cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים
מצרים
קהילת יהודי מצרים מנתה כ- 2500 נפש, כ-1500 יהודים התגוררו בקהיר וכ-1000 יהודים באלכסנדריה. רוחות השנאה נשבו בחברה המצרית והקהילה היהודית הייתה לנרדפת. עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שלטונות מצרים יצאו במסע מעצרים נרחב של מאות מבני הקהילה היהודית. כל בני הקהילה הזכרים בני 16 עד 60 שנים נעצרו ונשלחו למאסר חשאי. בבתי המאסר סבלו היהודים מעינויים קשים, תנאי מאסר קיצוניים והשפלה בוטה. כ-600 יהודים נכלאו בכלא "אבו ז'באל" מחוץ לקהיר, בו עונו היהודים באופן קיצוני, בין היתר באלימות קשה,ביצוע מעשי אונס הומוסקסואליים באופן תדיר בהוראת סוהרי הכלא וכדומה. על רבה הראשי של קהיר- חיים דואק ונשיא הקהילה האשכנזית בעיר נגזר לשהות במעצר בית. כ-200 יהודים נכלאו בכלא "אל- ברגה" באלכסנדריה. במשך תקופה ממושכת הממשל המצרי אסר על ארגונים הומניטריים כדוגמת הצלב האדום לבקר את האסירים היהודים. לאחר מאמצים רבים של מספר ארגונים וממשלות, שוחררו מספר קטן של יהודים מן המאסר. ראשי השלטונות המצריים, ובראשם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, ראו כמטרה לנקום ביהודי מצרים על תבוסת מצרים במלחמה. יהודים רבים פוטרו מעבודתם. רכוש היהודים הוחרם על ידי הממשלה. בשנת 1970 ניתן האישור לאחרוני הקהילה היהודית במצרים לעזוב את המדינה, ללא אפשרות לקחת עימם את רכושם.
לוב
בשנת 1967 מנתה קהילת יהודי לוב כ- 4500 יהודים. עוד בטרם מלחמת ששת הימים, קהילה זו סבלה מהתנכלויות ויחס מפלה מהחברה בלוב. יחס זה הושפע רבות מפעולות הסתה כנגד היהודים בעולם הערבי, מהסכסוך הישראלי-ערבי, מהצטרפותה של לוב לליגה הערבית ועוד. עם פרוץ מלחמת ששת הימים פרצו פרעות קשים ביותר ופרעות אלימות ביהודי לוב. קהלים שלמים החלו ברדיפת היהודים. הפורעים הביאו לידי רציחתם של יהודים בהשלכתם ממרפסות הבתים. חנויותיהם ובתי עסקיהם של היהודים נופצו, נבזזו ונשרפו. בתי הכנסת של הקהילה היהודית חוללו ונשרפו עד היסוד. הרדיפות לוו בקריאות שטנה נגד היהודים וישראל. יהודי לוב נאלצו להתפנות מבתיהם ופונו לבסיס צבאי לובי- מחנה "גורג'י" בפאתי טריפולי. חלק מהיהודים שנשארו להתגורר בעיר הסתגרו בביתם. עם היוודע על תבוסת מדינות ערב במלחמת ששת הימים, החלו מתגברות הפרעות נגד היהודים. כ-18 יהודים נרצחו ובתי יהודים רבים נבזזו ונהרסו. במהלך הפרעות נרצחו שתי משפחות על ידי קצין לובי. הקצין שיטה באותן משפחות כי יוביל אותן למחסה מן הפוגרומים, ובפאתי העיר טריפולי רצח את כל בני המשפחות, 13 נפשות במספר. הפרעות התרחשו במהלך שבוע הזדהות בפלסטינים אשר הוכרז ב-3 ביוני ונמשך מה-5 עד 12 ביוני, בתמיכת ממשלת לוב והמיעוטים במדינה. בתאריך ה-17 ביוני שלטונות לוב אישרו ליהודים להגר זמנית מן המדינה לאיטליה. כ-4000 יהודים שמו פעמיהם אל עבר חוף המבטחים באיטליה. יהודים אלו אחזו בתקווה כי ההגירה הייתה זמנית עד הרגעות הרוחות, אך כאשר הגישו בקשה להארכת דרכונם הלובי לא קיבלו מענה.
סוריה
ערב מלחמת ששת הימים קהילת יהודי סוריה מנתה כ- 4300 איש. יהודי סוריה סבלו מיחס עוין מצד החברה הסורית והממשל עוד בטרם פרוץ מלחמת ששת הימים. עם פרוץ המלחמה הומטרו מטחי אבנים על בית כנסת, אך הוא לא חולל. פרעות והפגנות התחוללו בסוריה כנגד הקהילה היהודית. בקאמישלי נרצחו כ-57 יהודים בפרעות. שיכון היהודים לצד פליטים פלסטינים הגביר את חשש היהודים מפני התפרעויות. הפליטים הפלסטינים התנכלו ליהודים, איימו עליהם וביצעו מספר מעשי פשיעה כנגדם. צעירים פלסטינים חמושים פרצו לבתי היהודים וחיפשו אחר טייס ישראלי אשר צנח בסוריה, בעקבות שמועה שהופצה בקרב תושבי דמשק. במהלך החיפושים האלימים נהרג רופא יהודי. נערות יהודיות היו נתונות למעשי אונס רבים. יהודי סוריה חששו לצאת מביתם לאור רוחות השנאה נגדם. בעקבות הפסדה של סוריה במלחמת ששת הימים, הותקנו תריסר תקנות חדשות על היהודים בסוריה. בין היתר נאסר עליהם להגר מסוריה, להרחיק לכת מרחק של יותר משלושה קילומטרים מביתם, לצאת מביתם החל משעות הלילה, תעודות זהותם סומנו בחותמת מיוחדת ליהודים וכדומה. השלטונות בסוריה חייבו למנות מנהל מוסלמי בכל בתי הספר בסוריה. יהודי סוריה לא הורשו להגר מהמדינה במשך שנים ארוכות על אף הלחץ הבין לאומי הרב. רק בשנת 1991 אישר הממשל בסוריה ליהודי סוריה להגר מן המדינה, פרט לישראל.
סיכום
מלחמת ששת הימים הובילה לגל הגירה רחב ממדים של יהודים מכלל ארצות ערב, ולמעשה מסמלת את קצן של קהילות עשירות ועתיקות יומין אלו. דיון הגדרת מהגרים אלו כפליטים נידון במשך שנים ארוכות. בשנת 2010 נחקק "חוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן", במסגרתו מוגדרת דמותו של הפליט מארצות האסלאם וזכויותיו בנושא פיצויים על רכושו שהוחרם.
דיאנה אבגר
ביוגרפיה
דיאנה אנאהיט אגאבקיאן, שנטבלה בשם גאיאן, נולדה בבורמה הבריטית כצעירה בין שבעה ילדים לאב הודי-ארמני שהיגר לשם מאספהאן בפרס. אימה, אווט, הייתה ממשפחת טטאוס אווטום במחוז שיראז בפרס. היא גדלה בקולקטה והתחנכה במנזר. היא רכשה שליטה באנגלית, ארמנית, ובהינדוסטנית.
היא נישאה לאפקאר מייקל אפקאר, נצר לבית אפגר מניו ג'ולפה, אותו רובע ארמני באספהאן ממנו באו הוריה. משפחת אפקאר שגשגה כמשפחת סוחרים ברחבי דרום-מזרח אסיה, והתמחתה ביצוא ויבוא פנינים. בשנת 1891 עקרה עם בעלה ליפן כדי להרחיב את עסקי המשפחה. היא ילדה 5 ילדים, מתוכם שלושה הגיעו לבגרות.
כאשר הרפובליקה הראשונה של ארמניה זכתה בעצמאות ב-28 במאי 1918, עדיין לא הכירו בה מדינות העולם. בשנת 1920, הודות למאמציה של אבגר, יפן הייתה המדינה הראשונה שהכירה בארמניה. מתוך הערכה לפועלה זה, מינה אותה האמו אוהנג'ניאן, ששימש אז שר החוץ של ארמניה, שגרירת כבוד ליפן. עם היבלעותה של ארמניה בברית המועצות, בוטל המינוי שלה.
לאחר שהעבירה את הטיפול בעסקי המשפחה ביפן לבנה, התפנתה אבגר לעסוק בכתיבה ובפעילות הומניטרית. היא פרסמה מאמרים וחיבורים עיוניים על אוכלוסיות מדוכאות, ובמיוחד על הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית, וכן על יחסים בינלאומיים ועל השלכות האימפריאליזם על מצב העולם ועל סכסוכים בינלאומיים. בין כתבי העת בהם פרסמה: The Japan Gazette, The Far East, ו-Armenia (לימים נקרא New Armenia).
בין ספריה: בגיל 67 החלה לסבול מליקויי ראייה, אובדן שמיעה, ודלקת פרקים. היא הלכה לעולמה ב-8 ביולי 1937 ביוקוהמה, ונקברה בבית עלמין לזרים לצד בעלה.
מרכז רמת גן לחולי אלצהיימר ע"ש סטוצ'ינסקי
המרכז הרפואי הישראלי לאלצהיימר הוא מרכז רפואי המתמחה במתן טיפול מקיף לחולים ולבני משפחותיהם בכל שלבי מחלת אלצהיימר או מחלות דמנציה אחרות. על פי ההערכה, בישראל עומד מספר חולי אלצהיימר ומחלות דמנציה אחרות על כ-120,000 כאשר שכיחות המחלה עולה באופן משמעותי עם הגיל.
