cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספיידרמן: סאגת המשובטים
ארץ 1610 (אולטימייט מארוול)
בעיבוד המחודש של סאגת המשובטים ליקום אולטימייט, בנדיס הכניס התייחסויות רבות לסאגת המשובטים המקורית - כמו הופעתם הקצרה של מיילס וורן ובן ריילי; בחינתו מחדש של פארקר על מערכת היחסים שלו עם מרי ג'יין; הופעתה מחדש של גוון סטייסי משום מקום, רק כדי להתגלות כמשהו אחר לגמרי; הדודה מיי עוברת התקף לב; סקרלט ספיידר (במקרה זה ספיידרוומן) מופיע רק כדי להתחמק מפארקר ומשמש ככלי עלילתי; שיבוט מטורף למחצה מופיע מספר פעמים, כשברצונו להגן על מרי ג'יין; אישה מסתורית העונה לשם "ג'סיקה" ואשר מתבררת כחברה וותיקה של נורמן אוסבורן תמרנה את כל האירועים מאחורי הקלעים, וחושפת בהמשך כוחות מניפולציה על מתכות (בהמשכיות מארוול הרגילה היה זה ד"ר מנדל סטרום, בהמשכיות אולטימייט היה זה דוקטור אוקטופוס).
ביבליוגרפיה
באמצע שנות ה-90, חברת מארוול פרסמה ארבע חוברות חודשיות של ספיידרמן, אחת בכל שבוע, וכותרי הסדרה במהלכו של הסיפור קיבלו יחס של סדרה שבועית יחידה, אם כי מדי פעם הסדרות התפצלו והיו להן מהדורות שנתיות. סאגת המשובטים רצה בין כל ארבע הסדרות מאוקטובר 1994 ועד לדצמבר 1996, ונוסף על הסדרות המרכזיות התווספו סדרות ספין-אוף, מהדורות מוגבלות וחוברות אחרות קשורות. החוברות העיקריות הן:
מהדורות מוגבלות ומיני-סדרות
בנוסף, כל חמש הסדרות העיקריות נקראו מחדש בשם הזמני Scarlet Spider במקום Spider-Man למשך כחודשיים, כחיקוי ל"עידן אפוקליפס" של קבוצת האקס-מן. הכותר Web of Scarlet Spider נמשך כחודשיים נוספים לאחר מכן אחרי חזרתן של הסדרות האחרות לשמן הרגיל.
המהדורות המוגבלות והמיני-סדרות שקשורות לסאגת המשובטים הן:
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1990
הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1990, רשמית הבחירות לצירי העם של רוסיה הסובייטית (Выборы народных депутатов РСФСР) היו בחירות לגוף הנבחר הגבוה ביותר ברוסיה - קונגרס צירי העם, שכיהן כפרלמנט והגוף המחוקק העיקרי עד 1993 ונקרא בשם הסובייט העליון של רוסיה.
היסטוריה
הבחירות נערכו ב-4 במרץ 1990 כאשר 1,068 צירים נבחרו לקונגרס צירי העם של רוסיה לתקופת כהונה של 5 שנים, 86% מהחברים היו חברי המפלגה הקומוניסטית, השאר היו א-מפלגתיים בעיקר, דמוקרטים ונציגים מהקומסומול. חלק מהמועמדים זכו לתמיכת גושי בחירות. למרות האיסור הרשמי על הקמת מפלגות אחרות, הוקמו תנועות כמו רוסיה הדמוקרטית, שאיחדה ארגוני אופוזיציה רבים, השתתפה בבחירות וזכתה ב-148 מושבים. ממחוזות מוסקבה נבחרו 56 דמוקרטים, 4 פטריוטים, 4 עצמאים. במקביל התקיימו בחירות למועצות המקומיות. הקונגרס הנבחר החל לעבוד ב-16 במאי 1990 עם בחירת ילצין ליו"ר המועצה העליונה, שקידם בהמשך את אימוץ הכרזת הריבונות הממלכתית.
לאחר מכן עזבו רבים מחברי המפלגה הקומוניסטית שהשתתפו בבחירות את המפלגה הקומוניסטית. פעילות המפלגה הופסקה באוגוסט 1991, לאחר התבוסה של ועדת החירום הממלכתית, ונאסרה בנובמבר של אותה שנה. שנה בדיוק לאחר מכן, בית המשפט לחוקה הסיר את האיסור על פעילות המפלגה הקומוניסטית והוקמה לה מפלגה יורשת: המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית. לאחר פיזור קונגרס צירי העם והמועצה העליונה של רוסיה בשנת 1993, נערכו הבחירות הבאות בפרלמנט החדש - האספה הפדרלית.
מונרו פיין
מונרו עמנואל פיין (Monroe Fein) 1923, שיקגו, ארצות הברית – 2 ביולי 1982, סנטה מוניקה, קליפורניה) היה קצין אמריקאי-יהודי בצי ארצות הברית, בעל עיטור ותיקי הקרבות בזירה הפסיפית באוקיינוס השקט. מאוחר יותר, היה רב החובל של אוניית האצ"ל אלטלנה.
ביוגרפיה
מונרו נולד בשנת 1923, בשיקגו לזוג יהודים מן המעמד הבינוני, אביו היה עורך דין, והיה ידוע כתורם למטרות ציוניות. בילדותו הצטיין במקצועות ספורט שונים, היה שחיין, אצן, ואף התבלט ביכולותיו כמתאגרף. בעת לימודיו באוניברסיטה שימשו אותו יכולות אלו בהתמודדויותיו עם אנטישמיות, ויצא לו שם בקרב הסטודנטים, כמי שלא כדאי להעיר הערות גזעניות בקרבתו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מונרו את לימודיו האקדמיים והתגייס לצי. הוא עבר קורס קצינים, והתמנה למפקד אוניית תובלה של הצי. האונייה תחת פיקודו השתתפה בפלישה לאיי מרשל. המלחמה טרם הסתיימה והוא עבר לשרת באונייה אחרת אשר נשאה מטוסים, והשתתפה במתקפה על יפן, והפצצתה.
אלטלנה
עם תום המלחמה ביוני 1946, השתחרר מונרו משירותו הצבאי, חזר לשיקגו והחל לעבוד כמנהל הוצאת ספרים. הוא הצטיין בתפקידו, קודם ואף משכורתו עלתה, אך הוא חש חוסר סיפוק הולך וגובר לנוכח אי-השתתפותו במאבקם של היהודים על ארץ ישראל. יום אחד ללא הודעה מוקדמת, עזב את העבודה ופנה למשרדי "הוועד העברי לשחרור האומה" בשיקגו, בבקשה להצטרף למתנדבים לארץ ישראל. בראיון הקבלה סיפר על שירותו הצבאי בצי האמריקאי ועל התנסותו בהנחתת כוחות בחופי יפן. דבריו נקלטו באוזניו של חבר וועד מניו יורק, שהיה באותה עת במשרד, ושעסק בחיפוש אנשי צוות לאלטלנה, הוא שלח את פיין להיפגש עם אברהם סטבסקי, אשר מינה אותו לרב החובל של הספינה.
אלטלנה החלה את מסעה כאוניית תובלה. היא סובבה בין נמלי הים התיכון, כשהיא מובילה משאות, תחת הנהגתו של פיין שהיה אזרח אמריקאי, וכשהיא נושאת דגל פנמי. פיין המתין להוראה להעמיס את הנשק והאנשים ולהגיע לאחד מנמלי ישראל.
ב־30 במאי 1948 התכנסו אנשי מטה אצ"ל בגולה לשם דיון בנושאים מעשיים הכרחיים, הקשורים להפלגתה של אלטלנה. ראש הדוברים היה רב החובל, נורמן פיין שבימי מלחמת העולם השנייה שירת על ספינה דומה, והכיר את יתרונותיה ומגבלותיה. פיין דרש לקבל את נתוני החופים בישראל, פרטים על עומק המים, אופי הקרקע, סלעים או מכשולים אחרים.
בליל שבת, ה-11 ביוני עזבה אלטלנה את נמל פורט-דה-בוק. עם היוודע דבר הפלגתה החלו משאים ומתנים קדחתניים, בין ראשי המדינה וראשי האצ"ל, בנושא עתידו של הנשק. הספינה הייתה בדרכה לישראל, ומפקדיה לא ידעו דבר אודות ההתרחשויות בארץ. עקב טעות בניווט הגיעה הספינה לחופי תל אביב, אך ברגע שהובהרה הטעות עשתה הספינה את דרכה לחוף כפר ויתקין, כמתוכנן, והחלו בפריקת המטען. כאשר הובהר לראשי האצ"ל, כי בתנאים הקיימים לא יאפשרו לספינה לפרוק את מרבית הנשק בכפר ויתקין, נתנו הוראה להחזיר את הספינה לתל אביב.
מונרו ניהל את מסע הספינה מכפר ויתקין לתל אביב, כאשר הוא מתמרן אותה מול שתי אוניות המלחמה (אילת וווג'ווד). הוא עשה מאמצים עליונים להישאר בקרבת החוף, תוך שהוא מנצל את העובדה שנחתת יכולה להתקרב לחוף יותר מאשר אוניית מלחמה. מטרתו בכך הייתה למנוע ירי כלפי אלטלנה, שכן היה בטוח שהיורים לא יעזו לסכן את הרחובות הסמוכים לחוף ואת יושביהם. תמרוניו של מונרו הכריעו את הכף לטובת אלטלנה, והיא הצליחה לחמוק לכיוון תל אביב, דבר שהעלה את חמתו של דוד בן-גוריון.
