cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ונסן ארנו
ביוגרפיה
ארנו היה בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב. עקב מותה של אמו, החל ארנו לבשל ולאפות מגיל צעיר, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו. מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון.
בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב. משנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולה, על גדת הדורדון.
חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'.
בספטמבר 2008 התקבל ארנו כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם ובהם פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן.
את אני והוא
את אני והוא (באנגלית: You, Me and Him) הוא סרט קומדיה רומנטית שכתבה וביימה דייזי אטקינס, ויצא לאקרנים בשנת 2017. השם הראשון שניתן לסרט היה "Fish Without Bicycles".
הסרט מתמקד במערכת יחסים בין זוג נשים לסביות, אוליביה (לוסי פאנץ') ואלכס (פיי מרסיי), לבין השכן שלהן רודף השמלות ג'ון (דייוויד טננט).
מארוברה
מארוברה (באנגלית: Maroubra) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
גאוגרפיה
מארוברה מצוי כ-10 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן. הפרוור גובל מצפונו בסאות' קוג'י ורנדוויק, מדרומו במלבר ומטרוויל וממערב בפייג'ווד ואיסטגרדנס. מארוברה הוא מהפרוורים הגדולים באזור הפרוורים המזרחיים, עם למעלה מ-20,000 איש הדרים בו (לשם השוואה, בווטסונס ביי פחות מאלף תושבים).
היסטוריה
שם הפרוור נובע מהמילה האבוריג'ינית בעבור "מקום הרעם". הנחלה הראשונה בפרוור ניתנה להמפרי מקוון (Humphrey McKeon) ב-1861, ומספר משפחות נוספות הצטרפו אליו בשנות השבעים של המאה ה-19. רוב תושבי הפרוור עסקו אז בעיבוד צמר גס. הפרוור נותר שולי ומרוחק מתשומת לב הציבור עד שב-1898 הספינה התלת-תרנית הרוורד (Hereward) התרסקה אל חופיו. הודות למשקלה של הספינה, שהייתה עשויה ברזל ושקלה מעל 1,513 טון, שרידיה נותרו במפרץ מארוברה למשך שנים, בטרם היא פונתה.
בתחילת המאה ה-20 היזם הרברט דדלי חילק את מארוברה לחלקות בנייה, ועסק בשתדלנות לבניית קו חשמלית שיוביל את התושבים לפרוור המרוחק. כשהקו הוקם לבסוף בשנות העשרים, אדמה נוספת הופשרה למגורים.
למשך תשע שנים הופעל בפרוור מסלול מרוצים מוטורי, אך לאחר מספר רב של פציעות ומיתות בתאונות שונות, המסלול נסגר.
בשנת 2005 מארוברה הייתה אחד ממוקדי האלימות הקשים בפרעות קרונלה - סדרה של מעשי ונדליזם, תקיפה ואלימות בין בני נוער אוסטרלים ממוצא אירופאי ובני נוער אוסטרלים ממוצא מזרח-תיכוני (בעיקר לבנוני, יווני וסורי).
תרבות
מארוברה הוא פרוור של מעמד הביניים, הכולל שכונות מגורים רבות ומספר מרכזי קניות ומרכזים מסחריים. המרכז המסחרי הבולט בו הוא מארוברה ג'נקשן, שנבנה סביב הדדלי-אמפוריום (Dudley's Emporium), חנות הכלבו הראשונה של הפרוור, שנבנתה על ידי היזם שהקים אותו בפועל, הרברט דדלי.
חוף מארוברה נמתח לאורך ק"מ אחד, על שפת מפרצון מארוברה. החוף הוא גורם משיכה בולט לפרוור, ומקיים בו תרבות גלישת גלים ענפה. החוף הוכרז כחוף מורשת גלישה, השני לאחר חוף בל בוויקטוריה. בחוף קיימים שני מועדוני גלישה והצלה, המשרתים את הגולשים במקום.
בפרוור רוב נוצרי גדול, המקיים טקסיו במספר בארבע כנסיות עיקריות. בנוסף, קיימים במקום מרכז בודהיסטי, ובית הכנסת האורתודוקסי קינגספורד.
בין הדיירים המפורסמים של הפרוור נמנה בוב קאר, ראש ממשלת ניו סאות' ויילס לשעבר.
פסיכוקיברנטיקה
פסיכוקיברנטיקה (Psycho-Cybernetics) ספר מסוגת עזרה-עצמית, מאת ד"ר מקסוול מלץ, המציג שיטת טיפול בדרכי החשיבה. הספר יצא לאור בשנת 1960 בעזרת "הקרן לפסיכוקיברנטיקה" ארגון ללא מטרות רווח. הרבה מהשיטות הפסיכולוגיות לאימון ספורטאים מתבססות על שיטת הפסיכוקיברנטיקה, השיטה משלבת בין טכניקת טיפול קוגניטיבי-התנהגותי לבין "הקיברנטיקה" של נורברט וינר וג'ון פון נוימן. הספר מגדיר את הקשר גוף-נפש כמהותי להצלחה בהשגת המטרות האישיות. ד"ר מקסוול מלץ, מנתח פלסטי במקצועו, מצא שלמטופליו היו לעיתים קרובות ציפיות שלא סופקו על ידי הניתוח הפלסטי. בעקבות כך הוא חיפש אמצעי להציב להם כמטרה השגת תוצאה חיובית, באמצעות הדמיה ויזואלית של אותה תוצאה רצויה. עם הזמן למד ד"ר מלץ את החוזק והמשמעות שיש להדמיה המחשבתית של מטופליו, והגדיר טכניקות לפיתוח המטרות הפנימיות של המטופל ככלי לפיתוח המטרות החיצוניות בחיי היום יום.
בספרדל
בספרדל (ברוסית: Беспредел) הוא סרט עלילתי סובייטי משנת 1989, בבימויו של איגור גוסטב בז'אנר דרמת הפשע.
תקציר העלילה
נושאו המרכזי של הסרט הוא הסכסוך בין רוב האסירים, שנמצאים בעמדת עבדים נטולי זכויות ואינם מעוניינים להשלים עם מצב זה יותר, מצד אחד, לבין "השחורים" ("בעלי סטטוס" וגנבים בחוק), החיילים שלהם, כמו גם מנגנון האדמיניסטרציה של הכלא, מצד שני.
אוסקר שלמר
אוסקר שלמר (בגרמנית: Oskar Schlemmer; 4 בספטמבר 1888 – 13 באפריל 1943) היה צייר, פסל, מעצב וכוריאוגרף גרמני המזוהה עם אסכולת הבאוהאוס. מפורסם בזכות יצירתו "הבלט הטריאדי", אותה העלה על הבמה בשנת 1923, המשלבת בובות, צבעים עזים ותנועה על הבמה.
ביוגרפיה
שלמר נולד בשטוטגרט והיה הצעיר משישה אחים. שני הוריו מתו כשהיה בן 12, וכבר כשהיה בן 15 החל לפרנס את עצמו. הוא למד ציור בתור מתמחה של אדולף הלצל (Adolf Hölzel) בשטוטגרט. אוסקר שלמר למד עיצוב גרפי יישומי בבית מלאכה למוצרי קישוט בשטוטגרט בין השנים 1903–1905. בין 1906 ל-1910 למד במשך סמסטר אחד בבית הספר לאמנויות שימושיות בשטוטגרט ואז קיבל מלגה לאקדמיה של העיר. בשנים 1911–1912 עבד שלמר כצייר פרילנסר בברלין ויצר קשר עם הגלריה של הרווארד וולדן. בשנת 1912 הוא חזר לשטוטגרט והיה לאחד מתלמידי התואר השני של אדולף הלצל. בשנים 1913–1914 הוא פתח וניהל את Neuer Kunstsalon (סלון לאמנות חדשה) במחוז Neckartor. יחד עם וילי באומייסטר והרמן שטנר, עיצב ציורי קיר לאולם הראשי של התערוכה של דויטשר וורקבונד (פדרציית העבודה הגרמנית) בקלן בשנת 1914. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני על מנת להשתתף במלחמת העולם הראשונה, ולאחר שנפצע הועבר ליחידה שעסקה בקרטוגרפיה.
בשנת 1919 החל לפסל והציג תערוכה בגלריה בברלין. בשנת 1920 נישא להלנה טוטיין (Helena Tutein). הוא נקרא באותה שנה על ידי ולטר גרופיוס, מייסד בית ספר הבאוהאוס, לעמוד בראש המחלקה לציורי קיר במוסד, ואחר כך בשנת 1923 החל להעביר את הסדנאות לתיאטרון.
עם עליית הנאצים בשנות השלושים, סווגה יצירתו של שלמר כ"אמנות מנוונת", והוא נאלץ לנוע תכופות בתוך גרמניה כדי להימנע מרדיפות הנאצים. בשנים אחרונות לחייו עבד ב-Institut für Malstoffe שבוופרטל, יחד עם וילי באומייסטר וגיאורג מוך, שם ניתנה לו ההזדמנות לצייר ללא פחד מרדיפה.
חד-לשוניות
חד-לשוניות היא מצב בו אדם יכול לדבר רק בשפה אחת. זאת בניגוד לרב-לשוניות. כמו כן, חד-לשוניות אף עשויה להתקשר למדיניות לשונית במדינה מסוימת שאוכפת על אחרים להשתמש בשפה הלאומית או הרשמית. כמו כן, טקסט, מילון או שיחה שנכתבו או מנוהלים רק בשפה אחת וכך גם מדינה שבה שפה אחת נמצאת בשימוש או מוכרת רשמית זוכים לכינוי "חד-לשוני", במיוחד בהשוואה לישות דו-לשונית או רב-לשונית, או בנוכחות של אנשים הדוברים שפות שונות באוכלוסיית העולם יש יותר דוברים רב-לשוניים מאשר חד-לשוניים.
