cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בובאל ליכטנשטיין
תיאור
גופו של בובאל ליכטנשטיין ארוך ורחב, וצווארו הקצר רחב בתחילתו וצר יותר בסופו. יש לו בכתפיים גבנון קטן, וכתוצאה מכך פלג גופו הקדמי גבוה במעט מפלג הגוף האחורי. יש לו ראש גדול וחרטום ארוך מאוד, והבליטה הגדולה שעל המצח (- "עוקץ הקרן") רחבה ופחות בולטת לעומת בובאל אחרים. זנבו ארוך ודק, ויש לו לוע ושפתיים עגלגלים עם זיפים חומים, המזכירים במקצת את אלו של הג'ירף. הרגליים ארוכות וחזקות, והן מסתיימות בפרסות גדולות וחדות. האוזניים דקות וארוכות יחסית - עגלגלות באמצען ומשולשות בקצוות. האף של הבובאל מחורץ ועגלגל בצורת "U".
בניגוד לבובאל האחרים, שערות הפנים של בובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף מכוונות כלפי מעלה מהפה לעיניים.
למרות שהזכרים גדולים במעט מהנקבות, אין הבדלים בולטים ביניהם.
גודל
מידות הגוף של בובאל ליכטנשטיין:
צבע
הפרווה של בובאל ליכטנשטיין חלקה ומבריקה, והיא מורכבת משערות קצרצרות וצפופות. צבע הפרווה הכללי מתחלק בעיקר לארבעה: צדדי הבטן, המותניים, הזרועות, השוקיים והצוואר בצבע חום או צהבהב בהיר, מהעורף ועד הכתפיים חום אדמדם בהיר, מאחרי הכתפיים ועד סמוך לזנב כתם גדול ורחב בצבע חום אדמדם כהה\ערמוני בולט, והעכוז והצדדים האחוריים של הרגליים בצבע אפרפר לבנבן. הצד הקדמי של הרגליים צהבהב, ומהברכיים ועד לפרסות ישנם פסים רחבים בצבע חום-שוקולד כהה או שחור. צבע הגחון משתנה בין צהבהב ולבנבן לשחרחר. באזור הצוואר יש לבובאל ליכטנשטיין כפלי עור גדולים שנראים לעיתים כפסים, אך אין זה ככפלי העור הצבעוניים שיש לדאמאליסק הסהר או לגנו כחול. הזנב בצבע לבן עם פס חום דק בתחילתו, ובסמוך לסוף הפס מתחילה ציצת שערות ארוכה ושחורה בצורת מברשת. השערות הופכות לארוכות יותר ככל שגודל המרחק מעוקץ הזנב.
צבע הפנים של בובאל ליכטנשטיין צהבהב דהוי בלחיים, וצהבהב או חולי בהיר עד כהה במצח ובחרטום. מתחת לעיניים יש משולשים לבנבנים דהויים, ומעליהם יש לעיתים גבות בהירות. סביב הלוע והאף יש כתם בצבע חום שוקולד כהה-שחרחר, והוא מתרחב לפעמים גם לשאר החוטם. צבע האוזניים מתחלק בין אדמדם כהה או בהיר בצד החיצוני, לבנבן קרמי בצד הפנימי; קצוות האוזניים שחרחרות בדרך כלל. העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם יש בלוטות ריח גדולות בצבע שחור.
קרניים
בובאל ליכטנשטיין מתאפיין בזוג קרניים גדולות וכבדות, ויש להם מבנה ייחודי ויוצא דופן משאר מיני הבובאל שמאפשר לזהות אותם בקלות: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואחורה, עולות במעוגל לכיוון קדימה וכמעט סוגרות צורת "O"; לאחר מכן הן פונות בעיקול חד אחורה כלפי מעלה, מה שנראה כמעין כתר. הקרניים עבות ורחבות מאוד בבסיס בצורה שמזכירה במקצת "מגן" של גנו שחור או תאו אפריקני, ולמרות שהן הופכות בהדרגה לדקות יותר הן עדיין עבות מאוד בהשוואה לרוב האנטילופות; בסוף ה-"O" הן הופכות בקיצוניות לדקות וצרות למדי. הקרניים צומחות בצידי "עוקץ הקרן" (בליטה גדולה על המצח המצויה אצל מיני הבובאל בלבד) ולא במרכזו כשאר המינים, והן נמצאות במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. כמו כן גם בבסיס הן אינם צמודות כל כך אחת לשנייה כמרבית המינים, והמרחק ביניהן זהה בתחילת הקרן ובסופה. הבדל נוסף בין בובאל ליכטנשטיין לשאר הוא שרק לעיתים הקרניים מחורצות בכבדות בכ-14 טבעות גדולות ובולטות, ובדרך כלל הקרן נראית חלקה באופן כללי ויש עליה חריצים בולטים בבסיס שגורמים לקרן להראות מקומטת; בשתי הצורות חודי הקרן חלקים וחדים לגמרי. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא דומה לאלו של הראמים - חוד חד וחלק הצומח בצורה ישרה. צבע הקרניים כהה מן הרגיל - שחור-כחלחל, חלודה כהה, ולעיתים אפור; לחודים צבע בהיר משאר הקרן ובדרך כלל אפרפר כסוף בהיר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואצל הזכרים הן נוטות להיות עבות יותר.
תפוצה, אקולוגיה ושימור
בובאל ליכטנשטיין נפוץ בדרום מזרח ודרום מרכז אפריקה. תפוצתו מתחילה ממרכז ומערב טנזניה, עוברת למזרח ודרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מרבית חלקי זמביה, מזרח אנגולה, ומספר אוכלוסיות מבודדות במרכז מוזמביק, מזרח מלאווי, דרום מזרח זימבבואה, וצפון מזרח דרום אפריקה (פרובינציות: לימפופו ומפומלנגה); הוא נכחד בבורונדי.
בית הגידול של בובאל ליכטנשטיין הוא מספר סוגים של סוואנות פתוחות - בעיקר סוואנות יבשות ולחות מנוקדות בשיחים, חורשים דלילים, ובמידה מועטת גם סוואנות שיחים-דוקרניות ובשולי יערות גשם טרופיים. הוא מצוי גם על שפת ימות ואגני ניקוז של נהרות כדוגמת אגם טנגניקה, אגם מלאווי, נהר לימפופו, נהר זמבזי, נהר לונגואה, ועוד. הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעים בין 20 ל-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 200 ל-1,000 מ"מ לשנה
בובאל ליכטנשטיין הוא בעל חיים פעיל יום, עם שיא של פעילות בשעות הזריחה והשקיעה ומנוחה בשעות הצהריים החמות. הוא חי ביחידות או בעדרים של 20-5 פרטים; בתקופות נדידה העדרים עלולים להגיע לכ-300 פרטים. בעדרים גדולים כאלה יש תמיד זקיפים שתרים אחר צל של סכנה כדי להזהיר את השאר, ולעיתים קרובות ניתן לראות אותם עומדים על תלוליות טרמיטים כדי להגדיל את הטווח של ראייתם. כאשר הם נמלטים הם רצים אחד סמוך לשני בדהירת נדנדה וטילטול הראש לצד, והום יכולים להגיע למהירות של עד 80 קמ"ש. יש להם חוש ריח טוב, אך חוש הראייה שלהם גרוע למדי. הקולות העיקריים שלהם הם שאגות ונחירות. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים וכמות מזערית של עלים. טורפיהם העיקריים הם האריה, הנמר, הברדלס, צבוע נקוד וזאב טלוא. בגיל 3-4 שנים, הזכרים מנסים לתפוס לעצמם טריטוריה אותה הם מסמנים בערימות זבל וחפירה עם הקרניים בקרקע; גודל של שטח כזה הוא 31 דונם בממוצע, וכל זכר מצליח לשמור על שטחו בסביבות 5-4 שנים. הזכרים והנקבות בדרך כלל לא אגרסיביים, אך עם זאת שני המינים יילחמו בתקיפות בהגנה על הצאצאים או הטריטוריה שלהם. צפיפות האוכלוסייה הממוצעת היא 1.4 בעלי חיים לקילומטר רבוע.
תוחלת החיים הממוצעת היא כ-19 שנה.
בובאל ליכטנשטיין מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) על ידי IUCN בשל תפוצה רחבה באזורים מוגנים כדוגמת שמורת הציד סלוס ו"הפארק הלאומי רואה" (טנזניה), "הפארק הלאומי קאפו" ו"עמק לואנגווה" הפארק הלאומי מפלי ויקטוריה (זמביה), והפארק הלאומי קרוגר (דרום אפריקה), ומגמת אוכלוסייתו יציבה. סך מספר הפרטים שלו נאמד בכ-82,000.
הקורפוס ה-19 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-19 (באנגלית: XIX Corps) היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-19 על בסיס קורפוס השריון ה-3 שהוקם ב-7 ביולי 1942, ולמפקדו מונה ויליס קריטנברגר. בינואר 1944 מונה רוסקו וודרוף למפקד הקורפוס, ובמרץ אותה שנה החליפו צ'ארלס קורלט.
