cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טריגון כד-אף
טריגון כד-אף (שם מדעי: Pteroplatytrygon violacea) הוא מין דג סחוס ממשפחת הטריגוניים החי בכל האוקיינוסים עד לעומק 100 מטר. הוא נפוץ גם בימים רדודים שונים. זהו המין היחיד בסוגו.
לטריגון זה ישנם סנפירי חזה גדולים ומעוגלים הרחבים יותר מאורך כל הגוף, למעט הזנב הדק, וצבעו כחול כהה עד שחור. הוא מגיע לאורך 1.3 מ' ולרוחב 59 ס"מ. פרטים בשבי הגיעו לרוחב 68 ס"מ ומשקל 13 ק"ג בזכרים ולרוחב 94 ס"מ ומשקל 49 ק"ג בנקבות, הגדולות יותר. טריגון זה "מעופף" מעל הגלים בתנועה המזכירה את הטחנים. עם זאת הוא נמוך מהם, בעל ראשים שטוחים ועיניים קטנות. כמו שאר הבטאים הפה מצוי בתחתית הגוף. טריגונים אלה משריצים 4–13 צאצאים בשנה.
הטריגון שוחה בים הפתוח בכל האוקיינוסים בימים טרופיים, סובטרופיים וממוזגים והוא מין הטריגון היחיד המעדיף שחייה באוקיינוס מאשר בימים רדודים. הוא שוחה עד לעומק 100 מ'. לעיתים הוא יצלול מתחת לעומק 380 מ', אך הוא ימות אם הוא יצלול למים קרים מדי (באזור 15 מעלות). הטריגון נודד באוקיינוס בחיפוש אחרי נתיבי מזון.
מזונו כולל יצורי ים השוחים בזרם כמו קריל, זחלי סרטנים, שטצדאים, מדוזות, מסרקניות, דיונונים שונים, תמנונאים וחשופיות ים שוחות. הוא ניזון גם מדגי גרם כמו מקרל, סרדינים, סוסוני ים וחדקוציים. הוא עצמו צריך להסתוות כדי להימלט מטורפי אוקיינוס כמו עמלץ לבן, כריש ארך-גף ולווייתני שיניים.
וואלטה אה אנדלוסיה
וואלטה אה אנדלוסיה (בספרדית: Vuelta a Andalucía; או רוטה דל סול) הוא מרוץ אופני כביש שנערך באנדלוסיה והתקיים לראשונה ב-1925. המרוץ נמצא בדרג האירופי של ה-UCI ProSeries. שיאן הניצחונות במרוץ הוא אלחנדרו ולוורדה הספרדי, שניצח במרוץ חמש פעמים.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1925, אז ניצח בו ריקרדו מונטרנו המקומי. אולם אחרי המרוץ הזה, לא התקיים המרוץ למשך 30 שנים, כשהוא חוזר להתקיים בשנת 1955, כשמנצח בו חוזה גומז דל מוראל. המנצח הראשון במרוץ שאינו ספרדי היה רודי אלטיג הגרמני, שעשה זאת בשנת 1964.
אפקט טטריס
אפקט טטריס מתרחש כאשר אנשים מקדישים את מלוא תשומת לבם לפעילות מסוימת במשך זמן רב מאוד, עד שהיא מצליחה לחדור למחשבות, לדימויים ולחלומות שלהם.
מקור שמה של התופעה הוא המשחק טטריס. אנשים ששיחקו טטריס במשך זמן ממושך נוטים למצוא את עצמם חושבים על דרכים שבהן ניתן להתאים בין צורות שונות בעולם האמיתי כמו קופסאות על מדף סופרמרקט ובניינים ברחוב, או להזות יצירה של צורות, אשר נופלות למקומן בפריסה בלתי נראית. במובן זה, אפקט טטריס הוא צורה של הרגל. אותם אנשים יכולים לחלום גם על נפילת טטרומינואים בשלבי ההירדמות או לראות תמונות של חלקים שנופלים בקצוות שדות הראייה שלהם או כשהם עוצמים את העיניים.
דוגמאות נוספות
אפקט הטטריס יכול להתרחש גם עם משחקי מחשב אחרים. הוא יכול להתרחש גם בעקבות משחקים לא דיגיטליים, כמו אשליות של קווים מעוגלים אחרי עיסוק ממושך בפאזל, או התממשות חזותית בלתי רצונית של קובייה הונגרית.
ברמה התחושתית, רגלי ים הם סוג של אפקט טטריס. אדם שזה עתה נעמד על האדמה, אחרי שבילה תקופות ארוכות בים והתרגל לתנודות הגלים, עשוי לחוש אשליה תנועתית של התנדנדות הקרקע.
ברמה המנטלית, תכנות מחשבים, הביא את העוסקים בפעולה זו לחלום חלומות על קידוד. מתמטיקאים דיווחו שהם חולמים על מספרים או משוואות.
מפרץ שלי
מפרץ שלי (באנגלית: Shelly Bay) הוא מפרץ בחצי האי מירמר בוולינגטון, ניו זילנד. רוב האדמות היו בבעלות כוח ההגנה של ניו זילנד במשך 124 שנים עד שנת 2009. כיום זהו אתר מתוכנן לפיתוח מגורים שנוי במחלוקת אשר נכון ליולי 2020 הוא נושא לשלושה תיקים משפטיים מתמשכים והצבעה עתידית של מועצת העיר עודנה תלויה ועומדת.
גאוגרפיה
מפרץ שלי נמצא במערב חצי האי מירימר, מצפון למצר היבשתי שלו והוא ממוקם במרחק 8 ק"מ לערך מהכביש ממרכז העיר וולינגטון. האדמה במפרץ היא חלק מפרבר וופלינגטון מאופויה וכוללת כמה אדמות מאוחזרות, עם גבעות סמוכות שנחפרו כדי לספק מילוי.
על פי ראש המחלקה לגאוגרפיה, סביבה ומדעי כדור הארץ באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון, האדמה במפרץ שלי נמצאת בסיכון מהצפות על החוף בשל עליית מפלס הים. בשנת 2019, הוא חזה שתוך ארבעים שנה, נזק שנראה בעבר אחת למאה שנים יתרחש אחת לשלוש או ארבע שנים. הוא סבר כי חומת ים אפשרית אך הגנה על הכביש סביב החוף תהיה בעייתית.
על פי מאגר המידע על הקרקעות של ניו זילנד, השם "מפרץ שלי" אינו רשמי; עם זאת אין מידע על מקור השם.
היסטוריה מאורית ורכישת קרקעות אירופית
בשנות 1820 ו-1830 נדדו לאזור מספר שבטים (איווי) מאוריים. הכפר הממוקם בקצה הצפוני של המפרץ נקרא מארו-קאי-קורו.
בשנת 1839 נרכש המפרץ על ידי החברה הניו זילנדית יחד עם רוב וולינגטון. מאוחר יותר יוגדר שטר הרכישה כפגום "מאוד". הוא נכתב באנגלית בלבד ולא הייתה בו מפה להגדיר גבולות.
שימוש ובעלות צבאית
בשנת 1885 הפך המפרץ לאתר בסיס כרייה נגד צוללות, בשל החשש מפני מתקפה רוסית. צריפי מחסני הכרייה והצוללת הוקמו בשנת 1887. הבסיס היה מקום פיצוץ בשנת 1891 שהרג אדם אחד. חקירה נערכה וחבר המושבעים שלה מצא כי אין מספיק ראיות ישירות כדי שיוכלו לומר מה גרם לפיצוץ. בשנת 1907 הועברה האדמה לידי הצי המלכותי הניו זילנדי.
רומן שברלה
רומן שברלה (בצ'כית: Roman Šebrle; נולד ב-26 בנובמבר 1974) הוא אתלט צ'כי לשעבר. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם, פעמיים ברציפות אלוף אירופה ושיאן העולם לשעבר בקרב עשר (9026 נקודות) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שעבר 9000 נקודות.
מפרץ שלי
שימוש ובעלות צבאית
בשנת 1942 החלה עבודת אחזור קרקע והאזור הפך לתחנה ימית בשם HMNZS Cook. בשנת 1946 הועברה הבעלות לידי חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ושמה שונה לבסיס חיל האוויר מפרץ שלי, כדי להכיל יחידת קייטרינג ועד 300 עובדים. בסיס חיל האוויר נסגר בשנת 1995 וכוח ההגנה הניו זילנדי העמיד את האדמה להחכרה. במקום היה מוזיאון ימי אך זה נסגר בשנת 2008.
טרוי פרי
טרוי דרוי פרי ג'וניור (באנגלית: Troy Deroy Perry Jr; נולד ב-27 ביולי 1940) הוא כומר אמריקאי והמייסד של כנסיית המטרופוליטן הקהילתית, המהווה שירות עבור לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב). הכנסייה נוסדה לראשונה בלוס אנג'לס ב-6 באוקטובר 1968 ומאז, התרחבה לכ-222 קהילות ב-37 מדינות בעולם.
מפרץ שלי
חוזה הסדר ווייטנגי
בשנת 2003, בית הדין בווייטנגי קבע כי מגיע לשבט איווי חלים פיצויים בגין מפרץ שלי. ב-14 בפברואר 2009 הועברה 4.5 דונם אדמה לידי השבט שקנה את הקרקע כחלק מהסכם להסדר וייטנגי בסך 25 מיליון דולר. ההסדר קשור למעשי עוולה שבוצעו בעת רכישת הקרקע בשנת 1839. בית המלוכה הבריטי התנצל על מכירה זו ואמר כי המעשה לקוי ומעולם לא קיימו הבטחות. הממשל לא הצליח להפריש עשירית מהאדמה למאורים כנדרש בתנאים, לקח קרקעות למטרות ציבוריות ללא תמורה, ונעל את קרקעות המאורים הנותרות בשכירות מתמדת. ההסדר כלל את הזכות לרכוש את הנכס במפרץ שלי (כמו גם כמה אדמות אחרות סביב וולינגטון) והאיווי בחרו לעשות זאת בעלות של 13.3 מיליון דולר לפחות.
