cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'קי קוגן
חוק קוגן
כשחקן בילדותו, הרוויח קוגן סכום המוערך ב-3 עד 4 מיליון דולר (48 עד 65 מיליון דולר לערך לפי השער ב-2012), אך הכסף בוזבז בידי אמו ואביו החורג, ארתור ברנשטיין, על מותרות כמו מעילי פרווה, יהלומים ומכוניות יוקרה. אמו ואביו החורג של קוגן טענו כי ג'קי נהנה ושאב סיפוק ממותרות אלו. אמו אמרה כי "אף פעם לא הבטחנו שנביא דבר מה לג'קי. כל דולר שילד מרוויח לפני שהוא בן 21 שייך להוריו. ג'קי לא יקבל אף פרוטה מהכסף שהרוויח", וטענה כי "ג'קי היה ילד רע". קוגן תבע אותם ב-1938, אבל, לאחר ניכוי הוצאות משפטיות, קיבל 126,000 דולר בלבד (2,090,000 דולר לפי שער 2014) מתוך 250,000 הדולרים שנותרו מרווחיו. כאשר קוגן נקלע לזמנים קשים, הוא ביקש מצ'ארלי צ'פלין סיוע, וצ'פלין העניק לו 1,000 דולר ללא כל היסוס.
הקרב המשפטי הוביל לדיון ציבורי בעניין שחקנים-ילדים והניע את חקיקת "חוק ההגנה על ילדים שחקנים", שנחקק בקליפורניה, הידוע גם בשם "חוק קוגן" (Coogan Law או Coogan Act). החוק דורש שמעסיקו של שחקן-ילד ישמור 15% מהרווחים בקרן ייעודית (שנקראת לרוב "חשבון קוגן", Coogan Account), ומגדיר את הטיפול בנושאים כמו השכלה, שעות עבודה וימי מנוחה.
מלחמת העולם השנייה
קוגן התגייס לצבא ארצות הברית במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המתקפה על פרל הארבור, הוא ביקש לעבור לחיל האוויר האמריקאי כטייס דאון צבאי בשל כישורי התעופה שרכש כאזרח. לאחר שסיים את בית הספר לטייסי דאון, מונה לנווט והתנדב למשימה מסוכנת עם "טייסת הקומנדו הראשונה" (1st Air Commando Group). בדצמבר 1943 היחידה נשלחה להודו. בזמן המערכה על בורמה, הטיס ב-5 במרץ 1944 חיילים בריטים שהשתייכו ליחידת הצ'ינדיטים בפיקודו של הגנרל אורד וינגייט, והנחית אותם בלילה בג'ונגל קטן, כ-150 קילומטר מאחורי הקווים היפניים.
טלוויזיה
הוא הופיע ארבע פעמים בסדרה המשפטית "פרי מייסון". כמו כן הופיע בסדרות כמו "אהבה נוסח אמריקה", "חבורת בריידי", "אני חולם על ג'יני", "משפחה שכזאת" (Family Affair), "הנה לוסי" (עם לוסיל בול), "המופע של בריאן קית'", "המופע של אנדי גריפית'", "משפחת פרטרידג'", "המערב הפרוע" (The Wild Wild West) ו"הוואי חמש-אפס", עד לפרישתו באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20.
הוא המשיך להשתתף גם בסרטים אך ללא הצלחה דומה לזו שהייתה לו בילדותו. הסרט אחרון בהשתתפו צולם בשנת 1984. בסרט זה הוא השתתף לצד השחקן הישראלי-אמריקאי סטיב בונד.
משפחתו
קוגן התחתן עם השחקנית בטי גרייבל ב-20 בנובמבר 1937, והתגרש ממנה ב-11 באוקטובר 1939. לאחר מכן נישא שלוש פעמים, ומנישואיו נולדו לו שני בנים ושתי בנות. בתו לסלי דיאן קוגן (נולדה ב-24 בנובמבר 1953) הולידה את קית' קוגן (נולד ב-13 בינואר 1970), שהלך בעקבות סבו והחל לשחק בגיל 5. בין היתר הופיע באחד התפקידים הראשיים בסרט Adventures in Babysitting (1987) שזכה להצלחה קופתית. שנתיים לאחר מות סבו, ב-1986, שינה את שמו מקית' אריק מיצ'ל לקית' קוגן.
אחיו הצעיר, רוברט קוגן (Robert Coogan; 12 בדצמבר 1924 - 12 במאי 1978), היה גם הוא שחקן בילדותו. הוא שיחק בסרט "סקיפי" (1931), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
מותו
ב-1 במרץ 1984 מת קוגן מדום לב, בגיל 69, במרכז הרפואי סנטה מוניקה בסנטה מוניקה, קליפורניה. קוגן הונצח בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אלי וונג
אלכסנדרה דון "אלי" וונג (באנגלית: Alexandra Dawn "Ali" Wong; נולדה ב-19 באפריל 1982) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, סטנדאפיסטית, סופרת ותסריטאית אמריקאית. היא ידועה בזכות קטעי הסטנד-אפ שלה בנטפליקס, "בייבי קוברה" ו-"הרת אסון", ובזכות תפקידה כדוריס בסיטקום "אמא אמריקאית".
ביוגרפיה
בשנת 2000, סיימה וונג את בית ספר התיכון האוניברסיטאי בסן פרנסיסקו, שם שימשה כנשיאת מועצת התלמידים. היא סיימה את לימודיה מאוניברסיטת UCLA שם למדה לימודים אסיאתים-אמריקאים. באוניברסיטה, גילתה את אהבתה למשחק בחוג התיאטרון. במהלך שנתה הראשונה באוניברסיטה, בילתה זמן קצר בהנוי, וייטנאם.
בשנת 2005, בגיל 23, ביצעה לראשונה סטנד-אפ ומאוחר יותר עברה להתגורר בניו יורק כדי לקדם את עיסוקיה בתחום.
קריירה
ב-2011, נכנסה לרשימת "10 קומיקאים לעקוב אחריהם" של מגזין וראייטי. היא לוהקה לתוכנית הקומדיה "את שם צ'לסי?" ברשת NBC.
ב-2012, לוהקה לסרט של אוליבר סטון "בלי חוקים" לצד סלמה הייק ובניסיו דל טורו. בשנת 2013, הופיעה בתוכניות בערוצים VH1 ו-MTV. ב-2014, שיחקה את הרופאה לינה לארק בסדרה "קופסה שחורה".
ב-2016 החלה לשחק בסיטקום "אמא אמריקאית" ב-ABC, בדמותה של דוריס, חברתה הטוב של קייט.
בשנת 2019 תרמה את קולה לסדרת הטלוויזיה המונפשת "טוקה וברטי" אשר משודרת בנטפליקס. עוד באותה השנה שיחקה בסרט הקומי-רומנטי "אם זו אהבה" בו גם לקחה חלק בהפקה ובכתיבת התסריט. ב-15 באוקטובר 2019, יצאה וונג בספר חדש בשם "Dear Girls: Intimate Tales, Untold Secrets & Advice for Living Your Best Life", ומכנה אותו כמדריך לחיים לשתי בנותיה שיוכלו לקרוא שיהיו בוגרות.
בשנת 2020 השתתפה בסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת" בכיכובה של מרגו רובי. באותה שנה נתנה את קולה לסרט האנימציה "קדימה". בנוסף, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "באהבה, ויקטור" בתפקיד מיס תומאס.
בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
בשנת 2023 הופיעה שנית ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
חיים אישיים
וונג מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה ג'סטין הקוטה, בנו של הממציא ואיש הטלוויזיה קן הקוטה. בעלה הוא חצי פיליפיני וחצי יפני, והוא הסמנכ"ל של חברת התרופות GoodRx. הם הכירו בשנת 2010 והתחתנו בשנת 2014, ויש להם שתי בנות.
מירב גרובר
מירב גרובר (נולדה ב-9 במרץ 1965) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומחזאית ישראלית.
בתיאטרון
ב-1992 גילמה את אחותו של הרמטכ"ל בהצגה "אני, יודה ואחותו של הרמטכ"ל" שכתב (עם דניאל לפין) וביים מיכאל גורביץ'. הצגה זו הועלתה בתחילה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ואחר כך ב"צוותא".
ב-1994 השתתפה בקבוצת "המנגבים בשרוול" לצד יורם חטב, אסף אשתר, אורי בנאי וארז בן הרוש שהעלתה מופעי סטנד-אפ קומדי בבית ציוני אמריקה.
בפסטיבל עכו: ב-1993 גילמה את עדן בהצגה "הימלאיה" מאת יונתן שם אור שביים יקי מחרז. מאת ב-1994 גילמה את ארנדירה וסבתה (לצד אודי בן-משה) בהצגה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית" שכתב וביים ראובן קלינסקי ע"פ סיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2003 גילמה את בלאנש בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס שביים אילן רונן. ב-2005 גילמה את קרולה בהצגה "סינית אני מדברת אליך" מאת סביון ליברכט שביים עודד קוטלר. על משחקה בהצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית משנה.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2004 גילמה את קלייר בהצגה "איזון עדין" מאת אדוארד אלבי שביימה נולה צ'לטון, וגילמה את דורה בהצגה "בעלת הארמון" מאת לאה גולדברג שביים זאב קלאתי.
בשנת 2009 שיחקה לצד שי אביבי בהצגה "תורת היחסים" שכתב וביים אייל דורון ב"צוותא".
