת קורסק. בתחילת דצמבר, מקורבו ניקולאי גלושקוב נעצר במוסקבה, וברזובסקי גם ביטל את ההצעה להעביר את מניות OTR לנאמנות, לאחר איומים על הנאמנים שרצה למנות.
הלאמה ומכירה של נכסיו ברוסיה
בשנת 2001 ביצעה ממשלת רוסיה השתלטות שיטתית על רשתות טלוויזיה בבעלות פרטית במדינה, שבמסגרתה איבדו ברזובסקי, גוסינסקי ופטרקצישווילי את רוב אחזקותיהם בחברות תקשורת, מה שגרם לגוסינסקי להזהיר מפני הפיכתה של רוסיה לרפובליקת בננות במכתב לניו יורק טיימס. בפברואר, ברזובסקי ופטרקצישווילי מכרו את חלקם ב-ORT לרומן אברמוביץ', אשר ויתר מיידית על השליטה בתכני הערוץ לקרמלין. מאוחר יותר טען ברזובסקי כי קיימת הבנה סודית שניקולאי גלושקוב ישוחרר מהכלא במסגרת אותה עסקה, הבטחה שלא קוימה מעולם. באפריל, הממשלה השתלטה על גם על רשת NTV של ולדימיר גוסינסקי. לאחר מכן עבר ברזובסקי לרכוש נתח שליטה ברשת קטנה יותר, TV-6, הפך את פטרקצישווילי ליושב ראש שלה, והציע תעסוקה למאות עיתונאים מ-NTV שפוטרו. כמעט מיד הפך פטרקאטששווילי ליעד לחקירת משטרה ונמלט מהמדינה. בינואר 2002 בית משפט לבוררות רוסי אילץ את TV-6 להתפרק. הפירוק של ערוץ TV-6 נגרם על ידי חברה ממשלתית, שהייתה בעלת מניות מיעוט בערוץ, תוך שימוש בחקיקה שבוטלה כמעט מיד.
בשנת 2001, ברזובסקי ופטרקצישווילי סיימו את מעורבותם ב"סיבנפט" תמורת תשלום של 1.3 מיליארד דולר מרומן אברמוביץ'. עסקה זו הייתה נושא למחלוקת מאוחרת יותר בבתי המשפט המסחריים בבריטניה, כאשר ברזובסקי טען כי הופעל עליו לחץ למכור את חלקו לאברמוביץ' בשבריר מהשווי האמיתי, טענה שבית המשפט דחה.
בשנת 2006 מכר ברזובסקי את העיתון "קומרסנט" ("איש העסקים") ואת שאר נכסיו שנותרו ברוסיה (מספר כתבי עת בתחום האקטואליה והתחביבים). הוא אמר כי החליט לחסל את עסקיו ברוסיה, בשל מה שהגדיר כרדיפה פוליטית של עסקיו מצד ממשלת רוסיה, אשר פגעה בפעילותם.
גלות בלונדון
בשנת 2000 עבר לונדון, ורכש אחוזה בשכונת צ'לסי היוקרתית. שם הוא ומקורביו כולל: אחמד זקאייב, אלכסנדר ליטוויננקו ואלכס גולדפרב, נודעו כ"מעגל הלונדוני" של הגולים הרוסים. ברזובסקי הצהיר בפומבי שהוא במשימה להפיל את פוטין "בכוח" או במהפכה חסרת דם. הוא הקים את הקרן הבינלאומית לחירויות האזרח, כדי לתמוך בנפגעי התעללות ובפגיעים בחברה - אסירים, מיעוטים לאומיים ואנשי עסקים ברוסיה וביקר את הרקורד של פוטין במערב. ברזובסקי פתח בקמפיין מרוכז לחשיפת מעלליו של פוטין, מדיכוי חופש הביטוי ועד לביצוע פשעי מלחמה בצ'צ'ניה. הוא גם האשים את שירות הביטחון ה-FSB הרוסי בבימוי פיגועי הדירות במוסקבה ב-1999 כדי לעזור לפוטין לזכות בנשיאות.
