cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקורפוס ה-21 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פריץ פון בלו. מטה הקורפוס היה בזארבריקן, וחייליו גויסו מאזור קובלנץ, טריר וחלק מאלזס-לורן. בתחילה היה הקורפוס בפיקודו של פריץ פון בלו תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה בחזית המערבית, תוך שהוא נוטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. הקורפוס נשאר בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזר לחזית המערבית, שם לחם בתחילה כחלק מפלגת הארמייה A, ולאחר מכן כחלק מהארמייה החמישית. הקורפוס השתתף בניסיון לבלום את מתקפת מז-ארגון האמריקנית, אך ללא הצלחה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס באפריל 1919.
עומאר מקלאוד
עומאר מקלאוד (באנגלית: Omar McLeod; נולד ב-25 באפריל 1994) הוא אתלט ג'מייקני, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 110 מטר משוכות ואלוף העולם באולם (פורטלנד 2016) בריצת 60 מטר משוכות. הוא האתלט היחיד שירד מ-10 שניות בריצת 100 מטר ומ-13 שניות בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה
מקלאוד נולד בג'מייקה. במהלך לימודיו בתיכון שבר את שיא ג'מייקה לנוער בריצת 110 מטר משוכות ובריצת 400 מטר משוכות. באליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2011 סיים רביעי בריצת 110 משוכות ושמיני בריצת 400 מטר משוכות.
ב-2013 החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת ארקנסו בארצות הברית. הוא זכה באליפות ה-NCAA בריצת 60 מטר משוכות בשנת 2014 ובשנת 2015, כשב-2015 ניצח בשיא ג'מייקה ושיא NCAA חדש של 7.45 שניות. ב-2015 זכה גם בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.01 שניות. בהמשך השנה הפך למקצוען וחתם על הסכם חסות מסחרית עם חברת נייקי. ביולי 2015 קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש של 12.97 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם, סיים שישי בריצת 110 משוכות בתוצאה של 13.18 שניות.
2016
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 7.41 שניות. חודש לאחר מכן קבע שיא אישי של 9.99 שניות בריצת 100 מטר והפך לאתלט הראשון שירד מ-10 שניות בריצת 100 מטר ומ-13 שניות בריצת 110 מטר משוכות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ריו שנערכה בחודש אוגוסט, זכה מקלאוד במדליית זהב בריצת 110 משוכות בתוצאה של 13.05 שניות, לפני אורלנדו אורטגה הספרדי (13.17 שניות) ודימיטרי באסקו הצרפתי (13.24 שניות)
2017
בתחרות ליגת היהלום בבייג'ינג שנערכ במאי, סיים במקום הראשון בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.09 שניות. באותו חודש סיים במקום הראשון גם בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, בתוצאה של 13.01 שניות. באליפות ג'מייקה שנערכה ביוני קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חגש של 12.90 שניות, תוצאה המדרגת אותו חמישי בכל הזמנים.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בלונדון, זכה מקלאוד במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.04 שניות, לפני סרגיי שובנקוב הרוסי (13.14 שניות) ובאלאז' באג'י ההונגרי (13.28 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה 2019 מעד במהלך ריצת הגמר וסיים במקום השמיני.
ונדיצרטופס
ונדיצרטופס (שם מדעי: Wendiceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. שחי באמריקה הצפונית בקרטיקון עליון, כ-78 מיליון שנה לפני זמננו. הוא נתגלה בדרום אלברטה בקנדה.
תיאור ומאפיינים
הוונדיצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הוא היה בעל אגן דמוי עוף והלך על כל ארבע רגליו. ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת "חלונות" בעצם שכוסו בעור. מהקצה העליון בלטו זיזים וקרסים קצרים שהתעקלו כלפי מטה, והשוו לעטרה מראה מסולסל. עיטורי העטרה שלו כנראה שימשו לצרכים חברתיים. משערים שלוונדיצרטופס היו 3 קרניים: 2 קרני גבה בינוניות וקרן אף צרה דמוית להב. במאובנים שנמצאו חלק גדול מהגולגולת לא נשמר, כולל הקרניים. עם זאת, כן נשמר חלק קטן מקרן האף.
אורכו היה כ-6 מטר ומשקלו למעלה טון.
הוונדיצרטופס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה. פיו, שהיה מצויד במקור חזק ובסוללת שיניים חותכות, יכול היה לטפל גם בצמחייה קשה. בקדם הלסת העליונה (premaxilla) היו 26 שקעי שיניים, כאשר בכל שקע עמוד של מספר שיניים הנמצאות זו מעל זו, כאשר רק השן העליונה משתתפת בלעיסה והשיניים שמתחת מחליפות אותה כאשר היא נשחקת ונושרת.
הוונדיצרטופס היה שייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים והיה צנטרוזאורי פרימיטיבי וקדום יחסית. הוא חי כ-79 מיליון שנה לפני זמננו, בגיל הקמפן (קרטיקון עליון).
גילוי
ונדיצרטופס נתגלה לראשונה ב-2010 בדרום אלברטה שבקנדה על ידי ציידת המאובנים ונדי סלובודה (Wendy Sloboda). הוא תואר ב-2015 ונקרא על שמה. שם המין pinhornensis הוא על שם שמורת פינהורן בה נתגלה. באתר נתגלו כ-200 עצמאות מאובנות של ונדיצרטופס שהרכיבו 4 פרטים: 3 בוגרים וצעיר.
קחטאן
שבט קַחְטָאן (בערבית: قحطان או القحطاني; באנגלית: Qahtān או Kahtān) הוא קונפדרציה שבטית ערבית, שמקורה בתימן ודרום חצי האי ערב, המורכבת משלושה שבטים עיקריים. הוא נחשב, לצד השבט עדנאן (عدنان), שמקורו במרכז, צפון ומערב חצי האי ערב, לקבוצה שממנה יצאו שאר השבטים הערביים. כיום בני השבט ושבטי המשנה שלו ממוקמים בתימן, בערב הסעודית, בעיראק, בכווית, בקטר ובאיחוד האמירויות. רוב השבטים הקחטאניים מזוהים עם צאצאיו של קחטאן בן הוד, אשר על שמו נקרא השבט.
השבט המורחב קחטאן מתחלק לשלושה שבטים מרכזיים: סנהאן (Sanhan سنحان), ג'ונב (Junb جنب) ורופיידה (Rufaida رفيدة). כל שבט מרכזי מחולק לתת-שבטים רבים, וכל תת-שבט מחולק למשפחות שונות:
תחנת הרכבת ראשון לציון - מעוין שורק
התחנה עתידה לקום בשנת 2025, עם חנוכתה של מסילת ראשון לציון - מודיעין.
התחנה צפויה לקום בגובה של 18 מטרים מעל הקרקע ובסמוך אליה צפוי להיבנות הוויאדוקט (גשר) הארוך בארץ, באורך של כ־3.5 ק"מ. בנוסף מתוכננת הקמת מסוף תחבורה ציבורית לצד התחנה.
היסטוריה
ב-21 בפברואר 2017 פרסמה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מרכז את תוכנית מסילת ראשון לציון - מודיעין להפקדה. בתוכנית הזאת שונה התוואי, התוואי המוצע לאורך של כ-6.5 ק"מ יחבר בין שתי תחנות רכבת קיימות; ראשונים ומשה דיין. דרך תחנת רכבת חדשה - "מעוין שורק". כלומר, התבטל התוואי העובר לאורך רחוב רבין בראשון לציון והתבטלו שתי התחנות המתוכננות ליד התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון וליד המכללה למינהל.
פרויקט הקמת התחנה הוא חלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
שירות רכבות בתחנה (בעתיד)
בתחנה צפויות לעבור רכבות מראשון לציון לכיוון מודיעין וירושלים.
מרג'ורי פרנסס ברופורד
מרג'ורי פרנסס ברופורד (באנגלית: Marjorie Frances Bruford; 9 באפריל 1902 – 1958), המכונה מידג' ברופורד, הייתה אמנית בריטית, המזוהה עם אסכולת ניולין.
ביוגרפיה
ברופורד נולדה באיסטבורן ולמדה בבית הספר לבדמינטון באזור קליפטון בבריסטול. שם התיידדה עם מורנג'י בירץ', אחת מבנותיו של האמן למורנה בירץ'. קשר זה הוביל את ברופורד ללמוד שיעורי אמנות בבית הספר לציור פורבס בניולין במהלך שנות העשרים.
מאוחר יותר, לקחה ברופורד שיעורי אמנות מאמנים אחרים שבסיסם בניולין, ביניהם ארנסט פרוקטר והרולד הארווי, ולמדה גם אצל למורנה בירץ' בשנות השלושים.
במשך תקופה מסוימת גרה ברפורד בכפר ליד פול לפני שיצאה ללימודים בפריז, ומאוחר יותר התגוררה בקוטג' בין פול למאוסהול.
ברופורד ציירה בעיקר דיוקנאות ונופים והייתה דוגמנית למספר דיוקנאות של הצייר מאותה קבוצת אמנים דוד פרוקטור.
