cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפך הירקון
חלק מתל אביב
עוד באזור, הרחוב המוביל אל הנמל נקרא על שם כ"ג יורדי הסירה ובצידו הצפוני של הירקון ושל שדרות רוקח, נמצא חניון חנה וסע גדול. עיקר תפקידו הוא מתן אפשרות נוחה לכלי רכב רבים המגיעים לתל אביב מצפון לחנות בו ולהיכנס אל מרכז העיר בתחבורה ציבורית. החניון פעיל במיוחד כאשר מתקיימים אירועים גדולים, כגון עצרות בכיכר רבין, בהם שואפת העירייה להקטין משמעותית את כמות המכוניות הנכנסות אל העיר.
בשנת 2010 נחנך גשר להולכי רגל ורוכבי אופנים ליד תחנת הכוח רדינג לאחר שחברת החשמל הסכימה לוותר על רצועת החוף ממערב לתחנת הכוח. הגשר מחבר בין אזור שפך הירקון לטיילת תל ברוך.
מיס טקסס ארצות הברית
מיס טקסס ארצות הברית (באנגלית: Miss Texas USA) היא תחרות יופי שנתית הנערכת בטקסס על מנת לבחור את נציגת טקסס לתחרות מיס ארצות הברית.
המתמודדות בתחרות בדרך כלל זכו קודם לכן בתחרויות יופי מקומיות (כגון בתחרויות של ערי מגוריהן כמו מיס יוסטון), מ-1971 ועד 2009 התחרות שודרה בטלוויזיה בערוץ מקומי של טקסס.
התחרות נערכה בערים שונות ברחבי טקסס כמו סן אנטוניו ואל פאסו.
בתחרות מיס טקסס 1977 התארחה בטקס מיס תבל הישראלית רינה מור ובאותה שנה הזוכה בתחרות קימברלי טומס נהייתה לאחר מכן למיס טקסס הראשונה שהוכתרה גם כמיס ארצות הברית בשנת 1977.
טקסס היא המדינה המצליחה ביותר בתחרות מיס ארצות הברית, מתוכה הגיעו תשע זוכות ובשנות השמונים מ-1985 ועד 1989 חמש מיס טקסס הוכתרו ברציפות גם כמיס ארצות הברית, דבר המכונה "האסים של טקסס", בנוסף מדי שנה כמעט בקביעות נציגת טקסס עולה לפחות לשלב חצי הגמר בתחרות.
סטפן קולסניקוב
סטפן קולסניקוב (ברוסית: Степан Колесников, 1879–1955), היה צייר ריאליסטי, יליד אוקראינה שעבד רוב חייו בסרביה.
ביוגרפיה
קולסניקוב נולד במשפחת איכרים במחוז הדרומי של האימפריה הרוסית. הפוטנציאל האמנותי שלו זוהה מוקדם. בשנת 1897 הוא התחיל ללמוד בבית ספר לאמנות באודסה, מהחשובים מסוגו ברוסיה. בשנת 1903 התקבל קולסניקוב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם זכו ציוריו באופן קבוע בפרסים בתערוכות האביב השנתיות.
עבודתו הפורה בצבעי שמן ובמיוחד בצבעי גואש זיכתה אותו בהערכה הגבוהה ביותר מהאמן הרוסי הבכיר בימיו איליה רפין, כפי שעולה מתוכן התכתבותם, הנמצאת כעת בארכיון הרוסי.
ב-1919 הוא ומשפחתו היגרו לבלקן, וב-1920 התיישב בבלגרד, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, (יוגוסלביה לאחר 1929) שם בילה את שארית חייו כמהגר. קולסניקוב התקבל מיד בחצר המלוכה של ארצו החדשה. בין היתר, הוא קיבל משימה ממלכתית להוביל את עבודות השחזור של ציורים וציורי קיר רבים.
בשתים עשרה השנים האחרונות לחייו סבל קולסניקוב ממחלת פרקינסון. שרידיו קבורים בנקרופוליס הרוסי, חלק מבית הקברות החדש של בלגרד.
יצירה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פנה לציור הנושא הצבאי, ויצר סדרת יצירות שעוררה תגובה חיובית. קולסניקוב ידוע גם ביצירת רישומים רבים עשירים מאוד ומגוונים בתכנים.
בין היתר היה קולסניקוב חבר באגודה הרוסית "קהילת האמנים" ובאגודה האירופית "לאונרדו דה וינצ'י".
עבודה עברית
עבודה עברית הוא מונח במסכת הרעיונות הציונית שמשמעותו עבודה והתכשרות לעבודה של יהודים בכל ענף ומקצוע; והעדפתם בהעסקה אצל יהודים, על פני פועלים נכרים. השימוש במונח התגבר בתקופת העלייה השנייה, במיוחד אצל חברי מפלגות הפועלים הציוניות, אנשי תנועת העבודה. הם ראו בכיבוש העבודה, דהיינו הכשרה עצמית לעבודה בכל מקצועות העבודה, במיוחד בעבודת כפיים, על ידי יהודים, תנאי הכרחי להגשמת יעדי הציונות בארץ ישראל. התנועה הציונית שמה לה כמטרה למצוא פתרון לבעייתם של היהודים הפזורים בכל רחבי העולם, ולכן פיתחה את רעיון ההתיישבות בארץ ישראל, תוך כדי קידום העבודה החקלאית בה.
בעיית העבודה העברית
מקובל לקשור את היווצרות תפיסת העבודה העברית עם תקופת העלייה השנייה, אך הסוגיה הועלתה כבר בימי העלייה הראשונה. בני העלייה הראשונה היו מעטים ועבודת ההתיישבות נזקקה לידיים עובדות רבות. הפתרון היה העסקת פועלים ערביים. הפועלים הערבים היו מוכנים לעבוד בכל תחום תמורת שכר נמוך, והדבר גרם לריבוי עובדים ערבים במושבות היהודיות. העבודה הערבית, סתרה את המטרות והאידאולוגיה הציונית כפי שנתפסה על ידי בני העלייה השנייה, שמטרתה הייתה התיישבות ציונית בארץ ישראל וריבוי יהודים בארץ.
עם הגעת העלייה השנייה נוצר שסע בין עוליה לבין בני העלייה הראשונה סביב נושא העסקת הערבים המקומיים על ידי עולי העלייה הראשונה משיקולים כלכליים, ובכך לתפיסתם נמנעה עבודה מהעולים החדשים שרבים מהם סבלו חרפת רעב.
בבסיס התפיסה של העבודה העברית עומדת גם ההתמודדות עם הבעיה הדמוגרפית. עוד משחר הציונות עמדה בפניה הדילמה כיצד להגיע לרוב יהודי בארץ ובכך להקים את הבית הלאומי בדרכי שלום. ההתיישבות הציונית יצרה הזדמנויות תעסוקה רבות לפועלים הערביים באופן שבהכרח הגדיל את האוכלוסייה הערבית בארץ באמצעות הגירה חיובית, והגדלת הילודה.
כיבוש העבודה
סיסמת 'כיבוש העבודה' במושבות, התפתחה בקרב בני העלייה השנייה. משמעותה - קריאה להעסקת פועלים יהודים במקום העסקת פועלים ערביים. 'כיבוש העבודה' בא לידי ביטוי בכך שהיהודים מנעו את כניסתם של הערבים למקומות עבודה חדשים שנוצרו במושבות ובמשק היהודי. בכיבוש העבודה ניתן להבחין כיצד עבודת היחיד תורמת לכל היהודים בהגשמת הרעיון הציוני.
העלייה השנייה
אנשי העלייה השנייה הגיעו מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 ממזרח אירופה, על רקע קשיים כלכליים, גזירות ורדיפות. הם היו חדורי אידאולוגיה ומוטיבציה להקים המון עובד שיביא בסופו של דבר להקמת אומה ומדינה לעם היהודי בארץ ישראל. מתוך השאיפה לציונות וההתנגדות לחברה קולוניאליסטית, אנשי העלייה השנייה התנגדו להעסקת הפועל הערבי, המוכן לעבוד תמורת סכום פעוט, וקידמו העסקה של עובדים יהודים בלבד.
אנשי העלייה השנייה אומנם דגלו באחווה בין שני העמים, היהודי והערבי, אך המציאות הארצישראלית הובילה למאבק כנגד העסקת הפועל הערבי, ומכאן נולדה הדרישה להפרדה בין שני העמים. בהפרדה כפוייה זו, ניתן לראות מצד אחד תנאי הכרחי להתפתחות המשק היהודי וקידום המון יהודי עובד. אך מצד השני, דחיית הפועל הערבי גרמה לאיבה, לא תמיד כבושה, במערכת היחסים בין שני העמים. אל מול השקפה זו, הייתה קיימת השקפה אחרת הרואה בקידומם של הערבים תועלת כלכלית ליהודים, על ידי מניעת התנגשויות לאומיות ופגיעה בהם.
המאבק לעבודה עברית בימי העלייה השנייה נדון מראש לכישלון, מאחר שהפועלים היהודים ניסו לכבוש את העבודה העברית על ידי הורדת שכרם ורמת חייהם, אך הפועל הערבי עדיין נחשב לזול יותר להעסקה. העלייה ארצה נמשכה, אך מספר העולים היה קטן מדי מכדי להפעיל לחץ על נותני העבודה.