ב-2011 החלה לגלם את המורה סיגלית בהצגת היחיד "דרכה של המורה סיגלית" מאת רוברטו אטיידה שביים איציק ג’ולי.
ב-2013 גילמה את הומה בהצגה "הכל אודות אמא" שעיבד סמואל אדמסון (ע"פ הסרט שכתב וביים פדרו אלמודובר) וביים אבישי מילשטיין בתיאטרון תהל.
בתיאטרון העברי: ב-2015 גילמה את אורה לצד אלי דנקר בהצגה "מחפשים אהבה" שכתבו גדי צדקה (שגם ביים) וריקי אורלב.
מ-2023 משחקת את התפקיד הראשי במחזה "המודעה" מאת נטליה גינצבורג, בבימויו של ד"ר רועי הורוביץ.
בשנת 2023 עלתה בהבימה 4 ההצגה חותם המוות-העוסקת בפצעי הדור השני לשואה. אישה מאושפזת לאחר ניסיון אובדני בבית חולים לבריאות הנפש, מגוללת את סיפור המשפחה בהצגה (הצגה בתוך הצגה). גרובר כתבה ומשחקת את התפקיד הראשי בהצגה.
בתיאטרון הקאמרי
ב-1993 גילמה את שיינדלה בהצגה "שיינדלה" מאת אמנון לוי ורמי דנון שגם ביים. ב-1994 גילמה את פורשיה בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה גילמה את אשת ראש המועצה וקריינית בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים עמרי ניצן. ב-1995 גילמה את עמליה בהצגה "קפריסין" מאת יהונתן גפן שביים אלדד זיו. ב-1996 גילמה את חנה צ'רליץ' בהצגה "חפץ" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן. באותה שנה גילמה את תמרה בהצגה "המנצח" מאת רונלד הארווד שביים מיכה לבינסון. ב-1997 גילמה את אם החתן וזונה כתומה בהצגה "רצח" מאת חנוך לוין בבימויו של עמרי ניצן. ב-1998 גילמה את אלמה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. על משחקה בהצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה.
ב-2000 גילמה את קליטמנסטרה בהצגה "הבכיינים" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן. ב-2001 השתתפה ב"קברט לוין" - מבחר מערכוניו של חנוך לוין שביים ישראל גוריון. ב-2007 החלה לגלם את הזמרת לָלָלָה בהצגה "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. ב-2008 גילמה את מיקה בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ'. ב-2015 החליפה את אורלי זילברשץ בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1994 גילמה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "הקומדי סטור". ב-1997 גילמה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "שערורייה" שכתב אסף הראל וביים מוטי אבירם. ב-1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "דשאים סגולים" שכתבה שירלי רם עמית (ע"פ סיפור מאת סביון ליברכט) וביימה דינה צבי ריקליס. באותה שנה שיחקה בשתי קלטות הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" בתפקיד האחות שפיגלר לצד ציפי שביט, וליאור כלפון. ב-1999 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "כן לציפור" שכתבו נוגה אלגום ודונה בן יהודה וביים מרקו כרמל, וב-2001 גילמה חוקרת משטרה בסדרת הטלוויזיה "טירונות". בין השנים 1999–2004 גילמה לצד אלון אבוטבול ודרור קרן את שירה לזרוב בסדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר.
בשנת 2003 השתתפה בסרטו של עמרי לוי "מיס אנטבה" לצד יעל אבקסיס ויגאל נאור. ב-2004 השתתפה לצד איתי תורג'מן בסרט הטלוויזיה "בזמן אמת", אשר שודר בשידור חי טלוויזיוני. ב-2005 גילמה לצד טלי שרון את רחל בסרט הטלוויזיה "המקום" דרמה לטלוויזיה שביימו לינה וסלבה צ'פלין. בין השנים 2005–2008 גילמה את יעל דגן, אשתו של ראובן (אסי דיין), בסדרת הטלוויזיה "בטיפול" שיצר חגי לוי. ב-2006 גילמה את יונה בסרט "נוזהת אל-פואד" (שוטטות הלב) בבימויו של יהודה ג'אד נאמן. בין השנים 2006–2009 גילמה את טובה גמזו בסדרת הטלוויזיה "האלופה" שביים שי קפון.
ב-2011 גילמה את שרת הביטחון בסדרת הטלוויזיה "מבצע קיפוד" שביים יוסי קרן; ובאותה שנה גילמה את מלי שושן בסדרת הטלוויזיה "החולמים". בין השנים 2012–2014 גילמה במשך 3 עונות את לאה אלחריזי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" שביים אריאל בנבג'י. ב-2013 גילמה את פינקוצ'ה בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שביים דני סירקין, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "מלבי אקספרס" שיצר מיקי גבע. באותה שנה שיחקה בסרטים "לוויה בצהריים" בבימויו של אדם סנדרסון ו"שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל.
ב-2014 שיחקה בסדרת המתח "בתולות" את עדנה. ב-2015 שיחקה בסדרה "חברות" ובסדרה "ג'וני ואבירי הגליל".
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור אשתו של איל ההון (מוטי גלעדי).
ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת "לא הכל ורוד" שכתב אליאור אליהו אמסלם. בשנת 2019 שיחקה בסדרה "בת אל הבתולה" בתפקיד ריטה. ב-2020 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "לאבד את אליס". ב-2022 שיחקה בסדרה "ילדים ביער" ששודרה ב-Yes.
דיבוב
ב-1997 דיבבה את גילי בסדרת הטלוויזיה "גאיה גל וגילי". ב-1998 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "דובון חיבוקון". ב-2002 דיבבה את הדובי בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצעצועים העזובים". ב-2007 דיבבה את אשת המרפא ב"משפחת סימפסון - הסרט".
חיים אישיים
בשנת 2013 הגישה תביעת פיצויים נגד המנתח הפלסטי ד"ר דב קליין בטענה שהשחית את פניה, גרם לה לנכות קשה, ולקטיעת הקריירה שלה.
גרובר הייתה נשואה לשחקן גיל פרנק, ולה בן אחד ממנו. מתגוררת עם בנה במצפה רמון.
בית אבי (2008)
בית אבי (ביידיש: מיין טאטע'ס שטוב) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר יידיש מ-2008.
הסרט, דרמה באורך 40 דקות, הוא פרויקט הגמר של הבמאי והתסריטאי דני רוזנברג, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. העבודה על הסרט, שכולו ביידיש בניב לודז'אי, ארכה שלוש שנים והוא הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה
הסרט מתאר את סיפורו של לולק, ניצול שואה צעיר (בגילומו של איתי טיראן), המגיע לישראל בשנת 1948 ומגויס למלחמת העצמאות. זר לשפה ולזהות החדשה שניתנה לו, הוא מוצב על ראש גבעה מדברית, נתון למרותו הבלעדית של מפקדו (בגילומו של מיקי לאון), המנסה ביד קשה להפוך אותו לצבר כמוהו. בסופו של הסרט חוזר לולק בדמיונו לביתו שבפולין ושם נפרד בפעם האחרונה מאביו ואמו (נטשה מנור).
על היידיש
הסרט דובר במלואו יידיש בניב לודז'אי, והוא אחד הסרטים המעטים דוברי-היידיש שהופקו בעולם מאז פרוץ מלחמת העולם השנייה. השחקנים איתי טיראן ומיקי לאון התכוננו במשך חודשים לתפקיד ולמדו יידיש על בוריה בעזרתו של הסופר, המשורר והעיתונאי הוותיק משה סחר (אשר תרגם בין השאר את שיריו של איציק מאנגר). שירו של מאנגר "אויפן וועג שטייט א בוים" ("על הדרך עץ עומד") מופיע בסרט בביצועו של איתי טיראן.
קבלת הסרט
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 2008 הוקרן הסרט בקביעות בסינמטקים בישראל. בשנת 2009 הוקרן הסרט בפסטיבלים ובתי קולנוע ברחבי העולם והוצג בבכורה טלוויזיונית בערוץ 10. בשנה זו נבחר הסרט במקום השני ברשימת עשרים סרטיו הנבחרים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים, כפי שנבחרו על ידי 20 מנהלי פסטיבלים גדולים ואוצרי מוזיאונים בינלאומיים מרכזיים, במסגרת חגיגת 20 שנות פעילות לבית הספר.
חוקת נורווגיה
חוקת נורווגיה התקבלה לראשונה ב-16 במאי 1814 על ידי אספת הנבחרים הנורווגית באיידסוול (עיירה קטנה צפונית לבירה אוסלו, שנקראה אז "כריסטיאניה"), ונחתמה ב-17 במאי. בהשוואה לנוהג במשטרים הרווחים בתקופה בה נכתבה, הייתה חוקה זו בין החוקות הדמוקרטיות ביותר בעולם. בין השאר הכריזה החוקה על עצמאותה של נורווגיה ומאז נהוג לחוג את 17 במאי כיום החוקה הנורווגי.
