cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
No More Words
השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ון קרופורד והופק על ידי ג'ורג'ו מורודר וריצ'י זיטו. הסינגל בגודל 7 אינץ' כולל את "Rumor of Love" כצד ב' שלו, בעוד שהמקסי-סינגל בגודל 12 אינץ' צורף ל-"Dancing in Berlin" וכלל את רמיקס הדאנס של מורודר לכל שיר. השיר נכלל בסרט "משוגע עלייך" משנת 1985.
בארצות הברית, השיר הופץ מחדש ב-1985 כצד ב' לסינגל "Crazy for You" של מדונה, שגם נכלל ב-Vision Quest.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-29 במרץ 2010, והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של ברלין. הקליפ הנלווה מציג את הלהקה מגלמת כנופיית פושעים דמויי שודדי בנקים. חברי הלהקה שיחזרו מרדף מכוניות בסגנון בוני וקלייד ויריות; הוא בוים על ידי אוון אינגליש ופול גולדמן, ונכלל באוסף הווידאו Berlin Video 45 מ-1984.
נכון לדצמבר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-5.5 מיליון צפיות.
קודקס סינאיטיקוס
מהקודקס (המצחף) המקורי, אשר נכתב על קלף בין השנים 330–350 לספירה, נותרו חלקים מסוימים מהתנ"ך ומרבית הברית החדשה. הקודקס כולל 364 וחצי עמודי פוליו הכתובים בארבעה טורים כל אחד. 199 דפים מתוכו הם חלקים מן התנ"ך ומן הספרים החיצוניים (הברית הישנה) והיתר מהברית החדשה ומשני ספרים נוספים. מקור הקודקס כנראה במצרים, מזמנו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס (המחצית הראשונה של המאה ה-4). מחקר פאליאוגרפי שנערך במוזיאון הבריטי בשנת 1938 העלה כי כתב היד עבר מספר תיקונים. אחד התיקונים שנעשה בסביבות המאה הששית או שביעית לספירה נעשה, על פי עדות המעתיק שנכתבה בשולי כמה ספרים, מתוך "כתב יד עתיק שהוגהּ על ידי המרטיר פמפילוס".
הקודקס נקנה בסכום של 100,000 לירות שטרלינג עבור המוזיאון הבריטי בידי ד"ר מוריץ אטינגהאוזן בשנת 1933 לאחר שהוצע למכירה על ידי ברית המועצות.
מאז מכירה זו, הקודקס מחולק בין ארבע ספריות. 347 דפים נמצאים בספרייה הבריטית, 12 דפים ו-14 שרידים במנזר סנטה קתרינה, 43 דפים בספריית אוניברסיטת לייפציג ושרידי 3 דפים נותרו בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
Never Let Me Down (אלבום)
Never Let Me Down הוא אלבום אולפן משנת 1987 של המוזיקאי דייוויד בואי. מבקרי המוזיקה העניקו לאלבום ביקורת שלילית והמכירות היו נמוכות ביחס לאלבומיו הקודמים. לימים סיפר בואי בראיון כי לדעתו זה האלבום הגרוע ביותר שלו.
השחקן מיקי רורק שר קטע ראפ בשיר (Shining Star (Makin' My Love.
לאחר הוצאת האלבום יצא בואי לסיבוב ההופעות העולמי Glass Spider. המופע היה תיאטרלי ורב משתתפים, והתרחש תחת תפאורת עכביש ענק. הוא היה גדוש בלהיטי עבר וזכה להצלחה מסחרית.
אייבנהו
אייבנהו (אנגלית: Ivanhoe) הוא רומן היסטורי מאת וולטר סקוט, שיצא לראשונה בשנת 1820. עלילת הספר מתרחשת במאה ה-12 באנגליה, על רקע הכיבוש הנורמני הרודה בסקסונים הילידים ומסעות הצלב לארץ הקודש. הפופולריות הרבה של הספר, שעמוס בהרפתקאות, קרבות אבירים ורומנטיקה - תרמה רבות להתעוררות ההתעניינות של קוראים רבים בעלילות ימי הביניים.
עלילה
הסיפור מתרחש ב-1194, ונסוב אודות אחד מבתי האצולה הסקסוניים הבודדים שנותרו על אדמותיהם באנגליה, ולא נדחקו מפני מעמד האצולה הנורמני הכובש, הרומס את פשוטי העם הסקסונים. סיר וילפרד מאייבנהו, נושל מירושתו על ידי אביו, סדריק, לאחר שהצטרף לכוחותיו של ריצ'רד לב הארי במסע הצלב השלישי, בניסיון לכבוש את ירושלים מחדש ולהחזיר את ממלכת ירושלים הצלבנית לגבולותיה מלפני 1187. מלבד זאת, כעס האב על אייבנהו עקב התאהבותו בליידי רוונה, שהייתה בת טיפוחיו של סדריק ונצר למשפחת המלוכה הסקסונית העתיקה. סדריק הועיד את רוונה להינשא ללורד, שגם הוא היה בתור לירושת הכתר.
הספר פותח בקבוצה של אורחים בלתי קרואים שנזדמנה בליל סערה לטירה הממוקמת אי שם בין שפילד ודונקסט, של האציל סדריק הסקסוני, והוא נאלץ לתת להם מקלט ללילה. הקבוצה כוללת אבירים, בראשותו של האביר הידוע מקרב מסדר הטמפלרים, בריאן די בוא גילברט, כומר, עולה רגל מסתורי והיהודי יצחק. עולה הרגל מספר ליצחק שהאביר בוא גילברט נתן בחשאי הוראה לעבדיו לרצוח את היהודי, והוא מסייע בידו להימלט מהטירה. יצחק, שהיה מלווה בריבית מהעיר יורק, גומל לעולה הרגל במתנה משמעותית - סוס ושריון.
ימים מספר לאחר מכן, נערך באשבי, לנקסטר, בקרב עם רב, טורניר אבירים על ידי הנסיך ג'ון, שהיה אחיו של ריצ'רד לב הארי. במהלכו של הטורניר מנצח אביר לבוש שחורים ומסכה את כל מתחריו, כולל את בריאן די בוא גילברט. כנהוג למנצח, הוא מכתיר את ליידי רוונה כמלכת הטורניר, אך מסרב לחשוף את זהותו. ביום השני של התחרות מופיע אביר נוסף עטוי במסכה, המכונה: "האביר ללא נחלה", וגם הוא מוכיח את גבורתו. בסופו של יום מתגלה זהותו כווילפרד מאייבנהו - בנו האציל של סדריק שנושל מנחלתו. הדבר גורם לחרדות אצל הנסיך ג'ון, שהשתלט על הממלכה בעת היעדרות אחיו המלך, מכיוון שהוא חושש לחזרתו ממסע הצלב של המלך, ריצ'רד לב הארי, שהיה פופולרי בקרב הנורמנים והסקסונים כאחד.
אייבנהו נפצע קשות בקרבות, ונלקח על ידי רבקה, בתו של יצחק, שעסקה בריפוי, בדרכם אל ביתם ביורק, כדי שתיטיב לטפל בו ללא הפרעה. גם סדריק ואנשי חצרו, ביחד עם הליידי רוונה, נוסעים חזרה דרך יער שרווד לעבר ביתם. שיירת הנוסעים נופלת בידי האבירים העוינים, אבל רובין הוד (המכונה בספר בשם רוברט לוקסלי) מיידע את האביר לבוש השחורים, המתגלה באמת כריצ'רד לב הארי, והם נלחמים ומסייעים לשבויים להשתחרר.
במהלך השבי מתאהב אחד האבירים בליידי רוונה, ואילו בריאן די בוא גילברט מצליח לחטוף את רבקה היהודיה ומתאהב בה נואשות, ובכך הוא מפר את שבועת הטמפלרים. אלו מאשימים את רבקה במעשי כשפים והיא נידונה לשריפה. בוא גילברט מציע לה בחשאי שתבקש אביר שילחם עבורה. אייבנהו, שהחלים מפצעיו נעתר לבקשתה והוא מגיע ומנצח את האביר הטמפלרי. אמנם אין הוא הורג אותו, אך בריאן די בוא גילברט מת בכל זאת ממה שראש המסדר הטמפלרי מכנה: משפטו של האל והוכחה לחפותה של רבקה.
סדריק סולח בסופו של דבר לאייבנהו ומתיר לו להינשא לרוונה, בעוד שרבקה ואביה יצחק מחליטים לעזוב את אנגליה לכיוון ספרד. טרם צאתה את הארץ באה רבקה להיפרד מרוונה ומבקשת ממנה להביע את תודתה וברכתה לארוסה, אייבנהו. לשאלתה של רוונה מדוע לא יישארו באנגליה, עונה רבקה:.
ביקורת
הספר זכה להצלחה מרובה מיד עם צאתו לאור. ולא רק באנגליה, אלא ברחבי אירופה. תיאוריו הריאליסטיים של סקוט את אנגליה במאה ה-12, המשולבים בהומור (ומבה, ליצן החצר של סדריק מספק הרבה מההומור בעלילה) כבשו את לב הקוראים. חלק מהמבקרים התייחסו לרומן כספר שנועד בראש ובראשונה לעניין נערים. מסעות אבירים, קרבות, עלילות מפותלות, הרפתקאות אהבה, עוולות ושחיתויות, שמגיעים בסופו של דבר לפתרונם הטוב.
מבקרים אחרים טענו שסקוט יצר רומן ריאליסטי תוסס שמבוסס על העבר, בלי להעניק עדיפות לצד זה או אחר. לטענתם, וולטר סקוט מציג את שני הצדדים, הסקסונים והנורמנים על יתרונותיהם וחסרונותיהם, בעיצומו של מהלך שיביא בסופו של דבר להתמזגות. אייבנהו הסקסוני וריצ'רד לב הארי הנורמני מסמלים את התקווה שבהרמוניה הנכספת בין הצדדים, וגם אם הספר לא מדייק בפרטים ההיסטוריים של התקופה, הרי אין זה ספר היסטוריה.