רקע
המרכז הרפואי לאלצהיימר נוסד בשנת 1994 כעמותה ציבורית ללא כוונת רווח, ובשנת 2001 נפתח כמרכז רפואי פעיל. המרכז בנוי על שטח של כ-4,000 מ"ר ומאושפזים בו כ-140 חולים בארבע מחלקות שונות המותאמות לדרגות תפקוד שונות.
יו"ר המרכז לאלצהיימר הוא פרופ' מיכאל דוידזון, מומחה, מרצה וחוקר בעל שם עולמי בתחום, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המחלקה הפסיכיאטרית של המרכז הרפואי ע"ש שיבא. פרופ' דוידזון חתום על למעלה מ-250 פרסומים בספרות המקצועית העולמית ופעיל במחקרים רבים בנושא דמנציה ואלצהיימר.
המרכז לאלצהיימר נמצא בתהליך התרחבות ובניית בניין נוסף על שטח של כ-8,000 מ"ר בתמיכת משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי. בבניין החדש, שעתיד להיפתח באופן מלא במהלך שנת 2017, יפעלו שלוש מחלקות נוספות שבהן יאושפזו כ-100 חולים נוספים. כמו כן יפעל בבניין החדש מרכז קהילתי-רפואי ייחודי לטיפול יום, אשר ינגיש את שירותי המוסד גם לחולי אלצהיימר המתגוררים בביתם ומטופלים בקהילה.
בשנים 2015–2016 נבחר המרכז לאלצהיימר על ידי האגף לגריאטריה במשרד הבריאות לקבל תעודת הוקרה הניתנת למוסדות סיעודיים/תשושי נפש. התעודה ניתנת למוסדות נבחרים ברחבי הארץ על פי קריטריון של איכות טיפול ורמת שירות.
טיפול
מרכז אלצהיימר מותאם למגורים של חולים הסובלים מדמנציה ומבנה המרכז מחולק לארבע קומות, כשכל קומה מאכלסת מחלקה אחת המיועדת ל-30–40 חולים.
במרכז הרפואי לאלצהיימר פועל צוות רב תחומי האחראי לבניית תוכניות הטיפול של החולים המאושפזים במקום בהתאמה למצבם הקוגניטיבי והפיזי. מערכי הטיפול במרכז כוללים מערך רפואה, מערך סיעודי, מערך פיזיותרפיה, מערך עבודה סוציאלית, מערך ריפוי בעיסוק ותעסוקה, מערך טיפול רגשי ומערך תזונה.
מחקר
במרכז אלצהיימר פועל מערך מחקר העוסק בחקר העבודה הקלינית בתחומי הטיפול שונים בשיתוף מוסדות אקדמיים מוכרים כגון אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה, המכללה האקדמית עמק יזרעאל ועוד. כל המחקרים במרכז נערכים באישור ועדת האתיקה של המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן ומתפרסמים בכתבי עת מקצועיים מובילים בארץ ובעולם ובאמצעי תקשורת שונים. מחקרים בולטים שנערכו במרכז אלצהיימר:
השפעת שירה על שפה של חולי אלצהיימר. המחקר בחן את ההשפעה של שירה בקבוצות טיפול במוזיקה על כישורי השפה של חולי אלצהיימר במצב בינוני מתקדם של המחלה. תוצאות המחקר הצביעו על שיפור ביכולת השיחה וביכולת השירה של החולים שהשתתפו בקבוצות הטיפול לעומת קבוצת ביקורת. נצפה שינוי מובהק במבחן שפה שנערך לחולים לפני ואחרי ההתערבות. בקבוצת המחקר נעצרה ההתדרדרות ביכולת השפתית לעומת המשך ירידה ביכולת בקבוצת הביקורת.
השפעת מוזיקת רקע על חוסר שקט בחולי אלצהיימר. המחקר בחן את יעילות השפעת המוזיקה על מידת חוסר השקט בקרב חולים המאושפזים במרכז. הממצאים הצביעו על ירידה מובהקת במאפיינים של חוסר שקט בזמן שנוגנה מוזיקה, כגון צעקות, בקשות חוזרות לתשומת לב וכדומה. כמו כן נצפו התנהגויות חיוביות שכללו שירה, תיפוף מקצב השיר, חיוך ועוד. מנגד, בזמן שבו לא הושמעה מוזיקה עלו מספר ההתנהגויות הבעייתיות וירדו מספר ההתנהגויות החיוביות.
הכשרה והדרכה
מרכז אלצהיימר עוסק בפיתוח תוכניות הכשרה והדרכה לאנשי מקצוע בתחום הטיפול באלצהיימר ומקיים הדרכות לצוותים שונים במרכז וכן לצוותים מקצועיים ממוסדות אחרים העוסקים בזקנה. פרויקטים להכשרה והדרכה שפותחו במרכז:
פעילות להעלאת המודעות למחלה
המרכז הרפואי לאלצהיימר עוסק בהעלאת המודעות למחלת האלצהיימר ובשינוי עמדות שליליות כלפיה. כחלק מפעילות זו תמך המרכז בהוצאה לאור של הספר "בוקר טוב אלץ היימר" מאת הסופר אמנון שמוש. בספר מתאר שמוש את השנים שבהן טיפל באשתו שהייתה חולת אלצהיימר. בנוסף, הפיק המרכז ערב השקה לקראת צאתו לאור של הספר בהשתתפות פרופ' שלמה מור-יוסף מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, פרופ' בן ציון זילברפרב, הסופר אברהם ב. יהושע ואישים נוספים.
בספטמבר 2016 ערך המרכז לאלצהיימר כנס לציון יום האלצהיימר הבינלאומי ולרגל פתיחת הבניין החדש במרכז. האירוע התקיים בשיתוף פעולה עם הגופים הגדולים בישראל האמונים על הטיפול במחלה: משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, עמותת עמדא (ארגון האלצהיימר הישראלי), ג'וינט-אשל (ארגון לפיתוח שירותים למען הקשיש בישראל), האגודה הישראלית לגרונטולוגיה; וכן בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בר-אילן. עם המשתתפים והדוברים באירוע נמנו שר הבריאות הרב יעקב ליצמן, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי פרופ' שלמה מור-יוסף, יו"ר האגודה הישראלית לגרונטולוגיה פרופ' יצחק בריק, מנכ"ל קופת חולים מאוחדת זאב וורמברנד, נשיא אוניברסיטת בר-אילן פרופ' דניאל הרשקוביץ, פרופ' דוד פסיג ובכירים נוספים.
בינואר 2017 נערך במרכז ערב לקידום המודעות למחלת האלצהיימר, באירוע שבו גם נחנך אולם כנסים חדש למרכז על שם ד"ר מריה רוסי אסכולי. הערב נערך בהשתתפות פרופ' אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בדימוס, אשר נתן הרצאה, פרופ' דוד האן האפוטרופוס הכללי שנשא דברים, ובכירים נוספים מתחום המשפט.
ביוני 2017, בערב להעלאת המודעות למחלה, הרצו במרכז אלי גרונר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, וד"ר קירה רדינסקי, המדענית הראשית ב-ebay ישראל. בערב זה, בהשתתפות בכירים רבים, נחנכה גם המחלקה החדשה במרכז.
ג'אנמרקו טאמברי
ג'אנמרקו טאמברי (באיטלקית: Gianmarco Tamberi; נולד ב-1 ביוני 1992) הוא אתלט איטלקי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016), פעמיים אלוף אירופה (אמסטרדם 2016, מינכן 2022) ואלוף אירופה באולם (גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה
טאמברי נולד בצ'יוויטנובה מארקה שבאיטליה. אביו מרקו טאמברי היה אלוף איטליה בקפיצה לגובה באולם ומשמש כמאמנו. אחיו הגדול ג'אנלוקה הוא מטיל כידון. סימן ההיכר של טאמברי הוא גילוח חצי מזקנו לפני שלב הגמר בתחרויות.
טאמברי ייצג את איטליה בתחרויות הקפיצה לגובה אליפות העולם באתלטיקה לקדטים ב-2009 ובאליפות העולם לנוער ב-2010 אך לא הצליח להעפיל לשלב גמר. ב-2011 זכה במדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה לנוער.
2012
באליפות אירופה סיים חמישי בתוצאה של 2.24 מטר. באולימפיאדת לונדון קבע בשלב המוקדמות תוצאה של 2.21 מטר ולא העפיל לשלב הגמר.
2013
באליפות אירופה באולם סיים במקום החמישי, לאחר שקפץ לגובה של 2.29 מטר.
2014
באליפות אירופה סיים שביעי בתוצאה של 2.26 מטר.
2015
באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ, סיים שביעי לאחר שקפץ לגובה של 2.24 מטר.
בתחרות שנערכה בחודש אוגוסט בגרמניה קבע טאמברי שיא איטליה חדש, לאחר שקפץ לגובה של 2.37 מטר. באותו חודש, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סיים במקום השמיני בתוצאה של 2.25 מטר.
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר. באליפות אירופה שנערכה בחודש יולי באמסטרדם, זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר. באותו חודש סיים במקום הראשון בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא איטליה חדש של 2.39 מטר. לאחר שעבר את הגובה הזה, טאמברי ניסה לעבור גובה של 2.41 מטר, אך שבר את קרסולו בניסיון השני לעבור את הגובה, מה שגרם לו להחמיץ את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
2017
בשלב המוקדמות באליפות העולם קבע תוצאה של 2.29 מטר, שהספיקה לעלייה לגמר, אך בשל מספר הפסילות לא העפיל לשלב הגמר.