ברופורד והאמן ריצ'רד וות'רבי (1881–1953) גרו יחד בכפר בקורנוול בסוף שנות העשרים, אף על פי שהיו מאורסים בשלב מסוים הם מעולם לא התחתנו.
במהלך הקריירה האמנותית שלה, הציגה ברופורד בגלריה לאומנות ניולין בשנות העשרים, בגלריה גופיל בלונדון, בגלריה לאמנות ווקר בליברפול, עם מועדון האמנות האנגלי החדש.
ברופורד הייתה מציגה קבועה באקדמיה המלכותית לאמנויות, ובסך הכל התקבלו לתצוגה שם כ-32 עבודות בין השנים 1924–1955.
היינריך קניר
היינריך קניר (בגרמנית: Heinrich Knirr; 2 בספטמבר 1862 – 26 במאי 1944) היה צייר גרמני יליד אוסטריה, ידוע בסצינות ז'אנר ופורטרטים, אם כי צייר גם נופים וטבע דומם. הוא ידוע בעיקר בזכות יצירת הדיוקן הרשמי של אדולף היטלר משנת 1937 והוא האמן היחיד שידוע שצייר את היטלר במהלך חייו.
ביוגרפיה
הוא נולד בפנצ'ובה (בסרביה של ימינו). הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אצל כריסטיאן גריפנקרל וקרל ורצינגר, ואז באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, שם למד שיעורים אצל גבריאל פון האקל ולודוויג פון לפץ. הוא נשאר במינכן ופתח בית ספר פרטי לאמנות בשנת 1888. בסופו של דבר בית הספר שלו צבר מוניטין טוב ברחבי אירופה. בשנים 1898 עד 1910 הוא לימד גם באקדמיה במינכן. הוא היה גם חבר בזצסיון במינכן, ובהמשך בזצסיון הווינאי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא ויתר על פעילות ההוראה ועבר לסטארנברג. בשנות העשרים של המאה העשרים הפכה משפחת תנהאוזר לפטרונית שלו. לאחר 1922 התגורר בבוואריה עילית.
בתקופת השלטון הנאצי הוא נשאר פופולרי ובשנת 1937 יוצג בתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה השנתית ב"האוס דר קונסט" במינכן עם אחת מדיוקנאותיו של אדולף היטלר.
במהלך השנים הבאות הוא הציג שם ארבע עשרה עבודות בסך הכל, כולל דיוקנאות של הנהג הפרטי של היטלר, יוליוס שרק, ואמו של היטלר, קלרה. שני הציורים נתלו במשרדו של היטלר בברגהוף בברכטסגאדן. הוא גם עשה את הדיוקן הרשמי של רודולף הס, ואלברט שפר התייחס אליו לעיתים קרובות כ"צייר החצר".
בשנת 1942 הוענק לקניר מדליית גתה לאמנות ומדע.
בשנת 1944 הוא נפטר בשטאודאך-אגרנדאך.
Wild Thoughts
Wild Thoughts (בעברית: מחשבות פרועות) הוא שיר של האמן האמריקאי די ג'יי חאלד בהשתתפות עם הזמרת הברבדית ריהאנה והזמר האמריקאי ברייסון טילר. השיר יצא לאור ב-16 ביוני 2017, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבומו העשירי של חאלד, "Grateful".
רקע וכתיבה
הזמר הקנדי PartyNextDoor עזר לאמנים לכתוב את השיר יחד עם המפיק חאלד. השיר הוא פופ המורכב מכלי הקשה, גיטרה אקוסטית וריפים שנדגמו מהשיר "מריה מריה" (מ-1999), מאת קרלוס סנטנה. מילות השיר משבחות מאהב שמעורר מחשבות מיניות.
הצלחה
מבחינה מסחרית, השיר הגיע למקום הראשון בבריטניה, (השיר השני של חאלד שהגיע למקום זה, והתשיעי של ריהאנה). השיר גם ראה הצלחה במצעד באוסטרליה ובקנדה, שם הגיע למקום השני.
השיר הגיע למקום השני במצעד האמריקאי של בילבורד הוט 100, והפך את השיר למספר ה-31 של ריהאנה אשר נכנס למצעד הוט 100 בעשירייה הראשונה, של חאלד בפעם השלישית וברייסון בפעם הראשונה.
וידאו קליפ
הקליפ של הסינגל בוים על ידי קולין טילי וצולם בשכונת האיטי הקטנה, מיאמי, פלורידה. וידאו הקליפ היה מועמד לשלוש קטגוריות בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV: קליפ השנה, שיתוף הפעולה הטוב ביותר, והבימוי האומנותי הטוב ביותר.
גדל לי קצת זקן
גדל לי קצת זקן הוא סינגל של הזמר הישראלי עדן חסון, אשר יצא לאור ב-9 במרץ 2021, כסינגל מתוך אלבום 2, על ידי חברת התקליטים שרית הפקות. השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון, והופק על ידי חסון ויעקב למאי.
רקע
על השיר סיפר חסון בראיון למאקו כי הוא "שיר בו אני מדבר על עצמי מבלי לסנן מילים ולייפות את המציאות" וכי הוא עוסק ב"ילד שהיה צריך להתמודד עם הרבה דברים בילדות כדי להגיע לאן ולמי שהוא היום. על כך שהוא היה מוצר לא מוגמר והיה צריך לבנות הכל מאפס. כל המכשולים והדברים שגרמו לו להיאחז, ובפזמון אני מספר במה נאחזתי ועל כך שהגיטרה הייתה זו שפתרה לי את כל הבעיות שהיו לי. אני לא בורח מאותן בעיות ויודע שמי שאני היום מי שאני בזכות מי שהייתי בעבר". בפוסט שפרסם באינסטגרם כתב כי היה "חייב להוציא את השיר הזה" וכי אין בכוונתו "ליצור להיט שישרוף תמדינה", תוך שהוסיף כי "הכוונה היא להחזיר אותנו לעצמינו כשאנו מרגישים רחוקים".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי שיצא לשיר, בבימויו של אלון דניאל, יצא לאור ב-9 במרץ 2021, יחד עם הסינגל עצמו.
הצלחה
במצעד השבועי של מדיה פורסט, הגיע השיר לראשונה למקום העשירי, עם 68 השמעות סך הכל בתחנות הרדיו בישראל. שבוע לאחר מכן, הגיע בלמקום החמישי, עם 114 השמעות, ולאחר מכן הגיע בשיאו למקום החמישי, עם 119 השמעות. גם בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי הישראלי, עם סך של כ-164,681 השמעות בישראל בפלטפורמה.
הבחירות הכלליות בניו זילנד 2020
הבחירות הכלליות בניו זילנד התקיימו ב-17 באוקטובר 2020 ובמהלכן נבחר הפרלמנט ה-53.
מפלגת הלייבור שבהנהגת ראש הממשלה המכהנת ג'סינדה ארדרן ניצחה בבחירות וזכתה ב-65 מושבים מתוך 120 מושבי הפרלמנט. לאחר הבחירות הרכיב הלייבור את הממשלה, שבה נכללו גם שני שרים ממפלגת הירוקים.
ביום הבחירות התבקשו המצביעים להשתתף גם בשני משאלי עם - האחד על שימוש אישי בקנאביס והאחר בנוגע להתרת המתות חסד.
רקע
לאחר הבחירות לפרלמנט ה-52 שנערכו ב-23 בספטמבר 2017 הוקמה ממשלת קואליציה בתמיכת 63 חברי הפרלמנט. מרכיביה היו מפלגות הלייבור (46 מושבים), מפלגת NZ First (תשעה מושבים) ומפלגת הירוקים (שמונה מושבים). בראשות הממשלה הוצבה מנהיגת מפלגת הלייבור ג'סינדה ארדרן. המפלגה הלאומית (הגדולה בפרלמנט - 54 מושבים) נותרה באופוזיציה, לראשונה מאז בחירות 2008 ולאחר תשע שנים רצופות שבהן השתתפה בחמש ממשלות.
הבחירות
הבחירות הוכרזו בינואר 2020 בהתאם לחוק לקראת מלאת שלוש שנים מהבחירות הקודמות ונקבעו ל-19 בספטמבר. באוגוסט, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה, נדחה מועדן בחודש ל-17 באוקטובר. הפרלמנט היוצא התפזר ב-6 בספטמבר.
הבחירות בניו זילנד הן כלליות, כלומר, כל אזרח מגיל 18 (למעט אסירים), רשאי להצביע. מאז בחירות 1996 שיטת הבחירות היא יחסית ומעורבת (Mixed-member proportional): 72 מתוך 120 חברי הפרלמנט נבחרים ישירות ב-72 מחוזות בחירה. בכל מחוז נבחר המועמד שזכה במספר הקולות הגדול ביותר (גם אם לא השיג רוב קולות המצביעים במחוז). יתר חברי הפרלמנט (48) נבחרים מתוך רשימות מועמדים מפלגתיות ארציות בצורה המקנה לפרלמנט בחירה יחסית כאשר משקללים את המושבים שנבחרו במחוזות הבחירה.
