cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה בן חמו
פלילים
ב-12 באוקטובר 2021 הורשע בעבירות גניבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ומרמה והפרת אמונים, וזוכה מעבירות של הטרדת עד והפרת הוראה חוקית. הוא נדון לשנתיים מאסר ולקנס בסך 200 אלף ש"ח. באוקטובר 2022, לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף ש"ח.
יחסי אינדונזיה–מונקו
יחסי אינדונזיה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין נסיכות מונקו.
סקירה כללית
הסחר הכולל בין שתי המדינות הגיע בשנת 2016 ל-867 אלף דולר אמריקאי ובאותה השנה ביקרו במונקו 336 אלף תיירים אינדונזיים.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר שלוש פעמים באינדונזיה: ב-1997, 2007 ו-2018. בביקורו מהביקורים שלו הוא בא לאזורים מוכי הרס מהצונמי הגדול שהיה באזור בשנת 2004 והציע עזרה לאזרחים. בביקורו השלישי השתתף הנסיך בוועידה בנושא האוקיינוסים שהתקיימה באינדונזיה. באוגוסט 2017 הוקמה קונסוליית כבוד במונקו.
ב-2017 ביקר סגן שר החוץ האינדונזי במונקו ונפגש עם עמיתו המונגאסקי סרז' טל. הצדדים סיכמו על שיתוף פעולה בנושא השמירה על איכות הסביבה.
הגימנסיה הריאלית
'''קריית החינוך הגימנסיה הריאלית על שם א. קררי''' היא בית ספר על-יסודי ומכללה בראשון לציון. הגימנסיה, אשר קרויה על שם המנהל הראשון שלה, אליעזר קררי, נוסדה בשנת 1939 והייתה לתיכון הראשון במושבה. ב-2011 אוחדה עם חטיבת הביניים בן-גוריון וחטיבת הביניים דורות שבעיר והפכה לקריית חינוך על-יסודית שש-שנתית כשבסך הכל בתחומה לומדים תלמידים בשמונה שכבות גיל (ז'-י"ד).
הגימנסיה כיום
הגימנסיה כיום היא קריית חינוך שש-שנתית שכוללת חטיבת ביניים בכיתות ז'-ט' ותיכון מקיף בשכבות י' - י"ב, ויש בה הן מסלול עיוני (גם "ריאלי" וגם "הומני") והן מסלול מקצועי (כיתות י"ג-י"ד). המסלול העיוני כולל מגמות ריאליות כמו פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ומדעי המחשב ברמת לימוד 5 יח"ל וכן כיתות מיוחדות בהן כיתת המחוננים, כיתת הביוטכנולוגיה, כיתת נחשון וכיתת הענ"א מחשבים (טכ"מ), והן מגמות הומניות כמו תנ"ך, היסטוריה, ספרות וסוציולוגיה. כמו כן, קיימת בבית הספר מגמת מוזיקה (תלמידי מגמה זו לרוב בוחרים אותה כמגמה נוספת).
לגימנסיה קבוצת כדורסל המשתתפת בליגת העל בכדורסל לבתי ספר תיכוניים, בה זכתה באליפות ארבע פעמים, וכן קבוצת מעודדות.
היסטוריה
הגימנסיה הריאלית נוסדה ב-1939 על ידי אליעזר קררי. תוכניות הלימוד הראשונות הוקדשו ללימודי מדעי הרוח, לעומת התוכנית העכשווית המוקדשת יותר לכיתות יותר מדעיות וכיתת המב"ר מסלול בגרות רגיל.
משכנה הראשון של הגימנסיה היה ברחוב הרצל, בדירת שלושה חדרים, מקום משכנה של גימנסיה בנימינה שנסגרה כמה שנים קודם לכן. אחד הקירות במבנה נהרס, החדר הקטן שימש כחדר מורים והגדול ככיתה. במחזור הראשון למדו עשרים וחמישה תלמידים, רובם הגיעו מחוץ למושבה, אותם לימדו חמישה מורים. תשעה תלמידים בלבד מבני המחזור סיימו את לימודיהם. בחלוף כמה שנים הביאה מצוקת מקום למעבר למשכן חדש ברחוב הלפרין שבשכונת אברמוביץ'. ב-1958 עברה הגימנסיה למשכנה הנוכחי בין רחוב האחים סמילצ'נסקי לרחוב עולי הגרדום. ב-1969 פרש קררי לגמלאות, והחליף אותו גמליאל סגל, שכיהן כמנהל מ-1970 ועד 1997. ב-1997 החליפה אותו ד"ר שוש וינטר.
בשנת 2010 הסתיימה בנייתו של אולם הספורט החדש של התיכון, אולם הספורט "גמי", במתחם החטיבה המאוחדת "דורות-בן-גוריון". עד 2011 נקראה הגימנסיה בשם תיכון מקיף א' - הגימנסיה הריאלית ע"ש א. קררי וכללה מגמות ריאליות לצד מגמות הומניות ומסלול מקצועי (כיתות י"ג-י"ד). ב-2011 אוחדה עם חטיבות הביניים בן-גוריון ודורות והפכה לקריית חינוך על-יסודית שש-שנתית. בהתאם שמה שונה לקריית החינוך הגימנסיה הריאלית על שם א. קררי.
ב-2010 פרסמה עיריית ראשון לציון מכרז על הקמת מבנה חדש לגימנסיה, שיבנה במקום חלק מהמבנים הישנים - שיהרסו. המבנה החדש יהיה בעל 6 קומות, ויכלול חניון תת-קרקעי ושטחים ירוקים מסביב. ההחלטה לוותה בתגובות מעורבות, מתנגדיה טענו כי מבני הגימנסיה הם מבנים היסטוריים הראויים לשימור והריסתם תהיה "בכייה לדורות".
בספטמבר 2012 מונתה דליה ישעיה, שכיהנה בתפקיד מנהלת חטיבת הביניים "דורות" השייכת לקריית החינוך, למנהלת קריית החינוך כולה. ישעיה החליפה את שוש וינטר אשר פרשה לגמלאות.
במרץ 2015 נחנך חלק א' של המבנה החדש אשר נבנה על חורבות אולם הספורט הישן. המבנה החדש כולל חמש קומות, חניון תת-קרקעי וכן מחשבים ומקרנים בכל כיתה. באותה שנה נהרסו מבנים א' ו-ג', ואילו מבנה ב' החל בתהליך שיפוצים ושימור מבנים (כיום משמש את העירייה).
הר סנאים
הר סנאים, הוא פסגה השייכת לרכס החרמון מצפון לרמת הגולן. ההר תחום בין נחל גובתה מדרום, נחל סנאים מצפון ונחל שיאון ממערב. גובהו של הר סנאים הוא 1,146 מטרים מעל פני הים.
הגימנסיה הריאלית
היסטוריה
לגימנסיה נבחרת כדורסל. הגימנסיה הריאלית זכתה שלוש פעמים באליפות ליגת העל בכדורסל לבתי ספר תיכוניים: ב-, ב- וב-.
הר סנאים
הר סנאים נמצא מזרחית לקו פרשת המים. דרומית-מזרחית להר נמצא היישוב נווה אטיב, ועל מדרונו המזרחי נמצא היישוב ביר אנסובה. ההר נקרא על שם הסנאים הזהובים הנדירים המאכלסים את רכס החרמון. ההר מיוער בעצי אלון וסמוך לפסגתו מצויים שרידי מקדש יטורי ובו כתובת יוונית, חורבות בית בד ובורות מים.
הגימנסיה הריאלית
היסטוריה
בפברואר 2018 מונתה איריס רון, שכיהנה כסגנית המנהלת ואחראית על חטיבת הביניים "דורות" השייכת לקריית החינוך, למנהלת קריית החינוך כולה. רון החליפה את דליה ישעיה אשר מונתה לתפקיד בכיר יותר במשרד החינוך.
מבנים בשימוש בית הספר כיום
המבנה הראשי: המבנה ידוע בזכות גודלו ותכנונו האדריכלי, ובעל שישה מפלסים בחלק מהאזורים. כמו כן, המבנה מחזיק בתואר "בית הספר הגבוה בישראל". המבנה נבנה בצורה זו עקב מחסור בשטחים באזור בו הוא הוקם, ובמטרה לאכלס כמות גדולה של תלמידים על שטח קטן. בנוסף לכך, המבנה ידוע גם בזכות הגגות שלו, המשמשים את התלמידים כמרחבי למידה וכחצר, ובזכות זה שהאזור המקשר בין שני חלקי המבנה עובר מעל רחוב פעיל.
אולם הספורט החדש:
ראו גם
רשימת בוגרי בית הספר
שלמה פרל
שלמה פרל (21 באפריל 1925 – 2 בפברואר 2023) היה ישראלי ניצול השואה, פעל למען הנצחת זכר השואה, בין היתר הוא כתב את קורותיו בשואה בספר אוטוביוגרפי, אשר בהמשך עוּבַּד לסרט נושא פרסים בשם "אירופה אירופה".
ילדותו
פרל נולד בעיר פיינה בפרובינציית הנובר שבצפון-מערב גרמניה, לעזריאל ורבקה, משפחה יהודית שהיגרה מרוסיה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ופרסום חוקי נירנברג, ובעקבות ההתנכלות ליהודי גרמניה הנאצית וביזה של חנות הנעלים של משפחתו, ולאחר שסולק מבית הספר בו למד, עבר ב-1935 כשהיה בן 10 עם משפחתו ללודז' שבפולין.
