cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זוהר ארגוב
בתרבות הפופולרית
שיריו של ארגוב זכו לביצועים רבים של יוצרים מגוונים, ובהם גם מחוץ לתחום הזמר המזרחי. בין הביצועים ידוע אייל גולן בביצוע השירים "ברצלונה" ו"סוד המזלות", ועידן יניב בשיר "מרלן" אותו שר במסגרת "עבודה עברית". כמו כן, נודעו גם הביצוע של מאיר אריאל לשירו "כבר עברו השנים" והביצוע של נינט טייב לשיר "ים של דמעות", אותו היא שרה בגמר תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" וזכתה עמו במקום הראשון. בספטמבר 2007, לכבוד מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ, הקליטה להקת סינרגיה ביצוע חדש בסגנון רוק לשיר "בדד", במלאת 20 שנים למותו של ארגוב. להקת הרוק "דנה נמה" ביצעה גרסת רוק לשיר "נכון להיום", בשם "מוח רץ". בשנת 2008, במסגרת הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית", חידשו הראל מויאל את השיר "עוד דקה את נעלמת" ולהקת לוס כפרוס את "נכון להיום".
בשנת 2008 הוציא הזמר שלומי סרנגה "דואט" עם ארגוב בשירו "עוד יום יבוא", כשקולו של ארגוב נלקח ונדגם במחשב, וסרנגה הצטרף בשירה ביוונית.
בינואר 2011 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "זוהר", בבימויו של משה קפטן ובכיכובו של דן שפירא שגילם את ארגוב.
בשנת 2015 הוציא ההרכב המוזיקלי "הפרויקט של רביבו" אלבום בשם "זוהר", שכולל ביצועים לשיריו.
בשנת 2017, עם ציון 30 שנה למותו של ארגוב, עלתה ב-HOT סדרה דוקומנטרית בבימויים של דני דותן ודליה מבורך אודות חייו - "זוהר ארגוב: סוף עצוב וידוע מראש", המתארת את הקריירה המוזיקלית של ארגוב החל מרגע צמיחתו בקהל הישראלי, עד שהגיע לשיא פריחתו, ומה שהוביל למותו. בעקבות הצלחת הסדרה, זו עלתה לשידור גם ברשת 13.
ב-18 במרץ 2018 הוציא אייל גולן אלבום "נכון לתמיד", בהפקתו המוזיקלית של יעקב למאי, כמחווה לציון 30 שנה למותו של ארגוב. האלבום כולל בתוכו עשרה חידושים לשיריו של ארגוב בביצועים משותפים עם גולן. בין השירים שמופיעים באלבום: "מספרים הזקנים", "בלילה", "אל נבקש", "הפרח שנבל", "סיימתי מילואים" ועוד.
גדימינאס קירקילאס
גדימינאס קירקילאס (בליטאית: Gediminas Kirkilas, נולד ב-30 באוגוסט 1951) היה ראש ממשלת ליטא בשנים 2006–2008.
חייו
קירקילאס מונה לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא ליטא לשעבר, ולדאס אדמקוס והחליף את זיגמנטאס בלסיטיס, שכיהן חודש אחד כראש הממשלה בפועל, החל מיוני 2006.
קירקילאס כיהן כשר ההגנה של ליטא בין השנים 2004 - 2006. כמו כן, מכהן קירקילאס כסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ליטא.
ב-27 בנובמבר 2008 החליף אנדריוס קוביליוס את קירקילאס בתפקיד ראש ממשלת ליטא.
עבודה זרה בשיתוף
ביהדות, עבודה זרה בשיתוף היא מציאות שבה אדם עובד את ה' בשיתוף עם אל אחר או אלילים אחרים, והיא כלולה באיסור עבודה זרה, שהוא מהחמורים בתורה. הדוגמה המקראית למציאות זו היא הכותים שהובאו לשומרון מאזור אשור. ישנה מחלוקת הלכתית באחרונים האם מותר לגויים לעבוד עבודה זרה בשיתוף, ובאילו תנאים.
מקורות הדין
בתלמוד הבבלי מובאים דברי רבי יוחנן שבזכות שאמרו ישראל בחטא העגל "אלה אלוהיך ישראל אשר העלוך מארץ מצרים" בלשון רבים, ניצלו מכליה, כי על אף שעבודה זרה בשיתוף עם ה' אסורה לישראל, אין היא חמורה כעבודה רק לאל זר. הגמרא מביאה על כך מחלוקת תנאים, האם עבודה זרה בשיתוף אכן קלה מעבודה זרה ללא שיתוף עם ה', או לא:
הכותים
בספר מלכים ב' פרק י"ז מסופר שמלך אשור הגלה לאזור השומרון את הכותים ועמים נוספים, אך היות שהם המשיכו לעבוד את אלוהיהם גם בארץ ישראל, ה' שלח עליהם אריות שטרפו בהם. בעקבות זאת פנו הכותים למלך אשור, והוא שלח להם כהן מממלכת ישראל שילמד אותם את "משפט אלוהי הארץ". הכותים לא זנחו את פולחנם לאליליהם בעקבות זאת, אך צרפו אליה גם את חוקי ה', אלוהי הארץ, והאריות חדלו מלפגוע בהם. בלשון המקרא מוגדים מעשיהם כך:.
מספר ראשונים ואחרונים מזכירים מאורע מקראי זה כדוגמה לעבודה זרה בשיתוף שלא נאסרה לגויים.
מחלוקת האחרונים האם השיתוף מותר לגויים
בעלי התוספות על מסכת מביאים מספר נימוקים מדוע בימיהם מותר להשביע נוצרי בבית המשפט כדי לגבות ממנו ממון שהנוצרי חייב לו, אף שלכאורה הוא גורם בכך לנוצרי להישבע באלוהיו ויש בזה משום איסור לא ישמע על פיך. אחד הנימוקים הוא שבני נח לא נצטוו על השיתוף:
דברי התוספות הועתקו בראשונים ואחרונים רבים, ובראשם הרמ"א על ה.
נחלקו האחרונים מה כוונת בעלי התוספות: לדעת רוב האחרונים, הכוונה היא שאין לגויים איסור לעבוד את ה' בשיתוף עם פולחן אלילי.
מנגד, לדעת כמה אחרונים כוונת התוספות שאין לגוי איסור להישבע בשם ה' ובשם אל נוסף, אך לעבוד אל נוסף מלבד ה' אסור גם לו.
הגדרת השיתוף המותר
בספר עולת תמיד הגדיר שהשיתוף שהותר לגויים להאמין בו הוא זה שהמאמין בו סובר שה' ברא את השמים והארץ, ונתן ממשלה מסוימת בידי הכוכבים וכדומה המושלים תחתיו, ולכן יש מקום לעבוד גם אותם. אך להאמין שיש שתי רשויות אלוהיות שוות - גם לגויים אסור.
משה פיאמנטה
משה פיאמנטה (Piamenta; 13 באפריל 1921 – 3 באוגוסט 2012) היה פרופסור לבלשנות השפה הערבית. חתן פרס ישראל לחקר המזרחנות.
ביוגרפיה
נולד בשכונת נחלת צבי בירושלים ליוסף, מפקח על בריאות הציבור, ולרחל לבית כהן-סית, למשפחה בת עשרה ילדים. בסמוך לשכונת מגוריהם נחלת שמעון, הגובלת בשכונת שייח' ג'ראח, התגוררו משפחות ערביות ומשפחות עולים ממדינות דוברות ערבית (סוריה, עיראק, תימן ומרוקו). במהלך השנים למד בבית ספר אנגליקני שקיים מיסיון, בית ספר יסודי איטלקי, מטעמו נשלח גם למחנות לימוד באיטליה הפאשיסטית, בפנימיית הקווייקרים ברמאללה ובתיכון "טרה סנטה". יחד עמו למדו יהודים, ערבים ובדואים. בבגרותו בחר ללמוד לימודי תואר שני בשפה וספרות ערבית ולימודי לשון עברית ותרבות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים (1940–1946).
בין השנים 1940–1944 עבד פיאמנטה כקצין מודיעין במחלקת העלייה של ממשלת המנדט הבריטי. בשנים 1945–1947 שימש מורה בבתי ספר בירושלים (בית החינוך של זרם העובדים, בית הספר "במעלה" ובית הספר התיכון שליד סמינר המורים בבית הכרם). לאחר מכן, משנת 1946 ועד לקום המדינה, שימש מטעם ארגון "ההגנה" כסגן ראש המחלקה הערבית בירושלים. בשנת 1948 גויס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין. באותה שנה היה למזכיר הראשי במחלקה לחינוך, תרבות והסברה של משרד המיעוטים בממשלת ישראל. בין השנים 1949–1959 שימש מתרגם ראשי ומזכיר המדור הערבי בכנסת. בתקופה זו חיבר, בהוצאת משרד ראש הממשלה, מילון עברי-ערבי לנוהל פרלמנטרי ולניהול ישיבות.
