cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ עיריית סלואד נגד הכנסת
טיעוני העותרים
החוק איננו חוקתי. החוק פוגע בזכות לקניין, בזכות לפרנסה ובכבודם של בעלי האדמות. החוק אינו הולם את ערכי מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. תכלית החוק אינה 'ראויה'. החוק אינו מידתי. החוק מהווה פגיעה בזכויות חוקתיות ואינו מקיים את תנאי פסקת ההגבלה להצדקת הפגיעה. החוק גורם להפליה פסולה על בסיס מוצא לאומי. החוק מפר את המשפט הבינלאומי ההומניטרי. החוק גורם לסיפוח אסור. החוק מהווה הפרה של חובת כיבוד הדין המקומי וחריגה מסמכות החקיקה המצומצמת הניתנת לכובש בדין הבינלאומי. החוק יוצר הפרה של המשפט הפלילי הבינלאומי. מימוש החוק ייחשב לפשע מלחמה. הכנסת כלל אינה מוסמכת לחוק חוקים שנוגעים למקרקעין ביהודה ושומרון.
עמדת מועצה אזורית מטה בנימין
החוק מממש זכויות קניין, זכויות חוזיות, אינטרסים של הסתמכות והבטחות מנהליות שניתנו לאנשים שבתום לב רכשו מאת מדינת ישראל מגרשים, בתים ודירות תוך הסתמכות על פעולותיה. חוק ההסדרה תקף, ואין כל עילה במשפט הישראלי או הבינלאומי לבטלו. העותרים לא הראו כי יישומו של החוק עלול לייצר פגיעה כלשהי בהם או באינטרס או בזכות כלשהי שלהם. ללא חוק ההסדרה תמשיך הפגיעה בתושבי האזור, יהודים וערבים, בנגישות למים זורמים ובהיעדר תשתיות תחבורה. חוק ההסדרה נועד לשים קץ להפליה החמורה בין אזרחי מדינת ישראל על בסיס מקום מגורים.
עמדת הממשלה
יש לדחות את העתירות. חוק ההסדרה לא סותר שום תקדים, דין או עקרון משפטי. החוק עולה בקנה אחד עם חוקי היסוד: הוא נועד לתכלית 'ראויה' והוא מידתי. חוק ההסדרה אינו מנוגד לדין הבינלאומי. החוק מתמודד עם מציאות מורכבת וייחודית המובילה לא אחת לתוצאות קשות של הריסות ללא כל תועלת בצדן אשר גוזרות על אלפי משפחות חיים תחת עננת אי-ודאות. הפתרון למציאות זו אינו מצוי בחצרי בית המשפט אלא בידי המדינאים - והמדינאים אמנם חוקקו פתרון.
עמדת מרצים למשפטים
חוק ההסדרה גורם לפגיעה חמורה ובלתי מוצדקת בעקרונות יסוד של המשפט החוקתי הישראלי ושל המשפט הבינלאומי. החוק מבטא יומרה של הכנסת להסדיר את משטר הקרקעות בשטח שאינו נתון לריבונות ישראל ואשר הכפופים לו אינם אזרחי ישראל. החוק מבטא העדפה בוטה של אינטרסי אזרחים פורעי חוק אשר פעלו תוך רמיסת זכויותיהם של בעלי הזכויות במקרקעין. החוק פוגע באינטרס הציבורי. דין החוק: בטלות.
דעת הרוב (שמונה שופטים)
הנשיאה חיות כתבה את חוות הדעת המרכזית. היא סקרה את היסטורית ההתיישבות ביהודה ושומרון והביעה ביקורת על התנהלות השלטון הישראלי באזור: "הלכה למעשה, ובניגוד למדיניות המוצהרת של הממשלה, בוצעה לאורך השנים בנייה של התיישבות ישראלית [...] בנייה זו בוצעה בחלקה בסיוע ובתמיכה של מוסדות המדינה ורשויות אחרות [...] במקרים רבים בוצעה בנייה זו ללא תוכנית תקפה וללא היתרים כדין".
השופטים נמנעו מהכרעה בשאלות בסיסיות שעלו בעתירות: סמכותה של הכנסת לחוקק חוק אשר חל בתחולה ישירה על אזור יהודה ושומרון, ושאלת תחולתו הישירה של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו על האוכלוסייה הפלסטינית. השופטים ביססו את בטלות חוק ההסדרה על הנימוקים הבאים:
השופטים התמקדו בתכלית הראויה ובמידתיות - פגיעה במידה שאינה עולה על הנדרש: לאחר בחינת תכליותיו השונות של החוק נקבע כי מרביתן אינן 'ראויות' אבל התכלית האנושית לגבי מתיישבים אשר בנו את בתיהם באזור בתום לב ובהסתמך על מצגי הרשויות המוסמכות היא תכלית ראויה. עם זאת בית המשפט נמנע מלהכריע מה הדין במקרה שילוב של תכלית ראויה ותכליות לא ראויות.
במסגרת בחינה של שלושת מבחני המשנה של מבחן המידתיות קבעו השופטים כי הקשר הרציונלי אכן מתקיים. ההסדרים החלופיים שהוצעו הם בעייתיים אבל לא מצדיקים החלטה על בטלות החוק. לגבי המידתיות במובן הצר, הבוחנת אם מתקיים יחס ראוי בין התועלת הצומחת מהשגת התכלית הראויה ובין הנזק שעלול להיגרם לזכויות החוקתיות הנפגעות, קבעו השופטים כי הפגיעה הנגרמת לזכויות לקניין, לכבוד ולשוויון של האוכלוסייה הפלסטינית היא חמורה ומובהקת. התועלת הצומחת מן הפגיעה אינה עולה על הנזק שייגרם לזכויות החוקתיות בעקבות החוק. והמסקנה: החוק אינו עומד במבחן המידתיות ב'מובן הצר' ודינו בטלות.
נוסף על כך, נקבע כי הכללים המשפטיים החלים באזור מורכבים מרבדים של מקורות נורמטיביים ובהם גם עקרונות היסוד של המשפט המינהלי הישראלי - כללים של הגינות מהותית ודיונית וכללי מידתיות המחייבים את המפקד הצבאי. משמעות החלת העקרונות הללו היא כי נושאי תפקיד ישראלים הפועלים בשטח נושאים עמם חובה לנהוג על פי אמות המידה הנוספות המתחייבות מעובדת היותם חלק מהרשות המינהלית הישראלית.
חוק ההסדרה עומד בסתירה לעיקרון הריבונות הטריטוריאלית והוא חריג בנוף דברי החקיקה הישראלים. בשונה מחוקים שחלו רק על ישראלים, בחוק ההסדרה קבעה הכנסת הסדרים שיחולו על פלסטינים תושבי האזור ועל מקרקעין המצויים באזור.
המפקד הצבאי באזור מחויב להגן על קניינם של התושבים הפלסטינים – בהיותם 'תושבים מוגנים'. הגנה זו, כך נקבע, נושאת עמה חובה כפולה: חובה שלילית, להימנע מפעולות הפוגעות בקניינם של תושבים אלה; וחובה חיובית, לבצע פעולות המבטיחות כי קניינם לא יפגע על ידי אחרים.
דעת המיעוט – השופט סולברג
מורכבות עובדתית ומשפטית הובילה לחקיקתו של חוק ההסדרה ולכן אין לבחון את חוקתיותו של חוק ההסדרה מתוך השוואה לדין ה'רגיל' – הדין המנהלי או הדין האזרחי.
השופט סולברג פרט ארבעה נושאים בעייתיים שאותם ביקשו המחוקקים לפתור בחקיקת חוק ההסדרה:
אבל, ציין השופט סולברג, ארבעת הנושאים הללו אינם מצדיקים את חוק ההסדרה במתכונתו הרחבה. אפשר וצריך למתן את פגיעתו על ידי צמצום שתים מההגדרות שבסעיף 2 בחוק: בהגדרת 'התיישבות' להוציא את המונחים 'מיתקנים', 'שטחים חקלאיים' ו'אמצעי ייצור'; בהגדרת 'מדינה' להוציא את המונחים 'רשויות מקומיות', 'מועצה אזורית', ו'מוסד מיישב'.
השופט סולברג מסכים עם דעת הרוב כי חוק ההסדרה פוגע בזכויות החוקתיות לקניין ולשוויון. עם זאת, הוא קובע על פי מבחני פסקת ההגבלה, ולפי הדוקטרינה של בטלות יחסית - צמצום ההגדרות על פי הצעתו, כי הפגיעה היא מוצדקת ואין להורות על בטלות החוק – רק לצמצם את תחולתו.
איל קלס
אֶיָל קְלֶס הוא כנר ישראלי, מורה לכינור וסופר. בנו של הכנר יאיר קלס.
חייו
קלס נולד וגדל בישראל. בגיל שש החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו. הוא למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין ובאקדמיה למוזיקה בתל אביב. לאחר שירות צבאי ברביעיית חיל האוויר יצא בשנת 1993 ללימודי תואר שני בווינה. לאחר סיום לימודיו בווינה התקבל למשרת הוראה בדבלין, שם חי כשמונה שנים ולאחר מכן עבר לאנגליה. הוא לימד בקולג' המלכותי הצפוני במנצ'סטר ובמקביל לימד גם באקדמיה למוזיקה בתל אביב. ב 2010 חזר איל לארץ ווייסד את רביעיית היידן הישראלית.