השוואה בין חד-לשוניות לרב-לשוניות
סוזן רומיין (1995) בספרה "דו-לשוניות" הצביעה על כך שזה יהיה מוזר למצוא ספר שנקרא "חד-לשוניות". ההצהרה הזאת משקפת את ההנחה המסורתית כי לעיתים קרובות תאוריות לשוניות מדברות על כך שרב-לשוניות היא הנורמה. לכן, רק לעיתים רחוקות חד-לשוניות מהווה נושא לפרסומים מדעיים, שם היא מצוינת כרעיון לא מסומן או כאבטיפוס וזהו המצב הנורמלי בעוד רב-לשוניות היא יוצאת הדופן.
ההנחה שחד-לשוניות היא המצב הנורמטיבי היא גם ההשקפה של דוברים חד-לשוניים הדוברים שפה גלובאלית, כמו האנגלית למשל. דייוויד קריסטל אמר בשנת 1987 שההנחה הזאת אומצה על ידי רבים בחברה המערבית. הסבר אחד ניתן על ידי אדוארדס בשנת 2004 ובו היא טוענת כי ראיה ל"תפיסה החד-לשונית" עשויה להיות נעוצה באירופה של המאה ה-19 כאשר היה עם שהיווה את הקבוצה הדומיננטית ששלטה והיא השליטה גם את השפה שלה. הסבר נוסף הוא שמדינות בהן דוברים את השפה האנגלית הן המפיקות והנהנות מן השפה האנגלית כשפה גלובלית והאוכלוסיות במדינות האלה נוטות להיות חד-לשוניות.
מספר מחקרים ערכו השוואה בין חד-לשוניים לבין דו-לשוניים. למרות שאף אחד מהם לא מצא ראיה לכך שהאחד טוב יותר מן האחר, רבים מהם טענו כי אנשים רב-לשוניים הם בעלי יכולת הבנה כוללת טובה יותר.
היקף אוצר המילים ושטף הדיבור
לפי מחקר שנערך על גישה לקסיקאלית, חד-לשוניים הם לרוב בעלי אוצר מילים רחב יותר בשפת היעד בהשוואה לדו-לשוניים, ולכן תהליך השליפה אצל חד-לשוניים הוא יעיל יותר. בנוסף, חד-לשוניים ניגשים למילים לעיתים יותר קרובות מאשר דו-לשוניים בשפת היעד.
במשימות הקשורות לכתיבת מכתב ברהיטות, חד-לשוניים הצליחו להשתמש ביותר מילים לעומת דו-לשוניים. למרות זאת, האפקט הזה לא נראה בקרב דו-לשוניים עם אוצר מילים גדול. בנוסף, באותו המחקר, חד-לשוניים הראו תוצאות טובות יותר מאשר דו-לשוניים בשטף הדיבור, אך כאשר יכולות אוצר המילים היו יותר בנות-השוואה, הרבה מההבדלים נעלמו, מה שמצביע על כך שהיקף אוצר המילים יכול להיות פקטור שממתן את היכולות של האדם בשטף הדיבור ובנתינת שם לדבר.
חשוב לציין כי היקף אוצר המילים של דו-לשוניים בשתי השפות יחד שווה להיקף אוצר המילים של חד-לשוניים בשפה אחת. כלומר, בעוד שחד-לשוניים יכולים להצטיין יותר בהיקף אוצר המילים בשפה בה הם מדברים, תוכן אוצר המילים שלהם לא גדול יותר. למעשה, ייתכן שלדו-לשוניים יש אוצר מילים קטן יותר בכל אחת מהשפות אולם סך אוצר המילים בשתי השפות שווה לזה של החד-לשוניים בשפה אחת. ילדים חד-לשוניים מציגים אוצר מילים גדול יותר מאשר חבריהם הדו-לשוניים, אולם אוצר המילים של הילדים הדו-לשוניים התרחב עם הגיל כמו אוצר המילים של הילדים החד-לשוניים. שתי קבוצות הילדים הן בעלי אותו גודל ואותו ידע באוצר המילים.
תפקוד יצירתי
במחקר שבחן תפקוד יצירתי וכלל ילדים חד-לשוניים ודו-לשוניים מסינגפור, חוקרים גילו שהביצועים של חד-לשוניים בכל הקשור לשטף הדיבור והגמישות בשפה היו טובים יותר מאלה של דו-לשוניים. עם זאת, המגמה הפוכה בכל הקשור למקוריות והרחבה.
רגשות והתנהגות
מחקר שנערך בקרב ילדים בשנות הלימודים המוקדמות שלהם הציע שקיימים יתרונות רגשיים והתנהגותיים לתלמידים דו-לשוניים. באותו המחקר, הממצאים מראים שילדים חד-לשוניים, בייחוד כאלה שאינם דוברי אנגלית, מפגינים יותר תוצאות שליליות בתחומים רגשיים והתנהגותיים בשנות לימודיהם. לתלמידים החד-לשוניים שאינם דוברי אנגלית הייתה הרמה הגבוהה ביותר של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות בכיתה ה’ (גיל 10-11), למרות שבתחילת המחקר לכל התלמידים הנבדקים נמדדה אותה מידה של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות. לעומתם, הילדים הדו-לשוניים הדוברים אנגלית כשפת אם וגם הדו-לשוניים ששפתם העיקרית לא אנגלית, נמצאו כבעלי הרמות הנמוכות ביותר של בעיות התנהגות כאלה. המחברים גורסים שחד-לשוניות עלולה להוות גורם סיכון. עם זאת, אם קיים בית-ספר בעל סביבה תומכת עם מורים המנוסים ב-ESL (אנגלית כשפה שנייה), הילדים עשויים להתפתח עם מכלול טוב יותר של תכונות רגשיות.
ביצועי הזיכרון
במחקר שנערך באוניברסיטת פלורידה, בו נעשתה השוואה בין דוברי אנגלית דו-לשוניים לבין דוברי אנגלית חד-לשוניים, נמצא שלמרות שלא היה הבדל בין שתי הקבוצות בעניין הדיוק, מהירות התגובה הייתה איטית יותר בבירור אצל דו-לשוניים בהשוואה לחד-לשוניים. זאת נמצא במטלות שבחנו זמן תגובה בזיהוי של רשימת מילים מופשטות ומטלות שדרשו החלטה לקסיקאלית. עבור שתי המשימות האלה, תהליכים של שפה ספציפית והנעת נתונים היו יותר שכיחים. כלומר, המשימות הונעו על ידי השפה הדומיננטית והנתונים (בהם המילים בהן השתמשו במשימה). המחקר נבדל ממחקר קודם בכך שיש יותר איזון בהיכרות עם השפה הדומיננטית. ההשערה של מגיסטה (Magiste, 1980) היא שזה היה יכול לקרות מפני שהיכרות דיפרנציאלית עם השפה הדומיננטית הוצעה להיות סיבה אפשרית לחיסרון של דו-לשוניים. הם הסבירו שעבור דו-לשוניים זה עשוי לקרות מפני שרכישה ושימוש בשפה שנייה משמעה פחות זמן לעבד את האנגלית, זאת לעומת הנבדקים החד-לשוניים במחקר.
מידע מנוגד: עדויות ממחקר מראות שדו-לשוניים מגיבים מהר יותר ברוב המשימות הקשורות בזיכרון. בעוד שרוב המחקרים טוענים שילדים חד-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר ילדים דו-לשוניים, מחקרים אחרים טוענים כי ההפך הוא הנכון. מחקר שם ביאליסטוק מראה כי אנשים דו-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר חד-לשוניים במגוון רחב של מבחנים קוגניטיביים, מה שמוכיח יתרונות בכל הקשור לשליטה קוגניטיבית. שני מושגים שונים, והם ""עיכוב קשב" ו"ניטור קשב", משמשים למדידת בקרת קשב. במונחים של בקרת קשב, ילדים דו-לשוניים צעירים הם בעלי היתרון הגדול ביותר בהשוואה לדוברים חד-לשוניים ולילדים דו-לשוניים בוגרים יותר. הביצועים היו דומים בשלוש הקבוצות, אם כי היה הבדל בזמן התגובה כאשר היו משתנים של גיל ויכולת מילולית. זמן התגובה של ילדים דו-לשוניים היה מהיר ביותר בהשוואה לילדים חד-לשוניים ורק מעט מהר יותר בהשוואה לילדים דו-לשוניים בוגרים יותר. לומדים דו-לשוניים צעירים הראו שהם מגיבים באופן היעיל ביותר למשימה. תוצאות מחקר זה מדגימות את היתרונות שיש לילדים דו-לשוניים בכל הקשור לבקרת קשב. ככל הנראה, זה מפני שילדים דו-לשוניים רגילים לאזן בין יותר משפה אחת בכל פעם, ולכן הם רגילים להתמקד באיזו שפה יש צורך להשתמש בזמן מסוים. על ידי כך שתמיד הם מודעים באיזו שפה להשתמש והם מסוגלים לעבור בהצלחה בין שפה לשפה, זה רק הגיוני שילדים דו-לשוניים יהיו טובים יותר בלכוון ולמקד את תשומת הלב שלהם.
