cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלון אמדורסקי
המכירה לעטרת הכהנים והסכסוך המשפטי
ב-2005 רכשה עמותת עטרת כהנים, בסיוע יהודים מחוץ לישראל, את המבנה (יחד עם מלון ניו אימפריאל) מידי הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית. הפטריארך, אירינאוס הראשון, הסכים לעסקה ומשנודע הדבר, הודח לאחר סדרת הפגנות נגדו.
הפטריאכיה טענה כי המכירה לא אושרה על ידי הסינוד הקדוש ובמקביל ביקשה להטיל חיסיון על כל מסמכי הסינוד בטענה שאלו "נכתבו ברוח הקודש". בית המשפט דחה את בקשת החיסיון ובתגובה זנחה הפטריאכיה את טענתה זו.
הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית הגישה תביעה לביטול העסקה. בשנת 2017, לאחר דיונים משפטיים ארוכים, אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את חוקיות הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2019. ערעור נוסף ובקשה לפתיחת משפט אזרחי נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2022.
כיום משמש מלון פטרה בעיקר כאכסניה (הוסטל) לתרמילאים ומתגאה בעובדה שהמבנה הוא בית המלון העתיק ביותר בעיר הפעיל כיום.
ואן טורקי
ואן טורקי הוא גזע של חתול הבית שמוצאו מטורקיה והוא בעל פרווה לבנה עבה.
היסטוריה של הגזע
מקורו של הגזע באזור ימת ואן שבדרום-מזרח טורקיה, והוא בוית לפני מאות שנים. בשנת 1955 רכשו שתי נשים אנגליות, שנפשו באזור האגם, זוג גורי חתולים לבנים עם כיתום ערמוני בראש ובזנב. השתיים ייבאו חתולים נוספים לאנגליה והחלו בתוכנית הרביה. הוואן הטורקי הוכר כגזע-תצוגה בשנת 1969. לארצות הברית הגיע מאוחר יחסית, בשנת 1982. כיום הוא נדיר בטורקיה.
תיאור כללי
משקלו של הוואן הטורקי נע בין 4.5-8 ק"ג.
בהיותו חתול בר שנאלץ להתמודד בארץ מוצאו עם תנאי אקלים קשים, מדובר בחתול חסון.
רוב הפרווה לבנה, עם סימני צבע בעיקר בראש ובזנב. סימני הצבע יכולים להיות: ערמוני, שנהב, שחור, כחול, טורטי, עשן, טאבי חום או כחול-שנהב עם סימני טאבי. אפשר שעל הזנב יופיעו טבעות בהירות. העיניים בצבע ענבר, כחול או עין אחת בכל צבע.
חתולים מגזע מיוחד זה מתאפיינים בפרווה דוחת-מים, ונהנים על פי רוב לשחות בנחלים או בבריכות רדודות. תכונה נדירה זו זיכתה אותם בכינוי "החתול השוחה".
בקיץ, החתול משיר חלק ניכר מפרוותו ונראה כמעט כחתול קצר-שיער (מלבד הזנב שנשאר מלא), אולם בחורף פרוותו שוב ארוכה.
הוא מגיע לבגרות מלאה בגיל 3–5 שנים. תוחלת חייו בין 12 ל-14 שנה.
The Song of Singing
The Song of Singing הוא אלבום הסולו השישי של מוזיקאי הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה, שיצא בשנת 1971 על ידי חברת התקליטים Blue Note Records. האלבום מכיל 5 קטעים שנכתבו בידיי חברים שונים בהרכב הטריו של קוריאה, שהורכב מדייב הולנד ובארי אלטשול, וקטע אחד שהוא גרסת כיסוי לשיר "Nefertiti" מאת ויין שורטר.
אלבומו הקודם של קוריאה, "השמש", יצא לאור רק ביפן, בשנת 1970. לכן טכנית, זהו למעשה אלבומו החמישי של קוריאה בארצות הברית.
קוריאה, הולנד ואלטשול, המנגנים באלבום, הכירו קודם לכן כשלושה מתוך ארבעת חברי להקת Circle, יחד עם אנתוני ברקסטון.
מרבית שירי האלבום מנוגנים בסגנון ג'אז חופשי וכוללים בעיקר אלתורים, משקלים לא אופייניים וסטיות מקצביות ספונטניות למראה. כדי לשמור על איזון, באלבום כמה יצירות סטנדרטיות יותר, שנכתבו בצורה מסודרת על ידי קוריאה או הולנד. למעשה, היצירה היחידה באלבום שלא נכתבה על ידי קוריאה או הולנד, או מאולתרת על ידי השלישייה, היא "Nefertiti" של וויין שורטר, הנחשבת כיום כסטנדרט ג'אז.
אפקט ליידנפרוסט
אפקט ליידנפרוסט (באנגלית: Leidenfrost Effect) הוא תופעה פיזיקלית, אשר מתרחשת כאשר נוזל בא במגע עם משטח (לרוב מוצק, אך יכול להיות גם נוזלי) חם מאוד ביחס לטמפרטורת הרתיחה שלו. כאשר התופעה מתרחשת, מתחת לטיפת הנוזל נוצרת שכבת אד מבודדת אשר מגנה עליה מפני חום המשטח ומאריכה בעשרות שניות את זמן החיים של הטיפה עד לרתיחה. הטיפה מרחפת על פני שכבת האד, מה שמאפשר לה לנוע על פני המשטח כמעט ללא חיכוך. קיים גם אפקט ליידנפרוסט הפוך, כאשר חפץ חלק חם מונח בתוך נוזל קר.
ניתן לראות את האפקט בקלות במטבח, כאשר טיפות מים המותזות על מחבת בטמפרטורה גבוהה מספיק (בין 200 ל-300 מעלות צלזיוס, תלוי בחומר ממנו עשויה המחבת) ירקדו על פני המחבת למשך זמן מה עד שיתאדו. ניתן גם לראות אותו כאשר חנקן נוזלי או קרח יבש (אשר מבצע המראה) באים במגע עם משטח בטמפרטורת החדר.
התיאור המודרני הראשון של האפקט נכתב בשנת 1732 על ידי המדען ההולנדי הרמן בורהאאב מהעיר ליידן אשר הבחין כיצד אלכוהול הנשפך על גבי משטח, במקום להתלקח, נהפך ל"טיפה מבריקה דמוית כספית". עם זאת, האפקט קרוי על שם המדען הגרמני יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט אשר תיאר בהרחבה את התופעה בשנת 1756.
היווצרות אפקט ליידנפרוסט
אף על פי שאפקט ליינדפרוסט נחקר רבות בעבר, שאלות רבות לגבי התרחשותו עדיין פתוחות ולא קיימת דרך תאורטית מקובלת לחזות את טמפרטורת ליידנפרוסט מעליה האפקט מתרחש. על פי מרבית המחקרים, נראה שככל שהדיפוזיביות התרמית של המשטח גבוהה יותר וככל שהוא חלק יותר, כך טמפרטורת ליידנפרוסט קרובה יותר לטמפרטורת הרתיחה של הנוזל. תלות זו היא צפויה, שכן נצפה שככל שהולכת החום לטיפה מהירה יותר כך שכבת האד תיווצר ותתקיים יותר בקלות וכן שבליטות במשטח יפריעו ליציבות השכבה. באמצעות משטח הידרופובי ניתן להוריד את טמפרטורת ליידנפרוסט קרוב מאוד לטמפרטורת הרתיחה, ובאמצעות משטח הידרופילי או מחוספס ניתן להעלות אותה.
צורת הטיפה
טיפת ליידנפרוסט, המרחפת על פני אד, נמצאת בסיטואציה לא מרטיבה. לכן (כפי שניתן לראות תאורטית מקשר יאנג), טיפות קטנות יהוו בקירוב כדור המשיק למישור המשטח ואילו טיפות גדולות יותר ישוטחו על ידי כוח הכבידה (גם טיפות גדולות ישוטחו מעט סביב נקודת המגע). המעבר בין שני המצבים יתרחש כאשר האנרגיה הכבידתית של כדור נעשית גדולה מאנרגיית מתח הפנים שלו, מה שמתרחש כאשר רדיוס הטיפה קטן מהאורך הקפילרי:
כאשר g תאוצת הכבידה, {\gamma} מתח הפנים, \rho צפיפות הנוזל. כאשר הטיפה שטוחה, עובייה יהיה פי שניים מהאורך הקפילרי. למעשה, גם הטיפות הגדולות לא יהיו שטוחות לחלוטין שכן האד החם יוצר כיס בתוך הטיפה (כפי שניתן לראות באיור). בטיפות גדולות במיוחד כיס זה עשוי להפוך בלתי יציב, לגדול וליצור "ערובה" של גז הבולטת מעל הטיפה, עד אשר תתפוצץ. לאחר הפיצוץ, הטיפה תיקח צורה זמנית של טורוס אשר יתכנס חזרה לטיפה. בטיפות גדולות עוד יותר, מסדר גודל של סנטימטרים שלמים, ייווצרו אף כמה ערובות שכאלה.
חישובים אלה נכונים עבור טיפה סטטית, אך למעשה גם הנוזל וגם הגז נעים. מלבד התנועה המרחבית של הטיפה מתקיימים בתוכה זרמים קונבקטיביים (בעקבות משיכת הגז והפרשי טמפרטורה בתוך הטיפה), וכן הגז בורח הצידה בעקבות לחץ הטיפה. אפקטים אלו קטנים ביחס לאפקטים הקלאסיים.
