cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קברי צדיקים ביהדות
ביקור קברי צדיקים בימינו
החל בשנות ה-70 ישנה עלייה מתמדת בהשתתפות בפולחן קברי הצדיקים. ההילולות הגדולות נערכות בקבר הרשב"י בהר מירון, בקבר הבאבא סאלי בנתיבות ובקבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה. לאורך השנים, האחראי על קברי הצדיקים היה משרד הדתות. בשנת 1950 נוסדה "האגודה למען המקומות הקדושים בארץ ישראל", ומטרתה הייתה לזהות ולשפץ קברי צדיקים. שרי הדתות בשנות ה-90 עשו רבות למען הגדלת מספר קברי הצדיקים המוכרים, וראו בהם יעד מסחרי-תיירותי חשוב. קברי צדיקים אחדים הוכרזו כמקומות קדושים בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים: קבר עובדיה מברטנורא, קבר זכריה, קבר הרמב"ם, קבר רבי שמעון בר יוחאי וקברי רבי יוסי ורבי יהושע בן חנניה. בשנים האחרונות משרד התיירות מהווה גם הוא גורם פעיל בפעילות סביב קברי צדיקים, לאחר שקברניטי המשרד זיהו את הפוטנציאל המסחרי-תיירותי הגלום בו. בדור האחרון הוקמו עמותות רבות המטפלות בקברי צדיקים, ובהן "העמותה לפיתוח מקומות קדושים", ההקדש הספרדי, וה"עמותה להנצחת הרב חיים חורי". כן עוסקות בכך רשויות מקומיות דוגמת המועצה האזורית מרום הגליל. גם קברו של אשר ונפתלי בתל קדש נפתלי, ליד כביש 899, זוכה לעדנה, ומדי שנה בכ' שבט חוגגים בו הילולה, המוני מאמינים מרחבי הארץ.
התמיכה הממסדית היא פועל יוצא גם של התמיכה "מלמטה", שבאה לידי ביטוי ברצונם של המוני מאמינים מסורתיים ודתיים, ברובם מזרחים (במיוחד מקרב יהדות צפון אפריקה), בהסדרתו ובשימורו של פולחן קברי הצדיקים. התסיסה של פרקטיקה זו של הדת העממית באה לאחר שני עשורים (שנות ה-50 וה-60), שבהם הייתה מגמה של ביזור וירידה בפולחני הקדושים של יהודי צפון אפריקה. פולחן יום השנה למותם של הצדיקים לא נעלם באותן שנים אלא התקיים בהילולות צנועות בבתי הכנסת השכונתיים או בסעודות משפחתיות.
הפריחה של פולחן קברי הצדיקים בישראל באה לידי ביטוי בכמה אופנים:
הפופולריות הגואה של פולחן קברי הצדיקים בישראל היא חלק מהפלורליזם האתנו-תרבותי שחווה החברה הישראלית, החל בשנות ה-80. צמיחתם של קברי צדיקים רבים באזורי הפריפריה דווקא (לבבא סאלי הייתה מיועדת חלקת קבר בבית הקברות בהר הזיתים, ובכל זאת נקבר בנתיבות), מעידה על פריצת קדושה (היירופאנייה, במונחיו של מירצ'אה אליאדה) דווקא בעיירות שוליות נעדרות ייחוד. יש בכך משום חיפוש אחר הבסיס האידאולוגי של אותן עיירות, כל זאת לשם הצדקת קיומן וגיבוש זהותן היהודית.
בשנים האחרונות מתרחבת התופעה של טיולים מאורגנים לקברי צדיקים בגליל. הנסיעה מתקיימת לעיתים בלילה, כאשר במהלך הטיול מבקרים במספר קברי צדיקים, כגון קבר הרמב"ם, קבר יונתן בן עוזיאל וקבר רבי מאיר בעל הנס.
פעמים רבות נכללת עלייה לקברי צדיקים בפולין ובשאר אירופה המזרחית כחלק ממסעות של בתי ספר וקבוצות למחנות ההשמדה שם. המסע, על שני חלקיו, מהווה כך חוויה דתית בעצמה חזקה ביותר.
קברי צדיקים ביהודה ושומרון
כעשרים ושלושה קברים הנמצאים בשטחי יהודה ושומרון מיוחסים לדמויות מקראיות.
מיקומי הקברים נלקחו בחשבון במסגרת ההסכמים שבין ישראל לרשות הפלסטינית. לדוגמה, הגבול שורטט כך שקבר רחל יישאר בשטח ישראל, ואילו בהסכם אוסלו נקבע כי קבר יוסף והישיבה שבמתחמו יישארו בשליטת ישראל, למרות העברת שכם לידי הרשות. עם זאת, אף על פי שקבר אבנר בן נר מצוי בשליטה ישראלית, ניתן להיכנס אליו רק במשך עשרה ימים בשנה. רוב הקברים נמצאים בשליטה מלאה של צה"ל, המתיר ליהודים להיכנס אליהם באופן חופשי. מיעוט מהקברים מצוי בשטח הפלסטיני, ובזמן שישראלים מבקרים בהם נערך צה"ל לספק אבטחה נרחבת.
קברי צדיקים מחוץ לארץ ישראל
קברי צדיקים הנמצאים מחוץ לארץ ישראל, במקומות פטירתם של הצדיקים בגולה, מהווים אף הם מוקד עלייה לרגל. דוגמאות אחדות:
סמל בחריין
סמל בחריין עוצב בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי צ'ארלס בלגרייב, יועץ בריטי של מלך בחריין.
הסמל דומה בעיצובו לדגל בחריין. סביב המגן מצוי זר עלי דפנה.
בעוד שבסמל הנוכחי ישנם חמישה "עמקים" לבנים, בסמל המקורי, כפי שניתן ללמוד בתמונות משנות ה-30, היו ארבעה עמקים, ככל הנראה בשל טעות של היועץ. עמקים אלה מייצגים את חמשת עיקרי האסלאם.
ריקוד הקנים
ריקוד הקנים (נקרא גם אולמגהה; באנגלית: Reed Dance או Umhlanga) הוא טקס מסורתי, שנערך בממלכת אסוואטיני (סווזילנד), ובאזור קוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה. הטקס נמשך כשבוע ומשתתפות בו עשרות אלפי נשים רווקות ללא ילדים בכל שנה.
מקורות היסטוריים
טקס ריקוד הקנים הוא התפתחות מודרנית של המנהג העתיק ה"אמקוואשו", טקס צניעות מסורתי במהלכו נאסר על נשים רווקות לקיים יחסי מין. במהלך הימים בהם נערך הטקס, על נשים בנות 18 ומטה ועל גברים בני 19 ומטה ללבוש ביגוד שמזהה אותם כאסורים למגע מיני. אדם שלא כיבד את החוק המסורתי, נקנס בחיה אחת, לרוב פרה. הגדרת מסגרת הזמן במהלכה הטקס מתקיים, נעשתה על ידי הצ'יף והייתה לא קבועה. בסיום תקופת הצניעות נשים שהגיעו לגיל נישואים רקדו מסביב לבית הצ'יף בבגדים מסורתיים צבעוניים.
מסורות
ריקוד הקנים הוא צעדת נשים בהשתתפות עשרות אלפי משתתפות. לרוב, הנשים הצעירות רוקדות חשופות חזה, ולבושות בחצאיות מסורתיות העשויות חרוזים וגדילים. הן עונדות צמידים, שרשראות ועדיים שמסמלים את מעמדן המשפחתי ובאם הן מאורסות. הנשים נושאות עימן קנים ארוכים, המופקדים בהגיען אל המלך. מרבית המשתתפות הן צעירות בגילי העשרה, אך בצעידה באסוואטיני ישנן גם ילדות ואף פעוטות.
ריקוד הקנים באסוואטיני (סווזילנד)
בממלכת אסוואטיני, ריקוד הקנים אומץ תחת שלטונו של הצ'יף סובהוזה השני בשנות ה-40 של המאה ה-20. הטקס הסווזי הוא בן שמונה ימים, כאשר תחילתו נחגגת באופן משפחתי ורק היומיים האחרונים הם חגיגה ציבורית שנערכת בכפר המלכותי לודז'ידזיני.
בשנותיה הראשונת של המסורת, הנשים הצעירות רקדו בפני המלכה על מנת להביע את נאמנותן כלפי משפחת המלוכה. הן הגיעו מכל רחבי הממלכה לבושות בבגדים צבעוניים, ושרו שירים בשבח המלכה. כיום, מתקיימת צעידה של נשים רבות לכבודו של המלך, שמטרתה לסמל את אחדותה של הממלכה. כמו כן, המלך עשוי להפוך את אחת המשתתפות לכלתו, כפי שעשה כבר 15 פעמים, מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני.
מסורת חדשה זו, התפתחה והתרחבה, ובשנים האחרונות בין שישים לשבעים אלף נערות ונשים מרחבי הממלכה עולות לרגל לבית המלוכה על מנת לרקוד בפני מסוואטי השלישי. עשרות אלפי הנשים מגיעות ברגל, באוטובוסים, בטרמפים, ואפילו נשלחות על גבי משאיות ממשלתיות ללודז'ידזיני.