2018
בתחרות ליגת היהלום בלוזאן שנערכה ביולי, סיים במקום התשיעי בתוצאה של 2.25 מטר. באותו חודש סיים במקום החמישי בתחרות ליגת היהלום במונקו, בתוצאה של 2.27 מטר. באליפות אירופה סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2.28 מטר. בגמר ליגת היהלום בבריסל זכה במדליית ארד, בתוצאה של 2.31 מטר.
2019
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.32 מטר.
2021
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 זכה במדליית כסף, בתוצאה של 2.37 מטר. באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב יחד עם מועתז עיסא בראשים. שניהם עברו גובה של 2.37 מטר ועל פי התקנון על מנת לקבוע מי המנצח נדרשות קפיצות נוספות עד לפסילת אחד המתחרים, אולם בראשים פנה לשופטים ובדק האם ניתן ששניהם יקבלו מדליית זהב וקיבל אישור על כך. רגע זה הוגדר כאחד מהרגעים הספורטיביים של האולימפיאדה.
2022
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 זכה במדליית ארד בתוצאה של 2.31 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים רביעי בתוצאה של 2.33 מטר, זהה לתוצאה של אנדריי פרוטסנקו שזכה במדליית הארד, אך עם יותר פסילות.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו היא אנדרטה בעיר עכו, המנציחה את זכרם של חללי צה"ל, שנפלו בכיבוש עכו ושחרור הגליל המערבי במלחמה זו.
פרס בלה באלאז'
פרס בלה באלאז' (בהונגרית: Balázs Béla-díj; הוא פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה. הפרס נוסד ב-1958 לזכרו של הסופר היהודי-הונגרי בלה באלאז'. ניתן להעניק אותו למי שהפגין פעילות יצירתית יוצאת דופן בתחום הקולנוע, או שהגיעו להישגים אמנותיים ומדעיים יוצאי דופן. הפרס מוענק מדי שנה ב-15 במרץ (חג העצמאות ההונגרי היום) על ידי השר הממונה על נושא התרבות.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
האנדרטה ממוקמת בשטחו של גן הזיכרון בצומת רחוב בן-עמי ורחוב הארבעה בעכו. היא בנויה כקיר דמוי טרפז המצופה באבנים מסותתות והנראה כחומה. לפניו רחבה מוגבהת ומגודרת שבה מתנופף דגל ישראל. בשקע במרכז הקיר מוצב לוח שיש שבו נחרתו סמל צה"ל וכתובת זו:
פרס בלה באלאז'
הענקת הפרס
את יוזמת ההכרה המיניסטריאלית בפעילות האמן כל אחד יכול ליזום שלושה חודשים לפני המועד - מלבד האיש עצמו ובני משפחתו הקרובים. את תיק העבודות המקצועי של המועמד יש להגיש גם על מדיה אודיו-ויזואלי המסוגל להציג את תוכן היצירה/ות. היוזמות המתקבלות מוערכות על ידי ועדה שממונה על ידי השר, על ידי נשיא האקדמיה ההונגרית לאמנויות, ואדם נוסף שמתמנה אישית על ידי השר ואלה ממליצה על הזוכים. השר ממנה לתקופה של ארבע שנים את חברי הוועדה הממליצים על מקבלי הפרס, בשים לב להצעות הארגונים המקצועיים הרלוונטיים.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
נצח והוד לחללי מלחמת השחרור לוחמי הגליל המערבי וכובשי עכו תש'ז תש'ח
פרס בלה באלאז'
הענקת הפרס
במשך הזמן השתרש, שמספר הפרסים שניתן להעניק בשנה הוא בין ארבעה לבין עשרה. מאז 2012, ניתן להעניק את הפרס לכל היותר לארבעה אנשים בשנה.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
מתחת לכתובת מוצבים שלושה לוחות שיש משופעים, שעליהם חרותים שמותיהם של 21 חללים מיחידות חטיבת כרמלי. רבים מהם נהרגו בכיבוש עכו במאי 1948. האחרים נפלו באותה תקופה בקרבות ברחבי הגליל המערבי.
פרס בלה באלאז'
הענקת הפרס
גם גובה התגמול הכספי השתנה עם הזמן: בתחילה הוא נקבע על סכום קבוע, אשר שונה מעת לעת. משנת 2012, שיעורו צמוד לשכר הממשלתי הבסיסי. משנת 2016, סכום התגמול הכספי הקשור לפרס הוא הסכום המקביל ל"פי שלושים" מהשכר הממשלתי הבסיסי.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
האנדרטה הוקמה בשנת 1949 על ידי חיים תיבון ביוזמת ותיקי גדוד 22 בחטיבת כרמלי. לוחות השיש ועליהם שמות הנופלים הוספו לה בהמשך.
פרס בלה באלאז'
הענקת הפרס
עם הפרס מגיע הפרס כספי כאמור לעיל, תעודה המאשרת את הענקת הפרס ולוחית ארד (כמו מדליה).
המדליה
מדלית הארד עגולה בצורתה בקוטר 80, עובי 8 מילימטרים, חד צדדי, הוא מתאר את דיוקנו הקמור של בלה באלאז', ועליו ניתן לקרוא את הכתובת "BALÁZS BÉLA-DÍJ", דהיינו פרס בלה באלאז'. לוחית ההנצחה היא פרי עבודתו של הפסל שאנדור פאביאן אג (1992).
היסטוריה
פרס בלה באלאז' הוקם במקור על ידי מועצת השרים (ממשלה) של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1958 במסגרת צו מס' 1038/1958 (.X. 11).בולטים בהחלטת ממשלה, לתגמל "הישגים שהושגו בתחום פיתוח הקולנוע הסוציאליסטי". את הפרס העניק שר החינוך והתרבות מדי שנה לרגל חגיגות ה-4 באפריל, שהיה אז חג "שחרור הונגריה" מהנאצים על ידי הצבא האדום. ניתן היה להעניק את הפרס, אז, בשלושה דרגים. בשנת 1977 בוטלו הדרגים.
בנוסף, הפרס לווה אז בתעודת כבוד שאישרה את הענקת הפרס, וכן במדליה מארד יצוקה. עד 1976 נכלל גם הציון של הדרג בספרות הרומיות מתחת לכיתוב. מדליה זו הוחלפה בשנת 1992 בלוחית של היום.
גריגורי גגארין
גריגורי גגארין (ברוסית: Григорий Гагарин : 29 באפריל 1810 – 30 בינואר 1893) היה צייר וגנרל רוסי.
ביוגרפיה
גריגורי גגארין נולד בסנט פטרסבורג למשפחת אצולה גגארין. אביו, הנסיך גריגורי איבנוביץ' גגארין, היה דיפלומט רוסי בצרפת ולאחר מכן השגריר באיטליה. סבו וסבתו מצד אביו היו הנסיך איבן סרגייביץ' גגארין ואשתו. אביו נישא בסנט פטרסבורג בשנת 1809 לאמו יקטרינה פטרובנה סוימונובה, בתם של פיוטר אלכסנדרוביץ' סוימונוב ואשתו יקטרינה איבנובנה בולטינה. עד גיל 13 שהה הילד עם משפחתו בפריז וברומא ולאחר מכן למד בסיינה. גריגורי לא קיבל חינוך אמנותי רשמי, אלא לקח שיעורים פרטיים מהצייר הרוסי קארל ברולוב שהתגורר באותה תקופה באיטליה.
ב-1832 חזר לסנט פטרסבורג, התוודע לאלכסנדר פושקין ואייר את יצירותיו כמו "אגדת הצאר סאלטן". הוא גם התקרב לאופוזיציה ולמיכאיל לרמונטוב.
הוא עבד כדיפלומט רוסי בפריז, רומא וקונסטנטינופול; שהה שנתיים במינכן. ב-1839, לאחר שובו לרוסיה, נסע יחד עם הסופר הרוסי ולדימיר סולוגוב מסנט פטרבורג לקאזאן. סולוגוב כתב את רומן על המסע הזה, וגגארין אייר אותו.
המלחמה הקווקזית
גגארין גם המשיך את ידידותו עם לרמונטוב, ובשנת 1840 עקב אחריו לגלותו בקווקז במלחמת הקווקז. כנראה הם גרו יחד באותו אוהל.
הם השתתפו במבצעים נגד הילידים המאכלסים את הרי הקווקז, אך גם המשיכו בעבודתם היצירתית. ידועות כמה יצירות אמנות שחתומות על ידי שניהם.
ב-1841 נהרג לרמונטוב בדו-קרב, אך גגארין המשיך בשירותו הצבאי.
בשנת 1842 הוא השתתף במשלחת הגנרל צ'רנישיוב בדאגסטן ושירת עד 1848.
חיים אישיים
גגארין היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אנה ניקולייבנה דולגורוקובה (1823–1845), איתה נולדה לו בת, הנסיכה יקטרינה גריגורייבנה גגארינה (1844–1920). אנה ניקולייבנה נפטרה כמה ימים לאחר שילדה את הבת.
ב-29 באוגוסט 1848 נישא לסופיה אנדרייבנה דשקובה (7 ביולי 1822 - 20 בדצמבר 1908), בתו של אנדריי דשקוב ואחייניתו של דמיטרי דשקוב, שר המשפטים לשעבר.
בשנים 1848–1855 הוא התגורר בטבליסי בשירותו של מיכאיל וורונטסוב. בין התפקידים הצבאיים והמנהליים, גגארין עשה הרבה עבודות עבור העיר. הוא בנה שם תיאטרון, צייר את קתדרלת טביליסי, ושיחזר ציורי קיר של הקתדרלות הגיאורגיות הישנות, כולל מנזר בטניה. בשלב זה נולדו הילדים הראשונים מנישואיו השניים.
