cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קשת וילסון
הדעה המקובלת היא שהקשת הקדומה הייתה חלק משרשרת של קשתות שיצרה גשר מחבר בין העיר העליונה והר הבית. יש הסבורים שאותו גשר קדום שימש כמעבר לעולי רגל מהעיר העליונה לבית המקדש ואחרים סבורים שהוא שימש כמעבר פרטי לכוהנים ולבני מעמד האצולה בירושלים.
עד מלחמת ששת הימים הייתה הקשת וסביבותיה מוזנחות ומלאות בסחף ופסולת. עם איחוד ירושלים ב־1967, השקיעה מדינת ישראל בשיפוץ, ניקיון וחקר ארכאולוגי של הקשת במסגרת חפירות מנהרות הכותל. בעזרת מימון של משרד הדתות ורשות העתיקות בוצעו עבודות שיפוץ וחפירה נרחבות. בין השאר, נחפרו חדרים תת-קרקעיים, גודרו הפירים, והוסבו אולמות תת-קרקעיים לבית כנסת.
בשנת 2017, התגלו תיאטרון רומי קטן, שמונה נדבכים חדשים של הכותל המערבי ותעלת ניקוז מתחת לקשת וילסון. החפירות נערכו על ידי רשות העתיקות והקרן למורשת הכותל המערבי. הממצאים שהתגלו היו קבורים תחת שכבת עפר בעובי של כשמונה מטרים.
תיארוך הקשת
עד המאה ה-21 לא נערכו חפירות ארכאולוגיות מסודרות בחלל הקשת והועלו השערות שונות לגבי תאריך הקמת הקשת. צ'ארלס וורן וצ'ארלס וילסון הציעו שהקשת הנוכחית נבנתה בתקופה הביזנטית, בימיו של קונסטנטינוס או יוסטיאנוס. במהלך עבודתו הארכאולוגית, חפר וילסון שני פירים ומנהרות בסמוך לאומנה המערבית של קשת וילסון וסמוך לכותל, שם זיהה מפולות של אבני קשת. הוא סבר שהקשת המקורית התמוטטה בעבר והקשת הנוכחית מאוחרת ממנה. הוא תיארך את הקשת המקורית למאות הב'-ג', ואילו את הקשת הנוכחית למאות ה'-ו'. קלונר הציע שהקשת הנוכחית נבנתה בתקופה הרומית המאוחרת, ואילו דן בהט הציע שהקשת נבנתה בתקופה האומאית (תקופת בית אומיה). אלכסנדר און ושלומית וקסלר בדולח פרסמו ב-2010 מאמר ובו טענו כי הקשת הנוכחית היא הקשת המקורית מן התקופה ההרודיאנית. בשנת 2020 טענו קבוצת חוקרים, על סמך חפירות בבסיס הקשת ותארוך פחמן-14 שהקשת הנוכחית נבנתה בשני שלבים. בשלב הראשון נבנה גשר ברוחב של 7.5 מטרים על ידי הורדוס בעת בניית מתחם הר הבית ובשלב שני הוכפל רוחב הגשר בימי הנציבים הרומיים עוד בימי בית המקדש השני.
דניאל ליסינג
דניאל אהרון ליסינג (באנגלית: Daniel Aaron Lissing; נולד ב-4 באוקטובר 1981) הוא שחקן יהודי-אוסטרלי. הוא גילם את קונרד דה גרוט בסרט "קראוניז" ב-2011. בשנה שלאחר מכן, הוא הופיע בדרמה הצבאית האמריקאית "מפלט אחרון". מינואר 2014 עד אפריל 2018, ליסינג כיכב בתפקיד ג'ק תורנטון בסדרה "כשהלב קורא".
קשת וילסון
המבנה דמוי-תיאטרון
מתחת לקשת התגלה בחפירות מבנה דמוי-תיאטרון קטן (בקוטר 6 מ') שהוקם בסביבות שנת 130 לספירה. מושבי התיאטרון נסמכו על הכותל המערבי ובמתו נסמכה על אומנת שער וילסון. המבנה שימש כאודאון (תיאטרון מקורה בעל במה קטנה) שיועד להופעות מוזיקליות ולישיבות מועצת העיר. קירוי המבנה היה על ידי קשת וילסון עצמה. לפי עדויות בשטח, דומה שבנייתו של המבנה לא הושלמה. קיימים בו פריטים שהגימור שלהם חסר ומדרגות שלא הושלמו לחלוטין. לפיכך לא ברור אם המבנה תפקד אי פעם.
הסיבה האפשרית להקמת האודאון יכולה להיות דרישה רומאית רשמית מהקולוניה להקים מבנה ציבור כזה על מנת שיהיה אפשר להכיר בה כעיר ולקבל את תושביה כאזרחים רומים.
אחריתו של המבנה קשורה ככל הנראה ברעידת האדמה של 363. נראה שהחלק העתיק יותר של אומנת קשת וילסון החלה להתמוטט ועל מנת לחזק אותה, נשפכו לכל החלל תחתיה אבנים ועפר, שנערמו מעל מבנה האודאון.
דניאל ליסינג
קריירה
בשנת 2006, הוא הופיע כאורח בסדרה האוסטרלית המצליחה קרוב רחוק שם גילם את הכבאי דייב אלדר.
ב-2011 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה Crownies שם גילם את קונרד דה גרוט, ארוסה של עורכת הדין טאטום נובאק (אינדיאנה אוונס), עד לתום הסדרה באותה שנה. הסדרה צולמה בסידני, אוסטרליה. באותה שנה הוא הופיע בסרט Entwined שבו גילם את איידן.
באותה שנה הוא הצטרף לצוות השחקנים של הסרט The Cure שם גילם את התפקיד של ריאן ארל, חבר בצוות מחקר שלדעתו מגיעה לו הכרה ותהילה רבה יותר.
בספטמבר 2014, הוא הצטרף לצוות השחקנים של סדרת המותחן Eye Candy של MTV. הוא שיחק את התפקיד הראשי של בן מילר, בלש, שעבד עם לינדי (ויקטוריה ג'סטיס) ומתאהב בה. הסדרה עוסקת בגאונה שמבינה שהמחזר שלה באינטרנט הוא סטוקר סייבר מסוכן. דמותו נהרגה לאחר שני פרקים.
מ-2014 עד 2018, ליסינג הופיעה בסדרת בערוץ הולמרק כשהלב קורא, לצד ארין קרקוב, בתור השוטר הרכוב ג'ק תורנטון. הוא בחר לעזוב את התפקיד בסוף עונה 5 ודמותו נהרגה.
בשנת 2016, ליסינג הופיע לצד ג'סיקה לוונדס בתוכנית A December Bride של ערוץ הולמרק בתור הדמות סת'. ב-2018, הוא וברוק ד'אורסיי כיכבו בסרט של הערוץ חג המולד מאוהב.
ליסינג שיחזר את תפקידו כג'ק תורנטון עבור הופעת קמע בסרט When Hope Calls: A Country Christmas בסוף 2021.
חיים אישיים
ליסינג הוא יהודי. הוא התחתן עם בת זוגו נדיה בתחילת 2020 בקליפורניה שם הם גרים.
חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר (באיטלקית: Le vite de' più eccellenti pittori, scultori e architettori), היא סדרה של ביוגרפיות אמנותיות שנכתבו על ידי הצייר והארכיטקט האיטלקי ג'ורג'ו וזארי שחי במאה ה-16, הספר נחשב לאחד הכתבים המשפיעים ביותר של הרנסאנס האיטלקי על אמנות ולספר החשוב הראשון על תולדות האמנות. לעיתים נקרא הספר בקיצור Le Vite ובעברית מכונה חיי האמנים.
כהיסטוריון האמנות האיטלקי הראשון, וזארי ייסד ז'אנר חדש: אנציקלופדיה של ביוגרפיות של אמנים. שיצא לאור בשנת 1550 והוקדש לקוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, משמש מקור חסר תקדים לחוקרי אמנות והיסטוריה כיום. הספר כולל מחקר של השיטות הטכניות בהן השתמשו באמנות של התקופה. וזארי היה הראשון שהשתמש במילה "רנסאנס" בדפוס. הספר שוכתב והורחב בשנת 1568 ונוספו לו פורטרטים של האמנים.
הספר נוטה מאוד לטובת האמנים הפלורנטינים, ומייחס להם את כל ההתפתחויות החדשות באמנות הרנסאנס, כגון המצאת אמנות הגילוף. מאמנויות באזורים אחרים באירופה, ובעיקר אמנות ונציאנית, מתעלם הספר. בין המהדורה הראשונה לשנייה וזארי ביקר בוונציה ולכן במהדורה השנייה הוא מתייחס יותר לאמנות הוונציאנית (ומכניס גם את טיציאן לספר), אולם ההטיה נשארת.
בתוך הביוגרפיות של וזארי ניתן למצוא רכילויות רבות. רבות מהאנקדוטות שלו נראות אמיתיות, אולם ככל הנראה רובן המצאת דמיונו. אנקדוטות אחרות הן בדיות ברורות, כמו הסיפור על ג'וטו הצעיר שצייר זבוב על ציור של מורו צ'ימבואה, לאחר שזה האחרון ניסה במשך זמן רב להעיף זבוב אמיתי מהציור. רוב ההערות האסתטיות של וזארי היו מדויקות וללא משוא פנים. הוא לא ניסה לחקור לגבי תאריכים מדויקים, כפי שעושים היסטוריונים מודרניים של האמנות. הביוגרפיות שלו נכונות ביותר לגבי האמנים מתקופת חייו. למרות הבעיות העובדתיות הרבות בספרו של וזארי, הוא עדיין נחשב לקלאסיקה.
