cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה דורון
קורות חיים
בבחירות לכנסת ה-18, הוצבה במקום ה-117 הסמלי ברשימת הליכוד לכנסת.
החל משנת 1988 כיהנה בהתנדבות כיושבת-ראש הנהלת מכבי שירותי בריאות. ניהלה את התמודדות והיערכות קופת החולים לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, שנכנס לתוקף בשנת 1995. בתקופתה נרכש בית החולים אסותא והיא הייתה מיוזמות מעבר בית החולים "אסותא תל אביב" לרמת החייל. מספר חודשים לפני פטירתה פרשה מתפקיד יושבת הראש של "מכבי שירותי בריאות" ומונתה לנשיאת כבוד. מדי שנה מתקיים כנס של "קבוצת מכבי" (התאגידים השונים שבשליטת הקופה) הקרוי על שמה.
שלושת הקופים החכמים
שלושת הקופים החכמים (נקרא גם: לא ראיתי, לא שמעתי, לא אמרתי) הוא סמל עממי, שמקורו במזרח הרחוק, שהופיע ככל הנראה לראשונה ביפן, ובו מתוארים שלושה קופים: האחד מכסה בידיו את פיו, השני מכסה את עיניו, והשלישי מכסה את אוזניו. אלה מסמלים פתגם מזרחי עתיק: "אל תראו רוע, אל תשמעו רוע, אל תדברו רוע". הפתגם, המטיף להימנעות מהרוע, נובע מן האמונה כי העיסוק ברוע יוצר רוע. השמות היפניים של הקופים הם (בהתאמה): איוואזרו, מיזארו וקיקזארו. השמות מורכבים מהפעלים "איווה" (לדבר), "מי" (לראות), "קיקה" (לשמוע) וסיומת השלילה "-זארו".
על פי הפרשנות הנפוצה בימינו, ובשונה מן המשמעות המקורית, הסמל מתאר מצב בו אדם מסוים, היודע כי נעשה עוול בסביבתו, בוחר להעלים עין מן המתרחש ולא להתערב בנעשה.
הגרסה המלאה היא עם קוף רביעי, סזארו, המכסה את אבריו המוצנעים, או מצליב ידיו. משמעותו, "אל תעשה רע". קוף זה מופיע בהמאמרות של קונפוציוס.
ג'יימס גאווין
ג'יימס מוריס גאווין (באנגלית: James Maurice Gavin; 22 במרץ 1907 - 23 בפברואר 1990) היה מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא היה מפקד אוגדה בדרגת מייג'ור גנרל הצעיר ביותר מאז מלחמת האזרחים האמריקנית.
ילדות וקריירה צבאית מוקדמת
גאווין נולד בשם ג'יימס נלי ריאן להורים ממוצא אירי. בגיל שנתיים נמסר לבית יתומים. בשנת 1909 אומץ על ידי בני הזוג מרטין ומרי גאווין מהעיירה הר הכרמל בפנסילבניה. אביו היה כורה פחם והתפרנס בקושי לכן עזב ג'יימס את בית הספר בגיל 12 ועבד בעבודות שונות כדי לעזור לפרנסת המשפחה. אמו האלכוהוליסטית הייתה מוציאה את זעמה עליו. הוא קץ בחיים אלה ובמרץ 1924 ביום הולדתו ה-17 ברח מהבית ועלה על רכבת לילה לניו יורק. הוא התייצב לפני וועדת הגיוס והצהיר שהוא יתום בן 18. הוא הוצב בפנמה שם נרשם לבית ספר מקומי להשלמת השכלה ועבר את בחינות הכניסה לווסט פוינט. מאחר שהיה חסר השכלה בסיסית היה קם כל יום ב-04.30 ולומד בחדר הרחצה כי רק שם היה אור לקריאה. לבסוף עשה את הלא ייאמן, השלים את לימודיו בווסט פוינט ב-1929 וקיבל דרגת לוטננט משנה. הוא שירת שלוש שנים בחטיבת חיל רגלים באריזונה ואחר כך למד בבית ספר לחי"ר בפורט בנינג תחת פיקודם של הגנרלים ג'ורג' מרשל וג'וזף סטילוול. ב-1936 הוצב לשנה בפיליפינים ואחר כך חזר לווסט פוינט ועסק בפיתוח טקטיקת שימוש בכוחות מוטסים. באוגוסט 1942 מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-505 בדיוויזיה המוטסת ה-82. הוא נהג להשתתף באימונים הקשים ולקפוץ מהמטוסים עם חייליו ולכן כונה בפיהם: "הגנרל המקפץ".
מלחמת העולם השנייה
ב-9 ביולי 1943 צנח עם רגימנט הצנחנים 505 בפלישה לסיציליה ואחר כך בסלרנו ובלחימה בנאפולי. ב-5 בדצמבר 1943 הועלה גאווין לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד האוגדה. ב-5 בדצמבר 1944 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וצנח אתה מאחורי חוף הנחיתה "יוטה" בעת הפלישה לנורמנדי.
ב-27 באוגוסט 1944 התמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וב-17 בספטמבר 1944 צנח אתה סמוך לניימכן במסגרת מבצע מרקט גארדן. לאחר מספר ימי לחימה קשים הם נאלצו לסגת. את דמותו בסרט גשר אחד רחוק מדי גילם השחקן ראיין אוניל. באוקטובר 1944 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בקרב הארדנים הוחשה האוגדה ביחד עם הדיוויזיה המוטסת ה-101 בפיקוד אנתוני מקאוליף לחזית בסטון וביחד הצליחו לעצור את המתקפה.
בסרט היום הארוך ביותר (1962) מגלם את דמותו, השחקן רוברט ראיין.
לאחר המלחמה
בשנת 1958 פרש משירות פעיל בדרגת לוטננט גנרל. בשנים 1961–1962 שימש כשגריר ארצות הברית בצרפת. כתב חמישה ספרים בנושא לחימה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1990 ונקבר בבית הקברות וסט פוינט.
תיאטרון חיפה
התיאטרון העירוני חיפה (או תיאטרון חיפה כפי שהוא נקרא החל מראשית שנות ה-2000) הוא התיאטרון העירוני של העיר חיפה, והתיאטרון העירוני הראשון בישראל.
היסטוריה
התיאטרון העירוני חיפה הוקם ביוזמת ראש העירייה של חיפה דאז, אבא חושי, שהפקיד את מלאכת ההקמה בידי יעקב יסעור. מבנה התיאטרון תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ושלמה גלעד בצמוד לספריית פבזנר. יעקב יסעור המשיך לשמש כמנהלו הראשון של התיאטרון העירוני חיפה וכיהן בתפקידו ב-15 שנותיו הראשונות של מוסד זה, שמיד עם הקמתו הפך למרכז חיי התרבות בחיפה. עוד טרם נדלקו זרקורי הבמה, השכילו בחיפה להקים להקת שחקני-בית, וגולת הכותרת הייתה מינויו של יוסף (פפו) מילוא למנהלו האמנותי הראשון של התיאטרון. פתיחת התיאטרון התקיימה ב-12 בספטמבר 1961 עם עלות המסך על ההצגה "אילוף הסוררת" של שייקספיר בבימויו של יוסף מילוא. בתפקידים הראשיים הופיעו חיים טופול בתפקיד פטרוקיו וצפורה פלד בתפקיד קתרינה.
במהלך שנות קיומו הראשונות, הועלו בתיאטרון מחזות קלאסיים, רבים מהם בבימויו של יוסף מילוא, ביניהם "מעגל הגיר הקווקזי", "אמא קוראז'", "אנדורה" ו"ריצ'רד השלישי". במהלך שנותיו הראשונות גובשה להקת שחקנים, שבמסגרתה נכללו חיים טופול, זהרירה חריפאי, רות סגל, יעקב בודו, אילן דר, נאוה שאן, גיורא שמאי, מרדכי בן-זאב, נתן מייזלר, ראובן בר יותם, יוסף באשי, ז'רמן אוניקובסקי, ניקו ניתאי, אברהם (אברמ'לה) מור, ימימה מילוא ועוד.
בשנת 1965 יצא לדרך חדשה עם מינויו של עודד קוטלר למנהלו האמנותי של התיאטרון. מאוחר יותר, עם עזיבתו של יעקב יסעור את כהונתו כמנכ"ל התיאטרון (1976), עודד קוטלר מונה למנכ"ל, ושירת את התיאטרון כמנכ"לו שתי תקופות.
במהלך שנות השבעים שימש עודד קוטלר כמנהלו האמנותי של התיאטרון, והוא הביא אליה את קבוצת "במת השחקנים", בה נכללו בין השאר אמנון מסקין, לאורה ריבלין ואילן תורן, אליהם הצטרפו גדליה בסר, רחל דובסון, אלכס מונטה, ג'יטה מונטה, שמואל וולף ושמוליק קלדרון. קוטלר החל לשים דגש על העלאת הצגות ישראליות מקוריות כמו הצגותיו של חנוך לוין "חפץ", "פופר" ו"קרום", "טיפולים אחרונים", "נעים" של א"ב יהושע, "הקוף" של הלל מיטלפונקט ו"נמר חברבורות" "הנבחרים" של יעקב שבתאי. באמצע שנות השבעים הצטרפו קבוצות שחקנים נוספות, ביניהן "קבוצת הפרויקט" בניהולה של נולה צ'לטון, שפעלו גם על בסיס מניע חברתי בעיקר בקריית שמונה, שסבלה אז מירי קטיושות. בקבוצה זו נכללו שחקנים דוגמת מוני מושונוב, סנדרה שדה, סיני פתר, עפרה ויינגרטן, איציק ויינגרטן, ארנון צדוק ודליק ווליניץ.
