cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למבורגיני דיאבלו
דיאבלו
בשנת 1995, הלמבורגיני הזאת נעשתה לרכב בטיחות במרוצי פורמולה 1, בעיקר במרוצי הגרנד פרי הקנדיים, בכל מקרה, לא היה צריך לעשות בה שימוש באופן רשמי.
דיאבלו VT
הדיאבלו VT הוצגה בשנת 1993. למרות שה-VT שונה מהדיאבלו הסטנדרטית במספר דרכים, ללא ספק השינוי הבולט ביותר היה הוספת הנעה לכל ארבעת הגלגלים, אשר עשתה שימוש בדיפרנציאל צמיג מרכזי, התאמה של מערכת הארבע על ארבע של הג'יפ LM002 מבית למבורגיני. מכאן הגיע המינוח החדש של המכונית, VT כקיצור של Viscous Traction, כלומר אחיזת צמיג. המרכב החדש היה יכול לספק עד 25% יותר מומנט לגלגלים הקדמיים כדי לסייע לאחיזת הצמיג במהלך החלקת הגלגלים בעת היגוי יתר, ובכך השתפרו מאפייני האחיזה של כל המכונית באופן משמעותי.
שיפורים נוספים שהושקו ב-VT כללו פתחי יניקת אוויר בקדמת הרכב מתחת לפנסי המכונית כדי לשפר את קירור הבלמים, פתחי יניקת אוויר גדולים יותר בקשתות האחוריות, סביבה פנימית ארגונומית יותר עם לוח מחוונים משופר, מתלים מתכווננים אלקטרונית, קליפירים בעלי ארבע בוכנות, הגה כוח וחידודי מנוע מינוריים. רבים מהשינויים הללו ניצלו את מערכת ההנעה הכפולה, שעברה זמן קצר אחר כך לדיאבלו הבסיסית, מה שעשה אותן באופן חזותי, כמעט זהות.
דיאבלו SE30 ו-SE30 Jota
הדיאבלו SE30 הוצגה בשנת 1994 כמודל מיוחד בייצור מוגבל לציון יום השנה ה-30 לייסוד החברה. המכונית תוכננה בעיקר כרכב מרוץ אשר יהיה חוקי לנסיעה גם ברחוב, ויהיה קל וחזק יותר מהדיאבלו הסטנדרטית. המנוע קיבל הגברה ל-523 כ"ס ב-390 קילוואט, באמצעות מערכת הזרקת דלק מכוונת, פליטה חופשית וסעפות יניקה ממגנזיום. המכונית שמרה על ההנעה האחורית כדי לשמור על המשקל והשמיטה את בולמי הזעזועים המתכווננים באופן אלקטרוני של הדיאבלו VT, אך היא צוידה במוטות פיתול אשר נשלטו מבפנים תוך כדי תנועה.
המשקל של המכונית הופחת על ידי החלפת חלונות הצד החשמליים עם זכוכית אקרילית (עם פתחי אוורור קטנים הנתינים להזזה, כמו מכוניות מרוץ רבות אחרות) והסרת מאפייני היוקרה כמו מיזוג אוויר, סטריאו, והגה כוח. המושבים הוחלפו במושבים מסיבי פחמן עם 4 רתמות מרוץ ומערכת כיבוי אש למקרי חירום.
בצד החיצוני ה-SE30 שונה ממודלים אחרים של דיאבלו עם פגוש קדמי משופר, צינורות קירור וספוילר עמוק יותר, בעוד שצינורות הקירור האחוריים שונו בהתאם לעיצוב הגוף האנכי. סמל השור הזועם הועבר מהחלק הקדמי של מכסה תא המטען ל"לוח האף" של המכונית בין האינדיקטורים הקדמיים. למכסה המנוע היו קורות אשר כיסו את החלון האחורי הצר, ואילו ספוילר גדול יותר הותקן כציוד סטנדרטי. מנורת הערפל היחידה ומנורת הגיבוי, אשר היו משני צידי הגריל האחורי, הועברו לפגוש, שינוי זה הוחל על כל דגמי הדיבאלו לאחר מכן. השלמת וריאציות חיצוניות היו חישוקי סגסוגת מגנזיום, תג SE30 ייחודי, צבע סגול מטאלי חדש (אשר ניתן לשינוי לפי בקשה).
רק 150 דגמי SE30 נבנו, מאלה, רק 15 הוסבו למפרט "Jota" (אם כי 28 ערכות Jota יוצרו). ה-"Jota" הייתה ערכת שינויים מהמפעל שנועדה להמיר את ה-SE30 בעלת הזיקה למכוניות מרוץ, למכונית מרוץ ממשית, אם כי על חשבון נסיעה חוקית ברחוב. התווסף מכסה מנוע משופר עם שני צינורות בולטים מלפני קו הגג שהעבירו אוויר לתוך מערכת היניקה, עיצוב מכסה מנוע דומה לזה ששימש את מודל הדיאבלו SV מאוחר יותר. עם כוונון נוסף של מנוע ה-V12 הנכבד של הדיאבלו, ערכת ה-Jota יצרה 595 כ"ס ו-65 קג"מ של מומנט. מערכת הפליטה הפתוחה ייצרה שאגת מנוע מחרישת אוזניים, אחד מהגורמים העיקריים שתרמו לעובדה שה-Jota מיועדת לנסיעה במסלול בלבד, למרות שכמה מבעלי Jota המירו אותה בחזרה למערכת הפליטה הסטנדרטית על מנת ליהנות מהדיאבלו המשופרת שלהם גם על הכביש. המראה האחורית הוסרה משום שהיא הייתה חסרת תועלת לחלוטין בשילוב מכסה המנוע המשופר, מה שהוסיף לתחושת המירוץ של המכונית.
דיאבלו SV
הדיאבלו SV הוצגה בשנת 1995 בתערוכת המכוניות בז'נבה, אשר החיה את הכותרת Super Veloce בה נעשה שימוש לראשונה במיורה SV ומשמעותה באיטלקית היא "סופר מהר". ה-SV התבססה על הדיאבלו הסטנדרטית ובכך לא היה לה את ההנעה לארבעת הגלגלים כמו בדיבאלו VT. תכונה בולטת של ה-SV הייתה עלייה ל-510 כ"ס, אשר, יחד עם הנעה לשני גלגלים בלבד, עלולה הייתה להגדיל את הסבירות לאיבוד אחיזה במהלך נהיגה קשה. באופן מעניין, למרות תפוקת הכוח הגדולה יותר שלה, ה-SV תומחרה במחיר ההתחלתי נמוך מהדיאבלו הסטנדרטית בהפרש קטן. ספוילר אחורי מתכוונן הותקן כציוד סטנדרטי וניתן היה להתאימו לצבע המכונית או לקבל אותו מסיבי פחמן. שינויים חיצוניים נוספים כללו השחרה סביב הפנס האחורי, מיקום מחדש של הפנסים האחוריים ומנורת הערפל כמו ב-SE30, שתי מנורות ערפל מלפנים (ולא בסגנון המרובע שנמצא בכל הדגמים הקודמים), סט נוסף של צינורות קירור לבלמים הקדמיים, צינור למכסה המנוע אשר דומה לזה שהותקן בדיאבלו SE30 Jota ומדבקות SV אופציונליות מצידי המכונית. ה-SV אופיינו גם בבלמיים קדמיים בעלי קוטר גדול יותר (340 מ"מ) וגידול מתאים בצמיג הקדמי ל-18 אינץ'.
בשנת 1998, רצף מוגבל של 20 מכונית דיאבלו SV יוצרו באופן בלעדי לשוק בארצות הברית ונקראו מהדורת מונטריי. התכונה הבולטת ביותר של מהדורה זו הייתה השימוש בכונסי האוויר בחזית הגלגלים האחוריים בסגנון ה-SE30/VT קבריולה, בניגוד לסגנון SV המסורתי ויתר דגמי הדיאבלו. כמה מהמכוניות נצבעו בצבעים יוצא דופן ותוססים. דיאבלו אחת ממהדורת מונטריי, הכוללת מנוע ובלמים משודרגים, ננהגה על ידי מריו אנדרטי באירוע בחסות למבורגיני בו שוחררו שוורים לרחוב (Encierro) בקליפורניה. נראה כי מהדורת מונטריי הייתה אמורה להיות מוצר אספנות, אך בשל הפופולריות של המודלים בעלי המנורה הקבועה, הערך שלה לא עלה באופן משמעותי לאורך הזמן.
דיאבלו VT רודסטר
הדיאבלו VT רודסטר הוצגה בדצמבר 1995 עם גג סמי קונברטיבל מסיבי פחמן אשר הופעל באופן חשמלי ואוחסן מעל מכסה המנוע כשלא היה בשימוש. מלבד הגג, הגוף של הרודסטר השתנה ממודל ה-VT בעל הגג הקבוע במספר הדרכים. הפגוש הקדמי שופר, הוחלפו פנסי הרכב המלבניים עם שתי יחידות מלבניות ושתי יחידות עגולות צינורות קירור הבלם הועברו ממקומם, בזמן שהצינורות האחוריים היו חלק מהצביעה האורכית כפי שהיה ב-SE30. מכסה המנוע השתנה באופן משמעותי על מנת להכין פתח ראוי כאשר פנל הגג כיסה אותו. הרודסטר הכיל גם חישוקים משופרים בגודל 17 אינץ'. סעפות יניקת האוויר מקדימה ובצדדים נעשו גדולים יותר מאשר בדגמי הדיאבלו במרכב הקופה. בשנת 1998, הגלגלים עודכנו ל-18 אינץ', ועוצמת המנוע גדלה ל-530 כ"ס על ידי הוספת מערכת תזמון שסתומים משתנה ומהירות השיא עלתה ל-335 קמ"ש.