צרפת וגרמניה
ב-10 ביוני 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, שם השתתף בקרבות הקשים שהתחוללו באזור. לאחר מכן השתתף הקורפוס במבצע קוברה ובקרב פאלז, וב-28 באוגוסט חצה את נהר הסן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בשחרור בלגיה, וב-14 בספטמבר חדר אל גרמניה. הקורפוס השתתף בקרב על אאכן, וב-15 באוקטובר החליף ריימונד מק'ליין את קורלט בפיקוד על הקורפוס. בדצמבר השתתף הקורפוס בקרב על הבליטה, ולאחר מכן לחם בקרב על גרמניה כחלק מהארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
ב-5 בספטמבר 1945 פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב ב-12 ביולי 1950, וב-1 באפריל 1968 פורק באופן סופי.
מו פארח
סר מוחמד "מו" פארח (באנגלית: Mo Farah; נולד ב-23 במרץ 1983) הוא אתלט בריטי. פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר. בעל 8 מדליות מאליפויות העולם מהן 6 זהב. שלוש פעמים אלוף העולם (דאיגו 2011, מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בריצת ל-5000 מטר, שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015 ולונדון 2017) בריצת 10000 מטר, 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012 וציריך 2014) בריצת 5000 מטר ופעמיים אלוף אירופה (ברצלונה 2010 וציריך 2014) בריצת 10000 מטר. נוסף לכך, הוא שיאן העולם הנוכחי בריצת 1 שעה (21,330 מטר).
ביוגרפיה
פארח נולד בשם חוסיין עבדי קאהין בסומלילנד. אביו מת במלחמת אזרחים כשהיה בן ארבע. אמו שלחה אותו בגיל תשע לג'יבוטי, אך בדרך לשם נחטף לבריטניה בזהות של ילד אחד בשם מוחמד פארח. באנגליה הוא אולץ לעבוד כעובד משק בית ולא למד בבית ספר עד גיל 12. גרסה זו של ילדותו חשף פארח בתוכנית בסרט תיעודי עליו של ה-BBC. לפני הפרסום האחרון נהג לספר מחשש שתישלל ממנו האזרחות הבריטית, שהוא נולד במוגדישו, שאביו הוא יליד בריטניה ואמו מסומליה ושבגיל שמונה עבר להתגורר בבריטניה, שם עבד אביו כיועץ מערכות מידע.
פארח למד במערב לונדון והחל לעסוק באתלטיקה בעקבות מורהו לחינוך גופני שזיהה את הכישרון שבו. בתיכון הצטיין בכל מקצועות הריצה והשדה. ב-2001 זכה באליפות אירופה לנוער בריצת 5000 מטר. את הישגו המשמעותי הראשון בתחרויות לבוגרים רשם ב-2006 כשזכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בתוצאה של 13:44.79 דקות. באותה שנה ניצח באליפות אירופה למרוצי שדה (קרוס קאנטרי) שהתקיימה באיטליה. באליפות העולם באתלטיקה 2007, סיים שישי בריצת 5000 מטר. פארח ייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג, הוא הודח כבר בשלב המוקדמות בתחרות ריצת 5000 מטר, כשרשם את הזמן ה-24 בטיבו. לאחר המשחקים האולימפיים עבר למשטר אימונים נוקשה שכלל חודשים של מחנות אימונים בקניה יחד עם רצים מקומיים.
אלוף אירופה
ב-2009 זכה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בריצת 3000 מטר, ובאליפות העולם באתלטיקה באותה שנה סיים במקום השביעי בריצת 5000 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:31.18 דקות ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:24.99 דקות.
אלוף עולם
ב-2011 זכה בשתי תחרויות ליגת היהלום בברמינגהאם ובמונקו, בה גם קבע את שיאו האישי בריצת 5000 מטר, 12:53.11 דקות. באותה שנה זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית בריצת 5000 מטר ובמדליית כסף בריצת 10000 מטר. על הישגיו זכה בתואר אתלט השנה של התאחדות האתלטיקה האירופאית.
כחלק מההכנות לאולימפיאדת לונדון עבר להתאמן באורגון שבארצות הברית כחלק מקבוצה של שישה רצים למרחקים שאומצה על ידי חברת נייקי ומאומנת על ידי אלברטו סלזאר. ביוני 2012 זכה בתחרות הדיאמונד ליג ביוג'ין ובאותו החודש במדליית זהב באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתוצאה של 13:29.91 דקות. ביולי זכה בתחרות הדיאמונד ליג בלונדון.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה פארח בשתי מדליות זהב, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:30.42 דקות, לפני חברו לאימונים גאלן ראפ מארצות הברית (27:30.90 דקות) וטאריקו בקלה מאתיופיה (27:31.43 דקות). מספר ימים לאחר מכן, זכה גם בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:41.66 דקות, לפני דג'ן גברמסקל מאתיופיה (13:41.98 דקות) ותומאס לונגושיבה מקניה (13:42.36 דקות).
במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ביולי 2013 סיים פארח במקום שני בריצת 1500 מטר, בשיא אירופה חדש של 3:28.81 דקות, התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים, אחרי אסבל קיפרופ שקבע את התוצאה הרביעית בכל הזמנים, 3:27:72 דקות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט אותה שנה זכה פארח בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:26.98 דקות, לפני הגוס גברהיווט מאתיופיה (13:27.26 דקות) ואיזיה קואץ' מקניה (13:27.26 דקות) ובריצת 10000 מטר בזמן של 27:21.71 דקות, לפני אלוף העולם יוצא איברהים ג'יילאן מאתיופיה (27:22.23 דקות) ופול קיפנגגטיק טנוי מקניה (27:22.61 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה פארח בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:08:12 דקות לפני בן ארצו אנדי ורנון (28:08.66 דקות) ועלי קאיה מטורקיה (28:08.72 דקות). ובפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 5000 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:01.13 דקות ובמדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:50.38 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בפעם השנייה ברציפות במדליות זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:05:17 דקות ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:03.30 דקות.
לקראת אליפות העולם באתלטיקה 2017 שנערכה בלונדון הודיע כי זו תהיה האליפות האחרונה בה ישתתף. הוא זכה באליפות בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 26:49.51 דקות. בריצת 5000 מטר זכה במדליית כסף בתוצאה של 13:33.22 דקות לאחר המנצח מוכתר אדריס.
לאחר אליפות העולם עבר להתחרות רק בריצות כביש. במרץ 2018 זכה בתחרות חצי המרתון של לונדון בזמן 1:01:40 שעות. במרתון לונדון שנערך באפריל 2018 סיים במקום השלישי בשיא אישי של 2:06:21 שעות. במאי אותה שנה זכה בפעם השישית בתחרות לונדון 10,000 וכן בתחרות מנצ'סטר רבתי. באוקטובר 2018 זכה במרתון שיקגו בשיא אירופה של 2:05:11 שעות.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בבריסל ב-4 בספטמבר 2020 קבע פארח בריצת 1 שעה שיא עולם חדש של 21,330 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-13 שנים של היילה גבריסלאסי מאתיופיה (21,285 מטר).
תארים והישגים
ב-2013 הוענק לפארח תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לאתלטיקה. ב-2016 הוענק לו תואר אביר (סר).
חיים אישיים
פארח הוא מוסלמי ומקפיד לשמור על חמשת עמודי האסלאם, מכיוון שהמשחקים האולימפיים בלונדון נקבעו לחודש הרמדאן, הודיע פארח כי ידחה את קיום מצוות הצום לתקופה שאחרי התחרויות.
פארח נישא ב-2010 לטניה. הוא אב לשתי בנות ובן וכן בת חורגת מנישואיו אלו.
עידן רול
עידן רול (נולד ב-27 באפריל 1984, כ"ה בניסן ה'תשמ"ד) הוא חבר כנסת מטעם מפלגת יש עתיד שכיהן כסגן שר החוץ בממשלת ישראל השלושים ושש. טרם בחירתו לכנסת היה דוגמן, פעיל חברתי, משפטן, וראש המטה הגאה של מפלגתו.
ביוגרפיה
רול נולד בירושלים, ובהמשך עבר עם משפחתו להתגורר במבשרת ציון. למד בתיכון הראל.
בשנת 2002 התגייס לצה"ל, שובץ בחיל המודיעין, ושירת ביחידה טכנולוגית במרכז הארץ. בשנת 2004 יצא לקורס קצינים, ובהמשך פיקד על צוערים בהשלמה החילית של חיל המודיעין. הוא השתחרר מצה"ל בדרגת סגן בשנת 2006, ומאז הוא משרת במילואים בגדוד תקשוב של אמ"ן, במהלך המילואים התקדם לדרגת רב-סרן, על תפקודו קיבל מצטיין ראש אמ"ן לאחר מבצע עמוד ענן.
במסגרת תפקידו כקצין מילואים בחיל המודיעין, קיבל תפקיד לפקד על התכנית ״בינה בירוק״ לגיוס חרדים למקצועות טכנולוגיים בחיל המודיעין.