דמות היהודי בספר
בספר, שגיבוריו הם אבירים, אצילים, מלכים ורוזנים אנגליים, כותב במאמר ב"הארץ" איתן בן יוסף, קשה שלא להתרשם מדמותה האמיצה, טובת הלב, הדעתנית של רבקה היהודייה הנאווה. היא נרתמת להציל את אייבנהו, עומדת על דעתה מול זהירותו וקמצנותו של אביה, עומדת בפני חיזוריו המפתים של האביר הטמפלרי ולא בוגדת בדתה. בניגוד ליסכה, בתו של שיילוק השקספירי, שממירה את דתה ומתכחשת לאביה ולעמה, רבקה אינה בוגדת באמונתה ואינה נוטשת את אביה. אין פלא, אפוא, שהיא זוכה להגנתו של גיבור הספר, האביר הסקסוני הנבחר, וילפרד לבית אייבנהו, אשר איננו אדיש כלפיה כלל ועיקר.
אשר ליצחק היהודי, אביה של רבקה, ניתן לראות בו ניסיון של סקוט לתת גרסה משופרת יותר של שיילוק היהודי, שנוצרה על ידי שייקספיר, כמאתיים שנה קודם לכן. עדות לכך ניתן למצוא בפתיחה של פרק 5 ב"אייבנהו", בה מצטט סקוט את נאומו המפורסם של שיילוק: "יהודי אנוכי! האין ליהודי עיניים? האין ליהודי ידיים? ... האם לא כמוהו כנוצרי אותו לחם יאכל?... אם תדגדגו אותנו – הלא נצחק? אם תרעילונו – הלא נמות?..."
אן ון דר מרל טוענת שהציטוט דלעיל של סקוט בא להעביר את המסר, שעל אף שהיהודים בספרו הם עדיין נחותים, זוכים ליחס לא שוויוני ונאלצים לגלות מארצם – לא צריך להיות הבדל בינם ובין הנוצרים, סקסונים או נורמנים, והם זכאים לאותן הזכויות של כל נתיני המדינה. זו הסיבה שסקוט יצר שתי דמויות יהודיות מרכזיות בספרו, כאשר אחת מהן היא חיובית לחלוטין (רבקה) ואילו אביה, הוא יהודי "משופר" מהגרסה השיילוקית. וגם היהודים האלו, ששניהם משפיעים בצורה משמעותית על עלילות הספר "אייבנהו", נאלצים, בסופו של דבר, לגלות מארצם ולעבור לספרד.
סרטים, סדרות והצגות
"אייבנהו" הוסרט בקולנוע ובטלוויזיה מספר פעמים: כמו כן נעשו סדרות וסרטים רבים בטלוויזיה על הספר.
צ'פלין (סרט)
היסטוריה
התסריט מבוסס על האוטוביוגרפיה של צ'פלין. עלילת הסרט מתחילה כאשר צ'פלין בערוב ימיו, מכתיב את הביוגרפיה שלו לעורך ג'ורג' היידן (אנתוני הופקינס - דמות פיקטיבית) והעלילה נפרשת בפלשבקים.
רוברט דאוני ג'וניור זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הסרט התקבל על ידי המבקרים ברגשות מעורבים. משחקו של דאוני ג'וניור התקבל כמוצלח אבל הביקורת הייתה על הסרט בכללותו ששאף להכניס יותר מדי פרטים בביוגרפיה הרחבה של צ'פלין בסרט אחד. הסרט היה לכן כישלון קופתי.
אטנבורו שילב בסרט קטעים מקוריים מסרטיו של צ'פלין כמו "הנער", "זמנים מודרניים", "הדיקטטור הגדול" ועוד.
תקציר העלילה
צ'ארלי מתחיל להופיע בעיקר בתפקיד של שיכור. אחיו המבוגר סידני (פול ריס) מכיר לו את המפיק פרד קרנו (ג'ון ת'או) שמתרשם ממנו ומחתים אותו על חוזה. צ'פלין מתאהב בשחקנית צעירה בשם הטי קלי (מוירה קלי) ומבקש את ידה אך היא מסרבת.
ב-1921 חוזר צ'פלין לאנגליה ומתקבל בכבוד מלכים אבל כשהוא נכנס לבר עם אנשים מדלת העם הוא נתקל בדברי שנאה על התרחקותו מהעם ועל השתמטותו במלחמת העולם הראשונה וחוזר מיד לארצות הברית לשם הוא מביא את אמו הבלתי שפויה ומעניק לה מגורים והשגחה עד סוף חייה.
הוא מקים ביחד עם דאגלס פיירבנקס (קווין קליין) את חברת יונייטד ארטיסטס אך מתעקש עדיין להופיע בסרטים אילמים.
השקפותיו הסוציאליות של צ'פלין עוררו את זעמו של ג'ון אדגר הובר, ראש ה-FBI, והוא התחיל לצבור עליו מידע ותיק עבה על כך שהוא חשוד בקומוניזם.
הובר מנסה כל הזמן למרר את חייו של צ'פלין. שחקנית צעירה טוענת שהוא אבי בתה, ואף על פי שבדיקות סוג הדם מראות שאין הוא האב, מארגן הובר משפט ראווה עם תובע ארסי (ג'יימס וודס) שמטיח בצ'פלין שהוא בכלל אורח בארצות הברית. המושבעים קובעים שצ'פלין חייב לשלם דמי מזונות לילדה עד גיל 21.
לבסוף נפגש צ'פלין עם אונה או'ניל (מוירה קלי) הצעירה ממנו ב-40 שנה. הוא מפליג אתה ללונדון להצגת בכורה של "אורות הבמה" אך הם מקבלים מברק שכניסתו בחזרה לארצות הברית אסורה.
כעבור שנים מקבל צ'פלין בשווייץ מכתב מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע להגיע לארצות הברית ולקבל פרס על מפעל חיים. הוא מסרב אך אונה משכנעת אותו.
הסרט מסתיים כשצ'פלין יושב על כסא גלגלים בחושך בשולי הבמה לפני שהוא ניגש לקבל את הפרס וברקע מוקרנים קטעים ממיטב סרטיו לקול תשואות הקהל.
נווה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
יעקב כולי
הרב יעקב כוּלִי (ה'תמ"ט, 1689 לערך - י"ט באב ה'תצ"ב, 1732) היה מחכמי ירושלים ושד"ריה, מחבר ועורך ספרים בהם הספר מעם לועז.
תולדותיו
רבי יעקב נולד בירושלים לרבי מכיר, שהיה חתנו של רבי משה בן חביב. אביו חינכו מילדותו לחיי נזירות, הסתפקות במועט ומיעוט שינה. בשנת ה'תע"ד נסע רבי יעקב לקושטא (קונסטנטינופול) כדי להדפיס את ספרי סבו רבי משה בן חביב לאחר שערכם בצפת, ושם הכיר את רבי יהודה רוזאניס, שמינה אותו לדיין בבית הדין. לאחר מותו של רבי יהודה, ערך את כתביו והוציאם לאור. בספר של רבי יהודה משנה למלך אף צירף את הגהותיו, והם מצוינות שם על שם "אמר המגיה". להערכה רבה זכה רבי יעקב מגדולי הדורות, ורבה הייתה השפעתו על ההתפתחות התורנית והספרותית של יהדות טורקיה והבלקן. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו: והכרתי תוקף פעולת צדיק מהר"י כולי ז"ל הפלא ופלא, כי היה סופר מהיר ובקי בש"ס ובפוסקים ומפרשים, וכנראה בספר "מעם לועז" אשר חיבר לזכות את הרבים, אשריו ואשרי חלקו.
ספריו
רבי יעקב כולי יזם והוציא לאור את היצירה "מעם לועז" בשפת הלאדינו, אך לא זכה להשלימה. בהיותו בקושטא נתוודע לרבי יהודה מזרחי שהיה עשיר מופלג ואוהב תורה, שהסכים לממן את הוצאת ילקוט מעם לועז על ספר בראשית, והדפיס 1,000 עותקים של חלק זה. תנאי התנה עמו רבי יהודה מזרחי, שמרווחי מכירת הספרים יקבל רבי יעקב שכר טרחו כשד"ר, והשאר למטרות מסוימות של צדקה. כמה מתשובותיו ודרשותיו נדפסו יחד עם ספרי זקנו רבי משה בן חביב.
עוד חיבר ספר משנה כסף על הרמב"ם, יצא לאור בשנת תשע"ט על ידי מכון אהבת שלום.
חיבר גם את סימנים דאורייתא, אך חיבור זה לא נדפס.
רפאל (צבי הנינג'ה)
רפאל (באנגלית: Raphael), הידוע גם בכינויו ראף (Raph), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של רפאל הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
רפאל מדורג במקום ה-23 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
אישיות
רפאל חובש בבנדנה אדומה ונשקו הוא זוג פגיונות סאי.
רפאל הוא אגרסיבי, זועם, מרדני, עצבני, חם מזג, קשוח, ציני ומתבודד. הוא חם מזג וסרקסטי ולעיתים הוא מציג הומור ציני. רפאל נאמן לאחיו הצבים ולסנסיי שלו מאסטר ספלינטר, והוא חברו הטוב ביותר של קייסי ג'ונס. לא ידוע ממה נובע כעסו התמידי של רפאל, אבל בחלק מהגלגולים של הדמות הכעס נובע מההבנה כי הוא ואחיו הצבים הם הצבים התבונתיים היחידים בעולם.
