cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב רז
בודהיזם
אחת מנקודות המגע המעניינות שבין בודהיזם לבין העולם המערבי הייתה השיח רב השנים שניהל מרטין בובר עם הבודהיזם, החל בשנות ה-20 של המאה העשרים - בספרו “אני ואתה” - ועד המאמר המפורסם שלו על “חסידות וזן” בשנות ה-50. רז ערך בשנת 2011 סמינר על בובר והבודהיזם, כשעיקרו דיון השוואתי בין דוגן, ונזיר זן יפני בן המאה ה-13 ומחשובי ההוגים של יפן, לבין הגותו של בובר. בעקבותיו כתב מאמר בשם אגל הטל וניצת האפרסק: בובר, בודהיזם והמיסטיקה של הקונקרטי, [2013] שהופיע בספר התרגום החדש לעברית של "אני ואתה" (מתרגם: אברהם פלשמן, בהוצאת מוסד ביאליק). במאמר סוקר רז את האופנים השונים של הדיאלוג הבובריאני עם הבודהיזם, ויוצר שיח בדיוני בין דוגן לבין בובר, כשהוא מזהה אצל שניהם מה שהוא מכנה שני מאפיינים: האפשרות למיסטיקה קונקרטית, ויסודות של פילוסופיה אקולוגית.
שגעון ורוח
נושא אחר שרז חוקר בו כבר מספר שנים לקראת כתיבת ספר, הוא 'שגעון ורוח', או כפי הוא מכנה אותו 'הבודהיזם המשוגע'. תופעות של התנהגות 'משוגעת' ידועות בהיסטוריה של כל הדתות הגדולות, ובכללם הבודהיזם. המסורת הבודהיסטית גדושה בסיפורים רבים על מורים טיבטיים, סיניים ויפניים, שנוהגם היה מוזר עד מטורף. אחד המורים הגדולים, איקקיו, שחי במאה החמש עשרה, כינה עצמו 'ענן משוגע', ובעודו משמש כראש אחד המסדרים הגדולים ביפן, היה מבלה בבתי מרזח, בתי זונות, לבש סחבות, חי בבקתה פשוטה, וכתב, מלבד שירה פילוסופית עמוקה, גם שירה ארוטית נועזת עד ימיו האחרונים בגיל מופלג. יש לשער שחלק גדול מן המורים האלה היו מאובחנים בימינו כמקרים פסיכיאטריים. ההשקה הזאת שבין 'יציאה מן הדעת', לבין האפשרות לחוות את העולם ברמות תודעה אחרות מהמקובל, מרתקת את רז כבר זמן רב. הוא העביר סמינרים בנושא ועוסק בתרגומי שירה והגות של כמה מהמורים 'המשוגעים' הללו.
אחת התוצאות של שנות עיסוקיו הרבות של רז בבודהיזם בהבטיו המעשיים והעיוניים היא ספר חדש בשם כך שמעתי (2013). זהו ספר של הגות אישית על בודהיזם, שמבוסס על שיחות שערך רז עם קבוצות מדיטציה מאז 2010. הספר ייצא באוגוסט 2013 בהוצאת 'מודן'.
תרגומים
לצד יואל הופמן, נחשב רז למתרגם הטוב ביותר של שירת הייקו לעברית. בין תרגומיו ספרות יפה ("קוקורו" ו”הר געש”), שירת טאנקה ושירת הייקו קלאסיות ומודרניות ("יום השנה לסלט", “הדרך הצרה לאוקו”), סיפורי זן ושירת זן. בספריו השונים הוא משלב תרגומים רבים מתוך ההגות הסינית והיפנית.
'"שיחות מטורפות – מעשי זן"' הוא אוסף של סיפורי זן סיניים ויפניים. רז עורך בספר דיאלוג עם הסיפורים באמצעות הערות ותגובות משלו. הספר היה רב-מכר.
'"איש מחפש פר"' – תרגום של טקסט זן סיני עם מאמרים, יחד עם דן דאור. הספר מבוסס על סדרת ציורים מלווים בשירים שיצאו בסין במאה ה-12, ממכחולו של מורה הזן גואו-אן.
"'הדרך הצרה לאוקו"' הוא יומן מסע של מצואו באשו, גדול משוררי ההאיקו היפניים. הספר הוא תרגום של יומן בן תשעה חודשים שערך באשו בסוף המאה ה-17. רז הוסיף הערות ואחרית דבר.
ספרים אחרים
"המיתולוגיה היפנית" – מבחר מסיפורי המיתולוגיה היפנית בעברית.
"טוקיו הלוך חזור" – הוא יומן מסע אישי, אוטוביוגרפי בחלקו שמתאר מסע ממשי וגם סדרת מפגשים עם דמויות שונות ביפן, חלקן אמיתיות חלקן בדויות. ציר הספר הוא מסע שערך ב-1989 בעקבות באשו, בדיוק שלוש מאות שנה אחרי מסעו הידוע של באשו, שנערך ב-1689.
"כך שמעתי- רשימות זן" הוא ספר שירה פרי עטו של יעקב רז. הוא מתואר על ידי כותבו כ"מסע התבוננות, רישומים, ושיחות עם החיים ועם הבודהיזם". בין השירים, השוזרים את עולם הנפש הבודהיסטי לסיפור חיו של רז (לדוגמה טיפול בבנו הלוקה בתסמונת דאון), משובצים קואנים מפורסמים, קליגרפיה יפנית ומשפטי חכמה רבניים. הספר יצא בשנת 2013 והתקבל באופן חיובי.
בימוי בתיאטרון
ב־1970 הקים רז עם קבוצת חברים את "תיאטרון האוניברסיטה", קבוצה נסיונית שהפיקה מספר הצגות. רז תרגם, עיצב וביים את ההצגה הראשונה, “אסקוריאל" מאת מישל דה גלדרוד.
ב־1972 ביים מחזה על פי סיפור של היינריך פון קלייסט, “מיכאל קולהאאס", בעיבודה של עליזה עליון-ישראלי.
ב-1978 כתב וביים יחד עם דני הורוביץ את ההצגה "מעשה נורא" בתיאטרון החאן הירושלמי. הייתה זו ההצגה הראשונה אותה ביים רז בתיאטרון הרפרטוארי. ההצגה מבוססת על סיפור קבלי עתיק, שמספר על רבי יוסף דלה ריינה, שחי בצפת, והחליט לצאת עם תלמידיו לשחרר את המשיח מכבליו.
ב-1980 ביים תיאטרון החאן הירושלמי את ההצגה "רשומון". הוא תרגם ועיבד את הסיפור "בחורש" מאת רינוסוקה אקוטאגאווה, והתבסס גם על הסרט "רשומון" של אקירה קורוסאווה. תהליך החזרות להצגה לווה במדיטציה שתרגלו השחקנים. הבמה עוצבה כבמת זירה, הקהל ישב בארבעת הצדדים וכל דמות גולמה בידי שני אנשים, כדי להראות את הכפילות של ראיית המציאות. ההצגה זכתה להצלחה ורצה במשך שלוש עונות.
ב-1981 ביים בתיאטרון החאן את המחזה "המרפסת", מאת ז'אן ז'נה.
ב-1982 ביים בתיאטרון חיפה את "יוסל'ה גולם", מחזהו של דני הורוביץ על פי אגדת הגולם מפראג.
ב-1984 ביים בתיאטרון חיפה את "האדונית והרוכל", על פי המחזה "פן אישן המוות", מאת עדה אמיכל ייבין, בהשראת סיפורו של ש"י עגנון "האדונית והרוכל". זהו סיפור על רוכל יהודי שמזדמן ביער לביתה של אישה החיה לבד. אותה אישה מפתה גברים, מפטמת אותם ואוכלת אותם בסופו של דבר. זהו סיפור עם נפוץ באירופה, ועגנון יצק בו תוכן חדש באגדה, כשהעמיד את האישה הפגנית מול היהודי התמים, שכמעט נפל בפח.
ב-1985 ביים בתיאטרון החאן את "עידו ועינם" על פי סיפור בשם זה של ש"י עגנון. רז עצמו עיבד את הסיפור למחזה וגם עיצב את התפאורה.
ב-1986 ביים בתיאטרון החאן את המחזה "עלילות יחזקאל פיירמאן", מאת דני הורוביץ, על דמותו וחייו של יוסף חיים ברנר.
מלבד אלה, ביים רז עוד מספר הצגות נסיוניות, ביניהן "דף אחד מן התלמוד" על פי הפרשה התלמודית "תנורו של עכנאי" (בבא מציעא, נט', ב'). את ההצגה, פרי עבודה נסיונית עם תלמידי תיאטרון, כתב וביים יחד עם דני הורוביץ.
פעילות ציבורית
במשך שנים רבות רז פעיל בקהילה, ורואה את הפעילות החברתית כחשובה לא פחות מן האקדמית, וכמשלימה אותה: בעקבות הולדת בנו יוני, היה בין מקימי עמותת 'ית"ד - ילדי תסמונת דאון" ב-1981. העמותה מסייעת להורים שילדיהם לוקים בתסמונת דאון, הן בתחום המידע והן בעזרה מעשית. יותר מאוחר שימש רז גם כיו"ר אקי"ם תל אביב.
בשנת 2000 היה שותף בהקמת עמותת 'מארג' לקידום חברה רב-תרבותית בישראל, והוא משמש כבר כמה שנים כיושב הראש שלה. העמותה עוסקת בתוכניות רבות שעניינן עיצוב אפשרות של שותפות חיים בין יהודים וערבים, וגם בתחומים אחרים של מפגש תרבותי מאתגר, כמו בין ישראלים וותיקים ואתיופים, ועוד. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם המרכז היהודי-ערבי 'בית הגפן' בחיפה.