בשנת 2007 החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, וסיים את התואר בהצטיינות. הוא התמחה במחלקה המסחרית במשרד עורכי דין מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות', ועבר בהצלחה את מבחני הלשכה ביוני 2013. במקביל להתמחות, סיים תואר שני במשפט ציבורי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. לאחר הסמכתו, עבד במשרדי עורכי הדין והתמחה בדיני הייטק, מיזוגים ורכישות. במשך לימודיו עבד כדוגמן בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2017 הנחה לסירוגין את העונה השמינית והאחרונה של תוכנית הבידור של HOT "חדשות הבידור". בנוסף, פרסם טור אישי ב-ynet אשר עסק באימוץ מנהגים בריאים באורח חיים עסוק, והנחה פינות בנושא זה בערוץ 10, ובתחנת הרדיו 103fm.
בשלהי העשור השני של המאה ה-21 שימש רול כמנהל פיתוח עסקי בחברות "Cybint" ואמפרסט מערכות.
פעילות ציבורית
בשנים 2005–2006 נשלח מטעם הסוכנות היהודית בישראל לטקסס, כמדריך נוער במחנה קיץ של הקהילה הרפורמית ובהמשך היה חלק מצוות הכשרת המשלחות.
בשנים 2006–2007 עבד בארגון מסע כמרצה ומדריך ליהודים מהעולם שהגיעו לתוכניות התנדבות ארוכות טווח בישראל.
בזמן לימודיו, לקח חלק פעיל בארגון "StandWithUs", בתוכנית סטודנטיאלית למנהיגות בדיפלומטיה ציבורית. כמו כן, לימד קורס במשפטים אוכלוסיות מוחלשות במסגרת "אוניברסיטה בעם".
בעקבות מאבק האימוץ של הקהילה הגאה ב-2017, אשר הוציא עשרות אלפי אנשים למחות ברחובות, הקים עידן רול את "החזית הגאה" – תנועה לקידום הקהילה הגאה בזירה הפוליטית בישראל. בעבר היה שייך לקבוצה הפנים-מפלגתית של הליכוד, הליכודניקים החדשים.
בשנת 2018 התמודד בבחירות המוניציפליות למועצת העיר תל אביב-יפו, מטעם "יש עתיד".
פעילות פוליטית
רול שימש ראש המטה הגאה של מפלגת "יש עתיד". בבחירות לכנסת העשרים ואחת שובץ מטעם המפלגה במקום ה-34 ברשימת כחול-לבן, ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-34 ברשימת "כחול לבן" ולא נבחר לכנסת. היה אמור לחזור לכנסת לאחר התפטרותו של גדי יברקן שעבר לליכוד, אך העדיף לוותר, ובמקומו נכנס לכנסת יוראי להב-הרצנו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב שוב במקום ה-34. הרשימה זכתה ב-33 מושבים בכנסת, ולכן לא נכנס להרכב הכנסת על פי התוצאות, אך עקב פרישתה של יעל גרמן מסיבות רפואיות עוד טרם השבעת הכנסת, הושבע שוב כחבר כנסת. חבר בועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת המשנה לעניין הטיפול והסיוע לנפגעי הלם קרב לצד היותו יושב ראש השדולות למען קנאביס לצורכי רפואה ופנאי והעסקים בענף הספורט והכושר. באותה שנה, נבחר על ידי האתר "אייס" כאחד מתוך "40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40" לשנת 2020.
במהלך משבר הקורונה פעל רבות כדי לעזור לעסקים הקטנים. הוא הוביל מתווה פתיחה מוסכם לענף הכושר, הוביל את המאבק לפיצוי מעסיקים בגין ימי בידוד , פעל למען מציאת מתווה לפתיחת ענף המסעדות והברים, וכן יזם את פרויקט מתחילים בהייטק שעזר לאנשים שאיבדו את עבודתם למצוא משרות כניסה בתחום ההייטק שהמשיך לגייס עובדים.
בנוסף, הוביל את המאבק שחייב את מבקר המדינה לחקור את האפליה של זוגות גאים באימוץ.
בשנת 2020 הפך ח"כ רול לראשון שהעסיק טרנסג'נדרית במשכן הכנסת, לינור אברג'יל, המשמשת כיו"ר ארגון "טרנסיות ישראל".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוצב במקום ה-13 ברשימת "יש עתיד" לכנסת. לאחר שהמפלגה קיבלה בבחירות 17 מנדטים נכנס רול לכנסת. לאחר הקמתה של ממשלת ישראל השלושים ושש ביוני 2021, מונה רול לתפקיד סגנו של שר החוץ יאיר לפיד. ב-19 ביולי התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי ובמקומו החל לכהן סימון דוידסון.
חיים אישיים
רול נשוי לזמר הפופ הישראלי הראל סקעת. השניים הורים לבן ולבת, שנולדו בהליכי פונדקאות בארצות הברית.
הר פריה
הר פְרֶיָה (באנגלית: Mount Freya) הוא הר נישא ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם מזרחית להר ת'ור.
גובהו של ההר 2,225 מטרים מעל פני הים.
הילה קורח
הילה חיה קורח (נולדה ב-2 במרץ 1984) היא עיתונאית, קריינית, אשת רדיו וטלוויזיה ורופאה מתמחה ישראלית. מגישה את "המהדורה המרכזית" של חדשות 13 מאז ינואר 2022. קודם לכן, הגישה את מהדורת השבת וכן את תוכנית האקטואליה היומית "לפני החדשות", גם היא בערוץ 13.
הר פריה
שם ההר
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון שבניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1958–1959).
בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, להר ניתן שם מהמיתולוגיה הנורדית, והוא נקרא על שם האלה הנורדית פריה.
הילה קורח
משנת 2010 ועד 2020 הנחתה את תוכנית המדע "גלילאו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ומשנת 2018 משודרת בכאן חינוכית. בשנת 2018 היא השתתפה בתוכנית ההומוריסטית על גוף האדם "מתחת לעור". בשנים 2007–2019, הגישה את תוכנית הבוקר "העולם הבוקר" של רשת, ששודרה בערוץ 2 ועברה לרשת 13, לצד אברי גלעד.
ביוגרפיה
קורח נולדה וגדלה בתל אביב כבת זקונים ולה שתי אחיות גדולות. אמה בלהה, מורה לחינוך מיוחד, ואביה חיים, שעלה לישראל מהונגריה, הוא מהנדס שעבד במשך כל חייו המקצועיים בתעשייה האווירית. למדה בתיכון עירוני ד' והייתה פעילה מאד בתנועת הצופים.
במסגרת שירותה הצבאי בגלי צה"ל, החלה קריירה עיתונאית. בתחנה הצבאית היא הגישה, בשנים 2003–2004, את התוכנית "שטח אש", סיכום שבועי של חדשות הצבא.
קריירה
עם שחרורה מצה"ל, החלה לעבוד בערוץ 10, שם הגישה במשך שנה וחצי את פינת החוץ בתוכנית הבוקר "כל בוקר". בהמשך, עברה לתפקיד מבזקנית ועורכת חדשות. במקביל, הגישה את התוכנית "הארכיון", בה התקבלו בקשות קליפים בשידור חי, בערוץ 24.
בשנת 2005 השתתפה בשעשועון "המוח" בהנחיית ארז טל בערוץ 2, וזכתה במקום הראשון ובפרס בסך 350 אלף שקל.
בשנת 2006 נבחרה להגיש את מגזין הסטודנטים של ערוץ קמפוס, שהופעל על ידי חברת "360 ערוצים".
בשנים 2007–2019, הנחתה לצד אברי גלעד את "העולם הבוקר" (שנקראה בעבר "רשת על הבוקר"), תוכנית הבוקר של הזכיינית "רשת". התוכנית שודרה בערוץ 2, ומנובמבר 2017 משודרת ברשת 13. קורח וגלעד זכו במקום הראשון באות "אור ירוק לתקשורת" לשנת 2008, ותרמו את הפרס בסך 10,000 שקלים לעמותת "קוים ומחשבות" לקידום המודעות להפרעות קשב וריכוז.
בשנת 2009 הנחתה סדרה בנושא חתונות בערוץ החיים הטובים. שימשה מנחת תוכנית האקטואליה "אולפן לילה" בערוץ 2 בשנים 2010–2011.
בשנים 2010–2020 הגישה קורח את תוכנית המדע היומית "גלילאו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ושודרה גם בערוץ 2, ומשנת 2018 משודרת בכאן חינוכית.
ב-2010 חזרה לגלי צה"ל, בתפקיד מנהלת מחלקת הקריינות והגישה את התוכנית "נכון להבוקר". כעבור כחצי שנה עזבה את התפקיד, לאחר שביקשה להתמקד בקריירה הטלוויזיונית.