שכבת הגז והולכת חום
באפקט ליידנפרוסט הטיפה ממלאת תפקיד כפול וייחודי - היא גם מייצרת את הגז וגם מרחפת על פניו. ככל שהטמפרטורה תעלה, כך שכבת האד תיווצר יותר בקלות אך שכבה עבה יותר תקשה על מעבר חום לטיפה. בפועל, בעין נראה שאורך החיים של טיפת ליידנפרוסט יעלה במהרה כתלות בטמפרטורה עד נקודה מסוימת ממנה הוא יתחיל לרדת. תחתית הטיפה נמצאת בטמפרטורת רתיחה. באמצעות נוסחאות הולכת חום והנחה כי הגז הבורח מהטיפה מקיים זרם פואזיי, ניתן למצוא את עובי השכבה במצב סטציונרי (קצב ההתאדות שווה לקצב פליטת הגז):
כאשר \kappa מוליכות החום, \Delta T ההפרש בין טמפרטורת המשטח לטמפרטורת הרתיחה, \eta _v צמיגות האד, L החום הכמוס, \rho _v צפיפות האד, R רדיוס הטיפה. בהצבת גדלים נפוצים לפרמטרים, מתקבל שעבור טיפה ברדיוס כמה מילימטרים עובי שכבת הגז הוא בערך 100 מיקרומטרים. ניתן להציב בחזרה במשוואת הולכת החום ולקבל את קצב איבוד המסה של הטיפה
עבור אותם פרמטרים מהחישוב הקודם, מתקבל כי קצב האידוי הוא בערך מיליגרם לשנייה וכי זמן החיים הוא בסדר גודל מאה שניות. ניתן כך לחשב גם את מהירות הגז הנפלט. למעשה, ההתנהגות האמיתית מסובכת יותר שכן רדיוס הטיפה (ועל כן גם עובי שכבת באד) משתנה ככל שהמסה יורדת. ניתן להציב בנוסחה לקצב ההתאדות את היחס בין הרדיוס לבין המסה ולפתור את המשוואה הדיפרנציאלית המתקבלת. בנוסף, עבור טיפות קטנות מתרחשת התאדות משמעותית על כל פני הטיפה, לא רק בתחתית שלה.
דינמיקה של טיפות ליידנפרוסט
חוסר המגע של טיפת ליידנפרוסט עם המשטח מייצרת אפקטים אשר נצפו גם במצבים סופרהידרופוביים. טיפות אלו נעות כאמור כמעט ללא חיכוך והן מקפצות כאשר הן פוגעות במשטח.
ישנם שני גורמי חיכוך עיקריים עבור טיפת ליידנפרוסט. הראשון הוא חיכוך פנימי עקב צמיגות הגז הנפלט, והשני הוא חיכוך עם האוויר החיצוני. ניתן לחשב ולראות כי האפקט של הסוג הראשון הוא זניח ביותר, בסדר גודל של 0.1% ממשקל הטיפה. החיכוך עם האוויר הוא המשמעותי יותר, פי 10 מהחיכוך הפנימי - עדיין רק 1% ממשקל הטיפה אך מספיק כדי לגרום לטיפה לעצור אחרי מעבר של כמה מטרים. כאשר כדור חם נופל בתוך נוזל קר, אפקט ליידנפרוסט ההפוך, חוסר החיכוך יכול לקצר פי כמה את זמן הנפילה.
אפקט ליידנפרוסט לא רק מפחית חיכוך בתנועה קיימת, ניתן אף לנצל אותו על מנת לייצר הנעה עצמית של הטיפה. באמצעות משטח משונן, ניתן ליצור אסימטריה בשכבת הגז כך שהגז ייפלט בכיוון אחד ויניע את הטיפה בכיוון האחר במהירות של עשרות סנטימטרים בשנייה.
חשיבות פרקטית
הבנה של אפקט ליידנפרוסט חיונית עבור מערכות קירור, שכן הוא מונע מעבר אנרגיה ומפחית דרסטית את יעילות הקירור. הדבר חשוב ביותר עבור קירור מהיר של רכיבים בהתחממות יתר במערכות אנרגיה גבוהה, כגון כורים גרעיניים במהלך תאונה. כאמור, התגלה כי באמצעות פרישת שריג הידרופילי או מחוספס ניתן למנוע את אפקט ליידנפרוסט.
ג'מאל משבורן
ג'מאל משבורן (באנגלית: Jamal Mashburn; נולד ב-29 בנובמבר 1972 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. משבורן שיחק בקבוצות דאלאס מאבריקס, מיאמי היט וניו אורלינס הורנטס ונחשב לאחד מהקולעים הטובים ב-NBA בתקופתו, עם ממוצע קריירה של 19.1 נקודות למשחק. כינויו היה "Monster Mash" (מאש המפלצתי).
קריירה
משבורן שיחק בצעירותו כדורסל במסגרת קבוצת בית ספר תיכון קרדינל הייס שברובע הברונקס, ובשנתו האחרונה בתיכון, ב-1990, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המחוזית של ניו יורק. לאחר לימודיו בתיכון הוא הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת קנטקי, בה רשם קריירת מכללות מוצלחת מאוד. הוא הפך לקולע הרביעי בטיבו בתולדות האוניברסיטה במהלך שלוש עונות המשחק שלו במדיה, ואף נבחר לחמישייה הראשונה של ה"אול-אמריקן" ב-1993.
בעצת מאמנו ריק פיטינו, עזב משבורן את האוניברסיטה לאחר שלוש שנים והציע את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-1993. הוא נבחר במקום הרביעי על ידי דאלאס מאבריקס והצליח רבות בעונתו הראשונה ב-NBA, כאשר קלע 19.2 נקודות בממוצע למשחק. באותה עונה הוא שבר שבעה שיאי מועדון שונים של דאלאס הקשורים לרוקיז, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA לעונת. על אף יכולתו הטובה של משבורן, דאלאס לא הצליחה באותה עונה מבחינה קבוצתית.
בעונתו השנייה,, הפך משבורן לאחד משלישיית שחקנים צעירים מובילים בדאלאס, יחד עם ג'ייסון קיד וג'ים ג'קסון. השלושה הובילו את הקבוצה למאזן של 36 ניצחונות ו-46 הפסדים בעונה הסדירה, שהיווה את השיפור הגדול ביותר במאזן העונתי מבין כל קבוצות ה-NBA באותה שנה. גם בעונות שלאחר מכן היה משבורן מהשחקנים המובילים של דאלאס ושבר שיאים רבים של המועדון, ובכך ביסס את מעמדו כאחד מהפורוורדים בעלי האופי הקלעי הטובים ביותר בליגה. משבורן הוא השחקן הרביעי הצעיר בתולדות ה-NBA שקלע 50 נקודות ומעלה במשחק, כאשר הצעיר ביותר הוא ברנדון ג'נינגס.
עם זאת, פציעות חוזרות ונשנות של משבורן הגבילו את יכולת המשחק שלו בעונתו האחרונה בדאלאס, והוא הועבר לקבוצת מיאמי היט באמצע עונת. תפקידו של משבורן במשחק ההתקפה של מיאמי היה מצומצם ביחס למעמד לו זכה בדאלאס, ולפיכך גם תפוקתו הסטטיסטית ירדה. אף על פי כן, משבורן היה לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה שזכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות הבית האטלנטי והעפילה למשחקי הפלייאוף. כהוקרה על יכולתו, הוא נבחר לאחד מ-25 השחקנים הטובים בתולדות המועדון בשנת 2008.
ב-2000 הועבר משבורן לקבוצת שארלוט הורנטס (בהמשך ניו אורלינס הורנטס), והפך לשחקן המוביל בקבוצה שהייתה מבוססת על שחקנים צעירים. הוא הוביל את הקבוצה לשתי העפלות רצופות לשלב חצי גמר המערב בפלייאוף בשנים 2001-2002. עונת הייתה טובה במיוחד עבור משבורן, שהשיג ממוצעים של 21.6 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק והשתתף לראשונה בקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא נבחר גם לחמישייה השלישית של העונה.
משבורן המשיך להפגין יכולת מרשימה בעונת, אך בשל פציעות השתתף ב-19 משחקים בלבד. בשל הבעיות הרבות מהן סבל בברכו הימנית, הוא עבר ניתוח והחליט שלא לשחק במשך העונה שלאחר מכן. בזמן בו ישב בחוץ הוא הועבר לקבוצת פילדלפיה 76' בפברואר 2005, אך לא הצליח להחלים מפציעתו והוצב ברשימת השחקנים הלא-פעילים בקבוצה. במרץ 2006 הוא שוחרר מפילדלפיה, והודיע לבסוף על פרישה ממשחק.
המתקפה המשולבת על דמשק וחומס (2018)
המתקפה המשולבת על דמשק וחומס התרחשה ב-14 באפריל 2018, בשעה 04:00 (שעון סוריה), במהלכה ביצעו ארצות הברית, צרפת ובריטניה שורה של תקיפות צבאיות מהאוויר, שכללו שימוש במטוסי קרב ומפציצים מאוישים ובטילים ששוגרו ממשחתות וצוללות נגד אתרים ממשלתיים וצבאיים בסוריה. שלוש המעצמות המערביות אמרו כי ביצעו את ההתקפה בתגובה למתקפה הכימית בדומא שאירעה ב-7 באפריל 2018, שאותה הן ייחסו לממשלת סוריה. סוריה הכחישה שהשתמשה בנשק כימי בדומא, וכינתה את ההתקפות האוויריות הפרה של החוק הבינלאומי.
