cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1812
מועמדים פדרליסטים מובהקים
פדרליסטים אחרים לא תמכו בקלינטון בנוגע למלחמה. רופוס קינג, שגריר וחבר קונגרס לשעבר, ניסה להיות המועמד הפדרליסטי ולא הצליח. לעומת זאת, רבים כן הכניסו את שמו כמועמד פדרליסטי, והוא גרם לבעיות במסע הבחירות של קלינטון.
בווירג'יניה, קלינטון הוקע בידי המפלגה הפדרליסטית שתמכה בקינג, ובוויליאם ריצ'רדסון דיווי כסגנו. הם זכו ב-27% מהקולות. בניו יורק, הפדרליסטים ניצחו בבחירות למועצה המחוקקת, והחליטו לשלוח תומכי קינג לחבר האלקטורים. קואליציית דמוקרטים-רפובליקנים ופדרליסטים הצליחה למנוע זאת ושלחה תומכי קלינטון.
קובי פרץ
קובי פרץ (נולד ב-28 באוקטובר 1975) הוא זמר ישראלי.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1812
בחירות כלליות
האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
קובי פרץ
ביוגרפיה
פרץ נולד וגדל בשכונת כפר שלם בתל אביב, בן זקונים להורים יוצאי מרוקו. אביו היה הזמר פטי ארמו פרץ.
ב-1992 יצא אלבומו הראשון, "טעות של החיים". האלבום אופיין בלחנים טורקיים וכולל את השירים "אהבת נעורים", "המוות הלבן", "יבשו דמעותיי", "סוד האושר" וכן חידוש לשיר "נדרתי נדר" של הזמר משה כהן. רובי בן שמעון ומומין ססלר עיבדו את שירי האלבום.
לאחר 3 שנים כשסיים את שירותו הצבאי הוציא את אלבומו השני, "את כמו אש" ששיר הנושא שלו שנכתב ללחן יווני הפך ללהיט בקרב חובבי הז'אנר. כמו כן האלבום כלל גם את השירים "אל תלכי ותבגדי", "ילדונת" ו"הכרתי נערות". שירי האלבום עובדו על ידי מומין ססלר. באותה תקופה ביצע עם הזמר מושיק עפיה את השיר "כואב אחי", שיצא באלבום הבכורה של עפיה "גשם טפטף".
ב-1997 יצא אלבום האוסף "בורא עולם", אשר כולל תזמורת טורקית שלמה. האלבום כלל את השירים "בגדה באהבה", "חביבי" (גרסת כיסוי עברית לשירו של עמר דיאב), "אין לי עוד אביב בלעדייך" ועוד. מומין ססלר עיבד את שירי האלבום.
ב-1999 יצא אלבום האוסף "חץ האהבה" שכלל חידוש לשיר "את כמו אש" בגרסת דאנס שזכתה להצלחה רבה, חידוש לשיר "מנואל" של הזמרת גליקריה, וכן דואט שני עם מושיק עפיה בשם "כואב לי חבר".
ב-2001 הוציא פרץ את אלבומו השלישי "חי איך שבא לי" ובו "אם את רווקה" - דואט עם הזמרת הדרוזית אסאלה.
ב-2004 יצא אלבומו החמישי "משוגע עלייך" שזכה לאלבום זהב על מכירת 25 אלף עותקים.
ב-2008 הוציא את אלבומו השביעי "כמה אהבה", שמכר בתוך כשלושה חודשים 30 אלף עותקים והמשיך ומכר 50 אלף עותקים עליהם קיבל מעמד אלבום פלטינה. שיר הנושא "כמה אהבה" והשיר "אני לא בן של מלך" זכו להצלחה ולהשמעות רבות ברדיו.
ב-26 באוקטובר 2009 הוכרז הדואט "יחד" של קובי פרץ ואישתאר כשיר הטוב ביותר בתחרות Big Apple Music Awards. בסוף 2009 הוגשה תביעה בסך 100,000 ש"ח כנגד הזמר בטענה שכינה את קהל הרוקדים בבר מצווה בעפולה בה הופיע, בכינוי גנאי בקרב יוצאי מרוקו "שלוחים" שמשמעותו פרימיטיביים. לטענתו כינה אותם בכינוי "שלופים" והוא הגיש תביעה נגדית על פגיעה בשמו הטוב. הפרשה הסתיימה לאחר שנתיים בביטול הדדי של התביעות.
בסוף חודש דצמבר 2010 הוציא את הסינגל "אני מוכן לך" שבהמשך נכלל באלבום "כתוב בשמיים". ב-2010 השתתף בעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים".
ב-8 במרץ 2012 הוציא את האלבום "כתוב בשמיים", הכולל את השירים "בלילות", "ישראל" והטריו עם סאבלימינאל ואבי מסיקה "באה לי טוב". תוך חודשיים האלבום הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות 20,000 עותקים. בהמשך אותה שנה הוקרנה בערוץ הוט בידור ישראלי סדרת הדוקו-ריאליטי "הסוכנים", בה השתתף פרץ.
בשנת 2014 הוציא את האלבום "סה לה וי" ממנו הוזמנו מראש 20 אלף עותקים והמשיך ועלה למעמד פלטינה כפולה עבור מכירות בגובה 60 אלף עותקים.
ב-22 באוגוסט 2018 הוציא פרץ שיר ראשון מאז שוחרר מהכלא, "תודה לך מאמי", המוקדש לבת זוגו ענבל אשר הגיע למעל מיליון צפיות ביוטיוב בתוך חמישה ימים.
הרשעה בעבירות מס
בחודש מרץ 2010 נעצר פרץ על ידי רשות המיסים בחשד שהעלים הכנסות בסך מיליוני שקלים. גם אמרגנו נעצר בגין חשדות על דיווח כוזב, השמטת הכנסות, וסיוע להעלמת מס. במהלך ההליכים המשפטיים הפרקליטות הציעה לפרץ הסדרי טיעון מקלים שכללו קנס בלבד ללא מאסר וללא עבודות שירות אך פרץ דחה את כולן בניגוד להמלצת עורכי דינו. במרץ 2016 הורשע פרץ בהעלמת הכנסות בסך של 5 מיליון ש"ח ובהשמטת מס עסקאות בסך של כ-800 אלף ש"ח, בחמש עבירות של השמטת הכנסות, חמש עבירות של הכנה וקיום פנקסי חשבונות כוזבים, חמש עבירות של שימוש במרמה, עורמה ותחבולה, ועבירות של מס הכנסה, בעבירות מסירת דו"חות הכוללים ידיעה כוזבת ועבירה על חוק מס ערך מוסף. הוא זוכה מעבירת איומים ומחמש עבירות של מסירת תרשומות כוזבות.
ב-15 באוקטובר 2017 הוא נידון לשנתיים מאסר בפועל ולקנס של 175,000 ש"ח. פרץ ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש בבית המשפט המחוזי, וב-28 ביוני 2017 דחה בית המשפט את ערעורו על ההרשעה, אך הפחית את עונשו לתקופה של שנה וחצי מאסר. בראשית אוקטובר 2017 דחה נשיא המדינה ראובן ריבלין בקשה שהוגשה על ידי פרץ לחנינה. ב-15 באוקטובר 2017 החל פרץ לרצות את עונשו בבית סוהר מעשיהו. במאי 2018, אישר ריבלין הקלה בעונשו של פרץ, כדי שיעמוד בפני ועדת השחרורים ובתנאי שישולם הקנס האמור. ב-15 ביולי 2018 שוחרר ממאסרו לאחר שעונשו קוצר על ידי ועדת השחרורים.
חיים פרטיים
ב-7 ביולי 2008 נשא לאישה את ענבל פלדבאום. להם ארבעה ילדים. התגורר בשכונת המשתלה בתל אביב. החל משנת 2023 עבר להתגורר ברעננה.
דני מיגל אלבס
דניאל מיגל אלבס גומס (בפורטוגזית: Daniel Miguel Alves Gomes; נולד ב-7 באוגוסט 1983 בקאראקס, ונצואלה), הידוע בקיצור כדני, הוא כדורגלן עבר ונצואלי-פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
דני נולד בוונצואלה למשפחה פורטוגזית, ועבר לאי מדיירה בגיל צעיר, שם הוא פיתח את כישורי הכדורגל שלו בקבוצות הנוער השונות של מריטימו. הוא התקדם לקבוצה הבוגרת לקראת סוף עונת, והבקיע חמישה שערים בעשרה משחקים בעונה זו. בשנת 2002 חתם במועדון ספורטינג ליסבון תמורת 2.1 מיליון אירו. לאחר עונה אחת, הוא הושאל בחזרה למריטימו, וחזר לספורטינג ביוני 2004. בפברואר 2005, הוא הצטרף לדינמו מוסקבה הרוסית, קבוצה שהחתימה באותה תקופה מספר גדול של שחקנים פורטוגלים או כאלה המבוססים בפורטוגל (כמו מאניש ודרליי). הוא היה לאחד מהשחקנים המצליחים ביותר ברוסיה, וזכה בתואר שחקן השנה של דינמו בעונת 2005.
ב-24 באוגוסט 2008 קנתה זניט סנקט פטרבורג את כרטיס שחקנו של דני תמורת 30 מיליון אירו, ועל כן הוא הפך לשחקן היקר ביותר בתולדות הליגה הרוסית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הסופר קאפ האירופי מול מנצ'סטר יונייטד, שבו הוא הבקיע את שער הניצחון ואף נבחר לשחקן המצטיין בניצחון 1-2. דני הבקיע בעונת 2008 עשרה שערים במשותף בדינמו ובזניט, וסיים כסגן מלך השערים של הליגה יחד עם מספר שחקנים נוספים. עם זאת, זניט סיימה חמישית בלבד בליגה.
