cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברייט אייז
ברייט אייז (באנגלית: Bright Eyes) היא להקת אינדי רוק אמריקנית, המורכבת מהסולן והגיטריסט קונור אוברסט, המפיק והנגן מייק מוגיס ושלל אמנים אורחים.
השנים הראשונות
בשנת 1997, התפרקה "קומנדר ונוס" ואוברסט החל להתמקד בפרויקט הצד שלו "ברייט אייז". ב-1998 הוציא 20 שירים נוספים שהקליט כאלבום הרשמי הראשון של ברייט אייז בשם "מבחר שירים אשר נכתבו והוקלטו בין השנים 1995 ל-1997". השירים באלבום הוקלטו ברמה נמוכה מאוד, וזאת מכיוון שהוקלטו במרתפו של קונור אוברסט על טייפ ארבעה ערוצים. אך על אף זאת, האלבום ממחיש את הפוטנציאל הטמון במילות השירים של אוברסט, ורצועות אינסטרומנטליות שבו, נותנות מבט לתוך המשך דרכו.
בנובמבר 1998 הוציאה חברת התקליטים העצמאית "Saddle Creek" אלבום בן 11 רצועות אשר אף הן הוקלטו במרתף בית משפחת אוברסט על ידי מייק מוגיס. בשיר "Padraic My Prince" אף ניתן לשמוע את קולו של אחיו הצעיר של אוברסט טובע באמבטיה (יש לציין כי הקולות בוימו).
בשנת 2000 יצא אלבום נוסף בשם "Fevers and Mirrors", אשר הוקלט באיכות טובה יותר ובאופן מקצועי יותר. לשירים האקוסטיים נוספו כלי נגינה נוספים כגון חליל, פסנתר ואקורדיון.
ב-2002 יצא האלבום "Lifted or The Story Is in the Soil, Keep Your Ear to the Ground" של הלהקה. הייתה זו הפעם הראשונה בה שכרה חברת התקליטים Sadle Creek יחצן כדי להביא את הלהקה לידיעת הציבור. ההבדל ניכר באופן מיידי. ברייט אייז הפכה לאחת הלהקות החדשות המפורסמות באותה השנה, למרות שהייתה קיימת כבר מספר שנים. הלהקה זכתה לחשיפה בכל רחבי ארצות הברית ולאזכורים בעיתונים נחשבים כהניו יורק טיימס, טיים מגזין ורולינג סטון. האלבום מכר יותר ממאה אלף עותקים בחצי השנה הראשונה והיווה פריצת דרך לחברת התקליטים ולחברי הלהקה.
השנים האחרונות
במהלך תקופת הבחירות בשנת 2004, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם ברוס ספרינגסטין ו-REM, כחלק מפרויקט "Vote to Change", שעודד את הבוחרים להגיע ביום הבחירות לקלפיות ולהצביע בעד "שינוי" (קרי - החלפת ממשל בוש בבית הלבן). כחלק מההופעות, שר אוברסט דואטים יחד עם ניל יאנג ואמנים נוספים. מלבד זאת, שירים רבים של הלהקה כללו מסרים נגד הממשל הנוכחי בארצות הברית, ומסרים אנטי-מלחמתיים באופן כללי.
בנובמבר 2004, שני סינגלים של ברייט אייז, "Lua" ו"Take it Easy" הגיעו למקום הראשון במצעד 100 הסינגלים הנמכרים ביותר. הייתה זו הפעם הראשונה מזה שבע שנים בה המקום הראשון נתפס על ידי שיר המופק בחברת תקליטים עצמאית.
באפריל 2007 יצא אלבומה השביעי של הלהקה, Cassadaga. המגזין Rolling Stone בחר בסינגל הראשון מתוכו, Four Winds כאחד ממאה השירים הטובים ביותר של אותה השנה.
ב-15 בפברואר 2011, יום הולדתו של אוברסט, יצא האלבום The People's Key. על פי אוברסט, הצליל של האלבום מתרחק מסגנון הפולק ששימש את הלהקה באלבומיה האחרונים, והוא יותר "מודרני" הפעם.
בתרבות
חלק מן הפזמון של השיר "ברייט אייז" מופיע בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני", כאשר גרומיט יושב בטנדר, סורג ותוך כדי מאזין לשיר ברדיו.
כמו אגם רוגע
כמו אגם רוגע או בשמו המלא כמו אגם רוגע - הופעה חיה עם גיטרה ופסנתר הוא אלבום הופעה כפול ואלבומו האחרון של מאיר בנאי שיצא בשנת 2011. את האלבום הפיק מוזיקלית בנאי ביחד עם עובד אפרת.
רשימת הקטעים באלבום
דיסק 1
דיסק 2
הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס
הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס (בצרפתית: Parc national du Manovo-Gounda St Floris) הוא פארק לאומי השוכן במחוז במינגי-במגוראן בצפונה של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, סמוך לגבולה עם צ'אד. הפארק ששטחו הוא 17,400 קמ"ר הוכרז כאתר מורשת עולמית בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1988, וב-1997 הוכלל ברשימת האתרים בסיכון בשל מרעה וצייד בלתי חוקיים, והמצב הביטחוני המדורדר במדינה שהביא לעצירת כל פעילויות הפיתוח והתיירות במקום. לפי מספר דיווחים הביא הצייד הנעשה בנשק חם להרג של כ-80% מהחי בשמורה, ובתחילת שנת 1997 נורו ארבעה מעובדי הפארק. הפארק הוא אתר המורשת העולמית היחיד במדינה נכון לשנת 2007.
גאוגרפיה ואקלים
הפארק הנוכחי הוכרז ב-17 במאי 1979 עם צירופה של שמורת צייד וספארי אל הפארק הלאומי "סנט פלוריס" שהוכרז לראשונה בשנת 1933 ומאז שינה את שמו וממדיו מספר פעמים. הפארק משתרע בגבהים של בין 400 ל-800 מטר וכולל שלושה אזורים מובחנים: האקלים בפארק טרופי לח למחצה, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 950 מ"מ במישורים בצפון הפארק ל-1,700 מ"מ ברמה שבדרומו. העונה הגשומה היא מיוני עד נובמבר ומזג האוויר ביתר השנה חם ויבש, במיוחד במישור הצפוני.
החי והצומח
עוד מצויים בתחומי הפארק צבי אדום חזית (Eudorcas rufifrons), קובוס שחור-רגל, צביון סבכים, קובוס המים, בובאל איילי, אוריבי, דאמאליסק הסהר, צבי סוף הסוואנה, תאו אפריקני, חזיר יבלות מדברי, אריות, ג'ירף, איילנד ענק, צביון אדום, חתול זהוב אפריקני, היפופוטם ועוד. בין הקופים נפוץ במיוחד בבון הזית ובמידה פחותה מאלה שני מינים של גנונים.
לפחות 320 מיני ציפורים נצפו בפארק ובהם לפחות 25 מיני דורסים. עוד פוקדות את הפארק אוכלוסיות ניכרות של שקנאים ומרבו אפריקני המגיעות אליו על בסיס עונתי, ולפארק חשיבות גם לציפורי מים וחוף, המתרכזות בעיקר בשטחי ההצפה שבצפונו. עוד חיים במקום יענים המקננים ביערות.
הצומח בפארק הוא בעיקרו יער סוואנה סודאנו-גינאי המתחלק לחמש קבוצות עיקריות בהתאם לעצים השולטים בכל אחת מהן. ברמה שבדרומו של הפארק משתרעת סוואנת חזרן פתוחה, שבה גדלה גם צמחייה הנשענת על מקורות הנהרות שבסביבה.
נוכחות אנושית
הפארק לא היה נושב באופן קבוע לאורך ההיסטוריה ושכן בגבולן של מספר סולטאנויות. עם זאת, נוודים מצ'אד, ובמידה פחותה, גם מסודאן נהגו להיכנס לשטחו במהלך העונה היבשה, והם ממשיכים ועושים כך גם כיום. לאורך גבולות הפארק משתרעים שטחים חקלאיים מוגבלים ומבודדים. מספר המבקרים בפארק אינו גדול בשל בידודו וריחוקו, המצב הביטחוני הקשה ובשל היעדר תשתית תיירותית.
ברירה כוזבת
ברירה כוזבת או דילמה כוזבת היא כשל לוגי מקבוצת כשלי מתאם, שבו האפשרויות מוצגות כבלעדיות (אקסקלוסיביות) כאשר המצב בפועל אינו כזה. לעיתים קרובות, משמש כשל זה כדי לטשטש את הסבירות של אפשרות אחת או כדי לנסח טיעון במונחי המשתמש.
בסוג אחר של ברירה כוזבת נעשה שימוש שגוי בסיקטגורמט "או", שבו מוצבות מספר אפשרויות (לרוב שתיים), כאשר במציאות ישנן יותר אפשרויות. הכשל הלוגי הזה ידוע גם בשם "כזב הסרת האמצעי", "כזב הדיכוטומיה" או "ביפורקציה".
שפות פינו-אוגריות
יש חוקרים המקשרים את השפות הפינו-אוגריות למשפחת שפות גדולה יותר המכונה משפחת השפות האוראליות. התאוריה הזו גורסת כי לשפות האוראליות, ולשפות הפינו-אוגריות בתוכה, יש מוצא משותף עם משפחות כגון משפחת השפות הטורקיות, משפחת השפות המונגוליות, משפחת השפות הטונגוסיות ועוד. המשפחה הגדולה מכונה משפחת השפות אוראל-אלטאיות. התאוריה הזאת על כל סעיפיה שנויה במחלוקת בקרב העוסקים בבלשנות היסטורית, והיא נחשבת כיום בגדר הצעה ולא בגדר תאוריה מוכחת.
