cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הודו–כווית
הודים בכווית
ההודים מהווים אחת מקהילות המהגרים הגדולות בכווית המונה כ-640,000 איש. נוכחותם בעבודות צווארון לבן הלכה וגברה באופן עקבי במיוחד בתחום האלקטרוניקה, התעשייה, האדריכלות וההנדסה. משרד הבריאות של כווית מעסיק גם מספר לא מבוטל של חובשים ופרמדיקים הודים. ההודים תוארו על ידי שליחו המיוחד של האמיר כמי שרכשו מרחב מיוחד בכווית כ"קהילת מהגרים מבריקה והכי פחות בעייתית הפועלת למען ההתפתחות הכוללת של כווית". עם זאת, ישנם מספר רב של הודים העובדים בעבודות בעלות שכר נמוך ובשנת 2011 נמצאו עד 22,000 הודים שוהים באופן בלתי חוקי בכווית, ושגרירות הודו בכווית הקלה על עזיבתם של 12,825 אזרחים הודים להודו בעקבות ההכרזה על אמנסטי בכווית. הודים בכווית שולחים יותר מ-3 מיליארד דולר בשנה להודו ובכווית פועלות 300 אגודות הודיות ו-18 בתי ספר הודים המסונפים למועצה המרכזית לחינוך תיכון, ניו דלהי.
סחר
בשנים 2011–2012 הסתכם הסחר הדו-צדדי ב-17.56 מיליארד דולר, ומסמן עלייה של 44% לעומת השנה שקדמה לה. נפט מהווה את עיקר המסחר, כאשר המסחר שאינו נפט מהווה 1.9 מיליארד דולר בלבד. מאזן הסחר תומך מאוד בכווית עם הייצוא ההודי לכווית בהיקף של 1.1 מיליארד דולר בלבד בשנים 2011–2012. יבוא נפט בשווי 15.67 מיליארד דולר מכווית הופך אותה לספקית הנפט השנייה בגודלה בהודו ממדינות GCC, בסמוך לערב הסעודית. הייצוא ההודי לכווית בשנים 2011–2012 כלל סחורות בעלות ערך מוסף כמו מוצרי ברזל ופלדה, דוודים, מכונות ומכשירים מכניים, מכונות חשמליות וציוד ומוצרי מזון. כווית היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של הודו בעולם הערבי והיא היוותה 3.34% מהיבוא העולמי של הודו בשנת 2011. הודו היא שוק הייצוא השני בגודלה של כווית ומקור הייבוא החמישי בגודלה והייתה באופן עקבי בין עשר השותפות המובילות בכווית עם סחר דו צדדי שהוכפל לכדי 17.5 מיליארד דולר בשנים 2011–2012 לעומת 8.35 מיליארד דולר בשנים 2007–2008.
השקעות
לחברות המגזר הציבורי ההודי בענפי הביטוח והתעופה יש משרדים בכווית, בעוד שחברות פרטיות ובהן Larsen & Toubro, Punj Lloyd and Kalpataru יישמו פרויקטים גדולים בכווית, כולל בענפי הנפט והחשמל שלה. קבוצת אל-גאנים, קבוצת KAPICO, בית ההשקעות הגלובלי ובית הכספים של כווית הן החברות הכוויתיות החשובות בהודו. הודו ביצעה בשנים האחרונות פרויקטים של מיזמים משותפים בין שתי המדינות לקראת הקמת מתקנים חדשים בתחום הנפט והגז בשתי המדינות, בעוד שכווית קיבלה בברכה חברות הודיות שיתמודדו על פרויקטים בכווית, כאשר היא מתחייבת תוכנית פיתוח תשתיות מסיבית.
שיתוף פעולה טכני
הודו וכווית חתמו על מספר הסכמים הנוגעים לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי, כולל שיתוף פעולה רפואי בתחומי התרבות והחינוך. קיימים גם הסכמים בין מוסדות השכלה גבוהה ומחקר הודי וכוויתי והסכמים על הימנעות ממיסוי כפול, הפחתת סמים ומניעת סחר בלתי חוקי בסמים נרקוטיים ותוכניות להחלפת תרבות ומידע בין כווית להודו.
נציגויות דיפלומטיות
כווית מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי.
קרב תל עזזיאת (1948)
קרב תל עזזיאת (1948) נערך בין צה"ל לבין צבא סוריה במסגרת קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות. הלחימה בתל ובסביבתו, מזרח אצבע הגליל, היוותה זירה משנית יחסית, באותם קרבות בכלל, ובחזית הצפון בפרט, זאת כיוון שהלחימה בצפון הארץ התחוללה בעיקרה במסגרת מבצע ברוש ומבצע דקל. התל, אשר נתפס על ידי הסורים בתחילת יוני 1948, נכבש על ידי צה"ל לאחר סיום ההפוגה הראשונה, כמעט בלא קרב. לקראת ההפוגה השנייה, ואף לאחר כניסתה לתוקף, עשו הסורים מאמצים גדולים יותר ויותר לכבוש את התל, ובסופו של דבר הצליחו. בכל זאת, סייעו הקרבות בתל בריתוק ובהסחת כוחות סוריים מן הזירות האחרות, אם כי במידה מוגבלת. תל עזזיאת נותר בידי הסורים עד סוף המלחמה, ובפועל עד לשנת 1967.
רקע
תל עזזיאת, הקרוי כיום גם גבעת עזז, נמצא כשני ק"מ מצפון לקיבוץ כפר סאלד. בראשו של התל, אשר נתפס בידי הסורים ב-5 ביוני 1948, עובר הגבול הבינלאומי בין ארץ ישראל לסוריה. התל שולט על כל סביבתו בכיוון ישראל, דרומה, מערבה וצפונה, ובנוסף, הגישה אליו מכיוונים אלה קשה יחסית. במהלך ההפוגה הראשונה, התל הוחזק באופן לא רצוף על ידי כוחות סוריים קלים, להם הייתה גישה נוחה לתל מעברו המזרחי. עובדה זו הייתה ידועה לצה"ל, שערך תצפיות וסיורים לאיסוף מודיעין על המקום. כוח צה"ל אשר היה מופקד על הגזרה באזור התל היה גדוד 91 של חטיבת עודד, שמפקדה באותה העת היה אורי יפה. גדוד זה התבסס על תושבי הסביבה, וחוזק על ידי טירונים מהקלט, חלקם אנשי אצ"ל לשעבר, וכן על ידי פלוגה שהועברה אליו מגדוד 11. מפקד הגדוד באותה העת היה אפרים ליבנה מכפר בלום.
עם תום ההפוגה הראשונה ישראל נטלה את היוזמה לידיה כמעט בכל גזרות הלחימה. בחזית הצפון ישראל פתחה במבצע ברוש כנגד המובלעת הסורית במשמר הירדן, ובמבצע דקל, כנגד צבא ההצלה, באזור הגליל התחתון.
הקרב
בלילה אור ל-10 ביולי 1948 התל נכבש, כמעט ללא קרב, על ידי פלוגה מגדוד 91 של חטיבת 'עודד'. הכוח הסורי הקטן שהיה בתל נמלט, פרט לקצין שנפל בשבי. במקביל לתל עזזיאת, נתפסו על ידי צה"ל הכפרים הערביים הנטושים עבאסיה (בין כפר סאלד לבית הלל) וערב מדח'יל, כמה מאות מטרים משם. בעיתונות פורסם ש"הסורים נהדפו מעבר לגבולם". בבוקר המחרת הכוח הכובש הוחלף בידי חיילים תושבי משקי הסביבה, ומיני אז החזיק בתל כוח בגודל מחלקה, שחייליה הוחלפו לעיתים מזומנות, בדרך כלל אחת ליממה, והגדוד תגבר את המגינים בכיתת מקלעים. כמו כן, השתתפה בסבב החלפת הכוחות שבתל פלוגה מאנשי אצ"ל לשעבר, אשר שלחה בכל פעם כיתה אל המקום. בלילה שלאחר ליל הכיבוש, פשט הכוח שעל התל על המערך הסורי שבבניאס הסמוכה. למן הבוקר שלאחר ליל כיבושו, וכן במשך יום המחרת, הסורים תקפו והפגיזו את התל שמגיניו כמעט שלא התבצרו בו, גם כיוון שהקרקע הסלעית במקום כמעט שלא אפשרה התחפרות. על המגינים הקשתה גם העובדה שבשל ההפגזות אי אפשר היה להעלות למקום פרדות עמוסות בציוד ובאספקה. ההתקפות הראשונות נהדפו בעזרת אש סיוע מקיבוץ דן הסמוך שמצפון. אוטובוס ובו תגבורת ששלח הגדוד נפגע בדרכו וכמה מנוסעיו נהרגו. במקביל להתקפות בנשק, הסורים דרבנו את תושבי הכפרים עבאסיה וערב מדח'יל לחזור ליישובים אותם נטשו. החל מ-17 לחודש, לאחר כמה ימים של רגיעה יחסית, ולקראת כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, גברה אינטנסיביות ההתקפות הסוריות, ואלה קיבלו סיוע מחמישה משוריינים בעלי תותחי 20 מ"מ. ניסיונות התקיפה באותו יום נהדפו, ולמחרת שרר שקט בגזרה במשך רובו של היום, עד שהחלה הפגזה סורית לקראת ערב. הסורים המשיכו ותקפו את התל, החל בטרם שחר 19 לחודש, והמשיכו גם לאחר חלוף מועד תחילת ההפוגה השנייה. במשך היום נהדפו שלוש התקפות סוריות, והתל נכבש בהתקפה הרביעית. בין ההרוגים במקום היה מפקד הכוח שהחזיק בו, חיים נגלי. תגבורת שהגדוד שלח לא הצליחה להגיע במועד, ולמנוע את נפילת המקום.
