cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדית פיאף
חיי אהבה
פיאף, שהתקשתה ביצירת קשרים יציבים וממושכים, ניהלה חיי אהבה סוערים, עתירי מאהבים וקשרים מזדמנים. הגברים שהיו עמה הרבו בשבחי נדיבותה ויכולתה לשמוח ולצחוק, בניגוד לחזות הטראגית שלה על הבמה. חיי האהבה של פיאף תוארו לעיתים תכופות בעיתוני התקופה. קשר נודע אחד של פיאף היה עם המלחין היהודי מישל עמר, שכתב לה את השיר "האקורדיוניסט". רומן נודע אחר היה עם מרסל סרדן, מתאגרף צרפתי (ממוצא אלג'יראי), שפגש את פיאף בניו יורק, כאשר זכה בתואר אלוף העולם במשקל בינוני. הקשר ביניהם התפתח למרות היותו של סרדן נשוי ובעל משפחה, אך בא אל קיצו באופן טראגי כאשר נהרג סרדן בהתרסקות מטוסו באוקטובר 1949. פיאף, שדחקה בסרדן לטוס אליה לפריז, במקום להפליג באוניה, התייסרה ברגשות אשם. פיאף, שראתה בסרדן את אהבת חייה, כתבה על אהבתם את מילות שירה הנודע "המנון לאהבה" (הלחינה, מונו).
בשנת 1951 פגשה פיאף את שארל אזנבור, אמן צעיר נוסף, וזה הפך ליד ימינה ולמאהבה. אחריו פגשה בזמר הצעיר ז'ורז' מוסטקי, שהפך אף הוא למאהבה. שניהם יצאו נשכרים מהקשר עמה ומוסטקי אף גמל לה, כאשר כתב עבורה את השיר "מילורד", שהפך אחד משיריה הנודעים. בריאותה הרעועה של פיאף, שהרגלי השתייה שלה לא תרמו לה, החמירה בעקבות תאונת דרכים שעברה יחד עם מוסטקי.
מחלתה ומותה
לקראת סוף שנות החמישים החמיר מצבה הבריאותי של פיאף, שהייתה חולנית מילדותה, ובשנת 1959 התמוטטה על הבמה במהלך סיבוב הופעות בניו יורק. למרות בריאותה הדועכת היא שבה לבמה, ובשנת 1961 הופיעה באולימפיה שבפריז. פיאף ערכה את ההופעות לתחינתו של בעל האולם, ברונו קוקטריקס, והצלחת הופעותיה סייעה להצלת האולם מסגירה. בהופעות אלו שרה לראשונה את השיר "אינני מתחרטת על דבר" (מילים מישל ווקֵר, לחן שארל דומון). פיאף אמרה על השיר: "זה השיר שלו חיכיתי כל חיי", "השיר הזה הוא אני". ממד נוסף של התרגשות הוסיפה הידיעה כי פיאף חולה וכי לא תאריך ימים. בשנת 1962, נישאה פיאף בת ה-47, חולה ותשושה, לתאו סרפו בן ה-26. השניים שרו יחד את השיר "לשם מה נועדה האהבה" (A Quoi Ca Sert L'amour).
פיאף נפטרה בביתה שבדרום צרפת ב-10 או ב-11 באוקטובר 1963. היא הייתה בת 47 וסבלה מסרטן הכבד. תאריך מותה המדויק אינו ידוע, שכן ההודעה על מותה עוכבה כדי שניתן יהיה להעביר את גופתה לפריז ולקבור אותה שם. היא נקברה בבית הקברות פר לשז. הכנסייה הקתולית החרימה את הלוויה בגלל אורח חייה הלא מוסרי. למרות זאת ליוו אותה בדרכה האחרונה יותר ממאה אלף איש. ב-1970 נהרג בעלה תאו בתאונת דרכים, ונקבר לצידה.
בתרבות
בשנת 2007 יצאה לאקרנים הסרט "החיים בורוד" (La môme) ביוגרפיה מלאה של פיאף, שהיה לסרט היקר והמצליח ביותר בצרפת בכל הזמנים.
בישראל
בשנת 1975 הופק המופע "פדם פדם - ערב שירי אדית פיאף", בעריכת אבי קורן (שתרגם את שיריה וכתב קטעי קישור לערב), בבימוי דני ליטאי, בכיכוב הזמרת סנדרה ג'ונסון, עם מונולוגים בביצוע יונה אליאן. מופע זה עלה במשך שנתיים, ושוב ב-1985. ב-1987 עלתה גרסה חדשה של המופע באולם נחמני בתל אביב, בשם "גברתי הקטנה", בכיכובה של הזמרת טובה פורת.
בשנת 1980 הופק המחזה "פיאף", גרסה עברית למחזה שעלה בלונדון.בשנת 2022 הועלה המחזה שוב בהפקת התיאטרון הישראלי (תיאטרון הצפון)
בשנת 1990 יצא לאור האלבום "שפת אמי" של קורין אלאל, שכלל שלושה שירים של אדית פיאף בתרגום לעברית של אהוד מנור.
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של טורקסטן (בתחילה, הרפובליקה הפדרטיבית הסוציאליסטית של טורקסטן; 30 באפריל 1918 – 27 באוקטובר 1924) הייתה רפובליקה אוטונומית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, במרכז אסיה הסובייטית. האוזבקים היו האומה הבולטת בטורקסטן, וטשקנט הייתה הבירה והעיר הגדולה באזור.
בתקופת האימפריה הרוסית, שטחה של הרפובליקה נשלט על ידי טורקסטן קראי, אמירות בוכרה וח'אנות חיווה. משנת 1905, אידאולוגים פאן-טורקים שאפו להקטין את ההבדלים בין העמים שדיברו שפות טורקיות, ולאחד אותם למדינה אחת.
רעיון זה נתמך על ידי ולדימיר איליץ' לנין, ולאחר המהפכה הרוסית ב-1917, הבולשביקים בטשקנט יצרו את הרפובליקה הטורקיסטנית. עם זאת, בפברואר 1918, המועצה האסלאמית (באוזבקית: Shuroi Islamia) ומועצת האינטליגנציה (באוזבקית: Shuroi Ulammo) נפגש בעיר קוקאנד והכריז על רפובליקה אוטונומית יריבה של טורקסטן, שנלחם בכוחות הבולשביקים עד שנות ה-20 כחלק ממרד הבסמאצ'י השמרני.
הקמת הרפובליקה הפדרטיבית הסובייטית של טורקסטן הוכרזה רשמית ב-30 באפריל 1918.
בסוף 1917, הרפובליקה הפדרטיבית הסובייטית של טורקסטן נותקה מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית על ידי מרד הקוזאקים של אורנבורג, אך החזיקה מעמד, למרות היותו מוקף במדינות עוינות, עד הגעתו של הצבא האדום בספטמבר 1919.
הטורסובנרקומים
יושבי ראש מועצת הקומיסרים העממית ("טורקסובנרקום"):
סמור מצרי
סמור מצרי (שם מדעי: Mustela subpalmata) הוא מין סמור החי בטבע רק באזור של צפון מצרים.
מאפיינים
לסמור זה רגליים קצרות, גוף מוארך וראש ואוזניים קטנות. אורכו 36-43 ס"מ ומשקלו הממוצע 65-130 גרם בזכרים ו43-60 גרם בנקבות. הפרווה חומה והבטן בצבע קרם. בדמיונם הכללי הם מזכירים את המין חמוס גמדי, אך גדולים ממנו.
הסמור חי בצפון מצריים ויוצא בלילות לחפש מזון. הוא חי באזורים יבשים ומצוי הרבה ליד מגורים אנושיים. כמו רוב הסמורים הוא צייד הניזון מטרף קטן כמו עכברים, חולדות, זוחלים ועופות וכשהוא לא מוצא הוא יאכל חרקים.
הסמור לא מצוי בסכנת הכחדה כלשהי.
חוצן במבחן
חוצן במבחן (באנגלית: Lifted) הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר, שנוצר באולפני האנימציה של פיקסאר. הסרט יצא בשנת 2006 בבימויו של גארי ריידסטרום ויוצר על ידי קתרין סרפיאן, שיצרה בהמשך גם את הסרט "אמיצה".
עלילה
חייזר צעיר בשם סטו, נמצא בתוך חללית ועושה מבחן של חטיפת בן אדם. הוא צריך לחטוף חקלאי יישן בשם ארני תחת עינו הפקוחה של הבוחן האדיש שלו ששמו מר B. על ידי שימוש רק בזיכרון שלו, סטו צריך להשתמש בלוח בקרה שעליו אלפי מתגים זהים על מנת לחטוף את החקלאי.
סטו מהסס על איזה מתגים עליו ללחוץ ובמהלך הניסיונות שלו למצוא את המתג הנכון הוא גורם לארני להיתקל בקירות ובתקרה, אך למרות זאת ארני לא מתעורר. סטו מתעצבן על כך שהוא לא מוצא את המתג הנכון ומתחיל ללחוץ באקראיות על מתגים וגורם לארני לעופף סביב החדר באקראיות כמו כדור פינבול. בסופו של דבר, לאחר שהסתכל ברשימותיו, סטו מצליח לתמרן את ארני מבעד לחלון ולמעלה לתוך הספינה, אבל הוא סוגר את קרן הגרירה מבלי לסגור את פתח המטען. וארני צונח לעבר הקרקע, מר B תופס פיקוד ומצליח לתפוס את ארני לפני שהוא מתרסק על הקרקע, ואז הוא דוחף את סטו רחוק ממנו מתחיל לעבוד על מתגים במהירות מדהימה, מר B מחזיר את ארני למיטה שלו ומסדר את הבלאגן שסטו ייצר.