הנריק סימירדזקי
הנריק הקטור סימירדזקי (בפולנית: Henryk Siemiradzki; 24 באוקטובר 1843 – 23 באוגוסט 1902) היה צייר פולני שבסיסו ברומא, הידוע בעיקר בזכות האמנות האקדמית המונומנטלית שלו. הוא התפרסם במיוחד בתיאורי סצינות מהעולם היווני-רומאי העתיק ומהברית החדשה.
מונרו פיין
נישואין ומשפחה
בתום שבוע ממעצרו שוחרר פיין בשל מחלת האסתמה ממנה סבל. לצורכי החלמה, שהה במלון "גאולה" בתל אביב, ואחות צעירה, חברת האצ"ל בשם מלכה יפת, דאגה לו למזון ותרופות. לאחר פרשת אלטלנה החליטה מלכה לעזוב את ישראל לארצות הברית, וכשהגיעה לשם, יצרה קשר עם מונרו, שכבר שב לשיקגו, והם נפגשו בניו יורק. מערכת היחסים התהדקה, והם נישאו ב־21 באפריל 1949.
הנריק סימירדזקי
רבים מציוריו מתארים סצנות מן העת העתיקה, לעיתים קרובות סצינות פסטורליות או יצירות פסטורליות המציגות את חייהם של הנוצרים הראשונים. הוא צייר גם סצינות, נופים ודיוקנאות מקראיים והיסטוריים.
מונרו פיין
נישואין ומשפחה
בשנת 1952 חזר הזוג לישראל ולהם תינוק ראשון, כבן שנה. מונרו, שכבר סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת ברקלי לא השתלב בשוק העבודה ולאחר 6 חודשים החליטו לחזור לארצות הברית בעקבות הצעת עבודה שקיבל מג'נרל אלקטריק. בהמשך, במהלך כעשר שנים, עבד בחברה גדולה שסיפקה מים וחשמל בקליפורניה. מלכה עבדה כאחות בבית חולים בסנטה מוניקה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
הנריק סימירדזקי
ביוגרפיה
סימירדזקי נולד לאציל פולני וקצין בצבא הרוסי הקיסרי בבלגורוד (מחוז חרקוב, אוקראינה), ליד העיר חרקוב, שם הוצב הגדוד של אביו. מקור המשפחה בראדום וקיבלה את שמה מהכפר סימיראדז. אחד הענפים התיישב ליד נובוגרודק בסוף המאה ה -17.
קריירה אמנותית
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה עם תואר, הוא נטש את הקריירה המדעית שלו ועבר לסנט פטרסבורג ללימודי ציור באקדמיה הקיסרית לאמנויות בין השנים 1864 עד 1870.
עם סיום לימודיו הוענק לו מדליית זהב. בשנים 1870–1871 למד בהוראת קרל פון פיילוט במינכן במלגה מהאקדמיה. בשנת 1872 עבר לרומא ובהמשך בנה שם סטודיו. בקיץ היה באחוזתו בסטרצ'לקוב ליד צ'נסטוחובה.
בשנת 1873 קיבל את התואר אקדמאי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות על ציורו "ישו והחוטא". בשנת 1878 קיבל את מסדר לגיון הכבוד הצרפתי ומדליית זהב בתערוכה העולמית בפריז עבור הציור אגרטל הפרחים.
בשנים 1876–1879 עבד סימירדזקי על ציורי קיר עבור קתדרלת ישו המושיע (מוסקבה) בין שאר הפרויקטים הגדולים שלו. בשנת 1879 הוא הציע למוזיאון הלאומי הפולני החדש את אחת מיצירותיו הידועות ביותר, "לפידים של נירו", שצויר בסביבות 1876. היצירות מוצגות במוזיאון בעיר העתיקה של קרקוב.
בסביבות 1893 עבד סימירדזקי על שני ציורים גדולים עבור המוזיאון ההיסטורי הממלכתי (מוסקבה) ובשנת 1894 הפיק את התפאורה המונומנטלי שלו לתיאטרון יוליוס סלובקי בקרקוב.
הוא נפטר בסטרז'לקוב בשנת 1902 ונקבר במקור בוורשה, אך בהמשך הועברו שרידיו לפנתיאון הלאומי בסקאלקה בקרקוב.
איתי ברון
ביוגרפיה
איתי ברון נולד ב-1965, בן לשופטת ציפורה ברון והעיתונאי נתן ברון, וגדל בבית מגורי העיתונאים. התגייס ללהק המודיעין של חיל האוויר, והתקדם עד לתפקיד ראש מחלקת המחקר בו. הקים את מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית והיה מפקדו הראשון, בדרגת תת-אלוף. בשנת 2011 מונה לראש חטיבת המחקר באמ"ן וכיהן בתפקיד זה עד ינואר 2015.
באפריל 2013 הודיע שצבא סוריה עשה שימוש בנשק כימי נגד המורדים, אירוע שהוגדר קודם לכן כחציית קו אדום.
בשנים 2021-2018 שימש כסגן ראש המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) למחקר.
קיבל תואר ראשון (בהצטיינות) במשפטים מאוניברסיטת חיפה והוסמך כעורך דין, ותואר שני (בהצטיינות) במדע המדינה - דיפלומטיה ולימודי ביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
ברון מלמד קורסים על מודיעין, כוח אווירי והסביבה האסטרטגית של ישראל באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לשופטת איריס רבינוביץ'-ברון, בתו של איתמר רבינוביץ', ולהם בן ובת. מתגורר בגבעתיים.
קוני הוקינס
קורנליוס לאנס "קוני" הוקינס (באנגלית: Cornelius Lance "Connie" Hawkins; 17 ביולי 1942 – 6 באוקטובר 2017) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בהארלם גלובטרוטרס, בליגת ה-ABA ובליגת ה-NBA בין השנים 1963–1976. על אף שבהגיעו ל-NBA היה מעבר לשיאו המקצועי, יכולתו הכוללת לאורך הקריירה זיכתה אותו במקום בהיכל התהילה של הכדורסל, בו הוצג בשנת 1992. בשנת 1997 נבחר לקבוצת כל הזמנים של ליגת ה-ABA, כאחד מ-30 השחקנים הגדולים בתולדות הליגה.
נעורים ומכללות
הוקינס נולד בברוקלין שבעיר ניו יורק. בשתי שנותיו האחרונות ב"תיכון בויז" הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לשתי עונות רצופות ללא אף הפסד, וזכה עמה פעמיים באליפות התיכונים של מדינת ניו יורק. בעונתו האחרונה קלע 25.5 נקודות בממוצע למשחק, כולל משחק אחד בו קלע 60 נקודות.
בשנת 1960 החל ללמוד באוניברסיטת איווה ולשחק עבור קבוצת הכדורסל שלה, אך במהלך העונה היה מעורב בסקנדל מכירת משחקים שבגינו נקטעה קריירת המכללות שלו. מספר אנשים המקורבים להוקינס היו מעורבים בסקנדל, אך שמו של הוקינס עצמו מעולם לא הוזכר כאחד האשמים בפרשה. אף על פי כן, גורש הוקינס מאוניברסיטת איווה והוחרם על ידי יתר קבוצות ליגת המכללות. קומישינר ה-NBA, ג'יי. וולטר קנדי, הודיע כי לא יאשר אף חוזה שייחתם בין קבוצות הליגה להוקינס, וכתוצאה מכך לא נבחר הוקינס בשני הדראפטים בהם היה מועמד (1964 ו-1965).
קריירה מקצועית
בשנת 1961 חתם בקבוצת "פיטסבורג רנס" מליגת ה-ABL, וזכה בפרס ה-MVP של עונת 1961/1962 לאחר שהוביל את קלעי הליגה 25.5 נקודות בממוצע למשחק. במהלך העונה הבאה התפרקה ה-ABL, והוקינס עבר לשחק בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס בה נשאר עד שנת 1967. לקראת עונת 1967/1968 עבר לקבוצת פיטסבורג פייפרס מליגת ה-ABA. באותה עונה הוביל את כל קלעי הליגה עם 26.8 נקודות למשחק, זכה בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של הפלייאוף, וקבוצתו זכתה באליפות ה-ABA. בעונה הבאה שיפר את תפוקתו ל-30.2 נקודות למשחק (שני בליגה לריק בארי), אך פציעה בברכו הגבילה אותו ל-47 משחקים בלבד וקבוצתו הודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
באותה תקופה הגיש תביעה על סך 6 מיליון דולר נגד ליגת ה-NBA, בטענה שהוחרם ממנה שלא כדין ועל אף שלא הוכח שום קשר ישיר בינו לבין סקנדל מכירת המשחקים. לקראת עונת חתם הוקינס עם ה-NBA על עסקת טיעון במסגרתה שולמו לו 1.3 מיליון דולר, והזכות להחתימו הוענקה לפיניקס סאנס שהוקמה שנה קודם לכן. בפיניקס שיתף פעולה עם הגארדים דיק ואן ארסדייל וגייל גודריץ', והוביל בעונתו הראשונה את קלעי הקבוצה עם 24.6 נקודות בממוצע למשחק (שמיני ב-NBA). במשחק האחרון של עונת הרוקי שלו העמיד שורה סטטיסטית נדירה של 44 נקודות, 20 ריבאונדים, 8 אסיסטים, 5 חטיפות ו-5 חסימות בניצחון קבוצתו על סן דייגו רוקטס. בפלייאוף 1970 התמודדו הסאנס מול לוס אנג'לס לייקרס של ג'רי וסט, וילט צ'מברלין ואלג'ין ביילור, והפסידו בתוצאה 4-3. בסיום העונה נבחר לחמישיית העונה ב-NBA בפעם היחידה בקריירה. בשלוש העונות הבאות המשיך לשחק בפיניקס, וקלע כ-19.3 נקודות למשחק, אך הסאנס כשלו להעפיל בשנית לשלב הפלייאוף.
