cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלמנדרה מצויה
רבייה
מכיוון שהראשנים חיים במים ואמם חיה ביבשה, לא מתקיים טיפול הורי ישיר בצאצאים. עם זאת, נקבת הסלמנדרה מציגה התנהגות רבייה מורכבת בבחירת אתר ההשרצה, על-מנת להגדיל את סיכויי ההישרדות של הראשנים. בכל הריון הנקבה מפזרת את השגר שלה בזמן: כלומר, היא אינה משריצה את כל הראשנים מיד עם תחילת הגשמים אלא במהלך מספר השרצות חלקיות לאורך חודשי החורף הראשונים (לעיתים עד ינואר). כמו כן, היא אינה משריצה את כל הראשנים בבריכה אחת אלא מפזרת אותם במרחב, בבריכות שונות. הנקבות משריצות מספר גדול יותר של ראשנים בבריכות עמוקות מאשר בבריכות רדודות. כפי הנראה, הנקבות נוטות להעדיף בריכות פנויות ולהימנע מלהשריץ בבריכה שבה כבר מצויים ראשנים גדולים שהושרצו קודם לכן, כדי שצאצאיהן לא ייפלו קורבן לקניבליזם. בהיעדר בריכות פנויות, הנקבות יעדיפו בריכות המכילות מקומות מסתור רבים עבור צאצאיהן על מנת להפחית את תמותתם. לעומת זאת, בהינתן בריכות פנויות, הנקבות יעדיפו בריכות ללא מקומות מסתור, כנראה כדי שצאצאיהן יוכלו לטרוף ביתר קלות את הראשנים שיושרצו לאחר מכן על ידי נקבות אחרות.
התפתחות הראשנים ומטמורפוזה
כמו מרבית הדו-חיים, לסלמנדרה המצויה מחזור חיים מורכב, הכולל שלב פגית הנקרא ראשן וחי במים מתוקים, ושלב בוגר יבשתי.
עם השרצתם בבריכה, לראשנים ארבע גפיים (בניגוד לראשני דו-חיים חסרי זנב הבוקעים מהביצה ללא גפיים כלל), שתי מערכות זימים חיצוניים מכל צד של הראש לנשימת חמצן המומס במים (ראה תצלום תקריב) וסנפיר זנב רחב לצורך שחיה. משקלם עם ההשרצה הוא כ-200 מ"ג, ובתחילה רוב האנרגיה שהם רוכשים ממזונם כנראה מנוצלת לגדילה. הראשנים זקוקים למשך כשלושה חודשים לפחות להתפתחות בבריכה (תלוי במצאי המזון), במהלכם הם מתחילים להשקיע אנרגיה הולכת וגוברת בשינויים התפתחותיים לקראת המטמורפוזה.
השינויים ההתפתחותיים כוללים התפתחות ריאות לנשימת אוויר, לצד ניוון הדרגתי של הזימים החיצוניים, חיזוק הגפיים לקראת הליכה על היבשה, שינויים במבנה ובתפקוד העור, העיניים, מערכת העיכול ומערכת הדם לתפקוד על פני היבשה, ניוון סנפיר הזנב, ועוד שינויים רבים. במהלך המטמורפוזה משתנה צבע העור של הראשן לשחור מבריק ונוצרות שתי רצועות צהובות לאורך צידי עמוד השדרה. לאחר מכן, עם הגדילה בשלב הצעיר, רצועות אלה מתפצלות ונמתחות לדגם הכתמים הצהובים-כתומים שעל גב הסלמנדרות. משקל הראשן בעת המטמורפוזה יכול לנוע בין כ-500 מ"ג (המשקל המינימלי המאפשר מטמורפוזה) לבין 2 גרם. בעת המטמורפוזה עצמה, הנמשכת בין ימים ספורים לכשבועיים, הראשנים מפסיקים לאכול, ומשקל גופם יורד. חלק מהפרטים מתים במהלך התהליך התובעני, שבסופו הראשן הופך לצעיר (Juvenile), ויוצא מהמים לחיים יבשתיים.
מאחר שרבים מהראשנים חיים בשלוליות עונתיות, שמועד ההתייבשות שלהן אינו ידוע, הראשנים מצויים במירוץ התפתחותי כנגד הזמן. הדלק של מרוץ זה הוא המזון שקיים בשלולית, שהוא לעיתים מוגבל. הראשנים חייבים להשיג מספיק מזון כדי להגיע לגודל המינימלי המאפשר מטמורפוזה, וכן כדי להשלים את התהליכים ההתפתחותיים הכרוכים במטמורפוזה עצמה. במידה ולא יספיקו לעשות זאת לפני התייבשות הבריכה, הם ימותו. לכן, קיימת תחרות בין הראשנים על משאבי המזון, והם נאבקים זה בזה באגרסיביות, עד כדי קניבליזם. בתנאים מסוימים, כגון משך קיום קצר של הבריכה ומיעוט משאבי מזון, בהם כל הראשנים עלולים למות בטרם הגיעם למטמורפוזה, קניבליזם הופך להתנהגות חשובה שמאפשרת למספר קטן של ראשנים לרכוש אנרגיה מספקת ולהינצל.
לראשנים גמישות התפתחותית רבה: הראשנים מסוגלים לקלוט מסביבתם אותות המעידים על מצב התייבשותה של הבריכה, ולהתאים את קצב התפתחותם למצב. אותות אלה עשויים להיות שינויים בעומק הבריכה, שינויים בריכוז המומסים במים, אורך היום, ונוכחות שרידי ראשנים שהתייבשו למוות בבריכה קודם לכן.
מעט ידוע על שלב הצעיר. מוערך ששלב זה הוא שלב הפצה של המין, בו הפרטים נעים למרחקים ארוכים. הצעירים אינם מתרבים, ומגיעים לבגרות מינית רק בגיל 3-5 שנים. גופם של הצעירים ממשיך לגדול בתקופה זאת.
סכנת הכחדה ומאמצי השימור של המין בישראל
הסלמנדרה המצויה תלויה למחייתה בבתי גידול לחים, ולכן כל פגיעה בבתי הגידול פוגעת באוכלוסייתה ומקטינה אותה. הפגיעות בבתי הגידול הלחים נובעות בעיקר מפעילות אנושית, וכוללות בין היתר: ייבוש בריכות טבעיות, זיהום בשפכים, בנייה ופיתוח בבתי הגידול, דריסה על ידי כלי רכב, השלכת פסולת במקורות מים והחדרת מינים פולשים לבריכות טבעיות (כגון דגי נוי, שטורפים את ראשני הסלמנדרות). בשל נזקים אלה, מאז אמצע המאה ה-18 נכחדו רוב בתי הגידול המימיים במישור החוף. כיום רבים מבתי הגידול הלחים שורדים בעיקר בגנים לאומיים ובשמורות טבע מוכרזות. עם זאת, קיימות אוכלוסיות של סלמנדרות בשטחים חקלאיים ועירוניים, ועל מנת להגן עליהן מתבצע איסוף מידע באמצעות סקרי טבע עירוני, מחקרים אקדמיים ומידע שמספקים אזרחים לארגוני שמירת טבע כגון החברה להגנת הטבע. בזכות מידע זה ניתן למפות את האתרים בהם קיימות אוכלוסיות מקומיות של סלמנדרות, להעריך את גודלן ואת פגיעותן, ולהמליץ לרשויות הציבוריות על דרכי פעולה שימזערו את הפגיעה בהן.
מיתוסים קדומים
בעבר האמינו שהסלמנדרות נולדות באש ושהן מביאות רעות לעולם. לפי מיתוס אירופי, הן נולדות במקום שבו דולקת אש במשך שבע שנים ברציפות. לכן נהגו לכבות את האש שדלקה תמיד בכורים של נפחיות בכל שבע שנים. המיתוס אומץ גם בתלמוד בבלי בו נטען שהסלמנדרה חסינה לאש ושאדם שימרח עצמו בדמה יהיה חסין לאש גם הוא.
בפועל הסלמנדרה המצויה איננה חסינה לאש. כאמור הסלמנדרות נולדת במים, זקוקות ללחות רבה ואף נתונות לסכנת מוות בחום וביובש של ימי הקיץ. לאחר השרפה בכרמל (2010) נצפו סלמנדרות חרוכות למוות או מכוסות בכוויות באתרים הפגועים. כנראה שהאמונה של ילודה מהאש נולדה מתכונתן של סלמנדרות למצוא מסתור במקומות לחים כמו גזעי עצים נרקבים או ערימות עצים להסקה. כשאלה מושלכים למדורה, סלמנדרה שעשויה להמצא בהם תתגלה לעין כשהיא בורחת על נפשה מהאש. ניתן לשער שצבעיהן של הסלמנדרות ומגען הקר ליד עזרו גם הם להתפתחות האמונה.
ז'אק דשנו
ז'אק דשנו (נולד ב-1945) הוא מנחה טלוויזיה ועיתונאי שווייצרי.
ביוגרפיה
דשנו נולד בפריבור, ב-1973 החל לעבוד כעיתונאי במחלקת הספורט של הטלוויזיה השווייצרית, הוא שימש כפרשן עבור שישה משחקים אולימפיים ושש אולימפיאדות חורף, הוא נודע בכך שמ-1973 ועד 2007 סיקר את מרוץ פורמולה 1, הוא גם הנחה את אירוויזיון 1989, מאז 1979 מדי שנה הוא מוציא ספר חדש הנקרא "המדריך לגרנד פיקס" העוסק בסטטיסטיקה אודות מרוץ הפורמולה.
גרסת בראונינג
גרסת בראונינג (באנגלית: The Browning Version) הוא סרט קולנוע בבימויו של מייק פיגיס ובכיכובו של אלברט פיני שיצא למסכים ב-1994. הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזה בעל אותו שם שכתב טרנס רטיגן והוצג לראשונה ב-1948. למחזה יצאה גרסה קולנועית מוקדמת יותר, ב-1951, בבימויו של אנתוני אסקווית' ובכיכובו של מייקל רדגרייב.
