cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
National Media Group
מיזוגים, הפסדים ורכישות
ביוני 2017, National Media Group הכריזה על שיתוף פעולה עם סוכנות של תאגיד "STS מדיה" לפרסום בשם "אוורסט" (51% ממניותיה בבעלות National Media Group, עוד 49% — בבעלות CTC Media) וחטיבת Art Pictures Distribution (ברוסיתАрт Пикчерс Дистрибьюшн), חברה המתמחה ברכישה ובקבלת רווחים מזכויות על תוכן (אחוזי הבעלות עמדו על: 51% בבעלות National Media Group, שאר 49% — בבעלות CTC Media).
בפברואר 2018, נודע כי National Media Group הפכה לבעלים של ערוץ הטלוויזיה "Sony Pictures" ברוסיה. בעקבות העסקה National Media Group החזיקה ב-80% מעסקי הטלוויזיה ברוסיה. באוגוסט 2018, חברת National Media Group קנתה מרומן אברמוביץ' 4% מהחזקותיו בערוץ הראשון ברוסיה ועתה שולטת על 29% ממניות הערוץ. באותה שנה החברה רכשה גם בעלות על אולפני הקולנוע Art Pictures Studio. בדצמבר 2019 החברה יזמה את הקמת חברת Star Media Vision כחברת הפקות משותפת עם חברת Star Media.
בעלות
נכון לסוף שנת 2013, 21,2% ממניות National Media Group היו בידי קבוצת הביטוח סוגז, בנק "רוסיה" החזיק בסוף 2012 ב-35.5% ממניות החברה, סורגוט נפטז החזיקה ב-26.22% מהמניות. בספטמבר 2013 האוליגרך גנאדי טימשנקו רכש מידי RTL Group 7.5% ממניות החברה תמורת 81 מיליון יורו (€). בשנת 2016, 7,5% ממניות החברה נרכשו על ידי תאגיד גזפרום מדיה תמורת 11.2 מיליון רובלים.
פעילות
בבעלות החברה אמצעי התקשורת הבאים:
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה נעשית מאז יוני 1967, עת עברה רצועת עזה לשליטת ישראל, בדרכים מגוונות, שבאו להתמודד עם מאמציה של ישראל למנוע אמצעי לחימה מתושבי הרצועה.
מולי סוויני
מולי סוויני (באנגלית: Molly Sweeney) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי האירי בריאן פריל. המחזה מבוסס על מאמרו של אוליבר סאקס "לראות ולא לראות" המספר על אדם אותו כינה סאקס בשם וירג'יל, שהיה עיוור עד גיל 51, אז עבר ניתוח שהשיב לו את ראייתו, אולם היה לו קשה להסתגל לעולם החדש, הוא ראה צבעים והבחין בתנועה, אולם לא הייתה לו כל תחושת מרחב ולא הצליח לראות מכלול ולפענח את מה שראה. כתוצאה מכך איבד את ביטחונו וכעבור מספר חודשים שקע בדיכאון ושב לעיוורונו.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מטבע הדברים מתפרסם מידע על ניסיונות הברחה שסוכלו, אך מתפרסם פחות מידע על ניסיונות הברחה שהצליחו. על מידת ההצלחה של מאמצי ההברחה ניתן ללמוד מהפעלתם של אמצעי הלחימה שהוברחו. הצלחה זו ניכרה במבצע עופרת יצוקה, שבמהלכו נורו רקטות גראד רבות לעבר יישובי ישראל, מבאר שבע ועד יבנה, ובמבצע צוק איתן גם לגוש דן, פאתי חיפה, פאתי ירושלים, דימונה ועוד.
רקע
רצועת עזה גובלת במצרים מדרום-מערב ובישראל מדרום, מזרח וצפון. אורכה כ-41 קילומטרים, רוחבה נע בין שישה לשנים עשר קילומטרים ושטחה הכולל כ-360 קמ"ר. בשנת 1967 נכבשה על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. מבחינת ריבונות היא מזוהה עם הרשות הפלסטינית, ונכון לשנת 2010 היא בשליטת החמאס. בהסכמי אוסלו הועברה השליטה ביישובים הפלסטינים שברצועת עזה לידי הרשות הפלסטינית, אם כי הריבונות נותרה בידי צה"ל. גם לאחר ההסכמים נותרה בידי ישראל השליטה על היישובים הישראלים ברצועה, הדרכים המובילות אליהם משטח ישראל, ציר פילדלפי (רצועה צרה לאורך הגבול בין רצועת עזה לבין מצרים) ומעבר הגבול עם מצרים ברפיח. במהלך חודש יוני 2007, בעקבות יישום תוכנית ההתנתקות של ממשלת ישראל, השתלטו כוחות חמאס על הרצועה. ממשלת ישראל הטילה סגר יבשתי וימי על עזה, תוך שהיא ממשיכה לספק מים וחשמל לתושבי הרצועה ומאפשרת הכנסת מוצרי מזון מסוימים וציוד רפואי.
מולי סוויני
עלילה
מולי סוויני התעוורה בגיל עשרה חדשים, אך אביה לימד אותה לדמיין את מה שאינה יכולה לראות ולהיות עצמאית, היא למדה לשחות ועבדה כפיזיותרפיסטית. פרנק, בעלה, הוא אדם אופטימי, חדור שליחות ואוטודידקט שחקר את נושא הראייה ומנסה למצוא מזור לנכותה. במהלך מחקרו, מגיע פרנק לדוקטור רייס, רופא עיניים, עם הסבר מפורט על מצבה של מולי ועל השערתו כי ניתוח עשוי להשיב לה את ראייתה. ד"ר רייס הוא מנתח עיניים בעל שם שירד מגדולתו ולאחר שאשתו ברחה ממנו עם עמיתו המצליח הוא גם סובל משברון לב; ובניתוחה של מולי הוא רואה הזדמנות לזכות בתהילה.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מנהרות ההברחה ממצרים
מנהרות הברחה נחפרות מתחת לגבול שבין רצועת עזה למצרים, ומשמשות, מאז שנות ה-80, את ארגוני טרור פלסטיני, סוחרים (כולל סיטונאים מרכזיים) וכנופיות להברחת אמצעי לחימה וסחורות ממצרים לרצועת עזה, ולהברחת אנשים בשני הכיוונים.
המנהרות מקשרות בין העיר רפיח המצרית למחנה הפליטים רפיח. מספרן של המנהרות מוערך, נכון לשנת 2010, במאות. המנהרות פעלו בתקופת שליטתו של צה"ל ברצועה, וממשיכות לפעול עד היום.
מולי סוויני
עלילה
מולי, בניגוד לשני הגברים שבתמונה, לא חשה כל חוסר בחייה המצריך ניתוח להשבת הראייה, אולם בשל הלחץ מבחוץ ורצונה לרצות את הסובבים אותה, היא עוברת את הניתוח. בתחילה מסתמן כי הניתוח הצליח ומולי רואה חלקית. אולם בהמשך היא מגיעה לניתוק חושי, מאבדת את העולם המוכר בו חייתה עד עכשיו ושבה להיות עיוורת (מבחירה?), ותוך כדי כך מאבדת את שמחת חייה ומתאשפזת בבית החולים בו שהתה אימה מרבית ימי חייה. ד"ר רייס נוכח לדעת שנכשל ועובר לפרויקט הבא שלו. ואילו פרנק עוזב לאתיופיה למציאת תחומי מחקר חדשים. ההצגה מעמידה זה מול זה את סוגיית העיוורון הפיזי לעומת העיוורון המטפורי והעיוורון התודעתי.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מנהרות ההברחה ממצרים
בהסכמי אוסלו נקבע ציר פילדלפי, רצועת חיץ בין רצועת עזה למצרים בשליטה ביטחונית ישראלית, כאמצעי למניעת הברחות. בציר פילדלפי נכלל גם מעבר רפיח, שנועד לאפשר לתושבי רצועת עזה לעבור למצרים, והוא העניק לישראל אפשרות פיקוח על העוברים במעבר הגבול על מנת לוודא שאינם מבריחים נשק. בניסיון לעקוף את ציר פילדלפי חפרו הפלסטינים מנהרות מתחתיו. במהלך האינתיפאדה השנייה הפך ציר פילדלפי לזירת קרב אינטנסיבית שבה מחבלים פלסטינים ירו מאות טילים ורקטות נ"ט, הפעילו מאות מטענים וביצעו אלפי אירועי ירי אל עבר כוחות ומוצבי צה"ל בציר. בתגובה ולהתרעה, הרס צה"ל מאות בתים לאורך הציר ובקטע מסוים אף בנה חומת ברזל בגובה 10 מטר. מטרת החומה להגן על החיילים השומרים על הציר וכן למנוע חפירת מנהרות בעומק של עד 10 מטרים.
כחלק ממימוש תוכנית ההתנתקות אישרה ממשלת ישראל, ב-28 באוגוסט 2005, הסכם לפרישת 750 חיילי משמר גבול מצרי בגבול בין רצועת עזה למצרים, וב-10 בספטמבר 2005 נסוג צה"ל מהציר.
מולי סוויני
עלילה
ההצגה מתנהלת בצורה מונולוגים של שלוש הדמויות, שאינן משוחחות זו עם זו, אלא מציגות כל אחת בנפרד את גרסאותיהן למאורעות בפני הקהל.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מנהרות ההברחה ממצרים
הקטע שבין חוף עזה לכרם שלום עבר לשליטת המצרים, ואזור רפיח עבר לשליטת הרשות הפלסטינית, ובעקבות כך עלה מספר הברחות אמצעי הלחימה מסיני לרצועת עזה. הברחות אלה כללו חומרי נפץ, טילי נ"ט ורקטות ארוכות-טווח, ועקב המצור על עזה, גם תנועת אנשים וסחורות כמו דלק, מזון, מכונות כביסה ומקררים.
