cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנה אינטרנשיונל
האירוויזיון והצלחה בין-לאומית
ב-23 בנובמבר 1997, החליטה ועדה של הערוץ הראשון לשלוח את דנה אינטרנשיונל אל תחרות האירוויזיון, שהתקיימה באותה שנה בברמינגהאם שבאנגליה, עם השיר "דיווה" שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי צביקה פיק. בחירתה כנציגת ישראל לאירוויזיון הובילה לביקורת נוקבת של חברי הכנסת החרדים על רקע היותה טרנסג'נדרית. ביצוע הבכורה של השיר התקיים בתחרות מלכת היופי לשנת 1998.
דנה אינטרנשיונל זכתה בתחרות והביאה לישראל את הניצחון הראשון באירוויזיון מאז זכייתם של גלי עטרי וחלב ודבש עם "הללויה" ב-1979. לאחר ניצחונה בתחרות עלתה לבמה לשיר את השיר הזוכה, לבושה בשמלה ייחודית שעיצב עבורה מעצב האופנה הצרפתי ז'אן-פול גוטייה. השמלה כללה חלק עליון המורכב מנוצות ציפורים צבעוניות, וזכתה לכינוי "שמלת התוכי".
הזכייה באירוויזיון הפכה את דנה אינטרנשיונל לנציגה בולטת של הקהילה הלהט"בית ושל קהילת הטרנסג'נדרים בפרט. "דיווה" היה לשיר זוכה האירוויזיון הראשון מזה שנים שדורג במצעדים ברחבי אירופה ואף הגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי. בארץ הופיע השיר באלבום האוסף של אינטרנשיונל שנקרא אף הוא "דיווה". האלבום כלל להיטים מאלבומיה הקודמים, לצד חידוש ל"זמר שלוש התשובות" של רבקה זהר וגרסה אקוסטית לשיר "אני לא יכולה בלעדיך". במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכתה דנה אינטרנשיונל פעם נוספת בתואר זמרת השנה.
IMP והליקון, חברות התקליטים הראשונות של דנה אינטרנשיונל, ניסו לרכב על גל ההצלחה שלה באירוויזיון, והוציאו במקביל אוסף שהופץ ברחבי אירופה על ידי חברת התקליטים הבינלאומית Polygram. האוסף, שנקרא "The Album" ("האלבום"), כלל את החומרים שהקליטה לאורך הקריירה שלה באנגלית, או שהיה להם סאונד אוריינטלי שיכול היה להיכלל בז'אנר מוזיקת עולם. האוסף הוכן במהירות, אולם הכללתם של חומרים שהעבודה עליהם לא הושלמה הביאה את נציגיה של אינטרנשיונל להתנער מהאלבום עד כדי בקשה מהקהל הרחב באירופה שלא לרכוש אותו.
בסוף אותה השנה בחר המגזין האמריקאי "טיים" בדנה אינטרנשיונל כאחת מחמשת האנשים הכי משפיעים בעולם לאותה שנה. הארגון הבינלאומי לזכויות אדם, אמנסטי, הפיק מסע פרסום בהשתתפותה. היא אף פתחה את אירועי הספורט של אולימפיאדת הגייז, ה-Gay Games, שהתקיימו באמסטרדם שבהולנד.
ב-1999 הוחתמה על חוזה במחלקה האירופית של חברת התקליטים הבינלאומית סוני, אך זה בוטל, ודנה אינטרנשיונל מעולם לא הקליטה אלבום במסגרת החברה. עם זאת, היא מיד חתמה בחברת התקליטים האירופאית הקטנה CNR והקליטה במסגרתה את האלבום "Free", גם הוא בהפקת האיש שגילה אותה, עופר ניסים. האלבום יצא בשתי מהדורות שונות, אחת באירופה והשנייה ביפן, וכלל שני סינגלים בולטים: "Woman in Love" ("אישה באהבה"; חידוש לשירה של ברברה סטרייסנד) והשיר "Free" ("חופשי"; חידוש לשירו של סטיבי וונדר), שאותו ביצעה אינטרנשיונל במסגרת אירוויזיון 1999 שהתקיים בירושלים וצולם לו קליפ על חומת ירושלים העתיקה. מעבר להצלחה בישראל, הסינגלים והאלבום לא זכו להצלחה באירופה. בשנת 2000, בעקבות חילוקי דעות וכנראה על רקע כישלון האלבום הבינלאומי, נפרדו דרכיהם של דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים.
עוד בשנת 2000 הוציאה אינטרנשיונל גרסה ישראלית ושלישית לאלבום "Free", במסגרת חברת התקליטים הישראלית NMC. לצד השירים באנגלית, נוספו לו שלושה שירים בעברית: חידוש לשיר "מוכר הפרחים" עם אלון אולארצ'יק, "אני אוהבת" הפרובוקטיבי, שכבר הוקלט ויצא כסינגל ב-1999, והשיר "עד סוף הזמן", אותו ביצעה לראשונה באולפן משדר המילניום של הערוץ השני, בערב הסילבסטר של שנת 2000, אשר היה המצליח מבין כל הסינגלים של האלבום בישראל. באותה שנה שידר הערוץ השני את הסרט "Lady D", שבו תועדה דנה אינטרנשיונל במסגרת סיבוב הופעות במזרח אירופה, שם עדיין נישאה על גלי ההצלחה מהאירוויזיון.
חזרה לקריירה בישראל
בשנת 2001 הוציאה אינטרנשיונל ב-NMC את אלבומה יותר ויותר, בעיבוד והפקה של אלי אברמוב ודני דותן, חברי להקת הקליק. השניים כתבו והלחינו את רוב שירי האלבום, בהם "ניצחתי", שיר חצי אוטו-ביוגרפי אשר הפך ללהיט בקיץ של אותה שנה. שיר בולט נוסף באלבום היה "ואחרי הכל", שכתב יואב גינאי והלחין יהודה פוליקר, שגם שר בו קולות רקע. אף על פי שהאלבום זכה להצלחה בקרב המבקרים ושני סינגלים מתוכו הצליחו במידה גדולה הוא לא זכה להצלחה מסחרית.
בשנת 2002 הקליטה, שוב בהפקת אלי אברמוב, את אלבומה החלום האפשרי, באופן עצמאי. הוא כלל בין השאר את השירים "מכת חום" ("אי לה דיר לה דה דה"), ששרה במקור עליזה עזיקרי, "תחלום" וגרסה אקוסטית לשיר "ניצחתי". האלבום הופץ על ידי חברת התקליטים הראשונה של אינטרנשיונל, IMP. אולם גם אלבום זה לא נחל הצלחה. בנוסף, הוציאה גרסה מוגבלת של קופסת סינגלים (CDs Box), שכללה את כל הסינגלים של האלבום החלום האפשרי, כולל גרסאות מיוחדות ושירים נוספים.
באוקטובר 2005, בעקבות בחירת הגולשים, השתתפה דנה אינטרנשיונל בתחרות היובל של האירוויזיון עם השיר "דיווה". השיר הגיע למקום ה-13 מתוך 14. דנה השתתפה במשדר היובל וזכתה לכבוד רב, בתור אחת הדמויות הבולטות ביותר בתחרות על 50 שנותיה.
במהלך שנים אלו, מיעטה דנה להתראיין ולהופיע בתקשורת ונוצר רושם כאילו "נעלמה", אך מאחורי הקלעים המשיכה להופיע ברחבי העולם, והשתתפה במספר פרויקטים וקמפיינים פרסומיים כמו "מי גנב לי את המילקי" ו-Lady AIG.
בשנת 2007, לאחר שתיקה מוזיקלית בת 5 שנים, חתמה אינטרנשיונל על הסכם הפצה עם חברת התקליטים "הד ארצי", במסגרתה הקליטה את האלבום הכל זה לטובה, בהפקתו של אלי אברמוב. הסינגלים שיצאו לרדיו הושמעו רבות. בהם "הכל זה לטובה" ו-"Love Boy", שפזמונו ולחן הפזמון לקוחים משירה של מרים ילן שטקליס "ידידי טינטן", אותו ביצע במקור אבי טולדנו. "Love Boy" שבר שיא ישראלי בכך שהושמע מעל 1,400 פעמים בחודש אוגוסט של אותה שנה, ובכך הפך לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי בעשור האחרון. לאחר מכן יצאו הסינגלים "את מוכנה", הדואט "סרט הודי" עם עידן יניב שהלחינה למילים של ינאי רטפן שזכה להצלחה גדולה ו"יום הולדת".
ב-2016 חזרה לעופר ניסים עמו הוציאה אינטרנשיונל את הסינגל "We Can Make It". השיר זכה להצלחה בישראל ובעולם בכלל, ובסצנת הגייז בפרט.
ב-2017 הוציאה אינטרנשיונל את הסינגל "רותי" שכתב והלחין רגב דהן. בהמשך, הוציאה את "יש לי אהבה (לה קוסטה)", "נשארת איתך" וגרסת כיסוי לשיר "Just the Way You Are". בשנת 2018 חידשה את השיר "מי האיש", תוך שביצעה את השיר "Diva to Diva" ביחד עם שארלוט פרלי בקדם האירוויזיון 2019 השוודי. במאי 2019, ביצעה מחדש את "תל אביב".
לאחר שלוש שנים בהן לא הוציאה שירים, הוציאה אינטרנשיונל עם סטטיק ובן-אל תבורי את שיר הגאווה "אחלה גבר", שהגיע למקום השלישי במדיה פורסט. הווידאו קליפ שלו צולם במצעד הגאווה בתל אביב.
במרץ 2023, עלתה לשידור סדרה דוקומנטרית הנקראת "דנה קמה", המשודרת ב-yes. באותה השנה יצא הלהיט "לה קוקרצ'ה" שדורג בראש המצעד של מדיה פורסט.