קלס מופיע בפסטיבלי מוזיקה ומנחה כיתות אמן באירופה ובישראל. בנגינת הרביעייה וכן ברסיטלים והופעות סולו. הוא מלמד כינור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב (שנקרא לפנים האקדמיה למוזיקה).
נוסף לנגינה ולהוראה, עוסק קלס באמנויות לחימה ובכתיבה. עד כה הוציא שני ספרים: ספר מתח בשם "הכינור של רוקה" וספר פנטזיה באנגלית - "The Lost Puzzeler" בהוצאת Harper Collins.הספר תורגם לגרמנית בשם Das Schwarze Mal. ספר ההמשך The Puzzler's War יצא בינואר 2020.
9Go!
!9Go הוא ערוץ טלוויזיה אוסטרלי המשודר בשידור דיגיטלי חופשי, אשר הושק ב-9 באוגוסט 2009. הערוץ משדר קומדיות, ריאליטי, בידור, סרטים, אנימציה ודרמות לקהל יעד בגילאי 16 עד 39, כמו גם תוכניות לילדים.
2009: השקה
הרעיון להקמת הערוץ פורסם ב-23 במרץ 2009, כאשר רשת Nine הכריזה על כוונתה להקים ערוץ טלוויזיה כללי, שיושק באמצע שנת 2009. שם הערוץ ומיתוגו נחשפו כמה שבועות מאוחר יותר ב-14 באפריל 2009 על ידי TV Tonight, אתר תקשורת אוסטרלי. עם זאת ברשת אישרו את שם הערוץ ב-15 ביולי 2009, כמו גם את סמליל הערוץ שפורסם.
הערוץ עלה לאוויר בשעה 13:00 ב-5 באוגוסט 2009 עם שידור קדימון ברצף. הערוץ החל רשמית בשידוריו ב-9 באוגוסט 2009, כמה ימים מאוחר יותר, בשעה 06:30 עם שידור קדימון באורך של דקה. אחריו שודר פרק של וייפאאוט, ובכך הייתה לתוכנית הראשונה ששודרה בערוץ.
2009-2014
שיר הנושא של הערוץ, "Go" שוחרר מאוחר יותר ב-ITunes באותה שנה בה הושק.
הערוץ חגג את שנת השידורים הראשונה שלו על ידי שידור סרטים בכל ערב בשעה 22:00 במהלך חודש אוגוסט 2010. כמו כן הערוץ שידר קליפ קצר במהלך הפסקות הפרסומות, בהן הודה לקהל על צפייתו בערוץ.
2014-2016: השקה מחדש ועדכון קהל היעד
ב-2 בפברואר 2014 הערוץ השיק סמליל חדש, אריזה גרפית חדשה ורצועות שידור חדשות ובהן רצועת שידורים יומית לילדים בסופי שבוע.
הערוץ שינה את ייעודו, כשהחל לשדר במהלך רוב שעות היום תוכניות לילדים, ואת רוב התוכניות ששודרו בערבים לכוון למבוגרים.
ב-26 בנובמבר 2015 שינה הערוץ את שמו מ-!Go ל-!9Go, והועבר לאפיק 93.
2016-היום
ב-12 בדצמבר 2016 חשף הערוץ לוח שידורים חדש שכולל רצועת ילדים משעה 06:00-18:00 שנקראת Go! Kids, ושידור תוכניות כלליות ביתר היממה.
בשנת 2016 אחוז הרייטינג (מדרוג) הממוצע של הערוץ עמד על 2.2%.
סמלילים
כאשר הערוץ היה בפיתוח, שם המותג נחשף כ-!Go 99 עם סמליל בשחור לבן. ב-15 ביולי 2009 אישרה רשת Nine את השם יחד עם סמליל שונה המבוסס על הסמליל המקורי, אך צבעוני. ב-2 בפברואר 2014 הערוץ מותג מחדש עם סמליל חדש, תלת־ממדי בגרסאות צבעוניות.
Sonic & Sega All-Stars Racing
Sonic & Sega All-Stars Racing הוא משחק מרוצי קארטינג בסדרת משחקי הווידאו Sega superstars אשר כולל דמויות רבות מסדרות משחקים רבות של סגה.
המשחק דומה למשחקי וידאו אחרים בסוגה זו, בהם Mario Kart, ו-Crash Team Racing.
משחקיות
השחקנים מתחרים זה בזה, או נגד המחשב, במסלולים מגוונים שנושאיהם מבוססים על סדרות זיכיון בולטות של סגה. תוך כדי המסלול השחקן צריך לאסוף כלי נשק ומגנים שונים כדי להגביר את המהירות או להפחית את זו של האחר. חפצים מסוימים הנמצאים בקופסאות חפצים המפוזרות על פני המסלול יכולים לחסום התקפות מסוימות והתקפות אחרות מסוגלות לעקוף את אלה וכדומה.
במקרה ששחקן מקבל שלושה חפצים בו זמנית יש באפשרותו להפעיל את כולם בו זמנית, או להפעילם אחד-אחד לפי תזמון השחקן. שחקן יכול להאיץ את מכוניתו יותר מהרגיל באופן זמני בעזרת היכולת המכונה "Boost" (הגברה). את זו הוא יכול להפעיל לאחר פניות חדות המכונות "Drift", באמצעות עשיית פעלולים כאשר המכונית באוויר, או קבלת היכולת דרך תיבת חפצים.
במשחק שלושה סוגי כלי רכב: מכוניות, אופנועים ורחפות. בהתאם לאופי קרקע המסלולים השונים, כלי רכב שונים יהיו מתאימים באופנים שונים לכל סוג קרקע. המכוניות מאופיינות במשקל כבד ובמהירות, האופנועים מאופיינים בהאצה מהירה ובפעלולים יעילים יותר ובהגברת מהירות רבה יותר, אך הם יכולים גם לסטות ממסלולם בשל התנגשות ברכבים כבדים יותר. הרחפות לא מושפעות מסוג הקרקע של המסלול ומסוגלות לבצע פעלולים רבים יותר לאחר קפיצה, אך קשה לנווטן וההאצה שלהן היא האטית ביותר. לכל רכב ישנו גם רעש מנוע נפרד מהשניים האחרים.
עם התקדמות המשחק, יצבור השחקן מיילים רבים, שיאפשרו לו לקנות, ובכך לפתוח גישה לתוכן נוסף בתוך המשחק כגון דמוית, מסלולים ושירים. בסך הכל במשחק ישנם 24 מסלולים שונים המבוססים על מיקומים מסוניק הירוס, Super Monkey Ball: Banana Blitz, בילי ההאטצ'ר והביצה הענקית, Jet Set Radio ו-The House of the Dead.
ישנם ארבעה מצבי שחקן יחיד:
וחמישה מצבים ל-2–4 שחקנים המשחקים בו-זמנית במסך מפוצל:
למשחק יש גם מצב אונליין, בו יכולים להתחרות עד 8 שחקנים בו-זמנית בגרסת הקונסולות, ו-4 בגרסת ה-DS. (בגרסת המחשב המצב אינו זמין).
המוזיקה שבמשחק מורכבת כולה מנעימות ישנות מהמשחקים הנ"ל בגרסאות חדשות ומעודכנות.
דמויות
בתחילת המשחק ניתן לשחק רק בסוניק הקיפוד, טיילס, ד"ר אגמן, שאדו, איימי, אי-אי, אמיגו ובילי האטצ'ר, כמו גם עם דמויות מיוחדות בהתאם לפלטפורמות השונות.
שאר הדמויות ניתנות לרכישה בעזרת ה"מיילים".
דמויות נוספות שזמינות רק לקונסולות מסוימות דמויות אלה אפשריות כתוכן נוסף להורדה (DLC) בגרסאות ה-Xbox 360 והפלייסטיישן.
פיתוח והפצה
המשחק פותח על ידי חברת Sumo Digital לקונסולות המשחק Wii, Xbox 360, פלייסטיישן 3, נינטנדו DS וחלונות של מיקרוסופט.
המשחק הופץ על ידי סגה בתחילה בצפון אמריקה ב-23 בפברואר 2010 ובהמשך באירופה ב-26 בפברואר 2010.
בהמשך שווקה גם גרסה של המשחק למכשירים ניידים על ידי Gameloft.
בנוסף לכך פותחה גם גרסת ארקייד למשחק אשר פועלת במערכת הiOS ומערכת ההפעלה Mac OS X.
משחק ההמשך, Sonic & All-Stars Racing Transformed, יצא לשווקים לקראת סוף 2012.
חתול קליקו
חתול קָליקוֹ הוא חתול בית מכל גזע עם פרווה בשלושה צבעים. הקליקו הוא לרוב בעל פרווה בצבע לבן (25% עד 75% מהפרווה) עם כתמים כתומים ושחורים גדולים (או לפעמים בצבעי שמנת ואפור). חתולי הקליקו הם כמעט תמיד נקבות, למעט מקרים מיוחדים בתנאים גנטיים נדירים.
אין לבלבל את הקליקו עם חתול שריון-צב, בעל פרווה מנומרת בעיקר של שחור/כתום או אפור/שמנת עם מעט יחסית סימנים לבנים. עם זאת, מחוץ לצפון אמריקה, דפוס הפרווה של הקליקו נקרא בדרך כלל "חתול שריון-צב לבן". שמות נוספים לקליקו כוללים "חתול מנומר", "טריקולור", וחתולי קליקו בעלי צבע פרווה מדולל נקראים לעיתים "קלימנקו" או "טיגריס מעונן". מדי פעם, צבע הקליקו משולב עם תבנית הפרווה של הטאבי; השילוב הזה נקרא "קליבי" או "טורבי" (כלומר חתול שריון-צב-טאבי באנגלית, הלחם של המילים tortoiseshell וטאבי).
