cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המצור בווייקו
כת הדיווידים
כורש החל לפרסם קלטות בהן סיפר כי אלוהים ציווה עליו להתרבות עם נשות הכת, כדי להקים מחדש את 'בית דוד'. באותו הזמן הכת כבר הייתה מורכבת ממספר רב של משפחות, שהסכימו לכך שרק כורש יהיה רשאי לקיים יחסי מין עם הנשים.
שנה לפני המצור, פגש כורש את המוזיקאי המתחיל פבלו כהן במהלך בביקורו בירושלים, בסוף 1990 הוא שיכנע אותו להצטרף לחווה בטקסס לאחר שהבטיח לו עתיד מבטיח בעולם המוזיקה.
הכת תכננה לעלות לישראל לקראת "יום הדין" שבא והתקרב לטענתם. עם זאת, השגרירות הישראלית באוסטרליה ומשרד החוץ הישראלי פעלו נגד רצונם של הכת לעלות לישראל ומנעו את כניסתם לישראל.
הרקע למשבר
עם תחילת שנות ה-90, החלו דייוויד כורש וכת הדיווידים למשוך תשומת לב בשל פעילויות שונות שהתרחשו בהר כרמל. סדרה של כתבות בעיתון מקומי בווייקו תיארה את כורש כמנהיג כת תמהוני, והאשימה אותו במעשי פוליגמיה, אינוס קטינות והתעללות שבוצעו במתחם. העיתון גם דיווח על מצבור גדול של נשק ותחמושת שנאגר במקום.
באותו הזמן, החלו חוקרים של ה-ATF לבדוק משלוחים של כלי נשק וחלקים לנשק שהגיעו להר כרמל. כלי הנשק נרכשו לכאורה בדרך חוקית, אך הסוכנים חשדו שאנשי הכת ביצעו בהם שינויים כדי להכשיר אותם לירי אוטומטי. לאחר מעקבים שנערכו במסגרת החקירה ודיווחים נוספים על יריות מנשק אוטומטי במתחם, השיג ה-ATF צו שופט המתיר חיפוש במרכז הר כרמל, וצוי מעצר למנהיג הכת כורש ולמספר חברים נוספים בכת באשמת אחזקת נשק.
הפשיטה הראשונה
בבוקר יום ראשון, ה-28 בפברואר 1993, החלו סוכני ה-ATF בביצוע צו החיפוש. התוכנית הייתה לתפוס את אנשי הכת לא מוכנים, אך יתרון ההפתעה אבד כאשר כתב עיתונות שקיבל מידע פנימי מוקדם על הפשיטה, הגיע לאזור וייקו וביקש הנחיות מעובד דואר מקומי, שבמקרה היה גם גיסו של כורש.
כורש ומאמיניו החלו מתחמשים ומתמקמים בעמדות הגנה, כאשר הנשים והילדים נשלחו לתפוס מחסה בחדריהם. אף על פי שנודע לצוותי הפשיטה כי אנשי הכת מודעים להגעתם, מפקד ה-ATF הורה להמשיך בפשיטה. הסוכנים הגיעו למתחם בשיירת רכבים והחלו להתקרב למבנה המגורים הראשי כששני מסוקים מחפים עליהם. לא ידוע מי ירה את היריות הראשונות, ומאוחר יותר כל צד טען כי הצד השני פתח באש ראשון.
במקום החל להתפתח קרב יריות עז בין הסוכנים שהקיפו את הבית ובין אנשי הכת המבוצרים בו. מספר סוכנים הצליחו להגיע לגג הבניין ולחדור פנימה, אך נאלצו לסגת אחרי שספגו אש כבדה. במהלך חילופי האש, שנמשכו כשעתיים, נהרגו ארבעה סוכנים ושישה מחברי הכת. לבסוף הצליח השריף המקומי ליצור קשר עם אנשי הכת, ולהסכים על הפסקת אש. המתבצרים איפשרו לפנות את ההרוגים והפצועים ונצרו את האש עד לנסיגת אנשי ה-ATF. מאוחר יותר, שלושה מאנשי הכת ששהו מחוץ למתחם ניסו לפרוץ פנימה ביריות ואחד מהם נהרג.
המצור
לאחר כישלון ניסיון הפשיטה הראשון ונסיגת הכוחות, תפס ה-FBI פיקוד על המתחם, והסוכן ג'ף ג'אמר (Jeff Jamar) מונה למפקד האחראי בזירה. הר כרמל הושם תחת מצור ולמקום זרמו כוחות רבים, ביניהם יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI, שהחלו לנהל משא ומתן עם כורש ואנשיו.
המצב המתוח נמשך, וסוכני ה-FBI החלו לחשוש שהתנאים המתדרדרים בהר כרמל יובילו את כורש הלא יציב ואנשיו למעשה התאבדות המוני, בדומה להתאבדות ההמונית בג'ונסטאון, בה התאבדו או נהרגו 909 אנשים. כמו כן הועלו חששות לשלום הילדים הנמצאים במתחם. לאחר 50 ימים של מצור אישרה לבסוף התובעת הכללית ג'אנט רינו את המלצת ה-FBI לפרוץ בכוח למתחם.
ההתקפה הסופית
בבוקר ה-19 באפריל יצאה לדרך תוכנית ה-FBI להשתלטות על הר כרמל. האירוע הועבר בשידור ישיר בטלוויזיה בזמן שמאות סוכנים חמושים הקיפו את המתחם וכלי רכב משוריינים החלו לשבור חורים בקירות הבניינים. דרך החורים שנוצרו נורתה כמות גדולה של גז מדמיע אל תוך המבנים. המטרה הייתה לגרום ליציאתם ללא פגע של אנשי הכת המתבצרים. במקום הוצבו רמקולים גדולים דרכם הודיעו סוכני ה-FBI לאנשי הכת כי לא מתוכננת מתקפה עליהם, והם יכולים לצאת בבטחה ולהיכנע. ירי הגז נמשך כשש שעות, במהלכן אף אחד מאנשי הכת לא עזב את המתחם. סוכני ה-FBI העריכו שחברי הכת מסתתרים בבונקר כלשהו ומצוידים במסכות גז.
בשעות הצהריים החלו לפרוץ שרפות בשלושה מוקדים שונים. האש התפשטה במהירות רבה ופיצוצים החלו להשמע ברחבי המתחם, כשחלקים מהמבנים התמוטטו ואנשי הכת נלכדו בלהבות. כעבור שעה מתחילת השרפה האש החלה לדעוך ורוב המבנים במתחם נחרבו. בשעה 15:45 הודיעו רשויות החוק שדייוויד כורש מת.
76 מחברי כת הדוידים (51 מבוגרים ו-25 ילדים) מצאו את מותם ביום האחרון של המצור, תשעה בלבד שרדו. בין ההרוגים היה אזרח ישראלי בשם פבלו כהן. כהן פגש את כורש בירושלים, בסוף 1990, בעת ששהה בישראל כשלושה חודשים יחד עם יד ימינו סטיב שניידר, והוא שיכנע אותו להצטרף לחווה בטקסס.
רוב מקרי המוות באירוע היו כתוצאה מהשרפה, אם בגלל שאיפת עשן או בעקבות קריסת המבנים. בנתיחות לאחר המוות שנערכו בגופות נמצא כי לפחות עשרים מאנשי הכת נורו למוות, כנראה מידי חבריהם ומתוך רחמים, אחרי שנלכדו באש.
מתחם הר כרמל כולו נהרס על ידי הרשויות בשבועות שאחרי השריפה. כיום נותרו באתר רק יסודות הבניינים שנהרסו וכנסייה קטנה שהוקמה שנים לאחר האירועים.
תוצאות ומחלוקות
המצור בווייקו ותוצאותיו עוררו הדים עזים ברחבי ארצות הברית. מספר ועדות חקירה הוקמו כדי לבחון את המקרה ודו"חות פנימיים של ה-ATF וה-FBI חוברו בנושא. כמו כן, בשנים שחלפו מאז המצור הופקו מספר סרטים תעודיים ששחזרו את האירועים בווייקו, והתפרסמו ספרים רבים שהציגו ביקורת על שני הצדדים באירוע. חלקים רבים משרשרת האירועים שהתרחשו בהר כרמל נותרו שנויים במחלוקת ומהווים נושא לדיונים שמתמשכים עד היום.
המשפט
אנשי הכת אשר שרדו עמדו במרכז מערכה משפטית שנמשכה שנים ארוכות. הם הואשמו בתכנון ובסיוע לרצח סוכנים ממשלתיים ובאחזקה לא חוקית של נשק. על רובם נגזרו עונשי מאסר ממושכים, שחלקם נקצבו מאוחר יותר בערכאות משפטיות שונות. אחרי סדרה של הרשעות וערעורים, כל אנשי כת הדוידים שוחררו מהכלא בשנת 2007. חלק מהשורדים, בשיתוף עם משפחות ההרוגים, הגישו תביעות לפיצויים נגד ממשלת ארצות הברית. כל התביעות האלו נדחו על ידי בית המשפט.
מי ירה ראשון?
ויכוח גדול התקיים ומתקיים עד עצם היום הזה בשאלת זהות היורים הראשונים במהלך הפשיטה הראשונה על המתחם. סוכני ATF רבים העידו כי שמעו יריות לעברם מתוך הבניין וכן צוותי המסוקים ששהו באוויר דיווחו על אש שנפתחה לעברם מכיוון המתחם. אנשי הדוידים טענו כי הסוכנים שהקיפו את הבניין הם אלו שירו ראשונים ובאחת השיחות שנערכו במהלך המצור בין כורש לצוותי המשא ומתן, אמר כורש כי המסוקים ירו עליהם. סוכני ה-FBI טענו כי המסוקים שימשו להסחה בלבד ולא היו חמושים. אנשי הדוידים ניסו להציג את דלת הפלדה של הבניין, שהייתה לטענתם מלאה בחורי כניסה של קליעים, כהוכחה לכך שהירי התחיל מבחוץ. להגנתה טענה הממשלה (שדאגה בעצמה להרוס לגמרי את המתחם תוך פחות משבועיים מהשריפה) כי הדלת אבדה בהריסות ולא ניתן למצוא אותה. חייל שנכח באירוע העיד כי ראה אנשים מעמיסים לרכב חפץ המזכיר בצורתו דלת מיד אחרי השריפה במתחם. רעיון אחר שעלה הוא שפליטת כדור מצד סוכני ה-ATF גרמה לתחילת קרב היריות.
