cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האיים הסרוניים
אגינה
למרות זאת, שרידי המקדש שצופה אל הים מגבעה המכוסה בעצי אורן, עדיין מרשימים גם כיום: 25 מתוך 32 העמודים המקוריים של המקדש נותרו על תילם או שוקמו, וביום בהיר אפשר להשקיף ממנו בעזרת משקפת על המפרץ הסרוני, ואפילו עד למקדש פרתנון באתונה ומקדש פוסידון בכף סוניו – שני המקדשים שמהווים ביחד עם מקדש אפאיה את "המשולש הקדוש" או את "המשולש המושלם של העת העתיקה".
אתונה, שלא ראתה בעין יפה את עוצמתו הכלכלי, החברתי והימי של האי, תקפה אותו בשנת 459 לפנה"ס. תושביו נאלצו להרוס את חומות העיר ולוותר על הצי (האי נכנע לאתונה בשנת 456 לפנה"ס לערך), ומעולם לא התאושש מהמכה, אף על פי שאגינה שימשה כבירתה הזמנית של יוון המשוחררת (במהלך מלחמת העצמאות היוונית נגד האימפריה העות'מאנית) בין השנים 1828 ו-1829 (בשנה זו הועתקה הבירה לנאפפליו).
האי שנמצא במרחק של 60–90 דקות שיט במעבורת נוסעים סדירה (או 40 דקות בסנפירית) מפיראוס, הוא יעד אהוב על האתונאים בסופי שבוע. כמו כן, נוכחותם של האמנים ואנשי הרוח של אתונה בעיירה אגינה מבטיחה פעילות תרבותית בלילות הקיץ: קונצרטים, סרטים וטברנות. חלק מתושבי האי נוסעים לעבודה בעיר הגדולה מדי יום.
העיירה מציעה למבקרים כמה מוקדי עניין עיקריים: שוק הדגים, בנייני הציבור מהימים שאגינה הייתה הבירה הזמנית של יוון, העמוד הבודד ששרד ממקדש אפולו שליד הנמל, ושרידי בית הכנסת מהמאה השלישית לספירה. מהעיירה אגינה כשני קילומטרים צפונה, בפרוור ליוואדי (Livádi), נמצא ביתו של הסופר ניקוס קאזאנצאקיס, שכתב את "זורבּה היווני". פרדיקה (Perdika), כפר דייגים קטן עם נוף מסורתי, נמצא תשעה ק"מ דרומית לעיירה אגינה. הכפר נבנה על גבעה ונשקפים ממנו נופים של הים הכחול והאי הקטן מוני. הגידול האופייני ביותר לאגינה הוא מטעי פיסטוק.
אנגיסטרי ומוני
האיים הסמוכים לאגינה, מוני ואנגיסטרי, או "האיים הקטנים", ממוקמים מול החוף המערבי של אגינה. האי מוני, הקטן מבין השניים, סלעי ואינו מיושב, ממוקם בדיוק מול פרדיקה ומושך אליו אוהבי טבע. ואילו האי אנגיסטרי הגדול ממנו בהרבה, שוכן במרחק של 3.5 מייל ימי (6.5 ק"מ) ממערב לאגינה ומתגוררים בו כ-1,100 (על פי המפקד של 2011) תושבים וממנו ואליו קיימת תעבורת מעבורות סדירה לפיראוס. הנמל של האי נמצא בסקאלה (ביוונית: Σκάλα) – כפר נופש של 354 תושבים מקומיים, מלא מלונות קטנים, מלונות-דירות, טברנות ובתי קפה. באי חופים חוליים. העיירה הראשית של האי היא מגהלוכורי, בת 561 תושבים, שנמצאת 2.5 ק"מ צפונית-מערבית לסקאלה.
פורוס
דרומה לאגינה ממוקם האי פורוס, במרחק נגיעה מפלופונסוס, ובמקום הצר ביותר רוחב התעלה שמפרידה ביניהם מגיע לכדי 300 מטרים בלבד. באי שכנה בימי קדם קלַאוּרֵיה (ביוונית עתיקה: Καλαυρεία) והיא קודשה תחילה לאל אפולו שמסר אותה, לפי המיתוס, לאל הים פוסידון תמורת דלפי (או לפי גרסה אחרת תמורת דלוס). מקדש פוסידון נבנה במאה ה-6 לפנה"ס. היסטוריונים הלניסטיים של העת העתיקה (סטראבון למשל) טענו שקלאוריה שימשה בתקופה הארכאית מרכז של האמפיקטיונה – התאגדות וולונטרית דתית ואזרחית של ערי מדינה ימיות שכללה גם את הרמיונה, אפידאורוס, אגינה, בראסיה, אתונה, אורכומנוס ונאפפליו, אך ממצאים ארכאולוגיים אינם מאוששים רשימה זו והיסטוריונים מודרניים סבורים שהאמפיקטיונה קרוב לוודאי שהייתה המצאה של התקופה ההלניסטית.
ב-1821, במלחמת העצמאות כנגד האימפריה העות'מאנית, השתתפו תושבי פורוס בלחימה, וב-1830 הוקם באי בסיס של חיל הים היווני (שמאוחר יותר, ב-1881, הועתק ברובו לאי סלמיס).
מול פורוס נמצאת פלאקה שבפלופונסוס, שממנה טיפה דרומה משתרעים פרדסי הלימונים של "לימונודסוס". קצת צפונה מפלאקה נמצאת העיירה גלאטאס, עיר ראשית של טריזיניה, ולא רחוק משם שרידי טרויזן. מעבורות רבות פועלות במעבר מים זה שבין גלאטאס לפורוס. תעבורת נוסעים ומכוניות קיימת באופן שוטף בין האי לפלופונסוס. האי הוא יעד לחופשות סוף שבוע בקרב האתונאים וכן יעד לספינות טיולים. מיקומו הגאוגרפי של פורוס מאפשר לשוהים בו להצטרף לטיולים יומיים באתרי עתיקות היסטוריים בפלופונסוס: אפידאורוס, מיקנה, ארגוס, נאפפליו ואולימפיה.
פורוס היה בעבר שני איים – קאלאבריה (ביוונית מודרנית: Καλαυρία; קלאוריה לשעבר) הצפוני והגדול, והאי הגעשי ספרייה (ביוונית: Σφαιρία Sphairia) הדרומי, בו מכסה העיירה פורוס כמחצית משטחו – שחוברו במצר יבשה צר וגשר העובר מצד לצד. קו החוף של האי נמתח לאורך 43 ק"מ וכ-4,000 תושבים חיים בו (על פי המפקד של 2011 – ראו לוח של נתוני האיים להלן), מזה 3,651 בעיירה פורוס לבדה – גבעה של בתים לבנים וציוריים עם גגות רעפים שבראשה ניצב מגדל שעון משנת 1927 שהוא סימן ההיכר הבולט של האי, ומולם נשקפים נופי הרי ארגולידה. בקאלאבריה, האי המיוער, מצוי מנזר זואודוכוֹס פיאי (Zoodóchos Pygí) מהמאה ה-18, היושב בלב חורשות אורן ודולב, וכן שרידי מקדש פוסידון.
הידרה
במאה ה-16 התיישבו באי פליטים מאלבניה, שנמלטו מעושק השלטון העות'מאני, והפכו את הנמל למרכז סחר עשיר ולצומת המסחר הראשי בים האגאי. באי היה צי סוחר של 160 ספינות, שהביא עושר רב לבעליו. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שברו סוחרי הידרה את המצור הבריטי וסיפקו סחורות לצרפת. במאה ה-18 זכה האי לאוטונומיה, ובמקום תשלום מיסים סיפק מלחים לצי העות'מאני. אוכלוסיית הידרה תפחה ל-40,000 ערב מלחמת העצמאות של יוון ב-1821. בזמן המלחמה הפכו ספינות האי למשחתות. מפקד צי המרד – אנדריאס מיאוליס – היה בן הידרה.
ספצס
האי ספצס, הדרומי מכולם ועם "רגל אחת" במפרץ הארגולי, ממוקם כ-90 ק"מ דרום-מערבית מפיראוס ומונה כ-4,000 תושבים. העיירה ספצס היא היישוב היחיד הגדול באי. כמו בהידרה, גם כאן התגוררו בעלי אוניות שתרמו את ספינותיהם למרד באימפריה העות'מאנית, ובתיהם מפארים את העיירה. במוזיאון המקומי מוצגות בין השאר עצמותיה של לסקרינה בובולינה, גיבורת הצי במלחמת העצמאות. בובולינה, אשה ססגונית שהתברכה בפרשיות אהבהבים, תרמה ספינה משלה למלחמה.
קיראוסק (מחוז משנה)
מחוז משנה קיראוסק (בבלארוסית: Кіраўскі раён; ברוסית: Кировский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קיראוסק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קיראוסק 22,352 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 19,718 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 85.8% בלארוסים, 12.63% רוסים ו-1.57% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (69.30%) ורוסית (29.54%).
עונת 2018/2019 בליגת העל בכדורגל
עונת 2018/2019 בליגת העל הייתה העונה ה-20 של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. העונה נפתחה ב-25 באוגוסט 2018 והסתיימה ב-25 במאי 2019. מכבי תל אביב זכתה באליפות ה-22 בתולדותיה (ה-18 מקום המדינה), והיא הוכתרה לאחר 28 מחזורים בלבד – האליפות המוקדמת ביותר בהיסטוריה של הליגה הישראלית. מבין הליגות שמתחילות בקיץ היא גם הייתה האלופה הראשונה שהוכתרה בעונה זו באירופה. לרגל הזכייה חודש שיר האליפות "צהוב עולה זה מכבי".
הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה הלאומית בעונת 2017/2018 והצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו הן הפועל תל אביב, שחזרה לליגת העל אחרי עונה אחת, והפועל חדרה שחזרה לליגה הבכירה אחרי 39 שנים. העונה הסדירה כללה 14 קבוצות והתקיימה במתכונת של שני סיבובים בהם שיחקה כל קבוצה בבית ובחוץ נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה. הקבוצות שסיימו את העונה הסדירה באחד מששת המקומות הראשונים המשיכו להתמודדות במסגרת הפלייאוף העליון, ושאר הקבוצות התמודדו בפלייאוף התחתון. המשחקים בפלייאוף העליון התקיימו בשני סבבים של משחקי בית/חוץ (סה"כ 10 משחקים). בפלייאוף התחתון מתקיים סיבוב משחקים אחד (סה"כ 7 משחקים). על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות, ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
בסיום העונה ירדו בני סכנין ומכבי פתח תקווה לליגה הלאומית. בתום עונת 2018/2019 בליגה הלאומית העפילו הפועל כפר סבא וסקציה נס ציונה לליגת העל.
דור מיכה, קשרה של מכבי תל אביב, נבחר לכדורגלן העונה בישראל, ומלך שערי הליגה היה בן שהר מהפועל באר שבע, עם 15 שערים.
לקראת פתיחת העונה נחתם הסכם חסות בין מנהלת הליגות לכדורגל לרשת המסעדות ג'פניקה, ולפיו בעונה זו שמה המסחרי של ליגת העל היה "ליגת JAPANIKA".
קבוצות
ליגת העל בעונה זו כוללת 14 קבוצות, 12 ששיחקו בליגה בעונת 2017/2018, ושתי קבוצות שהעפילו בסיום העונה שעברה מהליגה הלאומית.
שינויי מאמנים
העונה התאפיינה בתחלופה רבה של מאמנים, בעיקר עקב פיטורים. במהלך העונה אימנו את הקבוצות השונות 35 מאמנים שונים, מספר שיא בליגה. הקבוצה הבולטת ביותר היא בני סכנין, בה אימנו 6 מאמנים שונים במהלך העונה.
ניר ח"ן
נִיר חֵ"ן הוא מושב של מועצה אזורית לכיש במישור החוף הדרומי בין קריית גת לאשקלון.
היסטוריה
הגרעין המייסד של ניר ח"ן כלל כתשעים צעירים מחיפה שנענו לאתגר ההתיישבות בנגב. בתחילת 1955 עלתה קבוצת חלוץ של הגרעין לאיבים להכשרה זמנית עד הקמת נקודת הקבע. הגרעין השתייך לאיחוד הקבוצות והקיבוצים והחליט על הקמת מושב שיתופי. היישוב הוקם על חלק מאדמות העיירה אל-פאלוג'ה, שתושביה נמלטו ממנה במהלך מלחמת העצמאות.
בתחילה הייתה כוונה לקרוא למושב "הילה" בהתאמה לשמות היישובים השכנים "נגה", "זוהר", "נהורה" שקבלו שמות של "אור". אבן פינה למושב הונח ב-21 בספטמבר 1955, בו נקרא המושב ניר ח"ן (58), לזכרם של 58 נוסעי מטוס "אל על" שהופל בשמי בולגריה ב-27 ביולי 1955. ניר ח"ן הוקם כמושב שיתופי, אז היחיד בחבל לכיש. שאר חברי הגרעין יועדו להגיע ליישוב באביב 1956 עם השלמת בניית הבתים. בשנים הראשונות גדלו במושב חזירים. הגרעין המייסד לא הצליח למלא את המושב והופנו אליו בוגרי גרעיני נח"ל. בשנת 1972 הוקמו ביישוב 40 ביתנים לקליטת עולים חדשים מצרפת, בהם נקלטו 30 משפחות עולים.
בפברואר 2016, לציון 60 שנה להפלת המטוס, נחנך במושב אנדרטה לזכר 58 הנספים באסון הפלת המטוס.
המושב היום
כיום המושב מונה 120 משפחות, חלקן בעלות משק וחלקן מתגוררות בהרחבה של המושב.
במושב מועדון נוער הפעיל יומיים בשבוע ובו צוות המונה 16 מדריכים צעירים משכבות י'-יב'. מספר החניכים גדל מאוד בשנים האחרונות ועומד כיום על כ-80 ילדים מכיתה ד' ועד יב'.
הצעת חוק המצלמות בקלפיות
חוק המצלמות בקלפיות הוא הכינוי שניתן להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 73) (תיעוד חזותי או קולי בקלפיות), התשע"ט-2019, שבאה להתיר למזכירי ועדת הקלפי, לחברי ועדת הקלפי ולמשקיפים, לתעד באופן חזותי או קולי כל דבר "שבסמכותם לצפות בו או להאזין לו" (כלומר, למעט הכנסת הפתק למעטפה, שנעשית מאחורי הפרגוד באופן חשאי), גם ללא צורך באישור מיוחד מראש.
הצעת החוק גובשה בעקבות החלטתו של יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, חנן מלצר, שניתנה ב-26 באוגוסט – כשלושה שבועות לפני מועד הבחירות לכנסת ה-22 – שבה נקבע כי אסור לסיעות ולרשימות המועמדים להציב מצלמות בקלפיות, למזכיר הקלפי אסור לצלם ללא אישור מיוחד מראש מוועדת הבחירות, והצבת מצלמות באופן שיטתי בקלפיות טעונה חקיקה ראשית, וזאת בדומה לעמדת היועץ המשפטי לממשלה.
הצעת החוק, שעלתה להצבעה בכנסת ה-21 שמונה ימים בלבד לפני הבחירות לכנסת ה-22, גרמה למחלוקת רבה ונתפסה כניסיון להרתעת מצביעים. לבסוף ההצעה לא עברה בקריאה ראשונה, לאחר שלא הושג רוב של 61 חברי כנסת.
הצעת החוק
הצעת החוק מציעה להוסיף לחוק הבחירות לכנסת את סעיף 73ב, שמאפשר לכל חבר ועדת קלפי, משקיף, מזכיר או נציג ועדת הבחירות המרכזית לתעד "בתיעוד חזותי או קולי, דבר שבסמכותם לצפות בו או להאזין לו". (המצב הקיים לא מאפשר למשקיפים ולחברי הוועדה לתעד, וצילום בידי מזכיר ועדת הקלפי מותנה בקבלת אישור מפורש מוועדת הבחירות.)
פסקאות ב–ו של הסעיף קובעות כי התיעוד יישמר על כרטיס זיכרון מגנטי שיימסר יחד עם הפרוטוקול מהקלפי, וכי המתעד, והגוף ששלח אותו רשאים לשמור עותק של התיעוד לתקופה מוגבלת אלא אם הוא משמש כראיה בערעור בחירות או תלונה במשטרה.
רקע להצעה
ביום הבחירות לכנסת ה-21, התקין משרד יחסי ציבור עבור הליכוד 1,300 מצלמות נסתרות בקלפיות שונות במגזר הערבי, בנימוק של חשש לזיופים. המבצע נערך לאחר פנייה מראש הממשלה ומנהל קמפיין הליכוד בנימין נתניהו, בעלות של כמיליון וחצי ש"ח.
המבצע כונה "טוהר הבחירות" ומטרתו המוצהרת הייתה מניעת זיופים כגון התחזות למצביעים אחרים. ביום המחרת התגאה משרד הפרסום בפרויקט, וטען ש"בזכות זה שהוצבו משקיפים מטעמנו בכל קלפי, אחוז ההצבעה ירד מ-50%, הנמוך ביותר שנראה שנים האחרונות". במהלך יום הבחירות, לאחר שהוגשו אליו תלונות בעניין, קבע השופט חנן מלצר, יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, כי התיעוד החזותי במהלך שעות ההצבעה אסור. מלצר ביקש מהמשטרה להחזיר את המצלמות לפעילים, ואפשר להם להשתמש בהן להקלטת שמע. הוא ציין כי חברי ועדת הקלפי יוכלו מאוחר יותר לתעד את ספירת הקולות באמצעות המצלמות, אך יהיה עליהם להודיע על כך לכל המשתתפים בספירה.
על המבצע נמתחו ביקורות, ונטען כי מדובר בהרתעת מצביעים שמטרתה להוריד את אחוזי ההצבעה במגזר הערבי.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיעה מפלגת הליכוד כי בכוונתה להציב מצלמות גם בבחירות אלו. לאחר שימוע בנושא קבע השופט מלצר ב-26 באוגוסט כי אסור למפלגות ולרשימות המועמדים להציב מצלמות בקלפיות, וכי הצבת מצלמות באופן שיטתי בקלפיות טעונה חקיקה ראשית. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, קבע בסוגיה כי.