ריקוד הקנים בקוואזולו-נטאל
שבט הזולו חוגג את טקס הקנים במשך ארבעה ימים בתחילת ספטמבר כל שנה סביב הארמון המלכותי אמכובני שבדרום אפריקה. המסורת העתיקה חודשה באזור זה, בשנת 1991 על ידי המלך גודוויל ז'ולתיני, כאמצעי לעידוד צניעות ושמרנות מינית. המלך ראה בעיכוב פעילות מינית של נשים עד הנישואים כאמצעי לצמצום הפצתו של נגיף האיידס. על מנת להשתתף בטקס, על הנשים הצעירות לעבור בדיקת בתולין, כאשר הן יסומנו באופן פיזי אם הן היו פעילות מינית. עם זאת, עבור עשרת אלפים הנערות שמשתתפות בטקס מדי שנה, מהווה ריקוד הקנים טקס מעבר והתבגרות המסמל את הפיכתן לנשים. מוקד הטקס, והמקור לשמו הוא מצעד קני הנחל המבטא את הקשר המיתי העמוק של בני הזולו למסורת ולטבע.
כיום, ממשלת דרום אפריקה משתפת פעולה עם בית המלוכה של שבט הזולו על מנת לקדם במהלך האירוע זה לכידות חברתית ורעיונות חינוכיים. כך למשל בשנת 2016, חברי פרלמנט קידמו במהלך חגיגות הקנים את המאבק בסחר בבני אדם.
מחלוקת העירום ביוטיוב
ב-2017 משתמשי יוטיוב שהעלו קטעים שצולמו בטקס ריקוד הקנים באסוואטיני, גילו כי הסרטונים שלהם סווגו כתוכן מוגבל גיל. אחד מהמשתתפים שהתוכן אותו העלה הוגבל היה לאזי דלמני, ראש חברת הפקות שפועלת לקידום, הגנה ושמירה של ערכים אפריקאים. המדיניות הרשמית של יוטיוב מאפשרת עירום כאשר התוכן הוא רלוונטי תרבותית או מכיל הקשר נכון. משום כך, דלמיני ארגן סדרת הפגנות נגד גוגל בהן טען כי יוטיוב הוא אתר גזעני ולא רגיש תרבותית. מאבקו של דלמיני הצליח, וחברת יוטיוב התנצלה והסירה את המגבלות על הסרטונים.
ביקורת
המסורת השנתית של ריקוד הקנים, מעוררת לא פעם ביקורת ציבורית רחבה באסווטיני. העלות הגבוהה של הטקס אשר במרכזו עומדים המלך ונשותיו, משווים למשפחת המלוכה תדמית בזבזנית. ממלכת אסווטיני היא אחת מהמדינות העניות בעולם, בה 63 אחוזים מהאזרחים חיים מתחת לקו העוני. הטקס ההמוני, יחד עם המנהג לחלק לנשות המלך החדשות מכוניות BMW וארמון משלהן, אינם מתיישבים עם מצבה הכלכלי הקשה של הממלכה.
כמו כן, אסווטיני היא גם אחת המדינות בהן תפוצת מגפת האיידס היא מגבוהות בעולם. על כן, רבים רואים בריבוי הכלות הצעירות של המלך מסוואטי השלישי מסר שגוי לצעירים. למעשה, ב-2005, הטקס השנתי כלל את ביטולו של איסור מלכותי על קיום יחסי מין עם בתולות, שהוצא ב-2001 במטרה להאט את התפשטות האיידס במדינה. אלפי נשים צוו להסיר את צעיפי ההתנזרות שכרכו סביב צוואריהן על מנת לסמל עצמן כאסורות למגע. ימים בודדים לאחר שפרסם את תקנה זו, התחתן מסוואטי עם נערה צעירה וקנס את עצמו בפרה אחת. מהלך זה, הוביל למחאות רבות של צעירים על התנהלות המלך ביחס לצו שהוא עצמו קבע.
עמנואל צור
עמנואל צור (צוקרברג) (1911–1991) היה מראשוני הטייסים בארץ ישראל, מדריך הטיסה המקצועי הראשון בארץ ישראל, שליח רכש של חיל האוויר הישראלי בבריטניה, מנהלו הראשון של נמל התעופה בן-גוריון, מחבר חוקת הטיס בישראל ועוד.
תולדות חייו
עמנואל נולד באוסטרו-הונגריה (גליציה) למשפחה מבוססת בעלת בארות נפט. בגיל 14 הלך לצלם מטוס פולני שנחת בקרבתו, והטייס לקח אותו לטיסה במטוס, טיסה ששינתה את חייו. בשנות השלושים נשלח על ידי זאב ז'בוטינסקי לפריז כנציג ארץ ישראל ללמודי אווירונאוטיקה. יחד עמו למדו אווירונאוטיקה גם מרסל דאסו (מייסד מפעל דאסו תעופה, שייצר מאוחר יותר את המיראז') ואנטואן דה סנט-אכזופרי (מחבר הספר הנסיך הקטן). במהלך לימודיו התאמן בטיסה וקיבל רישיון טיס פרטי.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל לייסד את התעופה העברית. עמנואל צור הפך למדריך הטיסה הראשי של ההגנה ומחלקת הטיס של הפלמ"ח. קורס הטיס הראשון של חברת אווירון הועבר על ידי צור וארנסט רפופורט, והשתתפו בו תשעה חניכים. הזוג הדריך גם את קורס הטיס הראשון של הפלמ"ח שנערך בשדה התעופה של חיל האוויר הבריטי ברמלה בשנת 1943.
מסעות הרכש
בדצמבר 1947 החליטו המעצמות על אמברגו נשק על המזרח התיכון. חיל האוויר הישראלי, שהיה עדיין בחיתוליו, נזקק נואשות להגדלת צי המטוסים שלו (12 בסך הכל). שליח הרכש של חיל האוויר בבריטניה היה עמנואל צור. על מנת לקנות מטוסים בבריטניה ולהבריחם לישראל, היה על צור להיעזר בשירותיהם של אנשי העולם התחתון בלונדון. את המטוס הראשון שקנה מהם, "דראגון ראפיד", הטיס בעצמו כאשר במטוס היו עמו שני האנשים מהם קנה את המטוס. כדי להגיע לישראל, נעשו מספר חניות ביניים. הראשונה שבהם הייתה בפאריס והאחרונה הייתה בניקוסיה. ניווט המטוס לישראל נעשה באמצעות מפה ומצפן בלבד. בהגיעם לישראל, חזרו שני המלווים של צור לאנגליה. בצורה דומה הצליח צור להבריח לישראל עוד מספר מטוסים.
מבצע הרכש המרשים ביותר של צור התבצע ביוני 1948. אחד מאנשי הקשר של צור בבריטניה סיפר לו על מכירת שישה מפציצי בריסטול בופייטר כגרוטאות לפירוק מעודפי חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF). צור הגה רעיון של הסרטת סרט קולנוע על מעללי טייסי הקרב הניו זילנדיים ב-RAF, כאשר מטוסים אלו ישמשו אותם לצילומים – ובאמצע ההסרטה יסתלקו עם המטוסים לישראל. לצורך תוכנית זו הוא רתם לעזרתו את טרי פרנפילד, מדרום אפריקה, ששימש כטייס RAF במלחמת העולם השנייה והיה נשוי ליהודיה. פרנפילד רשם על שמו חברת קולנוע פיקטיבית בשם: Air Pilot Film Company. לצורך הסרט נשכרו ארבעים שחקנים וניצבים בנוסף לצוותי צילום ותאורה. לפני צילומי הסרט התרסק מטוס אחד בטיסת ניסוי ואחר הוחרם. לצורך צילומי הסרט ביקשו המפיקים אישור לטוס לסקוטלנד, בטענה שנופי סקוטלנד מזכירים את נופי ניו זילנד. ב-30 ביולי התאספו שחקנים, ניצבים וצופים לצילום סצנה מהסרט בשדה תעופה. ארבעת המטוסים המריאו דרומה לכיוון ישראל, ולא לכיוון סקוטלנד כמתוכנן. באיחור מתוכנן של שלוש שעות, דיווח בעל המטוסים למגדל הפיקוח בסקוטלנד על המראת המטוסים, כדי להקנות לטייסים מרווח זמן בין החשש להיעלמותם ותחילת החיפושים אחריהם. בזמן שהמטוסים נחתו באז'אקסיו שבקורסיקה לתחנת ביניים ראשונה, לאחר ארבע וחצי שעות, עדיין לא ידעו הבריטים על היעלמות המטוסים. חנייתם הבאה של המטוסים הייתה ביוגוסלביה, ולמחרת המריאו המטוסים לבסיס תל נוף שבדרום ארץ ישראל.
תפקידיו בישראל
כשחזר לישראל בשנת 1948 לאחר סיום מסעות הרכש שלו, מונה למנהל שדה התעופה לוד, לו תרם רבות. הוא אף ערך את הטקס הרשמי לפתיחת שדה התעופה, בו נאם שר התחבורה דוד רמז.
בשנת 1955 נשלח יחד עם יואל פלגי לחקור את נסיבות הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה.
בשנת 1957 הקים את חברת התעופה אויתור, לטיסות פנים בישראל. לפני מלחמת ששת הימים נסגרה חברת אויתור.
בשנות ה-70 השתתף בפיתוח מטוס המנהלים ווסטווינד של התעשייה האווירית לישראל.
עמנואל צור היה נשוי לד"ר מרים צור. אחיו הצעיר צבי צור היה ממייסדי מכתשים אגן תעשיות. בתו היא פרופ' דפנה אטלס מהמחלקה לכימיה ביולוגית באוניברסיטה העברית.
סמל ארמניה
סמל ארמניה כולל עיט ואריה מחזיקים מגן. הסמל משלב סמלים ארמנים קדומים וסמלים ארמנים חדשים. האריה והעיט היוו סמלים ארמנים במשך למעלה מאלפיים שנים.
