cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית מיר ומעבורות החלל
שרפה ותאונה (1997)
על מנת להחזיר לפעולה חלק ממערכותיה של "ספקטר" ובמיוחד על מנת להחזיר לפעולה את הלוחות הסולאריים שלה, ביצעו הקוסמונאוטים אנאטולי סולובייב ופאבל וינוגרדוב (שהגיעו לתחנה ב-5 באוגוסט 1997 והרכיבו יחד עם פואייל, ולאחר עזיבתו עם מחליפיו, את משלחת EO-24) "הליכת חלל" אל תוך "ספקטר", בחנו את מערכותיה, וחיברו חלק מהם חזרה אל התחנה. לאחר מכן ביצעו שניהם הליכת חלל בת 6 שעות מחוץ ל"ספקטר" על מנת לבחון את חומרת נזקיה.
לאחר אירועים חמורים אלו שקלו בקונגרס האמריקאי ובנאס"א להפסיק את התוכנית מחשש לבטיחות האסטרונאוטים, אך מנהל נאס"א דניאל גולדין החליט להמשיך בתוכנית, והמשימה הבאה - STS-86 - שוגרה ב-25 בספטמבר 1997 והביאה לתחנה את מחליפו של פואייל - דייוויד וולף.
משימת STS-86 הייתה משימת העגינה השביעית במיר, והאחרונה ל-1997. בעת שהייתה של האטלנטיס בתחנה ביצעו הקוסמונאוט ולדימיר טיטוב והאסטרונאוט סקוט פרזינסקי (שניהם מצוות המעבורת) את הליכת החלל המשותפת הראשונה לארצות הברית וריסיה במהלך משימת מעבורת, והראשונה במהלכה לבש קוסמונאוט רובי חליפת חלל אמריקאית. במהלך הליכת החלל, שנשכה 5 שעות, הם התקינו כיסוי במשקל 55 ק"ג ללוח הסולארי של מודול העגינה, לכל ניסיון עתידי לתיקון הדליפה ב"ספקטר". המשימה החזירה לכדור הארץ את פואייל יחד עם ניסויים ורכיבים שונים, והביאה במקומו את דייוויד וולף. וולף יועד במקור להיות האסטרונאוט האמריקאי האחרון שישהה במיר, אך נבחר להחליף את האסטרונאוטית וונדי לורנס, שלא התאימה לדרישות המשימה החדשות, שהשתנו לאחר התאונה שעברה התחנה. הכללים החדשים דרשו שכל איש צוות בתחנה יהיה כשיר לצאת להליכת חלל מהתחנה, ומכיוון שלא היו חליפות חלל שהתאימו ללורנס, היא הוחלפה בוולף (לורנס בכל זאת טסה במשימת STS-86 כמומחית משימה).
סיום "שלב מספר אחת" (1998)
השנה האחרונה ב"שלב מספר אחת" החלה עם שיגור האנדוור למשימת STS-89 ב-22 בינואר 1998. המעבורת הביאה את הקוסמונאוט סאליזן שאפירוב למיר והחליפה את האסטרונאוט וולף, שסיים משימה בת 19 יום, באנדי תומאס.
במהלך שהייתו בתחנה, שהייתה השהייה הממושכת האמריקאית האחרונה בה, עבר תומאס על 27 ניסויים מדעיים בתחומים שונים. שהייתו במיר, הנחשבת לשהייה החלקה בתוכנית (בהתחשב בתקלות ובתאונות שעברו האסטרונאוטים הקודמים), הביאה את ארצות הברית לשהייה ממושכת רציפה של 815 יום במיר, ו-907 יום סך הכל אם סופרים את שהייתו של ת'אגרד בתחנה ב-1995 (מעזיבתו של ת'אגרד ועד לבואה של לוסיד עברו כ-8 חודשים).
תומאס חזר לכדור הארץ במעבורת דיסקברי, ששוגרה למיר ב-2 ביוני 1998 במשימת STS-91 - משימת העגינה האחרונה במיר והמשימה האחרונה בתוכנית מיר והמעבורות. המעבורת נשאה גם אספקה למיר, ואל המעבורת הועברו ניסויים שונים שיועדו לחזור לכדור הארץ. צוהר המעבורת נסגר ב-8 ביוני 1998, 14:07 UTC, והמעבורת ניתקה ממיר בשעה 17:01 UTC באותו היום. דיסקברי נחתה במרכז החלל קנדי ב-12 ביוני 1998.
"שלבים שתיים ושלוש" (1998–2020)
נכון למאי 2012 ה-ISS כוללת 15 יחידות מדוחסות ורכיבים נוספים, ביניהם לוחות סולאריים ענקיים המפיקים אנרגיה חשמלית לשימוש התחנה, אשר יחד הופכים את התחנה לרכב החלל הגדול ביותר שנבנה מעולם. עלות התחנה - הנאמדת בכ-100 מיליארד אירו - הופכת אותה למבנה היקר ביותר שנבנה מעולם.
מחקר
בין מרץ 1995 למאי 1998 בוצעו בתחנת החלל מיר ניסויים שונים בשיתוף ברית המועצות וארצות הברית. מטרת הניסויים הייתה לבחון את התנהגותם של בני אדם, בעלי חיים וצמחים בתנאי חוסר המשקל בחלל, לחקור את מקורות והתפתחות מערכת השמש, ללמוד כיצד להשתמש בטכנולוגיות קיימות בעת שהייה בחלל ולפתח טכנולוגיות חדשות, וללמוד כיצד לבנות תחנות חלל עתידיות (או ליתר דיוק את תחנת החלל הבינלאומית) בצורה יעילה.
עלות התוכנית
ההסכם עליו חתמה נאס"א עם סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה כלל חוזה על סך 400 מיליון דולר (כ-560 מיליון בדולרים של 2010) עבור חומרה ושירותי שיגור. החומרה כללה את בניית היחידות "ספקטר", "פרירודה", יחידת העגינה ושני לוחות סולאריים. שירותי השיגור כללו את שיגור היחידות שנבנו ואת שיגורו של אסטרונאוט אמריקאי על גבי חללית סויוז. כמו כן נכלל בחוזה אימונם של האסטרונאוטים שיועדו לשהות בתחנה ושאר ההוצאות שנכרכו בשהייתם של האסטרונאוטים במיר.
אם מתעלמים משיגורי המעבורות, אשר על פי נאס"א היו משוגרות גם אילולא התוכנית (למשימות אחרות), ניתן לומר כי עלות התוכנית כולה הייתה כחצי מיליארד דולר. אך אם לא מתעלמים משיגורי המעבורות, אשר על פי הערכות נאס"א ב-1995 עלו 400 מיליון דולר למשימה (על כל הכלול בה), יוצא כי עלות התוכנית, על 11 משימות המעבורות שבה, עלתה לארצות הברית כ-5 מיליארד דולר. (כ-7 מיליארד בדולרים של 2010). על פי מומחים בתחום באותה תקופה, שלא עבדו בשביל נאס"א, עלות שיגורה של משימת מעבורת הייתה הרבה יותר, ואם מתבוננים על עלות תוכנית מעבורות החלל כולה עד ל-2011 (אז הסתיימה התוכנית), ומחלקים את סכום ההוצאות הכולל של התוכנית (כ-192 מיליארד דולר בדולרים של 2010) ל-135 משימות (תוכנית מעבורות החלל כללה 135 משימות), יוצא שכל משימה עלתה כ-1.5 מיליארד דולר. לכן יוצא שהתוכנית עלתה לארצות הברית כ-17 מיליארד דולר.
במהלך התוכנית שיגרה סוכנות החלל של רוסיה 7 חלליות סויוז מאוישות (כולל המשימה עם האסטרונאוט האמריקאי). אף על פי שהחלליות נשאו צוותים רוסיים לתחנה (וגם מספר אסטרונאוטים בשירות ESA), הטיסות לא נחשבות לחלק מן התוכנית. כמו כן שיגרה הסוכנות 13 חלליות פרוגרס לא מאוישות (וכן את היחידות "ספקטר" ו"פרירודה" שבנייתן ושיגורן מומנו על ידי ארצות הברית) שהביאו אספקה וניסויים לתחנה.
עלותה של משימת סויוז בשנות ה-90 הייתה כ-80 מיליון דולר (בדולרים של 2010), אך מכיוון שרוסיה הייתה מוכרת מושבים בטיסות (כפי שהיא עדיין מוכרת), עלות המשימה הייתה יורדת באופן משמעותי. בכל אופן, אם משמיטים את מכירת הכיסאות, עלותם של 7 המשימות נאמדת בכחצי מיליארד דולר. שיגור ק"ג מטען בחללית פרוגרס נאמד בכ-25,000 דולר, ועל כן עלותה המקסימלית של משימת פרוגרס (מסדרת פרוגרס M), שכושר נשיאתה המקסימלי הוא 2,600 ק"ג, היא כ-65 מיליון דולר. אם מכפילים סכום זה במספר הטיסות, יוצא שרוסיה הוציאה על אספקת התחנה (בתקופת התוכנית) כ-850 מיליון דולר. סכום זה לא כולל את עלות האספקה עצמה. משכלול הסכומים יוצא שרוסיה הוציאה במהלך התוכנית, אך לא כחלק ממנה (משימות אלו, כמו משימות המעבורות, היו סביר להניח משוגרות גם אילולא הייתה התוכנית), כ-1.35 מיליארד דולר.