השרפה
טענות רבות נשמעו על דרך החדרת הגז המדמיע לתוך הבניינים בהתקפה הסופית. אף על פי ששניים מתוך שלושת מוקדי השרפה היו בחלקים הפנימיים של המבנים, רחוק מהאזורים שבהם פוזר גז, מבקרים טוענים שהשימוש ברכבים משוריינים כדי לשבור את הקירות היה מסוכן והיה יכול להוביל לשרפה. השערה נוספת הייתה שירי של קליעים נפיצים מצד ה-FBI גרם להתלקחות האש. במשך שנים הכחיש ה-FBI כל שימוש בקליעים נפיצים באירוע ורק ב-1999 הודה דובר הארגון כי היה שימוש ברימוני גז נפיצים בחלקים שונים במתחם, אך לא בתוך המבנים עצמם. כמו כן טען שהשרפות פרצו שעות לאחר ירי הרימונים. עובדות אלו הושמטו מהדו"ח שנמסר לוועדת הקונגרס שחקרה את האירוע.
במהלך המצור הצליח ה-FBI לשתול מכשירי ציתות בתוך מתחם הדיווידים ולהאזין לשיחותיהם. בקטעים מההקלטות מיום ההתקפה הסופית, לכאורה אך ללא וודאות והוכחה מדעית שנובעת מהעלמת ראיות של הרשויות לאחר השרפה, נשמעים אנשי הכת משוחחים ביניהם על שפיכה של דלק בתוך המבנים והצתתו. כאמור, אין שום הוכחות לנכונות ואמיתות הדברים של הקלטה זאת. מהדו"חות השונים והיחידים שהותרו לפרסום על ידי הרשויות שחקרו את השרפה במתחם עלה כי לתושבי המקום היה מספיק זמן כדי להימלט מהשרפה, אם רצו בכך. כמו כן, הרשויות קבעו בתוצאות החקירה שלהם כי התמוטטות המבנים נגרמה בשל החום העז שיצרה השרפה, ולא בשל שבירת הקירות על ידי רכבי ה-FBI.
על פי דיווחים שונים באמצעי התקשורת, טימותי מקווי, הטרוריסט שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי בבניין של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, ציין את פרשת וייקו כאחד המניעים העיקריים למעשהו. ככל הנראה הוא ביקר בווייקו לאחר סיום הפרשה כדי לבחון את האתר וביצע את מעשהו ב-19 באפריל 1995, יום השנה השני לשרפה שסיימה את המצור, אך אין הוכחות לקשר ישיר בין האירוע ובין מעשיו של מקווי.
הערות שוליים
Branch Davidians
סטיב בלייק
קריירה
בלייק שיחק בתיכון מיאמי יחד עם שחקן NBA לעתיד, יודוניס האסלם. הוא זכה באליפות המדינה, אך עיתון במיאמי חשף שהוא ועוד מספר שחקנים זייפו את כתובותיהם כדי להירשם לתיכון, והם נודו מהתיכון. הוא למד עד סוף הלמודים באקדמיית Oak Hill שבווירג'יניה. אחרי התיכון עבר בלייק לאוניברסיטת מרילנד. הוא נודע במכללה בזכות יכולת המסירה יוצאת הדופן שלו. ב-2001 הוביל בלייק את קבוצתו לפיינל פור המכללות וב-2002 זכה באליפות המכללות.
בלייק נבחר על ידי קבוצת וושינגטון ויזארדס במקום ה-38 בדראפט 2003. בעונת הרוקי שלו קלע בלייק 5.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בוושינגטון הוא שיחק רק ב-44 משחקים, וממוצעיו ירדו מעט כשהוא קלע רק 4.3 נקודות ממוצע.
ב-2005 חתם בלייק כשחקן חופשי בפורטלנד טרייל בלייזרס. הוא הפך לרכז הפותח בפורטלנד בשל פציעתו של סבאסטיאן טלפייר. בטריילבלייזרס הוא השתפר וביסס את מעמדו כרכז הפותח של הבלייזרס. את העונה הזו סיים בלייק עם 8.2 נקודות ו-4.5 אסיסטים בממוצע.
ב-11 בינואר 2007 בלייק נשלח בטרייד לדנוור נאגטס, בעקבות חזרתם של ארל בויקינס וג'וליוס הודג' לסגלה של מילווקי באקס. בנאגטס הוא שב ליכולתו הטובה, והוא השיג 8.3 נקודות עם שני שיאי קריירה של ממוצעים, 6.6 אסיסטים ו-33.5 דקות. בנוסף הוא פתח בכל משחקי הפלייאוף של קבוצתו.
ב-1 ביולי 2007 הפך בלייק לשחקן חופשי וב-13 ביולי חתם על חוזה לשלוש שנים בפורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה בבלייזרס קלע בלייק 8.5 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה בפורטלנד הוא שבר שני שיאי קריירה, כשקלע 11.0 נקודות בממוצע והשיג את אחוזי העונשין הטובים ביותר שלו, 84%. ב-22 בפברואר הוא השווה שיא NBA כשמסר 14 אסיסטים ברבע אחד, במשחק נגד הלוס אנג'לס קליפרס. בעונתו השלישית בקבוצה ירדו ממוצעיו במעט כשקלע 7.6 נקודות למשחק.
ב-16 בפברואר 2010 הועבר בלייק בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס יחד עם טרוויס אאוטלו בתמורה למרקוס קמבי. בקליפרס הוא השיג את ממוצעיו הגבוהים ביותר בקריירה בקליעה מהשדה ומהשלוש (44% ו-43% בהתאמה).
ב-8 ביולי 2010 חתם בלייק על חוזה לארבע שנים בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כ-16 מיליון דולר.
בספטמבר 2017 הודיע על פרישה ממשחק, והצטרף לצוות האימון של קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס.
תעוזת התקווה
תעוזת התקווה (באנגלית: The Audacity of Hope) הוא ספרו השני של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בו משלב את סיפורו האישי לצד הצגת משנתו הפוליטית. הספר אשר יצא לשווקים לראשונה באוקטובר 2006 נכתב על ידי אובמה בזמן שכיהן כסנאטור של מדינת אילינוי. הספר הפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס ושל אמאזון לאחר שאופרה וינפרי הודיעה במהלך המירוץ לנשיאות ארצות הברית על תמיכתה באובמה. בשנת 2008, זכה אובמה בפרס גראמי על גרסת האודיו של הספר.
הרקע לכתיבת הספר
כותרת הספר לקוחה מדרשה אותה נשא הכומר הקודם של ברק אובמה, ג'רמיה רייט. בשנת 2004, בעת שהיה מועמד לסנאט, נשא אובמה את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית תחת הכותרת: "The Audacity of Hope". הצלחת הנאום סללה לאובמה את הדרך לסנאט וכמועמד בפריימריז לקראת המרוץ הנשיאותי של 2008. הספר אשר יצא לשווקים באוקטובר 2006 הרחיב על מרבית הסוגיות אותן אובמה העלה בנאומו בוועידת המפלגה הדמוקרטית. הספר הפך לרב-מכר יוצא דופן בשביל ספר עיון של פוליטיקאי. אובמה יצא למסע קידום מכירות בציבור ובאמצעי התקשורת, ובמסגרתו, בריאיון ל"Meet the Press" הודיע שלמרות הצהרותיו מהעבר הוא שוקל להצטרף למרוץ הקרוב לנשיאות ארצות הברית.
קאחה באינדוראשווילי
קאחָה בַּאינדוּראשווילי (בגאורגית: კახა ბაინდურაშვილი; נולד ב-26 בספטמבר 1978) הוא פוליטיקאי גאורגי שכיהן מפברואר 2009 ועד יוני 2011 כשר האוצר של גאורגיה.
תעוזת התקווה
תוכן הספר
בספר אובמה מתאר את התובנות העיקריות אליהם הגיע כתוצאה מהאירועים אשר עיצבו את חייו וכמו כן מציג את הסוגיות הפוליטיות העיקריות אשר לדעתו עומדות בפני החברה האמריקנית כיום ומספק פירוט לרפורמות אשר, לטענתו, נחוצות על מנת לשפר את המצב הקיים.
אובמה קורא בספר לשיתוף פעולה ולסולידריות בין הדמוקרטים לרפובליקנים. כמו כן, הוא טוען כי לאמריקה הפוטנציאל לספק תקווה לכל תושביה, ללא תלות ברקע שלהם ו/או בהתנסויות החיים שלהם, עם זאת הוא טוען כי על מנת להבטיח כי ההזדמנויות יהיו קיימות עבור כלל התושבים בסביבה פונקציונלית אשר ניתנת לקיום, יש ליישם מספר שינויים מהותיים במדיניות הממשל.
קאחה באינדוראשווילי
באינדוראשווילי נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 2000 סיים את הפקולטה לכלכלה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בתואר מוסמך אוניברסיטה (MA), ובשנת 2006 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה (MA) ממכללת וויליאמס בוויליאמסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
בין השנים 2004-2005 שימש באינדוראשווילי כיועץ לראש ממשלת גאורגיה. מיוני 2006 עד מרץ 2007 כיהן כראש מחלקת המיסים. ממרץ 2007 עד תחילת פברואר 2008 כיהן כסגן שר האוצר של גאורגיה. ב-6 בפברואר 2009, בעקבות מינויו של שר האוצר המכהן של גאורגיה, ניקה גילאורי, לתפקיד ראש הממשלה, מונה באינדוראשווילי לשר האוצר.