"קליקו" מתייחס אך ורק לדפוס צבע הפרווה של החתול, ולא לגזעו, צבע עיניו, או מאפיינים גופניים אחרים. כמה מהגזעים שיכולים להיות קליקו, הם חתול מנקס, חתול אמריקאי קצר-שיער, מיין קון, חתול בריטי קצר-שיער, חתול פרסי, מאו ערבי, בובטייל יפני, אקזוטי קצר-שיער, חתול סיבירי, ואן טורקי, אנגורה טורקית וחתול יער נורווגי.
מכיוון שהקביעה הגנטית של צבעי הפרווה בחתולי קליקו מקושרת לכרומוזום X, חתולי קליקו הם כמעט תמיד נקבה, כאשר צבע אחד מקושר לכרומוזום X האימהי וצבע שני מקושר לכרומוזום X האבהי. ברוב המקרים, הזכרים הם רק בצבע אחד (למשל, שחור) מכיוון שיש להם רק כרומוזום X אחד. חתולי קליקו זכרים יכולים להתרחש כאשר לחתול זכר יש שני כרומוזומי X (תסמונת קלינפלטר); או אם הוא כימרה, עם שני סוגי תאים שונים; או כאשר חלק מתאי העור של החתלתול המתפתח בעובר עוברים מוטציה ספונטנית.
היסטוריה
דפוס הפרווה של חתולי הקליקו אינו מגדיר גזע כלשהו, אלא מתרחש במקרה בחתולים המבטאים מגוון של דפוסי צבע; בהתאם לכך אין לתופעה רקע היסטורי מובהק. עם זאת, קיומם של כתמים בחתולי קליקו אותרה במידה מסוימת על ידי ניל טוד במחקר שקבע את נדידת החתולים המבויתים לאורך נתיבי מסחר באירופה ובצפון אפריקה. חלקם של החתולים בעלי הגן המוטנטי הכתום שנמצא בקליקו יוחס לערי הנמל שלאורך הים התיכון ביוון, צרפת, ספרד ואיטליה, אך מקורו במצרים. הקליקו הוא חתול המדינה הרשמי של מרילנד מאז ה-1 באוקטובר 2001. הקליקו נבחר כחתול המדינה מכיוון שצבעו הלבן, השחור והכתום דומה לצבעה של ה"בולטימור אוריאולה", הציפור הרשמית של מרילנד, שמופיעה בסמל קבוצת הבייסבול של בולטימור, ה"בולטימור אוריולס", ו"פרפר בולטימור", החרק הרשמי של מרילנד.
הקליקו בפולקלור
בתרבויות רבות מאמינים שחתולי קליקו מביאים מזל טוב. בגרמניה, המילה לחתול עם צבע קליקו היא "Glückskatze" או "חתול מזל". בארצות הברית, אלה מכונים לפעמים "חתולי כסף". כאמור למעלה, חתול הקליקו הוא גם חתול המדינה הרשמי של מרילנד בארצות הברית. ביפן, פסלי מנקי נקו מתארים חתולי קליקו האמורים להביא מזל טוב. למלחים יפנים היה לעיתים קרובות חתול שיט קליקו כדי להגן מפני חוסר מזל בים.
החתולה המפורסמת גראמפי קאט הייתה חצי מגזע קליקו וחצי טאבי.
Tekken 5
טקן 5 (באנגלית: Tekken 5) הוא משחק וידאו מבוסס לחימה שפותח ופורסם על ידי החברה היפנית Namco בשנת 2004 עבור אולמות המשחקים ובשנת 2005 עבור הפלייסטיישן 2. זהו משחק החמישי, בסדרת Tekken. המשחק שודרג ל-Tekken 5.1, שרובם היו בו שינויים באיזון במשחק. מאוחר יותר, עדכון "Tekken 5: Dark Resurrection" שוחרר עבור משחקי ארקייד ב-2005, ומאוחר יותר הועבר ל-PlayStation Portable ול-PlayStation 3 בתור Tekken: Dark Resurrection.
עלילה
העלילה מתחילה כשג'ין קאזאמה עוזב את ההונמארו. רגעים אחדים בלבד, אחר-כך, רובוטים, מסוג ג'ק 4 תוקפים את קאזויה והייהאצ'י מישימה, שעדיין בהתאוששות, מההפסד שלהם לג'ין קאזאמה. הרובוטים כיוונו על הייהאצ'י מישימה, והוא איים להרוג אותם (הייהאצ'י איים על הג'ק 4),וקאזויה עצר אותו, הייהאצ'י הבין, שקאזויה אומר לו שיילחמו ביחד. הם נלחמים ביחד, עד שקאזויה תופס את הייהאצ'י, וזורק אותו אל הג'ק 4. קאזויה קופץ מחלון, ואחד הרובוטים של הג'ק 4, מופיע מול הייהאצ'י, ומפוצץ את המקום, בפיצוץ עצמי. רייבן, שהיה עד למקרה הזה, מודיע למפקדו שהייהאצ'י מישימה מת.
הייהאצ'י כנראה מת, והתפרצות גדולה של אנרגיה, העירה את ג'ינפאצ'י מישימה, שהיה חסר במשך 50 השנים האחרונות, והדוויל העניק לו חיי נצח, ומובטח יירישת החברה "מישימה זייבטסו",למי שינצח במלך אגרוף הברזל, וינצח את ג'ינפאצ'י מישימה. קאזויה מישימה נלחם ברייבן, בטורניר, ואחרי שהוא מנצח, הוא מכריח את רייבן לגלות לו את כל הפרטים והדברים. כולם חשבו שהייהאצ'י מישימה מת, בגלל מה שקרה,אך הלוחמים של טקן, האמיתיים, ידעו שהוא עדיין בחיים,כי הם ידעו שלוחם כזה,לא ימות בקלות. הייהאצ'י מישימה מופיע, בכך שכשקאזויה עומד לבוא אל ג'ינפאצ'י מישימה, סבו,אבל לא להילחם בו, אלא ללמוד ממנו עוד,כי הוא סבא שלו, והוא אוהב אותו, והייהאצ'י לא נותן לו להגיע אל ג'ינפאצ'י,אז קאזויה נלחם, ומנצח את הייהאצ'י. בינתיים,ג'ין כבר נלחם בג'ינפאצ'י, ומנצח אותו,ג'ין לוקח אחריות על המישימה זייבטסו, והופך לבעליה של החברה. קאזויה מגיע אל ג'ינפאצ'י, ומגלה שהפסיד לג'ין, אבל זה לא היה אכפת לו, ואז ג'ינפאצ'י וקאזויה באו להתחבק, והדוויל השתלט על ג'ינפאצ'י, וקאזויה ניצח, ואז לקח את ג'ינפאצ'י, סבו,ונזכר איך היו אוהבים להתאמן ביחד, וזה גרם לקאזויה לחייך, ואז הדוויל,גן השטן שלו: דוויל קאזויה, השתלט עליו, עין אחת שלו הפכה לאדומה, והוא נתן לג'ינפאצ'י מכה חזקה שהרגה אותו.
מערכת בקרת מהירות חכמה
מערכת בקרת מהירות חכמה (באנגלית: Intelligent speed assistance או בקיצור: ISA), היא כל מערכת המעודדת את הנהג או גורמת לכך שמהירות הרכב לא תעלה על מהירות נסיעה בטוחה או המהירות המוגדרת על פי חוק. במקרה של נהיגה במהירות מופרזת, ניתן להזהיר את הנהג או להוריד את המהירות באופן אוטומטי.
מערכת בקרת מהירות חכמה משתמשת במידע שקיים על הכביש כדי לקבוע מגבלות מהירות מקומיות. ניתן לקבל מידע מידע על מיקום הרכב, תוך התחשבות במגבלות המהירות הידועות במיקום, ועל ידי של מאפייני דרך כגון זיהוי שלטים. המערכת נועדה לזהות ולהתריע בפני נהג כאשר הרכב נכנס לאזור מהירות חדש, או כאשר חלות מגבלות מהירות שונות בהתאם לשעה ביום ולתנאים. מערכות רבות גם מספקות מידע על סכנות (למשל אזורי בהם קיימת תנועה רבה של הולכי רגל, מעברי רכבת, בתי ספר, בתי חולים וכו') והגבלות שנאכפות על ידי מצלמות מהירות ומצלמות במעגל סגור ברמזורים.
היסטוריה
על פי החלטת המועצה האירופית לבטיחות בתחבורה (ETSC) החל מיולי 2022 כל הרכבים הנמכרים בשטחי האיחוד האירופי מחויבים להיות מצוידים במערכת בקרת מהירות חכמה. אך לנהג קיימת אפשרות לנטרל את המערכת בכל התנעה של הרכב, אם רצונו בכך.
קביעת המהירות המותרת
על מנת לקבע את המהירות המותרת במקטע דרך מסוים המערכת מוזנת מ-2 מקורות מידע (אחת מהן לפחות): קריאת תמרורים ומפה המציינת את המהירות המותרת בהתבסס על מיקום הרכב. במקרה של סתירה בין השתיים, תיתנן עדיפות למהירות שנקבעה בתמרורי הדרך.
