cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב על ווסנות'
פיתוח המשחק פעיל מאוד, ובאוקטובר 2005 החלה הפצת גרסה 1.0 (אף שניתן היה לשחק במשחק זמן רב לפני כן). הגרסה היציבה העדכנית ביותר של המשחק היא גרסה 1.12.6, אשר יצאה לאור במאי 2016. המשחק מתורגם למגוון שפות. החל מגרסה 1.1 המשחק כולל גם תרגום (חלקי) לשפה העברית.
תיאור המשחק
המשחק מתרחש בעולם פנטזיה שבו השחקן יכול לבנות צבא המורכב מבני אדם, אלפים, גמדים, אורקים וכדומה. המשחק מבוסס על הנעת החיילים, כל שחקן בתורו, על לוח משושה שמתאר את פני השטח. לכל יחידה יתרונות וחסרונות משלה. ההגנה של היחידה בפני התקפות מבוססת על פני השטח שעליהם היא נמצאת, מה שהופך את המיקום לאלמנט חשוב מאוד במשחק. ישנם שני סוגי התקפות שונים - פנים אל פנים או קליעים, וסוגי נשק שונים כאשר יחידות יכולות להיות חסינות או פגיעות לסוגי נשק מסוימים. במשחק גם מתקיים מחזור של יום ולילה, כאשר חלק מהיחידות נלחמות טוב יותר באחד מזמנים אלו.
ניתן לשחק במשחק כשחקן יחיד בסדרת משימות שבה הצבא עובר ממשימה למשימה, והמשימות סובבות סביב קו עלילה מסוים, וניתן לשחק במשימה בודדת העומדת בפני עצמה. קיימת גם אפשרות של משחק רב שחקנים דרך האינטרנט או על אותו מחשב.
נקודת מינוט
נקודת מינוט (באנגלית: Minot Point) היא לשון יבשה סלעית, באמצע החוף המערבי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר למול חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הנקודה נמצאת 6 קילומטרים ממערב לפסגת הר פארי.
גילוי הנקודה
הנקודה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1957–1956.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לשון היבשה נקראת על שמו של הרופא האמריקאי ג'ורג' מינוט, שזכה בפרס נובל על מחקרו בטיפול באנמיה הממאירה.
ג'וני שב משדה הקרב
הספר פורש את סיפורו של ג'ו בונהאם, חייל רגלים אמריקאי במלחמת העולם הראשונה שנפצע קשות ביום האחרון של המלחמה. פציעתו הביאה לאיבוד גפיו, ולפגיעת ראש שהפכה אותו לעיוור, חירש ואילם.
הספר עוסק בסוגיות של ביואתיקה, המשמעות המוסרית של הישגי הרפואה וכדאיות המלחמה. בנוסף, עוסק הספר גם בשאלות פילוסופיות יותר רחבות על ההגדרה של "חיים" ו"קיום".
עלילה
הספר מחולק לשני חלקים: "המת" ו-"החי".
המת
ג'וני בונהם מתעורר בבית חולים לאחר שנפגע מפגז בזמן קרב במלחמת העולם הראשונה. הוא מבין אט-אט את מלוא חומרת מצבו, (הוא איבד את ידיו, את רגליו, את חוש הריח שלו, את חוש הראייה שלו, את חוש השמיעה שלו, ואת יכולת הדיבור) ומנסה לשווא ליצור קשר עם העולם החיצון.
חלק זה מציג לחלופין את חייו של ג'וני לפני המלחמה, ואת מצבו הנוכחי בבית החולים. תיאוריו של העבר מלאים געגועים, אך יחד עם זאת רוויים סרקזם. בנוסף לתיאורים אלו, יש בחלק זה ביקורת נוקבת על מלחמת העולם הראשונה, ועל מלחמות באופן כללי.
בסיום חלק זה, ג'וני מסביר לעצמו שאין שוב הבדל בינו לבין אדם מת, כי שום מחשבה שעוברת בראשו לא תשותף עם אחרים, וכולן ימותו יחד איתו.
החי
לאחר מכן ג'וני מחליט ליצור קשר עם העולם החיצון. הוא עושה זאת על ידי הטחת גופו במיטה, ושליחת מסרים באמצעות קוד מורס.
ביקורות והמחלוקת סביב הספר
הספר זכה לפרסום בינלאומי ולביקורות חיוביות. בשנת 1940 הוא זכה בפרס ה-"american booksellers award".
עם יציאתו הוא עורר הדים רבים בארצות הברית, והיווה חלק מהביקורת על מלחמת העולם הראשונה. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה ובתחילת המלחמה הספר הפך מעין "מניפסט" של המתנגדים להצטרפות ארצות הברית למלחמה והתומכים במדיניות הפיוס. לאחר תחילת מבצע ברברוסה החליט טרמבו להפסיק את הפצת הספר עד לסיום המלחמה, כדי שלא לעודד סרבנות.
בשנת 2002 החליט קצין חינוך ראשי של צה"ל דאז, תא"ל אלעזר שטרן, שלא להמשיך לכלול הצגה זו בסל "תרבות יום א'" של צוערי צה"ל, בשל "תגובות קשות" מצד צוערים בקורס.
התוכי המת
"מערכון התוכי המת" (באנגלית: Dead Parrot Sketch) הוא מערכון פופולרי של חבורת מונטי פייתון, שהופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" בשנת 1969. מערכון זה הוא אחד הידועים ביותר של החבורה ושל ההומור הבריטי בכלל. הוא זכה לביצועים רבים במופעים שונים, ולמספר רב של מחוות ואזכורים. המערכון נכתב על ידי גרהאם צ'אפמן וג'ון קליז ושיחקו בו ג'ון קליז ומייקל פאלין.
ההומור במערכון אינו תלוי בפואנטה, הנעדרת ממנו לגמרי, אלא מבוסס על הדיאלוג השנון שבין השניים, שבו ניכרת תרבותם של חברי מונטי פייתון ואהבתם לשפה האנגלית.
רצף הביטויים שבו השתמשו במערכון התוכי המת הצליח עד מהרה להשתרש בתרבות האנגלית, והוא מצוטט לרוב בהקשרים שונים שבהם יש צורך להסביר כי דבר מסוים אבד עליו הכלח, וכי אין על כך שום עוררין.
עלילה
במערכון, מר פרלין (ג'ון קליז) חוזר לחנות חיות כדי להחזיר תוכי שנמכר לו מת. מינו של התוכי, "נורווגי כחול", מגוחך בפני עצמו, משום שתוכאים חיים בסביבה טרופית ולא באזור סקנדינביה. עיקר המערכון הוא ויכוח הומוריסטי בין האיש לבין המוכר בחנות (מייקל פיילין), אשר מתעקש כי התוכי עודנו בין החיים. בין השניים מתנהל ויכוח מפולפל, שבמהלכו משתמש המתלונן בשלל ביטויים ומטבעות לשון המבטאים באנגלית "מת". התעקשותו של המוכר כי התוכי חי נגררת להסברים הגובלים בהיגיון אבסורדי, כגון הטענה כי הוא משותק בשל ערגתו אל הפיורדים בנורווגיה.
לבסוף, המוכר מפנה את הלקוח לחנות של אחיו בבולטון, שם יקבל תוכי אחר. בהגיעו לחנות זו, מגלה הלקוח חנות זהה לחלוטין (אפילו הכלוב הריק שהשאיר בחנות הקודמת נמצא שם), ומוכר זהה עם שפם מזויף. המוכר מספר לו שהגיע לאיפסוויץ' במקום לבולטון. הלקוח הולך להתלונן על הטעות במחלקת התלונות של הרכבת. האחראי (טרי ג'ונס) מאשר שהוא אכן בבולטון. הלקוח חוזר לחנות, שם המוכר ממשיך בדברי ההבל, עד אשר מר פרלין מתייאש מהשטות שבדבר. לחנות נכנס קולונל (גראהם צ'פמן) הקובע שהמערכון מטופש, ופוקד להמשיך למערכון הבא.
תקדימים
אחד ממקורות ההשראה למערכון מגיע מספר הבדיחות היווני העתיק פילוגלוס שם יש בדיחה על אותו משקל: "קונה מגיע לסוחר עבדים ומתלונן על כך שהעבד שקנה ממנו מת, הסוחר עונה לו 'כשהוא היה אצלי הוא לא היה מעז לעשות דברים כאלו'".
ביצועים שונים
בעקבות הפופולריות של המערכון ביצעו קליז ופאלין בעצמם מספר רב של ביצועים שונים למערכון, אשר גם בשל היעדר הפואנטה, הסתיים בכל פעם באופן אחר תוך קישורו לקטע ההומור הבא.
בגרסת הסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" מסביר המוכר שהוא בכלל רצה להיות חוטב עצים, והסצנה עוברת ליער, שם הוא שר את שיר חוטב העצים. בגרסת הסרט המוכר אף מנסה להציע לקונה חילזון במקום התוכי, והקונה אומר שהוא לא תחליף, מכיוון שהוא אינו מדבר;
בגרסת הופעה שהופיעה על דיסק, המוכר אומר שהחילזון מדבר, והקונה אומר שייקח אחד.
בגרסה של סאטרדיי נייט לייב אומר הקונה שיקנה חילזון, ולאחר מכן באה הפסקה ארוכה שלאחריה שואל המוכר: "אז, רוצה לבוא לדירה שלי?", והקונה עונה "חשבתי שלעולם לא תשאל."
