cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם דויטש (רב צרפתי)
ביוגרפיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה המשפחה שהתה כשנתיים בגרמניה, והוא למד בבית ספר יהודי של עמנואל קליבך (Ecole Normale Juive d'Emmanuel Carlebach) ליד קלן, לאחר מכן למד גם בסמינר העברי של צרפת. הפך לרב של סאר-יוניון בשנת 1924. ומ־1926 היה רב של בישהיים (שם גם נולדו שני ילדיו) והיה אחראי על החינוך הדתי של שטרסבורג במשך חמש עשרה שנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הקמת השלטון הצרפתי באלזס, אנשי הקהילה נדרשו לשקם את בתיהם שנהרסו המלחמה, אך לא היה להם כסף לייסד בתי ספר יהודיים. לכן היהודים נאלצו ללמוד בבתי ספר גויים וסבלו מתקריות אנטישמיות בבתי הספר התיכוניים ובאוניברסיטה, והרב דויטש נאלץ לפעול, כרב קהילה, מול השלטונות על מנת למגר תופעות אלו. במקביל הקהילה גם סבלה מניתוץ מצבות וחילול בתי קברות, מבלי שהשלטונות שמו את ידם על המבצעים, ותלו את התופעה בילדים קטנים, אף שהדבר לא היה נכון בעליל. בין היתר, הפעיל מחנה קיץ עבור נוער ב St-Gervais.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, האוכלוסייה הצרפתית של אלזס (יהודים ונוצרים כאחד) נאלצה לפנות את אלזס ולהגר למערב צרפת והרב דויטש החליט לעבור ללימוז' והגיע לשם בנובמבר 1939. בעיר זו הסתתרו מאות משפחות יהודיות מאלזס וממקומות אחרים והרב דויטש היה ראש הקהילה שם במשך 5 שנים. בביתו התקיים באופן קבוע שיעור גמרא שהמשיך כמעט ברציפות עד ליוני 1944. הוא נתפס במהלך מלחמת העולם השנייה 3 פעמים. לפי עדותו, הוא היה במחנה ריכוז ליד לימוז' ונתפס על ידי המליציה הצרפתית ששיתפה פעולה עם הגרמנים. הוא הוכה, הושפל וכונה בגנאי "יהודי מסריח". הוא הגיע לכפר קטן בשם Dinard ושהה שם מספר ימים אצל איכר צרפתי. כאשר נלכד על ידי הגרמנים (9 בנובמבר 1943), הללו גילחו את זקנו, והוא עבר חקירה בנוגע להיכרותו את דה-גול ואת המחתרות, אך זכה ליחס אנושי ושוחרר לאחר החקירה. להערכתו הוא שוחרר מפני שהיה רב קהילה, והגרמנים לא רצו לזרוע פחד בקרב היהודים ובכך גם למנוע בריחה שלהם. בתוך כך הוא עודד את היהודים להתחבא מפני הגרמנים. באחת הפעמים בהם נלכד על ידי הגרמנים, הוא נכלא בבית סוהר, שם היה היהודי היחיד, והופלה לרעה ביחס לאסירים האחרים. האסירים בכלא נהנו פעמיים ביום מטיול בחצר, אולם הוא לא הורשה לעזוב את תאו. בזכות העובדה שדיבר גרמנית רהוטה, קיבל יחס מיוחד מחייל גרמני אחד. כשהאחרון ראה כי הוא לא אוכל טריפות, הביא לו לתא סכין ולחם, ואף הוציא אותו מתאו וניהל עימו שיחות ארוכות.
לקראת ה-27 באוגוסט 1942, קיבל הרב דויטש ידיעה מנשיא הצלב האדום על 800 יהודים שעומדים להיעצר. הרב שלח הודעות למשפחות על מנת שהללו יברחו מבעוד מועד. בתאריך זה, ב-4 לפנות בוקר, הגיעו שוטרים גם לביתו של הרב, אך האחרון סירב לתת להם להיכנס בטענה שאין להם צו מתאים. בתקופה שבה שהה הרב דויטש בלימוז, הוא היה בקשר קרוב עם מושל המחוז ופעל לטובת האוכלוסייה היהודית (לדוגמה, פעל לאיתור פתרונות דיור ליהודים באזור לימוז). היה נשוי למרגריט (גילא מקולמר (נולדה כ"ה שבט תרס"ב נפטרה י"א תשרי תשס"א) בת ברוך לוי (נולד 26 באפריל 1868 נפטר ו' כסלו 1962)  בן משה, ובת ביילה וויל (נולדה ב 25/4/1879).  היו לו 2 בנים, מישל, משה נפתלי גאי (ככל הנראה, היה לו בן נוסף שנפטר סמוך ללידתו). קיבל את העיטור הגבוהה ביותר בצרפת: אות לגיון הכבוד. לאחר המלחמה עבר הרב דויטש לשטרסבורג ושם שימש כרב ראשי ושיקם את הקהילה היהודית במקום. הוא הקים מוסדות ומפעלי חסד רבים, ועסק בענייני הציבור. בשנת ה-20 לשחרור העיר (7/1964) אירח הרב דויטש של דה-גול בבית הכנסת הגדול של שטרסבורג, ובירך אותו.
ממלכת אנגליה הנורמנית
קרב הייסטינגס
הסקסונים התבססו בראש גבעה נמוכה ורחבה ואילו הנורמנים עמדו ממולם בחלק הנמוך של הגבעה כך שהסקסונים נהנו מיתרון, בעיקר בתחום הקשתים שחיציהם עברו מרחק רב יותר.
הקרב היה שקול לאורך מרבית היום ולא ניכר כי אחד מהצדדים מוביל. אחר הצהריים חל שינוי מגמה והנורמנים החלו נסוגים. הסקסונים שראו את נסיגתם של הנורמנים החלו שוברים את שורות ההגנה שלהם במרדף אחר הנסוגים. הפרשים הנורמנים פרצו לפרצה שנותרה בחומת ההגנה הסקסונית ומעתה ואילך היה הקרב ברובו בידי הנורמנים. עדויות היסטוריות מספרות על טבח גדול שביצעו הנורמנים בסקסונים אשר כלל השחתת גופות. הקרב הסתיים לפי העדויות של ההיסטוריונים ולפי שטיח באייה בנפילתו של המלך הסקסוני הרולד, מחץ שפילח את עינו.
אברהם דויטש (רב צרפתי)
ביוגרפיה.
בשנת 1969 עלה לישראל.
נפטר 25 ביולי 1992 בירושלים ונקבר בהר הזיתים.
ב 11/1999 נחנך על שמו גשר בשטרסבורג, בין רחוב טורן לקוואי זורן (rue Turenne et le quai Zorn).
ממלכת אנגליה הנורמנית
קרב הייסטינגס
שטיח באייה הוא המקור הציורי הטוב ביותר אשר מספר בפרוטרוט את אירועי הקרב ואת אשר הוביל לו, יצירה זו שנעשתה בסביבות שנת 1087 כנראה על ידי הבישוף אודו שהיה אחיו למחצה של ויליאם, מוצגת בעיר באייה בצרפת והעתק שלה מוצג באנגליה.
אברהם דויטש (רב צרפתי)
מוסדות ומפעלי חיים שייסד
1) מסעדה סנדלר בלימוז - 1940
ממלכת אנגליה הנורמנית
השלטון הנורמני על אנגליה
לאחר קרב הייסטינגס נהגו הנורמנים ביד קשה כנגד האצולה הסקסונית וחיסלו רבים ממנה, זאת כדי שלא תהיה אופוזיציה לשלטונם. הנורמנים וצאצאיהם, שמנו בכל האיים הבריטיים סך הכול כ-20,000 נפש, החליפו את האנגלו-סקסונים כקבוצה השלטת באנגליה ולאחר תקופה של טינה ומרי התמזגו לבסוף שתי הקבוצות, הנורמנים והאנגלו-סקסונים עד שהחלו הנורמנים לקרוא לעצמם אנגלו-נורמנים. בעזרת הנאמנים האנגלו-סקסים הצליחו הנורמנים לכבוש את סקוטלנד, ויילס ואירלנד. אחת הסיבות לכך שהאנגלו-סקסים לא התנגדו יתר על המידה לשלטון הנורמנים הייתה העובדה שהנורמנים שימרו מוסדות מסורתיים, כולל מערכת המשפט הבין-אישית והמקומית, זאת בנוסף לפעילות הנורמנים הבלתי מפסקת לחיסול מוקדי הכוח של המתנגדים.
אברהם דויטש (רב צרפתי)
מוסדות ומפעלי חיים שייסד
2) בית מושב לזקנים על ידי לימוז - 1941
3) סמנריון קטן (פסי"ל) (P.S.I.L. - Petit Séminaire Israélite de Limoges)- 1942/45
ממלכת אנגליה הנורמנית
השלטון הנורמני על אנגליה
במהלך מלחמת מאה השנים במאה ה-14 זיהו צאצאי הנורמנים את עצמם יותר ויותר כאנגלים והשפות האנגלו-נורמנית והאנגלו-סקסונית התמזגו ליצירת האנגלית התיכונה.
אברהם דויטש (רב צרפתי)
מוסדות ומפעלי חיים שייסד
4) עיתון דו-חודשי (ביולטין) - 1945
5) איחוד קהילות שטרסבורג - 1945
6) מסעדת לוי שטרסבורג - 1946
7) מפעל לילדי הנעלמים - 1946
9) בית ספר לחתנים שטרסבורג - 1947
10) בית ספר עקיבא שטרסבורג - 1948
11) הכשרת פנימייה (האם), בית יתומים - 1949
12) רכישת מבנה לבית ספר עקיבא - 1954
13) רכישת מבנה לפנימייה - 1961
קישורים חיצוניים
האוניברסיטה העברית, המכון ליהדות זמננו, המדור לתיעוד בעל פה, ראיון ביוגרפי, סרט מספר 22. ד"ר לזר, 19/11/1970
יחסי ארצות הברית–תוניסיה
יחסי ארצות הברית–תוניסיה הם היחסים הדיפלומטים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה התוניסאית.