דיאבלו SV
למבורגיני השיקה מתיחת פנים של הדיאבלו ב-1999, תוך פישוט טווח המודל באמצעות ביטול גרסת הבסיס של הדיאבלו (מאז שמודל ה-SV הפך להיות במחיר רמת הכניסה, מכירות גרסת הבסיס נחתכו בכל מקרה) והחלת שינויים אוניברסליים על פני ההרכב. השינוי החיצוני המורגש ביותר היה החלפת הפנסים הקופצים של הדיאבלו הקודמת עם פנסים רבועים, שהושאלו ברישיון מהיישום המקורי שלהם בניסאן 300ZX Z32. כל דגמי הדיאבלו צוידו בחישוקי 18 אינץ'.
מגוון דגמי דיאבלו קיבלו גם עדכון בעיצוב הפנים. במקום לוחות המחוונים השטוחים המסורתיים, כמו בהרבה מכוניות ספורט איטלקיות של אותה תקופה (והדיאבלו הקודמת), לוח המחוונים החדש עוצב בצורה גלית. רצועה דקה של זכוכית שחורה רצה לאורכו של לוח המחוונים והכילה את מנורות החיווי ואזהרות שונות. העיצוב האסתטי היה בהשראת מוצרי Hi-Fi של באנג אנד אולפסן.
מתחת למכסת המנוע, שכב מנוע V12 המוכר והידוע כאמין, הפיק 529 כ"ס ו-61 קג"מ של מומנט. כעת, גם לדגמי ה-SV ודגם לדגמי ה-VT היו מערכת תזמון שסתומים משתנה. בפעם הראשונה בהיסטוריה של למבורגיני, הותקנה מערכת ABS מבית קלסי-הייז, המשלימה רוטורי בלימה בקוטר גדול יותר.
דיאבלו SV SE35
הדיאבלו SV SE35 הוצגה בשנת 1999 כמודל מיוחד בייצור מוגבל, שנבנה על ידי היבואן השווייצרי של למבורגיני, רולנד אפולטר, כדי להנציח את יום השנה ה-35 להיווסדה של החברה. יוצרו מספר מצומצם מאוד של 9 דגמים ממודל זה.
דיאבלו VT ודיאבלו VT רודסטר
הדור השני של הדיאבלו VT קופה ורודסטר קיבלו את אותם שדרוגים קוסמטיים ומכניים כמו דגמי ה-SV, כולל הפנסים הקבועים, עיצוב פנים מעוצב מחדש, מנוע המפיק 529 כ"ס ב-394 קילוואט, ומערכת ABS - מעט שונה מהדור הקודם. כל דגמי ה-VT שיוצרו לשוק האמריקאי, קופה ורודסטר כאחד, חלקו את אותה חזית ייחודית ופגוש אחורי אשר נראה בדיאבלו VT רודסטר המקורית, יחד עם צינורות הבלימה האחוריים הצבועים לאורך שהופיעו לראשונה בדיבאלו SE30. שינויים קוסמטיים אלו היו זמינים כאפשרויות ביתר העולם בדגמי הקופה VT.
ייצור מיוחד של תריסר דגמי דיאבלו VT נעשה באופן בלעדי לשוק האמריקאי בשנת 1999 ונקרא מהדורת אלפיני (Alpine). זאת מאחר שדיאבלו עשתה שימוש במערכת הסטריאו מבית אלפיני מאז הקמתה, ייצור מוגבל זה נועד להציג ולחגוג את החיבור בין למבורגיני לאלפיני. מהדורת אלפיני הייתה דיאבלו VT סטנדרטית למדי, ללא שינויים במנוע, וכמה תוספות סיבי פחמן המקשטות חלקים שונים, אבל החדשות הגדולות הייתה מערכת המולטימדיה. מקלט הסטריאו היה המודל היוקרתי CVA-1005, עם מערכת ניווט משולבת, האריזה כללה גם נגן DVD, מחליף תקליטורים עם מקום ל-6 דיסקים והטוויטרים האיכותיים ביותר של אלפיני, דרייברים בינוניים, וסאבוופרים אשר הופעלו על ידי הסמל של "למבורגיני" ומגברי אלפיני. לוגואים של אלפיני עיטרו את משענות הראש במושב, השטיחים, ואת כיסוי המכונית בדגם נדיר זה.
ייצור מיוחד נוסף של תריסר דגמי דיאבלו לשוק האמריקאי הורכב מה-VT רודסטר ונקרא מהדורת MOMO. כמו מהדורת אלפיני, מהדורת מומו שירתה את האינטרס של קונה הרכב בארצות הברית במוצרי יד שנייה משודרגים. למבורגיני, במקום לבזבז כסף כדי לפתח רכיבי רכב מסוימים, הם השתמשו בספקים שמוצריהם יהוו יתרון במכירת הרכב בשוק היד השנייה כמו Alpine ו-MOMO שציידו את הדיאבלו. מהדורת המומו הייתה שוב VT רודסטר סטנדרטית למדי, אבל הכילה ריפוד מיוחד, 4 רתמות מבית MOMO אשר שימשו כחגורת בטיחות, וחישוקי כרום מבית MOMO. כמו מהדורת אלפיני, מהדורת MOMO הייתה גם עם לוגו MOMO רקום במשענות ראש המושב ושטיחי הרצפה.
דגמי הדיאבלו VT רודסטר נהנו מייצור מוגבל של 30 מכוניות לאחר חגיגת שנת 2000, לאחר כניסתה של הדיאבלו VT 6.0. דגם זה, "מילניום רודסטר", היה זמין בשני צבעים, טיטניום מטאלי וצהוב, עם 10 מכוניות אשר יוצאו לארצות הברית, כולן צבועות בטיטניום מטאלי. פרט לספוילר העשוי מסיבי פחמן, עיצוב פנים ייחודי עם שני גוני עור, ודיפרצניאל SV אחורי בעל יחס קצר יותר (הנותן האצה משופרת), למודל זה לא היו סממנים מיוחדים והעיצוב הקודם, ושימש רק כמחווה אחרונה לרודסטר היוצא.
דיאבלו GT
הדיאבלו SE30 וערכת השדרוג Jota האופציונלית היו די ספורטיביים ובעלי אוריינטציה למרוצים, אבל בלמבורגיני לקחו את הרעיון הזה צעד אחד קדימה בשנת 1999 עם השקת מודל ייצור מוגבל מאוד, דיאבלו GT, שרק 80 דוגמאות יוצרו למכירה. הדיאבלו GT היו דגמים בעלי אוריינטציית מרוצים מוחלטת השונה כמעט לחלוטין מדגמי הדיאבלו המרכזיים. הדיאבלו מדגם זה היו מצוידות בעבודת גוף אגרסיבית אשר שונה באופן אגרסיבי, עיצוב הפנים הופשט לחלוטין, והמנוע הוגדל. עם הבלעדיות הגיע תג מחיר גדול במיוחד של כמעט 300,000$ והמכירה הוגבלה לאירופה בלבד. חלק מדגמי ה-GT יובאו לארצות הברית וייתכן שכמה הוסבו למפרט התואם את חוקי התעבורה האמריקאיים.
הדיאבלו GT הייתה שונה באופן ניכר בצד החיצוני. בזמן שדגמי דיאבלו קודמים היו שונים אחד מהשני, כל דגמי הדיאבלו GT הוצגו עם ספוילר שחור חדש עשוי סיבי פחמן מלפנים עם צינורות קירור גדולים לבלמים ואוורור מרכזי למצנן השמן (המכונית הזו עדיין הכיל פנסי נהיגה, זוג אחד של יחידות עגולות שהוצגו בדיאבלו VT רודסטר). במכסה תא מטען הקדמי, כונס אוויר גדול התווסף, ואילו פתחי הפינה הקטנים על הכנפיים הקדמיות שונו לצינורות בסגנון NACA. הפגושים עצמם התרחבו כדי להתאים למסלול קדמי רחב יותר. בחלק האחורי, הפגוש ופנסים הוסרו לחלוטין והוחלפו במפזר אור עשוי סיבי פחמן שאילץ את פנסי הערפל האחוריים להתחלף בזוג חיצוני של מנורות זנב שהגנו על צמד צינורות פליטה מרכזיים גדולים. מכסה המנוע הכיל צינור אוויר מרכזי גדול ובולט מעל הגג, וספוילר אחורי היה ציוד סטנדרטי.
בצד הפנימי, הדיאבלו GT הכילו יותר לוחות סיבי פחמן בולטים, מושבים מרוץ קדמיים עם 4 רתמות המשמשות כחגורת בטיחות, הגה קטן יותר, מסך LCD אופציונלי מבית אלפיני עבור ניווט GPS ומצלמת רוורס בפגוש הרכב. למרות יומרות המירוץ של הרכב, מיזוג אוויר עדיין הותקן כציוד סטנדרטי וכריות האוויר היו ניתנות להסרה.
בזמן שדגמי דיאבלו קודמים כוונו והותאמו למנוע 5.7 ליטר עם שדרוגי מערכת הצתה והזרקת דלק שונים, לדיאבלו GT היה מנוע חלופי גדול יותר אשר תפס יותר מקום. כאשר תא מנוע ה-V12 הבסיסי נשאר אותו הדבר, המנוע הורחב מ-80 מ"מ ל-84 מ"מ לצורך הרחבת הקיבולת ל-6.0 ליטר. מנוע זה, אשר מאוחר יותר היה בשימוש בדיאבלו 6.0 המשופרת, סיפק 575 כ"ס ב-429 קילוואט בגרסת ה-GT ו-64 קג"מ של מומנט. העברת ההילוכים נותרה זהה עם 5 יחסי ההעברה שהיו בדגמי הדיאבלו הקודמים, אבל יחסי העברה יוכלו להשתנות לפי הקונה. הנעה אחורית הייתה בשימוש על מנת לחסוך במשקל, כרגיל.
