cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריו בלכר
ביוגרפיה
בשנת 2001 חזר לארגנטינה ומונה למשנה לנגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה. בינואר 2002 מונה לנגיד, והתמודד עם המשבר הפיננסי במדינה שהגיעה לחדלות פרעון. לצד כישוריו, מונה בלכר לתפקיד גם בשל קשריו הטובים עם גורמים מרכזיים בפדרל ריזרב כמו אלן גרינספן ופול אוניל, ועם נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר. הדעות של בלכר ושל שר האוצר רוברטו לוואניה היו חלוקות על רקע תמיכתו של בלכר בהסרת ההגבלות על משיכת פיקדונות בנקאיים שהטיל קודמו בתפקיד. כמו כן תמך בחוק פשיטת רגל ליברלי יותר. בעקבות חוסר ההסכמה, כמו גם איומים שספג על רקע אנטישמי ואווירה ציבורית עוינת נגד הממשל, התפטר בלכר בתום חמישה חודשי כהונה, ביוני 2002.
בינואר 2003 עבר ללונדון, שם מונה למנהל המרכז ללימודי בנקאות בבנק אנגליה והיה לזָר שכיהן בתפקיד הבכיר ביותר בבנק האנגלי. ב-2008 חזר לארגנטינה, וכאשר פוטר נגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה בינואר 2010, הכריז שר הכלכלה על בלכר כמועמד שימלא את מקומו, אולם בלכר דחה את המינוי ולבסוף בוטלו הפיטורים על ידי בית המשפט העליון.
בסוף 2007 היה שותף מייסד של החברה לייעוץ כלכלי "MAG". הוא מכהן כדירקטור במספר חברות בארגנטינה, ובכללן חברת הנדל"ן הגדולה במדינה "IRSA", הנמצאת בבעלות איש העסקים אדוארדו אלשטיין, וחברת הנפט YPF. כמו כן, שימש כסגן יו"ר בנק המשכנתאות הארגנטיני בנקו היפוטקריו וכפרופסור אורח באוניברסיטת סן אנדרס שבבואנוס איירס.
באוגוסט 2013 הציע ראש הממשלה בנימין נתניהו את בלכר לשמש כנגיד בנק ישראל. שמו של בלכר עלה שוב ב-2018, כמועמד לנגיד בנק ישראל.
מריו בלכר ערך מספר רב של כתבי עת כלכליים חשובים, ופרסם מאמרים וספרים רבים, בנושאים כלכליים מגוונים הקשורים לכלכלת ישראל, אמריקה הלטינית, ומרכז אסיה.
בלכר תומך באסכולת שיקגו, המבכרת שימוש במדיניות מוניטרית ושוללת את התערבות הממשלה באמצעות מדיניות פיסקלית. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 החל בלכר להטיל ספק בצורך לחזק את עצמאות הבנקים, כמו גם בטענה כי היעד היחיד של בנק מרכזי צריך להתמקד בקביעת יעד אינפלציה. כיהודי שומר מצוות נוהג בלכר לנתח לעיתים מצבים כלכליים אקטואליים תוך השוואתם לסוגיות תלמודיות.
בלכר נישא פעמיים. ארבעת ילדיו מתגוררים בארצות הברית ובישראל. אשתו השנייה היא הכלכלנית פירושקה נאג'י, ממנה נפרד ב-2004.
ויקטור וקסלברג
ויקטור פליקסוביץ' וקסלברג (ברוסית: Виктор Феликсович Вексельберг, באוקראינית: Віктор Феліксович Вексельберг; נולד ב-14 באפריל 1957, בדרוהוביץ', מערב אוקראינה) הוא איש עסקים ואוליגרך רוסי יליד אוקראינה ממוצא יהודי, מן האוליגרכים הרוסים הפעילים בעשורים הראשונים של המאה ה-21.
וקסלברג הוא הבעלים והנשיא של קונצרן הענק רנובה, והונו נאמד לפי המגזין "פורבס", נכון לנובמבר 2014 ב-15.4 מיליארד דולר. הוא דורג ב-2013 כאדם השלישי בעושרו ברוסיה.
קורות חיים
נולד ב-1957 בדרוהוביץ' שבמערב אוקראינה לאב יהודי ואם רוסית נוצרייה, סיים את לימודיו במכון להנדסת רכבות במוסקבה, והחל לעבוד כמהנדס ומנהל מחקר בחברה ממשלתית לייצור משאבות. בשנת 1988, לאחר ששלטונו של מיכאיל גורבצ'וב הקל על פתיחת עסקים עצמאיים ברוסיה, כחלק ממדיניות הפרסטרויקה וגלאסנוסט, וקסלברג ייסד את NPO Komev חברה אשר ביצעה פרויקטים עבור מפעל האלומיניום של אירקוטסק. בשנת 1990 הוא ייסד את תאגיד רנובה יחד עם חברו ללימודים לאונרד בלווטניק. חברת Komvek בבעלות וקסלברג החזיקה ב-67% מהונה של רנובה ואילו חברת Access Industries בבעלות בלוונטניק החזיקה ב-33% הנותרים. וקסלברג הפיק הון רב מהפרטת תעשיית האלומיניום ברוסיה, בשנת 1993, בתקופת שלטון ילצין. בשנת 1996 הוא היה אחד ממייסדי חברת האלומיניום סיביר-אוראל לאחר איחוד מפעלי האלומיניום באוראל ובאירקוטסק (חברה שמוזגה מאוחר יותר לתאגיד הענק רוסאל). ברווחיו מעסקי האלומיניום הוא רכש מניות מיעוט בתאגיד TNK, אחת מחברות הנפט והגז הגדולות ברוסיה. בשנת 1997 רכש את השליטה בחברת TNK והתמנה למועצת המנהלים של החברה ובשנת 1998 היה ליושב ראש מועצת המנהלים. מאוחר יותר איחד את נכסיו ב-TNK ונכסים אחרים בהם החזיק, לתוך תאגיד רנובה, תוך שהוא מאציל סמכויות לדרג הניהול בחברות.
בשנת 2003 הכריז תאגיד רנובה, יחד עם חברת Access Industries (בבעלות בלווטניק) וקבוצת אלפא (בבעלות מיכאיל פרידמן, גרמן חאן ואלכסיי קוזמיצ'ב) על שותפות אסטרטגית לאחזקת נכסי הנפט שלהן ברוסיה ובאוקראינה ויצירת תאגיד AAR. באותה שנה מוזג תאגיד AAR עם נכסי האנרגיה של תאגיד BP ברוסיה בחלקים שווים. התאגיד החדש נקרא בשם TNK-BP והיה העסקה המסחרית הגדולה ביותר עד לאותה עת בהיסטוריה של רוסיה. כיושב ראש מועצת המנהלים של TNK, וקסלברג נטל תפקיד מרכזי בהוצאתה לפועל של העסקה.
לוקסלברג אזרחות ישראלית, הוא תרם לארגונים והשקיע בחברות ישראליות. אחת מאלה היא חברת הסייבר "הממד החמישי" שהיו"ר שלה היה בני גנץ.
הוא נשוי למרינה ואב לבן ובת. וקסלברג, צאצא לנישואים בין-דתיים, מזהה את עצמו כרב-לאומי ואינו מבקר בבית כנסת או בכנסייה. עם זאת, הוא מרבה לתרום למוסדות אמנות המזוהים עם היהדות, ותרם 4.5 מיליון דולר לבניית מוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה, והוא משמש כיו"ר מועצת המנהלים של המוזיאון.
עומד בראש מכון סקולקובו למדע וטכנולוגיה שמושבו במרכז ההשקעות סקולקובו.
תרומות
וקסלברג תרם 4.5 מיליון דולר להקמת מוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה, אשר עלותו הכוללת הייתה כ-60 מיליון דולר והוא עומד בראש חבר הנאמנים של המוזיאון. וקסלברג אף תורם לשיפוץ ואחזקת בתי כנסת ברחבי רוסיה.
קאברל
אדילסון טבארס וארלה (נולד ב-22 באוקטובר 1988) הידוע גם כ"קאברל" הוא כדורגלן מכף ורדה בעל אזרחות שווייצרית המשחק בלוזאן בעמדת הקשר.
קוספליי
קוספליי (מאנגלית: Cosplay, הלחם של "costume" + "play"; בעברית: משחק תחפושות) הוא מנהג בו אנשים מתחפשים לדמות מסדרות אנימציה (בעיקר אנימה), מקומיקסים, ממאנגות, ממשחקי מחשב, מסדרות טלוויזיה ופנטזיה, ומספרים פופולריים. תחפושות קוספליי ניתן לקנות בחנויות ייעודיות או להזמין דרך האינטרנט, אך מקובל מאוד להכין את התחפושת לבד. בכנסים מסוימים, כמו כנסי הארוקון וכאמ"י של ארגון אנימה מנגה ישראל (אמא"י) ופסטיבל אייקון, מתקיימות תחרויות קוספליי. תחרויות אלה נמדדות על פי כמות ההשקעה, איכות התוצר העצמי, הדמיון בין הקוספליי לדמות, וההופעה על הבמה (סקיט).
קאברל
קריירת מועדונים
קאברל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוזאן ספורט כשהיה בן 17 עלה לקבוצה הבוגרת.
קוספליי
קוספליי הכולל מוטיבים מתרבות יפן מיוחס לתרבות האוטאקו ולמעריצים, למרות שבמקור הוא מארצות הברית. קוספליירים מצויים במיוחד במפגשים ובכנסים של אנימה ומאנגה, משחקי וידאו, קומיקס, מדע בדיוני כגון קומיק-קון ואף בזרמים מסוימים במוזיקה, כמו ווקאלויד.
