cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה פורמשטכר
ביוגרפיה
פורמשטכר הוטרד מהאווירה העוינת ליהדות שנתקל בה באוניברסיטה. הוא ניסה לעגן אותה בהשקפות הפילוסופיות ששלטו בימיו ולהציג אותה כדת האמת היחידה, ובכך הושפע בעיקר מפרידריך וילהלם שלינג, אף כי לא קיבל את כל מסקנותיו בשלמות. הוא נטל את מושג "הרוח" הנוכחת בטבע של שלינג, אך הפך אותה למבטאת מהות הניצבת מעל לקיום הרגיל וזיהה אותה עם האל. את מקור ההתגלות האלוהית ראה לא בהר סיני, אלא בשורש התודעה האנושית, שם הוטבע על ידי הבורא; ההיסטוריה של הדת היא התהליך שבו מתעוררים בני-האדם להבין את משמעותה של זו, כמו שהצהיר בספרו 'דת הרוח' ב-1841:. היהדות, שמהותה היא אתית ומוסרית, היא הדת האמיתית היחידה והיא מובילה את האנושות לכיוון של התעלות רוחנית, בעוד הנצרות ויתר הדתות הן שרידים פגאניים המתבססים על הטבע הגשמי. הוא ראה את הצורך היהודי להתבודד כהגנה מפני השפעות חיצוניות שעלולות להשחית את טוהר המסר הרציונליסטי שלה, ואת המצוות הטקסיות השונות כמיועדות לבצר הסתגרות זו. פורמשטכר כתב כי בתקופות שבהן נסוגה ה'פגאניות' בעולם ניכרה תמיד מגמה אוניברסלית יותר בקרבה. הוא תיאר את תולדותיה של היהדות כהתפתחות של התודעה העצמית: לאחר חורבן בית המקדש השני עלתה היהדות מדרגה מאומה סתם לתאוקרטיה הנשענת על חוקי ההלכה. השלב הבא, שהחל עם האמנציפציה, נועד להביא אותה למעלת דת לכל האנושות, ובסופו של דבר תשיל הנצרות מעליה את כל מרכיביה הגשמיים ותהפוך לזהה עמה. כמו כן, הוא הבדיל בין הרעיון הניצב בבסיס היהדות לבין ההיבטים החיצוניים שלה: אלה יכלו בהחלט לספוח השפעות חיצוניות זרות, שיש לטהר ממנה. רעיונותיו אלה השפיעו מאוד על היהדות הרפורמית המתגבשת ועל עקרון ההתגלות המתמשכת שלה. הוא הביע אותם במאמרים בצרפתית ובגרמנית במחצית השנייה של שנות ה-30, וסיכם את משנתו בספרו החשוב ביותר, "דת הרוח" (Religion des Geistes). ב-1860 פרסם את "תורת דת משה" (Mosaische Religionslehre), המשך של "דת הרוח". יעקב פטוכובסקי כתב שפורמשטכר ציין שלב חדש בהגות היהודית המודרנית: אם רבים מהמשכילים של עידן הנאורות ראו בנצרות וביהדות גם יחד היבטים של דת אוניברסלית אחת, הוא ראה באמונתו שלו את האמונה הנכונה היחידה, והרחיב על כך ב"דת משה": יחד עם שלמה לוי שטיינהיים ושמואל הירש, הוא היה אחד הפילוסופים הדתיים החשובים ביותר של היהודים במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בנוסף להשפעתו ההגותית, פורמשטכר היה מקורב לרפורמים גם מבחינה מעשית. הוא השתתף בשלושת הכינוסים שיזם אברהם גייגר בבראונשווייג, בפרנקפורט ובברסלאו בין 1844 ל-1846 ותמך בו ובלודוויג פיליפזון. פורמשטכר היה בונה חופשי וחבר הלשכה באופנבאך. ב-1882 כובד בתואר אזרח כבוד של העיר, והוענק לו צלב פיליפ הנדיב מדרגה ראשונה מטעם לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסה.
נכדו, המשפטן ד"ר מקס גולדשמידט (1865–1933), עמד בראש קהילת יהודי אופנבאך מ-1911 ועד מותו.
זחל אמיתי
זחל אמיתי או זַחַל רַגְלִי הוא פגית (אחד משלבּי החיים) של הפרפראים.
הזחל האמיתי בוקע מהביצה ועסוק רוב ימיו באכילה, לרוב של רקמות צמחיות. בפרק זמן זה הוא עובר מספר התנשלויות. בסופו של דבר הוא הופך לגולם, אשר בתורו הופך לפרפר, חיפושית, דבורה, או כל חרק מעופף אחר. בשלב הסופי של מחזור החיים הפעילות מרוכזת סביב הזדווגות והטלת ביצים על צמח פונדקאי מתאים. מחזור חיים זה מכונה "גלגול מלא".
לפיכך, הזחל האמיתי איננו טיפוס עצמאי של בעל חיים, כפי שרבים חושבים בטעות, אלא מהווה שלב בחייו של בעל חיים- הפרפראי. בנוסף, רבים מבלבלים בין זחל אמיתי לבין רבי-הרגליים ותולעים. השניים האחרונים הם אורגניזמים בזכות עצמם לכל דבר, שלא כמו הזחל האמיתי, שהוא רק שלב בחיי הפרפראי. מלבד דמיון מורפולוגי שטחי, אין קשר סיסטמטי בין שלוש הקבוצות הללו.
באנגלית ובשפות אחרות קרוי הזחל "Caterpillar". מקור המילה בלטינית: "קאטר" פירושו חתול, ו"פילר" - שיער (במיקרוביולוגיה ידועות שעריות הזוויג המכסות סוגים שונים של חיידקים; הללו קרויות בלועזית Pilli ברבים, Pillus ביחיד); המונח הלטיני לזחל הוא, אם כן, "חתול שעיר".
לרוב הזחלים יש 3 זוגות רגליים אמיתיות ועד 5 זוגות של רגליים מדומות. כמו כן, הפרק האחרון של גופו מסוגל לרוב לאחוז בענף או להוציא קור דביק שמונע את נפילת הזחל. התנועה היא גלית או בצעדים כמו של זחל המודד. בשלב זה הזחלים אוכלים כמויות הגדולות פי כמה ממשקל גופם. כשהם מגיעים לגודל מסוים, או כשתקופה מסוימת בשנה מגיעה, הזחלים מתגלמים, לרוב במקום מוגן (מתחת לאדמה, כגון זחלי הדובון המנומר, למשל).
סוגי גלמים
ישנם זחלים אשר הגולם הוא הם עצמם, כלומר, הם משילים את עורם ומתגלמים. ישנם גם זחלים היוצרים את הגולם מקורים, אך ישנם הבונים להם גולם מגרגירי חול ורוק, מפרווה או אבק וחתיכות בד (כמו עשים מסוימים). ישנם גם סוגים הבונים את הגולם מחתיכות ענפים.
עידו טאקו
ביוגרפיה
טאקו נולד בשנת 2000 וגדל בתל אביב. אימו היא ממוצא פולני ואביו ממוצא עיראקי. כשהיה בן 6, נפטרה אימו ממחלת הסרטן. כשהיה בן 16, החליט לעסוק במשחק והחל ללמוד בסטודיו למשחק של השחקן גל אמיתי.
את שירותו הצבאי עושה טאקו בתור עובד רס"ר, בעודו על תקן אמן פעיל.
ב-12 בינואר 2020 עלתה לאוויר סדרת הדרמה "קיבוצניקים" בה הוא מגלם את יהל קרפטיג לצד רועי ניק.
ב-14 במרץ 2021 עלתה לאוויר סדרת הנוער "סקיי" בה מגלם טאקו את דמותו של אריק גבאי לצד רביד רונן ושחר טבוך. הסדרה שודרה במשך שתי עונות עד לינואר 2023. בדצמבר של אותה השנה לוהק לסדרת הדוקו-דרמה "מינכן 72" על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בו גילם את דמותו של מרים המשקולות הישראלי זאב פרידמן.
ב-24 באפריל 2022 עלתה לאוויר המיני-סדרה "כל עוד בלבב" בה מככב בתפקיד קובי. באותו היום עלתה לאוויר סדרת הדרמה "ריקוד האש" בה משתתף טאקו בתפקיד שייע. ב-4 בספטמבר של אותה השנה עלתה לאוויר הסדרה "המתחם ה-25" בה מככב בתפקיד יוני דותן.
טאקו הצטרף לעונה השנייה של דרמת הפשע "השוטרים" בתפקיד אופק. בנוסף צפוי לככב בסרטו של דני רוזנברג, "החייל הנעלם".
מרטין פרימן
מרטין ג'ון כריסטופר פרימן (באנגלית: Martin John Christopher Freeman; נולד ב-8 בספטמבר 1971) הוא שחקן אנגלי. מוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסדרה "שרלוק", בסרטי "ההוביט", בגרסה הבריטית המקורית ל"המשרד", בעונה הראשונה של "פארגו", ובסרט "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
ביוגרפיה
פרימן נולד בעיירה אלדרשוט שבאנגליה למשפחה נוצרית-קתולית. יש לו ארבעה אחים מבוגרים ממנו. הוריו של פרימן נפרדו כשהיה בן חמש, ואביו נפטר מהתקף לב כשהיה בן עשר. בצעירותו עבר פרימן ניתוח, עקב האסתמה שסבל ממנה באותה תקופה.