נגה אלבלך
נגה אלבלך (נולדה בשנת 1971) היא סופרת ועורכת ישראלית, כלת פרס ברנר לשנת 2018, ומנכ"לית הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספריית פועלים.
ביוגרפיה
נגה אלבלך נולדה וגדלה בפתח תקווה. סיימה לימודי תואר ראשון בכלכלה, סטטיסטיקה וחקר ביצועים, ולימודי תואר שני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב. עבדה כעשר שנים כאנליסטית בתחום האשראי ובתחום שוק ההון במוסדות בנקאיים שונים.
בשנת 2005 פנתה ללימודי ספרות באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיה החלה לעבוד בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובארכיוני הסופרים של מרכז קיפ, אוניברסיטת תל אביב. באותה עת פרסמה את סיפוריה הקצרים הראשונים בכתבי העת "עיתון 77" ו"מטעם". את עבודת המוסמך בספרות כתבה על הסיפור "בגנים" מאת אורי ניסן גנסין בהנחיית פרופ' אבנר הולצמן.
במסגרת עבודתה בהוצאת הקיבוץ המאוחד היא עורכת בשיתוף עם אברם קנטור את סדרת "ספרית פועלים – סיפורת". ערכה קובצי סיפורים ותרגומים של הסופרים רוברט ואלזר, דייוויד פוסטר וולאס, כריסטה וולף, חרבראנד באקר, ארנון גרונברג, לאוניד פקרובסקי, אורי ניסן גנסין, ויקטור דרגונסקי ועוד. בתחום ספרות המקור ערכה ספרים של ענבר לבנת, ניצן ויסמן, מיה לוי-ירון, אודי שרבני ועוד. ב־2018 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד הספר "תרצה אתר | כל השירים" בעריכתה, הכולל את כל שירי אתר, לרבות פזמונים ושירים גנוזים מהארכיון. הספר כולל גם אחרית דבר פרי עטה בשם "קול משלה". בסוף שנת 2018 מונתה למנכ"לית הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספריית פועלים, במקום המנכ"ל היוצא והעורך הראשי, פרופ' עוזי שביט, אשר הודיע על פרישה.
תרגום
המפגש, מאת אן אנרייט. הספריה החדשה, 2008. (תרגום בשיתוף עם מנחם פרי).
רשימות ביקורת על יצירותיה
ספונג'ה וסיפורים קצרים הדחיפה
אלי פורש כנפיים
תיאטרון חיפה
היסטוריה
בשנת 1983 הוקמה "במה 2" במתחם אל-פאשה בעיר התחתית, במבנה ששרד מהמאה ה-19, ובמסגרתה הועלו מגוון הצגות אוונגרד ומופעים אינטימיים. היא שימשה אף כבמה ניסיונית להקמת תיאטרון ערבי, ובמסגרתה הוצגו מספר הצגות בערבית, כמו "האי" ו"מחכים לגודו", אולם הניסיון לא צלח. הבמה פעלה במשך 20 שנה עד לסגירתה בשנת 2003.
בהמשך שנות השמונים ניהלו את התיאטרון העירוני גדליה בסר ויהושע סובול. השניים העלו את מחזהו של סובול "סינדרום ירושלים" (שהצגתו לוותה בסערה ציבורית עקב ביקורתו על הפונדמנטליזם הדתי).
בשנת 1988 מונה ג'ילברטו טופאנו למנהל האמנותי של התיאטרון והעלה את ההצגות "יהודי בחצר הדוכס" ו"נישואי פיגארו" בנוסף למחזות לועזיים שונים.
נגה אלבלך
רשימות ביקורת על יצירותיה
סילנד
האיש הזקן - פרידה
תיאטרון חיפה
היסטוריה
בשנת 2000 מונה סיני פתר למנהל האמנותי של התיאטרון והועלו ההצגות "נירנברג", "נשף המסיכות", "גן ריקי", "אירמה לה דוס", "הבוגר", "השתיקה", "סוף משחק", "אהבה קשה" ומחזות נוספים.
לאור מצבו הקשה של התיאטרון, שצבר גירעון של 16.5 מיליון ש"ח, הדירקטוריון בראשותו של ד"ר נתן פורמן, החליט לצאת למכרז לתפקיד מנכ"ל התיאטרון. המטרה הייתה למצוא מנכ"ל בעל ניסיון ניהולי וציבורי שיבריא את התיאטרון. בתום הליך מכרזי נבחר ומונה בנובמבר 2003 לתפקיד מנכ"ל התיאטרון ישראל בן שלום, איש עירייה ותיק ומוערך, כאשר לצידו המשיך לכהן כמנהל אמנותי סיני פתר. באותה תקופה החל התיאטרון להפיק הצגות שהחזירו מנויים רבים לתיאטרון. בין ההצגות, "משפחת ישראלי", "האישה שבישלה את בעלה", "עיר הנפט" בשיתוף תיאטרון הקאמרי, "השתיקה", והפקת ילדים מוצלחת – "רובין הוד".
פתר החליט לסיים תפקידו כמנהל האמנותי ובמקומו מונה בשנת 2005 דורון תבורי לתפקיד. זה הקפיד להעלות הצגות איכות, שלאו דווקא קלעו לטעם הקהל, וכמו כן לא נמכרו למפעלי מנויים ברחבי ישראל, דבר שהביא לנזקים כספיים קשים לתיאטרון. תבורי נשאר בתפקידו רק חודשים ספורים והדירקטוריון החליט להעבירו מתפקידו, בעקבות הקשיים הכלכליים אליהם נקלע התיאטרון. אז, החליט ראש העיר יונה יהב, יו"ר האספה הכללית, ללכת למהלך של הקפאת הליכים, אשר קיבל את אישור בית המשפט. בעקבות מהלך זה פוטרו עובדים רבים של התיאטרון. הנאמן שהפעיל את התיאטרון בתקופה זו החליט למנות למנכ"ל התיאטרון את עודד פלדמן, שאף הוא החזיק בתפקיד פחות משנה. זאת לאור העובדה שבתקופתו, הגירעון המצטבר של התיאטרון גדל ל-23 מיליון ש"ח, דבר שחייב את העירייה להזרים כספים רבים לתיאטרון.
בשנת 2010 הוקמה להקה צעירה, "החיפאית". שמונה שחקנים נבחרו לאחר אודישנים בהם נבחנו כ-250 שחקנים. שישה מתוכם עברו להתגורר בחיפה (בתמיכת עיריית חיפה) ושניים הם תושבי העיר. החזרות וההצגות מתקיימות באולם במה 3 ובו כ-100 מושבים. ההצגה הראשונה שהועלתה על-ידם הייתה "תופעות לוואי", והשנייה, "תש"ח", בעיבוד ובימוי של נויה לנצט לספרו של יורם קניוק.
בחודש יוני 2011 עלתה בתיאטרון ההצגה "כולם היו בני", המבוססת על המחזה המפורסם של ארתור מילר, כהפקה משותפת עם התיאטרון הקאמרי.
בשנת 2015 הפיק תיאטרון חיפה את המחזמר הישראלי המקורי "בילי שוורץ" מחזמר שרץ כ-4 שנים וזכה בארבעה פרסי תיאטרון לשנת 2015.
פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים
פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים שנהגה על עי המנכ"ל נועם סמל, מתקיים בו מדי שנה, בחול המועד פסח, מעל ל-3 עשורים. בפסטיבל מועלים מופעי רחוב, הצגות והפקות מקור מתיאטרונים בארץ ומרחבי העולם.
אירועים מיוחדים
בחודש ספטמבר 2011 חגג התיאטרון, באירוע רב משתתפים, את שנת היובל להקמתו.
פעילויות נוספות
בתיאטרון מתקיימות פעילויות נוספות:
בלו אוריג'ן NS-18
בעודו בחלל, שאטנר חווה את אפקט המבט הכולל וביטא אותו בשידור חי במצלמה בשיחה שלאחר הטיסה עם ג'ף בזוס.
צוות
בצוות היו אודרי פאוארס, כריס בושויזן, גלן דה פריס וויליאם שאטנר.
אינטלקטוערסית
רקע וקידום
הסינגל הכפול הוא הפרויקט המוזיקלי הראשון שאודיה הוציאה מאז שזכתה בפרס "תגלית השנה" של אקו"ם. אודיה שאלה את העוקבים שלה באינסטגרם איזה משני השירים להוציא, ובסופו של דבר החליטה להוציא את שניהם.
אודיה שיתפה את החדשות על יציאת השירים החדשים באינסטגרם, והביעה אופטימיות והתרגשות לקראת היציאה. היא גם עודדה את העוקבים שלה לשתף את השיר המועדף עליהם מבין השניים לאחר האזנה.
הרכב
השיר נתפס כתשובה הנשית לשיר "אינטלקטוערס" שהוציאה אודיה בשנה הקודמת, ולדברי אודיה - היא מתייחסת לשיר כאל 'אשתו' של השיר "אינטלקטוערס". השיר "אינטלקטוערס" היה להיט גדול, וצבר כמעט 10 מיליון צפיות ביוטיוב תוך עשרה חודשים.
השיר מתואר כ"שיר ראפ של ממש, עם ביט עצבני בסגנון דריל".
מועצת הייצור המלחמתית
מועצת הייצור המלחמתית (באנגלית: The War Production Board, בראשי תיבות: WPB) הייתה סוכנות ממשלתית אמריקאית שהתקיימה בזמן מלחמת העולם השנייה ועסקה בהסדרת התעשייה והמסחר בעת המלחמה.
בין פעילויותיה היו מתן הרשאות מחקר ויצור למוצרים וטכנולוגיות שונות, וזאת על-פי צורכי המלחמה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית בכלל, והמאמץ המלחמתי שלה בפרט.