מולי סוויני
ההיסטוריה של ההפקה
המחזה מולי סוויני עלה לראשונה על הבמה ב-9 באוגוסט 1994, בתיאטרון גייט (Gate Theater), דבלין. פריל ביים אותו, קתרין בירן גילמה את מולי, מרק למברט את פרנק סוויני וט.פ. מק'קנה את ד"ר רייס.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מנהרות ההברחה ממצרים
ב-14 ביוני 2007 נכבש הציר מצידו הפלסטיני על ידי חמאס, במסגרת עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. לאחר מכן הוטל סגר על רצועת עזה בידי ישראל ומצרים.
בדצמבר 2009 החלה מצרים בהקמת קיר פלדה בעומק האדמה על מנת למנוע את חפירת מנהרות הברחה מרפיח לרצועת עזה. קיר הברזל מתוכנן להגיע לאורך של כ-10 ק"מ ולעומק של 35 מטרים מתחת לפני האדמה.
מולי סוויני
ההיסטוריה של ההפקה
הצגת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-1996 בהפקת אוף ברודוויי בתיאטרון ראונדאבאוט (Roundabout Theatre Company). קתרין בירן כיכבה בשנית כמולי, אלפרד מולינה גילם את בעלה פרנק וג'ייסון רוברדס גילם את ד"ר רייס. ההצגה זכתה בפרס לוסיל לורטל עבור המחזה המצטיין בשנת 1996.
בישראל
המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון הספרייה, בתרגומו של עידו ריקלין ובבימויה של אתי רזניק, ב-28 בספטמבר 2001.
ב-21 במאי 2011 עלה המחזה בתיאטרון החאן בבימויה של ג'יטה מונטה. אורית גל מגלמת את מולי סוויני, יואב היימן מגלם את בעלה פרנק סוויני ואבי פניני מגלם את ד"ר רייס; ההצגה מלווה בנגינת כינור של נמרוד נול או מיכאל גריילסאמר. המתרגמת היא מרים יחיל-וקס, מעצבת התנועה היא רננה רז, מלחין המוזיקה הוא יבגני לויטאס, מעצבת התפאורה והתלבושות היא פולינה אדמוב ומעצב התאורה הוא רוני כהן. ההצגה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 בקטגוריית הצגת המחזה המתורגם הטוב של השנה.
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה
מנהרות ההברחה ממצרים
בהחלטה מספר 1860 מ-8 בינואר 2009 קראה מועצת הביטחון של האו"ם לכל המדינות למנוע הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה (סעיף 6).
הברחה בדרך הים
פעמים אחדות לכד חיל הים הישראלי אוניות שהובילו אמצעי לחימה שנועדו לרצועת עזה. אוניות אלה הן: סוכלו גם ניסיונות נוספים להברחת אמצעי לחימה ממצרים לרצועת עזה דרך הים.
הברחת אמצעי לחימה מישראל
נמל אשדוד משמש למעבר סחורות המיובאות לרצועת עזה. במסגרת מטענים אלה נעשו ניסיונות להברחת אמצעי לחימה, ובהם כ-300 טלסקופים המיועדים לרובי סער.
אזרחי ישראל עוסקים אף הם לעיתים בהברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה.
יחסי בנגלדש–נפאל
יחסי בנגלדש–נפאל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל והם קיימים ופעילים מאז הכרזת עצמאותה של בנגלדש בחודש מרץ 1971. בין שתי המדינות, מערבית לצפון בנגלדש ומזרחית לדרום נפאל, מפריד שטח מזערי בשם מסדרון סיליגורי. השטח החוצץ שייך להודו והוא ממוקם במדינת מערב בנגל. שתי המדינות חברות בארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי (SAARC).
היסטוריה
לאחר מלחמת הודו-פקיסטן בשנת 1974, נפאל הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו רשמית בעצמאותה של בנגלדש. כנקמה לכך, ניתקה פקיסטן את יחסיה עם נפאל משך זמן ממושך. נפאל ראתה במדינת בנגלדש החדשה חלון הזדמנויות למעבר יבשתי של סחורה ממפרץ בנגל וחיזוק מסחרי החוץ דרכה, דבר שלא צלח בידי הנפאלים כשהייתה בנגלדש חלק מפקיסטן.
באפריל 1976 חתמו שתי המדינות על הסכמים בילטרליים הנוגעים להתפתחות כלכלה, תחבורה ותעופה.
וולוו PV 60
וולוו PV 60 (בשוודית: Volvo PV 60) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1946–1950 בשוודיה.
מאפיינים טכניים
בסך הכל יוצרו 3,506 יחידות של דגם 4 דלתות סלון.
The Tel Aviv Session
The Tel Aviv Session הוא שמו של אלבום מוזיקה משותף מאת הפסנתרן הישראלי עידן רייכל והגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה, שפעלו יחד כצמד תחת השם טורה-רייכל קולקטיב. האלבום הוקלט כג'אם סשן בנובמבר 2010 ויצא לאור בפברואר 2012.
הפקת האלבום
רייכל וטורה נפגשו לראשונה בשנת 2008, כאשר רייכל הציע לטורה שהוא (רייכל) יתלווה להופעותיו כנגן קלידים. כאשר רייכל נבחר בשנת 2010 לשמש כמנהל האמנותי של סדרת מוזיקת עולם באופרה הישראלית, הוא הזמין את טורה להופיע בקונצרט הראשון. במסגרת זו גם הקליטו השניים סינגל משותף, בשם "Say God".
יום למחרת נפגשו רייכל וטורה באולפן הקלטות בתל אביב, להקלטת ג'אם סשן. הם לוו בבסיסט הישראלי יוסי פיין, שכבר עבד בעבר עם טורה ואף הפיק את אחד מאלבומיו, ובנגן כלי ההקשה סולימאן קיין, המנגן בלהקתו של טורה. במשך כשלוש שעות הקליטו הארבעה מוזיקה מאולתרת, ללא תכנון מראש. ברוב הרצועות ניתן קרדיט הלחנה משותף לרייכל ולטורה. בעצתו של מנהלו של טורה אריק הרמן, ובעקבות תגובות חיוביות שקיבל רייכל לאחר שהשמיע את ההקלטות לאנשים אחרים, הוחלט לאגד את ההקלטות לכדי אלבום שלם.
רייכל החל בעריכת ההקלטות, תוך קיצוץ חלקים מהן ושילוב הקלטות של נגנים נוספים במקרים אחדים. הזמרת כברה קסאי, שהשתתפה באחד מאלבומי הפרויקט של עידן רייכל ונוטלת חלק בהופעותיו באופן קבוע, הוזמנה לכתוב מילים ולהקליט את שירתה לאחת הרצועות, "Ane Nahatka". את השיר היא מבצעת בשפה התיגרינית. שני מוזיקאים נוספים שעמם שיתף רייכל פעולה באלבומי "הפרויקט של עידן רייכל", הגיטריסט יענקל'ה סגל ונגן הקמנצ'ה מארק אליהו, הקליטו גם הם מנגינות ששולבו באלבום. סגל ניגן בטאר בשיר "Kfar" ואליהו בקמנצ'ה בשיר "Alem". שיר נוסף שהוקלטה עבורו שירה הוא "Alkataou", שאותו כתב ושר טורה בשפת סונגהאי. בשיר זה מתארח נגן הבס מבנין פטריק רופינו.
האלבום יצא לאור בפברואר 2012, בהוצאת חברת קומבנצ'ה. תחילה הוא נמכר בישראל, ובהמשך גם בארצות נוספות.
מכון לשם
מכון לשם הוא מתקן ביטחוני אזרחי של חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, הממוקם בצפון הגליל התחתון. במכון לשם שוכנות חטיבות שונות בחברה, ביניהן החטיבה שאחראית לפיתוח וייצור של מערכות כיפת ברזל וקלע דוד.
גאוגרפיה
המתקן שוכן בגליל התחתון והוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר באזור זה. ממערב למתקן נמצא היישוב רקפת וכביש 784, מצפון העיר סח'נין וכביש 805.
שטח המתקן הוא 4,754 דונם, ובכך הוא המתקן השני בגודלו של רפאל, אחרי מכון דוד. האדמה עליה יושב היא בבעלות מינהל מקרקעי ישראל ומוחכרת לחברת רפאל שעושה בו שימוש. הסכם החכירה נחתם ב-2001 למשך של 49 שנים החל מהקמת המתקן ב-1982 (כלומר, עד שנת 2031).
היסטוריה
המתקן הוקם בנובמבר 1982 עם העברת מספר חטיבות ומפעלים של רפאל ממתקנים שונים מרחבי המדינה ובעיקר ממכון דוד, הקרוב והגדול מבין מתקני החברה באותה תקופה, למתקן החדש. בעקבות חשש שעלה בקרב עובדי החברה מהמעבר לפריפריה והתרחקות של עובדי החברה ממקום מגוריהם הנוכחי, הופעלו מערכות היסעים נרחבות למכון למי שבחר להישאר במקום מגוריו, והובטחו קרקעות לבניין בתים ביישובים סמוכים ובעיר כרמיאל לאלו שבחרו לעבור.
במהלך 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, הופסקה העבודה פעמים רבות במתקן הצפוני שהיה עתיד לייצר את טילי כיפת ברזל בגלל אזעקות שהופעלו במקום והכריחו את העובדים להיכנס למרחבים מוגנים. לאורך המלחמה לא היו נפילות במתקן.