במרכז הסמל מתואר הר אררט ועליו תיבת נוח. סביב ההר מצוירים סמלי השושלות הארמניות: בפינה השמאלית התחתונה סמל השושלת הארטשסית ששלטה במאה הראשונה לפני הספירה, בפינה השמאלית העליונה סמל שושלת בגרטוני  ששלטה בארמניה בימי הביניים, בפינה הימנית העליונה סמל השושלת הנוצרית הראשונה ששלטה בארמניה - שושלת ארשק  החל מהמאה הראשונה לספירה ועד שנת 428. בפינה הימנית העליונה - סמל השושלת הרופנית ששלטה בממלכת קיליקיה הארמנית במאות ה-12 וה-13.
הסמל הנוכחי נוצר בשנת 1918 במהלך העצמאות קצרת החיים של ארמניה. החרב בתחתיתו מסמלת את סיום השלטון העות'מאני בארמניה ואת הרצון להגן עליה. השלשלת השבורה מייצגת את המאמץ הלאומי להשיג חופש ועצמאות. השיבולים מסמלות את טבעו העמלני של העם הארמני. הנוצה, קולמוס לכתיבה, מסמלת את המורשת האינטלקטואלית והתרבותית.
מגדל W
מאפיינים
מגדל W הוקם על ידי קבוצת ישראל קנדה שארגנה קבוצת רכישה ותוכנן על ידי משרד ישר אדריכלים. את בניית המגדל ביצעה חברת א. דורי, בהיקף של 245 מיליון שקל.
בנייתו של המגדל החלה בשנת 2007 ובדצמבר 2008 הסתיימה בניית השלד והוא הגיע לגובהו המרבי. במגדל יש 168 דירות מגורים ב-46 קומות וחניון תת-קרקעי בן חמישה עשר אלף מטרים רבועים. שטח המגרש הוא חמישה דונמים.
בשנת 2010 ו-2011 החלה חברת ישראל קנדה להקים במתחם גם את מגדל W-Prime ומגדל W-Boutique. מגדל W-Prime הוא בעל עיצוב דומה למגדל W, עם 44 קומות, ובשנת 2015 הגיע לגובהו המרבי העומד על כ-150 מטרים. מגדל W-Boutique מתנשא לגובה של 31 קומות.
בין דייריו אישים מפורסמים וידוענים מעולם העסקים, הבידור והספורט. ב-2014 שודרה ב-HOT סדרת הטלוויזיה "איש חשוב מאוד" בכיכובו של יהודה לוי שצולמה בחלקה בדירה בקומה ה-34 בבניין.
ביורן חלמן
ביורן חלמן (בשוודית: Björn Kjellman; נולד ב-4 ביוני 1963) הוא שחקן וזמר שוודי.
ביוגרפיה
חלמן נולד במחוז סקונה שבדרום שוודיה, הוא למד בבית ספר לתיאטרון במאלמה וב-1986 החל להופיע בתיאטרון בסטוקהולם. ב-1999 שיחק בסרט "Vägen ut" העוסק בשחקן העוזב את מקצועו והולך לעבוד בבית כלא, ב-2000 שיחק את אחיה של מונה, הדמות הראשית בסרט "פעם בחיים" שביימה סוסנה ביר.
הוא דיבב בשוודית את פליק	בסרט "באג לייף", את אלכס בסרט "מדגסקר" וביצע את התפקיד גם בסרט ההמשך "מדגסקר 2".
ב-1992 ו-1996 הגיש בטלוויזיה השוודית פרשנות לאירוויזיון, הוא גם הגיש מספר פעמים פרשנות לתחרות ברדיו השוודי, הוא התמודד במלודיפסטיבלן 2006 עם השיר "Älskar du livet	", הוא עלה לגמר התחרות ושם היה במקום התשיעי.
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הדרמה קומית "אהבה ואנרכיה" מבית היוצר של נטפליקס, בדמותו של רוני, מנכ"ל ההוצאה לאור.
ארדאוזאורוס
אורדזאורוס (שם מדעי: Ardeosaurus) הוא סוג של לטאה נכחדת אשר מאובניה נמצאו ב-1860 בבוואריה שבגרמניה. הלטאה חיה ביורה העליון לפני 140 מיליון שנה בקירוב.
לטאה זו הייתה קרובה רחוקה של השממיות בהתחשב במבנה המפרקים שנמצאו לה. היא הגיעה לאורך 20 ס"מ והייתה בעלת ראש קצר ועם עיניים גדולות אשר סייעו לה לפעול בלילה. בניגוד לשממיות החיות היא לא הייתה בעלת אצבעות מספיק חזקות כדי לטפס על חומרים אנכיים. ייתכן שהיא הייתה מאבותיהם של השממיות האמיתיות וקרובה מעט ללטאיים הרגילים.
לצידו חיו באזורי יערות מעל אגם זוחלים דומים כמו בוואריזאורוס ו-Homoeosaurus (מין של מחודק ראש), דמויי-תנינאים שונים, פטרוזאורים כמו אנורוגנתוס ודינוזאורים קטנים כמו הארכאופטריקס - העוף הראשון, וקומפסוגנתוס.
דאטה (מסע בין כוכבים)
לוטננט-קומנדר דאטה (באנגלית: Data, נהגה לרוב דֵיְטָה) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המגולם על ידי השחקן ברנט ספיינר. הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", וכן בסרטי הקולנוע: "מסע בין כוכבים: דורות", "מסע בין כוכבים: המפגש", "מסע בין כוכבים: המרד", "מסע בין כוכבים: נמסיס" ובסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
דאטה עוצב ונבנה על ידי ד"ר נוניאן סונג, והוא אנדרואיד תבוני, המשמש כקצין השני וכקצין המבצעים הראשי על סיפון ספינות החלל אנטרפרייז-D ואנטרפרייז-E. המוח הפוזיטרוני שלו מאפשר לו יכולות חישוביות מרשימות. דאטה חווה קשיים מתמשכים בשנים הראשונות של חייו בהבנת ההיבטים השונים של ההתנהגות האנושית ולא היה מסוגל לחוש רגש או להבין מוזרויות אנושיות מסוימות, אשר היוו עבורו השראה לשאוף לאנושיות משל עצמו. מטרה זו הובילה אותו להתקין לעצמו "שבב רגש", שנוצר גם כן על ידי סונג, אל תוך הרשת הפוזיטרונית שבראשו. על אף כי חתירתו של דאטה לאנושיות ורצונו לחוש רגש אנושי היא נקודת עלילה משמעותית (ומקור להומור) לאורך כל הסדרה, הוא ללא הרף מפגין חוכמה, רגישות וסקרנות.
דאטה, במובנים רבים, הוא ממשיך דרכו של ספוק (לנרד נימוי) מהסדרה המקורית "מסע בין כוכבים", בכך שדמותו מציעה נקודת מבט של "אאוטסיידר" על האנושות.
פיתוח הדמות
ג'ין רודנברי סיפר לברנט ספיינר כי במהלך הסדרה, דאטה נהיה "יותר ויותר כמו אדם עד לסוף התוכנית, והוא יהיה קרוב מאוד, אבל עדיין לא ממש שם. זה היה הרעיון וזה היה האופן שבו הכותבים לקחו אותו". ספיינר הרגיש שדאטה הוצג כבעל מאפיינים נוסח צ'ארלי צ'פלין, של ליצן עצוב, טרגי. כדי להיכנס לתפקידו כדאטה, ספיינר השתמש בדמותו של "רובי הרובוט" מהסרט "הפלנטה האסורה" (Forbidden Planet) כמודל לחיקוי. בהתייחסו למראה החיצוני של דאטה, דמוי הלבקן, הוא אמר: "ביליתי יותר שעות ביום עם איפור מאשר בלי איפור", עד כדי כך שהוא אפילו כינה זאת דרך של שיטת משחק. ספיינר גם גילם את דמותו של לור, אחיו המניפולטיבי של דאטה (תפקיד שהיה לו הרבה יותר קל לשחק, מפני שהדמות הייתה "יותר כמוני"), וכן את יוצרו של דאטה, ד"ר נוניאן סונג. בנוסף, הוא גילם לראשונה בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס" דמות של אנדרואיד נוסף מבית היוצר של סונג - B-4. ספיינר אמר שהסצנה האהובה עליו ביותר בהשתתפות דאטה היא מתוך הפרק "Descent", כאשר דאטה משחק פוקר בהולודק עם הולוגרמה של הפיזיקאי המפורסם סטיבן הוקינג, בגילום של סטיבן הוקינג עצמו.
ספיינר שב לגלם את דמותו של דאטה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בפרק סיום הסדרה "These Are the Voyages...", בתפקיד קולי אוף-סקרין בלבד (רק קולו נשמע, אך דמותו אינה נראית). ספיינר הרגיש שהוא הזדקן מדי מכדי לגלם את דאטה, אשר הוצג בצורה הטובה ביותר כדמות צעירה. עם זאת, לאחר שהשתכנע כי יש בנמצא כלים טובים מספיק כדי להציג אותו כאדם צעיר, הוא הסכים להשתתף בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" (2020), אך הודיע לאחר העונה הראשונה כי הייתה זו הפעם האחרונה שבה גילם את דמותו של דאטה.