בשנת 1959 מונה למפקח במשרד החינוך והתרבות לבתי ספר תיכוניים באוכלוסייה הערבית. תפקידיו בכנסת ובמשרד החינוך נעשו לצד ראשית עבודתו האקדמאית, בהיותו חבר סגל האוניברסיטה העברית משנת 1950. בשנת 1959 הוענק לו תואר דוקטור, ובשנים 1965–1966 השתלם בבלשנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עד שנת 1989 היה חבר סגל האוניברסיטה העברית, ובמהלך תקופה זו הוענק לו תואר פרופסור חבר (1969) ותואר פרופסור מן המניין (1979). בין השנים 1970–1975 היה גם פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. ב-1989 פרש לגמלאות. לאחר צאתו לגמלאות הקדיש את זמנו למפעל הוצאת מילון לערבית תימנית בתר-קלאסית.
פיאמנטה מונה לחבר המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והתרבות (1962–1965) ולחבר הוועדה העליונה לבדיקת צורכי חיל המודיעין (1967). במשרד החינוך והתרבות שימש חבר המועצה המדעית, מפקח מרכזי של לימודי הערבית (1976–1977) ויו"ר הוועדה לתוכניות לימודים בערבית (1977–1982). בין השנים 1980–1983 היה יועץ מדעי להוראת ערבית בטלוויזיה הלימודית.
על עבודתו השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות (1986), וכן הוענקו לו פרס ירושלים לטיפוח מורשת עדות (1992) ופרס ישראל לחקר המזרחנות (1996).
משפחתו
אחיו הם: המוזיקאי אלברט פיאמנטה ויהודה פיאמנטה, איש יחידה 101 ולאחר מכן איש השב"כ.
פיאמנטה נישא בשנת 1944 למלכה אלקלעי, ולהם שלושה ילדים. שניים מבניו של יהודה אחיו הם יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה, חברי להקת פיאמנטה.
מדינות ההסכמה
מדינות ההסכמה הוא שם כולל למדינות אשר לחמו במלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז והיו לצד המנצח במלחמה. מדינות אלה לא היו מאוגדות מתוקף ברית אחת ויחידה, אלא לחמו במשותף - חלקן מתוקף בריתות חתומות, חלקן מתוקף מלחמה באויב משותף וחלקן מתוקף תמיכה הדדית. מתוך כלל המדינות ניתן למנות שש אשר מילאו תפקיד מרכזי במהלך המלחמה: בריטניה, צרפת, הקיסרות הרוסית, סרביה, ממלכת איטליה וארצות הברית.
איטליה הייתה מאז 1882 בעלת ברית לאימפריה הגרמנית והאוסטרו-הונגרית, אך היו לה תוכניות משלה נגד שטחים אוסטריים בדרום טירול, איסטריה ודלמטיה, והבנה סודית עם צרפת שאיינה למעשה את התחייבויותיה לבעלות בריתה. היא הצטרפה למדינות ההסכמה ב-23 במאי 1915, והכריזה מלחמה נגד גרמניה 15 חודשים לאחר מכן.
לאחר מהפכת 1917 החליט השלטון הקומוניסטי ברוסיה לפרוש מהמלחמה, וחתם על הסכם שלום נפרד עם גרמניה. אך ארצות הברית הצטרפה לברית ובכך הגדילה את כוחה מאוד ותרמה תרומה גדולה לניצחון הברית במלחמה.
גרשון שטמר
גרשון שטמר (ה'תרפ"ד - כ"ז בשבט ה'תשס"ז 15 בפברואר 2007) היה יו"ר העדה החרדית.
ילדותו ונעוריו
נולד בוורמיזא שבגרמניה ועלה לארץ ישראל בהיותו בן חמש. למד בתלמוד תורה של נטורי קרתא, בית המדרש "תורה ויראה" שברחוב בעל התניא בשכונת מאה שערים. מגיל צעיר היה פעיל במערכות שניהלה העדה החרדית, ואף נעצר מספר פעמים בהפגנות של נטורי קרתא. בשנת 1960 נידון ל 4 חודשי מאסר בגין סירוב להתייצב בלשכת הגיוס. במשפטו אמר לשופט שאינו מכיר במדינה ובבית המשפט.
בעדה החרדית
נודע כשמרן ואידאולוג מחמיר. מספר פעמים התעמת בהקשר זה עם חברי בית הדין של העדה החרדית. נהג לנזוף בהם אם לחצו את ידם של ציונים או חשודים בציונות, או אם נפגשו עם רבנים ואדמו"רים הנהנים מכספי מדינת ישראל. מסופר עליו שכאשר חשד במוסד כלשהו שהחל לקחת כספים מהמדינה, היה מגיע למקום כדי לבדוק אם אין חותמת של עיריית ירושלים על הכיסאות.
ארגן מחאות רבות נגד פתיחתם של בתי קולנוע בשבת, נגד תמונות נשים בפרסומות על אוטובוסים ותחנות ועוד. בין השנים 1979–1987 נהג לצעוד מדי שבת ברגל לכביש רמות כדי למחות על חילול השבת. כאשר נעצר, סירב לחתום על שטר ערבות או שחרור מבית המעצר, בהכריזו שאינו מכיר במדינה ובחוקיה.
לאחר המהפך הפוליטי של 1977 נותרו מוסדות העדה החרדית מאחור, מול מוסדות החינוך העצמאי שהחלו ליהנות מתקציבים מוגדלים. כדי למנוע הגירה אל מחוץ לשורות העדה, היה ממארגניה הראשיים של "קרן ההצלה" למימון מוסדות העדה.
שטמר היה אחד הפעילים להדחת עמרם בלוי משורות העדה, בעקבות פרשת נישואיו לגיורת רות בן דוד. היה אחד ממקימי מוסדות רמ"א, בשיתוף הגאב"ד, הרב משה אריה פריינד.
בפברואר 2005 לקה באירוע מוחי. נפטר בחודש שבט תשס"ז (פברואר 2007). לאחר מותו מונה דוד שלמה אייכלר להיות יו"ר העדה החרדית.
STINGTV
סטינג טיוי (STINGTV) הוא שירות טלוויזיה ישראלי מוזל המופעל על ידי חברת yes. השירות משודר על גבי האינטרנט דרך אפליקציה ייעודית לסטרימרים עם מערכת ההפעלה Android TV. החל מיוני 2018, בזק בינלאומי משווקת את חבילת הטריפל הכוללת שירותי האינטרנט והטלפון הקווי שלה, לצד שירות הטלוויזיה סטינג טיוי של yes.
תכנים
עד סוף יוני 2019 סטינג טיוי שיווקה עצמה כשירות טלוויזיה "מפורק", המותאם אישית לכל לקוח, ומציע חבילות תוכן ספציפיות הניתנות להזמנה בנפרד כל אחת וניתן לשלב ביניהן. החבילות שהוצעו: סדרות (הפקות מקור של yes עלו לאחר סיום שידור העונה הראשונה של הסדרה ב-yes, ואילו עונות חדשות להפקות מקור עלו במקביל), סרטים, ילדים, מדע וטבע, ספורט 5 (5SPORT ו-5PLUS), ספורט 5 פרימיום (5STARS ,5LIVE ,5GOLD ו-5SPORT 4K), ספורט ONE וספורט 1. הייתה קיימת גם חבילה משפחתית, אשר הציעה את חבילות הסדרות, סרטים, ילדים, מדע וטבע וספורט 5 במחיר זול יותר.
נכון ל- נובמבר 2022 משווקת החברה שתי חבילות עיקריות, ביניהן: "החבילה המושלמת", שכוללת את כל ערוצי התוכן למעט ערוצי פרמיום ואת חבילת הבייסיק, הכוללת את הערוצים הישראליים, ערוץ ספורט 5 וערוץ yes דוקו. בנוסף, ניתן לצרף חבילות תוכן נוספות לכל חבילה עיקרית, כגון ערוצי ריאליטי, ספורט וערוצים בשפות זרות. השירות כולל גם VOD בו מוצעים תכנים בהתאם לחבילות שהלקוח בחר, יחד עם שירות Catch Up המאפשר לצפות בתכני הערוצים עד שבוע לאחר ששודרו ללא צורך בהקלטתם.
פלטפורמות
השירות ניתן על גבי סטרימרים וטלוויזיות המריצים Android TV, מכשירי Apple TV וטלוויזיות חכמות מסוימות של LG וסמסונג. ניתן לשכור מן החברה סטרימר Android TV ייעודי הנקרא STINGTV BOX, או סטרימר Android TV של yes פלוס המציע מפרט משודרג וכולל את אפליקציית נטפליקס (נכון להיום, ה-STINGTV BOX לא תומך בנטפליקס). החל מ-12 באוגוסט 2019 החלה החברה לשווק סטרימר מבית שיאומי התומך גם הוא בנטפליקס. קיימים גם יישומונים למערכות ההפעלה אנדרואיד ו-iOS לצפייה בסמארטפון ובטאבלט.