התפתחות קוגניטיבית מילולית ולא מילולית
מחקר חדש של אוניברסיטת יורק שפורסם בכתב העת "Child Development" ביקר את ההשפעות על התפתחות השפה המילולית והלא-מילולית של הילד, בהתאמה בין חד-לשוניים ודו-לשוניים בשפה מסוימת. החוקרים ערכו השוואה בין 100 ילדים בני 6, חד-לשוניים ודו-לשוניים (חד-לשוניים דוברים אנגלית, דו-לשוניים דוברים אנגלית ומנדרין או אנגלית וצרפתית או אנגלית וספרדית) כדי לבחון את ההתפתחות הקוגניטיבית התקשורתית המילולית והלא-מילולית שלהם. המחקר לקח בחשבון גורמים כמו הדמיון בין השפות, רקע תרבותי וחוויות חינוכיות. התלמידים האלה הגיעו בעיקר מבתי-ספר ציבוריים מאזורים שונים והם בעלי רקע סוציו-אקונומי דומה. התוצאות הראו כי בשלב המוקדם של הילד, ילדים רב-לשוניים הם מאוד שונים האחד מהשני מבחינת השפה והתפתחות היכולות הקוגניטיביות. בהשוואה לילדים חד-לשוניים, ילדים רב-לשוניים איטיים יותר בבניית אוצר המילים שלהם בכל אחת מהשפות. עם זאת, ההתפתחות המטא-לינגוויסטית (הידע שלהם על השפה) שלהם מאפשרת להם להבין טוב יותר את המבנה של השפה. הם גם הראו ביצועים טובים יותר במבחני השליטה הלא-מילולית (מבחני שליטה לא-מילולית מתייחסים ליכולת להתמקד ואחר כך להפנות את תשומת לבם כשהם מונחים לכך).
עקרון ההתלכדות
על-פי עקרון ההתלכדות אנו נוטים לשנות את סגנון השפה שלנו לסגנון דומה לזה של אנשים שאנו אוהבים ומעריצים. קשה לשמור על שיחות בהן כל אחד מהצדדים מדבר בשפה אחרת והאינטימיות פוחתת. לפיכך, אחד משני הצדדים בדרך-כלל יתאים את הדיבור שלו לצד השני, לצורכי נוחות, חופש באי-ההבנות והקונפליקטים וכדי לשמור על אינטימיות. במקרה של נישואי תערובת, לרוב אחד מבני הזוג הופך לחד-לשוני. זה בדרך כלל המקרה גם בתוך המשפחות ועם הילדים.
הדומיננטיות של השפה האנגלית
השליטה של השפה האנגלית בהרבה תחומים, כגון הסחר העולמי, הטכנולוגיה והמדע, תרמה לחברות דוברות אנגלית להיות בהתמדה חד-לשוניות, שכן אין צורך רלוונטי ללמוד שפה שנייה אם כל העיסוקים יכולים להיעשות בשפת האם שלהם; זה במיוחד המקרה של דוברי אנגלית בארצות הברית, במיוחד במערב התיכון, צפון-מזרח ארצות הברית וברוב דרום ארצות הברית, שם מגע יומיומי עם שפות אחרות, כגון ספרדית וצרפתית מוגבל בדרך כלל. השטח הגדול של המדינה והמרחק של האזורים המאוכלסים ביותר מאזורים גדולים שאינם דוברי אנגלית, כמו מקסיקו וקוויבק, מגבירים את המחסומים הגאוגרפיים והכלכליים לנסיעות לחו"ל. עם זאת, הדרישה של כל ילדי בית ספר ללמוד שפה זרה בכמה מדינות ואזורים דוברי אנגלית פועלת נגד זה במידה מסוימת; מדינות מסוימות בארצות הברית, כולל ניו יורק, וירג'יניה וג'ורג'יה, דורשות מינימום של שנתיים של לימוד של שפה זרה. למרות שארצות הברית תלויה בתלות כלכלית עם שותפי סחר כמו סין, תאגידים אמריקאיים וחברות בת אמריקניות בעלות תאגידים גדולים מתווכות ושולטות ברוב יצירת הקשר של האזרחים עם רוב מוצרי העמים האחרים. יש גם לחץ הולך וגובר על מהגרים דו-לשוניים לוותר על שפת אמם ולאמץ את שפת המדינה המארחת שלהם. כתוצאה מכך, למרות שישנם מהגרים ממגוון רב של לאומים ותרבויות, השפה העיקרית המדוברת במדינה המארחת אינה משקפת אותם.
השלכות החד-לשוניות
קת'רין סנואו וקנג'י הקוטה כותבים שכאשר מנתחים את העלות אל מול התועלת, הבחירה בשפה האנגלית כשפה רשמית ולאומית לעיתים קרובות גובה מחירים נוספים מהחברה, מאחר שהברירה האחרת, והיא הרב-לשוניות, מביאה עימה את היתרונות שלה.
חד-לשוניות בתקשורת
לורנס סאמרס, במאמר שפורסם ב"ניו יורק טיימס", דן על האופן בו ניתן להתכונן להתקדמות העתידית של אמריקה. באחת מהנקודות שהוא העלה, הוא הטיל ספק בחשיבות ובחיוניות של לימוד שפות זרות, כאשר הוא העיר כי "הופעתה של האנגלית כשפה גלובלית, יחד עם ההתקדמות המהירה בפיתוח תרגום מכונה וההתנפצות של השפות המדוברות בעולם, הופכים את ההנחה כי הצורך בהשקעה של ממש כדי לדבר בשפה זרה הוא כדאי מבחינה אוניברסלית, לפחות ברורה". יש מי שלא הסכימו עם השקפתו של סאמרס. שבוע לאחר שפורסם מאמרו, ה"ניו יורק טיימס" אירח דיון בין שישה חברי פאנל שהיו בעד לימוד שפה זרה וציטטו את היתרונות שבדבר במקביל לכך שהנוף הגלובלי משתנה.
האידאולוגיה החד-לשונית והחייאת העברית
האידאולוגיה החד לשונית עודדה מדיניות של החלפת שפה במקום הוספת שפה התקיימה והתבססה למעשה על מספר רב של מיתוסים והנחות כגון: "ניתן לרכוש שפה בהצלחה אך ורק כאשר העולים זונחים את שפת האם" ו"השימוש בשפה עיקרית אחת מוליך לאיחודה של אומה - עם אחד שפה אחת”. הנחות אלו התעלמו מהיבטים שונים: שמירה של שפת-אם אינה סותרת רכישה של שפה חדשה, ידיעת שפות היא דבר יקר-ערך אשר מקל על רכישת שפות נוספות ויתרה מכך, לקבוצות העולים ישנה זכות יסוד לשמור על שפות האם ואין לפגוע בזכויות ועקרונות דמוקרטיים של סובלנות וכבוד כלפי קבוצות אתנו-לשוניות מגוונות.
מדיניות לשונית
טרם קיום המנדט בארץ ישראל, הממשלה הבריטית שוכנעה להכיר בשפה העברית לצד הערבית והאנגלית. חוק המלך ב-1920 החליט על שלוש שפות אלו כרשמיות אך הרשמיות תהיה בעלת מגבלות. החוקים והוראות שיקבעו יפורסמו בהתאם לאוכלוסייה- בקרב האוכלוסייה הערבית יפורסמו בערבית ואנגלית ובקרב האוכלוסייה היהודית בעברית. כמו כן, כל קבוצה תשתמש בשפתה ותפתח מערכת חינוך בשפתה. עם קום המדינה, מערכת החוקים של המנדט הבריטי נותרה ברובה ללא שינוי מלבד הורדת האנגלית מרשימת השפות הרשמיות בארץ.
אלף לנדון
אלפרד מוסמן "אלף" לנדון (באנגלית: Alfred Mossman "Alf" Landon; 9 בספטמבר 1887, פנסילבניה, ארצות הברית - 12 באוקטובר 1987, טופיקה, קנזס, ארצות הברית) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל קנזס ה-26 בין השנים 1933–1937, והיה המועמד הרפובליקני לנשיאות ב-1936. בבחירות הוא נוצח בידי הנשיא היוצא, פרנקלין דלאנו רוזוולט, שהשיג ניצחון סוחף.
ראשית חייו ולימודיו
לנדון נולד ב-9 בספטמבר 1887 בווסט מידלסקס, פנסילבניה לג'ון מנואל לנדון ואן מוסמן. לנדון גדל במריטה, אוהיו ובגיל 17 עברה משפחתו לקנזס ושם סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת קנזס. בראשית דרכו ניסה לעבוד בבנקאות, אולם ב-1912 הפך למפיק נפט עצמאי בקנזס. במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת לנדון בצבא כסגן ראשון בנושא לוחמה כימית.
ב-1929, הפך למיליונר מתעשיית הנפט. לנדון היה אחראי ליצירת מחלקת אוקלהומה-קנזס באיגוד הנפט האמריקני, שהיה איגוד לוביסטי.
בשנת 1915 נישא למרגרט פלמינג, ונולדה להם בת אחת. פלמינג נפטרה בשנת 1918 ובשנת 1930 נישא לנדון לתאו קוב, ונולדו להם שני ילדים. אחת מבנותיו, ננסי קאסבאום כיהנה כסנאטורית מטעם מדינת קנזס.
קריירה
בשנת 1912, החל לנדון להיות פעיל פוליטית והיה במשרד הקמפיין של המפלגה הפרוגרסיבית בראשות תאודור רוזוולט. לאחר פירוק המפלגה הצטרף למפלגה הרפובליקנית. ב-1922 הוא היה מזכירו הפרטי של מושל קנזס, והיה מנהיג הרפובליקנים הליברלים במדינה. הוא נבחר ליושב הראש של הוועדה הרפובליקנית המרכזית במדינה ב-1928, וניהל את מסעות הבחירות של הנשיא ושל המושל באותה השנה.
