cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוק רטוב
וייטנאם
בשנת 2017 תכננה ממשלת העיר האנוי לשפץ את השווקים הרטובים של העיר ולהפוך אותם לקניונים מודרניים. התכנית התקיימה בהתנגדות מצד ספקי השוק הרטוב בשנת 2017 לאחר ירידות משמעותיות בנתוני המכירות משווקים אחרים שהועברו למרתפם של מרכזי קניות יוקרתיים.
בשנת 2020 הודיע ראש ממשלת וייטנאם נגויין סואן פוקפ על הצעות לאסור על סחר בחיות בר בווייטנאם.
סיקור תקשורתי
השווקים הרטובים הסינים זכו לביקורת בכלי התקשורת במהלך התפרצות קוביד-19.
בתקשורת המערבית הוצגו שווקים רטובים מבלי להבחין בין שווקים רטובים כלליים, שווקים רטובים של בעלי חיים חיים, ושוקי חיות בר, תוך שימוש בהצגת תמונות משווקים שונים ברחבי סין מבלי לזהות את מיקומים. מרבית השווקים הרטובים בסין אינם מוכרים חיות בר. תיאורים אלה זכו לביקורת כמו מוגזמים ואוריינטליסטים, והואשמו בתדלוק הסינופוביה ו"השונות הסינית".
מאז פרוץ מגפת הקורונה, דוחות התקשורת הדורשים להוציא מהחוק באופן תמידי שווקים רטובים - בניגוד לשוקי בעלי חיים חיים בלבד או לשוקי חיות בר - זכו לביקורת על פגיעה בבקרת הדבקה וצריכה להיות ספציפית לגבי שוקי חיות הבר, כגון שור פירות הים הסיטונאי של הואנאן.
סאקי (סופר)
הקטור יו מונרו (באנגלית: Hector Hugh Munro; 18 בדצמבר 1870 - 13 בנובמבר 1916), מוכר יותר בשם העט שלו "סאקי" (Saki), (בערבית: "המוזג", דמות המופיעה ברבים משירי עמר ח'יאם), היה סופר ומחזאי בריטי שנולד בבורמה.
אביו היה מפכ"ל משטרת בורמה, שאז הייתה חלק מהאימפריה הבריטית. לאחר מות אימו, נשלח מונרו בן השנתיים לאנגליה. מונרו התגייס ב-1893 למשטרה ההודית האימפריאלית והוצב בבורמה, כמו אביו לפניו, אולם לאחר שנתיים חלה במלריה ונאלץ להתפטר ולשוב לבריטניה. בבריטניה החל לעבוד כעיתונאי ובין השאר כתב עבור הדיילי אקספרס והמורנינג פוסט, עבורו פעל כמה שנים ככתב חוץ בערים אחדות באירופה. מונרו נהרג במלחמת העולם הראשונה, בצרפת, מירי צלף גרמני.
יצירתו
סיפוריו השנונים, ולעיתים אף מקבריים, של סאקי תיארו באופן סאטירי את התקופה האדוארדית ותרבותה. סאקי ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים, בזכותם הושווה לעיתים לאו. הנרי ולדורותי פארקר. בכתיבתו, הושפע רבות מאוסקר ויילד, לואיס קרול וקיפלינג, והשפיע בעצמו על אלן אלכסנדר מילן ופ. ג. וודהאוס. הנושא העיקרי ביצירתו היה החברה הבריטית הגבוהה, על שלל טיפוסיה המוזרים, המבלים את רוב זמנם במסיבות ובמסעות. נושא מרכזי אחר ביצירתו הוא היחסים בין בני האדם לבעלי החיים, בעיקר ניסיונו הכושל של האדם לשלוט בחיות אחרות, אפילו בחיות הבית שלו. תחום זה הוא תיאר הן בהומור, כגון ב"טוברמורי", והן בשילוב של הומור ואימה, כגון ב"גבריאל-ארנסט" וב"סרדני וואשטאר". כמו מקור ההשראה שלו, אוסקר ויילד, גם סאקי היה הומוסקסואל. ייתכן שבשל כך גם הוא תיאר בעוקצנות צינית את מוסד המשפחה המסורתית, ובעיקר שלל את האמונה ב"תמימותם" וב"טוב ליבם" של ילדים (למשל בסיפור "צעצועי שלום", המתאר ניסיון כושל לחנך את הילדים לשחק בצעצועים שאינם צעצועי מלחמה).
בנוסף לסיפוריו הקצרים חיבר מונרו מחזה באורך מלא (עם צ'ארלס מוד), שני מחזות במערכה אחת, מאמר היסטורי בשם "עלייתה של האימפריה הרוסית" (חיבורו היחיד שפורסם בשמו האמיתי), רומן קצר, ועוד כמה חיבורים.
כתובות נבחרות בלטינית
כתובות נבחרות בלטינית (בלטינית: Inscriptiones Latinae Selectae, בקיצור: ILS) הוא  אוסף כתובות בלטינית בעל שלושה כרכים שנערך על ידי הרמן דסאו. העבודה פורסמה בשלושה חלקים בשנים 1892-1916, כל הספרים וההערות נרשמו בלטינית. כל כתובת זוהתה במספר, ולכן חוקרים רבים רושמים את הקיצור ILS בצירוף מספר כהתייחסות לכתובת מסוימת בלטינית כמו באוסף הכתובות הלאטיניות (CIL).
לדוגמה: הכתובת בשער טיטוס בקירקוס מקסימוס, מסומת באוסף הכתובות הלאטיניות כ-CIL VI 944  בעוד שבכתובת נבחרות בלטינית היא מסומנת כ-ILS 264.
ILS מצוטט גם כ-Dessau או D.
ליאונרד הרזנברג
ליאונרד ארתור "לן" הרזנברג (באנגלית: Leonard Arthur "Len" Herzenberg; 5 בנובמבר 1931 - 27 באוקטובר 2013) היה אימונולוג יהודי-אמריקאי, גנטיקאי ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד. תרומתו של הרזנברג לביולוגיה של התא היא שהצליח למיין סוגים של "תאי קיימא" לפי המאפיינים הספציפיים שלהם.
קורות חיים
ליאונרד הרזנברג נולד בניו יורק, ארצות הברית. בשנת 1952 הרזנברג קיבל את התואר הראשון שלו בביולוגיה וכימיה בברוקלין קולג'. בשנת 1955 הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בביוכימיה (עם התמחות באימנולוגיה) מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. לאחר לימודיו של הרזנברג הוא עבד כדוקטור בחברה האמריקנית לסרטן כשעבד במכון פסטר שבצרפת. הרזנברג חזר לארצות הברית בשנת 1957 ועבד בהמכונים הלאומיים לבריאות כפקיד בכיר במחלקת שירותי הבריאות לציבור במכון. הוא החל לעבוד באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1959. בסופו של דבר הוא קיבל את התואר פרופסור לגנטיקה.
פרסים
פרסים בהם זכה הרזנברג:
ב.מ.וו 1800
ב-מ-וו 1800 (בגרמנית: BMW 1800) היא מכונית סלון, תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1964–1971. יוצרו 134,814 יחידות, מהדגם הבסיסי, 21,116 יחידות מדגם BMW 1800 Ti ו-200 יחידות מדגם BMW 1800 TI/SA
היסטורית פיתוח בה-אם-וה 1800
בשנת 1960 הראלד קוונדט צבר שליטה בחברת בה-אם-וה. פרויקט "Neue Klasse" ("סדרה חדשה") יצא לדרך. Fritz Fiedler מונה למהנדס הראשי, Eberhard Wolff היה אחראי על עיצוב הרכב, Hofmeister Wilhelm היה אחראי על הנדסת הגוף, ו- Alex von Falkenhausen על בניית ועיצוב המנוע.
הצוות היה אמור לייצר מכונית עם מנוע חדש, מה שחברת בה-אם-וה לא עשתה מאז שנת 1933 כשפיתחה את בה-אם-וה 303. הרכב המשפחתי היחיד שיוצר היה בה-אם-וה 700 ובשוק הורגש ביקוש לדגם גדול ומהודר יותר. התשובה הייתה "בה-אם-וה 1500". בדצמבר 1964 נפסק ייצור דגם ה- בה-אם-וה 1500 והמחליפה הייתה "בה-אם-וה 1600", שיוצרה עד שנת 1971. בסוף 1963 הוצג דגם ה- "בה-אם-וה 1800".
בשנת 1971 הושק דגם ה- "בה-אם-וה 1802" (BMW 1800 Touring) בגרסת 2 דלתות. מחירה בהשקה היה 10,434 מארק גרמני. יוצרו 88,351 יחידות, עד שנת 1976.
סויוז TMA-22
סויוז TMA-22 (ברוסית: Союз ТМА-22) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-14 בנובמבר 2011 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-27 באפריל 2012. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה סרגי וולקוב, ומהנדסי הטיסה סאטושי פורוקאווה ומייקל פוסום. זו הטיסה ה-111 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.
קולוניה (יאפ)
קולוניה (באנגלית: Colonia) היא עיירה במיקרונזיה. היא משמשת כבירת מדינת יאפ.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת על האי יאפ, כ-2,221 ק"מ מבירת מיקרונזיה פליקיר. בנוסף, העיירה נמצאת ליד מפרץ צ'מורו (Chamorro Bay).
סויוז TMA-22
הצוות
צוות שחזר:
קולוניה (יאפ)
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא פברואר (23 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 3,318 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (576 מ"מ גשם), וחודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (109 מ"מ גשם).
מוסדות בעיר
בקולוניה יש מוסך, סניף דואר, סוכנות להשכרת רכב ומספר רב של כנסיות, סניפי בנק, סופרמרקטים, בתי מלון ותחנות דלק.