לאחר 8 משחקים בעונת נשלח הוקינס בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בה חזר לשתף פעולה עם גייל גודריץ'. בשתי עונותיו בקבוצה נחלשה יכולתו והוא תרם כ-11.0 נקודות למשחק בלבד. בעונת שיחק עבור אטלנטה הוקס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 33. בשנת 1976 העלתה פיניקס סאנס את גופייתו של הוקינס, עם המספר 42, לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
ב-6 באוקטובר 2017 נפטר הוקינס, בגיל 75.
איריס קול
איריס קול (נולדה ב-9 באפריל 1970) היא שדרנית רדיו, מנחת טלוויזיה, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה ברמת גן. שירתה בצה"ל בהיאחזות נח"ל. לאחר שחרורה מהצבא, למדה משחק בבית צבי.
קול התחילה את הקריירה בכתיבת טור רכילות שבועי במגזין "פנאי פלוס". בהמשך הגישה פינה שעסקה בתוכניות טלוויזיה חדשות, במסגרת התוכנית "חוזרים על ארבע" של ירון דוידוב ב"רדיו ללא הפסקה". בהמשך קיבלה תוכנית רדיו שבועית משלה בתחנה זו, "איריס לא גומרת", שכללה ייעוץ למאזינים בנושאי זוגיות ומיניות.
ב-1999 עברה להגיש ב"רדיו ללא הפסקה" תוכנית ראיונות בשם "איריס קול", שעסקה בזוגיות, יחסי הורים וילדים, יחסים חברתיים ועוד. באותה שנה הגישה לראשונה תוכנית הטלוויזיה משלה ברשת. בהמשך הגישה תוכנית בענייני אהבה ב"ערוץ בריזה" במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין. ב-2008 הייתה אחת מארבע מגישות התוכנית "השאלון" בערוץ SHE של yes, שנסגר לאחר שנה אחת. באותה שנה השתתפה גם בתוכנית "סדרת חינוך" בערוץ 2 בנושאי חינוך ילדים.
מ-2008 מגישה קול את תוכניתה מדי ערב ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה), בה היא מראיינת זמרים, שחקנים ואנשי ברנז'ה למיניהם בנושאי תרבות, מוזיקה, פנאי וסגנון חיים.
קול נשואה לדרור חליבה, איש הייטק, ולהם שלושה ילדים, בת דודתה היא השחקנית מיכל טראוריג.
הפקולטה למדע והנדסה של חומרים (הטכניון)
היסטוריה
דן שכטמן, חבר סגל הפקולטה זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 2011. בשנת 2019 התרחשה במעבדת הפקולטה תאונת עבודה בעקבותיה נהרג פרופסור אלעזר גוטמנאס.
הפקולטה כיום
בפקולטה לומדים כיום כ-300 סטודנטים בלימודי לתואר ראשון וכ-100 משתלמים לתארים גבוהים. סגל הפקולטה כולל 15 חברי סגל.
טינה מזה
טינה מזה (בסלובנית: Tina Maze; נולדה ב-2 במאי 1983) היא גולשת אלפינית סלובנית, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות, מהן 2 זהב (סוצ'י 2014) ואלופת עולם בעלת 9 מדליות, מהן 5 זהב. היא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע העולמי.
מזה זכתה ב-26 ניצחונות במסגרת גביע העולם ובשנת 2013 זכתה בגביע העולם הכללי.
מזה מחזיקה במספר השיאים. בשנת 2013 (שנת השיא שלה) היא הרוויחה 701,797 דולר יותר מכל גולש אחר בהיסטוריה, היא צברה נקודות יותר מכל גולש אחר בהיסטוריה בסבב הגביע העולמי (2,414 נק') וזכתה בשלושה תארים בגביע העולמי, כמו לינדזי וון מארצות הברית, שעשתה זאת ב-3 עונות ברציפות.
ביוגרפיה
באולימפיאדת טורינו (2006) סיימה מזה במקום 12 בסלאלום ענק ובמקום 39 בסופר G.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בוואל ד'איזר שבצרפת בשנת 2009 זכתה מזה במדליית כסף בסלאלום ענק. נוסף לכף, היא סיימה במקום חמישי בסופר G ובמקום 14 בגלישה במורד.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכתה מזה בשתי מדליות כסף בסופר G ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתחרות המשולבת, במקום תשיעי בסלאלום ובמקום 18 בגלישה במורד.
אלופת עולם
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בגרמיש-פרטנקירכן שבאוסטריה בשנת 2011 זכתה מזה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בסלאלום ענק ומדליית כסף בתחרות המשולבת (גלישה במורד וסלאלום). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי בגלישת במורד ובסלאלום ובמקום 11 בסופר-G.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בשלדמינג שבאוסטריה בשנת 2013 זכתה מזה ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בסופר G ומדליות כסף, בתחרות המשולבת ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בסלאלום ובמקום שביעי בגלישה במורד.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה מזה בשתי מדליות זהב בגלישה במורד ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות המשולבת, במקום חמישי בסופר G ובמקום שמיני בסלאלום.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בביוור קריק שבקולורדו בשנת 2015 זכתה מזה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בגלישה במורד ובתחרות המשולבת ומדליית כסף, בסופר G. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בסלאלום ענק ובמקום שמיני בסלאלום.
שיווק פרוגרמטי
שיווק פרוגרמטי הוא פעילות שיווקית המופעלת באופן אוטומטי על ידי מחשב, בהתאם למערך כללים ולמידע שנאסף בזמן אמת.
דרכי שיווק פרוגרמטי
פרסום פרוגרמטי הוא הצורה המוכרת ביותר של שיווק פרוגרמטי. פרסום פרוגרמטי הוא פרסום המותאם ליעד הפרסום בזמן אמת, בדרך כלל בבחירת מיקום הצגת הפרסום בתהליכי בידינג בזמן-אמת (RTB) בבורסות פרסום (exchanges). בתהליכים אלה נבחר הפרסום המוצג למשתמש על בסיס מידע אישי ולפי המחיר שמוכנים מתמודדים שונים לשלם תמורת הצגת הפרסום.
דוגמה אופיינית נוספות לשיווק פרוגרמטי היא שליחת תזכורות ללקוחות פוטנציאליים שלא השלימו קנייה מקוונת כדי לעודד אותם להשלים אותה, או שליחת דיוור במטרה לעניין לקוחות בהצעות של המשווק הנתפרות להם אישית בהתאם לנתונים הנאספים עליהם.
מרכיבים
השיווק הפרוגרמטי מבוסס על מפגש בין מידע שנאסף לגבי יעדי פרסום פוטנציליים לבין כללים המוגדרים על ידי המפרסמים. איסוף המידע על יעדי הפרסום יכול להעשות במעקב אחר התנהגות משתמשים באתר אינטרנט מסוים, באתרים שונים, או אפילו במקומות פיזיים מוגדרים.
המידע הנאסף יכול לשמש לניהול חשיפתם החוזרת של לקוחות לפרסום (retargeting) במטרה לשכנע אותם לקנות מוצר או לעשות פעולה רצויה אחרת (conversion), או כדי להתאים להם באופן אישי המלצות או מסרים פרסומיים על בסיס נתונים הנאספים עליהם (DCO, dynamic creative optimization).
יתרונות
בנוסף, שיווק פרוגרמטי מאשר לבצע משימות שבני אדם אינם יכולים לבצע, או אינם מסוגלים לבצע במהירות וברמת הדיוק של מחשבים. הדבר נכון במיוחד לגבי משימות חוזרות או כאלה הכרוכות בניתוח כמות גדולה של מידע בקנה מידה גדול. פתרונות שיווק פרוגרמטיים משמשים בעיקר לזיהוי משתמשים אינדיבידואליים המשתמשים במכשירים, בפלטפורמות ובאתרים שונים, לאיסוף מידע בקנה מידע גדול על לקוחות, לניתוחו, ולשימוש בו בזמן-אמת כדי להעביר להם את המסרים השיווקיים האפקטיביים ביותר.
חדירה
בשנת 2014 הוערך החדירה של הפרסום הפרוגרמטי של באנרים באתרי אינטרנט בכ-45%. הפרסום הפרוגרמטי התחיל את חדירתו ממשבצות פרסום באתרים פחות נחשבים ולאט לאט כובש משבצות פרסום יותר מבוקשים שקודם לכן שווקו באופן ידני. ישראל היא מהמדינות עם החדירה הקטנה ביותר של פרסום פרוגרמטי.
אקס פורס
"אקס-פורס" (באנגלית: X-Force) היא קבוצה בדיונית של גיבורי-על מוטאנטים המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת New Mutants #100 מאפריל 1991, והיא נוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד.
קבוצת אקס פורס המקורית היא גלגולה החדש של קבוצת המוטאנטים החדשים משנות ה-80. הקבוצה הונהגה בידי קייבל, והיא קבוצה יותר מיליטנטית ואגרסיבית מהאקס-מן. סדרת החוברות זכתה להצלחה בתחילת שנות ה-90, אולם פופולריותה ירדה עם עזיבתו של ליפילד. עקב כך, חברת מארוול ערכה מספר שינויים בשנים 1995 ועד 2001, מה שהוביל להצלחה יחסית. ירידה במכירות החוברות הביאו לשכתוב מחודש של הקבוצה בשנת 2001 תחת חברי קבוצה חדשים - מוטאנטים צעירים בעלי אינטרס אישי אשר נאספו על ידי תאגיד כדי להפוך לידוענים תחת השם אקס פורס. מיני-סדרה בת שש חוברות משנת 2004 איחדה מחדש את קבוצת אקס פורס המקורית תחת כתיבתו ואיורו של ליפילד.