בשנת 1932 נבחר לתפקיד מושל קנזס, ובתחילת 1933 נכנס לתפקיד. הוא נבחר שוב ב-1934. הוא היה הרפובליקני היחיד, חוץ ממושל קליפורניה, שנבחר מחדש באותה השנה. כמושל, הקטין לנדון מיסים ואיזן את התקציב. הוא היה שמרן מבחינה פיסקלית, אולם האמין שעל הממשלה להתערב בבעיות חברתיות מסוימות. הוא תמך בחלק מהניו דיל ותמך באיגודי העובדים.
בבחירות של שנת 1932, התפתח נתק בינו לבין נשיא ארצות הברית, הרברט הובר.
דניאל אראן
דניאל אראן (מקור דוד אראן, בהונגרית: Arany Dániel פשט, 11 ביולי 1863 – בודפשט, ינואר 1945 ) היה מורה הונגרי-יהודי למתמטיקה, מתמטיקאי מכותבי והעורך הראשי של כתב העת החשוב "כתבי העת המתמטיים התיכוניים", שנספה בשואה.
אלף לנדון
קריירה
במהלך כהונתו כמושל, ניסה לנדון לטפל במדינתו, שהושפעה עמוקות מהשפל הגדול, אולם תמך במפלגה הרפובליקנית. ב-1936, טען שעל המפלגה לבחור באיש שיהיה נשיא טוב. הוא קרא לכינוס מיוחד של המועצה המחוקקת כדי לבצע מהלכים שיכניסו את קנזס אל תוכניות הביטוח הלאומי הממשלתי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936
ב-1936, התמודד לנדון על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית. במהלך הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1936, מנהל הקמפיין שלו הצליח לגרום לאגף הצעיר במפלגה להתנגד להרברט הובר. לנדון נבחר בסיבוב הראשון. הוועידה בחרה בפרנק נוקס, מו"ל משיקגו (ומזכיר הצי לעתיד בממשל רוזוולט) כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
דניאל אראן
ביוגרפיה
בשנת 1896 עבר לבודפשט ושם העביר את עריכת המגזין ללאסלו ראץ. בשנים 1896–1905 היה מורה בתיכון. לאחר מכן הפך למרצה בבית הספר הממשלתי התעשייתי הגבוה בהונגריה בבודפשט. בשנת 1908 התקבל לתא הבונים החופשיים "קומניוס" בבודפשט. לאחר 1919, עקב תמיכתו השקטה ברפובליקה הסובייטית ההונגרית, אולץ לפרוש לגמלאות.
אלף לנדון
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936
לנדון בקושי סייר בארצות הברית, ולא ניהל מסע בחירות טוב. רוב ההתקפות על רוזוולט ועל הביטוח הלאומי נוצרו בידי מנהלי מסע הבחירות. במהלך החודשיים לאחר היבחרו לתפקיד המועמד, הוא לא הופיע בכלל בציבור.
דניאל אראן
ביוגרפיה
בעבודתו המדעית עסק אראן בענייני הסתברות, בעיות בתורת המשחקים ובמשפט סימסון. עבודתו על דטרמיננטות הביאה לו הישג משמעותי. הוא עסק גם במתמטיקה אקטוארית. ובין היתר כתב ספר על המתמטיקה שמאחורי ביטוחי החיים, אך השפעתו הגדולה ביותר הייתה על הוראת המתמטיקה בבתי ספר התיכוניים. לזכרו תחרות המתמטיקה היוקרתית ביותר בהונגריה עבור תלמידי תיכון בכיתות 'ט' ו-'י' נקראת על שמו.
אלף לנדון
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936
לנדון כיבד והעריץ את רוזוולט, וקיבל את רוב הרפורמות בניו דיל, אולם לטענתו הניו דיל היה עוין מדי כלפי העסקים, בזבז יותר מדי כספים וקידם חוסר יעילות. לקראת סוף מסע הבחירות, האשים את רוזוולט בשחיתות- בהשגת כוח רב מדי כנגד החוקה, ובפגיעה בחירות הכלכלית.
דניאל אראן
ביוגרפיה
בשנת 1944, בשל מוצאו היהודי, הוא ואשתו נאלצו לעבור לגטו בודפשט, שם גם איבדו את חייהם במהלך המצור, מרעב ממחלות ומההרס שהיה מנת חלקם היומיומית.
אלף לנדון
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1936
בבחירות הפסיד לנדון לפרנקלין דלאנו רוזוולט בהפסד מוחץ. אף על פי שזכה לתמיכתו של האצן ג'סי אוונס, והשיג כמעט 17 מיליון קולות, הוא הפסיד לרוזוולט בהפרש של מעל 10 מיליון קולות. בחבר האלקטורים קיבל 8 קולות בלבד, של מדינות ורמונט ומיין. בנוסף, קנזס, שתמכה ברוזוולט, החליטה למנות דמוקרט לתפקיד המושל. ניצחונו של רוזוולט היה אחד מהגדולים בתולדות המדינה.
דניאל אראן
ביוגרפיה
אראן אסף ספרייה מתמטית גדולה וחשובה, שאותה תרם לחברה למתמטיקה ולפיזיקה לוראנד אטווש כשנאלץ ללעבור לגטו. (הספרייה שלו טופלה כאוסף מיוחד במחלקה למתמטיקה של האוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט בשנות החמישים של המאה ה-20).
זמירה מברך
ביוגרפיה
זמירה מברך נולדה ב-1946 בחיפה, בת לגניה-אילה ולרב נחום ניר. סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי ב-1963. שירתה בשירות לאומי כמורה חיילת בטבריה. בתום השירות הלאומי למדה מתמטיקה-פיזיקה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
דניאל אראן
הנצחתו
זכרו נשמר על ידי תלמידי תיכון בכיתות ט-י. תחרות סטודנטים למתמטיקה דניאל אראני, המתארגנת מדי שנה על ידי האגודה המתמטית יאנוש בויאי, מיועדת לסטודנטים בשנה הראשונה שלה.
זמירה מברך
קריירה
במקביל ללימודי התואר הראשון, לימדה מתמטיקה בבית הספר התיכון "מעלה" בירושלים ולאחר מכן בבית הספר האזורי המקיף ע"ש צוק בבאר טוביה, ובהמשך בבית הספר התיכון הדתי ברחובות, שבו מונתה בגיל 29 לסגנית המנהל. במקביל לעבודתה בהוראה, החלה את לימודי התואר השני בחינוך באוניברסיטת בר-אילן ולימדה במכללת תלפיות. בעבודת המוסמך, בהנחיית פרופ' אליעזר שטרן, מצאה שמדדי יצירתיות מנבאים טוב יותר הצלחה בהוראה ממדדי אינטליגנציה.
אלף לנדון
סוף חייו
לאחר תבוסתו, סיים לנדון את כהונתו כמושל קנזס וחזר לתעשיית הנפט.
התבוסות הרפובליקניות ב-1932 וב-1936 גרמו לוויכוח פנימי במפלגה. לנדון עזר לפייס בין הפלגים ב-1938, וטיפח קבוצת מנהיגים חדשה לקראת 1940, שניסתה לפשר בין הבדלנים וחסידי ההתערבות הבינלאומית. לנדון סירב להצטרף לקבינט של רוזוולט כיוון שרוזוולט החליט לכהן כהונה שלישית.
לאחר פרוץ המלחמה באירופה ב-1939, לחם לנדון מול הבדלנים שתמכו בנייטרליות. הוא חשש שגרמניה הנאצית תחשוב שארצות הברית לא רוצה להילחם. ב-1941, העדיף לתמוך בבדלנים והתנגד למדיניות השאל-החכר, אף על פי שהעדיף להעביר לבריטניה חמישה מיליארד דולרים. לאחר המלחמה, תמך בתוכנית מרשל, והתנגד להוצאה תקציבית גבוהה. לאחר המהפכה הקומוניסטית בסין, היה בין הראשונים שדרשו הכרה בממשלה הקומוניסטית של מאו דזה-דונג, ובצירופה של סין העממית לאו"ם, כשרוב הציבור התנגד לכך.
זמירה מברך
קריירה
קיבלה מלגת הצטיינות מקרן הנדיב ללימודים לתואר שלישי, אותם החלה ב-1977 באוניברסיטת שיקגו במסלול "MESA - Measurement, Evaluation, Statistics Analyses in Education". בעבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' בנג'מין בלום, שהושלמה בשנת 1980, מצאה שניתן לפתח תהליכי חשיבה גבוהים על ידי הפעלת שיטות יוריסטיות משולבות בלמידה לקראת שליטה. בזמן לימודיה עבדה גם במחלקת המחקר של משרד החינוך בשיקגו, במחקר שכלל פיתוח מבחנים במתמטיקה, יישומם במערכת החינוך, ניתוח הממצאים ומתן משוב לבתי הספר על התקדמות התלמידים.
אלף לנדון
סוף חייו
ב-1961, תמך בהצטרפות ארצות הברית לשוק האירופי המשותף. בנובמבר 1962, תיאר את השקפתו הפוליטית כ"פרוגרסיבית-פרקטית", בטענה שעל המפלגה הרפובליקנית להכיר בבעיות של התרבות המתועשת הגדלה. בשנות השישים, תמך בנשיא לינדון ג'ונסון בנושא המדיקר ותוכניות אחרות של "החברה הגדולה".