פעולות בזיהוי מהירות מופרזת
בעת זיהוי נהיגה במהירות מופרזת, המערכת תכנס לפעולה כאשר חלק מהמערכות יכולות להגיב באופן פסיבי וחלקן באופן אקטיבי:
עם זאת, ניתן לבטל באופן זמני את הפעולות האקטיביות והפסיביות של המערכת.
צור באהר
צוּר באהִר (בערבית:  صور باهر  מבטאים: 'סוּר באהֶר' עם ס' נחצית) היא שכונה במזרח ירושלים. השכונה קרובה לשכונות תלפיות מזרח, הר חומה וקיבוץ רמת רחל. מקור השכונה בכפר ערבי שסופח לשטח המוניציפלי של ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים.
אטימולוגיה
ישנן פרשנויות שונות לשם ובהן:
היסטוריה
אזכור ראשון של הכפר מופיע במפקד של 1596 בו נמנו בכפר 29 ראשי משפחות. הגידולים העיקריים של תושבי הכפר, על פי המפקד, היו חיטה, שעורה, זיתים, פירות (כולל גפנים) ועזים ו/או דבורים.
בשנת 1926 הוקם הקיבוץ רמת רחל על אדמות שנרכשו מתושבי הכפר. בעת מאורעות תרפ"ט הגנו תושבים מהכפר על פועלים יהודים שעבדו איתם ביחד במחצבה באזור. במשך מספר ימים הם החביאו אותם בבתיהם בכפר עד שחולצו בשלום חזרה לירושלים היהודית. עם זאת, היו מתושבי הכפר בין העצורים לאחר המאורעות ובעיתונות היהודית נטען שתושבי הכפר היו בין בוזזי תלפיות. בחזרם מליווי היהודים לירושלים העברית נפגעו כמה מהמלווים מאש חיילים בריטיים בעקבות טעות בזיהוי ובחיפוש של הצבא הבריטי בעקבות המאורעות היו מספר נפגעים והמקום הוזכר בשנים שלאחר מכן על ידי הערבים בהזכירם את הקרבנות הערבים של המאורעות.
בתחילת מלחמת העצמאות נורו יריות מצור באהר לעבר שכונות יהודיות בדרום ירושלים. לאחר המלחמה סופח הכפר לממלכה ההאשמית ככל יהודה ושומרון. עד 1967 נחשב צור באהר לכפר ולא נכלל בתחומה המוניציפלי של ירושלים.
לאחר 1967
לאחר מלחמת ששת הימים הורחב שטחה של ירושלים כדי לכלול את כל השטח הבנוי של הכפר, אולם חלק מאדמותיו החקלאיות לא הוכללו בשטחה של ירושלים. במהלך השנים התפתח הכפר, בעיקר מזרחה, ובתים רבים נבנו בשטח שמחוץ לתחום העיר ירושלים, ביניהם בשכונת ואדי חומוס, שכונה בתוך צור באהר. התרחבות צור באהר הביאה את בתיה עד אום טובא שמדרום לה, המהווה גם היא שכונה של ירושלים. באוגוסט 1970 הפקיעה ישראל 2,240 דונם ממערב ומצפון לכפר לצורך הקמת תלפיות מזרח. בשנת 1985 ביקשו הקרן הקיימת לישראל ומינהל מקרקעי ישראל לטעת חורשה בין צור באהר ותלפיות מזרח על חלק מהאדמות שהופקעו. תושבי צור באהר נאבקו בכוונה זו וטענו שאין הגיון לטעת חורשה, במקום מטעי הזיתים שלהם, כדי ליצור לעיר ריאה ירוקה. במסגרת המאבק נעשו פעולות חבלה ולטענת הקרן הקיימת ניטעו עצי זית. תושבים מתלפיות מזרח התגייסו לסייע לתושבי צור באהר והציעו לטעת עצי זית במקום עצי סרק ושכמחווה של שלום העצים יושכרו לתושבי הכפר במחיר סמלי. הפשרה התקבלה באופן חלקי, אולם עצי הזית שנטעו לא שרדו את השנה הראשונה. במהלך האינתיפאדה הראשונה הכפר היה יחסית פעיל בפעילות עוינת נגד ישראל.
בדצמבר 1995 פורסמה בילקוט הפרסומים תוכנית מתאר עבור שכונת צור באהר. בגלל התנגדויות רבות הטיפול בתוכנית התעכב במשך שנים רבות והגיעו לשלבי סיום בשנת 1999.
במאה ה-21
גדר ההפרדה תוכננה לחצות את הכפר ולחצוץ בין הבתים בתחומי ירושלים לבין אלו שמחוצה לה, אולם בעקבות עתירה לבג"ץ הסכימה המדינה להסיט את תוואי הגדר כך שכל השכונה כלולה בצד הישראלי של הגדר. בשנת 2005 הושג הסדר על פיו תושבי קבע המתגוררים בצור באהר מחוץ לתחום המוניציפלי של העיר ייחשבו כמי שחוק הביטוח הלאומי וחוק ביטוח בריאות ממלכתי חלים עליהם.
ב-2005 בוצע פרויקט ניקוי שדה מוקשים ירדני מהשכונה. הפרויקט בוצע על ידי עיריית ירושלים, בשיתוף פעולה עם צה"ל. בשטח שהתפנה נבנו בתי ספר.
ב-2016 נחנך בשכונה גן שעשועים ראשון. הגן הוקם במימון בלגיה ובסיוע עיריית ירושלים אך ללא היתר בנייה. נכון לשנת 2018 כ-15,000 תושבים, מתוכם כ-1,300 בשכונת המשנה ואדי חומוס. גדר ההפרדה עוברת דרומית ומזרחית לשטחי הכפר וכוללת אותו בשטח ירושלים. בשנת 2003 נחנכה דרך חדשה לכפר ולשכונת תלפיות מזרח, המובילה מאזור התעשייה תלפיות לשתי השכונות. כמו כן, גם דרך שמואל מאיר המחברת את שכונת חומת שמואל לדרך חברון, מקשרת את צור באהר למרכז ירושלים.
בכפר יש שתי מרפאות, ומרכז רפואי גדול השייך לשירותי בריאות כללית, 10 בתי ספר, שני בתי ספר חדשים נבנו על ידי העירייה, שני שלישים מילדי הכפר לומדים במערכת חינוך לא רשמית בשל המחסור בכיתות הלימוד בכפר, וכמו כן גם 9 גנים.
ממערב לכפר, במקום בו היה המוצב הירדני המכונה "הפעמון", הוקם גלעד לנופלים.
מוזיאון טייט בריטניה
מוזיאון טייט בריטניה (באנגלית: Tate Britain) הוא חלק מגלריית טייט בלונדון, אנגליה, יחד עם מוזיאון טייט מודרן.
במוזיאון, שנמצא באזור מילבנק של לונדון, מוצגות יצירות אמנות של אמנים בריטיים משנת 1500 ועד ימינו. בין השאר מוצגים בו ציורים של ויליאם בלייק, תומאס גיינסבורו, ויליאם הוגארת וכן אגף שלם שמוקדש ליצירותיו של טרנר.
רוקח (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מבצע שמואל
מבצע שמואל היה פעולה צבאית במלחמת העצמאות שמטרתה הייתה תקיפת אוטובוס נוסעים בכביש רמאללה - לטרון, כתגובה להתקפות שנערכו על אוטובוסים יהודים. המבצע נכשל ועלה בחייהם של 16 לוחמים.
רקע היסטורי
מושב עטרות היה ליד שדה תעופה בריטי (קלנדיה), 11 ק"מ צפונית לירושלים. הוא היה מבודד ומוקף בכפרים ערביים. הערבים התנכלו לכלי הרכב היהודים בכביש המוביל למושב בהתקפות והנחות מוקשים, במטרה לשבש את החיים בשני היישובים היחידים שהיו אז מצפון לירושלים, עטרות ונווה יעקב.
ב-21 בדצמבר 1947 יצאה יחידה צבאית של גדוד מוריה מחטיבת עציוני מעטרות ופגעה באוטובוס ערבי על כביש רמאללה - לטרון. בפעולה נהרגו ארבעה ערבים. בעקבות פעולה זו הגיעו אנשי עבד אל-קאדר אל-חוסייני ומתנדבים עיראקים והשתכנו בכפרי הסביבה.
ב-2 במרץ 1948 יצאה הוראה מטעם המטה הכללי של ההגנה תחת הכותרת מבצע שמואל, לפגוע באוטובוס המוביל מדי בוקר פועלים ערבים מרמאללה ללטרון. המטרה הייתה להרתיע את הערבים על מנת למנוע התנכלות לתחבורה היהודית.
תחילה הטיל הפיקוד העליון בראשות יגאל ידין את המשימה על הפלמ"ח אך יצחק רבין השיב כי הפקודה אינה הגיונית ואינה ניתנת לביצוע. ידין ביקש מדוד שאלתיאל להורות למפקד הגדוד השישי של הפלמ"ח צבי זמיר לבצע את הפעולה. זמיר העביר את הפקודה דרך צינורות הפלמ"ח ליצחק רבין שחזר על דבריו שהפקודה אינה ניתנת לביצוע. לפיכך הטיל שאלתיאל את המבצע על גדוד "מוריה" של חטיבת עציוני שהיה נתון לפיקודו הישיר. מפקד הגדוד זלמן מרט (המכונה שדמי) וסגנו צבי סיני (המכונה עשהאל)  ניסו לשכנע את שאלתיאל לבטל את הפעולה באמרם כי "אסור להכות פעמיים באותו מקום. הערבים בסביבה התחזקו מאז התקרית במקום ב-21 בדצמבר וכי: פעם ראשונה-הפתעה; פעם שנייה-התאבדות". שאלתיאל הודיע כי קיבל פקודה ועליו לבצעה.
