cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרונגו פרדיסאוס
מאפיינים
הדרונגו הוא עוף דומה לעורב ומעט קרוב אליו, אך שייך למשפחה אחרת. נוצותיו כחולות כהות עם ציצה זקורה מעל כיפת הראש ונוצות זנב ארוכות המיועדות להרשים נקבות. ישנם כמה הבדלים בגוונים בין התת-מינים. אורך הדרונגו 35 סנטימטרים ואורך הזנב כ-30 סנטימטרים בממוצע.
הדרונגו הוא עוף ג'ונגלים ויערות אחרים, חלקם פתוחים יותר והוא יכול להימצא עד למורדות הרים בגובה 1,200 מטרים. הדרונגו מחפש ביער פירות, זרעים שונים, חרקים וחולייתנים קטנים. בדומה למיני דרונגו אחרים הוא בעל יכולת חיקוי של עופות אחרים ולעיתים הוא מנצל את היכולת כדי להשמיע קריאת אזהרה דמיונית מטורפים, בעוד הוא מנסה לתפוס מזון של עופות שנבהלים.
הדרונגו נפוץ בטבע ואיננו בסכנת הכחדה.
שירות היערות של ארצות הברית
שירות היערות של ארצות הברית (באנגלית: The United States Forest Service, בראשי תיבות: USFS) הוא סוכנות במחלקת החקלאות של ארצות הברית השוכנת בוושינגטון די. סי., המיועדת לנהל את 154 היערות הלאומיים ואת 20 הערבות הלאומיות, ששטחם הכולל מסתכם ב-781,000 קמ"ר. אגפים מרכזיים בסוכנות הם מערכת היערות הלאומיים, אגף היערנות הממלכתי ואגף היערנות הפרטי, וכן אגף המחקר והפיתוח.
בשטחים הלאומיים יש 122 אתרי סקי, 4,300 אתרי מחנאות, 277,000 אתרי מורשת, כ-233,682 ק"מ של שבילים (שבילי הליכה, אופניים, טרקטורונים, רכיבת סוסים, אופנועי שלג ועוד) ותשע מונומנטים לאומיים.
ב-1876 הקים הקונגרס האמריקאי משרד מיוחד במחלקה לחקלאות כדי לעמוד על טיב מצבם של היערות בארצות הברית. ב-1881 משרד זה התרחב והפך לחטיבה ליערנות (Division of Forestry). ב-1891 נחקק חוק המסדיר הפקעה של שטחי אדמה מרשות הציבור והגדרתם כ"שמורות יער" שמנוהלות תחת מחלקת הפנים של ארצות הברית. ב-1901 שונה שם החטיבה ללשכת היערנות (Bureau of Forestry). לפי חוק שנחקק ב-1905 עבר ניהול שמורות היערות ממשרד הקרקעות הכללי שבמחלקת הפנים של ארצות הברית ללשכת היערנות במחלקת החקלאות ששינתה את שמה לשירות היערות האמריקאי. מנהל לשכת היערנות, גיפורד פינצ'ו, מונה למנהל השירות.
לא כל היערות הלאומיים שתחת סמכותו של שירות היערות מיוערים בכל שטחם, למשל היער הלאומי טונגס באלסקה שבו יש שטחי קרחונים בעת גאות והיער הלאומי וסטץ'-קש ביוטה שבו אתרי סקי. השירות מסדיר בין היתר את שמירת ההגבלים באזורים שהוגדרו כשטחים שוממים בכוחו של חוק שנחקק בקונגרס, שהם אזורים בהם אסורים כריתת עצים, כרייה, הקמת כבישים ובניינים וחכירת שטח לצורכי חקלאות או רעייה של חיות משק.
לעולם בעקבות השמש
לעולם בעקבות השמש הוא פזמון שכתב אהוד מנור, הלחין ועיבד רוני וייס וביצעה הזמרת שרי. השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1979 והגיע למקום החמישי.
רקע
"לעולם בעקבות השמש" בוצע על ידי הזמרת שרי בפסטיבל הזמר והפזמון התשל"ט (1979) והגיע למקום החמישי. השיר המנצח בתחרות זו היה מיועד להשתתף בתחרות האירוויזיון שעתידה הייתה להתקיים בישראל. בתחרות זו ניצח השיר "הללויה" בביצוע גלי עטרי ולהקת "חלב ודבש".
השיר נכלל באלבומה של שרי "זה הרגע". השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-25, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה-30. כמו כן, השיר הגיע למקום 14 במצעד שירי אהוד מנור, ולמקום 94 ב״מצעד של המדינה״, שנערך בשנת 2009 (ה'תש"ע).
גרסאות כיסוי
ב-4 ביולי 2019 הוציא הזמר עומר אדם גרסה של השיר.
אינז בוורלי פרוסר
אינז בוורלי פרוסר (באנגלית Inez Beverly Prosser), מורה ומנהלת בית ספר, נחשבת לעיתים קרובות לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שקיבלה דוקטורט בפסיכולוגיה. לאחר שגדלה בטקסס, פרוסר למדה בקולג' פראירי וויו נורמל, באוניברסיטת קולורדו ובאוניברסיטת סינסינטי. היא נהרגה בתאונת דרכים זמן קצר לאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה.
היכל התהילה הלאומי לנשים
היכל התהילה הלאומי לנשים (באנגלית: National Women's Hall of Fame) הוא מוסד חינוכי אמריקאי ללא כוונת רווח שהוקם ב־1969 בסנקה פולס שבמדינת ניו יורק, המקום בו התכנסה הוועידה הראשונה לזכויות האישה ביולי 1848. מטרתו להנציח את נשות ארצות הברית שתרמו למדינה.
אינז בוורלי פרוסר
חיים מוקדמים
למרות טענות קודמות שהועלו לפיהן פרוסר נולדה לסמואל אנדרו ולואולה המילטון בוורלי ביואקום, טקסס ב-30 בדצמבר 1897, גם מיקום וגם שנת לידתה של אינז אינם ברורים לחלוטין. רוב המקורות שפורסמו אמנם מציינים את שנת הלידה של פרוסר כשנת 1897, אבל לפי התמליל שלה באוניברסיטת קולורדו שנת לידתה היא 1894; בקשתה למלגת מועצת החינוך הכללית, שנכתבה על ידי פרוסר בעצמה, מונה את שנת הלידה כ-1896; ותעודת הפטירה שלה מציינת את שנת לידתה כשנת 1895. אנשי מקצוע קיבלו את 1895 כתאריך הסביר ביותר. כשזה מגיע למקום הלידה, זיכרונות משפחתיים מצביעים על כך שאינז נולדה בסן מרקוס, טקסס, עיירה קטנה בין אוסטין לסן אנטוניו. האמונה היא שהמשפחה לא עברה ליואקום לפני שנת 1900. אמה הייתה עקרת בית ואביה היה מלצר. פרוסר הייתה הבת הבכורה והשנייה מבין אחד עשר ילדים. במהלך נעוריה, היו הזדמנויות חינוכיות מעטות עבור אפרו-אמריקאים, ומשפחתה עברה פעמים רבות לחפש את החינוך הטוב ביותר שיכלו למצוא עבור ילדיהם. עובדה זו מסבירה בצורה הטובה ביותר את המעבר ליואקום בשנת 1900, שכן בשנה זו אינז ואחיה הגדול ליאון היו אמורים להתחיל את לימודיהם. בשנת 1907, פרוסר ומשפחתה עזבו את יואקום לקורפוס כריסטי, טקסס, אך אינז ואחיה ליאון נשארו שם רק כשנה מכיוון שלקורפוס כריסטי לא היה תיכון שחור. גם אינז וגם אחיה חזרו ליואקום, נשארו אצל קרוב משפחה עד שסיימו את בית הספר הצבעוני יואקום - שם פרוסר הייתה וולדיקטורית - ב-1910. פרוסר כמעט ולא קיבלה את תמיכת משפחתה כדי ללכת לקולג'. הוריה של פרוסר הרגישו כאילו הם יכולים לשלוח רק אחד מילדיהם לקולג', והם תכננו לשלוח את ליאון. אבל כשפרוסר הביעה עניין רב בחינוך וליאון לא, הצליחה פרוסר להירשם לקולג'. כדי לתרום למשק הבית, פתחה פרוסר קרן מכללה לתמיכה בחינוך של אחיה הצעירים. מתוך אחד-עשר הילדים, כולם סיימו את בית הספר התיכון ושישה המשיכו לקבל תארים אקדמיים. פרוסר קיבלה תואר בהכשרת מורים מקולג' פראירי וויו נורמל (כיום אוניברסיטת פראירי וויו איי&אם), שם היא גם הייתה וולדיקטורית.
היכל התהילה הלאומי לנשים
נכון למרץ 2020, בהיכל חברות 276 נשים.
