cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רמב"ם
חיבורים מוקדמים
בבחרותו כתב הרמב"ם בשפה "רבנית" (עברית מתובלת בארמית) מספר חיבורים. חיבורים אלו נכתבו כטיוטות, והרמב"ם לא הספיק להגיהם ולהוציאם לאור; רובם אבדו, ונותרו רק שרידים מהם.
פירוש המשנה
בתחילת פירוש המשנה כתב הרמב"ם הקדמה היסטורית, שבה הוא סוקר את השתלשלות התורה שבעל פה. בתחילת פרק חלק במסכת סנהדרין ישנו פירוש ארוך שזכה לשם "הקדמת הרמב"ם לפרק חלק", שבה הוא קבע את שלושה עשר עיקרי האמונה היהודית וענייני שכר ועונש. למסכת אבות כתב הרמב"ם הקדמה שזכתה לשם "שמונה פרקים לרמב"ם", שבה סוקר הרמב"ם את מבנה נפש האדם, טעמי המצוות, תורת הנבואה, ידיעת האל ונושאים נוספים. שילובם של עקרונות הדת בפירוש לקודקס הלכתי מופשט לא היה מקרי. הרמב"ם מדגיש זאת בסוף פירושו למסכת ברכות, לאחר שהוא דן בהתאמה שבין הפילוסופיה והדת:
משנה תורה
בחיבור "משנה תורה" עסק הרמב"ם עשר שנים, מתחילת שנת ד'תתקכ"ח (1167) עד שנת ד'תתקל"ז (1177). בשלהי ד'תתקל"ח (1178) הוסיף הרמב"ם לחיבורו את החלק האחרון של הלכות קידוש החודש, שהיה אז כעין חיבור עצמאי. העתקתו ושכלולו של החיבור נמשכו עוד מספר שנים, ולפי מסורת אחת נסתיימו בכסלו ד'תתקמ"א (1180), אף כי במשך כל חייו לא פסק הרמב"ם מלהגיה ולתקן את חיבורו (כמו גם את פירושו למשנה). החיד"א בספרו "שם הגדולים" הביא אגדה מאביו של ר' דוד הנגיד בנוגע לכתיבת משנה תורה:
בחיבור זה, המחולק לפי נושאים, קיבץ וסידר הרמב"ם את כל ההלכות שבתלמודים לפי נושאים ותת-נושאים, בעברית משנאית צחה, מדויקת ובהירה. מפעל אדיר זה דרש ידע עצום בכל מכמני התלמודים, הבנה מפליגה ויכולת של ברירת העיקר מהטפל ותמצותו במילים ספורות (פעמים רבות תוך תרגומו מארמית, שפת התלמודים). אף שבתחילה קמו עליו עוררים מבני דורו, בעיקר בשל העובדה שלא כתב את מקורותיו לספרו כנוהג המקובל, הפך ספר זה לעמוד השדרה של ההלכה היהודית לדורותיה, ונלמד בכל תפוצות ישראל. אף לאחר התקבלות חיבורו ההלכתי של רבי יוסף קארו, "שולחן ערוך", המשיך "משנה תורה" לשמש מקור לפסיקת הלכה וללימוד פלפלני. היקפם העצום של הנושאים הכלולים בו, הלכה והגות, מעשה וחזון, והמתח ביניהם יחד עם האחדות והסדר המאפיינים אותו – הם סוד קסמו של הספר, אשר מספר מפרשיו הישירים והעקיפים הדנים בהלכות הספר – עולה על אלפים רבים.
השם שבחר הרמב"ם לספרו – "משנה תורה" – מתבאר בדבריו בהקדמתו לספר:
עם פרסומו של הספר הוא הועתק פעמים רבות מכתבי יד ונתרבו בו השיבושים שהחמירו עם השנים, "תיקוני" חכמים, והשמטות הצנזורה הנוצרית. בימינו הודפסו כמה וכמה מהדורות שתוקנו על פי כתבי יד ודפוסים ישנים (במיוחד מהדורות הרבנים יוסף קאפח, שבתי פרנקל, נחום אליעזר רבינוביץ' ויצחק שילת בהן נעשו השוואות בין כתבי יד). מהדורת פרנקל אף ההדירה את כל נושאי הכלים של הרמב"ם על פי כתבי יד מדויקים. כמו כן נתפרסמה מהדורה זו בעיקר בגלל "ספר המפתח" שבו צוינו מראי מקומות לאלפי ספרים הדנים בדבריו.
מורה נבוכים
ציון דרך משמעותי ביותר הוא ספרו הפילוסופי-הדתי הידוע מורה נבוכים (בערבית: "דלאלת אל-חאירין"), שהפך לנכס צאן ברזל של הפילוסופיה היהודית. הרמב"ם החל לכתוב את החיבור, הכתוב בערבית-יהודית, בשנת ד'תתקמ"ז (1187), וסיימו עד שנת ד'תתקנ"א (1191). בספר זה, שבו הרמב"ם פונה אל תלמידו – ר' יוסף בן יהודה אבן שמעון, מתווה הרמב"ם את הדרך לאדם "הדתי הנבוך", שעיונו התורני והפילוסופי אינם מתחברים בידיו למקשה אחת. ספר זה נכתב על ידי הרמב"ם לאחר שניסה לכתוב ספרי מחשבה במתכונת אחרת ('ספר הנבואה' ו'ספר ההשוואה'), שלא מצאה חן בעיניו בתוצאתה הסופית. מקובל כי הספר כולל את הספרים האלה בעריכה שונה, כאשר העניינים העמוקים מפוזרים בספר במעין 'צופן' שרק המשכיל יוכל לחדור אל תוכו.
הספר "מורה נבוכים", כמו הגותו של הרמב"ם בכללה, הושפע במידה רבה מהתאולוגיה האסלאמית המכונה "כלאם", ובפרט מזרם המועתזילה, שדגל בהסברים לוגיים למצוות הדת ולמהות העולם, והסתייג מהסברים מיסטיים. "כלאם", כפי שמעיד שמה, שהוא תרגום לערבית של המונח היווני "לוגיקה", הייתה אסכולה ששאפה ליישב בין הפילוסופיה היוונית הקלאסית של אפלטון ואריסטו לבין עקרונות הדת המונותאיסטית. "מורה נבוכים" הוא מעין גרסה יהודית של הניסיון הזה, אלא שבניגוד לכלאם, שהכפיפה את מסקנותיה הלוגיות לעמדות הדת הקבועות מראש וקבעה על פיהן את הנחות היסוד שלה, ובדומה לפילוסופים מוסלמים מאוחרים יותר מהם הושפע, כדוגמת אבן באג'ה, עבד הרמב"ם בכיוון ההפוך והכפיף את פירושי הטקסטים המקודשים להיגיון. טענתו התאולוגית הייתה, שכיוון שמקור התבונה האנושית ומקור הטקסט המקודש הוא אחד – האל, לא תיתכן סתירה אמיתית ביניהם.
כתיבת הספר בערבית, שהייתה שפתם של מרבית יהודי העולם באותו הזמן, יצרה צורך לתרגמו לעברית עבור יהודי צרפת וממלכת ספרד הנוצרית. הספר תורגם לעברית לראשונה בידי ר' שמואל בן יהודה אבן תיבון מפרובאנס. תרגום זה בוצע על־פי הנחיותיו של הרמב"ם עצמו, שאף כתב לו מכתב עם פירושיו לספר. תרגום זה היה לתרגום העיקרי במשך מאות שנים, והוא אף לווה בפירוש נרחב של המתרגם. במרוצת הדורות תורגם הספר למספר שפות (בעיקר אנגלית, גרמנית וצרפתית), ובנוסחים שונים. ב-1972 פרסם הרב יוסף קאפח תרגום מקיף הכולל פירוש מקיף לספר וזכה על כך בפרס ישראל. ב-2002 תרגם פרופ' מיכאל שוורץ את הספר לעברית מודרנית בתוספת הפניות למאמרים מחקריים. על פרסום ספר זה זכה גם הוא לפרס ישראל.
איגרות הרמב"ם
איגרות הרמב"ם הוא שם כולל לשורה ארוכה של איגרות ומכתבים ששלח הרמב"ם לאישים וקהילות שונות מימי בחרותו ועד לשנותיו האחרונות. המדובר באיגרות ומאמרים העוסקים בנושאים מחשבתיים-אמוניים וכן בנושאים אישיים או ציבוריים אחרים; מאות התשובות שהשיב הרמב"ם לשאלות הלכתיות, מכונסות בשם "תשובות הרמב"ם", או שו"ת "פאר הדור".
מרבית האיגרות נכתבו במקורן בערבית יהודית, שפת הדיבור והכתיבה של הרמב"ם, אך חלק מהן נכתבו עברית במקורן, או בשילוב של שתי השפות. הפילוסוף והמתרגם שמואל אבן תיבון, בעצמו מכותב של הרמב"ם, תרגם כמה מכתבי הרמב"ם לעברית, בהם גם חלק מאיגרותיו, עוד בחייו של הרמב"ם.
ספרי רפואה
הרמב"ם, שנודע כרופא מומחה ומפורסם, כתב ספרות ענפה במדע הרפואה. בספריו דן הרמב"ם במגוון רחב של בעיות רפואיות: אסתמה, אלרגיה, טוקסיקולוגיה, סוכרת, רפואה מונעת, מיניות ועוד. ספריו מבוססים על ניסיונו העשיר ברפואה, על ספרי קודמיו ואף על חכמי התלמוד. עם זאת, באותם מקומות שחז"ל תלו תסמינים מסוימים בשדים ורוחות, משמיט הרמב"ם את דבריהם (לפעמים את התסמין כולו ולפעמים רק את ההסבר החז"לי). ספריו הפכו לאבן יסוד בלימודי הרפואה באסיה, באפריקה ובאירופה בדורות שלאחריו.