מלחמת העולם השנייה
לאחר פלישת הנאצים לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939, ברח שלמה פרל (כשהיה בן 14) עם אחיו יצחק לחלק הסובייטי של פולין, והצטרף לבית ילדים סובייטי ולארגון הנוער הקומסומול; אחיו המשיך ליעד אחר. עם פלישת גרמניה לברית המועצות בשנת 1941 נמלט, ומאוחר יותר נפל בשבי יחידה של הצבא הגרמני. בזכות שליטתו המוחלטת בשפה הגרמנית הצליח פרל לשכנע את לוכדיו, כי שמו למעשה יוזף פרייל (Josef Perjell) וכי הוא אזרח גרמני החי מחוץ לגרמניה. פרל התקבל ליחידה ושימש בה כמתורגמן רוסית-גרמנית. במסגרת תפקידו נטל חלק כמתורגמן בחקירת בנו של סטלין, יאקוב ג'וגאשווילי, שהיה קצין בצבא האדום שנפל בשבי הנאצים. פרל היה בסכנה מתמדת עקב היותו יהודי נימול, והוא ניסה להימלט במספר הזדמנויות מהצבא הגרמני חזרה לסובייטים, אך ללא הצלחה.
מכיוון שעדיין היה קטין, נשלח לבית ספר של נוער היטלר בבראונשווייג, שם המשיך להסתיר את זהותו היהודית תחת השם יוזף פרייל. באותה תקופה הייתה לו חברה בשם לני לטש, נאצית נלהבת, שלמרות אהבתו הגדולה אליה, נמנע מלספר לה על היותו יהודי. פעם אחת גילתה אמה של לני שפרל הוא יהודי, אך היא נמנעה מלגלות את סודו. לקראת סוף המלחמה חויילו פרל וחבריו ונשלחו לחזית.
לאחר המלחמה
קרוב לסיום המלחמה נתפס פרל עם חבריו ליחידה הגרמנית על ידי יחידה של צבא ארצות הברית, אך מכיוון שהיה מגויס זוטר לא נעצר כאסיר מלחמה אלא שוחרר. הוא מצא את אחיו יצחק ונודע לו על מותם של הוריו. עקבות אחותו, שברחה לכיוון הרוסים, אבדו. לאחר מכן נודע לו שאחותו נורתה בצעדת מוות.
בתום המלחמה חזר פרל לזהותו היהודית, ושימש תקופה קצרה כמתורגמן בצבא הסובייטי.
בישראל
שלמה גילה שאחיו דויד חי בארץ ישראל המנדטורית ועלה לארץ ישראל ביולי 1948, התגייס לצה"ל והשתתף, כחייל בגדוד 68 בחטיבת עציוני, בלחימה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
שלמה התחתן בשנת 1959 עם דבורה, ונולדו להם שני בנים. הוא שב לראשונה לגרמניה רק בשנת 1985 בהזמנה אישית לציון הרס בית הכנסת בפיינה.
ספר וסרט
לאחר שובו, כתב את סיפור חייו בספר אוטוביוגרפי בגרמנית, שתורגם לאחר מכן לעברית ויצא ב-1991 בשם "קוראים לי שלמה פרל!". בשנת 1990 יצא לאקרנים הסרט "אירופה אירופה" המבוסס על סיפורו, בו גם השתתף. הסרט זכה ב-1991 בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס האוסקר. ב-1994 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר בעברית בשם "אירופה אירופה".
שלמה פרל סיפר את סיפורו האישי במקומות רבים, כולל בגרמניה, ופעל למען העמקת תודעת השואה.
פרל נפטר ב-2 בפברואר 2023.
לוגריתם חוזר
במדעי המחשב וחקר הסיבוכיות, פונקציית הלוגריתם החוזר היא מספר הפעמים שיש להפעיל את פונקציית הלוגריתם עד שהתוצאה אינה עולה עוד על 1. מכיוון שכך, אפשר להגדיר את הפונקציה באופן רקורסיבי:
פונקציית הלוגריתם הרגילה, \ \log, המופיעה בהגדרה, תלויה בקביעת הבסיס, ולכן גם הלוגריתם החוזר תלוי בבסיס. כדי שהפונקציה תהיה מוגדרת היטב, הבסיס חייב להיות גדול מ-. במדעי המחשב מקובל להניח שהלוגריתם בינארי, כלומר, בסיסו 2.
הפונקציה מופיעה בחישובי סיבוכיות, אבל בחישובים מעשיים ניתן להתייחס אליה כאל קבוע, מאחר שהערך "5" מתקבל על ידי מספר הגדול בהרבה ממה שמחשבים בני ימינו מסוגלים להגיע.
הפונקציה היחידה רבת השימוש בתורת הסיבוכיות שגדלה לאט יותר מן הלוגריתם החוזר היא הפונקציה ההופכית של כאשר A היא פונקציית אקרמן.
נפגע פעולת איבה
בישראל, נפגע פעולת איבה או חלל פעולת איבה הוא מי שנפגע כתוצאה מפעולת איבה של כוחות צבאיים, צבאיים למחצה או בלתי סדירים של מדינה עוינת לישראל, או מפעולות איבה של ארגון עוין לישראל. זאת, שלא במסגרת שירותו בגוף ביטחוני מזרועות הביטחון הישראליות, או ארגוני ההגנה לפני קום המדינה.
פעולות הטרור הערבי כנגד היישוב היהודי בארץ ישראל החלו בשלהי המאה ה-19 ונמשכו ברצף ובגלים לפני הקמת המדינה (מאורעות תר"פ, מאורעות תרפ"א, מאורעות תרפ"ט, המרד הערבי הגדול ובראשיתה של מלחמת העצמאות) וגם לאחר הקמת מדינת ישראל, משך למעלה מ-100 שנים.
בשנת 1998 החליטה ממשלת ישראל להוסיף ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל את הנצחת נפגעי פעולות האיבה, והוא מכונה מאז "יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה". בשיקומם של נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם עוסק המוסד לביטוח לאומי, והוא עוסק גם בהנצחתם של חללי פעולות האיבה. הטקס הממלכתי הרשמי להנצחת נפגעי פעולות האיבה מתקיים ברחבת אנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל בירושלים.
ביום הזיכרון ה'תשע"ג (2013) עמד מניין חללי פעולות האיבה על כ-4,000 חללים (2,493 חללים משנת 1950 ואילך וכ-1,500 חללים משנת 1850 ועד תום מלחמת העצמאות) (לפי המוסד לביטוח לאומי).
ביום הזיכרון ה'תשפ"א (2021) עמד מניין חללי פעולות האיבה מיום הקמת המדינה על 3,158 חללים. באתר ההנצחה באינטרנט "לעד" מובא סיפור חייהם ומותם של 4,176 אזרחים שנספו בפעולות איבה משנת 1851 ועד היום.
הגדרה
ב לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה מוגדרת "פעולת איבה" המזכה את נפגעיה בתגמולים:
בהתאם לכך, נפגע פעולות איבה מוגדר בעיקרו כישראלי שנפגע באופן ישיר מפעולת איבה שבוצעה בישראל או בחו"ל, ובתנאי שמעשה האיבה נעשה על רקע הסכסוך הישראלי-ערבי או הסכסוך הישראלי-פלסטיני, או שפעולת האיבה בוצעה על ידי ארגון טרור. לכלל זה חריגים רבים, לדוגמה תיירים, עובדים זרים או פלסטינים בעלי היתר עבודה שנפגעו בפעולות טרור בישראל, עובדי מספר חברות ישראליות בחו"ל שאינם ישראלים ועוד. כן נכללים בקבוצת נפגעי פעולות האיבה גם מספר אזרחים שנפגעו מפיצוץ נפלי תחמושת. ב־2014, נרצח מוחמד אבו ח'דיר בפעולת טרור יהודי והוכר כחלל פעולות איבה.
נוהל חבצלת פיגועים
בחוזר מנכ"ל משרד הפנים לשנת 2007, פורסם נוהל חבצלת פיגועים, שמגדיר את חלוקת האחריות בין גופי הממשלה, לאחר מותו של אזרח עקב פעולות איבה. לפי הנוהל, משטרת ישראל אחראית לקבוע האם מדובר באירוע חבלני, ולאחר זיהוי הנפגע, היא מוסרת את פרטיו למזכיר הממשלה, מנהל האוכלוסין, הביטוח הלאומי, והרשות המקומית בה התגורר.
נציגי הרשות המקומית מאתרים את בני משפחתו הקרובים של הנפגע, ובמשלחת רשמית הכוללת איש דת (מדתו של הנפגע), קצין משטרה, ליווי רפואי ועובד סוציאלי, הם מוסרים את דבר מותו. רק לאחר מסירת ההודעה לבני משפחת הנפגע, משטרת ישראל מאשרת לכלי התקשורת לפרסם את זהותו. המשלחת אחראית על התיאום עם בני המשפחה בנוגע לסדרי הלוויה ומשתתפיה, שמאורגנת באחריות הרשות המקומית, במימון הביטוח הלאומי, ובסיועה של משטרת ישראל.
הנוהל מכיל מספר נספחים ובהם התייחסות לפיגועים מחוץ לישראל, או לנפגעים שאינם אזרחים.
זכאות לתגמולים
נפגעי פעולות איבה זכאים לתגמולים מכח חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, תש"ל-1970. בחוק זה, המאפיין העיקרי של פגיעת איבה הוא "פגיעה מפעולות איבה של כוחות צבאיים או צבאיים למחצה או בלתי סדירים של מדינה עוינת לישראל, מפעולות איבה של ארגון עוין לישראל או מפעולות איבה שבוצעו תוך סיוע לאחד מאלה, בשליחותם או מטעמם או על מנת לקדם מטרותיהם".