דיאבלו VT 6.0 ו-VT 6.0 SE
לאחר שאאודי השתלטו על למבורגיני מבעליה הקודמים מדרום-מזרח אסיה, וי'פאוור ומייקום, ב-1998, הם רצו ליצור מודרניזציה שתחדד את דיאבלו, תוך כדי שמחליפתה, המורצ'יילאגו, הייתה בפיתוח. אאודי הטילו על לוק דונקרוולקה את המשימה לעצב דיאבלו מעודנת, תרבותית ומודרנית יותר. ה- VT 6.0 שוחררה למכירה בשנת 2000, והייתה לתוצאה של עיצוב ושינויים סגנון משמעותיים מבפנים ומבחוץ.
לא כמו דגמי הדיאבלו הקודמים, שכמעט בכולם נעשה שימוש ב-3 סוגי סגסוגת בחישוקים, ה-VT 6.0 נעשה שימוש באלומיניום יצוק אלומיניום יצוק בגודל בקוטר 18 אינץ' של חברת OZ, ועוצבו עם 5 חורי "חיוג טלפוני", דומה לזה שנראה בדגמים המאוחרים יותר של הקונטאש. בצד הפנימי, עיצוב הפנים היו מעודן יותר באופנה גרמנית טיפוסית; סגנון לוח המחוונים החדש שהוצג במגוון הדיאבלו בשנת 1999 נשמר, אבל צויד בסיבי פחמן בולטים במרכז הקונסולה, מיזוג האוויר שופר, ויישור המושב והדוושה תוקן.
ה-VT 6.0, בהתאם לשמו, השתמש במנוע V12 חדש בנפח 6 ליטר אשר הוצג לראשונה בדיאבלו GT (גרסת מובלטת של מנוע ה-V12 המסורתי בנפח 5.7 ליטר של הדיאבלו). המנוע עדכן את תוכנת ה-ECU שלו, בנוסף התווספו למערכות היניקה והפליטה החדשות, מערכת תזמון שסתומים משתנה ומעודנת עם גלגלי זיזים מעט פחות אגרסיביים מאשר אלו שהיו בשימוש בגרסאות הקודמות. יחידת הכוח הפיקה 575 כ"ס ו-63 קג"מ של מומנט, יותר מכל דיאבלו סטנדרטית שיוצרה קודם לכן.
בגלל ההכנות שנעשו למורצ'יילאגו שתוצג בקרוב, הדיאבלו VT קופה הייתה הגרסה הזמינה היחידה, בלי מודלי רודסטר או SV יותר אשר תוכננו; עם זאת, לקוחות יכולו להזמין במיוחד גרסת הנעה אחורית מיוחדת של ה-VT 6.0 אם הם רצו. בשל הזרם של המשאבים הכספיים ומומחי ההנדסה מאאודי, הדיאבלו VT 6.0 נבנתה באיכות מעולה בהשוואה לשנים הקודמות של המודל, מה שהופך את ה-6.0 VT למעשית ביותר של כל דגמי הדיאבלו.
לפני שהדיאבלו יצאה מייצור, למבורגיני ייצרה בשנת 2001 סדרה מיוחדת של 42 של מהדורה מיוחדת אשר נקראה דיאבלו VT 6.0 SE; יחידת הכוח שלה הפיקה 549 כ"ס. מודל זה היה זמין רק בשני צבעים; זהב מטאלי (Oro Elios) ייצג את הזריחה בעוד שהצבע השני ברונזה/חום ערמוני (Marrone Eklipsis) ייצג את השקיעה. מעט השתנה, התקבלה סעפת יניקה חדשה ממגנזיום, טיפול מיוחד בעור, סמל "למבורגיני" על הקליפרים בבלמים, תוכנת מפת הדרכים מקיפה במערכת הניווט, ועיטורי סיבי פחמן נוספים.
דיאבלו SV-R
הדיאבלו SV-R נחשפה בז'נבה בשנת 1996, היא הייתה גרסה תחרותית וקלת משקל של הדיאבלו SV והלמבורגיני הראשונה שנבנתה למטרות ספורט מוטורי, כמו שפרוציו למבורגיני מעולם לא רצה לבנות, מכונית מרוץ הניתנת לנהיגה ברחוב, כמו שמייצרת היריבה פרארי. במקום לעמוד בדרישות לכל סדרת מרוצים קיימת, למבורגיני יצרה מרוץ משלה בשם "למבורגיני סופרטרופי" שהתקיימה במשך ארבע שנים, והוחלף מאוחר יותר עם ה"GTR סופרטרופי" בעבור הדיאבלו GTR, וסיבוב הפתיחה שלו הוקדש כמחווה של תמיכה למרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1996. 28 דגמי הדיאבלו SV-R אשר נכנסו למירוץ, נבנו במשך 4 חודשים על קו ההרכבה של הדיאבלו יחד עם דגמי הדיאבלו SV. כולם סיימו את המירוץ ללא בעיות משמעותיות.
עיצוב הפנים של הדיאבלו SV-R הופשט מכל תוספות המנעמים, במקום זאת הוספה מסגרת מהונדסת במיוחד בתא הנוסעים כדי להגן על יושביו מפגיעה במהלך התהפכות במקרה של תאונה, הוספו מושבי מרוץ והגה נשלף. חלונות הזכוכית הצדדים הוחלפו בפרספקס קבוע עם פתחי הזזה כפי שנהוג במכוניות מרוץ באופן מסורתי. בצד החיצוני, הפנסים החשמליים הקופצים הוחלפו גם עם יחידות קבועות (דומה לאלו שהופיעו מאוחר יותר על מכוניות הכביש בשנת 1999) או עם תעלות פתוחות לבלמים הקדמיים. ספוילר עמוק וגדול יותר הוסף, ואילו הפגוש האחורי הוחלף עם מכלול פיזור אור וה"כנף" המסורתית של הדיאבלו הוחלפה בספוילר מתכונן עשוי סיבי פחמן. חצאיות צד נוספו לצורך שיפור האווירודינמיקה, אבל זה השאיר מרווח גחון כל כך קטן שמגבהי אוויר פנאומטיים הותקנו גם כן כדי להעלות את המכונית בנתיב העצירה. ניתן לראות שקעים דומים היו בשימוש בפרארי F430 צ'לנג' המאוחרת יותר. נעשה שימוש בגלגלי OZ חלולים וקלים בעלי נעילה מרכזית, אם כי מאוחר יותר הם הוחלפו ליחידות Speedline חזקות יותר. נעשה שימוש בקפיצים בעלי שיעור ליניארי עם בולמי זעזועים מבית Koni והתאמו להיות פי שניים יותר נוקשים מאשר המתלים של הדיאבלו SV המקורית. עם כל השינויים, הדיאבלו SV-R שקלה 1,385 ק"ג, 191 ק"ג פחות מאשר הדיאבלו SV המקורית.
מתחת למכסה מנוע נשאר המנוע V12 המסורתי בנפח 5.7 ליטר, אבל הוא שופר ל-533 כ"ס עם 61 קג"מ של מומנט, באמצעות מערכת דלק מתוקנת ותזמון שסתומים משתנה, אשר יופיעו מאוחר יותר בדגמי הייצור של הדיאבלו. המנוע שודך לתיבת הילוכים בעלת 6 יחסי העברה. כל מכונית נמכרה עם תמיכת מפעל עונתית ואפשרות כניסה למרוצי "עיצוב-אחד" בהם כל המכוניות זהות. כל התיקונים והתחזוקה בוצעו על ידי אנשי למבורגיני עצמם.
הזוכה הראשון בסדרת המרוצים היה חבר סדיר בקבוצת BPR (קיצור של British Racing Partnership), תומאס בשר, אשר נעשה מעורב בצד העסקי של המותג בשנים מאוחרות יותר. סך הכל יוצרו 31 דוגמאות מהדיאבלו SV-R. רק מעט מאלו הוסבו לשימוש בכביש, כולל אחת בארצות הברית שקיבלה מכסה מנוע, פגוש קדמי ופגושים סביב הגלגלים התאומים לדיאבלו VT 6.0 אשר נצבעה עם כוכבים ופסים בהשראת הדגל האמריקאי.
דיאבלו GTR
לאחר ניהול קמפיין במשך 4 שנים עבור הדיאבלו SV-R, ב'דיאבלו סופרטרופי' למבורגיני השיקה מכונית חדשה לגמרי לסדרת 2000. בדיוק כמו שהדיאבלו SV-R הייתה מכונית אשר מוכנה למרוצים, הדיאבלו GTR, הוצגה בתערוכת המכוניות של בולוניה בשנת 1999, שהמירה את הדיבלו GT אשר הייתה מרשימה גם כך, למכונית מסלול עם שיפורי כוח, עיצוב פנים פשוט יותר והפחתה במשקל.
סביבת הפנים בדיאבלו GTR הופשטה כדי לחסוך במשקל; מיזוג האוויר, סטריאו, החסינות מפני רעש וחום הוסרו. במקומם, הותקנו מושב מרוץ עם רתמה בעלת 6 נקודות אשר משמשת כחגורת בטיחות, הגה ומערכת כיבוי אש מבית MOMO, מסגרת מהונדסת במיוחד בתא הנוסעים כדי להגן על יושביו מפגיעה במהלך התהפכות במקרה של תאונה, פתח אוורור וחלונות פרספקס קבועים עם פתחי הזזה.
הדיאבלו GT הייתה מצוידת כבר בגוף מעוצב באופן קיצוני, אבל הדיאבלו GTR לקחה את זה קצת יותר קדימה עם תוספות כמו ספוילר אחורי גדול במיוחד משודכת ישירות לשלדה כמו מכונית מרוץ אמיתית, חישוקי מגנזיום חלולים מבית Speedline בחתך של 18 אינץ', מגבה אוויר פנאומטי להעלאת המכונית על בנתיב העצירה במסלולי המרוצים (כמו בדיאבלו SV-R, היא הייתה נמוכה מדי בשביל המסגרת שנועדה להגן על יושביה מפגיעה במהלך התהפכות) ומתג כיבוי דלק על הפגוש הקדמי השמאלי למקרי חירום.