בין המלצותיו הרפואיות של הרמב"ם ישנן רבות המקובלות עד ימינו: רפואה מונעת וטיפול בבריא, רפואת גוף-נפש הוליסטית, הצורך בהתעמלות (שגם הרחיב במשנה תורה להרמב"ם), אכילה מסודרת ומתונה, הקפדה על שינה מספקת ועל היגיינה אישית, ועוד.
החשיבות שייחס הרמב"ם לרפואה, הביאה אותו לכלול בחיבורו ההלכתי משנה תורה (בספר המדע, הלכות דעות, פרקים א-ו) מספר פרקים העוסקים ברפואה מונעת ובהתנהגות בריאותית נכונה המהווים תמצית של הדרכותיו הרפואיות לאנשים בריאים. מנגד, כחלק מתפיסתו הדוגלת בקשר הפסיכו-פיזי וכמתחייב מאישיותו, כלל הרמב"ם בכתביו הרפואיים דיונים רבים בנושאים פילוסופיים, מוסריים ואמוניים – החל משאלת חידוש העולם, וכלה בעיסוק רחב במידת הגאווה.
כיום, כתביו הרפואיים של הרמב"ם מצויים בשתי מהדורות מלאות: א. בשפה העברית – מהדורתו הפופולרית, אך הבלתי-מדויקת, של זיסמן מונטנר, ארבעה כרכים, בהוצאת מוסד הרב קוק; ב. בשפה האנגלית – מהדורתו המדעית של פרד רוזנר, בשבעה כרכים. חלק מכתבי הרפואה של הרמב"ם ("פרקי משה ברפואה", "ספר האסתמה") יצאו במהדורה מדעית נוספת על ידי Gerrit Bos. חיים גמליאל פרסם מונוגרפיה הבוחנת את תקפות הקביעות הרפואיות של הרמב"ם נוכח המדע המודרני. אוריה לוי ליקט את דברי האמונה והמוסר מכתביו הרפואיים של הרמב"ם. זהר עמר וירון סרי תרגמו את "ספר הסמים" לעברית מודרנית והוסיפו מבוא.
חיבורים נוספים שתכנן רמב"ם לכתוב
רמב"ם מזכיר בכתביו ספרים שתכנן לכתוב ולא הגיעו לידינו, ועל כן לא ברור אם אכן כתבם:
ההרמנויטיקה של הרמב"ם
בהקדמתו לפירוש לפרקי אבוקרט מנה הרמב"ם ארבע סיבות לקיומה של פרשנות טקסט (הרמנויטיקה). שתי הסיבות הראשונות מעידות דווקא על כישוריו היתרים של מחבר הספר, השלישית – אינה נוגעת ישירות למחבר עצמו, ורק הרביעית מקורה בפגמיו של החיבור. בעצם כתיבתו על הנושא הקדים הרמב"ם את ראשוני ההוגים בהרמנויטיקה במאות שנים.
שלילת ההגשמה
הרמב"ם דגל בשלילת ההגשמה (ממשות פיזיקלית, גוף) ושלילת התארים (תכונות חיצוניות; רגשות, לדוגמה) מהאל מכל וכל. רובו המוחלט של החלק הראשון מספרו מורה נבוכים נועד לטהר את המחשבה היהודית משתי תפיסות אלו. שלילת שתי תפיסות אלו נגזרת לדעתו מהפסוק "שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד", שכבר בתקופות קדומות היווה פסוק מכונן, וזו הסיבה שכה הרבה ללחום בהן ואף קבע את "ייחוד האל" ו"שלילת ההגשמה" לשניים משלושה עשר העיקרים שניסח. תפיסת גשמות האל הייתה נפוצה בקרב ההמון היהודי כמו גם אצל מיעוט מחכמי ישראל (דוגמה מפורסמת: ר' משה תקו, בן תקופתו של הרמב"ם), ומפרספקטיבה של זמן ניתן לקבוע שמלחמתו של הרמב"ם בתפיסה זו נחלה הצלחה מוחלטת. התפיסה שעמה התעמת הרמב"ם בנושא תוארי האל רווחה הרבה יותר בקרב ההמון ובקרב החכמים, והצלחת הרמב"ם לגביה הייתה מועטה.
הרמב"ם הדגיש רבות שיש לפרש את הפסוקים כך שביטויי ההגשמה אינם אלא לשון מושאלת, ושאת רבות מאגדות חז"ל יש לקבל שלא כפשוטן (בפרט אם הן סותרות ברובד זה את השכל), אלא להבינן כמשלים, בניגוד לרוב העם והחכמים בדורו.
כמו כן, שלל הרמב"ם אמונות כגון אסטרולוגיה, העלאה באוב או פעולות מאגיות אחרות. בניגוד לרמב"ן, שסבר שיש בדברים אלו אמת – אלא שהתורה אסרתם, סבר הרמב"ם שאלו אשליות ותעתועים, ואין בהם ממש. כך, לדוגמה, כתב במשנה תורה:
תורה ומצוות
הרמב"ם סבר שלכל המצוות יש גם סיבות וטעמים שיכולים להיות מובנים לנו, שהם בכללם הקניית השקפות נכונות, מידות טובות, וסילוק העושק והעוולה מהעולם. הוא אף הקדיש למעלה מעשרים פרקים ב"מורה נבוכים" לבניית שיטה מסודרת לטעמי מצוות רבים.
הרמב"ם ראה בסגנון החיים האידיאלי חיי תורה ועבודה, חיים של תורה שיש עמה מלאכה, וכך ראה גם את עבודתו כרופא. יתרה מזאת, הוא ביקר בספריו קשות לומדי תורה שנסמכו על קופת הציבור, שעושים את התורה "קרדום לחפור בו" ואמר עליהם שהם מחללים שם שמים. עמדה זו של שלילת הפרנסה מתרומות הוא פסק להלכה ולא ראה בה הדרכה בלתי מחייבת, אלא איסור מן התורה:
את ייעודו הסופי של האדם, ראה בידיעתו את ה' ובהפניית כל מעשיו למען השגתו את האלוהים. מדרגתו של אדם המפנה את כל מעשיו להשגת האלוהים, קרובה בתפיסת הרמב"ם למדרגת הנביאים.
את הנבואה ראה כדרגה העליונה ביותר שאליה יכול האדם להגיע, ואליה עליו לשאוף כל חייו. הגעה לדרגה זו היא באמצעות השכל. הנביא שנבואתו היא השלמה ביותר הוא משה רבנו, שבו ראה הרמב"ם מופת ודגל לכל הדורות.
הרמב"ם התנגד נחרצות לתפיסה הדטרמיניסטית (ובכלל זה שלל גם את האסטרולוגיה כהבל), וטען שלאדם יש יכולת בחירה חופשית לשנות את תכונותיו.
בריאות הגוף והנפש
הרמב"ם היה מראשוני המטיפים לרפואה מונעת. בספריו הרפואיים ואף ב"משנה תורה" הוא מדריך לתזונה נכונה והתעמלות. לרמב"ם הייתה ידיעה גם בפסיכולוגיה. אפשר לראות בו מראשוני הדוגלים ביהדות בטיפול פסיכולוגי. כפי שקבע ב"שמונה פרקים", שהחולה בנפשו שתכונותיו נוטות אל הקיצוניות, צריך להתייעץ עם החכם – רופא הנפש, שיעזור לו לאבחן את מצבו וייעץ לו כיצד לאזן את תכונותיו ולהגיע לשביל הזהב, באמצעות עשייה מתמדת והפוכה לתכונה הקיצונית הקיימת בו – שיטה הבנויה על דברי פילוסופים כדברי אריסטו בספר אתיקה, ועל דברי חז"ל, כפי שהרמב"ם מעיר בעצמו בהקדמתו לשמונה פרקים.
הערכה וביקורת
לצד הרבים שמצאו חשיבות רבה בספריו של הרמב"ם, היו גם שהתנגדו להם. לספרו משנה תורה לא כתב הרמב"ם מקורות והתבסס על פרשנותו לתלמוד, מה שקומם חכמים אחרים, בהם הראב"ד. נוסף על כך, עוררו חלק מפסקיו התנגדות בחלק מקהילות ישראל, בעיקר באירופה. התנגדות זו שככה מעט לאחר שהראב"ד כתב סדרה של השגות על דברי הרמב"ם. למעשה רק יהודי תימן הסתמכו על הרמב"ם כפוסק יחיד, אם כי חלק גדול מפסקי ההלכה המקובלים בקהילות היהודיות מתבססים בעקיפין על פסקיו, שכן רבי יוסף קארו ראה ברמב"ם את אחד משלושת מקורות הפסיקה המרכזיים של השולחן ערוך (לצד פסיקות הרי"ף והרא"ש).
ל"מורה נבוכים" נודעה השפעה על הוגים נוצרים באירופה, ובפרט תאולוגים נוצרים (כמו תומאס אקווינס, שהעריך אותו במיוחד, האפיפיור הונוריוס הרביעי, שהוציא כתב הגנה על "מורה נבוכים", וגוטפריד לייבניץ) שהתעניינו בפילוסופיה היוונית הקלאסית, ובאופן שבו היא נתפסת בקרב מאמינים מונותאיסטים. פילוסופים מודרניים, יהודים ונוצרים, עסקו בהגותו ופיתחו אותה.
על ההערצה לרמב"ם יעידו דברי המשורר יהודה אלחריזי: "בגללך אמר אלהים: נעשה אדם בצלמנו כדמותנו", והאמרה המפורסמת (החרותה על מצבתו): "ממשה עד משה לא קם כמשה".