כיום
המתקן מאכלס חטיבות שונות ששייכות לחברת רפאל:
בנוסף, שוכן במתקן מטה חברת SCD, שנמצאת בבעלות משותפת בין רפאל לחברת אלביט מערכות. במתקן שוכן מטה החברה, מרכז הפיתוח ופס הייצור המרכזי שבבעלותה. זהו המפעל היחידי במדינת ישראל שמייצר גלאים אלקטרו-אופטיים.
אמה, נסיכת ולדק ופירמונט
אמה, נסיכת ולדק ופירמונט (2 באוגוסט 1858 - 20 במרץ 1934), הייתה אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד ואמה של וילהלמינה, מלכת הולנד.
ביוגרפיה
אמה נולדה ב-2 באוגוסט 1858 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו הלנה, נסיכת נסאו, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. אמה נולדה יום אחרי מותה של סבתה אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ונקראה על שמה.
בשנת 1877 מתה סופיה, נסיכת וירטמברג - אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד. זמן קצר לאחר מותה הודיע וילם על כוונתו להתחתן עם אלאונור ד'אמבר - זמרת אופרה צרפתית, אולם בעקבות התנגדות הממשלה והעם נאלץ לבטל את תוכניתו. לאחר מכן ניסה וילם לחזר אחר כמה נסיכות (ביניהן תירה, נסיכת דנמרק), ולבסוף התחתן ב-7 בינואר 1879 עם אמה, שהייתה צעירה ממנו ב-41 שנים.
נישואיו של וילם לאמה השפיעו עליו לטובה, והוא הפסיק להפריע לניהול התקין של הממשלה, ובשנת 1880 נולדה להם בתם היחידה וילהלמינה, מלכת הולנד.
בשנת 1887 חלה וילם במחלת כליות קשה, ובשנת 1888 הפך למטורף, ובעקבות כך מונתה אמה לעוצרת במקומו.
ב-23 בנובמבר 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד בארמון הט לו, אפלדורן, ובתם וילהלמינה עלתה לשלטון במקומו בהולנד, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד הגיעה לבגרות. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד.
ב-20 במרץ 1934 מתה אמה בהאג, כתוצאה מהסתבכות של דלקת סימפונות.
טיילור דאייני
דאייני מכרה למעלה מ-75 מיליון תקליטים ברחבי העולם, מה ששם אותה ברשימת המוזיקאים בעלי שיאני מכירות. דאייני הייתה גם מועמדת שלוש פעמים לפרס גראמי, לפרס המוזיקה האמריקאית ופרסי מוזיקה רבים בניו יורק. היא גם זכתה להיות בהיכל התהילה של ניו יורק והייתה מדורגת במקום ה-18 ברשימה זו. בדצמבר 2016, דירג אותה מגזין בילבורד כאמנית המצליחה ה-28 בכל הזמנים.
קריירה
דאייני נולדה בשם לסלי וונדרמן והחלה לשיר באופן מקצועי לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון בבולדווין, מחוז נסאו, ניו יורק, היא שרה בלהקות רוק דוגמת פלוני ונסט. היא החלה לשיר סולו לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', תחת השם לס לי והקליטה שני סינגלים, I'm The One You Want ב-1985 ו-Tell Me Can You Love Me ב-1986.
כשהיא חתומה בחברת אריסטה רקורדס תחת השם טיילור דאייני, הסולו הראשון שלה שהפך ללהיט היה "Tell It to My Heart" שיצא לאור בסוף 1987. השיר הפך ללהיט ברחבי העולם, והגיע בשיאו לחמישייה הראשונה במצעד בארצות הברית ולמקום הראשון במדינות רבות דוגמת גרמניה המערבית. בעקבות הצלחתו פרסמה דאייני מספר סינגלים נוספים דוגמת, Prove Your Love, I'll Always Love You, Don't Rush Me, "Love Will Lead You Back, I'll Be Your Shelter ועוד.
בארצות הברית היא השיגה שלושה סינגלים מזהב, "Tell It to My Heart", "I'll Always Love You" ו-"Love Will Lead You Back". ב-1990, "אהבה תוביל אותך אחורה", הגיע למקום הראשון הן בבילבורד הוט 100 והן ב-Adult Contemporary.
יחד עם ארתור בייקר ופרד זאר כתבה דאייני את "מה שלא תרצה" לאלבומה של טינה טרנר מ-1996, Wildest Dream. מאוחר יותר, ב-1998, הקליטה דאייני את השיר בעצמה כסינגל מתוך אלבומה Naked Without You.
כשחקנית הופיעה דאייני בסדרת הטלוויזיה המבוססת על מדע בדיוני שיצאה לאור ב-1997 בשם Nightman. דאייני הופיעה בעוד מספר סרטים קטנים ובמספר תוכניות בהפקת שואוטיים. דאייני הופיעה גם בתיאטראות ברודוויי בשנת 2001.
ב-11 בדצמבר 2007 הוציאה דאייני את הסינגל הראשון "יפה", מתוך אלבום האולפן שלה Satisfied. השיר נכתב על ידי דאייני. בפברואר 2008 יצא לאור אלבומה החמישי "Satisfied" - אלהום ראשון לאחר למעלה מעשור.
ביולי 2010 הוציאה דאייני לאור את "Facing a Miracle", שיר הנושא הרשמי למשחקים הגאים בקלן. היא ביצעה את השיר אל מול 50,000 איש ב-31 ביולי 2010 בקלן, גרמניה. היא סיימה את השנה במקום ה-9 בסינגלים המובילים בעולם של פרפקט ביט לשנת 2010. חמש שנים לפני כן אמרה: "על פי הקבלה, להט"ב אינם יכולים להיחשב נשואים, נישואים דורשים אנרגיה של זכר ואנרגיה של נקבה ו-DNA. בתמונה הרחבה יותר, אני חושבת שנישואים קשורים למעגלים מסוימים בלבד".
בספטמבר 2014 הוציאה דאייני לאור סינגל חדש בשם "Dreaming".
חיים אישיים
דאייני מעולם לא התחתנה. יש לה שני ילדים שנולדו בפונדקאות. דאייני הפכה לתומכת בנישואים של בני-זוג מאותו המין (לאחר שהתנגדה לכך) בשנת 2005, והצהירה בשנת 2014 כי היא רואה בקהילת הלהט"ב כתומכים הנלהבים והאמינים ביותר שלה.
שרוד בראון
שרוד קמפבל בראון (באנגלית: Sherrod Campbell Brown; נולד ב-9 בנובמבר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת אוהיו מאז ינואר 2007.
ביוגרפיה
בראון נולד במנספילד, אוהיו, לאמילי לבית קמפבל ולד"ר צ'ארלס בראון, אשר היה רופא במקצועו. הוא נקרא על שם סבתו מצד אמו. הוא למד לתואר ראשון למחקרים רוסיים באוניברסיטת ייל בשנת 1974. לאחר מכן למדל תואר שני בממשל ציבורי וכן לתואר שני בחינוך באוניברסיטת המדינה של אוהיו, בשנים 1979–1981. עוד לפני כן נבחר לשרת בבית הנבחרים של מדינת אוהיו, מ-1974 ועד 1982. בשנתו האחרונה שם נבחר למזכיר המדינה של אוהיו, כשהביס את יריבו הרפובליקני. ב-1986 נבחר מחדש, אך ב-1990 הפסיד ליריבו הרפובליקני בוב טאפט.
בשנת 1992 עבר להתגורר בלוריין, עיר הנמצאת מערבית לקליבלנד, וזכה בפריימריז הדמוקרטים למושב פתוח עבור הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, על ייצוג של המחוז ה-13 של אוהיו, המייצג את הפרברים המערביים והדרומיים של קליבלנד. הוא הביס בקלות את יריבו הרפובליקני ונבחר שוב 6 פעמים, כאשר כיהן כחבר בית הנבחרים בשנים 1993–2007. ב-2005 החליט להתמודד לסנאט.
בבחירות לסנאט בנובמבר 2006 הביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן זה שתי כהונות, מייק דה ויין. הוא נבחר מחדש בשנת 2012 לכהונה שנייה, כשהביס את ראש מחלקת האוצר של מדינת אוהיו, היהודי ג'וש מנדל, מקורבו של שלדון אדלסון. נבחר מחדש לכהונה שלישית בשנת 2018.
בסנאט בראון כיהן כיו"ר תת-הוועדה החקלאית לרעב, תזונה ומשקים משפחתיים, וכן כיו"ר התת-וועדה הבנקאית למדיניות כלכלית. הוא היה גם חבר בוועדה למסחר, לענייני חיילים משוחררים ובוועדות הנבחרת לאתיקה. בשנת 2015 הפך לדמוקרט הבכיר ביותר בוועדה לבנקאות, דיור ועניינים עירוניים. עמדותיו הן ליברליות. כך למשל, הוא התנגד למלחמת עיראק ותומך בנישואים חד-מיניים.
הוא נשוי לקוני שולץ ולזוג 4 ילדים.
יעל פורטוגז
יעל וולף פורטוגז (באנגלית: Yael Wolf Portugheis; נולדה ב-30 בנובמבר 1951) היא אמנית ישראלית, יוצרת בעבודות פסיפס, רקמה, צורפות, עיצוב, גילוף בעץ וציור.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בנס ציונה. בת להורים ניצולי שואה, קלרה וישראל וולף. אביה עבד במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה מיום היווסדו, והקים את התשתית של מעבדות המחקר, החדרים הנקיים ועוד.
