cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרנוס, מלך מוקדון
ביוגרפיה
המידע על חייו המוקדמים הוא ברובו מיתולוגי. על פי המסורת הוא נולד בעיר ארגוס, למשפחה שהתייחסה להרקולס. אביו היה הטיראן אריסטודמידס, אשר כיום מקובל לראותו כדמות מהמיתולוגיה היוונית. לאחר שאביו מת, ירש אותו אחיו פיידון. קרנוס נמלט משלטונו העריצי של אחיו אל מוקדון. ישנן מספר גרסאות על עלייתו לשלטון, שנחשבות למעט יותר היסטוריות, אם כי עדיין משולבות ככל הנראה במוטיבים אגדתיים. על פי אוסביוס מקיסריה, קרנוס הביא עמו צבא גדול מארגוס, ואחד ממנהיגי השבטים המקומיים ביקש ממנו עזרה במלחמה כנגד מנהיג מקומי אחר. אותו מנהיג, הבטיח לקרנוס חצי מהטריטוריה שלו אם יעזור לו לנצח. המנהיג קיים את הבטחתו, וקרנוס הקים באותו השטח את ממלכת מוקדון. על פי יוסטינוס, קרנוס נועץ באורקל לפני שיצא לכבוש את מוקדון. האורקל יעצה לו להשתמש בעיזים כמדריכות. כאשר הוא חדר למוקדון עם צבאו, הוא ראה עדר עיזים שהיה במנוסה מפי סערה, ומיהר לעקוב אחריו. העיזים הובילו אותו אל העיר אדסה, וקרנוס החליט לקבוע אותה כבירתו החדשה. קרנוס שינה את שמה לאיגאיה (Aegeae), והיא שימשה כעיר הבירה של מוקדון עד סוף המאה ה-5 לפנה"ס. קרנוס הניס מלכים אחרים שניסו להשתלט על חלקים ממוקדון, ואיחד את השבטים השונים שהרכיבו את הארץ לכדי ממלכה חזקה ויציבה.
הגאוגרף פאוסניאס כותב שקרנוס ניהל מלחמה כנגד מנהיג מתחרה בשם קיסאוס (Cisseus), ולאחר שניצח אותו בנה אנדרטת ניצחון כפי שנהגו בני ארגוס. עם זאת, על פי האגדה, אריה ירד מהאולימפוס והרס את האנדרטה. האירוע עורר רושם עז על קרנוס, ומאז רווחה המסורת בקרב מלכי מוקדון לא לבנות אנדרטאות לזכר ניצחונות. לטענת אוסביוס הוא מלך 30 שנים ומת בגיל מבוגר. ירש אותו בנו קוינוס, אולם גם קיומו ההיסטורי של קוינוס אינו וודאי. כך לדוגמה הרודוטוס, כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון. ישנם חוקרים הסבורים שלמעשה הרודוטוס הסתמך על מסורות מוקדוניות, בעוד שאר ההיסטוריונים הסתמכו על מסורות שרווחו בארגוס.
אתר נופש
אתר נופש (באנגלית: Resort) הוא בית מלון החותר לספק לאורחיו את כל הדברים אשר להם אנשים שנמצאים בנופש זקוקים - אוכל, שתייה, לינה, פעילויות ספורט, בידור ושופינג. לעיתים רבות המונח משמש לתיאור מלון המספק מגוון רחב של שירותים, הכוללים פעילויות בילוי ופנאי.
בחירתו של מלון רגיל מלווית לבחירת יעד התיירות - אדם הרוצה לטייל בלונדון בוחר מלון בלונדון, שישמש בעיקר לשינה ומנוחה, ואדם הרוצה ביקור עסקי ברעננה בוחר מלון ברעננה. לעומת זאת אתר נופש הוא היעד עצמו, שבו תתקיים כל פעילותו של התייר השוהה בו.
המונח אתר נופש מתייחס בדרך כלל לשני מקומות ספציפיים אך דומים:
לאורך השנים אתרי הנופש החלו למשוך אליהם יותר ויותר תיירים ומבקרים, ובשל כך מדינות מסוימות בעולם בחרו לקדם את הפעילות באתרי הנופש כאחד מאטרקציות התיירות החשובות ביותר בהם - כגון מצרים, חלק ממדינות האיים הקריביים, וחלק ממדינות דרום-מזרח אסיה.
מפלגת המולדת (אסטוניה)
Isamaa (באסטונית: "מולדת") היא מפלגה שמרנית באסטוניה. היא הוקמה בשנת 2006 על ידי איחוד בין שתי מפלגות קיימות, "Pro Patria Union" ו-"Res Publica Party".
Res Publica הוקמה בשנת 1989 כמועדון לחובבים פוליטיים צעירים. Res Publica כמפלגה נוסדה בשנת 2001 וקיבלה את התוצאה הטובה ביותר השנייה ברחבי הארץ בבחירות המקומיות 2002. בבחירות לפרלמנט ב-2003 זכתה המפלגה ב-28 מנדטים והפכה לסיעה הגדולה ביותר. בין השנים 2003–2005 הייתה רס פובליקה הכוח המוביל בממשלת הקואליציה של אסטוניה. טאווי וסקמגה נבחר ליו"ר Res Publica בשנת 2005.
הקווים האידאולוגיים שלה כוללים מצע נוצרי-דמוקרטי, לאומיות אסטונית, ושמרנות. היא נחשבת מפלגת מרכז-ימין.
ביולי 2018 החליפה המפלגת את שמה מ-Isamaa ja Res Publica Liit, או בקיצור IRL, לשמה הנוכחי "Isamaa".
נכון לתוצאות הבחירות לפרלמנט ב-2019, מחזיקה המפלגה ב-12 מושבים בפרלמנט של אסטוניה ובמושב אחד בפרלמנט האירופי.
בריטניה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של בריטניה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 39 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בתשעה מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים טאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל 55 ק"ג לנערות, חתירה עם זכייה במדליית זהב בטורניר הזוגות לנערות, ודירוג במקום הרביעי בטורניר הזוגות לנערים, והתעמלות עם זכייה במדליית זהב בתרגיל מתח לנערים, מדליית כסף בתרגיל סוס סמוכות לנערים, והעפלה לחמישה גמרים בהתעמלות מכשירים בהם דורגו במקום הרביעי בתרגיל מקבילים לנערים, מקום חמישי בתרגילי קרקע לנערים ולנערות וקרב רב לנערים, ובמקום ה-18 בקרב רב לנערות. בתחרות הטרמפולינה לנערים המשלחת דורגה במקום השמיני לאחר שהעפילה לגמר. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת זכו בשתי מדליות ארד בריצת 100 מטר וריצת 1000 מטר לנערים והעפילו לשלושה גמרים בהם סיימו במקום הרביעי בריצת 100 מטר לנערות, מקום שישי בריצת 1000 מטר לנערות ומקום חמישי בהטלת כידון לנערות. בענף השחייה ספורטאי המשלחת זכו בשתי מדליות ארד במשחים 400 מטר לנערות בסגנון שחייה חופשית ו-100 מטר לנערות בסגנון שחיית פרפר והעפלה לגמר במשחה 50 מטר לנערות בסגנון שחיית פרפר בה סיימו במקום השביעי.
המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים שיט עם זכייה במדליית ארד בטורניר הנערים בגלישת רוח על דגם ביט טכנו 293, בדמינטון עם דירוג במקום הרביעי בטורניר הנערות, איגרוף עם דירוג במקום הרביעי בקטגוריית משקל תרנגול לנערים. המשלחת העפילה לרבעי גמר בענפים טניס בטורניר היחידים לנערים, וסיף בתחרות רומח לנערים ודקר לנערות. בענף הקפיצה למים המשלחת לא הגיעה להישגים כפי שציפתה. טום דיילי, אשר השתתף באולימפיאדת בייג'ינג, דורג במקום התשיעי בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר. אולם, דיילי נפצע בשריר הזרוע התלת-ראשי במהלך התחרות באליפות אירופה בשחייה 2010 כשבועיים לפני המשחקים האולימפיים לנוער. בתחרות הקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר לנערות המשלחת דורגה במקום העשירי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים טניס שולחן, טריאתלון, קשתות, קאנו/קיאק, קרב חמש מודרני ורכיבה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 33 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפים. המשלחת זכתה בעשרים מדליות, מתוכן חמש מדליות זהב. המשלחת שיפרה באופן משמעותי את הישגיה מאולימפיאדת הנוער סינגפור בענפים התעמלות ושחייה. בהתעמלות מכשירים ספורטאי המשלחת זכו בשלושה מדליות זהב בקרב רב לנערים, בתרגילי קרקע וקפיצות לנערים, מדליית כסף בתרגיל קפיצות לנערות, וחמישה מדליות ארד בתרגילי מקבילים ומתח לנערים, קרב רב לנערות, קרקע וקורה לנערות, והעפלה לגמר סוס סמוכות לנערים בהם דורגו במקום השישי. בתחרויות הטרמפולינה, הספורטאים דורגו במקום השישי בטורניר הנערים ובמקום השמיני בטורניר הנערות. בענף השחייה המשלחת זכתה במדליית זהב במשחה 100 מטר לשליחים בסגנון שחייה חופשית, שלוש מדליות כסף במשחים 50 מטר ו-100 מטר לנערות בסגנון שחיית גב ו-100 מטר לשליחות בסגנון שחייה מעורב, ומדליית ארד במשחה 200 מטר נערים בסגנון שחיית גב. שחייני המשלחת העפילו גם לאחת עשרה גמרים בהם סיימו במקום הרביעי במשחים 200 מטר בסגנון שחייה חופשית לנערים ולנערות, במקום השישי במשחים 50 מטר ו-100 מטר לנערים בסגנון שחייה חופשית ו-100 מטר לנערים בסגנון שחיית גב, 50 מטר ו-100 מטר לנערות בסגנון שחיית חזה ו-100 שליחים מעורב בסגנונות שחייה חופשית ושחייה מעורבת, ומקום שמיני במשחים 200 מטר לנערות בסגנון שחיית חזה ו-100 מטר לנערות בסגנון שחיית פרפר. המשלחת שיפרה את הישגיה גם בענף הטריאתלון עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערים, ודירוג במקום השמיני בטורניר הנערות.