העלייה השלישית והרביעית
הצהרת בלפור ב-2 בנובמבר 1917, העלייה השלישית שהחלה ב 1919, רובה של צעירים בעלי שאיפות סוציאליסטיות, והמנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על ארץ ישראל הביאו לשינוי במעמדו של היישוב היהודי בארץ. למרות נחיתותו הדמוגרפית הפך היישוב היהודי למוביל בכל התחומים.
ביוני 1920 הגיש פנחס רוטנברג לוועד הצירים תוכנית כוללת למפעל חשמל והשקיה בארץ ישראל, בה הדגיש את חשיבותה של העבודה העברית: "פועלים עבריים בא"י נכונים וגם מוכשרים הם לפנות לכל עבודה... א"י תהא עברית אך ורק כשכל העבודה שדבר לה עם בניין החיים תצא לפעולות על ידי פועלים עבריים... בנין הארץ על ידי עבודה ערבית יביא לידי יצירת פלשתינא ערבית ולא א"י עברית למרות כל סכומי ההון היהודי שישקיעו בה".
ההתיישבות הפכה למרכזית בפעולות ההסתדרות הציונית בארץ, והיה נדמה כי העלייה השלישית תפתור את סוגיית היחסים עם הערבים. אך התקווה לרוב יהודי גרמה לירידה בחשיבות כיבוש העבודה במושבות.
מאורעות תרפ"א נתנו דחיפה גדולה לכיוון הרעיון של עבודה עברית, במיוחד במושבות הגדולות פתח תקווה, חדרה, רחובות וראשון לציון.
גל העלייה הרביעית בשנת 1924 אופיין בעליית בעלי משפחה שהיו שייכים למעמד הבינוני הבורגני. תנועת הפועלים הבינה כי על מנת ליצור משק גדול ויציב, על בעלי ההון הפרטי לקחת על עצמם תפקידים למען הלאומיות, תוך ויתור על האינטרסים המעמדיים. אך המעמד הבורגני לא הראה נכונות לשאת את האחריות למשימה.
המאבק ל'עבודה עברית' היה מאבק לאומי וכן בעיה לאומית, שכן רק עבודה עברית הבטיחה קליטת עלייה בארץ ישראל. מאבק זה יצר הזדהות מעמדית עמוקה בקרב הפועלים, שנבעה מהצורך להגן על מעמד הפועלים.
שנות ה-30
בהתאם למדיניות שנקבעה בספר הלבן הראשון (1922) ובספר הלבן של פאספילד (1930), נקבעה מכסת העלייה היהודית לארץ ישראל על פי כושר הקליטה הכלכלי של הארץ. הגבלה זו של ההגירה היהודית אלצה את הגופים הציוניים להבטיח שכל מקום עבודה שנוצר במשק היהודי יהיה פנוי לקליטת מהגר יהודי. מאחר שהסקטור הערבי של המשק הארץ-ישראלי היה סגור בפני הפועלים היהודים (הן מטעמים כלכליים והן מטעמים פוליטיים), מדיניות "העבודה העברית" הייתה הדרך היחידה למניעת אבטלה רחבה בקרב הפועלים היהודים, שהייתה מביאה לצמצום העלייה בהתאם למדיניות ממשלת המנדט. בנוסף על כך, מאחר שהפועל היהודי היה יקר יותר משמעותית מהפועל הערבי והיהודים היו מאורגנים ברובם הגדול בהסתדרות עובדים, העדיפו המעסיקים הלא-יהודים (גם במחלקות השונות של משרדי הממשלה) את הפועלים הערבים. מצב זה גרם בשנים 1935-1932, בהן היה גידול עצום בעלייה היהודית, למאבק עיקש מצד הרשויות היהודיות, ובראשן ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, על הגשמת עקרון העבודה העברית במשק היהודי.
ההתנגדות הערבית להגירה היהודית לארץ ישראל הייתה מלווה בטענה נגד המדיניות הציונית של העבודה העברית. טענה זו הוחרפה כאשר משמרות הפועלים היהודים, שהתנגשו במעסיקים היהודים שניסו להתחמק מהעסקת יהודים, התנגשו גם בפועלים הערבים שעבדו אצלם. הערבים דרשו מהממשלה למנוע את מה שנראה מצדם כחרם כלכלי, כפי שפעלה נגד החרם הערבי על המשק היהודי בעקבות מאורעות תרפ"ט. המאבק בין הפועלים היהודים והערבים החריף מאוד בסתיו 1934 ולקראת סוף אותה שנה החל פח'רי אל-נשאשיבי לארגן אגודות מקצועיות של פועלים ערבים ולהציב משמרות מטעמן כנגד משמרות "העבודה העברית".
במדינת ישראל: הוצאת המושג אל מחוץ לחוק
בשנת 1995 תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ונקבע בו איסור להפלות עובדים ודורשי עבודה מחמת הלאום אליו הם משתייכים. ממועד זה, גיוס עובדים לפי האידאולוגיה של "עבודה עברית" הוא מעשה בלתי חוקי. עם זאת, העיסוק ברעיון העבודה העברית לא נעלם ואפשר לראות בעלי עסק שמצהירים בפרסומיהם שהם מעסיקים יהודים בלבד. כמו כן, קמו ארגונים הפועלים לעידוד עבודה עברית בדרכים חוקיות, למשל: ארגון להב"ה, מוקד עבודה עברית ולוח עבודה עברית. רבנים שונים התבטאו בזכות העסקת יהודים ונגד העסקת ערבים, בפרט לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב, שבוצע בידי ערבי שהכיר את הישיבה בעקבות עבודתו עבורה, וחלקם נחקרו במשטרה בעקבות דבריהם.
רצח מאיר כהנא
רקע
מאיר כהנא היה פוליטיקאי ימני רדיקלי שפעל בארצות הברית וישראל וייסד בהן בהתאמה את הליגה להגנה יהודית ואת תנועת כך. כהנא היה חבר הכנסת האחת עשרה מטעם תנועת כך.
הרצח
ב-5 בנובמבר 1990, בסביבות 21:00 נאם כהנא במלון מריוט שבמנהטן בפני כמה עשרות חסידים וניסה לשכנעם לעלות לישראל. לאחר נאומו, התקבצו רבים מהחסידים סביב כהנא כדי לשאול את כהנא מספר שאלות. בין המתקהלים, הגיח המחבל המוסלמי אל סייד נוסייר אשר היה מחופש לחרדי וירה בצווארו של כהנא מטווח קצר, כהנא נפצע אנושות ומת מפצעיו מספר שעות לאחר מכן. הלווייתו יצאה מ"ישיבת הרעיון היהודי" לכיוון הר המנוחות. לאחר הרצח הקים פעיל כך, ברוך גולדשטיין בקריית ארבע את "פארק מאיר כהנא" והוצבה בו מצבה לזכרו. באור עקיבא נקרא רחוב על שמו של כהנא.
לאחר שירה בכהנא, ברח נוסייר מהמלון והגיע סמוך לסניף דואר בשדרות לקסינגטון וניסה להשתלט על מונית באיומי אקדח. שוטר ממשטרת הדואר של שירותי הדואר האמריקאים שלף את אקדחו והורה לנוסייר לעצור במקום, עם זאת, נוסייר ניסה לירות לעבר השוטר ופגע בחזהו. כתגובה, השוטר השיב באש ופגע בסנטרו של המתנקש ועצר את נוסייר ופינה אותו לבית חולים.
בזמנו, האמינו הרשויות האמריקאיות כי רצח כהנא היה פשע שנאה אנטישמי סטנדרטי, אך עם השנים התברר כי פעולותו של נוסייר הייתה אחת מהדוגמאות המוקדמות ביותר לטרור אסלאמי מאורגן על אדמת ארצות הברית.
המשפט
במהלך ההליכים המשפטיים, הכחיש נוסייר את כל ההאשמות נגדו, והתעלם בדרך כלל מדיוני בית המשפט. אף על פי שהיו עדי הראיה שהצביעו על נוסייר כרוצח, לא הצליחה התביעה להביא להרשעתו ברצח כהנא, בין השאר עקב התנגדותה של משפחת כהנא לבצע נתיחה שלאחר המוות, בה היה ניתן לשלוף את קליעי האקדח ממנו נהרג כהנא.
חברי חבר המושבעים נחלקו בדעותיהם, ולאחר דיון בדצמבר 1991 החליט חבר המושבעים כי לא ניתן להוכיח שהוא האדם שירה ברב כהנא, ולכן נוסייר זוכה מאשמת רצח. עם זאת, הוחלט להרשיעו בהחזקת נשק בלתי חוקית, ירי על קצין משטרה, תקיפה, ועוד הרשעות דומות. סניגורו, ויליאם קונסטלר, יעץ לו לטעון להגנת אי שפיות. נוסייר דחה את ההצעה, וקונסטלר ביסס את קו ההגנה על טענה שלפיה כהנא נרצח על ידי אדם אחר, כנראה אחד מחסידיו, ומכיוון שנוסייר נוכח במקום, הוחלט להפלילו.
יותר מעשור לאחר הרצח, במהלך תכתובת עם אנשי הפקה של סרט דוקומנטרי אודות כהנא, שלח נוסייר מכתב מפתיע, שבו הודה ברצח כהנא.
