cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוניטור (אונייה)
מוניטור (אנגלית: Monitor) הוא סוג של ספינת מלחמה אשר הופעתו הראשונה הייתה במלחמת האזרחים האמריקנית. ה'מוניטור' המקורית (USS מוניטור) הייתה משוריינת יותר מכל ספינה אחרת בזירה הימית דאז, ובתכנונה הושם דגש על המיגון: צללית נמוכה, אשר נסתייעה בהיעדרו של תורן, ושריון פלדה. חימוש הספינה כלל שני תותחים על צריח מסתובב, דבר אשר היה חידוש באותו זמן. שם הספינה המקורית הפך לשם גנרי לספינות מסוג דומה. הצריח המסתובב אומץ באופן נרחב על ידי ציי המלחמה מאותה העת ואילך.
ממלחמת העולם הראשונה ואילך, ניתן הכינוי לכלי שיט אשר בתכנונו מושם דגש על כוח האש, לרוב על חשבון מרכיבים אחרים של יכולת השיט והלחימה, כגון מהירות, יכולת תמרון ואף שריון. כלי שיט אלה שימשו בעיקר להרעשת חופים וללוחמת נהרות. אלה המשיכו להיות בשימוש בעשורים הראשונים ובאמצעה של המאה העשרים, עד וכולל מלחמת וייטנאם.
רקע
התפתחויות בארטילריה הימית במחצית הראשונה של המאה ה-19 הפכו את ספינות העץ לחסרות מגן, למעשה. שריון הספינות, כמענה, הפך למעשי עם התפתחות מנוע הקיטור, אשר איפשר את הנעת הספינות למרות תוספת המשקל הנדרשת. כך, באמצע המאה החלו מספר ציים בתכנון ספינות מלחמה משוריינות, כאשר לקחי מלחמת קרים מהווים זרז לנושא. הראשונות שבהן הופיעו בצרפת ב-1859 ובבריטניה ב-1860. גם בארצות הברית החלו באותה תקופה בתכנון ובבניה של ספינות מלחמה משוריינות, אם כי בעצלתיים. פרוץ מלחמת האזרחים, ובייחוד הידיעה כי צי הקונפדרציה עוסק בהשלמת ספינת מלחמה משוריינת, ה'מרימק' (Merrimack, ולאחר מכן 'CSS וירג'יניה'), שינו את גישת צי האיחוד, וגם הכספים הדרושים הוקצבו בהתאם, על ידי הקונגרס האמריקני.
מלחמת האזרחים האמריקנית
'מוניטור' תוכננה על ידי ג'ון אריקסון (Ericsson), מהנדס מכונות אמריקני ממוצא שוודי, ב-1861, והוא זה שגם העניק לה את שמה ('מתריע'). הספינה, אשר הושקה בתחילת 1862, ונמסרה לצי האיחוד, נועדה לשירות במים רדודים, בעיקר לצורך הסגר ימי על מדינות הדרום, ונבנתה ללא תורן, כך שצלליתה תהווה מטרה קטנה ככל האפשר, ואכן, הספינה בלטה רק כמה עשרות ס"מ מעל המים. חימוש הספינה כלל שני תותחים על צריח מסתובב, חידוש לאותה תקופה. הספינה שוריינה בלוחות פלדה, והייתה אחת הראשונות להתקנת מיגון מסוג זה בהיסטוריה. הופעתה הראשונה בזירה הייתה בקרב המפטון רודס. במהלך המלחמה בנה הצי האמריקני עשרות ספינות מסוג זה.
סוף המאה ה-19
אריקסון, שחזר לשוודיה, פיתח סוג זה של ספינות גם בארץ מוצאו. לאחר מלחמת האזרחים, מדינות אירופיות נוספות אימצו מודל זה של ספינות עבור צייהן. אלה קיבלו אף הן את השם 'מוניטור' כשם גנרי לסוג ספינות זה. בהמשך המאה ה-19 עשו המתכננים מאמץ להתגבר על חיסרון בולט של המוניטורים דאז: מוגבלותם בים הפתוח. לפיכך, הם הגביהו את החלק הבולט מעל פני המים, ואגב כך, את צלליתה של הספינה. למרות זאת, כלי השייט, אשר נתקבל כתוצאה ממאמצים אלה, עדיין היה בלתי מתאים לשיט בים הפתוח. לקראת סוף המאה הפעילה ארצות הברית מספר מוניטורים במלחמת ארצות הברית–ספרד. אלה הופעלו הן בלחימה בפוארטו ריקו, הן בלחימה באיי הפיליפינים.
ואסקאר
הבולטת שבין הספינות מסוג 'מוניטור' נבנתה על ידי הבריטים, נמכרה לצי של פרו וקיבלה את השם. ואסקאר התגלתה כיעילה ביותר בשרות המורדים בקרב פאקוצ'ה (Pacocha, 1877), אשר נלווה לניסיון הפיכה באותה ארץ. צחוק הגורל הביא לכך שהמוניטור הפרואני ספג עשרות פגיעות מספינות בריטיות, דווקא, אשר התערבו בסכסוך הפרואני, ואף אחת מהן לא שיתקה את הספינה. הספינה נתפסה מחדש על ידי ממשלת פרו, ולחמה כנגד צ'ילה במלחמת האוקיינוס השקט. במהלך המלחמה היא נלכדה על ידי הצי של צ'ילה, והפנתה את תותחיה כנגד הפרואנים. בין היתר לחמה ואסקאר כנגד מוניטור פרואני.
מלחמת העולם הראשונה
המוניטורים הראשונים אשר נטלו חלק במלחמת העולם הראשונה היו אלה של הצי של אוסטרו-הונגריה, באשר מהלך הפתיחה של המלחמה היה הפגזת סרביה, כולל בלגרד, על ידי ספינות נהר נושאות תותחים. אותם מוניטורים לקחו חלק בהמשך הקרבות בבלקן. חלק מאותם מוניטורים ניתנו כשלל מלחמה למדינות הבלקן לאחר התפוררות האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולעיתים המשיכו בשירותן עד מלחמת העולם השנייה, כולל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הבריטים פיתחו ספינות, אותן כינו 'מוניטור', לצורך הרעשת חופים מטווח קצר. באוניות אלה הושם דגש על כוח האש ועל היכולת להתקרב לחוף, על חשבון המיגון, כך שלמעשה, הכינוי 'מוניטור' עבר הסבה משמעותית בהשוואה לפיתוח המקורי. המאפיינים שנותרו מן ה'מוניטור' המקורי היו יכולת מוגבלת של שיט בים הפתוח יחד עם התאמה רבה יותר לשיט במים רדודים (ולפעמים נהרות), איטיות, וכן כוח אש רב. אלה היה למעשה פלטפורמות שטות לנשיאת תותחים, לעיתים כאלה אשר הוסרו מספינות שהושבתו או פורקו, בנייתן הייתה זולה, וכדי שיהיו יציבות, רוחבן היה גדול יחסית לאורכן בהשוואה לספינות אחרות. למוניטורים הבריטיים היה חלק חשוב יחסית בייצוב האגף השמאלי (המערבי) של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה בעת המרוץ אל הים. בהמשך המלחמה, סוג אחד של מוניטור, ממוגן כנגד טורפדו, נבנה בידי הבריטים לצורך פטרול בשני צידי תעלת למאנש. מדי פעם נטלו המוניטורים חלק בהפגזת מטרות סמוכות לחוף או בשפכי נהרות, וכן הועברו כמה מהם לזירת הים התיכון. אלה נטלו חלק במערכת גליפולי, בחזית יוון במלחמת העולם הראשונה ובקרב עזה השלישי, למשל. סמוך לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הופעלו מוניטורים נגד הסובייטים במסגרת התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, בכלל, ובמסגרת המערכה הבריטית בים הבלטי (1918–1919), בפרט.
בארצות הברית, בה הופעל לראשונה סוג זה של ספינות, נטלו המוניטורים תפקיד שולי במלחמה, למשל, כספינות אספקה לצוללות. לאחר תום מלחמת העולם נעשה שימוש דומה גם במוניטורים הבריטיים ששרדו.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה הפעילו הבריטים מוניטורים למשימות דומות לאלה של המלחמה הקודמת: הפגזת חופים ופעולה בשפכי נהרות. הבריטים הפעילו את המוניטורים ששרדו את מלחמת העולם הראשונה, והתקינו תותחים מספינות שהוצאו מהשירות כדי לבנות חדשים. מוניטורים פעלו כסיוע חופי עבור הארמייה השמינית, בסיוע אש עבור הפלישה לנורמנדי וכן בשפך הסכלדה לאחריה. בנוסף, הסובייטים הפעילו מוניטורים לצורך לוחמת נהרות.
מלחמת וייטנאם
במלחמת וייטנאם תפסה לוחמת נהרות חלק חשוב. לפיכך, נודע מקום לא מועט למוניטורים, אשר סוג לוחמה זה התאים להם במיוחד. המוניטורים לצורך הלחימה בווייטנאם נבנו על בסיס ספינות נחיתה אשר שרדו מימי מלחמת העולם השנייה, אשר אף להן הייתה יכולת פעולה במים רדודים. רוב המוניטורים הללו נפלו בסופה של מלחמת וייטנאם בידי הקומוניסטים, לאחר שהאמריקנים פינו את זירת הלחימה.