סיגנוס (חללית)
סיגנוס (באנגלית: Cygnus; מלטינית: "ברבור", על שם קבוצת הכוכבים ברבור) היא חללית מטען בלתי מאוישת המפותחת על ידי אורביטל סיינסס וטאלס אלניה ספייס במסגרת תוכנית COTS של נאס"א. מטרתה להעביר אספקה אל תחנת החלל הבינלאומית (ISS). מאוגוסט שנת 2000 מגיעה רוב האספקה אל ה־ISS על ידי חלליות רוסיות מסוג פרוגרס, אך שוגרו גם מספר חלליות אירופאיות מסוג ATV וחלליות יפניות מסוג HTV. אספקה אמריקאית הייתה מגיעה על גבי מעבורות החלל שלה, אך אלו פרשו במהלך 2011. על מנת להחליף את המעבורות הכריזה נאס"א על תוכנית COTS, שמטרתה להמריץ חברות פרטיות לפתח חלליות, כך שתעשיית החלל תתמסחר. תוכנית COTS מפקחת גם על פיתוח חללית הדרגון של חברת SpaceX.
פיתוח
כאשר חברת רקטפליין קיסטלר לא הצליחה להשיג את סכומי הכסף להם התחייבה במסגרת השלב הראשון של תוכנית COTS, ב־18 באוקטובר 2007, החליטה נאס"א לבטל את ההסכם שחתמה איתה על פיתוח ה־K-1, ולהעניקו לחברה אחרת. ב־19 בפברואר 2008 הודיעה נאס"א כי בחרה באורביטל סיינסס והעניקה לה את החוזה. ב־23 בדצמבר 2008 העניקה נאס"א לאורביטל חוזה על סך 1.9 מיליארד דולר במסגרת תוכנית CRS (תוכנית מקבילה ל־COTS האחראית על השימוש המבצעי בחלליות). על פי החוזה, על אורביטל סיינסס יהיה לשגר אל תחנת החלל הבינלאומית 20 טון מטען ב־8 משימות עד ל־2016.
באפריל 2010 הציגה אורביטל דגם בגודל מלא של הסיגנוס בסימפוזיון החלל הלאומי (NSS) שהתקיים בקולורדו ספרינגס, קולורדו.
מבנה
חללית הסיגנוס מורכבת משני חלקים מרכזיים: יחידת מטען מדוחסת (PCM) ויחידת שירות (SM). ה־PCM מפותחת ומיוצרת על ידי טאלס אלניה ספייס, ונפחה בדגם הראשוני הוא 18 מ"ק. ה־SM מפותחת ומיוצרת על ידי אורביטל סיינסס, והיא מתבססת על הרכיב STAR פרי פיתוחה של אורביטל, המשמש כבסיס ללוויינים מפיתוחה. בנוסף ה־SM כוללת טכנולוגיות שפותחו עבור הגשושית שחר של נאס"א. ה־SM שוקלת 1,500 ק"ג בדגם הראשוני והיא תכלול את מערכת ההנעה של החללית ואת שני הלוחות הסולאריים שלה. ארבע חלליות הסיגנוס הראשונות שיבנו וישוגרו יהיו מהדגם הראשוני, וכל אלו שיבואו לאחריהן יהיו מהדגם המשופר.
ישנן שתי גרסאות נוספות לחללית הסיגנוס הנמצאות בבחינה: גרסה בה ה־PCM תוחלף ברכיבים לא מדוחסים (כגון ניסויים) שיורכבו על התחנה (באמצעות הזרוע הרובוטית או הליכות חלל), וגרסה שתכלול קפסולת חדירה לאטמוטספירה, שתאפשר להחזיר מטען ממסלול לכדור הארץ.
משימות
נאס"א הזמינה שש משימות נוספות, סיגנוס NG-20 – NG-25, לאספקת תחנת החלל הבינלאומית (ISS) עד 2026.
Big Energy
Big Energy הוא שיר של הראפרית האמריקאית לאטו. השיר יצא לאור באמצעות סטרים-קאט ו-RCA רקורדס ב-24 בספטמבר 2021, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של לאטו, 777 (2022).
רמיקס לשיר ביחד עם מריה קארי בהשתתפות די ג'יי חאלד יצא לאור ב-28 במרץ 2022.
רקע והוצאה
השיר נכתב על ידי לאטו, A1 LaFlare, ג'וקז לואו, רנדל האמרס, ת'רון תומאס, ד"ר לוק וואן אוליבר, כששני האחרונים אחראים על ההפקה. גם כותבי השיר "Genius of Love" של טום טום קלאב קיבלו קרדיט כתיבה בשיר בעקבות דגימה.
השיר הוצג בבכורה לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2021, שם לאטו ביצעה שלושה שירים לאורך המופע. לאטו הופיעה עם השיר גם בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET לשנת 2021 ובתוכנית הלייט-נייט לייט נייט עם סת' מאירס. באפריל 2022 ביצעה מחרוזת של "Big Energy" ו-"Sunshine" בטונייט שואו עם ג'ימי פאלון.
ב-25 במרץ 2022, הכריזה לאטו על רמיקס לשיר ביחד עם מריה קארי ודי ג'יי חאלד, שיצא לאור כשלושה ימים לאחר מכן.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למקום ה-88 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, בשבוע של 24 בנובמבר 2021, והפך לשיר המצליח ביותר של לאטו במצעדים מאז "Bitch from da Souf", שהגיע למקום ה-95 ב-2020. בעקבות צאתו של הרמיקס, הגיע השיר למקום השלישי בשבוע ה-23 שלו במצעד, והפך לשירה הראשון של לאטו בעשירייה הפותחת, וכן לשיר הסולו המצליח ביותר של ראפרית מאז "Up" של קארדי בי ממרץ 2021. השיר בילה ארבעה שבועות בחמישייה הראשונה. במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ומצעד שירי הראפ, הגיע השיר למקום הראשון.
הרמיקס של השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים ולמקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי.
מחלוקת
באוקטובר 2022 הראפרית ניקי מינאז' ביקרה את האקדמיה להקלטות ואת לאטו על גך ששירה של מינאז' "Super Freaky Girl" הוגש לקטגוריות הפופ ולא לקטגוריות הראפ בטקס פרסי גראמי ה-65. להגנתה, מינאז' הסבירה את הבלבול בהגדרת סוגתו המוזיקלית של "Big Energy", באומרה: "אם 'Super Freaky Girl' הוא שיר פופ, איזה מן שיר הוא 'Big Energy'. מאיזו סוגה 'Big Energy'?". בעקבות זאת, החלה מלחמת טוויטר בינה ובין מינאז', תוך שקראו אחת לשנייה "קארן" ו"בריונית בת 40".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ בוים על ידי Arrad ופורסם לצד הסינגל. לטענת קומפלקס, הקליפ "מתבסס על נושא המקריות", מכיוון שהשחקן הראשי בקליפ מהמר בלוטו, בעוד לאטו רוקדת ושרה על רקע קזינו, והאיש נפגע על ידי "מה שנראה כמו החץ של קופידון". הקונספט נובע ממשחק מילים עם שמה של לאטו והמילה לוטו (lotto). הקליפ מציג סצנה של לאטו לבושה בתחפושת בצבעי פרת משה רבינו, המיוצגות בעטיפת הסינגל.
איירון סורס
איירון סורס (באנגלית: ironSource) היא חברה ישראלית לתוכן דיגיטלי באינטרנט. החברה מפתחת כלים למוניטיזציה ולפרסום למפתחי אפליקציות, מפתחי תוכנה, ספקי מכשירים ניידים ויצרני מכשירים. בנובמבר 2022 התמזגה החברה עם חברת יוניטי טכנולוגיות האמריקאית.
היסטוריה
בשנת 2011 הפכו את InstallCore למוצר העיקרי שלהם ולתת שירותים לחברות ולמפתחים שמנסים להפיץ ברשת את התוכנות שלהם, כחברת הפצה דיגיטלית וכך נוסדה איירון סורס. הכנסות החברה הגיעו מהמפתחים שרכשו את השירות, אך גם מפרסום שהופץ על חלונית ההתקנה. פתרון הפרסום הגיעה מחברת Volonet שמוזגה עם איירון סורס באותה שנה. Volonet נוסדה על ידי תמיר כרמי וארנון חריש והייתה שותפה בחברה נוספת, DealPly, שגם מוזגה עם איירון סורס.
בפברואר 2013, רכשה איירון סורס את חברת "אפטר דאונלואד" (AfterDownload) שנוסדה על ידי עומר קפלן ולירון רוז ב-2010, במימון עצמי וגייסה אחר כך כמה מאות אלפי דולרים ממשקיעים פרטיים. החברה פיתחה טכנולוגיה המשמשת כפלטפורמת פרסום באתרי תוכן והורדת תוכנות. המפרסמים הם בעיקר חברות תוכנה שמעוניינות למכור מוצרים למשתמשי קצה.
בשנת 2013 פתחה החברה משרד בסן פרנסיסקו, ב-2014 בבייג'ינג וב-2015 בלונדון.
בסוף 2013 הייתה איירון סורס על סף מיזוג עם חברת בבילון שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה הממוזגת הייתה צפויה להיכלל במדד תל אביב 25, לפי שווי שהוערך ב-כ-1.5 מיליארד דולר. אך לבסוף המיזוג לא יצא לפועל.
בספטמבר 2014 רכשה את חברת Upopa הישראלית שפיתחה משחקים לטלפונים חכמים.
במהלך 2015 השלימה איירון סורס גיוס של 103 מיליון דולר, מתוכם 25 מיליון הושקעו על ידי האוליגרך לן בלווטניק.