פרויקטים נוספים
בשנת 2007 שיחקה בעונה הרביעית והאחרונה של הדרמה היומית "השיר שלנו" בתפקיד אלוהים בפרק הראשון והאחרון. בתחילת 2008 זכה השיר "כאילו כאן", שכתבה עם מנהלה שי כרם והלחינה לבדה, בקדם-אירוויזיון. את השיר ביצע בועז מעודה באירוויזיון 2008, עמו סיים במקום התשיעי עם 124 נקודות. במרץ באותה השנה, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל ופרויקט עבודה עברית 2, חידשה את שירה של אסתר שמיר "במקום הכי נמוך בתל אביב". עוד באותה שנה השתתפה בפרסומת לחברת הלוויין yes יחד עם כוכב הסדרה "נמלטים", ונטוורת' מילר.
בשנת 2009 הצטרפה לצוות השופטים של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" ושימשה כשופטת במשך שתי עונות. לאחר מכן פרשה בעקבות רצונה להשתתף בתחרות האירוויזיון, ועקב התנגשויות תאריכים בלוחות הזמנים של התוכנית ושל התחרות. בינואר 2011 ביצעה דואט עם סאבלימינל "עליי" שזכה להצלחה. במרץ 2011 התחרתה בקדם-אירוויזיון 2011 עם השיר "Ding Dong", שכתבה והלחינה, וזכתה במקום הראשון. עקב כך, במאי 2011 ייצגה את ישראל באירוויזיון 2011 עם השיר בשלב חצי גמר, שהתקיים בגרמניה, אך סיימה במקום ה-15 (מתוך 19) ולא העפילה לשלב הגמר של התחרות. עוד בשנת 2011 נקלעה לסערה עם הסיעות החרדיות בכנסת ישראל כשהייתה צפויה להשתתף בפרויקט של משרד התמ"ת בשם "קונים כחול לבן". החרדים ביקשו למנוע את השתתפותה בקמפיין בטענה כי "הבן-אדם קלקל את שם הגברים". ב-2012 יצא סינגל שהוא למעשה דואט עם הזמרת ירדנה ארזי הנקרא "כשהגברים רוקדים". סינגל זה הוא שיתוף פעולה ראשון של השתיים. את השיר כתב יואב גינאי והלחין יהודה פוליקר, את ההפקה המוזיקלית יצר דור דקל והעיבודים נוצרו על ידי מאיר עמר ואיתי זילברשטיין (נערי רפול). בשיר ישנה דגימה מיוחדת לנעימה הלקוחה מתוך אלבומו האינסטרומנטלי של פוליקר. השיר משלב את מקצב הדאנס המאפיין את דנה לצד שילוב צלילי מקצבים בלקניים יווניים. ביוני 2014 צילמה אינטרנשיונל קליפ בבית הכנסת הגדול בתל אביב לשיר "ילדים זה שמחה", לכבוד מצעד הגאווה בתל אביב שנערך באותה השנה ובעקבות מחאה שעלתה מצד הורי הילדים שהצטלמו לקליפ, הוא הוסר מיוטיוב, פורסם מחדש כשפני הילדים המצולמים מטושטשים ולאחר מכן פורסם בגרסה המקורית. במספר ריאיונות שהתקיימו עמה לאחר צאת השיר לאור, בהם נשאלה האם היא מעוניינת להביא ילדים לעולם, הצהירה דנה שהיא תומכת בזכותו של כל אדם באשר הוא להקים משפחה, אך היא עצמה אינה מעוניינת להיות אם. בשנת 2014 שודרה בערוץ 24 תוכנית המוזיקה "ישנן בנות", בה אינטרנשיונל מקימה להקת בנות מסוגת הפופ. בדצמבר 2014 השתתפה דנה בפעם הראשונה במחזמר. בגרסה הישראלית של "101 כלבים דלמטים" בבימויו של צדי צרפתי שיחקה את המרשעת קרואלה דה ויל לצד שחקנים כמו חני נחמיאס, מיקי קם, אורנה ומשה דץ. ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודה למען הלהט"ב בישראל זכתה דנה להיכלל ברשימת "40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב". בשנת 2015 הופיעה במופע "הלהיטים הגדולים של האירוויזיון" שהועלה בלונדון לרגל חגיגות ה-60 לתחרות.
באוקטובר 2017 הצטלמה לפרסומת של בזק בינלאומי בה היא מפרסמת כבל תת-ימי עם הגנה נגד פריצות. זאת כעשור לאחר שתבעה את החברה על שימוש פסול בדמותה, שנאלצה לפצות אותה. באותה השנה הוציאה את "רותי" שזכה להצלחה כאשר דורג בעשירייה הפותחת במדיה פורסט. הסינגל העוקב, "יש לי אהבה (לה קוסטה)", דורג במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך. הסינגל האחרון שיצא בשנה זו היה "נשארת איתך". ביוני 2018 הוציאה קליפ לגרסה מחודשת לשיר "דיווה", 20 שנה מאז ניצחה בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר הזה. הקליפ, בו מככבות גם רבקה מיכאלי וחנה לסלאו, הופק לכבוד אירועי הגאווה 2018 על ידי מלון NYX ת"א וליין המסיבות PAG. ב-14 במאי 2019, הופיעה אינטרנשיונל כאומנית אורחת בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, עם השיר "Just the Way You Are" של ברונו מארס. ב-18 במאי, הופיעה אינטרנשיונל גם בגמר אירוויזיון 2019, עם השיר "תל אביב" ו"דיווה".
במאי 2020 השתתפה בפרק של סדרת רשת של כאן דיגיטל בשם "המהפכה הגאה" המבוסס על ראיון שהעניקה לגל אוחובסקי עבור סדרת הדוקו של כאן 11 "המהפכה הגאה" אותה כתבו וביימו גל אוחובסקי ולירן עצמור. באוקטובר של אותה השנה, השתתפה דנה בפרויקט "צו השעה" במסגרתו חודשו שירים עבריים על ידי אמנים עכשוויים, ובו ביצעה, לצד הקומיקאי שחר חסון והמפיק עמרי סגל גרסה מחודשת לשיר "מקהלה עליזה" של חוה אלברשטיין. באוקטובר 2022 התקיים לכבוד אינטרנשיונל ערב "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ביצעו את שיריה של אינטרנשיונל מספר רב של אמניות ישראליות, שכללו את אילנית, גלי עטרי, זהבה בן ודפנה דקל. באירוע השתתף ראש ממשלת ישראל הארבעה-עשר, יאיר לפיד והיה זה אירוע הלהט"ב הרשמי הראשון בהיסטוריה של מדינת ישראל בו השתתף ראש ממשלה.
ולימיר סטייפאנוביץ'
ולימיר סטייפאנוביץ' (בסרבית: Velimir Stjepanović ,Велимир Стјепановић; נולד ב-7 באוגוסט 1993) הוא שחיין סרבי, הוא אלוף אירופה במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי (ברלין 2014), בעל מדליית ארד מאליפות העולם לבריכת 25 מטר במשחה ל-400 מטר חופשי (דוחא 2014) ומקום שישי באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר.
טום מיקס
תומאס אדווין מיקס (באנגלית: Thomas Edwin Mix; 6 בינואר 1880 - 12 באוקטובר 1940) היה שחקן קולנוע וראינוע אמריקאי ששיחק ברבים מסרטי המערבונים הראשונים. הוא השתתף ב-336 סרטים בין שנת 1910 ל-1935. מיקס היה כוכב העל הראשון של המערבונים בהוליווד, ונחשב כמי שהגדיר את הז'אנר עבור השחקנים הקאובוים שבאו אחריו.
תפילת נשים ביהדות
תפילת נשים התקיימה ביהדות לאורך כל הדורות, ובמקרים מסוימים, תפילתן נחשבה לתפילת מופת. כך למשל היא תפילת חנה, שחז"ל ראו בה את המודל של התפילה האידיאלית.
תקופת המקרא
מסיפורי המקרא עולה שאישה המתפללת היא עצמאית בלשונה וכל תפילה מנוסחת על פי המיית לבה. רבות המתפללות במקרא, ולכל אחת תפילה ייחודית משל עצמה. פנייתן הישירה מתקיימת באופן ספונטני מתוך הווייתן ונסיבות חייהן. הספרות היהודית לדורותיה עסקה בנושא זה ואולם הנושא זוכה לעניין מחקרי רב בתקופה האחרונה. ספרות ענפה חוברה במחצית השנייה של המאה העשרים ועד ימינו אלה בנושא זה.
בין המתפללות במקרא ניתן למנות את: רבקה, לאה, מרים הנביאה, דבורה, חנה, אסתר ונשות בית לחם במגילת רות. לאורך ההיסטוריה היהודית בכל תפוצות ישראל נשים חיברו תפילות, חלקן השתמר אך רובן הגדול השתכח משום שלא הועלו על הכתב. חלק מזערי של תפילות אלו הוא זה הבא לידי ביטוי בתפילות הנשים שאנו מוצאים בספרות החיצונית.
תקופת ימי הביניים
עם תחילת היווצרות הסידור וביתר שאת עם הפיכת הנוסח לרשמי, כתוב ומאוחר יותר מודפס אנו פוגשים פחות ופחות השפעה של נשים על סידור התפילה. תפילות הנשים, גם אם נאמרו, לא נותרו בדרך כלל בידינו.
רק בתקופות הקרובות יותר לזמננו אנו מתחילים לפגוש סידורי נשים. בין אם היו אילו סידורי הכלל כמו סידור "קורבן מנחה" המיועד לנשים ובין אם היו אלו קובצי תחינות, היינו תפילות אישיות שנועדו להיאמר ברשות הפרט ובשפת המדינה (בדרך כלל יידיש), כמו "תחינות שרה בת-טובים" או סידורה האישי של יהודית כהן מאיטליה. סידורים אילו נתנו ביטוי, בדרך כלל, לנושאים נשיים אשר הסידור הממוסד לא נתן את דעתו עליהם כמו למשל נושאי הריון ולידה, טהרת המשפחה, וחיי גידול ילדים וחינוכם לצד הבעל.