בשנת 2000 הקימו יעקב רז והפסיכולוג הקליני נחי אלון את מרכז פסיכו-דהרמה, בית ספר לתורת הנפש הבודהיסטית, שפועל היום בקמפוס ברושים בתל אביב. המרכז הוקם בעקבות סמינרים שהעבירו רז ואלון על פסיכולוגיה ובודהיזם. השניים החליטו להפגיש בין העולם הבודהיסטי לעולם המערבי, למדה כתורה חיה בעולם המעשה. בית הספר עסק תחילה בהכשרה של מטפלים, בעיקר פסיכולוגים, ביסודות התורה הבודהיסטית, על-מנת ליישמה בעולמם המקצועי. בהמשך הורחבה העבודה לקבוצות אוכלוסייה ומקצועות מגוונים אחרים.
רז מנחה קבוצות מדיטציה. הוא שותף בקבוצת מדיטציה, אותה הוא מנחה ומלווה בשיחות דהרמה, הדנות בנושאים מחיי היום-יום. את חלק מן השיחות האלה אסף בספר, בשם 'כך שמעתי – רשימות זן', שיצא בשנת 2013 בהוצאת 'מודן'.
רז נמנה עם צוות המייסדים עמותת "עורו – הבית של הרוב", יוזמתו של איש העסקים רוני דואק, בניסיון לגבש סדר יום חברתי חדש ולהשפיע באמצעות נושאים מוסכמים על רוב האזרחים דרך פעילות אזרחית ולא פוליטית.
רז גם פעיל מרכזי ב"כוורת" – פלטפורמה לשינוי בנושא קיימות באקולוגיה בשיתוף עם מרכז השל ומרכז פורטר באוניברסיטת תל אביב. קביעת סטנדרטים לקהילות סביבתיות וכסף חלופי.
מערכת סביבות
בטופולוגיה, מערכת סביבות היא קבוצת כל הסביבות של נקודה מסוימת במרחב טופולוגי. מערכת הסביבות מאפשרת לתאר את מבנה המרחב בסביבת נקודה כלשהי.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג (בסינית: 香港迪士尼樂園度假區) נבנה בידי ממשלת הונג קונג וחברת וולט דיסני. אתר הנופש נפתח רשמית ב-12 בספטמבר 2005 וכולל פארק שעשועים: דיסנילנד ושני מלונות (מלון דיסנילנד, ומלון הוליווד). האתר נמצא על האי לנטאו במפרץ פני שבהונג קונג, על שטח של 1.3 קמ"ר שיובש מן הים.
הקמת אתר הנופש
לצורך הקמת הפארק הוקם מייזם משותף הנקרא "פארקי השעשועים הבינלאומיים הונג קונג בע"מ (Hong Kong International Theme Parks Limited -HKITP). 43% ממניות מיזם זה נמצאות בבעלות חברת וולט דיסני (שהשקיעה בפרויקט 316 מיליון דולרים) והיתרה (57%) בבעלות ממשלת הונג קונג שהשקיעה 1.8 מיליארד דולרים. ממשלת הונג קונג השקיעה בפרויקט משום שהפארק צפוי לספק 18,400 מקומות עבודה ביום הפתיחה, ועם גידולו להגיע ל-35,800 מקומות עבודה. ההכנסות המשוערות שהפארק יניב לאזור הונג קונג הן 19 מיליארד דולרים על פני 40 שנה (למעלה מ-6% מהתל"ג הכולל של הונג קונג).
יאנוב לובלסקי
יאנוב לובלסקי (בפולנית: Janów Lubelski; ביידיש: יאָנעוו) היא עיירת מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
יאנוב לובלסקי נזכרת מסוף המאה ה-16 ככפר בבעלות משפחת האצולה הפולנית זמויסקי, ובשנת 1640 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים.
גן החיות של אלכסנדריה
גן החיות של אלכסנדריה (בערבית: حديقة حيوان الإسكندرية) הוא גן חיות באלכסנדריה, שבמצרים, ובו יכולים המבקרים לחזות במגוון גדול של בעלי חיים מרחבי העולם.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג
הקמת אתר הנופש
הקמת הפארק החלה בינואר 2003 והפארק נפתח ב-12 בספטמבר 2005.
יאנוב לובלסקי
יהודי יאנוב לובלסקי
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 התקיימו בה בית כנסת ובית עלמין יהודי. רבה הראשון של הקהילה במקום היה הרב יעקב אשכנזי, מחבר צאינה וראינה.
מערכת סביבות
סביבה
עבור מרחב טופולוגי X, נקודה x\in X ו-, הקבוצה N תקרא סביבה של x אם ורק אם קיימת קבוצה פתוחה U כך ש-. אם בנוסף N היא קבוצה פתוחה בעצמה, N תקרא סביבה פתוחה של x.
גן החיות של אלכסנדריה
התצוגות
התצוגות העיקריות בגן החיות כוללות מתחמים המוקדשים לחיות אזור אמריקה הלטינית ויער האמזונאס, ביצות לואיזיאנה, הסוואנות של אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
יאנוב לובלסקי
יהודי יאנוב לובלסקי
במהלך פרעות ת"ח ות"ט הושמדה קהילת יאנוב, וזו החלה להשתקם רק בסוף המאה ה-17. בשנת 1868 נערכו פרעות ביהודי העיירה בידי תושביה הפולנים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,696 יהודים, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי, ובפרט בתעשיית הכותנה המקומית.
גן החיות של אלכסנדריה
התצוגות
תצוגת העופות כוללת ציפורי מים, כגון מגלנים, אנפות, שקנאים, ברווזים ושני מיני פלמינגו.
יאנוב לובלסקי
יהודי יאנוב לובלסקי
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,881 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות ופעילות של אגודת ישראל, שרוב אנשיה נמנו על חסידות גור. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
גן החיות של אלכסנדריה
רווחת בעלי החיים
בתחילת שנות האלפיים היה גן החיות במצב גרוע וסבל מהזנחה קשה. ארגון הסיוע המצרי לבעלי חיים (Animal Aid Egypt) יחד עם קבוצת מתנדבים, החלו לסייע בשיפור תנאי החיים החיות במקום. למשל, שכנעו נציגי הארגון את עובדי גן החיות במטרה לשחרר את הפילה מהשלשלאות שכבלו אותה במשך היום ולשוטט בחופשיות, וכן לבנות לה סככה ולחזק את מגורי הלילה שלה. המתנדבים עבדו עם מטפלי החיות במטרה לשפר את תזונת השימפנזות, העשירו את סביבת המכלאות החיצוניות והתקינו רצפות עץ בבתי הלילה שלהם.
יאנוב לובלסקי
בשואה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הפציצו הגרמנים את העיירה, וגרמו להרס רב בה. עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-18 בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי שוד והתעללות ביהודיה, בשיתוף פולנים מקומיים. כעבור שבוע אילצו הגרמנים מספר יהודים מהעיירה לשרוף בידיהם ספרי תורה מבית הכנסת המקומי. ב-20 בספטמבר 1939 רוכזו כ-200 יהודים מהעיירה בבית הכנסת בה, ובהם נשים וילדים, והוכו באכזריות בידי הגרמנים.
גן החיות של אלכסנדריה
רווחת בעלי החיים
בפברואר 2015 נכנסו שני גברים לגן החיות, חדרו למתחם הבבונים המצריים והכו בהם בעזרת מקלות, לעיני עשרות מבקרים שצפו באירוע, וצחקו. רוב הבבונים נמלטו אל חלקו העליון של המתחם, ומספר קופים הוכו מידי האנשים, בעוד קהל הצופים מריע ומוחא כפיים. האירוע נמשך זמן רב ואיש מאנשי גן החיות לא התערב בנעשה. בסופו של דבר, עזבו התוקפים את המקום מבלי שנעצרו ונתנו את הדין על מעשיהם.
יאנוב לובלסקי
בשואה
בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, ובעיירה אף הוקם מחנה עבודה, בו הוחזקו למעלה מ-1,000 עובדים. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה ברובע אחד בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואלו שוכנו בצפיפות רבה במקום. באוקטובר 1942 נערכה אקציה בעיירה, בה רוכזו יהודיה, והקשישים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי המקומי. יתר היהודים גורשו במועד זה לקרשניק ולזקליקוב, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ, עם יתר יהודי יישובים אלו.
מערכת סביבות
בסיס מקומי
עבור מרחב טופולוגי X, נקודה x\in X וקבוצה, הקבוצה \mathcal{B} תקרא בסיס מקומי של x אם ורק אם לכל קיים  כך ש-.
מסנן סביבות
כל מערכת סביבות של נקודה כלשהי מהווה מסנן לפי היחס \subseteq, ובפרט בסיס מקומי מהווה גם בסיס של המסנן לפי הגדרה.
הוכחה
על מנת להוכיח כי מערכת הסביבות היא מסנן יש להוכיח כי מתקיימות שלוש תכונות:
ראשית, מכיוון שהמרחב כולו מהווה קבוצה פתוחה ומכיל את x.
שנית, יש להוכיח כי אם ו- אז בהכרח. מאחר ש-N היא סביבה של x קיימת קבוצה פתוחה U כך ש-. מאחר ש- מתקיים משמע N_1 היא סביבה של x ו-.
לבסוף, יש להוכיח כי לכל מתקיים. מאחר ש-N_1, N_2 שתיהן סביבות פתוחות של x קיימות זוג קבוצות פתוחות U_1,U_2 כך ש- ו-. מובן מכך כי וכי U_1\cap U_2 קבוצה פתוחה (חיתוך שתי קבוצות פתוחות הוא קבוצה פתוחה), על כן N_1\cap N_2 היא סביבה של x ו-.