סוף דבר
הקרבות בתל עזזיאת שימשו, אם כי במידה מוגבלת, לריתוק ולהסחת כוחות סוריים מגזרת מבצע 'ברוש'. הדבר התקיים במידה פחותה בכיוון ההפוך, שכן הכוחות הישראליים בעיקרם היו כוחות מקומיים, שממילא היו מרותקים במידה רבה לגזרתם.
אבדות צה"ל בקרב תל עזזיאת היו 12 הרוגים וכמה עשרות פצועים. על פי מקורות ערביים, לסורים היו 44 הרוגים בקרבות השונים על התל. ישראל התלוננה בפני האו"ם על שסוריה הפרה את הפסקת האש בכיבוש התל. למרות שההפוגה השנייה כבר נכנסה לתוקפה, כאמור, צה"ל קיבל אישור לנסות ולכבוש את התל בשנית, הן בשל חשיבותו הצבאית, הן כיוון שנכבש על ידי הסורים לאחר מועד תחילת ההפוגה. לצורך המבצע המתוכנן הוקצו כוחות מחטיבת כרמלי ומחטיבת 'עודד', וכן סיוע תותחים, אך ההתקפה לא בוצעה מסיבות שונות.
כך, התל נותר בידיים סוריות עד למלחמת ששת הימים. אם כי התל נחשב בהסכמי שביתת הנשק לאזור מפורז, הוא בוצר על ידי הסורים. לקראת סופה של אותה מלחמה התל נכבש על ידי צה"ל בקרב תל עזזיאת.
וירג'יל תומסון
וירג'יל תומסון (באנגלית: Virgil Thomson, 25 בנובמבר 1896 - 30 בספטמבר 1989) היה מלחין אמריקאי ממיזורי, שהרקע הכפרי שלו בא לידי ביטוי ביצירותיו.
ביוגרפיה
תומסון למד בפריז אצל המלחינה נדיה בולאנז'ה ואחר התיישב בניו יורק לצד אהרן קופלנד. בין השנים 1940-1954 שימש    כמבקר המוזיקה של ההראלד טריביון. כתיבתו בנושאי מוזיקה מצטיינת בשנינות ובשיפוט עצמאי.
בשנות ה-30 של המאה העשרים עבד תומסון כמלחין תיאטרון וקולנוע. ההזמנה הראשונה שלו לקולנוע הייתה לסרט "המחרשה שהבקיעה את המרחבים", בתמיכת מנהל ההתיישבות של ארצות הברית. תומסון הלחין את המוזיקה גם לסרט "הנהר", עוד הפקה במימון מנהל ההתיישבות. בשנת 1949 קיבל את פרס פוליצר למוזיקה על המוזיקה שהלחין לסרט "סיפור לואיזיאנה".
תומסון עבד עם גרטרוד שטיין על האופרות "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ו"האם של כולנו".
פרסאודימיום
פרסאודימיום (באנגלית: Praseodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pr ומספרו האטומי 59. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות
הפרסאודימיום הוא מתכת רכה, כסופה ממשפחת הלנתנידים. כשנחשף לאוויר, הפרסאודימיום מתכסה בתחמוצת (Pr6O11) ירוקה אך הוא עמיד יותר בפני קורוזיה מאירופיום, לנתן, צריום ונאודימיום.
שימושים
שימושי הפרסאודימיום:
היסטוריה
הכימאי האוסטרי קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) הצליח להפריד את המתכת דידמיום מהמינרל סמרסקיט ב-1885. לאחר מכן הוא העביר דגימות דידמיום דרך הספקטרוסקופ שלו וגילה שני קווים נפרדים, אחד כחול והשני צהוב. כך, קרל השיג עדות משכנעת שדידמיום היא תערובת של שני יסודות חדשים.
מאוחר יותר דידמיום הופרד לשני יסודות חדשים - פרסאודימיום ונאודימיום.
ב-1931 בודד לראשונה פרסאודימיום טהור.
צורה בטבע
הפרסאודימיום נמצא במינרלים שמכילים לנתנידים כמו מונזיט ובסטנסיט. בקרום כדור הארץ הוא נמצא בריכוז של 5–9 חלקיקים למיליון.
ניתן לבודד פרסאודימיום מ PrF3 במהלך תגובה עם סידן, כך:
כמו כן, ניתן לבודד פרסאודימיום בטכניקות נוספות, כמו למשל חילוף יונים.
אמצעי זהירות
כמו לנתנידים אחרים, לפרסאודימיום אין תפקיד ביולוגי ורעילותו נמוכה.
ברבור שחור-צוואר
ברבור שחור-צוואר (שם מדעי: Cygnus melancoryphus) הוא מין של ברבור בעל צוואר שחור, והוא המין הגדול ביותר באמריקה הדרומית מסדרתו, אם כי הקטן ביותר בסוגו.
אורך הברבור הזכר 102–124 סנטימטרים ומשקלו 3.5–6.7 קילוגרם. מוטת הכנפיים מגיעה ל-135–177 סנטימטרים והגוף לבן עם צוואר שחור, מקור אפור ובליטה בשרנית אדומה עליו ופס לבן מאחורי העין. הרגליים ורודות והברבורונים אפורים ובעלי רגליים ומקורים שחורים. הזכרים גדולים מעט יותר הנקבות. הוא מזכיר מעט את קרובו ברבור שחור אך קטן ממנו ושקט הרבה יותר.
זהו הברבור הקטן ביותר בסוגו, אך הגדול ביותר באמריקה הדרומית, גדול גם מברבור קוסקורובה.
הוא מצוי בטבע בביצות, ביצות עשב, לגונות ואגמים בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית, בעיקר בצ'ילה וארגנטינה. הוא מצוי במערב צ'ילה, בחבל פטגוניה ובארץ האש ומדרים עד איי פוקלנד. בחורף הוא נודד צפונה לפרגוואי ולדרום ברזיל. הברבורים מתאספים גם בנהרות ליד הרי געש.
הברבור נפוץ ואיננו קרוב לסכנה בטבע.
ארווינג מוסקוביץ'
ארווינג מוסקוביץ' (באנגלית: Irving Moskowitz; 11 בינואר 1928 - 16 ביוני 2016) היה רופא, איל הון ונדבן יהודי-אמריקאי יליד ניו יורק, התגורר בפלורידה. עסק בבניית בתי חולים ובתי הימורים בקליפורניה. הקים את קרן מוסקוביץ' המסייעת לנזקקים בכל העולם. תרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל ולבנייה יהודית במזרח ירושלים.
ביוגרפיה
בשנת 1981, הוענק למוסקוביץ' תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
ב-1988 קיבל מוסקוביץ' היתר לבנייה והפעלה של מועדוני בינגו בפרוורי לוס אנג'לס. על פי ההסכם עם רשויות קליפורניה, מוסקוביץ' תרם חלק מהרווחים למטרות צדקה. בהמשך התרחבה רשת מועדוני הבינגו לרשת בתי קזינו גדולים.
מוסקוביץ' נהג לבקר בישראל מספר פעמים בשנה. בבעלותו היו בית פרטי במשכנות שאננים ודירת נופש במלון "ארבע העונות" בנתניה.
בשנת 1994 העניק ארגון ציוני אמריקה למוסקוביץ' את פרס ברנדייס על תרומתו לארגון.
מוסקוביץ' היה נשוי לצ'רנה, ונולדו לו 8 ילדים. אחד מבניו מתגורר בישראל, אחיו מתגורר בקיבוץ עין דור. אשתו צ'רנה משמשת כמנהלת קרן מוסקוביץ'.
נפטר ב-16 ביוני 2016. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, ירושלים
קרן מוסקוביץ'
ארווינג מוסקוביץ' ייסד ב-1968 את "קרן מוסקוביץ'" הפעילה בישראל ובמקומות נוספים בעולם, ומסייעת לקורבנות של אסונות טבע. ב-1995 הקימה הקרן "בנק מזון" בקליפורניה, המסייע לנזקקים. לרשות הקרן עמד ב-2004 סכום של 52 מיליון דולר.
הקרן ייסדה גם את מפעל "פרס מוסקוביץ' לציונות" המעניק מדי שנה פרסים בסכום כולל של 100,000 דולר לארגונים ופעילים חברתיים בישראל, המגשימים את ערכי הציונות. הפרס נועד להוות מעין משקל נגד לפרס ישראל, לאחר שזאב שטרנהל הוכרז כחתן פרס ישראל לחקר מדע המדינה.
פעילותו במזרח ירושלים
חלק מהונו הושקע ברכישת קרקעות במזרח ירושלים כדי ליישבן ביהודים. עד לשנת 1999 השקיע מעל 20 מיליון דולר בבנייה במזרח ירושלים. בין השאר סייע ברכישת בתים וקרקעות ברובע המוסלמי והנוצרי בעיר העתיקה, בעיר דוד, בשייח' ג'ראח, במלון שפרד, בקדמת ציון שבשכונת אבו דיס, בישיבת בית אורות ובשכונות מעלה דוד ומעלה הזיתים. כמו כן סייע ברכישת קרקעות ומבנים בגוש עציון, בגוש קטיף וברמת הגולן.
קרן אוורסט
"קרן אוורסט" המכונה גם "ידידי אוורסט האמריקאים" או "חברי אוורסט ארצות הברית", היא קרן התומכת בהתיישבות היהודית ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הקרן נוהלה על ידי מוסקוביץ' ורעייתו צ'רנה.