היסטוריה
לפי רישומי ההיכל, המחשבה על הקמתו החלה ב־1968, עת ג'ון רוזנקרנס, נשיא אייזנהאואר קולג' הצעיר בסנקה פולס, ביקר בהיכל התהילה לאמריקאים הגדולים באוניברסיטת ניו יורק. הוא הופתע מהופעתן של 9 נשים בלבד בין 110 חברי ההיכל, וסיפר על כך למזכירתו, שירלי הארטלי. עם הקמת המוזיאון, שנועד להוות חלופה להיכל התהילה הניו־יורקי, הייתה הארטלי לנשיאתו הראשונה. בינואר 1969 נערך הכינוס הראשון של הארגון נערך, ובו הוצגה לראשונה מטרתו: נבחר ועד שבו ישבו חברי כבוד לבחירת חברי היכל התהילה, ואייזנהאואר קולג' הסכים שבו ישכון ההיכל עד בחירת מבנה קבוע. ב־23 באוגוסט 1973, כשהוא עדיין שוכן בקולג' הקטן בסנקה פולס, נבחרו 20 חברות ההיכל הראשונות: ג'יין אדמס, מריאן אנדרסון, סוזן ב. אנתוני, קלרה ברטון, מרי מק'לאוד בת'ון, אליזבת בלקוול, פרל בק, רייצ'ל קרסון, מארי קאסאט, אמילי דיקנסון, אמיליה ארהארט, אליס המילטון , הלן הייז, הלן קלר, אלינור רוזוולט, פלורנס סאבין, מרגרט צ'ייס סמית, אליזבת קיידי סטנטון, הלן טאוסיג והארייט טאבמן.
אינז בוורלי פרוסר
חיים מוקדמים
היא חזרה ליואקום ולימדה תקופה קצרה בבתי הספר המופרדים שלהם. לאחר מכן, פרוסר הפכה לעוזרת מנהל בבית הספר לתעשייה קלייטון במנור, טקסס, לפני שקיבלה תפקיד יותר ארוך טווח בבית הספר התיכון אנדרסון. לאורך כל תקופתה באנדרסון, היא לימדה אנגלית ואימנה בתחרויות האיות של הליגה הבין-שכלית, ארגון שנתן חסות לאירועים לתלמידי תיכון שחורים בתחרויות אתלטיות ואקדמיות ברחבי המדינה.
היכל התהילה הלאומי לנשים
היסטוריה
ב־1977 עבר ההיכל למבנה משלו, התיאטרון הישן של סנקה פולס, ושנתיים לאחר מכן, ב־1979, רכש את מבנה הבנק ההיסטורי של סנקה פולס, ושיכן שם את תערוכת הקבע שלו ואת משרדיו. מבנה הבנק שוכן בקרבת הפארק ההיסטורי הלאומי של זכויות האישה, שבו נערכה ועידת סנקה פולס ביולי 1848.
אינז בוורלי פרוסר
חיים מוקדמים
בתקופה זו פרוסר פגשה ונישאה לאלן רופוס פרוסר, שעבד כמפעיל מעליות בחנות כלבו באוסטין, והשניים נישאו ב-1916. בזמן שעבדה באנדרסון ב-1921, פרוסר החלה גם לעבוד לקראת התואר הראשון שלה במכללת סמואל יוסטון. היא סיימה את התואר הראשון שלה באמנויות בשנת 1926, התמחתה באנגלית ופסיכולוגיה וסיימה את לימודיה בהצטיינות. פרוסר קיבלה מספר פרסים ואימצה את ההזדמנות להמשיך את לימודיה. היא המשיכה וסיימה תואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת קולורדו. פרוסר החלה בעבודה זו בקיץ של 1924, ולקחה ארבעה קורסים לתואר ראשון (שניים באנגלית, אחד בפסיכולוגיה אבנורמלית ושיעור חינוך גופני) כדי לפצות על מה שחסר לה בקולג' סמואל יוסטון שבקלורדו. בקולורדו, פרוסר למדה מספר קורסים שהיו רלוונטיים במיוחד לתזה שלה שעסקה במבחנים נפשיים, מבחנים ומדידות ושיטות מחקר. התזה שלה, "המהימנות ההשוואתית של מבחני אובייקטיביים בדקדוק האנגלי", בחנה ארבעה סוגים של מבחני דקדוק באנגלית (באמצעות הסטנדרטים המוצעים על ידי איגוד החינוך הלאומי ). ארבעת סוגי המבחנים שלה כללו שאלות אמת-שקר, בחירה מרובה, השלמה והתאמה. כל המבחנים כיסו את אותם תחומי נושא ורמות קושי, כמו גם מספר דומה של שאלות עובדתיות והנמקה. התזה שלא פורסמה לא שינתה את מהלך הערכת הדקדוק, אבל היא הניעה את פרוסר להמשיך את השכלתה ונראה שהציתה את תחומי העניין שלה בפסיכולוגיה.
עם קבלת התואר השני שלה, ב-1927 פרוסר עזבה את בית הספר התיכון אנדרסון כדי לקבל תפקיד כחברת סגל במכללת טילוטסון, קולג' שחור באוסטין. טילוטסון עסק בחינוך משותף, אבל ב-1926, שנה לפני שפרוסר הגיעה, זה הפך לקולג' לנשים. בטילוטסון, היא לא רק הפגינה את כישורי ההוראה והמנהיגות שלה, אלא התמסרה באמת להתפתחות החינוכית והפסיכולוגית של תלמידים שחורים. בטילוטסון ניתנה לה ההזדמנות לארגן סדרה של הרצאות מ-1929 עד 1930, שאף כללה הרצאה של ג'ורג' וושינגטון קארבר. בסך הכל, פרוסר הייתה במכללת טילוטסון מ-1921 עד 1930, כיהנה כדקאן, רשמת ופרופסור לחינוך. מלבד הנשיא, פרוסר הייתה השנייה מבחינת הסמכות המנהלית בטילוטסון. השפעותיה התפשטו הרבה מעבר לכותלי הכיתה או למשרדי המנהלה. פרוסר הועברה בסופו של דבר לתפקיד הוראה וניהול כפול אחר במכללת טוגאלו בטוגאלו, מיסיסיפי. אפילו כדיקן ורשמת מכללת טוגאלו, פרוסר קיבלה את התפקיד כמנהלת בית הספר התיכון טוגאלו. הקריירה שלה קיבלה תפנית חשובה כשהגישה בקשה וקיבלה סיוע מהמועצה לחינוך כללי (הוקמה על ידי ג'ון ד. רוקפלר ב-1902). בפנייתה ציינה, "אני מעוניינת בסוג זה של מחקר שיוביל להוראה טובה יותר בבתי ספר יסודיים ובתיכונים". היא קיבלה 1,000 דולר כדי להגיש בקשה לשנה נוספת של לימודים לתואר שני. פרוסר בילתה את שנת הלימודים האקדמית של 1931–1932 באוניברסיטת סינסינטי במגורים. לבסוף ב-1933, היא הפכה לאחת הנשים השחורות הראשונות שזכו לתואר דוקטור בפסיכולוגיה, וסיימה את לימודיה באוניברסיטת סינסינטי.
היכל התהילה הלאומי לנשים
פעילות
בין פעילויות המכון:
אינז בוורלי פרוסר
חיים מוקדמים
פרוסר חזרה למכללת טוגלו לשנת הלימודים 1932–1933 בעודה עדיין עבדת על עבודת הדוקטורט שלה כדי לעבוד כחברת סגל. עבודת הגמר שלה אושרה ביוני 1933. הדיקן לואיס אוגוסטוס פצ'שטיין, שהיה ראש תוכנית הדוקטור לפילוסופיה של פרוסר באוניברסיטת סינסינטי, כתב לוויליאם הולמס, נשיא מכללת טוגאלו, ואמר, "גברת פרוסר התקבלה לתואר דוקטור לפילוסופיה בחינוך. שבוע שעבר . . . גברת פרוסר התפתחה לסטודנטית מהשורה הראשונה לתואר שני, הוגת דעות נלהבת וחדורה, ולפי דעתנו תהיה מנהיגה מצוינת בעבודה החינוכית עם תלמידי המכללה הכושים. אני שמח להעניק לה את ציון השבח המיוחד שלי, כי זו אף פעם לא משימה קלה עבור חבר בגזע שלה להמשיך בהצלחה את המסלול המפרך להשתתפות בהשגת תואר הדוקטור. את זה היא השיגה בכבוד ובקרדיט."
עבודת גמר ועבודות נוספות
פרוסר הגיעה לאוניברסיטת סינסינטי כמועמדת לתואר דוקטור בפסיכולוגיה חינוכית ב-1931. היא הגיעה בתקופה שבה הייתה תוכנית מחקר ש"התמקדה באפרו-אמריקאים בסביבות בתי ספר שונות". ההסכמה הכללית במחלקה בתקופה זו הייתה ש"בתי ספר שחורים לגמרי עם מורים שחורים יכולים לספק בצורה הטובה ביותר את הכישורים הדרושים לתלמידים שחורים כדי לשרוד בחברה שבה רובם ניצבו בפני הזדמנויות מוגבלות... בתי ספר מופרדים, על ידי בידוד תלמידים שחורים מהתעללות לבנים, היו חיוניים לגיבוש הזהות השחורה ויכולו להפוך למרכזים קהילתיים מאחדים". עבודת הגמר של פרוסר, ההתפתחות הלא-אקדמית של ילדים כושים בבתי ספר מעורבים ומופרדים, הפכה לטקסט חשוב לנושאים הקשורים לחינוך, רפורמה, התפתחות חברתית, זהות גזעית ונושאים בולטים אחרים הקשורים להפרדה. זה היה "מחקר נלווה" לתזה של מרי קראולי משנת 1931, "השוואה של ההישגים האקדמיים של כושי סינסינטי בבתי ספר מופרדים ומעורבים" כאשר פרוסר החלה לאסוף נתונים למחקר שלה בנובמבר 1931, קראולי הצליחה לסייע לפרוסר בלהביא את אותם מוסדות לשתף פעולה במחקר שלה. התעניינותה של פרוסר בנושא "צמחה מתוך רצון לקבוע באופן אובייקטיבי, עד כמה שניתן, את מידת האמת באמירה החוזרת על עצמה לעיתים קרובות, לפיה הילד הכושי מפתח תכונות אופי מעולות, יותר כבוד עצמי גזעני ויותר אלמנטים נלווים של יחינוך משביע רצון כאשר הוא מוצב תחת ניהולם של מורים כושים במהלך שנותיו המעצבות". היא לקחה את המחקר של קראולי צעד קדימה על ידי התחשבות בנתונים הדמוגרפיים של ציבור התלמידים בבתי הספר. המטרה הייתה:
(1) למדוד תחומי עניין מקצועיים, תחומי פנאי, השתתפות חברתית, נטיות רגשיות או נוירוטיות, ריחוק חברתי, שליטה-כניעה, אמירה מוגזמת, מופנמות-מוחצנות והתאמת אישיות כללית..., (2) כדי לברר את ההבדל, אם בכלל, הקיים בתכונות אלה, וכן (3) כדי לקבוע אם אחת מהאסכולות הללו מטפחת טוב יותר צמיחה באישיות במידה שניתן לקבוע אותה על ידי הטכניקות הזמינות.