מ.ש.ל.
שימושים
בעזרת מערכת סביבות של נקודה ובפרט בסיס מקומי ניתן לתאר את מבנה המרחב בנקודה הנתונה. כך למשל, מרחב קמור מקומית בנקודה כלשהי הוא מרחב שבו קיים לנקודה זו בסיס מקומי המורכב מקבוצות קמורות. באופן דומה ניתן להוכיח כי מרחב וקטורי טופולוגי בעל בסיס מקומי בן-בניה הוא מרחב מטריזבילי.
יתרה מכך, עבור חבורות טופולוגיות (ומרחבים וקטורים טופולוגיים בפרט) ניתן ליצור בסיס למרחב כולו באמצעות בסיס מקומי באיבר היחידה (בראשית עבור מרחבים וקטורים טופולוגיים) ופעולות הזזה.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג
הקמת אתר הנופש
על מנת למנוע התנגשויות תרבותיות כפי שאירע בעת פתיחת פארק דיסנילנד בצרפת חברת וולט דיסני עשתה מאמצים רבים להתאים את הפארק לתרבות המקומית, ואף שכרה מומחי פנג שווי לעניין זה.
בפארק מתוכננים לבקר בין חמישה לשישה מיליון מבקרים בשנת הפתיחה - ברובם מסין. ארגון התיירות העולמי צופה כי הפארק יהפוך בתוך 15 שנים לאחר מאתרי התיירות המובילים בעולם.
בסוף שנת תפעולו הראשונה הפארק הניב רווחים. הפארק מנצל כיום רק 40% משטחו והוא צפוי לגדול ולנצל את מלוא השטח. ממשלת הונג קונג הבהירה כי סביב הפארק שטחים נוספים שניתן לנצל, אולם המחיר יהיה גבוה יותר, וממשלת הונג קונג רמזה כי היא מוכנה למכור את השטח ליריבים של חברת דיסני כגון אנ בי סי יוניברסל, ששת הדגלים ואנהוזר בוש.
פארק השעשועים
כיום, פארק השעשועים היחיד באתר הנופש הוא דיסנילנד הונג קונג. השלב השני של בניית הפארק יסתיים בשנת 2008. האפשרות לבניית פארק שעשועים נוסף באתר הנופש נדונה בין חברת דיסני לבין ממשלת הונג קונג.
מלונות
באתר הנפש שני מלונות - מלון הונג קונג דיסנילנד (חמישה כוכבים) ומלון דיסני הוליווד (ארבעה כוכבים). המלונות הוקמו על שטחי ים שיובשו ובהם כ-1,000 חדרים.
מחלוקת מרק סנפירי כריש
בתכנון המקורי שאפו להגיש בפארק מטבח סיני עילי ובו, בין היתר, מרק סנפירי כריש - מעדן סיני מסורתי המוגש בחתונות. בשל לחץ של קבוצות ירוקים אשר מחו על שיטות הדייג האכזריות בהן כורתים את סנפיר הכריש ומשאירים אותו לדמם למוות החליטה החברה להסיר את המעדן מהתפריט אולם להמשיך להגיש אותו אם האורחים יתעקשו על המרק בחתונות, אולם בשל לחץ מתמשך של ארגוני איכות סביבה והגנת הטבע וחשש של החברה לתדמיתה הוחלט להפסיק את הגשת המרק.
טריוויה
ארץ הפנטזיה, ארץ ההרפתקאות וארץ המחר (התכנון התבסס על התוכניות המקוריות של פארק דיסנילנד משנת 1954). בעקבות לחץ ציבורי הוחלט להוסיף את ארץ המערב הפרוע בשלב השני של הפארק.
אנדרטת הלוחמות במלחמת וייטנאם
האנדרטה ממוקמת צפונית לאנדרטת לינקולן ובריכת ההשתקפות.
היסטוריה
באביב 1984, כשלוש שנים לאחר שהוחלט על הקמת אנדרטה לנופלי מלחמת וייטנאם, התאגד ארגון "פרויקט ההנצחה לנשות מלחמת וייטנאם" (The Vietnam Women's Memorial Project) במדינת מינסוטה. מטרת הארגון הייתה להשיג מימון לצורך הקמת אנדרטה לנשים שהשתתפו ונפלו במלחמת וייטנאם, בסמוך לאנדרטת המלחמה בוושינגטון.
האנדרטה תוכננה על ידי הפסלת גלנה גודאקר. טקס פתיחת אתר האנדרטה נערך ב-29 ביולי 1993 בנוכחות הגנרל קולין פאוול - יושב ראש המטות המשולבים באותה עת.
פסל האנדרטה ניצוק בסנטה פה שבמדינת ניו מקסיקו, והוצג ב-21 ערים שונות ברחבי ארצות הברית במשך שלושת השבועות שלאחר השלמתו.
ב-1 בנובמבר 1993 הוצב הפסל במרחק כ-100 מטרים מאנדרטת מלחמת וייטנאם. האנדרטה נחנכה ב-11 בנובמבר 1993 בנוכחות סגן נשיא ארצות הברית אל גור.
האנדרטה כוללת פסלים של שלוש נשים, אחת מהן היא אחות המטפלת בחייל פצוע.
פרפראנס
תולדות
ככל הנראה, הפרפראנס הומצא באמצע המאה ה-19 בקרב האצולה הרוסית על בסיס הוויסט שהיה אז מאוד פופולרי. החידוש הגדול בפרפראנס היה המיקוח על החוזה שיש לבצע (וריאציה אחרת של הוויסט עם שינוי זה היא הברידג'). המשחק זכה לפופולריות רבה, ועם הזמן התפשט בכל רחבי רוסיה, תוך שהוא מקבל צורות שונות מאזור לאזור. עד היום למשחק אפשרויות רבות, במיוחד בתחום הניקוד.
חלוקת הקלפים
בראשית כל משחקון, המחלק התורן (התפקיד עובר משחקן לשחקן עם כיוון השעון) מערבב את החפיסה, והשחקן שמימינו חוצה אותה. לאחר מכן מחולקים 10 קלפים לכל שחקן (כאשר משחקים ארבעה, אלה כולם למעט המחלק), ועוד שניים נשארים בצד ונקראים מלקח (прикуп). על-מנת לצמצם את האפשרויות לרמייה, אין לחלק את המלקח בהתחלת החלוקה או בסופה.
המיקוח
את המיקוח על החוזה מתחיל השחקן שיושב משמאל למחלק (היד הראשונה). בפניו עומדות שלוש אפשרויות. האפשרות הראשונה היא הכרזת חוזה, המורכבת מהכרזה על צורה שליטה (козырь) ועל מספר הלקיחות שהוא מתחייב לקחת בהינתן צורה שליטה זו. חוזה אינו יכול להיות קטן יותר מהתחייבות ל-6 לקיחות, והצורות מדורגות כך: עלה-תלתן-יהלום-לב-ללא שליט. בדרך כלל נהוג שהיד הראשונה תכריז על חוזה של שש בעלה (תמיד אפשר להעלות את ההתחייבות מאוחר יותר), בשביל הסדר, אך אין זו חובה וניתן להתחיל בכל התחייבות שהיא. האפשרות השנייה היא הכרזת מיזער, שפירושה התחייבות שלא לקחת אף לקיחה בהיעדר שליטים. האפשרות השלישית היא אמירת פאס, שפירושה אי-התחייבות לאף אחד מהנ"ל. מי שמכריז "פאס" מוציא את עצמו מהמשך תהליך המיקוח.
לאחר שהיד הראשונה הכריזה את ההכרזה שלה, מגיע תורה של היד השנייה (השחקן שיושב משמאל ליד הראשונה), שעומדות בפניה אותן האפשרויות, בשינויים הבאים: אם ברצונה של היד השנייה להכריז על חוזה, עליה להכריז הכרזה גבוהה יותר מההכרזה של היד הראשונה, דהיינו, אם היד הראשונה הכריזה על "שש עלה", על היד השנייה, אם היא רוצה לזכות במיקוח, להכריז "שש תלתן" או למעלה מזה; אך אם היד הראשונה הכריזה "פאס", די ליד השנייה להכריז "שש עלה". אם היד הראשונה הכריזה מזער, היד השנייה יכולה להעלות הכרזה זו רק עם הכרזת "תשע עלה" או למעלה מזה. (המשך המיקוח במקרה של מזער הוא התחייבות למיזער בלא המלקח והתחייבות לתשע בעלה - או יותר - בלא המלקח.)
באופן זה המיקוח ממשיך ליד השלישית (מי שיושב משמאל ליד השנייה), שגם בפניה עומדות אותן האפשרויות, וחוזר חלילה, עד אשר כל השחקנים הכריזו על הכרזתם - הם יכולים להכריז יותר מפעם אחת, ומסיבוב לסיבוב להעלות את הצעתם לחוזה או לומר "פאס"; היוצא מן הכלל היחיד כאן הוא, שאם שחקן רוצה לשחק "מיזער", חובה עליו לומר זאת בהכרזתו הראשונה ואסור לו לשנות הכרזה זו להכרזת חוזה מאוחר יותר - ולפחות שניים מהם הכריזו "פאס".
