cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוסי סטון
"הוויכוח על נשים"
סטון נחשפה ל"וויכוח על נשים" שהיה רווח באותה תקופה, הדן בשאלה האם על הנשים ליטול חלק פעיל בחיים הפומביים או שמא עליהן להישאר בגבולות הבית, במרחב הפרטי. הוויכוח החל עם חתימתן של נשים רבות על עתירתו של ויליאם לויד גריסון לביטול העבדות, עתירה שנדחתה, משום שרוב החתימות היו של נשים. בכנס שנערך בעקבות דחיית העתירה הכריזו הנשים כי זכויות, כמו חובות מסוימות, תקפות לכל אדם, מבחינה מוסרית, ולכן הן לא תישארנה בגבולות שנקבעו עבורן על ידי מנהיגים מושחתים. האחיות שרה ואנג'לינה גרימקה החלו לנאום מול קהל מעורב של גברים ונשים ולא רק נשים, כמקובל בזמנו. בתגובה, הופץ מכתב רשמי של הממשלה המגנה את תופעת החדירה של הנשים למרחב הציבורי הגברי ואת רצונן לנאום בפני קהל או להרצות בפומבי. סטון זעמה על תוכן המכתב והצהירה שאם אי פעם יהיה לה מה לומר בפומבי - היא תעשה כן. סטון קראה את פרסומיה של שרה גרימקה שלימים נודעו כ"מכתבים לגבי שוויון בין המינים" וגיבשה את דעתה שלא לקרוא לאף אדם בעלה. סטון התבססה על הספר הזה בהמשך, במאמריה ובהרצאותיה לקידום זכויות נשים. בשנת 1839 החלה סטון את לימודיה בסמינר לנשים מאונט הוליוק (Mount Holyoke) אך לאחר שנה, מאוכזבת ממדיניותו הסלחנית לגבי עבדות וזכויות נשים, עזבה ונרשמה לאקדמיית וסליאן (Wesleyan) שלימים נודעה כ-"Wilbraham & Monson Academy", אשר תמכה יותר בשילוב נשים בפוליטיקה. סטון קראה על הקשר שבין התנגדות לעבדות לבין קידום זכויות נשים והוקסמה מאבי קלי, פעילה נגד העבדות מקונטיקט, שאף על פי שנאסרה עליה ההצבעה בנושא העבדות, בשל דעותיה החד משמעיות כנגד המוסד, הרימה את ידה פעם אחר פעם על מנת להביע את דעתה. בשנת 1851, לאחר שלוש שנות פעילות בכנסייה, הורחקה אף סטון בשל פעילויותיה נגד העבדות ואירוח הרצאות נגד עבדות בביתה. הכומר הכריז עליה כחברת קהילה נטולת זכות בחירה, ובכל זאת, פעם אחר פעם, הרימה אף היא, את ידה בהצבעות. מאוחר יותר עברה סטון לכנסייה סובלנית יותר בהשקפתה, הכנסייה היוניטריאנית.
לימודים באקדמיה
לאחר שנת לימודים אחת באקדמיית ווסליאן (Wesleyan) נודע לסטון שאוברלין קולג' העניקה תואר אקדמי לשלוש נשים. זה היה המוסד היחיד בזמנו שעשה כן וסטון נרשמה אליו. היא למדה בקורסים כדוגמת דקדוק יווני ולטינית על מנת להצליח בבחינות הקבלה לאוברלין קולג'. באוגוסט 1843, בגיל 25, נסעה סטון ברכבת לאוהיו, לקולג' הראשון שהעניק תואר אקדמי לנשים ואף לאפרו אמריקאים. עם זאת, גילתה במהלך השנים שהנהלת הקולג' לא מצדדת בכל דעותיה בעניין הצבעת נשים, זכויות פוליטיות עבורן, השכלת נשים והשמעת דעותיהן בפומבי ואף נאסר עליה להרצות בפני קהל. סטון סיימה את לימודיה באוברלין קולג' והפכה לאישה הראשונה ממסצ'וסטס בעלת תואר אקדמי.
במכללה הכירה את אנטואנט בראון בלקוול, לוחמת זכויות הנשים, שלימים הפכה אף לגיסתה.
השביתה למען שוויון בשכר
סטון קיוותה לממן את לימודיה האקדמיים באמצעות לימוד וסיוע לתלמידים בתחילת לימודיהם. מדיניות המוסד הייתה שלא להעסיק סטודנטים לתואר ראשון בהוראת סטודנטים אחרים ולכן נאלצה להשתכר מעבודות תחזוקה, כחלק מפרויקט עבודות יזומות לסטודנטים שנוהל על ידי הקולג'. אף בעבודתה זו השתכרה סטון פחות ממחצית משכר הגברים שעבדו בעבודה דומה. בשנת 1844 החלה ללמד אריתמטיקה במחלקה לנשים וגם כאן נאלצה להסתפק בשכר פחות בשל היותה אישה. לעיתים נאלצה סטון להתעורר בשתיים לפנות בוקר על מנת להספיק לשלב את מטלותיה, הכפולות בהיקפן מאילו שקיבלו הגברים, עם הלימודים. בריאותה הידרדרה והיא החליטה שלא עוד. סטון פנתה בדרישה לראש הפקולטה להשוות את שכרה לשכר שני קולגות גברים, מנוסים פחות ממנה, ונענתה בסירוב. בתגובה התפטרה סטון מעבודתה. הסטודנטים שלימדה, קראו לה לשוב ללמד, והצהירו שהם ישלמו לה את השכר שדרשה, השכר ההוגן, אם הנהלת הקולג' לא תעשה כן. היא תכננה לבקש סיוע מאביה, שכאשר שמע על מאבקה בנושא השכר הבטיח לסייע לה במימון ככל שידרש לכך. לאחר שלושה חודשי לחץ ציבורי, חזרה בה הנהלת הקולג', ושכרה מחדש את סטון לעבודה, בשכר שווה לשכר הגברים, כפי שדרשה.
הנאומים
בשנת 1836 התעורר ויכוח נוקב לגבי זכותה של אבי קלי פוסטר לנאום באוברלין קולג'.הנהלת המוסד התנגדה לכך עקב הדיון הנלהב שהציתה בנושא זכויותיהן של סטודנטיות לעומת סטודנטים, ובייחוד בזכויותיהן לנאום בפומבי, נושא שעליו נאבקה סטון כבר מכניסתה ללימודים בפקולטה. ב-1 באוגוסט נשאה סטון את נאומה הראשון בקולג' בו צידדה במתן עצמאות לאיי הודו המערבית.
בשנת 1846 הודיעה סטון למשפחתה שבכוונתה להפוך לנואמת. אביה ואחיה תמכו בה ועודדו אותה לעשות כן. לעומת זאת אימה ואחיותיה ביקשו ממנה לשקול זאת שנית. היא הסבירה להן שהיא יודעת היטב שדרכה עלולה לעודד התנגדות ואף שנאה כלפיה והוקעתה, אך בעיניה זו הדרך שבה תוכל לתרום לכינונו של עולם טוב יותר. סטון חידדה את מיומנותה כנואמת. היא ניהלה דיבייטים (שִׂיג וָשִׂיחַ), רק עם נשים אחרות, כיוון שלא מקובל היה שאישה תנהל דיבייט ותתרגל מיומנות כזו עם גבר. הצפייה מנשים הייתה לצפות בדיבייטים ונאומים שנישאים מפי גברים אך לא להשתתף בהם. מאוחר יותר סטון וחברתה לספסל הלימודים אנטואנט בראון בלקוול, הקימו מועדון דיבייט לנשים. המועדון זכה לחשיפה נרחבת בשל פעילותו הענפה והמשתתפות בו קיבלו היתר מהקולג' לערוך דיבייטים פומביים בינן לבין עצמן. עם זאת, כאשר התברר שהדיבייטים מושכים קהל רב של סטודנטים וסטודנטיות כאחד, נאסר עליהן לקיים את הדיבייטים מול קהל מעורב. סטון החלה לרכוש שם כנואמת מוכשרת והוזמנה על ידי עורך עיתון מוערך, להתמודד מולו בדיון לגבי זכויות נשים - ממנו יצאה כשידה על העליונה. היא הגישה בקשה להנהלת הקולג', מגובה בחתימות של סטודנטיות רבות, לפיה סטודנטיות שנבחרו לכתוב את נאום סיום הלימודים, תוכלנה לקרוא את נאומן בעצמן מעל דוכן הנואמים ולא, כפי שהיה נהוג, נאומן יקרא על ידי סטודנטים אחרים, גברים. הבקשה נדחתה ואילו סטון, שנבחרה לכתוב את נאום הסיום, סירבה בנימוק שאינה יכולה להיות חלק ממנגנון המדיר נשים.
לוסי סטון סיימה את לימודיה, וקיבלה תואר אקדמי מאוברלין קולג' ב-25 באוגוסט שנת 1847.