בניגוד לקראולי, פרוסר חקרה משתנים שלדעתה הם אינדיקטורים אישיותיים. פרוסר האמינה שבית ספר מעורב גרם לנזק בלתי הפיך לבריאות הנפשית של ילדים שחורים וזה היה הסיכון האמיתי מאחורי סוג זה של סביבה. פרוסר ביקשה לבחון את ההבדל באישיות ובבריאות הנפשית בין תלמידים שחורים ב"בתי ספר מעורבים ובבתי ספר מופרדים". עבודת הדוקטורט שלה ביקשה לענות על שבע שאלות עיקריות. פרוסר מדדה את השאלות הבאות על ידי מתן סקרים לתלמידים על אישיות ותכונות אופי; השאלה הראשונה הייתה מה הרקע החברתי והתרבותי של הילדים בשתי הקבוצות? שנית, מהם תחומי העניין התעסוקתיים ופעילותיים של שתי הקבוצות? שלישית, באיזו מידה ילדים שחורים משתתפים בפעילויות לאחר בית הספר? רביעית, אילו עמדות גזעיות מפגינה כל קבוצה? חמישית, מהן התגובות הרגשיות של שתי הקבוצות כלפי אפליה? שישית, מהי השפעת סוג בית הספר על אישיות הילדים? לבסוף, באיזו מידה מטפחים תוקפנות וכניעה בשתי הקבוצות (1933)?
בעבודת הדוקטורט שלה, פרוסר טוענת שלעוולות גזעיות ולתחושות בידוד יש השפעות מזיקות על נפשם של ילדים שחורים. ההשפעות פוגעות אף יותר ברמת החיים שכן היא חלה על מצב סוציו-אקונומי. בהתחשב בכך שגודל המדגם שלה היה קטן (64 תלמידים), פרוסר נמנעה מלהציע הצעות מוחלטות. היא טענה שהבחירה בביתי הספר צריכה להתבסס על אישיותו של התלמיד, שכן חלקם מצליחים היטב בבתי ספר משולבים בעוד שאחרים נהנים מבתי ספר מופרדים. היא האמינה שרוב התלמידים השחורים מקבלים תוכנית לימודים מאוזנת יותר, חיבה, תמיכה ועקביות משפחתית-בית ספרית בבתי ספר מופרדים. היא גם ציינה שבתי ספר מופרדים לא רק סיפקו הזדמנויות עבודה, אלא גם "סביבה מטפחת יותר" למורים שחורים וגם לתלמידים. עבודתה הייתה חיונית בהוכחת התועלת בעיקר של בתי ספר שחורים כמו גם של אוניברסיטאות וקולג'ים שחורים בהיסטוריה (אייץ' בי סי יו) לנפש השחורה. בשנת 2010 פרסמה האנציקלופדיה הבינלאומית לחינוך מאמר המדגיש את שלל ההטבות החיוביות שמקבלים תלמידים שחורים במוסדות מופרדים אלה. המבחנים של פרוסר הגיעו למסקנה שילדים שחורים שהלכו לבתי ספר מעורבים היו מבודדים יותר, הרגישו הרבה יותר נחותים בבית הספר והתקשו להסתגל חברתית, הן עם מורים, תלמידים אחרים והן עם המשפחה. הם תמכו במוסדות אלה כ"מרחבים בטוחים" עבור סטודנטים שחורים כדי לחזק את תחושת העצמי שלהם בקרב הדחיקה לשוליים העומדת בפניהם.
המשמעות של המחקר של פרוסר הייתה שהיא הגיעה למסקנה שגזע וגזענות ממלאים תפקיד בפיתוח האישיות של האדם. למרות שפרוסר תכננה לכלול מגוון של מבחנים ומלאי כדי להעריך את האישיות, גודל המדגם של המחקר שלה היה קטן, עם רק 32 זוגות של תלמידים תואמים. זה הוביל לכמה מסקנות שכנראה נובעות מטעות דגימה שבה הודתה פרוסר, והאמינה שההבדלים היו מינימליים אך הצדיקה אותם בכל זאת.
בשנים 1933 ו-1934, פרוסר גם הפיקה שבעה מאמרים בכתב העת החינוכי של מיסיסיפי, העיתון הרשמי של איגוד המורים במיסיסיפי בבתי ספר צבעוניים, שכותרתו "מגזין חודשי למורים בבתי ספר צבעוניים". במאמרים אלה, פרוסר התמקדה בנושאים כמו ספרות אנגלית, קומפוזיציה, דקדוק ונושאים כלליים שיעזרו לשפר את הוראת האנגלית בבתי ספר צבעוניים.
מורשת
בתי ספר עם הפרדה גזעית היו נושא די שנוי במחלוקת בזמן עבודת הדוקטורט של פרוסר. פסק דין פלסי נגד פרגוסון "דוקטרינה נפרדת אך שווה" הייתה הנימוק להפרדה ב-17 מדינות, רובן בדרום ובמחוז קולומביה. בתי ספר מופרדים היו ניכרים גם בצפון, כפי שהיה בסינסינטי, כי הורים שחורים רבים רצו שילדיהם ילמדו ממורים שחורים ויתקשרו עם ילדים שחורים אחרים. פרוסר הבינה שבתי ספר מופרדים מספקים לילדים שחורים סביבה נוחה יותר שבה הם לא יצטרכו לדאוג מהתעללות ואפליה מצד עמיתים לבנים. פרוסר הייתה מודעת מאוד לוויכוחים השנויים במחלוקת על בתי ספר מופרדים וזיהתה בעבודת הדוקטורט שלה שהפרדה מחייבת ומרצון הם שני דברים מאוד נפרדים. פרוסר הצהירה, "המילה 'מופרד' טומנת בחובה קונוטציות שהכושים לומדו להתרעם עליהן. עובדה זו מסבירה חלק ניכר מהתחושה המופגנת נגד בית הספר המופרד. מערכות בתי ספר מסוימות בצפון פתחו בתי ספר מיוחדים לכיתות מיוחדות, שהורגלו כבר זמן רב בחינוך המותאם לצורכים האישיים והקבוצתיים. כאן נראה לנכון לעשות הבחנה בין הפרדה מחייבת לבין הפרדה מרצון. כפי שמובן בדרך כלל, להפרדה מחייבת מטרתה המפורשת בידוד של מרכיב לא רצוי באוכלוסייה; להפך, לבתי ספר מיוחדים המבוססים על הפרדה מרצון יש מטרה מבוטאת להתאים את החינוך לצורכי הקבוצה הנבדקת."
פרוסר הייתה אחת מדמויות המפתח בוויכוח כיצד לחנך בצורה הטובה ביותר תלמידים שחורים. טיעונים שהועלו בעבודת הדוקטורט שלה שומשו בשנות ה-20 וה-30 בוויכוח על הפרדה בבית הספר. עבודת הדוקטורט שלה "בחנה הבדלי אישיות של ילדים שחורים הלומדים בבתי ספר מופרדים או משולבים מרצונם, והגיעה למסקנה שילדים שחורים זכו לשירות טוב יותר בבתי ספר מופרדים" כפסיכולוגית שחורה, קולה של פרוסר היה מכריע בתקופתה ועכשיו בגלל שהקולות וההיסטוריה של הפסיכולוגיה השחורה והפסיכולוגים השחורים נעדרו מהנרטיבים של הפסיכולוגיה המרכזית האמריקאית. למרות שמחקר עבודתה עדיין לא פורסם, עבודתה שנוכסה על ידי חוקרים אחרים שימשה בוויכוחים לקראת פסק דין בראון נגד מועצת החינוך של ארצות הברית משנת 1954, הטוען כי בתי ספר מופרדים אינם שווים מטבעם, ובכך מחייב שילוב בבתי הספר הציבוריים של האומות. עבודותיה על החינוך ופיתוח הזהות של תלמידים שחורים לא הושפעו רק מניסיונה ההוראה והניהולי, אלא גם מחוויותיה היחידות בבית ספר "צבעוני" בטקסס.