ב-23 במרץ 2003 נעצר ברזובסקי בלונדון, ושוחרר בערבות. בעקבות בקשת הסגרה מרוסיה, שהאשימה אותו בהונאה בהיקף של 1.9 מיליארד דולר.
ב-9 בספטמבר 2003, ברזובסקי קיבל רשמית מעמד של פליט ומקלט מדיני על ידי משרד הפנים הבריטי. ב-12 בספטמבר 2003, ביטל בית משפט בלונדון את הליכי ההסגרה נגד ברזובסקי, וקבע כי אין טעם להמשיך בתיק שכן הענקת מעמד מקלט לברזובסקי מייתרת את ההליכים. עם זאת, כאשר ברזובסקי אמר לרויטרס בתחילת פברואר 2006 כי הוא עובד על תוכניות להפלת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שר החוץ הבריטי ג'ק סטרו הזהיר אותו שלא לתכנן מזימה נגד נשיא רוסיה בזמן שחי בבריטניה. הוא ציין כי ייתכן שמעמדו של ברזובסקי בבריטניה ייבחן מחדש, אם יתברר שנוכחותו "אינה עולה בקנה אחד עם טובת הציבור".
הרשעתו ברוסיה
לאחר שברזובסקי זכה במקלט מדיני בבריטניה, השלטונות הרוסיים פעלו במרץ לשפוט אותו שלא בפניו בהאשמות פליליות שונות נגדו, ורשויות רוסיה הוציאו נגדו צו מעצר בינלאומי. מלונדון כינה ברזובסקי את המשפט, שגזר עליו שש שנות מאסר ב-2007, "פארסה"ץ הוא הורשע בשורה של עבירות, בהן הונאה, ניסיון להפיל את ממשלו של פוטין ומעילה בכספי חברת התעופה "אירופלוט" בסך 9 מיליון דולר. ביוני 2009, בית המשפט בעיר קרסנוגורסק ליד מוסקבה גזר על ברזובסקי שלוש עשרה שנות מאסר בגין הונאת חברת AvtoVAZ בשנות ה-90. את ברזובסקי ייצג עורך דין מטעם בית המשפט. למרות ההצלחה של ברזובסקי בבריטניה במאבק בבקשות ההסגרה וחשיפת הרשעות בבית המשפט הרוסי כפוליטיים, כמה מדינות שיתפו פעולה תחילה עם הרשויות הרוסיות, בתפיסת רכושו והאשמתו בהלבנת הון. ביולי 2007, תובעים ברזילאים הוציאו צו מעצר לברזובסקי בקשר להשקעתו במועדון הכדורגל הברזילאי "קורינתיאנס". עם זאת, שנה לאחר מכן בית המשפט העליון בברזיל ביטל את הצו והפסיק את החקירה. לאחר בקשות רוסיות, השלטונות הצרפתיים פשטו על הווילה שלו בניס בחיפוש אחר מסמכים, ותפסו את שתי היאכטות שלו שחונות בריביירה הצרפתית. עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן, הסירות שוחררו על ידי בית משפט צרפתי.
הקמפיין נגד פוטין
בספטמבר 2005 אמר ברזובסקי בראיון ל-BBC: "אני עושה כל שביכולתי כדי להגביל את משך הכהונה של פוטין, ואני באמת חושב לחזור לרוסיה אחרי שפוטין יודח". בינואר 2006, הצהיר ברזובסקי בראיון לתחנת רדיו ממוסקבה, שהוא עובד על הפלת ממשל פוטין בכוח. ברזובסקי האשים גם את פוטין שהוא "גנגסטר" ו"המחבל מספר אחד".
ברזובסקי הכריז שהוא מתכנן את הפלת פוטין, ב-13 באפריל 2007 במהלך ראיון שערך ל"גרדיאן" אמר: "אנחנו צריכים להשתמש בכוח כדי לשנות את המשטר הזה. לא ניתן לשנות את המשטר הזה באמצעים דמוקרטיים. לא יכול להיות שינוי ללא כוח, לחץ". הוא גם הודה שבמהלך שש השנים האחרונות הוא נאבק קשה "להרוס את התדמית החיובית של פוטין" ואמר כי "פוטין יצר משטר אוטוריטרי נגד החוקה הרוסית... אני לא יודע איך זה יקרה, אבל משטרים אוטוריטריים קורסים רק בכוח".
