cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריל גאסטאלדלו
קריירה
גאסטאלדלו נולדה במרסיי, צרפת אבל עברה לטקסס בתור מגייסת בינלאומית לטקסס A&M. היא התחילה לשחות בגיל 8 והחלה להתאמן בצורה מקצועית מגיל 16. הסגנונות החזקים שלה הם פרפר וחופשי, אבל זה לא הפריע לה לשבור את השיא הלאומי ב־50 מטר גב ב־2015. אליפות אירופה שהתקיימה בגלאזגו בשנת 2018 הייתה התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה בה זכתה במדליית זהב. תחביביה הם רכיבה על סקייטבורד ונגינה בכלי הקשה.
היא התחרתה באליפות העולם בשחייה 2015 ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
דיפלומטיה (משחק)
דיפלומטיה הוא משחק מלחמה מבית אבלון היל (Avalon Hill), חברת משחק לוח שנרכשה על ידי הסברו. המשחק מתרחש באירופה של מלחמת העולם הראשונה. שבע מעצמות: אנגליה, רוסיה, צרפת, טורקיה, אוסטרו-הונגריה, גרמניה, ואיטליה נאבקות על השליטה באירופה.
בנקאות פתוחה
"בנקאות פתוחה" הוא מונח מתחום הטכנולוגיה הפיננסית המתייחס לשירותים פיננסים שבהם:
דיפלומטיה (משחק)
המשחק דורש כישורי דיפלומטיה בנוסף לאסטרטגיה טובה, והכללים הפשוטים לכאורה מאפשרים מספר בלתי מוגבל של אסטרטגיות שהשחקנים יכולים לנקוט, ובגידות ותככים הם דבר שכיח במשחק. מה שמייחד את המשחק להבדיל ממשחקים אחרים דוגמת "סיכון" הוא ששני אלמנטים נפוצים במשחקים מסוג זה, מזל וסבב של תורים, אינם קיימים בו כלל. במקום זאת, המשחק מסתמך בעיקר על האינטראקציה בין השחקנים והיכולת שלהם לפעול בשיתוף פעולה אף שהאינטרס העליון של כולם מנוגד (לנצח אחד את השני).
בנקאות פתוחה
הרעיון
בבסיס הרעיון של הבנקאות הפתוחה עומד העיקרון של העברת מידע פיננסי של לקוח שנתן לכך את הסכמתו לצד שלישי. מידע זה כולל יתרה, תנועות בחשבון, עמלות וריביות, אשראי שנטל הלקוח, חסכונות, ניירות ערך ועוד.
באוקטובר 2015 אימץ הפרלמנט האירופי את תקנות "Payment Services Directive", הידועות כ-"PSD2". הכללים החדשים מעודדים פיתוח ושימוש במוצרים חדשים לתשלום באמצעות בנקאות פתוחה, ומחייבים את הבנקים לאפשר ללקוחות לשתף את נתוניהם הבנקאיים עם גורמי צד שלישי.
הרפורמה מחייבת את הבנקים להחצין נתוני לקוח באמצעות ממשקי API לכל גורם שיבחר על ידו, כמו גם לתמוך בטרנזקציות כספיות דרך ממשקים אלו.
חוק שירותי תשלום (תשע"ט - 2019) מבוסס על הרגולציה האירופאית (PSD2), ומניח תשתית רגולטורית רחבה שתומכת בריבוי שחקנים שיוכלו לפעול ישירות למול מערכות התשלומים, וזאת בראייה צופה פני עתיד בכל הנוגע לשירותי ואמצעי התשלום העתידיים.
בשנת 2020 פרסם בנק ישראל יישום תקן של בנקאות פתוחה בישראל שמטרתו להגדיר את התשתית של בנקאות פתוחה בישראל ובכך לחזק את השליטה של הלקוח במידע הפיננסי אודותיו ואת אופן ביצוע הפעולות בחשבון שלו. הוראה זו חלה על הגופים המפוקחים שחלה עליהם רגולציה לעניין בנקאות, קרי, בנקים וחברות כרטיסי האשראי. מהפרסום של בנק ישראל עולה שפתיחת חשבון הלקוח תתאפשר לצדדים שלישיים בשלבים:
בבנקאות פתוחה יש יתרונות וחסרונות. התומכים בבנקאות זו מדגישים את היכולות והקלות שניתן באמצעותה להשתמש במידע של הלקוח לצורך התייעלות פיננסית כך שהמשתמשים יכולים לקשר את חשבן הבנק שלהם ואת כלל הנתונים המצויים בו עם אפליקציות לפי בחירתם ופלטפורמות רלוונטיות.
היתרונות של בנקאות פתוחה, כפי שמוצעים במאמרו של מוחמד בן מוסא ומודגשים כפי שמרמזת כותרת המאמר כעתיד מבטיח, כוללים העברת כספים ביתר קלות ויכולת השוואת היצע המוצרים הבנקאיים ליצירת חוויה בנקאית העונה בצורה הטובה והחסכונית ביותר על צרכיו של כל משתמש.
המתנגדים לבנקאות הפתוחה מצביעים על אפשרויות לשימוש לרעה בנתונים שאנשים חושפים על עצמם במקומות כמו מדיה חברתית. מפאת סיבה זו ישנה חשיבות מכרעת לאבטחת המידע האישי של הלקוחות הרבה יותר מהעבר. הבנקאות הפתוחה יוצרת סביבת סיכונים חדשה ואתגרים בתחום ניהול הסיכונים, בעיקר בכל הקשור לסיכוני אבטחת מידע וסיכוני פרטיות. הגידול בסיכון נובע בין היתר מכך שעד היום, המידע הבנקאי והגישה לחשבונות שמורים באופן קפדני בבנקים ובחברות כרטיסי האשראי, כל גוף עבור לקוחותיו. לעומת זאת, בסביבה העתידית של בנקאות פתוחה, יידרש מהבנקים וחברות כרטיסי האשראי לתת גישה לחשבונות הלקוחות, בתשתית פתוחה לצדדים שלישיים, שבעתיד לא בהכרח יהיו בנקים או חברות כרטיסי אשראי, והם בעלי משאבים מצומצמים יותר לניהול סיכונים.
התקן הטכנולוגי של ההוראה הישראלית מבוסס על מסגרת העבודה שאומצה באירופה על ידי גופים רבים (NextGenPSD2) תוך ביצוע ההתאמות למערכת הפיננסית בישראל.
בנקאות פתוחה ומודלים בנקאיים מבוססי פלטפורמה מציגים הזדמנויות משמעותיות למערכות פיננסיות בשווקים מתפתחים מבחינת הגברת התחרות, קידום כלכלה פיננסית המבוססת על טכנולוגיה ושיפור הזמינות ואיכות השירות בשווקים העסקיים והצרכניים.
בנקאות פתוחה בעולם
מספר מדינות פתחו ביוזמות בנקאיות פתוחות המבוססות על המודל האירופי ובריטניה. יוזמות אלו נעשות באמצעות שיתופי פעולה בתעשייה או באמצעות שינויים בחקיקה.
במספר מדינות, כולל הודו, יפן, סינגפור ודרום קוריאה, אין כיום משטרי "בנקאות פתוחה" רשמיים אך קובעי המדיניות במדינות אלו מציגים מגוון צעדים לקידום האצת השימוש במסגרות לשיתוף נתונים בבנקאות. בסינגפור MAS ואיגוד הבנקים פרסמו ספר הנחיות API לתמיכה בחילופי נתונים ותקשורת בין בנקים לבין FinTechs.
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג
ביוגרפיה
וילהלם נולד בויסבאדן ב-22 באפריל 1852, לאדולף, דוכס נסאו ואדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
בשנת 1866 הצטרף אביו אדולף, דוכס נסאו לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשל כך בסוף המלחמה סופחה דוכסות נסאו לפרוסיה, ואביו הודח משלטונו.
דיפלומטיה (משחק)
מטרת המשחק
לוח המשחק הוא למעשה המפה של אירופה ערב מלחמת העולם הראשונה, כשהיא מחולקת לטריטוריות שמייצגות מדינות, מחוזות וערים חשובות. חלק מהטריטוריות הללו מהוות "מרכזי אספקה" ומאפשרות למחזיקים בהן להגדיל את צבאם. מטרת המשחק היא להשתלט על 18 מרכזי אספקה (מתוך 34 הקיימים על הלוח).
וילהלם הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג
ביוגרפיה
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, שהיה בנוסף הדוכס הגדול של לוקסמבורג, והותיר אחריו את בתו וילהלמינה, מלכת הולנד. מכיוון שבלוקסמבורג נהג באותה העת החוק הסאלי, שלא התיר לבנות לרשת את אביהם, מונה אביו אדולף שהיה בן דוד מדרגה 17 בקו זכרי לוילם השלישי, לדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם בצל אם זה עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, משום שהייתה קתולית, ווילהלם טען שבמדינה קתולית גם השליט צריך להיות קתולי.
בשנת 1905 מת אביו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. באותה שנה מת גם דודו ניקולאוס וילהלם, נסיך נסאו, ומשום כך לא נותרו זכרים אחרים בבית נסאו-ויילבורג, מלבד בן דודו - גאורג ניקולאוס, רוזן מרנברג, שנולד בנישואים מורגנטיים. בשנת 1907 העביר וילהלם חוק שמנע מבן דודו לעלות לשלטון בלוקסמבורג, ומאידך התיר לבנות לרשת את השלטון.
ב-25 בפברואר 1912 מת וילהלם, ובתו מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג עלתה במקומו לשלטון.
