cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאטון הו
הקשר לפואמה ביאוולף
מיד עם גילוי קבר הספינה בתל מספר 1 וחשיפת הממצא העשיר בו, נמצאו לו מקבילות בקטעים רבים בפואמה האפית, האנגלו-סקסונית, "ביאוולף". עלילת האפוס האנגלי הקדום ביאוולף מתרחשת בדנמרק ובדרום שוודיה, ככל הנראה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-6 לספירה. הסיפור נפתח בהלוויית המלך הדני וקבורתו בחדר קבורה במרכז ספינה, כשסביבו כלי נשקו ואוצרות יקרי ערך מארצות רבות, כמו כן כוללת הפואמה את תיאור קבורתו של הגיבור, ביאוולף עצמו, בקבר המכוסה בתל. מתוך התרגום המודרני של שיימוס היני (Seamus Heaney) (בתרגום חופשי לעברית) אפשר לקרוא: הם השכיבו את אדונם האהוב בספינתו, מונח ליד התורן במרכז הספינה. אוצרות ממרחקים נערמו מעליו וציוד יקר ערך. מעולם לא שמעתי על ספינה שצוידה כך בכלי נשק ושריון. האוצרות הכבדים הועמסו עליו. הסיפור כולל תיאורים מחיי הלוחמים, בני המעמד הגבוה הדני, מנהגי השתייה שלהם, דקלומיהם בליווי נבל, הוקרתם למעשי גבורה על ידי הענקת פרסים, וכן תיאור של קסדה – כל אלה מומחשים למעשה בממצא בסאטון הו. החוקרים הרבים שהתייחסו למקבילות אלה פעלו בשני מישורים, ניסיון לפרש את הממצא בסאטון הו על פי ביאוולף ומצד שני, המחקר שעסק בפואמה, פועל תוך ניסיון לשיפור התרגום לאנגלית בת ימינו ובניסיונות לתארך את מועד כתיבתה. אלה גם אלה הושפעו מפענוח ממצאי הקבר המלכותי בסאטון הו. כך למשל מציינים חוקרים שמאז חשיפת כלי הכסף בסאטון הו התגבר השימוש במילה "כסף" בתרגומי האפוס, אף על פי שלא הייתה באנגלית העתיקה (שפת הפואימה) מילה המרמזת על מתכת זו. בהמשך לוויכוח במחקר האם אפוס ביאוולף הוא אנגלו-סקסוני במקורו או העתק בשפה האנגלית העתיקה של יצירה סקנדינבית, הממצאים מסאטון הו מהווים כלי בידי החוקרים המנסים לפתור שאלה זו. לאחר חשיפת קבר הספינה של ראדוולד, ולאור ההשפעה השוודית העולה ממצאי הקבר, נוטים חלק מהחוקרים לקבוע שמקור הפואמה הוא אכן אנגלו-סקסוני, והוא מושפע מהתרבות הסקנדינבית בדומה למסורות הסקנדינביות הבאות לידי ביטוי בממצאי סאטון הו.
1971-1965 ביוזמת המוזיאון הבריטי
20 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה חודשו החפירות באתר סאטון הו. המשלחת, בראשותם של רופרט ברוס מיטפורד (Bruce-Mitford and Paul ) ופול אשבי (Paul Ashbee), מהמוזיאון הבריטי, חזרה לקבר הספינה הגדולה בתל מספר 1. השאלה החשובה ביותר שהעסיקה את הארכאולוגים הייתה: מדוע לא התגלו בקבר שרידי המת? התעלומה נפתרה באמצעות אנליזה כימית של החול בתחתית חדר הקבורה בו התגלתה רמה גבוהה של ריכוז זרחה. בכך נקבע שגופה שהייתה טמונה בקבר התפוררה והתפרקה לחלוטין. רמת החומציות הגבוהה של החול באזור עשויה להיות הסיבה לאיכול המלא והיעלמותם של ארון הקבורה מעץ ושרידי הגופה במשך השנים שחלפו. ממצאי החפירות בין השנים 1938–1971 פורסמו על ידי ברוס מיטפורד, בחסות הוצאת המוזיאון הבריטי, בשלושה כרכים בשנים 1975, 1978 ו-1983.
1993-1983 בראשות מרטין קארוור
בעוד החפירות הקודמות התמקדו בתל מספר 1 החליט הארכאולוג מרטין קארוור (Martin Carver) לחקור תילים נוספים בבית הקברות המלכותי ואת השטחים שביניהם. במשך כעשור, מאז 1983, מאמציו הוכתרו בהצלחה כאשר נוספו גילויים חדשים רבי ערך, ביניהם קבר ספינה שני וקברו של לוחם. בעקבות ממצאיו הראשוניים של בזיל בראון בתל מספר 2 הסיק צוותו של קארוור שהיה זה, ככל הנראה, קבר ספינה עשיר של אדם ממעמד דומה לזה של ראדוולד. אף על פי שהקבר נבזז ולאחר מכן נחפר על ידי בזיל בראון, מספר פריטים בכל זאת התגלו בו וביניהם, מאות מסמרים מגוף הספינה, שתי דיסקיות ברונזה מוזהבות, סיכת תכשיט מברונזה ואבזם מכסף. כמו כן התגלו חוד להב של חרב ועליו דוגמת ריתוך מורכבת בדומה לחרב מחדר הקבורה בתל מספר 1, וכן שרידי תושבות מוזהבות של קרנות שתייה, מעוטרות באמצעות מבלטים, זהים לאלה ששימשו להכנת כלים דומים בתל מספר 1. התכולה הדומה לתל מספר 1 מצביעה על תיארוך ומהות דומה בשני התילים. בעשר שנות החפירות במכלול התילים באתר, רק בתל מספר 14 ניתן היה להבחין בקבורה של אישה רמת מעלה, מה שהוליך את החוקרים להשערה כי היה זה קברה של מלכה, וייתכן שהייתה זו אלמנתו שלראדוולד.בתילים 3, 4, 5 ,6, 7 ו-18 מצא קארוור שרידי קבורת שרפה בהם האפר נמצא בקערות ברונזה. בתל מספר 5 נמצאו כלי משחק, שבבי ברזל קטנים, ספל, וקופסאת שנהב. תל מספר 7 כלל גם כלי משחק, מעין דלי מברזל, לולאת חגורה לחרב, ספל, ביחד עם שרידי אפרם של סוס, בקר, אייל, כבשה וחזיר שנשרפו יחד עם המת. בתל מספר 6 נמצאו שרידי אפר חיות, כלי משחק, לולאת חגורה לחרב ומסרק. הקבר בתל מספר 18 ניזוק קשות אך היה בעל אופי דומה. בשטחים בין התילים חשף קארוור 3 קברים עם חפצים. תל קטן שימש לקבורת ילד יחד עם פגיון קטן. קבר של בוגר הכיל שני אבזמי חגורה וסכין וקבר אישה שהכיל תיק מעור, סיכה ושרשת קישוטית לנשיאת אביזרים על חגורה או בגד (chatelaine). תילים 3,4, שהכילו גם הם קברי שרפה נחפרו כבר בשנת 1938 על ידי בזיל בראון. במסקנותיו קבע קארוור שקברים בסאטון הו המכילים עדויות להטמנת אפר לאחר שריפת המת, הם הקברים הקדומים באתר.
בחפירות בשטחים שמחוץ לתילים התגלו קברים נוספים בהם נחשפו תבניות גופותיהם של המתים עשויות חול כהה. במקרים רבים העצמות לא שרדו אך הגווייה הכתימה את הקרקע החולית בקבר. במהלך החפירה עברו האזורים המוכתמים תהליך ציפוי וכך עם סיום החפירה נחשף מתאר תלת־ממדי של שרידי המת. במספר מקרים נעשתה יציקה של מתאר השרידים. "גופות חול" אלה הונחו בקברן בתנוחות שונות ומעוותות והעידו על כך שמתים אלה לא נקברו בטקס מסודר. חלק מהקברים הכילו עדויות מבעיתות לאברים שבורים וראשים ערופים. בסך הכל התגלו 39 קברים של אנשים אלה שמתו באופן אלים. רמז לדרך מותם נמצא בחשיפת בורות לביסוס עמודים בקרבת מקום, שהעלה את ההשערה שהותקנו במקום גרדומים. ההערכה היא שבמאות 8–9 ניצב גרדום תליה מעל תל מספר 5. ייתכן כי בתקופה בה פסקה עבודת האלילים, היה עונש המוות כלי בידי ההמלכים שבאו בעקבות ראדוולד למיגור המתנגדים לנצרות.
לקראת סוף החפירות בשנת 1991 נתגלו ממצאים מעניינים בתל מספר 17, לאחר ששודדים נכשלו בניסיונם לבזוז אותו. התל הכיל שני קברים זה לצד זה, אך הפיר שקדחו הבוזזים במרכז התל החמיץ את שניהם ופגע בשטח שביניהם. בקבר הראשון נמצא שרידי גופתו של גבר צעיר נתונה בארון שנחטב בגזע עץ, עם כלי נשקו וחפצים נוספים בהם רתמת סוס איכותית. מגן, שתי חניתות וחרב עם חגורה מקושטת - עדות לכך שהיה זה קברו של לוחם. בקבר הונחו גם כלי שתייה ומזון (נמצאו בו צלעות טלה). ליד ראשו של הגבר נמצא מטיל מתכת ששימש להצתת אש ונרתיק עור שהכיל אבני חן לא מלוטשות ופיסה של זכוכית מילפיורי. הקבר השני הכיל את שלד סוסו של הלוחם שהומת ככל הנראה במהלך טקסי הקבורה. ממצאים מתל מספר 17 מוצגים במרכז המבקרים בסאטון הו.