ב-13 בדצמבר 1966, הרצה לראשונה באוניברסיטה בקנזס, על אתגרים חדשים ביחסים בינלאומיים. מנהיגים עולמיים רבים, ואף נשיאים לשעבר, ממשיכים להרצות בנושא.
לנדון נאם בוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1976.
יום הולדתו המאה ומותו
הנשיא רונלד רייגן וננסי רייגן נכחו במסיבת יום הולדתו המאה של לנדון בביתו בקנזס. רייגן תיאר אותו כ"נשמתה החיה של קנזס". בנוסף, התבדח רייגן, המבוגר מבין הנשיאים באותה התקופה, שלנדון הוא בין האנשים היחידים שיכולים לקרוא לו "ילד".
לנדון נפטר ב-12 באוקטובר 1987, כחודש לאחר יום הולדתו המאה, בעיר טופיקה שבקנזס. הוא המועמד הנשיאותי היחיד שהגיע לגיל מאה.
זמירה מברך
קריירה
ב-1990 הוזמנה למכון מקס פלאנק במינכן לחקור יחד עם פרופ' וינרט ופרופ' אלסבט שטרן את התפתחותם של תהליכים מטה-קוגניטיביים. על בסיס מחקרים אלה ואחרים פיתחה פרופ' מברך שיטת הוראה הרותמת תהליכים מטה-קוגניטיביים לפיתוח חשיבה כמותית. עקרונות השיטה משולבים בהוראת מתמטיקה, מדעים וטכנולוגיה בישראל ומחוצה לה. בשנים 2006–2009 עמדה בראש קבוצת המחקר מטה-קוגניציה (Metacognition SIG) של הארגון האירופי לחקר הלימוד וההוראה EARLI: European Association for Research on Learning and Instruction. היא חברת מערכת בארבעה כתבי עת בינלאומיים.
מ-1997 עד 2001 כיהנה כמדענית הראשית של משרד החינוך התרבות והספורט. בתפקיד זה עיצבה את שני תפקידי הלשכה המרכזיים: קביעת מדיניות המחקר החינוכי, והבאת הידע המחקרי לקובעי המדיניות. כמדענית ראשית הייתה אחראית, בין השאר, על הקצאת תקציבי מחקר בכל תחומי החינוך ועל פיתוח מודלים לתקצוב ויישומם. יזמה הרחבה של השתתפות ישראל במחקרים בינלאומיים והעמקת המחקר החינוכי. שילבה במחקרים הבינלאומיים (TIMSS ואחר כך PISA) תלמידים מהמגזר הערבי. לקראת סיום כהונתה כמדענית ראשית שילבה את רשת מעיין החינוך התורני במבחני המשוב הארצי. ייצגה את ישראל בוועדת המחקר החינוכי של ארגון OECD, ותרמה לגיבוש תוכניות מחקר של הארגון.
בשנת 1998 מונתה לפרופסור מן המניין. ב-2001 מונתה לראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, ב-2004 מונתה לסגנית הרקטור, ב-2006 מונתה לראש המכון לאינטגרציה, וב-2007 מונתה שוב לראש בית הספר לחינוך. היא פיתחה שש תוכניות לימודים חדשות לתואר ראשון ושני, ופתחה מסלולי לימוד לסטודנטים חרדים (גברים ונשים). בהיותה סגנית רקטור בנתה תוכנית לקבלת תלמידים מצטיינים מהפריפריה על סמך ציוני תעודת בגרות ללא ציון פסיכומטרי, עיצבה תוכניות לימודים חדשות ותוכניות התמחות בתואר השני, פעלה לעידוד מדעניות צעירות, הרחיבה את הסדנאות לשיפור ההוראה לרבות הוראה מקוונת, ופתחה את האוניברסיטה לקהילה במגוון פעילויות.
בשנים 2002–2007 הייתה החוקרת הראשית בישראל במחקרי PISA. בכל מחזור השתתפו מעל 200,000 תלמידים בני 15–16 שנים מרחבי העולם, מתוכם כ-4,500 תלמידים מישראל. זהו אחד המחקרים רחבי ההיקף ביותר שנערכו בתחום החינוך. המחקר זכה לתהודה רבה, ובעקבותיו נערכה חשיבה מחודשת על תוכניות הלימודים בישראל.
מ-2006 ועד 2010 הייתה נציגת האוניברסיטאות בישראל בוועדות המועצה להשכלה גבוהה להערכת איכות. כמו כן הייתה חברה בוועדת המינויים הבכירים של המכללות מטעם מל"ג. עם התמנותה לדקאנית התפטרה מתפקידים אלה מחשש לניגוד עניינים.
מ-2007 היא מכהנת כראש אקדמי של בתי הספר לפיתוח מקצועי של מורים שבמסגרת מכון מופ"ת. היא יועצת מדעית של המרכז לקידום גננות בתחומי מתמטיקה מדעים וטכנולוגיה וחברה בהנהלת מרכז סימולציות חינוכיות באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר פרישתה מאוניברסיטת בר-אילן כפרופסור אמריטה, כיהנה בשנים 2014–2018 כנשיאת המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין.
פעילות חברתית
בשנת 2008 נמנתה עם חברי המועצה הציבורית של מפלגת הבית היהודי, שנועדה לקבוע את רשימת המפלגה לבחירות לכנסת השמונה עשרה.
מ-2013 חברה בוועד המנהל של החברה להגנת הטבע.
חיים אישיים
מברך נשואה לפרופ' משה מברך, לשעבר דקאן הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, ולהם שלוש בנות.
עוסקת גם בציור בסגנון מופשט, ומציגה בתערוכות בישראל ובחו"ל.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
יחסי ברזיל–הפיליפינים
יחסי ברזיל–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין ברזיל והפיליפינים. שתי המדינות החלו את היחסים הדו-צדדיים ביניהן באמצעות דיפלומטיה, סחר הדדי והשקעות. שתי המדינות פעלו למען השלום, פתרון שלום של סכסוכים, פיתוח כלכלי וחברתי, הזכות להגדרה עצמית של עמים, דה-קולוניזציה, שוויון וגינוי האפליה הגזעית והטרור. שתי המדינות נכבשו על ידי המעצמות האיבריות, ספרד ופורטוגל, במהלך המאה ה-16.
יחסים דו-צדדיים
בשנת 2011 חתם שר החוץ הפיליפיני, אלברט דל רוסאריו, על שלושה הסכמים עם שר החוץ של ברזיל, אנטוניו פטריוטה, על מנת לבצע את שיתוף הפעולה של שתי המדינות בנושא פיתוח חברתי-כלכלי, יישום יעיל של רפורמה בחקלאות ומאבק בסחר בסמים. ברזיל והפיליפינים חתמו על מזכר הבנות שישפר את שיתוף הפעולה הספורטיבי בין שתי המדינות. התזכיר רתם את הפיליפינים וברזיל לשיתוף פעולה בספורט באמצעות חילופי מומחיות בתחומים כמו שיתוף פעולה מוסדי והכשרה של מומחי ספורט ומאמנים. שגריר ברזיל ז'ורז'ה פרננדס ביקש להרחיב את הקשרים הפוליטיים, הכלכליים, התרבותיים והחינוכיים בין ברזיל לפיליפינים. הפיליפינים לא מבקרים בברזיל כמו שהברזילאים מבקרים בפיליפינים. הוא גם רוצה להמשיך בהסכם נוסף עם פיליפין איירליינס להקמת קו טיסה ישיר ממנילה לברזיל.
יחסים כלכליים
ביוני 2009 חתמו הפיליפינים וברזיל על הסכמי שיתוף פעולה הדדי בתחומי הביו-אנרגיה והחקלאות. שתי המדינות התחייבו לנקוט בצעדים הנדרשים ליישום מזכר ההבנות החתום בנושא שיתוף פעולה בחקלאות ומזכר ההבנות בנושא שיתוף פעולה ביו אנרגיה. הפיליפינים וברזיל חתמו על שישה מזכרי הבנה והסכמים בנושא פיתוח וייצור אנרגיה מתחדשת, ושיתוף פעולה בחקלאות. בכוונתה "להקל על שיתוף הפעולה הטכני על ייצור ושימוש בדלקים ביולוגיים, במיוחד אתנול, ולקדם את הרחבת הסחר הדו-צדדי וההשקעה בדלק ביולוגי." היצוא הברזילאי לפיליפינים הגיע ליותר מ-300 מיליון דולר בשנת 2007.
תרבות וארגונים
ישנם כמה מיסיונרים ברזילאים בפיליפינים. לארגון הפעולה החברתית הנוצרית הברזילאית פסטורל דה קריאנסה יש תוכנית הסברה והפצת מזון בדייט, קאמרינס נורטה. לארגון הפזורה הברזילאי Conselho de Representantes de Brasileiros no Exterior יש מועמד מייצג מהפיליפינים מאז 2010: פביאנה מסקיטה, ילידת סנטוס, סאו פאולו, שעבודתו של בעלה עם ארגון הבריאות העולמי הביאה אותו לפיליפינים. היא השתתפה ביוזמות חברתיות ברזילאיות בפיליפינים, וכן קידמה את הוראת הפורטוגזית לילדים ברזילאים בחו"ל.
דוגמה נוספת להשפעה תרבותית ברזילאית בפיליפינים היא החגיגה השנתית של ברזיליפינאס. זה התחיל בשנת 2007 כמעין מיני קרנבל ברזילאי במטרו מנילה, שאורגן על ידי בית ספר מקומי לקפואירה, אך נערך גם בסביבות חג המולד. החגיגה האחרונה הייתה בשנת 2016. זה נערך בדרך כלל במרכז רוקוול בעיר מקאטי.