בשנת 2013 הגישה בערוץ 2 ארבע תוכניות ראיונות "ה-X של", עם כל אחד מארבעת השופטים לגרסה הישראלית של "אקס פקטור". החל משנה זאת, מגישה קורח תוכנית רדיו יומית לסירוגין עם אריה אלדד בתחנת "רדיו ללא הפסקה", לצדו של בן כספית. בנוסף, היא בעלת טור בשבועון החדשות "מעריב סופהשבוע".
בשנת 2016 שודרה בערוץ 2 תוכנית דוקו בשני חלקים בשם "מסע הקפה", בהנחיית קורח והשף מאיר אדוני. באותה שנה, זכתה התוכנית בהנחייתה "גלילאו" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, בקטגוריה מגזין לילדים ולנוער.
בשנת 2018 הנחתה בטלוויזיה החינוכית, עד לסגירת התחנה, תוכנית העוסקת בגוף האדם בשם "מתחת לעור". באותה שנה, החלה לשמש מגישה מחליפה בתוכניות "שיחת היום" ו"לפני החדשות" ברשת 13. באותה שנה הנחתה את טקס פרס ישראל.
באפריל 2019 החלה לשמש כמגישה מחליפה של התוכנית "המגזין" של חדשות 13. בסוף יוני 2019 עזבה את התוכנית "העולם הבוקר" אחרי כ-12 שנות הנחיית התוכנית, והחלה להגיש את "המגזין" (ששמו שונה ל"מהדורת השבת") במקום אושרת קוטלר. בנוסף, הנחתה את תוכנית האקטואליה היומית "לפני החדשות", גם היא בערוץ 13, עד שלהי 2021, אז החליפו אותה שי גולדן ושרון כידון.
בשנת 2020 זכתה בתואר "מגישת החדשות של השנה" ב"טקס פרסי השנה" של גלי צה"ל.
החל מיולי 2018 קורח הגישה את ההסכת "אמא אמא" יחד עם עינת נתן. הפודקאסט הוגש במתכונת של שיחה בין שתי אמהות בשלבים שונים של גידול ילדים. במאי 2021 פרשה קורח והוחלפה על ידי יובל נתן, ושמו של ההסכת שונה ל"אמא אבא".
קורח בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובמדע המדינה ותואר שני בדיפלומטיה. ביוני 2017
סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב במסגרתם הגישה עבודת דוקטורט שכותרתה "אפיון קליני וגנטי של גברים ישראליים חולי סרטן שד" בהדרכת פרופ' איתן פרידמן. בנובמבר 2019 קיבלה רישיון רפואה בתום שנת סטאז', אולם ב-24 באוגוסט 2022 הכריזה על עזיבת ההתמחות שלה בגריאטריה, עקב מחאת המתמחים.
ב-2022 הנחתה לצידה של אלמז מנגיסטו את טקס הדלקת המשואות ה-74.
חיים אישיים
נשואה לדרור שלפמן, רואה חשבון, שגם משמש קצין הביטחון של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון". לזוג בן ושתי בנות, והם מתגוררים במושב עדנים.
אצטדיון דה לה מוסו
אצטדיון דה לה מוסו (בצרפתית: Stade de la Mosson; נהגה: [stad də la mɔˈsɔ̃]) הוא אצטדיון כדורגל בעיר מונפלייה, שבחבל אוקסיטניה בדרום צרפת. והוא משמש כאצטדיון הביתי של מועדון הכדורגל מונפלייה ארו ספורט קלאב המשחק בליגה הבכירה בצרפת הליג 1.
האצטדיון נבנה בשנת 1972 אך הוא שופץ ונבנה מחדש לקראת מונדיאל 1998, והיום הוא מכיל 32,900 מקומות ישיבה. בשנת 2007 אירח האצטדיון משחקים בשלב הבתים בגביע העולם ברוגבי, כמו כן הוא היה אחד מתשעת האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים בשנת 2019.
היסטוריה
האצטדיון נפתח בשנת 1972 והכיל 16,000 מוקומות. בשנת 1974 מועדון הכדורגל של מונפלייה ששיחק אז בליגה השלישית בחר בו להיות אצטדיונו הביתי. השיפוץ הראשון שנעשה באצטדיון התבצע לקראת משחק הגביע ב-1977 מול מחזיקת הגביע אולימפיק מרסיי. לכבוד המאורע הושקעו באצטדיון עבודות פיתוח והוא הורחב ל-18,500 מקומות ישיבה.
בשנת 1988 לאחר לחצים מצד המועדון, התבצע שיפוץ נרחב באצטדיון והוא הורחב ל-23,500 מקומות ישיבה ועוד יציע עמידה שיכל להכיל עד 7,500 איש. במשחק רבע גמר גביע המחזיקות שנערך ב-1991 בין מונפלייה למנצ'סטר יונייטד נכחו באצטדיון 22,453 צופים.
בעקבות בחירתו של האצטדיון כאחד מהאצטדיונים שיארחו את מונדיאל 1998, נכנס האצטדיון לשיפוצים נרחבים פעם נוספת, בעלות כוללת של 130 מיליון פרנק שנמשכו כשנתיים. האצטדיון הורחב וכל התשתיות בו הוחלפו, וביוני 1997 נפתח האצטדיון מחדש עם קיבולת של 35,500 מקומות ישיבה.
באוקטובר 2012 גשמים עזים גרמו לנזק רב לאצטדיון, שאילץ את מועדון הכדורגל של מונפלייה לנדוד לאצטדיון הרוגבי של העיר. שיקום הנזקים ארך מספר חודשים ונאמד ב-4 עד 5 מיליון אירו.
גביע העולם של פיפ"א 1998
אצטדיון דה לה מוסו היה אחד מעשרת האצטדיונים שאירחו את מונדיאל 1998, והוא אירח 5 משחקים בשלב הבתים ועוד משחק אחד בשלב שמינית הגמר של הטורניר.
גביע העולם בכדורגל נשים 2019
האצטדיון היה אחד מתשעת האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים לשנת 2019. והוא אירח ארבעה משחקים בשלב הבתים ועוד משחק אחד בשלב שמינית הגמר. ביניהם היה המשחק של נבחרת אוסטרליה מול נבחרת ברזיל - משחק שראוי לציון כיוון שהיה המשחק הראשון בשלב הבתים מזה 16 שנים בו ספגה ברזיל שער. כמו גם הפסדה הראשון של ברזיל בשלב הבתים מזה 24 שנים.
גביע העולם
האצטדיון היה אחד מ-12 האצטדיונים ואחד מעשרת האצטדיונים הצרפתים שאירחו את אליפות העולם ברוגבי בשנת 2007, והוא אירח 4 משחקים בשלב הבתים.
ליגת הרוגבי
ב-9 ביוני 2012, אירח האצטדיון לראשונה משחק במסגרת הסופרליג. הדרקונים הקטלאנים כחלק ממדיניות המועדון לארח מספר משחקים מחוץ לאצטדיונם הביתי סטאד גילברט ברוטוס, שבפרפיניאן. בחרו לארח את המשחק שלהם נגד וויגאן ווריורס באצטדיון דל לה מוסו.
איגוד הרוגבי
האצטדיון אירח את משחק חצי גמר בגביע היינקן 2012–2013 בין קלרמון למונסטר ב-27 באפריל 2013.
צפון נורווגיה
צפון נורווגיה (בנורווגית: Nord-Norge) הוא אזור גאוגרפי במדינת נורווגיה המורכב משני המחוזות הצפוניים ביותר של המדינה - נורדלנד וטרומס ופינמרק.
אזור צפון נורווגיה כולל כ-9.1% מכלל אוכלוסיית נורווגיה וכ-34.9% מכלל שטחי נורווגיה (אם לא כוללים את שטחי סבאלברד ויאן מאיין).
אזור צפון נורווגיה הוא אזור רב-תרבותי, וגרים בו לא רק נורווגים אלא גם את סאמים-נורווגים, פינים-נורווגיים ואוכלוסיות רוסיות (בעיקר באזור קירקנס). השפה הנורווגית היא השפה הדומיננטית ברוב אזור צפון נורווגיה.
מקס וינוור
מקסים וינוור
Chemtrails over the Country Club (שיר)
Chemtrails over the Country Club הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, Chemtrails over the Country Club. השיר יצא לאור ב-11 בינואר 2021, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
בפחות משבוע, הצליח השיר לצבור למעלה מ-4 מיליון צפיות בספוטיפיי.
רקע והכרזה
השיר נכתב והופק על ידי לנה דל ריי וג'ק אנטונוף והופק על ידי אנטונוף גם כן, בדומה לסינגל הראשון מתוך האלבום, "Let Me Love You like a Woman". לדברי דל ריי, השיר הוא שיר הנושא של האלבום, היות ש"הוא עוסק בחברותיה הטובות ביותר; הנושא העיקרי של האלבום". בנוסף לכך, היא דיברה בהרחבה גם על האלבום עצמו.
ביקורת
"Chemtrails over the Country Club" ספג שבחים ביקורתיים רבים הן ממבקרי המוזיקה והן מאתרי המוזיקה. הוא סוקר בעשרות אתרי מוזיקה שונים, כולל Vulture, ABC News, MTV News, Dazed, ופיצ'פורק. במגזין בילבורד הפנו כלפיו ביקורת חיובית, תוך שסקרו את הווידאו קליפ המלא שלו.