בסוף תקופת החפירות עסק צוותו של קארוור בשחזור תל מספר 2, היחיד מבין התילים שעבר טיפול כזה. מטרתו של קארוור הייתה לבחון והתרשם כיצד נראה תל מונומנטלי כזה בנוף המאה ה-7. דו"ח החפירות שהתבצעו בין השנים 2001-1983 פורסמו על ידי מרטין קארוור, בחסות הוצאת המוזיאון הבריטי, בשנת 2005.
תגליות מאוחרות 1986–2018
בשנת 1986 התגלו, בשטח המצוי כקילומטר צפונית למקבץ התילים בסאטון הו, שרידי דלי ממקור ביזנטי עשוי סגסוגת נחושת המתוארך למאה ה-6 על פי סגנון האותיות שבכיתוב על הכלי. במהלך סריקות השטח, שנערכו בשנת 2012, באמצעות גלאי מתכות התגלו חלקים נוספים של הדלי. הכלי מקושט בסגנון סורי או נובי עם רצועה המתארת לוחמים עירומים במאבק עם אריה, וכתובת ביוונית האומרת "השתמש בזה בבריאות טובה, האדון, לשנים מאושרות רבות". באמצעות עבודת רפאות מורכבת שוחזר מראהו הקדום של הכלי ששימש ככל הנראה למי רחצה והיה, כנראה, חלק מתכולת קבר מרוהט.
במהלך עבודות התשתית להקמת מרכז המבקרים בסאטון הו בשנת 2000, נחשפו קברים אנגלו-סקסונים נוספים מתקופה שקדמה לתילי בית הקברות המלכותי. במקום התגלו 13 קברים ובהם אפר שריפת המת, ו-9 קברים נוספים ללא שרידי שרפה. קברים אלה מתוארכים למאה ה-6 והשתייכו לאנשים ממעמדות שונים החל מפשוטי עם ועד לבני מעמד גבוה. קבר אחד, בצורה אובלית הכיל שני כדי אפר האופיינים לסוף המאה ה-6, וכן קערה תלויה (hanging bowl) גדולה מברונזה במצב השתמרות טוב. בקבר אחר נטמן אדם ליד חנית וכוסה במגן. המגן כלל חוד בולט מעוטר ושתי פיסות מתכת משובחת, מעוטרות בציפורים טורפות ויצור דמוי דרקון. קברי הנשים צוידו בחפצי יום יום בהם מסרקים, קערות, סכינים קטנות, חרוזים וסיכות. ברבים מקברי הגברים נמצאו כידון ומגן. היו אלה ככל הנראה עובדי אדמה שבחלק מזמנם שימשו גם כלוחמים. למרות מוצאם הנמוך, ייתכן מאוד כי אלו היו אבות אבותיהם של מלכי מזרח-אנגליה שנקברו מאוחר יותר בתילים הסמוכים.
בשנים 2018-2017 ערך צוות מאוניברסיטת ברדפורד (Bradford University) סריקות של התילים באמצעות מכ"ם חודר קרקע ורחפן עם מכ"ם לייזר (LiDAR - לידאר). אמצעים לא הרסניים חדישים אלה מאפשרים גילוי פרטים על מבנה התילים ללא חפירה.
ההיסטוריה של סאטון הו לאור ממצאי החפירות
יש עדויות כי בסאטון הו התקיימה פעילות בירוא יערות לשטחי חקלאות כבר בתקופה הנאוליתית, 3,000 לפנה"ס. בתקופת הברונזה, עם התפשטות השימוש בכלי מתכת, נבנו בסאטון הו בתי מגורים מעוגלים עם קירות בשילוב של בוץ וקורות עץ מעובדות, וגג עשוי קש. התושבים במקום גידלו חיטה שעורה ושיבולת שועל, וליקטו אגוזים. הם חפרו תעלות לסימון גבולות החלקות החקלאיות המעידות על חלוקת הבעלות על הקרקעות. במהלך הברונזה התיכונה (1,000-1,500 לפנה"ס) עיקר העיסוק החקלאי באזור התמקד בגידול צאן ובקר במכלאות התחומות בגדרות עץ. בתקופת הברזל התיכונה (כ-500 לפנה"ס) חזרו המתיישבים בסאטון הו לגדל גידולים חקלאיים בחלקות קטנות הידועות כיום בכינוי "שדות קלטיים" (Celtic fields). סגנון החיים והחקלאות באזור נמשכו באופן דומה לאורך התקופה הרומית (410-43 לספירה). החקלאות האינטנסיבית במשך אלפי השנים באזור, גרמה לירידה באיכות הקרקע ולאבדן אדמות הראויות לעיבוד. עם נסיגת הרומאים מדרום בריטניה, לאחר שנת 410, החלו השבטים הגרמאניים, האנגלים (Angles) והסקסונים (Saxons) להתיישב בשטחים שבדרום מזרח בריטניה.
עונות החפירה הרבות בסאטון הו נערכו במטרה לחקור איך התפתח פולחן הקבורה באתר במשך הזמן. כל התילים, למעט אחד, נחפרו או נבזזו בעבר והיה צורך לפתח שיטות חדשות כדי למצות את המידע שנותר בשטח. החפירות הראו שבשטח התקיימו למעשה 3 בתי קברות. הראשון היה אתר קבורה משפחתי מהמאה ה-6, אחריו התקיים אתר קבורת אנשי האליטות בתילים (כולל קבר הספינה) במהלך המאה ה-7. כמאתיים שנה מאוחר יותר נוספו שתי קבוצות הקברים של אנשים שהוצאו להורג במאה ה-8 עד המאה ה-11, ממצא שככל קברים של אנשים שנתלו ובורות לעמודי תליה.
נמצאו קשרים בין שני בתי הקברות הראשונים. למשל קבורה של אפר שריפת המת בקערות ברונזה נראתה לראשונה בקבורה המשפחתית, אך התופעה נמשכה גם בקברי התילים 3,4,5, ו- 18, הקדומים מבין קברי האליטה. הקבר המאוחר ביותר בסדרה זו הוא ככל הנראה תל מספר 17 בו נקבר אדם צעיר כבן 25 בארון קבורה כשלצדו גם קבר לסוסו. לאחר תילים אלה הופיעו שני תילים עם קבורת ספינה. תל מספר 2 ותל מספר 1 הידוע. הקבורה המאוחרת ביותר נערכה בתל מספר 14 בו נקברה אישה עם תכשיטי כסף כשהיא שוכבת ככל הנראה על ספה.
החפירות בסאטון הו איפשרו מתן תשובה לשאלה מדוע נקברה הספינה נקברה בנקודה מסוימת זו, ומה הייתה משמעות מבצע הקבורה הזה? במאה החמישית מהגרים אנגלים מצפון גרמניה עשו דרכם במעלה נהר הדבן על מנת להתיישב בסאפוק. מאה שנה מאוחר יותר הפך האזור עשיר ביותר, כפי שניתן לראות מהממצאים האחרונים מרנדלשאם – הארמון אנגלו-סקסוני במעלה הנהר. המשפחה שקברה את מתיה ליד הנהר בבית הקברות הראשון (קברי המאה ה-6 של פשוטי העם) עלתה לגדולה ולמעמד שליטה לקראת סוף המאה השישית. בתוך חמישים שנה שהיו סוערות הם הם העמידו את בית הקברות השני – מקבץ של קברי עלית המציין את עלייתם לגדולה ולמעמד בינלאומי. ניתן לראות בתילים 1,17, שנשמרו היטב, כיצד הפריטים שהוטמנו בהם נבחרו בקפידה כדי לבטא אמירה אודות המת. היסטוריה כתובה בחפצים של אומה אנאלפביתית. אתר התילים היווה זירה בה האנגלים העלו על נס את ממלכתם בשרשת של קברים מפוארים המביאים לידי ביטוי את השאיפות הפוליטיות בנות זמנם. קרוור סבור שהייתה זו אשתו של ראדוולד שתכננה בתבונתה הפוליטית את סידור קברו של המלך האנגלו-סקסוני שפלרטט עם הנצרות, כשהמסר העולה ממנו הוא: "הזמנים משתנים. עלינו לעמוד לצד אנשינו אך מבלי להתגרות בברית הנוצרית ההולכת וקרבה אלינו". לקראת סוף המאה השביעית מזרח אנגליה נשלטה על ידי מספר מלכים נוצרים. קברי ההוצאות להורג המאוחרים מסאטון הו היו כנראה של צעירים שלא הסכינו להסתגל למשטר הנוצרי החדש ושילמו על כך את המחיר. קבריהם נמצאו מאורגנים בשתי קבוצות. קבוצה אחת סביב תל מספר 5 וקבוצה נוספת בצד הדרך העוברת למרגלות הרכס שליד התילים. נראה שהייתה כוונה שקברי הקורבנות האלה יחשפו לעיני העוברים בדרך לאחר שנשללה מהם קבורה בחצר הכנסייה.