קריירה
בשנת 1997, הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרה "The Bill", בתפקיד אורח ובאותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה החיים האלה. שנה לאחר מכן, פרימן השתתף בסרט הקצר I Just Want to Kiss You. בשנת 2000 שיחק תפקיד משני בסרט הדרמה The Low Down, ובאותה שנה גם שיחק בסדרת הקומדיה Brusier, בסדרה Lock, Stock... ובסדרה Black Books. בשנת 2001 השתתף בסדרות שונות, רובן לא זכו לפרסום רב, פרט ל"המשרד", בה גילם את טים. בשנת 2002 שיחק בסדרה "לינדה גרין" ובסרט "עלי ג'י" לצד סשה ברון כהן. הוא היה מועמד לפרס הקומדיה הבריטית, אך לא זכה.
בשנת 2006 שיחק בדרמת הפשע "הסגת גבול" של הבמאי אנתוני מינגלה. ב-2007, שיחק את מיסטר קודלין בסרט "בית ממכר עתיקות".
בין השנים 2010- 2017, שיחק בסדרה "שרלוק" בתפקיד משנה כג'ון ווטסון, ביחד עם בנדיקט קמברבאץ'.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקומדיה "מה המספר שלך?" שבו מככבת אנה פריס, את סיימון, אחד האקסים שלה שהיא מנסה לאתר. בנוסף באותה שנה שיחק ב"זוג בהחלפה" לצד מליסה ג'ורג'.
בין השנים 2012–2014, שיחק בטרילוגיית "ההוביט" בתפקיד בילבו באגינס.
בשנת 2014 השתתף בסדרת הטלוויזיה "פארגו" בתפקיד לסטר נייגארד. באוגוסט אותה שנה הוא זכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה/סרט בטקס האמי על משחקו בסדרה "שרלוק", בנוסף הוא הועמד לשחקן הטוב ביותר על הופעותיו בסדרה "פארגו".
בשנת 2016 שיחק בדרמת המלחמה הקומית "כתבת אמריקאית" בכיכובה של טינה פיי, המגלמת עיתונאית שיוצאת לסקר את ימי המלחמה בפקיסטן ואפגניסטן. בנוסף שיחק בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" וכן בסרט גיבורי-העל של היקום הקולנועי של מארוול - "הפנתר השחור".
בשנת 2018 שיחק בסרט האימה "סיפורי רוחות" שביים אנדי ניומן.
בשנת 2019 שיחק בקומדיה הרומנטית "פשוט רגיש מדי", לצדה של מורנה בקארין, וכיכב במיני-סדרת המתח "ההודאה", אשר מבוססת על סיפור אמיתי: חוקר משטרה מקבל החלטה אתית שנויה במחלוקת לוותר על זכויות החשוד כדי להציל חיים. עוד בשנה זו, שיחק בסרטו של יובל אדלר "המורה לאנגלית", לצד דיאן קרוגר. הסרט מבוסס על רב המכר בעל אותו השם.
בשנת 2020 החל לככב בסיטקום הבריטי "הורים בקושי" אותו גם יצר והוא מבוסס במקצת על חיו. בהמשך השנה, השתתף בסרט הדרמה "מזמור חג המולד" בתור בוב.
ב-2021, התארח בפרק בסדרת ההנפשה "סיפורים של ברווזים" וב־2022 כיכב בסדרת הדרמה המשטרתית "ראשון בזירה".
חיים אישיים
פרימן תומך במפלגת הלייבור. אורח החיים התזונתי שלו הוא פסקטריאניזם. סיימון פג הוא חברו הטוב והיה הסנדק של בנו.
בשנים 2016-2000 פרימן התגורר עם בת זוגו אמנדה אבינגטון (איתה שיחק במספר סדרות וסרטים), ועם שני ילדיהם. ב-2016 הם נפרדו.
יחסי ברוניי–הממלכה המאוחדת
יחסי ברוניי–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ דו-צדדיים בין ברוניי לבריטניה. ברוניי מחזיקה נציבות עליונה בלונדון, ובריטניה מחזיקה נציבות עליונה בבנדר סרי בגוואן.
יחסי חינוך
נכון לעכשיו ישנם 1,700–2,000 סטודנטים מברוניי הלומדים בבריטניה, וקיים קשר בין האוניברסיטאות בשתי המדינות.
יחסים כלכליים
בכלכלה, בריטניה מעודדת גם עסקים קטנים מברוניי לקחת את המוצרים שלהם לשווקים בינלאומיים.
יחסי ביטחון
ישנם גם קשרי הגנה חזקים עוד מלפני עצמאות ברוניי מהאימפריה הבריטית ועד היום. היחסים כוללים בעיקר אימונים, חילופי דברים ושיתוף הניסיון הצבאי.
טינה נואלס
חיים אישיים ומשפחתה
בקיץ 2013 התחילה מערכת יחסים עם השחקן ריצ'רד לאוסון. היא הייתה מיודדת אתו במשך יותר משלושים שנים. בריאיון ב-2018 הצהירה לאוסון שהוא תמיד העריץ את נואלס. הזוג התחתן ב-12 באפריל 2015. לאחר נישואיה עם לאוסון, הפכה נואלס לאימם החורגת של ביאנקה וריקי. היא מחשיבה גם את קלי רולנד, חברת הדסטיניז צ'יילד, כבתה, כיוון שהיא החלה לגור בביתה בגיל 11.
קריירה
כמעצבת אופנה הופיעה פעמים רבות בכתי עת בנושא, דוגמת ווג, קוסמופוליטן, הרפרס בזאר וספורטס אילוסטרייטד. בנוסף, עיצבה מספר תלבושות לסרטים, כמו "נערות החלומות", "הפנתר הוורוד" ו"אוסטין פאוורס - גולדממבר".
את הקריירה שלה החלה בגיל 19, כשעברה לקליפורניה. היא עבדה כמאפרת עבור "Shiseido Cosmetics". כשהוריה חלו נאלצה לחזור לביתה. לאחר מכן עבדה נואלס ככוראוגרפית מחול ב-UAB וכקוסמטיקאית בברמינגהאם (אלבמה). ב-1990 פתחה את "Headliners", מספרה גדולה ביוסטון שבטקסס. הוא התפרסם מאוד, ועד מהרה הפך לאחד מהמספרות המוכרות ביותר ביוסטון. בהופעתיה הראשונות של הדסטיניז צ'יילד עיצבה את נואלס את תלבושותיה. היא גם עיצבה את שיערן של הבנות, שהתאמנו על שירתן בחנות שלה.
בשנת 2002 פרסמה ספר בשם Destiny's Style: Bootylicious Fashion, Beauty and Lifestyle Secrets From Destiny's Child – דיון בשאלה כיצד תחום האופנה השפיע על הצלחתה של הדסטיניז צ'יילד. הוא ראה אור בהוצאת הרפר קולינס. בשנת 2004 השיקה קו בגדים חדש בשם "House of Deréon" יחד עם בתה ביונסה. ב-22 בנובמבר 2010 הופיעה נואלס עם ביונסה ב-The View על מנת לקדם את המותג "Miss Tina by Tina Knowles".
בשנת 2013 הופיעה בסרטה של ביונסה, Life Is But a Dream. בשנת 2016 ביצעה הופעת קמע קטנה ב-Beyoncé: Lemonade. ב-2019 הופיעה לזמן קצר ברקע של כמה צילומים בסרט Homecoming. ב-16 ביוני 2021 הופיעה נואלס ב-Lift Black Voices Hub של פייסבוק, וחשפה את המשמעות של "Juneteenth" למשפחתה. באוגוסט הוכרז כי היא עתידה להפיק תוכנית, שמטרתה להראות את הקשיים שעומדים בפני גברים אפרו-אמריקאיים בארצות הברית. תקופת השידור שלה החלה בתחילת 2022.
ארץ חדשה (סרט)
ארץ חדשה הוא סרט מחאה ישראלי, המתאר את קשיי העולים החדשים לישראל, הגרים במעברה, בשנת 1950, כמו גם את בעיותיו של הממסד הישראלי. את התסריט כתב קובי ניב, הבמאית הייתה אורנה בן דור-ניב והמפיק היה חיים שריר. בין השחקנים ניתן למנות את רמי דנון, אתי אנקרי, שולי רנד, מיכאל פלמן ואת אניה בוקשטיין בתפקידה הראשון בקולנוע.
צילומי החוץ של הסרט נערכו בקיבוץ גבעת השלושה ובפארקים של פתח תקווה.
עלילות מסגרת
אדמוני (גדי פור), מנהל המעברה, כמעט ואינו מנהל אותה בפועל. מטעם הרשויות, עובדים במעברה מדריך, מדריכה ומחסנאי. המדריך, אורי (אמנון פישר), נראה כ"צבר" לכול דבר. הוא בז לגלותיות ולעולים עם מבטא גלותי. הוא מזלזל גם בנשים ניצולות שואה כי הוא משוכנע שהן כולן ניצלו בזכות זה, שהן שכבו עם הנאצים. המדריכה, בטי (שרה פון שוורצה) עולה ותיקה וניצולת שואה בעצמה, לא מצליחה לשכנע אותו בטעותו.
המחסנאי, ברדוגו (רמי דנון), שהוא עולה חדש, דורש מתושבי המעברה כסף וטובות הנאה עבור האספקה שמגיעה להם. הוא גם מנסה להוריד את בנותיהם לזנות וגם מספסר באספקה של המעברה, בשוק השחור. לכן, לא פעם מתפתחות קטטות במעברה בשל מחסור במצרכים.
