cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיבון הוהי
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2019 סיימה הוהי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:55.96 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.62 ולעתה חמישית לשלב חצי הגמר ובשלב חצי הגמר היא סיימה את המקצה השני במקום השלישי בשיא לאומי חדש של 1:56.21 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.05 שניות.
אלופת האוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן באוגוסט 2017 זכתה הוהי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.10 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 1:56.71 דקות
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה הוהי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 52.27 שניות, אחרי אמה מקיאן מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 51.96 שניות ולפני קייט קמפבל (52.52 שניות), שתיהן מאוסטרליה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אסיה נוסף של 1:53.92 דקות, אחרי אריארן טיטמוס מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:53.50 דקות ולפני פני אולקסיאק מקנדה (1:54.70 דקות).
אלופת עולם ושיאנית עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 50.98 שניות, לפני שרה שסטרם משוודיה (51.31 שניות) ואבי וייצל מארצות הברית (51.64 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:50.31 דקות, לפני רבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ופייג' מאדן מארצות הברית (1:53.01 דקות), שיפור לשיא העולם בן 4 השנים וחצי של שרה שסטרם (1:50.43 דקות).
2022
הוהי לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת 2022. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.65 דקות, לפני רבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ומריט סטיינברכן מהולנד (1:52.28 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.87 שניות, אחרי אמה מקיאן שקבעה שיא אליפות חדש של 50.77 שניות ולפני מריט סטיינברכן (51.25 שניות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.49 שניות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (52.16 שניות) ולפני מריט סטיינברכן (52.71 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.96 דקות, בבקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:39.93 דקות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.89 דקות.
יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'
יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' (ברוסית: Оди́н день Ива́на Дени́совича) הוא נובלה מאת אלכסנדר סולז'ניצין המגוללת בפירוט רב יום אחד בחייו של אסיר בגולאג בסיביר בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20. הסיפור מתאר בלשון ישירה ופשוטה את הרעב, ההתעללות, מערכות היחסים בין האסירים לבין עצמם ובינם לבין המשגיחים עליהם וכן זכרונות ומחשבות של האסיר וקטעי שיחות. הטקסט פורסם לראשונה ב-1962 בירחון נובי מיר (באישורו האישי של ניקיטה חרושצ'וב, שביקש לחשוף את פשעיו של קודמו, יוזף סטלין). השם המקורי של הסיפור היה "Щ-854, יום אחד בחיי אסיר" (Щ-854 .(Один день одного зэка. Щ-854 הוא מספרו האישי של גיבור הסיפור, איוואן דניסוביץ' שוחוב, התפור על בגדיו ומשמש את הסוהרים על מנת לקרוא לו.
עלילה
העלילה מתארת יום של שגרת מחנה אפורה. ביום זה לא מתחוללת דרמה מיוחדת, אין תיאורי זוועה ולא קורה שום אירוע בעל חשיבות. עבור המספר זהו עוד יום של השרדות. המספר, איוואן דניסוביץ' שוחוב, אינו מצייר את עצמו כחכם או גיבור באופן מיוחד ואף לא כאומלל באופן יוצא דופן. יש לו חכמת חיים ותבונה שנרכשה בשמונה שנותיו כאסיר ומסייעת לו לשרוד, אך הוא גם עושה טעויות ומודה בהן. גישתו הכנה מסייעת לאמינות בה מתקבלים הדברים, כדיווח או עדות ולא כסיפור עלילתי. מכאן גם נובעים הזעזוע והאימה. שוחוב הוא "כל אדם", בנקל היה הקורא יכול להקלע למצבו ולבלות כך, ימים על גבי ימים של שגרה שוחקת ביקום מקביל ובו חוקים כתובים ובלתי כתובים, שסטיה מהם פירושה מוות בייסורים וגם החיים בו קשים מנשוא.
עלילת הספר מלווה את שוחוב מרגע שהוא שומע את קולות ההשכמה בבוקר קר של ינואר ועד שהוא עולה על משכבו בלילה, בסוף אותו יום רגיל, אחד מכ-3660 ימי כליאה. כפי שעולה במהלך מחשבותיו באותו יום אנו למדים כי שוחוב נשפט לעשר שנים ב"מחנה מיוחד" במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב בחזית הצפון-מערבית כחייל ביחידת הצבא האדום שכבר לא נותרו לה מזון ותחמושת ולפיכך נפל בשבי הגרמני. הוא הצליח להימלט מן השבי חזרה לקווים הרוסיים, אך שם נשפט על ידי הפוליטרוק בהאשמת שוא של שיתוף פעולה עם האויב.
אט-אט נגלים לנו דרך עיניו של שוחוב, שהוא אסיר ותיק שנותרו לו רק שנתיים עד לשחרורו, סדרי המחנה והרכבו. המחנה מחולק ל"בריגדות" עבודה. הבריגדה של שוחוב, שמספרה 104, מונה 24 עובדים. האיש החשוב ביותר בבריגדה הוא ה"בריגדיר", אסיר שמנהל למעשה את עבודת האסירים שתחת מרותו. לפי דיווח אחוזי הביצוע של עבודות הכפייה המוטלות על הבריגדה (ביום המדובר עוסקת הבריגדה בבניית קומה בתחנת כוח), היא זוכה לטובות הנאה שונות, ובראשן תוספת מזון. כך נוצר מנגנון המעודד לכאורה את האסירים לעבוד היטב. אולם, הדבר החשוב באמת הוא דיווחו של הבריגדיר לממונים ולא הביצוע בפועל. לפיכך - בריגדיר טוב הוא זה המצליח לדווח על אחוזי ביצוע גבוהים (ולשחד במידת הצורך את חשבי הנורמה), מצליח לזכות באתר עבודה בעל תנאים סבירים, מעניק מידה של מוטיבציה לאנשיו, מגונן עליהם מפני גחמות הממונים ומונע מהם לבצע עבירות אשר בשלן יסבלו כל שאר חברי הבריגדה. הבריגדיר של שוחוב, טיורין, הוא בריגדיר טוב ודמותו זוכה לאהדה רבה של המספר.
כלכלת היום יום מבוססת על מנות מזון זעומות, מהן ניתן להתקיים אך בקושי. כיוון שכך, נוצרת מוטיבציה לזכות במנות מזון נוספות, הן על ידי גנבה (גם כאן מתגלה כוחה של הבריגדה המגוננת על מנות המזון של כל חבריה), הן על ידי ביצוע עבודות נוספות או בזכות מילוי תפקיד בהיררכיה (סגן הבריגדיר, למשל). אסירים זכאים לקבל חבילות מבני משפחתם, כך שלאסיר המקבל חבילה יש יתרון גדול, הן מבחינת התזונה האישית והן מבחינת משא ומתן על טובות הנאה מול אסירים אחרים. הדרך הבזויה ביותר לזכות בהקלות ומנות מזון היא הלשנה לממונים. מלשינים שנתפסים מוצאים לעיתים להורג על ידי האסירים האחרים.
בסוף היום מסכם שוחוב לעצמו שהיה זה יום טוב. מעמדו בהיררכיה הפנימית של האסירים לא התדרדר, הוא הצליח להשיג תוספות מזון ולסחור בטבק עם אסיר שקיבל חבילה, מצבו הבריאותי תקין והוא עדיין בחיים ולא בצינוק.
התקבלות
מיד עם פרסומו, עורר הסיפור דיון ער ברחבי ברית המועצות על תקופת הגולאגים ומיקד את תשומת הלב בסולז'ניצין. באופן יוצא דופן הוא צורף לאיגוד הסופרים הרוסים על סמך יצירתו זאת, הראשונה. הסיפור היה בין התיאורים הספרותיים הראשונים של מוסדות אלו, שפרץ אל מעבר למסך הברזל ותורגם לשפות רבות.
ב-1970 הוענק לסולז'ניצין פרס נובל לספרות, כאשר "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" זכה לאזכור מיוחד בדברי חבר השופטים.
אורית פוקס (אמנית)
אורית פוקס (נולדה ב-25 בדצמבר 1970) היא אמנית רב תחומית החיה ויוצרת בתל אביב, במגוון מדיומים כמו פיסול, ציור, טיפוגרפיה, איור, סריגה, רקמה, צילום, וידאו ועוד.
ביוגרפיה
אורית פוקס עבדה כארט דירקטורית במשרדי הפרסום המובילים בישראל, שם גיבשה ופיתחה את השפה האמנותית שלה בעולמות אמנות הפופ ארט. עם הולדת בתה הבכורה עלמה, פרשה מהפרסום והקימה מותג אופנה לילדות "עלמה עיצובים קטנים". המותג זכה להצלחה בישראל ובארצות הברית, לאחר שבע שנים מכרה את המותג לטובת גידול ילדיה. בשנת 2013 למדה במכינה לאומנות בבצלאל.