יום התרגום הבין-לאומי
יום התרגום הבין-לאומי מצוין כל שנה ב-30 בספטמבר, ביום מותו של הירונימוס, מתרגם התנ"ך. מי שנחשב פטרון המתרגמים. היום מצוין על ידי הפדרציה הבינלאומית של המתרגמים, מאז שהוקמה ב-1953. הפדרציה קידמה את הרעיון להכרה ביום התרגום כיום רשמי, על מנת להדגיש את הערך של התרגום לציבור הרחב, להלל את עבודתו של המתרגם, ולהכיר בחשיבותו של המקצוע בעולם. ביום התרגום הבינלאומי נערכים כנסים אירועים וסימפוזיונים העוסקים בתרגום על היבטיו השונים.
החלטת האו"ם
ב-24 במאי 2017, העצרת הכללית של האומות המאוחדות הכריזה על ה-30 ספטמבר כיום התרגום הבינלאומי מתוך הכרה בתפקידו של המתרגם המקצועי בחיבור בין האומות. עשר מדינות – אזרבייג'ן, בנגלדש, בלארוס, קוסטה ריקה, קובה, אקוודור, פרגוואי, קטר, טורקיה, טורקמניסטן, ווייטנאם –  חתומות על טיוטת החלטה שמספרה A/71/L.68. ההחלטה נותנת דגש לחשיבות של רב לשוניות וגוון באופן כללי. למתורגמנים, יש תפקיד משמעותי ביישום מטרות הפיתוח בר קיימא, בקידום פתיחות, שוויון ודיאלוג, ובקידום הבהירות והאקלים החיובי בתקשורת הבינלאומית.
כמו כן מספר ארגונים תמכו בהחלטה: האיגוד הבינלאומי של מתורגמני כנסים, פדרציית המתרגמים הבינלאומית, Red T (ארגון מתרגמים באזורי קונפליקט) והאיגוד העולמי של מתורגמני שפת הסימנים.
נזופונטס
נזופונטס (שם מדעי: Nesophontes) הוא סוג נכחד יחידי במשפחה נזופונטיים (Nesophontidae), של יונקים מהסדרה אוכלי חרקים, אשר חי באיים הקריביים, בעיקר באנטילים הגדולים, והם נכחדו במשך ההולוקן, ככל הנראה סביב המאה ה-15 או ה-16, אך זה נתון בוויכוח. הם חיו בקובה, היספניולה (הרפובליקה הדומיניקנית והאיטי), פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית ואיי קיימן.
הנזופונטס היה מהגדולים שבאוכלי החרקים ודמה לחדף גדול באורך 10 עד 15 סנטימטרים עם חוטם מחודד מעוטר בשפמים ארוכים, ראש גדול וזנב ארוך. היונקים הקרובים אליו ביותר הם בני משפחת הסולנודוניים שחיים כיום בקובה והיספניולה וחפפו בשטח המחיה עם כמה מהמינים. עם זאת מחקרים מראים שבני שתי הקבוצות התפלגו לפני מעל 40 מיליון שנה. הם כנראה היו היונקים הדומיננטיים באיים וניזונו בעיקר מחרקים, אך גם מחולייתנים קטנים שהם תפסו.
המאובנים של בני סוג זה צעירים מאוד, כך ששיטת תיארוך פחמן-14 לא מצליחה לשחזר את תיארוכם המדויק מעבר למאה ה-15. הם נכחדו עם הגעת הספרדים לאמריקה והרס בתי גידולם, הבאת מינים פולשים כמו חולדות ואולי גם ציד. מספר חוקרים מעריכים שחלקם הצליחו לשרוד עד המאה ה-20.
קורפוס הכתובות הלטיניות
קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.
אהל אל-כתאב
אַהְל אל-כִּתַאבּ (בערבית: أهل الكتاب; תעתיק מדויק: אהל אלכתאב), "אנשי [או: בעלי] הספר", הוא מונח באסלאם המתייחס ליהודים, לנוצרים ולצאבִּאים, ולפעמים גם לבני דתות אחרות כמו הזורואסטרים.
קורפוס הכתובות הלטיניות
מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל ובמיקום שלהם, ותיקונים והשלמות. האוסף נכתב בלטינית.
אהל אל-כתאב
הקוראן משתמש במונח בהתייחסו ליהודים, לנוצרים ולצאבִּאים במגוון רחב של הקשרים, מפולמוס דתי ועד לשותפות האמונה המונותיאיסטית בעמים שקיבלו כתבי קודש. בשלב מאוחר יותר, המונח התרחב והוחל גם על קהילות דתיות אחרות תחת שלטון האסלאם, כולל קבוצות פוליתאיסטיות. מבחינה היסטורית, קהילות אלה היו במעמד של ד'ימה.
ביהדות משמש המונח "עם הספר" לייחד את העם היהודי. כמה זרמים נוצריים, כגון הבפטיסטים, המתודיסטים, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, הפוריטנים והשייקרים, אימצו את המונח "אנשי הספר" ביחס לעצמם.
קורפוס הכתובות הלטיניות
תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובות הלטיניות כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן לכלול כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.
אהל אל-כתאב
בקוראן
בקוראן המונח "אנשי הספר" מתייחס ליהודים, לנוצרים ולצאבאים. כתבי הקודש הנזכרים בקוראן הם התורה (التَّوْرَاة – "א-תַּוְרַ֫אה"), האוונגליונים (الْإِنْجِيل – "אל-אִנְגִ֫'יל") ותהילים (الزَّبُور – "א-זַּבּ֫וּר").
שימוש אסלאמי מאוחר
השימוש במונח "אהל אל-כתאב" בשלב מאוחר יותר הורחב כדי לכלול גם זורואסטרים, שומרונים, מנדעים, ואפילו הודים פוליתאיסטים. מלומדים מוסלמים חלוקים בדעתם באשר לשאלה האם ההודים נחשבים "אנשי הספר". עם כיבושה של הודו בידי האסלאם, הגדרת המונח השתנתה, שכן רוב תושבי הודו היו בני הדתות הדהרמיות. אנשי דת מוסלמים רבים בהודו החשיבו את ההינדים ל"אנשי הספר", והחל במוחמד בן קאסם וכלה באורנגזיב, השליטים המוסלמים היו מוכנים להתייחס להינדים כמשתייכים ל"אנשי הספר". מוסלמים רבים לא התייחסו להינדים כאל עובדי אלילים אף על פי שההינדואיזם שונה לחלוטין מן הדתות האברהמיות.
ד'ימה
מבחינה היסטורית, מעמד של ד'ימי הוענק במקור ליהודים, לנוצרים ולצאבִּאים. מעמד זה הושת בהמשך גם על זורואסטרים, הינדים, ג'יינים ובודהיסטים.
מארק פרייס
ויליאם מארק פרייס (באנגלית: William Mark Price; נולד ב-15 בפברואר 1964) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. נחשב לאחד מהקלעים הטובים בתולדות המשחק ומחזיק בשיא ה-NBA לאחוזי קליעה מקו העונשין. בנוסף ליכולת הקליעה נחשב למוסר מצטיין ומדורג שני בין מוסרי האסיסטים של קבוצת קליבלנד קאבלירס בכל הזמנים אחרי לברון ג'יימס.
פרייס נחשב לאחד משחקניה המובילים של קליבלנד קאבלירס בכל הזמנים והוא מחזיק בשיא הקבוצה בקליעות לשלוש נקודות ובאחוזי קליעה מקו העונשין. בעבר הוביל אותה גם בזריקות לשלוש נקודות, בחטיפות ובמדד יעילות, אך שיאים אלו נשברו על ידי לברון ג'יימס. הוא מדורג חמישי בין קלעי כל הזמנים של קליבלנד עם 9,543 נקודות בתשע עונות במדי הקבוצה. כמו כן, זכה במספר תוארי NBA, ביניהם ארבע בחירות למשחק האולסטאר וארבע בחירות לאחת מחמישיות העונה ב-NBA.
פרייס היה שותף לזכייתה של נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב באליפות העולם בכדורסל 1994 בקנדה.
ראשית חייו
פרייס שנולד בבאטרלסוויל שבאוקלהומה התקבל בשנת 1982 לאוניברסיטת ג'ורג'יה טק מליגת המחוז האטלנטי. בשתי עונות הראשונות במכללות, לא בלט ועל אף שהציג יכולת קליעה מצוינת לא הוביל את ג'ורג'יה להישגים. בעונת פרץ לראשונה כשחקן מוביל בליגה המחוזית והוביל את ג'ורג'יה לראשות הליגה בסיום העונה הסדירה. הוא המשיך להוביל את ג'ורג'יה גם בפלייאוף המחוזי ולאחר ניצחון בסדרת הגמר נגד אוניברסיטת קרוליינה הצפונית זכה עימה באליפות ראשונה מזה 47 שנים. כמו כן, נבחר לשחקן העונה המחוזי לאחר שקבע ממוצעים של 16.7 נקודות, 2 כדורים חוזרים ו-4.3 אסיסטים למשחק. בטורניר אליפות המכללות המשיך להציג יכולת נהדרת והוביל את ג'ורג'יה שנעצרה רק בשלב שמונה האחרונות, אליו הגיעה לראשונה מזה 25 שנים. גם בעונה הבאה, האחרונה שלו במכללות, הציג יכולת מעולה ועמד על 17.4 נקודות, 2.8 כדורים חוזרים ו-4.4 אסיסטים למשחק. גם ג'ורג'יה הציגה יכולת קבוצתית טובה והעפילה בפעם השנייה ברציפות לטורניר אליפות המכללות, אך הפעם נעצרה כבר בשלב 16 האחרונות.