הפעולה הוטלה על פלוגה ג' של הגדוד בפיקודו של. גרוסמן היה בן 21, מפקד הפלוגה הצעיר ביותר בחטיבה. לאחר שבפברואר 1948 היו לפלוגתו מספר כישלונות. הוא שאף להוכיח את הצלחת הפלוגה בפעולה זו.
ב-3 במרץ 1948 הגיעו גרוסמן ואנשיו לעטרות ועדכנו את מגיני המושב על הפעולה. מגיני עטרות שלחו מיד שליח לשאלתיאל שעידכן אותו על התגבורות הערביות שהגיעו לכפרי הסביבה וכי אין סיכוי לחזור באור יום מביתוניא לעטרות. שאלתיאל הרשה להתקשר באלחוט לגרוסמן ולהודיע לו שמותר לו לדחות את הפעולה לפי שיקול דעתו אבל מכשיר הקשר התקלקל וההודעה לא הגיעה. אנשי עטרות ניסו לשכנע את גרוסמן לא לצאת לפעולה אך הוא אמר: "כמו שנגיע כך נחזור. זאת לא הפעולה הראשונה שלנו ולא האחרונה. אין ספק שנצליח".
הכוח תירגל השתלטות על אוטובוס. התרגול נערך על האוטובוס של המושב עטרות, אותו הם נהגו לאבטח.
המארב ותוצאותיו
בשעה 1:00 אור ליום כ"ג באדר א' (4 במרץ 1948) חודש הקשר עם עטרות ונאמר לגרוסמן כי לפי הוראות הפיקוד העליון עליו לבצע את הפעולה. אז העירו את החיילים, שהלכו לישון שלוש שעות קודם לכן.
בשעה 2:00 יצאו מעטרות 19 אנשי הכוח בפיקודו של נועם גרוסמן. הכוח יצא ללא מכשיר קשר. תחילה צעדו צפונה במטרה לחצות את כביש המוביל לכפר ראפאת ולאחר מכן צעד הכח מערבה עד הגיעו לכביש רמאללה - לטרון בקטע הכביש בן הכפר ביתוניא לכפר ראפאת, כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לרמאללה. (סמוך למקום נימצא כיום בית הסוהר עופר). בשעה 5:00 הגיעו למקום המארב והמתינו לאוטובוס הערבי.
בשעה 6:40 הופיע האוטובוס הערבי ואנשי המארב פתחו עליו באש. הנהג נפגע אך האוטובוס לא עצר ולא ברור אם מי מנוסעיו נפגע.
לשמע היריות הגיעו כוחות ערבים מכפרי הסביבה, השתלטו על הרכסים מסביב וכתרו את גרוסמן ואנשיו. אנשי המארב מצאו עצמם מוקפים בכוחות ערבים חזקים באור יום. גם מכוניות מכביש רמאללה - לטרון, שראו את הכוח, הצטרפו למרדף. גרוסמן פקד על אנשיו לסגת במהירות לעבר עטרות, אבל לא היה להם סיכוי. הם הגיעו לעמק רחב יחסית, בו היו מוקפים מכל עבר. רק שלושה לוחמים הצליחו לטפס על רכס ממזרח לעמק והצליחו להגיע לעטרות במסלולים שונים, אך שאר חבריהם לא הצליחו לפרוץ בעקבותיהם. לפי מקורות ערבים נהרגו במקום עשרה לוחמים וששה נשבו. השבויים הובלו ברגל לרמאללה אבל לפתע הם נשכבו על הארץ ואחד מהם צעק "רימון" והטיל על הערבים רימון שלא התפוצץ. הערבים הרגו את השישה מיד. גופותיהם חוללו מיד לאחר מכן.
כשהגיעו הידיעות על הקרב התארגן כוח מגדוד מוריה לחפש את המחלקה אך מאוחר מדי. הבריטים הודיעו כי מצאו 16 גופות של הלוחמים במרכז רמאללה, ובצהריים הן הועברו לבית החולים הדסה בהר הצופים. קשה היה לזהות את האנשים בגלל ההתעללות שהשחיתה את פניהם.
השישה עשר הובאו למנוחות כעבור שלושה ימים בבית הקברות סנהדריה, וכעבור שלוש שנים (ה' באלול ה'תשי"א, 6 בספטמבר 1951) הועברו גופותיהם לבית הקברות הצבאי שבהר הרצל.
אחד משישה עשר הנופלים היה נתן פרלמן, כתב של "קול מגן העברי", שהיה לכתב הצבאי הראשון שנפל במלחמת העצמאות.
התגובות על כישלון המבצע
לאחר כישלון המבצע זימן שאלתיאל את מפקדי הגדודים וסגניהם והסביר להם את מניעיו לתמוך בתוכנית המבצע. הוא אמר כי מבצע זה ואחרים שכמותו הם האמצעי היחיד להפסקת המצור על העיר העתיקה ועל הפגיעות בתחבורה מירושלים ואליה וכי העובדה שמבצעים כאלה כרוכים באבדות אינה צריכה להרתיע. הוא הוסיף ואמר: "אנו חייבים להיות מוכנים לאבדות אפילו בהיקף גדול יותר. המלחמה רק התחילה".
המפקדים לא קיבלו את דעתו. הם מתחו עליו ביקורת חריפה ואמרו כי שגה והאחריות כולה עליו וכי בשום מקום לא הוצג "מבצע שמואל" כחלק מתוכנית מקיפה יותר.
אגף המבצעים של המטכ"ל חקר את "מבצע שמואל" ופרסם מסקנות:
כישלון המבצע החריף את היחסים בין סגל מפקדי גדוד מוריה ובין דוד שאלתיאל.
הנצחה
ב-17 במרץ 1985, בטקס בהשתתפות המשפחות השכולות, טדי קולק והנשיא חיים הרצוג, נקרא רחוב ראשי בשכונת פסגת זאב מרכז בשם השישה עשר. בפינת הרחוב עם רחוב משה דיין הוצוב שלט הנצחה לזכר שישה-עשר הלוחמים, וכן נקראה כיכר על שם גדוד מוריה ובו שלט המנציח את פעולות הגדוד.
מייקל ספינדלר
מייקל ספינדלר (באנגלית: Michael Spindler; נולד ב-22 בדצמבר 1942 בברלין, גרמניה) היה הנשיא והמנכ"ל של חברת אפל משנת 1993 עד שנת 1996. ספינדלר כּונה על ידי עמיתיו לעבודה בחברת אפל בשם "דיזל".
ביוגרפיה
לאחר שהצטרף ספינדלר לאפל בשנת 1980, הוא הועלה בסולם הדרגות בפעילות האירופית של אפל- כנשיא של אפל באירופה. הוא נבחר לכהן בתפקיד מנהל כללי לאחר שג'ון סקאלי הודח על ידי מועצת המנהלים של אפל ביוני 1993. ספינדלר ניהל כמה פרויקטים מוצלחים, כמו הכניסה של ה-"PowerPC", וכן כמה כישלונות עיקריים, כולל מערכת ההפעלה "קופלנד". הוא גם עסק בדיונים עם חברת IBM, סאן מיקרוסיסטמס ופיליפס; אולם כאשר אלה פרשו מהדיונים, היה תורו להתחלף בתפקיד המנכ"ל. המנכ"ל שלאחריו היה גיל אמיליו, שהתחיל את כהונתו ב-2 בפברואר 1996.
סטיבן ג'קסון
סטיבן ג'סי ג'קסון (באנגלית: Stephen Jesse Jackson; נולד ב-5 באפריל 1978) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
ג'קסון ידוע ביכולותיו המגוונות על המגרש הן בהגנה והן בהתקפה, ובייחוד באחוזי קליעת השלשות הגבוהים שלו - הוא החזיק בשיא קליעת השלשות (7) למשחק פלייאוף אחד בתולדות גולדן סטייט ווריורס עד שבירת השיא על ידי קליי תומפסון (11). ג'קסון גם היה שחקן מפתח בקבוצת סן אנטוניו ספרס שזכתה באליפות ה-NBA בשנת 2003.
ראשית חייו
ג'קסון נולד וגדל בפורט ארתור, טקסס, ובצעירותו עבד במסעדה אותה ניהל סביו. בהיותו בן 14 מת אחיו למחצה, דונלד, בגיל 25 בלבד. דוני ולש, מנכ"ל קבוצת אינדיאנה פייסרס בה שיחק ג'קסון בעתיד, טען כי למקרה זה הייתה השפעה על הקריירה של ג'קסון - בעקבות כך שבילדותו עזר למשפחתו והגן עליה בעת המצוקה, הוא פעמים רבות ניגש לעזור גם לחבריו לקבוצת הכדורסל.
ג'קסון למד ושיחק בקבוצת הכדורסל של בית ספר תיכון לינקולן בפורט ארתור, אך בשנתו האחרונה בתיכון עבר לאוק היל אקדמי שבווירג'יניה, שם זכה בבחירה ל"אול-אמריקה" - נבחרת המצטיינים של ליגת בתי הספר התיכוניים בארצות הברית - בשנת 1996. הוא היה הקולע המצטיין במשחק כוכבי התיכונים בחסות מקדונלד'ס, בו השתתפו מספר כוכבי NBA נוספים לעתיד כדוגמת קובי בראיינט, ג'רמיין אוניל וטים תומאס. לאחר סיום לימודיו בתיכון עמד בפני הצטרפות לאוניברסיטת אריזונה, אך מאחר שלא היה כשיר להיכנס לאוניברסיטה מסיבות אקדמאיות, למד סמסטר אחד במכללת באטלר קומוניטי.