חוזה רגיל
מצב זה מתרחש אם אחד השחקנים הכריז על חוזה, והשניים האחרים אמרו - בשלב מסוים במהלך המיקוח - "פאס". השחקן שהכריז על החוזה הגבוה ביותר וניצח במיקוח (עתה הוא נקרא המבצע) לוקח את קלפי המלקח ומגלה אותם, ומוריד מהיד שלו שני קלפים בהסתר (אלה נראים המסלק - снос). אחרי כן הוא מכריז על החוזה הסופי, אשר יכול להיות גבוה או שווה להצעה שעמה הוא ניצח במיקוח. על המבצע לקחת את מספר הלקיחות שהוא פירט - או למעלה מזה - בהינתן הצורה השליטה שהוא קבע בהכרזת החוזה הסופי.
עתה בפני שני השחקנים הנותרים עומדת הברירה אם להכריז ויסט - התחייבות לקחת חצי מהלקיחות הנותרות שהמבצע לא התחייב לקחתן - או פאס, שפירושו הימנעות מהתחייבות כזו. אם שני השחקנים הכריזו "ויסט", הרי שכל אחד מהם חייב לקחת לפחות חצי מהלקיחות הנותרות. אם אחד אמר "ויסט" והשני "פאס", מי שהכריז "ויסט" (נקרא ה"וויסטר" - вистующий) מתחייב בזאת לקחת את כל הלקיחות הנותרות, בין אם היד שלו ובין עם היד של מי שהכריז "פאס" (ה"פאסר" - пасующий).
עשירייה נבדקת
מחלוקת היא אם על חוזה של 10 ניתן להגיב בהכרזת "ויסט" רגילה (שפירושה במקרה זה התחייבות לקחת לפחות לקיחה אחת), או שמא יש לנקוט בכלל של "עשירייה נבדקת", שפירושו שהידיים של שלושת השחקנים נפרשות על השולחן, ושני השחקנים המשחקים נגד המבצע בודקים אם יש אפשרות - במשחק הגיוני מצדו - לגרום לו שלא לעמוד בחוזה. הסיבה לכלל זה היא שבמקרה של התחייבות ל-10, מספר הלקיחות הנותרות הוא 0, ולוויסט אין משמעות; ברם, אגודת שחקני הפרפראנס הרוסית מתנגדת לכלל "עשירייה נבדקת", אך מציינת, שיש להסכים על שימוש/אי-שימוש בכלל זה לפני המשחק.
ראספאס
ראספאס (распас) הוא מצב הנוצר לאחר שכל שלושת השחקנים הכריזו "פאס" כהכרזתם הראשונה (אם שחקן הכריז, למשל, על חוזה והשניים האחרים אמרו "פאס", הוא אינו יכול לחזור בו ולהכריז "פאס" גם כן). במשחק של ראספאס המטרה היא לקחת כמה שפחות לקיחות.
לעיתים השחקנים מסכימים מראש על ראספאס מוקשה (затрудненный) - אחרי ביצוע ראספאס הכרזת חוזה אינה יכולה לרדת מ-7, ואחרי ראספאס שני ברצף - אינה יכולה לרדת מ-8 (ראספאס קשה - тяжелый); או על ראספאס פרוגרסיבי - דהיינו, ברצף של ראספאסים, שוויו של הראפאס (ר' להלן) הבא עולה בטור חשבוני או בטור הנדסי, בין עם הגבלה ובין בלא הגבלה.
מזער
מיזער היא התחייבות שלא לקחת ולו לקיחה אחת מבלי שצורה שליטה תיקבע. ביצוע מוצלח של מזער מביא נקודות רבות, אך העונש על כישלון הוא חמור ביותר; הן מסיבה זו והן בשל קושי המשימה הכרזות מזער הן דבר נדיר. כמו כן, בשל האתגר הרב שבמיזער ובהכשלתו, לשחקנים המשחקים כנגד המיזערער (мизерящий) מותר לרשום את הקלפים שיצאו (ככלל, השימוש באמצעים מנמוטכניים במשחקי פרפראנס אסור).
הכנסת העשירית
הכנסת העשירית נבחרה בבחירות לכנסת העשירית אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, הושבעה ב-20 ביולי 1981 וכיהנה עד 13 באוגוסט 1984. את ישיבתה הראשונה פתח הנשיא יצחק נבון, ולאחר מכן מסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת, שהחזיק בתפקיד עד בחירתו של מנחם סבידור, נציג הליכוד, לתפקיד יושב ראש הכנסת.
הרכב פוליטי
הבחירות לכנסת העשירית, אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, כ"ח בסיוון ה'תשמ"א, היוו את קיצה של אחת ממערכות הבחירות הסוערות והקשות בתולדות מדינת ישראל. הן הוקדמו ממועדן המקורי שנועד להיות ב־3 בנובמבר אותה שנה, ו' בחשוון ה'תשמ"ב. בבחירות התמודדה מפלגת הליכוד בראשות מנחם בגין מול המערך בראשות שמעון פרס. הליכוד, שפיגרה בסקרים בתחילת מסע הבחירות, עשתה כל שביכולתה על מנת להמשיך ולהחזיק בשלטון, ומערכת הבחירות רוויית המתחים העדתיים הייתה סוערת, קשה, ולעיתים אף אלימה. הליכוד קיבלה בבחירות כעשרת אלפים קולות יותר מן המערך והקימה את הממשלה.
במהלך הכנסת העשירית כיהנו 2 ממשלות. הראשונה הייתה ממשלת ישראל התשע עשרה בראשות מנחם בגין, בתמיכת רוב דחוק של 63 חברי כנסת, כאשר בהמשך התמיכה בה גדלה ל-66 ומאוחר יותר ל-67 ח"כים. השנייה - ממשלת ישראל העשרים, בראשות יצחק שמיר, התבססה על רוב דומה וכיהנה עד לסוף כהונת הכנסת במשך כשנתיים.
התחום המדיני-ביטחוני
האירוע המרכזי בזמן כהונתה של הכנסת העשירית היה "מבצע שלום הגליל", מבצע שיזם שר הביטחון אריאל שרון. המבצע החל ביוני 1982, ויעדו המוצהר היה לסלק את ריכוזי המחבלים הפלסטינים מדרום לבנון. יעדו הרחב יותר היה לגרום לבחירתה של ממשלה בלבנון שתחתום על הסכם שלום עם ישראל, ותביא לחיסול בסיסיו של אש"ף במדינה. המבצע החל בקונצנזוס לאומי רחב, אולם הפך למוקד של מחלוקת קשה, שבאה לידי ביטוי בהפגנות ובדיונים סוערים בכנסת. אלה הגיעו לשיאם אחרי הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה שליד ביירות, טבח שתוכנן ובוצע על ידי מיליציה של הפלנגות הנוצריות. ועדת כהן, שמונתה בנובמבר 1982 לחקירת הנושא, מצאה כי גורמים פוליטיים וצבאיים ישראליים לא פעלו למניעת הטבח, וגרמה להתפטרותו של אריאל שרון מתפקיד שר הביטחון. הסתבכותו של מבצע "שלום הגליל" היה אחד הגורמים שהביאו להתפטרותו של מנחם בגין מראשות הממשלה בספטמבר 1983.
במהלך כהונתה של הכנסת העשירית הוחל החוק הישראלי ברמת-הגולן, מחד גיסא, והסתיימה הנסיגה מסיני עם פינוי העיר ימית, מאידך גיסא. אמנם נחתם הסכם שלום בין ישראל ללבנון במאי 1983, אולם בתוך פחות משנה הודיע נשיא לבנון על ביטולו. למעשה, לא חלה בתקופה הזאת התקדמות בתהליך השלום ובמתן אוטונומיה לפלסטינים בשטחים.
התחום הכלכלי
בתחום הכלכלי אירע במהלך כהונת הכנסת העשירית משבר מניות הבנקים, ובעקבותיה הפכה המדינה לבעליה של רוב מערכת הבנקאות הישראלית. כמו כן, עלה לדיון מצבן הכספי החמור של הרשויות המקומיות. לקראת סוף כהונתה של הכנסת העשירית הגיעה האינפלציה לרמה תלת-ספרתית, ועלתה לדיון תוכנית הדולריזציה של שר האוצר יורם ארידור. בסופו של דבר תוכנית זו הובילה להתפטרותו. בתקופה זו החליטה הממשלה על יישום שני פרויקטים גדולים ויוקרתיים: פרויקט תעלת הימים ופרויקט מטוס ה"לביא". שני הפרויקטים היו שנויים במחלוקת, ובסופו של דבר בוטלו מסיבות תקציביות.
נושאים נוספים
המתח האידאולוגי בין ימין לשמאל, בתוך הכנסת ומחוצה לה, עלה במידה רבה והגיע לשיאו ברצח פעיל "שלום עכשיו", אמיל גרינצוויג, בידי איש ימין ירושלמי במהלך הפגנה בירושלים. בהפגנה נפצע חבר הכנסת לעתיד אברהם בורג. באפריל 1984, כמה חודשים לפני הבחירות לכנסת ה-11, נתפסו אנשי המחתרת היהודית, שביצעו פעולות חבלה נגד פלסטינים, וקשרו קשר לפוצץ את מסגד אל-אקצא.
הצורך לקדם את שחרורם של אסירי ציון בברית-המועצות ולהעלותם ארצה, והגידול שחל בממדי הירידה מהארץ היו אף הם נושאים שהעסיקו את הכנסת העשירית.
המפלגות הדתיות ניצלו את הרוב הדחוק של הממשלה כדי להמשיך בשינוי הסטטוס-קוו בענייני דת שהחל בכנסת התשיעית. חלק מהצלחותיהם: הפסקת טיסות "אל על" בשבת, צמצום מתן אישורי עבודה בשבתות ובחגים והחמרה בנושא הכשרות. בתקופה זו הגביר הארגון "אתרא קדישא" את פעילותו, ובעיית הקברים באתר הבנייה של מלון "חמת" בטבריה עלתה לדיון בכנסת.