ברירה כוזבת
דוגמאות
השגיאה בשלושת המקרים האחרונים טמונה בהנחה שישנן רק שתי אפשרויות נתונות (איתי או נגדי, דרווין או התנ"ך, הטוב הוא שרירותי או בלתי מותנה באלוהים) כאשר בפועל ייתכנו אפשרויות רבות נוספות.
שפות פינו-אוגריות
השפות המוכרות ביותר במשפחה הפינו-אוגרית הן:
ברירה כוזבת
דוגמאות
דילמות כוזבות חביבות במיוחד על פוליטיקאים, האוהבים להציגן באמצעות שאלות רטוריות, ההופכות אותן מקורבות לכשל ריבוי שאלות, כמו בדוגמאות הבאות:
שפות פינו-אוגריות
לצדן, קיימות שפות פינו-אוגריות רבות נוספות, כגון מורדובית, ננץ, קומי ועוד, המדוברות ברפובליקות ובחבלים אוטונומיים שונים בפדרציה הרוסית, בעיקר באזור נהר הוולגה, האוקיינוס הארקטי, הרי אורל ומערב סיביר.
ברירה כוזבת
דוגמאות
במאמר על חיסונים נגד קורונה מוצגת השאלה "האם אפשר להיות בטוחים ב-100% שאין סיכון בחיסון?" כברירה כוזבת, לצד ההסבר הבא: "לקבל החלטה משמעותה בהכרח פעולה בתנאי אי-ודאות וביצוע הערכת סיכונים. כל פרוצדורה רפואית יש סיכון בצידה. גם לחיסון ותיק כמו לחצבת יש תופעות לוואי קשות במקרים נדירים, אבל לעומת זאת הסיכון שבאי-התחסנות גדול לאין שיעור."
במאמר על טיפול קוגניטיבי-התנהגותי מוצגת חשיבה דיכוטומית בנוסח "הכל או לא-כלום" כברירה כוזבת, מכיוון שהיא מתעלמת ממדרגות הביניים ומתחום אפור רחב. במאמר מובאות הדוגמאות הבאות:
צפריר רינת
צפריר רינת (נולד ב-1962) הוא כתב לענייני איכות הסביבה של העיתון "הארץ".
ביוגרפיה
צפריר רינת נולד וגדל בחולון. רינת שירת בצה"ל כמש"ק חינוך וידיעת הארץ. הוא החל לעבוד כעיתונאי בשנת 1989 במקומון "שתי ערים" בו היה כתב ספורט וכתב מגזין. בהמשך עבר ל"הארץ" והיה כתב מדעי. בשנת 1994 החל לכתוב ב"הארץ" על נושאי איכות הסביבה. בשנת 2002 זכה רינת בפרס פראט, המוענק על סיקור נושא איכות הסביבה. רינת זכה בפרס בקטגוריית העיתונות הכתובה, בשנה הראשונה בה חולק פרס זה. העיתונאי והעורך חנוך מרמרי הגדיר את רינת כ"איש שייסד בארץ את איכות הסביבה כתחום סיקור עיתונאי". זיו ימיני קרא לו אחד מ- "ארבעת אנשי התקשורת הכי סביבתיים בישראל".
רינת קורא לצמצום קצב גידול האוכלוסייה וטוען ש"האטת קצב גידול האוכלוסייה היא תנאי הכרחי להבטחת איכות חיים סבירה למיליונים שכבר חיים כאן". הוא מזדהה עם עמדות השמאל וכותב נגד המשך השליטה בשטחים. למשל, הוא פרסם מאמר נגד השתתפות הקרן הקיימת לישראל בנטיעת עצים ביהודה ושומרון וכתב: "הרי כל מהותה של מעלה אדומים היא צפצוף אחד ארוך על זכותם של הפלסטינים להיות שותפים בהכרעה על גורל מולדתם, בתחום שאינו חלק מישראל".
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
המרגל האבוד והשמלה הירוקה
המרגל האבוד והשמלה הירוקה הוא ספר בלשים מסוג סיפורת, שנכתב על ידי אלכס פז-גולדמן, סופר לילדים ונוער. הוא יצא לאור על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2011. הכריכה אוירה ועוצבה על ידי מישל קישקה ואמרי זרטל. הספר הוא ספר נוער על חברות בין בלשים בני 12 המנסים לפענח תעלומה הקשורה במרגל מסתורי.
הספר זכה לביקורות חיובית בזכות היכולת שלו להעביר את סיפורי השואה באופן המתאים לילדים. מעבר לכך כישרון הכתיבה של אלכס פז-גולדמן ותשומת ליבו לפרטים זכו גם הן לתשבחות.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בשכונת רמת עמידר ברמת-גן לאחר מלחמת העולם השנייה. מרדכי בן ה-12 וחברו הטוב ביותר ראובן מדברים, והוא מסביר לו על הסבירות הגבוהה של הימצאות מרגלים בשכונתם. ראובן ומרדכי עוקבים אחר איש חשוד במחשבה שהוא מרגל נאצי וככל שהסיפור מתקדם כך גם חשדותיהם לגבי האיש המסתורי עולים. מרדכי וראובן פורצים לדירה של האדם שהם בטוחים שהוא מרגל, אך לא מוצאים דבר. גם אחותו של ראובן מצטרפת לחבורתם, ומטרתם היא לחשוף את זהותו.
מרדכי חושב שאמו עובדת עם המרגל ומרגלת בשביל הנאצים. חשדותיו מתגברים כאשר המרגל הנאצי מגיע לפתח דלת ביתו של מרדכי כשהוא מחופש לאישה זקנה. ראובן תוקף את הזקנה ומגלה גבר קשיש בתוך התחפושת. לבסוף התברר שה"מרגל" הוא בסך הכל ניצול שואה קשיש ועני, אשר התחפש לזקנה כדי לבקש אוכל וכסף ולזכות באמפתיה. בעקבות הגילוי, משפחתו של מרדכי מאמצת אותו לחיקם.
פיג'ו 407
פיג'ו 407 (בצרפתית: Peugeot 407) היא מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי היצרן הצרפתי פיג'ו בשנים 2004–2010. לרכב דגמי סדאן, סטיישן וקופה. שיווק ה-407 החל במאי 2004 ודגם הקופה שווק החל משנת 2006. גרסת הסטיישן נקראת SW 407. בתחילת 2011 הופסק ייצורה של ה-407, והיא הוחלפה בדגם החדש פיג'ו 508.
יוצרו 860,956 יחידות.
1967 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1967.
עוצבת אשדות
עוצבת אשדות (אגד ארטילרי 214, אגד ארטילרי 7023, אגד ארטילרי 973) הייתה אגד ארטילרי בצה"ל.
היסטוריה
העוצבה הוקמה כאגד ארטילרי 214, אגד משימתי במסגרת אוגדה 31. במלחמת ששת הימים כלל האגד בפיקודו של יהודה נאות את גדוד 822, גדוד תותחי M7 פריסט בפיקודו של עודד בונה שסיפק סיוע ארטילרי לחטיבה 200 בגזרת סיני. במלחמת יום הכיפורים חמישה גדודים: 3 גדודי תותחים מתנייעים 155 מ"מ, גדוד מכמ"ת 160 מ"מ וגדוד מכמ"ת 120 מ"מ. האגד בפיקודו של יעקב עקנין סיפק סיוע ארטילרי לאוגדה 143 בחזית המצרית. לאחר המלחמה שונה מספר האגד לאגד 7023. בשנים 1978 עד 1981 עברו גדודי האגד הסבה לתומ"תים M-109 "רוכב". ב-1987 שונה מספר האגד לאגד 973. בסוף שנות התשעים עברו יחידות האגד הסבה לתומ"תי "דוהר" וכן נקלט תחת פיקוד האגד גדוד המפקדים של ביסל"ת.
עם פירוק אוגדה 560 בעשור הראשון של המאה ה-21 פורק גם האגד הארטילרי.
ליסה גונארסון
ליסה גונארסון (בשוודית: Lisa Gunnarsson; נולדה ב-20 באוגוסט 1999) היא אתלטית שוודית המתחרה בקפיצה במוט. שיאה האישי הוא 4.65 מטר.
ביוגרפיה
גונארסון נולדה בסטוקהולם, בתם של מאטס ואולריקה. אמה התחרתה בקפיצה לגובה. בגיל שלושה חודשים עברה משפחתה משוודיה בעקבות עבודתו של אביה ונדדה בין מדינות שונות, כשבשוודיה התגוררה שלוש שנים ושאר הזמן בצרפת, ארגנטינה, ולוקסמבורג. היא התאמנה בהתעמלות מכשירים בילדותה. בגיל 12 עברה להתאמן באתלטיקה קלה, היא התחרתה בריצת משוכות, בקפיצה לרוחק ובקפיצה במוט ענף בו החלה לעסוק במועדון ספורט בעת מגוריה בפריז.
ב-2016 סיימה במקום השביעי באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' שבפולין. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 סיימה במקום השישי בתוצאה של 4.55 מטר, כמו הזוכות במדליית ארד אך עם יותר פסילות. בהמשך השנה זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בגרוסטו שבאיטליה, בתוצאה של 4.40 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 לא עברה את שלב המוקדמות.
VLF
Very low frequency Längstwelle VLF Très basse fréquence अति निम्न आवृत्ति (VLF) VLF (radiospectrum) 超長波 Veldig lav frekvens Fale bardzo długie VLF VLF
יחסי אלג'יריה–קוסובו
היסטוריה
במרץ 2008 הצהיר, שר החוץ של אלג'יריה, כי בעוד אלג'יריה מזדהה עם כל המדינות המוסלמיות, היא מאמינה שיש לדבוק בחוקים הבינלאומיים. שנה לאחר מכן, מדלסי אישר מחדש את עמדת אלג'יריה לגבי קוסובו, שלפיה קוסובו היא חלק בלתי נפרד מסרביה. במאי 2009 הצהיר שגריר אלג'יריה בסרביה, עבד אל-קאדר מסדואה, כי אלג'יריה תשקול מחדש את סוגיית קוסובו אם סרביה תשנה את עמדתה.