מגפת הקורונה והצעדים שננקטו במדינה לשם התמודדות עמה הכבידו מאוד על ניהול מסעי הבחירות של המפלגות, במיוחד בכל הנוגע לכינוס עצרות בחירות.
החל מ-6 באוגוסט קיימו ערוצי הטלוויזיה במדינה 12 עימותים בנושאים שונים. השתתפו בהם נציגים מתשע מפלגות שהתמודדו בבחירות (על פי קריטריון זכאות שנקבע). בכל עימות השתתפו שניים עד חמישה משתתפים. ארבעה מהעימותים היו עימותי מנהיגות והשתתפו בהם מנהיגות מפלגת הלייבור והמפלגה הלאומית בלבד.
הצבעה מוקדמת התאפשרה במדינה החל ב-3 באוקטובר. השתתפו בה 1,976,996 מצביעים, למעלה ממחצית המשתתפים בהצבעה כולה.
תוצאות
מספר המצביעים שהצביעו היה 2,919,073 - 82.24 אחוזים מכלל בעלי זכות הבחירה, כ-2.5 אחוזים יותר מאשר בבחירות הקודמות.
בבחירות התמודדו 17 רשימות מועמדים (מהן שש של מפלגות שקמו מ-2019 ואילך). חמש מהרשימות היו מיוצגות בפרלמנט היוצא.
נציגי חמש רשימות זכו במושבים בפרלמנט:
מפלגת NZ First איבדה בבחירות את כל תשעה מושבי הפרלמנט שבהם החזיקה מאז בחירות 2017. המפלגה המאורית, שלא הייתה מיוצגת בפרלמנט הקודם, נכנסה לפרלמנט כמפלגה החמישית בו.
תוצאות באחוזים: תוצאות הבחירות ביטאו ניצחון סוחף של מפלגת הלייבור, שזכתה במספר מושבים מספיק לקיום רוב בפרלמנט ללא צורך בהרכבת קואליציה. הייתה זו הפעם הראשונה שמפלגה השיגה רוב בפרלמנט מאז שינוי שיטת הבחירות ב-1996. היה זה הניצחון השלישי בגודלו (באחוזים) בהיסטוריה של המפלגה. מועמדי המפלגה ניצחו בבחירות ב-71 מתוך 72 מחוזות הבחירה ונטלו רבים מהם מידי מועמדי המפלגה הלאומית. הצלחת המפלגה בבחירות יוחסה בעיקרה לשביעות הרצון בציבור מהאופן שבו ניהלה ממשלתה של ארדרן את ההתמודדות עם מגפת הקורונה במדינה. הפסדה של המפלגה הלאומית היה השני הגרוע ביותר בהיסטוריה שלה.
התוצאות הרשמיות של הבחירות פורסמו ב-6 בנובמבר. הפרלמנט ה-53 נפתח ב-25 בנובמבר.
פרנץ דיאק (כדורגלן)
פרנץ דיאק (בהונגרית: Deák Ferenc; 16 בינואר 1922 – 18 באפריל 1998) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. לפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS), דיאק כבש מעל 576 שערים רשמיים במהלך הקריירה – נתון המציב אותו ככובש ה-8 הפורה ביותר בתולדות הכדורגל העולמי.
ביוגרפיה
דיאק נולד ב-16 בינואר 1922 בבודפשט שבהונגריה. עם תחילת הקריירה ב-AC צנטלורינסי התחיל לכבוש בצרורות, ובעונת 1945/46 הגיע לשיא שערים לעונה בליגה באירופה, 66 שערים ב-34 הופעות בלבד. דיאק היה למלך השערים פעם נוספת עונה אחר כך עם 48 שערים ולאחר מכן עבר לפרנצווארוש.
במדים הלבנים-ירוקים הוא כבש בשנתו הראשונה 41 שערים ונבחר בפעם השלישית והאחרונה למלך השערים בליגה עם 59 שערים בעונת 1948/49, עונה בה היה שותף לזכייתה באליפות. בשנת 1950 עבר דיאק לאויפשט למשך הארבע שנים הבאות. בסך הכל ערך 238 משחקי ליגה וכבש בהם 305 שערים. החל משנת 1955 עבר לשחק בליגה השנייה בקבוצות כמו ספרטקוס ואגיטרטס בודפשט ולבסוף ב-1958 עם BFC שיופוק. עם מירב השערים שכבש דיאק במהלך הקריירה הוא למעשה הכובש ההונגרי השני בטיבו בהיסטוריה אחרי פרנץ פושקש.
במדי נבחרת הונגריה עשה את הופעת הבכורה ב-6 באוקטובר 1946 נגד אוסטריה בבודפשט, משחק בו הצטיין עם צמד שערים מנצח. יחד עם גיולה ז'נגלר ופרנץ פושקש ששיחקו לצידו היה שותף לזכייתה בגביע מרכז אירופה של בין השנים 1948–1953. דיאק סיים את דרכו בנבחרת עם שער ב-20 בנובמבר 1949 בניצחון 0–5 על שוודיה.
צ'ארלס ויין
צ'ארלס ויין (באנגלית: Charles Vane) (1680 - 29 במרץ 1721) היה פיראט אנגלי, שפעל בבהאמה בסוף תור הזהב של הפיראטיות. ויין ככל הנראה נולד באנגליה בסביבות שנת 1680. אחת מיוזמות הפיראטיות הראשונות שלו הייתה בהנהגתו של הנרי ג'נינגס, בתקיפתו של ג'נינגס את מעגן ההצלה של צי האוצר הספרדי ההרוס בשנת 1715 מול חופי פלורידה. עד 1717 פיקד ויין על כלי השיט שלו והיה ממנהיגי רפובליקת הפיראטים בנסאו. בשנת 1718 נלכד ויין והסכים להפסיק את מעשיו הפליליים וקיבל חנינה של המלך. אולם חודשים ספורים לאחר מכן הוא ואנשיו, כולל אדוארד אנגלנד וג'ק רקהאם, חזרו לפיראטיות. בניגוד לכמה ממפקדי פיראטים בולטים אחרים באותו הזמן כמו בנג'מין הורינגולד וסמואל בלמי, ויין היה ידוע באכזריותו, והכה לעיתים קרובות, עינה והרג מלחים מספינות שתפס. בפברואר 1719, נתקל ויין בסערה באיי המפרץ ועגן באי לא ממוגן. לאחר שהתגלה על ידי ספינה בריטית חולפת, הוא נעצר והובא לפורט רויאל שם הועמד בסופו של דבר למשפט ונתלה במרץ 1721.
קריירת פיראטים
מעט ידוע על ראשית חייו של ויין. הוא גר בפורט רויאל לפני שהפך לפיראט, אך סביר להניח שהוא לא נולד שם. ויין עבד עם הנרי ג'נינגס במהלך מתקפתו של ג'נינגס על מחנה ההצלה של צי האוצר הספרדי הפגוע בשנת 1715. ויין פעל לראשונה כקברניט עצמאי בקיץ 1717. בחורף של אותה שנה היה ממנהיגי הפיראטים שפעלו מנסאו.
לאחר שעזב את נסאו, ויין פשט על ספינות ברחבי איי בהאמה. הוא צבר מוניטין של אדם אכזרי. לעיתים קרובות הוא וצוותו הכו או עינו מלחים שנלכדו כדי לאלץ אותם למסור את חפצי הערך שלהם. בערך באותו הזמן צוותו של ויין שינה את שם הספינה מלארק, וקראו לה ה״ריינג'ר״. ויין שייט שוב במאי וביוני וכבש, בין היתר, ספינה צרפתית בת עשרים תותחים שהפכה לספינת הדגל החדשה של ויין. ויין חזר לנסאו ב 22 ביולי 1718, כאשר וודס רוג'רס הגיע לנסאו לתפקידו כמושל החדש. ספינותיו של רוג'רס לכדו את ויין בנמל. הספינה של ויין הייתה גדולה מכדי לעבור באחת משתי הכניסות לנמל, והשנייה נחסמה על ידי הצי רוג'רס. באותו לילה הפך ויין את הספינה הצרפתית לספינת אש, הצית אותה והיא הפליגה לעבר ספינותיו של רוג'רס. ספינת האש לא הצליחה לפגוע בצי של רוג'רס אך הספינות נאלצו להתרחק, תוך חסימת המעבר הימי. ויין פתח מעבר קטן עם 24 התותחים, ונמלט מהכניסה הקטנה יותר עם ספינתו ״הקתרין״.
ויין שדד ספינות מהבהאמה ביולי, ועבד עם צ'ארלס ייטס, קברניט ״הקתרין״ המקורי. הספינה ״בריגנטינה״ שכבש אותה ויין, הפכה לספינת הדגל החדשה שלו.באוגוסט הפליג לצ'ארלסטון ותפס שם שמונה אוניות. לאחר שתפס את ספינת העבדים, העביר את העבדים אל סיפונה של ספינת ייטס. ייטס הפליג עם העבדים ונכנע למושל דרום קרוליינה בתמורה לחנינה. סוחרי צ'ארלסטון לקחו שתי ספינות בפיקודו של וילאם רט, כדי לצוד את ויין. רט לא הצליח למצוא את ויין, אך ספינותיו איתרו וכבשו את אוניית הפיראטים ״סטדה״ שהסתתרה.