ביצוע שבו שוּנה המערכון לחלוטין היה בנשף השוטר החשאי בשנת 1989; המוכר משיב לקונה את כספו מיד בתוספת שוברים לחופשה. מר פרלין ההמום אומר לקהל: "ובכן, אי אפשר לומר שת'אצ'ר לא שינתה דברים אחדים".
גרסת אנימציה קצרה של המערכון שימשה כקדימון ששודר בטלוויזיה לקראת מופע הצדקה של אמנסטי אינטרנשיונל, נשף השוטר החשאי בשנת 2012.
אזכורים
אזכור התוכי המת בנסיבות המיוחדות ביותר היה על ידי ראש ממשלת בריטניה מרגרט ת'אצר בשנת 1988, בהתייחסה לאיחוד המפלגות הליברלית והסוציאל-דמוקרטית בבריטניה כאל "תוכי מת"; זאת תוך התייחסות לסמל המפלגה המאוחדת, אשר הציג דמות ציפור.
ב-1989 מת גרהאם צ'אפמן, שהיה שותף לחיבור המערכון. בטקס האשכבה שבוצע נשא ג'ון קליז הספד שהיה בחלקו "הספד הומוריסטי", שאותו הגדיר קליז כמחויב המציאות במקרה של מותו של אדם כצ'אפמן. בהספד החווה קליז למערכון התוכי המת מחווה אחרונה. עם תחילת ההספד, הזכיר קליז כי גרהאם "נפטר", "הלך לעולמו", "הלך למקום שכולו טוב", "שבק חיים", "נפח את נשמתו", "הלך לפגוש את בוראו"... וכך הלאה.
גם המחזמר "ספאמלוט", שנכתב על ידי אריק איידל, יוצא החבורה, על בסיס "מונטי פייתון והגביע הקדוש", עושה מחווה לתוכי המת בהקשר אחר לגמרי, כאשר הוא מוזכר בדיאלוג בין שני אבירים.
אזכורים נוספים, כמו גם מחוות ישירות למונטי פייתון, נעשו בעשרות מופעי טלוויזיה וקולנוע שונים – בעיקר בבריטניה, אך גם בארצות הברית – בהם סאטרדיי נייט לייב, החבובות וסאות'פארק.
בישראל, שופט בית הדין לעבודה בנצרת, השופט חיים ארמון, הודה במסגרת פסק דין לבאי כוח של בתי הזיקוק על כך "שקישטו את תחילת סיכומיהם בציטוט ממערכון "התוכי המת" של קבוצת מונטי פייתון, ציטוט שהפיג מעט את הקדרות שאפפה את כתיבת פסק הדין".
תרח
תֶּרַח הוא דמות מקראית, אביו של אברהם אבינו. תרח מוזכר בספר בראשית, ספר יהושע ודברי הימים. הוא מוזכר בברית החדשה בבשורה על-פי לוקאס ובמדרשים שונים.
רקע
על פי מדרשים, תרח נולד בשנת א'תתע"ח לבריאת העולם (1883 לפנה"ס) ומת בשנת ב'פ"ג (1678 לפנה"ס), בגיל 205 בחרן. אברהם אבינו נולד לאביו, תרח, כשהוא בן 68. לפי אחד מהמדרשים, שרה, אשת אברהם, היא בתו של תרח מאשה אחרת. לפי מדרש אחר, היא נכדתו.
תרח במקרא
על פי ספר בראשית תרח הוא בנו של נחור, ולאחר הגיעו לגיל שבעים נולדו שלושת בניו: אברם (שלאחר מכן נקרא אברהם), הרן ונחור. תרח חי באור כשדים, ומאוחר יותר נדד לחרן. לפי המקרא יצא תרח לכנען בליווית אברם, שרי כלתו, אשת אברם, ולוט נכדו, בנו של הרן שמת לפני תרח. המסע לארץ כנען הופסק עם הגיעם לחרן, שם מת תרח בגיל מאתים וחמש.
סיבת יציאתו של תרח למסע אינה נמסרת בתנ"ך, אך יש המפרשים שהיא נעוצה בעימות של אברהם ונמרוד מלך הכשדים, שבגינו נאלצו בני המשפחה לעזוב את ארצם. לפי מדרש אחר תרח רצה לצאת מחרן בגלל ויכוחו המתמיד של אברהם עם הכשדים, דבר שגרם לשנאה עזה כלפי אברהם וכל הקרובים לו. על פי יוסף בן מתתיהו מות הרן גרם לתרח לשנוא את ארץ כשדים ולעזבה.
בספר יהושע כ"ד,ב' תרח מוזכר כעובד אלילים: "בעבר הנהר ישבו אבותיכם מעולם תרח אבי אברהם ואבי נחור ויעבדו אלהים אחרים".
תרח בתרבויות אחרות
הקוראן, בסורה 6, מציין כי שמו של אביו של אברהם הוא אאזר.
בתעודות אשוריות מתקופת שלמנאסר השלישי (המאה השמינית לפנה"ס), אוזכרה עיר בשם Til-Sha-Turahi, שתוארה כעיר ארמית, ככל הנראה באזור נהר באליך, מזרחית לחרן. יש הסוברים, כי שם העיר הוא אפונים לתרח.
בטיסט
בטיסט הוא בד דק מאוד, שקוף למחצה. ארוג לרוב מסיבי כותנה או פשתן באריגת שתי וערב פשוטה (אריגת פשתן). משמש לחולצות קיציות אוריריות, כותנות לילה וממחטות. נקרא גם כותנה שווייצרית.
קיימים כיום גם סוגי בטיסט מסיבים סינתטיים.
אחת מהדרכים לייצור אורגנזה היא טיפול בחומצה לבטיסט עד שיהפוך לשקוף ונוקשה.
סלסה גרוב
סלסה גרוב היא להקה ישראלית, המנגנת מוזיקה קובנית ולטינית אותנטית.
היסטוריה
להקת סלסה גרוב הוקמה ב-1999 על ידי גל שריג (קלידים) ורונן ששון (טימבלס). במהלך השנים היו בהרכב זמרים סולנים שונים, הבולטים שבהם: פרלה מלקוס (מארגנטינה) ואלי צביק.
בשנת 2003 הוציאה הלהקה את דיסק הסלסה הישראלי הראשון של להקה ישראלית - "וחוץ מזה לא עושה כלום". ההופעות הראשונות של סלסה גרוב היו על במת ה-"פורטו לוקו", המועדון הלטיני המיתולוגי בנמל ת״א (שמאז נסגר), בהופעות מאולתרות בהרכב מצומצם של זמר ו-2 נגנים. אולם מהר מאוד הצטרפו נגנים וזמרים נוספים, שהוסיפו להרכב עומק וגיוון מוזיקלי.
בשנת 2013, לאחר פגרה של מספר שנים, הלהקה נכנסה לחדר החזרות, עם כוחות מחודשים ורעננים, בנתה רפרטואר חדש, והחלה להופיע ולעבוד על חומרים חדשים. הלהקה מונה כיום 8 מוזיקאים.
הרפרטואר
הרפרטואר של ההרכב כולל מגוון שירים בספרדית בסגנונות שונים, בין היתר:
מקור מרבית השירים הוא בקובה, קולומביה ופורטו-ריקו.
גרפן
גרפן (באנגלית: Graphene) הוא יריעה דו-ממדית של אטומי פחמן, המסודרים בצורת משושים (צורתו של הגרפן יכולה להזכיר צורת כוורת), בעובי של שכבה אטומית אחת, ומהווה את אבן היסוד לתצורות: גרפיט, פולרנים (אנגלית: Fullerenes) וננו-צינוריות פחמן.
גרפן מהווה את אחת מצורות האלוטרופ של פחמן.
כאשר שכבות רבות של גרפן מסודרות זו על גבי זו, מקבלים למעשה צורה אלוטרופית נוספת של פחמן – גרפיט.
תכונות
גרפן הוא החומר החזק ביותר, אפילו יותר מיהלום. הוא אחד החומרים הדקיקים ביותר הידועים לחוקרים בימינו שניתנים לעיבוד ולייצור. צבעו שקוף ודחיסותו גבוהה. הגרפן בעל מוליכות חשמל וחום גבוהה (פי 10 מנחושת).
שימושים
הגרפן שולב במספר טכנולוגיות עדכניות, כגון תאים סולאריים ומסכי מגע, בשל מוליכותו הרבה ושקיפותו. בנוסף, הגרפן הוא אחד האמצעים ליצירת ננו-צינוריות פחמן: מגלגלים יריעת גרפן סביב ציר האורך שלה ליצירת גליל, והתוצאה היא ננו-צינורית פחמן.
בינואר 2015 פורסם מאמר הטוען כי הודות לתכונותיו של הגרפן, ניתן יהיה לקדם את תחום ייצור הסוללות באמצעותו.
פרסים על גילוי החומר וחקר תכונותיו
על גילוי החומר והתכונות המשויכות לו הוחלט להעניק ב-2010 את פרס נובל לפיזיקה לאנדריי גיים וקונסטנטין נובוסלוב, מאוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה.
בשנת 2020 הוענק פרס וולף לפיזיקה לפבלו חריו-אררו, אלן מקדונלד ורפי ביסטריצר, על "עבודתם החלוצית בתאוריה וניסוי של גרפן דו-שכבתי מסובב".