בעיות בטיחות ותוצא מדעי
הביקורת על התוכנית עסקו בעיקר בנושא הבטיחות בתחנה המתיישנת, ואלו התגברו לאחר פריצת השרפה בתחנה והתנגשות חללית פרוגרס בה ב-1997.
השרפה, שפרצה בעקבות תקלה במערכת ייצור חמצן, בערה בין 90 שניות (על פי הדיווחים הרשמיים) ל-14 דקות תמימות (על פי דיווחים לא רשמיים), והפיקה כמויות גדולות של עשן רעיל שהתפוגג לחלוטין רק כעבור 45 דקות, דבר שאילץ את הצוות לחבוש מסיכות גז ומשקפי מגן, שחלקם התגלו כפגומים. כמו כן התברר כי מטפי כיבוי האש היו בלתי ניתנים להזזה. השרפה פרצה בעת חילופי משלחות, כך שבתחנה שהו שישה אנשי צוות ולא שלושה, וכיוון שבעת השרפה פתחה של אחת מחלליות הסויוז (ששימשו כ"סירות הצלה") היה חסום, אם היה נדרש פינוי היה חצי מהצוות נתקע בתחנה. מצב דומה אירע במיר מספר משלחות קודם לכן, אך אז בערה השרפה רק שניות בודדות.
אירוע ה-"near-miss" והתנגשות חללית הפרוגרס בתחנה היוו בעיה בטיחותית חמורה בהרבה. שני אירועים אלו נגרמו שניהם מבעיה זהה במערכת העגינה הידנית של חללית הפרוגרס, שהייתה אז בהליכי ניסוי ופיתוח. מערכת העגינה הידנית עבור חללית הפרוגרס פותחה במטרה להחליף את מערכת העגינה האוטומטית שלה, שהייתה יקרה מידי עבור רוסקוסמוס.
אירועים בטיחותיים אלו הצטרפו לביקורות על אמינותה של התחנה המתיישנת. האסטרונאוט בליין האמונד טען כי נאס"א מתעלמת מבעיות הבטיחות במיר, וכי תיעוד פגישות בנושאי בטיחות "נעלמו מכספת נעולה". מיר תוכננה במקור לפעול 5 שנים בלבד, אך פעילות התארכה לפי שלוש. במהלך "שלב מספר אחת" וגם לאחריו, הראתה התחנה סימני הזדקנות. קריסת מערכות המיחשוב, איבוד הכוח החשמלי, רעידות לא מבוקרות ודליפות היו אירועים שכיחים בתחנה. גם מערכת ייצור החמצן חוותה בעיות, וצוות התחנה נאלץ לסמוך על מערכת הגיבוי שגרמה לשרפה ב-1997.
נקודת ביקורת נוספת על התוכנית הייתה רמת התוצא המדעי מן התחנה, במיוחדת לאחר איבוד יחידת המעבדה "ספקטר" לאחר התאונה. אסטרונאוטים, מנהלים בנאס"א ואנשים נוספים התלוננו על כך שיתרונות התוכנית זניחות לעומת התועלת המופקת ממנה, במיוחד בהתחשב בכך שרוב הניסויים המדעיים האמריקאיים היו לא נגישים בתוך "ספקטר". כלל בעיות אלו הביאו את נאס"א לדון בהמשך התוכנית מספר פעמים, אך בכולם החליטה נאס"א לבסוף להמשיך בה, דבר שהביא עליה ביקורת רבה מצד התקשורת.
גישות
גישתם של סוכנות החלל הרוסית ונאס"א ל"שלב מספר אחת" נגעה גם לאסטרונאוטים שהיו מעורבים בתוכנית. בגלל בעיותיה הכלכליות של רוסיה, חשו עובדים רבים במרכז הבקרה הרוסי כי תחנת החלל מיר על רכיביה חשובים יותר מחייהם של אנשי הצוות. ככזאת, נוהלה התוכנית בצורה שונה לחלוטין לעומת תוכניות חלל אמריקאיות: סדר יומם של הקוסמונאוטים היה מפורט לרמה של דקות, פעולות שונות על גבי התחנה (כגון עגינה) בוצעו בצורה אוטומטית (מעבורות החלל עגנו במיר בצורה ידנית על ידי טייס המעבורת), ומשכורתם של הקוסמונאוטים צומצמה אם גרמו לתקלות בתחנה. האמריקאים לעומת זאת למדו בסקיילאב שירידה שכזו לחיי האסטרונאוטים הזיקה לתפקודם, ומאז תכננה את משימותיהם בצורה גמישה ביותר.
דוגמה לכך היה דיווחו של פואייל, שסיפר שלאחר התנגשות חללית הפרוגרס בתחנה מיהר אל חללית הסויוז כדי להכינה למילוט, ואז גילה שהקוסמונאוטים שאיתו עסוקים באטימת הדליפה בתחנה. על אף שאטימת התחנה התבררה כהצלחה, פואייל סיפר כי חש שהקוסמונאוטים היו מעדיפים לאבד את חייהם מאשר לאבד את מיר.
לאחר שתי התאונות ב-1997 חש ג'רי ליננג'ר כי הרשויות הרוסיות ניסו לכסות על התקלות ולהמעיט ברצינותם של בעיות הבטיחות, מחשש שארצות הברית תפרוש מהתוכנית. חלק מהכיסוי היה התייחסותם לכאורה של הרוסים אל האסטרונאוטים האמריקאים כאל "אורחים" ולא כאל "שותפים". דבר זה בא לידי ביטוי בכך שנאס"א לא ידעה כלל השרפה והתאונה בתחנה אלא לאחר מספר שעות, ומצאה את עצמה מחוץ לתהליכי קבלת ההחלטות. נאס"א הפכה למעורבת יותר כאשר בקרי התוכנית הרוסיים תכננו להטיל את האשמה במלואה על הקוסמונאוט ואסילי טסיבילייב. רק לאחר לחץ ממושך מצד נאס"א שונתה ההחלטה.
בעיות כלכליות
בשנים שלאחר התפרקות ברית המועצות, התקופה בה התנהלה התוכנית, הייתה כלכלת רוסיה במצב רעוע מאוד, ועל כן צומצם תקציב חקר החלל שלה בכ-20%. לפני ואחרי "שלב מספר אחת", הכניסה תעשיית החלל של רוסיה סוכמים נכבדים מהטסת אסטרונאוטים אירופאים ומאומות נוספות לחלל. דוגמה לכך הוא האסטרונאוט היפני טויוהירו אקייאמה, כתב בחברת טלוויזיה יפנית, שמעסיקיו שילמו לרוסיה 9.5 מיליון דולר לרוסיה בעבור הטסתו למיר. בעת תחילת השלב הראשון, משימות הקוסמונאוטים במיר היו בדרך כלל מתארכות במטרה לחסוך בהוצאות שיגור, שיגורי חלליות הפרוגרס הצטמצמו מ-6 שיגורים בשנה לשלושה בלבד, ונבחנה אפילו אפשרות למכור את מיר בעבור 500 מיליון דולר, ככל הנראה לארצות הברית.
היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף
היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף (בגרמנית: Heinrich LXXII. Reuß zu Lobenstein und Ebersdorf;27 במרץ 1797 – 17 בפברואר 1853) היה נסיך רויס-לובנשטיין בין השנים 1824–1848, נסיך רויס-אברסדורף בין השנים 1822–1848.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-27 במרץ 1797 בזאלבורג-אברסדורף שהשתייכה לרוזנות רויס-אברסדורף, להיינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף ולרוזנת לואיזה פון הוים, בתם של גוטהלף אדולף, רוזן הוים וסופיה אוגוסטה, רוזנת שטולברג-רוסלה.
בשנת 1822 מת אביו, והיינריך ירש את נסיכות רויס-אברסדורף. בשנת 1824 מת היינריך החמישים וארבעה, נסיך רויס-לובנשטיין ללא ילדים, והיינריך ירש את נחלותיו והקים את נסיכות רויס-לובנשטיין-אברסדורף. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, ובעקבות כך התפטר היינריך, והנסיכות אוחדה עם נסיכות רויס-שלייץ ליצירת נסיכות רויס הקו הצעיר.
לאחר התפטרותו עבר היינריך להתגורר בדרזדן, וחי שם עד מותו ב-17 בפברואר 1853.
אברהם הלוי אמיגו
רבי אברהם הלוי אמיגו (ה'ש"ע 1610 (לערך), אדריאנופול - ה'תמ"ג 1683, ירושלים) היה מחכמי ארץ ישראל שבאו מטורקיה. פוסק נודע, מקובל, דרשן ובעל מוסר.
קורות חייו
נולד באדריאנופול בשנת ה'ש"ע (1610) לערך, למשפחה שמקורה בספרד. בעודו צעיר לימים נתקבל לרב בעיר אדריאנופול. עלה לארץ ישראל בערך בשנת ה'תט"ו (1655), התיישב בירושלים ונמנה עם חכמי ישיבת בית יעקב שבראשה עמד רבי יעקב חגיז.
רבני מצרים וטורקיה הפנו אליו שאלותיהם בהלכה, ותשובותיו נחשבו בעיני חכמי דורו כמכריעות. ר' יעקב עמדין בספרו "תורת הקנאות" מנה את ר' אברהם בין שלושת גדולי הדור שהיו בירושלים.
