cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Freedom Fields
תוכן
הסרט עוקב אחר שלוש חברות, נאמה, חלימה ופאדווה, שנפגשו על מגרש הכדורגל. סיפורן מסופר בשלושה חלקים: הראשון מתרחש ב-2012, שנה לאחר המהפכה - תקופה שהתאפיינה בתקווה גדולה שהשינוי יביא לדמוקרטיה ושוויון מגדרי במדינה. החלק השני מתרחש ב-2014, כשרוח התקווה הוחלפה בתחושת אובדן ובלבול, לאחר שדאעש תפסו אחיזה בלוב. והחלק האחרון, ב-2016, מתאר כיצד החוסן של הלובים הופך לבעל חשיבות מרכזית, ורוחם רוח עצב מכישלון המהפכה; ועם זאת, עודנה קיימת דבקות למטרה להמשיך את המאבק. הסרט פותח בציטוט של אודרי לורד, מספרה האיקוני משנת 1984 Sister Outsider: ("לפעמים אנו זוכות לבחור את הזמן, המקום והאופי של המהפכה שלנו, אך בדרך כלל עלינו לעשות מלחמה במקום בו אנו עומדות.")
כשמגיעה ארבי ללוב ב-2011, המהפכה היא בעיצומה, והיא מתעדת את תפקידי המפתח של נשים בהצתת המחאות הראשונות, הברחת נשק, תמיכה במורדים בחזית, ולאחר מכן, כשהן נבחרו לתפקידים מרכזיים בבחירות הלאומיות; היא מתעדת גם את האופטימיות שליוותה את ההתרחשויות. בתקופה זו, היא שומעת לראשונה על קבוצת כדורגל הנשים של לוב בקבוצת דיון אינטרנטית באנגליה, ומבקשת לפגוש את השחקניות במהלך ביקורה.
היא מגלה שהקבוצה קיימת מזה 10 שנים, וכוללת יותר מ-30 נערות ונשים, אך מעולם לא הרשו לקבוצה לשחק משחק תחרותי. רק ב-2012, מתקבלת בפעם הראשונה רשות מטעם איגוד הכדורגל הלובי לשחק נגד מדינות ערביות אחרות בגרמניה. הייתה זו התוצאה של מאבק ארוך-טווח, והנשים רואות זאת כקיום הבטחת המהפכה, שדברים הולכים להשתנות עבור נשים. ארבי מספרת שהתקופה של 2011–2012 התאפיינה במה שהיא בדיעבד כינתה "נאיביות" מסוג זה, גם בתחומים אחרים, כמו יצירה של סופרים, משוררים וקולנוענים, אשר פיתחו שיתופי פעולה וציפו לשינויים מרחיקי לכת.
אך עד מהרה, מתבהר שקיימת התנגדות עזה לצד ואל מול האופטימיות והרצון לשינוי. בעניין קבוצת הכדורגל, יש המתנגדים לכך שהנשים ישחקו חשופות רגליים, ואשר סוברים שאם לשם יובילו השינויים, אז הם אינם מתבקשים. עולה מחאה גדולה, בעיקר באינטרנט. ארבי מתעדת הן את המחאה, והן את התגובות והעמדות של חברות קבוצת הכדורגל, שבעצמן נאלצות לנסות לייצר איזון בין האמונות הדתיות שהן לאהבתן לכדורגל ולרצונן לכבד את רגשות הציבור.
בסופו של דבר, קבוצת הכדורגל מקבלת את הבשורה שלא יותר להן לשחק בטורניר.
שנתיים לאחר מכן, קבוצת כדורגל הנשים התפרקה, בעוד שמלחמת האזרחים התלהטה. נאמה, חלימה ופאדווה - כל אחת בדרכה ובנסיבותיה - מנסות להבין מה קרה, ולהמשיך ולבטא את אהבתן העמוקה לכדורגל. "הייתה לנו ביחד תקווה, אבדנו את התקווה יחדיו, וגם חידשנו את תקוותנו ביחד", כך לדברי ארבי.
על אף הקפיצות שנתיים קדימה בכל פעם במהלך הסרט, ארבי המשיכה לצלם את האירועים בלוב גם מחוץ למגרש הכדורגל, ומתכננת להציג את עבודתה לציבור בסרט תיעודי נוסף, אותו היא מכנה "אף יותר טרגי", שייקרא After the Revolution ("לאחר המהפכה").
צאת הסרט
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2018, ונבחר גם להקרנה בפסטיבל הסרטים הבריטי (BFI) באוקטובר 2018, וממשיך להגיע לפסטיבלים ומדינות נוספות. הוא היה מועמד לפרס "סוס הארד" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסטוקהולם.
פרפנזין
פרפנזין (perphenazine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית ממשפחת הפנותיאזינים. התרופה משווקת בישראל תחת השם פרפנאן. פרפנזין פוטנטי בערך פי חמישה מכלורפרומאזין.
שימושים רפואיים
במינונים נמוכים משמשת התרופה לטיפול בדיכאון מז'ורי. קיימות תרופות המשלבות פרפנזין ואמיטריפטילין במינונים שונים. ישנם מחקרים המצביעים כי שימוש של פרפנזין יחד עם פלואוקסטין מביא לתוצאות טובות במטופלים הסובלים מדיכאון פסיכוטי. לפרפנזין השפעה מרגיעה ונוגדת חרדה, מה שהופך אותה ליעילה גם עבור חולים פסיכוטיים נסערים כמו גם עבור חולים הסובלים מקטטוניה מסכנת-חיים. במינונים גבוהים יותר, התרופה משמשת לטיפול בפסיכוזה. היא יעילה בטיפול בתסמינים ה"חיוביים" של מחלת הסכיזופרניה, טובה לטיפול בהפרעה טורדנית כפייתית וגם בטיפול בהזיות ודלוזיות. עם זאת, היעילות של התרופה בטיפול בתסמינים ה"שליליים" של המחלה אינה ברורה.
תופעות לוואי
כתרופה אנטי-פסיכוטית ממשפחת הפנותיאזינים, פרפנזין חולקת באופן כללי את כל תופעות הלוואי של כלורפרומאזין. סקירה של קוקרן משנת 2015 מצאה כי "אין הבדלים משמעותיים מבחינת תופעות לוואי בין פרפנזין לתרופות אנטי-פסיכוטיות אחרות". פרפנזין גורמת לתופעות אקסטרא-פירמידליות בשיעור דומה לתרופות אנטי-פסיכוטיות בעלות פוטנטניות בינונית.
דוריאת
דוֹרִיאַת (באנגלית: "Doriath") (בסינדרין: "הממלכה השמורה") הייתה ממלכת העלפים שהוזכרה בספריו של טולקין אשר מהסינדר שהתקיימה במחצית השנייה של עידני העצים ורוב העידן הראשון. במשך אלפי שנים דוֹרִיאַת הייתה סגורה בפני העולם החיצון עקב מחגרת מליין ורוב הזמן נשלטה תחת המלך תינגול האפור ואשתו מליין המאיה, עד שהיא הכריזה מלחמה כנגד מורגות וסגנו סאורון. ארטנור, היה שמה הראשון של דוֹרִיאַת, פירושו 'הארץ שמעבר'. שם זה ניתן לדוריאת כאשר תינגול ביסס שם את ממלכתו.
תיאור
דוריאת הייתה ממוקמת באמצע בלריאנד, בין ארד גורגורות (הרי האימה), מצפון לאנדרם אשר בדרום, לטלת דירנן (המישור השמור של נרגותרונד) ממערב ואסטולד שבמזרח. זו הייתה ממלכת יערות אשר נהר הסיריון חילקה לחצי, יער ברתיל במערב ויערותיה הגדולים במזרח, יער רגיון אשר בו שכנה מנגרות (אלף המערות) ויער נלדורת, נהר האסגלדוין עבר ביניהם וחילקם לשניים. בנוסף, יערות ברתיל ונאן אלמות נחשבו יערות בשטחי דוריאת שהיו כפופים לשליטת תינגול, אם כי לא בפיקודו הישיר, והיו מחוץ למחגרת מליין. אאול, אבי מיגלין, האלף האפל החכיר את נאן אלמות מתינגול, לאחר ששילם בחרב אנגלאכל. אנשי האדיין של הלת, והלדין, התגוררו בברתיל באישור תינגול. הם שלטו בעצמם, אך שיתפו פעולה עם סיירי דוריאת. המלך אלווה, תינגול מדוריאת, הלא הוא מלך הסינדר הגבוה, ראה את כל בלריאנד מממלכתו שלו, מהגיליון ועד ים בלגיר.
עידני העצים
הווניר והנולדור שהו וחיכו ליד יערות רגיון ונן אלמות במסע הגדול אל טול ארסאה, האי הבודד אשר הולאר הקימו למענם עד שיגיעו הטלרי. ומלכם אלווה אבד בנן אלמות (שם פגש את מליין), וכשאולמו הולא חזר בשבילם, חלקם נשארו מאחור, בהמתנתם למלכם האובד. הם נודעו כעלפי הסינדר או העלפים האפורים, וכאשר תינגול חזר הוא הפך להיות למלכם ושליטם, ושלט מדוריאת.
יערות נלדורת ורגיון היו ממוקמים במרכז בלריאנד, והיו משכנם של המלך תינגול ומליין. אנשיהם היו אנשי הטלרי שלא נענו לקריאת הולאר להצטרף אליהם בממלכה הברוכה אמן. כל העלפים מבלריאנד, החל מחרשי הספינות של קירדן בפלס, וכלה בעלפים הירוקים של אוסיריאנד, ראו בתינגול כאדונם. במהלך העידן הראשון והשני שבהם מלקור היה כפות בשרשראות אנגינור, בלריאנד הייתה שלווה. עם זאת, בסוף העידן הראשון מליין חזתה שהרוע עוד יבוא, ותינגול קרא לעזרתם של הגמדאים מבלגוסט לסייע בבניית מבצרים להגנת עמו. הם גם עזרו ליצור עבורם מצבורי כלי נשק חזקים וטובים יותר שהיו מסוגלים להתמודד טוב יותר עם האורקים של הצפון. מבצר זה נבנה מתחת לאדמה בצדו הדרומי של נהר האסגלדוין, וכונה מנגרות (אלף המערות), והפך לבירת תינגול.