בנוסף לכך, ברולינג סטון הפנו כלפיו ביקורת חיובית, תוך שסקרו את הווידאו קליפ המלא שלו גם כן.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הרשמי של "Chemtrails over the Country Club" ביים הצמד BRTHR. (אלכס לי וקייל רייטמן) הקליפ עוסק בעיקר בשנות ה-60 של המאה ה-20, והוא מציג בתוכו את דל ריי וחברותיה כשהן מבלות בקאנטרי קלאב. בהמשך, הן הופכות לאדם זאב והקונספט של הקליפ משתנה.
נכון לינואר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-6.5 מיליון צפיות.
פלך מוהילב
פלך מוהילב (ברוסית: Могилёвская губерния) היה גוברנייה באימפריה הרוסית, שבירתה הייתה העיר מוהילב (כיום חלק מבלארוס).
הפלך הוקם לאחר חלוקת פולין ב-1772, ופורק סופית ב-11 ביולי 1919. כיום רוב השטח של הפלך ההיסטורי נמצא בשטחה של בלארוס.
אוכלוסייה
ההרכב הלאומי של אוכלוסיית הפלך ב-1897:
מקסים וינאבר
מקסים וינוור
יוסף כשדן
יוסף כשדן (1910 – 1955) היה אדריכל ארץ-ישראלי–אמריקאי, מאדריכלי הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל בשנות ה-30. מרבית עבודתו נעשתה בשותפות עם המהנדס אלישע שמשוני. יחד ניהלו משרד עד סוף שנות ה-30[1]. בסוף שנות ה-30 היגר למסצ'וסטס, ארצות הברית, שם החל לעבוד ב-1946 במשרד Kelly & Gruzen Architects.
קורות חיים
כשדן נולד ביפו בשנת 1910. את השכלתו רכש בטכניון בחיפה, ותואר באדריכלות קיבל בבית ספר MOORE בביירות, לבנון. הוא סיים בשנת 1931 את בית הספר לעיצוב של הבאוהאוס בדסאו, גרמניה.
לאחר שסיים את לימודיו, שב כשדן לארץ ישראל והשתקע בתל אביב בה פתח משרד יחד עם המהנדס אלישע שמשוני.
בשנת 1940 היגר לארצות הברית, שם המשיך בעבודתו כאדריכל. במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד עבור חברת קלוג ותכנן עבורם מפעלי תעשייה ובתי זיקוק. בשנת 1946 הצטרף כשדן למשרד אדריכלים בניו יורק בשם Kelly and Gruzen. הוא שימש בחברה זו כראש מחלקת תכנון והיה ממונה בין היתר על מספר פרויקטים גדולים כגון תכנון ועיצוב של הקולג' לרפואה על שם אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, תכנון ועיצוב של בית חולים צבאי בפנסילבניה ועוד.
בשנות ה-50, ביקר כשדן מספר פעמים בישראל, ובין היתר פיקח ישירות על מספר פרויקטים גדולים שבהם היה משרדו מעורב עם מדינת ישראל.
סגנון אדריכלי
ממאפייניי הסגנון של יוסף כשדן:
מאפיינים אלה ועוד חיזקו את רוח הסגנון הבינלאומי ותרמו לפיתוח האדריכלות המודרנית בארץ ישראל.
פרטים אישים
יוסף כשדן היה בעל אוצר מילים רחב בשפות: אנגלית, עברית, גרמנית וערבית.
כשדן נפטר ממחלת הסרטן ב-1955 והותיר אחריו בן.
מירצ'ה מונרו
מירצ'ה מונרו (באנגלית: Mircea Monroe; נולדה ב-11 במרץ 1982) היא דוגמנית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בשל הופעתה בתור מורנינג רנדולף בסדרה "אפיזודס" (2011 - 2017), בתור טנסי טרויט בסדרה "חשיפה לדרום" (2011 - 2015), ובתור אלכסה קאמינגס בסיטקום "אין לו אלוהים" (2016 - 2017).
ביוגרפיה
מונרו נולדה בסנט לואיס, מיזורי. כילדה, היא גרה באיים הדרומיים של פיג'י ובאיי סולומון. שמה הפרטי מירצ'ה נבחר על ידי אביה כמחווה לפרופסור החביב עליו מירצ'ה אליאדה, איתו למד אביה באוניברסיטת שיקגו. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון למדה שנתיים באוניברסיטת וירג'יניה אך פרשה משם לאחר שנתיים.
קולנוע
מונרו הופיעה בתפקיד אורחת במספר סרטים בהם "סלולר" (2004), "All Souls Day" (2005), "בית המתים 2" (2005), "החוזה" (2006), "המתנה המושלמת" (2006), "אגודת איטי ביטי טיטי" (2007), "השם שלך כאן" (2008), "finding bliss", "The Black Waters of Echo's Pond", "טקן" (2009), "חיים בהחלפה" (2011), "צעצוע של ילד" (2011), "מג'יק מייק" (2012), "רווקה קלילה באל איי", (2012), "דוקטור במונית" (2014), "חמישים גוונים של שחור" (2016), "גרייס" (2018) ו"מועדון הספר הטוב" (2018).
טלוויזיה
מונרו הופיעה כאורחת במספר סדרות בהם "Just for Kicks", "ילדי האנרכיה", "מיאמי מדיקל", "צ'אק", "פרנקלין ובאש", "צווארון לבן", "המנטליסט", ו"איך פגשתי את אמא".
בשנת 2007 כיכבה מונרו תפקיד ראשי בסדרה "דרייב" ברשת FOX; שארכה פרקים בודדים.
בשנים 2011–2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "אפיזודס" בתפקיד מורנינג רנדולף.
בשנים 2015–2016 שיחקה בתפקיד משני בסיטקום "אין לו אלוהים" בתפקיד אלכסה קאמינגס. שיחקה גם בסדרה הקומית "אמא משמעותית" ברשת The CW.
בשנת 2016 השתתפה בתוכנית הריאליטי "מטבחי הגיהנום".
בשנים 2018–2019 שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "טירון".
חיים אישיים
מונרו היא צוללנית ומורה ליוגה מוסמכת.
בשנת 2017, מונרו החלה לצאת עם השחקן והקומיקאי האנגלי סטיבן מרצ'נט (אנ') ; הם גרים יחד בבית שהיה בבעלותה של אלן דג'נרס בשכונת הוליווד הילס, לוס אנג'לס.
ג'ורדן היל
ג'ורדן קרייג היל (באנגלית: Jordan Craig Hill; נולד ב-27 ביולי 1987) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2009–2017. בן דודו של הכדורסלן טרבור בוקר.
נעורים וקריירת מכללות
היל נולד בעיר ניוברי שעל יד קולומביה בקרוליינה הדרומית, ובגיל 3 נפטרה אמו מסרטן השד. בנעוריו, הוריו של אחד מחבריו לכיתה מונו כאפוטרופוסים הרשמיים שלו.
בשנת 2006 הצטרף לאוניברסיטת אריזונה, יחד עם צ'ייס באדינגר, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה לוט אולסון בעונת הפרישה שלו. בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה, 2008/2009, רשם היל ממוצעים של 18.3 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק, ונבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של העונה במחוז ה-Pac-10. באותה עונה הודחה אריזונה מטורניר אליפות המכללות בשלב שמינית הגמר, לאחר שהובסה מול אוניברסיטת לואיוויל בתוצאה 64–103.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2009 נלקח היל בבחירה השמינית, על ידי ניו יורק ניקס. ב-24 משחקיו עם הניקס קלע 4.0 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2010, לאחר כחצי עונה בניו יורק, הועבר ליוסטון רוקטס במסגרת טרייד בין שלוש קבוצות (עם סקרמנטו), בו עבר טרייסי מקגריידי לניקס. בתקופתו עם הרוקטס שימש היל כמחליפם מהספסל של לואיס סקולה וצ'אק הייז, ורשם ממוצעים של 5.6 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
במרץ 2012, לקראת סיומה של עונת, נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לדרק פישר ובחירת דראפט עתידית. בינואר 2013 נפצע היל בירך רגלו הימנית, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק עד לסיום העונה. בעונת רשם שיאי קריירה של 12.0 נקודות ו-7.9 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך הלייקרס סיימו את העונה במקום ה-14 באזור המערבי (מתוך 15), עם מאזן הניצחונות הנמוך בתולדות המועדון, 21–61 (25.6%).
בקיץ 2015 חתם על חוזה באינדיאנה פייסרס, ובעונתו היחידה בקבוצה קלע 8.8 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שיחק עבור מינסוטה טימברוולבס, אך לאורך העונה שותף בשבעה משחקים בלבד. ביוני 2017 שוחרר מהקבוצה, ומאז לא שב לשחק.