קישורים חיצוניים
מוניטור בריטי ממלחמת העולם הראשונה (M33) ששרד ונשמר עד ימינו:
ההיסטוריה של M33:
המוניטורים הבריטיים מטיפוס 'ארבאס' (Erebus):
מוניטורים במוזיאון אמריקני:
בית הספר לקולנוע יהודי
תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי הוא בית ספר מקצועי ללימודי קולנוע, כתיבה ומשחק. בית הספר הוקם בשנת תשס"ז ביד בנימין על ידי הרב שמואל טל, במטרה לקדם את השימוש בכלי המדיה הקולנועית ככלי לקידום ערכי היהדות והפצתם, ברמה מקצועית גבוהה. על יד בית הספר פועל בית הפקות שהתפרסם בעיקר בזכות שני סרטים שהפיק: זוהר הרקיע וקשר חופשי.
פעילות
בית הספר מפעיל תוכניות לימודים בהפרדה לגברים ולנשים ביישוב יד בנימין. התחומים הנלמדים בבית הספר הם בימוי, צילום, תסריטאות, הפקה ועריכה, במסלול קולנוע, וכן כתיבה ומשחק במסלולים ייעודיים. הלימודים בבית הספר (כמו גם פעילות בית ההפקות) מתקיימים תוך הקפדה על גדרי הצניעות וערכי התורה, בליווי רוחני והלכתי של ראש המוסדות הרב שמואל טל.
לבית הספר כ-300 בוגרים. בוגרי בית הספר השתלבו בתעשיית הקולנוע היהודי, ובין השאר עובדים בערוץ מאיר, ערוץ אורות וערוץ הידברות (- נוהל בעבר על ידי בוגר בית הספר, זאביק הראל).
כמה מסרטי הגמר של הסטודנטים זכו בפרסים, ביניהם הסרט "בחמימותה של אש קודש" על האדמו"ר מפיאסצ'נה, מאת הרב זאביק הראל, זכה בתחרות הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2008; והסרט "בין כתום לשחור" מאת יעקב גרינשטיין, זכה בפרס פיתוח לסרט התיעודי בפסטיבל קולנוע דרום לשנת 2016.
מבנה
בשנת תשע"ה עבר בית הספר לקמפוס חדש ומאובזר ביד בנימין, הקרוי על שמו של הפילנתרופ צבי מיתר.
בית ההפקות
בשנת תש"ע הקים בית הספר בית הפקות. בית ההפקות הפיק עד כה עשרות סרטים וסרטונים, ועובד בשיתוף פעולה עם גופים וארגונים שונים, כמו הרמב"ם היומי, מדרשות ועוד. בית ההפקות התפרסם בזכות שני סרטים באורך מלא שהפיק, וזכו לפרסום רב בכל הארץ: זוהר הרקיע, שנכתב ובוים על ידי בוגר בית הספר, אליהו בנימין; וקשר חופשי, שנכתב ובוים על ידי כמה מבוגרי בית הספר.
רחל ברכות
רחל בּרכות (נהגה: "רוֹחל בּרוֹכֶס"; בכתיב יידיש סובייטי: ראכעל בראָכיס, ראכל בראָכעס; 23 בספטמבר 1880, מינסק – 1942, גטו מינסק) הייתה סופרת יידית.
ביוגרפיה
רחל ברכות נולדה ב-1880 במינסק למשפחה ענייה. היא נתחנכה על ידי אביה וולף, שהיה משכיל וכתב חיבורים בעברית, אך מעולם לא פרסם את עבודותיו. בגיל תשע היא כבר יכלה לקרוא בקלות את התנ"ך ואת חיבוריו של מאפו. בהיותה בת תשע נפטר אביה, והיא נאלצה לצאת לעבוד. היא עבדה בתור תופרת, ועובדה זו עתידה הייתה להתבטא מאוחר יותר, בחיבוריה. היא לימדה את מקצועות התפירה במינסק, בבית ספר לבנות.
היא הושפעה מסופרי היידיש הסוציאליסטיים אברהם רייזן ואברהם ליסין.
היא הייתה נשואה לרופא שיניים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היא ומשפחתה גרו בכפר ליד סראטוב, וחזרו למינסק רק ב-1920.
היא נרצחה בגטו מינסק ב-1942.
כתיבתה
פרסמה בעיתון "דער יוד" את סיפורה הראשון, "יענקעלע", שנכתב כשהייתה בת 16. בהמשך פרסמה שני סיפורים נוספים באותו עיתון. כמו כן פרסמה את סיפוריה בירחון "די צוקונפט" ובעיתון "דער פריינד", ששימש מאוחר יותר כביתה הספרותי.
רחל ברכות הייתה ראשונה מבין סופרות יידיש שכתבה באורח סדיר בעיתון. הירש רלס תרגם חלק מיצירותיה לרוסית.
כל כתביה היו אמורים לצאת לאור בשני חלקים במינסק ב-1941, אך עם פלישת הנאצים לברית המועצות נהרס בניין בית הדפוס.
רויאל האלי גזיאנטפ
גזיאנטפ בויוקשיר בלדייסי ספור קלוב (בטורקית: Gaziantep Büyükşehir Belediyesi Spor Kulübü) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר גזיאנטפ, המתמודדת בליגת העל הטורקית וביורופקאפ.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2007 כשהערייה לקחה תחת חסותה את הקבוצה המקומית (גזיאנטפספור) שהייתה בליגה הטורקית השלישית, והתמודדה שנים ארוכות בליגה השנייה. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה החלה חברת השטיחים "רויאל האלי" לאמץ את הקבוצה, שסיימה במקום התשיעי בטבלה ולא השתלבה בסדרות הפלייאוף.
במסגרת אירופאית
הקבוצה מארחת לעיתים באולם הקטן קאמיל אוצ'ק המכיל 2,500 מקומות. ולעיתים באולם הגדול סהינביי ארנה המכיל 6,400 מקומות.
ישראלים (כתב עת)
ישראלים הוא כתב עת מדעי דו-לשוני (עברית ואנגלית) היוצא לאור על ידי מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והמסלול ללימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. ישראלים הוא כתב עת שפיט הפועל באמצעות ביקורת עמיתים, הוא נערך על ידי חוקרים צעירים ומשמש במה לפרסום ביכורי מחקר מישראל ומהעולם. כתב-העת מפרסם מאמרים הנוגעים לתחום של לימודי מדינת ישראל בדיסציפלינות שונות: היסטוריה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, ספרות, לימודי תרבות, משפטים ועוד.
כתב העת יוצא לאור החל משנת 2007 והוציא עד כה לאור תשעה גיליונות. בראשית דרכו לווה כתב העת על ידי טוביה פרילינג, בהמשך על ידי אבי בראלי וכיום על ידי עופר שיף, עורכו נכון לשנת 2019 הוא עדי שרצר.
ג'ניפר הנסי
ג'ניפר הנסי (באנגלית: Jennifer Hennessy; נולדה ב-1970) היא שחקנית אנגלייה המוכרת ממגוון תפקידים בטלוויזיה שהבולט בהם הוא בדמות גברת ברייזנדייל בסדרת הדרמה "Lilies" של ה-BBC.
ביוגרפיה
הנסי נולדה בשם ג'ניפר הייז בעיר סטוקפורט שבצ'שייר. היא למדה שלוש שנים בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" וסיימה את הלימודים ב-1992. הנסי הופיעה בתפקידים שונים בתיאטרון וכן בטלוויזיה. בין הדמויות שגילמה היו ג'וד בסדרה "המשרד", ג'ולי שונאת הגברים בפרק "Fockin Mokky Bokka" מתוך הסדרה "שתי בירות וחבילת צ'יפס", וב-2007 שיחקה בדמות ואלרי ברניגן (אשתו של תומאס קינקייד ברניגן בגילומו של ארדל או'הנלן) בפרק "Gridlock" של הסדרה "דוקטור הו. ב-2008 שיחקה בתפקיד וטרינרית בקומדיה "Pulling" של ערוץ BBC3, וב-2011 השתתפה במיני-סדרה "סאות' ריידינג".
כילדה הייתה הנסי חברה במקהלת הילדים של בית הספר סנט ויניפרד (St Winifred's School Choir). ב-1980 הגיע השיר "There's No-one Quite Like Grandma" בביצוע המקהלה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
הנסי הופיעה בשני פרקים בסדרה הבלשית "סקוט וביילי" של רשת ITV. היא גילמה את גברת פארל שבנה רצח והיא נכלאה באשמת סיוע לעבריין.
עוד כיכבה הנסי בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" של ערוץ BBC One המבוססת על דמויות מספריו של צ'ארלס דיקנס. היא גילמה את אמילי קרצ'יט דמות מהנובלה "מזמור חג המולד".
אדיגייסק
אדיגייסק (ברוסית: Адыге́йск, באדיגית: Адыгэкъалэ) היא עיר ברוסיה, ברפובליקת אדיגיה שבצפון הרי הקווקז. היא שוכנת לחופו הדרומי של מאגר המים של קרסנודאר.
העיר הוקמה ב-1969 כדי לאכלס את תושבי הכפרים שהוצפו בעקבות הקמת מאגר המים. בין 1976–1992 שמה של העיר היה טאוצ'ז'סק (ברוסית: Теучежск).