שלזיה האוסטרית
שלזיה האוסטרית, או באופן רשמי דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה, הייתה אזור אוטונומי בממלכת בוהמיה והמלוכה ההבסבורגית (משנת 1804 האימפריה האוסטרית, ומ-1867 ציסלייטניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית). היא קשורה במידה רבה לאזור כיום של שלזיה הצ'כית והייתה, היסטורית, חלק מאזור שלזיה.
אברהם הלוי אמיגו
קורות חייו
בין תלמידיו היו ר' דוד הכהן מחבר דעת קדושים ור' חיים אבולעפיה, ממייסדי היישוב היהודי המחודש בטבריה. לחם בתקיפות נגד שבתי צבי ופעל להחרמתו. בשנת ה'תכ"ו (1666) נבחר בידי רבני קושטא כאחד מארבעת גדולי ישראל שנשלחו לעזה, לחקור את נתן העזתי, שליח של שבתי צבי.
שלזיה האוסטרית
גאוגרפיה
שלזיה האוסטרית כללה שני שטחים, המופרדים על ידי רצועת היבשה המורבית מורבסקה אוסטרה בין נהרות אוסטרביצה ואודר.
האזור המזרחי של Ostravice סביב צ'שין נמתח ממרומי הקרפטים המערביים בדרום, שם גבל עם ממלכת הונגריה, לאורך נהרות האולזה והוויסלה העליונה לגבול עם שלזיה הפרוסית בצפון. במזרח נהר ביאלה וביילסקו הפרידו בינו לבין פולין קטן, שהיה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ששולב בממלכת גליציה ולודומריה בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772.
השטח ממערב לנהר אודר המשתרע מהעיירה אופבה ועד לבילה וודה היה מוגבל על ידי רכס ההרים Jeseníky במזרח הסודטים בדרום, המפריד בינו לבין מורביה, ונהר האופבה בצפון. במערב הרי הזהב יצרו את הגבול עם מחוז קלדסקו.
היסטוריה
האזור היווה במקור את החלק הדרום מזרחי של דוכסות שלזיה מימי הביניים, פרובינציה של ממלכת פולין בתקופת בית פיאסט. במהלך המאה ה-14 רוב דוכסי שלזיה הכריזו על עצמם וסאלים בוהמיים.
כחלק מארצות הכתר הבוהמי, שלזיה נפלה בידי הארכידוכס ההבסבורגי פרדיננד הראשון מאוסטריה בשנת 1526, לאחר שלאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה האחרון מבית יגלו נהרג בקרב מוהאץ'. עם הירושה הנשית של הקיסרית ההבסבורגית מריה תרזה על כס המלוכה בשנת 1740, המלך הפרוסי פרידריך הגדול תבע את מחוז שלזיה ובלי לחכות לתשובה, ב-16 בדצמבר החל את המלחמה השלזית הראשונה, ובכך פתח את מלחמת הירושה האוסטרית הגדולה יותר. מסע המלחמה שלו הסתיים בשנת 1742 עם הניצחון הפרוסי בקרב על צ'וטוסיץ שהוביל להסכמות ברסלאו וברלין, בהן חולקה שלזיה. על פי תנאי ההסכם, ממלכת פרוסיה קיבלה את רוב השטח כולל את המחוז הבוהמי קלאדסקו, בעוד שרק חלק קטן מדרום-מזרח שלזיה נשאר בידי המלוכה ההבסבורגית, המורכבת מ:
ממלכת הבסבורג הקימה את דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה, שנותרה נחלת כתר בוהמית ובירתה בעיר אופבה. בשנת 1766 הוענק תואר דוכס טשן לנסיך אלברט מסקסוניה, חתנה של מריה תרזה, ואילו תואר דוכס טרופאו ויגרנדורף נשאר אצל בית ליכטנשטיין. אזור ניסה הוחזק בידי בישופי ורוצלב עם מגוריהם בטירת יאנסקי וורצ'ה ( יוהניסברג).
בנובמבר 1918 בוטלה המונרכיה הכפולה. חלקה הגדול של שלזיה האוסטרית נמסר למדינת צ'כוסלובקיה שהוקמה על ידי חוזה סן ז'רמן, משנת 1919, למעט צ'שין שלזיה (דוכסות טשן לשעבר), שאחרי המלחמה הפולנית-צ'כוסלובקית חולקה בשנת 1920 לאורך נהר אולצה וחלקה המזרחי נפל בידי פולין. חלקים קטנים יותר של הדוכסות הפכו גם הם לחלק מפולין, בעוד אזור הלוצ'ין הצמוד לשלזיה הפרוסית נפל בידי צ'כוסלובקיה.
דמוגרפיה
על פי מפקד אוכלוסייה באוסטריה, שלזיה האוסטרית בשנת 1910 הייתה ביתם של 756,949 אנשים, שדיברו את השפות הבאות:
עיירות מרכזיות
עיירות עם יותר מ-5,000 איש בשנת 1880:
חלוקה מנהלית
דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה חולקה במקור לשני המחוזות (בזירקה) טשן וטרופאו. במזרח טשן הוקמה הדוכסות האוטונומית ביילסקו בשנת 1754. עם המהפכות של 1848 ועד לפירוקה אורגנה שלזיה האוסטרית מחדש למחוזות:
משטרת בלארוס
משטרת בלארוס, רשמית המיליציה של רפובליקת בלארוס (בבלארוסית: Міліцыя Рэспублікi Беларусь) היא סוכנות אכיפת החוק של הרפובליקה של בלארוס, הפועלת בכפיפות למשרד הפנים.
המשטרה, הנקראת רשמית בשם "מיליציה" (כשמה הסובייטי) מורכבת ממיליציה פלילית, מיליציה לביטחון פנים ויחידות אחרות שנוצרו לביצוע משימות משטרתיות בהחלטת שר הפנים, אלא אם כן נקבע אחרת על ידי נשיא הרפובליקה של בלארוס. גופי המשטרה הם גופי אכיפת חוק ממלכתיים האחראים למאבק בפשע, מגנים על הסדר הציבורי ומבטיחים את שלום הציבור בהתאם למשימות שהוטלו עליהם בחוק המיליציה ובפעולות חקיקה אחרות של הרפובליקה של בלארוס המסדירות את פעילות המיליציה הבלארוסית.
כוחות המיליציה הם חלק בלתי נפרד ממערכת הביטחון הלאומי של בלארוס.
היסטוריה
ב-4 במרץ 1917, בהוראת המפקד האזרחי של העיר מינסק מיכאיל מיכאילוב (על פי נתוני הדרכון, שמו האמיתי היה מיכאיל פרונזה ) מונה למפקד המשטרה של איחוד זמסקי לענייני שיטור בעיר מינסק. תאריך זה נחשב ליום הולדתה של משטרת בלארוס.
המשטרה בבלארוס פעלה במהלך כל תקופת המלחמה הקרה כסניף בלארוס של המשטרה הסובייטית. בשנת 1991 הפכה לגוף עצמאי של הרפובליקה של בלארוס, אך המבנה ודרכי הפעולה נותרו כשהיו ולמרות דיונים ערים לרענון החוקים ורפורמה במשטרה לרבות החלפת שמה לשם מודרני, דבר לא הגיע לכדי מימוש. המשטרה משתפת פעולה באופן נרחב עם שכנותיה ובייחוד משטרת הפדרציה הרוסית, משטרת פולין והמשטרה הלאומית של אוקראינה.
שינוי שם
המכשולים העיקריים לשינוי שם המיליציה ל"משטרה" (паліцыя) בבלארוס הם כלכליים ומוסריים. נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו טען כי: "לא סתם אמרתי שאנחנו צריכים לעשות רפורמה במשרד הפנים, אלא לבצע רפורמה בלי לשבור (לא להתעסק בשינוי שלטים), כפי שהיה בדרך כלל אצלנו ואצל שכנינו. אנחנו לא מתכוונים לשנות את שם משרד הפנים לשם אחר (למשטרה למשל). הרפורמה צריכה להיות מורכבת בשיפור המבנה (של המיליציה) שנוצר כיום. זו עמדה בסיסית ותפיסתית של התפתחות המדינה שלנו. עלינו להבין תמיד את הרפורמה כשיפור."
רצח השבעה
רצח השבעה, המוכר גם כ"פיגוע החניקה בתל אביב", התרחש באוקטובר 1989 בחג הסוכות בתל אביב-יפו. שני אחים פלסטינים מרצועת עזה, מוחמד ומחמוד חלבי, רצחו שבעה אנשים בחניקה, בתל אביב-יפו, בשני רחובות שונים.
תיאור האירועים
הרצח הסדרתי החל סביב 17 באוקטובר בדירה ברחוב ראשית חכמה 6 בשכונת שפירא שבדרום תל אביב, שם האחים חנקו למוות שתי נשים וגבר אחד. משם עברו האחים הרוצחים לרחוב יהודה הימית 4 ביפו ביתו של הרוצח, כעבור יומיים, חנקו למוות שלוש נשים וגבר אחד. בין הנרצחים היו שני גברים, ערבי ויהודי, וחמש נשים, ערביות ויהודיות.