במקביל אנו פוגשים קבוצות וקהילות מיוחדות בהן הנשים היו הממונות על שמירת המסורת. בגלל הקביעה כי היהדות מועברת מהאם לצאצאיה היו אלה הנשים, בקרב קהילות האנוסים בפורטוגל, שהפכו למתפללות העיקריות בהתכנסויות החשאיות ולנושאות בעול שימור המסורת בנסיבות החיים שנכפו עליהם.
בימינו
ברוב מוסדות החינוך הדתיים לבנות כיום, סדר היום נפתח בתפילת שחרית. קיימים סידורי תפילה אורתודוקסיים עם ניסוחים מותאמים לנשים. בסידור פעמי גאולה מופיעה בכל המקומות הרלוונטיים אופציה של ניסוח לנשים וההנחיות בו מופנות לנשים ולגברים כאחד. בנוסף, קיימים סידורים מיוחדים לנשים דוגמת סידור כוונת הלב לבת ישראל וסידור עבודת השם לבת ישראל.
הנוהג של נשים לומר קדיש יתומה על הוריה הולך ומתרחב, על בסיס הנוהג הקדום, היעדר מקורות הלכתיים האוסרים זאת ופסק ההלכה של מספר פוסקים.
בזרם האורתדוקסיה המודרנית החלו להיווצר קבוצות תפילה נפרדות לנשים, ונפתחו "מניינים שיתופיים" הרואים עצמם כנאמנים להלכה, ובהם נשים לוקחות חלק משמעותי בחלקים מסוימים בתפילה. החלוצה הייתה קהילת שירה חדשה בירושלים, שהוקמה בשנת 2001 על ידי קבוצה בראשות ד"ר טובה הרטמן במטרה "ליצור קהילה דתית המשלבת מחויבות להלכה עם מחויבות לתפילה ופמיניזם, ולהגדיר מחדש את מקומן של נשים בבית הכנסת". מאז פועלות בארץ כמה עשרות קהילות שוויוניות או משתפות מסוג זה. בולט בתמיכתו הרב דניאל שפרבר, אשר הקדיש ספר הלכתי לדיון בשיתופן של נשים בתפילות ובקריאת התורה.
תפילת נשים בהלכה
מבחינת ההלכה היהודית, חיוב הנשים בתפילה שונה משל הגברים: הן פטורות מאמירת רוב חלקי התפילה, ואינן חייבות בתפילה במניין ובבית כנסת. אמנם נשים רבות מגיעות להצטרף לתפילה בבית הכנסת, בעיקר בשבתות ובחגים. נשים פטורות גם מלבישת טלית והנחת תפילין בהן הגברים חייבים, ונעשות כיום על ידם בעיקר בתפילת שחרית.
ישנה מחלוקת על חיוב הנשים בתפילת העמידה, המהווה את ליבת התפילה המנוסחת, ומספר התפילות שיש לנשים להתפלל מדי יום. לפי פוסקים רבים די לנשים באמירת בקשה אחת ביום, שיכולה להיות תפילה אישית או חלק מהתפילה המנוסחת כרצונן (למשל אמירת ברכות התורה). גם בקרב פוסקים אחרים, המורים לנשים להתפלל תפילה עמידה אחת ביום או יותר, רווחת העמדה לפיה נשים הטרודות בטיפול בילדיהן או בעבודה פטורות מתפילה.
מניין ובית כנסת
נשים פטורות מתפילה במניין ובבית כנסת, אמנם המתפללות במניין ובבית הכנסת יש להן בזה זכות.
תפילת עמידה
במשנה נאמר שנשים חייבות בתפילה. התלמוד נימק דין זה בכך שהתפילה היא בקשת רחמים, ולפי חלק מהגרסאות הוא מסביר שהתפילה אינה מצווה התלויה בזמן, ממנה נשים פטורות.
דין זה הובא בספרות ההלכה, אולם מנהג הנשים היה לא להתפלל שלוש תפילות, אלא להסתפק באמירת בקשה בקומן בבוקר. בעל המגן אברהם הסביר זאת על פי דברי הרמב"ם, שכתב שיש מצווה מן התורה להתפלל כל יום, אך די בפעם אחת וללא נוסח מחייב. מכיוון שחובה זו אינה מצווה התלויה בזמן גם הנשים חייבות בה, אך הן פטורות משלוש התפילות המנוסחות והתלויות בזמני היום שמדברי חכמים. אמנם לדעת הרמב"ן כל החיוב להתפלל הוא מדברי חכמים, וייתכן שלשיטתו דברי המשנה שנשים חייבות להתפלל פירושם שחייבו אותן להתפלל את כל התפילות, למרות שהן תלויות בזמן, משום שהן בקשות רחמים. יש הסוברים שנשים צריכות להתפלל שתי תפילות עמידה ביום גם לדעת הרמב"ם. מאידך, יש הסבורים שגם לדעת הרמב"ן נשים יוצאות ידי חובה בבקשת רחמים אחת ביום.
שאר חלקי התפילה
נשים פטורות מאמירת: קרבנות, קריאת שמע וברכותיה, תחנון, אשרי, למנצח, קדושה דסדרא, שיר של יום, פיטום הקטורת ועלינו לשבח.
משום שנשים פטורות ממצוות עשה שהזמן גרמן, הן פטורות מאמירת פסוקי דזמרא, לפי שזמן אמירתם לפני תפילת שחרית. עם זאת, יש הסוברים שהואיל ונשים חייבות להתפלל עמידה (לפי חלק מהדעות), הן חייבות גם לומר פסוקי דזמרא כדי להתכונן על ידם לתפילה. אולם לדעת רוב הפוסקים - פטורות, והרוצה להדר רשאית.
יש פוסקים הסבורים, שהואיל ומצוות זכירת יציאת מצרים נמשכת ברציפות ביום ובלילה יש לחייב את הנשים בה, אך רבים חלקו על כך ולדעתם הנשים פטורות מהזכרת יציאת מצרים.
תפילת נשים בזרמים הלא אורתודוקסיים
תפילת נשים בולטת במיוחד בזרמי היהדות הלא אורתודוקסיים, אשר הפכו עוד מראשית המאה ה-20 את המגמה האידאולוגית לשוויון בין המינים ליישומית על ידי שוויוניות הדרגתית של כלל תפקודי בית הכנסת לנשים.
גם לשונה של התפילה הלכה והפכה רגישה ומודעת יותר לשאלות מגדריות. במאמרה על השפעות המגדר על התפילה הישראלית הרפורמית מחלקת המחברת, הרבה ד"ר דליה מרקס, את השינויים בסידורים הליברליים לארבע רמות:
פוטנציאל לנארד-ג'ונס
פוטנציאל לנארד-ג'ונס הוא ביטוי המתאר את האינטראקציה בין אטומים או מולקולות נייטרלים בסריג. אטומים ומולקולות נייטרליים נתונים לשני כוחות בגבולות של מרחקים גדולים ומרחקים קצרים: כוח ון דר ולס מושך במרחקים ארוכים וכוח דוחה שנובע מחפיפה בין האורביטלים של האלקטרונים באטומים עקב עקרון האיסור של פאולי.
פוטנציאל לנארד-ג'ונס (שנקרא גם "L-J Potential" או "פוטנציאל 6-12") הוא מודל מתמטי פשוט המתאר את ההתנהגות הפיזיקלית הנ"ל. הוא הוצע ב-1931 בידי ג'ון לנארד-ג'ונס מאוניברסיטת בריסטול.
פוטנציאל זה הוא מהצורה
כאשר \epsilon הוא חוזק הפוטנציאל (עומק בור הפוטנציאל) ו-\sigma הוא קוטר הספרה הקשיחה של החלקיקים (עבור מרחק הקטן או שווה לרדיוס הספרה מתנהג החלקיק כמו גוף צפיד מוצק). פרמטרים אלה ניתן למצוא על ידי ניסויים ומדידות כדי לשחזר תוצאות ניסיוניות או להסיקם באמצעות חשבונות המערבים כימיה קוונטית.
ציפורי טרף, ציפורי שיר
ציפורי טרף, ציפורי שיר (באיטלקית: Uccellacci e uccellini, תרגום חופשי: ציפורים רעות, ציפורים קטנות) הוא סרט סאטירי איטלקי משנת 1966 בבימוי של פייר פאולו פאזוליני. בסרט מככבים הקומיקאי המפורסם טוטו ומאהבו הצעיר של פאזוליני באותם ימים, נינטו דאבולי. הסרט לא זכה להצלחה קופתית גדולה כשיצא אך זכה להתעניינות מחודשת שנים לאחר מכן עקב היותו בין היצירות האחרונות של טוטו, ואחד מהסרטים השנונים ביותר של פאזוליני שעם השנים ייקבע את מקומו כאחד האמנים האיטלקיים החשובים של המאה ה-20.