מדוכא מכישלונו, סטו נאבק לעצור את הדמעות. באנחה, מר B מאפשר לו להטיס את החללית חזרה לחלל. סטו תופס בשמחה את מוט ההיגוי ומתחיל לתמרן, כעבור רגע הספינה מתרסקת על האדמה, מוחצת את ביתו של ארני. כאשר החללית מתרוממת, החלק התחתון שלה מכוסה בעפר ופסולת, ושום דבר לא נשאר מהבית מלבד עמוד עפר גבוה במרכז מכתש, שנוצר על ידי פתח המטען הפתוח. על העמוד הזה ארני עדיין ישן שינה עמוקה במיטתו.
עם סיום הקרדיטים, נשמע קול השעון המעורר של ארני, ואחריו פיהוקו, צרחה וחבטה - מה שמעיד על כך שהוא נפל לתוך המכתש.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-30 ביולי 1778, לפרידריך ארדמן, נסיך אנהלט-פלס וללואיזה פרדיננדה משטולברג-ורניגרודה, בתו של היינריך ארנסט, רוזן שטולברג-ורניגרודה.
חוצן במבחן
הפקה
ההפקה על הסרט החלה באמצע שנת 2005 והושלמה בקיץ 2006. בהכנת הסרט לא היו שימושים בטכנולוגיות מתקדמות, חוץ משימוש בתוכנה חדשה בשם Jiggle. תוכנה זו נותנת לאנימטורים ליצור תהודה, או לנענע, חלקים מסוימים של הגוף. האנימטור יכול לשלוט כמה רחוק תהיה התהודה (לדוגמה רק בתוך איבר), או למנוע תנועה רק מחלקים מסוימים של הגוף.
פרסים
חוצן במבחן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר ב-23 בינואר 2007 בטקס פרסי אוסקר ה-79.
תרגום המלך ג'יימס
תרגום המלך ג'יימס (באנגלית: King James Bible, או בשם הרשמי: Authorized King James Version; מילולית: התנ"ך, הגרסה המוסמכת של המלך ג'יימס) הוא תרגום של הביבליה (הברית הישנה והברית החדשה) לאנגלית, שהוכן ביוזמת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. תרגום זה, מעברית, מארמית ומיוונית, יצא לאור בשנת 1611 ונחשב עד היום לתרגום המוסמך של התנ"ך לאנגלית.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
בשנת 1796 הוא הצטרף לשורות הצבא הפרוסי, ובמהלך מסע הקרבות בשנת 1806, הוא הועלה לדרגת מיור. לפני פרישתו משירות הפעיל, הועלה היינריך לדרגת גנרל מיור.
תרגום המלך ג'יימס
תרגומים קודמים
תרגום של חלקים מהתנ"ך לאנגלית נעשה החל מהמאה ה-7. תרגום מלא של התנ"ך לאנגלית, שנעשה בניהולו של ג'ון ויקליף, פורסם בשנת 1380 בערך. אף כי הכנסייה לא שללה מעולם תרגום לשפות המקומיות כעקרון, היא גינתה תרגום זה משום שראתה בפרשנות שנלוותה לו דברי כפירה. תרגומים נוספים לאנגלית נדחו אף הם על ידי הכנסייה והמלך.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
בשנת 1818 ירש אחיו הבכור פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן את דוכסות אנהלט-קתן, והיינריך הפך לנסיך אנהלט-פלס. בשנת 1830 מת פרידריך פרדיננד, והיינריך ירש את אנהלט-קתן, בעוד אחיו הצעיר לודוויג ירש את אנהלט-פלס. בשנת 1841 מת לודוויג ללא יורשים, והיינריך חזר לשלוט באנהלט-פלס עד מותו.
תרגום המלך ג'יימס
תרגומים קודמים
ב-1530 תרגם ויליאם טינדייל רק את החומש לאנגלית, ו-5 שנים לאחר מכן פרסם מיילס קאברדייל את כל הביבליה באנגלית. ב-1582 התחילה לצאת ביבליית דואיי-ריימס הקתולית.
התרגום
בשנת 1604 יזם המלך ג'יימס הראשון (בסקוטלנד הוא נחשב לג'יימס השישי) יצירת תרגום רשמי של התנ"ך ושל הברית החדשה לאנגלית. יוזמתו באה על רקע המאבק המר בין הפרוטסטנטים לקתולים באנגליה ובסקוטלנד. המלך ג'יימס הציע לכתוב תרגום חדש לאנגלית שיהיה מקובל על פרוטסטנטים וקתולים כאחד. תרגום זה, שנעשה מעברית ומיוונית על ידי ארבעים ושבעה מלומדים אנשי כנסייה, יצא לאור בשנת 1611. הוא נחשב עד היום לתרגום המוסמך (והטוב ביותר) של התנ"ך לאנגלית. ככזה, השפיע עמוקות על הספרות בשפה.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
מאז נעוריו, היה היינריך תומך חזק בהומאופתיה. בשנת 1821 הוא לקח תחת חסותו את היוצר שלה, סמואל האנמן, אשר נשאר עם משפחתו הגדולה בקתן במשך ארבע עשרה שנים כרופאו האישי של היינריך.
תרגום המלך ג'יימס
התרגום
בתרגום נעשה מאמץ לשמור על המבנה של הטקסט העברי, ולהמיר ככל האפשר מילה עברית במילה אנגלית. עם זאת, מילה עברית עשויה להיתרגם למילים שונות באנגלית בהקשרים שונים, זאת כדי לשמור על שפה קולחת. הניסיון לתרגם מילולית ניבים עבריים, יצר ביטויים חדשים באנגלית שהפכו בהדרגה לחלק מהשפה והתרבות האנגלית, למשל (ונח) "מצא חן בעיני" - "found grace in the eyes of"; "בעור שיניו" (על-פי ) - "by the skin of his teeth"; "שעיר לעזאזל" הניב את הביטוי האנגלי "scapegoat"; "ארץ זבת חלב ודבש" הולידה את הביטוי flowing with milk and honey"; "השומר אחי אנוכי" הפך לביטוי המפורסם "my brother's keeper", ועוד.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
בשנת 1830 היינריך קיבל את תואר אביר מסדר העיט השחור. בשנת 1841 הוא המשיך בשירות הצבא הפרוסי, ומעט לפני מותו, הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
תרגום המלך ג'יימס
השפעתו
החלטתו של המלך ג'יימס לתרגם את התנ"ך לאנגלית הייתה החלטה שבפועל שינתה את העולם המערבי. קודם לכן, היה התנ"ך כלי לשימור מעמדן של האליטות הנוצריות הדתיות. עד הזמן ההוא, הקריאה בתנ"ך חייבה ידיעה מעמיקה של אחת הלשונות ה"קלאסיות", יוונית או לטינית. כדי לפתוח את התנ"ך לפני ההמונים, היה צריך לתרגם אותו ללשון ההמונים. אמנם, מרטין לותר תרגם קודם את התנ"ך לגרמנית, אך תרגום זה אפשר את הבנתו גם בקרב דוברי האנגלית, שהתפשטה בהמשך עם התפשטות האימפריה הבריטית, כולל ההיסטוריה האמריקאית. ניתן למצוא את עקבותיו של תרגום המלך ג'יימס במסמכים חילוניים למהדרין, כמו הכרזת העצמאות של ארצות-הברית ואפילו בחוקתה. התנ"ך בתרגום לאנגלית גם השפיע על הרטוריקה האמריקאית, מלינקולן דרך קנדי ועד מרטין לותר קינג.
היינריך, דוכס אנהלט-קתן
ביוגרפיה
עם מותו נכחד ענף אנהלט-קתן, והדוכסות עברה בירושה לקרובי משפחתו אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו, אולם אלכסנדר קרל ויתר על זכויותיו על קתן לטובת לאופולד הרביעי, שכן היה ברור לו שבסופו של דבר, לאופולד יאחד תחתיו את כל נחלות אנהלט.
תרגום המלך ג'יימס
השפעתו
תרגום המלך ג'יימס אפשר את התפשטות הנצרות באפריקה ובחלקים של אסיה. מיסיונרים אנגליים וסקוטיים נשאו אותו לשם עוד לפני שיחידות צבא בריטיות הניפו דגלים ותבעו טריטוריות, ובכך לעיתים הכינו את הקרקע לקולוניאליזם הגדול, הצבאי והתרבותי, של האימפריה הבריטית.
השפה בה כתוב תרגום המלך ג'יימס, נחשבת כיום כשפה ארכאית, קשה ולא תמיד מובנת, אך למעשה הוא תורגם לשפה האנגלית כפי שדוברה ונכתבה באותה תקופה. באופן זה, מבחינה בלשנית, תרגום המלך ג'יימס מהווה כלי חשוב בהבנת התפתחותה של השפה האנגלית.
פריצת iOS
פריצת iOS היא תהליך הסלמת הרשאות המאפשר למשתמש להסיר את ההגבלות שיצרה חברת אפל במערכות ההפעלה iOS ו-tvOS שבמכשירים ניידים מתוצרתה, כמו אייפד, אייפון, אייפוד טאץ' ו-Apple TV. המכשירים הניידים של אפל תוכננו על ידה כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פעולה זו בדרך כלל עושה שימוש בסדרה של טלאי תוכנה בליבת מערכת ההפעלה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה שאינם זמינים דרך חנות האפליקציות הרשמית. תוספים, אגב, שחלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים. בנוסף, בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית).
יש לציין ש-Cydia אינה התוכנה היחידה ממנה ניתן להוריד תוכן פרוץ. ישנן עוד אפשרויות.