חקיקה
חוקים בולטים שאושרו בכנסת העשירית:
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
מכונת אטווד מתנדנדת
מכונת אטווד מתנדנדת (באנגלית: Swinging Atwood's machine) היא מנגנון שמזכיר מכונת אטווד פשוטה אלא שאחת המסות מורשית להתנדנד במישור דו-ממדי, מה שמניב מערכת דינמית כאוטית בעבור ערכים מסוימים של פרמטרי המערכת ותנאי ההתחלה. מכונה זאת היא אחת המערכות הפשוטות ביותר המדגימות צמיחת התנהגות מכנית עשירה מבחינה מתמטית מתוך עקרונות התנועה הבסיסיים, ומכאן חשיבותה.
המערכת מורכבת משתי מסות (מסה אחת m בקצה המטוטלת, ומסה שנייה M המהווה משקולת נגד) המחוברות בחוט בעל אורך קבוע התלוי על שתי גלגלות חסרות חיכוך בעלות רדיוס אפס כך שהמטוטלת יכולה להתנדנד בחופשיות מבלי להתנגש במשקולת הנגד.
מכונת אטווד הסטנדרטית מאפשרת רק פתרונות פשוטים שמסתיימים בכך שאחת המשקולות מתנגשת בגלגלת שלה (למעט במקרה M=m, בו משקל המסות שווה ולא נוצרת תנועה). לעומת זאת, מכונת אטווד מתנדנדת עם M>m עשויה להניב מגוון תנועות מורכבות של המסה m אודות לכוח התגובה הצנטריפוגלי של המטוטלת, המתנגד בחוזקה למשקל משקולת הנגד.
משוואות התנועה
מערכת אטווד מתנדנדת היא מערכת בעלת שתי דרגות חופש, אשר הקואורדינטות המוכללות הטבעיות לתיאורה הן המרחק בין המסה המתנדנדת לגלגלת שלה והזווית שיוצר החוט שלה עם האנך (מכיוון שהאורך הכולל של החוט קבוע, גובה המסה הגדולה יותר נקבע על פי רדיוס זה). ניתן לגזור את משוואת התנועה בעזרת הפורמליזם הלגארנז'י של המכניקה האנליטית. תהי המסה המתנדנדת m והמסה הלא מתנדנדת M. האנרגיה הקינטית של המערכת, T, היא:
כאשר r הוא המרחק בין המסה המתנדנדת לגלגת שלה, ו-\theta הזווית עם האנך. האנרגיה הפוטנציאלית U היא אך ורק אודות לתאוצת הכובד:
ניתן לפיכך להגדיר לגראנז'יאן \mathcal{L}:
ניעזר במשוואת אוילר-לגראנז' כדי לגזור את משוואות התנועה, שהן צמד משוואות דיפרנציאליות מסדר שני, אחת עבור כל אחת מהקואורדינטות r ו-\theta. ראשית, המשוואה עבור הזווית \theta היא:
נפשט את המשוואות באמצעות הגדרת יחס המסות. צמד המשוואות לעיל יהפכו כעת ל-:
נשים לב שאם תנאי ההתחלה יהיו כאלה שגם \theta וגם הן אפס, המקרה הפרטי המתקבל הוא זה של מכונת אטווד סטנדרטית:
למכונת אטווד מתנדנדת יש מרחב פאזה ארבע-ממדי המוגדר על ידי הקואורדינטות r, \theta והתנעים הקנוניים המתאימים להן p_r ו-p_\theta. אף על פי כן, מכיוון שהאנרגיה הכוללת היא שמורה של התנועה, מרחב הפאזה הוא רק שלוש-ממדי.
אינטגרביליות של משוואות התנועה
ניתן לסווג מערכות המילטוניות כאינטגרביליות ולא-אינטגרביליות. מכונת אטווד מתנדנדת היא אינטגרבילית עבור. ידוע שלמערכת יש התנהגות "סדירה יחסית" בעבור, אבל המקרה \mu = 3 הוא המקרה הידוע היחיד בו משוואות התנועה אינטגרביליות. הוכח שהמערכת אינה אינטגרבילית בעבור, בעוד שבעבור ערכים אחרים של יחס המסות המערכת מפגינה התנהגות כאוטית.
חסימות מסלולי המערכת
בעבור כל מנח התחלתי של המערכת, ניתן להראות שמיקום המסה המתנדנדת חסום על ידי עקומה שהיא חתך חרוט, כשהגלגלת שלה היא תמיד המוקד של חתך החרוט הזה. המשוואה של העקום הזה ניתנת לגזירה מניתוח אנרגיה של המערכת, ותוך שימוש בשימור האנרגיה. נניח ש-m משוחררת ממצב מנוחה במיקום התחלתי r=r_0 ו-. האנרגיה הכוללת של המערכת היא לפיכך:
כעת, יש לשים לב, שעל עקומה חוסמת גבולית זאת, מהירות המסה המתנדנדת חייבת להתאפס. לפיכך מתקבל השוויון:
כדי להיווכח שזוהי משוואת חתך חרוט, נבודד את r:
נשים לב שהמונה במשוואה הראשונה הוא קבוע שתלוי רק במיקום ההתחלתי במקרה זה, שכן הנחנו תנאי התחלה של מנוחה. האקסצנטריות של חתך החרוט הזה היא. עבור \mu>1, זוהי אליפסה, המערכת חסומה והמסה המתנדנדת תמיד נשארת בתוך גבולות האליפסה. עבור \mu=1 זוהי פרבולה ועבור \mu<1 זוהי היפרבולה; בכל אחד מהמקרים האחרים, מצב המערכת אינו חסום. כאשר \mu נעשה גדול מאוד, העקום התוחם הולך ומתקרב לצורת מעגל.
הצום של אנגוס ברביירי
אגוסטינו ״אנגוס״ ג׳יוספה א ברביירי (Agostino "Angus" Giuseppe A Barbieri, 1939 - 7 בספטמבר 1990) היה סקוטי שצם במשך 382 ימים, מיוני 1965 עד יולי 1966. במהלך הצום שתה בעיקר משקאות חסרי קלוריות ונטל תוספי תזונה שונים (ראו פירוט להלן). את הצום העביר בביתו שב, סקוטלנד, תוך שהוא מבקר בקביעות בבית החולים מריפילד לצורך בקרה רפואית. ברביירי השיל ממשקלו 125 ק״ג, כשירד מ-207 ק״ג ל-82 ק״ג, וקבע שיא באורך הצום.
המשך חייו
לאחר הצום עבר לעיירה ווריק שבאנגליה. היה אב לשניים. נפטר בספטמבר 1990, בגיל 50-51.
הצום של ברביירי כשיא
במהדורת 1971 של ספר השיאים של גינס, הוכר הצום של ברביירי כארוך ביותר שתועד - 382 ימים. אמנם שנתיים אח"כ, ב-1973, ערך דניס גיילר גודווין שביתת רעב בת 385 ימים, אך הוא הוזן בכפייה במהלכה. נכון לשנת 2016, עפ״י בכירים בגינס, המשיך ברביירי להחזיק בשיא גינס לצום הארוך ביום ללא מזון מוצק. עם זאת, בגינס הפסיקו רשמית לאשר רישום שיאים הנוגעים לצומות, מחשש לעודד צומות שיזיקו לבריאות הציבור.
רדיפה (סרט)
רדיפה (באנגלית: The Chase) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של ארתור פן, עם מרלון ברנדו, רוברט רדפורד וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
"באבר" ריבס (רוברט רדפורד) נמלט מבית הכלא ביחד עם אסיר נוסף. הם נתקלים במכונית, עוצרים אותה והאסיר השני רוצח את האיש ונמלט במכוניתו. באבר ממשיך לעיירה וכעבור זמן קצר כל התושבים מאמינים שהוא הרוצח וממתינים לו.
ואל רוג'רס (אי. ג'י. מרשל) הוא בנקאי עשיר ושולט על רוב נכסי העיירה. בנו ג'ייק (ג'יימס פוקס) מאוהב באנה ריבס (ג'יין פונדה) ומנהל אתה יחסים חשאיים.
קאלדר (מרלון ברנדו) הוא השריף של העיירה. הוא ואשתו רובי (אנג'י דיקינסון) אינם אוהבים את אנשי העיירה המושחתים והגזענים ומתכננים לעזוב את המקום לאחר שיחסכו כסף. קאלדר מבקר אצל אמו של באבר (מרים הופקינס) ומבטיח שיעשה הכל כדי שלא ייפגע.
התושבים חוגגים יום הולדת לואל רוג'רס וממשיכים במסיבת שתייה פרועה. אמילי סטיואראט (ג'ניס רול), אשתו של אדווין סטיוארט, סגננו של ואל, משתכרת ועוגבת על דמון פולר (ריצ'רד ברדפורד), בעלה של השתיינית מרי פולר (מרתה הייר).
באבר מגיע בלילה למגרש של גרוטאות של מכוניות ומבקש מהבעלים לסטר ליצור קשר עם אנה. לסטר נתפס ונכלא אך מסרב למסור פרטים על מקומו של באבר. רק לאחר חקירה אלימה מצד ואל רוג'רס הוא מוסר פרטים. התושבים זועמים על השריף ה"רך" ותוקפים אותו קשות.
לבסוף מגיעים כולם למגרש המכוניות והתושבים הנלהבים מתחילים להצית אותו. ג'ייק נפגע בהתפוצצות ומת. באבר מחולץ על ידי קאלדר, מגיע לבית השריף ושם נהרג מיריות אחד התושבים.