האקדמיה הקיסרית לאמנויות
ב-1855 עבר גריגורי לסנט פטרסבורג כדי לעבוד אצל הדוכסית הגדולה מריה ניקולייבנה, דוכסית לויכטנברג, שהייתה נשיאת האקדמיה הקיסרית לאמנויות. כאן נולדו שני ילדיו הנוספים.
בשנת 1858 קיבל גגארין את הדרגה הצבאית של מייג'ור גנרל. ב-1859 הוא הפך לסגן הנשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, והוא נשאר שם עד 1872. בתו האחרונה, הנסיכה נינה, נולדה ב-1861.
כסגן נשיא האקדמיה תמך גגארין ב"סגנון הביזנטי". הוא בנה את "המוזיאון לאמנות נוצרית מוקדמת" באקדמיה. גגארין גם המשיך לתמוך בשירתו של לרמונטוב, והעלה את "השד" של לרמונטוב בתיאטרון הארמיטאז' המלכותי (1856).
גגארין מת בצרפת בשנת 1893.
ישראל גנס
הרב ישראל גנס (נולד בשנת תש"א, 1941) הוא פוסק הלכה ומו"ץ חרדי-ישראלי, מראשי הישיבה הקטנה של ישיבת קול תורה בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל, בנו של יעקב גנס, שעלה לארץ ישראל בשנות ה-30 מגרמניה. למד בישיבת קול תורה והיה מתלמידיו הקרובים של הרב שלמה זלמן אוירבך. מאז שנות ה-80 משמש כמורה-צדק בשכונת מגוריו, קריית מטרסדורף בירושלים. במקביל הוא מראשי הישיבה הקטנה של ישיבת קול תורה.
הרב גנס מנהל פעילות רבנית, תורנית, הלכתית וציבורית ענפה. הוא רב קהילות אברכים בשכונת בית וגן ובשכונת רוממה בירושלים ועומד בראש בית ההוראה של קהילת האברכים ברוממה ובראש ועדת עיני לאה. הוא מרבה להרצות שיעורי תורה והלכה. בין השאר, הוא מוסר שיעורי הלכה בנווה ירושלים.
עומד בראש גופים שונים שעוסקים במגוון נושאים ציבוריים-רוחניים. הוא נשיא קול המשנה, ראש הוועדה הרוחנית לביקורת ספרי קריאה, חבר ועדת הרבנים של קרן "תומכיה", יועץ למרכז י.נ.ר. (יועצי נישואין רבניים בישראל). בשנת 2010 עמד בראש ועדת השיפוט של חידון שמירת הלשון שארגנה חברת בזק.
משפחתו
אשתו רחל (ה'תש"ב - ה'תשע"ט) הייתה בתו של האדריכל יוסף שנברגר. בנו הרב אשר, ר"מ בישיבת קריית מלך בבני ברק. בנו הצעיר, שלמה אהרן, הוא חתנו של הרב ברוך ויסבקר, ראש ישיבת בית מתתיהו. חתנו, הרב דוד הכהן מונק, הוא מחבר הספר "טהרת הכהנים".
שאו ציונה נס ודגל
שאו ציונה נס ודגל הוא שיר שחיבר המשורר והעיתונאי היהודי-רוסי נח רוזנבלום בסוף המאה ה-19, והופיע לראשונה במאסף "האשכול" בחודש סיוון תרנ"ח (1898).
רוזנבלום חיבר את השיר בעקבות הקונגרס הציוני הראשון. באותה תקופה קמו כ-650 אגודות ציוניות, כשלכל אחת מהן מצע ותקנון משלה. בשיר מבוטא היעד העיקרי שהציב הקונגרס הציוני מאז היווסדו, והוא איחוד העם היהודי על אגודותיו השונות לתנועה גדולה שחבריה יעלו בהמוניהם לארץ ישראל.
בין השאר, השיר קיבל השראתו מ: "שאו נס ציונה, העיזו אל תעמודו". הלחן עובד מנעימה חסידית עממית (שחוברה גם לפסוק "שאו שערים ראשיכם") על ידי נח זלודקובסקי.
התקבלות
השיר היה להמנון ארגון אגודת העשרות וכן הגדוד עברי "מחנה יהודה" שהוקם בנס ציונה על ידי מיכאל הלפרן. בהשראת השיר הונף דגל דמוי דגל ישראל בחנוכת המושבה נס ציונה כאשר במרכזו הופיעו המילים "נס ציונה" רקומות בזהב.
נכלל בין השירים האהודים שהומלצו בספרון פנקסי אשר הוענק לכל חבר וחברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", בשנותיה הראשונות.
לאור היותו שיר לכת ובשל זיקתו הרבה לתודעה והמורשת הציונית משמש השיר באופן מסורתי כפתיח מחרוזת שירי לכת לאומיים המושמעים במהלך טקס הדלקת המשואות בהר הרצל בו נפתחים אירועי יום העצמאות בעת כניסת דגלני צה"ל וביצועי תרגילי הסדר.
סם המבורג
סמואל (סם) המבורג (באנגלית: Sam Hamburg, 1 בספטמבר 1899 - 26 במאי 1976) היה חוואי יהודי אמריקאי, תושב קליפורניה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 סייע לפיתוח החקלאות בישראל, והחדיר למשק הישראלי גידול כותנה ועגבניות לתעשייה. עיתונות התקופה תארה אותו כ"אבי הכותנה הישראלית".
תולדות חייו
המבורג נולד בפינסק, אז ברוסיה, לאהרון לייב ושנה (שושנה) המבורג. ב-1912 נשלח לבדו לארץ ישראל, התגורר אצל קרובי משפחה, ולמד בגימנסיה הרצליה. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התגייס לגדודים העבריים.
ב-1920 יצא המבורג לארצות הברית ולמד חקלאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובדייוויס. אחרי סיום לימודיו החל לעבד שטחים גדולים במערב עמק סן חואקין. ב-1932 יסד חווה בשטח של 8,000 אקר (32,000 דונם), דרומית לעיירה לוס בנוס במחוז מרסד, כ-150 קילומטר דרומית מזרחית לסן פרנסיסקו. כמות המשקעים הקטנה באזור (כ-230 מ"מ לשנה בממוצע) חייבה הקמת מפעל השקיה חדשני, ששאב מים לגובה 90 מטר מעל פני הנהר הקרוב, ואיפשר גידולי שדה מגוונים. המבורג פיתח את גידול הכותנה באזור, ובסוף שנות ה-30, לפני הנהגת הקטיף הממוכן, העסיק כ-150 קוטפי כותנה. הוא נודע ביחסו ההוגן לפועליו, והיה גאה במבני המגורים שהקים עבורם.
בישראל
המבורג הגיע לישראל ב-1952, כדי ליעץ למשרד החקלאות. בהדרכתו, החל פיתוח מהיר של ענף הכותנה. הקושי העיקרי - נזקי מזיקים - נפתר באמצעות החלפת חומרי ההדברה. האתר הראשון שהמבורג בחר, בין נווה אור לירדנה בעמק בית שאן, נקרא על שמו "חוות שמואל".
המבורג שלח להדרכה בישראל מנהלים ומומחים מחוותו, ביניהם טייס ריסוס, וארח בחוותו חקלאים משתלמים. ביולי 1955, בהזמנת משרד החקלאות, השתתף בהכנת תוכנית לעיבוד שטחי החולה אחרי ייבוש האגם. הוא עמד בקשר הדוק עם מנכ"ל משרד החקלאות, חיים גבתי, לימים שר החקלאות, ומאוחר יותר אף בנה לעצמו בית בקיבוצו של גבתי, יפעת. ב-1965 יזם המבורג, על סמך ניסיונו בקליפורניה, גידול עגבניות בהיקף נרחב לתעשייה ולייצוא, תוך שימוש בקטיף מכני.
חייו הפרטיים
המבורג נישא ב-1926 לאליס זקס (1905–2001), אז מורה ולימים פעילה חברתית ופוליטית, והיה אב לשלושה. בנו אהרון (1939–1975), שניהל את החווה בלוס בנוס ואף השתלב בפעילותו של המבורג בישראל, נספה בשרפה בגיל 35. בשנת 1966 לקה המבורג במחלת גייאן-בארה, איבד את שמיעתו ונעזר בכיסא גלגלים. ב-1972 מכר את חוותו.
המבורג נפטר ב-26 במאי 1976. קרן סם המבורג, הקרויה על שמו, מעניקה פרסים שנתיים למגדלי כותנה מצטיינים.
מאניטולין
משמעות שם האי בשפה הילידית היא "אי הרוחות", והוא שימש כאתר מקודש עבור השבטים המקומיים. האדם האירופאי הראשון שהתיישב על האי היה כומר ישועי, שפתח מיסיון על האי בשנת 1648. הגעת האדם הלבן גרמה להתפרצות מגפות בקרב הילידים, שמערכת החיסון שלהם לא הייתה עמידה בפני המחלות האירופאיות. האי נשאר שומם כמעט במשך 150 שנה. רק בשנת 1812 חזר האי ויושב על ידי השבטים המקומיים, ובשנת 1862 הותר גם למתיישבים אירופאיים להתיישב באי.
אוכלוסיית האי (נכון ל-2016) מונה 13,255 תושבים. רובם (61.1%) לבנים והשאר ילידים קנדיים.