רקע
משנת 1536 הייתה נורווגיה חלק מממלכת דנמרק. אף על פי שהממלכה הייתה קרויה "ממלכת דנמרק-נורווגיה", ועל אף שלנורווגיה הותר לחוקק חוקים נפרדים, להטביע מטבעות ולהחזיק צבא נפרד, מוקד השלטון היה תמיד בקופנהגן. בין השנים 1807 עד 1814, בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, לחמה דנמרק כנגד בריטניה והובסה על ידי הצי המלכותי הבריטי. עבור דנמרק המלחמה הסתיימה כאשר כוחותיו של נפוליאון הובסו בקרב לייפציג באוקטובר 1813. בחוזה קייל שנחתם בינואר 1814 התחייבה דנמרק להעביר את נורווגיה לשלטון שוודיה.
בתגובה יסד כריסטיאן פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק-נורווגיה והמשנה למלך הדני שמקום מושבו בנורווגיה, את תנועת העצמאות הנורווגית. ככל הנראה הייתה מטרתו הסופית של נסיך הכתר הצעיר להגיע בסופו של דבר לאיחוד מחדש עם דנמרק. היוזמה של הנסיך הייתה מוצלחת והוחלט לקרוא לאספה לאומית באיידסוול. הנציגים שהוזמנו לאספה מונו בהצבעות בכנסיות (הערוץ הבלתי ממשלתי היחיד שהיה זמין באותה עת) שהתנהלו בכל רחבי נורווגיה.
כתיבת החוקה
חוקת נורווגיה נכתבה במהלך שלהי החורף והאביב של 1814. החוקה אושרה על ידי האספה הלאומית ב-16 במאי ונחתמה למחרת, 17 במאי 1814, המקובל מאז כ"יום החוקה הנורווגית". כותבי החוקה הנורווגית קבלו השראה מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776, מהמהפכה הצרפתית ב-1789 ומהחוקות האמריקנית והצרפתית שנוסחו עקב אירועים אלו. בתקופה בה נכתבה נחשבה חוקה זו כרדיקלית באופייה הדמוקרטי. לעם הנורווגי הובטח פרלמנט נבחר וחופש דיבור. הסמכויות שעמדו לרשותו של השליט במדינה קוצצו באופן ניכר וניטלה ממנו יכולת הטלת וטו על חוקים. גם עיקרון הפרדת הרשויות בין הגוף המחוקק, המבצע והשופט קיבל השראה ממערכות השלטון בצרפת ובארצות הברית. עם זאת, ההחלטה להשאיר מלך כשליט על המדינה הייתה סטייה מהחוקות הרפובליקאיות של צרפת ושל ארצות הברית. יבוא של רפובליקניזם נראה היה כניסיון לחקות ישירות את המשטרים של צרפת וארצות הברית, דבר שהמחוקקים באידסוול שאפו להימנע ממנו. הבחירה במונרכיה כצורת שלטון גם איפשרה איחוד מחדש עתידי בין נורווגיה לדנמרק, אפשרות שלא רק נסיך הכתר תמך בה. עם זאת סמכויות המלך קוצצו באופן משמעותי. אפשרות הטלת וטו אבסולוטי על חקיקת חוקים ניטלה ממנו, וממשלתו הייתה חייבת להתמנות על ידי האספה העממית.
שלא במפתיע בחרה האספה באיידסוול את נסיך הכתר כריסטיאן פרדריק כמלך, אלא שלא כמקובל בשאר מדינות אירופה הוא היה מלך נבחר בחסד העם ולא בחסד אלוהים. הזכות להצביע הורחבה לכל הגברים שהיו איכרים שעיבדו את אדמותיהם, עובדי ציבור, או עירוניים בעלי רכוש. החלטה זו הקנתה לכמחצית מהגברים בנורווגיה את זכות הבחירה.
האיחוד עם שוודיה
המלך הצעיר ונציגי ציבור נורווגים חתרו להשיג תמיכה בינלאומית בעצמאות נורווגיה. אלא שבריטניה, שהייתה מחויבת לחוזה קיל על פיו התחייבה דנמרק להעביר את נורווגיה לשלטון שוודיה, לא תמכה בעצמאותה. שוודיה, שלא ויתרה על הטריטוריה שקיבלה בחוזה קיל, ניהלה בשלהי קיץ 1814 מלחמה קצרה נגד שכנתה, המכונה "המערכה כנגד נורווגיה" שהסתיימה בתבוסת נורווגיה. בעקבות התבוסה, מלך נורווגיה הטרי חתם על הסכם מוס, על פיו הוא התפטר מתפקידו כמלך ונורווגיה נכנסה לאוּניה פרסונלית עם שוודיה תוך יצירת האיחוד השוודי-נורווגי. קרל יוהאן, נסיך הכתר השוודי שהיה בעבר המרשל הצרפתי ז'אן-בטיסט ברנדוט ועתיד למלוך על שוודיה כקרל הארבעה עשר, שעמד בראש הצבא השוודי החליט לפייס את הנורווגים והסכים להשאיר את החוקה הנורווגית על כנה. ב-4 בנובמבר 1814 תוקנה החוקה על מנת לשקף את השלטון החדש.
מהאיחוד עם שוודיה ועד ימינו
תיקונים אלו לחוקה בוטלו לאחר שהאיחוד בן התשעים ואחת שנים פורק ב-1905. מספר תיקונים נוספים לחוקה אומצו מאז 1814, האחרון שבהם ב-20 בפברואר 2007. לאחר מלחמת העולם השנייה והשבת השלום והשלטון החוקתי, התקיימו דיונים רבים כיצד להתמודד עם מה שאירע בחמש שנות הכיבוש הגרמני. אך דיונים אלו לא גרמו לשינויים בחוקה, והיא עמדה במבחן הזמנים הקשים.
התפתחות החוקה
בנוסף לשינויים שחלו בפועל, נעשו שינויים ותוספות רבים לנוסח המקורי של החוקה. השינוי המפורסם ביותר הוא כנראה הסרת "סעיף היהודים", שריד מתקופת השלטון הדני. במקור היה כתוב בפסקה 2: המשפט האחרון נמחק ב-1851, וב-1897 נמחק גם המשפט הקודם לו. סעיף 12 לחוקה עדיין מצהיר כי מעל למחצית מחברי מועצת המדינה חייבים להשתייך לכנסייה של המדינה, פסקה הנתונה במחלוקת יותר ויותר. ב-1898 ניתנה זכות בחירה כללית לגברים בלבד, וב-1913 היא הורחבה לזכות בחירה כללית באמצעות תוספות לחוקה.
שפה
המאורעות של 1814 והחוקה שהתקבלה באותה שנה תופסים מקום מרכזי בזהות הנורווגית. מסיבה זו, ועל מנת לשמר את הטקסט עקבי ככל האפשר, נכתבו השינויים בשפה הקרובה ככל האפשר לשפת המקור. ב-1814 הייתה עדיין הדנית שפת הכתיבה האוניברסלית. שתי הצורות הכתיבה השולטות כיום בנורווגיה, נורווגית ספרותית ונורווגית חדשה התפתחו רק לקראת שלהי המאה ה-19. ב-1903 נעשו בחוקה שינויים לשוניים קלים מאוד, תוך שינוי האיות של כמה מילים שהכתיב שלהם השתנה מאז 1814, אך תוך שמירה על הדנית המסורתית של המאה ה-19.
כל התוספות האחרונות ניסו לחקות את השפה של 1903, וכך נוצרו מבנים לשוניים מוזרים. המילה "סביבה" כתובה באיות העתיק "milieu", ובכך היא שונה הן מהאיות הנורווגי והן מהאיות הדני המודרניים שהוא "miljø", עם זאת, ההקשר המודרני של המילה לא היה קיים במאה ה-19. "הקבוצה האתנית של הסאמים" היא "den samiske Folkegruppe", אף כי המילה "סאמי" (samisk) לא הייתה נפוצה עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1814 או 1903 היה בוודאי נעשה שימוש במילה לאפים (lappisk), אך כיום היא נחשבת ביטוי מעליב.
כיוון שאת התוספות כותבים פוליטיקאים שאינם בקיאים בשפה הדנית של תחילת המאה ה-19, התגנבו לחוקה כמה איותים מנורווגית. הוצעו כמה גישות כיצד לשכתב את שפת המסמך:
העדכון החוקתי של 20 בפברואר 2007 נועד לתקן 16 שגיאות איות קלות על מנת להתאים את המסמך לאיות של 1903.
ניתן אפוא לומר שנורווגיה היא כנראה המדינה היחידה בעולם שחוקתה כתובה בשפה זרה. היא בוודאי המדינה היחידה שמחברת חקיקה חדשה תוך שימוש בשפה מתה, למעט הוותיקן העושה שימוש בלטינית. אפילו שמה הרשמי של ממלכת נורווגיה (בנורווגית ספרותית וחדשה :Kongeriket Norge/Kongeriket Noreg) מופיע בחוקה בצורתו הדנית, Kongeriget Norge.
מגמות נוכחיות
מפעם לפעם עולה הצעה להפריד את הדת מהמדינה, שמשמעותה שינוי סעיף 2 לחוקה. הצעה זו לא זכתה מעולם לתמיכת הרוב בסטורטינג, אך היא מהווה נושא מתמשך לוויכוח.