נפגע פגיעת איבה הזכאי לפיצויים הוא אזרח ישראלי או תושב ישראל, לרבות תושב ישראל בשטחי יש"ע, בין שנפגע בישראל ובין מחוצה לה, וכן אזרחי מדינות זרות שנכנסו לישראל כדין ונפגעו בה בפעולת איבה. חיילי צה"ל או אנשי כוחות ביטחון שנפגעו בפעולת איבה נחשבים כחללי מערכות ישראל ולא כנפגעי פעולות איבה.
חישוב הזכאות נעשה, בדומה לדיני הנזיקין, לפי אחוזי נכות שייקבעו לו בועדה רפואית מטעם המוסד לביטוח לאומי. כמו כן, נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם זכאים להטבות שונות מלבד פיצויים על נזקי גוף, דוגמת סיוע באחזקת דירה ובהוצאות שונות, למשל הנחה בתעריפי חשמל.
ביולי 2011 נחקק חוק לפיו יקבלו יתומים ששכלו את שני הוריהם בפעולות איבה קצבה חודשית לכל חייהם, ולא רק עד גיל 37. בכך הושוו קצבאותיהם לאלה של אלמנות צה"ל. היתומים גם יזכו לקבל מענק חד פעמי בסך כחצי מיליון שקלים. היתומים זכאים גם להטבות כמו הנחה בתשלומי ארנונה הניתנות לאלמנות צה"ל, מענק ניידות, מענק נישואין ומענק התארגנות. על פי החוק החדש יקבלו יתומים אשר הוריהם נרצחו לפני שנת 2000 מענק חד פעמי בגובה 550 אלף שקלים.
ארגוני נפגעי פעולות איבה
נפגעי פעולות איבה ובני משפחותיהם מאוגדים בארגונים אחדים:
הנצחת חללי פעולות האיבה
המוסד לביטוח לאומי הקים אתר אינטרנט, "לעד" שבו מובאים סיפור חייהם ומותם של 4,176 אזרחים שנספו בפעולות איבה משנת 1851 ועד היום.
באתרי פיגועים רבים הוקמו אנדרטאות להנצחת חללי פיגועים אלה. בירושלים קבעה עיריית ירושלים לוח זיכרון עם שמות החללים בכל מקום בעיר שבו היה פיגוע קטלני. בערים אחרות, מוצגת רשימת בני העיר שנרצחו בפעולות איבה בסמוך לרשימת בני העיר שהם חללי מערכות ישראל.
טקס אזכרה ממלכתי
החל מ־1998, לאחר החלטת ממשלת ישראל על הוספת הנצחת חללי פעולות איבה ביום הזיכרון, נערך מדי שנה ביום זה בשעה 13:00 טקס אזכרה ממלכתי לחללי פעולות האיבה, באנדרטת חללי פעולות האיבה שבהר הרצל בירושלים.
שלל שרב
שְׁלַל שָׁרָב (במילותיו הראשונות: תם השרב הגדול) הוא שיר עברי שכתב מאיר אריאל, הלחין יהודה פוליקר, וביצע גידי גוב עבור אלבומו "דרך ארץ" (1987). השיר היה ללהיט, שזכה במקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשמ"ז והפך לאחד המוכרים והזכורים ביותר של גוב.
חיבור השיר ומשמעותו
יהודה פוליקר כתב את הלחנים למרבית שירי האלבום, וכמה מהם נמסרו למאיר אריאל שיחבר עבורם מילים. על המילה "שלל" (שאינה מופיעה בגוף השיר) סיפר לימים אריאל:
שנים לאחר מכן, כאשר השמיע את הדברים לגידי גוב המראיין רז שכניק, ושאלוֹ אם בכך הוא בעצם שותף לא רק לביצוע אלא גם לטקסט, ענה גוב: "לא ממש. אני חושב שזה יהודה [פוליקר]. תשמע, יהודה – לא דיברנו – הם שרים באנגלית [כלומר: שרים הברות ב'אנגלית' בתהליך כתיבת הלחן] [...] והוא שר: [מדגים:] 'שָׁה-לה-לה-לה-לי, שה-לה-לה-לה-לי'. אז זה מיהודה".
השיר נחשב לחידתי, ומשמעותו המדויקת מעולם לא נודעה.
בריאיון הנ"ל נשאל מאיר אריאל: "על מה השיר הזה – על אישה או על תל אביב או על ישראל או על מה?", ועל כך השיב: "גם וגם וגם". בהופעתו האחרונה במועדון הבארבי בחודש יוני 1999, כחודש לפני מותו, ביצע מאיר אריאל את השיר ובתוך כך ביאר אותו בחידתיות: "זה שיר על תשוקת הסוף. אהבת הסוף. זה שיר על 'מותק החושך'".
לימים, כשנשאל גוב על משמעותו של השיר, אמר:
רבים מקטלגים את השיר בתור כזה העוסק באונס, ככל הנראה משום שמילותיו כוללות את המשפטים "עם הגב לים עם הראש לשם, ולא אכפת שכבר יבוא, כך עליה יעבור" ו"לא נלחמת לעצור, לא אכפת לה כבר לגמור, עם הגב לים עם הראש לשם". יש שהציעו שייתכן כי מילות השיר נכתבו בהשראת רצח נאוה אלימלך.
אסף בן שמעון
אסף בן שמעון (נולד ב-29 בינואר 1984) הוא שחקן ומטפל בפסיכודרמה ישראלי.
ביוגרפיה
בן שמעון נולד וגדל בשכונת רמת אליהו בראשון לציון לאילן ויפה. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. ב-2002 התנדב לשירות צבאי עד 2004, ההתנדבות עקב מחלת ניוון רשתית איתה מתמודד בן שמעון.
בשנים 2017–2019 למד פסיכותרפיה התנהגותית-קוגניטיבית במערך לימודי החוץ באוניברסיטה פתוחה המחלקה לפסיכולוגיה וחינוך בשיתוף מכון פסגות.
תיאטרון
בן שמעון שיחק בהצגות תיאטרון הבאות: בשנת 2021 החל להעלות הצגת יחיד בשם "בלי עין הרע" אותה כתב יחד עם חברו לבית ספר למשחק, שראל פיטרמן במסגרת עבודתם ב'תיאטרון הנפש'.
חיים אישיים
בילדותו התגלתה אצלו מחלת רטיניטיס פיגמנטוזה, והוא בעל תעודת עיוור. בן שמעון נשוי ואב לשלוש בנות, מתגורר בראשון לציון.
עוסק בטיפול נפשי בילדים ונוער.
ריי דונובן
ריי דונובן (באנגלית: Ray Donovan) היא סדרת דרמת פשע בכיכובם של לייב שרייבר וג'ון ווייט. הסדרה נוצרה על ידי אן בידרמן עבור רשת Showtime. העונה הראשונה בת 12 הפרקים עלתה לאוויר לראשונה ב-30 ביוני 2013. הפרק הראשון שבר שיאי צפייה והפך לפיילוט הנצפה ביותר של רשת Showtime בכל הזמנים.
ב-16 ביולי 2013 חידשה רשת Showtime את הסדרה לעונה שנייה שעלתה לשידור במהלך 2014. העונה השלישית עלתה לאוויר ביולי 2015. העונה הרביעית של הסדרה עלתה לשידור ב-26 ביוני 2016. העונה החמישית של הסדרה עלתה באוגוסט 2017. העונה השישית עלתה לשידור ב-28 באוקטובר 2018. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה עלתה ב-17 בנובמבר 2019.
עלילה
עלילת הסדרה ממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה, כשריי דונובן (לייב שרייבר), במקור מדרום בוסטון, הוא "מסדר" (פיקסר) של משרד עורכי הדין הגדול "גולדמן ודרקסלר" שמייצג את כלל העשירים והמפורסמים של לוס אנג'לס. ריי מתמודד על בעיות מבית בדמות אביו מיקי דונובן (ג'ון ווייט) שמשתחרר באופן בלתי צפוי מהכלא וסוכני FBI מנסים "להפיל" את ריי ואת שותפיו. משפחתו של ריי, ושני אחיו בפרט, טרי דונובן (אדי מארסן) ובאנצ'י דונובן (דאש מיהוק) מסתירים סודות אישיים ואפלים מעברם וגם את האמת בנוגע למאסרו של אביהם, מיקי. בנוסף מתמודד ריי עם בעיות אמון עם אשתו אבי דונובן (פאולה מלקומסון) ועם ילדיו המתבגרים בריג'יט דונובן (קריס דורסי) וקונור דונובן (דבון בגבי).
מועמדויות ופרסים
ביוני 2013 הסדרה הייתה מועמדת ל"פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה" בקטגוריה "הסדרה החדשה הטובה ביותר". בדצמבר 2013 הסדרה הרוויחה 2 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב: שרייבר היה מועמד לפרס "השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה" ואילו ג'ון ווייט זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה".
דוד אולמר
דוד אולמר (18 במרץ 1932 – 22 ביולי 2012) היה מחשובי הצלמים שפעלו בישראל בשנות ה-50 וה-60. עבודותיו התפרסמו בכל העיתונות שראתה אור באותה תקופה והוא הקים את מגמת הצילום הראשונה בישראל בבית ספר תיכון. קריירת הצילום שלו נקטעה לאחר שנפצע והתעוור בתאונת דרכים. בעקבותיה הסב את מקצועו לטכנאי הקלטות.