בענף קרב חמש מודרני זכתה המשלחת במדליית כסף בטורניר הנערות, ודורגה במקום האחת עשרה בטורניר הנערים. המשלחת לא הצליחה לשחזר את הישגיה בענף הטאקוונדו אך זכתה בשתי מדליות ארד בקטגוריות משקל עד 63 ק"ג לנערים ועד 44 ק"ג לנערות. מנגד, המשלחת שיפרה את הישגיה בענף האיגרוף עם זכייה בשתי מדליות ארד בקטגוריות משקל זבוב ותרנגול לנערים ודירוג במקום הרביעי בקטגוריית משקל קל-כבד לנערים. בענף הקאנו/קיאק המשלחת דורגה במקום הרביעי בתחרות הסלאלום לנערים בקיאק. בענף החתירה המשלחת דורגה במקום הרביעי בטורניר היחידים לנערים ובמקום השמיני בטורניר היחידים לנערות. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הנערים בקשתות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו, גולף, רכיבה ושיט.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
בריטניה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 24 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים בובסלי עם זכייה במדליית כסף ודירוג במקום הרביעי בטורניר הזוגות לנערות ודירוג במקום החמישי בטורניר הזוגות לנערים, וסקי בסגנון חופשי עם דירוג במקום החמישי בחצי צינור לנערות ובמקום העשירי בחצי צינור לנערים. המשלחת דורגה במקום החמישי בתחרות הכישורים לנערות בהוקי קרח. ספורטאי המשלחת לא דורגו במקומות הראשונים בענפים ביאתלון, גלישת שלג, סקי אלפיני וסקי למרחקים אך גם לא בין המקומות האחרונים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר, החלקה אמנותית וקרלינג.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 16 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי הספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מהן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים סקלטון עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערות, סקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית זהב בחצי צינור לנערות, מדליית ארד בגלישת מדרון לנערות ודירוג במקום הרביעי בגלישת מדרון לנערים. בענף הבובסלי המשלחת זכתה במדליית ארד ודורגה במקומות הרביעי והחמישי בטורניר הנערות ובמקום השישי בטורניר הנערים. ספורטאי המשלחת דורגמו במקום העשירי בטורניר הנערים בלוז'. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר נבחרת מעורבת בקרלינג. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בסקי אלפיני ותחרות הכישורים לנערות בהוקי קרח.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן הייתה המשלחת הגדולה ביותר שנשלחה עד כה ומנתה 28 ספורטאים שהתחרו באחת עשרה ענפי הספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
פוקס-קצ'ר
פוקס-קצ'ר (באנגלית: Foxcatcher, מילולית: לוכד השועל) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי עטור שבחים בבימויו של בנט מילר (שמועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87) ובכיכובם של צ'נינג טייטום, מארק רופאלו וסטיב קארל שמגלמים שני אחים, אלופים אולימפיים לשעבר בהיאבקות, שמוצאים עצמם מעורבים בקשר עם עשיר נוירוטי בשם ג'ון דופונט. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר לשנת 2014.
הסרט מבוסס במידת מה על אירועים אמיתיים שהתרחשו כאשר מאמן ההיאבקות ג'ון דופונט גייס את הספורטאי מארק שולץ ואחיו דייב שולץ על מנת להתחרות באליפויות העולם, באליפויות הלאומיות ובאולימפיאדה בתחום ההיאבקות. הסרט מגולל גם את קורות הרצח הטראגי של דייב שולץ בידי דופונט בינואר 1996.
הסרט היה חלק מתחרות דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2014 והבמאי זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד בשלוש קטגוריות שונות בפרס גלובוס הזהב ובחמש קטגוריות שונות בפרס האוסקר. זהו הסרט הראשון שמועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר אך לא מועמד בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, מאז שנת 2008.
עלילת הסרט
המתאבק האולימפי מארק שולץ מדבר אל תלמידי בית ספר תיכון, במקום אחיו הבכור, דייב שולץ. שניהם זכו במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס אך חרף הישגיו מארק חש שאחיו מאפיל עליו. התמורה להרצאות היא פעוטה, ונראה שלאחר שהגיע לפסגת השאיפות בספורט - מדליית זהב אולימפית - הוא חי חיי דלות.
עם מארק יוצר קשר מאמן היאבקות חובב, מיליונר בשם ג'ון דופונט שמארגן לו טיסה במסוק אל החווה שלו, המהווה מתקן אימון. דופונט מזמין את שולץ להצטרף לצוות ההיאבקות "פוקס קצ'ר" כדי להתאמן לקראת אליפות העולם בהיאבקות. מארק מקבל את ההצעה בעוד דופונט מציע לו לצרף גם את אחיו דייב. דייב מסרב למשום שהוא לא מעוניין לעקור את משפחתו, רעייתו ושני ילדיו, ממקום מגוריהם, ומארק נוסע לבדו.
דייב מחליט לעבור עם משפחתו כדי להצטרף לצוות האימונים "פוקס קצ'ר". מארק שנפגע מדופונט מחליט לעבוד ולהתאמן לבדו, תוך שהוא שומר מרחק מדופונט ואף מאחיו דייב. כשהצוות מתכונן לתחרות ההיאבקות של אולימפיאדת הקיץ בסיאול של שנת 1988, אמו של דופונט נכנסת לצפות באימון. ג'ון דופונט מנסה ליצור מראית עין כאילו הוא זה שמנהל את האימונים, אולם עד מהרה האם עוזבת את המקום.
בסיבוב בראשון במבחני האולימפיאדה מארק לא מצליח ומפסיד. עצבני על הכישלון הוא הורס את החדר ורק דייב מצליח לפרוץ לחדר לאחר שאחיו לא עונה לטלפונים. הם עובדים יחד וכשמארק מתאמן דייב מונע מדופונט מלדבר עם מארק. מארק מתחרה היטב ולבסוף מנצח ומשיג את הנדרש על מנת להצטרף לנבחרת האולימפית. דייב מבחין שדופונט נעלם ומאוחר יותר מתברר שדופונט עוזב משנודע לו על מות אמו. מארק מספר לדייב שהוא מבין שהוא לא יכול להישאר במתקן האימונים של דופונט והוא מבקש מדייב לעזוב איתו. במהלך צילומי סרט תעודה דייב מתבקש להלל את דופונט ומארק מאבד את התנאי שלו להישארותו שם והוא מנהל מגעים עם דופונט כדי שזה ימשיך לתמוך בו מבחינה כספית.
מאוחר יותר, דופונט נראה לבדו בחדר העיטורים שבאחוזתו הפרטית בעודו צופה בסרט התעודה, שמסתיים כשמארק משבח את דופונט (בנאום שדופונט הכתיב לו לאחר זכייתו באליפות העולם 1987). דופונט קורא אליו את אחד משומריו והם נוסעים לביתו של דייב, שם הם מוצאים אותו עובד על רכבו. כאשר שולץ מתקרב לרכבו של דופונט כדי לברכו, דופונט מתעצבן על דייב ללא סיבה נראית לעין ויורה בו שלוש פעמים מטווח אפס. רעייתו של דייב, ננסי, מחייגת למוקד החירום כשדופונט נמלט מהמקום, בעוד היא רצה אל בעלה שמת בזרועותיה. מאוחר יותר דופונט נלקח למעצר מחוץ לביתו, בעוד מארק שולץ מתכונן לקרב באמנויות לחימה משולבות.
מבצור הצוללות נורדזי 3
מבצור הצוללות נורדזי 3 - (או בונקר הצוללות נורדזי III) היה בונקר צוללות שנבנה על יד גרמניה הנאצית בנמל הדרומי של האי הלגולנד שבים הצפוני כ-70 ק"מ צפונית מערבית לשפך נהר האלבה.