החשיבות ההיסטורית של סאטון הו
המחקר ההיסטורי על הממלכות האנגלו-סקסוניות ובמיוחד על זו של מזרח-אנגליה עבר מהפך מסעיר מאז חשיפתו של קבר הספינה בסאטון הו על ממצאיו העשירים. לפתע היה בידי החוקרים וההיסטוריונים, שעד אז הסתמכו במחקר ממלכת מזרח-אנגליה על רמזים ורסיסי תעוד היסטורי (כמו האפוס של ביאוולף או הכתיבה ההיסטורית של ביד הקדוש) שפע של חומר ממשי, מאתר מלכותי מראשית המאה ה-7. שאלות רבות וקשות באשר לזהותם ומוצאם של האנגלו-סקסונים, מהות דתם, מנהגי היום יום שלהם, אומנותם, הישגיהם הטכניים, קשרי החוץ שלהם, מקורותיה של השושלת ששלטה במזרח-אנגליה, תהליך המעבר לנצרות במזרח-אנגליה - כל אלה שבו להבחן על סמך התגליות מסאטון הו. חשיבותו האמיתית של האוסף מסאטון הו הוא במהפכה שנוצרה בתודעה ובהערכת התקופה והאנשים שיצרו אותו. עד לגלוי קבר הספינה שלטה במחקר התפיסה כי לאחר נסיגת האימפריה הרומית, במאה הרביעית, שקעה בריטניה לתקופה אפלה בה חלה התדרדרות חברתית, בידוד בינלאומי וניוון תרבותי. הממצא מסאטון הו סייע לשלול לחלוטין תפיסה זו ולהוכיח שחבל ארץ זה שנשלט על ידי האנגלו-סקסונים הצטיין בהישגים אמנותיים יוצאי דופן, באמונות דתיות מורכבות ובקשרים בינלאומיים מפותחים. לפתע הפכו האגדות באפוס ביאוולף המספרות על אוצרות מרהיבים, מלכים רבי עוצמה וטקסי לוויה מפוארים למציאות בעלת ממד פיסי ממשי. ממצאי סאטון הו מספרים סיפור מפתיע ורב עוצמה על חצר המלוכה האנגלו-סקסוני ועל עושרו התרבותי והחומרי. הניסיונות לענות על השאלות הרבות שעוררו הממצאים באשר לטיבו של תל מספר 1 (קבר או גל-עד), למעמדו ולזהותו של הנקבר (מלך? מי המלך?) ומה מהות קשרם של הממצאים לשוודיה, הביאו את ההיסטוריונים למסקנות מרחיקות לכת באשר להתפתחות ההיסטורית של ממלכת מזרח-אנגליה. לעומת חוקרים שוודים שביקשו לפתור את הבעיה על ידי זיהוי הקבר כמקום מנוחתו של מלך או מנהיג רם-מעלה שוודי, מרבית החוקרים מסכימים היום עם הזיהוי של ראדוולד, מלך-העל משושלת הואפינגאס האנגלו-סקסונית, כמי שנקבר בקבר הספינה. כתוצאה מכך, ומתוך ההכרח ליישב את הקשר החזק שיש לממצאים בסאטון הו לתרבות סקנדינבית ושוודית במיוחד, התקבלה הגישה במחקר הגורסת כי הקבר הוא אנגלו-סקסי, של מלך אנגלי, צאצא לשושלת שמקורותיה בשוודיה, אשר התיישבה בחלק זה של בריטניה כמאה שנה מוקדם יותר.
הארמייה החשאית (בלגיה)
הארמייה החשאית (בצרפתית: Armée Secrète או AS; בהולנדית: Geheim Leger או GL) הייתה הקבוצה הגדולה ביותר ברזיסטאנס הבלגית שנלחמה נגד הכיבוש הגרמני בבלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נוסדה בשם "הלגיון הבלגי" באוגוסט 1940, אך במהלך שנות קיומה שינתה את שמה מספר פעמים, כשאת שמה האחרון קיבלה ביוני 1944, מספר חודשים לפני פירוקה באוקטובר אותה שנה. התנועה נטתה לצד הימני ומוקדי הכוח שלה נשלטו בעיקר על ידי שמרנים ומלוכנים ועל שורותיה נמנו קצינים רבים מהצבא הבלגי שפורק. אף שהיחסים בינה לבין הממשלה בגלות היו מתוחים, הארמייה החשאית נהנתה מהקשר הקרוב ביותר עם הממשלה לעומת יתר הקבוצות במחתרת.
הקמתה
שורשיה של הארמייה החשאית נטמנו זמן קצר אחרי כניעת בלגיה ב-28 במאי 1940, כשמספר קצינים בצבא הבלגי חברו יחד כדי לייסד את תנועת ההתנגדות הראשונה שנקראה הלגיון הבלגי. מייסדי הלגיון היו בעיקר אנשים שמרנים וסמכותנים שהיו מזוהים עם המלך לאופולד השלישי. הם הביעו עוינות כלפי פוליטיקאים וקומוניסטים בלגים בדומה לעוינות שהפגינו גם כלפי הגרמנים. באביב 1941 הארמייה הבלגית והלגיון הבלגי התאחדו בהנהגתם של שארל קלזר, רובר לנץ וז'ול בסטין. לשני הארגונים היו יחידות פרוסות בכל רחבי בלגיה ובסך הכל כ-50 אלף לוחמים.
פעולות
הנהגת הארגון ניסתה לקשור קשרים עם הממשלה הבלגית בגלות וכן עם מנהלת המבצעים המיוחדים וה-MI9 הבריטים. ב-1942 קלזר ביקר בלונדון כדי ליצור קשר עם הרשויות הבלגיות והבריטיות. עם זאת, הוא נתקל בחשדות מצד הממשלה הבלגית, שבסופו של דבר לא השפיעו על כך שרוב הסיוע שנשלח לבלגיה הגיע לידי הארגון. קושי נוסף התעורר בשל המחלוקות הפוליטיות שנוצרו בארגון שהוקם במהירות. גם מעצרם של בכירים ערער את יציבותו. עד סוף הכיבוש הגרמני כל מנהיגי הארגון ובהם קלזר, לנץ ובסטין נעצרו.
בשנת 1943 שונה שמה של התנועה ל"הארמייה של בלגיה", ובהמשך ל"הארמייה החשאית" ביוני 1944. בתמורה לסיוע שהתקבל מהממשלה בלונדון, נאלצו מנהיגיו להתיישר בהתאם לאסטרטגיה הכללית, שמטרתה הייתה הימנעות מחיכוך עם הגרמנים עד שחרור בלגיה, ועד אז סיוע לכוחות בעלות הברית. היחסים בין שני הצדדים נשארו מתוחים עד סוף המלחמה. בפברואר 1944 ג'ולס פיר לקח על עצמו את ההנהגה במאמץ לשקם את הארמייה החבולה ולאחדה.
כחלק מהסיוע של הארמייה החשאית לבעלות הברית, סייעו החברים בה לחלץ טייסים של בעלות הברית שמטוסם הופל מעל שמי בלגיה ולהוציאם בחזרה למולדתם לאורך קו קומט. הטייסים הועברו מבית לבית על ידי חברי המחתרת. ידוע כי לפחות 200 מהחברים שפעלו בקו קומט נהרגו במהלך המלחמה.
זמן קצר אחרי הפלישה לנורמנדי ניתנה הוראה ליחידות השונות להתחיל לפעול כדי לחבל ברשת הרכבות והתקשורת. יחד עם ארגונים נוספים, הארמייה החשאית לקחה חלק פעיל בכיבוש אנטוורפן בספטמבר 1944 תוך שהיא מונעת מהגרמנים להרוס את המתקנים לפני שנסוגו.
ב-1944 מנתה הארמייה החשאית 54 אלף חברים. כ-4,000 מחבריה נהרגו במהלך הכיבוש. אחרי השחרור, הארמייה החשאית שולבה בתוך גדודי הרובאים של צבא בלגיה.
הנצחה
בשנים 1977–1979 שודרה ב-BBC ובשידור הציבורי הבלגי BRT סדרה שנקראה "הארמייה החשאית" שעסקה בארמייה החשאית מימי מלחמת העולם השנייה.
הר מקינטוש (ארץ ויקטוריה)
הר מקינטוש (באנגלית: Mount Mackintosh) הוא הר בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הפסגה הצפונית ביותר בהרי הנסיך אלברט (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים).
ההר מתנשא מעל רכס סקינר, והוא ממוקם 3.7 קילומטרים דרומית-מערבית להר פנטון.
גובהו של ההר 2,300 מטרים מעל פני הים; הר מקינטוש הוא ההר ה-1,104 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הר מקינטוש
רכס ההרי הנסיך אלברט התגלה על ידי סר ג'יימס קלארק רוס ב-17 בפברואר 1841, אולם הם לא נחקרו ונסקרו עד שנת 1900 (העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה). בשנת 1900 הגיעו לרכס הרי הנסיך אלברט קרטוגרפים בריטים.
הרי הנסיך אלברט נסקרו ומופו ביסודיות על ידי חוקרים מארצות הברית ומניו זילנד בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20.
הר מקינטוש מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), בפיקודו של ארנסט שקלטון, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1910.
מקור השם
מקינטוש היה סגן רב החובל של האונייה "נמרוד" אשר הובילה את משלחת נמרוד.
מקינטוש נעלם ב־8 במאי 1916 עת שהלך על הקרח המכסה את מצר מקמרדו, בין האט פוינט לכף אוונס.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 233
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 193
אנרי דזירה לאנדרו
אנרי דזירה לאנדרו (בצרפתית: Henri Désiré Landru; 12 באפריל 1869 – 25 בפברואר 1922) היה רוצח סדרתי צרפתי ו"כחול זקן" אמיתי.