המאבק לביטול העבדות
בסתיו 1847 נשאה סטון את נאומה הפומבי הראשון בנושא זכויות נשים. היא הפכה לנואמת מטעם האגודה לביטול העבדות במסצ'וסטס בעידודה של אבי קלי פוסטר  שאף סייעה בליטוש מיומנויות הנאום שלה לקראת המאבק למען זכויות הנשים. היא התגלתה כנואמת משכנעת, סוחפת ובעלת כריזמה. תיארו אותה כבעלת קול פעמונים, חזק וצלול, וכנואמת הגורמת לשומעים אותה לעבור מצחוק לבכי במחי מילה. היא ניצלה את יכולתה זו לשכנע קהל מגוון, בדבר החשיבות של הענקת זכויות לנשים כמו גם ביטול העבדות. סטון שיתפה פעולה עם העתירה שהגיש וונדל פיליפס,, פעיל נגד העבדות, למתן זכות בחירה לנשים ולצידוד לגבי זכותן של נשים לכהן במשרה ציבורית. מחצית מחותמי החתימות על העתירה היו מערים בהן נאמה סטון בעד העתירה. במאי 1851, בעת שביקרה בבוסטון במסגרת מפגש נגד העבדות, הלכה לתערוכה וצפתה בפסל העבד היווני - חירם.. היא התרגשה מאוד מהפסל שבו ראתה סמל לנשיות הכבולה, ואף ציינה זאת בערב המפגש. בעקבות זאת ננזפה על ידי סמואל מאי ג'וניור על כך שהיא עוסקת בדיכוי הנשים בכנס שכותרתו היא ביטול העבדות. סטון הגיבה באומרה שהייתה אישה לפני שהפכה ללוחמת נגד העבדות ולכן חייבת היא לדבר ראשית כאישה. כעבור מספר חודשים הודיעה סטון שברצונה להתמקד במאבקן של נשים לשוויון ולכן לא תוכל להשתתף עוד במאבק נגד עבדות. ב-1 באוקטובר 1851 השיקה סטון את מסע הרצאותיה למען זכויות נשים. מאי ניסה לשכנע אותה להמשיך בהרצאותיה למען ביטול העבדות, ולבסוף נענתה לקריאתו ואכן הרצתה למען ביטול העבדות מדי יום ראשון.
האמנה לזכויות האישה
בשנת 1850 יזמה לוסי סטון את הכנס הראשון לזכויות נשים. חודשים לפני קיום הכנס חלתה סטון בטיפוס ומצבה הבריאותי הידרדר ואת ניהול הכנס לקחה על עצמה פאולינה רייט דייוויס בשל מחלתה לא נשאה סטון דברים בכנס עצמו, אך הצליחה להשתתף בנאום הנעילה שלו. בכנס הוחלט שלא להקים איגוד רשמי אלא, בשלב זה, לקיים את הכנס על בסיס שנתי, תוך פרסום תכניו, מינוי ועדות שתתמקדנה בנושאים השונים וגיבוש תוכנית פעולה. תשע נשים ותשעה גברים מונו לוועד הפעולה, ביניהם סטון, ששנה לאחר מכן התמנתה למזכירת הוועד. ככזו, היא קבעה סדרי עדיפויות לפעולה, מוקדים לפעולות ואילו תכנים יעלו לדיון בכנסים במהלך העשור הבא.
מהפכת הביגוד הנשי
כשהחלה סטון להרצות במשרה מלאה, היא אימצה את סגנון הלבוש אותו לבשה במהלך הבראתה ממחלת הטיפוס: מעיל רחב וקצר וזוג מכנסיים רחבים שמעליהם חצאית ששוליה מגיעות עד מתחת לברכיים. השמלה הייתה חלק ממודעות הולכת וגוברת ותוצר של מהפכת הבריאות, והחליפה את השמלות צמודות המחוך בעלות שכבות של בדים המשתפלים עד לקרקע. מסתיו 1849, בו קרא מגזין בריאות לנשים, לאמץ סגנון לבוש שלא יכביד על רגליהן ותנועתן, נשים החלו ללבוש מכנסיים רחבים ומעליו וחצאית קצרה שכונתה "התחפושת הטורקית" או "השמלה האמריקאית". רבות לבשו אותה כביגוד לבית אך פעילות למען נשים עודדו אותן לאמץ צורת לבוש זו אף מחוצה לו. עידוד הנשים לשינוי התלבושת היווה סמל להיחלצות מכבלי החברה, וארגוני נשים יזמו פעילויות ענפות לתמיכה בכך שנשים תלבשנה אותה אף באירועים רשמיים. סטון קיבלה את ההצעה ולבשה אותה בהרצאותיה במשך שלוש שנים. עד אז הלבוש הנ"ל הפך לשנוי המחלוקת בעקבות הסברה כי הוא נועד להוות איום על עליונות הגברים ועל סמכותם. בתחילה שיבחו העיתונים את לבושה של סטון ונכונותה להופיע בלבוש זה, אך מאוחר יותר, עם השינוי בהלך הרוח כלפי הלבוש החדש, תקפו אותה על כך. סטון מבחינתה, מצאה את השמלה החדשה כנוחה מאוד. עם זאת, סלדה מתשומת הלב שמשכה כל אימת שהרצתה ולכן, לאחר תקופה מסוימת, האריכה במספר סנטימטרים את השמלה. לבסוף נטשה אותה כליל ושבה ללבוש המסורתי, מהלך שזכה לגינוי על ידי פעילות זכויות נשים שאף האשימו אותה ב"התקפלות" למען נוחות הגברים.
מסעות למען שוויון
בשנת 1853 קיבלה סטון את הצעתו של הנרי בלקוול ,איש עסקים ממשפחת נשים חזקות ודעתניות, לערוך מסע הרצאות במערב המדינה. במשך שלושה עשר השבועות הבאים ערכה סטון ארבעים הרצאות במדינות וירג'יניה ומערב פנסילבניה במעל 13 ערים שונות. הרצאותיה היו סוחפות והעלו את נושא זכויות הנשים באופן באותו תיאר ה"ניו יורק טריביון" כמעורר את דעת הקהל לנושא כפי שלעיתים רחוקות בלבד עורר אותה נושא כלשהו. עיתון באינדיאפוליס תיאר כי סטון סחפה אחריה שני שלישים מהנשים ומחצית מהגברים שאף הפכו לתומכים נלהבים של זכויות הנשים. אליזבת קיידי סטנטון תיארה את סטון כנואמת היחידה שבאמת ובתמים הצליחה לעורר את לב האומה בנושא העוולות נגד נשים. בשנת 1854 חזרה למסצ'וסטס ופעלה למען חקיקה מקדמת נשים. בכנס לקידום זכויות האישה שהתקיים בסינסינטי בשנת 1855 נשאה סטון את "נאום האכזבה" שלה. הנאום נישא כתשובה לאמירה לפיה הנשים הנאבקות על זכויותיהן הן קומץ נשים מאוכזבות. סטון בנאום התגובה הסוחף הדגישה שאכן, היא אישה מאוכזבת: מאוכזבת מחוסר השוויון בחינוך, מחוסר השוויון בנישואין, מחוסר השוויון בדת, מהדרת הנשים ומההזדמנויות המועטות שניתנות להן, ואכן, האכזבה היא מנת חלקן של נשים. היא הודיעה שזו היא משימתה. להעמיק את אכזבתן של נשים עד שיחדלו להתכופף מול גברים ויתהו אם אין הן ראויות לשוויון.
נישואים שוויוניים
בקיץ 1853 החל הנרי בראון בלאקוול (גיסה של אנטואנט בראון בלאקוול), פעיל במאבק לביטול העבדות, לחזר אחר סטון. סטון הודיעה לו שאין ברצונה להינשא כיוון שאינה מוכנה להיות נתונה תחת שליטתו של איש וחסרת זכויות קניין. בלקוול אמר שניתן לערוך הסכם נישואין אחר, שוויוני, העוקף את המצב הקיים בחוק. הוא הציע לחתום על הסכם חלופי המגן על זכויותיה, ובהמשך סייע בארגון מסע ההרצאות שלה במערב המדינה. במהלך הסיור החליפו סטון ובלקוול מכתבים בהם דנו במשמעות הנישואין, התוכן הנוצק לתוכם, ברצונות משותפים ויעדים למימוש בהמשך הדרך. בנובמבר 1854 החליטו להינשא. הם חתמו על הסכם שעיקרו הגנה על רכושה ומעמדה של סטון כאישה עצמאית. על פי ההסכם שניהם בעלים משותפים של כל רכוש שייצבר מרגע הנישואין, ואילו רכוש שנצבר לפני אינו משותף. כל אחד מהצדדים בהסכם רשאי להוריש את נכסיו למי שיחפוץ מלבד אם יהיו להם ילדים משותפים ואז הרכוש יועבר אליהם. סטון התעקשה לשלם מחצית מהוצאות הבית, למורת רוחו של בעלה. בהסכם הוסכם כי סטון תחליט אם ומתי תרצה ללדת כחלק משמירה על אוטונומיה ועצמאות של כל אחד מהצדדים. איש לא ינסה לשנות את אורח חייו, אמונתו או דרכו של האחר. ההסכם היווה השראה לנשים רבות שראו בו אבן דרך להגעה לשוויון במישור האישי והמשפחתי. לסטון ובלקוול נולדה בת, אליס סטון בלקוול, פעילה אף היא למען זכויות נשים.
טקס החתונה נערך בבית סטון, ב-1 במאי 1855. לאחר הנישואין המשיכה סטון לחתום את שמה כלוסי סטון. בהעברת נכס על שמה נתקלה בדרישה לחתום כלוסי סטון בלקוול ועשתה כן. בתכתובת רשמית התעקשה סטון לחתום כלוסי סטון בלבד אף על פי שנדרשה להוסיף את שם בעלה. לאחר התייעצות עם עורך דין, שהודה בפניה כי אין חוק המחייב נשים לאחר הנישואין לשנות את שמן היא הכריזה בנאומה למאבק בעבדות בשנת 1856, כי היא שומרת על שם משפחתה המקורי ונקראת לוסי סטון.
ילדים
ב-14 בספטמבר 1857 נולדה בתם היחידה אליס סטון בלאקוול. סטון בלקוול הפכה למנהיגת התנועה הסופרג'יסטית, ואף כתבה את הביוגרפיה הראשונה על אמה "Pioneer Woman Suffragist". שנה לאחר מכן הרתה סטון שוב, היריון שהסתיים בהפלה טבעית.