תמונתו של הרמב"ם
דיוקנו המפורסם של הרמב"ם, המופיע על גבי מדליות, בולים, תבליטים ועוד, מקורו באיור המופיע בספר Thesaurus antiquitatum sacrarum ("אוצר העתיקות המקודשות") מן המאה ה-18, של בלסאוס אוגולינוס, המבוסס, לעדות הכותב, על "תחריט עתיק". לפרסומו של הדיוקן הביא יצחק שמואל רג'יו (יש"ר מגוריציה), ובעקבותיו המומר איש המיסיון משה מרגליות, שהביא את הדיוקן לאנגליה. אולם מקובל כי דמות זו היא דמיונית, ואינה מתארת את דיוקנו המקורי של הרמב"ם.
מספר תמונות דיוקן עממיות נוספות נפוצו במהלך העת החדשה, אולם הן לא התפרסמו כמו זאת ממהדורתו של בלסאוס.
בבית הנבחרים האמריקאי מוצג תבליט דיוקנו של הרמב"ם (בדמות פילוסוף יווני) שנעשה בשנת 1953, והוא אחד מבין 23 התבליטים (ובהם גם תבליט של משה רבנו) המוצגים, של מי שעבודתם הייתה אבן יסוד לחוקת ארצות הברית.
סטיברזנס
סטיברזנס (ביוונית: Σατιβαρζάνης המאה ה-4 לפנה"ס) היה מדינאי פרסי. שרת את דריווש השלישי, ומאוחר יותר את אלכסנדר הגדול. בגד גם באלכסנדר ומרד בו. נהרג בדו-קרב מול המוקדוני אריגיוס.
ביוגרפיה
על ראשית חייו של סטיברזנס לא ידוע דבר. הוא שימש כסטראפ אריה (Aria). הוא שרת את דריווש השלישי, מלך ממלכת פרס האחמנית, ובמהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול, פיקד על כוח שהורכב מאנשי אריה בקרב גאוגמלה. הכוח שתחת פיקודו הוצב באגף השמאלי, מול היחידות שבפיקוד אלכסנדר עצמו. לאחר שהקרב הסתיים בניצחון מוקדוני, המשיך סטיברזנס לשרת את המלך, ויחד עמו נמלט אל הסטראפיות המזרחיות. אולם בהדרגה כמו אצילים פרסים רבים אחרים, החל סטיברזנס לאבד את האמון במלכו, ויחד עם בסוס סטראפ בקאטריה וברסאינטס סטראפ אראכוסיה, התנקשו במלך בשנת 330 לפנה"ס.
בהדרגה, התבר לסטיברזנס, שאלכסנדר הגדול מאמץ את המנהגים הפרסיים, לפיכך הוא הגיע למחנה של אלכסנדר בעיר סוסיא (כיום באזור משהד), והודיע על כניעתו. אלכסנדר היה מרוצה, והותיר את סטיברזנס כמושל אריה, אולם הותיר עמו 40 פרשים מוקדונים שהיו אמורים לפקח על נאמנותו. לאחר יציאת צבאו של אלכסנדר, מרד סטיברזנס וחבר לבסוס, שהוביל כעת את ההתנגדות הפרסית למוקדונים. הסיבות למרד אינן ברורות, ועל פי השערות הן נבעו מטעמים דתיים. בסוס, שלח לעזרתו 2,000 פרשים. אלכסנדר חזר על עקבותיו בניסיון לתפוס את סטיברזנס, אך הוא נמלט למדבר ואלכסנדר המשיך את מסעו לעבר באקטריה. הוא השאיר באריה 6,000 רגלים ו-600 פרשים בפיקוד שלושה מצביאים (ארטבזוס, אריגיוס וקרנוס), שהצליחו בסופו של דבר ללכוד את כוחו של סטיברזנס. אריגיוס וסטיברזנס ערכו ביניהם דו-קרב, שבסופו נעץ אריגיוס חנית בפניו של סטיברזנס והרג אותו.
הרפס
הרפס (Herpes; בעברית: שַׁלְבֶּקֶת) הוא משפחה של נגיפים (herpesviridae) הגורמים למחלות שונות (כגון "שַלְבֶּקֶת חוגרת") אצל בני אדם וחיות. בלשון הדיבור, המילה "הרפס" מתייחסת בעיקר לנגיף "הרפס סימפלקס", שמתבטא בעיקר בשלפוחיות על העור או בריריות, בעיקר באזור השפתיים, העפעפיים או איברי המין. הרפס תוקף יותר נשים מאשר גברים.
הרפס סימפלקס 1 ו-2
הרפס סימפלקס 1 הוא הגורם העיקרי לשלפוחיות האופייניות למחלה באזור השפתיים. הוא גם נרכש יותר בקלות, משום מיקומו הגלוי. שלפוחיותיו של הרפס סימפלקס 2 מתבטאות בעיקר באזור איברי המין, והוא מוכר כמחלת מין. מחלת ההרפס סימפלקס לרוב אינה קטלנית. היא עשויה להוות סכנת חיים אצל תינוקות, בכל הגילאים במקרה בו הנגיף חודר למוח וגורם לאנצפליטיס ובחולים עם דיכוי של מערכת החיסון.
הידבקות
ההרפס סימפלקס היא מחלה מידבקת מאוד, העוברת בדרך כלל דרך מגע עור בעור, או לעיתים דרך חפץ משותף (שפתון, נרגילה וכו'). הווירוס עובר דרך סדקים זעירים מאוד בעור, אך הוא אינו מסוגל לחדור מבעד לפיסת עור בריאה לחלוטין. החומר התורשתי של הווירוס נשמר כאפיזום (דנ"א מעגלי) בתאי העצב בגנגיליונים של מערכת העצבים הסימפתטית ומתפרץ מהם חזרה אל שטח העור מדי פעם ולפעמים גורם כך למחלות. אחוזים גבוהים באוכלוסייה נשאים בווירוס, אם כי אצל רבים הסימפטומים מתבטאים לעיתים רחוקות, אם בכלל.
גורמים להתפרצות
באופן כללי, וירוס ההרפס תוקף את הגוף ומתבטא בעיתות בהן מערכת החיסון של הגוף נמצאת במצב מוחלש. לכן ניתן לראות התפרצויות בעיקר במצבים כגון:
טיפול
הטכנולוגיה הקיימת לא מאפשרת ניקוי החומר התורשתי של הווירוס מה-DNA של תאי העצב ועקירה של גנגיליונים תגרום לתופעות לוואי חריפות בהרבה ממחלת ההרפס (כגון שיתוק השפתיים), לפיכך כיום המחלה חשׂוכת מרפא וכל שניתן הוא לטפל בסימפטומים של ההתפרצויות.
התרופות האנטיוויראליות בהן משתמשים לטיפול בהתפרצויות הן: כדי להקל על הכאבים וזירוז החלמת הפצע משתמשים כטיפול משלים בתרפיה בלייזר רך אשר מגרה את תפקוד התא ומזרז את זרימת הדם לאזור.
הרפס והריון
נשים הרות היודעות שיש להן הרפס גניטאלי, או שחוששות שנדבקו במהלך ההיריון, צריכות לשתף את הרופא המטפל בעובדה זו, כדי שהתינוק יטופל בהתאם.
מניעה
נשים בהריון צריכות להימנע מקיום יחסי מין עם בני זוג הסובלים מהרפס גניטאלי פעיל, בייחוד בשלבים המתקדמים של ההיריון, או להשתמש בקונדום בכל קיום של יחסי מין. הידבקות בהרפס גניטאלי במהלך הטרימסטר (השליש) השלישי להריון מעמידה את העובר בסיכון גבוה יותר להדבקה, משום שגוף האם לא הספיק ליצור נוגדנים שיש בכוחם להגן על העובר.
העברת הנגיף לעובר
מקרים של העברת הנגיף מהאם לתינוק במהלך הריון הם נדירים. כ-20% מהנשים ההרות נושאות את נגיף ההרפס מסוג 2 אשר גורם להרפס גניטאלי, ויחד עם זאת פחות מ-0.1% מהיילודים נדבקים במהלך ההיריון או הלידה. האם הנגועה מעבירה לתינוק נוגדנים המגנים עליו מפני הנגיף במהלך ההיריון. הסיכון של העברת הנגיף לעובר או לתינוק על ידי נשים שנדבקו בו לפני הכניסה להריון נמוך.
מרבית האמהות הנושאות הרפס גניטאלי יולדות ללא בעיות מיוחדות. לפני הלידה מבצעים בדיקה האם יש סימפטומים וגינאליים להתפרצות הרפס. במידה שקיימים סימנים כאלו נשקל ביצוע ניתוח קיסרי. אישה הרה הסובלת מהתפרצות של הרפס גניטאלי בעת הלידה, עלולה להעביר את הנגיף לתינוק. אם הלידה מתרחשת במהלך ההתפרצות הראשונה של הנגיף עלול התינוק לסבול מנזק חמור, כיוון שבהתפרצות הראשונה עדיין אין לאם נוגדנים נגד הנגיף להעביר לו.
במידה שהוולד נדבק בהרפס במהלך הלידה, הסימפטומים יופיעו אצלו במהלך 2–3 השבועות שלאחריה. הרפס עלול להוות מחלה מסכנת חיים עבור תינוק בשבועות הראשונים לחייו. טיפול תרופתי עשוי לצמצם או למנוע נזק משמעותי לתינוק.
תינוקות
תינוקות עלולים להידבק בנגיף ההרפס מסוג 1 במקרה שהאם או אחד מהמטפלים בבית החולים סובל משלפוחיות הרפס בידיים או על השפתיים. תינוקות שעוברים מציצת דם במילה עלולים להידבק בהרפס במידה והמוהל נשא של הרפס השפתיים. מכיוון שכך הרבנות הראשית הכניסה נוהל מיוחד לפיו על המוהל להשתמש בקשית מזכוכית לביצוע המציצה כדי להימנע מאפשרות להדבקת התינוק. אם כי כיום קיימת מודעות רבה לנושא, ורבים מהמוהלים עוברים בדיקות והדרכה מתאימה, לעיתים כחלק מתהליך ההסמכה.