מבנה ומיקום
אורכו של המבצור היה 156 מ' ורוחבו 94 מ' ובו שלושה מבדוקים ברוחב של 22 מ' כל אחד.
המתקן נבנה באי הגרמני הלגולנד ובנייתו הושלמה בסוף שנת 1941.
פעילות
בין החודשים ינואר למרס 1942 עברו במתקן 26 צוללות, בשנים שלאחר מכן המקום שימש לטיפול גם בשולות מוקשים ובספינות תקיפה מהירות.
במהלך מבצע אפרודיטה באוגוסט 1944 נכשלו בעלות הברית לגרום נזק למתקן באמצעות הפצצות מהאוויר.
בינואר 1945 נכנסה למקום הצוללת U 245 והמתקן הוגדר גם כבסיס משני לצוללות ננסיות בהן צוות של 2 בלבד.
ב-30 באפריל 1945 השתלטו הבריטים על המתקן ובו נמצאו 4 צוללות. 3 נוספות הגיעו לאחר הכניעה.
לאחר המלחמה, החל ממרס  1946 ועד שנת 1949, בוצע פרויקט "רובי" שהיה שתוף פעולה בין חיל האוויר המלכותי לזה של חיל האוויר של ארצות הברית ונועד לבחינת פצצות חודרות בונקרים. למטרה זו נבחרו מספר אתרים לרבות זה והמקום הופצץ על ידי מטוסי אוורו לנקסטר, בואינג B-29 סופרפורטרס ומטוסי בואינג B-17 מבצר מעופף שהטילו פצצות מדגמים שונים.
בשנת 1947 נערך במבצור פיצוץ הלגולנד בידי הבריטים.
ג'ון סאת'רלנד
סאת'רלנד דיבב את במבי הבוגר בסרט "במבי" משנת 1942. סאת'רלנד הפיק 45 סרטים בין השנים 1945–1973. רבים מסרטיו היו סרטי הדרכה מונפשים שהופקו עבור אוניברסיטת הארדינג המשבחים את התפיסה הסוציו-אקונומית של הקפיטליזם ומעבירים מסר פוליטי על היתרונות של חירות הן של הכלל והן של הפרט, ועל החסרונות של התערבות ממשלתית, במיוחד עם סרטי התעמולה "Make Mine Freedom" ו-"Fresh Laid Plans".
ביוגרפיה
סאת'רלנד נולד ב-11 בספטמבר 1910 בוויליסטון, דקוטה הצפונית.
את הקריירה שלו הוא החל כשעבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, כדי לעבוד בתעשיית הקולנוע. בעודו בלוס אנג'לס, סאת'רלנד נשא לאישה את פאולה וינסלו ב-16 בספטמבר 1939, לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בני הזוג עבדו עם וולט דיסני בסרט "במבי" משנת 1942, כאשר סאת'רלנד דיבב את הדמות הראשית בגרסתה הבוגרת בעוד וינסלו דיבבה את אימו.
סאת'רלנד עזב את תעשיית הקולנוע בשנת 1973, ועבר לואן נייס, קליפורניה.
ב-17 בפברואר 2001 סאת'רלנד נפטר בביתו בואן נייס בהיותו בן 90. הותיר אחריו שני בנים ובת אחת.
ליאת גורן
ליאת גורן (נולדה ב-4 באפריל 1952) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
ילידת גבעתיים. בתם של זהבה לבית קורין (ילידת 1913) שעסקה בהוראה ובצלאל גורן-גורנדר (יליד 1911) שהיה ממקימי חיל האוויר הישראלי ואיש התעשייה האווירית. שניהם ילידי העיירה שומסק שהיום באוקראינה.
בשנת 1981 סיימה 3 שנות לימודי משחק בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד אוהד שחר, אריה צ'רנר, יונתן צ'רצ'י ויעל עמית.
ליאת גורן מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, מעצב התפאורה, רוני תורן ועם בנם המשותף איתמר. לליאת שתי בנות מנישואים ראשונים, שירי וקורין וולך.
תיאטרון
בתיאטרון הספרייה השתתפה בשנת 1992 בהצגה "בשפל" שכתב מקסים גורקי וביימה אופירה הניג.
בתיאטרון החאן בשנת 1997 גילמה את נעמי בהצגה "הבתולה מלודמיר" שכתבה יוספה אבן-שושן וביימה אופירה הניג. כמו כן השתתפה בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביימה הניג. ב-2000 שיחקה בהצגה "השיבה למדבר" שכתב ברנאר-מארי קולטס וביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הקאמרי השתתפה ב-1997 בהצגה "הפלגות" שכתבה שולמית לפיד וביים עמית גזית.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער שיחקה בין השנים 1999–2004 בהצגה "רכבת ההצלה" שכתב דיאן סמואל וביים רמי דנון.
בתיאטרון בית ליסין: השתתפה בהצגה "פשעי הלב". ב-2007 השתתפה בהצגה "דולפינים" שכתבה מאיה שעיה וביים דדי ברון. ב-2010 השתתפה בהצגה "שיינדלה" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון. ב-2012 גילמה את יהודית בהצגה "סוסים על כביש גהה" שכתבה סביון ליברכט וביימה ציפי פינס. ב-2015 היא גילמה את האם במחזה "חתולה על גג פח לוהט". ב-2017 גילמה את מנהלת המדרשה דבורי בהצגה "הסודות" שכתבה הדר גלרון (על פי התסריט של הדר גלרון ואבי נשר) וביים כפיר אזולאי. החל מחודש יולי 2021, מגלמת גורן את חווה, כוהנת שירה בתיבור במחזה הדרמה ״אינטימיות״ שכתב רוני קובן.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה גילמה את אנפיסה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הבימה
ב-1986 גילמה את סוניה לצד טטיאנה קנליס אולייר בהצגה "הדוד וניה" מאת צ'כוב שביים חנן שניר. ב-1987 גילמה את אגריפינה, חברתה הטובה של בבתא (יונה אליאן) בהצגה "בבתא" שכתבה מרים קייני וביים תום לוי; וגילמה את אנייס בהצגה "בית ספר לנשים" שכתב מולייר וביים לסלאו מרטון. ב-1988 גילמה את פאני וילטון בהצגה "ג'ון גבריאל בורקמן" שכתב הנריק איבסן וביים ג'ק מסינג'ר; את ואריה בהצגה "גן הדובדבנים" מאת צ'כוב שביים עמרי ניצן, וגילמה את שן טה שוי טה בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" (הפקה בשיתוף תיאטרון באר שבע) שכתב ברטולט ברכט וביים יורי ליובימוב. ב-1989 גילמה את ליז דריל בהצגה "סוף ההתחלה" שכתב שון או'קייסי וביים עמרי ניצן.
ב-1992 גילמה את וסיליסה בהצגה "בשפל" שכתב מקסים גורקי וביימה אופירה הניג; גילמה את מיי בהצגה "חתולה על גג פח לוהט" שכתב טנסי ויליאמס וביים אורי פסטר; וגילמה תפקיד כפול (מילי ברוקר האריס ועדנה סלבי) בהצגה "משחק כפול" שכתב טרנס רטיגן וביים יורם פאלק. ב-1993 גילמה את פיידרה בהצגה "היפוליטוס" מאת אוריפידס שביימה אופירה הניג. ב-1994 גילמה את פפני רוזנצוויג בהצגה "האחיות רוזנצוויג" שכתבה וונדי וסרשטיין וביים עמית גזית; גילמה את גרייס קומאלו במחזמר "זעקי ארץ אהובה" שכתב מקסוול אנדרסון וביים אורי פסטר, וגילמה את קלרה דניסון בהצגה "קערת העץ" שכתב אדמונד מוריס וביים יורם פאלק. ב-1995 גילמה לצד רוזינה קמבוס את גברת וורן בהצגה "הבחורים בדלת ממול" שכתב טום גריפין וביים גדי ענבר; וגילמה את קייט בהצגה "מארחים את מר סלואן" שכתב המחזאי הבריטי ג'ון אורטון וביים בן לוין.
ב-2001 השתתפה לצד חיים חובה ב"דוממים" - אירוע תיאטרוני שכתב חנוך רעים לציון יום השואה; וגילמה את מרת ואן-דן בהצגה "יומנה של אנה פרנק" שכתבו אלברט הקט ופרנסס גודריץ' וביים רוני פינקוביץ'. ב-2002 גילמה את גולדי שיינהוף בהצגה "מניין נשים" שכתבה נעמי רגן וביימה נויה לנצט. באותה שנה גילמה את ח'דיג'ה בהצגה "פרגודים" שכתב ז'אן ז'נה וביימה אופירה הניג. ב-2004 גילמה את אלקה קוזניצר, אשתו של יודל (אלכס פלג) בהצגה "הנאהבים והנעימים" שכתבו מוטי לרנר וישראל זמיר (ע"פ הסיפור "השניים" מאת יצחק בשביס-זינגר) וביים חנן שניר; וגילמה את גבי בהצגה "שמונה נשים" שכתב רובר תומא וביימה נויה לנצט. ב-2006 גילמה את שושנה בהצגה "נמר חברבורות" שכתב יעקב שבתאי וביים חנן שניר.