ב-16 באפריל 2016 במהלך משחק ליגה נגד ספרטק מוסקבה הוא נפצע קשה ונאלץ לעבור ניתוח שהרחיק אותו מהמגרשים למשך 9 חודשים. ב-16 בינואר 2017 חזר למגרש למשחק הידידות מול צ'אנגצ'ון יאטאי מליגת העל הסינית. ביוני 2017 הודיע על עזיבתו את זניט ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית. ביולי 2018 עבר לקבוצת ילדותו מאריטימו, בה שיחק עד דצמבר אותה שנה.
דני שיחק עם הנבחרת האולימפית של פורטוגל בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה (2004), ובנוסף שיחק בקביעות בנבחרת הצעירה של פורטוגל. ב-20 באוגוסט 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של פורטוגל במשחק ידידות נגד, שהסתיים בניצחון 0-5 לנבחרתו.
משפחתו
הוא נשוי לדוגמנית בשם פטרה גומס, לשניים נולדו תאומים בשם ברנרדו ופרנסישקו, ילידי 14 באפריל 2004, שגדלו באקדמיית זניט סנקט פטרבורג. ב־2021 חתמו על חוזה במועדון מאריטימו והם משחקים בקבוצת הנוער של המועדון. לשניהם אזרחות רוסית. לשניים אחות בשם אמילי שנולדה באפריל 2017.
סטטיסטיקת מועדונים
נכון ל-23 בספטמבר 2018
סטטיסטיקה בנבחרת
נכון ל-26 במרץ 2016:
טוני רוץ'
טוני רוץ' (באנגלית: Anthony Dalton Roche; נולד ב-17 במאי 1945) הוא טניסאי עבר אוסטרלי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם במשחקי זוגות בשנות ה-60 שהמשיך להשתתף בתחרויות מקצוענים בשנות ה-70, כשלזכותו 16 זכיות בטורנירי גראנד סלאם מהן זכיית יחיד, 13 זוגות גברים ו-2 זוגות מעורבים.
בתחרויות זוגות גברים הוא זכה בגראנד סלאם 12 פעמים עם ג'ון ניוקומב ופעם עם ארתור אש.
בתחרויות זוגות מעורבים הוא זכה בגראנד סלאם עם ג'ודי טגארט ופרנסואז דיר.
בשנים 1965-1967 ו-1977 הוא היה שותך לזכיית נבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה.
לאחר הפרישה הוא היה מאמן של איוואן לנדל, פטריק ראפטר, רוג'ר פדרר, לייטון יואיט וילנה דוקיץ'.
ב-1981 הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית וב-2001 הוא התקבל למסדר אוסטרליה.
חור מקולרי
חור מקולרי (באנגלית: Macular hole) הוא חור קטן במקולה, אזור במרכז הרשתית.
רוב החורים נוצרים באופן ספונטני, ורק מיעוטם נוצרים בעקבות מחלות או טראומה. לפיכך, אין דרך למנוע את התפתחותם או לדעת מי בסיכון לפתח חור מקולרי. הדרך שבה נוצר חור מקולרי אינה ידועה כל צורכה, אך ההנחה הרווחת היא שהוא נוצר בעקבות שינוי במרקם הזגוגית, חומר דמוי ג'לי המרכיב 80% מנפח העין ומורכב מ-99% מים. עם הזדקנות האדם, החומר הופך להיות מימי יותר ומתחיל למשוך עמו את הרשתית, והדבר עלול לגרום לחור במרכז הראייה. במקרה שהתהליך נמשך, החור עלול לגדול עד להיפרדות רשתית. בשלבים מוקדמים עשוי החור להיסגר מעצמו, אף שזו תופעה נדירה, אולם כשהוא מגיע לשלבים מתקדמים יותר נדרשת התערבות רפואית הכוללת ויטרקטומיה בגישה פארס פלאנה (Pars Plana Vitrectomy), קילוף שכבת הInternal Limiting Membrane והשארת גז מסוג Sulfur Hexafluoride או Perfluoropropane בעין המטופל.
הסתמנות הסימפטומים של חור מקולרי אינה אחידה. חלק מהחולים לא יחוו סימפטומים כלל בהתחלה, ולעומתם - אחרים עשויים לשים לב להתפתחותו מיד, בעקבות ירידה באיכות הראייה בעין הפגועה. התלונה העיקרית היא מטמורפופסיה, עיוות או כתם במרכז הראייה. רוב המקרים מופיעים אצל נשים, 67%–91% מכלל הסובלים מהתופעה.
מיני (מותג מכוניות)
מיני (באנגלית: Mini) הוא מותג בריטי המתמחה בייצור מכוניות קטנות ונמצא בבעלות חברת ב.מ.וו הגרמנית.
סדרת מכוניות המיני המקורית יוצרה החל מ-1959 על ידי תאגיד בריטיש מוטור, שהוקם ב-1952 כמיזוג של היצרנים הבריטיים מוריס ואוסטין. ב-1968 מוזגה החברה והפכה לבריטיש ליילנד ושנה אחר כך הפך מיני למותג עצמאי. הוא היה בבעלות של קבוצת רובר החל מ-1988 וב-1994 נרכשה רובר על ידי ב.מ.וו. ב-1995 החל תכנון של דור חדש למיני ולקראת השקתו הופסק בשנת 2000 ייצור המיני. באותה שנה מכרה ב.מ.וו את רובר, אך הותירה את המותג בידיה, והדגם החדש הושק בשנת 2001.
הסדרה המקורית של מיני כללה מספר דגמים כמו מוריס מיני מיינור, אוסטין סבן, קאונטרימן וקלאבמן. גרסאות ביצועים של דגמים אלו כונו קופר. הסדרה המודרנית עושה שימוש בחלק ניכר מהשמות ההיסטוריים או בוואריציה שלהם. גרסאות קופר S השתתפו המהלך השנים בתחרויות ספורט מוטורי וזכו בראלי מונטה קרלו ב-1964, 1965 ו-1967.
נכון ל-2013 כללה סדרת מיני את דגם ההאצ'בק שלוש דלתות (גם בגרסת קבריולה), קלאבמן (מיני וואן), קאונטרימן (כביש-שטח עירוני, חמש דלתות), דגם קופה/רודסטר, ופּייסמן (כביש-שטח עירוני, שלוש דלתות). רוב דגמי מיני מיוצרים במפעל באוקספורדשייר, אנגליה ודגמי הכביש-שטח העירוני, מיוצרים עבור מיני במפעל של חברת מגנה שטיר האוסטרית. בשנת 2012 נמכרו בסך הכל 301,526 מכוניות מיני.
1959-1990
בעיני רבים נחשבת המיני כמתחרה של החיפושית הגרמנית, וכרכב בעל השפעה דומה לזה של פורד מודל T. עיצוב המכונית היה בהשראתו של סר אלכס איסיגוניס.
ייצורה היה בעיקר באנגליה, בתחילת הדרך. לאחר מכן נפתחו מפעלים באוסטרליה, ספרד, בלגיה, צ׳ילה, איטליה, פורטוגל, יוגוסלביה, אורוגוואי וונצואלה.
למיני היו 4 גרסאות עיקריות מארק 1, מארק 2, מארק 3, וקלאבמן, בתוך גרסאות אלו היו מיני-פיקאפים (טנדרים קטנים), מיני-וואנים ומיני-מוקים (סוג של רכב שטח קטן).
דגם המבוסס על גרסת המיני המקורית הוא דגם דויד בראון מיני רימאסטר המיוצר בבריטניה משנת 2017.
מיני קופר ומיני קופר-S היו דגמים יותר ספורטיביים של מיני ונחלו הצלחה במסלולי הראלי מונטה קרלו בשנים 1964, 1965 ו-1967. בשנת 1966 כל הרכבים מתוצרת בריטית נפסלו עקב טענה כי פנסיהם היו בלתי תקניים. בתחילה רכבי מיני נקראו אוסטין ומוריס כמו אוסטין 7 ומוריס מיני מיינור, עד לשנת 1969 שבה שונה שמם למיני.
1990-2000
בשנות ה-90 ניסו בחברה להגדיל את היצע הדגמים, ולכן הוצעו כלי רכב עם מנועים חשמליים ומנועי אופנועים.
בשנת 1994 קבוצת מיני נרכשה על ידי רובר מידי בריטיש תעשיות חלל, שיצרו מכוניות תצוגה ללא הצלחה רבה.
בשנת 1998 BMW רכשה את המותג מידי רובר והחלה בתכנון של מיני מחודשת, שבה המהנדסים התמקדו בעיצוב.
סה״כ הוצעו 15 גרסאות למיני מחודשת, ולבסוף נבחר העיצוב של פרנק סטפנסון מהסטודיו של ב.מ.וו בקליפורניה. עיצוב זה שימש ומשמש את הדגמים החדשים של מיני, מיני One ומיני קופר.
סטפנסון סיפר, כי רצה שהעיצוב יצביע באופן חד משמעי על שייכות רבה למיני המקורית.
2000 והלאה
המיני המקורית האחרונה יוצרה בשנת 2000, והייתה למכונית מספר 5,387,862 שיצאה ממפעלי מיני.