תיאור הדמות
בדיאלוג בפרק "Datalore" מועבר חלק ניכר מסיפור הרקע של דאטה. בשנת 2336 דאטה הושבת, על כוכב הלכת אומיקרון תטא, לפני התקפה מצד ישות הקריסטל, יצור החי בחלל אשר ממיר צורות חיים לאנרגיה. מספר שנים לאחר מכן הוא נמצא והופעל מחדש על ידי אנשי צי הכוכבים. דאטה הלך ולמד באקדמיה של צי הכוכבים בשנים 45–2341 (על אף שהוא מתאר עצמו כבוגר "מחזור 78'" בפרק "Encounter at Farpoint"; יכול להיות שכאן הוא מתייחס לתאריך הכוכבים, ולא לשנה שבה סיים את לימודיו), ולאחר מכן שירת על סיפון ספינת החלל "טריאסט" (Trieste) במשך מספר שנים. לאחר מכן, הוא שובץ לשרת באנטרפרייז, תחת פיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד, בשנת 2364. בפרק "Datalore", דאטה פוגש לראשונה באחיו, לור, ומגלה כי איננו האנדרואיד הראשון שנבנה על ידי ד"ר סונג, כפי שסבר. לור נכשל בניסיונו לבגוד באנטרפרייז לטובת ישות הקריסטל, ודאטה משגר אותו לחלל, בסיומו של הפרק.
בפרק "Brothers", דאטה מתאחד עם ד"ר סונג (המגולם אף הוא על ידי ברנט ספיינר). במעונו של סונג הוא פוגש שוב באחיו לור, שגונב מסונג את שבב הרגש שהתכוון לתת לדאטה. לור פוצע אנושות את סונג, ועוזב את המקום. לור חוזר שוב, בפרק הכפול "Descent" שבו הוא משתמש בשבב הרגש על מנת לשלוט בדאטה ולגרום לו לעזור ללור להפוך את הבורג לצורת חיים מלאכותיות לחלוטין. דאטה, בסופו של דבר, משבית את לור, מתאושש משליטתו, אך מחליט שלא להתקין את שבב הרגש המקולקל.
הפרק "In Theory" מתחקה אחר שורשיו הספרותיים של דאטה אל מחקרם של אייזק אסימוב ופיליפ ק. דיק אודות טבעה של הבינה המלאכותית וטבע המציאות והאנושיות. הפרק משקף רעיונות שנוצרו ביצירות כמו "Bicentennial Man" או סדרת הרובוטים של אסימוב (שבה הציג את שלושת חוקי הרובוטיקה).
בפרק "The Measure of a Man", שופטת של צי הכוכבים קובעת כי דאטה איננו רכושו של הצי. בפרק זה מצוין כי לדאטה יש יכולת אחסון של 800 קודריליון ביטים (88.81784197 פֶּטָה-בייט) ומהירות חישובית ליניארית כוללת של 60 טריליון פעולות בשנייה. בנוסף מסופר בפרק שבקשת הקבלה הראשונה של דאטה לאקדמיה נדחתה, על ידי קצין שהאמין (באותה העת) שדאטה איננו יצור תבוני.
המושגים של משפחתו של דאטה נחקרים בפרק "The Offspring", שבו לראשונה נראה רובוט המבוסס על הממשק העצבי של דאטה, וטכנית – הוא לאל, בתו, אשר מתה זמן קצר לאחר הפעלתה. מאוחר יותר, אמו ג'וליאנה סונג מופיעה בפרק "Inheritance" ומתאחדת עם דאטה, אף שהצוות מגלה שהיא עצמה היא אנדרואיד שנבנה על ידי סונג, לאחר מותה של אשתו האמיתית ג'וליאנה, ואשר מתוכנת למות בעצמו אחרי חיים ארוכים. לנוכח ההחלטה, דאטה בוחר שלא לחשוף בפניה את עובדת היותה אנדרואיד, ולאפשר לה ההזדמנות להמשיך בחיים הרגילים שלה.
בפרק "All Good Things...", פרק סיום הסדרה הכפול של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", קפטן פיקארד מוצא את עצמו עובר בין שלוש תקופות זמן שונות. אחת מהן היא העתיד, 25 שנה אל תוך העתיד, בו הוא הולך ביחד עם ג'ורדי לה פורג' להתייעץ עם דאטה, פרופ' לפיזיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
אמנם מספר אנדרואידים, רובוטים וצורות אחרות של בינה מלאכותית כבר נראו ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אך דאטה לעיתים קרובות מתייחס אל עצמו כאל צורת חיים ייחודית ביקום, בהיותו האנדרואיד התבוני היחיד שידוע על קיומו (להוציא את האנדרואידים האחרים שנוצרו על ידי סונג).
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות", דאטה סוף סוף מתקין אל תוך עצמו את שבב הרגש שהשיג מלור, וחווה את ההיקף המלא של הרגשות. עם זאת, רגשות אלו התגלו כקשים לשליטה עבורו, והוא נאבק לשלוט בם. עם זאת, עד לאירועים המתרחשים בסרט "מסע בין כוכבים: המפגש", דאטה מצליח להשיג שליטה מלאה בשבב, לרבות היכולת לכבות אותו על מנת לשמור על יעילות ביצועיו.
בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס", דאטה משגר את קפטן פיקארד מספינת אויב לפני שהוא משמיד אותה, תוך הקרבה עצמית, על מנת להציל את חייהם של הקפטן ושאר הצוות. עם זאת, דאטה העתיק את ליבת זכרונותיו אל תוך B-4, אחיו האבוד של דאטה אשר נראה לראשונה בסרט זה. הדבר נעשה בעזרתו המסויגת של ג'ורדי לה פורג', שהביע את חששו לגבי איך זה יכול לגרום ל-B-4 להיות לא יותר מאשר העתק מדויק של דאטה.
במיני סדרת הקומיקס "Star Trek: Countdown" (הפריקוול הרשמי לסרט האתחול מחדש "סטארטרק"), דאטה, אשר העביר בהצלחה את הערוצים הפוזיטרוניים והזכרונות שלו אל B-4, מפקד על האנטרפרייז-E במשימתה לעצור את הרומולאני נירו. ספוק משווה את "תחייתו" של דאטה עם מותו ותחייתו שלו-עצמו, מספר שנים קודם לכן.
בסדרה מסע בין כוכבים: פיקארד, דאטה נראה בחלומותיו של פיקארד, ובהם הוא משחק עם הקפטן פוקר ב-Ten-Forward, ומאוחר יותר מצייר באמצע הכרמים של אחוזת פיקארד. כמו כן, מתגלה כי דאג' וסוג'י אשה הן בנותיו של דאטה באמצעות שיבוט נוירוני פרקטאלי, הליך שפיתח ד"ר ברוס מדוקס. התודעה שלו קיימת בתוך סימולציה קוונטית שייצר מדוקס ומבוססת על זיכרונות שנאספו מהנוירונים שמדוקס הציל מ-B-4. לאחר שפיקארד מת, ובעוד ד"ר אלטן סונג מעביר את תודעתו של פיקארד לגולם המיועד לתודעתו שלו, פיקארד נפגש עם דאטה בתוך הסימולציה. שם, מבקש דאטה כי פיקארד יסיים את חייה של תודעתו, מה שיאפשר לדאטה חוויה משמעותית של חיים, אפילו אם בקצרה. כאשר שפיקארד מתעורר, הוא מממש את משאלתו של דאטה, ותודעתו של דאטה מזדקנת במהירות למוות.
מאפייני הדמות
דאטה חסין לכמעט כל המחלות הביולוגיות ולחולשות האחרות שיכולות להשפיע על בני אדם וצורות חיים מבוססות פחמן אחרות. עובדה זו מועילה פעמים רבות לאנטרפרייז, כגון בפרק "Night Terrors", בו דאטה הוא איש הצוות היחיד שאיננו מושפע מחוסר היכולת לחלום, או בפרק "Clues", בו הוא איש הצוות היחיד שאיננו מושפע מקרן הלם שגורמת ליתר אנשי הצוות לאבד את הכרתם למשך יום. מקרה חריג אחד היה בפרק "The Naked Now", בו דאטה גם כן היה קורבן של וירוס מסוים שתקף את כל אנשי הצוות. לדאטה אין צורך במערכות לתמיכה בחיים כדי לתפקד, ואין לו חתימה ביולוגית. צוות האנטרפרייז-D צריך להתאים את סורקי הנתונים שלהם, כדי לזהות אותות פוזיטרוניים, על מנת לאתר ולעקוב אחר מעשיו במהלך משימות נחיתה. תכונה נוספת הייחודית לדאטה היא היכולת להיות מפורק, ולאחר מכן מורכב מחדש, לצורך שימוש מאוחר יותר. בתכונה זו נעשה שימוש עלילתי בפרק הכפול "Time's Arrow", שבו הראש של דאטה (אשר נותר בתוך מערה על כדור הארץ במאה ה-19) מחובר מחדש לגופו, לאחר כמעט 500 שנים. דוגמה טובה יותר היא בפרק "Disaster", שבו דאטה במכוון גורם נזק לגופו על מנת לפזר שדה חשמלי, ולאחר מכן רייקר מסיר את ראשו ולוקח אותו להנדסה, על מנת לפתור בעיה במנוע העיוות של האנטרפרייז.