באוגוסט ויין טיפל בספינתו ליד אבקו, שם השותף שלו ניקולס וודאל הבריח לו אספקה ותחמושת. הורניגולד, שהפך לצייד של הפיראטים יחד עם מקורבו ג'ון קוקראם עקבו אחרי ואן, שנמלט. הורניגולד וקוקראם תפסו את וודאל, שנכלא על ידי רוג'רס.
ויין חזר לנסאו בספטמבר להתחתן, ואיים לכבוש את העיר מחדש. באוקטובר הפליג לעבר אוקטראקוק ושם פגש את שחור הזקן. אולי ניסה לשכנע אותו לאחד כוחות. שני הצוותים חגגו במשך מספר ימים, אך התפצלו לאחר מכן.
באוקטובר ויין פשט על הספינה ״אלוטורה״, תוך שהוא שודד משקאות ובעלי חיים. ב־23 בנובמבר הבחין ויין בפריגטה גדולה, אך כשהניף את הדגל, ענתה הפריגטה בהעלאת דגל חיל הים הצרפתי ופתחה באש. הספינות הנוספות שלו נעלמו, ולכן הוא הורה על נסיגה. צוותו של ויין ראה בכך מעשה של פחדנות. הצוות הצביע על העברת הפיקוד לטובת קליקו ג'ק רקהאם. ויין ושש עשרה אנשים נוספים שתמכו בו, כולל בן זוגו הראשון רוברט דיל, הורדו לסירה.
ויין נלקח לעיר ספרדית בג'מייקה והוחזק בכלא זמן מה. ב־22 במרץ 1721 הוא נשפט בגין פיראטיות ונמצא אשם. לוויין נודע כי גם דיל נשפט, הורשע ונתלה זמן מה קודם.
ויין נידון למוות, וב־29 במרץ הוא נתלה בפורט רויאל.
קרל יון
קרל יון (באנגלית: Karl Yune; נולד ב-16 באפריל 1975) הוא דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
יון נולד בוושינגטון די. סי. לאם וונהוי פארק וטאהו יון, ממוצא קוריאני. אחיו הוא השחקן ריק יון. יון התחנך בבית הספר ג'ורג'טאון, מכינה לקולג' ישועי אמריקאי, אחד מבתי הספר לבנים הוותיקים ביותר בארצות הברית. יון למד עסקים, ספרות ופילוסופיה לפני שעבר ללמוד במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק לאחר שזכה בתפקיד רומיאו במחזה רומיאו וג'ולייט.
יון מתגורר כיום בלוס אנג'לס.
קריירה
יון קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בסרט אולפן בתפקיד טראן, אחד המדריכים בסרט "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדם". הוא הופיע גם בסרטים "Forbidden Warrior" ו"זכרונותיה של גיישה", כמו גם בסרטים הקצרים "Miracle Mile" (שקיבלו כמה פרסים), ו- "Hold Up". הוא שיחק גם בהצגות שונות באוף ברודוויי, ודיגמן בתצוגות אופנה. יון הופיע בעונה השלישית של החץ בתור מסאו יאמאשירו, (חברו והמנטור של החץ).
פרס גראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר
פרס הגראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר הוא פרס המוענק בטקס פרסי הגראמי לאלבומים בז'אנר מוזיקת הרוק.
הפרס הוענק לראשונה ללהקת הרולינג סטונז בשנת 1995, ושם הקטגוריה נותר ללא שינוי מאז. על פי מדריך תיאור הקטגוריות לטקס פרסי הגראמי ה-52, הפרס מוענק ל"אלבומי רוק ווקאליים או אינסטרומנטליים, הארד רוק או מטאל המכילים לפחות 51% זמן נגינה של חומרים שהוקלטו לאחרונה".
הפרס מוענק לאמן, המפיק והמהנדס/מיקסר, בתנאי שהם היו אחראים ליותר מ-50 אחוז מחומרי האלבום. מפיקים או מהנדסים/מיקסרים שאחראים על פחות מ-50 אחוז, כמו גם המהנדס, יכולים להגיש בקשה לקבלת תעודת זכייה.
להקת פו פייטרס מחזיקה בשיא הזכיות בקטגוריה זו, עם ארבע זכיות. זוכים שזכו פעמיים כוללים את שריל קרואו, גרין דיי, U2, Cage The Elephant ומיוז. ניל יאנג מחזיק גם בשיא המועמדויות, עם שבע, וגם בשיא של הכי הרבה מועמדויות ללא זכייה. עד היום, רק שתי נשים, שריל קרואו ואלאניס מוריסט זכו בפרס.
ג'יין סטיוארט
ג'יין סטיוארט (באנגלית: Jane Stuart; 1812–27 באפריל 1888) הייתה ציירת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות ציוריה והדיוקנאות המיניאטוריים שלה, במיוחד אלה של ג'ורג' וושינגטון. היא עבדה בהעתקה דיוקנאות שנעשו על ידי אביה, גילברט סטיוארט, אבל יצרה גם דיוקנאות משלה. בראשית המאה ה -19 לקחה על עצמה את האחריות לפרנס את משפחתה לאחר מות אביה. היא עבדה תחילה בבוסטון, אך בהמשך עברה לניופורט, רוד איילנד, שם הייתה האישה הראשונה שציירה דיוקנאות. בשנת 2011 היא הוכנסה להיכל התהילה של מורשת רוד איילנד.
שנות הכשרה
אביה לא העניק לה הכשרה רבה, אך היא למדה כישורי ציור על ידי התבוננות בו והעתקה של הסגנון שלו, ובאמצעות שיעורים של מדריכים או אחיה צ'ארלס. היא עזרה לאביה שהכין את הצבעים והיא מילאה את הרקעים לציוריו. בהמשך אמרה ג'יין סטיוארט שהיא הייתה מעדיפה אם הוא היה מעניק לה הכשרה.
היא השלימה ציורים רבים של אביה שנעשו חלקית ועשתה ציורים משלה. היא נחשבה לציירת טובה ביחס לגילה. הוא רצה, אך לא הצליח, לשלוח אותה ללונדון ללמוד אצל ג'ורג' דאוני. בערך 1820, היא עשתה דיוקן של ג'ורג' וושינגטון. אביה נפטר בשנת 1828. הוא היה גרוע בניהול הכספים וכשמת, משפחתו נותרה בעוני קיצוני. המוזיאון בבוסטון ערך תערוכה של 250 יצירותיו באוגוסט 1828 במאמץ להעניק סיוע כספי למשפחה.
בניית קריירה
לאחר 1828 היא קיבלה עבודות לעשרות ציורים חלקם מיניאטורות וחלקם בגודל מלא, בעקבות העבודות הפופולריות שיצר אביה, במיוחד העתקי דיוקנאות אביה של הנשיא ג'ורג 'וושינגטון (1732–1799).
ציוריה היו במיומנות גבוהה עד שהתבלבלו עם ציורי המקור של אביה. היא גם יצרה ציורים בעקבות אמנים אחרים. היא הציגה את עבודותיה במוזיאון של בוסטון החל משנת 1827 ולעיתים קרובות הציגה שם את עבודותיה בנוסף לעיר ניו יורק עד שנת 1870.
מלבד העתקת יצירות של אחרים, היא גם יצרה דיוקנאות וציורים משלה, אשר שיקפו את הסגנון האישי שלה. אומרים שהיא נמנה עם מיטב ציירי הדיוקנאות בהתבסס על התערוכה שלה באקדמיה לאמנויות. היא למדה ציור בניו יורק, ובשנת 1833 היא הציגה באקדמיה לאמנויות יפות של ניו יורק. מלבד ההכנסה הכספית ממכירת ציורים, ג'יין סטיוארט הייתה גם מורה לאמנות.
היא ואביה שניהם עבדו על דיוקן של הקצין הימי אוליבר האזרד פרי. המוזיאון הצהיר כי "גילברט סטיוארט היה ידוע לשמצה בכך שהשאיר ציורים לא גמורים והשלים רק את הראש. בתו המוכשרת בת ה-16, ג'יין, סיימה את השמים, הגוף והמדים לאחר מות אביה." הציור שלה דיוקן של הקומודור אוליבר האזארד פרי היה שייך לאוניברסיטת בראון בפרובידנס, רוד איילנד עד 1980. הציור היה בין תשעה דיוקנאות של אנשי רוד איילנד בולטים שניתנו בשנת 1857 לאוניברסיטה.
כמה מציוריה המפורסמים הם - "ליידי מקבת" שנמנה עם אוסף מוזיאון מוריס, "בוקר, צהריים ולילה", ו"דיוקן הרשמי של צ'ארלס השני". (1876). דיוקנאות נוספים מתקופה זו כוללים את "אלישיה בויילון" באוסף המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון ואחת הדיוקנאות של ג'ורג' וושינגטון, הנמצא בהרווארד.