לאחר יציאת הדור החדש של מיני שזכה להצלחה רבה, בשנת 2005 הוחלט לשדרג את המפעל באוקספורד בהשקעה של 100 מיליון פאונד, כדי להגדיל את תפוקת העבודה ב-20%. בשנת 2011, BMW הודיעו כי הם מגדילים את ההיצע במספר דגמים נוספים: מיני פייסמן ומיני רודסטר. הם גם הודיעו כי ישקיעו 500 מיליון פאונד כדי להגדיל את ההיצע בשבעה דגמים נוספים.
מיני מרק 1 - 1959 עד 1967
עם תחילת יצורו בשנת 1959, הדגם נקרא ADO 15 וסווג כאוסטין 7 ומוריס מיני מיינור.
המאפיינים היו : צירי דלתות חיצוניים, חלונות הזזה, פנסים אחוריים קטנים מאשר בדגמים המאוחרים, גריל קדמי שדומה לשפם.
המנוע התחיל כמנוע 848 סמ״ק אולם נוספו גם דגמים של 997,998,1071,1275 סמ״ק, לדגמים אלה צורפו תיבות הילוכים ידניות, שנקראו ״מטה קסמים״ בעלי 4 הילוכים והילוך ראשון ללא סינכרון. דגמי הקופר היו בעלי בורר הילוכים מרוחק. בשנת 1965 הוצגה תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה יחסי העברה. ב - 1960 הוצג מיני-וואן ומיני-פיקאפ בעלי שורת מושבים אחת.
מיני מרק 2 1967 עד 1970
הוספו שינויים מינוריים, עדיין נמכרו כמוריס מיני ואוסטין 7.
מיני מרק 3,4,5,6,7 1970 עד 2000
מרק 3 הוצג ב 1969 כחידוש למרק 2, בדגם החדש הופיעו דלתות מוגדלות, צירי דלתות מוסתרים, חלונות רגילים עם ידית הרמה כדי לשלוט על גובה החלון. על תא המטען נוספה נורה חדשה שהאירה את לוחית הרישוי, ומערכת בלימת הזעזועים שודרגה למערכת מבוססת גומיות ולא הידרואלסטית, כפי שהיה בהתחלה. לדגם החדש קראו "מיני", והשם החליף את "אוסטין" ו"מוריס" שהיו לפני כן.
השינויים שהתבצעו במרק 4 שהוצג ב 1976 היו: פנסים אחוריים משולבי אור של הילוך אחורי, ובית בולם זעזועים קדמי שהוחזק על ידי בורג יחיד.
מרק 5 הוצג ב 1984, והגיע עם דיסק בלימה קדמי בגודל 210 מ"מ. כמו כן, נוספו כיסויי קשתות עשויים פלסטיק, למרות כל השינויים המכניים והעיצוביים, עיצובה המקורי של מיני נשאר בולט בדגם.
מיני מחודשת MK1 האטצ׳/גג קשיח 2001 עד 2006
המיני החדשה, המוגדרת מכונית רטרו, שהוצגה ב-2001 כללה מספר גרסאות :
הקופר והקופר-S, היו המשך משיתוף פעולה של מיני עם ג׳ון קופר ו- Cooper car company. נעשתה גם גרסה מיוחדת וספורטיבית במיוחד JCW עם אגזוז, בולמים ופילטר אוויר משופרים.
הגרסה האחרונה של המיני MK1 הייתה גרסת GP, גרסה יותר אקסטרימית של JCW שעוצבה על ידי ברטונה באיטליה, לא יותר מ 2000 יחידות נמכרו לקהל הרחב.
מיני מחודשת MK1 פתוחה 2006-2008
בתערוכת ז'נבה ב-2004 הוצגה גרסה פתוחה, ללא גג קשיח, לגרסאות המיני הקיימות.
הגג הנפתח היה עשוי בד עמיד במיוחד והפעלתו הייתה אוטומטית לחלוטין. כאשר הגג התקפל, הוא היה נכנס לחלל הפנימי של תא המטען. לדגם נוספו צירים חיצוניים המאפשרים פתיחת דלת תא מטען כלפי חוץ. החלונות האחוריים של המיני הפתוחה היו חשמליים ונפתחו אוטומטית עם הורדת הגג.
בשנת 2007 הוצגה מיני SIDEWALK פתוחה עם נתונים מרשימים של 0–100 ב 7.9 שניות ומהירות מרבית של 215 קמ״ש.
מיני מחודשת MK2 האטצ׳/גג קשיח 2007-2014
בשנת 2006 הוצגה מיני חדשה, שכללה הרבה פיצ׳רים ותוספות, ומנוע חדש מסוג פרינס שמבוסס על מנוע של פיג׳ו-סיטרואן ונועד להיות חסכוני ויעיל. גרסאות קופר S ו- JCW צוידו גם הן במנוע החדש, אך נוסף להן מגדש טורבו. הפתח לכניסת אוויר על מכסה מנוע נותר מסיבות אסתטיות.
הרכב זכה לתכנון מחודש על ידי מהנדסי ב.מ.וו בגרמניה, כמעט כל פאנל שונה ונוספו כ-60 מ"מ לאורך הכללי.
לדגם הייתה גם גרסה עם מנוע דיזל בנפח 2.0 ליטר שנקראה Cooper D, וגרסה ספורטיבית יותר שנקראה Cooper SD.
מיני קלאבמן 2008-2014
מיני-וואן, שהתבסס על שלדת המיני שנוספו לאורך הכללי 240 מ"מ, ולבסיס הגלגלים 60 מ"מ, מה שהגדיל את הקיבולת של תא המטען ל 260 ליטר מעוקב. דלת תא המטען שנפתחה אנכית במיני הרגילה הוחלפה בשתי דלתות שנפתחו בצורה אופקית, ונוספה דלת נוספת מצידו השמאלי של הרכב. גם למיני קלאבמן היו גרסאות דומות למיני רגילה ONE,Cooper,Cooper S,Cooper D.
השימוש במילה קלאבמן, לא תאם את המקור. קלאבמן המקורי היה שינוי של החזית - לחזית יותר מרובעת. מלכתחילה הקלאבמן המחודשת הייתה אמורה להיקרא Traveler או Cantryman, אבל בב.מ.וו לא השכילו לרכוש את הזכויות לכל השמות.
מיני מחודשת MK2 פתוחה 2009-2015
המיני המחודשת, הפתוחה, והחדשה הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט ב-2009, כמו כן הדגמים תאמו את הגרסה עם הגג הקשיח.
מיני מחודשת קאנטרימן 2011-2016
לקאנטרימן אורך ומרחב פנימי יותר גדול משל מיני קלאבמן.
הדגמים תאמו את דגמי המיני, One, קופר, קופר S ודגמי הדיזל, רק עם אופציה להנעה מלאה (4 גלגלים).
כסטאנדרט, הקאנטרימן הגיע עם תיבת הילוכים ידנית אולם אפשר היה להוסיף את אופציית האוטומט.
מיני מחודשת קופה 2012-2015
המיני קופה הוצגה ביוני 2011, זאת המיני הסדרתית המהירה ביותר (בגימור JCW), כל שלושת התאים הופרדו (תא מטען, תא נוסעים, תא מנוע) 0-100 הושג תוך 6.4 שניות ומהירות מרבית של 240 קמ״ש.
מיני רודסטר 2012 -2015
הוצגה בתערוכת פרנקפורט ב-2009 וכללה 3 גימורים : קופר, קופר S ו-JCW.
מיני פייסמן 2013-2016
הוצג כרכב קונספט בדטרויט 2011, כגרסת 3 דלתות לקאנטרימן, התחילה להימכר ברבעון שני של 2013 ונהייתה הדגם השביעי של המותג מיני.
מיני מחודשת MK3 האטצ׳/גג קשיח 2014-הווה
הוצגה בנובמבר 2013, הרכב החדש ארוך יותר ב 88 ממ, רחב יותר ב44 ממ וגבוה יותר ב 7 ממ, מהדגם היוצא. מה שהגדיל את הקיבולת של התא מטען ל-211 ליטר.
לדגם זה נוספו 5 מנועים חדשים, 3 מנועי בנזין ו-2 דיזל.
1.2 ליטר טורבו בנזין לדגם ה One בעל הספק של 102 כ״ס
1.5 ליטר טורבו בנזין לדגם ה Cooper בעל הספק של 136 כ״ס
1.5 ליטר טורבו דיזל לדגם Cooper D ,One D בעל הספק 95 כ״ס
2.0 ליטר טורבו בנזין לדגם Cooper S, בעל הספק 192 כ״ס
חיבור (מטריצות)
חיבור מטריצות הוא פעולה במתמטיקה בה מחברים שתי מטריצות על ידי חיבור הרכיבים התואמים של כל אחת מהן. קיימות פעולות חיבור נוספות (סכום ישר וסכום קרונֶקֶר) המוסברות בהמשך.
חיבור רגיל
על שתי המטריצות להיות עם אותו מספר שורות ועמודות.
מיני (מותג מכוניות)
מיני מחודשת MK3 האטצ׳/גג קשיח 2014-הווה
התווסף לרשימת הדגמים דגם נוסף, מיני בעלת 5 דלתות, היא הייתה כבדה יותר, כ-90 ק״ג וארוכה יותר ב-120 מ"מ, מהדגם הסטנדרטי בעל 3 דלתות.