הקוספליי השפיע גם על תעשיית הפרסום, שם קוספליירים מקצועיים העובדים בתחום יכולים לקבל שכר תמורת הכנת תחפושת וגם תמורת הופעתם בתחפושת למען קידום של מותג, לרוב אחרי שהפכו את התחביב לעבודה ולקריירה מקצועית. תעשיית האנימה ביפן הפכה לבית לקוספליירים מקצועיים מאז העלייה של קומיקט (comiket) וה"טוקיו גיים שואו". התופעה שכיחה מאוד ביפן, אך קיימת גם בארצות אחרות.
קאברל
קריירת מועדונים
בקיץ קאברל חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים. ב-5 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-5 נגד יאנג בויז ברן. בעונתו הראשונה בבזל הוא לא הרבה לשחק לכן בקיץ הוא הושאל לקבוצת המילואים של סביליה במדיה הוא הבקיע שער אחד ב-22 משחקים. בסיום העונה הוא חזר לבזל והפך לשחקן הרכב. ב-6 בדצמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בניצחון 2-3 נגד בלינצונה. בסיום העונה הוא זכה עם המועדון בדאבל. ב-19 באוקטובר 2010 קאברל הבקיע בניצחון 1-3 נגד רומא במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-10 ביוני 2013 קאברל חתם בסנדרלנד לאחר שסיים חוזה בבזל. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת טורניר ברקליס אסיה. ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הפרמייר ליג נגד פולהאם.
קוספליי
יצירת הקוספליי
לרוב, על הקוספלייר לבחור תמונת רפרנס (תמונת מקור של הדמות, המציגה את הדמות בזוויות שונות) ועל פיה יחליט כיצד להכין את הקוספליי. מאפיינים עיקריים בקוספליי כוללים:
קאברל
קריירת מועדונים
ב-9 בינואר 2014 הושאל לגנואה עד לסיום העונה. ב-30 במאי 2015 חתם בפ.צ. ציריך ל-4 שנים.
קוספליי
יצירת הקוספליי
כיום ניתן לרכוש קוספליי דרך אתרים כגון eBay, Aliexpress וכדומה או להזמין מקוספליירים שעושים קוספליי בהזמנה אישית.
קאברל
קריירת מועדונים
בפברואר חתם בלה מון.
קוספליי
סקיטים (הופעות קצרות)
קוספליירים רבים מעלים הופעות קצרות כאשר הם לבושים בתחפושת שיצרו. לרוב הדבר נכלל כחלק מתחרויות קוספליי, ועליו להכין מאפיינים עיקריים של הדמות והסדרה.
קאברל
קריירת מועדונים
ב-5 במרץ 2018 חתם בלוזאן עד לסיום העונה.
קוספליי
סקיטים (הופעות קצרות)
הסקיטים לרוב מוגבלים עד למספר דקות בודדות, ומכילים אפקטים שונים כמו החלפת תלבושות, זיקוקים וקונפטי, אקרובטיקה, שירה, ריקוד, לחימה, מונולוגים, דיאלוגים.
קאברל
קריירה בינלאומית
קאברל נולד בכף ורדה, אך בצעירותו שיחק עבור הנבחרות הצעירות של שווייץ. בשנת הוא החליט לחזור ולשחק עבור. בנובמבר של אותה שנה זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד בו הפסידה נבחרתו 1-0 כאשר קאברל עצמו לא שותף במשחק.
קוספליי
סוגי תחרויות הקוספליי
ישנם מספר סוגי תחרויות/עליות לבמה בתחום זה:
מטרות
יש לקוספליי כמה מטרות. ביניהן:
תפקידים בעלי מגדר
לעיתים, דמויות שונות משתייכות למגדר השונה מזה של הקוספלייר, ואף על פי כן, אין זה מונע מהם להתחפש לדמות הרצויה. להלן פתרונות לסיטואציה שכזו:
הקוספליי בישראל
התחפשות של חובבים בישראל לדמויות מהיצירות האהובות עליהם התקיימה עוד בסוף המאה העשרים, אך היא לא נתפסה כפרקטיקה מרכזית או מקובלת עד להתפתחות קהילת חובבי התרבות היפנית הפופולרית (אוטאקו). הקוספליי כפרקטיקה מקובלת צמח במפגשי האוטקו הראשונים בתחילת שנות ה-2000.
תחת פעילותו של ארגון אמא"י פועל בישראל צוות Amai's Cosplay Committee, או בשמו המקוצר ACC. מטרתו לקדם את תחום הקוספליי בישראל ולשלוח זוכים בתחרויות קוספליי ישראליות לתחרויות בין-לאומיות. אך צוות הקוספליי הסגלי של הארוקון הוא זה שמוביל את הרשמת ישראל לתחרות World Cosplay Summit) WCS) העולמית (תחרות קוספליי עם נציגויות של מעלה ל-35 מדינות המתקיים בנגויה, יפן מידי אוגוסט). ישראל צפויה להשתתף בתחרות WCS 2019, כאשר המוקדמות יערכו בהארוקון 2019 (פורים 2019).
פיסול קלאסי
"פיסול קלאסי" הוא השם למכלול היצירות החצובות ברוח אמנות רומא ויוון העתיקות, המבוססות בתורן על אמנות הפיסול היווני הקלאסי. לא כל יצירה החצובה בסלע ומקורה ביוון העתיקה שייכת לסגנון הפיסול הקלאסי, ועל כן יש להבחין כי המונח מתייחס לפיסול בסגנון שצמח בתקופה הקלאסית בלבד (בניגוד לתקופה היוונית-ארכאית לדוגמה) ומחוצה בתקופות מאוחרות יותר (מהרנסאנס האירופאי והלאה).
המושג עשוי להכיל בתוכו פעמים רבות ענפים פיסוליים כמו הפיסול הבארוקי, הרנסאנסי והנאו-קלאסי לצורך הדוגמה. אף על פי שצורות אומנותיות-פלסטיות היו קיימות ונפוצות ביוון ורומא העתיקות, נחשב הפיסול דווקא הוא לדרך הביטוי האומנותית-הפלסטית הגבוהה ביותר, באופן משמעותי מעל לציור למשל. דבר זה השתנה באירופה המאוחרת יותר של תקופת הבארוק לצורך הדוגמה בה לא נפל הפיסול מהציור לצורך הניגוד. מכל מקום, מהפסלים החשובים והמפורסמים ביותר בהיסטוריה נחצבו ברוח זאת, והטמינו חותם בלתי-יעורר על האומנות האירופאית לכל דורותיה כאשר מגדולי האומנים, כמו מיכלאנג'לו לדוגמה וברניני פיסלו על גבי חוקים אלו את יצירותיהם הטובות והמשובחות ביותר.
קוורצ'ה
אחד האומנים הראשונים המעניקים לנו את יכולת ההפרדה בין אומנות ימי הביניים לבין אומנות הרנסאנס הוא ללא ספק יאקופו דלה קוורצ'ה-אשר באופן אירוני בתורו לא משויך באופן מוחלט לאומנות הרנסאנס ולא לאומנות הגותית-דהיינו מעין היה הוא בתקופת מעבר בין שניהן. מעבודותיו החשובות ביותר נמנות פונטה גאיה בסיינה, אשר העבודות על יצירתה ארכו ב-12 שנים. עם זאת, לא ידוע הרבה על הכשרתו כאמן ועיקר הידוע על הקריירה שלו מתוארך החל מיצירתה ופרסומה של עבודתו הראשונה והיא קבר איליירה דל קארטו (Ilaria del Carretto) אשר נמצא כיום בקתדרלת לוקה (Lucca) אשר בחצי המגף האיטלקי ושסביר להניח שנוצר בשנת 1406. על פי הערכות מודרניות, בוסס הסרקופג אשר בנה קוורצ'ה על סרקופגים קדומים הרבה יותר אשר שכנו בקאמפו סאנטו (Campo Santo) אשר בפיזה.
דונטלו
אומן נוסף אשר פעל בתקופה זו באיטליה היה דונטלו, אשר רשימת עבודותיו הראשונות הידועות כיום הן שני פסלים של נביאים, פרי יצירתו של דונטלו אשר מתנוססים מעל אחד משערי קתדרלת פירנצה והוא Porta della Mandorla. העבודה מתוארכת בשנת 1406, השנה בה קיבל עשרה פלורינים כתמורה על עבודתו מרובת המאמץ. היצירה הבאה עליה עבד הייתה פסלו של דוד אשר הוזמנה ביחד עם פסל נוסף של נאני די באנקו אשר תיאר בתורו את ישעיהו. נהוג פעמים רבות להשוות בין שני הפסלים. באנקו אכן השתמש בקונטרה פוסטו כאשר הוא מפסל אותה בצורה "גותית" באופן יחסי, בעוד שדונטלו שובר את המוסכמות המקובלות בדרך כלל לדמותו של דוד ומפסל אותו לא עם זקן ארוך ונבל אלא דווקא בדמות נער צעיר.
מבצע שועל המדבר
מבצע שועל המדבר (באנגלית: Operation Desert Fox) היה מבצע שביצעו צבאות ארצות הברית ובריטניה כנגד בעיראק שהחל בין ה-16 ל-19 בדצמבר 1998. בתגובה לסירובו של סדאם חוסיין למלא אחר החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות להתיר את כניסת פקחים אמריקנים במטרה לבדוק האם עיראק מייצרת נשק להשמדה המונית, החליטו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון וראש ממשלת הממלכה המאוחדת טוני בלייר על פעולת גמול משותפת לצבאות שתי המדינות.
מפקד המבצע היה כמפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, גנרל חיל הנחתים אנתוני זיני. במהלך המבצע תקפו כוחות האוויר והים של חיל האוויר האמריקאי, הצי והנחתים ולצדם כוחות הצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי מעל מאה מטרות ברחבי עיראק, והרגו ופצעו בתוך כך בין 200 ל-1,400 חיילים עיראקיים.