לרוב, העלפים התגוררו בקבוצות מפוזרות ברחבי בלריאנד, והתאספו רק במספר גדול יותר בנלדורת וברגיון (אזור זה יחד נקרא אגלדור) ולאורך הפלס. במהלך העידן השלישי שבו היה כפות מלקור בשרשראות אנגינור, המשיך תינגול לחמש את אנשיו בסיוע הגמדאים אשר מנוגרוד ובלגוסט כעושו על פי עצתה של מליין.
לאחר שחרורו של מלקור, ההתקפתו על שני העצים עם אונגוליינט והמנוס לארץ התיכונה, החמיר המצב בבלריאנד. אונגוליינט ברחה דרומה מהבלרוגים לאחר עימותה עם מלקור, שמעכשיו נקרא מורגות (השר האפל של העולם), ועברה דרך יערות דוריאת. זמן מה לאחר מכן עזבו כוחות מורגות את אנגבנד והסתערו על בלריאנד ממזרח וממערב בקרב הראשון של בלריאנד. במזרח הוביל המלך תינגול את כוחות בלריאנד, בסיוע דנתור וננדור והעלפים שלהם מאוסיריאנד, והביס לחלוטין את האורקים בצבא המזרחי. דנתור נהרג על יד אמון ארב, ולוחמיו הנותרים התמזגו עם גמדאי ההרים הכחולים והתאחדו תחת צבא הסינדר של המלך תינגול. עם חזרתו למנגרות נודע לתינגול כי הצבא המערבי של מורגות גבר על צבא קירדן והפלס. תינגול אסף כמה שיותר מאנשיו ורכב חזרה לנלדורת ולרגיון, ומליין הוציאה את כוחה והקיפה את האזור בחגורת קסם הנקראת מחגורת מליין. לפיכך, האזור שנקרא אז אגלדור נקרא עכשיו רשמית בשם דוריאת, "הממלכה השמורה".
פלדהרנהלה
פֶלדְהֶרְנְהַלֶה (בגרמנית: Feldherrnhalle) הוא מבנה היסטורי במינכן בכיכר אודאון (Odeonplatz). חשיבותו בהיסטוריה של גרמניה נובעת מהתנגשות הדמים בין הנאצים ומשטרת בוואריה במה שכונה הפוטש בבית הבירה שהייתה סמוך לו ב-1923 ובעטיה הפך למקום מקודש על ידי הנאצים. פירוש השם בגרמנית הוא: היכל המפקדים או הפילדמרשלים.
דוריאת
עידני העצים
הקרב הראשון של בלריאנד היה הפעם היחידה שהמלך תינגול הוביל את כוחותיו לקרב אל מחוץ לתחום ממלכתו. לאחר מכן, עלפי דוריאת לחמו אך ורק לשם הגנה, ושמרו על גבולותיהם ועל מעברי הנהר החשובים הסמוכים.
פלדהרנהלה
רקע היסטורי
פלדהנהלה נבנה בשנים 1841–1844 לפי בקשתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה בצורה של לוג'יה, כהעתק של Loggia dei Lanzi בפירנצה. בשער השמאלי הוצב פסל של קארל פון ורדה שפיקד על צבא בוואריה בקרבות נגד נפולאון ובימני הוצב פסלו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי שפיקד על צבא בוואריה במלחמת שלושים השנים.
דוריאת
העידן הראשון
כאשר הנולדור חזרו לארץ התיכונה בתחילת העידן הראשון, תינגול סירב לארחם אותם בדוריאת, למעט ילדי פינרפין, שהיו קשורים אליו בקשר דם על ידי אחיו אולווה.
מאוחר יותר כאשר הגיע האדם לבלריאנד, הם גם כן סורבו להיכנס, אך לבקשתו של פינרוד, תינגול נתן להלדין ואנשיו את אישורו לעבור ולגור ביער ברתיל, אשר בתחומי ממלכת דוריאת.
פלדהרנהלה
רקע היסטורי
ב-1882 נקבע במרכז פלדהרנהלה פסל לציון הניצחון במלחמת פרוסיה - צרפת ואיחוד גרמניה.
דוריאת
העידן הראשון
במהלך כל שאר העידן הראשון, בעוד הנולדור נלחמים במלחמותיהם עם מורגות, דוריאת עמדה בלתי מעורערת ומרוחקת, וסירבה לקחת חלק במלחמות. עם זאת, בסופו של דבר, זרוע מורגות נמתחה אל מעבר לתחומי דוריאת, וממלכת תינגול שמורה עדיין הייתה, אך כוחה החל להתערער כפי שנאמר בשירת לית'יאן, כאשר ברן, בנו של ברהיר ואדון האדין, עבר דרך החגורה כפי שמליין חזתה, והגיע לנלדורת.
משהבין כי בתו האהובה לותיין התאהבה בו, קבע המלך תינגול כי הוא לא יאפשר להם להתחתן אלא אם כן ברן יערוך מסע להשבת הסילמרילים ממורגות, וכך מתחיל המסע אחר הסילמרילים. לאחר החיפוש אחר הסילמריל, קרכרות, זאבו העצום של מורגות פרץ גם הוא את החגורה, אך תינגול, ברן וסיירי תינגול בלג ומבלונג צדו והרגו את החיה.
בסופו של דבר, מסעו של ברן הסתיים כך שברשותו של תינגול אחת מאבני הסילמרילים. ברן ולותיין, בבאו בברית נישאין לאחר שחזרו מן המתים, עזבו את דוריאת ועברו לגור באוסיריאנד, באי טול גלן אשר בנהר האדורנט. לאחר הנירנית ארנוידיאד (קרב הדמעות לאין מספר) נותרו רק שלוש ממלכות-עלפים העומדות על תילן: נרגותרונד, גונדולין ודוריאת. נרגותרונד נפלה זמן קצר לאחר מכן, כפי שסופר ב"נרן אי כין הורין" (סיפור ילדי הורין).
מחשש שבני המזרח האכזריים ישבו את בנה ויהפכהו לעובד, שלחה מורוון את בנה היחיד טורין מהיתלום, אל דוריאת שם הוא יהיה בטוח עד לבגרותו, כשברח מהממלכה ועבר לחיות לצד פורעי החוק, אמו ואחותו, מורוון וניינור ניניאל התגוררו שם, עד שאבדו.
פלדהרנהלה
פלדהרנהלה והנאצים
ב-8 בנובמבר 1923 ניסו היטלר ועמיתיו הנאצים לארגן פוטש במרתף הבירה בירגרברויקלר במינכן. ניסיון זה נכשל. למחרת, בבוקר ה-9 בנובמבר 1923 התארגנו כ-אלפיים אנשי פלוגות הסער בכיכר מריאנפלאץ והחלו לצעוד משם לעבר כיכר אודאון כשהם מניפים דגלים נאצים ובראשם היטלר, ארנסט רוהם, הרמן גרינג והגנרל אריך לודנדורף.
דוריאת
העידן הראשון
הורין, שנלכד בנירנת ושוחרר מאנגבנד לאחר מות בנו טורין מידי גלאורונג, מחלץ את הנאוגלמיר מחורבת נרגותרונד. נוסע לדוריאת, שם הוא זורק אותו לרגלי תינגול. מליין נוזפת בו, והורין, שנרפא מהטירוף של מורגות על ידי מליי, מרים את הנאוגלמיר ומגיש אותו לתינגול לפני שעזב את דוריאת ונעלם מההיסטוריה.
חורבן דוריאת
תינגול, שבבעלותו היצירה הגדולה ביותר של העלפים (הסילמריל של פאנור) והגמדאים (הנוגלמיר) מחליט למזג את השניים. הוא משכנע חבורה של נפחים מנוגרוד לשחזר את הנאוגלמיר ההרוס ולשלב בו את הסילמריל. ברגע שהעבודה הושלמה, ויצירות הפאר של העלפים והגמדאים התמזגו לכדי יצירה אחת, קוראים הגמדאים לתינגול, הוא בא לקחת אותה וללבוש אותה. הגמדאים אשר חושבים שתינגול אינו עומד לשלם להם על עמלם עוצרים אותו, ודורשים את תשלומם. תינגול מתנשא מעליהם (ביודעו כי הם חושקים בסילמריל ולא חפצים בתשלום האמיתי), המילים מרגיזות את הגמדאים והם הורגים אותו. הגמדאים מנסים להימלט מדוריאת, אך רובם נהרגים והנאוגלמיר מוחזר לידי העלפים. לאחר מותו של תינגול, מליין מלאת הצער עוזבת את דוריאת ומוציאה את כוחה מדוריאת, מחגורת מליין נופלת ודוריאת נחשפת לעיני מלקור. מליין עזבה אחר שאמרה למבלונג לשלוח את הנאוגלמיר לברן ולותיין כיוון שהסילמריל שהם עקרו מכתר מורגות צורף בו, היא נעלמת מארץ התיכונה וחוזרת לולינור, שם לא עוזבת יותר לעולם את גני לוריין. דוריאת שוכבת כעת ללא הגנה.
פלדהרנהלה
פלדהרנהלה והנאצים
בהגיעם לפלדהרנהלה הם נעצרו על ידי 130 אנשי משטרת בוואריה שבקשו מהם להתפזר. תוך זמן קצר התפתח קרב יריות שבסופו נהרגו שישה עשר נאצים וארבעה שוטרים. גרינג נפצע בירכו והוברח. היטלר הצליח להימלט והסתתר יומיים בבית של ידידים עד שנעצר ב-11 בנובמבר 1923.