ג'יין סטיוארט כתבה שלושה מאמרים על אביה לכתב העת סקריבנר בין יוני 1876 ליולי 1877.
היא נאבקה כלכלית, אך המשיכה להופיע במהלך התקופה בניופורט במכירת ציורים של אביה או ציוריה שלה לעוברי אורח.
חיים אישיים
גברים ונשים מכובדים התאספו סביבה בעיקר בעונת הקיץ. היא הייתה בולטת בחוגי הספרות, ושמה הטוב וכשרונותיה נישאו הרבה מעבר לגבולות ניו אינגלנד.
ג'יין סטיוארט נותרה לא נשואה לאורך כל חייה, אך הייתה שדכנית עבור אחרים. היא נודעה בשנינות והאישיות המרתקת שלה, כמו זו של אביה. אינטליגנטית ושובבה, היא נהנתה להתלבש בתחפושות ולהופיע בפומבי. בשנת 1831 עברה המשפחה לניופורט, רוד איילנד, ואילו היא המשיכה להחזיק בסטודיו בבוסטון. בשלב זה היא תמכה באמה ובשלוש אחיותיה. אמה נפטרה בשנת 1847 בגיל 77.
באוגוסט 1858. רבים מציוריה נהרסו כאשר הסטודיו שלה נשרף. לאחר מכן הקימה סטודיו בבית משפחתה בניופורט, רוד איילנד. היא רכשה את הבית בניופורט בשנת 1863.
לאחר מחלה קצרה היא נפטרה ב־27 באפריל 1888.
היא קבורה בקבר המשפחתי בניופורט, רוד איילנד.
מורשת
היא הצטיירה כציירת הדיוקנאות הראשונה של ניופורט, והוכנסה להיכל התהילה של מורשת רוד איילנד בשנת 2011. חלק מיצירותיה נמנות עם אוסף מוזיאון גילברט סטיוארט.
תערוכה של עבודותיה המקוריות ושל אביה נערכה במוזיאון גילברט סטיוארט בסאונסטאון, רוד איילנד ב־2016. עבודותיה שנכללו בתערוכה כללו שני דיוקנאות שציירה של אביה, ודיוקנאות של ג'ורג' ומרתה וושינגטון.
ג'ולי אסטל
ג'ולי אסטל גסנייה (נולדה ב-4 בינואר 1989), הידועה בשם ג'ולי אסטל, היא שחקנית ודוגמנית אינדונזית. התחילה את דרכה בסרטי אימה בגיל 15. היא השתתפה ביותר מ-14 סרטים, 6 סדרות טלוויזיה ומספר קליפים מוזיקליים.
רקע
ג'ולי אסטל נולדה ב-1989 בג'קרטה, אינדונזיה, בתו של תיירי גסנייה, ממוצא צרפתי-אמריקאי, והילדה לימברה, ממוצא סיני-אינדונזי. היא הבת השנייה מתוך שלוש. אחותה הגדולה היא קאתי שרון, מנחת טלוויזיה ושחקנית, ואחותה הצעירה היא שרלוט כריסטי, אשת עסקים. אסטל למדה בבית הספר הצרפתי הבינלאומי בג'קרטה, וסיימה את לימודי התיכון ביוני, 2007.
קריירה
אסטל התחיל את קריירת המשחק שלה בסרט האינדונזי " אלכסנדריה" (2005), ונבחרה בתור "הכוכבת העולה האהובה ביותר" בפרסי MTV אינדונזיה. עד מהרה, היא נהייתה מבוקשת כשחקנית בסדרות טלוויזיה ובסרטים, ואף החלה לדגמן. בנוסף, השתתפה אסטל במספר קליפים לשירים של אמנים אינדונזיים.
אסטל גם שיחקה בסרטים בהפצה בינלאומית, כולל כ- Hammer Girl, מומחית אמנות הלחימה סילאט הרימו, בסרט The Raid 2 (2014), ובתור לדאיה בסרט Macabre. בשנת 2018 היא הצטלמה בסרט של טימו צ'אהיאנטו שזכה להצחה.
אסטל היא גם פרזנטורית מבוקשת לקמפיינים של מגוון חברות, ביניהם גלידת Magnum.
אליזבת רובינס פנל
חיים
היא גדלה בפילדלפיה. אמה נפטרה כשהייתה צעירה מאוד, והיא נשלחה לבית ספר במנזר מגיל 8 עד 17. כשחזרה לבית אביה הוא נישא בשנית והיא מרדה בדרישות ובמגבלות של החינוך הקתולי האדוק שקיבלה. היא רצתה לעבוד, ובעידודו של דודה, הסופר והפולקלוריסט צ'ארלס גודפרי לילנד, היא התחילה לכתוב כקריירה. תחילה עם מאמרים בעיתונים כמו Atlantic Monthly, ובאמצעות עבודה זו פגשה אמן קוואקר צעיר בשם ג'וזף פנל, שנאלץ גם הוא להתמודד עם מורת רוחם של ההורים כדי להמשיך את הייעוד היצירתי שלו. כך החל שיתוף פעולה פורה בין סופר למאייר.
פאוסטו פרווידינו
פאוסטו פרווידינו (באיטלקית: Fausto Paravidino, נולד ב-15 ביוני 1976 בפיימונט) הוא מחזאי, שחקן ובמאי איטלקי.
את ילדותו הוא עבר באלסנדריה. לאחר סיום בית הספר הוא עבר לג'נובה בה למד משחק. כבר בשנת 1996 כתב את המחזה הראשון Trinciapollo. בשנת 1999 הוא הצטלם בסרטו הראשון.
אליזבת רובינס פנל
מעבר ללונדון
ספרה הראשון היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא של מרי וולסטונקראפט (1759–1797)
פאוסטו פרווידינו
בשנת 2004 הוא זכה בפרס עבור המחזה שכתב. בשנת 2005 פאוסטו פרווידינו לראשונ הביים סרט. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה בפרס. בסרט זה ובסרטים נוסף השתתף ריקרדו סקאמרצ'ו, שבאותה התקופה היה סמל מין באיטליה.
אליזבת רובינס פנל
מעבר ללונדון
ביוני אותה שנה התחתנה אליזבת רובינס עם ג'וזף פנל. בני הזוג קיבלו משימת כתיבת מסעות ממגזין אמריקאי ויצאו לאירופה ועשו מספר מסעות רכיבה על אופניים, בשנת 1884 מלונדון לקנטרברי ובשנת 1885 דרך צרפת.
הם התבססו בבירה הבריטית במשך יותר משלושים שנה, עם ביקורים תכופים באירופה. הם היוו צוות עבודה טוב שהפיק מאמרים וספרים רבים יחד ותמכו זה בזה בעבודתם. במשך שנים רבות הם פתחו את ביתם בימי חמישי בערב כסלון ספרותי ואמנותי. כמה מהאנשים שנהנו מאירוחם היו: "המבקרים סר אדמונד גוס ויליאם ארצ'ר; האמנים אוברי בירדסלי וג'יימס מקניל ויסלר; הסופרים הנרי ג'יימס, מקס בארבום, אוסקר ויילד וג'ורג' ברנרד שו. והמוציאים לאור ג'ון ליין ויליאם אי. הנלי." פנל כתבה על התכנסויות אלה בזיכרונותיה, "ביתנו והאנשים בו" (1910), "ביתנו ולונדון מחוץ לחלונותינו" (1912), "בלילות: רומא וונציה בשנות השמונים", "לונדון ופריז בשנות התשעים" (1916).
ביקורת אמנות ואוכל
עבודתה העיקרית של פנל הייתה בתחום האמנות ולאחר מכן כמבקרת אוכל, שכתבה עבור כתבי עת.[6] פנל נסעה לפריז, וביקרה בקביעות בגלריות בלונדון לצורך סקירת התערוכות. היא כתבה בצורה ביקורתית. קימברלי מורס ג'ונס כותבת כי "הביקורת של פנל מהווה מרכיב חיוני בתנועה רחבה יותר בביקורת הוויקטוריאנית שהפכה לביקורת האמנות החדשה".
מקומה של פנל בהיסטוריה הספרותית של בישול ואכילה הוערך מחדש, מכיוון שהיא "סללה את הדרך לכותבי מדורי האוכל כמו אליזבת דייוויד, מ.פ. ק. פישר וג'יין גריגסון", לדברי ג'קלין בלוק ויליאמס. "תענוגות האכילה העדינה" שלה הודפס מחדש בשנת 2000. פנל התכוונה להגדיר מחדש את הארוחות כאומנות גבוהה, תוך שימוש בשפה של אסתטיקה כדי להפוך את האכילה למעשה של הערכה אינטלקטואלית".
כדי לאפשר לה לכתוב על אוכל, קנתה פנל ספרי בישול שישמשו כחומר עזר. בשלב מסוים היא החזיקה ביותר מ-1,000 ספרים בנושא. פנל חיברה ביבליוגרפיה של הספרייה הקולינרית שלה, שהופיעה תחילה במאמרים בעיתון ואז בספר שכותרתו "My Cookery Books", והתמקדה בסופרים אנגליים מהמאות הקודמות. חלק ניכר מהאוסף הזה הועבר בסופו של דבר לאגף הספרים הנדירים והאוספים המיוחדים בספריית הקונגרס.