טורה דל אורו
טורה דל אורו או מגדל הזהב (בספרדית: Torre del Oro; בערבית: برج الذهب) הוא מגדל שמירה צבאי על בסיס, דודקהדרון הממוקם בסביליה שבספרד. מגדל השמירה הוקדם בשליש הראשון של המאה ה-13 על ידי אל-מוואחידון, במטרה לשלוט על הגישה לסביליה דרך הנהר גואדלקיביר. המבנה שימש כבית סוהר בימי הביניים. מה-24 ביולי 1944, המגדל משמש גם כמוזיאון.
המגדל מחולק ל-3 מפלסים. המפלס הראשון הוא על בסיס דודקהדרון, והוא נבנה ב-1220 בצו של ומושל סביליה מטעם אל-מוואחידון, אבו אל-אולא. המפלס השני שגובהו 8 מטרים בלבד, גם הוא על בסיס דודקהדרון, נבנה על ידי פיטר מקסטיליה במאה ה-14, השערה שאושרה על ידי מחקרים ארכאולוגיים. המפלס השלישי הוא על בסיס מעגל, והוא נוסף לאחר שהמפלס השלישי הקודם, אלמהאד, נפגעה מרעידת האדמה בליסבון ב-1755. בניית המפלס השלישי בוצע על ידי המהנדס הצבאי של בריסל, סבסטיאן ואן דר בורכט, ב-1760.
הטורה דה לה פלאטה, מגדל שמירה על בסיס מתומן, ממוקם בסמוך לטורה דל אורו, וכי יש המאמינים שהוא נבנה באותה תקופה שנבנה טורה דל אורו.
תפקיד צבאי
טורה דל אורו היה אחד מ-2 נקודות עיגון, שהייתה מסוגלת לחסום את הנהר גואדלקיביר. נקודת העיגון השנייה נהרסה מאז או נעלמה, ואולי קרסה במהלך רעידת האדמה בליסבון ב-1755. חסימה זו שימשה להגנת העיר נגד הצי הקסטיליאני-רקונקיסטה של ראמון דה בוניפז ב-1248. בוניפז שבר את חסימה זו ובודד את סביליה מטריאנה.
תפקיד היסטורי
המגדל ניזוק קשות מרעידת האדמה בליסבון ב-1755, והמרקיז ממונטה ריאל הציע להרוס אותו כדי להרחיב את הדרך לאוטובוסים וליישר את הגישה לגשר טריאנה. עם זאת, אנשי סביליה התנגדו למהלך הזה ופנו למלך פורטוגל, ז'וזה הראשון שהתערב. ב-1760, המבנה שוחזר ובוצעו תיקונים בקומה התחתונה של המגדל, כמו כן חיזוק המבנה, ויצירת גישה ראשית חדשה דרך המעבר לשביל סביב החומה. באותה שנה, נבנה המפלס העליון על ידי המהנדס הצבאי, סבסטיאן ואן דר בורכט, שעבד גם במפעל הטבק המלכותי. עבודות אלו שינו את מראה המגדל בהשוואה למה שנראה בתחריטים מהמאה ה-16 או ה-17.
מבצע סופה נחרצת
ההתערבות הצבאית בתימן החלה עם תחילת מבצע סופה נחרצת (או מבצע סופה נחושה, בערבית: عملية عاصفة الحزم, בתעתיק: עמלית עאצפת אלחזם, מילולית: מבצע סופת הנחישות) בהשתתפות קואליציית מדינות ערביות ומוסלמיות ב-26 במרץ 2015. המבצע החל במטרה להדוף את המורדים החות'ים שכבשו חלקים נרחבים מתימן ולסייע לנשיא המודח עבד רבו מנסור האדי להשתלט מחדש על המדינה. ערב הסעודית עמדה בראש המבצע, וחברו אליה איחוד האמירויות הערביות, כווית, בחריין, קטר, ירדן, מצרים, מרוקו וסודאן. שכנותיה של תימן ומדינות האזור חששו מהאפשרות שהמורדים השיעים, הנתמכים בידי איראן, יצליחו לכבוש לחלוטין את המדינה לנוכח התקדמותם לעבר העיר הדרומית עדן, שם הקים הנשיא המודח ממשלה יריבה. המתקפה זכתה לתמיכה מצד ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת וטורקיה ושל הליגה הערבית. מנגד, סין, רוסיה, איראן, עיראק וסוריה קראו לעצירת המבצע.
ב-21 באפריל 2015 הכריזה ערב הסעודית כי מבצע סופה נחרצת הסתיים לאחר שהושגו מטרותיו וכי החל מבצע השבת התקווה (בערבית: عملية إعادة الأمل, בתעתיק: עמלית אעאדת אלאמל), שיתמקד בפתרון דיפלומטי במשבר. עם זאת, תקיפות כוחות הקואליציה נמשכו גם במסגרת מבצע השבת התקווה.
רקע
ההתקוממות השיעית בתימן התחילה ביוני 2004 כאשר חוסיין באדרדין אל-חות'י, מתנגד משטר ומנהיג החות'ים, השייכים לשיעה הזיידיית המהווה כ-30% מאוכלוסיית המדינה, פתח במרד נגד ממשלת תימן. מרבית הלחימה התרחשה במחוז צעדה, שבצפון-מערב המדינה, אולם היא התפשטה גם למחוזות השכנים חאג'ה, עמראן, אל-ג'וף ואף מחוז ג'אזאן, שבערב הסעודית. ממשלת תימן טענה שהמורדים, שנקראים חות'ים על שם מנהיגם, מנסים להדיח אותה משלטונה ולכונן שלטון אסלאמי המבוסס על ההלכה השיעית. המורדים הצהירו כי הם "מגנים על הקהילה שלהם מפני אפליה" ומפני תוקפנות הממשלה. המשטר האשים את איראן בהכוונת המרידה ובמימונה.
גנרל עלי מוחסן אל-אחמר פיקד על הכוחות המזוינים של תימן והוביל את כל מתקפות הממשלה נגד המורדים מ-2004 ועד 2011, אז התפטר מתפקידו כדי להגן על המפגינים במהלך ההפיכה במדינה.
ב-20 בינואר 2015 תקפו המורדים את ביתו הפרטי של הנשיא עבד רבו מנסור האדי והשתלטו על ארמון הנשיאות בבירה צנעא. ב-6 בפברואר הודיעו החות'ים על פיזור הפרלמנט ועל הקמת מועצה נשיאותית שתנהל את ענייני המדינה בשנתיים הקרובות.
מרץ
ב-26 במרץ, בשעה 1:00 לפי שעון מקומי, החלו מטוסי חיל האוויר של סעודיה להפציץ מטרות של החות'ים בצנעא ובמקומות נוספים במדינה. במהלך הגיחות האוויריות הושמד כמעט לחלוטין מערך הנ"מ של המורדים וכן ארבעה מטוסי קרב. בין המטרות היו שדה התעופה של הבירה ובסיס חיל האוויר א-דילמי. ריאד הודיעה שהיא שולטת במרחב האווירי של תימן לחלוטין והכריזה כי שמי המדינה אסורים לטיסה.
בהמשך היום, נמשך גל התקיפות האוויריות, שכוונו בין היתר נגד שדה התעופה במחוז צעדה, הסמוך לגבול עם סעודיה ומעוזם של החות'ים, נגד בסיס חיל האוויר אל-אנד בדרום תימן, שנכבש על ידי המורדים יממה קודם לכן, ונגד בסיס א-טריק, שבעיר תעז. כמו כן, מצרים שלחה ארבע ספינות קרב למפרץ עדן כדי להדק את הסגר הימי שהוטל על תימן. סעודיה הודיעה כי לא תאפשר לחות'ים לקבל אספקה כלשהי עד לתום המבצע. הנשיא האדי נמלט מהמדינה והגיע לריאד, במטרה להשתתף בפסגת שארם א-שייח' במצרים ב-28 במרץ.
לטענת החות'ים, בהפצצות נפגעו גם שכונות מגורים וכתוצאה מכך נהרגו עשרות אזרחים, בהם ילדים. לפי דיווח של רשת אל-ערביה הסעודית, שלושה מפקדים בכירים בשורות החות'ים נהרגו במהלך ההפצצות - עבד אל-חליק אל-חות'י, יוסוף אל-מדני ויוסל אל-פישי.
במקביל, נמשכה הלחימה על הקרקע בין כוחות החות'ים לנאמני הנשיא האדי. בפאתיה הצפוניים של העיר עדן התנהלו קרבות בין החות'ים ללוחמי מיליציה הנאמנים להאדי. 13 מורדים ושלושה אנשי מיליציה נהרגו בחילופי האש. נאמני הנשיא הצליחו להשיב לידיהם את נמל התעופה בעדן, יום אחרי שהחות'ים השתלטו עליו.
ב-27 במרץ תקפו כוחות הקואליציה מתקן מכ"ם במחוז מארב ובסיס חיל אוויר במחוז אביאן. כמו כן, הופצצו בסיסים של משמר הרפובליקה ומתקן לאחסון טילים בבירה צנעא וכן בסיסים של המורדים במחוז סעדה. לטענת כלי תקשורת המזוהים עם החות'ים, 24 בני אדם נהרגו ועוד 43 נפצעו בהתקפה האווירית בבירה ו-15 איש אחרים איבדו את חייהם בסעדה בהפצצת שוק אזרחי. חרף המתקפה, המורדים רשמו הישגים בשטח, כשהצליחו לכבוש את עיר הנמל שקרה, שבמחוז אביאן, הנמצאת 90 קילומטרים ממזרח לעדן.