ניסיון חקיקת הבזק
בעקבות החלטתו של השופט מלצר החליטו בליכוד לבחון את האפשרות לאפשר תיעוד שכזה באמצעות חקיקת בזק שתיכנס לתוקפה כבר בבחירות לכנסת ה-22. ב-8 בספטמבר, תשעה ימים לפני הבחירות, התכנסה הממשלה לדון בהצעת חוק לתיקון חוק הבחירות לכנסת, שעל פיה נציגי המפלגות יהיו רשאים להציב מצלמות בקלפיות. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, התנגד לעיתוי החוק וטען כי יש מניעה משפטית לחוקקו, ובנוסף אימץ את עמדת השופט מלצר ש"קידום ההצעה יפגע ביכולת לקיים את יום הבחירות באופן תקין". גם היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הסתייג מהצעת חוק זו. בסופו של דבר, אישרה הממשלה פה אחד את הצעת החוק, וזאת למרות הגעתו של מנדלבליט אל הישיבה על מנת להציג את הקשיים המשפטיים שבהצעה.
בוועדה המסדרת של הכנסת היה תיקו בהצבעה על בקשת הממשלה לפטור את ההצעה מחובת הנחה, ולכן הבקשה נדחתה. כעבור שלושה ימים, ב-11 בספטמבר, עלתה ההצעה להצבעה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת. האופוזיציה החרימה את ההצבעה ולכן לחוק לא היו מתנגדים או נמנעים, אך כיוון שתמכו בו רק 58 חברי כנסת, פחות מהרוב הנדרש של 61, כפי שקבע היועץ המשפטי של הכנסת, איל ינון, הצעת החוק לא עברה. בעד הצעת החוק הצביעו נציגי הליכוד, ש"ס, יהדות התורה, כולנו ואיחוד מפלגות הימין בעוד נציגי כחול לבן, ישראל ביתנו, הרשימה המשותפת, העבודה ומרצ החרימו את ההצבעה.
בעד
במערכת הפוליטית, מפלגות הקואליציה תמכו בחוק, והטענות המרכזיות היו: במהלך ישיבת הממשלה לאישור החוק, שנערכה ב-8 בספטמבר, טען ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כי "טוהר הבחירות הוא מיסודות הדמוקרטיה, וזו הדרך הטובה ביותר למנוע זיופים, להציב מצלמות ולאפשר פיקוח משקיפים ממפלגות יריבות". הוא תקף את הגורמים המשפטיים ואת יריביו הפוליטיים בטענה שהם מתנגדים לחוק "כדי לאפשר זיופים וגנבת בחירות". הטענה הזו, שיש ניסיון לגנבת בחירות, הייתה לטענה חוזרת בקרב התומכים בחוק, ולמרות הטענות, כי בסבב הבחירות באפריל 2019 היו זיופים רבים בקלפיות הערביות, הממצאים הראו כי היו זיופים גם בקרב ציבורים אחרים וגם בקלפיות הערביות שבהם היו זיופים חלקם היו זיופים לטובת הליכוד. שר המשפטים, אמיר אוחנה, נימק את הצעת החוק לפני ההצבעה: "איך אפשר, בעידן הזה בו יש מצלמות כמעט בכל רחוב, מוסד, בית ספר, פיצוציה – להתנגד למצלמות במקום החשוב ביותר – המקום בו נקבעות תוצאות הבחירות – לב הדמוקרטיה, תוך שחשאיות הבחירות נשמרת כמובן והפרטיות מאחורי הפרגוד היא מלאה? החוק הזה בא לטפל באנדרלמוסיה ובאי הסדר – השוררים כעת. הותרת המצב הקיים היא המחדל הדמוקרטי הגדול. ואם לא עכשיו, לפני הבחירות, אימתי?"
נגד
בצד המתנגדים לחקיקה הטענות המרכזיות היו:
במערכת הפוליטית, מפלגות האופוזיציה התייחסו אל החוק כניסיון להוריד את אחוזי ההצבעה בקרב המצביעים הערבים, ואף כ"תיוג אתני שנועד לפגוע בהצבעה". יו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן תמך תחילה בהצעת החוק, אך לפני ההצבעה בוועדת הכנסת שינה את עמדתו והתנגד לו, ואמר:.
פרופ' מרדכי קרמניצר יצא אף הוא בביקורת חריפה נגד הצעת החוק.
ישראל באירוויזיון 1989
ישראל השתתפה באירוויזיון 1989 עם השיר דרך המלך בביצוע של גילי וגלית בעיר לוזאן במדינת שווייץ.
קדם אירוויזיון 1989
קדם-אירוויזיון 1989 הוא תחרות זמר לבחירת השיר הישראלי לאירוויזיון 1989, שנערך בלוזאן, שווייץ. התחרות התקיימה ב-30 במרץ 1989 באולפן הטלוויזיה בירושלים והונחתה על ידי שירה גרא ומשה בקר. השירים הוקלטו מראש בפלייבק מלא כדי לחסוך בתקציב, אולם בדיעבד ההחלטה הייתה בעייתית.
הזמרת חיה סמיר הייתה אמורה להשתתף בקדם אך פרשה לאחר ששמעה שלא תהיה הופעה חיה, ובמקומה הצטרפה לתחרות הזמרת אסנת זנו בת ה-15 ששרה בלהקה של קריית מלאכי והופיעה בפינות בזהו-זה באותה תקופה.
הצמד אופירה ורווית יוספי הופיעו בפעם הראשונה על במה, בעקבות ההצלחה בקדם הן המשיכו לעבוד על אלבום משותף והוציאו כמה שירים שזכו להצלחה.
להעמדה והתנועות של להקת מנגו בקדם בשיר "ידידיי" היה אחראי הבמאי צדי צרפתי.
ענת עצמון הופיעה לראשונה כזמרת בתחרות זו. השתתפותה בקדם התקבלה בהפתעה מאחר שעד אז עסקה במשחק בלבד, שלא כלל מחזות זמר. לאחר הקדם הוציאה שני אלבומים עם ירוסלב יעקובוביץ' והשתתפה שנית בקדם 1992, וגררה את דפנה דקל לבית המשפט על חריגה של 17 שניות בשיר
בלהקת "שם זמני" שליוותה את אבי דור השתתפו בין היתר מירון מניסטר, המלחין בפסנתר והשחקן משה בן בסט, לימים עידו מ"עניין של זמן" ו"עשרים פלוס". כמו ענת עצמון, גם אבי דור ניסה שוב את כוחו בקדם 1992, גם אז השיר נכתב על ידי מירון מניסטר.
תשומת לב מיוחדת משכה המתמודדת רומי הלחמי, זמרת לא מוכרת, שביצעה את שירה כשציור של עכביש גדול מעטר את כתפה. מי שאחראי על הציור הוא חיים צינוביץ', ששימש כנגן הגיטרה בלהקת הליווי של ורדינה כהן בתחרות.
החלק האומנותי
את החלק האומנותי מילאה להקת המחול "הורה אפרוחים ירושלים", שביצעה קטעי מחול בסגנונות שונים בהשתתפות עשרות רקדנים. בהמשך הופיעה להקת הנח"ל במחרוזת שירי אהבה ים תיכוניים, בין חברי הלהקה היו יואב צפיר, מומי לוי, תומר שרון, שרון חזיז, דנה ברגר ושי זורניצר. לבסוף אסנת וישינסקי הופיעה וביצעה חיקויים של זמרים שונים שהשתתפו בפסטיבל הזמר והפזמון, "האבא הרוחני" של הקדם אירוויזיון, כפי שכינו אותו המנחים.
שלב הניקוד
ניקוד השירים התבצע על ידי 6 ועדות שיפוט אזוריות הממוקמות ברחבי הארץ. כל ועדה חילקה לשירים נקודות על-פי המדרג הבא: 1, 2, ,3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ו-12 נקודות.
באירוויזיון
ישראל הייתה השיר ה-2 בסדר ההופעה לאחר איטליה ולפני אירלנד בתום ההצבעה השיר קיבל 50 נקודות והגיע למקום ה-12 מתוך 22 מדינות שהשתתפו בתחרות. ישראל העניקה את ה-12 נקודות שלה ליוגוסלביה.
הנדרי קרוזן
הנדריק "הנדרי" קרוזן (בהולנדית: Hendrik "Hendrie" Krüzen; נולד ב-24 בנובמבר 1964) הוא כדורגלן עבר הולנדי, המשמש כעוזר מאמן במכבי תל אביב. כיום משמש כעוזר המאמן בקבוצת הכדורגל הגרמנית באייר לברקוזן.
קריירה
קרוזן החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הראקלס אלמלו, מעיר הולדתו אלמלו בשנת 1980 כשהוא בן 16. לאחר שש שנים בהן עלה עם הקבוצה מליגת המשנה ב-1985 וירד בחזרה בעונה שאחריה, עבר לדן בוס מהליגה הראשונה. לאחר שנתיים מוצלחות בהן כבש במצטבר 22 שערי ליגה נרכש קרוזן על ידי מועדון הפאר ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן. בעונת זכה קרוזן עם איינדהובן בדאבל אך מיעט לשחק ובעונה הבאה הושאל בחזרה לדן בוס.
בין 1989 ל-1994 שיחק קרוזן בליגה הבלגית, בתחילה בקורטרייק, לאחר מכן ברויאל פוטבול קלאב ליאז' ולבסוף בק.ס.וו. וארחם. ב-1994 חזר קרוזן להולנד והראקלס אלמלו עימה עלה פעם נוספת לליגה הראשונה. בינואר 1996 עבר לא.ז. אלקמאר. בין 1997 ל-2000 שיחק בגו אהד איגלס, וב-2002, לאחר שנתיים בקבוצת כדורגל חובבנית, פרש ממשחק.