רומן שברלה
ביוגרפיה
שברלה נולד בלנסקרואן, צ'כיה.
טרוי פרי
חיים מוקדמים
טרוי פרי הוא הבכור מבין חמישה אחים שנולדו לבוטלים הגדולים ביותר בצפון פלורידה (מבריחי אלכוהול בלתי חוקי), טרוי פרי ואדית אלן. מאז שהוא זוכר את עצמו, פרי הרגיש שנקרא להטיף, ותייג את עצמו כ"קנאי דתי". הוא הושפע מדודותיו, שקיימו תפילות רחוב בעיר הולדתו ושאירחו את פרי כשהוא נושא דרשות מביתם. אביו של פרי מת כשהוא נמלט מהמשטרה כאשר בנו היה בן אחת עשרה, מה שחזק את נחישותו של טרוי להיות מעורב בכנסייה ככל האפשר. לאחר שאמו נישאה בשנית והעבירה את המשפחה לדייטונה ביץ', פרי עבר התעללות על ידי אביו החורג וברח מהבית, לא חזר אלא לאחר שהתגרשה ממנו.
לאחר שקנאותו הדתית גברה, פרי נשר מהתיכון, והפך למטיף בפטיסט מורשה עד גיל 15. לאחר שפרי הביע את משיכתו ההומוסקסואלית לגברים, הכומר שלו הציע לו להינשא לאישה כדי "לפתור את רגשותיו". הוא התחתן עם בתו של הכומר שלו, פרל פיניון, בשנת 1959, בעוד כי לאחר מכן נזכר באומרו: "תמיד התעניינתי בבנות הכומר כי חשבתי שהן יהיו נשות מטיף טובות. לא אהבתי אותה כשהתחתנתי איתה, אבל כן אהבתי אותה לאחר מכן. השנה הראשונה שלנו". לפרי ופיניון נולדו שני בנים והם עברו לאילינוי שם פרי למד באוניברסיטת קלוורי ומכון התנ"ך מודי, שם למד במשך שנתיים. פרי היה המטיף בכנסיית אלוהים קטנה ולפעמים ניהל קשרים מיניים עם גברים אחרים, אך ראה בכך רק "חקר נעורים". אולם כשהיה בן 19, מנהלי הכנסייה אמרו לו שאחד הגברים שאיתם היה סיפר להם מה הם עשו יחדיו, אשר כתוצאה מכך, נאלץ לעזוב את הכנסייה מיד.
פרי ופיניון עברו לדרום קליפורניה, שם היה לכומר בכנסיית אלוהים של הנבואה. לאחר שאשתו של פרי מצאה את העותק שלו של הספר "ההומוסקסואל באמריקה" מאת הפרופסור דונלד וובסטר קורי מוסתר מתחת למזרנו, נישואיהם התפרקו במהירות והתגרשו לאחר חמש שנות נישואים. פרי הונחה להתפלל על כך שהוא "הוליך שולל על ידי רגשותיו ההומוסקסואלים את פיניון" ומאוחר יותר נאמר לו על ידי הבישוף שלו להתנער מעצמו בדוכן (מעמד מוגבה למטיפים בכנסייה נוצרית) ולהתפטר מהיותו כומר. פרי עבד בחנות כלבו סירס וגויס לצבא ב-1965, אשר במהלכן שירת כשנתיים בגרמניה.
הקמת כנסיית המטרופוליטן הקהילתית
בשנת 1968, לאחר ניסיון התאבדותו בעקבות פרשיית אהבה כושלת, והיותו עד לעצירתו של חבר קרוב על ידי משטרת לוס אנג'לס בבר ההומוסקסואלי "The Patch", פרי חש שנקרא לחזור לאמונתו ולהציע בה מקום קבלה עבור הומוסקסואלים ולעבוד את אלוהים בחופשיות. פרי הציג פרסומת בירחון אדבוקט שהכריזה על שירות פולחן המיועד להומואים בלוס אנג'לס אשר כונתה כנסיית המטרופוליטן הקהילתית (MCC). 12 אנשים התייצבו ב-6 באוקטובר 1968 לשירותו הראשון, בעוד "תשעה היו החברים שלי שבאו לנחם אותי ולצחוק, ושלושה באו בעקבות המודעה" אמר פרי. לאחר שישה שבועות של שירותיו בסלונו, עברה הקהילה למועדון נשים, לאולם, לכנסייה ולבסוף לתיאטרון שהכיל כ-600 חברים בתוך מספר חודשים. בשנת 1971 נחנך בניין משלה עם נוכחות של למעלה מ-1,000 חברים. בהיותו גלוי, גרם הבניין למספר בנייני "MCC" להיות מטרה להצתה, כולל כנסיית האם המקורית בלוס אנג'לס. בשירותיו, פרי ביצע את מה שמגזין טיים תיאר "כאיחודים הפומביים החד-מיניים הראשונים בארצות הברית" כבר ב-1968 והסמיך נשים לכמורה כבר ב-1972. באותה שנה, יצר את ספרו "האדון הוא הרועה שלי והוא יודע שאני הומו" (The Lord is my Shepherd and he Knows I am gay).
לכנסיית המטרופוליטן הקהילתית ישנם כיום כ-222 קהילות ב-37 מדינות. הסרט התיעודי משנת 2007, Call Me Troy, מציג את סיפור חייו ומורשתו של פרי, כולל ייסוד "MCC" ומאבקיו כמנהיג זכויות אזרח בקהילת הלהט"ב.
ארכיון מכון סמיתסוניאן
חפץ נוסף אשר נתרם הוא צלב קטן עשוי ויטראז' מאחד החלונות ההרוסים של כנסיית האם המקורית של לוס אנג'לס מטעם קהילת המטרופוליטן אשר נשרפה בהצתה בשנת 1973.
עיקר הרשומות ההיסטוריות של כנסיית המטרופוליטן הקהילתית נשמרות במרכז ללימודי להט"ב ומגדר בדת (CLGS) בברקלי, קליפורניה, ובמכון "ONE" בלוס אנג'לס.
אקטיביזם
האקטיביזם של פרי קיבל תפניות רבות, כולל תפקידים במספר מועצות של ארגוני להט"ב. בשנת 1973 החזיק במושב בוועדת מחוז לוס אנג'לס ליחסי אנוש. פרי עבד בזירות פוליטיות כדי להתנגד לאניטה בראיינט אשר הובילה את הארגון האנטי-הומוסקסואלי "הצילו את ילדינו" ב-1977, שביקש לבטל חקיקת חוק נגד אפליה שהעבירה העיר מיאמי על איסור אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, תחומי דיור ומגורים ציבוריים.
פרי גם פעל בהובלת ההתנגדות ליוזמת בריגס בקליפורניה אשר קראה להבטיח שמורים הומוסקסואלים או לסביות יפוטרו או יאסרו עליהם לעבוד בבתי ספר ציבוריים בקליפורניה. החל מ-4 בספטמבר 1977, פרי ערך צום של 16 יום על מדרגות הבניין הפדרלי בלוס אנג'לס כדי לגייס כספים עבור מאבק ביוזמה. בשנת 1978, הובסה היוזמה בעיקר בשל ארגון התנגדות עממי, בו השתתף פרי. פרי גם תכנן את הצעדה הלאומית בוושינגטון למען זכויות לסביות והומואים ב-1979 עם הפעיל רובין טיילר.
ב-28 ביוני 1970, פרי, יחד עם שני הפעילים, מוריס קייט ובוב האמפריז, הקימו את מצעד הגאווה הראשון ברחוב כריסטופר סטריט ווסט אשר לימים, יוגדר כמצעד הגאווה הוותיק ביותר בעולם.
בשנת 1978 זכה בפרס על רקע פעילותו ההומניטרית מטעם האיגוד האמריקאי לחירויות האזרח. פרי מחזיק בתוארי דוקטור לשם כבוד מבית הספר "Episcopal Divinity" בבוסטון ומכללת "Samaritan" (לוס אנג'לס) על עבודתו בתחום זכויות האזרח, בעוד בעשורים האחרונים, זכה לשבחים על ידי איגוד העיתונות הגאה עם הפרס ההומניטרי שלה.
ביום הולנטיין 2004 דיבר פרי עם קהל של נשואים טריים הומוסקסואלים בעצרת "שוויון בנישואים" בקפיטול מדינת קליפורניה עבור הכרה בנישואים חד מיניים במדינה.
במשך השנים, פרי הוזמן לבית הלבן בחמש הזדמנויות בהן,
פרי פרש מתפקיד מנחה כנסיית המטרופוליטן הקהילתית ב-2005, בעוד הכומרית ננסי ווילסון ירשה את תפקידו ב-29 באוקטובר 2005.
במרץ 2017, פרי הפך לאזרח האמריקאי הראשון שזכה בפרס "CENESEX" של קובה בעת ציון ערב הגאלה ה-10 הקובנית נגד הומופוביה וטרנספוביה, שהתקיימה בתיאטרון קרל מרקס בבירת המדינה, הוואנה, בה התכנסו קרוב ל-5,000 איש לכבוד הכומר פרי, כולל שגרירים מארצות הברית, צרפת, שווייץ וכן את שר התרבות הקובני. מריאלה קסטרו, בתו של נשיא קובה ראול קסטרו, העניקה לפרי את הפרס בציון רקע ההיסטוריה בעבודתו למען זכויות אדם וזכויות קהילת הלהט"ב ברחבי העולם.