במהלך המבצע התנהל הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. מחוקקים מהמפלגה הרפובליקאית טענו כי עיתוי המבצע נועד להסיח את דעת הציבור האמריקני מהליך ההדחה, אולם מזכיר ההגנה ויליאם כהן הכחיש זאת.
זכוכית
חומר זכוכיתי הוא מוצק אמורפי אחיד, המיוצר על-פי רוב על ידי קירור של חומר צמיגי, כך שלשריג הגבישי אין די זמן להיווצר. לחומרים אלו יש טמפרטורה אופיינית למעברם ממצב צמיגי (גומי) למצב זכוכיתי ומכונה "מעבר זכוכיתי" ומסומנת בספרות על ידי Tg.
ניתן לעצב את הזכוכית בקלות רבה לגופים בעלי שטח פנים חלק ובלתי חדיר. תכונות אלו הופכות את הזכוכית לחומר בעל מגוון רחב של שימושים. עם זאת, הזכוכית שבירה למדי ועלולה להתנפץ לרסיסים חדים. תכונותיה השונות של הזכוכית עשויות להשתנות על ידי הוספת מרכיבים שונים או טיפול בחום.
היסטוריה
בני אדם השתמשו בזכוכית געשית, הנקראת אובסידיאן, כבר בתקופת האבן. האובסידיאן סותת לסכינים וראשי חיצים חדים ביותר. לעיתים נישאו כלי האובסידיאן או חומר הגלם למרחק ניכר ממקום החציבה כבר בתקופה הפלאוליתית התיכונה. ייצור של זכוכית על ידי בני אדם התחיל כ־5,000-6,000 שנים לפני זמננו. בשריפה של זרעים. האפר שנישאר מהשריפה התחבר עם החול בטמפרטורה גבוהה ונוצרה זכוכית סיליקטית המכילה 60% SiO2. בהוספה של אשלגן חמצני K2O אפשר לקבל זכוכית שקופה. אנשים השתמשו בזכוכית הזאת ליצור תכשיטים ובקבוקונים.
בכתב העת Antiquity, פורסם ב-2023, כי נמצאו שרידים מסדנת הזכוכית הקדומה ביותר מלפני 2000 שנים באתר נמצ'יצה הנחשב אחד מאתרי ההתיישבות החשובים ביותר במאה ה-3-2 לפנה"ס, בתקופת לה טאן, בו היו מרכז ייצור, מסחר, מושב לאליטות ומרכז פולחני. בחצי השני של המאה העשרים התרחב השימוש בזכוכית כחומר ליצירת המעטפת של בניינים, ובפרט למעטפת של גורדי שחקים.
לדעת מחבר הספר "ספר היוחסין ", הומצא שימוש מודרני בזכוכית, לייצור מראות. "ובשנת ג' אלפים ותש"ע היה איש שהמציא המראה של זכוכית", כנראה בידי חוקר יווני/רומאי.
הזכוכית במקרא ובתלמוד
השם "זכוכית" מוזכר פעם אחת במקרא:, כתיאור לכלים יקרים.
מקור המילה
בלשון חז"ל נקראה הזכוכית גם "סכוכית" (תוספתא מסכת שבת) או "זוגיתא" (תלמוד בבלי מסכת ברכות). בימי חז"ל הייתה הזכוכית יקרה מאוד מפני שהיה קשה מאוד לזככה ולייצר זכוכית שקופה או 'זכוכית לבנה' בלשון חז"ל. הגמרא מספרת שכוס מזכוכית לבנה הייתה שווה 400 זוז.
הזכוכית הנפוצה סודה ליים (Soda-lime)
הזכוכית הנפוצה ביותר בשימוש נקראת Soda-Lime glass והיא משפחת ההרכבים הנפוצה ביותר ומשמשת בין היתר לחלונות ועיצוב הבית וכן לבקבוקים. מכילה 8 סוגי תחמוצות, ביניהם - סיליקה (72.5%), אלומינה (1.5%), סידן חמצני (7.5%), נתרן חמצני (14.5%), מגנזיום חמצני (3.77%), תחמוצת ברזל (0.1%) ותחמוצת אשלגן (0.7%). הרכבה מ-81%−63% צורן דו-חמצני (SiO2 - קוורץ, חומר הגלם - חול), נתרן פחמתי Soda (להורדת טמפרטורת ההתכה ומניעת גיבוש) וגיר (סידן פחמתי) Lime להעלאת היציבות הכימית.
זכוכית שלא תמוחזר תתפרק רק לאחר כמיליון שנים.
זכוכית בידודית
זכוכית בידודית (double glazing) היא חלון המורכב משתי שכבות זכוכית או יותר המחוברות על ידי מסגרת (לרוב מאלומיניום), כאשר המסגרת מכילה סופחי לחות למניעת היווצרות אדים על חלקן הפנימי של השמשות. לעיתים בין השמשות יש גז מסוג ארגון להעצמת הבידוד התרמי והאקוסטי. מטרתה לבודד את חלל הבית הפנימי מהרעש וממזג האוויר שבחוץ.
זכוכית משוריינת
זכוכית בעלת מבנה המשלב זכוכית וחומרים פולימריים שונים בצורת שכבות מתחלפות, על מנת להפוך אותה לעמידה לפגיעת תחמושת של נשק קל (רובים וכדומה). התוצאה היא חלון משוריין ולא זכוכית משוריינת. בעת הפגיעה החלון מתרסק ונהרס, אך שומר על עמידותו בפני מספר מוגדר של פגיעות. בעולם נהוג דירוג של רמות איום, שבו החלונות הנפוצים עמידים לפגיעת קליעי נק"ל. חלונות משוריינים המשמשים כלי רכב צבאיים כבדים עמידים אף לאש מקלעים כבדים ורסיסים הנוצרים מפצצות ומטענים.
זכוכית מחוסמת
זכוכית שעברה חימום מבוקר לטמפרטורה של כ-700 מעלות צלזיוס ולאחר מכן קירור מהיר מאוד באוויר. תהליך זה גורם להכנסת מאמצים בזכוכית והופך אותה לבעלת חוזק גבוה פי 3–5 מאשר זכוכית רגילה (מורפית, שעברה הרפיה). החוזק נובע ממאמצי לחיצה שנוצרים בפני השטח של הזכוכית ואלו מקשים על התקדמות סדקים בזכוכית.
פיברגלס (סיבי-זכוכית)
סיבי זכוכית המיוצרים על ידי דחיסת זכוכית מותכת דרך חורים זעירים בבסיס הכבשן. כך נוצרים חוטים דקים מאוד שאפשר ליצור מהם אריגים קלים וחזקים. פיברגלס גם מגן מפני חום וחסין אש, ולכן בגדי הכבאים עשויים פיברגלס.
כלי זכוכית המיוצרים בניפוח
עשויים למעשה מזכוכית רגילה, אך טכניקת הייצור שלהם מאפשרת להם להיות דקים ועדינים. כלים אלה משמשים בעיקר לקישוט. במדינת ישראל נפוצים כלים כאלה המיוצרים בחברון ומכונים "זכוכית חברון".
בעל המקצוע המכין כלים אלה מכונה "נפח זכוכית". זאת גם משום שהוא מנפח את הזכוכית המומסת באוויר וגם משום שטכניקה זו שאלה כמה מהכלים המשמשים את נפחי המתכת.
ייצור זכוכית
זכוכית גולמית מתקבלת כתוצאה מחימום רכיבי התערובת בכור היתוך. את הזכוכית הגולמית בדרך כלל מייצרים מחול SiO2, סודה Na2CO3, וסיד CaO. את כל הרכיבים מערבבים במכל ערבוב מיוחד ומחממים לטמפרטורה של 1,000°C ומתרחשת הריאקציה הבאה:
Na2CO3 + 2SiO2 + CaO → Na2SiO3 + CaSiO3 + CO2
מהזכוכית הגולמית ניתן להפיק מגוון רחב של זכוכיות שונות.
הרכב זכוכית
ניתן למיין זכוכיות על פי הרכב היסודות המרכיבים את מבנה התחמוצת כלומר הקשורים לחמצנים מגשרים (יוצרי רשת Network formers או network intermediates). המשותף לכל הזכוכיות שהמרכיב העיקרי הוא סיליקה, בדרך כלל באחוז גבוה מ-50% מהרכב הזכוכית. • זכוכית סיליקטית SiO2 • אלומוסיליקטית Al2O3;SiO2 • בורוסיליקטית B2O3;SiO2 • בורואלומוסיליקטית B2O3;Al2O3;SiO2 • אלומופוספטית P2O5;Al2O3;SiO2 • בורואלומופוספטית B2O3;Al2O3;P2O5 • אלומוסיליקופוספטית Al2O3;SiO2;P2O5 • פוספוונדית P2O5;V2O5 • סיליקוטיטנית SiO2;TiO2 • סיליקוצירקונית SiO2;ZrO
מודל רשת אקראית של זכריאסן (1932)
זכריאסן חקר את המבנה של זכוכיות תחמוצת ועל סמך פיזור קרני X הוא גילה שיש להן סדר לטווח קצר, אך אין להם סדר לטווח הארוך. לכן לפי זכריאסן, בין זכוכית וגביש יש דמיון רק לטווח קצר, אך לטווח ארוך המבנה הזכוכית לא שומר על מחזוריות כמו הגביש. על סמך התוצאות האלה הוא הגיע למסקנה שהזכוכית היא בעלת מבנה של רשת אקראית והציע את המודל שניתן לסכמו בכללים הבאים: כללים האלה מנבאים נכון את יצירת זכוכית מתחמוצות כמו: SiO2, GeO2, B2O3, P2O5, כלומר מנבאים איזה יסוד יהיה "יוצר רשת" בזכוכית.