במהלך סיפור הקרוסאובר "אקס-מן: תסביך משיח" של שנים 2007–2008, הוקמה קבוצה חדשה תחת הנהגתו של וולברין, אשר פעלה כצוות תקיפה מיוחד. בפברואר 2008 החלה הרצה מחודשת בכיכובה של הקבוצה ובכתיבתם של קרייג קייל וכריסטופר יוסט, אשר נמשכה עד לאירועי "אקס-מן: הביאה השנייה" בספטמבר 2010. סדרת החוברות החלה בהרצה מחודשת נוספת באוקטובר 2010 תחת השם Uncanny X-Force, וחברי הקבוצה כללו את וולברין, פסיילוק, דדפול, ארכאנג'ל, פנטומאקס ואווה. הרצת החוברות הסתיימה בגיליון מספר 35 ב-2012, ובד בבד עם תחילתו של הכרך השני כחלק מהאתחול המחודש של חברת מארוול, פורסמה בדצמבר 2012 סדרת חוברות חדשה בשם Cable and X-Force, שבה קייבל אוסף קבוצה חדשה הכוללת את קולוסוס, דומינו, פורג', דוקטור נמסיס ובהמשך גם את בום-בום.
מיולי 2013 ועד מרץ 2014, מארוול קומיקס השיקה מחדש את קבוצת Uncanny X-Force תחת הנהגתן המשותפת של סטורם ופסיילוק והיא כללה את ספיירל, קלאסטר, פאק, בישופ ופנטומאקס. נכון להיום פועלת קבוצתו המקורית של קייבל בהנהגתה של הופ סאמרס, והיא כוללת את דומינו, פסיילוק, דוקטור נמסיס ומארו.
לקבוצה לא היו הרבה אזכורים בעיבודים אנימטיביים וקולנועיים. הקבוצה הוזכרה לראשונה בסדרת אנימה שהופקה על האקס-מן בשנת 2011. כחלק מסרטי האקס-מן, אולפני פוקס המאה ה-20 הודיעו ביולי 2013 על פיתוחו של סרט קולנוע המבוסס על הקבוצה. ג'ף וודלו נרתם לכתוב את התסריט, בעוד לורן שולר דונר תפיק את הסרט.
דמודקס פוליקולרום
דמודקס פוליקולרום (שם מדעי: Demodex folliculorum) הוא טפיל מיקרוסקופי, רב תאי, אנימלי, מתת-מחלקת האקריות. הוא מסוגל לשרוד אך ורק על עורו של האדם. שם הוא חי, בסיס שערות הפנים וניזון מתאי אפיתל. מרבית בני האדם נגועים בטפיל זה, והם נדבקו ממנו, ישירות, מאמם. על פי רוב, הנזק של טפיל זה זניח. לכן הוא ספק טפיל וספק שותף לקומנסליזם (נהנה מהמאכסן, אך אינו מזיק לו). במקרים הנדירים, בהם הוא כן גורם למחלה, זו מחלת Demodicosis.
מבנה גופו המוארך ורגליו הקצרות של הדמודקס פוליקולרום מאפשרים לו לשהות בנקבוביות העור, מהן צומחות השיערות. אורך גופו של הפרט הבוגר הוא בין 0.3 לבין 0.4 מילימטר. לבוגר יש ארבעה זוגות רגליים, ולזחל ולנימפה יש רק שלושה זוגות. לדמודקס פוליקולרום יש מעי בעל התפתחות לא שלמה, ואין לו פי טבעת.
מחזור החיים של הדמודקס פוליקולרום אורך בין 14 לבין 16 יום.
Found Footage
Found Footage (מושג שאול בעברית: פָאוּנְד פוּטֵג'; בתרגום חופשי: קטעי וידאו שנמצאו) היא תת-סוגה של סרטי מתח עלילתיים שבהם העלילה מוצגת כהקלטות וידאו גולמיות שנעשו על ידי אחת או יותר מהדמויות שהיו מעורבות בהתרחשות. ההקלטות אבדו כביכול, אך נמצאו על ידי מישהו אחר בחלוף הזמן, בדרך כלל כאשר המעורבים, כולם או חלקם, מתים או נעדרים. לעיתים יוצגו הצילומים עם עריכה ופרשנות של מי ש"מצא" אותם, ואצל הצופה נוצרת אשליית צילום וידאו אותנטי של אירוע שהתרחש במציאות. סגנון קולנועי זה משמש לרוב בסרטי אימה, תופעות על-טבעיות ומסתורין, אך מכיוון שטכנולוגיות הצילום זולות יחסית, הסגנון משמש גם בסרטי פשע, מלחמה, קומדיות וסדרות טלוויזיה.
סרט מוגדר כפאונד פוטג' כאשר למצלמה יש תפקיד בעלילה ומקור ידוע בסרט (On screen; בניגוד לסרטים עלילתיים שבהם המצלמה חיצונית להתרחשות - Off screen). האירוע לא היה המניע לצילום, אלא התרחש בזמן שנעשו צילומים מסיבות אחרות, והמעורבים נקלעו אליו בעל כורחם.
במקורה, פאונד פוטג' היא סוגה מובחנת העומדת בפני עצמה וכוללת שילוב של קטעי סרטונים אותנטיים בסרטי תעודה, פרסומות ווידאו קליפים מוזיקליים. ואולם, ההגדרה הוחלה גם על סרטים בדיוניים הנחזים כתיעודיים. כבר בשנת 1974 השתמש אורסון ולס בטכניקה זו בבימוי הסרט "ז' זה זיוף" על זייפן האמנות אלמיר דה הורי. ולס שילב בסרט קטעים תיעודיים אמיתיים של דה הורי, וכן פנה לצופים מחדר העריכה כדי לשכנע אותם ב"אמיתות" הסיפור. בזכות סרט זה נחשב ולס לממציא הקולנוע המוקומנטרי. באופן דומה יצר הבמאי סטיוארט קופר בשנת 1975 את סרט המלחמה העלילתי "Overlord" שבו שילב צילומים אותנטיים של הפלישה לנורמנדי.
מחשש לבלבול עם סרטי קולאז' של קטעים אמיתיים שנאספו ממקורות שונים, יש המקפידים לציין "קטעי וידאו מפוברקים שנמצאו" (Faux Found-footage), ואילו חוקר הקולנוע דייוויד בורדוול חולק על עצם המושג "קטעי וידאו שנמצאו", ומעדיף להגדיר את הגימיק הזה בסרטים בדיוניים כ"קטעי וידאו שהתגלו" (Discovered Footage). מבקר הקולנוע הישראלי דורון פישלר סבור שהמושג הנכון הוא Assembled Footage (בעברית: קטעי וידאו מקובצים), מכיוון שכל שוט הגיע ממצלמה שיש לה קיום מוצדק בסרט.
היסטוריה
לסגנון קולנועי זה יש תקדימים בספרות וברדיו: בספרות מוכרים רומנים אפיסטולאריים הערוכים כאסופות מכתבים או קטעי יומנים אישיים שנכתבו כביכול בידי דמות מרכזית בעלילה: דרקולה מאת ברם סטוקר, פרנקנשטיין מאת מרי שלי וקריאתו של קת'ולהו מאת ה. פ. לאבקראפט, כולם נמנים עם סוגה זו. אורסון ולס השתמש בטכניקה דומה בשנת 1938 כאשר שידר ברשת הרדיו של סי.בי.אס את התסכית מלחמת העולמות, כעיבוד לרדיו של הרומן מאת ה. ג'. וולס. הסיפור עובד כמשדר חדשות דרמטי שתיאר כביכול את פלישת אנשי מאדים בשידור חי, והשידור נשמע אמין עד כדי כך שהמאזינים נבהלו וחשבו שמדובר באירוע אמיתי.
במחצית השנייה של המאה ה-20 שימשו טכניקות צילום המאפיינות את סגנון הפאונד פוטג', בעיקר בסרטים מוקומנטריים דלי-תקציב שצולמו תוך ימים ספורים, כגון: "Culloden" משנת 1964, "יומנו של דייוויד הולצמן" (1967), "ספיינל טאפ" (1984), "בוב רוברטס" (1992), "The Watermelon Woman" (1996), ועוד. האפשרות ליצור סרט עם ממד ריאליסטי בתקציב נמוך קסמה ליוצרי סרטי אימה שנוטים להיות דלי-תקציב. סרטים פורצי דרך היו "שואת הקניבלים" (1980) המהפכני, והסרט "The Last Broadcast" (1998)  שנחשב לחלוץ השימוש במצלמה ביתית לצילום אירוע שהתרחש כביכול במציאות. אולם הסגנון הפך לפופולרי בעיקר בעקבות צאתו לאור של "פרויקט המכשפה מבלייר" (1999) אשר נחשב לאבטיפוס של סרטי פאונד פוטג' מודרניים.