ב-2015 הציגה בתערוכה קבוצתית, בבית המכירות תירוש, הרצליה. ביוני 2016 פתחה פוקס את הסטודיו שלה בדרום תל אביב, במרץ 2017, הציגה פוקס בשבוע הארמורי שבניו יורק, הציגה כאחת מחמש התערוכות המעניינות בעיר. כמו כן, הציגה ביריד האמנות הבינלאומי של טוקיו Tokyo International Art Fair.
בדצמבר 2017 הציגה פוקס בשבוע ארט בזל שבמיאמי. פוקס הציגה בתערוכה פורטרטים של נשים מודרניות הממוסגרים במסגרות וינטאג', וכן פסלי מתאבקי סומו. ב-2018 הציגה פוקס בגלריית החווה בחולון, במסגרת התערוכה "בראש טוב". בתערוכה הציגו אמנים ישראלים יצירות המתכתבות עם הגולגולת האנושית - הסמל הידוע למוות. באותה שנה הציגה את יצירותיה גם בגלריה זימאק לאמנות עכשווית בתערוכה הקבוצתית Pop Porn, בגלריה נווה שכטר בתערוכה קבוצתית של אמנים ישראלים, בדצמבר 2018 הציגה שוב בשבוע ארט בזל שבמיאמי, בארצות הברית.
בשנת 2019 הציגה בתערוכה Art Palm Springs בארצות הברית, ובתערוכות יחיד בגלריית מייסון בניו יורק. באותה שנה הציגה גם בתערוכה קבוצתית בגלריה מיקה בתל אביב, ובתערוכה השנתית של Yogen Früz Brain Project בטורונטו, קנדה. במסגרת הפרויקט, אמנים קנדים ובינלאומיים מציגים יצירות שאמורות להעלות מודעות לנושא המוח האנושי ולגייס כספים למחקר בתחום המוח ולמחלות כמו דמנציה ואלצהיימר. ביצירתה "אוכל המוח" הציגה פוקס דגם של המוח, המתכתב עם העולם הוויזואלי של משחק הווידאו פק-מן. את תאי המוח הציגה כנקודות, ואת הפק-מן כמחלה ש"אוכלת" את התאים. המוחות הוצעו למכירה פומבית וכל הרווח נתרם לחקר המוח. בדצמבר 2019 הציגה פוקס בשבוע ארט בזל שבמיאמי, ארצות הברית. בשנת 2020 השתתפה בתערוכה קבוצתית בגלריה LG Project, שבקליפורניה, באותה השנה השתתפה בתערוכה קבוצתית בגלריית District בקליבלנד, אוהיו. בנוסף השתתפה בתערוכה קבוצתית בגלריה זימאק לאמנות עכשווית, בתל אביב, ובתערוכה Art in the color במוזיאון Hoban Artrium, בדרום קוריאה.
יצירתה
האמנות של פוקס מושפעת מעיצוב, אופנה ומוזיקה. התמה המובילה ביצירותי הכוללת דמויות נשיות, במגוון מצבים וביטויי רגש המייצגות את עולמן הפנימי בעזרת צבעוניות עזה ופעמים רבות בשובבות והומור. פוקס משתמשת בדמויות חוזרות של נשים כמו סופיה השחיינית, העלמה קייט וגם פינוקיו ומתאבקי סומו. סדרת ״Vivid״ היא הסדרה המוכרת ביותר שלה, שנתנה לה הכרה בינלאומית. כמו כן, סדרת "סיפורים קצרים״ מתארת נשים במצגים שונים ללא פנים. יצירתה מתכתבת עם הפופ ארט, עוסקת בסוגיות מגדריות, ומתמקדת בדימוי הנשי, תוך יצירת אמירה הומוריסטית ואירונית על התרבות העכשווית ועיסוק בהוויה פרטית, ילדות, משפחה וזיכרון. שפתה הוויזואלית נעה בין פיגורטיבי לריאליסטי ולאיור, לעיתים על גבול הקומיקס
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדורסל
עונת 2015/2016 בליגת העל בכדורסל  הייתה העונה ה-62 של תחרות הכדורסל הבכירה בישראל והעונה ה-16 של ליגת העל. מספר הקבוצות היה 12. לאחר הסיבוב השלישי שמונה קבוצות החלו בסדרות רבע גמר של הטוב מחמישה משחקים, כאשר המנצחות העפילו לפיינל פור.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. בעונה זו הצטרפה לליגה מכבי קריית גת שהפעילה מהליגה הלאומית.
העונה הסדירה החלה ב-12 באוקטובר 2015 והסתיימה ב-15 במאי 2016. העונה הסתיימה במשחקי הגמר בהם מכבי ראשון לציון ניצחה בכך היא זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון. עירוני נס ציונה ירדה לליגת המשנה.
מכבי תל אביב לא עלתה לגמר שנתיים ברציפות דבר שלא קרה לה מעולם ולראשונה מזה 50 שנה שהיא לא לוקחת אליפות שנתיים ברציפות, ולראשונה מאז עונת 2007/2008 מכבי תל אביב לא סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון.
The Diving Board
The Diving Board (בעברית: המקפצה) הוא אלבום האולפן ה־29 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור בספטמבר 2013. הוא השני מאז "Victim of Love" שלא כלל אף אחד מחברי הלהקה הקבועים שלו. באלבום הייתה חזרה למתכונת הבסיסית של פסנתר־בס־תופים ששימשה את ג'ון בהופעות החיות שלו בראשית שנות ה־70.
עם צאתו נכנס האלבום למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי – המיקום הגבוה ביותר לאלבום של ג'ון מאז "Songs from the West Coast" שמ־2001, ולמקום הרביעי בבילבורד 200. הוא גם האלבום המצליח ביותר של ג'ון במצעדים בארצות הברית מאז "Blue Moves" שמ־1976.
הסינגל המוביל של האלבום, "Home Again", יצא לאור ב־24 בספטמבר 2013, באותו יום שבו האלבום הפך זמין להזמנה מראש. ב־28 באוגוסט 2013 יצא לאור ביוטיוב וידאו קליפ ל־"Mexican Vacation (Kids in the Candlelight)".
הפקה
האלבום הולחן על ידי ג'ון למילותיו של ברני טופין. המפיק,, הפיק גם את אלבום האולפן הקודם של ג'ון (בשיתוף ליאון ראסל), The Union. ברנט הציע שהאלבום יוקלט במתכונת הבסיסית של פסנתר, בס ותופים איתה הופיע ג'ון בראשית שנות ה־70.
"The Diving Board" נכתב ביומיים. התוצאה, לדברי ג'ון, הייתה.
הוצאת האלבום נדחתה כמה פעמים: לכתחילה הוא היה אמור לצאת בסתיו 2012, אך באתר האינטרנט של ברני טופין פורסם שמטעמי קידום מכירות ההוצאה תדחה לפברואר 2013, ואז ההוצאה נדחתה שוב. ב־28 בספטמבר 2012 פורסם ב"רולינג סטון" שג'ון לא היה מרוצה מהאיזון באלבום ושהוא רצה לכתוב שירים נוספים. במהלך הופעה ב"זירה של פרת'" בפרת' שבאוסטרליה, ב־10 בנובמבר 2012, אמר ג'ון שהוצאת "The Diving Board" תדחה שוב, למאי 2013. ההוצאה נדחתה משום שג'ון רצה להקליט שירים נוספים עם ברנט בינואר 2013. ב־8 בינואר 2013 פורסם באתר האינטרנט של ברני טופין ששם האלבום שונה מ־"The Diving Board" ל־"Voyeur". ב־23 בפברואר 2013 פורסם בכתבה ב"בילבורד" שהוצאת האלבום נדחתה שוב – הפעם לספטמבר 2013, וששם האלבום הוחזר ל־"The Diving Board". כן פורסמה בכתבה רשימת השירים החדשה, שכללה ארבעה שירים חדשים שנוספו לחומר המקורי. שיר אחד הושמט: "5th Avenue".
ג'ון תיאר את הגרסה הסופית במילים:. כן תיאר אותו במילים:. בסיכומו של דבר נדחתה הוצאת האלבום ארבע פעמים.
הסינגל המוביל של האלבום, "Home Again", יצא לאור ב־24 בספטמבר 2013, באותו יום שבו האלבום הפך זמין להזמנה מראש. ב־28 באוגוסט 2013 יצא לאור ביוטיוב וידאו קליפ ל־.
הצלחה
בבריטניה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, תוך מכירת 22,000 עותקים בשבוע הראשון. האלבום הגיע למעמד אלבום כסף בהסמכת איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־10 בינואר 2014, מעמד המסמן מכירת 60,000 עותקים בבריטניה.
בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום הרביעי במצעד בילבורד 200, תוך מכירת 47,000 עותקים בשבוע הראשון, ובכך הפך לאלבום ה־18 של אלטון ג'ון שנכנס ל"עשרת הגדולים" (Top 10) במצעד. בקנדה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השביעי.
הסינגל "Can't Stay Alone Tonight" הפך לשיר ה־70 של ג'ון שדורג במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של "בילבורד" (כאשר הדירוג הראשון שלו במצעד היה עם "Your Song" ב־1970), ובכך שבר ג'ון את השיא של עצמו כזמר הכי מדורג במצעד זה.