הקרן מעניקה סיוע כספי לעמותות הפעילות בתחום ההתיישבות היהודית ברובע, כדוגמת עטרת כהנים. בין פעולותיה הבולטות:
תמיכה בארגונים שונים
מוסקוביץ' היה יהודי דתי, ותרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל. בשנת 2005, למשל, תרם $6,500,000 ל-80 ארגונים שונים.
מוסקוביץ' היה אחד התומכים העיקריים של "עמותת עטרת כהנים", יחד עם איל ההון האמריקאי ג'ו מרמלסטיין ומארק בלזברג הקנדי. מוסקוביץ' תרם $2,350,000 לעמותה בשנת 1994. ב-1996 השתתף בטקס הכנסת ספר תורה לישיבה של העמותה, ושם אמר:
עם הגופים הישראליים שזכו לתמיכות משמעותיות ממנו נמנים: ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל, קרן חברון, ארגון ישראל הצעיר, ארגון ציוני אמריקה, מועצת יש"ע, וערוץ 7. מוסקוביץ תרם גם לארגונים לא-ישראליים בעלי אידאולוגיה שמרנית, כגון: "Americans for a Safe Israel", "Center for Security Policy", "Jewish Institute for National Security Affairs" "One Israel Fund", "Hudson Institute", "American Enterprise Institute".
מוסוקביץ' שימש יועץ מומחה במרכז אריאל למחקרי מדיניות.
ב-1994, כחודש לאחר טבח מערת המכפלה, פורסם בעיתון "Jewish Press", היוצא לאור בברוקלין, מאמר פרי עטו שבו כתב: במאמר טען שעל ברוך גולדשטיין השתלטה אי שפיות זמנית ומשווה את הרצח לרצח של האחים לייל ואריק מננדז שרצחו את הוריהם בארצות הברית ב-1989.
מוסוקביץ' התנגד בחריפות לתהליך אוסלו, והתבטא לא פעם בגנות יצחק רבין.
במכתב למערכת ששלח ל"וושינגטון פוסט" ב-1997, כתב:
היה ידוע כתורם לאליאנה רוס-לאטינן, נציגת פלורידה בקונגרס.
בובת נייר (ספר)
בובת נייר (באנגלית: Paper Doll) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 1994 בהוצאת אור-עם. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-20 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.
עלילת הספר
עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, בלש משטרה לשעבר וחייל בצבא ארצות הברית שלחם במלחמת קוריאה, נשכר על ידי לודון טריפ, בעל הון מבוסטון, לחקור את הירצחה של אשתו, אוליוויה.
הלל פבזנר
הרב הלל פֶּבְזְנר (ביידיש: פעווזנער; כ"ט בשבט תרפ"ב, 27 בפברואר 1922 - ד' בתשרי תשס"ט, 3 באוקטובר 2008) היה רב, פוסק, ומנהיג יהודי בצרפת. כיהן כרבם של חסידי חב"ד בצרפת במשך 55 שנים, וכאב"ד ועד רבני ליובאוויטש בצרפת. ייסד את בית הספר היהודי-תורני הראשון בפריז לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
בהיותו ילד בן 8, בשנת תר"צ (1930), נעצר אביו על ידי השלטונות הסובייטיים עקב פעילותו הדתית לשימור וחיזוק היהדות, וגורש מהעיר לגלות למשך שנתיים. משפחתו עברה להתגורר בבית הורי אמו בעיר סנובסק, ולאחר שחרורו עברו לחרקוב, שם חזר אביו לעסוק בפעילות יהודית והיה חבר במחתרת החסידית. בשנת תרצ"ט (1939) נעצר אביו שוב באשמת "חבר במחתרת קלריקלית אנטי סובייטית" ונידון לחמש שנות גלות במחוז קזיל ארדא בקזחסטן, שם הסתלק בשנת ה'ת"ש, כשהוא בן חמישים שנה.
שנות נעוריו עברו עליו בלימוד תורה בישיבות תומכי תמימים חב"ד המחתרתיות. מפאת רדיפות השלטון הסובייטי, נדדו התלמידים מעיר לעיר. תחילה למד בעיר ברדיצ'ב, שם למד גם אחיו שלום דובער (שנרצח כעבור זמן על ידי הנאצים). מברדיצ'ב נדד לז'יטומיר ומשם לוורונז'.
בתקופה זו, סייע בארגון הברחתם של חסידי חב"ד מגבולות ברית המועצות, הן ברוסיה והן בפראג. לאחר תקופה קצרה בפראג, חזר לספסל הלימודים בפוקינג.
בחנוכה תש"ט נשא לאשה את עשקא, בתם של סלאווא ור' אריה דוב איידלמאן מחשובי חסידי חב"ד שברחו מרוסיה.
לאחר נישואיו כיהן כמשגיח בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בעיירה ברינואה. לאחר תקופה עבר לתפקיד מגיד שיעור בישיבה, תפקיד בו שימש עד שנת תשל"ט, במשך כשני עשורים.
לצד בקיאות בש"ס ובפוסקים, התמצא גם במדעים שונים.
רבנות
בשנת תשי"ג, לאחר הגירתו של הרב זלמן שמעון דבורקין מפריז לניו יורק מונה לרב קהילת חב"ד בצרפת.
בשנת תשכ"ב (1962) התמנה לרב בית הכנסת "זיביצן" ברחוב ראזיע בפריז.
בשנת תשמ"ח (1988), עם התרחבות הקהילות החב"דיות בצרפת, הוקם ועד רבני ליובאוויטש בצרפת, כשהרב פבזנר עומד בראשו ומכהן כאב בית הדין.
בתחילת שנות החמישים לאחר הגעתו לצרפת החל במתן כשרות לחלב ישראל. עם השנים הלך והתפתח לכדי מערכת כשרות ענפה. בשנת תשל"א 1971 התחיל לראשונה במתן הכשר על יין בורדו ויינות נוספים.
שיטתו בכשרות הייתה מחמירה. הוא סבר כי בחליבה לא ניתן לסמוך על משגיח ש"יוצא ונכנס" (כלומר, מגיע לכמה רפתות זה אחרי זה). לדבריו, הדבר הועיל רק בימים עברו, שהגוי לא יכניס בהמות טמאות או חלב טמא, מחשש שיתפס בידי המשגיח, אולם בזמננו הם יכולים לעדכן זה את זה בטלפון.
פעל גם בבניין מקוואות. לאחר נפילת מסך הברזל נסע למדינות חבר העמים ופעל שם לבניית מקוואות טהרה.
הרב פבזנר היה ממייסדי וחבר נשיאות של מרכז רבני אירופה.
"סיני"
בשנת תשכ"ה הקים את מוסד החינוך "סיני" במטרה להעניק חינוך יהודי שורשי לילדים היהודים בפריז. לימים הפך "סיני" לאחד מבתי הספר היהודיים הגדולים בפריז, המתפרס על פני 4 מבנים גדולים (הרביעי בשם "בית הלל" נוסף לאחר פטירתו) ומונה אלפי תלמידים החל מגיל גן עד לתיכון. במשך עשרות שנים כיהן כנשיא ומנהל המוסדות.
בתשרי תשנ"ב חנך בניין בן 7 קומות של מוסדות חינוך "סיני" לכל הגילאים, מקווה, בית חב"ד ועוד.
בתשנ"ה הקים את בניין היכל מנחם, בתשס"ג הקים בניין החינוך נוסף ובו גני ילדים, בית ספר יסודי ומקצועי, כולל אברכים ועוד.
פטירתו
נפטר בד' בתשרי תשס"ט מדלקת ריאות חריפה. בהלווייתו ספדו לו הרבנים דוד משה ליברמן, יוסף סיטרוק, דוד משאש ועוד. במהלך הלוויה הוכתר בנו הרב אברהם ברוך לממלא מקומו ברבנות. נטמן בהר הזיתים שבירושלים. ביום השלושים לפטירתו נערך במוסד "סיני" בפריז מעמד זיכרון והכתרה רשמי לבנו.
הוקרה
בשנת 2008 זכה בעיטור לגיון הכבוד מידי נשיא צרפת ז'אק שיראק, עיטור מסדר הכבוד החשוב ביותר בצרפת.
הנצחתו
קריית החינוך "בית הלל", הרביעית במספר של מוסד "סיני" בפריז, נקראת על שמו. הקומפלקס, הכולל מעונות יום ופעוטונים, בית ספר יסודי, ועוד, נחנך בשנת תשע"ד.
ויטלי רובין
ויטלי רובין (רוסית: Вита́лий Аро́нович Ру́бин; 14 בספטמבר 1923 מוסקבה - 18 באוקטובר 1981) היה חוקר סין סובייטי, עלה לארץ בשנות ה-70 והיה למרצה באוניברסיטה העברית.
פרס סיגקום
פרס סיגקום (אנגלית: SIGCOMM Award) הוא פרס שניתן עבור מפעל חיים בתחום תקשורת נתונים. הפרס ניתן מאז 1989 ע״י הארגון המדעי SIGCOMM, בכנס שנתי בעל אותו השם. הארגון הוא חלק ממספר ארגונים מדעיים הפועלים תחת המטריה של ארגון הגג ACM שהוא אגודה מדעית חשובה בתחום מדעי המחשב. ACM מורכב מ״קבוצות עניין מיוחד״ (SIGs - Special Interest Groups) בתחומים ספציפיים הקשורים למדעי המחשב, כך שתחילית השם של כל קבוצה היא SIG, וסיומת השם מבטא את תחום העניין שבו הקבוצה מתמקדת. במקרה זה, הסיומת COMM מהווה קיצור של המילה communication אשר מבטאת את התעניינות קבוצת ההתמחות הזו בנושאי תקשורת בין מערכות מחשב.