דוריאת
חורבן דוריאת
שני גמדאים אשר ניצלו מדוריאת חוזרים ומספרים גרסה מעוותת של האירועים למלכם בנוגרוד. גמדאי נוגרוד מקימים צבא ותוקפים את דוריאת כנקמה. שני הצדדים סופגים אבדות כבדות, אך הגמדאים מנצחים. היכלי מנגרות, אשר בהם שפע של כלי נשק ושריונות נוצצים נבזזים, רבים מתושביו נהרגים, והגמדאים מתחילים את המסע הארוך הביתה עמוסי שלל המלחמה, כולל הנאוגלמיר (אותו לא הספיק מבלונג לשלוח לברן ולותיין). בסרן אתרד הם מותקפים על ידי כוח של העלפים הירוקים בראשות ברן ובעזרת האנטים מאוסיריאנד מחסלים את כוח הגמדאים ומחזירים את הנאוגלמיר.
פלדהרנהלה
פלדהרנהלה והנאצים
כשעלו הנאצים לשלטון ב-1933 הם הפכו את פלדהרנהלה לאתר זיכרון לקדושי הפוטש. הם הקימו בפינת רחוב רזידנץ וכיכר אודאון אנדרטת זיכרון ומשמר קבוע של שני אנשי אס אס. כל מי שעבר שם נאלץ להצדיע במועל יד. המתנגדים בחרו לעקוף את האנדרטה דרך סמטה סמוכה ולהימנע מהצדעה עד שהנאצים גילו זאת והכו את כל המשתמטים. לזכרם של אלה נצבע פס אבנים בצבע זהוב באותה סמטה.
דוריאת
חורבן דוריאת
דיור אלוכיל, בנם של ברן ולותיין ויורש תינגול, חוזר לדוריאת עם אשתו נימלות', ושני בניהם אלורד ואלורין ובתם אלווינג. הוא מתחיל לבנות מחדש את הממלכה והיא חוזרת לתפארת ימי קדם, אך רק לזמן קצר. ברן מעניק את הנאוגלמיר ללותיין, שעונדת אותו, ויופייה ויופיו יחדיו מעשירים את ביתם אשר בטול גלן. עם זאת, עד מהרה ברן ולותיין מתים בפעם השנייה ומשאירים את העולם מאחור לנצח (יש האומרים כי יופייה של לותיין יחד עם הנאוגלמיר היה הדבר הכי יפה שממזרח לאמן, וכי יופי זה החיש את קיץ חייהם). הנאוגלמיר וסילמריל שלהם מובאים לדיור.
סנאי חמש-פס
סנאי חמש-פס (שם מדעי: Funambulus pennantii) הוא מין של מכרסם עצים ממשפחת הסנאיים. הוא מצוי בדרום אסיה מאיראן ופקיסטן עד הודו. הוא מצוי גם בכמה מאיי האוקיינוס ההודי.
דוריאת
חורבן דוריאת
זמן קצר לאחר מכן, דורשים בני פאנור בעקבות השבועה להחזיר את הסילמריל. דיור מסרב, ובניו של פאנור פולשים לדוריאת, ואז מתרחש קטל העלף בעלף השני. קלגורם, קורופין וקרנתיר נהרגים, כמו גם דיור, נימלות' אשתו, ושני בניו אלורד ואלורין. אנשי דוריאת נהרגים או נמלטים. אלווינג לוקחת את הנוגלמיר ונמלטת עם שרידי דוריאת לשערי הסיריון, ומתחתנת עם אארנדיל, אשר בזמנו יפליג אל ולינור ויציל את הארץ התיכונה מזרוע מורגות. וכך בא הקץ על ממלכת דוריאת.
פלדהרנהלה
פלדהרנהלה והנאצים
במקום היו מתקיימים טקסי זיכרון כל שנה ב-9 בנובמבר וטירוני אס אס היו נשבעים שם שבועת אמונים להיטלר בכיכר אודאון בחזית פלדהרנהלה. ב-1944 הוקם קורפוס טנקים באס אס בשם Panzerkorps Feldherrnhalle.
סנאי חמש-פס
מאפיינים
אורכו של סנאי זה 13-15 ס"מ ומשקלו 95-105 גרם. הוא בעל גוף אפור עם פסים לבנים ופסים חומים אדמוניים לסירוגין מעל גבו. הראש אפור ומפוספס מעל המצח. הזנב גדול ושעיר בצבע שחור-אפור.
פלדהרנהלה
פלדהרנהלה והנאצים
לאחר המלחמה הוסרה האנדרטה הנאצית ובמקומה נקבעה לוחית זיכרון לארבעת השוטרים שנהרגו באירוע זה.
רוברט באואר
רוברט באואר (בגרמנית: Robert Bauer, נולד ב-9 באפריל 1995 בפפורצהיים שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בסט. טרוידן בעמדות הבלם והקשר האחורי.
קריירת מועדונים
באואר שיחק כנער בקרלסרוהה, ובשנת 2014, כאשר היה בן 19, החל לשחק באינגולשטאדט 04, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. באואר ערך את הופעת הבכורה שלו כשהחליף את אלפרדו מוראלס בתיקו 0-0 מול פורטונה דיסלדורף בנובמבר 2014. באואר הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע באינגולשטאט, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון בעונת 2014/15. בעונת 2015/16 באואר המשיך לאייש את ההרכב באינגולשטאט, ושיתף פעולה בהגנה עם אלמוג כהן, מת'יו לקי ומרקוס זוטנר, וסייע לקבוצה לסיים עונה מוצלחת במיוחד במקום ה-11, כשהקבוצה סופגת 42 שערים בלבד. את שער הבכורה שלו בבונדסליגה הבקיע באואר בניצחון 1–3 על דרמשטאדט בנובמבר 2015.
סנאי חמש-פס
מאפיינים
הסנאי הוא מטפס עצים זריז המחפש מחסה סביב הענפים. הוא מצוי ביערות, יערות טרופיים, אזורים הרריים עד גובה 4,000 מטר וגם בגינות ובפארקים עירוניים. הוא ניזון מזרעים, אגוזים ופירות.
רוברט באואר
קריירת מועדונים
באוגוסט 2016 חתם באואר בורדר ברמן, והצטרף לקו ההגנה של הקבוצה שכלל את ניקלאס מויסאנדר ותאודור גברה סלאסי. עונת 2016/17 החלה רע עבור ורדר ברמן ובאואר, שמצאו את עצמם במקום האחרון במשך זמן רב. בסיבוב השני של העונה באואר היה חלק מהשיפור שחל בקבוצה, שהשיגה רצף ניצחונות ארוך והבטיחה מוקדם את הישארותה בליגה.
ב-5 ביולי 2018 הושאל באואר לנירנברג לעונה אחת. ב-20 באוגוסט 2019 חתם בארסנל טולה לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית
באואר היה יכול לבחור אם לייצג את גרמניה או את קזחסטן, ובשנת 2015 גילה כי דחה הצעה מהתאחדות הכדורגל הקזחית כי חלם לייצג את גרמניה. חודש אחר כך, ייצג באואר את גרמניה באליפות העולם עד גיל 20, ממנה הודחה גרמניה ברבע הגמר לאחר הפסד לנבחרת מאלי בבעיטות הכרעה. בשנת 2016 השתתף באואר עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), וזכה עם הנבחרת במדליית כסף. באואר החליף את לוקאס קלוסטרמן במחצית המשחק מול נבחרתה האולימפית של פיג'י בשלב הבתים, שהסתיים בתוצאה 0–10 לגרמניה. באואר לא ערך הופעות נוספות באותה אולימפיאדה, בה גרמניה הפסידה בגמר לנבחרת ברזיל האולימפית בפנדלים.
כוכבי המדבר
כוכבי המדבר (ע"ר) הוא ארגון יהודי-בדואי הפועל לפיתוח דור חדש של מנהיגות בדואית צעירה בנגב. הארגון הוקם במטרה לשנות את מציאות היום יום של הקהילה הבדואית בפרט ושל מרחב הנגב בכלל.
ארגון כוכבי המדבר מחבר, מפתח ומכשיר בני נוער המתגוררים ביישובים ושבטים שונים בנגב ויוצר קבוצת מנהיגות מלוכדת המובילה תהליכי שינוי. פעילות הארגון מממשת את הפוטנציאל, מקדמת ומשלבת את חניכי התוכנית בחברה הישראלית ובכך מאפשרת לחברה הבדואית בנגב להוביל שינוי וליצור מרקם חיים משותף עם החברה הישראלית.
היסטוריה
הארגון הוקם בשנת 2013 על ידי מתן יפה וד"ר מוחמד אלנבארי, מתוך ידיעה ברורה כי רק מנהיגות בדואית חזקה ומלוכדת, אשר פועלת כחלק מהחברה הישראלית ולמענה, תוכל לפעול לפתרון הבעיות המאפיינות את החברה הבדואית בנגב - הנמצאת בתחתית הסולם הסוציו-אקונומי וסובלת מאבטלה, עוני, תחלואה ופשיעה.
תוכניות הארגון
הארגון מפעיל מסגרות אשר יוצרות רצף חינוכי של כ-10 שנים ומכשיר צעירים וצעירות בדואים לחיים של עשייה חברתית, הובלה, מנהיגות והגשמה עצמית.
חזון
ארגון כוכבי המדבר, שואף לפתח מנהיגות בדואית פורצת דרך. מנהיגות אשר מאפשרת לקיחת אחריות, מנהיגות שמאחדת, ומנהיגות שמובילה את הנגב ומחזקת את החברה הישראלית. הארגון ממשיך לשקוד על תכנון והקמת מיזמים ובראשם "קמפוס חוסידמן" - לפיתוח מנהיגות בדואית, שיהווה כפר נוער יחיד מסוגו בארץ ובו יוכללו כל מסגרות הארגון תחת קורת גג אחת.