המשך המאבק
לאחר נישואיה, עד שנת 1857, המשיכה סטון במאבקה. היא הואשמה במשפט בכך שסיפקה סכין לשפחה לשעבר, מרגרט גארנר במטרה להרוג את בנה, על מנת למנוע ממנו חיי עבדות. עם דחיית התביעה הגיבה סטון באומרה שהיא עצמה הייתה מעדיפה להתאבד ולהיות חופשייה, עם אלוהים ומלאכים מאשר להיות כבולה בשלשלאות ברזל כשפחה. לאחר הולדת בתה, שסבלה ממצב בריאותי ירוד בשנותיה המוקדמות, הפחיתה סטון את מעורבותה במטה המאבק והשתתפה רק בשני כנסים פומביים במהלך מלחמת האזרחים כולה. בסיומה חזרה לפעול במלוא הפעילות. ב-1869, במהלך המחלוקת שקמה בין הסופרג'יסטיות לגבי התיקון ה-14, אשר העניק זכות הצבעה לגברים שחורים אך לא לנשים לבנות, היא ואנטואנט בראון בלאקוול התפצלו מן האקטיביסטיות האחרות והקימו את האגודה האמריקאית לזכות בחירה לנשים, כאלטרנטיבה לארגון של סוזן ב. אנתוני, האגודה הלאומית לזכות בחירה לנשים. בשנת 1870 ייסדה את הקמת שבועון לנשים שהפך לשופר למאבקה של תנועת הסופרג'יסטיות. סטון ערכה את כתב העת לשארית חייה בסיוע בעלה ובתה. בשנת 1877 נבחרה לנשיאת האגודה הסופרג'יסטית של ניו אנגלנד. שחרת על דגלו להיאבק למען זכות הצבעה לנשים וכיהנה בתפקיד עד מותה. בשנת 1879 הוענקה לנשות מסצ'וסטס זכות הצבעה מוגבלת. הנשים הבוחרות נדרשו להוכיח כישורים ויכולות זהים הגברים, ואם יעמדו בכך, תוכלנה לבחור בבחירות על ידי הגשת שם המועמד שלהן לוועד המנהל של בית הספר. סטון נדרשה לחתום על בחירתה כבלקוול ובחרה לוותר על האופציה לבחור בשל כך. בשנת 1887 פעלה סטון לאיחוד שתי תנועות נשים מרכזיות, יריבות עד כה, על מנת לפעול יחד לקידום המאבק. היא נבחרה ליו"ר בפועל של התנועה החדשה שנקראה NAWSA. אף שלא השתתפה בכנס הראשון בשל מחלות בדרכי הנשימה. בינואר 1892, בוושינגטון, הוזמנה סטון, יחד עם פעילות נוספות, לדיון בנושא זכויות בחירה לנשים, בפני ועדת השיפוט של הקונגרס האמריקאי . בנאומה טענה סטון כי כל מאבקן של הנשים למען קידום מצבן חסר תוחלת, בשל העובדה שהן אינן בעלות זכות בחירה. היא טענה שיש לשנות את החוק ולאפשר זכויות קניין לנשים נשואות ושעל גברים לפעול למען שינוי החוק המקפח. במאי 1893 עברה סטון עם בתה לשיקגו, שם נאמה את נאומיה הפומביים האחרונים בקונגרס הנשים העולמי בהשתתפות למעלה מ-500 נשים מ-27 מדינות. סטון נאמה תחת הכותרת "ההתקדמות במהלך 50 שנים" ובו תיארה את רצף ההישגים שהשיגו נשים בשנים הללו. היא אף הטילה ספק בכך שנשים צעירות מסוגלות להבין איזה מחיר שולם על מנת שהן תוכלנה כיום לנאום בפומבי ולממש את זכות הביטוי שלהן. עם זאת מצבה הבריאותי של סטון הלך והידרדר. היא אובחנה כחולה בסרטן קיבה מתקדם וכתבה מכתבי פרדה לחברים ולמשפחה. במכתבים הפצירה בהם סטון להמשיך במאבק למען נשים.
סטון נפטרה ב-18 באוקטובר 1893 בגיל 75. בלווייתה גדשו את הכנסייה מעל 1000 איש ומאות נוספים המתינו בחוץ. מותה סוקר בהרחבה בכל העיתונים, וגופתה נשרפה על פי בקשתה ובכך הפכה לאדם הראשון שגופתו נשרפה במסצ'וסטס.
מורשתה
לוסי סטון זכורה בארצות הברית בעיקר בשל סירובה לשאת את שמו של בעלה. בשנת 1921 הקימה רות הל את הליגה למען לוסי סטון  בעיר ניו יורק הפועלת לעידוד נשים לשמור על שם נעוריהן לאחר נישואיהן. שימור שם נעוריה כל כך הוטבע בשפה האנגלית עד כי אדם התומך בכך שנשים תוכלנה לעשות כן נקרא "לוסיסטונר" על שם חלוצת המהלך. בשנת 1968, 18 באוגוסט, לציון יום הולדתה ה-150 של סטון, הנפיקה רשות הדואר של ארצות הברית בול עם דיוקנה. עד שנת 1999 הציגה מדינת מסצ'וסטס דיוקנות של מנהיגים גבריים בלבד שהשפיעו על ההיסטוריה שלה. כחלק מפרויקט הנקרא "לשמוע אותנו" החלו להציג דיוקנאות של שש נשים משפיעות ולוסי סטון זכתה אף היא לכבוד זה. בשנת 2000 איימי ריי מלהקת אינדיגו גירלס כללה באלבומה הראשון שיר בשם לוסיסטונרס. באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי נקרא הבניין ללימודי ממשל על שמה של לוסי סטון ואף נבנה פארק על שמה במסצ'וסטס. ביתה במסצ'וסטס מנוהל כיום על ידי מנהל אתרי המורשת במדינה ובו 61 דונם קרקע מיוערת. חורבות החווה שבה גדלה, שנשרפה עד היסוד, עומדות במרכז הנכס ולידו לוח ועליו הכיתוב המתאר בקצרה את לוסי סטון ופועלה.
פרוספר מרימה
פרוספר מרימה (בצרפתית: Prosper Mérimée; 28 בספטמבר 1803 - 23 בספטמבר 1870) היה סופר צרפתי.
חייו
פרוספר מרימה, שהיה גם היסטוריון וארכאולוג נודע, נתמנה ב-1834 למפקח על העתיקות בצרפת (משרה שבה החזיק עד 1860). הייתה בו מזיגה של בלשנות, למדנות ואהבת ההיסטוריה והאמנות, מה שאיפשר לו לכתוב מאמרים בענייני עתיקות, שחלק מהם באו על ביטויים גם בספריו. הוא כתב על הצורך בשחזור של אתרים היסטוריים והיה אחד מראשי התחייה הגותית בצרפת.
ב-1840 הוציא לאור את הנובלה המפורסמת שלו "קולומבה", וב-1844 נבחר לאקדמיה הצרפתית. ב-1845 פרסם את הנובלה "כרמן", שמאוחר יותר עובדה לאופרה המפורסמת כרמן של המלחין ז'ורז' ביזה. ב-1853, עקב היכרותו עם נפוליון השלישי, נבחר לחבר הסנאט הצרפתי.
פרוספר מרימה נפטר בעיר קאן שבדרום צרפת ב-1870.
ראול שורבן
ראול שורבן (ברומנית: Raoul Șorban) (9 בספטמבר 1912 – 16 ביולי 2006) היה צייר, עיתונאי, כתב, היסטוריון אמנות ואקדמאי רומני. ראול שורבן זכה לתואר חסיד אומות העולם על מאמציו להציל את יהודי טרנסילבניה מהשמדה. הוא קיבל את תואר אזרחות כבוד של ישראל בשנת 1990. על תפקידו זה יש חולקים. היה בעבר אתר אינטרנט אשר הוקדש לזכרו, אך נסגר.
ביוגרפיה
אביו, המלחין גווילם שורבן, נצר למשפחת אצילים רומנית ותיקה בטרנסילבניה; סבתו הייתה ממוצא אלזס.
שורבן נולד בדז' (שאז הייתה שייכת לממלכת הונגריה). שורבן למד ציור ומוזיקה באיטליה (בקונסרבטוריון של מילאנו במילאנו), למד באוסטריה ובגרמניה בין השנים 1930–1934. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת באבז-בוליאיי. אז, הוא הציג את יצירות הציור שלו בתערוכות אמנות בבאיה מארה ובקלוז'-נאפוקה (1935), בבוקרשט, בבאיה מארה (1938), ושוב בקלוז'-נאפוקה (1939, 1942, 1943). בשנת 1938, שורבן הפך לעוזר הוראה לתולדות האמנות באוניברסיטת קלוז'.
בעקבות תכתיב וינה שהקצה את צפון טרנסילבניה להונגריה, הוא החליט להישאר בקלוז' (Kolozsvár), והקים את בית ההוצאה הרומנית הצפונית טרנסילבנית (Editura Românească din Ardealul de Nord), בית ההוצאה היחיד בשפה הרומנית באזור. במקביל, הוא תרם במאמרים עבור העיתון בשפה הרומנית Tribuna Ardealului ("הטריבונה הטרנסילבנית"). הוא נעצר על ידי השלטונות ההונגריים והוחזק במעצר בין מרץ לאוקטובר 1942.
בשנת 1944, שורבן לקח חלק פעיל בהצלת יהודים שעמדו בפני מותם במהלך השואה, וסייע לשאר חברי הקהילה להימלט למנדט הבריטי. במאי 1944 חזר לבוקרשט, שם הצטרף למחלקת יחסי הציבור בממשלת רומניה.
לאחר יציאתה של רומניה ממדינות הציר ותחילת הכיבוש הסובייטי, כאשר צפון טרנסילבניה הוחזרה לרומניה, שורבן עבר לקלוז'. בין 1946 ל-1948 עמד בראש הקונסרבטוריון של קלוז', והחל משנת 1948, עבד במכון לאמנות של קלוז' (עד 1949). המשטר הקומוניסטי טיהר אותו מתפקידו, מה שאילץ אותו להתפרנס כצייר בתים בקואופרטיב. הוא נעצר ב-1952 על ידי הסקוריטטה ושהה במעצר מנהלי עד 1955 (בסך הכל, שורבן ישב 50 חודשים בכלא ללא משפט במהלך חייו).