פרוסר הציגה טיעון רב עוצמה בנוגע להשפעות אי השוויון הגזעי על הבריאות הנפשית של ילדים אפרו-אמריקאים. בעבודת הדוקטורט שלה, היא דנה באפיקי חינוך אופציונליים, ובדקה נימוקים למתן הזדמנות לילדים להתחנך בהתאם ליכולתם, ולא לפי מצבם הסוציו-אקונומי. היא ציינה דוגמאות ללחץ פסיכולוגי בקרב תלמידים שנגרמו כתוצאה מאי-התאמות גזעיות ובידוד גזעי. פרוסר הביעה את תמיכתה בבתי ספר מופרדים ובסיבות שהם הועילו לתלמידים ולצוות, ויחד עם זאת סיפקה סיבות שבגינן הפרדה זו מזיקה לכל התלמידים והפרטים המעורבים. רבים לא תמכו בבתי ספר מופרדים בשל העובדה שמוסדות חינוך היו מיקרוקוסמוסים של החברה הגזענית שהתקיימה מחוץ לכותלי בית הספר. למרות שהנושא היה שנוי במחלוקת רבה, איגוד המחנכים האפרו-אמריקאים הפגין תמיכה מתמשכת בבתי ספר מופרדים בעשורים הבאים. כמו פרוסר, הם מסכימים שאם משאבים מוקצים כראוי, היתרונות של בתי ספר מופרדים הם עצומים לנפש הילד השחור. במהלך הוויכוחים על ההפרדה בבתי ספר בשנות העשרים של המאה ה-20, צוטטו רבים מטיעוניה. היא הייתה קול ביקורתי עבור הקהילה האפרו-אמריקאית בתקופה שבה נשים אקדמיות היו נדירות. ניתן להרגיש את תרומתה של פרוסר לשיפור החינוך לכל התלמידים במדיניות רבות שעדיין נמצאות בשימוש ברחבי קהילת ההוראה כיום.
חייה של פרוסר המשיכו גם דרך החינוך שהעניקה לאחיה הקטנים. פרוסר הודתה שהיא תשלם עבור ההשכלה הגבוהה של אחיה, מה שאיפשר לחמישה מהם לזכות בתארים אקדמיים בעזרתה של פרוסר. פרוסר הדריכה את אחיה בכך שנתנה להם כסף, ספרים והכווינה אותם באילו קורסים עליהם לשקול לקחת. פרוסר תוארה כמי שרוצה בטובת אחיה, ועל כך שהיא תומכת אך לא שולטת.
מוות
פרוסר בילתה את שנת 1934 בשיפור הכשרת המורים שעבדו בבתי הספר השחורים של מיסיסיפי; פרוסר תכננה תוכנית קיץ למורים במכללת ג'קסון, ולעיתים קרובות הייתה מנחה סדנאות בתוכניות למורים.
לאחר שסיימה את תוכנית בית הספר לקיץ של ג'קסון, ב-28 באוגוסט, פרוסר, בעלה ואחותה קתרין בוורלי חזרו למיסיסיפי לאחר שביקרו משפחה בטקסס. במהלך החזרה הם היו מעורבים בהתנגשות חזיתית ליד שרוויפורט, לואיזיאנה. אחיו של פרוסר, רופוס, היה הנהג במכונית, וכל שלושת האנשים נפצעו. בתאונה זו, פרוסר נפלטה דרך השמשה הקדמית ומתוך שלושת הנוסעים היא נפצעה באורח קשה ביותר.
לאחר התאונה, הועברה פרוסר לסניטריום תלת-מדינתי בשברופורט שם מתה ב-5 בספטמבר 1934. פרוסר הובאה לסן אנטוניו, טקסס, שם התגוררו הוריה, לטקס קבורה ולוויה ב-8 בספטמבר 1934. נערך גם טקס אזכרה לכבודה של פרוסר במכללת טוגאלו ב-14 באוקטובר 1934. המצבה של פרוסר שוכנת בפארק הזיכרון הדרומי בסן אנטוניו, עליה כתוב, "כמה תקוות קבורות כאן".
אלוב & בני
אלוב & בני הם צמד מוזיקלי שוודי מהעיר ארברו, המורכב ממתיאס "אלוב" אלובסון (נולד ב-1989) ואוסקר "בני" קילניוס (נולד ב-1990). הוא הוקם בשנת 2008, וב-2022 הפך לאחד האמנים המושמעים ביותר בשוודיה בספוטיפיי. שירם, "Bubbel på balkongen", יחד עם הזמרת סופי סבנסון, הפך ללהיט קיץ, והגיע למקום השני במצעדי הסינגלים בשוודיה ובנורווגיה. הוא אף צבר כ-24 מיליון השמעות בספוטיפיי וכמיליון צפיות ביוטיוב. "Cheva på fredag" הפך לשיר הארבעה-עשר המושמע ביותר בשוודיה בשירותי הסטרימינג השונים.
דניס מורטימר
דניס מורטימר (באנגלית: Dennis Mortimer; נולד ב-5 באפריל 1952 בליברפול שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי. בתור קפטן הוביל את אסטון וילה לזכייה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1981/82.
אלוב & בני
בשנת 2023 השתתף הצמד במלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 2023, עם השיר "Raggen går", שנכתב על ידו, לצד יוהאן ורנר, כריסטיאן ויישאג וטים לארסון. הוא הופיע עמו במקצה הראשון של התחרות, והעפיל לשלב חצי הגמר, שהתקיים ב-4 במרץ. ידו לא הייתה על העליונה, והוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר.
דניס מורטימר
ביוגרפיה
מורטימר רשם הופעות במדי נבחרת אנגליה עד גיל 23 ונבחרת המשנה האנגלית (אנגליה B). מאוחר יותר מורטימר עבד בתחום הנוער כדי להכשיר שחקנים ומאמנים צעירים במידלנדס. בנוסף לכך, גם בתחום כדורגל הנשים הוא עוסק ומכהן בתפקיד דירקטור בחטיבת הנשים של וולברהמפטון וונדררס.
יהודה המתעורר
יהודה המתעורר הוא פסל מאת אברהם מלניקוב. הפסל ניצב בפארק הלאומי ברמת גן.
שמו של הפסל מהווה חידוש איקונוגרפי-ציוני של דמות "יהודה השבויה", המופיעה על מטבעות הנצחה שטבעו הרומאים לאחר ניצחונם על היהודים במרד הגדול. מוטיב זה דומה למוטיב המופיע על גבי אריח קרמיקה מזוגג שהוכן בסדנאות בית הספר "בצלאל" עבור "בית ביאליק" בתל אביב-יפו במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20.
בשונה מהייצוג על גבי אריח הקרמיקה, בחר מלניקוב להמיר את הייצוג הנשי של האומה ("בת ציון") בדמות גברית. הדמות מתוארת ככורעת, כשאחת מידיה מתוחה מאחורי הראש. עיצוב הדמות הוא מונומנטלי המתבטא בהדגש השרירים ועיצוב תווי הפנים בצורה מעט סכמאטית, בהשפעת הפיסול של המזרח הקרוב.
פיקוד גרינלנד
פיקוד גרינלנד (בדנית: Grønlands Kommando; בראשי תיבות: GLK) היה פיקוד של כוחות ההגנה הדניים אשר היה אחראי על אכיפת הריבונות הדנית בתחומי גרינלנד.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה הקים הצבא הדני בנוק את "המפקדה הימית של גרינלנד". ב-1 באוגוסט 1951 שונה שם הכוח ל"פיקוד גרינלנד" ומפקדתו עברה מנוק לכנגילינגואיט. פרט לאכיפת הריבונות הדנית בתחומי האי, במסגרת מספר אמנות בינלאומיות הפיקוד היה מחויב לפקח על כל פעולות החילוץ וההצלה בתחומי גרינלנד. ב-31 באוקטובר 2012 אוחד הפיקוד יחד עם פיקוד איי פארו ליצירת הפיקוד הארקטי.
לוטק סיריוס
לוטק סיריוס (בגרמנית: Lotec Sirius) היא מכונית-על, בתצורת מכונית ספורט, מתוצרת יצרן מכוניות הספורט הגרמני Lotec אשר יוצרה בין השנים 2004 – 2009 בגרמניה.
Nipon Paint
Nippon Paint (ביפנית: 日本ペイントホールディングス株式会社) היא חברה יפנית העוסקת בייצור צבעים ומוצרים נלווים. היה נחשבת לחברה הרביעית בעולם בתחומה.
החברה הוקמה בשנת 1881 על יד ג'וחירו מוטגי. החל משנת 1927 היא ידוע בשם הנוכחי.
בשנת 1955 וו צ'ינג ליאנג קיבל זיכיון להפצה מוצרי החברה בסינגפור, ובשנת 2018 בנו התמנה ליושב ראש החברה.
בשנת 2017 החברה השלימה רכישת חברה עצמאית בארצות הברית ומאז היא פעילה במדינה תוך שימוש ב-130 חנוניות ו-80 מפיצים של החברה שנרכשה. בנוסף לכך Nippon Paint בעלת פעילות נרחבת ברחהי אסיה, אירופה ואמריקה הדרומית.
קונסטנטי רוקיצקי
קוֹנְסְטָנְטִי רוֹקִיצְקִי (בפולנית: Konstanty Rokicki; 16 ביוני 1899, ורשה, פולין הקונגרסאית – 18 ביולי 1958, לוצרן, שווייץ) היה דיפלומט פולני, סגן הקונסול הדיפלומטי של פולין בריגה ובברן אשר הציל יהודים בשואה. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה
נולד בוורשה ליוזף (Józef) רוקיצקי ולקונסטנציה (Konstancja) לבית פאבווקיווץ' (Pawełkiewicz). במלחמה הפולנית-סובייטית היה לוטננט בחיל הפרשים. ב-17 באוגוסט 1936 נישא רוקיצקי למאריה לבית גולדמן. בתם של בני הזוג, שנולדה ב-1938, עבדה בבגרותה עבור האומות המאוחדות בז'נבה.