מתיל יסמונט
מתיל יסמונט (Methyl Jasmonate - מסומן MeJA, וגם JAMEׂׂ) הוא חומר אורגני נדיף, הפועל כהורמון צמחי ומגן על צמחים מפני נזקים של ו. מתיל יסמונט נוצר ממתילציה של חומצה יסומנית.
חומצה יסמונית (באנגלית: Jasmonic acid; בקיצור: JA) התגלתה לראשונה בפרח היסמין ומכאן נגזר שמה. היא נוצרת בצמחים מ, ומכילה טבעת מחומשת שאליה קשורים אטום חמצן, שרשרת פחמימנית וחומצה אצטית. כאשר קבוצת הקרבוקסיל של החומצה האצטית מאבדת אטום מימן, מתקבל יון יסמונט (Jasmonate). בכך החומצה היסמונית משמשת פרקורסור למספר תרכובות שונות. כאשר יון יסמונט עובר מתילציה נוצר מתיל יסומנט, אשר פעילותו בצמחים נפוצה ונחקרה רבות.
פעילות היסמונטים בצמחים
עיקר הפעילות של קבוצת הורמונים אלה היא בהגנה מפני חרקים אוכלי עשב, במקרה של פציעת הרקמה הצמחית. המחקרים הראו ש-JA ו JAME מיוצרים בחלקים הפגועים של הצמח. JAME מהווה איתות למערכת ההגנה של הצמח בשני אופנים: איתות לצמח הפגוע עצמו, ואיתות באמצעות התנדפות לצמחים שעדיין לא נפגעו בסביבתו. הצמחים השכנים קולטים את ה-JAME דרך הפיוניות או בפעפוע, אל הציטופלסמה של תאי העלה.
החומר משרה יצור חומרי הגנה שונים, כדוגמת פיטואלקסים, הפעילים נגד חיידקים, וכן ניקוטין, ומעכבי פרוטאזות. מעכבי הפרוטאזות משבשים את תהליך עיכול הצמח במעי החרק התוקף. חרק זה לא יתקוף שנית את הצמח וגם התפתחותו של החרק תואט. ישנן עדויות התומכות בכך שהפרשת מתיל יסמונט מצמחי עגבנייה מנעה מזון מזחלים שהונחו על צמחים אלה. כתוצאה מכך, הם פיתחו קניבליזם וטרפו זחלים מסביבתם. תופעה נוספת המתרחשת בהשפעת מתיל יסמונט היא "זימון" צרעות טפיליות, התוקפות את החרקים אוכלי העשב.
ליסמונטים יש השפעה גם על תהליך ההתפתחות של איברים שונים בצמח, בין היתר: הסתלסלות קנוקנות, זמן הפריחה, מספר הפרחים הנפתחים, הבשלת פירות וזרעים (באמצעות הפרשת אתילן), עיכוב צמיחת השורשים (דרך אקטיבציה של גנים בתאי השורש), היווצרות פקעות וגרימת הזדקנות. במסגרת הגנתו מפני עקה אביוטית, מתיל יסמונט מעודד הצטברות חלבונים בעלים. חלבונים אלה משמשים מאגרים זמניים של חנקן ופחמן בתנאי מחסור במים. פעילות זו מתרחשת תוך אינטראקציה עם שני הורמונים קלאסיים - ABA (חומצה אבציסית) ואתילן.
היבט חקלאי
למתיל יסומנט יש השפעה חשובה על שיפור איכות תוצרת חקלאית, הארכת חיי מדף ומניעת נזקים מאחסון עם או בלי קירור. מכאן שהוא מונע בזבוז משאבי מזון וגם מונע הפסדים כספיים לחקלאים. ריסוס ב JAME לפני הקטיף משפר את איכות פרי הפטל ותות השדה לאחר הקטיף, מגביר יצירת אנטוציאן בתפוחים ובשזיפים, ומונע מחלות לאחר הקטיף בענבים, פפאיה, מנגו, דובדבנים, אגסים ושזיפים. בריסוס לאחר הקטיף, JAME מונע התפתחות עובש במנדרינות בזמן האחסון ומשפר את איכות האפרסקים העוברים אחסון בקירור.
היבט רפואי
במעבדתו של פרופסור אליעזר פלשר באוניברסיטת תל אביב, נערכו ניסויים אשר הוכיחו שמספר סוגים של גידולים סרטניים הפגינו רגישות גבוהה לאפקט הרעיל של מתיל יסומנט. נראה שמנגנון הפעולה של החומר הוא פגיעה במיטוכונדריה של התאים הסרטניים, עד כדי גרימה ל"התאבדותם", בתהליך הנקרא אפופטוזה. היתרון הגדול הוא בפגיעה הסלקטיבית בתאים הסרטניים, ללא נזק לתאים הבריאים. בעקבות התוצאות הללו, עבדה הקבוצה על פיתוח תרופה נגד סרטן המבוססת על מתיל יסמונט.
הגשר הישן במוסטאר
הגשר הישן (בבוסנית: Stari Most) הוא גשר אבן קשתי בעיר מוסטאר בבוסניה והרצגובינה, החוצה את נהר הנרטבה. הגשר נבנה בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית באזור ונפתח ב-1566 או ב-1567. במהלך המלחמה בבוסניה נהרס הגשר על ידי כוחות מועצת ההגנה הקרואטית, ולאחר תום המלחמה נבנה מחדש - בין 1999 ועד מועד פתיחתו ב-2004. ב-2005 הוכרז הגשר כאתר מורשת עולמית.
הגשר
אורכה של קשת הגשר בבסיסה הוא 28.7 מטרים, ובשיאה גובהה הוא כמעט 20 מטרים מעל הנהר. בנקודה זו גובהו של המעבר שעל הגשר היא 77 ס"מ בלבד, ורוחבו הוא ארבעה מטרים. לגשר אין יסודות והוא נתמך על ידי מבנים עשויים מאבן גיר המחברים אותו אל הצוקים שמשני צידי הנהר. גובהם של מבנים אלה הוא 6.85 מטר (בתקופת הקיץ), והקשת הנחה עליהן מתרוממת לגובה של 12.02 מטרים נוספים. בשני צדדיו של הגשר ניצבים שני מגדלים מבוצרים מאבן גיר, המכונים "שומרי הגשר" (Mostari). מגדל הלבייה (Helebija) ניצב בצד הצפוני ומגדל טארה (Tara) בדרומי.
בניית הגשר
בשנת 1557 הורה הסולטאן סולימאן הראשון להחליף גשר עץ ישן ורעוע שניצב במקום. עבודות הקמת הגשר החלו באותה שנה, ולפי כתובת שנמצאה במקום נמשכו עד שנת 974 לספירה המוסלמית, היינו עד התקופה שבין יולי 1566 ליולי 1567. למעט עובדה זו ידוע שהגשר נבנה על ידי מימר היירודין, תלמידו של האדריכל העות'מאני הידוע סינאן וכי שני המגדלים שנצבים בשני צידיו קדמו לו. ממדיו של הגשר נחשבו ליוצאי דופן בתקופת הקמתו, ומקובל שהיה זה הגשר הגדול מסוגו באותה עת. אופן הקמת הפיגומים, הדרך שננקטה כדי לשמר את יציבותם משך שנות ההקמה הרבות, כמו גם דרך העברת חומרי הבניין מגדה לגדה, נותרו כולם בגדר תעלומה. הגשר ("Most") העניק את שמו לעיר, הוא מופיע על סמלה והפך במשך מאות שנים לסימן ההיכר שלה.
כמאה שנים לאחר הקמתו של הגשר החלו צעירי העיר לקפוץ מהגשר אל מימי הנרטבה. העדות הראשונה למנהג זה היא משנת 1664. בשנת 1968 לבש המנהג צורה של תחרות רשמית שהתקיימה מדי שנה בקיץ, וגם לאחר הריסתו של הגשר בשנת 1993, המשיכו התחרויות מפיגום שהוצב במקום בו הגשר ניצב.
הריסת הגשר
במלחמת בוסניה, הן הסרבים והן הקרואטים ראו בגשר וברחובות העיר העתיקה שסביבו סמל בוסני-מוסלמי, ויירטו אותו באופן תדיר. בשנת 1992 נפגע הגשר מהפגזות של כוחות סרביים, וביום 9 בנובמבר 1993 בשעה 10:15 הרסו כוחות מועצת ההגנה הקרואטית (Hrvatsko vijeće obrane, HVO) את הגשר והפילוהו לנהר.
השיקום
הגשר שוקם ונבנה שוב על ידי חברה טורקית תחת ניצוחו של ארגון אונסק"ו ובמימון בינלאומי, בעיקר של ממשלת לוקסמבורג. 1,088 האבנים ששימשו לבנייה המחודשת, עוצבו בהתאם לטכניקה המקורית, ועלות ההקמה עמדה על 12 מיליון אירו. הגשר נפתח מחדש בטקס חגיגי ביום 23 ביולי 2004, ובשנת 2005 הוא הוכלל, יחד עם הרחובות הסמוכים לו ומספר מבני ציבור עתיקים נוספים, ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. הגשר שב להיות סמלה של העיר והכללתו ברשימת אתרי המורשת העולמית העניקה עידוד של ממש לענף התיירות בעיר שהיא המתוירת במדינה.