מגזין "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום ה־25 ברשימת 50 האלבומים הטובים של 2013.
ביקורת
אנדי גיל, מבקר "אינדפנדנט", כתב שזהו. קרוליין סאליבן, מבקרת "הגרדיאן", כתבה:. קווין קצ'פול מ־"PopMatters" כתב ש.
המבקר יוסי חרסונסקי כתב שג'ון "חזר ממוקד". הוא שיבח את "הכישרון המלודי" ו"המיומנויות הפסנתרניות" שגילה ג'ון באלבום, והוסיף:. חרסונסקי כתב שג'ון התגלה באלבום כ, ותיאר אותו כ"אולי גדול הפסנתרנים" של מוזיקת הרוק מאז ליטל ריצ'רד.
עמית קוטלר כתב ב־ynet:
מספר קטלוג לוויינים
מספר זיהוי קטלוג לוויינים (באנגלית Satellite Catalog Number  ידוע גם בשם NORAD Catalog Number, מספר קטלוג נוראד, זיהוי USSPACECOM) הוא מספר של 5 ספרות, הניתן על ידי פיקוד החלל בצבא ארצות הברית.
מספר זה ניתן לכל הגופים המשוגרים למסלול סביב כדור הארץ, לפי סדר שיגורם. המספר ניתן לכל מה שנשאר במסלול: לוויינים, חלקי משגרים, חלקי לוויינים שהתפוצצו ועוד.
היסטוריה
הקטלוג הראשוני היה מתוחזק על ידי פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (נוראד). המספר הראשון הוענק לשלב הסופי של המשגר (SL-1 R/B) שהביא את הלוויין ספוטניק 1 (ונשאר במסלול סביב כדור הארץ במשך חודשיים). ספוטניק עצמו קיבל את המספר 2.
שני אירועים אשר הוסיפו פריטים רבים לקטלוג היו התנגשות הלוויינים אירידיום 33 וקוסמוס 2251, אשר יצרה 1,668 חלקיקים שהיו במעקב, מתוכם 1,141 נשארו במסלול נכון לאפריל 2016, והשמדת הלוויין הסיני פנגיון 1C, אשר יצרה 3,428 חלקיקים במעקב, מתוכם 2,880 נשארו עדיין במסלול נכון לאפריל 2016.
נכון ל-2017, הגוף האחראי על קטלוג ומעקב כל הלוויינים, המשגרים ופסולת חלל הוא פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית USSPACECOM (United States Space Command).
קטלוג הלוויינים מכיל שברי לוויינים ומשגרים שניתן לעקוב אחריהם ולחזות את מסלולם. גודל האובייקט המינימלי בקטלוג הוא באורך של 10 סנטימטרים (כתלות ביכולות הטכנולוגיות לאיתור אובייקטים בחלל החיצון). נכון ל-2019, יש למעלה מ-44,336 גופים אשר עוקבים אחריהם, כולל למעלה מ-8,558 לוויינים אשר שוגרו לחלל מאז 1957.
החל מקיץ שנת 2020, הקטלוג צפוי לעבור ל-9 ספרות, בעקבות כניסת מערכת מבצעית מהדור השני בשם (Space Fence), בתפעול ובאחריות גף בקרת החלל ה -18 של חיל האוויר של ארצות הברית.
צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה
צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה (בערבית: خط أنابيب نفط حبشان الفجيرة, הידוע גם כצינור הנפט הגולמי של אבו דאבי –באנגלית: Abu Dhabi Crude Oil Pipeline, או בקיצור ADCOP) הוא צינור נפט המוביל נפט גולמי משדה הנפט היבשתי חבשאן שבאמירות אבו דאבי לנמל הנפט פוג'יירה שבמפרץ עומאן. מטרת הצינור לעקוף את מצר הורמוז דרך היבשה. עלות הצינור היא 3.3 מיליארד דולר, אורכו 360 קילומטר, בנייתו החלה בשנת 2008 והושלמה בשנת 2012.
היסטוריה
הצינור הוזמן על ידי החברה הבינלאומית להשקעות בנפט על מנת להגביר את ביטחון האספקה ולהקטין את כמויות הנפט הזורמות דרך מצר הורמוז. עיצוב הקונספט של הצינור הושלם בשנת 2006 והחוזים הקשורים לבנייתו ניתנו בשנת 2007. בניית הצינור החלה ב-19 במרץ 2008 והושלמה ב-מרץ 2012. אולם הפעלתו התעכבה מספר פעמים והוא הופעל רק ביוני 2012.
מלכודת מגנטית
מלכודת מגנטית (באנגלית: Magnetic trap) היא יישום בפיזיקה שנועד ללכוד חלקיקים נייטרליים בעזרת שדה מגנטי המשפיע על המומנט המגנטי של חלקיקים אלו. מומנט מגנטי הוא הגודל הפיזיקלי שמגדיר את עוצמת השדה המגנטי, כוונו נוצר על ידי חלקיקים נטראליים בעלי תכונות מגנטיות והוא משמש כאפיון לאותם החלקיקים. המלכודת המגנטית כדרך ללכידת אטומים קרים הוצעה לראשונה על ידי דייוויד פריצ'רד (David E. Pritchard). המלכודת המגנטית היא מעין ספל אשר מחזיק את האטומים או המולקולות בתוכו לכל אורך תהליך הקירור, ההאטה. המלכודת בנויה משני סלילים מגנטיים שבתוכם עובר זרם חשמלי בכיוונים מנוגדים. באופן זה נוצר "בור פוטנציאל" אשר מגביל את תנועת המולקולות, ואינו מאפשר להן לצאת. כדי שהמלכודת תתפקד כראוי - כפי שיודע כל מי שניסה לרוץ כשהוא אוחז בספל קפה - ההאטה צריכה להתרחש באופן הדרגתי, שכן בלימה פתאומית תגרום למולקולות "להישפך" מתוך המלכודת, המלכודת המגנטית אינה זזה במרחב, התהליך ההדרגתי הוא הקירור לאחר הלכידה כיוון שדרוש זמן בשביל התרמליזציה. אמנם מלכודות מסוג זה נמצאות בשימוש נרחב במחקר בפיזיקת חלקיקים, אך הן ידועות בעיקר כשלב האחרון בקירור אטומים (קירור בעזרת לייזר הגורם להאטת האטומים למהירויות נמוכות מאוד עד אפסיות ובכך מקרר אותם- מקטין את הטמפרטורה שלהם) על מנת להשיג עיבוי בוז-איינשטיין.
עקרונות הפעולה
על פי חוקי מכניקת הקוונטים, המומנט המגנטי הוא גודל בדיד - מקוונטט - כלומר, הוא יכול לקבל ערך אחד ממספר ערכים בדידים. אם אטום ממוקם בשדה מגנטי חזק, כיוון המומנט המגנטי שלו יהיה תואם לכיוון השדה המגנטי. אם גרדיאנט השדה המגנטי מורכב על גבי שדה מגנטי אחיד, אותם אטומים שהמומנטים המגנטיים שלהם בעלי אותו כיוון כמו השדה המגנטי וממוקמים באותו שדה, יחלקו את הערכים המותרים השונים של מספר קוונטי מגנטי עבור אותו אטום.
כאשר השדה גבוה, יהיו לו אנרגיות נמוכות. עקרון התנועה של האטומים בפוטנציאל המגנטי דומה לכדור המתגלגל במורד גבעה, אטומים אלו נוטים לתפוס מקומות עם שדות גבוהים וידועים כאטומים "מחפשי שדה גבוה". לעומת זאת, לאותם האטומים בעלי מומנט מגנטי המיושר מול השדה יהיו אנרגיות גבוהות יותר בשדה גבוה, ויטו לתפוס מקומות בעלי שדות נמוכים יותר, אטומים אלה יקראו "מחפשי שדה נמוך".
אי אפשר לייצר מקסימום מקומי של גודל השדה המגנטי במרחב חופשי; עם זאת, מינימום מקומי עשוי להיות מיוצר. המינימום הזה יכול ללכוד אטומים מחפשי שדה נמוך אם אין להם מספיק אנרגיה קינטית כדי לברוח מהמינימום. בדרך כלל, למלכודות מגנטיות יש שדה מינימלי יחסית חלש והם מסוגלים ללכוד רק אטומים שהאנרגיה הקינטית שלהם מתאימה לטמפרטורות של שבריר קלווין. השדה המינימלי הנדרש ללכידה מגנטית יכול להיות מיוצר במגוון דרכים כגון מלכודות מגנטיות קבועות, מלכודת QUIC (מלכודת בעלת תצורת סליל פשוטה יותר, מלכודת זו פותחה על ידי קבוצת הנש, Hänsch group) ועוד.