דאטה פגיע לסכנות טכנולוגיות, כגון וירוסים, רמות מסוימות של אנרגיה, תקלות ספינה (כאשר הוא מחובר למחשב הראשי של האנטרפרייז לצורך ניסויים), התקני כיבוי בשליטה מרחוק, ולשימוש בכפתור ההדלקה/כיבוי שלו, הממוקם בין שכמותיו. כמו כן, דאטה היה "אחוז דיבוק" במספר מקרים, כתוצאה משימוש באמצעים טכנולוגיים, כגון: העברת תודעתו של איירה גרייבס אל הרשתות העצביות שלו (הפרק "The Schizoid Man"), "קריאה" של ד"ר סונג להגיע אליו (הפרק "Brothers"), וארכיב חייזרים שהציב כמה אישים שונים אליו (הפרק "Masks"). דאטה אינו יודע לשחות, אלא אם כן הוא נעזר במכשיר ציפה המובנה בתוך גופו, והוא עמיד למים ויכול לבצע משימות תת-ימיות, ללא צורך לעלות מעל לפני המים. דאטה אטום לרגשות הנובעים מחוש המישוש, כגון כאב או הנאה. בסרט "מסע בין כוכבים: המפגש", עור מלאכותי מושתל לזרועו על ידי מלכת הבורג. רק אז - דאטה היה מסוגל לחוש כאב, כאשר פועל בורג חתך את זרועו, ואף לחוש תענוג, כאשר מלכת הבורג נשפה אוויר על זקיקי השיער של העור. למרות היותו מכני בטבעו, מתייחסים אל דאטה כאל חבר שווה בצוות האנטרפרייז. בהיותו יצור מכני, טכנאים, כגון ג'ורדי לה פורג', התגלו להיות המתאימים ביותר לטיפול בכשלי תפקוד מכניים או קוגניטיביים, ולא הרופאים של הספינה. במספר הזדמנויות, לאחר כיבוי המוח הפוזיטרוני שלו, ג'ורדי מתקן את דאטה ואז מפעיל אותו מחדש.
מבחינה פיזית, דאטה הוא החזק ביותר מבין חברי צוות האנטרפרייז וגם, מאחר שביכולתו לעבד מידע במהירות חישוב, איש הצוות האינטליגנטי ביותר. הוא מסוגל לשרוד באטמוספירות שרוב צורות החיים המבוססות פחמן מחשיבות כעוינות, לרבות היעדר אטמוספירה או הריק של החלל, ואולם, כאנדרואיד, הוא המאותגר ביותר מבחינה רגשית, ועם התוספת של שבב הרגש של ד"ר סונג, הוא חבר הצוות הכי פחות יציב מבחינת רגשית. לפני שהתקין את שבב הרגש, דאטה לא היה מסוגל להבין רגשות בסיסיים, מה שהוביל אותו להוסיף תוכנה מיוחדת אל תוך התכנות הקיים בו, כשהוא לוקח חלק בפעילויות פנאי בהולודק (בעיקר במהלך תוכניות הולוגרמה של דיקסון היל ושרלוק הולמס) ובמהלך מפגשים רומנטיים (בעיקר עם טאשה יאר ועם ג'נה ד'סורה). עם זאת, אף אחד מההתנהגויות הללו אינן שלו, ומיד לאחר השימוש בהם הוא חודל מלהשתמש בהן, שכן מיצו את התועלת שבהן. כמו כן, יכולות השמיעה של דאטה, אשר מוסברות בפרקים "The Schizoid Man" ו-"A Matter of Time", רגישה יותר מזה של כלב והוא מסוגל לזהות כמאה תבניות צליל שונות בו-זמנית. לאורך כל הסדרה, דאטה מפתח זיקה למשחק תיאטרלי ולשירה. הדוגמה הטובה ביותר לכך מתרחשת במהלך הסרט "מסע בין כוכבים: המרד", שבו פיקארד ווורף מנסים להסיח את דעתו של דאטה, על ידי כך שהם שרים יחד שיר מתוך אופרה, המיועד לשלושה קולות, כאשר הם שרים שני קולות, ומקווים כי דאטה ישיר את החלק השלישי.
בגלל חוסר יכולתה של ג'וליאנה סונג להרות ולהוליד ילדים, לדאטה יש לפחות חמישה אחים רובוטים (שניים מהם הם לור ו-B-4). בהמשך, "אמא" שלו מתגלה להיות "אחותו הפוזיטרונית", שכן ג'וליאנה סונג האמיתית מתה, והוחלפה על ידי האנדרואיד המתקדם ביותר שנבנה על ידי ד"ר סונג. דאטה בונה לעצמו בת, שאותה הוא מכנה "לאל", בפרק "The Offspring", אנדרואיד מסוים זה הקדים את אביו ברכישת הרגש האנושי, כאשר היא חשה פחד בנוגע לעניין של מדעי צי הכוכבים בה. בסופו של דבר, רצף כישלונות מתגלגלים ברשת הנייטרונים שלה הביאו למותה.
ספוט
ספוט (באנגלית: Spot; מילולית: כתם) היא חתולת המחמד של דאטה ודמות חוזרת בתוכנית. ספוט מופיעה במספר פרקים בארבע העונות האחרונות של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הראשון שבהם הוא "Data's Day". כמו כן, ספוט מופיעה גם ב-"מסע בין כוכבים: דורות" וב-"מסע בין כוכבים: נמסיס".
למרות שמה, ספוט איננה חתולת טאבי. במקור, ספוט הופיעה כחתול סומלי זכר, אך מאוחר יותר הופיעה כחתולת בית כתומה מנומרת, אשר בסופו של דבר אף המליטה גורים (הפרק "Genesis").
דאטה יצר במאגרי הזיכרון של האנטרפרייז מספר מאות של וריאציות על תוספות מזון חתולים עבור ספוט, ואף כתב שיר הלל לכבודה - "Ode to Spot". תקלה במחשב אשר מתרחשת בשלב מאוחר בסדרה (בפרק "A Fistful of Datas"), גורמת למספר משכפלי מזון בספינה לייצר את תוספות המזון של ספוט בלבד, ולהחליף חלקים ממחזות מפורסמים בטקסטים מתוך שיר ההלל לחתול, שכתב דאטה.
בפרק "Genesis", וירוס מורפו-גנטי גורם לספוט לעבור מוטציה, ולהפוך באופן זמני לזוחל דמוי איגואנה.
ספוט ידועה לשמצה כלא ידידותית לרוב האנשים שאינם דאטה. קומנדר ויליאם רייקר נשרט בעת שניסה להאכיל את ספוט (בפרק "Timescape"). ג'ורדי לה פורג' השאיל אותה לצורך החוויה של טיפול בחתול, אבל היא הפילה אגרטל וקנקן תה וגרמה נזק לרהיטיו ("Force of Nature"). כאשר דאטה ביקש מוורף לשמור על ספוט, וורף התגלה להיות אלרגי אליה והתעטש בפניה, דבר אשר הכעיס אותה (הפרק "Phantasms"). עם זאת, היא מסתדרת עם לוטננט רג'ינלד בארקלי, כך שכאשר דאטה נאלץ לעזוב לצורך משימה, באותו הזמן שבו ספוט הייתה צפויה להמליט, הוא שכנע את בארקלי שיטפל בה (הפרק "Genesis"). לאחר מותו של דאטה, ספוט מוזכרת בסצנה שנמחקה מ-"מסע בין כוכבים: נמסיס", בה נמסר כי וורף מטפל בה כעת, על סיפון האנטרפרייז-E.
תגובות
כמו ספוק, דאטה הפך לסמל מין ומכתבי המעריצים של ספיינר באו בעיקר מנשים. הוא תיאר את המכתבים כמו "דואר רומנטי" שממש היה "נכתב עבור דאטה; הוא באמת אישיות נגישה".
מהנדסי רובוטיקה מתייחסים אל דאטה (כמו גם ל-"דרואידים" מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים") כאל הפנים המפורסמות של תחום עיסוקם בתפיסתו של הציבור הרחב. ב-9 באפריל 2008, דאטה הוכנס אל ה-Robot Hall of Fame אשר באוניברסיטת קרנגי מלון, במהלך טקס שהתקיים ב-Carnegie Science Center, פיטסבורג, פנסילבניה.
העלייה מברית המועצות בשנות ה-70
רקע
לאחר מותו של מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין חלו תמורות פוליטיות בברית המועצות שהובילו לחידוש היחסים בין ישראל לבין ברית המועצות ב-21 ביולי 1953. יחד עם שינוי המדיניות הסובייטית לשיפור יחסיה עם ישראל, המאבק נגד הציונות בברית המועצות לא פסק לרגע. הק.ג.ב. הקדיש מאמצים רבים כדי לפקוח עין על הארגונים הציוניים שהחלו להתהוות ברחבי ברית המועצות. הרעה משמעותית ביחסי ישראל וברית המועצות התחילה ב-1956 בזמן מבצע קדש. באיגרת שכתב ראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין לדוד בן-גוריון ראש ממשלת ישראל נכתב כך: "ממשלת ישראל משחקת בצורה פושעת ובלתי אחראית בגורל עמה... ומעמידה בסימן שאלה את עצם קיומה של מדינת ישראל". מלבד מאסרים של יהודים שהביעו אהדה כלשהי לישראל, פעלה התעמולה הסובייטית בארבעה מישורים עיקריים: מאבקם של יהודי ברית המועצות על זכותם לצאת אל מחוץ ל"מסך הברזל" הוא סיפור הירואי שתחילתו בשנות ה-60 עם התעוררותה של תודעת הזהות הלאומית-היהודית. עלייה זו כונתה גם "עליית שלח את עמי".