גרפן במטאוריט קניון דיאבלו
גרפן נמצא במטאוריט קניון דיאבלו, והחוקרים סוברים כי יש היתכנות למציאתו במקומות נוספים בעולם, וכי ניתן יהיה להשתמש בו בעתיד לצרכים טכנולוגיים ורפואיים
טקלה מקאן
מדבר טקלה מקאן (באויגורית: تەكلىماكان قۇملۇقى), הידוע גם בשם טקלימאקן, הוא מדבר באזור מרכז אסיה, במחוז שינג'יאנג, המחוז האוטונומי של האויגורים ברפובליקה העממית של סין. המדבר הוא חלק מאגן טארים וגובל בדרום עם הרי קונלון, ובצפון ובמערב עם הרי פמיר והרי טיין שאן.
טקלה מקאן הוא אחד ממדבריות החול הגדולים בעולם, והוא מדורג במקום ה-15 בדירוג המדבריות הלא ארקטים. שטחו הכולל של המדבר הוא 270,000 קמ"ר. ייחודו של טקלה מקאן הוא בהיותו מדבר חולי בעל מזג אוויר קריר. בימי החורף יכולה הטמפרטורה בו לצנוח אף לכ-20 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
בטקלה מקאן אין מקורות מים כלל ולכן מסוכן לחצות אותו מבלי להצטייד בכמות מים מספקת למסע כולו. מקורות המים הקרובים ביותר מצויים ב"ערי נווה מדבר" סמוכות.
סינבון
סינבון  היא רשת אמריקאית של בתי מאפה. 942 סניפיה פועלים ביותר מ-30 ארצות (נכון ל 2021). הם ממוקמים לרוב בקניונים ושדות תעופה. החברה בבעלות פוקוס מותגים. מטה החברה הוא בסנדי ספרינגס, ג'ורג'יה.
מוצר הדגל של החברה הוא מאפה בצק שמרים גדול, ממולא קינמון בצורת שבלול.
היסטוריה
סינבון הייתה שלוחה של רשת Restaurants Unlimited שנוהלה על ידי ריץ' קומן. קומן רצה ליצור את שבלול הקינמון המושלם, עד שלבסוף העסיק את ג'רלין ברוסו כדי להשלים את המתכון האייקוני. סניף סינבון הראשון נפתח ב-4 בדצמבר 1984 בפדרל ווי, וושינגטון.
המאפייה הראשונה מכרה בתחילה רק את הסינבון הקלאסי. החנות הזכיינית הראשונה של סינבון נפתחה באוגוסט 1986 בפילדלפיה. ב-1991 נפתחה החנות הראשונה מחוץ לקניונים בדטרויט.
בישראל
בישראל החברה פעלה דרך אר.או. קיי השקעות בע"מ שקנתה את הזיכיון. הסניף הראשון נפתח באבן גבירול, תל אביב. לאחר מכן הסניפים התרחבו לפארק הקרח באילת, עמק רפאים בירושלים ונמל התעופה בן-גוריון. סניפים נוספים היו קיוסק בקניון רחובות וחנות בקריון שנסגרו בתחילת 2015. בדצמבר 2015 סטטוס הרשת בישראל החל להשתנות. הסניפים באילת ובירושלים נסגרו לחלוטין והסניף בתל אביב שינה את שמו ל'סינמון', אבל כל הסמלים בתוך הסניף עצמו נשארו ללא שינוי; הסניף בתל אביב נסגר באוגוסט 2016.
לוקוס של תכונה כמותית
לוקוס של תכונה כמותית (באנגלית: Quantitative Trait Locus, QTL) הוא אתר בגנום המכיל גן או מספר גנים, אשר מעורבים בבסיס המולקולרי של המאפיין הכמותי של תכונה מסוימת (לדוגמה: גובה, אורך אצבעות). אתרי QTL נתגלו במחקרי אסוציאציה המאפשרים למצוא קשר בין פנוטיפים מורכבים לאתרים ספציפיים בגנום, מתוך מטרה לאתר גנים הפועלים במנגנון הקובע את הפנוטיפ. כיוון שמספר גנים יכולים להיות מעורבים בבסיס המולקולרי של פנוטיפ כמותי, מספר QTL - ים יכולים להיות באסוציאציה עם אותו הפנוטיפ.
היסטוריה
עם הגילוי מחדש של חוקי מנדל בתחילת המאה ה-20, גנטיקאים החלו בניסיונות לחבר בין חוקים אלה לבין תאוריית התורשה שתוארה בספר "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין. למרות שדרווין לא היה גנטיקאי, הוא תיאר מצב בו מגדלי יונים זיווגו פרטים בעלי מאפיינים מסוימים על מנת שצאצאיהם יירשו את אותם המאפיינים - תיאור שהיה דומה לתיאור התורשה על פי חוקי מנדל.
באותה התקופה ניסה (William Ernest Castle, 1867–1962) לאחד את העקרונות שנבעו מחוקי התורשה של מנדל ותאוריית התורשה של דרווין (תוך כדי שינוי) והגיע למסקנה כי יש מעורבות של מספר גורמים מורשים בתכונה מורכבת, כמו צבע פרווה בעכברים ובסוסים.
למרות שקאסל היה בין הראשונים לבצע ניסוי מעבדה לברירה מלאכותית של מאפיין כמותי, חשוב לציין שמנהג זה היה נפוץ בחקלאות מאז ומתמיד. בעלי חיים וצמחים תמיד עברו ברירה מלאכותית לטובת מאפיינים כמותיים רצויים כמו גודל גוף או כמות יבול. כמו כן, מספר חוקרים הגיעו למסקנות העוסקות בתחום לפני או באותה התקופה בה התפרסם סיפרו של קאסל. מחקרים אלה עסקו בדרך כלל בצמחים. גילה שהתפלגות גודל זרעים בשעועית היא התפלגות נורמלית אפילו באוכלוסיות הומוזיגוטיות, אם כי השונות הפנוטיפית בכל זן שבודד הייתה קטנה באופן משמעותי בהשוואה לשונות האוכלוסייתית הכללית.
בשנת 1931, כמעט שלושים שנה לאחר פרסום ספרו של קאסל, תלמידו של קאסל, (Sewal Wrigh) הציע מסגרת תאורטית לאבולוציה של פנוטיפים מורכבים. הוא סיכם את נקודת המבט של אותה התקופה על הבסיס הגנטי של מאפיינים כמותיים: "עם התקדמות המחקר הגנטי, אפילו השינויים הקטנים (בפנוטיפ) נמצאו כבעלי תורשה מנדלית, וכל מאפיין אשר נבדק באופן מספק, התגלה כמושפע מגורמים רבים". משמעות הדבר, היא שהבסיס המולקולרי של תכונה כמותית נשען על שילוב בין תוצרי גנים מרובים שלכל אחד מהם אללים באוכלוסייה בעלי דגם תורשה מנדלית, וכל אחד מהם תורם רק חלקית לפנוטיפ הסופי.
גנטיקה של תכונות כמותיות
תכונה פנוטיפית כמותית יכולה להיות מושפעת משני גנים או יותר, מהאינטראקציה ביניהם (אפיסטאזיס) ומהאינטראקציה בין הגורמים הגנטיים לגורמים הסביבתיים (כגון שינויי אקלים, תזונה, מעמד סוציואקונומי, וכדומה). על כן, סוג זה של התורשה נקרא תורשה רבת-גורמים (Multifactorial inheritance). בניגוד לפנוטיפים שבבסיסם עומד גן יחיד (פנוטיפים מונוגנים), פנוטיפים שבבסיסם מעורבים מספר גנים (תכונות פוליגניות) מתנהגים באופן דומה לדפוסי התורשה המנדלית, אבל האללים של כל אחד מהגנים המעורבים בתכונה אינם בהכרח בעלי אפקט פנוטיפי מובחן אלא תורמים באופן כמותי לפנוטיפ הסופי, מה שגורם לפנוטיפ באוכלוסייה להיות בעל פיזור רציף. הגנטיקאי (Herman Nilsson Ehle) ) הצליח להראות זאת לראשונה בתחילת המאה ה-20, בהכלאות שביצע בחיטה. הוא הראה, כי תכונות כגון צבע הגרעין בחיטה יכולות להיקבע על ידי מספר גדול של גנים, ושהאללים בכל אחד מהם תורם באופן כמותי לעוצמת הצבע.
דוגמה נוספת לתורשה פוליגנית היא גובה בבני אדם. חוקרים זיהו מאות גנים אשר מעורבים בקביעת הגובה באדם, חלקם בצורה מועטת וחלק בצורה רבה יותר. לדוגמה, ישנם מספר גנים אשר ליקויים בהם יוחסו להפרעות גדילה חמורות כמו הגנים FGFR3, FBN1, EVC, ו-GPC3.
מיפוי QTL-ים בגנום
מיפוי QTL-ים בגנום מהווה אחד הצעדים הראשונים לחקר הבסיס המולקולרי של תכונות כמותיות. לדוגמה, ניתן לבחון האם פנוטיפ נתון מושפע מגן אשר פועל באופן עצמאי באינטראקציה עם גורמים סביבתיים, או האם הפנוטיפ נקבע גם על ידי אינטראקציה בין מספר גנים באותו הלוקוס או גנים ממספר לוקוסים בגנום.
על מנת למפות QTLי-ם בגנום ניתן להשתמש במחקרי אסוציאציה כלל גנומיים. במסגרת מחקרים אלה נמדד הפנוטיפ הנחקר באופן כמותי (כגון גובה, משקל) במספר פרטים גדול באוכלוסייה ונערכת השוואה סטטיסטית בתדירות אללים פולימורפיים ו\או האפלוטיפים בין בעלי הפנוטיפ בערכי הקיצון שלו לשאר האוכלוסייה, תוך תיקון עבור ריבוי מבחנים סטטיסטיים. לדוגמה, ניתן לזהות את התרומה הגנטית לתכונת הגובה בבני אדם אם תיערך השוואה בין גנוטיפים של פרטים גבוהים במיוחד לשאר האוכלוסייה.