שלושים מכוניות תוכננו, ארבעים נבנו, 40 שלדות הוכנו לצורך החלפת מכוניות שנהרסו בתאונות מרוצים.
המכונית זכתה בגביע אליפות האומות האוסטרליות השנתי בשנים 2003 ו-2004.
יחסי אוגנדה–איחוד האמירויות הערביות
יחסי אוגנדה–איחוד האמירויות הערביות הם יחסים דיפלומטיים שבין אוגנדה לאיחוד האמירויות הערביות.
למבורגיני דיאבלו
דיאבלו VTTT
הלמבורגיני דיאבלו VTTT (במקור: viscous traction twin turbo) היה ייצור מוגבל מאוד (6 יוצרו בשנת 1995, 2 יוצרו בשנת 1998, למרות שיש האומרים כי יוצרו 7 סך כל), שינוי של הדיאבלו VT הסטנדרטית, הוצעה כשדרוג מסחרי מיוחד על ידי פלטינום מוטורס, סוכנות למבורגיני של דרום קליפורניה. עם פורק עודפים הנשלט אלקטרונית, עם מקררים בנויים בהתאמה אישית, עם שסתומים מהסוג התחרותי עם מוביל המתאים למרוצים, ראשי צילינדר עם יציאות מלוטשות ומערכת הזרקת דלק אלקטרונית שתוכנתה מחדש. שינויים במערכות ההינע ויחידת כוח כללו מצמד כפול לוחות כדי להתמודד עם המומנט הנוסף עם תיבת הילוכים בעלת יחס העברה חדש וקצר כדי לשפר את ההאצה. שינויים במערכות ההינע ויחידת כוח כללו מצמד כפול לוחות עשוי קוולאר כדי להתמודד עם המומנט הנוסף עם תיבת הילוכים בעלת יחס העברה חדש וקצר כדי לשפר את ההאצה. הבלמים שודרגו עם צלחות בילום מחוררות ומאווררות ורפידות בלם מסיבי פחמן. הדיבאלו VTTT הכילה מתג האצה חיצוני עם שלוש הגדרות מנוע שונות שכללו חנייה עצמית מוגבלת מאוד ושתי רמות לחץ של מגדשי טורבו (0.41 בר ו-0.62 בר).
יחסי אוגנדה–איחוד האמירויות הערביות
יחסים כלכליים
בשנת 2019 סכום היצוא של אוגנדה לאיחוד האמירויות עמד על 1.74 מיליארד דולר כאשר זהב, טבק ופילה דג הם המוצרים העיקריים.
למבורגיני דיאבלו
דיאבלו VTTT
השינויים הנרחבים לדיאבלו VT הכילו תוספות נרחבות, שכמעט הכפילו את המחיר הסטנדרטי של המכונית ל-500,000 דולר.
יחסי אוגנדה–איחוד האמירויות הערביות
יחסים כלכליים
מנגד סכום היצוא של איחוד האמירויות לאוגנדה בשנת 2019 עמד רק על 256 מיליון דולר כאשר תרופות, מכוניות וטלפונים הם המוצרים העיקריים.
למבורגיני דיאבלו
דיאבלו VTTT
עם כמעט 750 כ"ס בסיוע מגדש טורבו מלא, ה-VTTT הצליחה להגיע למהירות של 357 קמ"ש עם המכונית כוונה ל-650 כ"ס או 410 קמ"ש עם ניצול מלא של 750 כ"ס. זאת למרות שאף מספר רשמי לא הופק בשל הנדירות של הרכב, והעובדה שזה לא היה מודל ייצור מהמפעל.
סייבר בעולם הרכב
סייבר בעולם הרכב (מכונה באנגלית: Automotive hacking) הוא מונח המתאר ניצול של פגיעויות במערכת התוכנה, החומרה והתקשורת של מכוניות ואמצעי תחבורה.
סקירה כללית
עם התפתחות הטכנולוגיה ועולם המחשוב, התפתחה גם מגמת המחשוב והקישוריות בעולם התחבורה. מכוניות מודרניות מכילות כיום מאות מחשבים המבצעים מגוון פעילויות ברכב, החל מבקרת רכב, בקרת הנדסה וכן הלאה. מחשבים אלה נקראים יחידות בקרה טכנולוגיות (באנגלית: ECU - called Electronic control) והם מתקשרים זה עם זה באמצעות רשתות מרובות ופרוטוקולי תקשורת שונים, כגון CAN-bus עבור תקשורת "רכיבי רכב" (כגון תקשורת בין מנוע ובקרת בלמים), LIN עבור תקשורת בין "רכיבים פשוטים", כגון בין מנעול הרכב לפנסים פנימיים, פרוטוקול MOST עבור רכיבים כגון מוצרי טלמטיקה ומסכי מגע, ופרוטוקול FlexRay עבור תקשורת במהירות גבוהה, כגון "מתלי הרכב" (רכיבים השולטים על התנועה של הגלגלים ביחס לשלדת הרכב או לגוף הרכב בזמן אמת), ו"מערכת בקרת שיוט" (המערכת המתריעה על קרבה מסוכנת לרכיבים אחרים בכביש). יתרה מזאת, מרבית כלי הרכב אשר יוצרו בשנים האחרונות הן כלי-רכב מקשורים אשר הוטמע בהם מערכות תקשורת משולבות הכוללות Bluetooth לחיבור מכשירים אלחוטיים, Wi-Fi לרכב ועוד.
טכנולוגיות אלו הביאו חוקרי אבטחה להתחיל ולחקור את המערכות, ובהתאם לכך, לחשוף פגיעויות ופרצות במערכות, בעזרתן ניתן לפגוע בפעילות הרכב ולהשתלט עליו.
על פי דו"ח שפרסמה חברת הסייבר הישראלית Upstram, כ-150 מתקפות סייבר בוצעו על כלי רכב בשנת 2019 - עלייה של קרוב ל-50% משנת 2019 ועלייה של 96% משנת 2016. כמו כן, להערכת החברה, מתקפת סייבר בודדת יכולה להסב ליצרנית הנפגעת נזק של כ-1.1 מיליארד דולר. לטענתה, ללא הגנה מספקת, תעשיית הרכב כולה עשויה לספוג הפסד כולל של כ-24 מיליארד דולר עד 2023.
אירועי Automotive hacking בולטים
בשנת 2010, פרסמו שבעה חוקרי אבטחה כי הצליחו ליצור השפעה ממשית על מערכות הבקרה של הרכבים, בעזרת פריצה ל-ECU. החוקרים פירטו כיצד בעזרת קבלת גישה פיזית ל-ECU, הם הצליחו להשיג שליטה מלאה בכל מערכות הרכב, כולל השבתת הבלמים והפסקת המנוע. במאמר המשך שפרסמו שנה לאחר מכן, הוכיחו החוקרים כי ניתן לפרוץ לרכבים אף ללא קבלת גישה פיזית כלל, בעזרת נגני תקליטורים, Blutooth ומרבית המכשירים אשר מתמשקים לרכב.
בשנת 2011 פרסמו חוקרים מאוניברסיטת וושינגטון ואוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו מאמר, במסגרתו הוכיחו כי ניתן לחדור באופן אלחוטי למערכות קריטיות ולהשבית את המנועים והבלמים במכוניות מסוג Sedan. החוקרים לא חשפו את שם החברה ודגם המכונית בה אותרו הפגיעות, במטרה לא לגרום לגל פריצות על ידי האקרים בעלי כובע שחור. שנתיים לאחר מכן, ב-2013, חשפו צמד החוקרים צ'רלי מילר וכריס וואלסק פרצות אבטחה ברכבי טויוטה פריוס ופורד אסקייפ, אשר מאפשרים לשלוט במערכות רבות ברכב, החל ממערכות כמו צופר וחגורת הרכב ועד למערכות האיזון והבלמים. בעקבות חשיפת הפריצה, הודיעו הסנאטורים אד מרקי וריצ'רד בלומנטל כי יקדמו חקיקה בנושא אבטחת סייבר לכלי רכב, במסגרתה ידרשו כי יוצבו סטנדרטים של בטיחות והגנה מפני מתקפות סייבר על כלי רכב, שיחייבו את כל יצרני המכוניות בארצות הברית. מאוחר יותר, ב-2017, גם בבריטניה ובאיחוד האירופי פרסמו את עקרונות המפתח שלהם להגנה על כלי רכב מפני פרצות סייבר.
לא רק את הפרצה בפורד וטויוטה חשפו מילר ווואלסק. UConnect היא מערכת ניהול ממוחשבת לרכבים מתוצרת פיאט קרייזלר. בעזרת שימוש במערכת יכול בעל הרכב לשלוט במערכת הניווט של הרכב, לסנכרן מדיה, לבצע שיחות טלפון ולהשתמש בWi-Fi. ביולי 2015 חשפו צמד החוקרים מספר פגיעויות במערכת הUConnect, אשר אפשרו להאקרים לחפש מכוניות עם המערכת בעזרת כתובת ה-IP של הרכב, להתחבר אליהם ולהטמיע קוד זדוני, לשלוט במערכות שונות ברכב ולהגיע עד כדי שליטה במערכות האיזון והבלמים שלו. לאחר פרסום הפרצה על ידי צמד החוקרים, הודיעה פיאט קרייזלר על שחרור עדכון למערכות הבקרה של הרכב. העדכון הופץ ל-1.4 מיליון רכבי פיאט מדגמי דודג' וקרייזלר אשר היו חשופים לפרצה, אלא שהדרך היחידה להתקין אותו היא בעזרת חיבור התקן USB ייעודי לרכבים המדוברים ובהתחשב בכך שמדובר ב-1.4 מיליון כאלו, סביר לומר שרבים מהם נשארו עם הפגיעויות.