אחרית דבר
לאחר הרצח של הרב מאיר כהנא התפלגה תנועת כך, עקב מחלוקת בהנהגה. פעילי כך הבולטים מאז רצח כהנא היו נועם פדרמן, ברוך מרזל וטירן פולק. אליהם הצטרף לאחר מכן איתמר בן-גביר. הרב בנימין זאב כהנא, בנו של הרב מאיר כהנא, הקים את תנועת פורשי כך, שנקראה "כהנא חי" (נקראה גם בראשי תיבות כ"ח), שאליה הצטרפו יקותיאל בן יעקב (מייק גוזובסקי) ודוד אקסלרוד (נינו של לאון טרוצקי).
בנובמבר 1992, ביום השנה לרצח הרב מאיר כהנא, ארבעה קטינים מפעילי "כהנא חי" התארגנו במסגרת "סיירת נקמה" וביצעו פיגוע בשוק הקצבים שבעיר העתיקה בירושלים. הארבעה רצחו פלסטיני תושב מזרח העיר ופצעו שבעה באמצעות רימון יד שזרקו על אחת מסמטאות השוק. מבצעי הפיגוע שנתפסו כעבור שמונה חודשים הורשעו ברצח. מנהיגם נידון ל-15 שנות מאסר, שניים נוספים נידונו לעשר שנות מאסר, והרביעי שלא השתתף בפועל בפיגוע נידון לחמש שנות מאסר. לאחר מספר שנים עונשיהם קוצרו על ידי הנשיא עזר ויצמן, במקביל לשחרורו של השיח' אחמד יאסין.
רייקה (כדורגל)
מועדון הכדורגל הקרואטי רייקה (בקרואטית: Hrvatski Nogometni Klub Rijeka) היא קבוצת כדורגל קרואטית מעיר רייקה, המתמודדת בליגת העל הקרואטית. הקבוצה היא אחת מהוותיקות בליגה הקרואטית, ביחד עם מועדון היידוק ספליט ודינמו זאגרב.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1926 כחלק מ"האיחוד הספורטיבי פיומנה" (Unione Sportiva Fiumana) והשתתפה בליגה האיטלקית ואף הגיעה לליגה הבכירה למשך עונה אחת (1928). בשנת 1945 לאחר מלחמת העולם השנייה, נקראה בשם "מועדון הכדורגל קוורנר" והחלה להשתתף בליגה היוגוסלבית (29 עונות), במסגרתה זכתה פעמיים ברציפות בגביע היוגוסלבי לאחר ניצחונות מול קבוצות טרפצ'ה מיטרוביצה ופרטיזן בלגרד בהתאמה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה והקמת הליגה הקרואטית מחדש בשנת 1991, החלה להשתתף בליגה הבכירה והגיעה לגמר הגביע הקרואטי בעונת 1993/94, בו הפסידה לקבוצת קרואטיה זאגרב 3-0 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2004/05 זכתה לראשונה בגביע לאחר ניצחון מול קבוצת היידוק ספליט 0-3 בסיכום שני מפגשים. בעונת 2016/17 זכתה לראשונה באליפות.
במסגרת אירופאית
הקבוצה השתתפה לראשונה בעונת 1962/63 בגביע האינטרטוטו. בהמשך השתתפה בגביע מיטרופה, בגביע הבלקן, בגביע אירופה למחזיקות גביע (רבע גמר), בגביע אופ"א, במוקדמות ליגת האלופות ובשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 1977/78 זכתה בגביע הבלקן לאחר ניצחון 2–4 בסיכום שני מפגשים מול קבוצת ג'יול פטרושאני מהליגה הרומנית.
מאז הקמתה, מארחת הקבוצה באצטדיון קנטרידה שנבנה בשנת 1913 ומכיל 12,600 מקומות. החל משנת 2010 עומד לרשות הקבוצה אצטדיון רוייביצה החדש המכיל 34,000 מקומות ישיבה.
בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליון, ריאל בטיס וויטוריה. את הבית סיימה במקום ה-4
בעונת 2014/15 הגיעה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות שלב הבתים של הליגה האירופית ושיחקה מול ליאז', סביליה ופיינורד. את הבית סיימה במקום ה-3. במהלך עונת 2015/16 איוואן ורגיץ' שמר על שער נקי במשך 783 דקות רצופות.
בעונת 2017/18 השתתפה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, דבר שלא קרה מאז עונת 99/00. בסיבוב הראשון עברה את דה ניו סיינטס הוולשית.
ארקדיוש מיליק
קריירת מועדונים
מיליק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של רוזווי קטוביץ מהליגה השלישית, ובעונת שיחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-23 באוקטובר 2010, ערך את הופעת הבכורה בליגה והבקיע שני שערים בניצחון 0–4.
ב-1 ביולי 2011 מיליק חתם בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית תמורת חצי מיליון זלוטי. ב-31 ביולי מיליק ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1-1 נגד שלונסק ורוצלב.
ב-17 בדצמבר 2012, חתם בבאייר לברקוזן ל-5 שנים, תמורת כ-2.6 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2013, הושאל לאאוגסבורג עד לסיום העונה. במדי אאוגסבורג הבקיע 2 שערים ב-18 משחקים בהם שותף.
ב-15 במאי 2014, הושאל לאייאקס ההולנדית, עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בסיום העונה. ב-24 בספטמבר 2014, מיליק הבקיע 6 שערים ובישל 2 נוספים בניצחון 0–9 נגד ג'וש ווטרגראפסמר במסגרת הגביע, ונבחר לשחקן המצטיין.
ב-1 באפריל 2015 כרטיס השחקן שלו עבר רשמית לאייאקס.
ב-1 באוגוסט 2016 חתם מיליק בנאפולי האיטלקית. נראה היה שהפולני השתלב מהר כשכבש שבעה שערים בתשעה משחקים (שלושה בליגת באלופות), אך אז הוא נפצע במדי נבחרתו ונעדר למשך רוב העונה.
ב-21 בינואר 2021 הושאל לאולימפיק מרסיי ל-18 חודשים עם אופציה לרכישה.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
נלסון (אי, איי שטלנד הדרומיים)
האי נלסון (באנגלית: Nelson Island) הוא אי באיי שטלנד הדרומיים, המהווים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 22 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב);
רוחבו של האי 13 קילומטרים.
האי ממוקם מדרום-מערב לאי המלך ג'ורג'.
בקצה הדרום-מערבי של האי מצויה נקודת דות'ויט, המהווה את הכניסה למצר פילדס.
גילוי ומיפוי האי
האי נלסון התגלה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819.
האי מופה לראשונה, באופן גס, על ידי אדוארד ברנספילד בינואר 1820.
האי מופה באופן מדויק יותר על ידי המשלחת הרוסית לאנטארקטיקה (Российская Антарктическая экспедиция) ב-25 בינואר 1821.
האי נלסון צולם מן האוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מקור השם
שמו של האי נלסון מניתן לו בשנת 1821 (מופיע לראשונה במפות משנה זו, של ציידי כלבי ים) וכיום הוא השם המקובל של האי.
האי נקרא על שם הספינה "נלסון" - ספינת ציד כלבי ים ששהתה באזור איי שטלנד הדרומיים בעונת הקיץ האנטארקטי 1820–1821.
בעבר נקרא האי בשמות נוספים (במפות שונות):
נקודת הרמוני
בקצה המערבי של האי מצוי חצי האי נקודת הרמוני, ומדרום לה מפרצון הרמוני. אזור זה הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות.
לקריאה נוספת
• CARLINI, Alejandro & POLJAK, Sebastián & CASAUX, Ricardo & Daneri, G. & GASCO, Miguel. (2003), Southern elephant seals breeding at Nelson Island, South Shetland Islands, January 2003Polish Polar Research 24(2)
אוטוג'ירו
כלי טיס זה הומצא על ידי חואן דה לה סיירבה במטרה ליצור כלי טיס היכול לטוס בבטיחות במהירויות נמוכות. האוטוג'ירו ביצע טיסת בכורה ב-9 בינואר 1923 במדריד. האוטוג'ירו הראשון היה מצויד במסחב קדמי, הסוחב את כלי הטיס, בדומה לרוב מטוסי מדחף בעלי כנף קבועה. דגמים מאוחרים יותר של האוטוג'ירו הם בעלי מדחף אחורי, הדוחף את כלי הטיס קדימה. השם Autogiro היה סימן מסחר בבעלות חברתו של ממציא כלי הטיס, Cierva Autogiro Company.
דרך פעולה
אוטוג'ירו מאופיין ברוטור שאינו מחובר למנוע. המרכיב האנכי של התגובה האווירודינמית הכוללת של הרוטור מעניקה עילוי לכלי הטיס ומאפשרת את מעופו של האוטוג'ירו. המדחף המחובר למנוע מעניק את הדחף קדימה, ניתן למקם מדחף זה בחזית כמסחב מושך, או באחורי כלי הטיס כמדחף דוחף.
בעוד שרוטור המסוק מחובר למנוע ובהנעת אקטיבית של כנפי המדחף העליון באוויר, אוויר כלפי מטה, באוטוג'ירו נוצר עילוי בשל זרימת האוויר מעל ומתחת לרוטור. כנפי הרוטור מסתובבות באופן חופשי באוטורוטציה. זרימת האוויר מעל הרוטור בעלת לחץ נמוך משל לחץ האוויר שמתחת לרוטור, מה שיוצר "דחיפה" מעלה ובמילים אחרות - עילוי.