הליך הפריצה הפשוט ביותר הוא שינוי ב"סים" של אייפון, כך שניתן יהיה לעשות בו שימוש באמצעות כל חברה סלולרית. פריצה מקיפה יותר נועדה לשנות את הקושחה של אפל. גרסאות פריצה כאלו יוצאות זמן מה אחרי הוצאת עדכון למערכת ההפעלה iOS, והן מנוטרלות בעדכונים הבאים של מערכת ההפעלה. סוג אחר של פריצה מכוון לנסות לשמר את התוכנות הבלתי חתומות. עד היום, כל עדכון של מערכת ההפעלה מאלץ את המשתמש בגרסה פרוצה לבצע את הפריצה מחדש ולהתקין על המכשיר את כל התוכנות הבלתי חתומות מחדש.
חסרונותיה הבולטים של פריצת מכשירים המבוססים על מערכת ההפעלה iOS הם האטה ניכרת במהירות העבודה, ביישומים שלא נבדקו על ידי אפל, ותפוגת האחריות. חברת אפל מסירה את האחריות ממכשיר פרוץ, גם אם לבעל המכשיר חבילת אחריות בתוקף, אך ניתן להחזירה על ידי פירמוט המכשיר (ריסטור).
כשגרסה 6.1.3 יצאה אפל הצליחה לחסום את פריצת evasi0n שפורצת את האייפון 5, אבל לאחר כמה זמן התוכנות redsn0w ו-sn0wbreeze עברו עדכון גרסה שמאפשר לתוכנות לפרוץ את 6.1.3.
חוקיות הפריצה
אפל טוענת שפריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו, אולם ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה עצמו אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי (DMCA)" כלל זה אינו חל על השימושים במכשיר הפרוץ, כמו הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמיד בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל משנים פריטים במערכת ההפעלה של המכשיר, ואלו מבטלים את הפריצה ומסירים תוכנות שהורדו בחסותה, כשמפתחי תוכנות הפריצה, מצידם, עמלים כדי ליישם שינויים לעקיפת שינויים אלו של אפל.
סוגי פריצות
ישנם ארבעה סוגי פריצה: פריצה קשורה (Tethered), פריצה חצי קשורה (Semi-Tethered), פריצה חצי לא קשורה (Semi-UnTethered) ופריצה בלתי קשורה (UnTethered).
העדפה מתקנת
העדפה מתקנת (מכונה גם אפליה מתקנת) היא מתן עדיפות לאנשים על סמך השתייכותם לקבוצה מסוימת באוכלוסייה הנחשבת לחלשה יותר, על פני המשתייכים לקבוצות אשר נחשבות לחזקות יותר, במטרה להשוות פערים חברתיים, מתוך הנחה שהם ניתנים לתיקון. אחת ההשקפות רואה בהעדפה המתקנת פיצוי קולקטיבי על אפליה ממנה הקבוצה החלשה סבלה בעבר או שהיא אף ממשיכה לסבול ממנה בהווה. מתנגדי ההעדפה המתקנת רואים בה אפליה של אדם על סמך מוצאו או מינו.
שיטות להעדפה מתקנת
העדפה מתקנת מתבצעת בדרכים שונות, להלן שלוש הדרכים העיקריות:
השיח הציבורי על העדפה מתקנת
העדפה מתקנת מהווה סוגיה קשה מבחינה תאורטית ופילוסופית ושנויה במחלוקת מבחינה משפטית ופוליטית.
מחד, נטען כי אם היא מופעלת כהלכה היא עשויה לתרום רבות לעידוד שוויון אם לא בתוצאות לפחות בהזדמנויות לשאר האוכלוסיות - ככה שלפרטי החברה השונים אין רק אותן זכויות משפטיות, במובן הטכני של המילה, אלא הם זכאים לשוויון הזדמנויות מלא ואמיתי בפועל. יש מחקרים הטוענים כי בחברה שבה הונהגה אפליה קשה כלפי קבוצה חלשה, הרי שאי אפשר יהיה להגיע לשוויון אמיתי, בפרק זמן סביר, אלא אם תונהג העדפה מתקנת, לפרק זמן קצוב.
מאידך, מתנגדי ההעדפה המתקנת תוקפים אותה משתי זוויות שונות. מצד אחד, יש הטוענים כי הבעיה עם ההעדפה המתקנת היא שהיא, בפשטות, מפלה. כך למשל, נטען, כי ההעדפה המתקנת בקבלה לאוניברסיטאות בארצות הברית, גורמת לכך שלבן מוכשר לא יתקבל לאוניברסיטה, כי את מקומו יתפוס אפרו-אמריקאי, המוכשר ממנו פחות, רק בשל צבע עורו (השופט אנטונין סקאליה הוא מהדוברים הבולטים המעלים טיעון זה). כלומר, אם, כמו שטענו מתנגדי ההפרדה הגזעית נגד אפרו-אמריקאים במשך שנים, החוקה אכן עיוורת לצבע העור של האזרח, הכיצד זה ניתן להשלים עם אפליה נגד לבנים?
מהזווית האחרת, יש הטוענים כי הבעיה עם ההעדפה המתקנת היא העובדה שהיא מנציחה את הסטראוטיפים נגד קבוצת המיעוט, ואף מעודדת שנאה נגדה (השופט קלרנס תומאס הוא מהדוברים הבולטים המעלים טיעון זה). כך למשל, ההעדפה המתקנת למען אפרו-אמריקאים בקבלה לאוניברסיטאות בארצות הברית מחזקת את הרושם כי אדם שחור עור לא יכול להצליח בלימודים בכוחות עצמו, אלא צריך להיעזר בגורמים חיצוניים לשם כך. כמו כן, הדבר יוצר פקפוק כלפי כל אפרו-אמריקאי מצליח, שכן לא ניתן לדעת אם הוא היה מצליח באותה מידה בהיעדר העדפה מתקנת.
התומכים בהעדפה מתקנת טוענים שהיא אינה אפליה מאחר שיש לה הצדקה עניינית וסטטיסטית (אפליה סטטיסטית). לטענתם, לבנים נהנו ובמידה מסוימת עדיין נהנים מאפליה חברתית לטובתם וזה לא מעלה ספק באשר להישגים המרשימים שלהם. באשר לטענות על אפליה גזענית נגד לבנים, תומכי העדפה מתקנת מציינים שלפי מחקרים מדיניות העדפה מתקנת מטיבה בעיקר עם נשים לבנות.
העדפה מתקנת בארצות הברית
בארצות הברית, המונח העדפה מתקנת (באנגלית: "Affirmative Action"; מילולית: "פעולה מאשרת" או "פעולה חיובית") מתייחס למדיניות ממשלתית או פרטית שמעניקה יחס מיוחד לקבוצות מיעוט מוחלשות מבחינה היסטורית, בייחוד קבוצות גזע, קבוצות אתניות ונשים, במטרה למנוע אפליה או לתקן את השפעותיה בעבר. שני תחומים מרכזיים בהם ננקטה מדיניות של העדפה מתקנת בארצות הברית הם השכלה ותעסוקה.
נושא ההעדפה המתקנת מעורר לעיתים קרובות מחלוקות משפטיות ופוליטיות בארצות הברית, כאשר, באופן היסטורי, מאז תקופת התנועה לזכויות האזרח, תומכי המפלגה הדמוקרטית נוטים יותר לתמוך במדיניות זו מאשר תומכי המפלגה הרפובליקנית. בסקר של מרכז המחקר פיו מיוני 2023 נמצא ש-54% מהנשאלים שהגדירו עצמם כדמוקרטים חשבו שמדיניות העדפה מתקנת בקבלה למוסדות להשכלה גבוהה הופכת את ההליך להוגן יותר; לעומת זאת, 74% מהנשאלים שהזדהו כרפובליקנים ענו שהמדיניות הופכת את ההליך להוגן פחות.
היסטוריה
המושג "affirmative action" לא היה תמיד מזוהה עם העדפה מתקנת במשמעותה כיום. מקורו הוא בתקופת הניו דיל, בטקסט של חוק וגנר, שכונן את הוועד הלאומי ליחסי עבודה , שם הוא התייחס לפעולות שמעסיקים מפלים יידרשו לנקוט. ב-1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלנו רוזוולט חתם על צו נשיאותי שמטרתו "לקדם השתתפות מלאה ושוויונית של כל העובדים בתעשיות ההגנה". הצו לא עשה שימוש במונח "העדפה מתקנת", אך הוא נחשב להתקדמות משמעותית לקראת מדיניות מסוג זה.
הנשיא הראשון שהשתמש במונח במשמעותו הנוכחית הוא ג'ון פיצג'רלד קנדי, בצו נשיאותי מס' 10925, בו נכתב כי "קבלנים ממשלתיים ינקטו בפעולות חיוביות [affirmative action] כדי להבטיח... שהיחס לעובדים בזמן העסקתם אינו מושפע מגזע, אמונה, צבע, או מוצא לאומי". הנשיא לינדון ג'ונסון חתם ב-1965 על צו נשיאותי שהחליף והרחיב את זה של קנדי, עשה גם כן שימוש במונח "affirmartive action" ואף יצר משרד בתוך מחלקת העבודה של ארצות הברית, שתפקידו להבטיח אי-אפליה בהעסקת עובדים על ידי מעסיקים שעושים עסקים עם הממשל הפדרלי. ג'ונסון התבטא רבות בזכות העדפה מתקנת ובתקופתו הפך המושג לשגור בדיונים על פוליטיקה בארצות הברית.