תיאטרון באר שבע
ב-1990 גילמה את ביאטריצ'ה בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" שכתב שייקספיר וביים מיכאל גורביץ'. גילמה את קורדליה בהצגה "ליר", גילמה את מאשה בהצגה "השחף", והשתתפה בהצגות "המיזנתרופ", "השטן ממוסקבה", "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה", "המתאבד", "אותו ואת בנו", "גיסתו של גולדין", "חלום ליל קיץ" וכן ב"הרולד ומוד", בבימויו של רפי ניב. ב-2016 החלה לשחק בהצגה "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון וב-2017 החלה לשחק בהצגה "פרפרים הם חופשיים".
טלוויזיה וקולנוע
בשנת 2014 שיחקה בסרט "יונה" המבוסס על חיה של יונה וולך, בבימויו של ניר ברגמן. באותה שנה שיחקה בסרט "מנפאואר" בתפקיד רוזי, אימו של מאיר (יוסי מרשק).
בשנת 2015 שיחקה בסרט "את לי לילה" בכיכובן של דאנה איבגי ולירון בן-שלוש, ובבימויו של אסף קורמן.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה התקופתית "הדרך לאן" בבימויה של מיכל בת-אדם.
גראן קנריה
גראן קנריה (בספרדית: Gran Canaria) הוא האי השלישי בגודלו באיים הקנריים והוא האי המאוכלס ביותר מבין האיים הקנריים.
נכון לשנת 2019 אוכלוסיית האי מנתה 851,231 תושבים, אשר היוו כ-40% מכל אוכלוסיית הארכיפלג. לאס פאלמאס דה גראן קנריה, בירת האי, היא העיר הגדולה ביותר באיים הקנריים, והעיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה בספרד, ובתחומה נמצא אחד מהנמלים החשובים ביותר בספרד ובאיחוד האירופי.
יהושע לפידות
יהושע משה לפידות (נהגה: לפידעס;ניסן תשי"א, 1951 – י"ח באב תשע"ג, 25 ביולי 2013) היה פעיל במאבקי הדת של הציבור החרדי בישראל.
גראן קנריה
האי ממוקם באוקיינוס האטלנטי באזור המכונה מקרונזיה, אשר נמצא כ-150 קילומטרים מהחוף הצפון-מערבי של יבשת אפריקה וכ-1,350 קילומטרים מיבשת אירופה.
יהושע לפידות
ביוגרפיה
בשנות ה-70 נישא לבתו של אברהם רוטשילד מציריך. לאחר נישואיו היגר לשווייץ והתגורר בציריך. בתקופת מגוריו שם סייע באופן חשאי ליהודי איראן. היה מראשי החברה קדישא של הקהילה האורתודוקסית בציריך. לפרנסתו היה סוכן נסיעות.
גראן קנריה
גראן קנריה הוא כיום אחד מיעדי התיירות החשובים ביותר בספרד, כאשר מבקרים בו בסביבות חמישה מיליון תיירים מדי שנה.
יהושע לפידות
ביוגרפיה
בשנת 2012 הנחה את העצרת נגד גיוס בני ישיבות שנערכה על ידי העדה החרדית בכיכר השבת.
נפטר בציריך ממחלת הסרטן בי"ח באב תשע"ג. למחרת הועלה ארונו לישראל ונקבר בהר המנוחות.
עינניות
עינניות (שם מדעי: Euglenoids) אצות חד תאיות בעלות שוטון החיות בסביבה מיימית ושייכות למערכת הפרוטיסטה.
לרובן כלורופלסט המאפשר להן לבצע פוטוסינתזה וחלקן הטרוטרופיות (לא מסוגלות לייצר את מזונן בצורה עצמאית) וניזונות באמצעות פאגוציטוזה (בליעה של חומר אורגני דרך הממברנה על ידי יצירת שלפוחית).
תנאי מחיה
כשליש מהעינניות פוטוטרופיות (מבצעות פוטוסינתזה) אך הן מסוגלות לעבור למצב הטרוטרופי שבו נמצאות רוב העינניות. לפיכך הן יימצאו באזורים עתירי חומר אורגני.
מבנה ותנועה
לעינניות דופן גמישה (שם מדעי: pellice) המאפשרת קליטת אור באיבר חישה לאור (שם מדעי: eyespot) המכיל ריכוז פיגמנטים אדומים. הן מכילות כלורופלסט בעל שלושה קרומים, דבר המצביע על אנדוסימביוזה משנית.
רבייה
העינניות מתרבות בצורה אל מינית על ידי מיטוזה (חלוקת הכפלה).
האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה
רקע
ב-1914, עם פרוץ המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, שלטה טורקיה בכל רחבי מסופוטמיה. בנובמבר 1914 פלשה בריטניה לשאט אל ערב שבדרום מזרח מסופוטמיה ובמהלך 1915 זכו הבריטים בסדרה של ניצחונות על הצבא העות'מאני. מערכה זו לכדה את השבטים הערבים המקומיים בין הפטיש והסדן כשמצד אחד התקיימה זיקה דתית בין הטורקים לאותם שבטים אך מצד שני היחס של הבריטים למקומיים היה הומני יותר. הניצחונות הבריטים החלישו את השליטה הטורקית האזור וחיזקו את שאיפות העצמאות של השבטים המקומיים.
ייסוד האוטונומיה הערבית בנג'ף
באפריל 1915, בעקבות תבוסת הטורקים בקרב שוויבה, החלה הנהגת השבטים בעיר נג'ף לשאוף להשתחרר מעול הטורקים ולהשיג אוטונומיה. קיימות שתי גרסאות לעילה לפרוץ המרד: ב-22 במאי 1915 הטילו המורדים הערבים מצור על בניני הממשל ומחנות הצבא בעיר, ניתקו את כבלי התקשורת וניהלו קרבות מול החיילים הטורקים הנצורים. לאחר 3 ימי אש ולאחר משא ומתן עם שליחי המושל הטורקי של בגדאד איפשרו המורדים יציאה בטוחה של הכוחות הטורקים מהעיר. שחרור העיר איפשר למורדים להקים שלטון עצמאי במקום.
השלטון על העיר המשוחררת נמסר ל-4 שייח'ים, מנהיגי שבטים באזור. מנהיגים אלו ניסו לשמור על נייטרליות כך שמקביל לשימור היחסים עם השלטון העות'מאני חיזקו את קשריהם עם בריטניה.
המרד הערבי הראשון בנג'ף
בקיץ 1917 הגיעו הבריטים לנג'ף ומינו את לוטננט קולונל פרנסיס בלפור כקצין פוליטי של העיר מטעם השלטונות הבריטים. זמן קצר לאחר מכן מינו הבריטים שליט לעיר מטעמם והעבירו לקרבת העיר שבט ערבי פרו-בריטי.
צעדים אלו הביאו את השייח'ים למסקנה שהבריטים לא יאפשרו להם את המשך האוטונומיה ממנה נהנו מאז מאי 1915 ולכן החליטו לפעול נגדם. בינואר 1918 תקפו הכוחות הערבים שיירת פרשים במזרח נג'ף. בתגובה לבקשת בריטניה להסברים על צעד זה הגיבו השייח'ים ביציאה למרד ובתקיפת כוחות בריטים בעיר. הפיקוד הבריטי העביר כוחות לעיר ובשלהי ינואר דוכא המרד ועל ראשי העיר הוטל קנס כספי וקנס של ציוד צבאי אותו נאלצו השייח'ים לשלם.
המרד השני והמצור על נג'ף
על אף דיכוי המרד הראשון המשיכה התסיסה בקרה השבטים הערבים שהקימו מחתרת אנטי בריטית בשם "ג'מעה אל-נהאדה של-איסלמיה" (Jam'iya al-Nahda al-Islamiya). ראשי מחתרת זו החלו לתכנן מרד נוסף בתקווה שמהלך משמעותי יסחוף אחריו שבטים אחרים במסופוטמיה. על אף שהאזור היה בשליטה בריטית שלחו העות'מאנים סוכנים גרמנים כדי לתמוך במחתרת ולקדם את צעדיה כנגד הבריטים. המחתרת נתמכה על ידי רוב השייח'ים למעט השייח' סעיד מהאדי אל סאיביד סלמן שהתנגד למרד.
המרד פרץ ב-19 במרץ 1918 כשקבוצה של מורדים, בפיקודו של האג' נג'ים אל-באקאל (Haji Najm al-Baqqal), פרצה למצודה של העיר כשהם מוסווים כפועלים בשירות הבריטים. במהלך ההשתלטות על המצודה רצחו המורדים את הקצין הפוליטי של העיר ו. מ. מרשל (W. M. Marshall). חיילי המשמר הפונג'אבים הצליחו להשתלט בחזרה על המצודה אך נאלצו להגן עליה לאחר שהמורדים הטילו עליה מצור. שאר החיילים האנגלים נסוגו לבסיסם במזרח העיר כשחלקם מוצא מקלט בביתו של שייח' סעיד מהאדי אל סאיביד סלמן.