פוטנציאל לנארד-ג'ונס
הפונקציה של הכוח הוא מינוס הגרדיאנט של הפוטנציאל לעיל:
ציפורי טרף, ציפורי שיר
עלילה
העלילה מגוללת את סיפורם של טוטו ובנו נינטו ומתארת את הליכתם בכביש בסמוך לרומא. במהלך צעידתם הם פוגשים עורב מדבר המצטייר כמלומד מרקסיסט. מאוחר יותר בסרט אף מופיע כיתוב הסבר (intertitle) המאשש זאת: העורב מספר לשניים את סיפורם של צ'יצ'יליו ונינטו (המגולמים גם הם על ידי טוטו ונינטו), שני נזירים פרנציסקנים בני המאה ה-13, הנשלחים כמשלחת מיסיונרית להפיץ את הנצרות בקרב הציפורים. עם חלוף הזמן מצליחים הנזירים ללמוד את השפות של שני סוגי ציפורים ולשכנעם לאמץ את ערכי הנצרות. אך אז פורצת מלחמה בין סוגי הציפורים על רקע פירושים שונים לדת. העורב מצטרף לטוטו ובנו והם צועדים יחדיו בדרך. מכאן והלאה מציג הסרט את שלל החוויות המשונות העוברות על השלושה בדרכם. הם עוצרים בחווה חקלאית ומגורשים ממנה על ידי בעל הבית. מיד אחר כך הם נשלחים לגרש משפחה ענייה מביתה עקב אי תשלום חוב. לאחר מכן הם פוגשים חבורת שחקנים ועוזרים להם לדחוף את מכוניתם, ומגיעים ל"מפגש הראשון של רופאי שיניים חוקרי דנטה" (לשון נופל על לשון באיטלקית: «primo convegno dei dentisti dantisti»).
פוטנציאל לנארד-ג'ונס
פוטנציאל לנארד-ג'ונס (פוטנציאל L-J) הוא קירוב. לצורה בה הוא בחר לתאר את הדחייה אין שום הצדקה תאורטית; הכוח הדוחה צריך להיות תלוי מעריכית במרחק, אבל איבר הדחייה של פוטנציאל L-J הוא יותר נוח בשל הקלות והיעילות שבחישוב r12 כריבוע של r6. הכוח המושך, לעומת זאת, נגזר מכוח לונדון (פיזור) והאינטראקציה בין מומנטים חשמליים רגעיים בין החלקיקים. פוטנציאל L-J הוא קרוב די טוב בגלל פשטותו ומשמש לעיתים תכופות כדי לתאר את התכונות של גזים, וכדי למדל את אינטראקציות הפיזור והחפיפה בדגמים מולקולריים. הוא די מדויק עבור גזים אצילים והוא קרוב טוב במרחקים גדולים וקצרים עבור אטומים נייטרלים ומולקולות נייטרליות. בגרף לעיל מוצג פוטנציאל L-J עבור דימר ארגון וכן הסטייה שלו (עקב הקרוב הלא מדויק של הכוח הדוחה) מהפוטנציאל שנמדד ניסיונית.
ציפורי טרף, ציפורי שיר
עלילה
לאחר מכן מוצג קטע אותנטי ארוך מהלווייתו של מנהיגה המפורסם ביותר של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית פלמירו טוליאטי. מיד אחריו טוטו ונינטו הורגים את העורב ואוכלים את בשרו. הסרט מסתיים כאשר השניים פוגשים בצידי הדרך פרוצה ומבלים איתה כל אחד בתורו, כשהם מסתירים זאת איש מרעהו.
פוטנציאל לנארד-ג'ונס
שיטות יותר עדכניות, כגון משוואת סטוקמייר (Walter H. Stockmayer) ומשוואת multi מתארות את האינטראקציות הבין-מולקולריות בדיוק רב יותר. שיטות כימיה קוונטית, כגון תורת ההפרעות של מולר-פלסט (Møller-Plesset perturbation theory), צברים מצומדים או full configuration interaction מפיקות תוצאות עוד יותר מדויקות, אבל דורשות חישובים הרבה יותר כבדים.
ציפורי טרף, ציפורי שיר
אמצעים אומנותיים
הסרט מכיל מאפיינים של סוריאליזם ופנטזיה, אך גם של נאו-ריאליזם וסרט מסע. כיום מקובל לראות את הסרט כקומדיה אלגורית וכביקורת חברתית על איטליה של שנות ה-60. כבר מסצנת הפתיחה הסרט משרה אווירה הומריסטית: כותרות הסרט עם שמם של אנשי ההפקה מושרות כשיר קריוקי על רקע הירח. נוסף על כן, הסרט עושה שימוש בהקבלה של שני אירועים סמוכים בעלילה: טוטו ובנו מגורשים מחווה ואז מגרשים בעצמם, או לפחות מנסים, משפחה ענייה מביתה; סצנת אכילת העורב המרקסיסט עוקבת לסצנת הלווייתו של טוליאטי וקורצת למלחמה שפרצה בין שני סוגי הציפורים בסיפור של הנזירים קודם לכן, וכדומה. גם דמויותיהם של טוטו ונינטו מקבילות לדמויותיהם של שני הנזירים המגולמים על ידי אותם שחקנים.
היעדרן של זהויות ברורות של הדמויות ושל עלילה ישירה תורמים לאווירה הסימבולית של הסרט. הסרט אינו מסביר לאן הולכים טוטו ונינטו או מהיכן באו, להוציא פרטים בודדים המופיעים בסרט כמו שלטי הרחוב "איסטנבול - 4,253 קילומטרים" או "קובה - 13,257 קילומטרים".
גם הליהוק של הקומיקאי טוטו מהווה הצהרת אומנותית. טוטו ידוע כקומיקאי עממי העוסק בעיניני היומיום, דבר שאינו עולה בקנה אחד עם הביקורת הערכית שפאזוליני מטיח בפרות הקדושות של החברה. כמו כן, המבטא הנפוליטני של טוטו אינו תואם למבטא הרומאי של בנו נינטו.
פאזוליני טען שסרט זה הוא האהוב עליו מכל סרטיו, שכן הוא הסרט היחיד שלא התאכזב ממנו.
עזר ויצמן
עזר ויצמן (15 ביוני 1924 – 24 באפריל 2005) היה נשיאהּ השביעי של מדינת ישראל, אשר כיהן בתפקיד בין מאי 1993 ליולי 2000. לפני כן היה, בין השאר, מפקד חיל האוויר, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ויצמן החל את דרכו הצבאית בארגון ההגנה, בהמשך התנדב לצבא הבריטי, במהלך מלחמת העולם השנייה הפך לטייס בחיל האוויר המלכותי, הוא הוצב בהודו ובמצרים. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לאצ"ל ובהמשך שב לארגון ההגנה, כטייס בשירות האוויר, ממנו צמח חיל האוויר הישראלי, שלימים היה מפקדו השישי. בתפקידו הבא שימש כראש אג"ם והיה מאדריכלי הניצחון במלחמת ששת הימים.
לאחר שחרורו החל את דרכו הפוליטית בתנועת החרות והליכוד, מטעמן נבחר לכנסת התשיעית וכיהן כחבר הכנסת וכשר הביטחון. בהמשך חל מפנה בעמדותיו, והוא הקים את מפלגת המרכז יחד שמטעמה שימש כשר בלי תיק בממשלת האחדות, ואיתה הצטרף ל"מערך". ב-1992 פרש מהכנסת, ולאחר שנה נבחר – כנציג מפלגת העבודה – לכהן כנשיא המדינה. לאחר שנבחר שנית ב-1998, התפרסם כי קיבל כספים מאיש עסקים. היועץ המשפטי לממשלה קבע כי יש בכך "אי תקינות", ודברים אלה והביקורת הציבורית הביאו להתפטרותו מהנשיאות ולפרישתו מן החיים הציבוריים בשנת 2000.
עודד גרנות
עודד גרנות (נולד ב-9 באוקטובר 1947) הוא עיתונאי ישראלי ומזרחן. משמש כפרשן בערוץ קשת 12. היה הפרשן לענייני ערבים ואקטואליה של ערוץ 1.
עזר ויצמן
ביוגרפיה
עזר ויצמן נולד בתל אביב ליחיאל ויהודית ויצמן תושבי עכו בשנת 1924, וגדל בעכו ובחיפה. אביו, יחיאל (חיליק) ויצמן, היה פעיל ציוני ואגרונום, שהיה אחראי מטעם ממשלת המנדט על ייעור הרי הכרמל וכן אחיו של נשיאה הראשון של מדינת ישראל, חיים ויצמן. אמו של ויצמן, יהודית, הייתה בת הרופא גרשון יצחק קרישבסקי ובתיה למשפחת הירשפלד, ממייסדי ראשון לציון. עזר נקרא על שם סבו מצד אביו, עוזר. בילדותו גדל בבית שענייני השעה היו נדונים בו, ושימשו כרקע להתפתחותו האישית. את לימודיו עשה בבית הספר הריאלי, אך סולק ממנו בכיתה י"א.
עודד גרנות
ביוגרפיה
נולד בשם עודד גרוס בתל אביב. שירת כקצין ביחידה 848 של אגף המודיעין. מ-1969 עד 1971 עבד במשרד ראש הממשלה. בשנים 1971-1983 שימש ככתב לענייני ערבים ב"מעריב" ובגלי צה"ל. בשנים 1983-1986 היה ראש משרד "מעריב" בוושינגטון. מ-1986 עד 1992 שימש כראש דסק החוץ ב"מעריב". מ-1992 עד 2002 היה ראש דסק המזרח התיכון בעיתון. ב-2001 הצטרף לערוץ 1 של רשות השידור כפרשן לענייני ערבים ואקטואליה וראש דסק המזרח התיכון במקומו של אהוד יערי שעבר לחברת החדשות. לאחר שלא נבחר לצוות הפרשנים של תאגיד השידור הישראלי עבר לערוץ 12 - קשת בשנת 2017.
עזר ויצמן
ביוגרפיה
בעודו ילד פגש ויצמן בצ'ארלס אורד וינגייט. בספטמבר 1938, בזמן המרד הערבי הגדול, נפצעו הוא ואביו כשמכוניתם התהפכה, לאחר שנורו לעברם יריות בכביש תל אביב – חיפה, סמוך לבית ליד. כנער מתבגר בשנות המנדט הבריטי, רצה לתרום למאמץ הלאומי. בגיל 17, בשנת 1941 עבר קורס מ"כים בג'וערה מטעם ארגון ההגנה.