ב-28 במרץ פינו כלי שיט מהצי של ערב הסעודית 86 דיפלומטים סעודים, ערבים ומערביים מהעיר עדן בשל החשש מהשתלטות החות'ים. כמו כן, הותקפו יעדים של המורדים באל-חודיידה, בסעדה ובאזור צנעא. נוסף על כך, נפגעה שיירה של כוחות המורדים, שכללה משוריינים, טנקים ומשאיות צבאיות, בזמן שעשתה את דרכה מהעיר שקרה לכיוון עדן. באותו יום הותקף גם בסיס טילים ארוכי טווח בסמוך לצנעא.
ב-29 במרץ הופצצו מחסן נשק, בסיס חיל אוויר ומפקדות של הכוחות המיוחדים בצנעא כמו גם מטרות במחוזות צעדה ואל-חודיידה. דובר הקואליציה, אחמד עסירי, הודיע כי יחידות ארטילריה ומטוסי קרב הועברו לאזור הגבול עם תימן כדי להרתיע את החות'ים שריכזו כוחות בקרבת הגבול. הוא טען כי הושמדו גם טילי סקאד וכי כל מטוסי הקרב בתימן הותקפו והוצאו מכלל שימוש.
ב-30 במרץ נהרגו כ-40 בני אדם, בהם ילדים, ויותר מ-200 נפצעו בהפצצת מחנה הפליטים אל-מזרק הסמוך למתקן צבאי במחוז חג'ה, שבצפון תימן. התקפות הקואליציה הסעודית פגעו גם בסמוך למתחם הנשיאות בצנעא ובשדה התעופה הבינלאומי בעדן. יום למחרת הופצצו מטרות במחוז א-דאלע במטרה לסייע לנאמני הנשיא האדי, כמו גם יעדים במחוזות צעדה וחג'ה. לטענת משרד ההגנה של תימן, שנשלט בידי המורדים, באותו יום נהרס גם מחסן מזון באל-חודיידה בתקיפות הקואליציה.
אפריל
ב-1 באפריל נהרגו עשרות בני אדם בפיצוץ במפעל מזון באל-חודיידה. חלק מהדיווחים טענו כי הפיצוץ אירע בעקבות תקיפה אוויריות ואחרים טענו כי הוא התרחש מרקטות ששוגרו לעברו מבסיס צבאי סמוך. גורמי רפואה דיווחו כי נהרגו 25 בני אדם בפיצוץ, ואילו גורמים צבאיים טענו כי 37 איש איבדו את חייהם ועוד 80 נפצעו. באותו יום הותקפו גם מטרות צבאיות במחוז צעדה. כמו כן, חטיבה 33 בצבא תימן שהוצבה במחוז א-דאלע והייתה נאמנה לכוחות החות'יים, התפרקה בעקבות הפצצות חוזרות ונשנות של כוחות הקואליציה, שגרמו למפקדה להימלט מהאזור.
חרף המבצע האווירי, המורדים ובעלי בריתם בצבא המשיכו להתקדם במרכז העיר עדן, כשהם מגובים בטנקים ובארטילריה כבדה. ב-2 באפריל השתלטו החות'ים על ארמון הנשיאות בעיר, אך נסוגו ממנו יום למחרת בשל פשיטות אוויריות של כוחות הקואליציה. בנוסף לכך, הצניחה הקואליציה בעיר ציוד רפואי וצבאי, שיועד לכוחות הנאמנים לנשיא האדי.
מאי
ב-3 במאי דווח כי כוח קרקעי ראשון של כוחות הקואליציה הסעודית נחת בבוקר בנמל עדן, על פי העיתון התימני "אל-רד". כמו כן, סוכנות הידיעות אי-פי ציטטה גורמים רשמיים בתימן, ולפיהם הכוח מונה "לפחות 20 חיילים במסגרת כוח סיור". סעודיה הכחישה את הדיווחים.
ב-5 במאי כוחות החות'ים בתימן ירו פצצות מרגמה ורקטות לעבר ערב הסעודית, לראשונה מאז תחילת המבצע. הירי פגע בעיר נג'ראן, וגרם לשני הרוגים. בהמשך, כוחות חות'ים רגליים הגיעו לעיר ופתחו באש לעבר התושבים, שמרביתם נמלטו. כמו כן, דווח כי נלקחו בשבי חמישה חיילים סעודים.
ב-11 במאי החות'ים טענו כי הצליחו להפיל מטוס קרב של מרוקו מדגם F-16 בצפון המדינה. "מטוס F-16 של חיל האוויר המלכותי שהשתתף בקואליציה שבהובלת ערב הסעודית ושמטרתה להשיב את השלטון הלגיטימי בתימן נעלם ביום ראשון בשעה 18:00, לפי שעון מקומי", נמסר בהצהרה של צבא מרוקו.
יוני
ב-6 ביוני 2015 ערב הסעודית יירטה טיל סקאד שנורה לעבר שטחה על ידי המורדים החות'ים בתימן. זאת הפעם הראשונה שהמורדים השיעים משגרים טיל בליסטי לעבר הממלכה. הטיל יורט באמצעות שני טילי "פטריוט" בשמי העיר חמיס אל-מושיט, שבדרום-מערב המדינה. אחת מהמטרות של המבצע הייתה לנטרל את האיום של ירי טילים בליסטיים שנשקף מצד המורדים, וכבר בתחילתו הצהירה ריאד כי כל מאגרי הטילים ארוכי הטווח הושמדו. עם זאת, נראה שהחות'ים הצליחו לשמור על חלק ממחסני הטילים שלהם.
ברנרדו ואסקונסלוס
ברנרדו לינו קסטרו פאס ואסקונסלוס (בפורטוגזית: Bernardo Lino Castro Paes Vasconcelos; נולד ב-10 ביולי 1979) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
ואסקונסלוס, התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בליגות הנמוכות. בקיץ, ואסקונסלוס הצטרף לקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון. בקיץ, חתם בטורנסה. בעונת, ואסקונסלוס הצטרף לאלברקה עמה רשם עלייה לליגת העל הפורטוגלית אחרי עונה אחת של היעדרות. בקיץ, חזר לטורנסה.
בינואר, ואסקונסלוס חתם בוואלבייק ההולנדית, קבוצתו הראשונה מחוץ לפורטוגל. בקיץ, ואסקונסלוס חתם בלייריה. בקיץ, ואסקונסלוס חתם באשטוריל.
בקיץ, ואסקונסלוס חתם באפופ קיניראס מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק שלוש עונות למעט חצי עונה בה הושאל לאומוניה ניקוסיה. בקיץ, ואסקונסלוס חתם בא.א.פ. פאפוס.
בקיץ, ואסקונסלוס הצטרף להפועל באר שבע מליגת העל. לקראת חלון העברות של ינואר, חזר לפאפוס. בקדנציה זו, רשם 7 שערים ב-14 הופעות, אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה.
בינואר, ואסקונסלוס חתם בזבישה בידגושץ' מליגת העל הפולנית, ממנה עבר לדוקסה קאטוקופיה.
ואסקונסלוס סיים את הקריירה שלו באוריינטל הפורטוגזית.
אדם פורשו
אדם ג'ון פורשו (באנגלית: Adam John Forshaw; נולד ב-8 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר.
הוא החל את הקריירה שלו באקדמיית הכדורגל של אברטון מהפרמייר ליג והפך לשחקן בולט במדי ברנטפורד, בשורותיה זכה בפרס שחקן השנה של הפוטבול ליג הראשונה לעונת 2013/2014.
אברטון
פורשו הצטרף לאקדמיית הכדורגל של אברטון בגיל שבע. לפני תחילת עונת 2008/2009 קיבל הצעה למלגה כשחקן שנה ראשונה והפך תוך זמן קצר לשחקן הרכב בקבוצת הנוער עד גיל 18. לקראת סיומה של אותה עונה, שלוותה בפציעות רבות, ערך פורשו את משחק הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של אברטון, כאשר פתח ושיחק משחק מלא בניצחון 0–2 על קבוצת המילואים של ויגאן את'לטיק. מאמן אברטון, דייוויד מויס, זימן את פורשו לקבוצה הבוגרת לקראת המשחק חסר החשיבות במסגרת הליגה האירופית מול באטה בוריסוב ב-17 בדצמבר 2009, במהלכו שיחק 90 דקות. במהלך עונת 2009/2010 הוא ישב על ספסלה של אברטון במשחק ליגה אחד ובמשחק גביע אחד, ורשם את מספר ההופעות הרב ביותר בקבוצת המילואים לאותה עונה.
ב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-82 במשחק בו גברה אברטון על וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 0–3, וישב על הספסל במהלך שלושה משחקים נוספים לקראת סיום עונת 2010/2011. ביוני 2011 האריך פורשו את חוזהו באברטון בעונה נוספת ובמהלכה ישב על ספסל הקבוצה בשני משחקים, שיחק כמושאל במשך חודש בברנטפורד ונבחר לשחקן העונה של קבוצת המילואים. פורשו לא קיבל הצעה נוספת להארכת חוזה ושוחרר מאברטון במאי 2012.
ברנטפורד
ב-24 בפברואר 2012 הצטרף פורשו בהשאלה לברנטפורד מהפוטבול ליג הראשונה בחוזה לחודש אחד, ולמחרת כבר שותף כמחליף כשנכנס בדקה ה-69 בתיקו 0-0 מול סקנת'ורפ יונייטד. פורשו שותף בשבעה משחקים במדי ברנטפורד, ושב לאברטון לאחר שלסתו נשברה ב-24 במרץ, במהלך המשחק בו ניצחה קבוצתו את רוצ'דייל בתוצאה 0–2.