קיומו של "בית המשפט העליון של הממלכה" הובטח בחוקה ונעשה בו מדי פעם שימוש (לעיתים לרעה) על ידי הסטורטינג על מנת לשלוט על הממשלה במאה ה-19, אך מאז 1927 לא נעשו ניסיונות להדיח את הממשלה. ב-2004 הוגש דו"ח פרלמנטרי והועלתה הצעה לשנות את הבסיס החוקי על פיו פועל "בית המשפט העליון של הממלכה" ולצמצם את ההטייה הפוליטית. ההצעה עברה בהצבעה פה אחד בסטורטינג ב-20 בפברואר 2007. הרכב בית המשפט העליון של הממלכה יכלול, על פי התיקון, את חמשת השופטים הוותיקים המכהנים בבית המשפט העליון של נורווגיה ועוד שישה שופטים רגילים שימונו על ידי הסטורטינג, במקום שכל בית המשפט העליון של הממלכה ימונה על ידי הסטורטינג והלגטינג (כרבע מהסטורטינג).
יחסי גרמניה–טורקיה
יחסי גרמניה–טורקיה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה הטורקית.
היחסים החלו בתקופת האימפריה העות'מאנית והגיעו לשיא עם התפתחות קשרים חזקים עם היבטים רבים הכוללים קשרים כלכליים, צבאיים, תרבותיים וחברתיים.
היחסים בין שתי המדינות התדרדרו באופן משמעותי לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ביולי 2016. חמש שנים לאחר מכן, באוקטובר 2021, פרץ משבר נוסף בין שתי המדינות לאחר ששגריר גרמניה הביע את תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה מהכלא הטורקי. נשיא טורקיה ארדואן איים לגרש את השגריר.
סוף המאה ה-19 ומלחמת העולם הראשונה
ההצעות הגרמניות להקמת מערכת מסילת ברזל לבגדאד הפחידו את הבריטים, משום שאיימו על השליטה הבריטית בקשרים עם הודו. אולם סוגיות אלו נפתרו בדרכי שלום בפברואר 1914, ולא מילאו תפקיד במשבר יולי 1914 שהסתיים בפתיחת המלחמה הגדולה.
ב-2 באוגוסט 1914, נוצרה ברית בין האימפריה הגרמנית לבין האימפריה העות'מאנית, זמן קצר לאחר פתיחת מלחמת העולם הראשונה. בינואר 1915, הברית הוחלפה בברית צבאית מלאה, אשר הבטיחה את כניסת האימפריה העות'מאנית.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה קיימה טורקיה יחסים דיפלומטים עם גרמניה הנאצית עד אוגוסט 1944. ב-18 ביוני 1941, ארבעה ימים לפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות, נחתם חוזה הידידות הגרמני-טורקי בין טורקיה לגרמניה. באוקטובר 1941, נחתם ״הסכם קלודיוס״ בין שתי המדינות לפיו תייצא טורקיה לגרמניה הנאצית 45,000 טונות של כרומיט בשנים 1941–1942 וכ-90,000 טונות של מינרלים בכל אחת מהשנים 1943 ו-1944.
בניסיון למנוע את אספקת המינרלים האסטרטגיים לגרמניה הנאצית, יצאו ארצות הברית ובריטניה למסע של מה שמכונה ״קנייה חד-משמעית״, שבמסגרתה הם רכשו כרומיט טורקי גם אם לא היו זקוקים לו. במסגרת ״עסקת החבילה״ רכשו הבריטים והאמריקאים גם פירות יבשים מטורקיה.
באוגוסט 1944, נכנסה ברית המועצות לבולגריה וחתכה מגע יבשתי בין טורקיה לבין מדינות הציר. טורקיה ניתקה את קשריה הדיפלומטים והמסחריים עם גרמניה הנאצית וב-23 בפברואר 1945 הכריזה עליה מלחמה.
הצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי
תמיכתה המדינית של גרמניה בהצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי לא הייתה עקבית במשך השנים. למשל הקאנצלר לשעבר הלמוט קוהל הביע התנגדות בנושא ואלו הקאנצלר לשעבר גרהרד שרדר הביע תמיכה בנושא.
חסימת שיחות ההצטרפות בין האיחוד האירופי לטורקיה
ב-25 ביוני 2013, תמכו שרי החוץ של האיחוד האירופי את המשך השיחות בנוגע להצטרפותה של טורקיה לאיחוד בכ-4 חודשים, עקב טיפול טורקיה בהפגנות בארצה.
יחסים כלכליים
גרמניה וטורקיה קיימו קשרים כלכליים חזקים זו עם זו לאורך השנים. מכונות, מוצרי חשמל וכלי רכב וחלקי אספקה לתעשיית הרכב מהווים חלק ניכר מהייצוא הגרמני לטורקיה. טקסטיל, מוצרי עור ומזון הם הייבוא העיקרי של טורקיה לגרמניה. יותר משלושה מיליון תיירים גרמניים מגיעים לטורקיה מדי שנה. למעלה מ-4,000 חברות גרמניות פועלות בטורקיה.
רוד וייב
רודריוס מרסל גרין (באנגלית: Rodarius Marcell Green; נולד ב-27 באוגוסט 1999), הידוע בשם הבמה רוד וייב (Rod Wave), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
הקריירה של גרין החלה בשנת 2017, כשהוציא מספר מיקסטייפים באופן עצמאי. לאחר מכן, חתם בחברת התקליטים אלאמו רקורדס. ב-14 ביוני 2019, הוא הוציא את המיקסטייפ PTSD, שכלל את השיר "Heart On Ice". השיר הפך לוויראלי ביוטיוב ובטיקטוק, והגיע בשיאו למקום ה-25 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-1 בנובמבר 2019 יצא אלבום הבכורה של גרין, Ghetto Gospel, שהגיע בשיאו למקום העשירי במצעד הבילבורד 200.
ב-3 באפריל 2020 יצא אלבומו השני של גרין, Pray 4 Love, שהגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200. ב-7 באוגוסט יצאה מהדורת הדלוקס של האלבום. כמה שירים מהאלבום הגיעו למצעד הבילבורד הוט 100, בהם "Rags2Riches", שהגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד והפך לשיר שהגיע למיקום הגבוה ביותר של גרין במצעד. ב-11 באוגוסט 2020 נכלל רוד וייב ב-Freshman Class של XXL לשנת 2020.
ב-26 במרץ 2021 יצא אלבומו השלישי, SoulFly, הכולל הופעת אורח של פולו ג'י בסינגל "Richer". האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
דב קליין
דב קליין (נולד ב-16 ביוני 1962) הוא מנתח פלסטי, חוקר ומפתח שיטות ניתוח בתחום הכירורגיה הפלסטית. מנהל המרפאה לאסתטיקה רפואית במרכז רפואי אסף הרופא, ומפעיל מרפאה פרטית לרפואה אסתטית בבית "מנדרין" בתל אביב.
ביוגרפיה
נולד וגדל בפתח תקווה לאב מהנדס ואם פסיכולוגית, הבכור מבין 3 אחים. לא שירת בצה"ל עקב סדרה של ניתוחים שעבר לפני הגיוס.
למד רפואה באוניברסיטת פירנצה באיטליה בין השנים 1982–1988. במהלך לימודי הרפואה הכיר את צ'ינסיה, ולקראת סוף לימודיהם הם התחתנו. לאחר סיום הלימודים עברו להתגורר בישראל.
בין השנים 1989–1996 התמחה בבית החולים תל השומר, במחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות. בשנת 1996 פתח את הקליניקה הפרטית "מרפאת דב קליין", וב-2006 מונה למנהל המרפאה האסתטית במרכז רפואי אסף הרופא.
בשנת 1995 זכה בפרס קפלן לכירורגיה פלסטית עבור מחקרו בפיתוח מודל לחקר הצלקות על עכברים שנערך באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2002 הוא חבר כבוד באקדמיה האיטלקית ליופי (Italian Academy of Beauty).
בשנת 2011 עלתה לאוויר תוכנית הטלוויזיה "חלומות מפלסטיק" אשר מבוססת על קליין והמרכז הרפואי שלו. התוכנית עוקבת אחרי מטופלים לכל אורך תהליך הניתוח. שודרו ארבע עונות של התוכנית.
קליין הוא הבעלים המשותף ביחד עם חברת המכוניות יגואר של ספא "Spa on the beach" בחוף סרדיניה באיטליה.
פרשת פרסומי פרופורציה בגוגל
חברה מתחרה לניתוחים פלסטיים, "פרופורציה פי.אם.סי בע"מ", פרסמה דרך מודעות גוגל את שירותיה. הם קבעו שבכל חיפוש אחר "ד"ר קליין" או "ד"ר דב קליין" במנוע החיפוש "גוגל", תוצג תחילה מודעה של "פרופורציה". קליין תבע את "פרופורציה" ואת חברת גוגל ודרש לאסור שימוש זה בשמו. תביעתו התקבלה בבית משפט השלום, והוא זכה לפיצויים. אך פסק הדין בוטל בבית המשפט המחוזי והפיצויים הוחזרו. לדברי השופט במחוזי הדבר דומה לפתיחת חנות מתחרה בסמוך, דבר לגיטימי במסגרת התחרות. על פסק דין זה הגיש קליין בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, אך לאחר דיון חזר בו מבקשתו.
משפחתו
קליין נשוי לצינסיה אותה פגש בלימודיו בפירנצה, לזוג שני בנים. גר בצפון תל אביב.
יחסי ארצות הברית–מדגסקר
יחסי ארצות הברית–מדגסקר הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין מדגסקר.