פרייס נבחר לחמישיית העונה בליגת המחוז האטלנטי בכל ארבע עונותיו בג'ורג'יה. כמו כן, נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NCAA בשנת 1985 ולחמישיית העונה השלישית ב-1986. כהוקרה לתרומתו הרבה לקבוצה תלתה אוניברסיטת ג'ורג'יה טק את מספר גופייתו ואף לא שחקן ילבש אותה בעתיד.
השנים הראשונות
בתום לימודיו, נרשם פרייס לדראפט ה-NBA לשנת 1986 ונבחר במקום ה-25 על ידי דאלאס מאבריקס, ממנה הועבר כבר ביום הדראפט לקליבלנד קאבלירס. כבר בעונת הרוקי שלו, הציג יכולות קליעה ומסירה משובחות, אך לא זכה לדקות משחק רבות וסיים את העונה עם ממוצעים של 7 נקודות ו-3 אסיסטים למשחק בלבד. בעקבות יכולת קבוצתית חלשה של חבריו לקליבלנד ובזכות יכולת מרשימה במשחקי קדם העונה, החל פרייס לקבל דקות משחק רבות בעונת 1987/1988 והפך לאחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה. הוא פתח את העונה בצורה טובה במיוחד וב-14 בנובמבר 1987 אף השיג דאבל-דאבל ראשון בקריירה, כאשר קלע 20 נקודות ומסר 10 אסיסטים במשחק נגד דטרויט פיסטונס. גם בהמשך שמר על יציבות ביכולתו והוביל את קליבלנד למאזן חיובי (40-42) לראשונה מאז עונת 1977/1978 ולעלייה ראשונה בתקופתו לפלייאוף. קליבלנד שבהובלת פרייס הציגה יכולת מרשימה במהלך העונה הסדירה, הוגרלה לשחק נגד שיקגו בולס, אותה הוביל מייקל ג'ורדן כבר בסיבוב הראשון ולמרות סדרה מצוינת של פרייס שקלע 21 נקודות ומסר 7.6 אסיסטים בממוצע, הפסידה הקבוצה 2-3 והודחה מהפלייאוף. בעונת 1988/1989 המשיך בשיפור יכולתו והפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה. הוא הוביל את קליבלנד למקום השני בליגה בסיום העונה הסדירה ולמאזן הניצחונות הטוב בתולדותיה (25-57). כמו כן, נבחר לראשונה בקריירה לחמישיית העונה השלישית, לאחר שקבע ממוצעים של 18.9 נקודות, 8.4 אסיסטים ו-3 כדורים חוזרים למשחק. עם זאת, נכשל שוב בניסיון לעבור סיבוב בפלייאוף, לאחר הפסד בשנייה האחרונה של המשחק החמישי והמכריע בסדרה נוספת נגד שיקגו בולס, שהגיעה כתוצאה מסל הניצחון של מייקל ג'ורדן שנייה לסיום המשחק שקבע ניצחון 100-101 לשיקגו, סל אשר נחשב לאחד מסלי הניצחון הגדולים בכל הזמנים וכונה "הזריקה" ("The Shot").
בתור מוביל קליבלנד
בעונת 1989/1990 ביסס פרייס את מעמדו כשחקן החושב ביותר בקליבלנד. הוא קבע שיאי קריירה של 19.6 נקודות ו-3.4 כדורים חוזרים, להם הוסיף 9.1 אסיסטים בממוצע. ב-15 בינואר 1990, השיג לראשונה בקריירה טריפל-דאבל, כאשר סיים את המשחק נגד סן אנטוניו ספרס עם 25 נקודות, 12 אסיסטים ו-11 כדורים חוזרים. חשיבותו לקליבלנד הובהרה כאשר בתשעת המשחקים אותם החסיר במהלך העונה ניצחה הקבוצה משחק אחד בלבד והפסידה שמונה. עם זאת, את העונה הסדירה סיימה קליבלנד במאזן חיובי של 40-42 ועלתה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח. לאחר שנתיים בהן התמודדו בסיבוב הראשון נגד שיקגו בולס, קיבלו הפעם קליבלנד ופרייס יריבה קשה אף יותר, כאשר הוגרלו לשחק נגד פילדלפיה 76' וכוכבה צ'ארלס בארקלי, שסיימו את העונה הסדירה במקום השני במזרח. למרות פערי רמות גדולים בין הקבוצות, הצליח פרייס למשוך את הסדרה למשחק חמישי, אך שם כבר לא הצליח לסייע לקבוצתו שהודחה מהפלייאוף פעם נוספת כבר בסיבוב הראשון. את העונה הבאה החל כשהוא מציג יכולת שיא וב-16 המשחקים הראשונים של העונה השיג 10 משחקי דאלב-דאבל וקבע 16.9 נקודות ו-10.4 אסיסטים בממוצע. הצטיינותו נקטעה לאחר שנפצע במשחק נגד אטלנטה הוקס ב-30 בנובמבר 1990 והושבת עד לסיום העונה. בלעדיו הציגה קליבלנד יכולת חלשה במיוחד ולא הצליחה להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימה את העונה הסדירה במאזן 49-33.
בעונת 1991/1992 חזר פרייס לשחק ושב להוביל את קליבלנד באופן כמעט מיידי. כבר במשחקיו הראשונים הציג יכולת טובה ורק הלך והשתפר עד שהגיע לשיאו בינואר 1992, חודש במהלכו קבע ממוצעים של 20.4 נקודות, 7.2 אסיסטים, 2.3 כדורים חוזרים ו-1.6 חטיפות למשחק. קליבלנד שבעיקר בזכותו של פרייס הציגה יכולת נפלאה ברוב משחקיה וסיימה את העונה הסדירה עם מאזן זהה לעונת 1988/1989 (25-57) וכמו בעונה זו סיימה במקום השני בליגה. בניגוד לשנים קודמות, הפעם קיבלו פרייס וקבוצתו הגרלה נוחה יחסית בסיבוב הראשון בפלייאוף, בדמותה של ניו ג'רזי נטס שהשתחלה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח. כבר במשחק הראשון הציג פרייס יכולת משובחת, כאשר קלע 35 נקודות ומסר 10 אסיסטים. גם בהמשך הסדרה לא התקשו הקאבלירס והעפילו שלב בפלייאוף לראשונה מזה 16 שנים. בסיבוב הבא התמודדו נגד בוסטון סלטיקס, בה שיחקו באותה עת כוכבי NBA בדמותם של קווין מקהייל, רוברט פאריש ולארי בירד. לאחר 5 משחקים זה היה נראה מבטיח, פרייס הציג יכולת מעולה ולאחר שהוביל את קבוצתו לניצחון גדול בביתה של בוסטון, חזרו הקאבלירס לביתם ביתרון 2-3, כאשר הם זקוקים לניצחון אחד כדי לעלות לגמר המזרח לראשונה בתולדות הקבוצה. למרות יכולת בינונית של פרייס, שאיכזב בשני המשחקים הנותרים, הציג חברו לקבוצה בראד דוהרטי יכולת נהדרת שהובילה את הקאבלירס לניצחון במשחק השביעי המכריע ולעלייה היסטורית לגמר המזרח. בגמר חיכתה לפרייס וחבריו הקבוצה הטובה בליגה בעונה זו, שיקגו בולס וכוכבה מייקל ג'ורדן על ידיהם הודחה קליבלנד פעמיים בעבר. למרות יכולת טובה של פרייס וחבריו, ג'ורדן, שהיה בעונה זו בכושר שיא היה משוכה גבוהה מדי קליבלנד הודחה בגמר המזרח וסיימה את אחת מהעונות הגדולות בתולדותיה. עוד בעונה זו נבחר בפעם השנייה בקריירה למשחק האולסטאר ולחמישייה השלישית של העונה.
גם בעונת המשיכה קליבלנד להוות גורם משמעותי בצמרת הליגה. פרייס שקלע בעונה זו בלמעלה מ-41 אחוזים לשלוש נקודות, נבחר להתחרות בתחרות השלשות כחלק מסוף-שבוע האולסטאר ואף ניצח לאחר שקלע 18 זריקות מ-30 ניסיונות בסיבוב הגמר. בעונה הסדירה קבע ממוצעים של 18.2 נקודות ו-8 כדורים חוזרים ולראשונה בקריירה נבחר לחמישייה הראשונה של העונה. בפלייאוף, ניצחו הקאבלירס את ניו ג'רזי נטס 2-3 בסדרת הסיבוב הראשון, אך בחצי גמר המזרח הודחו שוב על ידי שיקגו בולס. גם בעונה הבאה המשיך ביכולתו הטובה ולמרות שירד במעט ביכולת הקליעה, נבחר שוב לתחרות השלשות ואף זכה בפעם השנייה ברציפות לאחר שקבע שיא שלשות לסיבוב הגמר והעמיד אותו על 24 קליעות מ-30 ניסיונות (שיא זה נשבר בשנת 2008 על ידי ג'ייסון קפונו שקלע 25 זריקות). הוא נבחר בפעם השלישית בקריירה לחמישיית העונה השלישית, לאחר שקלע 17.3 נקודות ומסר 7.8 אסיסטים בממוצע בעונה הסדירה. עם זאת, נכשל שוב בניסיונו לנצח את מייקל ג'ורדן והשיקגו בולס, לאחר שאלו הדיחו את קליבלנד כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, במה שהייתה לפעם החמישית בשש הופעותיה האחרונות של קליבלנד בפלייאוף, בה היא הודחה על ידי שיקגו.