ב-1956 שוב הותר לו גישה לאקדמיה. הוא התקבל מחדש כפרופסור, לימד באוניברסיטת בוקרשט (1965) ובמכון ניקולאיה גריגורסקו לאמנות בבוקרשט (1968).
ראול שורבן זכה לתואר חסיד אומות העולם על מאמציו להציל את יהודי טרנסילבניה מהשמדה. הוא קיבל את אזרחות הכבוד של ישראל בשנת 1990. על תפקידו זה יש חולקים. היה בעבר אתר אינטרנט אשר הוקדש לזכרו, אך נסגר.
שורבן נפטר בעיר בה נולד, קלוז'-נאפוקה, ב-16 ביולי 2006.
בזק
בזק החברה הישראלית לתקשורת בע"מ המוכרת בשם המקוצר בזק היא חברת תקשורת ישראלית המספקת שירותי טלפון ואינטרנט. החברה הוקמה ב-1980 כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת בישראל, שהופרדו ממשרד התקשורת שבמסגרתו פעלו עד להקמת החברה. במאי 2005 החברה הופרטה, וכיום היא נמצאת בשליטת קרן סרצ'לייט האמריקאית ובני הזוג פורר, דרך חברת B קומיוניקיישנס שבשליטתם.
"בזק" מחזיקה בבעלות מלאה של בזק בינלאומי, בזק און ליין, חברת הלוויין yes, ופלאפון תקשורת.
היסטוריה
מאז קום המדינה ניתנו שירותי הטלפוניה באמצעות משרד ממשלתי: תחילה משרד התחבורה ואחר כך משרד הדואר, ששינה שמו למשרד התקשורת. במסגרת זו הייתה הפרדה בין ההכנסות להוצאות. הכסף שנגבה עבור שירותים אלו הועבר ישירות למשרד האוצר, אך כל הוצאה דרשה אישור ממשלתי. מצב זה הגביל מאוד את כוח האדם והלוגיסטיקה, וגרם, בין השאר, להמתנה ארוכה מאוד להתקנת קווי טלפון (במקרים רבים, אף מספר שנים) ולשירות גרוע באופן כללי.
כל שינוי וחידוש בשירותי הטלפון הצריך בירוקרטיה במתן אישורים, לכן שירות הטלפון של משרד התקשורת לא היה יכול להתאים עצמו בצורה דינמית לשינויי הסביבה והטכנולוגיה. גם לאחר הפיכתה לחברה ממשלתית חלו על החברה תקנות והגבלות, אך במידה כזו שאפשרה לחברה להגיב במהירות יחסית לנעשה בשוק.
הפיכתה לחברה ממשלתית
בינואר 1964 הועבר לשר הדואר, אליהו ששון, דו"ח של ועדה בראשות צבי דינשטיין שהמליצה להעביר את שירותי הטלפוניה בישראל לידי חברה, שבשלב ראשון יהיו מניותיה בידי הממשלה. להמלצות התנגדו עובדי משרד הדואר, מנכ"ל המשרד, ח. בן מנחם והשר אליהו ששון והן לא יושמו. יצחק מודעי כשר תקשורת ביקש ב-1979 להקים את חברת הטלפוניה, אולם נתקל בהתנגדות, בין השאר של נציב שירות המדינה אברהם פרידמן. העובדים לעומת זאת תמכו בהקמת החברה בתקווה להעלאת משכורותיהם. מנכ"ל החברה המיועד היה גדעון לב, מנכ"ל משרד התקשורת, אולם עם התמשכות הליכי הקמת החברה המינוי לא יצא אל הפועל.
בדצמבר 1980 מינה יצחק מודעי את דירקטוריון החברה, ובראשה את ישראל סחרוב. החוק להפעלת החברה כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת בישראל, עבר בכנסת באמצע 1982 ואז מונה מנכ"ל, צבי אמיד. אולם החברה לא הופעלה בגלל מריבות על סמכויות, עד תחילת 1984. עם הקמת החברה עמד תור הממתינים להתקנת טלפון ב-250,000.
בשנת 1997 נפתח שוק השיחות הבינלאומיות לתחרות, ולתחום נכנסו שתי חברות: 012 קווי זהב, ו-013 ברק. פעילותה של בזק בתחום זה עברה לחברה-הבת שלה, "בזק בינלאומי" בקידומת 014. בשנת 2004 נכנסו חברות נוספות לתחום זה (אינטרנט זהב בקידומת 015, נטוויז'ן בקידומת 017, אקספון בקידומת 018), והתגברה התחרות בתחום זה.
המאה ה-21
בנובמבר 2000 אישר שר התקשורת בנימין בן אליעזר לבזק להפעיל שירות ADSL וכך נפתח בישראל עידן הפס הרחב. במסגרת האישור, איפשר שירות ה-ADSL קישור בקצב מהיר בין ספקי האינטרנט ללקוח באמצעות מודם ADSL שמותקן על קו הטלפון של בזק. בזק נעתרה לבקשת משרד התקשורת לפרק השירות למרכיבים (Unbundling) בשיטת Bit Stream access. לצורך זה התאפשר לספקי האינטרנט להתחבר לשירות בסיב אופטי, או באמצעות חברת בזק ל-DSLAM במתקני חברת בזק.
בשנת 2004 החלה בזק לספק שירותי טלפוניה מתקדמים ללקוחותיה העסקיים והארגוניים על בסיס מערכת של "רשת חכמה" (Intelligent Network), שכללה שירותי ניתוב חכמים בכל רחבי הארץ תחת עומסים של שיחות (למשל שיחות המגיעות ליעד שמחייגים אליו בבת אחת ובכמויות כמו מוקדי שירות או מוקדי חירום), שירותי 1–800, שירותי כוכביות, "קו כשר", הפתרון מציע יכולות משולבות של סלולר ו-WiFi, במודל הנקרא fixed-mobile converged technology - FMC וקווים וירטואליים. המערכת נבנתה עבור בזק על ידי חברת פרסונטה (Personeta), חברת הזנק ישראלית. כמעט עשור לאחר מכן, ב-2013 הוחלפה המערכת באחת חדשה, שנבנתה לבד על ידי מתכנתים בתוך בזק על בסיס קוד פתוח בתקשורת "קמיליו", שהתפתח בדומה לאסטריסק. בשנת 2004 החברה השיקה גם "נתב שיחות עסקי", המיועד לעסקים קטנים וגדולים. השירות הוא הראשון שהופעל ממשפחת שירותי Network IVR, ואפשר ניתוב שיחות נכנסות באמצעות תפריט קולי. עם השקת שירות נתב עסקי הציגה החברה את המספור העסקי החדש - 1-599.
בשנת 2005 החלה בזק בהקמת תשתית לשירות IP Centrex. במכרז להקמתו זכו Broadsoft ו-Veraz Networks (כיום חלק מ-Dialogic).
בשנת 2006 איבדה בזק את הבלעדיות על שוק השיחות המקומיות, כשמשרד התקשורת החל במתן רישיונות לשירותי טלפוניה פנים ארצית. במסגרת התיקון בחוק התקשורת ניתנת אפשרות על ידי שימוש ברישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) לספק שירותי תקשורת לשוק הציבורי והפרטי תחת מגבלות מסוימות. כמו כן, באותה שנה החלו מגעים בין חברת yes לבין בזק.
בקיץ 2012, לקראת פתיחת אולימפיאדת הקיץ בלונדון הכריזה החברה על הגדלת ליבת הרשת שלה לקיבולת בהיקף של 100 ג'יגה-בייט. זאת, על מנת לאפשר לגולשים לצפות בשידורי האולימפיאדה ברשת. בתקופה זו שדרגה החברה את הקיבולת בשיעור הגלישה פי 10 באזורים רבים בארץ, הידועים כאזורי העומס העיקריים, על מנת לאפשר למירב הלקוחות לגלוש בו זמנית ללא תקלות והפרעות וכן לקלוט ולהעביר את כמות התנועה הרבה על גבי רשת האינטרנט. כמו כן נערך עיבוי לליבת הרשת ולנפח התנועה בה, בהתבסס על המתגים של ג'וניפר.
בשנת 2012 הקימה בזק מוקד שירות ראשון למגזר הבדואי, ביישוב חורה, כדי לשפר את השירות וכדי לספק תעסוקה לנשים בדואיות.
בנובמבר 2012 חשפה בזק מתקן תקשורת נייד (מת"ן), מערך גיבוי הניתן לשינוע. מתקן התקשורת משמש גיבוי חם לכ-100 חדרי תקשורת ברחבי הארץ. במקרה של פגיעה במתקן התקשורת המרכזי בעיר, המשתק את כלל קווי התקשורת והשירותים באותה עיר וסביבתה, ישונע המת"ן לאתר הנפגע, יוצב בסמוך לו ויחובר לכבלי התקשורת שישיבו את שירותי התקשורת לתקינותם במהירות המרבית.
בנובמבר 2013 נודע כי בזק מבצעת שדרוג גדול לטובת חברת הבת פלאפון והדור הרביעי בסלולר. הפעילות כוללת הקמת רשת IP חדשה שתשמש את פלאפון לטובת הדור הרביעי בסלולר, וכן מפעילים נוספים שיהיו מעוניינים בשירותים החדשים שהרשת תציע. הרשת החדשה שתקים בזק תיכנס בהדרגה כרשת ייעודית לסלולר והיא תתפקד כרשת שלישית במקביל לרשתות הייעודיות לאינטרנט ולאינטרנט לעסקים. הרשת החדשה תאפשר לפלאפון לנהל בעצמה את תעבורת הנתונים ברשת שלה, דבר שעד אז נעשה על ידי בזק עצמה. על ידי כך מקבלת פלאפון עצמאות וגמישות בניהול משאבי הרשת, נושא שהוא מאוד קריטי וחשוב ברשתות דור רביעי בגלל הגידול בתעבורת תקשורת הנתונים ובגלל הצורך לאפשר יישומים רבים במהירויות גבוהות יותר. באותו חודש החלה החברה לשווק נתב חדש בשם SUPER-WIFI.