בשנת 1931 הצטרף לשירות הקונסולרי של משרד החוץ הפולני. בשנים 1932–1933 עבד בקונסוליה הפולנית במינסק, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית; לאחר מכן, בין 1934 ו-1936 היה סגן הקונסול בריגה; ובשנים 1936–1938 עבד בצירות הפולנית בקהיר. ב-1939 עבר לברן והיה סגן הקונסול. בין השנים 1941–1943 השתמש רוקיצקי במעמדו הדיפלומטי כסגן הקונסול כדי להנפיק דרכונים מזויפים של מדינות אמריקה הלטינית והבריח אותם לפולין ולהולנד הכבושות בידי גרמניה הנאצית, שם הצילו את חייהם של היהודים שנשאו את הדרכונים הללו.
לאחר המלחמה נשאר רוקיצקי בשווייץ משום שלא רצה לחזור לפולין הקומוניסטית, ונפטר בה אלמוני. לאחר למעלה מחמישים שנה אחרי מותו, ב-17 באפריל 2019, הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות מחקר ופרסום של שגריר פולין בשווייץ.
כנרת טריפון
כנרת טריפון (בעבר כנרת טריפון-רשף, נולדה ב-14 במאי 1964) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית ישראלית. יוצרת הסדרה הקומית "סטרייט ולעניין".
ביוגרפיה
טריפון נולדה בחיפה וגדלה באוסטרליה ובישראל במספר ערים. בשירותה הצבאי שימשה מ"כית בבה"ד 4 ובהמשך קצינת ח"ן ת"ש. בהמשך למדה משחק וכתיבה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1988 שיחקה בתפקיד משני בסרט יהושע יהושע, בשנת 1990 עלתה לשידור האנימה "פיטר פן" בערוץ הראשון, שבה דיבבה טריפון את דמותו של ג'ון וב-1991 שימשה עוזרת עיצוב תלבושות עבור הסרט אבא גנוב 3.
לאחר שסיימה את לימודיה כתבה פיילוט לסדרה "סטרייט ולעניין". בעזרת המפיק מיכה שרפשטיין פנתה עם הסדרה לערוץ הראשון, ובערוץ הוחלט לשלבה בלוח השידורים שלו. היא שודרה לראשונה בשנת 1993. בסדרה שיחקה טריפון בתפקיד הראשי של שירי, שמתגוררת יחד עם רוני (רפי ויינשטוק), מעצב גרפי מצליח, ומתאהבת בו למרות נטייתו המינית ההומוסקסואלית. לצד המשחק, טריפון שימשה גם כתסריטאית הסדרה. הסדרה ידועה כסדרת הטלוויזיה הראשונה בישראל שהציגה דמות של הומוסקסואל בפריים טיים.
מעבר לתחום הטלוויזיה, עסקה גם בתחום התיאטרון בתפקידי משחק, בימוי ותסריטאות, בעיקר בהצגות נוער. בין היתר ניתן לציין את: "חרם", "לבד במערכה האחרונה", "לאן נעלמה הגר רובין", "החיים היפים" ו"נערים במלכודת".
לאחר שעזבה את עולם הבידור, החלה טריפון לעסוק בהנחיית קבוצות גמילה מעישון ותחומים נוספים.
חיים אישיים
הייתה נשואה לתאורן והשחקן גלי רשף ולהם שני ילדים משותפים. כיום היא נשואה בשנית ולה בת מנישואיה השניים.
בנה הוא השחקן ארד טריפון-רשף.
WarVOX
WarVOX (באנגלית: WarVOX) הוא כלי לבדיקות אבטחה וסריקה אוטומטית של טלפוניות IP.
הכלי מספק מידע על טלפוניות ומרכזיות שונות המשתמשות בטכנולוגיית VOIP כגון: פקסים, תיבות דואר קולי, מודמים, מערכות PBXs ,IVR ועוד.
WarVox עשוי לסייע באיסוף מידע ובביצוע מבדקי חדירה, ניתן להשתמש בו דרך ממשק שורת הפקודה והוא זמין להורדה במערכות הפעלה לינוקס, פותח על ידי האצ' די מור (H.D Moore) ומוזג לפרויקט Metasploit בחודש אוגוסט 2011.
ויליאם מארלו
ויליאם מארלו (באנגלית: William Marlow; 1740 – 14 בינואר 1813) היה צייר נוף צייר ימי ואמן תצריבים אנגלי.
ביוגרפיה
מארלו נולד בסאות'ווארק, לונדון. הוא בילה חמש שנים כתלמידו של הצייר הימי סמואל סקוט, ולמד גם באקדמיה של סנט מרטין ליין.
הוא הפך לחבר באגודת האמנים המאוחדת, ותרם בין השנים 1762 ל־1764 לתערוכות שלהם. הוא הועסק בציור נופים של בתים כפריים. משנת 1765 עד 1768, בעצת הדוכסית מנורת'מברלנד, הוא נסע לצרפת ולאיטליה. בשובו ללונדון הוא התגורר בכיכר לסטר, וחידש את תרומתו לחברת האמנים, שהוגדירה אותו כעמית בשנת 1771. בשנת 1788 עבר לטוויקנהאם והחל להציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם הציג באופן קבוע עד 1796, ואז שוב, בפעם האחרונה, בשנת 1807.
הוא נפטר בטוויקנהאם ב־14 בינואר 1813.
יצירתו
מארלו צייר בצבעי שמן ובצבעי מים, וצייר סצינות ימיות ונוף. הוא הושפע מריצ'רד וילסון וקנאלטו. לדברי המבקרים, "רישומיו חינניים אך חסרי עוצמה" ... "צבעי המים שלו חלשים למדי, אך ציוריו של התמזה אמיתיים וצבעוניותן עדינה".
נושאיו היו בדרך כלל סצינות כפריות בריטיות, אך הוא צייר כמה תמונות מהרישומים שלו באיטליה, וחרט כמה מהאחרונים, כמו גם כמה תמונות של התמזה. ציוריו של הגשרים בווסטמינסטר ובלאקפריארס בלונדון נחקקו להדפסים.
מארלו תרם לאלבום של ציורי צבעי מים שהמחיש את העיצובים החדשים של ויליאם צ'יימברס למבנים ובגני קיו. בשנת 1763 התמונות נחקקו ופורסמו בכרך שכותרתו תוכניות, ותצפיות על הגנים והבניינים של קיו בסארי. בשנת 1795 פרסם תלמידו לשעבר, ג'ון קרטיס, סט של שש תמונות איטלקיות מאת מארלו.
בציור שמן מ־1795, שנמצא כעת באוסף גלריית טייט, יצר מרלו פנטזיה אדריכלית בה העבירה את קתדרלת סנט פול מלונדון לתוך ונציה העיר האיטלקית.
מארלו הציג בסך הכל 152 עבודות – 125 בחברת האמנים, שתיים בחברה האמנית החופשית ו-25 באקדמיה המלכותית.
אורן אור ביטון
ביוגרפיה
נולד בתל אביב במשפחה בת 8 אחים ואחיות להורים ילידי אלג'יר ומרוקו שעלו לארץ בסוף שנות ה-40. למד בבית ספר יסודי רמת חן ברמת גן ובתיכון אורט עירוני ד'.
שירות צבאי
התגייס לצה"ל ב-1989 ועבר הכשרה כלוחם ומפקד כיתה בפלוגה ארצית של מג"ב. לאחר מכן הצטרף ליחידת המסתערבים של מג"ב ובתום ההכשרה שימש כסמל מחלקה בגזרת איו"ש תחת פיקודו של מפקד היחידה ומייסדה, רפ"ק אלי אברם ז"ל. בנובמבר 1992 השתחרר בדרגת סמל ראשון.
השתתף בפעילויות רבות לסיכול פעולות טרור שכוון נגד אנשי כוחות הביטחון ואזרחים. ב-26 באוגוסט 1992, בעת התקלות עם שני מחבלים בשכונה המזרחית של ג'נין, איבד את מפקדו רפ"ק אלי אברם ז"ל. עד להגעת מפקד היחידה שימש אורן כמפקד כוח הפריצה, ובזמן הגעתם למקום שבו שהו המחבלים נפתחה לעברם אש והתפתח קרב קשה שבמהלכו נהרג המפקד. אורן היה מועמד לצל"ש מאלוף הפיקוד דני יתום על תפקודו באירוע, אך סירב לקבלו מכיוון שמבחינתו המבצע נכשל.
פוסט טראומה
במקביל להצלחתו המקצועית, התמודד אורן עם תסמינים של פוסט טראומה מבלי שהיה מודע למצבו. לבסוף, 16 שנים לאחר שחרורו מצה"ל, אובחן כסובל מפוסט טראומה מתמשכת והוכר על ידי אגף השיקום במשרד הביטחון.
הקמת השדולה בכנסת למען הלומי הקרב והקמת עמותת Trauma4good
בסוף 2017 היה שותף להקמת שדולת נפגעי הלם קרב בכנסת, שהייתה פרי יוזמה של ח"כ שרן השכל, וח"כ אכרם חסון.
בשנת 2018 הקים את עמותת Trauma4good שמסייעת באיתור, בטיפול ובליווי של הלומי קרב החל משחרורם מהשירות ועד לשיקומם המלא. האלוף במיל' דני יתום הוא נשיא העמותה ובוועדה המייעצת חברים בכירים ביטחוניים נוספים, ובהם דן חלוץ, עמוס גלעד, עוזי דיין, תמיר פרדו, ואביגדור קהלני. מאז ועד היום סייעה העמותה לעשרות לוחמים בהשגת הכרה בהלם קרב ממשרד הביטחון.
אורן היה שותף גם להשקתה מחדש של השדולה בשנת 2020, יחד עם חה"כ אופיר סופר, שכיהן כיו"ר ועדת המשנה של ועדת העבודה והרווחה של הכנסת לעניין הלומי הקרב, וחה"כ האלוף במיל' עוזי דיין.