מיראז' סטודיו
בסדרה המקורית של צבי הנינג'ה, סיפור מקורו של רפאל זהה למקורם של כל אחיו. רפאל הוא האלים מבין חבורת הצבים, ובעל נטייה להשתולל בקרב. רפאל מתרכך במהלך הסדרה, למשל כאשר הניח ללאונרדו להתמודד לבדו עם שרדר. מבין שלושת אחיו, החיבור בין רפאל למיכלאנג'לו עמוק יותר, ורפאל מראה אכפתיות ונינוחות כלפיו. רפאל הגן על מיכלאנג'לו מספר פעמים, והמחשבה שאחיו יפצע הביאה אותו לזעם מוחלט. בחוברת Raphael #1 (ממיני-סדרה משנת 1985), רפאל פוגש לראשונה את פורע החוק קייסי ג'ונס. לאחר מאבק אלים, נוצר קשר הדוק בין השניים. בכרך הרביעי משנת 2001 עד 2010, רפאל נעשה קצת יותר חברותי. לאחר שננשך על ידי יצור דמוי ערפד, רפאל עובר מוטציה נוספת לגרסה דמוית דינוזאור של עצמו. הוא נכנס למצב של זעם, אך הוחזר לצורתו כצב מדבר על ידי סנסיי ספלינטר, ולאחר מכן סייע ללאונרדו ולקייסי לעקוב אחר הערפדים. עלילה זו מזכירה עלילה אחרת, שבמהלכה מעין עלוקה מוצצת את דמו של רפאל ומרוקנת ממנו את המוטגן שלו, מה שמחזיר אותו לצורתו כצב רגיל. מצב זה זמני ולאחר שרפאל נושך את העלוקה ושותה את המוטגן שבדמה הוא חוזר למצבו כצב תבוני דמוי-אנוש.
אימג' קומיקס
בסדרת אימג' קומיקס, רפאל הותקף ופניו הושחתו. בעקבות כך, הוא נאלץ לחבוש את אחת ממסכותיו של קייסי ג'ונס, ובהמשך מסתפק ברטייה. רפאל לבש את שריונו של שרדר מספר פעמים, ונעשה מעורב במלחמת כנופיות. כך הוא קיבל שליטה על סיעת ניו-יורק של שבט הרגל. בכרך 4 של הרצת מיראז', כל האירועים המתוארים מתבררים כלא אמיתיים.
ארצ'י קומיקס
בהרצת Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures של חברת ארצ'י קומיקס (המבוססת על הסדרה המצוירת הראשונה), רפאל משנה תלבושת לאחר העלילה השנייה (שבה זכה בתחרות לחימה חייזרית). בעתיד, רפאל צפוי לאבד את עינו בסכסוך עם שרדר ומדביר אקס.
טרילוגיית סרטי הלייב-אקשן המקורית
בסרט צבי הנינג'ה משנת 1990 שיחק את דמותו של רפאל ג'וש פאיס. במהלך הסרט התבודד רפאל מאחיו והיה עצבני וחם מזג, זאת מכיוון שספלינטר נלקח בשבי על ידי שרדר ורפאל לא הצליח להתמודד עם זה. למרות בדידותו וחמות המזג היה רפאל נחמד בכמה סצנות ואף הציל את אפריל כמה וכמה פעמים מכנופיית הרגל.
בצבי הנינג'ה 2: סודו של הריר שיחק את דמותו קן טראום ודיבב את הדמות לורי פאסו. בצבי הנינג'ה 3 שיחק את דמותו מאט היל ודיבב את הדמות טים קלהר. גם בשני סרטי ההמשך היה רפאל עצבני, מתבודד וחם מזג. רפאל היה מצליח להירגע כאשר היה לבדו בשטחי טבע פתוחים.
לאורך כל הטרילוגיה לרפאל הייתה צלקת גדולה על פניו והשריון שלו היה כולו שרוט בניגוד לאחיו שנראו רגילים.
הסרט החדש
רפאל מופיע בסרט האתחול מ-2014, את דמותו מגלם בסרט אלן ריטצ'סון. בסרט ההמשך "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים" דובב בגרסה העברית ע"י גלעד קלטר.
בסדרת הטלוויזיה מ-1987
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 1987) אופיו של רפאל שונה באופן ניכר מהקומיקס והוא מתואר בפתיח הסדרה כ"מגניב אבל חוצפן". מאחר שסדרה זו הרבה יותר קמפית מהקומיקס והדגש בה הוא על הומור המכוון לילדים, אופיו המרדני וחם המזג של רפאל מתורגם בעיקר לסרקזם והומור ציני. רפאל, ביחד עם מיכלאנג'לו משמש כאתנחתא קומית בהרבה פרקים, אך בניגוד למיכלאנג'לו שההומור שלו מבוסס על תמימות, אצל רפאל ההומור מבוסס על ההערות הסרקסטיות והציניות שלו. בחלק מהמקרים, רפאל שובר את הקיר הרביעי עם ההומור שלו. בעוד שבקומיקס קיימת יריבות בין לאונרדו מנהיג הצבים לרפאל, בפרט בנושא המנהיגות, בסדרת הטלוויזיה נושא זה נעדר כמעט לגמרי.
בצבי הנינג'ה הדור הבא
בסדרת הלייב אקשן מ-1997 הייתה התמקדות בעיקר ביריבות בין לאונרדו לרפאל. רפאל בסדרה הזאת הוא היה היחיד שלא נסע במכונית הצבים, אלא רכב על אופנוע. נשקיו הם זוג פגיונות סאי שיכלו להתחבר למוט בעל שני להבים.
בסדרת הטלוויזיה מ-2003
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2003) אופיו של רפאל הרבה יותר נאמן לקומיקס אם כי עדיין מרוכך יותר. הוא חם מזג, סרקסטי וציני יותר. יחסיו עם אחיו הצבים מורכבים. מצד אחד הוא דואג להם מאוד אך מצד שני הוא רב איתם לעיתים קרובות. עם לאונרדו הוא רב בעיקר בנושא המנהיגות, על מיכלאנג'לו הוא מרבה לכעוס בגלל התעלולים והמתיחות שהאחרון עושה על חשבונו ולדונטלו הוא מתייחס כאל חנון. היריבות עם לאונרדו מטופלת גם בסדרה ואף על פי שרפאל מקנא במעמדו של לאונרדו כמנהיג הצבים, הוא גם מאוד דואג לה והיה הראשון לבכות כאשר לאונרדו נפצע קשה מאוד על ידי לוחמי שבט הרגל והיה חשש לחייו. קייסי ג'ונס הוא חברו הטוב ביותר של רפאל.
רפאל מדובב על ידי גריי אבי והוא בעל מבטא ברוקלין ובגרסה העברית הוא מדובב על ידי גלעד קלטר. עורו הוא ירוק עמוק וחי. הוא לובש בנדנה אדומה ונשקו הם שני פגיונות סאי בצבע תואם. הוא מתואר כלוחם קשוח וחם מזג, וכן כאופנוען מוכשר.
בסדרת הטלוויזיה מ-2012
הסדרה תכונותיו של רפאל לא השתנו והוא בעל פגיונות סאי. בגרסה העברית דובב על ידי גלעד קלטר.
ב"עלייתם של צבי הנינג'ה"
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, רפאל מוצג כצב המבוגר ביותר משאר החבורה, ואף הגבוה ביותר. וכמו כן, הוא מוצג לראשונה כמנהיג הצבים במקומו של לאונרדו. בתחילת הסדרה אחרי שהם הגיעו לממלכה התת-קרקעית של הלורד דרקסום, נהרסו פגיונות הסאי שלו, והוא החליף אותם שתי בשתי טונפות רוחניות. בשלב מסוים בסדרה ספלינטר מדיח אותו מתפקיד המנהיג וממנה את לאונרדו במקומו. בסדרה הזאת רפאל הוא צב מסוג צב נשכן.
מדובב באנגלית על ידי אומר בנסון מילר ובגרסה העברית על ידי טל מוסרי.
משחקי וידאו
במשחק הווידאו המחודש של 2013, צבי הנינג'ה: מתוך הצללים, היה רפאל הצב עם התכונות הטובות ביותר בנזק וקשיחות אך עדיין מאוד איטי וטווח קצר לנשקו.
ביקורת
ב-2008 דורג במקום החמישי (יחד עם לאונרדו) ברשימת "10 דמויות הנינג'ה ממשחקי הווידאו הטובות ביותר" של TechCrunch. ב-2011 דורג במקום ה-23 ברשימת "100 דמויות הקומיקס הטובות ביותר".
אב הרחמים
הרקע ליצירת התפילה
בשנת 1096 פתחו הנוצרים במסע הצלב הראשון, ובמסגרתו טבחו ביהודים בפרעות המכונים בקהילות ישראל "גזירות תתנ"ו". העילה לפתיחת מסע הצלב הייתה פגיעה של הסלג'וקים (שליטי ארץ ישראל דאז) בנוצרים שבאו לבקר. האפיפיור אורבנוס השני יצא לצרפת וקרא לכבוש את ארץ הקודש והמונים נענו.
בדרכו לארץ ישראל ערך האספסוף פרעות ביהודי עמק הריינוס. הפרעות החלו בקהילות שו"ם – שפיירא (שפייר), ווורמייזא (וורמס) ומגנצא (מיינץ). המוני יהודים הוטבלו בכוח לנצרות וחלקם עלו על המוקד על קידוש השם. רבים מהם העדיפו להתאבד בטרם יוכרחו להתנצר בעל כורחם.
לזכר הצרות חוברו קינות וסליחות רבות. בין השאר חוברה בוורמייזא גם תפילת אב הרחמים. התפילה מזכירה את נשמות ההרוגים וקוראת לאלוהים שינקום את נקמת דם עבדיו השפוך.