ערוצים ציבוריים ומסחריים
ערוץ 9 • כאן 11 • קשת 12 • רשת 13 • עכשיו 14 • ערוץ 24
yes MOVIES DRAMA • yes MOVIES ACTION • yes MOVIES COMEDY • yes TV DRAMA • yes TV ACTION • yes TV COMEDY • yes MOVIES KIDS • yes דוקו
ערוץ בית + • ערוץ !E • ויוה • ויוה פלוס
נשיונל ג'יאוגרפיק • National Geographic WILD • ערוץ ההיסטוריה HD • ערוץ דיסקברי HD • Discovery Science • Animal Planet •
ערוצי ילדים
ערוץ שירי ילדותי • כאן חינוכית • ערוץ בייבי • ערוץ הופ! • ערוץ ילדות ישראלית • ניק ג'וניור • ערוץ הכוכבים • ערוץ זום טון • ערוץ זום • ניקלודיאון • WIZ! • ערוץ ג'וניור • TeenNick
אולג ליאשקו
אולג ולריביץ' ליאשקו (באוקראינית: Олег Валерійович Ляшко; נולד ב-3 בדצמבר 1972) הוא פוליטיקאי אוקראיני. חבר הראדה העליונה מ-25 במאי 2006 עד 29 באוגוסט 2019. מנהיג המפלגה הרדיקלית של אולג ליאשקו.
ביוגרפיה
אולג ליאשקו נולד ב-3 בדצמבר 1972 בצ'רניהיב. כשליאשקו היה בן שנתיים, הוריו נפרדו, ואמו שלחה אותו לבית יתומים.
בשנת 1998 קיבל תעודה מהפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של חרקוב.
קריירה פוליטית
משנת 2006 עד 2007 חבר הראדה העליונה של הכינוס החמישי מגוש יוליה טימושנקו (מס' 26 ברשימת הבחירות). ראש ועדת המשנה לארגון עבודתה של הראדה העליונה ועדה לכללים, ואתיקה פרלמנטרית.
ב-25 במאי 2014 ליאשקו תפס את המקום ה-3 בבחירות לנשיאות, וקיבל 8.32% מהקולות.
ב-21 בינואר 2019, המפלגה הרדיקלית מינתה את אולג ליאשקו כמועמד לנשיאות אוקראינה. על פי תוצאות הסיבוב הראשון, הוא תפס את המקום השביעי, וקיבל 5.48% (1,036,003 קולות). בסיבוב השני הוא לא תמך לא בוולודימיר זלנסקי ולא בפטרו פורושנקו.
מטרולוגיה
מטרולוגיה או תורת המדידה (Metrology, מיוונית עתיקה metron - מדידה, logos - תורה) היא מדע העוסק במדידה. מטרולוגיה כוללת את ההיבטים התאורטים והמעשיים של מדידה.
מבוא
מטרולוגיה הוגדרה על ידי הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כ-"המדע של המדידה המאמץ את ההיבטים ניסויים והתאורטיים בכל רמה של אי-ודאות בכל תחומי המדע והטכנולוגיה".
מטרולוגיה הוא תחום רחב וניתן לחלקו לשלושה תת-תחומים:
מטרולוגיית זמן ותדר
תחום זה של המטרולוגיה חוקר רכיבים ומאפיינהם, במיוחד תקני תדר, סינתיסייזרים, מתנדים, שעונים וואותות שעון במעגלים דיגיטליים.
דרון אג'מולו
קמר דָרוֹן אַגֵ'מוֹלוּ (בטורקית: Kamer Daron Acemoğlu, הגייה: ; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא כלכלן טורקי-אמריקאי, מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מהכלכלנים המשפיעים והמצוטטים ביותר בעולם. עוסק בצמיחה כלכלית, בפיתוח כלכלי, בכלכלת עבודה, ובכלכלה פוליטית. זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק ובפרס נמרס לכלכלה.
ביוגרפיה
אג'מולו נולד באיסטנבול שבטורקיה, בן למשפחה ממוצא ארמני. אביו היה פרופסור למשפטים ואמו מורה. ב-1989 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת יורק שבבריטניה, ב-1990 סיים תואר שני בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון, וב-1992 סיים תואר שלישי בבית הספר לכלכלה של לונדון. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "Essays in Microfoundations of Macroeconomics: Contracts and Economic Performance".
אג'מולו עמית בחברה האקונומטרית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באקדמיה הטורקית למדעים, וב-2021 נבחר לעמית זר באקדמיה הבריטית. הוא זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק ב-2005, בפרס נמרס לכלכלה ב-2012, בפרס ג'ון פון ניומן ב-2007, ובפרס הגדול של נשיא טורקיה לתרבות ואמנויות.
מאמריו המצוטטים ביותר עוסקים בסוגיות של צמיחה כלכלית וכיצד מוסדות כלכליים ופוליטיים השפיעו על רמת הפיתוח הכלכלי במדינות שונות.
קישורים חיצוניים
מכתביו
Casey at the Bat
התור של קייסי לחבוט, היא בלדת ספורט אשר נכתבה על ידי ארנסט ת'אייר בשנת 1888. הבלדה מספרת על משחק בייסבול של קבוצה בשם "מדוויל ביי בום", ועל הכוכב שלה - קייסי. בשנת 2014 הוחלט להכניס את השיר להיכל התהילה של הבייסבול האמריקאי.
תרגום השיר
השיר תורגם לעברית פעמיים:
הבלדה בתרבות האמריקאית
בשנת 1988, נכתבה הצגה על הבלדה בבימויו של דה-וולף הופר. ההצגה הועלתה בניו יורק ובשיקגו. מאז כתיבתה ההצגה הפכה לקאלט בבתי ספר רבים בארצות הברית.
בשנת 2014, לכבוד פרישתו של באד זליג, ולציון 130 שנה לכתיבת הבלדה. הוחלט להכניס את השיר להיכל התהילה של הבייסבול האמריקאי.
Waterloo (שיר)
Waterloo (בעברית: ווטרלו; במקור נקרא Honey Pie) הוא הסינגל הראשון באלבום השני של הלהקה השוודית אבבא הנושא את אותו השם. שיר זה זכה בתחרות האירוויזיון של 1974 וסלל את דרכה של הלהקה להצלחה בינלאומית. השיר זכה בתחרות שיר היובל באירוויזיון שנערכה בשנת 2005 בדנמרק.
היסטוריה
השיר ווטרלו נכתב לקראת תחרות האירוויזיון של 1974, לאחר ששיר קודם של הלהקה (Ring Ring) הגיע רק למקום השלישי בתחרות המלודיפסטיבלן בשנת 1973. תחילה נכתב עם מקצב רוק-ג'אז, אך זה הוחלף במקצב דיסקו מהיר. הלהקה העדיפה שיר זה על פני שיר אחר שנכתב על ידי חבריה באותה העת, Hasta Mañana, משום שהודגשה בו שירתן של בנות הלהקה, אנייטה פלטסקוג ואנני-פריד לינגסטאד. השיר עוסק בנערה העומדת להיכנע לאהבתה, כשם שנפוליאון נכנע בקרב ווטרלו ב-18 ביוני 1815 (בניגוד לאמור בשיר, נפוליאון אמנם הובס בקרב ווטרלו, אך לא נכנע, אלא חזר לפריז וב-22 ביוני התפטר).
השיר זכה בתחרות הקדם-אירוויזיון של שוודיה בפברואר 1974 ולאחר מכן, ב-6 באפריל, זכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון עם 24 נקודות, כאשר השיר האיטלקי שהגיע למקום השני משתרך אחריו עם 18 נקודות (שיטת הניקוד אז הייתה שונה מזו המקובלת כיום).
הצלחה
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים של אירלנד, בלגיה, גרמניה, דרום אפריקה, הממלכה המאוחדת, נורווגיה, פינלנד, שווייץ, למקום השני במצעדים של אוסטריה, הולנד וזימבאבווה (אז רודזיה), למקום השלישי בניו זילנד, ספרד, צרפת ושוודיה, למקום הרביעי במצעד האוסטרלי, למקום השישי במצעד של המגזין האמריקאי בילבורד, ולמקום הארבעה-עשר במצעד האיטלקי (יש אומרים שמיקום זה נובע מן העובדה שהשיר האיטלקי בתחרות האירוויזיון של 1974, Si בביצועה של ג'יליולה צ'ינקווטי, הגיע למקום השני). זהו השיר היחיד שהשתתף בתחרות אירוויזיון והגיע לעשירייה הפותחת במצעדים של 15 מדינות.
בשנת 1994 נכלל השיר, יחד עם להיטים אחרים של הלהקה, בפסקול של הסרט "חתונתה של מיוריאל". הסינגל יצא בשנית בשנת 2004, לכבוד חגיגות ה-30 והגיע למקום ה-20 במצעד הבריטי. ב-22 באוקטובר 2005, במסגרת תחרות שיר היובל באירוויזיון, נבחר השיר לטוב ביותר בהיסטוריה של התחרות.
על צדו השני של הסינגל "Waterloo" נמצא השיר Watch Out.
גבריאל (טיל)
גבריאל הוא טיל נגד ספינות מתוצרת התעשייה האווירית. הגרסאות הראשונות של הטיל פותחו בשנות השישים על בסיס טיל קרקע-קרקע בשם לוז. במלחמת יום הכיפורים נעשה בגבריאל שימוש קרבי לראשונה ובהצלחה רבה בקרב לטקיה, בקרב טרטוס ובקרב דמיאט. כ-50 טילי גבריאל נורו במלחמה זו, קרוב למחציתם פגעו במטרה.
היסטוריית פיתוח
בשנות ה-60 של המאה ה-20 ספינות חיל הים היו מטרות פגיעות לטילי ים-ים מצריים, והוחלט בתעשייה האווירית להיכנס לפיתוח שאפתני של טיל הים-ים הראשון בישראל.