שימושים בתעשייה
לזכוכיות העשויות מתרכובות יוצרות רשת, יש שימושים מוגבלים. למשל, תחמוצת של בור טהור (B2O3(Tg~4500C לא עמידה למים. זכוכית המכילה תחמוצת צורן SiO2 אשר שימושית בגלל עמידות כימית גם בטמפרטורות גבוהות במיוחד (עד 1,750°C), בעלת התנגדות לשינוי טמפרטורות (thermal shoc). זכוכית זאת מוכרחה להיות מעובדת בטמפרטורות שמעל 1,500°C. רוב סוגי הזכוכית השימושיים מכילים תוספים אשר מורידות את טמפרטורת העיבוד ומאפשרות קבלת תכונות רצויות ליישום. זכוכית לתעשייה מכילה לפחות חמש תחמוצות, לדוגמה זכוכית אופטית, מכילה יותר מעשר תחמוצות.
הוספת תרכובות יוניות ותחמוצות לזכוכית
מוסיפים לזכוכית תרכובות יוניות (תחמוצות) ממספר סיבות:
קטיונים של נתרן ואשלגן הם network-modifier – אינם קשורים קוולנטית לרשת הטטראדרות היוצרת את הזכוכית אלא קשורים יונית לחמצנים בלתי מגשרים ויכולים לעבור דיפוזיה או לדלוף מהזכוכית (חילוף יונים) לתמיסות.
ישנם יוני חמצן אשר פועלים כגשרים בין יחידות הטטראדרים הנקראים bonding-oxygen. וישנם גם יוני חמצן שאינם משתתפים ביצירת מבנה הרשת ונקראים: אי גישור, non bonding-oxygen.
זכוכית קרמית
בניגוד לזכוכית רגילה בעלת מבנה מולקולרי לא מסודר, זכוכית קרמית מכילה גבישים והיא בעלת מבנה דו פאזי: מיקרו-גבישים שביניהם אזורים אמורפיים. הפאזה הגבישית מהווה בין 30% ל-70% מולרי.
השימוש בזכוכית קרמיות החל בשנת 1950 והתגלה על ידי סטוקי (S.D. Stookey). סטוקי גילה במקרה את הזכוכית הקרמית. הוא השאיר בתנור שפעל בטמפרטורה גבוהה תערובת של זכוכית העשויה מליתיום סילקאט וכסף. בחזרתו, מצא סטוקי חומר קרמי לבן במקום "שלולית" של זכוכית מותכת אותה ציפה לראות. הדבר קרה מפני שהכסף היווה מרכז נוקלאציה (מרכז גיבוש), וגרם ליצירת מבנה קריסטלי של הזכוכית.
בתחילת דרכם לחומרים אלו מבנה זכוכיתי. לאחר חימום והוספת חומרים שונים, הם הופכים להיות חומרים בעלי תכונות קרמיות. לזכוכית רגילה יש מבנה אמפורי, כלומר יש סדר מקומי אך אין מבנה קריסטלי מסודר, אין תאי יחידה שחוזרים על עצמם, בניגוד לזכוכית קרמית שבה פזורים בתווך האמורפי אזורים בהם האטומים מסודרים במבנה מסודר כלומר יש תאי יחידה שחוזרים על עצמם.
על מנת להכין זכוכית קרמית, יש להתיך את הזכוכית, ולשפוך את החומר המותך לתוך כלי בצורה הרצויה. קצב הקירור צריך לאפשר צמיחת גבישים. בתחילת המאה ה-21 עלה הביקוש לזכוכית קרמית, בעיקר בשל העובדה שניתן לעבד את החומר בקלות כמו זכוכית רגילה, ועם זאת מתקבל חומר בעל תכונות קרמיות רצויות כמו עמידות לזעזוע תרמי, קשיחות, רגישות לאור ועוד.
יתרון נוסף של הזכוכית הקרמית נעוץ בעובדה שניתן ליצור צורות מגוונות עם תכונות קרמיות מה שלא ניתן לעשות עם חומרים קרמיים אחרים. Owens-Corning Fiberglass (OCF) E-glass היא זכוכית העשויה מתרכובת של קלציום-אלומינו-סיליקאט בתוספת של מגנזיום, בור, ברזל, טיטניום וסודיום אוקסיד. לחומר זה יש עמידות גבוהה לחום ועמידות גבוהה למים.
שיטות ייצור של זכוכית קרמית
על מנת ליצור זכוכית קרמית, יש לחמם זכוכית רגילה, לקרר ולחמם שוב. אך טיפול בחום אינו מספיק. כי צריך להוסיף חומר שיוכל לעשות נוקלאציה ובכך לאפשר את תחילת הגידול הגבישי. במטרה להפוך את הזכוכית לזכוכית קרמית בעלת מבנה קריסטלי, קודם כל יש לטפל בחומר בטמפרטורה של כ-1,000°C, בין שעה לשעתיים במטרה ליצור זכוכית רגילה.
לאחר מכן לוקחים גולות במסה של 25–30 גרם, ושמים על משטח פלטינה. הגולות מחוממות ל-1,500°C במשך 30 דקות, ולאחר 30 דקות מוציאים את הגולות המותכות ומקררים אותן בטמפרטורת החדר. אם יש צורך בהוספת חומרים נוספים לקבלת חומר בעל תכונות רצויות, אז טוחנים את הזכוכית לאבקה, ומוסיפים לה את התוסף הרצוי, ושמים שוב לחימום באותם התנאים, למשך 30 דקות נוספות. התוסף הוא בדרך כלל מלח. המלחים הנפוצים שמוסיפים על מנת ליצור זכוכית במבנה קריסטלי הם: ליתיום פחמתי Li2CO3, אלומיניום חמצני Al2O3, סידן חמצני CaO וטיטניום אוקסיד TiO2.
ניתן לקבל זכוכיות קרמיות עם תכונות שונות בזכות הוספת תוספים שונים וחימום לזמנים שונים. יעילות התוסף נמדדת בהתאם לעובי שכבת הזכוכית הנוצרת - ככל שהשכבה עבה יותר התוסף הוא יותר יעיל. זכוכית ללא תוספים לא יכולה ליצור מבנה קריסטלי מכיוון שאין חומר שיוכל לאפשר את תחילתו של מרכז הגיבוש.
שימושים
בזכות תכונותיהן של הזכוכיות הקרמיות ניתן להשתמש בהם בסירי בישול, פלטות לבישול חשמלי, מראות טלסקופיות וחלונות מאובטחים.
קצב נוקלאציה (התגרענות)
קצב הנוקלאציה (התגרענות) תלוי בצמיגות של הזכוכית, באנרגיה החופשית של תהליך הנוקלאציה, בתדירות הוויברציה ובטמפרטורה.
קו רציף
קו רציף הוא מיזם של משרד התחבורה לשיפור האינטגרציה בין שירותי האוטובוסים לבין שירותי רכבת ישראל.
זכוכית
קצב נוקלאציה (התגרענות)
N – קצב הנוקלאציה
קו רציף
המיזם הושק בשנת 2010 ומאז הוא הופעל ביישובים רבים ברחבי הארץ. בכל יישוב שבמיזם, חברת האוטובוסים מקצה מספר קווים ייעודיים עבור המיזם.
זכוכית
קצב נוקלאציה (התגרענות)
\omega – תדירות הוויברציה
C_{0}– צפיפות המולקולות ל-m3
תכונות אופטיות
תכונות אופטיות של חומר מתארות את תגובת החומר למעבר אור דרכו. כאשר אור פוגע בחומר מסוים הוא יכול להיבלע בו, לחזור ממנו, או לעבור דרכו.
העברת אור מבטאת את יכולת החומר להעביר אור דרכו. תכונה זו כמעט הפוכה להחזרה. בליעת אור מתרחשת כאשר אור פוגע בחומר, והאנרגיה שלו נספגת בחומר באופן חלקי או מלא.
חומר שקוף, בדומה לזכוכית שבשמשת החלון, מעביר כמעט את כל האור הפוגע בו. לכן ניתן לראות דמויות הנמצאות מצדו האחר.
הדרישה לזכוכיות בעלות תכונות אופטיות מסוימות הולכת ועולה בשנים האחרונות. תכונות אופטיות של זכוכית הן תכונות פיזיקליות, אך הן תלויות בהרכב הכימי של החומרים מהם עשויה הזכוכית. מרבית הזכוכיות יכולות להעביר דרכן את האור הנראה. זיהומים בזכוכית כגון נחושת או ברזל מורידים את היכולת של הזכוכית להעביר דרכה אור. גוון ירקרק של זכוכית (שניתן לראותו, למשל, כשמסתכלים בזכוכית מראה או חלון מהצד) נובע מהמצאות יוני ברזל.
בזכות יכולתם של הזכוכית להעביר את האור בתחום הנראה והאינפרא אדום הקרוב דרכן יש לזכוכיות שימושים רבים כגון: שמשות לחלונות, סיב אופטי, שימוש ביצירת קישוטים לבית ונברשות, עדשות למשקפיים, מצלמה ועוד.
לזכוכיות שונות יש מקדמי שבירה שונים (refractive index). מקדם שבירה - מקדם שבירה היא תכונה פיזיקלית של חומר שקוף, המציינת את שינוי הזווית של האור המועבר. מקדם השבירה תלוי בהרכב הכימי של הזכוכית ובמאמצים הפועלים בה.
צבע
צבע זכוכית תלוי בדברים הבאים: כל הדברים לעיל מושפעים כתוצאה ממעבר אלקטרונים בשדה חשמלי, מקיומם של יוני מתכות טעונים או ממעבר של פוטונים.
זכוכית צבעונית
זכוכית המתקבלת על ידי הוספת מלחים או תחמוצות: שימושי הזכוכית הצבעונית הם בעיקר בתחום האומנות.