ב-23 במרץ 1918 תגברו הבריטים את כוחותיהם בנג'ף להיקף של בריגדה והטילו מצור על המורדים, שהתבצרו בעיר, שכלל ניתוק מלא של מקורות המים והמזון. מטרת המצור הייתה להימנע מפגיעה בעיר שהיא אחת מהערים הקדושות ביותר לשיעים ולכן במקום להרוס את העיר הוצב בפני המורדים אולטימטום שכלל:
המורדים דחו את האולטימטום ואף ניסו לשלוח שליח לבקש עזרה משבטים אחרים (השליח נתפס והוצא להורג). ב-7 באפריל 1918 החלו הבריטים בהרעשה ארטילרית על העיר ובעקבותיה פרצו אל העיר 2 בטליונים הודים שהשתלטו על תילים אסטרטגיים ששלטו על העיר. הקרבות נמשכו עוד כחודש וב-4 במאי 1918 נכנעו המורדים.
תוצאות המערכה
הבריטים העמידו את מנהיגי ההמורדים למשפט צבאי והוציאו אותם להורג ב-25 במאי 1918.
המנדט הבריטי על מסופוטמיה שנוסד ב-1920 הוחל גל על נג'ף.
תחושות האיבה של הערבים המקומיים כנגד הבריטים לא שככו בעקבות דיכוי המרד וב-1920 החל המרד הגדול של עיראק כנגד הבריטים.
האגודה הישראלית לכימיה אנליטית
IACS הוא ארגון ללא מטרות רווח המשמש פלטפורמה לחוקרים, למחנכים ולאנשי מקצוע תעשייתיים בתחום הכימיה האנליטית בשביל לחלוק את הידע, את הרעיונות ואת החוויות שלהם. מטרתה העיקרית של האגודה היא לקדם את הפיתוח והיישום של הכימיה האנליטית בישראל באמצעות פעילויות שונות, כולל כנסים, סמינרים, סדנאות ופרסומים.
IACS מסונף לאיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC), הארגון המרכזי הפועל לקידום שיתופי פעולה בינלאומיים ותקינה בתחום הכימיה האנליטית.
החברות באגודה פתוחה לכל אדם המתעניין בכימיה אנליטית, ללא קשר לרקע המקצועי שלו. החברים כוללים חוקרים אקדמיים, מדעני תעשייה, סטודנטים ואנשי מקצוע מתחומים שונים, כגון מדעי הסביבה, זיהוי פלילי, תרופות ורוקחות והנדסת חומרים.
אחת הפעילויות העיקריות של IACS היא ארגון כנסים וסמינרים, במסגרת סדרת כנסים בינלאומיים הנקראת ישראנליטיקה. הכנסים האלו מספקים פלטפורמה לחוקרים להציג את ממצאיהם, להחליף רעיונות וליצור קשרים עם אנשי מקצוע אחרים בתחום, וכן לקידום התחום באמצעות פיתוח מודעות הציבור וקידום ההבנה של כימיה אנליטית.
חברי האגודה גם ממלאים תפקיד בקידום החינוך וההכשרה בכימיה אנליטית, לוקחים חלק בקורסים, בסמינרים ובתוכניות הכשרה לסטודנטים, לחוקרים ולאנשי מקצוע בתחום, וכן תומכים ביוזמות מחקר וחינוך באמצעות מענקים, מלגות ופרסים.
שניצר
שניצר (Schnitzer) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו גַּלָּף.
תות שחור
תּוּת שחור או תות שמי (שם מדעי: Morus nigra. שם עממי: עברית: תות שמי; ערבית: شاتوت תרגום: תות שאמי; אנגלית: black mulberry תרגום: תות שחור. מקור שמו הערבי מתייחס לאזור א-שאם (סוריה רבתי) על שם בנו של נוח - שם. הוא מין עץ פרי, נשיר, בינוני-גדול, חד-ביתי או דו-ביתי, אחד מ-17 מינים של הסוג תות (Morus) ממשפחת התותיים (Moraceae) . מוצאו במערב אסיה, מהקווקז, איראן וארמניה. המין הובא לצפון אמריקה, אירופה וסין, שם הוא תורבת וגדל בר. בנוסף הוא בוית בעת העתיקה באגן הים התיכון בשביל פירותיו. מוצא השם העברי קדום. העץ נזכר במשנה, במסכת מעשרות. ביוון גידלו אותו כבר במאה השישית לספירה . שני מיני תות נפוצים בישראל כצמחי תרבות, התות השחור והתות הלבן, ובעת האחרונה התפשט התות הפקיסטני (Morus macroura).
תיאור
תות שחור הוא עץ חד־ביתי או דו-ביתי, ענף ורחב נוף שיכול להגיע לגובה של 10 מטר. תות שחור אוהב אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, במליחות ובגיר. הוא גדל בכל אזורי הארץ ובקרקעות שונות. הריבוי באמצעות זרעים בעונת הסתיו.
מאפיינים
הענפים חומים כהים, הענפים הצעירים שעירים. הלוואים חופשיים, ממוקמים בצדי בסיס הפטוטרת, שעירים ונושרים בקלות או בהקדם.
הניצנים, הרדומים בחורף, עטופים ב-3–6 קשקשים רעופים.
העלים מסורגים והטרף שלהם פשוט עד מאונה עמוקות ככף יד והשוליים משוננים. הם עבים ובעלי 3–5 עורקים ראשיים שיוצאים מבסיסם ועורקים משניים מנוצים. העלים סגלגלים ורחבים אורכם 5–20 ס"מ ורוחבם מעט קטן מאורכם. בסיס העלה דמוי-לב עמוק, שפתם משוננת או בעלות אונות. העלים ירוקים, לא מבריקים. צדם העליון מחוספס וצבעם ירוק כהה וצדם התחתון שעיר וצבעם ירוק בהיר.
התפרחות הזכריות חיקיות, בדרך כלל בזוגות, שיבוליות, מרובות פרחים, בעלי עוקץ קצר.
תפרחות הנקבה הן משיבולת קצרה ועד כדורית.
הפרחים הזכריים: אונות הגביע חופפות; אבקנים מתכופפים בניצן; עמוד עלי ראשוני ומנוון בדרך כלל קיים.
פרחי נקבה: יושבים; אונות הגביע חופפות, משתיירות בפרי; השחלה עלית עם מגורה אחת או שתיים; עמוד עלי קיים או לא; צלקת מפצלת לשתי חלקים, פלומה או מעין יבלות זעירות בהיקף.
הפרי פרי מדומה עסיסי שנושר כיחידה אחת. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה.
הזרע פחות או יותר כדורי בעל אנדוספרם; העובר מעוקל ושטוח; והטבורית אליפיזית.
הבדלים בין תות לבן לתות שחור
בניגוד לשמם, התותים לא תמיד מובדלים בצבעם. אמנם התות השחור צבעו סגול כהה או שחור, אך תות לבן יכול להיות בצבע לבן, צהוב, ורוד, סגול או שחור.
הענק האדום
הענק האדום (באנגלית: Red Hulk) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Incredible Hulk #1 ממאי 1962 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הענק האדום הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - גנרל תדאוס "ת'נדרבולט" רוס וגנרל רוברט ל. מאווריק. גנרל רוס קצין בצבא ארצות הברית המשמש כיריבו של הענק הירוק. הוא אביה של בטי רוס. רוס היה מנהל הפרויקט הצבאי "פצצת גמא" שבו באנר נלכד בפיצוץ ומקבל את תכונותיו של הענק. רוס מתנדב באופן אישי להרוג את המפלצת ורודף אחריו באובססיביות. בתחילה הוא אינו מודע למצבו הרפואי של באנר, אולם כאשר נודעת לו האמת, הא רודף גם אחריו. בשנת 2008, רוס הופיע בדמותו של הענק האדום, אליו שינה צורה כדי להילחם בצורה טובה יותר ביריבו. כוחותיו הוסרו ממנו בידי באנר בשנת 2015.
בשנת 2017, גנרל בשם רוברט מאווריק חתם על חוזה בין צבא ארצות הברית לארגון מכניקת ביון אמריקני, אשר כעת מחויבים לשרת את צבא ארצות הברית. מאווריק עבר שינוי צורה בידי הארגון לצורתו של הענק האדום, וזאת כדי שיוכל לפעול בשטח כחלק מקבוצת האוונג'רס של סאן-ספוט. גם הוא הופשט מכוחותיו בידי באנר, כאשר הוא הוקם לתחייה כבובה על חוט בידי הגראנדמאסטר.
דמותו של ת'נדרבולט רוס מדורגת במקום ה-71 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. דמותו עובדה למספר סדרות אנימציה, ביניהן האוונג'רס: סדרת האנימציה, ארבעת המופלאים והאלק וצוות הריסוק. את דמותו של גנרל רוס בסרט הלייב אקשן "הענק" גילם השחקן סם אליוט. את דמותו בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "הענק הירוק", "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"האלמנה השחורה", גילם השחקן ויליאם הרט. את הדמות יגלם האריסון פורד בסרטי היקום הקולנועי "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש" ו"ת'נדרבולטס".