חיבור (מטריצות)
חיבור רגיל
סכום המטריצות A ו B המסומן ב A + B, הוא מטריצה בעלת מספר שורות ועמודות זהה, בו כל רכיב הוא סכום הרכיבים התואמים ממטריצות המקור:
לדוגמה:
באופן דומה ניתן לחסר מטריצה אחת מחברתה כל עוד ממדיהן זהים (כמו בחיבור).
הפעולה A − B מבוצעת על ידי חיסור הרכיב ב B מהרכיב התואם ב A.
לפעולת חיבור זו על מטריצות A \,, B \, ו C \, שאיבריהן שייכים לשדה הממשיים (למשל) יש מספר תכונות:
סכום ישר
פעולת חיבור אחרת, פחות בשימוש, היא סכום ישר שמצוינת ב ⊕. משתמשים בסימן זה גם לפעולת החיבור סכום קרונקר וניתן ללמוד מההקשר באיזו משתי הפעולות מדובר.
הסכום הישר של שתי מטריצות: A בגודל m × n ו B בגודל  p × q הוא מטריצה שגודלה  (m + p) × (n + q):
לדוגמה:
הסכום הישר של מטריצות הוא למעשה סוג של מטריצת בלוקים. בפרט הסכום הישר של מטריצה ריבועית הוא מטריצת בלוקים אלכסונית (ראה: מטריצה אלכסונית).
באופן כללי, סכום ישר של n מטריצות הוא:
האפסים הם בלוקים של אפסים, כלומר מטריצות אפסים.
כל רכיב בסכום הישר של שני מרחבים וקטוריים של מטריצות יכול להיות מוצג כסכום ישר של שתי מטריצות.
מטריצת השכנות של איחוד גרפים זרים או מולטיגרף היא סכום ישר של מטריצות השכנות שלהם.
סכום קרונקר
כאמור, גם סכום זה מסומן ב ⊕. הוא מוגדר באמצעות שימוש במכפלת קרונקר המסומנת ב ⊗ עם חיבור מטריצות רגיל. אם A הוא בגודל n × n ו B בגודל m × m ו  מציין את מטריצת הזהות k × k, סכום קרונקר מוגדר על ידי:
תן זהוב
תן זהוב או תן מצוי (שם מדעי: Canis aureus) הוא מין בסוג כלב בינוני, החי בדרום אסיה ובדרום אירופה.
תפוצה
תפוצה עולמית: ממזרח אירופה ומאזור הבלקן במערב ועד להודו ודרום-מזרח אסיה במזרח. בישראל, התן הוא המין המצוי ביותר מבין משפחת הכלביים. נפוץ בעיקר בצפון הארץ ומרכזה, אך נמצא גם בצפון הנגב ובמדבר יהודה. באזורים צחיחים התנים שוכנים בסבך צמחייה ליד מעיינות. התנים נפוצים מאוד בסביבת האדם, סמוך למזבלות ובעיקר בקרבת מושבים ליד מצבורי פגרים של תרנגולות המושלכים על ידי הלולנים.
תיאור
התן הוא כלב בגודל בינוני וצבעו חום זהוב-אפרפר. זנבו קצר יחסית, וקצהו כתום ושחור. על חזהו יש כעין מפית לבנה, שצורתה מיוחדת לכל פרט ועל פיה ניתן לזהותו. ראשו של הזכר רחב מראש הנקבה, ועל עורפו יש רעמת שיער שחור. הנקבות לרוב בהירות יותר. משקלו של התן נע בין 5 ל-12 ק"ג (9-8 ק"ג בממוצע).
תת-מינים
בעבר הזאב הזהוב האפריקני (Canis anthus), החי גם הוא בישראל, נחשב לתת-מין שלו התן הזהוב. אולם מבדיקות התברר שהוא קרוב יותר לזאב, ולימים הוגדר כמין עצמאי.
ארגון חברתי ופעילות
התן חי בזוגות כשלכל זוג טריטוריה ששטחה כ-1 קמ"ר. הטריטוריה מסומנת בשתן, גללים, שריטות בקרקע וקולות. לעיתים הצעירים נותרים עם הוריהם ועוזרים להם לטפל בגורים, וכשהמזון מצוי בשפע יכולות להיווצר כך להקות קטנות. התן פעיל בלילה, אך גם בשעות הבוקר המוקדמות ואחרי הצהריים. התן טורף לרוב חיות קטנות (מכרסמים, עופות וזוחלים), אך ניזון גם מפגרים. התנים ברמת הגולן נצפו טורפים גם עופרי צבאים ובעמק החולה ניזונים גם מעופות מים כמו שקנאים ועגורים.
התנים מנהלים אורח חיים מונוגמי, הם טריטוריאליים בעליל ותוחמים את נחלתם על ידי עשיית צרכים בגבולותיה. הזוג צד ביחד או נפרד. לעיתים חוברים מספר זוגות כדי לצוד בעל חיים גדול ממדים.
דומניקו ג'רוזלימיטנו
דומניקו ג'רוזלימיטנו (באיטלקית: Domenico Gerosolimitano, מילולית: דומניקו הירושלמי, שמו האיטלקי של היהודי המומר שמואל ויוואס; 1553 או 1555–1621), היה רופא וצנזור על ספרים עבריים, מחברו של המדריך לצנזור "ספר הזיקוק" ורב ומלומד יהודי לשעבר.
תן זהוב
יחסי גומלין עם האדם בישראל
בקרבת מושבים וקיבוצים נהנה התן מכמות גדולה של עגלים ותרנגולות למאכל וכך עלול לגרום לנזק רב לחקלאים המגדלים, שמנסים לעיתים להרעילו. בנוסף, התן עלול במקרים נדירים לגרום לכלבת.
דומניקו ג'רוזלימיטנו
תולדות חייו
נולד בארץ ישראל בשם שמואל ויוואס (משפחת רבנים נכבדה שמקורה בקורפו). למד תלמוד וקבלה בעיר צפת וכיהן כרב וכדיין. בגיל 24 נסע לקהיר שם עבד כרופא והפך לרופא מפורסם ששמעו הגיע עד לחצר הסולטאן, שהזמין אותו לקושטא על מנת לשמש כרופא בחצר המלכות. במשך 16 שנים עבד כרופא בחצר הסולטאן ואז עבר לאיטליה. ב-6 באוגוסט 1593 המיר את דתו לנצרות, על פי עדותו עשה זאת ממניעים דתיים.
הוא החל לשמש כמורה לעברית והתקבל לעבודה כצנזור. על פי עדותו צנזר ג'רוזלימיטנו עצמו למעלה מ-20,000 עותקים של ספרי דפוס וכתבי יד עבריים. כיוון שהצנזור חתם באותם ימים על עבודתו ניתן למצוא עדות לפעילותו בכתבי יד וספרים עבריים רבים ששרדו מתקופה זו עד ימינו. במקביל לעבודת הצנזורה חיבר מדריך בעברית למצנזר (שנקרא בעברית "מזקק", מן המילה הלטינית expurgatio, זיקוק) - ספר הזיקוק.
תן זהוב
יחסי גומלין עם האדם בישראל
בשנת 1964 בניסיון להדביר את מחלת הכלבת פוזרו על ידי משרד החקלאות עשרות אלפי אפרוחים מורעלים, כתוצאה מכך נפגעה אוכלוסיית התנים בארץ באופן קשה ביותר. יחד עם התנים הושמדו מהרעלה ישירה גם זאבים, שועלים, נמיות, חתולי ביצות, חתולי בר, נמרי מדבר ועוד טורפים. בעלי חיים נוספים הורעלו מהרעלה משנית (לדוגמה עופות דורסים שניזונו מפגרים הורעלו מנבלות הטורפים). בעקבות היעלמות הטורפים, חל ריבוי גדול באוכלוסיות מכרסמים, ארנבות וחוגלות, שגרמו לחקלאות נזקים קשים מאלה שגרמו התנים לפני מבצע ההדברה. לפיכך חדל משרד החקלאות מלנקוט בשיטת הרעלה המונית זו. אף על פי כן, הרשות עודנה פועלת לדילול אוכלוסיית התנים בישראל, שצפיפותם בארץ היא מהגבוהות בעולם; בשנת 2015, למשל, נורו בהיתר בישראל יותר מ-2,300 תנים. מטרתו של הדילול היא בעיקר למנוע נזק לחקלאים.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 שבו ונצפו תנים זהובים באזור פארק הירקון. מספר התנים בפארק הוא כ-60 פרטים. הם ניזונים בעיקר מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם משגשגת. לאחר תלונות של חלק מתושבי השכונות הצמודות לפארק ברמת גן ובתל אביב, רשות הטבע והגנים החלה לנסות ללכוד את התנים ולהעבירם לאזורים פחות מיושבים, אך בעקבות התנגדות לפעילות זו היא הופסקה.
דומניקו ג'רוזלימיטנו
תולדות חייו
הוא שירת גם את הקרדינל פדריקו בורומאו כמלקט ספרים עבריים לספרייה האמברוזיאנית ובמסגרת זו נסע לקורפו בה אסף כתבי יד עתיקים ויקרי המציאות עבור אוסף הספרים העבריים של הספרייה. בניגוד למלקטים אחרים, לא הפך עם שובו לדוקטור בקולג' הספרייה (אחראי על אוסף), אלא המשיך לעבוד כצנזור עד מותו ב-1621.