ביוגרפיות
בעקבות הצלחתה עם הביוגרפיה על "מרי וולסטונקרפט", פנל כתבה ביוגרפיות אחרות, והפיקה בשנת 1906 את הספר הראשון של דודה, צ'ארלס לילנד, שכתב, או חיבר, את ארדיה, או את הבשורה של המכשפות (1899), ספר מאוד משפיע בפיתוח הדת הניאופגנית בוויקה. ג'וזף ואליזבת פנל היו חברים של הצייר ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, והם כתבו עליו ביוגרפיה בשנת 1911.
פנל גם כתבה ביוגרפיה על בעלה, לאחר מותו בשנת 1928.
תיירות אופניים
תחום כתיבה נוסף היה על רכיבת אופניים באופן כללי והקלות שהיא מאפשרת לתושבי העיר לברוח לאזור הכפרי, עם האוויר הצח והנוף. היא טענה כי "אין צורת פעילות גופנית בריאה יותר או מגרה יותר. אין הנאה גופנית גדולה מזו. רכיבה בקצב טוב, על דרך קשה וחלקה ועל ידי המאמצים שלך".
היא החלה לרכוב על אופניים בשנות ה-70 של המאה ה-19 עוד בחייה בפילדלפיה. כשעברו ללונדון, היא ובעלה החליפו את תלת-אופן הטנדם הרוטרי שלהם בקובנטרי לדגם Humber, והמשיכו להתנסות בתלת אופן יחיד, באופניים טנדם ולבסוף באופניים בודדים עם מסגרת מדורגת ("זרוקה").
המסע הראשון שהפך לספר היה "עלייה לרגל לקנטרברי", מחווה לסיפורי קנטרברי של צ'וסר, כמבוא עדין לרכיבה על אופניים באנגליה. במהלך השנים הבאות, הצמד ערך כמה טיולים יחד, כולל עלייה לרגל ספרותית נוספת, הפעם בדרך של רומן המסע של לורנס סטרן משנת 1765 מסע סנטימנטלי דרך צרפת ואיטליה. בשלב מאוחר יותר של מסע זה בשנת 1885 הם רכבו בתלת אופן טנדם מפירנצה לרומא, ומשכו יותר תשומת לב מכפי שהיה לה נוח, אולי כרוכבת הנשית הראשונה שהאיטלקים ראו אי פעם. בשנת 1886, זו הייתה תקופה מרכזית בתולדות האופניים, וגם בתולדות זכויות הנשים, ושתיהן שזורות זו בזו, בדמותה של האישה החדשה. הקהל חיכה לספרי המסעות שלה על האופניים וספרה נבחר כספר החודש.
חיים מאוחרים
אליזבת פנל ובעלה חזרו לארצות הברית לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, והתיישבו בעיר ניו יורק. לאחר מות בעלה היא עברה מברוקלין למנהטן ומתה שם בפברואר 1936. ספריהם, במיוחד אוסף ספרי הבישול המשמעותי שלה הורישה לספריית הקונגרס. התכתובות שלה ושל בעלה מוחזקים בארכיוני האוניברסיטה.
לאו מרטינס
לאונרדו בראל מרטינס סנטוס (בפורטוגזית: Léonardo Barral Martins Santos; נולד ב-29 בדצמבר 1989), המוכר יותר בשם לאו מרטינס (בפורטוגזית: Léo Martins) הוא כדורגלן חופים פורטוגזי שנולד בברזיל, המשחק בעמדת החלוץ בבראגה ובנבחרת פורטוגל בכדורגל חופים. מרטינס זכה פעמיים בגביע העולם בכדורגל חופים (2015 ו-2019).
ללאו אח תאום זהה, ברנרדו, המשחק גם הוא בענף זה.
קריירה
לאו ואחיו התאום, בה מרטינס, נולדו בריו דה ז'ניירו, ברזיל. לאו צעיר מאחיו בשתי דקות. כשהיו בני 18, הם שיחקו כדורגל בספרד. במהלך השהייה בספרד, הם החלו בתהליך קבלת אזרחות פורטוגלית. הליך זה היה אפשרי עבורם עקב שורשי סבא רבא שלהם. בשנת 2009, הם השיגו אזרחות זו. כשהיו בני 21, הם חזרו לברזיל על מנת לחפש מועדון כדורגל חדש. על מנת לשמור על כושר, הם התאמנו בחוף ובשל העובדה שהתקשו במציאת קבוצה, הם החלו לשחק כדורגל חופים בקבוצות מקומיות כמו ואסקו דה גאמה ופלמנגו.
לאחר שסיים ככובש המצטיין של גביע אירופה לאלופות לעונת 2014, לאו ובה, ששיחקו באותה תקופה עבור קבוצות כדורגל חופים איטלקיות שונות, זומנו לסגל נבחרת פורטוגל. חרף הצעה להצטרפות לנבחרת ברזיל, האחים החליטו לייצג את נבחרת פורטוגל. לאו רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-9 ביולי 2015 במסגרת גביע העולם בכדורגל חופים, שישה חודשים לאחר הופעת הבכורה של אחיו. שערו הראשון במדי הנבחרת הגיעה בהופעתו השנייה מול נבחרת סנגל, יומיים לאחר מכן. מאוחר יותר, האחים עברו למועדון כדורגל החופים הפורטוגלי, בראגה, שבו נחלו הצלחה רבה בזכיות באליפויות מקומיות ובשלושה גביעי אירופה לאלופות.
לאחר הזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים לשנת 2019, לאו ביחד עם שאר חברי הנבחרת קיבלו אות כבוד מטעם פורטוגל.
מוקדמות מונדיאל 1974 - אפריקה
99 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1974, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 14 מקומות לשאר הנבחרות.
לאפריקה (CAF) הוקצה מקום אחד, עליו התמודדו 24 נבחרות.
לאחר פרישת ו נותרו 22 נבחרות אפריקאיות, שהתחרו על המקום הבודד שהוקצה ליבשת במונדיאל. טורניר המוקדמות באזור זה התנהל בארבעה סבבים:
סיבוב ראשון
בסיבוב זה היו אמורים להיערך משחקים בין ל ובין  ל. ברם, לאור פרישת מדגסקר וגבון העפילו מאוריציוס וקמרון אוטומטית לסיבוב השני. שאר המשחקים הם:
מרוקו העפילה לסיבוב השני.
גינאה העפילה לסיבוב השני.
תוניסיה העפילה לסיבוב השני.
חוף השנהב העפילה לסיבוב השני.
קניה העפילה לסיבוב השני.
מאחר שהנבחרות סיימו בתיקו 1 - 1 בסיכום שני המשחקים נערך משחק פלייאוף מכריע לקביעת זהות המעפילה לסיבוב השני.
אתיופיה העפילה לסיבוב השני.
זמביה העפילה לסיבוב השני.
ניגריה העפילה לסיבוב השני.
גאנה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני
מרוקו העפילה לסיבוב השלישי.
חוף השנהב העפילה לסיבוב השלישי.
זמביה העפילה לסיבוב השלישי.
גאנה העפילה לסיבוב השלישי.
התוצאה בסיכום שני המשחקים הייתה תיקו 1 - 1, ולפיכך נערך משחק פלייאוף מכריע לקביעת זהות המעפילה לסיבוב השלישי.
זאיר העפילה לסיבוב השלישי.
סיבוב שלישי
מרוקו העפילה לסיבוב הגמר.
זמביה העפילה לסיבוב הגמר.
זאיר העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
זאיר העפילה.
Short Hair
Short Hair (בעברית: שיער קצר) הוא המיני-אלבום הראשון של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית AOA. המיני-אלבום יצא לאור ב-19 ביוני 2014, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט. מתוך המיני-אלבום יצאו שני הסינגלים: "Short Hair" ו-"".
המיני-אלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע
ב-19 ביוני 2014, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו שיר הנושא שלו והסינגל הראשון והיחיד מתוכו "Short Hair". השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים הדיגיטליים של קוריאה הדרומית, תוך שהגיע למקום הרביעי במצעד השירים החמים של המדינה. השיר נמכר בלמעלה מ-1,208,358 עותקים במדינה.
המיני-אלבום נמכר בלמעלה מ-19,683 עותקים בקוריאה הדרומית, ו-625 עותקים ביפן.
יחסי אוקראינה–צ'כיה
יחסי אוקראינה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין צ'כיה.
היסטוריה
בשנת 1848, המנהיגים הלאומיים של אוקראינה וצ'כיה נפגשו בקונגרס הסלאבי בפראג, וב-1916 הלאומנים של שתי המדינות השתתפו בוועידה של מדינות האיחוד בלוזאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, האימפריה הרוסית הקימה לגיון צ'כוסלובקי של שבויי מלחמה, אשר נלחמו נגד מעצמות המרכז על שטחה של אוקראינה, ובפרט בקרבות זבורוב ובאחמץ'.