כיום לארצות הברית ולתוניסיה יחסים טובים מאוד.
היסטוריה
ב-1795, ארצות הברית פתחה ייצוג רשמי בתוניסיה ואמנת הידידות האמריקנית-תוניסאית נחתמה ב-1799.
ארצות הברית סיפקה לראשונה סיוע כלכלי וטכני לתוניסיה ב-26 במרץ 1957. תוניסיה תמכה בהתלהבות בשותפות הכלכלית האמריקנית-צפון אפריקאית שנועדה לקדם את השקעותיה של ארצות הברית באזור המגרב ולהשתלבותו הכלכלית.
היחסים בין שתי המדינות נפגעו לאחר שישראל הפציצה את מפקדת אש"ף בתוניסיה ב-1985. התוניסאים האמינו כי ארצות הברית ידעה על המתקפה מראש ואולי הייתה אף מעורבת בה, אך ארצות הברית דחתה על הסף את טענותיה של תוניסיה לפיהן ארצות הברית הייתה אכן מעורבת בהפצצה.
באוקטובר 2002, ארצות הברית ותוניסיה חתמו על הסכם למסחר והשקעות בין שתי המדינות.
פיליפי
פיליפי (יוונית: Φίλιπποι) הייתה פוליס במוקדון העתיקה. ב-2016 הוכרזו שרידיה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי מלך מוקדון פיליפוס השני בשנת 356 לפנה"ס ונקראה על שמו. העיר הוקמה בצפון מוקדון כמאחז נגד השבטים התראקים וכנקודה שתבסס את שליטתה של מוקדון במחצבי העפרה שהיו קיימים במקום. כתוצאה מההכנסות מהעפרה ומשטחי החקלאות, שנעשו זמינים עם ייבוש הביצות בקרב העיר פיליפי, הפכה לפוליס עשירה.
למרות שפיליפי נחשבה כחלק מן הממלכה המוקדונית כמו פולייס אחרות, היא נהנתה מאוטונומיה פנימית שהמשיכה גם לאחר התבוסה הסופית של מוקדון מידי הרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס בקרב פידנה וכתוצאה מכך, הפיכתה לפרובינקיה בשנת 148 לפנה"ס.
ליד העיר נערך קרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס. היה זה אחד מהקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה הרומאית ולאחריו ווטרנים מן הלגיונות הלוחמים יושבו בעיר. כתוצאה ממהלך זה, השתנה מעמדה והיא הפכה לקולוניה. העיר המשיכה לשגשג בתקופת הקיסרות הרומאית והפכה לאחת הערים הגדולות ביותר במוקדון.
פיליפי נכבשה על ידי הגותים בשנת 473 והצליחה לשרוד בפלישות השונות לאזור עד שננטשה מיושביה במהלך המאה החמש עשרה.
Nashe Kino
Nashe Kino (ברוסית: «Наше кино») היא חברה רוסית להפקת סרטי קולנוע, שהוקמה בשנת 2011 על בסיס חברת ההפצה באותו שם, שהתקיימה משנת 2003 ועסקה בהפצה בלבד.
שלום עשת
שלום עשת (28 בספטמבר 1914 - 13 בפברואר 1967) היה יועצו הצבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון בימי מלחמת העצמאות.
Nashe Kino
החברה הוקמה על ידי CTB Films וחברת Profit. יוזם החברה היה ראש חברת CTB, המפיק סרגיי סליאנוב בשיתוף פעולה עם ראש חברת Profit, איגור טולסטונוב. החברה החדשה נועדה ליטול חלק בהפקת סרטי קולנוע, עבור 2 חברות האם.
החברה נטלה חלק בהפקה והפצת סרטי אנימציה מוצלחים, שהפיקו אולפני ההנפשה מלניצה ובעיקר הזיכיון "שלושת הבוגאטירים". החברה הפיצה סרטים רבים שהפכו לשוברי קופות כדוגמת שלושת הבוגאטירים בצעדי הסוס, שלושת הבוגאטירים על חופים מרוחקים, שלושת הבוגאטירים ומלך הים, שלושת הבוגאטירים ונסיכת מצרים, איוואן צארביץ' והזאב האפור, סאליוט 7, איוואן צארביץ' והזאב האפור 2, איוואן צארביץ' והזאב האפור 3, איוואן צארביץ' והזאב האפור 4, סוד חותם הדרקון, הגאוגרף שתה את העולם, קו! קין-דזה-דזה, מטרו, השותף, הסקיתי.
שלום עשת
שנותיו המוקדמות
שלום עשת נולד באוסטריה בשנת 1914 כפריץ איזנשטט. גדל במשפחה בעלת מסורת צבאית למד באקדמיה הצבאית האוסטרית ובבית הספר הטכני הגבוה בווינה והוסמך כמהנדס. שירת כקצין בצבא האוסטרי.
עלייה לארץ ישראל ב'הגנה' ובצבא הבריטי
שלום עשת עלה לארץ ישראל בשנת 1938. בשנת 1939 הצטרף לארגון ההגנה. היה חניך בקורס הקצינים הראשון של ההגנה. בימי מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. בשנת 1942 שירת בחזית המדבר המערבי. בשנת 1943 עבר קורס קצינים (השלישי בחייו) של הצבא הבריטי במחנה צריפין. בשנת 1944, עם כינון הבריגדה היהודית הצטרף לבריגדה בדרגת סרן. היה חניך בבית הספר לפיקוד ומטה של הצבא הבריטי. במסגרת הבריגדה שירת בחזית איטליה ובתום המלחמה הגיע עם כוחות הבריגדה לאוסטריה ארץ הולדתו.
מלחמת העצמאות
בימי מלחמת העצמאות, ביולי 1948 נתמנה ליועץ צבאי של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון. לבן-גוריון הייתה הערכה מיוחדת לקצינים יוצאי הבריגדה האמונים על סדרי צבא סדיר ומקצועי (והערכה פחותה לקצינים מאנשי ההגנה), אך בניגוד לעמדתו של בן-גוריון נתמנו בעלי התפקידים הראשיים, במטכ"ל של מלחמת העצמאות, מבין ותיקי ההגנה. לעומת זאת בראש הזרועות והמחלקות המקצועיות והלוגיסטיות הועמדו יוצאי הצבא הבריטי כחיים לסקוב ואהרן רמז. על פי העדפתו זו של בן-גוריון את יוצאי הצבא הבריטי בתפקידי תכנון וביצוע הפך שלום עשת לאחד ממקורביו והייתה לו השפעה ניכרת על בן-גוריון בכל הקשור בארגון הצבא ובהכנת תוכניות מבצע.
מקרה אחד בו לא שעה בן-גוריון לדברי יועצו שלום עשת היה בשלב הראשון של המלחמה, לאחר החלטת החלוקה, כאשר מפקד החטיבה הבריטית של הנגב הציע לפנות את ארבעה עשר יישובי הנגב שמדרום לכביש עזה באר שבע, כדי שלא יבולע ליושביהם. התושבים סירבו וכעבור חודש יצא בן-גוריון כנגד קולות שטענו שכל כח שיישלח לנגב יחליש את היישוב. הוא הצהיר שיש להגן על כל יישוב יהודי בארץ. יועצו, שלום עשת, טען ש-14 נקודות אלו, ובהן 400 תושבים בלבד, לא יחזיקו מעמד. בן-גוריון לא שעה לו והורה לו להכין תוכנית לביצורן של הנקודות בנגב.
במבצע יבוסי של חטיבת הראל, שנערך בירושלים בין 22 באפריל ל-1 במאי 1948, שנועד לשחרר חלקים מן העיר ולהקל על המצור, נתמנה שלום עשת להיות ראש המטה של המבצע, כאיש צבא מקצועי שיאזן את מפקדי הפלמ"ח מחטיבת הראל שהשתתפו במבצע.
אחרי מלחמת העצמאות
עשת המשיך לשרת בצה"ל לאחר תום מלחמת העצמאות. תפקידו הבא היה ראש מחלקת התכנון במטכ"ל. ב-1952, כאשר פרש עשת מתפקיד ראש מחלקת התכנון בצה"ל, הוא נתבקש על ידי בן-גוריון להגיש לו הערכה מפורטת על היכולת של צה"ל לעמוד במתארי המלחמה השונים מול מתקפה של צבאות ערב. עשת הגיש מסמך מפורט אבל הצביע על נקודת תורפה אחת. הוא ניתח את התרחישים השונים וקבע שבמקרה של מה שנקרא "מקרה הכל", כלומר בתרחיש שבו תהיה מתקפה כל-ערבית, רב-חזיתית יזומה על ידי הערבים, לא יהיה לצה"ל סיכוי לעמוד ולהציל את מדינת ישראל מנזקים בלתי-הפיכים. בזאת תרם עשת לגיבוש הדוקטרינה ההתקפית של צה"ל; כיוון שלבן-גוריון הייתה השקפה פסימית, ביחס לסכסוך הערבי-ישראלי, קיבל בן-גוריון את דעתו של עשת והוביל את שינוי הדוקטרינה של צה"ל להיות התקפית, ובהמשך מינה את משה דיין לרמטכ"ל, ודיין הוא שהשריש את הדוקטרינה ההתקפית בצה"ל, שפירושה שבמקרה של איום של "מקרה הכל", ישראל חייבת לשאוף להיות זו שתפתח במלחמה ולהעביר את הלחימה לשטח האויב.