האנציקלופדיה של האסלאם
האנציקלופדיה של האסלאם (באנגלית The Encyclopaedia of Islam; בקיצור EI) היא האנציקלופדיה האקדמית המקובלת לדיסציפלינה של מחקר האסלאם. היא מכילה ערכים על מוסלמים מפורסמים בכל עידן וארץ, ערכים על שבטים ושושלות, על אמנויות ומדעים, על פוליטיקה ומוסדות דת, על גאוגרפיה, אתנוגרפיה, עולם החי והצומח בארצות השונות, על ההיסטוריה, הטופוגרפיה והמונומנטים של הערים העיקריות. באשר להיקפה הגאוגרפי וההיסטורי היא כוללת את האימפריה הערבית-אסלאמית הישנה, את הארצות האסלאמיות ואת איראן, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית ואינדונזיה, האימפריה העות'מאנית וכל הארצות האסלאמיות האחרות.
אודות האנציקלופדיה
זוהי אנציקלופדיה אודות העולם האסלאמי, והיא אינה אנציקלופדיה מוסלמית או אסלאמית. הערכים מוקדשים בדרך כלל לתקופה הקדם-מודרנית, אולם מיעוטם עוסקים בימינו.
"זוהי העבודה העיונית האוטוריטטיבית והחשובה ביותר באנגלית על האסלאם ונושאים אסלאמיים. היא כוללת מאמרים ארוכים, הנושאים את שם כותבם, בליווי ביבליוגרפיה. דגש מיוחד מושם במהדורה זו (הביקורת נסובה על המהדורה השנייה) על נושאים כלכליים וחברתיים, אך היא נותרת האנציקלופדיה התקנית המוסמכת כל דת האסלאם בשפה האנגלית."
"כלי המחקר החשוב והמקיף ביותר על לימודי האסלאם הוא האנציקלופדיה של האסלאם, נעשה מאמץ עצום להתמודד עם כל היבט של הציוויליזציה האסלאמית, ולתפוש אותה במובן הרחב ביותר, החל ממקורותיה ועד לימינו אלה... האנציקלופדיה של האסלאם אינה תמצית עלומת שם של חוכמה מקובלת. רוב המאמרים חתומים תחת שם הכותב, ובעוד כמה מהם הם ערכים מילוניים, הרי שאחרים הם מאמרים מחקריים של ממש – במקרים רבים זהו הטיפול המקיף ביותר שנכתב על הנושא שלהם.
מהדורות
המהדורה הראשונה (EI1) הוכנה לפי הדגם של אנציקלופדיית פאולי-ויסובה לעולם הקלאסי (Encyclopaedia of the Ancient World.). המהדורה הראשונה הוכנה תחת חסות איגוד האקדמיות הבינלאומי (International Union of Academies), בתיאום עם אוניברסיטת ליידן. היא ראתה אור, בהוצאת המו"ל ההולנדי בריל, בארבעה כרכים וכרך תוספות, בשנים 1913-1938 בשפות אנגלית, גרמנית וצרפתית.
גרסה מקוצרת יצאה לאור ב-1953 תחת הכותר "אנציקלופדיה קצרה של האסלאם" (the Shorter Encyclopaedia of Islam ;SEI) והיא מכסה בעיקר נושאי משפט ודת. חלקים ממנה תורגמו ופורסמו בטורקית, בערבית ובאורדו.
הכנתה של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם (EI2) התחילה ב-1954 והסתיימה ב-2005. (מספר כרכי מפתח אמורים להתפרסם עד 2007); היא יצאה לאור בידי הוצאת בריל ההולנדית והיא זמינה באנגלית ובצרפתית. מאז 1999, היא קיימת בצורה אלקטרונית, הן ב-CD-ROM והן בצורה מקוונת במרשתת. מלבד הרחבה ניכרת בתוכן, שונה המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם מהמהדורה הראשונה בכך שהיא משלבת לראשונה בין מאות כותביה חוקרים מוסלמים או חוקרים שגרו במזרח התיכון. רוב הכרכים נערכו בהשתתפות קליפורד אדמונד בוסוורת'.
"המהדורה הראשונה והתקציר שלה היו נכתבו כמעט לחלוטין בידי מלומדים אירופאים, והן מייצגות בעיקר פרשנות אירופאית של הציוויליזציה האסלאמית. הנקודה אינה שפרשנות זו היא "מוטעית", אלא שהסוגיות שאותן ניסו ללבן בכרכים הללו הן הרבה פעמים שונות בצורה מהותית מאלו שהעסיקו את המוסלמים באופן מסורתי. המהדורה השנייה שונה במקצת. היא התחילה במידה רבה בדרך זהה לקודמתה, אך במהלך השנים נוספו אחוזים גבוהים יותר של מאמרים ממלומדים בעלי רקע מוסלמי. הכותבים אינם מייצגים את הלימוד המקובל בקום (Qom) ואל-אזהר; הם למדו באוניברסיטאות מערביות, והם חולקים את המתודולוגיה אם גם לא תמיד את הערכים והגישות התרבותיות של עמיתיהם המערביים. עם זאת, ניתן להבחין היטב בשינוי בטון.
הוצאתה לאור של המהדורה השלישית של האנציקלופדיה של האסלאם הוחל ב-2007. היא זמינה בצורה מקוונת, ומודפסים ממנה "חלקים" ארבע פעמים בשנה. מועצת המערכת כוללת עשרים עורכי נושאים וחמישה עורכים ראשיים. העורכים הראשיים הם גודרון קרמר (Gudrun Krämer) מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, אוורט רואוסון (Everett Rowson) מאוניברסיטת ניו יורק, ג'ון נוואס (John Nawas) מהאוניברסיטה הקתולית של לוון ודניס מטרינג' (Denis Matringe) (EHESS, CNRS).
המהדורה השלישית כוללת כיסוי מקיף של האסלאם במאה העשרים. היא מרחיבה את המיקוד הגאוגרפי ומכילה את כל האזורים שבהם האסלאם היה או עודנו חלק מהותי מהחברה. מוקדשת תשומת לב למיעוטים מוסלמיים בכל רחבי תבל, וניתנת מלוא תשומת הלב למדעי החברה כמו גם לגישות שונות במדעי הרוח.
ברהים דיאס
ברהים עבד-אלקאדר דיאס (בספרדית: Brahim Abdelkader Díaz; נולד ב-3 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן ספרדי ממוצא מרוקאי, המשחק בעמדת הקשר התקפי בריאל מדריד מהלה ליגה.
מנצ'סטר סיטי
דיאס נולד במאלגה שבספרד, לאב מרוקאי ולאם ספרדייה. החל את הקריירה שלו במועדון הנוער של מאלגה לפני שעבר למנצ'סטר סיטי בגיל 16 בעבור 200 אלף פאונד. ב-27 ביולי 2017 ערך ברהים את ההופעה הראשונה שלו בטורניר ידידות, כשנכנס כמחליף נגד ריאל מדריד בגביע האלופות הבינלאומי וכבש את שער הבכורה שלו.
ריאל מדריד
ב-6 בינואר 2019 עבר לריאל מדריד עבור 17 מיליון יורו, לחוזה עד 2025. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ריאל מדריד כבר ב-9 בינואר 2019 במשחק נגד לגנס, במסגרת גביע המלך. ב-31 במרץ 2019, במשחק של ריאל מדריד נגד וסקה, בישל את שערו הראשון לאיסקו.
ב-12 במאי 2019 כבש את שערו הראשון במדי ריאל מדריד בהפסד הליגה 1–3 לריאל סוסיאדד.
ב-22 בינואר 2020, כבש ברהים את שער הבכורה שלו בגביע המלך לאחר שכבש מבישול של מרסלו, במשחק הגביע מול אוניוניסטס.
ההשאלה למילאן
ב-4 בספטמבר 2020 הושאל בראים לקבוצה האיטלקית מילאן. ב-27 בספטמבר כבר כבש את שער הבכורה שלו בניצחון על קרוטונה מהליגה האיטלקית.
בסוף אותה עונה הושאל בראים לשנתיים נוספת עם אופציית רכישה. ב-15 בספטמבר 2021 כבש את שער ליגת האלופות הראשון שלו אי פעם נגד ליברפול במהלך ההפסד של קבוצתו 3-2 כחלק משלב הבתים.
בסוף אותה עונה היה שותף דיאז לזכייה ההיסטורית של מילאן באליפות לאחר כ-10 שנות בצורת.
בעונת 2022/2023 היה שותף בראים לריצת ליגת האלופות המרשימה של מילאן שהרחיקה להגיע עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך כבש שער ניצחון נגד טוטנהאם בשלב שמינית הגמר.
חזרה לריאל מדריד
ב-10 ביוני 2023, לאחר כשלוש עונות השאלה במילאן שב בראים לריאל מדריד וחתם על חוזה ל-4 שנים עם המועדון.
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג (רוסית: Санкт-петербургская телебашня) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה בבעלות הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS) שנבנה בסנקט פטרבורג בשנים 1956–1962 עבור שידורי הרדיו והטלוויזיה של לנינגרד ומחוז לנינגרד. הוא ממוקם באי אפטקרסקי בכתובת: רחוב האקדמאי פאבלוב 3. זה היה המבנה ההנדסי הגבוה ביותר בעיר במשך 55 שנה, עד 2017.