מחבר התפילה אינו ידוע, ויש אומרים שנמצאה מונחת על בימת קריאת התורה. התפילה משובצת בפסוקים מספר דברים, ספר שמואל ב', ספר יואל וספר תהילים.
זמני אמירת התפילה
התפילה נאמרת בכל תפוצות וקהילות אשכנז. היא נאמרת בתפילת שחרית של שבת לאחר קריאת התורה, יקום פורקן ותפילות נוספות; ברוב הקהלות היא נאמרת לפני אמירת אשרי יושבי ביתך והכנסת ספר התורה לארון הקודש.
נמנעים מלומר תפילה זו בימים של שמחה, כגון ימים שאין אומרים בהם תחנון, בשבתות ארבע פרשיות (שקלים, זכור, פרה והחודש), כשיש ברית מילה או חתן בבית הכנסת או בשבתות מברכים (השבת שלפני ראש חודש). בשבתות החלות בספירת העומר נוהגים לומר את אב הרחמים כחלק ממנהגי האבלות בימי הספירה, גם אם זו שבת מברכין או שיש ברית מילה או חתן, זאת מפני שגזרות תתנ"ו התרחשו בימי ספירת העומר. לפי הגר"א לא אומרים אב הרחמים במקרים כאלה, אף בימי הספירה, אך לדעתו יש לומר אב הרחמים גם בשבת שלפני ראש חודש אב.
לפי מנהג אשכנז המערבי, תפילה זו נאמרת רק בשתי שבתות בשנה: בשבת לפני שבועות ובשבת לפני תשעה באב. בשאר שבתות השנה התפילה אינה נאמרת כלל, ובדרך כלל נאמרת בקהלות אלו אחרי אשרי, מיד לפני שמחזירים את ספר התורה לארון.
לאחר השואה נהג הרב צבי יהודה קוק לומר תפילה זו בכל שבת משבתות השנה, ואף בשבתות שהוזכרו מעלה, שבהן לא נהגו לומר את התפילה, כיוון שהכיר אישית הרבה מגדולי ישראל שנספו בשואה. מנהגו זה היה מנהג אישי ולא כהנהגה לכלל.
לפי דברי תלמידו, הרב שלמה אבינר שנוהג בכך כמותו. דעת הרב צבי יהודה הייתה שכך ראוי לכו"ע משום שכשתיקנו את "אב הרחמים" על גזרות ת"ח ות"ט, הגזרות היו אמנם קשות, אבל הן כאין וכאפס לעומת אלה שהיו בשואה. ואם אז תיקנו לומר "אב הרחמים" ונמנעו לאומרו בשבתות מיוחדות, הרי שלאחר השואה יש מקום לאומרו בכל שבת. אולם, הוא לא כפה על כך.
כמו כן תפילה זו נאמרת ביום הכיפורים, שמיני עצרת, ביום האחרון של חג הפסח ובחג השבועות (בחו"ל ביום השני). בימים אלו התפילה נאמרת כחלק מהזכרת נשמות.
יום הצב העולמי
יום הצב העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין כל שנה ב-23 במאי, על ידי מדינות רבות, להעלאת המודעות לצבים. היום הוכרז על ידי "ארגון הצלת הצבים האמריקני" בשנת 2000. במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא הצבים, כולל דרכי טיפול ושימורם.
מטרת יום זה היא להעלות את המודעות לנושאים הקשורים בצבים, לקדם שינוי עמדות בנושאים של שמירה עליהם ולהגביר את שיתוף הפעולה של כל המדינות, כדי שאוכלוסיית הצבים לא תיפגע.
יום הצב העולמי מצוין ברחבי העולם בפעילויות רבות, כמו התחפשות לצבים, תהלוכות, פעילויות מיוחדות, תחרויות כתיבה, ציור כרזות בבתי הספר וכדומה.
קלאסיקת החוק
קלאסיקת החוק (בסינית: 法经; פין-יין: Fǎ Jīng) ידוע גם כאסופת החוקים הוא טקסט לגליסטי אבוד שחיבורו מיוחס ללי קווי (李悝), מלומד לגליסטי ושר שחי בתקופת המדינות הלוחמות (475-220 לספירה) במדינת ויי. המסורת הסינית קובעת שהספר נכתב בתחילת המאה הרביעית לספירה אך חוקרים בני ימינו סבורים שמדובר בזיוף מהמאות החמישית או השישית. לפי התיארוך המסורתי שמופיע לראשונה בחיבור מונוגראפי על החוק מתוך הספר של ג'ין, קלאסיקת החוק היה הספר הלגליסטי הקדום ביותר של סין העתיקה. האסופה הפכה לבסיס עליו הושתתו טקסטים לגליסטיים מאוחרים יותר. נאמר שהמתקן החברתי הלגליסטי שאנג יאנג (商鞅) הביא את הספר למדינת צ'ין שם הוא הפך לאבן היסוד של החוק הרשמי. גם שושלת צ'ין אמצה את האסופה באופן רשמי. למרות שהטקסט המקורי אבד טקסטים מאוחרים יותר מציינים שישה פרקים מתוכו.
דרדר קרומי
דרדר קרומי (שם מדעי: Centaurea hyalolepis) הוא צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים, בעל תפרחות צהובות. חפי המעטפת של תפרחותיו הם בעלי קוצים דקים וארוכים. בארץ ישראל הצמח גדל כמעט בכל צפון הארץ ומרכזה. פריחתו בעיקר בחודשים אפריל ומאי.
חיל ההנדסה המלכותי
חיל ההנדסה המלכותי (באנגלית: Corps of Royal Engineers) או בקיצור המהנדסים המלכותיים (Royal Engineers; RE) הוא החיל המהווה את מרכיב ההנדסה בכוחות היבשה של הצבא הבריטי ומשרת את כלל הכוחות המזוינים של בריטניה.
החיל מכיל 15 רגימנטים סדירים הפזורים ברחבי בריטניה, צפון אירלנד וגרמניה, מפקדתו כמו גם בסיס הכשרת מקצועות ההנדסה ממוקם בצ'טהאם שבמחוז קנט. לצד אלו ישנם מספר רגימנטים של הצבא הטריטוריאלי ומילואים, כמו גם יחידות סיוע, הכשרה ופיקוד, לצד מספר יחידות קטנות יותר השייכות לחיל אך משרתות כחלק מיחידות שדה שונות.
היסטוריה
כוחות הנדסה ופלסים האמונים על בניית תשתיות לסיוע הצבא, היו חלק חשוב מהכוחות האנגליים מאז ימי הביניים. חיל ההנדסה עצמו הוקם בשנת 1717 והורכב תחילה על ידי קציני הנדסה שפיקחו על עבודות בנייה ותשתיות של עובדים אזרחים בשירות הצבא. בשנת 1782 החלו לשרת בחיל גם חיילים סדירים עם הצורך בבניית התשתיות בגיברלטר, מספר שנים לאחר מכן פלוגת ההנדסה בגיברלטר אוחדה לתוך החיל ובהדרגה הוא החל לגדול. בשנת 1787 חיל ההנדסה קיבל את התואר מלכותי ונקרא החל מ-1812 חיל הפלסים והכורים המלכותי.
בשנותיו הראשונות ועד לשנת 1855 היה החיל מרכיב של 'ועדת החימוש' של ממשלת בריטניה, עד שזו נסגרה והחיל סופח לתוך הצבא הבריטי. במהלך המאה ה-19 ובמיוחד במחציתו השנייה, הצבא הבריטי היה מעורב במספר רב של עימותים מקומיים ברחבי האימפריה, אשר לרוב התרחשו באזורים נידחים ללא תשתיות מתאימות לניוד הצבא וניהול מערכה. בכל מקום אליו נשלחו יחידות הצבא, נשלחו גם יחידות הנדסה שעסקו בבנייה ושיקום גשרים, מסילות ברזל, כבישים וביצורים בסיוע למאמץ המערכתי. כך התרחבו בהדרגה תפקידי יחידות ההנדסה מהקמת ביצורי שדה במצור ועבודות על ביצורים צבאיים, לכדי בנייה של מבניים מסוגים שונים, ניתוח טופוגרפי, מיפוי, שיפור תשתיות, הקמת רשתות תקשורת ותפקידים רבים נוספים.
חיילי החיל נחשבו מקצועיים מאוד וזכו להערכה רבה ברחבי הצבא. חיילי החיל נחשבים כחיילי רגלים לכל דבר ועניין ומקצועיים גם בתחום זה. רבים מקציני החיל פיקדו על כוחות צבאיים משולבים במערכות שונות ואף המשיכו לשרת בתפקידי מטה גבוהים במשרד המלחמה. בנוסף היו קצינים שעסקו בתכנון והקמה של מבנים אזרחיים ברחבי האימפריה, כגון האלברט הול בלונדון שתוכנן על ידי פרנסיס פוקה ותעלת רידו בדרום מערב קנדה אשר תוכננה על ידי ג'ון ביי, שניהם קציני המהנדסים המלכותיים.
בית הספר המלכותי להנדסה צבאית
בית הספר הוקם בתור מוסד ההנדסה המלכותי בשנת 1812, בשנת 1868 שונה שמו לבית הספר להנדסה צבאית. המוסד קיבל את התואר מלכותי בשנת 1962. החלק העיקרי של בית הספר נמצא בצ'לטהאם, בעוד שישנם חלקים נוספים הפזורים במספר מוקדים סביב בריטניה, המוסד מרכז את כלל ההכשרות למקצועות ההנדסה הצבאית, הבנייה הצבאית ומרכיבי סיוע נוספים.