למחרת אורזים קאלדר ואשתו את חפציהם ועוזבים את העיירה.
תאלסוקנוס
תאלסוקנוס (שם מדעי: Thalassocnus) הוא עצלן קרקע ימי נכחד שחי לפני 7-2.5 מיליון שנה בסוף תקופות המיוקן והפליוקן. ככל הנראה הוא היה יצור אמפיבי ששחה לחופי פרו וצ'ילה.
אורכו של העצלן הגיע ל-3 מטרים והוא שקל מעל 200 ק"ג. היצור הותאם לחיי מים עם גפיו הגדולות, עצמותיו הרחבות באזור הצלעות והעצמות הכבדות שעזרו לבעליה שלא לצוף ללא רצונו. כמו לרוב הדלשינאים גם לעצלן זה היו שיניים קטנות איתם הוא תלש צמחי ים מהחולות.
העצלן חי כנראה בדומה לאיגואנת הים החיה שצוללת למים ונאחזת בעזרת טפריה בסלעים החזקים, תוך כדי אכילת אצות ועשבי ים. העצלן כנראה חי באופן דומה ורעה על הקרקעית למאכל ואולם הוא היה חצי-אמפיבי ושאר זמנו היה מצוי על היבשה.
העצלן הימי נכחד בסוף תקופת המיוקן, ככל הנראה עקב היווצרותו של מצר היבשה של פנמה, אשר גרם להתקררות הים ולמות האצות והעשבים הימיים שלחופי פרו, ועם מותם נכחד גם העצלן.
סמל קיריבטי
סמל קיריבטי הוא סמלה של קיריבטי או קיריבס - מדינת איים באוקיינוס השקט, משני עברי קו המשווה, הכוללת את איי גילברט, ליין, פניקס ובנבה. בדומה לדגל קיריבטי מציג הסמל ציפור פריגטה צהובה מעל שמש זורחת על רקע אדום. בתחתית הסמל מצוירים גלים כחולים ולבנים המסמלים את האוקיינוס השקט. שלושת הפסים הלבנים מסמלים גם את שלוש קבוצות האיים המרכיבות את קיריבטי (איי גילברט, איי פניקס ואיי ליין). 17 קרני השמש מסמלות את 16 איי גילברט ואת האי באנאבה.
קוצו של יוד (שיר)
קוֹצוֹ שֶׁל יוּד הוא פואמה עברית רחבת-יריעה של יהודה ליב גורדון (יל"ג), שהתפרסמה בהמשכים בכתב העת "השחר" שבעריכת פרץ סמולנסקין בשנת תרל"ו (1876), ואחר-כך שוכללה על ידי המשורר וקיבלה את צורתה הסופית בחודש אב תרל"ח (1878).
סמל קיריבטי
בתחתית הסמל, על קלף, רשום מוטו המדינה: 'TE MAURI TE RAOJ AO TE TAMBOMA' (בריאות, שלום ושפע).
קוצו של יוד (שיר)
שמה של הפואמה נגזר מהמסופר בעלילה, על רב שפסל גט, אותו השיגה אישה עגונה מבעלה, עקב האות י' שחסרה הייתה בשם הבעל. בספרות העברית ידועה הפואמה כאחת המחאות הפואטיות החריפות כנגד השלטון הרבני על הקהילה וקיפוח זכויותיהן של נשים.
סמל קיריבטי
הסמל הוצע לראשונה ב-1 במאי 1937 כדי לסמל את איי גילברט ואליס, שהיו באותה עת בשליטת הממלכה המאוחדת. בשנת 1979 הפך הסמל לסמלה הרשמי של קיריבטי ונוסף לו מוטו המדינה.
קוצו של יוד (שיר)
רקע
יהודה ליב גורדון ידוע לא רק כאחד מסופריה הבכירים של תקופת ההשכלה, אלא גם כאחד הנציגים הבולטים של העימות הגדול בין המשכילים לרבנים במחצית השנייה של המאה ה-19. בשנת 1868 הגיע העימות לאחד משיאיו כאשר המשכילים, ובראשם משה ליב לילינבלום, דרשו לתקן את הדת עצמה באמצעות "שולחן ערוך" חדש עם שינויים בהלכה שיתאמו את רוח עידן הנאורות. יל"ג עצמו התמקד יותר במלחמה בשלטון הרבנים בקהילה, ובשנת 1869 פרסם מאמר סאטירי בוטה ב"המליץ" בשם "בזכותן של הרבנים" שבו הוא מגן כביכול על הרבנים וטוען שאין להאשימם בכך שאינם עושים דבר לטובת העם, בעוד שהרבנים אינם יכולים להשיב מלחמה שערה מחמת ענוותנותם הגדולה. לאחר הקדמה זו הוא מביא רשימה מכובדת של גאונים וחידושיהם ההלכתיים שלא תורמים לדעתו מאומה לרווחת העם, אלא מקשים עליה; כי אצלם, מסביר יל"ג, "מוטב שכל ישראל ונשיהם ובניהם וטפם יגוועו ברעב או יחזרו על הפתחים ואל יתבטל מנהג מן המנהגים ודקדוק מן הדקדוקים וקוץ מן הקוצים...". שמואל פיינר גורס שיל"ג הקצין את גישת משה מנדלסון, אשר האמין שהרבנות תשתכנע בדרכי נועם לוותר מרצון על הסמכויות שלה. "יל"ג פנה לדרך מיליטנטית של הוקעה מוחלטת של הרבנות".
כהמשך ישיר לרוח המאמר, שעורר סערה גדולה, החל יל"ג לעבוד באותה שנה על שירו "קוצו של יוד", אך בגלל אורכו (770 שורות) ומורכבותו, סיים אותו רק לאחר כשבע שנים. במכתבו משנת תרל"א, אל ידידתו מרים מארקל-מוזסזון, הוא מספר לה על כתיבת השיר "קוצו של יוד", ומצטט את הבית הראשון, המתחיל במילים הידועות: "אשה עבריה מי ידע חייך...". בסופו של דבר פורסם השיר במלואו לראשונה בשנת 1876 (תרל"ו), ב"השחר" - (ירחון בעריכת פרץ סמולנסקין), בשלוש החוברות האחרונות של השנה. במהלך השנתיים הבאות שכלל יל"ג את הפואמה, ואף הוסיף לה שני בתים, עד להשלמתה. "קוצו של יוד" היה רק אחד מהטקסטים הלוחמניים של יל"ג, קדמו לו: "אשקא דריספק", "ברבורים אבוסים", "ושמחת בחגך", "הקיצה עמי" ועוד; אך גם כיום זהו השיר המזוהה ביותר עם יל"ג. שם הרב המתואר בשיר כמי שהחמיר ופסל את הגט, רב וָפְסִי הַכֻּזָרִי, היה למעשה אנגרמה של שם רבה של עיר מגורי יל"ג, שאוול (שאולאי), הרב יוסף זכריה שטרן (ריז"ש). הלה היה רב מוכר, שנחשב לאחד מגדולי הרבנים בליטא, ובכתביו, כמו גם במאמריו בעיתונות, התפלמס הרבה עם המשכילים, בעיקר סביב סמכותם של חז"ל וביאור אגדות חז"ל. זיהויו של ופסי הכוזרי כריז"ש תרם לכעס שעורר השיר בתכניו במחנה הדתי-חרדי. יוסף קלוזנר עמד על כך שריז"ש דווקא לא היה מן המחמירים שבין הרבנים; לטענתו האיבה הגדולה שרחש יל"ג לרב, טמונה באחד ממכתבי התגובה הקשים למאמרו "בזכותן של רבנים". יל"ג ייחס בטעות את מכתב התגובה לריז"ש. ואכן במכתבו מ-19 בפברואר 1870 למרים מארקל-מוזסזון מתלונן יל"ג: "המאמר הכתוב נגדי בהלבנון עד כה לא ראיתי... והנה משאוועל כותב לי אחד ממכירי כי חקר ודרש בספרי הפקודים אשר לקהלת שאוועל וימצא כי 'משה דוד וואלפסאהן' לא היה ולא נברא ולפי דעתי הכותב הוא הרב דק"ק שאוועל, שמו בגימאטריה משה דוד וואלפסאהן, ומן המאמר ניכר סגנונו וסכלותו".
יהודה לייב פישמן מימון כתב מן השמועה, על הסיבה לכתיבת השיר, יהודי שוואל הקניטו את יל"ג על מנהגו לשתות יי"ש לפני כתיבת שיריו, יל"ג שידע על כך, נכנס לבית המדרש ובפני רבים פנה לריז"ש והצדיק את מנהגו תוך נתינת מקורות מחז"ל בשבח היין, הרב יוסף זכריה הגיס לו בחריפות ואמר לו שהוא אינו שותה אלא "שוטה" והפריך את ראיותיו, "אומרים, שבגלל זה נטר יל"ג שנאה לריז"ש וחיבר את שירו".
תוכן ומבנה הפואמה
השיר מורכב משבעה פרקים, כשבכל פרק יש מספר לא שווה של בתים ו-10 שורות מחורזות במבנה קבוע לאורך כל השיר. נושאי הפרקים:
השיר מצטיין בשפה עשירה במיוחד, מרובדת בשכבות של לשון מקראית המשולבת בלשון המשנה והתלמוד. לאורך כל הדרך מתכתב הטקסט עם פסוקים מהמקורות, כאשר ברוב המקרים השימוש בהם נעשה בדרך סאטירית ואפילו סארקסטית. לדוגמה: בפנייה אל האישה העברייה אומר יל"ג:
שני טקסטים תלמודיים טמונים בשתי שורות אלו: הראשון: "אשה חמת מלא צואה ופיה מלא דם" והשני: "שבא נחש על חוה והטיל בה זוהמה".