המטרות שהותקפו כללו מבנים ששימשו את מרכז סרס, בהם מרכזי מחקר צבאיים ומפעלי נשק כימי. המתקפה כללה שימוש בטילי שיוט ששוגרו ממשחתות וצוללת לצד שימוש במפציצים ומטוסי קרב.
רקע
למחרת התקיפה בדומא האשים נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ואת איראן בתמיכה בבשאר אל-אסד, ואיים שאסד ישלם מחיר כבד על התקיפה. בעקבות דבריו אלה החלה ארצות הברית לגבש קואליציה של מדינות לתקיפה בסוריה.
התקיפה
ב-14 באפריל 2018, בשעה 04:00 (שעון סוריה), ביצעו ארצות הברית, צרפת ובריטניה שורה של תקיפות צבאיות מהאוויר, שכללו שימוש במטוסי קרב ומפציצים מאוישים ובטילים ששוגרו ממשחתות, נגד אתרים ממשלתיים וצבאיים בסוריה. בתקיפה שוגרו לעבר המטרות 105 טילי שיוט, בהם 66 טילי טומהוק (37 טילים שוגרו מאוניות מלחמה בים סוף, 23 טילים שוגרו מהמפרץ הפרסי ושישה שוגרו מצוללת תקיפה ממזרח הים התיכון). שני מפציצי B-1 לנסר שיגרו 19 טילי AGM-158 JASSM. ארבעה מטוסי טורנדו בריטיים, שהמריאו מבסיס אקרוטירי שבקפריסין, שיגרו שמונה טילי שיוט מדגם Storm Shadow. מטוסי דאסו ראפאל ומיראז' 2000 של חיל האוויר הצרפתי שיגרו שבעה טילי שיוט, ועוד חמישה טילים שוגרו מספינות של הצי הצרפתי.
המטרות שהותקפו כללו מבנים ששימשו את מרכז סרס, מפעל לייצור סארין במחוז חומס ומתקן אחסון במחוז חומס.
לדברי ארצות הברית, התקיפה השיגה את מטרותיה, ופגעה קשות ביכולתה של סוריה לייצר נשק כימי. לדברי סוריה ורוסיה, מרבית הטילים יורטו.
כינוס מועצת הביטחון
בעקבות התקיפה יזמה רוסיה כינוס של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, שבו הגישה הצעת החלטה לפיה המתקפה היא "תוקפנות נגד הרפובליקה הערבית הסורית מצד ארצות הברית ובעלות בריתה והפרה של החוק הבינלאומי ושל אמנת האו"ם". מועצת הביטחון דחתה הצעה זו.
עידן ברנשטיין
עידן ברנשטיין הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד עוצבת התקומה.
ביוגרפיה
ברנשטיין התגייס לצה"ל. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 411 בין השנים 2018–2020. בשנת 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת התקומה.
בל 212
בל 212 הוא מסוק תובלה בינוני דו-להבי ודו-מנועי, שטס לראשונה בשנת 1968, והוא למעשה גרסה דו-מנועית ומשופרת של המסוק החד-מנועי בל 205. המסוק יוצר במקור על ידי חברת בל הליקופטר האמריקנית בפורט וורת', טקסס. ב-1988 הועבר הייצור למיראבל, בקוויבק שבקנדה, יחד עם כל שאר המסוקים האזרחיים של חברת בל.
המסוק יוצר תחילה כמסוק צבאי. הלקוח הראשון של המסוק היו הכוחות הקנדיים, שהעניקו למסוק את הסימול CUH-1N טווין יואי (מאוחר יותר שונה הסימול ל-CH-135). מאוחר יותר נרכש גם עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית, וסומל UH-1N. בהמשך פותחה גרסה אזרחית ששווק בעיקר למפעילים אזרחיים, אם כי גם גופים צבאיים וממשלתיים הפעילו גרסה זו. המסוק האזרחי יכול לשאת 14 נוסעים עם טייס אחד, ובתצורת מטען יש למסוק קיבולת פנימית של 6.23 מ"ק ויכולת נשיאת מטען חיצונית של 2,268 ק"ג. גם מסוקים בגרסה האזרחית הותאמו לנשיאת חימוש.
בל 212 היה מסוק התובלה הבינוני העיקרי של צבאות רבים בעולם. חיל האוויר הישראלי הפעיל מסוקי בל 212, שכונו אנפה, החל מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 עד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
פיתוח
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ייצרה חברת בל את מסוק התובלה החד-מנועי המוצלח בל 205 ואת הנגזרת הצבאית של מסוק זה, בל UH-1 אירוקוי. במהלך פיתוח המסוק הגיעו מהנדסי החברה למסקנה כי הדרך היחידה להמשיך את פיתוחו היא להוסיף למסוק מנוע נוסף. ב-1964 הסבה החברה מסוק UH-1D לאב טיפוס בתצורה דו-מנועית. תהליך הפיתוח התבצע על חשבונה של חברת בל, שסימלה את הדגם החדש בל 208 טווין דלתא. טיסת הבכורה של הדגם החדש הייתה ב-29 באפריל 1965. המסוק החדש היה בעל גוף מוארך של בל 205, הונע על ידי שני מנועי טורבו-ציר מתוצרת קונטיננטל מוטורס, דגם T72-T-2. תצורה זו איפשרה למסוק דחף מוגבר וכן אפשרות להמשיך את הטיסה גם בעת תקלה במנוע אחד, גורם חשוב בטיסה מעל הים ובטיסות מעל שטח אויב.
הלקוחה הראשונה של המסוק הייתה קנדה. ב-1 במאי 1968 הודיעה החברה כי ממשלת קנדה אישרה פיתוח גרסה של דגם 208, שיהיה מבוסס על מסוקי בל 205. עשרה מסוקים ראשונים מדגם זה סופקו באותה עת לקנדה. חיל האוויר המלכותי הקנדי הגיע למסקנה שלפיתוח דגם דו מנועי יהיו כמה יתרונות, ולפיכך הוסכם עם חברת בל על פיתוח דגם דו מנועי שסומל בל 212, וסומל בקנדה CUH-1N טווין יואי (Twin Huey). מאוחר יותר שונה הסימול לCH-135. המסוק הראשון מדגם זה טס לראשונה באפריל 1969, וקנדה הזמינה משלוח ראשון של 50 מסוקים עבור הכוחות הקנדיים. בגרסה זו הותקן מנוע טורבו-ציר כפול מתוצרת פראט אנד ויטני קנדה, מדגם PT6T-3, בעל הספק של 1,290 כוח סוס. המנוע הכפול הניע רוטור בעל שני להבים, קשיח למחצה, ממתכת. המסוק החדש יכול היה לשאת 14 נוסעים מלבד הטייס, ובנגזרת הצבאית היה חמוש במקלעים בקוטר 7.62 מ"מ או 12.7 מ"מ ורקטות אוויר קרקע בקוטר 70 מ"מ (מארזים של 7 או 19 רקטות).
צבא ארצות הברית שקל גם הוא רכישת מסוקי בל 212 טווין יואי, אך נתקל בהתנגדות יושב ראש וועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים של ארצות הברית, ל. מנדל ריברס. ריברס התנגד לרכישת המסוקים מכיוון שמנועיהם יוצרו בקנדה; התנגדותו נבעה מסירובה של ממשלת קנדה לתמוך במעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם שהתנהלה באותה עת, בשל התנגדותה של קנדה בכלל למדיניות של ארצות הברית בדרום-מזרח אסיה, ובשל העובדה שקנדה קלטה תושבי ארצות הברית שנמלטו אליה כדי להתחמק מגיוס. ריברס חשש גם שרכישת מסוקים ומנועים מקנדה תוביל לגרעון ביחסי המסחר עמה. בשל כך אישר הקונגרס את הרכישה רק לאחר שהובטח שמנועי המסוקים יהיו מתוצרת ארצות הברית. המסוקים שהוזמנו בסופו של דבר סומלו UH-1N ונקראו "אירוקווי", כשמו של דגם 205. כינויו הלא-רשמי היה "יואי", ככינויו של דגם 205, או "טווין-יואי". בסך הכל הוזמנו 294 מסוקים, ואלה סופקו לצבא ארצות הברית החל מ-1970.
תיאור
הבל 212 דומה מאוד לדגם בל 205, אם כי חרטומו מחודד מעט יותר. בית המנוע שונה גם הוא באופן טבעי, מזה של הבל 205 החד מנועי: מכיוון שבבל 212 שני מנועים הוגדל בית המנוע וישנם שני כונסי האוויר ושני צינורות פליטה. שני המנועים יוצרים יחד הספק מרבי של 1,800 כוח סוס, לעומת 1,400 כוח סוס בבל 205. שני המנועים מורכבים זה בצד זה על גג המסוק, ומחוברים בתיבת הילוכים אחת לגל הינע אחד. תיבת ההילוכים בנויה כך שבמקרה של אובדן מנוע אחד מגבירה התיבה את הספק המנוע השני ל-900 כוח סוס למשך זמן קצר או ל-800 כוח סוס לפעולה מתמשכת. זאת, כדי לאפשר למסוק היחלצות משטח אויב או מטיסה מעל הים.