מפרץ שלי
שימוש נוכחי
בבניינים שהיו בעבר חלק מבסיסי צבא הייתה תחזוקה מועטה אם בכלל מאז עזיבת הצבא. הרציף עצמו כמעט ונרקב. מספר אמנים שוכרים חללי סטודיו באזור. האזור כולל גם את בית הקפה Chocolate Fish; ראש העיר לשעבר קרי פרנדרגסט תיאר את בית הקפה כ"אייקוני" והוא התפרסם לאחר ששחקנים וצוותי טרילוגיית שר הטבעות פקדו אותו.
חלק מהסרט קינג קונג משנת 2005 צולם במפרץ שלי, כולל בניית חומת הענק המפרידה בין קונג לשאר אי הגולגולת. מפרץ שלי נמצא במרחק נסיעה קצר מאולפני מירימר ששימשו לצילומי הסרט.
פיתוח האזור
מאז סגירת בסיס הצבא הוצעו שימושים מרובים עבור אדמת מפרץ שלי, כולל קזינו, יצירת יערות גשם מלאכותיים ומוזיאון לסרטים, האחרון היה הצעתו של הבמאי פיטר ג'קסון. פיתוח האזור הוא נושא שנוי במחלוקת; אתר החדשות <i id="mwhQ">Stuff</i> דיווח כי כתב כ-400 מאמרים על מפרץ שלי בשנים 2011–2019.
הסכמת משאבים
הסכמת משאבים ניתנה לראשונה על ידי מועצת העיר וולינגטון בשנת 2017, אולם קבוצת הלובי Enterprise Mirimar ערערה עליה באופן חוקי. החלטה של בית משפט לערעורים בשנת 2018 ביטלה את הסכמת המשאבים הזו ואמרה כי המועצה פירשה בטעות את החוק כשהחליטה להעניק אותה. בעקבות החלטת בית המשפט, נערכה בחינה מחודשת של הליך ההסכמה, שנערך על ידי נציבים עצמאיים, שהושלם באוקטובר 2019. נציבים אלה אישרו הסכמת משאבים חדשה. הסכמה זו מאפשרת דיור אינטנסיבי יותר ממה שהתוכנית המחוזית של וולינגטון הייתה מאפשרת בדרך כלל. באם, Enterprise Mirimar המשיכה להתנגד להסכמת המשאבים.
מכירת אדמות בבעלות האיווי
כדי לפתח את האזור, קאסלס רכשה קרקעות מהאיווי. חלק ניכר מהאדמות, שנמצאות בבעלות רשמית של ישות בשם גוש ההתיישבות פורט ניקולסון (Port Nicholson Block Settlement Trust, בראשי תיבות PNBST), נמכרה ביוני 2017 תמורת 2 מיליון דולר, פחות ממה שהאיווי שילמו עליה. בתחילה הועמדו למכירה כל האדמות, וחברי השבט הצביעו נגד המכירה, אך מכירת חלק מהקרקע הייתה עניין קטן יותר ולא הצריכה הצבעה. מאו ווה-נואה, משהו האיווי, אמר כי להחלטה על המכירה לא היה תמיכה מצד בני השבט. גוש ההתיישבות פורט ניקולסון טאנו כי היה עליהם לבצע את העסקה כדי לשרוד מכיוון שהיא קשורה במזומן.
העסקה למכירת הקרקע הנותרת תמורת 10 מיליון דולר נעשתה על ידי PNBST, בשנת 2019. הבעלים הרשומים כיום של חלקת אדמה זו היא חברה בבעלות קאסלס ושותפו.
בדצמבר 2019 הודיעה PNBST על ידי ידיעון לחברי איווי כי היא שואפת לחזור לרעיון של פיתוח מפרץ שלי. העלון ציין כי PNBST מנהלת שיחות עם חברת קאסלס לרכישת קרקעות במפרץ שלי מהחברה. הקרקע ש-PNBST מעוניינת לרכוש נמצאת כיום בבעלות מועצת העיר וולינגטון, ולכן תדרוש מהמועצה להמשיך בתוכניות מכירה לקאסלס לפני שקאסלס יוכל למכור אותה ל-PNBST.
הצעה למכירה של אדמות בבעלות המועצה
הפיתוח המוצע ידרוש גם ממועצת העיר וולינגטון למכור ולהחכיר אדמות ליזמים. חברי המועצה הצביעו בעד המכירות והשכירות בספטמבר 2017 והעניקו למנהל המועצה את הסמכות לעשות זאת, אך לאחר שעלו סוגיות עם הסכמת המשאבים והמחלוקות בשאלה האם ליועצי המועצה היה את כל המידע הנכון, סירב המנכ"ל קית' לאברי לבצע את העסקה וציין בשנת 2019 כי העניין צפוי להגיע להצבעה מחודשת.
מכירת מפרץ שלי הפכה לנושא בחירות בבחירות המקומיות בוולינגטון באוקטובר 2019, ולרוב המועמדים הייתה עמדה לגבי הפיתוח. לפני הבחירות רוב חברי המועצה תמכו בפיתוח, אך לאחר הבחירות רוב חברי המועצה הנוכחיים מתנגדים לה. בבחירות לראשות העיר במקביל התייחסו גם לראש עיריית וולינגטון, ג'סטין לסטר, שתמך בהצעה, במקומו של אנדי פוסטר, שכחבר מועצה התנגד לה במשך כמה שנים.
התנגדויות אחרות
הפיתוח נתקל בהתנגדות מצד צדדים אחרים. הבמאי פיטר ג'קסון מתנגד לפיתוח, ותיאר אותו כ"שטח ירוק יקר" המאוים על ידי "דירות מתקופת ברית המועצות". הוא איים בהליכים משפטיים בנושא.
תמיכה אפשרית של הממשל המרכזי
בשנת 2020 הודיעה הממשלה המרכזית על קרן תשתית בהיקף של 3 מיליארד דולר שתפעיל מחדש את כלכלת ניו זילנד בעקבות מגפת הקורונה. איאן קסלס פנה לקרן ואמר כי פרויקט מפרץ שלי הוא "מוכן ליישום", ואילו עורכי הדין של פראן וולש ופיטר ג'קסון הפצירו בשרי הממשלה לדחות את הבקשה.
רומן שברלה
ביוגרפיה
באולימפיאדת סידני (2000) זכה שברלה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8606 נק', אחרי ארקי נול מאסטוניה (8642 נק') ולפני כריס הפינס מארצות הברית (8595 נק').
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בגוטזיס, אוסטריה ב-27 במאי 2001 קבע שברלה בקרב עשר שיא עולם חדש של 9026 נקודות, שיפור לשיא בן השנתיים של בן ארצו תומאס דבוז'אק (8994 נק') ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שעבר את גבול 9000 נק'. הוא סבל מפציעה שגרמה לו לסיים, חודשיים לאחר מכן במקום עשירי בקרב עשר (8174 נק') באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה.
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה שברלה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8800 נק', לפני ארקי נול (8438 נק') ולב לובודין מרוסיה (8390 נק').
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה שברלה במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 8634 נק', אחרי טום פפס מארצות הברית (8750 נק') ולפני ודמיטרי קרפוב מקזחסטן (8374 נק').
אלוף אולימפי
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2002 זכה שברלה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בקרב עשר בתוצאה של 8526 נק' לפני אטילה ז'יווצ'קי (8356 נק') ואלכסיי דרוזדוב מרוסיה (8350 נק').
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה שברלה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8676 נק', לפני מוריס סמית' מג'מייקה (8644 נק') ודמיטרי קרפוב (8586 נק').
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים שברלה במקום שישי בקרב עשר בתוצאה של 8241 נק' ולא הצליח להגן על תוארו. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 הוא סיים במקום 11 בקרב עשר בתוצאה של 8266 נק' ולא הצליח להגן על תוארו ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 הוא סיים במקום 14 בקרב עשר בתוצאה של 8069 נק'.
לאחר הפרישה
בשנת 2018 לוהק לתפקיד משחק קטן בסרט הקולנוע הצ'כי "Medieval" אודות חיו של המצביא הצ'כי יאן ז'יז'קה. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2022.
טרוי פרי
אקטיביזם
בשנת 2019, פרי הוכלל בקיר התהילה עבור ציון 50 שנה לציון מהומות סטונוול, שהורכבה מ-18 מנהיגים בולטים בקרב קהילת הלהט"ב בהם וילסון קרוז, מנדי קרטר, מרשה בוצר וסטיוארט מילק, אחיינו ההומוסקסואל של הפעיל הארווי מילק אשר היה לחבר המועצה ההומוסקסואל הגלוי הראשון ברחבי סן פרנסיסקו.
מחוות
בשנת 2011, השחקן ג'ייד אסטבן אסטרדה גילם את פרי בקומדיית הסולו המוזיקלית "ICONS: The Lesbian and Gay History of the World, Vol. 5" הכוללת את השיר "I Will Follow You" אשר ביצע אסטרדה בדמותו של פרי.