ויטלי רובין
ביוגרפיה
ויטלי רובין נולד במוסקבה, הוא היה בנו של פילוסוף אהרון רובין. בשנת 1940 הוא החל את לימודיו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה. ביוני 1941 הוא הצטרף למליציה העממית. בקרב הראשון ליד ילניה הוא נלקח לשבי, אך הצליח להימלט לאחר שלושה ימים וחזר למוסקבה. ב-1942 הוא החל את הכשרתו בבית ספר לתותחנים בטומסק, אך לאחר שנודע כי הוא היה בשבי הוא סולק מבית הספר. הוא נשלח לעבודות כפייה במכרה פחם במחוז מוסקבה, שם שהה עד 1944, אז חלה בשחפת וטופל כנגדה עד 1948.
ב-1948 הוא חידש את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה. ב-1951 לימודיו הושלמו והוא קיבל תואר בלימודי מזרח, אך לא הצליח להתקבל ללימודי תואר שני, לפי עדותו היה זה בגלל אנטישמיות. לאחר שלא הצליח להתקבל ללימודי תואר שני הוא תכנן לעבוד בתור מורה לגאוגרפיה בבית ספר, אך הוא שמע שישנה קבוצה של סטודנטים סינים באוניברסיטה חקלאית בנובוצ'רקסק והוא התקבל בתור מורם לרוסית ועבד שם במשך חצי שנה. לאחר האוניברסיטה החקלאית התחיל לעבוד בספריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בתור ביבליוגרף של הספרות ותרבות סינית.
הוא נהרג בתאונת דרכים בשנת 1981 בכביש בין באר שבע לערד.
עלייה לארץ
כאשר התחילו להתיר ליהודי ברית המועצות לעזוב רובין ואשתו התחילו לחשוב על אפשרות לעלות לארץ. ב-1972 הם הגישו מסמכים וביקשו היתר לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל, בקשתם נדחתה. לאחר הגשת בקשה לעלייה הוא סולק מעבודתו באקדמיה.
שמו התפרסם לאחר שהוא פרסם מאמר בכתב עת The New York Review of Books בשם "?Is the scholar human" בו הוא תיאר את מהלכי בניסיון לעזוב את ברית המועצות. תוך עשרה חודשים כ-1,200 מדענים מ-18 מדינות חתמו על הצהרה הדורשת להתיר לרובין ואשתו לצאת את גבולותיה של ברית המועצות.
רובין הפך לאחד המנהיגים של תנועת העלייה, הוא נפגש עם עיתונאים מערביים, חברי קונגרס אמריקאים. הוא היה בין היוזמים ומחברים של פניות ומכתבים גלויים של מסורבי עלייה, כמו כן היה בין המארגנים של סמינרים, הפגנות ושביתות רעב. ב-1974 הוא נעצר על ידי משטרה ובעקבות כך לקה בהתקף לב. בית משפט ניסה להאשימו ב"טפילות".
בסופו של דבר, בשנת 1976, הותר להם לעזוב את ברית המועצות. כבר באותה שנה הם עזבו אותה ולאחר שהות קצרה בארצות הברית משפחת רובין עלתה לארץ. לאחר עלייה התמנה לשרת מרצה באוניברסיטה עברית.
משפחה
אביו, אהרון רובין, היה פילוסוף, לימד את המקצוע באוניברסיטאות במוסקבה. אמו, סופיה, לא עבדה כיוון שהייתה לקוית ראייה ולכן הייתה עקרת בית. היה אחיינם של שחקנית מריה סנלניקוב, כלכלן יצחק רובין וסופר אנדריי סובול, בן דודו היה משורר מרק סובול.
ב-1956 התחתן עם אינס אקסלרוד.
ארטור וילקה
ארטור פריץ וילקה (בגרמנית: Artur Fritz Wilke; 1 בפברואר 1910, אינוברוצלב - 11 במאי 1989, פיינה, Peine) היה פושע מלחמה נאצי ושטורמבאנפיהרר אס אס שהורשע ברצח של 6,600 יהודים בתקופת השואה. לאחר המלחמה גנב וילקה את זהותו של אחיו המנוח ועבד במשך שנים רבות כמורה בבית ספר בכפר שטדרדורף (Stederdorf), היום רובע בעיר פיינה בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
חייו
לאחר המלחמה ב-1945, וילק הסתתר ונטש את אשתו הראשונה ושלושת ילדיו. הוא נטל את זהות אחיו המת, ולטר וילקה, ועבר לשטדרדורף. בזהותו של ולטר וילקה הפך למורה בבית הספר של הכפר והתחתן בשנית עם רופאת הכפר, ד"ר אורסולה וילקה. הוא נמצא ונעצר בשנת 1961.
פסק דִין
ב-21 במאי 1963 נידון וילקה על ידי בית הדין האזורי בקובלנץ ל-10 שנות מאסר בגין "תפקידו המרכזי" בשישה מעשי הרג המוני של לפחות 6,600 יהודים. ההרשעה ברצח 6,600 יהודים מתוך אלפים רבים הגיעה עקב חוסר מידע לגבי האחראים ספציפית לפשעים באזור, למרות שזהותן של היחידות המשתתפות הייתה ידועה. הוא הורשע בהשתתפות בטבח סלוצק, בחיסול גטו מינסק ומבצע ביצות פריפיאט. יומנו של וילקה, שנתפס על ידי הצבא האדום ושימש כראיה במשפטים, סייע להרשעתו. היומן כלל רשימה כגון:"'יום שני, 8 בפברואר 1943. 05:00, אנחנו מתחילים בגטו היטב, 1,300 יהודים טופלו... מאוחר יותר, מפקד האזור קארל מחליט לשרוף (300–400 יהודים נוספים יוצאים מהבונקרים).' 'יום שלישי, 9 במרץ 1943. השמש זורחת, בלילה שוב הייתה לי השריטה המעצבנת הזו.'"בפסק דינם כתבו שופטי בית המשפט:"'וילקה אינו מסוגל לחשיבה ברורה וישרה, יש לו נטייה לעסוק בבריחות ובתירוצים'. '[הוא] לאומן פנאטי ונלהב, והמשטר הקודם השתמש לרעה באידיאליזם השגוי שלו'."
אדאפה
אדאפה היא אפוס מסופוטמי קדום, שמעורבים בו בני אדם ואלים. האגדה מספרת על קורות האדם הראשון.
תקציר
אגדה זו והאלים המתוארים בה הם חלק מהמסורת האכדית והמיתולוגיה המסופוטמית. האגדה נמצאה בכמה גרסאות שונות ובמיקומים שונים. הגרסה המקיפה ביותר כתובה על הלוח 348VAT (על פי שיטת הקטלוג של מוזיאון וורדרסיאטשס, ) נמצאה באל-עמארנה במצרים ומשויכת למאה ה-14 לפנה"ס. גרסאות נוספות נמצאו בספריית אשורבניפל, משויכות למאה ה-7 לפנה"ס וכתובות על הלוחות: 15072K, 8743K, 8214K, 9994K, על פי שיטת הקיטלוג של קארל ביזולד.
הדמויות המרכזיות בעלילה הם 'אדאפה' האדם הראשון, האל 'אאה'- אל המים המתוקים שיצר את אדאפה, שוטו הרוח הדרומית, והאלים אנו דומוזי וגיזידה. העלילה עוסקת בבריאת האדם הראשון, מטרתו בעולם ועל הטרגדיה שהיה יכול לזכות בחיי נצח, אך לא זכה בסופו של דבר בשל קנאותם של האלים.
סיפור העלילה
האגדה מספרת על אאה, אל המים המתוקים, שיצר שבעה חכמים. מטרתם הייתה ללמד ולחנך את העולם לדרכי עבודה נאותות, והראשון שבהם הוא אדאפה שניחן בחכמת האלים אך לא באלמותיות. אדאפה שימש ככהן לאל אאה בעיר ארידו. שם, בין כלל תפקידיו ככהן, אדאפה היה צריך להגיש דגים שהיה דג מהים במקדשו של האל. יום אחד כשהיה אדאפה בעיצומו של דיג בסירתו, הגיעה שוטו הרוח הדרומית והעיפה את אדאפה מסירתו. אדאפה שלא חווה קושי עד אז בחייו, ושלא היה צריך להתמודד עם בעיות מעין אלה בעבר, קילל את הרוח ש'כנפיה יישברו'. עוצמת דיבורו הייתה חזקה כל כך, עד שכנפיה של שוטו נשברו והרוח לא נשבה שבוע שלם. חוסר פעילותה של שוטו הורגש על ידי האלים במשכנם בשמים, שהפסיקו להרגיש בנעימות האוויר הקר שהיה עולה כמו בעבר. אל השמים אנו דורש להביא את העבריין בפניו למשפט על מעשיו הרעים.
אאה יוצרו של אדאפה, המכיר את דרכי האלים, מתדרך את אדאפה לפני עלייתו למרומים כדי שיצא מהמשפט בשלום. אדאפה מבצע את כל הנחיותיו של אאה ומתייצב בפני שומרי הסף של ארמונו של אנו, דומוזי וגיזידה - אלי הצמחייה והירקות. לבושו האבל ומילותיו החנפניות של אדאפה, גורמות לאלים לחוס עליו ולזכות אותו במשפט. אנו מציע לו לאכול ולשתות מהלחם והמים של האלים, שיגרמו לו להפוך לבן אלמוות. אדאפה מסרב מפני שאאה הזהיר אותו שלא יאכל וישתה מהם, משום שלחם ומים אלו יהרגו אותו. אנו צוחק מסירובו של בן התמותה לאכול מלחם האלים ושולח אותו חזרה לארץ.