לאחר הפרישה עבר קרוזן לשמש כעוזר מאמן בהראקלס אלמלו ונשאר בתפקיד עד 2013. ב-2013 עבר לוויטסה ארנהם ושימש בה כעוזרו של המאמן פיטר בוס, תחתיו לקח חלק גם באימון הראקלס (בין 2004 ל-2006). בתחילת עונת נפרד מבוס וחזר לצוות האימון של הראקלס, אולם בינואר 2016, לאחר שבוס עבר לאמן את מכבי תל אביב הישראלית, הצטרף אליו קרוזן.
מזרק אפיפן
מזרק אפיפן אוטומטי הוא מזרק אוטומטי המשמש להזרקת כמות מדודה של אדרנלין (אפּינפּרין), השימוש באפיפן הוא לרוב במקרה של אנפילקסיס.
השם "אפיפן" ניתן למזרק על ידי חברת "מיילן", אך ישנן גרסאות גנריות של חברות נוספות. מזרק האפיפן האוטומטי הראשון שווק בשנת 1983.
שימושים
אפיפן משמש כטיפול חירום ראשוני במקרה של אנפילקסיס, בהזרקה עצמית או על ידי חובש. האדרנלין מונע את חסימת קנה הנשימה, מכווץ את כלי הדם ומגביר את קצב פעולת הלב.
השפעת האדרנלין מוערכת בכעשרים דקות, משכך יש משמעות רבה לפינוי מהיר לבית חולים להמשך טיפול בתגובת רגישות היתר (אנטיהיסטמין או סטרואידים). אנשים הסובלים מרגישות מסכנת חיים, נוטלים עימם מזרק זה באופן קבוע.
כיון שהשימוש במזרק האוטומטי הוא רק במקרה של סכנת חיים מיידית, אין התווית נגד לשימוש שכזה.
מינון
קיימים 2 מזרקים בעלי מינונים שונים, מזרק למבוגרים (בצבע צהוב) המכיל 0.3 מ"ג ומזרק לילדים (בצבע ירוק) המכיל 0.15 מ"ג.
אופן ההזרקה
לצורך ההזרקה, יש לשחרר את הנצרה ולהצמיד את חלקו התחתון של המזרק לירך המטופל ולהמתין כ-10 שניות עד להזרקת החומר. עיסוי מקום ההזרקה מזרז את ספיגת החומר.
בשנת 2018 אושר בישראל חוק המחייב הצבת מזרק אפיפן במוסדות החינוך.
יהודה שמואל אשכנזי
רבי יהודה (יאודה) שמואל אשכנזי (אי"ש או אי"ש צעיר) (טבריה, ה'תק"מ – ליוורנו, ה'תר"ט) היה רב בטבריה ובאיטליה. חיבר מספר ספרי הלכה, המרכזיים שבהם ערוכים סביב סידור התפילה. ההדיר גם את סידורי התפילה עצמם (סידור בית עובד). שימש כשד"ר.
תולדות חייו
נולד בטבריה לר' יעקב. היה מרבני העיר טבריה, בה למד ולימד תורה. בשנת ה'ת"ר יצא לאיטליה כשד"ר בשליחות כולל הספרדים. בגיל 42 הדפיס את ספרו "ישא ברכה", ביאור לספר תולדות אדם וחוה. בניו, יעקב ואברהם הקימו בית דפוס בליוורנו, שם הודפסו מרבית הספרים של אביהם, ביניהם ספרו המפורסם, על שמו נקרא לעיתים, בית עובד. היה בידידות עם רבי יצחק בן וואליד. נפטר בליוורנו בשנת ה'תר"ט, במהלך ההדפסה של ספרו "בית השואבה". בין הסופדים לו היה רבי חיים פלאג'י.
מוריס סנדק
מוריס ברנרד סֶנדק (באנגלית: Maurice Bernard Sendak; 10 ביוני 1928 – 8 במאי 2012) היה צייר, מאייר וסופר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
מוריס ברנרד סנדק נולד בברוקלין שבניו יורק, למשפחה של מהגרים יהודים מעיירה קטנה ליד ורשה שבפולין. אביו היה מספר סיפורים מחונן, שהעלה בסיפוריו שבעל פה גם את תולדות המשפחה וגם מציאות סיפורית מרתקת ושובת לב. אחיו הבכור של סנדק היה צייר, ומוריס סנדק סיפר לימים שמקור יצירתו השופעת היו סיפורי אביו וציורי אחיו.
מוריס סנדק החל לצייר ולפרסם איורים וציורי קומיקס עוד בהיותו תלמיד בבית ספר תיכון שבו למד. בהמשך השתתף בלימודי ערב בבית ספר לציור ועיצב לפרנסתו חלונות ראווה. פרסומו בתחום זה יצא כשעיצב את חלונות הראווה של בית מסחר גדול לצעצועים.
בשנת 1951 בהמלצתו של בעל החנות, שוורץ, אייר את ספרו הראשון, "שבת שלום לכולם", שהודפס על ידי ארגון בתי הכנסת המאוחדים בניו יורק וזכה לתפוצה רחבה. הספר השני שאייר היה ספר מתורגם של הסופר הצרפתי מרסל איימה. מאז אייר מאות ספרים שאת חלקם כתב בעצמו. בין הסופרים הידועים שאייר מספריהם אפשר למצוא את יצחק בשביס-זינגר, האחים גרים, מיינדרט דה יונג, שרלוט זולוטוב, רות קראוס, הנס כריסטיאן אנדרסן, רוברט גרייבס, רנדל ג'רל, את"א הופמן, ג'ק סנדק אחיו, אלזה הולמלונד מינריק ורבים אחרים.
מוריס סנדק נחשב אחד מגדולי המאיירים של ספרי ילדים בעולם, וכסופר ילדים גדול בזכות עצמו. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו הספרותית, ובהם בשנת 1964 במדליית קולדקוט על ספרו ארץ יצורי הפרא, וכן זכה בשבע פעמים נוספות באות ההוקרה של קולדקוט. בשנת 1970 זכה בפרס אנדרסן, החשוב ביותר לספרות ילדים (בקטגוריית המאיירים). כמו כן זכה בשנת 1983 בפרס וילדר על מכלול יצירתו, ובפרס החשוב לזכרה של אסטריד לינדגרן.
בשנת 2008 התראיין מוריס סנדק להניו יורק טיימס לאחר יום הולדתו ה-80. סנדק יצא מהארון וסיפר כי הוא הומוסקסואל וכי הסתיר את הדבר מהוריו במשך כל חייהם ולא סיפר להם מעולם על בן זוגו, הפסיכואנליטיקאי יוג'ין גלין (Glynn), איתו חי כ-50 שנה עד פטירתו של גלין מסרטן. סנדק אמר שהסתיר את נטיותיו המיניות מהוריו על מנת "להגן עליהם" (ולכן גם הסתיר מהם התקף לב שעבר), וכי הסתיר את הדבר מהציבור כיוון שלדעתו "זה לא צריך להעסיק אף אחד", כלשונו, אך בעיקר כי שיער בצעירותו שהידיעה על נטיותיו המיניות יכולה הייתה להזיק לקריירה שלו כסופר ילדים.
סנדק נפטר ב-8 במאי 2012, בגיל 83.
רבי אבא בר זבדא
רבי אבא בר זבדא (או: זבדי) היה אמורא מן הדור השני והשלישי של אמוראי ארץ ישראל, תלמידם של רב, רב הונא ורבי חנינא.
ביוגרפיה
בצעירותו חי רבי אבא בבבל וככל הנראה אף נולד שם. שם הוא למד אצל האמורא רב, ואף מסר כמה הלכות בשמו.
לאחר מכן למד אצל תלמידו של רב: רב הונא, יחד עם חבריו רב גידל רבי חלבו ורב ששת.
בזקנותו עלה לארץ ישראל והשתכן בעיר טבריה, משם שלח שאלות לרבו שבבבל, רב הונא
בארץ ישראל היה רבי אבא תלמידו של רבי חנינא, ולמד אצלו יחד עם רבי אלעזר בן פדת. ובמספר מקומות מצינו שהוא אף מתקן את חבירו אודות שמועה שאמר בשם רבם המשותף:
לאחר פטירת רבי אלעזר נחשב רבי אבא כאחד מחשובי חכמי ארץ ישראל, כאשר הוא היה הפותח בהלכה ורבי אמי ורבי אסי היו החותמים. נראה שרבי אבא האריך ימים, שהרי האמורא רבא (מן הדור הרביעי לאמוראי בבל) בצעירותו שלח אליו שאלה.
מנהגיו
בתלמוד הירושלמי נאמר עליו שהיה נוהג להתפלל בקול.
משפחתו
לדעת בעל תולדות תנאים ואמוראים: "קרוב הדבר מאוד לומר שאביו זבדא היה בנו של לוי בר סיסי". היו לו שני אחים חכמים: רבי יהודה, ורבי סימון.