כבר בהיותה בת תשע גילתה את אומנות הפסיפס והחלה לאסוף ולצרף אבנים בצבעים שונים לתמונות. כל חייה ציירה, רקמה וארגה תוך שימוש בחומרים שמקורם בטבע הסובב אותה. במהלך השנים רכשה ידע ויצרה גם בתחומי הגרפיקה, רקמה, צורפות, עיצוב, גילוף בעץ וציור, וכן בהיסטוריה של האמנות.
שירתה בצה"ל כצפני"ת בחיל הקשר.
בשנת 1998 נסעה להשתלם במרכז ללימודי פסיפס ברוונה שבאיטליה, שם למדה את הטכניקה של אומנות הפסיפס. הייתה חברה בארגון הבינלאומי לאמנות המוזאיקה המודרנית, הציגה והשתתפה בכנסים באיטליה, בסקוטלנד, בברזיל, בארצות הברית, בבריטניה ועוד.
הייתה בין הראשונים בארץ ליצור פסיפס מודרני, בר קיימא ומחובר לסביבה בהשראת האדריכל גאודי, תוך שילוב תכנים של יודאיקה, מסורת יהודית וישראלית ובשילוב חברתי. מרבית עבודות הפסיפס בוצעו בשיתוף הקהילה, תוך התייחסות למקורותיה ובשיתוף תלמידים ממוסדות חינוך ובעלי צרכים מיוחדים, תוך הענקת כלים של חינוך אמנותי, יצירה סביבתית ועבודה משותפת. ביצירות הפסיפס מוחה יעל על הזמניות והבזבזנות בחברה העכשווית ומשמרת את העבר לטובת העתיד.
שיימוס
סטפן פארליי (באירית: Stíofán Ó Fearghaile; נולד ב-28 בינואר 1978) הוא שחקן ומתאבק אירי הידוע יותר בשם הבמה שלו שיימוס, המופיע בארגון WWE, בתוכנית סמאקדאון.
יעל פורטוגז
על האמנות שלה
במהלך השנים עברה יעל פורטוגז בין תחומים שונים של אמנות פלסטית, כגון שילוב יצירה בטקסטיל וציור בצבעי שמן. ביצירותיה נראית בבירור זיקתה לטבע, לחומר הגולמי וליצירה בת קיימא. בציוריה יש טבע מתפרץ, בצבעים ומרקמים המביעים תמונות שהיא חווה בסביבתה. הטבע בעונות השנה השונות, וצבעי הפריחה, נוכחים בכל יצירותיה. ביצירות הטקסטיל והצורפות שלה משתמשת יעל בחומרים גולמיים ומשלבת טכניקות של רקמה, סריגה, צביעה בצבעים טבעיים, הדפסה בוטנית עם חומרים אקולוגים ושזירת חרוזים וקישוטים, שכולם טבעיים. גם ביצירות אלו משלבת האמנית את האני מאמין החברתי שלה – על ידי שימוש בטכניקות מסורתיות מכל העולם ושילוב עבודות יד של נשים יוצרות מכל קשת החברה. יוצרת תמונה מצירוף חומרים, עובדת באבן טבעית שבורה עם פטיש ואזמל, או בכל חומר אחר: שברי כלים, פסולת בניין, קרמיקה שבורה, חלוקי נחל, צדפים ועוד.
שיימוס
ביוגרפיה
פארליי נולד בכברה, דבלין ושם גדל. אביו, מארק היה מפתח גוף חובבן. פארליי דובר אירית רהוטה. במהלך שנותיו בבית הספר שר במקהלת פלסטרינה עד גיל שלוש עשרה. לפני שנהיה מתאבק, עסק פארליי בכדור יד וכדורגל גאלי, משחק שמקורו באירלנד. פארליי הוא טכנאי של טכנולוגיית מידע לשעבר. פארליי גם עבד באבטחת מועדוני לילה ומאוחר יותר נהפך לשומר ראש. פארליי עבד כשומר ראש של מוזיקאים רבים, כמו בונו ולארי מולן ג'וניור מלהקת U2 והשחקנית האנגליה דניס ואן אאוטן. פארליי הוא אוהד של ליברפול וסלטיק.
יעל פורטוגז
על האמנות שלה
בשנת 2005 חלתה במחלת שרירים (מיאסטניה גרביס), ובעקבותיה חזרה לעסוק בציור, אמנות בעץ וטקסטיל.
שיימוס
יריבות עם ג'ון סינה ורנדי אורטון
בתחילת הקריירה של שיימוס ב-Raw הוא היה מתאבק בלתי מנוצח. באירוע "סדרת ההישרדות" 2009, שיימוס השתתף בקבוצה של המיז שניצחה את הקבוצה של ג'ון מוריסון ושיימוס נשאר אחרון בקרב ביחד עם המיז ודרו מקינטייר. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, שיימוס השתתף בבאטל רויאל במטרה להתחרות בקרב נגד ג'ון סינה על אליפות ה-WWE באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות. באירוע זה, שיימוס נלחם נגד ג'ון סינה על אליפות ה-WWE בקרב שולחנות והוא ניצח וזכה באליפות לאחר חצי שנה בלבד ב-WWE. ברויאל ראמבל 2010, שיימוס שמר על האליפות לאחר שניצח את רנדי אורטון בעזרת התקיפה של קבוצת "לגאסי". באירוע "תא ההדחות" 2010 שיימוס הפסיד את האליפות שלו בקרב תא ההדחות, בכך שטריפל H הדיח אותו, ולבסוף ג'ון סינה ניצח בקרב וזכה באליפות.
יעל פורטוגז
יצירות במרחב הציבורי
עבודותיה הוצגו גם בגלריה בית הבד ברובע היהודי בירושלים ובגלריה "קירות מדברים" בראשון לציון.
שיימוס
יריבות עם טריפל H
ברסלמניה 26, שיימוס הפסיד בקרב לטריפל H. באירוע "חוקי אקסטרים" 2010, השניים נלחמו בשנית במסגרת "קרב רחוב". הפעם שיימוס ניצח וגם גרם לטריפל H לפציעה חמורה, שמנעה ממנו להתאבק במשך שנה.
יריבות שנייה עם סינה ואורטון
באירוע "מעבר לקצה" 2010 שיימוס תקף את ג'ון סינה וקיבל הזדמנות לקרב מרובע על אליפות ה-WWE ב-2010 Fatal 4 Way בו הוא ניצח בגלל התערבות של הסטייבל "הנקסוס" וזכה בפעם השנייה תוך פחות משנה באליפות ה-WWE. באירוע כסף בבנק 2010, שיימוס ניצח את סינה בקרב כלוב שוב בעזרת "הנקסוס". ב-סאמרסלאם 2010 הפסיד לרנדי אורטון בפסילה, ולכן האליפות נשארה אצל שיימוס. באירוע לילה של אלופים 2010, שיימוס נלחם בקרב משושה על האליפות נגד ג'ון סינה, רנדי אורטון, כריס ג'ריקו, אדג' ווייד בארט. רנדי אורטון הצמיד את שיימוס וזכה באליפות העולם. שיימוס דרש קרב חוזר על האליפות באירוע גיהנום בכלוב נגד אורטון בקרב גיהנום בכלוב, אך שיימוס הפסיד ולא החזיר את האליפות אליו.
יריבות עם דניאל בריאן ואליפות ארצות הברית
ברויאל ראמבל 2011, שיימוס נכנס כמספר 28, אך הודח לאחר כ-19 דקות ולא ניצח בקרב. שיימוס העפיל לקרב האלימניישן צ'אמבר על טוענות לאליפות ה-WWE באירוע תא ההדחות. הוא הודח שלישי ולא זכה בקרב על אליפות ה-WWE ברסלמניה. ברסלמניה 27, ניצח שיימוס את אלוף ארצות הברית, דניאל בריאן, ב״קרב חושך״ וזכה באליפות ארצות הברית. שיימוס החזיר את כינויו ל"שיימוס". ב-Raw שלאחר רסלמניה, שיימוס ובריאן נלחמו בקרב חוזר על האליפות בו שיימוס ניצח ושמר על האליפות.
ההעברה לסמאקדאון והפסד האליפות
בדראפט 2011, שיימוס הועבר לרוסטר סמאקדאון ובכך אליפות ארצות הברית נהפכה לאליפות של הרוסטר. ב-29 באפריל 2011, שיימוס ערך את הופעת הבכורה שלו בסמאקדאון בכך שתקף את קופי קינגסטון. באירוע חוקי אקסטרים, שיימוס הפסיד לקינגסטון בקרב על אליפות ארצות הברית ובכך הפסיד את אליפות ארצות הברית.
כהונה ראשונה לאליפות העולם במשקל כבד
ברויאל ראמבל 2012, ניצח שיימוס את קרב הרויאל ראמבל ובכך קיבל הזדמנות לקרב על אליפות ברסלמניה 28 והחליט להילחם על אליפות העולם במשקל כבד מול האלוף דניאל בריאן. ברסלמניה, ניצח שיימוס את בריאן בקרב של 18 שניות בלבד וזכה באליפות העולם במשקל כבד בפעם הראשונה בקריירה שלו. באירוע "חוקי אקסטרים", שיימוס יצא עם ידו על העליונה בקרב החוזר נגד בריאן ושמר על האליפות. באירוע "מעבר לקצה" כשניצח את אלברטו דל ריו, כריס ג'ריקו ורנדי אורטון בקרב מרובע על אליפות העולם במשקל כבד ושוב שמר על התואר. גם באירוע No Way Out שיימוס שמר על התואר לאחר קרב ארוך נגד דולף זיגלר וגם באירוע "כסף בבנק" ניצח את אלברטו דל ריו ושמר על התואר.