מדיניות ההגירה בברית המועצות
כל מי שביקש לעזוב את ברית המועצות צריך היה להגיש ויזה, ובה הזמנה מבן משפחה שיקבל אותו בארץ שאליה הוא מעוניין להגר. שולח הוויזה התחייב לתמוך בבן משפחתו. בקשת בן המשפחה צריכה הייתה לעבור אימות על ידי נוטריון בארץ מגוריו, ואז להישלח אל בן המשפחה שמתגורר בברית המועצות. מבקש הוויזה היה פונה לאגף במשרד הפנים שנקרא אוביר (המשרד לאשרות ולרישום של משרד הפנים). במשרד הפנים היה עליו למלא מסמכים שונים, שחלקם כללו מידע אישי מאוד. הוא חייב היה להודיע לכל הגורמים שאליהם היה קשור בברית המועצות על רצונו לעזוב. היה עליו להביא מכתב המלצה מהמנהל במקום העבודה שלו. קבלת ויזה דרשה גם אישורים מבתי-הספר של הילדים ומאזור המגורים. אישור על היעדר חובות כלכליים בתוך ברית המועצות ואישור מההורים (וגם מהגרושה, אם מבקש הוויזה היה גרוש). אם המהגר היה חבר מפלגה, היה עליו להשיג אישור ממשרד המפלגה המקומי ומהאיגוד המקצועי שהם מסכימים לעזיבתו. אחרי הגשת כל האישורים, ולאחר שכל מי שנמצא בקשר עם מבקש הוויזה מודע לכך שהוא רוצה לעזוב, צריך היה להגיש את כל המסמכים ל"אוביר" בתוספת תשלום של ארבעים רובל. תשובה רשמית לבקשת ההגירה הייתה מגיעה בדרך כלל לאחר כחצי שנה. אם הבקשה אושרה, צריך היה תוך חודש להגיש אישורים על הוצאת הילדים מבתי הספר, עזיבת מקום העבודה ומכירת הדירה.
לאחר מלחמת ששת הימים נפסקה כמעט לגמרי העלייה מברית המועצות, ובנוסף על כך השלטונות לא הסכימו לקבל בקשות להיתרי עלייה. הסיבה לכך היא תמיכת ברית המועצות במדינות ערב, וניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
ב-1971 הגיע המסע האנטי-ציוני לשיאו, אך הרצון להיפטר מהמטרד של הפעילות הציונית, שהתרחבה ברחבי ברית המועצות, ביחד עם השאיפה של ברית המועצות לשיפור היחסים עם המערב, וקבלה של "פרסים" כלכליים נתנה משנה תוקף לרעיון פתיחת השערים. הממשל הסובייטי ראה במתן היתרי יציאה מחיר נמוך יחסית כדי לקבל שקט מהארגונים הציוניים, ולכן בשנה זו הוחלט על מתן היתרי יציאה ליהודים.
גורמי העלייה
הניצחון המוחץ של ישראל במלחמת ששת הימים הביא לתפנית בחשיבה אצל יהודי ברית המועצות. הניצחון הגביר את תחושת הגאווה הלאומית בקרב היהודים. יותר מכך, הוא הגביר את תחושת הניכור כלפי ברית המועצות, שהייתה בת-ברית של ארצות ערב במהלך המלחמה. "האזרחים הסובייטיים בני הלאום היהודי" הפכו מ"יהודי הדממה", על-פי הגדרתו של הסופר היהודי אלי ויזל, ל"יהודי התקווה", כפי שהגדיר אותם בשנות השמונים ההיסטוריון הבריטי מרטין גילברט.
לאחר המלחמה התחילו היהודים להפנות מכתבים קבוצתיים אל מוסדות סובייטיים ובינלאומיים בדרישה להעניק להם זכות הגירה, זכות הכלולה במגילת זכויות האדם של האו"ם. ב-6 באוגוסט 1969 שיגרו 18 ראשי משפחות מיהדות גאורגיה מכתב לאו"ם ובו ביקשו להשפיע על ממשלת ברית המועצות להניח להם לעלות לישראל: "אנו מאמינים: תפילותינו הגיעו עד השמים. אנו יודעים: קריאותינו יגיעו ללב האנשים. שהרי אנו מבקשים כה מעט – שחררו אותנו ללכת לאדמת אבותינו..."
על מכתב אחר, שנשלח למזכיר הכללי של האו"ם או טאנט, חתמו 531 יהודים מגאורגיה והוא הסתיים במילים "ישראל או מוות!".
מלבד התעוררות הרגש הלאומי בקרב יהודי ברית המועצות היו סיבות נוספות לתחילתה של העלייה:
ארגון נתיב ואגף ההסברה שפעל מטעמו ("בר") ביצעו עבודה חשובה. גוף זה ניצל את הדטאנט בין ארצות הברית לברית המועצות, שהרחיב באורח ניכר את האפשרויות של המערב להשפיע על מנהיגי ברית המועצות.
מדיניות מדינת ישראל בפעילות למען יהודי ברית המועצות אשר קדמה לעליית שנות ה-70
במדיניות מדינת ישראל למען יהודי ברית המועצות יש להבחין במספר תקופות:
תקופת הפעילות הדיפלומטית, 1948–1952
בשנת 1948 עם הקמת המדינה הפסיק לפעול המוסד לעלייה ב', עד 1953 לא הוקם מוסד ממלכתי אחר שהיה יכול לרכז בידיו את הפעילות למען יהודי ברית המועצות ומזרח אירופה. מוסד מסוג זה היה נחוץ בשל מצבם המיוחד של היהודים במדינות אלה, שחייב טיפול בדרכים מיוחדות ובלתי שגרתיות, הממשלה עיצבה את המדיניות בעניין מדיניות ברית המועצות על סמך המידע המזערי וההצעות השונות שהובאו ממוסקבה וגובשו במשרד החוץ בירושלים. הייתה זו מדיניות זהירה. במגעים התכופים שהיו לאנשי הצירות עם פקידים סובייטים בכירים, לרבות שר החוץ, כלל לא הועלתה בצורה ברורה וגלויה שאלת יהודי ברית המועצות, הנושא המרכזי מבחינה ישראלית. אפשרות העלייה מברית המועצות הוזכרה לעיתים רחוקות ותמיד כבדרך אגב. שאלת העלייה מברית המועצות עלתה לראשונה באופן גלוי רק ב-1950 כשפגש משה שרת את שר החוץ הסובייטי אנדריי וישינסקי בעצרת האו"ם בנובמבר 1950. צירות ישראל במוסקבה (היחסים נפתחו ב-1948 בדרג צירות ורק ב-1953 שודרגו לדרג שגרירות) ניהלה מדיניות לא ברורה בכל הנוגע לפגישות עם יהודי ברית המועצות. הם דאגו כי הפגישות עלולות לפגוע בקידום היחסים בין ברית המועצות וישראל. עד 1952 התקיימו בכנסת מספר דיונים מצומצם בנושא מצבם הנואש של יהודי ברית המועצות. מתפתחות שלוש גישות: גישת השמאל הקיצוני המתנגדת בכל תוקף לכל דיון בנושא יהודי ברית המועצות. גישת הימין ובעיקר של תנועת חירות התובעת דיונים ופעולות בנושא וגישת הביניים של מאפ"י והמפלגות הדתיות המסתפקת במדיניות הרשמית הנהוגה.
תקופת חישול הכלים ועיצוב המדיניות, 1953–1959
בראשית 1953 הוקם בראשות שאול אביגור, מוסד מיוחד שאויש ביוצאי המוסד לעלייה ב. הוא נועד לרכז את כל הפעולות הקשורות לעלייה של יהודי מזרח אירופה. עד 1955 פעל מוסד זה במסגרת משרד ראש הממשלה. ב-1954 נשלח שאול אביגור לאירופה כדי להיות קרוב לזירת הפעילות, הוא הקים שני מוקדים לפעילות למען יהודי ברית המועצות ומדינות אירופה המזרחית, בציריך ובווינה. המפנה המשמעותי במדיניות התרחש ב-1955 אז הוקם מוסד חדש בשם 'בר' שהיו לו שני יעדים: א. לנהל פעילות הסברה בישראל ובעולם כדי להזכיר לעולם את קיומה של בעיית יהודי ברית המועצות. ב. לטפל בחומר שהגיע מיהודי ברית המועצות. לימים המוסד בר צורף למשרד החוץ המטפל ביהודי ברית המועצות ונקרא לשכת הקשר-נתיב. העובדים הבכירים בלשכת הקשר היו בדרך כלל אנשים שהיו קשורים לפעילות המוסד לעלייה ב ולתנועת הבריחה, אחרים היו פעילים ציונים ששוחררו מבתי הכלא בברית המועצות ועלו לישראל. נוצר שיתוף פעולה עם מוסדות יהודיים עולמיים וארציים: התנועה הציונית, הסוכנות היהודית, הקונגרס היהודי העולמי וארגונים יהודיים אחרים. המדיניות שנקבעה לפעילות ההסברה הושתתה על העקרונות האלה:
המטרה העיקרית הייתה להחדיר חומר על יהודי ברית המועצות לאמצעי התקשורת בעולם. הפעילות החשובה הראשונה של מדינת ישראל למען יהודי ברית המועצות באמצעות התנועה הציונית העולמית החלה ב-1953 עם סיום פרשת הרופאים. בסך הכל אפשר לראות תקופה זו מבחינת הפעילות הישראלית הממלכתית, כשנות ההכנה הארגונית לעיצוב המדיני של הפעילות למען יהודי ברית המועצות אך עדיין ללא תהודה רחבה וללא הצלחות רחבות כלשהן.