לרבי אבא לא היו ילדים. בתלמוד מסופר שחכמים שאלוהו למה אינו נושא אישה לשם כך, והשיב להם שאילו הייתה לו את הזכות לכך הרי שהיו לו ילדים כבר מאשתו הראשונה (שכנראה התגרש ממנה). אך לדעת התלמוד תשובתו זו של רבי אבא נועדה רק כדי לדחות את השואלים, שכן למעשה הסיבה שלא היו לו ילדים היא בשל עקרותו שאירעה בעת שהיה לומד אצל רבו רב הונא שהיה מאריך בשיעוריו, ורבי אבא מצידו לא רצה להפסיק ללכת לצרכיו.
קו עקבה–רפיח
קו עקבה–רפיח, הוא קו גבול שנוצר בשנת 1906 בין מצרים שהייתה בשליטת בריטניה (למרות שייכותה הפורמלית לאימפריה העות'מאנית) לבין ארץ ישראל שהייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית, מתוך מגמה למנוע סכסוכים בין הכוחות הטורקיים לכוחות הבריטיים. הקו שרד את השינויים הפוליטיים והמדיניים שחלו במהלך מאה השנים שחלפו מאז שרטוטו, וגם כיום מבוסס עליו גבולה של מדינת ישראל עם מצרים.
הקו שורטט תחילה כקו ישר מעקבה לרפיח, אך בהמשך ההתדיינות בין הצדדים, נוצרו בו כמה שינויים שניתן להבחין בהם במפות גם כיום: בנוסף קשיי סימון בשטח גרמו לסיפוחם של שני הרים לשטח העות'מאני. קו זה יצר בהמשך השנים מספר בעיות, עקב התאמתו למציאות בשנת 1906 אך לא למציאות מאוחרת יותר:
סקסואליטי מרדקה
סקסואליטי מרדקה (במלאית: Seksualiti Merdeka) היה פסטיבל להט"בי שנתי, שהתקיים בקואלה לומפור, מלזיה. סקסואליטי מרדקה הציג תוכנית שיחות, פורומים, סדנאות, מופעי אמנות, תיאטרון ומוזיקה, מיצבים אינטראקטיביים והקרנת סרטי קולנוע, שארגנה קואליציה של ארגונים לא-ממשלתיים מלזיים, אמנים ואנשים פרטיים. מרדקה הוא השם הנוסף ליום העצמאות של מלזיה (31 באוגוסט), ומכאן שניתן לתרגם את סקסואליטי מרדקה באופן רופף כ-"עצמאות מינית".
היסטוריה
סקסואליטי מרדקה הראשונה נערכה ב-29–31 באוגוסט 2008, במקביל לחגיגות מרדקה, נושא הפסטיבל היה "אם אחד מאיתנו לא חופשי, אף אחד מאיתנו לא!". בפסטיבל זה, השתתפו כ-400–500 איש.
הנושא של סקסואליטי מרדקה ב-2009 היה "גופינו, זכויותינו", המשקף את רצונם של המארגנים לקשור זכויות להט"ב למסגרת גדולה יותר של זכויות אדם, המבוססת בחלקה על עקרונות יוגיאקרטה . בפסטיבל זה, השתתפו כ-800–1000 איש.
בנובמבר 2011 פרסמה משטרת מלזיה המלכותית הצהרה האוסרת על האירוע, בהתבסס על הנחות היסוד של "סיכון הפרעה לסדר הציבורי ופגיעה בחופש הדת".
בשנת 2014, סעיף 27 א(1)(ג) לחוק המשטרה, ששימש לאיסור האירוע, הוחלף על ידי חוק האספה השלווה 2012 (PAA) אשר הביא לביטול האיסור על קיומו.
רקע
סקסואליטי מרדקה הוקמה על ידי מתכנת האמנויות פאנג קי טייק והזמר-יוצר, ג'רום קוגאן ב-2008. פאנג וג'רום היו מעורבים בעבר בהסברה להט"בית לאוכלוסייה המקומית, ובניהם יחד עם עוד מספר אנשים הגישו תזכיר לנציבות זכויות האדם במלזיה ב-2003. בתזכיר נכתב על התצוגה השלילית של להט"בים בתקשורת המלזית. ככותבים, הם גם כתבו וקראו באופן קבוע את סיפוריהם הלהט"בים בפומבי.
ב-2008, קלרנס סינגהאם, מייסד שותף של פסטיבל הגאווה IndigNation בסינגפור, הזמין את פאנג לארגן בתוכו תוכנית מלזית. באותו שנה, ארגן פאנג קטע שנקרא "גיבורי לב: ארבעה מלזים על אהבה, אובדן ואכסניה בסינגפור", בו קראו פאנג, קוגאן, הפעילה ג'ק ס.מ. קי וההיסטוריון פארי א. נור  את כתביהם המקוריים.
החוויה עוררה השראה לפנג ולקוגאן, ושניהם התחילו לעבוד על פסטיבל מסוג דומה בשוק המרכזי.
ביאנקה דל ריו
ביוגרפיה
היילוק נולד בגרטנה, לואיזיאנה להורים מקובה ומהונדורס והוא הרביעי מבין חמישה ילדים. הוא החל לעבוד במשחק ובעיצוב תלבושות עבור מחזות בתיכון. לאחר שסיים תיכון, הוא עבר לניו יורק, שם עבד בבלומינגדיילס לפני שחזר ללואיזיאנה.
קריירה
ב-1996 הופיעה ביאנקה דל ריו לראשונה על הבמה בניו אורלינס, במחזה "Pageant". מלכת הדראג המקומית ליסה באומן ראתה את ביאנקה במחזה, ומיד ליהקה אותה במופעים במועדון "אוז". ביאנקה זכתה בפרס New Orleans Gay Entertainer of the Year שלוש פעמים. בשנת 2001, מונתה ביאנקה דל ריו כמארשלית במצעד הגאווה Southern Decadence XXIX.
בדצמבר 2013, לוגו הכריזו שביאנקה דל ריו היא בין 14 מלכות הדראג שיתחרו בעונה השישית של המרוץ לדראג של רו פול. מתחילת העונה, ביאנקה הייתה אחת המתחרות החזקות בתחרות ואהובת הקהל. ב-19 במאי 2014 הגיעה לגמר יחד עם אדור דלאנו וקורטני אקט, והוכתרה כמנצחת העונה. ביאנקה היא המנצחת הראשונה והמתחרה הרביעית שהגיעה לגמר מבלי לעשות "ליפ סינק על החיים", והמתחרה הראשונה בהיסטוריית התוכנית שמעולם לא הייתה בתחתית. בנוסף, היא המנצחת הלטינית הראשונה בהיסטוריית התוכנית.
ב-2013, יצאה ההודעה שביאנקה תככב בסרט העצמאי "Hurricane Bianca", אשר נכתב ובוים על ידי מאט קוגלמן. הסרט, שיצא ב-2016, מומן בעזרת קמפיין Indiegogo, שגייס מעל ל-30,000 דולר. בסרט השתתפו שאנג'לה, אליסה אדוארדס, כוכבת "סאטרדיי נייט לייב" רייצ'ל דראץ', וכוכב ברודוויי אלן קאמינג. הסרט כלל גם הופעות קמע של רופול כתחזאי, וג'וסלין פוקס כברמנית-מלכת דראג. סרט המשך, "Hurricane Bianca: From Russia With Hate", יצא בשנת 2018.
בעקבות הצלחתה בתוכנית, דל ריו כתבה והופיעה במספר הופעות סטנד-אפ בהופעות סולו, וגם עם מלכות אחרות מ"המרוץ לדראג", כולל The Rolodex of Hate (2014), Not Today Satan (2015–2016), Blame It On Bianca Del Rio (2017–2018) וכן, It's Jester Joke (2019). היא הוציאה ספר בשם "Blame it on Bianca Del Rio" בשנת 2018. היא גם שימשה כמנחה בסיבוב ההופעות העולמי של מלכות "המרוץ", "Werq the World Tour". בשנת 2018, החלה ביאנקה דל ריו לדובב את הדמות דינה סאור בסדרת הטלוויזיה של הפקות WOW, Drag Tots, על עוללים שהם מלכות דראג.
ב-2014 הוציאה ביאנקה דל ריו יחד עם שרי ויין את הסינגל "Hot Mess", בהשתתפות "הגלאמאזונז". במהלך העונה שלה ב"המרוץ לדראג" היא השתתפה עם מלכות אחרות בקליפ לשירה של רופול, "Oh No She Better Don't".
ב-2019 הודיעה ביאנקה כי תגיע להופיע בישראל במצעד הגאווה 2020 בהיכל התרבות תל אביב תחת הפקתם של One Night Only ובכך תהפוך למלכת הדראג הראשונה בהיסטוריה שתופיע על במה זו. עקב התפרצות נגיף הקורונה המופע נדחה מספר פעמים והתקיים לבסוף בספטמבר 2021 מול 2,500 צופים, מופע הדראג הגדול בישראל. לפני הופעתה בהיכל התרבות היא הופיעה גם במוזיאון תל אביב לאומנות מול למעלה מ-500 צופים.
אודישן עיוור
אודישן עיוור הוא אודישן שבה זהות המבצע מוסתרת מהשופטים, כדי למנוע הטיה בקרב השופטים. האודישן מתקיים, בדרך כלל, מאחורי מסך, כך שהשופטים לא יוכלו לראות את המבצע. אודישנים עיוורים נחשבים כחלק מהסטנדרט לחיפוש מוזיקאים בתזמורות סימפוניות.