טיל הלוז
הטיל סבל מטווח מינימלי בן שישה ק"מ שהיה גדול מדי לכוחות היבשה, ומאי עדיפות על פני סוללות תותחים רגילות. נציגי חיל הים שהשתתפו בניסויים בשנת 1958 החליטו לאמץ אותו כטיל נגד ספינות בכינוי "לוז" וב-18 במאי 1959 נערך ניסוי שיגור מוצלח מהמשחתת אח"י אילת.
בשנת 1962 נעשו ניסויים בדגמים משופרים מעל סיפון המשחתת אח"י יפו. בשנת 1963 נערך ניסוי נוסף של לוז מן היבשה לעבר מטרה ימית בנוכחות הרמטכ"ל צבי צור ומוניה מרדור. על כך קיבלו מדעני רפא"ל את פרס ביטחון ישראל. ההתקדמות המצרית בתחום טילי הקרקע-קרקע הביאה להעתקת משאבי הפיתוח לתחום זה. מאחר שהטיל סבל מבעיות הנחיה הועבר הפיתוח על ידי חיל הים לתעשייה האווירית, שקיבלה מוצר שתכנונו לא הושלם לחלוטין.
פיתוח הגבריאל
ראשוני צוות הפיתוח בתעשייה האווירית היו יורם שפירא, אהרון שפירא ויעקב בקר. אליהם הצטרף המהנדס אורי אבן טוב שפרש מרפא"ל ועבר לתעשייה האווירית בעידודו של אל שווימר, כדי להוביל את פרויקט הגבריאל.
התעשייה האווירית שיפרה את מנגנון הנחיית הטיל שפוצל להיגוי גובה מבוסס מד גובה (אלטימטר) ומכ"ם נעילה והיגוי. מכ"ם הנעילה וההיגוי, שקולט את ההד החוזר ממערכת בקרת האש של הספינה המשגרת, מעביר הנחיה לטיל (שיטה המכונה "הנחיה חצי-אקטיבית"). שיטה זו אפשרה הטבעת ספינות אויב קרובות מאוד לחוף, פגיעה במטרות חוף וכן התגברות על לוחמה אלקטרונית, במחיר אי יכולת שיגור הטיל מעבר ל"אופק" מכ"ם המשגר. השיטה לפיתוח שתי מערכות הייתה פרי מחשבתו של מוביל הפיתוח אבן טוב.
מאפיין נוסף של ה"גבריאל" הוא מעופו הנמוך מעל פני הים, מה שהקשה על יירוטו בתותחי נ"מ.
הפיתוח הושלם ב-7 באפריל 1969 עת הוטבעה המשחתת אח"י חיפה (ק-38) שהוצאה משירות והוטבעה באמצעות טיל, שנורה ממערכת הטילים הראשונה שהותקנה על ספינת הטילים שקיבלה גם את שמה, אח"י חיפה (ס-322).
גבריאל סימן פריצת דרך ביכולות המבצעיות של חיל הים להשמדת ספינות אויב ממרחק של עשרות קילומטרים ובגובה טיסה של מטרים ספורים מעל פני הים, המקשה על גילוי הטיל. בנוסף היווה פריצת דרך טכנולוגית לתעשייה האווירית כולה, והביא לזכייתה בפרס ביטחון ישראל ולעסקאות נוספות ברחבי העולם.
במלחמת יום הכיפורים טיבעו טילי הגבריאל 13 ספינות אויב. טיל הגבריאל שימש כנשק התקיפה העיקרי של חיל הים במשך שלושה עשורים.
פרויקט מרקיז - בזמן מלחמת ההתשה סופקו לחיל האוויר 20 מערכות של טילי גבריאל שהורכבה בראשם עדשת מכ"ם, כפיתיון להסחה של טילי נ"מ. מצריים. טיל קרקעי זה שהורכב על נגמ"ש, היה עולה לגובה של מטוס סקייהוק וצולל לעבר סוללת נ"מ. במלחמת יום כיפור נעשה שימוש בטילים אלו. על פי פיני דגן ממנהלי הפיתוח של טיל הגבריאל, כנגד כל טיל גבריאל שהופעל נורו בממוצע כ-30 טילי נ"מ מצריים.
תפוצה
טילי גבריאל נמכרו למספר ארצות שלישראל היה קשר איתן. בין היתר, טאיוואן, סינגפור, דרום אפריקה והמשטר הצבאי בארגנטינה, שהשתמש בטילים נגד הצי המלכותי הבריטי במלחמת פולקלנד.
גבריאל 1
ב-1969 הושלם פיתוח הגרסה הראשונה של הטיל, והוא הוצג לראשונה לציבור ב-1970. בגרסה זאת נעשה שימוש במלחמת יום הכיפורים. הטיל היה לוחך ים בגובה של כ-2.5 מטר וטווח מקסימלי של 22 ק"מ. 50 טילים מדגם זה הועברו לאבלואציה לחיל הים של טאיוואן.
גבריאל 2
פיתוח של גרסה משופרת, "גבריאל 2" החל בשנת 1972, והיא נכנסה לשירות מבצעי ב-1978. דרום אפריקה קיבלה רישיון לייצר את הדגם הזה. גרסת ים-קרקע של הטיל כונתה "הילטון" ושימשה במלחמת לבנון הראשונה.
גבריאל 3
גרסה מתקדמת בשם "גבריאל 3" הוצגה בשנת 1978 ונכנסה לשירות מבצעי ב-1982, לצד גרסת אוויר-ים בשם "גבריאל 3 A/S". שתי הגרסאות צוידו במנגנון שגר ושכח. גרסת האוויר-קרקע בעלת טווח של 60 ק"מ.
גבריאל 4
בתחילת שנות ה-90 פותחה הגרסה "גבריאל 4". הטיל מבוסס על גבריאל 3, אך גדול ממנו ובעל מנוע טורבו-סילון. לגרסה זו 3 אפשרויות הנחיה: שגר ושכח, שגר ועדכן ושגר ושלוט בעזרת עדכוני מכ"ם.
גבריאל 5
במאה ה-21 פותחה גרסה מתקדמת של הטיל, בשם "גבריאל 5" (בפרסומי התעשייה האווירית הוא קרוי Advanced Naval Attack Missile).
ביולי 2018 נחתם חוזה בין התעשייה האווירית לפינלנד למכירת מערכות הטיל בשווי של כ-162 מיליון יורו. במסגרת החוזה יסופקו משגרים, טילים, סימולטור, ציוד בדיקה וחלקי חילוף. הטילים הראשונים יימסרו ב-2019 והאספקה תימשך עד שנת 2025.
חיל הים הפיני חשף את הטיל גבריאל-5 לטווח של 200 ק"מ, שכולל מערכות ניווט GPS ו-INS ומסוגל לפגוע גם במטרות בחוף. בטיל ראש ביות מכ"מי ויכולת ל"א. משקלו של הטיל 1,250 ק"ג ואורכו 5.5 מטרים. יש הסוברים שפעולה זו הביאה לידי חשיפת יכולות של חיל הים הישראלי.
בספטמבר 2020, הודיע צה"ל על ניסוי מוצלח, לקראת שילובו בספינות סער 5 וסער 6 ובאוגוסט 2022 הושלם ניסוי מוצלח נוסף במערכת שבוצע מספינת סער 6.
באוקטובר 2021 פורסם כי בעקבות פינלנד, גם אסטוניה תרכוש טילי גבריאל בסכום של 30 מיליון דולר.
משתמשים
מפעילות לשעבר:
קובלא חאן (פואמה)
קובלא חאן (באנגלית: Kubla Khan, a vision in a dream, fragment) היא קטע מפואמה מאת סמיואל טיילור קולרידג', שיצא לאור בשנת 1816 עם הקדמה מאת המשורר ועם כותרת המשנה "חיזיון בחלום, פרגמנט". בהקדמה מגולל המשורר סיפור מוזר לפיו הוכתבו לו 300 שורות שיר בחלומו, שעה שהיה שקוע בהזיה כתוצאה מסם אופיום שנטל כמשכך כאבים, 19 שנים קודם לכן, בשנת 1797 (צעד מקובל ולא בלתי-חוקי דאז). הוא הצליח להעלות על הכתב 54 שורות לפני שהופרע על ידי מכר, משחזר לכתוב, נשכח ההמשך מזכרונו. הפואמה בנויה משני חלקים, בראשון מתואר ארמונו הפלאי של הקיסר המונגולי קובלאי חאן, זאנאדוּ, ובשני מתוארת השתוקקות לקול זמרתה של נערה חבשית. הפואמה אינה דומה לשירים אחרים מאת המשורר והיא עוררה עניין רב בשל המסתורין האופפים אותה. לדברי אסף ענברי "זהו השיר הנחקר ביותר בתולדות הספרות האנגלית, אם לא בתולדות ספרות המערב כולה".