יריבות עם ביג שואו והפסד האליפות
ב-28 בספטמבר, בסמאקדאון, התמודדו ביג שואו ניצח את רנדי אורטון וזכה בקרב על טוענות לאליפות העולם במשקל כבד באירוע גיהנום בכלוב. במהלך השבועות עד לאירוע גיהנום בכלוב, שיימוס וביג שואו הפריעו אחד לשני בקרבות שלהם. ב-28 באוקטובר, באירוע גיהנום בכלוב, שיימוס הפסיד לביג שואו את אליפות העולם במשקל כבד לאחר 208 ימים כאלוף. בעקבות ההפסד באירוע גיהנום בכלוב, נקבע קרב חוזר בין שיימוס לביג שואו לאירוע סדרת ההישרדות. ב-6 בנובמבר, ביג שואו תקף את שיימוס ואת חברו ויליאם ריגל בפאב באנגליה. ב-18 בנובמבר, בסדרת ההישרדות, שיימוס וביג שואו נלחמו על אליפות העולם במשקל כבד. הקרב הסתיים בניצחון של שיימוס בפסילה, ביג שואו שמר את האליפות אצלו. באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות שיימוס הפסיד לביג שואו בקרב כיסאות.
יריבות עם "המגן" ועם ה"רודס סקולרס"
בתוכנית Saturday Morning Slam, שיימוס ניצח את קודי רודס (חבר בצמד ה"רודס סקולרס"). באירוע "תא ההדחות", שיימוס התאבק עם ג'ון סינה ורייבאק נגד "השילד" ("המגן"), אך הפסידו להם. בסמאקדאון כמה ימים אחר כך שיימוס נלחם נגד דמיאן סנדאו (חבר בצמד ה"רודס סקולרס") והביס אותו. בתוכנית Raw שהתקיימה ב-11 במרץ הצטוות עם רנדי אורטון והם ניצחו את ה"רודס סקולרס". ב-18 במרץ בתוכנית Raw ניצחו שיימוס ורנדי אורטון את ג'ינדר מהאל, דרו מקינטייר והית' סלייטר (שלישיית "3MB") לאחר ששיימוס ביצע את תרגיל הסיום שלו ("הברוג קיק") על מהאל ומקינטייר וגם רנדי אורטון ביצע את תרגיל הסיום שלו (RKO) על הית' סלייטר. אחרי שהסתיים הקרב שלישיית "המגן" נכנסו לאולם כדי לתקוף את שיימוס ואורטון, אך ביג שואו הופיע ו"המגן" פחדו לתקוף את שיימוס ואורטון. ב-29 במרץ בתוכנית סמאקדאון, שיימוס, רנדי אורטון וביג שואו ניצחו את צמד ה"רודס סקולרס" ואלוף ארצות הברית, אנטוניו סזארו. אחרי הקרב נעימת הכניסה של שלישיית "המגן" נשמעה ו"המגן" נכנסו לאולם ורצו לתקוף את שיימוס, אורטון וביג שואו אבל הם תקפו את "המגן" והעיפו אותם מחוץ לאולם.
יריבות נגד ביג שואו והמשך יריבות עם "רודס סקולרס"
ברסלמניה 29 שיימוס, רנדי אורטון וביג שואו הפסידו לשלישיית "המגן" ואחרי הקרב ביג שואו ביצע את אגרוף הנוקאאוט שלו על שיימוס ואורטון. ב-Raw, ה-15 באפריל, שיימוס ואורטון ניצחו את ביג שואו והתחילה היריבות ביניהם. ב-19 באפריל, בתוכנית סמאקדאון, רנדי אורטון ושיימוס נלחמו נגד ביג שואו ומארק הנרי, אך שואו והנרי ניצחו אותם הפעם. ב-26 באפריל בתוכנית סמאקדאון, שיימוס נלחם נגד ביג שואו, ובאמצע הקרב מארק הנרי הגיע לזירה והסיח את דעתו של שיימוס ואז ביג שואו ביצע עליו את תרגיל הסיום שלו. בתוכנית Raw, ב-6 במאי, הנרי יצא לזירה ודיבר על היריבות שלו עם שיימוס ואז שיימוס יצא והם הורידו חולצות והתכוננו לקרב אחד נגד השני, אך וייד בארט נכנס לאולם ואמר שהקרב אמור להיות ששיימוס ילחם נגדו. שיימוס אכן ניצח אותו ובסוף הקרב הנרי התפרץ לזירה וביצע על שיימוס את תרגיל הסיום שלו, WSS. באירוע "חוקי אקסטרים", שיימוס ניצח את מארק הנרי בקרב רצועות לאחר ששיימוס ביצע על הנרי את תרגיל הסיום שלו (הברוג קיק).
פציעתו ברגל
באירוע "כסף בבנק" 2013, שיימוס נפצע ברגל כאשר נפל אל הזירה מסולם. לאחר האירוע שודרה התוכנית סמאקדאון, ובה שיימוס הופיע עם סימן כחול על רגלו המעיד על פציעתו החמורה. לאחר מכן, ה-WWE הודיעו ששיימוס ייעדר לתקופה של ארבעה עד שישה חודשים מן ה-WWE.
חזרה מהפציעה ואליפות ארצות הברית
באירוע "תא ההדחות", שיימוס נלחם בקרב "תא ההדחות" על אליפות העולם במשקל כבד והודח ראשון על ידי כריסטיאן. ב-5 במאי, ניצח שיימוס ברויאל באטל על אליפות ארצות הברית וזכה באליפות בפעם השנייה. באירוע לילה של אלופים, שיימוס ניצח את סזארו בקרב על האליפות וגם באירוע גיהנום בכלוב נגד המיז, אך הפסיד אותה לרוסב ב-3 בנובמבר, בקרב ששודר ב-WWE Network.
יריבות נגד דולף זיגלר
לאחר רסלמניה 31, חזר שיימוס כדמות "רעה" לפי העלילה ועם מראה חדש. בתוכנית Raw הוא תקף את דולף זיגלר ודניאל בריאן. באירוע חוקי אקסטרים, שיימוס הפסיד לזיגלר ואחרי הקרב תקף שיימוס את זיגלר שוב. ב-17 במאי 2015, באירוע פייבאק, ניצח שיימוס את דולף זיגלר וכך נגמרה היריבות ביניהם.
זכייה במזוודת "הכסף בבנק" וכהונה כאלוף ה-WWE
באירוע כסף בבנק 2015, זכה שיימוס במזוודת הכסף בבנק שמעניקה לו קרב על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד בכל זמן ובכל מקום. באירוע "סדרת ההישרדות", שיימוס פדה את המזוודה על האלוף החדש, רומן ריינס, ובכך זכה בפעם השלישית באליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד. יום למחרת, ב-Raw, נקבע קרב חוזר בין שיימוס לבין ריינס על האליפות לאירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, בו שמר שיימוס על אליפות ה-WWE בידיו. שבועיים אחר כך, הפסיד שיימוס את האליפות לרומן ריינס.
קריירת משחק
סטפן פארליי שיחק בתפקיד "דו טון" בסרט "Escapist" שיצא לאקרנים בשנת 2008 בכיכובם של ג'וזף פיינס ובריאן קוקס. בסרט האירי "3 צלבים" שיחק בתפקיד זוטר של לוחם קלטי זומבי. פארליי גם הופיע בכמה פרקים של סדרת הבובות המכונה "המופע של דסטין תרנגול ההודו" ושם הוא היה "ביריבות" עם דסטין ולבסוף הם נלחמו ודסטין ניצח בקרב. פארליי גם הופיע בתוכנית "The Podge and Rodge Show" כמתאבק לפרקוני (שדוני) יחד עם המתאבק של ארגון ההיאבקות האירי "IWW", ג'ורג מק'פליי. בשנת 2016 שיחק פארליי בסרט צבי הנינג'ה: מחוץ לצללים בתפקיד רוקסטדי.
אנדרטה לנופלים (אשקלון)
"אנדרטה לנופלים" או "לנופלים" היא אנדרטה לנופלים מבני העיר אשקלון, שיצר האמן יגאל תומרקין.
תיאור
האנדרטה בנויה כמעין קשת גדולה עשויה פלדה שבבסיסה מוקם חדר הנצחה, החסום כיום בשער. אל החדר מוביל מסדרון בטון באורך של כ-30 מטרים. במקור היה מסדרון זה צבוע בשחור, אולם כיום הוא צבוע באפור. החדר עצמו מעוצב בצורה של משושה שבמרכזו עמוד משולש שכיום צבעו לבן. על קירותיו חקוקים שמות תושבי העיר שנפלו במלחמות ישראל. מאחורי העמוד תלוי אסמבלאז' ברזל גדול המורכב מחלקי נשק שונים, בסגנון האופייני ליצירתו של תומרקין.
חיבור ספר הזוהר
שאלות אודות זמן ומקום חיבורו של ספר הזוהר וזהות מחבריו העסיקו דורות רבים של לומדים וחוקרים. זהות מחבריו ומקורותיו הן שאלות מכריעות להבנת אופן התפתחות הקבלה והשפעתה על התרבות היהודית.