עקרונות הארגון הם שילוב בין החינוך הפורמלי לחינוך הלא פורמלי, ליווי ארוך טווח, מעורבות הקהילה, למידה וחיבור לחברה הישראלית. ערכי הארגון הם מחויבות, אחריות, יושרה, אמינות, קבלת האחר, נתינה ללא תנאי, תעוזה לחלום ולבצע ושאיפה למצוינות.
רוסקויה רדיו
בשנת 1996 ה"רוסקויה רדיו" הקים את פרס המוזיקה היוקרתי "גרמופון הזהב", שהוא אחד מטקסי פרסי המוזיקה החשובים ביותר ברוסיה ומצעד להיטים "רוסקויה רדיו". הטקס מתקיים בסוף כל שנה בארמון הקרמלין הממלכתי במוסקבה ויום אחרי בהיכל הקרח בסנקט פטרבורג.
התקפת גלוי-ידוע
בקריפטואנליזה, התקפת גלוי-ידוע או תְּקִיפַת תַּמְלִיל פָּשׁוּט יָדוּעַ (לפי האקדמיה ללשון; באנגלית: Known Plaintext Attack) היא מודל התקפה שבו למתקיף יש גישה לזוגות של טקסט גלוי וטקסט מוצפן מתאים שהוצפנו באמצעות אלגוריתם ההצפנה אותו הוא מנסה לפצח. עם מידע זה הוא מנסה לחשוף מידע מוצפן אחר או לחשוף את מפתח ההצפנה איתו המידע הוצפן. הטקסט הגלוי בדרך כלל מושג בדרכים לא קריפטוגרפיות כמו בדרך של גנבה לכן אומץ על ידי צוות המנתחים של בלצ'לי פארק הכינוי "crib" שהוא "פילוח" או "גנבה" בלשון הדיבור. הרעיון מאחורי מודל זה שיותר קשה לנתח טקסט משפה זרה או רצף סימנים חסרי משמעות במקרה של צופן, ללא רמז כלשהו כמו מילה או ביטוי שעשויים להימצא בטקסט המקורי שהוצפן. אם בהתקפה כנגד טקסט מוצפן כלשהו ידוע מראש חלק מהטקסט הגלוי קל יותר יהיה למצוא נקודות תורפה בצופן. כל תבנית בטקסט המוצפן הנגרמת כתוצאה מהימצאותו של טקסט גלוי ספציפי, יכולה לשמש סימן לתוקף שהוא בדרך הנכונה.
התקפה דומה אחרת נקראת התקפת גלוי-נבחר. בשתיהן קיימת גישה הן לטקסט מוצפן והן לטקסט המקור המתאים. ההבדל העיקרי הוא שבהתקפת גלוי-נבחר התוקף הוא זה שבוחר את הטקסט הגלוי שעבורו הוא מעוניין לקבל טקסט מוצפן מתאים. יכולת הבחירה עשויה להיות חשובה עבור התוקף שיכול לבצע בחירה מושכלת של טקסטים על מנת למטב את ההתקפה. יתרון שאינו קיים בהתקפת גלוי ידוע, כיוון שבהתקפה זו אין לו שליטה על הטקסט הגלוי, שמושג בדרך פסיבית.
היסטוריה
מנתחי הצפנים בבלצ'לי פארק יישמו התקפת גלוי-ידוע בפענוח האניגמה. בעוד שבכירי המפקדות של הצבא הגרמני היו קפדניים בכל הקשור לנוהלי ביטחון שדה, אנשי השטח היו הרבה פחות. כך עלה בידי המנתחים לשער מספר מילים או ביטויים שהיוו חלק מהשגרה הגרמנית היומומית כמו דיווחי מזג אוויר, חילופי ברכות, סימנים מוסכמים וכדומה. מסתבר שהדייקנות הגרמנית הייתה להם לרועץ, המפעילים הקפידו להעביר מסרים קבועים בעלי מבנה קבוע פחות או יותר ובשעות קבועות לפי נוהל צבאי קפדני. עובדה זו הקלה רבות על המנתחים כיוון שבכך התאפשר להם לעבוד עם טקסט מוצפן בידיעה של לפחות חלק מהמקור. אחד מהפעילים בשטח היה נוהג לשלוח הודעה מוצפנת שמקורה היה "אין דווחים נוספים" אחת לזמן קבוע. טריק נוסף בו נקטו הבריטים כאשר אזל מלאי המילים הצפויות, היה לבקש מחיל האוויר המלכותי "לשתול" מוקשים ימיים באזור מסוים בים הצפוני (תהליך שכונה על ידם "גינון" מסיבה ברורה), פעולה זו גררה כמעט מיידית תשדורות מוצפנות מצד הגרמנים שלבריטים לא היה קשה לנחש שמן הסתם בחלקן הכילו נקודות ציון או שמות המקומות בהם פעלו הבריטים, בכך השיגו טקסט גלוי נוסף ללא עלות.
צפנים מודרניים
הצפנים הקלאסיים היו בעיקר פגיעים להתקפת גלוי ידוע. קל לראות למשל שאפשר לנחש צופן החלפה פשוט כמו צופן קיסר כלאחר יד, בידיעה של אות מקורית אחת בלבד, כיוון שאפקטיבית יהיה קל לחשב את ההיסט או במילים אחרות את מפתח ההצפנה. באופן דומה, די ברצף מקור קצר יחסית כדי לפענח צפנים קלאסיים אחרים מורכבים יותר. גם סוגים מסוימים של צפני זרם עשויים להיות רגישים להתקפה כזו. בגרסה מוקדמת של PKZIP שכללה אפשרות הצפנה, ייושם צופן זרם מאולתר שהייתה בו נקודת תורפה שאיפשרה לפענח מספר קבצים שהוצפנו במפתח אחד בידיעה של קובץ מקור בודד בסיבוכיות של 2^{37} ואף פחות עם טקסט-גלוי בכמות גדולה. מאידך צפנים מודרניים כמו AES עמידים באופן כללי בפני התקפה כזו. אנליזה דיפרנציאלית וליניארית מסתמכות לרוב על כמות נכבדה של טקסט גלוי ידוע. אולם בשל מורכבות האלגוריתמים הסימטריים המודרניים ובשל גודל הבלוקים, כדי להשיג תוצאה משמעותית חייב התוקף לנתח כמות טקסט אסטרונומית, כמעט מעבר ליכולת הטכנולוגית. למשל איסוף של \ 2^{256} טקסטים גלויים בגודל של 128 סיביות (כמו באלגוריתם AES) מצריך שטח אחסון גדול הרבה מעבר למצוי כיום בעולם (נכון ל-2013).
סנאי דקלים
סנאי דקלים (שם מדעי Funambulus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הסנאיים מתת-משפחת סנאים יפים החי בתת-היבשת ההודית.
סנאים אלה חיים על העצים, לעיתים רבות של דקליים ומכאן שמם. הם חיים באזורי הודו ביערות ויערות טרופיים וגם בערים ובכפרים. רבים מהם מאוד חביבים על התושבים המקומיים וחלקם אולפו לאכול מידי אנשים.
חלק ממיני הסוג הובאו לישראל והם מהווים מינים פולשים. ניתן למצוא סנאים כאלה באזור חוות האלפקות, מודיעין ועוד.
כדורגל באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערכה בבייג'ינג, סין. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-7 באוגוסט ל-23 באוגוסט 2008. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות.
Ma petite chatte
Ma petite chatte (בעברית: המתוק הקטן שלי) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר הבלגי, פוד לקלרק. השיר ייצג את בלגיה באירוויזיון 1958. השיר נכתב והולחן על ידי אנדרה דוה ונוצח על ידי דולף ואן דר לינדן.
רקע
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר, עומד לקלרק ושר על עצמו כילד, שהולך ברחבי עיר הולדתו. לאחר שיטוט ממושך הוא מבחין בילדת חלומותיו. בסיום השיר הילדים גדלים, ולבסוף מתחתנים.
באירוויזיון
ב-12 במרץ 1958, השיר בוצע על ידי לקלרק באירוויזיון. השיר הושר שביעי בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי דנמרק. השיר זכה במקום החמישי עם שמונה נקודות. לקלרק ייצג את בלגיה באירוויזיון בשנים 1956, 1958, 1960 ו-1962.
היפהפייה הנרדמת (בלט)
היפהפייה הנרדמת (באנגלית: The Sleeping Beauty; ברוסית: Спящая красавица; מבטאים: Spyashchaya krasavitsa) הוא הבלט השני של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. הסיפור מבוסס על סיפורו הנודע של הסופר הצרפתי שארל פרו באותו שם. הכוריאוגרפיה הראשונה של היצירה עוצבה על ידי מריוס פטיפה. היצירה הועלתה לראשונה ב-15 בינואר 1890 בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג.
תולדות היצירה
יותר מעשר שנים לאחר בכורת אגם הברבורים במוסקבה בשנת 1877, בתנאים הלא נוחים דאז, החל שיתוף הפעולה בין מריוס פטיפה לבין צ'ייקובסקי. פטיפה, שכבר הוכרז אז כ"נסיך הבלט", ציין במדויק למלחינים את אופי המוזיקה, את הקצב, את המקצב ואת היקף המוזיקה הרצוי. גיבוש הבלט הושפע גם מאירועים פוליטיים. בשנת 1881 עלה לכס המלוכה אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, בתקופת שלטונו התחדשה הכמיהה והנוסטלגיה לפאר ולזוהר של חצר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בוורסאי. איוון וז'בולוז'סקי השתלט על ניהול תיאטראות הצאר ורצה לשעשע את חצר הצאר ואת הקהל היוקרתי בסנקט פטרבורג בהופעות בלט ברמה גבוהה מבעבר. ממנו נולד הרעיון של הופעות בלט מהאגדות בוורסאי. במקור, רעיונות אלה שימשו למטרה של "להזכר במלך השמש". לכן בחר וז'בולוז'סקי את סיפור האגדות La Belle au bois dormant (היפהפייה הנרדמת) מאת מספר הסיפורים הצרפתי שארל פרו וכתב מתוכו את הלברית של הבלט. הוא גם עיצב את התפאורות ואת התלבושות בעצמו וביקש מצ'ייקובסקי לחבר את המוזיקה. באוגוסט 1888 מסר וז'בולוז'סקי את הלברית של היפהפייה הנרדמת לפטיפה, כדי להכין תוכנית בלט לצ'ייקובסקי. פטיפה השלים את תוכנית הקומפוזיציה של הבלט בן חמש המערכות עד 5 ביולי 1889, אך בינתיים העביר מייד לידיו של צ'ייקובסקי את החלקים שהושלמו. הופעת הבכורה התקיימה כעבור חצי שנה בתיאטרון מרינסקי בסנקט פטרבורג.