במוסדות חינוך
בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע במספר מקרים כי באופן עקרוני העדפה מתקנת המתייחסת לקבוצות גזע בתחום החינוך מפרה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, וכי על מנת שתהיה חוקתית עליה לעמוד במבחן מחמיר המחייב את המוסדות להראות כי מדיניות ההעדפה המתקנת משרתת אינטרס ממשי וחשוב של המדינה (compelling interest), שהיא מתאימה באופן הדוק  למימוש אינטרס זה ושלא קיימת מדיניות פחות בעייתית להשגת אותה המטרה (least restrictive means).
בשנת 1978 התקבלה פסיקה תקדימית של בית המשפט העליון ב"פסק הדין חבר הנאמנים של אוניברסיטת קליפורניה נגד באקה", שאישרה את חוקתיותה של העדפה מתקנת, אך אסרה על העדפה מתקנת באמצעות מכסות. הפסיקה עסקה בבקשתו של אלן באקה, שנחשב לבן בארצות הברית, להתקבל לבית ספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, לאחר שנדחה, אף על פי שציוניו עלו על אלה של מועמדים שחורים שהתקבלו. בית הספר לרפואה נקט בשיטה של מכסות למיעוטים, כך ש-16 מתוך 100 מקומות נשמרו למיעוטים. בחוות הדעה המרכזית קבע לואיס פאוול שהשגת גיוון במוסדות לימוד מהווה אינטרס חשוב של המדינה, ולכן העדפה מתקנת היא חוקתית ועומדת המבחן המחמיר ביותר של בית המשפט, שבו יש לנקוט כאשר המדינה מקיימת מדיניות הקשורה לחלוקה לקבוצות גזע. עם זאת, על פי דעת הרוב, לבית הספר מותר להתייחס לגזע כאחד הקריטריונים מבין רבים, אך השימוש ב"מכסות גזע" לצורך העדפה מתקנת אינו חוקתי.
בשנת 2003 נתן בית המשפט את החלטתו בשני פסקי דין במקביל, פסק דין גרוטר נ' בולינגר (Grutter v. Bollinger; להלן "גרוטר") ופסק דין גרץ נגד בולינגר (Gratz v. Bollinger (להלן "גרץ"). בשניהם נידונו תוכניות להעדפה מתקנת באוניברסיטת מישיגן. בית המשפט קבע שתוכנית אחת, זו שנידונה בגרוטר, היא חוקתית, ואילו השנייה, זו שנידונה בגרץ, אינה חוקתית. שני השופטים המכריעים בפסקי דין אלו היו סנדרה דיי או'קונור וסטיבן ברייר, שתמכו בדעת הרוב בשני התיקים. התוכנית שנידונה בגרץ העניקה נקודות בונוס אוטומטית למתמודדים מקבוצות מיעוט, והשפוטים קבעו שהליך זה אינו עומד במבחן המחמיר של בית המשפט. מנגד, התוכנית שנידונה בגרוטר התייחסה למועמדים באופן הוליסטי יותר, תוך התייחסות לגזע כאחד מבין פרמטרים רבים שעומדים למבחן, ובית המשפט קבע שהליך זה הוא חוקתי. הפסיקה חידדה את הדרישות המשפטיות ממוסדות לימוד שרוצים להנהיג העדפה מתקנת, ובעקבותיה, עד 2023, ניסו מוסדות לימוד להנהיג תוכניות העדפה מתקנת הוליסטיות, שאינן "עיוורות" לגזע, אך גם אינן מעניקות יתרון אוטומטי למועמדים מגזע מסוים על פני מועמדים מגזע אחר.
מקרה אחר הוא עתירתן של אביגיל פישר ושירלי שימוביץ, אמריקאיות לבנות, אשר בשנת 2009 תבעו את אוניברסיטת טקסס אחרי שלא התקבלו ללימודים. לדברי פישר, הסיבה שנדחתה הייתה העדפה מתקנת והרקע היה גזעי בלבד. בשנת 2016, ברוב של 4–3 שופטים (אלנה קגן פסלה את עצמה מהשתתפות בתיק בעקבות מעורבותה בו קודם לכן כפרליקטת המדינה של ארצות הברית ואנטונין סקאליה נפטר זמן קצר לפני ההחלטה), פסק בית המשפט העליון שאוניברסיטת טקסס רשאית לבחון מועמדים על פי שיקולים הוליסטיים, לרבות שימוש בהעדפה מתקנת.
פרשנים, והשופטים עצמם, חלוקים בשאלה האם הפסיקה מ-2023 מבטלת לחלוטין את האפשרות להעדפה מתקנת בהקשר של גזע בקבלה למוסדות לימוד, ובעוד שברור כי למוסדות לימוד אין אפשרות להתייחס למידע משאלונים הממיינים על פי השתייכות לקבוצות גזע, ייתכן שהם יכולים להתייחס למאמרים של מגישי בקשות הדנים בהשתייכות זו. רוברטס כתב בדעת הרוב ש"כפי שכל הצדדים מסכימים, אין להתייחס לדבר בהחלטה זו כאיסור על אוניברסיטאות לשקול את הדיון של מגיש בקשה לגבי האופן בו גזע השפיע על חייו או חייה, יהיה זה בגלל אפליה, השראה, או כל דבר אחר". סוטומאיור כתבה שהצהרה זו של בית המשפט היא ניסיון "לשים ליפסטיק על חזיר". עם זאת, סוטומאיור כתבה שההחלטה משאירה מקום לשיקולים הוליסטיים בקבלה ללימודים מבלי להשתמש במיון סטודנטים לפי גזע, וש"על אוניברסיטאות להמשיך ככל יכולתן להשתמש בכלים שעומדים לרשותן לגיוס וקבלה של תלמידים מרקעים שונים בהתבסס על פקטורים שבהם החלטת בית המשפט אינה נוגעת ולא יכולה לגעת". בתגובה, רוברטס הוסיף לחוות דעתו הערה לפיה "על אף ההצהרות המנוגדות של דעת המיעוט, אוניברסיטאות לא יכולות פשוט לכונן, באמצעות מאמרים של מגישי בקשות קבלה ואמצעים אחרים, את המשטר שקבענו היום כי הוא אינו חוקי".
נשים
במקרה של התאלמנות (לרבות התאלמנות ידועים בציבור וזוגות חד מיניים), רק אישה זכאית לקצבת שאירים ללא תלות בהכנסתה וגם אם אין לה ילדים. ההעדפה לנשים מעוגנת גם בתקנות הקובעות את זכויות הפרישה של נושאי משרה שונים. לדוגמה, אשתו וילדיו של שר לשעבר שנפטר זכאים לקצבה לה היה זכאי בחייו, אך אלמן של שרה מכהנת או לשעבר אינו זכאי לקצבה "אם הוא עוד ברשות עצמו". אלמנת נשיא המדינה לשעבר זכאית לדירת שרד, למכונית צמודה ולנהג, ויחד עם שאר שאריו (ילדיו עד גיל עשרים) זכאית לגמלה בגובה משכורת נשיא המדינה, אך אלמן של נשיאת המדינה אינו זכאי להטבות מיוחדות.
גיל הפרישה שנקבע לנשים (המעוניינות בכך) הוא 62 לעומת 67 לגברים, פער המקדים בחמש שנים את זכאותן לקצבת זקנה, לקצבאות נוספות, לפטור מתשלום דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות ולהנחה של 4,096 ש"ח לחודש (נכון ל-2017) במס הכנסה על תשלומי פנסיה, ולהנחות בשירותים שונים. ב-2016 קיצבת הזקנה המלאה ליחיד הייתה 1,531 ש"ח לחודש.
בקרנות הפנסיה הוותיקות גודל הפנסיה זהה לגברים ולנשים, תוך התעלמות מכך שתוחלת משך קבלת הקצבה של נשים ארוך יותר, באופן היוצר סבסוד צולב של גברים לנשים בתוך כל קרן. בנוסף, במשך שנים רבות נקבע ששיעור פנסיית השאירים לאלמן יהיה חצי משיעור פנסיית השאירים לאלמנה. בעקבות עתירה לבג"ץ החליטה הכנסת לבטל העדפה זו, והובילה להשוואת שיעור הפנסיה לאלמנים לזה של אלמנות.
בשנת 2000 תוקן חוק שיווי זכויות האישה, תחולתו הוגבלה למניעת אפליית האישה לרעה, ונקבע בו שהוא בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן. עוד נקבע בחוק שיש להעדיף נשים על פני גברים באיוש תפקידי דירקטורים בחברות הממשלתיות, עד להשגת ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים. בג"ץ אכף חקיקה זו, והורה לבית המשפט להעביר מתפקידיהם כמה דירקטורים, משום שבמינוים לא נעשה מספיק מאמץ למצוא לתפקיד זה נשים. מחקרים סטטיסטיים שנעשו מלמדים כי בעשר השנים שלאחר מתן פסק דין זה עלה אחוז הנשים בתפקידי דירקטורים בשיעור ניכר. בשנת 2013 רשות החברות הממשלתיות השיקה את נבחרת הדירקטורים שמיסדה את העדפת הנשים ובני המיעוטים באמצעות תנאי הסף ושיטת הניקוד ובגמר ההליך כללה 53% נשים ו-10% בני מיעוטים. תיקון משנת 2002 לחוק חובת המכרזים מחייב העדפת "עסק בשליטת אישה" במקרה של שוויון מול הצעה אחרת במכרז.
בשנת 2014 תוקן חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות), ונקבע בו שסיעה במועצת רשות מקומית שלפחות שליש מבין חברי הסיעה המכהנים כנציגיה הן נשים, תזכה לתוספת של 15% למימון הבחירות.
החל משנת תשס"ב המחלקה למחוננים ומצטיינים של משרד החינוך נוקטת במדיניות של העדפה מתקנת לטובת בנות.