ביוגרפיה
נולד בשם דוד יוסף אלכסנדר אולמר להוריו לסלו ואלווירה בכפר קרשלדאן (Korsladany) שבמזרח הונגריה. הוא נמשך לצילום כבר בילדותו וכשהיה בן 6 התחיל ללמוד אצל שכן צלם ולמד פיתוח תמונות בתנאי שדה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, חלק מיהודי הכפר, בהם הוא עצמו, אימו, סבו וסבתו, נשלחו לעבודות כפייה במנזר הקתולי הייליגן קרויץ - Stift Heiligenkreuz באוסטריה. בשלב מסוים הם הצליחו לברוח ליערות ולחזור לביתם. אביו נשלח עוד קודם לכן עם פלוגות עבודה לאוקראינה ומשם לצעדת המוות למחנה מאוטהאוזן. ב-1945, בשלהי המלחמה, חודשיים אחרי השחרור, חזר גם האב הביתה. לציון המאורע הוא קנה לו מצלמת לייקה, שבאמצעותה התחיל לתעד את כל הסובב אותו.
המשפחה עברה לבודפשט. אולמר הצטרף ל"קומסומול" ובמקביל לתנועת "השומר הצעיר". כשקמה מדינת ישראל והציונות נאסרה בהונגריה, הצטרף לקבוצה שברחה לסלובקיה ומשם לאוסטריה.
בקיץ 1949 עלה עם קבוצת "השומר הצעיר" לישראל באנייה "עצמאות". אחרי שירות קצר בצה"ל, הגרעין שלו עבר להכשרה בקיבוצים חצור ונגבה, וב-23 בספטמבר 1951 הם עלו להתיישבות בנקודה חדשה - קיבוץ דביר (דבירה) בנגב. הצייר שמואל (שמוליק) כץ, אף הוא חבר בקבוצת "השומר הצעיר" ההונגרית, נכח ביום העלייה על הקרקע, וצייר את רשמיו, תוך שאולמר מצלם אותו בשעת מעשה. התמונה פורסמה ביומון של התנועה שצורף ל"על המשמר". הודות לכושרו הטכני וליכולת הפיזית הגבוהה שלו, אולמר הועסק במלאכות שונות בקיבוץ, כגון: נפחות, זגגות, מסגרות, בנייה וגילוף אמנותי. הוא נשלח מטעם הקיבוץ ללמוד הנדסת מזון ומונה למזכיר חוץ. כצלם חובב המשיך כל העת לתעד את הקמת הקיבוץ ואת החיים בו.
ב-1957 עזב אולמר את הקיבוץ בעקבות המשבר והפילוג בקיבוץ המאוחד. באותה שנה הורשו הוריו לעלות ארצה, בעקבות המרד בהונגריה. הוא הועסק תקופה קצרה כזבן בחנות הצילום "האחים יוגנד" בתל אביב, ולאחריה החל לעבוד כצלם עצמאי. כעבור מספר חודשים קיבל הצעה לנהל חנות צילום בטבריה, במקביל לעבודתו כצלם עיתונות. הוא עבר לגור בטבריה, ולצד חנות הצילום ניהל בעיר עסקים נוספים. ב-1962 הוא רכש את מועדון "מינוס 206" שעל שפת הכנרת, שהיה גם קודם לכן בבעלות צלם, מקסים סלומון, לצד עסקים נוספים שפיתח בעיר.
בשנת 1967 נשא לאשה את יעל אבני, חברה בקן הנוער העובד בשכונת בורוכוב, שצורף לקיבוץ יראון, ובו עסקה בהוראה. באותה שנה הסוכנות היהודית הציעה ליעל לצאת לשליחות כמורה בבית ספר היהודי במונטווידאו, אורוגוואי, ואולמר הצטרף אליה. בשנת 1969 הם חזרו לארץ עם אלפי צילומים מרחבי אמריקה הלטינית, בעזרתם הדריכו את ראשוני התרמילאים שיצאו לתור ביבשת.
באפריל 1971, בדרכו לחוג צילום אותו הדריך בקיבוץ געש, ירד אולמר ממונית שירות, ובעמדו בשולי הדרך פגעה בו מכונית שסטתה מהכביש ופצעה אותו קשה. הפגיעה גרמה לעיוורונו המוחלט ובכך נגמרה קריירת הצילום שלו. אחרי שהשתקם הסב את מקצועו לעד מומחה הנעזר באוזניו לבדיקת אותנטיות של קלטות ששימשו עדות בבתי משפט. בשנת 2001 שוב נפגע בתאונה, וזמן מה לאחריה פרצה שרפה בביתו, ומרבית הצילומים שצילם כל חייו נשרפו כליל. שתי מזוודות גדולות של סרטי צילום שרדו את השרפה והן מכילות חומרים חשובים משנות החמישים והשישים.
קריירה מקצועית
אולמר השתתף ברבות מאבני הדרך של הצילום העיתונאי והאמנותי בישראל. הוא היה מחלוצי הצילום בסתר, כאשר צילם דרך חריר בכובע משפט אונס שהסעיר את היישוב, ונחשב בכך לראשון צלמי הפפראצי בארץ. הוא מחלוצי הז'אנר של סיפור עיתונאי באמצעות צילום. השתתף בתחרויות צילום בינלאומיות וזכה בפרסים בטוקיו ובהאג.
הזכויות לכל עבודותיו של אולמר נשמרות בידי המשפחה. חלק מהצילומים נמסרו לתצוגה באוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן שבאוניברסיטת חיפה.
צילום עיתונות
בתקופת טבריה תיעד בחודש אוקטובר 1962 את ההפגזות הסוריות על קיבוץ תל קציר. שנים לארח מכן סיפר: "הגעתי לקיבוץ בעיצומה של ההפגזה, עוד לפני הצבא. המראות היו קשים, הרפת נפגעה. צילמתי כחצי תריסר פרות מרוסקות איברים ששכבו בחצר הקיבוץ". למחרת התמונות התפרסמו ב'ידיעות' ".
אירוע אחר אותו תיעד הוא הפעולה בנוקייב, כפר סורי צפונה לעין גב, בחודש מרץ 1962, שבאה בעקבות התנכלות חוזרת ונשנית של הסורים לדיג בכנרת. כוח של חטיבת גולני פשט על המוצבים הסוריים והלחימה הייתה קשה. שיירת זחל"מים שנשלח לסיוע עלתה על שדה מוקשים סורי בכניסה למוצב, וארבעה מהם נפגעו. "יצאתי עם עמנואל אלנקוה, כתב 'ידיעות'. עלינו על סירת מרוץ והגענו לחוף הסורי. קפצתי מהסירה לתוך המים, וצילמתי בעזרת טלסקופ גדול את הזחל"מים שנשארו בשטח"... זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של העיתונות הישראלית שבה הופיעו שתי תמונות שער בעיתון."
ב-4 בפברואר 1966 פרצה שריפת ענק ב"בית צים" בשדרות רוטשילד פינת רחוב נחלת בנימין בתל אביב. אולמר סיקר את האירוע, ולמחרת הגיע לצלם בסטודיו הסמוך של אחד ממעצבי האופנה הנודעים של אותם ימים, ג'רי מליץ. במוחו של אולמר צצה הברקה. הוא הורה לדוגמניות לצאת מהסטודיו ולרדת עמו אל הרחוב העשן. הוא העמיד אותן על רקע מחסומי המשטרה וההריסות שמסביב. היפהפיות, לבושות כמיטב האופנה, על רקע החורבן, יצרו אפקט מרשים. ההמונים שהגיעו לצפות באתר שלאחר השרפה נראו בתמונות כאילו באו לצפות בתצוגת האופנה הסוריאליסטית.
ב-1964 פנה אל אולמר נתן דונביץ', עורך "מוסף הארץ", בבקשה לשמש כצלם של העיתון. אחת הכתבות הבולטות שהתפרסמו אז במוסף (נתן דונביץ כתב, אולמר צילם) תיעדה קרב בהיאבקות חופשית שנערך ב-18 ביוני 1966 באצטדיון בלומפילד בין רפאל הלפרין לבין המתאגרף מצרי אחמד מוסא. מאוחר יותר נטען שהקרב היה מבוים.
צילום קולנוע ותיאטרון
ב-1963 הוסרט בארץ סרטו של הבמאי פיטר פריי "אשת הגיבור" עם השחקנית בתיה לנצט בתפקיד הראשי. חלק מצילומיו נעשו בטבריה. אולמר הגיע ל"סט" כצלם עיתונות. הבמאי פריי התרשם מהאופן שבו הוא עשה את מלאכתו ובו במקום פיטר את צלם הסטילס של הסרט וצירף במקומו את אולמר לצוות.
הוא המשיך כצלם סטילס בסרטים ישראליים רבים ובהם "סאלח שבתי", "משפחת שמחון", "הם היו עשרה", "מבצע קהיר", "אלדורדו", "שני קוני למל" ועוד. בסרט "דליה והמלחים" חלק מצילומי הסטילס שלו נכללו בסרט עצמו. אולמר צילם, לצורך פרסום, גם סרטים זרים שצולמו בארץ, בין היתר בסרטים "אקסודוס", "הטל צל ענק" ו"יהודית" בכיכובה של סופיה לורן.