עם פרסום הספר
ממועד פרסומו במאה ה-13 ועד ימינו אנו, נקודת המוצא הוודאית והמוסכמת נוגעת לפרטי פרסומו של ספר הזוהר. הערעור הראשון על קדמות ספר הזוהר נמצא בדברי רבי יצחק דמן עכו, שמדווח על כך בחיבורו 'דברי הימים', שלא שרד, אך הקטע הופיע במהדורה הראשונה של 'ספר היוחסין' לרבי אברהם זכות ב-1510 בקונסטנטינופול. בקטע, ר' יצחק, שספר הזוהר הגיע אליו בצורת קונטרסים (מגילות), מתאר כיצד ביקש לחקור את מקורו של החיבור, והפליג לספרד למקום מושבו של הרב משה די לאון. רבי יצחק מתאר כי כבר בצאתו מארץ ישראל היו קיימות שתי גרסאות לגבי זהות המחבר. היו שטענו כי מדובר, כטענת הספר עצמו, במדרש ארץ ישראלי שנתחבר על ידי תלמידי רבי שמעון בר יוחאי במאה השנייה לספירה, מדרש שנשלח על ידי הרמב"ן לספרד בעלותו לארץ והועתק ונתפרסם על ידי רבי משה די לאון. מצד שני, נשמעה הטענה כי מדובר במעשה זיוף. בהגיעו לספרד, הצליח רבי יצחק לפגוש את די-לאון שנשבע בפניו כי ברשותו נמצאים עותקים קדומים של החיבור וכי הוא אך ורק העתיקם והפיצם. רבי משה הבטיח להראות את כתבי היד לרבי יצחק אלא שלרוע המזל, רבי משה נפטר בפתאומיות קודם שעשה זאת.
רבי יצחק המשיך בחיפושיו ושמע גרסאות סותרות. מצד אחד, שמע מרבי דוד דפאן קורפו כי אשתו ובתו של רבי משה די לאון הודו כי לא היה לפני רבי משה די לאון כתב יד שממנו העתיק וכי הוא מחבר הזוהר. על פי עדות זו, כשנשאל רבי משה מדוע הוא מסתיר את זהותו, נימק זאת במניעים כלכליים. מצד שני, הגיעה לרבי יצחק עדות הפוכה על "ניסוי" שנערך ובו הוכח כי היו לפני רבי משה די לאון כתבי יד קדומים. רבי יצחק פקפק במידת האמינות של אותו "ניסוי". מספריו המאוחרים של רבי יצחק ניכר כי בסופו של דבר השתכנע בקדמותו של ספר הזוהר. אין לדעת מה הניע אותו להשתכנע בכך, הואיל והאיגרת נקטעת בדיוק בשלב שבו עמד רבי יצחק לתאר זאת.
ימי הביניים
המחלוקת בדבר קדמות ספר הזוהר נותרה בעינה במהלך המאות הבאות, אפילו בתוך חוגי המקובלים עצמם. מצד אחד, היו שהניחו כי אכן מדובר במדרש קדום וכינו אותו כ"מדרשו של רשב"י", "מדרש ירושלמי" וכדומה, אך בד בבד היו מקובלים שהתייחסו לספר הזוהר כאל ספר קבלה ימי-ביינימי, בעל מעמד שווה לשאר ספרי הקבלה של התקופה. הטענה כי מדובר ביצירה פסאודו-אפיגרפית פרי רוחו של רבי משה די לאון עצמו - לא נתפוגגה. בציבור הרבני רווחה דעה זו בעיקר בקרב חסידי הפילוסופיה הרציונליסטית מבית מדרשו של הרמב"ם, אך לא רק בקרבם. היו אף שביקרו את הזוהר בחריפות, כגון ר' יוסף אבן וקאר, בן המאה ה-14. הספר קיבל מעמד של קדושה בחוגי המקובלים במאה ה-15, אך בעיקר במאות ה-16 - 17, לאחר גירוש ספרד. אז התקבל הזוהר בקרב המקובלים, שראו בו פרי יצירתו של רשב"י ודחו כל ביקורת על זמנו ולשונו של הספר. במסגרת המאבק בתנועה השבתאית, שסתמכה על הקבלה על מנת לשנות מההלכה המקובלת, נכתב פרק נוסף במלחמה זו, הספר מטפחת ספרים, שנכתב על ידי הרב החכם והפולמוסאי האשכנזי, יעקב עמדין ( היעב"ץ), שפקפק בקדמותם של חלקים מספר הזוהר אך האמין בקיומו של רובד קדמון בו. גלגולה האחרון של מחלוקת גלויה זו בציבור הרבני התרחשה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, עם התעוררות תנועת הדרדעים בתימן ששללה את העיסוק הקבלי בכללו.
מטבע הדברים, בפרספקטיבה של זמן התבססה האמונה כי אכן מדובר במדרש קדום. תרמה לכך ההשפעה העצומה שהייתה לזוהר על מגורשי ספרד ובחוג המקובלים הצפתי. האופי המסתורי אפוף הקדושה ששיוו לספר הזוהר במרוצת השנים, מנע עיסוק ביקורתי בחקר הזוהר עד למאתיים השנים האחרונות.
ההשכלה
השלב הבא בפולמוס נפתח על ידי התעוררות תנועת ההשכלה, על רקע מצעה האידאולוגי-פילוסופי, בזה לספרות הקבלה בכלל ולספר הזוהר בפרט, וביקשה לעקור את מקומם של אלה מהתחום הלגיטימי של מחשבת היהדות. במסגרת זו, הוצגה ביקורת שיטתית על קדמותו של ספר הזוהר. מייצגה הבולט של גישה זו היה צבי גרץ, שבהסתמך על השמועה שמובאת באיגרתו של רבי יצחק דמן עכו, טען כי ספר הזוהר הוא מעשה זיוף שנוצר על ידי רבי משה די לאון ממניעים של מצוקה כספית ושאיפה עזה לפרסום והשפעה. מבקר בולט נוסף של קדמות הזוהר היה שד"ל בספרו 'ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזהר' שנדפס בשנת 1851 ועורר מחדש את הפולמוס.
לאחר ירידת קרנה של ההשכלה, ניסה הלל צייטלין להוכיח את קדמות הזוהר ולטעון כי מדובר בטקסטים קדומים שעברו עריכה עם השנים וקיבלו את צורתם הסופית במאה ה-13. הוא גם טען שלא ייתכן שהרב משה די לאון כתב את הזוהר, כיוון שמערכת המושגים שלו בחיבורו "ספר הרימון" היא שונה ממערכת המושגים של הזוהר. גישתו הנאו-רומנטית של צייטלין, שאף ביקש לתרגם את ספר הזוהר כולו לעברית, לא באה לידי מיצוי, והוא נרצח בשואה קודם שהשלים את מפעלו.
גרשם שלום וממשיכיו
חוקר הקבלה גרשם שלום, החל את דרכו בחקר ספר הזוהר בניסיון לערער את דברי צבי גרץ ולהוכיח את קדמותו של ספר הזוהר. מפעלו המקיף שהחל במיפוי לשונו של ספר הזוהר הביא אותו בסופו של דבר אל המסקנה כי לא קיים בספר הזוהר ולו יסוד אחד שנכתב קודם זמנו של רבי משה די לאון. גרשם שלום טען כי ספר הזוהר, על כל חלקיו, נכתב בידי רבי משה די לאון למעט חלקי ה"רעיא מהימנא" ו"תיקוני זוהר" המאוחרים יותר, שנכתבו להערכתו במאה ה-14. ניתן להוכיח זאת בכמה דרכים, בהן השימוש של הארמית בספר הזוהר, שהיא כשל אדם שאינו בקי בשפה; ישנן בספר הזוהר הרבה מילים שגויות מבחינת הארמית התלמודית ואף מילים מומצאות, דבר זה לא יכול היה לצאת מתחת ידיו של רשב"י שהכיר ארמית על בוריה ככל התנאים. לבד מכך, בספרו של די-לאון, 'ספר הרימון', נמצאו שימושי לשון זהים וכן נושאים מקבילים לאלו שבספר הזוהר. עניינים רבים שנשארו טעוני בירור בספר הזוהר, מתבארים על ידו בספר הרימון; כך גם חלק ממקורותיו של ספר הזוהר מתגלים בספרו של די-לאון. אולם את ה"רעיא מהימנא" והתיקונים לא חיבר די-לאון, זהו חיבור מאת מחבר לא ידוע, המאוחר לזמנו של די-לאון.
דומה שרוב חוקרי הקבלה אחרי שלום החזיקו בדעתו על איחורו של ספר הזוהר למאה ה-13. הטענות לאיחור כתיבתו פורטו בהקדמתו של ישעיה תשבי לספרו "משנת הזוהר", כשתשבי מסיק שרוב הביקורת הטקסטואלית על הזוהר נכתבה כבר על יד רבי יעקב עמדין, היעב"ץ, בספרו "מטפחת ספרים".
חוקר הקבלה יהודה ליבס, מתלמידיו המובהקים של שלום, סבור כי אין לזוהר מחבר אחד, וכי יש לדבר על חבורה שלמה שסביבה נארג החיבור לדברי ליבס מועמדים טובים להמנות על חברי החוג היו ר' דוד בן יהודה החסיד, רבי יוסף אנג'לט, רבי יוסף ג'יקטיליה, רבי יוסף הבא משושן הבירה, רבי יצחק אבן סהולה, רבנו בחיי בן אשר ורבי יוסף בן שלום אשכנזי הארוך.
דניאל אברמס מאוניברסיטת בר-אילן, טוען שאין לדבר כלל על מחבר/מחברי ספר הזוהר, שכן לזוהר אין כלל טקסט אחיד. זהו חיבור שנכתב, שוכתב ונערך פעמים אין ספור, עד שדיבור על מחברים הוא אנכרוניסטי.