תקציר העלילה
אנדרו קרוקר-האריס (אלברט פיני) הוא מורה מבוגר וותיק ללטינית וליוונית בפאבליק סקול (בית ספר פרטי) באנגליה. תלמידיו מתייחסים אל השפות אותן הוא מלמד כאל שריד לעולם ארכאי שהם מחויבים ללמוד לשם הציון, אך קרוקר-האריס רואה בהן את בסיס התרבות ואינו מוותר על קוצו של יוד. בשל יחסו הקר והנוקשה הוא שנוא על ידי תלמידיו המכנים אותו "היטלר של הכתה החמישית" (כיתה ט') ואינו אהוד במיוחד גם בקרב המורים האחרים וההנהלה. הנהלת בית הספר מאלצת אותו לפרוש פרישה מוקדמת, לכאורה בגלל בעיית בריאות בלבו, אשר עתידה למנוע ממנו קבלת קצבה לה היה זוכה לו המשיך ללמד עוד שנה. אשתו היפה והצעירה ממנו, לורה (גרטה סקאקי), שונאת אותו ומנצלת כל הזדמנות לפגוע בו, בדבריה ובמעשיה. היא בוגדת בו עם מורה אמריקאי צעיר (מת'יו מודין), אשר חש דווקא אהדה אל קרוקר-האריס.
מעט אנשים רוחשים לו הערכה: המורה החדש והצעיר, המיועד להחליפו (ג'וליאן סנדס), וטפלו - תלמיד צעיר המקבל בביתו שיעורי עזר בשפות הקלאסיות. כשסוף שנת הלימודים מתקרב מנסה מנהל בית הספר לשכנע את קרוקר-האריס לוותר על מקומו בסדר נאומי הפרידה לטובת מורה נוסף העוזב את בית הספר - המורה הפופולרי לחינוך גופני שהוא כוכב קריקט מקומי. טפלו, העומד לסיים את שיעוריו, קונה בעיירה הסמוכה מתנת פרידה למורה, ספר משומש ובו המחזה "אגממנון" בתרגומו של רוברט בראונינג ומוסיף הקדשה אישית. קרוקר-האריס העצור נרגש עד דמעות ממחווה זו, אולם אשתו משפילה אותו פעם נוספת באומרה כי זו חנופה ו"שוחד" של טפלו כדי לקבל ציון גבוה שיאפשר לו להמשיך את לימודיו בשנה העוקבת. בתגובה, מבקש קרוקר-האריס מאשתו לעזוב את ביתם. לאחר שקרוקר-האריס נטה לוותר על זכותו, בתור המורה הוותיק, לנאום החותם את טקס סיום שנת הלימודים, הוא מתעשת ודורש לנאום אחרון. הנאום, שנערך בפני כל תלמידי בית הספר וגם אשתו הנמצאת בקהל, הוא שיאו של הסרט. קרוקר-האריס מוותר על הנאום הכתוב שאותו הכין ומדבר בצורה גלויה על חייו המוחמצים כמורה וכאדם ומתנצל בפני תלמידיו בעבר ובהווה. בסיום נפגשים קרוקר-האריס ולורה אשתו בפעם האחרונה, כעין פגישת פיוס, שבסיומה דרכיהם נפרדות.
הפקה
הסרט הופק על ידי חברת השלוחה האירופית של הסטודיו האמריקאי סרטי פרמאונט כחלק מסדרה מתוכננת של הפקות חדשות לסרטים ישנים. בסופו של דבר רק הסרט "אנקת גבהים" (ב-1992 בכיכובם של רייף פיינס וז'ולייט בינוש) ו"גרסת בראונינג" יצאו בסדרה מתוכננת זו. התכנון המקורי היה שרידלי סקוט יביים את הסרט, אך סקוט, שהפיק את הסרט יחד עם מימי פולק גיטלין, העביר את הבימוי למייק פיגיס. השניים הסכימו על כך שהמחזה המקורי של רטיגן יותאם ויעודכן לתקופה מודרנית יותר. פיגיס סיפר מאוחר יותר כי הייתה לו בעיה עם סרטים תקופתיים שכן סבר כי הקהל נוטה להתרכז בסרטים אלו באביזרים ובתלבושות. לכן רצה לשמור על עלילת המחזה אך לשנות את הדגשים ולשים אותם על מערכת היחסים בין קרוקר-האריס ואשתו, על השינוי התרבותי הכרוך בהיעלמות המקצועות הקלאסיים ועל תופעת ההצקות והבריונות הקיימת בפנימיות האנגליות. צילומי הסרט החלו בתחילת קיץ 1993 והסתיימו כעבור שלושה חודשים. הסרט צולם בשני בתי ספר עצמאיים במחוז דורסט שבדרום אנגליה: Milton Abbey School ו-Sherborne School.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. ג'ף בראון, מבקרו של הטיימס, כתב כי הופתע משאיפתם של הבמאים של "הנוסע השמיני" (רידלי סקוט) ו-"Stormy Monday" (מייק פיגיס) לעסוק ביצירה בריטית מיוחסת וטען כי על אף שהסרט הוא ראוי, הוא נראה כלא יותר מניסיון להרחיב את תיק העבודות של הבמאי ב"נתח בשר משובח" וכי רק לעיתים רחוקות ניתן לראות שהבמאי שאף לחשיבה מחודשת על החומר שהיה בידיו. ג'פרי מקנאב, מבקרו של "Sight & Sound", הסכים עם ביקורת זו וטען כי הכישלון הגדול הוא של התסריטאי, רונלד הארווד, שנכשל לדעתו בהעברת הנקודות ההופכות את גרסת בראונינג רלוונטית לזמן יציאת הסרט ב-1994 והתעלם מהשינויים הפוליטיים והחברתיים שאירעו מזמן יציאת המחזה ב-1948. הוא לא מצא סיבה ליצירת הסרט "אם לבמאי, לתסריטאי ולשחקן הראשי אין מה לחדש לגרסאות הקודמות של "גרסת בראונינג"". ג'ף אנדרו, מבקרו של ה-"Time Out", היה חיובי יותר: הוא סבר כי המיקוד והעניין העיקריים בסרט טמונים באפיונן של הדמויות. במיוחד ציין את משחקו של אלברט פיני ותיאר את הופעתו כ"שקטה אך מרגשת בצורה מדהימה". בתגובה לביקורות אלו, העניק הבמאי פיגיס ריאיון ל"אינדפנדנט" ובו האשים את מבקריו באי הבנת מטרותיו: "העניין שלי בבית הספר, במורה ובתלמיד היה פחות משמעותי מהעניין שלי בכישלון הנישואים. לא התכוונתי להדגיש את דמותו כמורה קר-לב ... הוא פשוט מפגר אחר הזמנים ואינו מובן כלל ... לכן העברתי את נושא היחסים לחזית.".
לסאנה דיארה
לסאנה דיארה (בצרפתית: Lassana Diarra; נולד ב-10 במרץ 1985) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
ביולי 2005 עבר מלה האבר הצרפתית לצ'לסי תמורת ארבעה מיליון לירות שטרלינג.
בעונת עבר דיארה ליריבתה הלונדונית של צ'לסי, ארסנל. דיארה לא מצא מקומו בקבוצה ובינואר 2008 עבר לפורטסמות'. עם פורטסמות' זכה בגביע ה-FA. בחלון ההעברות של ינואר 2009 עבר לריאל מדריד, שם תפס את מקומו של מחמדו דיארה הפצוע.
ב-1 בספטמבר 2012 חתם חוזה ל-3 שנים באנז'י מחצ'קלה.
לאחר הפחתה משמעותית בשכר השחקנים, דיארה חתם ב-20 באוגוסט 2013 בשורות לוקומוטיב מוסקבה. בשנת 2015 חתם בקבוצה הצרפתית אולימפיק דה מארסיי. בפברואר 2017 שוחרר מהקבוצה.
ב-23 בינואר 2018 חתם דיארה בפריז סן ז'רמן לשנה וחצי.
חיים אישיים
בת דודתו של דיארה נהרגה בפיגועי טרור אשר התרחשו ב-13 בנובמבר 2015. באותה העת, שיחק דיארה עבור נבחרתו במסגרת משחק הידידות מול נבחרת גרמניה.
שרון אייל
שרון אייל (נולדה ב-2 בדצמבר 1971) היא רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית.
ביוגרפיה
אייל נולדה בירושלים ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול על שם רובין בירושלים ובאולפן בת דור בתל אביב, ורקדה בלהקת "הורה ירושלים". בשנת 1988, בגיל שבע עשרה, הצטרפה ללהקת המחול בת שבע, שם ביצעה את יצירותיהם של מנהלה האומנותי של הלהקה, אוהד נהרין, ושל כוריאוגרפים מרחבי תבל, ביניהם: פול נורטון, ביל פורסיית', אנג'לה פרלז'וקז' ירי קיליאן, ורה מונטרו.
בשנת 2006 צירפה אייל את גיא בכר כשותף ליצירה ואת המוזיקאי אורי ליכטיק ליצירת המופע "ברתולינה" בביצועה של להקת בת שבע. היצירה עלתה בהופעת בכורה בפסטיבל מונפלייה למחול, בצרפת. מאז, שיתפו השלושה פעולה בכל יצירותיה של אייל בארץ וללהקות שונות ברחבי העולם. זאת הייתה הפעם הראשונה שאייל יצרה עבודה באורך מלא וללהקה כולה. "ברתולינה" מתאפיינת באקסטרווגנטיות, מיניות מתפרצת, מוזיקה מלודית, שילובים בין מחול אתני מאפריקה וספרד למוזיקת פופ ומועדונים, תזוזה בלתי פוסקת על הבמה, תלבושות מרהיבות שעוצבו על ידי מיקי אבני ותאורה רבגונית של אבי יונה (במבי) בואנו.