קבוצות אחרות
בשנת 2000 תיקנה הכנסת את חוק החברות הממשלתיות והוסיפה דרישה להבטחת ייצוג הולם לערביי ישראל בתפקידים בכירים במגזר הציבורי. בית המשפט העליון נתן מספר פסקי דין התומכים עקרונית בהעדפה מתקנת כלפי ערביי ישראל. ועדת אור שחקרה את ההפגנות האלימות שערכו קבוצות מערביי ישראל באוקטובר 2000, שבמהלכן 13 מהם נורו למוות על ידי משטרת ישראל (אירועי אוקטובר 2000), המליצה גם היא לפעול ביתר תוקף להשגת שוויון עבורם, גם באמצעות הפעלת העדפה מתקנת אגרסיבית יותר כלפי קבוצה זו. גם בתחום זה פעל בית המשפט העליון בעצמו, ובשנת 2004 מונה שופט ערבי ראשון, סלים ג'ובראן, לשופט בית משפט זה, לאחר מאמצים מרובים מצד הנשיא אהרן ברק למצוא מועמד ערבי מתאים לתפקיד ולאחר שניסיונות כאלה נכשלו בעבר.
בכלל האוניברסיטאות בישראל נהוגה העדפה מתקנת בקבלה ללימודים במסגרת תוכנית "ראויים לקידום" המאפשרת "למועמדים לנסות ולהתקבל למערך הלימוד האקדמי בדרך אחרת, הנוספת לדרך הרישום הרגילה – על בסיס העדפה מתקנת – על פי סולם ניקוד הנקבע על סמך פרמטרים הכוללים התייחסות לרקע האישי של כל מועמד והאירועים שהתרחשו בעת לימודיו בתיכון".
סעיף 3 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שכותרתו "העדפה מתקנת" קובע: "אין רואים כהפליה פסולה פעולה שנועדה לתקן הפליה קודמת או קיימת של אנשים עם מוגבלות או שנועדה לקדם את השוויון של אנשים עם מוגבלות". בספטמבר 2014 פורסם צו הרחבה לעידוד והגברת התעסוקה של אנשים עם מוגבלות, ולפיו נדרש כל מעסיק המעסיק 100 עובדים או יותר לדאוג שלפחות 3% מעובדיו יהיו אנשים עם מוגבלות. המדינה מסבסדת את העסקתם באמצעות מענקי עבודה לבעלי שכר מינימום מותאם.
האזור המפורז הקוריאני
האזור המפורז הקוריאני (בקוריאנית: כתיב הנגול: 한반도 비무장지대, הנג'ה: 韓半島非武裝地帶; באנגלית: DeMilitarized Zone, ראשי תיבות: DMZ) הוא רצועת אדמה המשתרעת לרוחב חצי האי קוריאה ומשמשת אזור חיץ בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית. האזור המפורז נוצר ב-27 ביולי 1953, בתום מלחמת קוריאה.
ינון (מושב)
יִנּוֹן הוא מושב באזור הדרום ליד העיר קריית מלאכי השייך למועצה אזורית באר טוביה. המושב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מתימן על אדמות הכפר מסמיה אלכבירה.
האזור המפורז הקוריאני
האזור המפורז משתרע לאורך הגבול בין שתי הקוריאות. האזור המפורז מבתר בקירוב את קוריאה לשני חצאים. קצהו המזרחי נמצא מצפון לקו הרוחב 38 וקצהו המערבי נמצא מדרום לו. אורכו 242 קילומטרים, רוחבו כארבעה קילומטרים והוא הגבול החמוש ביותר בעולם. מרחקו מסיאול הוא 52 קילומטר. לאורך הגבול ישנם עמדות צלפים, שטחים ממוקשים, בונקרים וחוטי תיל סבוכים המונעים מבני אדם להיכנס אליו מצפון ומדרום כאחד. סביב האזור הסטרילי מחזיקות שתי המדינות כמעט שני מיליון חיילים, וחונים בסביבתו גם 37 אלף חיילים אמריקאים וקבוצה גדולה של משקיפי האו"ם.
ינון (מושב)
שמו של היישוב לקוח מספר תהילים:.
האזור המפורז הקוריאני
מנהרות מתחת לגבול
מתחת לקו הגבול חפרה קוריאה הצפונית מספר מנהרות לפלישה עתידית. התגלו ארבע מנהרות, כשהמפורסמת ביותר היא מנהרת החדירה השלישית. המנהרה התגלתה בשנת 1978 לאחר שאחד מפועלי החפירה ערק לדרום קוריאה וחשף את מיקומה. אורכה של המנהרה הוא 1,635 מטרים, גובהה הוא 1.95 מטרים ורוחבה 2.1 מטרים, והיא נמצאת בעומק של 72 מטרים מתחת לאדמה. לאחר חשיפת המנהרה טענה קוריאה הצפונית שהדרום חפר את המנהרה, ולאחר שהטענה הופרכה הם טענו שזה מכרה פחם שחצה בטעות את הגבול.
אזור הביטחון המשותף
אזור הביטחון המשותף (JSA) הוקם כאתר שבו יוכל להתבצע המשא ומתן בין הצפון לדרום. אזור הביטחון נמצא בדיוק באמצע השטח המפורז. זהו המקום היחיד שבו יכולים הקוריאנים להגיע למגע על בסיס יומי ולעשות מאמצים לשלום קוריאה. פס בטון מפריד בין המדינות שמשני צידיו חיילים. יש גם צריפי דיון שהשולחנות בהם חצויים לצפון ודרום. ליד הגבול הקימה דרום קוריאה דגל בגובה 98 מטר ובמשקל של 130 ק"ג, אחריו הקימה קוריאה הצפונית דגל גבוה יותר בגובה 160 מטרים ומשקל 270 ק"ג.
אבדות לאורך השנים
בינואר 1968 חצו את הגבול 31 חיילי קומנדו צפון קוריאנים מחופשים לחיילים מהדרום, בניסיון כושל לחסל את נשיאה דאז של דרום קוריאה, פארק צ'ונג-הי. הם הצליחו להגיע עד סיאול לפני שנתגלו, ובמהלך המרדף שבסיומו כולם נהרגו או נלכדו. במקרה מצאו את מותם 68 חיילים ואזרחים דרום קוריאנים, כמו גם שלושה אמריקנים. בנובמבר 1984 זינק תייר סובייטי שביקר באזור הביטחון המשותף עם קבוצת תיירים צפון קוריאנית מעבר לקו ההפרדה ונמלט לכיוון דרום קוריאה כשהוא זועק שהוא מבקש לערוק. בחילופי האש הכבדים שהתפתחו במקום נהרגו חיילים משני הצדדים אך התייר שרד.
טבע
מכיוון שלאזור המפורז אסורה כניסת בני אדם התפתח בו הטבע ללא הפרעה. DMZ הוא כיום סביבה אקולוגית מגוונת, ויש בו ביצות רבות, חורשים, הרים וארבעה נהרות. בעבר הייתה בו אוכלוסייה גדולה של איכרים, שהתפרנסה בעיקר מגידול שדות אורז. עם הזמן השתלט על השטח מגוון גדול של בעלי חיים, עופות וצמחים נדירים.
לפי הערכת חוקרים, באזור המפורז יש יותר מ־1,100 מיני צמחים ו־51 מיני יונקים, שהם 67 אחוזים מממלכת החי של דרום קוריאה. בין השאר חיים שם דוב שחור אסייתי, חתול בר, מין נדיר של כבש וכנראה גם מין של נמרים נדירים. עוד חיים באזור 83 מיני דגים ומאות מינים של בעלי כנף, ובהם כמה נדירים במיוחד: כפן שחור-פנים, עגור יפני ועגור לבן צוואר.
קבוצות וארגונים בעולם פועלים כיום כדי להכריז על ה־DMZ כעל שמורת טבע מוגנת כאשר ייכון שלום מלא בין שתי המדינות. הרעיון לשמר את האזור המפורז כאתר מוגן הועלה שוב ביתר שאת בשנים האחרונות לנוכח השמועות כי קוריאה הצפונית מבקשת להקים בתחומו פארק תעשייתי ענקי.
פרופסור קה צ'ונג קים, אנטמולוג מקוריאה הדרומית, הציע במאמר שהתפרסם בשבועון המדע "Science", להפוך את המקום לשמורה עולמית מוגנת עבור מינים שונים של בעלי חיים וצמחים המצויים בסכנת הכחדה. לדברי קים, לא זו בלבד שתהליך בנייתה של שמורת השלום יחזק את הקשרים שבין שתי הקוריאות, אלא הוא גם יעלה את המודעות לשמירת הסביבה וטיפוחה בעולם כולו. בה בעת פנה לאונסק"ו "פורום DMZ", ארגון הפועל בארצות הברית, בבקשה להכיר באזור כאתר מורשת עולמית.
צומת חשמלי
צומת חשמלי הוא נקודת מפגש של שלושה רכיבים או יותר במעגל חשמלי.
על פי חוק קירכהוף הראשון, המכונה חוק הזרמים - סכום הזרמים הנכנסים לצומת שווה לסכום הזרמים שיוצאים ממנה. חוק זה מתבסס על חוק שימור המטען החשמלי.
הצמתים יכולים להיות מיישרי זרם וגם לא מיישרי זרם. צמתים שאינם מיישרים זרם נקראים קשרי אוהם. דוגמה לרכיב אלקטרוני בעל צומת מיישר זרם הוא הטרנזיסטור ביפולרי
יגאל יוסף
יגאל יוסף (נולד ב-14 בנובמבר 1949) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית ראש העין במשך 20 שנה (1983–2003).