רקע וההקדמה
בסתיו 1797 חי קולרידג' בנת'ר סטווי שבדרום אנגליה, ובילה בטיולים בסביבה ויצירה משותפת עם חברו המשורר ויליאם וורדסוורת' ואחותו דורותי. באוקטובר אותה שנה חלה במהלך טיול ונאלץ לנוח מספר ימים בבקתה בחווה סמוכה. לפי ההקדמה לפואמה היה עמו באותה עת ספרו של סמיואל פרצ'ס "מסע הצליינות" (Pilgrimage, 1613). הספר מכיל בין היתר את תיאורו של ארמונו של הקיסר קובלאי חאן, כפי שנמסר על ידי מרקו פולו. התיאור פותח במילים:
{| class="wikitable" style="margin: auto; border-collapse: separate; border: 0; background-color: white;" cellspacing="5"
תרגום לעברית
בזאנאדה הקים קובלאי חאן ארמון שחומתו הקיפה 16 מייל רבועים של כרים פוריים, מעיינות נאים, נחלים משובבי נפש, שלל חיות יאות-לציד, ובמרכז - בית תענוגות מפואר הניתן להזזה ממקום למקום.
אנגלית
In Xanada did Cublai Can build a stately Pallace, encompassing sixteene miles of plaine ground with a wall, wherein are fertile Meddows, pleasant Springs, delightful Streames, and all sorts of beasts of chase and game, and in the midst thereof a sumptuous house of pleasure, which may be removed from place to place.
לדברי קולרידג', הוא סבל מכאב בטן ונטל מנת אופיום לשם הקלה, לאחר מכן קרא שורות אלה בספר ושקע בשינה עמוקה. בשנתו חווה חיזיון מוחשי ביותר, במהלכו נגלו אליו הארמון, הגנים, הנהר "אלף" התת-קרקעי ועוד. החיזיון אף נרקם והוכתב עבורו בכ-200 עד 300 טורי-שיר. לאחר שהתעורר מהשינה מיהר המשורר לכתוב את השורות שזכר. אולם, לאחר שכתב 54 שורות הופרע לפתע על ידי "אדם מפורלוק" (a person from Porlock), שהפריע לו. לאחר שסיים את עניינו עם האיש, חזר קולרידג' אל שולחן הכתיבה רק על מנת לגלות ששאר טורי השיר פרחו מזכרונו.
הסיפור בהקדמה מעורר תהיות רבות. ראשית, ספרו של פרצ'ס היה ספר עב-כרס ביותר (בין 900 ל-1,000 עמודים), לא ספר שנוטל עמו איש לטיול. שנית, הפואמה פותחת אמנם בתיאור הארמון, אך עד מהרה עוברת לתמונה שונה, נושא העלמה החבשית, שאינו קשור לחיזיון לפי ההקדמה.
הפתיחה
{| class="wikitable" style="margin: auto; border-collapse: separate; border: 0; background-color: white;" cellspacing="5"
תרגום לעברית
בְּזַנַּאדוּ, קוּבְּלָא חָאן עַל הֵיכַל־תַּעֲנוּגוֹת נֶאְדָּר צִוָּה: שָׁם אַלְף, נְהַר הַקֹּדֶשׁ, זָרַם בֵּין מְעָרוֹת לֹא כָל (מָדָד) אָדָם מַטָּה, אֶל יָם נְטוּל־שֶׁמֶשׁ.
-- תרגום: נחום ונגרוב
אנגלית
In Xanadu did Kubla Khan
A stately pleasure-dome decree :
Where Alph, the sacred river, ran
Through caverns measureless to man
Down to a sunless sea.
פתיחת החלק השני
{| class="wikitable" style="margin: auto; border-collapse: separate; border: 0; background-color: white;" cellspacing="5"
תרגום לעברית
עַלְמָה עִם קַתְרוֹס בַּמַּחֲזֶה רָאִיתִי: אָמָה כּוּשִׁית זוֹ הָיְתָה, וּבַקַּתְרוֹס הִיא נִגְּנָה, שׁוֹרְרָה עַל הַר אָבוֹרָה.
אנגלית
A damsel with a dulcimer
In a vision once I saw:
It was an Abyssinian maid,
Singing of Mount Abora.
ביקורת ופרשנות
רק ב-21 באוקטובר 1821 חלה תפנית לקראת קריאה חיובית ושונה בפואמה, כאשר לי האנט ציין ב"אקזמינר" שאין להתייחס אל הפואמה כאל שיר אלא כאל "מוזרות פסיכולוגית" המציגה לקורא מראות עומק ציוריים בדרך חדשה ובלשון חדשה. לאורך המשך המאה ה-19, ככל שגבר העניין בפסיכולוגיה ובחקר החלומות הלכו ורבו ההתייחסויות לחוויה של קולרידג' וליכולתו של האדם לראות מראות אמת בחלומו, עם או בלי הסתייעות בסם פסיכואקטיבי.
ב-1927 טען ג'ון לווס (John Lowes) בספרו Road to Xanadu ("הדרך לזאנאדו"), מחקר בדרכי הדמיון, שהפואמה היא אחת היצירות הראויות לציון ביותר בספרות האנגלית. הוא מציין את יכולתו של קולרידג' לצייר מראות חיים ומלאי דמיון באמצעות שימוש יצירתי וחדשני בשפה ובסמלים. צירופם של הארמון, הנהר התת-קרקעי, הנקיקים ומערות הקרח, סילון המים הפורץ ועוד, יוצרים, לדבריו, מכלול שלם שלא נוצר מכל אחד מהדימויים בנפרד ומקנה תחושת מציאות למראה הדמיוני. במאמרו "The use of poetry and the use of criticism" ("השימוש בשירה והשימוש בביקורת") מ-1933 פתח טי אס אליוט במתקפה על ההילה לה החלה זוכה הפואמה. הוא טען שלא ניתן להתייחס לצמד הבתים כאל השיר כולו. השיר מעולם לא נכתב. השראה, דמיון ומקור יצירה מסתורי אינם די, יש צורך בארגון צורני וביצירה אמנותית כדי שאוסף שורות יוכל להיקרא שיר. מאמר זה פתח בדיון על הקשר שבין צורת השיר ובין תוכנו ומה שהיה ברצונו להביע.
פיליפ השני
Liste der Herrscher namens Philipp
קובלא חאן (פואמה)
ביקורת ופרשנות
במהלך השנים נפוצו עשרות פרשנויות, בהן מרחיקות לכת, הקשורות לשדות הפסיכואנליזה, הפאראפסיכולוגיה, מין, שימוש בסמים, ואף היסטוריה ופוליטיקה.
ההתייחסות של בורחס
הסופר הארגנטיני חורחה לואיס בורחס הוקסם מסיפור הפואמה וחזר אליו מספר פעמים. בחיבור קצר בשם "חלומו של קולרידג'" (שפורסם בספר "חקירות נוספות" מ-1952 וראה אור בעברית בספר "מבוכי הזמן" בתרגומו של יורם ברונובסקי ב-1986) מצביע בורחס על העובדה שב-1836 יצא בצרפת תרגום של "ספר ההיסטוריות" של רשיד אלדין המדאני, ספר פרסי שחובר במאה ה-14 ושבו מופיעה הפסקה: "...הקים קובלאי חאן ארמון, הוא בנה אותו לפי תוכנית שנתגלתה לו בחלום ואשר נשמרה בזיכרונו". בורחס מפליג מצירוף המקרים אל רעיון לפיו הארמון והפואמה אינם אלא התגלויות בעולמנו של חפץ מיסטי, שנגלה ליחידי סגולה שמימשו אותו, איש איש לפי יכולתו ודרכו, בהכרח באופן עמום ומקוטע ביחס למקור השמימי.
האדם מפורלוק
המכר שהתדפק על דלתו של קולרידג' והפריעו מעבודתו זכה אף הוא להתייחסות נרחבת. יש שראו בו את האבטיפוס של הגורם המפריע, המעכב את היצירה ומונע את הוצאתה לאור, הגורם הארצי המטשטש את ההשראה האלוהית.
הדמות זכתה למספר התייחסויות בתרבות וה"אדם מפורלוק" היה למטבע לשון:
התייחסות בתרבות העברית
המשורר העברי משה דור חיבר בעקבות הפואמה את השיר "כְּסָנָדוּ בשנית".
אלון גל (גולדברג)
אלון גל (גולדברג) (נולד ב-1934) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה להיסטוריה של עם ישראל, ובמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
אלון גל נולד ב-1934 בעפולה לליפא גולדברג ונסיה גולדברג לבית בט. אביו היה מהנדס בקרן קיימת לישראל, שהופקד על הכשרת קרקע ופילוס דרכים בצפון הארץ, ואחר-כך בדרומה; אחרי סיום בית-ספר יסודי בקריית-חיים ותיכון בטבריה שירת אלון גל בצה"ל בחיל הרגלים ובחיל הכללי, 1952 – 1955; נכה צה"ל. התחתן עם סנונית נוסבאום זוטרא חברת קיבוץ גבעת ברנר; הם היו חברי קיבוץ שער העמקים בשנים 1955 - 1966; להם שלושה ילדים.
בשנים 1964 - 1969 היה חבר מערכת חותם: כתב-עת לענייני חברה ותרבות, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תל אביב. גל סיים בהצטיינות את הלימודים ההומניסטיים בסמינר הקיבוצים אורנים (אוניברסיטת חיפה), והשלים ב-1968 לימודי תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה של עם ישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1969 - 1975 למד לתארים שני ושלישי באוניברסיטת ברנדייס, ארצות הברית, במחלקה ללימודי המזרח הקרוב ויהדות ובמחלקה להיסטוריה של הציוויליזציה האמריקאית וקיבל דוקטורט מצרפי בהצטיינות. עבודת הגמר שלו לתואר השלישי – על שורשי הפרוגרסיביזם והציונות של לואי דמביץ ברנדייס, פורסמה מעובדת לספר מדעי שיצא לאור ב-1980 בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית.