בית הספר למדעי המתמטיקה, אוניברסיטת תל אביב
בית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה למדעים מדויקים. ראש בית הספר הנוכחי הוא פרופ' ירון אוסטרובר.
היסטוריה
במסגרת "המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע", אחד ממוסדות ההשכלה שהתאחדו בשנת 1956 להקמתה של אוניברסיטת תל אביב, ניתנו גם קורסי יסוד אחדים במתמטיקה. הפרופסורים למתמטיקה יוסף גיליס וחיים פקריס ממכון ויצמן למדע יזמו הקמה של מחלקה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב, וזו החלה לפעול בשנת הלימודים ה'תשי"ט (1958–1959), בקמפוס האוניברסיטה באבו כביר, בסיוע כספי של ממשלת ארצות הברית. בשנותיה הראשונות פעלה המחלקה בחסות מכון ויצמן, שוועדה מטעמו אישרה מינוי אנשי סגל במחלקה. בראש המחלקה עמד פרופ' נחמן פוזנר, ועם המורים הראשונים בה נמנו מר נתן אליוסף, ד"ר אמנון יקימובסקי ומר מרדכי אפשטיין, שהמשיכו ללמד במחלקה שנים רבות. את הסגל המקומי תגברו מרצים אורחים מישראל ומחו"ל, ובהם פול ארדש.
בקיץ 1964 החלה האוניברסיטה לעבור למשכנה הנוכחי ברמת אביב, והמחלקה למתמטיקה השתכנה בבניין שנקר. בספטמבר 1964 מונה פרופ' שלום אברבנאל לראש המחלקה, וכיהן בתפקיד זה עד 1970.
בשנת 1965 הכירה המועצה להשכלה גבוהה בתואר ראשון ושני במתמטיקה מטעם אוניברסיטת תל אביב. על התעודות לבוגרים שסיימו קודם להכרה זו נכתב "סיים את חוק לימודיו המיועדים לתואר בוגר אוניברסיטה". אחדים מאנשי הסגל הוסמכו, מטעם אוניברסיטאות אחרות, להנחות תלמידים לתואר שלישי. בשנת 1966 עברה המחלקה לבניין קפלון, שנבנה בצמוד לבניין שנקר. בהדרגה הצטרפו למחלקה גם חוקרים במתמטיקה עיונית. בשנת 1967 רכשה האוניברסיטה מחשב אלקטרוני ראשון, מדגם CDC 3400, וזה שימש גם את המחלקה למתמטיקה, לקורסים בתכנות ובאנליזה נומרית.
בשנת הלימודים ה'תשל"א (1970–1971) הוקם החוג למדעי המתמטיקה, בראשות פרופ' אמנון יקימובסקי, ובו שתי מחלקות: מחלקה למתמטיקה שימושית בראשות ד"ר שלמה ברויאר ומחלקה למתמטיקה עיונית בראשות ד"ר דן עמיר. בשנת הלימודים תש"ל החלו להינתן קורסים במדעי המחשב על ידי אנשי סגל ממוסדות אחרים, ובהם הפרופסורים שמעון אבן ואמיר פנואלי ממכון ויצמן וצבי כוכבי מהטכניון. המחלקה למדעי המחשב החלה לפעול בשנת הלימודים ה'תשל"ג (1972–1973). בשנת תשל"ג מונה פרופ' דני לויתן לראש החוג. בשנת 1972 הוסמך החוג להעניק תואר שלישי.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה עלייה מברית המועצות, ובעולים היו מתמטיקאים אחדים שהצטרפו לסגל החוג, ובהם הפרופסורים ישראל גוכברג, דוד מילמן, ויטלי מילמן, איליה פיאטצקי-שפירו ובוריס טרכטנברוט.
בשנת 1974 מונה פרופ' פלביאן אברמוביץ לראש החוג, והוא כיהן בתפקיד זה עד 1978. החליף אותו בתפקיד זה פרופ' דן עמיר.
בשנת הלימודים ה'תש"ם (1979–1980) הוקם בית הספר למדעי המתמטיקה, ובו שלושה חוגים: למתמטיקה שימושית, למתמטיקה עיונית ולמדעי המחשב. לראש בית הספר נבחר פרופ' דן עמיר. בשנת 1981 עבר בית הספר לבניין שרייבר שנבנה עבורו. בשנת הלימודים ה'תשמ"ב עמד פרופ' אלדו לזר בראש בית הספר, ובשנת הלימודים תשמ"ג מונה דני לויתן לראש בית הספר. החוג לסטטיסטיקה הוקם בשנת 1965 במסגרת הפקולטה למדעי החברה ופעל בשיתוף פעולה עם המחלקה למתמטיקה שימושית, ואף שכן יחד אתה בבניין קפלון. במשך השנים התקיימו דיונים רבים על שילוב החוג עם המחלקה למתמטיקה, ודיונים אלה הבשילו בשנת 1985, עם צירוף החוג כמחלקה רביעית בבית הספר למדעי המתמטיקה. בשנת תשמ"ו מונה פרופ' יקימובסקי לראש בית הספר, בסמסטר ב' של שנת ה'תשמ"ז החליף אותו פרופ' מאיר סמורדינסקי, ובשנת הלימודים ה'תש"ן מונה פרופ' מרצל הרצוג לראש בית הספר.
תוכניות לימוד
כיום יש בבית הספר שלושה חוגים:
בית הספר מקיים לימודים לתואר ראשון במסלול חד-חוגי ובמסלול דו-חוגי. חוגים נפוצים לשילוב במסלול הדו-חוגי הם מדעי המחשב, כלכלה, מנהל עסקים, פילוסופיה ופסיכולוגיה. בבית הספר מתקיימים גם לימודים לתואר שני ושלישי. בשנת הלימודים תשע"ח כלל בית הספר קרוב ל-90 חברי סגל ולמדו בו כ-85 תלמידי תואר שלישי, יותר מ-200 תלמידי תואר שני וכ-500 תלמידי תואר ראשון.
בית הספר מפעיל גם את תוכנית בנו ארבל לתלמידים צעירים מצטיינים במתמטיקה, המאפשרת לתלמידים מצטיינים בתיכון ואף בחטיבת ביניים ללמוד במקביל קורסים אקדמיים לתואר ראשון במתמטיקה.
אליהו ברק
אליהו ברק (נולד ב-1924) הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כשגריר ישראל בקולומביה, מנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל רכבת ישראל. קודם לכן שירת בחיל החימוש והשתחרר בדרגת אל"ם.
ביוגרפיה
ברק עלה מספרד בשנת 1948, השתקע ברחובות ומיד התגייס לצה"ל, הוא השתחרר מחיל החימוש בדרגת אל"ם. לאחר שירותו הצבאי, נבחר ב-1973 למועצת העיר רחובות כנציג סיעת חרות. מונה ב-1978 למשך חצי שנה כראש העיר בפועל של העיר רחובות בעקבות הרשעת ראש העיר שמואל רכטמן בפלילים.
מונה לשגריר ישראל בקולומביה ב-1978. ב-27 בפברואר 1980 השתלטו חמושים על בניין השגרירות הדומיניקנית בעת שאירחה מספר רב של דיפלומטים והוחזקו על ידם כבני ערובה. בין בני הערובה היו ברק ורעייתו יהודית. יהודית שוחררה לאחר 27 שעות יחד עם נשות דיפלומטים אחרות ופצועים. ברק ערך סדר פסח עם השבויים האחרים לאחר 35 יום בשבי, בעזרת חבילת מזון שהעבירה אשתו דרך הצלב האדום. לאחר 61 יום שוחרר ברק ביחד עם הדיפלומטים האחרים, לאחר תשלום כופר לטרוריסטים על ידי מספר מדינות, ביניהן ישראל. משרד החוץ סירב לגלות את סכום התשלום.
בשנת 1985 מונה למנכ"ל רכבת ישראל ופרש בשנת 1990.
ברק נישא ליהודית ולהם שני ילדים.
לוקהיד F-117 נייטהוק
לוקהיד F-117 נייטהוק (באנגלית: Lockheed F-117 Nighthawk) הוא מטוס הקרב החמקן הראשון בעולם. הוא פותח בחשאי באזור 51 על ידי חברת לוקהיד האמריקאית, ונחשף לציבור רק בנובמבר 1989 בבסיס נליס של חיל האוויר האמריקני בנבדה, אף על פי שהיה בשירות האמריקנים משנת 1983, והשתתף בפלישה לפנמה בשנת 1989. המטוס היה בשירות חיל האוויר האמריקני בלבד.
מטוס זה נבנה במטרה לפעול בשטח אויב מבלי להתגלות במכ"ם. דרישה זו הכתיבה את צורתו יוצאת הדופן. המטוס בנוי ברובו מחומרים מרוכבים אל מתכתיים, שאינם מחזירים אותות מכ"ם, וצורתו הזוויתית מיועדת להפחית את הד המכ"ם שלו. כונסי האוויר שלו מכוסים רשת שמסתירה את החלקים הנעים והחמים של קדמת המנוע וכך מקטינה את חתימת המכ"ם שלו ונחירי הפליטה בנויים כמלבנים מוארכים שמפזרים את החום ומקטינים את החתימה התת-אדומה של המטוס. בנוסף הוא צבוע בצבע סופג מכ"ם שמקטין גם הוא את החזרת אותות המכ"ם. תכונות אלו מקשות על סוללות נ"מ ומטוסי קרב עוינים לגלותו ולשגר עליו חימוש.