4′33″
4′33″ (Four minutes, thirty-three seconds, בעברית: ארבע דקות, שלושים ושלוש שניות, נקרא גם Four Thirty-Three) היא יצירה מוזיקלית בת שלושה פרקים שנוצרה על ידי מלחין האוונגרד האמריקאי ג'ון קייג'. היצירה נכתבה בשנת 1952 עבור כל כלי נגינה שהוא, או עבור שילוב של מספר כלים, והפרטיטורה שלה מכילה הנחיה למבצע שלא לנגן כלל בכלי הנגינה במשך כל זמן היצירה. אורך היצירה הוא 4 דקות ו-33 שניות, ומכאן שמה. היצירה מכונה לעיתים רבות "4 דקות ו-33 שניות של שקט", אך למעשה היא כוללת את הקולות, הצלילים והרעשים של הסביבה בה היא מבוצעת - ובכלל זה גם את הקולות שמשמיע הקהל עצמו, עדינים ושקטים ככל שיהיו. עם השנים, נודעה היצירה 4′33″ כיצירה המפורסמת והשנויה במחלוקת ביותר של קייג'.
קייג' הגה את הרעיון ליצירה זו לראשונה בשנים 1947–1948, והיא מסמלת את תמצית האידאולוגיה המוזיקלית שלו, לפיה כל צליל יכול להוות בסיס למוזיקה. רעיון זה מושפע מעקרונות הזן בודהיזם, אותם למד קייג' באותה העת. בראיון שהעניק קייג' בשנת 1982, הוא הצהיר כי זוהי היצירה החשובה ביותר שלו.
רקע והשפעות
הפעם הראשונה בה הציג קייג' את הרעיון לכתיבת יצירה מוזיקלית הבנויה כולה משקט הייתה במהלך הרצאה שהעביר בסוף שנות ה-40 במכללת Vassar בניו יורק. קייג' סיפר לנוכחים אודות רצונו לכתוב יצירה שתכלול שקט בלתי-מופרע, וטען כי היצירה תהיה בת שלוש דקות או בת ארבע דקות וחצי - האורך הסטנדרטי של "מוזיקה משומרת", לדבריו. מאוחר יותר טען קייג' כי חשש שיצירה שכזו תיתפס כבלתי מובנת בהשוואה לתפיסות המערביות המקובלות, והסביר כי לא רצה שהיצירה תצטייר כבדיחה או כדבר של מה בכך - אלא כיצירה שבאה מתוך כוונה עמוקה.
בשנת 1951 ביקר קייג' בחדר הקלטות באוניברסיטת הרווארד. חדר ההקלטות היה בנוי כך שקירותיו, רצפתו ותקרתו קולטים את כל הצלילים המושמעים בו, דבר שהביא לכך שלא נוצר בו שום הד. כמו כן, היה החדר אטום לחלוטין לקולות חיצוניים. קייג' נכנס לחדר תוך ציפייה לשמוע בו שקט מוחלט, אך בעדותו מאוחר יותר סיפר כי שמע בו שני צלילים - האחד בתדירות גבוהה והשני בתדירות נמוכה. כששאל את טכנאי הקול לפשר הצלילים, הוסבר לו כי הצליל הגבוה הוא רעש הפעולה של מערכת העצבים שלו ואילו הצליל הנמוך הוא קולו של מחזור הדם שלו. אמיתותו של הסבר זה מוטלת בספק, אם כי במקרים בהם אדם לוקה בטנטון הוא אכן עלול לשמוע צלילים דקים אשר מקורם במערכות פנימיות בגופו. כך או כך, העובדה שקייג' ציפה לשמוע שקט מוחלט בתוך חדר ההקלטות, אך חרף זאת הצליח עדיין לשמוע צלילים, הביאה אותו להבנה כי הצלילים קיימים בכל מקום ובכל זמן - גם בתוך השקט המוחלט כביכול. הבנה זו היא שהניעה אותו לכתוב את היצירה.
גורם נוסף שהשפיע על קייג' ביצירה מקורו באמנות חזותית. בשנת 1951 יצר ידידו של קייג', האמן רוברט ראושנברג, סדרת ציורים לבנים. הרעיון האמנותי שעמד מאחורי הציורים, שנוצרו על ידי צביעת קנבס בצבע ביתי לבן, הוא שהם משתנים לפי תנאי התאורה בחדר בו הם מוצגים ומושפעים מהצל שמטיל עליהם הקהל הצופה בהם. יצירה זו השפיעה על קייג' ליצור יצירה מקבילה בעולם המוזיקה, שבה השקט מתפקד כבד הקנבס הלבן, ובו משתקפים צלילי האמביינט המשתנים - קולות הנגנים, הקהל, והסביבה החיצונית.
שימוש מוקדם ברעיון
היצירה של קייג' לא הייתה הראשונה שכללה מקטע ארוך של שקט. להלן מספר דוגמאות ליצירות קודמות של אמנים אחרים שהשתמשו באותו הרעיון:
השמעת הבכורה
השמעת הבכורה ("פרמיירה") של היצירה בוצעה על ידי דייוויד טודור ב-29 באוגוסט 1952 בעיר וודסטוק שבמדינת ניו יורק, במסגרת מופע של יצירות מודרניות לפסנתר. טודור התיישב ליד הפסנתר אל מול הקהל, וכאות לתחילת הקטע סגר את כיסוי הקלידים של הפסנתר. על מנת לסמן את המעבר בין פרק לפרק, פתח טודור את המכסה לרגע וסגר אותו שוב. במשך כל זמן היצירה לא נוגן כל צליל, וטודור שמר על שקט מוחלט. לאחר השמעת הבכורה, טען קייג' כי הקהל לא הבין כלל את היצירה ולא הקשיב לה באופן הנכון. הוא הסביר כי שקט הוא דבר שלא קיים במציאות, וכי הדבר אותו חשב הקהל בטעות כ"שקט" היה מלא בקולות מקריים – הרוח הנושבת מחוץ לאולם, טיפות הגשם על הגג ואף קולות שהפיקו המאזינים עצמם במהלך הפרק השלישי, בעודם משוחחים ביניהם אודות היצירה או עוזבים את המקום.
הקלטות והופעות נוספות
היצירה 4′33″ בוצעה והוקלטה מספר פעמים, ולהלן פירוט של מעט מהביצועים המוכרים:
0′00″ (4′33″ מספר 2)
בשנת 1962 כתב קייג' את היצירה 0′00″, שכונתה גם "4′33″ מספר 2". הפרטיטורה של היצירה כוללת הוראת נגינה בת משפט אחד בלבד: "במצב של הגברה מרבית, בצע פעולה ממושמעת" ("In a situation provided with maximum amplification, perform a disciplined action."). נהוג להגדיר את אקט כתיבת משפט זה על ידי קייג' כביצוע הראשון של היצירה. מאוחר יותר הוסיף קייג' ארבעה סייגים נוספים להוראות הנגינה: על המבצע לאפשר כל הפרעה שהיא לביצוע הפעולה, על הפעולה לקיים התחייבות כלשהי לאחרים, בכל ביצוע של היצירה יש להשתמש בפעולה שונה, והפעולה לא תהיה ביצוע של יצירה מוזיקלית.
ברוך חפץ
ברוך חפץ (נפטר ב-1972) היה ספורטאי, מאמן ועסקן ספורט ישראלי.
בשנות ה-40 שיחק במחלקת הכדורסל של קבוצת מכבי תל אביב, שבה עבד אביו כאפסנאי. ב-1946 עבר למכבי רמת גן והיה ממקימי מועדון הספורט מכבי רמת גן. לאחר פרישתו מספורט מקצועני עסק באימון ובחינוך גופני.
ב-1963 הקים את קבוצת הכדוריד מכבי ארזים רמת גן עם שחקנים שייבא ממועדון מכבי תל אביב, שהיו כדורסלנים במקור. הקבוצה הוקמה לזכרם ונקראה על שמם של שישה מחבריו של חפץ שלחמו איתו בפלגות הארזים במלחמת העצמאות ונפלו בקרבות. בהמשך הקים ואימן גם את קבוצת הכדוריד של מכבי פתח תקווה.
מתעסק
מתעסק הוא מושג הלכתי המתייחס לאדם העושה מעשה בלי כוונה לעשותו. המתעסק שונה מהשוגג, בכך שהשוגג מתכוון לעשות את המעשה, אך רק לא יודע שהוא אסור, או אינו צופה את תוצאות המעשה, בעוד המתעסק כלל אינו מתכוון לעשות את המעשה.
ההלכה דנה בחיוב המתעסק העושה מעשה אסור וקובעת שבאיסורי שבת המתעסק פטור אף מהחיובים המוטלים על השוגג, בעוד בתחומים אחרים, כמו איסורי מאכלות אסורים, המתעסק חייב.
מתעסק באיסורים שיש בהם הנאה
באופן כללי, ההלכה קובעת שהמתעסק פטור מעונש. אולם בעבירות שיש בהם הנאה, כמו מאכלות אסורות ועריות המתעסק חייב. יש המסבירים זאת בכך שבעבירות אלו עיקר האיסור היא ההנאה וללא קשר לדרך בה המעשה נעשה, העובר על האיסור נהנה. החזון איש חולק על הדברים וסובר שאין ההנאה עיקר האיסור, אלא שמכיוון שהאדם נהנה מהעבירה המעשה נחשב למעשה למרות שהוא נעשה בלא כוונה.
מתעסק בשבת
לפטור המתעסק מעונש נוסף בהלכות שבת נימוק נוסף, בכך שאיסור התורה על מלאכה בשבת נוגעת למלאכת מחשבת, כלומר מלאכה כזו הנעשית מתוך מחשבה והכרה, ולא מלאכה הנעשית בטעות או כתוצאה מפעולה לא מכוונת.