עודד גרנות
ביוגרפיה
מאז 1981 ביקר במדינות רבות בעולם הערבי וערך ראיונות רבים עם מנהיגים ערביים, ובהם נשיאי מצרים, אנואר סאדאת וחוסני מובארכ, מלכי ירדן, חוסיין ועבדאללה השני, נשיא לבנון, כמיל שמעון, ראשי אש"ף יאסר ערפאת, ומחמוד עבאס (אבו מאזן), ועוד.
עזר ויצמן
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
בשנת 1942 נפל בן דודו מיכאל ויצמן (בנו של חיים ויצמן), שהיה טייס בחיל האוויר המלכותי הבריטי. אירוע זה השפיע על עזר ויצמן הצעיר, ששאף להיות טייס. הוא עבר קורס טיס אזרחי, וקיבל רישיון טיס אזרחי עוד בטרם התגייס. ב-2 בספטמבר 1942 התגייס לצבא הבריטי. בתחילה שימש כנהג תובלה בחיל האוויר, ושהה בשולי הקרבות במדבר המערבי. שירות מסוג זה תיסכל את ויצמן, אשר שאף לתרום למאמץ המלחמתי, ולא ויתר על שאיפתו להיות טייס. בקיץ 1943 הגשים את שאיפתו והתקבל לקורס טיס, אשר התקיים ברודזיה, אותו סיים בשנת 1945. הוא הוצב במשך שלושה חודשים בשדה התעופה פאיד ולאחר מכן שירת זמן מה בהודו כטייס על מטוס הת'נדרבולט, עד שבשנת 1946 השתחרר מן הצבא הבריטי, ונסע ללמוד תעופה בלונדון באופן פרטי.
עודד גרנות
ביוגרפיה
חיבר שני ספרים: "חיל המודיעין" (1981) ו"היום בו נרצח סאדאת" (1983) בשיתוף עם ז'ק רייניך, וכן מאמרים בנושאי המזרח התיכון והעולם הערבי בכתבי עת ובאנציקלופדיות.
עזר ויצמן
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
בהשפעת ידידים שפגש בלונדון הצטרף אל ארגון האצ"ל בשנת 1946. בשנת 1947, בסמוך להחלטת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, פנו אליו אנשי "ההגנה" כי יצטרף ל"שירות האוויר לישראל", שהיה גרעינו של חיל האוויר העתיד לקום. לאחר שנועץ עם אנשי האצ"ל, קיבל את הפנייה, והיה לאחד ממקימי חיל האוויר החדש.
עודד גרנות
חיים אישיים
גרנות נשוי ואב לשתי בנות. מתגורר במודיעין.
עזר ויצמן
חיל האוויר
ויצמן שירת בחיל האוויר כטייס קרב וכמפקד, הוא שימש סגן מפקד טייסת 101 ובמרץ 1949 מונה למפקדה, כמפקד הטייסת העביר אותה מבסיס חצור שנסגר לרמת דוד. שימש ראש מחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. ב-1951 נשלח לאקדמיה הצבאית הבריטית לפיקוד ולמטה, ועם שובו הטיל עליו חיים לסקוב, מפקד חיל-האוויר, לארגן קורס מתקדם לקצינים, כמו כן השתתף בהקמת המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. באוקטובר 1953 קיבל את הפיקוד על בסיס רמת דוד, עליו פיקד עד ראשית 1956, בפברואר 1956 מונה למפקד כנף 4 בחצור, הוא שירת בתפקיד זה במלחמת סיני, על פי הנוהג המושרש בחיל האוויר הישראלי, גם בתפקיד זה נתן מופת אישי כאשר יצא בעצמו לגיחות קרב במטוס סילון מסוג אוראגן.
ב-25 ביולי 1958 מונה למפקדו השישי של החיל, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1966. שנותיו כמפקד החיל היו שנים של התעצמות ובניין הכוח, והכנת החיל לקראת הגדול בהישגיו – "מבצע מוקד" להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב על הקרקע בתחילת מלחמת ששת הימים. נודע כמי שטבע את הסיסמה "הטובים לטיס", והטמיע אותה בחיל ובציבור.
ראש אג"ם
תפקידו הבא בצה"ל היה ראש אג"ם. תפקיד זה היה בעל חשיבות עליונה בצה"ל אשר הכין עצמו למלחמה. בשנת 1967 הפכה המתיחות בין ישראל ובין מדינות ערב לוודאות כי בקרוב תפרוץ מלחמה. תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הייתה תקופה של חרדה, ורבים היססו בדבר הדרך שבה יש לפעול אל מול האיום הערבי, שנראה כאיום קיומי. ויצמן עצמו נקט בטון תקיף, והיה ממצדדי הנחתת מכה מקדימה על מדינות ערב, אל מול היסוסי ראש הממשלה, לוי אשכול. טרם מינויו של משה דיין לשר הביטחון הגיע ויצמן ללשכתו של אשכול ואמר: "אשכול, תן פקודה וצה"ל יצא למלחמה. למה לך את משה דיין? מי צריך את יגאל אלון? יש לנו צבא חזק והוא רק ממתין לפקודה שלך. תן לנו פקודה לצאת למלחמה ואנו ננצח."
אירוע עליו מספר ויצמן בספרו הביוגרפי "לך שמים לך ארץ" זכה ברבות הימים למעמד מכובד. ויצמן סיפר כי ב-23 במאי 1967 נקרא אל ביתו של הרמטכ"ל יצחק רבין, שם מסר לו רבין כי "סיבכתי את מדינת ישראל בגלל סדרת טעויות שעשיתי... אני מאמין שמי שטעה צריך ללכת. אני טעיתי. האם תקבל עליך את תפקיד הרמטכ"ל?". ויצמן סירב להצעה, בטענה שהדבר יביא לדמורליזציה בצה"ל, והציע לרבין לנוח. ביומיים שלאחר מכן פיקד ויצמן על הצבא בפועל, והוציא פקודות למפקדי הצבא לסיכום ההכנות הסופיות למלחמה. ראש הממשלה אשכול אישר בדיעבד פקודות אלו שניתנו ללא אישור הרמטכ"ל. ויצמן הפיץ כי הרמטכ"ל לקה ב"הרעלת ניקוטין". אין לדעת איזה חשיבות יש לייחס לעדות זו, אך ללא כל קשר אליו נזקף לזכותו של ויצמן חלק נכבד בניצחון צה"ל במלחמת ששת הימים, בבניין הכוח היבשתי והאווירי, ובהכנת התוכניות למלחמה.
לאחר סיום המלחמה נשאר ויצמן בתפקיד ראש אג"ם, מתוך תקווה שלאחר סיום כהונת חיים בר-לב (שהחליף את רבין) ימונה הוא לרמטכ"ל. תקופה זו הייתה תקופה סוערת. ויצמן היה בעל תפקיד בלחימה במחבלים בבקעת הירדן לצידו של אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי, והיה לו חלק בפיקוד על פעולת צה"ל בכראמה. כן היה לו חלק בבניין המעוזים בקו בר-לב, ובפיקוד על הכוחות ובהתוויית המדיניות בחודשיה הראשונים של מלחמת ההתשה.
משנראה כי לא יקבל את תפקיד הרמטכ"ל, אם בשל היותו איש חיל האוויר, אם בשל דעותיו הפוליטיות שנטו לימין, פרש מצה"ל במפתיע ב-15 בדצמבר 1969, ובאותו הערב כבר מונה לשר התחבורה מטעם גח"ל, מפלגתו של מנחם בגין שהייתה אז שותפה לממשלת אחדות לאומית בראשותה של גולדה מאיר.
צעדים ראשונים בפוליטיקה
בתפקידו כשר התחבורה שימש שמונה חודשים. באוגוסט 1970 פרשה גח"ל מן הממשלה במחאה על הסכמת הממשלה לדון ב"תוכנית רוג'רס", תוכנית שלום של שר החוץ האמריקני ויליאם פירס רוג'רס. השר ויצמן התנגד לפרישה מהממשלה. לאחר הפרישה מן הממשלה מונה ויצמן ליו"ר תנועת החרות ובמקביל פנה לעולם העסקים כמנהל חברה של יעקב מרידור. מחוץ לממשלה התערערו יחסיו עם מנחם בגין, ובשנת 1972 פרש מן הפוליטיקה, אם כי נותר חבר בתנועת החרות. ויצמן פנה לעסקים פרטיים והקים יחד עם עוזרו לשעבר דוד קוליץ את חברת "אלול טכנולוגיות" והיה מעורב בעסקי נדל"ן ויבוא רכב.
במלחמת יום הכיפורים גויס לשירות מילואים, והיה לעוזרו של הרמטכ"ל דוד אלעזר.
בתקופה זו הציג עזר ויצמן דעות ברורות, ישירות ובוטות, הנוטות לצד הניצי של המפה הפוליטית. בדבריו אז, טען ויצמן שהשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים הם לבה ההיסטורי של ארץ ישראל, וחלק בלתי נפרד ממדינת ישראל. בתקופה זו, טען ויצמן שגבולה המזרחי של מדינת ישראל צריך להיות נהר הירדן, ואילו את הבעיה הדמוגרפית יש לפתור באמצעות עלייה מאסיבית של יהודי התפוצות. ויצמן תמך בישראל חזקה, בעלת כוח הרתעה. רק אז, לדעת ויצמן, יראו הערבים כי אין בכוחם להכריע את ישראל, והדבר יביא לשלום המקווה.
שר הביטחון
ב-1976 חזר ויצמן ל"חרות" עם תחילת מערכת הבחירות לכנסת התשיעית, הוצב במקום הרביעי ברשימה שהביאה בסופה למהפך פוליטי. יש אומרים כי לוויצמן היה חלק חשוב בעליית רשימת הליכוד, בה הייתה חרות המרכיב העיקרי, לשלטון ב-1977 (המהפך). ויצמן כיהן כחבר הכנסת והתמנה לשר הביטחון בממשלתו של מנחם בגין, ובתקופת כהונתו נערך מבצע ליטני, והתקבלה ההחלטה על פיתוחו של מטוס הקרב "לביא". כשר ביטחון החליט ויצמן על מינויו של רפאל איתן לרמטכ"ל צה"ל.