מעשי הרצח התגלו ב־20 באוקטובר, חול המועד סוכות. בשעות אחר הצהריים הגיעו כוחות משטרה לדירה ברחוב ראשית חכמה 6, לאחר תלונות השכנים על צחנה שעולה מן הדירה. השוטרים גילו במקום גופות ערומות של שתי נשים וגבר, מוטלות זו על גבי זו. סביב צוואר הקורבנות היו כרוכים חוטי חשמל שחורים. אחת הנשים זוהתה כמרים עבאס, ערביה בת 32 שגדלה בעכו, ועסקה בשנים האחרונות בזנות, גופת האישה הנוספת זוהתה כמזל סויסה בת 40. הגבר זוהה כעלי חוסיין כבן 65, ערבי שעבר לגור בדירה חודש וחצי לפני כן, כשקודם לכן התגורר באורווה בשכונה, וחי שנים כחסר בית. להערכת החוקרים הרצח בוצע כשלושה ימים קודם לכן.
לאחר מכן, בשעות הלילה המאוחרות, נמצאו שתי גופות נוספות של נשים בדירה ברחוב יהודה הימית 4, שם התגוררה כרמלה יחיא, יצאנית ונרקומנית, ושל אורלי חכים, שהייתה גם היא משתמשת בסמים. המחבל הרוצח מוחמד חלבי התגורר שם באותו הזמן, ואחר מעשה הרצח יומיים קודם ברחוב ראשית חכמה 6 הגיע לביתו יחד עם אחיו, והשניים המשיכו את מעשה הרצח בבניין בו התגורר. גופות הנשים היו מונחות זו על זו, ועל צווארן ניכרו סימני חניקה, שתי הגופות בביתה של כרמלה יחיא היו ערומות וחבוקות. גופות שתי הנשים היו כרמלה יחיא בת 37 בעלת הדירה, שהתגוררה בקומה האחרונה בבניין, יחד איתה נמצאה גופתה של אורלי חכים בת 21. בדירה נמצאה מאוחר יותר גופתה של סברייה טורק, צעירה ערביה בת 21, שהייתה אלופת ישראל באיגרוף. טורק ישבה בקיוסק סמוך לדירת הרצח, ועלתה לדירה לאחר ששמעה את זעקותיה של אורלי חכים ידידתה, ונרצחה אף היא בידי האחים לאחר שראתה את גופותיהן של השתיים. מאוחר יותר התגלתה בבניין גופת גבר נוספת, שזוהה כמאיר כהן, בן 34, נרקומן המוכר למשטרה.
ב-23 באוקטובר נעצר מחמוד חלבי, תושב מחנה הפליטים ג'באליה, כחשוד ברצח. בהמשך נעצר אחיו, מוחמד חלבי. מוחמד היה סייען של השב"כ, והיה גם סרסור. לאחר שנעצר טען בתחילה שאין לו קשר לרצח, ואחר כך שביצע את הפיגוע כדי לטהר את שמו בעזה.ב-1 בדצמבר 1989⁩ הוגש נגד השניים כתב אישום באשמת רצח, ומאסר עולם הושת על שני האחים הרוצחים.
המניעים לרצח הוגדרו במשך שנים ארוכות כסכסוך כספי בין מוחמד חלבי לנשים שעסקו בזנות, ויש הטוענים שהכיר את כולן כזונות ונרקומניות כשהתגורר בתל אביב, ואף שסימם חלק מהנרצחים. מוחמד ואחיו מחמוד הכירו את האזור, בילדותם היו מגיעים עם אביהם שהיה סוחר מוכר בשוק הפשפשים החל מתחילת שנות השבעים, והיה מוכר בכינוי "הצולע", בשל צליעתו. מוחמד התגורר ברחוב יהודה הימית 4, והיה עובד בשמירה בנוסף להיותו סייען שב"כ, טרם מעשי הרצח שביצע יחד עם אחיו. בחקירתו אמר כי רצח את מרים עבאס, שהיה לו איתה סכסוך כספי, וכן היא סירבה לעבוד עבורו בזנות. מטרה נוספת של מעשי הרצח הייתה חיסול של כל מי שהיה עשוי להעיד על מעשי הרצח, כמו עלי חוסיין שנרצח בדירה בשכונת שפירא. מאיר כהן שהיה נרקומן ונרצח בדירה ביפו, וסברייה טורק שנרצחה באותה דירה, לאחר ששמעה את זעקותה של ידידתה אורלי חכים שנרצחה. מעשי הרצח בשני המוקדים הסתכמו בשבעה בני אדם. שלושה ברחוב ראשית חכמה 6 בשכונת שפירא בתל אביב, וארבעה נוספים ברחוב יהודה הימית 4 ביפו. ארבעה יהודים ושלושה ערבים רצחו השניים שעוד הספיקו לחזור לעזה, טרם נעצרו בידי צה"ל. מאוחר יותר, לאחר מאבק משפטי ארוך של משפחת טורק, קיבל בית משפט באופן חלקי את הטענה שהרצח בוצע מתוך רצון של מוחמד חלבי להראות שלמרות שהיה בעבר סייען של השב"כ הוא יכול לרצוח גם עבור החמאס, והדגיש זאת בחקירתו שאת הנשים היהודיות רצח על רקע לאומני כדי להתקבל לארגון, כאשר אחיו שביצע איתו את מעשה הרצח כבר היה חבר בארגון הטרור, וזאת בכדי להוכיח שאינו עובד כבר עבור מנגנוני הביטחון של ישראל בעזה.
בלה לאזאר
דר' בלה לאזאר (במקור ברל לאזאר, בהונגרית: Lázár Béla; אוראדיה, 8 בפברואר 1869 – בודפשט, 28 במאי 1950) היה סופר ומבקר בתחום האמנות יהודי-הונגרי. חוקר בולט של הצייר האימפרסיוניסטי ההונגרי לאסלו פאל בתחום האמנות והציור. היה חבר מייסד ומנהל של גילדת מונקאצ'י.
ביוגרפיה
לאזר למד בבודפשט, במינכן ובפריז. בין שתי מלחמות העולם היה מנהל מוזיאון ארנסט במשך עשור. בשנת 1928 הקים והוביל את גילדת מונקאצקי יחד עם הצייר והגרפיקאי ההונגרי- יהודי לאיוש מרק, היה להם השולחן קבוע בבית הקפה היפני בשדרות אנדראשי 45 בבודפשט. הוא חיפש ומצא את ציוריו של לאסלו פאל שצייר פאל בברביזון בפריז וארגן מהם תערוכה פעמיים. הוא ניסה להכיר לציבור ההונגרי את האמנויות היפות המודרניות. פרסם מאמרי אמנות רבים ביומוני בודפשט, בכתבי עת לאמנות ובכתבי עת לביקורת אמנותית ואף פעל כסופר. הוא פרסם כמה כותרים יקרי ערך בתולדות האמנות.
לאזאר כתב ספרים על ציירים קלאסיים ישנים, כדוגמת אדם מאניוקי, מיהאי מונקאצ'י, מיהאי זיצ'י, ועל צייר הרנסאנס הגרמני ברנהארד שטריגל. הוא חקר את גוסטב קורבה ואת אמנות האימפרסיוניסטים בכלל ופול גוגן בפרט. בין המודרניסטים ההונגרים הוא ניתח את העבודות של לאסלו פאל, יאנוש פאדרוס, פאל סיניאי-מרשה, יוז'ף ריפל-רונאי, בלה איוואני-גרונוולד ועוד.
כמה מספריו פורסמו בפריז, אחד או שניים מהם פורסם בשטרסבורג, בברצלונה, בלייפציג ובווינה, ורוב עבודותיו פורסמו בבודפשט.
הקוראים יכלו ללמוד מכתביו גם על הרפתקאות ואגדות רבות שהיו קשורות לאמנים. באחד מכתביו אודות מונקאצקי תיאר את המפגש של מונקאצ'י הצעיר עם הליסטים של המישור ההונגרי הגדול:
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אמה, בתם של הנריק ברכר ומריה וייס, אותה נשא לאישה ב־22 בדצמבר 1906 בבודפשט. הם התגרשו בשנת 1925. ב־14 באפריל 1925 נשא לאישה את אדית, בתם של אדולף שאנצר ואטלקה הורוביץ.
קו (שווייץ)
קו (בצרפתית: Caux) אתר נופש בקנטון וו בשווייץ, הצופה על אגם ז'נבה באזור מונטרה.
ניצולי "רכבת קסטנר" בקו
המלונות של קו, שהתרוקנו מתיירים ופשטו את הרגל במהלך מלחמת העולם השנייה, שימשו את השלטונות השווייצריים לשיכון פליטים ושבויי מלחמה של בעלות הברית שהצליחו להימלט לשווייץ. מדצמבר 1944 ועד יולי 1945 שוכנו שם ניצולי "רכבת קסטנר" שהגיעו לשווייץ. רובם במה שהיה מלון "קו פלס" והדתיים במה שהיה מלון "רגינה".
בשנת 1999 הוצב במקום לוח זיכרון "לזכר הפליטים היהודיים ששוכנו כאן במהלך מלחמת העולם השנייה ולזכר היהודים שגורשו חזרה מהגבול השווייצרי".
איי טטראד
איי טטראד (באנגלית: Tetrad Islands מילולית: איי הרביעייה) היא קבוצת איים קטנים השוכנים דרומית-מזרחית לנקודת בורג' שבנמל מיקלסן, באי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גילוי האיים
האיים מופיעים לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1952.
מקור השם
שמם של האיים ניתן להם בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם מתאר את הקבוצה - יש בה ארבע איים.