ישנן זכוכיות השקופות לחלוטין לאור נראה, ואטומות לחלוטין לאור אינפרה אדום. וישנן זכוכיות כמו קוורץ, היכולות להעביר גם את האור הנראה וגם את האור האינפרה אדום.
המרד היעקוביטי של 1689
המרד היעקוביטי של 1689 היה סכסוך שהתרחש בעיקר בהרי ההיילנדס הסקוטיים, שמטרתו הייתה להחזיר את ג'יימס השני/השביעי לכס המלוכה, בעקבות הדחתו על ידי המהפכה המהוללת של נובמבר 1688. על שם "יעקובוס", שמו בלטינית של ג'יימס, תומכיו היו ידועים כ'יעקוביטים' והתנועה הפוליטית הקשורה כיעקוביטיזם. ההתקוממות של 1689 הייתה הראשונה מתוך סדרה של מרידות ועלילות שביקשו לשקם את בית סטיוארט שנמשכה עד סוף המאה ה-18.
ביווה
הבִּיוָה (גם ביווא, 琵琶) היא לאוטה יפנית קצרת צוואר בעלת שריגים וארבעה מיתרים. הביווה נמנית עם כלי הנגינה המסורתיים העיקריים של יפן, ומרובה הייתה השפעתה על עיצוב המוזיקה היפנית האמנותית. על פי רוב, הזמרה הנרטיבית היפנית מלווה על ידי הביווה. בבודהיזם היפני, נודעת הביווה ככלי הנגינה של בנטן, אלת המוזיקה והאסתטיקה.
המרד היעקוביטי של 1689
הסכסוך היהחלק מהסכסוך האירופי הרחב יותר המכונה מלחמת תשע השנים, המרד הסקוטי נועד לתמוך במלחמת הוויליאמיטים באירלנד בשנים 1689–1691. למרות ניצחון יעקוביטי מכריע בקיליקרנקי ביולי 1689, מנהיגם הכריזמטי ג'ון גרהם, הוויקונט דנדי הראשון נהרג בהתקפה האחרונה. מותו, בשילוב עם תמיכה פנימית או חיצונית מוגבלת, פירושו שהמרד מעולם לא היווה איום ממשי על הממשל החדש של ויליאם ומרי השנייה. פעולה צבאית גדולה הסתיימה ב-Cromdale במאי 1690, אם כי ההיילנדס לא הובאו תחת שליטה עד 1692, לאחר הטבח בגלנקו.
ביווה
תחילה היו נפוצים ביפן שני סוגים של ביווה, אך עם השנים נוצרו והתווספו למעלה מפי ארבעה סוגים חדשים. בעקבות רפורמות תרבותיות ביפן ברוח רסטורציית מייג'י, אשר הובילו לתיעוש ולמודרניזציה של המדינה על פי המודל המערבי, החלה למשול בכיפה התפיסה, לפיה מסורות יפן העתיקות היו ברמה תרבותית נמוכה ביחס לתרבות המערבית. תפיסה זה נתנה אותותיה אף בתחום המוזיקה, כך שעד לשנות הארבעים המאוחרות למאה העשרים, כמעט ונזנחה אף הביווה כליל לטובת כלים מערביים כגון כינור ופסנתר. אפס כי בעשורים האחרונים החלו מוזיקאים יפניים וזרים בניסיון להשיב את הביווה לקדמת הבמה התרבותית ביפן.
כללי
ממצאים ארכאולוגיים מן המאה החמישית, המכונים הניוה (Haniwa), מהווים עדות ראשונית לקיום פעילות מוזיקלית ביפן. במאה הששית התפתחה מוזיקה פולחנית בודהיסטית הקרויה שומיו (Shomyo), עקב השפעה הודית אשר חדרה ליפן דרך סין.
המרד היעקוביטי של 1689
רקע כללי
התפיסה שג'יימס היה מוכן להתעלם מהתחייבויותיו, שבועת ההכתרה שלו ותומכיו שלו ערערו קשות את מעמדו בסקוטלנד. באוקטובר 1685, כ-200,000 פרוטסטנטים צרפתים נאלצו לגלות על ידי צו פונטנבלו, בעוד שההתפשטות הצרפתית תחת לואי ה-14 איימה על הרפובליקה ההולנדית הפרוטסטנטית. קשרים כלכליים ותרבותיים הדוקים בין סקוטלנד לקלוויניסטים אחרים בצרפת והולנד החמירו את החששות שאירופה הפרוטסטנטית תהיה מאוימת על ידי רפורמת נגד קתולית.
ביוני 1688, שני אירועים הפכו את ההתנגדות למשבר. הראשון היה לידתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד ב-10 ביוני, שיצרה את הסיכוי לשושלת קתולית, במקום שאת ג'יימס תירש בתו הפרוטסטנטית מרי, יחד עם בעלה ויליאם מאורנג'. השני היה העמדה לדין של שבעת הבישופים, שנראה היה שחורג מהסובלנות לקתוליות להתקפה על הכנסייה האנגלית. נראה היה שזה גם מאיים על הקירק, וזיכויים ב-30 ביוני הרס את סמכותו הפוליטית של ג'יימס הן בסקוטלנד והן באנגליה.
ביווה
ביווה
הביווה התפתחה ביפן במאה השביעית מן הפיפה הסינית, כאשר זו האחרונה עצמה התפתחה מכלי פריטה ממערב אסיה. סוג ראשוני זה של ביווה, השכיח ביותר, מכונה 'גאקו-ביווה' והיה בשימוש נרחב בהרכבי גאגקו (ראו למעלה). סוג נוסף של ביווה, בשם קוז'ין-ביווה, התפתח באי הדרומי של יפן, קיושו, ונעשה בו שימוש בטקסים ציבוריים ופולחניים.
עד לתקופת קמקורה, ההייקה-ביווה, מעין שילוב של שני הסוגים הקודמים, היה לכלי פופולרי. הביוות המודרניות, הסטסומה-ביוה והצ'יקוזן-ביוה התפתחו מן הקוז'ין-ביווה. בסטסומה-ביווה נעשה שימוש לצורך אימונים מנטליים על ידי סמוראים יפנים במהלך תקופת המדינות הלוחמות. בצ'יקוזן-ביווה נעשה שימוש על ידי נזירים בודהיסטים יפנים בטקסים ציבוריים ופולחן, כמו גם לשם ליווי סיפור סיפורים ודיווח חדשות.
אסתטיקה
ככלל, ממאפייניה העיקריים של המוזיקה היפנית המסורתית הוא היעדר אירועים מוזיקליים מפתיעים ובלתי צפויים, הואיל וזו מתרכזת בדקויות מוזיקליות, דקות מדקות, של צבע ועצמת צליל, הדורשות מלוא הקשב והריכוז האינטלקטואלי מצד המאזין. המלל עוסק לרוב ברגשות האדם נוכח עולם הטבע.
המרד היעקוביטי של 1689
האמנה הסקוטית
במרץ 1689 נערכו בחירות לוועידה סקוטית להסכמה על הסדר. רבים מיועציו של ויליאם היו גולים סקוטים כמו ארגייל ומלוויל, שרצו לגרש בישופים מהקירק. כאשר הוועידה התכנסה במרץ, 125 הנציגים חולקו בערך 75:50 בין פרסביטריאנים ואפיסקופלים; רק מיעוט זעיר היה נאמן לג'יימס, הוויכוח האמיתי היה השליטה בקירק וגבולות הסמכות המלכותית.
ביווה
אסתטיקה
אשר לביווה, זו בעלת ארבעה מיתרי משי, אם כי ביווה מסוג סטסומה או צ'יקוזן עשויה לכלול מיתר נוסף. המיתר הראשון הוא העבה ביותר והרביעי הדק ביותר. בשל שונות זו בעובי המיתרים מופק גוון קול שונה כאשר פורטים על הביווה מכיוונים שונים.
כוונון הביווה משתנה לפי היצירה. מפאת קשיים מסוימים בכיוון כלי זה, הנובעים ממבנו, נגני ביווה אחדים מצוידים בהופעותיהם מלכתחילה במספר ביוות המכוונות בהתאמה לרפרטואר. הנגינה מבוססת ברובה על הסולם הפנטטוני ומאופיינת בשימוש רב באפקט הגליסנדו. על פי רוב, ישנה גמישות קצבית ולעיתים אין כלל משקל, הואיל ודיוק אומנותי כאמור הוא לב העניין המוזיקלי. לעיתים קרובות ישנה עלייה טונאלית נמשכת במהלך הנגינה. לצליל הייחודי של הביווה תורם אף מפרט דמוי מניפה הקרוי 'באצ'י'. ישנם סוגי באצ'י שונים בהתאם לסוג הביווה.
המרד היעקוביטי של 1689
האמנה הסקוטית
ב-12 במרץ נחת ג'יימס באירלנד; הוא שלח לאמנה מכתב, שהוקרא ב-16 במרץ, ובו דרש ציות ואיים בעונש על אי ציות. הכעס הציבורי גרם לכך שחלק מהאפיסקופלים הפסיקו להשתתף בפגישות, בטענה שהם חוששים לביטחונם, בעוד שאחרים החליפו צד. בנוסף, הדוכס הקתולי מגורדון החזיק בטירת אדינבורו עבור ג'יימס, בעוד מפקדו הצבאי לשעבר ויקונט דנדי החל לגייס חיילים. ההשפעה הייתה לחזק את הרוב הפרסביטריאני בוועידה, שהתכנסה בדלתיים סגורות בשמירה על ידי חייליו.
ב-11 באפריל, האמנה סיימה את שלטונו של ג'יימס ואימצה את סעיפי התלונות ואת חוק תביעת הזכויות שהפך את הפרלמנט לסמכות החקיקה העיקרית בסקוטלנד. ב-11 במאי 1689, ויליאם ומרי קיבלו על עצמם את כס המלוכה הסקוטי והוועידה הפכה לפרלמנט מלא ב-5 ביוני.