גם בתחילת עונת המשיך פרייס להציג יכולת טובה והוביל את קליבלנד למאזן 10-20 (66 אחוזי הצלחה) ב-30 המשחקים הראשונים של העונה. עם זאת, פציעה נוספת באמצע חודש ינואר השביתה אותו לחודשיים וגרמה לו להחמיץ את מרבית העונה. אף על פי כן, הפציעה לא גרמה לנזק ביכולתו של פרייס שחזר עם אותה היכולת שהציג לפני הפציעה וסיים את העונה עם ממוצעים של 15.8 נקודות ו-7 אסיסטים בממוצע ב-48 המשחקים בהם שותף. בעקבות זה שהחמיץ כמחצית מהעונה הסדירה לא נבחר למשחק האולסטאר ולאחת מחמישיות העונה, לראשונה מזה שלוש שנים. קליבלנד שסיימה את העונה במאזן 39-43, הפסידה שוב בסיבוב הפלייאוף הראשון, הפעם לניו יורק ניקס. לאחר סדרה זו הועבר פרייס לוושינגטון בולטס תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון (1996 - #12, ויטלי פוטפנקו).
פרייס סיים את תשע שנותיו בקליבלנד כאחד מהכוכבים הגדולים שלה בכל הזמנים. הוא הקלעי החמישי בטיבו בתולדות הקבוצה עם 9,543 נקודות ב-582 משחקים במדיה. כמו כן, הוא שיאן הקבוצה באסיסטים (4,206), אחוזי קליעה מקו העונשין (90.6%) ובקליעת שלשות (802). בעבר הוביל אותה גם בחטיפות (734), זריקת שלשות (1,960) ובמדד יעילות (20.4), אך שיאים אלו שהחזיקו מעמד כ-10 שנים, נשברו על ידי כוכבה של קליבלנד בראשית שנות ה-2000, לברון ג'יימס.
סיום הקריירה
עם מעברו של פרייס לוושינגטון, ירד משמעותית ביכולתו ואף נפצע באחד ממשחקי קדם העונה והושבת לחודשיים. הוא חזר לשחק ב-10 בינואר 1996, אך גילה סימני חלודה וחולשה פיזית ולאחר שבועיים נפצע שוב ונעדר עד לסיום העונה.
לקראת עונת עבר לגולדן סטייט ווריורס, בה היה לשחקן משמעותי וזכה לקרדיט רב ממאמנו למרות גילו המתקדם. הוא קיבל כ-27 דקות בממוצע למשחק וקבע ממוצעים טובים של 11.3 נקודות, 4.9 אסיסטים ו-2.6 כדורים חוזרים. עם זאת, לא הצליח להוביל את הווריורס לפלייאוף והועבר לאורלנדו מג'יק תמורת בריאן שואו ודייוויד ואיופן. מפאת גילו לא קיבל דקות משחק רבות באורלנדו ושותף רק ב-63 משחקים במהלך העונה הסדירה. משחקו האחרון בקריירה היה נגד שארלוט הורנטס ב-19 באפריל 1998, משחק אותו סיים ללא נקודות (0 מ-6 מהשדה), אך עם 5 אסיסטים וחטיפה ב-12 דקות. לאחר משחק זה הודיע פרייס רשמית על פרישתו ממשחק פעיל.
מילאן באביץ'
מילאן באביץ' (בסרבית קירילית: Милан Бабић, בקרואטית וכתיב סרבי לטיני: Milan Babić; 26 בפברואר 1956 – 5 במרץ 2006) היה פוליטיקאי סרבי מקרואטיה שכיהן בשנים 1991–1992 כנשיא, בשנים 1994–1995 כשר החוץ, וביולי–אוגוסט 1995 כראש הממשלה של הרפובליקה הסרבית של קראינה, מדינה פלגנית לא מוכרת על ידי מדינות אחרות, שהוכרזה על שטחים בקרואטיה המאוכלסים בסרבים במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, אחרי היפרדות קרואטיה מיוגוסלביה. באביץ' כיהן בשנים 1992–1995 כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסרבית בקראינה.
אחרי המלחמה, בשנת 2004, הורשע באביץ' בגין פשעי מלחמה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר (ICTY) והיה הנאשם הראשון שהודה באשמה וחתם על עסקת טיעון עם התביעה, ולאחריה נידון ל-13 שנות מאסר. באביץ' הביע בהכרזה פומבית "בושה וחרטה", הצהיר שעסקת הטיעון נועדה לטהר מאשמה קולקטיבית את הסרבים בקרואטיה ופנה ל"אחים הקרואטים למחול לאחיהם הסרבים" על מעשיהם. אחרי גזר הדין בשנת 2004 נכלא באביץ' במקום בלתי ידוע, ואחרי שהוחזר להאג כדי להעיד נגד מילאן מארטיץ', נמצא במרץ 2006 תלוי למוות בתאו בבית הסוהר בסכוונינגן בהאג, אחרי מעשה התאבדות.
באביץ', רופא שיניים במקצועו, כיהן גם כראש העיר קנין בקרואטיה.
ילדות וצעירות
מילאן באביץ' נולד בשנת 1956 כבנו של בוז'ו באביץ' בכפר קוקאר על יד הערים ורליקה וסין בחבל דלמטיה שהיה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, במסגרת הפדרציה הסוציאליסטית היוגוסלבית. בשנת 1981 הוא סיים את הפקולטה לרפואת שיניים בבלגרד, בירת סרביה ויוגוסלביה עם תעודת רופא שיניים.
פעילותו בתקופה שלפני המלחמה ביוגוסלביה
ב-1989 התמנה לאחד ממנהלי המרכז הרפואי בקנין, עיר בדרום-מערב קרואטיה עם אוכלוסייה סרבית חשובה. בשנת 1990 כשהתחילה יוגוסלביה להתפרק, הפסיק באביץ' את חברותו במפלגה שהייתה עד אז היחידה והשלטת, ברית הקומוניסטים של יוגוסלביה, ושלוחתה, ברית הקומוניסטית של קרואטיה ובפברואר 1990 הקים יחד עם יובן ראשקוביץ' ואחרים את המפלגה הדמוקרטית הסרבית בקרואטיה. כעבור זמן קצר הוא נבחר לראש העיר קנין מטעם מפלגה זאת. באותה תקופה היוו הסרבים 12.2% מאוכלוסיית קרואטיה, אולם הם היו רוב בחבל "קראינה", רצועה לאורך הגבול בין קרואטיה לבוסניה. בשלהי שנת 1990, אחרי בחירתו של פרניו טוג'מן (תוג'מן) כנשיא קרואטיה, נעה קרואטיה אל העצמאות. הממשל הקרואטי החדש ראה עצמו בעימות עם המיעוט האתני הסרבי בארצו שחשש כי עצמאות קרואטיה תנתק אותו מהמולדת הסרבית ותדכא את הסרבים. הסרבים שמרו זיכרונות קשים מתקופת מדינת-הלוויין הפרו-נאצית של האוסטאשה בימי מלחמת העולם השנייה שביצעה בשם הלאומנות הקרואטית תוכנית של רציחות מכוונות נגד הסרבים. המנהיג הסרבי של יוגוסלביה, סלובודן מילושביץ' והצבא העממי היוגוסלבי, שנשלט על ידי סרבים ומונטנגרים, תמך בהתנגדות הסרבים המקומיים לשאיפת קרואטיה לעצמאות מוחלטת. הסרבים הלאומיים בקראינה הקימו מועצה לאומית סרבית, גוף שנועד לארגן את התנגדותם לעצמאות קרואטיה. מילאן באביץ' נבחר ליושב ראש שלה.
הסרבים בקראינה והמאבק לעצמאות של קרואטיה
בסביבות אוגוסט 1991 היה מעורב באביץ' בתוכנית שנועדה לסלק את התושבים הלא סרבים משטח חבל קראינה שהיה בשליטת הסרבים, על מנת ליישם את יעד הקמתה של מדינה סרבית חדשה באזור. בתוכנית, לפי כתבי האישום בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה שהוקם אחר כך בהאג, היו מעורבים נשיא סרביה, סלובודן מילושביץ', מנהיגים אחרים של הסרבים בקראינה כמו מילאן מארטיץ', המנהיג הפארא-צבאי הלאומני הסרבי ווייסלב ששל ומפקדים של הצבא העממי היוגוסלבי, כמו הגנרל רטקו מלאדיץ' שפיקד באותה תקופה על כוחות הצבא היוגוסלבי בשטחי קרואטיה.
כולם הורשעו בגין פשעי מלחמה, וכמה מהם נידונו לעונשי מאסר. לפי עדותו של באביץ' במשפט, בקיץ 1991, מיליציה חשאית סרבית - בשליטתו של מילושביץ' עצמו - הייתה מעורבת יחד עם משטרת החבל קראינה בפעולות מלחמה על שליש משטח קרואטיה וביזימת רציחות וטיהור אתני נגד התושבים הלא-סרבים. עיקר הקרבות התנהלו באוגוסט-דצמבר 1991. בין אוגוסט 1991 - 15 בפברואר 1992 מאות אזרחים קרואטים נרצחו, או נאסרו בתנאים לא אנושיים, אלפים גורשו או הוגלו, נהרסו בתים פרטיים, ציבוריים, מוסדות תרבות, מונומנטים וכנסיות של הקרואטים. בנוסף נהרגו והוגלו אלפי לא-סרבים גם במזרח החבל סלאבוניה, אולם שם עיקר הפעולות בוצעו על ידי הצבא העממי היוגוסלבי.