קפיצה
אחת לשנה במהלך הקיץ (בסוף יולי) מתקיימת תחרות קפיצה מסורתית מהגשר אל נהר הנרטבה, בה משתתפים לפי המסורת גברים צעירים תושבי העיר. עקב גובהו של הגשר הקפיצה מסוכנת ודורשת מיומנות ואימון. בסמוך לגשר, על גדות הנהר, קיימים מספר סולמות קפיצה בגדלים שונים שמטרתם להתאמן על הקפיצה מהגשר.
חבורת סקיה
בגאולוגיה של ארץ ישראל, חבורת סקיה היא חבורה הקרויה על שם הכפר הערבי סקיה, שהיה באזור הפארק הלאומי של רמת גן. היא הוגדרה לאור קידוחים לגילוי מים ונפט שנעשו באזור. ברוב המקרים, ההגדרה של חבורה זו בוצעה לפי ממצאים שאינם גלויים על פני הקרקע. החומר אשר שימש בסיס להגדרות הועלה מהקידוחים שנעשו.
מקורם של שכבות הסלע מחבורת סקיה הוא מתקופה ארוכה למדי: מתקופת תת-תור הנאוגן הכוללת את התקופות מיוקן ופליוקן ועד סוף תקופת הפליסטוקן, בתור הרביעון שבו אנו נמצאים גם היום (בתקופת ההולוקן). תקופה זוֹ משתרעת על פני כ-23 מיליון שנה, תקופה קצרה בלוח הזמנים הגאולוגי, שהסתייה רק לפני 11,700 שנה. במרוצת חלק מהתקופות האלה הוצפה ארץ ישראל בים ולכן החבורה כוללת סביבת ההיווצרות ימית - מלוחה ומתוקה ובחלק אחר הים נסוג ממנה ולכן - סביבת ההיווצרות היא יבשתית.
חשיבות החבורה
חשיבותה של חבורת הסקיה הוא גם באטימותה לנזילת מים או נפט ממנה. בכך היא מהווה את הבסיס לאקוויפר החוף או ל"מלכודות נפט" פוטנציאליות. בקידוחים למציאת מים משתדלים להגיע אליה ואז בשכבת אבן החול מגלים מים. ואם הכמות מספקת והמים איכותיים ניתן גם לשאוב אותם.
מעל חבורת סקייה מצויה חבורת כורכר הנחשפת לאור חוף הים התיכון.
תצורות
התצורות העיקריות של החבורה הוגדרו במישור החוף ואלו הם :
אליוט דורף
הרב '''אליוט נ. דורף (אנגלית: Elliot N. Dorff'''; נולד ב-24 ביוני 1943) הוא רב, תאולוג, הוגה וביואתיקאי קונסרבטיבי אמריקאי, יושב ראש ועד ההלכה של כנסת הרבנים בארצות הברית.
ביוגרפיה
דורף נולד במילווקי, ויסקונסין לסול ואן. אביו היה מהנדס יליד פולין, ואמו הייתה בת למהגרים מאוקראינה. כמרבית בני דורם הם התרחקו משמירת מצוות אך הרקע המזרח-אירופאי שלהם הניע אותם לסלוד מהתנועה הרפורמית; הם בחרו בקונסרבטיבים, ובנם קיבל חינוך ברוח זו. ב-1965 סיים בהצטיינות תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת קולומביה. אז פנה ללימודים בבית המדרש לרבנים באמריקה, במקביל למסלול דוקטורט. ב-1970 נסמך לרבנות וב-1971 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בקולומביה. בדיסטרציה שלו, "הנכון והטוב", עסק בהבדלים בין שני המושגים. עוד באותה שנה הצטרף לסגל האוניברסיטה האמריקאית ליהדות בלוס אנג'לס, שהייתה אז מוסד קונסרבטיבי רשמי והפכה לבלתי-זרמית ב-1992, כדיקאן בית המדרש להכשרת רבנים. עם הזמן עלה בסולם הדרגות האקדמי, ממרצה לפרופסור מלא. בין 1980 ל-1985 שימש כסגן הנשיא של האוניברסיטה, וב-1994 קודם למשרת רקטור, תפקיד בו הוא עודנו מחזיק. כמו כן שימש כמרצה וכפרופסור אורח בבית המדרש בניו יורק, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ובאוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא נשא הרצאות והיה חבר בוועדות הדוקטורט במוסדות אקדמיים רבים אחרים.
ב-1996 קודם דורף לסגן יושב הראש של הוועד, וככזה היה ב-2006 אחד משלושת הרבנים שניסחו את התשובה המהפכנית שאפשרה קבלת תלמידים להט"בים במוצהר לבית המדרש לרבנים והכירה במערכות יחסים להט"ביות, תוך ציון כבוד הבריות כעקרון הלכתי עליון, אם כי הכריזה על משכב זכר מלא ("מכחול בשפופרת") כאסור כשלעצמו. הפעם היא התקבלה ברוב קולות, שוב בניגוד לדעתו של רוט שהתפטר במחאה. ב-2007 קודם דורף ליו"ר הוועד, ועדיין מכהן ככזה.
דורף, שסקירתו את יחסי הכוחות והבדלי ההשקפות בין הסיעות בכנסת הרבנים בספרו מ-1977 "יהדות קונסרבטיבית: מאבותינו לילדינו" מקובלת מאוד במחקר, הגדיר עצמו כשייך לאגף המודרניסטי ביותר, שאינו מאמין כלל בהכתבה של התורה מפי הבורא. במקביל עומד דורף על הצורך בשימור סמכות ההלכה והרבנים הקובעים אותה עבור הציבור, ומתנגד לקולות הקוראים להעברת מלוא האחריות על קיום הדת לידי הפרט. מלבד עבודתו הרבה בתחום הביואתי, חיבר ספרים רבים נוספים והוא אחד הכותבים העיקריים של "עץ חיים", הפירוש הקונסרבטיבי המקיף על התורה שיצא ב-2001.
בר מזל
בר מזל (באנגלית: The Lucky One) הוא סרט מסוגת הדרמה הרומנטית שיצא באפריל 2012 בבימויו של סקוט היקס ובכיכובם של זאק אפרון וטיילור שילינג. הסרט הוא עיבוד לספרו של ניקולס ספארקס, הנושא את אותו השם.
עלילה
לוגן תיבולט (זאק אפרון) הוא חייל נחתים אמריקאים המשרת בעיראק. הוא שורד פשיטה על המחלקה שלו בה נהרגו כמה חיילים, בבוקר למחרת הוא מוצא תמונה של אישה, בגב התמונה נכתב "שמור על עצמך! א'". באותו רגע התקפת טילים פוגעת במקום בו ישב לפני מציאת התמונה, ורוב סובביו נהרגים, אך הוא יוצא מהמקום עם פציעות קלות בלבד. הוא מנסה למצוא את בעלי התמונה ללא הצלחה, ומניח כי בעליו של התמונה כבר איננו בחיים.
מעט לפני חזרתו הביתה נוסע לוגן עם חבר נוסף והם משוחחים אודות התמונה. לוגן מצהיר כי האישה בתמונה היא "המלאך השומר" שלו; שניות לאחר שהוא מדבר, נפגע הרכב ממטען צד, ופעם נוספת לוגן הוא היחיד ששורד.
לוגן חוזר לקולרדו כדי לגור עם אחותו ומשפחתה. הוא סובל מ"הלם קרב" ולמרות ניסיונותיו להתאקלם הוא מתקשה להסתגל לחיים בבית. לפיכך, הוא מחליט לעזוב ומתחיל בחיפושים אחר האישה מהתמונה.
יחד איתו הוא לוקח את זאוס, כלב הרועה הגרמני של המשפחה, ונוסע לכיוון לואיזיאנה, למקום בו זיהה שצולמה האישה האלמונית בצילום. כשהוא מגיע למקום הוא שואל את אחד המקומיים אם הוא מכיר את האישה. המקומי אומר כי הוא מכיר אותה, אך מזהיר את לוגן כי היא הייתה נשואה לחברו.
לוגן מוצא האישה, בת' קלייטון (טיילור שילינג), אך מתקשה להסביר מה הוא עושה במקום, היא מניחה שהוא מגיע כדי למצוא עבודה, אבל לא מבינה מדוע עושה אדם את כל הדרך מקולרדו לאריזונה כדי להתקבל לעבודה במלונות כלבים. להפתעתה של בת', סבתהּ, אלי (בלית' דיינר), מחליטה לתת ללוגן את המשרה. בת' מתרגזת בתחילה, אולם לבסוף היא מתחילה לחבב אותו משום שהוא מתחיל לפתח מערכת יחסים ידידותית עם בנה, בן.
לוגן מגלה כי לבת' היה אח בשם דרייק שנהרג בפעולה במהלך שירותו בעיראק וכי מותו שבר את ליבה של בת' שאינה יודעת הרבה על נסיבות מותו ומשתוקקת לדעת האם אחיה מת בפעולה או שמותו היה לחינם.
לוגן פוגש את בעלה לשעבר של בת', סגן השריף, העונה לשם קיית' קלייטון, בנו של שופט העיר ומועמד פוטנציאלי לראשות העיר. קלייטון מגלה עוינות כלפי לוגן ומאיים על בת' כי הוא ייקח את בנה למשמורת מלאה אם תמשיך את הקשר עם לוגן.
בזמן היותו שיכור פוגש קיית' את לוגן מטייל בעיר עם כלבו. קיית' מתעמת איתו ולוגן גורם לו להיראות מטופש בפני בני העיר. אביו של קיית' נוזף בו על התנהגותו באירוע בעיר, וקיית' מחליט ללכת לביתה של בת' ולנסות להתפייס איתה, למרות הסערה הגדולה שמתחוללת. בת' מסרבת בתקיפות, וקיית' מאיים לקחת את בנם. בן, ששומע את הדברים בורח החוצה, אל הסערה. קיית' רודף אחריו, ומיד אחריו יוצאת גם בת', בדיוק כשלוגן נכנס. בן פונה לכיוון בית העץ שלו, שם הוא נוהג להתאמן על הכינור בו הוא מנגן אך מתקשה לחצות את הגשר העובר מעל הנהר בגלל הסערה. גשר החבלים קורס, וקיית' נכנס למים הסוערים כדי להציל אותו. בת' קוראת לעזרה, ולוגן נכנס אל המים ומחלץ משם את בן. קיית' נסחף עם המים וטובע למוות.