משפחתו
ב-21 ביוני 1893 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
דיפלומטיה (משחק)
מהלך המשחק
בתחילת המשחק כל מעצמה מתחילה עם 3 יחידות צבא שמוצבות בטריטוריות הבית שלה (מלבד רוסיה שמתחילה עם 4). בכל תור השחקנים כותבים את המהלך שלהם (את הפעולה שעושה כל אחד מכליהם). יחידה יכולה לנוע לטריטוריה סמוכה (ובכך היא "כובשת" אותה), או לסייע ליחידה אחרת "לנוע" או "להגן". לאחר הכתיבה, מתבצעים כל המהלכים באופן סימולטני.
כאשר שתי יחידות שונות מנסות לנוע אל אותה טריטוריה, או כאשר יחידה מנסה לנוע לטריטוריה שבה כבר נמצאת יחידה אחרת נוצר קונפליקט ויש לקבוע מי זוכה בטריטוריה. היחידה הזוכה היא זו שקיבלה הכי הרבה סיוע, כאשר שוויון נשבר תמיד לטובת הכוח המגן. לאחר כל שני תורות ("אביב" ו"סתיו") כל שחקן בונה או מפרק יחידות-צבא כך שמספר היחידות הכולל שבצבאו יהיה שווה למספר מרכזי האספקה שבשליטתו.
דוגמה: כדי ששחקן א' יוכל לכבוש את הטריטוריה שמחזיק שחקן ב', נדרש לשחקן א' סיוע. סיוע זה יכול לבוא, למשל, מצד יחידה סמוכה של שחקן ג'. אינטרס של שני השחקנים, שחקן א' ושחקן ב' הוא לשכנע את שחקן ג' לתמוך לעמוד לצדם. על צד ג' לנהל משא ומתן ולקבוע הסכמים, אם בחשאי ואם בפומבי עם השחקנים ולפעול באפשרות שתקדם אותו במשחק (לדוגמה: התחייבות לתמיכה עתידית בשלב מאוחר יותר במשחק).
במצבים כאלו מתבטאת הדיפלומטיה שעל שמה נקרא המשחק, והשחקנים מסתודדים ביניהם לפני כל תור בניסיון לזכות בשיתוף פעולה מהשחקנים האחרים או לקבל רמזים על מהלכיהם העתידיים על מנת שיוכלו לנצלם לטובתם. בגידות והפרות של הסכמים הם דבר שבשגרה, ועל כן מעבר לחשיבה טקטית נדרשים השחקנים גם לכישורים פסיכולוגים על מנת לקרוא את השחקנים האחרים, ולהעריך את מידת מהימנותם, ובנוסף כישורים רטוריים על מנת לזכות בתמיכתם של השחקנים האחרים.
סיום המשחק
אף על פי שמטרת המשחק היא להשתלט על 18 מרכזי אספקה, ברוב המקרים נגמר המשחק לפני שמטרה זו הושגה, אם מפני שכל המעצמות ששרדו מבוצרות היטב בעמדתן, או מפני שתם הזמן שהוקצב למשחק. במקרה זה נהוג לקבוע שהמשחק מסתיים בתיקו שבו שותפות כל המעצמות ששרדו עד אותו השלב. תיקו של שני שחקנים הוא אירוע נדיר במיוחד (כיוון שאז חלוקת מרכזי האספקה תהיה: 17-17, ו"בגידה" אחת תוביל לניצחון יחיד), ולכן רוב המשחקים מסתיימים בתיקו של שלוש או ארבע מעצמות.
"דיפלומטיה" כמשחק מחשב
ניתן לשחק דיפלומטיה בעזרת משחק הלוח, אך לשם כך ידרשו 7 משתתפים. אפשרות פופולרית מאוד היא משחק באמצעות דואר אלקטרוני, שבו המשתתפים שולחים את הפקודות שלהם להזזת הכוחות למנחה, והמנחה "בונה" את המפה. בשנים האחרונות נוספו אפשרויות לשחק באמצעות האינטרנט שלא בשימוש דואר אלקטרוני.
כמו כן, אפשר לשחק פנים-אל-פנים בטורנירים בארץ ובעולם ובמשחקים פרטיים שמאורגנים על ידי קהילת הדיפלומטיה הישראלית.
The Show Must Go On
The Show Must Go On (בעברית: המופע חייב להימשך) הוא סינגל ושיר רוק של הלהקה הבריטית קווין, אשר נכלל באלבומם ה-14, Innuendo והאחרון בו פרדי מרקיורי היה חי בצאתו לאור. השיר נכתב בידי בריאן מיי והופק בידי דייוויד ריצ'רדס. זהו השיר האחרון באלבום.
הפקה
השיר נכתב כפרידה ממרקיורי בשל מאבקו במחלת האיידס. כשהגיע הזמן להקליט את מרקיורי, חשש מיי כי מרקורי לא יוכל לעשות זאת פיזית. מרקיורי אמר: "אני פאקינג אעשה את זה, דארלינג!" (I'll fucking do it, darling!), שתה שוט של וודקה והקליט. השיר יצא באוקטובר 1991, ולאחר כחודש פנה מרקיורי בהודעה לתקשורת, שם הודיע לראשונה לציבור כי הוא חולה במחלת האיידס. הוא נפטר יום לאחר ההודעה.
קצב השיר דומה לשיר "I Want It All". השיר מתחיל בסינתיסייזר (מסוג Korg M1) ובקטע בעל ארבעה תיפופים. לאחר מכן מתחילה השירה שמובילה לסולואים בסגנון רוק כבד.
הווידאו כולל לקט של קליפים של הלהקה לאורך הקריירה המקצועית של מרקיורי.
אלטון ג'ון ביצע שתי גרסאות כיסוי יחד עם מיי, דיקון וטיילור. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1992 במופע המחווה למרקיורי ביחד עם הגיטריסט טוני איומי מלהקת בלאק סבאת', ובפעם השנייה בשנת 1997 עם להקת הבלט השווייצרית Béjart Ballet בפריז. הביצוע של אלטון ג'ון מ-1997 מופיע גם באלבום האוסף של קווין Greatest Hits III. השיר גם בוצע בסרט מולין רוז'.
יוהאן גלאוביץ
יוהאן גלאוביץ (בגרמנית: Johann Christoph Glaubitz; 1700, שווידניצה – 30 במרץ 1767, וילנה) היה אדריכל גרמני שפעל בדוכסות הגדולה של ליטא.
ביוגרפיה
יוהאן גלאוביץ נולד בשווידניצה ולמד אדריכלות בדרום גרמניה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-18 הוא עבד בדנציג. בעקבות שרפות שהתרחשו בווילנה בשנים 1737, 1748 ו-1749 הוא הוזמן להשתתף בעבודות שיקום העיר.
בשנים 1738–1748 הוא עבד על שיקום כנסיית יוהאן הקדוש הלותרנית. במשך שנים זה היה הבניין הגבוה בעיר (עד 68 מטר כולל הצלב) ומבנה חשוב בסגנון הבארוק בעיר.
בנוסף לכך הוא תכנן בתים פרטיים ברחבי וילנה.
טלדור כבלים ומערכות
טלדור כבלים ומערכות בע"מ היא חברה ישראלית המייצרת כבלים (כבלי נחושת וכבלי סיבים אופטיים) לחשמל, אלקטרוניקה ותקשורת. מנכ"ל החברה משנת 2020 הוא ירון קלדר.
החברה נוסדה בשנת 1966 בקיבוץ עין דור, שבו נמצא מפעלה הראשי. בשנת 1985 הקימה החברה מפעל נוסף בקיבוץ גשור, ובשנת 2008 רכשה את המפעל של חטיבת התקשורת של חברת סינרג'י כבלים בע"מ בבית שאן. בחברת טלדור מועסקים 325 עובדים, בהם 35 מהנדסים וטכנאים.
החברה מייצרת כבלים בתחומים הבאים: חשמל, מכשור, כבלים קואקסיאליים, כבלי אודיו-אלקטרוניקה, כבלי טלפון ופיקוד, כבלי תקשורת נתונים למחשבים וכבלים אופטיים. 55% מתוצרת החברה מופנית לייצוא ונמכרת ב-25 מדינות.
החברה היא בבעלות משותפת של הקיבוצים עין דור וגשור (50%) ושל קרן טנא, שרכשה בשנת 2007 50% מהבעלות בחברה.
קרחון סקוט (ההרים הטראנס-אנטארקטיים)
אורכו של הקרחון 190 ק"מ, והוא מנקז את תכסית הקרח המזרח-אנטארקטית דרך הרי המלכה מוד אל מדף הקרח רוס. קרחון סקוט הוא אחד משורה של קרחונים גדולים הזורמים על פני ההרים הטראנס-אנטארקטיים, עם קרחון אמונדסן במערב והקרחונים לוורט ורידי במזרח.
גאוגרפיה
מקור קרחון סקוט הוא ברמת הקוטב בשכנות לכף ד'אנג'לו והר האו, והוא יורד בין רמת נילסן וההרים של מתלול ווטסון עד שהוא נכנס אל מדף הקרח רוס ממש ממערב להרי טאפלי.
הרי טאפלי, מתלול ווטסון, הר בלקבורן והרי לה גורס תוחמים את קרחון סקוט בשוליו המזרחיים, ואילו גבעות קארו, הרי הייז, מתלול פוקנר והרי רוסון מגדירים את הקצה המערבי של שטח הניקוז של קרחון סקוט.