הקהילה הבינלאומית בראשות מעצמות המערב ניסתה לפתור את הסכסוך בנובמבר 1991 על ידי הצעת תוכנית שלום שקודם על ידי השליח המיוחד של האו"ם סיירוס ואנס. תוכנית זו כללה את פירוזה של קראינה והעמדתה תחת חסות כוחות או"ם במקביל למשא ומתן על עתידה. באביץ' הננגד בחריפות להצעה זו וב-19 בדצמבר 1991 הגיב בהכרזת חבל קראינה לרפובליקה הסרבית של קראינה - RSK. בפברואר 1992 סופחו לרפובליקה זאת שטחים המוחזקים על ידי הסרבים במזרח קרואטיה. הוא האיץ באספה של קראינה הסרבית קראינה לדחות את תוכנית ואנס. עם זאת מילושביץ' לא הסכים עם עמדה זו: יעדיו האסטרטגיים בקרואטיה הושגו במידה רבה והוא נזקק לצבא העממי היוגוסלבי בחרחורי המלחמה בבוסניה והרצגובינה. אחרי מותו של יובן רשקוביץ' הפך באביץ' בשנים 1992–1995 ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית הסרבית. עם זאת, בסופו של דבר, השפעתו של באביץ' נוטרלה וב-16 בפברואר 1992 הצביעה האספה של הרפובליקה הסרבית של קראינה בעד תוכנית ואנס. ב-26 בפברואר 1992 יזם מילושביץ את החלפתו של באביץ' על ידי גוראן האג'יץ', דמות גמישה יותר, שלפי עדויות אחדות התגאה שהוא "שליחו של מילושביץ'". כראש ממשלה התמנה זדראבקו זצ'ביץ'. באביץ' ותומכיו לא הסכימו עם החלטת אספת קראינה ובחבל התנהלו זמן מה שני מוקדי שלטון מקבילים. מעמדו של באביץ' נחלש. הוא טען שקראינה נשלטה על ידי בלגרד באמצעות המשטרה החשאית של סרביה. מילושביץ' הכחיש זאת וטען שדברי באביץ' נבעו מפחדיו. ב-3 ביולי 1992 דיווח ה"וושינגטון פוסט שאחד מעוזריו של באביץ' נורה "על ידי שומרי ראש של יריב שלו ונאבק על חייו". בסוף שנת 1993 עדיין היה באביץ' פופולרי בקרב תושבי קראינה וניצח את מארטיץ' בבחירות לנשיאות קראינה. אולם בהתערבותו של מילושביץ' תוצאות הבחירות בוטלו. בבחירות חוזרות ניצח מארטיץ'. באפריל 1994 - יולי 1995 כיהן כשר החוץ של רפובליקת קראינה. הקריסה הצבאית של כוחות הסרבים בבוסניה ביולי-אוגוסט 1995 השפיעה על בחירתו של באביץ' לראש ממשלת הרפובליקה הסרבית של קראינה. הוא החזיק מעמד בתפקיד זה רק שבועות ספורים. הוא נתן הפעם את הסכמתו לתוכנית שהבטיחה להעניק לשטחים המאוכלסים בסרבים בסמגרת קרואטיה אוטונומיה נרחבת. אולם מכנותו לפיוס אייתה מאוחרת. בתחילת אוגוסט 1995 יזמה ממשלת קרואטיה מתקפת בזק בשם "מבצע סופה " שהצליח להחזיר לשליטתה את כל השטחים של קרואטיה שנשלטו על ידי הסרבים (פרט לרצועה במזרח סלאבוניה, שנותרה תחת שליטה סרבית עד 1998). באביץ' נמלט לסרביה יחד עם כל ההנהגה הסרבית של קראינה ועם 200,000 פליטים סרבים מהאזור (רוב האוכלוסייה הסרבית של קראינה). בהמשך פרש לחווה לשם גידול עופות או פטריות.
המשפט ועסקת הטיעון
בשנת 2001 הסכים באביץ' להעיד נגד מילושביץ' בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה. בדצמבר 2002 התחיל במתן עדות עבור בית הדין שבה חשף בפני שמילושביץ' היה אישית מעורב במלחמה בקרואטיה. בנובמבר 2003 הוא הסגיר את עצמו כשהואשם בחמשה סעיפים של פשעים נגד האנושות והפרות חוקי המלחמה ומנהגיה. בינואר 2004 חתם על עסקת טיעון. ב-27 בינואר 2004 הוא הודה באשמה בנוגע לסעיף אחד של פשעים נגד האנושות, במסגרת מה שנראתה כעסקת טיעון עם תובעיו כששאר סעיפי האשמה הוסרו. בהצהרה פומבית הוא הביע "בושה וחרטה" והכריז שפעל כדי לטהר את האשמה הקולקטיבית של הסרבים מקראטיה וביקש מ"האחים הקראטים למחול לאחיהם הסרבים" על מעשיהם. הודאתו בביצוע פשע נגד האנושות ציינה ניצחון גדול לתובעי בית הדין הבינלאומי כשבאביץ' היה המשתתף היחיד במלחמת קרואטיה שהודה באשמה. עדותו שקלה הרבה מאוד בעיני התביעה בחיזוק טענתה כי מילושביץ' מילא תפקיד מפתח ב"פעולה הפושעת המשותפת" בקרואטיה.
במשפטו נתן באביץ' עדות שנועדה לשמש להרשעתו של מילושביץ'. הוא הופיע גם במשפט של מילושביץ' על מנת להעיד. מילושביץ' הכיחש שתמך בבאביץ' וציטט תמלילי שיחות טלפוניות בהן דיבר על באביץ' כעל "אידיוט", "חלאה מצויה", "נכס של טוג'מן". ב-29 ביוני 2004 באביץ' נידון ל-13 שנות מאסר אחרי שבית המשפט דחה את המלצת התובעים לגזור עליו 11 שנות מאסר. בית המשפט מצא כי נשא באחריות יותר גדולה ממה שטען התובע, אבל עם זאת התחשב בהסגרתו מרצון ובהודאתו באשמה. בית המשפט מצא שאם הוא לא היה ההאחראי הראשי, בכל זאת בחר להישאר בשלטון ותמך באופן משמעותי ברדיפות האתניות והדתיות. אחרי דחיית ערעורו ב-18 ביוני 2005 באביץ' נשלח לרצות את העונש במקום מסתור בבריטניה, צעד ללא תקדים בהתנהלות בית המשפט. צעד זה נתן מקום לספקולציות שנהנה מיחס פריבילגי בתמורה לעדותו נגד הנאשמים האחרים. הנימוק הרשמי היה הצורך להגן עליו מפני אלו שהוא העיד נגדם. עם המנהיגים והמפקדים הסרבים שבאביץ' האשים אותם בעת משפטו בהאג בפשעי מלחמה בקרואטיה נמנו סלובודן מילושביץ', מילאן מארטיץ', יוביצה שטאנישיץ', פרנקו סימאטוביץ' ומומצ'ילו קריישניק.
מותו
ב-5 במרץ 2006 נמצא מילאן באביץ' מת בתאו ביחידת המעצר של בית הדין הבינלאומי בהאג, אחרי שהתאבד בתליה באמצעות חגורתו. הוא הובא להאג כדי להעיד המשפט של מילאן מארטיץ', ראש מיליציה לשעבר ויורשו בתפקיד כנשיא של קראינה וויסלב ששל, מנהיג המפלגה הרדיקלית הסרבית שהוחזק כאסיר יחד עם באביץ', טען שתרם להתאבדותו של באביץ' על ידי התנכלויות בכלא. ששל הוסיף שהתביעה הבטיחה לבאביץ' ביטול כל ההאשמות נגדו אם יסכים להעיד נגד חבריו הסרבים האחרים, ולבסוף לא עמדו בהבטחותיהם. הובא לקבורה בבית הקברות החדש בבלגרד ב-21 במרץ 2006 בנוכחות כ-500 אנשים. משפחתו שנמצאה במקום מסתור לא העזה להשתתף בלווייה. השאיר אישה, בן ובת.
קישורים חיצוניים
Gabriel Partos 7.3.2006
DR3
DR3 הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי דני, המופעל על ידי השירות הציבורי של דנמרק, DR.
הערוץ מתמקד בעיקר בשידורי ספורט, הומור, מדע, מוזיקה, דוקומנטריה ומדע בדיוני. הוא הושק ב-28 בינואר 2013 והחליף את DR HD. תוכניות הערוץ מיועדות לקהל הגילאים 15–39.
החל משנת 2020 יפסיק הערוץ לשדר כערוץ טלוויזיה פתוח, ויעבור לשידור מקוון בלבד.
אנדרו אודליז'קו
אנדרו אודליז'קו (בפולנית: Andrew Odlyzko; נולד ב-23 ביולי 1949) הוא מתמטיקאי אמריקאי ממוצא פולני, פרופסור באוניברסיטת מינסוטה.
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-70 הוא פרסם עבודה בתחום "חישובי צל". בהמשך הוא חקר פונקציית זטא של רימן. הוא עשה מספר מחקרים בתחום חישובים ממחושבים. אנדרו אודליז'קו פרסם עבודות משותפות עם פול ארדש.
לאחרונה הוא פנה לתחום של רשתות תקשורת, כלכלת ביטחון ומסחר אלקטרוני. בשנת 1988 הוא היה שותף להוכחה שמשפט "שימוש באינטרנט מוכפל כל 100 ימים" שגוי. כמו כן הוא פרסם עבודה בהקשר לחוק מטקלף.
חיים כהן (כדורגלן)
חיים (רישארד) כהן (10 באוגוסט 1944– 2 ביולי 2017) היה שחקן כדורגל אשר שיחק בעמדות החלוץ, קשר שמאלי ומגן ימני בקבוצות הכדורגל הפועל מרחבים והפועל באר שבע בשנות ה-60 וה-70.