שם החתן מזכיר את שמו של השופט המקראי עבדון בן הלל הפרעתוני, כתזכורת לכך שבתנ"ך נכתב השם "הלל" בלי י', בעוד שלפי כמה פוסקים יש לכתוב בגט את השם בכתיב מלא "הילל". על רקע זה נפסל הגט. ההלצה בהמשך לקוחה מסיפור אתונו של בלעם שאלוהים פתח את פיה.
וכך עושה יל"ג לאורך כל הפואמה כמעט. הוא שוזר את הפסוקים הידועים מהמקורות בתוך מילות השירה שלו בדרך שהם נבלעים היטב ועושים את שלהם בלשונו המסוגננת; לעיתים הם פשוט מוסיפים קישוט לפיוט, ולעיתים הם באים להבליט את הניגוד והציניות ולהדגיש את הגוון הסאטירי של הפואמה, כמו במילים:
שרומזות גם לדימוי הרומנטי של שיר השירים ("שְׂמֹאלוֹ תַּחַת לְרֹאשִׁי וִימִינוֹ תְּחַבְּקֵנִי", ) וגם לדימוי הטרגי של מגילת איכה ("אִם תֹּאכַלְנָה נָשִׁים פִּרְיָם עֹלֲלֵי טִפֻּחִים", ).
אפיון נוסף בשיר הוא דרך פנייתו של המשורר אל גיבוריו, לדוגמה, הפתיחה של "קוצו של יוד" שנחרטה בזיכרון הקוראים עד היום:
השורות המסיימות את הפואמה העניקו לה את שמה:
המחאה
"קוצו של יוד" הוא בכללותו שיר מחאה מתריסה כנגד מה שיל"ג תפס כהגמוניה דורסנית של הרבנים בקהילה. עיקר המחאה בשיר מופנה כנגד פסילת הגט "על קוצו של יוד", אך לא פחות חשובה היא המחאה נגד הדרת האישה היהודייה מכל הזכויות שניתנות לגבר: חוסר חינוכה ושכלולה, השידוכים בגיל צעיר, כפיית השידוך על הנערה, בחירת בעל ללא כל כישורים מתאימים לחיי מעשה, הדעות הקדומות של החברה, מצבה העגום של העגונה, אטימותו של הממסד הרבני וכדומה. המחאה של השיר הרשימה כל כך את הצעירים בעת הופעתו לראשונה, עד שאלפי קוראים למדו את הפתיחה בעל פה. הם התרשמו מהחבטות שהצליף יל"ג ברבנים, מהחשיפה הקשה של חוסר מיומנותם של תלמידי הישיבה בחיי המעשה, מהפקרת האישה העגונה ועוד. במיוחד הרשימה אותם לשונו התלמודית החריפה והעוקצת של המשורר. יהודה ליב גורדון, אומר קלוזנר, התעלה בעיני הקוראים מעל לכל המשוררים.
אריאל הירשפלד מתפעל מהעוצמה הזועקת של השיר על העוול שנעשה לנשים: "כוחו של 'קוצו של יוד' הוא בזעקה שבו, בקול הפלצות הנשמע מפיו של יהודי הרואה בעין את העיקום האנושי הזה ואת השיטתיות שבה הדת הזאת, כמערכת חיים, חוסמת חצי מן המין האנושי היהודי". בשיר הזה, טוען הירשפלד, נולדה החילוניות היהודית.
"במלחמה כמו במלחמה" מתבטאת נורית גוברין בדבריה על הפואמה. כיוון שזוהי יצירה סאטירית ולוחמנית, הוקצנו כל הדמויות לטוב ולרע והועלו לדרגת סמל אנושי. בת שוע היא סמל ומופת לאישה היהודיה האצילה מצד אחד והמושפלת מצד שני. הרב ופסי הכוזרי הוא סמל לקשיחות ולאטימות של הממסד הרבני, ושניהם משמשים כחיילים במאבק אידאולוגי. הפואמה היא זו שמעצבת את ההלכה ולא ההפך, מוסיפה גוברין, ולכן הרשה יל"ג לעצמו עיוות "קל" בהלכות גט ורתם את הרב למגמה הסאטירית של הפואמה.
התקבלות השיר וביקורת
"קוצו של יוד" הוא אחד השירים הידועים בהיסטוריוגרפיה הספרותית העברית. "פואמה שכמוה לא ידעה הספרות העברית למורכבות ולעצמה", הגדירה אותה זיוה שמיר, והוסיפה שעד היום קיימים יוצרים יהודים שמתכתבים עם השיר הזה. עם פרסומה של הפואמה, שיבחו אותה רוב המבקרים. קלמן שולמן כתב: "השיר הזה הוא בן יחיד להשירה העברית... מה נפלאו ניביו ומה יקרו ריעיו, מי לא יתפלא על הציורים הנשגבים אשר בכל בתי השיר". פיכמן, קלוזנר וברנר הצטרפו למשבחים. ויל"ג עצמו התוודה: "ובעיני טוב הוא מכל מה שכתבתי עד כה. יל"ג איננו רק סאטיריקן טוב, כפי שנהוג לחשוב, טוען דן מירון, הוא גם משורר טוב.
גם המחנה הדתי-חרדי לא אהב את השיר, לא בשל דלות התיאורים, אלא בשל תכניו, והוא השיב מלחמה שערה. לדברי כותבים מאוחרים ממחנה זה, התמונה הקודרת של יחס התלמוד לנשים בטקסטים שמביא יל"ג ברמזיו, נעוצה ביחס הדו-משמעי של התלמוד לנושא האישה. לדבריהם, יל"ג למצער לא הבין את מורכבות התפיסה התלמודית, הוציא דברים מהקשרם ודלה מתוכם רק את הדעות הקיצוניות, שהתאימו למשקפיו הלוחמניים והחד צדדיים.
זיילינקס
קסיילינקס (באנגלית: Xilinx) היא חברת טכנולוגיה אמריקאית, המייצרת רכיבים דיגיטליים הניתנים לתכנות. היא התפרסמה בהמצאת ה-FPGA המסחרי הראשון, ובהיותה החברה הראשונה שהפרידה בין שלבי הפיתוח של מעגל משולב לשלבי הייצור, שנעשה במיקור חוץ, יש המתבלבלים ומאייתים זיילינקס אולם זוהי טעות חמורה וככל הנראה מגיעה מאנשים המפחדים מהחושך
היסטוריה
חברת זיילינקס נוסדה בשנת 1984 בסן חוזה (קליפורניה), על ידי רוס פרימן, ברנרד וונדרשמיט וג'יימס ברנט השני, שעבדו ביחד בחברת מיקרו-בקרים בשם "זילוג".
פרימן העלה במהלך עבודתו בחברה את הרעיון של שבב הניתן לתכנות על ידי המשתמש. מימוש הרעיון דרש טרנזיסטורים רבים, שבאותה עת היו רכיבים יקרים ולכן הרעיון נחשב ללא-מעשי. כמו כן לא היה קיים שוק טבעי גדול לצרכנים של מוצר כזה.
פרימן, וונדרשמיט וברנט עזבו את "זילוג" והקימו את זיילינקס. הם גייסו 4.5 מיליון דולר בעזרת קרן הון סיכון, פיתחו את ה-FPGA והחלו לשווק אותו מסחרית ב-1985. לקראת סוף שנות השמונים עלה מאוד הביקוש למוצרי החברה, ובשנת 1990 החברה הרוויחה 100 מיליון דולר. בין לקוחות החברה נמנו IBM, אפל, היולט פקארד וסאן מיקרוסיסטמס שרכשו כמויות גדולות של רכיבים.
באמצע שנות התשעים קמו חברות נוספות שייצרו רכיבי FPGA ומוצרים דומים, אך זיילינקס המשיכה להתרחב ולגדול. שווי השוק שלה, נכון לשנת 2019, הוא כ-21 מיליארד דולר.
באוקטובר 2020 הודיעה חברת AMD על רכישת זיילינקס תמורת 35 מיליארד דולר.
מוצרים
המוצרים העיקריים של זיילינקס הם סוגים שונים של רכיבי FPGA ומוצרים נלווים כמו כלי תכנות, קניין רוחני, וכן שירות והדרכה ללקוחות.
בשנת 2011 שילבה במוצריה את טכנולוגיית Interposer, ממשק חשמלי המנתב בין שני רכיבים או יותר. טכנולוגיה זו אפשרה לייצר רכיבי FPGA גדולים יותר.
בספטמבר 2017 שיתפה פעולה עם אמזון בפיתוח כלי תוכנה שיאפשרו הרצת FPGA בסביבת Amazon Web Services.
הפארק הימי ברמר
הפארק הימי ברמר (באנגלית: Bremer Marine Park, נקרא בעבר: Bremer Commonwealth Marine Reserve) הוא פארק ימי מוגן, ששטחו 4,472 קמ"ר ועומקו נע בין 15 ל-5,000 מטרים. הפארק נמצא באוקיינוס ההודי, דרומית לחופה של אוסטרליה המערבית וכ-50 ק"מ דרומית מזרחית לעיירה ברמר ביי.
חלק מהאזור הצפוני ביותר של הפארק הימי, ששטחו כ-284 קמ"ר והסמוך לחופה של אוסטרליה המערבית, מסווג כפארק לאומי ימי לפי קטגוריה II של ארגון IUCN, המייעדת את השטח בעיקר לצורך שימור המערכת האקולוגית שבו, ומגבילה את השימושים האנושיים שניתן לבצע בשטח זה. יתרת שטחו של הפארק הימי נמצא בקטגוריה VI, המקנה הגנה הדוקה פחות על הסביבה הטבעית ומאפשרת לקיים בתחומו פעילות אנושית בת קיימא.