מאר-א-לאגו
מאר-א-לאגו (באנגלית: Mar-a-Lago, מספרדית: "מהים עד האגם") הוא בית נופש בפאלם ביץ', פלורידה, בבעלותו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, משנת 1985.
היסטוריה
האתר הוקם בין 1924-1927 על ידי מארג'ורי מריוות'ר פוסט. האחוזה מכילה 128 חדרים ומשתרעת על שטח של 5.8 דונם. היא כוללת את מועדון מאר-א-לאגו שהוא מועדון סגור לחברים אשר מכיל חדרי אירוח, ספא, ומתקנים אחרים בסגנון בתי מלון.
לפני מותה ב-1973, הורישה פוסט את הנכס לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, בתקווה שניתן יהיה להשתמש באחוזה בעת ביקורים ממלכתיים, שיתקיימו באזור, או כמקום בו ישהו נשיא ארצות הברית וצוותו במשך תקופות ממושכות במהלך עונות החורף. אולם מכיוון שהעלויות שהיו כרוכות בתפעול הנכס היו גבוהות, הוחזר הנכס לבסוף לקרן פוסט בשנת 1981.
האחוזה היא השנייה בגודלה במדינת פלורידה והאחוזה ה-20 בגודלה בארצות הברית כולה.
בבעלות דונלד טראמפ
בשנת 1985 רכש את האחוזה איש העסקים דונלד טראמפ. אשתו אז, איוונה טראמפ, הייתה אחראית על ניהול הנכס. טראמפ המשיך להחזיק בבעלותו את האחוזה לאחר שני הגירושין שעבר. למשפחת טראמפ אזור מגורים פרטי בשטח סגור באחוזה.
במהלך כהונתו כנשיא ארצות הברית, ביקר טראמפ לעיתים קרובות באחוזה. האחוזה שימשה גם לאירוח פגישות שהתקיימו בין הנשיא טראמפ למנהיגים בינלאומיים, כולל ראש ממשלת יפן שינזו אבה ונשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג.
החל מנובמבר 2019, זהו ביתו הפרטי הקבוע של טראמפ, אליו עבר ממגדל טראמפ במנהטן.
ב-8 באוגוסט 2022 הודיע טראמפ כי סוכני ה-FBI פשטו על האחוזה בחשד שנמצאים שם חומרים מסווגים מהבית הלבן.
יוסי ברודני
יוסף (יוסי) ברודני (נולד ב־15 בינואר 1971) הוא ראש העיר גבעת שמואל משנת 2008.
גראונד פורס 1
גראונד פורס 1 (מאנגלית: Ground Force One) הוא שם קוד לא רשמי לאוטובוסים המשוריינים המשמשים להסעת נשיא ארצות הברית ומכובדים אחרים.
יוסי ברודני
ביוגרפיה
נולד בעיר חדרה לאנשי חינוך. היה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא ובהמשך מדריך ולמד במדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. לאחר שנתו הראשונה במסלול פרש ממנו והתגייס לשירות מלא בחטיבת הצנחנים, בה נעשה מפקד מחלקה ובהמשך מפקד פלוגה מסייעת בגדוד 202 בדרגת רב־סרן. בשנת 1996 השתחרר מצה"ל, ולמד תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בנדל"ן במכללת נתניה. ניהל חברת בנייה.
גראונד פורס 1
השירות החשאי של ארצות הברית השתמש בעבר באוטובוסים שכורים כחלק מהרכב הנשיאותי אך עם התאמה מאובטחת במידת הצורך.
יוסי ברודני
ביוגרפיה
בין השנים 2003–2008 היה יו"ר הדור הצעיר של המפד"ל וחבר מועצת העיר גבעת שמואל. בשנת 2008 ניצח את ראש העיר הקודם זמיר בן ארי ונבחר לראשות העיר. עם היבחרו לראשות העיר עזב את המפד"ל והתפקד למפלגת השלטון הארצית – הליכוד. בנובמבר 2013 נבחר בשנית לראשות העיר ללא מתחרים ובאוקטובר 2018 נבחר בשלישית ברוב של כ־60% מול שלושה מתחרים.
שראם
{{פירושונים|
יוסי ברודני
ביוגרפיה
בפברואר 2019 היה מועמד מוביל לראשות מפלגת הבית היהודי, אך לבסוף בחרה המועצה הציבורית לתפקיד את הרב רפי פרץ. לקראת הבחירות לכנסת ה-25, חזר ברודני מחברותו בליכוד לגלגולו החדש של המפד"ל – הבית היהודי, ובהמלצת יו"ר המפלגה חגית משה, אשר בחרה שלא להתמודד לכנסת, מרכז המפלגה בחר בו, להובלת רשימת המפלגה בבחירות. המפלגה התמודדה עם ימינה בראשות איילת שקד וברודני הוצב במקום ה־2 ברשימה המאוחדת.
גראונד פורס 1
באוגוסט 2011 הציג השירות החשאי תוספת קבועה חדשה לצי הממשל הפדרלי, בתחילה שימש את ברק אובמה בקמפיין הבחירות של אובמה לקראת הבחירות לנשיאות ב-2012. האוטובוס היה דגם X3-45 VIP 3 ותוכנן על ידי חברת המומחים Prevost Car שיושבת בקוויבק שבקנדה, ואז הותאם על ידי חברת המאמנים האחים המפיל שהיא יושבת בנשוויל אשר בטנסי. כל אחד משני האוטובוסים שנקראים "גראונד פורס 1" עלו 1.1 מיליון דולר.
שראם
ראו גם
}}
יוסי ברודני
ביוגרפיה
במרץ 2013 נבחר לרשימת מאה המשפיעים במגזר הדתי-לאומי של מקור ראשון.
לשכת המסחר הבין-לאומית
לשכת המסחר הבין-לאומית (באנגלית: International Chamber of Commerce; בצרפתית: Chambre de commerce internationale; בספרדית: Cámara de Comercio Internacional; בראשי תיבות: ICC) היא ארגון בין־לאומי שנועד לקידום עסקים, השקעות וסחר בין־לאומי על ידי הורדת חסמים למעבר חופשי של הון, סחורות ושירותים בין מדינות. הגוף נוסד ב-1919, מקום מושבו בפריז והוא מהווה ארגון גג עולמי ללשכות מסחר לאומיות (בישראל: איגוד לשכות המסחר). הארגון פועל בשיתוף פעולה עם האו"ם ועם ארגון הסחר העולמי. סיסמת הגוף "World Peace Through World Trade" ("שלום עולמי דרך מסחר עולמי") נטבע על ידי תומאס ווטסון, שהיה נשיאו.
יוסי ברודני
חיים אישיים
נשוי לעינת, מורה, ואב לארבעה ילדים.
גראונד פורס 1
האוטובוס השני שימש את המועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, מיט רומני במהלך הקמפיין לקראת הבחירות לנשיאות ב-2012 כנגד הנשיא המכהן, אובמה וסגנו, ג'ו ביידן.
לשכת המסחר הבין-לאומית
אחד מהגופים המרכזיים בלשכה הוא, לבירור עתירות בסכסוכים עסקיים בין־לאומיים.
דן לירי
דן לירי (באירית: Dún Laoghaire, נקראת גם Dunleary) היא עיר נמל פרוורית, השוכנת במזרח אירלנד כעשרה קילומטרים דרומית לבירה דבלין. העיר משמשת כבירת מחוז דן לירי-ראת'דאון.
בעברה הייתה דן-לירי נמל מרכזי בין אירלנד לבריטניה הגדולה. בין השנים 1821-1920 כונתה העיר קינגסטאון (Kingstown).
הכברי
הכברי (בצרפתית: Le Cabri) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר אשר יוצרה על ידי מפתח הדגם Marcel Cabon בין השנים 1924–1925 בצרפת.
"Cyclecar"
"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
כוחות האוויר והחלל של רוסיה
כוחות האוויר והחלל של רוסיה (ברוסית: Воздушно-космические силы, בראשי תיבות: ВКС) הוא חיל בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהוקם באוגוסט 2015 על מנת לאגד את חיל האוויר הרוסי וחיל החלל הרוסי תחת גוף אחד. החיל הפך למבצעי ב-1 באוגוסט 2015.
היסטוריה
כוחות האוויר והחלל נוסדו לאחר כמה ניסיונות קודמים להקים גוף שיאחד תחת פיקוד אחד את חיל האוויר, חיל החלל וכוחות ההגנה האווירית. ברם, הניסיונות הראשונים בשנת 2009 ובדצמבר 2011 איגוד תחת קורת גג אחת את חיל החלל הרוסי ואת חילות ההגנה האווירית ולא כללו את חיל האוויר.
לאחר מינויו של סרגיי שויגו לתפקיד שר ההגנה של רוסיה קודמה תוכנית להקמת כוחות האוויר והחלל בצעד שנועד לייעל את פעילות חיל האוויר הרוסי, חילות ההגנה האווירית וחיל החלל והפעלתם תחת פיקוד מבצעי מאוחד.
טבילת האש הראשונה של הכוחות הייתה בעת המבצע הרוסי בסוריה מספטמבר 2015.
משימות
כוחות האוויר והחלל מבצעים שלל משימות, לרבות:
חיל האוויר
חיל האוויר (ברוסית: Вое́нно-возду́шные си́лы ) הוא חיל אווירי שמטרתו לספק את ההגנה והתמיכה האווירית עבור צבא רוסיה
חיל החלל
חיל החלל (ברוסית: Косми́ческие войска́) הוא סוכנות החלל הצבאית האחראית לניטור איומים מהחלל וביצוע שיגורים לחלל לצרכים צבאיים.