במהלך התקופה שבין המלחמות הפכה פראג למרכז של הגירה פוליטית, מדעית וספרותית אוקראינית, בעיר הייתה אוניברסיטה חופשית אוקראינית (כיום במינכן), כמו גם מוסדות אחרים. במחצית השנייה של המאה ה-20 היו ארגונים פוליטיים אוקראינים וצ'כים חלק מגוש העמים האנטי בולשביקי.
צ'כוסלובקיה הכירה רשמית בעצמאותה של מדינת אוקראינה ב-8 בדצמבר 1991, ויחסים דיפלומטיים הוקמו עם הקמת המדינה החדשה של צ'כיה ב-3 בינואר 1993.
מאז סוף 2010 חלה התקררות מסוימת ביחסי אוקראינה וצ'כיה. זה נבע בעיקר מהענקת מקלט מדיני על ידי צ'כיה לראש הממשלה לשעבר יוליה טימושנקו. באביב 2011 גירשה אוקראינה שני דיפלומטים צ'כים בגין פעילויות שאינן תואמות מעמד דיפלומטי. בתגובה הכריזה צ'כיה על שני עובדים בשגרירות אוקראינה בפראג כאישיות לא רצויה.
יחסים כלכליים
על פי הוועדה הסטטיסטית הממלכתית של אוקראינה, צ'כיה מדורגת במקום ה-25 מבחינת סחר דו-צדדי עם אוקראינה. על פי המינהל הסטטוטורי הצ'כי, אוקראינה נמצאת במקום ה-19 בקרב 234 מדינות עימן צ'כיה מקיימת שיתוף פעולה כלכלי. מתחילת שנת 2011 חל שיפור הדרגתי בסחר הדו-צדדי. על פי ועדת הסטטיסטיקה הממלכתית באוקראינה, במחצית הראשונה של 2012 סך מחזור המסחר בין אוקראינה לצ'כיה הסתכם ב-991.7 מיליון דולר, שהוא 7.5 אחוז יותר לעומת התקופה המקבילה אשתקד. היתרה השלילית של הסחר הדו-צדדי באוקראינה בתקופה זו של השנה הנוכחית הסתכמה ב-246.1 מיליון דולר.
נכון לתחילת 2012 השקיעה צ'כיה 76.9 מיליון דולר בכלכלה האוקראינית, המהווה 0.2 אחוז מסך ההשקעה הישירה הזרה. מספר המפעלים עם הון צ'כי הפועל באוקראינה בתחילת 2011 היה 432. לא נרשמו תעשיות צ'כיות עם השקעות הון אוקראיני.
קרב אבנסברג
קרב אבנסברג (בגרמנית: Schlacht bei Abensberg) היה קרב מרכזי במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית שאירע ב-20 באפריל 1809 באבנסברג, ממלכת בוואריה. הקרב אירע בין צבא האימפריה האוסטרית בפיקודו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן לבין הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בפיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים ובתמיכת ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג. הקרב הביא לניצחון צרפתי והיה השלב הראשון במתקפת הנגד הצרפתית על הכיבוש האוסטרי של בוואריה.
רקע
בתחילת המערכה האוסטרית של מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית ב-10 באפריל היו הצרפתים במצב פגיע למדי. מרשל ברטייר, שפיקד על המוצבים הצרפתיים בקונפדרציה של הריין, ניהל את סדר חייליו בלא מוכנות לקראת תחילתה של מלחמה נוספת, ובסופו של דבר נוצר מצב שבו הקורפוס של מרשל לואי ניקולא דאבו היה מבודד מצפון לדנובה קרוב לרגנסבורג, ואילו שאר הצבא היה בדרום מערב ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג, בצד הנגדי של הנהר. על הצבא האוסטרי פיקד הארכידוכס קרל, דוכס טשן, שבמהרה השתמש בחולשה הצבאית הצרפתית וכבש שטחים נרחבים מבוואריה, אשר צידדה, ביחד עם שאר חברות הקונפדרציה של הריין, עם צרפת.
נפוליאון הגיע לתפוס פיקוד אישי ב-17 באפריל, ומיד הורה לדאבו לחצות את הדנובה ולצעוד בדרום-מערב לאורך הנהר כדי להצטרף לשאר הצבא. בערך באותה תקופה הארכידוכס קרל הבין שיש לו סיכוי לנצח את דאבו בעוד האחרון מבודד משאר הצבא הצרפתי. ב-19 באפריל ניסו האוסטרים לנוע לעבר צפון מזרח כדי להגיע בין דאבו לשאר הצבא הצרפתי, אך קרל לא העריך נכון את המצב. תוכניותיו התבססו על הרעיון שדאבו יישאר ברגנסבורג, כשלמעשה הוא כבר היה בתנועה. שניים משלושת הקורפוסים של קרל נעו לפיכך אל עבר הצרפתים, ורק חלק קטן מצבאו נותר תחת פיקודו הישיר, מה שהוביל ב-19 באפריל לתבוסה בקרב טוגן-האוזן. דאבו הצליח לעכב את ההתקפה האוסטרית, וכל כוחותיו הצליחו להימלט מהפעולה האוסטרית. כעת הגרנד ארמה היה מאוחד, ומוכן להתחיל במתקפת נגד.
חלוקת הכוחות
לאחר אירועי 19 באפריל צבא אוסטריה כבר חולק לשני אגפים. הארכידוכס קרל פיקד ישירות על האגף הימני של הצבא מדרום לדנובה, אגף זה נמתח ממערב למזרח. הקורפוס השלישי (הוהנצולרן) היה עדיין פעיל סביב העיר האוזן, שם לחם באותו יום. הקורפוס הרביעי (רוזנברג) היה ארבעה קילומטרים מזרחה, בדונצלינג. לבסוף קורפוס המילואים (ליכטנשטיין) היה עוד חמישה קילומטרים מזרחה. האגף השמאלי של הצבא, בפיקודו של יוהאן פון הילר, התרכז בדרום מערב. הקורפוס החמישי תחת לודוויג, ארכידוכס אוסטריה וקורפוס המילואים השני היו ממזרח לנהר אבנס, וכוחותיהם רוכזו בזיגנבורג, כ-20 ק"מ מדרום-מערב להאוזן. הילר עצמו פיקד ממחנהו שהיה שמונה-עשרה קילומטרים דרומה, במיינבורג. שני קורפוסים נוספים היו צפונית לדנובה, עם אחד מצפון לרגנסבורג ושני סביב אמברג. נפוליאון היה מודע בדרך כלל למיקומם של רוב הקורפוסים האוסטרים, אך לא לשני הקורפוסים מימין לקו שלהם, בדונצלינג וצפונית לאגמול.
גם הצרפתים היו פרושים על גבי שטח נרחב. הקורפוס השלישי (תחת פיקודו של דאבו) היה משמאל. מימינו, הקורפוס תחת פיקודו של המרשל ז'אן לאן, שהגיע לחזית רק בערב 19 באפריל, לאחר פעילות בממלכת ספרד הנפוליאונית במסגרת מלחמת חצי האי. ז'אן לאן קיבל נוסף על הקורפוס הרביעי גם פיקוד על קורפוס חדש חזק, ששימש מאוחר יותר בתור הכוח התוקף העיקרי ב-20 באפריל. הקורפוס השביעי של מרשל פרנסואה ז'וזף לפבר, התרכז סביב העיר אבנסברג, עם הקורפוס השמיני (תחת פיקודו של דומיניק ואנדאם) נמצא בקרבתו מאחור. חיל מצב צרפתי קטן עדיין החזיק את רגנסבורג, עם הגשר המכריע שלה על פני הדנובה. הקורפוס הרביעי של מסנה והקורפוס השני של אודינות היו סביב פפנהופן, עשרים וחמישה קילומטרים מדרום-מערב לאבנסברג.
האסטרטגיה הצרפתית
תוכניות נפוליאון ל-20 באפריל כוונה להשמדת הצבא האוסטרי. הדחף העיקרי של הכוחות נגד האוסטרים היה מגיע מלאן, לפבר וואנדאם. היה על כוחות אלו לתקוף את המרכז האוסטרי, לפרוץ אותו ואז להתפצל, כאשר חלק מהכוח הראשי אמור לפנות לעבר לנדשוט כדי לנתק את כל האוסטרים שמנסים לסגת מזרחה לדרום הדנובה, והשאר פונים שמאלה בניסיון ללכוד את שאר הצבא האוסטרי הנדחק נגד הדנובה. הגשר ברגנסבורג היה המפתח לתוכנית זו - כל עוד הוא נשאר בידי הצרפתים לאגף הימין האוסטרי לא הייתה דרך לחצות את הדנובה, אך לא ידוע לנפוליאון רגנסבורג הוחזק רק על ידי חיל מצב קטן. בהמשך היה על הכוחות תחת המרשל מסנה, שהונח כי יגיע באותה העת כבר לעיירה לנדשוט, לנטרל את כל הכוחות האוסטרים שנסוגו בפני הצרפתים. בצד שמאל הצרפתי תפקידו של דאבו היה לאתר את מה שנפוליון האמין שהוא השרידים המנופצים של האגף הימני האוסטרי, שנמחץ ביום הקודם לאחר הקרב בטוגן-האוזן. לתוכניתו של נפוליאון היו שני פגמים עיקריים. הראשון התבסס על מודיעין שגוי - הימין האוסטרי לא נמחץ ב-19 באפריל, ולכן כאשר צבא אוסטריה פוצל לשניים, עדיין היה לפיקודו של הארכידוכס קרל שלושה קורפוסים שלמים. השנייה הייתה שמרשל מסנה הצליח להגיע לעיירה לנדשוט במהירות המצופה, מה שאפשר לאגף השמאל האוסטרי לברוח מעבר ללך.