ספר הזיקוק
כאמור, חיבורו החשוב ביותר בתחום הצנזורה הוא ספר הזיקוק, חיבור מקיף שנועד לשמש כמדריך למצנזר. הספר מכיל כללים עקרוניים למצנזר ודיון בתוכנם של 426 ספרים עבריים, כיצד הם פוגעים באמונה הנוצרית וכיצד יש לתקנם, כך שיתאימו לדרישות הכנסייה. הספר היה מיועד עבור מצנזרים יהודים מומרים, שאמונתם נוצרית אך שפתם עברית והשפעתו ניכרת גם (ואף במידה גדולה יותר) בקרב הצנזורה הפנימית.
בין הכללים למצנזר הנכללים בספר:
קאפו (אביזר)
ממוזער|250px|שמאל|קאפו המורכב ממוט מתכת ומרצועה אלסטית הקאפו (קיצור ל"קאפוטסקטו" - ראש צוואר הגיטרה באיטלקית. גם: קאפו ד'אסטרו, "מלחץ" בעברית) הוא אביזר לכלי מיתר שונים, כגון גיטרה, מנדולינה ובנג'ו, המשמש לקיצור המיתרים ובכך להעלאת סולם הנגינה, במקרה של חוסר התאמה לשירה או לסולם הרצוי, מבלי להצטרך לשנות את פוזיציות האקורדים, מה שמאפשר לנגן באותן פוזיציות שנוגנו בסולם המקורי. הקאפו מאפשר, למעשה, לנגָן הגיטרה לנגֵן בסולם אחר, דהיינו לבצע טרנספוזיציה, תוך שימוש באצבוע המקורי של האקורדים. הדבר שימושי כאשר יש צורך להתאים את הנגינה לכלי אחר, כגון פסנתר, כאשר האקורדים בסולם המקורי בעייתיים לאצבוע, או להתאים את הסולם למנעד מסוים של זמר, וכיוצא בזה.
קיימים כמה סוגים של קאפו, כשהנפוץ מביניהם הוא מקל גומי המחובר לרצועת ניילון. קיימים קאפואים שמונחים על שישה מיתרים או פחות.
המוזיקולוג האיטלקי דוני היה הראשון שהשתמש במושג "קאפו", בחיבור משנת 1640, אם כי ככל הנראה הקאפו עצמו היה בשימוש עוד קודם לכן.
רינלדו ארנס
רינלדו ארנס (בספרדית: Reinaldo Arenas; 16 ביולי 1943 – 7 בדצמבר 1990) היה משורר, סופר ומחזאי קובני. ארנס תמך במהפכת 1959, בתחילתה, אך לימים הפך מבקר גדול שלה ושל המהפכן פידל קסטרו.
ביוגרפיה
ארנס נולד בכפר במחוז אולגין שבמזרח קובה. מאוחר יותר עבר לבירת המחוז, העיר אולגין. ב-1963 הגיע להוואנה ולמד בבית-הספר לתכנון. לאחר שהשלים את לימודיו, למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת הוואנה, אך לא השלים את התואר. שנה לאחר מכן החל לעבוד בספרייה הלאומית. בתקופת עבודתו בספרייה זכה ארנס במספר פרסים שמוענקים על ידי אונא"ק. ספרו הזיות (Hallucinations) אוזכר על ידי אונא"ק כספר הטוב ביותר של שנת 1966, אך השופטים לא רצו העניק לו את הפרס ובאין ספר אחר שהיה ראוי לפרס, החליטו לא להעניק את הפרס באותה שנה (אך הספר צויין כטוב ביותר).
כתיבתו וההומוסקסואליות המוחצנת שלו הביאו אותו לידי עימות עם הממשלה הקומוניסטית. הוא עזב את הספרייה הלאומית והחל לעבוד כעורך במכון הספר הקובני עד 1968. מ-1968 ועד 1974 שימש כעיתונאי וכעורך בכתב העת הספרותי  La Gaceta de Cuba. ב-1974 נכלא בשל "סטייה אידאולוגית" ובשל פרסום ספרים בחו"ל בלי אישור רשמי. ארנס ברח מהכלא וניסה לברוח מקובה דרך הים, באמצעות ציפה על צינור פנימי של גלגל. הניסיון נכשל, וארנס התחמק מהמשטרה זמן מה. לבסוף נתפס בפארק לנין שבהוואנה ונכלא בבית הסוהר "אל מורו" יחד עם רוצחים ואנסים. שם שרד באמצעות סיוע לאסירים אחרים לכתוב מכתבים לרעיותיהם ולשאר נשותיהם. ארנס הצליח לאסוף די נייר כדי להמשיך לכתוב, אך ניסיונותיו להבריח את החומר התגלו מספר פעמים והוא נענש על כך. ב-1976, תחת איום במוות, אולץ ארנס להתכחש לכל עבודתו.
ב-1980 הסתכסך המשטר הקובני עם פרו. קסטרו, מנהיג קובה, החליט לבטל את השמירה המשטרתית על שגרירות פרו, כדי שיופנה נגדה 'הזעם העממי'. אלא שההפך התרחש - אלפי קובנים ניצלו את היעדר השמירה והתבצרו בשטח השגרירות, דורשים מקלט מדיני. לבסוף הסכים קסטרו שכל הנמצאים בתוך השגרירות, יחד עם קבוצות "אנטי-סוציאליות" נוספות (הומוסקסואלים, למשל) יהגרו לארצות הברית. ארנס לא התבצר בשגרירות, אך לא רצה להחמיץ את ההזדמנות. הוא ידע שהמשטר הוציא אותו מן הכלל ולא העניק לו אישור יציאה; לכן שינה בכתב יד את שמו בתעודת הזהות. כך הצליח לעבור את הבידוק ולקבל אישור יציאה.
ב-1987 אובחן ארנס כחולה איידס; הוא המשיך לכתוב ולדבר כנגד המשטר הקובני. ארנס שימש כחונך לכותבים קובנים רבים בגלות, בהם ג'ון אודונל-רוזאלס. ב-7 בדצמבר 1990, מת ארנס ממנת יתר מכוונת של סמים ואלכוהול. במכתב ההתאבדות שהשאיר, כתב ארנס: ב-2012 נכלל שמו של ארנס בשביל המורשת בשיקגו, מדרכה ציבורית שמנציחה אישים מקהילת הלהטבי"ם והיסטוריה להטבי"ת.
כתיבתו
ארנס היה כותב פורה. בנוסף לשני ספרי שירה, פרסם סדרה של חמישה רומנים המהווים "היסטוריה סודית" של קובה שלפני המהפכה. הסדרה הנקראת פנטגוניה, וכוללת את הספרים סלסטינו לפני השחר, שוב הים, Palace of the White Skunks, צבע הקיץ ו-The Assault. בחמשת הספרים בסדרה נע סגנון כתיבתו של ארנס מריאליזם מוחלט ומודרניזם, לאבסורד והומור סאטירי. הרומן השני שלו, הזיות, 'משכתב' את סיפורו של דיסידנט ידוע.
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר הוא בית קברות שהוקם בשנת 1934 על אדמת ווקף עבור מתיה המוסלמים של חיפה בלב השכונה היהודית שהוקמה לצד בית חרושת נשר ב-1923, כיום כיכר ההסתדרות בעיר נשר.
היסטוריה
בשנת 1933 הביע הווקף של חיפה את רצונו להקמת בית קברות מוסלמי לתושבי חיפה בסמוך לבלד א-שייח' בליבה של שכונת נשר היהודית שנוסדה ב-1923. התושבים היהודים במקום שהתנגדו בתוקף להקמת בית הקברות מחשש להיווצרות מוקד חיכוך בין הקהילות, פנו לנציב המחוז וביקשו הקצאת מקום קבורה חליפי.. תחילה, נטה הווקף לקבל את הצעת תושבי נשר אך לבסוף התעקש על התכנית המקורית ומאבקם של התושבים היהודים נחל כישלון. בעקבות התנגדות של הווקף נאלצו אותם אנשי נשר שגרו בשטח שיועד לבית הקברות, בהוראת משטרת המנדט להרוס את המבנים עד דצמבר 1933  והצריפים גולגלו על חביות אל מחוץ לאדמת הווקף.
בשנת 1934 הסתיימה הקמתו של בית הקברות, והוא נפתח לקבורה באופן רשמי. חששם של התושבים היהודים לחיכוך בין הקהילות על בסיס בית הקברות התגשם; הקהילה הערבית שעלתה לבית הקברות, ניצלה את שטח בית הקברות לירות לכיוון צריפי תושבי שכונת נשר. התושבים נאלצו לבנות על צדם של הצריפים שמכוון לשטח בית הקברות שכבות עץ וחצץ נוספות, ועת נורו יריות נשכבו על הרצפה בחסות שכבת המגן. בנוסף על בניית בית הקברות בנה הווקף שורה של חנויות ממזרח לשטח בית הקברות, בלב מרכז החיים של השכונה (היום כיכר ההסתדרות). חנויות אלה עברו לידי תושבי נשר כנראה לאחר מלחמת העצמאות, והיו בשימוש עד להריסתם כשבנו את הגשר העובר מעל בית הקברות לצורך סלילת כביש 752 (דרך בר יהודה).
ב-20 בנובמבר 1935, במהלך הקרב נגד כנופייתו, נהרג עז א-דין אל-קסאם בידי הכוחות הבריטים. הלווייתו של אל-קסאם החלה במסגד אל-ג'רינה, המשיכה לכוון כיכר פייסל שבדרך העצמאות ומשם המשיכה לבית הקברות. ההלוויה לוותה בהתקפות וזריקת אבנים על שוטרים שליוו את מסע ההלוויה. כמה מהם נפצעו, ואוטובוס עם נוסעים יהודים נפגע מזריקת אבנים. בית הקברות הפסיק את פעילותו כנראה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בשטח בית הקברות נמצאה מצבה המתוארכת לשנת 1938.