גילוי ומיפוי הקרחון
קרחון סקוט התגלה בדצמבר 1929 על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לאנטארקטיקה, אשר חקרה את האזור בפיקודו של לורנס גולד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
לקריאה נוספת
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, Springer, P. 173
• Damien Gildea, Transantarctic Mountains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
סרט מנוקב
סרט מנוקב הוא סרט העשוי לרוב מנייר או מחומר פלסטי, ובו ניקוב המכיל נתונים הניתנים לפענוח על ידי מכשירים אוטומטיים ומחשבים.
תחילת השימוש בסרט מנוקב הייתה מתן הוראות הפעלה למכונות אוטומטיות, כגון מכונות אריגה, לביצוע פעולות החוזרות על עצמן. במקרה של מכונת אריגה, הכתיב הסרט המנוקב את דוגמת האריגה. סרטים מנוקבים שימשו גם למתן הוראות הפעלה לתיבות נגינה ולכלי נגינה מכניים אחרים. בסרטים מנוקבים ניתנו הוראות נגינה לפסנתרים אוטומטיים. היה סוג של פסנתר ששימש ל"הקלטה", וממנו הוכנו סרטים מנוקבים אשר הוזנו לפסנתרי השמעה שהיו דומים לפסנתר רגיל בתוספת מנגנון הפעלה אוטומטי. פסנתרנים מלחינים מפורסמים הונצחו על גבי סרטים מנוקבים, בהם גוסטב מאהלר, סרגיי רחמנינוב וג'ורג' גרשווין. כיום ניתן לרכוש תקליטורים עם הקלטות שנעשו לאחרונה בעזרת הסרטים המנוקבים, כך שאפשר להאזין למלחין היצירה המנגן בפסנתר. היו מקרים שבהם נערך ביצוע פומבי של יצירה עם תזמורת ופסנתר אוטומטי, שבה "ניגן" המלחין הרבה שנים לאחר מותו. בשנת 1975 יצא לאור תקליט של חברת קולומביה רקורדס שבו הושמע ג'ורג' גרשווין ביצירה "רפסודיה בכחול" על פסנתר מכני שניגן סרט מנוקב אותו ניקב גרשווין בשנות ה-20, ואת נגינתו (38 שנים לאחר מותו) ליוותה תזמורת ג'אז בניצוחו של מייקל טילסון תומאס.
בעבר היה השימוש בסרט מנוקב נפוץ לאחסון נתונים של מכשירי טלפרינטר לסוגיהם, תחילה בקוד בודו, שבו 5 חורים מיצגים תו, ואחר כך בקוד ASCII, שבו 7 או 8 חורים מייצגים תו. סרטים אלו שימשו כאמצעי קלט למכונות סדר צילום והיו בשימוש נרחב בענף ההוצאה לאור של ספרים וכן בהכנה לדפוס. הסרט המנוקב שימש כאמצעי לאחסון נתונים של מחשב או גם לסדר צילום משולב מחשב, אף זאת בקוד ASCII.
קווין הארט
ביוגרפיה
קווין דארנל הארט נולד בצפון פילדלפיה שבפנסילבניה ארצות הברית. אביו הנרי רוברט וית'רספון נכנס ויצא מבית הסוהר לעיתים קרובות, הואיל וסבל מבעיית התמכרות לקוקאין, ולפיכך גדל הארט במשך רוב ילדותו במשפחה חד-הורית לצד אחיו הגדול רוברט הארט, ואמו ננסי הארט שגידלה את השניים. הוא הכניס את ההומור לחייו כשהיה צריך למצוא דרך להתמודד עם הקשיים, ואף נעזר בו כדי להתרחק מצרות. לאחר לימודיו בתיכון עבר הארט לעיר ניו יורק במטרה ללמוד בקולג' קהילתי, שם סיים את לימודיו כעבור שנתיים, ולאחר מכן עבר לברוקטון שבמסצ'וסטס. בשעה שהחזיק במשרה של מוכר נעליים בברוקטון, הארט חזר לעיר הולדתו פילדלפיה, שם הופיע בערב קומיקאים חובבים במועדון לילה, ומאותו הרגע החל לקחת את הקריירה כסטנדאפיסט ברצינות רבה יותר.
אמו ננסי הארט נפטרה בשנת 2006 ממחלת הסרטן, ודרכו להתמודד עם האובדן היא לשלב אותה בהופעותיו. בהמשך הארט בחר לחדש את הקשר עם אביו לאחר שזה התגבר על בעיית הסמים שלו בהצלחה.
ראשית הקריירה: סטנד-אפ
הופעתו הגורלית אירעה בעיר הולדתו פילדלפיה במועדון בשם Laff House - שמאז הספיק להיסגר ולהיפתח מחדש - שם הופיע כקומיקאי חובב עם שם הבמה Lil’ Kev the Bastard (קווין הממזר הקטן) ותפס את תשומת לבו של קית' רובינסון, קומיקאי ותיק שהחליט לקחת אותו תחת חסותו, זאת לאחר התחלה חלשה בקריירה במהלכה הארט לא זכה להתלהבות רבה או תמיכה מצד הקהל בשל העובדה שלדבריו היה "כל כך מבולבל עד שלא ידע מה לעשות וניסה לחקות את כולם (קומיקאים אחרים)". ההופעה הגורלית באה בעקבותיהן של הופעות רבות במהלכן ספג קריאות בוז לעיתים קרובות, ובאחת מהן אף נזרקה לעברו כנף עוף מצד צופה שקרא לעברו קריאות ביניים. כשהיה בתחילת דרכו המקצועית בשנות ה-90 המאוחרות, הארט נפל בקסמיהם של קומיקאים כמו כריס טאקר וג'יי. בי סמוב, אולם תחת הדרכתו של רובינסון הוא מצא את סגנונו הייחודי כאשר החל להופיע עם שמו האמיתי, כמו גם לשאוב את ההשראה לחומרים להופעות מחוויותיו האישיות, ומאז לא עבר זמן רב עד שזכה במספר תחרויות של סטנדאפיסטים חובבים לאחריהן החל להופיע באופן קבוע במועדונים.
המעבר אל המסכים הגדולים
בשנת 2002 הופיע בפעם הראשונה על מסך הטלוויזיה כשהשתתף במספר פרקים בסדרה Undeclared בתפקיד אורח, ובפעם הראשונה על המסך הגדול באותה השנה בסרט Paper Soldiers בתפקיד ראשי.
בשנה שלאחריה הופיע בשני סרטים נוספים, ביניהם "מת לצעוק 3", ובמספר סדרות טלוויזיה בתפקידים משניים. אמנם נדמה כי הקריירה של הארט החלה לקבל תפנית רק בשנת 2004, כאשר הופיע במשך חצי שעה בספיישל סטנד-אפ במסגרת הערוץ קומדי סנטרל, הופעה שבעקבותיה רשת ABC בחרה להעניק לו קומדיית מצבים בכיכובו בשם The Big House, שם גילם את עצמו בתור גבר עשיר שנאלץ לעבור לגור עם משפחתו כחולת הצווארון בפילדלפיה לאחר שאביו מעל בכספי לקוחותיו. אם כי לא כך היה הדבר, מאחר שלסדרה לא היה קהל רב והיא התבטלה לאחר שישה פרקים בלבד. בהמשך אותה השנה קיבל תפקיד קטן בסרט "ואז הגיעה פולי" וכיכב לצד סנופ דוג בסרט השנוי במחלוקת "הכל כלול", שנקטל על ידי המבקרים ואף הופיע ברשימת "50 הסרטים הגרועים ביותר" של המגזין "Empire" גם אחרי עשר שנים ליציאתו. במשך חמש השנים הבאות לקח חלק בפרויקטים רבים בתפקידים שוליים, ביניהם הסרטים "בתול בן ארבעים", "מת לצעוק 4", "המירוץ לזהב" ו"סופרהירו", ובטלוויזיה הופיע בסדרות רבות, זאת עד לכאשר החליט בשנת 2009 לחזור להופיע על הבמות וערך את סיבוב הופעות הסטנד-אפ הראשון שלו שנקרא "Kevin Hart: I'm a Grown Little Man".
בינתיים, הארט המשיך לקבל תפקידים, גדולים יותר וגדולים פחות, בסדרות כמו "אנשי המסיבות" ובקומדיית החרב והכושפות "קרוד מאנדון וחרב האש הבוערת", כמו גם בסרטים "למות מלוויה" ו"פגוש את הפוקרס הקטנים" כדרך לחשוף את עצמו, ובשנת 2010 יצא לסיבוב הופעות הסטנד-אפ השני שלו ברחבי ארצות הברית; Kevin Hart: Seriously Funny. בעוד הארט ממשיך לקבל תפקידים קטנים, בשנת 2011 יצא לאקרנים "Kevin Hart: Laugh at My Pain", סרט סטנד-אפ דוקומנטרי בכיכובו, אותו גם הפיק וכתב, אשר הפך לאחד מסרטי הקומדיה המרוויחים ביותר של אותה השנה לאחר שהצליח לגרוף כ-15$ מיליון דולר בקופות. בשנת 2012 לוהק לתפקיד ראשי בסרט "לחשוב כמו גבר", שם שיחק בין היתר לצדם של מייקל איליי, ג'רי פררה, רג'ינה הול וטראג'י פ. הנסון, ושיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט, ובאותה השנה הנחה את טקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. בתחילת 2013 החלו שידורי הריאליטי "Real Husbands of Hollywood", פרודיה על תוכנית המציאות "עקרות בית אמתיות" וזכה לפופולריות רבה, בנוסף לעובדה שהייתה לתוכנית הנצפית ביותר בקרב בוגרים בגילאי 18–49 בתחילת דרכה, ובהמשך השנה יצא לאקרנים סרט סטנד-אפ דוקומנטרי נוסף בכיכובו בשם "קווין הארט: תנו לי להסביר" ב-3 ביולי, אשר זכה לביקורות חיוביות ברובו והכנסותיו עלו על התקציב שלו פי 15.