אפליקציית OnStar - RemoteLink של ג'נרל מוטרס מאפשרת למשתמשים להשתמש ביכולת הOnStar מהסמארטפונים שלהם. OnStar Remotelink יכולה לאתר, לפתוח, לנעול ואפילו להפעיל כלי רכב. ב-2015 פרסם החוקר סמי קרמר כי מצא פגיעות, אשר מאפשרת להאקרים לפתוח, לנעול ואף להפעיל את רכבי GM, בעזרת יירוט השיחה בין האפליקציה לשירות הנעילה והפתיחה של הרכב. כמו כן, בפברואר 2018 הדגים קרמר כיצד בעזרת מכשיר ייעודי, ניתן ליירט אותות כניסה שנשלחו משלטי רכב בסביבה ולהשתמש בהם לפתיחת הרכבים ולהפעלת המנוע של המכוניות. פרצה דומה נחשפה באפריל 2020 על ידי חוקרים מאוניברסיטת ברימינגהם בבריטניה ואוניברסיטת בלויבן בבלגיה במיליוני מכוניות מדגמי טויוטה, קיה ויונדאי.
Automotive hacking בעולם הרכב האוטונומי
אחת מהסיבות בגינה רכבים אוטונומיים טרם עולים על הכביש, בשונה מההערכות שצפו כי ב-2020 כבר יהיו כאלו, היא סוגיית הגנת הסייבר על כלי-הרכב, לה טרם נמצא פתרון מלא. ככל שהמכוניות מורכבות מיותר ממערכות מחשוב, כך הסיכון שייפגעו מפריצת סייבר גדל. כשמדובר ברכב שכולו אוטומציה, המשימה קשה הרבה יותר. אחד מהאתרים המעניינים שהכניס עולם האוטו-טק ל-Automotive hacking הוא אפשרות הפריצה בעזרת הנדסה חברתית, שבמקרה של מכוניות אוטונומיות תתייחס לראשונה ל'הנדסה חברתית כלפי בינה מלאכותית'. בפברואר 2020 פרסמו חוקרי אבטחה ישראלים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב כי הצליחו לשטות ברכבים האוטונומיים של חברת טסלה על ידי הקרנת תמונות המציגות דמויות על הכביש או על שלטי חוצות, אותן זיהתה מערכת ה-ADAS של המכוניות כבני אנוש ובעקבות כך עצרה את נסיעת הרכב/הפנתה אותו לנתיב השני.
שוק הסייבר לכלי-רכב
על-אף שהידע התאורטי על האפשרות של פריצה לכלי-רכב היה קיים מאז ומתמיד, הרי שרק לאחר הפריצה של צ'רלי מילר וכריס וואלסק לרכבי פיאט קרייזלר, החל הנושא לצבור פופולריות ובהתאם לכך, החלו גם יצרניות הרכב לעלות הילוך בכל הקשור לטיפול באבטחה והגנה על כלי-רכב מפני אירועי סייבר. בשנת 2016 הודיעה חברת פולקסווגן על הקמת חברת CyMotive Technologies שתתמקד במציאת פתרונות לאבחת כלי רכב עתידנים. את החברה הקימה פולקסווגן יחד עם ראש השב"כ לשעבר יובל דיסקין, ראש אגף מחשוב ומידע בשב"כ לשעבר ד"ר תמיר בכור, וראש אגף טכנולוגיה בשב"כ לשעבר צפריר כץ.
נכון לסוף 2019, לשוק הסייבר בכלי-רכב נתח של כ-1% בלבד מהשווי הכולל של שוק הסייבר. עם זאת, על פי דו"ח שפרסמה חברת המחקר Research & Markets, בשנים הקרובות צפוי לצמוח שוק זה בקצב שנתי של 22.6% ושווי השוק שלו צפוי לקפוץ מ-1.09 מיליארד דולר בשנת 2016 לכ-6.81 מיליארד דולר בשנת 2026.
על אף שבישראל קיימת חברה אחת בלבד העוסקת בייצור כלי-רכב, הרי שבתחום אבטחת סייבר לכלי רכב, עוסקות חברות הזנק ישראליות רבות ותעשיית הסטארטאפ הישראלית נחשבת לחלוצה ומובילה עולמית בתחום.
מופע האימים של רוקי
מופע האימים של רוקי (באנגלית: The Rocky Horror Show) הוא מחזמר שכתב והלחין ריצ'רד או'בריאן כהומאז' הומוריסטי לסרטי הבי מוביז (בעיקר מז'אנר סרטי המדע הבדיוני וסרטי האימה) שהיו נפוצים בארצות הברית בין שנות ה-40 ועד לתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. המחזמר מספר את סיפורם של בראד וג'נט, זוג צעיר שזה עתה התארס, שמאחר ונתפסו בסערה הגיעו לביתו של מדען מטורף טרנסווסטיט החושף בפניהם את יצירתו החדשה - איש שרירים בשם רוקי.
ג'ים שרמן האוסטרלי הפיק וביים את ההפקה הלונדונית המקורית של המחזמר, שהועלתה לראשונה בתיאטרון רויאל קורט (בקומה העליונה) ב-19 ביוני 1973, לפני שעברה למקומות אחרים, ועד שירדה ב-13 בספטמבר 1980, לאחר 2,960 הופעות וכן זכייה בפרס Evening Standard Award עבור המחזמר הטוב ביותר לשנת 1973. בשנת 1974 התקיימה הופעת הבכורה של המחזמר בארצות הברית. לאחר 9 חודשים מוצלחים בלוס אנג'לס, ההצגה עלתה לראשונה בברודוויי בשנת 1975, אך החזיקה מעמד רק 3 הופעות טרום-בכורה ועוד 45 הופעות, עד אשר ירדה, וזאת למרות מועמדות לפרס טוני ו-3 מועמדויות לפרס Drama Desk. מאז, המחזמר הועלה מספר רב של פעמים, בהפקות בינלאומיות שונות, בכל רחבי העולם, לרבות הפקות מחודשות הן בברודוויי והן בוסט אנד.
היסטוריה
בעת היותו שחקן מובטל, ריצ'רד או'בריאן כתב את המחזמר "מופע האימים של רוקי" כדי להעסיק את עצמו בערבי החורף. מאז נעוריו, או'בריין פיתח תשוקה לבי מוביז מז'אנר סרטי האימה והמדע בדיוני; הוא רצה לשלב במחזמר אלמנטים שונים, כגון ההומור הלא מכוון המאפיין את הבי מוביז, סרטי הכושר והשרירים של סטיב ריבס, רוק אנד רול ועוד. אחד מהנושאים המרכזיים של המחזמר הוא הטרנסווסטיזם, אשר על פי או'בריין לא תוכנן במקור להיות נושא כה בולט, כפי שזה היה בסופו של דבר.
או'בריין הציג חלק מהחומרים הבלתי גמורים של "מופע האימים של רוקי" בפני הבמאי האוסטרלי ג'ים שרמן, שהחליט שהוא רוצה לביים אותו בחלל הניסיוני הקטן בקומה העליונה של תיאטרון רויאל קורט, שבכיכר סלואן, צ'לסי, ששימש כמרחב לפרויקטים חדשים בשלבי עבודה. שרמן זכה להצלחה מסוימת בעקבות ההפקה האוסטרלית המקורית של "ישו כוכב עליון", שבמהלכה הוא פגש באו'בריין, ששיחק פעם אחת בלבד את דמותו של המלך הורדוס. שרמן הביא עמו את השחקנית האוסטרלית נל קמפל ואת מעצב התפאורות הוותיק בריאן תומסון.
הכוכב טים קארי נזכר במפגש הראשון שלו עם התסריט:
לאחר שתי תצוגות טרום-בכורה, המופע הועלה לראשונה - ללא הפסקה - באולם הקומה העליונה של תיאטרון רויאל קורט, הכולל 63 מושבים, ב-19 ביוני 1973 ורץ עד ל-20 ביולי 1973. צוות השחקנים כלל את טים קארי, פטרישיה קווין, נל קמפבל (תחת שם הבמה "נל הקטנה"), ג'ולי קובינגטון וכן היוצר ריצ'רד או'בריאן. ההפקה הקאמפית הפכה לניצחון יצירתי וזכתה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית. מפיק התקליטים ג'ונתן קינג ראה את ההצגה בלילה השני בו הועלתה, והחתים את צוות השחקנים כדי שישתתפו בהקלטת אלבום צוות השחקנים המקורי של המחזמר. ההקלטה בוצעה במהלך סוף שבוע ארוך אחד, ולאחר מכן האלבום הובהל החוצה לצורך הפצתו בבריטניה. קינג היה מעורב במידה רבה בקידום הראשוני של המופע, והיה למשקיע הנוסף בו, יחד עם ווייט.
ההצלחה ב"קומה העליונה" של תיאטרון רויאל קורט איפשרו להפקה להעביר את ההופעות לאולם Chelsea Classic Cinema בן ה-230 מושבים, שנמצא ברחוב King's Road שבצ'לסי, החל מתאריך ה-14 באוגוסט ועד ל-20 באוקטובר 1973. ב-3 בנובמבר 1973 עבר "מופע האימים של רוקי" לאולם עוד יותר גדול - 500 מושבים - בהמשך אותו הרחוב. המופע זכה לשבחים מצד מבקרי התיאטרון, ואף זכה לפרס Evening Standard בעבור המחזמר הטוב ביותר לשנת 1973.
ב-31 במרץ 1979 ירד המופע מבימת רח' King's Road, ועבר אל אולם Comedy Theatre ב-6 באפריל 1979. באולם זה נדרשה ההפקה להעמדה חדשה, משום שזה היה אולם התיאטרון הראשון בו הועלה המחזמר, שבו הבימה מעוצבת בצורה המסורתית של קשת קדמית. כמו כן, זו הייתה הפעם הראשונה שבה המחזמר חולק לשתי מערכות עם הפסקה ביניהן. ההפקה ירדה ב-13 בספטמבר 1980.