שנותיו האחרונות
עשת פרש משורות צה"ל בשנת 1957 בדרגת אלוף-משנה, ומונה ליועץ התעשייתי של חברת העובדים. עשת נפטר בראשית 1967, ונקבר בכפר סבא.
ביוננומכניקה
ביוננומכניקה הוא ענף מדעי בין תחומי המשלב בין ענף הביומכניקה, החוקרת את התכונות המכניות של אורגניזמים חיים, לענף הננומכניקה החוקרת את התכונות הבסיסיות של חומרים בסקאלה הננומטרית. הביוננומכניקה המשתייכת גם לתחום הביופיזיקה חוקרת את יחסי הכוחות והלחצים המופעלים על המולקולות הביולוגיות ומתארת את תגובתן במרחב ובזמן. בנוסף, הביוננומכניקה מתארת את היחס בין המבנה לתפקוד של ננוחומרים. הפוטנציאל היישומי של הביוננומכניקה הוא פתוח שיטות מתקדמות לגילוי מוקדם ודיאגנוזה של מצבי מחלה, הנדסת רקמות וכן השראה ביולוגית (ביומימיקרי) ליישומים בתחום ההנדסה.
סקירה היסטורית
תחום הביוננומכניקה שימש בתחילה בעיקר לחקר רקמות. לאור התפתחויות בתחום הננוחומרים ושיפור היכולת למדידת כוחות בסדרי גודל של פיקוניוטון (10-12 N), ניתן כיום לחקור ברמה הננומטרית גם את תכונותיהם המכניות של תאים בודדים ואף מולקולות בודדות כמו חלבונים, וכן לעקוב אחר תהליכים פיזיולוגיים ופתופיזיולוגיים. בשנים האחרונות ננוטכנולוגים ומהנדסים החלו ליישם את הכלים בהם משתמשים במחקר של חומרים והנדסה על תאים. ב-2005 נעשו בפעם הראשונה מדידות פיזיקליות של תאים סרטניים. התכונות הפיזיקליות הללו של תאים נלמדו בהמשך תוך שימוש במספר שיטות ננומכניות בהם משתמשים למחקר משטחי חומרים ברזולוציות גבוהות. כך לדוגמה מעכו תאים בין שתי זכוכיות מקבילות, מתחו אותם על ידי מלקחיים אופטיים ובדקו אותם על ידי מיקרוסקופ כוח אטומי.
רוב המערכות הביולוגיות מאורגנות בצורה היררכית בסקאלה הנעה מהאיבר עד לאבני הבניין. כך למשל העצם בנויה משבע רמות של ארגון הכוללות את תאי רקמת החיבור, סיבי הקולגן וסידן ופוספט המאורגנים בשכבות של ארגון ביולוגי. רמת הארגון הנמוכה ביותר כוללת הידרוקסיאפטיט (אפטיט), וסיב קולגן בודד שעוביים קטן מ-100nm. היכולת לחקור ולמדוד כוחות בסקאלה זו מאפשרת להבין את התכונות הבסיסיות של חומרים אלו. מחקר שנעשו לאחרונה גילו כי קיימת הטרוגניות בתכונות המכניות של סיבי הקולגן המסבירה את היכולת של העצם לפזר אנרגיה ובכך להישמר משברים. הבנת התכונות הננומכניות של תאים חיים בודדים עשוי להוביל לזיהוי שינויים בתכונות אלו במצבים פתולוגיים. מאחר שידוע כיום כי ישנן מחלות ומצבים פתולוגיים הגורמים לשינוי בתכונות המכניות של התאים כגון אלסטיות, קשיחות, הדבקה – מדידת תכונות אלו יכולה בעתיד לאפשר גילוי מוקדם למצבים פתולוגיים. כך למשל, תאי דם אדומים שהודבקו במלריה הם קשיחים פי 10 בהשוואה לתאי דם אדומים תקינים. באופן דומה, בהשוואה לתאים נורמליים, תאים סרטניים הם 70% יותר רכים ואלסטיים. כעת ניתן לבצע גילוי מוקדם לתאים מזדקנים או תאים של חולי דלקת מפרקים ניוונית על ידי ניתוח השינויים ברקמה ברמה הננומטרית על ידי מיקרוסקופ כח אטומי (AFM). חשיבותו של תחום זה לרפואה ולהנדסת רקמות טמונה ביכולת הפוטנציאלית לבצע דיאגנוסטיקה בצורה לא פולשנית, זולה ובתפוקה גבוהה, וביכולת המדידה וההבנה של יחסי הכוחות בין תאים ברקמה, או בין תא למולקולה. הבנת יחסי הכוחות בין תא לתא שכן או לסביבתו קריטית להנדסת רקמות עתידית, כיוון שהתאים יוצרים מטריצה חוץ תאית סביבם המספקת תמיכה מבנית לרקמה. ייתכן ומחקר בתחום זה יאפשר להבין את מכניזם ההתפתחות וההתחדשות של הרקמה ושל התמיינות התאים.
מיקרוסקופ כח אטומי
מיקרוסקופ כח אטומי (AFM) המשמש לדימות משמש אף לחקר פני שטח של חומרים בסקאלה הננומטרית, ניתן לסרוק בו דגמים מבודדים ודגמים בעלי מוליכות חשמלית. בניגוד למיקרוסקופ אלקטרונים, מיקרוסקופ הכח האטומי לא זקוק למצע מוליך, לריק או לריבוץ של שכבת הגנה לצורך פעולתו ואף מאפשר עבודה בסביבה נוזלית, דבר המאפשר לו למדוד דגמים חיים כמו תאים, פני שטח של חיידקים ועוד, כמו גם מדידת השינויים המכניים שהתאים עוברים בתגובה למניפולציות שונות וטיפולים בחומרים שונים.
דלקת מפרקים ניוונית
דלקת מפרקים ניוונית ואיבוד סחוס קיימים בתפוצה רחבה בגיל ההזדקנות. השינויים הפתולוגיים המתרחשים בדלקת מפרקים ניוונית מתחילים ברמה המולקולרית ומתפשטים לרמות גבוהות יותר של ארכיטקטורת הסחוס במפרק, הגורם לנזק מבני ותפקודי מתקדם ובלתי הפיך. כיום, לא קיימים טיפולים היכולים לרפא או לעכב את פירוק הסחוס במחלה. אבחון וגילוי מוקדם של המחלה עשויים לאפשר מעקב אחר התקדמותה ופיתוח טיפול יעיל כנגדה ובכך טמונה החשיבות בפיתוח כלים המאפשרים גילוי מוקדם.
חוקרים הראו כי מיקרוסקופ כח אטומי הוא כלי יעיל שיכול לעקוב אחר שינויים מורפולוגיים הקשורים לתהליכים ביוכימיים תלויי גיל המתרחשים בירכיים של עכברים נורמליים בהשוואה לעכברים הסובלים מדלקת מפרקים ניוונית. באמצעות שימוש במיקרוסקופ כח אטומי החוקרים יכלו לסייע באבחון מוקדם של המחלה. מאחר שניתן לאבחן באופן ברור ברמה הננומטרית שינויים עקב הזדקנות ודלקת מפרקים ניוונית לפני היכולת לאבחן שינויים מורפולוגיים בשיטות האבחון הנפוצות היום, המיקרוסקופ כח אטומי נחשב ככלי פוטנציאלי שיכול לאפשר את האבחון המוקדם של פתולוגיות אלו ולאפשר טיפול יעיל הניתן מבעוד מועד.
סרטן
באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) חקרו לראשונה בצורה מכנית באמצעות שימוש במיקרוסקופ כח אטומי מאפיינים פיזיקליים של תאים סרטניים חיים שנלקחו ישירות מהחולה. החוקרים גילו כי תאי סרטן אגרסיביים יותר רכים ב-70% בהשוואה לתאים נורמליים. החוקרים הציעו כי מבחנים ננומכניים של תאים סרטניים יוכלו להיכלל בעתיד בדיאגנוזה וטיפול בסרטן.
נכון להיום הגילוי הקליני של סרטן מתפשט או של גרורות אצל חולה הוא בעייתי. לרוב, השימוש במיקרוסקופ אור רגיל הנמצא בשימוש בבתי חולים לבדיקות המטולוגיות של דגימות לא יבדיל בין תאים בריאים לתאים סרטניים, דבר המוביל לאי דיוקים באבחון המחלה ומניעת טיפול יעיל. הפוטנציאל העתידי של מדידת התכונות הפיזיקליות של התאים והכנסתו לשימוש ככלי דיאגנוסטי בבתי חולים ייעל את איבחון המחלה והטיפול בה. בטכנולוגיה הנוכחית מבחנים אלו נחשבים יקרים מאוד ובתי החולים לא יכולים לאפשר את כניסת מבחנים אלו לשימוש באופן שוטף.
מלקחיים אופטיים
מלקחיים אופטיים הם כלי אשר ביכולתו להפעיל כוח מושך או דוחה על ידי מיקוד לייזר. מלקחיים אופטיים יכולים להוות כלי יעיל לזיהוי מחלת המלריה. המלקחיים מותחים את התאים על ידי הפעלת כוחות בסקאלה הפיקומטרית (פיקוניוטון) וניתן לזהות את השוני במתח התאים הבריאים לעומת התאים המודבקים במלריה. התאים הבריאים גמישים וניתן למתוח אותם על ידי המלקחיים האופטיים, בניגוד לכך התאים המודבקים במלריה אינם גמישים ולא ניתן למתוח אותם ובגלל חוסר הגמישות הזו תאים אלו לא יכולים לעבור ביעילות בנימים של החולה המודבק.