ב-6 באוקטובר 2018, נערכה בקתדרלת האפיסקופלית של לוס אנג'לס מחווה לפרי במלאת 50 שנה להיווסדות כנסיית המטרופוליטן הקהילתית עבור "חלוקת כבוד לעשרות שנות הצדק החברתי שלו למען זכויות להט"ב". דוברים אורחים מיוחדים כללו את הסנאטור ממדינת קליפורניה קווין דה ליאון ועורכת הדין גלוריה אולרד, שהגישו תביעה ב-2004 בשם פרי, בעלו פיליפ ריי דה בליק ורובין טיילר ודיאן אולסון, שבסופו של דבר הובילו לפסיקת הכרה בנישואים חד מיניים על ידי בית המשפט העליון של קליפורניה.
ב-11 ביוני 2021, ארגון הבייסבול של לוס אנג'לס דודג'רס כיבד את פרי בהענק פרס מפעל חיים של גיבור קהילת הדודג'רס בערב הלהט"ב השנתי השמיני באצטדיון דודג'ר.
חיים אישיים
אמו של פרי הפכה לחברה ההטרוסקסואלית הראשונה בכנסיית המטרופוליטן ותמכה בפעילותו עד שנפטרה ב-1993. פרי התאחד במשך השנים עם בנו הצעיר, מייקל, וביצע את הנישואים שאיחדו אותו ואת כלתו, אך נותר מנוכר מבנו הבכור.
פרי מתגורר בלוס אנג'לס עם בן זוגו פיליפ ריי דה בליק איתו נישא לפי החוק הקנדי בכנסיית המטרופוליטן של טורונטו. בני הזוג תבעו את מדינת קליפורניה עם שובם הביתה לאחר חתונתם בטורונטו על אי ההכרה בנישואיהם החד-מיניים. המדינה ערערה לאחר מכן על התביעה אם כי בית המשפט העליון במדינה הכיר בנישואיהם לאחר חמש שנים.
גאודזיה
גֵּאוֹדֶזְיָה היא תחום במתמטיקה שימושית העוסק במדידה של פני כדור הארץ, מיפוי והתוויה. הגאודזיה מציגה כמותית את צורתו ומידותיו של כדור הארץ, עוקבת אחרי תנועותיו ופותרת בעיות הנדסיות. הגאודזיה מספקת תיאור של כדור הארץ, מהירות תנועותיו ונתוני כוח המשיכה על גבי הארץ ומחוצה לה.המהנדס העוסק בתחום זה קרוי מהנדס גאודזיה.
אטימולוגיה
השם נגזר מיוונית עתיקה: γεωδαισία (תעתיק: geodaisia) – מילולית: "חלוקת הארץ".
היסטוריה
במשך שנים רבות סברו שצורת כדור הארץ היא צורת משטח שגבולותיו אינם ידועים. המדענים הראשונים ובהם פיתגורס הניחו שצורתה של הארץ כדורית. בשנת 250 לפנה"ס, ביום הארוך בשנה (ביום ה-21.06 לפי לוח השנה האזרחי של ימינו), חושב לראשונה היקפו של כדור הארץ על ידי מדען יווני בשם ארטוסתנס. החישוב בוצע במצרים על סמך תנועת כדור הארץ סביב השמש. ארטוסתנס חישב את הזמן שעבר מהופעת השמש בזווית אנכית עם כדור הארץ (זנית) בין אלכסנדריה לאסואן. התוצאה שקיבל: 39,700 קילומטר קרובה מאוד לתוצאה האמיתית, 40,075.016 קילומטר. אי הדיוק של ארטוסתנס נבע אך ורק מחוסר באמצעי מדידה מדויקים. במהלך השנים חישבו מדענים את היקף כדור הארץ במקומות שונים וקיבלו היקפים שונים מעט. מכאן הוסק שצורתו של כדור הארץ איננה כדור מושלם. סדרת מדידות מדויקות העלתה שצורתו האמיתית של כדור הארץ היא כשל כדור פחוס מעט, צורה זו אינה מוחלטת והיא נמצאת במחקר גם בימים אלו, על מנת לקרב קרובים לצרכים יישומיים משתמשים בגוף הקרוי ספרואיד המוגדר למעשה כגוף סיבוב של אליפסה. גוף נוסף המשמש במחקר הגאודטי הגבוה ומהווה קירוב טוב יותר מכונה גאואיד.
עקרונות הגאודזיה
גאודזיה גבוהה לומדת צורת כדור הארץ, מידות של כדור הארץ, ושדה גרביטציוני. בעזרת גאודזיה גבוהה מפתחים רשת קואורדינטות ישרות זווית (קרטזית - מישורית) בגבולות מדינה, ועל כל שטח של כדור הארץ. בעזרת גאודזיה גבוהה מפתחים רשת נקודות בקרה אופקית ואנכית בגבולות המדינה. במילים אחרות, תשתית גאודטית, בסיס לגאודזיה הנדסית, שמשרתת הנדסה אזרחית. תחום נוסף של הגאודזיה הגבוהה זה חלל, תנועה והתמצאות בחלל, פיתוח רשת קואורדינטות בחלל, וגם לומדת צורת ומידות של כוכבי הלכת, גאודזיה גבוהה עוסקת גם במעקב אחר תזוזות של הקרקע.
טופוגרפיה לומדת שיטות מדידה והצגה של פני הקרקע על גבי מפות.
שיטות המדידה
קרטוגרפיה לומדת שיטות וטכניקה של פיתוח ושימוש של מפות, אטלסים, ותוצרת של מיפוים אחרת. פוטוגרמטריה – שיטת עריכה מפות טופוגרפיות על בסיס צילומים ותצלומי אוויר, בעזרת מכשירים ייחודיים, המאפשרים פענוח מדויק של מצב קיים (תכסית) ולשרטט קווי גובה כדי להציג פני הקרקע (תבליט).
"גאודזיה הנדסית" – לומדת שיטות ואמצעים לעבודות גאודטיות בתכנון, בניה, שימוש במתקנים הנדסיים. ליווי תכנון ובניה, בניית תשתית גאודטית לצורכי מיפוי, התוויה, העברת פרויקטים מנייר למציאות.
"גאודזיה תת-קרקעית"- לומדת שיטות המדידה גאודטית בבנייה תת- קרקעית, לדוגמה: רכבת תת-קרקעית, מנהרות וכבישים תת-ימים (לדוגמה: בין צרפת לאנגליה).
גלן מוריס
גלן אדוארד מוריס (באנגלית: Glenn Edward Morris; 18 ביוני 1912 – 31 בינואר 1974) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם בקרב עשר במשך 14 שנים.
ביוגרפיה
מוריס נולד בחווה המשפחתית, ליד העיירה סימלה, שבקולורדו, ילד שני מבין שבעה ילדים. בשנת 1930 התקבל ללמודים בקולג' החקלאי של קולורדו. לאחר קבלת התואר בכלכלה וסוציולוגיה בשנת 1934 החל לעבוד כעוזר מאמן ובמכירת רכבים.
אלוף אולימפי ושיאן עולם
בתחרות הראשונה שלו בקרב עשר שנערכה בקנזס באפריל 1936 קבע מוריס שיא ארצות הברית חדש. חודשים לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936), הוא קבע שיא עולם בקרב עשר בתוצאה של 7880 נקודות. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש נוסף של 7900 נקודות, לפני חבריו לנבחרת בוב קלארק (7601 נקודות) וג'ק פרקר (7275 נקודות). במהלך המשחקים, היטלר צפה בו בכל שלבי התחרות ואנשיו הציעו לו 50,000 דולר על מנת שיישאר בגרמניה ויופיע בסרטי ספורט. לאחר ניצחונו הוא ניהל רומן עם לני ריפנשטאהל, במאית קולנוע וצלמת גרמנייה.
מוריס היה האתלט הרביעי ששיחק את טרזן, בסרט "נקמת טרזן" שיצא לאקרנים בשנת 1938 הוא הופיע לצידה של האלופה האולימפית בשחייה אלינור הולם. הסרט זכה בביקורות גרועות והוא לא הוזמן להשתתף בסרטים נוספים.
בשנים 1937-1940 היה נשוי לשרלוט אדוארדס שאותה הכיר בתקופת לימודיו בקולג'.
מוריס נפטר ב-31 בינואר 1974 מאי ספיקת לב, בפאלו אלטו, שבקליפורניה.
Ace of Spades
Ace of Spades (בעברית: "אס עלה") הוא אלבומה החמישי של להקת ההבי מטאל הבריטית מוטורהד. האלבום יצא לאור ב-1980 והיה לאלבום הראשון שהלהקה הוציאה לאור בארצות הברית. האלבום נחשב על ידי רבים כטוב ביותר שהלהקה הוציא אי פעם.
שיר הנושא של האלבום, אשר נושא את שמו של האלבום, הוא ככל הנראה השיר המצליח ביותר שהלהקה הוציאה אי פעם. השיר זכה לגרסאות כיסוי מצד להקות רבות שהושפעו ממנו.
רנה מגריט
ילדותו של מגריט
מגריט נולד בלסינס (Lessines) במחוז אֵינוֹ שבבלגיה, בן בכור לרג'ינה, כובענית עד נישואיה ולליאופולד, סוחר בד. במאי 1900 עברה משפחת מגריט לעיירה גילי (Gilly), שם נולדו שני אחיו, ריימונד ופאול. כמה שנים אחרי כן, עברו לגור בשאטלה (Chatelet), שם החל מגריט ללמוד ציור בשיעור שבועי.
ב-24 בפברואר 1912 התאבדה אמו כשהטביעה עצמה במי נהר הסאמבר. גופתה נמצאה כעבור כשבועיים, ב-12 במרץ כשכותנת הלילה מכסה את ראשה. בשנת 1913 עברה המשפחה לשרלרואה, שם החל מגריט ללמוד בבית הספר התיכון. הוא פגש את ז'ורז'ט ברז'ה, נערה שלימים הייתה לרעייתו. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה שבה המשפחה לשאטלה ב-20 באוגוסט 1914.