קריירה ככדורגלן
כהן נולד בסוס שבתוניסיה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הפועל מרחבים מליגה ב'. בשנת 1962 הצטרף להפועל באר שבע ושיחק בשורותיה עד 1974.
בעונת 1963/1964 חולקה הליגה לשני מחוזות - צפון ודרום. באר שבע סיימה כ"אלופת החורף" בליגה א' מחוז דרום, אך נחלשה עם התקדמותה של העונה. כהן ובאר שבע נאבקו עם בית"ר תל אביב על העלייה לליגה הלאומית במחוז דרום, אולם לבסוף נוצחו בשל הפרש שערים נחות. במחזור ה-7 רשם לעצמו כהן את שער הבכורה במדי הקבוצה במשחק הניצחון 1-2 על הפועל חולון ובמחזור לאחר מכן רשם לעצמו כהן צמד שערים בניצחון המזהיר 0-5 על "מכבי שמואל תל אביב". במהלך השנה הזו רשם לעצמו כהן 8 שערים, כולל שער ניצחון חשוב במשחק במחזור ה-9 נגד ימק"א ירושלים אשר הסתיים בתוצאה 1-0 לטובת הפועל באר שבע.
בעונת עונת 1964/1965 היה בין השחקנים המרכזיים והמשפיעים שהביאו לעליית הקבוצה לראשונה לליגה הלאומית (דאז הליגה הראשונה) בהיותו מלך השערים של הקבוצה, כולל רביעייה במחזור הפתיחה נגד הפועל רמלה בניצחון 6-0. הוא הבקיע בשנה זו 20 שערים ורבים מהם בנגיחות וכונה "ראש הזהב" על ידי האוהדים.
בהמשך, פעילותו כשחקן עבר לעמדת המגן הימני, תפקיד שבו הצטיין ושימש גם מורה מצוין לשחקן שהחליפו בתפקיד, אורי בנימין.
כהן היה שותף לזכייתה של הקבוצה בתואר אלוף האלופים בליגה א' בעונות 1964/1965 ו-1970/1971.
קריירת אימון
עם פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1974 בהיותו בן 30 עבר לאימון. כהן השתלם בקורס מאמנים מתקדם במכון וינגייט ולאחריו בחר לאמן את הפועל מרחבים בליגה ב', אשר לראשונה בתולדותיה התברגה בין קבוצות הצמרת במקום השלישי. בהמשך אימן את בית"ר באר שבע, מכבי באר שבע, הפועל דימונה והפועל אופקים, והשיג עימן הישגים נאים.
חיים אישיים
כהן היה נשוי לנעמי, אב לארבעה בנים וסב ל-9 נכדים ונכדות. הוא התגורר בבאר שבע. חיים כהן הוא דודו של ראש עיריית באר שבע רוביק דנילוביץ'.
כנער, עבד כטכנאי טלקס בדואר ישראל ולמד בפנימיית אשל הנשיא, שם התגלה כישרונו כחלוץ. עסק בהוראת ספורט בהמכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע, כתב ספורט בעיתון שבע (מקומון בבאר שבע והנגב) ולימים הפך להיות העורך הראשי של העיתון, מורה לנהיגה שיזם והקים את ארגון מורי הנהיגה בנגב והיה יושב הראש שלו כ-10 שנים.
נפטר ב-2 ביולי 2017, בן 72 במותו.
סוכני העל
סוכני העל (בצרפתית: SpieZ! Nouvelle Génération, באנגלית: !The Amazing Spiez) היא סדרת אנימציה צרפתית-קנדית לילדים, המשמשת כספין אוף לסדרת האנימציה "טוטלי ספייס" ששודרה לראשונה בשנת 2001. הסדרה הופקה על ידי חברות "Marathon Media Group" ו-"Image Entertainment Corporation", בוימה על ידי סטפן ברי, רודולף פלוקין ופטריק לאבויה, ונכתבה על ידי וינסנט צ'בלון-דמרסי, מישל למורו, רוברט למורו, בן יוסף, פרנק יאנג ודוד מישל.
תקציר העלילה
הסדרה מציגה את הרפתקאותיהם של ארבעה אחים בגיל העשרה: לי, מייגן, מארק וטוני, אשר הם מתפקדים כסוכנים של טופ, ומצילים את העולם. מפני שהסדרה משמשת כספין אוף לסדרה "טוטלי ספייס", בנות הטוטלי ספייס מופיעות מספר פעמים בסדרה, וג'רי מופיע במהלך כל הסדרה בתור הבוס של האחים הסוכנים.
מדבבים בעברית
במאית הדיבוב בעברית היא אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב היא ענבר שטגר עזרא.
מקסים גלקין
מקסים אלכסנדרוביץ' גלקין (ברוסית: Максим Алeксандpoвич Галкин; נולד ב-18 ביוני 1976) הוא קומיקאי, מגיש טלוויזיה וזמר רוסי. גלקין עזב את רוסיה במרץ 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ומאוחר יותר הוגדר כסוכן זר על ידי ממשלת רוסיה.
ביוגרפיה
הוא התפרסם לראשונה כחקיין ונודע בכישרונו הפרודי ובדואט ים שלו עם זמרת הפופ הרוסית המפורסמת אלה פוגצ'ובה ואני לוראק.
גלקין היה המנחה של הגרסה הרוסית של מי רוצה להיות מיליונר? עד 2009.
בשנת 2010, גלקין היה אחד מהקומיקאים הבודדים שחיקו, אף שבאופן 'קליל', את הנשיא ולדימיר פוטין, בערוץ הטלוויזיה הרוסי וואן TV.
בערב השנה החדשה בשנת 2013, גלקין והקומיקאי האוקראיני הפופולרי דאז וולודימיר זלנסקי הופיעו יחד בתוכנית ראש השנה המסורתית, גולובוי אוגוניוק, בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. מגיש הטלוויזיה הרוסי ולדימיר סולוביוב, שלימים הפך לאיש תעמולה מוביל בקרמלין, הופיע גם הוא בתוכנית כאחד המנחים ורקד בקהל במהלך ההופעה של גלקין וזלנסקי.
לאחר נובמבר 2016 הוא הנחה את תוכנית הריאליטי כישרונות לילדים, "הטוב מכולם", ועשה זאת עד אמצע 2017.
חיים אישיים
גלקין הוא יהודי מצד אמו.
מאז 2001, גלקין היה במערכת יחסים רומנטית עם הזמרת הסובייטית והרוסית המפורסמת אלה פוגצ'ובה. ב-24 בדצמבר 2011 נישאו בני הזוג, למרות פער הגילאים המשמעותי. ב-18 בספטמבר 2013 הפכו גלקין ופוגצ'ובה להורים ביולוגיים לתאומים, אליזבטה והארי, אותם הביאו בעזרת אם פונדקאית. באוגוסט 2022, דיווחים בתקשורת הרוסית העלו כי ייתכן שאשתו וילדיו חזרו לרוסיה, ובספטמבר 2022, רוסיה תייגה אותו כסוכן זר.
ב-2 ביוני 2023 פורסם שבית המשפט הנפתי זאמוסקבורצ'יה במוסקבה דחה את דרישתו של מקסים גלקין להסיר ממנו את מעמדו כסוכן זר.
עמדות פוליטיות
הוא גינה את החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית, והשווה אותו ל-'ציד מכשפות', שנוצר רק לצורך יחסי ציבור פוליטיים והסחת דעת פומבית מבעיות חשובות יותר. עם זאת, הוא אינו רואה צורך להכשיר נישואים של זוגות מאותו המין ואימוץ בקרב הקהילה הגאה כי זה יכול לעורר תגובה שלילית בחברה.
אגון מיכאל צווייג
אגון מיכאל צווייג (בגרמנית: Egon Michael Zweig; נולד ב-21 ביולי 1877 באולומואוץ נפטר ב-18 במארס 1949 בירושלים) היה עורך דין, פעיל ציוני, ממייסדי המשרד הארצישראלי בווינה, מוותיקי קרן קיימת לישראל.
חייו
אגון מיכאל צווייג נולד למשפחה יהודית מוכרת מפרוסטיוב (פרוסניץ) בצ'כיה (אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית) אליה השתייכו גם הסופרים שטפן צווייג ומקס צווייג והמלחין פריץ צווייג. סבו וסבתו של אגון, מרקוס ונטי צווייג היו בעלי מפעל לייצור לתת (מאלט) באולומואוץ. אביו של אגון, זיגמונד צווייג, הפך את המפעל המשפחתי לאחד המפעלים המובילים לייצור לתת במוראביה. בתום לימודי דוקטור למשפטים בווינה פעל אגון צווייג כעורך דין עצמאי וכפעיל ציוני. ב-1911 נשא לאישה את לואיזה אנגל ולזוג נולדו שלושה ילדים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוזמן צווייג לעבוד בהנהלת הקרן הקיימת בדן האג בהולנד. בתחילת שנות ה-20 עלה עם משפחתו לפלשתינה א"י והתגורר בשכונת תלפיות בירושלים ובהמשך עבר עם משפחתו לשכונת רחביה. צווייג המשיך לעבוד בשרות הקרן הקיימת עד לשנת 1936. הוא נפטר ב-1949 בירושלים.