המדריך והמחסנאי מקשים במיוחד על הזוג פנחס (גדליה בסר) ומרישה (נטליה ויטלוביץ')- הוא פרופסור יהודי-פולני זקן וחולה והיא תלמידתו לשעבר, שאינה יהודייה, שהתאהבה בו והצילה אותו מאימת השואה. פנחס מבקש מהמדריך, שיעזור לו למצוא בארץ את בנם של שכניו, שעלה ארצה לפני שמשפחת השכנים נספתה בשואה. אולם, המדריך מזלזל בבקשתו של פנחס ולועג למבטאו הפולני.
מרישה מחפשת תרופה עבור פנחס וברדוגו מוכן לתת לה את התרופה רק אם היא תשכב איתו. למרישה קשה מאוד עם דרישתו של ברדוגו, משום שכדי להציל את פנחס, היא נאלצה לא פעם לשכב עם אנשי שררה. היא מפצירה בפנחס לעזוב את ישראל משום שלדבריה, ישראל היא "ספרטה של היהודים". אולם פנחס עדיין משוכנע שישראל היא חוף מבטחים.
מצב בריאותו של פנחס הולך ומתדרדר ובסופו של דבר מרישה מגיעה למחסן של ברדוגו, מתפשטת ופורצת בבכי רם. ברדוגו מרחם עליה ונותן לה מיד את התרופה. כאשר פנחס רואה את התרופה הוא חושב, שאהובתו שוב נאלצה למכור את גופה למען חייו ולכן הוא מתאבד. משנודע דבר ההתאבדות, אורי המדריך נשבר ומגלה לאנה את סודו. אורי לא היה יליד הארץ - הוא היה בעצמו, אותו ילד יוצא פולין, שפנחס חיפש.
אולם, יש גם התרחשויות חיוביות במעברה. העולה אמזלג (גיא ברכה) מוצא בה חברה ויוצר קשרים בארץ וכהשהמעברה נסגרת, הוא וחברתו יוצאים ממנה ברכב משלהם. כמו כן רוזה (אתי אנקרי) וצדיקו (אשר צרפתי), שניהם אלמנים והורים שכולים, ניצולי שואה, מגיעים למעברה כזוג אוהבים, יולדים בה את ילד משותף והופכים למשפחה מאושרת. ביום סגירת המעברה באים לאסוף אותם קרובי משפחה אבודים (אודליה מורה-מטלון ומארק איווניר), שהם הצליחו למצוא בישראל.
עלילה מרכזית
גיבורי הסיפור הם אנה בת השמונה (אניה בוקשטיין) ואחיה יאן בן הארבע עשרה (מיכאל פלמן). הם ניצולי שואה, יתומים מאב, שאמם נעדרת. הם למדו להתפרנס מכיוס. אנה מתעקשת לחפש את האם בארץ ומפחדת לעברת את שמה, פן אמה תתקשה למצוא אותה. לעומתה, יאן מעוניין להסתדר במקום החדש ולשכוח את העבר. השניים רבים ואנה בורחת, נרדמת בחורשה ונעשית חולה. אחד העולים, מלול (שולי רנד), שהוא רוקח בהשכלתו, מצליח לרקוח לה פניצילין מעצי האקליפטוס.
נחום (דניאל וקסמן), חבר הקיבוץ, שליד המעברה, מעוניין לקבל לקיבוץ את יאן, אך לא את אנה וגם לא את רוב נערי וילדי המעברה האחרים. את אנה הוא לא רוצה כי היא ילדה חלשה עם בעיות, כמו בריחת שתן. את רוב הנערים האחרים הוא אינו מקבל, כי לדעתו הם נראים כמו גנבים, למרות שדי ברור, שהגנבים היחידים שם הם יאן ואנה. אולי יש לזה קשר לעובדה, ששאר הנערים הם ממוצא מרוקאי ויווני.
אנה מבקשת מיאן לעזוב את ישראל ולטוס אל ארץ חדשה. היא מאמינה, שהדובי שלה יכול לעוף ולקחת אותם איתו למקום טוב יותר. אולם, יאן מקבל מהמדריך של המעברה עצות להתחזות ליליד הארץ, משנה את שמו ל"דן", עובר מהמעברה אל הקיבוץ הסמוך ומפציר באנה ללכת למשפחה אומנת, במושב קרוב. היא מסרבת והוא מתחיל להתעלם מאחותו. עול הטיפול באנה נופל על אנשים אחרים. היא גם הופכת לתלותית עוד יותר ומסרבת להתרחץ. לאט לאט, מרבית תושבי המעברה מוצאים עבודה ומקומות מגורים מחוץ למעברה. אנה לא מוכנה להצטרף אל איש מהם כילדת אומנה ומתעקשת לחזור אל אחיה, שמנסה להתגורר בקיבוץ בלעדיה.
בסופו של דבר, המעברה נסגרת ואנה עומדת להישאר לבדה בלא איש בעולם. בדרכו לעזוב את המעברה הסגורה, אורי המדריך מצליח לשכנע את יאן לחזור ולטפל באחותו ומצליח לשכנע את הקיבוץ לקבל אליו את אנה. אלא שחברי הקיבוץ מכריחים את אנה לזרוק את הדובי הישן שלה כי הוא בלוי ומסריח.
יאן מבין עד כמה חשוב הדובי עבור אנה וכשהלילה יורד, יאן מוציא את אנה מחדר הילדים של הקיבוץ והם הולכים לחפש את הדובי בפחי האשפה. הם לובשים מחדש את הבגדים עמם הגיעו ארצה, אוחזים בידיו של הדובי וממריאים איתו אל המרחק.
גמדות פרימורדיאלית
גמדות פרימורדיאלית (באנגלית Primordial dwarfism) היא צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. ליתר דיוק, גמדות פרימורדיאלית היא קטגוריה שלמה של אבחנות שכוללת סוגים מסוימים של גמדות בה הפרופורציות נשמרות, של אנשים בעלי ממדים קטנים באופן קיצוני לגילם, אפילו בתור עוברים. רוב האנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית לא מאובחנים עד גיל שלוש.
רופאים מומחים לרוב מאבחנים בשלב ההריון גודל חריג, או בעיות גדילה תוך-רחמיות בבדיקת אולטרה סאונד. לרוב, אנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית נולדים במשקל נמוך מאוד. אחרי הלידה, גדילתם ממשיכה להתעכב, מותירה אותם הרבה מאחורי שאר בני גילם מבחינת גובה ומשקל.
ברוב המקרים, קומה נמוכה היא תוצאה של הפרעה שלדית או אנדוקרינית. חמשת התת-סוגים של גמדות פרימורדיאלית הם החמורים ביותר מתוך 200 סוגים של גמדות, ולפי הערכה, חיים בכל העולם רק 100 אנשים בעלי הפרעה כזאת. נדיר מאוד שאנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית עוברים את גיל 30.
צ'אנדרה בהדור דנגי היה בגובה של 54.6 ס"מ בלבד.
פסגת בליזארד
פסגת בליזארד או פסגת בליזרד (באנגלית: Blizzard Peak) היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי מרשל, שברכס המלכה אלכסנדרה.
הפסגה ממוקמת באזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהה של פסגת בליזארד 3,375 מטרים מעל פני הים.
פסגת בליזארד ממוקמת 7.4 קילומטרים צפונית-מערבית מהר מרשל.
פסגת לינדזי ממוקמת 7.4 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מפסגת בליזארד.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי קבוצת המחקר הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1961 - 1962.
סופת שלגים עזה (בליזארד) עצרו את משלחת הסקר מלהתקדם אל הפסגה במשך מספר ימים.
תחנת הרכבת התחתית יוסטון סקוור
תחנת הרכבת התחתית כיכר יוסטון (באנגלית: Euston Square) היא תחנת רכבת תחתית גדולה הנמצאת בקרבת שלוש תחנות הרכבת המרכזיות של לונדון: תחנת יוסטון הנמצאת ממול התחנה, תחנת קינגס קרוס, וטרמינל סנט פנקראס. התחנה הנמצאת באזור 1 של הרכבת התחתית של לונדון מהווה מרכז תחבורה גדול ועוברים בה הקווים סירקל, האמרסמית' וסיטי וקו מטרופוליטן.
היסטוריה
התחנה נפתחה בתחילה בשנת 1863 כתחנת "גאוור סטריט" על ידי חברת הרכבת התחתית MR. והייתה תחנת הרכבת התחתית הראשונה בעולם. בשנת 1864 ניתן האישור לבנות קו רכבת תחתי בין תחנת יוסטון לצ'רינג קרוס, המחברת בין תחנות הרכבת המרכזיות בכל צד של העיר. לאחר שינוי שם של חברת הרכבת המרכזית של לונדון בשנת 1870, קיבלה החברה אישור כדי לבנות תחנות בצד הצפוני של המנהרה של חברת MR כדי לספק מעבר חילופי בין שני הקווים; עם זאת, חברת ה- LCR לא הייתה מסוגלת לגייס מימון לבניית הקו שלה והתוכנית ננטשה בשנת 1874.
איליאדה
השנה העשירית והאחרונה של מלחמת טרויה, בה צרו מלכי יוון על העיר, מהווה את הרקע לאפוס. השירה נפתחת ללא אקספוזיציה ("In medias res"), והעלילה שהיא מגוללת ותקופת הזמן אותה היא מתארת, נמדדת בשבועות בודדים. בפרט, האיליאדה אינה מתארת את תחילת מלחמת טרויה ואת הסיבות לה, אם כי היא מזכירה מאורעות אלו פעמים רבות. גם סיפור הסוס הטרויאני כלל אינו מופיע, אלא מוזכר כבדרך אגב בחלק השמיני של האודיסיאה (שורות 492–495). גם מות אכילס בחץ מקשת פאריס שפגע בעקבו, לא מוזכר.