המרד היעקוביטי
ההתקוממות של דנדי נועדה להשלים את המתקפה היעקובית באלסטר, אך לא היו לו מספיק משאבים לתחזק אותה ללא תמיכה חיצונית. מולו עמד יו מקאי בעל ניסיון רב, שהיה לו כוח של כ-3,500 לוחמים, כולל 1,100 איש מהבריגדה הסקוטית הוותיקה. אוון קמרון מלוצ'יאל אסף כ-1,800 היטלי היילנד בגלנרוי; דנדי הצטרף אליו עם כ-40 מלווים וב-18 במאי, יצא לדרך בניסיון להביא את מקאי לקרב.
מודע לאופי קצר הטווח של לוחמת היילנד, מקאי נמנע מקרב וכשדנדי חזר לגלנרוי בסוף יוני, רוב אנשי השבטים הלכו הביתה, והותירו אותו עם פחות מ-200 איש. מעמדו נחלש עוד יותר כאשר גורדון נכנע ומסר את טירת אדינבורו ב-14 ביוני, בעוד הנסיגה היעקוביטית מאלסטר הקשתה ביותר על אספקה מחדש. התגבורת היחידה שקיבל דנדי הייתה קבוצה של 300 חיילים אירים תחת אלכסנדר קאנון, שנחתה ליד טירת דיוארט ב-21 ביולי.
לפני שחזר לגלנרוי, דנדי הציב חיל מצב יעקוביטי בטירת בלייר, נקודה אסטרטגית ששלטה בגישה לשפלה הסקוטית. המושב המשפחתי של המרקיז מאתול, הוא מספק דוגמה טובה לכמה סקוטים ניסו לאזן את שני הצדדים. אתול עזב לבאת', סאמרסט בטענה לקויה, בעוד בנו הבכור ג'ון מורי 'צר' על בית אבותיו בשם הממשלה. הוא נזהר לא לפגוע בו, בעוד שחיל המצב שלו היה בפיקודו של פטריק סטיוארט מבלצ'ין, שומר משפחת אתול מהימן.
כאשר תגבורת בראשות דנדי הגיעה לבלייר ב-25 ביולי, מוריי נסוג, בעוד שמקאי עזב את פרת' עם כ-3,500 איש ועבר צפונה כדי לתמוך בו. בקיליקרנקי ב-27 ביולי, זכו היעקוביטים בניצחון מהדהד, והסבו כמעט 2,000 הרוגים למקאי אך כמעט שליש מצבאם נהרגו, כולל דנדי. קנון קיבל את הפיקוד אך ללא ציוד מצור הוא לא יכול היה לכבוש נמל, מה שהפך אספקה מחודשת לכמעט בלתי אפשרית, בעוד היעדר פרשים הפך את היטלי ההיילנד שלו לפגיעים בשטח פתוח. הזמן היה לצדו של מקאי, כל עוד הוא נמנע ממארב נוסף. לאחר שהסתערות על דאנקלד באוגוסט נהדפה באבידות כבדות, קנון סיים את המערכה לשנה, וצבאו התפזר. מקאי בילה את החורף בצמצום מעוזי יעקוביטים ובניית בסיס חדש בפורט ויליאם, בעוד שתנאי מזג אוויר קשים הובילו למחסור חמור במזון ברחבי ההיילנדס. תומאס ביוקאן החליף את קנון בפברואר 1690, אך יכול היה לגייס רק כ-800 איש; הוא הופתע ב-Cromdale במאי וכוחותיו התפזרו. מקאי רדף אחרי ביוקאן לתוך אברדנשייר, ומנע ממנו להקים בסיס מאובטח. בנובמבר 1690 ויתר מקאי על הפיקוד לתומס ליווינגסטון.
בדאגה להקצות מחדש משאבים למלחמה נגד צרפת, במרץ 1690, לורד סטיר הציע לראשי היעקוביטים 12,000 פאונד עבור השבועת אמונים לוויליאם. לבסוף הם הסכימו לעשות זאת בהצהרת אחאלדר מיוני 1691, אם כי המלחמה לא הסתיימה רשמית עד הטבח בגלנקו בפברואר 1692. קאנון וביוקאן קיבלו מחסה בהיילנדס על ידי גלנגרי, וכחלק מהעסקה שסיימה את ההתקוממות קיבלו מעבר בטוח לצרפת במרץ 1692.
לאחר מכן
אף על פי שוויליאם רצה לשמור על בישופים, המרד הדגיש את הסתמכותו על תמיכה פרסביטריאנית. בניסיון לשמר את האפיסקופליות הציעו הבישופים הסקוטים איחוד עם אנגליה, דבר שנדחה על ידי הפרלמנט האנגלי. באוקטובר 1690 התכנסה האספה הכללית של כנסיית סקוטלנד לראשונה מאז 1653; האספה של 1690 ביטלה את האפיסקופות ויצרה שתי ועדות לדרום ולצפון הטאי, שבמהלך 25 השנים הבאות הסירו כמעט שני שלישים מכלל השרים.
מעשי הסובלנות בשנים 1693 ו-1695 אפשרו לרבים מהם לחזור לקירק, כשאחרים מוגנים על ידי האדונים המקומיים, כמו מייקל פרייזר, שר בדאוויות ובדנליכטי. הוא מונה לראשונה ב-1673, הוא עדיין היה בתפקיד כאשר מת ב-1726, למרות שפונה ב-1694, וכן הצטרף למרידות היעקוביטים של 1715 ו-1719.
צבי בן-משה
צבי (צבילי) בן-משה (נולד ב-21 בינואר 1945) הוא איש ציבור ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ מעוז חיים. גדל והתחנך בקריית טבעון. השלים לימודי תיכון בבסמ"ת חיפה. הצטרף לגרעין בתנועת הנוער העובד והלומד ושירת בנח"ל המוצנח' סיים בהצטיינות קורס קצינים ועם גמר השירות הצטרף לקיבוץ נווה אור. במלחמת ששת הימים שירת כקצין בחטיבת הצנחנים 55 שהשתתפה בשחרור ירושלים. במלחמת יום הכיפורים שירת באוגדה 143 שהייתה בפיקודו של אריק שרון, כוח הצנחנים הראשון שחצה את תעלת סואץ (מבצע אבירי לב). השתלם במגמת ניהול במרכז האקדמי רופין. לאחר שורה של תפקידים בקיבוץ נווה אור, בין השאר מנהל ויו"ר "אורטל" – מפעל ליציקות מתכת, יצא בן-משה להקים את המרכז לנוער של "הקיבוץ המאוחד".
מ-1979 שימש כעוזרו של ח"כ יגאל אלון. לאחר פטירתו של אלון שימש כעוזרו של ח"כ יצחק רבין. בין השנים 1984–1987 שימש כעוזר שר הביטחון יצחק רבין לענייני תעשיות ונושאים פוליטיים. כן כיהן כדירקטור בתעשייה האווירית ובמפעלים ביטחוניים נוספים.
בין השנים 1994−1997  כיהן כמרכז האגף הכלכלי ומזכיר פנים של התנועה הקיבוצית המאוחדת. ולאחר יציאתו של אריק רייכמן ל"תנובה" כיהן בתפקיד מזכ"ל משותף לצדו של דובי הלמן. במסגרת התפקיד ריכז את המשא ומתן עם מנהלת הסדר הקיבוצים מול משרד האוצר והבנקים בנושא הסדר חובות הקיבוצים והביא לחתימתו עם האוצר והבנקים. לאחר פרישתו ממשרת המזכ"ל שירת כחבר וכיו"ר מועצות מנהלים בקיבוצים שונים.
ב-2001 עזב את קיבוצו ומאז הוא מתגורר בזכרון יעקב. כיום (2020) בן-משה פעיל בתנועת המחאה נגד בנימין נתניהו בגין כתבי האישום שהוגשו נגדו וטיפולו במגפת הקורונה.
חיים אישיים
נשוי ואב לארבעה. בנו דורון נשוי לחברת הכנסת יעל רון בן משה, מטעם סיעת כחול-לבן.
Thank You for the Music
Thank You for the Music (בעברית: תודה לך על המוזיקה) היה הלהיט האחרון והעשרים וחמישה במספרו של להקת ABBA.
הפקה
הסינגל יצא בנובמבר 1983 עם "Our Last Summer" כבי-סייד. השיר הוקלט שש שנים קודם לכן, ב-1977, ויצא כבי-סייד של Eagle שהופץ במספר מצומצם של ארצות בהן גרמניה, צרפת, אוסטריה, אוסטרליה ושווייץ. "Thank You For The Music" נכלל גם באלבום The Album ובסרט ABBA: The Movie שיצא לאקרנים יחד עם האלבום.
הסולנית בשיר "Thank You for the Music" היא אנייטה פלסקוג, כשאנני-פריד לינגסטאד מצטרפת אליה בפזמון. השיר היה אמור להוות חלק מ"מיני מחזמר" בשם "הנערה זהובת השיער" (The Girl With The Golden Hair) יחד עם עוד שלושה שירים: "I Wonder (Departure)", "I'm A Marionette" (שניהם מופיעים ב-The Album), ושיר נוסף בשם "עלי על הקרוסלה" (Get On The Carousel), שלא הופץ באופן רשמי. התוכנית לכתוב מיני-מחזמר נגנזה לבסוף. הלהקה גם הקליטה גרסה ספרדית של השיר ב-1980 שנועדה לקדם את אוסף הלהיטים בספרדית שהלהקה הוציאה באותה שנה בספרד ובמדינות אמריקה הלטינית.
השיר הגיע למקום השני במצעד השבועי של אפריקה הדרומית.