ביולי 2015 השיקה החברה שירות בית חכם המאפשר ללקוח לנהל את הבית באמצעות רכיבים שונים. באוגוסט 2016 השיקה בזק עיר חכמה כאשר מודיעין נבחרה, במסגרת העיר החכמה הותקנו חיישנים שונים לניהול חנייה, אשפה, מים ועוד.
פריסת סיבים אופטיים
בסוף אוגוסט 2012, דירקטוריון החברה אישר פרויקט תשתיתי "Fiber NGN" בהיקף השקעה של מיליארדי שקלים שבמסגרתו ייפרשו סיבים אופטיים עד לבית הלקוח. הפרויקט הוא המשך למיזם ה-NGN שהסתיים ב-2013. החברה פרסה 15–20 אלף קילומטרים של סיבים במיזם לאורך כשבע שנים, עד 2020.
לקראת סוף שנת 2021 הודיעה בזק כי פרסה סיבים אופטיים למיליון בתי אב.
שינויים רגולטוריים בעשור השני של המאה ה-21
בנובמבר 2014 אישר שר התקשורת את החלת רפורמת "השוק הסיטונאי" במסגרתה בזק תחויב להחכיר את התשתית הפיזית שלה לחברות מתחרות. החברות המתחרות יוכלו למכור שירותי אינטרנט, טלפוניה ו-IPTV כאשר הן קונות מבזק תשתית במחיר שנקבע על ידי משרד התקשורת ומוכרות אותה לצרכן. בפברואר 2015 נכנסה הרפורמה לתוקף, כאשר החברות סלקום ופרטנר טוענות כי בזק מערימה קשיים על יישום הרפורמה.
עסקת בזק-yes
עד יוני 2015, החזיקה בזק אשר בשליטת שאול אלוביץ', ב-49.8% ממניות חברת הלוויין yes. בחודש זה רכשה בזק בעסקת בעלי עניין את יתרת המניות מחברת יורוקום שבבעלות אלוביץ'. ב-20 ביוני 2017 הפכה לגלויה חקירה של הרשות לניירות ערך סביב אותה עסקה, במסגרת החקירה הגלויה פשטה הרשות על משרדי חברת בזק ו-yes, החרימה מסמכים ומחשבים וחקרה מנהלים בכירים ודירקטורים בשתי החברות. מנכ"ל yes, רון אילון, וסמנכ"ל הכספים של yes, מיקי ניימן נחקרו ונשלחו למעצר בית למספר ימים. שאול אלוביץ' נחקר אף הוא ונאסר עליו ליצור קשר עם עובדים בקבוצת בזק או יורוקום למשך מספר ימים, כמו כן הוצא נגדו צו עיכוב יציאה מהארץ. גם מנכ"לית בזק, סטלה הנדלר, נחקרה בחשד למרמה. לפעילות החקירה השפעה על מניית בזק והיא ירדה ב-11% במצטבר עד ל-25 ביוני, חמישה ימים לאחר תחילת החקירה הגלויה.
ב-13 ביולי 2017 הודיעה הרשות לניירות ערך כי מנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר נחקר בחשד נוסף הקשור לבזק ולבעל השליטה בה, שאול אלוביץ', במסגרת פרשת בזק. הרשות טענה כי פילבר העביר לבזק מסמכים מסווגים בעלי מידע משמעותי עבור החברה, וכי בכירי החברה העבירו את הערותיהם ואת התיקונים הנדרשים על גבי המסמכים. ב-14 ביולי נשלח פילבר למעצר בית של שבועיים, על אלוביץ' והנדלר הוטל מעצר בית של 9 ימים. לאחר תום תקופת מעצר הבית שבה הנדלר לעבודה במשרדי החברה, ובמרץ 2018 הודיעה על כוונתה לפרוש מהחברה תוך ארבעה חודשים. בנובמבר 2020 פורסם שפרקליטות המדינה החליטה להעמיד לדין בפרשה זו את שאול ואור אלוביץ'; מזכירת "בזק" לשעבר עו"ד לינור יוכלמן; סמנכ"ל "בזק" לשעבר עו"ד עמיקם שורר; ומנכ"ל "yes" לשעבר רון אילון.
ביוני 2019 נחתמה עסקה בשווי 485 מיליון ש"ח שבמסגרתה קרן סרצ'לייט ודוד פורר קנו 75% ממניות בי-קום שמחזיקה ב-26.3% ממניות בזק. העסקה אושרה בנובמבר 2019.
שיתוף פעולה- אמזון, גוגל, מייקרוסופט
בשנת 2023 דווח כי בזק תאפשר לכלל הלקוחות להתחבר לעננים של אמזון AWS, גוגל, מיקרוסופט ואורקל, באמצעות שירות חדש בשם Hyper Connect.
שירותי החברה
טלפוניה: תקשורת נתונים: שירותים נוספים: בספטמבר 2007 השיקה בזק את שירות B144 המשמש כמדריך טלפוני מקוון בו רשומים אנשים פרטיים ובתי עסק.
NGN
רשת ה-NGN משמשת כיום כתשתית דרכה החברה מספקת שירותי תקשורת למנויים. הרשת נבנתה בין השנים 2008–2013 בהשקעה של כמיליארד שקל בשנה. הרשת מבוססת על חיבור סיבים אופטיים בשיטת FTTC כך שהסיב מגיע מליבת הרשת עד ארון הסעף של בזק (שמכיל MSAG) הנמצא ברחוב. ארונות ה-MSAG בבזק מסופקים על ידי 3 חברות: UTStarcom, טלדאטה ונוקיה סימנס נטוורקס, כאשר מרבית הארונות הם של נוקיה סימנס. מארונות הסעף יוצאים זוגות כבלי נחושות המגיעים אל בתי המנויים. ניתן לנצל את הכבל להעברת שירותי טלפוניה ואינטרנט בו זמנית, במקרה כזה הלקוח יתקין מפצלים מיוחדים על שקעי בזק בבית על מנת שהשירותים יוכלו לעבוד בצורה תקינה בו זמנית.
הארונות, שמכילים רכיבי ה-MSAG, תומכים בטכנולוגיית DSL על מנת לאפשר גישה לאינטרנט. תקן ADSL תומך במהירויות גלישה עד 15 מגה, תקן VDSL תומך במהירויות גבוהות מ-15 מגה ועד מקסימום של 100 מגה נכון להיום. המהירות המקסימלית אותה המנוי יכול לקבל, מושפעת משמעותית מאורך כבלי הנחושת אליהם מחובר המנוי, ככל שהמרחק מבית המנוי לארון הסעף גדול יותר, יש יותר שיבושים והפרעות על כבל הנחושת, ולכן המהירות תהיה קטנה יותר ולהפך.
על מנת להתגבר על מגבלת ההפרעות בכבל הנחושת, החברה החלה בשנת 2013 לבצע שדרוג של רשת ה-NGN בעזרת חברת אלקטל-לוסנט בעלות של עשרות מיליוני דולרים, ואשר יתפרס על פני מספר שנים. אלקטל-לוסנט מספקת לבזק את טכנולוגיית ה-Vectoring הפועלת על תקן VDSL2. הטכנולוגיה מפחיתה את ההפרעות בכבל הנחושת, ומאפשרת לבזק לספק מהירויות גבוהות תוך שימוש בכבלי הנחושת של תשתית ה-NGN הקיימת.
Fiber NGN
לקראת סיום פריסת רשת ה-NGN, במהלך שנת 2012, החלה החברה את פרויקט Fiber NGN. במסגרת פרויקט זה הסיבים האופטיים יגיע עד לבניין בשיטת FTTB או עד לשקע עצמו בשיטת FTTH. כבר באותה שנה בזק קיימה ניסוי משתמשים בפתח תקווה ובו הצליחה להגיע למהירויות של 1 ג'יגה. השירות הושק ללקוחות במרץ 2021 כאשר עד למועד זה נפרסה תשתית עבור 1.5 מיליון משקי בית.
מיתוג ופרסום
שם החברה בראשיתה היה "בֶּזֶק" כחלופה עברית למילה טלקומוניקציה, העברת מידע בין גופים, תחום עיסוקה המרכזי של החברה. סמליל החברה מראשיתה היה שמה מנוקד באותיות חתוכות בצבע כחול. הסמל שונה בשנת 2001 לסמל מחודש וצבעוני הכולל את האות B. סמל זה נוצר על ידי המעצב עדלי סטוק ושימש עד 2007. מטרת הצבעוניות הייתה לשחרר את החברה מהתדמית המונופוליסטית הכבדה וחוסר העדכניות, וכן לקשור את החברה לרעננות וחום אנושי בעזרת הצבעים. הסלוגן שליווה את הלוגו היה: "בזק בכל עתיד שתבחר".
בשנת 2008 בוצע שינוי מותג נוסף במהלכו צומצמה צבעוניות המותג והאות B נצבעה בכחול. המטרה הייתה ליצור בידול בין בזק לבין חברות התקשורת האחרות שלכל אחת מהן יש צבע המיוחס לה. בנוסף הסלוגן שליווה את הלוגו של בזק היה: "הכי טוב בבית", ובמגזר העסקי: "עסקים מרגישים בבית". מטרת החברה הייתה לייחס לעצמה שילוב בחיי היום יום של הלקוח בבית.
במרץ 2017 בוצע שינוי בסמליל. האות B עברה שינוי עיצובי, קוויה עוגלו כדי לשדר רכות, והסלוגן "הכי טוב בבית" הוחלף ב"להרגיש בבית". המהלך היה כחלק מהשקת שירות "עסק חכם".
מבנה ארגוני
עד שנת 2006 המבנה הארגוני של החברה היה גאוגרפי. עם הפרטת החברה בוצע שינוי ארגוני, בוטלו חטיבות הביצוע הגאוגרפיות והוקמה חטיבה ללקוחות פרטיים וחטיבה ללקוחות עסקיים.