המילה הפותחת את היצירה ביוונית עתיקה היא "Μῆνιν" (מֵנין), שפירושה "זעם; חרון אף", וזאת משום שהנושא העיקרי של השירה היא חמתו של אֲכִילֵס, גדול הגיבורים היוונים. האפוס טווה את סיפור זעמו והתפייסותו של אָכִילֵס, ודרך סיפור זה משתקפת חלקית המלחמה עצמה: בראשית, רב אכילס עם המלך אגממנון, המפקד העליון של הצבא היווני, ונוטש את המערכה. העדרו מאפשר להֶקְטוֹר, נסיך טרויה ובחיר לוחמיה, להרוג את פאטרוקלוס, רעו של אכילס. שטוף תאוות נקם, שב הגיבור למלחמה, והעלילה מגיעה לשיאה בדו-קרב שבו הוא קוטל את הקטור. בפרקי הסיום, נעתר אכילס לבקשת פריאמוס, מלך טרויה ואביו של הקטור, להשיב את גופת בנו. השירה מסתיימת בתיאור הלווייתו של הקטור, והטור האחרון: "כָּכָה חָגְגוּ קְבוּרָתוֹ שֶׁל-הֶקְטוֹר מַכְנִיעַ-הַסּוּסִים". האפוס מתחיל בכעס של אכילס ומסתיים בהתפייסות שלו.
האיליאדה אינה מזכירה כלל את תחבולת הסוס הטרויאני ואת חורבן העיר, שכן ברור שגורלה נגזר עם מות הקטור.
עלילה
כְרִיסֵאִיס היא נערה אשר נחטפת על ידי אגממנון והופכת לפילגש שלו, אביה אשר שמע על כך הציע לאגממנון כסף על מנת לשחרר אותה אך אגממנון סירב, בתגובה לכך האב אשר היה כוהן של אפולו התפלל אליו, כשאפולו נודע למעשה של אגממנון הוא המטיר מחלות על ארצו.
אגממנון בלית ברירה שחרר את כריסאיס אך כפיצוי הוא לוקח את בְּריסֵאיס, השבויה יפת התואר של אכילס, אכילס כעס על הלקיחה של השבויה שלו והודיע לאגממנון שהוא וצבא המירמידונים שלו לא ישתתפו עוד במלחמה.
אכילס פונה לאמו, הנימפה תטיס, ומבקש ממנה לפנות לזאוס, ראש האלים היווניים, ולבקש ממנו שינחיל מפלה ליוונים, כדי לגרום לאגממנון להרגיש בחסרונו של אכילס. תטיס עושה כן, וזאוס, על אף התנגדותה של אשתו, האלה הרה האוהדת את היוונים, נעתר לבקשה.
זאוס מפתה את אגממנון לצאת למלחמה בטרויאנים באמצעות חלום שווא המבטיח ניצחון ליוונים. אגממנון המעודד רוצה לצאת לקרב, אך טרם לכן, הוא מנסה לחזק את רוח הלחימה של היוונים בהציעו להם לשוב לביתם. התוכנית משתבשת, ורק בהתערבותו של אודיסאוס, ההורג את מוביל המרד, נעצרת העריקה.
הצבאות נערכים זה מול זה לקרב. אלא, שהנסיך הטרויאני פאריס מציע לסיים את המלחמה כולה באמצעות דו-קרב בינו ובין מנלאוס. נכרתת שביתת נשק ונחתם הסכם בו הצדדים מתחייבים לקבל את תוצאת הדו-קרב כמסיימת את הסכסוך. בדו-קרב מנלאוס מביס את פאריס, שניצל ממוות רק בזכותה של האלה אפרודיטה.
ג'ון גרדון
ג'ון גרדון (נולד ב-2 באוקטובר 1933) הוא ביולוג בריטי העוסק בביולוגיה התפתחותית. הוא ידוע בשל מחקריו על שיבוט וכן על שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי (Somatic Cell Nuclear Transfer), שיטה שבה משבטים DNA שמקורו מתא סומטי, כגון תא עור. על מחקרים אלה זכה ב-2009 בפרס לסקר וב-2012 בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה.
איליאדה
עלילה
בעצה אחת עם הרה, זאוס מחליט לשבש את ההסכם, ולגרום להמשך המלחמה. הוא שולח את האלה אתנה לפתות את פאנדרוס, הקשת הטרויאני המצטיין, לירות חץ אל מנלאוס ובכך ליצור פרובוקציה מהצד הטרויאני. אגממנון מגיב בהתקפה רבתי, ואלי האולימפוס נוטלים חלק בקרב בעצמם. ידם של היוונים גוברת, והטרויאנים נסים על נפשם. הקטור מצליח לכנס מחדש את הכוחות הטרויאנים הממשיכים בקרב.
ג'ון גרדון
קורות חיים
גרדון נולד בדיפנהל שבבריטניה. הוא סיים את לימודיו באיטון קולג', ולאחר מכן רצה להמשיך בלימודים קלאסיים באוקספורד, אולם לבסוף שינה את דעתו והחל ללמוד זואולוגיה. בלימודי הדוקטורט שלו באוקספורד, למד על שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי בצפרדע רפואית, ואחר כך המשיך בלימודי פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה. לאחר לימודיו, שב לאנגליה ובשנים 1962–1971 החל לעבוד באוניברסיטת אוקספורד.
ברוב שנותיו, עבד גרדון באוניברסיטת קיימברידג', תחילה במועצת המחקר הרפואי בשנים 1971–1983 ומאוחר יותר במחלקה לזואולוגיה, החל מ-1983. ב-1972 היה גרדון ראש קולג' מגדלנה בקיימברידג', וכן לימד ביולוגיה של התא. ב-1989 הקים מכון מחקר לביולוגיה תאית ולחקר הסרטן באוניברסיטת קיימברידג' אשר נקרא על שמו, קולג' גרדון, והיה היושב ראש שלהם עד 2001.
איליאדה
עלילה
עם רדת הערב, היוונים שורפים את מתיהם, ובונים חומה סביב למחנה ולאוניות. בד בבד, הטרויאנים לוחצים על פאריס להשיב את הלנה. הוא מסכים לשלם תמורתה כופר, אלא שהיוונים מסרבים לסיים את המלחמה בלא שהלנה תשוב לביתה. הצדדים מכריזים על שביתת נשק בת יום אחד, במשכו היוונים ממשיכים לבצר את מחנם.
ג'ון גרדון
קורות חיים
ב-1958, כאשר היה באוניברסיטת אוקספורד, הצליח לראשונה לשבט צפרדע, תוך שימוש בגרעין תא סומטי שנלקח מראשן של צפרדע רפואית מהמין Xenopus laevis. מחקר שהמשיך את עבודתם של רוברט בריגס ותומאס קינג מ-1952, בו הצליחו השניים להעביר גרעין מתאי בלסטולה עובריים של צפרדע האחו (Lithobates pipiens). מחקרים אלה הובילו להתפתחויות טכנולוגיות ושל שיטות המשמשות את המדע עד עצם היום הזה. לפני עבודותיו של ג'ון גרדון, המונח "שיבוט" התייחס לצמחים, אולם לאחר פרסום מחקריו, נכנס המונח לשימוש בהקשר של בעלי חיים.
איליאדה
עלילה
למחרת, זאוס אוסר על האלים להשתתף בקרב. יד הטרויאנים על העליונה, לא מעט בזכות העדרו של אכילס. עם רדת הערב, הטרויאנים שהצליחו להדוף את היוונים אל פאתי החומה שבנו, מחליטים ללון בשדה הקרב לצורך קרב ההבקעה שלמחרת. אגממנון מבין את טעותו, ומציע לאכילס מתנות רבות ואת השבתה של בריסאיס תמורת שובו של אכילס לשדה הקרב. אכילס מסרב, ומודיע שהוא ילחם רק אם הטרויאנים יתקרבו לספינותיו וינסו להבעיר אותן.
ג'ון גרדון
קורות חיים
ב-1962 גילה שהתמיינות תאים הפיכה, בניסוי בו החליף את הגרעין של ביצית מופרית של צפרדע בגרעין תא מעי של צפרדע בוגרת. התא התפתח בהמשך לראשן נורמלי, ובכך הוכיח שב-DNA של תא בוגר וממויין קיים המידע הגנטי להתפתחות של כל תא אחר והפריך את הדוגמה שמיון של תא הוא בלתי-הפיך. גרדון הוציא DNA מתא בוגר, והזריק את הגרעין לתוך ביצית ממנה הוצא הגרעין.
איליאדה
עלילה
בקרב שלמחרת, הקטור מנתץ את החומה היוונית, והטרויאנים פורצים אל תוך המחנה היווני. מרבית המנהיגים היוונים נפצעים, ובין הפצועים מצוי אף מכאון, הרופא היווני אשר יודע לטפל בפצעי חצים. הרה מפתה את זאוס, וכשהוא נרדם לאחר המעשה, היא שולחת את האל פוסיידון לסייע ליוונים, אשר מצליחים להדוף את הטרויאנים אל המישור שמחוץ למחנה. זאוס מקיץ משנתו, זועם על התערבותו של פוסיידון ושולח את אפולו לסייע לטרויאנים אשר מצליחים להבקיע את החומה שוב ולהגיע אל האניות.