דניס תאצ'ר
סר דניס תאצ'ר (באנגלית: Denis Thatcher; 10 במאי 1915 - 26 ביוני 2003) היה איש עסקים בריטי ובעלה של ראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.
דניס פגש את מרגרט רוברטס כשהייתה מועמדת לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-1951. הם התחתנו באותה שנה והכסף הרב שאותו צבר מעסקי נפט, אפשר לה להתמיד בקריירתה הפוליטית.
ראשית חייו
דניס תאצ'ר נולד ברובע לואישהאם שבלונדון, כבן הבכור של לקת'לין בירד ותומאס הרברט "ג'ק" תאצ'ר, איש עסקים בריטי יליד ניו זילנד. בגיל שמונה נכנס תאצ'ר לבית ספר פרטי לתלמידים בני 7–13 בעיר בוגנור רג'יס שבמחוז מערב סאסקס. מאוחר יותר הוא למד בבית ספר "מיל היל". בבית ספר זה הוא הצטיין בקריקט, כחובט שמאלי. תאצ'ר עזב את מיל היל בגיל 18 כדי לפתח קריירת עסקים. הוא גם למד ראיית חשבון כדי לשפר את אחיזתו בעסקים, ובשנת 1935 מונה למנהל עבודה. הוא הצטרף לצבא המילואים (Territorial Army) של הממלכה המאוחדת זמן קצר לאחר ועידת מינכן, שכן היה משוכנע שמלחמה כלשהי קרבה ובאה, זאת לאחר שביקר עם אביו בגרמניה הנאצית.
בצבא
במהלך מלחמת העולם השנייה, תאצ'ר שירת כלֵיטננט שני ברגימנט מערב קנט המלכותי של המלך של חיל ההנדסה המלכותי. הוא הועבר לשירות ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-1 באוגוסט 1940. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת קפטן. תאצ'ר שוחרר בשנת 1946. עם שחרורו הוא חזר לנהל את העסק המשפחתי. אביו מת בגיל 57, ב-24 ביוני 1943, כאשר תאצ'ר שהה בסיציליה. כיוון שתאצ'ר היה מחויב להישאר בצבא, הוא לא היה מסוגל להשתתף בהלווייתו של אביו.
הוא נשאר בצבא המילואים עד שהגיע להגבלת הגיל לשירות צבאי ב-10 במאי 1965.
נישואים
דניס תאצ'ר התחתן פעמיים. הפעם הראשונה הייתה ב-1942 כאשר נישא דניס למרגרט דוריס קמפסון. נישואים אלה לא החזיקו מעמד והם התגרשו ב-1948. ב-1951 הוא נישא למרגרט רוברטס, אז חברת הפרלמנט של בריטניה.
מרגרט דוריס קמפסון
ב-28 במרץ 1942 נישא תאצ'ר למרגרט דוריס קמפסון (23 בינואר 1918 - 8 ביוני 1996), בתו של לאונרד קמפסון, איש עסקים, בכנסיית סנט מרי שברובע בארנט. הם נפגשו ב"ריקוד קצינים" בבית גרוסנוור האוס שנה קודם לכן.
תאצ'ר ואשתו הראשונה מעולם לא חיו יחד. חיי הנישואים שלהם נקטעו לאור העובדה כי תאצ'ר היה מחויב לצבא רוב הזמן וכי הוא שהה בחוץ לארץ במהלך המלחמה. כשחזר תאצ'ר לאנגליה לאחר ששוחרר מהצבא ב-1946, סיפרה לו אשתו שהכירה גבר אחר וביקשה ממנו להתגרש. נישואיהם חסרי הילדים הסתיימו בשבועות הראשונים של 1948. קמפסון התחתנה עם סר (אלפרד) הווארד וויטבי היקמן, הברון השלישי (1920–1979) ב-24 בינואר באותה שנה. מבחינתו של תאצ'ר היה זה אירוע טראומתי עד כדי כך שהוא סירב לחלוטין לדבר על הנישואים הראשונים אפילו עם בתו, לפי דבריה בנידון בביוגרפיה שלה שיצאה לאור ב-1995. שני ילדיו של תאצ'ר (מארק וקרול) גילו על נישואיו הראשונים של אביהם רק בפברואר 1976 (בזמן שאמם הייתה מנהיגת מפלגה השמרנית) ורק כאשר התקשורת חשפה זאת.
מרגרט רוברטס
בחודש פברואר 1949 פגש תאצ'ר את מרגרט הילדה רוברטס, כימאית ומועמדת לפרלמנט הבריטי. בשנת 1951 השניים נישאו ורוברטס קיבלה את שם משפחתה החדש ואת תמיכתו הכלכלית של דניס, אשר אפשרה לה להפנות את כל מעייניה לזירה הפוליטית הבריטית. עם בחירתה של תאצ'ר לראשות ממשלת בריטניה ב-1979, היה תאצ'ר הגבר הראשון בתולדות הממלכה המאוחדת להיות בן הזוג של ראשת ממשלת בריטניה.
ב-1953 נולדו להם זוג ילדים תאומים (קרול ומארק), שנולדו ב-15 באוגוסט.
זמן לא רב לאחר הבחירות הכלליות ב-1964, דניס תאצ'ר סבל מהתמוטטות עצבים שהביאה לחץ כבד על נישואיו. ההתמוטטות נבעה ככל הנראה מהלחץ הגובר של ניהול העסק המשפחתי, טיפול בקרוביו, ועיסוקה של מרגרט בקריירה הפוליטית שלה, שהותירו אותו בודד ותשוש. תאצ'ר הפליג לדרום אפריקה ונשאר שם חודשיים כדי להתאושש. הביוגרף דייוויד קנדין תיאר את זה כ"משבר הנישואים הגדול ביותר בחייו", אך בסופו של דבר הוא חזר הביתה ומכר את החברה המשפחתית.
לאורך כל הקריירה הפוליטית של אשתו, דניס הקפיד להישאר מאחורי הקלעים ולהתרחק מאור הזרקורים.
קריירה
תאצ'ר כבר היה מיליונר כשפגש את מרגרט רוברטס ומימן את הכשרתה כעורכת דין. משרדו העסיק כ-200 אנשים ב-1957.
ב-1947 תאצ'ר הפך למנכ"ל "Atlas Preservatives", החברה המשפחתית שלו, ובשנת 1951 התמנה ליושב ראש החברה והוביל להרחבת החברה מחוץ לממלכה המאוחדת. בשנות השישים המוקדמות מצא את עצמו בשליטה בלעדית על החברה המשפחתית. הקריירה הפוליטית של אשתו ורצונם של הזוג תאצ'ר לביטחון כלכלי גרמו לתאצ'ר למכור את חברת "Atlas Preservatives" לחברת "קסטרול" ב-1965 תמורת 530 אלף לירות שטרלינג (9,255 אלף לירות שטרלינג בהווה). הוא המשיך לנהל את "Atlas Preservatives" עד לפרישתו מעולם העסקים ביוני 1975, ארבעה חודשים לאחר שאשתו זכתה בבחירות הפנימיות במפלגה השמרנית והפיכתה לראש המפלגה השמרנית הבריטית.
חיים ציבוריים
תאצ'ר סירב להתראיין לעיתונאים ונאם רק נאומים קצרים. כאשר הוא דיבר עם עיתונאים, הוא כינה את רעייתו, מרגרט בתור "הבוס". לעיתים תכופות היא הכירה בתמיכתו של בעלה. למשך זמן מה הוא ניהל תכתובת היתולית בשם בדוי, שהתפרסמה במגזין הסאטירי "Private Eye" על החיים שמאחורי הקלעים של דאוניג 10, יחד עם עורך הדיילי טלגרף וחברו הקרוב, ביל דידס.
באוטוביוגרפיה שלה, "שנות דאונינג 10" כתבה מרגרט על בעלה:
בהתחשב ברקע המקצועי שלו, שימש תאצ'ר כיועץ לעניינים פיננסיים, והזהיר את מרגרט ממצבה הקשה של חברת "בריטיש ליילנד" המייצרת משאיות ואוטובוסים, חברה שבסופו של דבר הולאמה. לעיתים קרובות הוא התעקש שהיא תמנע מעבודת יתר, בעוד הוא מצווה עליה בשמחה ללכת ל"מיטה, אישה!". הם בדרך כלל עסקו כל אחד בקריירה שלהם בנפרד; היוצא מן הכלל היה כאשר תאצ'ר ליווה את אשתו בביקור שנערך ב-1967 בארצות הברית בחסות תוכנית IVLP של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
תאצ'ר התבטא באופן עקבי נגד עונש מוות, וכינה אותו "נורא לחלוטין" ו"ברברי" (הממלכה המאוחדת ביטלה את עונש המוות ב-1965, אך ההוצאה להורג נמשכה בצפון אירלנד עד 1973). תאצ'ר היה אנטי-סוציאליסטי. הוא סיפר לבתו קרול ב-1995 שהוא היה מנדה את האיגודים מקצועיים בממלכה המאוחדת. תאצ'ר שנא את ה-BBC, וחשב שהוא מוטה נגד ממשלתה של תאצ'ר וכמו כן חשב שהתאגיד אינו פטריוטי.