היסטוריה
בשנות ה-70 של המאה ה-20, בסיסט הג'אז והפסיכולוג הקליני האמריקאי ארט דייוויס הגיש תביעה שלא התקבלה נגד הפילהרמונית של ניו יורק בגין גזענות. יש הטוענים כי אף על פי שהתביעה שלו לא התקבלה על ידי בית המשפט האמריקאי, היא סללה את הדרך למערכת הנוכחית של אודישינים עיוורים בתזמורות סימפוניות.
ב-1980 נבחרה נגנית הטרומבון האמריקאית אבי קונאנט, לנגנית הטרומבון הראשית של הפילהרמונית של מינכן לאחר שעברה אודישן עיוור, אך מאוחר יותר הופלתה מגדרית על ידי המנצח הרומני סרג'יו צ'ליבידאקה. בהוראתו של צ'ליבידאקה, קונאנט נאלצה לקבל את תפקיד נגנית המשנה של התזמורת, ולקבל פחות מעמיתיה הגברים. לאחר מאבק משפטי של כ-12 שנה, פסק בית המשפט לטובתה של קונאנט. ערעור על ההחלטה נכשל, וקונאנט קיבלה שכר כמו עמיתיה הגברים.
ב-2010, תוכנית הכישרונות התחרותית, The Voice of Holland, הציגה את השימוש באודישנים עיוורים לתוכניות כישרונות משודרות. לאחר מכן, הפורמט זכה לעשרות גרסאות בין-לאומיות.
לחוץ חתונה
עלילה
אדם מתלונן על מצבו בפני ירדן גת, חברתו הטובה ביותר וסגנית עורך המוסף "ימים ולילות", שמצידה עסוקה בעריכת גיליון חג הפסח שקיבלה, שעשוי להקפיץ את הקריירה שלה למקומות חדשים לחלוטין. היא חוששת שאין לה את הכתבה שכולם ידברו עליה. אדם חושש שהוא כבר לעולם לא ימצא את האחת שלו ויישאר רווק כל חייו. מהשילוב הזה עולה לירדן רעיון מבריק: אדם יניח את חייו בצד לשלושים יום, בדיוק עד יום ההולדת השלושים שלו, יקדיש את חייו כדי למצוא את האישה שתמיד חיפש ויתעד את המסע בכתבה מיוחדת.
התחלת המסע דווקא מבטיחה: אדם עוזב את המקומון שבו הוא עובד וחותם על חוזה עבודה זמני אשר יאפשר לו לחבור לצוות "ימים ולילות", אלא שחיש קל מתגלה התסבוכת: אדם לא קרא את החוזה עד תומו וחתם עליו כי סמך על ירדן, אלא שלירדן היו תוכניות אחרות לגמרי בכל הקשור לכתבה: היא הייתה בטוחה שכשאדם דיבר על "האחת" שלו ועל הרצון לחוות אהבה ממבט ראשון הוא התכוון לכך ברצינות גמורה וללא סייגים, ולכן הזמינה לו אולם חתונות שאליו יגיע עם המיועדת שימצא במהלך החיפושים. חרף מחאתו של אדם מתגלה שהחוזה הוא בלתי הפיך, ואם אדם לא יופיע לחתונה הוא ישא בכל ההוצאות, אשר מסתכמות בכחצי מיליון שקלים, שהם בדיוק חצי מיליון שקלים יותר ממה שיש לו בחשבון הבנק שלו. משאדם מבין שאין לו שום סיכוי לגייס את הכסף כדי לחלץ את עצמו מהחוזה שחתם עליו, יוצא הרומנטיקן הישראלי הגדול למסע מטורף ומאתגר שבו ינסה לענות על השאלה האם אפשר להתאהב ממבט ראשון, ומה קורה לבחור שיוצא לחפש את אהבת חייו.
דמויות
אדם - מכור לקומדיות רומנטיות ורומנטיקן בלתי נלאה. אביו, איש צבא, עזב את הבית כשהיה בן 16 ואימו נבלעה בחוג המגדר של אוניברסיטת תל אביב, שם היא עובדת, דבר שיצר ביניהם מרחק רב. משחר ילדותו חלם אדם על משפחה נורמטיבית, והבטיח לעצמו שיקים אחת כזו ביום מן הימים. המשימה הזו תהפוך הרבה יותר קשה ממה שחשב.
ירדן - עובדת כסגנית עורך ב"ימים ולילות" וחולמת לשבת על כס עורכת המוסף ביום מן הימים. עזבה את הארץ בגיל 4 יחד עם משפחתה ונדדה בין מדינות בעקבות עבודתו של אביה, עד שבגיל 18 עלתה על טיסה לישראל מבלי לספר להוריה דבר והתגייסה לצבא. ירדן חכמה יותר מכל מי שנמצא בסביבה שלה, והיא ההפך המוחלט של אדם: קרייריסטית, אמביציוזית, ממוקדת מטרה וצינית.
ערן - חברו הטוב של אדם מאז שהיו בתיכון. אוהד כדורגל מושבע שיודע להמשיל כל מקרה בחיים למשחק היסטורי כלשהו. לפעמים הוא גם צודק.
דבורה - אמו של אדם, ממקימי החוג למגדר באוניברסיטת תל אביב. גידלה את אדם בגפה עקב שירותו של אביו בצבא.
יובל - אביו של אדם, אל"ם (כעת במילואים) ואחד מגיבורי מלחמת יום הכיפורים. נטש את הבית שבוע לפני יום הולדתו של אדם, ומאז לא יצר איתו קשר.
שירן - זוגתו של אדם מזה כשלוש שנים. עובדת כמאיירת ספרי ילדים.
מאיה - האישה שאדם מתאהב בה במבט ראשון. עובדת בהייטק כמנהלת צוות.
הצלחת הספר ודיון ציבורי
עם צאתו הפך "לחוץ חתונה" לסיפור הצלחה, כשהמהדורה הראשונה (3,000 עותקים) אזלה תוך שישה ימים, הישג שיא לספר ביכורים ישראלי. כבר בשבוע הראשון על המדפים נכנס הרומן לרשימות רבי המכר, ולאחר כארבעה שבועות הגיע למקום הראשון. נכון לחודש יוני 2017 הוא צועד בעשירייה הראשונה במשך 17 שבועות רצופים ומכר עשרות אלפי עותקים. ע"פ נתוני שבוע הספר לשנת 2017, "לחוץ חתונה" היה הספר הנמכר ביותר בדוכני הוצאת "מודן", ואחד הנמכרים ביותר ביריד כולו.
הספר זכה לביקורות חיוביות רבות. באתר "וואלה" כתב המבקר ליאור קסוס: "זהו ספר קורע מצחוק. באמת. קריאה בו גובלת לעיתים בצחוק בקול רם. המקרה של ברק הוא נדיר למדי, שכן רוב הסופרים בראשית דרכם לא מצליחים לבסס עלילה כה מושחזת ובה דמויות עגולות ומעניינות שניתן להזדהות איתן בכזאת התמסרות... אדם לפיד הוא גיבור ששמחתי לצאת איתו למסע". מבקרת הספרים שירי צוק המליצה עליו במגזין בלייזר וכתבה: "האם אתם מספיק בטוחים בגבריות שלכם בשביל לקרוא ספר עם כריכה ורודה? אם כן, תתחילו ב'לחוץ חתונה'". גם מבקר הספרים רן-בן נון כתב עליו חוות דעת חיובית בידיעות אחרונות: "האם הטריק של גבר לחוץ חתונה יכול להחזיק ספר שלם? קודם כל, התשובה היא כן. ל'לחוץ חתונה' יש קצב טוב ואין בו כמעט רגעים משעממים... לזכותו של ברק ייאמר שהוא לא מתאמץ להצחיק כל שורה שנייה וש'לחוץ חתונה' מאוזן היטב בין הקומי לדרמטי".
הספר אף עורר דיון ציבורי, שכן קומדיה רומנטית אינה נפוצה בספרות הישראלית. המוסף 7 לילות כתב: "שידוך מושלם בין משבר חיי האהבה של אדם לפיד למשבר הכתיבה של ידידתו העיתונאית פותח מדף חדש בספרות העברית: קומדיה רומנטית ממין זכר". ואילו מוסף גלריה של עיתון הארץ הקדיש לו כתבה נרחבת כמוביל גל חדש של ספרות ישראלית העוסקת בגבריות חדשה.
קליצ'או (מחוז משנה)
מחוז משנה קליצ'או (בבלארוסית: Клічаўскі раён; ברוסית: Кличевский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קליצ'או.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קליצ'או 17,246 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 15,148 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 95.59% בלארוסים, 2.9% רוסים ו-1.51% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.81%) ורוסית (11.08%).
קלימוביץ' (מחוז משנה)
מחוז משנה קלימוביץ' (בבלארוסית: Клімавіцкі раён; ברוסית: Климовичский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קלימוביץ'.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קלימוביץ' 28,523 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 25,280 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.25% בלארוסים, 4.34% רוסים ו-1.41% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (64.19%) ורוסית (34.81%).