מבנה ארגוני נכון ל-2022:
בעלות
מיום הקמתה מתפקדת בזק כמונופול בכל תחומי התקשורת האלקטרונית. ממשלת ישראל החליטה על הפרטה של החברה ועל הפסקת הבלעדיות שלה במרבית תחומי פעילותה. בשלב ראשון נמכרה חבילת מניות לחברה הבריטית Cable and Wireless, וזו מכרה אותן לאיש העסקים הישראלי גד זאבי. במאי 2005 הופרטה החברה ונמכרה לקבוצת "אייפקס-סבן-ארקין" בראשות איש העסקים הישראלי חיים סבן.
בשנת 2010 מכרה קבוצת "אייפקס-סבן-ארקין" את השליטה בבזק לחברת אינטרנט זהב-קווי זהב, מקבוצת יורוקום - הנמצאת בבעלות איש העסקים הישראלי שאול אלוביץ'. העסקה בוצעה באמצעות חברת הבת של אינטרנט זהב הנקראת "B קומיוניקיישנס". ב-2011 הותר ל-B קומיוניקיישנס לרדת מתחת לשיעור המזערי של אחזקות במניית בזק. בינואר 2014 התיר ראש הממשלה בנימין נתניהו שיעבוד מניות השליטה בבזק, מה שאפשר לחברת B קומיוניקיישנס הנפקת איגרות חוב.
את תפקיד מנכ"ל בזק מילא עד לחודש אפריל 2013 אבי גבאי (שהיה קודם לכן מנכ"ל בזק בינלאומי), לאחר כ-6 שנים בתפקיד. במהלך מרץ 2013 מונתה סטלה הנדלר לתפקיד זה. החברה הודיעה כי תעזוב את התפקיד באוגוסט 2018 בשל מעורבותה בפרשת בזק-אלוביץ' וכי תמנה את דודו מזרחי במקומה.
פתור
פְּתוֹר הוא אתר מקראי, שם מקומו של בלעם בן בעור. בספר במדבר מסופר שבלק שלח מלאכים. גם בספר דברים מוזכר. ההשערה הרווחת היא שפתור היא העיר פיטרוּ המוזכרת ברישומים אשוריים עתיקים. עיר זו מצויה בקרבת נהר פרת הנקרא מספר פעמים במקרא בשם הנהר.
השורש העברי של השם פתור הוא פתר והוא מקביל לשורש הארמי פשר. שני השורשים משמשים בפעלים ובשמות לציון פתרון חלומות. משום כך אפשר לשער שפתור איננו שם של עיר אלא שם משלח ידו של בלעם. אכן, הפשיטתא מתרגם את "פְּתוֹרָה" בספר במדבר', ל-"פְּשׁוֹרָא" שמשמעו פותר חלומות. הוולגטה מתרגם את "פְּתוֹרָה" ל-"ariolum" שמשמעו מגיד עתידות. תרגום נאופיטי מתרגם "פְּתוֹרָה" ל-"פתורה חלמייה"-פותר חלומות. בספר דברים משמיטים הוולגטה והן תרגום השבעים את המילה "פְּתוֹר" בצרוף "מִפְּתוֹר אֲרַם נַהֲרַיִם", ותרגום נאופיטי מתרגם אותה כמו בספר במדבר.
חוזה בשם בלעם בן בעור נזכר בכתובת בלעם, המתוארכת ל-880–770 לפנה"ס. הכתובת נמצאה בדיר עלא שבירדן. אלא שהכתובת איננה מצינת את מקומו של בלעם זה. בדיר עלא נמצאו גם טבלאות אחדות המתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת. הסימנים על הטבלאות הללו חידתיים ואינם שייכים לאלפבית ידוע. ב-1989 הציע W. Shea פענוח וקריאה של הטבלאות הללו. הוא מצא באחת מהן את המילה "פתר" ולכן הציע לזהות את פתור עם דיר עלא. אלא שמחקר עדכני של  G. van der Kooijde ו- M. de Vreeze הציע פיענוח שונה לגמרי של הסימנים וקריאה שונה של הטבלאות. על פי קריאה זו אין זכר למילה "פתר" בטבלאות.
יחסי אקוודור–צרפת
סקירה כללית
בשש השנים האחרונות התקיימו כמה ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים
צרפת ממלאת תפקיד קטן יחסית בכלכלת אקוודור והיא ממשיכה לנהל גירעון סחר דו-צדדי עם המדינה: בשנת 2015 עלה היצוא הצרפתי לאקוודור ב-26.2% ל-145 מיליון אירו, שהיה יותר מפי שניים מהגידול ביצוא הצרפתי לאמריקה הלטינית. (+ 11.8%). היצוא הצרפתי לאקוודור עלה אפוא ב-52.06% על פני שנתיים, אם כי טרם חזר לרמת השיא שהושגה בשנת 2012 (163.6 מיליון אירו). יבוא צרפת מאקוודור עלה באותה תקופה ב-5.5% ל-359 מיליון אירו, וצמח מהר יותר מסך היבוא הצרפתי (+ 0.8%). אקוודור היא הספקית ה-75 בגודלה של צרפת, והיא מדורגת במקום אחד גבוה יותר מאשר בשנת 2014, והיא הספקית הגדולה ביותר שלה באמריקה הלטינית.
בתחום ההשקעות, עם מניות של כ-500 מיליון דולר, צרפת מיצבה את עצמה כמשקיעה השלישית בגודלה באירופה ב-15 השנים האחרונות. במהלך ביקורו של מר פקל בקיטו בדצמבר 2014, הוחלט כי יש להקים קבוצת עבודה צרפתית-אקוודורית בנושא סחר והשקעות. הפגישה הראשונה שלה התקיימה במרץ 2015. סיכויי המסחר העיקריים באקוודור קשורים לתחבורה, מים, אנרגיה ואווירונאוטיקה.
לתשע עשרה חברות צרפתיות יש סניפים מסחריים או חברות בת באקוודור. הם כוללים קבוצות כמו Alcatel, Hôtel Mercure, Ibis, Schneider, Sanofi Aventis, Coface Rating, Bic, CGG, ו-Pernod Ricard and Alstom. Lafarge, המשקיעה הצרפתית המובילה באקוודור, מכרה את כל נכסיה לחברת Unacem הפרואנית במאי 2014. בינתיים, ויאוליה השתלטה על זיכיון המים בגואיאקיל ובנק לזרד מילא תפקיד חשוב בשינוי ארגון החוב החיצוני של אקוודור בשנת 2009. באפריל. בשנת 2010 חתמה EDF על הסכם עם חברת CELEC, חברת החשמל הציבורית באקוודור, בביקורו של השר האקוודורי לאנרגיה וחידוש אנרגיה מתחדשת, מיגל קלורהורנו, בצרפת. באותה שנה רכשה לקטליס שני מפעלים לייצור מוצרי חלב. יותר לאחרונה, Valhrona (קבוצת Bongrain) פתחה מפעל לייצור שוקולדים יוקרתיים ביולי 2014; ביוני 2014 חתמה קבוצת אקור על הסכם לבניית 10 מלונות איביס. סוכנות הפיתוח הצרפתית (AFD) הוסמכה לפעול באקוודור מאז סתיו 2014, ושש הלוואות הוענקו מאז 2015. JC Decaux זכתה בחוזה לאוטובוסים לפרסום של העיר גואיאקיל ב-22 במאי 2017.
כביש 206
כביש 206 (כביש אורון) הוא כביש אורך אזורי בנגב, בין המכתש הגדול למכתש הקטן, ואורכו הוא 16.4 קילומטר. הכביש משמש בעיקר את עובדי אזורי התעשייה אורון וצין מכרות הפוספטים הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש, ואת המטיילים במסלולי ההליכה שבקרבת הכביש.
תוואי הכביש
הכביש מתחיל באורון ככביש גישה פרטי לאזורי התעשייה אורון וצין ולמכרות הפוספטים שבדרום הכביש. הכביש פתוח לכל כלי רכב החל ממצד יורקעם. משם ממשיך הכביש צפונה דרך המפגשים עם כביש 225 הפונה לכיוון המכתש הגדול וירוחם; וכביש 227 המוביל אל המכתש הקטן ומעלה עקרבים - אל נקודת הסיום שלו על כביש 25 בצומת רותם, סמוך לפארק התעשיות רותם.
רצח בשבת בבוקר (סרט טלוויזיה)
רצח בשבת בבוקר הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1991 בבימויו של נדב לויתן, עם ארנון צדוק, גילת אנקורי ואבנר חזקיהו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בתיה גור והוא מבוסס על ספרה "רצח בשבת בבוקר" משנת 1988.
הסרט שודר בערוץ 1 בשני חלקים.
זה סרט מתח בלשי העוסק בחקירת רצח של פסיכיאטרית בכירה ונערצת במכון הפסיכואנליטי בירושלים שנמצאה ללא רוח חיים בשבת בבוקר, זמן קצר לפני שעמדה לשאת הרצאה חשובה לפני חברי המכון.
תקציר העלילה
על חקירת הרצח מופקדים פקד מיכאל אוחיון (ארנון צדוק) ועוזריו צילה (מילי אביטל), אלי (דורון צפריר) ורפי (דן תורן). אוחיון מכנס את צוות הפסיכיאטרים ואומר כי בינתיים כולם חשודים. הוא מתמקד בפרופ' הילדסהיימר וחוקר אותו במכונת אמת ומקבל על כך נזיפה חמורה מהקצין הממונה עליו (שלמה תרשיש). הוא מגלה כי הרצאתה המודפסת של ד"ר ניידורף נגנבה ומבין שכנראה הייתה סיבה רצינית לאחד מאנשי הקהילה, הבכירים או הזוטרים, או אולי לאחד מהמטופלים, למנוע את קיומה של ההרצאה.
אוחיון גר לבד. הוא גרוש מסמדר (גיליה שטרן) ובנם המשותף יובל (יונתן ריגר) מגיע אליו מדי פעם.