עלילה
תקופה: הבארוק
מקום: אירופה
חדר בארמון המלך
המלך פלוריסטן ואנשי חצרו חוגגים את הטבלתה של בת-המלך, הנסיכה אורורה. הפיות מעניקות מתנות לבת הסנדקאות החדשה שלהן, כשפיית הלילך עומדת בראשן. החגיגה נקטעת כאשר קטאלאבוט, שר-הטקס האחראי על רשימת המוזמנים, מבין ששכח להזמין את הפיה קרבוס. קרבוס מופיעה מלווה במשרתיה המרושעים ונשבעת לנקום את נקמתה. היא חוזה שיום אחד תדקור אורורה את אצבעה ותמות. אבל פיית הלילך מתערבת: היא מבטיחה שאורורה לא תמות, אלא תשקע בשינה עמוקה, ותתעורר מנשיקת אהבה של נסיך.
גן הארמון
אורורה חוגגת את יום הולדתה העשרים והמלך מאושר על כך שנבואתה של קרבוס לא התקיימה. מספר נשים איכרות נמצאות בגן כשהן סורגות ומיד מצווים לשלוח אותן לכלא, אך המלכה מתערבת לטובתן והמלך סולח להן. לנשף יום ההולדת מגיעים ארבעה נסיכים, כדי לבקש את ידה של אורורה. אורורה נכנסת, מקסימה אותם, ורוקדת עם כל אחד מהם. בזמן שאורורה מתלבטת במי מן הנסיכים לבחור, היא שמה לבה לאישה זקנה הטווה בפלך לפי קצב המוזיקה. אורורה נוטלת את הפלך בידה ורוקדת עמו כדי להרשים את מחזריה. אלא שאז היא דוקרת את אצבעה, ותוך רגעים ספורים, היא נופלת ארצה מחוסרת הכרה. האישה הזקנה חושפת את עצמה כקרבוס, ולאחר שנמלטה מחרבותיהם של הנסיכים, נעלמת בענן עשן. פיית הלילך מופיעה, ושעה שנושאים את הנסיכה אל תוך הארמון, מציינת כי באה לקיים את הבטחתה. בהינף שרביטה, מפילה הפיה הטובה תרדמה עמוקה על חצר המלכות כולה ויער עבות צומח מסביב לטירה.
תמונה ראשונה: יער ליד הארמון הישן
הנסיך דזירה ואנשי חצרו יוצאים לציד. הוא מתעייף ושולח אותם לצוד בלעדיו. כאשר הוא נשאר לבדו, מופיעה פיית הלילך בסירה עשויה מאם-הפנינה ומראה לו חיזיון של אורורה היפהפייה באומרה כי זו נועדה להיות לו לאישה. הנסיך מוקסם ממנה, אבל בכל אשר הוא מנסה לגעת בה, היא מתחמקת ממנו. הוא מפציר בפיית הלילך להראות לו היכן ניתן למצוא את מושא החזיון הזה במציאות. בעוזרה לו לעלות על הסירה, מבטיחה לו הפיה שתיקח אותו לשם.
תמונה שנייה: חדרה של אורורה
אורורה ישנה על מיטת-אפריון רחבת-ידיים, מוקפת בחצר הישנה. הנסיך דזירה ופיית הלילך אצים לצידה של אורורה. לשווא הוא קורא אליה על מנת להעיר אותה ואז, בייאושו, מנשק אותה. הכישוף נשבר ואורורה מתעוררת. גם שאר החצרנים מתעוררים, והטירה כולה קמה לתחייה. מוקסם מיופייה ועדינותה של אורורה, מבקש דזירה מן המלך את ברכתו.
חצר המלכות
אנשי-החצר מתאספים יחדיו לכבוד חגיגות החתונה. המלך נותן סימן, והחגיגות מתחילות: קודם כל כמה ריקודי עם, ואז תהלוכה של דמויות אגדתיות. החתן והכלה מקבלים במתנת חתונה אבני ספיר ויהלום עם כסף וזהב. דזירה ואורורה חותמים את הסיפור יחדיו עם דואט שכולו אהבה וניצחון.
היביסקוס סגול (ספר)
היביסקוס סגול (באנגלית: Purple Hibiscus) הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת, הפמיניסטית והפעילה החברתית הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה ויצא לאור בשנת 2003.
תקופת התרחשות העלילה
השלטון הקולוניאלי הביא איתו התפתחות ומודרניזציה לדרום המדינה ובמערב ניגריה היו רופאים ועורכי דין אפריקניים עוד בסוף המאה ה-19. לעומת זאת, המודרניזציה פסחה על הצפון המוסלמים כמעט לגמרי. הסיבות לפערי המודרניזציה בין הצפון לדרום היו שונות ומגוונות. אחת מהן הייתה המגע האפריקני-אירופי האינטנסיבי שהיה בדרום, עקב הקרבה לחוף. הצפון נשאר נחשל גם עקב התחייבותם של סיר ג'ורג' גולדי, ממייסדי ניגריה, ולורד פרידריק לוגארד, הנציב העליון של צפון ניגריה, לשליטי הצפון המוסלמיים שלא לאפשר למיסיון הנוצרי לפעול בצפון, ולכן הצפון לא נהנה מפעולתו החינוכית של המיסיון הנוצרי. היורובה, במערב, היו הראשונים להיתקל בבריטים, ולכן תהליכי המודרניזציה שלהם היו המואצים ביותר. משנות ה-30 ואילך, בני שבט האיבו הדביקו את הפיגור הראשוני אולם המוסלמים נשארו מאחור.
כך שלקראת סוף התקופה הקולוניאלית היו פערים עצומים בין צפון מוסלמי לדרום נוצרי. בצפון ניגריה לא היה בוגר אוניברסיטה עד 1951. באותה שנה היו בניגריה 160 רופאים, אך רק אחד מההאוסה פולאני המוסלמי, לעומת 76 מהיורובה, 49 מהאיבו, ו-34 מבני המיעוטים. בשנת 1965 היוו יודעי קרוא וכתוב בדרום כ-20 אחוז, בעוד שבצפון הם היוו רק שני אחוזים. בפרובינציית קאנו בצפון המוסלמי, מחצית מיודעי קרוא וכתוב היו מהגרים דרומיים שהתרכזו בעיר קאנו. בעיר עצמה הפער היה עצום: בשכונת הדרומיות, מספר הילדים המבקרים בבתי ספר הוא 98 אחוז, בעוד שברבעים המוסלמיים של ההאוסה פולאני ביקרו בבית הספר לא יותר מחמישה אחוזים מהילדים. ב-1961, 99 אחוז מהפקידות הפדרלית בצפון ניגריה הייתה דרומית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה החלה דרישה בקרב תושבי ניגריה לעצמאות. בשנת 1957 העניקו הבריטים עצמאות למזרח ולמערב ניגריה וכראש ממשלה נבחר אבובכר טפאווה בלווה, וזמן קצר לאחר מכן הוענקה עצמאות גם לצפון ניגריה. ב-7 באוקטובר 1960 הצטרפה ניגריה לאו"ם כחברה ה-99, ב-1966 נרצח ראש הממשלה בלווה בהפיכה צבאית.
במקביל לנצרות ולאסלאם נשמרת בניגריה תרבות האיגבו, על השפה ועל האמונה והטקסים הפגניים שבה. בספר בא לביטוי המתח בין שתי אמונות אלה.
תקציר העלילה
עולם חדש נגלה לעיניהם של קמבילי וג'ג'ה, כאשר הם עוזבים לראשונה את בית אביהם ומבלים זמן מה בבית דודתם איפאומה ושלושת ילדיה. בית דודתם מהווה ניגוד מוחלט לבית אביהם בו גדלו ולדינמיקה המוכרת להם. למרות היותה קתולית גם היא, דודתם מנחילה גישה שונה בתכלית מגישת אביהם, ומעודדת סביבה שמחה וליברלית שבה כל אחד יכול להביע את דעתו. בסביבה תומכת זו, קמבילי וג'ג'ה נפתחים ומתחילים להביע את דעותיהם לגבי נושאים מגוונים.
בזמן השהייה אצל דודה איפאומה, קמבילי מתאהבת בכומר צעיר, האב אמאדי, והדבר גורם להתעוררות המינית שלה.
לאחר היחס הנוראי המתמשך מצד אב המשפחה, אמה של קמבילי, שלא יכולה יותר להתמודד עם אלימותו ואכזריותו של האב יוג'ין, מרעילה אותו וגורמת למותו. ג'ג'ה לוקח את האשמה על עצמו ונשלח לכלא. במקביל, הדודה איפאומה עוברת עם משפחתה להתגורר באמריקה מכיוון שפוטרה שלא כהוגן מעבודתה כמרצה באוניברסיטת ניגריה. שלוש שנים לאחר אירועים אלה, קמבילי בת ה-18 היא אישה צעירה, יותר בטוחה בעצמה ובדעותיה, בעוד שאחיה ג'ג'ה עומד להשתחרר מהכלא. אמם של השניים חוותה תהליך ניכר של התדרדרות פסיכולוגית.