2013-הווה
בשנת 2013 הוא הנחה את תוכנית המערכונים הפופולרית סאטרדיי נייט לייב, מאז הספיק להנחות אותה בשנית ב-2015, ועד סוף שנת 2014 הופיע בלא פחות משבעה סרטים - בשלושה מתוכם בתפקיד ראשי - ביניהם סוף., סוגרים חשבון, שחק אותה שוטר, בנוגע לאמש וסרט ההמשך לחשוב כמו גבר 2. בשנת 2015 הנחה את הספיישל "ג'סטין ביבר על הגריל" בערוץ קומדי סנטרל. הארט ממשיך בפועלו כשחקן קומי כדרך לבניית חשיפתו העולמית, ומשנת 2015 החל להיות מלוהק לתפקידים ראשיים בלבד, כמו גם בפרויקטים בשנים 2016 ו-2017, וכל זאת לצד המשך מתן הופעות סטנד-אפ על במות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2016 דיבב הארט את קולה של הדמות סנובול בסרט המונפש החיים הסודיים של חיות המחמד, וב-14 באוקטובר של שנה זו יצא לאקרנים סרט הסטנד-אפ הדוקומנטרי השלישי שלו במספר בשם "Kevin Hart: What Now?".
בשנת 2018, הוא הפיק לראשונה סרט, "חכם בלילה" וגם כיכב בו. ב-2019, כיכב בגרסה האמריקאית לסרט הצרפתי "מחוברים לחיים". בשנת 2021, כיכב בסרט של נטפליקס "אבהות" והצטלם לסרט "בורדרלנדס" שעתיד לצאת ב-2022.
השפעות
הארט הושפע מסטנדאפיסטים אפרו-אמריקאים, והוא מציין את הקומיקאים כריס רוק, אדי מרפי, דייב שאפל, ביל קוסבי, ריצ'רד פריור, ג'ורג' קרלין, ג'רי סיינפלד, מרטין לורנס, ברני מק, ונדה סייקס, די. אל הגלי, סטיב הארווי וסדריק דה אינטרנטיינר כמעוררי השראות קומיות עבורו, ואף רבים מהם הוא מחשיב כחבריו.
חיים אישיים
הארט נישא לקומיקאית טורי הארט בשנת 2003 ולהם שני ילדים; בת בשם האבן לי ובן בשם הנדריקס. בפברואר 2010 הגישו השניים בקשה לגירושים עקב "פערים בלתי ניתנים לגישור". ההליך הסתיים בנובמבר 2011. באוגוסט 2014 התארס עם בת זוגו אניקו פאריש ובאוגוסט 2016 הזוג התחתן בסנטה ברברה. בנם, קנזו נולד בנובמבר 2017. בדצמבר אותה שנה, הודה הארט כי בגד באשתו כאשר הייתה בהיריון. בספטמבר 2020, נולדה בתם קאורי.
בשנת 2017, הוערך הונו של הארט בכ-32.5 מיליון דולר.
בעיות עם החוק
ב-14 באפריל 2013 הארט נעצר לפנות בוקר עקב חשד לנהיגה בשכרות, זאת לאחר שנצפה מזגזג עם מכוניתו בין נתיבי התנועה בכביש מהיר בקליפורניה ואף היה מיועד להתנגש חזיתית עם מכלית דלק. הארט נכשל בבדיקת שכרות פיזית ונשלח לכלא עד לכאשר השתחרר בערבות. ב-5 באוגוסט 2013 הוא הועמד לדין בגין נהיגה תחת שכרות, ונשפט לשלוש שנים מאסר על תנאי לאחר שהשתמש בסעיף no contest בחוק האמריקאי, לפיו הוא לא הודה באשמה ולא כפר בה.
ב-1 בספטמבר 2019 נפצע הארט בתאונת דרכים בקליפורניה. הוא שוחרר מבית החולים לאחר תשעה ימים.
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
החזית הסורית במלחמת ששת הימים הייתה חזית לחימה בצפון ישראל ובדרום-מערב סוריה במלחמת ששת הימים. הכוחות הלוחמים בחזית זו היו צה"ל מצד אחד וצבא סוריה מהצד השני.
בצהרי 5 ביוני, היום הראשון למלחמה, הפציצו מטוסים סוריים מטרות צבאיות ואזרחיות בצפון ישראל. בתגובה הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי שדות תעופה בסוריה. בבוקר 6 ביוני פתחו הסורים בשתי התקפות קרקעיות. הראשונה הייתה התקפה על מוצב אשמורה (ממזרח לחולתה) והשנייה כוונה לקיבוץ דן ותל דן. שתי ההתקפות נהדפו. בארבעת ימי הלחימה הראשונים המשיכו שני הצדדים בהרעשות ארטילריות וחיל האוויר הישראלי הפציץ מטרות ברמת הגולן.
רק עם סיום הקרבות בחזית הירדנית ובסיני יכול היה צה"ל להפנות כוחות מספיקים לחזית הצפונית למלחמה נגד סוריה, אולם הדרג המדיני ובראשו שר הביטחון משה דיין לא אישר את פתיחת המתקפה. בבוקר ה-9 ביוני שינה דיין את דעתו והורה לאלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר להתחיל בתקיפה. באותו הבוקר החלה מתקפה משולבת של צה"ל על המוצבים הסורים בצפון הרמה ובסיום אותו יום ביסס צה"ל את אחיזתו במוצבי הקו הראשון של הסורים. ביום למחרת, 10 ביוני, המשיכו הכוחות הישראליים להתקדם מזרחה אל מול הכוחות הסוריים הנסוגים, וכבשו כמעט ללא קרבות שטחים נרחבים. עד שעות הערב באותו היום החזיקו כוחות צה"ל במסעדה אשר במורדות החרמון, בקוניטרה ובאזור בוטמיה. ב-12 ביוני הונחת כוח מחטיבת גולני על החרמון, וכבש אותו ללא קרב.
בתום הקרבות כבשה ישראל שטח של כ-1,250 קמ"ר. מתוך כ-128,000 אזרחים סורים שהתגוררו בשטח שנכבש רק כ-6,000 תושבים, מרביתם דרוזים, נשארו בישוביהם. השאר נטשו את בתיהם ונמלטו לתוך שטח סוריה.
רקע
יחסי ישראל–סוריה מתאפיינים מראשיתם בעוינות שהביאה לשלוש מלחמות בין המדינות. העמדה הסורית הבסיסית שללה את הרעיון הציוני וראתה במדינת ישראל נטע זר במזרח התיכון שיש לעוקרו מן השורש. מאז הקמתה, הייתה סוריה אחת החלוצות והמובילות של המאבק המדיני והצבאי ביישוב היהודי ולאחר מכן במדינת ישראל. במלחמת העצמאות פלש צבא סוריה לשטחה של מדינת ישראל וכבש שטחים שעל פי החלטה 181 נועדו להיות בתחום המדינה היהודית. שטחים אלה, שהיו ממערב לקו הגבול הבינלאומי, הוכרזו בהסכמי שביתת הנשק כשטחים מפורזים.
בתחילת שנות ה-50 השתלטו הסורים על שטח ישראלי ממערב לקו הגבול הבינלאומי באזור המפורז מעל החוף המזרחי של הכנרת – תקרית אל-חמה. השתלטות זו יצרה קו חדש בשטח, אשר לימים נודע בשם קווי 4 ביוני, להבדיל מקו שביתת הנשק (1949) ומקו הגבול הבינלאומי (1924). ניסיון השתלטות נוסף על שטח ישראל בשפך הירדן לכנרת – קרב תל מוטילה, נהדף בתום ארבעה ימי קרב תוך שנגרמו אבדות כבידות לצה"ל.
בין השנים 1949 עד 1967 נהג הצבא הסורי להפגיז את היישובים הישראלים לאורך הגבול. בנוסף, יזמו הסורים תקריות ירי רבות לעבר סירות דייגים בכנרת. כתוצאה מכך, לאורך השנים, נהרגו 140 אזרחים ישראלים ועוד רבים נפצעו. ההפגזות גרמו נזק רב למבנים, ציוד ולחקלאות. בשנת 1964, בעקבות הקמת המוביל הארצי שהוביל מים מהכנרת למרכז ישראל ודרומה, פתחה סוריה (בברכת שאר ארצות ערב) בניסיון לסכל את מפעל המים הישראלי על ידי הטיית מקורות הירדן – נחל דן, בניאס וחצבאני, ולהעבירם בתעלה מזרחית לכנרת (על גבי השלוחות המערביות של הגולן) אל הירמוך והירדן. בעקבות זאת החלה המלחמה על המים. כדי להכשיל את מפעל ההטיה הסורי ניצלה ישראל תקריות-ירי שיזמו הסורים על-מנת לתקוף את תוואי וציוד ההטיה.
שדה הקרב
רמת הגולן היא רמה בזלתית השוכנת ממזרח לכנרת ולעמק החולה. רמת הגולן מתאפיינת בגבולה המערבי בהבדלי גובה ניכרים של כ-400 מטר ויותר. קו הגבול בין ישראל וסוריה עבר בשיפולי רמת הגולן והותיר את היישובים הישראלים וכוחות צה"ל בנחיתוּת טופוגרפית ברורה מול הסורים.