חימושו של המטוס, טילים או פצצות, נמצא בתא פנימי בבטן המטוס כדי להימנע מחתימת המכ"ם שהם יוצרים. F-117 הוא מטוס קרב, אך תוכנן בעיקר על מנת לתקוף כוחות קרקע. המטוס חסר תותח וחימושו העיקרי הוא פצצות מונחות לייזר דוגמת GBU-12 ו-GBU-24. חסרונו העיקרי ביחס למטוסי קרב אחרים הוא שלמטוס אין יכולת לשאת טילי אוויר-אוויר על כנפיו, שוב, משיקולי חמקנות. ב-F-22 ראפטור, מטוס העליונות האווירית החדש של חיל האוויר האמריקאי, נפתרה בעיה זו על ידי פיתוח יכולת שיגור טילי אוויר-אוויר מתוך תא פנימי בבטן המטוס.
היסטורית פיתוח
במהלכה של מלחמת וייטנאם, טילי קרקע-אוויר המודרכים בידי מכ"ם גבו מחיר כבד מחיל האוויר האמריקאי. בתגובה לכך, החל הפיתוח של חמקן, שיועד להיות בלתי-נראה עבור מכ"ם. בדומה לווייטנאם כך היה גם במלחמת יום הכיפורים, כאשר מטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום בשירות חיל האוויר הישראלי ספגו אבדות כבדות מצד מערכות סוללת ה-2K12 קוב שהייתה בשירות צבא מצרים. התאוריה המקורית של החמקן פותחה בידי הפיזיקאי והמתמטיקאי הסובייטי פיוטר אופימצב (Пётр Уфимцев; יליד 1931). ב-1964 פרסם אופימצב תאוריה לפיה התדר החוזר של המכ"ם אינו תלוי בגודלו של המטוס אותו הוא קולט, אלא חתך זווית הראש שלו. אופימצב טען שהוא יכול לחשב את חתך טווח הראיה של המכ"ם לרוחב פני הכנף ולאורך שפתו. על בסיס השערה זאת, העריך אופימצב כי אפילו מטוס גדול יכול לשמש כחמקן. בהתחשב בפיתוח האווירי של אותה העת, עבודתו של אופימצב לא הוערכה עקב היותה לא-יציבה. היה זה רק שנים מאוחר יותר כאשר אנליסט בשירות לוקהיד מרטין עבר על פני עבודתו של אופימצב ונעזר בה עבור פיתוח החמקן האמריקאי.
פריצת דרך ראשונית בפיתוח המטוס הגיע לבסוף מצדה של מחלקת "סדנת הבואשים" של תאגיד לוקהיד מרטין. ב-1975 הניחו מהנדסים שמשטחים מעוקלים משקפים תדרי מכ"ם לכיוונים רבים, באופן דומה לכך שבועת סבון משקפת את אור השמש. הונח כי במצב שבו זוויות המטוס יהיו שטוחות, בדומה לצלעותיו של יהלום, מספר החזרי התדרים יוגבל באופן משמעותי. הדרישות לשינוי זוויות המבנה של המטוס הובילו להידבקות הכינוי "יהלום חסר תקווה" שכן היו ספקות רבות לגבי היכולת לתפעל את מטוס שכזה ורק לאחר לחץ ממושך העניקה DARPA אשרה לקידום ההצעה של לוקהיד ב-1977 . בראש תוכנית הפיתוח עמד בן ריץ' (Ben Rich), שפעל תחת הדירקטור של סדנת הבואשים, קלארנס "קלי" ג'ונסון, ובהמשך גם ירש אותו.
הפיזיקאי ג'יימס קלרק מקסוול בזמנו פרסם מערך משוואות שיכולות לנבא כיצד גוף בעל צורה נתונה יפזר, או ישקף, קרינה אלקטרומגנטית. שני מהנדסי סדנת הבואשים, ביל שרודר (Bill Schroeder) ודניס אוברהולזר (Dennis Overholser) פיצחו את המשוואות של מקסוול ביחס להצעות של ריץ' בשנת 1975. עבור הוכחת היתכנות של ההצעה של ריץ' עבור חמקן, החלו בסדנת הבואשים בפיתוח האב טיפוס של ה-F 117, "האב בלו" (Have Blue), אשר יצא לטיסת בכורה בינואר או פברואר 1978. מחירו של האב טיפוס 37 מיליון דולר אמריקאי. במהלך ניסויי האב טיפוס נעשה שימוש במערכת טיסה-על-חוט המבוסס על המערכת של ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון. לאחר הצלחת מערכת הטיסה-על-חוט בייצוב האב טיפוס, החל הפיתוח של ה-F 117 מתוכו. המשטחים ופרופילי הקצוות הותאמו לכך שמכ"ם עוין יחזיר אותות קרן צרה ככל הניתן, שיופנו בזווית כך שלא ישובו לגלאי המכ"ם של האויב. לכל הדלתות והלוחות הנפתחים במטוס נבנו קצוות משוריינים קדימה ואחורה כדי לשקף מכ"ם. מבנה המטוס בנוי בעיקר מאלומיניום, עם טיטניום באזורי המנוע ומערכות הפליטה. המשטח החיצוני של המטוס מצופה בחומר סופג מכ"ם (RAM). שטח חתך מכ"ם (שח"ם) של ה-F-117 נאמד בין 10 ס"מ ל-100 ס"מ.
טיסת הבכורה של ה-F 117 נעשתה ב-18 ביוני 1981. לוקהיד קורפוריישן בנתה 59 מטוסי F-117 בנוסף לחמשת מטוסי הפיתוח הראשונים במתקן הניסויים בברבנק, קלפורניה, שהועברו לאזור 51 בנבדה להרכבה והטסה, כאשר ה-F 117 המבצעי הראשון התקבל על ידי חיל האוויר של ארצות הברית ב-23 באוגוסט 1982. ה-F 117 נכנס לשירות רשמי ב-15 באוקטובר 1983. מטוסי ה-F 117 תופעלו תחילה בידי היחידה הטקטית 4,450 שבסיסה בנליס. לקראת סוף 1989 פורסם פרויקט הפיתוח של החמקן לציבור הרחב. בעבור הפיתוח של ה-F 117 נדרשו מספר גורמי מפתח מצד גורמים בכירים, כגון תמיכה חזקה ומתמשכת בתוכנית מבכירי מחלקת ההגנה וחיל האוויר, נכונות להאציל סמכויות לדרג המהנדסים בסדנת הבואשים, המאפשרת מענה מהיר לבעיות המבוססות על הבנה מעמיקה של קשיי הפיתוח וסובלנות על אף הסיכון וחוסר הוודאות ששרר לגבי תוצאות התוכנית.
הנעה
לנוכח הצורה האווירודינמית הבלתי-יציבה של ה-F 117, הוא מונע על בסיס הנעה וקטורית עם 2 מנועי טורבו מניפה של חברת ג'נרל אלקטריק מדגם F404 בדחף של 48.0 קילו ניוטון. ההנעה הווקטורית משמשת עבור הטיית הסילון של המנועים ובכך כוונון התנועה של המטוס. הנעה וקטורית מאפשרת תמרונים שאינם אפשריים עבור מטוסים ללא הנעה וקטורית, תכונה הנקראת "תמרוניות-על" (super-maneuverability) המקנה להם יתרון גדול בקרב אוויר. בעזרת התמרוניות-על ה-F 117 יכול לבצע המראה ונחיתה אנכית. מבנה המנועים מורכב מטיטניום עמיד בלחץ הסילון, אשר בשימוש בו יתרון של משקל ויתרון של כמות (ישנם מרבצי טיטניום גדולים באזור האגן הגדול). בנוסף להנעה הווקטורית נעשה כאמור גם שימוש בארבע מערכות בקרת טיסה טוס-על-חוט ממוחשבת התורמת בדיוק ובהורדת משקל בנוסף להליך הייצוב של המטוס.
סדרת מנועי 'ג'נרל אלקטריק F404' (General Electric F404) הייתה מבין המנועים הרבגוניים ביותר מסוגה. זהו מנוע טורבו-סילון הכולל טורבינת גז המייצרת אנרגיה מכנית בעזרת בערה ומדחף הנעזר באנרגיה המכנית בשביל להסיע את האוויר. בין לבין המנוע בשימוש גם במטוסי בואינג F/A 18 הורנט, A-4SU סופר סקייהוק בשירות הכוחות המזוינים של סינגפור ומטוסים נוספים. בתחילת שנות השמונים התקינה נורת'רופ גראמן את ה-F404 במטוס קרב חד-מנועי מסוג F-5, שבהמשך גם היה נתון לשימוש בנורת'רופ F-20 טייגרשארק. בערך בתקופה שבה לוקהיד מרטין זכתה בחוזה עבור פיתוח ה-F 117 בשנת 1978, F 18 של מקדונל דאגלס הגיע לראשונה לשמיים. ג'נרל אלקטריק עיצבה את מנוע ה-F404 החדש במיוחד עבור ה-F 18. ה-F404, בעל מוניטין אמין לתחזוקה, קל משקל ובעל מחיר סביר, השיג מוניטין מוצלח במהרה. ה-F404 הפך גם לאפשרות מסקרנת עבור ה-F 117, שהיה באותה העת בפיתוח סודי. ללא ידיעה של כמעט איש מלבד המהנדסים בפס ייצור של ג'נרל אלקטריק במסצ'וסטס, הפיתוח של מנוע נוסף עבור ה-F 117 נשמר בסודיות מוחלטת. זו הייתה גרסה כמעט זהה ל-F404 של ה-F 18. המנועים שיועדו עבור F-117 הופרדו בפס הייצור שבו נבנו מאלו שיועדו עבור ה-F 18.
מנוע F404 שוקל כ-13,000 קילוגרם. מהירות מרבית של ה-F 117: מאך 0.92 (617 מייל/שעה, 993 ק"מ/שעה), מהירות שיוט: 0.92 מאך. טווח טיסה מקסימלי: 1,720 ק"מ. גובה מרבי: 45,000 רגל (13,716 מטר). ב-F 117 ניתן לבצע תדלוק אווירי. שטח כנף: 780 רגל² (73 מ"ר).