ביוגרפיה
יוסף שירת כצוללן בחיל הים (מחזור ראשון לאחר טביעת הצוללת אח"י דקר). הוא בוגר לימודי משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ובוגר המדרשה למורים בגבעת וושינגטון.
כראש עירייה
בתפקידו כראש עירייה, חולל יוסף בראש העין מהפיכה אורבנית, כלכלית וחברתית.
בפרק זמן של פחות מ-10 שנים הצליח יוסף להפוך את ראש העין מעיירת עולים בשולי גוש דן, אשר סבלה מתדמית ירודה והגירה שלילית ומנתה כ-10,000 תושבים, לעיר המאכלסת למעלה מ-40,000 תושבים מכל גוני החברה. יוסף שכנע עמותות של אנשי קבע וגמלאי צה"ל, מחתך סוציו-אקונומי גבוה, להתגורר בראש העין, ואנשיהן (ביניהם דמויות ידועות; בני גנץ, שלמה אהרונישקי ), בחרו להשתכן בשכונות החדשות שיזם; נווה אפק וגבעת טל, תוך שילוב תושבים חוזרים שנולדו בעיר. ביולי 1994 הוכרזה ראש העין כעיר.
בתקופת כהונתו של יוסף נבנו כ-5,000 יחידות דיור בשכונות החדשות, ועוד 1,000 יחידות דיור בראש העין הוותיקה (במסגרת פרויקט רחב היקף של פינוי בינוי, בנה ביתך, דיור לזכאים וחסרי דיור). הוא הכין תוכנית אב שבמסגרתה עתידה אוכלוסיית ראש העין למנות עד שנת 2020 כ-100,000 תושבים. יוסף פעל להגדלת שטח השיפוט של ראש העין מ-13 אלף דונם לכ-40 אלף דונם.
במסגרת תפקידו הקים 20 בתי ספר, ביניהם קריית החינוך לחטיבות ביניים על שם יצחק רבין, ו-80 גני ילדים ומעונות יום. בנוסף, הקים מכללה להשלמת בגרויות ולהכשרה מקצועית.
בתקופת כהונתו הנהיג מדיניות "דלת פתוחה".
הקמת אזורי תעשייה
יוסף יזם מתחמי תעשייה שנועדו לשמש כעוגנים כלכליים של ראש העין:
במשרד התמ"ת
יוסף כיהן בשנים 2005–2013 כמנהל מינהל אזורי פיתוח במשרד התמ"ת. בתפקיד זה היה אחראי על פיתוח אזורי תעשייה ומסחר באזורי עדיפות לאומית, וכך סייע ביצירת מקומות תעסוקה בפריפריה.
פעילותו בפרשת ילדי תימן הנעדרים
יוסף השתתף כנציג המשפחות בפרשת ילדי תימן בוועדת שלגי ובוועדות אחרות. אחותו של יוסף, אסתר, נעלמה אף היא במסגרת אותה פרשה.
חייו הפרטיים
יוסף נשוי ואב לארבעה וסב לעשרה נכדים. הוא מתגורר בראש העין.
טוני הלה
טוֹני הָלֶה (Toni Halle; 1890 – 2 באוגוסט 1964) הייתה מורה ומחנכת ישראלית, שהקימה יחד עם אהרן ברמן את בית הספר "תיכון חדש" בתל אביב (1937) וניהלה אותו עד מותה.
נעורים ולימודים
טוני הלה נולדה בפרוסיה המזרחית שבגרמניה במשפחה יהודית מתבוללת. לאביה, השופט קספר הלה, נאמר, שאם ברצונו להתקדם בסולם הדרגות, כדאי שיתנצר, אך הוא דחה את ההצעה, אם כי אשתו הייתה מוכנה לכך. המשפחה עברה לברלין ושם היו הלה ואחותה חברות בתנועת הוואנדרפוגל, תנועת נוער שקידשה את גוף האדם ואת הטבע. לאחר לימודים באוניברסיטאות ברלין, פרייבורג והיידלברג (שהסתיימו עם קבלת התואר דוקטור בספרות) ובסמינר למורים, יצאה לאחר מלחמת העולם הראשונה להשתלם בפריז. עם שובה לברלין הצטרפה לחוג ציוני, שבו היו חברים גם גרשום שלום, זלמן שזר ועקיבא ארנסט סימון. על אף התנגדות אביה, שסבר כי מקומה של יהדות גרמניה בארץ זו, עלתה הלה לארץ ישראל בשנת 1925.
קריירת הוראה וחינוך
בשנותיה הראשונות בארץ ישראל לימדה הלה בסמינר לבנות דתיות של תנועת המזרחי בירושלים, אך אופי המוסד לא תאם את השקפותיה והיא עברה לתל אביב והחלה ללמד בגימנסיה נורדיה לצד ידידה המורה מאיר בלוך. בשנת 1937 הקימה עם אהרן ברמן את בית הספר "תיכון חדש", וניהלה אותו עד מותה בשנת 1964.
להלה לא היו ילדים משלה. היא ראתה בילדי אחותה ובתלמידיה הרבים את ילדיה, וכך גם התייחסה אליהם. היא הכירה את כולם בשמותיהם, דאגה לשלומם והקפידה להקנות להם ערכי מוסר לצד השכלה רחבה ומעמיקה. הלה הייתה מנהלת ומחנכת נאורה וליברלית, אך הקפידה גם על משמעת וכללי התנהגות. היא הטביעה את חותמה בתלמידיה והשפעתה ניכרת בהם עד עצם היום הזה. בין הידועים בתלמידיה: נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, הסופרים יורם קניוק ואיל מגד, חוקרת הספרות פרופ' נורית גוברין, פרופ' עדה יונת, המוזיקולוג פרופ' יהואש הירשברג וראש מרצ חיים אורון.
חיים אישיים ומשפחה
במשך שנים חייתה הלה ללא נישואים עם הפילוסוף גוסטב שטיינשניידר (Steinschneider; 1899–1981), נכדו של החוקר מוריץ שטיינשניידר, שלא מצא את מקומו בארץ ועבד כמנקה רחוב, על אף השכלתו הרחבה וידיעותיו הרבות. השניים נישאו לבסוף כשהלה הייתה בת 68, וזאת רק כדי להבטיח ששטיינשניידר, שהיה צעיר ממנה, ייהנה מן הפנסיה שלה לאחר מותה.
בשנת 1964 הכריעה אותה מחלת הלב שממנה סבלה במשך שנים. היא אושפזה בבית החולים בילינסון וכעבור חודשיים נפטרה בתל אביב. נקברה בבית העלמין דרום.
אחותה אֶרנָה נישאה לסופר הגרמני-ישראלי ורנר קרפט (Kraft). בתם עליזה, ממייסדי קיבוץ צרעה שבמועצה אזורית מטה יהודה, היא אמו של האלוף נעם תיבון וסבתו של אמיר תיבון.
הכרה והנצחה
בשנת 2007 התקבלה בעיריית תל אביב החלטה לקרוא רחוב על שמה ביפו.
בשנת 2011, במלאת 75 שנה לייסוד "תיכון חדש", הותקן שלט זיכרון בכניסה לביתה בתל אביב המציין את פועלה. על השלט חתומים: עדה יונת, אלכס אנסקי, יורם קניוק, דורית ביניש, ישראל גודוביץ, דני קרוון, רן שחורי ויריב בן אליעזר.
תנכיז
סיף א-דין תנכִּז א-נאסרי (בערבית: سيف الدين ﺗﻧﻜﺰ ﺍﻟناصري; 1279? – 1340) היה אמיר ממלוכי, מושל סוריה וארץ ישראל בין השנים 1312–1340. ידידו ובן חסותו של הסולטאן מוחמד בן קלאוון, שבזמנו הגיעה האימפריה הממלוכית לשיאה. תנכיז הוא גדול בוני ירושלים בתקופה הממלוכית.
בתקופה הממלוכית, עקב תחלופה מהירה יחסית בשלטון המרכזי, לא היה נהוג שמינוי בכיר יאריך ימים. אך צירוף הנסיבות של שלטונו הארוך של הסולטאן, קרבתו הרבה של תנכיז לחברתו של הסולטאן, נאמנותו ויכולות הביצוע שלו, הותירו אותו בתפקיד מושל דמשק (למעשה מושל בילאד א-שאם, כלומר כל סוריה, ארץ ישראל ועבר הירדן) במשך עשרים ושמונה שנים רצופות. במהלך תקופה ארוכה זו צבר תנכיז נכסים רבים והקדיש חלק ניכר מהכנסותיו לבנייה. הן בנייה למטרות דת, כנהוג בקרב שליטים ממלוכיים והן בנייה אזרחית, לשירות התושבים ועולי הרגל, דבר נדיר הרבה יותר באותה תקופה. עיקר בנייתו של תנכיז הייתה בירושלים ובדמשק. מחוץ לירושלים מיוחסת לו הקמת הח'אנים בג'לג'וליה ובנבי ימין (ליד כפר סבא).
תולדות חייו
לא ידוע היכן תנכיז נולד, אך סביר להניח שהיה זה אי-שם באזור טורקמניסטן של ימינו, אזור ממנו רכשו ממלוכים באותה תקופה. הוא לא נולד מוסלמי אלא קיבל חינוך צבאי ודתי בגדוד שהשתייך לאמיר חסאם א-דין לאג'ין. לאחר הרצחו של אמיר זה עבר תנכיז לשרת את הסולטאן א-נאצר מוחמד בן-קלאון. בתקופות שלטונו הראשונות היה מוחמד בן-קלאון סולטאן כושל, צעיר וחלש. ב-1309 החליט להתפטר ולצאת לגלות מרצון בעיר כרכ. תנכיז, שיכל להמשיך ולשרת את הסולטאן שהחליף את מוחמד בן-קלאון, ואף לעלות בדרגות, החליט להישאר נאמן לאדונו ולצאת עמו לגלות. הוכחת נאמנות אישית זו התבררה כצעד נכון כאשר חזר מוחמד בן-קלאון לכס השלטון כעבור שנה לתקופת שלטון שנמשכה עוד שלושים שנה. לאחר שעבר תנכיז הכשרה בנושאי הנהגת מדינה (סיאסה) נשלח לתפקידו כמושל דמשק ובילאד א-שאם.