מותו
ב-17 בינואר 2003 עבר תאצ'ר ניתוח מעקפים בן שש שעות. הוא התלונן על קוצר נשימה בשבועות שלפני חג המולד 2002 ובעיה זו אובחנה בתחילת ינואר. הוא עזב את בית החולים ב-28 בינואר 2003 ונראה כי הוא נכנס לתהליך החלמה מלאה. הוא ביקר את בנו מארק בדרום אפריקה באפריל, אבל באמצע יוני, כשהגיע לגיל 88, התלונן שוב על קוצר נשימה ונלקח לבית החולים. הוא אובחן כחולה בסרטן הלבלב, יחד עם בצקת ריאות. הוא נפטר ב-26 ביוני בבית החולים לסטר שבלונדון. דניס ומרגרט תאצ'ר היו נשואים כמעט 52 שנה.
הלווייתו התקיימה ב-3 ביולי 2003, בבית החולים המלכותי צ'לסי. ב-30 באוקטובר נערכה לו אזכרה במנזר וסטמינסטר. אפרו נטמן תחת סַמָּן משיש מחוץ לבית החולים המלכותי בצ'לסי.
בסרט אשת הברזל, המתאר את חייה של רעייתו מרגרט, דניס מופיע כאדם אמביוולנטי בנוגע לעליית אשתו לשלטון. במהלך הסרט, המתרחש בתחילת העשור השני של המאה ה-21 דניס כבר נפטר בראשית המאה ה-21, אך מרגרט הסובלת משיטיון מדמיינת אותו ומעלה איתו זיכרונות. הוא מגולם על ידי השחקן ג'ים ברודבנט.
רבותי ההיסטוריה חוזרת
אמירות ותכנים
נושא השיר הוא תולדות הפלמ"ח על פי אירועים חשובים ומסעירים ועל כך מכריזות בלשון דיבור נאומית המילים הראשונות בבית הראשון: „רבותי, ההיסטוריה חוזרת / שום דבר לא אבד, לא נשכח”. האני השר בגוף ראשון יחיד, מצרף אל "נאומו" תחזית על שיחה בין חברת הפלמ"ח, שהפכה ל"סבתא" לאחר כשנות דור מזמן חיבור השיר, ודבריה-סיפורה, אם בחיוך ואם בכאב, ל"נכד", על אירועי שנות הארבעים לפני הקמת המדינה. וה"היסטוריה" שאשת הפלמ"ח מספרת לנכדה, היא דברי ימי הפלמ"ח בראייתם של חבריו.
השיר המחורז כולל חמישה בתים. האירוע החשוב הראשון בתולדות הפלמ"ח מובא במילים: „עוד נזכור, תחת גשם עופרת / איך בסוריה צעד הפלמ"ח”, מתוארות מעורבותם והשתתפותם של עשרות חברי הפלמ"ח במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. אנשי הפלמ"ח, שהוקם רשמית ב-15 במאי 1941, גויסו בהמלצת ראשי היישוב, ובהם משה שרת ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ועל פי בקשתם של אנשי המודיעין הצבא הבריטי. פעולתם הראשונה במערכה, הייתה הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה לפעולה בטריפולי בלבנון, אשר אבדו ללא מידע על גורלם. 37 אנשי פלמ"ח השתתפו בחוליות בגזרות מטולה וראש הנקרה, במערכה לכיבוש סוריה ולבנון. בין הלוחמים היו משה דיין ויגאל אלון. משה דיין נפצע בקרב ואיבד את עינו וכן נפצע ברגלו לוחם פלמ"ח אחר; שאר הלוחמים חזרו לארץ בשלום.
בבית השני מוזכר קרב אל-עלמיין, שהשלכותיו בטרם שהוכרע נצפו כקובעות את הזירה המזרח תיכונית, וארץ ישראל בכללה, ואת גורל היישוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. מפקדי הפלמ"ח, בין השאר, פעלו לקראתו, וכפי שמתאר המשורר בשפה פואטית בבית השני: „אל הנגב פלוּגונת נשלחה - / עם מקלות כתחליף לרובים”, בשל המחסור באמצעי תשלום לרכישת נשק הולם. הכוננות לפלישה בארץ ישראל כונתה לימים "מאתיים ימי חרדה".
בבית השלישי פורש האני השר, מפיה של אשת הפלמ"ח "הסבתא" העתידית, על עקרונות הפלמ"ח ורוח הלחימה שלו, בהם מסירות נפש והתגייסות לכל משימה, בכל חזית ושדה הקרב, נכון לכל עבודה כמו "פקק", עובד לעת מצוא בסידור העבודה ובארגונה, למשל בקיבוץ; כך במילים:
ובמילים:
בבית הרביעי, המספרות על משימתם של אנשי הפלמ"ח בתקופת הסזון.
חפר הטמיע בבית האחרון של השיר, במילים: „כן, הכושי יכול כבר ללכת, / כי הכושי עשה את שלו” המשוחחות עם הביטוי "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת", את כאבם של חברי הפלמ"ח על פירוקו בידי דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל, על פי החלטה שהתקבלה בעיצומה של מלחמת העצמאות.
סטיוארט בראנד
סטיוארט בראנד (באנגלית: Stewart Brand; נולד ב-14 בדצמבר 1938) הוא יזם תרבות אמריקאי, מאבות תרבות האינטרנט; אחד הבולטים שבדור ההיפים, ביולוג בהכשרתו ואקולוגיסט פעיל, סופר, עיתונאי ועורך- הידוע במיוחד כמייסדו ועורכו של קטלוג העולם כולו (1969).
בראנד יזם מספר ארגונים, ביניהם: קהילת ה-WELL, רשת הקהילה העסקית- Global Business Network, והעכשיו הארוך' (the Long Now). וחיבר ספרים שנודעה להם השפעה רבה על קהלים רחבים בתחומי דעת שונים. בין השאר בנושאי טכנולוגיה דיגיטלית ואקולוגיה.
הוא אחד מחלוצי הקהילות הווירטואליות ונחשב לפורץ דרך באופן שבו תפס את המערכת הווירטואלית כהבטחה לחברה חופשית שתהווה חלק מהתפתחותו האבולוציונית של האדם.
במהלך חייו ופעילותו בראנד קשר סביב התרבות הקיברנטית והטכנולוגיה מהנדסים עם אמנים, נציגי הממסד הביטחוני עם גיבורים של תרבות הנגד ואנשי אקדמיה עם היפים מן החוף המערבי.
נעוריו ותחילת דרכו
בראנד נולד ב-1938 ברוקפורד שבאילינוי, למשפחה ממעמד הביניים. אביו היה קופירייטר ומפעיל משדר רדיו חובבני בשעות הפנאי, אמו, עקרת בית, בוגרת ווסר קולג' ואסטרונומית חובבת.
כמו רבים מבני דורו בארצות הברית שגדלו בצל תעמולת המלחמה הקרה, גם בראנד פחד בנעוריו מהאפשרות של שואה טכנולוגית והתקפה אטומית. ביומנו משנת 1957 כסטודנט בסטנפורד, כתב על חששותיו מן הסכנה הסובייטית העלולה לגרום לאבדן הזהות האישית: " אם תהיה מלחמה, לא אלחם בעד אמריקה, לא בעד הבית או בעד הנשיא אייזנהאואר, לא עבור קפיטליזם ואפילו לא בעבור הדמוקרטיה. אני אלחם עבור אינדיבידואליזם וחירות אישית... אלחם על מנת שלא להפוך להיות סתם מספר..." חששות אלו חיברו אותו אל הלכי הרוח של תרבות הנגד שהתגבשה בעת ההיא ותרמו בהמשך דרכו לביסוס החשיבה הא-היררכית וקידומה על מנת לאפשר לאינדיוודואל להתפתח כדרך לתיקון העולם.
לימודי ביולוגיה
בשנת 1960 השלים בראנד תואר ראשון בביולוגיה ואקולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. אחד ממוריו הבולטים היה פול ארליך, מחבר הספר התפוצצות אוכלוסין ומראשוני הביולוגים שאימצו את הקיברנטיקה לטובת המחקר הביולוגי. התוודעותו של בראנד לשדה המחקרי של ארליך, השפיעה רבות על תפיסתו של בראנד את האדם כחלק ממערכת משוב-חוזר של קשרים המשפיעים זה על זה.
יומניו של בראנד מעידים כי האווירה המדעית בשלהי שנות החמישים, העשור שלאחר מלחמת העולם השנייה ועיצומה של המלחמה הקרה, שילבה בין מחקר שהעמיק יותר ויותר במתן הקשרים רחבים בתוך מרכיבי מערכת, ובין הפחד האמריקאי מהקומוניזם והצורך בהגנה על האינדיוודואל.
בהשפעת פול ארליך והקיברנטיקה, הסיק בראנד כי שחרורו של הפרט, יכול לבוא כשהוא פועל במערכת אופקית-רשתית ולא במערך היררכי. רעיון החופש האישי מילא תפקיד באתוס האינדיבידואליסטי האמריקאי, לא רק עבור בראנד, אלא עבור אלפים רבים של צעירי תרבות הנגד.