מבנה המטוס והאווירודינמיקה
העיצוב הייחודי של ה-F 117 בעל המושב היחיד סיפק יכולות לחימה יוצאות דופן. ה-F 117 דומה בגודלו למקדונל דאגלס F-15 איגל. למטוס מבנה זוויות חדות עשויות אלומיניום, טיטניום ונירוסטה. מבחינה חיצונית, מטוס ייחודי זה מורכב מהיבטים רבים לכיוון אנרגיית המכ"ם הרחק מהפילטר שקולט את התדרים, בדומה לעיצוב ההרכב של "היהלום חסר התקווה" של האב טיפוס האב בלו. על מנת להוריד את חתך המכ"ם שלו (RCS), גוף המטוס לא בנוי ממתכת אשר מחזירה תדרי מכ"ם אלא כוללת שכבה דקה של חומר בולע מכ"ם, אשר אינו מחזיר את התדר. למטוס זנבות תאומים המייצרים באחוריו צורת "V" ואלו מרוכבים מגרפיט תרמופלסטיק. כל הפתחים במטוס (פליטות מנועים, פתחי אוורור וכו') מכוסים ברשתות או במסכים להפחתת השתקפות המכ"ם.
אוויוניקה
תא הטייס של המטוס מצויד במערכת תצוגה עילית (HUD) התורמת להתמצאות של הטייס באשר מתרחש בשטח, מחווני תצוגה רב תכליתיים, ומערכת מפות דיגיטלית נעה. תפקידי הניווט מטופלים על ידי טבעת לייזר של גירוסקופ ומערכת זיהוי מיקום גלובלית (GPS). לביצוע משימת הפצצות הליליות, ה-F 117 אשר כונה "מטוס הסילון השחור" (Black Jet) נעזר במערכת זיהוי, התמקדות וייעוד בעזרת קרינה אלקטרומגנטית תת-אדומה (IRADS) עם יכולת התמקדות בגורמים הנמצאים קדימה ומטה למיקום המטוס באוויר. פונקציית מיקוד הלייזר של ה-IRADS מנחה את מערך התחמושת המדויקת שנושא ה-F 117 בדיוק קטלני. אף על פי שמטוס זה יכול להשתמש במגוון אמצעי לחימה טקטיים ומדויקים, הנשק המועדף בשימוש היה פצצת ה-GBU 27 המודרך בלייזר, שפותח במיוחד עבור ה-F 117. עם יכולתו לחדור מעל 6 מטרים של בטון מזוין, יכול ה-F 117 להביא להשמדת בונקרים ובורות פיקוד והדרכה לוגיסטית ומקלטי נשק ומטוסים של האויב הנמצאים על הקרקע.
תכנון מפורט של משימות לאזורי מטרות מוגנים מאוד מתבצע על ידי מערכת תכנון משימות אוטומטית, שפותחה במיוחד כדי לנצל את היכולות הייחודיות של ה-F 117. מערכת זו, המנצלת את טכנולוגיית המחשב המהירה, מחשבת את נתיב הטיסה הבטוח ביותר לנוע דרכו אל עבר המטרה ובחזרה בהתחשב במערכות המכ"ם הסובבות. ה-F 117, בעזרת התדלוק האווירי, יכול לתמוך בהתחייבות צבאית ברחבי העולם, והוא מהווה גורם הרתעה מרכזי בתוך הכוחות הצבאיים האמריקאים. ה-F 117 נותר בחזית הטכנולוגית באמצעות מערכת מתוכננת לשיפור מערכות הנשק.
למטוס ה-F 117 אין מכ"ם משל עצמו וכאשר חודר שטח עוין בטיס כל האנטנות שלו מוחבאות בכדי להימנע מקליטתו בידי מכ"ם אויב. למטוס תוכננה מערכת אחת שנועדה לתפקד לזיהוי גורם עוין בדומה למכ"ם, אך המערכת מושבתת בעת מבצע התקפי, מכיוון שכל האנטנות מוסתרות.
מטרות מבצעיות
על אף העובדה שה-F 117 נודע כמטוס קרב, הוא למעשה פעל מבצעית כמטוס תקיפה מפציץ. המטוס לא יועד לקרבות אוויר אך כאשר הועלתה האפשרות של קרב אווירי על הפרק בעת הפיתוח של המטוס, קרבות ניסוי הוכיחו כי הוא מסוגל להתביית בקרב אווירי על מטרות אויב דרך טילים מונחים בקרינה תת-אדומה. נכון ל-1988, ההנהגה הצבאית והמדינית האמריקאית ניסו לשמור את קיומו של ה-F 117 בסודיות מידיעת הציבור אך לנוכח דליפת מידע הפנטגון הודיע לציבור הרחב על השימוש במטוס. מבחינה מבצעית ה-F 117 מעולם לא שימש עבור קרבות אוויר. למטוס יש שני מסעי נשק, אחד לכל אחד מנשקיו העיקריים, שהם פצצות מונחות לייזר. דרך מערכת האוויוניקה של המטוס, מערכת המחשוב הפנימית יכולה להתאים עצמה לטיסה לילית ולקליטה בעזרת חיישן של עצמים מרוחקים.
היות שה-F 117 הוא מטוס הנע במהירות תת-קולית, פעילותו המבצעית בעת הפצצת מטרות תלויה כמעט לחלוטין במערכת החמקנות שלו. הודות ליכולת החמקנות שלו ולאוויוניקה, ה-F 117 היה בעל יכולת גבוהה בחדירה לתוך שטח עוין ובהתבייתות על מטרות אויב בקרקע. כל כלי הנשק הנושאים על ידי ה-F 117 מאובטחים במעגן טרפזי ייחודי שמורד בלחץ הידראולי. מבנה זה מבוסס על מפרט העיצוב הראשוני של המטוס, שקבע כי עליו להיות מסוגל לשאת חלק נרחב מכלל סוגי הנשק במלאי חיל האוויר האמריקאי. במקרה זה, ה-F 117 מסוגל, לפחות בתיאוריה, לשאת נשק מונחה מכ"ם כגון טילי אוויר-אוויר AIM-7 ספארו. רק מספר מצומצם של ניסויים קרקעיים של המטוס בירי של טילי AIM 9 סיידוויינדר הושלמו.
נשיאת טילי Paveway
למטוס 2 מפרצי נשק פנימיים (ניתן לטעון שתי פצצות או טילים בלבד): לכלל הטילים מסדרת Paveway מצורפת מערכת JDAM (ראשי תיבות של Joint Direct Attack Munition), מערכת זנב ההופכת פצצות אוויר שעד כה נפלו במסלול בליסטי חופשי למדויקות, המכונות "פצצות חכמות". הפצצה פותחה על ידי חיל האוויר האמריקני במשותף עם חיל הים האמריקני בעקבות לקחי מלחמת המפרץ ומיוצרת על ידי חברת בואינג האמריקאית. השימוש המבצעי הראשון שלה היה ב"מבצע כוח מאוחד" בשנת 1999.
יכולת נשיאת נשק גרעיני
במקור, תוכנית הפיתוח הבכירה שהולידה את ה-F 117 כללה את המטרה שהמטוס יוכל לשאת את רוב כלי הנשק שהיה לחיל האוויר האמריקאי להציע עבור מטוסי הקרב והתקיפה הטקטיים שלו נכון לאותה העת - שנות ה-70. בהתייחס לחישוב המגבלות והחוזקות של המטוס צומצם תפריט הנשק המבצעי שלו במידה ניכרת. ובכל זאת, כל ממשקי תא הטייס ויכולות החמקנות ודיוק מערכות התקיפה המגוונות נכללו בעיצוב - כולל האפשרות להיענות להוראה לשאת ולהפעיל פצצות נשק גרעיני מסוג B61 ו-B57, שתיהן מהוות נשק גרעיני טקטי.
היסטוריה מבצעית
המטוס השתתף במגוון עימותים, בהם: הפלישה האמריקאית לפנמה, מלחמת המפרץ, מלחמות יוגוסלביה ומלחמת עיראק.
הפלישה לפנמה
בעקבות מאבקים בין ארצות הברית לממשלת פנמה אשר רוכזו בעיקר בשאלת השליטה על תעלת פנמה ובהתרחקות פנמה מסביבת ההשפעה האמריקאית, ממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש החל ב-1989 ב"מבצע מטרה צודקת" - הפלישה האמריקאית לפנמה, שנועדה להדיח ולהעמיד למשפט את העריץ מנואל נורייגה ולפזר את צבא פנמה. המבצע התקיים בין 20 בדצמבר 1989 ל-31 בינואר 1990.
עבור טיסה מבסיסיו בארצות הברית ועד לפנמה, נדרשו חמישה תדלוקים אוויריים של ה-F 117 בדרכו. שניים מתוכם התקיימו בשמי מפרץ יוקטן, שהפריד את חצי האי יוקטן במקסיקו מקובה. במבצע מטרה צודקת הוטסה לעבר פנמה טייסת בת שמונה מטוסי F 117 מתוכם שניים היו מטוסי רזרבה במערך. שני מטוסים קיבלו הוראה לשוב לבסיס טופיקה לאחר התדלוק האווירי הראשון. שני המטוסים המובילים תקפו בסיס צבאי בריו האטו, 65 מייל דרום-מערב לפנמה סיטי. ארבעת מטוסי ה-F 117 הנותרים נועדו להשתתף במבצע מסווג ללכידת הדיקטטור נורייגה. רגע לפני הכניסה למרחב האווירי של פנמה, המשימה לתפוס את הדיקטטור בוטלה כאשר המודיעין דיווח שהוא לא נמצא בכל אחד מהיעדים הפוטנציאליים. לאחר המתקפה עם הגיחה של המטוסים, טייסת ה-F 117 שבה למקום מבטחים מסווג, ייתכן שהיה זה בסיס אווירי בטקסס.