אחת העבודות המפורסמות ביותר של אולמר היא סדרת הפורטרטים של תרצה אתר, בתו של נתן אלתרמן. לימים סיפרה העיתונאית דינה גונה: "בקיץ 2005 נתבקשתי לשחזר תצלומים של תרצה אתר שאבדו. נברתי בארכיונים ומצאתי לא מעט תמונות מתקופות שונות בחייה. סידרה של ארבעה תצלומים עוקבים, פורטרטים שלה בשחור-לבן מ-1963, משכה את תשומת ליבי במיוחד. מאפייני התמונות: צילומי חוץ, כנראה בכניסה לבניין או חצר בית, אור טבעי של חורף. תרצה אתר נראית בהן יפה מאוד, שברירית, ביישנית, עומק עיניה כבאר במדבר, עצובה אך גם צוחקת, מין התערטלות מרצון, שנוצרה, לדעתי, בהשפעת הצלם. כלומר היה ברור לי מיד שאישיותו של הצלם הביאה את המעמקים החוצה. מיהו הצלם? הסתכלתי מאחור ועל אחת התמונות הייתה חותמת: דוד אולמר. פתחתי ספר טלפונים ומצאתי בקלות: דוד אולמר - תל אביב. צלצלתי אליו, וההרפתקה הבלשית שקיוויתי להיכנס אליה נפתרה מיד. האיש אתו אני מדברת, הוא אכן האיש שצילם את תרצה אתר. כמה מהר וקל זה היה. בכמה שיחות טלפון שניהלנו התגלה לי איש מיוחד, נעים, שסיפורו האישי מרתק לא פחות מהתמונות שצילם".
באר שבע והנגב
במקביל לעבודתו בעיתונות הארצית, הקים אולמר בשנת 1966 את מגמת הצילום הראשונה בישראל, בבית הספר התיכון מקיף א' בבאר שבע, שממנה יצאו צלמים רבים ומוכשרים. אחד מהם הוא הצלם הבאר שבעי גואל דרורי, בוגר המחזור הראשון.
מייסדת בית הספר ומי שניהלה אותו במשך שנים רבות הייתה ד"ר פועה מנצ'ל, דודתה (אחות אמה) של רעייתו יעל, שהכירה מקרוב את עבודתו של אולמר. היא פתחה בבית הספר מספר מגמות מקצועיות ייחודיות, ואחת מהן הייתה מגמת הצילום . גואל דרורי: "כמובן שאני נזכר מדי יום בדוד, אותו עוף מוזר, שבנוסף לעבודתו במערכת עיתון 'הארץ' ירד במחצית שנות השישים, מדי שבוע לנגב, לבאר שבע, כדי ללמד בתיכון מקיף א', אותנו תלמידי המגמה לצילום. אני מאד גאה להימנות על תלמידי המחזור הראשון, שאותו הוא לימד. הוא השפיע ומשפיע עד היום על חיי ועבודתי, ממנו למדתי לתרום ולהירתם ליזמות חדשות."
סדרת צילומים ייחודית של אולמר מתעדת את פעילותו של הרופא ד"ר עמוס ארנון (1929–2011), יליד עין חרוד, בעת עבודתו ביישוב הקהילתי נהורה שבחבל לכיש באמצע שנות ה-60. ארנון היה מחלוצי רפואת המשפחה בישראל.
בחודש ינואר 2011 נפתחה בבאר שבע, במסגרת המיזם "זום 7" תערוכת הומאז' לאולמר, ובה הוצגו רבות מעבודותיו ששרדו את השרפה.
גלריה
מבחר מעבודותיו של אולמר.
משפחתו
אלמנתו, יעל לבית אבני, נכדתו של המורה והסופר הירושלמי זלמן בן-טובים, היא אשת חינוך. מצד אביה היא בת דודה ראשונה של הטייסת זהרה לביטוב. בעבר הייתה ראש מחקר נט"ע (ניסוי, טיפול על-יסודי) בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב. בעקבות התאונה של בעלה התמחתה בתחום החינוך לעיוורים.
בתם גילי אולמר קוזין מתמחה בעיצוב בובות, תפאורות, תלבושות ומסכות לתיאטרון.
יוהאן שטראוס (האב)
יוהאן שטראוס (האב) (בגרמנית: Johann Strauss Vater; 14 במרץ 1804 – 25 בספטמבר 1849) היה מלחין אוסטרי, שהיה אביו של יוהאן שטראוס (הבן), יוזף שטראוס ואדוארד שטראוס.
חייו
יוהאן שטראוס נולד בלאופולדשטאדט לפרנץ-בורגיאס שטראוס (1764–1816) וברברה שטראוס לבית דולְמָאן (1770–1811) שהיו בעלי פונדק. הוא נולד שלישי. סבו, יוהאן מיכאל שטראוס, היה יהודי שהוטבל לנצרות וחי כקתולי.
שטראוס הפך לסגן מנצח התזמורת כדי לסייע ללאנר לאחר שהרביעייה שהפכה לפופולרית כל כך במהלך קרנבל כלשהו בשנת 1824. אחר כך שטראוס ניהל תזמורת קטנה יותר שהוקמה כתוצאה מהצלחתה של רביעיית לאנר. בשנת 1825, הוא החליט להקים תזמורת משלו והחל להלחין (בעיקר מוזיקת מחול) כדי שתוכל לנגן את יצירותיו. התזמורת הופיעה בכמה מסעדות. הקמת תזמורת קטנה זו שמה סוף למאבקים הכלכליים שלו. שטראוס היה איש עסקים מוצלח.
עד מהרה הוא הפך לאחד המלחינים הידועים והאהובים בווינה על ידי הקהל. במהלך קרנבל שהתקיים בשנת 1826, הוא הגיע לשיא הצלחתו בעקבות ביצוע ביצירה שלו טאוברלן-וולצר. בבת אחת, החל להיות מפורסם. הוא סייר עם תזמורתו בגרמניה, הולנד, בלגיה ובריטניה. הניצוח והניהול של תזמורת זו (בעתיד תזמורת שטראוס) יועברו בסופו של דבר על ידי בניו עד לפירוקה על ידי אדוארד שטראוס בשנת 1901.
בטיול בצרפת בשנת 1837 הוא שמע את הריקוד הצרפתי: קוואדריל והחל להלחין יצירות לריקוד זה. הוא אחראי במידה רבה לפרסום הריקוד ההוא באוסטריה בשנת 1840, שם הפך (הריקוד) לפופולרי מאוד. זה היה המסע הזה (בשנת 1837) שהוכיח את הפופולריות של שטראוס בקרב קהלים מרקעים חברתיים שונים וזה סלל את הדרך לגיבוש תוכנית שאפתנית לביצוע היצירות שלו באנגליה להכתרתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1838. שטראוס גם עיבד יצירות שונות.
יחד עם המו"ל טוביאס האסלינגר פיתח דרכי פרסום ושיווק חדשות לתקופתו. העיקר היה על שטראוס עצמו שדיוקנו קישט את עמודי השער בחוברות של רבות מיצירותיו.
הוא ידוע במיוחד בעקבות יצירתו "מארש רדצקי" שהוקדשה למצביא האוסטרי המהולל יוזף רדצקי פון רדץ (1858-1766), יליד בוהמיה.
פטירה
יוהאן שטראוס האב נפטר בשנת 1849 ממחלת השנית (מחיידק הסטרפטוקוקוס) בין הלילה של ה-24 בספטמבר ל-25 בספטמבר. ככל הנראה הוא נדבק במחלה בגלל אחד מילדיו או אשתו. הוא נקבר ליד שותפו בראשית ימיו המוזיקליים - יוזף לאנר, בבית הקברות דובלינגר. בשנת 1904, גופת 2 המלחינים הועברה לבית הקברות "צנטראל-פרידהוף".
המלחין הצרפתי הקטור ברליוז העיד על שטראוס האב כי "וינה ללא שטראוס שקוּלה לאוסטריה ללא נהר הדנובה".
משפחתו
שטראוס התחתן עם מריה אננה שטריים בשנת 1825 בכנסיית ליכטננטל (אנ') הקתולית בווינה. הנישואין היו אומללים יחסית בגלל היעדרותו הממושכת של שטראוס שנגרמה מסיורים תכופים בחו"ל שהובילו לניכור הדרגתי בין הזוג. נולדו להם שבעה ילדים: יוהאן שטראוס הבן (נולד ב-1825), יוזף שטראוס (נולד ב-1827), אנה שטראוס (נולדה ב-1829), תרזה שטראוס (נולדה ב-1831), פרדיננד שטראוס (נולד ב-1834 וחי רק עשרה חודשים) ואדוארד שטראוס (נולד ב-1835). בנו הראשון של אדוארד היה יוהאן שטראוס השלישי. לשטראוס היו 7 ילדים "לא חוקיים" מאישה אחרת: הטוחנת אמילי טרמפוש. סך הכל, היו לו 14 ילדים.
ילדיו הבלתי חוקיים של שטראוס הם:
בית המשפחה נקרא 'הירשנהאוס', אך היה ידוע יותר בווינה 'גולדן הירש' (איל הזהב). לשטראוס האב הייתה משמעת קפדנית והוא דרש שאף אחד מבניו לא ימשיך בקריירה מוזיקלית, למרות הפגנת הכישרון המוזיקלי שלהם. יוהאן שטראוס הבן, היה אמור ללמוד בנקאות, כמו כן אחיו יוזף שטראוס נועד לקריירה צבאית, ואילו אדוארד שטראוס הצעיר ביותר היה צפוי להצטרף לקונסוליה האוסטרית.
יצירות
שטראוס הלחין למעלה מ-300 יצירות.
גאלופים ופולקות
הגאלופים והפולקות של שטראוס כוללות את:
קישורים חיצוניים
[https://tzlilogia.co.il/יוהאן-שטראוס-הבן-ואלס-הקיסר-לתזמורת-ו/ אתר "צלילוגיה"- יוהאן שטראוס האב. מלווה ביצירות שלו.] (בעברית).
מערת קשת
מערת קשת הוא שמה של אטרקציה גאולוגית ברכס הצפוני של נחל בצת שבגליל המערבי, בשטח פארק אדמית. למרות שמו של המקום, בימינו לא מדובר במערה - תהליכים גאולוגיים שינו במהלך השנים את מה שהיה מערה, תקרתה התמוטטה וכיום היא מהווה מעין קשת גדולת ממדים. מכאן שם האתר. צורתה המיוחדת של "מערת קשת" מושכת אליה תיירים וחובבי סנפלינג רבים.