בת' מודה ללוגן על כך שהציל את בנה, ולוגן מספר לה שהוא יודע מה קרה לדרייק: הוא נהרג בפעולה בלילה שלפני מציאת התמונה, והתמונה שהוא החזיק הייתה שייכת לו.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות שליליות מרוב המבקרים. אתר Rotten Tomatoes דירג את הסרט בדירוג שלילי של 20%, המבוסס של 134 דירוגים. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 39 מתוך 100, תוך ציון שהסרט קיבל בדרך כלל ביקורות שליליות.
קובייה
קובייה (או הֶקְסַאהֶדְרוֹן רגולרי) היא פאון משוכלל בעל שש פאות ריבועיות הניצבות כל אחת לכל שכנותיה. לקובייה יש שמונה קודקודים ו- 12 מקצועות שווים באורכם.
הקובייה מופיעה באופן טבעי במערכת צירים קרטזית, משום שהיא כדור היחידה של נורמת-אינסוף על המרחב האוקלידי התלת-ממדי.
קובייה היא מקרה פרטי של מקבילון, תיבה ומעוינון.
תכונות גאומטריות
קובייה אפשר לאפיין באמצעות פרמטר אחד בלבד, למשל אורך אחד המקצועות: כל הקוביות שיש להן מקצועות שווים באורכם, חופפות זו לזו. באותה מידה ניתן לאפיין קובייה באמצעות שטח אחת הפאות שלה, שטח הפנים שלה או הנפח שלה.
בקובייה בעלת מקצוע \ a מתקיים: אם קובייה כזו תמוקם במערכת צירים קרטזית באופן שמרכזה בראשית הצירים, ומקצועותיה מקבילים לצירים, אזי קדקודיה ימצאו בקואורדינטות:.
אם \ a=1, הקובייה נקראת קוביית יחידה.
בוץ' קסידי
רוברט לירוי פרקר (באנגלית: Robert Leroy Parker; 13 באפריל 1866 – 6 בנובמבר 1908 (משוער)), אשר נודע בכינויו בוץ' קסידי (Butch Cassidy) היה שודד אמריקאי מפורסם. פרקר, שהנהיג את כנופיית הקבוצה הפרועה (Wild Bunch Gang), עסק בעיקר בשוד רכבות ובנקים במערב ארצות הברית. מפחד החוק, נאלץ לעזוב לדרום אמריקה, שם מצא את מותו בשלהי שנת 1908.
משפחתו וילדותו
קסידי נולד בעיירה במחוז לנקשייר שבאנגליה, וזמן קצר לאחר לידתו היגרה משפחתו לארצות הברית. הוריו התיישבו ביוטה, והצטרפו לכנסייה המורמונית. פרקר עזב את בית הוריו כנער, והסתובב ברחבי ארצות הברית כשהוא מחליף עבודות שונות. את כינויו, בוץ' קסידי, רכש בעקבות קשריו עם גנב בקר שכונה מייק קסידי ומעבודתו כקצב בויומינג למשך פרק זמן קצר.
קריירת הפשע
פשעיו של קסידי החלו בפשיעה קטנה: ב-1880, כשנסע לעיירה סמוכה כדי לקנות ביגוד, מצא קסידי את החנות סגורה. קסידי פרץ לחנות, גנב זוג מכנסי ג'ינס והשאיר פתק בו הוא מתחייב לשלם בפעם הבאה שיגיע לחנות. אולם שנים ספורות אחר כך, ב-24 ביוני 1889 ביצע קסידי יחד עם מספר שותפים את מעשה השוד הראשון שלו: הכנופיה פרצה לבנק בעיירה טליורייד בקולורדו, ושדדה 21,000 דולר ולאחר מכן נמלטה לדרום-מזרח יוטה. קסידי רכש חווה במקום, אך שנים ספורות לאחר מכן נשלח לכלא באשמת גנבת בקר וגביית דמי חסות. לאחר מאסר של כ-18 חודשים שוחרר מהכלא, תוך הבטחה שלא ישוב לבצע פשיעה במדינת יוטה.
ב-1896 אסף קסידי סביבו קבוצת פושעים שביצעה סדרת מעשי שוד ברחבי מערב ארצות הברית, קבוצה זאת נקראה "הקבוצה הפרועה" (Wild Bunch ). ב-13 באוגוסט 1896 שדדו קאסידי והקבוצה הפרועה את הבנק במונפלייה, איידהו, ונמלטו עם כ-7,000 דולר. בתחילת 1897 הסתתרו החבורה ב"בית השודדים" (Robbers Roost) - מקום מסתור לשודדים מכל רחבי יוטה שמיקומו נשמר בסוד מוחלט - וחיכו שם עד תחילת אפריל. לאחר מכן הם החליטו לצאת לשוד נוסף: ב-22 באפריל 1897 הם ארבו לקבוצה קטנה של גברים שנשאו את השכר של חברת הפחם Pleasant Valley בעיירת הכורים Castle Gate, וגנבו שק של מטבעות כסף. ב-2 ביוני 1899 הכנופיה המשיכה במעשי השוד כאשר שדדו רכבת נוסעים, שוד שזיכה אותם במוניטין רב והביא למצוד מאסיבי. אנשי חוק בולטים רבים השתתפו בציד, אך הם לא מצאו אותם. לקבוצה הפרועה הייתה טקטיקה שמנעה מחברי הכנופיה לסגיר זה את זה, אחרי כל שוד הכנופיה נמלטה לכיוונים שונים, ולאחר מכן התאחדה במיקום קבוע מראש.
בשנת 1900, לאחר זמן מה שלא ביצע מעשי שוד, ביקש בוץ ממושל יוטה האבר וולס (Heber Wells) חנינה וניקוי מעונשיו אך ב-29 באוגוסט 1900, קאסידי, והחבורה הפרועה שדדו את רכבת מס' 3 של יוניון פסיפיק ליד טיפטון, וויומינג, הפרו את ההבטחה הקודמת של קאסידי למושל וויומינג וסיכלו כל סיכוי לחנינה.
בריחה לדרום אמריקה
ב-1901 נמלט קסידי דרך ניו יורק לחווה שרכש בארגנטינה.
ב-1905 זוג שודדים דוברי אנגלית שדדו בנק בריו גז'גוס, כ-700 ק"מ דרומית מחוותו של קסידי. השודדים נמלטו עם סכום המוערך בכ-100,000 דולר כיום. ההערכה היא כי זוג השודדים הוא קסידי ושותפו לפשע בעבר הארי לונגבאו. לאחר שהוצא צו מעצר נגד קסידי, לונגבאו וחברתו השלושה ברחו לבארילוצ'ה, ומשם באמצעות ספינה חצו את אגם נאוול ואפי לצ'ילה. ב-19 בדצמבר באותה שנה קסידי, לונגבאו ושותף נוסף שדדו מבנק בארגנטינה 12,000 פסו. מרדף אחריהם הסתיים בכישלון, כשהשודדים נעלמים ברחבי הפמפס.
מותו
ב-3 בנובמבר 1908, שליח שנשא את השכר עבור מכרה הכסף Aramayo Franke ו-Cia Silver סמוך לעיירת הכורים הקטנה סן ויסנטה בדרום בוליביה, דיווח שהותקף על ידי שני שודדים אמריקאים רעולי פנים, שלדעתו היו קאסידי ולונגאבו. עדים דיווחו שראו אותם שלושה ימים לאחר מכן בסן ויסנטה, שם הם התארחו בפנסיון קטן בבעלות הכורה בוניפאציו קאסולה. קאסולה חשד בשניים ומייד הודיע ​​לקצין טלגרף סמוך, שהודיע ​​לגדוד פרשים שהיה מוצב בקרבת מקום. היחידה שלחה שלושה חיילים בפיקודו של סרן חוסטו קונצ'ה, והם הודיעו על כך לרשויות המקומיות. בערב ה-6 בנובמבר, החיילים, מפקד המשטרה, ראש העיר המקומי וכמה מפקידיו הקיפו כולם את בית הלינה בכוונה לעצור את קאסידי ושותפו. כשהם התקרבו לבית, השודדים פתחו באש, ופתחו בקרב יריות שנמשך מספר שעות בשעות הערב והלילה. בסביבות השעה 2:00 לפנות בוקר, במהלך הפוגה בלחימה, ראה ראה ראש העיר שנורו שתי יריות רצופות בתוך הבית. הרשויות נכנסו לבית למחרת בבוקר, שם מצאו שתי גופות עם פציעות כדורים רבות בזרועות וברגליים. לאיש המשוער כשודד הארי לונגאבו נראה פציעת כדור במצח, ולאדם שנחשב לקאסידי היה חור כדור ברקה. דו"ח המשטרה המקומית העלה השערה כי לפי עמדות הגופות, קאסידי ככל הנראה ירה בלונגאבו הפצוע באורח כדי להרוג אותו לבקשתו ואז התאבד בכדור האחרון שלו. משטרת טופיזה זיהתה את השודדים כאנשים ששדדו את תעבורת השכר של ארמאיו, אך הרשויות בבוליביה לא ידעו את שמם האמיתי, וגם לא יכלו לזהות אותם באופן חיובי. ביום הבא נקברו שתי הגופות בבית הקברות הקטן בסן ויסנטה, ליד קברו של כורה גרמני בשם גוסטב זימר. האנתרופולוג המשפטי האמריקאי קלייד סנואו וחוקריו ניסו למצוא את הקברים ב-1991, אך הם לא מצאו שרידים עם DNA התואם לקאסידי ולונגאבו. בשנת 2017, הושק חיפוש חדש אחר קברו של קאסידי, וכך גם במכרה מחוץ לגודספרינגס, נבאדה. בחפירה נמצאו שרידי אדם, אך הם לא תאמו את ה-DNA של השודדים סופק.