ביולי 2015, רכשה את חברת סופרסוניק תמורת כ-150 מיליון דולר, שחלק ניכר מהתשלום נעשה במניות ורק חלקו הקטן במזומן. הרכישה אפשרה לאיירון סורס להגביר את הנוכחות בתחום המובייל ובניהול אפליקציות בפייסבוק.
ביולי 2016 איירון סורס הודיע על רכישת חברת טכנולוגיית וידאו StreamRail בסכום מוערך של 20 מיליון דולר, הצוות על 15 אנשיו הצטרף לחטיבת פתרונות הפרסום של איירון סורס.
בנובמבר 2016, רכשה את הסטארט אפ וורנטייר (Warranteer) שנוסד באפריל 2014, ופיתח אפליקציה המאפשרת לנהל תעודות אחריות של מוצרים.
בסוף 2017 עברה החברה לארבע קומות ששכרה במגדל עזריאלי שרונה.
באפריל 2018 נחשפו לראשונה הדוחות הכספיים של החברה, כחלק ממהלך בו ביקשה לאשר תשלום דיבידנד של רבע מיליארד דולר לבעלי המניות. הכנסות החברה ב-2017 הגיעו לחצי מיליארד דולר, הרווח התזרימי היה 90 מיליון דולר והרווח הנקי 60 מיליון דולר.
בינואר 2021 הודיעה איירון סורס כי היא תרכוש את הסטארטאפ Soomla לאחר שזה כמעט נסגר, תמורת כמה עשרות מיליוני דולרים.
במרץ 2021 הודיעה איירון סורס שבכוונתה להפוך לחברה ציבורית דרך מיזוג עם חברת רכישה למטרות מיוחדות - "ספאק", לפי שווי של 11.1 מיליארד דולר.. ב-29 ביוני החל המסחר במניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
באוקטובר 2021 הודיעה החברה על רכישת חברת Tapjoy האמריקאית, העוסקת בפרסום דיגיטלי, תמורת 400 מיליון דולר, ובהמשך אותו חודש רכשה את חברת בידלגו הישראלית.
פעילות
החברה פועלת בעיקר בשני תחומים. תחום הפעילות הוותיק שלה וזה שתורם את עיקר הרווח הוא שירות של הפצת תוכנות תמורת תשלום. לקוחותיה בתחום זה הם חברות שיודעות להפיק הכנסות, אך זקוקות ללקוחות והן משלמות לה על כל גולש שמוריד את התוכנה שלהן.
תחום נוסף שהחברה החלה בפיתוחו לפני מספר שנים הוא תחום המובייל. מפתחים, בהם חברות משחקים, מטמיעים את הטכנולוגיה וה–SDK (חבילה למפתחים) של החברה בעשרות אלפי האפליקציות שלהם, ובעקבות כך מופיע פרסום ממוקד.
פרוספקט פרמוהי
פרוספקט פרמוהי (באוקראינית: Проспект Перемоги) היא שדרה ברובע שבצ'נקובסקי, סולומיאנסקי וסביאטושינסקי של העיר קייב. אחד הכבישים המהירים הארוכים בעיר (11.5 ק"מ).
אליהו לבנט
אליהו לבנט (1928 - 30 באוקטובר 2017), היה מהנדס, מאמן ושופט בינלאומי בשחמט. הוא ייסד את מועדון השחמט באר שבע, הקבוצה המובילה בישראל שזכתה בעשרות זכיות באליפות הליגה הלאומית וזכיות רבות בגביע המדינה.
ביוגרפיה
לבנט נולד וגדל בסנקט פטרבורג (באותה העת לנינגרד). במלחמת העולם השנייה הוא השתתף בהגנת לנינגרד וזכה בשתי מדליות, "להגנת לנינגרד" ו"לשם הניצחון במלחמה". בשנים 1950–1953 שירת בצבא האדום. בשנת 1957 הוא סיים את לימודי הנדסת טקסטיל בברית המועצות. הוא ניהל את מועדון השחמט בלנינגרד והיה חבר הנהלת האיגוד הארצי וקיבל תואר שופט בינלאומי בשחמט.
לבנט עלה לישראל בשנת 1972 והשתקע בבאר שבע. שנה לאחר מכן ייסד את מועדון השחמט באר שבע. "עברתי בבתי הספר בעיר ובכל מקום שיחקתי נגד 30 תלמידים סימולטנית, בסך הכל שיחקתי נגד 2,000 ילדים. מתוכם אספתי את ה-100 הטובים ביותר והתחלתי לאמן אותם". הוא ניהל במשך שנים רבות את אליפות ישראל בשחמט, בבאר שבע.
בשנת 1978 ארגן את פסטיבל השחמט הבינלאומי בקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובהשתתפות 5 רבי אמנים ביניהם חבר ילדות ויקטור קורצ'נוי שדורג באותה העת במקום 2 בעולם.
בתקופת ניהולו והדרכתו זכה המועדון הבכיר של באר שבע 7 פעמים בתואר אליפות ישראל ו-5 פעמים בגביע המדינה.
הנצחה
ב-20 בפברואר 2018 נחנכה כיכר בבאר שבע, "כיכר השחמט" במפגש הרחובות ביאליק, בן יהודה ואיינשטיין, הקרויה על שמו של לבנט. הכיכר מעוצבת כלוח שחמט, רחב ממדים ועליו כלי שחמט גדולים.
מה לך ילדה
מה לך ילדה הוא פזמון שכתב והלחין משה נגר וידוע בביצועו של זוהר ארגוב.
רקע
את השיר כתב משה נגר לבתו, בעקבות גירושיו.
נגר עצמו הקליט את השיר, וגרסתו הוצגה ברשימת המועמדים למצעדי הפזמונים השבועיים של גלי צה"ל ושל רשת ג' באפריל–מאי 1978, מבלי שהצליחה להיכנס למצעדים עצמם. ב־1979 הקליט את השיר יחזקאל מטרי עבור האלבום "אהבת תימן". השיר בביצועו של מטרי לא זכה לפרסום רב. השיר הוצע לשימי תבורי אשר סרב, והפנה את נגר אל זוהר ארגוב. ארגוב הקליט את השיר בעיבוד של יגאל חרד עבור אלבום הבכורה שלו "אלינור", שכלל כולו גרסאות כיסוי. השיר משמש כשיר עידוד אצל אוהדי מכבי תל אביב.
תחושה מוקדמת (סרט, 2020)
תחושה מוקדמת (באוקראינית: Передчуття) הוא סרט דרמה אוקראיני בבימויו שלויאצ'סלב קרישטופוביץ'. הסרט שוחרר לאקרנים בשנת 2020.
מוטו: כל דבר בחיים צריך להיעשות בזמן.
תקציר עלילת הסרט
חייה האיטיים של עיירת החוף הפרובינציאלית N מעורערים פתאום בשל שערורייה מקומית, שמתרחשת סביב אדם שהלך לעולמו. רק האישה והחבר יודעים על מקום קבורתו, אך הם מסרבים מכל וכל לספר על כך לאחרים. כזו הייתה צוואתו של המנוח, אקסצנטרי המאוהב בים.
כל אחת מהדמויות מחפשת תשובות לשאלות שלו, אך הן מחפשות את התשובות בחוץ, בחברה, באחרים, ולכן אינה מוצאת תשובה. תחושת חרדה מתמלאת כשמשהו עומד לקרות.
הפקה
ביוני 2018 החל צילומי הסרט שנערכו בעיקר באודסה וצ'רנומורסק. ההפקה הסתיימה במאי 2019. פרויקט הסרט הפך לאחד הזוכים בבחירה התחרותית העשירית של הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע. העלות המשוערת של הסרט היא 27,155,500 הריבניה. מתוכם, הממשלה מימנה כ-50% מעלות הסרט (13.6 מיליון.) כמו כן, הוענקו כספים על ידי קרן אורקולית סלובקית.
ציקלוהקסאן
ציקלוהקסאן (באנגלית: Cyclohexane) הוא תרכובת אורגנית פחמימנית שנוסחתה הכימית C6H12.
ציקלוהקסאן משמש כממס לא-פולרי בתעשייה הכימית וגם כחומר גלם לייצור כימי של חומצה אדיפית וקרבולקטם, שני חומרים בעל שימוש ליצירת ניילון.
איזומרים קונפורמציונים
הקונפורמרים של ציקלוהקסאן נלמדו באופן אינטנסיבי בשנים האחרונות.
בניגוד למולקולות טבעתיות בעלות מספר נמוך יותר של פחמנים, בציקלוהקסאן כמעט לא קיים מתח טבעתי (חוסר יציבות הנובע מהפער בין זווית הקשירה הטבעית בין האטומים, לבין זווית הקשירה שמתחייבת מהצורה הגאומטרית של המולקולה הטבעתית), כיוון שזווית הקשירה האופיינית להכלאת sp3 קרובה מאוד לזווית הקשר הטבעית במשושה. על מנת לצמצם את מספרן של אינטראקציות הדחייה בין המתמירים (האטומים הקשורים לכל פחמן בטבעת) בעמדות סמוכות, המולקולה מצויה בדרך-כלל ב"קונפורמציית כיסא", בה פחמן אחד מצוי מתחת למישור הטבעת, ואילו הפחמן שמולו נמצא מעל מישור הטבעת. בקונפרמציית הכיסא, על כל אחד מאטומי הפחמן בטבעת מתמיר אחד בעמדה אקווטורילית (משוונית), ומתמיר שני בעמדה אקסיאלית (צירית). כל שני מתמירים אקווטרלים סמוכים וכן כל שני מתמירים אקסיאלים סמוכים נמצאים בעמדת טראנס זה לזה (כלומר, הם מצויים משני הצדדים של מישור הטבעת), וכל מתמיר אקווטריולי נמצא בעמדת ציס למתמיר האקסיאלי הסמוך לו (כלומר, באותו צד של מישור הטבעת). עובדה זו, יחד עם העדר המתח הטבעתי, מסבירה את היציבות היחסית של ציקלוהקסאן לעומת מולקולות טבעתיות בעלות מספר פחמנים נמוך יותר.