מלכודת מיקרו-שבב אטום
הגודל המינימלי לשדה מגנטי ניתן להשגה באמצעות "מיקרו-שבב של אטום". המוליך בצורת ה-Z (ה-Z המוזהב עם הפסים הצבועים על הפני המיקרו שבב) ממוקם בתוך השדה המגנטי האחיד (מקור השדה אינו נראה לעין בתמונה). רק אטומים עם אנרגיית שדה-ספין חיובית יכולים להילכד. כדי למנוע התערבבות של מצבי הספין, השדה המגנטי החיצוני כלול בתכנון השבב, דבר המספק סיבוב ללא שינוי בחום של הספין בתנועה של האטום. באומדן הראשון, הגודל (אך לא הכיוון) של השדה המגנטי אחראי על יעילות האנרגיה של האטום הלכוד. השבב המוצג הוא בגודל 2 ס"מ x 2 ס"מ; גודל זה נבחר על מנת להקל ביצור. בעיקרון, גודל של מיקרו-שבבי המלכודות יכול להיות הרבה יותר קטן. מערך של מלכודות מסוג זה יכול להיווצר באמצעות שיטות ליתוגרפיות שגרתיות; מערך כזה נחשב אב טיפוס לסיבי תא זיכרון של מחשבים קוונטים. דרכים להעברת אטומים או סיבי תא זיכרון בין מלכודות עוברות התפתחות ומחקרים.
הלייזרים של וימן
בניסוי של וימן, הוא ניסה להגיע לאפס המוחלט ועושה זאת על ידי קירור אטומי צזיום (מפני שהם המתאימים ביותר לבליעת אור לייזר). הקירור נעשה על ידי לייזרים. הרעיון היה לקרר ולצופף את האטומים בתא הלייזר, ואז להעבירם לתא המגנטי לאחסון זמני. כאשר המטרה היא להכניס עוד ועוד אטומים לאחסון כך שתהיה צפיפות מספקת על מנת לבצע קירור באידוי. ככל שהאטומים אטיים יותר, כך הטמפרטורה שלהם נמוכה יותר. בטמפרטורת החדר מהירות האטומים היא 300 מטר לשנייה, לאחר הקירור בעזרת הלייזר מהירותם יורדת לסנטימטר לשנייה. כדי ללכוד ולקבץ את האטומים המקוררים נעשה שימוש במלכודת מגנטית. המלכודת דוחפת אטומים תועים בחזרה אל המרכז כך שלא יתחממו מהדפנות החמות שלה.
היישום בעיבוי בוז-איינשטיין
עיבוי בוז-איינשטיין (Bose–Einstein condensate, BEC) דורש תנאים של צפיפות גבוהה מאוד בטמפרטורה נמוכה מאוד בתוך גז של אטומים. קירור לייזר במלכודת מגנטו-אופטית
Magneto-optical trap (MOT) משמש בדרך כלל כדי לקרר אטומים עד טווח מיקרו-קלווין. עם זאת, קירור לייזר מוגבל על ידי העצירה הרגעית שאטום מקבל מפוטונים בודדים. השגת BEC דורשת קירור אטומים מעבר לגבולות קירור לייזר, כלומר לייזרים המשומשים במלכודת מגנטו-אופטית חייבים להיות כבויים ויש לתכנן שיטה חדשה של כליאה. מלכודות מגנטיות שמשו להחזיק אטומים קרים מאוד וברגע שהמלכודת המגנטית הושגה, התברר כי הקמת מלכודת "עמוקה" ולאחר מכן הורדת קירות המלכודת תאפשר לאלקטרונים המצויים ברמות האחרונות של האטומים להימלט מהם, ותהפוך את האטום ליון שלילי בעל טֶמפֶּרָטוּרָה נמוכה. זה היה כפי שתואר קירור על ידי אידוי, והייתה לו השפעה כפולה של הורדת הטמפרטורה והעלאת הצפיפות של האטומים הלכודים שנותרו. שתי תופעות אלה עזרו לעבר המטרה של פיתוח תהליך העיבוי בוז-איינשטיין (BEC), בעוד שהקירור באידוי צמצם את הטמפרטורה של האטומים מספיק כדי להגיע לעיבוי בוז-איינשטיין.
קירור באמצעות לייזרים: טכניקה לקירור אטומים לטמפרטורה נמוכה מאוד באמצעות אור וקרני לייזר בפרט.
משנת 1985 בעזרת עבודתו של סטיבן צ'ו ועוד החל הקירור באמצעות מלכודת מגנטית והשימוש בלייזר על מנת להגיע לטמפרטורות נמוכות מאוד - עד כדי כך שטמפרטורות של 10-9K הושגו. הצעד המשמעותי הראשון לקראת טמפרטורות ננו-קלווין היה קירור לייזר. עם התקדמותה של הטכנולוגיה וטכניקות בשלל צבעים שזכו לכינוי "קירור סיזיפוס" ו"מולסה האופטי", התקבלו טמפרטורות נמוכות כמו 35 מילי-קלווין לנתרן ו-3 מילי-קלווין לצזיום.
הטכניקה שלמעשה מאטה את האטומים למהירויות אפסיות וכך מקררת אותם, מהווה פתרון לבעיה הנוצרת בלכידה של חלקיקים לא טעונים. על חלקיקים טעונים חשמלית מופעלים כוחות משיכה ודחייה כאשר הם נעים בשדות חשמליים או מגנטיים, ואילו על חלקיקים נטראליים לא. לכן לפני טכניקת קירור הלייזר לא הייתה ידועה אפשרות ללכוד או בכלל להשפיע על חלקיקים כאלו, ולכן היא מהווה מרכיב הכרחי במלכודות חלקיקים.
בניסוי מסורתי (רגיל) של BEC משתמשים במלכודת מגנטית בעלת עוצמה גדולה ועומק גדול כדי ללכוד אטומים מתוך ה-MOT לפני שהאידוי ל-BEC מתחיל. אף ששבבי אטום יכולים ליצור מגוון רחב של פוטנציאל מגנטי לתפעול אטומים, מלכודות מגנטיות מיוצרות מהמוליכים הקטנים שעל השבב, בעלות נפח אחסון מגנטי קטן מאוד ובמרחק של רק מאות מיקרונים מפני השטח של השבב. הנפח של המלכודת יכול להיות גדול, אבל אז המלכודת לוכדת באופן חלש מאוד והיא בעלת עומק רדוד.
קרל פרנץ, נסיך פרוסיה
קרל פרנץ, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Karl Franz von Preußen; 15 בדצמבר 1916 – 23 בינואר 1975), היה נכדו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
ביוגרפיה
קרל פרנץ נולד ב-15 בדצמבר 1916 בפוטסדאם, ליואכים, נסיך פרוסיה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ולמריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט, בתם של אדוארד, דוכס אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. ב-9 בנובמבר 1918 לקראת תום מלחמת העולם הראשונה התפטר סבו מכסאו, ובעקבות כך נכנס אביו לדיכאון, ובשנת 1920 התאבד.
בעקבות התאבדות אביו נטל דודו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה את המשמורת על פרנץ קרל, אולם אמו התנגדה לכך בכל תוקף. בשנת 1921 פסק בית המשפט לטובת אמו, על אף שמשרתיה העידו שאינה כשירה לכך.
ב-27 בספטמבר 1926 התחתנה אמו מריה אוגוסטה עם יוהנס-מיכאל פרייהר פון להן, אולם הם התגרשו בשנת 1935. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שירת קרל פרנץ כלוטננט בדיוויזיית פאנצר, ואף קיבל את עיטור צלב הברזל על פעולותיו במערכה בפולין.
ב-5 באוקטובר 1940 התחתן קרל פרנץ עם הנרייטה, נסיכת שנאייך-קרולאט, בתם של יוהאן גאורג, נסיך שנאייך-קרולאט והרמינה, נסיכת רויס-גרייץ, שהייתה בתו החורגת של סבו וילהלם השני. השניים התחתנו בטקס צנוע, בבית סבו באחוזת דורן שבהולנד. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, אולם הם התגרשו ב-5 בספטמבר 1946.
ב-9 בנובמבר 1946 התחתן קרל פרנץ עם לואיזה דורה הרטמן, אולם לא היו להם ילדים והם התגרשו בשנת 1959.
ב-20 ביולי 1959 התחתן קרל פרנץ בלימה, פרו עם דונה אווה מריה אררה אי ואלדאווייאנו, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-23 בינואר 1975 מת קרל פרנץ באריקה, צ'ילה, והוא בן 58 שנים.
ילדיו
מאשתו הראשונה הנרייטה, נסיכת שנאייך-קרולאט נולדו לו 3 בנים:
מאשתו השלישית דונה אווה מריה אררה אי ואלדאווייאנו נולדו לו 2 בנות:
מקסין פרנק סינגר
מקסין פרנק סינגר (באנגלית: Maxine Frank Singer; נולדה ב-15 בפברואר 1931) היא ביולוגית מולקולרית וביוכימאית יהודיה אמריקאית. מדענית מובילה בתחום הגנטיקה האנושית שעזרה בפענוח הצופן הגנטי האנושי. כיהנה כנשיאת מכון קרנגי בוושינגטון.