כוחות נ"מ
הכוחות נגד טילים ומטוסים (ברוסית: Войска противовозду́шной и противораке́тной оборо́ны) הם חיל נ"מ של רוסיה. בשנים 1992–1997 פעל כחיל עצמאי השווה ברמתו לחיל האוויר.
פיקוד
מפקדי כוחות האוויר והחלל מונו לראשונה בצו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מספר 394 מה-1 באוגוסט 2015.
I Miss You (שיר של אדל)
I Miss You (בעברית: אני מתגעגעת אליך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. הוא יצא לאור עם פרסום האלבום 25 כרצועה השלישית. השיר פורסם בפלטפורמת הספוטיפיי וצבר כ-104 מיליון השמעות.
ביקורות
אל השיר הופנו ביקורות חיוביות. אתר האינטרנט NPR שיבח את אדל על תהליך הכתיבה של "I Miss You" ואף השווה אותו ללהיט "Back to Black" של איימי ויינהאוס. הוא ציין לטובה גם את צלילי התופים שהוסיף מפיק השיר פאוול אפוורת'. האתר Vox טען כי "I Miss You" הוא אחד מהשירים הבולטים באלבום, בזכות צלילי התופים בו וקולות הליווי המעומעמים.
קנטו (סיציליה)
קַנטוֹ (באיטלקית: Canneto, או לעיתים גם Canneto di Caronia) הוא כפר קטן בן פחות מ-200 תושבים (נכון ל-2017) הנמצא ליד העיירה קרוניה (Caronia) שבמחוז מסינה, בצפון סיציליה. פירוש השם "קנטו" באיטלקית הוא "סבך קנים".
הכפר התפרסם בשל שורת בעירות ספונטניות מסתוריות שאירעו בו החל מדצמבר 2003.
גאוגרפיה
הכפר ממוקם בצפונה של סיציליה, לחוף הים הטירני, על הכביש המהיר 113, מסינה - פלרמו - טרפאני. הוא מרוחק כ-10 ק"מ מן העיירה קרוניה, כ-105 ק"מ מפלרמו וכ-125 ק"מ ממסינה. מסילת הברזל מסינה - פלרמו חוצה את הכפר, אך הרכבת אינה עוצרת בו.
אירועי 2005 - 2003
הכפר התפרסם לראשונה בשל סדרה של כ-400 בעירות ספונטניות לכאורה, שהתרחשו בו ללא הסבר נראה לעין, במהלך מספר חודשים, מסוף דצמבר 2003 עד מרץ 2004. בין השאר דווח על 92 התלקחויות של מכשירי חשמל ביתיים, שגרמו לשריפות בבתים, כאשר חלק מהמכשירים התלקחו למרות שלא היו מחוברים לרשת החשמל. לאחר מכן, החלו לעלות באש גם מזרנים שהיו בהם קפיצי מתכת, כיסאות, מעטה הבידוד של צנרת החשמל, צנרת המים, מכוניות, ושורה ארוכה של חפצים נוספים, בדרך כלל, אף כי לא תמיד, כאלה שחלק לפחות ממרכיביהם, מתכתי. ב-5 בפברואר 2004 הורה ראש עיריית קארוניה, בתיאום עם גופי ההגנה האזרחית על פינוי תושבי הכפר למלון בסמוך לעיירה.
השריפות שככו לזמן מה, אך ב-16 במרץ החלו שוב, כאשר הפעם נוספו להן גם תופעות כמו "השתוללות" פתאומית של מצפנים, התרוקנות פתאומית של מצברים וסוללות, הפעלה פתאומית ספונטנית של מערכת הנעילה המרכזית של כלי רכב, צלצולי טלפון נייד ללא שיחה, ועוד. חלק מהתופעות אירעו לנגד עיני הכבאים, השוטרים ושאר הגורמים הרשמיים, כמו גם עיתונאים ומדענים שהגיעו לכפר לצורך בדיקת וסיקור האירועים. חלקן צולמו ממש בעת התרחשותן.
אירועי השריפות שככו שוב והפעם למשך מספר חודשים, עד כדי כך, שביוני 2004 שבו התושבים לבתיהם. אלא שאז, באוקטובר 2004 החלו שוב אירועי שריפות, שהיו מלווים גם בפיצוצי צינורות מים ביתיים. התושבים פונו שוב מבתיהם, והפעם נמשכה היעדרותם עד יוני 2005.
השערות וניסיונות הסבר
קנטו נמצאת במרחק של 55 קילומטרים ממערב להר הגעש אטנה, השוכן במזרח סיציליה, וכן מדרום מערב להרי הגעש סטרומבולי ווולקנו באיים הליפאריים. סיציליה כולה חוותה רעידת אדמה במגניטודה של 5.6 בשנת 2002 שגרמה לנזק כבד בפלרמו. עובדות אלה העלו את החשד שמקורן של השריפות בפעילות געשית או סייסמית כלשהי.
באופן ספציפי יותר היה מי שהציע שמקור התופעות ב"סתימה" בהר הגעש אטנה, הגורמת לזעזועים ולתופעות שאירעו בקנטו. על פי ההסבר, ייתכן שבאותה רעידת אדמה שפגעה בפלרמו כשנה לפני האירועים בכפר, או אולי בלי קשר אליה נסתם לוע הר הגעש בגוש לבה מוצק, דבר שגרם ללבה שבתוכו לזרום לכיוונים שונים, קילומטרים רבים מתחת לפני האדמה, לרבות מתחת לכפר. הלבה שזרמה מתחת לכפר פלטה מן הסתם גזים בעירים שונים, או אולי "ענן חשמלי", אשר גרמו לבעירות הספונטניות של חומרים דליקים בכפר.
השערה אחרת, דומה במקצת תלתה את הסיבה לאירועים בהצטלבות של קווי שבר גאולוגיים המצויה מתחת לכפר. הוכחה אפשרית לכך הוצעה מהימצאותן של בועות מים המשתחררות על קרקע הים סמוך לכפר, לדברי צוללים באזור.
טכנאים של חברת האנרגיה "אנל" (ENEL), המספקת את החשמל לכפר, יחד עם טכנאי תקשורת בחנו את כבלי החשמל והתקשורת בכפר, אך לא מצאו משהו שיסביר את ההתלקחויות. כן התגלה, שהכבלים נחרכו מן החוץ פנימה, ולא מבפנים החוצה כפי שהיה קורה אילו מקור ההתלקחות היה הכבלים עצמם. מכל מקום, בשל החשש כי השריפות אירעו כתוצאה מבעיות ברשת החשמל נותק הכפר מן הרשת, אך השריפות לא פסקו וגם ההסבר הזה נשלל. עם זאת, ההסבר התולה את התרחשותן של השריפות באירועים אלקטרומגנטיים הביא לכך שהומלץ להרחיק מסביבת הכפר את פסי הרכבת, להחליף את מיקומם של כבלי החשמל ולתקן את כל המערכות החשמליות מעל ומתחת לקרקע באזור הכפר. כל ההמלצות בוצעו, אך התופעה נמשכה.
הסבר בהקשר דומה, כי סערות שמש גרמו להתפרקויות חשמליות שהביאו לשריפות נשלל אף הוא.
הסבר אחר ניסה להיתלות ולקשור את התופעות הללו בכדורי אש, שתושבים בכפר טענו שראו עולים כביכול מהים, סמוך לתחילת האירועים בכפר עצמו.
ניסיון הסבר נוסף הגיע מויצ'נצה, ליד ונציה, שם אירעו ב-1989 אירועים דומים, כמו התלקחויות של לוחות חשמל והבהובים של אורות מכוניות. הטענה הייתה שמקורן של התופעות שם היה במחנה צבאי של נאט"ו, הנמצא ליד העיר. הטענה הזו המשיכה וגרסה שנעשה על ידי נאט"ו שימוש בתדר שהשפיע על הסביבה. אחרים טענו שמקור השריפות הוא בניסויים סודיים של צבאות באזור, מכיוון שאוניות של ברית נאט"ו ושל צי ארצות הברית נוהגות לקיים אימונים נרחבים בים הטירני. לפי טענה זו, ממשלת איטליה טייחה את הפרשה, ומכיוון שהדו"ח המלא לא נחשף לא ניתן לגלות את האמת. אחת מן הראיות לכאורה לכך שמקורן של השריפות הוא בפעילות צבאית, נסמכה על תקרית שבה התרסק מטוס נוסעים אל הים הטירני ביוני 1980 וכל נוסעיו נהרגו. בית המשפט העליון באיטליה פסק שסיבת ההתרסקות הייתה טיל שנורה ממטוס צרפתי, כלומר פעילות צבאית, ומכאן לפי השערה זו, שגם מקורן של השריפות בקנטו בפעילות צבאית. מעבר לעובדה שמדובר בתאוריית קשר, היא אף נשללה לחלוטין כשהסתבר שקיים דו"ח מיוחד מאוגוסט 1932, שהוזמן על ידי הצי האיטלקי ושמצא חריגות אלקטרומגנטיות מוזרות, הבאות מכיוון זהה בים, מצפון לכפר, כבר אז, כשכלי נשק מוזרים שכאלה וניסויים צבאיים סודיים מסוג זה וודאי לא יכלו להיות קיימים וגם ארגון נאט"ו עדיין לא נוצר.