ציוד חובבני המפחית את עלויות ההפקה, כגון מצלמות וידאו ומצלמות של טלפונים חכמים עם תמונות וצליל באיכות נמוכה יחסית, נחשב לגיטימי בגלל התוצאה הריאליסטית. בדרך כלל, הפקה זולה מבטיחה את רווחיות הסרט. בשנת 2007 הפיק אורן פלי את "פעילות על-טבעית" בעלות של 15,000 דולר בלבד, ורק בארצות הברית גרף הסרט הכנסות של כ-300 מיליון דולר. סרטים שנעשו מאוחר יותר, "השטן שבפנים" (2012) שהכניס כ-30 מיליון דולר, ו"הסר חבר" (2014) שהכניס יותר מ-64 מיליון דולר, נעשו בתקציב של מיליון דולר בלבד כל אחד. בעקבות התפתחותה והצלחתה של סדרת סרטי "פעילות על-טבעית" נוצרו שתי תופעות: ראשית, יריבות בתעשיית סרטי האימה. דייוויד בורדוול טוען שהסרטים "Paranormal Entity" משנת 2009 ו"גירוש השדים האחרון" משנת 2010 נעשו תוך "גנבה בוטה" מהרעיון של פלי. שנית, בגלל הדימוי הריאליסטי, טכניקות פאונד פוטג' יושמו גם בסרטים עתירי תקציב כגון "קלוברפילד" (2008) שנעשה בתקציב של 25 מיליון דולר, ו"כרוניקה בזמן אמת" (2012) עם 12 מיליון דולר.
המבקר סקוט טוביאס טען שבעשור הראשון של המאה ה-21, סרטי פאונד פוטג' הם מה שהיו סרטי סלאשר בשנות ה-80 של המאה הקודמת. בשנת 2014 צפה הבמאי והתסריטאי כריסטופר לאנדון שהסגנון יחרוג מסוגת האימה ויתפשט לסוגות אחרות. ברוח זו, במחצית העשור השני של המאה נעשו סרטים ששולבו עם סוגת המותחן הטכנולוגי המעמידה טכנולוגיה במרכז העלילה: בסרט "הסר חבר" מתרחשת העלילה כולה במדיה החברתית, צגי מחשב ומצלמות רשת. סרט המדע הבדיוני "הארדקור הנרי" (2015) מצולם בפרספקטיבה של גוף ראשון, כביכול דרך עיניו של הגיבור, סייבורג בשם הנרי. הקרנת הסרט בפסטיבל SXSW במרץ 2016 עוררה את השאלה באיזו מידה טכניקת POV תתפתח ותחליף את טכניקת הפאונד פוטג' הקלאסית.
כמו סוגות קולנועיות אחרות, גם על סרטי פאונד פוטג' נעשתה פרודיה, כאשר בשנת 2013 יצאה לאקרנים הקומדיה "הבית הרדוף" שעושה הומאז' בעיקר לסדרת "פעילות על-טבעית" ולסרט "השטן שבפנים", אך גם לאחרים, כגון סרט האימה "מגרש השדים" וקומדיית הפשע השחורה "ספרות זולה". בשנת 2014 יצא סרט ההמשך, "הבית הרדוף 2".
בתאריכים 24–25 במרץ 2018 התקיים בסן פרנסיסקו פסטיבל קולנוע ראשון לסרטי פאונד פוטג', בשם "The Unnamed Footage Festival" (בתרגום חופשי לעברית: הפסטיבל לסרטי וידאו ללא שם). המארגנים הצהירו שמטרת הפסטיבל היא להפוך סגנון זה מתת-סוגה גרידא לאסכולה קולנועית לגיטימית.
אפקטים וטכניקות
עקב מגבלות תקציב, כמעט שאין אפקטים חזותיים ממוחשבים (Computer-generated Imagery), אלא נעזרים בפרקטיקות צילום שונות. פרקטיקה מקובלת היא שהשחקנים עצמם אוחזים מצלמות ומצלמים תוך כדי תנועה, כך שמתקבלים אפקטים של צילום חובבני ומצלמה רועדת (Shaky Camera או Handheld Camera). לעיתים קרובות הבמאי עצמו מגלם את הדמות האוחזת במצלמה, פרקטיקה שמאפשרת לו לשלוט טוב יותר בהפקה ולחסוך זמן וכסף. באופן מסורתי משתמשים בציוד צילום שאיננו החדיש ביותר, אולם הזמינות הגוברת של איכות טכנולוגית ורזולוציה גבוהה במחיר שווה לכל נפש, צמצמה את הפער בין איכות צילום חובבני לאיכות מקצועית. הבמאי צ'אד ויללה סיפר שסרט האתחול של סדרת סרטי "V/H/S" צולם באיכות הפרדה גבוהה, וכדי להפחית את האיכות, הצילום הומר לתקליטור, הורץ במצלמת 8 מ"מ, והתוצאה עברה דיגיטציה. קודם לכן, בהפקת "Overlord" נעשה שימוש בעדשות צילום צבאיות גרמניות מקוריות מתקופת מלחמת העולם השנייה, כדי להתאים את איכות הצילומים לקטעים הדוקומנטריים האמיתיים ששולבו בסרט.
נהוג להניח שמגבלות תקציב פוגמות באיכות ובאפקטיביות של הסרטים ומאלצות את המפיקים למצוא פתרונות זולים. אולם כנגד זה קיימת טענה שדווקא שחקנים חסרי ניסיון ולא מיומנים בצילום, בנוסף לציוד ביתי ואתרים אמיתיים - כל אלה חיוניים ליצירת סרט פאונד פוטג' מוצלח. מפיקים ובמאים מעדיפים ללהק שחקנים לא מוכרים. מעבר לכך שהדבר מוזיל את עלות ההפקה, הטענה היא שאם הצופים יזהו כוכבים ושחקנים המוכרים להם מתפקידים אחרים, אשליית המציאות תיפגם. אך נראה שלאור יתרונותיו של הסגנון, נעשים גם סרטים שאליהם מלוהקים גם שחקנים ידועים, כגון "סוף המשמרת" (2012), סרט משטרה בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול ומייקל פניה.
התסריטים כוללים הנחיות כלליות תוך השארת מרחב אלתור לשחקנים. העלילות מתרחשות לרוב באתר יחיד, ומקובל ראשית לבחור אתר צילומים ואז להתאים את התסריט לאתר כדי לנצלו באופן מיטבי. שני מאפיינים אלה מאפשרים צילום שוטים ארוכים מהמקובל בקולנוע. למשל, במהלך צילומי "הסר חבר", סיפור העלילה המלא לא נחשף לשחקנים עד אחרי סיום העריכה, ההפקה הכניסה תפניות בעלילה ושלחה אותן במסרונים לשחקנים תוך כדי הצילומים, והם נדרשו לאלתר לפי השינויים. הסרט כולו צולם ברצף אחד של 80 דקות.
על מנת ליצור ולשמר אצל הצופים אווירת מציאות מתחילת הסרט, בדרך כלל אין כתוביות פתיחה המציגות את הסרט כמקובל בקולנוע, אך ייתכנו כותרות המסבירות את הרקע לאירועים, משל היה זה סרט תעודי או דיווח עיתונאי. לרוב אין מוזיקת פתיחה, רקע וליווי, והשמעת מוזיקה תיתכן רק כאשר יש לה מקור ידוע בסרט עצמו. כדוגמה, את הסרט "הסר חבר" פותח הלוגו של חברת סרטי יוניברסל עם שיבושים המדמים הפרעה סטטית, ללא מוזיקה וכתוביות, ומוזיקת ליווי מושמעת מהלפטופ של גיבורת הסרט. לצד זאת, נוצרה תת-סוגה של סרטים היברידיים שמשולבים בהם אלמנטים של פאונד פוטג' ושל צילום עלילתי רגיל, ביחס משתנה ביניהם. דוגמאות לסרטים היברידיים: במותחן האימה "ראיות" (2012), העלילה העיקרית מתרחשת בצילומי וידאו שהמשטרה מצאה, ואילו חקירת המשטרה מצולמת כסרט עלילתי רגיל. כמו כן, יש מוזיקת פתיחה, ומוזיקת ליווי - בחלק האחרון של הסרט. במותחן הטכנולוגי "משחקי חובה" (2016), מצלמות רשת ומצלמות סלולריות ממלאות תפקיד מרכזי, אך לממשקי המשתמש של המצלמות אין משמעות בעלילה. כמו כן, הסרט מתחיל בסצנה המתרחשת במצלמת רשת, ללא כתוביות ומוזיקת פתיחה.
לעיתים, גם מסע השיווק כולל טכניקות שנועדו ליצור מצג של סרטי וידאו אותנטיים ודמויות אמיתיות. למשל, במהלך ההקרנות המוקדמות של "פרויקט המכשפה מבלייר" בפסטיבלים השונים, פוזרו כרזות "נעדר/ת" עם תמונות הדמויות המרכזיות, ובאתר IMDb נרשמו הדמויות כ"נעדר/ת, כנראה מת/ה". במסגרת הפקת "הסר חבר", נפתחו חשבונות פייסבוק עבור גיבורי הסרט, ועבור האנטי-גיבורה שהתאבדה שנה לפני אירועי הסרט, נפתחו דף הנצחה וחשבון טוויטר שבאמצעותו יכלו הנוכחים בהקרנה המוקדמת לשוחח עם רוח הרפאים שלה.
באינטרנט
האפשרות לצלם סרט באמצעים ביתיים פשוטים וטלפונים חכמים הביאה לפריחת סרטי פאונד פוטג' בערוצי יוטיוב, באורכים משתנים החל מסרטונים של דקות ספורות. לרוב מדובר ביוטיוברים חובבי הסגנון, אך יש ערוצי יוטיוב של אולפנים קטנים ומפיקים עצמאיים המנסים להיבנות מהצלחות של סרטים כגון סדרת "פעילות על טבעית" ו"הגרדום". העיתונאית האמריקאית ג'ולייט בנט ריילה ציינה שביוטיוב לא תמיד ניתן לדעת אם סרטון הוא אמיתי או מבוים, מה שמוסיף לאווירת המסתורין.