שמועות על הישרדות
הספר Annals of the Former World של ג'ון מקפי חוזר על סיפור שסיפר ד"ר פרנסיס סמית' לגאולוג דייוויד לאב בשנות ה-30. סמית' הצהיר שהוא ראה את קאסידי, שסיפר לו שפניו שונו על ידי מנתח בפריז, והוא הראה לסמית' פצע כדור ישן שסמית' זיהה כעבודה שעשה בעצמו כדי להטעות את המשטרה. אישה בשם ג'וזי באסט טענה ב-1960 שקאסידי בא לבקר אותה בשנות ה-20 "לאחר שחזר מדרום אמריקה", ושהוא "מת בג'וני, נבאדה לפני כ-15 שנה." אחד מהתושבים בעיר הולדתו של קאסידי, Circleville, יוטה, טען בראיון כי בוץ' קאסידי עבד בנבאדה עד מותו. ההיסטוריון המערבי צ'ארלס קלי ציין בספרו The Outlaw Trail: A History of Butch Cassidy and His Wild Bunch שזה נראה מוזר ביותר שקאסידי מעולם לא חזר לסירקלוויל, יוטה, לבקר את אביו אם היה עדיין בחיים. לדברי אחיינו הגדול, ביל בטנסון, הוא אכן חזר ליוטה כדי לבקר את משפחתו בסירקלוויל פעמים רבות. ברוס צ'טווין, מספר כך בספרו "הלכתי לראות את אחותו, גברת לולו פרקר בטנסון, אישה ישרה ונמרצת בשנות התשעים לחייה... אין לה ספקות, אחיה חזר ואכל עוגת אוכמניות עם המשפחה בסירקלוויל ב-1925. היא מאמינה שהוא מת מדלקת ריאות בוושינגטון בסוף שנות ה-30". פרק של סדרת הטלוויזיה In Search of בחן את הטענות והראיות האפשריות לחזרתו של קאסידי לאמריקה במהלך שנות ה-20 בסדרת ראיונות עם תושבי באגס, וויומינג, יעד פופולרי עבור הקבוצה הפראית במהלך הפעילות שלהם. התושבים טענו שקאסידי ביקר במשך מספר ימים בשנת 1924, כשהוא נוהג בפורד דגם T. אחותו לולו בטנסון הצהירה כי הוא חזר לבית המשפחה בסירקלוויל בתקופה זו, אסף את אחיו מארק בפורד, ואז נסע לבית אביהם שם גם התגוררה. היא הצהירה שקאסידי היה מלא חרטות, במיוחד על שאכזב את אמו. היא ציטטה אותו מקונן, "כל מה שעשיתי זה להרוס את חיי". בטנסון טוענת שקאסידי מת ב-1937 וכי המשפחה הסכימה לא לחשוף את מקום מנוחתו האחרון, שכן "הם (התקשורת והמשטרה) רדפו אחריו כל חייו, ועכשיו הוא הולך לנוח בשלום. " סיפור זה מסופר גם על ידי W. C. Jameson בספרו Butch Cassidy: Beyond the Grave
בפרק בסדרה Mission Declassified, העיתונאי החוקר כריסטוף פוצל נפגש עם החוקרת המקומית מרילין גרייס בבקתת העץ של קאסידי בחווה של פרקר בסירקלוויל כדי לדבר על הקבורה לכאורה של קאסידי שם ב-20 ביולי 1937. גרייס מסבירה שקאסידי נקבר בסתר בבקתת טום, בקתת עץ של רועי צאן לשעבר הממוקמת באזור מרוחק של הנכס, מקום קמפינג מועדף על אחיו ועליו. גרייס אומרת שעדת ראייה, השכנה די קרוסבי, ראתה את הקבורה מתרחשת בבקתה. מוקדם יותר, שוחח פוצל עם אלטה אורטון, שכנה נוספת של פרקר, שתיארה את המשפחה כמי שהייתה לבושה בלבוש דמוי הלוויה באותו יום. גרייס ממשיכה ומספרת שכלבי גופות הובאו לבקתה בניסיון לאתר שרידים והובילו לאינדיקציה חיובית. הצד התחתון של התא נחפר מאוחר יותר והתגלו שתי עצמות, שזוהו כעצם עמוד שדרה אנושית ועצם בוהן. פוצל הנחה את המדענית לזיהוי פלילי סוזנה ריאן ב-Pure Gold Forensics ברדלנדס, קליפורניה לערוך בדיקת DNA על העצמות. ראיין אישר שהם בני אדם, אבל חסר מספיק DNA לפרופיל מלא.יש השערות שמשפחת פרקר חפרה מאז את שרידיו של קאסידי בבקתה והעבירה אותם לאתר קבורה אחר, כשהיא משאירה את עצמות עמוד השדרה והבוהן מאחור.
השפעה תרבותית
בהשראת דמויותיהם של קסידי ושל שותפו הארי לונגבאו (Harry Alonzo Longabaugh, שכינויו היה "Sundance Kid") הופק ב-1969 סרט הקולנוע קיד וקסידי בבימויו של ג'ורג' רוי היל. דמותו של קסידי גולמה בסרט על ידי השחקן פול ניומן.
כמו כן גם צמד נבלים מהסדרה האנימה פוקימון נקראים קאסידי ובוץ', על שמו.
בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "טופ גיר" נוסעים מגישי התוכנית אל חוותו של קסידי כחלק ממסעם בפטגוניה.
קובייה
תכונות גאומטריות
הצורה הדואלית של הקובייה, כלומר הפאון שיתקבל מחיבור בין מרכזי כל הפיאות, היא תמניון.
לקובייה יש אחת עשרה פריסות, המשמרות את צורת הפאות הריבועיות שלה. במילים אחרות, קיימות אחת עשרה דרכים להשטיח קובייה חלולה על ידי חיתוך שבעה ממקצועותיה.
קובייה היא הפאון האפלטוני היחיד (אך לא הפאון היחיד) שניתן לרצף בעזרתו את המרחב. כלומר: על ידי הצמדת קוביות רבות זו לזו מכל הכיוונים, כך שריבועיהן חופפים אלה לאלה, ניתן למלא את המרחב בקוביות בלי להשאיר חלל ריק ביניהן. תכונה זו חלה על הקובייה בלבד מבין הפאונים האפלטוניים משום שזהו הפאון היחיד מביניהם שהזווית הדו-מישורית שלו היא מחלק של 360°.
שימושים באנליזה
באמצעות קוביות אינפיניטסימליות מחשבים נפחים של גופים תלת-ממדיים כלשהם (כולל כדורים, גלילים, פאונים וגופי סיבוב למיניהם). ראו עוד: אנליזה וקטורית.
In My Life
In My Life (בתרגום חופשי: בחיי) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס מהאלבום Rubber Soul שיצא בשנת 1965. השיר נכתב ברובו על ידי ג'ון לנון אבל הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. מאוחר יותר, לנון ומקרטני לא הסיכמו בנוגע למידת השפעתם על השיר. ג'ורג' מרטין מבצע באמצע השיר סולו פסנתר, שמהירותו הוגברה כדי לגרום לו להישמע יותר כמו צ'מבלו. השיר הוקלט באולפני אבי רוד ואורכו הוא 2:28.
השיר היווה השראה למפיקי מוזיקת פופ להשתמש בצ'מבלו בשירים שלהם. השיר דורג במקום ה-23 ברשימת השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין "רולינג סטון", ובמקום ה-5 ברשימת "100 שירי הביטלס הגדולים ביותר" של המגזין. מוג'ו מיקם את השיר במקום הראשון ברשימת "השירים הגדולים של כל הזמנים" בשנת 2000.
לשיר יצאו כמה גרסאות כיסוי, המוכרות ביניהן של אוזי אוסבורן, קית' מון וג'וני קאש.
הקלטה
השיר הוקלט ב-18 באוקטובר והיה גמור פרט לגשר האינסטרומנטלי. באותו הזמן, לנון עוד לא החליט באיזה כלי מוזיקלי להשתמש, אבל בסופו של דבר ביקש מהמפיק ג'ורג' מרטין לנגן סולו פסנתר, בהציעו "משהו בארוקי". מרטין כתב מלודיה בהשפעת באך אבל גילה שהוא לא מסוגל לנגן אותה בטמפו של השיר. ב-22 באוקטובר הוקלט הסולו עם הטייפ בחצי מהירות, כך שכשהוא ינוגן במהירות נורמלית המלודיה היא פי 2 מהירה יותר ובאוקטבה גבוהה יותר, מה שפותר את בעיית הטמפו ומעניק לשיר גוון ייחודי, שמזכיר את הצ'מבלו.
ניג'ו
הקיסר ניג'ו (Nijō-tennō 二条天皇; 31 ביולי 1143 - 5 בספטמבר 1165) היה הקיסר ה-78 של יפן, לפי השושלת המסורתית של קיסרי יפן. שלטונו נמשך משנת 1158 עד שנת 1165.
גנאלוגיה
טרם עלייתו לשלטון, שמו הפרטי של הקיסר היה מוֹריהיטו-שׁינוֹ (守仁親王).
הקיסר ניג'ו היה בנו הבכור של הקיסר גו-שירקאווה, ואביו של הקיסר רוֹקוּג'וֹ.