עוד השערה הזכירה מאמר שהתפרסם ב-1932 בכתב עת מדעי איטלקי, ובו ראיה לכאורה לקשר בין האירועים בקנטו לישויות חוצניות. למעשה, המאמר מזכיר תופעות של שדות מגנטיים וגיאומגנטיים באיטליה ותו לא.
ולבסוף, כרגיל במקרים מעין אלה, היו מי שטענו שמדובר במעשי שטן והסברים מיסטיים נוספים.
חקירות ממשלתיות
ב-11 בפברואר 2004 הורה התובע המחוזי על פתיחת חקירה פלילית סביב אירועי השריפות. זו בחנה כיוונים שונים אך לא גילתה דבר. ב-29 באפריל 2005 מינתה ממשלת איטליה צוות מחקר רב תחומי חדש לבחינת התופעות בקנטו. הצוות כלל כימאים, פיזיקאים ומומחים לגיאומגנטיקה, ופעל בשיתוף פעולה עם חיל האוויר האיטלקי, הצי האיטלקי, המשטרה האיטלקית, חברת האנרגיה ENEL, משרד התקשורת האיטלקי, חברות הרכבת והמוסד הלאומי לגיאופיזיקה ווולקנולוגיה של איטליה. את פעולת הוועדה ריכז נציג של גוף ההגנה האזרחית של סיציליה.
הצוות בחן לא רק את קנטו אלא את כל האזור, במטרה לגלות גורמים טבעיים או מלאכותיים שעלולים להשפיע על האזור. הופעלו טיסות צילום במטוסים צבאיים מעל האזור, וכן טיסות מסוקים שנשאו ציוד לגילוי שדות אלקטרומגנטיים, מכשירי מכ"ם לסריקת האזור, ומיכשור לגילוי אותות רדיו. ספינת מחקר הפליגה לאורך החוף, ונשאה ציוד לבדיקת ההרכב הכימי של מי הים והשדה המגנטי.
במהלך עבודת הצוות לא התרחשו שריפות בעיירה, אך מחוץ לכפר, על ההרים הסמוכים, נמצאו שתי חלקות עשב שרופות, שנראו בצילום אווירי כאילו הן מחוברות בקו ישר מהים, דרך הכפר אל ההרים. השערת החוקרים הייתה כי פרץ של גלים אלקטרומגנטיים עבר דרך הים, אחריו דרך העיירה ואז המשיך אל ההרים הסמוכים. תופעות מוזרות אחרות בהן נתקל הצוות: להבי רוטור שנפגעו מסיבה לא ברורה; גופים לא מזוהים שנראו בשמיים; אורות מעל הים ואורות שנעו במבנה מן הים ליבשה.
שלל תצפיות אלה זכה לכיסוי נרחב בכלי התקשורת והיו שכינו אותן עב"מים. על פי דיווח בגרדיאן כל האירועים התמקדו בשטח מלבני של 350 מטר על 70 מטר, המשתרע בתוך הכפר, בין קו החוף לבין מסילת הברזל ממסינה לפלרמו, העוברת במרכז הכפר (בכפר עצמו כאמור לעיל, אין תחנה).
באביב 2007 הופסקה עבודת הצוות, מסיבות ביורוקרטיות ותקציביות. היא חודשה למשך זמן קצר בחורף שלאחר מכן, לצורך גיבוש המסקנות והעיקרית שבהן הייתה שאין סיבות טבעיות שניתן לייחס להן את השריפות, וכי מקורן כנראה מלאכותי. הן נגרמו לפי המסקנות הללו על ידי פעימות אלקטרומגנטיות רבות עוצמה, שהגיעו מהים, כאשר הגורם לפעימות הללו הייתה מערכת טכנולוגית תעשייתית כלשהי, אין להוציא מכלל אפשרות מערכת נשק אלקטרומגנטי. הדו"ח לא פירט מה מקורה של מערכת זו ומי עומד מאחוריה.
אנשי אקדמיה שהגיבו למסקנה זו אמרו שהיא חסרת משמעות, שכן ישנם מקורות רבים לקרינה אלקטרומגנטית, אך קרינה בעוצמה שתוכל ליצור שריפות יכולה לנבוע רק מקרינת לייזר רבת עוצמה. גם במקרה כזה, טענו המבקרים, היה הגיוני יותר שהשריפות תהיינה מחוץ לבתים ולא בתוכם, כפי שאירע.
הצוות לא פרסם את הדו"ח שלו, לטענתם כדי למנוע ספקולציות ומניפולציות בתקשורת, אך ב-2007 פרסם עיתון באיטליה חלק מהדו"ח שהודלף. על פי פרסום זה הייתה מסקנת הוועדה כי ההסבר הסביר היחיד הוא שהשריפות נגרמו על ידי חוצנים, משום שמדובר בפליטות אלקטרומגנטיות רבות עוצמה שלא נגרמו בידי אדם והגיעו לרמה של 12 עד 15 ג'יגה ואט מסקנה לכאורה זו זכתה לפרסום רב.
ב-2008 החליט התובע המחוזי על סגירת התיק בנושא השריפות, וסיבתן יוחסה באופן סתמי ל"קרינה אלקטרומגנטית לא ידועה".
אירועי 2014
קרוב לעשר שנים לא התרחשו בכפר אירועים חריגים עד שביולי 2014 התחדשו לכאורה השריפות. עוצמתן הפעם הייתה רבה יותר ובתוך 18 שעות אירעו 48 התלקחויות בתוך הבתים, והתושבים נאלצו לישון בחוץ. חשד שמדובר באירועים של קצר חשמלי, נראה לא סביר מכיוון שלאחר האירועים ב-2004 הוחלפה, כזכור, כל תשתית החשמל בכפר. בסוף אוגוסט שוב פונו התושבים ואילו אירועי השריפה נמשכו עד כדי 50 שריפות בכל לילה.
הקרביניירי, כוח המשטרה הצבאית האיטלקי (המבצע גם תפקידי שיטור אזרחיים) החל לבחון את העניין והציב ארבע מצלמות זעירות ברחבי הכפר, שצילמו את הרחוב היחיד בו, לרבות הבתים שסביבו 24 שעות ביממה, למשך שמונה חודשים. הצילומים הראו בבירור שניים מתושבי הכפר, אב ובנו, המבצעים מעשי הצתה - בסך הכל תיעדו המצלמות יותר מ-40 אירועים כאלה. לדעת חוקרי הקרביניירי מטרת ההצתות הייתה פרסום: למשוך תשומת לב תקשורתית לכפר. חוקרי המשטרה גם הקליטו בסתר שיחות טלפון בין המציתים, שבהן שוחחו על ניסיון לקבל פיצוי על השריפות ולהעלות את העניין התקשורתי, כמו גם על דרכים להצית את השריפות.
פענוחם של אירועי 2014 בניגוד לאירועים עשר שנים קודם לכן הותיר את הדעות חלוקות: האם המציתים מ-2014 אחראים גם לגל השריפות הראשון, או שמא מדובר בחיקוי בלבד, שכלל אינו מעיד על המקור.
צליל דנין
צליל דנין (נולדה ב-17 ביולי 1988) היא זמרת יוצרת, מלחינה, פזמונאית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
דנין נולדה ביקנעם עילית. היא נכדתו של יחיא פנחס דנין, רב היישוב אליקים וממקימיו. למדה במגמת תקשורת, תיאטרון ומוזיקה בבית ספר תיכון אורט ע"ש יגאל אלון בעיר. במהלך לימודיה בתיכון, הקימה את להקת הרוק "החצר האחורית", איתם הופיעה במועדון הבארבי.
דנין ניהלה את קהילת האמנים "יפו קריאיטיב" עם היזם והבמאי אמנון רון, שהיה שותף ליצירות המוקדמות שלה.
בשנת 2012 השתתפה באלבום "השלישי" של מטרופולין, בו שרה את השיר "אתה גומר אותי", שהושמע בתחנות רדיו רבות, ואת השיר "לשחק עם הראש", שאותו כתבה והלחינה יחד עם עופר מאירי, היוצר והמפיק של הלהקה. דנין השתתפה בסיבוב הופעות לרגל ליציאת האלבום.
בשנת 2015 החלה לעבוד על המיני-אלבום, "Tzlil 3.1". הסינגל הראשון, "City Friends", שהופק על ידי יקיר בן טוב, הקרטל וטונה, פורסם באותה שנה. בשנת 2016 פרסמה את הסינגל "Oh My Love", שהיה ללהיטה הראשון, הושמע בתחנות הרדיו רבות ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
בשנת 2016 יצא הסינגל "ספרי תמה". השיר הופיע באלבום המחווה לשושנה דמארי "לשיר איתה" לציון עשור לפטירתה. סינגל נוסף, "יום אזכרה", נכתב על ידי הרב שלום שבזי. סבה, הרב יחיא פנחס דנין, הכיר לה שירים מתוך הדיואן. את מילותיו ערכה והלחינה דנין מחדש.
בשנת 2017 יצא הסינגל "בסיבוב", שאותו שרה עם טונה. השיר הופיע באלבומו טונהפארק. באותה שנה הוציאה את הסינגל "לא עובר לי", שהיה הראשון מתוך אלבום הבכורה "רעבה ועצבנית". באותה שנה הופיעה במצעד הגאווה בתל אביב עם רמיקס לשיר "Oh My Love". בהמשך השנה שיתפה פעולה עם הדי. ג'יי ינון יהל ומור אברהמי בסינגל בינלאומי "Naya", שהוציאו יחדיו וזכה להשמעות בתחנות ובמועדונים ברחבי העולם.
בשנת 2017 הופיעה בטקס פרסי אקו"ם וביצעה גרסת כיסוי לשירה של אסתר עופרים, "שדמתי", שכתב יצחק שנהר.
בשנת 2019 יצא הסינגל "אנא אנחנו" עם להקת הדג נחש שנכלל באלבומם "העשירי". באותה שנה יצא הסינגל "על הנייר", שיתוף פעולה עם הראפר שקל וטונה. השיר נכלל באלבומו של "שקל", "ילד פרפר".
בשנת 2019 יצא הסינגל השני, "כל מה שקורה", מתוך אלבום הבכורה, שיתוף פעולה עם הראפר והמפיק עטר מיינר. את הווידאו קליפ לשיר ביים הראפר טונה. סינגל שלישי מהאלבום "שיקרת לי" יצא אף הוא באותה שנה ואותו הפיק אריאל טוכמן. השיר הושמע בתחנות רדיו רבות ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
בשנת 2020 פורסם "העיר הזאת", הסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלה, אותו שרה יחד עם הזמר והשחקן רן דנקר.
דנין כתבה והלחינה את השיר "הקנאה" אותו ביצעה הזמרת נופר סלמאן. השיר נכלל באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה הישראלית "היורשת".
אלבום הבכורה של דנין, ששמו "רעבה ועצבנית", יצא לאור בסוף שנת 2021.
חיים אישיים
דנין מתגוררת ביפו.
מיס אסטוניה
מיס אסטוניה היא תחרות יופי שנתית באסטוניה.
התחרות נוסדה לראשונה בשנת 1923 על ידי חברת הקולנוע "סרט אסטוניה" במטרה למצוא שחקנית חדשה לתעשיית הסרטים במדינה.
בשנת 1925 התחרות אורגנה על ידי העיתון "Päevaleht".
בשנת 1931 הזוכה כמיס אסטוניה נבחרה לסגנית ראשונה למיס אירופה.
ב-1932 (בתחרות זו זכתה נדז'דה פידי הופמן) הופסקה התחרות וב-1988 חודשה בחזרה.
בשנת 1993 החלה אסטוניה להשתתף בתחרות מיס תבל, בנוסף המדינה שלחה נציגות גם לתחרויות מיס עולם ומיס הים הבלטי.
נציגות אסטוניה זכו 3 פעמים בתחרות מיס הים הבלטי (ליס טאפו בשנת 1992, אבה מריה לאאן בשנת 1995 וקאדרי ואליאוטס בשנת 1999).
שליאק
שליאק (מערבית الشلياق "שיליאק" – שמה של קבוצת הכוכבים) או β בנבל הוא כוכב משתנה לוקה בקבוצת הכוכבים נבל הנמצא במרחק של כ-950 שנות אור ממערכת השמש ומהווה אב-טיפוס לכוכבים משתנים לוקים, שבהם המרחק בין בני הזוג קטן והבהירות נראית הכוללת משתנה כל הזמן. בני הזוג מקיפים זה את זה כך שמישור ההקפה מתלכד עם קו הראיה מכדור הארץ ולכן בכל הקפה הם חוסמים זה את אורו של זה. בשל המרחק הקטן בין השניים, ההשתנות בבהירות נראית הכוללת היא רציפה, שלא כמו במקרה של אלגול בו הבהירות היא קבועה רוב הזמן עם ירידה קצרה בזמן הליקוי.
היסטוריה
שליאק נמצא בפינה הדרום-מערבית של המקבילית המהווה את הנבל. יוהאן באייר נתן לו את ציון באייר β בנבל למרות שהכוכב γ בנבל בהיר ממנו. ציון פלמסטיד של שליאק הוא 10 בנבל. היותו של שליאק כוכב משתנה התגלה בשנת 1784 על ידי האסטרונום הבריטי ג'ון גודריק. ניתן להבחין בהשתנות על ידי השוואה לכוכב γ בנבל הסמוך שלו בהירות מדרגה 3.2.
מאפיינים
מערכת שליאק נמצאת במרחק של כ-950 שנות אור ומורכבת מענק כחול ומכוכב הסדרה הראשית כחול המקיפים זה את זה במרחק של מעט יותר מחצי יחידה אסטרונומית (מעט פחות מ-60 רדיוסי שמש) ובזמן מחזור של 12 ימים, 22 שעות וכ-28 דקות. בהירותם הכוללת משתנה ברציפות בין דרגה 3.4 בשיא לדרגה 4.3 כאשר שליאק A מסתיר לחלוטין את שליאק B. כאשר שליאק B עובר על פני שליאק A הבהירות יורדת לדרגה 3.8.
באמצעות משקפת ניתן להבחין בכוכב הסדרה הראשית כחול נוסף עם דרגת בהירות 7.1 הנמצא במרחק זוויתי של כ-45 שניות קשת מדרום לשליאק. כוכב זה הוא גם כן כוכב כפול ספקטרוסקופי אך אינו קשור לשליאק ורק במקרה נמצא באותו הכיוון.
ויפרדו לאם
וִיפְרֶדוֹ לָאם (ספרדית: Wifredo Lam; 8 בדצמבר 1902 – 11 בספטמבר 1982) נחשב אחד מגדולי הציירים הקובנים. ביצירתו החיה את התרבות הקובנית-אפריקנית.
שליאק
מאפייני שליאק A
שליאק A היה ככל הנראה הכוכב המסיבי מבין השניים, כך שהוא התפתח במהירות גדולה יותר, יצא מן הסדרה הראשית והפך לענק כחול מסוג ספקטרלי B7II. רדיוסו מגיע לכ-29 פעמים רדיוס השמש – כמחצית המרחק בינו ובין שליאק B. כתוצאה מכך חלק גדול ממסתו עבר לשליאק B, כך שהוא הפך להיות הפחות מסיבי מבין השניים ומסתו היא פחות מ-3 מסות שמש. עוצמת ההארה שלו היא פי 1,400 מהשמש באור נראה ובערך פי 4 בתוספת התחום העל-סגול. טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-13,000 קלווין.
ויפרדו לאם
ביוגרפיה
ויפרדו לאם נולד בסגואה לה גראנדה שבקובה. אביו היה ממוצא סיני ואמו הייתה צאצאית מולאטית לעבדים משוחררים. בילדותו נחשף לתרבות האפריקאית המגוונת, דבר שהשפיע בהמשך על יצירתו. בשנת 1916 עבר להוואנה ללימודי משפטים, מעבר שנכפה עליו על ידי משפחתו. בשנים 1918–1923 למד אמנות, וב-1923 עבר למדריד. באירופה נחשף הן לציוריהם של הירונימוס בוש ופיטר ברויגל והן להשפעות ולזרמים המודרניים. בשנת 1929 נישא לאווה פריץ, אולם בשנת 1931 נפטרו אשתו ובנו ממחלת השחפת. סביר שהטרגדיה האישית היא בין הדברים שהשפיעו על הטבע הקודר של עבודתו.
שליאק
מאפייני שליאק B
שליאק B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0Ve עם מסה של כ-13 מסות שמש שחלק ניכר ממנה הגיע משליאק A. רדיוסו אינו ידוע בוודאות, אך לכוכבים מסוגו יש בדרך כלל רדיוס של 6-8 פעמים רדיוס השמש, שתואם את עוצמת ההארה שלו. טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-30,000 קלווין ועוצמת ההארה שלו היא בערך פי 1,700 מהשמש בתחום הנראה אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא בערך פי 25,000 מהשמש.
הגז הנפלט משליאק A אינו מגיע ישירות לשליאק B אלא יוצר דיסקת גז המקיפה אותו וכתוצאה מכך ספקטרום האור של שליאק B כולל פסי פליטה אופייני למימן. הדיסקה גורמת לפיזור והסתרה של חלק מהאור הנפלט משליאק B ולכן סוגו הספקטרלי ורדיוסו אינם ידועים בוודאות. קצב מעבר החומר בין הכוכבים הוא כ-0.00002 מסת שמש בשנה או כמסת שמש ב-50,000 שנים. כתוצאה ממעבר המסה יורדת מהירות ההקפה של שליאק A וזמן ההקפה שלו מתארך ב-19 שניות בכל שנה.
ויפרדו לאם
ביוגרפיה
בשנת 1938 עבר לפאריס ובהמשך הציג את התערוכה הראשונה של עבודותיו. בעבודתו מאותה תקופה ניכרת השפעה מהזרם הקוביסטי ומעבודתו של פיקאסו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שותף, עם אינטלקטואלים אחרים, להתנגדות לפלישה הגרמנית לצרפת. עבר למארסיי, שם התחבר עם אנדרה ברטון וקלוד לוי-שטראוס ואחרים. עמדותיו החברתיות הביאו לכליאתו, ובשנת 1941 גורש למולדתו קובה.
עם מעברו להוואנה החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. בשנת 1944 התחתן עם הלנה הוצר, ובשנת 1950 התגרש. בשנים אלה, במקביל לתחייתו האמנותית ולהכרה בינלאומית, הראה את נאמנותו לשכבות החלשות ואת תמיכתו בפידל קסטרו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל לחלק את זמנו בין קובה לצרפת. אמנותו הייחודית זיכתה אותו בפרסים רבים. וילפרו לאם נפטר ב-11 בספטמבר 1982 בפאריס. מלבד יצירות רבות ומאות רישומים אישיים, הוא הותיר אחריו מורשת ייחודית של יצירה אפריקנית מודרנית.
יצירתו
עם מעברו של ויפרדו לאם להוואנה בשנות הארבעים, החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. הוא החל לערב בעבודתו יצירות העוסקות בטוטם ובוודו ויצר סגנון ייחודי, בו שילב גישות קוביסטיות עם דימויים וסמלים מעולם המיתולוגיה האפריקאית.
בשנת 1943 החל לעבוד על יצירתו הידועה ביותר, ה"ג'ונגל". היצירה משקפת את סגנונו הבוגר והיא מתארת ארבע דמויות עם ראשים, העוטים מסכה, המתמזגים באופן חלקי עם צמחייה טרופית עבותה. הציור תיאר את המתח בין המודרניזם לבין החיוניות והאנרגיה של התרבות האפריקאית. בתחילת דרכה עוררה מחלוקת, שכן נחוותה גם כסוג של ביקורת גם על הגזענות האמריקנית. "ג'ונגל" נרכשה בסופו של דבר על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והוצגה על יד גרניקה, ציורו המפורסם של פיקאסו.
יצירה מפורסמת נוספת של לאם היא Zambezia, Zambezia, (1950), המתארת את היצריות והחושניות האפריקאית, ומוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק. בשלבים מאוחרים עסק גם בפיסול, קרמיקה והדפס. לאם זכה בהוקרה עוד בחייו, ויצירותיו מוצגות כיום במוזיאונים בעלי שם ברחבי העולם.
שתי תערוכות מיצירותיו של לאם הוצגו במוזיאון ישראל בירושלים: יצירתו "קומפוזיציה" (1967), מאוסף ורה וארטורו שוורץ לאמנות, מוצגת במוזיאון ישראל באורח קבע.
שאיופישפקי
שאיופישפקי (בהונגרית: Sajópüspöki) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שאיופישפקי קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-561 תושבים בשנת 1990 עד 454 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-19%).
בשאיופישפקי חיו מעט יהודים.
מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה
השייח' מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה (בערבית: محمد بن مبارك بن حمد آل خليفة; נולד ב-1935) הוא פוליטיקאי בחרייני וחבר משפחת המלוכה של בחריין. הוא כיהן בין השנים 1970 ל-2005 כשר החוץ של בחריין, ומאז 2005 הוא משמש כסגן ראש ממשלת בחריין.
ביוגרפיה
ח'ליפה רכש את השכלתו התיכונית בבית הספר הבינלאומי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות. הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומשפטים מאוניברסיטת לונדון.
הוא החל את דרכו כשופט ובהמשך היה למנהל יחסי ציבור ותקשורת וראש שירות החוץ הבחרייני במהלך הקמתה של בחריין בשנת 1969. הוא כיהן כשר חוץ במשך כמעט 35 שנה, עוד בטרם עצמאותה של בחריין בשנת 1971 עד להחלפת הממשלה ב-29 בספטמבר 2005, אז החליפו בתפקידו, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה. מוחמד מונה במקום זאת כאחד משלושה סגניו של ראש הממשלה. באותה תקופה כיהן גם כשר המידע. תוארו הרשמי הוא סגן ראש הממשלה בוועדות השרים.
כלכלת ירדן
כלכלת ירדן מסווגת ככלכלת שוק מתעוררת.
רקע
התמ"ג לנפש של ירדן עלה בשנות השבעים בשיעור של 351%, חוותה ירידה של 30% בשנות השמונים, ועלייה של 36% בשנות התשעים. לאחר עלייתו של המלך עבדאללה השני לכס המלכות בשנת 1999, הונהגה מדיניות כלכלית ליברלית שהביאה לפריחה שנמשכה עד שנת 2009. כלכלת ירדן גדלה בשיעור שנתי של 8% לאחר המלכתו של עבדאללה השני, 1999 ועד ל 2008. עם זאת, הצמיחה הואטה ל -2% בלבד לאחר פרוץ האביב הערבי בשנת 2011. עלייה משמעותית באוכלוסייה, בשילוב עם האטה בצמיחה הכלכלית וגידול בחובות הציבוריים הביאו להחמרת העוני והאבטלה במדינה. נכון לשנת 2015, ירדן מתהדרת בתמ"ג בשווי של 37.6 מיליארד דולר, שמדרג אותה במקום ה 89 בעולם.
ירדן מחזיקה בחברות FTA עם ארצות הברית, קנדה, סינגפור, מלזיה, האיחוד האירופי, תוניסיה, אלג'יריה, לוב, טורקיה וסוריה. ירדן היא חברה בהסכם הסחר החופשי הערבי רבתי, אזור הסחר החופשי אירו-ים תיכוני, הסכם אגאדיר, וגם נהנית ממעמד מתקדם עם האיחוד האירופי.
בשנים האחרונות הואטה הצמיחה הכלכלית של ירדן, בממוצע של כ -2%. סך החוב החיצוני של ירדן בשנת 2011 היה 19 מיליארד דולר, המהווים 60% מהתמ"ג. בשנת 2016 הגיע החוב ל -35.1 מיליארד דולר המהווים 93.4% מהתמ"ג. עלייה משמעותית זו מיוחסת להשפעות של חוסר היציבות האזורית שגורמות לירידה בפעילות התיירים; ירידה בהשקעות זרות; הגדלת ההוצאות הצבאיות; התקפות על הצינור המצרי המספק לממלכה גז; קריסת הסחר עם עיראק וסוריה; הוצאות הנובעות משיכון פליטים סורים וצבירת ריביות מהלוואות. על פי הבנק העולמי, הפליטים הסורים עלו לירדן יותר מ־2.5 מיליארד דולר בשנה, שהם 6% מהתמ"ג ו -25% מההכנסות השנתיות של הממשלה. בעקבות כניסת הפליטים הסורים לירדן, צמיחת השכר ירדה במידה ניכרת, עקב כך שהייתה תחרות על משרות בין פליטים לאזרחי ירדן. הנפילה שהחלה בשנת 2011 נמשכה עד 2018. חמשת המגזרים המובילים במדינה התורמים לתמ"ג הם שירותים ממשלתיים, מימון, ייצור, תחבורה ותיירות, הושפעו קשות ממלחמת האזרחים בסוריה. סיוע חוץ מכסה רק חלק קטן מעלויות אלה, 63% מכלל העלויות מכוסות על ידי ירדן. תוכנית צנע אומצה על ידי הממשלה, ומטרתה להפחית את יחס החוב לתוצר של ירדן ל -77 אחוזים עד 2021. התוכנית הצליחה למנוע את עליית החוב מעל 95% בשנת 2018.
בשנת 1975, בה החלה מלחמת האזרחים בלבנון העבירו בעלי הון ערבים את השקעותיהם מלבנון לירדן, יסדו בה מפעלי תעשייה, בנו שכונות מגורים ובנייני משרדים.
בשנת 1980 ירד ערכו של הדינר הירדני וממשלת ירדן נאלצה להטיל הגבלות על יבוא של מוצרי מותרות כדי להתגבר על הגירעון הכבד במאזן התשלומים שלה.
בעת מלחמת המפרץ, תמיכתו של המלך חוסיין בסדאם חוסיין, שליט עיראק, גרמה למדינות המפרץ ולסעודיה להפסיק את מכירת הנפט והסיוע לממלכה הירדנית, מה שגרם לקשיים כלכליים ניכרים שכן היא מייבאת את מרבית צורכי האנרגיה שלה.
במדינה עובר צינור הגז הערבי המוביל גז טבעי ממצרים לירדן, סוריה ולבנון. ירדן החלה לייבא גז לעקבה בשנת 2003 ובשנת 2005 הוארך הצינור עד אזור הבירה, עמאן. בתחילת שנת 2008 הושלם הצינור הצפוני שחיבר את סוריה לצינור, וירדן החלה לקבל תמלוגים.
חקלאות
למרות הגידול בייצור, חלקו של ענף החקלאות במשק ירד בהתמדה ל -2.4 אחוזים בלבד מהתוצר המקומי הגולמי עד שנת 2004. כ -4 אחוז מכוח העבודה בירדן עבד במגזר החקלאי בשנת 2002. החלק הרווחי ביותר בחקלאות בירדן הוא גידול פירות וירקות (כולל עגבניות, מלפפונים, פרי הדר ובננות) בבקעת הירדן. שאר היבולים, בעיקר הדגנים, נותר תנודתי בגלל היעדר גשמים עקביים. ברמה מגדלים בעיקר חיטה ושעורה, ובאזורים הצחיחים רועים עדרי גמלים וצאן. ענף הדייג מחולק באופן שווה בין לכידת חיות לבין חקלאות ימית. תפוסת המשקל החי הסתכמה במעל ל -1,000 טון מטרי בשנת 2002. ענף היערות קטן אף יותר מבחינה כלכלית; בשנת 2002 הוסרו כ -240,000 מ"ק עץ עגול.