ניתוח שונות פנוטיפית בין בעלי אללים מסוימים לעומת אחרים בלוקוסים בכל רחבי הגנום יכול להיעשות תוך שימוש במבחן סטטיסטי כגון מבחני פישר או (Anova), אשר מאוד פופולארים בסוגי אנליזה זו. לשימוש ב-ANOVA למיפוי QTLי-ם יש מספר חולשות. ראשית, מידת ההשפעה של QTL נתון על המאפיין הפנוטיפי לא ניתן למדידה בשיטה זו. שנית, בשל טבע המבחן ומכיוון שבסוג אנליזה זו אנחנו משתמשים בממוצע המאפיין בין פרטים שונים, אנחנו נבחין רק בלוקוסים בהם השינוי היה קיצוני מאוד ולא נבחין באתרים אשר משפיעים באופן מתון יותר על הפנוטיפ.
מיפוי מרווחים (Interval mapping)
מיפוי מרווחים הוא שיטה אשר פותחה על ידי אריק לנדר ודייוויד בוטשטיין בשנת 1989 אשר מפצה על החסרונות שקיימים בANOVA. כיום זו שיטה מאוד נפוצה למיפוי QTLי-ם. שיטה זו משתמשת במפה גנטית של אתרים פולימורפיים קיימים לאורך הגנום של אורגניזם מסוים. אתרים כאלה יכולים להכיל אללים של שינוי נוקלאוטיד אחד או אללים של שינוי במספר רצפים חוזרים בלוקוס נתון.
במבחן זה התרומה של כל אתר לפנוטיפ נבחנת באופן פרטני ונמדד בו ערך LOD (LOD - Logarithm of the odds ratio) - מבחן סטטיסטי הבודק האם אסוציאציה בין האתר הפולימורפי לפנוטיפ הכמותי שונה מהסיכוי לקשר כזה באופן מקרי.
בניגוד לניתוח שונות, בו בוחנים אם קיים QTL במיקום מסוים בגנום, מיפוי אינטרבלי מנסה לבחון האם QTL נמצא לאו דווקא בלוקוס מסוים, אלא הוא נמצא בתאחיזה לאתרים פולימורפיים באזור.
לוקוס המשפיע בצורה כמותית על ביטוי גנים - eQTL
לוקוס המשפיע על ביטוי גנים (באנגלית: expression Quantitative Trait Locus, eQTL) הוא אתר בגנום המסביר שונות ברמות הביטוי של RNA מסוים, או רמות ביטוי RNA המקודד במספר גנים. למעשה, אנו מתייחסים לכמות תעתיק הmRNA בדגימה נתונה כמאפיין פנוטיפי כמותי במחקר אסוציאציה במטרה לאתר את הרצף בגנום המשפיע על בקרת RNA זה. כאשר הeQTL ממוקם בקרבת גן הוא מכונה cis-eQTL וכאשר הוא ממוקם הרחק מהגן הוא מכונה trans-eQTL. באופן תדיר, נמצאו במחקרי אסוציאציה כי eQTLs נוטים להיות באזורי DNA שאינם מקודדים לגנים וכנראה מעורבים בבקרת ביטוי גנים. במחקר שנעשה על השפעת eQTLs על ביטוי גנים במהלך ההתמיינות של תאי הדם בעכבר (המערכת ההמטופוייטית ) נתגלה כי חלק מה eQTL משפיעים על ביטוי גנים במספר סוגי תאים וחלק משפיעים על ביטוי גנים ספציפי לסוג תא.
מצלתיים
מצלתיים הן כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה. הן מורכבות משתי מצילות עגולות עשויות מתכת, וצלילן מופק על ידי הקשתן זו בזו.
המצילתיים משמשות בעיקר בתזמורת סימפונית, בתזמורת כלי נשיפה ובתזמורת צועדת. ביצירות הן מופיעות בעיקר ברגעי השיא של היצירה.
הכלי המשמש חלק במערכת התופים קרוי מצילות, שהן הגדרה כוללת יותר לכלי, ואילו מצלתיים מתארות סוג מסוים של מצילות.
פרננדו אלונסו
פרננדו אלונסו דיאס (בספרדית: Fernando Alonso Díaz; נולד ב-29 ביולי 1981 באוביידו, שבספרד) הוא נהג מרוצי מכוניות ספרדי, שזכה פעמיים בתואר אליפות העולם בפורמולה 1 בשנים 2005 (הוכתר גם כאלוף העולם הצעיר ביותר אי פעם בסבב) ו-2006. בין הישגיו החשובים בקריירה אפשר למנות את זכייתו במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנים 2018 ו-2019, זכייה במרוץ 24 השעות של דייטונה ב-2019, וזכייה באליפות העולם במרוצי סיבולת של ה-FIA בעונת 2018–2019.
שלוש פעמים היה סגן אלוף העולם בפורמולה 1 (בשנים 2010, 2012 ו-2013), ובשנת 2007 סיים במקום השלישי במרחק נקודה אחת מהאליפות. בפורמולה 1 התחרה עבור קבוצות מינארדי, רנו (איתה הוא היה פעמיים אלוף העולם), מקלארן ופרארי. באוגוסט 2018 הודיע אלונסו על פרישתו מהפורמולה 1. בעונת 2021 שב להתחרות באליפות בקבוצת רנו, ששינתה את שמה לאלפין.
אלונסו מדורג שישי לפי כמות הניצחונות בהיסטוריה של הפורמולה 1 עם 32 ניצחונות, והרביעי לפי כמות הפודיומים שהשיג במשך הקריירה שלו עם 97. בבדצמבר 2017 נכנס להיכל התהילה של הפורמולה 1, וב-2019 נכנס שוב להיכל התהילה כאלוף העולם במרוצי סיבולת. בכך הפך אלונסו להיות הנהג הראשון שמופיע פעמיים בהיכל התהילה ברשימת האלופים של שתי קטגוריות שונות.
בשנת 2017 השתתף במירוץ אינדיאנפוליס 500. בשנת 2018, במקביל לעונה האחרונה שלו בפורמולה 1, ניצח את מרוץ 24 השעות של לה מאן בפעם הראשונה שהשתתף בו. בינואר 2020 השתתף בראלי דקר כחלק מקבוצת "Toyota Gazoo Racing".
ראשית הקריירה
אלונסו החל לנהוג בקארטינג בגיל 3, לאחר שאביו בנה מכונית לאחותו הגדולה שלא התעניינה בה. אביו גם לקח על עצמו את תפקיד המכונאי והמנטור. בשנת 1988, בגיל 7, זכה אלונסו באליפות לילדים של אסטוריאס עם ניצחונות בכול שמונת המרוצים. שנה שלאחר מכן זכה שוב בתואר ובנוסף זכה גם באליפות גליסיה.
ב-1991 השתתף באליפות ספרד לילדים בקארטינג וסיים במקום השני אף על פי שלא השתתף בכל המרוצים. ב-1993 וב-1994 זכה באליפות ספרד לנוער וכך קיבל מלגה להשתתף ב-1995 באליפות העולם לנוער בקארטינג, ובסופה הגיע למקום השלישי. בשנת 1996 זכה באליפות ספרד ובאליפות העולם לנוער. ב-1997 לקח שוב את אליפות ספרד לה הוסיף גם אליפות באיטליה ואירופה בקטגוריה A. בשנת 1998 הגיע שוב למקום הראשון באליפות ספרד, השלישי ברצף.
ב-1999 הפך אדריאן קמפוס, נהג פורמולה 1 לשעבר בקבוצת מינארדי, למנהלו האישי של אלונסו. קמפוס רשם את אלונסו כמחליף של מרק ג'נה באליפות האירופאית שהתקיימה בחסות חברת ניסאן ובה הוא השיג תשעה פול פוזישן, חמש הקפות מהירות ושישה ניצחונות, שזיכו אותו באליפות של אותה שנה.
בשנת 2000 עבר אלונסו להתחרות בסבב הפורמולה 3000 בקבוצת "אסטרומגה". אלונסו השיג פול פוזישן וניצחון בבלגיה וסיים שני בהונגריה, וסיים את עונתו הראשונה במקום הרביעי באליפות.
מינראדי (2001)
בשנת 2001, כשהוא בן 20, שימש נהג ראשי בקבוצה. הקבוצה לא הייתה תחרותית ואלונסו סיים את העונה במקום ה-23, ללא נקודות. הישגו הטוב ביותר היה המקום העשירי בגרמניה.
רנו (2002–2006)
בשנת 2002 שימש כנהג שלישי בקבוצת רנו. במהלך השנה ביצע נהיגת מבחן עבור קבוצת יגואר.
בעונת 2003 קודם להיות נהג מן המניין בקבוצת רנו. הוא זכה במקום השביעי במרוץ הראשון בעונה באוסטרליה. במירוץ השני במלזיה הוא השיג את הפול פוזישן והשיג את הפודיום הראשון בפורמולה 1 כאשר הוא רק בן 21. הוא זכה בניצחונו הראשון באליפות בהונגריה, וסיים את העונה במקום השישי באליפות. בגרנד פרי ברזיל היה מעורב באחת התאונות הקשות ביותר שלו בקריירה כאשר התנגש בקיר לאחר שגלגל שהשתחרר מהמכונית של מארק ובר פגע בו. כתוצאה מהתאונה הופסק המירוץ. הדירוג של ההקפה הקודמת לתאונה שימש כדירוג סופי, ואלונסו סיים שלישי.