קורות חיים
מקסין פרנק סינגר נולדה בברוקלין, ניו-יורק, להנרייטה (פרלוביץ) פרנק ולהיימן פרנק. את השכלתה היסודית והעל-יסודית קיבלה פרנק בבתי הספר הציבוריים בברוקלין.
סינגר התמחתה התמחות ראשית בכימיה והתמחות משנית בביולוגיה במכללת סווארת'מור וקיבלה בשנת 1952 תואר ראשון בהצטיינות. את תואר הדוקטור שלה קיבלה בשנת 1957 מאוניברסיטת ייל על כך שחקרה על כימיית החלבונים תחת גוז'ף פרוטון (Joseph S. Fruton). במהלך לימודיה פרוטון עודד אותה להתמחות במחקר חומצות הגרעין (DNA וגם RNA), בעקבות זאת הצטרפה למעבדתו של הביוכימאי לאון הפל (Leon Heppel) במכון הלאומי לבריאות בוושינגטון די.סי. בשנת 1956 כפוסט-דוקטורט.
שנתיים לאחר מכן, קיבלה מינוי להיות חלק מצוות המחקר בתור ביוכימאית והפכה לאחראית על מחקר האנזימים והביוכימיה של התא עד שנת 1974. בשנת 1975 הצטרפה למכון הלאומי לסרטן ובשנת 1980 הפכה לאחראית על מעבדת הביוכימיה, תפקיד שבו הייתה ממונה על 15 קבוצות מחקר וכיהנה בו עד שנת 1987.
בשנת 1988 נבחרה לכהן כנשיאת מכון קרנגי בוושינגטון(Carnegie Institution for Science) ובשנת 2002 החליטה לפרוש מתפקיד זה.
סינגר נשואה לדניאל מוריס סינגר, עורך דין, ולהם ארבעה ילדים.
מחקר
עבודתה של סינגר הקיפה את תחום הביוכימיה ואת תחום הביולוגיה המולקולרית, הכוללים מחקרים מגוונים על: סינתזת RNA, תפקידם של האנזימים ב-DNA, מטבוליזם, שחלוף גנטי בוירוסים פגומים ואת המבנה של המכלול DNA- חלבון הנקרא כרומטין.
בשנות ה-60 המוקדמות סינגר עזרה לעמיתה במכון הלאומי לבריאות, מרשל וורן נירנברג, לפענח את הקוד הגנטי על ידי כך שסיפקה לו מולקולות RNA מלאכותיות בעלות נוקלאוטידים המסודרים ברצף ידוע שאפשרו לקבוע שהמידע הגנטי מורכב מארבע אותיות ואילו הקודן מורכב מצופן המכיל בכל פעם שלוש אותיות מתוכן.
במהלך שנות ה-80 סינגר הפנתה את תשומת לבה למשפחה גדולה של רצפי DNA הנקראים LINEs.
היא ועמיתיה היו בעיקר מעוניינים ברצף LINE1 שחוזר על עצמו אלפי פעמים בDNA האנושי. הם חקרו איך האלמנטים שלו נעים, מתוך אמונה שמנגנון הטרנספוזיציה שלו עשוי להוות משמעות רחבה להבנת מחלות גנטיות.
בנוסף, סינגר חקרה דרכים לריפוי סרטן והמופיליה.
תרומתה למדע ולחברה
משנות ה-70 המאוחרות דאגה לבטיחות והמוסריות של תחום ההנדסה הגנטית. היא ממשיכה לעבוד למען שימוש בטוח ואתי בתחום הביוטכנולוגיה עד היום.
סינגר מעורבת במידה רבה בתוכניות לשיפור איכות החינוך המדעי בכל שלבי הלימוד.
בנוסף, כתבה מספר ספרים על תחום הגנטיקה בשיתוף עם עמיתה פול ברג והיא מרצה הרצאות רבות.
סינגר אף הקימה תוכנית לימודית מדעית לתלמידי וושינגטון די.סי. הנקראת- First light.
פרסים והישגים
1975- הייתה שותפה לארגון כנס ה-Asilomar.
היא חברה באגודה האמריקנית לקידום המדע, באקדמיה הלאומית למדעים ובאקדמיה האפיפיורית למדעים. הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום המדע במספר רב של מוסדות יוקרתיים.
מונטה סולארו
מסלע ההר הוא אבן גיר בדומה ליתר חלקי האי.
באזור ההר כ-900 מינים של צמחים, ובהם, בראש הפסגה עצי קטלב, אברש, ערער והדס, ובמורדות ההר, עצי תות, דפנה, אלת המסטיק, ועצי אורן. בראש ההר חיה אוכלוסייה של בזים נודדים.
בראש ההר מספר שבילי הליכה למטיילים, בדרגות קושי שונות. כמו כן, על הפסגה שרידי מצודת סנטה מריה (Eremo di Santa Maria a Cetrella) שנבנתה בתקופת נפוליאון.
פטריק רובינסון
פטריק רובינסון (באנגלית: Patrick Robinson; נולד ב-21 בינואר 1940) הוא סופר ובעל טור בריטי, המתגורר בקוטואיט שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד במחוז קנט באנגליה, הוא כתב טור בלונדון דיילי אקספרס וחיבר כמה ספרי עיון וביוגרפיות. מתגורר בקוטואיט שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
ספריו
ספריו מאז 1997, הם ספרים בדיוניים שעלילתם נטווית סביב חיל הים האמריקאי, ובדרך כלל עוסקים במשבר כלל-עולמי סביב נושאים הקשורים לביטחון ארצות הברית בראשית המאה ה-21.
ארבעה מספריו תורגמו לעברית וראו אור בהוצאת אריה ניר:
פיטר הונאם
פיטר הונאם (נולד ב-1944) הוא עיתונאי חוקר בריטי, שעבד בעיתונים "סאנדיי טיימס","דיילי מירור", "איבנינג סטנדרד", ובטלוויזיה ב-BBC, וכן פרסם כמה ספרים.
ביוגרפיה
הונאם נולד בדרלינגטון, צפון אנגליה בשנת 1944. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה יישומית בשנת 1966. מאז ועד 1970 היה קצין עיתונות ועורך טכני של חברת מרקוני.
בשנת 1970 הפך למנהל המערכת של חברת "דומיניון פרס", חברת הוצאה לאור של מגזינים והיה אחראי על 13 אנשי מערכת. הוא עזב בשנת 1973 לטייל באירופה וטורקיה עם אשתו וילדיו למשך חצי שנה. כשחזר, הוא הפך לכתב, ולאחר מכן עוזר העורך, ועורך בפועל של העיתון Hornsey Journal, עיתון שבועי בצפון לונדון. בשנת 1978 מונה לכתב התכנון והממשל המקומי של Evening Standard, בלונדון ואחר כך עבר ל"סאנדיי טיימס".
הונאם התפרסם עם כתיבת התחקיר על מרדכי ואנונו, טכנאי הגרעין הישראלי שחשף את תוכנית הפצצה הגרעינית הסודית של ישראל. עיתונאי קולומביאני שפגש את ואנונו באוסטרליה שכנע אותו למכור את התמונות שצילם ועזר לו ליצור קשר עם העיתון הבריטי סאנדיי טיימס, והונאם מונה לטפל בתחקיר. הונאם פגש את ואנונו בסידני, מסר לו את המידע שברשותו ואת התצלומים שצילם בחשאי. כאשר הגיעו הונאם וואנונו ללונדון, ב-10 ספטמבר 1986, החליטו עורכי העיתון לברר קודם האם ואנונו אמין לפני פרסום התחקיר. לצורך כך העבירו את התצלומים למומחים לנשק גרעיני. בזמן שחיכו שעורכי העיתון יאשרו את פרסום התחקיר, הציע הונאם שואנונו יגור במלון קטן בכפר מחוץ ללונדון. מאחר שחשש שמדינת ישראל תנסה להתנקש בחייו. כבר כמה ימים לאחר שהגיע ללונדון פגש ואנונו במקרה ברחוב בלונדון, אדם שהכיר מלימודיו באוניברסיטה בשם יורם בזק. בזק החל לתחקר את ואנונו בצורה עקיפה על מעשיו, והונאם חשד שהפגישה לא הייתה מקרית. אולם לאחר כשבוע במלון הכפרי המבודד ביקש ואנונו לחזור ללונדון והעיתון הסכים לשוכר עבורו חדר בבית מלון במרכז העיר בשם בדוי.
ב-28 בספטמבר פרסם העיתון המתחרה דיילי מירור, שהיה בבעלות רוברט מקסוול, כתבה על ואנונו וטען שהוא שקרן ונוכל. הסאנדיי טיימס החליט להמתין עם הפרסום עד לסיום הבדיקה של המידע בידי מומחים. ב-30 בספטמבר שיכנע סוכנת המוסד את ואנונו לטוב לרומא, שם נחטף בידי המוסד. התחקיר שכתב הונאם פורסם לבסוף ב-5 באוקטובר 1988, לאחר שהמומחים ששכר העיתון קבעו כי המידע מדויק מבחינה מדעית ומראה בבירור שישראל מחזיקה ארסנל גרעיני מתקדם של בין 100 ל-200 ראשי נפץ שאותם ייצרה. הונאם שמר על קשר איתו כל השנים והיה פעיל בוועד למען שחרור וענונו.