לכל ציקלוהקסאן שתי קונפורמציות כיסא אפשריות, המצויות בשיווי משקל זו עם זה. כאשר קונפורמציית כיסא אחת הופכת לשנייה, כל המתמירים האקסיאלים נעשים אקווטורילים, וכל המתמירים האקווטורילים נעשים אקסיאלים - אך יחסי הציס והטראנס אינם משתנים, כיוון שהם תלויים באיזומריה המרחבית ולא בקונפורמציה. למולקולה קיימות גם קונפרמציות נוספות, פחות יציבות, כגון קונפרמציית חצי כיסא, סירה וסירה מעוותת - הנקראות כך בגלל צורתן.
The Project
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים העצמאיים.
רקע
מתוך האלבום יצא הלהיט "Criminal". הוא זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש את פסגת מצעד שירי הקאנטרי של קנדה בסמוך לצאתו, דבר שהפך אותו לשיר הסולו הנשי הראשון של זמרת קנדית שהצליח לעשות זאת, מאז שנת 2008. במצעד שירי הקאנטרי שבארצות הברית, הצליח להגיע בשיאו למקום ה-28.
הסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום "Champagne", זכה להצלחה נאה, תוך שהופנו כלפיו ביקורות חיוביות.
פליקס דזרז'ינסקי
פליקס אדמוּנדוֹביץ' דזרז'ינסקי (פולנית: Feliks Dzierżyński; רוסית: Фе́ликс Эдму́ндович Дзержи́нский; בלארוסית: Фэ́лікс Эдму́ндавіч Дзяржы́нскі; 11 בספטמבר 1877 - 20 ביולי 1926) היה מהפכן סובייטי ממוצא פולני. הקים, בתמיכתו של לנין, את הצ'קה, ששינה את שמו לאחר מכן לק.ג.ב..
קורות חיים
נולד בבלארוס של היום, באחוזה סמוכה לעיירה איוויינייץ, באזור שהיה שייך לאימפריה הרוסית, למשפחת אצולה זעירה (שלאכטה) פולנית.
נשלח ללמוד בווילנה, וסולק מבית הספר בעוון "פעילות מהפכנית". ב-1885 הצטרף למפלגה הסוציאלית הליטאית, בילה תקופות מה בבתי כלא, ונשלח אף לסיביר, אולם הצליח להימלט לברלין. בתחילת דרכו הפוליטית השתייך דווקא למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הפולנית אך ב-1903 הוביל לאיחודה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. במהפכת 1905 חזר לרוסיה, לאחר כישלון המהפכה נשפט למאסר, השתחרר ב-1912, ונכלא בשנית בגין פעילות מהפכנית. ב-1917 שוחרר מהכלא והצטרף מיד לפעילויות המפלגה הבולשביקית. בגין פעילותו במפלגה קיבל את הכינוי "פליקס איש הברזל".
ראש הצ'קה ושר כלכלי
ב-20 בדצמבר 1917 מונה לעמד בראש הצ'קה (הוועדה המיוחדת הכלל-רוסית למלחמה בפעולות אנטי מהפכניות ובחבלה). שמו של הארגון שונה מספר פעמים (גפא"ו, נקו"ד) ומשנות החמישים הוא נקרא ק.ג.ב.. בתפקיד זה פעל דזרז'ינסקי בקשיחות ובאלימות רבה נגד מי שהוא ראה כ'אויבי המהפכה'. אלימות זאת עתידה לעצב את אופייה של המשטרה החשאית בברית המועצות בשנים הבאות. בתפקידו זה התעמת דזרז'ינסקי עם "הקומיסר העממי לענייני משפט" (שר המשפטים) של הממשלה הסובייטית דאז יצחק שטינברג, ממנהיגי המפלגה הסוציאל רבולוציונית. נושא העימות היה יחסו של שטינברג לזכויות האדם ושלטון החוק בברית המועצות. בין דזרז'ינסקי ללנין התגלעו חילוקי דעות סביב חוזה ברסט-ליטובסק שכן דזרז'ינסקי התנגד להסכם זה אך השנים המשיכו לעבוד יחדיו.
בשנת 1921 מונה דזרז'ינסקי על ידי לנין לשר הרכבות על מנת להכניס סדר בכאוס ששרר בתחום זה בברית המועצות באותה העת. נראה ששיטות העבודה ששימשו אותו בצ'קה שימשו אותו גם בהשלטת סדר ומשמעת במערך הרכבות הרוסי. המיליארדר היהודי ארמנד האמר מספר באוטוביוגרפיה שלו סיפור ששמע מכתב עיתון הניו יורק טיימס במוסקבה וולטר דורנטי על ביקור של דזרז'ינסקי בעיר אומסק שבסיביר. באותה העת, שנת 1922, היה רעב כבד באזור הוולגה. היה חשד שבסיביר היה דווקא שפע של תבואה אך משום מה היא אינה משונעת מערבה. לאחר שהתברר לו שרשלנות בקרב מנהלי תחנת הרכבת היא שאחראית לחוסר היעילות בתנועת הרכבות. הוא כנס את עובדי התחנה ומנהליה ולאחר משפט שדה הוציא להורג שנים ממנהלי התחנה.
בשנת 1926 מת דזרז'ינסקי מהתקף לב.
אחרי מותו
המשטר הסובייטי הנציח את זכרו של דזרז'ינסקי בקריאת הכיכר שמחוץ לבניין לוביאנקה (ששימש בתקופת ברית השלטון הסובייטי כמטה המשטרה החשאית בברית המועצות) על שמו ובהצבת פסל בדמותו באותה כיכר. בחודש אוגוסט 1991, מיד לאחר כישלון הפיכת ינאייב נגד מיכאיל גורבאצ'וב, הופל הפסל על ידי מפגינים והועבר לגן הפסלים במוסקבה.
במרץ 2006 הוצב במינסק בירת בלארוס פסל של דזרז'ינסקי הדומה לפסל שנהרס במוסקבה. הייתה זאת יוזמה של המשטרה החשאית הבלארוסית שעדיין נקראת בשם ק.ג.ב.. במחוז מינסק נמצאת גם העיר דזיארז'ינסק הקרויה על שמו של דזרז'ינסקי. ברוסיה נקראת על שמו העיר התעשייתית דזרז'ינסק במחוז ניז'ני נובגורוד ועיר נוספת עם שם זהה נמצאת באוקראינה.
גאי ברימן
גיא ברימן (באנגלית: Guy Berryman; נולד ב-12 באפריל 1978) הוא הבסיסט של להקת הרוק הבריטית קולדפליי.
ברימן נולד בקירקלדי לאם ממוצא יהודי, בסקוטלנד, ועבר בגיל 12 לקנט שבאנגליה. הוא מנגן על גיטרת בס מאז גיל 13, והוא גדל על מוזיקת פאנק (Funk) וגרוב. אביו היה מהנדס במנהרת התעלה, ובעקבות כך, בחר ברימן במקצוע ההנדסה כשלמד באוניברסיטת לונדון. לאחר מכן הוא עבר למקצוע האדריכלות, ממנו נשר לאחר כשנה על מנת להתמקד בניגון בלהקת קולדפליי, כשבמקביל עבד תקופה כברמן.
בשנת 2004 הוא התחתן עם ג'ואנה בריסטון בסיטי של וסטמינסטר. ב-17 בספטמבר 2006, נולדה בתם ניקו. במרץ 2007 התגרשו בני הזוג. מ-2014 מאורס ברימן לדוגמנית ההולנדית קשיה גריטס, ולזוג בן.
ברימן מושפע בין היתר מג'יימס בראון, הביטלס ופינק פלויד.
מירון (פסל)
מירון (ביוונית: Μύρων) היה פַסָּל יווני, אשר חי במאה ה-5 לפנה"ס. הוא נולד באליותראי אשר בגבול בין בויאוטיה לאטיקה. ייתכן כי היה תלמידו של אגלדס.
מירון פיסל בעיקר בברונזה ועל אף שיצר פסלים רבים של אלים וגיבורים מהמיתולוגיה היוונית, התפרסם בעיקר בפסלי ברונזה של אתלטים. פסלי האתלטים של מירון היו הישג מרשים במיוחד בתקופתו ואחת מנקודות הציון החשובות ביותר בהתפתחות הפיסול היווני. מירון הציג בתעוזה אתלטים בפוזות מקוריות אשר לכדו את ההוויה הספורטיבית של יוון העתיקה, דינמיות וקצביות מושלמים, דיוק אנטומי של גוף האדם ורמה אסתטית בלתי רגילה.
על פי ספריו של פליניוס הזקן, רומאי אשר כתב בין השאר על מירון, עבודותיו החשובות והידועות ביותר בזמנו היו פסל פרה, פסל האצן לאדאס ופסל זורק הדיסקוס. על שני הפסלים הראשונים כמעט ולא ידוע לנו דבר היום ופסל זורק הדיסקוס התפרסם מאוד בזכות העתקי שיש רומיים שנעשו לו לפני היעלמות פסל הברונזה המקורי. זורק הדיסקוס הועתק בכמה גרסאות כאשר חלקן נאמנות למקור וחלקן אינן מדויקות. העותק שנחשב לטוב ביותר, שהועתק מתוך פסלו המקורי של מירון, הוא פסל שיש רומאי עתיק המוצג היום במוזיאון ברומא.