הערות שוליים
Genitale herpes 單純疱疹病毒
פרנסיסקו ג'וניור
פרנסיסקו סנטוס דה סילבה ג'וניור (בפורטוגזית: Francisco Santos da Silva Júnior; נולד ב-18 בינואר 1992) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת הקשר בספסי ספאנטו ג'ורג'.
קריירת מועדונים
ג'וניור התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בנפיקה דה ביסאו המקומית. עד מהרה, ג'וניור עורר עניין בקרב שלושת מועדוני הכדורגל הגדולים בפורטוגל: פורטו, ספורטינג ליסבון ובנפיקה ליסבון, אליה הצטרף בגיל 15.
בשנת הושאל ללייריה, אך לא זכה לדקות משחק במדיה. בהמשך, הצטרף לאימוני מנצ'סטר סיטי, דבר שנעשה ללא ידעתם של אנשי בנפיקה. לבסוף, סיטי שחררה את ג'וניור מאימוניה ופיצתה את בנפיקה ב-1.5 מיליון אירו.
בפברואר ג'וניור חתם באברטון מהפרמייר ליג. ב-25 בספטמבר 2012, ג'וניור ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 ללידס יונייטד.
ב-1 בספטמבר 2013, ג'וניור הושאל לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-22 בספטמבר, ג'וניור ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד זוולה. בהמשך, ג'וניור נפצע בברכו ושוחרר מהקבוצה.
בפברואר הושאל לסטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית, בה שיחק עד אוגוסט. ב-26 במרץ 2015, ג'וניור הצטרף לפורט וילה מהפוטבול ליג הראשונה.
בפברואר, ג'וניור שוחרר מאברטון וחזר לקדנציה שנייה בסטרומסגודסט, בה חתם לשנתיים. בעונת 2016, רשם 20 הופעות וכבש שער אחד. בנוסף, הורחק פעמיים במהלך העונה.
ב-2 באוגוסט 2019, ג'וניור חתם בהפועל חיפה מליגת העל. ב-1 ביוני 2020, ג'וניור שוחרר מהמועדון.
ב-12 באוקטובר 2020, ג'וניור חתם בגז מתאן מדיאש מליגת העל הרומנית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, שיחק ג'וניור בנבחרות הצעירות של פורטוגל. בפברואר, ג'וניור זומן לנבחרת גינאה ביסאו לקראת המשחק נגד.
ב-25 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.
אירידיום תקשורת
אירידיום תקשורת (באנגלית:Iridium Communications) היא חברה בתחום הטלפוניה המאפשרת תקשורת בין כל שתי נקודות על פני כדור הארץ, באמצעות מערך לוויינים. את המיזם הקימה באמצע שנות ה-90 חברת מוטורולה, בהשקעה של 5.5 מיליארד דולר. אירידיום אמורה הייתה להיות המיזם הראשון שיספק תקשורת לוויינית באופן מסחרי. לצורך מימוש המיזם יוצרו 66 לוויינים ששוגרו לחלל בשנים 1997 ו-1998, ואמורים היו לכסות כל נקודה על פני כדור הארץ. התכנון המקורי התבסס על 77 לוויינים ולכן נקרא המיזם אירידיום, כמספרו האטומי של היסוד הנקרא כך, אך מאוחר יותר הוקטן מספר הלוויינים ל-66 כדי להוריד את עלות המערכת.
אירידיום נכשלה מסחרית בגלל עלות גבוהה מאוד למשתמש הקצה ומכשירי טלפון מסורבלים בהשוואה לטלפונים סלולריים. למרות שמוטורולה עמדה בהצלחה באתגר הטכני שבהפעלת מערך הלוויינים וביכולת לאפשר תקשורת לוויינית לכל נקודה, לא הצליחה החברה למכור את השירותים במחיר סביר לצרכן משום שנדרשה לעמוד בעלויות המימון הגבוהות של הקמת הפרויקט. לעומת זאת, חברות הסלולר הצליחו לייצר טכנולוגיות המאפשרות התקשרות במחירים נמוכים הרבה יותר על פני חלק ניכר מכדור הארץ (באמצעות הסכמי נדידה בין חברות שונות). לבסוף, לאחר פחות משנה של פעילות, אירידיום קרס כי ההכנסות לא כיסו את עלויות התפעול.
בגלל מבנה וחומר האנטנות של הלוויינים מהדור הראשון, לעיתים בשמי הלילה היה ניתן להבחין ב חזק הנובע מהחזרה של קרני השמש. ההבזק יכול להגיע לבהירות נראית של 8.0-, בהיר פי 20 ויותר מבהירותו המקסימלית של כוכב הלכת נוגה. לווייני הדור החדש בנויים באופן שונה, שאינו מחזיר את קרני השמש, ולכן תדירות ההבזקים תפחת עד שתעלם לחלוטין, עם השבתת מערך הלוויינים מהדור הראשון. בשנת 2017 החל שיגור של לוויינים מהדור השני שכולל 75 לוויינים. כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר פלקון 9. השגורים הסתיימו בשנת 2019. הלוויינים נבנו על ידי Thales Alenia Space וצפויים לפעול במשך 15 שנים.
גורו שימורה
גורו שימורה (ביפנית: 志村 五郎, באנגלית: Goro Shimura; 23 בפברואר 1930 – 3 במאי 2019) היה מתמטיקאי יפני, פרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
ביוגרפיה
גורו שימורה נולד ב-23 בפברואר 1930, הצעיר במשפחה שבה חמישה ילדים. בשנת 1933 עבר עם משפחתו לטוקיו. במלחמת העולם השנייה נהרס ביתו בהפצצה. בשנת 1949 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, בשנת 1958 קיבל בה תואר דוקטור למתמטיקה. בשנת 1961 עבר לאוניברסיטת אוסקה. בשנת 1964 הצטרף לסגל אוניברסיטת פרינסטון. פרש לגמלאות בשנת 1999, והמשיך כפרופסור אמריטוס.
בשנת 1970 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. הוא זכה במספר פרסים חשובים, ובהם פרס קול (1976) ופרס סטיל למפעל חיים (1996).
שימורה היה אספן של חרסינה יפנית, ובשנת 2008 אף פרסם ספר בנושא: The Story of Imari: The Symbols and Mysteries of Antique Japanese Porcelain
נפטר ב-3 במאי 2019, בגיל 89.
עבודתו המתמטית
שימורה היה עמיתו של יוטקה טניאמה (עד לפטירתו ב-1958), והם חיברו יחד את הספר הראשון על כפל מרוכב של יריעות אבליות.
שימורה כתב סדרה ארוכה של מאמרים חשובים, שבהם הרחיב תופעות הקשורות בכפל מרוכב ובתבניות מודולריות לממדים גבוהים יותר. עבודה זו סיפקה נתונים שאחר-כך שולבו על ידי רוברט לנגלנדס באקסיומות של תוכנית לנגלנדס. בעבודתו גילה שימורה מבנים אריתמטיים מסוימים, שהם מקבילות ממימד גבוה של עקומים מודולריים; יריעות אלה נקראו אחר-כך על שמו, "יריעות שימורה".
שימורה תיאר את גישתו למתמטיקה כגישה מוכוונת-תופעות: העניין שלו היה במציאת התנהגויות מעניינות וחדשות של תבניות אוטומורפיות. הוא תמך בגישה "רומנטית", משהו שהוא מצא כחסר בדור המתמטיקאים שבא אחריו.
את יריעות שימורה מבינים היום בעזרת רעיונות מתחום חבורות לי ותורת החבורות האלגברית. באופן זה, יריעת שימורה מהווה מרחב פרמטרים עבור משפחות מעניינות של מבני-הודג'; ההתאמה נעזרת גם בתורת המוטיבים, שחלקים גדולים ממנה עדיין משוערים בלבד. דרך פרשנות זו, התייצבה עבודתו של שימורה במרכז הזירה בתורת המספרים ובגאומטריה אלגברית.
שימורה ידוע בציבור הרחב הודות להשערת טניאמה-שימורה, שממנה נובע כמקרה פרטי המשפט האחרון של פרמה. ההשערה הוכחה ב־1999.
סימפטרי
סימפטרי (Sym ביחד + Patria = מולדת) הוא מונח בביולוגיה, המתאר מינים קרובים או אוכלוסיות, שמתקיימים במקביל באותו אזור גאוגרפי מבלי להתערבב זה בזה מבחינה גנטית.
תהליך ההתפצלות של מין ביולוגי למספר מינים סימפטרים מכונה "ספציאציה סימפטרית" (Sympatric Speciation), ומקורו במחסומים אקולוגיים, גאוגרפיים, התנהגותיים או גנטיים, אשר מופיעים בתחום אוכלוסייה אחת ומפצלים אותה לשתי אוכלוסיות נפרדות. הבידוד הרבייתי (Reproductive Isolation) מונע מהמין האחד להפרות את השני, או מאפשר להעמיד צאצאים היברידיים ("בני כלאיים") עקרים, בהם נעצרת זרימת הגנים.
היווצרות מינים סימפטרים אינה מעידה בהכרח על חוסר התאמה גנטי. ישנם מינים המסוגלים להביא צאצאים פוריים בתנאים מלאכותיים, אך אינם עושים זו בסביבתם הטבעית. לדוגמה: Chorthippus Brunneus ו-C.biguttulus הם שני מיני חגבים מצפון אירופה, שההבדל המורפולוגי היחיד ביניהם הוא תבנית שירת החיזור. מכיוון שהנקבה בוחרת את הזכר על פי איכות שירתו, לעולם לא תבחר זכר מהמין השני באופן טבעי. יחד עם זאת, אם יוצג בפני הנקבה זכר מהמין השני בתנאי מעבדה, בהם תושמע ברקע שירה התואמת למין הנקבה, עשויה להתקיים הזדווגות, שתעמיד צאצאים פוריים.