סרגל הכאב של מקגיל
שאלון הכאב של מקגיל, המכונה גם אינדקס מקגיל לכאב, הוא סרגל לדירוג כאב שפותח בשנת 1971, על ידי דוקטור רונלד מלזאק (Melzack) ודוקטור וורן טורגרסון (Torgerson) מאוניברסיטת מקגיל במונטריאול ומשמש ככלי מרכזי למדידת כאב.
אופן השימוש
זהו שאלון לדיווח עצמי המאפשר לאנשים לתאר לרופא את סוג ועוצמת הכאב שהם חווים. למשתמשים מוצגת רשימה של 78 מילים המחולקות ל-20 קבוצות הקשורים לכאב. המשתמשים מסמנים את מידת ההתאמה של המילים המתארות בצורה הטובה ביותר את כאבם (ניתן לסמן מספר תיאורים). בין המילים הללו, ישנם תיאורים שונים המסמנים מרכיבים שונים של כאב, היינו: חושיים (סעיפים 1–10), רגשיים (סעיפים 11–15), הערכה (סעיף 16), ושונות (סעיפים 17–20).
ביקורת רבה הושמעה על סולמות לדירוג כאב ובפרט על סרגל מקגיל, למשל בידי חוקר המוח סטיבן מקמהון, מארגון "London Pain Consortium" שמעודד מחקר בתחום הכאב. לטענת מקמהון, כאב אינו תופעה חד-ממדית וההשלכות שלו רחבות יותר: עד כמה הוא מאיים, כמה הוא מטריד רגשית, ואיך הוא משפיע על היכולת להתרכז. השאלון גם אינו המתאים ביותר לתיאור כאב כרוני. בנוסף, השאלון הוא סובייקטיבי ומושפע מחוויות האדם, כך למשל אנשים שנפצעו באופן חמור, משנים את הגדרתם לקצוות הסרגל ובייחוד לקצה העליון.
השפעה
גרסה מודרנית יותר של השאלון היא Pain Quality Assessment Scale, שבה מציינים המטופלים בסרגל 1 עד 10, עד כמה הכאב "חזק", "חד", "חם", "קהה" וכו'.
מזרח הארלם
מזרח הארלם (באנגלית: East Harlem), הידוע גם כהארלם הספרדית, הוא חלק בשכונת הארלם הממוקם בצד הצפון מזרחי של מנהטן, ניו יורק שבארצות הברית.
מזרח הארלם הוא אחד המקומות בהן אוכלוסייה ממוצא לטיני היא הדומיננטית ביותר באזור: חלק ניכר מהווה אנשים ממוצא פוארטו ריקני, בנוסף למספר גדל של דומיניקאים ומהגרים מקסיקנים רבים. מזרח הארלם כולל בתוכו את האזור שבעבר היה ידוע כהארלם האיטלקית, וחלק מהשאריות והשרידים מהאזור שהיה מאוכלס על ידי אוכלוסייה איטלקית רבה בעבר עדיין קיימים.
מזרח הארלם מוקפת על ידי מתחם, והיא מהווה מקום עם רמת הפשע הגבוהה ביותר במנהטן. השכונה סובלת מבעיות חברתיות רבות, ובהן אחוז האבטלה הגבוה ביותר בניו יורק, הריון של נערות, איידס, שימוש גבוה בסמים, חסרי בית, ואחוז חולי אסתמה גבוה פי חמישה מהממוצע בארצות הברית. למזרח הארלם יש את הריכוז השני בגודלו בארצות הברית של דיור ציבורי, אחרי בראונסוויל שבברוקלין.
צפונית לשכונה שוכן נהר הארלם, מזרחית לה נמצא האיסט ריבר, רחוב 96 מכיוון דרום והשדרה החמישית ממערב. מזרח הארלם הוא מקום היווסדה של משפחת הפשע ג'נוביז, אחת מחמש המשפחות ששלטו במאפיה האיטלקית בניו יורק.
ז'ורז' אוריק
ז'ורז' אוֹריק (בצרפתית: Georges Auric; 15 בפברואר 1899, לודב, ארו, לנגדוק-רוסיון, צרפת – 23 ביולי 1983) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו
אוריק היה ילד פלא. כשהיה בן 15 יצאו חיבוריו הראשונים לאור. עוד לפני שמלאו לו 20 תיזמר וכתב מוזיקה אינצידנטלית לכמה בלטים והפקות בימתיות.
כסטודנט צעיר בקונסרבטואר של פריז בשנת 1920, שראה עצמו כחלק מן האוונגרד, נמנה אוריק עם הקבוצה המפורסמת שהנהיגו אריק סאטי וז'אן קוקטו והִשרו עליה מרוחם, קבוצת השישה. כחבר בקבוצה, כתב מוזיקה לדברי שירה ולטקסטים אחרים, כמו פזמונים ומחזות-זמר.
כאשר ז'אן קוקטו התחיל ליצור סרטי קולנוע, בראשית שנות ה-30, החל אוריק לחבר מוזיקה לסרטים. הוא כתב את פסקול המוזיקה למספר רב של סרטים צרפתיים ובריטיים, והודות להצלחתו הגיע גם לקולנוע ההוליוודי. בין יצירותיו הידועות "השיר ממולן רוז'".
בשנת 1962 חדל מכתיבת מוזיקה לסרטים, כאשר התמנה למנהל האופרה הלאומית של פריז, ואחר ליושב ראש SACEM, האגודה הצרפתית לזכויות הביצוע. אוריק המשיך לכתוב מוזיקה קאמרית, בעיקר לכלי נשיפה מעץ, עד מותו.
אוריק נקבר בבית הקברות מונפרנאס שבפריז.
קרסנופוליה (מחוז משנה)
מחוז משנה קרסנופוליה (בבלארוסית: Краснапольскі раён; ברוסית: Краснопольский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קרסנופוליה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קרסנופוליה 11,176 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 9,713 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 96.02% בלארוסים, 2.96% רוסים ו-1.02% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (85.2%) ורוסית (13.82%).
רני בלייר
רן (רני) בלייר (נולד ב-8 ביוני 1962) הוא במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה. בלייר כיהן כיו"ר איגוד הבמאים בישראל.
ביוגרפיה
נולד באופקים ליוסטה בלייר, יליד בודפשט, ולסימה (אלקבץ) ילידת קזבלנקה, שעלו בעליית הנוער. בגיל שלוש עברה משפחתו להתגורר במושב ישע שבנגב המערבי. אביו היה מזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל בשנות ה-2000.
באמצע שנות השמונים סיים בלייר לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה בפקולטה לאמנויות ע"ש דוד ויולנדה כץ באוניברסיטת תל אביב. בתחילת דרכו ביים קליפים מוזיקליים לברי סחרוף באלבומיו "חם על הירח" ו"סימנים של חולשה". באותה תקופה החל לביים כתבות טלוויזיה בערוץ הראשון ובערוץ 8.
בשנים 1999–2004 כתב וביים, לצד ענת אסולין ואורי סיון את סדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים", אשר שודרה במשך 5 עונות בערוץ 3 בכבלים (כיום - הוט). עבור ערוץ זה בשנת 2006 ביים וכתב ביחד עם ענת אסולין וארי פולמן את הסדרה "פרשת השבוע", אשר שודרה במשך 3 עונות עד 2009.
ב-2008 החליף את דורון צברי כראש איגוד הבמאים, תפקיד בו כיהן עד מאי 2012, אז החליף אותו יריב הורוביץ.
בשנת 2009 ביים את הסדרה "תיבת נח", אותה יצר שמוליק קלדרון ושודרה בערוץ 2 בזכיינית "רשת". בלייר גם היה שותף בכתיבת התסריט יחד עם מאיה הפנר.
בשנת 2011 כתב וביים את "אדמה", מיני-סדרה בת 5 פרקים המשודרת בהוט 3.
לאחר מכן יצר וביים את סדרת הדרמה הפוליטית "שביתה", אשר עלתה לשידור ביולי 2012 בערוץ yes Drama.
בשנת 2012 בלייר התמודד לכנסת ה-19, במקום השלישי במפלגת "ארץ חדשה" אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
ב-2014 השתתף בסרטו של דני מנקין, "האם זה אתה?", לצדו של אלון אבוטבול.
ב-7 בינואר 2015 שודר בערוץ 1 הסרט "ההפך", במסגרת המשדר "איסור ונגיעה". הסרט, המבוסס על ספרו "ההפך" של יהושע גרינברג, מגולל את סיפור האהבה בין בחור ישיבה (איתמר רוטשילד) לבין נערה חולה בסרטן (קרן ברגר). בלייר משתתף בסרט כשחקן, בתפקיד בחור הישיבה בבגרותו. את הסרט ביים עמיחי גרינברג.
ב-2021 השתתף בסרט "אל תחכי לי" (שעלילתו מתרחשת בשכונת פרדס כץ של שנות ה-90), בתפקיד אביו ה"לוזר" של הגיבור הראשי, מתן אייזנברג, שאותו מגלם עומר חזן.