סבטלוגורסק
ראו גם
}}
המנון הולנד
שירו של וילהלמוס (בהולנדית: Het Wilhelmus, "הוִילהלמוס") הוא ההמנון הלאומי של הולנד. השיר, שנכתב בין השנים 1569 ל-1572 לכבוד וילם מאורנז' (וילם מנסאו או וילם השתקן), כנראה על ידי פיליפס ואן מרניקס, או על ידי דירק וולקרטסון קורנהרט, הוא שיר הלל לווילם ונחשב כהמנון הלאומי העתיק בעולם. הוא הולחן בשנת 1626 על ידי אדריאן ולריוס והוכרז כהמנון הלאומי של הולנד ב-10 במאי 1932.
השיר מורכב מחמישה עשר בתים בני שמונה שורות בחריזה מסורגת. האותיות הראשונות בכל בית הן אקרוסטיכון שמרכיב את שמו של מושא השיר, וילם מנסאו (Willem van Nazzov).
באירועים רשמיים מקובל להשמיע רק את הבית הראשון. בזמן מלחמת העולם השנייה זכה גם הבית השישי לפופולריות רבה, בשל המילים "ושאביס את העריצות, הפוצעת את לבי" (במקור הייתה הכוונה לממלכת ספרד).
אליעז ראובן-דנדקר
אליעז ראובן-דנדקר (נולד ב-10 ביוני 1983) הוא סופר, מוציא לאור, מרצה, ארכיונאי, אמן נטוריזם ויזואלי, שחקן, צלם ופעיל חברתי ישראלי מקהילת בני ישראל מהודו.
אליעז נחשב בין היוצרים הבודדים בישראל הכותב על קהילות יוצאי הודו בישראל בשפה העברית, יחד עם הסופרת אילנה שזור.
ביוגרפיה
נולד וגדל באור עקיבא כבן זקונים ולו אח ואחות, להוריו ריימונד ראובן-דנדקר, רואה חשבון וסימה (שמחה) יוסף-נוגאוקר, טכנאית אלקטרוניקה. הוא דור רביעי למייסדי העיר וצאצא לנשיאי הקהילה (הקמודן מוכאדם) שמואל יחזקאל דיווקר ודאדא קמודן וכן של שמואל מוזס נאגבקר. מצד אמו צאצא לבני הקהילה בקראצ'י ועדן. סבו מצד אביו, בנימין, שינה את שם משפחתו מדנדקר לראובן, על שמו הפרטי של סבו שלו בשנת 1935 כדי להתקבל לעבודה תחת השלטון הבריטי בבומביי. אליעז החזיר רשמית את שם המשפחה המקורי, דנדקר בשנת 2007 ובעקבותיו גם חלק מבני משפחתו המורחבת.
בנערותו היה פעיל בארגוני נוער בעירו תחת הובלתו של שלומי אבני (לעתיד מועמד לראשות העיר). בנובמבר 2001 התגייס, ושירת כלוחם בגדוד שמשון. השתתף בלחימה ברצועת עזה בזמן האינתיפאדה השנייה ובמבצעים כגון "חומת מגן" ו"דרך המלך" בשירותו הסדיר ובמבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן בשירות מילואים. השתחרר משירות פעיל בסוף שנת 2018 לאחר שאובחן כלוקה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית עקב שירותו הצבאי והוכר כנכה צה"ל.
עוטר באות השירות המבצעי ובאות מערכת צוק איתן.
פעילות חברתית וספרותית
סבו מצד אביו היה סופר עצמאי בשפת המרטהי בהודו, בגיל 14 אליעז כתב טיוטה לספרו הראשון "הפרא הלבן" אך מעולם לא פרסמו. בין הגילאים 14 עד 19 חיבר עשרות שירים בהשראת הראפר המנוח טופאק שאקור, עם גיוסו שיריו קיבלו פן דיכאוני עקב חוויותיו בלחימה ולכן חדל מלכתוב שירה.
בין השנים 2005–2010 עבד כקצין אבטחה בספינות נופש ובמהלך עבודה זו ביקר בכ-80 מדינות שונות, ויצר קשרים עם קהילות יהודיות מקומיות אשר עודדו את כתיבתו על קהילתו שלו. בשנת 2005 כתב את מאמרו הראשון למגזין האמריקאי העוסק ביהדות, "הלפיד".
בשנת 2010 כתב וערך לאתר המורשת של הבני ישראל מהודו בראשות החוקר ניסים מוזס. לקח חלק בספרו של ניסים מוזס "בני-ישראל מהודו-מורשת ומנהגים", בתחילת 2015 עזב עקב חילוקי דעות עם מוזס. במקביל החל לשתף פעולה עם החוקר הגנאלוגי צור ישראל ומוזכר בספרו "סיפורי סבא וסבתא" משנת 2011.
בשנת 2013 לקח חלק בכתיבת מאמרים עם הסופרת אילנה שזור, ערך סרטים דוקומנטריים קצרים (יחד עם הצלם דניאל ראובן-אירולקר) והרצה במקומות רבים. כמו כן לקח חלק בספרה השני של שזור "אמא הודו, אבא ישראל" (2017), בו גם השתתף בכתיבה.
בשנת 2015 יצא למסעו השני להודו בו תיעד את תרבות יוצאי הודו, בתי הכנסת, בתי העלמין והקהילה. במהלך מסע זה כתב את הטיוטות לשני ספריו הראשונים. בשנת 2016 פרסם סדרת כתבות עם העיתונאי ההודי אונקאר קרמבלקר על יהדות הודו בעיתון המהרשטרי "לוקמאת'".
באותה השנה הצטרף לעמותת "רזי גחלת" של הפעיל החברתי ראובן ריימונד, ובסוף שנת 2017 היה בין מייסדי הקבוצה "הדור החדש ליוצאי הודו בישראל" יחד עם אילנה שזור. הקבוצה פועלת לקידום הפעילות התרבותית של יוצאי הודו בישראל ובין היתר קידמה את הכנסת טקס המלידה של קהילת בני ישראל מהודו ללוח העברי.
בשנת 2020 שיתף פעולה עם הפעיל החברתי גולן שריקר-צ'ריקר בהרצאות זום "מהודו ועד כאן" אשר בשנת 2021 הביאה ליצירת החל"צ "מסע'לה-מסע בין דורי של קהילות הודו בישראל והעולם", כאשר אליעז מתפקד כסמנכ"ל וגולן כמנכ"ל.
כתבותיו פורסמו בישראל במגזין "העוקץ" וב"סגולה" מגזין מוביל להיסטוריה ישראלית, אליעז הופיע בספרים כגון "כנס מחקרי חברון ויהודה" בשנת 2021 ובספר "222 סיפורי השראה" מאת הילה סידי, יחד עם אנשי תקשורת, עסקים, רפואה ופוליטקאים וביניהם נשיא המדינה, גם כן בשנת 2021.
פוסט טראומה צבאית
לאחר תהליך הכרה ממושך, הוכר אליעז כנכה צה"ל בשל חוויותיו מאירועי לחימה בגזרת רצועת עזה בשירותו הסדיר ובשירות מילואים. לאחר התנסויות טקסיות וטיפוליות שונות ומגוונות באופן פרטי, משנת 2017 דרך עמותת נט"ל ובהמשך משנת 2021 דרך משרד הביטחון, החל לשתף את חוויותיו, בתחילה דרך צילומים שבהם לקח חלק ובאופן נקודתי בספריו כולל סיפורו של דודו אשר נפצע קשה בצניחה במיתלה מאש קרקע במלחמת סיני בשנת 1956 ובמלחמת ששת הימים ולאחר מכן גם דרך ראיונות ושיחות על הבמה, בטלוויזיה וברשתות החברתיות.
נטוריזם ואמנות קלאסית
משנת 2005 פעל לקידום רעיון הנטוריזם בארץ כולל קידום עמותות נטוריסטיות ופסטיבל פשוט עד שנת 2012, אז לקח עניינו בחקר יהדות הודו תפקיד מרכזי יותר.
בין השנים 2010–2015 עסק באומנות ויזואלית אשר התפרסמה בישראל ומחוצה לה במספר תערוכות בהן: "שדים ומלאכים", "רועים בשדה", "היער הקדמון". הוא שיתף פעולה במיזמים הן בארץ והן באירופה וברזיל בנושא.
בספטמבר 2011 השתתף בצילום הנטוריסטי הגדול ביותר שנעשה במזרח התיכון אי פעם על ידי הצלם ספנסר טוניק ולקח חלק בפרסום המייצג הן בעיתונות בארץ והן בחו"ל, במטרה להעלות את המודעות העולמית לנסיגת ים המלח.
בשנת 2015 לקח חלק במייצג "שירותי סיכה ורחצה" של לימור תמיר ויניב עמר בתור סופר הכותב ספרו בעירום מלא מתוך עינית הדלת.
בין השנים 2012–2019 שיתף פעולה עם האמניות נעה מגדסי ולימור תמיר במספר תערוכות ומייצגי עירום.
בין השנים 2019–2022 שיתף פעולה בתערוכה "ישראלי-הודי" עם הציירת היהודייה-פולנייה, מרת'ה ג'דלינסקה ומופיע בספרי האמן שהוציאה.
באוקטובר 2021 חזר והשתתף יחד עם האמנית ראומה מוזס (פזרקר) בצילומו השני של ספנסר טוניק בערד, על כך התראיין לתקשורת הישראלית והאמריקאית לקידום נראות מצבו המתדרדר של ים המלח.
בשנת 2023 השתתף בתערוכה "אירוטיכאן" בגלריה בן-עמי בתל-אביב, שם הציג מספר מיצירותיו אשר צולמו על ידי הצלמת ויקטוריה מנשירוב.