מודפיניל
מודפיניל (Modafinil; שם מסחרי: פרוביג'יל) משמש להגברת העירנות בחולים הנוטים לישנוניות בשעות היום, בעיקר בשל הפרעת נרקולפסיה, הפרעות שינה עקב עבודה במשמרות (SWSD) וישנוניות-יתר יומית הנובעת מדום נשימה חסימתי בשינה (OSAHS). התרופה שייכת לקבוצת התרופות המעוררות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית אך להבדיל מתרופות אחרות, התרופה נספגת דרך הדם לחלבוני הפלזמה ומעוכלת ב-90% על ידי הכבד ולכן לא נשארת בגוף כשייר לא רצוי. התרופה נהייתה נפוצה יותר ומומלצת בקרב רופאים עקב יעילותה מבלי שהיא גורמת להתמכרות או לתופעות לוואי, פרט למקרים נדירים ביותר. בעלת זמן מחצית חיים של 15 שעות. התרופה מקלה בצורה ניכרת על עייפות היתר, אולם אינה מרפאה את ההפרעות הפתולוגיות הגורמות לעייפות זו.
כמו כן התרופה נמצאת בשימוש בקרב מאובחני ADHD וטיפול בעייפות עקב טרשת נפוצה.
בשימוש עם תרופות מרגיעות כמו ואליום היא מפחיתה את השפעתן. כמו כן, אם נוטלים את התרופה עם קפאין אזי היא מגבירה את העירנות.
אין לצרוך אלכוהול בזמן השימוש בתרופה שכן הכבד חדל מלפרקה והיא מצטברת בגוף.
תופעות לוואי נפוצות: כאבי ראש, בחילה ותחושת אי נוחות בקיבה.
תופעות לוואי נדירות: כאבים בחזה, טכיקרדיה, סחרחורת.
כתובת גול
כתובת גול היא כתובת פיניקית על לוח שיש שהתגלה במלטה בשנת 1855, ומקורו באי גוזו במאות ה־3–2 לפנה"ס. הוא נמצא כעת במוזיאון גוזו לארכאולוגיה.
הכתובת
הכתובת מנציחה את חידוש מקדשי האי, ומסומנת KAI 62.
פירוש
נחום סלושץ פירש את הכתובת:.
לנוסח "פעל וחידש" ראו נוסח דומה בכתובת מאדיל, ונוסח דומה עוד יותר בכתובת מקרתחדשת; ובכתובת נאו־פונית אחת נמצא (חידש והקדיש). הכינוי "עם גול" מכוון לממשלה אוטונומית שהייתה לפיניקים באי גול, הוא גוזו. בסוף ששרד לשורה הראשונה נכתב "שלש[...]", אולם יש מקום לארבעה מקדשים ברשימה לפחות. שם האלוהות "צדמבעל" לא ברור. "ר אדר ערכת" הוא כנראה "רב אדיר מערכות" (של חיי הקהילה והדת), כאשר "ר" הוא קיצור של "רב", כמו בתעריף מסלת. ההשלמה "יאלפ[על]" מבוססת על השם "יאלפעל" שנמצא בכתובת אחרת, כאשר "יאל" הוא כנראה אלוהות (בכתובת נאו־פונית נמצא "יעלכש"). לשם "זיבקם" יש מקבילות שונות (למשל בנקבה בכתובת אביניון). "זבח" הוא בעל משרה דתית, שבמלטה נקראה ביוונית Ἱροθύτης. "שמר מחצב" הוא שומר מחצבי העם בגול.
פרסומים
הלוח פורסם לראשונה על ידי המזרחן האיטלקי מיכלאנג'לו לנצ'י בספרו "Ragionamento di Michelangelo Lanci intorno a nuova stela fenicia discoperta in Malta", ולאחר מכן על ידי הונורה תאודוריק ד'אלברט  בנספח לחיבורו על ארון אשמונעזר השני. את הכתובת הציג ללנצ'י אב המנזר האיטלקי דון לואיג'י מרצ'טי, שהוצב באי מלטה. מספר חוקרים הטילו ספק באותנטיות שלו, אך בהמשך גבר הקונצנזוס על מקוריותו.
הכתובת נודעה בשם Melitensia Quinta ("המלטזית החמישית"), כחלק מהטרמינולוגיה שבה השתמש גזניוס עבור ארבע הכתובות המלטזיות הקודמות (שני הקיפוסים של מלקרת ושני ניצבי מליטה ). כיום הכתובת ידועה בסימונים KAI 62 או CIS I 132.
פלדה אמיתית
פלדה אמיתית (באנגלית: Real Steel) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה קולנועית של דרמה ומדע בדיוני, בבימויו של שון לוי ובכיכובם של יו ג'קמן, דקוטה גויו ואוונג'לין לילי בהפקת DreamWorks Pictures. הסרט יצא לאקרנים בהפצת Touchstone Pictures ב-6 באוקטובר 2011 באוסטרליה ובארצות הברית למחרת ותוך זמן קצר הפך לשובר קופות, כשהרוויח כ-300 מיליון דולר. הסרט קיבל ביקורות מעורבות על העלילה הצפויה אך עבודת האפקטים המיוחדים זכתה לשבחים. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-84.
הסרט מבוסס על סיפור קצר בשם "פלדה" מאת ריצ'רד מתיסון, שפורסם במאי 1956 במגזין הפנטזיה ומדע בדיוני ועוסק בקרבות רובוטים. הסיפור הקצר עובד בעבר לפרק באזור הדמדומים מ-1963. הפקתו החלה ביוני 2010 והצילומים נערכו במישיגן, כשדגמי הרובוטים נבנו במיוחד עבור הסרט.
עלילה
העלילה מתרחשת בשנת 2020 כאשר קרבות איגרוף כבר לא מתקיימים בין בני אדם אלא באמצעות רובוטים. צ'ארלי קנטון, מתאגרף לשעבר שמשתתף כמפעיל בקרבות רובוטים, מדרדר לחובות של עשרות אלפי דולרים שהפסיד בהימורים על קרבות, בקרבו האחרון הוא מאבד את הרובוט שלו "אמבוש" במאבק מול שור, השייך לריקי. לאחר שהימר עם ריקי על ניצחונו של אמבוש הוא בורח לפני שריקי יגיע לקחת את כספו. בכספו צ'ארלי מייבא רובוטים נוספים לקרבות ומשפץ אותם בחלקי חילוף שהוא גונב. פעם אחר פעם מפסיד בקרבות ומגדיל את חובותיו. צ'ארלי נואש לכסף, הוא מוכן לקבל על עצמו את משמורת בנו מקס לחופשת הקיץ, לאחר שחברתו לשעבר מתה ובעלה של אחותה דברה מוכן לשלם לו עבור החזקה זו כסף רב. מקס הוא חובב אגרוף רובוטים אלא שמאז נולד לא היה לצ'ארלי שום קשר אליו. צ'ארלי מתמקם בחדר כושר בבעלות בייטלי טאלט, בתו של מאמן האגרוף לשעבר של צ'ארלי. צ'ארלי רוכש את הרובוט "ילד רועש" שהשתתף בליגת הרובוטים העולמית. אבל הרובוט נהרס בקרב מחתרתי נגד רובוט אחר בשם מידאס. כשצ'ארלי ומקס מנסים למצוא חלקי חילוף ממגרש גרוטאות כדי ליצור רובוט חדש, מקס מגלה את "אטום", רובוט קטן ממדים מיושן אך שלם שנועד לעמוד בפני נזקים קשים ויכול לשקף את תנועות היריב והמטפל ולאחסן בזיכרונו בשל טכנולוגיית "פונקציית צל".
על אף חוסר האמון והפרש הגילאים ביניהם, בהדרכת מקס, צ'ארלי מציב את אטום מול רובוט בשם "מטרו", עליו אטום מתגבר. באמצעות כישורי האיגרוף של צ'ארלי השניים מצליחים לתכנת את הרובוט לבצע מהלכי התקפה והגנה איכותיים. בנו מקס, כמפעיל הרובוט, מצליח לנצח קרב אחר קרב. מקס מתכנת את בקרת המענה הקולי של "הילד הרועש" במעבד של "אטום" ומשכנע את צ'ארלי לעזור לו עם זיכרון מהלכי הלחימה של אטום. זה מביא לסדרת ניצחונות, שבשיאן הוצע לצ'ארלי להילחם בליגת הרובוטים העולמית ולהעמיד את אטום מול האלופים Twin Cities. הקרב מתחיל עם אטום בהתקפה, אבל Twin Cities מנצחות בההתקפה. צ'ארלי מבחין בתקלה בכל פעם ש-Twin Cities זורק אגרוף ובאמצעות זה, צ'ארלי שולט באטום כדי לנצח בנוק-אאוט. מתמוגג מהצלחתם, מקס מאתגר את אלוף העולם הבלתי מנוצח זאוס, כשהקהל עומד לצידם. לאחר הקרב, ריקי ושני עוזריו תוקפים את צ'ארלי על שחרור מוקדם יותר ושודדים ממנו וממקס את זכיותיהם, מה שגרם לצ'ארלי המובס והמדוכא להחזיר את מקס לדברה.