ב-1997 נבחר ג'קסון במקום ה-43 בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת פיניקס סאנס. הוא לא הרשים את ראשי הקבוצה במחנה האימונים שלפני פתיחת הליגה, ושוחרר מהסגל באוקטובר אותה שנה. בעקבות כך הוא שיחק במשך עונת, שהייתה עונה מקוטעת, שישה משחקים בקבוצת לאקרוז בובקאטס מליגת ה-CBA, וקלע 2.7 נקודות ב-12.7 דקות בממוצע למשחק. גם בשנים שלאחר מכן ניסה ג'קסון להתקבל לקבוצות NBA, אך שוב לא צלח את מחנות האימונים. הוא שיחק תקופה קצרה בקבוצת סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית המקצוענית, ובהמשך שיחק גם בליגות הכדורסל של ונצואלה ומאוחר יותר הרפובליקה הדומיניקנית.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו הקים ג'קסון אקדמיית כדורסל על שמו בעיר הולדתו, פורט ארתור. הוא פעל גם בתחום הקהילתי וב-2009 הקים בעיר קרן צדקה לצד האקדמיה שלו.
תחילת הקריירה
בעונת הצטרף ג'קסון לראשונה ל-NBA, לאחר שחתם בקבוצת ניו ג'רזי נטס בתור שחקן חופשי. לפיכך הוכרה עונה זו באופן רשמי כעונת הרוקי שלו. במהלך העונה שיחק ג'קסון ב-77 משחקים, מתוכם פתח 40 פעמים בחמישיית קבוצתו, והשיג ממוצעים של 8.2 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים. הוא שיתף פעולה בחוליית הגארדים של ניו ג'רזי יחד עם חברו הקרוב סטפון מרבורי, שהיה כוכב הקבוצה. בעקבות יכולת טובה שהפגין נבחר ג'קסון לשחק במשחק הרוקיז נגד שחקני השנה השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, בו קלע שמונה נקודות, הוריד חמישה ריבאונדים, מסר ארבעה אסיסטים וחטף שלוש חטיפות.
לפני פתיחת עונת חתם ג'קסון בקבוצת סן אנטוניו ספרס. על אף עונת הרוקי הטובה שלו, סבל ג'קסון ממספר פציעות במהלך עונתו השנייה, והחמיץ 45 משחקים בסך הכול במהלך העונה בשל פציעותיו. מייק בראון, עוזר המאמן של סן אנטוניו דאז, אמר על ג'קסון שהוא היה אחד מהשחקנים הכישרוניים ביותר בקבוצה והשחקן הטוב ביותר שעלה מהספסל, אך הרבה לסבול מפציעות מכיוון שלא עבד מספיק קשה באימונים. באותה עונה פתח ג'קסון פעם אחת בלבד בחמישיית קבוצתו ושותף ב-9.9 דקות בלבד למשחק, והשיג ממוצעים של 3.9 נקודות ו-1.1 ריבאונדים.
בעונת עשה ג'קסון את התקדמותו הגדולה בקריירה והפך לאחד משחקני המפתח של סן אנטוניו, בקבוצה ששחקניה המובילים היו טים דאנקן, טוני פארקר ומאנו ג'ינובילי. הוא הגיע לראשונה ל-80 משחקים בהם השתתף בעונה ופתח 58 פעמים בחמישייה, והשיג ממוצעי שיא עבורו לאותה עת של 11.8 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים. הוא לקח תפקיד חשוב בזכייתה של הקבוצה באליפות ה-NBA באותה עונה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על ניו ג'רזי נטס, קבוצתו הקודמת. במהלך משחקי הפלייאוף היה ג'קסון הקולע השלישי בטיבו של הקבוצה עם 12.8 נקודות למשחק.
תקופת השיא
בקיץ של 2003 הפך ג'קסון לשחקן חופשי, והנהלת סן אנטוניו לא חידשה לבסוף את חוזהו. בעקבות כך הוא נאלץ לחתום בקבוצת אטלנטה הוקס, תמורת שכר נמוך ממה שציפה לו. בעונת היה ג'קסון אחד מהשחקנים המובילים של אטלנטה ושחקן חמישייה קבוע בקבוצה, והגיע לעונתו הטובה ביותר עד לאותה עת - הוא השיג ממוצעים של 18.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים ב-80 משחקים. במשחק נגד וושינגטון ויזארדס בחודש מרץ הוא קלע 42 נקודות - שיא אישי בעבורו דאז. ג'קסון הצטיין במיוחד לאחר פגרת סוף-שבוע האולסטאר כאשר קלע 24 נקודות בממוצע למשחק, שמיקמו אותו שישי בדירוג מלך הסלים של ה-NBA לתקופה שאחרי האולסטאר.
על אף השעייתו של רון ארטסט לעונה שלמה בעקבות התקרית מול דטרויט שהייתה עלולה לפגוע ביכולתה של הקבוצה, הוביל ג'קסון את אינדיאנה יחד עם ג'רמיין אוניל להגיע להצלחה יחסית במשחקי הפלייאוף. בסדרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף, נגד בוסטון סלטיקס, הוא קלע 18.9 נקודות בממוצע וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא בתום סדרה ארוכה שנמשכה שבעה משחקים. אף על פי כן, בחצי גמר המזרח הודחה אינדיאנה לאחר הפסד לדטרויט פיסטונס בסדרה של שישה משחקים. ג'קסון עצמו סיים כקולע המצטיין של קבוצתו במשחקי הפלייאוף עם 16.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת השיג ג'קסון ממוצעים של 16.4 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים, כאשר פתח בחמישייה בכל 81 המשחקים בהם השתתף באותה עונה. במהלך העונה הוא הציג את אחד מהמשחקים המרשימים בקריירה שלו, כאשר קלע ארבע זריקות רצופות מטווח שלוש הנקודות שסייעו לקבוצתו לנצח במשחק. לאחר מאבק צמוד בסיום העונה הסדירה הצליחה אינדיאנה להעפיל פעם נוספת לפלייאוף מהמקום השישי במזרח, בעיקר הודות להצטיינותו של ג'קסון שקלע 20.2 נקודות בממוצע בחודש אפריל. בפלייאוף הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון, על ידי ניו ג'רזי נטס.
באמצעה של עונת עבר ג'קסון לקבוצת גולדן סטייט ווריורס, בעסקה בה היו מעורבים שמונה שחקנים. הוא היה אחד מהשחקנים המובילים של גולדן סטייט, יחד עם בארון דייוויס וג'ייסון ריצ'רדסון, וסייע לקבוצה לסיים את העונה במקום השמיני במערב ולהעפיל למשחקי הפלייאוף. הוא השיג ממוצעים של 16.8 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים במדי גולדן סטייט עד לסיום העונה, כשבין היתר קלע 29 נקודות בהופעת הבכורה שלו בקבוצה נגד קליבלנד קאבלירס, ו-36 נקודות בניצחון על קבוצתו הקודמת, אינדיאנה. הוא הופקד לעיתים על ניהול המשחק של הקבוצה כאשר דייוויס היה פצוע.
תשעה משחקים מפתיחת עונת הועבר ג'קסון לקבוצת שארלוט בובקאטס, בה היה לאחד משני השחקנים המובילים יחד עם ג'רלד וולאס. עד לפברואר השיג ג'קסון ממוצעים של 21.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים. בינואר 2010 שבר ג'קסון את שיא הנקודות למשחק אחד בתולדות שארלוט, לאחר שקלע 43 נקודות במשחק נגד יוסטון רוקטס. באותו חודש הוא נבחר בפעם השנייה לשחקן השבוע בליגה, לאחר שקלע 29.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-14 בדצמבר עבר ג'קסון לבאקס בטרייד שכלל 3 קבוצות.
במרץ 2012 עבר ב יחד עם אנדרו בוגוט לגולדן סטייט ווריורס תמורת מונטה אליס, קוואמי בראון ואפיי יודו. יומיים בלבד לאחר מכן, חזר ג'קסון בטרייד נוסף לסן אנטוניו ספרס, עימה זכה באליפות בשנת 2003 תמורת ריצ'רד ג'פרסון, אך לקראת הפלייאוף שוחרר מהקבוצה ובמקומו הוחתם טרייסי מקגריידי.
סטטיסטיקות קריירה
נכון ל-7 ביוני 2011
בנדיקוט סרוג מזרחי
בנדיקוט סרוג מזרחי (שם מדעי: Perameles gunnii), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט שחי בדרום-מזרח אוסטרליה והשני בגודלו בסוג. הוא תואר מדעית בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וקרוי על שם האספן שגילה אותו - רונלד ג'ון. הבנדיקוט מתאפיין בפרווה צבעונית שעליה סורגים שחורים ולבנים. הוא חי בערבות עשב ובחורשים, פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מחסרי חוליות ותולעים. יש לו שתי אוכלוסיות מבודדות גאוגרפית שמייצגות ככל הנראה שני תת-מינים. הדמות הראשית בזיכיון של משחקי קראש בנדיקוט מבוססת על מין זה.