ממלכת סיציליה הנורמנית
ממלכת סיציליה הנורמנית הייתה ישות מדינית ששלטה על האי סיציליה ועל דרום חצי האי האפניני הידוע בשם איטליה. הממלכה הנורמנית נוסדה על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליה בשנת 1130 ועברה לשלטון האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1194, המדינה הנורמנית הייתה השלב הראשון בהיסטוריה של ממלכת סיציליה שהתקיימה, בגלגולים שונים, עד לשנת 1861 בה התאחדה עם ממלכת איטליה.
רקע
הנורמנים אשר שמם נגזר מכינוי ל"אנשי הצפון", היו פולשים סקנדינבים (במיוחד ויקינגים-דנים) שאימצו את הדת הנוצרית ואת השפה הצרפתית העתיקה, יצרו באמצעות שילוב מסורתם זהות תרבותית חדשה הנפרדת משכניהם הצרפתים ובני ארצות מוצאם הסקנדינביים. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-9 לספירה החלו בכיבוש החלק הצפוני של צרפת הידוע בשם נורמנדי, ממנו התפשטו לכל חלקי אירופה. הכיבוש העיקרי והחשוב ביותר היה כיבוש אנגליה, אשר החל בקרב הייסטינגס ב-1066. ממלכה נוספת הוקמה בדרום איטליה ונסיכות על חופי הלבנט, והיוותה חלק מממלכת ירושלים הצלבנית.
הכיבוש הנורמני של דרום איטליה
קבוצות לוחמים ובתי אב נורמנים הגיעו אל איטליה עוד במהלך המאה העשירית והחל מהמאה ה-11 היו לכוח צבאי בעל חשיבות ומשקל ששירת את השליטים הלומברדים והנציבים הביזנטיים שנלחמו על שליטה בחצי האי האפניני. הנורמנים שניהלו פוליטיקה ששאפה לעצמאות באגרסיביות שנשענה על תרבות צבאית, שמרו על קשר רצוף עם מרכזי הכוח העיקריים בצרפת ובעזרת זרם הולך וגובר של לוחמים נורמנים תפסו נחלות ומובלעות אוטונומיות שבתהליך של כחמישים שנה ומלחמות בלתי פוסקות, התאחדו לכלל ישות בעלת עצמאות דה פקטו.
התגבשות דוכסות אפוליה
בשנת 1030 הפך הלוחם הנורמני ריינולף דרנגו לרוזן הראשון של אברסה שנתנה לו כגמול על שרותו עבור דוכס נאפולי. לוחם נורמני אחר טנקרד דה הוטויל הגיע לאיטליה לקריאתו של ריינולף דרנגו יצר לעצמו בשנת 1042 נחלה ביחד עם בניו ויליאם יד הברזל ודרוגו דה הוטויל כרוזנים ולאחר מכן השליטים של דוכסות אפוליה והפכו בשנת 1043 את העיר מלפי לבירה של ישות מדינית פיאודלית שכללה 12 נחלות של אדונים נורמנים תחת החסות והתמיכה של גואימר השלישי נסיך סלרנו. בשנת 1047 התחתן דרוגו עם בתו של נסיך אפוליה ובאותה שנה זכה דרוגו לתואר המנהיג האיטלקי והשליט הנורמני של אפוליה וקלבריה (לטינית: dux et magister Italiae comesque Normannorum totius Apuliae et Calabriae) מידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וזכה בהכרה בלגיטימיות של השושלת הנורמנית.
ביום 18 ביוני 1053 התנגשו הצבאות של השבטים הנורמנים תחת אונפרואה דה הוטויל רוזן אפוליה וקלבריה, מול צבאות מדינת האפיפיור ונסיכים איטלקיים בקרב סיביטטה, בתום יום הקרב הוכו הכוחות האיטלקיים והאפיפיור לאו התשיעי נפל בשבי, הניצחון המכריע הביא את הנורמנים לעמדת יתרון במאבק על השלטון בדרום איטליה. בשנת 1057 ירש רובר גיסקאר דה הוטויל את תואר רוזן אפוליה וקלבריה, הוא ערך מחדש את מערכת הבריתות והקשרים של הנורמנים באיטליה וזכה לכינויים "השועל" ו"הערמומי" ובזכות מהלכים פוליטיים נועזים ובהם חתונה עם סקילגיטה (Sikelgaita), נסיכה לומברדית ואחותו של שליט סלרנו, זכה לתואר דוכס מהאפיפיור ניקולאוס השני במקום בו לא הועילו מהלכיו הפוליטיים-מדיניים לא היסס גיסקאר להשתמש- ללא רסן - בכוח זרוע וזכה להרחיב את תחומי שלטונו והשפעתו.
במקביל פעל הענף השני של הנורמנים משפחת דרנגו לביסוס שלטונם מבסיס כוחם ברוזנות אברסה, הם דחקו את יריביהם הלומברדים מאחיזתם בעיר גטה בשנת 1064 ולאחר מכן כבשו את קפואה בשנת 1098 לאחר מצור של 40 יום בו לחמו לצד הנורמנים חיילים מוסלמים שכירים.
כיבוש סיציליה
האי סיציליה היה תחת שלטון מוסלמי קודם לכיבושו על ידי הנורמנים. האי שעיקר תושביו היו נוצרים יוונים-אורתודוקסים נשלטו על ידי השושלת האע'לבים לאחר מכן תחת שלטון השושלת הפאטמית שהחזיקו באי עד לשנת 948, אז עברה סיציליה לשלטון השושלת הקלבידית שהפכו את האי למרכז כוח כלכלי ומרכז סחר מרכזי באגן הים התיכון, בשני העשורים הראשונים של המאה ה-11 עבר האי סדרה של משברים שלטוניים שהביאו להתפוררות השלטון המרכזי. אל תוך המערבולת נכנסו השליטים הנורמנים מבית הוטויל שקיבלו מהאפיפיור את התואר (אז ריק מתוכן) דוכס סיציליה, בשנת 1061 פשט צבא נורמני תחת פיקודם של רובר גיסקאר ואחיו הצעיר רוג'רו בוסו על האי. הנורמנים חצו את מצר מסינה הפתיעו את חיל המצב וכבשו את העיר מסינה ללא התנגדות ובכך יצרו ראש גשר נורמני על האי. רובר בא בברית עם אחד האמירים הניצים בסיציליה ויצא אל לב האי בדרכו הוא תקף מבצרים, כבש את פטרנו והופיע מול המבצר העיקרי במרכז סיציליה קסטרוגיובני. חיל המצב ניסה לקדם את פני הרעה בקרב מחוץ לחומות המבצר, אך הוכה ונאלץ לסגת אל בין חומות המבצר, המצור נמשך עד לחודשי החורף, והצבא הנורמני נאלץ לסגת ולחזור לאפוליה, אך קודם לכן בנו הנורמנים את מבצר סן מרקו ד'אלונזו - המבצר הנורמני הראשון בסיציליה.
הצבא הנורמני חזר בשנת 1064 לפשיטה כושלת על פלרמו, ושוב בשנת 1071, הפעם נכבשה העיר ,אך המצודה רק בינואר 1072 לאחר מצור עקשני. רובר לא המתין לכיבוש כל האי וחילק את השלל עם רוג'רו שאמור היה לכבוש את שאר האי ולתפוס את חלקו. בשנת 1077 כבש רוג'רו את טרפאני, בשנת 1079 נכבשה טאורמינה ובשנת קטניה. בשנת 1085 יצא רוג'רו למסע הכיבוש הסופי של סיציליה, הוא הוביל מתקפה משולבת מהים והיבשה על העיר סירקוזה, לאחר קרב ימי בנמל הושמה העיר במצור שנמשך עד למרץ 1086 ובפברואר 1091 הושלם כיבוש סיציליה עם נפילת נוטו לידי הנורמנים. באותה שנה נחת כוח פלישה נורמני במלטה ולאחר כיבוש העיר מדינה הפכו לשליטי האי דה-יורה, אך הותירו את מושכות השלטון למעשה בידי הפקידים המוסלמים, שלטון שנמשך עד 1127, אז סולקו המוסלמים מעמדות הכוח והאי הפך לחלק בלתי נפרד מממלכת סיציליה.
כיבוש אמאלפי סלרנו ונאפולי
במקביל לכיבוש סיציליה המשיך רובר גיסקאר את הלחץ על הערים העצמאיות והחשובות בדרום איטליה - סלרנו ואמאלפי, הראשונה להתמסר לשלטון הנורמני הייתה אמאלפי שנכנעה ללא קרב ובמהלך משא ומתן ככל הנראה בין שליטי העיר לסקילגיטה, הנסיכה הלומברדית ואשתו של גיסקאר, גורלה של סלרנו נחרץ משהפסיקה סקילגיטה להשתדל לטובת אחיה שליט סלרנו.
בקיץ של 1076 החליט רובר גיסקאר לכבוש את סלרנו, העיר נכנעה למצור הנורמני ביום 13 בדצמבר 1076 ונסיך העיר גיסולף השני נסוג למצודה בה נלחם עד למאי 1077 ונכנע תמורת שיחרורו לחופשי ובתמורה ויתר על כל רכושו.