זה מרגיז את מקס, וכשצ'ארלי מנסה לשכנע אותו שעדיף לחיות בלעדיו, מקס אומר שהוא תמיד רצה שצ'ארלי יילחם בשבילו ויהיה שם כאבא. לאחר שמקס עוזב, צ'ארלי חוזר לחדר הכושר של טאלט. בזמן שהם מדברים עם ביילי על האירועים, השניים מתנשקים וחושפים את משיכתם זה לזה. לאחר ששוכנע על ידי ביילי, צ'ארלי מארגן את אתגר זאוס שמקס רצה ומשכנע את דברה לאפשר למקס להיות עד לקרב. זאוס שולט בקרב, מפיל את אטום עם האגרוף הראשון שלו; אטום ממשיך לעלות בחזרה למרות החבטות של זאוס. אטום שורד את הסיבוב הראשון, מהמם את הקהל. ריקי, שביצע הימור של 100,000 דולר עם פין, חברו של צ'ארלי, שאטום לא יחזיק מעמד בסיבוב הראשון, מנסה לחמוק, אבל נדחק לפינה על ידי סוכני ההימורים. בינתיים, בזירה, אטום מנחית אגרופים מרובים אך ממשיך להיות מופל שוב ושוב. בסוף הסיבוב הרביעי, פקודות התגובה הקולית של אטום נפגעות, מה שמאלץ את צ'רלי להשתמש ב"פונקציית הצל" שלו כדי לגרום לאטום לחקות את כישורי האיגרוף שלו. כשהמתכנתים של זאוס לא מסוגלים להתאושש, המעצב, טאק משידו, משתלט באופן אישי על המערכת כמו שצ'ארלי עשה עם הרובוט שלו. זאוס מקבל מכה קולית, פעם אחת אפילו פוגע בקרקע ובקושי נמנע מהפסד בנוק-אאוט, אבל מנצח במשחק מכיוון שאטום לא הצליח לנצח אותו במגבלה של חמישה סיבובים. זאוס נותר בלתי מנוצח, אבל כשהקבוצה של משידו נותרה מושפלת בגלל ההפסד הקרוב וזאוס ניזוק עד לנקודה שבה הוא בלתי ניתן לתיקון. כאשר משידו וצוותו עוזבים במבוכה למרות הניצחון, אטום מתויג כאלוף העם כשמקס וצ'ארלי חוגגים ללא קשר לתוצאת המשחק.
ביקורות
אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט סיווג "טרי", עם 60% ביקורות חיוביות מתוך 233 ביקורות שנבדקו. באתר שקלול הביקורות Metacritic, קיבל הסרט ציון 56 מתוך 100 על בסיס 34 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מבקרי סרטים ישראלים שיבחו את הסרט כחיבור מוצלח של ז'אנרים קולנועיים שונים וציינו לטובה את האפקטים הוויזואליים. עם זאת, המבקרים הסכימו כי הסרט לוקה בחוסר מקוריות. יאיר הוכנר מאתר "סרט" הכתיר את "פלדה אמיתית" בתור "הסרט הטוב ביותר ששון לוי ביים עד כה". הוא כתב כי הסרט "מצליח לשלב שלושה ז'אנרים קולנועים שאינם קשורים אחד לשני בדרך כלל" ומביא לתוצאה "סוחטת דמעות". ארז דבורה מאתר ynet קבע כי "גם אם זה לא סרט גדול, זהו בידור משפחתי מוצלח המוכיח שחוסר מקוריות אינו מבטל את הצורך בכישרון". הוא שיבח את הסרט מבחינה ויזואלית וכתב כי "העיצוב של זירות הלחימה, מאלו המקבילות למופעי רודיאו עממיים, ועד זירות האגרוף הנוצצות בנוסח לאס וגאס, מהווה גרסה אלטרנטיבית למנעד הרחב של הספורט האמריקאי".
דורון פישלר מאתר עין הדג פתח בביקורת על חוסר המקוריות של הסרט: "אם אתם אוהבים להיות מופתעים, אם אתם רוצים מקוריות, אם מהלכים עלילתיים שעוד לא ראיתם הם הסיבה שאתם הולכים לקולנוע וקלישאות גורמות לכם עיוותים בטחול, אל תלכו ל"פלדה אמיתית"." עם זאת כתב כי הסרט מהנה, וציין לטובה את השחקן הראשי יו ג'קמן, אשר "משקיע את אותה האנרגיה בסרט שהוא היה משקיע בסרט עם פוטנציאל אוסקרי, ותמיד כיף לראות אותו".
סרט המשך אפשרי
באוגוסט 2021, שון לוי הביע את רצונו להפיק סרט המשך עם יו ג'קמן וראיין ריינולדס.
אזור בידוד
אזור בידוד (בצרפתית: Cordon sanitaire) הוא אזור גאוגרפי מוגדר (כגון קהילה, עיר או מדינה) שמתקיימת הגבלת תנועה של אנשים לתוכו או אל מחוץ לו.
אזור בידוד משמש לעצירת התפשטות של מחלות זיהומיות. לעיתים קרובות משמש המונח מטאפורית, לניסיונות למנוע התפשטות של אידאולוגיה, הנחשבת כלא רצויה או מסוכנת, (כמו למשל תורת הבלימה של ג'ורג' קנאן נגד ברית המועצות).
אזור בידוד לעצירת מגפה
אזור בידוד נוצר בדרך כלל סביב שטח שמתחוללת בו התפרצות של מחלה זיהומית, או לאורך הגבול בין שתי המדינות. לאחר הקמת אזור הבידוד, אנשים מהאזור הפגוע אינם מורשים עוד לעזוב אותו ואחרים אינם מורשים להיכנס אליו. במקרים של התפרצות קיצונית הבידוד אינו מוסר עד להעלמות מוחלטת של המחלה. בעבר אזור בידוד היה נאכף באמצעיים פיזיים הוצבה גדר וכוחות חמושים סיירו סביבה לוודא שהבידוד נשמר, התושבים המבודדים נותרו להילחם בכוחות עצמם במחלה ללא עזרה.
במקרים מסוימים, קהילות בריאות מסוימות מטילות על עצמם בידוד מרצון במטרה להימנע מהדבקה, או כאמצעי מיגון מזיהום אוויר.
מומחים לבריאות הציבור מתייחסים לאזור הבידוד כהסגר ולבידוד רפואי כהתערבות תרופתית שנועדה למנוע הדבקה באמצעות ריחוק חברתי.
הכנסת החמישית
הכנסת החמישית, שהרכבה נקבע בבחירות לכנסת החמישית, הושבעה ב-4 בספטמבר 1961, כ"ג באלול ה'תשכ"א וכיהנה עד 22 בנובמבר 1965.
על הכנסת
הכנסת החמישית כיהנה קצת יותר מארבע שנים, ובמהלכה כיהנו שלוש ממשלות – הממשלה העשירית, הממשלה האחת עשרה והממשלה השתים עשרה. הממשלה העשירית הייתה הממשלה האחרונה בראשותו של דוד בן-גוריון, ובראש השתיים האחרות עמד לוי אשכול. בן-גוריון התפטר בפעם האחרונה, מסיבות אישיות, לאחר שחש שאיבד את אמון חבריו בנוגע לפרשת לבון. אשכול התפטר כשנה וחצי לאחר שהקים את ממשלתו הראשונה – גם כן על רקע פרשת לבון. ממשלתו השנייה כיהנה עד סוף כהונת הכנסת.
אחד מהנושאים הרבים שנידונו בכנסת החמישית היה המדיניות הכלכלית החדשה שהנהיג שר האוצר פנחס ספיר, לאחר שאשכול קיבל לידיו את ראשות הממשלה. המדיניות החדשה פעלה לייצוב המשק באמצעות ייצוב המחירים ואיחוד שערי המטבע, וספגה ביקורת נוקבת מצד מפלגות האופוזיציה.
נושא האפליה העדתית בישראל עלה אף הוא לעיתים תכופות על סדר יומה של הכנסת, בעקבות העיסוק ההולך וגובר בנושא זה בציבור. בכנסת התקיימו גם דיונים בנושא הכפייה הדתית, בעקבות ההפגנות האלימות של חוגים חרדיים על רקע אי-שמירת השבת והחזרתו של הילד יוסל'ה שוחמכר על ידי המוסד – לאחר שנחטף מהוריו עוד במהלך כהונתה של הכנסת הרביעית על ידי סבו, רב היישוב קוממיות, והוברח לניו יורק כדי להצילו משמד. פרשת הגעתו לישראל של הגנגסטר היהודי האמריקני מאיר לנסקי ושהייתו בארץ, וכן גירושו של ד"ר רוברט סובלן, אף הוא יהודי אמריקני, שארצות-הברית דרשה את הסגרתו באשמת ריגול עבור ברית-המועצות, העלתה לדיון את סוגיית מגבלותיו של חוק השבות.
החלטתו של לוי אשכול לאפשר את העלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי לקבורה בישראל, סימלה שינוי בגישתה של הנהגת המפלגה השלטת, מפא"י, כלפי תנועת החרות. כמה סיעות מימין ומשמאל פעלו לביטול הממשל הצבאי על אוכלוסיית המיעוטים בישראל, אך הפסידו בהצבעה בנושא זה והצליחו לבטל, בשלב ההוא, רק את הממשל הצבאי על הדרוזים. ובכל זאת, ביטא צעד זה את תחילתו של השינוי בגישתה של המדינה כלפי אזרחיה הלא יהודים.
סיום משפטו של אדולף אייכמן והוצאתו להורג, פרשת המדענים הגרמנים במצרים, תפיסתו של המרגל הישראלי וולפגנג לוץ בקהיר, כינון היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה המערבית וכמובן, תפיסתו ותלייתו בדמשק של המרגל הישראלי אלי כהן, הסעירו אף הם את הרוחות ונידונו בכנסת.
חברי הכנסת
חברי הכנסת שכיהנו בכנסת זו:
אורו פרטו
וילה ריקה דו אורו פרטו (בפורטוגזית: Vila Rica do Ouro Preto; מילולית: "העיר העשירה של הזהב השחור", מכונה בקיצור אורו פרטו) היא עיר במדינת מינאס ז'ראיס בברזיל, כ-100 ק"מ דרומית-מזרחית לבלו הוריזונטה.