אייל המשיכה לרקוד במסגרת להקת בת-שבע ובנוסף לכך שימשה כמנהלת אמנותית עמיתה של הלהקה מספטמבר 2003 ועד דצמבר 2004. בשנים 2011-2005 הייתה אייל כוריאוגרפית הבית של להקת בת-שבע. בשנים אלו יצרה שבע עבודות חדשות לצד מספר עדכונים ליצירות קיימות שבחלקם השתתפו הלהקה והאנסמבל גם יחד.
ב-2010 עבדה עם יצרה עבור להקות מארצות הברית ונורווגיה, יחד עם גיא בכר המוזיקאי אורי ליכטיק ומעצב התאורה במבי (אבי-יונה בואנו).
ב-2012 פרשה מלהקת בת שבע והקימה ביחד עם גיא בכר את להקת המחול "L-E-V".
ב-2014 הוזמנה שוב על ידי פסטיבל מונפלייה למחול לעלות יצירה חדשה בפסטיבל.
בספטמבר 2018, הופיעה להקת "L-E-V" בתצוגת האופנה של בית כריסטיאן דיור, שפתחה את אירועי שבוע האופנה בפריז.
חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, גיא בכר, ושני ילדיהם.
מרק הוליוודי
מרק הוליוודי (באנגלית: The Soup) הייתה תוכנית בידור ששודרה בארצות הברית ב. בתוכנית הוצגו קטעי וידאו ששודרו בטלוויזיה בשבוע החולף לצד התייחסות לתרבות הפופ האמריקאית. את התוכנית הנחה ג'ואל מקהייל שהוסיף לכל קטע ששודר הערה סרקסטית ופרשנות קומית.
ב-18 בנובמבר 2015 בוטלה "מרק הוליוודי" על ידי לאחר 11 שנים, והתוכנית האחרונה שודרה ביום שישי, 18 בדצמבר 2015. בשנת 2018 עלתה בנטפליקס גרסה חדשה של התוכנית תחת השם ״התוכנית של ג'ואל מקהייל עם ג'ואל מקהייל״. אולם זו בוטלה לאחר עונה אחת.
בינואר 2020 הודיע ערוץ !E על שובה של התוכנית, הפעם בהנחייתה של הקומיקאית ג'ייד קאטה-פרטה. הפרק הראשון בהנחייתה שודר ב-12 בפברואר 2020.
בישראל, התוכנית שודרה בגרסתה המקורית ב. בנוסף, על פי פורמט התוכנית מבוססת התוכנית הישראלית "מה נסגר?", אשר שודרה במשך 7 עונות בערוץ 10 ובעונה נוספת בערוץ כאן 11.
רקע כללי
התוכנית שודרה לראשונה ב-1 ביולי 2004 תחת השם "פרסי 'מה לעזאזל?'" ("What The...? Awards"), אך השם שונה כדי לקשר אותו לגרסה המוקדמת יותר "Talk Soup". בתחילת דרכה התוכנית לא זכתה לעניין רב, אך צברה קהל עם השנים והפכה לתוכנית השלישית הכי נצפית בערוץ בשנת 2008. ב-2013 ממוצע הצופים בתוכנית עמד על 682,000 צופים ותוכנית ה-500 ששודרה באותה שנה, נצפתה על ידי 909,000 צופים. ב-2014 ממוצע הצופים ירד משמעותית והגיע ל-340,000 לתוכנית, מה שככל הנראה הוביל את ההחלטה לבטל את "מרק הוליוודי" בנובמבר 2015.
מבנה התוכנית
בכל תוכנית הופיע המנחה, ג'ואל מקהייל על רקע מסך ירוק שבו מוקרנים קטעי הווידאו השונים. התוכנית פרצה לתודעה בזכות התייחסות לתוכניות ריאליטי ששודרו באותה תקופה וגם לתוכניות ששודרו ב. לפני הקרנת קטע מסוים, מקהייל הציג אותו ולאחר מכן סיכם אותו בהערה הומוריסטית והמשיך לקטע הבא. למרות שהתוכנית הייתה מתוסרטת, חלק גדול מהתוצר הסופי של כל תוכנית הורכב מאלתורים.
התוכנית צולמה מול קהל חי שהורכב ברובו מקבוצה קטנה של עובדי הערוץ ביחד עם המשפחות והחברים שלהם. הקהל לקח חלק בתוכנית בצחוק ובתשואות בנוגע לקטעים שהוקרנו.
החל מ-2 ביוני 2014 ועד לסיום הפקתה התוכנית שודרה בשידור חי בכל שבוע. בתחילה הכוונה הייתה לשדר פרקים חיים רק למשך חודש אחד אך בעקבות ההצלחה הוחלט להפוך את השידור החי לקבוע.
פינות קבועות
התוכנית כללה פינות קבועות שהתייחסו לסוג מסוים של תוכניות טלוויזיה. מדי שנה לקראת נובמבר הזמינה התוכנית את צופיה לדרג את הקטעים הטובים ביותר ששודרו בה בשנה שחלפה, ושידרה אותם במצעד מיוחד ששודר לרוב בתקופת חג ההודיה.
מערכונים מקוריים
מדי פעם שודרו בתוכנית מערכונים מקוריים בתור תגובה לבדיחה מסוימת או קטע ששודר. לרוב היו אלה קדימונים לסרטים או פרסומות מזויפות.
אורחים
לעיתים קרובות התארחו כוכבי בידור ודמויות שהופיעו בקטע ששודר בתוכנית על מנת להפגין הומור עצמי ורוח ספורטיבית. כמו כן התארחו ברוב פרקי הסדרה כוכבים אורחים שהשתתפו בקטעי הקישור ביחד עם מקהייל, לרוב השתתפותם בתוכנית הייתה במטרה לקדם פרויקט חדש בו השתתפו.
סדרות בת
בעקבות הצלחת "מרק הוליוודי", שמתמקדת בעיקר בתעשיית הבידור ותרבות הפופ נוצרו מספר גרסאות ספין אוף שמבוססות על הפורמט המקורי של התוכנית.
מרק הוליוודי חוקר
The Soup Investigates, הייתה תוכנית בת ישירה של "מרק" ששודרה לראשונה ביוני 2013. גם תוכנית הזו הונחתה על ידי ג'ואל מקהייל, אך בשונה מהמקור הייתה בנויה כמו תוכנית תחקירים וכתבות עיתונאיות שעוסקות במקרים קומיים. התוכנית שודרה גם ב בישראל, אך לא זכתה להצלחה והופקו לה 7 פרקים בלבד.
ג'ויס באיירז
ג'ויס באיירז (באנגלית: Joyce Byers) היא דמות בדיונית ואחת מהדמויות הראשיות של סדרת המתח "דברים מוזרים" המגולמת על ידי השחקנית וינונה ריידר. ג'ויס היא אם חד הורית של ויל וג'ונתן באיירז וגרושתו של לוני באיירז שהופכת בעונה הרביעית של התוכנית לאמה המאמצת של אילבן / ג'יין הופר.
גילום הדמות
ריידר הצטרפה לצוות השחקנים של "דברים מוזרים" בתור ג'ויס ביוני 2015, יחד עם דייוויד הארבור. הדמות של ג'ויס עוצבה על פי דמותו של ריצ'רד דרייפוס, רוי נירי, במפגשים קרובים מהסוג השלישי, מכיוון שהיא נראית "מושפעת לחלוטין" לכל השאר שהיא מנסה למצוא את בנה ויל שנחטף. בעונה השלישית, קיבלה ריידר העלאה בשכר.
עונה ראשונה
ג'ויס מתחילה לחוש בנוכחותו של ויל בביתם, אך אינה מסוגלת לראות אותו. היא מתחילה לקבל שיחות טלפון מסתוריות, ומשתכנעת שהיא יכולה לשמוע את נשימתו של ויל בטלפון, אבל השיחות מסתיימות תמיד בפיצוץ הטלפון הביתי של המשפחה.
היא נדחתה כמטורפת כשהיא מתחילה לראות חזיונות דהויים של ויל מבעד לקיר וחושבת שהוא מתקשר איתה על ידי מניפולציה של אורות ברחבי הבית, אבל היא נשארת איתנה באמונתה. למרות חששותיה, ג'ויס ממשיכה לנחם את בנה הבכור ג'ונתן. כשג'ויס מספרת לג'ונתן על הממצאים שלה, גם הוא מבטל אותם כתוצרים של מוח פעיל יתר על המידה, אבל אז הוא מתחיל להבין שמה שהיא רואה הוא אמיתי כשהוא מבקר בעולם ההפוך עם ננסי וילר. ג'ויס לוקחת חופש מהעבודה ומבקשת מקדמות בשכר תוך כדי חיפוש אחר ויל, מה שמעצבן מאוד את הבוס שלה.
הם חולקים אחד עם השני את מה שהם גילו, ומגלים ששני הצדדים של הסיפור תואמים. לאחר מכן הם משתמשים במידע של הופר על מעבדת הוקינס כדי להתגנב למתקן. לאחר שנתפסו ונחקרו, ג'ויס והופר מורשים לפי הוראותיו של ברנר להסתכן בעולם ההפוך עם חליפות מגן. בעולם ההפוך, ג'ויס מגלה את גופתו של ויל, ולאחר שנודע לה שהוא עדיין בחיים, היא מחזירה אותו לעולם האמיתי. ויל מובא הביתה בחיים, ומתאחד עם חבריו בעודו מתאושש בבית החולים של הוקינס. ג'ויס וג'ונתן חשים הקלה בהחלמתו; עם זאת, בלי ידיעת אף אחד מהם, ויל החל להשתעל יצורים קטנים דמויי שבלול, לא שונים מאלה שג'ויס והופר מצאו אורבים בעולם ההפוך.