אמצעי ניהוג
באוטוג'ירו קיימים שלושה אמצעי שליטה על ניהוג כלי הטיס: סטיק, דוושות ומצערת. הסטיק מטה את הרוטור בכיוון הרצוי כדי להאיץ או להאט וכן לפניות ימינה או שמאלה. הדוושות משמשות לעזרה בשליטה על הכיוון, והמצערת משמשת לשליטה על הגובה באמצעות הדחף שנוצר על ידי המדחף המחובר למנוע.
היסטוריה
חואן דה לה סיירבה היה מהנדס ספרדי וחובב תעופה נלהב. בשנת 1921 הוא השתתף בתחרות עיצוב לצורך פיתוח מפציץ לצבא ספרד. דה לה סיירבה תכנן מטוס בעל שלושה מנועים, אולם בעת טיסת מבחן דממו מנועי המטוס והוא התרסק. בעיית כשל בפעולת מנוע המטוס הטרידה את לה סיירבה והוא החל לנסות ולפתח כלי טיס אשר יכול לטוס בבטחה גם במהירויות נמוכות. תוצאת הפיתוח הייתה האוטוג'ירו הראשון אשר טס בשנת 1923. לאוטוג'ירו הראשון היה גוף של מטוס עם מדחף בעל מנוע המותקן בחזית ומדחף עילי המותקן על תורן, וכן מייצב אופקי ואנכי.
שלושת הדגמים הראשונים של דה לה סיירבה (C1, C2 ו-C3) היו כלי טיס בלתי מאוישים לא יציבים עקב פגמים מבניים ואווירודינמיים במדחפיהם.
הדגם הרביעי של האוטוג'ירו, C4, היה הראשון לבצע טיסה מוצלחת ב-9 בינואר 1923 בשדה התעופה במדריד. ב-C4 היה ניתן לשנות את זווית כנפי המדחף העילי כדי לפצות על חוסר הסימטריה בעילוי. שלושה ימים לאחר טיסת הבכורה אירע כשל מנוע באוטוג'ירו, זמן קצר לאחר ההמראה וכלי הטיס נחת לאיטו בבטחה. אירוע זה אישש את מטרתו של דה לה סיירבה לבנות כלי טיס היכול לטוס גם במהירויות אופקיות נמוכות.
הדגם השישי של האוטוג'ירו נבנה על ידי דה לה סיירבה בסיוע של זרוע האוויר של צבא ספרד, זאת לאחר שכילה את משאביו בבניית חמשת הדגמים הראשונים. הדגם השישי (C6) טס לראשונה בפברואר 1925, כולל טיסה של 10.5 ק"מ אותם גמא ב-8 דקות, הישג משמעותי לכל מטוס מדחף באותה עת. זמן קצר לאחר פיתוח C6 קיבל דה לה סיירבה את הצעתו של התעשיין הסקוטי ג'יימס ג. ויר להקים את חברת אוטוג'ירו סיירבה (Cierva Autogiro Company) באנגליה, זאת לאחר שהדגים את יכולות כלי הטיס בפני שר התעופה הבריטי. בכך הפכה בריטניה למרכז העולמי לפיתוח האוטוג'ירו.
התרסקות אוטוג'ירו בפברואר 1927 בגלל כשל באחד מכנפי המדחף העילי, הוביל לשיפורים נוספים במבנה המדחף העילי ולפיתוחו של דגם שמיני (C8). ב-18 בספטמבר 1928 חצה הדגם השמיני של האוטוג'ירו את תעלת למאנש לראשונה והמשיך לסיור ברחבי אירופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה חיל האוויר המלכותי השתמש במטוסים מסוג זה לתחזוקת תחנות מק"מ. גרמנים ניצלו אותם לצורכי מודיעין. הצבא היפני הקיסרי פיתחו מטוסים לצורכי מודיעין וככלי נגד צוללות. חיל האוויר הסובייטי הקים יחידה מיוחדת שפעלה בחזית אך פורקה בשנת 1942 מחוסר חלקי חילוף.
פיתוח מטוסים אוטוג'ירו נמשך גם אחרי סיום המלחמה. במהלך אולימפיאדת סולט לייק סיטי אוטוג'ירו נוצל לצורכי אבחטה.
הערכה שכ-1000 מטוסים מסוג זה נמצאים בשרות. בשנת 2009 החל ייצור "בטרפליי סופר סקיי סייקל" המתאים להרכבה עצמית.
התחייבויות לזמן ארוך
התחייבויות לזמן ארוך (באנגלית: Long Term Liabilities) הם ערכים כספיים בתחום החשבונאות, המוצגים במאזן של החברה והכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה נטלה על עצמה ומועד פירעונה הצפוי נכון למועד הדיווח הוא מעל 12 חודשים.
חשיבותן של ההתחייבויות לזמן ארוך היא בהערכת נטל החוב או ה"משקולת" אותה "סוחב" העסק מעבר לפעילותו השוטפת.
התחייבות הנפרעת לשיעורין תוצג במאזן בשני סעיפים. החלק אשר צפוי להיפרע בתקופת הדיווח הקרובה יוצג כ"חלות שוטפת" תחת התחייבויות שוטפות ואילו החלק שטרם יפרע עד תום תקופת הדיווח יוצג בהתחייבויות לזמן ארוך.
Flowers (שיר של מיילי סיירוס)
Flowers (בעברית: פרחים) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-12 בינואר 2023, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Endless Summer Vacation.
הוצאה
ב-31 בדצמבר 2022, בזמן שהנחתה את הספיישל הטלוויזיוני Miley's New Year's Eve Party ב-NBC לצד דולי פרטון, הכריזה סיירוס אל תאריך צאתו של "Flowers". השיר יצא בחצות 13 בינואר בזמן UTC.
הצלחה מסחרית
עם יציאתו "Flowers" שבר מספר שיאים בשירות הסטרימינג ספוטיפיי. במהלך שבעת ימיו המלאים הראשונים (13–20 בינואר 2023) השיר צבר כ-96,032,624 השמעות בספוטיפיי ברחבי העולם; שיא של כל הזמנים לשיר בתולדות הפלטפורמה (בעבר השיא הוחזק על ידי "Easy on Me" של אדל עם למעלה מ-85 מיליון השמעות). בשבעת הימים הבאים (21–27 בינואר 2023) הוא צבר כ-115,156,896 השמעות, ושבר את השיא בשנית. הוא גם הפך לשיר המהיר ביותר שחצה את רף 100 מיליון ההשמעות בספוטיפיי ברחבי העולם (שבעה ימים), ושבר את השיא שהוחזק בעבר בידי "Butter" של BTS שעשה זאת בשמונה ימים. יאנה קופי, אחת מהנשים הבכירות של ספוטיפיי, ציינה שהפופולריות של "Flowers" גדלה מיום ליום, בעוד שלהבדיל ממנו, שירים שקבעו שיאים בעבר נחלשו בחלוף הזמן; דבר שאינו קורה עם שירה של סיירוס, שמתחזק במקום זאת.
"Flowers" הופיע לראשונה במקום הראשון הן במצעד הבילבורד גלובל 200 והן במצעד בילבורד גלובל ללא ארצות הברית, במשך ארבעה שבועות רצופים. הוא הפך לסינגל הראשון של סיירוס שדורג בראש המצעדים, שהושקו בספטמבר 2020. במהלך שלושת השבועות הראשונים ליציאתו, הוא צבר כ-179.1, 217.1 ו-185.6 מיליון השמעות ברחבי העולם ברציפות, מה שהפך אותם לשבוע החמישי, השני והרביעי בגודלם אי-פעם לשיר בתולדות מצעד הבילבורד גלובל 200.
אמריקה הצפונית
בקנדה, "Flowers" הופיע לראשונה בראש מצעד קנדה הוט 100, והפך לסינגל השני של סיירוס אחרי "Wrecking Ball" ב-2013 שעשה זאת.
בין-לאומי
השיר הגיע לראש המצעדים הבין-לאומיים ברוב מדינות אירופה, כולל אוסטריה, בלגיה (גם פלנדריה וגם ולוניה), בולגריה, קרואטיה (גם מצעד האיירפליי רדיו וגם מצעד שירי קרואטיה),  צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, הונגריה, איסלנד, אירלנד, לטביה, הולנד (גם Dutch Top 40 וגם מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים),  נורווגיה, פולין (גם מצעד שירי הסטרימינג וגם מצעד האיירפליי),  פורטוגל, רומניה, סלובקיה, שוודיה,, שווייץ, והממלכה המאוחדת. בממלכה המאוחדת, "Flowers" הופיע לראשונה בראש מצעד הסינגלים הבריטי עם 92,000 נקודות בסך הכול במצעד, שנחלקו לפי 9.9 מיליון השמעות; מצבור ההשמעות הגדול ביותר לשיר מאז "As It Was" של הארי סטיילס באפריל 2022. השיר נשאר במקום הראשון בשלושת השבועות העוקבים, והפך לסינגל השלישי של סיירוס שדורג בראש המצעד של הממלכה המאוחדת אחרי "We Can't Stop" ו-"Wrecking Ball" (שניהם מ-2013) והראשון שנשאר שם במשך יותר משבוע אחד. ב-10 בפברואר 2023, השיר קיבל את תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) על מכירות של 400,000 עותקים במדינה בסך הכול. בגרמניה, "Flowers" הופיע לראשונה במקום השני במצעד הסינגלים של GfK אנטרטיינמנט ועלה למקום הראשון בשבוע השני ליציאתו, והפך לראשון של סיירוס שעשה זאת במדינה. גם בצרפת "Flowers" הופיע לראשונה במקום השני במצעד הסינגלים של המדינה המתפרסם על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (SNEP) ועלה למקום הראשון בשבוע השני ליציאתו, והפך לראשון של סיירוס שעשה זאת במדינה.