כיום אורו פרטו היא עיר קטנה בת כ-70 אלף תושבים (נכון ל-2010), אך במאה ה-18 הייתה העיר הגדולה בברזיל, ואחת הערים הגדולות בדרום אמריקה כולה, בהיותה מרכז חשוב לכריית זהב. עברה העשיר של אורו פרטו ניכר באדריכלות הקולוניאלית שמאפיינת את המרכז ההיסטורי שלה, שאף הוכרז כאתר היסטורי לאומי על ידי ממשלת ברזיל ב-1933, וכאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו ב-1980.
היסטוריה
בשלהי המאה ה-17 סיירו בנדיראנטס באזור מינאס ז'ראיס של ימינו, וגילו זהב. השמועות הגיעו לריו דה ז'ניירו, וב-1698 יצא אנטוניו דיאס בראש משלחת לחיפוש זהב. הוא הקים יישוב ארעי בהר סאו ז'ואאו, וחבר המשלחת, הכומר ז'ואאו דה פאריה פיאליו ערך את המיסה הראשונה. היישוב, שאוכלס בתחילה רק בחברי המשלחת הבודדים שיצאו עם דיאס, משך אליו עוד ועוד מחפשי זהב, ובתוך 30 שנה כבר עמד מספר תושביו על כ-40 אלף.
בין 1707 ל-1709 עמד האזור במרכזה של מלחמת האמבואבאס, שהייתה מאבק כוחות בין התושבים הוותיקים של סאו פאולו לבין המהגרים החדשים שהגיעו מפורטוגל, על זכויות הכרייה במרבצי הזהב החדשים. ידם של המהגרים החדשים הייתה על העליונה, וכתוצאה מכך הוקמו הטריטוריות של מינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו. בירתה של מינאס ז'ראיס נקבעה במריאנה, ואולם ב-1711 אוחדו ארבעה יישובים קטנים שהוקמו בידי דיאס ואנשיו, אורו פרטו, אנטוניו דיאס, אורו פודרה ופאדרה פאריה לעיר אחת, וילה ריקה דה אלבוקרקה, והיא הייתה לעיר הבירה. ב-1720 קיבלה מינאס ז'ראיס מעמד של קפיטניה, שווילה ריקה בירתה.
בניגוד לערי החוף, שבהן נשמר המבנה החברתי המסורתי, חיו בווילה ריקה זה לצד זה בני מעמדות שונים - מתעשרים מהירים מגילוי זהב, בעלי מקצועות חופשיים, אנשי רוח ופועלים. בתוך כך, הובאו לעיר עבדים רבים מאפריקה, שעבדו במכרות בתנאים קשים. אחד מהם, שיקו רי, הצליח לקנות את חירותו, ובהמשך הצליח לשחרר גם את יתר חברי שבטו ואף לבנות להם כנסייה. שיקו רי היה לסמל להתנגדות העבדים לשלטון הקולוניאלי.
תור הזהב של וילה ריקה היה בשיאו ב-1750, ומאז, עם הידלדלותם של מרבצי הזהב, החלה העיר לרדת מגדולתה. במקביל, השלטון הפורטוגלי המרכזי החל להפעיל מנגנונים רגולטוריים שנועדו להתמודד עם הברחות, שכללו תשלום אגרה כתנאי מקדים לכרייה ומסים גבוהים על הזהב שנכרה (20% מהזהב שנכרה היה צריך לעבור לידי הכתר הפורטוגלי). ב-1789 החלה לפעול במינאס ז'ראיס האינקונפידנסיה מיניירה (Inconfidência Mineira), תנועה בדלנית שקראה להתנתקות מהשלטון הפורטוגלי. האינקונפידנסיה דוכאה ב-1792, מנהיגיה הוצאו להורג ורכושם הועלה באש, אך במאבקם הונחו היסודות למאבק לעצמאות ברזיל, שהוכרזה 30 שנה מאוחר יותר.
ב-1823, כשנה לאחר הכרזת העצמאות של ברזיל, שונה שמה של וילה ריקה לאורו פרטו. היא המשיכה לשמש כבירתה של מינאס ז'ראיס עד 1897, כאשר בלו הוריזונטה הייתה לעיר הבירה. הכרזתה של בלו הוריזונטה כבירה סימנה באופן סופי את אובדן מעמדה של אורו פרטו.
ב-1876 הוקם בעיר, בהוראתו של פדרו השני, בית הספר למכרות (Escola de Minas em Ouro Preto), ללימודי מינרלוגיה, גאולוגיה ומטלורגיה.
מבנים בולטים
ימי הזוהר של אורו פרטו במאה ה-18 באו לידי ביטוי במבנים המפוארים שהוקמו בה באותה העת. עם המבנים החשובים נמנים כנסיות ומבני ציבור רבים. כמה ממבני הציבור הוסבו למוזיאונים. אלמנט שמאפיין את רחובותיה הקולוניאליים של העיר הוא האורטוריו (Oratório) - גומחה בקרן הרחוב הכוללת תא זכוכית ובה דמות של קדוש נוצרי. מטרת האורטוריו הייתה לגרש את הרוחות הרעות.
כנסיות
עם הכנסיות הבולטות באורו פרטו נמנות כנסיות אלה:
מוזיאונים
באורו פרטו פועלים מספר מוזיאונים, בהם:
כלכלה
כלכלתה של אורו פרטו מבוססת כיום בעיקר על תיירות, אך גם לכריית מחצבים שונים יש עדיין חלק חשוב בכלכלה. עם המחצבים הנפוצים נמנים ברזל, בוקסיט, מגנזיום, טלק ושיש, וכן מינרלים כהמטיט, דולומיט, טורמלין, פיריט, מוסקוביט, טופז ואף זהב, אך במידה קטנה בהרבה מאשר בעבר. בעיר פועל גם מפעל האלומיניום הגדול בברזיל.
ג.ד. שאביש
גרופו דשפורטיבו דה שאביש (בפורטוגזית: Grupo Desportivo de Chaves; לעיתים מכונה ג.ד. שאביש או בקיצור שאביש; נהגה: [ˈʃavɨʃ] ), הוא מועדון כדורגל מהעיר שאביש שבפורטוגל, אשר נוסד בשנת 1949. המועדון משחק בפרימיירה ליגה, הליגה הבכירה של פורטוגל, ומארח את משחקיו באצטדיון העירוני אנג' מנואל ברנקו טשיירה המכיל 8,400 מקומות.
היסטוריה
ב-27 בספטמבר 1949, לאחר זכייתה של פלביה ספורט קלוב (בפורטוגזית: Flávia Sport Clube) באליפות המחוזית, אליפות שזיכתה אותה בכרטיס לליגה ה-3, התקיים מיזוג בין שני המועדונים היריבים בעיר שאביש, אתלטיקו קלוב פלאביאנסה (בפורטוגזית: Atlético Clube Flaviense) ו-ופלאביה ספורט קלוב, מיזוג שיצר את גרופו דשפורטיבו דה שאביש של ימינו.
המועדון ידע עליות ומורדות בשלושת העשורים הראשונים לקיומו והעפיל לראשונה לליגה הבכירה בסיום עונת 1984/1985. כבר בעונתו הראשונה בליגה הבכירה הצליח המועדון להתברג בצמרת, ואת עונת 1985/1986 סיים המועדון במקום השישי בטבלה מתוך 16 מועדונים. גם בעונה הבאה עונת 1986/1987 הצליח המועדון להישאר בצמרת, וסיים במקום ה-5 בטבלה, מיקום שזיכה אותו בכרטיס לסיבוב הראשון של גביע אופ"א בעונת 1987/1988 שם הודח בסיבוב השני על ידי בודפשט הונבד מהונגריה. בשנים שלאחר מכן המועדון ידע עליות ומורדות בליגה הבכירה אך הצליח לשרוד בה ואף לשחזר את הישג השיא שלו, המקום החמישי בסיום עונת 1989/1990. העונות הבאות היו מוצלחות פחות, ובסיום עונת 1992/1993 לאחר 8 עונות בליגה הבכירה ירד המועדון לליגה השנייה לאחר שסיים במקום ה-18 והאחרון בטבלה.
עונה אחת בלבד בליגה השנייה הספיקה לשאביש שסיימה במקום השלישי ושבה לליגה הבכירה. שם נאבקה בתחתית במשך 5 עונות, עד שבסיום עונת 1998/1999 ירדה שוב לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-17 האחד לפני אחרון. תחילת שנות ה-2000 היו שנים פחות מוצלחות עבור המועדון שדשדש במרכז-תחתית הליגה השנייה עד שבסיום עונת 2006/2007 ירד המועדון לליגה השלישית שם שיחק שתי עונות, עד ששב לליגה השנייה לעונת 2009/2010 ואף הצליח להגיע לגמר הגביע הפורטוגלי באותה עונה, אך בליגה התוצאות היו פחות טובות ובסיום העונה שוב נשר המועדון לליגה השלישית למשך 3 עונות. עונת 2012/2013 הייתה העונה ממנה התחילה מגמת השיפור של המועדון, בסיום העונה זכה המועדון באליפות הליגה השלישית, אליפות שזיכתה אותו בעלייה לליגת המשנה. בעונה הבאה בליגת המשנה עונת 2013/2014 סיים המועדון במקום השמיני, עונה לאחר מכן במקום ה-3 ועונה לאחר מכן עונת 2015/2016 סיים המועדון במקום ה-2 שהוביל אותו לחזרה לליגה הבכירה לאחר 17 שנה של היעדרות. בעונת החזרה לליגה הבכירה עונת 2016/2017 סיים המועדון רק במקום ה-11 אך בגביע הצליח להגיע עד חצי הגמר. בעונה לאחר מכן עונת 2017/2018 הצליח המועדון להתחרות בצמרת וסיים את העונה במקום ה-6. אך בעונה לאחר מכן סיים המועדון במקום ה-16 מתוך 18 בטבלה ונשר לליגה השנייה. בעונת 2019/2020 שיחק המועדון בליגה השנייה, ב-12 במרץ 2020 כשהמועדון ממוקם במקום ה-12 בליגה לאחר 24 מחזורים, הופסקה הליגה עד להודעה חדשה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה. ב-5 במאי 2020 הודיעה הנהלת הליגה, שהליגה לא תחודש. בעונת 2020/2021 סיימה שאביש במקום ה-6 בליגה השנייה, אך בעונה שלאחר מכן עונת 2021/2022 הצליחה שאביש לסיים במקום ה-3 בליגת המשנה, מיקום שזיכה אותה בכרטיס לפלייאוף העלייה לליגה הבכירה, בו התמודדה נגד מוריירנסה שסיימה במקום ה-15 בעונת 2021/2022 בליגה הבכירה. שאביש ניצחה 2–0 בבית הפסידה רק 0–1 במשחק הגומלין בחוץ, ושבה חזרה לליגה הבכירה לעונת 2022/2023.