ממערת קשת לכיוון מזרח מתחילה שמורת נחל שרך, כשהמסלול (המסומן בכחול) מתחיל לאורך המצוק הסמוך למערת קשת ויורד לכיוון הוואדי לעינות כרכרה שבתחתית הערוץ.
היווצרות המערה
מערת קשת נוצרה בתהליך קארסטי שבו מתמוססים בהדרגה הסלעים, החללים והסדקים מורחבים. קמינים ומערות עשויים להתמוטט כפי שניתן לראות בתופעת דולינות ההתמוטטות. התמוטטות מערה ששימשה מוביל תת-קרקעי, תיצור עמק מוארך. מאחר שצורתה הכללית של המערה היא מעין צינור, תשאיר ההתמוטטות עמק שקירותיו בעלי שיפוע שלילי. מצוקים אלה ידועים בכינוי צנירים. המייחד את הצנירים שנוצרו כתוצאה מהתמוטטות מוביל קארסטי היא הימצאותם משני צדי העמק. סלעי מערת הקשת מסוג דולומיט.
טיפוס צוקים במערת קשת
בשנת 2012 ביקרו באזור מספר מטפסי צוקים אירופאים וגילו את הפוטנציאל הטמון במערת קשת להיות אתר טיפוס בינלאומי. זאת בשל מבנה הסלע, איכותו, ועקב העובדה שהמערה הוכרה עוד קודם לכן כאתר טיפוס וגלישה על ידי רשות הטבע והגנים. לאחר שפותחו באתר מספר רב של מסלולי טיפוס ספורטיבי וגלישת מצוקים ("סנפלינג") המקום הוכר בקרב קהילת המטפסים הבינלאומית כאתר טיפוס ראשון במעלה. האתר מושך אליו מדי שנה המוני מטפסים מישראל ומהעולם ואף זכה לסיקור באתרי אינטרנט העוסקים בתחום, דוגמת "27crags". ירחון הטיפוס הגרמני "Klettern" גילה תשומת לב מיוחדת באתר ומערת קשת ומטפסיה זכו להתנוסס על תמונת השער של המגזין.
כלבלבת
כלבלבת (באנגלית Canine Distemper) היא מחלת יונקים קטלנית התוקפת בעיקר כלבים בחודשים הראשונים לחייהם (אך גם כלבים בוגרים עלולים להידבק). גורם המחלה הוא נגיף RNA מסוג ה Morbillivirus ממשפחת נגיפי החצבת, המועבר מכלב לכלב בעקבות מגע בהפרשות גוף. הווירוס חודר למערכות בגוף דרך דרכי הנשימה, מערכת העיכול ודרך מגע בעיניים. בשלב הדגירה המחלה אינה מורגשת, אך היא פוגעת, במהלך איטי, במערכת הנשימה, מערכת העצבים ומערכת העיכול. וירוס הכלבלבת מועבר באמצעות מגע פיזי וחשיפה להפרשות. בניגוד לכלבת, וירוס הכלבלבת אינו יכול להיות מועבר לבני אדם.
תסמיני המחלה
תסמיני הכלבלבת מופיעים 14 עד 18 יום אחרי ההדבקה. מרגע התפרצות המחלה מהלכה מהיר, ותוך זמן קצר היא עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך ואף למוות. תסמינים אפשריים הם איבוד תיאבון, חום גבוה, הפרשות נוזלים מהעיניים ומהאף, ושלשולים תכופים. במצבים כאלה, חשוב להגיע מיידית אל וטרינר לאבחון ולטיפול. בשלבים מתקדמים יותר של המחלה, כאשר ישנה פגיעה במערכת העצבים של בעל החיים עלולה המחלה לגרום לעוויתות, פרכוסים, חוסר קואורדינציה ואף שיתוק (חלקי או מלא). בשלבים סופניים שלה, עשויה המחלה לגרום לדלקת קטלנית במוח.
חשוב לדעת כי תסמיני המחלה תלויים בגזע הכלב, גילו וכמובן חוזקה של המערכת החיסונית. ישנם מקרים רבים בהם צלחו כלבים את מחלת הכלבלבת בגיל צעיר וסבלו מתסמינים בשלבים מאוחרים יותר לחייהם.
מערת קשת
אגדות על היווצרות המערה
תושבי המקום הערבים מספרים אגדה על היווצרות המערה. על פי האגדה, חבורת שודדים, בראשותו של אבו ג'ילדה, החליטה להתיישב במערה. לילה אחד חלם אבו ג'ילדה על מלאך שאומר לו כי אם לא יתחרטו על כל מעשיהם הרעים ועל כל פשעיהם ויחזרו לדרך הטובה, סופם יהיה רע. בבוקר סיפר אבו ג'ילדה לחבריו על החלום, והם פקפקו בו והחליטו לצאת למסע שוד נוסף, בלעדיו. כאשר יצאו השודדים אל דרכם, התמוטטה הכניסה למערה, ורק הקשת הנראית לעין כיום, שמתחתה עמד אבו ג'ילדה, נשארה במקומה.
כלבלבת
אבחון המחלה
ישנן מספר שיטות לאבחון מחלת הכלבלבת אך לא תמיד עומדות השיטות לבדן ובמקרים מסוימים יש צורך ביותר מבדיקה אחת:
הטיפול במחלה
לא מוכרת תרופה נגד הווירוס עצמו, והטיפול מתמקד בתמיכה בכלב במאבקו במחלה: סביבה נוחה, ניקוי הפרשות, מתן נוזלים, אנטיביוטיקה לטיפול בזיהומים משניים, סטרואידים, ויטמין C, ובשלבים מתקדמים של המחלה - תרופות להרגעת עוויתות. בשנים האחרונות התגלה כי ויטמין A והתרופה האנטי-ויראלית ריבָווירין יעילים בטיפול נגד כלבלבת. גם מרק עוף (שתיית מי המרק) עוזר לכלבים להתחזק.
תמותה
רוב הכלבים שהתגלו בהם הסימנים הקליניים של הכלבלבת, ימותו ממנה. מיעוט ישרוד אך יסבול מתוצאותיה (בפרט, פגיעות במערכת העצבים כמו שיתוק חלקי או עוויתות). כלבים מעטים מאוד יחלימו לחלוטין.
מניעה
ניתן למנוע את המחלה באמצעות חיסון. מומלץ לתת לכלב את חיסון הכלבלבת הראשון בגיל שמונה שבועות.
אמבר רוז ריווה
אמבר רוז ריווה (באנגלית: Amber Rose Revah; נולדה ב-24 ביוני 1986) היא שחקנית בריטית-יהודייה. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד חאלה חוסיין, בתו של סדאם, בסדרה "בית סדאם" של רשת BBC / HBO, ובתפקיד מריה מגדלנה בסדרה "The Bible", ובסרט "בן האלוהים". בהמשך שיחקה בסרט "מפריז באהבה" (2010), ובסרט "Aazaan" (2011). בשנת 2017 החלה לשחק בתפקיד דינה מדאני בסדרה של נטפליקס "המעניש".
ביוגרפיה
ריווה נולדה בלונדון שבאנגליה. אמה היא ממוצא יהודי פולני ואביה הוא ממוצא קנייתי-הודי. במקור הורי אמה גורשו מקרקוב בתקופת המלחמה ובסופו של דבר התיישבו בממלכה המאוחדת. יש לה אחות שעובדת בבית החולים "גרייט אורמונד סטריט" שבלונדון. ואח שמתגורר בשווייץ ועובד כמדריך סקי.
ריווה החלה לשחק בגיל 17 כשלמדה באוניברסיטת ברונל. היא הצטרפה ללהקת הצעירים של RADA ולקחה לעצמה סוכן. ב-2011 כיכבה ריווה בסרט הדרמה הבריטי "Everywhere and Nowher", שם הכירה את השחקן ניט מוהן, הארוס שלה לעתיד. ב-2013 גילמה את וידיה קאהן, צעירה פקיסטנית, במיני-סדרה של ה-BBC "מה שנשאר" לצדם של דייוויד תרלפול וראסל טובי.
בשנים 2017–2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרה "המעניש" מבית נטפליקס, בתור דינה מדני.
הבית הפתוח (סרט)
הבית הפתוח (באנגלית: The Open House) הוא סרט אימה אמריקאי, שנכתב ובוים על ידי מאט אנג'ל וסוזן קוט. הסרט יצא לנטפליקס ב-19 בינואר 2018. הסרט עוסק בטרגדיה של אמא ובנה בבית נופש זמני של קרובי משפחה, אשר נאלצים להתמודד עם כוחות מסתוריים ומפחידים שסובבים אותם. בסרט שיחקו דילן מינט, פירסרי דלטון, שריף אטקינס, פטרישיה בטון ואהרון אבראמס.
עלילה
אב מהפרברים נהרג בעקבות פגיעת מכונית. אשתו המובטלת נעמי ובנם לוגן עוברים לבקתה בהרים השייכת לאחותה עד שהיא תימכר. בהגיעם, השניים פוגשים את שכנתם המבוגרת מרת'ה, שמתנהגת מוזר ואת כריס, שעובד בחנות סמוך לבית.