הונאם עזב את ה"סאנדיי טיימס "בספטמבר 1992 כדי להיות עיתונאי עצמאי. מאז אותה תקופה, הוא עזר לחקור ולהציג מספר סרטי טלוויזיה תיעודיים עבור הטלוויזיה הבריטית, עבור ערוץ 4 וה-BBC. הוא חקר והציג תוכנית עובר תוכנית התחקירים "פנורמה" של ה-BBC, והיה התחקירן הראשי של תוכנית בערוץ 4 שחשפה את תוכנית הגרעין של דרום אפריקה. תוכניות אחרות של ערוץ 4 כללו תחקיר על רשות המס, תחקיר על הברחות נשק לעיראק מברית המועצות לשעבר ועל הברחות חומר גרעיני מרוסיה.
באפריל 2004 נסע הונאם לישראל להיות נוכח ביום שיחרורו של ואנונו מהכלא, ב-21 באפריל 2004. ב-22 במאי 2004 ערכה העיתונאית יעל לוטן ריאיון עם ואנונו עבור ה"סאנדיי טיימס" וה-BBC, כדי לעקוף את המגבלות שהוטלו על ואנונו, שאסרו עליו לדבר עם עיתונאים זרים. השב"כ עצר כמה ימים אחר כך את הונאם, בחשד שקיים "ראיון עקיף" עם ואנונו באמצעות לוטן. ב-20 ביוני 2004, שר הפנים אברהם פורז, אסר את כניסתו לישראל של הונאם לצמיתות. השר החליט על איסור זה לבקשת השב"כ.
באפריל 2021, חשף העיתונאי יוסי מלמן בעיתון הארץ כי השב"כ עקב אחרי הונאם, כבר בעת שהגיע לביקור קצר בישראל ב-1986, בעת התחקיר על המידע שסיפק ואנונו. ומעקב זה הבא אחר כך לאיתורו של ואנונו במהירות בלונדון.
הונאם כתב מספר ספרים, בין היתר ספר על תוכנית הגרעין של דרום אפריקה וספר על תקרית ליברטי.
תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן
תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן (באנגלית: White Genocide conspiracy theory) היא תאוריית קשר אנטישמית המזוהה עם הימין האלטרנטיבי, לאומנות לבנה ועליונות לבנה. התאוריה טוענת שגורמים כמו: הגירה, עירוב גזעי, פריון תת-החלפתי, הפלות מלאכותיות, החרמת אדמות, ואלימות מאורגנת, כולם אורגנו במכוון על ידי יהודים ונועדו לגרום להשמדת האדם הלבן. אותם הגורמים אופייניים למדינות בהם רוב של האדם הלבן, או מדינות שהוקמו על ידי האדם הלבן. אותם גורמים יובילו לצמצום של האוכלוסייה הלבנה, הפיכתם למיעוט חלש, ולבסוף להשמדתם הסופית.
תאוריית הקשר פותחה על ידי הנאו-נאצי דייוויד ליין בשנת 1995. רוברט ויטאקר (פעיל חברתי, הדוגל בעליונות לבנה) פיתח אותה, וטבע את הביטוי "אנטי-גזענות היא מילת קוד לאנטי האדם הלבן". הביטוי נפוץ בשיח על רצח העם הלבן, והופיע על שלטי חוצות בארצות הברית ליד בירמינגהם, אלבמה וליד הריסון, ארקנסו. כבר בגרמניה הנאצית יש אזכור לרעיון של רצח עם לבן, בפמפלט שנכתב במחלקה לשאלה היהודית, במכון הרייך של וולטר פרנק. הפמפלט עסק בשאלה האם הגזעים הלבנים ימותו, לאור ההתפתחות של גזעים אחרים.
התאוריה נתמכת על ידי ארגוני ימין רדיקלי בארצות הברית, צרפת, דרום אפריקה ומדינות נוספות. היא התיישבה עם התאוריה הקיצונית יותר של רנו קאמי בצרפת על השמדת האדם הנוצרי והלבן שם, ובכלל באירופה.
מקורות נאו נאציים
הביטוי "רצח עם של האדם הלבן" (white genocide) הופיע מדי פעם בעיתונים הנאו נאציים "המגדל הלבן" ו"מלחמה". הביטוי התייחס בתחילה להפלות מלאכותיות, ולשימוש באמצעי מניעה. דייוויד ליין הגדיר מחדש את המושג ב"מניפסט רצח העם של האדם הלבן" כאשר טען כי ממשלות רבות בעולם מנסות להרוס את התרבות האירופאית, ולהפוך את האדם הלבן לזן נכחד. ליין, המקים של הארגון המסדר, טען כי טשטוש הגבולות הגזעיים, הפלות, הומוסקסואליות והאלימות כלפי אלה שמתנגדים לממשל מעודדים למעשה את רצח העם של האדם הלבן, בחסות ממשלת הכיבוש הציונית. את החשש שלו הוא ניסח במשפט המפורסם 14 מילים.
הימין האלטרנטיבי
בתחילת המאה ה-21 אימצה תנועת הימין האלטרנטיבי את המניפסט. דיונים ערים בנושא התקיימו בפורום חזית הסופה, פורום קיצוני, נאו נאצי, התומך בתאוריות עליונות לבנה. גם מחוץ לנאו-נאציזם אומצו רעיונות אלו באהדה רבה: אנדרס ברינג בריוויק, מי שביצע את הפיגועים בנורווגיה ב-2011, כתב מניפסט בשם "2083: הכרזת העצמאות האירופית" ובו הזכיר רצח עם הצפוי לאדם הלבן. גם בארצות הברית אימצו את התאוריה ובהפגנה של הימין האלטרנטיבי בשארלוטסוויל וירג'יניה קראו קריאות כגון: "לא יחליפו אותנו" ו"יהודים לא יחליפו אותנו". אף על פי שהמאמינים בתאוריה הזו, מאשימים גורמים רבים ומגוונים ברצח עם, האשמה המרכזית נופלת בדרך כלל על סוציאליסטים, מרקסיסטים, על מפלגות פוליטיות ליברליות, ועל אנשים שיוצאים כנגד האדם הלבן. יש גם המאשימים את היהודים בכך, אבל יש גם אחרים, כמו ג'ארד טיילור, שלא.
אישים בולטים
את התאוריה מקדמים מספר פעילים מהימין האלטרנטיבי: לורן סאותרן עם סרטה Farmland בו ראיינה משפחות לבנות ומספר נשים שנאנסו, כמו כן, פוליטיקאית ממפלגון השלטון הנוכחית בדרום אפריקה. גאווין מקאינס (והארגון שייסד, הנערים הגאים), פיית' גולדי, סטיב הופמייר, קייטי הופקינס.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981, הייתה האליפות האזורית ה-18 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה באיטליה בין ה-13 בספטמבר ל-20 בספטמבר 1981.
אניה (אנסטסיה)
אנסטסיה ניקולאייבנה, הדוכסית הגדולה, המכונה גם אניה, היא דמות בדיונית מסרט ההנפשה "אנסטסיה", המהווה גרסה בדיונית של אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. היא הנסיכה הגדולה של רוסיה, והיא אחת משתי בנות המשפחה היחידות ששרדו מבין משפחת המלוכה הרוסית.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הם חולקו ל-2 בתים. מנצחת הבית וסגניתה המשיכו התמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
אניה (אנסטסיה)
אניה הופיע לראשונה בסרט כנערה מבית יתומים הלוקה בשכחון ובעלת זיכרון מעורפל אודות חייה המוקדמים, היא מחפשת פרטים אודות עברה. בסנקט פטרבורג היא פוגשת בדמיטרי וולדימיר הבאים לגרום להעמיד פנים שהיא הנסיכה אנסטסיה, זאת מאחר שסבתה הקיסרית מארי מבטיחה להעניק גמול כספי למי שייצא את נכדתה ויביא לאיחוד המשפחתי, אך דמיטרי וולדימיר לא מודעים לכך שאניה היא למעשה אנסטסיה האמיתית.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981
משחקי הגמר
משחק הגמר
אניה (אנסטסיה)
אניה היא בעלת גזרת גוף רזה ודקה, שיער בגוון ערמוני (חום-ג'ינג'י) ועיניים כחולות. בתחילת הסרט היא לבושה בטוניקה צהובה עם מעיל ירוק, כשהיא נוסעת לפריז היא לבושה בשמלה כחולה עם שרוולים קצרים שניתנה לה על ידי דמיטרי, אחרי שהיא לובשת מספר תלבושות בסגנון פלאפר, במפגש בין אניה לסבתה הקיסרית היא לובשת שמלת ערב בגוון כחול כהה עם תסרוקת שהשיער מורם. בסוף הסרט כשמתגלה שהיא אכן הנסיכה אנסטסיה היא לובשת שמלה בצבע זהב עם קוקושניק על ראשה.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981
משחקי הגמר
משחק על המקום השלישי
אניה (אנסטסיה)
במחזמר אנסטסיה שהועלה בברודוויי היא מגולמת על ידי כריסטי אלטומייר.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1981
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ג'. המשחקים נערכו בנוישדט בהשתתפות 4 קבוצות. בעקבות הפסדים לצ'כוסלובקיה וגרמניה המערבית הנבחרת לא העפילה.