בספטמבר 2017 נמסר רשמית על הקמת חברת POV Horror להפקה והפצה של סרטי אימה בטכניקת פאונד פוטג', כמיזם משותף של האתרים  Found Footage Critic ו-Wicked Horror. החברה השיקה ערוץ הזרמת מדיה המאפשר צפייה בסרטים על פי דרישה.
בישראל, במאי 2019 עלה לרשת החברתית אינסטגרם מיזם ליום השואה, שכלל סדרת סרטונים קצרים אשר כביכול צילמה אווה היימן, נערה יהודיה ילידת רומניה שנספתה בשואה. המיזם, ששמו "הסטורי של אווה", התבסס על היומן האמיתי שכתבה היימן.
אהרן יוסף ירמנס
אהרן יוסף ירמנס (יערמאנס; 1859– 28 בדצמבר 1924) היה רופא היישוב היהודי בחברון בשלהי המאה ה-19, איש ציבור בירושלים המתחדשת, ומראשוני הרופאים בבית החולים שערי צדק בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בווילנה שבאימפריה הרוסית, בשנת 1859 למשה דוד, סוחר אריגים ששהה רוב ימות השנה בהודו ובמרחקי אסיה, ממנו התייתם בגיל 5, ולחיה רויזה לבית הלפרין.
למד בחדר, ולאחר מכן במכינת בית המדרש לרבנים בווילנה. היה מבאי ביתו של הבנקאי יוסף ויטקינד, אשר בתו חנה נתארסה לו.
שירת שנה בצבא הרוסי, שם נחשד במגע עם קבוצת מהפכנים ובהחזקת ספרות אסורה, אך זוכה מאשמה.
למד רפואה באוניברסיטאות ברלין והאלה, ועל הרצאת הגמר לקבלת התואר דוקטור היה עליו להגן נגד פרופסור מרטין לוי ואמן השחמט עמנואל לסקר. כשחזר לווילנה, אחרי שהוסמך לרופא בשנת 1886, נישא לארוסתו, והחליט לעלות עמה לארץ ישראל, חרף התנגדותו של אביה.
בשנת 1887 הגיע עם אשתו לאיסטנבול, שם התכונן לבחינות כדי לקבל רישיון לעסוק ברפואה בארץ ישראל. באותה עת שהה באיסטנבול דוקטור משה וולך לאותה מטרה, ובשנת 1890 הגיעו יחד לארץ ישראל.
פועלו
בבואו ארצה התיישב עם משפחתו בחברון, לאחר שקיבל כתב מינוי מאת "אגודת אחים" מאנגליה לשמש רופא ליהודי חברון. תחילה, קיבל דירה בביתו של חכם נסים לאביא בפאתי העיר.
העניק שירותי רפואה ליהודי העיר, וכן לערביי הסביבה. השתתף בהקמתם ופעולתם של מפעלי חסד ציבוריים. כמו כן, הזמין מירושלים ספר תורה מהודר לבית הכנסת האשכנזי בעיר (אחרי פרעות תרפ"ט העביר בנו את הספר לשכונת תלפיות בירושלים).
בשנה שלאחר בואו ארצה, הצטרפה אליו לחברון אמו מווילנה (נזכרת ביומן מסעו של מנחם אוסישקין, שעלה עמה באותה האניה), והתגוררה עמו עד פטירתה בחברון בשנת 1903. בביתם התארחו משכילי היישוב החדש ועסקניו בבואם לחברון, והרופאים היהודיים שבארץ שהתכנסו אחת לשנה. בשנת 1904 נסע לגרמניה ובין השאר אסף כסף לצורך תפעול בית חולים בחברון.
בשבתו בחברון קיבל ייפוי כוח מאת קרן מזכרת משה מונטיפיורי ליסוד שכונה יהודית בחברון על שם השר, אך הדבר לא יצא אל הפועל. עבר לירושלים בשנת 1905 בעקבות מעבר אשתו לעיר, עבור חינוך חמשת ילדיהם, ושימש כרופא במגוון מוסדות, ובהם ביקור חולים, עזרת נשים, מושב זקנים ובית היתומים דיסקין, והיה בין הרופאים הראשונים בבית החולים שערי צדק.
השתתף עם דוד ילין ביסוד שכונת זיכרון משה, והיה בין ראשוני הבונים בבית הכרם ובתלפיות.
ב-1914 השתתף בוועידה הארצית בנושא מיגור הגרענת, הוועידה התכנסה בד' בניסן תרע"ד ב"בית חולי עיניים העברי", בירושלים.
חתם יחד עם אפרים כהן, וילהלם גרוס, דוד ילין, יחיאל מיכל פינס, זאב יעבץ ואברהם משה לונץ על מכתב עידוד מנכבדי ירושלים לבנימין זאב הרצל לרגל צאת ספרו מדינת היהודים. בנוסף, השתתף בכרוז עידוד להרצל לקראת ביקורו בארץ. כמו כן, הגה רעיונות בדבר פיתוח הארץ, אוצרות ים המלח וסגולותיו הרפואיות ופיתוח התחבורה אליו.
נפטר בירושלים בשנת 1924, ונטמן בהר הזיתים, לצד רעייתו שנפטרה שבע שנים קודם לכן, כתוצאה ממגפת הקדחת שפרצה בירושלים בעת מלחמת העולם הראשונה.
חתנו היה הסופר אהרון ראובני.
פוסה כספיאנית
פוסה כספיאנית (שם מדעי: Pusa caspica) הוא כלב ים מהסוג פוסה, אשר מצוי בסכנת הכחדה. הפוסה הכספיאנית חיה באזור הים הכספי ולחופיו, ומצויה גם באיים ובקרחונים שבים. בקיץ, מגיעים כלבי הים אף לקצה הנהרות וולגה ואורל, וגם נודדים דרומה למים העמוקים והקרירים שבדרום הימה.
תיאור
הם מתקבצים בחבורות גדולות בחופים בצפון הים הכספי למטרות רבייה. הם יכולים לצלול עד עומק 50 מ' למשך דקה, אך נצפו במים עמוקים יותר. הם ניזונים מדגים שונים החיים בימה כמו דגי מליח, קברנוניים, קרפיונים, דג סמלט, דגים מהסוג Sander והדג Atherina boyeri וכן מסרטנים. הם ניזונים מ2-3 ק"ג דגים ביום.
הפוסות הם הטורפים הראשיים של הימה, למרות שהם מאוימים מעיטמים ומזאבים בעת שהם עולים לחוף. אך האיום העיקרי שלהם הוא מאנשים הבונים אתרי נופש ליד המושבות שלהם, מזהמים את הימה ואת דגיה וצדים את כלבי הים. בעיה נוספת היא מחלת הכלבלבת הממיתה הרבה כלבי ים ומדלדלת את מספרם.
יופ קולקמן
ג'וזף וילם (יופ) קולקמן (בהולנדית: Joseph Willem (Joop) Kolkman; 1 בדצמבר 1896 – 8 בפברואר 1944) היה עיתונאי ודיפלומט הולנדי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד כסגן קונסול בפרפיניאן בצרפת וסייע בהצלת פליטים יהודים רבים מרדיפות הנאצים. בשנת 2014 הוענק לאחר מותו התואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ביוגרפיה
קולקמן נולד ב-1 בדצמבר 1896 בהאג. עד לפלישת גרמניה לצרפת, קולקמן עבד כעיתונאי בעיתונים "דה טלגרף" ו"בנויה רוטרדמשה קוראנט" בפריז. זמן קצר לאחר מכן הוא נשלח לעיר פרפיניאן בצרפת של וישי לשמש כסגן קונסול. במהלך המלחמה הוא השתמש בעבודתו כדיפלומט כדי לעזור לפליטים הולנדים, רבים מהם יהודים, על ידי מציאת בתים בטוחים, הענקת סיוע כספי והצלתם ממחנות ריכוז. זה איפשר להם להגיע בבטחה לספרד ופורטוגל, שמהן יכלו לעבור לאנגליה. רבים ממעשיו לא היו חוקיים, כולל זיוף מסמכים וזאת על מנת להציל. ההערכה היא שהוא הציל מאות אנשים. בתחילת 1943 קולקמן ניסה לברוח בחציית הפירנאים לספרד, אולם הוא נעצר על ידי יחידות הסיור הגרמניות. הוא נכלא במחנה ריכוז בוכנוואלד שם נפטר בשנת 1944, אף שמקורות אחרים טוענים כי מת במיידנק.
אקסקליבר (קומיקס)
קבוצת אקסקליבר המקורית כללה את גיבור-העל הבריטי בריאן בראדוק, שידוע בכינויו קפטן בריטניה, את אהובתו מגאן ושלושה חברים לשעבר מקבוצת האקס-מן - נייטקרולר, שאדוקאט ופניקס. סדרת הדגל של הקבוצה החלה בהרצה שנמשכה מאוקטובר 1988 ועד לאוקטובר 1998 למשך 125 חוברות. הכרך השני של סדרת הדגל נמשך מפברואר למאי 2001 למשך ארבע חוברות, וכלל בנוסף לבריאן בראדון ומגאן גם את בטסי בראדוק, קולוסוס והאביר השחור. הסדרה המקורית כללה מסעות בין-ממדים ואלמנטים מהמיתוס סביב דמותם של קפטן בריטניה ושל האקס-מן. לאחר אירועי "בית אם", קפטן בריטניה הקים מחדש את הקבוצה כדי להגן על לונדון בסדרת החוברות New Excalibur בהרצה שנמשכה מינואר 2006 ועד דצמבר 2007 למשך 24 חוברות, כאשר הוחלפה בתקופת פלישה סודית בסדרת החוברות Captain Britain and MI-13' (יולי 2008 - ספטמבר 2009, 15 חוברות).