מערכה ראשונה
הסדרנית, המכונה לעיתים קרובות טריקסי, שעובדת בקולנוע נטוש, מציגה את "הסרט" של הערב בשיר ("Science Fiction/Double Feature"), עם פנטומים רעולי-פנים מספקים קולות רקע.
לאחר שהשתתפו בחתונתם של ראלף האפצ'ט ובטי מונרו, בראד מייג'ורס מתוודה בפני ג'נט וייס על אהבתו אליה ("Dammit Janet") והשניים מתארסים. הקריין מופיע ומסביר כי בראד וג'נט עוזבים את דנטון כדי לבקר את ד"ר אוורט סקוט, לשעבר המורה למדע שלהם. במהלך הנסיעה שלהם אליו נגרם פנצ'ר לאחד מגלגלי המכונית והם נאלצים ללכת באמצע סופת גשמים אל עבר טירה עתיקה, כדי לבקש לעשות שיחת טלפון ("Over at the Frankenstein Place").
הקריין מסביר שבראד וג'נט חוששים וחשים שלא בנוח, אך הם נאלצים לקבל כל עזרה שתוצע להם. כאשר בראד וג'נט מגיעים אל פתח הטירה, ריף רף, שיפוצניק גיבן, מברך אותם, ואחותו מג'נטה, המשרתת, מופיעה. ריף רף, מג'נטה והמעריצה קולומביה משוחחים בקצרה על נער שליחויות חסר מזל בשם אדי, לפני שהם מבצעים את השיר והריקוד המוכרים ביותר של המופע ("Time Warp"). בראד וג'נט מנסים לעזוב בשלב זה, אך נעצרו כאשר ד"ר פרנק נ'פורטר, פאנסקסואל, מדען מטורף טרנסווסטיט, מגיע. הוא מציג את עצמו כ-"טרנסווסטיט מתוק מטרנסקסואל, טרנסילבניה" ומזמין את בראד וג'נט אל המעבדה שלו ("Sweet Transvestite"). בעוד הוא עולה, בראד וג'נט מופשטים מבגדיהם הרטובים עד לתחתוניהם.
בראד וג'נט נכנסים אל המעבדה, שם פרנק נותן להם מעילי מעבדה ללבוש. פרנק מודיע כי הוא גילה את הסוד לחיים עצמם, וחושף את יצירתו - גבר בלונדיני, שנבנה היטב בשם רוקי, אותו הוא הביא לחיים. כאשר תחבושותיו מוסרות בהדרגה, רוקי מביע את דאגתו בנוגע למצבו ("The Sword of Damocles"). פרנק מעריץ את הגוף של הרוקי בשיר מחווה למפתחי גוף ("Charles Atlas Song"/"I Can Make You a Man"). מקפיא של קוקה-קולה שבמעבדה נפתח וחושף את אדי האופנוען, לשעבר מאהבם של פרנק ושל קולומביה. אדי, המכוסה בצלקות ניתוח, נחוש בדעתו להציל את קולומביה, גורם נזק רב למעבדתו של פרנק, בעודו מעלה זכרונות מחייו בעבר ("Hot Patootie – Bless My Soul"). פרנק נבהל ומאלץ את אדי בחזרה אל המקפיא, שם הוא דוקר אותו למוות. פרנק מגלה לרוקי כי הוא הנמען של החצי השני של המוח של אדי, וכי הוא מעדיף אותו על פני אדי חסר השרירים ("Charles Atlas Song (Reprise)"/"I Can Make You a Man (Reprise)"). בראד וג'נט, נבוכים במקצת לאחר שהיו עדים לרציחתו (מחדש) של אדי, מובלים לחדרי שינה נפרדים.
מערכה שנייה
הקריין מבשר כי בראד וג'נט יכולים להיות די בטוחים. ג'נט נהנית מ-"מהלכיו" של בראד בחדר השינה החשוך, עד אשר היא מבינה שזה לא אחר מאשר פרנק בתחפושת. הוא משכנע את ג'נט כי הנאה איננה פשע, ואחרי שהיא מבקשת ממנו מבטיח לא לספר לבראד, הם חוזרים וממשיכים לקיים יחסי מין. הסצנה משתנה לחדר השינה החשוך של בראד, בו בראד עושה אהבה לג'נט לפני שהוא מגלה כי, שוב, היה זה פרנק בתחפושת. פרנק מבטיח שלא לספר לג'נט, אבל לפני שהשניים חוזרים לקיים יחסי מין, ריף רף קוטע אותם בהופיעו על מסך הטלוויזיה, עם הודעה כי רוקי ברח. ג'נט מחפשת את בראד במעבדה ומגלה גם את רוקי מסתתר. היא מביטה במוניטור הטלוויזיה ורואה את בראד במיטה ביחד עם פרנק, ובתגובה - היא מפתה את רוקי ("Touch-a, Touch-a, Touch-a, Touch Me"). בראד מגלה כי ג'נט שכבה עם רוקי, והוא חש פגוע וכועס ("Once in a While"). ריף רף מודיע לפרנק שיש מבקר לא קרוי שנכנס לטירה: ד"ר אוורט סקוט, המורה למדע אותו בראד וג'נט התכוונו לבקר.
ד"ר סקוט מגיע, על כיסא הגלגלים שלו, אל המעבדה של פרנק, שמאשים אותו כי שלח את בראד לרגל אחריו, בשל הקשרים שיש לו עם ה-FBI. ד"ר סקוט מכחיש כל זאת, וטוען שהגיע לטירה בחיפושיו אחר אחיינו - אדי ("Eddie's Teddy"). פרנק חושף בפני כולם את גופתו של אדי ולאחר מכן משתמש במכשיר אלקטרוני המרסן לרצפה את שלושת המבקרים, וכן את רוקי שהחל להתמרד בו ("Planet Schmanet Janet"). תושבי הטירה מתגלים כחייזרים תחת הנהגתו של פרנק, שנטש את המשימה המקורית שלהם על מנת לקיים יחסי מין קינקיים עם תושבי כדור ארץ וליצור את רוקי. מג'נטה מתעקשת שהם יחזרו לכוכב הבית שלהם, עכשיו שסודם נחשף. פרנק מסרב, ובמקום זאת, מצהיר על כוונתו להעלות מופע.
תחת השפעתו של פרנק, קולומביה, רוקי, בראד, ג'נט, וד"ר סקוט מבצעים מספר שירים וריקודים תוך לבוש בהלבשה תחתונה ("Rose Tint My World/Floor Show)". לאחר מכן פרנק מפתה אותם לאבד את כל העכבות ולהיכנע לאינסטינקטים הבשרים השפלים ביותר שלהם, וכתוצאה מכך הקבוצה כולה מתחילה לעסוק במשתה של הוללות המינית ("Don't Dream It – Be It") פרנק מוביל אותם בביצוע שיר מופע נוסף ("Wild and Untamed Thing"), אשר נקטע בפתאומיות כאשר ריף רף ומג'נטה נכנסים, לבושים בחליפות חלל, ונושאים רובי לייזר. ריף רף מצהיר כי הוא מערער על סמכותו של פרנק, תופס את מקומו וכעת לוקח את כולם בחזרה לכוכב הבית שלהם. פרנק מנסה בניסיון אחרון לשכנע את ריף רף להותיר לו לבלות את שארית חייו על פני כדור הארץ ("I'm Going Home"), אולם ריף רף לא מתרשם מכך ויורה בקולומביה, פרנק ורוקי. לאחר מכן הוא פונה אל בראד, ג'נט וד"ר סקוט ומציע להם שיעזבו את הטירה בהקדם.
לאחר שהשלושה מתפנים מהטירה, ריף רף ומג'נטה מביעים את התרגשותם לחזור לכוכב הבית שלהם ולעשות שוב את "עיוות הזמן" עם בני-מינם הטרנסילבנים. בראד וג'נט צופים בטירה ממריאה אל החלל החיצון, מבולבלים לגבי ההשלכות של ההרפתקאות המיניות שלהם ("Super Heroes"). לסיכום הסיפור כולו, הקריין מקריא: "זוחלים על פני כדור הארץ, חרקים הנקראים המין האנושי, אבודים בזמן, ובחלל, ללא משמעות". בסיום המופע חוזרת הסדרנית ומסכמת את מאורעות הלילה ("(Reprise) Science Fiction/Double Feature").
הפקת לוס אנג'לס המקורית (בכורה בארצות הברית)
המפיק לו אדלר עשה מיליונים במיזמים מסוכנים, כגון פסטיבל הפופ הבינלאומי במונטריי. חברת התקליטים שלו, "Ode Records", הפכה לידועה באיתור כישרונות ניסיוניים. בסוף חורף 1973 אדלר צפה במופע, בהשתתפותה של בריט אקלנד, ובאופן אימפולסיבי נפגש מאחורי הקלעים עם המפיקים, ובתוך 36 שעות השיג את הזכויות התיאטרליות לארצות הברית.
המופע הועלה לראשונה בתיאטרון "רוקסי" בלוס אנג'לס ב-24 במרץ 1974. צוות השחקנים היה חדש לגמרי, למעט טים קארי. המופע הועלה במשך תשעה חודשים, בכל פעם בפני אולם מלא, ולבסוף אף נעשתה עסקה עם פוקס המאה ה-20 להפקת סרט קולנוע על פי המחזמר. גורדון סתולברג, מנהל בכיר בפוקס, ראה את ההצגה ב-"רוקסי", והסכים להשקיע מיליון דולר לפרויקט הקולנוע. ניסיונו של אדלר להפוך את המועדון שלו לתיאטרון היה מוצלח. הזמר מיט לוף נזכר כי ידוענים שונים הגיעו למופע, כמו גם בפגישתו עם אלביס פרסלי שהגיע לאחת ההצגות. הסנטור אל פרנקן היה עוזר תאורן צעיר שהובא על ידי סיד סטרונג. הוא נזכר כיצד אדלר ניהל את ההפקה ביחד עם המפיק בריאן אבנט, וכי הן קארי והן או'בריין הובאו מבריטניה.