לקראת מדיניות חדשה, 1969–1987
השינוי במדיניות הישראלית הרשמית בכל הנוגע לפעילות הפומבית למען יהודי ברית המועצות התחיל בסתיו 1969, כאשר ראש הממשלה גולדה מאיר הביאה לידיעת הכנסת והציבור בארץ את תוכן העצומה ששלחו 18 המשפחות היהודיות מגרוזיה ובאותו זמן מסר שגריר ישראל באו"ם יוסף תקוע את תוכנה במסיבת עיתונאים שערך בניו יורק. כמה גורמים הביאו למפנה זה: הפעילים הציונים בברית המועצות ואלו שעלו לישראל החלו ללחוץ על לשכת הקשר שיפעלו באורח עצמאי, אם לא יחול שינוי מידי במדיניות הרשמית של ישראל. ברית המועצות לא קיימה הבטחותיה ולא אפשרה עלייה במסגרת איחוד משפחות. הייתה הרגשה כי תם עידן הדיפלומטיות השקטה. הלחץ הגדול ואולי אף המשמעותי ביותר שהביא לשינוי במדיניות למען יהודי ברית המועצות היה לחץ אגודת הסטודנטים יחד עם הפעילים היהודים שכבר עלו – לידה סלובינה, דב שפרלינג, יעקב קזקוב ועוד, אלו חברו יחדיו למען המאבק לשחרור יהודי ברית המועצות, בהפגנות השתתפו עשרות אלפי סטודנטים ואזרחים, בעקבות כך החלה הממשלה לפעול – יצחק שמיר שלח את גאולה כהן לארצות הברית אשר גייסה את הרב מאיר כהנא אשר הביא את נושא יהודי ברית המועצות לכותרות עיתוני העולם. פעילות קזקוב ושפרלינג בארצות הברית עלתה לכותרות ובמקביל החלה ממשלת ישראל לפעול בעולם באופן פומבי.
קליטת העלייה
לאורך העשור של שנות ה-70 עלו לישראל כ-200,000 איש. עיקר העלייה התרחשה בין השנים 1969–1973. בהשוואה לעולים אחרים שעלו לישראל באותה תקופה, דיווחו עולי ברית המועצות על הרגשת השתייכות, הזדהות ישראלית, וודאות שיישארו בישראל.
מבחינה תעסוקתית נמצא במחקר של גור עופר, קרנית פלוג, וניצה (קלינר) קסיר כי 40% מהעולים החליפו את מקצועם לאחר שהגיעו לארץ. בקרב הרופאים ומקצועות הרפואה כמעט ולא הייתה החלפה של מקצוע. בקרב המקצועות החופשיים (עיתונאים, רואי חשבון ועוד) למעלה ממחצית מהעולים החליפו את מקצועם. בחינת תעסוקת העולים מלמדת על דפוס נוסף, החלפת משלח יד וניידות כלפי מטה. כך למשל מהנדסים הועסקו כמהנדסים וטכנאים.
בהשוואה לעולים שהגיעו ממדינות המערב, אחוז קטן יותר מעולי ברית המועצות דיווחו שהם שבעי רצון מעבודתם. בנושא מציאת עבודה רק כשליש ציינו שהמדינה עזרה להם במציאת עבודה. מבחינה חברתית עולי ברית המועצות נטו יותר ליצירת קשרים חברתיים עם עולים חדשים כמוהם. ככל הנראה, מסיבה זו עולי ברית המועצות גם מרגישים פחות שביעות רצון משעת הפנאי שלהם לעומת עולים ממדינות אחרות.
העולים בשנים אלו חשו שרכישת השפה העברית היא חשובה כמעט כמו מציאת דיור ותעסוקה, ולכן הקדישו לכך זמן רב. בישראל פעלו אולפני יום ואולפני לילה שסייעו לעולים ברכישת השפה העברית, וכן ברכישת תחומי השכלה שונים.
בתחום הדיור רוב העולים הרגישו שהתנאים לא נופלים מהתנאים שהיו להם בברית המועצות וחלק לא קטן הרגיש אף שיפור ברמת הדיור. כשהגיעו לישראל התיישבו העולים במגוון ערים, כמו: אשדוד, פתח תקווה, חדרה, תל אביב, דימונה, נס ציונה, באר שבע, טבריה ונתניה.
ככלל, ניתן לומר שקליטת עולי ברית המועצות הייתה טובה יותר מאשר קליטות עולים ממדינות אחרות באותה התקופה. כמו כן, הקליטה בשכונות מעורבות הייתה טובה יותר מאשר בשכונות עולים בלבד. העולים שהגיעו לשכונות מעורבות ביחד עם הוותיקים, קלטו את השפה מהר יותר, והרגשתם האישית הייתה טובה יותר.
ליגת העל הבנגלדשית
ליגת העל הבנגלדשית היא ליגת הכדורגל הבכירה בבנגלדש. הליגה ידועה גם בשמה המסחרי ה-"BPL" (בנגלדש פרימייר ליג).
היסטוריה
עד להקמת הליגה הלאומית בשנת 2000, הליגה הבכירה במדינה הייתה הליגה הבכירה של דאקה שכן המדינה חולקה למחוזות ובכל אחד מהם הונהגה ליגה נפרדת זו מזו.
ליגת הכדורגל הלאומית הוקמה בשנת 2000 במתכונת זמנית עד שהחלה המתכונת הנוכחית, ב-2 במרץ 2007, אז הוקמה ליגה מסודרת שכללה 8 קבוצות מעיר הבירה, דאקה, ועוד ארבע קבוצות משאר רחבי המדינה.
לאחר הקמת הליגה ב-2007, היא נקראה בהתחלה ה-B-League, ולאחר מכן שונה שמה ל"הליגה הבנגלדשית" ב-2009, וב-2012 שמה שונה לשם הנוכחי "ליגת העל הבנגלדשית" (BPL). השינוי האחרון סימן את תחילת העידן המקצועני בכדורגל הבנגלדשי, כאשר נפתחו ליגות מתחת לליגת העל והחלו להתקיים תחרויות כדורגל ברמה ארצית.
הקבוצה המובילה והחזקה בליגה נכון ל-2020 היא דאקה אבאהאני שזכתה ב-6 אליפויות מאז 2007. בעונת 2016 קבעה דאקה אבאהאני שיא כשהייתה הקבוצה הראשונה שזוכה באליפות הליגה בעונה שלמה ללא הפסד.
אן נו גיוג'ה
אֵן נוֹ גְיוֹגָ׳ה, או אֵן נוֹ אוֹזוּנוּ‏‏ (En no Gyōja; נולד בשנת 634) היה מיסטיקן ונזיר יפני שאליו באופן מסורתי מיוחסת יסוד שוגנדו, דת יפנית עתיקה וסינקרטיסטית. דת המאחדת בין טאואיזם, שינטו ובודהיזם ומאופיינת בצורת חיים סגפנית. הוא גם מוערך ומוערץ כבוּדהיסָאטּוָוה או בוסאטסו (המילה היפנית לבודהיסאטווה) וגם כרודף הארה.
כתיבת הספר (הלא מקודש) הסוטרה על החיים הבלתי מוגבלים של הגוף המשולש מיוחסת לאן נו גיוזה. הודות למוניטין שלו כקדוש הרים האמינו שביכולתו לבצע מעשים על טבעיים. ברומנו של קוג'י סוזוקי, "טבעת", שולפת שיזוקו ימאמורה פסלון של אן נו גיוזה מהים, ממנו היא שואבת כוחות על טבעיים.
אליהו יצחק חזן
הרב אליהו יצחק שמש (חזן) (1880 - א' בניסן תרצ"ח (1938)) שימש כרבה של העיר אל-חלה הקרובה לבגדאד קרוב לעשרים שנה, ולאחר מכן שימש כרב קהילת יוצאי בבל בהודו, בהונג קונג ובשאנגחאי למשך שלושים שנה. חיבר את הספר "יד אליהו" לאחר שעלה לארץ ישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1906 עזב הרב את העיר אל-חלה ועבר לשמש כרב קהילת הבבלים בהונג קונג, עד 1920. לאחר מכן שימש כרב קהילת הבבלים בשאנגחאי עד לשנת 1930. לאחר מכן עלה לארץ ישראל וחי בירושלים, שם חיבר את הספר "יד אליהו".
יגאל ארליך
יגאל ארליך (נולד ב-8 ביוני 1940, ג' בסיוון ת"ש) כיהן בתפקיד המדען הראשי של משרד התמ"ת בין השנים 1984–1992.
קורות חייו
ארליך נולד בתל אביב. בין השנים 1962–1966 למד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 1966–1968 למד לתואר שני בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1972 למד לתואר MBA באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו לתואר בכימיה החל לעבוד במרכז למחקר גרעיני - שורק. בין השנים 1972–1979 עבד כמפקח על תעשיית התרופות בחטיבת הכימיה במשרד התמ"ת וכסגן מנהל חטיבת הכימיה ואחר כך עד שנת 1984 כמנהל חטיבת הכימיה והמחצבים.
כהונתו כמדען הראשי במשרד התמ"ת
בין השנים 1984–1992 כיהן כמדען הראשי של משרד התמ"ת, תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד זה. יזם הקמת 24 חממות טכנולוגיות בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנת 1991 ואת הקמת החברה הממשלתית "יוזמה הון-סיכון" בשנת 1992.