בעקבות העלילה
השם אדאפה. לשם אדאפה שני מובנים מהמסורות העתיקות. רשימה לקסיקונית מסופוטמית עתיקה, משייכת לשם אדיפו - את המשמעות של חכמה, משמעות המסתדרת עם האגדה העתיקה יותר, בה אדאפה הוא החכם הראשון מבין שבעה שנוצרו על ידי האל 'אאה'. בשפה שומרית עתיקה - מובן המילה אדאפה הוא 'נוצר מן הים', שהרי יוצרו, האל 'אאה' הוא אל המים המתוקים.
צחוקו של אנו. לפני ששלח את אדאפה חזרה לארץ, אנו צוחק עליו. ישנם הסוברים שצחוקו נובע משום טיפשותו של בן האנוש, שהיה יכול להפוך לבן אלמוות ופספס את ההזדמנות. אחרים טוענים ש'אוכל האלים' שהציע אנו לאדאפה, היה בעצם אוכל ממית, ולא היה לאנו שום כוונה להפוך את אדאפה לבן אלמוות. במקרה כזה צחוקו של אנו מבטא צחוק של תסכול על כך שאאה הצליחה להערים עליו ולהציל את אדאפה מידיו.
כוונת אאה. אדאפה פספס הזדמנות להפוך לבן אלמוות בגלל אזהרותיו של אאה. לא ברור מהטקסט האם כוונותיו של האל היו טהורות או לא. יש הסוברים שכוונותיו אכן היו טובות, ואאה חשש שאנו יגיש לאדאפה את לחם המוות, מה שהסתבר בסוף כשגוי. מצד שני יש הסוברים שאאה ידע שאנו יציע לאדאפה את לחם החיים, וחוסר רצונו של אאה שאדאפה יהפוך גם הוא לאל כמותו, גרם לו למנוע ממנו לאכול.
אדאפה וסיפור הבריאה המקראי
תפקידי האדם הראשון. אאה יוצר את אדאפה ועוד שישה חכמים אחריו במטרה להביא חכמה ולהיות מנהיג בארץ. תפקידו של האדם הראשון בתנ"ך "וַיִּקַּח ה' אֱלֹהִים אֶת הָאָדָם וַיַּנִּחֵהוּ בְגַן עֵדֶן לְעָבְדָהּ וּלְשָׁמְרָהּ:" האדם גם נותן שמות לבעלי חיים, ובכך רואים את פן החכמה והמנהיגות שלו: "וַיִּקְרָא הָאָדָם שֵׁמוֹת לְכָל הַבְּהֵמָה וּלְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּלְכֹל חַיַּת הַשָּׂדֶה"
איסור האכילה. בדומה לאיסור שאאה מטיל על אדאפה שלא יאכל מאוכל האלים, כך ניתן לראות גם בבראשית שאלוהים אוסר על האדם הראשון מעץ הדעת: "וּמֵעֵץ הַדַּעַת טוֹב וָרָע לֹא תֹאכַל מִמֶּנּוּ כִּי בְּיוֹם אֲכָלְךָ מִמֶּנּוּ מוֹת תָּמוּת:"
חכמת האלים. חכמתו של אדאפה הניתנת לו על ידי אאה מתוארת כחכמה אלוהית, וההבדל המשמעותי בין אדאפה לאלים הוא האלמותיות. אמנם בתנ"ך האדם הראשון לא מקבל חכמה כזאת מהאלוהים, אך לאחר האכילה מ'עץ הדעת' מקבל האדם חכמה אלוהית: "וַיֹּאמֶר ה' אֱלֹהִים הֵן הָאָדָם הָיָה כְּאַחַד מִמֶּנּוּ לָדַעַת טוֹב וָרָע"(שם, ג', כ"ב). בפועל בסופם של שני הסיפורים, אדאפה ואדם שניהם מנהיגים את הארץ בעזרת חכמה אלוהית.
חיי הנצח. בדומה לאגדה בו אדאפה מוחזר לארץ ממשכן האלים, כך האדם הראשון מגורש מ'גן עדן', שניהם ללא חיי הנצח. בדומה לסוברים שאאה התכוון למנוע מאדאפה חיי נצח בכוונה תחילה, כך גם הסיבה המובאת לגירושו של האדם הראשון בתנ"ך - כדי שלא יאכל מעץ החיים, ויזכה בטעות בחיי נצח: "וְעַתָּה פֶּן יִשְׁלַח יָדוֹ וְלָקַח גַּם מֵעֵץ הַחַיִּים וְאָכַל וָחַי לְעֹלָם: וַיְשַׁלְּחֵהוּ ה' אֱלֹהִים מִגַּן עֵדֶן". עם זאת, החשש מאכילתו של האדם מעץ החיים עולה רק לאחר שאכל מעץ הדעת, שרק הוא נאסר עליו, ונראה שקודם החטא היה זכאי להנות מחיי נצח.
יחסי סינגפור–קנדה
יחסי סינגפור-קנדה הם הקשרים הנוכחיים וההיסטוריים בין קנדה לסינגפור. שתיהן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי. בסינגפור, קנדה מיוצגת על ידי נציבות גבוהה. שגריר סינגפור באו"ם בעיר ניו יורק הוא גם נציב העליון שאינו תושב בקנדה.
הקונסוליה הכללית (קונסוליה של כבוד) בוונקובר וטורונטו הן הנציגויות הדיפלומטיות של סינגפור בקנדה. בשנת 2014 הקונסוליה הכללית בטורונטו נסגרה באופן זמני, מה שהוביל להפניית השירותים לוונקובר או לניו יורק. הקונסוליה הכללית בטורונטו נפתחה מחדש בשנת 2015.
הקשרים הללו משופרים על ידי הקנדים הרבים המתגוררים בסינגפור, וכן על ידי 83,000 הקנדים שמבקרים בעיר המדינה מדי שנה.
היסטוריה
בשנת 1965 קיימה קנדה יחסים דיפלומטיים עם סינגפור, שזה עתה נפרדה ממלזיה, והפכה לאחת המדינות הראשונות שקיימו יחסים דיפלומטיים עם סינגפור.
בשנת 2011, המושל הכללי של קנדה דייוויד ג'ונסטון ערך ביקור ממלכתי בסינגפור והיה למושל הקנדי הראשון שביקר בסינגפור. כשג'ונסטון ביקר בסינגפור, הוא התקבל בברכה על ידי נשיא סינגפור, טוני טאן, ונפגש עם ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג. טאן אמר באירוע הממלכתי כי סינגפור מברכת את ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר, שהודיע רשמית על השתתפותו בהסכם השותפות הטרנס-פסיפית (TPP), ומאמינה כי הסכם ההצטרפות של קנדה יחזק את השתתפותה הכלכלית של קנדה באזור אסיה-פסיפיק, ויאיץ את הקמת אזור הסחר החופשי באסיה-פסיפיק. טאן הביע גם את ביטחונו כי ביקורו של ג'ונסטון יכול להביא לגיבוש בין קנדה למדינות דרום מזרח אסיה לתרגול מטרות משותפות יחד.
בית הספר הבינלאומי הקנדי בסינגפור נפתח בשנת 1990.
יחסי כללה ומסחר
בשנת 2000 היצוא של סינגפור לקנדה עלה על 800 מיליון דולר, אך צנח לפחות מ-500 מיליון דולר בשנה שלאחר מכן. בשנת 2007 הגיע ליותר מ-1.2 מיליארד דולר, אך צנח לפחות ממיליארד דולר בשנת 2009. סינגפור מייצאת בעיקר מוצרים חשמליים וכימיים לקנדה.
בשנת 2009 סך ההשקעה של קנדה בסינגפור עמד על 3.14 מיליארד דולר, כאשר למעלה ממאה חברות קנדיות הקימו משרדים בסינגפור, ויותר מ-40 חברות סינגפור הקימו משרדים בקנדה.
מערכת יחסים תרבותית
עד 2011 חתמו האוניברסיטאות בסינגפור על מזכר הבנות עם למעלה מ-20 מוסדות קנדים להשכלה גבוהה, הכוללים חילופי סטודנטים, ימי עיון וכנסים, שיתופי פעולה מחקריים וכדומה.
החל מיוני 2015 למדו אלפי סטודנטים מסינגפור בקנדה.
מערכת יחסים צבאית
חיל האוויר בסינגפור משתתף באופן קבוע בתרגיל מייפל פלאג שנערך בבסיס הצבאי קולד לייק באלברטה, קנדה. קנדה משתפת פעולה גם עם סינגפור באימוני טייסים, ביטחון ימי, אי הפצת נשק להשמדה המונית וטרור נגדי.
ביוני 2013 ביקר שר ההגנה הלאומית הקנדי פיטר מקיי בסינגפור כדי להשתתף בדיאלוג שנגרי-לה.
ראיין גרסיה
ראיין גרסיה (באנגלית: Ryan Garcia; נולד ב-8 באוגוסט 1998) הוא מתאגרף אמריקאי. בשנת 2021 החזיק באופן זמני בתואר אלוף העולם במשקל קל מטעם ה-WBC. נכון למאי 2023, גרסיה מדורג כמתאגרף הפעיל הרביעי הטוב ביותר בעולם בקטגוריית המשקל הקל על ידי מגזין "הזירה", השביעי הטוב ביותר על ידי אתר BoxRec, השמיני הטוב ביותר על ידי מועצת דירוג האגרוף הטרנס-לאומית , והשישי הטוב ביותר במשקל מעורב קל על ידי רשת ESPN.