עקב הבדלי הגובה קיימים בקטעים רבים מתלולים אנכיים, המקשים על העלייה לרמה. כתוצאה מכך ישנו מספר מועט של דרכים המתאימות לעליית כוחות צבא, ובפרט כוחות שריון. דרכים אלו נשלטו היטב באש ובתצפית על ידי מערך המוצבים הסורי. ציר התנועה המרכזי העולה לרמה הוא ציר גשר בנות יעקב-בית המכס העליון (כביש 91 של ימינו) אולם ציר זה היה מוגן יותר מאשר צירים אחרים. חלקה הצפוני של רמת הגולן, באזור כפר סאלד, נוח יחסית לעלייה ופני השטח התאימו יותר ללוחמת שריון, ולפיכך נבחר אזור זה כאזור הפריצה של צה"ל.
ממשלת סוריה פיתחה את הגולן בעיקר לצורכי הצבא, סללה כבישים, ומתחה קווי חשמל וטלפון. מפיתוח זה נהנתה בעקיפין גם האוכלוסייה האזרחית, אך בעיקר זו היושבת לאורך הצירים הראשיים. ל-50 מיישובי הגולן הייתה אספקת מים סדירה, פרי פיתוחם של מפעלי המים הסוריים. שאר היישובים השתמשו עדיין במי מעיינות, מי נחלים ומי גשמים.
צבא סוריה
הצבא הסורי כלל 12 חטיבות חי"ר (חצי מהן בסדיר וחצי במילואים) שלכל אחת מהן גדוד טנקים, שתי חטיבות שריון, חטיבה ממוכנת אחת, ו-17 גדודי תותחנים. כמו כן כלל הצבא הסורי חמישה גדודים של המשמר הלאומי (מה"ל). בסך הכל מנה הצבא הסורי כ-50,000 חיילים. צבא סוריה אומן וצויד בעשור שקדם למלחמה על ידי ברית המועצות ותוכנית המלחמה שלו הוכנה על פי תורת הלחימה הסובייטית.כוחות השריון הסוריים כללו בעיקר טנקים ישנים ממלחמת העולם השנייה: טנקי פאנצר 4 גרמניים, טנקי T-34 ותותחי סער SU-100 מתוצרת ברית המועצות, וטנקי AMX-13 צרפתיים. אמנם גם לרשות צה"ל עמדו טנקי שרמן ממלחמת העולם השנייה, אך אלו שופרו והיו מתקדמים יותר. כמו כן היו ברשות הסוריים טנקי T-54 מתקדמים יחסית אך בכמות מצומצמת. חיל האוויר הסורי כלל בעיקר מטוסי מיג-21 שנחשבו לטובים מאוד והשתוו למטוסי המיראז' 3 שהיו ברשות צה"ל. בנוסף היו ברשותו גם מטוסי מיג-17 ומיג-19 שנחשבו מיושנים.
פטריק סיל, שהיה הביוגרף של אסד, כתב כי הצבא הסורי לא היה מוכן למלחמה. לדבריו, הצבא היה לא מאומן, חסר קצינים ומצויד בכלי נשק מיושנים. למרות זאת, נהנה הצבא הסורי מעדיפות טופוגרפית ומספרית לעומת כוחות פיקוד הצפון.
הצבא הסורי היה ערוך בכ-30 מוצבים מבוטנים שהשקיפו על עמק החולה והכנרת. המוצבים היו מצוידים ברשת מחילות ותעלות קשר מחופות, ומוקפים גדרות תיל ושדות מוקשים. כוח האש של המוצבים כלל מקלעים כבדים, מרגמות, ארטילריה וטנקים.
צה"ל
כוחות פיקוד הצפון כללו ארבע חטיבות חי"ר, חטיבת שריון וחטיבה ממוכנת:
ב-30 במאי הוקצו לזירה הירדנית חטיבות 45 ו-9 במלואן וחלק מחטיבה 2. עם פרוץ המלחמה ב-5 ביוני הועבר גם עיקר הכוח של חטיבות 1 ו-37 לחזית ירדן. בגזרת סוריה נותרה החטיבה המרחבית 3, שני גדודי חי"ר של חטיבה 2, גדוד אחד של חטיבה 1, גדוד טנקי שרמן 377 של חטיבה 37, וגדוד השריון הפיקודי.
ההכנות למלחמה
כבר עם ראשית המתיחות בתקופת ההמתנה היה ברור כי החזית הסורית נדחקה הצידה מפני החזית המצרית. כאשר חתמו ירדן ומצרים על הסכם הגנה דו-צדדי ביניהן ב-30 במאי היה ברור כי גם החזית הירדנית קודמת כעת לחזית הסורית. הדרג המדיני שלא רצה להסתבך בשלוש חזיתות בו זמנית הורה לפיקוד הצפון להיערך להגנה. אומנם פיקוד הצפון שקד על בניית תוכניות התקפה, אולם לא ניתן אישור להפעלתן. ב-4 ביוני, בעת ביקור בפיקוד הצפון, אמר שר הביטחון משה דיין לאלוף הפיקוד דוד אלעזר ("דדו") כי המלחמה תהיה בחזית המצרית ולא בחזית הסורית. הכוחות המדוללים בחזית הסורית נערכו להגנה על הגבול. נראה היה כי פיקוד הצפון ייאלץ להסתפק בקרבות בחזית משנית מבחינתו בשומרון מול צבא ירדן.
בפיקוד הצפון הוכנו כאמור תוכניות התקפיות. תוכנית "מלקחיים" הוכנה עוד בנובמבר 1966 ויועדה לכיבוש רמת הגולן עד קוניטרה בתוך 36 עד 48 שעות. שתי אוגדות יועדו לפרוץ בשני אזורים שונים בצפון ומרכז הרמה ולהתקדם בהמשך לעבר קוניטרה. בימי המתיחות של מאי 1967 הוכנה בפיקוד תוכנית צנועה יותר שכונתה "מקבת", במסגרתה הייתה אמורה אוגדה אחת לכבוש את רמת הבניאס בצפון הרמה ולעלות לאזור פיק בדרום הרמה.
5 ביוני
הצבא הסורי נערך כאמור להתקפה ב-6 ביוני על פי תוכנית "נצר". תנועת הכוחות הסוריים ב-5 ביוני זוהתה בצד הישראלי והתקבלו ידיעות רבות על תכונה מוגברת של הכוחות הסוריים ועל ריכוז כוחות וארטילריה לאורך הגבול. סמוך לחצות הלילה שבין 5 ו-6 ביוני הוחלט בפיקוד העליון הסורי לבטל את ההתקפה, ככל הנראה עקב הידיעות שהתקבלו על הצלחת צה"ל בסיני וחשש מתבוסה דומה.
6 ביוני
בבוקר 6 ביוני החלה הפגזה סורית כבדה על אצבע הגליל, במהלכה נהרגו שמונה חיילים מחטמ"ר 3 בעקבות פגיעה ישירה של פגז ארטילריה במפקדת החטיבה בראש פינה. בהמשך להרעשה הארטילרית פתחו הסורים בשתי התקפות מקומיות מתוך תוכנית המתקפה הגדולה שבוטלה. הראשונה הייתה התקפה על מוצב אשמורה (ממזרח לחולתה) שהחלה בשעה 6:00 ונהדפה רק לעת ערב, לאחר שהכוח הישראלי קיבל סיוע טנקים וארטילריה. המתקפה השנייה הוטלה על גדוד חי"ר של חטיבה 11 הסורית, שאליו צורפו כשישה טנקי T-34. כוח זה ירד מרמת הבניאס לכיוון קיבוץ דן ותל דן. מולם עמד כוח חי"ר ומחלקת טנקים על תל דן, פלוגת טנקים מגדוד 377 בשטח סמוך לקיבוץ, וכוח המגן של חברי הקיבוץ שמנה כ-110 חברים. הכוחות הסוריים נהדפו תוך שהם סופגים אבדות כבדות. טנק סורי מהתקפה זו שהתהפך לתוך הבניאס נותר במקום עד היום וטנק נוסף שנפגע מוצג בקיבוץ דן. לצה"ל היה הרוג אחד ושמונה פצועים.
7 ביוני
ב-7 ביוני תקף חיל האוויר את הצבא הסורי החל מאור ראשון ובמקביל הנחית צה"ל אש ארטילרית כבדה על הצבא הסורי. הסורים הגיבו בהפגזה ארטילרית, שכוונה בעיקר על היישובים האזרחיים בעמק החולה ועמק הירדן. בתל קציר נהרס חדר האוכל אך מלבד זאת לא נגרמו נזקים כבדים. התקבלו ידיעות רבות על כוחות סוריים הבורחים לכיוון דמשק וכן על נטישת כפרים. באותו היום הוחלט על העברת חטיבה ממוכנת 8 מהר הנגב לחזית הסורית כהכנה למתקפה. בנוסף, הוקצתה חטיבת הצנחנים 80 לפיקוד הצפון. בפיקוד הצפון התנהלה באותו היום פעילות קדחתנית בהכנות לתקיפה אפשרית ביום המחרת. התוכנית כללה את הפעלת תוכנית "מקבת" לכיבוש מוצבי הקו הראשון והשני של הסורים, תוך אפשרות לניצול הצלחה לעבר קוניטרה. באותו הערב הוצגה התוכנית למפקדי היחידות בקבוצת פקודות והוחל בתנועת כוחות אל עבר עמדותיהם, אולם בשעה 22:00 הודיע שר הביטחון דיין לרמטכ"ל יצחק רבין כי פעולה בגזרה הסורית מותרת רק עד קו הגבול הבינלאומי, והמתקפה בוטלה.