דמויות מרכזיות
קמבילי – המספרת והדמות המרכזית בספר, הבת הצעירה של יוג'ין וביאטריס אצ'יקה. קמבילי היא נערה ביישנית ועצורה, אך לאט לאט נפתחת לסביבתה ולעולם כאשר היא ואחיה עוברים לשהות בבית דודתה, איפאומה. לאחר חוויית החופש, היא אינה אוהבת את השלטון האלים של אביה בבית משפחתה.
ג'ג'ה – אחיה הגדול והאינטליגנט של קמבילי. בדומה לאחותו ואמו, ג'ג'ה נשלט באלימות ואכזריות על ידי אביו לאורך רוב הספר. לאחר שאמו הורגת את אביו, ג'ג'ה לוקח את האשמה על עצמו ונכנס לכלא לתקופה של כמעט שלוש שנים, עד שניתנת לו חנינה.
ביאטריס (מאמא) – אמם של קמבילי וג'ג'ה. דמות אימהית, שקטה ופסיבית ביחס לאב הקשוח והאלים. לבסוף, ביאטריס לא יכולה עוד להתמודד עם התנהגותו של בעלה ומרעילה אותו. בנה, ג'ג'ה, לוקח על עצמו את האשמה ונשלח לכלא במקומה. בנקודה זו ביאטריס נשברת מנטלית וחווה התדרדרות נפשית משמעותית. בסוף הספר נרמז לקורא שמצבה עומד להשתפר עם שחרורו של ג'ג'ה מהכלא לאחר שלוש שנים.
דודה איפאומה – אחות של יוג'ין ודודתם של קמבילי וג'ג'ה. אישה אינטליגנטית העובדת כמרצה באוניברסיטת ניגריה. למרות הקשיים הכלכליים, היא יוצרת סביבה אופטימית ומשוחררת לילדיה מאשר הסביבה שיוצר אחיה. השהות בביתה הליברלי היא שמניעה את תהליכי השחרור שחווים קמבילי וג'ג'ה לאורך הספר. בהמשך, איפאומה מאבדת את עבודה באוניברסיטה ועוברת להתגורר עם משפחתה באמריקה.
האב אמאדי – כומר צעיר ומלומד שניתן להגדירו ככומר "מודרני", בניגוד לכמרים המסורתיים יותר, כמו הכומר של יוג'ין, אביה של קמבילי. האב אמאדי הוא מושא אהבתה של קמבילי ורוצה להחזיר לה אהבה, אך למרות הקשר ביניהם והרגישות שלו כלפיה, מחויבותו לכנסייה מונעת ממנו להיות בן-זוגה.
פרסים
עם צאתו, זכה הספר לשבחים בקרב המבקרים וכן זכה במספר פרסי ספרות. בנוסף, הספר היה מועמד לפרס אורנג' ולפרס מאן בוקר.
קמילו פלגן
קמילו ז'ין ניקולאס פלגן (17 בנובמבר 1920 – 16 ביולי 2005) היה זמר, תמלילן, תקליטן ומגיש טלוויזיה לוקסמבורגי. הוא ייצג את מדינתו באירוויזיון 1960 וב-1962.
ביוגרפיה
לאחר לימודיו האקדמיים החל פלגן לעבוד כמורה. במרוצת מלחמת העולם השנייה תרגם לנאצים, שכבשו את לוקסמבורג, כמה כתבים בצרפתית, ואף כתב מקומון בשפה לרווחת התושבים. בד בבד למד תיאטרון ומוזיקה אופראית במכללות בבריסל ובלייז'. בשנת 1946 הצטרף לרדיו הממלכתי של לוקסמבורג כזמר במקהלה וככתב בשפה הצרפתית. בשנת 1949 סיים את התמחותו כזמר בריטון וכשחקן תיאטרון. ב-1951 הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלו, "Bonjour les amies" ("שלום חברים"), בפורמט תקליט. שירו השני הפך לשיר הנושא של רשות השידור הלוקסמבורגית. בשנת 1953 פרסם את "Onkel Toms altes Boot" ("הסירה הישנה של הדוד טום"), שהיה לשירו הראשון של פלגן בשפה הגרמנית. בשנת 1960 הכריזה רשות השידור הממלכתית במדינה כי פלגן נבחר לייצג אותה באירוויזיון 1960, עם השיר "So laang we's du do bast". הוא הגיע למקום ה-13 והאחרון, עם נקודה אחת שהוענקה על ידי חבר השיפוט האיטלקי. שנתיים אחר כך נבחר שוב לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1962, עם השיר "Petit bonhomme". בניגוד לפעם הקודמת, הוא הגיע למקום השלישי עם 11 נקודות.
הוא הקליט גרסת כיסוי לשיר "I respect your grey hair" של הזמר הבלגי בוביאן סחופן. גרסה זו הפכה ללהיט בלוקסמבורג, הולנד, בלגיה וצרפת.
פלגן החל לתרגם שירים מוכרים לשפה הגרמנית תחת שמו הבדוי, ז'אן ניקולאס. הוא תרגם עבור כמה ממיטב המוזיקאים בשנות ה-60 דוגמת קוני פרנסיס וקטרינה ולנטה. שמועה בנוגע לזהותו של המתרגם המסתורי לא איחרה לבוא. לפיה, פלגן השתמש בשם עט נוסף, "לי מונטגיו", שהיה שם העט של לורנס "לארי" מ. יאזקיאל. לורנס היה מורה בבית ספר בלונדון. בשנות ה-60 החל להתפרסם כזמר בגרמניה, ואף עבד עם כמה חברות תקליטים מוכרות כמו A&M רקורדס, לפני פרישתו ומעברו ל. בשנת 1964 פרסם פלגן תחת שמו האמיתי את תרגומו לשירים של הביטלס "I Want to Hold Your Hand" ו-"She Loves You".
בשנים 1965–1973 הנחה פלגן את השידורים בגרמנית של "Jeux sans frontières". לאחר מכן פרש מהקריירה שלו ועבר לגור בעיירה נידחת בלוקסמבורג.
הוא נפטר ב-16 ביולי 2005, בגיל 84.
סיפורת פוליטית
סיפורת פוליטית (Political fiction) משתמשת בנרטיב כדי להגיב על אירועים, מערכות ותיאוריות פוליטיות. יצירות של סיפורת פוליטית, כמו רומנים פוליטיים, לרוב "מבקרות ישירות חברה קיימת או מציגות מציאות אלטרנטיבית, אפילו פנטסטית". הרומן הפוליטי חופף לעיתים לרומן החברתי, הרומן הפרולטרי ולסיפורת מדעי החברה.
סיפורת פוליטית משתמשת לעיתים קרובות בסאטירה, בז'אנרים האוטופיים והדיסטופיים. זה כולל דיסטופיות טוטליטריות של ראשית המאה העשרים כמו עקב הברזל של ג'ק לונדון, זה לא יכול לקרות כאן של סינקלייר לואיס ו-1984 של ג'ורג' אורוול.
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
שלומית עם ראש יוחנן המטביל  (באיטלקית: Salomè con la testa del Battista) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו, שצויר בין השנים 1606–1610 ומתאר את שלומית בת הרודיאס עם ראשו הערוף של יוחנן המטביל. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית בלונדון.
סיפורת פוליטית
סאטירה פוליטית
מחזותיו של המחזאי היווני אריסטופאנס ידועים בסאטירה הפוליטית והחברתית שלהם, ובמיוחד בביקורתו על הגנרל האתונאי העוצמתי, קליאון, במחזות כמו הפרשים. אריסטופאנס ראוי לציון גם בשל הרדיפה שעבר. מחזותיו של אריסטופאנס סבו סביב דימויים של זוהמה ומחלות. סגנון ניבול הפה שלו אומץ על ידי המחזאי היווני מנאנדרוס, הנחשב לאבי הקומדיה החדשה שבמחזהו המוקדם, שיכרות, יש התקפה על הפוליטיקאי קלימדון.
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
הסיפור בברית החדשה
סיפור עריפת ראשו של יוחנן המטביל, בידי הורדוס אנטיפס, על פי דרישת שלומית בת הרודיאס, מתואר בבשורה על-פי מרקוס:
סיפורת פוליטית
סאטירה פוליטית
הצעה צנועה של ג'ונתן סוויפט (1729) הוא מאמר סאטירי נוקב ברוח יובנאליס, שנכתב במאה ה-18, בו הוא מציע כי האירים העניים יקלו על צרותיהם הכלכליות על ידי מכירת ילדיהם כמזון לג'נטלמנים ולגברות העשירים. ההגזמה השימוש שהוא עושה בהיפרבולה - אמצעי רטורי שמהותו תיאור מוגזם ומופרז, נועד ללעוג לגישות חסרות לב הננקטות כלפי עניים, כמו גם למדיניות הבריטית כלפי האירים בכלל.
חוות החיות של ג'ורג' אורוול (1945) היא נובלה אלגורית ודיסטופית המתארת באופן סאטירי את המהפכה הרוסית של 1917 ואת התקופה הסטליניסטית של ברית המועצות. אורוול, סוציאליסט דמוקרטי, היה מבקרו של ג'וזף סטלין והיה עוין כלפי הסטליניזם המוסקבאי - גישה שעוצבה בו כתולדה מחוויותיו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. ברית המועצות, כך האמין, הפכה לדיקטטורה אכזרית, שנבנתה על פולחן אישיות ונאכפה באמצעות מדיניות הטיהורים הגדולים. אורוול תיאר את חוות החיות שלו כ"סיפור סאטירי נגד סטלין", ובמאמרו "מדוע אני כותב" (1946) הוא כתב שחוות החיות היה הספר הראשון בו ניסה, מתוך מודעות מלאה "למזג מטרה פוליטית ותכלית אמנותית לשלמות אחת."
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
היסטוריה
זהו ציור מאוחר של קאראווג'ו, שצויר ככל הנראה בנאפולי. הביוגרף הראשון של קאראווג'ו, ג'ובאני בלורי, הזכיר בשנת 1672 ציור של "שלומית עם ראש יוחנן המטביל", שנשלח בין השנים 1609–1610 על ידי האמן לנגיד מסדר ההוספיטלרים, לצורך השלמה איתו, זמן קצר לפני מסעו האחרון לרומא שבמהלכו נפטר. חוקר האמנות לארי קיית' (Larry Keith) תומך בדעה שבלורי התייחס לציור זה.