ביוגרפיה
ב-20 ביולי 1156 נפטר קיסר יפן לשעבר, טוֹבָּה, בגיל 54. לאחר פטירתו התחולל מרד הוגן עד אמצע אוגוסט 1156. בשנה השלישית לשלטונו, וויתר גו-שירקאווה על כסו והירושה עברה לניג'ו בנו הבכור, שהיה בן 15 בלבד. ניג'ו עלה לכס הקיסר זמן קצר אחרי כן, אך ניהול כל ענייני החצר נשאר גם לאחר הכתרתו של ניג'ו בידי אביו הקיסר לשעבר גו-שירקאווה. ב-19 בינואר 1160 פרץ מרד הייג'י שהסתיים כשבועיים לאחר מכן, ב-5 בפברואר. ב-14 בספטמבר 1164 נפטר הקיסר לשעבר סוטוקו בגיל 46. בשנת 1165, השנה השביעית לשלטונו, הקיסר ניג'ו לקה במחלה קשה שאילצה אותו לוותר על כסו לטובת בנו רוקוג'ו. זמן קצר לאחר מכן עלה הקיסר רוקוג'ו לכס הקיסר. הקיסר לשעבר ניג'ו נפטר ב-5 בספטמבר 1165 בגיל 22.
דב אשכול
דב (בבלה) אשכול (19 ביוני 1914 – 12 במרץ 1986) היה ממייסדי מערך השלישות בצה"ל ומראשוני התיירות בגליל.
תולדותיו
אשכול נולד בשנת 1914 בקרלסרוהה שבגרמניה בשם ברנהרד ויינטראוב, בנם השלישי של בינה וחיים ויינטראוב. השלים את השכלתו התיכונית בעירו. בגיל צעיר החל לפעול בתנועת הנוער הציונית "הבונים", שבה היה מדריך חבלי בין השנים 1932–1939.
בשנת 1943 השתתף אשכול בקורס למנצחי מקהלות, לאחריו הקים מקהלות ובמשך שנים ספורות ניצח עליהן בקיבוצים שונים בגליל העליון.
עם סיום שירותו הצבאי באפריל 1959 בדרגת סגן-אלוף, נשלח לגרמניה על ידי שר האוצר דאז לוי אשכול, ועמד בראש צוות מלווה הפיתוח (הבונדס). בשובו לארץ, בשנת 1960, נבחר למנהל ההארחה בקיבוצו, תפקיד בו שימש עד 1980. במהלך תקופה זו, בשנת 1978, נבחר לרכז הוועדה לחיפוש מפעל ג', מפעל שיתאים בדרישות העבודה לחברי הקיבוץ המבוגרים.
בשנים 1980–1986 עמד אשכול בראש האגודה לקידום ופיתוח בגליל העליון ובגולן. במקביל לתפקידו ריכז את ועדת הבניין בקיבוץ (1980 - 1981) ואגף החברה (1981 - 1983).
לאורך שנות פעילותו נבחר אשכול כחבר איגוד מנהלי המלון בישראל, מועדון "סקאל" ואבירי הגריל.
משה מטלון
משה "מוּץ" מטלון (נולד ב-12 במאי 1953, כ"ז באייר ה'תשי"ג בתל אביב) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם ישראל ביתנו בכנסת ה-18.
דב אשכול
תולדותיו
לאשכול בת ושני בנים. בנו יוחאי חזר בתשובה לאחר שירות משמעותי בחיל האוויר כטייס f16 מוצלח ומשמש כיום כראש כולל ורב קהילה ברכסים.
משה מטלון
ביוגרפיה
מטלון התגייס לשירות צבאי במסגרת הנח"ל. בהיותו באימון מתקדם בגדוד 50 (שהשתייך אז לחטיבת הצנחנים) נפצע קשה בתאונת משאית עמוסה בתחמושת, פלג גופו התחתון נותר משותק והוא הוכר כנכה 100%, מאז מרותק מטלון לכסא גלגלים. הוא השתתף באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) בתחרויות הטלת כידון והדיפת כדור ברזל. מטלון שימש יועץ ליוצרי הסרט "לא שם זין" המתאר את התמודדותו של חייל צה"ל עם נכותו, ואף השתתף באחת הסצנות.
מטלון למד קרימינולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, וכן לימודי גמולוגיה, עסק בתחום היהלומים מספר שנים, היה בעל סוכנות נסיעות, חנות מזון וסוכן של המועצה להסדר ההימורים בספורט.
בשנת 1994 הצטרף לליכוד וכיהן כחבר מועצת העיר הרצליה עד שנת 2000. מטלון כיהן בהנהלת אגודת הספורט מכבי הרצליה והיה ראש משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים באתונה 2004 ובייג'ינג 2008.
בשנת 1992 הצטרף להנהלת ארגון נכי צה"ל, מאוחר יותר נבחר למזכיר מחוז תל אביב וב-2001 נבחר ליו"ר הארגון. בשנת 2008 התפטר מכהונתו בארגון נכי צה"ל לשם התמודדות ברשימת ישראל ביתנו בבחירות לכנסת ה-18, ושובץ במקום ה-13 ברשימה. עם כניסתו לכנסת היה האדם הראשון שמרותק דרך קבע לכיסא גלגלים שנבחר לכהונה כחבר כנסת. הדבר הצריך את הכנסת לשפר את נגישותה כדי לאפשר למטלון לתפקד כחבר כנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצב מטלון במקום ה-16 ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, אולם לא נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-6 מנדטים בלבד.
לקראת הבחירות לכנסת ה־21 הצטרף למפלגת תל"ם של משה יעלון אשר התמודדה יחד עם יש עתיד וחוסן לישראל תחת השם כחול לבן והוצב במקום ה-36 ברשימה, אך לא נכנס לכנסת. גם בבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-36 ברשימת "כחול לבן" ולא נבחר לכנסת. בבחירות לכנסת ה-23 לא נכלל ברשימת כחול לבן.
חיים אישיים
מטלון מתגורר בהרצליה, נשוי בפעם השנייה ואב לארבעה. מאז שנת 2000 מתאמן ומתחרה באופני יד.
אורתצ'לה
אוֹרתָצַ'לָה (בגאורגית: ორთაჭალა) הוא רובע עתיק בטביליסי העתיקה ליד קרצניסי שבשיא פריחתו היה מלא בגנים הידועים כגני אותרצ'לה. כיום שכונה עירונית לכל דבר בטביליסי העתיקה המאוכלסת ברובה בארמנים.
היסטוריה
שמו של המקום ניתן לו על ידי העות'מאנים; השם מהווה צירוף של המלה הטורקית "אוֹרתַה" (אמצע) והמלה הגאורגית "צַ'לַה" (חורשה). הרובע נקרא כך בגלל מיקומו על אי שהיה בעבר בנהר הקורה ובגלל צמחייתו. מאוחר יותר נבנה גשר אראגווינצֵוו (арагвинцев) על המקום בו ניצב האי והשכונה התרחבה בשני צידי הגשר. האי עצמו התכסה במים עקב עליית מפלס פני הנהר.
גני אורתצ'לה היו גני בילוי ושעשועים פתוחים לציבור, ששפעו מסעדות בעלי שמות ציוריים כמו "אל דורדו", "פנטזיה" ו"ג'נטלמן". הגנים נחשבו כמקום פנאי הטוב ביותר בטביליסי והוא כלל גם כנסיות, בית כנסת, וסממנים של תרבויות שונות ומגוונות. במאה ה-19 התמלא בסוחרי קינטו. שרידי הגנים נותרו עד היום.
במקום זה בילה גדול ציירי גאורגיה, ניקו פירוסמני, הרבה מזמנו, כשהוא מקשיב לשירי הקברט של אהובתו מרגריטה. ציוריו פיארו את המסבאות והפונדקים של הרובע ומאוחר יותר של כל העיר.
בני ישראל (הודו)
בני ישראל (במראטהית-יהודית: बेने इस्राएल, תעתיק: "בֶּנֶה ישראל") הוא כינויה של קהילה יהודית שהתקיימה במערב הודו לצד קהילת יהודי בגדאד ויהודי קוצ'ין. מאז הקמת מדינת ישראל עלתה רוב הקהילה לארץ ובה מצוי הריכוז הגדול ביותר של בני הקהילה.
בטרם העלייה לישראל באמצע המאה העשרים מנתה הקהילה כ-24,000 נפשות שהתרכזו בעיקר במומבאי, קולקטה, דלהי, אחמדאבאד וטהאנה. כיום, על-פי ההערכות, מונה הקהילה כ-85,000 נפשות בישראל, כ-3,000 נפשות באזור מומבאי, כמה מאות נפשות ברחבי הודו ועוד כ-5,000 נפשות ברחבי העולם כולל צאצאי נישואין בין עדתיים.
היסטוריה
על פי המסורת של בני העדה אבותיהם הם ניצולים מספינה שנטרפה סמוך לחוף "קונקאן" דרומית למומבאי. מהספינה ניצלו 7 גברים ו-7 נשים, כל ספרי הקודש ותשמישי הקדושה שלהם אבדו באסון. הניצולים קברו את מתיהם באתר סמוך לכפר נאווגאון, במקום ששימש לימים כבית הקברות של קהילת בני ישראל והתיישבו באזור. ישנה אי-בהירות לגבי התקופה בה קרה האירוע. יש מבני ישראל הסוברים כי אבותיהם נמלטו מארץ ישראל בדרך הים החל בשנת 175 לפני הספירה, בימי מלכותו של אנטיוכוס אפיפאנס. ישנם מבני העדה שטוענים שהיו מצאצאי עשרת השבטים.
על פי המסורת של בני ישראל, חלה אצלם תחייה דתית במאה ה-10, כאשר אדם בשם דוד רחבי שזיהה שהם יהודים על פי מנהגיהם, לימד אותם דינים והנהיג את חג השבועות ואת חג הסוכות. אותו דוד רחבי נהרג על ידי פרש מוסלמי כאשר היה על חוף הים. ישנם הסבורים שהיה זה דוד הסוחר, אחי הרמב"ם אשר נסע לסחור בהודו במאה ה-12, אך אין לכך עדויות מבוססות.