בנוסף לצמד המנועים תוכנן המסוק כך שתהיה בו יתירות במערכות הדלק, החשמל, ההידראוליקה וכיבוי האש. היתירות מתבטאת במערכות כפולות, ומטרתה להעלות את רמת הבטיחות והשרידות של המסוק.
שירות אזרחי
אחד השימושים המוקדמים ביותר של המסוק בתעופה האזרחית היה לתמיכה ושירות אסדות קידוח ימיות בנורווגיה. המסוק מופעל במגוון משימות נרחב ברחבי העולם ובהם סיוע לחטיבת עצים, הצלה ימית, כיבוי אש ואספקה לאזורים מרוחקים.
חיל האוויר של ארצות הברית
במהלך מלחמת וייטנאם הפעילה טייסת המבצעים המיוחדים 20 מסוקי בל 212 החל מסוף 1970. עד אז הפעילה הטייסת מסוקי UH-1F וUH-1P. מסוקי הטייסת חומשו במקלעי M134 מיניגאן או במקלע רימונים, נצבעו בצבעי הסוואה ופעלו ללא כל סימול אמריקאי, למעט סמל טייסת. המסוקים פעלו במשימות סיוע לכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית מבסיס במפרץ קאם ראן בדרום מזרח וייטנאם.
באוגוסט 2013 הודיע חיל האוויר כי תוכנית לשדרוג המסוקים במשך עשר השנים הבאות נמצאת בשלבי תכנון מתקדמים. התוכנית נועדה לתחזוקת צי המסוקים הקיים, לטפל בבעיות בטיחות קיימות, לבחון אפשרות לשיפורים מסוימים בביצועי המסוק ולהרחיב את כשירותו. מסוקי הבל 212 הם המסוקים הישנים ביותר בצי המסוקים של חיל האוויר נכון ל-2013, אך המחקר של חיל האוויר קבע כי שימורם ותחזוקה שלהם הם "סיכון מינימלי". שדרוג המסוקים כולל שינוי התאורה בתא הטייס כך שתתאים להפעלת אמצעי ראיית לילה, מושבים עמידים בפני התרסקות עבור המכונאי המוטס, והתקנת מערכת עוקבת קרקע המתריעה מפני התנגשות, וכן מתריעה מפני התנגשות בכלי טיס אחרים. חיל האוויר גם רכש מסוקים נוספים מחיל הנחתים.
ב-2018 נבחר מסוק בואינג MH-139 גריי וולף כמחליפו של ה-UH-1N.
הצי וחיל הנחתים של ארצות הברית
מסוקי בל 212 סופקו לצי ולחיל הנחתים של ארצות הברית החל מ-1971. בסך הכל סופקו 205 מסוקים מדגם UH-1N ועוד שישה מסוקים מדגם VH-1N, גרסה ייחודית למשימות תובלת אח"מ, עבור טייסת המסוקים 1 של חיל הנחתים (HMX-1), שמשימתה הטסת נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא, חברי ממשלת ארצות הברית ואח"מים נוספים. דגם UH-1N הוחלף בדגם המשודרג UH-1Y וֶנוֹם (Venom). עשרת המסוקים הראשונים מדגם Y היו מסוקים משודרגים מדגם N, והבאים אחריהם היו מסוקים שיוצרו מלכתחילה כדגם Y. הנחתים הפעילו גם את דגם HH-1N, גרסה למשימות לוחמה נגד צוללות. חמישה מסוקים מגרסה זו הופעלו עד 2015, ואז הוחלפו גם הם על ידי מסוקים מדגם Y. חמשת המסוקים היו האחרונים מ-44 מסוקים שהוסבו לגרסה זו, 38 מהם מדגם N וששת הנותרים היו המסוקים מדגם VH-1N שהוסבו לתצורה זו.
מסוקי UH-1N הופעלו על ידי חיל הנחתים של ארצות הברית במהלך הפלישה לעיראק ב-2003, שהייתה תחילתה של מלחמת עיראק. המסוקים הופעלו במשימות סיור וקישור, וכן במשימות סיוע באש במהלך קרב נסיריה, בסוף מרץ 2003.
חיל הנחתים תכנן להוציא משירות את מסוקי ה-UH-1N אירוקווי עד ספטמבר 2014, לאחר 43 שנים בשירות. ההפעלה המבצעית האחרונה של המסוקים בשורות חיל הנחתים הייתה באפגניסטן ב-2010, וההפעלה המבצעית האחרונה של המסוקים בכלל הייתה ב-2013, כאשר שני מסוקים של טייסת 773 של חיל הנחתים הוצבו על אונייה של הצי המלכותי ההולנדי למשימה משותפת ליד חופי אפריקה. המסוקים יצאו משירות בטקס שנערך בבסיס הצי בניו אורלינס ב-28 באוגוסט 2014.
חילות אוויר נוספים
מסוקי בל 212 הופעלו במהלך מלחמת האזרחים בקולומביה. ב-16 באוקטובר 2013 התרסק מסוק UH-1N בצפון מחוז לה גואחירה, אזור שבו פועל ארגון FARC.
חיל האוויר הישראלי
חיל האוויר הישראלי קלט מסוקי בל 205 בסוף 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר התרחב מאוד הצורך במסוקים. בתוך מספר שנים הסתבר כי אין די בדחף שמספק מנועו היחיד של הבל 205, בשל תנאי החום בישראל והצורך להפעיל את המסוק גם באזורים גבוהים וחמים, כמו בחצי האי סיני ובחרמון. גורם נוסף שהחיש את הצורך במציאת מסוק חדש הייתה השחיקה במספרי המסוקים במלחמת יום הכיפורים. בשל כך החל חיל האוויר הישראלי לחפש מסוק אחר, והבחירה הטבעית הייתה מסוקי בל 212. המסוקים נרכשו ישירות מן היצרן והיו מסוקים מן הדגם האזרחי שהותאמו בישראל לנשיאת אלונקות ולתובלת לוחמים. שני המסוקים הראשונים הגיעו לישראל ביוני 1975, ובתוך כשנה הגיעו לארץ כל המסוקים שנרכשו. על פי מקורות שונים שירתו בחיל האוויר הישראלי 64 מסוקי בל 212, בזמנים שונים.
המסוקים שירתו בשלוש טייסות: טייסת 124 ("החרב המתהפכת"), ששכנה בבסיס תל נוף ולאחר מכן עברה לבסיס פלמחים; טייסת 123 ("ציפורי המדבר", בעבר "הבלים הדרומית") בבסיס חצרים, וטייסת 125 ("המסוקים הקלים") בשדה דב. מאוחר יותר הוצאו המסוקים מטייסת 125 והיא המשיכה להפעיל מסוקי בל 206 בלבד. במקביל, נקלטו המסוקים גם בשלב המתקדם של מגמת המסוקים בקורס הטיס בבית הספר לטיסה.
במהלך השנים אבדו מספר מסוקים בתאונות. בספטמבר 1984 התרסק מסוק של טייסת 123 בנחל בזק. בהתרסקות נהרגו הטייס, טייס המשנה, המכונאי המוטס ושני חיילים מחטיבת גולני שהיו במסוק. חמישה חיילים נוספים נפצעו קשה. ועדת החקירה קבעה כי התאונה אירעה בשל אובדן מנוע ותפעול שגוי על ידי הצוות. ביולי 1992 התרסק מסוק, גם הוא של טייסת 123, מול חופי נהריה, לאחר שביצע מעבר נמוך וחריף מעל ספינה של חיל הים. בהתרסקות נהרג לוחם יחידה 669, רב-סמל . בליל 8 בדצמבר 1994 התרסק מסוק בל 212 של טייסת 124 במהלך בדיקת ויסות הגאים בריחוף. בתאונה נהרגו הקברניט סרן שמואל בן גרשון והמכונאי המוטס רס"ל משה כהן. טייס המשנה נפצע קשה.
בשנת 1995 החל חיל האוויר לקלוט מסוקי UH-60 בלק הוק "ינשוף". המסוקים נקלטו תחילה כגף נפרד בטייסת 124. עם הגידול במספרם של מסוקי הינשוף הועברו מסוקי הבל 212 לטייסת האחות, טייסת 123, ולבית הספר לטיסה. בשנת 2002 הוצאו המסוקים משירות בחיל האוויר הישראלי.
מפעילות
גופים צבאיים, משטרתיים וממשלתיים המפעילים מסוקי בל 212 או בל UH-1N
ארנסט נויפרט
ארנסט נויפרט (בגרמנית: Ernst Neufert; 15 במרץ 1900 – 23 בפברואר 1986) היה אדריכל גרמני, שנודע כעוזרו של וולטר גרופיוס, כמורה וכחבר במספר ארגוני תקינה ובעיקר הודות לספר הנתונים והמידות החיוני שכתב - "נתונים אדריכליים", שהפך לספר חובה לכל מתכנן וסטודנט לאדריכלות.
ביוגרפיה
ארנסט נויפרט נולד בעיר פרייבורג שבגרמניה. בגיל 17, לאחר חמש שנים שבהן עבד כבנאי, החל ללמוד בבית הספר לבנייה בוויימאר. המורה שלו המליץ לוולטר גרופיוס בשנת 1919 שיהיה אחד מתלמידיו הראשונים בבית הספר לעיצוב ואדריכלות - הבאוהאוס. הוא סיים את לימודיו בשנת 1920 ויחד עם האדריכל האקספרסיוניסטי פאול לינדר (1897–1968) יצא לסיור לימודים בן שנה בספרד, שם שירטט כנסיות מתקופת ימי הביניים. בברצלונה פגש הסטודנט הצעיר את האדריכל הקטלוני אנטוניו גאודי, והתרשם עד מאוד מהארכיטקטורה שלו. בהמשך הפך נויפרט לאחד מחסידיו הראשונים של גאודי בגרמניה. לאחר 1921 הוא חזר לבאוהאוס והפך לאדריכל הראשי תחת ולטר גרופיוס באחד ממשרדי התכנון האדריכלי הבולטים ביותר של רפובליקת ויימאר.