ויצמן הקדיש את כל אונו ומרצו להשגת השלום, בו החל לראות יעד נכסף, אפילו במחיר ויתורים טריטוריאליים. הוא פיתח יחסים אישיים נלבבים עם סאדאת, ואף ביקר בקהיר באופן ספונטני ב-20 בדצמבר 1977 ועמד בראש משלחת ישראל לשיחות השלום בקהיר בינואר 1978. ייתכן שאז חל המפנה בדעותיו, שהביא בסופו של דבר לפרישתו מן הממשלה. הוא החל להשמיע דעות כנגד ההתנחלויות וכנגד התנהלותה של ממשלת בגין. הדברים הגיעו לידי משבר ב-25 במאי 1980. לאחר שנשא נאום ארוך כנגד הקיצוץ בתקציב הביטחון, וכנגד הדרך בה מנהל בגין את השיחות עם מצרים, התפטר ויצמן מתפקיד שר הביטחון.
ויצמן תמך בארגון מחדש של צה"ל והקמת המפח"ש על פי תוכניתו של ישראל טל, בניגוד לעמדתו של הרמטכ"ל, מרדכי גור. לאחר שנכנס למשרד הביטחון, מינה את ישראל טל, לחקור את תפקוד וארגון כוחות היבשה בצה"ל, מחקר שהביא להמלצה על הקמת המפח"ש. ויצמן אפשר לגור, ולאחר מכן לרפול, שהחליף את גור כרמטכ"ל, לדחות את ההמלצות, בסוף 1978. אולם ב-29 בנובמבר 1979 הביא ויצמן את המטכ"ל להחליט להקים את המפח"ש ולהחזיר את טל לשירות כדי להקים את המפח"ש ולעמוד בראשו. אך עד פרישתו של ויצמן ממשרד הביטחון התוכנית להקים את המפח"ש לא התממשה.
בממשלות האחדות
לאחר התפטרותו שקל ייסוד מפלגה חדשה בהנהגת משה דיין (שהיה גיסו), ועקב כך סולק מ"חרות". במשך ארבע שנים היה איש עסקים. במרץ 1984 ייסד מפלגה חדשה בשם "יחד" וזו זכתה בשלושה מושבים בבחירות לכנסת האחת עשרה (1984). יחד עם ויצמן נבחרו לכנסת מטעם יחד בנימין בן אליעזר ושלמה עמר. לאור התוצאות הסתבר כי המפלגה הפכה ללשון המאזניים היכולה להכריע לטובת כל אחת משתי המפלגות הגדולות. ויצמן בחר לעמוד לצד המערך ובכך לכפות הקמת ממשלת אחדות לאומית, כהמלצתו, בין השאר, של נשיא המדינה חיים הרצוג. בממשלת האחדות הייתה רוטציה בתפקיד ראש הממשלה בין שמעון פרס ויצחק שמיר ומספר שרים שווה למערך ולליכוד. ויצמן הצטרף לממשלה כשר בלי תיק וכחבר הקבינט המצומצם מטעם גוש המערך. לאחר הקמת ממשלת האחדות פרשו מהמערך חברי הכנסת של מפ"ם וחבר הכנסת יוסי שריד, וויצמן הצטרף עם מפלגתו למפלגת העבודה, באוקטובר 1986. בממשלת האחדות תמך ויצמן במסירת השטחים ובמשא ומתן עם אש"ף.
ב-1988 מונה לשר המדע והטכנולוגיה בממשלת האחדות הלאומית שבראשות יצחק שמיר. במהלך מערכת הבחירות הוצב ויצמן במקום החמישי ברשימת מפלגת העבודה, ויועד לשמש מטעמה כשר החוץ. הליכוד תקף אותו על התבטאויותיו "בזכות האינתיפאדה". בסוף שנת 1989 דרש שמיר לסלקו מהממשלה, עקב מגעים שקיים עם אנשי הארגון לשחרור פלסטין. המגעים עם אש"ף נאסרו בחוק, ונחשבו לטאבו. במשך שנים היו מגעים אלו נחלתם של אנשי שמאל קיצוניים, משולי המפה הפוליטית, כאורי אבנרי או אייבי נתן. ויצמן פוטר מהממשלה ב-31 בדצמבר אך לפני שההתפטרות נכנסה לתוקף, היא בוטלה ושמיר הסתפק בהוצאת ויצמן מהקבינט. ויצמן התפטר יחד עם כל שרי המערך מהממשלה במרץ 1990 במסגרת מה שכונה "התרגיל המסריח". לאחר פירוק ממשלת האחדות הלאומית התפטר מהכנסת ב-3 בפברואר 1992, הודיע על פרישתו מן החיים הפוליטיים והוחלף בסאלח טריף בכנסת.
נשיא המדינה
לאחר הבחירות לכנסת השלוש עשרה, בשנת 1992, השתנה הרכבה של הכנסת, וניצחון השמאל אשר איפשר לרבין להרכיב ממשלה, איפשר גם להריץ את ויצמן למשרת הנשיא. ויצמן נבחר כמועמד מפלגת העבודה לנשיאות מול שלמה הלל ואריה אליאב. ב-24 במרץ 1993 התקיימו הבחירות לנשיאות המדינה. מול ויצמן התמודד כמועמד הימין חבר הכנסת (הליכוד) דב שילנסקי. ויצמן נבחר לכהונת הנשיא ברוב של 66 מול 53.
ב-14 במאי 1993 החל לכהן כנשיא המדינה. ויצמן נחשב לנשיא אהוד ופופולרי "שירד אל העם". ישירותו ועממיותו הוסיפו לו לווית חן צברית, שנתנה ייחוד וסממן פלמ"חניקי לשירותו בתפקיד. במהלך כהונתו היו למדינת ישראל הישגים כהסכם השלום עם ירדן, שויצמן נכח בחתימתו בטקס בערבה ב-26 באוקטובר 1994, לצדם של יצחק רבין, חוסיין, מלך ירדן, ונשיא ארצות הברית ביל קלינטון. מאידך, היו אלו שנים של לחימה קשה בלבנון שגבתה הרוגים רבים, של טרור קטלני ושל הטראומה הלאומית שברצח יצחק רבין. בעניין המשא ומתן עם אש"ף שהתקיים בצל הטרור, ובייחוד לאחר הפיגוע בבית ליד בתחילת שנת 1995, אמר ויצמן כי בשל המצב "יש להשהות את המשא ומתן עם אש"ף".
הנשיא ויצמן הקפיד לפקוד כל אחת מהמשפחות השכולות לביקור תנחומים. כמו כן, הירבה לבקר אצל הפצועים ולעודד את רוחם.
ויצמן לא הסתיר את דעותיו הפוליטיות. בזמן ממשלת רבין קרא להאט את קצב המשא ומתן בתקופת הפיגועים, ומנגד קרא למשא ומתן עם סוריה על עתיד הגולן. בניסיון לחמם את תהליך השלום עם הפלסטינים לאחר עליית בנימין נתניהו לשלטון, הזמין בשנת 1996 את ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, לביקור פרטי בביתו בקיסריה.
ויצמן היה בררני בשימוש בסמכות המוקנית לו על מנת לקצוב את עונשם של אסירי עולם שהורשעו בביצוע רצח.
בסוף 1999 פרסם העיתונאי יואב יצחק ידיעות לפיהן קיבל ויצמן כ-450 אלף דולר מאיש העסקים אדוארד סרוסי מבלי שדיווח על כך, וזאת במהלך כהונתו כחבר הכנסת וכשר. העניין הועבר לחקירת המשטרה, שחקרה את ויצמן במשכן הנשיא, ולאחר מכן לבדיקתה של הפרקליטות. ויצמן המשיך לכהן בתפקידו, והצהיר כי אין בכוונתו להתפטר. ב-24 במאי 2000 פרסם היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, חוות דעת שלפיה אין להגיש כתב אישום כנגד ויצמן, מטעמים של חוסר אשמה בעבירות מסוימות, ומחמת התיישנות עבירות אחרות. עם זאת, היועץ המשפטי כתב בחוות דעתו כי "בכל מקרה הייתה אי-תקינות ברורה בקבלת הכספים בניגוד לכללי ועדת אשר ובאי-הדיווח לפיהם. כללים אלה אין להקל בהם ראש." הלחץ הציבורי והתקשורתי שנוצר בעקבות חוות הדעת של היועץ המשפטי בנוגע להפרת כללי מניעת ניגוד עניינים, הביא את ויצמן להחלטה להתפטר מתפקיד נשיא המדינה. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-10 ביולי 2000, כשבע שנים לאחר כניסתו לתפקיד.
לאחר התפטרותו מיעט ויצמן להתבטא בענייני השעה. בתחילת 2001 אמר כי הוא תומך במועמדותו של אריאל שרון לראשות הממשלה.
אחרי חודשים ארוכים בהם מצב בריאותו היה רופף, נפטר ויצמן ב-24 באפריל 2005 כאשר משפחתו לצדו בביתו שבקיסריה. הוא נקבר בבית העלמין של אור עקיבא, בסמוך לבנו שאולי וכלתו רחל.