על כן, בהלכות שבת, לא רק אדם שאינו מתכוין למלאכה כלל נחשב מתעסק, אלא אדם שמתכוין למלאכה מסוימת המותרת בשבת, אך בטעות יצאה לו מלאכה אחרת האסורה בשבת נחשב למתעסק. דוגמה המובאת בגמרא היא אמרתו של רבא, שמי שהתכוין לחתוך חלק מפרי מסוים שכבר היה תלוש מהעץ ובטעות חתך פרי אחר שהיה מחובר לארץ, אינו חייב קרבן חטאת על מלאכת קוצר, מכיוון שאין זו מלאכת מחשבת.
עם זאת, העושה בשבת חבורה או פצע ללא כוונה אינו פטור כדין מתעסק, מכיוון שמקובל כי העושה חבורה חייב למרות שהיא לא מלאכת מחשבת, ולכן מקלקל או עושה מלאכה שגרם לפצע חייב חטאת אם הדבר נעשה בשוגג.
מתעסק במצוות
על פי החילוק בין עבירות שיש בהם הנאה לעבירות שאין בהם הנאה, קיים אותו חילוק גם בין מצוות שיש בהם הנאה לכאלו שאין בהם הנאה, ולכן אדם שאוכל מצה בכפייה יצא ידי חובתו, ולפי מי שסובר שמצוות אינן צריכות כוונה, גם אדם שתוקע תקיעת שופר בראש השנה כדי לשיר יצא ידי חובתו, למרות שהוא נחשב ל"מתעסק". האבני נזר מוסיף שמסיבה זו הלומד תורה יצא ידי מצוות תלמוד תורה גם אם הלימוד הוא לא לשם המצווה אלא לשם סיבה צדדית, מכיוון שהאדם נהנה בשעת הלימוד והתורה משמחת אותו.
רבי חיים סולובייצ'יק מסביר את פסקו של הרמב"ם, שפוסק כי למרות שהכוונה בתפילת שמונה עשרה מעכבת רק בברכת אבות, אם האדם אינו מכוין בשעת תפילתו כלל שהוא עומד לפני המלך, אין תפילתו נחשבת לתפילה כלל..
מתעסק חלקי
ישנה צורה מיוחדת של מתעסק, כאשר האדם ליקט את הדבר שאותו הוא התכוין ללקט מתחילה, אלא שבין כך ובין כך כשהושיט את ידו הוא שכח מה רצה, ובטעות חשב כי הוא צריך דבר אחר, אבל בטעות נשלחה ידו את הדבר שאליו שלח את ידו, כך שמצד אחד נעשתה כוונתו הראשונית, ומצד שני הפעולה עצמה הייתה ללא מחשבה. רבי אליעזר סובר שמכיוון שנעשתה כוונתו, אין הוא נקרא מתעסק, אך רבי יהושע סבור שגם אז הוא פטור מכיוון שלא נעשתה מחשבתו, ורק באופן ששני הדברים, זה שטעה בו וזו שהתכוין לכך היו מאותו מין ממש, אין טעותו נחשבת לטעות כלל, מכיוון שלמעשה לא טעה ממחשבתו הראשונית, שכן אין חילוק בין פרי זה לפרי אחר.
NXT TakeOver: Toronto (2019)
(2019) NXT TakeOver: Toronto היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, השייך למותג הפיתוח שלהם, NXT. כמו כן, האירוע שודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נערך ב-10 באוגוסט 2019, באולם סקוטיה-בנק ארנה שבטורונטו, אונטריו, קנדה וכלל קרבות בין המתאבקים של המותג NXT עקב העלילות, שנבעו ביניהן במהלך התקופה עד לקיום האירוע. האירוע היה האירוע ה-26 בסדרת אירועי NXT TakeOver.
חמישה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, אדם קול ניצח את ג'וני גרגאנו בקרב 2 מתוך 3 הכרעות ושמר על אליפות ה-NXT. עוד ברשימת הקרבות, שיינה בייזלר ניצחה את מיה יים בהכנעה ושמרה על אליפות הנשים של NXT, ולווטין דרים ניצח את פיט דאן ורודריק סטרונג בקרב משולש ושמר על אליפות צפון אמריקה של NXT והסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) ניצחו את The Undisputed Era (בובי פיש וקייל אוריילי) ושמרו על אליפות הזוגות של NXT.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network תחת השם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה הרביעי של NXT בשנת 2019.
באירוע NXT TakeOver: XXV, אדם קול ניצח את ג'וני גרגאנו וזכה באליפות ה-NXT. ב-17 ביולי בפרק של התוכנית NXT, קול וגרגאנו התעמתו ביניהם, דבר שהוביל לתיגרה בין השניים. הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל, קבע קרב 2 מתוך 3 הכרעות בין השניים על התואר לאירוע בטורונטו, כשהוא העניק לכל אחד מהמשתתפים את הזכות לבחור את ההתניה לשתי ההכרעות הראשונות; לעומת זאת, ריגל היה אחראי לבחור את ההתניה להכרעה השלישית במקרה ויהיה תיקו ביניהם. ב-24 ביולי בפרק של התוכנית NXT, גרגאנו וקול בחרו את ההתניות להכרעות שלהם. גרגאנו בחר קרב רחוב, בעוד שקול בחר קרב יחידים קלאסי. במופע המקדים לאירוע, ריגל הודיע שההתניה להכרעה השלישית בין השניים תהיה קרב כלוב חוטי תיל.
קרבות מקדימים
לאחר מכן, איאו שיראי התחרתה נגד קנדיס לאריי. שיראי ביצעה על לאריי את מהלך ההכנעה שלה, הקוג'י קלאץ'. בעקבות זאת, לאריי התעלפה, ולכן שיראי ניצחה בקרב כתוצאה מהכנעה טכנית.
בקרב הלפני אחרון, שיינה בייזלר הגנה על אליפות הנשים נגד מיה יים. בייזלר הכריחה את אים להיכנע למהלך ההכנעה שלה, הפיגר פור הדסיסורס, וכתוצאה מכך היא רשמה הגנה מוצלחת על התואר.
הקרב המרכזי
הקרב המרכזי של הערב הפגיש את אלוף ה-NXT, אדם קול, שהגן על תואר האליפות בקרב 2 מתוך 3 הכרעות נגד ג'וני גרגאנו. ההכרעה הראשונה הייתה קרב יחידים קלאסי. גרגאנו נפסל בהכרעה זו לאחר שהכה את קול בעזרת כיסא, מה שהוביל את קול לניצחון בהכרעה הראשונה. ההכרעה השנייה הייתה קרב רחוב. גרגאנו ביצע על קול את מהלך ההכנעה שלו, הגרגאנו אסקייפ. לקול לא נותר שום דבר מלבד להיכנע, וכתוצאה מכך הניצחון בהכרעה זו נזקף לזכותו של גרגאנו. ההכרעה השלישית הייתה קרב כלוב חוטי תיל. קול ביצע על גרגאנו את מהלך הפנמה סאנרייס, אך ניסיון ההצמדה שלו לא היה מוצלח. לאחר מכן, קול ביצע על גרגאנו את אותו המהלך ממדרגות הסולם, אך גם זאת לא עזר לקול כדי לנצח בהכרעה זו. מנגד, גרגאנו ביצע על קול את מהלך ה-Avalanche Front Flip Piledriver, אך קול הצליח לצאת מניסיון ההצמדה של גרגאנו שבא לאחר מכן. בזמן שהשניים עמדו על גג הכלוב, גרגאנו ניסה להכות את קול בעזרת חוט תיל. מנגד, השניים נפלו מגג הכלוב אל שולחנות שהיו בזירה. לאחר מכן, קול הצמיד את גרגאנו לניצחון בהכרעה המכרעת ובקרב בתוצאה 2-1 אשר הקנה לו הגנה מוצלחת על התואר.
צבי קוליץ
צבי קוֹליץ (14 בדצמבר 1912, תרע"ג – 29 בספטמבר 2002) היה סופר, פוליטיקאי, מפיק קולנוע ותיאטרון ישראלי. קוליץ ידוע כמפיקו של הסרט העלילתי הגדול הראשון שהופק במדינת ישראל, "גבעה 24 אינה עונה". קוליץ חיבר את הקטע הספרותי "יוסל רָקוֹבֶר מדבר אל אלוהים", שרבים סברו תחילה כי הוא צוואה אותנטית של אדם שנספה בגטו ורשה.
ביוגרפיה
קוליץ נולד באליטא שבליטא. למד בין היתר בישיבת טלז. ובשנת 1929 התמנה לסגן המזכיר של התנועה הרוויזיוניסטית בקובנה. בשנת 1936 נסע לאיטליה, והשלים את לימודיו באוניברסיטת פירנצה. לאחר שהות של כשלוש שנים באיטליה, ולימודים בבית הספר הימי בצ'יוויטווקיה, עלה לארץ ישראל והצטרף באופן פעיל אל התנועה הרוויזיוניסטית. בארץ פרסם ספר בשם "מוסוליני, אישיותו ותורתו". היה פעיל באצ"ל, ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי. באמצע שנות ה-40 היה פעיל בוועד ההצלה של הסתדרות ציונית חדשה ושימש בשנת 1945 כשליח ההסתדרות הציונית החדשה בדרום אמריקה.