היסטוריה
היחסים בין ארצות הברית למדגסקר מתוארכים לאמצע המאה ה-19. מלבד מוזמביק, מדגסקר הייתה המדינה היחידה במזרח אפריקה שייבאה עבדים לאמריקה. שתי המדינות סיכמו ועידה מסחרית בשנת 1867 והסכם שלום, חברות ומסחר בשנת 1881. היחסים החמים באופן מסורתי סבלו במידה ניכרת במהלך שנות השבעים, כאשר מדגסקר גירשה את שגריר ארצות הברית, סגרה תחנת מעקב של נאס"א, הפכה לבעלת ברית של ברית המועצות, והלאימה שתי חברות נפט אמריקאיות. בשנת 1980 הוחזרו היחסים ברמה השגרירית.
לאורך התקופה הבעייתית נותרו יחסי המסחר והתרבות פעילים. בשנת 1990 הוגדרה מדגסקר כמקבלת סיוע בעדיפות, והסיוע גדל מ-15 מיליון דולר בשנת 1989 ל-40 מיליון דולר בשנת 1993. הסיוע האחרון של ארצות הברית תרם למפקד האוכלוסין ולתוכניות לתכנון המשפחה; שימור המגוון הביולוגי המופלא של מדגסקר, פיתוח המגזר הפרטי, חקלאות, דמוקרטיה וממשל; והדרכה בתקשורת. ממשלת ראוואלומנאנה הביעה חיוביות רבה ביחס לקשרים עם ארצות הברית.
נפילתו של הנשיא ראוואלומנאנה ב-2009 ומשטר המעבר שבעקבותיו, מתחו את היחסים הללו. מדגסקר לא יכלה להרוויח יותר מסיוע אמריקאי או בינלאומי רב, וגם לא הייתה זכאית להסכמי סחר חופשי כמו AGOA.
בשנת 2013 נבחרו נשיא חדש ואספה לאומית חדשה בתמיכת הקהילה הבינלאומית. הסיוע הבינלאומי התחדש, ומדגסקר נהנתה שוב מהסכמי סחר חופשי; ביוני 2015, השפעה חדשה של האקלים הפוליטי באנטננריבו הובילה את משרד החוץ האמריקני להשמיע את דאגתו ולקרוא לדיאלוג לאומי במדינה.
Within Temptation
Within Temptation ("ויד'ין טמפטיישן", אנגלית: "בתוך הפיתוי") היא להקת מטאל סימפוני הולנדית אשר הוקמה בשנת 1996 על ידי הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt) והסולנית שרון דן אדל (Sharon den Adel).
קריירה מוזיקלית
הלהקה שהתגבשה יחד עם הנגנים הראשוניים שלה, חתמה על חוזה הקלטות עם DSFA Records והחלה להקליט את אלבומה הראשון. חברי הלהקה המקורית היו ווסטרהולט, דן אדל וירואן ואן וין (Jeroen van Veen) שמנגן על הבס, יחד עם הגיטריסט מיקיאל פאפנהוב (Michiel Papenhove), המתופף איבאר דה-גראף (Ivar de-Graaf) והקלידן מרטיין ווסטרהולט (Martijn Westerholt), אחיו של הגיטריסט רוברט ווסטרהולט.
אלבום הבכורה, "Enter", יצא בשנת 1997, וסגנונו הוא מטאל גותי המשלב מטאל סימפוני ודת'-דום. האלבום נחשב לאפל והקודר ביותר לדעת קהל התומכים של הלהקה והוא מציג את האלמנטים הווקאליים הקבועים של הלהקה אשר ישמשו אותה במהלך האלבומים הבאים. מילות שיריו נכתבו על נושאים כמו מוות, ריקנות, גותיקה, אהבה ומלחמות מסיפור פנטזיה. בנוסף לכך האלבום מכיל שירים עם "גרואולים" שהגיטריסט רוברט ווסטרהולט מבצע, וקומבינציות קוליות בין הסולנית והגיטריסט. בשיר מספר ארבע באלבום, "Deep Within", מצטרף לביצוע הגראולים ג'ורג' אוסטהוק (George Oosthehok) מלהקת "אורפנג'" ("Orphanage").
בשנת 1998 לאחר סיבוב הופעות ממושך שערכו חברי הלהקה, הם הוציאו לאור למכירה אלבום EP בשם "The Dance".
אלבומם הבא, "Mother Earth" עוסק במעשה הבריאה ומתאר את יחסי הגומלין בין האדם, הטבע והצומח, ויצא בשנת 2000. האלבום זכה להצלחה רבה וביקורות חיוביות ברחבי אירופה. אותה שנה הייתה שנה משמעותית בקריירה של הלהקה. פרט להופעות רבות וידועות בהן נטלו חלק, נעשו שינויים בהרכב הנגנים בלהקה: דה-גראף הוחלף במתופף סטפאן ואן-האסטרגט (Stephen van-Haestregt); פאפנהוב הוחלף בגיטריסט רוד יולי (Ruud Jolie); מרטיין ווסטרהולט, שחלה במחלת הנשיקה אשר לא איפשרה לו להמשיך לנגן, הוחלף בקלידן מרטיין ספירנבורג (Mratijn Spierenburg). מאוחר יותר החלים ווסטרהולט והקים את פרויקט הרוק הגותי ההולנדי "דיליין" ("Delain"). אלבום הבכורה של הפרויקט, "Lucidity", יצא בשנת 2006.
לאחר הצלחת "Mother Earth", יצא למכירה בשנת 2004 האלבום "The Silent Force". אלבום זה מהווה את פריצת הדרך של הלהקה ברחבי העולם, בעיקר בזכות להיטיו שהצליחו במצעדים והצלחתו במכירות. הוא מספר סיפור בהמשכים, שמבוסס כמו שמות השירים בו, על ספרו של לואי קופרוס.
כל אלבומיהם של הלהקה, שוחררו למכירה מאוחרת בארצות הברית בשנת 2007 ובעוד ארצות ברחבי העולם, בסמוך ליציאת "The Heart of Everything". ל"Mother Earth" ו"The Silent Force" נוספו רצועות בונוס מהופעות, ושירים שלא נכנסו לאלבומים בגרסתם המקורית.
במהלך שנת 2010 החלו חברי הלהקה לעבוד על אלבום חמישי – "The Unforgiving" – אשר פורסם בחודש מרץ של שנת 2011. האלבום הוא אלבום קונספט המבוסס על קומיקס שיצא לאור בזמן פרסום האלבום ונכתב על ידי סטיבן אוקונל (Steven O'Connell). כמו כן במסגרת פרסום האלבום הלהקה מוציאה לאור שלושה סרטים קצרים אשר חושפים חלק מן הסיפור של האלבום. שניים מהם פורסמו ("Mother Maiden" יחד עם הסינגל "Faster", ו-"Sinéad" יחד עם סינגל בעל אותו השם) והאחרון ("Triplets" יחד עם סינגל "Shot in the Dark").
בינואר 2014 יצא האלבום השישי – "Hydra".
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי, "Resist". הסינגלים שמתוך האלבום, "The Reckoning" ו-"Supernova", זכו להצלחה בינלאומית יחסית.
הופעה בישראל
הלהקה תכננה להופיע בישראל ב-14 באוגוסט 2008, במסגרת פסטיבל מטאל, אך ההופעה נדחתה עקב הוצאת ה-DVD החדש. התאריך החדש נקבע ל-12 באוקטובר 2008, בהאנגר 11 בנמל תל אביב ולאחר מכן יצאה הודעת ביטול.
הלהקה הופיעה בישראל בהאנגר 11 שבתל אביב ב-4 ביוני 2023. ההופעה זכתה לביקורות מצוינות.
סגנון מוזיקלי
הלהקה החלה כלהקת מטאל גותי, ואלבומה הראשון Enter היה הכבד והקודר ביותר, ושילב בין מטאל גותי, מטאל סימפוני ודת'-דום. בהמשך, השתנה סגנונה של הלהקה למטאל סימפוני וההיבט הגותי בשיריה דעך עד שנעלם. בשנים האחרונות סגנון הלהקה התרכך עוד יותר, עד כדי שסולנית הלהקה שרון דן אדל תיארה אותה כלהקת רוק סימפוני והתנערה מהתווית הגותית שהוצמדה ללהקה. האלבומים המאוחרים יותר של הלהקה תוארו גם כבעלי אלמנטים רבים של רוק אלטרנטיבי.
פראייר
פראייר היא מילת סלנג ישראלי המתארת אדם שמאפשר את ניצולו בידי אחרים. זהו מושג מפתח בחברה הישראלית, והרצון לא להיות "פראייר" מהווה מוטיב מרכזי בהוויה הישראלית-צברית.
אטימולוגיה
לפי רוביק רוזנטל, ייתכן שמקור המונח במילה הגרמנית Freier, שפירושה אדם המחזר אחרי אישה (Frau בגרמנית). בהקשר זה נעשה גם שימוש במילה במשמעות של אדם המבקר אצל זונות, שקל להפילו בפח ולהונות אותו. בעקבות הגרמנית חדרה המילה לשפת הדיבור הרוסית במשמעות של איש פתי ונאיבי, שהתקבעה, בהשפעת הרוסית, בסלנג הישראלי.
"פרייהר", Freiherr, היא דרגת אצולה זוטרה (מקבילה בערך לברון) Barfifon. ייתכן שיש קשר בין הצליל גרמני הבולט לבין המשמעויות ה"ייקיות" הסטריאוטיפיות כגון קבלת מרות, היצמדות לכללים נוקשים ופורמליים על חשבון גמישות, פקחות ואלתור. בסלנג העברייני של אודסה בראשית המאה ה-20, שהיה מבוסס על יידיש, תיארה המילה אדם שומר חוק, בניגוד לעבריינים מקצועיים.