מבקרי אמנותו של מירון מהעת העתיקה גרסו שלמרות הצלחתו האדירה בלכידת תנועה בפסל, לא הצליח מירון להביע מחשבות ורגשות עמוקים כפי שעלה בידם של אמנים ספורים אחרים להביע.
מירון התפרסם מאוד בזכות כתבים רבים ששרדו מהעת העתיקה על-אודות כישרונו ופסליו הרבים ולא בזכות פסלים שנשארו עד עצם היום הזה. פפירוס אשר נמצא במצרים בתקופה האחרונה מעיד שמירון פיסל גם פסלים אחדים של האתלט טימאנתס, מנצח התחרויות האולימפיות באמצע המאה ה-5 לפנה"ס.
לואי דה ברויי
לואי ויקטור פייר רמון דה ברויי (בצרפתית: ; 15 באוגוסט 1892 – 19 במרץ 1987), הדוכס השביעי של ברויי, היה פיזיקאי צרפתי שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1929 על גילוי האופי הגלי של האלקטרונים. תרם תרומה גדולה לתאוריה של מכניקת הקוואנטים הודות למחקריו על קרינה אלקטרומגנטית ועבודתו על תאוריית דה ברויי-בוהם.
ביוגרפיה
לואי דה ברויי נולד ב-15 באוגוסט 1892 בדייפ שבצרפת למשפחת אצולה צרפתית. סבו היה הפוליטיקאי והסופר, ראש ממשלת צרפת, אלבר, הדוכס הרביעי מברוי. דה ברויי היה הצעיר מבין חמישה ילדים. אחיו, מוריס, היה אף הוא פיזיקאי, שהתמקד בעבודה נסיונית. דה ברויי החל ללמוד באוניברסיטת פריז וסיים תואר בהיסטוריה בגיל 18. לאחר מכן החל להתעניין במדעים מדויקים, וסיים באותה אוניברסיטה תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1913. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת תקשורת אלחוטית שהייתה מוצבת במגדל אייפל.
לאחר סיום הדוקטורט נשאר דה ברויי באוניברסיטת פריז, וב-1928 התמנה לפרופסור לפיזיקה תאורטית במכון על שם אנרי פואנקרה, שהוקם באותה השנה באוניברסיטה. הוא לימד במכון עד לפרישתו ב-1962. הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים (1933) ולחבר ב-Bureau des Longitudes (1944). בשנת 1952 היה הזוכה הראשון בפרס קלינגה. כיהן כמזכיר קבוע של האקדמיה הצרפתית למדעים (1942) וכיועץ למוסד הצרפתי לאנרגיה אטומית. חלק מספריו תורגמו לאנגלית, ביניהם: "חומר ואור" (1939), "מהפכה בפיזיקה" (1953), "פירוש הזרם של גלים מכניים" (1964) ו"קוואנטים, חלל וזמן" (1984).
עם מותו של אחיו מוריס ב-1960 הפך דה ברויי לדוכס השביעי מברויי. הוא מעולם לא התחתן, ולא היו לו ילדים. הוא נפטר ב-19 במרץ 1987 בלובסיין, בקרבת פריז. לאחר מותו עבר תואר הדוכסות לוויקטור-פרנסואה, בן דוד רחוק שהפך לדוכס השמיני מברויי.
השערת דה ברויי
כאשר \lambda הוא אורך הגל, h הוא קבוע פלאנק, ו-p הוא התנע של החלקיק.
השערת דה ברויי הוכחה באופן ישיר בניסוי ב-1927 על ידי קלינטון דייוויסון ולסטר גרמר, ובאופן בלתי תלוי על ידי ג'ורג' פג'ט תומסון. בשני הניסויים ניצפתה דיפרקציה של אלקטרונים שהתפזרו ממתכת בעל מבנה סריגי.
דה ברויי זכה בפרס נובל על ניסוח השערת דה ברויי ב-1929, ואילו דיוויסון ותומסון חלקו את הפרס ב-1937 על ההוכחה הניסויית שלה.
פח'רי עבד אל-האדי
פח'רי עבד אל-האדי (בערבית: فخري عبد الهادي; ? – 1943) היה מראשי הכנופיות ב שפרץ בשנת 1936 בארץ ישראל, בתקופת המנדט הבריטי. בתחילתו של המרד, היה מהמארגנים הראשיים של הפעולות הצבאיות עצמן ונחשב למפקד הראשי של כנופיות הטרור. לאחר הגעתו של פאוזי קאוקג'י לארץ ישראל כמפקד העליון של הכנופיות, מונה עבד אל-האדי לסגנו ולמפקד הפלוגות הפלסטיניות שבכוחות המרד. ב-1937 התחדש המרד, ובסוף 1938 היה עבד אל-האדי המפקד הצבאי של "כנופיות השלום", שנלחמו בכנופיות המורדים באמצעות טרור נגדי.
ביוגרפיה
פח'רי עבד אל-האדי היה מראשי הפלג של משפחת עבד אל-האדי שישב בכפר עראבה בנפת ג'נין. על פי יעקב שמעוני, היה עבד אל-האדי "ראש שודדים" אלים שישב לא מעט בבתי סוהר על פשעים שונים. בין הפשעים היו מעשי רצח שבוצעו בתקופה העות'מאנית, ורצח נוסף שעליו נדון בתקופת המנדט הבריטי למאסר של 15 שנים.
בתחילת המרד (מאי–אוגוסט 1936)
משפחת עבד אל-האדי הייתה פרו-נשאשיבית ופח'רי עבד אל-האדי, איש האופוזיציה, ארגן את הכנופיות הראשונות בתחילת המרד הערבי הגדול. במחצית השנייה של מאי 1936, החלו להתארגן חבורות מזוינות שביצעו את ההתקפות המאורגנות הראשונות של כפריים על יישובים יהודיים וגם על יחידות צבא ומשטרה שעסקו בשמירה. חבורות אלו כללו בעיקר פלאחים ובתחילת יוני הן פעלו בכל רחבי הארץ. הבולטים מבין מפקדיהן היו עבד אל-קאדר אל-חוסייני באזור ירושלים, עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד באזור "המשולש הגדול" ופח'רי עבד אל-האדי בצפון הרי השומרון ובעמק יזרעאל. מספרן של החבורות הקבועות גדל בהדרגה. הן מנו בין 50 ל-70 איש, שהקדישו את כל זמנם ללוחמת גרילה. מארגני החבורות, ובהם עבד אל-האדי, נעשו בהדרגה למפקדים הראשיים באזורים בהם התגוררו. עבד אל-האדי פיקד על אזור אל-שעראויה (בין טולכרם לג'נין). בניגוד לעמיתיו המפקדים, הוא לא ארגן את אנשיו בקבוצות בעלות מבנה היררכי, אלא בחבורה גדולה אחת שמנתה כ-100 איש. כאשר הצטרפה אל שורותיו משפחת ארשייד הפרו-נשאשיבית מכפרי אזור ג'נין, גדלו מאוד יוקרתו והתמיכה בו, משום שבכך כלל ארגונו את הקבוצות המזוינות שהיו נתונות להשפעתה ופעלו בעראבה, לג'ון, קבטיה ודיר שרף.
בסוף יולי 1936 נפגש עבד אל-האדי עם עארף עבד א-ראזק ועבדאללה אל-בירותי ליד טובאס במזרח השומרון, בניסיון ראשון לתאם בין החבורות השונות, אולם ניסיון זה ככל הנראה לא צלח. כעבור שבועיים, ב-7 באוגוסט, נפגש צפונית לטובאס עם ח'מיס עקרבאוי, שיח' פרחאן א-סעדי, עבדאללה אל-בירותי ודראר אל-נשאשיבי. במפגש הוחלט ליצור שלושה אזורי פיקוד ולכונן בית משפט עליון לשפיטת בוגדים. המתכנסים הכירו בעבד אל-האדי מפקד כל החבורות שבאזור ג'נין–טולכרם וקבוצה נוספת שפעלה מדרום לטולכרם, בנפת בני צעב. בכך למעשה, הוא הפך באוגוסט לאיש המרכזי במרד.
תחת פיקודו של קאוקג'י (אוגוסט–אוקטובר 1936)
ב-22 באוגוסט 1936, הגיע פאוזי אל-קאוקג'י לארץ ישראל וב-28 באוגוסט פרסם את הכרוז הראשון שלו, מטעם "המפקדה הכללית של המרד הערבי בסוריה הדרומית (פלסטין)". ב-29 באוגוסט נפגש לראשונה עם שלושה מפקדי מורדים מקומיים ובהם עבד אל-האדי, וכעבור ארבעה ימים נפגש עם שישה מפקדי חבורות גדולות, ובהם עבד אל-האדי, שחתמו על הצהרה שהכירה בו כמפקד הראשי של "המרד הערבי בפלסטין". קאוקג'י חילק את אנשיו לארבע פלוגות, על פי מוצאם: עיראקים, סורים, דרוזים ופלסטינים. עבד אל-האדי מונה לפקד על הפלוגה הפלסטינית ונחשב לסגנו של קאוקג'י, המפקד הראשי. קאוקג'י הקים בין היתר גם "בית משפט של המרד", בו נשפטו בוגדים ומרגלים, שהורכב מארבעה אנשים, בהם עבד אל-האדי. "בית המשפט" הזה דן ערבי אחד שגנב רובה מאחד המורדים ל-100 מלקות והריסת ביתו. שלושה ערבים הוצאו להורג בעוון ריגול, שניים מהם במכות. ב"בית המשפט" הזה נידונו גם גנבים ופושעים למיניהם, ופעולתו החריפה עוד יותר את אווירת הפחד שכבר הייתה קיימת.