מחוץ לאירופה, "Flowers" הגיע לראש המצעדים באוסטרליה, ישראל, ניו זילנד, פרגוואי, הפיליפינים, סינגפור, אפריקה הדרומית, וגם וייטנאם, כמו גם מצעד הסטרימינג הכולל של MENA, והמצעד הכוללת של חבר העמים של המדינות העצמאיות. באוסטרליה הוא צברה למעלה מ-5 מיליון השמעות בשבוע הראשון ליציאתו, ושבר את שיא כל הזמנים במדינה. השיר שהה במשך ארבעת השבועות הראשונים ליציאתו בראש מצעד הסינגלים של ARIA, מה שהפך אותו לראשון של סיירוס שעשה זאת במדינה. ב-10 בפברואר 2023, השיר קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה.
בישראל
בישראל, זכה השיר להצלחה ארצית. על סמך נתונים שנאספו בין 15 ל-21 בינואר 2023 הושמע השיר 43 פעמים בתחנות הרדיו בישראל, בראשן רדיו קול הים האדום שם הושמע 12 פעמים בסך הכול. כתוצאה מכך, דורג במקום השלישי במצעד העברי של מדיה פורסט, מאחורי "Kill Bill" של סיזה ו-"Made You Look" של מייגן טריינור. בשבוע העוקב, הושמע השיר 111 פעמים בתחנות הרדיו (עלייה של 250 אחוזים בקירוב), בראשן גלגלצ שם הושמע 19 פעמים בסך הכול; הוא דורג במקום הראשון במצעד והפך לשירה השלישי של סיירוס שעשה זאת במהלך הקריירה שלה (והראשון בשנות ה-20 של המאה ה-21).
בין 29 בינואר ל-4 בפברואר הושמע השיר 135 פעמים בתחנות הרדיו, בראשן רדיו קול הים האדום בשנית, שם הושמע 41 פעמים בסך הכול; דבר שהוביל לכך שהוא שהה שבוע נוסף בראש המצעד של מדיה פורסט. בסמוך לכך, פורסם כי בספוטיפיי ישראל זכה "Flowers" להצלחה חסרת תקדים גם כן, כאשר הצליח לצבור בפחות מחודש 1,465,045 מיליון השמעות בסך הכול. בין 5 בפברואר ל-11 בפברואר הושמע השיר 117 פעמים בתחנות הרדיו בישראל, בראשן רדיו קול הים האדום שם הושמע 40 פעמים בסך הכול. במצעד הרשמי של גלגלצ נכנס השיר היישר אל המקום השני ב-26 בינואר. בשבוע שלאחר מכן, עלה למקום הראשון ושהה בראש המצעד במשך ארבעה שבועות רצופים.
"Flowers" היה לשיר הסולו הראשון של סיירוס שהצליח לשהות יותר משלושה שבועות בראש המצעד של מדיה פורסט ("Nothing Breaks Like a Heart" של מארק רונסון בהשתתפותה עשה זאת קודם לכן).
עלילה
הוצאת הסינגל "Flowers" לוותה בווידאו קליפ רשמי, בבימויו של ג'ייקוב ביקסנמן. הקליפ מתחיל בצילום רחב של סיירוס הולכת על גשר בפארק אליסיאן, לוס אנג'לס כשהיא לובשת שמלת וינטג' מוזהבת של איב סן-לורן, עם ברדס ומשקפי שמש, ולאחר מכן הקליפ מתחלף לסצנות בהן ניתן לראותה שוחה, מתאמנת ורוקדת – לגמרי לבדה (לפי משמעות השיר).
ביום הראשון ליציאתו, צבר הקליפ למעלה מ-10 מיליון צפיות בסך הכול. הוא דורג במקום הראשון ברשימת הקליפים הנצפים ביותר ברחבי העולם בהמשך ארבעה שבועות רצופים.
אופנה
כאמצעי המשקף את המוטיבים הליריים של השיר של אהבה עצמית והעצמה, הקליפ של "Flowers" מציג את סיירוס "חובקת אסתטיקה וינטג'ית, מפתה ואנדרוגנית". בווג סיווגו את הסצנה בה סיירוס לובשת את השמלה המוזהבת של איב סן-לורן כ"רגע של נפילת מיקרופון" וקבעו כי "אי-שם בהיכל התהילה המטפורי של הווינטג', יודבק לוח עם שמה של מיילי סיירוס על הקיר". ב-CR Fashion Book הצהירו כי סיירוס "סיפקה כמה רגעי אופנה רציניים" בקליפ המציג עידן חדש של אופנה עבור הזמרת, "[הקליפ הוא] דבר שמשקף את רוחה כמבצעת, אך גם כאייקון אופנה עבור הדור הנוכחי (דור ה-Z)".
בקליפ, סיירוס נראית לובשת סט הלבשה תחתונה שחור של לה פרלה מדגם בריגיטה. נטלי סלמון מ- כתבה מאמר בו נחשף שחיפושים מקוונים אחר "סטים של הלבשה תחתונה שחורה" עלו ב-413% בעקבות השקת "Flowers".
איג השחור
איג השחור (891–17 בדצמבר 952) היה דוכס בורגונדי משנת 923 ועד מותו ב-952.
ביוגרפיה
איג היה בנם של רישאר מאוטון, דוכס בורגונדי, ואדלייד מאוסר, והיה משושלת הבוסונידים דרך אביו, שהיה אחיו הצעיר של בוסו מפרובנס. הוא ירש את אחיו הגדול רודולף כדוכס בורגונדי, כאשר רודולף נבחר למלך פרנקיה המערבית, בתור ראול, בשנת 923.
לאחר מותו של ראול ב-936, היו לאיג שאיפות ללכת בעקבות אחיו ולעלות לכס המלכות ולכן סירב להכיר בלואי הרביעי כמלך מערב פרנקיה. כתוצאה מכך, לואי שלח את איג הגדול שכבש את אוסר וסנס. דוכסות בורגונדי חולקה בין איג הגדול ואיג השחור.
לא ידוע אם איג התחתן. הוא כנראה מת ללא צאצאים חיים, שכן ירש אותו גילברט משאלון, שהפך לשליט דוכסות בורגונדי דה פקטו (הוא לא היה דוכס דה יורה).
אוולד קלייזינגר
אוולד קלייזינגר (בגרמנית: Ewald Kleisinger; 11 ביוני 1912 – 25 במרץ 2000) היה עורך דין, קצין ורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה בפולין וחסיד אומות העולם אוסטרי.
ביוגרפיה
אוולד קלייזינגר למד בגימנסיה פיכטנרגזה ברובע הייטינג בווינה. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת וינה.
מעשה ההצלה
במהלך מלחמת העולם השנייה היה קצין ורמאכט בתחנת הרכבת בוורשה. הוא התגורר בבית אשתו לעתיד דנוטה קלייזינגר, לבית צ'לפינסקה, בקרוזגאסה 41 ברובע "הארי" בעיר. היהודי יליד פולין יוסף פרזמן גורש לגטו ורשה בשנת 1942 יחד עם אמו שיינה. אמו של דנוטה הייתה חברה של שיינה פרזמן, ויוסק היה חבר של דנוטה.
לאחר הקמת הגטו דנוטה הבריחה אוכל וכסף עבור משפחת פרזמן לגטו ובכך סיכנה את חייהם,שלה ושל בן זוגה. לפני המרד בגטו וחורבנו באפריל 1943, ברחו פרזמן וחברו יוזף קורמז'ין לחלק ה"ארי" בעיר בעזרת דנוטה. דנוטה הסתירה אותם בדירתה במשך שלושה שבועות בידיעתו והסכמת ארוסה, הקצין אוולד קלייזינגר. היא גם הצילה את אמו של יוסף, שיינה פרזמן.
דנוטה הייתה פעילה במחתרת הפולנית. בעזרתם היא רכשה ניירות מזויפים עבור יוסף פרזמן וחברו יוזף קורמז'ין. אוולד קלייזינגר סיפק להם אישורים כדי שיוכלו לנסוע לווינה כעובדי חווה פולנים תוך סיכון מעמדו וחייו.
קלייזינגר הציג את השניים כעובדים זרים, פולנים נוצרים והפנה אותם להוריו, שהתגוררו בווינה. הם קיבלו את פרזמן וקורמז'ין כמו בני משפחה ועזרו להם בכסף, מזון ובגדים עד סוף המלחמה.
אוולד קלייזינגר היה דוקטור למשפטים. הוא נקבר בבית הקברות אובר סאנקט וייטר.