זמן קצר לאחר הצהרתו של ברזובסקי ב-2007, כתב גארי קספרוב, מנהיג תנועת האופוזיציה "רוסיה האחרת" ומנהיג "החזית האזרחית המאוחדת", באתר האינטרנט שלו: "ברזובסקי חי בגלות במשך שנים רבות ואין לו עוד השפעה משמעותית על תהליכים פוליטיים המתרחשים בחברה הרוסית. הכרזותיו הראוותניות הן פשוט שיטה למשוך תשומת לב. יתרה מכך, עבור הרוב המכריע של העם הרוסי הוא היה סמל פוליטי של שנות ה-90, אחד ה'רעים' שהעשירו את עצמם מאחורי הגב של הנשיא ילצין. הרעש התקשורתי סביב ברזובסקי מועיל במיוחד עבור הקרמלין, שמנסה להאבק באופוזיציה האמיתית ברוסיה. לברזובסקי לא היה ואין לו שום קשר ל"רוסיה אחרת" או ל"חזית האזרחית המאוחדת". ברזובסקי הגיב, ביוני 2007, באומרו ש"אין פוליטיקאי אופוזיציה משמעותי אחד ברוסיה שהוא לא מימן" ושזה כלל חברי תנועת "רוסיה האחרת". מנכ"ל ה"חזית האזרחית המאוחדת", בתורו, אמר כי הארגון ישקול לתבוע את ברזובסקי על האשמות אלו, אך התביעה מעולם לא הובאה בפני בית המשפט.
משרד התובע הכללי הרוסי פתח בחקירה פלילית נגד ברזובסקי כדי לקבוע אם דבריו יכולים להיחשב כ"תפיסת כוח בכוח", כפי שמתואר בחוק הפלילי הרוסי. אם יורשע, עבריין צפוי לעונש של עד עשרים שנות מאסר. משרד החוץ הבריטי גינה את הצהרותיו של ברזובסקי, והזהיר אותו כי מעמדו כפליט פוליטי עלול להיבחן מחדש, אם ימשיך להשמיע הערות דומות. יתר על כן, הסקוטלנד יארד הודיעה כי תחקור האם הצהרותיו של ברזובסקי מפרות את החוק. עם זאת, ביולי שלאחר מכן, התביעה בבריטניה הודיעה ​​כי ברזובסקי לא יעמוד לדין על הערותיו. בכירים בקרמלין כינו זאת "רגע מטריד" ביחסי בריטניה-רוסיה.
בפברואר 2012, בראיון לנטשה מוזגוביה מעיתון "הארץ" אמר כי "בסוף פוטין יגמור כמו קדאפי".
ניסיונות התנקשות
לפי עדותו של אלכסנדר ליטוויננקו, קצין שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (FSB) בלונדון התכונן להתנקש בחייו של ברזובסקי בנשק כימי, בספטמבר 2003.
ביוני 2007 אמר ברזובסקי כי ברח מבריטניה בעצת הסקוטלנד יארד, על רקע דיווחים כי הוא היה יעד לניסיון התנקשות על ידי רוצח שכיר רוסי. ב-18 ביולי 2007, דיווח עיתון "הטיימס" הבריטי כי המתנקש החשוד נתפס על ידי המשטרה במלון הילטון בפארק ליין. הם דיווחו כי החשוד, שנעצר על ידי המשטרה לאחר שהיה במעקב במשך שבוע על ידי ה-MI5, גורש חזרה לרוסיה כאשר לא נמצאו כלי נשק ולא היו מספיק ראיות להאשים אותו בעבירה כלשהי. בנוסף, הם אמרו שהמשטרה הבריטית הציבה חוליה של קצינים במדים סביב ביתו של אחמד זקאייב בצפון לונדון, וכן התקשרה לאלמנתו של ליטוויננקו, מרינה, כדי להאיץ בה לנקוט באמצעי זהירות. ברזובסקי האשים שוב את ולדימיר פוטין שהוא עומד מאחורי מזימה להתנקש בחייו. הקרמלין הכחיש טענות דומות בעבר.