בגיחה הבאה נשלחה טייסת ה-F 117 לתקוף את צריפי צבא פנמה שהכילו שתי פלוגות רגלים. המטרה הייתה הפלת פצצות MK-84 בידי טילי GBU-10 Paveway II קרוב מספיק למיקומם של בניינים כך שההדף יקשה על כוחות צבא פנמה הישנים לזהות את יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית בנחיתתה על הקרקע. הפצצות הופלו במרחק של 50 מטרים בלבד מהצריפים, אך הערפל באקלים היווה כשל אסטרטגי בהנחתת יחידת הריינג'רס. סגן גנרל קרל שטיינר, מפקד הקורפוס האווירי ה-18 במהלך המבצע, בחר ב-F 117 למבצע עקב הדיוק שלה והסיכוי הגבוהה כי תצליח להגניב את יחידת הריינג'רס לקרקע. המודיעין של צבא פנמה עלה על התוכנית האמריקאית שלוש שעות לפני יציאתה לפועל. מעבר לשינוי כיוון הרוחות עם התקרבות המטוסים למטרה, שינוי תוכנית ההתקפה ברגע האחרון הוביל לכשל לוגיסטי כך שכל אחד מהמטוסים הפיל את הפצצה בזמנו ולא כולם באופן אחיד.
Vatos Locos (ידיים באוויר)
"Vatos Locos (ידיים באוויר)" הוא שיר של צמד ההיפ הופ הישראלי סאבלימינל והצל, אשר יצא לאור ב-10 בינואר 2023 באמצעות תאקט רקורדס, כ-14 שנים לאחר פירוק הצמד ועל מנת לקדם את מופעי האיחוד שלהם בהיכל מנורה מבטחים. כמו גם, זה הסינגל הראשון של הצל מאז פרישתו מתאקט רקורדס, לאחר צאת אלבום הסולו "לא שם זין" ב-2007, על רקע הסכסוך עם סאבלימינל.
לוקהיד F-117 נייטהוק
מהלך המלחמה
המערכה האווירית במלחמת המפרץ נשאה תפקיד מכריע במלחמה. בנקודה זאת, על אף הפופולריות של המטוס בתערוכות אוויריות, מידה לא מבוטלת של סודיות עדיין אפפה אותו. בשעה 2:51 לפנות בוקר (שעון סעודיה), 17 בינואר 1991, יצאה גיחה ראשונה של טייסת F 117 על מטרות באזור מרכז עיראק. גיחה זאת סימלה את תחילת מבצע "סופת מדבר" (Operation Desert Storm). במהלך הגיחה הופצץ מטה הפיקוד של שדרי המכ"מים העיראקים אשר בבגדאד. לאורכה של המלחמה, אך ורק ה-F 117 ביצע הפצצות לתוך הבירה העיראקית . בהמשך נשלח גל הפצצה שני בשעה 04:00 לפנות בוקר וגל שלישי בשעה 08:00 בבוקר. מתוך 49 מטוסים, 28 פגעו במטרותיהם. בין מטרות אלו היו עיקרי המרכזים האסטרטגיים שלהם הייתה חשיבות נחרצת בעבור המודיעין העיראקי.
Vatos Locos (ידיים באוויר)
רקע וקידום
בשנת 2009, לאחר שיתוף פעולה ממושך של סאבלימינל והצל כצמד ובמסגרת משפחת תאקט, הצל סיים את חוזה ההקלטות שלו בחברת משפחת תאקט, בעקבות מחלוקת בין השניים. מאז, השניים ניהלו סכסוך ממושך שכלל האשמות וגידופים משני הצדדים בכלי התקשורת. ב-15 בספטמבר 2022 פרסם הצל סרטון בעמוד האינסטגרם שלו בו הוא מבקש את התנצלותו של סאבלימינל, באומרו כי ברצונו לסיים את הסכסוך ביניהם. כשלושה ימים לאחר מכן, נפגשו השניים ואף פרסמו תמונה שלהם יחד באולפני תאקט רקורדס.
לוקהיד F-117 נייטהוק
מהלך המלחמה
מזג האוויר החל להטריד את הפעילות של ה-F 117 במפרץ. בלילה השני הייתה סופת חול קשה ורק 23 מטרות אכן נפגעו. בנוסף על כך, הופל מטוס עיראקי מסוג אדנאן-1 (Adnan 1), פיתוח של איליושין Il-76 סובייטי. רק שש הפצצות מוצלחות הושגו בלילה השלישי. בלילה הרביעי הדברים התהפכו לטובה כאשר 17 מטרות הושמדו וכך היה גם בלילה החמישי. בלילה בין 21–22 בינואר היה מזג אוויר שהיטיב עם הפעילות הצבאית ואפשר ל-14 מטוסים לרשום 26 פגיעות ושתי החמצות על מטרות בסביבות בגדאד. מטרות אלו כללו: מפקדת משרד ההגנה העיראקי, מפקדת חיל האוויר, מפקדת ביטחון פנים, ארמון הנשיאות, סוללות של טילי קרקע-אוויר שנשבו בידי כווית, ומתקן לוחמה ביולוגי שהיה בתהליך פיתוח.
Vatos Locos (ידיים באוויר)
רקע וקידום
ב-25 באוקטובר 2022, במהלך הופעה של סאבלימינל, הזמין את הצל לבמה והשניים הכריזו יחד על מופע משותף שעתיד להתקיים ב-21 בינואר 2023 בהיכל מנורה מבטחים. ב-17 בנובמבר, חשפו כי הם מקליטים שיר משותף לקידום המופע. זהו הסינגל הראשון שלהם כצמד מאז "In Tel Aviv" מ-2006, והשיר הראשון בכלל מאז "הציוני האחרון" ו"יוצא מפוקוס", שיצאו במסגרת האלבום "לא שם זין" של הצל ב-2008.
לוקהיד F-117 נייטהוק
הערכה וביקורת פעילות המטוס
15 אחוז מהגיחות המתוכננות במהלך 10 הימים הראשונים בוטלו בעקבות ראות לקויה או תנאי שמיים מעוננים ומעורפלים. תקרות ענן של 5,000 עד 7,000 רגל היו נפוצות, במיוחד במהלך הימים האחרונים של המערכה הקרקעית לשחרור כווית. כיסוי עננים נמוך מנע לעיתים קרובות מ-F 117A להשיג את המטרות שלהן הוא כיוון. כמו כן, במשך 43 ימים מטוסי ה-F 117 נייטהוק והטייסים שלהם טסו ברצף משימות של 5.4 שעות בממוצע כל משימה, והטילו פצצות על מרכז העיר בגדאד, לעיתים קרובות בהפצצת אתרים שלהם היו מקורבים תושבים חפים מפשע.
Vatos Locos (ידיים באוויר)
קבלה ביקורתית
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בחיוב, בטענה כי החיבור בין השניים "מרגיש טבעי כל כך כאילו לא חלפו השנים ביעף". הוא הוסיף: "הפזמון קליט ובשיק קרנבלי לטיני ומכשף, הטקסט מהודק והביצוע המחשמל של השניים משרת היטב את השיר, כמו גם קולות הליווי בהפקה מוזיקלית שמוציאה מהמכלול את המיטב". בסקירה חיובית שפורסמה ברשת 13, נאמר כי השיר "זורק אותנו 15 שנה אחורה".
לוקהיד F-117 נייטהוק
הערכה וביקורת פעילות המטוס
למרות הכישלונות הללו, ה-F 117A התגלה כבעל ערך רב במהלך מלחמת המפרץ. ביום הראשון של המלחמה, רק 36 מטוסי F-117A (פחות מ-2.5% מהנכסים הטקטיים של קואליציית האו"ם) היו בחזית המפרץ, ובכל זאת הם תקפו 31% מהמטרות באותו יום. במהלך 24 השעות הראשונות, 30 F-117A תקפו 37 יעדים שסווגו בידי מטה הפיקוד האמריקאי כבעלי ערך גבוהה בעיראק. פעילות ה-F 117A לפגיעה במטרות בבגדאד, אשר עיוורו את מכונת המלחמה העיראקית עוד בלילה הראשון, השביתה בפועל 7,000 טילי קרקע-אוויר מכווני מכ"ם, 7,000 תותחי נ"מ ו-800 מטוסי קרב לצד שלל המכ"מים ומרכזי הפיקוד שהנחו אותם.
Vatos Locos (ידיים באוויר)
הצלחה במצעדים
השיר נכנס למקום ה-13 במצעד השבועי של מדיה פורסט. בשבוע עליית מופע הצמד בהיכל מנורה מבטחים, טיפס השיר אל המקום הראשון.
לוקהיד F-117 נייטהוק
מלחמות יוגוסלביה
במסגרת מלחמות יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בהנהגת הרודן סלובודן מילושביץ' ביצעה סדרה נרחבת של פשעי מלחמה נגד עמים שונים כקרואטים ובוסניאקים. שיאם של פשעי מלחמה אלו הגיע במהלך רצח העם הבוסני. בהמשך המאבק, במסגרת מלחמת קוסובו, נאט"ו צידדה בצבא שחרור קוסובו נגד כוחותיה של סרביה בכדי לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין הצבא של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו, כך הוגדרה מטרתה העיקרית. ממשל ביל קלינטון פעל למנוע רצח עם נוסף שיבוצע בידי הצבא הסרבי, הפעם בתושביה האלבנים של קוסובו . במסגרת כך הוצא לפועל מבצע כוח מאוחד של צבאות נאט"ו נגד סרביה ומונטנגרו.