היסטוריה ומאפייני המגדל
התקנת המגדל בוצעה בשנים 1956 עד 1962. שידורי טלוויזיה מהמגדל החלו ב-23 בפברואר 1963. באותה תקופה, המגדל היה הבניין הגבוה ביותר באירופה - מטרים ספורים מעל מגדל אייפל. רדיוס הכיסוי לשידור ממנו הוא כמאה ק"מ.
בתחילה, המגדל היה בגובה 301.5 מטר (גובה הפלטפורמה העליונה למעט אנטנת הטלוויזיה שהותקנה עליו), לאחר שהוחלפה האנטנה באנטנה מודרנית יותר באוגוסט 1986, גובהו היה 310 מטר (ואילו גובהו של מגדל אייפל עלה ל-324 מטר לאחר התקנת אנטנה חדשה עליו בשנת 2000 ). מבצע נוסף לשדרוג האנטנה במגדל הטלוויזיה בסנקט פטרבורג בוצע ב-17 בדצמבר 2001 וב־28 ביוני 2011, הוחלפה אנטנה זו באנטנה רחבת פס חדשה בטווח DMV, המספקת שידור רחב יותר. כתוצאה מכך גובה המגדל (כולל מתחם האנטנה) היה 312.8 מטר. כל ההחלפות נעשו באמצעות מסוק. נכון לרבעון הראשון של 2019 משודרים 19 ערוצי טלוויזיה אנלוגיים, שני מרבבים של שידורי טלוויזיה דיגיטליים יבשתיים המורכבים מעשרים ערוצים פדרליים ו-3 תחנות רדיו, וכן 27 תחנות רדיו FM ממגדל הטלוויזיה.
בעבר, היה ממוקם בצמוד אצטדיון מגדל הטלוויזיה, אשר שימש לרוב לקונצרטים ופסטיבלים (כיום המקום הזה הוא אזור מגורים). בסוף 2002 הותקנה במגדל הטלוויזיה תאורה אמנותית - כמתנה מאת דד מורוז לרגל 300 שנה לעיר. ביוני 2008, ביום פסגת ראשי חבר המדינות ופתיחת הפורום הכלכלי הבינלאומי ה-12 בעיר, הותקנה תאורה אדריכלית ואמנותית חדשה.
ב-10 במאי 2017, גובהו של גורד השחקים מרכז לאחטה שנמצא בבנייה עלה על גובה מגדל הטלוויזיה והגיע לגובה 327.6 מטר ועקף אותו בדרך להפוך למגדל הגבוה בעיר. השיא הקודם נמשך בסך הכל 55 שנה.
טטרה T18
טטרה T18 (בצ'כית: Tatra T18) הוא כלי תחבורה קטן דו-צירי מסוג טרזינה משוריינת הנע על מסילת רכבת מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית טטרה (באנגלית: Tatra company, בשנת 1925 שם החברה היה: Kopřivnická vozovka) שיוצרה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 והושקה בשנת 1925.
מבנה טטרה T18
המבנה של דגם ה-טטרה T18 כלל כמה יחידות בסיסיות: שלדה עם מנוע ומערכת הילוכים, גוף משוריין, כלי נשק, התקנה חשמלית והתקנים נוספים.
מסגרת שלדה, מרותקת מפרופילי פלדה, הושבה על סרנים, הופעלה על ידי קפיצי סליל. הצירים היו מקוננים במסבי כדור. באמצע המסגרת היה מנוע בוקסר שטוח מקורר אוויר, עם מאוורר קירור ותיבת הילוכים מכנית (שני הילוכים לשני הכיוונים). רק ציר אחד (אחורי) הונע על ידי הילוך שרשרת. מכל דלק, בנפח 80 ליטר, היה במסגרת, מאחורי הציר הקדמי. על המסגרת היו גם ארגזי חול, במקרה של החלקה על גלגלים על מסילות המופעלים על ידי נהגים.
שריון הורכב על המסגרת כדי להגן על הצוות ועל מנגנוני ה-טטרה T18 מפני ירי נשק קל. השריון היה מורכב מיריעות פלדה בעובי של עד 8 מ"מ. לוחות השריון נקבעו למסגרת בעזרת מסמרות. הרצפה הייתה עשויה לוח שריון אחיד בעובי 5 מ"מ. על הלוח העליון של גוף הדגם היה מגדל גלילי, בו הותקנו שתי תושבות למכונות ירייה. בנוסף הייתה כוננית מיוחדת לירי נגד מטוסים בכיסוי הצריח. בקירות הצדדיים של ה-טטרה T18 היו פתחי תצפית סגורים בשסתומים.
הגוף היה עשוי יריעות שריון, דפוק למסגרת גוף. על הגג היה צריח גלילי, בקוטר פנימי של 115 ס"מ וגובה 46 ס"מ. בשני צידי הצריח היו פתחי כניסה מלבניים, ובגג הצריח היה פתח עגול קטן (קוטר 50 ס"מ).
את דגם ה-טטרה T18 ניתן היה לחבר לקטר, קרון או לרכב אחר מסוג זה באמצעות צימוד. בנוסף, בטטרה T18 הותקן מכשיר מיוחד שאיפשר להעבירו למסלול אחר.
צוות
צוות ה-טטרה T18 היה מורכב משלושה אנשים: שני נהגים (יושבים גב אל גב) ומפקד שהיה גם תותחן. בנוסף, הצבא הפולני יכול היה להגדיל את הצוות ל -5 חיילים.
הטרזינה הכפילה עמדות נהג, משני קצותיו, מעט מימין לציר אורך. לפני כל נהג היה רק חריץ ראייה אחד, מכוסה בצוהר משוריין. לא היו מכשירי ראייה אחרים בגוף, כולל לא לתצפית צד. רק בצריח היו ארבעה חריצי ראייה מסביב. לכל נהג היו שלוש דוושות (תאוצה, מצמד ובלם), ארכובה של בלם ראשי מימין ומוט הילוכים משמאל.
השלדה כוסתה ברצפת עץ, עליה ישבו הנהגים (הרצפה הייתה 67 ס"מ מעל המסילה). קטע מרכזי ברצפה נשלף לגישה למנוע, ומעליו היה מושב תותחן מסתובב. היה גם פתח קטן ברצפה, מצד אחד, להפעלת המנוע עם ארכובה.
מערכת חשמל
מערכת החשמל במתח מדורג של 6 וולט כללה סוללה (100 אמפר), גנרטור מתוצרת בוש, מתנע מתוצרת "בוש" ומנורות לתאורה פנימית וחיצונית.
הדגם היה מצויד בשני פנסי בוש משוריינים בולטים בכל קצה, עם זכוכית משוריינת 65 מ"מ, המעניקה אור לבן או אדום (לטרזינה הצ'כוסלובקית היו פנסים מכוסים במגיני שריון). היה לו גם זרקור אחד נשלף על תורן על הצריח (לטרזינה הצ'כוסלובקית היה מנורה קטנה קבועה על הצריח).
טטרה T18 בצבא צ'כוסלובקיה
ב-30 בדצמבר 1926 צבא צ'כוסלובקיה רכשו טרזינה טטרה T18. המספר הסידורי 7077 נמסר בקיץ 1927. לאחר מכן הוצבה הטרזינה כרכב ניסיוני לתרגילים של צבא צ'כוסלובקיה במרכז האימונים המרכזי ליחידות שריון במילוביצ'ה.
הדגם ניזוק קלות בהתנגשות עם רכבת משוריינת ב-7 בספטמבר 1930 (פציעות בלבד).
במהלך התגייסות צבא צ'כוסלובקיה בספטמבר 1938, לפני הסכם מינכן, הטרזינה פעלה בסלובקיה עם הרכבת השריונית Nr. 4.
ב-22 בנובמבר 1938 דגם ה-טטרה T18 היה מעורב בתאונת דרכים נוספת בזמן שהתנגש בקטר.
במרץ 1939 השתלטו הגרמנים על הטרזינה וציוד שריון אחר, שנלקחו שלל לשימוש הוורמאכט.
טטרה T18 בצבא הפולני
בשנת 1926 רכש הצבא הפולני שישה יחידות טטרה T18 (מס שלדות: 5545-5550), ותשע שלדות נוספות הוזמנו להרכבה בפולין. הטרזינות שנרכשו היו אמורים למלא תפקיד סיור לרכבות משוריינות.
דגמי "טטרה T18 " הוקצו לארבע רכבות שריון של יחידת הרכבות המשוריינת הראשונה ליד ורשה ושתי רכבות של היחידה השנייה ליד קרקוב.
לאחר הבדיקות שנערכו בינואר 1927, התברר כי הרכישה לא צלחה. לטרזינות שנרכשו היה חסרון קרדינלי - המנוע של מכונית ה"טטרה 12" היה חלש מדי. הרכב האיץ די לאט וניתן היה להשיג 45 קמ"ש בלבד בשטח מישורי. אי אפשר היה להחליף את המנוע - שלדת הדגם תוכננה בדיוק עבור המנוע הזה. ייתכן ושימוש במנוע אחר היה דורש שינוי במבנה ההנדסה של השלדה.
עם זאת, הוחלט להשתמש בתשע השלדות והעבודה על שריונם וחימושם נמשכה. הטרזינות חולקו בין היחידות שהוצבו ביבלונה ו-"Niepołomice".
בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר ייצור טנק קל מסוג חדש - רנו FT-17 ו-טנק זעיר מסוג TKS, הועברו טרזינות הטטרה למחסני החרום והוכשרו להפעלה בעת גיוס שידרש.
בשנת 1939 הטרזינות טטרה T18 לא נשאו שום סימון, מלבד סמל הנשר הפולני (PKP) על דלתות הצד, שצוירו גם בצבעי הסוואה.
לכל אחד מהם הייתה מחלקה של שני טרזינות (ברכבת מס 13 היו גם שני טרזינות R וטרזינה אחד של Nr). רכבת 15 הושמדה על ידי תותחי נ"ט גרמניים ליד נאשיילסק ב-5 בספטמבר 1939, תוך שהובילה סיור. השאר ננטשו ככל הנראה, אולי במצב פגום (הרכבת מס 13 הופצצה והושמדה ב- 10 בספטמבר 1939 ב-"Łochów" אף על פי שהטרזינות נותרו שלמים).
פחמימה
פחמימות הן קבוצת תרכובות אורגניות. הפחמימות הן משפחת התרכובות האורגניות הנפוצה ביותר על-פני כדור הארץ, ותאית היא התרכובת האורגנית הנפוצה ביותר.
הפחמימות חיוניות לכל היצורים החיים. לפחמימות ארבעה תפקידים בעלי חשיבות עליונה בביולוגיה:
בטבע מייצרים הצמחים את הפחמימות הנחוצות להם מהפחמן הדו-חמצני שנקלט מהאוויר ומהמים שהם קולטים מהקרקע. את אלה הצמח מקבע אחד לשני בעזרת אור השמש בתהליך הפוטוסינתזה. התהליך המטבולי של הקיבוע עצמו נקרא מעגל קלווין.
הגדרה כימית
פחמימות הן קטונים או אלדהידים בעלי מספר קבוצות הידרוקסיל. לעיתים ניתן למצוא מחובר לשלד המולקולה גם זרחניים, חנקנים, קבוצות גופרית ועוד. שמם הכימי הבסיסי של הפחמימות הוא, לפיכך, פוליהידרוקסיקֵטונים או פוליהידרוקסיאָלדהידים.
סוגי פחמימות
ניתן לחלק את הפחמימות בטבע לשלוש קבוצות עיקריות: חד סוכרים דו סוכרים ורב סוכרים או לחלופין סוכרים, אוליגו-סכרידים ופוליסכרידים.
מונוסכרידים
לקבוצת החד סוכרים שייכות מולקולות המכילות קבוצה קטונית או אלדהידית אחת. המונוסכריד הנפוץ ביותר בטבע מכיל שישה פחמנים ונקרא D-גלוקוז או בשמו האחר דקסטרוז. לרוב מונוסכרידים בעלי יותר מארבעה פחמנים ייטו להיסגר לכדי טבעת.
אוליגוסכרידים
אוליגוסכרידים מכילים שרשרת קצרה של חד-סוכרים (בין 3 ל9) המחוברים בקשר בעל תכונות נבדלות הנקרא קשר גליקוזידי. בתא החי כאשר אוליגו סכריד מכיל יותר משתי יחידות הוא יחובר למולקולה אחרת כמו חלבון או שומן.
סטריאוכימיה של חד סוכרים
נהוג לצייר את נוסחת המבנה של הסוכרים באמצעות היטלי פישר, כפי שניתן לראות בתרשים הגלוקוז משמאל. היטלי פישר מפשטים את הייצוג התלת-ממדי של המולקולה. כל הקשרים המצוירים בצורה אופקית מייצגים קשרים אשר מבחינה מרחבית פונים כלפי מעלה. כאלו הם כל הקשרים של קבוצות ההידרוקסיל, כפי שניתן לראות בגלוקוז. הקשרים המצוירים בצורה אנכית מייצגים קשרים אשר פונים כלפי מטה. כאלו הם קשרי הפחמן-פחמן.
נומנקלטורה של פחמימות
קיימים כמה קריטריונים המגדירים חד-סוכרים מבחינה כימית: ניתן לשלב בין שני הקריטריונים שלעיל על-מנת לספק הגדרה מדויקת. גלוקוז, למשל, הוא אלדוהקסוז; הוא מכיל קבוצת אלדהיד וששה אטומי פחמן, וכאשר הוא נסגר לטבעת מתקבל גלוקופיראנוז (אטום פחמן אחד בולט מחוץ לטבעת).
צריכה עודפת של פחמימות
אם הגוף מקבל יותר פחמימות ממה שהוא צריך למען הפקת אנרגיה, הוא הופך את העודפים לשומן המצטבר בו. סוכר מזוקק גם פוגע בבריאות השיניים, היות שחיידקים הנמצאים בפה מפרקים אותו לתועלתם, ובתהליך מפרישים חומצה אשר פוגעת בשיניים. תוצאה אפשרית של הימצאות סוכר בפה היא עששת.
צריכת פחמימות גבוהה מעבר לצורכי האנרגיה של הגוף (בדומה לאבות מזון אחרים), גורמת להשמנה ועלולה לגרום לסכרת. ב-1999 דווח כי בארצות הברית וברוב מדינות המערב כמחצית מכמות הקלוריות שהאדם צורך מקורן בשומנים מרוכזים (רובם מן החי) ומסוכרים מזוקקים שהגוף הופך לשומנים. זו אחת הסיבות המרכזיות להשמנת יתר. דיווחים שפורסמו ב-2015–2016 מצביעים על השפעה ממושכת ומכרעת של תאגידי הסוכר והמשקאות על הידע המחקרי בנושא נזקי הפחמימות לבריאות ועל הנחיות התזונה, באמצעות קשרי מימון שלא דווחו.
פחמימה כהלחם מילים
המילה פחמימה היא הלחם מילים של פחמן ומים. שמן של הפחמימות נגזר מכך שנוסחתן הכימית הכללית של רבות מהן היא CnH2nOn, או Cn(H2O)n, ועל כן סברו בתחילה כי ניתן לראותן כתרכובות של פחמן ומים. גם בשפות האירופאיות מורכבת המילה פחמימה מהמילים פחמן ומים; כך למשל באנגלית: פחמימה היא "Carbohydrate", מילה המורכבת מ-"Carbon" ("פחמן") ו-"Hydrate" ("הידרט", תרכובת המכילה מולקולות מים).
סוכר
המילה סוכר משותפת לשפות רבות, באירופה ומחוצה לה. מקורה של המילה בסנסקריט (Sarkara), ופירושה המקורי: "אבנים קטנות". המונח סכריד (Saccharide), המשמש לעיתים לציון יחידת פחמימה, קרוב יותר לשורש המקורי. בשפת היום-יום משמשת המילה סוכר ככינויו של סוכרוז, הסוכר הלבן המשמש להמתקת מאכלים. זהו אמנם לא הסוכר הנפוץ או הבסיסי ביותר, אך הוא הנפוץ ביותר בשימוש ישיר של האדם; עקב זאת זכה הסוכרוז לכינוי המייצג את כל משפחת הסוכרים.
סוכרים
בשיח הדיאטני נהוגה ההבחנה בין "פחמימות פשוטות" ל"פחמימות מורכבות" (וכך גם למאכלים המכילים אותן). הבחנה זו, שהופיעה לראשונה במסמך של ועדת סנאט אמריקאית ב-1977 היא מעורפלת. הכוונה ב"פחמימות מורכבות" (complex carbohydrates) היא לעיתים למולקולות ענק (רב סוכרים) ולעיתים למאכלים העשירים ביותר נוטריאנטים.
בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה
בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה, או בית הכנסת קרלין סטולין בטבריה, הוא מבנה בית כנסת שנבנה בשנת 1786 במרכז "חצר היהודים" בעיר העתיקה בטבריה, ליד שפת הכנרת. הוא נבנה לראשונה בשנת תקמ"ו 1786 על ידי רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק, שעמדו בראש עליית החסידים.
ברעידת אדמה שאירעה בגליל בשנת 1837 נהרס בית הכנסת, ונבנה מחדש על ידי חסידי קרלין במצוות רבם רבי אהרן (השני) מקרלין. עם הריסת הרובע היהודי שמרו עליו החסידים לבל ייפגע, וכך שרדו גם יתר בתי הכנסת העתיקים שב"חצר היהודים".
הקמתו הראשונה ב-1786
העולים בראשות רבי מנחם מנדל מוויטבסק התגוררו תחילה בצפת ובפקיעין. בשנת 1781 עברו רובם לטבריה. תושבי העיר הקצו להם מקום תפילה בחדר סמוך לבית הכנסת הספרדי. מנהגם של החסידים להתפלל בקול רם ואף לצעוק את התפילה הפריע למתפללי בית הכנסת הסמוך, ועל כן המניין החסידי עבר להתקיים בביתו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק; אולם הבית היה צר מלהכיל את החסידים.
בשנת 1786 בנה רבי מנחם מנדל מוויטבסק בית בעל שלוש קומות: מרתף, קומה שבה גר, ומעליה קומת בית הכנסת. הקמת הבית נודעה אצל החסידים בגולה. רבי ברוך ממז'יבוז', ממנהיגי החסידות בווהלין - שלחו לו פרוכת שתרמו בני קהילתו.