עונה שנייה
ג'ויס מודאגת יותר ויותר לגבי ויל שמתחיל לעשות "פרקים" תכופים שבהם חווה חזיונות מציאותיים של העולם ההפוך. ד"ר אוונס אומר לה שויל כנראה חווה את "אפקט יום השנה" של האירועים הטראומטים בשנה שעברה. ג'ויס נותרה לא משוכנעת, אפילו שהופר, מוותיק וייטנאם, טוען שויל יכול לסבול גם מ-PTSD.
הופר מגיע לביתה של ג'ויס ושואל את ויל אם הוא זוכר משהו מהפרק האחרון שלו. לאחר שג'ויס מבטיחה לויל שהיא לא תיקח אותו לד"ר אוונס החשוד, ויל אומר שהוא לא זוכר שום דבר מלבד דמות אפלה שצייר קודם לכן, שהילדים מכנים אותה "מנדנדת הנפש". בשל חוסר יכולתו של ויל לתאר את המפלצת בצורה מספקת, ג'ויס שואלת אותו אם הוא יכול לצייר אותה. הוא מסכים אבל כשג'ויס והופר מסתכלים בזהירות על התמונות שלו, הם רואים רק שרבוטים וקווים. הופר מציין שחלק מהקווים מתחברים; הציורים מובילים אותו ואת ג'ויס להבין שהציורים יוצרים מפה של מנהרות מחוברות מתחת להוקינס.
במהלך חקירה, הופר נלכד במתחם המנהרות התת-קרקעי, אך ג'ויס, בוב, מייק וויל מסוגלים לנווט במנהרות ולחלץ אותו. אולם בשלב זה, ויל מתחיל להתעוות מכאב, אז הם לוקחים אותו לטיפול במעבדת הוקינס. שם, יצורים המכונים דמודוגים מסתערים על המתקן, ובוב מציע להפעיל מחדש את הכוח באתר כדי להקל על פינוי. הוא חוזר לקבוצה בזמן, אבל עד מהרה נטרף על ידי דמודוג במרחק מטרים ספורים מהדלת. ג'ויס המומה ומדוכאת חוזרת הביתה עם ג'ונתן, ננסי וויל, כועסת על מותו של בוב ומיואשת לסיים את החוויה הקשה של ויל, ג'ויס שורפת את מפלץ הצל מויל בעוד מייק מפתה את הדמודוגים הרחק מהשער כדי שאילבן תוכל לסגור אותו.
עונה שלישית
בעונה השלישית של דברים מוזרים, ג'ויס שמה לב שהמגנטים על המקרר שלה לא מצליחים להתמגנט. היא מוצאת שזה מוזר אבל הולכת לעבודה שם היא רואה את הופר ונותנל לו עצות לגבי היחסים של מייק ואילבן, בתו. הופר שואל את ג'ויס לדייט והיא מסכימה, אבל מקימה אותו בזמן שהיא הולכת לשאול את המורה למדעים של ויל, סקוט קלארק על המגנטים הכושלים. הוא מספר על מכונה תאורטית שמשפיעה על התיק המגנטי. ג'ויס הולכת להופר וחולקת את החשדות שלה שזה קשור למעבדת הוקינס ולעולם ההפוך.
ג'ויס והופר הולכים למעבדת הוקינס הישנה ונקלעים למארב על ידי המתנקש הרוסי גריגורי. הם בורחים ופונים לראש העיר שם מגלה הופר שראש העיר עושה עסקאות נדל"ן מפוקפקות עם הרוסים. ג'ויס חושדת שהמכונה נמצאת בהוקינס.
הם הולכים לאחד מנכסי הנדל"ן ומותקפים שוב על ידי גריגורי אבל בורחים וחוטפים את המדען הרוסי אלכסיי. ג'ויס מנסה לחקור את אלכסיי, אבל הוא מדבר רק רוסית ולא מבין אנגלית. ג'ויס והופר הולכים לראות את תאורטיקן הקונספירציה מורי באומן כדי שיוכל לתרגם את מה שאלכסיי אומר. הם מגלים שהרוסים פתחו את הפורטל להפוך באמצעות המכונה והם מתקשרים ל-CIA.
ג'ויס והופר נפתחים זה לזה וג'ויס מסכימה לצאת איתו לדייט. הם מותקפים על ידי גריגורי והופר נלחם בו אך נתקע בחדר עם המכונה והפורטל. ג'ויס מסובבת את המפתח ומשמידה את המכונה שמפוררת את כולם בחדר. ג'ויס מאמינה שהופר מת ומאמצת את אילבן. ג'ויס מחליטה להעביר את משפחתה מהוקינס ללנורה, קליפורניה, ולוקחת איתה את אילבן.
עונה רביעית
בעונה הרביעית, ג'ויס, ג'ונתן, ויל ואילבן מתחילים חיים חדשים בלנורה, קליפורניה. ג'ויס עובדת מהבית בתור אשת שיווק טלפוני. היא מקבלת חבילה מסתורית עם דמי משלוח מברית המועצות, בפנים היא מוצאת בובה רוסית. היא מתקשרת למורי שחושב שהבובה נשלחה אליה על ידי ה-KGB, שרוצה ללכוד אותה על תפקידה בהשמדת הפעולות הסודיות של הסובייטים תחת קניון סטארקורט בעונה השלישית. היא מבינה שהבובה שבורה ומוצאת פתק בתוכה, בתוך הפתק כתוב שהופר עדיין בחיים בפתק רשום גם מספר טלפון.
מורי מגיע לקליפורניה. הוא עוזר לג'ויס להתקשר למספר הטלפון בפתק. עד מהרה הם מבינים שהופר כלוא בברית המועצות, ומי ששלח להם את הפתק הוא אחד הסוהרים שלו, ששמו הקוד "אנזו" על שן המסעדה האיטלקית אליה תכננו ג'ויס והופר לצאת לדייט. אנזו אומר להם להביא 40,000 דולר לאלסקה, שם איש הקשר שלו יורי הולך להטיס אותם לקמצ'טקה.
כדי לא לעורר את תקוותיה של אילבן, ג'ויס מחליטה לא לספר לילדיה על האפשרות שהופר בחיים. כשהם מספרים לילדים שהיא יוצאת לטיול עבודה, ג'ויס ומורי טסים לאלסקה ומוצאים את יורי. יורי מסמם את ג'ויס ומורי, קושר אותם ולוקח אותם למטוסו כדי להסגירם לסובייטים. הוא מסגיר אותם ועל אנזו ואנזו נכנס לכלא. בזמן שג'ויס, מורי ויורי על המטוס, ג'ויס משכנעת את מורי להכניע את יורי, אבל הוא מעלף בטעות את יורי ואין אף אחד שיטיס את המטוס. הם מתרסקים אך מצליחים להגיע לקמצ'טקה, ליד הגולאג בו כלוא הופר.
ג'ויס ומורי מעלים תרחיש להיכנס לכלא שבו מוחזק הופר. הם נכנסים פנימה, אך נחרדים לראות את הופר וחבריו האסירים מתעמתים מול דמוגורגון רוסי. לאחר שעזרה בדוחק להופר ואנזו להימלט, ג'ויס מתאחדת עם הופר.
בחיפוש אחר יציאה, ג'ויס, הופר, מורי, אנזו ויורי מוצאים דמודוגים הכלואים בשבי ברחבי הכלא, לכאורה כנבדקים בניסויים מדעיים. הם גם רואים סערה של חלקיקים שחורים, שמזכירה להם את חומר מצליף המוחות שהחזיק בויל בעונה השנייה.
הם בורחים לעיירה סמוכה, שם חולקים ג'ויס והופר את הנשיקה הראשונה שלהם. הם מגלים שילדיהם נמצאים בסכנת חיים ונלחמים נגד העולם ההפוך פעם נוספת. כשהיא נזכרת במוחות הכוורת, של היצורים בעולם ההפוך, ג'ויס מסיקה שהם יכולים לעזור לילדיהם שלהם על ידי הריגת הדמוגורגון והדמודוגים שהם ראו, אז הם מחליטים להיכנס שוב לכלא.
בחזרה לכלא, הופר מותקף על ידי דמודוג, מה שמעורר עבור ג'ויס פלאשבק למותו של בן זוגה בוב במעבדת הוקינס. ברגע קטרזי, ג'ויס הורגת את הדמודוגים שתוקפים את הופר ומצילה אותו. מורי משתמש בלהביור כדי להרוג את שאר הדמודוגים, בעוד שהופר משתמש בחרב כדי לערוף את ראשו של הדמוגורגון הבוגר. הניצחונות האלה קורים בזמן כדי לאפשר לננסי, רובין וסטיב לתקוף את גופו של ווקנה בעולם ההפוך.
ג'ויס והופר מתאחדים עם ילדיהם בהוקינס, שם החלו מפלצות העולם ההפוך לפלוש לעיר.
פרסים ומועמדויות
ריידר זכתה בפרסי המנסרים של פנגוריה בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה, וכן הייתה מועמדת לפרסי גולד דרבי טלוויזיה לשחקנית משנה בדרמה, ולפרסי גלובוס הזהב בפרס השחקנית הטובה ביותר - קטגורית סדרת דרמה. ריידר הייתה מועמדת גם לפרסי הלוויין בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר - סדרת דרמה, פרס סאטורן בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, ופרסי גילדת שחקני המסך בקטגוריית הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרת דרמה יחד עם מילי בובי בראון, שמשחקת גם היא ב"דברים מוזרים" בתור אילבן.
דברים זוטא
דברים זוטא או דברים זוטי הוא מדרש על ספר דברים. החיבור אבד, וכיום מצויים ממנו רק מובאות בחיבורים אחרים, בעיקר בילקוט שמעוני.