הירש רלס
הירש רלס (ברוסית: Гирш Соломонович Релес; 13 באפריל 1913, צ'אשניקי – 18 בספטמבר 2004, מינסק) היה סופר ומשורר יהודי, שפעל בבלארוס הסובייטית.
קורות חיים
הירש רלס נולד למשפחת משורר ומורה בצ'אשניקי. את יצירתו הראשונה הוא פרסם בעיתון ביידיש בשנת 1930. לאחר סיום מכללה למורים בויטבסק, הוא נסע להמשך לימודים במינסק בו סיים אוניברסיטה למורים.
לאחר הלימודים התחיל לעבוד בירחון. בשנת 1936 הוא התקבל לסניף סופרי יידיש באיגוד הסופרים בבלארוס הסובייטית. הוא הוצאה מחוץ לארגון בשנת 1937.
הירש רלס עסק גם בתרגום יצירות של משוררים אחרים למשל רחל ברכות מיידיש לרוסית. בשנים 1939–1941 הוא עבד כמורה בבית הספר בסלוצק ונבהרדק. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה גויס לצבא האדום.
לאחר המלחמה הוא עבד תקופה מסוימת בעיתונות ואחר כך כמורה בבתי הספר.
בכל התקופה הוא פרסם את יצירותיו שכתב ביידיש, רוסית ובלארוסית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה מלמד יידיש במועדון.
רוברטו בורדין
קריירת משחק
בורדין נולד בלוב למשפחה איטלקית, אשר היגרה ללוב בשל עבודתו של אביו כמכונאי. עוד בצעירותו שבה המשפחה לאיטליה, והוא החל את הקריירה שלו בליגות הנמוכות במדי סן רמו, טאראנטו ופארמה, עד שבשנת 1987 העפיל עם צ'זנה לסרייה א'. הוא המשיך לשחק בליגה הבכירה במדי אטאלנטה, נאפולי ופיאצ'נצה, ואז ירד לשחק עם טריסטינה בליגות הנמוכות. בשנת 1999 הצטרף לספציה, במדיה שיחק עד לפרישתו מכדורגל פעיל בגיל 40, בשנת 2005, מלבד עונה אחת בה בילה בויצ'נצה.
בשנת 1992 הושאל מאטאלנטה למילאן למשחק ידידות אחד נגד דפורטיבו לה קורוניה הספרדית.
בקיץ 1996 התמודד עם גידול בבלוטת התריס, ונעדר בתחילת עונת 1996/1997.
קריירת אימון
ב-8 במרץ 2016 מונה למאמנה של טריסטינה מהסרייה ד'.
ב-5 באוקטובר 2016 מונה למאמנה של שריף טירספול מליגת העל המולדובית, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עימה באליפות, בגביע ובסופר קאפ המולדובי. ב-24 באפריל 2018 התפטר מתפקידו מסיבות אישיות.
ב-8 ביוני 2018 מונה למאמנה של נפטצ'י באקו מליגת העל האזרית. ב-18 בינואר 2020 הודיע המועדון על סיום תפקידו של המאמן.
החל מינואר 2023 מאמן את קבוצת שריף טירספול.
מקסוול מלץ
מקסוול מלץ (באנגלית: Maxwell Maltz; 10 במרץ 1899 – 7 באפריל 1975) היה רופא מנתח פלסטי אמריקאי, מפתח שיטת הפסיכוקיברנטיקה.
חייו
בשנת 1923 סיים ד"ר מלץ את לימודיו בקולג' לפיזיקה וניתוחים אשר באוניברסיטת קולומביה עם דוקטורט ברפואה, ובמהלך הזמן עבד שנים רבות כמנתח פלסטי.
בעקבות השנים מצא ד"ר מלץ את מטופליו לעיתים חסרי סיפוק מתוצאות הניתוחים אשר נעשו, ובעקבות כך הוא חיפש אחר משמעות המטרה החיובית למטופליו בעזרת הדמיה למטרה החיובית היוצאת מתוך המחשבה. עם הזמן למד ד"ר מלץ את החוזק והמשמעות שיש להדמיה המחשבתית של מטופליו, ובכך מיקד את פיתוח המחשבות הפנימיות של המטופל ככלי פיתוח של המטרות החיצוניות בחיי היום יום.
כתוצאה ממחקריו פיתח ד"ר מלץ את שיטת הפסיכוקיברנטיקה, ובשנת 1960 הוציא את ספרו רב המכר "פסיכוקיברנטיקה - דרך חדשה להצלחה בחיים", אשר יצא לאור על ידי "הקרן לפסיכוקיברנטיקה" ארגון ללא מטרות רווח.
קישורים חיצוניים
ד"ר מקסוול מלץ באתר הבית של הקרן לפסיכוקיברנטיקה
לינדי הופ
לינדי הופ הוא ריקוד ג'אז אמריקאי, ממשפחת הסווינג, שהתפתח בניו יורק בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, יחד עם מוזיקת הג'אז של אותה תקופה. לינדי הופ משלב מרכיבים של סגנונות ריקוד רבים שקדמו לו, או שהיו פופולרים בזמן התפתחותו, אך בעיקר מבוסס על ג'אז, סטפס, Breakaway, ו-צ'ארלסטון.
לינדי הופ התפתח תוך שילוב מרכיבים של ריקוד זוגות וריקוד סולו. שילוב זה מודגם היטב בצעד הלינדי הופ הבסיסי, ה-swingout. במצב הפתוח של צעד זה הזוג מחובר בהחזקת ידיים; במצב הסגור של צעד זה הזוג מחובר בחיבוק.
הריקוד הוחייה בשנות השמונים על ידי רקדנים אמריקאים, שוודים ובריטים וקיימות תנועות שורשיות רבות המייצגות אותו ברחבי העולם.
ריקוד הלינדי הופ הגיע גם לישראל בשנות ה-2000. כיום, קהילת רקדני הלינדי הופ הישראלים מונה כחמש מאות רקדנים אשר מחיים את הריקוד וצעדיו במסיבות שבועיות בבתי הספר המובילים בארץ, בנשפים, מסיבות רחוב ואירועים קהילתיים נוספים. הרקדנים המתקדמים נוסעים ומייצגים את ישראל בתחרויות ריקוד ובפסטיבלים בינלאומיים מסביב לעולם.
בתי הספר המובילים בארץ ללימוד הריקוד הם סטודיו "דאנס תל אביב" ו״סווינג איט״. קיימות יוזמות נוספות לפתוח אירועי ריקוד סווינג גם בירושלים, חיפה ואילת.
טומאר
טומאר (פורטוגזית: Tomar) היא עיר במרכז פורטוגל שהתפרסמה בזכות מנזר מסדר הצלוב בטומאר (פורטוגזית: Convento de Cristo) שהוכרז ב-1983, על ידי אונסק"ו, כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
טומאר נמצאת במרכז פורטוגל, 116 קילומטרים צפונית לליסבון ו-172 קילומטרים דרומית לפורטו.
היסטוריה
בטומאר התקיים יישוב מאז התקופה הרומית. בשנת 1159, לאחר סילוק המוסלמים במהלך הרקונקיסטה של פורטוגל, ניתן האזור למסדר הטמפלרים. הם אלו שבשנת 1160 החלו בבניית המבצר והמנזר, כחלק מקו ההגנה כנגד התקפות המוסלמים. בהמשך הפכה טומאר למרכז הפורטוגלי של הטמפלרים. ב-1314, כאשר האפיפיור קלמנס החמישי חיסל את מסדר הטמפלרים, המסדר המשיך לפעול ולשגשג בפורטוגל תחת שם חדש מסדר הצלוב. אחד מראשי המסדר הבולטים ביותר היה אנריקה הספן, שעמד בראשו בין 1417 עד למותו ב-1460. אנריקה היה אחד מאלה שהניעו את המשלחות הפורטוגליות הראשונות בעידן התגליות. אנשי המסדר שבטומאר היו הממונים על המשלחות עד 1514. העושר שנצבר ממשלחות אלו איפשר את פיתוח העיר והתרחבותה.
הקהילה היהודית בטומאר
נראה שקהילה יהודית התקיימה בטומאר כבר בתחילת המאה ה-14. במחצית המאה ה-15, האסטרונום היהודי רבי אברהם בן שמואל זכות פעל תקופה מסוימת אצל אבירי מסדר הצלוב, בטירה של טומאר. בעקבות גירוש ספרד הגיעו יהודים רבים לטומאר והפכו למיעוט משמעותי בעיר. בהיותם בעלי מלאכה וסוחרים הם העשירו את העיר בתחומי פעילות חדשים. יש החושבים שתרומתם הייתה משמעותית להצלחת המסחר עם המושבות החדשות. אולם כבר ב-1497 שונתה המדיניות והיהודים אולצו להמיר את דתם. רבים מהם המשיכו לחיות בזהות כפולה כאנוסים, אחרים הצליחו לעזוב את פורטוגל.
בית הכנסת בטומאר נבנה במחצית המאה ה-15, ומוקם בלב מה שהיה הרובע היהודי. בית הכנסת חדל לתפקד ב-1497. הבניין עבר גלגולים שונים, עד שבשנת 1921 הוכר כמונומנט לאומי. ב-1939 הבניין שופץ ושומר כמוזיאון.