באותה שנה פרצה מגפה קשה בגליל. רבי מנחם מנדל וקבוצת חסידים הסתגרו בחודשי המגפה בביתו החדש וניצלו. הבית הפך להיות למוקד חברתי. לאחר פטירת רבי מנחם מנדל, ירש את הבית בנו יחידו רבי משה.
בית הכנסת עמד על תלו עד שנת 1837, אז פקד רעש אדמה את הגליל, ובית הכנסת נהרס, אך הבית מתחתיו שרד. בשל חוסר באמצעים של כוללות האשכנזים עמד המבנה בחורבנו כשלושים שנה.
חידושו על ידי חסידי קרלין מ-1867
חסידי קרלין הקימו קהילה ענפה בטבריה. בשנת 1867 הם החלו לפעול למען רכישת הבית במטרה לשקמו. שליחים נשלחו למזרח אירופה כדי לגייס משאבים למטרה זו. בשנת 1869 רכשוהו במצוות רבם, רבי אהרן (השני) מקרלין.
בשנת 1870 הוחל בבניית בית הכנסת, שנעצרה בשל חובות. בצר להם יצאו שוב בשנת 1872 שליחים לחצרות קרלין סטולין ולקהילות החסידים ברחבי פולסיה ווהלין כדי לגייס תמיכה כספית. רבי אהרן מקרלין חתם עם בנו, רבי אשר (השני) מסטולין, על קול קורא בתמיכה במפעל. בינתיים, התפללו החסידים בביתו העתיק של רבי מנחם מנדל מוויטבסק שמתחת לבית הכנסת, ורבי אהרן שלח אליהם ספר תורה שסיים לכתוב, תיבה ועמוד תפילה מעץ.
בשנת 1872 נפטר רבי אהרן, ושנה לאחר מכן נפטר גם בנו, רבי אשר מסטולין. בשנת 1875 ביקשו חסידי קרלין-סטולין מהשר משה מונטיפיורי שיתמוך ב"כולל קרלין" ויעזור להשלים את בניית בית הכנסת. השלמת תקרת בית הכנסת נעשתה בראשית שנות 1890 על ידי תרומתו של שמואל זאב שייב וזכה לברכתו של הינוקא, רבי ישראל מסטולין.
רבי משה מסטולין ורבי אברהם אלימלך מקרלין, שנספו בשואה, ביקרו פעמים מספר בבית הכנסת העתיק. כאשר היה במקום רבי אברהם אלימלך בשנת תרצ"ג 1933 אמר: "כל אחד יכול להרגיש קדושת הרה"ק הרבי ר' מנחם מנדל זצ"ל ששורה במקום הזה".
רבי יוחנן מסטולין-קרלין, היחיד שניצל משושלת הצדיקים לבית קרלין-סטולין, נקבר בטבריה. כולל על שמו הוקם בבית הכנסת העתיק בשם: "מתיבתא דרבי יוחנן". בראשות הכולל עמד הרב דוד שמידל. לאחר חידוש הקהילה הקרלינאית בטבריה נסגר הכולל הוותיק ובמקומו נפתח כולל לאברכים צעירים בני המקום מחסידות קרלין.
קתדרלת לינץ
קתדרלת לינץ הנקראת באופן רשמי קתדרלת מריה הקדושה (Mariendom) וידועה בשם הקתדרלה החדשה (Neuer Dom) היא קתדרלה נאו-גותית קתולית בלינץ, אוסטריה.
בניית הקתדרלה החלה ב-1855 בידי הבישוף פרנץ יוזף רודיגייר (Franz Joseph Rudigier). אבן הפינה הונחה ב-1862 והקתדרלה נחנכה ב-1924 בידי הבישוף יוהנס מריה גפלנר (Johannes Maria Gföllner). הקתדרלה תוכננה בידי וינסנץ שטאץ (Vincenz Statz), רב-הבנאים של הארכידיוקסיה של קלן, בסגנון גותי צרפתי למעט החריגה מחזית בעלת שני מגדלים לטובת חזית בעלת מגדל אחד, כמו בקתדרלת פרייבורג.
ב-2017 נערך שיפוץ יסודי בפנים הקתדרלה, ובו בין השאר הועבר המזבח הראשי למקום המצלב ושופר החימום הפנימי. ב-21 ביוני 2018 ניזוק המגדל הראשי של הקתדרלה בעקבות תאונת עגורן.
אדריכלות ומבנה
הקתדרלה בנויה בסגנון נאו-גותי בהשראת אדריכלות גותית מאוחרת והיא הגדולה ביותר באוסטריה, אך לא הגבוהה ביותר. בחזית המערבית ישנו מגדל בודד, המאפיין כנסיות גרמניות (דוגמת קתדרלת פרייבורג והמינסטר של אולם). בראש המגדל מתנוסס צריח מחודד בגובה של כ-, הנמוך ב-2 מטר מגובה הצריח של המגדל הדרומי של קתדרלת סטפנוס הקדוש (שטפנסדום, 136.7 מטר) בווינה. במקור, תוכנן צריח יותר גבוה אך תכנון זה בוטל בעקבות חוק שאסר על בניית מבנים גבוהים יותר מהמגדל הדרומי של השטפנסדום. על המגדל הותקנו מספר שעונים גדולים לרווחת הציבור.
הקתדרלה בנויה על בסיס אולם תווך בן 3 אגפים (ספינה ראשית ברוחב 27.5 מטר ושתי ספינות משניות ברוחב 13.5 מטר) שאורכו 130 מטר. הוא נחצה בידי טרנספט (בית הרוחב) שאורכו 60 מטר. שטח הקרקע של הקתדרלה הוא 5,170 מטר רבוע. בקתדרלה יש 20,000 מושבים לאורך הספינה הראשית, 142 חלונות ויטראז', 54 עמודים בקומת הארקדה ו-17 מזבחים.
בחזית המערבית נמצא השער הראשי, שמעליו טימפנון ועליו פיסול גותי רב. בכל אחת מחזיתות בית הרוחב יש שער גם כן. מעל כל שער ישנו חלון רוזטה בסגנון גותי לוהב. מבנה הקיר הוא בעל שתי קומות: קומות הקשתות (הארקדה) וקומת התאורה. מבחוץ נתמכת הקתדרלה על ידי תמיכות דואות חינניות. מעל מקום המצלב ישנו צריח פלש קטן.
ראוי לציין את 142 חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית של הקתדרלה. הידוע מכולם הוא "חלון לינץ" שמתאר את ההיסטוריה של העיר. החלון מכיל גם דיוקנאות של פטרונים ומממנים. בזמן מלחמת העולם השנייה מספר חלונות, בעיקר באגף הדרומי, ניזוקו. במקום לשחזרם הם הוחלפו בחלונות ויטראז' שהכילו אמנות מודרנית. בקמרון הקבורה של הקתדרלה אפשר למצוא פסלים מאת S. Osterrieder המציגים את סצנת הלידה של ישו והצגה של בגדי הכמורה המהודרים של הבישוף רודיגייר.
וילארד ואן אורמאן קוויין
וילארד ואן אורמאן קוויין (באנגלית: Willard Van Orman Quine; 25 ביוני 1908 – 25 בדצמבר 2000) היה מחשובי הפילוסופים והלוגיקנים האמריקאים במאה ה-20.
בתחילת דרכו עסק בעיקר בלוגיקה פורמלית ובהדרגה החל לעסוק גם בשאלות של אונטולוגיה, אפיסטמולוגיה ושפה.
מאמרו "שתי דוגמות לאמפיריציזם" שהתפרסם בשנת 1951, נחשב למאמר מרכזי בענף הפילוסופיה האנליטית.
בשנת 1993 זכה בפרס רולף שוק ללוגיקה ולפילוסופיה.
ביוגרפיה
קוויין גדל בעיר אקרון שבמדינת אוהיו. אביו היה יזם, ואמו הייתה מורה, ולאחר מכן הפכה לעקרת בית. הוא למד מתמטיקה ופילוסופיה בקולג' אוברלין שבאוהיו. לאחר מכן, בשנת 1932, עשה דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד. המנחה שלו היה הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד.
לאחר הדוקטורט, קיבל קוויין מלגה שאיפשרה לו להסתובב באירופה למשך כשנה. במהלך שנה זו הוא פגש כמה לוגיקנים חשובים, ביניהם אלפרד טרסקי, וגם כמה מחברי החוג הווינאי, ביניהם רודולף קרנפ. מפגשים אלו השפיעו רבות על קוויין, ועל גיבוש משנתו הפילוסופית.
במלחמת העולם השנייה שירת קוויין באגף המודיעין של הצי האמריקני, והגיע עד לדרגת לוטננט קומנדר. לאחר מכן שב לעבוד ולהרצות באוניברסיטת הארוורד. קוויין הנחה תלמידים רבים, שכמה מהם התפרסמו כפילוסופים בזכות עצמם. ביניהם: דניאל דנט, דונלד דייווידסון, ודייוויד לואיס.
קוויין התחתן פעמיים, והוליד ארבעה ילדים. הוא מת בגיל 92 בעיר בוסטון.
הלוגיקה של קוויין
בנוסף, קוויין יצא נגד ה"ערבוב" של לוגיקה עם תורת הקבוצות. כתוצאה מכך, הוא פסל חלקים רבים מהפרינקיפה מתמטיקה (אחד הטקסטים החשובים שנכתבו בתחום הפילוסופיה של המתמטיקה באותה תקופה), שנכתב על ידי מורו (אלפרד נורת' וייטהד) בשיתוף עם ברטראנד ראסל. ספרו "לוגיקה מתמטית" מראה שניתן לפשט הוכחות רבות מתוך ה"פרינקיפה", ולהציג ב-250 עמודים את מה שראסל ווייטהד הציגו ב-1,000 עמודים.