אצטדיון
אצטדיונו הביתי של המועדון הוא האצטדיון העירוני על שם מנואל ברנקו טשיירה, שהוא אצטדיון רב תכליתי המשמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל. האצטדיון מסוגל להכיל 12,000 איש (8,400 מקומות ישיבה). מלבד משחקיו הביתיים של המועדון, מארח האצטדיון בדרך כלל את משחקיה של נבחרת הנוער של פורטוגל וכן אירח האצטדיון מספר משחקים של נבחרת פורטוגל עד גיל 21, ומספר בודד של משחקי הנבחרת הבוגרת. באצטדיון זה ערך כריסטיאנו רונאלדו אחד מגדולי השחקנים הפורטוגלים בכל הזמנים את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת קזחסטן שנערך ב-20 באוגוסט 2003.
הסגל הנוכחי
מעודכן ל-10 בפברואר 2023
תוצאות במסגרת האירופית
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של שאביש מוצג ראשון.
קוסטה זמראלדה
קוסטה זמראלדה (באיטלקית: Costa Smeralda - "חוף הבָּרֶקֶת") היא רצועת חוף באורך 55 ק"מ בצפון-מזרח האי סרדיניה. היא משתרעת על שטח של 88 קמ"ר, המוקדשים לנופש, וכולל מגוון מקומות אירוח וחופי-רחצה. כפרי נופש ובצדם בתי מלון מפוארים מאפיינים את האזור, והאחרונים מושכים אליהם אוכלוסייה אמידה מארצות אירופה ומהמזרח התיכון.
הערים והכפרים הידועים באזור הם ארזקנה (Arzachena), אולביה (Olbia), פורטו צ'רבו (Porto Cervo), לישה די ואקה (Liscia di Vacca), קפריצ'יולי (Capriccioli) ורומצינו (Romazzino). בין אתרי העתיקות באזור ידוע "טומבה דיי ג'יגאנטי" (Tomba dei Giganti - "קבר הענקים"). פיתוח האזור החל בשנת 1962 ומומן על ידי קבוצת חברות, בראשותו של הנסיך כארים אגא חאן.
מס מותרות
מס מותרות הוא מס המוטל על מוצרי מותרות, מוצרים שאינם מוצרי יסוד, או מוצרים חיוניים, במטרה להקטין צריכת מוצרים אלה. דרך הטלת מס מותרות עשויה להיות דומה לזו של מס מכירות ומס ערך מוסף, כאחוז מכל המוצרים מסוג מסוים. אולם הטלת מס זה משפיעה בעיקר על קבוצות צרכנים עשירים, כיוון שהם הצרכנים העיקריים של מותרות, כגון: כלי רכב יוקרתיים, תכשיטים וכדומה. ניתן אף להטיל מס מותרות לרכישות מעל סכום מסוים, וכך לדוגמה, בחלק ממדינות ארצות הברית מוטל מס מותרות על רכישות נדל"ן מעל מחיר מסוים.
מוצר מותרות עשוי להיות "מוצר ובלן", שהוא סוג של מוצר שהביקוש אליו גובר ככל שמחירו עולה. לכן, הטלת מס מותרות עשויה לעיתים להגביר את הביקוש לאותו מוצר מותרות. אולם, באופן כללי, כיוון שלמוצרי מותרות גמישות הכנסה מעצם הגדרתם, הרי שאפקט ההכנסה ואפקט התחלופה יפחיתו בחדות את הביקוש ככל שהמס יאמיר.
במדינת ישראל הונהג מס מותרות בשנת 1949, מכוח פקודת מס מותרות, תש"ט-1949, והוטל על סחורות מוגמרות, בהן רהיטים ומכשירי חשמל. המס הוטל גם על נעליים, אך בהמשך צומצם לנעליים יקרות בלבד. בשנת 1952 הוחלפה פקודת מס מותרות ב"חוק מס מסויג ומס מותרות", אשר איפשר הטלת מס מוגבל גם על סחורות שלא הוגדרו כמותרות.. בשנת 1954 תוקן החוק ושונה שמו ל"חוק מס קניה (טובין ושירותים), תשי"ב-1952". התיקון ביטל למעשה את ההבחנה בין מוצרים שמוגדרים כמותרות ומוצרים אחרים.
מס המותרות משמש כחלק ממערכות חוקי השכר בענפים כלכליים ובליגות ספורט שונות, בעיקר כאלו המשתמשות בתקרת שכר, על חריגות מסוימות מהתקרה. בעיקר בספורט, המס מתממש במידה והתקרה המונהגת היא תקרת שכר רכה.
IP (סיבוכיות)
IP (complexity)
פוז'גה
פּוֹזֶ'גָה וגם סלאבונסקה פוז'גה (בקרואטית: Požega) היא עיר ורשות מקומית במזרח קרואטיה, בירת מחוז פוז'גה-סלאבוניה, השוכנת לגדות הנהר אוֹרְלִיָאוָוה.
היסטוריה
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פוז'גה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. במקום התפתחה בהדרגה תעשייה קלה וכן תעשיות עץ ופלדה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור פוז'גה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה פוז'גה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית
התיישבות יהודים בכפרים הסובבים את העיר פוז'גה מתועדת החל מהמאה ה-18. ב-1765 סירבה הקיסרית מריה תרזה לאשר ליהודים להתיישב בעיר עצמה לאחר שהכריזה עליה כ"עיר קיסרית חופשית". ב-1793 התגוררו בכפרי הסביבה 174 יהודים. ב-1830 הותרה התיישבות יהודים בעיר ולאחר כינון האימפריה האוסטרו-הונגרית היה גל הגירה של יהודים לפוז'גה מגליציה ומשלזיה. ב-1840 הוקצה אולם תפילה לקהילה בתוך מבנה קיים. ב-1900 נמנו בעיר 578 יהודים שהיוו 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בית הכנסת המרכזי נחנך ב-1898 וב-1900 נחנך בית עלמין יהודי נפרד. ב-1906 נוסד במקום תא של התנועה הציונית וב-1918 הוקמה אגודת הנוער הציוני "גיבור". בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק אשר פרקו עול. נגרמו נזקים רבים לרכוש ורבים עזבו את העיר לבלי שוב. ב-1921 נמנו בפוז'גה 335 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה היהודית 468 נפשות שהיוו 6.57 אחוזים מכלל האוכלוסייה. ב-1941 נמנו בעיר 123 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. לאחר המלחמה התגורר בעיר יהודי אחד.
בניין בית הכנסת המרכזי שהוקם בשלהי המאה ה-19 חרב. נכון ל-2000 עמד על תילו המבנה בו שכן אולם התפילה של הקהילה במהלך המאה ה-19. נכון למועד זה עמד על תילו גם בית העלמין היהודי בעיר. הוא לא היה מגודר ולא מתוחזק ובמקום תועדו כ-600 מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית. חלק נכבד מהמצבות ניזוקו. ב-2008 בוצעו בבית העלמין עבודות חישוף וניקוי.
5 באוקטובר
5 באוקטובר הוא היום ה-278 בשנה בלוח הגריגוריאני (279 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נותרו עוד 87 ימים.
In Case You're in Love
In Case You're in Love (בעברית: למקרה שאתה מאוהב) הוא אלבום האולפן השלישי של הצמד סוני ושר. האלבום יצא לאור במרץ 1967, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואטקו רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-45 במצעד הבילבורד 200.
הממלכה החתית הקדומה
הממלכה החתית הקדומה (Old Hittite Kingdom) הוא מונח אשר מתייחס לשלב בהיסטוריה של החתים. לפי הכרונולוגיה המקובלת, שלב זה נמשך מימי המלך חתושיליש הראשון לימי המלך תלפינוש (1680 - 1500 לפנה"ס). גבולותיה היציבים והליבתיים של הממלכה היו באנטוליה, אף על פי שלעיתים נמתחו הגבולות עד בבל. בשלביה המאוחרים של הממלכה אבדה היציבות הפוליטית והידיעות הכתובות התמעטו. אחר שיקום מהיר וקצר עברה הממלכה לשלב העמום של הממלכה התיכונה, ולאחריה לשלב האימפריה החתית.
הקשר ההיסטורי הראשוני שנמתח לעברם המעורפל של החתים נמצא בגנזכי חתושש, בירתם השנייה של החתים. לוחות מהמאה ה־14 לפנה"ס מספרים על מעללי מלכים אגדיים מהמאה ה־18 לפנה"ס. שני המלכים העולים בכתוב הם פיתחנש ואניתש, אב ובן, אדוני כּוּשַרַש. סיפורם מתעד את מסעות פיתחנש שכבש את נשש, ובנו שלקח את חתושש.