קריירה חובבנית
גרסיה החל לעסוק באגרוף בגיל 7. בשנים שלקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016 הוא סיפר כי הוא חולם להשתתף בה מטעם ארצות הברית. הוא היה לאלוף המדינה למתאגרפים חובבנים 15 פעמים, כשהשיג תוצאה סופית של 15–215 בתחום החובבני.
ראשית דרכו
ב-9 ביוני 2016, כשהיה בגיל 17, החלה הקריירה המקצועית של גרסיה. בקרב המקצועני הראשון שלו הוא התחרה נגד אדגר מזה בעיר טיחואנה, וניצח בנוקאאוט טכני (TKO). מספר חודשים בלבד לאחר מכן, בנובמבר 2016, גרסיה חתם בחברת האגרוף המקצועית Golden Boy Promotions. אוסקר דה לה הויה, מתאגרף מקסיקני לשעבר העומד בראש חברת האגרוף, הודיע כי גרסיה יתחרה לראשונה ב-17 בדצמבר 2016, באירוע המרכזי למשקל קל-כבד של קרב הופקינס-סמית' באולם הספורט "הפורום" בלוס אנג'לס. גרסיה ניצח בקרב בסיבוב השני, בנוקאאוט.
בין אוקטובר 2018 לפברואר 2022 גרסיה התאמן עם אדי ריינסו, אשר עובד גם עם המתאגרפים קנלו אלוורז ואוסקר ואלדז בסן דייגו, קליפורניה.
בספטמבר 2019, גרסיה האריך את התקשרותו עם Golden Boy Promotions, וחתם בה על חוזה חדש לחמש שנים.
גרסיה נגד דונו
חברת Golden Boy הודיעה כי התחרות הבאה של גרסיה תהיה באחד האירועים העיקריים של קרב קאנלו אלוורז נגד סרגיי קובליוב באולם הספורט גארדן ארנה שב-MGM Grand. ב-18 בספטמבר 2019 נודע כי רומרו דונו יהיה המתמודד הבא נגד גרסיה. גרסיה הביס את דונו בנוקאאוט בסיבוב הראשון, וזכה בתואר הכסף של WBC בקטגוריית המשקל הקל.
גרסיה נגד פונסקה
ב-2 בינואר 2020 הודיעה Golden Boy כי גרסיה יתמודד מול פרנסיסקו פונסקה בקרב שייערך ב-14 בפברואר באולם הספורט "הונדה סנטר" באנהיים. בקרב, גרסיה הנחית שבעה אגרופים ואז הנחית לעברו מכת מגל זריזה ביד שמאל, וניצח בנוקאאוט בסיבוב הראשון.
גרסיה נגד קמפבל
ב-8 באוקטובר 2020 נודע כי גרסיה יתמודד מול זוכה מדליית הזהב האולימפי לוק קמפבל על התואר הזמני של אלוף העולם במשקל קל מטעם ה-WBC, בקרב שייערך באתר הנופש והקזינו פנטזי ספרינגס הממוקם באינדיו, קליפורניה. במקור הקרב תוכנן להיערך ב-5 בדצמבר 2020, אך הוא נדחה ל-2 בינואר 2021 בשל הידבקותו של קמפבל במחלת הקורונה. גם מיקום הקרב הוחלף והוא נערך לבסוף באולם הספורט אמריקן איירליינס סנטר שבדאלאס, טקסס. בסיבוב השני בקרב נגד קמפבל, גרסיה הופל לראשונה בקריירה המקצועית שלו. עם זאת, הוא עמד בנפילה לאחר שהתרומם ממקומו זמן קצר לאחר פגיעתו ביריעה. בהמשך הקרב, בסיבוב השביעי, גרסיה הכה את קמפבל על ידי זריקת גוף, שחתמה את הקרב לטובתו. על פי הנתונים הסטטיסטיים של הקרב, גרסיה גבר על קמפבל מבחינת מספר החבטות (94 לעומת 74; הפרש של 32%), מבחינת חבטות הכוח (77 לעומת 51; הפרש של 44%), כאשר לעומת זאת קמפבל גבר על גרסיה במכות ישרות (23 לעומת 17; הפרש של 15%). בהמשך נודע כי היה זה הקרב האחרון קמפבל לפני פרישתו.
המקום שונה גם למרכז אמריקן איירליינס בדאלאס, טקסס. בסיבוב השני של הקרב שלו עם קמפבל, גרסיה הופל בפעם הראשונה בקריירה המקצועית שלו. הוא שרד את ההפלה, כשהוא קם זמן קצר לאחר שפגע בבד. בהמשך הקרב, בסיבוב 7, גרסיה הכה את לוק קמפבל עם זריקת גוף מסיימת קרב. הנתונים הסטטיסטיים של CompuBox מראים שגרסיה גברה על קמפבל ב-94 עד 74 (32%) בסה"כ באגרופים, ו-77 עד 51 (44%) במכות כוח, כאשר קמפבל גברה על גרסיה בנגיחה של 23 עד 17 (15%). הקרב היה בסופו של דבר הקרב האחרון של קמפבל לפני פרישתו.
נגד פורטונה ודיאז (בוטלו)
ב-13 באפריל 2021 דווח באתר DAZN כי גרסיה יתמודד על השמירה על תוארו הזמני כאלוף ה-WBC במשקל קל, בו זכה באחרונה, בקרב נגד אלוף ה-WBA לשעבר במשקל קל נמוך, חוויאר פורטונה. הקרב נקבע ל-9 ביולי במיקום שייקבע בהמשך, כאשר המנצח מבין השניים אמור להיות למתמודד על התואר הקבוע מול אלוף ה-WBC במשקל קל דאז, דווין הייני. עם זאת, ב-24 באפריל הודיע גרסיה כי הוא פורש מהקרב, כדי "לנהל את בריאותו ורווחתו", כלשונו. אלוף IBF במשקל קל נמוך לשעבר, ג'וזף דיאז, הסכים לעלות לקטגוריית המשקל הקל כדי למלא את מקומו של גרסיה, ולהתמודד נגד פורטונה בקרב ב-9 ביולי. לאחר מכן נשלל מגרסיה תוארו הזמני מטעם ה-WBC, והוא נותר תלוי עבור דיאז ופורטונה במקום זאת.
ב-8 באוקטובר 2021, לאחר ניצחונו של דיאז על פורטונה בקרב ביולי, נודע כי גרסיה עתיד להתמודד מול דיאז בקרב שייערך בלוס אנג'לס ב-27 בנובמבר, על תוארו הזמני במשקל קל מטעם ה-WBC, בו החזיק גרסיה לאחר שניצח את לוק קמפבל ושנשלל ממנו מוקדם יותר באותה שנה. ב-15 באוקטובר 2021, הכתב מייק קופינגר מרשת ESPN חשף כי גרסיה סבל מפציעה בידו וכי בעקבות כך הקרב נגד דיאז יידחה.
גרסיה נגד דייוויס
ב-24 בפברואר 2023 נודע כי גרסיה יתמודד מול גרבונטה דייוויס בקרב שייערך ב-22 באפריל בלאס וגאס, נבאדה, במסגרת תחרות עד 61 ק"ג (136 ליברות). אותה תחרות הייתה אירוע PPV משותף לשתי רשתות השידור שואוטיים ו-DAZN . דייוויס מוטט את גרסיה בסיבוב השני, ולאחר מכן גם בסיבוב השביעי על ידי זריקת גוף. גרסיה לא הצליח להתרומם ממקומו בתוך עשר השניות לספירת השופט, מה שהעניק לדייוויס את ניצחונו בנוקאאוט. בעקבות הקרב, גרסיה ספק ביקורת מדמויות שונות בעולם האגרוף על כך שלא התרומם בסיבוב השביעי. בהופעתו בתוכנית "Max on Boxing", המתאגרף טימותי ברדלי טען כי גרסיה "פרש", ואמר "תקשיב לי. אם אתה יכול לקום ב-11 [שניות], למה אתה לא יכול לקום ב-9? אם אתה יכול להביט למעלה, אתה יכול לקום [...] והוא בחר שלא". הסוכן אדי הרן ציין, "אי אפשר לומר שהוא לא פרש. אבל אני לא מאשים אותו על שעשה כך, כמו שרוב האנשים במצב הזה היו עושים כך. אבל לפרוש זה להחליט שלא להמשיך, והוא החליט שלא להמשיך". היה זה הפסדו הראשון של גרסיה כמתאגרף מקצועני.
חיים אישיים
גרסיה מגיע ממשפחה גדולה. הוריו היו מעורבים באופן פעיל בקריירה החובבנית שלו. הם ממשיכים לסייע לו בקריירה המקצועית שלו, כאשר אביו ממשיך לשמש כאחד מהמאמנים שלו ואמו עובדת כעוזרת האדמיניסטרטיבית האישית שלו לפרויקטים מסחריים. במרץ 2019 נולדה בתו של גרסיה.
על אף שגרסיה הוא אמריקאי מלידה ולאום, גרסיה מרבה לבטא את המורשת המקסיקנית שלו באישיותו. לעיתים קרובות הוא נושא את דגל ארצות הברית ודגל מקסיקו יחד לתוך זירות הקרב, ולעיתים קרובות לובש צבעי אדום, לבן וכחול (צבעי דגל ארצות הברית). הוא היה מתאמן אצל אדי ריינסו, אשר מאמן גם את המתאגרפים קנלו אלוורז ואוסקר ואלדז בסן דייגו, קליפורניה, מאוקטובר 2018 עד פברואר 2022. נכון ל-2023 מאמנו הוא ג'ו גוזן.
במהלך 2021, גרסיה חתם על חוזה פרסום עם מותג משקאות הספורט האמריקאי Gatorade, במסגרתו יופיע בפרסומות טלוויזיה המפרסמות את מוצרי המותג, ובכך הפך למתאגרף האמריקאי הראשון אי פעם שהופיע בקמפיין של החברה. בחלק מהפרסומות, גרסיה מופיע עם הכדורסלן דמיאן לילארד מליגת ה-NBA.