בשנת 1946 כתב את הקטע "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", ופרסם אותו כסיפור בעיתון היהודי "די יידישע צייטונג" בבואנוס איירס. הקטע הוא כביכול צוואתו של אדם בשם יוסל רקובר, חסיד גור, שנמצאה בין חורבות גטו ורשה, "בין ערימות אבנים ועצמות אדם". במילים רבות עוצמה משרטט קוליץ את דמותו של אדם, שעל אף כל הקורות אותו, אינו חדל מלהאמין באלוהים. בתחילת שנות ה-50 מסר אלמוני את הקטע לעיתון "די גאלדענע קייט" בטענה שהקטע הוא מסמך אותנטי שנמצא בגטו ורשה. הסיפור פורסם בעיתון כמסמך אותנטי וממנו הועתק לעיתונים רבים ברחבי העולם כמסמך אותנטי. אז נתברר הדבר לקוליץ שדרש שיפורסם שמדובר בסיפור מפרי עטו. דרישתו נתקבלה, אולם היו שטענו שלא ייתכן שקוליץ כתב סיפור אותנטי כזה ולא אדם שבאמת היה בגטו. בשנת 2000 יצא בעברית בהוצאת משרד הביטחון הספר "יוסל רקובר מדבר אל אלוהים", שכלל את היצירה, ומאמרים מתורגמים על נושאיה ומחברה, לרבות תגובה מאת עמנואל לוינס. פרט לעברית, הסיפור תורגם לגרמנית, לאנגלית, לאיטלקית, לספרדית ולפורטוגזית.
לאחר סיום שליחותו בדרום אמריקה, שם פגש את אשתו מתילדה, ילידת מקסיקו, לה נישא בשנת 1952 (נישואים שניים), עבר קוליץ לארצות הברית. בשנת 1953 הקים ביחד עם מפיק בשם ג'ק פדואה את חברת "זיק אור" שהפיקה בישראל את הסרט "גבעה 24 אינה עונה". כדי לממן את הפקת הסרט נסע קוליץ למסע גיוס כספים באנגליה ובדרום אפריקה.
בהמשך השתקע בארצות הברית בה היה למרצה בישיבה יוניברסיטי ולמפיק בברודוויי. בין ההצגות שהפיק: "ממלא המקום" על פי מחזהו של רולף הוכהוט (1964), "המגילה" על פי איציק מאנגער (1968) ומחזמר בשם "אני שלמה המלך" (1968).
קוליץ נפטר במנהטן בשנת 2002.
משפחתו
קוליץ היה אב לשלושה. עם אחיו נמנו:
בתרגום
כל התרגומים שלהלן הם ל"יוסל רקובר מדבר אל אלוהים":
קישורים חיצוניים
על "יוסף רקובר מדבר אל אלוהים":
דושן
{{פירושונים|
אישים:
התמכרות לטלפון סלולרי
התמכרות לטלפון הסלולרי היא תסמונת תלות בקרב משתמשי הטלפון הנייד. חלק מהמשתמשים בטלפונים ניידים מפגינים התנהגויות בעייתיות הדומות להפרעות בשימוש בסמים. התנהגויות אלו יכולות לכלול עיסוק יתר בתכתובות בנייד, השקעת כסף או זמן רב מדי בטלפונים ניידים, שימוש בטלפונים ניידים במצבים לא מתאימים מבחינה חברתית או פיזית, כגון נהיגה במכונית. שימוש מופרז יכול גם להוביל לבזבוז זמן מופרז בתכתובות בנייד, להביא להשפעות שליליות על מערכות יחסים ולחרדה אם מנתקים את המשתמש מהטלפון הנייד או מההתראות שהוא מציג לעיתים תכופות.
שכיחות
העלייה בשימוש בטלפונים הניידים מעלה איתה גם תהיות לגבי השפעות התופעה על החברה. בכל רחבי העולם, המספרים המדווחים על התמכרות לטלפונים הניידים עולים בהתמדה. בדרום קוריאה, אחת מצרכניות הטכנולוגיה הגדולות בעולם, סקר ממשלתי העלה כי 18% מבין המתבגרים בה מוגדרים כמכורים לטלפון חכם, ומבין המבוגרים, שבכלליות סובלים פחות מהתופעה, האחוז עומד על 9.1. אנגליה, בה אחוז המתבגרים המעידים על עצמם כמכורים הוא 60%, הכריזה על עצמה כמדינה מכורה לסמארטפון. מבחינה דמוגרפית, צעירים בין גילאי 15–24 נמצאים בסיכון הגבוה ביותר לסבול מהתמכרות, וההיתכנות להתמכרות אצל גברים גבוהה מזו אצל נשים.
גורמי סיכון
במחקר שנערך באוניברסיטת הונג קונג, עלו תוצאות המראות סבירות גבוהה יותר להתמכרות מצד אלה הסובלים מערך עצמי נמוך, בדידות, דיכאון, חרדה בין-אישית, ואלה שיש להם צורך גבוה בתחושת שייכות. מיקרו בלוגים, דוגמת טוויטר ופייסבוק, זוכים להצלחה רבה מכיוון שהם מציעים הפוגה מאותם רגשות שליליים. נמסו פארק מצאה ששימוש במדיה החברתית בקרב סטודנטים הסובלים מבעיות נפשיות, הנותן להם פתח לחיבורים בין-אישיים לו לא זכו קודם לכן, מוריד את הסיכון שאלה ינסו לשלוח יד בנפשם. מחקרה של פארק לא בחן את ההשלכות של שימוש-יתר ברשתות חברתיות.
השלכות
אותן תופעות חיוביות שהשימוש במדיה החברתית מוביל אליהן מתהפכות כאשר השימוש הוא אקססיבי; במקום בו שימוש נורמטיבי גרר הפוגה ממתחים ורגשות שליליים, שימוש היתר הוביל לעליה בהן. במחקר שנעשה באוניברסיטת סן-דייגו נמצא כי בקרב בני נוער העושים שימוש אינטנסיבי במדיה החברתית, קיים סיכוי גבוה ב-13% להצגת סימפטומים דיכאוניים. אחד הסימפטומים שנמצאו להתמכרות לטלפון הנייד, היא האמונה בקרב המכורים שמערכות היחסים שהם מטפחים במרחב הסייבר הן בעלות אופי אינטימי יותר מאלה שיוכלו ליצור בעולם האמיתי, בקשרים פנים-אל-פנים, מה שעלול להוביל להחמרת תחושת הבדידות. ממחקר נוסף עולה כי אלה המחפשים – דרך שימושם בטלפון הנייד והמדיות החברתיות - לשמר או לבנות מערכות יחסים, סביר כי לא ימצאו עצמם מכורים לטלפון. הבעייתיות מתחילה כאשר המטרה של האינדיבידואל מגיעה ממניעים חד-צדדיים (כגון קבלת הכרה על ידי הזולת, יצירת רושם, ובריחה מבדידות) ולא ממניע של רצון בקשר הדדי; אלה עלולים להוביל לשימוש מוגזם ולהתמכרות.
השימוש הבעייתי בטלפונים סלולריים משפיע ונקשר למשתני אישיות שונים כגון חרדה, מתח, נוירוטיות, הערכה עצמית, אימפולסיביות ודימוי עצמי. בנוסף, השימוש הבעייתי בטלפונים סלולריים נמצא פוגע באיכות השינה ואף גורם להפרעות שינה ודיכאון. התעללות באינטרנט שכיחה גם היא ונקשרה לשימוש בעייתי בטלפון סלולרי. בנוסף, הסקירה הנוכחית חושפת את הקשר הדו-קיום בין שימוש בעייתי בטלפונים סלולריים ושימוש בחומרים כגון טבק ואלכוהול. על פי מחקר אחר בנושא, אנשים המכורים לטלפונים סלולריים יצרו פחות קשרים חברתיים עם אחרים בקבוצות שונות, מה שעתיד לפגיעה הדרגתית והחלשת המיומנויות והכישורים החברתיים שלהם. תוצאות אלו עלולות גם להוביל לפיתוח ביישנות או פחד לבטא את דעות ורגשות בפני אחרים כאשר מתקיימת תקשורת חברתית במפגשים פנים מול פנים.מחקר נוסף בחן את הסיכונים הממשיים בהתמכרות לטלפון הנגרמים מעצם החזקת הטלפון ביד. הליכה תוך בהייה בטלפון הנייד והסכנה הנובעת בעיקר מהסחות דעת כגון נפילה עקב פגיעה מעצם דומם, פגיעה מכלי רכב חולף או אדם, שימוש בטלפונים הסלולריים תוך כדי נהיגה אשר מוביל גם הוא לתאונות רבות ועוד. המשתמשים בטלפונים הסלולריים מודעים לסכנות אלו אך ממשיכים להסיט את מבטיהם למטה וממשיכים לחשוף עצמם לפגיעות אלו.
דרכי גמילה
במקרה של התמכרות לטלפונים סלולריים השאיפה אינה להגיע למצב של גמילה מוחלטת, כיוון שהטלפונים הפכו זה מכבר לחלק משגרת החיים המודרנית. לכן ההתמקדות היא בשינוי דפוסי השימוש, בדגש על הפחתת זמן השימוש במכשיר. ישנן מספר אסטרטגיות אשר נמצאו יעילות בהפחתת זמן השימוש בטלפון:
הסרת אפליקציות - מומלץ להסיר אפליקציות שיש להן פוטנציאל התמכרות גבוה - כמו אלו של הרשתות החברתיות - מן הסמארטפון ולגשת אליהן, אם בכלל, רק בגרסת הרשת שלהן, באמצעות המחשב.
כיבוי התראות - ההתראות (נוטיפיקציות) מעודדות בדיקה מתמדת של הטלפון. כיבוי סלקטיבי של התראות יכול להפחית את הזמן ותשומת הלב המוקדשת לטלפון במהלך היממה.
הגבלת זמן מסך - בכל טלפון סלולרי ניתן להגביל את זמן המסך באפליקציות ספציפיות דרך ההגדרות של המכשיר עצמו. בנוסף, ניתן להגביל אפליקציות ספציפיות אשר מתנתקות בעת הגעה לזמן הקצוב של שימוש באותה אפליקציה. כך לדוגמה Google מציעה אפליקציה של טיימר הסופרת את זמן הצפייה של המשתמש בסרטוני YouTube תוך שהיא מאפשרת למשתמש לבחור במספר שעות רצוי ביממה ולקבל התראה כאשר חצה את משך זמן השימוש שהציב כמגבלה.