ג'ון גרדון
קורות חיים
מחקרים נוספים שעשה עסקו בלמידת התכונות של mRNA, ותעתוקו בתאים. את מחקר זה עשה באמצעות אותה שיטה שפיתח, שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי, באמצעותה ניתן לשלוט ב-RNA שמתועתק ומתורגם.
איליאדה
עלילה
לנוכח חומרת המצב, פאטרוקלוס, רעו הטוב של אכילס, מצליח לשכנע את אכילס להשאיל לו את שריונו ואת צבא המירמדונים, אך מזהיר אותו מלרדוף אחרי הטרויאנים. חיל התגבור הזה משנה את פני המערכה. הטרויאנים נהדפים, ופאטרוקלוס, שאינו שועה לאזהרתו של אכילס, מזנב בטרויאנים עד שערי העיר, שם הוא נעצר על ידי אפולו. פאטרוקלוס מוצא את מותו בידיו של הקטור, אשר נוטל את שריונו של אכילס ועוטה אותו על עצמו. הקרב בין הצדדים נמשך סביב גופתו של פאטרוקלוס.
ג'ון גרדון
קורות חיים
מחקריו בימים אלה עוסקים באותות בין-תאיים, כולל אותות המורים על התמיינות תאים, ומטרתם להבין את המנגנון העומד מאחורי תכנות מחדש של תאים, כולל דה-מתילציה של ה-DNA.
איליאדה
עלילה
ביגונו על מות חברו הטוב, אכילס נשבע להרוג את הקטור ולנקום בכך את מות פאטרוקלוס. אכילס פונה שוב לתטיס אמו ומבקש את עזרתה. תטיס מזהירה אותו שנגזר עליו שאם יהרוג את הקטור הוא ימות במלחמה בעצמו, אלא שאכילס עומד על בקשתו. נטול שריון, אך בגוף שמבהיק בזכות סיועה של האלה אתנה, זועק אכילס זעקות שבר אל נוכח הצדדים. במהומה שנוצרת, מצליחים היוונים להשיב את גופתו של פאטרוקלוס.
הטרויאנים חונים שוב במישור בתקווה להכריע את הקרב למחרת. לבקשתה של תטיס, הפייסטוס מחשל במשך הלילה שריון ומגן חדשים עבור אכילס. בבוקר אגממנון משיב לאכילס את בריסאיס יחד עם מתנות רבות, אך אכילס אינו נראה כמעוניין באלו. הוא צם, עוטה את שריונו החדש, נוטל את חניתו ויוצא לקרב על מרכבתו. סוסו של אכילס מזהיר אותו מפני מותו, אך אכילס אינו שועה לאזהרה, ויוצא לקרב שבו הוא טובח רבים מאוד מהטרויאנים ובני בריתם.
אפולו, המתחפש ללוחם טרויאני, גורם לאכילס לרדוף אחריו, בזמן שהטרויאנים נמלטים חזרה לתוך העיר המבוצרת. הקטור, על אף הפצרות הוריו, חוזר להילחם עם אכילס מחוץ לחומה, אלא שהוא נתקף אימה, ונמלט ממנו. במרדף, מקיפים השניים את העיר שלוש פעמים, בעוד שהטרויאנים צופים בהם מעל החומות. לבסוף אתנה מפתה את הקטור לעצור ולהילחם באכילס. אכילס הורג את הקטור, אשר מילותיו האחרונות לאכילס מזכירות לו שאף הוא ימצא את מותו במלחמה.
אכילס מתעלל בגופתו של הקטור: הוא רוצע את עקביו, קושר את הגופה למרכבתו ומקיף את החומה כשהגופה נגררת ופניה למטה. הריטואל חוזר מדי יום, עד שזאוס מחליט להפסיקו. הוא שולח את האל הרמס אל המלך פריאמוס, שיוצא בעגלה אל המחנה היווני בתחפושת של קבצן, ובחסות מסתור הערפל שמספקים לו האלים. הוא מגיע אל אכילס, נושא בפניו נאום המזכיר לו את אביו שלו, ומחלה את פניו במתנות יקרות. אכילס מזמין את פריאמוס לארוחה, משיב לו את הגופה, ופריאמוס חוזר אל העיר שפונה להתאבל על הקטור. לוויית הקטור חותמת את האפוס.
תרגומים לעברית
לאורך השנים זכתה האיליאדה למספר רב של תרגומים לעברית.
המשורר שאול טשרניחובסקי תרגם את האיליאדה לעברית בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא הקפיד לשמור על המשקל האפי (הקסמטר דקטילי) וכתב בהברה אשכנזית. הוא נסמך על היכרות מעמיקה עם השפה העברית לרבדיה השונים ויש שימצאו אותו קשה לקריאה.
בשנת 2012 תרגם אברהם ארואטי את האיליאדה לעברית בשנית, בתרגום פרוזה, ובתוספת מבוא והערות. למהדורה השניה נוסף גם מפתח שמות. בשנת 2016 יצא תרגום שלישי מאת אהרן שבתאי, שחוזר לצורה השירית של המקור.
תולדות היצירה והפולמוס בשאלת המחבר
המועד המדויק שבו חוברה האיליאדה אינו ידוע. בעקבות הרודוטוס, שמציין שהומרוס והסיודוס חיו "רק ארבע מאות שנה לפנַי", כלומר במהלך המאה ה-9 לפנה"ס, מרבית החוקרים מאחרים את חיבור היצירה מעט, וגורסים שהאיליאדה חוברה במהלך המאה ה-8 לפנה"ס. האירועים המתוארים ביצירה מתאימים מבחינת פרטים חומריים למציאות בשלהי תקופת הברונזה המאוחרת, דהיינו שקיעת יוון המיקנית, לקראת סוף המאה ה-13 לפנה"ס. היצירה, אפוא, מאוחרת בכארבע מאות שנה לתקופה שבה היא עוסקת, ובמהלך המאות הללו שקעה התרבות ביוון ובמערב אסיה, לרבות אובדן ידיעת הכתב, ולכן מעט מאוד ידוע עליה. אף על פי כן, דומה שהאיליאדה מכילה שקיעים אותנטיים של התרבות המיקנית, שעברו בעל-פה מדור לדור עד ששובצו באיליאדה. דוגמה בולטת היא הקטע הארוך המכונה "קטלוג האניות", בשיר השני של האיליאדה, שהוא עשיר בשמות מקומות ועמים, אשר משקפים את המציאות בשלהי התקופה המיקנית, לפני הפלישה הדורית, ולא את המציאות של המאה ה-8 לפנה"ס.
כתב היד השלם הקדום ביותר של האיליאדה הוא Venetus A, אשר מצוי בספריית מרקוס הקדוש בוונציה, והוא מתוארך למאה ה-10 לספירה.
עיבוד מקוצר של האיליאדה בלטינית, ששרד עד היום, הוא איליאס לטינה. היצירה מיוחסת לבאיביוס איטליקוס, מן המחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה.
קישורים חיצוניים
.
צלב המלחמה
צלב המלחמה (בצרפתית: Croix de guerre) הוא עיטור צבאי המוענק בצרפת. העיטור נוצר בשנת 1915, הוענק בזמן מלחמת העולם הראשונה והשנייה ובעימותים נוספים אחרים והוא מוענק גם לחיילי צבאות בעלות בריתן של צרפת.
ניתן להעניק את העיטור כעיטור יחידתי או כעיטור אישי ליחידות או חיילים אשר הצטיינו במעשי גבורה אל מול כוחות אויב.
שושנת יריחו
שושנת יריחו (בלועזית: לישמניאזיס, Cutaneous leishmaniasis; נקראת גם מחלת זבובון החול) היא מחלה טרופית וסובטרופית הנגרמת על ידי הפרוטיסט לישמניה (Leishmania), אשר מועבר אל האדם באמצעות עקיצת זבוב החול (בקה) הנושא את המחלה. ישנם כעשרים מינים של לישמניה שעלולים לגרום לשושנת ירחו. מחלה זו נחשבת זואונוסיס (מחלה זיהומית המועברת מבעלי חיים לבני אדם), למעט Leishmania tropica - שהיא לרוב מחלה אנתרופונוטית (מחלה המועברת מאדם לאדם באמצעות נוזלי גוף). לישמניאזיס הוגדרה על ידי ארגון הבריאות העולמי כאחת מתוך 17 מחלות טרופיות מוזנחות שיש למגר מהעולם.
לישמניאזיס בישראל (לישמניאזיס של העולם הישן)
לישמניאזיס של העולם הישן (old world leishmaniasis) מתייחס לטפיל הנפוץ באירופה, אפריקה ואסיה. בישראל נמצאים שני סוגים.
לישמניה טרופיקה (Leishmania tropica) נמצא באזורים אורבניים, ממרכז הארץ וצפונה: ירושלים, מרכז השומרון והגליל. לטפיל זה תקופת דגירה של 20 יום עד 8 חודשים. זבוב החול משמש כוקטור והמארח הידוע העיקרי בארץ הוא שפן סלע. במקרה של L. tropica הנגעים יהיו בודדים, כיבים לא כואבים על העור בגודל של מספר סנטימטרים, ללא דלקת בהיקף. גבולות הנגע ברורים וללא הגדלה של בלוטות הלימפה. הריפוי הוא ללא צלקות אצל אנשים ללא חולשה של מערכת החיסון.
לישמניה אינפנטום (Leishmania infantum) קיימת במרכז ישראל, שפלת החוף, הגליל ושטחי הרשות הפלסטינית. אזור הרי יהודה, מודיעי ן, הגליל התחתון והגליל המערבי. המאחסן העיקרי הוא כלב הבית בו היא פוגעת אך עלולה גם לפגוע באדם ואף לגרום למוות אצל ילדים או אנשים מדוכאי חיסון.