בשנת 1073 מת שליט אמאלפי הנסיך סרגיוס השלישי והותיר אחריו את בנו הקטין ג'ובאני השלישי שגורש מהעיר על ידי אזרחיה שביקשו מרוברט גיסקאר לבוא ולשלוט עליהם. למרות זאת התגלתה העיר כקשה לשליטה, עם מותו של גיסקאר מרדו התושבים. בשנת 1076 עלו על העיר צבאו נורמנים וביום 13 בדצמבר נפלה העיר לידי העיר לידהם, ומצודת העיר נכנעה לאחר מצור ממושך במאי 1077. אמאלפי התגלתה כעיר מרדנית וקשה להכנעה, תושביה סירבו לקבל את השלטון הנורמני ועם מותו של גיסקאר גרשו תושבי העיר את השליטים הנורמנים והזמינו את גיסולף נסיכה המודח של סלרנו בעידודו של הכס הקדוש כך נאלץ יורשו של גיסקאר, רוג'רו הראשון מלך סיציליה לחזור ולכבוש את אמאלפי מידי תושבי העיר בשנת 1089. משנת 1092 עד לשנת 1097 מרדה אמאלפי שוב, הפעם בעידוד האימפריה הביזנטית, והעלתה לכיסא השליט את מרינוס סבאט. המצור על העיר נכשל אך במהלכו פגשו הנורמנים צלבנים בדרכם למסע הצלב הראשון והצטרפו אליהם תחת פיקודו של בוהמון, בנו של גיסקאר שלימים הפך לבוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה ואתו אחיינו של בוהמון - נכדו של רובר גיסקאר- טַנְקְרֶד דה הוטויל מי שעתיד להיות טנקרד, נסיך הגליל. אמאלפי חזרה לידי הנורמנים בשנת 1101 כאשר תושביה מאסו בשלטונו מרינוס. העיר מרדה שוב בשנת 1130, ורק לאחר מצור משולב מהים ומהיבשה הצליח צבאו של רוג'רו השני, מלך סיציליה לכבוש את העיר.
הדוכסות של נאפולי תמרנה במערכת הפוליטית הנזילה של דרום איטליה והנחלות הנורמניות תוך שמירה על עצמאותה, אך החל משנת 1077, משגברו חילוקי הדעות בין האצילים הנורמנים הפכה נאפולי לכלי משחק בין הניצים, מצבה של הדוכסות החמיר עם הכתרתו של רוג'רו השני כמלך סיציליה ומאמציו לאחד את הנסיכויות הנורמניות לממלכה מאוחדת. בשנת 1134 תמכה נאפולי במרד של אצילים נורמנים ובראשם רוברט השני, רוזן קפואה וצבאו של רוג'רו הטיל מצור ממשוך על העיר שנמשך עד לאביב של שנת 1136, והביא את דוכס נאפולי לקשור עצמו בשבועת נאמנות פיאודלית לרוג'רו בתמורה למחילה מלכותית. באוקטובר 1137 נהרג דוכס נאפולי בעת מסע מלחמה לצד רוג'רו השני מול יריבו הנורמני רנולף השני, דוכס אפוליה והעיר שנותרה ללא שליט עברה - בסיכומו של דבר -לשליטת ממלכת סיציליה הנורמנית בשנת 1139.
המלחמה הביזנטית-נורמנית
המקביל למלחמתם בלומברדים ובצבא מדינת האפיפיור נלחמו הנורמנים באימפריה הביזנטית שהחזיקה בערי חוף מרכזיות בדרום איטליה ובהן בארי ומחוז קלבריה. בסדרת קרבות הצליח רובר גיסקאר לדחוק את הביזנטים מרוב שטחי קלבריה משימה שהושלמה עם כיבוש רג'ו די קלבריה. הביזנטים לא השלימו עם אובדן אחיזתם בחצי האי ובשנת 1060 שלח קונסטנטינוס העשירי, קיסר האימפריה הביזנטית צבא גדול שכבש את טאראנטו ברינדיזי ואוטרנטו ובינואר 1061 צר הצבא הביזנטי על אמאלפי - הבירה של הנורמנים, אך עד מאי התהפכו היוצרות והביזנטים נאלצו להסיר את המצור, הנורמנים המשיכו לנצל את המומנטום ובשנת 1063 כבש גודפרי מטאראנטו את אוטרנטו ואת טאראנטו בשנת 1064. בשנת 1066 נחת בברינדיזי צבא ביזנטי גדול שהצליח לדחוק את הנורמנים לאחור בטרם התעשתו הנורמנים ובמאמץ גדול הצליחו לכבוש את העיר בארי - המרכז הביזנטי בדרום איטליה באפריל 1071, אירוע זה סימן את היעלמות הנוכחות הביזנטית ממערב אירופה.
הפלישה הנורמנית הראשונה לבלקן
במאי 1081 יצא צבא נורמני בן 16,000 חיילים מברינדיזי, כבש את האי קורפו ואת העיר דורס השוכנת חוף הים האדריאטי במפרץ דורס ובסמוך לעיר הביס הצבא הנורמני צבא ביזנטי בפיקודו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית ביום 18 באוקטובר. בתום הקרב שלטו הנורמנים על חלקים מיוון, שלטון שהחזיק זמן קצר בלבד, בשנת 1084 חזרו הנורמנים בפיקודו של גיסקאר תפסו מחדש את קורפו ואת האי קפלוניה שם נפטר גיסקאר ממחלה ביום 15 ביולי 1085. מות המנהיג הנורמני ותקיפה של צבא הרפובליקה של ונציה על פי בקשת הביזנטים הביא לנסיגה נורמנית מהבלקן.
הפלישה השנייה לבלקן
רוג'רו השני מת בשנת 1154 והעביר את שרביט המלוכה על ממלכת סיציליה לידי גוליילמו הראשון, מלך סיציליה, חילופי השלטון גרמו לזעזועים וקרעים בממלכה הנורמנית שהועצמו על ידי נוכחותו של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וצבאו באיטליה. בשנת 1155 פלשו הביזנטים אל איטליה בסיוע של צבא הרפובליקה של ונציה -יריביהם של הנורמנים בחצי האי ובתמיכה של צי בן 10 ספינות. הצבא הביזנטי התקדם במהירות תוך שהוא כובש ערים מרכזיות ובהן אנדריה, גיוינאצו, בארי וטראני ושם את ברינדיזי תחת מצור. גיום יצא לפגוש את הכוחות הביזנטיים ובקרב שהתפתח ביום 28 במאי 1156 הוכה הצבא הביזנטי על היבשה ועל הים. ביום 18 ביוני נחתם הסכם בנוונטו בין הנורמנים והאפיפיור אדריאנוס הרביעי לפיו הוכר גיום כמלך על ידי הכס הקדוש וגבולות הממלכה נקבעו. בשנת 1157 עברו הנורמנים להתקפה וכבשו את האי היווני הגדול אביה, שנה לאחר מכן, נחתם הסכם שלום בין הביזנטים לנורמנים.
הפלישה השלישית לבלקן
בשנת 1185 חזרו הנורמנים לתקוף את שרידי האימפריה הביזנטית המתפוררת. מותו של מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית הכניס את האימפריה לסחרור פוליטי וחוסר יציבות. הקיסר אנדרוניקוס הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית נאלץ להתמודד עם התקפות מבית ומחוץ לגבולות המדינה ובצר לו פנה למדיניות של טרור והוצאות להורג שהובילה את האימפריה אל סף מלחמת אזרחים. גוליילמו השני, מלך סיציליה ניצל הזדמנות זו ותקף את סלוניקי בעוד הצי הנורמני כובש - מחדש, את האיים קורפו, איתקה קפלוניה וזקינתוס, באוגוסט הגיעה ההתקפה הנורמנית לשיאה כאשר העיר סלוניקי נכבשה בהתקפה מהים והיבשה, נבזזה ורבים מתושביה נטבחו. אירוע טראומטי זה ואירוע קודם של טבח הלטינים בקונסטנטינופול בשנת 1182 העמיקו את הקרע בין הכנסייה המזרחית והכנסייה הקתולית. הטבח בסלוניקי הביא להדחתו של אנדרוניקוס ועלייתו לשלטון של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית שבקרב נואש על גדות נהר הסטרומה ביום 7 בנובמבר 1185 הצליח לנצח את הצבא הנורמני ולהביא לנסיגה נורמנית מסלוניקי, בשנת 1189 נחתם הסכם שלום בין הביזנטים לנורמנים שהחזיר לידי האימפריה הביזנטית את האיים שנכבשו.
היסטוריה
ההיסטוריה של הכיבוש הנורמני של דרום איטליה הגיעה לשיא עם איחוד הנסיכויות והנחלות הנורמניות לכלל ממלכה אחת, מאוחדת, שהתגבשה סביב האי סיציליה. כיבוש האי על ידי רוג'רו הראשון רוזן סיציליה ורוברט גיסקאר וחלוקתו בין השניים היה השלב הראשון בהיסטוריה של הממלכה. עם מותו של גיסקאר תמך רוג'רו הראשון בבנו של השליט המת - רוג'רו בורסה, דוכס אפוליה, ובתמורה זכה לקבל את השליטה המוחלטת על כל שטחה של סיציליה. רוג'רו הראשון חיזק את אחיזתו באי כאשר הפך לראש הכנסייה של האי תחת חסות הכס הקדוש שראה בו כמי ששחרר ארץ נוצרית מכיבוש מוסלמי ומהשפעה של הכנסייה המזרחית-אורתודוקסית והעניק לרוג'רו את התואר נונציו. רוג'רו יצר דיוקסיות לטיניות בערים המרכזיות של סיציליה והכפיף אותן לכנסייה המרכזית שבפלרמו. המיעוטים שבסיציליה ובראשם המוסלמים זכו להגנת השלטון ולעצמאות בקיום הפולחן הדתי.