בדצמבר 2022, גרסיה החל להתאמן בג'ו ג'יטסו ברזילאי בהדרכת רנר גרייסי.
רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש
רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש (באנגלית: Ronald George Wreyford Norrish; 9 בנובמבר 1897 - 7 ביוני 1978) היה כימאי בריטי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1967 (במשותף עם מנפרד אייגן וג'ורג' פורטר), "על מחקריהם בתגובות כימיות מהירות מאוד, המושפעות על ידי הפרעת שיווי משקל בעזרת פולסים קצרים ביותר של אנרגיה".
ביוגרפיה והשכלה
נוריש נולד בקיימברידג' שבאנגליה. הוא למד בבית הספר העל יסודי המקומי 'The Perse School' ולאחר מכן באוניברסיטת קיימברידג'. הוא היה תלמיד לשעבר של הכימאי-פיזיקלי האנגלי אריק רידיל. בשנת 1926, נישא לאנני סמית', מרצה באוניברסיטת ויילס שבקארדיף.
קריירה ומחקר
נוריש נתפס ונשבה במלחמת העולם הראשונה, מאוחר יותר ציין בעצב כי רבים מבני גילו ומתחרים פוטנציאלים בקיימברידג' לא שרדו את המלחמה. מסמכים צבאיים מראים כי סגן משנה ברגימנט הארטילריה המלכותי של צבא הבריטי, נוריש, נעלם (נתפס) ב-21 במרץ 1918, הוא שרד את השבי ולאחר המלחמה חזר למולדתו. בשנת 1925, חזר נוריש לאוניברסיטת קיימברידג' כחבר צוות מחקר ומאוחר יותר הפך לראש המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה וחלק מבנה עם ראש המחלקה לכימיה (מחלקה נפרדת) אלכסנדר טוד. לשתי המחלקות היו מנהלים שונים, כוח אדם אקדמי וטכני שונה עד שנות השמונים המוקדמות כאשר מוזגו שתי המחלקות תחת הכימאי ג'ון מוריג תומאס.
נוריש ביצע עבודות מחקר בפוטוכימיה באמצעות מקורות אור ממושכים. בשנים 1951 עד 1955 כיהן כנשיא חברת פאראדיי.
פרסים ואותות הוקרה
בשנת 1936, נבחר נוריש לעמיתי החברה המלכותית ובשנים 1955-1953 כיהן כנשיא אגודת פאראדיי. בשנת 1958 הוא קיבל את מדליית דייווי. כתוצאה מהתפתחות שיטת המחקר פלאש פוטוליזה, הוענק לנוריש בשנת 1967 פרס נובל לכימיה יחד עם מנפרד אייגן וג'ורג' פורטר על מחקריהם בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד. אחד מהישגיו הוא פיתוחו של 'תגובת נוריש'.
במהלך כהונתו כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, למדה תחתו רוזלינד פרנקלין, שמאוחר יותר הפכה לחוקרת DNA ועבדה יחד עם זוכי פרס נובל פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון.
רות גרובר
רות גרובר (באנגלית: Ruth Gruber; 30 בספטמבר 1911 – 17 בנובמבר 2016) הייתה עיתונאית, סופרת, צלמת, הומניטרית יהודיה-אמריקאית ונציגה רשמית של הממשל האמריקני.
ילדותה
גרובר נולדה ברובע ברוקלין בניו יורק לדייוויד וגוסי גרובר, מהגרים רוסים-יהודים, למשפחה בת שבע נפשות. חלומה היה להיות סופרת והוריה עודדו אותה לרכוש השכלה גבוהה. היא נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק בגיל 15. בגיל 18 היא זכתה להיות עמיתה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ב-1931 היא זכתה להיות עמיתה במכון לחינוך בינלאומי בקלן שבגרמניה לתואר שני. גרובר קיבלה את תואר הדוקטורט שלה בגרמנית, פילוסופיה, ספרות אנגלית מודרנית והיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת קלן, והייתה האדם הצעיר בעולם שקיבל תואר דוקטורט.
במשך הזמן הזה, גרובר פגשה בווירג'יניה וולף והיו לה קשרים נרחבים עימה. גרובר חזתה במצעדים נאצים ועוררה מודעות לעליית הנאציזם באמריקה. קריירת הכתיבה של גרובר החלה ב-1932. ב-1935 נתבקשה על ידי הניו יורק הראלד לכתוב סדרת כתבות על נשים תחת משטרים פאשיסטים וקומוניסטים. גרובר הפכה לזרה הראשונה שמונתה לכתבת חוץ בסיביר הסובייטית.
בשירות שר הפנים
במהלך מלחמת העולם השנייה, מינה שר הפנים הרולד איקס את גרובר להיות עוזרתו המיוחדת. בתפקיד זה, היא הוציאה אל הפועל מחקר כיצד ניתן ליישב את אלסקה. ב-1944 היא יצאה למשימה סודית באירופה כדי לקלוט 1,000 פליטים יהודים וחיילים אמריקנים פצועים מאיטליה ולהעבירם למקלט החירום לפליטים בפורט אונטריו בארצות הברית. גרובר התאימה לתפקיד בגלל יהדותה ושליטתה בשפה הגרמנית ויידיש. איקיס מינה אותה לגנרלית אד הוק למקרה שתיפול בשבי, כדי שלא תוצא להורג על ידי הנאצים כמרגלת, אלא תישאר בחיים על פי אמנת ז'נבה. במהלך המסע, נושאת הגייסות הנרי גיבינס ניצודה על ידי מטוסים ימיים וצוללות גרמניות. גרובר כתבה ספר על סמך עדויות של הפליטים.
ב-2001 צולם הסרט מקום מפלט המבוסס על ספרה, בכיכובה של נטשה ריצ'רדסון שגילמה את גרובר.
לאחר המלחמה
ב-1946 נטלה גרובר הפסקה מן השירות הפדרלי ועסקה בעיתונאות. בעיתון ניו יורק פוסט ביקשו ממנה לסקר את פועלה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל הוועדה עמדה לחרוץ את גורלם של שארית הפליטה שחיו במחנות עקורים. הארי טרומן לחץ על הבריטים לפתוח את שערי פלשתינה. 12 חברי הוועדה שמנתה 6 חברים אמריקנים ו-6 חברים בריטים החליטו פה אחד שעל בריטניה לפתוח את שערי פלשתינה להגירה יהודית למטרת התיישבות. שר החוץ הבריטי ארנסט בווין דחה את מסקנות הוועדה.
לבסוף, עניין העקורים הוצג באו"ם שמינה את ועדת אונסקו"פ. גרובר התלוותה לוועדת אונסקו"פ ככתבת מטעם הניו יורק הראלד.
פרשת אקסודוס
בזמן שהותה בפלשתינה, חזתה גרובר באוניית המעפילים הבלתי לגאלית אקסודוס נכנסת לנמל חיפה, לאחר שנתפסה על ידי הצי המלכותי הבריטי בניסיון להכניס כ-4,500 פליטים יהודים. אמנם בתחילה נשלחו הפליטים למחנות המעצר בקפריסין, וגרובר טסה לשם כדי לפגוש בהם, אך הבריטים התעקשו לפעול על פי החוק ושלחו את האונייה בחזרה לנמל ממנו הפליגה. כך הגיעה האונייה לפורט דה-בוק בצרפת. גרובר שמה פעמיה גם לשם. הבריטים דרשו מן הצרפתים להוריד בכוח את הפליטים מן האונייה, אך ממשלת צרפת סרבה. לאחר שהפליטים התבצרו במשך יותר מחודש על סיפון האונייה, החליטו הבריטים לשלוח את העקורים לגרמניה. עיתונאים רבים תיעדו את ההתרחשויות, אך רק גרובר הורשתה להצטרף אל הפליטים במסעם על גבי אוניית בית כלא. גרובר צילמה את הפליטים כלואים בתאים ומוקפים גדרות תיל ומניפים בהתרסה את דגל הממלכה המאוחדת עליו צויר צלב קרס. גרובר צילמה זאת, והתמונה הפכה לתמונת השבוע של מגזין לייף.
בתגובה לתנאים בהם חיו המהגרים מארצות ערב, כתבה גרובר לדוד בן-גוריון: "האדישות של הציבור מדהימה. החברה הציונית לחמה לאורך המנדט הבריטי על הזכות להגר וזכתה בה, אולם עתה אף איש אינו נותן את תשומת לבו לתושבי המחנה, והמעטים שלהם תחושת אשמה אומרים: גם לנו היה קשה כשבאנו לראשונה, אז שהם יסבלו גם כן."
לאחר הפרשה
גרובר קיבלה פרסים רבים על פועלה ההומניטרי כולל פרס נעמת על שם גולדה מאיר לזכויות אגם ופרס מוזיאון הסובלנות ממרכז שמעון ויזנטל.
ב-1991 פרסמה גרובר את האוטוביוגרפיה שלה: "הקדימה את זמנה: שנותי המוקדמות ככתבת חוץ".
ב-21 באוקטובר 2008 קיבלה גרובר אות הערכה מן הקואליציה נגד צנזורה על פועלה לשימור חופש הביטוי.
ב-12 בספטמבר 2009 יצא הסרט התיעודי "הקדימה את זמנה" המתאר את חייה של רות גרובר.
נפטרה ב-17 בנובמבר 2016, בגיל 105.