הכינוי "זוטא" משמעותו בארמית "קטן", אך ככל הנראה כינוי זה לא ניתן לו מפאת גודלו, אלא כדי להבדילו מ"דברים רבה" (רבה=הגדול) שהיה נפוץ בזמנו.
מקום וזמן עריכתו
יום-טוב ליפמן צונץ איחר את עריכת החיבור לאחר עריכת דברים רבה, שנערך לשיטתו באזור שנת 900, וזאת על סמך מבנים לשוניים מאוחרים, וכן הקבלות לספרות המדרשית המאוחרת. שאול ליברמן טען כי הריאליה הנשקפת ממנו מתאימה לסביבת האימפריה הרומית, אך לא נקב בזמן ומקום. עמוס גאולה טען כי הוא התחבר באזור האימפריה הביזנטית (ביזנטיון או איטליה) במאה התשיעית או העשירית. טיעון זה מתבסס על מנהגים והלכות ארצישראליים הנרמזים בו, לשונו המקראית (ראה להלן), על כך שנראה שנכתב בסביבה נוצרית ועוד.
לשון וסגנון
המדרש נכתב בעברית, עם נטייה לעברית מקראית. יש בו מעט מילים ביוונית או לטינית יחסית למדרשים אחרים, ובמקרים מסוימים מסתבר כי עורך המדרש תרגם מושגים לועזיים לעברית. כמו כן, יש בו מעט ארמית גלילית.
המדרש סודר ככל הנראה על פי סדרי הקריאה בתורה הארצישראליים.
היצרות תעלת השדרה
היצרות תעלת השדרה היא סוג של היצרות חריגה של תעלת השדרה או של הנקבים הבין חולייתיים, שגורמת ללחץ על חוט השדרה או שורשי עצבים. הסימפטומים כוללים כאב, נמלול וחולשה בגפיים העליונות או התחתונות. בכיפוף הגו לפנים ניתן להקל על תחושת אי-הנוחות, ולכן לעיתים רואים בקרב הסובלים מהתופעה יציבה שמתאפיינת בקיפוזיס. סימפטומים חמורים יותר עשויים לכלול בריחת שתן וחוסר תפקוד מיני. ניתן לסווג את היצרות תעלת השדרה לפי אזורי חוט השדרה: אזור החוליות הצוואריות, חוליות בית החזה וחוליות האגן. ההיצרות השכיחה ביותר היא באזור האגן, והאבחנה מתבצעת בהסתמך על הסימפטומים ובאמצעות דימות רפואי.
הגורמים לתופעה עשויים לכלול מחלת מפרקים ניוונית, דלקת מפרקים שגרונית, גידולים בעמוד השדרה, טראומה, מחלת פאג'ט של העצם, עקמת וספונדילוליזיס.
סימנים וסימפטומים
הסימפטומים של היצרות תעלת השדרה הם אי-נוחות בעמידה (94%), כאב או אי-נוחות בכתפיים, בזרועות ובכפות הידיים (78%), נמלול או חולשה באזור ההיצרות ומטה (63%) כאב או חולשה בישבן או בירך בלבד (8%) וכאב או חולשה מתחת לברך (3%). כמו כן יכולה להופיע תסמונת זנב הסוס,, חולשה ונמלול שיכול לכלול את אזור חיץ הנקביים המלווה באי-שליטה בסוגרים, וכן כאבים בגב התחתון.
תחילה עלול לחוש החולה בכאב גב, אולם כאב כזה לא תמיד יופיע. כאשר ההצרות ממוקמת באזור הגב התחתון, עלול להתפתח כאב, נמלול ברגליים, חולשה והתכווצויות בעיקר לאחר הליכה או עמידה ממושכת. ככל שמחמירים התסמינים עלולה להופיע הפרעה ביכולת ההליכה שתבוא לידי ביטוי בהתקצרות המרחק אותו ניתן ללכת לפני שמופיעים כאבים המאלצים עצירה.
גורמים
גורמים נפוצים להיצרות תעלת השדרה כוללים:
טראומה
גורם עיקרי נוסף להיצרות תעלת השדרה הוא פגיעת טראומה, משום שבמקרים של תאונות ופגיעות טראומה חוט השדרה או תעלת השדרה עלולים לזוז ממקומם ולגרום לשברים בחוליות המגיעים לכדי שבר מלא של העצם עד תעלת השדרה. יתר על כן, אנשים עם תעלת שדרה מוצרת הם בסיכון גבוה לפציעה קריטית בחוט השדרה בזמן תאונה.
אבחון
אבחון של היצרות בתעלת חוט השדרה כולל הערכה מקיפה מצב עמוד השדרה. בשלב הראשוני של תהליך האבחון מתבצעת בדיקת ההיסטוריה הרפואית של המטופל ומצבו הגופני. לאחר מכן, בדיקות הרנטגן ודימות תהודה מגנטית יסייעו באבחנה ובסיווג ההיצרות של תעלת השדרה לפי הארכת גודלה של ההיצרות ומציאת המיקום בו היא לוחצת על קצוות העצבים.
היסטוריה רפואית
ההיסטוריה הרפואית היא הגורם החשוב ביותר בתהליך האבחון, משום שזו תסייע לגורם המטפל להרכיב תמונה כוללת של המצב בהתחשב בסימפטומים ספציפיים, בבגורמים אפשריים להיצרותה של תעלת השדרה וכמו כן בגורמים כלליים הבאים לידי ביטוי בכאבי גב.
בדיקה גופנית
בדיקה גופנית של אדם הסובל מהיצרות של תעלת השדרה תסייע לגורם המטפל להבין את מיקומו המדויק של האזור בו יש לחץ על חוט השדרה. גורמים חשובים אליהם יש לשים לב הם אזורים בהם יש אובדן תחושה, נמלול, רפלקס לא טבעי שמקורו בלחץ על חוט השדרה, וכל חולשה שרירית.
דימות תהודה מגנטית
דימות תהודה מגנטית היא הבדיקה הנפוצה ביותר לביצוע אבחון של היצרות תעלת השדרה, בשל יכולתה לייצר תמונה ברורה של עמוד השדרה. בדיקת הדימות תהודה מגנטית היא שימושית משום שניתן לראות בתמונות שהיא מפיקה יותר מבנים, כולל עצבים, שרירים ורצועות, מאשר בבדיקות הרנטגן והטומוגרפיה הממוחשבת. יתר על כן, בדיקה זו נותנת תמונה ברורה של הגורם ללחץ על העצב השדרתי.
ללא התערבות כירורגית
התועלת של טיפולים ללא התערבות כירורגית לא ידועה, משום שעוד לא בוצע מחקר מקיף בנושא.
התערבות כירורגית
התערבות כירורגית באזור הגב התחתון כוללת ניתוח בו מסירים חלק מהחוליה (אנטומיה) המותנית, ואף חלקים מהרצועות המעובות בסביבתה על מנת להפחית בלחץ המופעל על העצבים השדרתיים.
אוטו רמר
אוטו ארנסט רמר (בגרמנית: Otto Ernst Remer; 18 באוגוסט 1912 - 4 באוקטובר 1997) היה קצין גרמני בוורמאכט שמילא תפקיד מכריע בהכשלת קשר ה-20 ביולי להתנקשות בחייו של אדולף היטלר.
בשנת 1950 נמנה עם מייסדי מפלגת הרייך הסוציאליסטית (בגרמנית: Sozialistische Reichspartei, ובקיצור SRP).
ביוגרפיה
רמר נולד בעיירה הגרמנית נויברנדנבורג וגדל במשפחה פרוטסטנטית. הוא היה נשוי פעמיים והיו לו שני בנים מנישואיו הראשונים ובת מהשניים. בשנת 1932, כשהיה בגיל 20, התנדב לשירות צבאי.
שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1939, בזמן הפלישה של גרמניה הנאצית לפולין, הוא היה אובר-לויטננט בוורמאכט, והיה מפקד פלוגה בחיל הרגלים הגרמני. רמר שירת במערכה בבלקנים שבה פלשו מדינות הציר ליוון וליוגוסלביה, כמו גם במבצע ברברוסה שבו פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות.
באפריל 1942 נעשה מפקד גדוד, הצטרף לרגימנט העילית "גרוסדויטשלנד" ("גרמניה הגדולה") ופיקד על גדוד הנשק המיוחד, הגדוד הרביעי, שהיה גדוד מסייע ברגימנט. בפברואר 1943 פיקד על גדוד 1 (גדוד משוריין) של רגימנט הגרנדירים "גרוסדויטשלנד", לאחר שהרגימנט הורחב לדיוויזיה, חיפו חייליו, שהיו רכובים על זחל"מים (רכבים קרביים משוריינים המונעים באמצעות שני זחלים מאחור וזוג גלגלים בחזית להיגוי), על נסיגת הוואפן אס אס במהלך הלחימה בחרקוב.
בנובמבר 1943 הוענק לו על ידי אדולף היטלר צלב האבירים עם עלי אלון על מנהיגותו במלחמה. במרץ 1944, לאחר שנפצע וקיבל דרגת רב-סרן, הפך למפקד הרגימנט. בתקופת פיקודו, שמרה על הביטחון בברלין. במהלך תקופה זו רמר ואנשיו הצליחו לעצור את קשר העשרים ביולי, שנועד להשתלט על ממשלת גרמניה, לאחר הניסיון שנעשה לרצוח את היטלר. הגנרל פאול פון האזה הורה לרמר לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס. רמר הגיע למשרדו של גבלס עם אקדח במטרה לעוצרו. גבלס שכנע את רמר לא לעשות זאת, והתעקש כי היטלר עדיין בחיים. כאשר רמר ביקש הוכחה לכך, ביקש גבלס שיקשרו אותו להיטלר. תוך פחות מדקה היטלר ענה לטלפון, וגבלס העביר את השפופרת לרמר. בטלפון הורה היטלר לרמר לעצור את הבוגדים בו. לאחריה הורה רמר לחייליו לעצור מידית את הקושרים. עוד באותו לילה קודם רמר בשתי דרגות לאוברסט (אלוף-משנה).