רוג'רו השני
ממלכת סיציליה הנורמנית החלה לקרום עור וגידים עם עלייתו לשלטון של רוג'רו השני, תחילה כרוזן סיציליה בשנת 1105 לאחר מכן עם מותו של המנהיג הנורמני הבכיר גיום השני, דוכס אפוליה בשנת 1127 הפך רוג'רו השני לטוען ומתמודד על השלטון על כל הנסיכויות הנורמניות בדרום איטליה. עם מות מתנגדו העיקרי האפיפיור הונוריוס השני בשנת 1143 תמך רוג'רו השני בטוען לכס הקדוש האנטי-אפיפיור אנקלטוס השני מול יריבו האפיפיור אינוקנטיוס השני בתמורה להכתרתו כמלך סיציליה ביום 27 בספטמבר 1130. במקביל נאלץ רוג'רו השני להתמודד עם קואליציה של נסיכים איטלקיים, מדינת האפיפיור ומלכים אירופאיים שעמדו לימין האפיפיור וכנגד המדינה הנורמנית ואיתם גם הקיסר הביזנטי שראה בנורמנים איום על נכסי האימפריה באיטליה ובמזרח הים התיכון. בשנת 1136 אסף לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה צבא גדול פלש לדרום איטליה ומשם אל תוך סיציליה, סלרנו נכבשה והקיסר חזר לגרמניה מתוך הבנה כי גורלו של רוג'רו נחתם. רוג'רו השני ניצל רגע זה וחזר עם צבא קטן לכבוש את סיציליה ודרום איטליה. בשנת 1138 מת הטוען לכס הקדוש והתומך העיקרי של רוג'רו אנקליטוס השני ושנה לאחר מכן מת אויבו העיקרי של רוג'רו - ארנולף מאליף דוכס פוליה. ביולי 1139 פלש צבא האפיפיור לדרום איטליה ובקרב שנערך בסמוך לעיירה קאסינו נשבה האפיפיור ונאלץ לחתום על חוזה מיגנאנו בו הוא הכריז על רוג'רו השני כ "מלך סיציליה, דוכס אפוליה ורוזן קפואה" (לטינית: Rex Siciliae ducatus Apuliae et principatus Capuae) ובשנת 1144 נחתם חוזה נוסף בין רוג'רו השני לאפיפיור ובו נקבעו גבולות ממלכת סיציליה שבמשך 700 השנים הבאות לאחר מכן הגדירו את הממלכה.
רוג'רו השני הפך לאחר המלכים החשובים באירופה וממלכת סיציליה למרכז סחר עשיר ורב השפעה. הצי של ממלכת סיציליה הנורמנית שימש להגדלת טווח ההשפעה של הממלכה תחת פיקודו של ג'ורג'ו מאנטיוכיה שבשנת 1132 קיבל את התואר "אמיר האמירים" (לטינית: Ammiratus Ammiratorum) תואר שהתגלגל למילה האנגלית אדמירל. החל משנת 1146 החל הצי של סיציליה לפשוט על חופי צפון אפריקה, טריפולי נפלה לידי הנורמנים תחילה ולאחריה ענבה בשנת 1148.
יורשי רוג'רו השני
עם מותו של רוג'רו השני בשנת 1154 עלה בנו גוליילמו הראשון, מלך סיציליה על כס המלוכה ומיד נאלץ להתמודד עם פלישה מחודשת של צבא מאוחד של הכס הקדוש, האימפריה הביזנטית והקיסרות הרומית הקדושה, הדיפת פלישה זו הביאה לשקט קצר יחסי ולאורך כל שנות שלטונו שנמשך עד לשנת 1166. עם מותו עלה לכיסא המלוכה גוליילמו השני, מלך סיציליה בגיל 11, הוא היה שליט שמיעט לצאת מארמונו בפלרמו אך ניהל מדיניות חוץ נועזת שאיחדה את הכוחות הפוליטיים ומדיניים באיטליה ובהם מדינת האפיפיור והליגה הלומברדית כנגד האויב המשותף פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1177 פעל גוליילמו השני לחזק את קשריו עם האימפריה הרומית הקדושה ובשנת 1184 סידר את האירוסים של דודתו קונסטנס מסיציליה (בתו של רוג'רו השני) להינריך השישי - גבר הצעיר ממנה בעשר שנים, הם התחתנו ביום 27 בינואר 1186. משנפטר גוליילמו השני ללא יורש בשנת 1189 נותרה קונסטנס כטוענת העיקרית לכתר הממלכה הנורמנית של סיציליה. בהיעדרה של קונסטנס על אדמת סיציליה נתפס השלטון על ידי טנקרד מלצ'ה, נכדו של רוג'רו השני, מלך סיציליה כמלך. היינריך השישי, לא היה מוכן לוותר על הכיסא של ממלכת סיציליה, עמדת כוח זו עתידה הייתה להרחיב ולבסס את שלטון האימפריה הרומית בכל איטליה - פרויקט בו החל אביו פרידריך ברברוסה. ניגוד אינטרסים זה הוביל לסדרת עימותים בלתי נמנעת שהובילה בסיכומו של דבר לכיבוש סיציליה על ידי הקיסר וסתימת הגולל על השושלת הנורמנית של האי. בפברואר של 1194 נפטר טנקרד ועל כיסא סיציליה ישב גוליילמו השלישי, מלך סיציליה - ילד בן 4. צבאו של היינריך צעד ללא התנגדות לאורך איטליה, ותפס את פלרמו ביום 20 בנובמבר. בשנת 1197 נפטר היינריך השישי ממלריה, שלטונו כמלך סיציליה היה קצר וסוער, תושבי האי ובעיקר הערבים, תושבי דרום האי מרדו נגד השליט הזר - מרידה שדוכאה בכוח על ידי חייליו הגרמניים של הקיסר. מותו ב-28 בספטמבר העביר את השלטון על סיציליה חזרה לידי אשתו.
ב-17 במאי 1198 הכתירה קונסטנס את בנה הקטין פרידריך למלך סיציליה בטקס שנערך בפלרמו ומינתה את עצמה לעוצרת. בשמו של פרידריך היא כרתה את הקשרים בין הכתר הגרמני לכתר הסיצליאני ונמנעה במפגיע מלצאת בהצהרות בשם בנה בנוגע לכתר הגרמני. בהמשך היא נקטה במדיניות ייחודית ועצמאית לפיה היא בנתה חצר מלוכה שהתבססה על אצילים מקומיים, ומשנתבסס שלטונה באי היא פנתה לאפיפיור - יריב מושבע של הקיסרות ותוך נטישה של מגמות הבדלנות שאפיינו את המלוכה הנורמנית - והעבירה את פרדריך תחת חסותו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי. ביום 27 בנובמבר 1198 נפטרה קונסטנס, סיציליה הפכה לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה ועתידה הייתה להפוך לבסיס השלטון של בית הוהנשטאופן.
חברה
בשיא פריחתה של ממלכת סיציליה הנורמנית עמד מספר תושבי הממלכה על כ-2.5 מיליון נתינים ו-3 מערי הממלכה היו בעלות למעלה מ-20,000 תושבים. במהלך השלטון הנורמני חיו קבוצות דתיות שונות בדו קיום שלא היה אופייני לתקופת ימי הביניים בראש הפירמידה עמדו שליטי הממלכה דוברי לטינית בני הדת הקתולית - הדת הרשמית של הממלכה ולצידם נוצרים יוונים-אורתודוקסים מוסלמים וקהילה יהודית קטנה. מנהגי הדת של הקבוצות הדתיות הלא-קתוליים לא הופרעו ובחיי היום-יום תרמו קהילות אלו באופן שווה לחיי הכלכלה והתרבות של האי והממלכה. נוצרים שחיו האזורים בהם היה רוב ערבי-מוסלמי נשאו שמות ערבים וידועים מקרים של נישואי תערובת המוסלמים שחיו בממלכת סיציליה הנורמנית זכו למידה גדולה של אוטונומיה ונשמרו זכויותיהם לנהל מערכת דתית נפרדת וחיי יום-יום על פי חוקי השריעה, בפלרמו הורשו המואזינים לקרוא למאמינים לתפילה מעל המינרטים. אך שוויון זכויות כפי שמובן בעת החדשה לא היה מקובל ולא היה הנורמה. פקידים בכירים ממוצא מוסלמי נטבלו לנצרות, והאוכלוסייה המוסלמית של האי ירדה בהיקפה במהלך ימי הביניים.
כלכלה
המלכים הנורמנים השתמשו תחילה במטבע הטארי ששימש כהילך העובר לסוחר בסיציליה החל משנת 913. הטארי שקל גראם אחד ונטבע מסגסוגת של זהב. שערו של הדינר הערבי נקבע על 4 טארי והשער של סולידוס הביזנטי נקבע של 6 טארי. בשנת 1140 טבע רוג'רו השני מטבע זהב חדש שזכה לשם דוקט (ducalis או ducatum), המטבע שמרכזו היה שקוע (scyphate) ועל פניו הופיע ראשו של ישו והכתובת "Sit tibi, Christe, datus, quem tu regis iste ducatu" (בתרגום חופשי לעברית: ישו, דוכסות זו בה אתה מושל מוקדשת לך") מטבע הדוקט אומץ כאמצעי תשלום על ידי מעצמות הסחר העיקריות באגן הים התיכון - האימפריה הביזנטית והרפובליקה של וונציה והיה אמצעי התשלום הנפוץ ביותר באירופה לפני מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריונים של כלכלה חלוקים בדעותיהם לגבי מעמדה של סיציליה במפת הסחר הים-תיכוני, על פי דעה אחת הייתה סיציליה מרכז סחר אך בעלת חשיבות אוטונומית משנית ומיקומה הגאוגרפי נוצל על ידי הערי המסחר האיטלקיות מבלי שהממלכה יכלה להפיק ממנו רווח אסטרטגי. על פי תאוריה זו משנפתחו דרכי מסחר אחרות ונתיבי שיט נוחים ירדה סיציליה ממעמדה ונכנסה לתקופת מיתון כלכלי ממנו לא התאוששה. ההיסטוריון הצרפתי הנרי ברסק טוען בספרו העולם של הים התיכון (Un monde méditerranéen) כי בשלהי המלכה הנורמנית הואץ תהליך המיתון והגיע לשיאו בסוף ימי הביניים, אז הפכה סיציליה להינטרלנד חקלאי של ערי איטליה ותושבי האי הפכו למעמד פועלים מוקדם.