בשנות ה-2000
בתחילת שנות ה-2000 בעת תכנון תוואי כביש 752 בקטע המרכזי שלו למרגלות העיר נשר, התברר כי הכביש מתוכנן להיסלל בקצה הדרומי של שטח בית הקברות על קרקע השייכת לווקף. בקרב ערביי ישראל פרצה מחאה, שלא שככה גם כשהוצע להעביר מספר קברים ממקומם כדי שלא ייפגעו. המחאה התגברה משהסתבר כי אחד הקברים בבית הקברות, הוא קברו של עז א-דין אל-קסאם - חרף טענה של ראש העיר דוד עמר, שאל-קסאם קבור בכלל בעכו. לבסוף נאלצה מע"צ להסכים להקמת גשר שיעבור מעל בית הקברות. קברו של אל-קסאם נמצא מצפון ובמרחק מה מהגשר.
ב-20 במאי 2014 הושחת קברו של אל-קסאם על ידי פעילי ימין קיצוני. הקבר רוסס בסמלי מגן דוד ובצמד המילים "תג מחיר". במאי 2015 טענה חברת המזון "קירור אחזקות בע"מ" את זכויותיה על המקום, שלכאורה נחתמו בהסכם משנות ה-70. החברה רצתה להעביר את הקברים שנמצאים בשולי בית הקברות למקום אחר, למען קידום תעשיית החברה באזור. הקהילה המוסלמית הביעה נחרצות את התנגדותה להעתקה של חלק מהקברים והפגינה מול בית משפט השלום בקריות. המפגינים נשאו שלטי מחאה הן בעברית והן בערבית, ואף כמה תמונות של הנקברים באזור. לבסוף, פסק בית המשפט לטובת הקהילה המוסלמית, ואף קבר לא הוזז.
משחק האולסטאר של הליגה המאוחדת של VTB
משחק האולסטאר של הליגה המאוחדת של VTB (ברוסית: Матч всех звёзд Единой лиги ВТБ) הוא משחק ראווה, שנערך מדי שנה על ידי התאחדות הכדורסל הרוסית. אירוע זה חזר להתקיים בשנת 2017 לאחר שבוטל ב-2011, אז נערך משחק האולסטאר של ליגת הכדורסל המקצוענית (ברוסית: Матч звёзд БЕКО ПБЛ), שבה כוכבי הליגה הרוסית גברו על קבוצת הזרים בתוצאה 141:120.
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
בשנות ה-2000
בשנותיו הראשונות של בית הקברות, אף קהילה לא דאגה לניקיונו ולטיפוחיו. כיום, מדי שנה, מגיעה קבוצה של מוסלמים המאורגנת על ידי עמותה הדואגת לבתי קברות מוסלמים בכל הארץ ומרכזה בנצרת, לנקות את שטח בית הקברות.
משחק האולסטאר של הליגה המאוחדת של VTB
בעבר האירוע כלל בחירת כוכבים מהליגה שחולקו ל-2 קבוצות. כאשר חודש האירוע ב-2017, שונה מעט הקונספט לקבוצה אחת של כוכבי כדורסל רוסיים וקבוצה שנייה של כוכבים זרים המשחקים בליגת VTB, בדומה מעט לפורמט המחודש של משחק האולסטאר בכדורסל הישראלי.
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
מחאה בבית הקברות כנגד פינוי קברים
בבית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר התקיימה בחודשים נובמבר דצמבר 2021 מחאה על תביעה משפטית שהוגשה נגד הווקף של חיפה לפינוי קברים בעקבות מכירת שטח מבית הקברות בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי המדינה לחברה פרטית. השטח עבר לרשות המדינה בעקבות חילופי שטחים שנעשו בשנות ה-50 של המאה ה-20 בין שטח בתוך בית הקברות לשטח אחר בחיפה. חילופי השטחים נעשו בתאום עם עמותה מוסלמית שעסקה בכך. ב-2014 הגישה חברת "קירור אחזקות בע"מ" תביעה משפטית בבית המשפט לשלום בקריות כנגד הווקף בחיפה לפנות את השטח. התביעה עברה לערעור בבית המשפט המחוזי בחיפה והגיעה עד בית המשפט העליון, שעדיין לא נתן החלטה בנושא. המוחים הקימו מאהל מחאה גדול בתוך שטח בית הקברות, ופעילי מחאה מתחלפים, שוהים במאהל 24 שעות ביממה. מדי יום שישי מתקיימת תפילה גדולה בשטח בית הקברות. בשבוע של ה-19 בדצמבר 2021, תלו המוחים שלט על גדר בית הקברות.
משחק האולסטאר של הליגה המאוחדת של VTB
תוצאות משחקים
מאזן האולסטאר: תיקו 3–3 בין נבחרת הזרים לנבחרת הרוסים.
בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר
מחאה בבית הקברות כנגד פינוי קברים
ב-11 בפברואר קיימו המוסלמים הפגנה ליד בית הקברות המוסלמי בהשתתפותו של השייח ראאד סלאח. כוחות משטרה אבטחו את אזור ההפגנה.
בחודש ספטמבר 2022 החל שיפוץ של המבנה הדרומי, אחד משני המבנים הנמצאים בשטח בית הקברות. השיפוץ נעשה על ידי מתנדבים.
תוריום
היסטוריה
התוריום זוהה בשנת 1828 על ידי הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס, וקיבל את שמו על שם אל הרעם הסקנדינבי תור.
בראשית חקר הרדיואקטיביות, איזוטופ של התוריום, 230Th, קיבל את השם יוניום ואת הסמל Io, בטרם זוהה טבעו האמיתי על ידי אוטו האניגשמיד וסטפני הורוביץ במחקרים שנעשו בווינה.
בשנת 1902, הפיזיקאית הקנדית הארייט ברוקס אשר חקרה את הרדיואקטיביות של התוריום, גילתה כי הוא פולט חלקיק שהוא שונה מקרינת אלפא או בטא שהיו מוכרים, והיא חישבה לראשונה את זמן מחצית החיים של רדון-220. ניסויי זה ואחרים בהמשך היוו את הבסיס למדע הפיזיקה הגרעינית.
מאפיינים
התוריום הוא מתכת כסופה, השומרת על הברק שלה במשך חודשים. לתחמוצת התוריום צבע שחור וטמפרטורת התכה של 3300 מעלות, שהיא טמפרטורת ההתכה הגבוהה ביותר בקרב התחמוצות. בעת חימום, נסורת של התוריום ניצתת ובוערת באור לבן. בשל זמן מחצית החיים הארוך של 232Th הרדיואקטיביות שלו חלשה מאוד והוא אינו מסוכן בדרך-כלל.
האיזוטופ היציב והנפוץ ביותר של התוריום הוא ה-232Th: זמן מחצית החיים שלו הוא כ-14.5 מיליארד שנה; איזוטופים אחרים של תוריום הם נדירים הרבה יותר וזמן מחצית חייהם קצר יותר.
שימושים
התוריום משמש במסגים לחיזוק עמידותם לטמפרטורות גבוהות ולקריעה, וכן כזרז בתגובות כימיות מסוימות, כגון ייצור חומצה חנקתית מאמוניה, ייצור חומצה גופרתית וזיקוק נפט. תחמוצת התוריום, בשל טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלה, משמשת לייצור חלקים ומוצרים (ובפרט כוסות כימיות) עמידים בפני חום ולציפוי חדרי בעירה. כמו כן, הוספת תחמוצת תוריום לזכוכית מעלה את מקדם השבירה שלה ומקטינה את הנפיצה שלה; זכוכית כזו משמשת לעדשות במצלמות מאיכות גבוהה ולמכשירים מדויקים.
שימושים בתעשייה הגרעינית
אף על-פי שהתוריום כשלעצמו אינו חומר בקיע, ניתן להפכו בכור תרבית ל-233U, איזוטופ קל ובקיע של אורניום. לכן, ניתן להשתמש בתוריום כבסיס לייצור דלק גרעיני, בדומה ל-238U המשמש בסיס לייצור 239Pu. מספר כורים נסיוניים פעלו על תוריום, אולם כיום אין אף כור פעיל המשתמש בתוריום כדלק.
חסרונות:
בשנים האחרונות יש עניין גובר בשימוש בתוריום מצד הודו שיש בה מחצבי תוריום עשירים. מחקרים בנושא כורי תוריום מתבצעים גם בצרפת ומדינות נוספות. אחד התכנונים המוצעים הוא כור מלח מותך. הצעה אחרת היא מגבר אנרגיה, סוג של כור גרעיני בו אין מסה קריטית ולא תתרחש בו תגובת שרשרת גרעינית המקיימת את עצמה ללא סיוע חיצוני.
סכנות
אבקת תוריום היא דליקה, ולכן יש לנהוג בה בזהירות. כמו כן, אחד התוצרים של ההתפרקות של תוריום הוא 220Rn, המהווה חומר רדיואקטיבי מאוד, ולכן מסוכן. מהסיבות האלו, יש צורך באוורור טוב של מקומות שבהם עובדים עם תוריום או מאחסנים אותו.
חשיפה לתוריום מגדילה את הסיכון ללקות בסרטן הריאה, הלבלב, והדם, וכן במחלות של הקיבה.