לפי רונית מרוז, ספר הזוהר נכתב באופן הדרגתי, העותק הקדום ביותר שנמצא הוא מהמאה ה-11 בארץ ישראל, והכתיבה נמשכה לפחות עד למאה ה-14.
משמעות הוויכוח לקהילות הדתיות
כמעט מיד עם פרסום גילוי הזוהר, קמו מערערים על קדמות ספר הזוהר, וכנגד טענת די לאון כי רשב"י חיברו. כיום סבורים מרבית חוקרי הקבלה שהזוהר חובר על ידי הרב די לאון עצמו, או על ידי חבורת אנשים שפעלה בסביבתו. במשך השנים, התמודדו התומכים בקדמות הזוהר והשיבו תשובות שונות לטענות המערערים. ברוב הקהילות היהודיות התקבלו דינים, תפילות ומנהגים שונים בעקבות הזוהר והקבלה.
ראשוני המשיבים
ראשון המשיבים היה הרב יש"ר מקנדיא בספרו "מצרף לחכמה" שבו עונה על טענות ר' אליהו דילמדיגו. דילמדיגו טען בספרו "בחינת הדת" משנת ה'רנ"א (1491, שנה לפני גירוש ספרד) שהזוהר אינו מרשב"י אלא חובר כ-300 שנים לפני זמנו, כלומר בסביבות ד'תתק"נ (1190), כמאה שנה לפני הרב משה די לאון. היש"ר מקנדיא הדפיס את ספרו ביחד עם "בחינת הדת" בשנת ה'שפ"ט (1629).
הרב אביעד שר שלום ב"אמונת חכמים" (מנטובה ה'ת"צ) (1630), משיב אף הוא על טענות המערערים על קדמות הזוהר, שהגיעו לאזנו, כנראה מטענות ר' יהודה אריה ממודנה ב"ארי נוהם" שהודפס שנה קודם לכן.
תשובות רבני אירופה
הספר "קדמות ספר הזוהר" של הרב דוד לוריא נחשב לספר המרכזי המתמודד עם טענות המערערים על קדמות הזוהר. ספר זה יצא לאור בשנת ה'תרט"ז (1857) ובו הוא מבטל את טענות המאחרים, בין השאר, על ידי השוואה לספרו של הרב די לאון, "הנפש החכמה".
הרב יצחק אייזיק חבר, דחה אף הוא בספרו "מגן וצנה" ה'תרט"ו (1855) את הטענות מהספר "ארי נוהם" שיצא מחדש בה'ת"ר (1840).
ספר ידוע נוסף בעניין הוא 'טעם לש"ד' (ליבורנו ה'תרכ"א (1861)) של הרב אליהו בן אמוזג ובו הוא דוחה את טענות שד"ל נגד קדמות הזוהר בספרו "ויכוח על חכמת הקבלה" (גוריצאה ה'תרי"ב, (1852)).
התנגדות לספר הזוהר
במשך השנים, היו לא מעט רבנים שטענו כי ספר הזוהר הוא זיוף כמו רבי יהודה אריה ממודנה ורבי אלעזר פלקלס, מחבר הספר "תשובה מאהבה". בספרו מבקר הרב פלקלס בצורה קשה את ספר הזוהר ומביע התנגדות לספרות המקובלים:
קטעים מאוחרים שהוכנסו לתוך ספר קדום
הרב יעקב עמדין (היעב"ץ) כתב בספרו "מטפחת ספרים" שקטעים רבים נכנסו לזוהר מספרים מאוחרים, אך עיקר הזוהר הוא קדום, לא מרבי שמעון בר יוחאי אך לכל המאוחר מתקופת הגאונים, בכל מקרה הרבה לפני הרב די-לאון. הוא כותב עוד שגם בתלמוד הבבלי יש קטעים שונים שנכנסו על ידי הגאונים, ובכל זאת כולם מודים שעיקר התלמוד הוא לפני הגאונים. עמדתו זכתה לפרסום, בשל מעמדו כפוסק הלכה ובשל הפתרון שהציע: הודאה במקצת טענות הזיוף של קטעים בספר הזוהר, ובה בעת טענה שעיקר הספר קדום.
כאמור לעיל, חוקרי הקבלה באקדמיה תולים הרבה מן ההקבלה המוכרת כיום, בין כתבי הזוהר לכתבי די-ליאון, ברשומותיו של היעב"ץ.
תשובות רבנים בתקופה המודרנית
כך גם כותב הרב מנחם מנדל כשר במאמרו "הזוהר" ב"ספר היובל" של כתב העת סיני:
עוד כותב הרב כשר שהרב די-לאון בספריו "הרמון" ו"שקל הקודש" שואל ומשיב מקשה ומתרץ, כאשר בזוהר אנו מוצאים תשובות אחרות לשאלות אלו, ומכך ברור שלא רק שדי-לאון אינו מחבר הזוהר, אלא שאף לא הכיר את הזוהר בעת כתיבת ספריו האחרים. לגבי שימושי לשון זהים ונושאים מקבילים בין "ספר הרימון" ל"זוהר", מסביר הרב כשר שזה משום עיסוקם המשותף בתורת הנסתר,
הרב כשר גם מניח שאפשר שמדפיס הזוהר מתוך כתב יד מסוים, הדפיס גם הערות שהיו בשולי אותו כתב היד (הנקרא שגיאת המעתיקים) תופעה מצויה לגבי חיבורים אחרים. כך לדוגמה בזוהר פרשת עקב נמצא קטע המועתק מספר "שולחן של ארבע" של רבנו בחיי אשר חי אחרי הרב די-לאון. והוספות מאוחרות אלו אין בהן כדי להעיד על עיקר ספר הזוהר.
הרב יהודה לייב הלוי אשלג כתב בהקדמת פירושו "הסולם" לזוהר כי לא מצא מקום לחקור בייחוס הספר, כי לפי תוכנו של הספר, גם אם היה מתברר לו שהמחבר הוא רבי משה די לאון או כל מקובל אחר, היה ערכו של המחבר עולה בעיניו יותר מכל התנאים ורשב"י בכללם; ושלא היה מתפלא אם היה מגלה כי המחבר הוא אחד מהנביאים או משה רבנו שקיבל אותו מאלוהים במעמד הר סיני.
שיבושים וטעויות לשוניות
תוספות מאוחרות אלו יכולות להסביר את הטענה בדבר שגיאות בארמית, המורות על כך שהכותב לא היה בקי בארמית של תקופת רשב"י. אך עיקר הזוהר הוא קדום והארמית שבו משובחת, כפי שכותב פרופ' גרשום שלום, ותלמידו פרופ' ישעיה תשבי. תשבי כותב שיש לזוהר סגולות ספרותיות מיוחדות, פאתוס נשגב ונמלץ, לשון פיוטית ציורית וכו', וכל המעלות האלה, אין בספרי הרב משה די לאון.
עם זאת שלל גרשום שלום את קדמות הזוהר, לאור שיבושים, טעויות והמצאות לשוניות שונות. על כך ענה הרב כשר כי חלק מהמצאות אלו צריך להבין כרובד נוסף שיש לפרשו בגימטריה או כחלק מראשי תיבות או רמזים באופן אחר. לשם דוגמה בפירוש לספר "שיעור קומה" (מובא ב"ראשית הקבלה" גרשום שלום, עמוד 220):
בהמשך הקטע מתפרשים השמות המוזרים והמשונים שלא מוכרים כשמות וכינויים לקב"ה: "בליתיה", "בזיתא", "בזיזתא", "המקוק הקטן" ו"קטל בעבור משוש", בדרך גימטריה, גימטריה במילוי (גימטריה שהיא צירוף הגימטריות של השמות המלאים של האותיות של המילה) ובצירופי אלפא ביתא שונים, כך שמילים משונות ומוזרות בספרי קבלה אינן ראיה לשגיאות וטעויות.
הרב כשר תולה שיבושים לשוניים שונים גם בשגיאות העתקה המצויים לרוב בכתבי יד של הספרות היהודית. להוכחה חיובית על קדמות הזוהר, מביא הרב כשר שמדרשים אשר לא היו ידועים באותו זמן, ואשר נתגלו מאוחר יותר במדרש הנעלם, או בכתבי יד שהיו בידי ה"ראשונים".
הרב כשר התווכח עם טענתו של גרץ, בעניין השמועה באיגרת רבי יצחק דמן עכו שר' משה די-לאון כתב את הזוהר בגלל מצוקה כלכלית ושאיפה לפרסום. לדעת הרב כשר, טענה זו אינה עומדת במבחן הביקורת המדעית משתי סיבות: טענה מדעית אינה יכולה להיות מבוססת על שמועה, ובנוסף, רבי יצחק דמן עכו עצמו, כאמור לעיל, השתכנע בקדמות הזוהר, ובחיבורו "מאירת עיניים" - פירוש על סודות הקבלה של הרמב"ן בפירושו לתורה, הנמצא בכתבי יד במוזיאון הבריטי ובעוד מקומות, מכנה הרב יצחק את הזוהר "מדרש ירושלמי", כלומר רבי יצחק עצמו ערער על טענה זו.
הזכרת שמות אישים מתקופה מאוחרת לרשב"י - כתיבת תלמידי רשב"י
בזוהר מוזכרים שמות חכמים המאוחרים לזמן רשב"י. הרב כשר עונה לטענה זו כי לא רשב"י עצמו חיבר את הזוהר אלא תלמידיו ותלמידי תלמידיו במשך כמה דורות, על פי הדברים שקיבלו מרשב"י מדור לדור.