בדצמבר 2019, נחשף כי המודיעין הבריטי החליט להגן על ברזובסקי, בעקבות רצח ליטוויננקו, והשקיע משאבים רבים במעקב אחרי מתנקשים פוטנצלים. לברזובסקי סופקה אבטחה ממשלתית והוא הוזהר מראש וברח לישראל, טס לאילת ועלה ליאכטה הפרטית שלו, שחיכתה לו שם.
המשפט נגד רומן אברמוביץ'
באוקטובר 2007, הגיש ברזובסקי תביעה אזרחית נגד רומן אברמוביץ' בבית משפט בלונדון. ברזובסקי טען לבעלות בעבר על חברת "סיבנפט", שהיוותה את עיקר הונו המקורי של אברמוביץ' (הוא רכש את החברה לפי שווי של 200 מיליון דולר ב-1995 ומכר אותה ב-2005 תמורת 13 מיליארד דולר). בתביעה האשים את אברמוביץ' בסחיטה, הפרת אמונים והפרת חוזה. לטענת ברזובסקי, הוא מכר את מניותיו לאברמוביץ' בתחילת שנות ה-2000, לאחר שזה הפעיל עליו לחץ ואיים כי במקרה שהעסקה לא תצא אל הפועל, הוא ישתמש בהשפעתו כדי להשאיר בכלא את חברו ושותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקו. עוד טען ברזובסקי כי חלק מהמניות, בהן מניות של חברת האלומיניום רוסאל, לא נמכרו לאברמוביץ' אלא הושארו אצלו למשמורת, אך זה מכר אותן לאחר מכן לאולג דריפסקה. אברמוביץ' ניסה לשכנע את מערכת המשפט הבריטית כי אין לה עניין בפרשה ויש לנהל את ההתדיינות ברוסיה. ברזובסקי, מצידו, טען כי ברוסיה לא יזכה לסעד משפטי הוגן וצדק לא יעשה שם.
ביולי 2008, אברמוביץ' מסר בתצהיר לבית המשפט כי ברזובסקי מעולם לא החזיק במניות "סיבנפט", וכי 1.3 מיליארד דולר ששולמו לו ב-2001, לכאורה על חלקו בחברה, היו למעשה הכרה ב"סיוע וההגנה הפוליטית" של ברזובסקי במהלך הקמת סיבנפט ב-1995. למעשה הודה אברמוביץ' בפעם הראשונה כי צבר את הונו לאחר ששילם מיליארדי דולרים כטובות פוליטיות ופרוטקשן.
הדיונים בתביעה החלו החלו ב-3 באוקטובר 2011, בבית המשפט הגבוה לצדק בלונדון זה הייתה התביעה הפרטית בסכום הגבוה ביותר מאז ומעולם בבריטניה, 5.8 מיליארד דולרים.
ב-31 באוגוסט 2012 קבע בית המשפט כי בשל אופי הראיות, התיק תלוי בשאלה האם להאמין לעדויותיו של ברזובסקי או אברמוביץ'. השופטת דחתה את טענותיו של ברזובסקי ואמרה כי: "הוא מאמין בדברים שבדה בדמיונו". חודשיים אחר כך נקבע כי ברזובסקי ישלם 56 מיליון דולר לכיסוי ההוצאות המשפטיות של אברמוביץ'.