בקיץ 2021 השתתף ביטון במחאה הארצית של נכי צה"ל בעקבות פרשת איציק סעידיאן, שהצית את עצמו במחאה על הטיפול הלקוי שקיבל מאגף השיקום במשרד הביטחון, והופיע בפני פורום הוועדה לגיבוש המלצות רפורמת "נפש אחת".
בנוסף להובלת עמותת Trauma4good, ביטון מתנדב בשורה ארוכה של פעילויות, ובהן פרויקט "ניצוצות" בבתי ספר, פרויקט גיבורות וגיבורי היופי להעצמת ניצולי וניצולות שואה, פרויקטור של יחידות מיוחדות כגון "טריגון" של מילואי מג"ב. במקביל, ביטון מרצה כל העת בהתנדבות בארץ ובחו"ל - מול נוער לפני גיוס, מכינות קדם צבאיות, בפורומים שונים של כוחות הביטחון וההצלה (צה"ל, משטרה, מג"ב, כב"א ועוד), וכן מול קהילות יהודיות בחו"ל.
אורן השתתף בסרטים דוקומנטריים על פוסט טראומה להעלאת המודעות לנושא, והוא מתראיין כל העת בנושא זה וגם כפרשן ביטחוני במדיות השונות, ובמיוחד בערוץ הצרפתי הבינלאומי המשדר מישראל, i24news.
פעילות פוליטית ומועמדות לכנסת
לאחר שנחשף לפעילות הפרלמנטרית בשדולה למען הלומי הקרב בכנסת, ולקראת הבחירות לכנסת ה-21, הצטרף למפלגת תל"ם בראשות משה "בוגי" יעלון, והשתייך במשך שלוש מערכות בחירות לרשימה לכנסת כחול לבן. לאחר הבחירות לכנסת ה-23 פרש ממפלגת תל"ם ומרשימת כחול לבן בשל התנגדותו לדרכו הפוליטית של יעלון שחתר להקמת ממשלת מיעוט בתמיכת הסיעות הערביות בכנסת.
חיים אישיים
ביטון מתגורר ביישוב קדימה שבשרון, נשוי לשרון ואב ל-4. בחייו המקצועיים, ביטון הוא יזם, איש עסקים ובעלים של משרד תיווך ויועץ נדל"ן. בחייו האישיים, ביטון הוא חובב ספורט אקסטרים, לרבות צלילה, צניחה חופשית וטיסה בטרקטורון מעופף.
La Judería
כמו כן, נכלל באלבום הלהיט "La Alegría" שנחשב לאחד משירי החותם של לוי וצבר מיליוני השמעות בספוטיפיי וביוטיוב.
האלבום יצא בפורמט של תקליטור בלבד והופץ בישראל כבר בשנת 2004 במהדורה מיוחדת עם עטיפה אחרת.
אמיל הנרוהן
אמיל הנרוהן (נולד ב-16 ביוני 1997) הוא זמר שוודי ואושיית רשת. בגיל 15 התחבר ללהקת A*Base, מחווה ללהקת Ace of Base.
ביוגרפיה
בשנת 2022 זכה הנרוהן לחשיפה רבה בזכות הסרטון "Jag er mamma", שפורסם לראשונה ב-Tiktok. מאז הפך לאחד מהטיקטוקרים המובילים בשוודיה, עם מיליוני צפיות בסרטוניו.
דוד נויהאוז
דוד מארק נויהאוז (נולד ב-25 באפריל 1962) הוא נזיר ישועי ישראלי, סגן הפטריארך וממונה כללי על הקהילות דוברות העברית בישראל משנת 2009 ועד שנת 2018.
קורות חייו
דוד מארק נויהאוז נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה למשפחה יהודית ממוצא גרמני, שנמלטה מהשלטון הנאצי. הוא למד בבית ספר יהודי יוקרתי ששלח אותו בגיל 15 לירושלים לארבעה חודשי לימוד כדי לחזק את זיקתו ליהדות.
במהלך שהותו בירושלים הכיר נזירה רוסייה אורתודוקסית בת 89, שהרשימה אותו עד כדי כך שהחל להתעניין בנצרות. בתום לימודיו התיכוניים עלה ארצה בינואר 1980 והשתקע בירושלים. הוא החל לימודיו באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במחשבה מדינית ודוקטורט במדעי המדינה. הדוקטורט שלו עסק בתפקיד הדת בחיים הפוליטיים של המיעוט הערבי בישראל. במקביל המשיך להתעניין בנצרות, ביקר בכנסייה, ובשנת 1988, בגיל 26, הוטבל כנוצרי קתולי.
בשנת 1992 הצטרף למסדר הישועי ועבר תקופות הכשרה בארצות הברית ובמצרים. בנוסף השלים תואר ראשון בתאולוגיה ממרכז סבר בפריז ותואר שני בחקר המקרא מן המכון האפיפיורי למקרא ברומא.
משנת 2000 החל נויהאוז לשמש כמרצה למקרא, לעברית וליהדות במכללת פרחי הכהונה של הכנסייה הלטינית בבית ג'אלא. משנת 2001 החל לשמש כמרצה למקרא וליהדות באוניברסיטה הקתולית בבית לחם. כמו כן, הוא מרצה למקרא ולנצרות במכון יד בן צבי.
תפקידיו בפטריארכיה הלטינית
ב-8 בספטמבר 2000 הוסמך בירושלים בידי הפטריארך מישל סבאח לשמש ככוהן. בכך הפך לנציג הפטריארכיה הלטינית של ירושלים. בתפקידו הציבורי הראשון שירת בשנים 2005 עד 2007 ככוהן קהילת חיפה מטעם נציגות יעקב הצדיק לקתולים הדוברים עברית בישראל. בשנים 2008 עד 2010 שירת ככוהן קהילת יפו. ב-15 במרץ 2009 מונה כסגנו של הפטריארך הלטיני פואד טוואל והממונה על נציגות יעקב הצדיק, תפקיד שמילא עד שנת 2018, עד שהוחלף על ידי האב רפיק נהרה.
באוגוסט 2019 מונה לאחראי על קהילת מסדר הישועים בארץ ישראל.
הגנה הודית של המלכה
הגנה הודית של המלכה (אנגלית: Queen's Indian Defence או בקיצור: QID) היא פתיחת שחמט היפרמודרנית המהווה את אחת הווראיציות של ההגנה ההודית ומוגדרת על ידי המהלכים הבאים: 3... ב6 מגדיל את שליטת השחור על 2 המשבצות הבהירות שבמרכז (ד5 וה4) על ידי הכנה לפיאנקטו של רץ המלכה (ומכאן שמה של הפתיחה). כמו בהגנות הודיות אחרות, השחור מנסה לשלוט במרכז עם כלים מרחוק (סגנון היפרמודרני), במקום לאכלסו ישירות עם רגלים (סגנון קלאסי).
באנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO), הגנה הודית של המלכה מסווגת בקודים E12-E19.
הקו המרכזי: 4. ז3
4. ז3 (קודים E15-E19 ב-ECO) נחשב במשך זמן רב למהלך הפופולרי ביותר של הלבן כנגד הגנה הודית של המלכה. מהלך זה מהווה הכנה לפיאנקטו של רץ המלך הלבן ומתחרה עם השחור על השליטה בערוגות האלכסון הארוך הבהיר. התגובה הסטנדרטית שחור עד סוף שנות ה-70 הייתה 4... ר-ב7, אך מאז הקו המקובל הפך ל-4... ר-א6. אפשרות שלישית נדירה היא 4... ר-ב4+, שמטרתה היא להחליף את רץ המלך השחור עם רץ המלכה הלבן אך מהלך זה אינו פופולרי שכן הוא מותיר את השחור בעמדה פאסיבית.
הקו הישן: 4... ר-ב7
הקו הקלאסי של הגנה הודית של המלכה שוחק החל משנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-80 וכלל לרוב את רצף המהלכים הבא: ללבן יש יתרון מרחבי אך לשחור יש מגוון תגובות אפשריות כגון: מהלכים אלו נוטים לאזן את המשחק ועל כן החל משנות ה-80 השחור משתמש לעיתים בקו הקלאסי (4... ר-ב7) כאסטרטגיית תיקו. על מנת לערער איזון זה, הלבן סוטה לעיתים מהרצף המקובל באחת מהדרכים הבאות:
הקו המודרני: 4... ר-א6
בקו המודרני של הגנה הודית של המלכה (4... ר-א6) השחור מאיים על הרגלי הלבן בערוגה ג4. הלבן יכול להגן על החייל על ידי אחד מהמהלכים הבאים: אך כל אחד מהצעדים הללו מצמצם את שליטת הלבן על הערוגה ד4 ונענה על ידי השחור עם קידום רגלי מג7 לג5 ולכן, '''5. ב3''' הוא התגובה הנפוצה ביותר של הלבן. [3] עם זאת, מהלך זה (5. ב3) מחליש את אחיזת הלבן במשבצות הכהות והשחור יכול לנצל זאת בשחקו 5... ר-ב4+.
אם הלבן ממשיך עם 6.פ-ד2? (קידומו של הפרש מערוגה ב) הוא מפסיד כלים לאחר '''6... ר-ג3 7. צ-ב1 ר-ב7 ונפילה במלכודת 8... ר-ה4'''.