ביוגרפיה
לאנדרו נולד בפריז. לאחר שנטש לימודיו שירת במשך ארבע שנים בצבא צרפת, מ-1887 עד 1891, ואז נכנס למערכת זוגית עם בת דודתו שהובילה ללידת בת. כעבור שנתיים נישאו והביאו לעולם עוד שלושה ילדים. בעקבות מעשי מרמה של מעסיקו, פתח במעשי נוכלות בעצמו והונה בעיקר קשישות. על מעשי ההונאה והנוכלות שלו הוא נכלא לשנתיים ב-1900, תקופת מאסר ראשונה מבין רבות בחייו. מ-1914 החל להתנכר לאשתו, כשהוא מתפרנס ממכירת רהיטי יד שנייה.
הוא נהג לפרסם מודעות שידוכים בעיתוני פריז כפתיון להשגת שידוך, לדוגמה: "אלמן עם שני ילדים בן 43, בעל הכנסה גבוהה, רציני ומעורה בחברה טובה, מחפש אלמנה הרוצה להתחתן". בעקבות מלחמת העולם הראשונה נמצאו אלמנות רבות שנענו למודעתיו. הוא היה מפתה את הנשים, משתלט על נכסיהן ואז רוצח אותן ושורף בביתו את גופותיהן המבותרות. בין 1914 עד 1919 הוא רצח לפחות 10 נשים ואת בנה המתבגר של אחת מהן. המשטרה לא הצליחה לייחס את מעשי הרצח ללאנדרו כיוון שנהג להשתמש בשמות בדויים רבים. הוא ניהל פנקס ובו השמות בהם הציג עצמו בפני כל "מאהבת".
ב-1919 אחות אחת מקרבנותיו ניסתה לאתר אותו; היא לא ידעה את שמו האמיתי, אך הכירה את מראהו החיצוני, וכן את מקום מגוריו, והצליחה לגייס את המשטרה לעזרתה. תחילה הוא הואשם רק בהונאה ומעילה כספית וסירב לתקשר עם המשטרה; בהיעדר גופות (המשטרה חפרה היטב בחצר ביתו אך לא מצאה דבר) לא היו מספיק ראיות כדי להעמידו לדין באשמת רצח. ואולם, אז מצאו השוטרים את הפנקס עם שמותיו הבדויים ורשימת הנשים שרצח והונה. היה בכך די כדי להביאו למשפט.
משפט והוצאה להורג
לאנדרו הועמד לדין בגין 11 סעיפי רצח בנובמבר 1921. הוא נמצא אשם בכל הסעיפים, נידון למוות והוצא להורג בגיליוטינה כעבור שלושה חודשים בורסאי. בזמן המשפט הוא צייר את מטבח ביתו עם הכיריים, כשמאחורי הציור כתב בצרפתית: "Ce n'est pas le mur derrière lequel il se passe quelque chose, mais bien la cuisinière dans laquelle on a brûlé quelque chose" ("זה לא הקיר שמאחוריו התרחשו דברים, אלא הכיריים בהם נשרף משהו"). הציור ניתן לאחד מעורכי הדין ונחשב כהודאה בעבירה.
יחסי ארגנטינה–מוזמביק
יחסי ארגנטינה–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין רפובליקת מוזמביק.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1981. שר החוץ הארגנטינאי הקטור טימרמן ערך ביקור רשמי במפוטו במרץ 2012, שם דן על התקדמות ביישום פרויקטים משותפים בתחום המדע והטכנולוגיה, חקלאות, פיתוח חקלאות ובעלי חיים וייצור מזון, בין היתר. ביולי 2013 פתחה ארגנטינה שגרירות במפוטו.
כנסיית יוחנן המטביל (גלסטונברי)
כנסיית יוחנן המטביל (באנגלית: Church of St John the Baptist) שבגלסטונברי בסאמרסט באנגליה נבנתה במאה ה-15 ותוארה כ"אחת מכנסיות הקהילה השאפתניות ביותר בסאמרסט". היא מוגדרת כבניין רשום מדרגה I.
היסטוריה
הכנסייה הנוכחית החליפה כנסייה קדומה יותר. אף שהעדות המתועדת המוקדמת ביותר לקיומה של כנסייה על שם יוחנן המטביל היא משלהי המאה ה-12, עדות אחרות נוטה להציע שכנסייה הייתה קיימת באתר זה במועד מוקדם יותר משמעותית. על פי האגדה הכנסייה המקורית נבנתה על ידי דאנסטן הקדוש במאה העשירית. חפירות שנערכו בספינה חשפו יסודות של מגדל מרכזי גדול שייתכן שהוא מהתקופה הסקסונית, וארקדה נורמנית מאוחרת יותר על פי תוכנית זהה לתוכנית הקיימת. מגדל מרכזי שרד עד המאה ה-15, אבל משערים שהוא התמוטט, ואז הכנסייה נבנתה מחדש. בספינה המשנית הצפונית יש שריד מהמאה ה-12 בדמות קפלת סנט קתרין (Saint Katherine's Chapel).
ביוני 1685, במהלך מרד מונמות' השתמשו החיילים של מונמות' בכנסייה כמחסה. תועדו גם ארבעה מקרים בין 1800 ל-1804 ששבויי מלחמה צרפתיים נכלאו בכנסייה למשך הלילה, כנראה בדרכם למחנה השבויים. בשנים 1856-1857 הכנסייה שופצה והותקנו בה מושבים חדשים בתכנון האדריכל ג'ורג' גילברט סקוט בעלות של 3,000 ליש"ט, והמאפיינים הגותיים שלה הודגשו מחדש.
מבנה
עיצוב הכנסייה תואם לחלוטין לסגנון האדריכלות הידוע בכינוי סגנון גותי אנגלי ניצב. הכנסייה נבנתה באבן דולטינג,, אבן מהיישוב סטריט (Street stone) ואבן מקומית מגלסנטונברי טור (Tor burr), ומתוכננת בצורת צלב שבו ספינה עם ספינות משניות (סיטראות) וקומת תאורה ברוחב שבעה מפרצים.
פנים הכנסייה
בתוך הכנסייה יש ארבעה קברים מהמאה ה-15 בסגנון תיבת מסע, כמה ויטראז'ים מהמאה ה-15 בבית המקהלה, בגדי כמורה מימי הביניים ושידה ביתית מסביב שנת 1500 שהייתה פעם במנזר ויטהאם צ'רטרהאוז (Witham Charterhouse), של חברי מסדר הקרטוזיאנים.
בקצה המערבי של הספינה פועלת חנות המגישה גם משקאות קלים וחטיפים.
מגדל ופעמונים
המגדל המערבי כולל תמיכות משוכללות, פנלים ושינות. המגדל מתנשא לגובה של 41 מטרים, והוא המגדל השני בגובהו בין הכנסיות הקהילתיות של סאמרסט. במהלך המאה ה-15 החליף המגדל הנוכחי שבקצה המערבי של הכנסייה מגדל מרכזי. נטען שהמגדל היווה השראה לכמה מגדלים אחרים, כולל המגדל של הכנסייה הקהילתית בנורתיגטון (Northington) בהמפשייר.
מערכת פעמונים קיימת בכנסיית יוחנן המטביל מ-1403. הפעמון העתיק ביותר הקיים הוכן במקור ב-1612 וחקוקה עליו הכתובת "אני משמיע צליל לזמן את החולים להכות על חטא בתקווה לחיים כאשר הנשימה נגמרת". פעמון זה נוצק מחדש ב-1992. הצלצול של ששת הפעמונים הוגדל לצלצול של שמונה ב-1878. הפעמון הגדול ביותר, הטנור, שוקל 712 קילוגרם והקטן ביותר הטרבל, שוקל כ-250 קילוגרם.
חצר הכנסייה
המבוך של שלוש מאות שנים, השוכן קרוב לשער הכניסה לכנסייה, הוכן ב-2007, במטרה להנציח את קבלת האמנה מאן, מלכת בריטניה ב-1705 שהכירה בגלסטונברי כעיירה. זהו מבוך דשא בעיצוב הקלאסי של שבעה מעגלים. גבולות המבוך מסומנים באבן ליאס כחולה, שהיא האבן המקומית המצויה בגלסטונברי טור. המבוך תוכנן ועוצב על ידי סיג לונגרן (Sig Lonegren), סופר מקומי. הקמת המבוך התעכבה בשל בעיות שונות הקשורות באיתור המקום המתאים.
מוזיקה
לכנסייה יש מסורת מוזיקלית איתנה וקשרים קרובים עם קתדרלת ולס הסמוכה. צ'ארלס סיידנהאם רוס (Charles Sydenham Ross), הכומר האחראי על הכנסייה בין 1865 ל-1893, יזם הקמת מקהלה שחבריה עטויים גלימות ותהלוכות בכנסייה. כיום מורכבת מקהלת כנסיית יוחנן המטביל מקבוצה גדולה של מבוגרים וצעירים תחת ניהולו של דרק דורי, נגן עוגב ומנצח מקהלות. המקהלה היא ברמה המאפשרת לה לשיר דרך קבע בקתדרלות של אקסטר, סולסברי, הרפורד וולס. בעזרת בית הספר של קתדרלת ולס ונגן העוגב של קתדרלת ולס הייתה הכנסייה יכולה להציע מלגה שבה כל שנה נגן עוגב מתחיל ממונה לעבוד עם מנהל המוזיקה על מנת לרכוש ניסיון בתוך כנסיית הקהילה.
מרי בת' אדלסון
מרי בת' אדלסון (באנגלית: Mary Beth Edelson; 1933 – 20 באפריל 2021) הייתה אמנית אמריקאית ואחת ממובילות התנועה האמנותית הפמיניסטית. משתייכת לדור הראשון של האמניות הפמיניסטיות האמריקאיות. משתמשת ביצירתה במדיה כגון הדפס, קולאז', צילום, ציור ופרפורמנס.