בשנות ה-60 החל קוויין לעסוק בשיטה לוגית חדשה שפותחה על ידו, וכונתה לוגיקה של נשוא-מגדיר. השיטה נועדה להציג שפה מסדר ראשון באמצעות אלגברה בלבד, כלומר ללא שימוש במשתנים מכומתים. בשנת 1976 פרסם קוויין מאמר שהציג את הלוגיקה הזו לעולם. חוקרים רבים בתחום הלוגיקה חקרו והרחיבו אותה במשך השנים.
קוויין רצה מאוד שהלוגיקה הפורמלית תיושם בסופו של דבר גם בתחומים נוספים, מלבד מתמטיקה ופילוסופיה. הוא פרסם כמה מאמרים על שילובה של הלוגיקה הבוליאנית בתחום הנדסת החשמל, ואף עבד על הנושא בשיתוף עם מהנדס החשמל אדוארד מקלוסקי.
גישתו האונטולוגית של קוויין
קוויין תמך באינסטרומנטליזם, וכתביו הובילו לקבלה רחבה שלה בתחום הפילוסופיה של המדע.
גישתו האפיסטמולוגית של קוויין
קוויין ביקר בחריפות את האמפיריציזם הלוגי וטען יחד עם פייר דוהם, כי אי אפשר לבודד טענות כך שניתן יהיה להעמידן במבחן ההפרכה של קרל פופר, או במבחן האימות של רודולף קרנפ.
קוויין יצא נגד האפיסטמולוגיה הנורמטיבית, וטען שהיא פשטנית מדי, ואינה מנתחת כראוי את המושג "ידע", ואת התנאים לידע. לטענתו, הפילוסופיה צריכה להיעזר בתחומים כמו פסיכולוגיה וסוציולוגיה כדי להבין לעומק את צורת החשיבה שלנו, ואת מהות הידע. גישה זו שנויה במחלוקת בקרב הפילוסופים, וספגה ביקורת רבה.
הוא היה ביום המייסדים של הוליזם אפיסטמי.
דחיית ההבחנה בין "מנתח" ל"מרכיב"
קוויין דחה את ההבחנה המקובלת מאז ימיו של עמנואל קאנט, על פיה יש הבדל בין משפט "מנתח" למשפט "מרכיב". כאשר משפט מנתח (אנליטי) הוא משפט שאומר על המושג דבר שכלול בו מעצם הגדרתו, (למשל- כלב הוא בעל-חיים.) ומשפט מרכיב (סינתטי) הוא משפט שמוסר לנו מידע הלקוח מהניסיון (למשל הבית הוא ירוק). על פי קוויין, משפטים אנליטיים מבוססים גם הם על ידע קודם. למשל אמיתותו של המשפט "כלב הוא בעל חיים" תלויה בידע - מה זה בעל חיים, ומה זה כלב. תינוק שראה כלבים אך אינו מבין מה זה "בעל חיים", או אדם שלא ראה כלב מעולם, לא יוכלו לדעת אם כלב הוא בעל חיים, בדיוק כמו שאדם שלא ראה בית (מסוים) לא יידע אם הוא ירוק או לא.
מובן שבדוגמה זו יש הבדל בין מספר האנשים היודע שכלב הוא בעל חיים לבין מספר האנשים שיודע שהבית ירוק, אבל על פי קוויין זה ההבדל היחיד, ואין סיבה להבדיל בשום צורה אחרת בין המשפטים. בנוסף, ניתן למצוא משפטים אנליטיים שמעטים יודעים עליהם, כמו "קריפטון הוא יסוד כימי" ומשפטים סינתטיים שידועים לכל, כמו "כדור הארץ עגול".
שמות עצם ריקים
אחת הבעיות העתיקות בפילוסופיה של הלשון, שהועלתה (בצורה מעט שונה) עוד על ידי פרמנידס, היא שאלת משמעותם של שמות עצם ריקים, כלומר שמות עצם שאינם מתייחסים לשום עצם קיים. למשל "פגסוס", או "חד-קרן". מקובל להגיד ש"פגסוס אינו קיים", אבל אם הוא אינו קיים בשום מובן, הרי שאין משמעות לשום משפט שמכיל את המילה "פגסוס". ובכל זאת, אנו רואים שלמשפט "פגסוס מופיע גם בספרות הפנטזיה" יש משמעות, ואפילו ניתן להגיד שהמשפט "לפגסוס אין כנפיים" שגוי, אף על פי שאין בנמצא אף פגסוס כדי להוכיח זאת. לעומת זאת, ברור שהפגסוס אינו "קיים" באותו מובן שסוסים רגילים קיימים.
קוויין התייחס לבעיה זו במאמרו "On What There Is":
"מובן שכשאנחנו אומרים שפגסוס היה סוס מכונף מיתולוגי, יש לכך משמעות, ויותר מכך- אנחנו אפילו אומרים דברים נכונים! מובן שאם הם נכונים, הרי שהם נכונים לגבי משהו, אז לא יכול להיות שאנו מדברים על שום-דבר."
קוויין הסיק מכך שכל שמות העצם מתייחסים למשהו במובן הלשוני. אחרי שמסכימים על כך, אפשר לנסות להבין אותם, ולשאול שאלות על קיומם או אי-קיומם במובנים אחרים.
תרומתו של קוויין למתמטיקה
קוויין תרם רבות לתורת הקבוצות, ופיתח שלוש מערכות של תורת קבוצות אקסיומטית.
עמדותיו של קוויין
מכיוון שקוויין לא עסק רבות באתיקה או בפילוסופיה פוליטית, הוא לא נדרש להביע דעות לעיתים קרובות בסוגיות פוליטיות כחלק מעבודתו הפילוסופית. עם זאת, כמה פעמים הביע קוויין את דעתו בסוגיות פוליטיות, והציג עמדה שמרנית.
קוויין הביע תמיכה בצנזורה מוסרית, ותמך בהגבלות מסוימות על זכויות אזרח. בנוסף, הוא הביע התנגדות לסבסוד של החינוך בידי המדינה.
קוויין היה מתנגד נחרץ לפילוסוף ז'אק דרידה, ובשנת 1992 הוא יזם עצומה שנועדה למנוע מאוניברסיטת קיימברידג' להעניק לו תואר כבוד. העצומה לא הצליחה למנוע את הענקת התואר.
מריה אנה מבוואריה
{{פירושונים|
נוגה (פירושונים)
{{פירושונים|
מריה אנה מבוואריה
ראו גם
}}
נוגה (פירושונים)
ראו גם
}}
דודו (פירושונים)
{{פירושונים|* דודו – מין נכחד של עוף חסר יכולת תעופה
ראו גם
}}
האנציקלופדיה של הקוראן
האנציקלופדיה של הקוראן (באנגלית: Encyclopedia of the Qur'an, בקיצור: EQ) היא יצירה מחקרית הכתובה בשפה האנגלית על הנושאים המרכזיים בקוראן, ומילון אנציקלופדי של הקוראן. זוהי העבודה המקיפה ביותר מסוגה בשפה מערבית.
רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים
רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים (באנגלית: Rogue One: A Star Wars Story) הוא סרט קולנוע אמריקאי, מסוגת אופרת חלל, בסדרת מלחמת הכוכבים בבימויו של גארת' אדוורדס ועל פי תסריט מאת גארי ואיטה, כריס ווייץ על פי רעיון מקורי מאת מומחה האפקטים ג'ון נול.
הסרט נעשה בהפקת לוקאס פילם והופץ על ידי אולפני וולט דיסני. הצילומים החלו באולפני אלסטרי סמוך ללונדון בתחילת אוגוסט 2015. הסרט יצא לאקרנים ב-16 בדצמבר 2016, שנה לאחר צאת שובר הקופות "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר".
עלילת הסרט
ג'ין ארסו, בתו של גיילן ארסו, נותרת לבדה לאחר שקומודור אורסון קרניק הרג את אמה ולקח את אביה איתו כדי שיבנה לאימפריה הגלקטית את הנשק העוצמתי שלהם, "כוכב המוות".
ג'ין שוהה במשך 15 שנה עם סו גררה, מורד וחבר של גיילן ארסו, לאחר שג'ין עוזבת את סו גררה היא מסתבכת ומגיעה לכלא של האימפריה.
היא מחולצת בידי המורדים ביניהם קאסיאן אנדור והדרואיד שלו K2-SO, רובוט אימפריאלי שתוכנת מחדש ולו אופי ציני.
ג'ין מגיעה לבסיס המורדים שם מתחקרים אותה, בסופו של דבר סוכם שג'ין וקאסיאן ילכו אל העיר ג'דה שם הם אמורים לחפש את סו גררה ודרכו למצוא את גיילן.
במחנה המורדים ג'ין מוצאת מסר מאביה בו הוא מספר לה שהוא שיקר לקרניק והוא בעצם אינו נחוץ לבניית כוכב המוות, במקום לעזור הוא הכין בו נקודת תורפה שיכולה להרוס את המערכת אם פוגעים בה. בזמן שג'ין מקשיבה למסר החליטה האימפריה לעשות ניסוי בנשק החדש ולהרוס את העיר ג'דה. ג'ין, קאסיאן, הטייס העריק ושומרי המקדש נמלטים מן העיר אך סו גררה נשאר שם למות.