לפני התפרקותה של אקסקליבר והקמתה מחדש, מייסד האקס-מן פרופסור אקס וידידו הוותיק מגנטו ניסו לבנות מחדש את אי המוטאנטים ג'נושה ואספו יחדיו קבוצה שנשאה את השם "אקסקליבר", אך לא היה לה קשר לקבוצה המקורית (כרך שלישי מיולי 2004 ועד יולי 2005 למשך 14 חוברות). כחלק מההרצה המחודשת של כותרי האקס בסוף 2019 נוצרה קבוצת אקסקליבר חדשה בראשותה של בטסי בראדוק.
אקסקליבר: כרך ראשון, 1998-1998
הצוות היצירתי המקורי של קבוצת אקסקליבר, כריס קלרמונט ואלן דייוויס, כלל בסדרת החוברות שני אלמנטים של כותרי מארוול - האקס-מן וקפטן בריטניה.
האקס-מן הם חבורת מוטאנטים - בני אדם מפותחים שנולדו עם יכולות מופלאות - שמשתמשים ביכולותיהם כדי להגן על חברה ששונאת אותם ומפחדת מהם. מאז החל קלרמונט לכתוב את סדרת הדגל של האקס-מן בשנת 1976, הוא הביא לפופולריותה ולקח ממנה ארבע דמויות לקבוצת אקסקליבר לאחר שטעו לחשוב שקבוצת האקס-מן מתים.
קפטן בריטניה היה פרי יצירתו של קלרמונט משנת 1976 בחותם Marvel UK ושימש כמגן הממלכה המאוחדת לאחר שהוענקו לו כוחות בידי המכשף האגדי מרלין. במהלך שיתוף הפעולה הקצר בין אלן דייוויס לאלן מור בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נקבע שקפטן בריטניה של יקום מארוול הוא רק אחד מתוך רבים אחרים שמקורם מיקומים אחרים ואשר תפקידו הוא להגן על המגדלור שממוקם בהצטלבות של המציאויות הרבות. הקבוצה, שכללה גם את מגאן בעלת הכוחות לשינוי צורה, התאספה לראשונה בחוברת Excalibur Special Edition #1 משנת 1988 ועד מהרה החלה הרצתה של סדרה חודשית. לקבוצה עוזר רובוט קטן ומשוגע המקפץ בין עולמות בשם ווידג'ט - שהכיל למעשה את מוחה של קיטי פרייד מיקום ימי עבר עתידי - וביחד הם יוצאים להרפתקאות משותפות ברחבי עולמות מקבילים.
לאחר שהחל לכתוב את הסדרה לסירוגין מחוברת מספר 26, קלרמונט עזב את הסדרה בחוברת מספר 34 (1991). דייוויס לעומתו חזר לסדרה בחוברת מספר 42 גם כמאייר וגם ככותב, ופתר כמה קצוות עלילה שנותרו פתוחות עם עזיבתו של קלרמונט. הוא גם הוסיף מספר חברים בקבוצה, ביניהם פרון האירי בעל כוחות המיסטיקה, הלוחם הסקוטי קיילון, החייזרית סריז מאימפריית השי'אר וסוכן סוכנות הביון הבריטית סקוט רייט שידוע בכינויו מיקרומקס ובעל הכוחות לשינוי מצב גופו.
עם תחילת הרצתו של סקוט לובדל ובשינוי פתאומי של חברת מארוול, קפטן בריטניה הלך לאיבוד, מגאן נותרה במצב קטטוני לאחר שאיבדה אותו וחברי הקבוצה החדשים נשלחו לאי מיואר הממוקם לחופי סקוטלנד. סדרת אקסקליבר כללה יותר אלמנטים ממיתוס האקס-מן ונפטרה מהאלמנטים הקשורים בקפטן בריטניה. פניקס נכתבה אל מחוץ לסיפורים, וכאשר קפטן בריטניה חזר הוא נקרא בשם "בריטניק". לובדל הציג גם דמות בשם דאגלוק, מיזוג בין שתי דמויות מתות של המוטאנטים החדשים - החייזר הטכנו-אורגני וורלוק ודאג רמזי מומחה השפות. לקבוצה מצטרפת גם אהובתו של נייטקרולר, אמנדה ספטון המיסטיקנית.
שינויים שבוצעו תחת כתיבתו של וורן אליס כללו את חזרתו של בריטניק לשם הקוד קפטן בריטניה ואת הוספתו של פיט ויזדום, מרגל בריטי ציניקין שמסוגל לשלוט באנרגיה סולארית ותיעולה כ"סכינים חמים" הנורים מקצות אצבעותיו. אליס גם פיתח מערכת יחסים רומנטית בין ויזדום לבין קיטי פרייד. לבקשתה של חברת מארוול, אליס הוסיף גם את דמותה של וולפסביין לקבוצה, נערה סקוטית צעירה מקבוצות המוטאנטים החדשים ואקס פורס המסוגלת לשנות את צורתה לזאב הומנואידי, ואת קולוסוס, אקס-מן רוסי המסוגל להפוך את עורו לפלדה אורגנית.
מכירות הסדרה כשלו ומארוול ביטלה את הכותר, בעיקר כדי להחזיר את נייטקרולר, שאדוקאט וקולוסוס לקבוצת האקס-מן. הסדרה הסתיימה בחוברת מספר 125 (1998) לאחר חתונתם של מגאן וקפטן בריטניה מחוסר הכוחות.
אקסקליבר: כרך שני, 2001
בשנת 2001 החלה הרצתה של מיני-סדרה בת ארבע חוברות בכיכובם של קפטן בריטניה, מגאן, פסיילוק, האביר השחור, סר בנדיקט, קפטן UK וקרוסיידר אקס, והיא מתארת את עלייתו של קפטן בריטניה למלוכה על ממלכת העולם החיצון החוץ-ממדית. השער הבלתי מודפס לחוברת הראשונה כלל תחפושת חדשה לקפטן בריטניה, שהייתה שונה מזו שהשתמשו בה במהדורה המודפסת.
אקסקליבר: כרך שלישי, 2004
בשנת 2004 החלה הרצה חדשה של אקסקליבר, אשר מתמקדת במאמציהם של פרופסור אקס ומגנטו להקים מחדש את אומת המוטאנטים החרבה ג'נושה, וזאת לאחר שהושמדה במהלך הרצת סדרת האקס-מן של גרנט מוריסון.
חברי קבוצה נוספו באותה עת כללו את קאליסטו, מנהיגה לשעבר של המוטאנטים התת-קרקעיים הידועים כמורלוקים, וחברים חדשים כוויקד, פריקשואו, שולה אינקוסי וקארימה שאפאנדר. בסדרה זו השתתפו גם ארכאנג'ל והאסק, אך האווירה הייתה שונה לגמרי מזו של סדרת הדגל אקסקליבר. סדרה זו נמשכה כ-14 חוברות עד למאי 2005, כאשר אירועי "בית אם" סיימו למעשה את השותפות בין פרופסור אקס למגנטו. לאחר מכן, חברי הקבוצה הופיעו במיני-סדרה "בנו של אם" והתברר שהם איבדו את כוחותיהם כתוצאה מההשמדה. אולם, הם השתמשו בענני הטריגן הגנובים של קוויקסילבר כדי להשיב לעצמם את כוחותיהם, אך מצב זה גרם להם לאבד שליטה והשפעותיו התפוגגו לאחר זמן קצר. למרבה האירוניה, מספר חוברות של Uncanny X-Men בזמן זה חלקו אלמנטים משותפים עם קבוצת אקסקליבר המקורית - ביניהם סיפורים קלילים של כריס קלרמונט, אמנות של אלן דייוויס ומארק פרמר, דמויות כמו נייטקרולר ורייצ'ל סאמרס והופעת קמע של קפטן בריטניה.
אקסקליבר החדשה, 2007-2005
כמו שאר חוברות האקס של סוף שנת 2005, גם סדרה זו דנה בהשלכות אירועי "בית אם", בהם האקס-מן איבדו את כוחותיהם. ארבע חוברות של Uncanny X-Men הניחו את היסוד לסדרת אקסקליבר החדשה, וקפטן בריטניה איחד מחדש את הקבוצה בחוברת מספר 5 לאחר התקפתם של לב-ארי, אלביון וזאבי המלחמה. לאחר מכן, הקבוצה התמודדה עם התקפה של סוכנות הביון הממשלתית "בלאק אייר" ושל טום קאסידי השחור מחוסר הכוחות.
אליזבת "בטסי" בראדוק, אחותו של בריאן אשר ידועה בכינוי פסיילוק, הצטרפה לקבוצה ועזרה להם להדוף מתקפה של מלך הצללים והאקס-מן האפלים שלו שאדו-אקס. פסיילוק שיספה את אקסבייר האפל בעזרת החרב שלה והצילה את אקסקליבר החדשה, אך נעלמה בהבזק אור. קפטן בריטניה האמין שהיא מתה, אך לא היה מודע שהיא למעשה הצטרפה לקבוצת אקסיילז. מאז תקרית זו, אקסקליבר החדשה נתקלה במוטאנט צ'יימבר שכוחותיו שבו אליו, ביקרו בקמלוט והצילו אותה בעזרתו של האביר השחור, וכן עזרו לג'אגרנוט כאשר החלו לו בעיות עם כוחותיו שנבעו מאבן הארגמן של סיטוראק.