ביוגרפיה
נולדה באינדיאנה בשנת 1933. את העניין שלה באקטיביזם פיתחה בגיל צעיר, הוריה היו פעילים בקהילה ועוד בנעוריה לקחה חלק במחאה נגד הפרדה גזעית. כנערה גם החלה ללמוד בשיעורי אמנות בסופי השבוע ולעצב תפאורות להפקות בית הספר. במהלך שנות החמישים הצטרפה לתנועה הפמיניסטית ולתנועות נוספות לזכויות האזרח.
במהלך שנות השישים הייתה אדלסון פעילה בתחום הפוליטי והחברתי. היא הרצתה לראשונה בשנת 1968 על חוסר שוויון ההזדמנויות של נשים בתחום האמנות.
באותה שנה עברה לוושינגטון די. סי. וייסדה את הכנס הראשון לנשים באמנות החזותית. מטרת האירוע הייתה לבנות פורום ארצי שבו הנשים יכלו להחליף רעיונות ולקדם פרויקטים משותפים. הכנס נמשך שלושה ימים וכלל הרצאות של אמניות ותאורטיקניות בתולדות האמנות כגון ג'ודי שיקגו, מרים שפירו, איליין דה קונינג ואחרות. הנשים עסקו באופן ביקורתי באתגרים שעמדו בפניהן באותה עת כאמניות.
יצירתה
ביצירתה מתייחסת אדלסון למיתוס "האלה הגדולה", ושאפה להעצים נשים באמצעות התייחסות מחודשת לפולחן לאלות האדמה והפריון. כך למשל ביצירתה "אישה עולה" משנת 1973 ביצעה עריכה בצילום גופה, כאשר טשטוש פניה בתצלום נועד להפוך את דימוי האישה לארכיטיפ וייצוג גלובלי לכלל הנשים.
בעבודות נוספות שלה היא משתמשת בדימויים של עירום נשי בדרך לבטל את המבט הגברי וליצור ניכוס מחודש של גוף האישה.
בשנות התשעים שילבה ביצירתה דימויים מתוך עולם הקולנוע, כגון פריימים מתוך הסרט גלוריה של הבמאי ג'ון קסאווטס משנת 1980, אדלסון משלבת בין דימוי עוצמתי של האישה מן הסרט כשהיא אוחזת בנשק, לבין הדפסת אותו דימוי על גבי סינור מטבח, המסמל את דיכוי האישה.
כמה אמניות אמריקאיות חיות (הסעודה האחרונה)
ביצירה שאפה אדלסון להקנות לנשים מקום מחודש בעולם האמנות ובתחום הדת, שנשלטים שניהם על ידי גברים. פרשנות נוספת ליצירה היא הקמה של קהילה סמלית של נשים, שניצבת מול ערכי הקהילתיות של הנצרות. אדלסון יצרה עותקים של היצירה והפיצה אותה, מתוך שאיפה לחשוף אותה לכמה שיותר אמניות, כדי שאלה יוכלו להכיר יצירות של אמניות אחרות וליצור חיבורים חדשים עם נשים יוצרות נוספות. כמו כן, היצירה גם סייעה לחשוף את היוצרות שהוצגו בקולאז' בפני אוצרים ואספנים וכך לקדם את יצירתן.
עבודות קולאז'
התערוכה "קולאז'ים נבחרים על קיר" (Selected Wall Collages) כוללת מיצב שבו 146 קולאז'ים, אותם יצרה אדלסון בין השנים 1972–2011. במיצב עוסקת אדלסון בייצוגי נשים לאורך הדורות. היא ביצעה מניפולציות על דימויים מצולמים קיימים וכך שאפה לייצג היסטוריה נשית שלא זכתה להתייחסות לאורך הדורות.
אדלסון קיבלה את ההשראה ליצירת הקולאז'ים כאשר יצרה את הפוסטרים שלה בשנות השבעים, היא החליטה להשתמש בשאריות התמונות שנותרו לה בתהליך יצירת הפוסטרים ומהן להכין יצירה חדשה. היא נהגה לצלם במהלך אירועים של התנועה הפמיניסטית וכן לתעד את הקולגות שלה לעולם האמנות, וגם תמונות אלה מצאו את דרכן אל תערוכת הקולאז'.
הדימויים בתערוכה כוללים אזכורים לתרבות פופולרית, לפוליטיקה ולהיסטוריה הנשית. כמו כן, נכללים בתערוכה צילומים מטקסי הפולחן המוקדמים של האמנית, שבהם היא מתמקדת בטכניקות אמנות גוף. באמצעות טקסטים כתובים המשולבים בדימויים החזותיים ממחישה אדלסון כי למרות הרצינות הרבה של הפרויקט, קיים בעבודות גם ממד של הומור.
בקולאז'ים מופיעים מוטיבים שבהם משתמשת אדלסון ביצירתה לאורך השנים בהם אלות ומיתולוגיה לצד אזכורים לאמניות אחרות שפעלו באותן שנים. היא שמה דגש על הקשרים שנרקמים בין הנשים היוצרות, בין היתר דרך שימוש בדוגמת רשת בסידור הדימויים על הקירות.
היצירה נרכשה על ידי מוזיאון טייט בשנת 2018.
אוטו ברנאט
אוטו ברנאט, (במקור זינגר, בהונגרית: Bernát Ottó; קסטהיי, 14 בספטמבר 1872 – בודפשט, 25 במרץ 1937) היה עיתונאי בולט במספר עיתונים וכתבי עת בבודפשט ומחוצה לה, וכן עורך דין יהודי-הונגרי.
קורות חיים
אוטו זינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר ברנאט זינגר, רופא (1840–1892) ושל יוליה וייס (1850–1900) . למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וכסטודנט למשפטים היה איש המערכת ולאחר מכן בעל טור בנושא מדיניות חוץ בעיתון היומי "הסכמה" (Egyetértés). משנת 1905 עסק בעריכת דין והיה המזכיר והיועץ המשפטי של סינדיקט העיתונים היומיים בבודפשט. משנת 1912 עבד ברנאט בתור פובליציסט כלכלי עבור היומון החשוב פשטי נפלו, מ-1913 עבור "העולם", "חדשות הערב", (Esti Kurir), ועד 1933 עבור "העיתון ההונגרי" (Magyar Hírlap).
חייו האישיים
ב-12 באפריל 1905 נשא את אילונה הנטאלר בבודפשט, ואחר כך כעבור שלוש שנים התגרשו.
Contigo
Contigo (באנגלית: With You, ובעברית: איתך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הלטינית דנה פאולה. השיר יצא לאור ב-1 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק מקסיקו, כסינגל מתוך אלבום האולפן השישי שלה, .
רקע וכתיבה
לאחר שהוציאה את הלהיט "Sodio" שכבש את פסגת מצעד שירי הפופ של מקסיקו, הוחלט כי השיר יהיה הסינגל האחרון מאלבומה החמישי, תוך שהשיר הזה נבחר להיות הסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי העתידי ששמו טרם פורסם והשם האלטרנטיבי שלו הוא DP6.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דנה פאולה ב-1 במאי 2020, ביום צאתו כסינגל. האודיו זכה להצלחה וצבר למעלה מ-1.2 מיליון צפיות. קליפ המילים של השיר פורסם כמה ימים לאחר מכן, תוך שזכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-12 מיליון צפיות.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-21 במאי 2020, תוך שצבר למעלה מ-35 מיליון צפיות.
סידור רש"י
סידור רש"י הוא חיבור על סדר התפילה המיוחס לרש"י, פרשן המקרא והתלמוד בן המאה ה-11.
מחיבורים של תלמידי רש"י מהמאה ה-12 אנו למדים על קיומו של "סידורו של רבי שלמה", כמו כן בכתבי היד של חיבור זה מהמאה ה-13 לספירה מכונה החיבור "סידור רבינו שלמה". כל אלו הביאו לייחס את חיבור זה לרש"י ולבית מדרשו.
לבנונים
לבנונים (בערבית: الشعب اللبناني) הם האנשים הגרים בלבנון או שמקורם במדינה זו. המונח עשוי לכלול גם קבוצות שאכלסו את הר הלבנון והרי מול הלבנון לפני הקמת מדינת לבנון המודרנית.
מכיוון שהשיעור היחסי של הקבוצות האתניות והדתיות השונות בלבנון הוא רגיש מבחינה פוליטית, לא התקיים במדינה מפקד אוכלוסין מאז שנת 1932, אז נערך מפקד על ידי רשויות המנדט הצרפתי. לפיכך, אין בנמצא ניתוח דמוגרפי מדויק של החברה הלבנונית. לפי הערכה משנת 2017, הקבוצות הדתיות הגדולות בלבנון הן מוסלמים שיעים ("מתואלים", 27%), מוסלמים סונים (27%), נוצרים מרונים (21%), נוצרים יוונים-אורתודוקסים (8%), נוצרים מלכיתים (5%), דרוזים (5.2%), ונוצרים פרוטסטנטים (1%).
רוב הלבנונים חיים כיום בפזורה הלבנונית מחוץ למדינה, בקהילות באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אירופה, אוסטרליה ואפריקה. רוב הלבנונים בפזורה הם נוצרים. לפי הסברה המקובלת, הריכוז הגדול ביותר של לבנונים הוא בברזיל, בה חיים לפי הערכות שונות בין מיליון ל-7 מיליון לבנונים. אוכלוסיות לבנוניות גדולות מתגוררות גם בקולומביה, ארגנטינה וונצואלה.