סיפורת פוליטית
סאטירה פוליטית
יצירתו המפורסמת ביותר של אורוול, עם זאת, היא אלף תשע מאות שמונים וארבע (פורסמה ב-1949), אשר רבים מהמונחים והמושגים המופיעים בה, כגון האח הגדול, מחשבה כפולה, שיחדש, חדר 101, מכשיר הפיקוח, 2 + 2 = 5, ו חור בזיכרון, נכנסו לשימוש נפוץ. אלף תשע מאות שמונים וארבע הפכה לפופולרי את המושג " אורווליאן" ("Orwellian") המתאר הונאה רשמית, מעקב חשאי ומניפולציה של תיעוד מוקלט על ידי מדינה טוטליטרית או סמכותנית.
המאה ה-16
מחזהו של המשורר יאן קוחנובסקי, פיטוריו של השליח היווני(1578), הטרגדיה הראשונה שנכתבה בשפה הפולנית, מגוללת אירוע שקדם למלחמת טרויה, ונושאו המרכזי - אחריות המדינאות, מהדהד עד ימינו.
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
היסטוריה
עם זאת, ייתכן כי בלורי התייחס לציור שונה באותו נושא, שנמצא במדריד. רמת הגימור והאור קושרים ציור זה ליצירות שנעשו בנאפולי, במהלך שהותו הקצרה של האמן בעיר בין השנים 1606–1607, אחרי שנמלט מרומא עקב האשמה ברצח. דעה זו מקבלת חיזוק עקב הדמיון בין שלומית לבין הבתולה בציור "המדונה של תפילת המחרוזת", ובין המוציא להורג לאחד משני המענים ב"הלקאתו של ישו".
סיפורת פוליטית
המאה ה-18
הקומדיה הפוליטית, שיבת המשנה (1790), מאת ג'וליאן אורסין ניימשביץ'- משורר, מחזאי, מדינאי וחבר לנשק של תדיאוש קושצ'ושקו - נכתב במשך כשבועיים בזמן שניימשביץ' שימש כסגן בסיים (הפרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי בין 1788–1792. הצגת הבכורה של הקומדיה, שהתקיימה בינואר 1791, הייתה הצלחה אדירה, עוררה דיון נרחב, הודעות תקשורת מלכותיות והתכתבויות דיפלומטיות מרובות. כפי שקיווה ניימשביץ', קומדיה זו הפכה לסמן שקבע את הדרך למעברה של פולין לחוקת 3 במאי 1791 הנחשבת לחוקתה הראשונה של אירופה, ולחוקה הלאומית השנייה והמודרנית העולמית, לאחר שהחוקה של ארצות הברית הוכרזה בשנת 1789. הקומדיה מציבה אלו מול אלו תומכים נגד מתנגדים של הרפורמות הפוליטיות: של ביטול הבחירות החופשיות למלכות פולין ; של ביטול החקיקה ההרסנית - הליברום ווטו ; של הענקת זכויות נרחבות יותר לאיכרים ולאנשי עיר; של ריסון הפריבילגיות של המעמד האצילי שברובו מתעניין בעצמו; ושל קידום המעורבות הפולנית בעניינים בינלאומיים, מתוך אינטרס להפסיק את הביזה שעשו בה שכנותיה, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה (שתשלים בשנת 1795 את הפירוק של חבר העמים הפולני-ליטאי). המרכיב הרומנטי בקומדיה מסופק על ידי יריבות המתפתחת בין רפורמטור לשמרן על ליבה של גברת צעירה - בו זוכה לבסוף התומך ברפורמות.
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
תיאור היצירה
לוח הצבעים ביצירה מצומצם, זוהי כמעט יצירה בשחור לבן. עבודת המכחול רחבה יחסית, ואין את ההקפדה על פרטים שאפיינה יצירות קודמות של קאראווג'ו, כמו ארוחת ערב באמאוס. בציור אין רקע כלל והוא מתמקד בדמויות, הדגש הוא על מחוות והבעות, תוך שימוש בקיארוסקורו ניכר במיוחד (טכניקה הקרויה טנבריזם). בשלב זה של חייו קאראווג'ו כבר לא השתמש בדוגמנים חיים. הדמויות אמנם מבוססות על אנשים שחיו בסביבתו, אך הוא לא הציב אותם כדוגמנים, כפי שעשה בעבר.
אמורי כהן
ביוגרפיה
כהן נולד במנהטן, ניו יורק בנם היחיד של דונה (לבית אקרמן), מנהלת גן ילדים, ונואל כהן, מורה למוזיקה. הוא יהודי,  דור רביעי בניו יורק. אבותיו היגרו לארצות הברית מרוסיה. הופעת הבכוה שלו הייתה בהפקה בית ספרית של המחזה "אופרה בגרוש" בחטיבת הביניים לאומנויות וטכנולוגיה רוברט פ. וגנר ג'וניור". הוא סיים את בית הספר התיכון אליזבת אירווין בשנת 2008 וקיבל מלגה מלאה ללימודי משחק באוניברסיטה לאמנויות בפילדלפיה.
סיפורת פוליטית
רומן המאה ה-19
דוגמה מוקדמת לרומן הפוליטי הוא הארוס The Betrothed) 1827) מאת אלסנדרו מנצוני, רומן היסטורי איטלקי. הרומן ממוקם בצפון איטליה, בשנת 1628, במהלך השנים המדכאות של השלטון הספרדי, והוא נתפס לפעמים כמתקפה מצועפת על האימפריה האוסטרית, ששלטה באיטליה בזמן שנכתב הרומן. הוא נחשב לרומן המפורסם ביותר והנקרא ביותר בשפה האיטלקית.
אמורי כהן
קריירה
כהן ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע "אחרי בית ספר" בשנת 2008, לצד עזרא מילר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2008 וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. תפקידו הבא היה בסרט הדרמה משנת 2009 "הרוחות הרעבות".
סיפורת פוליטית
רומן המאה ה-19
בשנות הארבעים של המאה העשרים] כתב הפוליטיקאי הבריטי בנג'מין דיזראלי טרילוגיה של רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים. עם קוניגסבי; או, הדור החדש (1844), ד'יזראלי, לדעתו של ההיסטוריון רוברט בלייק, "השריש בז'אנר הרומן רגישות פוליטית, תוך שאימץ את האמונה כי עתידה של אנגליה כמעצמה עולמית אינו תלוי בגווארדיה הישנה והשאננה, אלא בפוליטיקאים צעירים ואידיאליסטים. " אחרי קונינגסבי, הגיע סיביל; או, שתי האומות (1845), רומן פוליטי נוסף, שהיה פחות אידיאליסטי ופוקח עיניים יותר מקונינגסבי; כותרת המשנה שלו - "שני העמים" התייחסה לפער הכלכלי והחברתי העצום שבין המיעוט המיוחס לבין המעמדות העובדים המקופחים. האחרון בטרילוגית הרומן הפוליטי של ד'יזראלי, טנקרד; או, מסע הצלב החדש (1847), חיזק את תפקידה של הכנסיית האנגלית בהחייאת הרוחניות התשושה של בריטניה.
אמורי כהן
קריירה
בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע של דרק סיאנפרנס "מקום בתוך היער" לצד בראדלי קופר ודיין דיהן. הסרט זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה קופתית.
סיפורת פוליטית
רומן המאה ה-19
איוואן טורגנייב כתב את " אבות ובנים" (1862) כתגובה לפילוג התרבותי ההולך וגובר שראה בין הליברלים של רוסיה של שנות ה-30 וה - 40 של המאה ה-19, לבין התנועה הניהיליסטית הרוסית המתחזקת בקרב דור הבנים. גם הניהיליסטים וגם הליברלים של שנות השלושים של המאה העשרים חיפשו לייצר ברוסיה שינוי חברתי מבוסס תפיסה מערבית. בנוסף, שני אופני המחשבה הללו היו מנוגדים לסלבופיליות, התנועה האינטלקטואלית שגרסה כי דרכה של רוסיה נעוצה ברוחניותה המסורתית. הרומן של טורגנייב היה אחראי לקידום פופולריות המונח "ניהיליזם", אשר נעשה נפוץ ביותר לאחר פרסום הרומן.
אמורי כהן
קריירה
היה לו תפקיד חוזר בעונה הראשונה של "סמאש", שם שיחק את ליאו, בנה של דברה מסינג, וכיכב כמאהבו של ונדל פירס בסרט העצמאי "ארבע".
סיפורת פוליטית
רומן המאה ה-19
הרומן של הסופר הפולני בולסלאו פרוס, פרעה (1895), ממוקם במצרים, בשנים 1087 – 85 לפנה"ס, בתקופה שבאותה מדינה נחוו מתחים פנימיים ואיומים חיצוניים שיגיעו לשיאם עם נפילת שושלת העשרים והממלכה החדשה. הגיבור הצעיר, רעמסס, לומד כי מי שיאתגר את הכוחות החזקים הם פגיעים ונתונים לסכנות של פיתוי, הסתה, השמצה, הפחדה והתנקשות. אולי השיעור המשמעותי ביותר אותו קלט רעמסס באיחור, כבר כפרעה, הוא חשיבותו של הידע לעוצמה. חזונו של פרוס על נפילתה של ציוויליזציה קדומה שואב חלק מכוחו מהמודעות האינטימית של המחבר לקיצו של חבר העמים הפולני-ליטאי בשנת 1795, מאה שנים לפני שהשלים את כתיבת פרעה. את המודעות הפוליטית הזו חלק פרוס עם בן מולדתו, הסופר הצעיר ממנו בעשור שנים, ג'וזף קונרד, שהיה מעריץ של כתביו של פרוס. פרעה תורגם ל 20 שפות ועובד לסרט עלילתי פולני בשנת 1966. ידוע גם שפרעה היה הספר האהוב על ג'וזף סטלין.