בשנת 1923 הכיר נויפרט את הציירת אליס שפיס-נויפרט, תלמידה בבאוהאוס, ונשא אותה לאישה בשנת 1924. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1925 פעל נויפרט בשיתוף פעולה הדוק עם ולטר גרופיוס להקמת בנייני הבאוהאוס החדשים בדסאו, ולהשלמת בתי האומנים של גאורג מוכה, של פאול קלה ושל וסילי קנדינסקי. בשנים 1925–1926 בנה עם גרופיוס את מבנה בית החרושת של AMCO. בשנת 1926 הוא שב לוויימאר והפך למרצה, ב"מכון הבניין" (Bauhochschule), אחד ממשיכיו של ה"באוהאוס", תחת אוטו בארטנינג. בשנים 1928 עד 1930 ביצע פרויקטים שונים כמו מנזה (Mensa am Philosophenweg) והאבאנאום באוניברסיטת ינה. בשנת 1929 הוא בנה את ביתו הפרטי בגלמרודה, כפר סמוך לוויימאר, בתור אב-טיפוס לסדרת בתים פרטיים שיוקמו במהירות בבנייה טרומית (כיום הבית הוא מקום מושבן של "קרן ארנסט נויפרט" ו"קופסת נויפרט" - גלריה וגינה לזכרו המציגה תערוכות מתחלפות). לאחר סגירתו של הבאוהאוס על ידי הנאצים, הוא עבר לברלין ועבד בבית ספר הפרטי לאמנות של יוהאנס איטן, שאולץ להיסגר אף הוא בשנת 1934.
מוקדם מאוד הכיר נויפרט באפשרויות לייעל את תהליכי הבנייה, אך גם את הצורך בכללים נורמטיביים.
בשנת 1934 הוא הפך לאדריכל הבית של יצרנית הזכוכית המעוצבת לאוזיץ. הוא תכנן את ביתו הפרטי של מנהל התאגיד ד"ר קינט (עם זכוכית צבעונית פרי יצירתו של צ'ארלס קרודל ) ומספר מבני מגורים, משרדים ומפעלים שונים בווייסוואסר, בצ'רניץ ובקאמנץ . במקביל עבד על ספרו "נתונים אדריכליים", שפורסם במרץ 1936 והפך למדריך חיוני ובסיס להתייחסות עבור כל מתכנן וסטודנט לאדריכלות, ומכונה לעיתים פשוט "נויפרט", על שמו. הספר תורגם ל-18 שפות.
בשנת 1936 נסע נויפרט לניו יורק ולטלייסין שבאריזונה, כדי לבקר את פרנק לויד רייט ולבחון את סיכוייו למצוא עבודה בארצות הברית. אך בעודו בניו יורק התבשר על ההצלחה האדירה של המהדורה הראשונה של ספרו וחזר לברלין להכין את המהדורה השנייה. פרויקטים תעשייתיים חדשים שקיבל באותה העת הביאו להחלטתו להישאר בגרמניה. הוא לא אימץ את הדוגמות האדריכליות של הנאציזם, אלא נותר מונחה בידי הרציונליות והפונקציונליזם של הבאוהאוס, ששימש הסגנון המקובל בבנייה תעשייתית בשל היעילות של תכנוניו. היעילות הזו תפסה את עינו של אלברט שפר - שר החימוש של גרמניה הנאצית ואדריכלו של היטלר. בשנת 1939 הוא מינה אותו שפר לעבוד על סטנדרטיזציה של האדריכלות התעשייתית הגרמנית. בהקשר זה המציא את "מכונת בניית הבתים", ופרסם מדריך בנייה שיצא בשנת 1943 עם הקדמה מאת שפר. בשל תפקידו בעל החשיבות קודם בידי הנאצים. אף על פי שלא היה חבר במפלגה הנאצית, היה שותף פעיל בגיס הנהגים הנאצי (NSKK). בשנת 1943 מונה ל"נציב הרייך לסטנדרטיזציה של הבנייה" (Reichsbeauftragter für Baunormung), וב-1944 לחבר בצוותו של שפר לשיקום ערים מופצצות. בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1944, הכניסו היטלר לאדריכלים שברשימת המבורכים. לאחר המלחמה היה אחד מהאדריכלים שיו אחראים לשיקום העיר אנהולט, בפיקוחו של רודולף וולטרס.
לאחר מלחמת העולם השנייה מונה נויפרט לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט (Technische Universität Darmstadt). כמה מספריו מתקופת הנאצים נכנסו לרשימת הספרות האסורה לקריאה באזור הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הוא פתח משרד משלו - נויפרט את נויפרט, יחד עם בנו פטר, בשנת 1953, וביצע פרויקטים רבים, כולל מבני תעשייה רבים. הוא נפטר בשנת 1986 בביתו בבוגנו-סור-רול בשווייץ.
ליפיצה (סז'נה)
ליפיצה (באיטלקית: Lipizza) הוא כפר ברשות המקומית סז'נה שבסלובניה, סמוך לגבולה עם איטליה. הכפר ליפיצה נחשב כיעד תיירות מרכזי בסלובניה, וידוע בחוות הרבעת הסוסים שנמצאת בו, בה פותח גזע הסוסים ליפיצן.
מקור השם של הכפר הוא מהמילה הסלובנית "lipa" שמשמעותו עץ הטיליה. מין של עץ זה נפוץ באזור, והוא סמל לאומי בסלובניה.
היסטוריה
מאז המאה ה-14 ועד ל-1947, ליפיצה הייתה משויכת מוניציפלית לרשות המקומית של טריאסטה, איטליה. כאשר קרל השני, ארכידוכס אוסטריה החליט לייסד חוות הרבעה חדשה במאה ה-16, סוסים מגזע ספרדי נחשבו לזן המשובח ביותר. קרל השני החליט בשנת 1578 לפתח גזע סוסים חדש במעון הקיץ הנטוש של הבישוף של טריאסטה. אזור הגידול נבחר מכיוון שרמת הקראסט דמתה בנופה ובאקלימה לאזור אנדלוסיה שבספרד. ב-1581 נרכשו 24 סוסות ו-6 סוס הרבעה.
תחת שלטונו של הקיסר יוזף הראשון (1711 - 1705) נבנו בניינים חדשים בליפיצה, וביניהם אורווה לסוסים וקפלה. באותה תקופה נסללו דרכים וניטעו יערות.
ב-1802 ספגה החווה רעידת אדמה, נפגעו בה בניינים, וסוסים הדרים בה נהרגו. בעקבות הסכם השלום של שונברון ב-1809, סופחו לצרפת העיר טריאסטה ואזור קרניולה, צעד שאילץ את הקיסר להסיג עדר של 289 סוסים מליפיצה לפצקו שליד מזה-הגייש בהונגריה. הסוסים הגיעו לפצקו ב -27 ביוני 1809 ונשארו שם עד 1815.
מכרה פחם פעל ממזרח ליישוב משנת 1778 עד 1817. כריית פחם המשיכה במקום שוב בשנת 1857 ובמועדים מאוחרים יותר, אך נחשבה לא כלכלית ולכן הופסקה.
משנת 1991, עם הכרזת העצמאות של סלובניה, הכפר משתייך למדינה זו.
חוות הסוסים בליפיצה
בליפיצה נוצר גזע הסוסים ליפיצן. גזע סוסים זה פותח בימיה של המלכה מריה תרזה שבעלה פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, התעניין בגידול סוסים.
בתקופה שבין 1797 ל-1815 חוותה החווה קשיים רבים. ב-22 במארס 1797 נאלץ עדר של למעלה משלוש מאות סוסים לברוח בפעם הראשונה מהצבא של נפוליאון, שחדר דרך האזור הוונציאני לעבר קרניולה ושטיירסקה. העדר הועבר לסקשפהרוואר שבהונגריה. לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו ב-17 באוקטובר 1797 הוחזר העדר בשלום לליפיצה.
מכלוף עידאן
הרב מכלוף עידאן (ה'תר"ם, 1880 - י"ח בכסלו ה'תש"ז, 11 בדצמבר 1946), היה רבו של רובע דיג'ת - ה"חארה צגירה" (הרובע הקטן) בג'רבה שבתוניסיה.
ביוגרפיה
נולד לגזאלה ולמקובל הרב משה עידאן בשנת ה'תר"ם (1880), בגאבס שבתוניסיה. אחיו הם הרב נסים עידאן, הרב דוד עידאן, והרב ציון שנפטר בצעירותו. תחילה למד מאביו. לאחר מות האב באלול ה'תרנ"ד (1894), גידלו אחיו הרב דוד שהפך לראש המשפחה, ולימדו תורה וגמרא בעיון. אחיו כתב עליו, בהמשך למד עוד מפי הרב יוסף ברבי, עד שהפך למעיין בכוחות עצמו.