ועדת הלסינקי
רקע
יצירתו של קוד נירנברג לאחר מלחמת העולם השנייה קבעה כללים להגדרת ניסוי קליני כניסוי חוקי ואתי, כגון הצורך בהסכמה מדעת של המשתתף ובאיסור על כפייתו להשתתף. קוד זה נוצר בתגובה לניסויים הרפואיים שערכו הנאצים ולא אומץ בצורה חוקית על ידי מדינות העולם. אירועים חמורים נוספים, כגון ניסוי העגבת בטסקיגי, דחפו ליצירת קוד אתי בינלאומי לעריכת ניסויים קליניים בבני אדם, אשר נקבע בהצהרת הלסינקי ב-1964.
אחריות הוועדה לפי כללי ה-GCP
על הוועדה לאשר את המסמכים הבאים, שאותם היא מקבלת מהחוקר הראשי: בעזרת המידע הזה על הוועדה להחליט בתוך פרק זמן סביר האם לאשר את הניסוי כמות שהוא, לדחות את הניסוי או לדרוש שינויים בטרם יאושרו.
על הוועדה לנטר את הניסוי כל עוד הוא מתבצע, במרווחי זמן המתאימים למידת הסיכון הכרוכה בניסוי, ולכל הפחות פעם בשנה.
על הוועדה לשמור את כל הרשומות הרלוונטיות (כמו הפרוטוקולים של דיוני הוועדה, רשימת המשתתפים, תכתובות פנימיות וכו') למשך שלוש שנים לאחר תום הניסוי הקליני ולהציג אותו לרשויות הבקרה על פי דרישתן.
הרכב הוועדה לפי כללי ה-GCP
הוועדה תמנה לפחות חמישה נציגים, ובהם חבר אחד שעיסוקו המרכזי אינו מדעי וחבר אחד שאינו תלוי במוסד המחקר. הוועדה יכולה לזמן מומחים בתחום כדי לסייע להם בקבלת החלטות. חברי הוועדה בעלי זכות ההצבעה יהיו אלה אשר אינם תלויים בחוקר הראשי או ביזם של הניסוי העומד על הפרק (אסור לחוקר הראשי להשתתף בדיוני/הצבעות הוועדה). הוועדה צריכה להתנהל לפי כללים שייקבעו מראש, לנהל רישום של הדיונים ולפעול בהתאם לכללי ה-GCP והרגולציה המקומית.
בישראל
פעילות ועדת הלסינקי הוסדרה בתקנות בריאות העם (ניסויים רפואיים בבני אדם), התשמ"א-1980, והורחבה בנוהל לניסויים קליניים בבני אדם.
על פי התקנות, תפקידה של ועדת הלסינקי של בית חולים או של מוסד רפואי הוא להבטיח את זכויותיהם, בטיחותם ורווחתם של המשתתפים המגויסים לניסוי הרפואי, בין היתר, על ידי בחינה ואישור פרוטוקול הניסוי הרפואי וטופס ההסכמה מדעת. כמו כן, תפקידה של הוועדה לנהל מעקב שוטף אחר מהלך הניסוי, לרבות השינויים החלים בפרוטוקול ובטופס ההסכמה מדעת, ולפקח על הניסוי הרפואי. הרכב הוועדה הוא שבעה חברים, ובהם נציג ציבור שהוא איש דת או משפטן, שלושה רופאים שהם מנהלי מחלקות או בעלי תואר פרופסור חבר בבית ספר מוכר לרפואה ואשר לפחות אחד מהם מומחה לרפואה פנימית, ואחד מהם יהיה יושב ראש הוועדה, רופא אחד נציג ההנהלה.
בנוסף, התקנות קובעות שלצורך קבלת אישור לעריכת ניסויים מסוימים יש לקבל אישור מוועדת הלסינקי העליונה. תפקידה הוא לתת חוות דעת על ניסויים הנוגעים למערך הגנטי של האדם, להפריית אישה שלא כדרך הטבע ולעניינים אחרים שהמנהל הכללי מבקש לדון בהם, לרבות נושאים אתיים, בקשות למחקרים של משרד הבריאות, וניסוי המוסדר על-פי חוק מידע גנטי. בנוסף, הוועדה מייעצת לשר הבריאות בנושאים הכלולים בחוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה), תשנ"ט- 1999. ועדה זו מונה עשרה חברים ובהם שני אנשי ציבור: עורך דין אחד ואיש דת אחד; שישה פרופסורים במוסדות אקדמאים מוכרים אשר שלושה מהם לפחות רופאים בעלי תואר פרופסור מן המנין; המנהל הכללי של משרד הבריאות או נציגו, ובלבד שהם רופאים מורשים; יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל.
בישראל ניתן למנות גם תת-ועדת הלסינקי לאישור מחקרים בנתונים ושאלונים, אשר תפקידה לבחון ולהחליט על אישור או דחייה של מחקרים בנתונים ושאלונים (כלומר, ניסוי לא התערבותי אשר אוסף מידע על המשתתפים). זוהי ועדה בלתי תלויה שממונה על ידי יו"ר ועדת הלסינקי המוסדית ויהיו בה 3 חברים לפחות, מתוכם לפחות שניים מבין חברי ועדת הלסינקי המוסדית. הרכב הוועדה יכלול: נציג ההנהלה – רופא; נציג ציבור; איש מקצוע בכיר בעל תואר PhD מאחד המקצועות הבאים: סיעוד, רוקחות, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, הפרעות בתקשורת, מדעי הטבע.
תקופת שמירת המסמכים בישראל על ידי ועדת הלסינקי ארוכה יותר בהשוואה לנוהל ה-GCP, ומשכה הוא שבע שנים מתום הניסוי. למשך תקופה זו על הוועדה לשמור את תיק הבקשה המכיל את המסמכים הבאים: רשימת חברי הוועדה שדנו באישור הניסוי הרפואי, מסמכים שהוגשו לצורך דיון, החלטות הוועדה, תכתובת, החלטות המנהל ומסמכים נוספים הקשורים לתיק שהוגשו לאחר אישור הניסוי ועד לסיומו.
הבקרה על ועדות הלסינקי המוסדיות נעשית על ידי המחלקה לניסויים קליניים במערך הרוקחות והאכיפה של משרד הבריאות.
באיחוד האירופי
במדינות האיחוד האירופי ישנן ועדות אתיות בלתי תלויות, המורכבות מאנשי מקצוע בתחום הבריאות ומחברים שאינם רופאים, אשר באחריותם להגן על זכויותיהם, ביטחונם ורווחתם של בני אדם המעורבים בניסוי קליני ולהעניק ביטחון ציבורי להגנה זו, בין היתר, על ידי מתן חוות דעת על פרוטוקול הניסוי הקליני, התאמתם של החוקרים המעורבים בניסוי והלימותם של המתקנים, וכן על השיטות והמסמכים שישמשו להנחיית צוות הניסוי ונצרכים לקבלת ההסכמה מדעת של המשתתפים.
בהנחיות לניסויים קליניים (Clinical Trials Directive, 2001/20/EC) נעשה ניסיון ליצור הרמוניזציה של הוועדות בין מדינות האיחוד, כולל הזמן שנדרש להעריך את הצעת הניסוי ואת סוגי הנושאים שעל הוועדה להביא בחשבון בעת קבלת החלטות. שמות הוועדה תלויים במדינה, לדוגמה:
בארצות הברית
בניגוד לישראל ולאיחוד האירופי, ארצות הברית לא קיבלה על עצמה את הצהרת הלסינקי, אך בעקבות ניסוי העגבת בטסקיגי נחקק חוק המחקר הלאומי (National Research Act) ב-1974, אשר עיגן את הפעילות של ועדות אתיות בחוק. בעקבות הניסוי הנ"ל נכתב גם דוח בלמונט. בנוסף, הממשל הפדרלי הגדיר תקנות הנמצאות בקוד הבקרות הפדרליות ((Code of Federal Regulations (CFR), פרק 45, חלק 46, אשר קובעות את הכללים והאחריות לביקורת המוסדית, הנדרשת לכל מחקר המקבל תמיכה, במישרין או בעקיפין, מהממשל הפדרלי של ארצות הברית.
הבקרה על הוועדות האתיות נעשית על ידי המשרד להגנת המחקר בבני אדם (Office for Human Research Protections (OHRP)) בתוך המחלקה לבריאות ושירותי האדם ( Department of Health and Human Services (HHS).
השם הגנרי של הוועדה בארצות הברית הוא (institutional review board (IRB, אך השם נתון לשיקולו של כל מוסד, ואכן ניתן למצוא שמות שונים, כגון independent ethics committee (IEC), ethical (review board (ERB, או research ethics board (REB).
השוטר מבוורלי הילס 3
השוטר מבוורלי הילס 3 (באנגלית: Beverly Hills Cop III) הוא סרט פעולה-קומי אמריקאי משנת 1994 בבימויו של ג'ון לנדיס ובכיכובו של אדי מרפי, אשר מגלם את דמותו של אקסל פולי, שוטר משטרת דטרויט, בעל חוכמת רחוב, המגיע לבוורלי הילס, קליפורניה. עוד משתתפים בסרט: ג'אדג' ריינהולד, הקטור אליזונדו, טימותי קארהרט, ג'ון סקסון, תרזה רנדל, אלן יאנג, סטפן מק'האטי וברונסון פינצ'וט.
זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי "השוטר מבוורלי הילס".
ג'ורג' לוקאס, היוצר של סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים", מופיע בהופעת אורח קטנה בתחילת הסרט.