אפשרות נוספת היא שהמקור בא מהמילה Freier, שמשמעותה "פנוי" או "חופשי" בגרמנית. כך, מי שפנוי, יכול להיות מנוצל על ידי האחר.
לפי השערה אחרת, מקור המונח הוא ברומניה, שם נהגו בני האצולה האוסטרו-הונגרית לבלות חופשות במאה התשע עשרה, והיו מוכנים לשלם מחירים מופקעים על מוצרים ושירותים מבלי למחות או לעמוד על המקח. כתוצאה מכך נכנסה המלה fraier לשפה הרומנית במשמעות דומה לזאת בעברית המודרנית, והובאה לארץ בידי יהודים מרומניה.
משמעות הפראייר בתרבות הישראלית
הפראייר מהווה עבור ישראלים רבים תיוג שלילי שיש להימנע ממנו. החשש מהתיוג החברתי, אך גם העצמי, כל כך חזק, עד כי יש הטוענים שהוא מהווה אחד המניעים המרכזיים עבור היחיד באינטראקציות עם אחרים בחברה.
ניתן לראות בדור הלא-פראייר דור סוציולוגי שלישי, לאחר דור החלוץ ודור הצבר. בדור החלוץ הייתה היררכיה חברתית שנקבעה על סמך השירות למען החברה, היינו עד כמה שירתת את החברה ופעלת לבניינה באופן הנחשב ליוקרתי (גם זהות המבצע נחשבה). בדור הצבר ההיררכיה החברתית נקבעה לא רק על סמך הסטטוס ההישגי אלא גם על סמך הסטטוס השיוכי - מי שנולד בארץ נחשב לצבר, כאשר גם בין הצברים היה מדרג שהסתמך על מאפיינים שיוכיים. בניגוד לחלוץ ולצבר, הלא-פראייר אינו מבקש ליצור היררכיה ברמת המקרו, אלא חותר ברמה זו לשוויוניות חברתית. ההיררכיה הקיימת, אם בכלל, במושג הפראייר היא היררכיית מיקרו, היררכיה רגעית, המבוססת על אסרטיביות.
ברמה המקרו חברתית, ניתן למצוא ריבוד חברתי באופן בו קבוצות בחברה הישראלית יכולות להתפס כפראייריות יותר או פחות. השכבות המצויות בשולי החברה מעודדות אנטי פראייריות, כתוצאה מתחושות ניכור, זרות וחוסר שייכות. בכך תרבות הפראייר יכולה לתרום לשכפול המערכת הריבודית המבוססת על מעמד חברתי, כוח ויוקרה חברתית, שכן, ביטויים כמו "אני לא פראייר" מהווה פתרון זמין, נוח ולא מועיל עבור אוכלוסיות חלשות, גם אם ברמת המיקרו ישנה תחושת סיפוק ואף תועלת.
מושג הפראייר מבטא תהליכי עומק בחברה הישראלית - אינדיבידואליזציה, הפרטה ומיסודו של הפרויקט הציוני. (אחד הפרדוקסים בפרויקט הציוני הוא בכך שהציונות ביקשה לייצר יהודים שלא יהיו פראיירים, אך כדי להגשים זאת היא תבעה משמעת חזקה לקולקטיב, ובעצם להיות פראיירים במונחים של ימינו.) יש במושג הפראייר משום מחאה כנגד התובענות של המדינה והחברה הישראלית מהאינדיבידואלים ורצון לחיים יותר "נורמליים". אף על פי כן, החברה הישראלית עדיין נשענת על בסיס קולקטיבי-אידאולוגי איתן. שני קטבים אלה מייצרים עבור הישראלים את דפוסי המחשבה שלהם ואת פרקטיקות ההתנהגות.
אל מול התיוג השלילי הבולט של הפראייר, עומד שירו של נתן אלתרמן, "אליפלט" (מילות השיר). אליפלט, גיבור השיר, הוא פראייר מובהק: עם זאת, הפראייריות של אליפלט היא הדוחפת אותו, לפי השיר, לבצע מעשה גבורה: את ההוקרה לפראייר נותן המלאך גבריאל, האומר:
מאיר מוריץ בק
מאיר מוריץ בֶּק (רומנית: Meyr Moritz Beck; 25 בדצמבר 1845 – 27 בפברואר 1923) היה רב ודרשן קהילת בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט יותר מ-40 שנים, ממנהיגי יהדות רומניה בימיו. מהלוחמים נגד שבועת היהודים ברומניה ומהלוחמים לאמנציפציית יהודי רומניה, תומך ב"איחוד היהודים הילידים" ברומניה מיסודו של אדולף שטרן. לקראת סוף חייו התקרב לציונות
ביוגרפיה
מאיר בק נולד ב-1843 בעיר פאפה במחוז וספרם בהונגריה, במשפחת יהודים עניים מאוד. אמו נפטרה מחולירע כשהיה בן עשר. בסיום בית הספר היסודי המקומי למד שלוש שנים בגימנסיה קתולית בנדיקטינית, והחל מ-1863 המשיך את לימודיו במכללה הרפורמית בפשט, שם הצטיין וקיבל מלגה. בו זמנית למד עברית, תורה ותלמוד עם מורה פרטי בשם שלמה יוסף גולדברג, כמו כן אצל הרב לאופולד לב לימים  רב נאולוגי  של יהודי סגד, שלימד באותה תקופה גם בגימנסיה הקלוויניסטית בפאפה. משנת 1865 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בסמינר, שדרש במקביל גם לימודים אוניברסיטאיים, ושהיה למוקד הזרם ההיסטורי-פוזיטיביי (לימים קונסרבטיבי או מסורתי ביהדות), זכה בק להדרכתם ותמיכתם של הרב זכריה פרנקל ושל צבי גרץ. בסיום לימודיו ב-1872 חי תקופה מסוימת בצ'רנוביץ וביאשי והתפרנס ממתן שיעורי עזר. לאחר תקופה קצרה באחוזתו של חוכר קרקעות יהודי גדול בשם מאירהופר, עבר לבוקרשט ב-1873, כשהעדה היהודית "הפולנית הילידית" (lehi pământeni) הייתה בשלבי התפוררות .שם התוודע לקבוצת אינטלקטואלים יהודים ובהם אדולף שטרן.
ב-1873 מונה לרב ודרשן בבית הכנסת הכוראלי של בוקרשט וכמנהל בית הספר "יעקב וקרולינה לבל", שייסדו יעקב לבל ורעייתו, ליד בית הכנסת הכוראלי. . ב-14 באוקטובר 1873 כמנהל בית הספר "לבל" נאם בפני שר הדתות והחינוך של רומניה, הגנרל כריסטיאן טל שביקר בבית הספר. ניסה לשכנע את השר בצורך בהקמת בית מדרש מודרני לרבני רומניה בסיוע ממשלת בוקרשט. בק היה אחראי גם כן להקמת בית הספר היהודי הראשון לבנות - Fraternitatea Zion וייסד בנוסף בית ספר יהודי מקצועי. הנהיג בבית הכנסת כורל של בוקרשט טקס קונפירמציה לבנות שהגיעו לגיל בת מצווה, שהוא כינה "מצוות הקהל". הטקס נערך לראשונה בחג שמחת תורה ה'תרל"ה (1874). .ביוזמתו של בק הוקמה חברה להוצאה לאור של ספרי לימוד יהודיים, והוא היה מראשוני המחברים שלהם, לצדם של משה גסטר, יצחק דוד באלי ואליעזר כתבן (קאסבאן) . בשנים 1892-1886 ו-1908-1910 בק ערך את כתב העת Revista Israelită .. הוא השתתף גם בכתבי העת Fraternitatea ו-Anuarul pentru izraeliţi. במסגרת פעילותו הפובליציסטית תקף את "שבועת היהודים" More judaico וכינה אותה More barbarico (=שבועה בארבארית). בק היה מורה רוחני  אהוב של הקהילה, וב-1921, כשהקהילה של בוקרשט הוקמה באופן רשמי, נבחר לרב ראשי לשם כבוד ובתוקף תפקיד זה היה חבר במועצת הרבנות של רומניה.
הרב בק תמך ברפורמה מתונה. התנגד להכנסת עוגב לבית הכנסת קורל בבוקרשט אך לבסוף התפשר בתנאי שהמנגן בעוגב יהיה לא יהודי (1901). הוא הציע לשנות את תפילת כל נדרי, אך הצעתו לא התקבלה. הרב בק ניסה לקדם הקמת סמינר רבני ברומניה ופעל לשם כך במגעיו עם שר הדתות החינוך של רומניה ,הגנרל כריסטיאן טל שביקר באוקטובר 1874 בבית הספר שבניהולו. . הוא היה מסוכסך עם הרב האורתודוקסי חיים שמואל שור, שבין היתר, חייב את השבועה היהודית, וניסה לערב בסכסוך את השלטונות. בעקבות סכסוכו עם החוגים האורתודוקסים השמרנים נמתחה עליו ביקורת חריפה ומתמשכת בכמה מהעיתונים העבריים. יריביו טענו שאינו רב אלא "מגיד" בלבד.