מותם של מקורביו ליטוויננקו ופטרקצישווילי
אלכסנדר ליטוויננקו, אחד ממקורביו של ברזובסקי, נרצח בלונדון בנובמבר 2006 עם רעל רדיואקטיבי נדיר. הרשויות הבריטיות האשימו קצין FSB לשעבר וראש אבטחה ב-ORT, אנדריי לוגובוי, ברצח וביקשו את הסגרתו, שרוסיה סירבה. מספר דיפלומטים רוסים גורשו מבריטניה בשל המקרה. בינואר 2015, נפתחה ועדת חקירה ציבורית בבריטניה, לחקר נסיבות הרצח בינואר 2016. קבע הוועדה כי נשיא רוסיה פוטין אישר ככל הנראה, את המבצע של המודיעין הרוסי (FSB) לרצוח את ליטוויננקו. בין השניים שררה עוינות ממושכת ולממשלו של פוטין היו מניעים לרצח ליטוויננקו, סיכמה החקירה. שרת הפנים של בריטניה, תרזה מיי, אמרה היום כי רציחתו של ליטוויננקו הייתה הפרה "בוטה ובלתי מקובלת" של החוק הבינלאומי.
ב-12 בפברואר 2008, האיש העשיר ביותר בגאורגיה, המיליארדר היהודי בדרי פטרקצישווילי, חבר קרוב ושותף עסקי ותיק של ברזובסקי, התמוטט ומת בחדר השינה שלו לאחר ארוחת ערב משפחתית באחוזתו באנגליה, בגיל 52. זמן קצר לאחר שסעד, אמר פטרקצישווילי למשפחתו שהוא חש ברע ועלה לחדר השינה שלו שם הוא נמצא מחוסר הכרה לאחר התקף לב. ניסיונות החייאה לא צלחו. כמו בכל מקרה אחר של מוות בלתי צפוי, המשטרה המקומית התייחסה למקרה כ"חשוד" ופתחה בחקירה רשמית. דיווחים ראשוניים הצביעו על התקף לב כגורם המוות. ברזובסקי תיאר את מותו של חברו הקרוב ביותר כ"טרגדיה איומה".
ב-12 במרץ 2018 נמצא שותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקוב, מת בביתו בלונדון, שבוע אחרי שהמרגל הרוסי לשעבר סרגיי סקריפל הורעל ביחד עם בתו יוליה בגז עצבים בעיר סולסברי שבאנגליה. באפריל 2021 פורסם הדו"ח הפתולוגי שקבע כי גלושקוב נחנק למוות על ידי רוצח שהגיח מאחוריו. הוא חנק אותו עם רצועה של כלב, והשאיר אותה על צווארו - כדי שהרשויות יעריכו שהתאבד. הרוצח לא נתפס.
מותו
בשבת, 23 במרץ 2013, נמצא ברזובסקי מת בביתו בקרבת בירת אנגליה, לונדון. גופתו נמצאה על ידי שומר ראש בחדר שירותים נעול. בדיקה פתולוגית שנערכה לאוליגרך העלתה כי הוא מת כתוצאה מתלייה.
מותו הוכרז בפוסט בפייסבוק על ידי חתנו. אלכסנדר דוברובינסקי, עורך דין שייצג אותו, שכתב שייתכן שהוא התאבד, והוסיף כי ברזובסקי נקלע לחובות לאחר שהפסיד בתביעה נגד אברמוביץ', ובילה את החודשים האחרונים לחייו במכירת רכושו כדי לכסות את הוצאות המשפט שלו. עוד נאמר כי ברזובסקי היה מדוכא לאחרונה והתבודד מחברים. על פי הדיווחים הוא סבל מדיכאון ונטל תרופות נוגדות דיכאון; יום לפני מותו הוא אמר לכתב בלונדון שאין לו ממה לחיות. שני ידידים שלו אמרו לעיתון "פייננשל טיימס" שברזובסקי תכנן נסיעה לישראל יום לפני מותו. "אני לא מאמין שהוא התאבד, ולא אאמין בכך אף פעם", אמר ניקולאי גלושקוב, שניהל פעם את אירופלוט עבור ברזובסקי ונרצח בעצמו 5 שנים אחר כך.