הקרב
המתקפה העיקרית השנייה של הצרפתים החלה רק בסביבות הצהריים. הדיוויזיה הבווארית השנייה חצתה את אבנס בביבורג, מימין לקורפוס של לאן ותקפה את האוסטרים של בריגדת ביאנקי. הפעם האוסטרים הצליחו להחזיק בעמדותיהם הראשוניות, והבווארים לא הצליחו להתקדם במשך כמה שעות. בשלב זה לאן והחטיבה הבווארית הראשונה והשלישית התקדמו מרחק רב, ולכן החליט נפוליאון להסתמך על כוחותיו מוירטמברג לתמוך בדיוויזיה הבווארית השנייה. הכוחות הנוספים הללו שכנעו את האוסטרים שהגיע הזמן לסגת, וביאנקי הביא לנסיגת כוחותיו לעבר פפנהאוזן. לדיוויזיה הבווארית השנייה של ורדה הייתה תרומה נוספת לקרב, כאשר נפוליאון הורה להם לבצע התקפה לילית על העמדה האוסטרית החדשה בפפנהאוזן. הופעתם הבלתי צפויה של הכוחות הבוואריים עוררה בהלה בפפנהאוזן. האוסטרים בעיירה התכוננו לסגת לעבר לנדשוט, ובתוהו ובוהו הצליחו הבווארים לחצות את הגשר הבוער מעל הלאבר ולכבוש את העיירה. בכך הסתיימה הלחימה של היום, עם הצרפתים על הלאבר, השמאל האוסטרי בנסיגה מלאה והימין האוסטרי השלם עם הארכידוכס קרל, מבודד מצפון.
תוצאה
בסוף 20 באפריל פוצל הצבא האוסטרי הראשי לשני כוחות שונים ונסוג בכיוונים נפרדים. אגף הילר נאלץ לנוע מזרחה לכיוון לנדשוט, לאחר שספג 7,200 הרוגים בתאריכים 19–20 באפריל. לעומת זאת הצרפתים ובעלי בריתם הגרמנים ספגו 1,000 הרוגים ביומיים. התוצאה הטובה היחידה לאוסטרים ב-20 באפריל הייתה כניעת חיל המצב הצרפתי ברגנסבורג. חיל המצב החזיק מעמד בהתקפה מצפון, אך כאשר הופיעו גם כוחות אוסטריים מדרום עמדתם הייתה חסרת תקנה. גשר האבן החזק מעל הדנובה ברגנסבורג נפל אפוא שלם לידיו של קרל, מה שנתן לו דרך מילוט מעבר לדנובה. נפוליאון עדיין לא ידע עד כמה חזק האגף הימני האוסטרי בפועל, ולכן -21 באפריל הוא מיקד את כל תשומת ליבו בשמאל האוסטרי הנסוג, מתוך אמונה שזה הגוף העיקרי של צבאם. כתוצאה מכך נותר לדאבו להתמודד עם הכוח הראשי של הארכידוכס סביב אגמול, ואילו צבא צרפת ובעלי הברית העיקרי התקדם לעבר לנדשוט, שם התפתח קרב ב-21 באפריל.
ביקורופא
ביקורופא היא חברה פרטית המפעילה מרכזי רפואה מתקדמים, המעניקים שירותי רפואה פרטית למקרים דחופים לכל קופות החולים בישראל. ישנים 23 מרכזים בפריסה ארצית בכל רחבי הארץ מהצפון ועד לדרום. מרכזי הרפואה מטפלים במגוון תחומים: טראומות גופניות (חבלות וחתכים שונים) וכן במחלות שאינן דורשות אשפוז. בכך, מפחיתות מרפאות ביקורופא את העומס על חדרי המיון השונים ברחבי הארץ, ואף מחליפות את מרפאות קופות החולים ומקלות את העומס גם עליהן. כמו כן, מאפשרות המרפאות ביצוע של בדיקות קורונה מהירות ובדיקות PCR. ביקורופא מעניקה שירותי רפואה לציבור הפרטי, כולל לחברות ולארגונים גדולים וכן למגזר המוסדי הכולל את חברי קופות החולים, חברות הביטוח השונות וצה״ל.
היסטוריה
רשת ביקורופא בע"מ הוקמה בשנת 1993 כחברה פרטית למתן שירותי רפואה ראשונית דחופה לכלל האוכלוסייה בישראל. במאי 2000 החברה תכננה לגייס כחמישה מיליון דולר באמצעות הנפקת מניותיה בבורסה בתל אביב, הנפקה שלא יצאה אל הפועל בסופו של דבר. ב-2001 החברה החזיקה ב-15 מרפאות ברחבי ישראל, ונמכרה לחברת השירותים הרפואיים שח״ל תמורת 7.8 מיליון דולר , בבעלותה הייתה עד שנת 2005. בשנת 2005, רשת ביקורופא מנתה 19 מרפאות ברחבי הארץ, ונמכרה לחברת האחזקות IEL בבעלותו של מורטון מנדל. כיום, רשת ביקורופא מעסיקה כ-1000 עובדים, מתוכם כ-350 רופאים, והשאר אחיות מוסמכות, טכנאי רנטגן, מזכירות רפואיות ועובדים מקצועיים נוספים, ומספקת מענה ליותר ממיליון מטופלים בשנה. מנכ"ל החברה היא רו"ח עו"ד רנית רנד סרוקה. סמנכ"ל הרפואה של החברה הוא ד"ר דוד מוסינזון.
בשנים האחרונות הרחיבה חברת ביקורופא את פעילותה והיא מציעה שירותים נוספים כמו רופא עד הבית, רופא אונליין, שירותי הוספיס בית, אשפוז בית ועוד. ביקורופא אף פיתחה אפליקציה ייעודית למטופליה, בשם ביקורופא LIVE, המאפשרת ייעוץ מרופאים מומחים שונים בכל זמן ומכל מקום בעולם. ביקורופא אף משתפת פעולה עם רשת סופר פארם ודואגת להעברת המרשמים באמצעות המערכת הממוחשבת, הכול כדי להקל על המטופל ועל בני משפחתו.
שירותי הרשת
ביקורופא מפעילה 30 מרפאות בישראל מהצפון ועד לדרום.
ביקורופא וצה"ל
ביקורופא מוסמכת על ידי משרד הביטחון וצה״ל להעניק שירות רפואי לכלל חיילי צה״ל בשירות חובה, בקבע ובמילואים, כתחליף למרפאות קצין העיר. השירותים במרפאות מוענקים על ידי צוות רופאים באמצעות מכשור רפואי מתקדם ועל פי ההנחיות של משרד הביטחון וצה״ל. במסגרת ההסכם, מעניקה החברה טיפול רפואי דחוף לחיילי צה״ל. רשת ביקורופא מפעילה מרפאות לשירות החיילים בפריסה ארצית ובמשך כל ימות השבוע. במסגרת שדרוג מערך הרפואה הצבאי, צה״ל מאפשר לחייליו אף להשתמש באפליקציה של ביקורופא לצורך קבלת ימי מחלה והיוועצות עם רופאים מומחים מרחוק.
אליפות צרפת בטניס 1964
אליפות צרפת 1964 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-19 במאי והסתיימו ב-30 במאי. זו הייתה האליפות ה-63 מאז ייסודה.
מרגרט קורט מאוסטרליה זכתה ב-3 תחרויות.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 96 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1963 רוי אמרסון הודח ברבע הגמר. במשחק הגמר מנואל סנטנה נפגש עם ניקולה פייטרנג'לי  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 85 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1963 לסלי טרנר בורי הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר מרגרט קורט נפגשה עם מריה בואנו  וניצחה ב-3 מערכות. זה היה הניצחון השני שלה בתחרות נשים באליפות צרפת. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1963 רוי אמרסון ומנואל סנטנה  השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר רוי אמרסון וקן פלטצ'ר נפגשו ג'ון ניוקומב וטוני רוץ'  וניצחו ב-4 מערכות. לרוי אמרסון זו הייתה הזכייה החמישית ברציפות בתחרות זוגות גברים באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
מנצחות תחרות 1963 אן ג'ונס ורנה שורמן ( דרום אפריקה) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר מרגרט קורט ולסלי טרנר בורי נפגשו עם נורמה ביילון  והלגה שולצה  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות.