cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכתשים בנגב
מכתש רמון
במכתש רמון מתבצעת שנים רבות כרייה של מחצבים: חרסית, גבס, בנטוניט (סוג של חרסית) וחול. עד שנת 1994 לא היו נהלים ברורים להסדרת הכרייה והחציבה במכתש רמון ובמכתשים האחרים, ושנים של כרייה בהם הביאו להצטברות של השפעות סביבתיות שליליות: רעש, אבק, שפכים ופגיעה ויזואלית בנוף. ב-1994 אימצה ממשלת ישראל את המלצותיה של ועדה שקבעה הסדרים לפעילות הכרייה לאחר פעילות אינטנסיבית של גופים ירוקים הפועלים למען שימור הטבע.
מכתש חתירה (המכתש הגדול)
מכתש חתירה, או בשמו הרשמי "מכתש ירוחם (הגדול)", הוא המכתש השני בגודלו במכתשי הנגב. אורכו של המכתש 14 ק"מ ורוחבו 6 ק"מ. עומקו המרבי הוא 410 מטרים. הנחל המנקז אותו הוא נחל חתירה.
האטרקציה במכתש הגדול היא אזור החולות הצבעוניים, שם נחשפו שכבות של אבן חול בצבעים שונים, המתפוררת במגע.
מכתש חצרה (המכתש הקטן)
מיקומו של המכתש במרכזו של הקמר הנמשך מבקעת צין בדרום-מערב ועד מדבר יהודה בצפון-מזרח וכולל את ההר החלק ואת מעלה עקרבים.
המכתש הוא עמק מעוגל, אורכו 7 ק"מ, רוחבו, 5 ק"מ, עומקו המרבי 520 מטר ועומקו הממוצע 450 מטר.
מכתש זה הוא המכתש הקטן ביותר מבין שלושת המכתשים אך רבים טוענים שהיפה ביניהם. הנחל המנקז אותו הוא נחל חצרה הנשפך אל נחל צין.
מכתשי עריף
צמד המכתשים שבראש הר עריף הם המכתשים הקטנים מכולם. מכתשים אלה, האחד על הפסגה ואחד על הדופן המערבית, חושפים שכבות אדמה מעידן הקרטיקון, היורה, ועוד.
בקעה ארוזיבית בקמר ירוחם
ליד כביש 204 (כביש ירוחם–שדה בוקר) בראש קמר ירוחם נמצאת בקעה ארוזיבית שגודלה 5.1X3.1 קילומטר. הבקעה מוקפת בשני קווי מצוקים שגובהם נע ממטרים בודדים עד עשרות מטרים. מערכת ניקוז מנקזת את המכתש לנחל מסעד ולים התיכון.
המכתש בג'בל עריף-א-נאקה
מכתש במזרח סיני, בשוליים המערביים של הר הנגב בצד המצרי של הגבול, כ-27 קילומטר מערבית למכתשי עריף. מידותיו 2x4 קילומטר והוא בעל שוליים מצוקיים רק בצדו הצפון מערבי, צדו הדרומי נשחק בתהליכי סחיפה והעתקה. המכתש מתנקז לואדי אל עריש.
המכתש בג'בל מע'רה
מכתש בצפון סיני על ג'בל מע'רה. ג'בל מע'רה הוא אנטיקלינה א-סימטרית, ששטחה 1200 קמ"ר, והיא שייכת לקימוטי הקשת הסורית. המערך הסטרוקטורלי מורכב משני צירי רכס, אחד בכיוון צפון-מזרח והאחר בכיוון צפון-צפון-מערב. נוסף על כך, חלקו העליון של ההר נחצה על ידי העתקים נורמליים והפוכים. מאפייני המבנה משווים לו מראה דמוי מכתש עם מאפיינים של מצוקים ובקעה, אך ללא עמק מוקף מצוקים.
שימור אזור המכתשים
לאחר קום המדינה, יצאה לנגב משלחת המחקר הראשונה בראשות הגאולוג יעקב בן תור, ומטרתה ניצול המחצבים הקיימים בנגב לטובת המדינה החדשה. במכתשים נמצא שיש מגוון של מחצבים הדרושים לתעשייה ולענף הבנייה.
בשנות השישים והשבעים הפכו המכתשים לאתרי כרייה וחציבה. עיקר הפעילות הייתה במכתש רמון, שם נכרו קאולין (חרסית לבנה) ששימשה לייצור קרמיקה, חרסית דמוית צור ששימשה חומר גלם לייצור לבנים חסינות אש, כמויות גדולות של חרסית שוקולד המשמשת לייצור רעפים אדומים וגבס לתעשיית הבניה. במכתש רמון ובמכתש הגדול הוצבו מתקני ייצור ובהם מכונות לגריסה ולניפוי חומר החציבה וכן תנורים ענקיים.
פעילות הכרייה גרמה לשינוי תוואי השטח: אפיקי נחלים נסכרו כדי למנוע איום שיטפונות על מתקני התעשייה; שטחים נרחבים נחפרו; מצוקים רוסקו. באחד האתרים נוצרה בקעה גדולה לאחר שהחוצבים ביקשו להגיע אל שכבת החרסית דמוית הצור. במכתשים גם נפרצו דרכים שגרמו נזק רב לנוף ולמערכת האקולוגית. לפי הערכה, עבודות הכרייה והחציבה פגעו ב-10% משטח המכתש הגדול וכחמישית משטח מכתש רמון. המכתש הקטן, בו נעשו בעיקר עבודות של קידוחי מים, נפגע פחות. מכתשי עריף ניצלו מהרס סביבתי מאחר שלא היה בהם מצאי משמעותי של חומרי גלם ובשל מיקומם בתוך שטחי אימונים של הצבא.
בעקבות פעילותם של גופי שמירת הטבע בישראל ומדענים להצלת המכתשים, הוכרז בתחילת שנות השמונים אזור מכתש רמון כשמורת טבע וכך גם חלק ניכר מהמכתש הגדול. ב-1994 התקבלה אחת ההחלטות החשובות בתחום שמירת טבע ואיכות הסביבה. בעידודן של החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, הצליח השר לאיכות הסביבה, יוסי שריד, לשכנע את הממשלה לקבל החלטה על שימור "ארץ המכתשים".
החלטה זו היוותה צעד חסר תקדים בנושא שימור טבע מאחר שהתייחסה לא רק לשמורות מוכרזות אלא לחבל ארץ שלם, לרבות השטחים שבין המכתשים. עיקרי ההחלטה, שעל יישומה הופקדה ועדת מנכ"לים: בשנים האחרונות השתנתה המציאות במכתש רמון ובמכתש הגדול והחלה דינמיקה של שימור. חלק ניכר מפעילות החציבה והכרייה נפסק, ושאר הפעילות מתקיימת תחת פיקוח הדוק. חלק מפעולות השיקום נעשה תוך שיתוף פעולה בין רשות הטבע והגנים והצבא: הצבא נזקק למבנים שאפשר לפוצץ באימונים של חיל ההנדסה והרשות רצתה בהרס מבנים שהותירו הכורים. בנוסף, עוסקים אנשי הרשות ואדריכלי נוף בשחזור הטבע הפגוע בעזרת כספים של הקרן לשיקום מחצבות הפועלת בישראל ובמימונם של בעלי המחצבות. השחזור כולל הזזת ערימות עפר וסלעים שהשאירו הכורים, סתימת "חורים" וניסיון להחזיר אפיקי נחלים למסלולם.
למטיילים, היתרון היחסי של המכתשים לעומת שמורות טבע רבות בנגב הוא שאינם נמצאים בתוך שטחי אימונים של הצבא. מכתשי הר עריף לבדם נמצאים בתחום שטח צבאי ואפשר לטייל בהם בסופי שבוע בלבד. תוכניות לכריה בשטחי חול ייחודיים וכן רכבי שטח של טיילים החורצים את פני הקרקע עדיין מאיימים על תוואי השטח באזור המכתשים והמאבקים לשימור האזור נמשכים.
ג'י וואן פתרונות אבטחה
חברת השמירה בע"מ היא חברת שמירה הפועלת משנת 1937, והיא חברת השמירה השנייה בגודלה בישראל לאחר חברת מודיעין אזרחי. בנוסף למאבטחים החברה מעסיקה מאבטחים חמושים, שומרים וסדרנים ומשנת 2020 גם עובדי ניקיון. לחברה אלפי לקוחות, ובהם מוסדות ממשלתיים, מפעלי תעשייה, בנייני משרדים, קניונים, רשתות שיווק, בתי חולים ובתי מלון. בשמה הנוכחי, ג'י וואן פתרונות אבטחה בע"מ, נסחרת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1937 על ידי משה שרמייסטר, סבו של היו"ר הנוכחי יגאל שרמייסטר. משה שרמייסטר היה שוטר במשטרה הבריטית אך לאחר שהעיד במשפט רצח ארלוזורוב באשר לחקירת ערבי שהודה ברצח, באופן שנגד את השקפת היישוב באשר לזהות הרוצחים, הוא בחר לפרוש מהמשטרה הבריטית.
בתחילת דרכו, משה שרמייסטר הקים את החברה במטרה להציע שרותי שמירה כנגד מעשי אלימות גוף ורכוש לעסקים היהודים בתל אביב, ומיוזמה עסקית זו התפתחה החברה, כאשר נקודת ציון משמעותית הייתה קום המדינה ורכישת שירותים על ידי גורמים ממשלתיים וכן מלחמת ששת הימים אשר לאחריה החלה החברה לשמור בהיקפים נרחבים על אתרים באזור יהודה ושומרון.
G4S
בשנת 2002 נרכשו 50% ממניות חברת השמירה על ידי חברת Group4Falck. בשנת 2004 התמזגה G4Falck עם Securicor הבריטית לחברה אחת: Group 4 Securicor – G4S. ואחר כך החזיקה ב-90.5% מבעלות על החברה. הקונצרן מתמחה במתן שרותי אבטחה אנושית, אבטחה אלקטרונית, הובלת כספים וטיפול בחלופות מעצר כדוגמת איזוק אלקטרוני והפעלת בתי סוהר פרטיים ברחבי תבל. כיום מונה החברה 50 סניפים ברחבי ישראל, היא העסיקה 15,000 עובדים בעבר כשמחזורה לשנת 2005 הסתכם ב-200 מיליון דולר. החברה מנתה 16 סניפים ברחבי ישראל בתחום השמירה, וכן בתחום המוקד והטכנולוגיה החברה פעלה גם כן בפריסה ארצית ב-14 סניפים כשכל סניף ערוך למתן שירותי התקנה, מוקד וסיור ותחזוקה בכל שעות היממה. ההערכה היא שהקבוצה מעסיקה בישראל כ-8,000 עובדים. בחברת האם G4S מועסקים למעלה מ-625,000 עובדים בכ-125 מדינות.
בניגוד לקבלני כוח אדם, שמקור רווחיהם בהפרש בין התשלום שהלקוחות משלמים עבור העובדים ובין עלות שכרם של העובדים, בחרה החברה להפסיק להתמודד במכרזי הפסד בכלל ובממשלתיים בפרט.
ביקורת על פעולת החברה
בתחקיר של התוכנית "בולדוג" בהנחיית מיקי רוזנטל מ-2004 נטען כי החברה מפרה בשיטתיות את דיני העבודה ואינה משלמת לעובדיה את הנדרש בהם (דמי נסיעה, שעות נוספות, פיצויי פיטורים).
ב-5 ביוני 2006 הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת קיימה דיון לגבי אי אכיפת דיני עבודה בחברת השמירה ונושא חידוש רישיונה וחידוש חברות שמירה בכלל על ידי הוועדה במשרד המשפטים.
ב-3 באוקטובר 2006, בהליך יוצא דופן, לבקשת עמותת קו לעובד דנה ועדה במשרד המשפטים בשלילת רישיונה של חברת השמירה בשל טענות שהיא מפרה את זכויותיהם של אלפי מאבטחים. הדיון התקיים לבקשת הוועדה לביקורת המדינה בכנסת.
בהמשך אף ועדת משרד המשפטים לרישוי חוקרים פרטיים וחברות שמירה התנתה את חידוש רישיון החברה, וכלל חברות השמירה בישראל בשנת 2008 ובשנת 2009 במסירת מידע בדבר עמידה בחוקי המגן לרבות דרישות להימנעות משיטת הדלת המסתובבת וביצוע הפרשה כספי פנסיה לכל העובדים.
G1
בשנת 2016 נכנעה G4S לתנועת חרם על ישראל ומכרה את פעילותה בישראל לקרן פימי. בעקבות המכירה שונה שם החברה לג'י וואן פתרונות אבטחה בע"מ.
פעילות החברה כפופה לחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם. תנאי העבודה של העובדים בתחום השמירה והאבטחה כפופים לצו ההרחבה בתחום זה, ותנאי העבודה של העובדים בתחום הניקיון כפופים לצו הרחבה בתחום זה.
ילנה קלוקאצ'בה
ביוגרפיה
היא למדה בגימנסיה "מריה ניקולייבנה סטויונינה" ומאז 1891 באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
מאז 1902 היא גרה בסנט פטרבורג. ובשנת 1922 היאעברה לגור בפבלובסק.
בשנים 1942 ו-1943, לדיוויזיה הכחולה הספרדית, שהשתתפה במצור על לנינגרד, היה מחנה רפואי בשטח פבלובסק. קולקאצ׳בה ניצלה את הזמן ועשה דיוקנאות בפחם של כמה מהרופאים הצבאיים הספרדים ששרתו שם. משפחותיהם מחזיקות שניים מהפורטרטים הללו בספרד.
קריירה אמנותית
היא למדה ציור באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בשנים 1891 ו-1892 עם פאבל צ'יסטיאקוב ולאחר מכן עם פאבל קובלבסקי. ב-1899 נסעה למינכן כדי ללמוד אצל הצייר הסלובני אנטון אזבה ואצל פרנץ פון לנבאך.
קלוקאצ'בה השתתפה בכמה מהתערוכות של קבוצת הנודדים. שהחבר הידוע ביותר בה היה איליה רפין.
בשנת 1901 היא זכתה לתואר "אמנית" על תמונתה "מאחורי הקלעים". האקדמיה קיבלה לחברות מלאה את הנשים רק ב-1873.
בתחילת המאה ה-20 היא נסעה לתוניסיה, סיציליה ולטורקסטאן הרוסית ומשם שאבה השראה לרבות מיצירותיו בסגנון האוריינטליסטי.
בשנת 1909 היא השתתפה בתערוכת האביב באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם עבודתה "סאטיר ונימפה".
היא הייתה חברה באגודת הציירים של סנט פטרבורג (1890 —1918).
מוזיאון ויט
מוזיאון ויט (בגרמנית: Museum Witt) הוא מוזיאון במינכן שבגרמניה, המציג אוסף של חרקי עש. ברשות המוזיאון נמצא האוסף הגדול ביותר בעולם של חרקים אלו - כ-3.5 מיליון דגימות מכל רחבי העולם.
המוזיאון נוסד בשנת 1980 על ידי תומאס ויט, בן למשפחת ויט, משפחת יזמים ידועה בגרמניה.
מזרקת בקינגהאם
מזרקת בקינגהאם (באנגלית: Buckingham Fountain) היא מזרקת מים מפורסמת אשר ממוקמת בגראנט פארק באזור "הלולאה" בשיקגו.
היסטוריה
המזרקה נפתחה באופן רשמי ב-26 באוגוסט 1927. המזרקה פועלת מ-8:00 בבוקר עד 11:00 בלילה כל יום מאמצע חודש אפריל עד אמצע חודש אוקטובר, בתלות במזג האוויר. כל שעה עגולה המזרקה משפריצה זרם חזק של מים בגובה 46 מטר באוויר במשך 20 דקות. בחשכה, מתלווה למיצג גם מופע אור-קולי. המופע האחרון בשעות הלילה מתחיל ב-10:00 בלילה.
המזרקה מכילה 5.7 מיליון ליטרים של מים. במשך המיצג שמתקיים כל שעה, מוזרמים מעל 53,000 ליטרים של מים לדקה דרך 133 סילונים שונים.
שחר
שחר הוא הזמן שלפני זריחת השמש.
הגדרות
לשחר מספר הגדרות שונות:
משך השחר אינו קבוע. ככל שמתקרבים לקטבים (קו רוחב גבוה יותר) משך השחר ארוך יותר. בתקופת הקיץ משך השחר הוא הארוך ביותר. בעונות המעבר הוא הקצר ביותר, ובעונת החורף מעט ארוך מהן. לדוגמה, ביום הארוך בשנה (21 ביוני) משך השחר האזרחי בתל אביב הוא 28 דקות, ולעומת זאת בסטוקהולם הוא נמשך שעה ו-33 דקות.
נמל התעופה הבין-לאומי פליקס הופואה-בואני
נמל התעופה הבין-לאומי פליקס הופואה-בואני ממוקם 16 קילומטרים דרומית-מזרחית לאביג'אן, חוף השנהב. זהו שדה התעופה הגדול במדינה לתעבורה אווירית. שדה התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של חוף השנהב, אייר חוף השנהב. שמו של נמל תעופה בינלאומי זה נקרא על שמו של נשיא חוף השנהב הראשון, פליקס הופואה-בואני. חברות התעופה הפועלות בתדירות גבוהה יותר הן אייר פראנס, דלתא, אייר אלג'יר ורויאל אייר מרוק. בנוסף לכך, קווי התעופה הפופולריים ביותר מאבידג'אן הם אבידג'אן לפריס, ואבידג'אן לקזבלנקה עם 215, 128 טיסות שבועיות בהתאמה.
שחר
בפולקלור
ממונח זה, ששורשו פרוטו-שמי, נבע שמו של שחר – אל הזריחה במיתולוגיה הכנענית, ואחיו התאום של שלם – אל השקיעה.
המסורת בפולקלור המערבי היא כי רוחות רפאים, שדים, ערפדים, טרולים ושאר ישויות רוע (ובהן אפילו השטן) מחויבות להיעלם בטרם תחילת השחר. בהיותם יצורי חושך הם שונאים אור ובמיוחד את זה של השמש (ראו פוטופוביה). קלטים קדם-נוצרים חלקו אמונה זו.
ביהדות
בהלכה, עלות השחר הוא זמן תחילת היום. זמן זה נקבע לפי זמן הופעת אור השמש על פני השמים, על אף שהשמש עצמה איננה נראית, ועודנה מתחת לאופק.
במסכת ברכות יש דיון על תחילת הזמן בו ניתן לקרוא קריאת שמע של שחרית ובין התשובות: ברגע בו יש מספיק אור כדי שניתן יהיה להבחין בין תכלת ללבן או בין זאב לכלב.
יוצרי האלים
יוצרי האלים (באנגלית: The Godmakers) הוא ספר שכתב הסופר פרנק הרברט שיצא לאור בשנת 1972. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת ינשוף בשנת 2007 בתרגומו של ברק נטף.
הלמה של יאו
בתורת הסיבוכיות החישובית, הלמה של יאו (או עקרון המינימקס של יאו) קובעת כי זמן הריצה הממוצע של האלגוריתם הדטרמיניסטי הטוב ביותר על התפלגות הקלטים הגרועה ביותר שווה לזמן הריצה הממוצע של האלגוריתם ההסתברותי הטוב ביותר על הקלט הגרוע ביותר. לפיכך, כדי למצוא חסם תחתון על זמן הריצה של אלגוריתם הסתברותי, מספיק יהיה למצוא התפלגות קלטים קשה ולהראות כי אין אלגוריתם דטרמיניסטי שתוחלת זמן הריצה שלו עבורה תהיה נמוכה מן החסם. העיקרון נקרא על שמו של אנדרו יאו, אשר הציג אותו לראשונה במאמר בשנת 1977.
יוצרי האלים
הספר בנוי ממיזוג ושיכתוב של סיפורים קצרים שכתב פרנק הרברט בין השנים 1958 ו-1960 עבור ירחון המדע הבדיוני אסטאונדינג ועבור ירחון פנטסיה בשם פנטסטיק.
הלמה של יאו
עיקרון זה יכול להתפרש במונחי תורת המשחקים דרך משחק שני שחקנים סכום אפס, בו שחקן אחד בוחר אלגוריתם דטרמיניסטי והשחקן השני בוחר קלט, כאשר התשלום של שחקן האלגוריתמים לשחקן הקלטים הוא עלות ריצת האלגוריתם על הקלט. כל אלגוריתם הסתברותי ניתן לפרש כהתפלגות על אלגוריתמים דטרמיניסטיים, ולכן כאסטרטגיה מעורבת של שחקן האלגוריתמים. כעת, משפט המינימקס קובע כי האסטרטגיה המעורבת שממזערת עבור שחקן האלגוריתמים את התשלום המקסימלי שישלם עבור בחירת קלט מצד השחקן השני תשיג בדיוק מה שישיג שחקן הקלטים בבוחרו התפלגות על הקלטים שתמקסם את התשלום שיקבל עבור בחירת האלגוריתם הטוב ביותר על ידי השחקן השני. במילים אחרות, זמן הריצה הממוצע של אלגוריתם הסתברותי הטוב ביותר על הקלט הגרוע ביותר שווה לזמן הריצה של האלגוריתם הדטרמיניסטי הטוב ביותר על התפלגות הקלטים הגרועה ביותר.
יוצרי האלים
ארבעת הסיפורים הגלומים בו הם:
על פי תאריכי פרסום סיפורים קצרים אלה ניתן להבין שהתהוותם החלה אם לא לפני כתיבת שלושת פרקי חולית הראשונים (חולית יצא לאור ב-1963), אז תוך כדי כתיבתם (שארכה כשש שנים).
הסיפור מתרחש לאחר מלחמת הרים הגלקטית אשר שיסעה את הגלקסיה ואיימה להביאה אל סופה. חייל פשוט שתפקידו לזהות סכנות פוטנציאליות שיביאו למלחמת חורמה שנייה, במשימותיו בכוכבי גלקסיה מרוחקים וססגוניים, מועלה בדרגה ממשימה למשימה בעקבות הצלחותיו בזיהוי וטיפול בסטיות מהנורמות החברתיות המותרות בגלקסיה. תוך כדי מילוי תפקידו הוא מגלה את הרקע המפתיע שלו עצמו ומציל תוך כדי כך את הגלקסיה ממלחמת חורמה שנייה. במשימתו האחרונה עליו להתמודד עם יוצרי האלים ולבחור בדרך חדשה, תוך כדי למידה ושימוש בכוחותיו החדשים.
תמצית העלילה
בתחילת הסיפור מקבל הקורא רקע קל על יוצרי האלים השוכנים בפלנטת הדת אמֶל, ועל גיבור הספר לואיס אורנֶה.
לואיס אורנֶה הוא חייל בשרותי R&R (גילוי וחינוך מחדש). מטרתו של R&R היא לאחד גלקסיה שנופצה על ידי מלחמה (מלחמת הרים) באמצעות איתור סממני מלחמה ועוינות בפלנטות רחוקות בגלקסיה, ובאם כן יאותרו סממנים כאלו, לדווח עליהם ולהעביר את תושבי הפלנטה "חינוך מחדש".
במשימתו הראשונה על כוכב הלכת האמאל הוא פועל מטעם שירותי R&R והחל ממשימתו השנייה פועל אורנה מטעם גוף בשם I.A (התאמות וחקירות) המפקח בעצם על R&R. אל ה-I.A הוא סופח על ידי מפקד בשם סטטסון בעקבות מפגשם רווי המתחים במשימתו הראשונה של אורנה, משימה שהצליחה מעל המצופה.
במשימתו השנייה מוכיח אורנה את תושייתו המפותחת, תבונתו וחריפותו, על כוכב המאוכלס על ידי קופי אדם כחולי פרווה החיים במגדלי זכוכית ומחזיקים בעבדים המתגוררים בג'ונגל בשולי העיר. הוא נשלח לכוכב זה לאחר שספינה של R&R בשם דלפינוס נשבתה על ידי תושבי הכוכב והוחבאה. קופים אלה מפתיעים מאוד ביכולת ההתקדמות המהירה שלהם ומצבו של אורנה מולם נראה חסר סיכוי. בכישרון מנווט אורנה את השיחה עם מפקד קופי האדם לפסים יציבים וברגע המתאים, במהירות ובמיומנות מתגבר אורנה על המפקד שמכוון אליו נשק חם, שנלקח אגב מנוסעי ספינת דלפינוס, ומוכיח לו שכדאי להם לציית ל-R&R אחרת יושמד ויותך הכוכב שלהם.
שוב הועלה אורנה בדרגה ויחד עם הדרגה עולה גם רמת הסכנה אליה ייחשף במשימות שיבואו.
במשימתו השלישית הוא חוזר בחלקים בתוך מכל החייאה, לאחר שהצליח להשיג את יעדיו על כוכב לכת שנשלט על ידי נשים. נשים אלה מזכירות את בנות גישרית המפורסמות מסדרת חולית, ובהמשך הספר מתחיל אורנה להידמות לפול אטריידס, קפיצת הדרך הרואה את הנולד, במיוחד לאור העובדה ששניהם חלמו חלומות מטרידים בתחילת דרכם.
מצבו של אורנה במכל ההחייאה בכי רע ואין אדם בבית החולים ומחוצה לו שנותן לו סיכוי לחיות, אך ייתכן שעבודת יוצרי האלים שהובאה בתחילת הספר, יצרה באורנה אל, כי הנה, לאחר חצי שנה של רביצה במכל ההחייאה, הוא מתעורר ומתחיל בתהליך שיקום.
משימתו הרביעית מתחילה מיד עם יציאתו מבית החולים ובמשימה זו הוא מגלה מי הוא באמת: הוא בעצם, כמו חלק גדול מאוד מתושבי הגלקסיה, בן של ה"אויב" אותו אויב שה-I.A מחפשים ושולחים אחריו את אורנה: הנטיאנים, והלא אלו הן נשים המאיימות להשתלט על הפוליטיקה הגלקטית. במשימה זו הכול קורה במהירות מסחררת: אורנה מתאהב ומצהיר על חתונה ל"אויב", תנועת הנשים שתכננה במשך חמש מאות שנים להשתלט על הפוליטיקה ועמדה לעשות זאת תוך שעות ספורות נחשפת באחת, ולפני שמתחילה מלחמת רים שנייה שתצל על מלחמת רים הראשונה, מציע לכל אורנה בתבונה ייחודית לו, דרך של אמצע, בשיטת "המעדר והידית".
בשלב זה הקוראים מבינים, וגם אורנה עצמו מבין שיש לו יכולות על, כוחות פסי, ומבלי שיעשה דבר בכיוון זה נסללת לפניו דרך אל פלנטת הדת, אמל, פלנטה אליה לא הצליחו ה-I.A לחדור מעולם. אורנה מגיע לפלנטה זו כביכול מטעם ה-I.A כדי למנוע מאמל לבטל את ה-I.A ולהותיר רק את ה-R&R, וגם כדי להבין למה. במשימה זו, לאחר שניים וחצי שלבים מתוך שבעת השלבים של מסכת הייסורים שהיה אמור לעבור, מגיע אורנה אל קוהן (שיבוש מכוון של המילה כהן) הדת הגדול של אמל, האלמירח, לעימות מולו. הייסורים שמספיק לעבור מזכירים מאוד את התהליך שעבר פול אטראידס (חולית) לאחר ששתה את מי החיים, והעימות עם קוהן הדת הגדול האלמירח מזכיר את העימות עם האם הנערצה, גאיוס, בחולית. שלא כמו בחולית, אורנה מתידד ומוקיר את הקוהן הגדול. במקום לבחור בחיי אל, עוזב (פיזית הוא פשוט נעלם ומגיע לאן שהוא רוצה: קפיצת דרך) אורנה את פלנטת הדת ובוחר באשליה, במאיה, ויוצא לירח הדבש המיוחל ומדבר על ילדים שיביא לעולם. במכתב שהוא משאיר לקוהן הגדול האלמירח כותב אורנה: "ברגע שהפכת לאל, אתה יכול להיות כל מה שתבחר".
דיק רות'
ריצ'רד "דיק" ויליאם רות' (באנגלית: Richard ("Dick") William Roth נולד ב-26 בספטמבר 1947) הוא שחיין עבר אמריקאי ואלוף אולימפי.
ביוגרפיה
דיק רות' התאמן תחת הדרכתם של ג'ורג' היינס וג'ים גורהן. הוא התאמן במועדון השחייה של סנטה קלרה שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
הסכם לונדון (1867)
הסכם לונדון (מכונה לעיתים הסכם לונדון השני. באנגלית: Treaty of London; צרפתית: Traité de Londres) היה הסכם בינלאומי שנחתם ב-11 במאי 1867. כיוון שנחתם לאחר מלחמת שבעת השבועות ולאחר משבר לוקסמבורג, להסכם היו השלכות נרחבות על לוקסמבורג ועל מערכת היחסים בין המעצמות האירופיות.
דיק רות'
ביוגרפיה
לאולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע רות' כשיאן עולם במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר מעורב אישי 2:14.9 דקות וב-400 מטר מעורב אישי 4:48.6 דקות.
הסכם לונדון (1867)
השפעות
התוצאה המיידית החשובה ביותר של ההסכם, כפי שנכתב בסעיף 1, הייתה אשרור האוניה הפרסונלית בין ארצות השפלה ולוקסמבורג, תחת שלטון בית אורנז'-נאסאו. משבר לוקסמבורג פרץ לאחר שנפוליאון השלישי, הקיסר הצרפתי, ניסה לקנות את לוקסמבורג מווילם השלישי. כתוצאה מכך השמירה על לוקסמבורג בבעלות הולנדית, ללא התערבות של צרפת, הייתה בעלת חשיבות עליונה לפרוסיה.
דיק רות'
ביוגרפיה
באולימפיאדה עצמה השתתף רות' במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. הוא זכה במדליית זהב וקבע שיא עולם חדש, 4:45.4 דקות. רות' הקדים את בן ארצו, רוי סארי (4:47.1 דקות) ואת גרהרד הץ מגרמניה (4:51.0 דקות). במשחקים אולימפיים אלו הייתה זו הפעם הראשונה בה שחו את משחה ה-400 מטר מעורב אך לא שחו את המשחה ל-200 מעורב אישי, וכך לא היה יכול להשיג מדליית זהב נוספת. בלילה שלפני משחה הגמר סבל רות' מכאבי בטן עזים, בשל דלקת התוספתן. הוא נידרש לניתוח דחוף אך הוא סירב וביקש מרופאיו להמתין עד לאחר סיום המשחה. רופאיו נעתרו לבקשתו. שני מתחריו העיקריים, הץ הגרמני שיאן העולם הקודם סבל מדלקת ריאות וסארי סבל מהצטננות קשה. שלושתם השתתפו במשחה הגמר וזכו בשלוש המדליות.
הסכם לונדון (1867)
השפעות
הנייטרליות של לוקסמבורג, שעליה הוסכם בהסכם לונדון הראשון, אושררה גם כן. הצדדים שלא חתמו על ההסכם הראשון הפכו לאחראים על הנייטרליות של לוקסמבורג (בלגיה הייתה יוצאת דופן כיוון שהיא עצמה הייתה מחויבת לנייטרליות).
על מנת לוודא שלוקסמבורג תישאר נייטרלית, הוחלט כי ביצורי העיר לוקסמבורג (הידועים בכינוי "גיברלטר של הצפון") יפורקו ולא ייבנו מחדש. הפירוק של מערכת הביצורים נמשך שש-עשרה שנים, ועלה 1.5 מיליון פרנק צרפתי. במסגרת פירוק הביצורים נהרסו 24 ק"מ של ביצורים תת-קרקעיים ו-40,000 מ"ר (10 אקרים) של חרכי ירי, סוללות, קסרקטינים וכדומה. יתר על כן, נקבע כי חיל המצב הפרוסי ייסוג מהעיר לאחר ששהה בה מאז קונגרס וינה של 1815.
בעקבות מלחמת שבעת השבועות קרסה הקונפדרציה הגרמנית. שתיים מחברות הקונפדרציה לשעבר, הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ודוכסות לימבורג, עברו לחזקתו של המלך ההולנדי. פירוק הקונפדרציה אושרר בהסכם לונדון על מנת לפשט את המצב, והוצהר כי מעתה ואילך לוקסמבורג יהיו "חלקים חשובים בממלכת ארצות השפלה". לוקסמבורג הצטרפה להסכם המכס הגרמני החדש, הצולפריין, ונותרה בו עד ה-1 בינואר 1919.
החותמים
נציגי כל המעצמות האירופיות הגדולות חתמו על ההסכם:
איטליה לא הייתה אמורה להגיע לכנס, אך המלך ויטוריו אמנואלה השני שכנע את המלכים והקיסרים האחרים להזמין את נציגו. הקשר בין איטליה ללוקסמבורג היה רופף מאוד, וההסכם לא השפיע על איטליה בצורה משמעותית. אולם, הייתה זו הפעם הראשונה שבה איטליה הוזמנה להשתתף בוועידה בינלאומית על בסיס היותה מעצמה, ומסיבה זו להזמנה הייתה חשיבות סמלית רבה באיטליה.
גשר מוראנדי
גשר מוראנדי (באיטלקית: Ponte Morandi) היה חלק מ פולצ'ברה על הכביש המהיר A10 בג'נובה, איטליה. הגשר היה מהדרכים העיקריות המובילות מאיטליה לצרפת וחלק מדרך E80 החוצה את אירופה מפורטוגל לטורקיה. הוא חצה את נהר פולצ'ברה, בין הרבעים סמפיירדארנה וקורניליאנו שבג'נובה. בניית הוויאדוקט החלה בשנת 1963 והוא נפתח לתנועה בספטמבר 1967. הוא נקרא בעקבות מתכננו ריקארדו מוראנדי. הגשר שימש ככביש אגרה והופעל על ידי חברה איטלקית שבשליטת משפחת בנטון. באוגוסט 2018 התמוטט חלק מהגשר ובעקבות ההתמוטטות נהרגו 43 בני אדם. ביוני 2019 נהרסו שרידי הגשר. באפריל 2020 הושלמה בנייתו של גשר חדש.
היסטוריה
הגשר תוכנן על ידי ריקארדו מוראנדי. תכנון הגשר דומה מאוד לתכנון גשר גנרל רפאל אורדנטה, הנמצא בצפונו של אגם מרקאיבו במערב ונצואלה, אשר תוכנן כמה שנים קודם לכן על ידי מוראנדי. בשנת 1964 התמוטט הגשר חלקית, לאחר שמכלית שחלפה בסמוך התנגשה בו. הגשרים מעוגני הכבלים שתכנן מוראנדי מאופיינים במיעוט עוגנים, לעיתים שניים לכל נקודת עיגון, כאשר העוגנים בדרך כלל בנויים מבטון דרוך, שלא כמו כבלי הפלדה הנפוצים יותר.
התושבים המקומיים באזור כינו את הגשר בשם "גשר ברוקלין".
כביש האגרה שכלל את הגשר נוהל בידי חברה ממשלתית, Concessioni e Autostrade S.p.A (כיום שמה Atlantia SpA), שהופרטה בשנת 1999 והועברה לקבוצת חברות שהעיקרית שבהן בשליטת משפחת בנטון, בעלי חברת האופנה בנטון.
בנייה ותחזוקה
הוויאדוקט נבנה בין השנים 1963 ל-1967 על ידי חברת בנייה איטלקית. אורכו היה 1,182 מטרים, וגובהו 45 מטר בגובה פני הדרך, עם עמודים תומכים בגובה של 90 מטר עשויים בטון מזוין. הוא נפתח לתנועה ב-4 בספטמבר 1967 במעמד נשיא איטליה ג'וזפה סראגאט.
הגשר היה נתון לעבודת שיקום מתמשכת החל משנות ה-70 עקב הערכה שגויה של השפעת צמיגות הבטון בעת תכנון הגשר. גם בשנות ה-80 וה-90 נדרשו עבודות נוספת על מנת להתגבר על ליקויים בבנייתו.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 דרך A10 נעשתה פקוקה מאוד. מועצת העיר ג'נובה ביקשה הצעות לשיפור זרימת התנועה דרך העיר, ובשנת 2009 הועלתה הצעה להסיט את התנועה דרך מחלף חדש שיבנה מצפון לעיר. במסגרת מחקר ראשוני, החברה האמונה על בניית כבישים מצאה כי בגשר חולפים 25.5 מיליון כלי רכב בשנה, כאשר בשלושים השנים שקדמו, גדלה התנועה פי ארבעה, ובשלושים השנים הבאות היא צפויה לגדול ב-30% בשלושים השנים הבאות. על פי המחקר, נפח התנועה בגשר עם תנועה עומדת בשעות השיא יוצרים לחץ ניכר בגשר, המביא לצורך בעבודות תחזוקה נרחבות. המחקר הראה כי מבחינה כלכלית עדיף לבנות גשר חדש צפונית למיקומו הנוכחי.
דו"ח שהוזמן בידי החברה המפעילה את כביש האגרה שעל הגשר בשנת 2017 הצביע על ליקויים בתחזוקתו.
בשנת 2016 קרא הפרופסור אנטוניו ברנצ'יץ מאונברסיטת ג'נובה להחליף את הגשר בגשר חדש, לאור כשלים בתכנונו, ועלויות התחזוקה הרבות שלו כתוצאה מכך.
התמוטטות הגשר
ב-14 באוגוסט 2018 בשעה סמוך לשעה 11:30, בעת סופת גשמים עזה, התמוטט קטע של כ-200 מטרים מן הגשר. הגשר קרס מעל נהר, אזור מגורים ואזור תעשייה. כ-35 מכוניות ומספר משאיות צללו מטה בעקבות הקריסה. בזמן שבו קרס הגשר בוצעו בו עבודות תחזוקה.
בעקבות התמוטטות הגשר נהרגו 43 בני אדם ו-14 נפצעו. רוב ההרוגים הם אזרחי איטליה, אך מספר תיירים נהרגו אף הם באסון.
ב-28 ביוני 2019 נהרסו שרידי הגשר בפיצוצים מבוקרים. שנה לאחר מכן נחנך באותו אתר גשר חדש בתכנון שונה, אשר נקרא גשר גנואה-ג'ורג' הקדוש.
הדיוויזיה ה-302 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-302 (בגרמנית: 302. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-12 בנובמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיות ה-75 וה-292, והועמדה תחת פיקוד קונרד האזה. הדיוויזיה הוצבה בדייפ בצרפת, ונטלה חלק חשוב בהדיפת הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942. בינואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע סערת חורף, כחלק מקבוצת ארמיות דון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי ובקרבות השונים באוקראינה, ובכלל זה במהלך מבצע דנייפר-קרפטי, ובאוגוסט 1944 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות במהלך מבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיות ה-15 וה-76.
סיריל מנגו
ביוגרפיה
מנגו נולד באיסטנבול שבטורקיה למשפחה ממוצא בריטי-רוסי. הוא כיהן כפרופסור בקינגס קולג' לונדון ובאוניברסיטת אוקספורד. בין חיבוריו הידועים מחקר על הפסיפסים של כנסיית אגיה סופיה (The Mosaics of St. Sophia at Istanbul) שיצא לאור בשנת 1962, קובץ המקורות "האמנות של האימפריה הביזנטית 312-1453" (1966) ו"ביזנטין, האימפריה של רומא החדשה" (1980).
נפטר ב-8 בפברואר 2021.
מוזיקה של רוד איילנד
רוד איילנד היא מדינה בארצות הברית, השוכנת באזור ניו אינגלנד. בשנת 1733 תוכנן לַחְנוֹךְ את העוגב הראשון בכנסיית בכנסיית טריניטי בניופורט.
המנון המדינה
ב-1996 הוכרז ברוד איילנד על "Rhode Island, It's for Me" כהמנון המדינה הרשמי, המייצג אותה בטקסים ובאירועים תרבותיים שונים. המילים שלו נכתבו בידי המשורר צ'ארלי הול, בעוד על הלחן הייתה אחראית מריה דיי, על בסיס עיבוד שנעשה בידי קת'רין צ'סטר. "Rhode Island, It's for Me" החליף את "Rhode Island", שנקרא לאחר מכן המנון המדינה הרשמי.
רקע
"Rhode Island", שנכתב בידי טי קלארק בראון, היה המנון המדינה הרשמי במשך למעלה מחמישים שנה כשהוחלף ב-"Rhode Island, It’s For Me". מאז, שונה שמו להמנון הממלכתי הרשמי.
מילים
הנה לך, רוד איילנד האהובה,
עם הגבעות וחוף האוקיינוס שלך.
אנו גאים לברך אותך רודי
(ואת) הפטריוטיות הישנה שלך.
הראשונה לתבוע את עצמאותך,
נהדר את המורשת והתהילה שלך.
המדינה הקטנה ביותר בכל האיחוד,
אנו נפאר את שמך!
רקע
את היצירה הקליטו במרוצת השנים מספר אמנים, כדוגמת: בלוסום דירי, מייקל פיינשטיין, ננסי למוט, מנדי פטינקין, ג'ון פיזארלי וארין מק'יואן. השיר הוצג בפודקאסט, Crimetown.
פרובידנס
בפרובידנס, בירת המדינה, יש סצנת מוזיקה עצמאית מקומית ופופולרית מאוד, הידועה במיוחד בזכות תרומתה לסוגת הנויז רוק. בין הלהקות המשפיעות באזור, ניתן למנות את: לייטנינג בולט, דאטרס, בלאק דייס וערב און ראדר. ראפרים כדוגמת: סייג' פרנסיס וג'ון פלפס, שנקרא בעבר לאנצ'באג, הם בין הדמויות הבולטות המשלבות פילוסופיית "עשה זאת בעצמך" עם היפ הופ. ראפרים אחרים כמו די גומס, ג'יי לינקס, קינג או-אס-אף, ויק מוקה וג'יי דוצ'ה הרחיבו את קהל המעריצים שלהם באמצעות ייצוג שכונות המצוקה בערים והמשיכו לחתום על חוזי הקלטות בעלי ערך כספי גדול.
אמני אינדי רוק ומוזיקה אלטרנטיבית נוספים מהעיר כוללים את לאס סאווי פאב, דיקי בארט (סולן הרכב הסקא, מייטי מייטי בוסטונס), ZOX, הלואו אנת'ם, דאון-טאון בויז ודיר טיק. חמישיית הנויז רוק/פאנק היירספריי קווין מורכבת מחברי להקה שונים שגדלו בשכונות שונות בעיר. התזמורת הפילהרמונית של רוד איילנד, שבסיסה בפרובידנס, היא אחד ממוסדות המוזיקה המשפיעים ביותר במדינה.
קולג' היל
בית הספר לעיצוב ברוד איילנד היה האלמה מאטר של מוזיקאים פופולריים רבים במרוצת השנים. שלושה מחברי להקת הרוק האמריקאית טוקינג הדס נפגשו במכללה, אך לא הקימו אותה עד שעברו לניו יורק סיטי. לאחר המעבר, החליטו להקים באופן רשמי את הלהקה.
מוזיקאים בולטים שסיימו את לימודיהם באוניברסיטת בראון בפרובידנס כוללים את ונדי קרלוס, ליסה לוב, מרי צ'ייפין קרפנטר, חברי להקת Ok Go, דמיאן קולאש, דאנקן שיק, ZOX, לורנס והזמר-יוצר ויל אולדהם, שנשר לאחר שנה אקדמית אחת.
ניופורט
בניופורט יש סצנה מוזיקלית הרבה יותר קטנה, כאשר ט'רווינג מיוזס נחשבת ללהקת הרוק המצליחה ביותר בה. הלהקה הוקמה ב-1981 והקליטה אלבומים תוך קיום סיבובי הופעות עד להפסקה ב-2003. הגיטריסטית הראשית של הלהקה וכותבת השירים השותפה, טניה דונלי הקימה את בלי, הידועה בעיקר בזכות הלהיט שלה "Feed the Tree", שהגיע למקום הראשון במצעד הרוק המודרני של בילבורד בשנת 1994. דונלי גם הייתה גיטריסטית לזמן קצר של הברידרז. הלהקה המשפחתית הקאוסילס, לה היו להיטים שדורגו ב-40 העליונים במצעדי הבילבורד מ-1967 עד 1969 מניופורט גם כן. הלהקה היוותה השראה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "משפחת פרטרידג'".
מאז שנת 2000, התפתחה בניופורט סצנת סקא פאנק, בראשות להקת באדפיש, שביצעה גרסאות כיסוי לשיריה של סאבליים, ובראשות להקת הפאנק ביג וורלד. זמרת הרוקבילי ג'ודי גיבסון (לבית ג'וזף פול קצברג), שהיה לה אלבום זהב עם Good Morning Captain, שהתה חלק ניכר מחייה המאוחרים בניופורט.
שאר המדינה
אמנים מוזיקליים ידועים אחרים שפעלו ממקומות אחרים במדינה כוללים את ג'ון קפרטי, בלו קנטרל (שהוציאה בשנת 2001 את הלהיט "" שהגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100), קומבוסטיבל אדיסון, סייג' פרנסיס, מונטי אר איי, דראקו והמאלפויים ובילי גילמן. המפיק המוזיקלי האמריקאי ד"ר לוק שנחשב לאחד מהמצליחים ביותר במאה ה-21 נולד בווסטרלי.
פסטיבל הג'אז של ניופורט
פסטיבל הג'אז של ניופורט החל בשנת 1954 בידי ג'ורג' ויין ותועד באלבומיהם של מיילס דייוויס ות'לוניוס מונק, דיוק אלינגטון, מאדי ווטרס, נינה סימון, ריי צ'ארלס, ג'ון קולטריין, אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי. הפסטיבל ב-1958 תועד בסרט "ג'אז ביום קיץ" משנת 1960. הפסטיבל עבר לניו יורק בשנת 1971. בשנת 1985, הפסטיבל אירע מחדש בניופורט כפסטיבל ג'אז JVC.
פסטיבל הפולק של ניופורט
פסטיבל הפולק של ניופורט החל בשנת 1959, בידי מייסד פסטיבל הג'אז, ג'ורג' ויין. הפסטיבל ידוע בעיקר בזכות הופעתו של בוב דילן ב-25 ביולי 1965, שם הופיע לראשונה עם כלי נגינה חשמליים. כמו פסטיבל הג'אז, פסטיבל הפולק עבר לניו יורק ב-1971, אך חזר ב-1986. בין המבצעים הבולטים בפסטיבלים נמנים: ג'ואן באאז, פיל אוקס, בוב דילן, באפלו ספרינגפילד, פיט סיגר, ארלו גאת'רי, ריצ'י הייבנס, בוני רייט, אליסון קראוס, ג'ניס איאן, סוזן וגה, Violent Femmes, אינדיגו גירלז ופיקסיז.
פסטיבל המוזיקה של ניופורט
פסטיבל המוזיקה של ניופורט הוא פסטיבל מוזיקה קלאסית שהחל ב-1969 כעונת קיץ של המטרופוליטן אופרה. הרחבה החיצונית לא הועילה לביצועי מוזיקה קלאסית, ובמקום זאת נעשה שימוש בחדרים המפוארים של אחוזות ניופורט בקונצרטים של מוזיקה קאמרית. בקונצרטים המוקדמים השתמשו חברים רבים בתזמורת המטרופוליטן אופרה. מארק פ. מלקוביץ', השלישי היה המנהל הכללי במשך 31 מתוך 37 העונות של הפסטיבל. הוא נודע בכך שהוא נתן לאמנים בין-לאומיים צעירים, כמו אינסה גלנטה, מקום להופעת הבכורה שלהם באמריקה.
פסטיבל המוזיקה של סנסט
פסטיבל המוזיקה של סנסט החל ב-1997 בניופורט וכלל הופעות של מוזיקאים מגוונים כמו סייבס דה דיי, ג'ייסון מראז, פולה קול, להקת מו, ליטל פיט, ג'קס מניקן, פיטר פרמפטון, בו בייס, ברוס הורנסבי, גאסטר, סאמט'ינג קורפורייט, בן פולדס (שהופיע בכמה פסטיבלים), Better Than Ezra, צ'יפ טריק, ג'ין בלוסומס ואנה נאליק וזאת, בנוסף לאמנים מקומיים כמו בקי צ'ייס, זוקס ומונטי אר איי.
מוזיקאים/להקות מרוד איילנד
להלן לקט של מוזיקאים ולהקות מרוד איילנד:
דקאפוליס
דקאפוליס (מיוונית: Δεκάπολις - עשר הערים; deka - עשר; polis - עיר) הייתה קבוצה של עשר ערים, רובן מהתקופה ההלניסטית (למעט דמשק), שהיו ממוקמות ברובן בעבר הירדן המזרחי. הערים נתנו את שמן גם לחבל הארץ בו שכנו. עם הערים ברשימה נמנות סקיתופוליס (בית שאן), שהייתה העיר הראשית בחבל, דמשק, ופילדלפיה (היא עמאן).
היסטוריה
ראשיתן של ערי הדקאפוליס בכיבושי אלכסנדר הגדול בסביבות 332 לפנה"ס, והמשכן בהתבססות הממלכה הסלאוקית באזור ויישובן של הערים על ידי תושבים יוונים, חלקם חיילי צבאו של אלכסנדר. אלכסנדר ינאי כבש את עבר הירדן המזרחי וסיפחו לממלכתו בשנים 83 - 80 לפני הספירה, וניסה כפי הנראה לכפות על תושבי הערים את הדת היהודית, ומשלא צלח הדבר נגזרה עליהם גזירת גירוש, וחלקן נחרבו.
פומפיוס שב וכבש את השטח בשנת 63 לפנה"ס, והחזיר את התושבים ההלניסטים אליהן, ומאז הפכו הערים לערים הלניסטיות עצמאיות תחת שלטון רומי, כפי שתיאר יוספוס פלאביוס:
מאוחר יותר הוחזרו שתיים מהערים, גדרה והיפוס, לשלטון הורדוס. עם מותו של זה חזרו הערים להיות עצמאיות. בנו, הורדוס אנטיפס, שימש לאחר מות אביו כטטרארך הגליל והפראיה (עבר הירדן היהודי). חבל הדקאפוליס חצץ בין שני חלקי נחלתו.
בתחילת המרד הגדול נגד הרומאים, בשנת 66 לספירה, טבחו תושבי קיסריה, הסורים והיוונים ביהודים ורצחו 20,000 מהם. הנקמה לא איחרה לבוא:
לאחר ביטול עצמאות יהודה הוכפפו ערי הדקאפוליס לפרובינקיה סוריה ולפרובינקיה יהודה, שבשנת 135 הפכה לפרובינקיה סוריה פלשתינה. עשר הערים לא היו ישות רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו לקבוצה אחת בשל מוצאם המשותף של תושבי הערים הללו שהיו ברובם יוונים, ובהמשך גם רומאים, בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). לכל הערים הייתה דרגה גבוהה יחסית של אוטונומיה וחופש פעולה.
רשימת הערים
(10 הערים הראשונות הן על פי האנציקלופדיה תולדות הטבע)
וכך כותב החוקר הרומאי פליניוס הזקן באנציקלופדיה תולדות הטבע:
פליניוס מזכיר ערים נוספות ששכנו בפרובינקיה, שאין ברור מעמדן בהקשר הדקאפוליס, ובהן: טרכון (באזור הבשן -מזוהה אולי עם ארגוב המקראית), פניאס, אבילה (נבי אבל), ארקה (בהרי הלבנון), וכן גבי או גאבה (Gabba) בהר הכרמל.
על פי חוקרים אחרים היו יותר מעשר ערים בקבוצה. תלמי, בחיבורו "גאוגרפיה", מנה 18 ערים, ביניהן 9 מרשימת פליניוס, להוציא את רפנה, כשתשע הערים הנוספות שוכנות באזור דמשק, וביניהן הליופוליס( כנראה בעלבכ), אבילה ,קפיטוליאס ואחרות. שירר גרע אף הוא את רפנה מהרשימה, והוסיף את אבל (אבילה), ואת קנת (kanata) (שיש להבחינה מקנתה שברשימה), לגביה הביע את ההשערה כי היא קיר מואב.
עשר הערים נזכרות בברית החדשה כאזור שבו התהלך ישו והטיף את משנתו. (מרקוס, 7, 31) בארץ הגדריים שליד הכנרת ביצע ישו, לפי האמונה הנוצרית, את נס החזירים. מאחר שערי הדקאפוליס היו ערים הלניסטיות - שהיהודים היו בהן מיעוט, אם בכלל - התאפשר גידולם של עדרי חזירים בחבל זה, אשר באזורים בעלי רוב יהודי היה נחשב לטאבו.
ערי הדקאפוליס בימינו
להוציא את דמשק, שכנו רוב ערי הדקאפוליס באזור מצומצם יחסית בירדן, צפון מזרח ישראל (שתי ערים)  ודרום סוריה (עיר אחת). מתוך רשימת הערים, שתיים (דמשק ופילדלפיה) הפכו לערי בירה, שתיים (גרשה וסקיתופוליס) הן ערים קיימות (שלצידן אתרים ארכאולוגיים חשובים), והיתר הן אתרים ארכאולוגיים שנחשפו בחלקם, ובחלקם מתבצעת עבודת חשיפה שוטפת. הממצאים הארכאולוגיים כוללים גם, כמקובל בערים רומיות, ובניגוד למקובל באזור, תיאטראות ומקדשים לאלים.
ג'ודי קסאב
ג'ודי קסאב (במקור יודית לאונורה קסאב, באנגלית: Judy Cassab; בהונגרית: Kaszab Judit; וינה, 15 באוגוסט 1920 – רנדוויק, 3 בנובמבר 2015) הייתה ציירת, גרפיקאית אוסטרלית ממוצא יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
יודית קסאב נולדה במשפחה יהודית הונגרית בווינה, אוסטריה, בתם של אימרה קסאב (1886–1947), סוחר בולים, ושל אילונה קוֹנט (1895–1944). הוריה התגרשו כשהייתה ילדה, ואביה התחתן שוב מאוחר יותר. היא ואמה עברו לגור עם סבתה בעיר ברהובה שבאוקראינה. אחד המורים של בית הספר התיכון הממלכתי בעיר, פרנץ האבה, גילה את כישרונה בציור, ואשתו לקחה את הצעירה הכישרונית תחת חסותה. היא ציירה מאז שהייתה בת שתים עשרה. תחילה סיימה את לימודיה באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט כתלמידתו של ברנאט אאורל ולאחר מכן ב-1938 למדה באקדמיה לאמנויות בפראג צ'כוסלובקיה, ממנה נאלצה לברוח ב-1939 עקב הכיבוש הנאצי, עוד בטרם פרצה מלחמת העולם השנייה. באותה שנה נישאה ליאנוש קמפּפנר, מנהל אחוזות אמיד, שנשלח למחנה עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית על ידי הנאצים ב-1941 בשל מוצאו היהודי, ממנו הצליח לחזור כעבור שלוש שנים, ב-1944.
הם יכלו להיות ביחד שוב באפריל 1944, אבל נפרדו למען ביטחונם, בשל כניסת הוורמכט (מבצע מרגרטה) לממלכת הונגריה. במאי הסרטים פרידייש באן ואשתו החביאו את בעלה באחד מארונותיהם במשך תשעה חודשים עד לשחרור. יודית הסירה משמלתה את הטלאי הצהוב החובה ולקחה על עצמה את זהותה של המשרתת הנוצריה לשעבר שלה. במהלך המלחמה עבדה במפעל תרופות ונעזרה בלהתקיים, בין היתר, מהברחת תרופות ומזיוף מסמכים. גם היא וגם בעלה איבדו את רוב משפחתם בשואה.
היא ניהלה יומן על חייה, שכללה גם את תקופת המלחמה, אך רשימותיה אבדו ברובן. יאנוש בנה נולד ב-1945 ובנם פטר שנתיים לאחר מכן. היא בילתה את חודשי הקיץ בין השנים 1945 לבין 1949 במושבת האמנים של סנטאנדרה, שם היו מוריה ברנאט אאורל וליפוט הרמן. היא עברה לווינה עם בעלה ושני בניה ב-1949 כדי להימנע מהסוציאליזם המתהווה בהונגריה, ומשם ב-1951 היגרה המשפחה לאוסטרליה והתיישבה בסידני. הם קיבלו אזרחות אוסטרלית ב-1957.
קריירה
ג'ודי קסאב הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס ארצ'יבלד פעמיים.
לאחר שעבודותיה הועברה לגלריה הלאומית של אוסטרליה, ג'יימס גליסון ראיין אותה כיצד לכדה את דמותם של האנשים בדיוקנאות שלה. ראיון זה הפך מאוחר יותר לחלק מאוסף ההיסטוריה בעל פה של ג'יימס גליסון (James Gleeson Oral History Collectiony). ניתן למצוא כמה מיצירותיה בגלריה הלאומית של הונגריה ובאוסף העכשווי בפץ'.
פרסים ועיטורים
ב-14 ביוני 1969 מונתה למפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) "בהוקרה על שירותיה לאמנויות היפות".
היא מונתה לקצינת מסדר אוסטרליה (AO) ב-26 בינואר 1988 "בהוקרה על שירותיה לאמנויות היפות".
ב-3 במרץ 1995 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סידני.
חייה הפרטיים
ג'ודי קסאב הלכה לעולמה ב-3 בנובמבר 2015 בגיל 95 בבית אבות בפרבר רנדוויק בסידני.
אוונדרו ברנדאו
אוונדרו אלמר דה קרבאליו ברנדאו (בפורטוגזית: Evandro Elmer de Carvalho Brandão; נולד ב-7 במאי 1991) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ באלברקה.
קריירת מועדונים
ברנדאו נולד בלואנדה בירת אנגולה. בילדותו, עבר עם משפחתו לפורטוגל ובגיל 9 לבריטניה. ברנדאו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בבלקברן רוברס. בגיל 12 הצטרף לוולסול. בהמשך שיחק גם במנצ'סטר יונייטד, בראגה ובנפיקה ליסבון.
בעונת הושאל לפאטימה מהליגה השנייה ובינואר עבר לגונדומאר מהליגה השלישית.
ביולי חתם בווידאוטון, בה התאחד עם פאולו סוזה, מאמנו לשעבר בהנבחרת הנערים של פורטוגל. ב-20 באוגוסט, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד פץ'.
בקיץ הושאל לאולהאננסה עד לסיום העונה. בקיץ חתם בטונדלה.
בקיץ חתם ליבולו מליגת העל האנגולית, עמה זכה בשתי אליפויות. בתחילת עזב את ליבולו, ליריבתה לליגה, קבוסקורפ.
בקיץ חזר לפורטוגל כאשר חתם בבנפיקה קסטלו ברנקו.
ב-12 ביולי 2016 חתם בפאפה. ב-15 בינואר 2017, הבקיע שלושער ראשון בקריירה בניצחון 1–4 נגד ספורטינג בראגה ב'. בתום העונה, ירדה קבוצתו לליגה השלישית וברנדאו חתם בליישואש.
ב-10 בספטמבר 2019, ברנאדו חתם במכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית. עד לסיום העונה, ברנדאו כבש 5 שערים והיה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל, אך בסיום העונה שוחרר.
בינואר, חתם בוילפרנקואנסה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, ברנאדו שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל. בשנת, ברנדאו עבר לייצג את אנגולה מולדתו, עת שיחק בליגה המקומית.
ב-13 באוגוסט 2014, ברנדאו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה בתיקו 0-0 נגד. את הופעתו השנייה בנבחרת, ערך רק אחרי 5 שנים ב-8 ביוני 2019 בניצחון 0–2 נגד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
צריכותא
צריכותא היא מושג תלמודי שבא ליישב את הצורך בכפל מקורות ללימוד מסוים. המהלך הלוגי נועד למצוא נקודת תורפה בכל אחד מהמקורות, שמסבירה את הצורך במקור הנוסף. לעיתים מדובר על חידוש אמיתי שנלמד דווקא מכפילות המקורות, ולעיתים כפל המקורות נועד למנוע טעויות. המונחים "אצטריך" ו"צריכא" משמשים בתלמוד במשמעות הלוגית הזו, והם מופיעים בתלמוד פעמים רבות מאד.
בעלי התוספות כתבו שישנן צריכותות שניתן להפריך, ובכל אופן "בקל עושה צריכותא". הדברים מתייחסים לצריכותא מהסוג שנועד למנוע טעויות.
צריכותא בין פסוקים שונים
בגמרא בסוכה נאמר שיש צריכותא בין שני הלימודים, כי הלימוד מקריאת שמע אינו מלמד על פטור ממצוות שיש בביטולן חיוב כרת, ואילו הלימוד ממת מצווה אינו מלמד על פטור ממצווה לאחר שהחל זמן חיובה.
צריכותא במקורות אמוראיים
בגמרא נאמר שיש צורך בהבאת שתי המחלוקות, שאילו הייתה מובאת רק אחת מהן לא היינו יודעים על המחלוקת השנייה: אילו הייתה מובאת רק המחלוקת לגבי מקדש על תנאי, היינו חושבים שבמקרה של הממאנת יודה רב, כי דווקא בנידון של תנאי שאפשרי בו הביטול משתנה המעמד על ידי הבעילה שלאחריו, אך בממאנת שיש צורך בקידושין חדשים יודה רב שאינה מקודשת. ואילו הייתה מובאת המחלוקת רק לגבי הממאנת היינו חושבים שבמקדש על תנאי יודה שמואל לרב שהנישואין נחשבים כביטול התנאי
צריכותא חלקית
לעיתים הצריכותא בגמרא אינה דו כיוונית. כדוגמה לכך: הגמרא מסבירה את הצורך בשלושת המקרים: שברי הכלים הם הגרועים ביותר, שחל בהם שינוי גדול והם נחשבים כנולד, לעומתם גרעיני התמרים לא השתנו כל כך ממצבם בכניסת החג. החידוש הגדול ביותר הוא בקליפות האגוזים, שהיו גלויות לעין בכניסת החג, ובכל זאת גם הם נחשבים כ"נולד".
במקרה זה הגמרא הסבירה את הצריכותא רק בכיוון אחד - לפי ההיגיון המובא בה היה ניתן להביא רק את הדין של קליפות האגוזים. הפרשנים נזקקו להסבר ההיגיון המצריך את שני המקרים הנוספים.
שוקי נגר
שוקי נגר (נולד ב-7 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
נגר גדל ביהוד והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, ואף השתייך לסגל נבחרת הנוער באמצע שנות ה-90. לאחר שלוש עונות בבני יהודה חתם נגר בשורות מכבי חיפה, ששילמה תמורת העברתו לשורותיה 450 אלף דולר. הוא שותף למסע ההצלחות שלה באירופה, שהסתיים ברבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1998/1999. לאחר שנתיים בחיפה חזר נגר לבני יהודה, ולא סייע לקבוצה שירדה לליגה הלאומית בסיום עונת 2000/2001.
לאחר הירידה עם בני יהודה עבר נגר להפועל באר שבע, שם שיחק שנתיים. אחר כך שיחק עונה במועדון ספורט אשדוד וחזר לתקופה קצרה בהפועל באר שבע, לאחריה הגיע למכבי תל אביב, עמה זכה בגביע המדינה. בדצמבר 2005 עבר לבני סכנין.
בתחילת עונת עבר נגר להכח עמידר רמת גן, ששיחקה אז בליגת העל, אך ירדה לליגה הלאומית בתום העונה. בקיץ 2007 עבר נגר לקבוצת הפועל פתח תקווה, כאשר בעונתו הראשונה הקבוצה עלתה לליגת העל. לאחר חצי עונה עם הקבוצה בליגת העל, עבר נגר בחלון ההעברות של ינואר 2009 לקבוצת מכבי הרצליה.
ב-26 ביולי 2009 חתם בהפועל אשקלון שם שיחק עונה אחת. בקיץ 2010 חתם נגר במכבי אחי נצרת שם שיחק עד קיץ 2012.
לקראת עונת חתם נגר בקבוצת מכבי יבנה, במדיה שיחק שלוש עונות בליגה הלאומית. בקיץ 2015 חתם בקבוצת בית"ר יבנה מליגה ב', במדיה ערך ארבע הופעות עד נובמבר 2015.
פרנסס רייט
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1795 בסקוטלנד. בגיל שנתיים התייתמה משני הוריה. היא ואחותה קמילה נשלחו להתגורר אצל קרובי משפחה באנגליה. בשנת 1813 חזרו האחיות להתגורר בסקוטלנד אצל דודן, ג'יימס מילן, שהיה פרופסור לפילוסופיה בקולג' גלאזגו. באותה תקופה קיבלה גישה לספריית הקולג' והתעניינה במיוחד בספרים בנושא ארצות הברית. בעקבות הקריאה החליטה להפליג למדינה כדי לראות כיצד התממשה הכרזת העצמאות הלכה למעשה. מילן היה מתנגד נחרץ לעבדות והדבר הותיר רושם רב על רייט הצעירה.
כמו כן, במהלך תקופה זו החלה לפתח את כישרונה בכתיבה והתנסתה בכתיבת מספר מחזות וסיפורים, בהם גרסה ראשונית לספרה "כמה ימים באתונה" שבו סיפרה על אישה שהייתה תלמידה של אפיקורוס.