קישורים חיצוניים
סרטון הסבר של ColdFusion על תוריום
דוד טרבאי
דוד טרבאי (נולד בבודפשט, הונגריה, ב-11 בפברואר 1977) הוא סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
דוד טרבאי נולד בבודפשט, בירת הונגריה, לאביו אדה, שהיה סופר ילדים ידוע בארצו, ולאימו, אנה סלאי, עורכת ספרים בעבר ומרצה לספרות הונגרית באוניברסיטה העברית. דוד עלה ארצה בגיל 14 עם אמו. הוא למד מוזיקה במשך שנים רבות ובוגר מסלול התסריטאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
הלל ברוקנטל
הרב הלל ברוקנטל (24 בינואר 1909, ב' בשבט ה'תרס"ט – 30 באוקטובר 1980, כ' בחשוון ה'תשמ"א) היה ממייסדי הקיבוץ חפץ חיים ורבו הראשון של הקיבוץ.
תולדות חייו
נולד בעיירה אוסצ'יקי דולנה (יידיש: איסטריק) בגליציה המזרחית, לשלמה ובת שבע. בנעוריו למד תורה אצל הרב יהודה מאיר שפירא (המהר"ם שפירא מלובלין) בעיירה סאנוק ועל ידיו הוסמך לרבנות בשנת 1925, בהיותו בן 16. לאחר זמן עבר ללמוד וללמד בישיבת פרנקפורט של הרב יוסף ברויאר. בשנת 1934, בשליחות הרב ברויאר, המשיך לעיר פיומה באיטליה, שבה ניסה להקים עם קבוצת חברים שלוחה של ישיבת פרנקפורט.
בשנת 1935 עלה ברוקנטל לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ נוער אגודתי בכפר סבא (לימים קיבוץ חפץ חיים). ברוקנטל השתלב בעבודה היומיומית של חברי הקיבוץ, בעבודות חוץ, בחקלאות ובפרדסים, ובנוסף בלט בפעילות רוחנית, ובפסיקות הלכתיות. בט"ו באב תרצ"ו, 3 באוגוסט 1936 נישא למלי (מעלה-עמליה) לבית לנדאו, שהצטרפה אליו מתל אביב לקיבוץ בכפר סבא.
בשנת 1937, בהמלצת הרב ד"ר יצחק ברויאר ובנימין מינץ, נסע הלל ברוקנטל מטעם אגודת ישראל לאנסחדה, הולנד וניהל שם יחד עם רעייתו קבוצת הכשרה עבור צעירים חלוצים יהודים דתיים, פליטים מגרמניה, כהכנה לעלייתם ארצה. בשנת 1940, לאחר הכיבוש הגרמני, נעצר ברוקנטל על ידי שלטונות הכיבוש, ונלקח למחנה שבויים בשלזיה עילית. עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 שוחרר והגיע לארץ ישראל (באוניה מטרואה), חזר לקיבוץ חפץ חיים (שעלה להתיישבות קבע כבר בשנת 1944) והצטרף שם לאשתו ושלושת בניו, שהגיעו ארצה כבר בשנת 1942. לאחר חזרתו לקיבוץ, כיהן כרב הקיבוץ (במהלך השנים שימש גם כמנהל בית הספר בקיבוץ וכמורה למקצועות שונים) עד פטירתו בשנת 1980 בגיל 71.
דרכו
בתפקידו כרב הקיבוץ חפץ חיים פעל בדרך של מתינות ומתן דוגמה אישית, ודגל בשילוב של לימוד תורה ואהבת תורה עם חיי מעשה חלוציים בארץ ישראל.
את הקיבוץ הנהיג הרב הלל ברוקנטל בשותפות מיוחדת עם הרב ד"ר קלמן כהנא.
דו"ח ליטבק
הפלשים הוא כותרתו של דו"ח שפרסם ד"ר יוסף ליטבק בחודש ינואר 1973 (שבט תשל"ג), בדבר עליית קהילת ביתא ישראל לישראל. ד"ר ליטבק שימש במחלקה לחקר העם היהודי בגולה באגף לתכנון ומחקר של משרד הקליטה הישראלי. הדו"ח מציג מגוון רחב של דעות, בשירות הציבורי הישראלי ובחברה הישראלית, בנוגע לפעולות הרצויות כלפי הקהילה המבקשת לעלות לישראל. המלצותיו מעולם לא אומצו באופן רשמי.
רקע
רישומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מעידים כי במרוצת שנות השישים עלו ארצה תשעים ושמונה יהודים שנולדו באתיופיה. זאת בנוסף לשישים ותשעה היהודים שעלו ארצה בשנים 1960-1948 ולעולים ספורים לפני הקמת מדינת ישראל. פרופ' מיכאל קורינאלדי מתאר את שיטות העלייה שנקטו בני ביתא ישראל באותן שנים:
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים חיו בישראל כמאתיים אזרחים יוצאי אתיופיה שתבעו את זכות אחיהם לעלייה. יחד עם לחצי ארגונים ופעילים בישראל ובתפוצות, נדרשה הכרעה ברורה של הרשות המבצעת הישראלית בדבר תחולת חוק השבות על יהודי אתיופיה.
עיקרי הדו"ח
בספרו "מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי" מצטט הרב מנחם ולדמן קטעים מפרק הממצאים בדו"ח ליטבק.
ליטבק הזהיר עוד מפני חדירה דרך ים סוף של גויים המתחזים ליהודים מאתיופיה, באמצעות אוניות ישראליות ואחרות. לדבריו, קיימת סברה מבוססת שכבר הגיעו גויים כאלה לישראל. ליטבק מוסיף כי:
גניזת הדו"ח
דו"ח ליטבק הוגדר דו"ח פנימי ונגנז בסמיכות מידית להשלמתו. המלצותיו מעולם לא אומצו באופן רשמי. המצב השתנה באופן מהותי זמן קצר לאחר השלמת הדו"ח, כאשר הרב הראשי לישראל, הראשון לציון עובדיה יוסף קבע שבני ביתא ישראל הם יהודים.
מנחם בגין כראש ממשלת ישראל הורה לגנוז את דו"ח ליטבק, וצוטט על ידי פעילים למען יהודי אתיופיה כאומר שהוא "עוד מסמך אופייני לתקופת מפא"י".
חשיבותו ההיסטורית של דו"ח ליטבק
הרב מנחם ולדמן מעיר על חשיבותו של דו"ח ליטבק, המתעד את הלכי הרוח שפשו בסוכנות היהודית:
יהודי אתיופיה הושפעו מתוכן הדו"ח שנים ארוכות לאחר כתיבתו, למשל, רחמים אלעזר אמר ב-1979 על הדו"ח:
חינוך הומניסטי
חינוך הומניסטי הוא שם כולל למספר שיטות ותאוריות חינוכיות שהתפתחו לאור זרמים שונים בהומניזם. הגישות השונות כולן הן חלק מההומניזם המערבי, אך כל גישה מדגישה פן אחר שלו. כל הגישות חותרות למימוש האדם וחירותו.
במובן המובא כאן, המונח "חינוך הומניסטי" נטבע על ידי נמרוד אלוני כדי לאגד זרמים בפילוסופיה חינוכית. שימוש זה במונח אינו מקובל בשפות אחרות.
הגישה הקלאסית-תרבותית
גישה זו מדגישה את המידות הטובות ואת המוסר האנושי-הומניסטי כאבן היסוד של החינוך. המידות הטובות מתפתחות על ידי חינוך, ובפרט על ידי חינוך למצוינות. מבחינה תרבותית, הגישה תומכת בלימוד של היצירות הקלאסיות של התרבות האנושית, התנסות באמנות ופיתוח הכושר המדעי. ערכי התרבות הם הערכיים המרכזיים בחינוך הקלאסי-תרבותי, והם המקבלים את הדגש והחשיבות הרבים ביותר. הערכים נקבעים מלמעלה, ומועברים לתלמיד, בעוד לתלמיד אין חופש בחירה רב בבחירת הערכים המובאים לו. בכך ישנו איבוד של אחד הערכים המרכזיים בהומניזם, והוא ערך החרות. גישות אחרות מנסות להתמודד עם הקושי הזה בגישה הקלאסית, ומנסות להדגיש יותר את החרות.
הגישה הרומנטית-נטורליסטית
גישה זו יוצאת מנקודת הנחה שהאדם הוא טוב מיסודו, והענקת חרות מלאה תביא להתפתחותו הטובה ביותר. הדגש מוסט, בגישה זו, מן התרבות אל הטבע ומן התבונה אל הרגש. על הילד לא ייכפו חומרי הלימוד והנושאים השונים שבהם יעסוק, ויינתן לו החופש ללמוד את שברצונו ללמוד. הסקרנות הטבעית של הילד מקבלת קרדיט בגישה זו, והלמידה היא למידה חווייתית. גישה זו מתבטאת, למשל, אצל ז'אן-ז'אק רוסו, בחיבורו "אמיל, או על החינוך", המתאר חינוך טבעי ובתנועת החינוך של הנאורות הגרמנית, הפילנתרופיניזם.
הגישה האקזיסטנציאליסטית
גישה זו מדגישה את הבחירה הקיומית, תוך התמקדות בפיתוח אישיותי וגילוי הזהות העצמית הפנימית. המושג המרכזי בגישה הוא הזהות העצמית, גילוי הרצון הפנימי, התחושות העצמיות של הילד, ובחירת דרך החיים על פי הזהות האישית.