זהות
הזהות הלבנונית נטועה בהיסטוריה ובתרבות משותפת, הכוללת מסורות קולינריות, מוזיקה, ספרות ואמנות, שהושפעו גם ממיקומה של לבנון, בדומה לארץ ישראל, בצומת הדרכים של אזור הלבנט, במזרח הים התיכון. מיקום זה הביא לכך שבמקום נפגשו תרבויות, דתות ומסורות שונות. בקרב הלבנונים המרונים, הארמית עדיין נותרה השפה הליטורגית של הכנסייה המרונית, אם כי בניב ארמי מזרחי (השפה הסורית), הנבדל מהארמית המערבית שדוברה בלבנון לפני הכיבוש הערבי.
פיניקיזם
הפיניקיזם נפוץ בקרב נוצרים מרונים, הרואים את הלבנונים כבעלי זהות נפרדת מהתרבות הערבית השלטת באזור (ובלבנון עצמה). הם טוענים שהערביזציה מייצגת מעבר לדיבור בשפה הערבית בלבד, ולא שינוי ממשי בזהות אתנית והתרבותית, או במוצא האוכלוסייה. מרונים הרואים עצמם כממשיכי הפיניקים מצביעים על כך שהתרבות הפיניקית שכללה את האמונה באלים כמו אל, בעל, עשתרת ואדון עדיין התקיימה באזור עד שלהי העת העתיקה, והוחלפה בהדרגה בידי הנצרות במאות ה-4 וה-5 לספירה, כמה מאות לפני הכיבוש הערבי-אסלאמי של האזור.
תפיסה מרחבית
תפיסה מרחבית היא היכולת לזהות, לתפוס ולעבד מידע הנוגע לצורתם ומיקומם של גירויים במרחב.
לבנונים
פיניקיזם
בין המפלגות הפוליטיות המתיימרות לייצג את הפיניקיות היא מפלגת הכתאאב, המפלגה הלאומית הליברלית והכוחות הלבנוניים.
תפיסה מרחבית
על פי תיאורית האינטליגנציות מרובות של הווארד גרדנר התפיסה המרחבית היא הבסיס לאינטליגנציה המרחבית.
התפיסה המרחבית כוללת מספר יכולות קוגניטיביות: יכולת חזותית, יכולת התמצאות מרחבית, ויכולת רוטציה מנטלית.
לבנונים
פיניקיזם
לפי מחקרים גנטיים שבוצעו על האוכלוסייה הלבנונית, העם הלבנוני חולק יותר מ־90% מהגנטיקה המשותפת שלו עם הכנענים הקדומים.
תפיסה מרחבית
הבחנה בין תפיסה מרחבית לתפיסה חזותית
המונח "תפיסה חזותית" מתייחס לתפיסה של גירויים באמצעות מערכת הראייה, המבוססת על קליטה של גלי אור ברשתית.
קיים דמיון רב בין התפיסה המרחבית לתפיסה החזותית ויש להן מאפיינים משותפים רבים. בהתאם לכך, במקרים רבים משתמשים בשני המונחים כמילים נרדפות או שמתייחסים אליהם כמכלול תחת המונח "תפיסה חזותית-מרחבית". עם זאת, התפיסה החזותית אינה זהה לגמרי לתפיסה המרחבית, שכן התפיסה המרחבית אינה מחייבת את השימוש בחוש הראייה ויכולה להתקיים גם בתנאי חושך או במקרים של לקות ראייה. דוגמה לכך היא היכולת של עיוורים להתמצא במרחב.
היכולת לגבש תפיסה מרחבית ללא חוש הראייה נשענת על חושים אחרים בעלי מאפיינים מרחביים כמו שמיעה ומישוש. התערוכה דיאלוג בחשכה מאפשרת להתנסות בהתמודדות בחיי היומיום ללא חוש הראייה.
לבנונים
מספרים בלבנון ובפזורה
סך האוכלוסייה הלבנונית מוערכת ב-8 עד 18 מיליון איש. מתוכם, הרוב המכריע, בין 4 ל-14 מיליון,  מהווים חלק מהפזורה הלבנונית, כאשר בלבנון עצמה מתגוררים כ-5.3 מיליון איש.
בלבנון
בלבנון חיים כ-5.3 מיליון אזרחים, ובנוסף כמיליון עובדים זרים (בעיקר סורים), וכן 470,000 פליטים פלסטינים. בלבנון מתגוררים גם ארמנים, כורדים, טורקמנים, אשורים, איראנים כמה קבוצות אירופיות (יוונים, איטלקים, צרפתים), וכן מספר קטן של צועני דום נוודים.
תפיסה מרחבית
היבטים חינוכיים
פיתוח של תפיסה מרחבית היא מטרה מעשית ושימושית.
התפיסה המרחבית היא היבט משמעותי עבור הוראת המתמטיקה. זאת משום שהיא אחד הגורמים החשובים ביותר לתפקוד של תלמידים במקצוע המתמטיקה.
לבנונים
בפזורה
לפי הסברה המקובלת, הריכוז הגדול ביותר של לבנונים הוא בברזיל, בה חיים לפי הערכות שונות בין מיליון ל-7 מיליון ברזילאים ממוצא לבנוני. עם זאת, במפקד רשמי שערך המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה פחות ממיליון ברזילאים טענו שמוצאם מהמזרח התיכון. בדרום ובמרכז אמריקה ישנן קהילות לבנוניות גדולות בארגנטינה, מקסיקו (400,000), צ'ילה, קולומביה, וונצואלה, וכן קהילות קטנות יותר במדינות נוספות באזור. גם באמריקה הצפונית ישנן קהילות לבנוניות גדולות, בעיקר בארצות הברית (489,702) ובקנדה, בה חיו, נכון לשנת 2011, 190,275 איש ממוצא לבנוני (שלם או חלקי).
תפיסה מרחבית
היבטים חינוכיים
התפיסה החזותית היא אחד המנגנונים הנבחנים במסגרת אבחון דידקטי לצורך איתור לקות למידה.
לבנונים
בפזורה
ביבשת אפריקה, במדינות גאנה וחוף השנהב גרים למעלה מ-100,000 לבנונים. ישנן אוכלוסיות לבנוניות משמעותיות במדינות אחרות ברחבי מערב ומרכז אפריקה. באוסטרליה חיים יותר מ-180,000 לבנונים. כ-400,000 לבנונים חיים במדינות המפרץ הפרסי. במדינת ישראל מתגוררות, נכון לשנת 2023, 650 משפחות של יוצאי צד"ל - כ-3,000 איש.
תפיסה מרחבית
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
המידע המרחבי המתקבל מהחושים מעובד על ידי המוח ומשמש את המערכת המוטורית לצורך תכנון של פעולות עתידיות.
לבנונים
בפזורה
כיום לבנון אינה מעניקה אזרחות באופן אוטומטי למהגרים שאיבדו את אזרחותם לאחר שקיבלו אזרחות במדינה אחרת, וגם לא לצאצאי מהגרים שנולדו מחוץ למדינה. מצב זה משפיע בעיקר על לבנונים נוצרים. לאחרונה קרא מוסד המהגרים המרוני ליצור מסלול שיאפשר לצאצאי מהגרים לבנונים בפזורה לקבל אזרחות במדינה, וכן למהגרים שאיבדו את אזרחותם לקבל אותה חזרה.
תפיסה מרחבית
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
ההיפוקמפוס מקבל מידע מרחבי מהאונה הקודקודית.
לבנונים
גנטיקה
המחקרים הגנטים על לבנונים, בדומה לקבוצות אחרות, מתמקדים בשלושה תחומים שונים: חקר שושלות אבהיות, המתבסס על כרומוזום Y העובר מאב לבנו; חקר שושלות אימהיות, המתבסס על הגנום המיטוכונדרי העובר בהורשה אימהית; וחקר הכרומוזומים האוטוזומליים, המועבר באופן שווה משני ההורים.
שושלות אבהיות (Y-DNA)
במחקר גנטי שבחן את הגנטיקה הזכרית של כרומוזום Y של הקבוצות הדתיות השונות בלבנון, לא נמצא הבדלים משמעותיים בקבוצות ההפלוגרופ השכיחות יותר בקרב המרונים, הנוצרים היוונים-אורתודוקסים, הנוצרים היוונים-קתולים, המוסלמים הסונים, השיעים והדרוזים שחיים במדינה. בקרב קבוצות ההפלוגרופ הפחות נפוצות, נמצאו הבדלים משמעותיים בין הקבוצות הללו.
DNA אוטוזומלי
במחקר משנת 2020, המחברים הראו שבלבנון ובלבנט כולו התקיימה המשכיות גנטית רבה מאז תקופת הברונזה (3,300 עד 1,200 לפנה"ס) שנקטעה בשלושה אירועי תערובת משמעותיים: אירוע ראשון, בתקופת הברזל; אירוע שני, בתקופה ההלניסטית; והשלישי, בתקופה העות'מאנית. כל אחד מהאירועים הללו תרם בין 3%–11% מהמוצא הלא מקומי לאוכלוסייה המעורבת. החוקרים קישרו את אירועי התערבות הללו להגירה של גויי הים במהלך משבר תקופת הברונזה המאוחרת, הגירה של קבוצות מאזור דרום או מרכז אסיה בתקופה ההלניסטית, והגירה של טורקים לאזור במהלך התקופה העות'מאנית.
קשר לקבוצות אחרות
במחקר שנערך במכון הבינלאומי לאנתרופולוגיה בפריז, צרפת, נמצאו קווי דמיון בתדירויות הפלוטיפ-Y בקרב זכרים לבנונים, יהודים ספרדים ופלסטינים. על-פי החוקרים, דמיון זה מאפשר לזהות את שלושת הקבוצות כ"שלוש אוכלוסיות מהמזרח הקרוב החולקות מוצא גאוגרפי משותף".