את 2005 פתח אלונסו בסערה ולמרות מאבק עיקש מצידו של קימי רייקונן מקבוצת מקלארן זכה באליפות עם שבעה ניצחונות תוך כדי שהוא מפגין נהיגה וירטאוזית. אלונסו הפך לאלוף הפורמולה 1 הצעיר ביותר אי פעם (שיא שנשבר מאז על ידי לואיס המילטון וסבסטיאן פטל). במרוץ ביפן הצליח לעקוף את מיכאל שומאכר מהחלק החיצוני של הפניה, עקיפה שמיד זכתה לתואר "עקיפת העונה". את כישרונו כנהג ניתן היה לבחון מול התוצאות הבינוניות שעמיתיו לקבוצה, יארנו טרולי ולא ג'יאנקארלו פיזיקלה, הצליחו להשיג באותה שנה עם אותה מכונית.
גם בעונת 2006 זכה אלונסו באליפות. הוא ניצח שבע פעמים, והגדיל לעשות כשהיה לספרדי הראשון שמנצח במרוץ הספרדי בברצלונה. בתחילת העונה הודיע אלונסו שזו עונתו האחרונה במדי רנו והוא עתיד לעבור לקבוצת מקלארן.
2008-2009: החזרה לרנו
תחילת עונת 2008 לא הייתה מוצלחת עבור אלונסו. מכונית הרנו לא הייתה תחרותית כבעבר ובארבעה עשר המרוצים הראשונים של העונה הוא לא סיים במיקום גבוה יותר מרביעי ונאלץ לפרוש פעמיים. בגרנד פרי סינגפור הוא זכה לניצחונו הראשון בעונה לאחר שהתחיל את המרוץ מהמקום ה-15, אך התקדם בעקבות תאונה של נלסון פיקה ג'וניור, חברו לקבוצה, שחייבה שימוש במכונית הבטיחות. לאחר כשנה נפתחה חקירה בה הודה פיקה שהתרסק עם מכוניתו במכוון לפי הוראת הקבוצה, כדי לעזור לאלונסו לזכות במירוץ, אך אלונסו זוכה מאשמה. אלונסו ניצח גם במרוץ הבא ביפן וסיים שני במרוץ הברזילאי. הוא סיים את העונה במקום החמישי.
החלפת הרכב לדגם חדש בפתיחת עונת 2009 לא סייעה לאלונסו, שלא צבר נקודות בארבעה מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה. במירוץ הונגריה זינק מהפול פוזישן והוליך את המירוץ עד שנכנס לרחבת הטיפולים בפעם הראשונה. מעט אחרי היציאה מהרחבה התנתק אחד מגלגלי הרכב, שלא חובר כראוי. אלונסו ניסה להמשיך במירוץ כשהוא נוהג עם שלושה גלגלים, אך לבסוף נאלץ לפרוש בהקפה ה-17. בעקבות התקרית הורחקה רנו מהשתתפות במירוץ הבא, אך לבסוף הומתק העונש לקנס כספי בלבד. לאורך כל העונה הגיע רק פעם אחת לפודיום, כשסיים במקום השלישי במירוץ מלזיה. את העונה סיים עם 26 נקודות בלבד. בספטמבר חתם אלונסו על חוזה לשלוש עונות בקבוצת פרארי, במקומו של קימי רייקונן.
2010-2014: פרארי
בעונת 2011 נמשכה השליטה של קבוצת רד בול ואלונסו ופרארי התקשו לרשום הישגים. הניצחון הראשון והיחיד של אלונסו בעונה הושג רק במירוץ התשיעי שהתקיים בבריטניה. הניצחון העלה אותו למקום השלישי בטבלת האליפות, אך בפער של 92 נקודות מפטל שהוביל את הטבלה. בנוסף לניצחון הצליח להגיע עוד תשע פעמים לפודיום במהלך העונה, אך למרות זאת סיים רק במקום הרביעי.
במהלך עונת 2012 ניהל אלונסו קרב צמוד על המקום הראשון מתחילת העונה. הוא עלה למקום הראשון לאחר ניצחון בגרנד פרי מלזיה, המירוץ השני בעונה. הוא ירד למקום החמישי לאחר ארבעה מרוצים ושב למקום הראשון לאחר שהשיג שני פודיומים רצופים ואף הצליח להגדיל את הפער מהמקום השני ל-34 נקודות לאחר שרשם 2 ניצחונות ופודיום נוסף בשלושת המרוצים הבאים. אף על פי שלא הצליח לנצח בחמשת המרוצים הבאים שמר על המקום הראשון, אך ארבעה מרוצים לסיום העונה איבד את הבכורה לטובת פטל. אל מרוץ סוף העונה הגיע אלונסו במקום השני, בפער של 13 נקודות בלבד מפטל, דבר שהשאיר לו סיכוי תאורטי לזכות באליפות. פטל פתח את המירוץ במקום הרביעי, אך רכבו נפגע במהלך הזינוק והוא ירד למקום האחרון. אלונסו, שהתחיל את המירוץ במקום השמיני הצליח להגיע עד למקום השני, אך פטל הצליח לשפר את מיקומו ולסיים את המירוץ במקום השישי ולזכות בתואר האליפות בפער של 3 נקודות.
סבסטיאן פטל המשיך בשליטתו המוחלטת בסבב במהלך עונת 2013, במהלכה ניצח ב-13 מתוך 19 המרוצים והוביל את העונה לכל האורך. אלונסו רשם שני ניצחונות מוקדמים בעונה (סין וספרד) ותפס את המקום השלישי. במיוץ השביעי בעונה עלה למקום השני, מקום בו החזיק עד לסיום העונה.
בעונת 2014 עברה השליטה בסבב מקבוצת רד בול לידי קבוצת מרצדס, ששני נהגיה, לואיס המילטון וניקו רוזברג הובילו את הסבב לכל אורך העונה. אלונסו התקשה במהלך העונה לצבור נקודות, הגיע לפודיום רק פעמיים וסיים את העונה רק במקום השישי. לקראת סיום העונה הודיע אלונסו כי הוא עוזב את הקבוצה וחוזר לקבוצת ממלארן, בה נהג בעונת 2007, תמורת שכר המוערך בכ-32 מיליון אירו לעונה, השכר הגבוה בין הנהגים באליפות.
2015-2018: החזרה למקלארן
החזרה לקבוצת מקלארן החלה ברגל שמאל עבור אלונסו, שנפגע קשה בתאונה במהלך היום האחרון של אימוני טרום העונה שהתקיימו בברצלונה. הוא פונה במסוק לבית חולים ושוחרר לאחר מספר ימים, אך החמיץ את מרוץ פתיחת העונה. בשבעת המרוצים הראשונים בהם לקח חלק לא הצליח לצבור אפילו נקודה, כאשר בחמישה מתוכם נאלץ לפרוש עקב בעיות במערכת ההנעה. בגרנד פרי הונגריה הצליח לסיים במקום החמישי, מיקום השיא שלו באותה עונה. הבעיות במנוע המשיכו לרדוף את אלונסו עד סיום העונה, בלא שהצליח לצבור אף נקודה נוספת. את העונה סיים במקום ה-17 עם 11 נקודות בלבד.
בפתיחת עונת 2016 היה שוב מעורב בתאונת דרכים קשה, כשהתנגש במהירות 315 קמ"ש במכוניתו של אסטבן גוטיירז. כתוצאה מההתנגשות הרכב התנגש בקיר, התהפך באוויר מספר פעמים והתפרק, אך אלונסו יצא ממנו על רגליו. התאונה הוגדרה כ"אחת מההתרסקויות הדרמטיות בתולדות הפורמולה 1". בשל הפציעה נעדר מגרנד פרי בחריין, אך שב להתחרות בגרנד פרי הסיני. במהלך העונה התקשה לצבור נקודות וסיים את העונה במקום העשירי בטבלת האליפות עם 54 נקודות בלבד.
הקושי לצבור נקודות נמשך גם במהלך עונת 2017 בה צבר נקודות בחמישה מרוצים בלבד. בחודש אפריל הודיע כי יוותר על ההשתתפות בגרנד פרי מונקו לטובת מרוץ האינדיאנפוליס 500 המתקיים במקביל. כרוקי בתחרות נדרש לעמוד במבחנים מקדימים. המבחנים שודרו בשידור חי ביוטיוב ובפייסבוק וזכו לכ-2 מיליון צופים. אל המרוץ זינק מהמקום השביעי ובמשך 27 הקפות הוביל את המרוץ. 21 הקפות לסיום, כשהוא במקום השביעי, נאלץ לפרוש בשל בעיות במנוע. לקראת סיום העונה האריך את חוזהו במקלארן לעונה נוספת.
עונת 2018 נפתחה בצורה טובה יחסית ובחמשת המרוצים הראשונים של העונה צבר נקודות. במהלך פגרת הקיץ הודיע על פרישה מהפורמולה 1  העונה.
2023: אסטון מרטין
בגרנד פרי בחריין סיין במקום השלישי. למרות עונש של 5 שניות במהלך המרוץ, הצליח לסיים במקום השלישי גם במרוץ הבא, גרנד פרי ערב הסעודית, ולהשיג את הפודיום ה-100 בקריירה. לאחר המרוץ קיבל עונש נוסף של 10 שניות בטענה שלא ביצע את העונש של 5 השניות בצורה תקינה. בעקבות כך ירד למקום הרביעי ובמקומו הוכרז ג'ורג' ראסל כזוכה במקום השלישי. הקבוצה הגישה ערעור ובמהשך הערב שונתה ההחלטה והמקום השלישי הוחזר לאלונסו.