היעלמות הספר לאורך תקופה ארוכה
כאלף שנה עברו מתקופת רשב"י ועד לגילוי ספר הזוהר בידי הרב די-לאון. לפי הטוענים לקדמות כתיבת הספר, קיומו הוסתר בין לומדי קבלה מועטים בלבד, ופרסומו היה נגד עקרונות הקבלה.
קישורים חיצוניים
ספרי המאחרים את חיבור הזוהר
ספרי המקדימים את חיבור הזוהר
עמדת היעב"ץ
אידיאליזם טרנסצנדנטלי
אידיאליזם טרנסצנדנטלי (נקרא לפעמים גם אידיאליזם פורמלי) היא תורה פילוסופית מתחום תורת ההכרה שנוסדה על ידי הפילוסוף הפרוסי עמנואל קאנט במאה ה-18. תורתו של קאנט גורסת שההכרה האנושית תופסת את הדברים כפי שהם נגלים לנו ולא את הדבר כשלעצמו. המהפכנות של תורה זו היא בכך שהיא (לראשונה בחשיבה המערבית) מתארת את פעולת ההכרה כפעולה אקטיבית של הכתבת החוקים לטבע על ידי הסובייקט, ולא כהסקה מתוך התבוננות פסיבית על חוקי הטבע.
רקע
בתקופתו של קאנט צמחו תורות שניסו להסביר את מעמדו ומקורו של הידע המדעי. מהצד האחד טען האמפיריציזם שהתהליך המדעי כולו, וכך גם משמעות האמת המדעית, עומד על התצפית המדעית. ההתבוננות הבלתי אמצעית שלנו בעולם היא הקלט היחיד שממנו נוכל ליצור מדע. מולו טען הרציונליזם כי מקור הידע הוא בשימוש בשכל ובהיגיון לניתוח העולם. בקצה הציר עומד האידיאליזם, שממשיך וטוען שהמחשבה האנושית היא הדבר הבטוח היחיד להאחז בו. עבור האידיאליסט העולם הנראה הוא רק "מושג" או "אידיאל" הנתפס ברוחנו. האידיאליזם רואה בניסיון ובמציאות מושג מנטלי ופנימי ונוטה, בניגוד לאמפיריציזם (ולריאליזם), להגדרה סובייקטיבית ואשלייתית של מושג המציאות, המדע והאמת. עבורם דבר "קיים" רק עד כמה שהוא נתפס במוחנו, כאידאה.
האידיאליזם הטרנסצנדנטלי נוסח לראשונה על ידי קאנט בספרו "ביקורת התבונה הטהורה", שם הוא מבדיל את השקפתו הן מהגישה האמפיריציסטית והן מהגישה האידיאליסטית, אך פילוסופים אינם מסכימים עד היום עד כמה יש לבדל את קאנט מכל אחת מהתורות.
קאנט
קאנט חשב שהן הרציונליסטים והן האמפיריציסטים מציגים תמונה חלקית לגבי היחס בין ההכרה לעולם. בשלב ראשון, חילק קאנט את כל המשפטים למשפטים אפריוריים ומשפטים אפוסטריוריים. משפטים אפריוריים הם משפטים שאינם דורשים את הניסיון להוכחתם, כלומר שהתבונה קובעת לבדה את נכונותם. משפטים אלה יכולים להיות משפטים כמו "הכלל מכיל את חלקו" או "1+1=2". בחלוקה זו נאמר, שהאידיאליסטים נוטים לשים את הידע כולו בתחום האפריורי. לעומתם, משפטים אפוסטריוריים הם משפטים שנדרש ניסיון חיצוני להוכיחם. לדוגמה: "מחר יֵרד גשם", "הבגד הוא שחור". האמפיריציסטים ידגישו בעיקר את חשיבותם של המשפטים האפוסטריוריים במחקר המדעי ויגידו שאלו משפטים המבוססים על התצפית.
מולם, חילק קאנט את המשפטים בחלוקה נוספת: משפטים מנתחים (מבארים) ומרכיבים. משפט מנתח הוא משפט שתפקידו להבהיר לנו מושגים במוחנו ולכן הוא תמיד אפריורי, לדוגמה "רווק הוא גבר לא נשוי". משפט מרכיב הוא היפוכו: משפט המוסיף לנו ידע חדש על המושגים שהכרנו ועל העולם, לדוגמה "קאנט הוא נשוי". המשפטים המרכיבים הם אלה החשובים, היוצרים ידע חדש. המדע עצמו (המטאפיזיקה, הפיזיקה והמתמטיקה) מורכב ממשפטים מרכיבים, בעוד המשפטים המנתחים תפקידם רק לסייע.
השאלה החשובה היא: האם המשפטים המרכיבים הם אפריוריים או אפוסטריוריים? האידיאליזם יטען שכל המשפטים על "העולם" הם למעשה מנטליים ולכן אפריוריים (גם אם מרכיבים), בעוד האמפיריציזם יטען שכל המשפטים שמוסיפים ידע מבוססים על התצפית בעולם החיצוני ולכן אפוסטריוריים. התרומה הגדולה של האידיאליזם הטרנסצנדנטלי הוא בתשובה המגשרת שהוא נותן: קיימת ידיעה מרכיבה אפריורי וגם ידיעה מרכיבה אפוסטריורי. למעשה, טוען קאנט, התיאור הנכון והמדויק של המדע טמון בהבנת הקשר בין שני סוגי הידע הללו. על מנת להבין את פרטי הקשר הזה יש להתבונן בדרך ההכרה האנושית.
שלב ראשון בהכרה: החושניות
ההכרה האנושית מורכבת על פי קאנט משתי שכבות: החושניות והשכל. החושניות מקבלת ידע חושי מהעולם ומייצרת הסתכלויות. השכל מקבל הסתכלויות ומאחד אותם לכדי משפטים או הכרות.
בפרק בשם "האסתטיקה הטרנסצנדנטלית" בביקורת טוען קאנט שאם נתבונן היטב, נשים לב שהחושניות לא מקבלת את המידע מהעולם ו-"רק" מעבירה אותו לשכל. אם נבצע חקירה פילוסופית מדוקדקת נגיע למסקנה המפתיעה שהחושניות (כלומר הכרתנו) מוסיפה לכל "רשמי החושים" שני מושגים בסיסיים: החלל והזמן. אמנם איננו מסוגלים לדעת מה יש בתוכן החושי ה-"אמיתי" (כלומר, ללא שני המושגים הללו), אבל אנחנו בפירוש יכולים להוכיח ששני המושגים הללו הם קביעה אפריורית של החושניות. אילולא היה מושג החלל נקבע בהכרה, לא יכלה הגאומטריה להיות תקפה באופן מוחלט ואפריורי. לכן מגיע קאנט למסקנה המפתיעה שהעולם כפי שאנחנו מכירים אותו הוא לא בדיוק העולם האמיתי. הוא העולם לאחרי שהמושגים הבסיסיים של החושניות שלי כבר הוטלו עליו. לכן מבדיל קאנט בין העולם כפי שהוא נגלה לי (העולם כ-"תופעה", הפאנומנה), והעולם כפי-שהוא-לעצמו (הנואומנה). העולם כפי-שהוא-לעצמו לחלוטין לא נגיש לי ואיננו יכולים לתאר אותו בשום כלי שאנו מכירים, מלבד להצביע על קיומו העקרוני מתוך "עולם התופעות" שאנו מכירים.
שלב שני: השכל
בפרק בשם "האנליטיקה הטרנסצנדנטלית" (תת-פרק של "תורת ההיגיון הטרנסצנדנטלית") שבביקורת, קאנט ממשיך וטוען שכדי לדבר על מדע ועל המשפטים שאנחנו משתמשים בהם יש להתייחס לשלב הכרתי נוסף. כשאנו חושבים איננו מתייחסים רק לרשמי החושים כמו שהם מגיעים אלינו. אנחנו תמיד מנסים לחבר אותם ולקשר אותם זה לזה בעזרת מושגים. כשאני אומר "האבן מתחממת על ידי השמש" אני מחבר בין ההסתכלות על אור וחום השמש וההסתכלות על האבן המתחממת. במקרה זה, סוג הקשר שהשתמשתי בו הוא סיבתיות. קיימים 12 קשרים מושגיים שכאלה שבעזרתם אנחנו מרכיבים הסכלויות לכדי משפטים. ליחסים וקשרים אלו, קורא קאנט במונח האריסטוטלי קטגוריות.
על פי קאנט, השכל מקבל אוסף של הסתכלויות (מהחושניות) ומרכיב אותם זה לזה בעזרת הקטגוריות, לכדי משפטים. ללא אותם קשרים הייתה המציאות מפורקת, ולרצף התמונות שאני חש לא היה קשר עקבי כלשהו זה לזה. לכן מסדרת הכרתנו את כל ההסתכלויות שהיא רואה לכדי תורה עקבית אחת, המחוברת בכל אותם קשרים שהקטגוריות מאפשרות לה. התורה הנוצרת כשאנו מאחדים את כל הידע שלנו בצורה מסודרת בשכל היא המדע עצמו.
המסקנה הרדיקלית שאנחנו מגיעים אליה היא "המהפכה הקופרניקאית" של קאנט: החוקים המדעיים של העולם אינם קיימים בטבע "האמיתי", אלא הם שילוב של הטבע הזה עם המבנים התודעתיים שלנו. הן בעזרת החלל והזמן שבחושניות, והן על ידי הקטגוריות של השכל. כלומר, יש בנו ידע אפריורי (מושגי החלל והזמן ועל ידיהם המתמטיקה, הקטגוריות) והוא קובע את צורת הידע האפוסטריורי (העולם החיצוני).