מייק גרסיה
מייק גרסיה (באנגלית: Mike Garcia; נולד ב-24 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-25 של מדינת קליפורניה. מאז מאי 2020 הוא מייצג מחוז קונגרס זה, שבתחומו שוכנים מרבית החלקים הצפוניים של מחוז לוס אנג'לס ומחוז ונטורה, וכן הערים סנטה קלריטה ופאלמדייל.
ביוגרפיה
גרסיה, בנם של מקסיקנים שהיגרו אל ארצות הברית, נולד ב-1976 בסנטה קלריטה שבקליפורניה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "סאוגוס" בשנת 1994, גרסיה השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1998. כמו כן, לגרסיה תואר שני במדיניות ביטחון לאומי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
כקצין בצי ארצות הברית למד גרסיה בבית הספר לטיסה של הצי השוכן בפנסקולה (Pensacola) שבקצה הצפון-מערבי של פלורידה. בשנת 2003 שירת במלחמת עיראק כטייס מטוס הקרב F/A-18 הורנט, ולזכותו נרשמו 1,400 שעות בתא הטייס וטיסה במסגרת 30 משימות קרב ברחבי עיראק. בשנת 2009 שב לעיר הולדתו סנטה קלריטה. גרסיה עבד ב "ריית'און טכנולוגיות", שם ניהל פיתוח עסקי בשנים 2009–2018.
לאחר שקייטי היל, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית המכהנת התפטרה מהקונגרס לאור ניהול לכאורה של מערכת יחסים מינית עם פקיד בקונגרס והודתה בקיום מערכת יחסים עם עוזרת במטה הבחירות, הודיע גרסיה על מועמדותו בבחירות ביניים. ידו של גרסיה הייתה על העליונה במירוץ מול חברת בית המחוקקים של קליפורניה קריסטי סמית', מועמדת המפלגה הדמוקרטית. ב-3 במרץ 2020 התקיימו הבחירות המיוחדות, אך בשל העובדה שאף אחד מהמועמדים לא גרף לפחות 50% מקולות הבוחרים נערך סיבוב שני. בסיבוב השני שאירע ב-12 במאי 2020, גבר גרסיה על סמית' שהכירה בהפסדה ביום שלמחרת. סמית' תתייצב מול גרסיה בבחירות לכהונה מלאה בנובמבר.
טרם הבחירות המיוחדות, זכה גרסיה לתמיכה רשמית מצד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וסגנו מייק פנס באמצעות "ציוץ" ברשת החברתית טוויטר. אישים שנוספים שהביעו בו את תמיכתם הם אליסה סלוטקין, דן קרנשו, דונלד טראמפ ג'וניור ורונה רומני מקדניאל. גרסיה ביסס את מסע הבחירות שלו על קריאות לחיזוק הכוחות המזוינים של ארצות הברית וקיצוץ במסים למען שיפור הכלכלה האמריקאית, בייחוד כתגובה להתפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית. גרסיה הרבה לצאת חוצץ נגד ההנהגה הדמוקרטית בממשלת מדינת קליפורניה.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית היא מיזם שנוסד בחודש מאי 2012 באתר של נילי דגן. האנתולוגיה מאגדת מאות משוררים, ותיקים וצעירים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית.
את האנתולוגיה יזמה, מפיקה ועורכת המשוררת נילי דגן. ייעוץ תוכן המשורר והעורך עמוס לויתן, הזנת תכנים ועיצוב שרית שץ, מייסדת ועורכת כתב העת המקוון הראשון "עיין ערך שירה".
האנתולוגיה דינמית והיא גדלה ומתפתחת על בסיס קבוע. היא מהווה מרקם פואטי רב דורי ושיקוף של פני השירה הישראלית כיום. כמו כן מספקת האנתולוגיה במה למשוררים בתחילת דרכם.
ערפילית אומגה
ערפילית אומגה (נקראת גם ערפילית הפרסה, ערפילית הברבור או ערפילית הלובסטר, מקוטלגת כ-M17 או Messier 17 וכ-NGC 6618) היא אזור H II של אבק וגז בקבוצת הכוכבים קשת, שבו נוצרים כוכבים חדשים המהווים צביר פתוח, ושאורם מאיר את הגז והאבק שיוצרים ערפילית פליטה. שמה של הערפילית ניתן לה מכיוון שבתצפיות המוקדמות שנעשו בה במאה ה-19 היא נראתה כפס ערפילי ומפותל בצורת האות היוונית Ω או פרסת סוס.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
שירי האנתולוגיה מופצים בקרב תלמידים, סטודנטים, אנשי הוראה, משוררים, סופרים, וקהלים שוחרי שירה ותרבות ברחבי האינטרנט.
ערפילית אומגה
היסטוריה
הערפילית התגלתה בין השנים 1745 ו-1746 על ידי האסטרונום השווייצרי ז'אן פיליפ דה שסו. ב-1764 צפה בה שארל מסיה מבלי לדעת שהתגלתה לפני כן, ותיאר אותה בקטלוג מסיה כערפילית בצורת פלך בגודל של 5-6 דקות קשת.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
במסגרת שיתוף פעולה בין האתר, לבין עיתונים וכתבי עת לשירה, מתפרסמים שירי האנתולוגיה במדורי התרבות בעיתון ישראל היום, בעיתון 77 ובערב ערב באילת.
ערפילית אומגה
היסטוריה
האסטרונום ויליאם הרשל זיהה חלק מהכוכבים שבערפילית בשנת 1784 ובנו ג'ון הרשל צפה בה מספר פעמים והיה הראשון לציין בשנת 1828 שצורתה דומה לפרסת סוס.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
האתר של נילי דגן פועל ברישיון אקו"ם ובסיוע מועצת הפיס לתרבות ואמנות.
ערפילית אומגה
תצפית
בהירות נראיתה של הערפילית היא מדרגה 6 כך שניתן לראותה ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים בלבד, ובשל מיקומה הדרומי יחסית, קשה לראותה מאירופה או מהמזרח התיכון. ניתן לראותה בקלות באמצעות משקפת, אך נחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר שבתוכה. הערפילית נמצאת כ-2 מעלות מדרום מערב לכוכב γ (גמא) במגן וכ-2 מעלות מדרום לערפילית הנשר שבקבוצת הכוכבים נחש.
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
האתר פועל להפצת השירה ללא מטרות רווח.
ערפילית אומגה
מאפיינים
ערפילית אומגה היא חלק מענן גז ואבק, או אזור H II, שבתוכו מתרחשת פעילות ייצור כוכבים. כוכבי הצביר, שנוצרו מהגז והאבק שבערפילית, הם כוכבים צעירים וחמים, שרוב הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול. קרינה זו מייננת את האטומים בערפילית ומביאה לפליטת אור נראה מחלקה המקיף את הצביר. בערפילית יש חלקים כהים יחסית הבולעים את רוב הקרינה הנראית, אבל פולטים קרינה בתחום התת-אדום.
גודלה הזוויתי של הערפילית הנראית הוא כ-11 דקות קשת והיא במרחק של כ-5,000 שנות אור מכדור הארץ, כך שקוטרה הוא כ 15 שנות אור. ענן הגז והאבק משתרע לגודל של פי שלושה מהערפילית הנראית.
יורגן שטוק
יורגן שטוק (בגרמנית: Jürgen Stock; נולד ב-4 באוקטובר 1959) הוא שוטר גרמני. הוא מכהן כמזכ"ל האינטרפול מאז 7 בנובמבר 2014.
ביוגרפיה
שטוק נולד ב־4 באוקטובר 1959 בווצלר, גרמניה. הוא הצטרף למשטרה הפלילים בהסה בשנת 1978 ונשאר כקצין עד 1992. בין 1992 ל־1996 למד באוניברסיטת גיסן כדי להעסיק את עצמו במחקר מדעי בקרימינולוגיה. ב-1996 עבד כעורך דין, לפני שחזר למשטרת הפלילים הפדרלית כדי לשמש סגן ראש יחידה למאבק בפשיעה כלכלית. שטוק הפך לנשיא האוניברסיטה למדעי המשטרה השימושית הממוקמת בסקסוניה-אנהלט ב־1998.
בשנת 2000 הוא חזר פעם נוספת לשורות משטרת הפלילים כדי לעמוד בראש המכון ללימודים והכשרה של אכיפת חוק. בשנת 2004 הוא מונה לסגן נשיא משטרת הפלילים הפדרלית.
הוא גם פרופסור כבוד למשפטים וקרימינולוגיה מאוניברסיטת גיסן.
איברהימה טראורה
איברהימה טראורה (בצרפתית: Ibrahima Traoré, נולד ב-21 באפריל 1988 בוילפאנט שבצרפת) הוא כדורגלן גינאי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
טראורה נולד בוילפאנט שבצרפת להורים מגינאה. בנעוריו שיחק בקבוצות מפרברי פריז, ובשנת 2005 החל לשחק בבוגרים של מועדון החובבים לבלואה. בשנת 2006 התגלה על ידי הרטה ברלין מהבונדסליגה, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. בדצמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה, במשחק מול נירנברג, אך לא קיבל הזדמנויות נוספות בקבוצה הבכירה, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים. ביולי 2009 חתם טראורה באאוגסבורג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 2009/10 היה טראורה שחקן הרכב קבוע באאוגסבורג, וסייע לקבוצה לסיים במקום השלישי, אך הקבוצה כשלה במבחני העלייה מול נירנברג, כאשר טראורה הורחק בכרטיס אדום במשחק הגומלין. בעונת 2010/11 סיימו אאוגסבורג וטראורה במקום השני בבונדסליגה השנייה, והעפילו אל הבונדסליגה. בתום עונה זו עזב טראורה את אאוגסבורג וחתם בשטוטגרט.