במאי 2012 הצטרף פורשו לברנטפורד בחוזה קבוע לשנתיים שפרטיו לא פורסמו. ב-22 בספטמבר 2012 הבקיע פורשו את שער הבכורה שלו כשחקן מקצועי בניצחון 0–1 על אולדהאם אתלטיק. ב-26 בפברואר 2013 הורחק פורשו לראשונה בקריירה שלו לאחר שספג שני כרטיסים צהובים שהומרו לכרטיס אדום במשחק הליגה בו ניצחה קבוצתו את קראולי טאון בתוצאה 1–2. לאחר שהחמיצה את ההעפלה האוטומטית לצ'מפיונשיפ בשל ההפסד בתוצאה 0–1 לדונקסטר רוברס ב-28 באפריל, היה זה פורשו שהבקיע את השער המכריע בבעיטות ההכרעה במשחק חצי גמר הפלייאוף מול סווינדון טאון ב-7 במאי, שהעלה את ברנטפורד למשחק הגמר. פורשו פתח בהרכב במשחק הגמר מול יאוביל טאון שנערך באצטדיון ומבלי ב-19 במאי, אך הפסד בתוצאה 1–2 הותיר את ברנטפורד בפוטבול ליג הראשונה לעונה נוספת. במהלך עונת 2012/2013 שותף פורשו ב-53 משחקים, הבקיע שלושה שערים ובישל שבעה.
ב-27 ביוני 2013 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים בברנטפורד, והבקיע את שערו הראשון לעונת 2013/2014 ב-10 באוגוסט במשחק הליגה בו ניצחה קבוצתו את שפילד יונייטד בתוצאה 1–3. עקב פציעתו של קווין או'קונור, שהיה המבצע הקבוע של בעיטות העונשין בקבוצה, קיבל פורשו את התפקיד והבקיע את שערו השלישי מהנקודה הלבנה (וחמישה שערים בסך הכול מפתיחת העונה) מול פרסטון נורת' אנד ב-21 בדצמבר, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 0–3. רצף של 24 משחקים בהרכב הפותח הסתיים כאשר נעדר פורשו מהמשחק בו ניצחה ברנטפורד את פורט וייל בתוצאה 0–2 בשל פציעה בשריר האחורי של השוק. ב-16 במרץ 2014 נבחר לשחקן המצטיין של הפוטבול ליג הראשונה לעונת 2013/2014. ב-12 באפריל הורחק הורחק בכרטיס אדום בפעם השנייה בקריירה שלו במשחק ההפסד 0–1 מול סווינדון טאון, וההשעיה מהמשחק הבא גרמה לכך שלא השתתף במשחק בו גברה ברנטפורד על פרסטון נורת' אנד, שהבטיח את ההעפלה האוטומטית של הקבוצה לצ'מפיונשיפ. משחקו האחרון לאותה עונה התקיים ב-21 באפריל מול מילטון קינס דונס, שהסתיים תיקו 2–2, ולאחריו עבר ניתוח במטרה לתקן פציעה טורדנית בקרסולו. במהלך עונת 2013/2014 השתתף ב-40 משחקים במדי ברנטפורד, הבקיע שמונה שערים ובישל ארבעה. הוא נכלל בנבחרת העונה של הפוטבול ליג הראשונה מטעם התאחדות הכדורגלנים המקצוענית (PFA) וגם בנבחרת העונה מטעם מנהלת הפוטבול ליג הראשונה.
ויגאן את'לטיק
ב-1 בספטמבר 2015 הצטרף פורשו לוויגאן את'לטיק בחוזה לארבע שנים, תמורתו קיבלה ברנטפורד סכום שלא פורסם, אך הוערך בכ-2.5 מיליון פאונד. המעבר איחד בין פורשו למאמנו הקודם בברנטפורד, אובה רוסלר. המעבר הפך לכישלון כאשר רוסלר פוטר בנובמבר, ופורשו עזב את ויגאן ב-28 בינואר 2015, לאחר ששותף ב-17 משחקים והבקיע שער אחד.
מידלסברו
פורשו רשם 34 הופעות והבקיע שני שערים במהלך העונה המוצלחת של 2015/2016, בסיומה העפילה אוטומטית מידלסברו לפרמיירליג לאחר שסיימה את הליגה במקום השני. באוגוסט 2016 חתם על חוזה חדש לארבע שנים ובנובמבר החלו דיווחים על כך שמאמן נבחרת אנגליה, גארת' סאות'גייט, עוקב אחר ביצועיו ושוקל לצרפו לסגל. הוא שיחק ב-35 משחקים בעונת 2016/2017, בסיומה נשרה מידלסברו בחזרה לצ'מפיונשיפ.
לידס יונייטד
ב-18 בינואר 2018 הועבר פורשו ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ תמורת סכום של 4.5 מיליון פאונד וחתם במועדון על חוזה לארבע שנים וחצי.
פורשו ערך את הבכורה שלו בלידס יונייטד במשחק התיקו 0–0 מול האל סיטי ב-30 בינואר 2018. לאחר שפתח בכל המשחקים עד לאותו זמן, החמיץ פורשו את המשחק מול מועדונו-לשעבר ברנטפורד ב-24 בפברואר בשל צירי לידה שעברה אשתו, והסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 0–1. ב-17 במרץ, במהלך משחק מול שפילד ונסדיי הוחמרה פציעה קודמת שלו ברגלו, מה שהגביל את מספר המשחקים בהם שותף עד לסיום העונה.
במהלך ההכנות לעונת 2018/2019 נפצע פורשו באחת מאצבעות רגליו, ובאוגוסט נאלץ לעבור ניתוח אשר היה אמור להשביתו מפעילות למשך שמונה שבועות, אך ב-15 בספטמבר הוא שב לסגל ושותף כמחליף בתיקו 1–1 מול מילוול.
פורשו זכה לתשבחות על הופעתו לאחר שהוסב לעמדת הקשר הגנתי במשחק ב-11 בינואר 2019 מול דרבי קאונטי, שהסתיים בניצחון בתוצאה 0–2. במהלך עונת 2018/2019 שותף פורשו ב-32 משחקים בכל המסגרות, אך בעקבות הפסד לוויגאן את'לטיק סיימה לידס את העונה במקום השלישי, המוליך למשחקי הפלייאוף על ההעפלה לפרמייר ליג והחמיצה את ההעפלה האוטומטית. פורשו פתח בהרכב במשחק הראשון מתוך שניים של שלב חצי-הגמר מול הקבוצה שסיימה את העונה במקום השישי, דרבי קאונטי. הוא נפצע במהלך המחצית הראשונה של המשחק שהתקיים בפרייד פארק, והסתיים בניצחון לידס בתוצאה 0–1. במשחק השני בין הקבוצות נוצחה לידס בתוצאה 4–2, ו-4–3 בסיכום שני המשחקים וכתוצאה מכך הודחה, כאשר דרבי קאונטי עולה לשלב הגמר, בו נוצחה על ידי אסטון וילה, שהעפילה לפרמייר ליג.
פורשו הופיע בסדרה הדוקומנטרית על לידס יונייטד בהפקת פריים וידאו, "קחו אותנו הביתה", שתיעדה את עונת 2019/2018 של המועדון ושידורה החל באוגוסט 2019.
ב-8 באוגוסט 2019 פורסם כי לידס דחתה מספר הצעות מקבוצות אחרות לרכוש את פורשו ושחקנים נוספים במהלך חלון ההעברות של ינואר אותה שנה, במטרה לעלות לפרמייר ליג בסיום העונה הבאה.
פורשו שב לשחק ב-16 באפריל 2021 במשחק במסגרת קבוצת המילואים של לידס, אך פציעה קלה במיתר הברך גרמה לו להיעדר ממשחקי הקבוצה הבכירה לפרק זמן נוסף.
לאחר תקופת הכנה מוצלחת לקראת עונת 2021/2022 הוא פתח לראשונה לאחר שנתיים של היעדרות ממשחקים רשמיים, כששיחק במשך 60 דקות מול קרו אלכסנדרה במסגרת גביע הפוטבול ליג ב-24 באוגוסט 2021. הוא שותף במשחק הליגה הראשון שלו לעונת 2021/2022 מול סאות'המפטון ב-16 באוקטובר, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 במקומו של רודריגו מורנו. ב-7 בנובמבר שיחק בהרכב הפותח במסגרת משחק הליגה מול לסטר סיטי, משחקו הראשון כפותח בפרמייר ליג לאחר יותר מארבע שנים. ב-14 בינואר 2022 האריך פורשו את חוזהו בלידס יונייטד, עד קיץ 2023. ב-22 באפריל נפצע בברכו במהלך אימון קבוצתו וסיים את העונה.
סטטיסטיקות קריירה
מעודכן ל-28 במאי 2023
Greatest Hits (אלבום של מריה קארי)
Greatest Hits (בעברית: אוסף הלהיטים) הוא אלבום הלהיטים השני של הזמרת מריה קארי. אלבום הלהיטים יצא לאור ב-4 בדצמבר 2001 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך אלבום הלהיטים יצא הסינגל היחיד "Never Too Far/Hero Medley".
אלבום הלהיטים מכיל שני דיסקים כאשר הדיסק הראשון מכיל להיטים של הזמרת מתחילת הקריירה שלה בשנת 1990 ועד שנת 1995 ואילו הדיסק השני מכיל שירים של הזמרת משנת 1996 ועד שנת 2000. בשנת 2011 אלבום הלהיטים יצא מחדש בשם The Essential Mariah Carey.
רקע
בניגוד לאלבום האוסף הקודם שלה Number 1's אשר כלל רק שירים שלה שהגיעו למקום הראשון בארצות הברית, אלבום זה גם הכיל שירים של הזמרת אשר לא הגיעו למקום הראשון בארצות הברית כמו: "Can't Let Go", "" ו-"Without You" לצד שירים שכן הגיעו למקום הראשון כמו "Vision of Love", "" ו-"Fantasy".