המשטרה סיווגה את מותו כ"בלתי מוסבר" ופתחה בחקירה רשמית של הנסיבות מאחוריו. מומחים בחומרים כימיים, ביולוגיים, רדיולוגיים וגרעיניים נפרסו לביתו של ברזובסקי כ"אמצעי זהירות". מומחים אלו מאוחר יותר "לא מצאו דבר מדאיג". בדיקה שלאחר המוות שבוצעה על ידי הפתולוג של משרד הפנים מצאה שסיבת המוות היא תלייה ואין שום דבר המצביע על מאבק אלים. עם זאת, בחקירת המוות במרץ 2014, בתו של ברזובסקי, אליזבטה, הציגה דו"ח של הפתולוג הגרמני ברנד ברינקמן, איתו שיתפה את תמונות הנתיחה, וציינה שסימן הקשירה על צווארו של אביה היה עגול ולא בצורת V כפי שהוא נפוץ במקרה של קורבנות תלייה, והפנה את תשומת ליבו של חוקר מקרי המוות להצהרה של אחד הפרמדיקים שהגיבו, שמצא שזה מוזר שפניו של ברזובסקי היו סגולות, ולא חיוורות כפי שהקורבנות התלויים בדרך כלל. לגופה היה גם פצע טרי בחלק האחורי של הראש ושבר בצלע (פציעות שהשוטרים האמינו שברזובסקי יכול היה לסבול במהלך הנפילה לאחר שתלה את עצמו). במקום אחר בבית נמצאה טביעת אצבע לא מזוהה על המקלחת, ועם כניסתו נשמעה אזעקת קרינה של פרמדיק אחד.
לאחר החקירה רשם חוקר מקרי המוות, פיטר בדפורד, פסק דין פתוח ובו הגיב: "אני לא אומר שמר ברזובסקי לקח את חייו, אני לא אומר שמר ברזובסקי נהרג שלא כדין. מה שאני אומר הוא שנטל ההוכחה קובע במצב דרוש רמה גבוהה של ודאות". הוא ציטט במיוחד את דו"ח ברינקמן כמטיל ספק סביר בתאוריית ההתאבדות, למרות שברינקמן לא הצליח לבחון את הגופה באופן אישי.
חיים אישיים
בנובמבר 1993 ברזובסקי קיבל אזרחות ישראלית לאחר ש"עלה לישראל" לשלושה חודשים, כאשר מונה לסגן יו"ר המועצה הרוסית לביטחון לאומי ב-1996, פרסמו יריביו כי הוא בעצם אזרח ישראלי ולכן פסול לכהונה. ברזובסקי, נאלץ להכריז כי הוא מוותר על האזרחות ישראלית. התפקיד החדש לא איפשר לו להחזיק באזרחות כפולה. ב-1997 גם המיר את דתו לנצרות-אורותודוקסית.
ברזובסקי נישא שלוש פעמים, והיה אב לשישה ילדים. בשנת 2003 שינה ברזובסקי באופן רשמי את שמו לפלטון אלנין. לא ניתנה הסיבה להחלפת שמו, אך פלטון הוא שמה של הדמות הראשית בסרט Tycoon, סרט אשר מבוסס על חייו.
שני קליין
שני קליין (נולדה ב-21 באוקטובר 1984) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
קליין נולדה וגדלה בהוד השרון כבת זקונים לשמחה, שהייתה מורה-מחנכת, ולדוד, שעבד בענף הרכב. משפחתה ממוצא רומני ועיראקי.לקליין שלוש אחיות גדולות ממנה.
את שירותה בצה"ל עשתה כרל"שית במשרד ראש הממשלה.
כשהייתה בת 22 התגרשו הוריה.