לישמניאזיס ביבשת אמריקה (לישמניאזיס של העולם החדש)
לישמניאזיס של העולם החדש (New world leishmaniasis) מתייחס לטפיל הנפוץ בדרום ובמרכז אמריקה. תרמילאים ישראלים מביאים איתם את הטפילים הללו. שני הטפילים הם לישמניה ברזיליאנזיס (L.brasiliense complex) ולישמניה מקסיקנה (L.mexicana complex). ל. ברזיליאנזיס אנדמית לאזור הפארק הלאומי מאדידי והוא זה הגורם לנגעים החמורים ביותר. בדרך כלל מלווה בזיהום נוסף של חיידקים ארוביים ואנארוביים. המופע הראשוני דומה לל. מקסיקנה אך מספר חודשים לאחר ריפוי הכיבים מופיעים הכיבים מחדש כשהם מערבים את נקודת המפגש בין העור למוקוזה באף ובהמשך מתפשטים אל תוך האף ומשמידים את הרקמה לאחר מספר שנים.
מקור השם
השם שושנת יריחו קיים בעברית בלבד, ומתייחס לצורת הפריחה המופיעה על עור החולים ולאזור יריחו, בו קיימת סכנת הידבקות. בשפות אחרות קרויה המחלה על-שם הפרוטיסט המחולל אותה. באופן דומה, חיילים אמריקאים שנדבקו בה במהלך מלחמת עיראק כינו אותה "פורונקל בגדד".
לאחר כחודשיים בערך, מתפתחת העקיצה לתפרחת עור בצורת שושנה באזור שנעקץ, בשל התפתחות הטפיל. במקרים שהטיפול מוזנח עלולות להתפתח צלקות אדומות באזורים נרחבים.
אופני מניעת התחלואה
זמן העקיצה הוא בעיקר בלילה, ונעשה בגובה של עד כחצי מטר מעל הקרקע (כך ששינה על-גבי מיטות מוגבהות עשויה למנוע הדבקה). מספר הנעקצים בישראל בשנה מזבוב החול מגיע למאות אחדות. כדי להימנע מעקיצה יש לכסות את הגוף ולמרוח אותו בחומר דוחה יתושים.
מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגונווילה חלקה עשוי להגן מפני זבובון החול. במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם הפיצו את המחלה.
נמצא שקיימים צמחים המושכים את זבובי החול לעיתים עד פי 14 יותר מבוגונוויליה, אולם להבדיל מהבוגונווילה, אינם רעילים לזבובי החול. על סמך מידע זה ניתן להגביל את תפוצת זבובי החול על ידי דילול צמחים אלה בקרבת יישובים. כמו כן ניתן לעשות שימוש בצמחים הללו ללכידת והדברת זבובי החול על ידי שימוש בחומרי הריח שלהם או בצמחים עצמם לצד מלכודות דבק פשוטות. מבין עשרות צמחים שנבדקו, שלושת הצמחים שמשכו זבובי חול במיוחד הם רכפתן מדברי, ינבוט השדה, אשל היאור.
החוקרים פרופ' יוסף שליין וד"ר גונטר מילר מהאוניברסיטה העברית פיתחו והוכיחו את יעילותה של טכנולוגיית הדברת יתוש ים ATSB (Attractive Sugar Baits) ידידותית לסביבה המבוססת על סוכרים, אשר בטוחה ליונקים אך קוטלת יתושים. ריסוס סביבת מחייתם של זבובי החול, או צמחים המושכים אותם, הביא להדברה משמעותית ויכול להביא לבלימת התפשטות המחלה, כמדווח בספרות המקצועית ובתקשורת הפופולרית.
אבחון
להבדיל מעקיצת יתוש רגילה שמגרדת וחולפת בתוך כמה ימים, שושנת יריחו באה לידי ביטוי בהופעת קשריות (גושים) נוקשות. הקשריות האלה נותרות על פני העור במשך חודשים ארוכים.
דגימה הנלקחת מהגבולות של כיב פעיל, ונצבעת באמצעות צביעת גימזה (giemsa) עלולה להיות בלתי יעילה בשל דמיון התוצאה לזו שמעידה על חיידק הצרעת (lepromatous leprosy)
טיפול
ישנם מגוון של טיפולים:
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את אזור מזרח ומרכז ראשון לציון. ב-25 בדצמבר 2021 נסגרה התחנה עקב עבודות לחשמול מסילת לוד – אשקלון המובילה אליה ולצורך שיפוצים נרחבים. החל מהתאריך 27 בספטמבר 2022 חזר לפעול קו הרכבת בין תחנת ראשון לציון - הראשונים לתחנת הרכבת לוד בכל ימות השבוע.
התחנה ממוקמת בקילומטר 2.814 של שלוחת באר-יעקב – ראשונים, שיוצאת ממסילת לוד – אשקלון. התחנה נקראת על שם השכונה הסמוכה. בזמן בנייתה יועד לה השם "ראשון לציון – גן הוורדים" על שם הצומת הסמוך, אך בסופו של דבר גם הצומת קיבל את שם השכונה והפך למחלף הראשונים. ממזרח לתחנה עתידה להיבנות מסילת רכבת חדשה, שאמורה בעתיד להוות חלק מציר הרוחב בין ערי דרום גוש דן למודיעין-מכבים-רעות דרך רמלה.
היסטוריה
העבודות על קו הרכבת ועל התחנה התחילו במאי 2002. למרות פשיטת רגל של הקבלן שבנה את תחנת הרכבת במהלך העבודות, התחנה נפתחה במועד המתוכנן, ב-15 בספטמבר 2003, במקביל לפתיחה המחודשת של תחנת בית שמש.
במרץ 2017 נחנך במתחם הרכבת קניון ראשונים.
ב-25 בדצמבר 2021 נסגרה התחנה לשיפוצים למספר מטרות:
ב-27 בספטמבר 2022, חזר לפעול הקו מתחנה זו אל תחנת לוד.
הנרי וולטר בייטס
הנרי וולטר בייטס (באנגלית: Henry Walter Bates; 8 בפברואר 1825, לסטר – 16 בפברואר 1892, לונדון) היה חוקר טבע וחוקר אנגלי שנתן את התיאור המדעי הראשון לחקיינות בבעלי-חיים. הוא התפרסם במסעו אל יערות הגשם של האמזונס עם אלפרד ראסל וואלאס, החל בשנת 1848. וואלאס חזר בשנת 1852, אבל איבד את האוסף שלו במסע חזרה כאשר הספינה שלו עלתה באש. כאשר הגיע בייטס ללונדון ב -1859 לאחר 11 שנים של מסע, הוא הביא יותר מ -14,712 מינים (רובם חרקים), מהם 8,000 חדשים למדע. בייטס כתב את ממצאיו בעבודתו הידועה ביותר: ״חוקר הטבע על נהר האמזונס״.
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים
מבנה התחנה
בתחנה קיימים שני רציפים, ושתי מסילות המשרתות אותם. התחנה היא תחנת קצה והתנועה ממנה אפשרית מזרחה בלבד. הכניסה לתחנה והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות דרגנועים העובדים במקום.
שירות הרכבות בתחנה
בעבר שירות הרכבות בתחנה היה רחב יחסית וכלל רכבות אל תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב. בשנת 2011 עם חנוכתה של מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום, קוצר קו זה והרכבת סיימה את מסלולה בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
הנרי וולטר בייטס
חייו
בייטס נולד בלייסטר למשפחה מהמעמד הבינוני. עם זאת, כמו וואלאס, והרברט ספנסר, קיבל חינוך רגיל עד גיל 13 בערך כאשר הוא הפך לשוליה. הוא הצטרף לבית ספר מקצועי (שבו הייתה ספרייה), ולמד בזמנו הפנוי ואסף חרקים ביער שרנווד. ב־1843 פרסם מאמר קצר על חיפושיות בכתב העת " זואולוג".
בייטס התיידד עם וואלאס כאשר האחרון קיבל משרת הוראה בבית הספר תיכון בלייסטר. וואלאס הפך גם לאנטומולוג נלהב, (התעניינותו הראשונה הייתה צמחים) והוא קרא את אותם ספרים כמו בייטס ודרווין והאקסלי. אלה כללו ספרים של תומאס מלתוס על האוכלוסייה, ג'יימס האטון ואת צ'ארלס לייל על הגאולוגיה, דרווין של המסע של הביגל, ומעל הכל, ״תולדות הטבע של הבריאה״ (על ידי רוברט צ'יימברס), אשר הציגו את האבולוציה לדיון ציבורי בקרב משכילים. הם גם קראו את המסע של ויליאם ה. אדוארדס במעלה נהר האמזונס על משלחת האמזונס שלו, מה שגרם להם לחשוב שביקור באזור הזה יהיה מלהיב, וייתכן שיפתח את הקריירות שלהם.
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים
שירות הרכבות בתחנה
בתחילת חודש אפריל 2018 בוטל הקו הישיר מהתחנה לתל אביב וצפונה, והקו הפך לפרברי עד לתחנת הרכבת לוד במסגרתו יוצאת רכבת מדי שעה. הקו בוטל עקב עומס רכבות במסילת האיילון והקצאת חריצי הזמנים של הקו עבור קו הרכבת המהיר לירושלים.