ההמשך הטוב ביותר עבור הלבן הוא '''6. ר-ד2'''. עם זאת, לאחר '''6... ר-ה7 7. ר-ז2 ג6 השחור יכול לקדם את הרגלי מ-ד7 לד5 ולתקוף את הרגלי הלבן בערוגה ג'''. אם הלבן ישחק ג:ד5 אז השחור יוכל לאזן עם ... ה:ד5. לכן, הלבן בדרך כלל משחק '''8. ר-ג3''' כדי להגן על ערוגה זו והקו המודרני הראשי ממשיך באופן הבא:
לאחר '''5. ב3''', גם לשחור יש כמה חלופות אשר הנפוצה שבהן היא: אם הלבן ממשיך עם '''8. פ-ג3, השחור יחליף את רץ המלכה בפרש הלבן כדי להגביר את שליטתו על המשבצות הבהירות המרכזיות וימשיך לשחק בצד המלכה עם מהלכים כגון: ...א4 ו-...ב5'''.
לאחרונה, כמה רבי אמנים, ביניהם: וסלין טופאלוב ומגנוס קרלסן, פתחו עם הגנה הודית של המלכה ושיחקו כלבן את המהלך '''5. מה-ג2'''. הרעיון הוא להביא את השחור לשחק ...ג5, כאשר הרצף האופייני הוא:
הלבן מקריב את הרגלי עם '''7. ד5!''' אך לאחרונה מקבל ניקוד גבוה עבור מהלך זה בניגוד למקובל בעבר.
קווים אחרים
ללבן יש מספר אפשרויות אחרות:
4. פ-ג3
השחור יכול לבחור בין ...ר-ב7 לבין ...ר-ב4.
צריף
צריף הוא מבנה פשוט, המיועד למגורים ארעיים, או משמש כמחסן או כבית מלאכה. לרוב הצריף בנוי מעץ או מחומרים קלים אחרים, ולא מבנייה קבועה.
אטימולוגיה
המילה צריף מופיעה בלשון חז"ל:
המילה מקורה מהפועל "צירוף", היות שבניית הצריפים נעשתה על ידי צירוף הקרשים והנצרים, שמהם נוצר הצריף. מכאן מקור שמה של העיר העברית העתיקה "גנות (או: גגות) צריפין", ושם מחנה צריפין. בסלנג מכונה הצריף לעיתים "בּוּדְקֶה".
צריף פשוט
הצריפים הפשוטים ביותר זמינים בערכת עשה זאת בעצמך מעץ ומפלסטיק, ובדרך כלל משמשים כדי לאחסן כלי בית או כלי גינון. בנוסף לכך, אפשר לאחסן בצריפים גם חומרים כגון דלק, חומרי הדברה וקטילת עשבים.
צריף גדול
צריפים גדולים, הבנויים בדרך כלל מעץ, משמשים בדרך כלל לגינון ולתיקון מנועים שונים. לחלק מהצריפים הגדולים יש מרפסת מרוהטת.
שורש 82
שורש 82, או מַאו בּוּ (בסינית: 毛部, פיניין: Máo bù) הוא השורש השמונים-ושניים של הכתב הסיני. פירושו "פרווה" או "שיער", והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 211 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
"מאו" שמסומן על ידי התו הזה הוא שם משפחה סיני נפוץ, ולעיתים קרובות מתייחס למנהיג הסיני מאו דזה דונג (להבדיל מתרבויות מערביות, בסינית שם המשפחה נאמר תחילה).
毛 משמש גם כסימון לעשירית המטבע הסיני, יואן.
האקדמיה לאספרנטו
האקדמיה לאספרנטו (באספרנטו: Akademio de Esperanto או AdE) היא גוף עצמאי, הפועל בתוך קהילת דוברי השפה במטרה לפקח על התפתחותה כך שתהלום את העקרונות שהותוו בפונדמנטו דה אספרנטו ובעקבותיו בהצהרת בולון. האקדמיה שואבת השראה מהאקדמיה הצרפתית והאקדמיה המלכותית הספרדית. דומה לה באופי פעולתה גם האקדמיה ללשון העברית.
הקמת המוסד הוצעה כבר על ידי לודוויג זמנהוף יוצר השפה, בקונגרס האספרנטו הראשון, והיא הוקמה מעט לאחריה בשם 'הוועידה הלשונית' (Lingva Komitato) שהמוסד העליון שלה כונה 'האקדמיה'. ב-1948 נעשה ארגון מחדש והגוף בכללו שינה את שמו לאקדמיה לאספרנטו. היא ממומנת על ידי אגודת האספרנטו העולמית ובאמצעות תרומות.
חברי האקדמיה
האקדמיה כוללת 45 חברים שנבחרים לתקופה של 9 שנים, ובהם נשיא, סגן נשיא, ומזכיר. מדי שלוש שנים נבחרים שליש מחברי האקדמיה על ידי עמיתיהם חברי האקדמיה המכהנים. על מנת להיות מוצג כמועמד לחברות באקדמיה, יש לזכות להמלצתם של לפחות חמישה חברים מכהנים המייצגים לפחות דוברי שלוש שפות (מלבד אספרנטו). חברי האקדמיה הם על פי רוב חוקרי השפה והתרבות, אנשי חינוך ומורים וותיקים לאספרנטו, וכותבים ויוצרים בולטים בשפה. הנשיא הנוכחי הוא פרובל דסגופטה מהודו (מאז 2016).
בין חברי האקדמיה נמנים פרופ' עמרי ונדל מישראל, וכן בוריס קולקר, שכתב מספר ספרים ללימוד השפה.
מבנה
האקדמיה כוללת מדורים המטפלים בתחומי שפה שונים בעבודה האקדמית. המדורים אינם קבועים, אלא נוצרים לפי הצורך, וכל חבר אקדמיה יכול לבחור להשתייך למספר מדורים בהתאם לתחומי העניין והמומחיות שלו. בין המדורים ניתן למנות: דקדוק, מילון כללי, הגייה, בקרת ספרי לימוד, ייעוץ לשוני, ספרות ושפה מקצועית. לצד זאת פועלות באקדמיה גם וועדות שעוסקות בסוגיות שאינן לשוניות. מאז אוקטובר 2013 היו שתי ועדות: ועדה שעסקה בהיסטוריה של האקדמיה לאספרנטו וועדה בנושא שמות אנשים. לכל מדור ולכל ועדה ישנו מנהל מקרב חבריה.
ניקולס בריידי
ניקולס פרדריק בריידי (באנגלית: Nicholas Frederick Brady; נולד ב-11 באפריל 1930) הוא פוליטיקאי ודירקטור אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1988–1993 בממשליהם של הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, ונודע בשל "תוכנית בריידי" אותה הגה. טרם מינויו למזכיר האוצר, מונה בריידי לקצרה לאייש את מושבה הריק של ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית מאפריל עד דצמבר 1982, בעקבות התפטרותו של הסנאטור הריסון ויליאמס.
ביוגרפיה
בריידי נולד ברובע מנהטן שבניו יורק, בנם של ג'יימס קוקס בריידי הבן ורעייתו אליוט צ'ייס. הוא נקרא על שם רב דודו, איש העסקים והנדבן ניקולס פרדריק בריידי. בריידי גדל באחוזה בפאר הילס שבניו ג'רזי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק שבסאות'בורו במסצ'וסטס, החל ללמוד ב-1952 באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות צ'י פסי. ב-1954 למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. הקריירה הפוליטית של בריידי החלה כאשר מונה על ידי מושל ניו ג'רזי תומאס קין לאייש את מושבו של הסנאטור הריסון ויליאמס, שהתפטר מתפקידו בעקבות פרשת Abscam. הוא כיהן בסנאט מאפריל עד שלהי דצמבר 1982 ומיאן להתמודד לתקופת כהונה מלאה. בתקופתו בסנאט היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים.
ב-1984 מינה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את בריידי ליושב ראש ועדת הנשיא למשכורות אנשי הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. הוא כיהן גם בוועדת הנשיא לכוחות אסטרטגיים, בנציבות הלאומית הדו-מפלגתית לענייני אמריקה המרכזית, בנציבות לביטחון ולסיוע כלכלי ובוועדות נוספות של הבית הלבן. כמו כן, הוא היה יו"ר כוח המשימה הנשיאותי למנגנוני שוק ב-1987. באוגוסט 1988 הוכרז כי בריידי יחליף את ג'יימס בייקר במחלקת האוצר. ב-15 בספטמבר 1988 נכנס בריידי לתפקידו כמזכירה ה-68 של מחלקת האוצר של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד בארבעת החודשים האחרונים של ממשל רייגן ולאורך כל תקופת ממשלו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ב-1989, לאחר תקופה של שנים בהן מספר מדינות מתפתחות, כולל מקסיקו, לא כיסו את החוב הבינלאומי שלהן, הגה בריידי את "תוכנית בריידי" במטרה לסייע להן למכור איגרות החוב שלהן בדולר אמריקני. אלה נודעו בשם "אגרות בריידי". בראשית כהונתו כמזכיר האוצר נכתב בעיתון הניו יורק טיימס כי לבריידי הייתה התחלה רעועה והוא היה "חסר-טעם בטלוויזיה ומוזר כאיש ציבור", אך כחבר קרוב ויועץ בעל השפעה רבה על הנשיא בוש. אחרי הפסדו של בוש למושל ארקנסו ביל קלינטון בבחירות 1992 לנשיאות, עזב בריידי את הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
בריידי היה ועודנו חבר במועצות מנהלים של חברות שונות מאז ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא שימש גם כנאמן של אוניברסיטת רוקפלר וחבר מועצת המועדון הכלכלי של ניו יורק. הוא חבר במועצה ליחסי חוץ, וחבר לשעבר בוועדת ההיגוי של קבוצת בילדרברג.