הפקת סידני המקורית (בכורה באוסטרליה)
הארי מ' מילר הפיק את הפקת סידני המקורית של "מופע האימים של רוקי", אשר עלתה ב-15 באפריל 1974, ורצה במשך כמעט שנתיים באולם New Arts Cinema אשר נמצא בגליב בהפקה זו כיכבו רג ליברמור, ג'יין הרדרס, קייט פיצפטריק, ארתור דיגנם, סאל שרח, ג'ון פרמור, גרהם מתרס, בוב הדסון ומורין אלקנר.
הפקת מלבורן המקורית
אחרי שנה וחצי בסידני, המופע עבר למלבורן, שם הוא הועלה בתיאטרון Regent Palace באוקטובר 1975, שם עלה המופע 458 פעמים במשך שנה וחצי, עד אשר ירד במאי 1977. בהפקת מלבורן כיכב מקס פיפס בתפקיד ד"ר פרנק נ'פורטר. עוד השתתפו ג'ואן ברוקנשייר (מג'נטה), קלייב בלאקי (רוקי) ושירלי אן קיר (ג'אנט).
הפקת ניו-יורק (ברודוויי) המקורית
בתחילת 1975 לו אדלר הוריד את המופע בתיאטרון "רוקסי" שבלוס-אנג'לס, לאחר עשרה חודשים של הופעות. זה נתן לשחקנים זמן לחזור לבריטניה, לצורך צילומי גרסת הסרט "מופע הקולנוע של רוקי" אדלר תכנן להעלות את המופע בברודוויי זמן קצר לפני שחרורו של הסרט להפצה בבתי הקולנוע. הייתה ציפייה כי הפקה זו תהיה מוצלחת באותה מידה כמו "ישו כוכב עליון", ותסייע לקידום הסרט. אולם ההפקה לא זכתה להצלחה, וירדה לאחר 45 הופעות בלבד.
הפקת סן-פרנסיסקו המקורית
ההפקה השלישית בארצות הברית הועלתה על בימת תיאטרון Montgomery Playhouse שבסן פרנסיסקו ב-3 בפברואר 1976, רצה 103 פעמים, עד שירדה ב-30 במאי. את הפקה זו ביים א' מיכאל אמרינו, עם עיבודים מוזיקליים על ידי מיכאל רינו. בהפקה זו היה צוות שחקנים חדש, וכיכב בה דייוויד ג'יימס כד"ר פרנק נ'פורטר. צוות השחקנים בערב הפתיחה כלל את רוזלין רוזמן (סדרנית / מגנטה), נידה גרין (ג'נט וייס), רוברט ריינולדס (בראד מייג'ורס), ריצ'רד גי (קריין), באדי קינג (ריף ראף), פאולה דזמונד (קולומביה), בוב דיולייני (רוקי), ואמיל ברולי (אדי / ד"ר אוורט סקוט). עוד השתתפו ויקי ד'אורזי, ויליאם ג'יי טאקה וקלי סנט ג'ון כזמרי ליווי / מחליפים.
בישראל
הפקת הוסט אנד של לונדון יצאה בשנת 2021 לסיבוב הופעות עולמי, שכלל את ישראל באוגוסט 2022. ההפקה עלתה בהיכל התרבות בתל אביב, עם יובל כספין בתפקיד המספר.
מוזיקה
{{טורים
ברודוויי
}}
הפקות בבריטניה
"מופע האימים של רוקי" מציג באופן קבוע ברחבי בריטניה מאז הועלה מחדש בווסט אנד ב-1990-1991 בתיאטרון פיקדילי, בהפקתם של ריצ'רד או'בריאן והווארד פנתר. לאורך השנים סלבריטאים שונים הופיעו בהצגה, ביניהם טים מק'אינרני, אנתוני הד, רובין קוזינס, ג'ייסון דונובן וג'ונתן וילקס בתפקיד פרנק נ'פורטר, וכן קרייג פרגוסון בתפקיד בראד מייג'ורס.
"מופע האימים של רוקי מאת ריצ'רד או'בריאן" השלים סיבוב הופעות, שהחל בשנת 2006, נמשך כ-18 חודשים, והסתיים ב-14 ביולי 2007. את סיבוב ההופעות ביים כריסטופר לוסקומב וכיכב בו דייוויד בדלה כפרנק נ'פורטר. שחקני מופע זה, מלווים ברוג'ר לויד-פאק בתפקיד הקריין, ובריצ'רד או'בריאן, ביצעו את "עיוות הזמן" בהופעה חיה בכיכר טרפלגר ב-22 ביולי 2006, כחלק מאירוע The Big Dance ששודר בערוץ ה-BBC. בשנת 2008 דייוויד בדלה הוציא את אלבומו הראשון The Dean St. Sessions, אשר הופק על ידי נתן אמזי, שכלל ביצוע של השיר I'm Going Home בדואט ביחד עם ריצ'רד או'בריאן, כמו גם קטעי "בונוס" וידאו.
בחודש מרץ 2009, המופע חזר עם סיור חדש בבריטניה שהתחיל בסתיו, עם כריסטופר לוסקומב בתפקיד הבמאי, שוב. מופע זה היה חידוש של הפקת 2006-2007, עם כמה התאמות של כיוון, תאורה, כוריאוגרפיה, תלבושות ועיבודים. הסיור נפתח ב-17 בספטמבר 2009 בתיאטרון החדש בווימבלדון, וסגר ב-4 בדצמבר 2010 בתיאטרון איילסברי ווטרסייד החדש, שרק נפתח.
המקצה הראשון של סיבוב הופעות זה החל בספטמבר 2009 ונמשך עד יולי 2010, עם הפסקה קצרה בתקופת חג המולד. דייוויד בנדלה שב לגלם את דמותו של פרנק נ'פורטר. המקצה השני של הסיור החל ב-1 בספטמבר 2010, בתיאטרון ויקטוריה החדש, עם מספר שינויים בליהוק צוות השחקנים. במהלך חופשת הקיץ של המופע, הבמאי כריסטופר לוסקומב, ביחד עם הצוות הקריאטיבי של המופע, העלו אותו מחדש בסיאול, קוריאה הדרומית, עם צוות שחקנים חדש, של שחקנים אמריקאים, אוסטרליים וניו זילנדיים, ביחד עם סלבריטאים מקומיים בתפקיד הקריין. ההפקה רצה מאוגוסט ועד לאוקטובר 2010, ולאחר מכן המשיכה לניו זילנד, שם רצה במשך 5 שבועות בנובמבר ובדצמבר של אותה השנה, עם ריצ'רד או'בריאן בהופעה נדירה בתפקיד הקריין.
סיבוב הופעות בבריטניה 2012-2013
בחודש דצמבר 2012 הפקה חדשה של "מופע האימים של רוקי" החלה בסיבוב הופעות בבריטניה, שנמשכה כשנה, וזאת כדי לחגוג את יום השנה ה-40 של המופע.
כריסטופר לוסקומב שב לתפקיד הבמאי, בהפקה בה כיכבו אוליבר תורנטון כפרנק נ'פורטר, בן פורסטר (זוכה תוכנית הריאליטי Superstar של ערוץ ITV1) כבראד מייג'ורס (עד לפברואר 2013), רוקסן פלאט (כוכבת אופרת הסבון Emmerdale) כג'נט וייס (עד מאי 2013) וריידן רוברטס (משתתף The X Factor) כרוקי (עד מרץ 2013). בניגוד להפקות קודמות, הפקה זו לא כללה ידוענים אורחים מתחלפים בתפקיד הקריין, תפקיד אשר אותו לקח על עצמו פיליפ פרנקס.
כמו כן, ההפקה כללה את כריסטיאן לברקומב (ריף ראף), אביגיל גייל (מג'נטה/סדרנית), קריס היין (קולומביה), ג'ואל מונטגיו (אדי / ד"ר סקוט) ובתפקיד הפאנטומים - מריה קווין, כריסטוס דנטה, דייוויד גייל, רייצ'ל גרונדי ואנדרו אהרן.
סיבוב הופעות באוסטרליה 2014
בחודש ינואר 2014 החל סיבוב הופעות חדש באוסטרליה של ההפקה הבריטית, לציון יום השנה ה-40 ל-"מופע האימים של רוקי". עיצוב הבמה נשמר דומה לזה של בריטניה, וצוות השחקנים כלל את קרייג מק'לכלן, ששב לגלם את דמותו של פרנק נ'פורטר, לאחר שביצע תפקיד זה בעבר, בהפקה האוסטרלית בשנת 1992. חברי צוות שחקנים נוספים כוללים את טים מאדרן (בראד), כריסטי וילן בראון (ג'נט), אשלי פייק (קולומביה), אריקה היינס (סדרנית/מג'נטה), ניקולס כריסטו (אדי \ ד"ר. סקוט) וברנדן אירווינג (רוקי). כריסטיאן לאברקומב שב לגלם את דמותו של ריף ראף, אותה כבר ביצע בסיבובי ההופעות של ההפקה בבריטניה ובניו זילנד. את הפנטומים גילמו וינסנט הופר, מייגן אושיי, לואיג'י לוסהאה, אנג'לה סקאדני וג'יימס מקספילד.
מופע הבכורה בבריסביין התקיים ב-10 בינואר 2014, באולם Queensland Performing Arts Centre, ורץ על ל-9 בפברואר 2014.
לאחר מכן, המופע הועבר אל Crown Theatre, שם רץ בין ה-16 בפברואר ל-9 במרץ 2014.
המופע המשיך אל Adelaide Festival Centre בין ה-21 במרץ ל-13 באפריל 2014, עם מופע טרום-בכורה ב-13 באפריל 2014, בו ביצע ריצ'רד או'בריאן את תפקיד הקריין.
לאחר מכן ההפקה הציגה במלבורן, בתחנתה הסופית, ב-Melbourne Comedy Theatre. ב-23 באפריל התקיים מופע טרום-בכורה, ב-26 באפריל התקיים מופע הבכורה בתיאטרון זה, שהמשיך ורץ עד שירד ב-22 ביוני 2014.