חייו הפרטיים
הרב בק היה נשוי לעמליה. נולדו להם 4 בנים (אברהם, פריץ, איזידור ווילהלם) ו-5 בנות (יוליה קאנר, חנה ניני בק, מיצי שטיינברג, שולמית שפודהיים, שרלוטה מרכוס). הרב ד"ר אברהם בק, בנו של מוריץ בק, היה ממשיך דרכו, קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובפילוסופיה מאוניברסיטת וינה והיה רב מודרני, רפורמיסט. בניו של ד"ר אברהם בק, פריץ ותאו, עלו לישראל בשנת 1970 יחד עם משפחותיהם.
ספרים
(המילון האנליטי העברי-רומני של התורה או חמשת ספרי משה) (לימודי יהדות לשימוש הנוער היהודי) (המהדורה השלישית ב -1893) (ההיסטוריה של בית הכנסת הכוראלי בשנים 1906-1892)
משאבת השרירים
משאבת השרירים או משאבת השרירים הוורידית מתארת מנגנון הפועל להזרמת דם מרקמות הגוף ללב, המבוסס על מערכת שסתומים בוורידים ועל כיווצם של שרירי שלד. למשאבת השרירים חלק חשוב ביצירת החזר ורידי (כמות הדם המגיעה לעליה הימנית) ללב שתפוקתו תלויה בו.
החזר ורידי ולחץ הידרוסטטי בוורידים
כיווצי החדר השמאלי של לב האדם מזרימים דם דרך העורקים לרקמות. תפוקת הלב, קרי כמות הדם שהוא מזרים ביחידת זמן, תלויה בכמות הדם המגיעה לעליה הימנית של הלב באותה יחידת זמן. כמות הדם המגיעה לעליה הימנית מכונה ההחזר הורידי.
מרבית הלחץ שיוצר הלב בעורקים אובד לאורכם ולאורך הנימים, כך ששאריתו המגיעה לוורידים אין בכוחה להניע את הדם בחזרה ללב. בעיה גדולה במיוחד קיימת בוורידי הגפיים התחתונות, שמשקל עמודת הנוזל המופעל עליהם (מפאת הפרש הגבהים בין הלב לכפות הרגליים בזמן עמידה) יכול ליצור לחץ הידרוסטטי של 90 מילימטר כספית.
מנגנון משאבת השרירים
לאורך הוורידים בגוף, ממוקמים שסתומים חד כיווניים המאפשרים תנועת דם לכיוון הלב בלבד. חלק מהוורידים עצמם, הוורידים העמוקים, נעים לאורכם של שרירי שלד. כאשר שרירי השלד מתכווצים, נסחט הדם מתוך הוורידים העמוקים ונע לכיוון היחידי שמאפשרים לו השסתומים, דהיינו לכיוון הלב. בדרך זו, פעולות יומיומיות כגון הליכה, ריצה ואף כיווצים קלים של שרירי היציבה של הרגליים, מספקות את הכוח המניע את הדם מהגפיים התחתונות (ומיתר רקמות הגוף) בחזרה ללב כנגד הלחץ ההידרוסטטי.
פעולה רציפה של משאבת השרירים, תפחית את הלחץ בוורידי הרגליים ל-25 מילימטר כספית ואף לפחות מזה. בעוד שאי הפעלתה של משאבת השרירים ולו לפרק זמן קצר כדי מחצית דקה, תאפשר ללחץ ההידרוסטטי להעלות את הלחץ בוורידים ל-90 מילימטר כספית.
תת-תפקוד של משאבת השרירים
פעולתה התקינה של משאבת השרירים תלויה בתפקודם של שסתומי הוורידים. הללו עלולים להפסיק לתפקד אם הלחץ הורידי גבוה מדי לאורך זמן. לחץ ורידי גבוה, הנוצר בעת הריון, באנשים העומדים זמן ממושך או באנשים הנמנעים מלכווץ את שרירי הרגליים (למשל אנשים עם גפה תחתונה מגובסת), גורם להתרחבות של הוורידים ולאי ספיקה של השסתומים. הללו חסרים את היכולת להתאים עצמם לרוחב החדש של הוורידים.
עם אובדן התפקוד של משאבת השרירים, גדל עוד יותר הלחץ הוורידי בגפיים התחתונות ונוצרות דליות ורידים ובצקות.
הטיפול הפשוט ביותר במקרה של תת-תפקוד של משאבת השרירים, הוא הרמת הרגליים לגובה הלב. גם הפעלת שרירי הרגליים במצבי סיכון, יכולה להפחית את הלחץ הורידי ברגליים ולמנוע את התרחבות הוורידים.
זליג רבינוביץ'
זליג רבינוביץ' (נולד ב-12 במאי 1966) הוא איש תקשורת ישראלי, מנכ"ל תיאטרון יידישפיל, יו"ר התזמורת הסימפונית ירושלים ומכהן כמנכ"ל משותף של "אשכולות" - החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל.
ביוגרפיה
רבינוביץ' נולד גדל והתחנך בירושלים. בתיכון למד במכללת אורט ירושלים, אך סיים ללא תעודת בגרות. שרת בצה"ל בשנים 1984 -1987 בחיל הקשר.
את דרכו ברשות השידור החל רבינוביץ' בשנת 1988 כעוזר צלם זמני ומאוחר יותר כצלם. פריצת דרכו התרחשה ב-11 בספטמבר 2001 כאשר במהלך ביקור פרטי בניו יורק נקלע לאירוע הטרור שהתרחש שם באותו יום. הוא היה לישראלי הראשון שתיעד את זירת אסון התאומים והעביר צילומים ודיווחים מהשטח אל מערכת החדשות.
בשנים 2001–2003 כיהן רבינוביץ' כסגן יו"ר ועד עובדי עיתונות והפקה ברשות השידור כנציג הצלמים, בתקופה זו עסק בקידום העובדים הארעיים ובעלי הדרגות הנמוכות ברשות. מתוקף תפקידו בוועד ניהל משא ומתן עם מנכ"ל רשות השידור יוסף בראל והיה למקורבו. באוקטובר 2002 מונה לסגן מנהל מחלקת צילום. זאת למרות שעובד אחר שימש בתפקיד לאחר שזכה במכרז. שנה אחר כך מינה אותו בראל לתפקיד מנהל משאבים של ערוץ 1 וחבר הנהלה. נגד המינוי הוגשה עתירה לבית הדין לעבודה, מאחר שמונה לתפקיד ללא מכרז, ללא השכלה או הכשרה על פי תנאי הסף של הרשות. וגם מבקר המדינה יצא נגד המינוי. בעקבות העתירה הופסקה העסקתו בתפקיד, עם זאת המשיך להשתתף בישיבות ההנהלה.
בשנת 2003 החל רבינוביץ' את דרכו כמפיק. בתחילה בחדשות המקומיות של הערוץ הראשון כמפיק בתוכנית המגזין "ראשון בכל מקום". בין השנים 2004–2007 התקדם ושימש כמפיק "יומן השבוע" ולאחר מכן יותר כיהן כשנתיים נוספות כמפיק התוכנית "פוליטיקה".
בתחילת 2011 מונה למנהל ההקמה של הערוץ החדשות הבינלאומי של רשות השידור. את המינוי החליט לבחון מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, זאת לאור תלונות שהגיעו למבקר ולנוכח הדחתו הקודמת מתפקיד מנהל המשאבים עקב חוסר התאמה. בסוף אותה שנה מונה לעוזרו הבכיר של מנכ"ל רשות השידור, יוני בן מנחם. על המינוי נמתחה ביקורת וחברים במליאת רשות השידור דרשו למנות מחליף לרבינוביץ'. אך בן מנחם הבהיר, בוועדה לביקורת המדינה, כי רבינוביץ' לא יטפל בענייני כוח-אדם ניהול ישיר של עובדים והפקות. בנוסף לא נערך כנדרש מכרז לתפקיד. בספטמבר 2012 פורסם לבסוף מכרז, אך תנאי הסף שלו הונמכו כך שיתאימו לרבינוביץ'. במקום תואר אקדמי, תנאי הסף עמדו על 10 שנות ניסיון תעסוקתי ברשות.
באוקטובר 2013 מונה רבינוביץ' ליו"ר הוועדה הישראלית למדרוג. בקיץ 2014, לאחר ההחלטה על פירוק רשות השידור והדחת המנכ"ל יוני בן מנחם, מונה רבינוביץ' לתפקיד מפיק תוכנית האקטואליה של יום שישי, "יומן", בהגשת איילה חסון[
בנובמבר 2014 מונה למפיק אירועי האירוויזיון. אך זמן קצר אחר כך ויתר על התפקיד, לאחר שהתברר לו כי לא יעמוד בראש המשלחת לאירוויזיון, ולאחר שברשות השידור החליטו באותה שנה לקיים שיתוף-פעולה עם זכיינית ערוץ 2 קשת, במסגרתו הזוכה בתוכנית "הכוכב הבא" ייצג את ישראל בתחרות.
בספטמבר 2014 החל הממונה על השכר משרד האוצר לבדוק את העלייה בדרגות השכר של רבינוביץ' בעת שכיהן כעוזר המנכ"ל. רבינוביץ' ביקש לקבל 90% משכר המנכ"ל, אך הבקשה סורבה. ביוני 2015 רבינוביץ' נדרש להחזיר לרשות אלפי שקלים בגין הפרשי שכר ששולמו לו, שלא כדין.