משנת 1977 ואילך התקדם אלון גל מדרגת מרצה וחוקר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במחלקה להיסטוריה של עם ישראל, באר שבע, ובמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, קריית שדה בוקר, עד דרגת פרופסור מן המניין וחוקר בכיר. מ-2003 ואילך הוא גמלאי פעיל. אלון גל זכה במענקי מחקר מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הקרן הלאומית למדעי הרוח, ארצות הברית, וקרן רוקפלר (פעמיים והשתתף בסמינרים בבלאג'ו איטליה) ותוכנית פולברייט. הוא זכה במלגות מחקר מטעם אוניברסיטאות בארצות הברית, בהן: הרווארד וברנדייס, ובבריטניה, בהן בית הספר לכלכלה של לונדון ואוניברסיטת לונדון.
גל חבר ועדת הפרסומים המדעיים של מוסד ביאליק, ירושלים, חבר מערכת של כתב העת ל'מחקרים ביהדות מודרנית', הפקולטה למדעי המזרח, אוניברסיטת אוקספורד, חבר המועצה המייעצת של האיגוד לחקר האתניות והלאומיות, בית הספר לכלכלה של לונדון ושל כתב העת שלו, מחקרים באומות ולאומיות, בהוצאת בלאקוול. היה חבר המועצה המייעצת לכתב העת היסטוריה של יהדות ארצות הברית, המגזין הרשמי של החברה ההיסטורית של יהדות אמריקה, היוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס והוא חבר בהנהלת יד דוד בן-גוריון. הוא עמד בראש הוועדה המדעית שהקימה את מוזיאון הכנסת. גל פרסם תריסר ספרים ועשרות מאמרים בהוצאות הספרים המדעיות בארצות הברית, בריטניה ובישראל.
מבוא
מחקריו של אלון גל מאירים באופן שיטתי טיפוסים שונים של ציונות (או בלשונו "ציונויות") אשר התפתחו על פני תבל בתנאים גאו-חברתיים-תרבותיים שונים. המחקר המקיף בהקשר זה הוא שלושת הכרכים בעריכתו "הציונות לאזוריה: היבטים גאו-תרבותיים". שלושת מוקדי מחקריו של גל המשלימים זה את זה הם: א. תנועת העבודה. ב. יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים. ג. התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון.
א. תנועת העבודה
תנועת העבודה לדעתו של גל, הייתה (יותר מאשר ההון) חלוצה ומעצבת של מפעל התחייה הלאומית בארץ ישראל. במוקד הוא מאיר את התפתחות היישוב והקמת מדינת ישראל ב-1947 – 1949 כחברה דמוקרטית בעלת מאפיינים פרוגרסיביים. המשטר בכללו היה פלורליסטי למדי, מורכב משלושה מיגזרים: קואופרטיבי, ממלכתי וקפיטליסטי.
במוקד זה בולטים הספרים 'ציונות-סוציאליסטית: תיאוריה וסוגיות בלאומיות יהודית בת זמננו' והספר בעריכתו (עם אחרים) 'בדרך הדמוקרטית: על המקורות ההיסטוריים של הדמוקרטיה הישראלית'.
ב. יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים
חקר יהדות ארצות הברית ומאפייניה הליברליים השתזרו בתהליכים אותם הוא גורס כ'ציוניזציה סגולית', שעברה במאה ה-20. במוקד זה דן אלון גל בתהליכי ה'ציוניזציה' שהתחוללו ביהדות אמריקה מאז מלחמת העולם הראשונה. בתהליכים אלה התגבשה אידאולוגיה ציונית-אמריקאית שהייתה שונה מזו שהתפתחה באופן טיפוסי במזרח אירופה. האידאולוגיה שעברה אמריקניזציה מצאה את צידוק עצמה – דהיינו, צידוק הלאומיות היהודית נוסח אמריקה – בכך שנועדה לקדם באותה-עת את הערכים הליברליים המשוקעים בציוויליזציה האמריקאית. משום כך הציונות האמריקאית התאפיינה בדרך-כלל בשני מוטיבים: מוטיב השליחות האוניברסלית המדגיש את תרומתה לארצות הברית (ול"מערב") ומוטיב הרציפות ההיסטורית הכורך בגישתה את הציונות בחיוב החיים בתפוצה לאורך ההיסטוריה היהודית. מכאן ניתן להבין מדוע הרוב המכריע של מנהיגי הציונות האמריקאית באו מקרב הזרמים הדתיים הרפורמי והקונסרבטיבי.
המחקר על שורשי הפרוגרסיביזם והציונות של לואי דמביץ ברנדייס, 'ברנדייס בבוסטון',
שהתקבל באקדמיה כקלאסי, דן בתמורתו של ברנדייס מהתבוללות-למחצה לציונות (1905 – 1914) וזאת לא כתוצאה של 'גורמי דחיפה', אלא בעיקר של 'גורמי משיכה' אל המפעל הציוני כדמוקרטי-חברתי; ובכך מעבר זה היה גם בבחינת פעילות אתנית באמריקה הפלורליסטית המכילה (ברוח חוקתה לפחות) את כל קבוצותיה, זוהי אמריקה שהייתה נערצת על-ידי המשפטן הפרוגרסיבי-ציוני (אשר כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית). עם זאת גל מראה כי מתחילת שנות השלושים התרחשה רדיקליזציה לאומית של הציונות האמריקאית עת הצלב האדום הבינלאומי סירב לטפל ביהודי אירופה הנרדפים. על כן ארגון ציוני אמריקה החל לתבוע בהדרגה הקמת מדינה יהודית מייד עם תום מלחמת העולם השנייה. הוא דן בפעילותם של עימנואל ניומן (1893 – 1980) ואבא הלל סילבר (1893 – 1963), וממשיכיהם כמו רוברט סאלד (1889 – 1979).
אלון גל פרסם גם מאמרים על הדסה - ההסתדרות הציונית הגדולה ביותר בעולם (שורשיה בשנות ה-90 של המאה ה-19) – ועל הנרייטה סאלד, מייסדת הדסה שנערצה על רוב הזרמים הדתיים והלאומיים (1860 – 1945). הדסה הקימה בארץ ישראל רשתות של שירותי רפואה ושל שיקום ילדים. מאז מלחמת העולם השנייה, ולפי גל בייחוד עם נשיאותן של רוז הלפרין (1932 – 1934, 1947 – 1952), ויהודית אפשטיין (1937 – 1939, 1943 – 1947), עברה הדסה בהדרגה מ'נייטרליות' לתמיכה מליאה בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
גל חקר גם חלק מהארגונים הגדולים הלא-ציוניים (להבדיל מאנטי-ציוניים) כמו ארגון האחווה ההמוני בני ברית בעיקר בהנהגת הנרי (צבי) מונסקי, והראה איך גם זה שילב סוג של 'ציוניזציה' אותנטית נוסח אמריקה עם דבקות בערכים דמוקרטיים.
ג. התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון
גל חקר את התנועה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון (אשר בשונה מהזרם שבהנהגת חיים ויצמן ה'פילו-בריטי') שהעצימה אחרי השואה את יהדות אמריקה, התחברה איתה בצינורות רבים ומגוונים, והביאה להקמת מדינת ישראל. בנושא זה דנים הספר: 'דוד בן-גוריון - לקראת מדינה יהודית: ההיערכות המדינית נוכח הספר הלבן ופרוץ מלחמת העולם השנייה', והמאמר "הספד ומדיניות: דברי דוד בן-גוריון באזכרה ללואי ד' ברנדייס," בו בן-גוריון מתאר את מהלך אכזבתו המדינית מבריטניה, את פנייתו הגוברת אל יהדות ארצות הברית, ואת פגישותיו (בעבר, ואלו המתוכננות) הרות-הגורל עם שגריר ארצות הברית בבריטניה.
בכך דן גם ספרו 'דוד בן-גוריון והמדיניות האמריקאית לקראת מדינה יהודית', בו נפרס (בפרק 7) דיון בכנס בילטמור הציוני-אמריקאי במאי 1942, בו הוחלט בהנהגת בן-גוריון בעיקר על תביעת הקמת מדינה יהודית, תוך זיקה על ארצות הברית ויהדותה, עם תום מלחמת העולם השנייה. תביעה היסטורית זו אושררה בוועידת יהדות אמריקה באוגוסט-ספטמבר, 1943 בה בלטו הנרי (צבי) מונסקי ואבא הלל סילבר.
המדיניות הלאומית בהשראת בן-גוריון הייתה שזורה הדוקות בחזון חברתי-דמוקרטי. המינוח באנגלית היה לעיתים כי הציונות שואפת להקים בארץ-ישראל Jewish Commonwealth ולאו דווקא מדינה (state). האסטרטגיה הציונית הייתה של הישענות על כוחות אוהדים בעיקר בעולם הדמוקרטי-פלורליסטי דובר האנגלית. מגילת העצמאות של מדינת ישראל מצהירה – ברוח מדינית-חברתית זו – מחויבות לדמוקרטיה ולשוויון אזרחי מלא.