מחצבים
ירדן ענייה במחצבים פרט לפוספטים שאותם כורים בסביבות עמאן. כמו כן ירדן מנצלת את אוצרות המלח, האשלג והברום שבמימי ים המלח.
תיירות
מצבו של ענף התיירות נחשב לרוב מתחת לפוטנציאל, במיוחד נוכח ההיסטוריה העשירה של המדינה, חורבות עתיקות, אקלים ים-תיכוני וגאוגרפיה מגוונת. למרות פניותיו האישיות של המלך וקמפיין שיווקי מתוחכם, הענף עדיין מושפע לרעה מחוסר היציבות הפוליטית של האזור. יותר מחמישה מיליון מבקרים נכנסו לירדן בשנת 2004, והניבו הכנסות של 1.3 מיליארד דולר. הרווחים מתיירות עלו ל -1.4 מיליארד דולר בשנת 2005. העובדה שרוב התיירות בירדן מגיעה ממקומות אחרים במזרח התיכון אמורה לתרום לפוטנציאל הצמיחה של הענף בשנים הבאות, מכיוון שירדן יחסית יציבה, פתוחה ובטוחה בהשוואה לרבות משכנותיה. ענף התיירות נותר מרכיב חשוב בכלכלה הירדנית, ומעסיק באופן ישיר כ -30,000 ירדנים, ותורם 10% לתוצר הממלכה. למרות הירידה במבקרים הערבים מהמפרץ, 2007 צוינה כשנה של צמיחה מתמדת עבור מגזר התיירות. ההכנסות זינקו ב -13% לכמעט 2.11 מיליארד דולר במהלך 11 החודשים הראשונים, לעומת 1.86 מיליארד דולר בתקופה המקבילה בשנת 2006. על המגזר מפקחת האסטרטגיה הלאומית לתיירות (NTS) של הממשלה, שהוקמה בשנת 2004 כדי לקדם את הענף עד 2010. NTS כיוונה להכפיל את הכנסות התיירות במהלך התקופה ולהגדיל את המשרות הקשורות לתיירות ל 91,719. המטרה הראשונה כבר הושגה, אך השנייה עשויה להוות מאתגרת יותר: בין 2004 ל -2007 המספר הכולל של המועסקים בענף עלה מ־23,544 ל -35,484. זוהי צמיחה מרשימה, אך פחות ממחצית מהמטרה של 90,000 או יותר. NTS מקווה להציב את ירדן כיעד בוטיק לתיירים מתקדמים. האסטרטגיה מזהה שבעה סדרי עדיפויות או שוקי נישה: מורשת תרבותית (ארכאולוגיה); דת; אקולוגיה; בריאות ואיכות חיים; הרפתקאות; מפגשים, תמריצים, כנסים ותערוכות (MICE); והפלגות. תקציב השיווק של מועצת התיירות בירדן (JTB) עלה בשנה החולפת מ־8.52 מיליון דולר ל-16.3 מיליון דולר. אלה זמנים חיוביים לתיירות בירדן, עם צמיחה מתמדת ופרויקטים גדולים בדרך. על המגזר לבצע שיפורים בתשתיות ושיווק, אך בסך הכל, הענף משתפר מזה מספר שנים.
ניתאי חסון
ניתאי חסון (נולד ב-15 במרץ 1998) הוא שייט מפרשית 470 ישראלי.
ביוגרפיה
חסון מתאמן במועדון השיט הפועל שדות-ים.
בצעירותו זכה באליפות ישראל לנוער במספר הזדמנויות.
באוגוסט 2023 הבטיח יחד עם נועה לסרי את הכרטיס למשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (2024), לאחר שהשניים העפילו לשיוט המדליות באליפות העולם שנערכה בהאג שבהולנד. בשיוט המדליות עצמו השניים ניצחו, וסיימו את האליפות במקום השביעי הכללי.
אני לא רפפורט (סרט)
המחזה זכה להצלחה וזכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר. הוא הועלה מספר פעמים בישראל.
העלילה היא על שני קשישים, יהודי קולני ופנטזיונר ואפרו אמריקאי חששן ועצבני, שנפגשים כל יום על ספסל בסנטרל פארק בניו יורק ומערכת יחסים מיוחדת במינה נרקמת ביניהם, תערובת של חיבה, ויכוחים וריבים. הסרט נוגע בכמה נושאים, ביניהם היחס של החברה לזקנים, הקשיים בהתמודדות עם ילדים בוגרים שחושבים שהם יודעים מה טוב להוריהם, והסכנות האורבות באזורים עירוניים.
תקציר העלילה
נט מוייר (וולטר מתאו) הוא יהודי קשיש הנעזר במקל הליכה בעל דעות שמאליות ומעריץ את לנין והקומוניזם מאז שהשתתף כילד בהפגנת עובדים בה נאם ראש הוועד פייגנבאום (רון ריפקין) כי יש לנהוג במתינות ואז קמה מהקהל קלרה למליך (אלינה לובנסון) כשפניה חבולות מהתנגשות עם המשטרה ומלהיבה את הקהל כח יש לצאת לשביתה כעת והקהל מריע לה בהתלהבות. הוא הוקסם ממנה וגם לבתו הוא קרא קלרה על שמה.
הוא עבד כמלצר במשך 41 שנה, אשתו אתל נפטרה ובתו קלרה (איימי אירווינג) רוצה להכניסו לבית אבות ולזה הוא מתנגד בתוקף.
הוא נפגש מדי יום עם מידג' קרטר בסנטרל פארק. מידג' הוא אפרו אמריקאי קשיש כבד ראייה שעבד שנים רבות כאיש תחזוקה באחד הבתים במנהטן וכעת ועד הבית מבקש להפסיק עבודתו ושולח לשם כך לפארק את פיט דונפורת' (בויד גיינס). נט מציג עצמו כנציג חברה להגנת זכיות עובדים ומאיים עליו.
שניהם מתנהגים כילדים קטנים, משתעשעים בקרוסלה ו"מופיעים" לפני קומץ מבקרים בגן במערכון/בדיחה "אני לא רפפורט":
נאט: היי, רפפורט! לא ראיתי אותך כבר עידנים, איך העניינים?
מידג': אני לא רפפורט.
נט: רפפורט, מה קרה לך? פעם היית בחור נמוך ושמן, ועכשיו אתה בחור רזה גבוה.
נט: רפפורט, פעם היית בחור צעיר עם זקן, ועכשיו אתה בחור זקן עם שפם.
נט: רפפורט, איך זה קרה? פעם היית בחור לבן קטן ופחדן, ועכשיו אתה בחור שחור גדול ומרשים.
נט: וגם שינית את שמך!
נט נאבק ומבריח את העברין ג'יי.סי. (גילרמו דיאז) שרוצה לשדוד אותו, נחבל ונזקק כעת להליכון. הם מבחינים בבחורה נאה בשם לורי (מרתה פלימטון) שמציירת אותם. היא חייבת כסף לסוחר סמים המכונה "קאובוי" (קרייג טי. נלסון) שחובט בפניה ומאיים עליה אם לא תחזיר לו את החוב.
נט ומידג' מחליטים להתעמת עם הקאובוי, נט מתחפש למאפיונר איטלקי ומאיים עליו אבל הקאובוי מבין את התרמית ורוצה להתקיף אותו. מידג' מאיים עליו בסכין ובסוף המאבק בורח הקאובוי ומידג' נזקק לאשפוז.
רמי גרינברג
רמי גרינברג (נולד ב-18 במאי 1978) הוא עורך דין, פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, המכהן כראש עיריית פתח תקווה.
ביוגרפיה
גרינברג נולד במושב נווה ירק וגדל בפתח תקווה בבית דתי־לאומי. למד בתיכון בבית הספר אמי"ת גוש דן במגמה ביוטכנולוגית. בגיל 14, נבחר לשמש כיו"ר תנועת נוער הליכוד בעיר ובגיל 16 נבחר לתפקיד יו"ר נוער הליכוד הארצי. לפני שירותו הצבאי, התנדב בארגון לתת. שירת כלוחם בחיל ההנדסה הקרבית בגדוד 601. עם שחרורו התגייס למשטרה למשך שנתיים, ושימש בין היתר כבלש. לאחר מכן, למד משפטים במרכז האקדמי שערי משפט וסיים את התואר בהצטיינות. מתמחה בתחום המשפט הפלילי.
קריירה ציבורית ופוליטית
בבחירות המקומיות של שנת 2013 התמודד לראשות עיריית פתח תקווה בראשות רשימת הליכוד בעיר אך הפסיד בסיבוב הראשון ולא עלה לסיבוב השני שהתקיים, סיעתו זכתה ל-2 מנדטים בלבד והוא נשאר באופוזיציה במועצת העיר.
ראש עיריית פתח תקווה
בשנת 2018 התמודד גרינברג בבחירות המוניציפליות לראשות עיריית פתח תקווה פעם נוספת, הפעם בראשות סיעה עצמאית, "התחדשות", מול ראש העיר המכהן, איציק ברוורמן. בהתמודדותו תמכו סיעות יש עתיד, מפלגת ש"ס, פתח תקווה ביתנו ואנשי מפלגת מרצ בעיר. גרינברג ניצח ב-45% מקולות הבוחרים, לעומת 36% שקיבל ברוורמן. נכנס לתפקידו ב-20 בנובמבר 2018.