אמורי כהן
קריירה
בשנת 2014 הוא הופיע בדרמה "המהמר" בתפקיד טניסאי ובסרט העצמאי "תחת שמי הקציר". בשנת 2015 הוא שיחק בסרט הקולנוע "ברוקלין" את טוני, מושא האהבה של איליס, (סירשה רונן). רקס ריד שיבח את "הביצוע הנפלא, החם והנוגע ללב". במגזין וראייטי כתב כריסטופר טפלי כי סרט הקולנוע "ברוקלין" הציע "תזכורת נוספת לכך שאמורי כהן הוא אחד השחקנים המרתקים בדורו."
שלומית עם ראש יוחנן המטביל (קאראווג'ו, לונדון)
תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע בסיפור שבו המוציא להורג מגיש את הראש בקערה לשלומית. הוא דוחף את ראשו של יוחנן המטביל קדימה ומפיל אותו על הקערה, המוחזקת בידיה של שלומית. פיו של יוחנן המטביל פתוח, כאילו הוא נושם את נשימתו האחרונה או פולט זעקה. מעניינת הסמיכות בין שלומית, הצעירה והיפה, למשרתת הזקנה. הן מביטות לכיוונים שונים. פניה המהורהרים והמוצלים של המשרתת, המביטה בעצב מטה, מהווים ניגודיות לברוטליות של ההוצאה להורג. הבעת פניה של שלומית מלנכולית, היא מפנה את ראשה הצידה ואוחזת בקערה בעזרת המפה הלבנה, כאילו לא רצתה לגעת בה בידיה החשופות. היא הרי ביקשה את ההוצאה להורג, ועתה נראה שהיא מתחרטת ומתביישת במעשה.
כילוניס (בת לאונידס)
כילוניס (ביוונית: Χιλονίς; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה נסיכה ספרטנית, בתו של לאונידס השני, אשתו של קלאומברוטוס השני, ואחותו של קלאומנס השלישי.
אמורי כהן
קריירה
לכהן היה תפקיד ראשי בסרט העצמאי "לגנוב מכוניות" משנת 2015, לצד פליסיטי האפמן וויליאם ה. מייסי. הוא קיבל ביקורות חיוביות על תפקידו בסרט. בשנת 2016 שיחק בסדרת נטפליקס "The OA".
סיפורת פוליטית
רומן המאה העשרים
ג'וזף קונראד כתב כמה רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים: נוסטרומו (1904), הסוכן הסודי (1907) ותחת עיניים מערביות (1911). נוסטרומו (1904) מתרחש תוך מהפך פוליטי במדינת קוסטגואנה הדרום-אמריקאית, היכן שהסוור האמין ממוצא איטלקי, ג'ובאני בטיסטה פידנזה - שם האפונים של נוסטרו - (באיטלקית"האיש שלנו") - מקבל הוראה מאדונו, צ'ארלס גולד, בעל מכרות כסף ממוצא אנגלי, לקחת את אוצרות הכסף שלו לחו"ל כדי שלא ייפול לידי המהפכנים. תפקידה של הפוליטיקה הוא בעל חשיבות עליונה בסוכן הסודי, שכן הדמות הראשית, ורלוק, עובדת עבור ארגון מעין-פוליטי. המזימה להשמדת מצפה הכוכבים של גריניץ' היא כשלעצמה אנרכיסטית. ורלוק טוען כי ההפצצה "חייבת להיות הרסנית גרידא" וכי האנרכיסטים שישתתפו בהם כאדריכלי הפיצוץ "צריכים להבהיר ש[הם] נחושים לחלוטין לעשות ניקיון כללי ביצירה החברתית כולה." עם זאת, המתכונת הפוליטית של האנרכיזם נשלטת בסופו של דבר ברומן: המעשה היחיד המונע פוליטית כביכול מתוזמר על ידי סוכנות ממשלתית חשאית. הרומן הפוליטי השלישי של קונראד, תחת עיניים מערביות, קשור להיסטוריה הרוסית. קהל הקוראים הראשון שלו קרא רומן זה על רקע המהפכה הכושלת של 1905 ובצל התנועות והדחפים שירקמו עור וגידים כמהפכות של 1917. גם לנובלה הקודמת של קונראד, לב המאפליה (1899), היו השלכות פוליטיות, בתיאור הביזההקולוניאלית האירופית באפריקה, שקונראד היה עד לה במהלך העסקתו בקונגו הבלגית.
כילוניס (בת לאונידס)
ביוגרפיה
היו לה שני אחים, קלאומנס השלישי, ואאוקלידס. שניהם שימשו כמלכי ספרטה. אחד מנכדיה אגסיפוליס השלישי היה אחרון המלכים בשושלת האגידית.
סיפורת פוליטית
רומן המאה העשרים
הרומן של ג'ון סטיינבק , ענבי הזעם (1939) הוא תיאור מלא להט של מצוקת העניים. עם זאת, רבים מבני דורו של סטיינבק תקפו את השקפותיו החברתיות והפוליטיות. בריאן קורדיאק כותב: "סטיינבק הותקף כתועמלן וסוציאליסט משמאל ומימין הספקטרום הפוליטי. החריפות ביותר מהמתקפות הללו הגיעו מהחקלאים המאוגדים בקליפורניה; הם לא היו מרוצים מהאופן בו תוארו בספר עמדותיהם והתנהלותם של החקלאים בקליפורניה כלפי המהגרים. הם הוקיעו את הספר כ"צרור שקרים" ותייגו אותו "כתעמולה קומוניסטית". היו שהאשימו את סטיינבק בכך שהגזים בתנאי המחנה כדי להבהיר נקודה פוליטית. סטיינבק ביקר במחנות זמן רב לפני פרסום הרומן וטען כי טבעם הלא אנושי הרס את רוחם של המתנחלים.
האמריקאי השקט (1955) הרומן של הסופר האנגלי גרהם גרין מטיל ספק ביסודות המעורבות האמריקאית הגוברת בווייטנאם בשנות החמישים. הרומן זכה לתשומת לב רבה בזכות תחזיתו את תוצאת מלחמת וייטנאם ומדיניות החוץ האמריקאית שלאחר מכן מאז שנות החמישים. גרהם גרין תיאר פקיד אמריקני בשם פייל כמסונוור על ידי האמריקניזם עד כדי כך שהוא לא יכול לראות את הפורענויות שהוא מביא על הווייטנאמים. הספר משתמש בחוויותיו של גרין ככתב מלחמה של ה"טיימס" ו"לה פיגארו" בהודו-סין הצרפתית בשנים 1951–1954.
המקום ההומוסקסואלי (1961) הוא סדרה של נובלות בעלות נושא פוליטי עם עלילות ודמויות משתלבות של הסופר האמריקני בילי לי ברמר. הנובלות מתרחשות במדינה ללא שם, הזהה לטקסס, לכל נובלה יש גיבור אחר: רוי שרווד, חבר בית המחוקקים המדינתי; ניל כריסטיאסן, הסנאטור הזוטר של המדינה; וג'יי מק'גאון, כותב הנאומים של המושל. המושל עצמו, ארתור פנסטמאקר, פוליטיקאי בכיר (שנאמר כבר שדמותו מבוססת על המנטור של ברמר, לינדון ג'ונסון ) משמש דמות דומיננטית לאורך כל הספר. הספר כולל גם דמויות המבוססות על ברמר, אשתו נדין, אשתו של ג'ונסון ליידי בירד, ואחיו סם יוסטון ג'ונסון. הספר זכה לשבחים רבים כאחד הרומנים הפוליטיים האמריקניים הטובים ביותר שנכתבו אי פעם.
רומן פרולטרי
הרומן הפרולטרי נכתב על ידי פועלים, בעיקר עבור פועלים אחרים. הוא חופף ולעיתים מהווה שם נרדף לרומן מעמד הפועלים, רומן סוציאליסטי, רומן מחאה חברתי (ולעיתים גם רומן סוציולוגי, רומן חברתי, רומן תעמולה או תזה, או רומן ריאליזם סוציאליסטי.) כוונת כותבי הספרות הפרולטרית היא להעניק השראה לפועלים משכונות העוני ולעודדם לאמץ את האפשרויות לשינוי חברתי או למהפכה פוליטית. ככאלה, זהו סוג של סיפורת פוליטית.
הרומן הפרולטרי עשוי להגיב על אירועים, מערכות ותיאוריות פוליטיות, ונראה לעיתים קרובות כאמצעי לקידום רפורמה חברתית או מהפכה פוליטית בקרב מעמד הפועלים. ספרות פרולטרית נוצרת בעיקר על ידי סופרים קומוניסטים, סוציאליסטים ואנרכיסטים, ומתמקדת בחיי העניים. התקופה שבין 1930 עד 1945 הניבה רומנים רבים כאלה. עם זאת, יצירות פרולטריות הופקו גם טרום תקופה זו ולאחריה. בבריטניה משתמשים בדרך כלל יותר במונח "ספרות מעמד הפועלים ".
רומן חברתי
סוג רומן הקשור הדוקות לרומן הפרולטרי, שלעיתים קרובות יש לו מימד פוליטי, הוא הרומן החברתי - המכונה גם רומן "בעיה חברתית" או "מחאה חברתית" - "סיפורת המתמקדת בבעיה חברתית רווחת, כמו דעות קדומות מגדריות, גזעיות או מעמדיות, המתוארות באמצעות השפעתן על דמויותיו של הרומן". דוגמאות ספציפיות יותר לבעיות חברתיות שמטופלות ביצירות כאלה כוללות עוני, תנאי עבודה במפעלים ובמכרות, מצוקת עבודת ילדים, אלימות נגד נשים, עלייה בתחלואה הנגרמת כתוצאה מצפיפות יתר ותברואה לקויה בערים.