ביוגרפיה בדיונית
גנרל תדאוס רוס הוא קצין בחיל האוויר האמריקני, שאחראי על פרויקט פצצת הגמא של המדען ברוס באנר. בתו, בטי, מתאהבת במדען הצעיר, מה שמגביר את סלידתו של רוס מברוס. כשברוס משנה את צורתו לענק הירוק, הגנרל מקדיש שנים רבות מחייו לתפיסתו. אובססיבי ללכידתו, הוא בוגד בממשלה ומקים צוות לתפיסת הענק הכולל אותו ואת הנבלים מודוק, המנהיג ואבומיניישן. לאחר מכן, בחתונתם של ברוס ובטי, הוא מנסה להרוג את ברוס אך יורה בטעות בריק ג'ונס.
רוס נעצר, אך מגויס בידי סוכן S.H.I.E.L.D הבוגד קליי קווטרמיין להתמזג עם נבל בשם זאקס. הגנרל מקבל כוחות חשמל, שהופכים אותו לבלתי יציב מבחינה נפשית. רוס מבין שהוא טעה בנוגע לדעתו שהענק הוא מפלצת חסרת בינה, ולאחר קרב מטעניו החשמליים של זאקס יוצאים ממנו והוא חוזר למצבו הרגיל, אך רוס נהרג בטעות בידי ריק ג'ונס. בהמשך, גופתו נגנבת בידי המנהיג, שמקים לתחייה את רוס על מנת שיפקד על צבאו. בניגוד לכוונותיו, רוס יוצא משליטה ומפוצץ את הבסיס של המנהיג.
רוס מנסה לשנות את דרכיו, מתיידד עם הענק הירוק, אך לאחר שכמעט הרג את בתו הוא מחדש את מסע הציד שלו אחריו. בסיום אחד המרדפים הגנרל מתייאש, ומעביר את הפיקוד על מבצע הלכידה לידיו של גנרל רייקר, ורוס מעורב בעקיפין. אך כאשר רייקר לוכד את הענק ומענה אותו, רוס הורג את הגנרל ומשחרר את הענק. לאחר מכן הוא מקים יחידת קומנדו בשם האלקבאסטרס, שמטרתה להרוג את הענק.
הפיכה לענק האדום
בקשת סיפור שהחלה עם מלחמת-עולם הענק הירוק ונמשכה בנפילת הענקים, הגנרל עובר תהליך בו הוא משנה את צורתו לענק האדום, אך עובר זמן עד שזהותו האמיתית מתגלה. הוא מחפש אחר הענק, וכתוצאה מכך הורג את אבומיניישן, משמיד את נושאת המטוסים המרחפת של S.H.I.E.L.D ומביס כמה גיבורי-על. לאחר שגרם לרעידת אדמה בסן פרנסיסקו שהביאה למותם של אלפים, הוא מובס בידי מאמץ משותף של הענק הירוק ותור. הוא נכלא, אך מחולץ בידי בתו בטי, שהפכה לענקית האדומה. בטי ורוס מאחדים כוחות עם דוק סמסון על מנת להרוג את הענק הירוק.
לאחר שהענק האדום נכלא במאגר גמא, ברוס באנר משריין לרוס מקום באוונג'רס, בעזרתו של קפטן אמריקה, וכשהגנרל נמלט הוא אכן מצטרף לקבוצה. במהלך קשת הסיפור הפחד עצמו, הוא, נאמור והענק הירוק אינם מצליחים לעצור את חבר ארבעת המופלאים הדבר, שכעת הפך לאנגריר שובר הנשמות, אך בקרב שני נגדו הענק האדום מפיל עליו את מגדל סטארק. בעקבות ההרס שהשאיר מאחוריו, הוא מודבק בווירוס טכנו-אורגני בידי קייבל. אולם, לאחר שרוס כמעט הורג אותו, קייבל שורף את הווירוס מבפנים, מה שגורם לגנרל להתעצבן ולהרוג את אחד מחבריו הטובים של קייבל.
במהלך אירועי אוונג'רס נגד אקס-מן, הענק האדום נלחם בקולוסוס, ובסיום הקרב הורס את המפקדה הראשית של האקס-מן. הוא הגיב לפיצולו של כוח הפניקס לחמישה חלקים באמצעות מתקפה על האי אוטופיה בניסיון התנקשות בחייו של סייקלופס, אך מובס על ידי האקס-מן ונשלח לאוונג'רס כאשר האות X חרוטה על חזהו.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", הענק מופיע כמנהיג קבוצת ת'נדרבולטס. בהמשך, הוא נלכד בידי באנר וכוחותיו מופשטים ממנו.
פוארטוונטורה
פוארטוונטורה (בספרדית: Fuerteventura) הוא האי השני בגודלו באיים הקנריים. האי נמצא בשליטת ספרד.
האי ממוקם כ-97 קילומטרים מיבשת אפריקה. ב-26 במאי 2009 האי הוכרז כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו.
בירת האי היא העיר פוארטו דל רוסריו. נכון לשנת 2020 אוכלוסיית האי מנתה 119,732 תושבים. מבחינה גאולוגית פוארטוונטורה הוא האי העתיק ביותר בארכיפלג של האיים הקנריים.
הענף הכלכלי העיקרי בפוארטוונטורה הוא ענף התיירות.
מילנסה
מילָנֵסַה הוא גרסה דרום אמריקאית לשניצל הווינאי או מאכל בשרי המקובל במילאנו. המאכל הגיע לאזור במהלך ההגירה ההמונית מאיטליה בין השנים 1860 ושנות ה-20 של המאה ה-20. שמו של המאכל מרמז, ככל הנראה, על קשר למאכל מילאנזי דומה. מילנסה טיפוסית מכילה פרוסת בקר, עוף, דג, עגל או חזיר. הפרוסה נטבלת בביצה טרופה ובפירורי לחם או קמח, מתובלת על פי טעם ומטוגנת בשמן לא עמוק. לעיתים המילנסה תהיה אפויה בתנור מטעמים בריאותיים.
מילנסה א לה נפוליטנה או סופר מילנסה היא מילנסה מכוסה ברוטב עגבניות, מוצרלה ושינקן.
המילנסה לרוב תוגש חמה בליווי צ'יפס או פירה, או קרה ככריך בליווי סלט ירקות.
בארגנטינה ובאורוגוואי היא תוגש עם ביצת עין מלמעלה.
נתן ברק
נתן ברק (נולד ב-12 באוגוסט 1958) הוא קצין צה״ל בדימוס ששירת מפקד מרכז תקשוב בחיל הים בדרגת אלוף-משנה וכיום הוא המנכ"ל ושותף בחברת אמפרסט מערכות. חתן פרס ביטחון ישראל על חלקו בפרויקט כיפת ברזל.
ביוגרפיה
עם סיום לימודיו התגייס בשנת 1980 למרכז מחשבים חיל הים, השתתף בפיתוח מערכות לחימה באלתא מערכות ובתדיראן מערכות.
בשנת 1984 נשלח לארצות הברית מטעם חיל הים, לצורך ניהול ופיתוח של סימולטור לצוללות עבור חיל הים.
בשנת 1988 הוצב לתפקידים שונים במערך המחשוב של חיל הים ועסק בפיתוח מערכות לחימה. במקביל לתפקידיו סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1991 הקים את ענף מערכות שליטה ובקרה בחיל הים. על פעילותו בענף מערכות שליטה ובקרה זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת.
בשנת 1994 הוביל את פיתוח התוכנה והמחשוב של מערכות הלחימה המבצעיות בחיל הים. במהלך תפקידו זכה בפרס מפקד חיל הים לחשיבה יוצרת.
בשנת 1998 נשלח ללימודים במכללה לביטחון לאומי. בלימודיו אלה קיבל תואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בנובמבר 2003 השתחרר והקים את חברת אמפרסט מערכות. החברה עוסקת בפיתוח מערכות שליטה ובקרה מרכזיות בתחום הביטחוני והאזרחי.
ב-2012 זכה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט כיפת ברזל.
פרסם מאמרים שונים בתחום פיתוח מערכות עתירות תכנה ומערכות שליטה ובקרה וזכה בפרס הרמטכ"ל על מאמר שפורסם ב"מערכות" בתחום מודלים לפיתוח מערכות שליטה ובקרה.
נתן ברק נשוי ולו שלושה ילדים.
מרדכי גוטמן
מרדכי (מוטי) גוטמן (נולד ב-1954) הוא רופא כירורג, פרופסור לכירורגיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. מנהל מחלקה כירורגית ב' (כירורגיה כללית והשתלות) בבית החולים שיבא.
גוטמן היה הכירורג שניתח את יצחק רבין וניסה להצילו לאחר ההתנקשות בחייו, ב-4 בנובמבר 1995.