8 ביוני
ביום זה שככו הקרבות בסיני ובגדה המערבית ובמועצת הביטחון של האו"ם צברו תאוצה הדיונים על הפסקת האש. גם ביום זה המשיכו ההפגזות של יישובי הצפון שנענו בהפגזות נגד ובתקיפות רבות של חיל האוויר הישראלי.
שתי חטיבות נוספות הועברו לגזרה הצפונית: חטיבת השריון 37 החלה את תנועתה בבוקר 8 ביוני מאזור שכם צפונה, והחטיבה הממוכנת 45 החלה בתנועה צפונה בשעות הצהריים. שתי החטיבות קיבלו הוראה לנוע לצומת גולני, דבר שגרם להסתבכות השיירות זו בזו ולעיכובים. תוכניות פיקוד הצפון שונו כדי לכלול את החטיבות החדשות.
יחסי אלג'יריה–ערב הסעודית
יחסי אלג'יריה–ערב הסעודית (בערבית: العلاقات السعودية الجزائرية) הם היחסים הדיפלומטיים והכלכליים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הממלכה הערבית הסעודית. שתי המדינות הן מדינות ערביות, האחת נמצאת בצפון אפריקה והשנייה נמצאת במזרח התיכון. לאלג'יריה יש קונסוליה כללית בג'דה, ולסעודיה יש שגרירות רשמית באלג'יר. שתי המדינות חברות באופ"ק ובליגה הערבית.
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
ההחלטה על כיבוש רמת הגולן
אף על פי שלפני המלחמה נראה היה כי צה"ל לא יזום פעולה התקפית מול הסורים, עם סיום הקרבות בגדה המערבית ובסיני נשמעו קולות הקוראים לניצול ההזדמנות כדי להסיר את האיום הסורי מעל יישובי אצבע הגליל. למעשה, המתנגד העיקרי למהלך כזה היה שר הביטחון משה דיין.
בינתיים, בלילה שבין 8 ו-9 ביוני החליטה ממשלת סוריה לקבל את הפסקת האש והודעה על כך שודרה על ידי רדיו דמשק ב-9 ביוני לפנות בוקר. באותו בוקר התקבלו ידיעות מאמ"ן ומטיסות סיור על נסיגת הצבא הסורי. לעומת זאת, בפיקוד הצפון תמונת המצב הייתה שאומנם הכוחות הסוריים נמצאים במצב קשה אולם המוצבים הסוריים לא פונו. דיין שהה באותו בוקר בחמ"ל ב"בור" וקיבל את הידיעות על נסיגת הסורים. זמן קצר לפני השעה 7 בבוקר התקשר דיין ישירות לאלעזר והורה לו להתחיל במתקפה. ראש הממשלה והרמטכ"ל עודכנו בהתפתחות זמן קצר מאוחר יותר. באוטוביוגרפיה שלו הסביר דיין כי הסיבה לתפנית בעמדותיו הייתה הודעת נשיא מצרים על קבלת הפסקת האש ו"הנמכת הטונים" מצד הסובייטים לגבי התערבות בלחימה.
צבא סוריה
כאמור, בלילה שבין 5 ו-6 ביוני ביטל הפיקוד הסורי את המתקפה המתוכננת וחזר שוב לתוכנית ההגנה "ג'יהאד-1". מהלך זה חייב שינוי במבנה הדיוויזיות וארגונן כדי להתאימן לתוכנית ההגנה. נראה כי המטכ"ל הסורי הניח כי צה"ל ינסה לפרוץ לרמה באזור המרכזי ושם רוכזו עיקר הכוחות הסוריים. היערכות הצבא הסורי ב-9 ביוני הייתה כדלקמן: בנוסף היו פרוסים חמשת גדודי המשמר הלאומי לאורך קו הגבול. שאר היחידות הסוריות, כולל שתי חטיבות השריון, נערכו באזור דמשק כעתודה ולצורך הגנה על המשטר.
צה"ל
לרשות פיקוד הצפון עמדו ב-9 ביוני היחידות הבאות:
ההבקעה ב-9 ביוני
עם קבלת האישור מדיין הוחל בפיקוד הצפון בהכנת הכוחות למתקפה לפי תוכנית "מקבת". המאמץ העיקרי תוכנן לחלק הצפוני של הרמה, אולם כדי למנוע מהסורים לזהותו החליט אלעזר לתקוף במאמצים משניים לכל אורך הגזרה. שתי חטיבות נוספות הועברו לגזרת הצפון לטובת המתקפה: ראשית חטיבת השריון 10 ובהמשך היום גדוד צנחנים מתוך חטיבה 55. מרבית הכוח האווירי של צה"ל הופנה לזירת רמת הגולן ובמהלך היום בוצעו כ-300 תקיפות על ידי חיל האוויר – כשני שלישים מהן החל משעות אחר הצהריים והערב ומרביתן בצפון הרמה.
ויקארג' רואד
ויקארג' רואד (באנגלית: Vicarage Road) הוא אצטדיון כדורגל שנמצא בווטפורד, אנגליה. ויקארג' רואד הוא אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל ווטפורד. האצטדיון מכיל כיום 21,577 מקומות ישיבה.
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
ההבקעה ב-9 ביוני
המאמץ העיקרי של פיקוד הצפון תוכנן, כאמור, לפריצה בצפון רמת הגולן, בהתאם לתוכנית "מקבת". חטיבות 1 ו-8 יועדו לפרוץ בשני צירים נפרדים ולהתקדם במעלה רמת הגולן.
ויקארג' רואד
היסטוריה
האצטדיון הוא הבית של ווטפורד מאז שנת 1922, כשהמועדון עבר ממגרש בווטפורד, קסיו רואד. האצטדיון נפתח רשמית על ידי צ'ארלס האלי בעל מבשלת "בנקינס" לביקורה של מילוול ב-30 באוגוסט 1922. בנוסף לכך שהיה הבית של ווטפורד היה המקום גם הבית של קבוצת הכדורגל וולדסטון בין השנים 1991–1994. כמו כן, בין השנים 1997–2012 שימש האצטדיון את קבוצת הרוגבי סראסנס במשחקיה הביתיים.
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
חטיבה 8 – מגבעת האם אל קלע וזעורה
בשעה 7:25 הורה אלעזר לחטיבה 8 להבקיע בציר העולה מגבעת האם (גבעה מצפון לכפר סאלד) אל הכפרים הסוריים זעורה ועין פית. לפי התוכנית הייתה אמורה החטיבה להתקדם מזרחה מגבעת האם ולכבוש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש (ממזרח לכפר סאלד) ואז לפנות לכיוון צפון-מזרח ולעלות לכיוון זעורה (ממזרח לתל פאחר, בסמוך לכביש 99). הטור החטיבתי כלל את גדוד הטנקים המוקטן 129, אחריו חפ"ק המח"ט, ואחריהם גדוד טנקים מוקטן 377 מחטיבה 37 וגדוד החרמ"ש 121.
כבר עם תחילת התנועה החלה הפגזה על הטור. בסביבות השעה 11:30 חצה גדוד 129 את הגבול בכוח של 25 טנקים, ועד 12:20 כבש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש. בשלב זה היה אמור הכוח לפנות בציר העולה לכיוון צפון-מזרח אולם עקב טעות בניווט המשיך דרומה וכבש את מוצב עוקדה. גדוד 129, ושאר החטיבה בעקבותיו, פנה מזרחה והגיע לכפר סיר א-דיב הנמצא על ציר הנפט. מג"ד 129, סא"ל אריה (בירו) דיין, חשב בשלב זה שהוא בדרך הנכונה וכי הכפר שמעליו הוא זעורה. רק לאחר שלא הבחין באש ארטילרית שניתנה לבקשתו על זעורה הבין את הטעות בניווט. למרות זאת החליט המג"ד להמשיך בציר העולה אל קלע. היה זה מתחם מבוצר היטב אשר בדיעבד נראה כי הוכן מראש על ידי הסורים כדי לבלום פריצה בציר זה. לאחר שעברו את סיר א-דיב נפצע מג"ד 129 והתפנה לקבלת טיפול. מחליפו, רס"ן רפי מוקדי מפלוגת הסיור, עלה על טנק המג"ד והחל לנוע צפונה כדי לתקן את טעות הניווט תוך שהוא מנסה לקרוא בקשר לשאר כוחות הגדוד, אולם עקב בעיות קשר המשיכו שאר הטנקים בתנועה מזרחה. הטנק של מוקדי נפגע זמן קצר לאחר מכן ומוקדי נהרג. משלב זה עבר הפיקוד למ"פ ז' של הגדוד, סגן נתנאל הורוביץ. המח"ט אברהם מנדלר הגיע בשלב זה לסיר א-דיב יחד עם שאר כוחות החטיבה והבין את הטעות בניווט. מנדלר החליט כי גדוד 129 ימשיך לכיוון קלע ואילו שאר כוחות החטיבה ימשיכו לזעורה.
ויקארג' רואד
היסטוריה
אחרי שווטפורד קנו את האצטדיון מ"בנקינס" בשנת 2002 מצבם הכלכלי אילץ אותם למכור את האצטדיון ולהחכיר אותו באותה השנה. עם זאת לאחר קמפיין אוהדים שנקרא "'Let's Buy Back The Vic'" עם תרומות שבאו מהאוהדים וגם מאוהדים מפורסמים של הקבוצה כמו הזמר אלטון ג'ון המועדון הצליח לקנות את המקום בחזרה בספטמבר 2004.