אליפות העולם במרוצי סיבולת
במקביל לעונתו האחרונה בפורמולה 1 החל להשתתף במרוצי סיבולת. המרוץ הראשון בו לקח חלק היה מרוץ 24 השעות של דייטונה, שהתקיים ב-26 בינואר 2018. אלונסו הצטרף לקבוצת יונייטד אוטוספורט והתחרה בקטגוריית ה-LMP2. מכונית הלייגר בה נהג לא הייתה מהירה בישורת כמו המתחרים האחרים, למרות זאת הצליח יחד עם לנדו נוריס ופיל הנסון, הנהגים הנוספים בקבוצה, להוביל במהלך מספר הקפות. תקר בגלגל ולאחר מכן בעיה בבלמים אלצו את הקבוצה להיכנס לרחבת הטיפולים ולצבור פער של 25 הקפות מהמובילים. בהמשך סבלו מבעיה חוזרת בבלמים ואת המרוץ סיימו במקום ה-38 בדירוג הכולל ו-13 בקטגוריה.
ארבעה ימים לאחר המרוץ הודיעה מקלארן כי, במקביל להשתתפות בעונת הפורמולה 1, אלונסו ייקח חלק בעונת 2018/19 באליפות העולם במרוצי סיבולת כחלק מקבוצת טויוטה לצידם של סבסטיאן בואמי וקזוקי נקאג'ימה. העונה נפתחה במרוץ 6 השעות של ספא-פרנקורשמפס. בסיום מקצה הדירוג דורג במקום השני, אך קודם לפול פוזישן בעקבות פסילת התוצאה של רכב הטויוטה השני. את המרוץ סיים כמנצח. במרוץ 24 השעות של לה מאן הראשון לעונה זינק מהפול פוזישן ורשם ניצחון נוסף. רצף הניצחונות נמשך גם במרוץ 6 השעות של סילברסטון, אך מאוחר יותר נפסלה הקבוצה בשל חריגה במידות הספויילר התחתון.
אילנה בית אל
אילנה בית אל היא היסטוריונית, עיתונאית ופרשנית ממוצא ישראלי המתגוררת בבריטניה.
אודות
בין השנים 2002 ל-2005 שימשה כעורכת של כתב העת European Voice מבית האקונומיסט. כיום היא בעלת טור בעיתון הגרדיאן.
בשנת 1999 יצא ספרה הראשון, Conscripts: lost legions of the Great War, בהוצאת Sutton. הספר עסק במגויסים הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
בית אל חיברה יחד עם רופרט סמית (Rupert Smith), גנרל בריטי בכיר בדימוס, את הספר The Utility of Force: The Art of War in the Modern World. הספר יצא לאור בהוצאת Knopf בשנת 2007 והוא עוסק בלוחמה בעידן המודרני. בשנת 2011 חיברו השנים ספר נוסף בשם The Age of Insecurity, אשר יצא לאור בהוצאת HarperCollins.
יואל גיגי
יואל גיגי הוא רוכב אופניים ישראלי בעבר, אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1977).
ביוגרפיה
גיגי התאמן בקבוצות האופניים של הפועל נצרת עילית, לצידם של אחיו ירון גיגי, יהודה גרשוני ועמוס גרי, אלופי ישראל במרוצי אופני כביש, בהדרכתו של עקיבא רזניק שהקים את הקבוצה מספר שנים קודם כשעלה מברית המועצות.
אלוף ישראל
בשנת 1977 זכה גיגי באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש.
הסימפוניה השמינית של מאהלר
הסימפוניה השמינית במי במול מז'ור מאת גוסטב מאהלר, נקראת גם סימפוניית האלף בשל מספר הנגנים והזמרים הגדולה שהיא מחייבת (לפחות 150 חברי תזמורת, 8 זמרים סולנים, שתי מקהלות מלאות (STAB) ומקהלת ילדים). ביצוע הבכורה של היצירה, שחוברה בפרץ יצירתי אחד בשנת 1906, התקיים ב-12 בספטמבר 1910 במינכן בביצוע הפילהרמונית של מינכן בניצוחו של מאהלר עצמו. הייתה זו היצירה האחרונה של מאהלר שהמלחין זכה שתבוצע בביצוע בכורה בחייו. ביצוע טיפוסי של היצירה אורך 80 דקות (כלומר, על אף גודל הגוף המבצע, היא איננה ארוכה במיוחד). לסימפוניה שני חלקים, החלק הראשון מבוסס על המנון לטיני מן המאה ה-9 בשם Veni Creator Spiritus ("בוא, רוח בורא") ואילו החלק השני הוא הלחנה של התמונה האחרונה במחזה פאוסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה. שני החלקים מאוחדים תחת רעיון הגאולה באמצעות כוחה של האהבה וביטוי של אמונה ברוח האנושית. מבחינת גוף היצירה של מאהלר, מהווה היצירה חזרה לרוח הסימפוניות השנייה, השלישית והרביעית, כלומר שיבה אל המילים כאמצעי להבעת רעיונות והתמקדות בגאולת הנפש הרוחנית ולא בנושאים חילוניים וארציים.
יואל גיגי
אלוף ישראל
בשנת 1981 סיים גיגי במקום שלישי באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חבריו לקבוצה יהודה גרשוני ויעקב חנינא ובשנת 1983 הוא סיים במקום שני באליפות ישראל, אחרי גרשוני ולפני עמוס גרי.
במרוץ ששת הימים הישראלי (747 ק"מ) שנערך במאי 1983 סיים גיגי במקום 11 כללי ובמקום שני מבין הרוכבים הישראלים, בתוצאה מצטברת של 19:44.05 שעות. היום האחרון של המירוץ לווה ברוח דרומית חזקה שגרמה להתנגשות של רוכבים סמוך לסיום במצפה רמון. גיגי שנחבל בפניו הצליח לסיים את המירוץ אך בסיום הוא התמוטט והובהל לטיפול רפואי.
הסימפוניה השמינית של מאהלר
חיבור היצירה והופעת הבכורה
בשנת 1906 כיהן מאהלר מזה תשע שנים כמנהלה האמנותי של האופרה של וינה. כהרגלו, פרש מדי קיץ לוילה שלו בעיר הנופש מיירניג בדרום קרינתיה, על מנת להקדיש עצמו להלחנה. ביוני 1906 הגיע מאהלר לווילה עם תוכנית להשלים את תזמור הסימפוניה השביעית שלו, אך נתקף פרץ יצירתיות במסגרתו חיבר במהלך אותו חודש את הסימפוניה השמינית. לפי יומניו של מאהלר ואשתו, אלמה מאהלר, כתיבת היצירה החלה ב-21 ביוני והסתיימה ב-18 באוגוסט.
בראשית שנת 1910 הגיע מאהלר לסיכום עם האמרגן אמיל גוטמן, לביצוע בכורה של הסימפוניה במינכן והחל במבחנים למקהלות ממינכן, לייפציג ווינה. מקהלת הילדים הייתה מקהלת בית הספר המרכזי לזמרה במינכן (Zentral-Singschule) שמנתה 350 נערים. עוזרו של מאהלר, ברונו ולטר גייס את שמונת הזמרים הסולנים ועבד איתם במהלך האביב והקיץ של אותה שנה. לשם הבכורה נבחר אולם ה-Neue Musik-Festhalle המודרניסטי (כיום חלק מן המוזיאון הגרמני במינכן), בן 3,200 המקומות. גוטמן עסק במכירת הכרטיסים לקונצרט (כולם נמכרו במכירה מוקדמת) ובמסגרת זו טבע את השם "סימפוניית האלף", למורת רוחו של מאהלר, שראה בכך התרברבות קרקסית, אף שמספר המופיעים אכן היה כאלף איש (157 נגנים [אף כי יש הגורסים 171] וכ-850 זמרים, כולל 350 ילדים). בין האורחים בקונצרט נמנו המלחינים ריכרד שטראוס, קמיל סן-סאנס, פול דיקא, אנטון וברן וזיגפריד וגנר (בנו של ריכרד וגנר), הסופרים תומאס מאן, הוגו פון הופמנסתאל וארתור שניצלר, במאי התיאטרון מקס ריינהרדט וכן המנצחים הצעירים לאופולד סטוקובסקי ואוטו קלמפרר.
בניגוד לביצועי בכורה קודמים של מאהלר, הקונצרט היה הצלחה כבירה ומיידית. התרועות ומחיאות הכפיים עם סיום הביצוע ארכו כעשרים דקות. תשעה חודשים בלבד לאחר מכן נפטר מאהלר, בן 50.
חלק ראשון
החלק הראשון, המלחין את המזמור Veni Creator Spiritus ("בוא, רוח בורא"), בנוי בצורת הסונאטה עם מבוא קצר, תצוגה (אקספוזיציה), עיבוד (פיתוח), חזרה (רפריזה) וסיום (קודה).
הסימפוניה נפתחת באקורד במי במול לעוגב, כלי נשיפה מעץ וכלי הקשת הנמוכים ומיד לאחריו פרץ עוצמתי של שירת מקהלה (אלגרו אימפטואוזו) בשלוש קריאות נשגבות של "בוא" (Veni). לאחר חלק אמצעי מהורהר ברה מינור בו מבצעות שתי המקהלות דיאלוג על הבית הראשון של המזמור, מגיע נושא במי מז'ור הפותח במילים "הָאֶר אור מבורך" (accende lumen sensibus) ולאחריו שיר לכת במבנה של פוגה כפולה. הסיום, המתחיל במילה "תהילה" (Gloria) בפי מקהלת הילדים, אנרגטי ואקסטזי ומוביל לקרשנדו המסיים את החלק הראשון.