איירון באטרפליי
איירון באטרפליי (Iron Butterfly) היא להקת רוק אמריקאית ששילבה בשירה אלמנטים של רוק פסיכדלי, אסיד רוק והארד רוק. הלהקה נודעת במיוחד בזכות להיטה המפורסם In-A-Gadda-Da-Vida.
היסטוריה
הלהקה נוסדה בשנת 1966 בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית על ידי דאג אינגל ורון בושי. בתחילת דרכה חיממה הלהקה את להקת הדלתות.
בשנת 1967 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון שנקרא Heavy. מספר חודשים לאחר צאת אלבומם הראשון הוציאה הלהקה את אלבומה השני In-A-Gadda-Da-Vida אשר זכה להצלחה עצומה בייחוד בזכות השיר In-A-Gadda-Da-Vida שנקרא על שם האלבום. למעשה האלבום הצליח כל כך במכירות עד שהומצא בשבילו מושג חדש שנקרא אלבום פלטינה.
בשנת 1969 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי שנקרא Ball שבו נגינת הגיטרה הייתה כבדה בהרבה מהאלבומים הקודמים שלהם.
הלהקה שהייתה בשיאה באותם ימים החלה להופיע עם אומנים גדולים כגון ג'ימי הנדריקס וג'ניס ג'ופלין, ואף הוזמנה להופיע בפסטיבל וודסטוק אך לא הספיקה להגיע לפסטיבל בגלל שנתקעה בשדה התעופה.
בשנת 1970 הוציאה הלהקה את אלבומה Metamorphasis.שנה לאחר צאת אלבום זה התפרקה הלהקה.
הלהקה חזרה לפעילות בשנת 1975 אך בהרכב שונה מההרכב המקורי. חברי הלהקה היחידים שנשארו מההרכב המקורי היו בושי ודורמן.
סיינה
סיינה (איטלקית: Siena) היא בירתה של נפת סיינה בחבל טוסקנה, איטליה.
מרכזה ההיסטורי של סיינה הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. סיינה היא אחד האתרים האטרקטיבים באיטליה עם יותר מ-163 אלף מבקרים (בשנת 2008). סיינה מפורסמת באוכל, באומנות, במוזיאונים, במרכז העיר בסגנון ימי הביניים ובפאליו, מרוץ סוסים הנערך פעמיים בשנה.
היסטוריה
בדומה לערים טוסקניות רבות שנמצאות באזור הררי, מיישביה הראשונים של סיינה היו האטרוסקים (900 עד 400 לפנה"ס), ובפרט שבט ה"סאינה". הרומאים הקימו עיר שנקראה סאינה יוליה (Saena Julia) באתר היישוב הקדום בתקופת הקיסר אוגוסטוס. תיעוד ראשון של העיר מתוארך לשנת 70 לספירת הנוצרים.
בין המאה ה-2 לפני הספירה למאה ה-1 לספירה, עבר השלטון מהאטרוסקים לרומאים.
סיינה לא שגשגה תחת הרומאים בשל מיקומה המרוחק מהדרכים הראשיות, עד כי גם הנצרות לא חדרה אליה עד המאה הרביעית לספירה, אז השתלטו עליה הלומברדים. העיר החלה לפרוח רק עם קביעת תוואים חדשים לדרכים דרך סיינה בגלל התקפות ביזנטיות על הדרכים העתיקות. עקב כך הפכה סיינה מרכז מסחר בדרך בין צפון איטליה לרומא, ותנועת הצליינים לרומא עברה דרכה והייתה נדבך משמעותי בכלכלתה במהלך ימי הביניים.
במאה ה-12 המשטר האריסטוקרטי בסיינה השתנה בהדרגה למשטר רפובליקני. באותה עת, נבנו מבניה המפורסמים של העיר, כולל הקתדרלה והפיאצה דל קמפו. ב-1203 הוקמה אוניברסיטת סיינה הפועלת עד ימינו אלה. העיר ספגה מכה קשה מן המוות השחור ב-1348.
במהלך ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, סיינה הייתה יריבה פוליטית של שכנתה פירנצה, ואף התחרתה עמה בתחום האמנויות והתרבות. לאחר מאבקים ממושכים ומצור שנמשך כשנה בפיקוד של בלז דה מונלוק, נכנעה סיינה ב-1557 לפירנצה כאשר מ-40 אלף תושבים שרדו רק כ-8 אלפים. היא סופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה אשר תחת שלטונה נשארה עד איחוד איטליה במאה ה-19.
כיום, סיינה עודנה מרכז אקדמאי ותרבותי באיטליה. הודות למבניה ורחובותיה מימי הביניים, העיר מושכת אליה רבבות תיירים מדי שנה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
ספורט
קבוצת הכדורגל של העיר, קאלצ'ו סיינה, נוסדה ב-1904 ומשחקת בסרייה א', הליגה האיטלקית הראשונה. הישג השיא שלה הוא זכייה בודדת בקופה איטליה.
קבוצת הכדורסל מונטפסקי סיינה נוסדה ב-1871 והייתה לקבוצת הכדורסל הראשונה באיטליה כולה. בשנות האלפיים הפכה מונטפסקי למעצמת כדורסל, זכתה מספר פעמים באליפות ובגביע המדינה, ואף העפילה לפיינל פור של היורוליג, אך מעולם לא הגיעה לגמר.
קישורים חיצוניים
https://www. claudiocalvani.it
האשליה הגדולה (ספר)
האשליה הגדולה (אנגלית: The Great Illusion) הוא ספר מאת הסופר והעיתונאי הבריטי נורמן אנג'ל, שיצא לאור לראשונה כפמפלט בממלכה המאוחדת בשנת 1909, ומאז שנת 1910 במספר מהדורות מורחבות ומעודכנות. המהדורה הראשונה יצאה לאור מספר שנים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והזהירה שתוצאות מלחמה כזו חייבות להיות הרסניות לכלכלה של כל המדינות המעורבות. לפי אנג'ל, מלחמה בין מדינות מתועשות היא חסרת ערך משום שכיבושים אינם משתלמים כלכלית. מהדורות הספר נמכרו בלמעלה משני מיליון עותקים, תורגמו ל-25 שפות וזיכו את אנג'ל בפרס נובל לשלום לשנת 1933.
תגובות והשפעות
"האשליה הגדולה" הפך מיד לאחר פרסומו לרב-מכר, תורגם במהירות ל-11 שפות, ורכש מספר גדול של קוראים תומכים ומעריצים, בקבוצות דיון באוניברסיטאות בריטיות ואף בין אנשי צבא כמו האדמירל ג'ון פישר, מפקדו העליון של הצי המלכותי, שכינה את הספר "מן משמיים" (heavenly manna). ההיסטוריון ניל פרגוסון טען שקבלת הספר באותה תקופה לא העידה בהכרח על פציפיזם, אלא על ניסיון של אימפריאליסטים ליברלים בבריטניה להניא את גרמניה מניסיונה לזכות במרוץ חימוש ימי מול הצי הבריטי.
בפברואר 1913 ערך אנג'ל מסע הרצאות באוניברסיטאות מרכזיות בגרמניה על-מנת לקדם את רעיונות הספר, ובתקווה למנוע את פריצת המלחמה. ההרצאות זכו לקהל גדול, התרגום לגרמנית נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בשבועות שלאחר הביקור, ומספר קבוצות דיון "אנג'ליטיות" הופיעו בגרמניה בחוגים אקדמיים. אך מחוץ לאקדמיה הגרמנית נתפס הספר בעיקר כתעמולה בריטית, ולא הייתה לו השפעה ממשית כנגד התלהטות הרוחות והרגשות המיליטריסטיים הגואים שהובילו להצטרפות גרמניה למלחמת העולם הראשונה ביולי ובאוגוסט 1914.
תכופות נטען שפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ארבע שנים בלבד לאחר פרסום הספר, הפריך את הטענה המרכזית שלו. אך אנג'ל לא טען בספר שהמלחמה בלתי-אפשרית, אלא שהיא חסרת ערך. בשנת 1921 פרסם אנג'ל ספר בשם האירוני "פירות הניצחון" (The Fruits of Victory), בו טען שתוצאות המלחמה אכן היו הרסניות מבחינה כלכלית כפי שחזה ב"האשליה הגדולה". אף שבריטניה הייתה בין המנצחות, היא נכנסה למיתון קשה ולחובות כבדים בשל השקעותיה במלחמה, עם תשלומי ריבית שעמדו על כ-40% לכל הוצאה ממשלתית. האינפלציה הוכפלה בין 1914 ועד לשיאה ב-1920, וערך המטבע הבריטי נפל ב-61%.
בשנת 1933 פרסם אנג'ל מהדורה חדשה ומורחבת של "האשליה הגדולה", שכללה הצעה להתאחדות מדינות לשכנוע גרמנים להתנגד למדיניותו של אדולף היטלר, בתקווה למנוע את המלחמה הקרבה. שנה לאחר מכן הוענק לו פרס נובל לשלום לשנת 1933. באתר האינטרנט של פרס נובל נכתב כי נורמן אנג'ל הוא האדם היחידי שזכה בפרס נובל לשלום על כתיבת ספר.
הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר שאל את שם הספר לסרטו משנת 1937, אף כי פרט למסר הפציפיסטי והאנטי-מלחמתי אין קשר בין תוכן הספר לעלילת הסרט.