חייו האישיים, אישיותו ומורשתו
ויצמן פגש את רעייתו, ראומה שוורץ (אחותה של רות דיין, נולדה בלונדון ב-1925), ב-1949 כשהוא ומוטי הוד עצרו לה טרמפ בדרך לאזכרה למודי אלון. הם נישאו ב-1950 בחצר ביתה של אחות ראומה - ביתו של מפקד ירושלים, משה דיין, בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. את הזוג חיתן הרב הראשי הרצוג. לזוג נולדו בן, שאול, ובת, מיכל. שאול נפצע קשה בחזית התעלה במלחמת ההתשה כשצלף מצרי פגע בראשו. בשנת 1991 נהרג שאול עם אשתו בתאונת דרכים ושניהם נטמנו בבית הקברות באור עקיבא. עזר ויצמן ואשתו ראומה רכשו חלקת קבר סמוכה, שתשמש אותם בבוא יומם. במרץ 1991 תבעה אשה את הזוג ויצמן ואת עיזבון הבן שאול, בטענה ששאול הוא אבי בנה. בדיקת רקמות שעבר הזוג ויצמן הוכיחה כי הילד הוא אכן בנו של שאול.
כשהיה פרח טייס בחיל האוויר הבריטי התקנא ויצמן באחד ממפקדיו, קולונל פרנק קרי, שהיה טס בסופי שבוע על מטוס ספיטפייר משלו, המטוס היה צבוע שחור ולאורכו ברק אדום עם ראש חץ. כשהוציא צה"ל בשנות החמישים את הספיטפיירים משירות, ביקש עזר להשאיר לו מטוס אחד ולבקשתו נצבע המטוס בשחור עם ברק אדום לאורכו. שנים רבות הטיס עזר את ה'ספיט השחור'. בשנת 1974 הפסיק להטיס מטוס זה, אך המטוס נשאר כ'ספיט השחור של עזר ויצמן'.
ויצמן שמר על כושר טיסה עד גיל מאוחר, וגם לאחר שהפסיק להטיס את הספיט שמר עד זקנתו על כושר טיסה במוזיאון חיל האוויר בחצרים. בגיל 72 שנה, בשנת 1996, סיים ויצמן הסבה להטסת מסוק מסוג "אנפה".
ב-21 במרץ 1971, היה מעורב בתאונת דרכים קטלנית כאשר נהג במכוניתו ופגע בהולך הרגל, ד"ר בנימין גלרט (81), שמת מפצעיו. ויצמן הואשם בגרימת מוות ברשלנות, זוכה מאשמה, אולם הורשע בנהיגה במהירות מופרזת ונקנס ב-300 לירות.
ויצמן היה ידוע בלשונו החריפה, בסגנונו הישיר ואף בוטה ובהתבטאויות שאף הכשילו אותו לעיתים. כפוליטיקאי, סגנון התבטאותו היה לסימן היכר שלו, שהקנה לו לעיתים יתרון פוליטי. כנשיא היו התבטאויות אלו למכשלה. זכורות התבטאויותיו בנושא ההומוסקסואלים, דוגמת הצהרתו כי "באופן אישי, אני, עזר ויצמן, רואה בהומוסקסואליות תופעה שלילית", ממנה חזר בו לאחר מחאה ציבורית ומפגש מתוקשר עם פעילים למען זכויות הפרט ולהט"בים. כן התבטאותו כלפי החיילת אליס מילר, שדיברה עמו בטלפון על רצונה להיות טייסת, ולדבריה ענה לה ענה כי אישה אינה יכולה להיות טייסת, כשם שגבר אינו סורג גרביים. כמו כן, ידוע נאומו בטקס הלוויית יצחק רבין, במיוחד ההתבטאות "אני כשלעצמי יחסרו לי השעות שישבתי ודיברתי איתו. יחסרו לי אותן השעות שישבנו לבד, אכלנו כמה דברים טובים, שתינו כמה דברים טובים".
ויצמן היה, לדעת רבים, סמל לישראל המתחדשת, הצברית, ישיר ובוטה לעיתים, אך בעל חן אישי לא מבוטל. הוא עבר דרך פוליטית ארוכה, מתמיכה ב"ארץ ישראל השלמה" ועד פשרה טריטוריאלית והקמת מדינה פלסטינית. הטרגדיה האישית שעבר עם פציעתו הקשה של בנו, והתחנות שעבר בדרכו – הצבא הבריטי, הלחימה במסגרת חיל האוויר במלחמות ישראל והדרך הפוליטית, הפכו אותו לסמל ולמושא אהדה של רבים בציבור הישראלי, אף לאחר פרישתו משירות הציבור.
שנה לאחר פטירתו הוציאה רשות הדואר בול לזכרו. על שמו רחוב בשכונת נאות פרס בחיפה.
העולם על פי דינו
העולם על פי דינו (באנגלית: Dino Time, בתרגום חופשי לעברית: זמן דינו) הוא סרט אנימציה ממוחשבת מארצות הברית-קוריאה הדרומית. את הסרט ביימו ג'ון קפקא, יון-סוק צ'וי והפיקו ג'ונבום האו, רוברט אברמוף, דוויד לובאגרן, ג'ייה י. מוה, ג'ייה וו פארק וכתבו ג'יימס גרקו, ג'ייה וו פארק, אדם ביצ'ן, זצ'ארי רוסנבלט וערך דוויד ב. ברון.
עלילה
שלושה ילדים סקרניים נכנסים בטעות למכונת זמן שבנה אחד מהאבות שלהם ומועברים על ידה ישירות אל תוך עידן הדינוזאורים. הם מוצאים את עצמם לכודים בתוך קן של אמא דינוזאור המזהה אותם כצאצאיה. נותר לילדים רק זמן קצר כדי לחזור חזרה בזמן אל תקופת ההווה לפני שהביצים של הדינוזאור יפקעו והם יהפכו ל'ארוחת הבוקר' של הדינוזאורים הקטנים. בדרך בתוך עולם הדינוזארים הם עוברים הרפתקאות רבות.
צבא יבשה
צבא יבשה (לעיתים גם צבא או זרוע היבשה) מכיל את הכוחות המתמרנים של הצבא, והוא הארגון הלוחם העיקרי של המדינה לצד חיל האוויר וחיל הים. צבאות יבשה שונים בעולם כוללים רכיבים שונים, אך לרוב כלולים בהם חילות הרגלים, השריון והתותחנים, ובעבר גם חיל הפרשים. צבא היבשה מורכב מחיילים מאמצעי ניוד צבאיים ומלוחמים. חלק מצבאות היבשה ברחבי העולם כוללים גם כוחות אוויריים או ימיים, כדוגמת צבא ארצות הברית.
חיל רגלים
חיל רגלים הוא החיל העתיק ביותר ובדרך כלל גם הגדול ביותר בחילות היבשה. שמו של חיל זה נובע מאופן התקדמותו של החייל בשדה הקרב, הנעשית כמעט תמיד ברגל.
בעבר לוחמי החי"ר היו חמושים בעיקר בחניתות, רומח, גרזנים וחרבות, והיו מצוידים בשריון שכלל מגן, קסדה ושריון גוף. לצידם שירתו הקשתים שהיו אמונים על ירי בלוחמי האויב מטווח רחוק.
כיום, החייל הרגלי חמוש לרוב ברובה או בנשק אחר המתאים להפעלה על ידי לוחם בודד או לכל היותר קבוצה קטנה של לוחמים. בניגוד למשתמע משמו, לוחמי החי"ר מתניידים כיום גם באמצעות כלי רכב, בהם משאיות, רכבי שטח ממוגנים ונגמ"שים (נושאי גיסות משוריינים). לוחמי חי"ר גם מפעילים רכב קרבי משוריין למטרות תמיכה בכוחות החי"ר והשריון.
חיל פרשים
חיל פרשים הוא חיל שבו משרתים פרשים הרכובים על גבי סוסים, ולעיתים רחוקות יותר על גבי גמלים, פרדות או בהמות משא אחרות. עקב מחירו הגבוה של סוס קרבי, והנוהג המקובל בעת העתיקה ובימי הביניים שחיילים אחראים לרכישת ציודם מכספם שלהם, נוצרה מסורת בה חיל הפרשים מורכב מבעלי האמצעים שבין החיילים. הפרשים הכבדים היו חמושים ברומח פרשים וחרב ועטו שריון כבד על מנת להגן עליהם בהסתערות חזיתית. בעמי הערבה שירתו פרשים קלים שהיו חמושים בחץ וקשת וחרב קלה לגיבוי. עם הופעת הנשק החם השתנה החימוש של חיל הפרשים ובעיקר השריון אותו לבשו, עד אשר חיל הפרשים דעך בהדרגה עד שנעלם סופית במחצית השנייה של המאה ה-20.
חיל הנדסה
חיל הנדסה הוא חיל שתפקידו לבצע משימות הנדסה בשדה הקרב. בעת העתיקה וימי הביניים חיל ההנדסה בנה והפעיל מכונות מצור וניהל מצורים כנגד מבצרים וערים בצורות מוקפות חומה. חיל ההנדסה הרומי אף בנה דרכים סלולות, גשרים ומחנות עבור הלגיונות. בעת החדשה חיל ההנדסה הפעיל תותחי מצור, שמאוחר יותר עברו לאחריות חיל התותחנים. חיל ההנדסה המשיך לתכנן ולבנות מבצרים ומוצבים. עם העיסוק הגובר בחומרי נפץ חיל ההנדסה הפך לסמכות הצבאית בנושא - בשימוש בהם למטרות חבלה וניטרולם. החל מהמאה ה-20 נוספו לתפקידיו של חיל ההנדסה גם פריצת הדרך לחיל השריון וחיל הרגלים, גישור וצליחת תעלות ומכשולי מים, מיקוש והתגברות על מיקוש, הגנה מפני איומים שונים והפעלת אמצעי סער וציוד מכני הנדסי לשם השגת מטרות אלה.
חיל שריון
חיל השריון הוא חיל המכיל את הטנק וצוותו. הוא הופיע לראשונה במלחמת העולם הראשונה בה השתמשו הבריטים בכמה עשרות טנקים כדי לפרוץ את מערכי החי"ר המחופרים בשוחות. חיל השריון החליף בהדרגה את חילות הפרשים.