קריירה
בין השנים 2009–2011, למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. בין השנים 2009–2014 גילמה את המורה של דניאל בסדרה "רמזור", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2010 במסגרת לימודיה בסטודיו של "יורם לוינשטיין" שיחקה במחזמר "סיגל", המבוסס על חייו של אריס סאן ואהבתו לעליזה עזיקרי. בשנת 2011 שיחקה במחזה "צומת וולקן", בבימויו של נועם שמואל, ובהמשך שיחקה במחזה "שיקגו", מאת פרד אב ובוב פוסי.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של שולי בסדרה הקומית "זנזורי", אשר שודרה ב-Yes Comedy, והשתתפה בקליפ "בואי איתי לסרט", של שון גיטלמן. ב-2014 שיחקה בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים" בתפקיד "אסנת", ובסרט הקומי המצליח של השנה "אפס ביחסי אנוש" בתפקיד "רמה". על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אופיר 2014 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד באותה שנה גילמה את חגית בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3.
בשנת 2015 שיחקה בסדרת הילדים "מריו" בערוץ הילדים (Yes). בנוסף, שיחקה בסדרה הקומית "חברות" בערוץ 10 ובתפקיד ראשי בסרט "ההר". בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "ולתפארת מדינת ישראל" ובסרט "איי הורדוס". באותה שנה החלה לשחק בסדרה "מטומטמת" ב-HOT3 גם על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרסי האקדמיה. בחנוכה 2017 השתתפה במחזמר "מדגסקר". בשנת 2018 השתתפה בסדרה "הרמון" בערוץ 13, בסדרה אילת בתפקיד רווית ובסרט הקולנוע "הורדוס איילנד". משנת 2018 הנחתה את השעשועון "האתגר הגדול - לילדים בלבד" ששודר בערוץ הופ! בתור הדמות של המפקדת גבי, ואף שרה את שיר הפתיח של התוכנית.
ביולי 2019 הנחתה את תוכנית הקיץ של ערוץ הופ! של אותה שנה "קיץ של אתגרים" לצידם של כוכבי הערוץ: יובל המבולבל, הדוד חיים ומיכל הקטנה, ובאוקטובר של אותה שנה שיחקה בסדרה "מורובוט" בערוץ KidZ לצופי הוט. באותה שנה השתתפה במיני סדרה על האירוויזיון "דוז פואה" בכאן 11 בתפקיד ציונית. בשנת 2021 השתתפה בסדרה הסאטירית "ערוץ אפס" ששודרה בכאן 11.
קליין משחקת בתיאטרון חיפה בהצגה "של מי החיים האלה" בבימויו של אלון אופיר. בשנת 2020 שיחקה במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון ובבימויו של אלון אופיר והנחתה את התכנית "פשוט בבית" ששודרה בכאן 11.
החל משנת 2021 משחקת את השומרת של בית הספר "שדות" בסדרה "שקשוקה" המשודרת בכאן חינוכית. באותה שנה גילמה את יפה מקסימוב בסדרת הדרמה "המעילה" ששודרה ביס.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "הזמר במסכה" בתור החמסה, והודחה עשירית. באותה שנה השתתפה בסדרה שישה אפסים ששודרה בכאן 11 לצד רוני דלומי, עופר חיון ועוד.
שווייץ במלחמות העולם
שווייץ במלחמות העולם שמרה על מדיניות "נייטרלית" ובדלנית, ונמנעה מלהשתתף בהן. במלחמת העולם הראשונה היא סבלה מקרע פנימי, עקב חלוקתה האתנו-לשונית של שווייץ (שווייץ היא מדינה תלת-לאומית: יש בה רוב גרמני, ומיעוט צרפתי ואיטלקי), אך עם זאת המלחמה היא שאפשרה את צמיחתה של תעשיית הבנקאות השווייצרית. משברי שנות ה-20 והשפל הגדול לא פסחו על שווייץ, המערכת הכלכלית שלה נפגעה קשות במהלך אותה התקופה וצמחו בה תנועות פאשיסטיות אם כי באופן נמוך יחסית. במלחמת העולם השנייה שמרה שווייץ על הנייטרליות שלה כמו בזו הראשונה. עם זאת, במהלך המלחמה מטוסי בעלות הברית חלפו פעמים רבות מעל שטחה האווירי של שווייץ, במטרה לתקוף בעומק השטח הגרמני, ולא פעם, פגעו בשוגג במטרות שווייצריות אזרחיות. באותה התקופה, קלטה שווייץ מאות אלפי פליטים מהמדינות הסובבות אותה, בשל היותה מדינה נייטרלית.