בשנת 1818 הפליגו היא ואחותה לארצות הברית. הן שהו במדינה שנתיים, במהלכן טיילו ברחבי ארצות הברית, בערים שונות וברצועת הספר. חשיפתה לעבדות במהלך מסעה באמריקה חיזקה את ההתנגדות הנחרצת שלה לתופעה.
במהלך שהותה בארצות הברית העלתה מחזה פרי עטה, שהתמקד בסיפור העצמאות של שווייץ. המחזה זכה לביקורות צוננות ולתשומת לב מועטה.
רייט השתמשה בעדויות שאספה על החיים באמריקה בעת כתיבת ספרה "מבט על החברה וההליכות באמריקה" (Views of Society and Manners in America) אשר יצא לאור בשנת 1821 כרומן מכתבים. הספר קיבל ביקורות חיוביות בקרב קוראים אמריקאים באותה עת.
רייט שבה לאנגליה בשנת 1820. לאחר שובה התיידדה עם הפילוסוף ג'רמי בנת'ם ועם המרקיז דה לה פאייט. ידידותה עם השניים תרמה להתפתחות האינטלקטואלית שלה ולגיבוש הרעיונות החברתיים בהמשך דרכה.
בשנת 1831 נישאה רייט לרופא הצרפתי ויליאם פיקפל, לזוג נולדה בת אחת. היא ובעלה התגרשו בשנת 1850. רייט איבדה את המשמורת על ביתה, המשמורת ניתנה לפיקפל.
נפטרה בשנת 1852 ונקברה בסינסינטי.
אקטיביזם פוליטי וחברתי
רייט החלה את העשייה החברתית שלה בשנת 1828, אז הרצתה לראשונה בפני קהל. באותה שנה גם החלה לערוך את כתב העת של המושבה ניו הרמוני, יחד עם רוברט אוון. היא החלה לפעול למען ארגוני עובדים ושאפה לסייע להם לקדם את השכלתם. רייט נחשבה באותה עת לדמות חשובה בקרב ארגוני העובדים, בעיקר באזור ניו יורק.
בשנים שלאחר מכן הקדישה עצמה למספר מטרות חברתיות, אחת העיקריות בהן הייתה ביטול העבדות.
קומונת נאשובה
רייט ביקרה במושבה ניו הרמוני ונחשפה לתיאוריות החברתיות של רוברט אוון דרך עבודתה כעורכת בכתב העת שלו, "ניו הרמוני גאזט". היא חשה הזדהות עם התיאוריות החברתיות של אוון ועם ערכי הסוציאליזם האוטופי. לאור ערכים אלה, החליטה בשנת 1825 להקים קהילה סוציאליסטית.
כאשר שוחחה עם בעלי עבדים בדרום, הבינה מהם כי חלקם שאפו גם הם לשים קץ לעבדות, אולם חששו מן הנזק הכלכלי שייגרם להם או מהצתה של מהומות על רקע גזעי. בתגובה שאפה רייט ליצור תוכנית שתציע תחליף לכוח העבודה שהיוו העבדים.
רייט רכשה אדמה בקרבת ממפיס, טנסי, וייסדה את קומונת "נאשובה". מטרת פעילות הקהילה הייתה לשמש מקום מגורים לעבדים מחוות סמוכות, ולהוציא אותם לחופשי.
החזון בהפעלת נאשובה היה ליצור קהילה אוטופית שבה לבנים ועבדים משוחררים יוכלו לחיות יחד בשוויון מלא. העבדים המשוחררים עבדו בעבודה חקלאית לצידם של הלבנים במקום, וכמו כן כמו כן ניתנה להם הזדמנות לרכוש השכלה במסגרת הקהילה.
החיים בנאשובה לא היו פשוטים והחברים בקהילה החדשה התמודדו עם לא מעט קשיים כגון תנאי אקלים קשים, מחסור במזון ומחלות. הפרויקט של רייט גם זכה לתגובות עוינות מצד הציבור, שהביעו התנגדות לערכי השוויון הגזעי שבהם דגלה. כמו כן, הפרויקט לא זכה לתשומת הלב וההיענות שלהם ציפתה רייט מצד בעלי העבדים, על אף הפיצוי שאותו הציעה להם על שחרור העבדים. כמות העבדים המשוחררים שהצטרפה לקהילה הייתה קטנה באופן משמעותי משאיפותיה.
קהילת נאשובה פעלה במשך שנים ספורות בלבד ובשנת 1827 כבר הייתה על סף קריסה כלכלית. רייט שבה לאירופה לאחר התמודדות עם מחלה קשה והשאירה את ניהול הקהילה בידי אחותה וחברים נוספים. באותה עת הוחרפו התנאים בנאשובה והיחס לעבדים המשוחררים הורע. גם תנאי המחיה במקום התדרדרו בעקבות תחזוקה לקויה.
העבדים שוחררו באופן מוחלט רק בשנת 1830, אז סייעה להם רייט להגיע להאיטי. עם זאת, לא קיימות עדויות לגבי גורלם של העבדים המשוחררים במקום בהמשך חייהם.
פעילות פמיניסטית
במהלך חייה פעלה רייט רבות למען שוויון זכויות לנשים.
בעת שהותה במושבה ניו הרמוני, הצטרפה לרוברט אוון בעריכת כתב העת "ניו הרמוני גאזט" (New Harmony Gazette) ובכך הפכה לאחת הנשים הראשונות בארצות הברית שערכו עיתון בתפוצה רחבה.
כמו כן, הייתה אחת הנשים הראשונות בארצות הברית אשר דיברו בפומבי בפני קהל מעורב. היא נסעה מבוסטון ועד ניו אורלינס ודיברה מול גברים ונשים בנושאים כגון זכויות נשים וביטול אפליה גזעית תוך קידום ערכי השוויון והסובלנות.
רייט דיברה רבות בגנות מוסד הנישואין, היא ראתה בנישואין מנגנון דכאני ששלל מנשים את עצמיותן וחירותן האישית ומנע מהן זכויות בסיסיות. כמו כן טענה כי בשל הגיל הצעיר שבו חותנו הנשים בתקופה, הן לא הספיקו לרכוש לעצמן השכלה, בעוד הגברים המשיכו להרחיב את אופקיהם גם לאחר הנישואין, מה שתרם לעצמאותם למול חוסר חירותן של נשותיהם. רייט טענה כי באמצעות החינוך יכלו נשים לפתוח עבור עצמן הזדמנויות חדשות בחיים ולהתמודד עם הקשיים שעמדו מולן, וכן כי החברה האמריקאית תרוויח מהשכלתן, ומכאן גם מחירותן, של הנשים.
באותה תקופה דיבור בפומבי של נשים נתפש לא מקובל, ביקורת רבה הופנתה כלפי רייט על הנאומים וההרצאות שלה, בעיקר מצד הממסד הדתי. היא נאבקה להגן על זכותה לדבר בציבור, להתפרנס לפי רצונותיה ולחיות את חייה כראות עיניה. תשומת הלב הציבורית שלה זכתה רייט הייתה בעלת השפעה ואיתגרה את מגוון התפקידים המצומצם של נשים באותה עת.
אאלפוולד, מלך סאסקס
אאלפוולד (באנגלית: Ælfwald) היה מלך או דוכס ממלכת סאסקס בשלהי המאה השמינית.
מלכותו
אאלפוולד מלך לצידם של אילדוולף, אוסלאק, מלך סאסקס, וייתכן שגם מלך לצידם של אוסוולד ואוסמונד. ייתכן שאאלפוולד היה אחד מחברי מועצת זקני הממלכה (אלדרמן) אשר שלטו בה יחדיו, ולכן נשא את התואר "מלך".
פרטים מועטים בלבד ידועים אודות מלכותו. אאלפוולד חתום כעד על צו מלכותי שהוציא אילדוולף משנת 765 בו מופיע התואר "אאלהוולד רקס" (Ælhuuald rex - המלך אלהוולד).
אאלפוולד חתום כעד על צו מלכותי שהוציא אופה, מלך ממלכת מרסיה משנת 772, לאחר שהשתלט על ממלכת סאסקס. בצו זה נושא אלפוולד את התואר "אאלבוולד דוקס" (Ælbuuald dux - הדוכס אלבוולד) דבר המעיד על הירידה במעמדו ובמעמד מועצת הזקנים ממעמד מלך שליט למעמד של דוכס. בצו זה מופיע אאלפוולד לאחר אוסוולד ואוסמונד, אולם לפני אוסלאק, דבר שייתכן שיש בו כדי לציין את מעמדו במועצת הדוכסים.
לא נותרו עד ימינו צווים שהוצאו על ידי אאלפוולד, ולא ידוע אם הוציא צווים.
Dymaxion Car
Dymaxion Car היא מכונית קונספט בתצורת תלת אופן שיוצרה על ידי המהנדס והממציא האמריקאי באקמינסטר פולר בעזרת המהנדס הימי ויליאם סטארלינג ברג'ס באמצעות חברת "Dymaxion Corporation" אשר נבנו בין השנים 1933–1934.
צורת המכונית הייתה שונה ובלתי מוכרת מכל מכונית אחרת שיוצרה עד שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1939 נבנתה בגרמניה מכונית עם קווי דמיון דומים בחלקן לדגם ה"Dymaxion Car" אשר הייתה קרויה Schlörwagen.
נקודות ציון
==מאפיינים==