השומרון המרכזי והצפוני היה האזור היחיד שבו סייעו הנשאשיבים למורדים, וכך זכו עבד אל-האדי ואנשיו לסיוע רב מראש עיריית שכם וממשפחת ארשייד. הפלוגה הפלסטינית מנתה כמה עשרות לוחמים והייתה הפחות מנוסה מבין הפלוגות. ניכר היה פער בין כושרם הצבאי הנמוך של הלוחמים הפלסטינים לבין רמת לחימתם של המתנדבים הזרים המאומנים. מפקדי החבורות האחרות סירבו, ככל הנראה, להשלים עם מעמדו הבכיר של עבד אל-האדי, והלוחמים הפלסטינים רבו עם הלוחמים העיראקים והסורים על מזון. גורמים אלה הביאו לכך שהניסיון לארגן את כל הפלסטינים תחת פיקודו של עבד אל-האדי נכשל, והם נותרו בחבורות נפרדות תחת מפקדיהם המקוריים ותחת מרותו העליונה של קאוקג'י. אף על פי כן, שיבח קאוקג'י בזיכרונותיו את עבד אל-האדי במיוחד.
בגלות 1936–1938
באוקטובר 1936 הופסק המרד הערבי, בעקבות איום השלטון הבריטי בהכרזה על משטר צבאי. בסוף אותו חודש, עזב עבד אל-האדי את ארץ ישראל עם כוחותיו של קאוקג'י לעיראק. לאחר מכן עבר לסוריה בחיפוש אחר תמיכה כספית גדולה יותר. באביב וקיץ 1937 התחדשו מעשי הטרור, בעיקר נגד ערבים מתונים שנחשדו בתמיכה בתוכנית החלוקה שנידונה בוועדת פיל. בעקבות פרסום המלצת החלוקה, נתחדש המרד, אולם בניגוד לשנת 1936, לא לקחו בו הפעם אנשי האופוזיציה הנשאשיבית חלק. נגד אנשי האופוזיציה נערך מסע טרור, ובתגובה ליחס העוין של הנשאשיבים כלפיהם, הגבירו המורדים את פעולות הטרור נגדם. במהלך שנת 1938 קמו בכפרים חבורות בודדות שנועדו להגן על הכפריים מפני סחיטות המורדים. הנשאשיבים עשו מאמצים רבים להרחיב את חוג הלוחמים במורדים וניסו להעביר לצדם את אחד ממפקדיהם.
עבד אל-האדי קיים קשרים עם האמיר עבדאללה הראשון, מלך ירדן ופרסם בזכות פטרונו החדש מאמר בעיתון הדמשקאי "אלף בא", בעבורו קיבל ממנו תמיכה חודשית. מעשיו אלה העמיקו את הקרע בינו לבין מנהיגי המרד בדמשק. בשלב זה החליטו הנשאשיבים לנסות להעבירו לצדם, ובתחילת מרץ 1938 נפגש עבד אל-האדי בביירות עם פח'רי נשאשיבי, שהציע לו להצטרף אל שורות האופוזיציה. עבד אל-האדי היה מוכן לכך, בתנאי שיקבל ממשלת המנדט חנינה והיתר לחזור לארץ ישראל. אלא שנשאשיבי לא יכול היה להבטיח זאת והשיחה הסתיימה ללא תוצאות. בעקבות זאת, קיבל עבד אל-האדי את הצעתו של עזת דרוזה לשוב לצדם של המורדים תמורת סכום חד-פעמי של 150 לירות ארץ ישראליות ושכר על סך 15 לירות לחודש. אולם הסכם זה לא התממש, משום שמיד אחר כך דרש עבד אל-האדי להכפיל את השכר החודשי. בשלב זה החל הקונסול הבריטי בדמשק להעניק לעבד אל-האדי תשלומים חודשיים, שהיו כלל הנראה גבוהים וסדירים יותר ממה שיכלו נשאשיבי ודרוזה להציע לו, והוא החל לפרסם כרוזים שגינו את הטרור בארץ ישראל. בעקבות זאת, הידרדרו יחסיו עם המורדים עוד יותר והוועדה המרכזית של המרד הפסיקה את שכרו החודשי. בתגובה לכך, איים עבד אל-האדי ב-29 ביוני 1938 לרצוח את דרוזה, אם לא יחודש שכרו החודשי. דרישתו לא נענתה ובעקבות זאת, החל בעידודו של הקונסול הבריטי לארגן חבורה אנטי-חוסיינית מבין הגולים הפלסטינים בדמשק, במטרה לשוב בראשה לארץ ישראל ולהילחם במורדים. הוא שלח לארץ את אחד מאנשיו, כדי להכשיר את הקרקע וליצור קשרים עם אנשים מקומיים. מהר מאוד נודע על כך למנהיגי המורדים בדמשק והם הזהירו את אנשיהם בארץ, אולם הם לא הצליחו למנוע את צאתו של השליח. עבד אל-האדי יצא להר הדרוזים, לקח עמו מספר דרוזים שהקונסול הבריטי גייס לחבורתו וב-21 בספטמבר יצא לארץ ישראל.
מפקד "חבורות השלום" 1938–1939
ב-27 בספטמבר 1938 הגיע עבד אל-האדי לארץ ישראל, ובעראבה הבטיחו לו רוב תושבי הכפר את תמיכתם. יחד עם אנשיו, החל לתקוף כפרים שסייעו למורדים וגם את המורדים עצמם. אלה ניסו לכבוש את עראבה, אך נכשלו. עם התגברות כוחו של עבד אל-האדי, נסוגו החבורות שבפיקודם של עבד א-רחים חאג' מוחמד ועארף עבד א-ראזק דרומה לאזור שכם–טולכרם. הצלחתו זו באה במקביל להצלחות הצבא הבריטי, מה שהביא לעריקות מחבורות המורדים ולהעזה מצד משפחות מסוימות לצאת נגדם בגלוי. פריד ארשייד, מהמשפחה הכפרית הגדולה בנפת ג'נין, ארגן "חבורת שלום" שלחמה במורדים בשיטותיהם שלהם, ויחד עם אנשיו של עבד אל-האדי התקיף אותם ואת הכפרים שסייעו להם. כוח משולב זה הצליח לגמרי לסלק את המורדים מצפון השומרון.
באוקטובר-נובמבר 1938 החלה התארגנות "כנופיות השלום" שעסקו בביעור כנופיות הטרור הערביות באמצעות טרור נגדי, ועבד אל-האדי היה ממארגניהן העיקריים. העסקן הפוליטי שארגן אותן, תוך שיתוף עם הצבא הבריטי, היה פח'רי נשאשיבי, מי שהיה בעצמו המסית הראשי ביפו באפריל 1936, ואילו המבצע הראשי היה עבד אל-האדי, המפקד הצבאי שלהן. אל עבד אל-האדי הצטרפו כפרים נוספים ומשפחות נוספות וגם מפקדי חבורות שהסתכסכו עם עמיתיהם, וכוחן של "חבורות השלום" גדל. עם זאת, על אף מלחמתו במורדים, פרסם עבד אל-האדי הצהרה בדבר דבקותו במטרות הלאומיות הבסיסיות של הפלסטינים. מאז הופעת "חבורות השלום", הפכה משפחת עבד אל-האדי מטרה להתקפות המורדים. המשפחה סייעה לשני מנהיגי הכוחות האנטי-חוסיינים בשכם להקים "חבורות שלום" חדשות, שהצליחו לבלום את התקפות המורדים על כפרים ותושבים שסירבו לתמוך בהם, בין היתר באמצעות חטיפת אנשים התומכים במורדים.
ראשי ממשלת המנדט היו נייטרליים והסתייגו מאנשי האופוזיציה. בפברואר 1939 הביע הנציב העליון הרולד מקמייקל בפני שר המושבות את הסתייגותו מפעילותם של עבד אל-האדי ומשפחת ארשייד. הממשלה האזרחית לא סייעה ל"חבורות השלום" וכך גם הבולשת של המשטרה, אך בניגוד אליהם, הצבא כן שיתף עמן פעולה. באוגוסט 1939 מעמדו של עבד אל-האדי בשומרון היה איתן, לאחר שיחד עם הצבא הבריטי הושכן שקט באזור. באותו חודש אף התארח בעראבה לארוחה חגיגית אבא חושי, שהיה ידוע היטב בציבור הערבי בשל פעילותו בארגון "ברית פועלי ארץ ישראל". בסתיו אותה שנה הלך המרד ודעך ובסוף השנה הארץ שקטה. לאחר שחוסל המרד, לא נמשכו היחסים הטובים בין "חבורות השלום" והשלטונות, משום שהממשלה לא רצתה בהמשך קיומו של כוח מזוין שאינו נתון למרותה ועלול להקשות על מאמצי ההתפייסות עם החוסיינים. בהדרגה היא הצליחה לפזר את החבורות ולתפוס חלק מהנשק שלהן.
רציחתו
רציחות הנקמה נמשכו גם לאחר תום המרד, למשך מספר שנים. בין הנרצחים היו גם שני מארגני "כנופיות השלום", פח'רי נשאשיבי בבגדאד ופח'רי עבד אל-האדי בכפר שלו, עראבה. הוא נרצח באפריל 1943 על ידי ח'ליל חלמי עבד אל-האדי, מבני הפלג השכמי של משפחתו. בנו של פח'רי עבד אל-האדי, שַּּוקי, נקם מאוחר יותר את דמו.