תפקידו הבא של רמר היה פיקוד על חטיבת "Führer Begleit Brigade" (חטיבת ליווי הפיהרר), שהייתה חטיבת שדה שנוצרה מתוך דיוויזיית גרוסדויטשלנד, במסגרתה נלחם בקרבות בפרוסיה המזרחית. רבים מאנשיו נפצעו ויחידתו לא נחלה הצלחה בקרבות. בדצמבר 1944, הועברה החטיבה מערבה למתקפת הארדנים, גם במערכה זו סבלה החטיבה מנפגעים רבים ולא הצליחה בקרבות.
בשנת 1945, לאחר שהחטיבה עליה פיקד קיבלה מעמד רשמי של חטיבה, הועלה רמר לדרגת גנרל-מיור (תת-אלוף) ונשאר לפקד עליה. הוא לא נחשב למפקד מוצלח, ונמתחה ביקורת על התנהלותו. הוא נעצר לבסוף על ידי חיילים אמריקנים, ונשאר שבוי מלחמה עד 1947.
רמר דיבר על קשר העשרים ביולי בסדרת התעודה הבריטית "עולם במלחמה" (The World At War), שנוצרה בשנות ה-70 המוקדמות. הוא לא הביע חרטה על תפקידו בעצירת קשר העשרים ביולי, ולא על תפקידו במלחמה באופן כללי.
פעילות פוליטית לאחר המלחמה
בשנת 1952 נאסרה פעילותה של מפלגת הרייך הסוציאליסטית, אותה הקים, וזאת לאחר שבהצבעה לפרלמנט סקסוניה התחתונה זכתה המפלגה ב-16 מושבים. המפלגה זכתה גם ב-8 מושבים בפרלמנט המדינה של ברמן.
בין השנים 1991 עד 1994 פרסם רמר מספר מאמרים הנקראים "Remer-Depesche". מאמרים אלה מכילים הסתה גזענית והוא מהלל בהם את התורה הנאצית. בעקבות כך נידון באוקטובר 1992 ל-22 חודשי מאסר, באשמת הסתה גזענית חמורה והכחשת השואה. תלונתו על הפרות לכאורה של הגינות המשפט ופגיעה בחופש הביטוי ובזכויות האדם נדחתה פה אחד על ידי הנציבות האירופית. הוא הגיש ערעורים רבים, ובסופו של דבר נמלט לספרד בטרם נכלא.
גלות ומוות
כדי להימנע ממאסר, נמלט רמר בפברואר 1994 לספרד. הוא היה תומך נלהב של מחקרים על הכחשת השואה, כמו המחקרים של פרד לויכטר ושל גרמר רודולף. בית המשפט העליון של ספרד פסק נגד ערעורה של ממשלת גרמניה על אי-הסגרתו, בטענה כי הוא לא ביצע פשע תחת החוק הספרדי. בשלב מאוחר יותר עבר רמר למצרים ולסוריה, וחזר לספרד. הוא נשאר מבוקש בגרמניה עד יום מותו בשנת 1997 במרבלה בספרד, כשהוא בן 85.
תל ציון
תל ציון היא שכונה בהתנחלות כוכב יעקב בתחומי מועצה אזורית מטה בנימין, השוכנת בגובה של כ-800-760 מטר מעל פני הים., תל ציון, מתקיימת בפועל כיישוב חרדי עצמאי, למרות שתושביה נמנים עם אוכלוסיית כוכב יעקב. היה שוכנת באזור הררי, ובסמוך לה קיימים נחלי האכזב, ואדי א-נטוף, ואדי אל עין, וואדי שיבן. בפברואר 2023 החליטה ממשלת ישראל על "פיצול שכונת תל ציון מתחום היישוב כוכב יעקב במועצה האזורית מטה בנימין והגדרתה כוועד מקומי נפרד באותה מועצה אזורית."
אוכלוסייה
השכונה היא חרדית ומספר תושביה הוא כ-6,000 נפש. זוגות צעירים מהווים כ-75 אחוז מאוכלוסייתה. שיעור העולים מחו"ל בשכונה הוא כ-5 אחוז. השכונה מנתה כ-800 משפחות בהקמתה, ועד אמצע שנת 2018 מנתה כ-1250 משפחות.
תכנון והקמה
תל ציון הוקמה במאי 2000 ואז הוקמו בה כ-800 יחידות דיור. בשנת 2014 החלה על ידי חברת בתי אמנה בניית 108 יחידות דיור נוספות המיועדות לציבור החרדי, אשר נמצאות בשלבי אכלוס, ומספר היחידות הדיור הכולל של מיזם זה, הוא כ-400 יחידות דיור, אשר בסיומם עתידה השכונה למנות כ-9000 נפש. על פי תוכנית המתאר של היישוב ניתן להגיע עד בניה של כ-7000 יחידות דיור. מפאת סגנון בנייתה העירוני מספר תושביה עולה על מספר תושבי שאר היישוב כוכב יעקב.
נושא הקמת השכונה נבחן במסגרת דו"ח שנתי 51ב של משרד מבקר המדינה, שכלל ביקורת על הליכי הקצאת הקרקע בעת הקמת השכונה, הליכי הסבת הקרקע מהעמותה שלה הוקצתה הקרקע לחברה שבשליטת יו"ר העמותה, פגמים בהליכי העברת התקציבים לפיתוח השכונה על ידי המינהל לבנייה כפרית של משרד הבינוי והשיכון, ועוד. כמו כן, העיר מבקר המדינה: "כשמדובר בהקמת שכונה לאוכלוסייה בעלת צביון ייחודי בהיקף עתידי של כ-5,000 דירות, בשעה שהתכנון המקורי לכוכב יעקב היה לבניית כ-1,000 דירות, מן הראוי היה להביא עניין זה להחלטת הממשלה, ולו כדי לברר אם נדרש אישורה".
מאז הקמת השכונה הועלו בקשות להפרדת השכונה מיישוב האב כוכב יעקב והכרזה על השכונה כיישוב עצמאי במועצה אזורית מטה בנימין, והשכונה הוכרה על ידי משרד הפנים כ"אזור בחירה" עצמאי, דבר המעניק לתושבי השכונה ייצוג נפרד במליאה של המועצה האזורית ומעמד בתוך המועצה כמו יישוב מן המניין. בפברואר 2023 החליטה ממשלת ישראל על פיצול השכונה מכוכב יעקב.
תחבורה
בגלל אופי הקהילה החרדית, יש שירות תדיר (יחסית) של תחבורה ציבורית מהישוב אל ירושלים.
כבישים
הכניסה ליישוב מתבצעת באמצעות כביש אורך היוצא מכביש 60 ומקביל לו. הנקודה הצפונית הקרובה בכביש היא היישוב פסגות, והנקודה הדרומית הקרובה היא מגרון. קיימות תוכניות עתידיות להקלת עומסי התנועה בכביש 437, המהווה את ציר התנועה המרכזי של תושבי השכונה (ובנימין בכלל) אל ירושלים. בשנת 2017 החלו עבודות הגמר לפתיחת כביש הטבעת המזרחי מצפון לדרום, והדבר יאפשר כניסה נוספת לירושלים מאזור בנימין. העבודות אמורות להסתיים באמצע שנת 2018. תוכנית נוספת הנשקלת פתיחת מעבר מכביש 60 דרך כביש 45 אל כביש 443.
ראש ממשלת אזרבייג'ן
ראש הממשלה של רפובליקת אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan baş nazirlərinin siyahısı) הוא ראש הממשלה של אזרבייג'ן. ראש הממשלה הנוכחי הוא עלי אסדוב, שמונה ב-8 באוקטובר 2019.
בשל התפקיד המרכזי של הנשיא במערכת הפוליטית, פעילות הרשות המבצעת (כמו גם ראש הממשלה) מושפעת באופן משמעותי מראש המדינה (לדוגמה, הנשיא הוא אשר ממנה ומפטר את ראש הממשלה ושאר חברי ממשלה; הנשיא רשאי גם לנהל את ישיבות הממשלה ומחלק פקודות לראש הממשלה ושאר חברי הממשלה וגם בעל סמכות לבטל כל פעולה של הממשלה).
ראש הממשלה הוא התפקיד השלישי בחשיבותו באזרבייג'ן. במקרה של נבצרות, מות הנשיא, התפטרות או הדחה, ראש הממשלה הוא השני בסדר הירושה, אחרי סגן הנשיא הראשון. עד שנוצרה משרת סגן הנשיא הראשון בספטמבר 2016, ראש הממשלה היה הראשון בסדר הירושה.
מנזר טאקצאנג
במאה התשיעית לספירה האתר היה מערה, בה נהג פדמאסמבהאבה לעשות מדיטציה ולהתאמן עם תלמידיו. המנזר נבנה מאוחר יותר, בשנת 1692, סביב המערה. לפדמאסמבהאבה מיוחסת הכנסת בודהיזם וג'ריאנה לבהוטן, שהייתה אז חלק מטיבט. בשל כך, המנזר מוקדש לפדמאסמבהאבה, וידוע גם בשם "מקדש הגורו בעל שמונה השמות" המתייחס אליו.
עם השנים נהפך המנזר לאייקון התרבותי של בהוטן. פסטיבל פופולרי דתי בבהוטן, המכונה צ'שו, הנערך לכבוד פדמאסמבהאבה, נחגג בקרבתו.
רקע ואגדות אודות המנזר
על פי אגדה אחת, פדמאסמבהאבה (הגורו) ריחף אל האתר כשהוא רכוב על גבה של נמרה. לפי אגדה נוספת, אשתו לשעבר של שליט אזורי נעשתה לתלמידה של הגורו בטיבט, הפכה עצמה לנמרה והובילה את הגורו על גבה מטיבט, ולאחר מכן נגלה הגורו בשמונה צורות התגלמות והפך את המקום לקדוש. לאחר מכן, המקום זכה לכינוי "קן הנמר".