קריירה ופעילות ציונית
אגון מיכאל צווייג היה בעל מודעות לאומית מפותחת עוד מימיו כתלמיד וכסטודנט. ב-1896 נמנה עם מייסדי האחווה "גאולה" לסטודנטים יהודים באולומואוץ. טרם מלחמת העולם הראשונה היה בהנהגת מספר ארגונים ציוניים ונמנה עם הפעילים הציוניים הבולטים בווינה. בין השאר היה חבר ומזכיר בהסתדרות הציונית, בתנועה הציונית המרכזית באוסטריה, בוועדות קהילתיות ובהנהלת האיגוד הלאומי היהודי בווינה. מתוקף תפקידיו ביקר בקונגרס הציוני העולמי ב-1903, "קונגרס הבוכים" בו התקבלה תוכנית אוגנדה, ושימש ציר בקונגרסים בשנים 1909, 1911 ו-1913. פעילות זו גיבשה את תפיסתו הלאומית כמיישם הציונות הסינתטית. בנובמבר 1918 יסד יחד עם אמיל שטיין ואדולף בוהם את משרד פלשתינה בווינה, שהיה הראשון בין משרדי פלשתינה שמחוץ לארץ ישראל. מ-1920 עד 1922 עבר לפעול בדן האג במועצת המנהלים של הקרן הקיימת לישראל באיסוף כספים לצורך רכישה והכשרת קרקעות בארץ ישראל. באותן שנים התנהלה רוב פעילות הקרן הקיימת בגרמנית אולם בגלל מלחמת העולם נדדה לשכת ההנהלה של הקרן מקלן שבגרמניה לדן האג. צווייג היה בין יוזמי העברת משרדי ההנהלה של הקרן הקיימת לירושלים. כך זכה להגשים את חלום חייו ועלה עם משפחתו לארץ ישראל. במהלך פעילותו סייעה הקרן הקיימת בפיתוח מוסדות חינוך בארץ ישראל ביניהם הטכניון ובצלאל, ובנטיעות ביער הרצל. בשנות ה-20 וה-30 נסע צווייג מספר פעמים לאירופה מטעם קרן קיימת לישראל. הוא ניצל את הכשרתו כעורך-דין ואת היכרותו עם המוסדות הפיננסיים והדמויות המרכזיות בווינה לצורך גיוס משאבים ותמיכה. בשנת 1925, תיווך צווייג בין הקרן הקיימת לבין חברת הביטוח "הפניקס" בווינה לגיבוש הסכם לשיתוף פעולה. ההסכם שירת היטב את הצדדים עד לפרוץ שערוריית הפניקס ב-1936. בפרסומיו כתב בזכותן של קהילות התרבות היהודיות, אודות הפרידה מהרצל, על משרד פלשתינה הוינאי וכן אודות יונה קרמנצקי יושב הראש הראשון של קרן קיימת לישראל. צווייג זכה לראות בהקמת מדינת ישראל כשנה לפני מותו.
עיזבונו של צווייג
שנים ספורות לאחר מותו העבירה משפחתו מסמכים והתכתבות של צווייג עם תאודור הרצל לארכיון הכללי לתולדות ישראל. בשנת 2008, בעקבות פינוי בית המשפחה בשכונת רחביה בירושלים טרם הריסה, נמצאו במשרדו הביתי התכתבויות, קטעי עיתונות וחומרים נוספים שנמסרו לארכיון הציוני המרכזי. חלק חשוב מעיזבונו של צווייג התגלה בדרך מקרה ברחוב בירושלים לאחר שכבר יועד לאשפה. שם נחשף תיעוד נדיר של חגיגות ה-20 של קרן קיימת לישראל ומצגת מקורית בת עשרות איורים פרי עטו של צווייג שהוכנה לרגל האירוע. עוד נמצאו סיפורים ואיורים שיצר צווייג וכן תצלומים ותכתובת ענפה - מקצועית ומשפחתית. מסמכים נוספים מעיזבון אגון צווייג מצויים בארכיונים בווינה ובעיר הולדתו אולומואוץ.
צרשיח
צרשיח (שם מדעי: Oecanthus pellucens) הוא מין במשפחת הצרצריים, בתת-משפחת צרצרי העצים, במחלקת החרקים. שניים מתת-המינים במין זה הם Oecanthus pellucens calinensis ו-Oecanthus pellucens pellucens.
מאפיינים
המין נפוץ בעיקר באגן הים התיכון ודרום-מרכז אירופה. הסביבה הנוחה לו היא אחו שמשי, כרי דשא ולפעמים מקומות מעט צחיחים יותר.
זכר בוגר מגיע לאורך של 10–13 מילימטרים, ואילו הנקבות ארוכות מהזכרים במילימטר בממוצע. צבע הפרטים הוא צהוב-חום, בדומה לקש. גופם מאורך. כנפיהם ארוכות לרוב מקצה בטנם. כנפי הזכר ארוכות מאלו של הנקבה. המחושים ארוכים משאר הגוף.
הבוגרים חיים בדרך כלל בין החודשים יולי לאוקטובר, והם פעילי לילה. הזכרים משפשפים את כנפיהם זו בזו, תכופות, וכך מייצרים צליל חיזור רם.
אחרי הזיווג, הנקבה מטילה ביצים על צמחים, במיוחד על גפנים. בחודש יולי, הזחלים חיים ברקמות העלים של הצמחים.
קישורים חיצוניים
http://www.insectour.com/web/?pagetype=0&itemid=283616
אלג'רנון סידני
אלג'רנון סידני (באנגלית: Algernon Sidney או Algernon Sydney; 14 או 15 בינואר 1623 – 7 בדצמבר 1683) היה פוליטיקאי והוגה פוליטי אנגלי. חיבורו הנודע ביותר הוא "מאמרים על הממשל" (Discourses Concerning Government), אשר יחד עם שתי מסכתות על ממשל מדיני של ג'ון לוק, נחשב לטקסט חשוב ביותר להתפתחות המחשבה הרפובליקנית והליברלית באנגליה, ולאחד הטקסטים שעיצבו את המחשבה המדינית של האבות המייסדים של ארצות הברית. כפוליטיקאי, סידני לקח חלק באופוזיציה למלך אנגליה, צ'ארלס השני. הוא הואשם בבגידה ובקשירת קשר נגד המלך. המאמרים על הממשל שימשו כעדות נגדו במשפט, שבסופו הוא הורשע והוצא להורג בעריפת ראש על גבעת מצודת לונדון.
ראשית חייו ומשפחתו
סידני נולד בטירת ביינרד בלונדון למשפחה ממעמד האצולה, שלה שורשים עתיקים באריסטוקרטיה האנגלית. אביו היה הדיפלומט והפוליטיקאי רוברט סידני, רוזן לסטר השני, אחיין של פיליפ סידני, שהיה משורר ואחת הדמויות הבולטות בעידן האליזבתני, ושל המשוררת מרי סידני. אמו הייתה דורותי פרסי, בתו של הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד התשיעי. למשפחת פרסי היו שורשים עמוקים בהיסטוריה של ממלכת אנגליה, אשר הגיעו עד הנרי פרסי (הוטספור), שהיה דמות ראשית במחזה הנרי הרביעי של שייקספיר. לימים, אחיו הבכור, פיליפ, ירש את התואר מאביו; אחיו הצעיר, הנרי, היה לרוזן רומני הראשון; אחותו הבכורה, דורותי, התחתנה עם הנרי ספנסר, רוזן סנדרלנד הראשון.
סידני גדל באחוזה המשפחתית, פנסהורסט פלייס, ליד העיירה טונברידג' בקנט. ב-1632 מונה אביו לשגריר בדנמרק ולקח עמו את אלג'רנון ואחיו הבכור. ב-1636 האב מונה שוב לשגריר, הפעם בצרפת. סידני נסע עם האב ואחיו לפריז, שם הוא חי במשך חמש שנים והשלים את לימודיו. השלושה חזרו לאנגליה ב-1641, כשהאב נקרא להיות הלורד לוטננט של אירלנד במקום הרוזן סטרפורד שהוצא להורג. באירלנד החל המרד של 1641, ואלג'רנון השתתף בלחימה בדבלין כמפקד כוח של פרשים.
מלחמת האזרחים ופוליטיקה בתקופת הפרוטקטורט
במלחמת האזרחים האנגלית, שפרצה ב-1642, סידני הצטרף לצבא הפרלמנט. באפריל 1644 הוא מונה לקולונל ברגימנט הפרשים של רוזן מנצ'סטר. הוא נפצע קשה בקרב מרסטון מור, שבו צבא הפרלמנט, בסיוע כוחות סקוטיים, השיג שליטה על צפון אנגליה. באפריל 1645 הוצע לו תפקיד פיקודי בצבא המודל החדש והוא סירב. חודש לאחר מכן הוא היה למושל הצבאי של צ'יצ'סטר. בסוף אותה שנה הוא החל לכהן כנציג של קארדיף בפרלמנט הארוך. בפברואר 1647 הוא חזר לאירלנד כמושל דבלין. אחיו (שבאותה תקופה תוארו היה הוויקונט לייל) עבר גם כן למנסטר כלורד לוטננט של אירלנד. בתחילת 1647 שניהם איבדו את תפקידם, ובאמצע 1648 סידני מונה למושל דובר, תפקיד בו החזיק עד מאי 1651.