מחקר בנושא הציע שאלון לאבחון התמכרות לרשת בכלל ולסמארטפון בכלל. השאלון כלל שאלות כגון: האם אתה מרגיש צורך להשתמש באינטרנט בכמויות הולכות וגדלות של זמן על מנת להגיע לסיפוק, האם אתה מרגיש חסר מנוחה, מצב רוח, מדוכא או עצבני כאשר אתה מנסה לצמצם או להפסיק את השימוש באינטרנט ועוד. התשובות מעריכות שימוש לא חיוני במחשב/אינטרנט כגון לשימוש לא עסקי או אקדמי. שיטת הטיפול שהוצעה במאמר היא טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) שיש ראיות ליעילותה.
אוגוסטו בואל
אוגוסטו בואל (בפורטוגזית: Augusto Boal; 16 במרץ 1931 - 2 במאי 2009) היה במאי, מחזאי ותאורטיקן ברזילאי תחום התיאטרון. אבי "תיאטרון המדוכאים", "תיאטרון הפורום" ו"התיאטרון הבלתי נראה". נחשב לאחת הדמויות הבולטות ביותר ב"תיאטרון הפוליטי" בעולם, ובפרט בברזיל ובפריז.
החל את לימודיו בתחום הכימיה, והגיע עד דוקטורט. במקביל הקים את "תיאטרון ארנה" (Arena) בסאן פאולו בשנת 1956, והוא רק בן 25. בתיאטרון ארנה היה המנהל האמנותי והבמאי.
המהפכן
בואל, יליד ריו דה ז'ניירו, ביים מחזות קלאסיים עד 1964, אך במקביל הקים למעשה תיאטרון עממי, תיאטרון רחוב ותיאטרון מהפכני. הקמת המשטר הצבאי בברזיל ב 1964 ואכזריותו שבאה לידי ביטוי גם בשנת 1968 הביאו לסיום פעילותו של התיאטרון החברתי-פוליטי, "המסכן את החברה ומהפכני מדי" לדעת המשטר החדש. הוא נעצר על ידי המשטר הצבאי, והצליח לברוח מהכלא ולזכות במקלט מדיני בארגנטינה ובפריז. בהן המשיך בפעילותו האמנותית. בואל פרסם את ספרו הראשון בשנת 1971 בנושא הדיכוי בכלא. ולאחר מכן את ספרו השני ב 1973 "תיאטרון המדוכאים" שהפך להיות מושג, מותג וסוגה בתיאטרון. שיצא לאור, מאוחר יותר, בתרגומים לשפות שונות. הוא המשיך לעבוד באמריקה הלטינית בשנות ה-70 עם תאטרונו המחנך, ושיתף קהל רב, ולא הפסיק לכתוב את תפיסותיו לתיאטרון המעשי והמהפכני. לעיתים יונק תורתו מברכט לעיתים תוקף אותו. אין לבואל מורה דרך. הוא המורה דרך לאחרים הבאים ללמוד בסדנאותיו. בשנת 1981 ארגן את הפסטיבל הבינלאומי הראשון עבור "תיאטרון המדוכאים" בפריז. החל מאותה שנה שיטת עבודתו מבוקשות מאוד באירופה, ויש לו תלמידים רבים.
אירופה
בסוף שנות ה-70 ועד מותו, הופיע במדינות שונות בעולם, באירופה ובמיוחד בפריז. תאטרונו זכה להדים רבים, ותועד לא רק בספריו המרתקים והמהפכניים, אלא גם בתיאטרונו עצמו. אריאן מנושקין העריכה מאוד את פעילותו ואפשרה לו להופיע בתיאטרונה תיאטרון השמש בקרטאושרי דה ואן סאן, בפרברי מזרח פריז. בואל היה מבוקש מאוד וקהל צופים רב התקהל סביבו במשך שני עשורים לפחות. עיקר משימתו הייתה לשחרר את האדם מכבלי החברה ומכבלי עצמו.
התיאטרון הבלתי נראה
המרתק ביותר הוא התיאטרון "הבלתי-נראה" שלו. לדוגמה: שחקנים מתכנסים בסופרמרקט, ומתנהגים כמו כולם, על מנת שאיש לא יבחין בהם. זוג אחד מבין השחקנים מבליט התנהגות מוזרה, לאישה יש רצועה בידה, ו"בעלה" הולך לצידה כאשר צווארו לכוד ברצועה. הם מתהלכים בחנות ויתר השחקנים מתחילים לעורר מהומה סביבם, על מנת לעורר דיונים אין-סופיים, בנושא. תיאטרון בהתערבות קהל מאסיבית ביותר.
הג'וקר
בואל בנה בעצמו את מערך התיאטרון שלו, ובאחת משיטותיו השתמש בדמות הג'וקר. לעיתים שיחק בעצמו את הדמות, בתיאטרונה של מנושקין. הג'וקר הוא שחקן שיכול לשחק את אחד התפקידים בהצגה, אך בעיקרון איננו לוקח חלק במערך הדמויות של ההצגה. בדרך כלל איננו מתערב בדמויות ובבנייתן, אלא רק בתקופת החזרות. תפקידו הוא להסיר את כל המרכיבים המאגיים שהיו קיימים עד בואל, לכאורה. לכן הוא שובר מסגרות. הוא יכול להפריע לסצנות, להיכנס אליהן, לתקשר עם הקהל, לראיין אנשים או דמויות, לעורר דיון, להעיר הערות, ולעשות כל מה שיהפוך את ההצגה לנגישה ורלוונטית מבחינה חינוכית ופוליטית, עבור קהילה מקומית, או סתם קהל מזדמן. הג'וקר הוא גם מנחה תרגילי תיאטרון, המאפשרים חימום קהל לפני ההצגות. הג'וקר מפסיק את ההצגה בקריאה: "עצור זו מאגיה", ומבקש מאנשים מן הקהל לעלות על הבמה ולשחק או להחליף שחקן, כדי להוכיח משהו, אמירה או עוצמה רגשית וכו'. אוריאל זוהר כתב מאמרים בכתב העת במה ובעיתון על המשמר בשנת 1981 על אוגוסטו בואל ובעצם היה הראשון שפרסם את שמו בישראל. בשני המאמרים הוא מתאר בפירוט רב, שתיים מהצגותיו של בואל בהן השתתף, כצופה פעיל ומנתח את ספריו.
חומצה ולפרואית
חומצה וַלְפְּרוֹאִית היא תרכובת כימית שמשתמשים בה בטיפול קליני כתרופה אנטי-אפילפטית ותרופה מייצבת מצב רוח. השימוש העיקרי בה הוא בטיפול באפילפסיה, הפרעה דו-קוטבית ובמידה פחותה בדיכאון. משתמשים בה גם בטיפול במיגרנות וסכיזופרניה. חומצה ולפרואית היא התרופה הנרשמת ביותר לטיפול באפילפסיה תרופות קרובות כוללות סודיום ולפרואט שמשמשת כתרופה אנטי-אפילפטית ונוסחאות משולבות - ואלפרואט סמי סודיום (תערובת של החומצה הולפרואית וסודיום ולפרואט) - (למשל - בישראל - "דפלפט כרונו") שמשתמשים בו לייצוב מצב רוח ובארצות הברית גם כתרופות אנטי-אפילפטיות.
היסטוריה
החומצה הוולפרואית סונתזה לראשונה ב-1882 על ידי ב.ס. ברטון כאנלוג של החומצה הוולרית הנמצאת באופן טבעי בצמח הוולריאן. בטמפרטורת החדר היא נוזל צלול שומני חומצתי. במשך עשרות שנים השימוש היחיד בו היה במעבדות כממיס מטבולי אדיש לתרכובות אורגניות. ב-1962 גילה במקרה החוקר הצרפתי פייר איימאר (Pierre Eymard) את התכונות האנטי-אפילפטיות של החומצה הוולפרואית כשהשתמש בה כמכשיר לתרכובות אחרות שנסרקו כדי למצוא את הפעילות האנטי-אפילפטית שלהן. הוא מצא שהיא מנעה פרכוסים אצל חולדות שהושרו על ידי מתן פנטילנטטרזול. היא אושרה כתרופה אנטי אפילפטית ב-1967 בצרפת ונעשתה לתרופה האנטי אפילפטית הנפוצה ביותר בעולם. בהמשך השתמשו בחומצה ולפרואית גם כטיפול מונע למיגרנות ולהפרעה דו-קוטבית.
פרמקולוגיה
סבורים שוולפוראט משפיעה על תפקודו של הנוירוטרנסמיטר GABA במוח, דבר ההופך אותו לאלטרנטיבה למלחי ליתיום בטיפול בהפרעה דו-קוטבית. סבורים שהמכניזם העיקרי שלו בטיפול הוא בדיכוי טרנסאמינציה (העברת קבוצה אמינית מתרכובת אחת לאחרת) של גאבא על ידי דיכוי גאבא טרנסאמינאז ואז ה-GABA עולה בריכוז שלו. עם זאת, הועלו הצעות למכניזמים אחרים של פעולה בהפרעות נוירו פסיכיאטריות המסבירות את פעולתה של החומצה הוולפרואית בשנים האחרונות.
החומצה הוולפרואית חוסמת גם את תעלות הנתרן ותעלות סידן מסוג T. מכניזמים אלה גורמים לחומצה הוולפרואית לפעול כתרופה בספקטרום רחב של תרופות אנטי-אפילפטיות.