ההיסטוריון הבריטי שהתמחה בכלכלה סטפן אפשטיין מתעד אף הוא את המיתון והירידה במעמד הכלכלי של סיציליה לאורך המחצית השנייה של ימי הביניים כתהליך כלכלי מתמשך ומעבר מרכז הכובד הכלכלי אל צפון מערב אירופה.
התרבות הנורמנית-ערבית-ביזנטית
הכיבוש הנורמני והתגבשות הממלכה של סיציליה הביאו את הלוחמים הנורמנים במגע עם התרבות הביזנטית-רומית שהשפעתה בדרום איטליה הייתה ניכרת ועם התרבות הערבית שנוכחותה בסיציליה הייתה בעלת משקל רב. סובלנותם של השליטים הנורמנים ובראשם רוג'רו השני ונכונותם לספוג ולבנות את מורשתם הים-תיכונית החדשה בהתבסס על התרבויות של הביזנטים אותם הם גירשו מדרום איטליה והערבים עליהם שלטו בסיציליה. רוג'רו השני ויורשיו העסיקו בשורות צבאם לוחמים מוסלמים ולמדו את טקטיקות הלחימה האופייניות להם ובראש וראשונה את השימוש בקשת ככלי נשק לטווחים ארוכים ובלחימת מצור. רוג'רו השני אסף אל חצרו אנשי רוח מוסלמים ובהם משוררים, ומדענים ודיבר איתם ערבית, דרך המגע וההיזון החוזר עם המלומדים הערבים רכש רוג'רו השני הערכה רבה לתרבות הערבית של צפון-אפריקה וספרד. על בסיס גישה זו השתמש רוג'רו בכישוריהם וכישרונם של ארכיטקטים ערבים בהקמת מבנים מפוארים ברחבי ממלכתו בסגנון ייחודי שזכה לשם נורמני-ערבי-ביזנטי. טכנולוגיות חקלאיות ותעשייתיות ששימשו את השליטים הערבים-מוסלמים של אמירות סיציליה במשך 200 שנות שלטון רצוף שימשו גם את השלטון הנורמני והביאו את הממלכה לצמיחה כלכלית שהציבה אותה בשורה אחת עם שאר הממלכות הנוצריות של מערב אירופה.
אומנות ומדע
בשנת 1154 ערך הקרטוגרף, גאוגרף ונוסע הערבי מוחמד אל-אדריסי מפה הידועה בשם "Tabula Rogeriana" וספר נלווה בשם "גאוגרפיה". לבקשת המלך רוג'רו השני ערך מפה של העולם אשר עותקים וגרסאות שלה שימשו במשך מאות שנים ימאים, כולל את כריסטופר קולומבוס.
ארכיטקטורה
השליטים הנורמנים של דרום איטליה וממלכת סיציליה השקיעו משאבים לא מבוטלים במיזמי בנייה וכדרכם שילבו את מורשתם עם סגנון מקומי ובו סממנים ואלמנטים מהדריכלות הביזנטית והערבית, בן הכלאיים ידוע בשם הסגנון הערבי-נורמני. רוג'רו השני העלה את פעילות הבנייה הנורמנית לדרגת שלמות וריכז את מאמציו באי סיציליה והבירה פלרמו. כנסיית ג'ובאני הקדוש של הנזירים (San Giovanni degli Eremiti) נבנתה בפלרמו בין השנים 1143–1148 בסגנון הערבו-נורמני, על גג הכנסייה נבנו כיפות בצבע אדום בוהק האופייני לארכיטקטורה הערבית של האי.
קתדרלת מונריאלה (Duomo di Monreale), המוקדשת לעלייתה השמימה של מרים אם ישו, היא אחת הדוגמאות הבולטות לאדריכלות הנורמאנית בסיציליה, משלבת מאפיינים מכנסיות האורתודוקסיות שבמזרח ומכנסיות המערב. אולם התווך, שלו שתי ספינות משנה צרות, בנוי בדמות טיפוסית לבזיליקה איטלקית; ואילו בית המקהלה משולש האפסיסים מזכיר את הכנסיות בעלות שלושה האפסיסים בכנסיות המזרח. עדות נוספת להשפעה המזרחית ניתן למצוא בכך שחלק מהכתובות בכנסייה הן ביוונית.
הדרוזאוריים
הדרוזאוריים (שם מדעי: Hadrosauridae) היא משפחה של דינוזאורים מתת-סדרת צרפודה והאינפרא-סדרה אורניתופודה.
מאפיינים
פירוש השם "הדרוזאוריים" הוא "לטאות עבות" או "לטאות מסיביות" (bulky reptiles) בדומה למילה האדרון (סוג של חלקיקים אלמנטריים בפיזיקה) וללא קשר למילה "הידרו" שפירושה "מים". הכינוי הנפוץ להדרוזאוריים הוא "הדינוזאורים הברווזניים" או "הדינוזאורים בעלי מקור ברווז" (באנגלית: Duck-billed Dinosaurs) על שם המקור השטוח שהיה בחזית הפה שלהם.
ההדרוזאוריים היו מן הדינוזאורים הנפוצים והמצליחים ביותר של זמנם. הם ידועים ממאובנים רבים, שחלק נכבד מהם השתמר במצב טוב מאוד וכללו מלבד עצמות גם טביעות עור, ביצים מאובנות, עוברים, תינוקות, צעירים ובוגרים.
ליגת העל הקזחית
ליגת העל הקזחית (בקזחית: Қазақстан Премьер Лигасы) היא ליגת הכדורגל הבכירה בקזחסטן. הליגה נשלטת על ידי פדרציית הכדורגל של קזחסטן והוקמה בשנת 1992 עם יציאת קזחסטן מברית המועצות. הליגה הייתה באזור 8 בדרג השלישי של הכדורגל הסובייטי אף על פי שמספר קבוצות מהליגה הגיעו לרמות גבוהות בכדורגל הסובייטי.
הקבוצות בליגה
להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הקזחית בעונת 2022:
אליפות קזחסטן הסובייטית (1936 - 1991)
בזמן שליטת ברית המועצות בקזחסטן SSR, לכל רפובליקה סובייטית הייתה אליפות רפובליקה אזורית, ומעליה הייתה ליגת המשנה הסובייטית, ממנה היו מעפילות הקבוצות מכל ברית המועצות הסובייטית לליגה הבכירה, ליגת העל הסובייטית. הקבוצות הקזחיות לא הצליחו כמעט להעפיל לליגה הבכירה, למעט קבוצה אחת, קאיראט אלמטי ששיחקה בליגה 24 עונות ללא הישגים.
שאר הקבוצות הקזחיות הגיעו רק לליגת המשנה אחרי שזכו באליפות המקומית אך לא ביססו את מעמדן בליגת העל הסובייטית.
טבלת אליפויות הליגה הסובייטית האזורית לפי קבוצה
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות בקזחסטן הסובייטית בין השנים 1936 - 1991.
הליגה הקזחית הבכירה העצמאית (החל מ-1992)
לאחר שקזחסטן החזירה עצמאות מלאה התאחדות הכדורגל הקזחית העצמאית החדשה (ה-KFF) פתחה את הליגה הקזחית הבכירה ובאותה העונה הפכה ההתאחדות לחברה רשמית בפיפ"א ואופ"א, והליגה מתקיימת מאז.
טטנורים
טטנורים (שם מדעי: Tetanurae) היא אינפרא-סדרת דינוזאורים המשתייכים לתת-סדרת תרופודה. פירוש השם הוא "זנב קשיח" ורוב הדינוזאורים בקבוצה זו השתמשו בזנב כדי לאזן את פלג גופם הקדמי בעת הריצה.
יחסי דנמרק–רוסיה
העידן המודרני הקדום
היחסים הנדיבים בין ממלכת דנמרק לנסיכות מוסקבה התבססו על ברית סיוע הדדי משנת 1493, שחודשה בשנים 1506 ו-1517. בשנת 1562 קשרו המלך הדני פרדריק השני והצאר הרוסי איוואן הרביעי יחסים ידידותיים בהתבסס על חוזה מוז'איסק.
מלחמת הצפון הגדולה
במהלך מלחמת הצפון הגדולה תקפה בהצלחה קואליציה של מדינות שונות את האימפריה השוודית בצפון מרכז ומזרח אירופה. בתחילה, הברית הורכבה מרוסיה הצארית, דנמרק-נורווגיה ונסיכות הבוחר מסקסוניה - האיחוד הפולני-ליטאי. פרדריק הרביעי ואוגוסט החזק נאלצו לצאת מהברית בשנים 1700 ו-1706, בהתאמה, אך הצטרפו אליה מחדש בשנת 1709. ג'ורג' הראשון מבראונשווייג-לינבורג (הנובר) הצטרף לקואליציה בשנת 1714 עבור הנובר, וב-1717 עבור בריטניה, ופרידריך וילהלם הראשון מברנדנבורג-פרוסיה הצטרף בשנת 1715. בצד השוודי תמכו דוכסות הולשטיין-גוטורפ, בין 1704 ל-1710 כמה מאצילי פולין וליטא תחת פיקודו של סטניסלב לשצ'ינסקי, ובין 1708 ל-1710 קוזאקים תחת איוואן מזפה. האימפריה העות'מאנית אירחה באופן זמני את קרל השנים עשר, מלך שוודיה והתערבה נגד פיוטר הגדול.