ביום ראשון, 21 בפברואר 1999, 12 מטוסי F-117A נחתו בבסיס האווירי אביאנו, אשר באיטליה, כדי לתמוך בפעולות אוויריות אפשריות של נאט"ו מעל אדמת הרפובליקה לשעבר של יוגוסלביה. פריסת הכוחות הוכרזה עוד ב-17 בפברואר, וצוותי אוויר, תחזוקה ואנשי תמיכה אשר מנו כ-250 איש החלו להגיע למטוסי תובלה בואינג C-17 גלובמאסטר III ב-20 בפברואר. 12 מטוסי ה-F-117A הגיעו בארבע ספינות נפרדות. ב-24 במרץ החלה נאט"ו במבצע של צבאות הברית כמאמץ לאלץ את הנשיא מילושביץ' להגיע להסדר שלום בקוסובו. הגיחות הראשונות התקיימו לאחר 13:00 בצהריים. מטוסי F-117 הפציצו מטרות מכ"ם ונ"מ בפרברי הבירה הסרבית בלגרד. תצפיתנית איטלקית דיווחה:
הפלת מטוס F-117A בשמי סרביה
ב-08:00 בבוקר 27 במרץ יחידת נ"מ של צבא סרביה שהפעילה סוללת נ"מ מדגם S-125 נייבה הצליחה ליירט F-117A. הטייס נטש את המטוס והוצא מאזור הקרבות על ידי יחידות איתור וחילוץ. הפלת מטוס ה-F 117A בשמי סרביה ב-27 במרץ 1999 הייתה ההפלה היחידה של מטוס ה-F 117 והיא פגעה קשות במוניטין שלו כמטוס בלתי נראה. בשונה ממבצע סופת מדבר בעיראק, במהלך מבצע כוח מאוחד נעשה שימוש חוזר באותן דרכים אוויריות. במהלך הגיחות הצבאיות כולן הוטס ה-F 117 לצד מטוס לוחמה אלקטרונית נורת'רופ גראמן EA-B6 פרוולר. המטוס שהופל טס לבדו מכיוון שבאותו היום מזג האוויר חייב את ה-EA B6 להישאר על הקרקע. על הגיחה של מטוסי ה-F 117 בבודדים נודע לצבא הסרבי דרך מודיעין חשאי שפעל באיטליה, אשר בה היו בסיסי חילות נאט"ו.
מפקד סוללת הטילים החליט להציב מארב למטוסי החמקן, תוך פריסת סוללות S-125 נייבה בזווית ירי טובה על טווח דפוס הטיס האווירי של מטוסי נאט"ו כשהם טסו חזרה לאיטליה. הכוחות הסרבים מצאו פרצה ביכולת החמקן מכיוון שניתן לזהות מטוסי חמקן על ידי מכ"מים מכוונים בתדר גבוה למטווחים קצרים. עם זאת, מהלך זה עדיין דורש לטאטא את השמיים אחר מטרות שונות, ובתוך כך להאיר את החמקנים כמטרות יחידות על גבי שדר המכמ"ים של האויב. פרצה זאת בעצם יכולת החמקנות של המטוס לא רק נתנה לכוחות הסרבים העוינים הזדמנות להניס את מטרות מטוסי החמקן הרחק מהמיקום המקורי שלהם, אלא גם הותיר פגיעה אפשרית של טילי נ"מ.
בשלושים באפריל התרחשה תקרית נוספת, כאשר שני טילי קרקע-אוויר התבייתו וכמעט הפילו מטוס F-117 נוסף בעת גיחה שביצע. הפלת ה-F 117 שימשה רבות את התקשורת היוגוסלבית כתעמולה אם כי היא לא נמשכה לזמן רב שכן מלחמת קוסובו הסתיימה מספר חודשים לאחר מכן. חלקים מהמטוס שהופל נשלחו לרוסיה ולסין בעבור מחקרים של אותן ארצות, והשאר הוכנסו למוזיאון התעופה של בלגרד, שם הם מוצגים עד היום.
מהלך המשך המלחמה
ב-1 באפריל 1999 הפנטגון הודיע על תוכניות לשלוח 13 מטוסי F-117A נוספים לאירופה ב-4 באפריל. (פריסה שנייה שכללה 13 מטוסים כדי להחליף את המטוס שנפל ב-27 במרץ). גורמים תקשורתיים שונים העירו שה-F 117A מיושן כעת. ביום שבת, 3 באפריל, כ-250 צוותי אוויר, תחזוקה ואנשי תמיכה החלו להגיע לבסיס התעופה שפנגדהלם, גרמניה, על סיפון מטוסי תובלה C-5 גלקסי ו-C-141 סטארליפטר. ביום ראשון, 4 באפריל, נחתו 13 מטוסי ה-F 117A בשפנגדהלם לאחר טיסה של 12 שעות מבסיס חיל האוויר הולומן בארצות הברית. מטוס אחד המשיך לאביאנו, והתחבר עם הפריסה הראשונה ללקיחת מקומו של המטוס שהופל. רק 33 שעות לאחר מכן החלה הפריסה השנייה בביצוע הגיחה הראשונה שלה לשמי סרביה ומונטנגרו.
בסוף מאי הועברו מטוסי ה-F 117A ואנשי הצוות של אביאנו כולם לשפנגדהלם. מנקודה זו, כל מבצעי ה-F 117A הוטסו מבסיס התעופה שפנגדהלם, גרמניה. מטוסי תובלה רבים נכחו בפינוי של הבסיס באביאנו, שכן שימשו לפריסה מחדש של מטוס ה-F 117A המבוסס על אביאנו לשפנגדהלם. לאחר שמטוסי ה-F 117A עזבו את אביאנו, מקומם בבסיס התמלא במטוסי ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון. מהלך זה איחד מחדש את שתי פריסות מטוסי ה-F 117. ב-10 ביוני 1999 השעתה נאט"ו את ההתקפות האוויריות נגד סרביה ומונטנגרו לאחר 78 ימי גיחות הפצצה ללא הרף. בין 8 ל-9 ביוני, מטוסי ה-F 117A טסו ביותר מ-850 גיחות ללא נפילה אחד. ככלל, מטוסי נאט"ו טסו יותר מ-34,000 גיחות במבצע שנמשך 11 שבועות. ב-21 ביוני 1999 מזכיר ההגנה ויליאם כהן אישר את התחלת הפריסה מחדש של מטוסי ה-F 117 בארצות הברית.
מיום חמישי, 24 ביוני, ועד יום שבת, 26 ביוני, הגיעו מטוסי תובלה שהובילו את אנשי אגף הקרב ה-49 שתפעלו את מטוסי ה-F 117 לבסיס הולמן בארצות הברית. ביום שישי, 25 ביוני, 11 המטוסים הראשונים של F-117 נחתו חזרה בבסיס חיל האוויר לנגלי. ביום רביעי, 30 ביוני 1999, 2 מטוסי F-117A האחרונים שבו לבסיסם בארצות הברית. המטוסים הגיעו חזרה לבסיסיהם עם סימוני משימה - כפי שהיה כאשר ה-F 117A חזר ממלחמת המפרץ.
מלחמת עיראק
ב-2003 פרצה מלחמת עיראק כאשר ארצות הברית בהנהגת ממשל ג'ורג' ווקר בוש עמדה פעם נוספת בראשות קואליציה רחבה של מדינות, קבעה לעצמה למטרה להביא את משטר סדאם חוסיין לקיצו כחלק מתוך המלחמה העולמית בטרור. בליל המלחמה הראשון, 20–21 במרץ, יצאו מטוסי F-117 לגיחה לילית נרחבת שמטרתה לכרות את ראשי מערכות הנ"מ והמכ"ם העיראקיות. מטוסי ה-F 117 המריאו מבסיסים בקטר וטסו לעבר מטרות אסטרטגיות בבגדאד, טיסה בת שש שעות (הלוך חזור). בשעה 03:00 לפנות בוקר המריאו שני מטוסי F-117 ובשעה 05:30 בדיוק הפציצו מטרות מיועדות בלב בגדאד.
הפצצות של מטרות אסטרטגיות בידי ה-F 117 הגיעו לשיאן בהפצצה של מקום מפגש מיועד של נשיא עיראק סדאם חוסיין, ניסיון התנקשות שכשל. לפי הרשויות העיראקיות, 10 בני אדם נהרגו בהתקפה - אף על פי שסדאם חוסיין כנראה לא היה ביניהם.
השוואת חמקנים: F-117, F-22 ו-F 35
ה-F 117 לקח חלק פעיל לאורכה של מלחמת עיראק, אם כי המצב הנתון של ההגנה האווירית שפיתח הצבא העיראקי באותה תקופה וההתחמשות הנרחבת של מטוסי דור רביעי שאינם חמקניים כגון F-14 טומקט ומקדונל דאגלס F-15E סטרייק איגל הפחיתו במידה ניכרת את הצורך בחמקנות מטוסים. כניסתו של הלוקהיד F-22 ראפטור לשירות בדצמבר 2005 סימנה את כניסתו של מטוס הקרב החמקני הראשון שהפך מוכן לשירות קרבי מאז ה-F 117 נייטהוק. ה-F 22 ראפטור כלל חתך מכ"ם משופר מזה של ה-F 117, ושילב אותו עם המהירות, הגובה, יכולת התמרון והרב-גוניות של מטוס קרב בעל עליונות אווירית ברמה גבוהה בדומה ל-F 15 - פלטפורמה הרבה יותר מעשית מה-F 117 שהייתה מנוונת ביכולותיה בקרבות אוויר.
לאחר היציאה הרשמית משירות
באפריל 2008 סיים המטוס את שירותו בחיל האוויר האמריקני ופינה את מקומו לטובת ה-F-22 ואחר כך ה-F-35. מטוסי קרב F-117 נייטהוק ממשיכים להישמר בשירותי מילואים ומוטסים על ידי טייסי חיל האוויר האמריקאי, ולפי הדיווחים שמאושרים לכדי פרסום ממטה חיל האוויר האמריקאי, המטוסים משמשים לבדיקת טכנולוגיות התגנבות והתגנבות נגדית - מהלכי פיתוח שנושאים חשיבות רבה בהתמודדות צבאית שנועדה לשמור על עליונות אמריקאית מעל לחיל האוויר של צבא השחרור העממי (הרפובליקה העממית של סין), חיל האוויר הרוסי וחיל האוויר האיראני.