אווירה מדעית זו, אף על פי שנולדה מהצורך המלחמתי של ארצות הברית לשיפור האמצעים הטכנולוגיים העומדים לרשותה, חלחלה תודעתית, דרך האקדמיה, אל לבבות הצעירים של תרבות הנגד ומשם אל תוך החברה והצעירים של אמריקה כרעיון לבניית מערך חיים חדש שיאפשר קיום שאינו נשלט על ידי מנגנונים היררכיים בירוקראטיים. . עם סיום לימודיו, התגייס בראנד לצבא האמריקאי ושירת בדרגת סגן בבסיס הדרכה בניו ג'רזי, מה שקירב אותו, גאוגרפית, למנהטן, שהיוותה תחנה חשובה בביוגרפיה התרבותית שלו.
לימודי אמנות
קייג' והחוג שסביבו היוו אוונגרד אמנותי ששם לעצמו למטרה לפרק את המיתוס הרומנטי של האמן האקספרסיוניסט המופשט, ששלט עד אז בסצנה הניו-יורקית לאורך שנות ה-40–50. קייג' פעל במסגרת ההבנה הזן בודהיסטית שלימדה אותו, כך כתב, שהטבע הוא "שדה רצוף, המשכיות לא מופרעת שבה כל חלק אינו חשוב מן האחר ושום חלק לא יכול להיות נפרד מן הכלל". מסר, שהלם את עקרון הקיברנטיקה בדבר מערכת המתקשרת עם עצמה.
החיים ב- USCO והקרבה לאינדיאנים
את העשור שלאחר שחרורו מהצבא בילה בראנד בחיפוש אחר מנגנוני חיים אלטרנטיביים, הוא פנה לצורות קיום קומנואריות שתמכו באידאולוגיה טכנו-חברתית וטשטוש הגבול שבין האמנות לחיים. במסגרת זו לקח חלק פעיל באירועי ההפנינג (happenings) שאורגנו בבלק מאונטיין (Black Mountain College בית הספר לאמנות הידוע במהפכנותו שבו לימד ג'ון קייג'), נדד בין שמורות האינדיאנים שהיו מעין מודל רומנטי של חיים שורשיים, השתתף במחקרים שבדקו את השפעות סם ה-LSD וחילק את זמנו בין הבוהמה הניו יורקית והסצנה ההיפית בהייט אשבורי שבסן פרנסיסקו.
אחת מהקומונות המשמעותיות אליהן חבר בשנים אלו הייתה ה- (USCO- THE US COMPAMPANY) שהוקמה על ידי האמן סטיב דרוקה, המשורר גראד סטרן וטכנאי הסאונד מייקל קלהאן. קבוצה זו שכנה בכנסייה ישנה ששכרו בגרנוויל, כשעה מצפון למנהטן, וקיימה אורח חיים של קומונה שוויונית.
מטרת הקומונה הייתה עשיית אמנות שתחולל שינוי תודעה אצל הקהל. לצורך כך הם נשענו על טכנולוגיות אלקטרוניות מגוונות וטקטיקות קיברנטיות של משוב-חוזר; פרוז'קטורים עוקבים, מתקני הקלטה, מערכות רמקולים בסטריאו, הקרנת שקופיות דינמיות. כל אלו, כאמצעים חווייתיים משני תודעה. LSD, מריחואנה ופיוטה היו חלק מן העשייה היומיומית כהזדמנות לחוויה של התאחדות מיסטית. USCO הייתה מערכת חברתית ולא רק קבוצה אמנותית, המנטרה שחקקו לעצמם ממחישה את תפיסת המערכת שלהם כאחדות אחת: "We Are All One". השקפתה הטכנו-מיסטית של הקומונה עודדה שיתופי פעולה מולטי- דיסציפלינריים. והחיבור שבין טכנולוגיה לאומנות במסגרת מיצגים ופסטיבלים מיסד את הקבוצה כחלוצה בתפיסת הטכנולוגיה כהוליסטית ולא אינסטרומנטלית.
קן קיזי ופסטיבל הטריפים (Trips Festival)
במהלך שנות השישים התיידד בראנד עם הסופר קן קיזי שהיה סופר ומנהיג היפי כריזמטי בחוף המערבי. סביב קן קיזי התגבשה קבוצת צעירים שכינו את עצמם המארי פרנקסטרס ששמה במרכז חייה שימוש בסמים פסיכדליים וארגון של פסטיבלי מוזיקה. הקבוצה חיה בבית של קיזי כקומונה היפית. בראנד לקח חלק באירועים שארגנו.
בינואר 1966 בראנד וקיזי, יחד עם חברים נוספים, ארגנו את אירועי ה- Trips Festival שגילמו את המיזוג בין הטכנו-רוחניות של USCO והאוונגרד האמנותי, לבין מוטיב השבטיות. בשלושת ימי האירוע השתתפו בו כ־10.000 צעירים שחגגו התרחשות חברתית בניצוחן של להקות רוק כמו הגרייטפול דד. בראנד העלה מופע מולטימדיה משלו: America Needs Indians ובו העביר מסר כי אמריקה צריכה ללמוד מילידיה.
תמונת NASA של כדור הארץ
ב־1966 בראנד הוביל קמפיין שדרש מנאס"א לשחרר את תמונות כדור הארץ כפי שהוא נראה מהחלל שצולמו על ידה. במהלך קמפיין זה פגש את באקמינסטר פולר שהציע לעזור לו להשיג את התמונות. ב־1967 תמונת כדור הארץ שצולמה על ידי לוויין הפכה להיות תמונת השער של הגיליון הראשון של 'קטלוג העולם כולו' שיצא בסתיו 1968. שנה לאחר מכן תמונת כדור הארץ כפי שצולם מהירח על ידי נאס"א הפכה לתמונת השער של גיליון האביב של 'קטלוג העולם כולו' שיצא ב 1969. בראנד האמין כי תמונת כדור הארץ היא סמל חזק ומשמעותי הנותן תחושה שהכדור הוא אי מוקף ואקום שחור ועוין. שעל האדם לשמור עליו כבית למין האנושי.
גיבוש השקפת עולמו
בראנד, שהשכלתו האקדמית נרכשה בתחום הביולוגיה, הושפע ממחקרים העוסקים באבולוציה ומערכות חיים דוגמת אצות ופטריות, בהן קשה לבודד את הפרט מהכלל. מחקרים אלו הובילו אותו למסקנה לפיה- כיוון שהאדם הוא מערכת לעצמו, ובהכרח הוא גם חלק ממערכת כוללנית הוא משנע את האנרגיה סביבו ומשפיע עליה. ומכאן, אחראי לשינוי האבולוציוני של עצמו. תפיסה זו של מערכת עצמונית המתפתחת לבד תוך מהלכים של היזון-חוזר, נגדה, מבחינת בראנד, מבנים היררכיים בכלל ופוליטיים בפרט- מערכת פוליטית היא כזו בה מופעל כוח מלמעלה על מנת להשליט סדר חברתי דבר הגורם למחיקת האינדיבידואל.
באמצעות ההסבר האקולוגי- ביולוגי טען בראנד כי מערכות היררכיות מונעות את התפתחותו ושגשוגו של האדם בכך שהן גורמות לצמצום המגוון האקולוגי והקטנה בווריאציות האנושיות. ועל כן שחרור האינדיבידואל והתפתחות אישית היא תנאי להתפתחות חברתית משמעותית.
תובנות אלו, קיבלו אישור במהלך חוויותיו בסצנת האמנות ובעיקר במפגש עם אמנים כמו ג'ון קייג', ורוברט ראושנברג שהציעו חוויה אמנותית שבמסגרתה אין לאמן יתרון, או עליונות על קהלו או על החומרים איתם הוא עובד ומבחינה זאת, ייעודו העליון של האמן, כפי שטען קייג',הוא- שלא יהיה לו כל ייעוד מוגדר. . את ההשפעות המשמעותיות ביותר על תפיסת עולמו ספג בראנד, מן הטקסטים וההרצאות של הוגים כמו באקמינסטר פולר, מרשל מקלוהן ונורברט וינר. הוגים אלו הציעו, בצורות שונות מודל חדש של תקשורת שאינו מוגבל רק לתקשורת אנושית, אלא מורחב גם לתקשורת בין אדם למכונה, בין מכונה למכונה ובין אדם לאדם באמצעות מכונה. מסגרת אינטלקטואלית זו פתחה בפניו אפשרויות חשיבה על יצירת צורות אלטרנטיביות של ארגון אנושי. התפיסה ההוליסטית של אדם ומכונה הייתה, מבחינת בראנד, עתידה לאפשר לאינדיוודואל גישה חופשית לאינפורמציה ולאינטראקציות אנושיות חוצות מעמד וגזע ומתוך כך, אפשרות לשחרור מכבלי המדרג החברתי אליו שויך אדם.