בעונתו הראשונה בשטוטגרט, טראורה לא הצליח לבוא לידי ביטוי והופיע ב-12 משחקים בלבד. בעונת 2012/13 הפך טראורה לשחקן הרכב קבוע, וחלק מחוליית קישור שכללה את מרטין הרניק, כריסטיאן גנטנר ושינג'י אוקזאקי. טראורה ושטוטגרט סיימו עונה זו רק במקום ה-12, אך הגיעו לגמר הגביע הגרמני מול באיירן מינכן, שניצחה במשחק 2–3 וזכתה בטרבל. טראורה פתח בהרכב במשחק זה, והוחלף בדקה ה-75 על ידי קאקאו. בעונת 2013/14 טראורה ושטוטגרט הסתבכו במאבקי תחתית בבונדסליגה, וסיימו במקום ה-15, שהקנה לקבוצה הישארות בליגה. בתום עונה זו, עזב טראורה את שטוטגרט לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה ב-75 הופעות, ועבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
בעונת הבכורה של טראורה בבורוסיה מנשנגלדבך, הוא סיים עם הקבוצה במקום השלישי בבונדסליגה, כאשר הוא תרם לקבוצה ממהירותו ומחוכמת המשחק שלו. טראורה שיתף פעולה בקישור של גלדבאך עם פטריק הרמן, אנדרה האן, תורגן הזאר וכריסטוף קראמר, שהציגו קבוצה התקפית ומהירה. המקום השלישי הקנה לגלדבאך השתתפות בליגת האלופות בעונת 2015/16, בה ערך טראורה את הופעות הבכורה שלו במפעל זה, אך הקבוצה סיימה במקום האחרון בשלב הבתים והודחה מהמפעל.
קריירה בינלאומית
בשנת 2015 השתתף טראורה עם גינאה בגביע אפריקה לאומות 2015, והבקיע שער שוויון בשלב הבתים מול נבחרת קמרון, שהתברר בהמשך כשער מכריע שסייע לגינאה להעפיל לרבע הגמר, לאחר שסיימה את שלושת משחקיה בתוצאה 1-1. ברבע הגמר הובסו טראורה וגינאה על ידי נבחרת גאנה בתוצאה 0–3 והודחו. לאחר טורניר זה, לקח טראורה הפסקה קצרה מהקריירה הבינלאומית, וחזר לנבחרת במרץ 2016.
בשנת 2019 זומן טראורה לסגל גינאה לגביע אפריקה לאומות 2019, ושימש קפטן בטורניר זה. טראורה וגינאה צלחו את שלב הבתים של הטורניר, אך הודחו בשמינית הגמר לאחר תבוסה 0–3 לאלג'יריה.
ג'ון קונור
ג'ון קונור (באנגלית: John Connor) הוא דמות בדיונית והפרוטגוניסט הראשי בסדרת סרטי "שליחות קטלנית". הדמות הומצאה על ידי ג'יימס קמרון והוזכרה בסרט שליחות קטלנית ב-1984, ב-1991 הוצגה לראשונה כנער על ידי השחקן אדוארד פרלונג בסרט ההמשך שליחות קטלנית 2. ב-2003 הופיעה הדמות בגילומו של ניק סטאל בסרט שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות, ב-2008 בסדרת הטלוויזיה שליחות קטלנית: יומני שרה קונור על ידי השחקן תומאס דקר. השחקן כריסטיאן בייל מגלם את דמותו של קונור בסרט שליחות קטלנית: התעוררות וג'ייסון קלארק בסרט שליחות קטלנית: ג'נסיס משנת 2015, שם דמותו של קונור היא האנטגוניסט.
פדרציית הבנדי הרוסית
פדרציית הבנדי הרוסית (ברוסית: Федерация хоккея с мячом России) הוא ארגון ציבורי רוסי שנוצר בשנת 1992 כיורש פדרציית הבנדי של ברית המועצות. הפדרציה חברה בפדרציית הבנדי הבינלאומית (Federation of International Bandy).
הפדרציה מורכבת מ-46 ארגונים לאומיים, מחוזיים ואזוריים המנהלים את הליגות האזוריות והמחוזיות, כשהפדרציה עצמה מנהלת את ליגת הבנדי לנשים, ליגת המשנה הרוסית בבנדי ואת ליגת העל הרוסית בבנדי.
דן גרלינג
דן גרלינג (באנגלית: Dan Gerling; 10 באוקטובר 1936 – 26 במרץ 2016) היה אנטומולוג ישראלי ואוצר נלווה במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט.
ביוגרפיה
גרלינג נולד בישראל להיינץ ואלזה גרלינג. בין השנים 1956–1959, למד לתואר ראשון בחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1965 השלים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם התמחה בביולוגיה של פרזיטואידים, צרעות טפיליות, ובהדברה ביולוגית. לאחר פוסט דוקטורט במכון לחקירת קרקע יבשה באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, והשלמת פוסט-דוקטורט, גרלינג הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב ב-1966. מחקריו עסקו בחרקים מזיקים והאויבים שלהם, ובעיקר בכנימת עש הטבק וצרעות טפיליות, וכן בהדברה ביולוגית. גרלינג שימש כיועץ בארץ ובעולם בתחומים אלו, ושיתף פעולה עם פרויקטים בתחום בטיחות המזון העולמית באפריקה ובאסיה.
גרלינג היה שותף בהקמת המפעל הראשון להדברה ביולוגית בשדה אליהו.
היה נשוי לנעימה ואב לעפרה, ארנה ומיכל. נפטר בגיל 79 ברמת השרון.
תרומה מחקרית
גרלינג תרם תרומה גדולה למדע האנטומולוגיה בישראל, וקידם את תחום ההדברות הביולוגיות בישראל. הוא כתב שני ספרים, וחיבר מעל 100 מאמרים מדעיים בנושאים אלה.
מחקרים מובילים
בין מחקריו הרבים הוא עסק ב:
That's Not My Name
That's Not My Name (בעברית: זה לא השם שלי) הוא סינגל הבכורה של הצמד המוזיקלי הבריטי דה טינג טינגס. השיר יצא לאור לראשונה ב-28 במאי 2007 כחלק מתקליט דאבל איי סייד, לצד השיר "Great DJ" על ידי חברת התקליטים העצמאית סוויצ'פליקר רקורדס. בזכות קידום כבד לו זכה השיר מתחנת BBC Radio 1 וממגזין NME, הוא הוצא לאור בשנית ב-12 במאי 2008 על ידי קולומביה רקורדס. בהמשך אותה שנה הסינגל נכלל באלבום הבכורה של הצמד, We Started Nothing.
לאחר ההוצאה המחודשת של קולומביה, "That's Not My Name" הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, כשמתחתיו סינגלים של אמנים מבוססים כדוגמת ריהאנה, מדונה וויל.איי.אם. כמו כן, השיר היה ללהיט רדום בצפון אמריקה, ובאוגוסט 2009 הגיע לשיאו כשהיה מבין 40 הסינגלים המובלים במצעדי הבילבורד בארצות הברית. בסך הכול הסינגל נמכר במעל למיליון עותקים.
לחן וכתיבה
השיר מולחן בסולם מי מז'ור, ומשקלו הוא במקצב של 145 פעימות לדקה. המנעד הקולי נע בין התו G3 ועד התו G♯5. הזמרת קייטי וייט ציינה כי השיר נכתב "בעודי מקטרת על התסכול שלי מתעשיית המוזיקה".
וידאו קליפ
לשיר הופקו שלושה וידאו קליפים. בראשון מופיע הצמד על רקע לבן בעודו מבצע את השיר, כשלפרקים וייט מופיעה על רקע כחול וורוד. גרסה זו של שימשה לקידום השיר והאלבום שבעקבותיו עם יציאתו הראשונית של השיר ב-2007. הקליפ דומה חזותית לזה של השיר "Mickey" מאת טוני בזיל, מה שמשתלב גם עם הדמיון הקולי אליה. הווידאו קליפ בוים על ידי סופי מולר וסטייסי הארטלי.
בשנת 2008 קולומביה הפיקה וידאו קליפ נוסף עבור הוצאת השיר בארצות הברית, שבוים על ידי דייוויד אליין. בקליפ זה השניים מופיעים שוב כשהם מבצעים את השיר, אך בסט נפרד עם יותר ציוד ועם הבזקי אור ברקע. הווידאו קליפ שודר לראשונה ב-26 בינואר 2009 באתר mtvU.com. קליפ נלווה הופק עבור הגרסה האקוסטית של השיר. שניהם בצילום לייב אקשן.
הווידאו קליפ השלישי, אשר נחשב גם לקליפ החלופי, בוים על ידי הצוות AlexandLiane, הכולל את אלכס לארג' וליאן סאמרס. בקליפ זה הצמד מופיע בעיר רפאים מדברית. עד מהרה קופצי חבל, מעודדות, מתופפי תזמורת צועדת ומסובבי שלטים יוצאים מבין העצים בלובשם בגדים שחורים מחומר מחזיר אור. השניים מבצעים את השיר, בעוד מאחוריהם קופצי החבל קופצים יחדיו, המעודדות מעודדות ומסובבי השלטים מסובבים שלטים שעליהם כתובים שמות שונים מתוך מילות השיר.