חיים אישיים
ב-1951, נישאה גרובר לפיליפ מייקלס - מנהיג קהילתי בדרום הברונקס שנפטר ב-1968. לזוג נולדו שני ילדים. גרובר המשיכה במסעותיה העיתונאיים והייתה בעלת טור שנקרא "יומנה של עקרת בית אמריקנית" במגזין ההסתדרות הציונית הדסה. לאחר מותו של בעלה, ב-1974 נישאה גרובר בשנית להנרי רוזנר - מנהל השירותים הסוציאליים בעיריית ניו יורק.
בשנת 1978 חייתה גרובר בישראל למשך שנה בזמן שכתבה את ספרה רחלה - אודות רחלה פריבס שהייתה אחות שעבדה במחנות המעצר הבריטים ובבית חולים בבאר שבע. הספר זכה בפרס הספר הטוב בישראל לשנת 1979.
חליפת חלל
חליפת חלל היא מעטה הגנה חיצוני שעל אסטרונאוטים ללבוש כדי שיוכלו לעמוד בתנאים הקיצוניים השוררים בחלל: חוסר אוויר לנשימה וטמפרטורות קיצוניות.
אליזבת' ביי
אליזבת' ביי (באנגלית: Elizabeth Bay) הוא פרוור בסידני המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה
אליזבת' ביי הוא מהפרוורים הקטנים של סידני, וגובל מצידו המזרחי במפרצון אליזבת' ביי, מצדו הדרומי בראשקטרס ביי, מצדו המערבי והצפוני בפוטס פוינט. הפרוור כולל מספר רחובות בלבד, ופחות מ-5,000 תושבים הדרים במקום. בצידו הדרום מערבי נמצא קינגז קרוס, אתר בילויים המשותף לו ולפוטס פוינט, ונחשב כגורם משיכה תיירותי. הפרוור ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העסקים הראשי של סידני.
חליפת חלל
חליפות הגנה לשימוש בגבהים עוצבו על ידי ממציאים שונים עוד בשנות השלושים. החליפה הראשונה שנעשה בה שימוש בחלל הייתה חליפת SK-1 שנלבשה על ידי יורי גגארין ב־1961. גם ארצות הברית התמודדה עם תכנון חליפת חלל משלה. תכנון חליפת החלל של תוכנית אפולו הייתה אתגר הנדסי אדיר, ודווקא חברת אופנה שהתמחתה ביצור בגדים תחתונים זכתה במכרז ליצור חליפות אלסטיות.
היסטוריה
חליפות חלל צמחו מתוך חליפות טיסה בגובה־רב ("חליפות לחץ") בהן השתמשו טייסים בעשורים הראשונים של המאה העשרים. חליפות אלה כללו בתוכן חלק גדול מהאלמנטים החיוניים לחליפת חלל, כגון מערכת נשימה ומפרקים דמויי־אקורדיון שאיפשרו תנועתיות בסיסית בתוך תא הטייס.
אליזבת' ביי
היסטוריה
אליזבת' ביי קרוי על שם אשת המושל לכלן מקווארי, אליזבת'. השם ניתן למפרצון קטן של מפרץ ג'קסון, ולנחלה המשקיפה עליו. טרם ההתיישבות האירופאית, שמו האבוריג'יני של הפרוור היה ירארנדבי. בשנת 1828 הקים אלכסנדר מקלי את אחוזתו במקום, על שטח של 54 אקרים שניתן לו מידי המושל. בית אחוזתו נקרא "בית אליזבת' ביי", בית בסגנון ריג'נסי שעוצב ונבנה על ידי הארכיטקט ג'ון ורג' ב-1837. בית זה נותר על כנו עד היום, ומסומן לשימור כנכס מדינת ניו סאות' ויילס.
תרבות
אליזבת' ביי כולל מספר בתים עתיקים ששופצו ונרשמו כנכסים לשימור, רובם נבנו במהלך המאה ה-19. אחד מהבתים המאוחרים יותר הוא בית בומרנג, שנבנה ב-1926 בעבור מפיק מוזיקה עשיר, בסגנון מיסיון ספרדי שהיה פופולרי בארצות הברית. בשנת 2005 נמכר הבית בעבור 20.7 מיליון דולר אוסטרלי. בית זה כיכב במספר סרטים הוליוודיים, הידוע מביניהם הוא משימה בלתי אפשרית 2.
אזור קינגז קרוס הסמוך לצדו המערבי של הפרוור כולל מגוון של מועדוני לילה, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות הפתוחות לאורך השעות הקטנות של הלילה. אזור זה הוא מאזורי הבילוי הבולטים של סידני, לצד דרלינגהרסט וניוטאון. תחנות הרכבת הקרובות ביותר לפרוור הן תחנת הרכבת קינגז קרוס ותחנת הרכבת אדג'קליף.
חליפת חלל
דרישות מחליפת חלל
על מנת לאפשר לאסטרונאוט לעמוד בתנאים הקיצוניים שבחלל, על חליפת החלל לספק בין היתר:
סוגים
ישנם שני סוגים של חליפות חלל:
מבנה
מתחת לחליפה החיצונית, לובש האסטרונאוט חליפת גוף המכילה צינורות שדרכם זורם נוזל קר, שתפקידו להגן על האסטרונאוט מפני חום השמש. השכבה החיצונית של חליפת החלל חייבת להיות קשיחה על מנת שלא תיסדק מפגיעות מטאורים קטנים. מאחורי החליפה עצמה קיים בלון חמצן. לעיתים, מותקנות על החליפה מצלמות, כך שיתר האסטרונאוטים וצוות הקרקע יוכלו לצפות במתרחש. בחלקה הקדמי של קסדת הראש ישנה סנוורת, על מנת להגן על האסטרונאוט מפני קרינת השמש. בנוסף קיימות מנורות בקסדה המאפשרות לטייס החלל לעבוד בחשיכה. בתוך הקסדה קיימת מערכת קשר המורכבת מאוזניות וממיקרופון, המאפשרים לאסטרונאוט לשוחח עם חבריו לצוות ועם צוות הקרקע. קיים סיכון גדול בפעילויות חוץ רכביות בהן האסטרונאוט נדרש לעבוד בתנאים קשים, מה שיכול לגרום לו להזיע ובכך לגרום לו להתייבשות. עקב כך, מצויה בחליפה מערכת אוורור שפותרת בעיה זו. אסטרונאוט עשוי לשהות עד שבע שעות מחוץ לחללית בפעילות חוץ רכבית, וייתכן שיצטרך לעשות את צרכיו, לכן קיים מן שק הסופג את צרכיו של הטייס. במיכל הגב נמצאים גם מיכלי חמצן, מסנני פחמן דו־חמצני, סוללות חשמל, מאוורר, מערכת אזעקה לקצב הלב, העבודה והזיעה ויחידת תמרון (תנועה) אישית, המאפשרת לטייס לנוע במהירות של שלושה מטרים לשנייה.
אבי ליבוביץ'
אבי ליבוביץ'  (נולד ב-2 באפריל 1972) הוא נגן טרומבון, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי בתחום הג'אז. זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2005 ופרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 7–2006, בקטגוריית מלחין ומעבד בתחום הג'אז, ומייסד האורקסטרה - תזמורת הג'אז הישראלית.
ביוגרפיה
ב-1992 עזב ליבוביץ' למנהטן לטובת למידה בניו סקול ומאוחר יותר במכללת מאנס למוזיקה, ומתוך רצון להיטמע בסצנת הג'אז העולמית. שני נגני ג'אז ישראלים ידועים שעשו איתו את המעבר לניו יורק באותה שנה הם נגני הקונטרבס אבישי כהן ועומר אביטל. המעבר של השלושה לניו יורק תואר כ"אירוע מכונן בתולדות הג'אז הישראלי". נקודת המפנה של ליבוביץ' בתקופת שהותו שם הייתה שיחת הטלפון שביצע לסלייד המפטון, אחד ממוזיקאי הג'אז הגדולים בעולם, ומקור ההשראה הגדול ביותר שלו. המפטון המופתע מהצעיר הישראלי שטען שהוא מנגן טוב לפחות כמוהו, הזמין את ליבוביץ' לפגישה ואחרי ששמע אותו לקח אותו כבן חסותו וצירף את ליבוביץ' לתזמורת שלו. כעבור שנתיים, הוזמן ליבוביץ' על ידי המפטון לנגן ב-Lincoln Center במסגרת פסטיבל ה-JVC עם אחד ההרכבים הטובים והחשובים בעולם – Slide Hampton & the Jazz Masters.
ב-1996 ראה אור אלבום הבכורה של ליבוביץ', Shades of Brass.
באמצע שנות התשעים, הוזמן ליבוביץ' לטוס ללונדון ולהיבחן ללהקת "אינקוגינטו", אחד ההרכבים הבולטים בגל האסיד-ג'אז. הוא התקבל ונשאר בלונדון שנתיים, שבהן הקליט עם הלהקה שלושה אלבומים והופיע ברחבי העולם.
ליבוביץ' זכה לכבוד רב כאשר אחד הלחנים שלו, Mr. Demargary, נבחר להתפרסם בספר The New Real Book שנחשב לחשוב שבין ספרי ה-Fake Books (אוספי תווים של יצירות נודעות, בעיקר ג'אז). Mr.Demargary הוא קטע שנכתב לחבר יקר (כריס דמרגרי, חבר להקת אינקוגניטו) בעת שהותו בלונדון (כשנתיים), שבעזרתו לדבריו של ליבוביץ', "התחברתי לעיר שבלעדיו הייתה מנוכרת לי מאוד". היצירה הוקלטה על ידי ג'ייסון לינדנר באלבום Premonition (2000).
ב-2002 ראה אור אלבומו השני, Constant Chase.