הנרי וולטר בייטס
ההרפתקה הגדולה
בשנת 1847 וואלאס ובייטס דנו על הרעיון של משלחת ליערות הגשם של אמזונס. התוכנית הייתה לכסות את ההוצאות על ידי שליחת דגימות בחזרה ללונדון. שם סוכן ימכור את הדגימות תמורת עמלה. ההצהרה החוזרת ונשנית כי המטרה העיקרית שלהם הייתה "לאסוף עובדות לפתרון בעיית המוצא של המינים", וכי וולאס כתב את זה במכתב לבייטס, היא כמעט בוודאות מיתוס, שמקורו התאמה נוחה של ההיסטוריה על ידי בייטס בספרו על נהר האמזונס של 1863. שני החברים שהיו כבר אנטומולוגיים מנוסים, נפגשו בלונדון כדי להכין את עצמם. הם עשו זאת על ידי לימוד הצמחים בדרום אמריקה ובעלי חיים באוספים העיקריים בלונדון. כמו כן הם אספו מידע על הביקוש של מוזיאונים ואספנים. בייטס וואלאס הפליגו מליברפול באפריל 1848 והגיעו לפארה (Belém) בסוף מאי. בשנה הראשונה הם התיישבו בווילה ליד העיר, אספו ציפורים וחרקים. לאחר מכן הם הסכימו לאסוף באופן עצמאי. בייטס נסע לקמטה על נהר טוקנטינס. אחר כך הוא עלה במעלה האמזונס, אל אודיוס, מאנאוס ולבסוף לאמזונס העליון ( Solimões ). שם היה מחנה הבסיס שלו במשך ארבע וחצי שנים. בריאותו התדרדרה לבסוף הוא חזר לבריטניה ב -1859, לאחר שבילה כמעט אחת עשרה שנים באמזונס. הוא שלח את האוסף שלו בשלוש ספינות שונות כדי למנוע את גורלו של עמיתו וולאס, שאיבד את כל האוסף שלו כאשר הספינה שלו טבעה. בייטס בילה את שלוש השנים הבאות בכתיבתו על המסע, "חוקר טבע על נהר האמזונס", שנחשב לאחד הדוחות המשובחים ביותר על מסעות הטבע.
החזרה הביתה
בשנת 1863 הוא התחתן עם שרה אן מייסון. משנת 1864 ואילך עבד כעוזר מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית (למעשה, הוא היה המזכיר בפועל). הוא מכר את האוסף האישי שלו והחל לעבוד בעיקר על חיפושיות. מ 1868 עד 1869 ובשנת 1878 הוא היה נשיא החברה האנטמולגית של לונדון. בשנת 1871 הוא נבחר לחבר של החברה לטבע, ובשנת 1881 הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית.
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים
שירות הרכבות בתחנה
ב-27 בספטמבר 2022 נפתח קו הרכבת מחדש בין תחנת הרכבת ראשון לציון - הראשונים לתחנת לוד.
הנרי וולטר בייטס
החזרה הביתה
הוא מת מברונכיטיס בשנת 1892. הדוגמאות שאסף רוכזו במוזיאון הטבע, אז נקרא המוזיאון הבריטי להיסטוריה של הטבע ואצל אספנים פרטיים. אבל בייטס עדיין היה בר סמכא ענק, ולעיתים קרובות נועצו בו. פרטים אלה מוזכרים לאחר מותו אצל אדוארד קלוד ״זכרונות״. וואלאס כתב והספיד את מותו של בייטס. הוא מתאר את המאמר של בייטס משנת 1861 על החיקוי בפרפרים של הליקונידיאה כ"פרסום יוצא דופן, בבהירותו וחידושיו. לאחר מכן הוא משבח את תרומותיו של בייטס לאנטומולוגיה. עוד הוסיף ואמר כי עבודתו המשרדית כמזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית קיצרה את חייו.
עבודתו
עבודתו של בייטס על פרפרים אמזונאיים הובילה אותו לפתח את התחום המדעי החדש על חיקוי, במיוחד סוג החיקוי הנושא את שמו: חיקוי בייטסיאני. זהו חיקוי של מינים בלתי מזיקים שמתחפשים למינים ארסיים. דוגמה נפוצה אפשר לראות בגינות בייתיות של זבוב, שאינו נושא עוקץ - שמחקה את צבעי האזהרה של דבורים וצרעות - צהוב ושחור. חיקוי כזה לא צריך להיות מושלם כדי לשפר את כושר הישרדותם של מינים חקיינים. בייטס ציין לדוגמה גם פרפרים מסוג הליקונידים (בעלי כנפיים ארוכות) שהם שוכני היער הטרופי, והם עם צבעי אזהרה - הוא לא נתקל בציפורים, זוחלים, לטאות או טורפים אחרים שתוקפים פרפרים אלה, לעומת פרפרים ממשפחות אחרות שאין להם צבעי אזהרה. הטורפים, הניח בייטס, לומדים להימנע מהמינים הרעילים, מה שיוצר הגנה מסוימת על המינים האכילים. השערות אלה על אותות אזהרה וחיקוי עזרו ליצור את התחום של האקולוגיה האבולוציונית.
בייטס, וואלאס ומולר האמינו שהחיקוים בעולם החי, מספקים ראיות לפעולת הברירה הטבעית, השקפה שבהווה היא סטנדרטית בקרב הביולוגים. עבודות שדה וניסוי על רעיונות אלה נמשכות גם בהווה. הנושא קשור קשר אמיץ אל התפצלות, גנטיקה ואבולוציה.
מורשת
הנרי וולטר בייטס נזכר בשם המדעי של מינים של נחש בואה דרום אמריקאי, ובשם תאוריית החיקוי שלו, ״חיקוי בייטסיאני.״
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה
ישנם מספר קווי אוטובוס היוצאים מהמסוף הצמוד למתחם עזריאלי ראשונים. בנוסף ישנם קווי אוטובוס אזוריים ובינעירוניים על רחוב הרצל.
מקרא סימנים:
תוכניות עתידיות
בשנת 2027 צפויה להיפתח מסילת ראשון לציון - מודיעין אשר תחבר את תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין למודיעין דרך התחנה.
המסילה עוברת בין נתיבי כביש 431 לכיוון מודיעין והיא תאפשר שירות נוסעים לכיוון למודיעין וירושלים, דרך רמלה ושירות רכבתי גם לכיוון הערים הדרומיות של גוש דן. במסגרת העבודות התחנה תפסיק להיות תחנת קצה.
שמאל רדיקלי
שמאל רדיקלי (או שמאל קיצוני) הוא מונח מקובל לתיאור אידאולוגיה פוליטית שמאלית ורדיקלית הדוגלת בשינויים שורשיים ומעמיקים במבנה השלטון והחברה, במיוחד בתחומי הכלכלה, הלאומיות, התרבות, ויחסי הכוח בחברה. כל זאת תוך כדי שאיפה לפירוק ההיררכיות ה"לא צודקות" המתקיימות מאז המהפכות הקודמות (ההגדרה של היררכיה לא צודקת משתנה ממקום למקום). במהלך ההיסטוריה, תנועות שמאל רדיקלי באירופה ובברית המועצות היו קשורות לרוב לקומוניזם ואנרכיזם.
מאפיינים של שמאל רדיקלי
המונח שמאל רדיקלי כולל בתוכו קבוצות פוליטיות רבות, והוא הטרוגני למדי. המאפיין המשותף היחיד של קבוצות אלו הוא פעולה באמונה שניתן להגיע לחברה נטולת כל סוג של דיכוי ושאיפה להגיע לחברה כזאת. אך מעבר לכך, קשה יהיה למצוא מאפיינים אידאולוגים לקבוצות אידאולוגיות שונות. עם זאת, כמעט כל תפיסות השמאל הרדיקלי דוחות באופן מוחלט את הקפיטליזם על גווניו. מבחינת צורת הממשל, אין לשמאל הרדיקלי דעה חד-גונית, אך קיימת הנחה משותפת כי ניתן לקיים בעולם חברה שוויונית באופן כזה או אחר. הדבר מתיישב עם העיקרון האידאולוגי המצדד בשינוי עמוק של הקיים, כולל החלפת צורות השלטון הקיימות. תפיסות אנרכיסטיות וקומוניסטיות שואפות בדרכים שונות לחברה המתנהלת ללא שלטון ומדינה, בעוד שתפיסות רדיקליות אחרות מאמינות בקיום של חברה שוויונית בתוך תחומה של מדינה מסוג זה או אחר.
מבחינה מדינית וצבאית, ארגוני השמאל הרדיקלי מתנגדים בחלקם למלחמות, לסחר בנשק ומגיעים אף לתמיכה בפציפיזם. לעומת זאת, ארגוני שמאל רדיקלי אחרים תומכים במאבק אלים (בדרגות שונות של אלימות, עד כדי אלימות קיצונית ואף שימוש בטרור) כדי להשיג את מטרותיהם. הקבוצות המשתמשות באלימות טוענות שהאלימות שהן מפעילות היא אפסית לעומת האלימות שהממסד מפעיל. ארגונים אלו מצהירים בדרך כלל על תמיכה בזכויות מיעוטים, מתנגדים ללאומיות, מדגישים את הנושא של זכויות אדם, ולעיתים אף תומכים במתן זכויות לבעלי חיים. בכך, מוצאים חלק מאנשי השמאל הרדיקלי שותפים שמחזיקים באידאולוגיות כלכליות שונות או אפילו לא מחזיקים באידאולוגיה כלכלית מוצהרת כלל, כמו למשל ארגוני זכויות אדם או אפילו ארגונים העוסקים בשימור הטבע. אנשי שמאל רדיקלי, שמעצם טבעם אינם מסכימים עם הקיים, מוצאים את עצמם לעיתים ב"קו האש" של הפגנות, מחאות ומאבקים שונים.