התחתן עם פלילה, בת הגביר הרב אברהם בוכריץ, מרובע דיג'ת (החארה צגירה) שבג'רבה, ומאז קבע שם את דירתו. לבני הזוג נולדו מספר ילדים. הוא למד אצל ראב"ד ג'רבה הרב משה זקן מאזוז, ובאותה תקופה למד בחברותא גם עם הרב מרדכי אמייס הכהן. רבו הרב מאזוז מינהו למלמד תינוקות, ובמשך השנים הוא העמיד תלמידים רבים, ששימשו כשוחטים, סופרים, מלמדים ודיינים בערי תוניסיה, אלג'יר ומרוקו. למרות דוחקו הכלכלי, התאמץ ופעל רבות למען רווחת תלמידיו, לאחד מהם, שלמה חג'אג', שבא מגפצה, נתן ללון בביתו והאכילו באופן קבוע.
בהמשך מינהו רבו הרב מאזוז, לרב ומורה צדק של רובע דיג'ת (החארה צגירה). בשנת ה'תרע"ה (1915), לאחר פטירת רבו הרב משה מאזוז, נתמנה לדיין בבית הדין יחד עם הרב יוסף בוכריץ, שלימים שימש כרב העיר זרזיס, ורבי חיים חורי, שהיה חברו ללימודים ולימים שימש כרב העיר גאבס. בהמשך עמד בראש בית הדין, וצירף אליו את תלמידו הרב משה כהן דריהם. תלמידו זה החליפו בתפקידו לאחר מותו, והדפיס חלק מספריו.
הרב עידאן התפרסם ביהדות תוניסיה כחסיד וקדוש, צנוע ועניו. בדומה לאביו הרבה בתעניות וסיגופים, וטבל מדי יום אף בשלג, במקוה בית הכנסת אלגריבה. הקפיד על תיקון חצות, ובכל יום למד 18 פרקי משנה. בימים נוראים היה שליח הציבור ב"אלגריבה", והיה בוכה בתפילותיו.
בנו הגדול יהודה סבל ממחלה, והדבר החליש אותו, עד שהוא חלה בעצמו במחלה קשה, ונפטר בי"ח בכסלו ה'תש"ז (1946), ונקבר בג'רבה, בסמוך לבית הכנסת הגדול. את נוסח מצבתו כתב תלמידו הרב ינון חורי. לימים העלו צאצאיו את עצמותיו ארצה (בסיוע רבה הראשי של צרפת) והוא נטמן בחברת בני משפחתו בטבריה. תוכן מצבתו הועתק. על שמו נקרא רחוב בירושלים. תלמידו הרב אליהו דוד מאזוז, בנו של הרב משה זקן, שלאחר מות אביו, גדל בחסות הרב עידאן, עלה ארצה וכיהן כרב השכונה נווה שאנן -רמת רמז בחיפה, ושם ייסד לזכר רבו את בית הכנסת "עידן".
מתלמידיו
לרב מכלוף עידאן היו מאות תלמידים, ובהם:
שלטון החוק (סרט)
שלטון החוק הוא סרט תיעודי משנת 2011 של הבמאי רענן אלכסנדרוביץ' והמפיק לירן עצמור המתאר את מערכת החוק והמשפט ביהודה ושומרון וחבל עזה שבהם ישראל מקיימת ממשל צבאי מאז תום מלחמת ששת הימים ב-1967.
עלילה
בסרט מראיין אלכסנדרוביץ' שבעה מהבכירים שעיצבו מערכת זו והשתתפו בה: כולם מצולמים בסט מינימליסטי שנבנה לצורך הסרט בו הם יישובים ליד שולחן, ועונים על שאלותיו של אלכסנדרוביץ', כשרק קולו נשמע מבלי שהוא מצולם. מאחוריהם נמצא מסך ירוק עליו מוקרנים בחלק מהזמן קטעי ארכיון.
בין קטעי הראיונות משולבים בקטעי קריינות של אלכסנדרוביץ' תיאורים של אירועים ומקרים אליהם הוא מתייחס בראיונות. מדי פעם משולבים גם קטעים שחושפים את עשיית הסרט והערות רפלקסיביות לגביו.
הסרט דן, בין השאר, בעצם הקמת הממשל הצבאי בשטחים והעובדה שהחוקים שחלים על הפלסטינים שם הם מערכת של צווים אותם מוציא צה"ל; בכך שבאזור חלות למעשה מערכות חוקים שונות לגבי פלסטינים וישראלים; בסיטואציה בה שופט הוא חלק ממערכת צבאית, וצריך לשפוט את אויבו; בסוגיית העינויים בחקירות השב"כ ועד כמה השופטים היו מודעים להם; בהחלטות המשפטיות לגבי הקמת ההתנחלויות; ובעצם התפקיד של בג"ץ בעקבות החלטתו של שמגר לאפשר לתושבי השטחים לעתור בפניו כנגד פעולות הממשל הצבאי.
אלכסנדרוביץ' החל לעבוד על הסרט בעקבות ההיחשפות הבלתי אמצעית שלו לבית המשפט הצבאי בעת משפט שהתנהל כנגד נער פלסטיני שהשתתף בסרט תיעודי קודם שלו - "הטיול הפנימי" - ושהואשם בזריקת אבנים. העבודה על הסרט נמשכה כחמש שנים.
במרץ 2012, אסר דובר צה"ל את הקרנתו של הסרט ביחידת בתי המשפט הצבאיים.
פרסים
הסרט זכה בפרס קרן ון ליר לסרט התיעודי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים 2011 ובפרס חבר השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 2012.
בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי לשנת 2012 וזכה בארבעה פרסים: הסרט הטוב ביותר באורך מלא, התחקיר (אלכסנדרוביץ'), העריכה (נטע דבורקיס) ופרס המוזיקה (קרני פוסטל). הוא הסרט שזכה במספר הפרסים הרב ביותר בתחרות בשנה זו.
ברשימת "עשרת הסרטים שלהם יש בעיני את הסיכוי הטוב ביותר לעמוד במבחן הזמן", שפרסם בדצמבר 2012 המבקר של ה"לוס אנג'לס טיימס", קנת טוראן ניצב "שלטון החוק" במקום החמישי, ביחד עם הסרט הישראלי התיעודי "שומרי הסף".
באפריל 2014 זכה הסרט בפרס פיבודי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
סדרת קולנוע
סדרות קולנוע היו סדרות של פרקים או של סרטים קצרים במסגרת עלילתית אחת, ששודרו בבתי קולנוע במחצית הראשונה של המאה ה-20, טרם הפיכת מקלט הטלוויזיה למוצר ביתי נפוץ. כיום כבר אין מציגים בקולנוע סדרות, ואת מקומו תפסו מזמן מכשירי הטלוויזיה, וכיום גם המחשבים, הטלפונים החכמים ודומיהם.
שידור תכנים מוסרטים
מכשירי הטלוויזיה, שהטכנולוגיה שאפשרה את פעולתם היתה קיימת כבר בתחילת המאה ה-20, הפכו נפוצים בבתי מגורים רק במחצית השנייה של המאה ה-20, לאחר מלחמת העולם השנייה. לפיכך, במחצית הראשונה של המאה ה-20, היווה הקולנוע את אמצעי תקשורת ההמונים היחיד לשידור תוכן מוסרט, ולכן נהגו לשדר באולמות הקולנוע, מלבד סרטים, גם תכנים אחרים, בהם סדרות.
מאפיינים
במונחים בני ימינו, בשפה חופשית, ניתן להגדיר את סדרות הקולנוע כ״סדרות טלוויזיה ששודרו בקולנוע״. כמו בסדרות טלוויזיה בנות ימינו, גם בסדרות הקולנוע מקובל היה להציג פרק חדש מדי שבוע, והסדרה כולה היוותה רצף עלילתי אחד. להבדיל מסדרות סרטים, לא היה מדובר בסרט חדש באורך מלא ששודר מדי שבוע (עניין מורכב ויקר מדי אפילו בימינו), אלא בפרקים, לפעמים קצרים מאוד (גם רבע שעה), ששודרו מדי שבוע בבתי הקולנוע, בדומה לפרקי סדרת טלוויזיה כיום. ניתן לראות את סדרות הקולנוע גם כ״סדרות סרטים של סרטים קצרים״.
לרוב שודר פרק בסדרת קולנוע לפני או אחרי סרט קולנוע באורך מלא, והיה בכך יתרון כפול, שכן מצד אחד הסרט העיקרי היווה את ההצדקה ללכת לקולנוע למי שטרם הכיר את סדרת הקולנוע המשודרת, ומצד שני, הרצון לצפות בפרק הבא בסדרת קולנוע אליה נחשף הצופה, היווה סיבה מבחינתו להמשיך לפקוד את בתי הקולנוע בקביעות, אף מדי שבוע במשך מספר חודשים.
Katchi
Katchi (בעברית: קאצ'י) הוא סינגל של הצמד הצרפתי, אופנבך, בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר האמריקאי, ניק ווטרהאוס. הסינגל מהווה רמיקס לשיר המקורי של ווטרהאוס, שיצא ב-2016. הסינגל יצא, על ידי חברות התקליטים Ofenbach Music ווורנר מיוזיק גרופ, ב-25 באוגוסט 2017.