קבלה וביקורות
עם יציאתו, השיר זכה לביקורות אוהדות מהמבקרים. במגזין NME הוא תואר כ"גוש אלקטרופופ לא רכרוכי", ובמגזין Q כ"קצת ממחיאות הכפיים בסגנון-Hey Mickey וקול סטקטו קשקשני, התפורים יחדיו כדי לעצב גרוב שהוא מיידי ומוכר כמו הודעת טקסט". אתר דיגיטל ספיי השווה את הסינגל ל"פחית מנוערת-היטב של קולה", והוסיף כי "[השיר] גדוש בטוב דביק, טעים ותוסס".
בבריטניה, הסינגל הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי ב-18 במאי 2008 – השבוע המסתיים בתאריך 24 במאי 2008 – והחליף את השיר "" מאת מדונה וג'סטין טימברלייק, לאחר ששהה שם במשך ארבעה שבועות. עם זאת, בשבוע שלאחר מכן הסינגל ירד למקום השני, כשמעליו "Take a Bow" של ריהאנה שטיפס למקום הראשון. באירלנד, הסינגל הגיע בשיאו למקום השני ושהה שם חמישה שבועות ברצף.
באוסטרליה, לאחר שהתרומם באיטיות במעלה מצעד הסינגלים, הוא הגיע בשיאו לעשרת הסינגלים המובילים, ובשנת 2009 הגיע למעמד פלטינה. במצעד הסינגלים האוסטרלי הפיזי הוא הגיע בשיאו למקום ה-20, ובמצעד הדיגיטלי למקום השמיני. בארצות הברית, "That's Not My Name" הגיע בשיאו למקום ה-39 במצעד בילבורד הוט 100, והיה לשיר הראשון של הלהקה שנכנס בין 40 הסינגלים המובילים במצעד. ב-2 באפריל 2009 השיר הגיע למעמד זהב במדינה, במוכרו מעל ל-500,000 עותקים.
גרסאות כיסוי ושימוש במדיה
הראפר הבריטי דיזי רסקל ביצע גרסה של השיר הזה בתוכנית Live Lounge ב-BBC Radio 1, ושינה את הפזמון: "" ("הם קוראים לי 'אחי' / הם קוראים לי 'ילד גס רוח' / הם קוראים לי 'היי!' / הם קוראים לי 'חבוב' / הם משתמשים ב'מילת ה-N' כאילו זה משחק / זה לא השם שלי..."). בשנת 2009, במהלך משחק של קבוצת ההוקי קרח פיטסבורג פינגווינס במסגרת גביע סטנלי, תחנת הרדיו WDVE מהעיר פיטסבורג יצרה פרודיה של השיר בשם "That Is My Name" על אודות שחקן הקבוצה יבגני מלקין, שעבורה אדם הנשמע כמו מלקין שר על כינוייו השונים. לשיר נוצרה גם הגרסה הפרודית "He's Got My Name" עבור סדרת הטלוויזיה ג'וני טסט של רשת השידור Cartoon Network. בנוסף, השיר שימש בקליפ פרודי של צמד הקומיקאים הנורווגי Ylvis במהלך תוכנית האירוח הלילית שלהם, בשם "Jeg Heter Finn" ("שמי הוא פין").
הקטע האינסטרומנטלי בשיר שימש לפרסום בית קולנוע בריטי ב-BBC Radio 1 במהלך הקיץ של 2008. גרסת רמיקס של השיר, מאת צ'ו דונגהו, שימשה עבור קטע המותג PINK בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט ב-2008. השיר שימש גם עבור פרסומת של חברת הטלקומוניקציה הסלובנית Mobitel. בשנת 2009 השיר הושמע בקדימון לסרט הקומדיה הרומנטית "פוסט גראד" וכן עבור סדרות הטלוויזיה 90210 מבית The CW, אחים ואחיות מבית ABC, "Taking the Stage"  ו-"The City"  מבית MTV, וכן בסרטים "מעודדים צמודים" (2009)  ו"איך להיפטר מהבוס" (2011), שבו הדמות דייל (בגילומו של צ'ארלי דיי) שרה אותו במכונית בזמן שהייתה תחת השפעת קוקאין. השיר הושמע בסדרה "CSI: ניו יורק", בתחילת הפרק "Point of No Return" (עונה 5, פרק 18). השיר שימש גם בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה סקינס, בפרק "Katie and Emily". השיר מושמע לעיתים קרובות בקומדיית המצבים "קרועים" ונכלל גם בפסקול סרט הקולנוע המבוסס על הסדרה. בנוסף, השיר הושמע בקומדיית המצבים "פרברי הגיהנום". להקת האוונגרד האקספרימנטלית האמריקאית שו שו השתמשה בשורות מתוך "That's Not My Name" בגרסת כיסוי שהוציאה לשיר "Only Girl (In The World)" מאת ריהאנה.
השיר שימש גם בפרסומות ופרסומות עבור "גנוב על המיניונים", ג'ו פרש, סרט לגו, קוקה-קולה ואמזון אלכסה. כמו כן, הוא שימש בסרטים "משפחת בלייה", "משחקי גמדים", "פיטר ראביט 2" ו"נימונה". סדרת הטלוויזיה הישראלית "היהודים באים" השתמשה בשיר כבסיס לקטע סאטירה בנוגע לאיסור בהלכה היהודית על הגיית הטטרגרמטון (יהוה), שבו האל מתלונן על שקוראים לו רק בשמות שונים, שאינם שמותיו באמת.
דייוויד מאק
דייוויד מאק (באנגלית: David W. Mack; נולד ב-7 באוקטובר 1972) הוא אמן וכותב ספרי קומיקס אמריקאי זוכה פרס אייזנר, המוכר בשל סדרת הקומיקס המקורית "קבוקי" שבבעלותו ועבור עבודתו במארוול קומיקס על דרדוויל עם הכותב בריאן מייקל בנדיס ויצירת הדמות אקו עבור מארוול ביחד עם הכותב ג'ו קואסדה. מאק מוכר בזכות יצירתו הייחודית המצוירת בסגנון קולאז'.
ראשית חייו
מאק סיים את לימודיו בבית הספר התיכון לודלו בשנת 1990, שם כתב ופעל בהרבה מהפקות תיאטרון בית הספר. מאק לא למד בבית ספר מיוחד לאמנות, אך זכה במלגות לאוניברסיטת צפון קנטקי במשך חמש שנים, מלגה בת ארבע שנים על בסיס תיק עבודות האמנות שלו, ובשנתו החמישית מלגת הדיקן לאקדמאים. הוא סיים את לימודיו בשנת 1995 בתואר BFA בעיצוב גרפי.
קריירה
מאק החל לפרסם את "קבוקי" בשנת 1994 עם חברת Caliber Press, ובהמשך העביר את הסדרה לאימג' קומיקס ולאחר מכן לחותם אייקון קומיקס של מארוול קומיקס. כיום הספרים יוצאים לאור בידי דארק הורס קומיקס. הוא השלים את הספר הראשון, "Kabuki: Circle of Blood", עוד בזמן לימודיו בקולג'. מאק עבד גם על כותרי מארוול קומיקס כמו "דרדוויל", "אליאס", "האוונג'רס החדשים" ו"נמר לבן".
מאק זכה במספר רב של פרסים בתחום האיור, כולל פרסי אייזנר, הארווי, קירבי, ואיגל.
הוא מועמד לפרס אייזנר לשנת 2020 (בהמתנה) בקטגוריות הצייר/האמן הדיגיטלי הטוב ביותר, ואמן העטיפות הטוב ביותר.
זיו ביילין
זיו ביילין (נולדה ב-18 בנובמבר 1974) היא סופרת ישראלית, עיתונאית, עורכת דין ופעילה בתחום זכויות האישה.
ביוגרפיה
זיו ביילין נולדה בגבעה הצרפתית, ירושלים. היא השלישית מבין ארבעה אחים ואחיות. מתגוררת כיום עם משפחתה בתל אביב.
למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (ליד״ה) בירושלים והרחיבה לימודים בתחום הפילוסופיה.
למדה לימודי תואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום התואר הראשון המשיכה את לימודיה לתואר LLB במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
בשנת 2001 הצטרפה כמתמחה לפרקליטות מחוז מרכז, ובשנת 2002 החלה לעבוד שם כפרקליטה פלילית. במסגרת עבודתה בפרקליטות טיפלה ביילין בתיקי מרמה, שוחד, סחיטה באיומים, הריגה, סמים ועוד. בפרקליטות האזרחית טיפלה בתיקים מנהליים.
חיים אישיים
ביילין ונשואה לגיל ביילין, פוליטיקאי ובנו של יוסי ביילין. לזוג שתי בנות.
ספריה
שייכת לסופרי הוצאת ידיעות ספרים.
פעילות בתחום קידום מעמד האישה
ביילין פעילה בתחום קידום מעמד האישה ועוסקת בתחום קידום יוזמות לפיתוח אוכלוסיות חלשות, קידום מודעות יזמית בקרב נשים ויצירת אמנה לזכויות האישה.