יש חוקרים הסבורים שמדובר במפגש עם יהודי בשם דוד יחזקאל רחבי שחי במאה ה-18 והגיע מקהילת יהודי קוצ'ין בדרום מערב הודו. דוד יחזקאל רחבי היה מתורגמן ומתווך בשירות החברה ההולנדית המזרחית למסחר. הוא לקח שלושה נציגים ממשפחות מיוחסות מקרב בני העדה, משפחות: ראג'פורקר, שאפורקר וג'היראדקר ולימדם את ההלכה המתוקנת, עברית ודיני יהדות שנוספו באלף השנים שקדמו. שלוש המשפחות היוו דייני העדה ומילאו את כל התפקידים הדתיים והאזרחיים בקרב בני העדה. הם קיבלו גושפנקא לתפקידם משליטים מקומיים ונקראו "קאג'י". קיימים מסמכים משפטיים חתומים בידי שליטי האזור ומלכים מהמאה ה-17 עד לסוף המאה ה-18.
המנהיגות האזרחית והפוליטית, עברה למשפחת דיווקר בסביבות שנת 1785, והוטבע התואר "קמודאן מוכדאם" דהיינו מפקד-נשיא.
ביקורים מקרב הקהילה בארץ ישראל החלו מסביבות שנת 1855 ואף לפני נשלחו תרומות. בקבר רחל ישנה כתובת הקדשה לקהילת בני-ישראל מהודו משנת 1865 לערך.
בתחילת המאה ה-19, הנחו יהודים מקוצ'ין את המנהיגות הדתית של בני ישראל. הם שימשו בקהילה מורים, חזנים ושוחטים. התחייה הדתית של בני ישראל הסתייעה גם, החל בשלהי המאה ה-18, ביהודים בגדאדים, שהעבירו את עסקיהם ואת מוסדות הדת והקהילה שלהם מעיראק למרכזי המסחר במומבאי ובכלכותה. באופן פרדוקסלי, גם מיסיונרים נוצרים חיזקו את זהותם היהודית של בני ישראל, בחזקם את קשריהם עם דוברי אנגלית. הם הקימו בתי ספר להוראת השפה האנגלית ותרגמו ספרי תפילה וכתבים דתיים אחרים מעברית למרטהי.
בסוף המאה ה-19 גברה פעילות הרבנות האורתודוקסית ולצדה הגיעה הפעילות הציונית. הקהילה הוזמנה לקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל ב-1897, אך מנהיגיה סירבו להשתתף בטענה שמשיח ישראל עדיין לא בא ולכן יש להמתין, אך כן תרמה כלכלית למאמץ הציוני.
כתוצאה מהזדמנויות שהציעו הבריטים לבני ישראל בתחילת המאה ה-19, התחילו משפחות של בני ישראל להגר למרכזים אחרים. הקהילה הסתעפה לכמה ריכוזים נוספים מחוץ להודו, למקומות כגון: קראצ'י (שהפכה לחלק מפקיסטן), עדן (תימן) ורנגון (מיאנמר). כמו כן, היגרו יהודים מבני ישראל לאזורים נוספים בהודו: פונה, אחמדאבאד וניו דלהי.
בני הקהילה ששירתו בצבא האימפריה הבריטית השתתפו כקצינים במלחמת העולם הראשונה. מספר קצינים היו מהנכנסים עם הגנרל אלנבי לירושלים עם כיבושה בשנת 1917, עת השליטה באזור עברה מהאימפריה העות'מאנית לאימפריה הבריטית.
מספר נוסעים יהודים בהודו במאה ה-19 נתקלו בקהילה זו. ישראל יוסף בנימין ראה בהם צאצאים לעשרת השבטים האבודים. מניעת התבוללות בגויים היה הדבר החשוב ביותר בקהילה.
בשנת 1897 נכתב ספר מקיף על העדה בידי חיים שמואל קהימקר, ממנהיגי הקהילה. הספר יצא לאור בשנת 1937 בתל אביב. בו נכתב כי בני ישראל הם צאצאי כובשי זיתים מהגליל, שניצלו מספינה שנטרפה בקרבת חופי הודו. שבעה זוגות ניצלו ונלקחו תחת חסות כוהני דת ברהמינים. לפי מסורתם, בני קהילת בני ישראל הם צאצאים של אנשים ממעמד הכהונה. בבדיקה גנטית שנערכה ב-2002 נמצאו ממצאים שמוכיחים כי לבני הקהילה גנים יהודיים וכי שכיח אצלם במידה דומה לעדות אחרות, אף על פי שלא היו כוהנים מוצהרים בקרבם.
באזור קונקאן
משפחות "בני ישראל" גרו במשך דורות רבים בכ-200 כפרים שונים באזור קונקאן. אחד הכפרים הידועים בו חיו יהודי "בני ישראל" היה אליבג (Alibag). הכפר היה ידוע ככפר יהודי וגרו בו מאות משפחות. בני ישראל שימשו כדורכי שמן בקונקאן ונודעו בכינוי "שנוואר טליס", שמשמעו עוצרי שמן שומרי שבת. הם אימצו את שפת המקום, מרטהי, ולא נבדלו, למראית עין, מבני המקום. אולם, בחברה הכפרית הם נבדלו מאחרים בשל דבקותם ביהדות.
כיום גרות בכפר 5–6 משפחות יהודיות המתחזקות בית כנסת ומעסיקות חזן ושוחט. אליהו בירנבוים אשר ביקר בכפר בסוף שנת 2006 מתאר את "הגאווה היהודית של המשפחות הגרות במקום באשר לעבר המפואר של הכפר". השוחט, לוי וקרולקר, הוא בעל מפעל למשקאות קלים, אשר למד שחיטה כדי שמשפחתו ובני הקהילה יוכלו להמשיך לאכול בשר כשר. שני בניו חגגו בר מצווה ורוצים לעלות לישראל. בכפר נמצא בית הכנסת של הקהילה אשר נבנה לפני כ-170 שנה.
חיי הדת
עדיין נותרו כ-40 בתי כנסת ברחבי הודו של הקהילה, רובם כבר לא פעילים. חלק מבתי הכנסת נהרסו בשל עזיבת הקהילה. עם זאת, חלק מבתי הכנסת הנותרים גדולים מאוד ומרשימים ועדיין פעילים במיוחד בחגים ושבתות. רוב בתי הכנסת הוקמו החל מסוף המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-20. בתי הכנסת של בני העדה בפקיסטן נהרסו עד היסוד לאחר קום המדינה, האחרון שבהם, "מגן שלום" בקראצ׳י נהרס ב-1988 על מנת לפנות מקום למרכז קניות. בשנים האחרונות נשלחו למומבאי רבנים שונים, ושירתו שם תקופות קצרות, וכן נציגים של תנועת חב"ד וזאת בנוסף לחזנים ולרבנים בני הקהילה במקום.
בני ישראל דבקים במסורת שלהם ובמנהגיהם, והמועדים החשובים ביותר להם הם ראש השנה, יום כיפור, שמחת תורה וחג הפסח. בחתונה, למשל, הכלה לובשת סארי לבן ויוצאת לקבל את פני החתן, כשהוא עומד על בימת בית הכנסת ומזמר את "שיר החתן" (נכתב על ידי רבי ישראל נג'ארה) המיוחד לבני ישראל. אחד המנהגים המיוחדים של בני ישראל קשור בחג הפסח: יהודי אליבג נוהגים לטבול בערב פסח את כף היד בדם (היום משתמשים בצבע אדום שלא מן החי), להטביע את היד על נייר ולתלות את הנייר מעל משקוף הדלת. מנהג זה הוא זכר לנתינת דם קורבן הפסח על משקוף הדלת בליל יציאת מצרים, אבל הוא ייחודי ליהודי "בני ישראל".
גאומטריה אנליטית
במתמטיקה, גֵּאוֹמֶטְרִיָּה אָנָלִיטִית או הַנְדָּסָה שִׁעוּרִית היא ענף העוסק בחקר הגאומטריה באמצעות כלים אלגבריים. בענף זה משתמשים לרוב במערכת צירים קרטזית כדי לתאר באמצעות משוואות מרחבים, ישרים, עקומות, מעגלים וכדומה, בדו-ממד ובתלת-ממד.
בני ישראל (הודו)
חיי הדת
המסורות של "בני ישראל" בהודו, קשורות קשר הדוק לדמותו של אליהו הנביא. הרקע לכך הוא אגדה ידועה בקרב הקהילה שלאחר שהמשפחות הראשונות הגיעו להודו והתיישבו בה, הגיע אליהו הנביא לבקרם בכפרים שגרו בהם וגם באליבג, לעודדם ולהבטיח להם שבקץ הגלות ישובו לארץ ישראל. בקהאנדאלה, המקום אליו לפי המסורת הגיע אליהו הנביא מצביעים על סלע גדול ובו קו ארוך השקוע באבן, המצביע על הסימן שהשאירו גלגלי המרכבה של אליהו הנביא; לצד הקו שני חורים גדולים באבן המציינים את פרסאות הסוסים כאשר קפצו כדי לעלות השמימה.
גאומטריה אנליטית
את היסודות לגאומטריה האנליטית הניח רנה דקארט, שעל שמו נקראת מערכת צירים קרטזית והמכפלה הקרטזית, בשנת 1637. עבודתו סיפקה את הבסיס לחשבון האינפיניטסימלי שפותח בנפרד על ידי אייזק ניוטון וגוטפריד וילהלם לייבניץ. יש הרואים בפיתוח הגאומטריה האנליטית את תחילתה של המתמטיקה המודרנית.