נכון לאוקטובר 2022, השיר הושמע למעלה מ-170 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-183 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2017
הבחירות הכלליות בהולנד, 2017 נערכו ב-15 במרץ 2017 ובמסגרתן נבחרו 150 חברי בית הנבחרים בפרלמנט של הולנד. מפלגת הימין-מרכז של ראש הממשלה היוצא מארק רוטה ירדה בכוחה בבחירות אלה, אך שמרה על המקום הראשון. למקום השני עלתה מפלגת הימין של חרט וילדרס.
רקע
מאז 2002 כל ממשלה בהולנד התפטרה לפני שסיימה את מלוא תקופת ארבע שנות הכהונה אליה נבחרה, וכך התקיימו חמש מערכות בחירות שונות בין השנים 2002–2012. מערכת הבחירות של 2017 הייתה מערכת הבחירות הראשונה מאז 2002 שנערכה בשל תום תקופת כהונת הממשלה ולא בשל התפטרות.
בבחירות 2012, שקדמו למערכת הבחירות הנוכחית, מפלגת העבודה (PvdA) ומפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (VVD) התחרו על מרב הקולות בפרלמנט ובסופן מארק רוטה מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה הקים ממשלת קואליציה עם מפלגת העבודה יריבתו, כאשר מפלגת המטרה הנוצרית-דמוקרטית (CDA) נשארה באופוזיציה, והמפלגה למען החירות (PVV) חזרה לאופוזיציה.
מארש הקולונל בוגי
מארש הקולונל בוגי (באנגלית: Colonel Bogey March) הוא מארש בריטי שהולחן בשנת 1914 על ידי לוטננט פ. ג'יי. ריקטס (1881–1945) בשם העט שלו קנט ג'יי. אלפורד. ריקטס היה מנצח להקת הצבא הבריטי ולימים הפך למנהל המוזיקה של חיל הנחתים המלכותי בפלימות'.
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2017
רקע
הבחירות ב-2017 נערכו בסמוך לתקרית דיפלומטית בין טורקיה והולנד, על רקע סירובה של הולנד לאפשר קמפיין טורקי בשטחה. בפרסומים בתקשורת נטען שהתנהלותו של מארק רוטה בתקרית סייעה למפלגתו בבחירות.
מארש הקולונל בוגי
היסטוריה
מכיוון שבאותו זמן לא עודדו אנשים בשירות צבאי לנהל חיים מקצועיים מחוץ לצבא, פרסם מנצח הלהקה של הצבא הבריטי פ. ג'יי. ריקטס את "קולונל בוגי" ואת חיבוריו האחרים בשם הבדוי קנט ג'יי. אלפורד. על פיו, המנגינה נוצרה בהשראת קצין צבאי בריטי "שהעדיף לשרוק במינור שלישוני יורד" במקום לצעוק "קדימה!" כששיחק גולף. ריקטס שימר את השריקה הזו באינטרול היורד שמתחיל כל שורה במנגינה.
השפעה ואזכורים
המארש היה רב מכר שנמכר במיליוני עותקים, והוקלט פעמים רבות. בתחילת מלחמת העולם השנייה, מארש הקולונל בוגי הפך לחלק מאורח החיים הבריטי כאשר המנגינה שולבה בשיר הפופולרי: "להיטלר יש רק ביצה אחת". המארש שימש גם כמנגינת צעדה עבור הגדודים העשירי וה-50 של חיל המשלוח הקנדי. כמו כן, המארש משמש כצעדה של גדוד הקלגרי המלכותי של הכוחות הקנדיים (RCAC).
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2017
תוצאות
שתי מפלגות הקואליציה הקודמת איבדו 37 מושבים, יותר ממחצית מכוחן. מפלגתו של רוטה איבדה כאמור 8 מושבים ואילו שותפתה הקודמת מהמרכז שמאל, מפלגת הלייבור נמחקה כמעט לחלוטין, כשירדה מ-38 מושבים ל-9 בלבד. מרבית המושבים האבודים של הלייבור עברו לשתי מפלגות שמאל מרכז אחרות - הדמוקרטים והירוקים, כך שבסך הכל התמונה הפוליטית בהולנד זזה מעט ימינה, חמישה מושבים נטו עברו משמאל לימין, ומפלגות הקצה גדלו מעט, הן בשמאל והן בימין.
מארש הקולונל בוגי
השפעה ואזכורים
משנת 1943 ועד קליטתו לצבא הסדיר בשנת 1978, המארש גם שימש כלחן לשיר של חיל הנשים של צבא ארצות הברית.
הבחירות הפרלמנטריות בהולנד 2017
תוצאות
ספציפית, מפלגות הימין (מפלגתו של וילדרס, המפלגה הקלויניסטית והפורום למען הדמוקרטיה) זכו בבחירות אלה ב-25 מושבים (במקום 18), מפלגות המרכז - ימין (מפלגתו של רוטה, הנוצרים דמוקרטים והאיחוד הנוצרי) ב-57 (במקום 59), המרכז - שמאל (דמוקרטים, ירוקים, לייבור, ומפלגה למען הפנסיונרים) ב-46 (במקום 56) והשמאל (סוציאליסטים, למען בעלי החיים ומפלגה טורקית) ב-22 (במקום 17).
מארש הקולונל בוגי
השפעה ואזכורים
בשנת 1951, במהלך כנס המחשוב הראשון שהתקיים באוסטרליה, "מארש הקולונל בוגי" היה המנגינה הראשונה שהשמיע מחשב על אדמת אוסטרליה. המנגינה הושמעה על ידי CSIRAC, מחשב שפותח על ידי ארגון המחקר והתעשייה של הקהייליה.
בסרט משנת 1961, "מלכודת ההורים", החניכות במחנה קיץ לבנות שורקות את מארש הקולונל בוגי בזמן שהן צועדות דרך המחנה. אזכור לסצנה מהסרט "הגשר על הנהר קוואי".
בפרסומות לבירה ומשקאות אלכוהוליים אחרים בגרמניה מנגנים את המארש ברקע באופן רצוף מאז שנות ה-70. עקב השימוש הרב, המוזיקה הפכה לזמריר קלאסי.
בין השנים 1970 ו-1984 שימש המארש כבסיס לקמפיינים פרסומיים של חברת Getty Oil Corporation.
בסרט "מועדון ארוחת הבוקר" משנת 1985, הדמויות הראשיות שורקות את המנגינה בספריית בית הספר בעת שהן בעונש ריתוק בשבת, כאשר המנהל ורנון (בגילומו של פול גליסון) נכנס לחדר. המארש נוגן גם בסרטים "מלכודת ההורים", "תקלה מופלאה" ו"שיגעון בחלל".
בבריטניה, המארש הקולונל בוגי הוא עדיין (נכון ל-2019) אחד השירים הנפוצים ביותר שמנגנים מכוניות גלידה.
בשנת 2019 שימש המארש הקולונל בוגי בסדרת הטלוויזיה "האיש במצודה הרמה", בפרק 8 של עונה 4.
בסרט "הגשר על הנהר קוואי" משנת 1957 מנוגן מארש הקולונל בוגי יחד עם מארש הנהר קוואי, שנכתב לסרט על ידי המלחין האנגלי מלקולם ארנולד. בגלל הסרט מארש הקולונל בוגי נקרא לעיתים בטעות מארש הנהר קוואי.
ס.ד. בורמן השתמש במארש במותחן הריגול ההינדי משנת 1967 "גנב תכשיטים".
דוד כהן (ראש ישיבה)
הרב דוד כהן (נולד בכ"ט באדר ה'תש"י, 18 במרץ 1950) הוא ראש ישיבת חברון בירושלים, ומראשי ישיבת מאור התורה בעיר. חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
הדיוויזיה ה-243 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-243 (בגרמנית: 243. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
דוד כהן (ראש ישיבה)
ביוגרפיה
נולד בירושלים, לרב יוסף כהן שהיה אב"ד בירושלים ודיין בבית הדין הרבני הגדול, ולאסתר, בתם של תנחום בן הרב צבי פסח פרנק ושושנה בת שלמה יצחק שטמפפר. למד בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון. לאחר נישואיו שהה ביישוב תפרח במשך כשנה.
בשנת תשל"ט החל לכהן כר"מ בישיבת עטרת ישראל. בשנת ה'תשמ"ח, בעצה אחת עם הרב שך, מונה כר"מ בישיבת חברון, יחד עם הרב שלמה כץ. בכך נוצר תקדים של מינוי ר"מים שאינם מבני המשפחה של ראשי הישיבה, לראשונה מאז ייסוד הישיבה. לאחר פטירת ראש הישיבה הרב אברהם פרבשטיין, בשנת תשנ"ז, התמנו השניים לעמוד בראשות הישיבה, יחד עם בנו של הרב פרבשטיין, הרב משה מרדכי פרבשטיין. אחת לשבוע הוא מוסר שיעור כללי בישיבת מאור התורה. בקיץ תשע"ד מונה לנשיא ישיבת תורת זאב בירושלים, לצד ראש הישיבה הרב ברוך סולובייצ'יק, עם מעברה לבית שמש הפסיק את תפקידו שם.
באב תשע"ב מונה לחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
חיים אישיים
נשוי לאסתר לבית פרבר ואב לשמונה. מתגורר בשכונת הבוכרים בירושלים. בנו, צבי פסח, הוא חתנו של הרב משה מרדכי חדש.