בנובמבר 1915 עבר מגריט לגור בבריסל. ציוריו הראשונים, מ-1916, צוירו בסגנון אימפרסיוניסטי. באותה שנה נרשם לאקדמיה לאמנויות בבריסל ולמד שם עד 1918, אולם לא העריך את החוויה. משפחתו הגיעה לבקרו והצטרפה אליו לשם ב-1917. בשנת 1918 החל לצייר בסגנון הקוביזם ואחר בסגנון הפוטוריזם. רבים מציוריו באותן שנים תיארו נשים עירומות. בשנת 1919 פגש את המשורר פייר בורז'ואה, שהתרשם מעבודותיו של מגריט והזמינו לאייר את שיריו. בשנת 1920 פגש בשנית בז'ורז'ט ברז'ה, שאותה הכיר כשהיה בן 15, וב-28 ביוני 1922 נישא לה. כעבור פרק זמן נחשף לעבודתו של ג'ורג'ו דה קיריקו, "שיר אהבה", שתביא לנקודת מפנה בחייו. בשנת 1926 צייר מגריט את יצירתו הסוריאליסטית הראשונה, "הרוכב האבוד", וריאציות שונות שלה יצייר בחלוף השנים.
ההצלחה
בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה התפרנס מגריט מזיוף תמונות.
רנה מגריט מת בבריסל, בלגיה, ב-15 באוגוסט 1967 מסרטן הלבלב. נקבר בבית העלמין של שארביק.
הבית שבו התגורר בבריסל משמש כיום כמוזיאון, שבו מוצגות אחדות מיצירותיו וכן מוצגים חפצים אחדים המופיעים בציוריו.
השפעות ילדות
בציוריו של מגריט מופיעות לעיתים נשים כשפניהן אינן גלויות. שמועה שנפוצה טענה כי אלו מזכירים את התאבדותה של אמו, בעקבות נוכחותו בעת שגופתה נמשתה מהנהר. חוקרים טענו שעובדה זאת אינה נכונה. יש טענות כי מראה הגופה השפיע על סדרת ציורים מהשנים 1927-1928, אולם מגריט עצמו לא אהד את ההסבר.
שלושה מזכרונות ילדותו צצו פעמים מספר ביצירותיו:
כעלם צעיר היה חובב סרטים והתעניין מאוד ביצירותיהם של רוברט לואיס סטיבנסון ואדגר אלן פו, גם אלה השפיעו על עבודתו.
הערכה
מגריט, כעמיתו סלבדור דאלי, היה שייך לזרם הסוריאליסטי, אולם בעוד דאלי צייר תמונות חלום, מגריט יצר אשליות. הוא יצר טכניקה אשלייתית טבעית של תיאור מדויק ויצירותיו צוירו באופן דקדקני וקפדני כפי שאמנים בסופר-ריאליזם היו מציירים, אלא שמגריט לא צייר את המציאות כי אם את הבלתי אפשרי. בציוריו היה סותר את כוח הכבידה של כדור הארץ, לשמיים שיווה איכות של חומר גשמי וממשי שאפילו ניתן לחיתוך ולהצבה על גבי כן הציור, והספינות שצייר עשויות היו מגלי הים ובכל זאת משייטות על פני המים.
עבודותיו של מגריט מוכרות בעולם כולו. עוד בחייו זכה להצלחה כלכלית וערכם הכספי של ציוריו מאמיר מעת לעת. ספרים המציגים את יצירותיו היו מאז ומתמיד רבי מכר.
המוזיאון המלכותי לאומנות בבריסל מכיל את המספר הרב ביותר של יצירותיו של מגריט. ב-2 ביוני 2009 נפתח בבריסל מוזיאון מגריט המכיל מעל 200 מיצירותיו על פני 2500 מ"ר, המסודרות בסדר כרונולוגי. יצירתו של מגריט "טירת הפירנאים" נמצאת באוסף של מוזיאון ישראל בירושלים.
ברנדברג
ברנדברג (קוהקוה: Dâures; הררו: Omukuruvaro) הוא ההר הגבוה ביותר בנמיביה.
הר זה ממוקם בדמרלנד, בצפון-מערב מדבר נמיב, סמוך לחוף, ומכסה אזור של בערך 650 קמ"ר. שיא פסגתו הנקרא קוניגסטיין (Königstein; בגרמנית - "אבן המלכים") מתנשא לגובה של 2,573 מטרים מעל פני הים. ביום עם ראות טובה, הר ברנדברג יכול להיראות גם ממרחק רב. מקום היישוב הקרוב הוא הכפר יואיס, הנמצא כ-30 ק"מ מההר.
משמעות השם "ברנדברג" בשפת האפריקאנס והגרמנית הוא "הר האש", וזאת בשל הגוון הזוהר הנראה בהר על רקע השמש. שבט דמארה העניק להר את השם Dâures, שמשמעו "ההר הבוער", ואילו שבט הררו קרא להר Omukuruvaro, שמשמעו "הר האלים".
הר ברנדברג משמש אתר רוחני לו חשיבות גדולה לשבטי הבושמנים. על הר ברנדברג מצויים ציורי סלע רבים. אחד המפורסמים בהם מהווה גם את האטרקציה התיירותית העיקרית במקום - ציור הסלע בשם "הגברת הלבנה", הממוקם מתחת לבליטת סלע קטנה בנקיק ציסב, לרגלי ההר. בנינק זה ישנם למעלה מ-1,000 מחסות סלע, ויותר מ-45,000 ציורי סלע. בחלקיו הגבוהים של הר ברנדברג ישנם מאות ציורי סלע נוספים.
הר ברנדברג הוא גם ביתה של צמחיית מדבר מעניינת. ניתן למצוא באזור מינים של עצים וצמחים בעלי מראה מוזר, והסיבה לכך בחלקה היא תנאי האקלים הקיצוניים באזור. האזור אינו מיושב ופראי. כמו כן הוא גם צחיח מאוד, ומציאת מים בו היא משימה קשה מאוד עד בלתי אפשרית. בקיץ, טמפרטורות מעל 40 מעלות צלזיוס הן רגילות.
הר ברנדברג הוא מקום משכן של מגוון חיות בר. למרות שמספר בעלי-החיים הוא קטן בגלל תנאי האקלים, רוב המינים הקיימים בנמיביה מצוי גם בברנדברג. תייר המטייל באזור יוכל להיתקל הן בפיל המתגורר במדבר והן בקרנף צר-השפה הנדיר. כמו כן, פאונת העקרבאים שבברדנברג היא קרוב לוודאי העשירה ביותר בכל אפריקה הדרומית.
לגו. מחנה ריכוז, 1996
'''לגו. מחנה ריכוז, 1996 (בפולנית: LEGO. Obóz Koncentracyjny''') היא עבודת אמנות הבנויה מחלקי המשחק לגו ומהווה דגם של מחנה ריכוז גרמני, האסירים ואנשי הסגל שלו ומעשי העינויים והרצח המתרחשים בו. העבודה נוצרה בשנת 1996 על ידי האמן הפולני זביגנייב ליברה (Zbigniew Libera).
העבודה
העבודה מורכבת משבע קופסאות בגדלים שונים, המכילות ערכות של חלקי לגו להרכבה. הקופסאות המכילות את הערכות מעוצבות בסגנון גרפי זהה לערכות הרכבה מקוריות של חברת לגו ונושאות את תמונות הדגמים. לוגו החברה מופיע על הקופסאות ולידו הכיתוב: עבודה זו של זביגנייב ליברה מומנה על ידי לגו.
שבע הקופסאות מכילות ערכות הרכבה של מספר דגמים:
העבודה נוצרה בשלושה עותקים. שניים מהם נמכרו למוזיאונים - המוזיאון היהודי של ניו יורק ובית ההיסטוריה בבון. השלישי נמכר לאספן פרטי.
העבודה הוצגה בגרסאות שונות שלה במוזיאונים ובגלריות ברחבי העולם. בין השאר הוצג תיעוד של העבודה ב-2008 במסגרת התערוכה "שדים" במוזיאון בת ים.
יצירת העבודה
ליברה ציין בראיון עמו כי ברקע ליצירת העבודה עמדה השתיקה בפולין בימי ילדותו אודות גורלם של יהודי פולין והיהודים קורבנות מחנות הריכוז וההשמדה בכלל: קיום המחנות לא הוסתר, אך קורבנותיהם הוזכרו כפולנים בלבד. יצירת העבודה הייתה לדבריו תגובה מצדו לשתיקה זו.
העבודה נוצרה בעקבות פעילותו של ליברה יחד עם המרכז לאמנות עכשווית בעיר ורשה שבפולין, אשר קישר אמנים עם נותני חסות שונים שהציעו לממן את עבודתם. הסניף המקומי של חברת לגו הזמין את ליברה להשתמש בחלקים מתוך קטלוג החברה. לדברי ליברה, הוא התכוון בתחילה לבנות דגם של מוסד חברתי כגון בית חולים, בית סוהר או גולאג, ואולם בסופו של דבר בנה דגם של מחנה ריכוז.
החלקים ששימשו אותו לבניית הדגמים נלקחו כמעט כולם מתוך ערכות הרכבה של חברת לגו, והוא יצר בעצמו חלקים בודדים נוספים (גדרות התיל, שערים ושינויים קלים במבנה הגגות). כדמויות האסירים שימשו את ליברה דמויות לגו של שלדים, שנלקחו מתוך ערכה להרכבת משחק של שודדי ים. דמויות השומרים נלקחו מערכה המכילה דמויות שוטרים.