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
חטיבה 8 – מגבעת האם אל קלע וזעורה
14 הטנקים שנותרו לגדוד 129 המשיכו בהתקדמות איטית לעבר קלע תחת אש ארטילרית כבדה והגיעו למחסום קוביות נ"ט. במהלך המעבר נפגעו שלושה טנקים נוספים ומייד אחריו נפגעו עוד ארבעה. בשעה 16:45 הגיע כוח של שבעה טנקים אל הכפר עצמו והמשיך בלחימה. טנקים נוספים נפגעו עד שמכל כוח הגדוד נותרו בקלע שני טנקים כשירים וכמה אנשי צוות מהטנקים שנפגעו. בכל יום הקרבות ספג הגדוד 13 הרוגים ו-33 פצועים.
במקביל, המשיך המח"ט עם שני הגדודים האחרים בתנועה צפונה על ציר הנפט ונתקל בהתנגדות מעטה. בשעות אחר הצהריים כבר כבש כוח זה את זעורה, והמח"ט, יחד עם גדוד 377, החל בתנועה דרומה כדי לחבור לשרידי גדוד 129 בקלע. בשעה 18:20 הגיע כוח המח"ט לקלע ויום הקרבות של חטיבה 8 הסתיים. אף על פי שהחטיבה כבשה את זעורה, עין פית ואף את קלע, הקרב סטה מהתוכנית המקורית. הסתבכות גדוד 129 הביא לכך שהחטיבה איבדה חלק ניכר מכוח הטנקים שלה ולא הייתה יכולה להמשיך את ההתקפה אל תוך רמת הגולן.
חטיבה 1 – תל פאחר ותל עזזיאת
במקביל לחטיבה 8, קיבלה גם חטיבה 1 באותו בוקר את משימתה – כיבוש מערך המוצבים הסוריים בין קו הגבול לכפר זעורה: תל עזזיאת, בחריאת, ח'רבת א-סודה, בורג' בביל ותל פאחר, ובהמשך כיבוש מחנות הבניאס, תל חמרה ועין פית. למתקפה יועדו שני גדודים של החטיבה: גדוד 12, אשר קיבל תחת פיקודו פלוגת טנקי שרמן M50 מגדוד 377, תוכנן לעלות על ציר הנפט ולתקוף את תל פאחר מדרום ולאחר מכן לכבוש את בורג' בביל. גדוד 51 של החטיבה, בסיוע 7 טנקי M50 של גדוד 377, יחל לתקוף לאחר כיבוש תל פאחר ויכבוש את שאר המוצבים בגזרה. גדוד 13 הושאר כעתודה יחד עם שתי מחלקות טנקים נוספות מגדוד 377.
בסביבות השעה 16:00, עת התחוור למח"ט המצב לאשורו, נשלחה סיירת החטיבה בליווי הסמח"ט לסייע בקרב יחד עם מחלקת טנקים. הסיירת נעה דרך ציר הנפט והגיעה לתל פאחר ממזרח. בשעה 18:00 הגיע כוח הסמח"ט לתל והמשיך בטיהור התעלות. בשעה 18:22 דיווח הסמח"ט על כיבוש המוצב, לאחר חמש שעות של לחימה. גדוד 12 ספג אבדות כבדות: 34 הרוגים, כולל המג"ד סא"ל משה קליין וקצינים אחרים, ופצועים רבים.
גדוד 51 היה אמור להתחיל בהתקפה על תל עזזיאת רק לאחר כיבוש תל פאחר, אולם בשעה 15:47, עוד במהלך הקרבות בתל פאחר, הורה המח"ט יונה אפרת לגדוד 51 להתחיל בהתקפה. הקרב התנהל כמתוכנן ובשעה 17:06 דיווח הגדוד כי כבש את תל עזזיאת. עוד קודם נכבשו מוצב בחריאת שהתגלה כנטוש, וח'רבת א-סודה. לגדוד 51 היה הרוג אחד וכמה פצועים.
מאמצים משניים
שני מאמצים משניים הופעלו כבר בשעות הבוקר למטרת הסחה והטעייה. גדוד 33 מחטמ"ר 3, יחד עם פלוגת טנקים של גש"פ 181 תקף שני מוצבים סוריים – תל הלאל ודרדרה (שניהם באזור שממזרח לחולתה). עד שעות הצהריים כבשו כוחות חטיבה 3 את שני המוצבים אך המשיכו לספוג אש מן המוצבים הסוריים במעלה הרכס. במהלך יום הקרבות ספג הגדוד אבדות כבדות: 22 הרוגים, ביניהם מג"ד 33, ו-36 פצועים. במקביל לחטיבה 3, קיבל גדוד הנח"ל 908 מחטמ"ר 2 הוראה להיערך לתקיפת תאופיק (מוצב סורי ממזרח לתל קציר). עוד לפני תחילת המתקפה, עת הגדוד נערך לתנועה סמוך לתל קציר, החלה הפגזה סורית כבדה על הכוחות. לבסוף פונה הגדוד לאחור והמתקפה בוטלה עוד לפני שהחלה. הגדוד ספג שני הרוגים, כולל המג"ד, וחמישה פצועים.
בשעות הצהריים הצטרפה גם חטיבה 37 ללחימה. פלוגת טנקי AMX-13 מגדוד 266 עלתה יחד עם גדוד המ"כים של גולני בנתיב קשה למעבר בכיוון מוצב רויה (בסיסי רויה של היום, ממזרח לגונן). הטנקים עלו בנתיב הצר, אולם משהגיעו לקצה העלייה נתקלו באש נ"ט חזקה. הסתבר כי מולם עמד מוצב פלוגתי סורי אשר כלל תותחי נ"ט רבים. מספר טנקים נפגעו וההתקדמות נעצרה. מפקד הפלוגה, רן שריג, הצליח לצבור כוח של שמונה טנקים אשר הסתערו באור אחרון על המוצב הסורי והצליחו לכבוש אותו. בשעה 16:00 החל גדוד 65 של חטיבה 80 בהתקפה יחד עם שתי מחלקות טנקי AMX-13 מחטיבה 37. הגדוד עלה לכיוון הכפר דרבשיה (עין דבשה מדרום לגונן) והמוצבים הסוריים שסביבו. לאחר כיבושם המשיך הגדוד לכיוון הכפר ח'פר (מדרום לרויה) ונעצרו למרגלות הכפר לקראת חשכה. בהמשך נקרא הגדוד לסייע לחטמ"ר 3 בכיבוש ג'לבינה. גדוד 65 נע רגלית דרומה ולאחר קרב ממושך כבש את מוצב ג'לבינה במהלך הלילה.
בסוף יום הלחימה החזיקו כלל הכוחות בגזרה זו ברצועה צרה באורך של 9 ק"מ, מדרדרה עד למוצב 8100 מעל לגונן. הכוחות עמדו בפתח הדרכים העולות לרמה אך עדיין לא עלו אל ראש המתלול.
בשעות הערב תוכננה התקפה בדרום הרמה. חטיבת הצנחנים 80 בסיוע טנקים ומסוקים יועדה לכבוש את תאופיק, כפר חרב ואזור פיק. כוחות החטיבה החלו בתנועה משטח הכינוס באזור יבניאל לאזור האון, אולם על הכבישים המועטים בדרום הכנרת נעו טורים של חטיבות אחרות בנוסף לתנועה אזרחית, והחטיבה התעכבה בפקק התנועה שנוצר. בשעה 23:00, משהבין רבין כי הכוחות טרם התחילו במתקפה הורה לבטל את התוכנית.
בשעות הערב המשיכה המערכה המדינית. במועצת הביטחון של האו"ם התקיימו דיונים קדחתניים בנוגע להפסקת אש, אולם לא התקבלה החלטה מחייבת. ממשלת ישראל ניסתה בדרכים דיפלומטיות לדחות את מועד כניסת הפסקת האש, כדי לאפשר לצה"ל לתפוס שטח גדול ככל הניתן. ההערכה הייתה כי לצה"ל יידרשו עוד יומיים של לחימה כדי להגיע לקו מסעדה–קונייטרה–בוטמיה. במקביל, החלה התפרקות של המערך הסורי. מפקדים וקצינים רבים נטשו את יחידותיהם, ובעקבותיהם חיילים רבים, אולם דבר זה לא היה ידוע לצה"ל. בדיונים בממשלה שר הביטחון משה דיין אשר חשש מהתערבות של ברית המועצות, חשב שיש לסיים את הלחימה ולהסתפק בשטח שנכבש. מנגד, חשב ראש הממשלה אשכול כי אין להסתפק בחצי מלאכה.
יום ההבקעה בעיניים סוריות
כאמור, בלילה שבין 8 ו-9 ביוני קיבלה ממשלת סוריה את הפסקת האש והודעה על כך שודרה ברדיו דמשק לפנות בוקר. כדי להימנע ממתן סיבות לתקיפה ישראלית אסרו הסורים על כוחותיהם בחזית לירות אש ארטילרית מבלי לקבל אישור מהרמה הפיקודית. כתוצאה מכך היה יכול צה"ל לנוע באותו הבוקר משטחי הכינוס לאזור הגבול ללא הפרעות. המטכ"ל הסורי שישב הרחק בדמשק התקשה לקבל תמונת מצב עדכנית על המצב בחזית ובתחילה חשב כי ההתקפות הישראליות הן תקריות מקומיות. רק לקראת הצהריים הבינו מפקדי הצבא כי הם תחת מתקפה כוללת.
הערכות המשטר הסורי היו כי מטרת התקפה ישראלית תהיה הגעה לדמשק. לפיכך, בשעות הערב, עם קריסת קו ההגנה הראשון, החל המטכ"ל הסורי במאמצים לבסס קו הגנה שני לצורך עצירת צה"ל ושמירה על המשטר. חטיבה משוריינת וחטיבת חי"ר הונחו להיערך להגנה על דמשק.