קרן קוולי (ארצות הברית)
קרן קוולי (ארצות הברית) (באנגלית: The Kavli Foundation) היא קרן נדבנות אמריקאית, שמטרתה "לקדם את המדע לטובת האנושות ולקידום הבנת הציבור ותמיכה במדענים ובעבודתם". הקרן נוסדה בדצמבר 2000 על ידי פרד קוולי, איש עסקים ונדבן נורווגי-אמריקאי והיא ממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה. הקרן הקימה מכוני מחקר באוניברסיטאות ברחבי העולם והעניקה מענקים להקמת שבע פרופסורות על שם קוולי; שתיים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ואחת בכל אחת מהאוניברסיטאות הבאות; אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה באירווין, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קורנל ובמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הקרן מעניקה את פרסי קוולי ובנוסף תומכת במדע באמצעות מספר תוכניות; קתדרות אקדמיות, סימפוזיונים ומגוון רחב של יוזמות אחרות.
פרס קוולי
החל משנת 2008, הקרן מעניקה את פרסי קוולי בתדירות דו-שנתית בשלושה תחומי מחקר; אסטרופיזיקה, ננוטכנולוגיה ומדעי המוח. הפרס מוענק בכל תחום והוא כולל תעודה, מדליה ופרס כספי של מיליון דולר. הפרסים מוענקים בשיתוף פעולה עם האקדמיה הנורווגית למדעים, משרד החינוך והמחקר הנורווגי ומשרד החוץ הנורווגי. זוכי הפרס ניבחרים על ידי שלוש ועדות ולאחר ביצוע הבחירה שלהם למקבלי הפרס, יש לאשר את המלצות ועדות הפרס הללו על ידי האקדמיה הנורווגית למדע.
Color of Your Life
Color of Your Life (בעברית: צבע חייך) הוא שירו של הזמר הפולני מיכל שפאק. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-11 במרץ 2016 דרך Sony Music Entertainment Poland כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה שלו, Byle być sobą). השיר נבחר על ידי TVP לייצג את פולין באירוויזיון 2016, שפאק סיים עם השיר במקום ה-8 בגמר מתוך 26 מדינות, כשלזכותו 229 נקודות.
השיר הגיע בשיא שלו למקום ה-34 במצעד השירים הפולני הרשמי.
שאדי ריאד
שאדי ריאד דנאנו (בערבית: شادي رياض دنانو, בתעתיק מדויק: שאדי ריאצ' דנאנו, בספרדית: Chadi Riad Dnanou; נולד ב-17 ביוני 2003 בפלמה דה מיורקה שבספרד) הוא כדורגלן מרוקאי-ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ברצלונה מלה ליגה.
קריירת מועדונים
ריאד גדל בפלמה דה מיורקה שבספרד להורים מרוקאים. הוא שיחק במחלקות הנוער של אתלטיקו ראפאל, מיורקה וסן פרנסיסקו. בחודש פברואר 2019 חתם על חוזה לשלוש שנים בברצלונה החל מחודש יולי. בשנת 2020 הושאל למשך שנה לסבאדל, ושיחק במחלקת הנוער של המועדון.
ב-16 בדצמבר 2020 ערך ריאד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סבאדל, בניצחון 2-0 על איביסה מהליגה הספרדית הרביעית במסגרת גביע המלך הספרדי לעונת. ב-11 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השנייה, בתיקו 1-1 נגד לוגו במסגרת המחזור ה-21 לעונת.
בקיץ 2022 החל ריאד לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים שלברצלונה, במסגרת פרימרה דיויסיון RFEF. ב-8 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-1 על אוססונה במסגרת המחזור ה-14 בלה ליגה לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית
ב-13 במרץ 2023 זומן ריאד לראשונה לסגל נבחרת מרוקו על-ידי המאמן וליד רגראגי, לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות ברזיל ופרו.
הוא נכלל בסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 לטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023.
Dollhouse (שיר)
Dollhouse (בעברית: בית בובות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, Dollhouse. השיר יצא לאור ב-9 בפברואר 2014, על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום.
ב-10 בפברואר 2014, יצא השיר בהוצאה עצמית, תוך שהיה זמין להורדה דיגיטלית.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז וקינטיקה & וואן לאב והופק על ידי קינטיקה & וואן. כמו כן, הופיע השיר בתוכנית הטלוויזיה "שקרניות קטנות". איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-10 בפברואר 2014. בתחילת הקליפ, ניתן לראות ילדה משחקת בבית בובות. בהמשך, ניתן לראות בתוכו את מרטינז, כשהיא לבושה כבובה תוך שהיא מתחילה לשיר את השיר.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-260 מיליון צפיות.
טאיפה (ממלכה מוסלמית)
ממלכות הטָאִיפָה (בספרדית: Reinos de taifas, מערבית طائفة) הוא השם שניתן בהיסטוריה של ספרד לממלכות מוסלמיות קטנות שנוצרו בעקבות התפוררות הישויות הפוליטיות הגדולות.
היסטוריה
תקופת הטאיפות הראשונה החלה בשנת 1031 עם התפרקות ח'ליפות קורדובה לעשרות ממלכות קטנות. הטאיפות היו נתונות במאבקי כוח בלתי פוסקים, שהביאו עד מהרה לחלוקת השטח בין חמש ממלכות עיקריות, שמרכזיהן היו בסרגוסה, בדחוס, טולדו, גרנדה וסביליה. המלחמות בין הטאיפות שיחקו לידיהן של הממלכות הנוצריות של חצי האי האיברי, שהפכו את חלקן לוסאליות והשיתו עליהן מיסים כבדים.
חולשתם המדינית של המוסלמים בספרד הגיעה לשיאה בכיבוש טולדו בשנת 1085 בידי אלפונסו השישי מלך קסטיליה ולאון. מאורע זה הביא לפלישתם של המוראביטון לספרד. אלה איחדו תחת שלטונם את כל החלק המוסלמי של חצי האי האיברי, ובכך הביאו לקיצה את תקופת הטאיפות הראשונה.
שקיעתו של שלטון המוראביטון באמצע המאה ה-12 הותירה חלל שלטוני, שהתמלא שוב בממלכות טאיפה. תקופת הטאיפות השנייה הסתיימה ב-1157, עם פלישת המוואחידון, שתפסו את מקומם של המוראביטון בצפון אפריקה. ממלכות הטאיפה חזרו לתקופה שלישית לאחר תבוסתם של המווחדון בקרב נבס דה טולוסה ב-1212. רוב ממלכות התקופה השלישית נכבשו עד מהרה בידי הנוצרים; הממלכה היחידה שנותרה על כנה לאורך זמן הייתה ממלכת גרנדה.
היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
היכל התהילה לאמריקאים הגדולים (באנגלית: Hall of Fame for Great Americans) הוא גלריית פסלים הממוקמת ברובע הברונקס שבניו יורק, ארצות הברית אשר הוקמה בשנת 1900 כחלק מאוניברסיטת ניו יורק. מטרת הגלריה היא להנציח אישים אמריקאים דגולים. זהו היכל התהילה הראשון בארצות הברית ומעצביו שאבו השראה ממבנים דומים שנבנו בגרמניה.
לאורך השנים היו כאלה שהיו מועמדים להיכנס להיכל התהילה אך לא נבחרו, ובהם: ג'פרסון דייוויס, ויליאם ג'יימס, פרדריק אדווין צ'רץ', ג'ון קלהון, לואיזה מיי אלקוט, צ'סטר ארתור, קונסטנס פנימור וולסון, הנרי בארנארד, פאול ורבורג ופיורלו לה גוארדיה.
סם רוברדס
סמואל פרידו "סם" רוברדס (באנגלית: Samuel Prideaux "Sam" Robards; נולד ב-16 בדצמבר 1961) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אינטליגנציה מלאכותית", "גברת פארקר והחוג המרושע", "אמריקן ביוטי" ובסדרות "אחת שיודעת" ו"הבית הלבן".
ביוגרפיה
רוברדס נולד בניו יורק, בנם של כוכבי הקולנוע האמריקאי-נוצרי, ג'ייסון רוברדס, זוכה 2 פרסי אוסקר ושל שחקנית הקולנוע האמריקאית-יהודייה לורן באקול. רוברדס בוגר שרה לורנס קולג' בניו יורק, למד דרמה ב"סטודיו הרברט ברגהוף" שבניו יורק ולימודי תיאטרון ב"מרכז יוג'ין אוניל לתיאטרון" שבקונטיקט.
קריירה
רוברדס החל את דרכו כשחקן בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בדרמה הקומית "סערה" בכיכובם של ג'ון קסאווטס וג'ינה רולנדס ובקומדיה "פנדנגו". ב-1988 השתתף בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית בבימויו של קלינט איסטווד "בירד".
ב-1989 שיחק בסרט המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה" בתחילת שנות ה-90 התפרסם רוברדס בזכות תפקידו בסיטקום שיצר כריס אליוט "תמצא חיים" ובזכות תפקיד גדול בדרמה של אלן רודולף "גברת פארקר והחוג המרושע", בה שיחק בתור העיתונאי הארולד רוס מייסד עיתון ה"הניו יורקר".
ב-1999 השתתף רוברדס בסרטו המפורסם של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד השכן ההומו של משפחת ברנהם.
בשנת 2001 זכה רוברדס לתפקיד גדול בהפקתו העתידנית המרשימה של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית", בה שיחק בתפקיד הנרי סווינטון המביא אל ביתו את הילד המלאכותי דייוויד (היילי ג'ואל אוסמנט).
ב-2002 הועמד רוברדס לפרס טוני על הופעתו במחזה "האיש שהיה לו את כל המזל".