משחק
סבו מצד אימו היה זמר מסוגת שירת הקוואלי בקראצ'י שבפקיסטן טרם גיוסו במלחמת העולם השנייה, אביו הופיע במספר הפקות קטנות בארץ בשנות ה-80 וה-90.
בשנת 2000 הופיע אליעז בתפקיד ראשון על הבמה, בשנת 2014 השתתף בתפקיד מינורי בעירום מלא בהצגה "חמוצ" של היוצר ג'ייסון דנינו-הולט (בקרדיטים הופיע בטעות כאליעז דנקנר).
בין השנים 2011-2019 שיחק במספק תפקידי המחשה בסרטי דוקו.
בשנת 2022 הצטרף לצוות התיאטרון "אנסמבל נפשי תערוג" בהובלת המחזאית והסופרת דליה כהן-קנוהל, למחזה "חידת אברהם בן הרמב"ם" בו אליעז מגלם את אברהם, בעבר שיחק את תפקידו של סרמד (סרמד קשאני), מיסטיקן יהודי עירום החי בהודו במאה ה-17 בפרויקט נוסף של דליה.
חיים אישיים
משנת 2017 אליעז נשוי למעצבת הפנים עינת דנדקר (מדז'יבובסקי), צאצאית הבעל שם טוב.
אליעז מגדיר עצמו כ-עברי ומשתמש באלמנטים תנכ"יים וכנעניים ליברלים בהגדרותיו, כהמשך להשפעותיו מתנועת הכנענים שרווחה בקום המדינה.
באסט האונד
בָּאסֶט הַאוּנְד (מלועזית: Basset Hound) הוא כלב ציד קצר רגליים, המהווה אחד משישה גזעי באסט מוכרים בצרפת. הבאסט הוא כלב גישוש אשר נוצר על ידי האדם לצורך ציד ארנבות. חוש הריח של כלבים מזן זה למעקב הוא שני רק לזה של הכלב מזן בלאד-האונד. השם באסט נגזר מבסיס המילה הצרפתית "נמוך", עם הסיומת "קטן", יחד נוצרת המשמעות "נמוך למדי". הכלבים אלו הם בדרך כלל דו-צבעיים או תלת-צבעיים.
היסטוריה
התיאורים המוקדמים ביותר של כלבי ציד קצרי רגליים הם תחריטים מממלכת מצרים התיכונה. שרידי כלבים בעלי רגליים קצרות מאותה תקופה נחשפו בקטקומבות הכלב של סקארה שבמצרים. כלבי גישוש שימשו לציד הן ביוון העתיקה והן ברומא העתיקה.
מוצאו של הבאסט האונד הוא בצרפת, אם כי יש הרואים בבאסט הנפוץ בימינו, שהתפתח בבריטניה, גזע שונה מהבאסט הצרפתי המקורי. האזכור הראשון לסוג הכלב הזה מופיע בספר מאויר של ז'אק דה פואלו משנת 1585. הבאסט האונד היה פופולרי מאוד באריסטוקרטיה הצרפתית אך לאחר המהפכה הצרפתית הוא החל לשמש בעיקר ככלב ציד. בשנת 1866 ייבא לורד גלוויי זוג כלבי באסט לבריטניה. הם הולידו חמישה גורים, אך הגזע לא נעשה פופולרי בבריטניה. בשנת 1874 ייבא סר אוורט באסט האונד מסוג "מודל" מצרפת. מילאייס קידם את הגזע באנגליה והחל את תוכנית הגידול במלונה. בשל מאמציו לפרסם את כלב הבאסט באנגליה, זכהמילאייס לכינוי "אבי הגזע". מילאייס הציג את הכלבים לראשונה בתערוכה בשנת 1875 אך רק בשנת 1880 החל הציבור לשים לב לגזע. כמה שנים לאחר מכן צירפה אלכסנדרה, נסיכת ויילס, כמה כלבי באסט למלונה המלכותית. בשנת 1884 הוקם מועדון כלבי הבאסט האונד הרשמי באנגליה. כלב הבאסט האונד מסוג "באונסר" הגיע לאמריקה בראשית המאה ה-20, ובשנת 1916 הכיר רשמית מועדון המלונה האמריקאי (AKC) בגזע. בשנת 1928 שם המגזין "טיים" את הבאסט על שער הגיליון ופרסם סיפור על-אודותיו. מאז קסמו של הכלב התגלה והוא החל להיות מאוד פופולרי.
מראה
הבאסטים גדולים, נמוכים, מוצקים וארוכים, עם זנבות מחודדים ומעוקלים הנישאים מעל גבם הארוך. כלב בוגר שוקל בין 20 ל-35 ק"ג. גזע זה, יחסית לגודלו, הוא כבד יותר מכל האחרים. כלבי הבאסט האונד הם כלבים בעלי מראה מוזר: גופם ארוך וכבד, רגליהם מקומטות, קצרות ושמנמנות וזנבותיהם מוארכים. ראשם גדול, חזק, הגולגולת מעוגלת, ואפם ארוך ומחודד. אוזני הבאסט נפולות ורכות והן הארוכות ביותר מבין גזעי הכלבים השונים. הן מגיעות מעבר לקצה האף כאשר ראשו מוטה מטה ובכך יוצרות מעין "חרוט הרחה" מסביב לאפו. לזן זה, כמו אבותיו מזן הבלאד-האונד, יש מבנה עור תלוי, אשר לעיתים גורם לפנים להיראות עצובות. תכונה זו, עבור אנשים רבים, מוסיפה לקסמו של הגזע. השילוב של העור רופף סביב הצוואר והאוזניים הנגררות תחתם (אלו האוזניים הארוכות ביותר לכלבים) עוזרים לכלבים בגישושם אחר הריח שאחריו הם עוקבים. צוואריהם רחבים יותר מראשם, זה, בשילוב עם העור הרופף סביב הפנים והצוואר פירושו כי קולר הכלב יכול בקלות ליפול. רפיון העור גורם לקמטים האופייניים של הבאסטים. הגולגולת שלהם מאופיינת באף הגדול שלה, שהוא השני רק לכלב הבלאד-האונד ביכולת הריחנון ומספר תאי קולטן הריח. קפלי העור הרבים שמתנועעים בזמן ריצה, מה שגורם לכלבי הבאסט, לדעת רבים, להיראות מצחיקים, בפרט כשהריצה מצולמת ומוקרנת בהילוך איטי. אף שמדובר בכלב קטן בגודלו, הוא כבד יחסית והתנועה שלו איטית. במהלך הרדיפה אחר הטרף הוא נע בנחישות קדימה, כשאפו צמוד לקרקע בניסיון לאתר את הריח של הטרף.
פרווה
פרוות הבאסטים היא בינונית-קצרה, חלקה וקשה, ונושרת לעיתים קרובות. היא שמנונית באופן טבעי, ומספקת את ניחוח ה"ריח כלב" הייחודי, שהוא טבעי לגזע. לבסטים רבים יש פס לבן בקצה הזנב שלהם, שנועד לסייע לציידים למצוא את הכלב שלהם בעת מעקב בין השיחים.
אופי ומזג
לכלבי הבאסט האונד מזג נוח, לפיכך הם מכלבי המשפחה הנפוצים ביותר. כמו כן, הם ידועים בסבלנות הרבה שלהם. כלב הבאסט מחונך באופן טבעי, רוחו בדרך כלל טובה עליו והוא שופע חיבה לבעליו ולכן מתאים בקלות לכל משפחה. כלבי הבאסט האונד הם כלבי ציד בהרחה, כלומר, רוב היום הם מצמידים את אפם לאדמה ומרחרחים אחרי גירויים. מאפיין נוסף של כלבים אלו הוא קולם: הנביחה שלהם נשמעת כמו יללה, שאותה משמיעים אחת מדי פעם בזמן הציד או במצבים אחרים. בזמן נביחתם הם מרימים את אפם וכך בעצם מרעננים את חוש הריח ולא מתרגלים לריח אחריו הם עוקבים. כמו כן, נביחתם משמשת כהתרעת מיקום לציידים, היא חזקה וברורה מאוד ובכך מאפשרת לציד לדעת בדיוק איפה כלבו נמצא. לכלבי הבאסט האונד חוש ריח מפותח כל כך שניתן להשוותו רק לזה של כלבי הבלאד האונד ולכן שימשו ועדיין משמשים לציד ארנבות, שועלים, גיריות ועוד. כלבי הבאסט האונד הם סובלניים ואוהבים מאוד כמו גם נחושים ומאופקים, הם יכולים לעקוב אחרי טרפם בנחישות למשך ימים רצופים וכאשר תופסים אותו לא לאוכלו אלא להביאו אל בעליהם, תכונה שמאפשרת גידול שלהם עם ילדים.
אוזניים
לזן הבאסט יש אוזניים גדולות (המכונות "עורות") שאינן מאפשרות לאוויר להסתובב בתוכן, בניגוד לגזעים אחרים עם אוזניים זקופות או פתוחות יותר. דבר זה יכול לגרום לזיהומים או קרדית האוזן אם האוזניים שלהם לא נשמרות נקיות ויבשות.
בעיות בריאותיות
בנוסף לבעיות האזניים, זן הבאסט נוטה להיות רגיש בעיניים מאחר שהעור סביבן כמו נוזל, האזור שמתחת לגלגל העין יאסוף לכלוך וריר. זן הבאסט נוטים לזיהום בקפלים סביב הפה, שם נאגר ריר ללא ייבוש יסודי.
הסקר האחרון של תמותה וסקירת תחלואה של הבאסט האונד נערך באנגליה: סקר אריכות ימים משנת 1999 עם גודל מדגם קטן של 10 כלבים שנפטרו וסקר בריאותי של מועדון הבריאות של אנגליה לשנת 2004, עם מדגם גדול יותר של 142 כלבים שנפטרו ו -226 כלבים חיים.