עדן דרסו
שלומית עדן דרסו (נולדה ב-21 בפברואר 1998; ידועה לעיתים כעדן די) היא ראפרית, זמרת ופזמונאית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בשכונת קריית משה שברחובות. הוריה עלו לישראל במבצע שלמה יחד עם חמשת אחיה הגדולים. בצבא שירתה כסמב"צית בעיר הבה"דים.
קריירה
דרסו החלה את דרכה ב-2017 כאשר הוציאה את השיר "הכל נפלא". בהמשך השנה הוציאה יחד עם די ג'יי מש וכהן@מושון את השיר "יהיה מה שיהיה" מתוך אלבומו של די ג'יי מש "מחט על תקליט".
במאי 2018 התארחה בשירו של עידו מימון "שבילים חדשים" מתוך אלבומו השני, "זכרונות מהעתיד". באוגוסט 2018 הוציאה יחד עם די ג'יי מש אלבום משותף בשם "כתר שקוף", הכולל הופעות אורח של מיכאל סוויסה ואורי שוחט; מתוך האלבום יצא הסינגל "אוטובוסים". ב-2019 יצרו דרסו ודי ג'יי מש רמיקס לשיר זה יחד עם הצמד יאנג בויז. בספטמבר 2018 הוציאה יחד עם כהן@מושון את השיר "ביג באנג". בנובמבר 2018 השתתפה בשיר "פרפר" של עטר מיינר לצד דור3, אשר לקח חלק באלבום "עטר מיינר".
כמו כן, בשנת 2018 השתתפה בסדרת הדוקו מוזיקלית "ביטים" של HOT.
בספטמבר 2019 התארחה בשירו של ישי סוויסה, "מה זה בכלל משנה" לצד מיכאל סוויסה, טל טירנגל ורביד פלוטניק. חודש לאחר מכן הוציאה את השיר "Eden D".
ב-14 בפברואר 2020 הוציאה את הסינגל "הכל חוץ מהלב" בהפקתו של הפנר. במאי 2020, שיתפה פעולה עם מיכאל סוויסה בשיר "ידיים ריקות", במסגרת האלבום "חבילה עוברת". באותו החודש, ביצעה את השיר "Tinanay" באנגלית, במסגרת הפרויקט של המוזיקאים אורי קפלן ותמיר מוסקט "Digital Monx". ב-7 ביולי יצא האלבום "חרבות בפיתה" של הראפר פלד, בו התארחה בשיר "אלפים". ב-28 באוגוסט הוציאה דרסו את הסינגל "תמיד".
במרץ 2021 כתבה יחד עם קרן פלס את השיר "בום" במסגרת פרויקט משותף של גלגלצ ויוטיוב לקידום נשים במוזיקה הישראלית. ב-30 באפריל התארחה בשיר "קחי אותי לסיני" של הראפר שקל. ב-19 באוגוסט של אותה השנה הוציאה את הסינגל "כל סוף יום" בשיתוף עם כהן ולאבה דום.
קהת
בתנ"ך, קְהָת הוא בנו השני של לוי בן יעקב, ואחיהם של גרשון ומררי ויוכבד. קהת, שחי 133 שנה, נמנה עם שבעים צאצאי יעקב שירדו למצרים.
בגניזת קהיר נמצא קטע בארמית, השייך לצוואת לוי, שחלקים ממנה נמצאו בין מגילות מדבר יהודה, ובו מצוינת הולדתו של קהת בשנת 34 לחיי אביו, בתאריך האחד בחודש הראשון, שהוא ראש השנה למלכים ולרגלים, החל בלוח העברי בא' בניסן, ובלוח השנה במגילות קומראן אמור לחול ביום השוויון של האביב.
צאצאיו
בניו הם עמרם (אבי משה), יצהר, חברון ועוזיאל. עמרם, בנו הבכור, הוא גם אביו של משה רבנו, וכן אביו של אהרן הכהן, שלזרעו מיוחסים כל הכהנים בישראל, וכן אביה של מרים הנביאה, אחותם הבכורה של אהרן ומשה.
יצהר, בנו השני של קהת, הוא אביו של קורח, שבשל המחלוקת בינו לבין משה פתח האל את הארץ כך שתבלע אותו ואת עדתו (למעט בניו, שניצלו). במקרא נזכרים שניים נוספים: נפג וזכרי (שמות, ו', כ"א).
בניו של חברון, על פי המתואר בספר דברי הימים הם:.
בנו האחרון של קהת, עוזיאל, הוא אביהם של אליצפן (נקרא גם 'אלצפן'), שהיה נשיא בני קהת, מישאל וסתרי, בנוסף לאלעזר ולאיתמר בני אהרון הכהן, שמונו על ידי משה רבנו כאחראים על תפקודם סביב ענייני המשכן של משפחות הגרשוני ועל משפחות הקהתי והמררי.
בני קהת במדבר
במניין בני ישראל בספר במדבר, בני קהת מנו 8600 גברים מגיל חודש ומעלה. נשיא השבט היה אליצפן בן עוזיאל. עקב כך שבני קהת היו משבט לוי, הם היו ממונים על נשיאת המשכן. תפקידם היה לשאת את כלי המשכן. מי שנשא את המשכן היו אך ורק הגברים שהיו בני שלושים עד חמישים ומספרם היה 2750, והממונה על נשיאת כלי המשכן היה אלעזר בן אהרון הכהן.
כאשר הנשיאים נתנו ללויים עגלות לצורך נשיאת המשכן, בני קהת לא קבלו עגלה. התורה מנמקת זאת בשל העובדה שנשיאת הכלים היא עבודה קדושה יותר, המצריכה נשיאה בכתפיים ולא בעזרת עגלות.
משפחת קהת זכתה במקום אחד בתורה לתואר 'שבט'. בספרות התורנית ניתנו לכך מספר הסברים, ויש שביארו שמשפחת הקהתי הייתה שקולה כנגד שבט שלם בשל תפקידה הנכבד בנשיאת כלי המשכן במדבר.
בחנייתם של בני ישראל במדבר, בני קהת חנו בצד דרום של המשכן, שם חנה גם דגל מחנה ראובן. במסעות, בני קהת נסעו תוך כדי נשיאת המשכן, אחרי דגל מחנה ראובן ולפני דגל מחנה אפרים.
גורלם בארץ ישראל
על פי הגורל שנערך במשכן שילה על ידי יהושע בן נון ואלעזר הכהן, זכו בני קהת בעיר שכם והפעילו את העיר כעיר מקלט. אם כי על פי העולה מסיפור אבימלך בן גדעון, הדבר לא החזיק לאורך שנים.
ייחוס העיר שכם לנחלתם בני קהת בתוך שאר 48 ערי הלויים מופיעה בשני ספרים בתנ"ך: בספר יהושע וגם בדברי הימים. בין שתי הרשימות ישנם מספר הבדלים. בטבלה להלן, מוצגים בכל עמודה (המחולקת לשני טורים משניים) רשימת הערים שנתנו לכל קבוצה מהלויים. בטור המשני מימין מופיעה הרשימה מספר יהושע, ואילו בצד השני, מופיעה הרשימה מדברי הימים.
בפרשנות החסידית
לפי רבי אלימלך מליז'נסק, קהת מרמז על צדיק אשר "אליו עמים ללמד להם דרכי ה' הטובים".
פמיניזם שחור
הפמיניזם השחור הוא זרם פמיניסטי שמוצאו בפמיניזם הרדיקלי הטוען שמינניות (סקסיזם - אפליה על רקע מיני), דיכוי מעמדי וגזענות פועלים ככלים שלובים ואי אפשר להבין או לפרק אחד מהם ללא הבנה ופירוק של השניים האחרים. הזרם החל להתפתח בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20 בעקבות תחושותיהן של נשים כהות עור, משכילות מרקע אתני מעמדי מגוון, שחוויות החיים הייחודיות שלהן אינן מוצאות ביטוי בתנועות הנשים, שהן קרבן כפול לפטריארכיה ולגזענות ומודרות על רקע גזעי ואתנוצנטרי.
כינונו של הפמיניזם השחור
אחד הטקסטים המכוננים של הפמיניזם השחור הוא "הטיעון לשחרור הנשים השחורות ככוח מהפכני", שנכתב על ידי מרי אן ות'רס (Mary Ann Weathers) ויצא לאור בשנת 1969 במגזין הפמיניסטי הרדיקלי של תא 16 "די עם משחקים ושעשועים: עיתון לשחרור הנשים". ות'רס טענה כי הנחת היסוד שצריכה להיות נר לרגליהן של הנשים השחורות היא שאף אחד אינו יכול להילחם את מלחמתן, הן צריכות לעשות זאת בעצמן. עוד הצהירה שהיא מאמינה ש"שחרור הנשים ייחשב כאסטרטגיה שתביא בסופו של דבר לקשר עם כל התנועות המהפכניות של נשים, גברים וילדים". עם זאת היא הניחה ש "נשים חייבות להתחיל במהלך".
שנה לאחר מכן, בשנת 1970, הוציאה לאור ברית נשות העולם השלישי את "מנשר הנשים השחורות". המנשר טען לייחודיות הדיכוי של נשים שחורות. והתנגד הן לגזענות הן לקפיטליזם, ומופיעה בו ההצהרה כי: נשים פמיניסטיות שחורות אחרות, שהיו פעילות בשנים הראשונות של הגל השני של הפמיניזם היו עורכת הדין לזכויות האזרח והסופרת פלורנס קנדי (Florynce Kennedy), שהייתה מחברת שותפה לאחד הספרים הראשונים בנושא הפלות, "ראפ ההפלות" של 1970, סלסטיין וור (Cellestine Ware) מחטיבת אנתוני - סטנטון של ניו יורק, ופטרישה רובינסון (Patricia Robinson). שלושתן "ניסו להראות את הקשר בין גזענות לשליטה גברית" בחברה.