הפארק הימי הוכרז בתאריך 14 בדצמבר 2013 ושמו שונה לשם הנוכחי בתאריך 11 באוקטובר 2017.
הפאונה של הפארק הימי
הפארק הימי הוא אזור המלטה חשוב לאובלנה הדרומית ונמצא על נתיב הנדידה של לווייתן גדול-סנפיר. הפארק הוא אזור שיחור מזון לאריה ים אוסטרלי, אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, יסעורים מהמין flesh-footed shearwater ו- Soft-plumaged petrel והכריש עמלץ לבן.
מחקרים מדעיים
בתחום השמורה הימית נערכים מחקרים על המגה-פאונה של אזור השמורה ובפרט על אוכלוסיית הקטלנים שבה, ובחודש ינואר 2020 החלה הספינה RV Falkor מטעם המכון הימי שמיט לבצע מחקר תת-ימי של קניון ברמר.
סקאן גרופ
סקאן גרופ (באנגלית: Scan Group) היא חברת לוגיסטיקה דנית, המציעה שירותי שליחים ושילוח מטענים כבדים ברחבי העולם.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר קופנהגן, דנמרק.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1969 על ידי ארן סימונס (Arne Simonse) במטרה לספק שירותי שילוח.
בשנת 1978, הקימה את חברת סקאן שיפינג איירפרייט (Scan-Shipping Airfreight) והחלה לספק שירותי הובלה אווירית.
בשנת 1988, הקימה את חברת הבת שיפקו טרנספורט (Shipco Transport Inc).
בשנת 2010, עברה החברה מיתוג מחדש והחליפה את הלוגו שלה.
רצח חיים גרון
רצח חיים גרון התרחש בחודש יוני 1967. גרון היה נער שעמד בפני גיוסו לצה"ל. בימיה האחרונים של מלחמת ששת הימים נכנס לרצועת עזה שזה עתה נכבשה במטרה להצטרף לכוחות צה"ל שם כמתנדב. הוא נרצח על ידי תושב הרצועה וגופתו התגלתה שם לאחר כארבעה חודשים. בית דין צבאי הרשיע אדם אחד ברצח.
הרצח
חיים גרון (נולד ב-5 בספטמבר 1949) היה בן יחיד להוריו, תושב קריית ביאליק. אביו מת בתאונה מעט לפני שנולד. הוא היה חובב טבע וטיולים ובעל נטייה להרפתקנות. הוא הפסיק את לימודיו בבית הספר התיכון ובילה שנה באוניות בלב ים במסגרת צי הסוחר. לאחר מכן עבר לגור בקבוצת שילר בציפייה למועד גיוסו לצה"ל, שנקבע לחודש יולי 1967.
ביום השני למלחמת ששת הימים עוכב גרון על ידי משטרת אשקלון, בעת שניסה להיכנס לרצועת עזה ולהצטרף לחיילי צה"ל שלחמו שם. הוא נחקר במשטרה ושוחרר. לאחר מכן נעלמו עקבותיו.
כעבור ארבעה חודשים, ב-10 באוקטובר, נמצאה גופתו של גרון קבורה בקרקע בנחל ליד היישוב דיר אל-בלח ברצועה. נראה שלאחר ששוחרר מהחקירה במשטרה הוא הצליח להיכנס לרצועה ונרצח שם. נמצא שהגופה הוצתה, כנראה כדי לטשטש את עקבות הרוצחים. גרון זוהה בין היתר באמצעות הגופיה שלבש, שעליה נמצא סימן של מכבסת קבוצת שילר. הוא הובא לקבורה בקבוצה.
במהלך חקירת הרצח זוהה נתיב שבו ככל הנראה הובל גרון הפצוע על גבי חמור אל מקום קבורתו, שנעשתה ככל הנראה על מנת להסתיר את עובדת הפגיעה בו. צה"ל פוצץ מספר בתים ובקתות לאורך נתיב זה.
גבר בן 75 מדיר אל בלח ושני בניו, בני 45 ו-19, נעצרו בחשד לביצוע הרצח. האב העיד כי מצא את גרון כשהוא פצוע, כנראה ירוי, העמיס אותו על חמור והוביל אותו לנחל, שם קבר אותו, כנראה בעודו בחיים. האחראי לפגיעה הראשונית בגרון זוהה, אך הוא הספיק להימלט לירדן ולא נתפס.
הגבר ושני בניו הועמדו למשפט צבאי בפני הרכב של שלושה קצינים. בית הדין הצבאי הרשיע את האב ברצח גרון על פי הודאתו וגזר עליו מאסר עולם. שני בניו זוכו על ידי בית הדין, לאחר שלא מצא ראיות המוכיחות את השתתפותם ברצח.
מגפת הקורונה בזימבבואה
מגפת הקורונה פרצה בזימבבואה במרץ 2020.
רקע כללי
ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 הוא נמוך בהרבה מהסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
מרץ 2020
זימבבואה אישרה כי המקרה הראשון של COVID-19 במדינה הוא גבר תושב מפלי ויקטוריה שנסע חזרה מבריטניה דרך דרום אפריקה ב-15 במרץ. בתחילה דווח על מקרי מוות כפי שצוין בטעות בכמה מקורות שכן החולה ממשיך בבידוד עצמי בבית ומראה סימני התאוששות.
שני מקרים נוספים במדינה אושרו ב-21 במרץ, שני המקרים היו בהארארה. ב-23 במרץ, אושר כי העיתונאית הזימבבואית זורורו מקמבה הייתה האדם הראשון במדינה שמת מהנגיף.
אפריל 2020
לאחר מותה של זורורו, שני אנשים נוספים מתו כשהם מעלים את מספר ההרוגים לשלושה. בשל מחסור בציוד רפואי הרופאים הזימבבואים הגישו תביעה נגד הממשלה על כך שהם אינם מוגנים כראוי בעת הטיפול בחולים נגועים. נעצרו כחמישה עיתונים לאור הסיקור שלהם נגד ההתמדדות של המדינה בזמן המגפה.
אמצעי מניעה
לפני שהיו מקרים מאושרים במדינה, הנשיא אמרסון מננגגואה הכריז על מצב חירום לאומי, והכריז על מגבלות נסיעה ואיסור על התכנסויות גדולות. שר הביטחון של המדינה, אופה מוסטינגורי, גרם למחלוקת בכך שקבע כי נגיף הקורונה עשוי להוות עונש אלוהי על מדינות המערב בגין הטלת סנקציות על זימבבואה.
ב-23 במרץ הודיע הנשיא מננגגואה על צעדים נוספים: 1) סגירת גבולות זימבבואה לכל נסיעות שאינן חיוניות, למעט תושבים ומטענים חוזרים. 2) סגירת ברים, מועדוני לילה, בתי קולנוע, בריכות שחייה ופעילויות ספורט. 3) הגבלת כל המפגשים הפומביים לפחות מ-50 איש. 4) הגבלת ביקורי בית החולים ללא יותר מיום ליום. ב-27 במרץ הודיעה הממשלה כי המדינה הייתה אמורה להיכנס לסגר ארצי למשך 21 ימים החל מ-30 במרץ ואילך.
נכון לסוף ינואר, ישנם בזימבבואה 1,103 מתים ו32,004 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 23,413.
כינוי גוף מגדרי
כינוי גוף מגדרי הוא כינוי הגוף שבו אדם מעוניין להיקרא, כדי שישקף את זהותו המגדרית.
סיבות
כינויי גוף מגדריים נכנסו לשימוש כדרך לקידום שוויון והכלה עבור טרנסג'נדרים וג'נדרקווירים. עובדים סוציאליים, מחנכים, ואנשי מקצוע רפואיים  משתמשים בכינויי הגוף המגדריים כשיקול מעשי ואתי כאחד. מדריכי כתיבה, איגודי עיתונאים ואיגודים רפואיים מייעצים להשתמש בכינוי שנבחר או נחשב מתאים על ידי האדם הנדון. בעת התמודדות עם לקוחות או מטופלים, מומלץ לעוסקים בתחום הבריאות לשים לב לכינויי הגוף בהם משתמשים האנשים עצמם, אשר עשוי להיות כרוך בשימוש בכינויי גוף שונים בזמנים שונים, כולל שמו הנבחר של האדם הנוגע בדבר. קבוצות הסברה להט"ביות מייעצות להשתמש בכינויי גוף ובשמות שנבחרו או נחשבים מתאימים על ידי האדם הנוגע בדבר. בנוסף, הם ממליצים להימנע מבלבול מגדרי כאשר מתייחסים לרקע של טרנסג'נדרים, כגון שימוש בתואר או בדרגה, כדי להימנע מכינוי או שם מגדר לא מתאים.
סיכונים
הדיקנית במכללת פומונה, רייצ'ל נ. לוין, המליצה לפרופסורים לא לבקש מסטודנטים לחשוף את כינויי הגוף של הסטודנטים במהלך ההיכרות בכיתה, מאחר שזה עלול להרגיז את אלו שהשימוש בכינויי הגוף המגדריים אמור לתמוך בהם. שתי הדוגמאות שלוין הביאה כללו תלמיד/ה אחד שהביטוי המגדרי שלו/שלה לא ברורה לאנשים סביבו/סביבה, ותלמיד/ה אחר/ת שלא יודע/ת באיזה כינוי גוף מגדרי להציג את עצמו/עצמה.