תוכנית "יוזמה"
החברה קיבלה מאה מיליון דולר מהממשלה לצורך הקמת שוק הון סיכון בישראל ומתן סיוע לחברות המפתחות טכנולוגיות חדשניות. התוכנית משכה השקעות של משקיעים בינלאומיים כמו אדוונט, CMS ,WALDEN ואוקסטון מארצות הברית, קבוצת ואן ליר ו-TVM מאירופה, Kyocera- AVX ו-VERTEX מן המזרח הרחוק. בתוך שנים ספורות הצליחו 8 מתוך 10 הקרנות שהוקמו ליצור החזרים של פי שניים עד פי ארבעה-עשר מסך ההשקעה בחברות.
בנוסף, "יוזמה" השקיעה בחברות מתחילות, בעיקר בתחום הרפואה, ויצרה החזר של פי 3 על השקעותיה אלו. חמש שנים לאחר תחילת פעולת הקרן הממשלתית, "יוזמה" הופרטה והפכה לקרן פרטית.
Slide Away
Slide Away (בעברית: החלק הרחק מכאן) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2019, על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סיירוס עם אלמה, אנדרו וויאט ומייק וויל מייד איט, והופק על ידם.
דוד ברנע
דוד (דָדִי) ברנע (נולד ב-29 במרץ 1965) הוא ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. איש המוסד מאז 1996. חתן פרס ביטחון ישראל.
קורות חיים
ברנע למד בבית הספר היסודי עין הקורא בראשון לציון ולאחר מכן בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. ב-1983 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בסיירת מטכ"ל. לאחר שירותו הצבאי יצא ללימודים בארצות הברית, סיים תואר ראשון במכון הטכנולוגי של ניו יורק ותואר שני במנהל עסקים במגמת מימון באוניברסיטת פייס. לאחר לימודיו, כיהן כמנהל עסקי בבנק השקעות בישראל וכאנליסט ומנהל-עסקי בכיר בחברת "כלל מנפיקים".
ב-1996 הצטרף ל"מוסד", עבר קורס קציני איסוף ושירת באגף "צומת". שירת תחת פיקודו של יוסי כהן וזכה עימו ב-2003 בפרס ביטחון ישראל על מבצע ייחודי, בעת כהונתו של מאיר דגן בראשות המוסד. פיקד על יחידות מבצעיות בישראל ומחוצה לה, כולל ראש שלוחת "צומת" באירופה. ב-2007 חזר לישראל ומילא תפקידי מטה בארגון. הוא שימש סגן ראש אגף "צומת" בתקופת כהונתו של יוסי כהן כראש האגף ולאחר מכן שימש במשך שנתיים וחצי סגן ראש אגף "קשת". ב-2013 מונה לראש אגף "צומת", שם הוענקו לאגף בראשותו ארבעה פרסי ביטחון ישראל, פרסי ראש הממשלה וציונים לשבח. ב-2019 מונה לסגן ראש "המוסד" וראש מנהלת המבצעים של הארגון.
ראש המוסד
בדצמבר 2020 הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על מינויו של ברנע לראש המוסד, בהמלצתו של ראש המוסד לשעבר יוסי כהן. תחילה נתקל המינוי בקשיים משפטיים בשל המשבר הפוליטי וההגבלות החלות על ממשלת מעבר, אולם לבסוף אישר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט את מינויו. ברנע נכנס לתפקידו ב-1 ביוני 2021, עם תום כהונתו של יוסי כהן.
בהיותו ראש המוסד, קידם ברנע מדיניות אקטיבית של הגברת החדירה לעומק איראן והפעילות בתוכה. גישתו המבצעית תאמה את דוקטרינת ההתרכזות ב"ראש התמנון" האיראני במקום בזרועותיו, שנקט ראש הממשלה נפתלי בנט, ובמסגרת זאת העמיק המוסד את הפגיעה בתשתיות איראניות ואת ההתנקשויות בבכירי משמרות המהפכה, תוכנית הגרעין ומערכי פיתוח הנשק. בנוסף, המוסד העמיק את הקשרים עם קהילת המודיעין הטורקית במסגרת מאבק משותף נגד ניסיון של איראן ושלוחותיה לבצע חטיפות והתנקשויות בתיירים ישראלים בטורקיה. המוסד בראשותו גם המשיך במאמצים, רוב רובם מאחורי הקלעים של החשיפה הפומבית, לטרפד את השיחות בווינה שנועדו לקדם הסכם גרעין חדש בין איראן למעצמות.
חיים אישיים
ברנע נשוי ואב לארבעה. מתגורר ביישוב בשרון.
ארתור קומפטון
ארתור הולי קומפטון (באנגלית: Arthur Holly Compton; 10 בספטמבר 1892 – 15 במרץ 1962), פיזיקאי אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1927, על גילוי האפקט הקרוי על שמו.
תחילת הקריירה
עד 1918 חקר את סיבוב כדור הארץ ולאחר מכן פנה לחקור את פיזורן של קרני רנטגן. בשנת 1922 גילה כי אורך הגל של קרניים אלו גדל עקב פיזור האנרגיה על ידי אלקטרונים חופשיים. האנרגיה של הקרניים שהתפזרו הייתה קטנה מזו של הקרן המקורית. בזכות גילוי זה, הידוע בשם אפקט קומפטון (או "פיזור קומפטון"), זכה קומפטון בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1927.
ב-1920 מונה קומפטון לראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס והחזיק בתפקיד זה עד 1923.
פעילות בזמן מלחמת העולם השנייה
ב-1941 השתלב בפרויקט מנהטן, התוכנית האמריקנית לפיתוח פצצת אטום. הוא מונה כאחראי הוועדה לחקר התכונות והייצור של אורניום מטעם המשרד למחקר ופיתוח מדעי (OSRD). ב-1942 מינה את רוברט אופנהיימר לתאורטיקן הראשי של הוועדה. בקיץ של אותה שנה קיבל הצבא את ניהול פרויקט מנהטן לפיתוח הפצצה, בראשות לסלי גרובס.
מיד לאחר המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, הצליח קומפטון לגייס תמיכה במחקר להפקת פלוטוניום במעבדה המטלורגית של אוניברסיטת שיקגו. לוח הזמנים היה צפוף מאחר שהמטרה הייתה לייצר פצצת אטום עד ינואר 1945 (מטרה שהושגה לבסוף באיחור של חצי שנה). המחקר כלל ניסיונות ליצור תגובת שרשרת גרעינית של אורניום ולהמירו לפלוטוניום, להפריד את האורניום והפלוטוניום, ולבסוף לתכנן פצצה. ב-2 בדצמבר 1942 הצליח צוות המעבדה, בניהולו המדעי של אנריקו פרמי, ליצור לראשונה תגובת שרשרת גרעינית מבוקרת. היה זה השלב הראשון בפיתוח הפצצה, והידיעה הועברה בטלפון למרכז בוושינגטון במשפט הצופן המפורסם "יורד הים האיטלקי הגיע לעולם החדש".
שנים מאוחרות
קומפטון נקבר בווסטר שבאוהיו. מכתש על הירח נקרא על שמו ועל שם אחיו קרל.
הנצחה
מצפה קרני הגמא קומפטון נקרא על שמו.
לקריאה נוספת
.
צעירים יפים ומבריקים
צעירים יפים ומבריקים (באנגלית: Bright Young Things) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2003 שכתב וביים סטיבן פריי. התסריט, המבוסס על הרומן "Vile Bodies" מאת הסופר אוולין וו, הוא ביקורת חברתית סאטירית על אנשי לונדון האריסטוקרטים והבוהמיינים חסרי הדאגות. כמו כן זוהי סאטירה על החברה בכללותה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים.
תקציר עלילה
הדמויות הראשיות בסרט הן אדם פנוויק-סייקס, סופר שאפתן בתחילת דרכו, וארוסתו נינה בלאונט. אדם מוצא עצמו במצוקה כספית כאשר שלטונות המכס בנמל דובר מחרימים את הרומן שכתב, בטענה שמדובר בחומר תועבה. המו"ל, איל ההון לורד מונומרק, שעבורו נכתב הספר, שילם עבורו מראש והוא מכריח את אדם לכתוב את הספר מחדש. משום כך אדם ונינה נאלצים לדחות את נישואיהם. גם פנייתו הנואשת של אדם אל אביה העשיר והתמהוני של נינה אינה מביאה להם את הכספים שהם מקווים לקבל. במלון שהוא שוהה בו, אדם מרוויח אלף ליש"ט בתרגיל של זריזות ידיים, מייג'ור אלמוני מציע לאדם להמר בשבילו על סוס חסר סיכויים במרוץ הסוסים הבא. אדם מתפתה לסיכוי להרוויח הון ומפקיד את הכסף בידי המייג'ור, בסופו של דבר יעברו כעשור שנים עד שיזכה לקבל את כספי הזכייה.
אדם ונינה מוקפים בחבורה של צעירים דקדנטיים, שמעבירים את חייהם במסיבות פרועות ובצריכת אלכוהול, קוקאין ורכילות המופצת על ידי בעל הטור סיימון בלקיירן הידוע לקהל בשם "הפטפטן" (Mr. Chatterbox). החבורה מונה את אגאתה רנקבל האקסצנטרית, שחייה הפרועים מובילים אותה לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי. מיילס שנאלץ להימלט מארצו כדי להימנע מהעמדה לדין על היותו הומוסקסואל. סנית', צלם פפראצי, המתעד את אורח חייהם ההולל של אותם צעירים, וג'ינג'ר ליטלג'ון, המחזר הקודם של נינה, שמצליח לחזור לחייה למגינת לבו של אדם. בילויי הצעירים העשירים והנהנתנים מגיעים לקצם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשפיעה בדרכים הרסניות על כולם.