חיל תותחנים
חיל התותחנים הוא חיל המכיל את הארטילריה ואת הצוות המתפעל אותה. מטרת החיל היא לסייע לכוחות האחרים באמצעות ירי ארטילרי מתותחים מתנייעים או נייחים וממשגרי רקטות אל עבר עמדות אויב. חיל התותחנים התפתח במאות ה-15 וה-16 כאשר התותחים נהפכו לאמינים ובטוחים בשביל להוציאם מידי חיל ההנדסה ולהפקידם בכמויות גדולות בידי חיילים האמונים על טעינתם, כיוונם והירי בהם.
קדם לחיל התותחנים בעולם בעת העתיק וימי הביניים יחידות מיוחדות שלרוב כפופות לחיל ההנדסה שפעל נגד מבצרים, עם כלים כמו בליסטרה, קַטַפּוּלְטָה ועוד.
סיפון (צינור)
סִיפוֹן (מיוונית עתיקה: σίφων), הוא אביזר המאפשר זרימת נוזלים דרך צינור. במובן הצר והשכיח יותר, המונח מתייחס לצינור המוביל נוזל כלפי מעלה, ללא משאבות, אלא על ידי השפעת הגרביטציה. צינור הסיפון חייב להיות מתחת לקו הנוזל במאגר העליון על מנת לשאוב אותו, אך אין חובה כזאת במאגר התחתון.
בסיפונים מעשים, הלחץ האטמוספירי דוחף את הנוזל במעלה הצינור, עד ליצירת לחץ שלילי בעיקול הצינור. לחץ זה נוצר בגלל יציאת הנוזל בצד השני. כששני צידי הסיפון נמצאים בלחץ אטמוספירי, הנוזל יזרום מגבוה לנמוך. אולם, אם הצד הנמוך נמצא בלחץ, הזרימה תהיה מנמוך לגבוה.
משאבת סיפון
סיפון פשוט לא יכול להעביר נוזלים למאגר גבוה ממאגר המקור. מערכת מורכבת יותר המורכבת מתא לחץ בראש הסיפון ומערכת של שסתומים, יכולה להעביר נוזל בצורה קבועה למאגר גבוה יותר מהמקור, ללא צורך במערכות שאיבה. לכאורה, מערכת זו עובדת בניגוד לחוקי שימור האנרגיה, אך דבר זה מתאפשר בזכות עמוד המים הארוך שמניע את עמוד המים הקצר מעל מאגר המקור. שיטת שאיבה זו מצריכה השקעת אנרגיה ראשונית, אך היא ממשיכה מעצמה.
יישומים
כשצריך לזקק נוזלים מסוימים, משתמשים בסיפון. שיטת הסיפון שימושית בהתססה של יין ובירה, מכיוון שכך אפשר לשמור על לכלוכים לא רצויים מחוץ למיכל המשקה. בשימוש בסיפון ניתן לנקז מים ממרתפים לאחר הצפות. בונים צינור המחבר את המרתף עם אזור נמוך יותר מחוץ לו (נהר או ביוב). ממלאים את הצינור במים על ידי שסתום כונס בנקודה הגבוה ביותר הצינור. כששני צידי הצינור פתוחים, המים יזרמו מהמרתף המוצף לנקודה השנייה. סיפון נפוץ גם בחקלאות שלחין כדי להעביר כמות מבוקרת של מים מהתעלה הראשית לתלמים.
המצאות גז בנוזל המועבר בסיפון היא בעיה גדולה במערכת זו. הגז נוטה להצטבר בראש הסיפון (נקודת שיא הגובה) ולשבור את רצף המים הזורמים דרכו, בדרך זו הסיפון יחדל מלפעול. כך, כשהנוזל עולה בסיפון, הלחץ צונח, וגורם לגזים מומסים בתמיסת הנוזל לצאת לפאזה הגזית (בהתאם לחוק הנרי). טמפרטורה גבוהה גם היא גורמת לשחרור מהיר של גזים מהנוזל לפאזה הגזית. ככל שהנוזל נמצא יותר זמן בסיפון- יותר גז ישתחרר, כך שסיפון קצר מהווה פחות בעיה. הנקודות הגבוהות בסיפון לוכדות גזים, כדי להימנע מזה יש ליצור שיפועים רציפים בסיפון, ללא נקודות שיא גובה. צינור היניקה של הסיפון יהיה בעל שיפוע מתון, וכך הבועות יזרמו לשיא הגובה, וצינור הסניקה יהיה בעל שיפוע תלול כך שבועות הגז יזרמו בניגוד לנוזל שבסיפון. אחרים טוענים כי יש צורך שצינור הסניקה יהיה גם הוא בעל שיפוע מתון, כך שהבועות יצאו מחוץ לסיפון. בשיא הגובה יותקן שסתום אוויר, שירוקן את המערכת מאוויר.
בתרבות
אביזר זה מופיע בתלמוד הבבלי, בהקשר של נגיעת גוי ביין:. כאשר הגוי סותם את הצינור במאגר התחתון, הוא אוסר אף את המאגר העליון.
כריס גיר
ביוגרפיה
גיר נולד בקיימברידג' שבקיימברידג'שייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת. הוא שיחק בתפקיד מאט וילדינג בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו". בינואר 2009, עם תחילת שידור העונה הרביעית של הסדרה, הודיע גיר שלא יחזור לשחק בעונה החמישית.
בשנים 2014–2019 כיכב בסדרה הקומית של רשת FX/FXX "הכי גרועים שיש", לצדה של איה קאש.
ב-2019 שיחק בתפקיד רוג'ר קליפורד בסרט הפנטזיה הקומית "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו" לצדם של ג'אסטיס סמית' וראיין ריינולדס.
חיים אישיים
ב-2010 התחתן גיר עם הזמרת-יוצרת והפסנתרנית ג'ניפר סאודון. ב-2012 נולד להם בן.
נתן נתנזון
נתן נתנזון (נולד ב-7 בספטמבר 1955) הוא שחקן ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
נתנזון נולד ברומניה וגדל בעיר יאשי. עלה לארץ עם משפחתו ב-1963, והם השתקעו באשקלון, שם התגורר דודו מצד אביו.
באמצע שנות השבעים שירת בלהקת פיקוד דרום, בין השאר, עם נתן דטנר.
ב-1992 הוא השתתף בקלטת לילדים "שרים וצוחקים" לצד דודו זר, חני נחמיאס ואיגור בוריסוב.
השתתף בקדם-אירוויזיון 1993 כששר יחד עם אפי בן-ישראל את השיר "מרקוני", שזכה במקום ה-11.
התארח בתוכנית הערב עם אלי יצפאן בשנת 1997, על כך שהופיע בתוכנית את המופע "ליד אשתי אני פודל" שעשה עם משה שחר.
ב-1998 השתתף בדיבוב קולו של אלגאר, הרשע המשני בסרט המתבסס על "פאוור ריינג'רס טורבו", גם כן לצידה של בן ישראל (שקיבלה את התפקיד המרשעת הראשית, דיווטוקס), בפיקוחו של עוזי פוקס.
בשנת 2005 הופיע בסרטם של מתי הררי ואריק לובצקי, "החשוד האחרון", לצדו של שמיל בן ארי. באותה שנה הוא השתתף במחזמר לילדים "טרזן וג'יין" שכתב אפרים סידון, וביים חנוך רוזן.
השתתף בשנת 2006 בתפקיד אורח בתור איגבן טדאוש בעונה השלישית של "השמיניה" וכן בקומדיית המצבים "החיים זה לא הכל".
בשנת 2007 הופיע בסדרה "הקרקס של רינת" בערוץ הופ!.
בשנת 2010 שיחק בסדרה "15 דקות" בתפקיד יקי סומך. ובאותה שנה השתתף בסדרה "הבורר" בתפקיד רופא.
בשנת 2018 גילם בסרטו של שניאור אנטבי "מודה במקצת", את דמותו של שלום - מנהל חשבונות בישיבה חרדית.
חיים אישיים
נתנזון נשוי לגילה, מורה, ואב לשתי בנות ובן. בני הזוג מתגוררים בשוהם. אחת מבנותיו, נוף נתנזון, היא עיתונאית בעיתון "ידיעות אחרונות" ומדבבת סדרות טלוויזיה.
דיסנילנד שאנגחאי
היסטוריה
ממשלת סין אישרה סופית את הקמת אתר הנופש ב-4 בנובמבר 2009. חברת וולט דיסני הודיעה ב-5 בנובמבר 2010 שחתמה על הסכם עם קבוצת שנגחאי שנדי, לבניית אתר נופש ופארק שעשועים בשנגחאי שמתוכננים להיפתח בשנת 2015. באפריל 2011 החלה הבנייה בשטח של אתר הנופש וב-29 ביוני 2013 החלה בניית טירת הסיפורים הקסומה.
הפתיחה ועלות הבנייה
ב-8 במרץ 2013 הודיעה רשמית החברה כי הפארק ייפתח בסוף שנת 2015 ולאחר מכן המועד נדחה לתחילת 2016. ב-12 בינואר 2016 הוכרז שמועד הפתיחה יהיה באמצע חודש יוני באותה השנה. על פי כמה דיווחים, דחיות אלו נבעו מעיכובים בבנייה ובעיות בבקרת האיכות. לבסוף הפארק נפתח ב-16 ביוני 2016. עלות הבנייה הוערכה בהתחלה בכ-24.5 מיליארד יואן סיני (בערך 3.7 מיליארד דולר אמריקני) ועוד 4.5 מיליארד יואן סיני (בערך 700 מיליון דולר אמריקני) נוספים עבור בניית פארק השעשועים. הסכום עלה ל-5.5 מיליארד דולר, כשחלק מהגורמים לעלייה היו תכנון ובנייה של אטרקציות נוספות שיהיו פותחות לקהל הרחב ביום הפתיחה.