ג'ין וקאסיאן מספרים להנהגת המורדים על כוכב המוות שיכול להשמיד כוכבי לכת ועל כך שגיילן שתל בו פגם שמהווה נקודת תורפה אך לא יכלו לומר מהי אותה נקודת תורפה. הדבר גורם לייאוש בקרב הנהגת המורדים.
ג'ין, קאסיאן, הטייס שערק וחבריהם לא אומרים נואש ומחליטים לצאת לפשיטת קומנדו נועזת על כוכב סקאריף בו מאוחסנות התוכניות ההנדסיות של כוכב המוות על מנת לגנוב אותן ולאתר את נקודת התורפה שלו. הם ממריאים בחשאי על המעבורת הגנובה ולבקרה האווירית של יאבין 4 הם מזדהים בשם "רוג אחת".
החבורה של ג'ין נוחתת בבסיס ומצליחה להשיג את התוכניות אך נקלעת לקרב עם חיל המצב ששומר על הבסיס. הנהגת המורדים מגלה על הפשיטה ושולחת את הצי לסייע. בבסיס ובשמיים שמעליו מתפתח קרב ענק שבסיומו מופל מגן האנרגיה שחוסם את הכוכב והתקשורת. ג'ין מצליחה לשדר את תוכניות כוכב המוות לספינת הפיקוד של המורדים.
כדי לסייע לאימפריה מצטרפים לקרב כוכב המוות בפיקודו של גראנד מוף טארקין ומשחתת כוכבים בפיקודו של דארת' ויידר. כוכב המוות משמיד בירי את הבסיס על יושביו, כולל את המורדים שבתוכו ואת המנהל קרניק. בכך טארקין נפטר, למעשה, מהמנהל קרניק, שנהרג על סקאריף. השניים הם יריבים מרים, שהטונים עולים ביניהם לא אחת בסרט. טארקין חושק בתפקידו של קרניק כמנהל כוכב המוות. קרניק אמנם לא הועבר מתפקידו, אך מותו הביא לטארקין את הניצחון בסוגיה זו.
במקביל, משחתת כוכבים בפיקודו של דארת' ויידר מגיעה מהעל-חלל ופוגעת קשות בצי המורדים. ויידר פושט על ספינת הפיקוד של המורדים וטובח בשומריה, אך היא מצליחה לשגר ספינת מילוט שעליה הנסיכה ליאה והתוכניות של כוכב המוות.
מנקודה זו מתחיל הסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" בו דארת' ויידר רודף אחרי ספינת החלל שבה נמצאים הנסיכה ליאה והתוכניות הגנובות של כוכב המוות.
צוות השחקנים
השחקנים אליסטר פטרי ויוניס אולומיד לוהקו לתפקידים לא ידועים.
הפקה
בפברואר 2013, מנכ"ל דיסני בוב ייגר אישר כי בכוונת החברה לפתח 2 סרטי ספין אוף על עולם מלחמת הכוכבים שייכתבו בנפרד על ידי לורנס קסדן וסיימון קינברג. ב-6 בפברואר פורסם ב-Entertainment Weekly כי לוקאספילם עובדים על סרטים על דמויותיהם של האן סולו ובובה פט. מנכ"ל דיסני ג'יי רייסולו תיאר את הסרטים כסיפורי מקור.
במאי 2014 הוכרז כי גארת' אדוארדס, שביים את "גודזילה" יביים את הסרט הראשון בסרטי הספין-אוף שמתוכנן לצאת לאקרנים ב-16 בדצמבר 2016 כאשר גארי ואיטה יכתוב. באוקטובר אותה שנה נודע כי גרג פרייזר יצלם את הסרט. בינואר 2015 נודע כי ואיטה פרש ובמקומו הצטרף סיימון קינברג כי כותב התסריט ובהמשך החודש צורף כריס וויץ. במרץ אותה שנה נחשף שם הסרט כ"Rogue One".
באפריל 2015 בעת אירוע מלחמת הכוכבים נחשפו סרטי האנתולוגיה (סדרת הספין-אוף) של מלחמת הכוכבים ובנוסף נודע כי עלילת הסרט תתרחש בין הסרט השלישי והרביעי וקרובה יותר לתקופת הזמן של עלילת הסרט הרביעי. באירוע הדו-שנתי של דיסני, D23 אקספו, שנערך באוגוסט 2015 נודע שמו המלא של הסרט כ"Rogue One: A Star Wars Story".
הסרט צולם במצלמת Ultra Panavision 70, 65 מ"מ עבור מספר סצנות.
מוזיקה
המלחין הצרפתי אלכסנדר דספלה היה אמור להלחין את הסרט, אבל לאור מריבות בינו לבין הפקת לוקאספילם, פרש דספלה והמלחין מייקל ג'אקינו נשכר להחליפו. לג'אקינו היו ארבעה שבועות בלבד להלחין את הפסקול, אך בכל זאת הצליח לעמוד במשימה. הפסקול שלו כולל מספר אזכורים לפסקול שכתב ג'ון ויליאמס עבור הסרטים הקודמים בסדרה.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
פרס חיים נסיהו במתמטיקה
פרס חיים נסיהו במתמטיקה הוא פרס המוענק מדי שנה לעבודת דוקטורט מצטיינת במתמטיקה, שנכתבה ואושרה בישראל. הפרס נתרם על ידי יהודית ומרדכי נסיהו, לזכרו של בנם, חיים (חיימי) נסיהו. הפרס מוענק החל משנת 1995. מאז שנת 2003 מוענק הפרס על ידי האיגוד הישראלי למתמטיקה. במשך כעשרים שנותיו הראשונות הוענק הפרס לכשלושים חוקרים מצטיינים מישראל.
חיים נסיהו
יליד 1964, היה מדריך במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת תל אביב וסיים את עבודת הדוקטורט שלו ב-1994. נסיהו, שנולד בתל אביב, למד בכיתת המחוננים בבית הספר "גרץ" ובתיכון עירוני ד'. סיים את התואר הראשון והשני בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב. במקביל שירת חמש שנים בחיל המודיעין. את עבודת הדוקטורט עשה בתל אביב ובמקביל שימש חוקר במרכז המחקר של נאס"א בהמפטון וירג'יניה. ב-1994 התקבל כפרופסור עוזר למתמטיקה שימושית וחישובית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). חיים נסיהו נפטר באותה שנה מאירוע לב פתאומי במהלך טיול בנפאל.
האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס
האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס (פורטוגזית: Estádio Olímpico Nilton Santos), המכונה באופן עממי אֶנְזֶ'נְיאַוֹ (Engenhão), הוא אצטדיון כדורגל ואולימפי הנמצא בשכונת אֶנְזֵ'נְיוֹ דֶה דֵנְטְרוֹ שבריו דה ז'ניירו ומכאן כינויו. האצטדיון נבנה על ידי עירית ריו דה ז'ניירו לרגל האירוח של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007.
מבנה
האצטדיון קרוי על שמו של נילטון סנטוס, אחד מגדולי שחקני נבחרת ברזיל בכל הזמנים, וכן שיאן ההופעות בכל הזמנים של קבוצת בוטפוגו. הוא היה קרוי באופן רשמי עד פברואר 2017: "האצטדיון האולימפי ז'ואאו אבלאנז'ה" על שם הברזילאי ז'ואאו האבלנז', נשיא פיפ"א לשעבר. בין השנים 2015–2017 התירה עיריית ריו דה ז'ניירו לבוטפוגו לקרוא לאצטדיון על שמו של נילטון סנטוס שהפך לבסוף לרשמי. בין השנים 2009 ו-2013 האצטדיון נקרא גם אצטדיון ריו (Stadium Rio).
האנז'ניאו מכיל כ-47,000 מושבים והוא מושכר על ידי עירית ריו דה ז'ניירו למועדון בוטפוגו עד לשנת 2027 לפחות, תמורת 36,000 ריאל (כ-18,000 דולר) לחודש ועוד הוצאות תחזוקה, הנאמדות בכ-4 מיליון ריאל (כ-2 מיליון דולר) לשנה. לצד האצטדיון הוקם גם מסלולי אתלטיקה לאימונים וחימום.
לאחר סגירת מרקנה לשיפוצים לקראת מונדיאל 2014, אנז'ניאו הפך לאצטדיון הגדול בריו דה ז'ניירו, בו מרבית משחקי הדרבי התקיימו. כתוצאה נוספת מהסגירה הזמנית של המרקנה, האנז'ניאו היה מגרשן הביתי של פלמנגו ופלומיננסה, בנוסף לבוטפוגו.
האצטדיון אירח את תחרויות האתלטיקה של אולימפיאדת 2016, ועבר שיפוץ על מנת להתאים אותו לצרכים של האולימפיאדה, שכללו בין היתר התקנה של יציעים זמניים מאחורי השערים, אשר הגדילו את תכולתו ל-60,000 מקומות ישיבה. לקראת הרחבת האצטדיון התגלו ליקויים בבנייתו, דוגמת עמידות הגג לקריסה, דבר שחייב שיפוץ יקר וממושך שנועד לתחזק את המבנה עוד בטרם הורחב. סיום השיפוץ התעכב עד 2016, זמן קצר לפני האולימפיאדה.
ג'יימס
ג'יימס (James) הוא אחת הגרסאות האנגליות לשם העברי יעקב.