מלחמת העולם הראשונה
בשנים שטרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ערכה שווייץ רפורמת בצבאה (ב-1907 וב-1911), ושיפרה את יכולותיו באופן משמעותי. ערב פרוץ המלחמה, כלל הצבא השווייצרי בין 200,000 ל-250,000 חיילים. במהלך מלחמת העולם הראשונה כיבדו הצדדים הלוחמים את הנייטרליות של שווייץ. שווייץ פרסה את כוחותיה לאורך גבולותיה ובעיקר בגבול הצרפתי - בהרי היורה. המלחמה יצרה קרע בשווייץ. בעוד שרוב דוברי הגרמנית העדיפו בדרך כלל את ניצחונן של מעצמות המרכז, האוכלוסייה דוברת הצרפתית והאיטלקית העדיפה את ניצחונם של מדינות ההסכמה. במהלך המלחמה הייתה שווייץ תחת מצור של מעצמות ההסכמה, ולכן סבלה מקשיים רבים. עם זאת, הודות לכך ששווייץ הייתה נייטרלית, המלחמה אפשרה את צמיחתה של תעשיית הבנקאות השווייצרית.
לארגון הצלב האדום הבינלאומי שקבע את מקום מושבו בז'נבה, היה חלק חשוב בסיוע לנפגעי המלחמה. לאחר המלחמה, החליטה שווייץ לאחר קיום משאל עם על הצטרפות לחבר הלאומים. הצטרפות זו לארגון בינלאומי היוותה הפרה כביכול של הנייטרליות של שווייץ, ושווייץ התנתה את הצטרפותה בכך שלא תאלץ להצטרף לכל פעולה צבאית שייזום החבר.
בין שתי מלחמות העולם
משברי שנות ה-20 והשפל הגדול לא פסחו על שווייץ. המערכת הבנקאית נפגעה מהמשבר העולמי, ומאות אלפים איבדו את מקומות עבודתם. יומיים אחרי סוף המלחמה פרצה שביתה כללית, אך דוכאה בתקיפות על ידי הצבא. בהדרגה החלה שווייץ להיות מוקפת במדינות בעלות אידאולוגיה קיצונית, גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית. מנהיג מקומי בשם וילהלם גוסטלוף אף הקים גרסה מקומית של המפלגה הנאצית, עד שנרצח על ידי היהודי דוד פרנקפורטר בשנת 1936.
לחצם של הנאצים על מערכת הבנקאות השווייצרית, כי תמסור להם מידע על נכסיהם של יהודים ושל שאר "אויבי המדינה" הביא לרפורמה בחוקי הבנקאות השווייצרית ב-1934. חוק הבנקאות שנחקק באותה השנה, כלל הוראות מפורשות בדבר הסודיות הבנקאית, שהעבירה עליהן נקבעה אף כעבירה פלילית. הדבר הביא לחיזוק מעמד הבנקים השווייצרים כמוסד שניתן לבטוח בו, אך היה גם הבסיס לטענות על העלמתם של נכסי קורבנות השואה, שעלו כנגד הבנקים השווייצרים, עשרות שנים לאחר המלחמה.
מלחמת העולם השנייה
שווייץ שמרה על ה"נייטרליות" (המדומה) שלה אף במהלך מלחמת העולם השנייה על אף שמצאה עצמה מוקפת מכל הכיוונים במדינות הציר והמדינות הכפופות להן, כאי של נייטרליות באירופה הכבושה. היא הצליחה לשמור על עצמאותה בשילוב של הרתעה צבאית, ויתורים כלכליים לגרמניה, היותה מקום נוח לניהול משא ומתן בין הצדדים ולפעולות ריגול למיניהן, והעובדה שהאירועים מעולם לא הפכו את כיבושה של שווייץ לעדיפות ראשונה במעלה לגרמניה הנאצית, שהחזיקה במגירותיה תוכניות פלישה מפורטות לשווייץ.