ב-1648 החל סידני לכהן כנציג בפרלמנט "המקוצץ" (Rump Parliament). הוא התנגד להתערבות הצבא בענייני הפרלמנט, ובתחילה התנגד גם למשפט ולהוצאה להורג של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, בטענה שלבית המשפט אין סמכות לשפוט את המלך. היה לו תפקיד במספר ועדות פרלמנטריות, ובמיוחד בוועדה שעסקה בנושאים איריים. ב-1652 הוא מונה למועצת המדינה והחל לעסוק בעיקר במדיניות חוץ. הוא קידם מדיניות אגרסיבית שהשפיעה על פריצת מלחמת הולנד–אנגליה הראשונה. ההצלחות הצבאיות של אנגליה בתקופת הפרוטקטורט, תחת שלטון אוליבר קרומוול, הרשימו את סידני וסייעו לו לגבש תפיסת עולם רפובליקנית. בנושא ההוצאה להורג של צ'ארלס דעתו השתנתה: ב-1659 הוא כתב שהיה זה המעשה הצודק והאמיץ ביותר שנעשה אי פעם באנגליה או בכל מקום אחר. עם זאת, סידני סלד גם מהפוליטיקה של קרומוול. לאחר שקרומוול פיזר את הפרלמנט ב-1653, סידני חזר לפנסהורסט פלייס והפך לאחד ממבקריו הבולטים. ב-1656 התלונן אחיו הבכור לסידני האב על כך שהוצג באחוזה מחזה המהווה עלבון פומבי ללורד פרוטקטור. מכתב זה הוא שאחראי לאגדה לפיה בפלייסהורסט הוצג המחזה יוליוס קיסר של שייקספיר, עם סידני בתפקיד ברוטוס. ג'ונתן סקוט כתב על אגדה זו, שהיא "סיפור טוב מכדי לא להיות אמת". ב-1683 סידני כתב שהוא תמיד התייחס לקרומוול כטיראן וגם פעל נגדו.
רסטורציה וגלות
במסגרת אותה משלחת לשוודיה ודנמרק, חתם סידני על ספר האורחים באוניברסיטת קופנהגן במילים "Manus haec inimica tyrannis Einse petit placidam cum libertate quietem" - "יד זו, אויבתם של עריצים, בחרב מבקשת שלום עם חירות". חלקו האחרון של משפט זה היה למוטו של מדינת מסצ'וסטס ואוניברסיטת מסצ'וסטס באמהרסט בארצות הברית.
ברומא, סידני נהנה מתנאי מגורים נוחים, שניתנו לו בהזמנת הקרדינל קמילו פמפילי, אחיינו של האפיפיור אינוקנטיוס השמיני. עם זאת, הוא מצא את עצמו מבודד מחבריו והחליט לעזוב לארצות השפלה. בזכרונותיו הוא כתב שרק בסיועם של זרים הוא ניצל מניסיון התנקשות ברומא. בדרכו, הוא ביקר באוניברסיטת ז'נבה הקלוויניסטית. בספר האורחים של האוניברסיטה הוא חתם "Sit sanguinis ultor justorum" - "דַּם צַדִּיקִים גְּאַל!". משם הוא המשיך לבריסל ולאאוגסבורג, שם ניצל מניסיון התנקשות נוסף.
סידני הגיע לבסוף להולנד, כשברקע הייתה מלחמת הולנד-אנגליה השנייה. הוא קיווה לשתף פעולה עם ההולנדים כדי לפלוש לאנגליה, להביס את צ'ארלס השני ולהכריח את הקמתה של רפובליקה אנגלית. אולם, ההולנדים דחו את הצעותיו וגם חבריו הרפובליקנים הגולים לא ששו לשתף עמו פעולה.
בשנים 1665–1666 הוא כתב את "משפטי החצר" (Court Maxims), חיבור שתקף את תהליך הרסטורציה וקרא לאזרחי אנגליה לחזור בהם ולמרוד במלוכה. החיבור הביע את עמדותיו הרפובליקניות וכלל ביקורת על שלטון אבסולוטי ורדיפה דתית. החיבור פורסם לראשונה ב-1996.
חזרה לאנגליה ומשבר ההחרגה
בשנת 1677 קיבל סידני חנינה מותנית ורשות לחזור לאנגליה מצ'ארלס השני, בתנאי שלא יעסוק בדברים שמנוגדים לרצון הכתר. החנינה הושגה בזכות קשריו של האחיין של סידני, הנרי סביל, שהיה שגריר בפריז. בזכרונותיו הוא הסביר שהוא השתכנע לחזור לאנגליה מתוך רצון לעזור לאביו המזדקן. סידני האב נפטר ב-2 בנובמבר 1677 בפנסהורסט פלייס, כחודשיים לאחר שאלג'רנון חזר. לאחר מכן הצהיר סידני שבכוונתו לטפל בנושאים הפיננסים הקשורים בירושה של אביו ולפרוש חזרה לגסקוניה. אולם, סכסוך ירושה בין אלג'רנון לאחיו פיליפ, שבמסגרתו נעצר אלג'רנון למספר חודשים וניהל הליך משפטי ממושך, הכריח אותו להישאר בבית המשפחה בלונדון.
בלונדון סידני התקרב לחוגי האופוזיציה והמשיך לנסות לקדם את תוכניותיו למרד. השנים 1678–1683, היו שנים של משבר פוליטי חריף. תאוריית הקונספירציה "המזימה האפיפיורית", לפיה קיים קשר קתולי לפגוע במלך ולהבטיח את שלטון יורש העצר הקתולי ג'יימס, דוכס יורק, טלטלה את הממלכה. האופוזיציה המתגבשת כנגד צ'ארלס וג'יימס (שיש המזהים אותה כתחילת התהוותה של המפלגה הוויגית) פעלה כדי למנוע את המלוכה מג'יימס, תוך מאמצי חקיקה בעניין. בתגובה המלך פיזר את הפרלמנט.
בתוך כך, סידני פיתח רשת של קשרים פוליטיים. הוא קיים קשרים עם השגריר הצרפתי, שדיווח לפריז על החשיבות של סידני ועל יכולתו לשרת את האינטרסים הצרפתים. הוא גם עזר לצרפתים ולחבריו באופוזיציה להפיל את לורד דנבי וקיבל על כך תמורה כספית מהצרפתים. בנוסף, למרות הבטחתו למלך שלא יתערב בפוליטיקה אם יורשה לחזור לאנגליה, הוא ניסה, ללא הצלחה, להיבחר לפרלמנט בשלוש מערכות בחירות במהלך המשבר. לאחר שהמלך פיזר את הפרלמנט ב-1681, סידני השתתף בחיבור כתב הגנה על פעילות הפרלמנט (A Just and Modest Vindication of the Proceedings of the Two Last Parliaments).
לפי ההיסטוריון ג'ונתן סקוט, סידני לא היה חלק מהחוג הפוליטי של הרוזן שפטסברי, שהוביל את המאמצים להחריג את ג'יימס מסדר הירושה של הכתר באמצעות חקיקה. למעשה, שפטסברי וסידני סלדו זה מזה וסירבו לשתף פעולה. סידני התיידד עם חוג רדיקלי יותר, שכלל את סלינגסבי בת'אל וויליאם ג'ונס. הבעיה המרכזית עבורו לא הייתה יורש העצר הקתולי, אלא מוסד המלוכה עצמו. האסטרטגיה שלו ושל מקורביו הייתה לקדם עימות חסר פשרות בין הפרלמנט לבין המלך, והם סלדו לא רק מבית סטיוארט, אלא גם מהרעיון של מלוכה מבית אורנז' או מונמות'. בנוסף, הם דאגו, עד שנת 1682, לביסוס הכוח של האופוזיציה בבתי המשפט ובמשרד השריף בלונדון.
במהלך המשבר, בין השנים 1681–1683 סידני כתב את חיבורו הידוע ביותר, "מאמרים על הממשל", בו הוא הפריך את גישתו האבסולוטית של רוברט פילמר, טען בזכות מרד חמוש כנגד משטרים דכאניים, מחה כנגד אי-סובלנות דתית והגן על העקרונות הרפובליקניים, חירות, תבונה ומידה טובה (vitrue).
משפט והוצאה להורג
לאחר ששפטסברי נפטר בהולנד, התקרב סידני לחלק מתומכיו, ביניהם דוכס מונמות'. מונמות' היה בנו הלא חוקי של צ'ארלס השני, וכשאביו חלה ב-1682, הוא והחוג של שפטסברי שיתפו פעולה בתכנון מרד שלא יצא לפועל. סידני היה סקפטי בתחילה לגבי ניסיון זה ולא רצה לשתף עמם פעולה. עם זאת, לאחר מותו של שפטסברי, אורגנה, ככל הנראה בניגוד לרצונו, פגישה בינו לבין מונמות'. סידני השתכנע שהתמיכה של מונמות' חשובה כיוון שהייתה לו היכולת לגייס חיילים. בנוסף, מונמות' היה פופולרי במיוחד בסקוטלנד, וסידני ראה בתמיכה סקוטית מרכיב חשוב להצלחת מרד במלוכה. מספר פגישות של "מועצת השישה" - סידני, מונמות', ג'ון המפדן, ויליאם ראסל, רוזן אסקס (ארתור קאפל) ולורד הווארד - התקיימו במהלך 1683. באותו זמן, קבוצה אחרת (ואריסטוקרטית פחות) של מתנגדים תכננה - ככל הנראה בנפרד וללא שיתוף פעולה מצד סידני וקבוצתו - מזימה להתנקש במלך וביורש העצר, שלימים נודעה כמזימת בית ריי.
ידיעות על קשרים נגד המלך החלו להגיע לגורמים בבית המלוכה כבר באפריל 1683. ביוני הגיעה לממשל ידיעה על פעילות הקשורה במזימת בית ריי ומספר קושרים נעצרו, ביניהם רוברט ווסט וג'ון ראמזי. ווסט וראמזי סיפקו את המידע שביקשו אנשי המלך, לא רק בקשר לפעילותם, אלא גם לגבי מה ששמעו מאחרים על התוכניות של מועצת השישה. מידע זה איפשר לממשל להוציא צווי מעצר לכל המעורבים. הראשון להיעצר, ב-26 ביוני, היה סידני. הוא הובא למעצר במצודת לונדון. בנוסף נתפסו כל המסמכים שהיו בביתו, כולל הטיוטה של מאמרים על הממשל.