בני עורי
בני עורי (נולד ב-2 בדצמבר 1955) הוא איש טלוויזיה ורדיו ישראלי.
ביוגרפיה
מאז סגירת רשות השידור בשנת 2017, עוסק בני בראיונות ובתיעוד אנשים שרוצים להנציח את סיפור חייהם, ומוסדות שרוצים לתעד את דור המייסדים והוותיקים שלהם.
טלוויזיה
את דרכו העיתונאית החל בקורס כתבי הספורט של רשות השידור. עם סיום הקורס, בשנת 1977 הצטרף למחלקת הספורט של הערוץ הראשון, שם שימש ככתב, עורך ובמאי, במסגרת התוכניות: "מבט ספורט", "משחק השבוע", ו"מהר יותר, גבוה יותר, חזק יותר". משנת 1980 שימש ככתב חוקר בתוכנית "כולבוטק", ובשנת 1987 הפך לעורך התכנית. <BR> בשנים 1988–1991 ערך והפיק את מגזין המדע, הבריאות והטבע תצפית, בהגשת יעל דן ופרופ' יורם לס.
בשנת 1991 ערך והפיק את תוכנית האירוח "הלילה - עם גבי גזית".<BR> בדצמבר 1991 ייסד, ערך והיה אחד המגישים של תוכנית הבוקר הראשונה של הערוץ הראשון "בוקר טוב ישראל".
בשנים 1994 - 1996 היה עורך משנה של התכנית "מבט שני", במסגרתה גם ביים כתבות.<BR> בשנת 2001 ביים וערך כתבות במסגרת התוכניות "חשיפה" ו"גלוי נאות" שערך והגיש חנן עזרן, ובשנת 2006 יצר יחד עם נאווה אחירון את התוכנית "כך היה", ושימש כעורך ומפיק התכנית במשך 3 שנים.
ובלונדון. עורי שימש כשליח רשות השידור במשחקים הפארלימפיים בבייג'ינג ובלונדון: לטלוויזיה ול"קול ישראל".
ועורך תוכניות מיוחדות במסגרת חטיבת החדשות.
רדיו
עורי היה ממקימי רדיו קול רג"ע, הרדיו האזורי של הגליל והעמקים, ושימש כמנהל התוכניות של התחנה. בנוסף, ערך והגיש בתחנה תוכניות רבות ובהן תוכנית יומית:
'קשה היא הפרידה' - שירי שנות ה-50 וה-60.
בשנת 2016 הגיש את התכנית "ארץ הצבי" ברשת א' של קול ישראל, ותוכניות אירוח ברדיו של האוניברסיטה הפתוחה.
במסגרת שירות המילואים של עורי בגלי צה"ל, ובמסגרת המחלקה הצבאית ערך והגיש עשרות תוכניות תעודה על קצינים וחיילים, פעולות ואירועים צבאיים.
פרסים
על תוכניותיו "תצפית" ו"גיבורים בעל כורחם" זכה בשנת 1991 בפרסי "תפוח הזהב", לאחר משאל שנערך בין צופי ערוץ 1.
בשנת 1986 זכה בני עורי בפרס "כינור דוד" על כתבתו: "הבית ברחוב טרומפלדור 40 בתל אביב" ששודרה באותה שנה ב'כלבוטק'.
קישורים חיצוניים
https://www.ohrybros.com/ אתר הבלוג של אבי ובני עורי
המנון פנמה
המנון המצר (בספרדית: Himno Istmeño) הוא ההמנון הלאומי של פנמה, ההמנון נכתב על ידי ג'רונימו דה לה אוסה והולחן בידי סנטוס א. חורחה בשנת 1903, הוא אומץ כהמנון רשמי בשנת 1906.
השיר פונה אל מעמד הפועלים הפנמי (כגון המילים: האת והמכוש), השיר בנוי מפזמון, שני קטעים, ופזמון.
ספרדית
Coro
Alcanzamos por fin la victoria En el campo feliz de la unión; Con ardientes fulgores de gloria Se ilumina la nueva nación!
Es preciso cubrir con un velo Del pasado el calvario y la cruz; Y que adorne el azul de tu cielo De concordia la espléndida luz.
El progreso acaricia tus lares. Al compás de sublime canción, Ves rugir a tus pies ambos mares Que dan rumbo a tu noble misión.
(Coro)
En tu suelo cubierto de flores A los besos del tibio terral, Terminaron guerreros fragores; Sólo reina el amor fraternal.
Adelante la pica y la pala, Al trabajo sin más dilación, Y seremos así prez y gala De este mundo feraz de Colón.
עברית
פזמוןלבסוף הגענו אל הניצחוןבתחום שמחת האיחודבמבטים לוהטים לתהילהאומה חדשה מוארת. (חזרה על שתי השורות האחרונות)
זה הכרחי לכסות עם צעיףעל הצליבות והגולגולות שבעברתן לשמיים הכחולים להתקשטבאורו המפואר של הקונקורד.
התקדמות מלטפת את נתיבךלקצב שיר נשגבראה את ימותיך שואגים לרגליךנותנים נתיב למשימתך האצילית.
על רצפתך מכוסה הפרחיםלנשיקות הרוח היבישה והחמהשאגות הלוחם חדלורק אחוות האהבה שולטת.
קדימה את האת והמעדרנעבוד ללא בזבוז זמןואנו נהיה כאלה בעבודה ובחגיגהשל העולם הפורה של קולומבוס.
פזמון
גוטלוב ברגר
גוטלוב ברגר (בגרמנית: Gottlob Berger, 16 ביולי 1896 – 5 בינואר או 25 בינואר 1975) היה עסקן בכיר וקצין נאצי גרמני, מורה בהכשרתו. בימי הרייך השלישי הפך לגנרל ואוברגרופנפיהרר של ואפן אס אס. כיהן כסגנו של אריך קוך בראשות נציבות הרייך אוקראינה, מופקד על ביצוע תוכנית-האב למזרח.
ברגר הוכרז כפושע מלחמה וכמי שביצע פשעים נגד האנושות, ונידון ב"משפט השגרירים" במסגרת משפטי נירנברג שלאחרי מלחמת העולם השנייה ל-25 שנות מאסר. בשנת 1951 הומתק עונשו ל-10 שנים, אך הוא שוחרר מן הכלא באותה שנה.
ביוגרפיה
יליד גרשטטן, יישוב בנפת היידנהיים בוירטמברג ב-1896. בנו של בעל מנסרה. אחרי לימודים יסודיים ותיכוניים נרשם בשנים 1914-1910 למדרשה למורים בנירטינגן. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ונשלח לחזית המערבית. באוקטובר 1914 בקרב הראשון באיפר הוא נפצע קשה. בהמשך סופח כעוזר של קצין בכיר, ועד תום המלחמה עלה לדרגת לויטננט. זכה בעיטור צלב הברזל בשתי הדרגות. שוחרר מהצבא ב-31 בינואר 1919. אחרי שהשלים לימודי הוראה בסמינר למורים בליכטנשטרן, עבד בשנים 1920–1928 כמורה ביישוב הולדתו גרשטטן. במקביל למד בשנים 1920–1921 באקדמיה למורי התעמלות וספורט בטיבינגן. בשנים 1928–1933 עבד כמורה בבית ספר בוואנקהיים, קרוב לטיבינגן. ב-1921 התחתן. נולדו לו ארבעה ילדים.
פעילותו הפוליטית עד 1933
לפי עדותו, אחרי מרץ 1919 התנדב ברגר למיליציות שונות של פרייקור. עד מרץ 1921 עמד בראש "מיליציית תושבים" (Einwohnerwehr) בעיר היילברון. בספטמבר 1920 איבטח תחנת כוח בהיילברון, על מנת למנוע השתלטות של פועלים שובתים על מתקניה. אחרי הפוטש של קאפ לקח חלק ברגר ביחידות של מתנדבים ימניים שהתעמתו עם חברי "הצבא האדום של הרוהר", בין היתר, ליד מגדל המים בשטהלר ברג אשר באסן. באפריל 1921 עבר לארגון פארא-צבאי אחר, Grenzschutz West ("משמר הגבול מערב") שהשתייך למליציה הקרויה "הצבא השחור של הרייך". בשנים 1924–1929 השתייך ל"ארגון F" שבדומה לארגון הקודם, פעילותו בחבל הרוהר הייתה בניגוד לתנאי הסכמי השלום בוורסאי. ברגר פיקד עד נובמבר 1928 על יחידת "אלב-אוסט" של האיגון F. לאחר מכן פיקד ברגר על ה"קומנדו ויטמברג-מיטה" של הארגון F.
בסביבות 1922 או 1923 הצטרף בורגר ל"מפלגה הנציונל-סוציאליסטית של הפועלים", דהיינו המפלגה הנאצית, והיה לחסיד קנאי של האידאולוגיה הימנית קיצונית שלה. בהתחלת 1923 השתתף בהקמת סניף של המפלגה בגרשטטן. בספטמבר 1923 לקח חלק באירועי "היום הגרמני", מפגש המיליציות הימניות בנירנברג. באוקטובר-נובמבר 1923 הוא פיקד על הפלוגה הנציונל-סוציאליסטית אולם/לאנד". באוקטובר 1923 נעצר בגין החזקת נשק חם, ארגון קבוצות חמושות וגזל. בעקבות הוצאת המפלגה הנאצית מחוץ לחוק לאחר הפוטש של היטלר ולודנדורף, הפסיק ברגר זמנית את החברות במפלגה.