ביוגרפיה
גוטמן בוגר תיכון עירוני א' במגמה ביולוגית (1972), ולאחר שרות בצה"ל למד רפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1981 סיים גוטמן את למודי הרפואה, והתמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה שבתל אביב במחלקתו של פרופסור רוני רוזין.
עם סגירת בית החולים "הדסה" בשנת 1991 עבר גוטמן עם צוות המחלקה כרופא בכיר לבית החולים איכילוב.
בשנת 1992 נסע לשתי שנות השתלמות במרכז הסרטן הידוע M.D.Anderson ביוסטון שבטקסס, שם עסק בעיקר במחקר במנגנוני התפשטות גרורתית של סרטן.
עבודות המחקר שביצע שם, יחד עם מחקרים רבים שביצע בישראל, זיכו אותו בשנת 1998 במינוי של פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
כירורג בכיר
בשנת 1994 התמנה פרופ' גוטמן לסגן מנהל מחלקה כירורגית ב' בבית חולים איכילוב, בניהולו של פרופ' יוסף קלאוזנר. בנוסף לתפקידו כסגן מנהל, הוא הקים את היחידה לכימותרפיה אזורית שהתמחתה בטיפולים מיוחדים בגידולים מתקדמים בגפיים ובחלל הבטן.
בשנת 2002 התמנה גוטמן למנהל מחלקה כירורגית א' במרכז רפואי מאיר ובשנת 2009 למנהל מחלקה כירורגית ב' בבית חולים תל-השומר.
גוטמן פעיל בוועדות אוניברסיטאיות וארציות, משמש כיו"ר ועדת היגוי לכירורגיה כללית של מכבי שירותי בריאות וחבר במועצות הלאומיות לכירורגיה, הרדמה ו-טיפול נמרץ ול-אונקולוגיה. בשנת 2008 התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
גוטמן עוסק ברוב תחומי הכירורגיה הכללית אך בעיקר בתחום של כירורגיה אונקולוגית. עיקר עיסוקו בשנים האחרונות הוא במחלות השד ומערכת העיכול. בתחום סרטן השד גוטמן מתמחה בניתוחים משמרי שד, וגם בכריתות שד עם או בלי שחזור מיידי.
תחום ייחודי של עיסוקו של גוטמן הוא גרורות סרטן בחלל הבטן, בעיקר ממקור המעי הגס, בטיפול כירורגי מורכב המשולב בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית (HIPEC).
בנוסף, עוסק גוטמן בניתוחי בקעים מכל הסוגים.
גוטמן הוא חבר נלווה באיגוד האונקולוגי.
גוטמן מכהן כיו"ר איגוד הכירורגים הישראלי.
גוטמן דורג על ידי מגזין "פורבס" כבין הרופאים הטובים בישראל בתחום הכירורגיה.
רצח יצחק רבין והניסיון להצילו
רבין הובהל ירוי לאחר ההתנקשות בחייו ב-4 בנובמבר 1995 למרכז הרפואי תל אביב. גוטמן ריכז את פעולות ההחייאה הכירורגיות וניתח את רבין, אבל רבין נפטר כעבור כ-40 דקות מפצעיו.
קו 100 לקהיר
קו 100 לקהיר (כונה גם "קו השלום") היה קו אוטובוס בין תל אביב לקהיר, בירת מצרים. הקו הופעל על ידי קואופרטיב אגד (בחלק מהתקופה עבר הזיכיון לחברת דן) מ-29 באפריל 1982 ועד סוף שנת 1987 על בסיס יומי, ולאחר מכן חודש משנת 1990 ועד 1996 בחלק מימות השבוע. הקו הופעל מתוקף הסכמים שנבעו מהסכם השלום בין ישראל למצרים ודעך בהדרגה עד להפסקתו בגלל חוסר רווחיות.
הקו כהסכם במסגרת השלום עם מצרים
במסגרת הסכמי קמפ דייוויד, בפרק "הצבת כוחות" הוכרזה ההצהרה הבאה:. משמעות ההכרזה היא שהיה חשוב לשתי המדינות לשמור על יחסיהן הכלכליים ובכלל זה תיירות ומסחר.
בעקבות הכרזה זו ובמסגרת הדיונים על הסכמי השלום הוחלט על פתיחתם של קו זה לקהיר וקו נוסף בין תל אביב-יפו ושארם א-שייח' (קו שלא הופעל בסופו של דבר), תוך שיתוף פעולה לסירוגין בין אגד לבין החברה המצרית איסט דלתא. הפערים במשא ומתן בין שני הצדדים שהתקיים בקהיר ונמשך מספר ימים היו גדולים מאוד, אך הם גושרו על ידי הדרג המדיני שנכח בדיונים. הצד הישראלי ציפה למחירים נמוכים, בעוד המצרים דרשו מחיר גבוה, אולם בגלל ההבדלים בין המחירים בתחבורה הציבורית בישראל לבין זו במצרים המחיר שנקבע נחשב לישראלים זול ולמצרים הוא נחשב יקר וכך הושגה הסכמה.
הקו ומסלולו
הקו בוצע על-פי-רוב על ידי אוטובוס מיוחד של חברת אגד בדגם O-303 מתוצרת מרצדס-בנץ ובו הותקן תא שירותים בשל הנסיעה שאורכה היה אמור להיות כשבע וחצי שעות, אולם בפועל התארכה מעבר לכך בחלק מן הנסיעות, כמו זו הראשונה שארכה כ-19 שעות שמתוכן 11 במסופי הגבול.
מסלולו של הקו היה ישיר לקהיר. תחנת המוצא הייתה התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ומסלולו היה דרך כביש 4, משם עברו את הגבול במעבר רפיח, מעבר בנקודת הפיקוח בתעלת סואץ ובסוף לתחנה המרכזית "עבאסיה" בקהיר. מחיר הנסיעה עמד בשנות ה-90 על 18 דולר לכיוון אחד ו-32 דולר לשני הכיוונים.
הפסקת פעילות הקו
הקו הופסק בעקבות מיעוט נוסעים ועלות תפעול גבוהה, היו לכך שני גורמים עיקריים:
ניסיונות לחידוש הקו
בשנת 2006 היו ניסיונות הידברות בין שר התיירות אברהם הירשזון למקבילו המצרי לחידוש הקו, אולם הדבר לא צלח מאחר שבשלב זה מעבר רפיח כבר היה סגור לתנועת ישראלים. האפשרות היחידה להפעלת הקו הייתה דרך מעבר טאבה, דרך שאורכת כ-14 שעות. חברה פרטית הפעילה בכל זאת את הקו במחיר של 110 דולר דרך דימונה, אולם הדבר לא השתלם כלכלית וכיום הדרך לנסוע לקהיר באוטובוס היא רק באמצעות שירותים שמעניקים המצרים ממעבר טאבה.
סטיב אלביני
סטיבן אלביני (באנגלית: Steven Albini; נולד ב-22 ביולי 1961) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, טכנאי הקלטות, ועיתונאי מוזיקה אמריקאי. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 אלביני מוכר בעיקר בזכות הפקות האלבומים שלו. אלביני הפיק, בין היתר, את האלבומים Surfer Rosa של להקת הפיקסיז, Rid of Me של פי ג'יי הארווי, ו-In Utero של נירוונה.
אלביני ידוע גם בדעותיו הנחרצות והשנויות במחלוקת על תעשיית המוזיקה, לאחר שהצהיר שוב ושוב כי מדובר בתעשייה נצלנית, שמנצלת אמנים מבחינה כלכלית ומשטיחה את הצליל של המוזיקה שלהם. אלביני הוא כמעט יחיד מבין המפיקים והמוזיקאים המפורסמים שמסרב לקבל תמלוגים מתמשכים ממכירת אלבומים. לדעתו תפקידו של המפיק הוא להקליט את המוזיקה לרצונות הלהקה, ותשלום למפיק כאילו תרם אמנותית לאלבום הוא לא אתי.
ביוגרפיה
אלביני נולד בפסדינה, קליפורניה, למשפחה ממוצא איטלקי. בילדותו עברה משפחת אלביני לעיתים קרובות, לפני שהתיישבה בעיר מיזולה שבמונטנה בשנת 1974. בתיכון החל לנגן בגיטרה בס. עם סיום התיכון עבר לאוונסטון, אילינוי, ולמד עיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן. לאחר קבלת התואר הראשון החל לעבוד בעיתונים מקומיים, בעיקר בכתיבה על להקות פאנק.
קריירה כאמן מופיע
עוד בתקופת התיכון ניגן אלביני במספר להקות פאנק. כסטודנט בנורת'ווסטרן הקים בשנת 1981 להקת פאנק רוק בשם "Big Black". בשנים 1982–1984 הלהקה הוציאה לאור שלושה אלבומי EP. בשנת 1986 יצא לאור אלבום הסטודיו הראשון שלהם, "Atomizer". ב-1987 יצא לאור אלבום הסטודיו השני והאחרון של הלהקה "Songs About Fucking" שכלל בין היתר גרסת כיסוי ורימיקס לשיר "The Model" של להקת קרפטוורק. האלבום נכלל ברשימת 100 האלבומים הטובים של שנות ה-80 של פיצ'פורק, הגרדיאן כלל אותו ברשימת "1000 האלבומים לשמוע לפני שנמות", וב-2013 כלל אותו NME ברשימת "50 האלבומים שבנו את הפאנק".