הקשר בין הסולטאן לתנכיז היה מיוחד במינו במערכת היחסים בסולטנות. הסולטאן פנה אל תנכיז בתארים "מגן האסלאם והמוסלמים" ו"רב האמירים בשני העולמות", תארים שהיו שמורים לסולטאן עצמו. הוא העניק לו מתנות רבות ויקרות ביניהן בגדים יקרים, סוסים ועופות לציד וכסף מזומן. קיימת עדות לפיה התוודה הסולטאן כי הוא אינו מכריע בעניין כלשהו מבלי שקיבל את עצתו של תנכיז. הדבר יוצא דופן במיוחד לאור התנהלותו הרגילה של הסולטאן מוחמד בן-קלאון, שהיה ידוע כשליט חשדן שלא בטח בפקודיו וסילק אמירים שהתנשאו מדי לדעתו.
כותבי הביוגרפיות מהללים את מידותיו הטובות של תנכיז כמי שלא נטל מעולם שוחד, דאג לביטחון נתיניו הן מפני אויבים מבחוץ והן מפני פקידים מושחתים, שנענשו מיד ובחומרה. כמו כן נודע כאדוק בדת האסלאם, כנהוג בקרב הממלוכים, והקפיד במיוחד על מצוות האלזכאה, הפרשת המעשר לצדקה. הוא מצוטט על ידי אחד מהביוגרפים כמי שאמר "איזו מידת הנאה יש לשליט אם נתיניו אינם יושבים לבטח?". עם זאת, כאשר חשד בדבר מה מיהר לחרוץ משפט, היה מהיר חימה מול פקודיו והעניש ללא רחמים. הדבר עורר עליו אמירים כפופים לו שניסו למרוד בו כנציבי צפת (1314, 1331) ועזה (1320).
עם עלייתו לכס השלטון החל תנכיז לשפר את מצבה הפיזי של דמשק, בירתו. הוא הרחיב רחובות תוך סילוק מפגעים שונים, שיפר את מצב התברואה והביטחון האישי, תוך אכיפת הסדר הציבורי ביד ברזל. הוא הקים בדמשק וברחבי אזור שלטונו מסגדים, שווקים, בתי מרחץ ומתקני אספקת מים, ח'אנים ועוד, אך אין עיר בה בנה יותר מבני פאר מאשר ירושלים (ראו להלן).
בשנת 1340 חלו ככל הנראה מספר אירועים אשר הביאו על תנכיז את סופו. האמירים המתחרים ששאפו לרשת את מקומו הצליחו לנטוע חשד בליבו של הסולטאן לגבי נאמנותו של תנכיז, כביכול הוא אומר לערוק ולחבור לשליט עיראק. באותה עת אירע גם סיבוך בשידוך שהיה אמור להשיא את בנות הסולטאן לבניו של תנכיז, אשר גרם לתחושת עלבון לסולטאן. גם יחסו של תנכיז כלפי הנוצרים היווה התגרות בביזנטיון בנקודת זמן שלא הייתה נוחה לשלטון המרכזי ונתנה עוד דחיפה לחשד שמא מדובר במזימה. תנכיז, שחש ככל הנראה שירדה קרנו העביר את הונו לקלעת ג'אבר שבצפון סוריה, אולי כצעד ראשון לקראת המלטות, אך ב-10 ביוני 1340 נתפס על ידי נציב צפת, חרבו נלקחה ממנו והוא נשלח למעצר באלכסנדריה. שבועות אחדים לאחר מעצרו נפטר. מוג'יר א-דין מדווח כי תנכיז מת מהרעלה ב-1340, באלכסנדריה, מצרים ועצמותיו הועברו לקבורה באחוזת קבר בדמשק שלוש שנים מאוחר יותר. הביוגרף צפדי כתב
לאחר מותו נרשם הונו על מנת להחרימו לאוצר המדינה. ברשותו של תנכיז נמצאו בתים, ח'אנים, שדות ובהם מתקנים שונים לעיבוד חקלאי (טחנות קמח, מערכות מים וכדומה), חנויות, בוסתנים, בתי מרחץ ועוד. הם היו פרושים בכל רחבי תחום שלטונו, בהם בתים בחומס, ביירות, צפת, שכם, רמלה, ג'לג'וליה, בקעת הירדן ומצרים. עוד נרשמו בהונו כלים ובגדים יקרים רבים, סוסים, ממלוכים (עבדים-לוחמים) ושפחות.
בנייתו בירושלים
בשנות שלטונו, שינה תנכיז את פניה של ירושלים באמצעות פרויקטי בנייה גדולים וחשובים. "הכתובות המנציחות את מפעליו בירושלים מרובות מבכל עיר אחרת עליה משל". אחד העיקריים הוא הקמת שוק הכָּתָנִים (שוק מוכרי הכותנה, ערבית: סוק אל-קטאנין, سوق القطانين) בין השנים 1336–1337. על גבי מבנים שונים ופסולת שמילאו את ערוץ הגיא נסללה סוללה רחבה ועל גביה נבנה מכלול מסחרי מפואר. מכלול זה, שוק מקורה באורך מאה מטרים, מוביל אל שער שנפרץ בחומת הר הבית (באב אל-קטאנין, باب القطانين) בדיוק מול כיפת הסלע והיה שער הכניסה המרכזי והעיקרי להר. בשוק הוקמו גם שני בתי-מרחץ (חמאם אל-עין וחמאם א-שיפא) וח'אן (בשטחו נמצא כיום המכון ללימודי ירושלים של אוניברסיטת אל-קודס). כלומר, הדרך אל השער הראשי של המתחם המקודש עוברת דרך מתחם מסחרי חילוני. הדבר מעיד על כוחו הרב של תנכיז את מול הממסד הדתי. חלק מהכנסות השוק ובתי המרחץ הוקדשו להקמה ומימון של המבנה הממלוכי המפואר ביותר בירושלים, מדרסת תנכזיה, המוכרת כיום כ"מחכמה". התנכיזיה נבנתה בשנת 1329 והיא המפוארת ביותר בירושלים, פרט למדרסת אשרפיה שעל הר הבית, שנבנתה מאה וחמישים שנים מאוחר יותר. מוג'יר א-דין מכנה אותה "זו שאין מושלמת ממנה בין המדרסות". במדרסה ארבעה אולמות צדדיים (איוָואנים) התוחמים אולם הוראה מרכזי, מקורה בכיפה. לתנכיזיה 22 חדרים: 11 למורי האסכולה החניפית ו-11 (המשקיפים אל הר הבית) לצופים.
התנכיזיה שימשה מאז ועד היום כמוקד שלטוני. בימי הממלוכים היה במבנה בית דין להתדיינות בין מוסלמים לשאינם מוסלמים בימי העות'מאנים שכן במבנה בית המשפט העליון. היה זה מעון רשמי לאירוח אורחים נכבדים וכן מעונו הרשמי של המופתי של ירושלים. כיום נמצא במקום בסיס של משמר הגבול.
סמוך לתנכיזיה התקין את צריח שער השלשלת, שקריאה ממנו לתפילה הייתה משאת נפשם של כרוזי ירושלים, ואת אכסניית הנשים (רבאט א-נסאא).
ב-1327 שיקם תנכיז את אמת המים התחתונה ששימשה עוד מימי הרומאים להובלת מים ממעיינות אל-ערוב ובריכות שלמה. הוא העמיד את תעלות הסביל של בריכת הסולטאן והעביר אמה לאורך רחוב השלשלת להובלת מים אל ה"כוס" (אל-כאס), מבנה הטהרה שבנה על הר הבית. מפעל מים זה סיפק גם את המים הדרושים לבתי המרחץ בשוק הכתנים.
תנכיז שיקם ושיפץ את המצודה (מגדל דוד). זאת ככל הנראה בניגוד למדיניות הרשמית של הממשל בקהיר שציוותה להשאיר את ירושלים עיר חלשה, בלתי-מוגנת וללא תשתית ביצורים. פעולה זו, יחד עם פעולות השיקום האזרחי והעירוני, הפכו את תנכיז למושל המסור היותר שהיה לירושלים בתקופה הממלוכית.
ייתכן שניתן לזקוף לזכותו גם את הזהבת הכיפות של מסגד אל-אקצא וכיפת הסלע, פעולה המיוחסת לסולטאנו א-נאצר מוחמד בן-קלאון.
הכוס – סמלו המשפחתי
הרנכ (הסמל המשפחתי) של תנכיז הוא הגביע או הכוס, המוזכרת בסורת האדם (מס' 76) בקוראן, המדברת על הצדיקים בגן העדן:
אימוץ סמל זה וההקשר שלו אינם מקריים. תנכיז עשה בירושלים כמה מפעלים הקשורים לאספקת מים והטיית מי מעיין. הוא הקים את בתי המרחץ (או שיפץ בתי מרחץ שהיו קיימים כבר בתקופה הרומית) ליד הר הבית: חמאם אל-עין וחמם א-שיפא. לצורך אספקת מים לבתי מרחץ אלה הוא שיפץ את אמת המים שהובילה מים לירושלים מעין ערוב ובריכות שלמה.