התגובות לעבודה
עבודה זו של ליברה עוררה תגובות עזות ומעורבות. ליברה הואשם על ידי מבקרי אמנות שונים ועל ידי ניצולי שואה בטריוויאליזציה של השואה. מנגד נשמעו תגובות חיוביות רבות לעבודה. מבקר התרבות סטפן פיינסטיין כתב: '''המרכיבים של זוועה שכזו מתקיימים בתוך תרבותנו. כל מה שדרוש הוא האדם הנכון ש"ירכיב" את החלקים בסדר הנכון.'''
חברת לגו טענה כי לא ידעה על כוונותיו של ליברה בעת שנתנה לו רשות שימוש בחלקי משחק שלה. היא לא הגיבה להצגת העבודה בפולין, אך יצאה נגד הכוונה להציגה בדנמרק ואף נקטה צעדים משפטיים כדי למנוע זאת. החברה חזרה בה מכך בהמשך, מסיבות משפטיות ובלחץ כלי התקשורת שם. בכל אתר בו מוצגת העבודה מובאת הסתייגות מטעמה והבהרה כי היא איננה עומדת מאחוריה.
בעקבות יצירת העבודה דחה ליברה הזמנה להעלות תערוכה של עבודותיו בביתן הפולני בביאנלה של ונציה ב-1997. הוא דחה את ההזמנה משום שאוצר הביתן התנה אותה בהשמטת עבודת הלגו מן התערוכה.
יחסי ברזיל–מונטנגרו
יחסי ברזיל–מונטנגרו הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין מונטנגרו לברזיל.
סקירה כללית
הרפובליקה הפדרלית של ברזיל הכירה במונטנגרו ב-14 ביוני 2006, ואילו היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-20 באוקטובר 2006. שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה דו-צדדי טוב. אדוארדו בוטלו ברבוסה הפך לשגריר ברזיל במונטנגרו שבסיסה בבלגרד, סרביה ב-13 במאי 2019 ובפברואר 2020 הפך סרן סטנקוביץ' לשגריר מונטנגרו בברזיל, שבסיסה בבואנוס איירס, ארגנטינה. קונסוליית הכבוד של מונטנגרו בסאו פאולו, בראשות קונסול הכבוד מרקו ברייוביץ', נפתחה ב-23 במאי 2016.
ביקורים רשמיים
ב-28 במאי 2010 נפגש שר החוץ המונטנגרי מילאנו ריצ'ן עם שר החוץ של ברזיל סלסו אמורים, במהלך פגישת השרים השנתית של ברית התרבויות, בריו דה ז'ניירו. בספטמבר 2008 נפגש שר החוץ מילאנו רוקן המונטנגרי עם שר החוץ הברזילאי סלסו אמורים בשולי המושב ה-63 של העצרת הכללית של האו"ם.
זיגפריד יעקבזון
זיגפריד יעקבזון (גרמנית: Siegfried Jacobsohn; 28 בינואר 1881 – 3 בדצמבר 1926) היה עיתונאי, סופר ומבקר תיאטרון יהודי-גרמני.
יעקבזון נולד בברלין בירת גרמניה. בגיל 15 עזב את ספסל הלימודים והצליח, למרות היעדר תעודות סיום בית ספר, להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת הקיסר וילהלם בעיר. הוא למד בין היתר אצל אריך שמידט, אולריך פון וילמוביץ-מולנדורף ומקס הרמן. לצִדם, הושפע מן הכתיבה של מקסימיליאן הארדן ופריץ מאוטנר ואף קיים שיחות עם שחקנים כמו אלברט בסרמן ויאקוב טידקה.
ב-1905 הקים את "די ולטבינה" (Die Weltbühne) – כתב עת לנושאי תיאטרון, שב-1918 הפך לכתב-עת תרבותי ופוליטי, שהיה מזוהה עם השמאל הפציפיסטי של רפובליקת ויימאר. לכתב העת כתבו בין היתר קורט הילר, אוטו להמן-רוסבילדט, היינריך שטרובל ליון פויכטוונגר ופרידריך זיבורג; אך שני הכותבים החשובים ביותר היו קורט טוכולסקי וקרל פון אוסייצקי. השניים גם ערכו את השבועון לאחר מותו של יעקובזון. טוכולסקי כתב על יחסיו עם יעקבזון בביוגרפיה "ויטה" ("חיים") שכתב בשוודיה, שאליה גלה לפני מותו: "טוכולסקי חייב למוציא לאור של העיתון, זיגפריד יעקבזון, שמת בשנת 1926, את כל מה שהפך להיות".
התאחדות יהודי רומניה
התאחדות יהודי רומניה (ברומנית: Uniunea Evreilor Români) היה ארגון פוליטי, שפעל ברומניה, במחצית הראשונה של המאה העשרים.
התאחדות יהודי רומניה פנתה לכל יהודי רומניה, שקיבלו אזרחות ודגלו בתוכנית ההשתלבות במדינה הרומנית. הארגון היה בנוי על בסיס קהילות יהודיות גאוגרפיות, ללא התחשבות במעמד חברתי. ההתאחדות לא ראתה עצמה כמפלגה פוליטית, אלא כארגון פעולה, שקידם אינטרסים יהודיים.
ההתאחדות קראה לאמנציפציה ליהודים, ואחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה, לאיחוד הזכויות בהן זכו היהודים במחוזות השונים ולהשתתפותם של כל יהודי רומניה בחיים הפוליטיים של המדינה. ההתאחדות נלחמה על הקלה בתהליך אזרוח היהודים, שהגיעו לרומניה לאחר 1918, ולארגון חיים תרבותיים ודתיים אוטונומיים. העיתונים הרשמיים של ההתאחדות היו Înfrâțirea ("האחווה"; 1909-1919) ו-Curierul Israelit ("השליח הישראלי"; 1940-1940, 1944-1945).
היסטוריה
תחילה נקראה הקבוצה, שנוסדה בבוקרשט, ב-27 בנובמבר 1909, "איחוד היהודים הילידים" (Uniunea Evreilor Pământeni, UEP). האיחוד התמודד באופן פעיל בשמם של יהודי רומניה, פנה בתזכירים לשלטונות רומניה וביקש עזרה מחוץ למדינה, בעיקר מצרפת ובריטניה, בנות הברית המסורתיות של רומניה. במקביל הוא ביקש מיהודים למלא את תפקידם כלפי המדינה הרומנית, שהחלה להעניק ליהודים בודדים אזרחות על בסיס אינדיבידואלי החל משנת 1879.
בקונגרס, בפברואר 1923, הפך האיחוד של היהודים הילידים ל"התאחדות יהודי רומניה" והרחיב את פעילותו לכל הארץ, שהוגדלה מאוד בעקבות סיפוחי טריטוריות לאחר מלחמת העולם הראשונה. רשמית, התאחדות יהודי רומניה קראה להשתתף בבחירות לפרלמנט ברשימות של המפלגות הרומניות, נקודת מבט שלא הייתה משותפת לקהילה כולה. מועמדים יהודיים לא התמודדו ברשימות נפרדות בבחירות 1919, אך לבחירות 1920 הופיעו מספר קואליציות פוליטיות יהודיות, שהחשובה בהן הייתה הגוש היהודי (Blocul Evreiesc), שהריץ מועמדים בעשר מחוזות ולא זכה במושבים. בבחירות של 1922 התמודדה סיעה אחת, הקבוצה הלאומית היהודית (Grupul Evreiesc Naţionalist), אך לא השיגה הצלחות בולטות. במקביל, מספר משמעותי של יהודים נכנסו לפרלמנט, כשנבחרו ברשימות של מפלגות אחרות, בעיקר אלה של המפלגה הלאומית הרומנית ומפלגת האיכרים.
בקונגרס בשנת 1929, שהפגיש את הנציגים של כל יהודי רומניה, אימצה התאחדות יהודי רומניה יסוד פרוגרמטי חדש, בו צוין כי ההתאחדות נלחמת "להגן על הזכויות הפרטניות והקולקטיביות של האוכלוסייה היהודית ברומניה, הנובעות מהחוקה והחוקים של המדינה, כמו גם מהסכמים בינלאומיים ". ההתאחדות שמרה על נטייתה הטקטית, וסירבה לשתף פעולה עם אותם ארגונים, שרצו להקים מפלגה יהודית לאומית. התעצמות הסכסוכים הפוליטיים הפנימיים הובילה להקמתה של המפלגה היהודית בשנת 1931.
אחרי 1933 חלק מהאוכלוסייה היהודית הצטרפה למפלגה היהודית וחלק אחר למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולמפלגות נוספות. התגברות האנטישמיות של הימין הקיצוני הובילה את התאחדות יהודי רומניה לשיתוף פעולה עם המפלגה היהודית עד 1936, כשנוסד הוועד המרכזי של יהודי רומניה (Consiliul Central al Evreilor din România)
ב-30 במרץ 1938, כשבפקודת המלך פורקו כל המסגרות הפוליטיות ברומניה, פורקה גם התאחדות יהודי רומניה. היא שבה לפעילות לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, ששמה קץ לשלטון הפשיסטי. ההתאחדות השתתפה יחד עם מפלגת האיחוד ועם הוועד הדמוקרטי היהודי בבלוק "פלסטינה עובדת" (Palestina Muncitoare), שהכין יהודים, שרצו לעלות לארץ ישראל. ההתאחדות הפסיקה את פעילותה במהלך 1946.
ההנהגה
אדולף שטרן הנהיג את ההתאחדות בשנים 1909 - 1919. וילהלם פילדרמן ירש את מקומו של שטרן והנהיג את ההתאחדות עד 1938, כשפורקה בפקודת המלך.