אידאולוגיות המזוהות עם השמאל הרדיקלי
קיימות תפיסות ואידאולוגיות שונות בשמאל הרדיקלי לגבי האופן בו יש לשנות את העולם. קיים קונפליקט מתמיד בתוך השמאל הרדיקלי לגבי שאלת האמצעים הלגיטימיים או היעילים להשגת המטרה. קומוניסטים למשל מקבלים את הצורך בארגון היררכי ובמדינה שמטרתה להתפרק על מנת להגיע לתיקון עולם. אנרכיסטים לא מוכנים לקבל שום סוג של היררכיה ועל כן פועלים בקבוצות קטנות ושוויוניות, על כך יגידו קומוניסטים שזוהי שיטה לא יעילה. זרמי השמאל הרדיקלי המובהקים ביותר הם אלו הסוציאליסטים: קומוניזם, ואנרכיזם, אך קיימות תפישות נוספות.
קומוניזם - קומוניזם היא שיטה כלכלית־חברתית המוגדרת כביטול ניצול הפועלים העובדים בידי בעלי ההון שהם בעלי אמצעי הייצור, דרך בעלות מוחלטת של החברה כולה על הנכסים השונים שלה ועל אמצעי הייצור, תוך שמירה על שוויון כלכלי וחברתי ניכר וללא קיומה של מדינה. שלב חשוב בתהליך ההגעה אל הקומוניזם הוא קיומה של המדינה הסוציאליסטית. גם בקומוניזם יש זרמים שונים. ביניהם לניניזם, טרוצקיזם, מאואיזם אנרכו-קומוניזם וסטאליניזם. על פי הקומוניזם הסטאליניסטי ניתן לפעול באופן לא מוסרי ומדכא על מנת "לטהר" את החברה האנושית מגורמים לא רצויים אשר מפריעים להתפתחות החברה למקום טוב יותר. כיום כמעט אין תומכים בתפיסה זו וקומוניסטים ברחבי העולם מתנגדים לה נחרצות, אם כי מההיסטוריה אנו למדים כי שיטות דיכוי אלימות ואכזריות הופנו כלפי מתנגדי משטר במרבית המדינות בהם קם משטר קומוניסטי.
אנרכיזם - האנרכיסטים גורסים כי לכל מערכת חברתית היררכית תהיה השפעה שלילית הן על הפרט הנמצא תחת סמכותה והן על בעל הסמכות באותה קבוצה. במסגרת התנגדות זו להיררכיה, האנרכיסטים מתנגדים למוסד המדינה ורובם המוחלט מתנגד גם לקפיטליזם, שבו הם רואים שיטה כלכלית המבוססת על ניצול. קיימים סוגים שונים של אנרכיזם. חלקם אינם מוגדרים כתפיסות שמאליות או פוליטיות, לדוגמה אנרכו-קפיטליזם או אנרכו-פרימיטיביזם. אנרכיזם מתקיים בחברות קטנות ברחבי העולם אשר השיגו אוטונומיה מהמדינה שבה הן חיות או שפשוט אינן מכירות בה.
הפונקט הגדול
הפונקט הגדול הוא כינוי לסלקציה כללית של 50 אלף מיהודי הערים בנדין, סוסנוביץ ודומברובה גורניצ'ה באזור זגלמביה, פולין, שערכו שלטונות גרמניה הנאצית ב-12 באוגוסט 1942.
הפעולה נעשתה באמצעות תרגילי הסחה בקנה מידה רחב לצורך הטעיית היהודים. הגרמנים מיינו את היהודים וניפו מהם באמצעות "טיהור" כ-12,500 בני אדם אשר נחשבו "בלתי פרודוקטיביים" (לא יצרניים, כלומר בעלי כושר עבודה נמוך). עם אנשים אלה נמנו בעלי משפחות גדולות, ילדים, נתמכי סעד, נכים, חולים וזקנים. כל אלה גורשו לאושוויץ להשמדה השיטתית שהחלה במאי 1942. היתר נשלחו לעבוד במפעלים גרמניים. לפעולה רבת היקף זו קדמו טיהורים בקנה מידה קטן יותר, וגם לאחריה נערכו טיהורים נוספים, עד שקהילות יהודי זגלמביה חוסלו לגמרי. לזכרם של הנספים ניטע "יער קדושי זגלמביה", ליד מודיעין.
שמאל רדיקלי
עקרונות של שמאל רדיקלי
פציפיזם - פציפיזם הוא התנגדות לשימוש באלימות. השקפה הדוגלת בביטול המלחמה והמצדדת בוויתור על חימוש ועל הכשרה צבאית.
סוציאליזם - סוציאליזם היא האמונה שאמצעי הייצור צריכים להיות בידי הציבור, בין אם זה בעזרת שליטה ממשלתית (מרקסיזם), או דמוקרטיה.
אינטרנציונליזם מחד והתנגדות לגלובליזציה מאידך.
שמאל רדיקלי בישראל
השמאל הרדיקלי בישראל מורכב מיחידים ומתנועות חברתיות-פוליטיות המזוהים עם רעיונות השמאל הרדיקלי העולמי כפי שהם באים לידי ביטוי במדינת ישראל. השמאל הרדיקלי בישראל מיוצג בכנסת על ידי החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש), שעיקר מצביעיה בא מקרב הציבור הערבי, אולם, קיים בה גם מיעוט של יהודים.
השמאל הרדיקלי דוגל בשינויים עמוקים במבנה החברה, במיוחד בתחומי הלאומיות, הכלכלה, התרבות ויחסי הכוחות בחברה. בישראל, שבה ניתן משקל רב לסכסוך הישראלי-ערבי, השמאל הרדיקלי מאופיין גם לפי דעותיו ופעולותיו בנושא זה וביחסו לציונות. השמאל הרדיקלי בישראל מזוהה עם שלילת הציונות (אנטי ציונות או פוסט ציונות) או אי-השתייכות אליה ("א-ציונות"). חלק נכבד מפעילות השמאל הרדיקלי הוא בנושא זכויות אדם של הפלסטינים, ובדיווח והפצת מידע אודות הפרתם לכאורה בידי ישראל. בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני תומכות קבוצות השמאל הרדיקלי בסיום הכיבוש של כל השטחים שנכבשו על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. חלק מהארגונים תומכים בפתרון של שתי מדינות לשני עמים כפתרון מדיני, וארגונים אחרים תומכים בהפיכת ישראל למדינת כל אזרחיה או למדינה דו-לאומית.
מפלגת צומת
צומת היא מפלגה ימנית חילונית שהוקמה בשנת 1983 על ידי הרמטכ"ל הפורש, רפאל איתן. המפלגה הגיעה לשיא כוחה בכנסת השלוש עשרה, אז מנתה שמונה ח"כים. בבחירות לכנסת החמש עשרה שהתקיימו ב-1999 לא עברה המפלגה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-24 התמודדה המפלגה כמייצגת המרחב הכפרי, התיישבות וחקלאות.
היסטוריה
רפאל איתן פרש מצה"ל ב-19 באפריל 1983 ובאוגוסט 1983 לאחר שפשט את מדיו החליט איתן להקים תנועה "על מפלגתית" יחד עם פעילים מחוג עין ורד וחוג בן-גוריון של מפלגת העבודה ואנשי ההתיישבות העובדת. ב-30 באוקטובר 1983 התקיים כנס היסוד של התנועה שנקרא צומ"ת - ציונות מתחדשת. בין תומכי התנועה נמנו אבא גפן, צבי שילוח, יאיר שפרינצק ואליעזר כהן. בתחילה טען רפול שהתחיה אינה יכולה להגיע לציבורים רחבים בגלל תדמיתה, והותיר את שאלת ההשתתפות בבחירות עמומה. באפריל 1984 החליטה מזכירות צומת להשתתף בבחירות ולפתוח במגעים לריצה משותפת עם התחייה וב-25 במאי 1984 הכריזו המפלגות רשמית על הקמת מערך משותף בבחירות לכנסת האחת עשרה. בהסכם נקבע כי בני המיעוטים יחויבו בשירות לאומי או בשירות צבאי ובמקביל לוותר על זכות הצבעתם לכנסת, לא לעבור לסיעה אחרת, לפרוש מהכנסת אם אחד מן החברים יקבל תפקיד ציבורי, לוותר על זכויות היתר המגיעות לחבר כנסת ולא לנצל את החסינות של חבר הכנסת.
ביוני 1986 התאחדו התנועות למפלגה אחת - התחיה. בתחילת דצמבר 1987 פרש איתן מהסיעה המאוחדת על רקע ויכוחים אידאולוגיים וטקטיים עם ח"כ גאולה כהן, מבכירי מפלגת התחייה. ראש המערך המשותף לשתי המפלגות, יובל נאמן, ניסה לתווך בין השניים, אך הקרע בין מחנה איתן למחנה כהן היה בלתי ניתן לאיחוי. איתן הכריז על הקמתה המחודשת של צומת במושב עין-חרוד והחלה להכין את מפלגתו, שהייתה סיעת יחיד לבחירות לכנסת ה-12. תהליך הפרישה של איתן מן המערך המשותף עם התחיה, לווה בטונים צורמים. התחיה דרשה מאיתן לפנות לה את מקומו בוועדת החוץ והביטחון וסירבה להתחלק עם צומת במימון המפלגות.