קרבות 10 ביוני
בבוקר יום שבת, 10 ביוני, החזיק צה"ל בכמה ראשי חץ במרכז וצפון רמת הגולן ("אצבעות שלוחות קדימה" כהגדרת אלעזר), אך לא היה זה קו רצוף של מאחזים צבאיים ועדיין נותרו כמה מוצבים סוריים על הגבול. בשל החשש מהפסקת אש הוחלט לבצע בלילה שבין 9 ו-10 לחודש מהלכים לניקוי השטח שכבר נתפס, וזאת במקום מהלכי הבקעה. על חטיבה 1 הוטל לכבוש את אזור הבניאס: גדוד 51 נשלח לתפוס את מחנות הבניאס ומבנה המשטרה וגדוד 13 הופנה לתפיסת הכפר בניאס. עד בוקר שבת השלימה חטיבה 1 את משימתה וכבשה את אזור הבניאס ללא התנגדות. במקביל, כבשה חטיבה 45 את תל חמרה, גם כן ללא התנגדות. התברר כי במהלך הלילה נסוגו הסורים מאזור הבניאס ותל חמרה ופוצצו קטעים מכביש בניאס–מסעדה (כביש 99).
בלילה שבין 9 ל-10 ביוני ניתנה פקודת נסיגה לצבא הסורי. בשלב זה היה זה לא יותר מאישור בדיעבד לתהליך שכבר החל ללא אישור. הפיקוד הסורי רצה לארגן את כוחותיו להגנה עד דמשק. בשעה 8:30 שידר רדיו דמשק הודעה כי קוניטרה נפלה, אף שכוחות צה"ל עוד לא היו באזור. קיימת מחלוקת האם מדובר בטעות או בניסיון סורי להחיש את הפסקת האש, אולם הדבר גרם לבהלה והגביר את קצב בריחת הכוחות. החיילים הנסוגים הותירו במוצבים תותחים, מרגמות וציוד נוסף וברחו עם נשקם האישי בלבד.
בישיבת ממשלה שנערכה לפנות בוקר אישרה הממשלה לצבא לפעול עד שעות הצהריים כדי "ליישר את הקו", אך לא דובר על התקדמות לעבר קו מסעדה–קוניטרה–בוטמיה. בהמשך הבוקר, עם התרבות הדיווחים על נסיגת הכוחות הסוריים הוחלט כי יש להתקדם במהירות אל עבר קוניטרה. ראש הממשלה ושר הביטחון הגיעו לחפ"ק של אלוף הפיקוד על הר כנען. אלעזר התחייב כי יוכל לכבוש את קוניטרה עד השעה 16:00. עקב ההתחייבות להפסקת אש בשעה 14:00 הוחלט כי בשעה זו יופסק הסיוע האווירי אולם עד שיתפרסו משקיפי האו"ם על קו הפסקת האש יוכלו כוחות הקרקע להמשיך בלחימה ללא סיוע אווירי. אלעזר הורה לחטיבות 8 ו-37 להתקדם במהירות לעבר קוניטרה ולחטיבה 45 להתקדם אל מסעדה. כוחות אוגדה 36 הונחו להיערך להתקפה בדרום הרמה.
כוחות צה"ל החלו בהתקדמות מהירה לתוך הרמה: חטיבה 45, יחד עם גדוד חי"ר מחטיבה 1, הגיעה למסעדה מבלי שנתקלה בכוח אויב ונערכה בעיירה עד השעה 18:30. במקביל, גדוד 39 של החטיבה נע לחוות שבעא והכפר ע'ג'ר וכבש אותן ללא התנגדות. חטיבה 37 התקדמה מאזור רויה אל צומת וואסט וחברה לחטיבה 8 שהגיעה מקלע. שתי החטיבות היו אמורות להתקדם לקוניטרה אולם עקב מחסור בדלק, המשיכה חטיבה 37 רק עד צומת נפח ואבטחה אותו. חטיבה 8, אשר קיבלה תגבורת שריון וחי"ר במהלך הלילה, נעה לקוניטרה דרך צומת וואסט. בסביבות השעה 13:00 הגיעה החטיבה לקוניטרה ונערכה בסביבתה בהיערכות הגנתית. לאחר ירי תותחים וטנקים על העיירה נכנסו הטנקים של החטיבה לתוך העיירה ומצאו אותה ריקה. חטמ"ר 3 תפסה יחד עם גש"פ 181 את מחנות עליקה ובית המכס העליון, ומשם נעה דרומה עד לשפך הירדן. בשעה 13:00 החלה אוגדה 36 בתפיסת שטח דרום הרמה. האוגדה כללה את חטיבת הצנחנים 80 (מוקטנת) שתוגברה בגדוד צנחנים מחטיבה 55, חטמ"ר 2, ו-18 טנקים מגש"פ 181. כמו כן הועמדו לרשות האוגדה יחידת מסוקים שכללה 15 מסוקי סיקורסקי S-58 ושלושה מסוקי סופר פרלון. כבר עם תחילת התנועה של חטיבה 80 אל עבר תאופיק הסתבר כי המוצבים ריקים לאחר שלא נורתה מהם אש. גם כפר חרב נמצא ריק וגדוד נוסף של החטיבה הונחת באמצעות מסוקים באזור פיק. סיור מוטס שנשלח גילה כי כל השטח עד לבוטמיה ריק מכוחות צבא. לקראת ערב הונחתו בצומת בוטמיה כוחות של חטיבה 80 שתפסו את הצומת. במשך הלילה ניהלו הכוחות חילופי אש עם חיילים סורים נסוגים באזור.
בבוקר המחרת, 11 ביוני, המשיכו כוחות מחטיבה 80 בטיהור השטח מבוטמיה דרומה עד אל-על. אבדות חטיבה 80 במהלך יום הלחימה היו שלושה הרוגים ושלושה פצועים. במקביל, נעה חטיבה 2 מעין-גב צפונה, תפסה את כורסי, ובשעה 22:10 הגיעה לבקעת הבטיחה, ובכך השלימה את תפיסת כל חוף הכנרת.
ב-11 ביוני התקבלה החלטה 236 של מועצת הביטחון של האו"ם.
תפיסת הר חרמון לא נכללה בתוכניות הקרב של פיקוד הצפון, אולם ב-11 ביוני אישר דיין להעלות כוח אל ההר. ב-12 ביוני הונחת כוח מגדוד 13 של חטיבה 1 על שלוחה של החרמון בגובה 2,224 מטרים ותפס אותה ללא קרב.
סיכום
במהלך יומיים של לחימה כבש צה"ל את רמת הגולן מן החרמון בצפון ועד הירמוך בדרום והסיר את האיום מעל יישובי הכנרת ועמק החולה. למרות זאת, לולא הנסיגה הסורית ספק אם היו מצליחים הכוחות להגיע עד לקו מסעדה–קוניטרה–בוטמיה עד לשעת הפסקת האש. קו הגבול החדש נקבע על פי מיקומי הכוחות בזמן הפסקת האש, ועל שטח הרמה שנכבש החילה ישראל ממשל צבאי. לצה"ל היו 141 הרוגים ו-436 פצועים. 97 מההרוגים נפלו ביום ההבקעה, 9 ביוני. אין נתונים מדויקים על האבדות הסוריות, אולם הערכת המודיעין בישראל היא על כ-450 הרוגים ו-2,000–2,500 פצועים. 365 חיילים סורים נשבו על ידי צה"ל. כמו כן איבד הצבא הסורי 118 טנקים וכ-470 קני ארטילריה. לפי מוסטפא טלאס לסוריה היו במלחמה 714 הרוגים ו-1,254 פצועים.
הצבא הסורי המובס לא יזם פעולות התקפיות מייד לאחר המלחמה, אולם החל מסוף 1969 החל ליזום פעולות נקודתיות נגד צה"ל לאורך הגבול החדש, במה שנודע כ"ימי קרב". המתיחות בין המדינות הגיעה לשיאה במלחמת שלושת הימים, ובהמשך במלחמת יום הכיפורים.
מרבית התושבים הסורים נטשו את בתיהם. במפקד אוכלוסין שנערך ב-10 באוגוסט 1967 נמצאו ברמת הגולן כ-5,000 דרוזים, למעלה מ-400 מוסלמים, מרביתם עלווים תושבי ע'ג'ר, וכ-200 איש בקוניטרה. מדינת ישראל לא התירה לתושבים שברחו לסוריה לשוב לכפריהם.
ראשי המדינה היו בדעה כי שטח רמת הגולן יוחזר לסורים רק תחת הסכם שלום, והצעה כזו הועברה לסוריה, דרך האמריקאים, ב-19 ביוני. משלא נתקבלה תשובה הוחלט להחזיק בשטח עד שיושג הסכם שלום. יגאל אלון, סגן ראש הממשלה, הציע מייד לאחר סיום המלחמה להחיל על הגולן את ריבונות ישראל, וכעבור שנה הציע זאת רשמית במכתב לראש הממשלה. אשכול חשש שדיון על ריבונות יחבל במאמץ ההתיישבותי, וסירב אפילו לקיים דיון.
שלמה זלמן קלוניצקי (קליין)
הרב שלמה זלמן קלוניצקי (ביידיש: קלאניצקי) היה רב ובלשן, סבו ומחנכו של לאונרד כהן.
קורות חייו
נולד ליעקב והודיע (יהודית) קלוניצקי במשפחה בת חמישה ילדים בעיר קובל שבפלך ווהלין. מוצאו של סבו, זלמן-אריה קלוניצקי, בן למשפחה מיוחסת, בקוברין שבליטא.