את אקדח הרצח מוצא טובול (אדם זילברמן), חולה נפש שמאושפז במוסד סמוך. הוא מאיים בן על האחות נחמה (צופית גרנט). האקדח נתפס ומתברר שהוא שייך לפסיכיאטר מסגל המכון ד"ר שלמה לינדר (סיני פתר) שטוען שאמנם לא סבל את ד"ר ניידורף אבל לא רצח אותה וכי האקדח נגנב מביתו לאחר שערך שם מסיבה לסגל המכון. את האקדח קבל מידידו אל"ם יואב אלון (שמיל בן ארי) שהיה בטיפול אצל ד"ר ניידורף בגלל הפרעות בתפקוד מיני.
אוחיון חוקר את ד"ר דורית סילבר (גילת אנקורי) ונתקל בצעיר בשם אלישע נווה (איציק עצמון) שמתווכח אתה. הוא חוקר גם את פרופ' דיבואה (אברהם פלטה) שערך מחקר עם אווה והודה שהתאהב בה והתכונן להציע לה נישואין.
פרנץ פושקש
פֶרֶנְץ פּוּשְׁקַשׁ (בהונגרית:Ferenc Puskás, שמו במקור "פרנץ פורצלד" (Franz Purczeld); 1 באפריל 1927 - 17 בנובמבר 2006) היה כדורגלן הונגרי ששיחק כחלוץ. פושקש הפך לנערץ בארצו ומחוצה לה בשל משחקו בנבחרת הונגריה ובפרט במשחק הניצחון ההיסטורי שלה על נבחרת אנגליה בביתה, כשניצחה אותה בתוצאה 6:3 באצטדיון ומבלי. כמו כן, נודע בשל התקופה בה שיחק במדי ריאל מדריד.
פושקש כבש 746 שערים במדי הקבוצות והנבחרות בהן שיחק, נתון המציב אותו במקום ה-5 בטבלת הכובשים בכל הזמנים והופך אותו גם לאחד החלוצים הגדולים בכל הזמנים.
תולדות חייו
פושקש נולד בקישפשט שבקרבת בודפשט, כבן לפרנץ פורצלד-פושקאש, ממוצא גרמני ולאם הונגרייה, מרגיט בירו. התחיל את הקריירה שלו בקישפשט בודפשט, שם התחיל לשחק מגיל 16, ובנבחרת שיחק מגיל 18. מקישפשט עבר לבודפשט הונבד שהיה מועדון צנוע, עם מספר צופים קטן, אבל ב-1948 הפך אותו הצבא ההונגרי לקבוצת הדגל שלו. פושקש היה הקפטן, אביו היה המאמן, והקבוצה זכתה בארבע אליפויות בחמש שנים. בעונת האליפות הראשונה הבקיע פושקש 50 שערים. גביע אירופה לא היה קיים עדיין, אך הקבוצה ההונגרית נחשבה לטובה ביותר ביבשת.
הישגיה של הנבחרת ההונגרית בראשותו של פושקש היו מצוינים. נבחרת הונגריה זכתה באולימפיאדת הלסינקי ב-1952. מאביב 1950 ועד פברואר 1956 הפסידה הנבחרת ההונגרית רק במשחק אחד - גמר הגביע העולמי ב-1954, בו גברה גרמניה על הונגריה בתוצאה 3–2. פושקש שיחק במשחק זה כשהוא פצוע לאחר שנפצע במשחק מול גרמניה בשלבים המוקדמים על ידי ורנר ליבריך. בסך הוא כבש 4 שערים כולל את שער הפתיחה במשחק הגמר, ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
דרכו של פושקש בהונגריה, אשר לזכות נבחרתה כבש 83 שערים ב-84 משחקים, הגיעה לסופה ב-1956. ב-1956 ברית המועצות פלשה להונגריה ופושקש החליט לערוק ועבר לשחק בספרד בקבוצת אספניול. ההתאחדות לכדורגל בהונגריה השעתה אותו ל-18 חודשים, כשנגמרה ההשעיה פושקש היה בן יותר משלושים. להפתעת רבים, החליט פושקש לחתום ב-1958 בריאל מדריד. בריאל מדריד פושקש כיכב, היה מלך השערים של הליגה הספרדית ארבע פעמים וכבש 34 שערים. ב-1960 זכה איתה בגביע אירופה לאלופות. במשחק הגמר, בו ניצחה ריאל מדריד את איינטרכט פרנקפורט בתוצאה 3–7, כבש ארבעה שערים ובכך הוא השחקן שכבש הכי הרבה שערים במשחק גמר של הטורניר עד היום. פושקש סיים בעונת 1961/62 ככובש המצטיין בגביע אירופה לאלופות עם שבעה שערים, כולל שלושער בהפסד 5–3 במשחק הגמר לבנפיקה ליסבון.
בשנת 1962 קיבל פושקש אזרחות ספרדית וייצג את ספרד במשחקי גביע העולם שנערכו באותה השנה בצ'ילה. חוסר הצלחתו בגביע העולם הביא לפרישתו.
לאחר פרישתו, הפך למאמן, ואימן בעיקר ביוון. הוא הוביל את פנאתינאיקוס עד לגמר גביע אירופה לאלופות 1971, אז הפסידה לאייאקס אמסטרדם.
תארים
{{טורים
כמאמן
}}
בתרבות
בהונגריה מתקיים "פולחן פושקש", ובחנויות מזכרות רבות נמצאת פינה ובה ניתן לרכוש פריטים רבים עם דיוקנו בהם חולצות, כדורי-רגל, ספלים, דגלים וכדומה. כן יצאו לאור ספרים וסרטים רבים אודותיו.
חיל ההגנה האווירית של צבא רוסיה
חיל ההגנה האווירית (ברוסית: Войска́ противовозду́шной оборо́ны Сухопутных войск ,ПВО СВ) הם זרוע של כוחות היבשה הרוסיים, המיועדים לחפות על חיילים ומתקנים מאמצעי התקפה אווירית של האויב במהלך מבצעים ופעולות צבאיות.
היסטוריה
העבודות ליצירת חיל להגנה אווירית החלו בשנים 1910–1912 במפעל פוטילוב בהנהלת פ. לנדר שהופקד על ייצור ניסיוני של טילים ובשנות מלחמת העולם הראשונה הוקמה חטיבה ניסיונית בשם "סוללת הרכב הנפרדת הראשונה לירי על הצי האווירי" («1-я отдельная автомобильная батарея для стрельбы по воздушному флоту») שנשלחה לחזית סמוך ללוצק, במרץ 1915.
בפועל, חיל ההגנה האווירית הוקם לראשונה על ידי הגנרל מיכאיל אלכסייב, ראש מטה הפיקוד העליון של ניקולאי השני, קיסר רוסיה, בדצמבר 1915 להקמת סוללות הגנה מפני מתקפת אויב של כדורים פורחים. בהתאם לכך, בפברואר 2007, שר ההגנה של רוסיה אנטולי סרדיוקוב קבע את ה-26 בדצמבר כחג ההגנה האווירית.
לאחר התפרקות האימפריה הרוסית, הוחלף החיל במקבילה סובייטית — כח הנ"מ הסובייטי.
בסתיו 1941 מערך הנ"מ פוצל.
באוגוסט 1958 הוחלט במשרד ההגנה של ברית המועצות שתחת רודיון מלינובסקי להקים חיל הגנה אווירית נפרד של צבא היבשה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1997 הוחלט לאחד את חיל הנ"מ, חיל ההגנה האווירית, משמר החופים, יחידות ההגנה האווירית של חיל האוויר וחיל הצנחנים לכדי חיל אחד בשם חיל ההגנה האווירית של צבא היבשה (войска войсковой противовоздушной обороны Вооруженных Сил Российской Федерации).
משימות
החיל מוקצה למלא את המשימות העיקריות הבאות:
מבנה
מבחינה ארגונית מורכב חיל ההגנה האווירית מגופי בקרה צבאיים, נקודות פיקוד, יחידה להפעלת טיל נ"מ (טיל-ארטילריה) ומערכות רדיו-טכניות, יחידות צבאיות ומחלקות משנה. הם מסוגלים להשמיד אמצעי התקפה אוויריים של האויב בכל טווח (מ-200 מטרים ועד 12,000 מטרים) ומצוידים במיטב מערכות הטילים שיש לתעשייה הרוסית להציע. לרבות טילי נ"מ, ארטילריה נגד מטוסים, מערכות נשק וטילים נגד מטוסים ומערכות טילים נגד מטוסים הנבדלות ביכולות ההגעה ואמצעי הנחיית טילים. בהתאם לטווח הרס המטרות האוויריות, הם מחולקים למערכות של טווח קרוב - עד 10 ק"מ, של טווח קצר - עד 30 ק"מ, של טווח בינוני - עד 100 ק"מ, של טווח ארוך - של יותר מ-100 ק"מ.
Break on Through (To The Other Side)
Break on Through (To The Other Side) הוא שיר של להקת הדלתות מאלבום הבכורה של הלהקה. זהו הסינגל הראשון של הלהקה ולא הצליח בהשוואה ללהיטים המאוחרים יותר של הלהקה, בכך שהגיע למקום ה-126 בארצות הברית. למרות זאת, הוא עדיין אחד השירים הפופולריים ביותר של הלהקה, והפך למבוקש בהופעותיה. עשרים וארבע שנים לאחר יציאתו של הסינגל האמריקאי המקורי, "Break on Through" הפך ללהיט קטין בבריטניה, כשהגיע למקום ה-64 במצעד הסינגלים.
סקירה
השיר מופיע כפותח את אלבום הבכורה. חברת התקליטים של הלהקה Elektra, התנגדו לשימוש במילים "she gets high" ("היא עפה גבוה", ביטוי להתמסטלות) כי זוהי התייחסות לשימוש בסמים. בכל ההוצאות של אלבום הבכורה המשפט הזה נכתב וכל מילות השיר הופיעו, עד 1990 שבו מחקו את המילה "high" וכך מוריסון שר "she gets" ארבע פעמים. עד היום, תחנות רדיו משתמשות בגרסה המצונזרת.