בשנת 1930 התחיל ברגר בפעילות ביחידות אס אה, ורשמית הצטרף שוב למפלגה הנאצית בשנת 1931. עד 1 באוגוסט 1931 פיקד כשטורמפיהרר על פלוגת אס אה בטיבינגן. בהמשך הפך לאחראי על תת-קבוצה באס אה בווירטמברג והועלה ב-15 אוקטובר 1932 לדרגת אוברפיהרר.
פעילותו בווירטמברג אחרי ינואר 1933
אחרי עליית הנאצים לשלטון בינואר 1933, במרץ ובאפריל אותה שנה, התנדב ברגר לתפקיד "קומיסר מיוחד" בהנהגה העליונה (Oberste Führung) של האס אה במסגרת משרד הפנים של וירטמברג. בתוקף תפקיד זה, היה אחראי להקמתה של "משטרת עזר" (Hilfspolizei) ולביצוע "המעצרים ההגנתיים" (Schutzhaft) ללא משפט של מתנגדי המשטר החדש או אנשים "בלתי רצויים" אחרים. כבעל ניסיון בארגון המליציות פארא-צבאיות וכמורה לחינוך גופני, עסק ברגר רבות בחינוך הקדם-צבאי של הנוער.
באפריל 1933 נאלץ, בעקבות הליך בוררות, לעזוב את כל תפקידיו באס אה ולפרוש מן הארגון. אחרי הוצאת המפלגה הקומוניסטית של גרמניה מחוץ לחוק, נתבקש למלא את מקומו של נציג המפלגה הזאת בלנדטאג של וירטמברג, עד לפיזורו באוקטובר 1933.
מלון מומבאי
מלון מומבאי הוא סרט פעולה משנת 2018  בבימויו של אנתוני מארס. התסריט נכתב יחד על ידי הבמאי יחד עם ג'ון קולי. הסרט בהפקה משותפת אוסטרלית-אמריקאית-הודית, נעשה בהשראת הסרט הדוקומנטרי "לשרוד את מומבאי" (באנגלית: "Surviving Mumbai") משנת 2009 על מתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008 במלון המלון ארמון טאג' מהאל בהודו. בסרט מככבים דב פאטל, ארמי האמר, נזאנין בוניאדי, אנופם קר, טילדה קובהם-הארווי, ג'ייסון אייזקס, סוהיל נייאר, נגאש בוסלה ונטשה לי בורדיזו. המתקפה במומבאי כבר טופלה בשני סרטים עלילתיים, אחד הודי ואחד צרפתי־בלגי.
עלילה
הסרט מתאר את התקפת הטרור שהתרחשה בבירת העסקים של הודו, ב-26–29 בנובמבר 2008, במהלכה תקפו חוליות מחבלים מספר יעדים בעיר, בהם בית חב"ד, והותירו אחריהם כמאתיים הרוגים. תוצאות האירוע חשפו את אוזלת ידם של כוחות הביטחון ההודיים ושל הממשלה, מה שהביא אף לטלטלה פוליטית.
גוטלוב ברגר
פעילותו בווירטמברג אחרי ינואר 1933
ב-30 בינואר 1936 התקבל ברגר לשורות האס אס עם בדרגת אוברפיהרר. בהמשך שובץ במסגרת הארגון כיועץ לספורט של אזור "דרום-מערב". בו זמנית באפריל 1936 - יוני 1938 התמנה למנהל המכון האזורי להתעמלות של וירטמברג בשטוטגרט וליועץ לחינוך גופני במשרד למדע, חינוך ותרבות העם של הרייך בברלין. ב-1 באוקטובר 1937 הפך לראש הצוות של מפקד האס אס, הימלר. בתחילת שנת 1939 התפטר מתפקידו במשרד התרבות של וירטמברג וריכז את רוב פעילותו בברלין.
מלון מומבאי
המתקפה על המלון
באותו לילה, עשרה מחבלים שהשתייכו לארגון הטרור הפקיסטני-אסלאמיסטי "לשקאר א-טייבה" הקשור לארגון הטרור האסלאמי "אל-קאעידה", בניהולו מרחוק של אדם המכונה "השור", פותחים במתקפת טרור מתואמת כנגד יעדים שונים בו זמנית בדרום העיר מומבאי, וביניהם המלון. מכיוון שהמשטרה המקומית לא מאומנת כראוי או מצוידת באמצעים המתאימים כדי להתמודד עם הפיגוע, הם לא יכולים לעשות הרבה מלבד לחכות שיגיעו כוחות מיוחדים מניו דלהי. בתוך התוהו ובוהו המתרחש במלון וסילי, ארג'ון, דייוויד וזארה כלואים במסעדת המלון יחד עם עוד כמה אורחים, בעוד סאלי, שמודעת למתרחש אך לא מעודכנת בכל הפרטים, נשארת עם קמרון התינוק בחדר המלון שלהם.
גוטלוב ברגר
פעילותו בווירטמברג אחרי ינואר 1933
ב-1938 חיזק היטלר את מעמד היחידות החמושות של האס אס ביחס לצבא הרגיל, הוורמכט. הימלר הגיע יחד עם ברגר לשני סיכומים עם מפקדת הנוער ההיטלראי - ה-Reichsjugendführung, שבעקבותיהם גויסו 32,000 בני נוער - רובם חברי הנוער ההיטלראי - ליחידות החמושות של האס אס.
מלון מומבאי
המתקפה על המלון
דייוויד מתגנב וחומק מהמחבלים בדרכו לחדרם ומצליח להגיע אל סאלי וקמרון. ארג'ון עוקב אחר הוראותיו של השף הראשי אוברוי ומלווה את האורחים שבהשגחתו לטרקלין הצ'יימברס, מועדון אקסקלוסיבי מוסתר בקומה השישית של המלון, שלדעתו הוא מקום בטוח שיאפשר להם להסתתר מהמחבלים. דייוויד, סאלי וקמרון מנסים להגיע לשם כדי להתאחד מחדש עם זארה ושאר האורחים, אך דייוויד נלכד על ידי המחבלים באיומי אקדח בעוד סאלי וקמרון מתחבאים בארון. דייוויד מוחזק כבן ערובה קשור על הרצפה בחדר נפרד.
גוטלוב ברגר
פעילותו בווירטמברג אחרי ינואר 1933
בעת האנשלוס, סיפוח אוסטריה לגרמניה, נמנה ברגר על יחידת החלוץ תחת פיקודו של הימלר שנכנסה ב-12 במרץ 1938 לווינה. בימי משבר הסודטים בספטמבר-אוקטובר 1938 שימש ברגר כקצין הקישור של הימלר לראש הגרמנים הסודטים, קונראד הנליין ולפרייקור של הגרמנים הסודטים. בתוקף תפקידו דאג לחימוש פרייקור זה ולגיוס גרמנים סודטים לאס אס וליחידות למשימות מיוחדות. אחרי הפלישה לפולין הטיל הימלר על ברגר את המשימה לארגן את "כוחות ההגנה העצמית" של הגרמנים האתניים המקומיים - ה"פולקסדויטשה". יחידות אלה שנבנו בחסות האס אס השתתפו ברציחתם או גירושם של אלפי אזרחים פולנים.
מלון מומבאי
המתקפה על המלון
מספר שוטרים כן נכנסים למלון אבל רובם נהרגים מיד. קצין המשטרה די.סי. וואם והשותף שלו לתפקיד שחיכו בחוץ, מחליטים להיכנס למלון ולנסות להגיע לחדר הביטחון כדי שיוכלו לעקוב אחר תנועות המחבלים. ארג'ון מנסה ללוות את ברי, אמריקאית פצועה אנושות מירי המחבלים, כדי שתוכל להימלט מהמלון ולהגיע לבית חולים. השניים נתקלים בשני השוטרים אך ברי נבהלת ובורחת במדרגות, מה שמביא לחשיפה שלה והמחבל יורה בה והורג אותה. ארג'ון מלווה את שני השוטרים לחדר הביטחון, והם מגלים ברגע האחרון שהמחבלים עומדים לפרוץ לטרקלין הצ'יימברס תוך שימוש בתג הזיהוי של אחד השוטרים שהרגו קודם לכן. השוטרים מצווים על המלצר ארג'ון להישאר בחדר המצלמות. למרות דעתו של אוברוי, וסילי וזארה ווסילי מחליטים לעזוב את הטרקלין כדי לברוח, אך הם גם נתפסים מיד ונלקחים כבני ערובה. המחבלים מאלצים את השניים באיומי אקדח להצטרף לבני ערובה האחרים שלהם (כולל דייוויד), וכולם שוכבים קשורים על הרצפה כשידיהם קשורות מאחורי גבם.
גוטלוב ברגר
פעילותו בווירטמברג אחרי ינואר 1933
ברגר התקדם בהיררכיה של האס אס, כאיש נאמן של הימלר. אחרי שנת 1940, כראש המשרד הראשי של האס אס (SS Hauptamt), תחת פיקודו הישיר של הימלר, פעל להפיכת ה-SS Verfügungstruppe ליחידות ואפן אס אס, הגיע לדרגת גרופנפיהרר ואחר כך אוברגרופנפיהרר. לצורך הקמת הואפן אס אס פתח בשלב ראשון לשכות גיוס בכל רחבי הרייך. בינואר 1943 הציע להימלר להקים דיוויזיה של חברי הנוער ההיטלראי. יוזמתו התקבלה על ידי הימלר בהתלהבות וב-10 בפברואר 1943 הוצא הצו הרשמי לגיוס הנערים ממחזור 1926 לצורך הקמת דיוויזיית פאנצר אס אס היטלריוגנד.