ג'אנג צ'ואליאנג
גָ'אנְג צ'וּאֵה-לְיַאנְג (במנדרינית: 張學良; ) הנודע בתואר "המרשל הצעיר" היה מצביא ואיל מלחמה סיני בתקופת המצביאים אשר ירש מאביו ג'אנג דזוו-לין את שלטון הקליקה המשפחתית על גבי מנצ'וריה. בסוף שנת 1928 הורה להוריד מהתורן בבירתו (במחוז ליאונינג) את דגל ממשלת בייאנג ולהעלות את דגל הרפובליקה הסינית, פעולה זו סימנה את איחוד צפון-מזרח סין עם שאר שטחי ממשלת הקוומינטנג וזו נחשבת לסופה של המשלחת הצפונית.
בשנת 1936 לאחר שעלה בדרגות צבא הקוומינטנג, ג'אנג איחד כוחות עם מאו דזה-דונג במסגרת מלחמת האזרחים הסינית ופיקד על תקרית שיאן בה הורה לפקודיו לחטוף את נשיא הרפובליקה הסינית, צ'יאנג קאי שק. לאחר התקרית הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית של סין חברו בברית צבאית נגד האימפריה היפנית. עקב בגידתו בממשל הקוומינטנג ג'אנג נכנס ל-50 שנים במעצר בית, תחילה בסין היבשתית ומאוחר יותר באי טאיוואן.
לאחר מלחמת סין–יפן השנייה נפתחה מחדש מלחמת האזרחים הסינית. במסגרת המלחמה ממשלת הקוומינטנג אשר נסוגה עברה לאי של טאיוואן ואיתה הועבר גם ג'אנג במסגרת מעצר הבית שלו לעבר האי. לאחר 50 שנות מעצר בית ג'אנג עבר בטיסה באוקיינוס השקט לעבר הוואי בארצות הברית שם חיי עם אשתו השנייה עד למותו בגיל 100 בשנת 2001. ברפובליקה העממית של סין מוכר ג'אנג כגיבור מלחמה על פועלו בתקרית שיאן.
רוזין סורי-קוליבאלי
רוזין סורי-קוליבאלי (בצרפתית: Rosine Sori-Coulibaly; נולדה ב-1958) היא פוליטיקאית וכלכלנית מבורקינה פאסו.
לאחר סיום הלימודים ועבודה במשרד ממשלתי בבורקינה פאסו, היא החלה את עבודתה במסגרת ארגון האומות המאוחדות. היא עבדה במאוריטניה (2002-2006), טוגו (2006-2011), בורונדי (2011-2014) ובנין (2014-2015).
לאחר הקמת הממשלה בתחילת 2016, היא מונתה לשרת הכלכלה, הכספים והפיתוח. סורי-קוליבאלי בעלת תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת דקר (Cheikh Anta Diop University) ולימודי המשך מהמכון לפיתוח כלכלי ותכנון של האו"ם. לפני מינויה לשרה עבדה במשרד הכלכלה, הכספים והפיתוח ובמועצה לכלכלה וחברה. היא כהנה בתפקיד זה עד לינואר 2019, כאשר הממשלה כולה התפטרה.
כמו כן, היא הרצתה בבית הספר הלאומי למינהל.
Dark Times
Dark Times (בעברית: זמנים אפלים) הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד, בהשתתפות הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, מתוך אלבום האולפן השני של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness. השיר נכתב על ידי השניים, יחד עם דה-הילה, שכתב שירים נוספים מהאלבום, והופק ועובד על ידי המפיק הקנדי אילנג'לו. עם יציאתו, נכנס השיר למצעדי שירים שונים ברחבי העולם, הודות להורדות ולההזרמות הדיגיטליות של האלבום.
רקע
בראיון למגזין האמריקאי GQ, סיפר דה ויקנד על רקע כתיבת השיר: "כתבתי שיר עם אד שירן, שהיה די ספונטני. הוא הנחה את פרסי המוזיקה של Much בטורונטו והזמנתי אותו, ובערך את המשתתפים בטקס, לדירה שלי למסיבה. זה נמשך עד 5 בבוקר בערך, אבל כתבנו את השיר רק למחרת, אז אתה יכול לדמיין איך עבר הלילה הזה".
השיר יצא לאור ב-28 באוגוסט 2015, יחד עם שאר האלבום, כרצועה ה-12 מתוכו.
גילפין
{{פירושונים|* הנרי דילוורת' גילפין – עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית
ראו גם
}}
Dark Times
רקע
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-224 מיליון השמעות.
פיג'ו סוג 57
פיג'ו סוג 57 (בצרפתית: Peugeot Type 57) היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" בסגנון "tonneau", מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1904.
"פיג'ו סוג 57" התבסס על דגם פיג'ו סוג 37 שיוצר בשנת 1902.
מואיז
מואיז (בצרפתית: Moïse) הוא שם משפחה צרפתי שפירושו משה.
ג'ייסון בורן (סדרת סרטים)
כל שלושת ספריו של לדלום עובדו לקולנוע בכיכובו של מאט דיימון: דאג לימן ביים את זהות כפולה (2002), פול גרינגראס ביים את זהות במלכודת (2004) ואת זהות אבודה (2007) וטוני גילרוי (שהיה שותף לכתיבת התסריט לכל הסרטים) ביים את זהות גנובה (2012).
זהות כפולה (2002)
זהות כפולה (באנגלית: The Bourne Identity) הוא סרט פעולה מצליח משנת 2002 המבוסס בחלקו על ספר בעל אותו שם מאת רוברט לדלום. את הסרט ביים דאג ליימן ומככבים בו מאט דיימון, קלייב אוון, אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה, פרנקה פוטנטה, כריס קופר, בריאן קוקס, ג'וליה סטיילס, גבריאל מאן.
סוכן ה-CIA לשעבר ג'ייסון בורן (דיימון) השתתף בפרויקט סודי ואינו זוכר את זהותו. במהלך הסרט זיכרונו מתחיל לשוב אליו אחרי שהוא מחבר שברירי זכרונות ומגלה שהוא סוכן ביון מיומן, שנרדף על ידי מפעיליו לשעבר. במהלך מסעו לאיתור זהותו הוא חובר למארי קרויץ (פרנקה פוטנטה), שמוצאת עצמה נרדפת גם היא. עיקר עלילת הסרט מתרחש בפריז. במהלך הסרט נחשפת יחידה סודית ביותר ב-CIA בשם "טרדסטון" אשר בורן השתייך אליה.
זהות במלכודת (2004)
הסרט בבימויו של פול גרינגראס ובכיכובם של מאט דיימון, בריאן קוקס, ג'וליה סטיילס, ג'ואן אלן, קארל אורבן. יצא בקיץ 2004.
ג'ייסון בורן עדיין סובל מאמנזיה. הוא חי עם חברתו מארי בעילום שם בגואה שבהודו. ואמנם נדמה שחייו מתנהלים על מי מנוחות אך מתברר כי מתנקש נשלח לחסלו וכי ה-CIA סבורים כי הוא רצח שניים מסוכניהם בברלין לאחר שטביעות אצבעותיו נמצאו בזירת הרצח. בעקבות כך, בורן מחליט לצאת ולנסות ולטהר את שמו.
זהות אבודה (2007)
הסרט בבימויו של פול גרינגראס יצא בקיץ 2007 ומככבים בו מאט דיימון, ג'וליה סטיילס, דייוויד סטראתיירן, סקוט גלן, פאדי קונסידיין, אדגר רמירס, אלברט פיני, ג'ואן אלן.
זהות גנובה (2012)
הסרט יצא בקיץ 2012 והוא הראשון ללא מאט דיימון ומהווה סרט ספין אוף. הסרט בוים על ידי טוני גילרוי ומככבים בו ג'רמי רנר, אדוארד נורטון, רייצ'ל וייס ואחרים.
בעקבות הבריחה של ג'ייסון בורן וחשיפת המידע אודותיו ועל טרדסטון על ידי העיתונאי סיימון רוס, הוחלט ב-CIA להשבית את הפרויקטים שהוקמו בעקבות טרדסטון, מהלך שכלל חיסול של הסוכנים שהשתתפו באותם פרויקטים. אהרון קרוס הוא סוכן CIA לשעבר, פליט של אחד מאותם פרויקטים - "אאוטקאם", הנרדף על ידי סוכנות הביון המרכזית.
ג'ייסון בורן (2016)
הסרט החמישי בסדרה, ג'ייסון בורן שמו, יצא לאקרנים ב-29 ביולי 2016. מאט דיימון שב לככב כג'ייסון בורן, לצדם של ג'וליה סטיילס, אלישיה ויקנדר, טומי לי ג'ונס וונסן קאסל. במאי: פול גרינגראס. הפקת הסרט יצאה לדרך בספטמבר 2015 והושלמה בפברואר 2016. העלילה התמקדה בעידן שאחרי סנואודן.
מפעל הטקסטיל בקישפשט
מפעל הטקסטיל בקישפשט (בהונגרית: Kispesti Textilgyár; בקיצור: KISTEXT) שנוסד ונוהל במשך עשרות שנים על ידי יהודים-הונגרים, היה מפעל טקסטיל מצליח שהיה בעבר משמעותי בבודפשט, נסגר ונחרב בתחילת שנות ה-2000. המפעל היה אחד ממפעלי תעשיית הטקסטיל שהוקמה ונשלטה בידי יהודים כמו למשל מפעל טקסטיל גולדברגר.