דונג האי צ'ואן
דונג האי צ'ואן (בסינית: 董海川; נולד בצ'ו צ'יה וו (Chu Chia Wu) שבפרובינציית חֶבֵּיי סביב שנת 1800) היה אמן לחימה סיני. מגיל צעיר גילה עניין באמנויות הלחימה, הוא נדד בדרכים ולמד שיטות שונות. יכולתו הגבוהה בשיטות אלה פרסמה את שמו ברבים. דונג החל להתאמן גם בשיטה דאואיסטית לפיה מתרגלים הליכה במעגלים. את התרגול הזה שילב דונג עם הידע הלחימתי שרכש וייסד, באמצע המאה ה-19, את אמנות הפה קואה המודרנית.
מאוחר יותר עבר דונג לבייג'ינג ועבד בארמון של הנסיך סו-וונג. מספרים שבאחת המסיבות הגדולות שנערכו בארמון שירת דונג כמגיש תה והפליא בזריזותו, במהירותו ובדייקנותו. דונג התבקש על ידי הנסיך להפגין את אמנותו ואחר כך מונה להיות מאמנו האישי של הנסיך. כך גם התפרסמה אמנות הפה קואה ברבים.
דונג הפך להיות אחד מאמני הלחימה הגדולים בהיסטוריה. נפטר בסביבות שנת 1880. על קברו חרוטים שמם של לא פחות משבעים ושניים תלמידים.
קזנובה של פליני
קזנובה של פליני (באיטלקית: Il Casanova di Federico Fellini) הוא סרט איטלקי משנת 1976 של הבמאי פדריקו פליני, שעובד מהאוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה, הרפתקן וסופר מהמאה ה-18.
הסרט, שצולם כולו באולפני צ'ינצ'יטה ברומא, זכה פרס אוסקר לשנת 1977 על עיצוב התלבושות הטוב ביותר (דנילו דונאטי עיצב את התלבושות לסרט). וכן היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (התסריט נכתב על ידי פליני וברנדינו זאפוני).
הפקה
המפיק דינו דה לורנטיס רצה ללהק את רוברט רדפורד בתפקיד קזנובה אך פליני סירב. ג'ק ניקולסון, מרצ'לו מסטרויאני, אלברטו סורדי וג'יאן מריה וולונטה היו גם הם מועמדים לתפקיד. כאשר דה לורנטיס פרש מהפרויקט ופליני חתם על חוזה חדש עם המפיק אלברטו גרימלדי, דונלד סאתרלנד לוהק לתפקיד, ונדרש לגלח את ראשו ולעטות אף וסנטר תותבים. את המוזיקה חיבר נינו רוטה, ששיתף פעולה עם פליני ברבים מסרטיו.
משפט לינדמן-ויירשטראס
במתמטיקה, משפט לינדמן-ויירשטראס הוא משפט מרכזי בחקר המספרים הטרנסצנדנטיים. המשפט קובע כי אם מספרים אלגבריים בלתי תלויים ליניארית מעל שדה המספרים הרציונליים \mathbb{Q}, אז  בלתי תלויים אלגברית מעל \mathbb{Q}. בפרט, e^\alpha טרנסצנדנטי לכל \alpha אלגברי שונה מאפס (e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי). המקרה הפרטי לבדו קרוי משפט לינדמן.
בניסוח שקול המשפט אומר שתחת התנאים המצוינים דרגת הטרנסצנדנטיות של מעל \mathbb{Q} היא n. ניתן להוכיח גם כי המשפט שקול לטענה שתחת התנאים המצוינים  בלתי תלויים ליניארית מעל שדה המספרים האלגבריים.
היסטוריה
בשנת 1761 שיער יוהאן היינריך למברט (שהוכיח לראשונה את האי-רציונליות של \pi) כי \pi ו-e הם מספרים טרנסצנדנטיים. אולם בתקופה זו כלל לא היה ידוע אם קיימים בכלל מספרים טרנסצנדנטיים.
בשנת 1844 הוכיח ז'וזף ליוביל את משפט ליוביל שהוכיח לראשונה את קיומם של המספרים הטרנסצנדנטיים ונתן דוגמה ראשונה למספר שכזה (קבוע ליוביל). בשנת 1873 הוכיח שארל הרמיט כי e מספר טרנסצנדנטי. הייתה זו הוכחת הטרנסצנדנטיות הראשונה למספר שלא נבנה לצורך זה מראש. הרמיט הצליח להכליל את הוכחתו כך שתוקפה הורחב גם לחזקות מסוימות של e.
בשנת 1885 הכליל קארל ויירשטראס את הוכחתו של לינדמן והוכיח את הגרסה המלאה של המשפט. מאז פרסום המשפט פישטו מתמטיקאים שונים את ההוכחה, כאשר הפישוט המשמעותי ביותר נעשה על ידי דויד הילברט.
בשל תרומתו של הרמיט, המשפט נקרא גם משפט הרמיט-לינדמן או משפט הרמיט-לינדמן-ויירשטראס.
טרנסצנדנטיות של \ \pi ושל פונקציות בסיסיות
ההוכחה כי \pi מספר טרנסצנדנטי נובעת בקלות ממשפט לינדמן-ויירשטראס. נניח בשלילה כי \pi אלגברי. היחידה המדומה i אלגברי ולכן גם i\pi אלגברי (שדה המספרים האלגבריים סגור תחת כפל). לפי זהות אוילר e^{i\pi}=-1 ולכן לפי משפט לינדמן-ויירשטראס נקבל את התוצאה המגוחכת כי -1 טרנסצנדנטי. לכן ההנחה שגויה ו-\pi טרנסצנדנטי.
גם הלוגריתם הטבעי טרנסצנדנטי לכל \alpha אלגברי שונה מ-1. אחרת סותר את המשפט.
גרסה p-אדית
משוער כי משפט אנלוגי למשפט לינדמן-ויירשטראס נכון גם בשדה המספרים ה-p-אדיים. אם מספרים p-אדיים אלגבריים ובלתי תלויים ליניארית מעל \mathbb{Q} כך שפונקציית האקספוננט ה-p-אדי \exp_p (מוגדרת כטור חזקות) מוגדרת עליהם, אזי  בלתי תלויים אלגברית מעל \mathbb{Q}.
בוניפקיוס הראשון
האפיפיור בוניפקיוס הראשון (בלטינית: Bonifacius I; נפטר ב-4 בספטמבר 422) היה האפיפיור ה-42 למניין, כיהן בתפקיד מ-29 בדצמבר 418 עד 4 בספטמבר 422, והיה בן זמנו של אוגוסטינוס הקדוש, אשר הקדיש לו כמה מיצירותיו.
מעט ידוע על חייו לפני כהונתו כאפיפיור. ה"ליבר פונטיפיקליס" מכנה אותו רומאי, ובנו של הכומר ג'וקונדוס. הוא ככל-הנראה הוסמך לכמורה על-ידי האפיפיור דמסוס הראשון, ושימש כשליחו של אינוקנטיוס הראשון בקונסטנטינופול.
עם מותו של האפיפיור זוסימוס, הציגו שני צדדים מועמד משלהם למשרת האפיפיור. האחד היה בוניפקיוס והשני אולאליוס. גאלא פלקידיה, בת זוגו של הקיסר קונסטנטיוס השלישי, קיסר האימפריה הרומית המערבית, ביקשה מאחיה, הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס להתערב, והוא פרסם צו שהורה לשני המועמדים לעזוב את רומא. בחג הפסחא שלאחר מכן, חזר אולאליוס לעיר כדי לחגוג את החג, וכאשר הקיסר הונוריוס שמע על כך, נלקחה דרגתו של אולאליוס ממנו, וב-28 בדצמבר 418 הפך בוניפקיוס לאפיפיור.
האפיפיור בוניפקיוס הראשון המשיך את ההתנגדות לפלגיאניזם, שכנע את הקיסר תאודוסיוס השני להחזיר את איליריקיום לשלטון הקיסרות המערבית והגן על זכויות הכס הקדוש.
צ'ארלי וילנואבה
צ'ארלי אלכסנדר וילנואבה (באנגלית: Charlie Alexander Villanueva; נולד ב-24 באוגוסט 1984) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-דומיניקני, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2005–2016. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 10.4 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
סובל ממחלת אלופציה אראטה, הגורמת להתקרחות.
קריירת תיכונים ומכללות
וילנואבה שיחק ב"תיכון ניוטון" שבקווינס במשך שנה אחת, ולאחר מכן שיחק במשך 3 שנים באקדמיית בלייר שבניו ג'רזי, יחד עם שחקן ה-NBA לעתיד לואול דנג.
בשנת 2003 הצטרף לנבחרתה של אוניברסיטת קונטיקט. בשנתו הראשונה בקונטיקט, ב-2004, הוא סייע לקבוצתו לזכות בטורניר אליפות המכללות תוך שהיה שחקן יעיל מהספסל. בשנתו השנייה הוא הפך לשחקן מוביל בנבחרת האוניברסיטה והעמיד ממוצעים של 13.8 נקודות - הגבוה בקבוצה - ו-8.3 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר לחמישיית המצטיינים השנייה של התאחדות האזור המזרחי (Big East).