בהמשך, אלביון מספר ללב-ארי את סיפורו - שהוא גרסה חלופית של קפטן בריטניה מעולם אחר שבו מלחמת העולם הראשונה מעולם לא הסתיימה, ושהוא בחר בחרב מאשר בקמע והביא שלום לעולמו, אך האנשים עדיין נותרו מורעבים וגססו למוות. כאשר הוא פגש בקפטן בריטניה חלופי, הוא הגיע עמו לעולמו וערך שם מסע קטל בחיל קפטן בריטניה. מאז, הוא הצטרף לשאדו-אקס ולסוכנת של בלאק אייר והתכוונו להשתלט על אקסקליבר החדשה. סדרת החוברות הסתיימה בחוברת מספר 24, וקצוות העלילה הפתוחים המשיכו במיני-סדרה Excalibur: Die by the Sword.
אקסקליבר: כרך רביעי, 2019
כחלק מסיפור "שחר אקס" מאוקטובר 2019, הרכב הקבוצה החדשה כלל את בטסי בראדוק בתור מנהיגת הקבוצה, ואת גמביט, רוג, ג'ובילי, ריקטור ואפוקליפס.
אלברט פרר
אלברט פרר אי ליופיס (בקטלאנית: Albert Ferrer i Llopis; נולד ב-6 ביוני 1970 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ומאמן כדורגל בהווה. פרר, ששיחק בעמדת המגן הימני, גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק במדיה במשך 8 עונות, לפני שעבר לצ'לסי האנגלית, שם שיחק במשך 5 עונות נוספות. פרר ייצג את מדינתו במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף במונדיאל 1994 ו-1998 וזכה במדליית זהב באולימפיאדת ברצלונה.
ברצלונה
פרר, ילד העיר ברצלונה, הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של המועדון המקומי ברצלונה. בעונת 1988/89, כשהיה בן 18, קודם פרר לקבוצת המשנה של המועדון, ברצלונה אתלטיק. ברצלונה אתלטיק שיחקה באותה עונה בליגת המשנה בספרד, ופרר ערך 39 הופעות, בהן הבקיע שער בודד, בניצחון קבוצתו 1–4 על חרס. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית, ובאמצע העונה הבאה, בינואר 1990, הושאל פרר מברצלונה לטנריפה. בטנריפה היה שחקן הרכב קבוע ועזר לקבוצה להישאר בליגה הראשונה, הודות לכך שגברה על דפורטיבו לה קורוניה במשחקי הפלייאוף בסוף העונה.
פרר חזר מההשאלה ועלה לסגל הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, אותה אימן ההולנדי יוהאן קרויף. כבר בעונתו הראשונה בברצלונה, עונת 1990/91, באופן די עקבי, ואת הופעת הבכורה ערך במחזור הראשון של הליגה, בדרבי נגד אספניול בו ניצחה ברצלונה 0–1. באותה עונה זכתה ברצלונה באליפות ספרד, ופרר השתתף ב-26 משחקים. בעונת 1991/92 כמות המשחקים בהם שותף פרר צומצם. בקלאסיקו מול ריאל מדריד ב-19 באוקטובר 1991 הורחק פרר בכרטיס אדום, בפעם הראשונה בקריירה שלו, והמשחק הסתיים בתוצאה 1-1. הוא השתתף במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו סיימה ברצלונה בתיקו 1-1 עם אתלטיקו מדריד, וזכתה בתואר בזכות תוצאה מצטברת 2-1. הוא שיחק ב-16 משחקים בליגה, בהם הבקיע את שערו היחיד בליגה הספרדית, בניצחון 0–4 על אספניול ב-31 במאי 1992, וברצלונה זכתה באליפות שנייה ברציפות. בליגת האלופות שותף פרר ב-4 משחקים, כולל כל 120 הדקות במשחק הגמר מול סמפדוריה, בו ניצחה ברצלונה 0–1 בהארכה וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
בעונת 1992/93 שב פרר לשחק ברוב משחקי הקבוצה והוא ערך 40 הופעות בכל המסגרות. בעונה זו זכתה ברצלונה בסופר קאפ האירופי לאחר שגברה על ורדר ברמן בתוצאה המצטברת 2–3 ובסופר קאפ הספרדי פעם נוספת על חשבונה של אתלטיקו מדריד, ופרר שיחק בכל 4 המשחקים של תארים אלו. פרר השתתף ב-31 משחקי ליגה וסייע לברצלונה לזכות באליפות שלישית ברציפות. בעונת 1993/94 המשיך מעמדו הבכיר של פרר כמגן הימני של ברצלונה והוא הופיע 34 פעמים בליגה, בה זכתה ברצלונה בפעם הרביעית ברציפות. פרר הגיע עם ברצלונה לגמר ליגת האלופות מול מילאן, והוא לקח חלק בתבוסתה של ברצלונה בתוצאה 0–4.
עונת 1994/95 נפתחה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי לאחר שברצלונה גברה על ריאל סרגוסה. פרר לא שיחק במשחק הראשון, בו ניצחה ברצלונה 2-0, אך כן במשחק השני בו הפסידה ברצלונה 5-4 וזכתה בתואר בתוצאה המצטברת 5–6. ב-2 בנובמבר 1994 הבקיע את שערו הראשון בליגת האלופות, במשחק בו הביסה ברצלונה את מנצ'סטר יונייטד 4-0 בקאמפ נואו. ברצלונה הגיעה בעונה זו לרבע גמר ליגת האלופות, אז הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן, ולמקום הרביעי בלבד בליגה הספרדית. פרר שיחק בסך הכול 38 פעמים בכל המסגרות. בעונת 1995/96 הגיעה ברצלונה לחצי גמר גביע אופ"א, שם הדיחה אותה באיירן מינכן ולמקום השלישי בליגה. קרויף עזב את תפקיד מאמן הקבוצה זמן קצר לפני סוף העונה. בגמר גביע המלך ב-10 באפריל 1996 מול אתלטיקו מדריד פתח פרר על הספסל, אך נכנס כמחליף כבר בדקה ה-18 במקומו של אלברט סלאדס. ברצלונה הפסידה 0–1 משער בדקה ה-118, במהלך ההארכה, וסיימה את העונה למעשה ללא אף תואר.
צ'לסי
ביוני 1998 עזב פרר את ברצלונה ועבר לצ'לסי האנגלית, תמורתו שילמה הקבוצה 2.2 מיליון פאונד. תחילת דרכו של פרר במועדון החדש הייתה מוצלחת שכן ב-28 באוגוסט 1998 ניצחה קבוצתו, עם פרר בהרכבה, 1-0 את ריאל מדריד וזכתה בסופר קאפ האירופי. פרר היה המגן הימני הקבוע של צ'לסי, אותה אימן ג'אנלוקה ויאלי, והוא עזר לקבוצה להגיע למקום ה-3 בפרמייר ליג ולהעפיל לראשונה בתולדות המועדון לליגת האלופות. בעונת 1999/2000 המשיך פרר לשחק באופן עקבי, והוא לקח חלק בזכייתה של צ'לסי בגביע ה-FA, אם כי הוא לא השתתף במשחק הגמר בשל פציעה. בליגת האלופות, הבקיע פרר את שערו היחיד במדי צ'לסי, בניצחון 0–2 על הרטה ברלין ב-4 בנובמבר 1999. צ'לסי הגיעה באותה עונה לרבע גמר הטורניר, שם פגשה את קבוצתו לשעבר של פרר, ברצלונה. לאחר שהמשחק הראשון בסטאמפורד ברידג' הסתיים בניצחון 3-1 לצ'לסי, ניצחה ברצלונה בגומלין 3-1 בתום 90 דקות ו-1–5 בתום הארכה, ובכך הדיחה את צ'לסי.
בעונת 2000/01 הצטמצם חלקו של פרר במועדון הן בשל מספר פציעות והן בשל רוטציות שערכו המאמנים ויאלי ומחליפו קלאודיו רניירי. פרר השתתף ב-14 משחקי ליגה בלבד באותה עונה, בה סיימה צ'לסי במקום ה-6 בליגה. בשתי העונות הבאות שיחק רק ב-7 משחקי ליגה, שכן מריו מלכיוט הועדף על פניו באופן מובהק, ובסיום חוזהו בקיץ 2003 פרש פרר ממשחק, בגיל 33.
קריירת נבחרות
פרר החל את דרכו במדים הלאומיים בנבחרות הנוער והנערים של ספרד. הוא שיחק במדי נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם ב-1989, שם הודחה הנבחרת כבר בשלב הבתים. בהמשך שיחק בשני משחקי מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 עם נבחרת ספרד הצעירה, בהם ניצחה ספרד את ו ב-19 באוקטובר 1990 ו-19 בפברואר 1991 בהתאמה.
בהמשך, הפך פרר לשחקן קבוע בנבחרת ספרד הבוגרת והוא סייע לה להעפיל למונדיאל 1994. הוא שיחק ברוב משחקי הנבחרת במוקדמות ובטורניר הגמר, כולל ברבע הגמר בו הודחה ספרד על ידי לאחר הפסד 1–2. לאחר מכן, עזר פרר לנבחרת ספרד להעפיל ליורו 1996, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי בשל פציעה. במוקדמות מונדיאל 1998 השתתף פרר בחלק מהמשחקים והוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר הגמר, שם השתתף רק במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים, מול, שניצחה את ספרד 2–3 ובכך גרמה להדחתה של ספרד כבר בשלב זה.
פרר ערך את משחקו האחרון במדי נבחרת ספרד במשחק ידידות מול ב-17 בנובמבר 1999. הוא לא השתתף במוקדמות יורו 2000 וכן לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר עצמו בשל פציעה. בסך הכול הופיע פרר 36 פעמים במדי נבחרת ספרד לאורך 8 שנים.