בסוף שנת 2016 ייסדה את פורום נשים ועסקים לקידום נשים מובילות בעסקים בישראל ובארצות הברית, דרך מפגשי סלון בהן ישתתפו נשים העוסקות בתחומים שונים, במטרה לייצר שיתופי פעולה ותוכניות משותפות לקידום עסקים ויזמות נשית. במקביל להשקה שנערכה בתל אביב תהיה לפורום זרוע בעמק הסיליקון, שתקדם שיתופי פעולה בין נשות עסקים ישראליות לנשות עסקים אמריקניות עם זיקה לישראל. מטרת הפורום הוא פעילות למען שיויון בעולם העסקים וקידום נשים בתחומי העסקים, ההיי טק, הפיננסים, התרבות והאומנות בישראל. מדובר במסגרת סגורה של נשים בסגנון מועדונים סגורים לגברים בלבד הנהוגים באירופה ובארצות הברית, במטרה לקדם יזמות נשית ואג'נדות חברתיות לנשים ממגזרים שונים, וכן קידום חוקים להטבת מעמדן של נשים בחברה, בשוק העבודה ובמגזר הציבורי והפרטי.
המכינה לעולים באוניברסיטה העברית בירושלים
המכינה לעולים באוניברסיטה העברית בירושלים היא מסגרת לימודית אשר הוקמה בשנת 1965 לטובת הכנתם של עולים חדשים לקראת לימודים באוניברסיטה העברית. המכינה היא חלק מבית הספר לתלמידים מחו"ל בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית.
תולדות המכינה לעולים
בשנת 1961 למדו באוניברסיטה העברית כ-4000 תלמידים בלבד, כולם ישראלים דוברי עברית. לסטודנטים שהגיעו מרחבי העולם, דוברי שפות זרות, לא הייתה מסגרת מתאימה. ככל שגדל מספרם התקבלה התובנה באוניברסיטה שיש למצוא להם מענה. ד"ר יחזקאל כהן, דיקן הסטודנטים, החליט בעצה אחת עם הנהלת האוניברסיטה, להקים מסגרת לימודים מיוחדת עבור תלמידים אלה, שתכין אותם ללימודים באוניברסיטה. מסגרת זאת – המכינה – קמה בשנת 1965.
בשנת הלימודים 1971–1972 הוקם בית הספר לתלמידים מחו"ל ואִתו המכינה לעולים במתכונת של שנת לימודים ראשונה בתוכנית ארבע-שנתית, ובה שתי מגמות: מגמת רוח וחברה ומגמת מתמטיקה וטבע. בעקבות תוכנית זו, קמו מכינות אחרות במוסדות אקדמיים אחרים בארץ. מאז למדו במכינה יותר מ-15000 תלמידים מ-70 ארצות.
ראשוני הלומדים במכינה
קבוצת התלמידים הראשונה שהגיעה למכינה מנתה כ-35 תלמידים. משרד ראש הממשלה ואחר כך משרד התפוצות (שהפך ב-1968 למשרד הקליטה) העניק לתלמידים מלגות לימודים, כל מלגה בסך 1000 לירות. תלמידים אלה שוכנו על ידי הסוכנות היהודית במעונות ב שכונת רסקו (גבעת הוורדים) בירושלים. אוכלוסיית התלמידים שהגיעה ממדינות מגוונות שיקפה – כאז כן היום – את מצב היהודים בעולם. כך למשל, הגיע בשנות ה-90 גל עלייה גדול מאוד מברית המועצות לשעבר. עם 'מבצע משה' ו'מבצע שלמה' הגיעו למכינה תלמידים רבים מאתיופיה. בשנת 1970 הגיעו כמאה סטודנטים מאיראן שנקראו "הילדים של בן-גוריון", שמחציתם למדו בטכניון ומחציתם באוניברסיטה העברית. בשבילם נפתחו כיתות לימוד בשפה הפרסית. קבוצה אחרת הגיעה מטורקיה, והיא קיבלה שיעורים שונים בשפה הטורקית.
מאז היווסדה הייתה האוניברסיטה העברית לאבן שואבת לתלמידים מכל העולם, ולא רק לתלמידים יהודים. תלמידים אלה – המגיעים ממזרח ירושלים ולאחרונה גם יותר ממזרח אסיה – בוחרים ללמוד במכינה במטרה לשפר את סיכוייהם להתקבל לאוניברסיטה העברית ולמוסדות להשכלה גבוהה אחרים בישראל.
מיקום
בתחילת פעילות המכינה למדו הסטודנטים באתרים שונים ומגוונים בקמפוס גבעת רם, לעיתים בתנאי צפיפות רבה.
ב-1972, ביוזמת נשיא האוניברסיטה ד"ר אברהם הרמן, הוקם בית הספר לתלמידים מחו"ל. בית הספר, ואִתו המכינה לעולים, עברו לבניין גולדשמיט בהר הצופים, אשר שימש אחרי המלחמה ועד אז כמעונות סטודנטים. בשנות ה-90, בעקבות גל העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר, נקלטו במכינה תלמידים עולים רבים מתפוצה זו. בגלל מצוקת מקום בבניין גולדשמיט, שבה חלק מפעילות המכינה לקמפוס גבעת רם. כך, במשך שנים מספר, פעלה המכינה בשני קמפוסים: תלמידי מגמת רוח וחברה נשארו בהר הצופים, ותלמידי מגמת טבע למדו בגבעת רם. בשנת 1990 (תש"ן) הגיע מספר התלמידים במכינה ל-881, מהם יותר מ-600 עולים מחבר העמים. בשנת 1998 זכה בית הספר לתלמידים מחו"ל לבניין משלו, על שם לוּ בויאר, בתכנון האדריכל דוד רזניק.
צוות המכינה בשנים הראשונות
במכינה היה תמיד מרקם אנושי ומפגש תרבויות ייחודי. ישראל רואי, סגן מנהל בית הספר בשנים 1974–2001, כתב:
אוכלוסיית התלמידים
במכינה כיום לומדים תלמידים שלא למדו בבית ספר תיכון בישראל. הם אינם בעלי תעודת בגרות ישראלית. בקרב העולים החדשים גדל מספר התלמידים שסיימו את שירותם בצה"ל ורוצים להמשיך בלימודים גבוהים. מגוון שפות האם כולל אנגלית, רוסית, ספרדית, צרפתית, ערבית, איטלקית, פורטוגזית, פולנית, קוריאנית, סינית ועוד. אוכלוסיית הסטודנטים במכינה מורכבת מחמש קבוצות עיקריות:
תוכנית הלימודים
במכינה לומדים סטודנטים דוברי שפות זרות, בעלי תעודת בגרות המקנה להם זכות כניסה לאוניברסיטאות בארצות מוצאם. מטרת הלימודים במכינה היא להכשירם ולהביאם לסף הקבלה הנדרש על ידי האוניברסיטאות על מחלקותיהן השונות. מוקד הלימודים הוא בראש ובראשונה השפה העברית. השליטה בשפה נמדדת ומחולקת ל-6 רמות: מ-א' (הנמוכה ביותר) עד ו', והתלמידים נדרשים להגיע לפחות לרמה ד' כדי להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטה.
לבד מן העברית, כוללת תוכנית המכינה לימודי חובה באנגלית (התלמידים ממוינים לרמות בבחינת מיון בתחילת השנה), מתמטיקה (גם כאן נערכת בחינת מיון בתחילת השנה), כתיבה אקדמית וקורס מבוא בהיסטוריה ישראלית ויהודית. בנוסף, לומדים הסטודנטים בקורסי בחירה לפי העדפותיהם האקדמיות במדעי הטבע, הרוח והחברה. בסמסטר א', חלק מן הלימודים הוא בשפות האֵם, לתלמידים שעדיין אינם מסוגלים ללמוד בעברית. חלק מקורסי החובה ומקורסי הבחירה מעניקים זיכויים אקדמיים בהמשך הלימודים האוניברסיטאיים.
לצד שפות, מדעים וקורסי מבואות (כמו מבוא ליחסים בינלאומיים, מבוא לפסיכולוגיה ועוד), רוכשים התלמידים גם כישורים אקדמיים כמו כתיבת עבודות, סיכומי שיעור בצורה מושכלת, הרצאות פרונטאליות תוך שימוש במחשב, קריאת ספרות וביבליוגרפיה מדעית.
שיטות ההוראה, בייחוד בעברית, משלבות לומדות מחשב שהוכנו בבית הספר (הודות לתרומה נדיבה של קרן קר"ב מטעם אנדי ברונפמן וצ'ארלס ברונפמן). שימוש מתרחב במחשב ככלי הוראה צמוד לשיעור נעשה הודות לתנאים המשופרים ולחדרים החכמים שנוספו בבית הספר. חומר הלימודים בשפות ובמתמטיקה חובר כולו בידי צוות המורים של בית הספר.
מאחר שמרבית התלמידים לא נחשפו אף פעם לבחינה הפסיכומטרית על קשייה והשיטות המיוחדות להתכונן לה, מקנים את מיומנות כתיבת המבחן הפסיכומטרי במסגרת הקורסים באנגלית. גם קורסים אחרים כמו פסיכולוגיה, פיזיקה ועברית מתרגלים את התלמידים בשיטה זו.
הלימודים במכינה לעולים נמשכים מאוגוסט עד יוני, ומתחילים באולפן קיץ בעברית. ההשתתפות באולפן הקיץ היא חובה לתלמידי רמות א'-ב', מומלצת מאוד לרמות ג'-ד', ורשות לתלמידי רמות ה'-ו'.