{{פירושונים|
מלכי סקוטלנד שנשאו את השם ג'יימס:
ראו גם
}}
פרס ספרותי
פרס ספרותי הוא פרס שניתן לכותב בגין יצירה או מכלול של יצירה ספרותית. על פי רוב הפרס כולל מענק כספי, אליו נלווית היוקרה שבקבלת הפרס. פרסים ספרותיים מהווים כיום תעשייה שלמה המורכבת מגורמים רבים, העיקריים שבהם הם היוצרים, הוצאות לאור, מוכרי ספרים, מנהלי הפרסים, שופטים ועיתונאים.
תפקידים
לפרסים ספרותיים יתרון על הוצאות ספרים (שמוגבלות ביכולתן לפרסם) בקביעת סטנדרטים ספרותיים, כיבוד יצירות ויוצרים ראויים, וחשיפת יצירות לקהל. במיטבם, הפרסים מטפחים חדשנות, ומגשרים בין חידושים, מהפכות וכישרונות חדשים לבין שוק הספרות העולמי.
תרבות הפרסים הספרותיים
פרסים ספרותיים הם כיום "תופעה תרבותית", חלק מהתרבות הספרותית והפרסומית. "עונת הפרסים" מתחילה בסתיו עם הכרזת הזוכה בפרס נובל לספרות ומסתיימת באביב עם הכרזת הזוכה בפוליצר. במהלך התקופה הנושא מעסיק את העולם הספרותי – מהכותבים ועד למדורי הספרות בעיתונות.
סוגי פרסים
פרסים ספרותיים נחשבים "גדולים" בהתאם לסכום הפרס, היוקרה ממנו נהנה הפרס, וההשפעה של הפרס על עולם הספרות. כפרסים גדולים נחשבים פרס נובל לספרות, פרס גונקור, פרס פוליצר, פרס ירושלים, פרס בוקר, פרס הספר האמריקאי, פרס המבקרים הלאומי. פרסים אלה ניתנים על פי רוב לפי סוגה ראשית: סיפורת, עיון, שירה, עיתונאות.
בנוסף, ניתנים פרסים ספרותיים על פי מבחר של קריטריונים: שפת כתיבה, סוגה ספציפית (פשע, מדע בדיוני וכיוצ"ב), יצירות ביכורים ועוד.
פרסים ניתנים גם בתחרויות כתיבה, אשר מלכתחילה נועדו ליצירות שנכתבו במיוחד עבור התחרות (או שזו לכל הפחות הצגתן הראשונה). תחרויות "זעירות" כאלה עשויות להיות מאורגנות על ידי עיתון ארצי או מקומי, על ידי גופי תרבות מקומיים ואף על ידי קהילות. היתרון של תחרויות אלו הוא חשיפה ראשונית של כותבים חדשים לחבר שופטים, ומשמעות זכייה בפרס יכולה להתבטא כקרש קפיצה אל תשומת הלב של גורמים משמעותיים בעולם הספרות.
נותני הפרסים
נותני הפרסים יכולים להיות ארגונים – ממשלתיים או פרטיים, גופים מסחריים, נדבנים, קהילות מקצועיות, קהילות קוראים, ועוד.
היסטוריה
רעיון הפרס הספרותי (ופרסים בכלל) הומצא על ידי היוונים הקדמונים, אשר קיימו תחרויות רשמיות בהן הזוכים נהנו מיוקרה כבירה. לאחר העידן הקלאסי פחתה חשיבותם של פרסים. ההכרה והתגמול על כישרון נעשה על ידי פטרונים, גילדות מקצועיות וחברות מלומדים.
ב התרחשה עלייה ניכרת בצריכה של ספרות, והמדד המקובל להצלחתו של ספר היה מספר העותקים שמכר. אולם הצריכה הייתה המונית, והמחסור בהכוונה לספרות "גבוהה" הורגש בקרב יוצרים ואנשי מקצוע בתחום הספרות, אך לא נמצא מענה יעיל לצורך זה. אמנם במאות הקודמות השתרשה תרבות של סלונים ספרותיים ומאוחר יותר של החבורות הספרותיות, אך אלה כוונו למעמד הגבוה או לאנשי המקצוע, ולא השפיעו על ההמונים.
רק בתחילת המאה ה-20 נולד הפרס הספרותי המודרני, עם יצירתו של פרס נובל. היה זה פרס שנבחר על ידי ועדה חסרת פניות וסמכותית, דבר שעל פניו לפחות יצר מראית של סטנדרטיזציה. יסודו של פרס נובל היה חלק ממגמה כללית במערב של סוף המאה ה-19, של אימוץ מחדש של תפישות עולם שמקורן ביוון העתיקה. דוגמה בולטת נוספת לכך היא יסודם של המשחקים האולימפיים ב (1894).
פרס נובל לספרות, שהוענק לראשונה ב-1901, היה הפרס הראשון בעת החדשה. הוא גם הפרס הגבוה ביותר, ומראשיתו היה בינלאומי. ההשפעה של הפרס הייתה מיידית ועצומה. זכייתו של המשורר הצרפתי רנה פרידום דווחה ביותר מ-100 עיתונים. מלכתחילה הובן כי הענקת הפרס תהיה מעין תחרות שנתית שתיצור זרם של כותרות בתקשורת.
כתוצאה מהקריטריונים שנקבעו לפרס נובל – כתיבה בעלת אופי אידיאליסטי ומוסרי, היוקרה של זכייה בפרס נובל פסחה על כמה מגדולי הסופרים של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 (למשל איבסן וטולסטוי), ולמרות זאת נשמרה היוקרה של פרס זה. אך היו גם סופרים אשר לא קיבלו את הפרס מסיבות פחות ענייניות: אנדרה מאלרו שהיה שר התרבות בממשלת דה-גול דולג בשל מורת הרוח של האקדמיה ממשטר זה. לגרהם גרין היה סכסוך אישי עם אחד מחברי הוועדה. גם נבוקוב וקורט וונגוט לא זכו בפרס נובל לספרות. תופעה דומה התרחשה גם בפרס פוליצר.
עד מהרה נוסדו פרסים נוספים שחיקו את ההצלחה של פרס נובל: גונקור (1903) ופמינה (1905) הצרפתיים, פרס קלייסט (1912) הגרמני, פוליצר (1917) באמריקה, ג'יימס טייט בלאק (1919) בממלכה המאוחדת, ועוד. פרסים ספרותיים רבים נוצרו כתגובה לפרסים אחרים, לעיתים מתוך ביקורת. כך למשל נוצר פרס הספר האמריקאי כתגובה לפוליצר על שלא הוענק לויליאם פוקנר (שזכה בנובל), פרס המבקרים נוצר כתגובה לפרס הספר, הפמינה כתגובה לגונקור, ועוד. הפרס הספרותי הראשון על יצירה עברית ניתן בתום תחרות כתיבה שיזם עיתון הצופה (1903). בפרס זכה יצחק דב ברקוביץ.
אך עד מהרה נוצרו פרסים רבים נוספים שסטו מהמטרה המוצהרת של קביעת רף ספרותי – לפחות של ועדות הפרסים "הגדולים" - פרסים שהוענקו ליצירות על פי סוגה ספרותית, ולא תמיד כזו שנחשבה לספרות גבוהה. ב-1926 יסד המגזין Amazing Stories פרס משלו לסיפורים קצרים. ב-1955 נוסד באנגליה פרס לרומן הפשע הטוב ביותר, עשר שנים לאחר מכן יסדו סופרי המדע הבדיוני עצמם פרסים אותם העניקו לעצמם.
פרס בוקר (1968) תוכנן מראשיתו ליצירת כותרות ולתועלת מסחרית יותר מאשר לכוון לכתיבה אידיאלית. בשנות ה-90, זכייה בפרס בוקר "הבטיחה" מכירות של מעל חצי מיליון עותקים. בראשית המאה ה-21 התחזית לספר שזוכה בפרס בוקר היא מכירות של מעל מיליון עותקים ברחבי העולם. לדוגמה, הטיגריס הלבן של ארווינד אדיגה שזכה בבוקר 2008 מכר פחות מ-500 עותקים בטרם הוצגה מועמדותו לפרס. בשבוע הצגתו כמועמד לפרס טיפסו המכירות ל-5,700 עותקים. לאחר זכייתו נמכר במעל חצי מיליון עותקים, מעל 200,000 מהם בהודו לבדה.
עם זאת, מאז 1980 אף רב מכר #1 לא זכה באחד הפרסים הבכירים בארצות הברית.
ביקורת
היות שכאמור התפתחו הפרסים הספרותיים לכדי תעשייה שלמה, לא מעט ביקורת נמתחה על עצם העיקרון של מתן פרסים ספרותיים. בין הטענות הנפוצות ביותר:
אאוזדרכו
אאוזדרכו (שם מדעי: Eoazhdarcho) הוא סוג של פטרוזאור שחי בקרטיקון התחתון לפני 120 מיליון שנה. מאובניו התגלו באזור צפון סין בשנת 2005 בחפירות בהם נמצאו רק עצמות שלד חלקיים ולסת תחתונה.
יצור זה חי ברחבי צפון סין ועופף בקבוצות קטנות בחיפוש אחרי יצורים קטנים יותר.
סרקוזי (פירושונים)
סרקוזי (Sarkozy) הוא שם משפחה שמקורו בשפה ההונגרית
Sarkozy (surname) Sarkozy (apellido)
גייה
{{פירושונים|
ראו גם
}}