Never Go Back
Never Go Back הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי דניס לויד. השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2019 כסינגל הראשון מתוך מיני-אלבום הבכורה של לויד "Exident", על ידי חברות התקליטים אריסטה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דניס לויד. השיר הוא בסגנון הפופ. תוכן השיר הוא המשך לאחד מהשירים הוקדמים של לויד, "Nevermind".
ב-7 ביוני 2019 פורסם מיני-אלבום אשר כולל שני רמיקסים לשיר. בנובמבר 2019 לויד החל סיבוב הופעות אירופאי הנושא את שם השיר.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו. נכון לנובמבר 2019 צבר בספוטיפיי כ-109 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי עומרי רוזי והועלה לערוץ היוטיוב של דניס לויד ב-20 במרץ 2019.
נכון לנובמבר 2019 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8.6 מיליון.
מטאוש קליך
מטאוש אנדז'יי קליך (בפולנית: Mateusz Andrzej Klich; נולד ב-14 ביוני 1990) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בדי. סי. יונייטד מה-MLS ובנבחרת פולין.
קרקוביה קרקוב
קליך נולד בטרנוב, ושיחק לראשונה בליגת העל הפולנית בנובמבר 2008. במהלך עונת 2009/2010 הפך בהדרגה לשחקן קבוע בהרכב הפותח של קרקוביה קרקוב.
וולפסבורג
ב-14 ביוני 2011 חתם קליך לשלוש שנים בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה. וולפסבורג שילמה תמורתו 1.5 מיליון אירו, מה שהפך את קליך למכירה הרווחית ביותר בהיסטוריה של קרקוביה.
זוולה
ב-31 בינואר 2013 הושאל קליך לזוולה מליגת העל ההולנדית לחצי עונה, ועם סיומה הפכה ההשאלה למעבר קבוע, כאשר במסגרתו שילם תמורתו המועדון ההולנדית 200 אלף אירו, בעוד המועדון הגרמני החזיק בסעיף המאפשר את רכישתו בחזרה. במהלך התקופה בה שיחק בזוולה זכה קליך עם המועדון בגביע ההולנדי ב-20 באפריל 2014, לאחר ניצחון בגמר על אייאקס בתוצאה 1–5, זכייה שהבטיחה את השתתפות הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית.
חזרה לוולפסבורג
ב-1 ביולי 2014 מימשה וולפסבורג את סעיף חוזה המכירה של קליך ורכשה אותו בחזרה תמורת 750 אלף אירו. עם זאת, במהלך המחצית הראשונה של העונה התקשה קליך להיאבק על מקומו בסגל הקבוצה לבונדסליגה מול שחקנים ההרכב הקבועים, כגון קווין דה בראונה, ז'וזואה גילאבוגי ולואיס גוסטבו, ושיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון.
טוונטה
ב-26 באוגוסט 2016 הצטרף קליך לטוונטה מליגת העל ההולנדית בחוזה לשלוש שנים, קיבל את המספר 43 וערך את משחק הבכורה שלו ב-10 בספטמבר מול הירנפיין. קליך הבקיע את שער הבכורה במועדון ב-2 באוקטובר, בתיקו 1-1 מול הראקלס אלמלו. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה כבש קליך שישה שערים, בישל ארבעה וסייע לטוונטה לסיים את עונת 2016/2017 במקום השביעי בליגה.
לידס יונייטד
לאחר שהצעתה הראשונה נדחתה, חתם קליך בקבוצת לידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ ב-23 ביוני 2017, עבור סכום שפרטיו לא פורסמו. קליך ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-9 באוגוסט, במשחק הגביע הליגה מול פורט וייל, שהסתיים בניצחון 1–4, ואת הבכורה בליגה עשרה ימים מאוחר יותר, בניצחון 0–2 על סנדרלנד. עם זאת, התקשה קליך להיאבק על מקומו בהרכב הפותח מול קלווין פיליפס, יונאן או'קיין ורונלדו ויירה, ופתח רק במשחק ליגה אחד, ב-26 בספטמבר, במשחק בו הפסידה לידס לקארדיף סיטי בתוצאה 1–3, כאשר החלקה שהסתיימה באיבוד כדור שלו גרמה לאחד השערים. מאוחר יותר סיפר קליך, שהטעות שלו באותו משחק גרם למאמן הקבוצה, תומאס כריסטיאנסן, לאבד את האמון בו ואף להפסיק לדבר איתו. לאחר אוקטובר מיעט קליך לשחק.
השאלה לאוטרכט
ב-22 בינואר 2018 הושאל קליך לקבוצת אוטרכט מליגת העל ההולנדית עד לסיום עונת 2017/2018. ב-4 בפברואר ערך קליך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 מול אקסלסיור רוטרדם. תוך זמן קצר חזר קליך לכושר משחק, ובישל פעמיים בניצחון קבוצתו 1–4 על רודה.
ב-29 באפריל 2018, במשחק מול הראקלס אלמלו שהסתיים בתיקו 2-2, יצר קליך 11 מצבי הבקעה לחבריו לקבוצה, בישל שער אחד וזכה בתואר השחקן המצטיין. מצבי ההבקעה שיצר קליך במשחק היו הכמות הגבוהה ביותר בליגה ההולנדית למשחק בודד מאז 14 המצבים שיצר כריסטיאן אריקסן ב-2012 במדי אייאקס, במשחק מול רודה.
ב-6 במאי 2018, במשחק האחרון של העונה, הבקיע קליך את שער הניצחון לזכות קבוצתו, שהיה גם שער הבכורה שלו, בניצחון 0–1 על פנלו. הופעותיו הטובות של קליך סייעו לאוטרכט לסיים את הליגה במקום החמישי ולהשתתף במוקדמות הליגה האירופית. כאשר נשאל אם בכוונתו לשוב ללידס ענה קליך כי הוא "בטוח ב-99%, מכיוון שיש לי עניינים בלתי גמורים שם".
חזרה ללידס
לאחר ששב ללידס לקראת פתיחת משחקי ההכנה לעונת 2018/2019 תחת מאמנה החדש מרסלו בייאלסה, שיחק קליך במשחק הידידות שנערך ב-20 ביולי 2018 מול יורק סיטי והסתיים בתיקו 1-1. ב-5 באוגוסט כבש קליך את שערו הראשון בליגה במשחק הפתיחה של העונה מול סטוק סיטי, שהסתיים בניצחונה של לידס בתוצאה 1–3, משחקו הרשמי הראשון בקבוצה לאחר שבעה חודשים. בשבוע שלאחר מכן, ב-11 באוגוסט, הבקיע קליך בפעם השנייה ברציפות, בניצחון 1–4 על דרבי קאונטי, ולאחר שכבש מול נוריץ' סיטי ב-25 באוגוסט את שערו השלישי בחמישה משחקים, זומן קליך לראשונה לאחר ארבע שנים לסגל נבחרת פולין.
ב-28 באפריל 2019 כבש קליך שער שנוי במחלוקת (שהיה התשיעי שלו לעונה). במהלך משחק מול אסטון וילה, שהסתיים בתיקו 1-1, שכב אחד משחקני וילה פצוע על הדשא. הכדור הגיע אל קליך, שבמקום להוציא את הכדור החוצה התקדם וכבש שער. על המגרש התפתחה מהומה, כשמספר משחקני וילה התעמתו עם קליך ועם פטריק במפורד שהיה לידו. שחקנים נוספים משתי הקבוצות הצטרפו לעימות, והתפזרו רק לאחר התערבות השופט, סדרנים ושחקנים אחרים. בסופו של דבר הורחק שחקן אסטון וילה אנואר אל-ע'אזי בכרטיס אדום ישיר (שבוטל לאחר מכן על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, שהשעו במקומו את במפורד לשני משחקים, באשמת התחזות), ומאמן לידס, מרסלו בייאלסה, החליט להורות לשחקניו לאפשר לשחקני וילה לכבוש ללא הפרעה שער שוויון. בשל כך איבדה לידס את הסיכוי לסיים את העונה במקום השני ולהעפיל אוטומטית לפרמייר ליג.
ב-28 באפריל, בטקס השנתי שערכה הקבוצה, נבחר השער שכבש קליך בספטמבר מול שפילד ונסדיי לשער העונה של לידס יונייטד. ב-5 במאי כבש קליך את שערו העשירי לעונה, בהפסד קבוצתו 2–3 לאיפסוויץ' טאון.