ב-11 בדצמבר יצא הסינגל הראשון והיחיד מהאלבום "Never Too Far/Hero Medley" אשר כולל מיזוג של השירים "Never Too Far" ו-"Hero". האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה, נכון לנובמבר 2018 מכירותיו עומדות על 1,230,000 עותקים בארצות הברית ו-5 מיליון עותקים בכל העולם.
D'oh!
פופולריות
כתוצאה מהשימוש בביטוי זה בסדרה, הוא הפך לפופולרי, ואף הוכנס למילון אוקספורד בשנת 2001. הגדרתו במילון היא:
הופעה בשמות פרקים
ביטוי זה אף מופיע בשמות פרקים רבים של משפחת סימפסון, בתחילה כ"אנקת התרגזות":
לאחר שהביטוי נעשה נפוץ יותר ויותר, הוא גם שולב בשמות כמה וכמה פרקים, כגון:
מדונה די קמפיליו
מדונה די קמפיליו (באיטלקית: Madonna di Campiglio. מכונה בקיצור: מדונה) היא עיירת סקי בצפון מזרח איטליה. העיירה שוכנת בעמק רֵנְדֶנָה (Rendena) שבנפת טרנטו, בין מצוקי ברנטה בדולומיטים לבין קרחון פרסנה (Presena). גובה העיירה 1,522 מטר ואוכלוסייתה מונה כ-1,000 איש.
מרב סודאי
מרב סודאי (נולדה ב-12 בדצמבר 1970) היא אמנית וציירת ישראלית.
מדונה די קמפיליו
מדונה די קמפיליו ידועה כאחת מעיירות הנופש והסקי היותר יוקרתיות באיטליה. היא מארחת בקביעות תחרויות סנובורד ותחרויות סקי אלפיני במסגרת סבב הגביע העולמי של פדרציית הסקי העולמית (FIS). כמו כן, קבוצות המרוצים של פרארי ודוקאטי מקיימות מדי שנה בינואר אירוע תקשורתי שנתי במדונה, דרך נותנת החסות המשותפת שלהן – חברת מרלבורו.
מרב סודאי
ביוגרפיה
סודאי נולדה וגדלה בנהריה. סיימה ב-1995 את לימודי האמנות באוניברסיטת חיפה. לאחר מכן המשיכה בלימודי אמנות במדרשה לאמנות בית ברל ובלימודי קולנוע ותקשורת במכללה להוראה טכנולוגית בתל אביב.
מדונה די קמפיליו
אתר הסקי
מרחב הגלישה של מדונה די קמפיליו כולל 150 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-59 מעליות שמסוגלות לשנע 31 אלף גולשים בשעה. מתוכם, 60 ק"מ של מסלולים נמצאים במדונה עצמה, 30 ק"מ נמצאים באתר הסקי פינזולו (Pinzolo) הסמוך ו-60 ק"מ נמצאים באתרים מרילבה (Marilleva) ופולגרידה (Folgarida), שמחוברים ישירות למדונה באמצעות מערכת מעליות סקי מודרניות. בדצמבר 2011 צפויה להיפתח מעלית שתחבר את מדונה ישירות גם לפינזולו, מה שיצור מרחב גלישה בן 150 ק"מ מחוברים. במדונה די קמפיליו נמצא אחד הסנופארקים הגדולים באירופה – ה-Ursus Snowpark – שמארח תחרויות בינלאומיות ומכיל עשרות קפיצות ומתקנים לגולשי פריסטייל.
מרב סודאי
ביוגרפיה
במשך כמעט עשרים שנה חיה ופעלה בתל אביב. עם סיום לימודי התואר הראשון הצטרפה לגלריה ג'ולי מ. כאמנית הבית, והציגה בה תערוכות יחיד, השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות, עבדה עם המאייר דני קרמן ולמדה בסטודיו של הצייר מנחם מזרחי.
מדונה די קמפיליו
פעילויות נוספות
פרט לסקי וסנובורד, אפשר להתנסות במדונה גם בטיולים רגליים מודרכים בשלג, מזחלות כלבים, החלקה על קרח, טיפוס על קרח, מצנחי רחיפה ושחייה. בימי הקיץ האזור פופולרי בקרב נופשים, מטיילים, מטפסי מצוקים ורוכבי אופניים ואופני הרים.
מרב סודאי
ביוגרפיה
בשנת 2005 חזרה לאוניברסיטת חיפה ללימודי M.F.A באמנות יצירה, אותם השלימה בשנת 2007. כיום היא ממשיכה בעשייה אומנותית, ומשתתפת בתערוכות קבוצתיות במסגרות שונות בישראל ובעולם. חיה ויוצרת בקיבוץ גבת שבעמק יזרעאל.
עיסוקה בנושא ילדותה בנהריה
החיים בעיר נהריה, שהייתה במוקד הסכסוך הישראלי-ערבי בשנות ילדותה של סודאי, הביאו אותה, כאמנית בוגרת, לעסוק בתכנים מגוונים הקשורים לסביבתה האישית והבינאישית, החברתית, הפוליטית ולעיתים גם המדינית. סודאי עוסקת בנושאים אקטואליים כגון: חברה, יחסים, טרור, מלחמה ומאבקים, וכן שכול. כמו כן היא מרבה לשלב בעבודותיה פרטים אוטוביוגרפיים שונים השאובים מעולמה הפרטי, העוסקים בהתבגרות, במעבר שבין ילדות לנשיות, התפכחות, וכן ביחסים בינתרבותיים בחייה שלה ושל משפחתה. את הדימויים היא שואבת מהתבוננות בסביבתה האישית, החברתית והלאומית. לרוב הם מבוססים על חומרים תיעודיים מזירות אירוע, על צילומי עיתונות, על צילומים מהאלבום המשפחתי ועל חוויות אישיות.
פריצה לתודעה
בשנת 2003 פרצה סודאי לתודעה עם עבודה בשם "קו 32 א'", אותה הציגה בתערוכה "אוברקראפט" שאצרה תמי כץ-פרימן בבית האמנים בתל אביב. בעבודה זו ניסתה סודאי להעביר את התחושות והאווירה שסבבו אותה ואת ישראל בתקופת האינתיפאדה השנייה. העבודה מתארת סצנה המבוססת על צילום עיתונות, המתעד את אחד מאירועי הדמים של האינתיפאדה – זירת פיגוע ההתאבדות בקו 32א' בירושלים (יוני 2002). היא עשויה בטכניקת רקמה ותפירה של פאייטים בשלל צבעי הקשת, שביצועה מחייב אורך רוח ושקט נפשי. באמצעות טכניקה זאת, סודאי מתארת את המציאות הקשה באופן אסתטי ודקורטיבי, דבר המעלה שאלות ומעניק לה פרשנות חדשה לגבי המציאות הישראלית התקופתית המתוארת ואופן ההתמודדות עמה.
שנה מאוחר יותר, ב-2004, עדיין תחת הרושם וההשפעה התקופתיים של אירועי האינתיפאדה השנייה, הציגה סודאי את "המתאבדות למתאבדים", בתערוכה "LOVE IS IN THE AIR” ב"זמן לאמנות" בתל אביב (אוצרת: תמי כץ-פרימן). בעבודה זו יצרה ויטראז' מדומה על חלון זכוכית המבוסס על אלמנטים של פיתוי אירוטי בסגנון אר נובו מסוף המאה התשע-עשרה, בהקשר של תעמולה פלסטינית המבטיחה פרס רומנטי כחלק מגיוס מחבלים מתאבדים למלחמת ג'יהאד.
אלמנטים ביוגרפיים ומשפחתיים
בשנת 2005 החלה סודאי להכניס לעבודותיה אלמנטים ביוגרפיים ומשפחתיים; בעבודה "אינשאללה", המבוססת על צילום שנלקח מהאלבום המשפחתי של האמנית, הפכה סודאי קיר שלם במתחם בית בנמל שבמתחם נמל תל אביב למעין שטיח קיר אוריינטלי דקורטיבי, הנתון במסגרת קישוטית שבה מופיעה המילה "אינשאללה" בקליגרפיה עברית-ערבית הלקוחה מכתבי הקודש המוסלמיים. בעבודה נראה סבה של האמנית לבוש טלית וחובש כיפה וכובע, מברך אותה. הדימוי הפיגורטיבי שמצוי בעבודה משתלב ומובלע לסירוגין בתוך אורנמנטיקה מזרחית ושלל דקורציות דמויות שטיח קיר מזרחי, שמתפקדות כגריד הסוואה. השטיח הדקורטיבי מבליע בתוכו ניגודים, לכאורה, שמשתלבים זה בזה לכדי שיח תרבותי, דתי, עדתי, ולשוני אינטגרטיבי עשיר. המילה "אינשאללה" היא מיצוי של כל המגולם בברכה, ומבטאת את הכמיהה להגשמת הבקשה שבה.
העבודה "אינשאללה" היוותה בסיס לעיסוק נרחב ומעמיק של סודאי בסוגיית האינטראקציה בין מזרח ומערב, הדומה והמנוגד. בסדרה "ברכות" שהוצגה בתערוכה "אוריינטד" (2008) ובתערוכה "הולכת כמו מצרייה" (2011), עוסקות עבודותיה ביחסים גדושים בניגודים תרבותיים וערכיים בחברה הישראלית, וביחסיה המורכבים של ארץ ישראל הקדומה והעכשווית עם סביבתה התרבותית, הגאוגרפית, המדינית והפוליטית.