סאני אלקטרוניקה
סאני אלקטרוניקה בע"מ המוכרת בשם המקוצר סאני היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בנדל"ן ברומניה ובהחזקת 1.5% ממניות חברת פרטנר.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1991 על ידי אילן בן דב ולאחר כשנתיים של פעילות בשנת 1993 הונפקה בבורסת תל אביב לאחר שגייסה 4 מיליון שקל ממשקיעים פרטיים ו-20 מיליון שקל מהציבור. מיום היווסדה ועד שנת 1998 עסקה החברה ביבוא משחקי מחשב וטלוויזיה מתוצרת SEGA וNintendo היפניות. לאחר שפעילות זו הופסקה פנתה החברה אל שוק הסלולר והחלה לייבא ולשווק טלפונים סלולרים מתוצרת סמסונג הקוריאנית. בנוסף לכך, עד שנת 2005 סאני נכנסה אל תחום ההשקעות הפיננסיות וביצעה לא מעט השקעות במספר חברות, כגון סאיטקס, דסק"ש, גנדן השקעות וקבוצת IDB, והפכה בהן לבעלת עניין. משנת 2006, פעלה סאני גם בתחום הפילנתרופיה ותרמה כספים לחברת "דרך הלוטוס" (חברה פרטית לתועלת הציבור הנמצאת בבעלות מלאה של בן דב).
בשנת 2005 אילן בן דב רכש את חברת ההשקעות ירדן (ששינתה את שמה לטאו תשואות ונהפכה לזרוע ההשקעות שלו) ומכר לה את תיק ההשקעות של סאני. באוגוסט 2005 רכשה את סניפי רשת החנויות "שיא תקשורת" ומיזגה אותן לדינמיקה.
ביולי 2008 רכשה את השליטה בחברת סקיילקס מידי מפעלים פטרוכימיים בישראל. בפברואר 2014 נלקח מסאני הזיכיון למכירת טלפונים סלולרים למפעילות הסלולר הגדולות בישראל. ביולי 2014 פרסמה הבורסה לניירות ערך בתל אביב על השעיית המסחר בניירות הערך של החברה לאור התפטרות כל חברי הדירקטוריון של החברה ולאור אי הבהירות בענייניה. באוגוסט 2014 מכרה סאני את כל החזקותיה בחברת יוזר טרנד (בעלת נטקראפט) לחברה פרטית שבשליטת אילן בן דב. בספטמבר 2014 מכרה את כל החזקותיה בחברת סקיילקס וכיום מחזיקה ב-1.4% מחברת פרטנר (שהיא גם בעלת 012 סמייל). בפברואר 2015 סאני מכרה את יתרת מניות מובילאיי.
באוגוסט 2015 הושלם הסדר חוב בחברה במסגרתו הוסכם על ביטול החוב בתמורה לקבלת חלק מהון המניות בחברה. וכך הפכה חברת לפידות לבעלת השליטה בסאני.
בעלי עניין
משנת 1995 ועד מרץ 2010 מנכ"ל החברה היה שחר לנדאו. במרץ 2010 מונה יהל שחר למנכ"ל החברה ולאחר 4 שנות העסקה, בסוף יוני 2014 התפטר מתפקידו ומייד לאחר מכן התפטרו גם שאר חברי הדירקטוריון כולל יושב הראש אילן בן דב. בעקבות גל ההתפטרויות בצמרת הנהלת החברה סאני נותרה ללא מנכ"ל ודירקטורים, ובית המשפט המחוזי בתל אביב החליט למנות את עורך הדין גיא גיסין לבעל תפקיד בסאני באופן זמני.
משפט הקטגוריה של בייר
משפט הקטגוריה של בייר (Baire) הוא משפט שימושי מאוד באנליזה פונקציונלית ובטופולוגיה קבוצתית. בעזרת המשפט אפשר להוכיח את קיומן של נקודות מסוימות במרחב מטרי שלם. נקודות אלו יכולות להיות למשל פונקציות בעלות תכונות מיוחדות.
ניסוח המשפט
משפט (בייר). יהי X מרחב מטרי שלם, או מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית. אזי הפנים של כל קבוצה מקטגוריה ראשונה ב-X הוא ריק.
באופן כללי קבוצה מקטגוריה ראשונה אינה בהכרח דלילה. כך לדוגמה, המספרים הרציונליים הם קבוצה מקטגוריה ראשונה (כאיחוד בן מנייה של יחידונים, שהם דלילים), והפנים של הסגור שלהם הוא כל הישר הממשי. ועדיין, לפי משפט בייר, הפנים של הרציונליים הוא ריק, עובדה שקל לוודא באופן ישיר.
הוכחת המשפט
נניח ש-X מרחב מטרי שלם ו-A_n קבוצות דלילות, בלי הגבלת הכלליות אפשר להניח שהן סגורות (אחרת ניתן להסתכל על הסגור). כדי להראות ש- עם פנים ריק, מספיק להראות שלכל קבוצה פתוחה קיימת נקודה שאינה ב-A, כלומר.
נסתכל על קבוצה פתוחה U כלשהי. נסמן. נבנה סדרה של x_i \in X ו-r_i>0 המקיימים:
מהתנאי השני, מקבלים סדרת כדורים סגורים, כאשר כל כדור מכיל את כל הכדורים אחריו בסדרה. התנאי הראשון ידאג לכך שהחיתוך של כל הכדורים יהיה זר ל-A. התנאי השלישי יגרום לכך שהקוטר של הכדורים ישאף לאפס, ואז יהיה ניתן להפעיל את משפט החיתוך של קנטור, כדי להראות שהחיתוך לא ריק - פה משתמשים בעובדה שהמרחב שלם.
נראה באינדוקציה כיצד בונים את הסדרה:
מאחר ש-A_1 דלילה אז קיימת נקודה. הקבוצה היא פתוחה לכן קיים r_1>0 כך ש-. עתה מקבלים כי.
הקבוצה B(x_n, r_n) היא קבוצה פתוחה ולכן, משום ש-A_{n+1} סגורה ודלילה, קיימים ו-r_{n+1}>0 כך ש ולכן גם.
הסדרה היא סדרת קושי וזאת מאחר שאם n>m אז  ומכאן מקבלים ש-. המרחב X הוא שלם ולכן הסדרה מתכנסת לגבול x.
לכל n, זנב הסדרה החל מהאיבר ה-n-י מוכל ב- שזו קבוצה סגורה ולכן לכל n, ולכן
קיבלנו ש- לכל קבוצה פתוחה U, ולכן A היא בעלת פנים ריק.
מסקנות מן המשפט
מן המשפט נובעות מסקנות רבות. לדוגמה:
יהודה ורדי
יהודה ורדי (י"ב באדר ה'תרפ"ו, 26 בפברואר 1926 – 31 בדצמבר 1990) היה צייר תפאורה וצייר ישראלי. סגנון הציור שלו היה פיגורטיבי ריאליסטי. נרצח בבית הקברות קריית שאול בתל אביב, והוכר כנפגע פעולת איבה.
ביוגרפיה
נולד לוורדה ולאברהם בעיראק, ב-1942 עלה לארץ ישראל עם הוריו. השתתף בקרבות במלחמת 1948. כבר בגיל צעיר החל לעבוד, כצבע וכבנאי.
ורדי אהב לצייר דיוקנאות של נשים ובעיקר נשים תימניות. כשהיה בן 38 הכיר את סוזי – בחורה בת 18 אותה צייר, לאחר 4 שנות היכרות הם נישאו, נסעו חודשיים לאירופה, לאחר מכן חיו בארצות הברית 8 חודשים, וחזרו לישראל. לאחר 17 שנים התגרשו, ולזוג שני ילדים. לאחר הגירושין עבר להתגורר בתל אביב עם אחיו, ופתח סטודיו ברחוב שלמה המלך.
נמצא מת ליד קברה של אמו בבית הקברות קריית שאול בתל אביב, לשם הלך כדי להכין את חלקת הקבר ליום השנה שלה. הוא הוכר כנפגע פעולת איבה, ונקבע כי נרצח על רקע לאומני. הוא מונצח באנדרטה לחללי הטרור בהר הרצל בלוח מס' 56.
לזר דה באיף
לזר דה באיף (בצרפתית: Lazare de Baïf; 1496–1547) היה דיפלומט ומלומד הומניסט, משורר ומתרגם צרפתי. כתב בשפות צרפתית ונאו-לטינית. דה באיף כיהן בימי המלך פרנסואה הראשון כשגריר ממלכת צרפת בוונציה ובחצר קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
לזר דה באיף נולד במנואר דה פן (Manoir des Pins) או שאטו דה פן (Château des Pins) בארץ הלואר בצרפת בשנת 1496. הוא היה בנם של האביר ז'אן דה באיף ושל מרגריט שאטנייה דה לה רושפוזה (Chasteignier de la Rocheposay), צאצאית למשפחת אצולה מאנז'ו. היו לו אח, פרנסואה ושתי אחיות - מארת ומדלן. אחרי לימודי משפטים וספרות בצרפת, בה היה תלמידו של כריסטוף דה לונגיי ("לונגוליוס"), נסע עם מורו לרומא, כדי ללמוד אצל היוונים יאנוס לאסקריס ומרקוס מוסורוס. בשובו התגורר בטירתו בשאטו דה פן ולימד באוניברסיטת אנז'ר. בהשפעת שיטתו של גיום בידה חקר את קורפוס ספרי המשפט של העולם העתיק. בשנת 1524 שב ככל הנראה לבקר באיטליה בפדובה. בשנת 1525 עבד בשירותו של הקרדינל ז'אן דה לורן והשתתף במלחמת האיכרים הגרמנית באלזס. אחר כך ליווה את הקרדינל בליון והיה ל "פרוטונוטריוס אפוסוטולי".