חלק שני
החלק השני שונה למדי מהראשון. החומר המולחן הוא התמונה האחרונה במחזה פאוסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה והדגש בו הוא על תזמור עדין של התזמורת, התופסת מקום מרכזי יותר מאשר בחלק הראשון.
חלק זה נפתח בלחן קודר לכלי נשיפה מעץ וקונטרבס בודד, המתאר נקיק-סלע פראי בהרים. מיד לאחר מכן חוזר הד לנושא ה"הָאֶר" מן החלק הראשון בשלושה תווים עולים המושרים בפי נזירים מתבודדים הנענים בלחש. המוזיקה הופכת עשירה יותר עם כניסתם של הבריטון "אב נלהב" (פאטר אקסטטיקוס", Pater Ecstaticus) והבס "אב מעמיק" (פאטר פרופונדוס, Pater Profundus) על רקע מוזיקה המתארת סערת רעמים.
פרדיננד טניס
פרדיננד טֶנִיס (בגרמנית: Ferdinand Tönnies; 26 ביולי 1855 - 9 באפריל 1936) היה סוציולוג גרמני.
חייו
הסוג הראשון, גֵּמַיְינְשַׁאפְט, מתאר חברה חקלאית טרום-תעשייתית. חברה זו היא אורגנית באופן תפקודה ותוחמת את החברים בה בקהילות ברורות. הקשרים בה הם קשרים ראשוניים, הדוקים, מלוּוים בחיי משפחה, אמונה ומסורת. אופני היצור (לרוב היצור החקלאי) מוסדר על ידי מבנה המשפחה והמסורת, כלומר חלוקת ההון וחלוקת האחריות תלויים ומוסדרים על ידי תחושת השייכות וההקשר החברתי.
לעומת זאת, בקהילה המכונה גֵּזֶלְשַׁאפְט, החברה היא בעלת אפיון מכני, לפרט חסרים כל תחושה של שייכות או חיבור לסביבה או לקהילה. הקשרים בין האנשים אינם הדוקים, לרוב מלווים בניכור והתבודדות. אופני היצור בחברה הזו אינם מוסדרים על ידי הקשר חברתי או תחושת שייכות, אלא באמצעי כוח מכנים, כמו כסף ומערכת המשפט והחוק (לדוגמה עובד שכיר המקבל כסף תמורת כוח עבודתו). קהילה מהסוג הזה התפתחה כתוצאה מהתגברות השפעות התיעוש, הטכנולוגיה והעיור המואץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ניתוח היסטורי זה השפיע רבות על תאורטיקנים אחרים, לדוגמה מרטין בובר אשר תרגם אותם לעברית כחברה (גזלשאפט) וחברותא (גמיינשאפט).
פרקליט השטן
פרקליט השטן (מלטינית: Advocatus Diaboli) היה פקיד שתפקידו היה לייצג לכאורה את השטן בדיונים על הענקת התואר "מבורך" או "קדוש" למועמד ולהתנגד לה, ולטעון כנגד "פרקליט האל" (Advocatus Dei), שתמך בהקדשה. דיונים כאלה היו חלק מהליך הקאנוניזציה (הכנסה לפנתאון הקדושים) של הכנסייה הקתולית. התפקיד הפך לרשמי על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי (Sixtus V) בשנת 1587 ובוטל בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1983.
בהשאלה
הביטוי משמש כיום בהשאלה לתיאור מי שמייצג עמדה נגדית לעמדה המרכזית בדיון מסוים, כדי למנוע היווצרות תמימות דעים, הפוגעת באפקטיביות של הדיון. פעמים רבות עמדה נגדית זו אינה משקפת את דעתו האמיתית של המציג אותה.
לדוגמה: מחלקת הבקרה באגף המודיעין בצה"ל ממלאת את תפקיד "פרקליט השטן", שמשימתו היא להציג את הדעה ההפוכה לגבי כל נושא שיש עליו הסכמה.
אגודות הכפרים
מצד החברה הפלסטינית היו שהאשימו את אגודות הכפרים בבגידה. כך, למשל, גרסו אש"ף כמו גם זרמים פרו-ירדנים. ההתנגדות לאגודות הביאה אף להתנקשות ביוסוף אל-חטיב ראש האגודות ברמאללה שהיה תושב הכפר בילעין (נובמבר 1981) וכן לרציחות נוספות של ראשי הארגון. בנוסף, שחיתויות פוליטיות מצד כמה מראשי האגודות פגעו אנושות בתדמיתן.
בראשית דרכן זכו האגודות לעידודו של הממשל הצבאי הישראלי ובעיקר מצידו של פרופ' מנחם מילסון, יועץ הממשל הצבאי לענייני ערבים בגדה ומאוחר יותר ראש המנהל האזרחי, ויגאל כרמון סגנו דאז ומחליפו בראשות המנהל האזרחי, מתוך תקווה שהאגודות יחלישו את כוחו של אש"ף. ב-14 בנובמבר 1982 התכנסו בחברון אלפי חברי אגודות הכפרים והקימו את 'התנועה הדמוקרטית לשלום', שקראה למשא ומתן ישיר עם ישראל על יסוד הכרה ופשרה ובהמשך להסכמי קמפ-דייוויד. כמו כן האגודות הסכימו לוויתור על זכות השיבה. היחס לאגודות השתנה עם חילופי גברי במנהל האזרחי כאשר ראש המנהל החדש, שלמה איליה, ומתאם פעולות הממשלה בשטחים בנימין בן אליעזר אסרו על האגודות להמשיך את פעולתן המדינית. השמאל הישראלי התפלג ביחסו לאגודות. בעוד החלק הדומיננטי יותר ששלט גם בדעת הקהל באמצעות עיתונים כמו הארץ, דבר ועל המשמר ראה באש"ף את נציגם הבלעדי של הפלסטינים, פעל חלק אחר באמצעות 'תנועת הדרך לשלום' שקמה במרץ 1983 במגמה הפוכה. גם הימין הישראלי לא אהד את האגודות מחשש שתנועה פלסטינית מתונה עלולה להוביל למדינה פלסטינית המתקיימת בדו קיום לצד ישראל, על חשבון חזון ארץ ישראל השלמה.
יצחק סטנוב
יצחק (איציק) הלוי סָטָנוֹב (סאטנוב, סטאנוב, סאטאנוב; ד' באלול תצ"ב, 5 בספטמבר 1732 - כ"ג בטבת תקס"ה, 25 בדצמבר 1804) היה סופר עברי, מן הפעילים בדור המאספים של תנועת ההשכלה בברלין.
ביוגרפיה
נולד בעיירה סטניב שבפודוליה (אז ברוסיה, כיום באוקראינה). לר' משה. ב-1772 בא לברלין, שם עבד כמלמד תינוקות אצל עשירי העיר היהודים ושם התוודע לאנשי תנועת ההשכלה שהחלה צומחת אז בברלין, ובהם משה מנדלסון, נפתלי הרץ וייזל, יואל ברי"ל ואחרים. הוא עבד כמנהל בית הדפוס של המשכילים, "חינוך נערים", והוציא לאור עשרות ספרי השכלה. מפעם לפעם חזר לעיירתו בפודוליה, שם נשארו אשתו ומשפחתו. נפטר בתחילת ה'תקס"ה, 25 בדצמבר 1804 בברלין.
רבני תקופתו הסתייגו ממנו ואף ביקרו אותו בחריפות; לדוגמה ר' יצחק אייזיק חבר, תלמיד הגר"א, המכנה אותו בספרו "מגן וצינה": "אותו רשע ואפיקורס מסאטנוב", או ר' יהודה לייב עדיל, המגיד מסלונים המקורב לגר"א, שכותב עליו בהקדמה לספרו "מים טהורים": "הבל יפצה פיהו... אהני ליה שיטתו ושטותו שכתב בספר ויעתר יצחק להשיג על אנשי כנסת הגדולה... נכווה בגחלתן של תלמידי חכמים ז"ל."
הוא ניהל בית דפוס, הוציא לאור ספרי השכלה עבריים, חיבר ספרים ופתח בדירתו חנות למכירת ספרים. לשם מימון פעולות בית הדפוס הקים ב-1794 את "חברת מרפא לנפש", שהשתתפו בה עשירי ברלין ותרמו מדי שנה סכום כסף נכבד לבית הדפוס. בשנותיו האחרונות התעוור והסתייע בעוזרים לשם הגהת הספרים והדפסתם. על סדר יומו בברלין כתב:
ספרו החשוב ביותר הוא "משלי אסף" – קובץ שירים בסגנון מקראי, חיקויים למשלי, תהלים, קהלת, בן סירא וחכמת שלמה, שעליהם חתם בשם "אסף (=איציק סטנוב פודוליה) בן ברכיה". השירים עוסקים ברובם בעניינים פילוסופיים, אך לא נמנעים לעסוק גם בנושאים איזוטריים כמו ניקוב מרגליות או דרכים למזיגת יי"ש. בשיריו השתמש סטנוב בין השאר בלשון חז"ל, בניגוד מוחלט לנורמה הספרותית של המשכילים, שתבעה שימוש בעברית מקראית בלבד. הוא חיבר ספרי שירה נוספים, שבהם חיקה את סגנון שירת ימי הביניים של יהדות ספרד ואת סגנון הזוהר. חיבר ספרים רבים בענייני דקדוק ונוסח התפילות. בנוסף חיבר ספר מוסר בשם "ספר המידות". חיבר פירוש על תהילים ופרסם אותו בשם הרשב"ם. בספרו "דברי ריבות", שדן בשאלות הזמן וכתוב כחיקוי לספר הכוזרי, נרשם מקום הדפוס "קושטא", בעוד למעשה נדפס כמו רוב ספריו בברלין. על הספר "מנחת בקורים" חתם עצמו, "ד"ר [שימא שלמה] שענעמאן", על שם בנו שלמה שינמן. יש משערים שסייע לשאול ברלין לזייף את שו"ת "בשמים ראש", שיוחס על ידי ברלין לרא"ש.