הפסיכולוג סטיבן פינקר החשיב את "האשליה הגדולה" כציון דרך מרכזי בתנועת הנאורות הרציונלית נגד המלחמה, בספרו המלאכים הטובים של טבענו. חשיפת האשליה עליה הצביע אנג'ל היא לדעת פינקר אחד הגורמים להתמעטות מלחמות בין מדינות בסוף המאה ה-20 ובמאה ה-21. גם ההיסטוריון הישראלי יובל נח הררי סבור שטענתו של אנג'ל הופכת להיות נכונה יותר ויותר עם הזמן, ככל שהעושר בעולם הופך מעושר המבוסס על דברים חומריים שקל לשדוד אותם,כגון נחלות וזהב, לעושר מודרני כמו הון אנושי, ידע ומבנים חברתיים וכלכליים מורכבים. הררי כתב:
עד שנת 2014 נמכרו מהדורות הספר בלמעלה משני מיליון עותקים ותורגמו ל-25 שפות.
גלעד (כתב עת)
גלעד הוא כתב עת (נקרא גם מאסף) לתולדות יהודי פולין ותרבותם. כתב העת יוצא אחת לשנתיים (דו-שנתון) ומתפרסם על ידי המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, המרכז לחקר התפוצות על שם גולדשטיין-גורן, אוניברסיטת תל אביב.
על כתב-העת
גלעד הוא כתב עת ייחודי בכך שהוא דו-לשוני בפרסום מאמרים בחקר יהדות פולין. באתר המכון הוא מכונה 'ספינת הדגל' של המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין, ובהיותו היחיד מסוגו שמפרסם מחקרים בעברית ובאנגלית, הוא זוכה למוניטין ויוקרה בינלאומיים". בחלקו העברי מכיל כתב העת מאמרים של חוקרים בתחום היהדות, תעודות היסטוריות עם טקסט מלווה ומאיר, דיונים, הספדים לחוקרים שנפטרו לאחרונה, רשימות ביבליוגרפיות, ביקורות על ספרים וכדומה. החלק האנגלי מכיל גם הוא מחקרים מקוריים, דיונים ותעודות בשפה האנגלית. שני החלקים מכילים חומר מקורי, שזוהי הופעתו הראשונה.
תולדות כתב העת
בעקבות המאורעות בשנת 1968 בפולין הקומוניסטית, הגיעו לארץ יהודים רבים מפולין, וביניהם מספר חוקרים שעבדו באקדמיה.
"גלעד" הוקם בעקבות הסכם שנחתם בשנת 1970 בין המכון לחקר התפוצות של אוניברסיטת תל אביב, לבין הפדרציה העולמית של יהודי פולין. הפדרציה הבטיחה בהסכם לממן שורה של פעולות הקשורות לחקר תולדות יהודי פולין. ביניהן: איסוף חומר ארכיוני וספרייתי, הענקת מלגות מחקר לחוקרים צעירים וותיקים, פרסום מחקרים והפצתם והקמת קתדרה לחקר תולדות היהודים בפולין. האוניברסיטה, מצדה, התחייבה להקים מסגרת אקדמית בשם "גלעד: אגודה לחקר תולדות היהודים בפולין מיסודן של אוניברסיטת תל אביב והפדרציה העולמית של יהודי פולין.
על ניהול האגודה הופקד שלמה סימונסון מהחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, ואילו אריה טרטקובר היה הנציג מטעם הפדרציה
הוצאת כתב העת "גלעד" הייתה אחד מביטויי ההסכם. כעורך ראשון התמנה משה מישקינסקי, והכרך הראשון יצא לאור בשנת תשל"ג (1973) ונקרא: "גלעד: מאסף לתולדות יהדות פולין". עד עתה יצאו 25 כרכים.
מישקינסקי ערך את גלעד עד שנת 1985. עמנואל מלצר ודוד אנגל החליפו אותו. עם פרישתו של מלצר התמנה דוד אנגל לעורך הראשי של גלעד עד שנת 2016. בשנים 2016-1997 שימשו כעורכי משנה מרקוס זילבר, דוד אסף, אלחנן ריינר, אדם טלר ואבנר הולצמן. החל משנת 2016 התמנה גרשון בקון לתפקיד העורך הראשי.
Emails I Can't Send Tour
The Emails I Can't Send Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר, על מנת לקדם את אלבום האולפן החמישי שלה Emails I Can't Send (2022). סיבוב ההופעות החל ב-29 בספטמבר 2022 באטלנטה, ארצות הברית והסתיים ב-20 באוקטובר 2022 באורלנדו, ארצות הברית, הכולל 14 הופעות לאורך חלק אחד בצפון אמריקה.
רקע והכרזה
ב-31 ביולי 2022, קרפנטר פרסמה תמונת ילדות שלה בחשבון האינסטגרם שלה, עם הכיתוב "איזה שירים הייתם רוצים לשמוע בסיבוב הופעות [...] מבקשת מחבר" - רמז על צאת לסיבוב הופעות. בחודש אוגוסט, כאשר קרפנטר התראיינה למגזין ווג, היא חשפה שכשהאלבום החדש שלה היה מאוד אישי בשבילה, היא הרגישה שסיבוב הופעות לקידום האלבום יהיה "אולי המופע הכי כיפי" שהיא תופיע בו אי פעם - והייתה "מאוד נרגשת" על כך.
עקב ביקוש נוסף במכירה המוקדמת נוסף מופע שני בניו יורק ב-5 באוקטובר 2022. מופע נוסף גם בטורונטו, קנדה ב-10 באוקטובר 2022.
ב-12 בדצמבר 2022, היא הכריזה על לג שני בצפון אמריקה של סיבוב ההופעות, המתוכנן ממרץ עד סוף מאי 2023, הכולל 39 הופעות.
רשימת רצועות
Encore
אלכסנדרו קאלימאקי
אלכסנדרו קאלימאקי (1737 - 12 בדצמבר 1821) היה שליט נסיכות מולדובה בשנים 1795–1799.
אלכסנדרו קאלימאקי נודל בקונסטנטינופול למשפחת אצילים פנרים. אביו יואן תאודור קאלימאקי היה מקורב לשלטונות של האימפריה העות'מאנית ושליט נסיכות מולדובה בעבר.
בשנים 1785–1794 הוא היה דרגומן הגדול - אחראי על מתרגמים בחצר הסולטן, ומעשית סגן שר החוץ. בשנת 1795 הוא מונה לשליט נסיכות מולדובה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1799. לאחר סיום הכהונה הוא חזר לקונסטנטינופול.
הוא נפטר בעיירה בולו בשנת 1821.
מאיה הפנר
מאיה הפנר (נולדה ב-23 באוגוסט 1970) היא תסריטאית טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
הפנר למדה שנה אחת בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, שאחריה החלה את הקריירה שלה בערוץ הילדים. ב-1998 כתבה במשותף עם אביה, הסופר ואיש הקולנוע אברהם הפנר, את המיני-סדרה "ארץ קטנה איש גדול".
בשנת 2003 כתבה מאיה הפנר לסדרה "אהבה מעבר לפינה" במשך שתי עונותיה. בשנת 2005 החלה לכתוב לסדרה "השיר שלנו" ובשנת 2007 הפכה לתסריטאית ראשית וכתבה במשותף עם אסף ציפור את עונתה הרביעית של הסדרה "השיר שלנו". הפנר כתבה פרקים לעונה הראשונה של "בטיפול", וכן הייתה מכותבי "השמיניה". בנוסף הייתה הפנר התסריטאית הראשית בסדרה "תיבת נח" של רשת. בשנת 2009 כתבה עם שחר מגן את התסריט לסדרה "חשופים" ב-HOT. כתבה את התסריט לסדרה "מונא" עם מונא חוה, בכאן 11 בשנת 2018.
הפנר נמצאת בזוגיות עם הבמאי עמית גורן.
מועצה אזורית מרכז הגליל
המועצה הוקמה בשנת 1968 והייתה המועצה האזורית הדרוזית היחידה. היא כללה את היישובים יאנוח, ג'ת, כסרא וסמיע, ומאוחר יותר גם את אזור התעשייה מגדל תפן.
בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, ויישוביה התפצלו לשתי מועצות מקומיות: כסרא-סמיע ויאנוח-ג'ת, וכן למועצה מקומית תעשייתית מגדל תפן.
שטח השיפוט שלה חולק בין המועצות אזוריות משגב ומעלה יוסף.
השואה בסרביה
השואה בסרביה הייתה רצח עם שביצעו הנאצים ועוזריהם הקרואטים בסרבים, יהודים וצוענים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה בסרביה. סרביה כוללת כיום אזורים שלא היו בידי גרמניה הנאצית בשנים 1941 עד 1945, בהם פרובינציית וויבודינה בצפון סרביה שהורכבה מאזור דלווידק ההונגרי ועירו העיקרית נובי סאד, וכן אזורים נוספים בסבריה - הבנאט  וסרם (סירמיה). המבצע העיקרי של הפשעים היה הוורמאכט הגרמני שהוצב בסרביה הכבושה, בסיוע התנועה הפשיסטית היוגוסלבית של דימיטרייה ליוטיץ' זבור  והמשטר משתף הפעולה הסרבי של מילאן נדיץ'.