תקציר העלילה
בסרט המשך זה השוטר אקסל פולי (מגולם על ידי אדי מרפי) יוצא לאתר את הרוצחים של הבוס שלו באזור דרום קליפורניה בסיועו של השוטר בילי רוזווד (מגולם על ידי ג'אדג' ריינהולד). החקירה מובילה את פולי ובילי אל פארק שעשועים בו הפושעים שרצחו את הבוס שלו עוסקים בחשאי בהדפסת כמויות גדולות של כסף מזויף.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות וציון 10% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 31 ביקורות.
רונה בראטסט
קריירת מועדונים
בראטסט החל את הקריירה בנידלב, שם שיחק כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1981. כעבור שנה, עבר למועדון הפאר רוזנבורג מעיר הולדתו טרונדהיים. בראטסט שיחק ברוזנבורג במשך שלוש עונות וחצי, וזכה באליפות ליגת העל הנורווגית בעונת 1984/85. לאחר שערך 83 הופעות ליגה במדי רוזנבורג, עבר בראטסט בפגרת החורף של עונת 1986/87 לורדר ברמן מהבונדסליגה, תמורת סכום שהיה מוערך כיום בכ-93 אלף אירו.
במשחקו הראשון של בראטסט בורדר ברמן, הובסה הקבוצה בתוצאה 5-1 על ידי נירנברג. ברמן סיימה את עונת 1986/87 במקום החמישי. בעונת 1987/88, שהייתה העונה המלאה הראשונה של בראטסט בורדר ברמן, הוא זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם גונאר זאוור, ג'וני אוטן, תומאס שאף ואולי בורובקה.. בעונות 1988/89 ו-1989/90 הגיע בראטסט עם ברמן לגמר הגביע הגרמני, והפסיד בראשון 4-1 לבורוסיה דורטמונד, ובשני 3-2 לקייזרסלאוטרן. בעונת 1990/91 זכו ורדר ברמן ובראטסט בגביע הגרמני לאחר שני הפסדים רצופים בגמרים. בגמר זה, ורדר ברמן ניצחה את פ.צ. קלן בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. בראטסט בעט שלישי לברמן והבקיע. בתום עונה זו נבחר בראטסט ככדורגלן השנה בנורווגיה.
בזכות הזכייה בגביע הגרמני, השתתפו בראטסט וברמן בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1991/92. בראטסט הבקיע שני שערים באותה עונה במפעל זה, שניהם בצמד המשחקים מול בקאו הרומנית. בראטסט וברמן הגיעו עד לגמר, וזכו בגביע המחזיקות לאחר ניצחון 2-0 על מונקו במשחק בו בראטסט שיחק 90 דקות. עם זאת, ורדר ברמן סיימה את העונה רק במקום התשיעי בבונדסליגה. בראטסט נבחר בתום עונה זו בפעם השנייה ברציפות ככדורגלן השנה בנורווגיה. בעונת 1992/93 זכה בראטסט באליפות השנייה שלו עם ורדר ברמן, בפער של נקודה אחת מהסגנית באיירן מינכן. שותפיו להגנה בעונת אליפות זו היו אולריך בורובקה, דיטמר באיירסדורפר, תומאס וולטר ומנפרד בוקנפלד. בעונת 1993/94 זכה בראטסט עם ורדר ברמן בפעם השנייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על רוט-וייס אסן, בו שיחק 90 דקות. עם זאת, ברמן סיימה עונה זו רק במקום התשיעי בבונדסליגה. בליגת האלופות, הגיע בראטסט באותה עונה עם ורדר ברמן לשלב הבתים האחרון, שהיווה את שמונה הגדולות. ברמן סיימה שלישית בבית שלה והודחה. עם זאת, זכור משחק מבית זה בו ורדר ברמן ניצחה את אנדרלכט בתוצאה 5-3 לאחר שפיגרה 3-0. בראטסט הבקיע את השער השני לברמן, שהבקיעה את כל חמשת שעריה בין הדקה ה-66 לדקה ה-89. בתום עונת 1993/94 נבחר בראטסט בפעם השלישית בקריירה ככדורגלן השנה בנורווגיה.
בנובמבר 2003, נבחר בראטסט ככדורגלן הזהב של נורווגיה בטקס פרסי היובל של אופ"א. פרס זה ניתן לשחקן אחד בלבד מכל מדינה החברה באופ"א. לאחר מכן, הפך בראטסט למנהל הכללי של רוזנבורג, ושיתף פעולה עם המאמן נילס ארנה אגן. ביחד, רוזנבורג שלטה לאורך שנים רבות ברציפות בכדורגל הנורווגי, והשתתפה במשך מספר עונות בליגת האלופות. בראטסט היה נרשם לעיתים כשחקן של רוזנבורג במשחקיה בליגת האלופות, כאשר לא היו לה מספיק שחקנים רשומים, על אף שלא היה בכוונתו לשחק.
קריירה בינלאומית
בראטסט ערך את הופעת הבכורה בנבחרת נורווגיה בפברואר 1986, בניצחון 2-1 על נבחרת גרנדה. בראטסט ערך 60 הופעות במדים הלאומיים במשך שמונה שנים והבקיע ארבעה שערים. בראטסט העפיל עם נבחרת נורווגיה למונדיאל 1994, בו שימש קפטן. נורווגיה השיגה בטורניר זה ארבע נקודות, כמו כל שאר הנבחרות בבית שהשיגו מאזן נקודות זהה, אך נורווגיה הודחה בגין מאזן שערי זכות דל, והמשחק של נבחרת נורווגיה בשלב הבתים מול נבחרת אירלנד, שהסתיים בתיקו 0-0, היה משחקו האחרון של בראטסט בנבחרת.
תארים
עם רוזנבורג:
עם ורדר ברמן:
הספרן המלכותי
הספרן המלכותי (באנגלית: Royal Librarian) היא משרתו של הספרן האחראי לדאוג ולשמר את הספרים והכתבים השונים בספרייה המלכותית ובאוסף המלכותי בארמונות השונים של הממלכה המאוחדת. הוא גם אחראי לפיקוח על כלל הספרנים בספרייה המלכותית ובנוסף הוא משמש גם כסגן האוצר על הארכיון המלכותי.
הספרייה המלכותית מתעדת את מורשת הממלכה ובית המלוכה, הספרן המלכותי אחראי גם על אוספים כמו מטבעות, מדליות וחותמות.
אברהם אלוני
אברהם אלוני (1932 – 8 במאי 2010) היה ראש המועצה המקומית וראש עיריית קריית שמונה בין השנים 1971–1980 (למעט חופשה בלא תשלום בנובמבר 1975 – דצמבר 1976).
ביוגרפיה
אלוני נולד במושב גבתון, ליד רחובות והתחנך בתל אביב. הוא התגייס לפלמ"ח, לצה"ל ומשם למוסד. במוסד היה שותף להעלאתם החשאית של יהודי מרוקו. בהמשך שימש כיושב ראש תנועת "הנוער העובד והלומד". הוא השלים תואר ראשון במינהל ובמשפטים באוניברסיטת תל אביב.
אלוני נשלח בשנת 1962 לקריית שמונה לשמש כמזכיר מועצת הפועלים המקומית, תפקיד אותו מילא עד היבחרו לראשות המועצה ב-1971. בתחילה, הוא נבחר לראשות המועצה על ידי חברי המועצה עצמם, אחרי הדחת אשר ניזרי. בהמשך, בינואר 1974, הוא זכה לרוב בבחירות. בנובמבר 1975 אלוני הכריז על חופשה של שנה בלא תשלום. את מקומו מילא סגנו, דוד חזן.
אלוני פיתח את העיירה והשיג עבורה מעמד של עיר (היא הוכרזה כעיר בספטמבר 1974). הוא הביא לבנייתם של מוסדות רבים מאוד בעיר ולשיפור התחבורה בה ואליה. הוא גם ייסד שכונות נוספות. אולם, בשנת 1980 הדיחה מועצת העיר את אברהם אלוני. תשעה מחברי המליאה הצביעו בעד הדחתו. שר הפנים מינה במקומו ועדה קרואה, בראשות רוברט ראובן מקריית אתא.
במהלך כהונתו של אלוני היו תקופות של מתיחות ביטחונית וירי קטיושות לקריית שמונה. ב-19 במרץ 1978, למשל, נהרגו שני תושבי העיר מקטיושה. היו גם חדירות של חוליות מחבלים. באפריל 1974 חדרה חוליה, הגיעה עד רחוב יהודה הלוי, ורצחה 18 תושבים (ראו הפיגוע בקריית שמונה (1974)).
אלוני נפטר בבית הסיעודי בקיבוץ עמיר, אחרי שסבל מספר שנים ממחלת האלצהיימר.
סוזן שולטי
סוזן שולטי (באנגלית: Suzanne Scholte נולדה ב-13 ביוני 1959) היא פעילת זכויות אדם אמריקאית, המכהנת כנשיאת "קרן ההגנה" ויושבת ראש "הקואליציה לקוריאה הצפונית חופשית". היא מתמקדת בפעילות למען זכויות אדם בקוריאה הצפונית ובסהרה המערבית.
ביוגרפיה
שולטי נולדה בנורווק שבקונטיקט. ב-1981 סיימה תואר ראשון באנגלית מקולג' ויליאם ומרי. עבדה כראש מטה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מארק סוויני מטקסס.
יחד עם בעלה ייסדה ב-1987 את עמותת "קרן ההגנה" לקידום הביטחון הלאומי של ארצות הברית וזכויות אדם ברחבי העולם. משנת 1989 היא מכהנת כנשיאת הארגון.