הפקת צפון-אמריקה 1980
"מופע האימים של רוקי" יצא לסיבוב הופעות בצפון אמריקה. צוות השחקנים כלל את פרנק גרגורי (פרנק נ'פורטר), מרסיה מיטזמן (ג'נט), פרנק פיארגו (בראד), פנדלטון בראון (ריף ראף), לורלה ברינה (מג'נטה/טריקסי), סי.ג'יי קריט (קולומביה), קים מילפורד (רוקי) וסטיב לינקולן (הקריין).
מופע מחודש בברודוויי
מאוקטובר 2000 ועד לינואר 2002 "מופע האימים של רוקי" הועלה מחדש בברודוויי, בתיאטרון Circle in the Square, בכיכובם של טום יואיט/טרנס מאן כפרנק נ'פורטר, אליס ריפלי כג'נט, ג'ארוד אמיק/לוק פרי כבראד, ראול אספרזה/סבסטיאן באך כריף רף, ג'ואן ג'ט/אנה גסטייר כקולומביה/סדרנית, ליאה דה לריה/ג'ייסון ווטן כאדי/ד"ר סקוט, ודפנה רובין-וגה כמג'נטה. מאוקטובר 2001 ועד לינואר 2002 מספר ידוענים אורחים גילמו את תפקיד הקריין, שעד אז היה מבוצע בדרך כלל על ידי דיק קאבט (עם קייט קלינטון כמחליפה), והם: גילברט גוטפריד, סאלי ג'סי רפאל, רובין ליץ, צמד הקוסמים פן וטלר, העיתונאית הניו-יורקית סינדי אדמס, דייב הולמס מ-MTV, ומנחה תוכנית האירוח ג'רי ספרינגר. הפקה זו, כמו גם הפקות אחרות שרצו באותו הזמן בברודוויי, נסגרו מוקדם מן הצפוי, בשל הפסדים כספיים בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. ההפקה הייתה מועמדת למספר פרסי טוני: השחקן הטוב ביותר (טום יואיט), עיצוב התלבושות הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, וההפקה המחודשת הטובה ביותר.
סינגפור
בהתבסס על סיבוב ההופעות בבריטניה בשנים 2009-10 וההופעות שלאחר מכן בקוריאה הדרומית ובניו זילנד בשנת 2010, ההפקה הבינלאומית הנודדת של כריסטופר לוסקומב הסתיימה בסינגפור, בינואר 2012. להפקה הבינלאומית הצטרף שחקן התיאטרון והקולנוע המקומי הוסאן ליאונג בתפקיד הקריין, בעוד שני שחקנים בריטיים מצטרפים אל צוות השחקנים, עם קארה ליין ודניאלה ולואנו, ששבו לגלם את תפקיד סדרנית/מג'נטה והפנטום, בהתאמה. הפקה זו הייתה הגרסה הלא-מצונזרת הראשונה של "מופע האימים של רוקי" שבוצע בסינגפור, לאחר שהפקה קודמת שהועלתה ה-1993 הייתה מתונה יותר. העיבוד הקולנועי של המחזמר נאסר להקרנה במדינה עד לשנת 2003.
פרסים ומועמדויות
הפקת לונדון המקורית של "מופע האימים של רוקי" זכתה בפרס המחזמר בטוב ביותר בטקס פרסי Evening Standard בשנת 1973. בנוסף, הן הפקת ברודוויי המקורית והן הפקת ברודוויי המחודשת משנת 2000 היו מועמדות לפרס טוני ולפרס Drama Desk.
סטנלי ברנדי
סטנלי דוויין ברנדי (באנגלית: Stanley Dwayne Brundy; נולד ב-13 בנובמבר 1967 בניו אורלינס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, שהחל את דרכו בליגת ה-NBA. שיחק בליגת העל בישראל, ובשלהי הקריירה שלו בעמדת הסנטר בקבוצת הפועל לוד מהליגה הארצית בכדורסל.
קריירה
ברנדי החל את הקריירה שלו בקבוצת של אוניברסיטת דה פול שם שיתף פעולה עם רוד סטריקלנד ועם דאלאס קומג'יס, במהלך לימודיו, בסיום הלימודים נבחר בדראפט ה-NBA על ידי ניו ג'רזי נטס. לאחר שנבחר על יד ניו ג'רזי שיחק ברנדי במדיה עונה אחת בה שותף ב-16 משחקים וקלע 8 נקודות בממוצע, נתון נמוך מאוד בהשוואה למשחקיו בליגת המכללות בהן שמר על ממוצע של 31.2 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק, במהלך העונה נתפס ברנדי בשימוש בסמים והודח מהסגל. בסיום אותה עונה עזב ברנדי את הNBA ועבר לשחק בליגת הCBA האמריקאית במדיה של קבוצת רפיד טרילרס מהעיר רפיד כאשר במדיה הרשים תוך שהרבה לקלוע ולקלוט ריבאונדים. לאחר שתי עונות עזב ברנדי את הקבוצה ואת ארצות הברית ועבר לשחק בקבוצת טרוטאמונדוס דה קארבודו מהליגה הראשונה בוונצואלה כאשר באותה שנה לא הרבה ברנדי לשחק וסיום אותה עונה עזב את הקבוצה.
בעונת 1995/1996 עבר ברנדי לליגה הראשונה של קולומביה וחתם בקבוצת בוקשראוס באותה הזמן אלופת קולומביה, במהלך אותה עונה שותף ברנדי בכל משחקי הליגה אך לא הרבה לקלוע אך הרבה לחטוף כדורים ולקטוף ריבאונדים.
בעונת 1996/1997 עבר ברנדי לצרפת ושיחק בליגה השנייה כשלוש שנים בסיומם עבר לישראל וחתם בהפועל חיפה/נשר.
במדי חיפה/נשר הצליח ברנדי לייצב את מיקומו כקלע איכותי וכשחקן עם ממוצעי ריבאונדים גבוהים במיוחד כאשר בעונת הבכורה שלו בישראל בעמיד ממוצע של 35 נקודות ו-11.5 ריבאונדים.
בעונתו הבאה בישראל חתם ברנדי ביריבה העירונית מ.כ חיפה ושיחק במדיה כשנתים בהן תרם 33.5 נקודות ו-12.3 ריבאונדים בממוצע.
בשנתו הרביעית בישראל חתם ברנדי בקבוצה המאוחדת של בני השרון. במדיה לא הרבה לשחק ושותף ב-9 משחקים בלבד, בהם הצליח לעמיד ממוצע של 76% מהשדה, מהממוצעים הגבוהים בכל הזמנים, ובסיום העונה עבר לאליצור אשקלון. במדיה לא הרבה לקלוע למרות דקות המשחק הרבות שקיבל אך הרבה להשיג ריבאונדים.
בעונת 2004/2005 חתם ברנדי בעולה החדשה לליגת העל מכבי פתח תקווה כאשר במהלך עונה זו קלע ברנדי 11.1 נקודות וקטף 10 ריבאונדים בממוצע, בסיום אותה עונה ירדה פתח תקווה לליגה השנייה.
את עונת 2005/2006 פתח ברנדי במכבי ראש העין מהליגה הלאומית במדיה שיחק עונה אחת בה לא הצליח לסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
בקיץ 2006 חתם ברנדי בהפועל נצרת עילית במדיה שיחק כשלוש שניים ושמר על ממוצע נקודות גבוהה של 36.7 נקודות וממוצע של 15 ריבאונדים.
בסיום שלוש עונות מוצלחות בצפון עבר ברנדי לשחק במכבי הוד השרון. במדיה שיחק כשתי עונות בהן שמר על ממוצע של 27.9 נקודות.
בקיץ 2015 חתם ברנדי באליצור נווה-דוד רמלה. במהלך עונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר הפלייאוף אך הקבוצה הפסידה למכבי רחובות לאחריה המשיך לעונה באליצור יבנה, בה שיתף פעולה עם ארז מרקוביץ'. בסיום העונה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השני, לאחר שהדיחה את מעלה אדומים בחצי גמר הפלייאוף פגשה הקבוצה בגמר את מכבי בת ים וניצחה בגמר 1–2 למרות יתרון הבית של בת ים, לאחר משחק זה עזב ברנדי את הקבוצה ועבר לאליצור "איתו" אשקלון, גם היא מהליגה הארצית וזכה איתה באליפות הליגה הארצית, זוהי זכייתו השנייה ברציפות. לקראת עונת 2018/2019 חתם בהפועל לוד מן הליגה הארצית, במדיה שיחק בעבר.
בנובמבר 2020 הודיע ברדי כי הוא פורש מכדורסל בגיל 53.
ויליאם סמית (מילונאי)
ויליאם סמית' (באנגלית: William Smith; 20 במאי 1813 - 7 באוקטובר 1893) היה מילונאי אנגלי.
שנותיו הראשונות
סמית נולד ב-1813 באנפילד שבמידלסקס להורים נונקונפורמיסטים. הוא למד בבית הספר "מדרס האוז" (Madras House) בהאקני בהנהלתו של ג'ון אלן. תחילה יועד לקריירה כתאולוג, אך לבסוף החל עובד כפקיד מתלמד (articled clerk) אצל עורך דין (solicitor). את זמנו הפנוי הקדיש ללימודים קלאסיים, ובמהלך לימודיו בקולג' האוניברסיטאי של לונדון זכה בפרסי הצטיינות הן בלימודי יוון הן בלימודי רומא. ב-1830 הצטרף לאכסניית המשפט גרייז אין (Gray's Inn) בלונדון, אבל החליט לוותר על לימודי המשפט שלו לטובת משרה בבית הספר של הקולג' האוניברסיטאי (University College School), אז גם התחיל כותב בנושאים העוסקים ביוון וברומא בעת העתיקה.