במהלך הימים הפתוחים בבית בימי ראשון, נעמי ולוגן מצווים לעזוב את שטח הבית לאחר ארוחת הבוקר ולחזור אחר הצהריים לאחר השעה חמש בערב. אירועים משונים מתחילים לקרות וביניהם חפצים שמשנים את מיקומם או נעלמים לגמרי, הטלפון בבית מצלצל, אבל אף אחד לא נמצא בקו השני, המים החמים לא עובדים ונשמעים בבית רעשים מוזרים. באחד הלילות, לוגן מבחין במכונית שנכנסת לשביל הגישה לבית ורואה את מרת'ה מתנהגת מוזר וטוענת שבעלה חי, אף על פי שקודם טענה שהוא נפטר.
לוגן יוצר קשר עם כריס, שמסכים להעביר את הלילה על הספה בבית. באמצע הלילה כריס נעדר ולוגן מוצא אותו במכוניתו עם גרון משוסף. אדם לא מזוהה מכה את לוגן עד לאבדן הכרה, שופך עליו מים ומשאיר אותו לקפוא בחוץ ומתחיל לחפש את נעמי. נעמי נבהלת כשהיא מגלה תמונות שלה ושל לוגן ישנים בחדריהם. לאחר מכן היא מותקפת, נקשרת ומעונה. לוגן מתעורר ומגלה שמכל הטלפונים הסלולריים הוצא כרטיס הסים ולכן אין באפשרותו להתקשר למשטרה לעזרה. הוא מנסה לעזור לאמו, אבל חושב שהיא הפורץ ומתחיל לדקור אותה. נעמי מפצירה בו לברוח לפני שהיא מתעלפת. הפורץ מכניע את לוגן בקלות ומסיר את עדשות המגע מעיניו, משאיר אותו בלי יכולת לראות כמו שצריך.
לוגן בורח אל תוך היער ומתחבא, מצליח לשרוד את מזג האוויר הקפוא עד לבוקר. לוגן כמעט ומת מהיפותרמיה, אבל הפורץ מוצא אותו, חושף את עצמו וחונק אותו למוות. לאחר מכן הפורץ ממשיך לכיוון הבית הפתוח הבא.
שחקנים
דילן מינט - לוגן.
פירסרי דלטון - נעמי.
שריף אטקינס - כריס.
פטרישיה בטון - מרת'ה.
אהרון אברהאמס - בריאן.
אדוארד אולסון - הפורץ.
קת'רין בלאקוויט - ג'ואני.
ביקורות
הסרט קיבל דירוג של 15% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 13 ביקורות, מה שנותן לסרט את הציון 2.9/10.
סקלידותריום
סקלידותריום (שם מדעי: Scelidotherium; מילולית: "בהמת עצם הירך") הוא סוג נכחד של דלשינאי מקבוצת עצלני הקרקע, שחי לאורך אמריקה הדרומית של הפליסטוקן.
העצלן הגדול התגלה לאורך אמריקה הדרומית בארגנטינה, בוליביה, פרו, ברזיל, אקוודור, פרגוואי ופנמה. הוא סווג בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1840, אך הוא התגלה עוד לפני כן בידי צ'ארלס דרווין שיחד עם מסעו בספינה ביגל עצר לאורך חופי פטגוניה בארגנטינה בדרכו מפונטה אלטה לבואנוס איירס ושם מצא את עצמות העצלן הענק ותיעד את העצמות הגדולות ביומנו. עם זאת הוא הגדיר אותם כשייכים למגתריום - עצלן מאותה תקופה, אך גדול כמו פיל.
הסקלידותריום לא היה גדול כמו המגתריום, אך עדיין הגיע לגובה של 1.1 מטר ולמשקל של 850 קילוגרם. הוא היה בעל גולגולת מוארכת יותר משל העצלנים המודרניים וכמעט חסרת שיניים בדומה ללסת דוב נמלים, והוא היה אוכל עלים כמותם. היו לו טפרים ענקיים שאיתם התמודד עם טורפים גדולים כמו הסמילודון ותלש ענפים מהעצים. בשל גודלו הוא כנראה לא היה יכול לטפס כמותם.
הוא נכחד עם סיום הפליסטוקן כאשר הגיעו הפלאו-אינדיאנים הראשונים לאמריקה הדרומית. המאובנים האחרונים שמיוחסים לו היו בני 12,000 שנה.
ברניסלב איוואנוביץ'
ברניסלב איוואנוביץ' (בסרבית: Branislav Ivanović; נולד ב-22 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת המגן.
איוואנוביץ' היה שחקן הגנתי מטבעו והיה מסוגל לשחק לאורך כל חוליית ההגנה, ולעיתים תפקדגם כקשר אחורי. איוואנוביץ' נכנס לעשרת המגינים הפוריים ביותר ב. בדירוג שפורסם על ידי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה של כדורגל וסטטיסטיקה (IFFHS), הסרבי דורג במקום התשיעי בעולם, עם 73 שערים בקריירה בכל המסגרות ולמרות היותו מגן ולא חלוץ.
איוואנוביץ' החל את הקריירה שלו במועדון עיר הולדתו סרם. בינואר 2004 עבר למועדון ליגת העל הסרבית OFK בלגרד. שנתיים לאחר מכן עבר לרוסיה כדי לשחק בלוקומוטיב מוסקבה בליגת העל הרוסית, שם בילה שתי עונות וזכה בתוארו הראשון, גביע רוסיה 2007. בינואר 2008 הוחתם איוואנוביץ' על ידי צ'לסי מהפרמייר ליג צתמורת 9 מיליון ליש"ט. הוא היה באחד מתשעת המצטיינים הגדולים בצ'לסי, עם שלושה תארים בפרמיירליג, שלושה גביעי FA, גביע ליגה אחד, ליגת האלופות והליגה האירופית. בסך הכל, הוא ערך 377 הופעות וכבש 34 שערים, מה שהפך אותו לאחד מחמישה שחקנים זרים בלבד שהופיעו ביותר מ-300 משחקים במועדון, מעט מאחורי ג'ון טרי מבחינת השערים שהבקיע מגן במדי צ'לסי. בנוסף, איוואנוביץ' נבחר פעמיים לקבוצת השנה של ה-PFA. הוא חזר לרוסיה בפברואר 2017 והצטרף לזניט בהעברה חופשית. ב-2020 חזר לפרמייר ליג, הפעם למועדון ווסט ברומיץ' אלביון.
איוואנוביץ' הופיע לראשונה במדי ביוני 2005 ומאז הפך לשחקן המעוטר ביותר במדינה שצבר מעל 100 הופעות וכבש 13 שערים. הוא ייצג את סרביה בטורניר הבינלאומי הראשון שלה כמדינה עצמאית, מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה ומונה לקפטן הנבחרת בשנת 2012. הוא היה קפטן עד רגע לפני מונדיאל 2018 שם ייצג גם את סרביה. בתחרות ההיא הוא הפך לשחקן עם מירב ההופעות בתולדות נבחרת סרביה, עם 105 משחקים.
בלגרד
איוואנוביץ' נולד ביוגוסלביה להורים שהיו ספורטאים בעברם, מה שמשך אותו לעסוק בכדורגל. הוא החל את הקריירה שלו במועדון הסרבי רמונט בשנת 2001, וכעבור כשנה עבר לקבוצת FK סרם. בדצמבר 2003 הוא עבר ל-OFK בלגרד, מהקבוצות הבכירות בסרביה. בבלגרד שיחק איוואנוביץ' במשך כשנתיים. הוא סייע לה לסיים במקום הרביעי בליגת העל של סרביה ומונטנגרו בעונות ו-, ובכך להשיג השתתפויות בטורנירים האירופיים. הוא כבש חמישה שערים ב-55 משחקים בתקופתו בקבוצה.
לוקומוטיב מוסקבה
בינואר 2006 חתם איוואנוביץ' בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה הרוסית. הוא הרשים במהירות את מאמנו, סלאבוליוב מוסלין, עם היכולת הטובה שהפגין ושותף ב-28 ממשחקיה של לוקומטיב בליגת העל הרוסית באותה עונה. באותה עונה, שבה הוחלף פעמיים בלבד, הוא כבש גם שני שערים. איוואנוביץ' נתן תרומה חשובה למאבקיה של לוקומוטיב על הזכייה באליפות רוסיה, שהסתיימו בסופו של דבר בכישלון ובאובדן האליפות לצסק"א מוסקבה.
בעונתו השנייה, עונת 2007, המשיך איוואנוביץ' את יכולתו הטובה כאשר היה שחקן קבוע בהרכב, וכבש שלושה שערים ב-26 משחקים. באותה עונה הוא זכה עם לוקומוטיב בתואר הראשון בקריירה שלו, הגביע הרוסי בכדורגל, וכן זכה בבחירה לנבחרת העונה בליגה הרוסית. במהלך הקריירה שלו ברוסיה, ביסס איוואנוביץ' את מעמדו כשחקן של נבחרת סרביה.
צ'לסי
לאחר שהיה מבוקש על ידי מספר מועדונים בכירים מרחבי אירופה, הוחתם איוואנוביץ' על ידי צ'לסי בינואר 2008. סכום ההעברה של 13 מיליון אירו, היה הגדול ביותר בתולדות הכדורגל הרוסי, תחת המאמן אברהם גרנט, איוואנוביץ' לא שותף באף משחק בקבוצה הבוגרת של צ'לסי בעונת, בעיקר משום שהגיע אחרי פגרה ארוכה של הליגה ברוסיה. הוא השתתף בשני משחקים בקבוצת המילואים של המועדון.