הגישה הרדיקלית-ביקורתית
גישה זו מדגישה את השפעותיהם השליליות של גורמים חברתיים, פוליטיים וכלכליים על הילד. לפי גישה זו, השפעות אלו הן תמיד ציניות ופושעות, ועל כן יש לחסן את הילד מפניהן, באמצעות גישה ביקורתית המזהה את ההשפעות הללו. החינוך יתמקד בשחרור התלמיד מדפוסי חשיבה דוגמטיים וחינוך לזיהוי הגורמים המדכאים את האישיות. גישה זו תתמוך במהפכנות אישית, בהעלאת ספקות ובביקורת על כל תחומי החיים.
מולין אוקרמן
מולין מריה אוקרמן (בשוודית: Malin Maria Åkerman; נולדה ב-12 במאי 1978) היא שחקנית ודוגמנית שוודית-ק|אמריקאית.
בגיל שנתיים עברו ממולדתה בשוודיה לקנדה, וכילדה הופיעה במספר פרסומות טלוויזיה, לפני שזכתה בתחרות דוגמנות בגיל 6. קריירת המשחק שלה החלה ב-1997, כשהופיעה לראשונה על המסכים, בסדרת הטלוויזיה הקנדית "ארץ: הקונפליקט האחרון". לאחר התפקיד הקטן שלה בסדרה היא קיבלה תפקידים קטנים בסרטים "The Utopian Society" (2003) ו"הרולד וקומר משתוללים באמריקה" (2004).
התפקיד הראשי הראשון שביצעה היה בסרט "אשת החלומות" (2007), לצד בן סטילר. בשנה שלאחר מכן שיחקה בתפקיד משנה בסרט "27 שמלות", לצד קתרין הייגל. ב-2009, אוקרמן ביצעה את הפריצה הגדולה שלה כאשר לוהקה לסרט "השומרים", והייתה מועמדת לפרס סאטורן על תפקידה בסרט. היא השתתפה גם בסרטים "ההצעה", "טיפול זוגי", ו"בעין העדשה".
ילדותה
אוקרמן נולדה בסטוקהולם שבשוודיה למשפחה קתולית, אך גדלה כבודהיסטית. אמה, פיה (לבית סנדסטורם), מורה לאירובי ודוגמנית, ואביה, מגנוס אוקרמן, סוכן ביטוח. כשהייתה בת שנתיים, המשפחה עברה לקנדה. ארבע שנים לאחר מכן התגרשו הוריה ואביה חזר לשוודיה. שני הוריה נישאו בשנית, והביאו לאוקרמן אח למחצה, ושתי אחיות למחצה. היא הגדירה את ילדותה כקשה, ואמרה "אהבתי את אבי מאוד, וזכיתי לראות אותו רק בחגים. עם זאת, אני חושבת שהפרידה שלהם [של הוריה] הייתה מועילה, מכיוון שהייתי אז צעירה מאוד, כך שיכולתי להתרגל לזה. הקשרים שלי לשוודיה היו תמיד חזקים, ואני שמחה להיות חלק משתי תרבויות". אוקרמן גרה כבר שנים רבות בניאגרה און דה לייק שבאונטריו.
כילדה, אוקרמן לא תכננה להיות שחקנית. אמה קישרה את מולין לעולם הדוגמנות בעת לימודיה בבית הספר היסודי, ואוקרמן אף השיגה עבודות דוגמנות בכמה קמפיינים, אך בגיל 12 החליטה להפסיק לדגמן. ארבע שנים לאחר מכן, היא חזרה לדגמן לאחר שסוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" גילתה אותה בקניון. אוקרמן חתמה על חוזה עם הסוכנות, וזכתה לדגמן לחברת הטיפוח "Noxzema". בגיל 18 החליטה לשנות כיוון ולפנות לפסיכולוגיה התפתחותית. היא למדה במשך שנה באוניברסיטת יורק שבטורונטו, אך בגלל כמה הצעות משחק בסרטים וסדרות טלוויזיה, החליטה לפרוש מלימודיה, לשנות כיוון ולהיות שחקנית. ב-2001, היא עברה ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
2008-1997: תחילת הקריירה
לאחר שדגמנה לכמה קטלוגים ופרסומות, אוקרמן הוזמנה להופיע בתפקיד אורח במספר סדרות טלוויזיה. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרת המדע הבדיוני הקנדית "ארץ: הקונפליקט האחרון" ב-1997, שבה שיחקה רובוט. לפני כן, היא צילמה פיילוט לפרויקט ב-MTV יחד עם השחקנית רייצ'ל מקאדמס, אך הפרויקט לא יצא לאור. בשנת 2000 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "אוצרות מן העבר", וביצעה תפקיד קטן בסרט הקנדי "מועדון הגולגולות". בשנה שלאחר מכן, היא הופיעה בסדרות הקנדיות "Doc" ו"בנות הזהב". במקביל למעברה ללוס אנג'לס, היא לוהקה לסרט "The Utopian Society" שיצא ב-2003. ב-2003, הצטרפה אוקרמן ללהקת הרוק אלטרנטיבי "The Petalstones" כסולנית הלהקה. ב-2005 הוציאה הלהקה אלבום, "Stung", אך אוקרמן עזבה לבסוף את הלהקה וחזרה למשחק, כי "זה היה מדהים וכיפי, אך אני לא חושבת שאי פעם אהיה זמרת. ניסיתי, וזה לא עבד".
ב-2004 הופיעה בסרט הקומדיה "הרולד וקומר משתוללים באמריקה" בתפקיד ליאן. ב-2005, היא לוהקה לתפקיד ג'ונה בסדרה של HBO "הקאמבק" לצד ליסה קודרו. הסדרה היא מוקומנטרית, ובכורתה הייתה ביוני 2005. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. אוקרמן סיכמה את זמנה בסדרה כך: "החוויה הכי מגניבה שעברתי בחיי. ליסה קודרו היא האלילה שלי". ב-2006 הופיעה אוקרמן בשני פרקים של הסדרה "הפמליה" (HBO). ב-2007 שיחקה בסרט הקומי "האחים סולומון". באותה שנה הופיעה בסרט "הפלישה" לצד ניקול קידמן, וכיכבה בסרט "אשת החלומות" לצד בן סטילר. בסרט יוצאים השניים לירח דבש שמסתבך. הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. אוקרמן שיחקה בקומדיה הרומנטית "27 שמלות" (2008) לצד קתרין הייגל. הסרט קיבל ביקורות מעורבות. אוקרמן שיחקה את סאלי בסרט הקצר "Bye Bye Sally" (2009).
2009: פריצת הדרך ו"השומרים"
ב-2007 החלה הפקת הסרט "השומרים", שמבוסס על ספר בעל אותו שם. בסרט אוקרמן מגלמת את הגיבורה הראשית, "סילק ספקטר II", תפקיד שאליו נבחנו מאות שחקניות. במאי הסרט, זאק סינדר, טען שבחר את מולין לתפקיד מכיוון ש"אתה מרגיש שמולין יכולה להרביץ לך, אבל מצד שני, יש לה קצת תמימות, וזה משהו שאני אוהב". ג'סיקה אלבה ומילה יובוביץ' היו המועמדות העיקריות לגילום התפקיד, אך סינדר הרגיש שהן מוכרות מדי לגילום תפקיד כה רציני. לאחר שקיבלה את התפקיד, מולין הכריזה: "זה תסריט באמת, באמת, באמת כתוב היטב. (זה) תפקיד באמת גדול, שאני כל כך מתרגשת לעשות, כי הוא הפוך מכל מה שאי פעם עשיתי. זה רומן נהדר". היא התמודדה עם חודשים של אימונים מפרכים ודיאטה קפדנית. הצילומים החלו באוקטובר 2007, והסתיימו בפברואר 2008. בסרט היה עליה לנעול נעליים גבוהות-עקב וללבוש חליפת לטקס. Rotten Tomatoes עם ממוצע של 64%. אוקרמן הייתה מועמדת ל"פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר" ול"פרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הילדים" על תפקידה בסרט.
חודש לאחר סיום צילומי הסרט, הוכרז שאוקרמן תשחק בסרט "ההצעה" לצד סנדרה בולוק וראיין ריינולדס. בסרט היא משחקת את גרטרוד, חברתו לשעבר של דמותו של ריינולדס, אשר נטש אותה כדי לעבור לניו יורק. על אף שקיבל ביקורות מעורבות, הסרט גרף 317 מיליון דולר ברחבי העולם.
אוקרמן שיחקה בסרט "טיפול זוגי" (2009) שכתבו ג'ון פאברו ווינס ווהן. בסרט מוצגים ארבעה זוגות שטסים לאיים הטרופיים לייעוץ זוגי. אוקרמן משחקת את רוני, אשתו של דייב (וון) ואמם של שני ילדיהם. אוקרמן הצהירה שהיא אהבה את תסריט, את הסרט ואת הדינמיקה בין השחקנים. היא נהנתה לשחק דמות אם, בטענה ש"אני הבכורה מבין ארבעה אחים, אז יש לי הרבה ניסיון בגידול ילדים". הסרט צולם בבורה בורה במשך שלושה וחצי שבועות, והבמאי הרשה לשחקנים לשנות את התסריט מדי פעם, אם יש להם רעיונות טובים. זו הפעם הראשונה שאוקרמן שיחקה אם ואישה, והיא ניסתה לעשות את הדמות אמינה ככל האפשר. המבקרים קטלו את הסרט, אך הוא הכניס 70 מיליון דולר בשבוע הראשון לצאתו, וגרף 171 מיליון דולר ברחבי העולם.