הקמה
מפעל הטקסטיל בקישפשט נוסד ב-22 בינואר 1907 על ידי שלושה אחים: הוגו, אדולף וקארוי פופר על הגבול של קבניה (Kőbánya - כיום רובע 10 של בודפשט) ופשטסנטלרינץ (Pestszentlőrinc - כיום חלק מרובע 18 של בודפשט). פשטסנטלרינץ השתייך מבחינה מנהלית לקישפשט מ-1874 עד 1910 וזו הסיבה שקישפשט מופיע בשם המפעל. בשנת 1919 הצטרף לחברה חתנו של קארוי פופר, מנו אגושטון, שמומחיותו סייעה לחברה לצמוח למפעל טקסטיל משמעותי. המפעל הגדול ייצר בד כותנה וממנו מפות שולחן, מצעי מיטה ושאר סוגי טקסטיל ביתי, בין השאר גם לייצוא.
מנו אגושטון
מאנו אגושטון הפך לבעלים המפעל Kistext, במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 וכבר מתחילת חקיקת החוקים האנטי יהודים בשנת 1938 ואילך לרבות החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי (שאסרו החזקת רכוש בידי יהודים) פעל אחרת מאשר רבים מחבריו התעשיינים היהודים. עוד לפני הכיבוש הגרמני (21 במרץ 1944 - מבצע מרגרטה) שכר למפעל כמה שרי ממשלה הונגרית בכירים לשעבר, הן כדירקטורים בחברה והן כבעלי מניות קטנים שהעניק להם, ואלה בקשריהם הענפים הבטיחו את שלומו של המפעל ושלום של משפחתו של אגושטון בתקופת השואה. שוטרים עמדו ושמרו ליד שער החווילה של אגושטון ומשפחתו בגבעת השוואבים, במשך 24 שעות ביממה. הם לא הירשו לפגוע בהם גם בזמן שלטון מפלגת צלב החץ. מנו אגושטון ניצל, שרד ושוחרר יחד עם בני משפחתו ועבד זמן קצר בשיקום מפעל הטקסטיל בקישפשט. עד מהרה הבין שהממשלה הקומוניסטית שעמדה לעלות לשלטון תלאים את רכושו והחליט להגר לארצות הברית. לרוע המזל, הוא עבר התקף לב במטוס ורק גופתו הגיעה לאמריקה.
אחרי המלחמה - הלאמה
המפעל שהיה ממוקם די רחוק ממרכז בודפשט, לא סבל מנזק משמעותי עקב הפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ולכן הוא היה מסוגל לתפקד שוב לאחר המלחמה באמצעות השיקום הקצר על ידי מנו אגושטון. הוא הולאם כאמור במרץ 1948. בשנת 1949 נוספה אליו המפעל Benkő Textilipari Rt. החברה המשיכה את פעילותה מאז והלאה בשם "החברה הלאומית של מפעל הטקסטיל בקישפשט" (Kispest Textilgyár Nemzeti Vállalat) ואז בשנת 1950 שונה השם לשמו המוכר - Kispesti Textilgyár (בקיצור KISTEXT).
גילגולי המפעל עד פירוק
ב-1 ביולי 1963 ההנהלה התעשייתית הלאומית של הונגריה הקימה את "חברת הדפסת הכותנה" (PANYOVA) על ידי מיזוג מספר חברות בתעשיית הכותנה, כולל KISTEX. עם זאת, KISTEXT מוזגה עם חברה בשם Soroksári Textilgyár) SORTEX) בשנת 1980 ונפרדה מ-PANYOVÁ בשנת 1981, כדי להמשיך לפעול כחברה עצמאית תחת השם SORTEX עד 1992, אז הוכנסה להליכי פשיטת רגל, אך לא חוסלה, אלא שוב תחת השם Kispesti Textilgyár הפכו אותה לחברת מניות פרטית. משנת 1998, היא המשיכה בפעילותה בשם Printex Pamutipari Rt, אך פשטה רגל ונרכשה על ידי חברה מהעיר נירג'האזה בשנת 2000, שגם היא פשטה את הרגל ופורקה עקב חוסר יכולתו להתמודד עם היצרנים באסיה.
המרד על אוניית הקרב פוטיומקין
המרד על אוניית הקרב פּוֹטְיוֹמְקִין (ברוסית: Князь Потёмкин-Таврический) היה מרד שאירע ב-14 ביוני 1905, כחלק ממהפכת 1905.
אוניית הקרב פוטיומקין הייתה אוניית מערכה של הצי הרוסי הקיסרי, שעגנה בים השחור סמוך לנמל אודסה ונקראה על שם הגנרל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין. במהפכת 1905 מרדו מלחיה נגד קציניהם ונגד שלטון הצאר הרוסי. המרידה פרצה בעקבות הגשת בשר מקולקל למלחים, ובמהלכה הרגו את רוב הקצינים והאחרים נאסרו בידי המלחים.
לאחר ההשתלטות על הספינה היא הפליגה, תחת דגל אדום, אל נמל אודסה, שבו שררה שביתת פועלים כללית. הלווייתו של מנהיג המורדים ואלינצ'וק, שנהרג בעימותים עם קציני האונייה, הפכה להפגנה פוליטית גדולה באודסה, ובמהלכה ירתה האונייה שני פגזים אל מפקדת הצבא הצארי בעיר. הממשלה הצארית דרשה מצוות האונייה להיכנע, שאם לא כן תוטבע הספינה, ושלחה שייטת לעצור את פוטיומקין. המלחים סירבו להיכנע והפליגו לקונסטנצה שברומניה היישר דרך השייטת, שבסופו של דבר לא פתחה עליהם באש.
שלטונות רומניה סירבו לתדלק את האונייה, והיא ננטשה לידיהם ב-25 ביוני. רוב אנשי הצוות חזרו לרוסיה רק לאחר מהפכת 1917.
הבמאי סרגיי אייזנשטיין צילם בשנת 1925 את הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין", המספר את סיפור המרד. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום אבן דרך בתולדות הקולנוע.
פורד F-150 לייטנינג
פורד F-150 לייטנינג (באנגלית: Ford F-150 Lightning) היא מכונית חשמלית במרכב טנדר, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פורד מ-26 באפריל 2022. היא הוצגה ב-19 במאי 2021. ה-F-150 לייטנינג מהווה את הגרסה החשמלית של פורד F-150, הטנדר הנפוץ והנמכר ביותר באמריקה.
היסטוריה
בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2019 הודיעה פורד כי בכוונתה לייצר טנדר חשמלי מלא.
ביולי 2019 החלה לבדוק אבות טיפוס שנבנו על בסיס שלדת ה-F-150. במבחן הגיעו לשיאם אבות הטיפוס כי גררו משקל של 570,000 ק"ג על מסילות.
פורד חשפה את ה-F-150 לייטנינג ב-19 במאי 2021 והודיעה כי בכוונתה להתחיל את הייצור באביב 2022. ביומיים הראשונים לאחר החשיפה קיבלה פורד למעלה מ-44,000 הזמנות למכונית, וארבעה ימים לאחר החשיפה קיבלה עוד 25,000 הזמנות.
עיצוב
העיצוה החיצוני והפנימי כמעט ולא השתנה מה-F-150, בפנים המכונית ישנם כמה פריטים "שנלקחו" מהפורד מוסטנג מאך-אי, כדוגמת מסך המגע המשדר את המולטימדיה בקוטר של 12 אינץ' עד 15.5 אינץ'. לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ'. בקדמת המכונית במקום מנוע בנזין שאין במכונית שמה פורד תא מטען גדול בנפח 400 ליטר.
מפרט טכני
ה-F-150 לייטנינג משווקת עם שתי מערכות הנעה.
טעינה
טעינה מהירה בהספק של עד 150 קילוואט מאפשרת טעינה של 15% עד 80% בזמן של 44 דקות בגרסת הטווח הבסיסי ו-41 דקות בגרסת הטווח הארוך. דגם הטווח הסטנדרטי מצויד במטען פנימי של 11.3 קילוואט ודגם הטווח הארוך מצויד במטען פנימי של 19.2 קילוואט. טעינה ביתית במטען AC מאפשרת טעינה של הסוללה (15% עד 100%) בזמן של 10 שעות או 8 שעות.
אס או אס אנרגיה אקספרס
אס או אס אנרגיה אקספרס בע"מ המוכרת בשם המותג sos היא חברה פרטית העוסקת בשירותי תדלוק מיוחדים ותדלוקי שטח. החברה מוחזקת על ידי תומר לוי וקרן פימי בחלקים שווים. החברה היא יצרנית של אוריאה ומשווקת שמנים וחומרי סיכה, ומחזיקה ברישיון יצרן דלק, המתיר לה לרכוש את מוצרי הדלק ישירות מבתי הזיקוק בישראל. אס או אס אנרגיה משנעת את הדלק אל יעדי התדלוק באמצעות מכליות.
נכון לשנת 2023 לחברה יותר מ-120 מתדלקות בגדלים ובנפחים שונים, כולל מתדלקות המונעות בהנעה כפולה, המאפשרות תדלוק בתנאי שטח קשים. אס או אס אנרגיה היא החברה הגדולה בישראל בתחום תדלוקי השטח המיוחדים, והיא החברה הראשונה בישראל שפעלה למתן שירות תדלוקי שטח, ומספקת דלק, שמנים ואוריאה למשטרת ישראל, לרשות כבאות והצלה, למשרד הביטחון ולצה"ל, למשרד לביטחון לאומי, למשרד האנרגיה ולחברת החשמל לישראל. אס או אס אנרגיה מספקת גז טבעי דחוס (CNG) באמצעות תחנות הגזה ניידות.