מספר דיווחים לא מאומתים מצביעים על כך שמצבו של ה-F 117 עשוי בהחלט להיות פעיל באופן רחב על אף הוצאתו הרשמית משירות, כאשר מספר דיווחים מצביעים על כך שהמטוסים נפרסו במבצעים בעיראק ובסוריה במשימות קרב ב-2016 - מבצע נחישות טבועה. פריסות אלו נועדו כביכול כיוזמה למטרות ניסוי שיטות התגנבות בשימוש לוחמה אלקטרונית משופרת. הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית התייחסו למטוס ה-F 117 נייטהוק כאיום פוטנציאלי עד לשנת 2016 - ייתכן וזאת על סמך מידע מודיעיני כלשהו, מה שמעיד על כך שהפלטפורמה של המטוס עודנה ממשיכה למלא תפקיד בתכנון מערך ההגנה האמריקאי. בלי קשר להערכת מעמדו וטווח שימושו בחיל האוויר האמריקאי, היכולות והביצועים של ה-F 117 נשארות מתחת לאלו של מטוסי קרב של הדור החמישי, ולנוכח התקדמות הפיתוח של מערכות ל"א בידי צבאות שונים, הפרצות ביכולותיו של המטוס הופכות אותו לפגיע יותר ויותר.
באוקטובר 2021 פרסם חיל האוויר האמריקאי סרטונים של אימוני טיס של F-117 מעל שמי קליפורניה.
חסידות ברסלב
חסידות ברסלב היא זרם בחסידות, שנוסד על ידי רבי נחמן מברסלב (1772–1810), נינו של הבעל שם טוב וסביב כתביו. החסידות נקראת על שם העיר ברסלב (כיום באוקראינה), שבה התגורר רבי נחמן במשך שבע שנים.
ראשיתה של חסידות ברסלב בשלהי המאה ה-18 במרכז אוקראינה, באזור שכיום נמצא מחוז צ'רקאסי והיא עברה תהפוכות רבות עד שהפכה בסוף המאה ה-20 לתנועת המונים הנפוצה במדינות רבות. לחסידות ברסלב תפיסת עולם ומנהגים המיוחדים לה.
תקופת רבי נחמן
חסידים התקבצו סביב רבי נחמן עוד בטרם קבע את מושבו בעיר ברסלב. תחילת כהונתו כאדמו"ר הייתה בשנת 1790 בעיר מדוודיווקה. מספר חסידיו גדל במהלך נדודיו לזלטפולי ומשם לברסלב. בתקופת חייו זכתה החסידות לגיבוי מצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב והחוזה מלובלין ובשלב מסוים גם מרבי שניאור זלמן מלאדי, ולכן מחלוקות שהיו לרבי נחמן עם הסבא משפולי ועם דודו ר' ברוך ממז'יבוז', לא פגעו בה באופן ניכר. בתקופה זו התעצבה חסידות ברסלב באופן שונה מחסידויות אחרות, באמצעות מנהגים שהנהיג רבי נחמן, ביניהם התבודדות ווידוי בפני הצדיק. בחצי השנה האחרונה של חייו השתכן באומן, ושם הכיר קבוצת משכילים יהודיים, כדוגמת הירש בער הורביץ, שעמו שיחק שחמט.
מאז פטירתו של רבי נחמן (בשנת ה'תקע"א - 1810) אין בחסידות ברסלב אדמו"ר או רבי מובהק. תלמידו של רבי נחמן, רבי נתן ברסלב, הנהיג את תלמידי רבי נחמן לאחר שנפטר אך לא שימש כאדמו"ר, זאת בשל ההערצה העצומה לרבי נחמן ובשל הצהרתו של רבי נחמן שאמר "ממני ועד משיח לא יהיו חדשות". בשל כך, כונו חסידי ברסלב ביידיש "טויטע חסידים", כלומר "חסידים מתים", ללא אדמו"ר חי.
תקופת רבי נתן
כאמור, לאחר מותו של רבי נחמן, עברה הנהגת חסידות ברסלב לתלמידו רבי נתן. עיקר עיסוקו היה הדפסה והפצה של תורת רבי נחמן, כפי שנמסרה בחייו, בכתב ובעל פה. בזכות עבודתו זו קיים בסיס ספרותי איתן לחסידות ברסלב, שמהווה תחליף מסוים לאדמו"ר חי. במהלך תקופתו של רבי נתן סבלו חסידי ברסלב מרדיפות קשות, במיוחד מצד רבי משה צבי גיטרמן, האדמו"ר מסאווראן, תלמידו של רבי אריה לייב משפולי. הוא פתח במסע נגד תלמידי רבי נחמן בשנת ה'תקצ"ה (1835), אסר לאכול משחיטת חסידי ברסלב, להנשא להם או לקחת מקרבם מלמדים. הדפסת ספרי ברסלב ברוסיה הצארית נאסרה עקב הלשנה. רבי נתן מברסלב נאסר למשך כחודש, בית המדרש של חסידי ברסלב באומן נסגר ורבי נתן היה צריך להסתיר את זהותו בחלק ממסעותיו. בספרות ברסלב מוזכרים מספר מקרים שבהם חסידי ברסלב הוכו, עד כדי רצח של ארבעה בני משפחה בברסלב. בתקופה זו הצטמצם מאוד מספר חסידי ברסלב הגלויים ועמד על כמה חסידים בודדים, בעיקר באומן, בברסלב, בטשערין ובטולטשין.
למרות הרדיפות, בתקופה זו התגבשה צורת חסידות ברסלב למשך מאה השנים הבאות. רבי נתן ייסד את מנהג העלייה לרגל לאומן בראש השנה (הקיבוץ באומן), כתב את ספרו ליקוטי הלכות והדפיס את ספריו של רבי נחמן - ליקוטי מוהר"ן וספר המידות. שלושה ספרים אלו הפכו לליבה של הספרות הברסלבית ומהווים כלי עיקרי להפצת חסידות ברסלב.
הדור השלישי
עם פטירתו של רבי נתן מברסלב בי' בטבת ה'תר"ה (1844) תמה התקופה שבה אישיות יחידה הנהיגה את חסידות ברסלב. רבי נתן מינה את רבי נחמן מטולטשין לממשיכו, אבל זה לא התכוון להנהיג את כלל החסידות, אלא עבר לאומן והנהיג את קהילת החסידים הקטנה שם. חסידי ברסלב התפזרו לקהילות זעירות ולעיתים חיו כבודדים, ללא מסגרת חברתית חסידית. במקביל לרבי נחמן מטולטשין קמו בחסידות ברסלב מספר מנהיגים רוחניים מקומיים. המשפיע הבולט בתקופה זו היה הרב נחמן רבה של טשערין, שכתב פירושים על ספריו של רבי נחמן, תמצת את הספר "ליקוטי הלכות" וערך אותו כעצות בספר "אוצר היראה".
בעקבות מותו של הרבי מסאווראן פחתו לתקופת מה הרדיפות נגד חסידי ברסלב, אך אלו התחדשו אחרי מותו של רבי נתן. רבנים וחסידים מחסידויות אחרות רדפו את חסידי ברסלב, במיוחד על רקע העלייה לרגל לקברו של רבי נחמן. שיא הרדיפות היה הרס בית המדרש של חסידי ברסלב באומן בשנת 1863, על ידי חסידי שושלת טשרנוביל ובעיקר חסידי סקווירה וטאלנה.
הדור הרביעי
המשפיעים הבולטים בדור הרביעי היו רבי אברהם חזן שלמד מאביו רבי נחמן מטולטשין (תלמידו של רבי נתן), ורבי אברהם שטרנהרץ שהיה תלמידו ונכדו של רבי נחמן מטשעהרין ונינו של רבי נתן.
בתקופה זו החלה להתבסס קהילת ברסלב גם בארץ ישראל. בשנת 1893 עלה לארץ הרב אברהם חזן והתיישב בעיר העתיקה בירושלים. בתקופה זו חי בצפת המשפיע רבי ישראל היילפרין (קרדונר) (תלמידו של רבי משה ברסלבר, תלמיד רבי נתן).
מלבדם פעלו בתקופה זו גם רבי אלתר טפליקר שהיה תלמידו של רבי נחמן מטשערין וגיסו של הרב חזן, רבי ברוך אפרים מחבר הספר "באבי הנחל", ורבי שמשון בַּרְסְקִי, צאצא של רבי נחמן וממנהיגי חסידי ברסלב באומן (ה'תרל"ג - ה'תרצ"ה).
בין מלחמות עולם
תקופה זו נחשבת לתקופת גאות בחסידות ברסלב, הן בפולין והן בארץ ישראל.
דעיכת החסידות באוקראינה
בשנות השלטון הקומוניסטי בברית המועצות דעכה חסידות ברסלב בארץ הולדתה, אוקראינה. חסידי ברסלב שנותרו באוקראינה לאחר מהפכת אוקטובר היו מנותקים ומבודדים מהקהילות היהודיות מחוץ לברית המועצות ונרדפו באופן קבוע על ידי היבסקציה. בין הבולטים בין חסידים אלה היו רבי לוי יצחק בנדר, שהגיע לאומן בשנת 1918 כאברך צעיר ונותר בה עד למלחמת העולם השנייה, ורבי אלימלך טפליקר, שהקים חדר מחתרתי לילדים בעיר פולנאה. החסידים בעיר אומן התאמצו להמשיך ולקיים את מנהגיהם למרות העוינות והרדיפות מצד המשטר החדש. "הקיבוץ הגדול" באומן שרד עד שנת 1937 וקהילת חסידים קטנה ונרדפת הוסיפה להתקיים בעיר עד הכיבוש הנאצי.