תיאור
הבנדיקוט המזרחי הוא כיסאי קטן וצבעוני, שמזכיר מבחינה חיצונית את הנומבט אוכל הנמלים; מבנה גופו של הבנדיקוט קומפקטי ועגלגל, ראשו שטוח ומשולש וחוטמו זרבוביתי וצר. אוזניו גדולות וזקופות, עיניו חרוזיות ושחורות ואפו קטנטן וורוד. זנבו הקצר והדקיק דומה לזנב העכבר. רגליו דקיקות ובעלות טפרים מעוקלים וחדים, והאחוריות ארוכות וחזקות יותר מהקדמיות. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט המזרחי 27–35 סנטימטרים, אורך זנבו 7–11 סנטימטרים ומשקלו 1.5-0.5 קילוגרם. הזכר גדול וכבד מן הנקבה, והאוכלוסיות הטסמניות נוטות להיות כבדות יותר מהאוכלוסיות היבשתיות. הכיס של הנקבה מכיל 8 פטמות ופתחו פונה אחורנית כדי למנוע ממנו להתמלאות בעפר במהלך החפירה.
הפרווה של הבנדיקוט קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום חולי לחום-אפרפר, חום אדמוני, חאקי או אוכרה, כאשר פלג הגוף האחורי נוטה להיות כהה יותר עד כדי השחרה. סימן ההיכר של המין, הוא הסורגים הלבנים העבים שמופיעים על פלג גופו האחורי והכהה ומספרם מגיע עד לארבעה. לעיתים, הסורגים הבהירים יהיו בצבע זהה לשאר הגוף, בצורה שתבליט דווקא את הסורגים השחרחרים. הבטן, הרגליים והסנטר בצבע לבן שמנת או לבן בוהק. הראש בצבע זהה לגוף והחרטום והמצח כהים במקצת. סביב העיניים יש לעיתים משקפיים כהים.
ניתן להבדיל בנקל בין הבנדיקוט המזרחי לבין הבנדיקוט החוטמני שחופף איתו בטווח התפוצה, בכך שפרוותו של האחרון חדגונית וכהה ולרוב חסרת סורגים.
תפוצה
הבנדיקוט הסרוג מזרחי אנדמי לדרום-מזרח אוסטרליה; התפוצה העיקרית שלו כיום היא בצפון ומזרח האי טסמניה, עם אוכלוסיות קטנטנות יבשתיות בוויקטוריה סביב מלבורן; בעבר, טווח התפוצה ההיסטורי שלו השתרע על מרבית דרום-מערב ויקטוריה, עם גלישה קטנה לתוך אוסטרליה הדרומית.
הבנדיקוט המזרחי מאכלס ערבות-עשב, חורש ים-תיכוני ויערות אקליפטוס פתוחים שמנוקדים בכתמי מרעה; בנוסף, הוא מצוי בבתה חופית עם שיטה ובנקסיה ובסביבה כפרית. דרישות בית הגידול הם נוכחות כיסי סבך ועשב גבוה, ואספקת מים קבועה.
אקולוגיה
הבנדיקוט המזרחי חי בבדידות בטריטוריה קבועה שגודלה 3–25 דונם ופעיל בשעות הלילה. את שעות היום הוא מבלה בקן המוגן שלו ששוכן בתוך צמחייה סבוכה כדי למנוע את גילויו על ידי טורפים. הקן מורכב מגומה פשוטה באדמה עם כיפת עשבים מעליה, והבנדיקוט עשוי להשתמש במחילות נטושות של ארנבונים, גזעים חלולים או ערימות פסולת כאשר הם זמינים. מעבר לעונת הרבייה, הבנדיקוט ממעט מאוד באינטראקציות חברתיות עם בני מינו, ואגרסיבי במיוחד כלפי בנדיקוטים מאותו הזוויג שפולשים לקינו; פולשים בגבולות הטריטוריה נסבלים יחסית, בפרט עם מדובר בגורים. כשהבנדיקוט חש מופרע או מאוים, הוא הופך לקולני במיוחד ומשמיע מגוון קולות במטרה להרתיע טורפים. הטורפים העיקריים של הבנדיקוט הם דורסי לילה, נחשים, נמיות כיס, דינגו, שועל אדום וחתול הבית. על מנת להגן על עצמו מטריפה, הבנדיקוט משתמש בזריזותו הרבה כדי להיעלם בסבך צפוף, ומסוגל לקפוץ לגובה מטר וחצי במקרה הצורך.
הבנדיקוט המזרחי מוגדר כאוכל-כל, אך חלק הארי של תזונתו מורכב מתולעי אדמה וחסרי חוליות (בפרט חיפושיות, צרצרים ותיקנים); פריטי מזון נוספים מהצומח כוללים שורשים, זרעים, דגניים, פירות יער ומכרסמים קטנים. הבנדיקוט מאתר את מזונו באדמה באמצעות חוש הריח; לאחר שזיהה רמשים קבורים, הוא משתמש בטפריו החדים ובחוטמו הזרבובי על מנת לנבור ולחפור לעבר המקום המבוקש.
לבנדיקוט קצב ריבוי גבוה, אולם הטורפים הרבים מובילים לתמותה גבוהה בקרב צעירים, ומעטים מצליחים להגיע לבגרות. הנקבה ממליטה 3–4 ולדות לאחר היריון קצרצר של 12 ימים, ובשנה אחת היא מסוגלת להמליט עד 5 פעמים בתנאים אידיאליים ומביאה לעולם בסביבות 16 ולדות בממוצע (להוציא שנות בצורת). הצאצאים מבלים בכיס של האם במשך 55 ימים. לאחר מכן, הם נגמלים ומבלים לצידה בקן עד כשבועיים בטרם ייצאו לעצמאות. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 3 חודשים והזכרים בגיל 4–6 חודשים.
תוחלת החיים הממוצעת של הבנדיקוט המזרחי בטבע עד 3 שנים.
מצב
הבנדיקוט הסרוג מזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), לאור הצטמצמות מתמשכת בטווח התפוצה ובבית הגידול, וירידה במספריו שהגיעה לשיעור של 30% במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. הירידה צפויה להחמיר לאור התפשטות מינים פולשים. הבנדיקוט המזרחי היה נפוץ בעבר על פני מישורי הבזלת הגדולים בוויקטוריה. עם הגעת המתיישבים האירופאים הוא נעלם במהירות מהיבשת עקב התפשטות טורפים פולשים כמו השועל האדום וחתול הבית, תחרות על מקורות מזון עם הארנבון המצוי והקנגורו האפור, שימוש בחומרי הדברה, דריסה בכבישים ובעיקר בגלל המרת ערבות העשב המישוריות לשטחי חקלאות או מרעה לכבשים. בדרך זו, תת-המין היבשתי איבד עד אמצע המאה ה-20 99% מבית הגידול המקורי שלו ועמד על סף הכחדה מוחלטת. תוכנית השימור עבור תת-המין היבשתי הוקמה בשנת 1987,במהלכה נלכדו בנדיקוטים רבים מאוכלוסיית הבר האחרונה והועברה למתקן גידול בשבי במטרה להקים גרעין רבייה שישמש כבסיס להשבה לטבע בעתיד. פעולה זו הצילה את תת-המין מכליה שכן מספר שנים לאחר מכן האוכלוסייה האחרונה נכחדה. במהלך העשורים הבאים, שוחררו בנדיקוטים מגרעין הרבייה השבוי לשמונה אתרים בטווח ההיסטורי של המין ברחבי ויקטוריה, אולם ההשבה נכשלה לחלוטין בחמישה אתרים והגיעה להישג משמעותי רק בשניים. בשל כך, התוכנית לשימור התמקדה בהקמת גרעיני רבייה נוספים בשבי, עם גישה זהירה יותר בכל הנוגע להשבה לטבע.
הצוות האוסטרלי האחראי על ניהול תוכנית ההתאוששות של הבנדיקוט ביבשת, מורכב מנציגי סוכניות ממשלתיות, אוניברסיטאות, קבוצות שימור פרטיות ומתנדבים מקומיים. הגופים הללו משתפים פעולה במטרה לפתח וליישם פעולות לשיפור מצב המין. הפעולות העיקריות שמבוצעות כיום הן מיגור טורפים פולשים, עשבים פולשים וארנבונים מאתרי השבה לטבע, גידור ונטיעת עצים באתרים פוטנציאליים, ועריכת מחקרים אודות האקולוגיה, הביולוגיה ודרישות בית הגידול של הבנדיקוט כדי להעלות את סיכויי ההצלחה בהשבות עתידיות לטבע.
אף על פי שהוא סובל מהתכווצות בית הגידול, מצבו של תת-המין הטסמני טוב לאין ארוך והוא מצוי באזורים מוגנים רבים. רשויות השימור האוסטרליות מתמקדות בעיקר במניעת התבססות שועלים באי שהוכחו כבעלי השפעה קטלנית על תת-המין היבשתי. אומדן האוכלוסייה העולמי של תת-המין הטסמני עומד על 20,000-10,000 בנדיקוטים להערכה שמרנית, ועד 100,000 בנדיקוטים להערכה אופטימית. האוכלוסייה הכוללת של תת-המין הוויקטוריאני היא 400–700 בנדיקוטים.
פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ה-55
הטקס שודר מגרנד אול אופרי, אודיטוריום רימן ובלו בירד קפה בנאשוויל והיה לטקס הפרסים הגדול ביותר במדינה מאז אירעה מגפת הקורונה. בפעם הראשונה בתולדות הטקס, זכו שניים בקטגוריית "בדרן\ית השנה": קארי אנדרווד ותומאס רט.