טורונטו ראפטורס
וילנואבה נבחר במקום השביעי בדראפט ה-NBA 2005 על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס. על אף שטורונטו ספגה ביקורת על בחירתו בשלב כה גבוה, וילנואבה הציג יכולת טובה בעונתו הראשונה, עם ממוצעים של 13.0 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק. הוא סיים במקום השני בין הרוקיז בנקודות ובריבאונדים ושלישי בחסימות. על אף כישלונה הקבוצתי של טורונטו, וילנואבה עצמו סיים שני בהצבעות לפרס רוקי השנה ב-NBA (אחרי הזוכה כריס פול) ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
מילווקי באקס
ביוני 2006 הועבר וילנואבה בטרייד לקבוצת מילווקי באקס, תמורת טי ג'יי פורד. בעונת הציג וילנואבה את עונתו הטובה ביותר בקריירה, כאשר העמיד ממוצעים של 16.2 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק. על אף שלא פתח בקביעות בחמישייה הוא היה מהשחקנים החשובים ביותר בקבוצה, לצד השחקן המוביל מייקל רד.
דטרויט פיסטונס
בקיץ 2009 סיים וילנואבה את חוזהו במילווקי, וחתם על חוזה ל-5 עונות בקבוצת דטרויט פיסטונס, עבור כ-35 מיליון דולר. תקופתו בדטרויט נחשבת כמאכזבת, במיוחד ביחס לחוזה הגבוה עליו חתם; לאורך חמש העונות שותף ב-256 בלבד מתוך 410 משחקי קבוצתו, והעמיד ממוצעים של 9.5 נקודות ו-3.8 ריבאונדים למשחק בעוד דטרויט החמיצה את הפלייאוף בכל אחת מהעונות.
דאלאס מאבריקס
לקראת עונת חתם על חוזה מינימום בדאלאס מאבריקס. בשתי עונותיו בדאלאס קלע 5.7 נקודות בממוצע למשחק, כמחליפו מהספסל של דירק נוביצקי. בסיום עונת פרש וילנואבה ממשחק, בגיל 31 בלבד.
נבחרת לאומית
בצעירותו וילנואבה ייצג את ארצות הברית במסגרת נבחרות הנוער השונות. ב-2009 הוא הגיש בקשה להתאחדות הכדורסל האמריקאית להשתחרר מרישומיה ולשנות את לאומו לרפובליקה הדומיניקנית.
בטורניר סנטרובאסקט 2010 זכה עם הנבחרת הדומיניקנית במדליית הכסף, ובאליפות האמריקות בכדורסל 2011 זכה עמה במדליית הארד.
מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון
מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון היא מערכת הורמונלית המהווה חלק חשוב בבקרה ארוכת הטווח על לחץ הדם ועל נפח הנוזל החוץ תאי.
השפעות
אנגיוטנסין II משפיע על גוף האדם במגוון דרכים (אם כי גם לאנגיוטנסין I יכולה להיות השפעה מסוימת על הגוף): השפעות אלה מגדילות באופן ישיר את כמות הנוזלים בדם ומפצות על איבוד הנפח, וכתוצאה מכך גורמות לעלייה בלחץ הדם.
המערכת בעובר
בעובר, המערכת גורמת בעיקר לאיבוד נתרן, כיוון שלאנגיוטנסין II יש השפעה מעטה בשלב זה על רמות האלדוסטרון. רמות הרנין בעובר הן גבוהות, בעוד שרמות האנגיוטנסין II נמוכות יותר – ודבר זה נובע מזרימת הדם המוגבלת, המונעת מהאנזים המפעיל (הנמצא בכמות גדולה במערכת הדם ההיקפית) לפעול בצורה המיטבית.
אבן יוחנן
אבן יוחנן (בגרמנית: Jochenstein) הוא אי סלעי זעיר בגרמניה בקרבת הגבול עם אוסטריה, באפיק הדנובה.
במקום נהגו בטרם הנצרות פולחן אלילי בימי נקודות ההיפוך ולאחר קבלת הנצרות הפכו אותו לפולחן לכבודו של יוחנן המטביל ומכאן שם המקום. עד המאה העשרים נהגו להטביל במקום את המלחים החדשים.
במקום יש מקדש מהמאה ה-18 ודמות אבן של הקדוש הנוצרי יאן מנפומוק. אגדות מקומיות מספרות שהשטן רצה להציף עיירה בסביבה, לכן הטיל סלע גדול לתוך הדנובה - הסלע הוא האי. אגדה אחרת מספרת על בת ים השוכנת תחת האי והמפתה מלחים בשירתה.
אלומינוזיס
אלומינוזיס היא מחלת ריאה מקבוצת אבקת הריאות שנגרמת מחשיפה לאבק נושא אלומיניום. אלומינוזיס יכולה אף להוביל לפיברוזיס ריאתי. מקרים ראשונים של נזקים לריאה מחשיפה לאלומיניום דווחו בשנות ה-30 בגרמניה. ניתן לזהות אותו באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת ברזולוציה גבוהה. הממצאים עשויים להשתנות, ומראים אטימות נודולרית או אי-סדירות שעלולות להתמזג לצורות בולטות יותר, לרוב בשדות הריאה העליונים, לפעמים בשדות הריאה התחתונים, ולעיתים רחוקות יותר תבנית מיקרו נודולרית מפוזרת. במקרים חמורים, תואר פיברוזיס ריאתי עם "חלת דבש".
טיטניה (קומיקס)
טיטניה (באנגלית: Titania) היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הענקית הירוקה ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Super Heroes Secret Wars #3 מיולי 1984 ונוצרה על ידי הכותב ג'יימס שוטר והמאייר מייק זק.
טיטניה היא האלטר אגו של מרי מקפרן מדנוור, קולורדו אשר נולדה פגה. בילדותה, היא אינה הייתה כה פופולרית בבית ספרה, שקעה בספרי פנטזיה, נותרה קצרה וצנומה גם בבגרותה וזכתה לכינוי "סקיטר" מהילדה הפופולרית בבית ספרה, ונסה. חברתה היחידה של מרי הייתה מרשה רוזנברג, אשר נלעגה על עודף משקלה. השתיים נאלצו לעבוד עבודת כפיים כדי לשרוד, ומרי התייחסה לעתידה במרירות וקיוותה לזכייה בלוטו. כאשר ספיידרוומן השנייה, ג'וליה קרפנטר, החלה להופיע בדנוור, מרשה ציינה כי צבע השיער שלה זהה לצבע השיער של מרי. כאשר השמועה הופצה, מרי זוהתה כספיידרוומן והפופולריות שלה גדלה. בעיצומה של מסיבה בה השתתפו מרשה ומרי, הפרבר בו גרו "נתלש" מכדור הארץ על ידי הביונדר כדי לאכלס את "באטלוורלד" המאולתר שלו. כאשר ספיידרוומן האמיתית הגיעה למקום, שאר הנוכחות במסיבה רדפו אחר מרי ומרשה ליערות באטלוורלד. השתיים נמצאו על ידי דוקטור דום, אשר הציע להן כוחות על. לאחר תהליך, מרי נעשתה חזקה ומשופרת יותר, בעוד מרשה קיבלה צורה פיזית המורכבת מפלזמה מיוננת. השינויים היה לא רק מבחינה פיזית, אלא גם מבחינה נפשית: מרי נעשתה בטוחה בעצמה יותר וגאה, וקולה התעבה מעט.
לאחר שהוצגה לנבלי-העל, הייתה לה יריבות עם האיש הסופג, שהפך לקשר רומנטי. היא נאבקה בענקית הירוקה לראשונה, ולאחר שטיטניה ושאר נבלי-העל חטפו את הענקית הירוקה, טיטניה הובסה על ידי ספיידרמן. כשיושבי באטלוורלד חזרו לכדור הארץ, טיטניה יצאה למסע נקמה בחברותיה לשעבר בתיכון. היא הצטרפה לקבוצות נבלי-על שונות, ביניהן אדוני הרשע של ברון זמו וארבעת המפחידים. באירועי הפחד עצמו, טיטניה מרימה את אחד הפטישים הנופלים מן השמיים והופכת לאחת מין הגנרלים של הנחש: סקירן, שוברת הגברים. היא סייעה לאיש הסופג למצוא את הפטיש המיועד לו. לאחר תבוסתו של הנחש, טיטניה נכלאה בכלא "הרפסודה" ופטישה נלקח ממנה. לאחרונה, טיטניה הצטרפה לקבוצת "עלמות האבדון" של קרולין לה פיי, אשר נאבקה בקבוצת הדפנדרס חסרי הפחד.
את דמותה של טיטניה בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" של שירות הסטרימינג דיסני+ תגלם השחקנית ג'מילה ג'מיל.
גייר הלגרימסון
גייר הלגרימסון (באיסלנדית: Geir Hallgrímsson; 16 בדצמבר 1925 – 1 בספטמבר 1990) היה ראש ממשלת איסלנד בין השנים 1974 – 1978 ומנהיג מפלגת העצמאות בין השנים 1973 – 1983. לפני כן הוא כיהן כראש עיריית רייקיאוויק וכחבר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי).
ראשית חייו
גייר הלגרימסון נולד ברייקיאוויק, התחנך ב"קולג' הצעיר של רייקיאוויק" (Menntaskólinn í Reykjavík) ולמד באוניברסיטת איסלנד, שם הוא סיים לימודי משפטים. הוא בילה גם שנה בארצות הברית, שם למד באוניברסיטת הרווארד משפטים וכלכלה.