ניתוח מוזיקלי
השיר מתחיל עם תופים בסגנון ג'אז שדומים לפתיחת השיר של דקסטר גורדון, "Soy Califa" עם תיפופו של בילי היגינס. התיפוף מתבצע במצילות. מתופף הלהקה ג'ון דנסמור רצה להשתמש בטכניקות של המוזיקה הברזילאית, בוסה נובה ולכן החליט להשתמש בטכניקה זו בשיר.
לאחר מכן נשמע סולו עוגב של ריי מנזרק הדומה לשירו של ריי צ'ארלס "What'd I Say" יש כמה הערות שאינן במקומם מכוונות בזה. קלידי הבס של מנזרק גם נשמעים בטכניקה של בוסה נובה עד לסוף השיר.
Cobalt
מצבי משחק
קובלט כולל 5 מצבי משחק:
השחקנים משחקים כדמות הראשית, המכונה קובלט. חלק ממכניקות המפתח במשחק כוללות זמן קליע, גלגול (להסטת כדורים) ואגרופים שיכולים לגרום נזק ולהדוף פיצוצים, את כל אלה השחקן יכול לשלב יחד כדי ליצור רמת משחק מתקדמת.
אלפא
קובלט שוחרר בשלב פיתוח האלפא שלו. עדכונים לגרסאות הבאות של המשחק יצאו בחינם. גרסת האלפא הייתה בתחילה זמינה רק עבור משתמשי מערכת ההפעלה Windows. גרסת macOS שוחררה ב-27 ביוני 2013, אולם המשחק הוכרז מחדש כבלעדי ל-Microsoft Windows וקונסולות Xbox 360 ו-Xbox One בכנס 2014 Gamescom.
המטרות העיקריות של גרסת האלפא הן:
בטא
תוכניות נוספות תוכננו לשלב הבטא, כולל עורך שלבים מלא, שיתוף שלבים בין שחקנים בתוך המשחק, כמו גם יציאת המשחק ל-MacOS ולינוקס.
עם זאת, גרסת הבטא מעולם לא שוחררה רשמית. כאשר המשחק עזב את שלב האלפא והושק רשמית, הוא דילג ישר לגרסת הזהב שלו וכל התוכניות לבטא שוחררו בגרסה זו.
זהב
הגרסה הסופית של המשחק הכוללת כלים לשיתוף תוכן שנוצר על ידי משתמשים (בסטים), מצב סיפור (story mode) ומצב משחק מרובה משתתפים.
ביקורת
קובלט קיבל ביקורות "ממוצעות", על פי אתר ביקורת משחקי הווידאו Metacritic.
לשחק את אלוהים
לשחק את אלוהים (באנגלית: Playing God) הוא ביטוי מתחום הפילוסופיה של המוסר שנועד לגנות מוסרית או לתאר חשש או אי שביעות רצון מפעולה או הצעה לפעולה שעלולות להפר עקרונות דתיים (למשל עקרון קדושת החיים). שימוש בביטוי נועד להצביע על גבולות מוסריים אבסולוטיים שנפרצו או עלולים להיפרץ, ומרמז כי ישנן פעולות שאין לעשותן. השימוש הנפוץ ביותר בביטוי זה נעשה בתחום הביואתיקה, במיוחד בדיונים על הפלות, המתות חסד והתאבדות בסיוע, אולם גם בדיונים אחרים דוגמת הנדסה גנטית בבני אדם ובדיקות היריון. לפי התפיסה המשותפת למשתמשים בביטוי, קיים בעולם סדר טבעי או אלוהי, ויש לדחות על הסף הצעות שמבקשות לשנות את הסדר הזה, או לכל הפחות לשקול אותן בזהירות רבה. שימוש בביטוי זה אינו יעיל מבחינה אנליטית, והוא אף עלול להוות כלי רטורי שמערפל את הדיון המוסרי במקום להאיר אותו, אם בבסיסו עומדת פנייה אל החוק האלוהי ללא ניסיון להסביר איזה עקרון מוסרי בסיסי עומד מאחוריו. בביטוי זה נעשה שימוש גם באופן מטאפורי לפיו פעולה מסוימת עלולה להוביל לתוצאות חמורות מאוד, ולכן יש לבחון את ההצדקות שלה בקפידה. שימוש נוסף בביטוי נעשה על מנת לתאר פעולות דכאניות של אישים בעמדות כוח במשטר סמכותני.
משום שלא קיימת הסכמה בין הדתות השונות (וגם לא בזרמים השונים בתוך הדתות) אלו פעולות מוסכמות על אלוהים, עשויות להתעורר מחלוקות בנוגע לשאלה האם פעולה מסוימת הולמת את התוכנית האלוהית או לא. מצב כזה עלול להוביל לדיון שבו שני הצדדים שבמחלוקת עשויים לטעון שהצד הנגדי בוויכוח משחק את אלוהים. לדוגמה: ניתן לגנות את ההחלטה למנוע טיפול מציל חיים בטענה כי הבחירה למנוע טיפול מציל חיים משחקת את אלוהים, וכן ניתן לגנות את ההחלטה להעניק טיפול מציל חיים בטענה כי הבחירה להעניק טיפול מציל חיים משחקת את אלוהים. דוגמה זו ממחישה כי הפנייה לסמכות אלוהית בלבד אינה יעילה, וכי יש לפנות לעקרונות מוסריים. שימושיים רציניים במושג 'לשחק את אלוהים' מציגים את העקרונות המוסריים אליהם ביטוי זה מבקש להתייחס.
שימוש בביטוי 'לשחק את אלוהים' בביואתיקה
השימוש בביטוי 'לשחק את אלוהים' נפוץ ביותר בביואתיקה, בסוגיות הקשורות לטכנולוגיה רפואית, בעיקר בסוגיות הקשורות להפסקת חיים, אולם גם בסוגיות הקשורות להתערבות בחיים, דוגמת הפלות, המתות חסד, סיוע בהתאבדות, בדיקות היריון, הפריה חוץ-גופית והעברת גמט לחצוצרה. התנגדות לשימוש בטכנולוגיות רפואיות נובעת לרוב מהאמונה כי יש לאפשר לדברים מסוימים להתרחש, גם אם יש בכוחו של האדם לשלוט עליהם טכנולוגית, וזאת כדי להכיר בהשגחה האלוהית ובתפיסה שיש דברים שהם מחוץ לשליטתו של האדם. עמדה זו מתקשה לספק הצדקה רציונלית משום שהרפואה המודרנית עוסקת לרוב במניעת תמותה ותחלואה שהיו מתקיימות אילולא ההתערבות האנושית. לדוגמה: סבל של בני אדם נחסך באמצעות מיגור מחלות כגון אבעבועות שחורות, והדבר לרוב אינו נכלל תחת ביקורת הביטוי 'לשחק את אלוהים' ואינו נחשב להתערבות בתוכנית האלוהית. המתנגדים לביטוי 'לשחק את אלוהים' מעלים את הביקורת הבאה: 'אם מותר לפעול כדי למנוע נכויות וסבל שנגרמים ממחלות, מדוע אסור למשל לבצע הפלות שמטרתן למנוע סבל ונכויות שיבואו לידי ביטוי כתוצאה מפגם גנטי?'. כמענה, ניתן לטעון כי קיים הבדל משמעותי בין השמדת נגיפים לבין השמדת בני אדם. אנשי דת טוענים כי בעובר קיימת נשמה ייחודית, ופגיעה בה פוגעת בתוכנית האלוהית. התנגדות לבדיקות היריון עשויה לנבוע מתוך התנגדות להפלות משום שלעיתים רבות, מוטיבציה להפלה מתעוררת לאחר גילוי ממצאים, כדוגמת פגמים גנטיים, בבדיקות היריון. הניסיון להבין את הקשר בין הרעיון של נשמה לגוף הוא בעייתי, אולם גם אם קיימות נשמות, עדיין עולה קושי להסביר איך הפלת עובר עם טאי זקס או עם תסמונת לש-ניהן עשויה להיחשב לבחירה רעה. לעיתים נטען כי הסבל טוב לנשמה, אולם הסבר זה עשוי באותה המידה לשלול כל התערבות רפואית שנועדה לצמצם סבל, ועל כן הוא נתפס כהסבר לא סביר להצדקת חיים אומללים.
שימוש נוסף בביטוי 'לשחק את אלוהים' קיים בדיון על המתות חסד. לעיתים עולה הטענה כי חוסר טיפול מציל חיים בחולים מנוגד לרצון האל. בנוסף, עולה גם הטענה לפיה לאפשר לחולים לסרב לטיפול מציל חיים מכשיר המתת חסד פסיבית. מנגד, אישים דתיים פרוגרסיביים טוענים כי אלוהים רחום וחנון לא יתנגד לבחירה של הנוטים למות לסיים את חייהם במהירות, ללא כאבים ובכבוד.
שימוש בביטוי 'לשחק את אלוהים' בגנטיקה
ענף הביולוגיה המולקולרית פיתח טכניקות שונות להנדסה גנטית שמאפשרות לתמרן, לשלוט ולפתח מאפייני אורגניזם. השימוש בביטוי 'לשחק את אלוהים' מתייחס בין היתר להצעות לשנות את הגנום האנושי (לדוגמה: להשביח את המין האנושי כך שהאדם יהיה בריא יותר וחכם יותר). לפי אחת ההתנגדויות לשינוי הגנום האנושי, מאגר הגנים הוא יצירתו הקדושה של אלוהים ויש לשמור עליו ככזה. גרסה מודרנית וחילונית שמתנגדת לשינוי הגנום האנושי עשויה לעשות שימוש בפנייה אל הטבע באמצעות הביטוי 'הטבע יודע הכי טוב', אולם ג'ון סטיוארט מיל סבר כי יש להיזהר מלהשתמש בטבע כמדריך להתנהגות אנושית.