החל מהמאה ה-11, נזירים וטיבטים רבים אחרים הגיעו למנזר על מנת לעשות בו מדיטציה. מהידועים שבהם הוא מילארפה (1040–1123), אחד המורים הרוחניים הבודהיסטים המפורסמים ביותר בבודהיזם הטיבטי. בין המאות ה-12 ל-17, לאמות רבים שהגיעו מטיבט הקימו מנזרים בקרבתו. המנזר נותר בסמכותם של בסמכותם של לאמות קתוגפה במשך מאות שנים, עד אמצע המאה ה-17.
מהמאה ה-17 ועד היום: המנזר המודרני
במאה ה-17, מגלה ידוע בשם פמה לינגפה מבומטהאנג ייסד מנזרים רבים באזורים שונים בבהוטן. עם הזמן, קיבל לינגפה סמכויות שלטוניות בבהוטן ונודע בכינוי "שבדרונג". השבדרונג קיווה להקים מבנה קדוש בטקצאנג, וזאת בשל הזדהותו עם הזרם הבודהיסטי אותו הוביל פדמסבהאבה. בין השנים 1644–1646 פלשה טיבט לבהוטן, אשר נבלמה על ידי בהוטן. שבדרונג ביקש לבנות מקדש בטקצאנג כדי לחגוג את הניצחון, אותו ייחס לאלוהות שמקורה בטקצאנג. לאחר מותו, יורשו היחיד של שבדרונג, נגוואנג נמגיאל, החליט להגשים את החזון האמור, בשעה שעמד במערה המשקיפה על עמק פארו. בשנת 1962 הניח נמגיאל את היסודות לבניית המנזר הקיים כיום.
שרפה
ב-19 באפריל 1998, פרצה שרפה במבנה הראשי של מתחם המנזר, שהכיל ציורים, חפצים ופסלים יקרי ערך. ככל הנראה השריפה נגרמה מקצר חשמלי או מנורות שהאירו את השטיחים התלויים במנזר. אחד הנזירים מת במהלך השרפה. עבודות השיקום בוצעו בעלות מוערכת של 135 מיליון נגולטורם (המטבע הרשמי של בהוטן), השווים לכ-1.65 דולר אמריקאי. ממשלת בהוטן ומלך בהוטן, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, פיקחו על שיקום המנזר הפגוע בשנת 2005.
מבנה המנזר
המנזר ממוקם כ-10 קילומטרים מצפון לעיר פארו ותלוי על צוק רעוע בגובה 3,120 מטרים מעל פני הים, ו-900 מטרים מעל העמק. מדרונות הסלע תלולים במיוחד (כמעט אנכיים) ומבני המנזר בנויים בתוך הסלע. למתחם המנזר יש גישה מכמה כיוונים, ביניהם שביל צפון-מערבי דרך יער, ומצפון, מעל הרמה הסלעית. מסלול פרדות המוביל אל המנזר עובר ביער אורנים המעוטר בצבעוניות ובדגלי תפילה. ברבים מימות השנה, ניתן לחזות בעננים העוטפים את המנזר.
מבני המנזר מורכבים מארבעה מקדשים עיקריים וממעונות שהותאמו למדפי הסלע, למערות ולשטח הסלעי. מיקומו המסוכן על צלע ההר, הביא לכך שנאמר עליו כי "הוא נצמד לצלע ההר כמו שממית". הכניסה למערה הראשית במנזר היא דרך מעבר צר. והיא מכילה תריסר תמונות של בודהיסטוות ומנורות המהבהבות מולן.
כלל המבנים במתחם מחוברים ביניהם באמצעות גרמי מדרגות החצובים בסלע, יחד עם מספר גשרי עץ רעועים. כל מבנה כולל מרפסת, המביטה מלמעלה אל נופו הציורי של עמק פארו.
מבנים אחרים בתוך המתחם
בסמוך למנזר נמצאת פסגת האורגיאן, בה מצוי גלגל תפילה קטן. הגלגל מופעל על ידי נזיר ותיק, מהדהד בפעמונים הנשמעים מדי יום בשעה 4 לפנות בוקר. בסמוך לו נמצא מקום מגוריו של לאמה מרכזי, קארמה תופדן צ'וקי נינצ'י.
פרנצלאואר ברג
פְּרֶנְצְלָאוּאֶר בֵּרְג (גרמנית: Prenzlauer Berg) הוא רובע בברלין, גרמניה, הממוקמת במזרח העיר, בצמוד למה שהייתה פעם חומת ברלין. הוא גובל בשכונות הבאות - בדרום-מערב במיטֶה (Mitte), בצפון בפַּנְקוׂ (Pankow), במערב בוודינג (Wedding), בצפון-מזרח בווייסנזה (Weißensee) ובהוהנשנהאוזן, בדרום-מזרח בפרידריכסהיין (Friedrichshain), ובמזרח בליכטנברג.
בשנת 2001, במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחד פרנצלאואר ברג עם הרבעים פנקו ווייסנזה לישות מנהלית אחת. הרובע המאוחד נקרא "פנקו", אך בפי התושבים והמבקרים משתמרים שמות הרבעים הישנים.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 משך הרובע צעירים רבים, שחיפשו פתרונות דיור חלופיים וזולים וסגנון חיים אלטרנטיבי והוא ידוע בפיהם בתור "פרנצלברג" (Prenzlberg), או פרנצי (Prenzi).
בשנות האלפיים המשיך פרנצלאואר ברג להוות מוקד עניין ותיירות, ועובר שלבים מאוחרים של ג'נטריפיקציה. אוכלוסייתה מתאפיינת ביאפיוּת ומשפחות צעירות בעלות מקצועות יצירתיים וחופשיים. בשכונה קהילה גדולה של מהגרי-פנים "שוואבים" (מאזור באדן-וירטמברג) וסביבתה וכן בתושבים ממדינות אחרות כגון צרפת, ארצות הברית ופולין.
היסטוריה
רובע פרנצלאואר ברג קרוי על שמה של הדרך הראשית שהובילה צפון מזרחה מברלין לכוון העיר פרנצלאו. הוא התפתח במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 על בסיס תכנון עירוני של ג'יימס הוברכט (James Hobrecht), שנקראה על שמו, תוכנית הוברכט. הוא סווג כרובע של מעמד הפועלים, אך שכנו בה אינטלקטואלים, אמנים וסטודנטים.
בניגוד לרבעים רבים במערב ברלין, שבהן בתים רבים שניזוקו קשות בזמן מלחמת העולם השנייה, נהרסו, ותחתם קמו בנייני קומות מודרניים, במזרח ברלין שופצו הבתים בצורה שתאפשר מגורים, וחלקם נשארו כפי שהיו בסוף המלחמה, פעמים רבות עם חורי כדורים במבנה.
לאחר איחוד גרמניה התחיל ברובע תהליך שיפוץ מסיבי שנמשך עד היום. הבתים האפורים, שברובם היו מערכות חימום מבוססות על תנור עצים, ובחלקם אף לא היו שירותים צמודים וחדרי אמבטיה, נצבעו, שופצו ביסודיות, והותקנו בהם מערכות מודרניות. תהליך זה ומחירי הדיור, שעלו משמעותית עם הביקוש, גרמו לתושבים עשירים יותר וליאפים לעבור לאזורים מסוימים בשכונה, והיא נחשבת היום לאחת השכונות המבוקשות ביותר בעיר. עם זאת האזורים הקרובים לשכונות החלשות יחסית ליכטנברג והוהנשנהאוזן עדיין סובלים מהזנחה, ובנויים בבניינים גבוהים הנחשבים לחסרי חן ואופי (Plattenbauten) שנבנו בתקופת הקומוניזם.
ידועים בפרנצלאואר ברג במיוחד מגדל המים הישן ואסרטורם פרנצלאואר ברג, ככר קולוויץ (קולוויצפלאץ, Kollwitzplatz) על שם הציירת קתה קולוויץ (שהתגוררה במקום שנים רבות), גן הבירה פראטר (Prater Biergarten), "שדרת הערמונים" (Kastanienallee), בית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר (Schönhauser Allee) ומבשלת הבירה הישנה, שהוסבה למבשלת תרבות (וקרויה Kulturbrauerei) ובה הוקם מוזיאון לתולדות גרמניה המזרחית.
פרנצלאואר ברג כיום
בככר קולוויץ ובככר הלמהולץ (Helmholzplatz) מתקיימים שווקים שבועיים. במבשלת הבירה. ב״שדרת הערמונים" (Kastanienallee) יש מוסדות תרבות עצמאיים כמו בית הקולנוע Lichtblick-Kino ותיאטרון Dock11. ליד שדרות שנהאוזר, במבשלת הבירה לשעבר, נמצא מוסד התרבות פפרברג (Pfefferberg) המשמש לאמנות, למידה ומחקר וכולל את המוזיאון לתרשים אדריכלי. משנת 2015 נמצא כאן גם הסטודיו של האמן איי וייוויי.
פלורידה קיז
הפלורידה קיז, איי הקיז של פלורידה (באנגלית: Florida Keys) או בקיצור הקיז (The Keys) הם קבוצת איים הכוללת כ-1,700 איים מסוג המכונה קי, והנמצאת בקצה הדרום-מזרחי של ארצות הברית, דרומית לחצי האי פלורידה. מרבית האיים מהווים חלק ממחוז מונרו שבמדינת פלורידה וכ-5% מהם נמצאים במחוז מיאמי-דייד. הצפון-מזרחי מבין האיים נמצא כ-20 ק"מ דרומית למיאמי, והדרום-מערביים מביניהם הם איי דריי טורטוגס, כ-140 ק"מ מקובה. האיים מצויים לאורך מצרי פלורידה ומפרידים למעשה בין האוקיינוס האטלנטי במזרח לבין מפרץ מקסיקו במערב (האיים מהווים את הגבול המזרחי של מפרץ פלורידה).