ראש עיריית רייקיאוויק
בין השנים 1959 – 1972 כיהן הלגרימסון כראש עיריית רייקיאוויק. בתקופת כהונתו בתפקיד זה הוא הרחיב בהדרגה את שטח העיר ושיפר את התשתיות שלה. בהנחייתו הוכפל השימוש באנרגיה גאותרמית בכל רחבי העיר. הוא גם שיפר את תשתית הרחובות והסב את רוב הרחובות שהיו עד אז דרכי עפר והפך אותם לרחובות סלולים אספלט. הוא היה ראש עיר אהוד ביותר ובבחירות של 1970 הוא זכה ב-99% של קולות הבוחרים.
בפוליטיקה הארצית
בסתיו 1970 הוא זכה במספר קולות בבחירות לאלת'ינגי יותר מאשר זכו ראש הממשלה, יוהאן הפסטין ויותר מאשר קודמו בתפקיד ראש העיר, גונאר תורודסן. הוא נבחר לאלת'ינגי כשהוא לוקח את מושבו של ראש הממשלה שמת באותה שנה, ביארני בנדיקטסון וכיהן בו עד 1983. ב-1971 הוא נבחר לתפקיד סגן מנהיג מפלגת העצמאות וב-1973 הוא נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה לאחר שיוהאן הפסטין פרש מטעמי בריאות.
ראש הממשלה
ב-1974 הוא הוביל את מפלגת העצמאות לאחד מניצחונותיה הגדולים בתולדותיה. המפלגה גרפה 42.5% מקולות הבוחרים וזכתה ב-25 מתוך 60 המושבים באלת'ינגי. לאחר הבחירות הוא הרכיב קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית וממשלתו כיהנה עד 1978. ממשלת הלגרימסון הרחיבה את תחום זכויות הדיג למרחק של 370 ק"מ ונאבקה בממלכה המאוחדת במסגרת מלחמת הבקלה. לאחר שאיסלנד ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם בריטניה ב-1976, התנהל משא ומתן שבמסגרתו הושג הסכם ביוני אותה שנה, על פיו הכירה בריטניה בתחום של ה-370 ק"מ שהוכרז על ידי איסלנד.
באופוזיציה
ב-1978 נחלה ממשלתו של הלגרימסון מפלה לאחר שחוקק חוק להגבלת העליות בשכר. החוק היה ניסיון לריסון האינפלציה, ששיעורה התקרב ל-50%. שתי המפלגות החברות בקואליציה הפסידו חמישה מושבים באלת'ינגי כל אחת והוקמה קואליציה ללא השתתפותה של מפלגת העצמאות. שנה לאחר מכן כשלה מפלגת העצמאות בניסיונה להשיג הישגים משמעותיים בבחירות שהתקיימו לאחר שממשלת המפלגה הפרוגרסיבית התפטרה. במקביל התמודד גייר הלגרימסון עם אופוזיציה מבית במפלגתו ובבחירות הפנימיות שהתקיימו ב-1978 הוא זכה רק במקום השני כאשר אלברט גוסמונדסון הקדים אותו. שנה לאחר מכן התקדם הלגרימסון מחדש לראש הרשימה וזכה פעמיים, ב-1979 וב-1981,בבחירות לראשות המפלגה, כשבשתי המערכות הללו הוא זכה בכ-75% מקולות הבוחרים, בפעם הראשונה נגד אלברט גודמונדסון ובפעם השנייה נגד פלמי יונסון, שר החקלאות.
ב-1980 החליט סגן מנהיג מפלגת העצמאות, גונאר תורודסן, לפרוש מהמפלגה יחד עם ארבעה חברים נוספים ולחבור לקואליציה עם ברית העם (המפלגה הסוציאליסטית) ועם המפלגה הפרוגרסיבית. הלגרימסון נותר כמנהיג האופוזיציה ולקראת הבחירות שנערכו ב-1983 התאחדה המפלגה מחדש. אף על פי כן, הלגרימסון נחל תבוסה אישית כאשר הוא הגיע למקום השביעי בלבד בבחירות המקדימות ואיבד את מושבו באלת'ינגי. לאחר הבחירות הוא הכריז שהוא לא יתמודד שוב על תפקיד מנהיג המפלגה. בממשלת הקואליציה של מפלגת העצמאות עם המפלגה הפרוגרסיבית שכיהנה בין השנים 1983 – 1986 הוא כיהן כשר החוץ.
ב-1986 פרש הלגרימסון מהממשלה והיה לאחד מהנגידים של הבנק המרכזי של איסלנד, תפקיד אותו מילא עד למותו בספטמבר 1990. הוא היה חבר ועדת ההיגוי של קבוצת בילדרברג והשתתף ב-14 ועידות שלה בין השנים 1972 – 1990.
לובומבאשי
לוּבוּמבאשי (צרפתית: Ville de Lubumbashi, לשעבר אליזבתוויל; Élisabethville, או Elisabethstad בגרמנית, מכונה בשם: L'shi - Lubum) היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (אחרי קינשאסה ומבוג'י-מאיי), בירת מחוז קטנגה בדרום-מזרח המדינה בסמוך לגבול עם זמביה והעיר המרכזית בדרום המדינה. כריית נחושת ומסחר בינה לבין עיר הבירה הוא בסיס כלכלתה של העיר. מספר תושביה מוערך בכ-2,584,133 תושבים (2021).
היסטוריה
הבלגים ייסדו את העיר Élisabethville (גם Elizabethville בצרפתית, או Elisabethstad בגרמנית) ב-1910. העיר החלה לשגשג עם התפתחות תעשיית כריית נחושת באזור.
הבלגים הקימו את "אוניברסיטת Élisabethville" בין השנים 1954–1955 (כיום נקראת "אוניברסיטת לובומבאשי"). בתקופת הבחירות העירוניות בדצמבר 1957, רוב אנשי העיר נתנו קולם לתנועת ה- Nationalist Alliance de Bakongo (בתרגום חופשי: "תנועת הברית הלאומנית של קונגו"), שדרשה עצמאות באופן מיידי מהמשטר הבלגי.
העיר שימשה כבירה וכמרכז המסחרי של המדינה העצמאית קצרת הימים קטנגה, שבתוך קונגו, במהלך מלחמת האזרחים הקונגולזית בין השנים 1960–1963. הפוליטיקאי הקונגולזי מואיז צ'ומבה הצהיר על עצמאות קטנגה ביולי 1960. מנהיגים קונגולזים עצרו והאשימו אותו באשמת בגידה באפריל 1961. עם זאת, הוא הסכים לפרק את וועדת היועצים שלו ואת הכוחות הצבאיים שהיו ברשותו, בתמורה לשחרורו. הוא חזר לעיר, ארגן כוחות בשנית והחל להילחם מחדש. כוחות או"ם נעו לקטנגה והשתלטו על העיר בדצמבר 1961, תחת מנדט כבד במדינה הקטנה.
קונגו נכנסה למלחמת אזרחים נוספת בשנות ה-90. מורדים מארגון "הברית של הכוחות הדמוקרטים לשחרור קונגו" כבשו את לובומבאשי באפריל, 1997. מנהיגם, Laurent-Désiré Kabila, הכריז על עצמו מתוך לובומבאשי כנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-17 במאי 1997, לאחר שמובוטו ססה סקו ברח לקינשאסה.
כאשר Laurent-Désiré Kabila החליט להרכיב פרלמנט, ב-1999, התקבלה החלטה להתקין את הפרלמנט בלובומבאשי, כדי לחזק את האחדות השברירית במדינה. הפרלמנט הותקן בבניין ששימש בעבר את האספה הלאומית של קטנגה בשנות ה-60. לובומבאשי הייתה לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין השנים 1999–2003, עד להעברת כל המוסדות המרכזיים של המדינה לעיר קינשאסה.
ממשל
בין השנים 2000–2006, Floribert Kaseba Makunko שימש כראש עיריית לובומבאשי. מאוחר יותר, בשנת 2006, הוא נבחר לאספה הלאומית של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
תרבות וכלכלה
לובומבאשי משמשת כמרכז מסחרי לאומי חשוב. בעיר קיימים מפעלי טקסטיל, דפוס, לבנים מוצרי מזון ומשקאות וכריית נחושת.
רכבת
לובומבאשי שוכנת במרכז של קווי רכבת, המחברים אותה לערים: Ilebo, Kindu, Sakania ו-Kolwezi. עם זאת, בשל פיקוח לקוי של המסילות ושל תשתיות קווי הרכבת, מצבם רעוע ולא מאוד אמין.
תעופה
בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי של לובומבאשי. כתוצאה מכך, העיר משמשת כמרכז הפצה ותובלה של חומרים מן המפעלים בעיר הכוללים מינרלים, נחושת, אבץ ופחם.
תיירות
בעיר קיימות שלל אטרקציות כגון: גן בוטני, גן חיות, מבשלה, את האזור הארכאולוגי של העיר ואת המוזיאון הלאומי של לובומבאשי. בעיר גם שוכנת אוניברסיטת לובומבאשי, שכוללת ספרייה.
נורילסק
נורילסק (ברוסית: Нори́льск) היא עיר בסיביר, צפון רוסיה. אוכלוסיית העיר מונה (נכון לשנת 2018) 179,554 בני אדם. היא העיר בעלת אוכלוסייה הגדולה מ-100,000 תושבים הצפונית ביותר בעולם. היא גם השנייה בעולם במספר התושבים, לאחר מורמנסק, השוכנת צפונית לחוג הארקטי, ואחת משלוש ערים בסיביר השוכנות באזור קפאת-עד.