זכיות ומועמדויות
הזוכים והזוכות מסומנים בכתב מודגש.
רק אהבה
רק אהבה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איה כורם בשיתוף בן זוגה, הזמר הישראלי אדם בן אמיתי. השיר יצא לאור ב-11 בפברואר 2020, כסינגל מתוך אלבומה הכוכבת של נצרת עילית, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איה כורם, הולחן על ידי אדם בן אמיתי והופק על ידי בן אמיתי. השיר בסגנון הרוק. השיר מספר על האהבה בין השניים, שכורם הגיעה להופעה של בן אמיתי ומיד לאחר מכן התחילה איתו. בריאיון למעריב, סיפרה כורם כי השיר נכתב בהשארת ציטוטו של הזמר אריק איינשטיין במסגרת הסדרה "שיר אהבה סטנדרטי" שנעשתה עליו:.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של איה כורם ב-11 בפברואר 2020, בסמוך לצאתו הסינגל. בקליפ ניתן לראות את השניים שרים את השיר כשהם יושבים זה מול זה.
ביקורת
בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
שבלולית המדבר
שבלולית המדבר (שם מדעי: Xerocrassa seetzeni) היא מין של חילזון בענף שבלולי יבשה החיה באזורים מדבריים. מין זה מצוי גם בישראל וחי בנגב.
מקום מחיה, מזון וזמני פעילות
בעקבות מחקרים מקיפים שנערכו באזור שדה בוקר נמצא כי שבלולית המדבר שוכנת באזור זה בשיחים ובעקבות בדיקת תוכן הקיבה נמצא כי הם ניזונים בעיקר מצמחים עילאיים. במשך הקיץ הם שרויים בתרדמה על השיחים וכשמגיע הגשם הראשון הם מתעוררים ויורדים לקרקע להטלת ביצים.
רבייה
הטלת ביצים של השבלולית מתרחשת כאשר הקרקע לחה כדאי לאפשר חפירה נוחה ותנאים נוחים לביצים. כדי לקיים צריכים אלו נחוצה כמות גשם של 3 מ"מ לפחות. עומקו של הבור צריך להיות 3.5 ס"מ. יש שם לפחות כ-25–40 ביצים והן עומדות בתנאי יובש וזה דבר חיובי אצלם. מיד לאחר בקיעתם הצעירים עוזבים את הבור ומטפסים אל פני השטח ומתפזרים. במשך השנתיים הראשונות לחייהם הם גדלים מהר יחסית, לאחר מכן פוחת קצב הגידול. משך חיי השבלולית הוא שלוש שנים או יותר. לקראת האביב כל השבלולים נכנסים למצב תרדמה.
הגורמים להישרדות השבלולים
הגורמים העיקריים שמשפיעים על הישרדות השבלולים הם גורמי האקלים וטריפה על ידי מכרסמים. הבעיות האקלימיות החמורות ביותר הם הטמפרטורות הגבוהות השוררות במדבר שבלולית המדבר עשויה להגיע ל-55 מעלות צלזיוס וזו דרגת חום קטלנית. כדי להימלט מהטמפרטורות הגבוהות הן נוהגות לטפס על שיחים כאן מגיעות הטמפרטורות עד 40 מעלות צלזיוס בלבד. השבלולים יכולים להתמודד עם טמפרטורה זו בכך שהם מטפסות על השיחים, יש גם את החזר קרינת השמש שמבהירה אותן עד צבע לבן. 80% מאוכלוסיית השבלולים שנבדקו באזור שדה בוקר מרבית צבעי הקונכיות של הצעירים היו כהים ואילו מרבית הבוגרים היו בהירים שינוי זה בצבע משקף את השינויים במקומות החיות מכיוון שהצעירים אינם חשופים לקרינת השמש בכך שהם מסתתרים לעומת זאת לבוגרים קיימת יכולת לטפס על השיחים ששם יש קרינה ישירה. במשך הקיץ נראה כי השבלולית מנצלת את מאגרי המזון שבגופה כדי לשפר את מאזן המים.
טורפי השבלולים ודרכי ההתמודדות
שבלוליות המדבר נטרפות לרוב על ידי מכרסמים כמו גרביל סלעים ונמנן. נמצאו ערמות של קונכיות שמונחות בפתחי מערות המכרסמים, ישנה תופעה נפוצה שלעיתים נמצאים כ-240 קונכיות ליד מערות. באזור שדה בוקר נמצא שגרביל סלעים טורף מדי חודש 20 קונכיות ובמשך השנה הם עשויים לטרוף כ-40% מהאוכלוסייה. נמנן יכול לחסל 200 קונכיות בשבועיים ופגיעה זו קשה יותר מן הפגיעה של גרביל הסלעים. אחת הדרכים שבאמצעותן הן מתגוננות הוא טיפוס לגובה מחוץ להשיג ידם של מכרסמים.
תפוצה
מפת התפוצה של השבלוליות מרמזת על כך שבנגב הם מסתתרים מתחת לאבנים.
מינים שונים
קיימים שני מינים שונים של שבלולית המדבר: לבנונית המדבר ולבנונית קמוטת-פה הם דו מיניים בו זמנית כלומר מתפקדים כזכרים וכנקבות באותה עונת פעילות. הם פעילים רק כ-5% מימות השנה-בחלק מחודשי החורף. בתקופה קצרה זו הם מקיימים את כל תפקודי החיים וצריכים להיות מוכנים מבחינה רבייתית לשם המשכת המין בחודשי הקיץ הם בתרדמת והם נמצאים מתחת לקרקע או מתחת לאבנים.
סנטה סבינה
הבזיליקה של סנטה סבינה (באיטלקית: Santa Sabina all'Aventino) היא כנסייה ברומא המשמשת כמרכז מסדר הדומיניקנים. הכנסייה נבנתה במאה ה-5, בסביבות שנת 430 לספירה, בארכיטקטורה של בזיליקה טיפוסית. בכך משמשת הכנסייה עדות להתפתחות אדריכלות ביזנטית מתוך מסורת האדריכלות הרומית. חשיבות מיוחדת נודעה לדלתות עץ ועליהן תבליטים המתארים סיפורים מהברית הישנה והחדשה ומהווים עדות לאמנות הפיסול של התקופה הביזנטית המוקדמת.
ההיסטוריה של הכנסייה
הכנסייה נבנתה על ידי פרסביטר (איש דת) בשם פטר מאיליריאה (Priest Petrus, Peter of Illyria) החל משנת 425 לספירה. הכנסייה נבנתה במקום בו עמדה בזיליקה פגנית קדומה. בניית הכנסייה הושלמה תחת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס ה-3, אשר כיהן בין השנים 432–440. הכנסייה נקראת על שם סבינה הקדושה (Sabina), אשר הוצאה להורג כמרטירית בשנת 123 לספירה, ביחד עם המשרתת שלה סרפיה (Serapia), אשר אף היא הוכרזה כקדושה. בתחילה, הוקדשה הכנסייה לשתי הנשים, אולם בשלב מאוחר יותר, הושמט שמה של המשרתת משם הכנסייה.
הכנסייה שופצה במאות ה-8 וה-9. בשנת 1197 ניתנה הכנסייה על ידי האפיפיור הונוריוס ה-3 לחזקת דומיניקוס הקדוש, אשר הקים את מסדר הדומיניקנים.
מבנה הכנסייה
מבחינה ארכיטקטונית, הכנסייה בנויה כמבנה בזיליקה טיפוסית. את החלל המרכזי חוצות שתי שורות עמודים הנושאים קשתות. העמודים מעוטרים לאורכם בחריצים, והכותרת היא בסגנון קורינתי. בסיס העמודים הוא ריבועי. שורות העמודים נושאות את קומת האור של הכנסייה, ובה שורת חלונות צפופה מכל צד של הכנסייה. בקצה הספינה (החלל המרכזי) של הכנסייה, מצוי אפסיס ובו מקובעים שלושה חלונות גדולים. מעל שורת הקשתות נמצאים פסיפסים שנותרו ככל הנראה מהעיטור המקורי של הכנסייה.
דלתות העץ
אחד מן הפריטים הייחודיים בכנסייה הן דלתות עץ המתוארכות, על פי הערכת חוקרים, לזמן בניית הכנסייה במאה ה-5. הדלתות, עשויות עץ ברוש, מוצבות בדלת הכניסה הראשית של הכנסייה ועיטוריהן פונה אל המרפסת המקורה שלפני הכנסייה (פורטיקו). הן מעוטרות בפנלים מגולפים ובהם סצנות מן הברית החדשה ומן הברית הישנה אשר שולבו מתוך גישה פרה פיגורטיבית. מתוך 28 הפנלים המקוריים שבדלת שרדו רק 18. כל פנל מעוטר במסגרת דקורטיבית של שריגים של עלי גפן ואשכולות ענבים. התבליטים המגולפים מוצבים ב-4 טורים המשלבים שני גדלים של ספינים - מלבניים ומוארכים לבין מרובעים. בין הפנלים ניכרים הבדלים בסגנון פיסול התבליטים. חלקם מציגים קומפוזיציה מורכבת ויחס לתיאור מרחבי, בעוד תבליטים אחרים סכמטיים ו"גולמים" יותר. עובדה זו עשויה להעיד כי ביצירת הדלתות היו שותפים כמה אמנים.