אקלים האיים נע בין אקלים טרופי לסוב טרופי. שטחם הכולל של האיים הוא 355.6 קמ"ר ומתגוררים בהם כ-79,535 תושבים (לפי מפקד שנערך בשנת 2000). צפיפות האוכלוסייה הממוצעת היא 223.66 נפשות לקמ"ר, מרביתם מתגוררים בערים ובעיקר בעיר קי וסט, שבה מתגוררים כ-32% מאוכלוסיית הקיז.
העיר קי וסט היא בירת מחוז מונרו, הכולל גם חלק מחצי האי פלורידה (באזור הפארק הלאומי אוורגליידס).
היווצרות האיים
צורת האיים הנוכחית נוצרה בעקבות שינויים במפלס פני הים. לפני כ-130,000 שנים עלה מפלס מי הים ב-7.5 מטרים מעל גובה פני הים הנוכחיים. באותה עת מרבית שטחי דרום פלורידה היו מכוסים מי ים. לאורך הקצה הדרום-מזרחי של מדף היבשת נוצרו שוניות אלמוגים, אשר יצרו עם השנים גבעות תת-מימיות של אבן גיר עם גדילת השוניות. לפני כ-100,000 שנים ירדו פני הים בשל עידן הקרח והיווצרות קרחונים, וגובה פני הים ירד אל מתחת לפני השטח של שונית האלמוגים. ירידה נוספת של כ-100 מטרים אירעה לפני כ-15,000 שנים, ופני שטח השוניות עברו שחיקה של רוחות ומשקעים - דבר שהביא ליצירת איים שטוחים על בסיס אבן גיר. כיום איים חדשים נוצרים על פני שוניות אלמוגים הסמוכות לפני הים. עצי מנגרוב המסוגלים לגדול במי מלח גדלים על השוניות, רקב העלים, לשלשת ציפורים והצטברות חול בין שורשי העצים מגביהה את פני האי, והצטברות חול נוספת ליד חופיו מביאה להרחבתו.
גאוגרפיה
כביש US 1 (המכונה "הכביש המהיר שמעל הים") עובר לאורך האיים ומקשר את אזור העיר מיאמי עם קי וסט.
הקיז העליונים
באזור הצפוני של איי הקיז (איים המצויים בתחום מחוז מיאמי-דייד) נמצא הפארק הלאומי ביסקיין.
באזור נמצאים הקיז המדומים (העשויים אבן גיר):
בתחום מחוז מונרו מצויים:
איים מרוחקים
חלק מאיי הקיז נמצאים מחוץ לשרשרת האיים המקושרת באמצעות דרך US 1, ואליהם ניתן להגיע באמצעות סירה:
תחבורה
שרשרת איי קי וסט מקושרת באמצעות כביש US 1 שמכונה בקטע זה "הכביש המהיר שמעל לים" - כביש שאורכו 204 ק"מ. הכביש נבנה במקביל למסילת הרכבת שמעל הים שנהרסה בהוריקן יום העבודה של שנת 1935, ובחלק מהמקרים, על גשרי מסילת הרכבת.
מרבית הדרך היא כביש דו סטרי חד מסלולי (מסלול אחד לכל כיוון). בשל כמות התיירים הגדולה, והעדר הפרדה בכביש, ממוצע התאונות הקטלניות בכביש זה הוא הגבוה בפלורידה.
ההתיישבות הספרדית
לפני גילוי יבשת אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס התגוררו בקיז אנשי השבטים האינדיאניים קלוסה וטקווסטה. האירופאי הראשון שהגיע אל פלורידה היה חואן פונסה דה לאון הספרדי. פונסה דה לאון מיפה את האיים ונתן להם שמות. המילה "קי" (באנגלית: Key) היא שיבוש של המילה הספרדית: "קאיו" (Cayo), שמשמעה אי קטן. בעקבות הגילוי הספרדי הוקם באי קי וסט כפר דייגים קטן, שלימים התפתח והפך לאחת הערים הגדולות והעשירות בפלורידה - העיר התפרנסה בעיקר בהנצלת ספינות, וממסחר עם קובה, איי בהאמס וניו אורלינז.
מסילת הרכבת שמעל לים
עד ראשית המאה ה-20 דרכי התחבורה היחידות באיים היו באמצעות ספינות ומעבורות. בראשית המאה ה-20 הקים הנרי פלאגלר את הרכבת שמעל ים - שקישרה את הקיז עם מערכת הרכבות של פלורידה, והביא לפיתוח רב של האיים.
הוריקן יום העבודה של 1935
בבוקר יום העבודה (ב-2 בספטמבר 1935) פגעה באיים (בקרבת איילאמורדה) אחת מסופות ההוריקן הקשות ביותר. סופה זו, שהביאה עימה רוחות במהירות של 320 קמ"ש וגלים בגובה של 6 מטרים גרמה למותם של יותר מ-400 מתושבי האיים והרסה את מרבית המבנים על האיים. הוריקן זה (שהיה בדרגה 5 בסולם ספיר סימפסון) היה החמור ביותר עד אותה עת (מאז שהחלו המדידות בשנת 1850) והשלישי בחומרתו מאז שהחלו המדידות ועד ימינו (חזקות ממנו היו הסופות הוריקן קאמיל בשנת 1969 והוריקן אנדרו בשנת 1992).
ההוריקן הרס את מסילת הרכבת וכן את הכביש המקשר בין האיים אשר נבנה באותה שנה. הכביש הוקם על ידי משוחררי מלחמת העולם הראשונה במיזם מדינתי להעסקתם. החיילים לא פונו בזמן ולמעלה מ-200 מהם מתו בסופה.
בעקבות הריסת מסילת הרכבת, ולאור אובדן חיי האדם בהקמת הכביש, הוחלט להקים את שארית הכביש על שרידי גשרי הרכבת, והרכבת לא שוקמה.
גשר שבעת המילים
גשר שבעת המילים היה אחד הגשרים הארוכים ביותר על פני כדור הארץ בעת שנבנה. הגשר מקשר את נייטס קי (והעיר מרתון) שבקיז המרכזיים, עם ליטל דק קי בקיז הדרומיים. אורכו של הגשר שבעה מילים (10.887 קילומטרים). במקור היה גשר זה חלק מגשר הרכבת, אולם לאחר הוריקן 1935, ועל מנת להשלים את הכביש נעשה שימוש בשרידי הגשר והגשר המשוקם הפך לכביש המהווה חלק מ-US 1.
המהפכה בקובה
לאחר המהפכה בקובה חצה גל של מהגרים, שנמלטו משלטונו של פידל קסטרו, את המצר הצר שבין קובה לקיז, תוך שימוש בקשרי המסחר הענפים שהיו קיימים באותה עת בין האיים וקובה. סוחרים הפכו למבריחי גבול שהעבירו פליטים - חלק גדול מהם נותרו בדרום פלורידה ובאיי הקיז.
רפובליקת קונק
בשנת 1982, משמר הגבול של ארצות הברית הקים מחסומים על US 1, המקשר את האי קי וסט לפלורידה במטרה לחפש סמים ומהגרים בלתי חוקיים. מועצת העיר קי וסט הגישה לבית המשפט בקשה לצו מניעה נגד משמר הגבול בטענה שהדבר פוגע בכלכלת האי, בתיירות ובחופש התנועה, אולם בתי המשפט סירבו לתת את הצו. לאחר שהממשל הפדרלי התעלם מפניות מועצת העיר, ב-23 באפריל 1982, ראש העיר של קי וסט דניס וורדלו הכריז על עצמאותו של האי מארצות הברית, ועל מלחמה עם ארצות הברית. על אף שרפובליקת קונק הייתה עצמאית זמן קצר בלבד, רבים מתושבי העיר רואים עצמם אזרחי המדינה, ויום העצמאות שלה נחגג בעיר כל שנה ב-23 באפריל.
אקלים
הקיז נמצאים באזור אקלים טרופי בדומה ליתר איי הים הקריבי. באיים שתי עונות עיקריות: העונה החמה והלחה בחודשים יוני עד אוקטובר, והעונה הקרה והיבשה - בחודשים נובמבר עד מאי.
סופות טרופיות והוריקנים נפוצים באיים, ומתרחשים כמעט מדי שנה. רשויות הקיז נוהגות להורות לאוכלוסייה להתפנות לתוך פלורידה במהלך הסופות בשל גובהם הנמוך של האיים וסכנת ההצפה שלהם, ואף שתושבי האיים נוטים להתעלם מהוראות אלה ולהישאר בבתיהם, למזג האוויר השפעה רבה על גידול אוכלוסיית האיים - בשל הכביש הצר היחיד המוביל מהאיים לתוך פלורידה, מוערך משך פינוי האוכלוסייה בין 12 ל-24 שעות. בשל מספר התושבים הנדרש לצאת במשך זמן זה, מוגבלת ההגירה לקיז, ובהתאם מוטלות הגבלות על בניית בתי מגורים חדשים באיים.
החמורה בסופות שפגעו בקיז הייתה הוריקן יום העבודה של שנת 1935. בשנים 2004–2005, בשל מספר הסופות הרב, הורו הרשויות על פינוי התושבים מספר רב של פעמים. באוגוסט 2004 חלף הוריקן צ'ארלי כ-100 ק"מ מערבית לקי וסט אולם לא פגע באי. הוריקן קתרינה אשר הרס את אזורי החוף של לואיזיאנה ומיסיסיפי עקף את האיים בגורמו נזקים מועטים ביותר. הוריקן ריטה באותה שנה גרם לנזקי הצפה בכל האיים, והוריקן וילמה באוקטובר 2005 הציף את מרבית הקיז, לרבות העיר קי וסט במים בגובה 2 מטרים.