על הר הבית הקים תנכיז מבנה טהרה בין מסגד אל-אקצא וכיפת הסלע, מבנה זה נקרא "הכוס" (אל-כאס), לכבודו של תנכיז.
כותב מוג'יר א-דין:
סודות נעורים
סודות נעורים היא סדרה של ספרים מאת חני נחמיאס, הכוללת שבעה ספרים שיצאו לאור בשנים 2001–2007 בהוצאת אורנית.
תקציר
הסדרה סודות נעורים מספרת את סיפורה של מור אורן, שבעת הספרים מלווים אותה ואת חבריה במהלך גיל ההתבגרות: המסיבות, ההתרגשויות, הרכילויות, הלימודים והטיולים. הקורא חווה ביחד עם הדמויות את האהבות, הבגידות, ההתלבטויות וחוויות אחרות המזוהות עם גיל ההתבגרות.
סמור הרים אינדונזי
סמור הרים אינדונזי (שם מדעי: Mustela lutreolina) הוא מין של סמור האנדמי בטבע לאיים ג'אווה וסומטרה שבאינדונזיה. סמור זה מאוד ביישן והוא נראה לעיתים נדירות ולא ברור מה מצב שימורו. לסמור זה אין תת-מינים.
אלו סמורים חומים מוארכים ובעלי זנבות גדולים. אורכם הממוצע 30–32 סנטימטרים, אורך הזנב 14–17 סנטימטרים ומשקלם 295–340 גרם.
הם חיים בטבע בהרים גבוהים מעל 1,000 מטרים וביערות הגשם שבמורדותיהם. הם ניזונים מטרף חיות קטנות כמו מכרסמים, עופות וזוחלים, אך גם מנבלות. הם נדירים בטבע ופגיעים עקב סחר בפרוותם ומהרס היערות בהם הם חיים.
אוניברסיטת בוקרשט
אוניברסיטת בוקרשט (ברומנית: Universitatea din București; בראשי תיבות: UB או בקיצור: UniBuc) היא מוסד ממלכתי להשכלה גבוהה השוכן בבוקרשט, רומניה.
הצעדים הראשונים להשכלה גבוהה בבוקרשט
קונסטנטין ברנקובאנו, שליט נסיכות ולאכיה, בעצתו של הסטולניק קונסטנטין קנטקוזינו, ייסד ב-1694 את האקדמיה הנסיכותית סאבה הקדוש. שפת הלימוד במוסד זה הייתה יוונית. השליט אלכסנדר איפסילנטי (סבו של אלכסנדר איפסילנטי) שינה ב-1776 את תוכנית הלימודים והוסיף קורסים ללטינית, איטלקית וצרפתית. הוא גם הוסיף מבנים. ב-1818, המלומד גאורגה לאזר ייסד באקדמיה בית ספר בשפה הרומנית. פטראקה פואנרו ערך רפורמה ב-1832 ובהזדמנות זו הוסיף קורסים משפטיים ומדעיים. במהלך רפורמה נוספת, בשנת 1850, הקורסים האלה מקבלים דגש והרחבה וב-1854 מוסמך המחזור הראשון של משפטנים.
ב-1855 ייסד קרול דאבילה את בית הספר הלאומי לרפואה ולרוקחות. ב-1857 הונחה אבן הפינה להיכל האוניברסיטה של בוקרשט והוכנו תוכניות למערכת של מבנים עבור האוניברסיטה, תוכניות שלא יצאו לפועל. ב-1859 נוסדה הפקולטה למשפטים וב-1863 נוסדו הפקולטה למדעים והפקולטה לספרות.
התפתחותה של אוניברסיטת בוקרשט
אלכסנדרו יואן קוזה, השליט הראשון של הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבהמשך שינו את שמם לרומניה, החליט בחודש יולי 1864 על איחוד הפקולטות למשפטים, למדעים ולספרות תחת השם "אוניברסיטת בוקרשט". בשנת 1869 הפך בית הספר הלאומי לרפואה ולרוקחות לפקולטה נוספת באוניברסיטה, הפקולטה לרפואה.
בשנים 1934–1936 נבנה היכל הפקולטה למשפטים ובשנת 1941 נוסד המכון לסטטיסטיקה כללית וסטטיסטיקה ביטוחית (אקטואריה).
גירוש היהודים
ב-29 באוגוסט 1940 פרסם שר החינוך הרומני החלטה מספר 153377 שקבעה נומרוס קלאוזוס של מקסימום 6% יהודים בכל כיתת לימודים בכל רמות הלימודים. בהוראה-חוק מספר 3438, מיום 11 באוקטובר 1940 הוחמר המצב ונקבע נומרוס נולוס, איסור מוחלט על לימודי יהודים במוסדות החינוך הממלכתיים או הפרטיים (בבעלות לא יהודית), כולל האוניברסיטאות. היהודים הורשו להקים לעצמם, על חשבונם, מוסדות חינוך פרטיים המיועדים אך ורק ליהודים.
לא רק היהודים הלומדים סולקו ממערכת החינוך הרומנית, גם המורים, כולל הפרופסורים היהודים באוניברסיטה, סולקו ממערכת החינוך בהתאם לאותו חוק.
לאחר נפילת משטרו של יון אנטונסקו, ב-23 באוגוסט 1944 וכניסת הצבא האדום לרומניה שונו החוקים בהדרגה ובוטלה הפליית היהודים.
השלטון הקומוניסטי
בהדרגה, בתמיכת ברית המועצות, שצבאה כבש את רומניה, השתלטה על רומניה המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שהשלימה את כיבוש השלטון על ידי סילוק המלך ב-31 בדצמבר 1947. המפלגה הקומוניסטית שינתה סדרים רבים ובין היתר גם את סדרי הלימודים באוניברסיטת בוקרשט. השתנו תוכני הלימודים והשתנו שיטות הלימוד. גם הנגישות לאוניברסיטה עברה מהפך - כעת הלימודים היו חינם לכל, אך בקבלה ללימודים הועדפו סטודנטים לפי המוצא הסוציו-אקונומי. הונהגה אפליה מתקנת שבמסגרתה הועדפו בני מעמד הפועלים ובני איכרים עניים על פני בני בורגנים. גם סגל ההוראה עבר טיהור במסגרתו סולקו תומכי המשטר הישן וצורפו פרופסורים חדשים בעלי רקע קומוניסטי, בחלקם חסרי השכלה אקדמית מתאימה.
במסגרת המדיניות של הגוש הקומוניסטי התקבלו לאוניברסיטת בוקרשט סטודנטים זרים ממדינות קומוניסטיות אחרות, כמו קוריאה הצפונית וממדינות בלתי מזדהות. סטודנטים אלה התקבלו ללא תשלום ובתנאיי פנימייה.
התקופה הדמוקרטית
לאחר המהפכה הרומנית, בהדרגה, שונו סדרי הקבלה לאוניברסיטה וגם כיווני הלימודים - לימודי המרקסיזם-לניניזם נעלמו והופיעו לימודי תאולוגיה לפי זרמי הנצרות העיקריים ברומניה. ב-1991 הוקמה הפקולטה לתאולוגיה בפטיסטית וב-1992 הפקולטה לתאולוגיה רומנו-קתולית וסיוע סוציאלי. הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית הוקמה כבר ב-12 בנובמבר 1881, אולם בתקופה הקומוניסטית איבדה מחשיבותה וחל פיחות במעמדה - באוגוסט 1948 הפכה ל"מכון תאולוגי בעל מעמד אוניברסיטאי" והוכפפה ממשרד החינוך - למשרד הדתות. ב-1991, לאחר המהפכה הרומנית, שב ה"מכון" להיות פקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית במסגרת אוניברסיטת בוקרשט.
בתקופה זו נפתחו פקולטות נוספות וגדל מאוד מספר הסטודנטים. גם דירוג אוניברסיטת בוקרשט ברשימת האוניברסיטאות שודרג. אוניברסיטת בוקרשט מקבלת ללימודים - תמורת תשלום - סטודנטים זרים, בעיקר אירופאים, היכולים ללמוד גם במסלול לימודים באנגלית. בין בוגרי אוניברסיטת בוקרשט נמנים גם ישראלים, שהעדיפו ללמוד שם מסיבות שונות.
מהומות אנטישמיות
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כשיהודי רומניה קיבלו אזרחות ושוויון זכויות, רבים מהם נרשמו ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה, כולל אוניברסיטת בוקרשט. התופעה הזאת הייתה לצנינים בעיני סטודנטים רומנים נוצרים רבים, בעיקר חברי ואוהדי התנועה הלגיונרית, שהפגינו למען סילוק הסטודנטים היהודים. השפעה רבה בתחום זה הייתה גם לחברי הסגל האקדמי האנטישמיים ובראש וראשונה לפרופסור ניקולאה פאולסקו, אקדמאי רב השפעה ויוקרה, שהפיץ את דעותיו האנטישמיות בין הסטודנטים וגם כתב מאמרים רבים בעיתונות התקופה. חלק מהסטודנטים לקחו חלק בכינוסים הסטודנטיאליים שנערכו בקלוז' ובאורדאה ובמהלכם נערכו מהומות אנטישמיות, תקיפת יהודים, הריסת רכוש יהודי, חילול בתי כנסת וספרי קודש.
ב-23 בדצמבר 1927 אוניברסיטת בוקרשט הוציאה הודעת גינוי להפגנות אלה והחליטה לסלק את הסטודנטים שלה, שלקחו חלק במהומות.
הפגנות אלה, שזכו גם בתמיכת חלק מהפרופסורים, הביאו לבסוף להפעלת נומרוס קלאוזוס תחילה ונומרוס נולוס לבסוף וטיהור האוניברסיטה מיהודים.