במהלך עונת 2018/2019 שיחק קליך ב-50 משחקים, הבקיע עשרה שערים ובישל תשעה, היחיד מבין שחקני הסגל שהיה כשיר לכל אורך העונה. לידס סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בליגה לאחר הפסד קריטי לוויגאן את'לטיק ב-10 באפריל. משחקי חצי-גמר הפלייאוף נערכו מול דרבי קאונטי שסיימה את העונה הסדירה במקום השישי, כשקליך פותח בהרכב, אך לאחר ניצחון 0–1 במשחק הראשון שהתקיים בפרייד פארק, הפסידה לידס באלנד רואד בתוצאה 2–4, ו-3–4 בסיכום שני המשחקים. דרבי קאונטי העפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאסטון וילה.
עונת 2019/2020
קליך הבקיע את שערו הראשון לעונת 2019/2020 ב-13 באוגוסט, במסגרת גביע הפוטבול ליג, בניצחון 0–3 על סלפורד סיטי. קליך הבקיע את שערו השני לעונה, והראשון במסגרת הליגה, בניצחון קבוצתו על ברנסלי ב-15 בספטמבר 2019.
ב-9 בנובמבר 2019 חתם קליך על חוזה חדש לארבע וחצי שנים נוספות בלידס. עד למשחק שלפני האחרון של אותה עונה, פתח קליך בכל משחקי הליגה בהם שותף, 92 משחקים, מאז שהתחיל בייאלסה לאמן את הקבוצה ב-2018. ב-30 בנובמבר כבש קליך צמד בניצחון 0–4 על מידלסברו, שהעמיד את לידס במקום הראשון בליגה והיה ניצחונה החמישי ברציפות. על שערו השני במשחק זכה קליך בתואר שער החודש של נובמבר.
לאחר שמשחקי הליגות באנגליה הופסקו במרץ 2020 בשל התפרצות נגיף הקורונה, חודשה הליגה ביוני, וקליך ולידס העפילו לפרמייר ליג ואף זכו באליפות הצ'מפיונשיפ ביולי, לאחר סיום מוצלח של העונה.
עונת 2020/2021
קליך ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-12 בספטמבר 2020, במשחק פתיחת העונה מול האלופה, ליברפול, שהסתיים בהפסד בתוצאה 3–4, והבקיע את השער השלישי לזכות לידס. במשחק השני של העונה, ב-19 בספטמבר, בניצחון 3–4 על פולהאם, כבש קליך פעם נוספת, בבעיטת עונשין, ובנוסף בישל את אחד השערים. קליך בישל גם במשחק בו ניצחה לידס 0–3 את אסטון וילה והבקיע בבעיטת עונשין נוספת בהפסד קבוצתו 1–2 לווסטהאם יונייטד.
עונת 2022/2023
קליך נכנס כמחליף להופעת הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של העונה, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2. ב-24 באוגוסט פתח קליך לראשונה בהרכב וגם הבקיע את שעריו הראשונים לעונה, כאשר כבש צמד בניצחון 1–3 על ברנסלי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
די. סי. יונייטד
ב-12 בינואר 2023 חתם קליך לשנתיים בדי. סי. יונייטד מה-MLS.
קריירה בינלאומית
לאחר ששיחק בכל המסגרות הצעירות של פולין, ערך קליך ב-5 ביוני 2011 את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כמחליף במשחק ידידות מול ארגנטינה, שהסתיים בניצחון נבחרתו 1–2. ב-14 באוגוסט 2013 פתח קליך בהרכב בפעם הראשונה ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול דנמרק.
חיים אישיים
אביו של קליך, וויצ'ך, היה גם הוא כדורגלן ששיחק ב-84 משחקים בליגה הפולנית הראשונה, וכיום משמש כמאמן ילדים בקרקוביה קרקוב. אימו, מלגוז'טה, היא מורה לחינוך גופני אשר זכתה במדליית ארד באליפות פולין באתלטיקה בריצת 800 מטרים. אחותו, מאיה, היא שחיינית תחרותית.
סטטיסטיקות קריירה
מעודכן ל-16 ביולי 2023
מארי-קלמנס פייס
ביוגרפיה
בשנת 1988, מארי-קלמנס פייס הקימה עם קיסר פייס (במאי קולנוע ברזילאי-צרפתי) חברת הפקה עצמאית ליצירת סרטים. היא הפיקה וביימה סרטים תיעודיים רבים, שעוסקים בנושאים חברתיים ונלחמים בקלישאות. בסרטים המעורבים האלה, למוזיקה היה תפקיד חשוב, והשתמשו בה לעיתים קרובות כאלמנט רלוונטי. הסרטים אלה זכו במספר פרסים בפסטיבל "קולנוע אמיתי".
בשנת 2012, מארי-קלמנס פייס לקחה חלק בבימוי הסרט התיעודי "L'Opéra du bout du monde" (בתרגום חופשי לעברית: אופרה בסוף העולם), סרט תיעודי זה מספר על יצירת אופרה עכשווית, המספרת על בואם של הקצינים של לואי הארבעה עשר באיי האוקיינוס ההודי.
רוברט טומבס
רוברט אוגוסטוס טומבס (באנגלית: Robert Augustus Toombs; 2 ביולי 1810 – 15 בדצמבר 1885) היה פוליטיקאי, עורך דין וחוואי אמריקאי מג'ורג'יה שנמנה עם מייסדי קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה") והיה מזכיר המדינה הראשון שלה. הוא כיהן בקבינט של נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס וכן שירת בצבא הקונפדרציה, אך בהמשך היה אחד ממבקריו של דייוויס. לאחר תבוסת הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית הוא נמלט, ושב לארצות הברית ב-1867 לאחר מות בתו. הוא צבר מחדש את כוחותיו הפוליטיים לאחר סיום תקופת השיקום.
כעורך דין בהכשרתו, רכש טומבס בשנים שלפני המלחמה מוניטין כנואם מוכשר בבית הנבחרים של ארצות הברית ובהמשך בסנאט. כבעל עבדים הוא מצא מכנה משותף עם עמיתו מג'ורג'יה, אלכסנדר סטיבנס, שנאבק למען זכויות המדינות ולהחלתה של העבדות בטריטוריות החדשות שסופחו לארצות הברית במערב. טומבס תמך בפשרת 1850, אך מאוחר יותר תמך בפרישת מדינות הדרום מן האיחוד. הוא נודע כנואם רגשן ובעל נוכחות פיזית מרשימה, אך הרגליו הבלתי מתונים ואישיותו ההפכפכנית הגבילו את קידום הקריירה שלו. בממשלת הקונפדרציה שהוקמה, מונה טומבס לתפקיד מזכיר המדינה. הוא מתח ביקורת על קרב פורט סאמטר, שגרמה להסתכסכותו עם הנשיא ג'פרסון דייוויס (שהוא שאף להחליפו בתפקידו), והוא פרש מן הקבינט כדי להתגייס לצבא הקונפדרציה. הוא הגיע לדרגת בריגדיר גנרל ונפצע בקרב אנטיאטם. ב-1863 התפטר טומבס מתפקידו בצבא הקונפדרציה כדי להצטרף למיליציה של ג'ורג'יה. לאחר מכן הוא דחה הצעות לקידום והתפטר כשהוא ממשיך להיות מסוכסך עם דייוויס. בתום המלחמה הוא נמלט לקובה ושב לג'ורג'יה ב-1867, אך סירב לבקש חנינה נשיאותית והיה מנוע מלכהן בכל משרה פוליטית עד לאחר תום תקופת השיקום.
ראשית חייו
רוברט אוגוסטוס טומבס נולד בוושינגטון שבג'ורג'יה כילדם החמישי של קתרין יולינג ושל החוואי רוברט טומבס. משפחתו הייתה ממוצא אנגלי. אביו מת כאשר הוא היה בן חמש. כשמלאו לו 14 שנים הוא החל את לימודיו בפרנקלין קולג' שבאוניברסיטת ג'ורג'יה שבאת'נס. באותה תקופה הוא היה חבר ב"חברה הספרותית הדמוסתנסית". לאחר שהאוניברסיטה הענישה את טומבס על התנהלות בלתי ראויה בתקרית שאירעה בעת משחק קלפים, הוא המשיך את לימודיו ביוניון קולג' בסקנקטדי, ניו יורק. הוא סיים את לימודיו שם ב-1828 ושב לדרום כדי ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל.
ב-30 בנובמבר 1830, לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין של ג'ורג'יה, נשא טומבס לאישה את אהובת נעוריו, מרתה ג'וליאן ("ג'וליה") דו'בוס (1883-1813), בתו של אזקיאל דו'בוס ממחוז לינקולן שבג'ורג'יה. לזוג נולדו שלושה ילדים: לורנס קטלט (1832-1831, מתה משנית), מרי לואיזה (1855-1835, מתה בלידה יחד עם תינוקה), ושרה (סאלי, 1866-1835, מתה מסיבוך בלידה יחד עם בנה החמישי, ג'וליאן).