לאחר שהתפרקה להקת "Big Black" הקים אלביני עם ריי וואשאם ודייוויד סימס להקה עם השם הפרובוקטיבי "Rapeman". הלהקה הייתה פעילה בשנים 1987–1988 והקליטה שני סינגלים ואלבום EP אחד.
בשנת 1992 הקים אלביני את להקת הנויז רוק Shellac, בה מנגנים איתו בוב ווסטון וטוד טריינר שפעילה עד היום (2020).
קריירת הקלטות
מאז תחילת שנות ה-90 אלביני ידוע בעיקר כמפיק מוזיקלי של אלבומים, אבל הוא לא אוהב את המונח ומעדיף שלא לקבל קרדיט על עטיפת האלבום. לדבריו, "אם יש משמעות למושג 'מפיק', היא שמפיק מקבל החלטות יצירתיות או אמנותיות בהצגת המוזיקה – באיזה עיבודים להשתמש, באיזה קצב לנגן, מי נותן איזה דגשים, איזה שירים ייכנסו לאלבום, איזו אווירה ליצור – ואני פשוט לא עושה את כל הדברים האלה. בכל התקליטים שעשיתי כל ההחלטות האלה התקבלו על ידי הלהקה ששמה מופיע על עטיפת התקליט, וזה פשוט לא נכון לתת לי קרדיט". אלביני מעדיף את המונח "טכנאי הקלטות".
שיטת עבודה
לדברי אלביני "החלק הרע בתרבות ההקלטות של שנות ה-70 וה-80 הוא שבכל הקלטה הטכנאים התיימרו לקחת תפקיד של מפיק. לא התייחסו לנגנים ברצינות. הלהקות והמוזיקאים נחשבו כ'כישרון מטומטם', כלומר דעותיהם לא היו חשובות". משנכנס השימוש במכונות תופים וסינתיסייזרים ההשפעה של מפיקים בקביעת הצליל של ההקלטה גדל אף יותר. "תקליטים הופקו יותר עם הוספה של עוד ועוד שכבות של צלילים אבסטרקטיים. באופן כללי, זה לא נעשה לטובת הלהקות". מבחינתו, תפקיד טכנאי ההקלטות הוא לפתור בעיות בהקלטת הסאונד של המוזיקאים, לא לקבוע להם איך הם צריכים להישמע.
אלביני ממשיך להקליט בשיטות אנלוגיות ומתנגד לפורמט דיגיטלי. לדבריו, הפורמט הדיגיטלי עדיין מתפתח וייתכן שההקלטות הדיגיטליות של היום לא יהיו שמישות בעתיד. "אני מרגיש שזה לא יהיה אחראי לתת ללקוחות שלי קבצים דיגיטליים כהקלטת מאסטר, בידיעה שהם בסופו של דבר ייעלמו או יהפכו לבלתי שמישים, אז אני לא אעשה את זה".
ביקורת על תעשיית המוזיקה
המאמר המפורסם ביותר של אלביני "הבעיה עם מוזיקה" ("The Problem with Music") התפרסם בדצמבר 1993 בכתב העת לאמנות וביקורת "The Baffler". המאמר מותח ביקורת על תעשיית המוזיקה, ובמיוחד על חברות התקליטים הגדולות באותה תקופה, שמנצלות כלכלית ומרמות את האמנים שלהם. בחלק העיקרי של המאמר, אלביני עורך תחשיב המראה איך להקה היפותטית שמוכרת 250,000 עותקים מאלבום הבכורה שלהם בחברת תקליטים גדולה יכולה בסופו של דבר להרוויח מהאלבום רק "בערך 1/3 ממה שהיו מרוויחים אם היו עובדים בסבן אילבן", בגלל כל ההוצאות שיש לחברת התקליטים, לכאורה מטעמם. אלביני גם מתח ביקורת על אנשי ה-A&R של חברות התקליטים שאחראיים למציאת כישרונות חדשים ולפיתוח האמנים. לדברי אלביני אלה נשכרו כדי לספק נציג צעיר ואמין, שהאמנים אולי כבר מכירים, במטרה לתת לנגנים את האשליה שחברת התקליטים "בצד שלהם".
בית בעל מעון
בֵית בַּעַל מְעוֹן או בֵּית מְעוֹן, הייתה עיר בסביבות מידבא, בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא. על פי המסופר בתנ"ך, העיר הייתה בשליטתם לסירוגין של מואב ושבטי ישראל. חוקרי המקרא הציעו לזהות אותה עם העיר בְּעֹן.
תולדותיה
בספר במדבר מוזכרת העיר "בעל מעון" כאחת מערי עבר הירדן המזרחי, שבו חפצו להאחז בני שבט ראובן וגד; אולם מנהיגי העם ובראשם משה, הוכיחו אותם במילים קשות על השתמטותם למעשה מכיבוש הארץ שנועדה לכלל העם. לאחר שהודיעו נציגי השבטים על מחויבותם להחלץ למלחמה יחד עם שאר השבטים, הובטח להם האזור שבו חפצו.
בתקופת ההתנחלות, נכבשה העיר על ידי גייסות הלוחמים של שבטי ישראל, ונמסרה לנחלת שבט ראובן, על פי המסופר בספר יהושע:
במאה ה-9 לפנה"ס כבש מישע מלך מואב את העיר מידי הישראלים, והקים בה עיר חדשה.
הנביאים האחרונים הזכירו את העיר בנבואותיהם; למשל ירמיהו בנבואת הזעם שנשא על מואב:
העיר הוזכרה באונומסטיקון של אוסביוס (שנכתב בתחילת המאה ה-4 לספירה), ככפר גדול הנמצא תשעה מיל מחשבון.
פרסי Black Reel
פרסי Black Reel (באנגלית: Black Reel Awards, או BRAs; בתרגום: פרס הסליל השחור) הם פרסי קולנוע אמריקאים, המוענקים בטקס שנתי בחסות הקרן לקידום אפריקאים-אמריקאים בקולנוע (FAAAF) בהכרה במצוינות של קולנוענים אפריקאים-אמריקנים, והישגים בקולנוע של הגלות האפריקאית בתעשייה הגלובלית. הזוכים מקבלים פסלון, אשר באופן רשמי קרוי פרס בלק ריל (Black Reel Award). הפרסים ניתנו לראשונה בטקס חי בשנת 2000 בוושינגטון די. סי.
בשנתיים שלפני תחילת הטקס החי ב-2002, חלוקת הפרסים נערכה דרך האינטרנט. מאז 2014, הטקסים משודרים גם ברדיו. זהו פרס האפריקאי-אמריקאי הוותיק ביותר שהוא בלעדי לעולם הקולנוע. מאז היווסדות הפרס, הוענקו 315 פרסים (נכון ל-2018).
היסטוריה
הפרס נוסד על ידי מבקר הקולנוע טים גורדון וסברינה מקניל בשנת 2000, וטקס הענקת הפרסים הראשון נערך דרך האינטרנט ב-16 בפברואר 2000, בחסות Reel Images Magazine. שנתיים לאחר מכן, נערך לראשונה טקס חי להענקת פרסים, בוושינגטון די. סי., בו ניתנו 20 פרסים לקולנוענים אפריקאים-אמריקאים. כל הטקסים השנתיים מאז נערכו גם הם בוושינגטון, למעט פעם אחת בה נערך הטקס בניו יורק.
פרסי Black Reel נערכים לטובת הקרן לקידום אפריקאים-אמריקאים בקולנוע (The Foundation for the Augmentation of African-Americans in Film - FAAAF), ארגון ללא כוונת רווח שמטרתו לספק הזדמנויות חינוכיות למנהלים עתידיים פוטנציאליים של צבע בתעשיית הקולנוע. FAAAF עורכת תוכניות מלגות לגילאי חטיבת ביניים ועד אוניברסיטה, וכן למקצוענים צעירים בתחילת דרכם בתעשייה.
ב-2015, שינתה הקרן את שמה ל"הקרן לגידול מספר האפרו-אמריקאים בקולנוע (Foundation for the Augmentation of African-Americans in Film).
הפרס הראשון לשחקן הטוב ביותר ניתן לדנזל וושינגטון על הופעתו בסרט "ההוריקן". הוא חזר על הישג זה עוד שנתיים ברציפות, עבור הסרטים "לזכור את הטיטאנים" ו"יום אימונים מסוכן".
בטקס פרסי Black Reel ה-3, והראשון באירוע חי, הוספה הקטגוריה לסרט הזר הטוב ביותר.
בטקס פרסי Black Reel ה-6, בשנת 2005, הוענק פרס Vanguard (חלוץ) הראשון לבדרן השנה לג'יימי פוקס על הופעותיו בסרטים  Collateral, Redemption: The Stan Tookie Williams Story, וריי.