בשנת 2015 עזב רבינוביץ' מונה למשנה למנכ"ל תיאטרון יידישפיל, ואחר כך למנכ"ל.
משנת 2016 חבר במדור תיאטרון פרינג', המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, משרד התרבות והספורט.
החל משנת 2020 מגיש זליג רבינוביץ' את תוכנית התרבות "המוסף עם זליג רבינוביץ" ברדיו תל אביב 102.
במאי 2021 נבחר כמנכ"ל משותף של חברת "אשכולות"- החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל. ביולי 2022 מונה כיו"ר התזמורת הסימפונית ירושלים.
בחודש ספטמבר 2013 זכה רבינוביץ' לתעודת הוקרה מהאגודה לזכות הציבור לדעת על פועלו למען תוכן ציוני, יהודי וערכי בשידור הציבורי.
נמייה עבת-זנב (סוג)
נמייה עבת-זנב (שם מדעי: Bdeogale) הוא סוג של טורפים ממשפחת הנמייתיים בו 3 מינים החיים בערבות עשב וביערות גשם במערבה של אפריקה.
אלו נמיות גדולות שמסתתרות במשך היום ובלילה יוצאים לצוד יצורים קטנים כמו חרקים, זוחלים ועכברים.
מינים
בכמה מיונים משייכים את תת-המין של הנמייה עבת-הזנב Bdeogale crassicauda omnivora למין עצמאי (Bdeogale omnivora).
נמרוד הראל
ביוגרפיה
הראל שירת בצה"ל כקצין נ"מ. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תוכנה מאוניברסיטת בן-גוריון וב, למד לתואר שני בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ב-2009 החל הראל להעביר סדנאות בשם "כוח ההשפעה" למגזר העסקי ובהן הוא מלמד טכניקות של השפעה בסביבה עסקית.
הראל מדגיש כי אינו עושה שימוש בכוחות על-טבעיים, ובהתבטאויות שונות טוען כי מי שמצהיר על כוחות כאלה, בפרט אורי גלר, מוליך את הציבור שולל. לדבריו, תופעות כאלו לא קיימות. הראל מגדיר עצמו "מנטליסט" וככזה, הוא עוסק בתחום בקסמים המדמה תופעות על-חושיות, טלפתיות ופאראפסיכולוגיות. לרוב הוא משתמש בהופעותיו בסוגסטיה ובדמיון מודרך.
טלוויזיה
הראל הגיש בערוץ 10 מספר סדרות של תוכניות קסמים ומנטליזם: "מחשבות נסתרות", "בלתי נתפס" ובנוסף "בלתי נראה" בה שיתף פעולה עם אמיר לוסטיג, ו"המופע הבלתי נתפס" בה שיתף פעולה עם אמן החושים שימי אטיאס.
בנובמבר 2008 עלתה סדרה בהנחייתו בשם "העוקץ", המתבססת על התוכנית הבריטית "The Real Hustle", ובה מבוצעים תרגילי עוקץ על אזרחים תמימים, ומוצגות דרכי התגוננות מפני הונאות אלו. ב-2009 זומן לחקירה במשטרה עקב חשד לשימוש בהיפנוזה ללא רישיון בתוכנית.
באוגוסט 2012 עלתה בזכיינית רשת בערוץ 2 הסדרה "פסיכו" בהנחייתו ובהשתתפות אמיר לוסטיג, העוסקת בתרגילי טלפתיה לאנשים ברחוב. הפעם הגישה הוועדה הארצית להיפנוזה תלונה למשרד הבריאות על חשד להיפנוזה ללא רישיון.
ב-2016 עלתה בזכיינית רשת בערוץ 2 סדרה נוספת בהנחייתו, "בלתי נראה", העוסקת בתרגילי טלפתיה לאנשים ברחוב, כאשר הצופים בבית רואים את המתרחש מנקודת מבטו של הראל על ידי מצלמת משקפיים. בסדרה זו, בניגוד לסדרות קודמות, לא השתתפו אמני חושים נוספים, פרט לפרק ספיישל בו אירח שישה מנטליסטים ובהם אמיר לוסטיג ושימי אטיאס שהשתתפו בתוכניות הקודמות שלו. ב-2017, 2018 עלו לשידור העונה השנייה והשלישית של התוכנית.
הראל מתגורר ברמת השרון. הוא נשוי למעצבת שמלות הכלות דנה הראל ולזוג שלושה ילדים.
ספריו
הראל חיבר ספר פנטזיה בשם "כפירה" (אסטרולוג הוצאה לאור, 2012) ושני ספרים העוסקים במנטליזם: "שלוש" ו"שלוש – עבודת במה".
ב-2023 יצא לאור בהוצאת "כתר" ספר נוסף שכתב, רומן מתח ששמו "המאמין".
הידרזין
הידרזין היא תרכובת כימית בעלת נוסחה כימית של N2H4. שימוש נרחב נעשה בהידרזין בסינתזה כימית. היא מפורסמת בשל היותה מרכיב בדלק לטילים ורקטות, ומשמשת גם כדלק למערכת ה־EPU (Emergency power unit) של ה־F-16, המספקת אנרגיה למטוס במקרה חירום. הידרזין מצוי גם במוצרי טבק. הוא חסר צבע וריחו דומה לריח האמוניה.
כימיה
בדומה לאמוניה, הידרזין היא בסיס חלש
.
קבוע הבסיס של הידרזין Kb=1.3×10-6.
הידרזין מופק מתגובה של שתנן (אוראה) עם נתרן תת־כלורי
בטיחות
הידרזין היא תרכובת רעילה ביותר ובלתי־יציבה באופן מסוכן, בייחוד כשהיא בצורה נטולת מים. תסמינים לחשיפה אקוטית (לטווח קצר) לרמות גבוהות של הידרזין עשויים לכלול גירוי העיניים, האף והגרון, סחרחורת, כאב ראש, בחילה, בצקת ריאות, התקפי כיפיון ותרדמת בבני אדם. חשיפה אקוטית עשויה לגרום גם נזק לכבד, לכליות ולמערכת העצבים המרכזית בבני אדם. הנוזל משתך ועשוי לגרום לדלקת עור כתוצאה ממגע עם העור בבני אדם ובעלי חיים. השפעות על הריאות, הכבד, הטחול, ובלוטת התריס דווחו בבעלי חיים שנחשפו באופן כרוני (ארוך טווח) להידרזין.
היסטוריה
את השם "הידרזין" טבע הרמן אמיל פישר ב-1875; הוא ניסה לייצר תרכובות אורגניות המורכבות מהידרזין ארומטי. ב-1887, יצר תאודור קורציוס הידרזין סולפט על ידי טיפול בדיאזידים אורגניים בחומצה גופרתית מדוללת; עם זאת, הוא לא הצליח להשיג הידרזין טהור, למרות מאמצים חוזרים ונשנים. הידרזין נטול מים טהור הוכן לראשונה על ידי הכימאי ההולנדי ב-1895.
קונטקט (משחק)
קונטקט (מאנגלית: Contact, יצירת קשר) הוא משחק חברתי עבור 3 משתתפים או יותר. במשחק משתתף אחד חושב על מילה ועל שאר המשתתפים לנסות ולגלות מהי אותה מילה, אות אחר אות.
מהלך המשחק
משתתף א' בוחר מילה (נניח: "גרדרובה"). הוא מגלה את האות הראשונה (ג') לשאר המשתתפים. למשתתפים שתי ברירות: לנחש את המילה או להשיג אות נוספת.
כיצד משיגים אותיות נוספות?
על אחד המשתתפים לחשוב על מילה שמתחילה באותיות שגילה משתתף א' (נניח: "גמל"). עליו להסביר לשאר המשתתפים, למעט משתתף א' ששומע את ההגדרה אך לא רשאי לענות עליה, מהי המילה עליה חשב. זאת באמצעות הגדרה קצרה ואסוציאטיבית. בדוגמה שלנו משתתף ב', שחשב על המילה "גמל", מגדיר בקול "ספינת המדבר". למשתתף שלישי נדמה שהוא מזהה את המילה "גמל". עליו להכריז "קונטאקט!". עתה יספרו משתתפים ב' ו-ג' יחדיו: "אחת, שתיים, שלוש" ויאמרו את המילה "גמל". אם אכן אמרו שניהם "גמל" (ולא, נניח, אחד מהם אמר "גדליה"), הם זוכים באות נוספת מהמילה של משתתף א'. אם כך, משתתף א' במקרה זה מוסיף את האות ר' (האות השנייה במילה "גרדרובה"). ממשיכים לשחק כאשר כעת נדרשים המשתתפים למצוא מילה המתחילה ב- "גר" (לדוגמה "גרביים").
הכשלות
לעיתים משתתף א' מזהה בעצמו את המילה של המשתתפים האחרים. בדוגמה שלנו ייתכן ולאחר ההגדרה "ספינת המדבר", הבין משתתף א' כי מדובר בגמל. במקרה כזה יכול משתתף א' להגיד גמל (או "לא גמל" בגרסאות מסוימות) ובכך לבטל את ניסיון גילוי האות. במקרה כזה המשחק ממשיך והמשתתפים ממשיכים לחפש מילים שיענו על הדרישות. גם אם לאחר אמירת ה"קונטאקט" המילים עליהן חשבו המשתתפים שונות, חיפוש המילים ממשיך.