לאחר שנלחם בתיאטראות שונים אחרים נגד השוודים, פלשתי שוודיה פלשה על ידי דנמרק-נורווגיה ממערב ורוסיה ממזרח. אף שההתקפות הדניות נהדפו, רוסיה הצליחה לכבוש את פינלנד ולהסב אבדות קשות בצי ובמצודות החוף השוודיות. צ'ארלס ה -12 פתח חזית נורווגית, אך נהרג בפרריקסטן בשנת 1718. המלחמה הסתיימה בתבוסה לשוודיה, והותירה את רוסיה כמעצמה הגדולה החדשה בים הבלטי ושחקן חשוב חדש בפוליטיקה האירופית - למעשה, היא חתמה תחילתו של דפוס התפשטות רוסית שייפסק רק כעבור שתי מאות שנים. דנמרק הרוויחה מעט משוודיה בהסדר השלום, אך היא הצליחה להשיג על חשבון הווסל הנאמן שלה בהולשטיין.
הולשטיין-גוטורפ
התבוסה של שוודיה במלחמת הצפון הגדולה סיימה את חסותה על הולשטיין-גוטורפ, ודנמרק ניצלה את ההזדמנות כדי לתפוס את שטחה של גוטורפ בשלזוויג. הדוכס המתוסכל מהולשטיין-גוטורפ ביקש תמיכה בהחזרת שלזוויג מרוסיה והתחתן עם המשפחה הקיסרית הרוסית בשנת 1725. יליזבטה, קיסרית רוסיה נפטרה ללא ילדים בשנת 1762, והיא מינתה את אחיינה, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ, להיות יורשה ברוסיה. כאשר הוא עלה על כס המלוכה כצאר פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, הולשטיין-גוטורפ אוחדה באיחוד אישי עם רוסיה, מה שיצר ניגוד תביעות טריטוריאליות בין רוסיה לדנמרק.
פיוטר השלישי איים במלחמה עם דנמרק להחזרת אדמות אבותיו, אך לפני שיכל להתחיל בקרבות, הוא הודח על ידי אשתו, שהשתלטה על רוסיה כיקטרינה השנייה. הקיסרית יקטרינה הפכה את עמדתה של רוסיה, חזרה בה מהאולטימטום של בעלה ואף נכנסה לברית עם דנמרק בשנת 1765. בשנות ה-60 של המאה ה-18 שתי הממשלות ניהלו משא ומתן על העברת הדוכסות שלזוויג-הולשטיין לכתר הדני בתמורה לשליטה רוסית ברוזנות אולדנבורג ואדמות סמוכות בתוך האימפריה הרומית הקדושה, חילופי דברים שעברו פורמליזציה עם אמנת צארסקויה סלו מ-1773. הברית שליוותה את ההחלפה הטריטוריאלית קשרה את מדיניות החוץ של דנמרק עם רוסיה והובילה ישירות למעורבותה של דנמרק בשורה של מלחמות במהלך העשורים הבאים.
מלחמת רוסיה-שוודיה (1788–1790)
כאשר תקפה שוודיה את רוסיה בשנת 1788, דנמרק נענתה לחובות האמנה שלה עם רוסיה, והכריזה מלחמה על שוודיה. צבא נורווגי פלש לזמן קצר לשוודיה, וניצח בקרב על גשר קוויסטרום, לפני שנחתם השלום ב-9 ביולי 1789 בעקבות התערבותם הדיפלומטית של בריטניה ופרוסיה. בלחץ המעצמות, דנמרק-נורווגיה הכריזה על עצמה כנייטרלית בסכסוך הרוסי-שוודי, והביאה לסיומה של מלחמה זו.
מלחמות המהפכה הצרפתית ונפוליאון
במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, דנמרק ורוסיה היו בעלות ברית בליגה השנייה של נייטרליות חמושה, בהתנגדות למדיניות המלחמה של הצי המלכותי הבריטי, לחיפוש משלוח נייטרלי עבור הצרפתים, מה שהוביל להתקפה של הצי הבריטי על דנמרק בקרב קופנהגן בשנת 1801. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שלאחר מכן היו רוסיה ודנמרק חברים במערכת הקונטיננטלית של נפוליאון, שהובילה את הבריטים לקרב ימי נוסף בקופנהגן בשנת 1807. הפצצה זו החלה את המלחמה האנגלו-רוסית (1807–1812), והכניסה את דנמרק לסכסוכים הנפוליאוניים במלחמה הדנו-שוודית בין השנים 1808–1809, בה נלחמו רוסיה ודנמרק גם בצד צרפת.
עם זאת, פלישתו ההרסנית של נפוליאון בשנת 1812 לרוסיה דחפה את רוסיה לצד הנגדי, בראשות בריטניה, במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בעוד דנמרק נותרה בעלת ברית של צרפת. כאשר צרפת הובסה בסופו של דבר על ידי הקואליציה השישית, דנמרק הפסידה את השליטה בנורווגיה לטובת שוודיה בהסכם קיל 1814, מה שהאיץ את דעיכתה של דנמרק כמעצמה מרכזית באירופה.
הקיסרית מריה פיודורובנה
בשנת 1866 התחתנה הנסיכה הדנית דאגמאר, בתו של המלך פרדריק השמיני, לצאר לעתיד אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, וכונתה בשמה הרוסי מריה פיודורובנה. היא הייתה קיסרית פופולרית והפכה לאמו של הצאר האחרון ברוסיה, ניקולאי השני. כקיסרית רוסיה, היא תרמה כספים להקמת כנסייה רוסית אורתודוקסית בקופנהגן כמתנה לקהילה האורתודוקסית בדנמרק. בספטמבר 2006 הועברו שרידיה מדנמרק לסנקט פטרבורג כדי להיקבר לצד בעלה.
ברית המועצות
לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, הכירה דנמרק בברית המועצות וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בשנת 1924. אף על פי שהממשלה הדנית ביקשה להישאר נייטרלית בשתי מלחמות העולם, המדינה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, והצטרפה להסכם אנטי-קומינטרן בשנת 1941 (אם כי היא התעקשה על נייטרליותה בכל סכסוך עם רוסיה). דנמרק אף פעם לא הכירה בסיפוח המדינות הבלטיות לברית המועצות. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הפכה דנמרק לחברה מייסדת בארגון האמנה הצפוני האטלנטי (נאט"ו) בשנת 1949, אם כי מדיניות החוץ שלה המשיכה לנטות יותר לעבר נייטרליות מאשר לעימות עם ברית המועצות.
יחסים נוכחיים
כיום שתי המדינות הן שותפות סחר קרובות, והן נסחרות בעיקר לאורך החוף הבלטי. איי פארו היו הטריטוריה הדנית היחידה מעבר לים שהחליטה לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי עם רוסיה. הסחר יעבור דרך דנמרק, ומשם לרוסיה. ישנם גם כמה דייגים רוסים המבקרים בטורסהאבן, בירת האיים. רוסיה ודנמרק חתמו על הסכמי ויזות. פר סטיג מילר, שר החוץ של דנמרק, הצהיר כי ההסכמים יסייעו להקל על המגעים בין מדענים, אנשי עסקים וסטודנטים של שתי המדינות. העסקה הייתה גם הסכם רשמי בין רוסיה לאיחוד האירופי.
באוגוסט 2014 הודיעה ממשלת דנמרק כי תתרום למערכת ההגנה מפני טילים של נאט"ו, על ידי הצטיידות באחת או יותר מהפריגטות בעלות יכולת המכ"ם, בין המשבר האוקראיני והמתחים הגוברים בין רוסיה לנאט"ו. ב-22 במרץ 2015 אישר שגריר רוסיה בדנמרק, מיכאיל ואנין, את המתחים במהלך ריאיון ליילנדס פוסטן: "אני לא חושב שהדנים מבינים לגמרי את ההשלכות של מה שיקרה אם דנמרק תצטרף למערכת הטילים בהנהגת ארצות הברית. אם זה יקרה, ספינות מלחמה דניות תהפוכנה ליעדים לטילי הגרעין הרוסים". שר החוץ של דנמרק, מרטין ליגורד, הכריז על דברי השגריר כבלתי קבילים וכי מערכת ההגנה אינה מכוונת לרוסיה, טענה שאשרה על ידי דוברת נאט"ו, אואנה לונג'סקו. דובר נאט"ו הוסיף כי ההצהרות הרוסיות "אינן מעוררות אמון או תורמות לחיזוי, שלום או יציבות".
יחסים דיפלומטיים
דנמרק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה כללית בקלינינגרד. מאידך, רוסיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן בלבד.
מרכז היהודים (סלובקיה)
מרכז היהודים (בסלובקית: אוסטרדנה ז'ידוב ÚŽ, בגרמנית: יודנצנטרלה) הוא שמו של היודנרט ליהודי סלובקיה, שפעל בסלובקיה בתקופת השואה, בהתאם להוראה שנתן ריינהרד היידריך ב-21 בספטמבר 1939.
גוף בעל שם דומה, "המרכז היהודי", פעל ברומניה באותה תקופה ובנסיבות דומות.
במהלך מלחמת העולם השנייה סופחה צ'כיה לרייך השלישי ובסלובקיה הוקם ממשל חסות פרו-נאצי. מרכז היהודים הוקם בברטיסלאבה ב-1940, ומשם ייצג את כל יהודי סלובקיה בפני הממשלה של "מדינת סלובקיה העצמאית" שנשלטה על ידי מפלגת העם הסלובקית של הלינקה (Hlinkova Slovensko Ludoa Strana - HSLS. כונתה על ידי היהודים "מפלגת הלודקים") והעביר הוראות והודעות של השלטון לקהילה היהודית.
המרכז החליף את "המשרד היהודי המרכזי", שהוקם ב-1938 במטרה לתאם את פעולותיהם של כל הארגונים היהודים שפעלו בסלובקיה.