1851 בארצות הברית
1851 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 75 שנה מיום היווסדה.
קתדרלת בילבאו
קתדרלת בילבאו שנקראת קתדרלת סנטיאגו (ספרדית: Catedral de Santiago, בסקית: Donejakue Katedrala) היא קתדרלה קתולית גותית בבילבאו, ספרד. הקתדרלה מוקדשת ליעקב בן זבדי הנקרא בספרדית "סנטיאגו".
היסטוריה
הכנסייה נבנתה כנראה בסביבות 1300 כמקדש קטן, בתקופה שבילבאו הייתה כפר דייגים. המבנה הנוכחי מקורו ב-1379. היא בנויה בסגנון אקלקטי כאשר הסגנון השולט הוא הסגנון הגותי. הקלויסטר והקמרונות נבנו במאה ה-15 בסגנון גותי, וכך גם "שער המלאך" (Puerta del Angel) לרחוב קוראו. ב-1571 פגעה שרפה בכנסייה ובעקבותיה שופצו החזיתות בסגנון אדריכלות הרנסאנס. חזית הקתדרלה, חלון הרוזטה והצריח המחודד נבנו על ידי Severiano Achucarro בגל התחייה הגותית של המאה ה-19.
אורי אבן ניר
אורי אבן ניר הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות, פיקד על טייסות קרב ועל בסיס עציון.
קתדרלת בילבאו
היסטוריה
ב-1950 הוכרזה הכנסייה כקתדרלה. היא מוקדשת ליעקב בן זבדי הנקרא בספרדית "סנטיאגו" ונמצאת בדרך הצפונית (Camino del Norte) של דרך סנטיאגו.
אורי אבן ניר
ביוגרפיה
אבן ניר נולד וגדל ברומניה. בתקופת השואה נרצח אביו והוא ואמו נשלחו למחנה ריכוז בטרנסניסטריה, משם נותק מאמו ונשלח לבוקרשט ולכפר בקרפטים והתאחד עם אמו רק בתום מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 העפיל במסגרת קבוצה של תנועת גורדוניה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה". הוא הצטרף לקבוצת השרון וגדל בקיבוץ יפעת עד גיוסו.
קתדרלת בילבאו
היסטוריה
הקתדרלה בנויה ברובה בסגנון גותי. תוכניתה היא כשל צלב לטיני: הספינה הראשית מחולקות ל-3 אגפים: אולם התווך ושתי סיטראות, ובקצהה יש אמבולטוריום. בבית הרוחב הצפוני ישנו חלון רוזטה. מבנה הקיר מחולק לשלוש: קומת הקשתות, טריפוריום ובתוכו מנורות כתומות וקומת תאורה ובה חלונות ויטראז' רחבים. גובה הספינה הראשית הוא כ-20 מטר. הקשתות הן בצורת אוגיב. במקום שבו עמדה הכנסייה המקורית נמצאת היום הקריפטה. התמיכות של הקמרונות הראשיים מעוטרות בתגליפי אבן של סוחרים מקומיים. החזית המערבית הנאו-גותית כוללת שער נאה, חלון רוזטה וצריח מחודד בודד משמאל לדלת. בתוך הקתדרלה פזורים קברים ופסלים, הבולט שבהם הוא כנראה ה"פייטה" של Aloitiz מהמאה ה-17. בעת השקיעה ניתן לראות ניצוצות צבעוניים על הקירות המזרחיים של הטרנספט, הנוצרים כאשר השמש מטילה את אורה על חלונות הוויטראז'.
אורי אבן ניר
ביוגרפיה
ב-1956 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס ב-1958 סיים את הקורס (מס' 25) במגמת קרב. שירת כטייס מיסטר בטייסת 109 ("העמק") וב-1959 ערך את טבילת האש שלו כאשר השתתף כמשימת ליווי לגיחת צילום בסוריה. בהמשך שירת במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום כטייס בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-1962 היה חלק מקבוצת הטייסים הראשונה בחיל האוויר שעברה הסבה למטוסי המיראז' 3 ונקלטו בטייסת 117. שירת כסמ"ט א' בטייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר ,והשתתף בהפצצות בסוריה במסגרת הקרב על המים.
במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז'. ביומה הראשון של המלחמה נפצע מפקד הטייסת עמיחי שמואלי ואבן-ניר מילא את מקומו עד תום הקרבות. במהלך המלחמה הפיל מטוס הנטר של חיל האוויר הלבנוני. לאחר המלחמה שירת כמפקד טייסת "ראשוני" בבית הספר לטיסה. באפריל 1969 מונה למפקד טייסת 117 ושירת בתפקיד עד יוני 1972. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת ההתשה, רשם במהלכה שלוש הפלות של מטוסי אויב והיה בצוות הטייסים שנבחרו למבצע רימון 20. ב-1972 מונה למפקד ומקים טייסת 144 ("שומרי הערבה"), טייסת מטוסי "נשר". במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד בסיס עציון ובהצבת חירום לחם כמוביל מבנה בטייסת 144. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים. לאחר המלחמה שימש מפקד זרוע אוויר בבית הספר לפיקוד ומטה.
אבן ניר שירת כמפקד בסיס עציון וכנציג מערכת הביטחון בטאיוואן. ב-1984 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת במילואים כטייס קרב ומדריך טיסה.
רם מואב
רם מואב (מילשטיין) 24 ביוני 1930 – 30 בינואר 1984) היה גנטיקאי ישראלי, ראש המחלקה לגנטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, המדען הראשי של משרד החקלאות וראש מכון וולקני. כמו כן, מואב היה יו"ר הליגה למניעת כפייה דתית.
ביוגרפיה
מואב נולד בשם רם מילשטיין ב-1930 בקיבוץ אפיקים, בנם של אברהם, חלוץ שעלה ארצה מרוסיה, ושרה לבית מילירוביץ, בת אחותה של רחל המשוררת, ממייסדי הקיבוץ. אביו היה מתנדב בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ואמו הייתה גננת נודדת.
ב-1950 השתחרר מצה"ל ונסע לארצות הברית ללימודים אקדמיים. ב-1953 קיבל תואר בוגר במדעי החקלאות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וב-1957 קיבל תואר מוסמך בסטטיסטיקה ותואר דוקטור בגנטיקה של תכונות מורכבות (Quantitative genetics) מאוניברסיטת ברקלי; הדיסרטציה שלו עסקה בנושא "Somatic Chromosome Instability in Nocotiana Hybrids".
בשנת 1958 שב לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים כמרצה בכיר במחלקה לגנטיקה. בשנת 1963 הקים יחד עם שניים מעמיתיו את המכון למחקר החי בקיבוץ להב, העוסק במחקר של בעלי חיים לצורך יישומים שונים בשרות האדם, בעיקר בתחומי החקלאות והרפואה. בשנת 1968 התמנה לראש המחלקה לגנטיקה באוניברסיטה.
ב-1974, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, לקח חופשה מהאוניברסיטה והתנדב לעבוד במשך כחצי שנה ביחידה לשיפור שיטות מחקר ופיתוח במשרד הביטחון. כששב לאוניברסיטה לא מצא עוד עניין בעבודה אקדמית תאורטית. מואב לקח חופשה נוספת, הצטרף למכון וולקני, ובמשך שנתיים, בשנים 1976–1978, היה ראש המחלקה לחקר בעלי חיים במכון. בשנת 1978 התמנה לסגן מנהל המכון. ב-1979, בעקבות פרישתו של יואש ועדיה, התמנה לראש המכון ולמדען הראשי של משרד החקלאות.
במשך שנות פעילותו המדעית יזם ופיתח פרויקטים רבים, ובהם: טיפוח הקרפיון, טיפוח עופות לבשר, פיתוח ענף העזים, הנדסה גנטית של עצי פרי סובטרופיים ופיתוח המדגה בנגב תוך ניצול אנרגיית השמש.
לצד פעילותו המדעית היה פעיל ציבור, ובשנות ה-60 עמד בראש הליגה למניעת כפייה דתית בירושלים. במסגרת זאת ארגן הפגנה נגד סגירת רחוב המלך ג'ורג' לתנועה בעת תפילות השבת וארגן הסעות בשבת לבית החולים הדסה עין כרם. בסוף שנת 1962 הוכה ומשקפיו נשברו בעת שהחתים על עצומה בעד נישואין אזרחיים.
זמן-מה התגורר ברמת מוצא שבירושלים, ולאחר מכן היה חבר מושב בית אלעזרי.
ב-1979 חלה בעמילואידוזיס. מואב נפטר בשנת 1984, בגיל 53. הוא נקבר ברחובות.
משפחתו
סבתו מצד אמו הייתה אחותה של רחל המשוררת. אחיו הוא ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין, ואחותו היא הפרופ' לאמנות איסלאמית רחל מילשטיין.
מ-20 במרץ 1958 ועד מותו היה מואב נשוי ליהודית לבית גלסנֶר, והיה אב לחמישה. בנו עומר מואב הוא פרופסור לכלכלה. בתו יעל מואב היא מורת דרך ופעילה חברתית, בעברה מנהלת ומייסדת מרכז ערבסק בירושלים להוראת המחול המזרחי, אליו התוודעה בעקבות דודתה פרופ' רחל מילשטיין, שהיא מחלוצות תחום זה בישראל.
דוארטה פיו, דוכס ברגנסה
דוארטה פיו, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Miguel Januário de Bragança; נולד ב-15 במאי 1945) הוא התובע לכס המלוכה של פורטוגל משנת 1976, והוא משתמש בתואר דוכס ברגנסה.