סטנוב עסק גם בהוצאה לאור של ספרים מחכמי ישראל בימי הביניים, ובהם "מורה נבוכים" (עם פירושו של שלמה מימון) ו"מלות ההגיון" לרמב"ם ו"ספר הכוזרי" לריה"ל, וכן ספרי שירה עבריים כמו "מחברות עמנואל" לעמנואל הרומי ושיריו של אפרים לוצאטו. סטנוב הוא גם חוליה בשרשרת של מדקדקים שהציעו "תיקונים" לנוסח אשכנז של התפילה על פי דקדוק לשון המקרא. בסידורו "ויעתר יצחק" הלך בעקבות השינויים הדקדוקיים שהציע שלמה זלמן הנאו, והוסיף עוד תיקונים משלו, בהם כאלה שחדרו ללשון התפילה האשכנזית עד ימינו. הסידור זכה להסכמותיהם של גדולי דורו, בהם רבי שלמה מחלם והרב חיים צאנזר. רבי זליגמן בר מביבריך מרבה לצטט אותו בסידורו עבודת ישראל.
בשנים האחרונות
יוסף קלוזנר העריך את תרומתו של סטנוב לספרות העברית: הרב בנימין שלמה המבורגר כתב: "בהיעדר הסידורים הקדומים המשיכו מדקדקים אחדים להגיה את הסידור לפי הבנתם, והחמור מכל היה כאשר המשכיל הזייפן יצחק סאטאנוב המשיך במלאכה זו, חיבל בנוסחים הישנים והשפיע על הבאים אחריו 'לתקן' את סידוריהם על פי הצעותיו הדקדוקיות. בין המושפעים ממנו היה החכם רוו"ה בסידורי רעדעלהיים המפורסמים שלו".
אריק דוויס
אריק חאבייר דוויס גרחאלס (בספרדית: Eric Javier Davis Grajales; נולד ב-31 במרץ 1991) הוא כדורגלן פנמי המשחק בדאק 1904 דונאיסקה סטרדה בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
דוויס התחיל את הקריירה שלו באראבה אונידו מליגת העל הפנמית בה שיחק שנתיים.
בשנת חתם בפניקס מליגת העל האורוגוואית. ב-12 במאי 2012 דוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
בספטמבר דוויס חתם בדאק 1904 דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, דוויס שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פנמה.
ב-11 באוגוסט 2010 דוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד.
דוויס השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב בשנים: 2011, 2015, 2017 ובנוסף גם במונדיאל 2018.
שת
שֵׁת הוא דמות מקראית, הבן השלישי של אדם וחוה. הוא נולד לאחר הירצחו של הבל על ידי אחיו קין, כאשר אדם היה בן 130 שנה, כלומר בשנת לבריאת העולם.
שמו של שת מוסבר בדברי חוה אמו:. על פי המקרא, כל האנושות שאחרי המבול היא מצאצאיו של שת. גם באסלאם תופס שת מקום כאחד מנבחרי האנושות.
לשת נולד בגיל 105 בן בשם אנוש. אנוש הוליד את קינן, וקינן הוליד את מהללאל, ומהללאל הוליד את ירד, וירד הוליד את חנוך, וחנוך הוליד את מתושלח, ומתושלח הוליד את למך, ולמך הוליד את נח.
שת חי 912 שנים.
שת נולד ב-3731 לפנה"ס ומת ב-2819 לפנה"ס. באכדית שת הוא כינוי כללי לשבטי האמורי שמקום מושבם העיקרי היה באזור הפרת, בבל וארץ ישראל. בני שת נזכרים בתעודות מצריות ובספרות אוגריתית.
שם חיצוני לאשתו הוא עצורה, פטורה או אזורה.
קברו של שת
על פי מסורת מימי הביניים קברו של שת שכן באזור שליד היישוב העתיק ארבל.
מתופף צבאי
מתופף צבאי היה תפקיד שהוטל על ילדים שגויסו כמתופפים בשדה הקרב.
עד שלהי המאה ה-19 נהגו צבאות מערביים לגייס לצבא ילדים ונערים כדי שישמשו כמתופפים צבאיים. התופים היו חלק משמעותי בניהול הקרב ומערכת התקשורת בין המפקדים והלוחמים. סוגי תיפוף שונים סימנו הוראות קרב שונות ללוחמים. השימוש הנרחב והידוע ביותר במתופפים צבאיים היה במלחמת האזרחים האמריקנית.
בדרך כלל היו מגבלות גיל על גיל הגיוס של הילדים המתופפים ואולם הייתה התעלמות רבה ממגבלות אלה. הילדים הצעירים היו לעיתים גם הקמע של היחידה ושל הלוחמים הבוגרים. חיי המתופף נראו זוהרים בעיני בני התקופה וכתוצאה מכך ילדים רבים ברחו מבתיהם כדי להצטרף לצבא. אחרים היו בנים או יתומים של חיילים ביחידה. המראה של ילד צעיר בעיצומה של המערכה נתפס כאידיאליזם בעיני אמנים מהמאה ה-19, וילדים מתופפים תוארו בציורים, פיסול ושירה לעיתים קרובות.
יחסי דנמרק–קטר
יחסי דנמרק–קטר הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת דנמרק לבין מדינת קטר. דנמרק מיוצגת בקטר על ידי השגרירות שלה באיחוד האמירויות הערביות, ולקטר שגרירות בהאג.
לבד
לֶבֶד הוא בד לא ארוג העשוי מסיבים שנדחסו יחדיו. את הלבד ניתן לייצר מסיבים טבעיים כמו צמר או סינתטיים כמו אקריליק. בעוד כמה סוגים של הלבד הם רכים מאוד, חלקם קשים מספיק כדי ליצור מבניות. ישנם סוגים שונים של לבד המשמשים לצרכים שונים, והם נבדלים בתכונותיהם בהתאם לתכולת הסיבים, הצבע, הגודל, העובי, הצפיפות וגורמים נוספים.
לבוד רטוב
שיטת לבוד מסורתית המבוססת על שילוב בין נוזל (לרוב מים), סבון וחיכוך המופעל על הסיבים. מניחים את שכבות הסיבים בזווית של 90 מעלות זו על זו, ומכסים אותן במים וסבון. בתהליך של תנועה ודחיסה מתמשכת הסיבים נצמדים זה לזה ומתלכדים לבד אחיד.
רק סוגים מסוימים של סיבים מתאימים ללבוד רטוב. רוב סוגי הצמר מבעלי חיים, כגון צמר אלפקות או כבשי מרינו, ניתנים לליבוד בתהליך זה. סיבים אלו מכוסים בקשקשים זעירים בדומה לקשקשים המצויים בשערות האדם. ההרטבה והסיבון גורמים לקשקשים להיפתח בעוד שהחיכוך גורם להם להיאחז זה בזה. סיבים צמחיים וסיבים סינתטיים לא יתפקדו בצורה דומה.
לבוד מחט
מלאכת אמנות סיבים פופולרית שיוצרת לבד ללא שימוש במים. מחטים מיוחדות הנמצאות בשימוש במכונות לבוד תעשייתיות נמצאות בשימוש על ידי האמן ככלי פיסול. למחטים יש חריצים לאורך המחט שתופסת את השכבה העליונה של סיבים ומערבבת אותם בשכבות הפנימיות של הסיבים כשהיא נכנסת לעובי הבד. מאחר שחריצים אלה עם הפנים כלפי מטה לכיוון קצה המחט, הם לא מושכים את הסיבים החוצה. הלבד יכול להיות חזק מאוד ומשמש ליצירת תכשיטים או פיסול.
היסטוריה
אמנות הכנות הלבד עדיין נהוגה בקרב עמים נוודים (מונגולים וטורקיים) במרכז אסיה, שבהם שטיחים, אוהלים ובגדים נעשים באופן קבוע, חלקם מסורתיים כמו אוהלי יורט, וחלקם פונים לשוק התיירותי כמו נעלי בית. במערב, לבד נמצא בשימוש נרחב באומנות ובעיצוב ונחשב לטקסטיל אקולוגי.
דניאל ואן הייל
ביוגרפיה
מעט ידוע על חייו והכשרתו של דניאל ואן הייל. הוא נולד בבריסל. אביו ליאו היה צייר ושניים מאחיו היו גם הם אמנים: ליאו היה אדריכל וצייר ויאן בפטיסט היה צייר דיוקנאות.
לא ידוע אצל מי דניאל למד ציור, ככל הנראה אצל אביו. הוא הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש בבריסל בשנת 1627.
בנו, תאודור ואן הייל, הוכשר אצלו ויצר ציורי נופים בנושאים דומים בסגנון הדומה לאביו.
האמן נפטר בבריסל בשנת 1664.