בעונת, תחת המאמן לואיס פליפה סקולארי, ערך איוואנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי ובהמשך העונה, עם חוס הידינק, הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב. במשחק רבע גמר ליגת האלופות מול ליברפול באצטדיון אנפילד, כבש איוואנוביץ' צמד שערים, שסייעו לקבוצתו לנצח 1–3 ולהעפיל עד לחצי הגמר. באותה עונה הוא סיים עם צ'לסי במקום השלישי בפרמייר ליג וזכה עמה בגביע ה-FA. בהמשך שנת 2009 הוא זכה עם צ'לסי גם במגן הקהילה. בעונה העוקבת,, פתח איוואנוביץ' בקביעות כמגן הימני של צ'לסי והפגין יכולת מרשימה במיוחד, שבזכותה נבחר לתואר נבחרת העונה בליגה האנגלית. יכולתו סייעה לקבוצה לזכות ב"דאבל" של אליפות הפרמייר ליג וגביע ה-FA. במהלך העונה הוא בישל שישה שערים בכל המסגרות, כולל בשמינית גמר ליגת האלופות מול אינטר מילאנו, עת רץ לאורך כל המגרש ומסר לסלומון קאלו שהבקיע. השער לא עזר לצ'לסי, שהודחה לאחר הפסד 1–3 בסיכום שני המפגשים.
איוואנוביץ' נבחר לשחקן המצטיין של גמר הליגה האירופית 2013, לאחר שנגח בתוספת הזמן את שער הניצחון לטובת קבוצתו, וקבע 1–2 על בנפיקה ליסבון.
זניט
בפברואר 2017 חזר לרוסיה וחתם לשנתיים וחצי בזניט סנקט פטרבורג. הוא שותף ב-10 משחקים במחצית השנייה של העונה והבקיע שער אחד. ב-2018 מונה לקפטן הקבוצה, יחד עם אלכסנדר אניוקוב, במקומו של דומניקו קרישיטו שעזב. ביולי 2020 חזר לסרביה. במדי זניט זכה באליפות 2019/2020 ובדאבל, בגביע ובליגה בעונת 2020 כששימש כקפטן הקבוצה.
וסט ברומיץ' אלביון
ב-15 בספטמבר 2020 חזר לאנגליה וחתם בווסט ברומיץ' אלביון למשך עונה אחת.
נבחרת לאומית
בצעירותו שיחק איוואנוביץ' בנבחרת הצעירה של סרביה, וכיהן כקפטן שלה. הוא השתתף עמה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2006, וכבש שער אחד במסגרת הטורניר. באליפות אירופה 2007 הוא סייע לסרביה להעפיל עד לגמר (שם היא הפסידה להולנד), ואף נכלל בנבחרת הטורניר מטעם אופ"א.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של סרביה ערך איוואנוביץ' ביוני 2005 במשחק מול נבחרת איטליה, כאשר נכנס כמחליף במקומו של מרקו באשה. את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת הוא כבש בספטמבר 2007, במשחק מול פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2008. השער, שהובקע לאחר בעיטה חופשית של דיאן סטנקוביץ', העניק לסרביה תיקו 1-1. אף על פי כן, סרביה לא העפילה בסופו של דבר לאליפות אירופה.
במוקדמות מונדיאל 2010 הפך איוואנוביץ' לאחד מהשחקנים הבכירים בנבחרת סרביה, ופיתח שותפות מצוינת בחוליית ההגנה של הנבחרת, יחד עם נמניה וידיץ'. הוא סייע לסרביה להעפיל מהמקום הראשון בביתה במשחקי המוקדמות וכבש במהלכם שלושה שערים, שהפכו אותו לסגן מלך השערים של נבחרתו בקמפיין במשותף עם ניקולה זיגיץ'. בטורניר המונדיאל עצמו שותף איבנוביץ' בכל שלושת משחקי נבחרתו והפגין יכולת טובה לדעת רבים, אך הודח עמה כבר בשלב הבתים.
איוואנוביץ' נכלל בסגל נבחרתו לקראת מונדיאל 2018, ושותף במהלך הטורניר בשני משחקים, מול קוסטה ריקה ושווייץ, שהפכו אותו לשיאן ההופעות בנבחרת סרביה, עם 105 משחקים.
סגנון משחק
כשחקן גבוה, אמיץ ופיזי, איוואנוביץ' ידוע ביכולתו האווירית, אשר בשילוב עם כוחו העצום, עזר לו להבקיע שערים מכריעים רבים במהלך הקריירה שלו. בין 2008 לאוגוסט 2014, איוואנוביץ' היה מעורב ישירות ב-60 שערים בתקופתו עם צ'לסי (31 שערים ו-29 בישולים). באופן לא אופייני למגן, הוא מחזיק ביכולת מיומנת, כאשר מנג'ר צ'לסי לשעבר, חוסה מוריניו, הרבה להשתמש בסרבי כחלוץ כאשר הקבוצה הייתה זקוקה נואשות לשער. סגנון ההגנה הבלתי סלחני שלו הביא אותו להפוך ליריב של ממש בפרמייר ליג, כאשר חלוץ מנצ'סטר סיטי, ראחים סטרלינג, טען כי הוא "השחקן הכי מפחיד ששיחקתי מולו היה ברניסלב איוואנוביץ'. הוא לא היה מלוכלך, הבחור הוא פשוט טנק! בחור גדול, פלג גוף עליון גדול, פלג גוף תחתון גדול. טנק אמיתי."
החל מעונת 2014/15, איוואנוביץ' היה מבקיע גם במעלה המגרש מעמדת המגן הימני והפך לאיום התקפי יעיל. הוא הצהיר כי שינוי טכניקה זה איפשר לו גם להיצמד לשחקני כנף יריבים לחצי שלהם, להוציאם מעמדתם ולהפנות את הדגש על הגנה ולא על התקפה. כמגן רב-תכליתי, הוא מסוגל לשחק בכל מקום בקו האחורי, ולעיתים קרובות התמקם במרכז השדה, בנוסף לתפקידו הרגיל כמגן ימני. הוא ידוע גם ביכולת ההתמודדות שלו כשחקן. הוא ידוע גם בתכונות המנהיגות שלו, לאחר ששימש קפטן הנבחרת, כאשר חברו לשעבר ג'ון טרי תיאר אותו כ"אגדה" עם עזיבתו את המועדון וכמגן אמין לאורך השנים ודמות גדולה ונוכחת בחדר ההלבשה. מאמנו לשעבר מוריניו כינה אותו "דמות פנטסטית".
המפלגה הדמוקרטית הלבנונית
המפלגה הדמוקרטית הלבנונית (בערבית: الحزب الديمقراطي) היא מפלגה לבנונית שיוסדה על ידי השר הלבנוני לשעבר טלאל ארסלאן בשנת 2001. טלאל הוא בנו של המנהיג הדרוזי מג'יד ארסלאן, ועומד בראש המפלגה מאז היווסדה.
המפלגה היא חילונית באופן רשמי ובעלת תומכים מכל העדות בלבנון, אך רוב מצביעיה מגיעים ממשפחת ארסלן הדרוזית. המפלגה נכללת בקואליציית 8 במרץ בהנהגת מישל עאון. מפלגתו של ארסלן, וכן תנועת האחדות הלבנונית של ויאם והאב נחשבות כמתחרות העיקריות של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של משפחת ג'ונבלאט (הנכללת בקואליציית 14 במרץ.
המפלגה הדמוקרטית הגיעה לפרלמנט הלבנוני פעם אחת בשנת 2000 ונכשלה להכניס את נציגיה בשנת 2005. בבחירות לפרלמנט ביוני 2009 זכתה המפלגה ב-2 מושבים.
סאלח אל-ערידי, ממנהיגי המפלגה, נהרג בהתפוצצות רכב ליד ביתו בשנת 2008.
אמון הציבור (ארגון)
ארגון אמון הציבור הוא חברה לתועלת הציבור הפועלת לשיפור ההגינות העסקית בישראל. תחומי הפעילות של הארגון הם זכויות הצרכן, שמירת הסביבה, והגנה על הפרטיות.
אודות
הארגון הוקם ב-2006 על ידי גלית אבישי ויוסי ברג במטרה לשנות את כללי ההתנהגות של עסקים וגופים ציבוריים בישראל ולהנחיל תרבות כלכלית המבוססת על הוגנות שתועיל, לשיטתה, לציבור, ולעסקים כאחד.
הארגון פועל להנגיש לציבור, לעסקים ולמקבלי ההחלטות מידע מהימן, מקצועי, ברור ועדכני על ענפי פעילות שונים במשק ובכלל זה מידע על התנהלות עסקים בענפים אלה. תשתית המידע והכלים שמעמיד הארגון מסייע לציבור לפעול לשינוי במאזן הכוחות בינו לבין העסקים. בראש ובראשונה מבקש הארגון להשפיע דרך כוחות השוק, תוך קידום העיקרון הכלכלי כי כיבוד זכויות הצרכנים משתלמת לעסקים.
פעילויות
החברה מפעילה מוקד תלונות על עסקים בישראל ומקיים בקרה על התנהלות של עסקים רבים.
הארגון מפרסם ניירות עמדה ומחקרים מטעמו אודות חסמי שוק ודפוסי ליקוי חוזרים בענפי פעילות שונים, תוך הצעה והמלצה לבתי העסק, מקבלי ההחלטות ולגורמי האכיפה כיצד לפעול כדי לתקן את הבעיות עליהן מצביע ארגון אמון הציבור.
הארגון מזהה כשלים ולקונות במדיניות ובחקיקה, ופועל לתיקונם, לרבות בדרך של ייזום הצעות חקיקה, פניה למקבלי החלטות, פניות לגורמי אכיפה ופיקוח, הפניית זרקור ציבורי ועוד. הארגון משתתף באופן פעיל בשיח הציבורי בתחומים כלכליים חברתיים, לרבות בוועדות כנסת, וועדות ממשלתיות ופורומים חוץ-פרלמנטרים, וממוצב כמומחה מול מקבלי ההחלטות בתחומים שונים.