cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי פטריפייד פורסט
פואבלו בית אגט
פואבלו בית אגט (באנגלית: Agate House Pueblo, בית האגט) הוא מבנה פואבלו משחוזר חלקית הממוקם בשטח הפארק. המבנה בנוי כמעט כולו מעצים מאובנים. שמונת חדרי הפואבלו תוארכו לשנת 900, של תקופת פואבלו III. העץ הונח בתוך מכתש חימר, בשונה מבניית חול וטיח המקובלת יותר באזור.
חורבות פואבלו בית אגט שוחזרו על ידי חיל השימור האזרחי בשנים 34–1933, בניהולו של צ'.ב קוסגרוב מהמעבדה של ניו מקסיקו לאנתרופולוגיה. חדר 7 שוחזר במלואו ונבנה לו גג חדש. קירות החדר השני נבנו מחדש לגובה של מטר וחצי, אך לא מקורה, והקירות שנותרו נבנו מחדש עד לגובה של שניים או שלושה מטרים.
שם ערבי
השם הערבי התעצב זמן רב טרם עליית האסלאם. מערכת השם הערבי מתבססת על מספר קונבנציות המתייחסות לאספקטים שונים בחייו של אדם. לאורך ההיסטוריה לא נקראו ערבים בשם פרטי/שם אמצעי/שם משפחה, אלא בשרשרת ארוכה של שמות. חדירת נורמות מערביות לעולם האסלאם בעת המודרנית הביאו להכנסת המודל של שם פרטי/שם משפחה, אולם גם כיום מקובל ברחבי העולם הערבי להשתמש בחלקי שם נוספים ממערכת השם הערבי.
איסם
האיסם (اسم; אסם) הוא שמו הפרטי של אדם, כגון מוחמד או ח'דיג'ה.
לקב
הלקב (لقب; לקב) הוא כינוי המתייחס לאופיו או לתכונה גופנית או רוחנית של האדם. מייסד השושלת העבאסית, כונה א-ספאח, שופך הדם, בשל האלימות שנקט כלפי צאצאי השושלת האומיית על-מנת להשתלט על הח'ליפות. עבדאללה קאסם מחמיד משבט ערב אל עראמשה נאבק בנמר האנטולי האחרון בארץ ישראל, ומאז כונה "אבו נימר".
ניסבה
הניסבה (نسبة; נסבה) הוא כינוי המתייחס למשפחה של האדם או לשבט שלו או לאזור המוצא שלו, למשל א-דִמשקי. לעיתים מתייחסת הניסבה למקצועו של האדם.
כוניה
הכוניה (كنية; כניה) הוא כינוי המתייחס בדרך כלל לשם הבן הבכור של האדם. הח'ליף העבאסי אל-מנסור נודע גם בכוניה אבו ג'עפר, על-שם בכורו. שג'ר א-דור טבעה מטבעות בהם מופיע שמה בצירוף הכוניה אום ח'ליל, על שם בנה מהסולטאן האיובי צאלח איוב, שנפטר בינקותו. לעיתים מתייחס הכוניה לתכונה מסוימת של האדם, למשל אבו נוואס, על שום תלתליו.
גבר מת מהלך
גבר מת מהלך (באנגלית: Dead Man Walking) הוא סרט משנת 1995, בבימויו של טים רובינס, ובכיכובם של סוזן סרנדון ושון פן. הסרט, המבוסס על ספר בעל שם זהה, מגולל את סיפורה של הנזירה הלן פרג'ין (בגילומה של סוזן סרנדון), המפתחת קשר ייחודי עם מת'יו פונסלט, אסיר הנידון למוות (בגילומו של שון פן).
ליהוק ופרסים
סוזן סרנדון זכתה בפרס האוסקר בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" על תפקידה בסרט. שון פן היה מועמד לפרס בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר", טים רובינס מועמד בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר" ושיר הנושא, "גבר מת מהלך", מאת ברוס ספרינגסטין, מועמד בקטגוריית המוזיקה. בסרט משחקים גם רוברט פרוסקי, ריימונד ג'. בארי ור.לי ארמי. רובינס עיבד בעצמו את הסרט מתוך כתביה האוטוביוגרפיים של הנזירה פרג'ין.
עיבוד
הסרט מציג את העובדות בצורה שונה מזו המתוארת בספר - לדוגמה, מאוחדות בו שתי דמויות להן ייעצה הנזירה פרג'ין בעודם נידונים למוות לכדי דמות אחת, בנוסף מאוחדים פשעיהם ומשפחות קורבנותיהם לכדי אירוע בודד. בנוסף, פרטים משניים הושמטו מן הסרט, כדי לקצר את אורכו.
במציאות, הלמו פטריק סונייר (פונסלט בסרט), הוצא להורג באמצעות כסא חשמלי. מראיון שנערך עם פרג'ין, עולה כי, רובינס, הבמאי, העדיף לתאר בסרט הוצאה להורג באמצעות זריקה כדי שלא יהיו מי שיאמרו "בסדר, בעבר השתמשנו בכיסא חשמלי, אבל זה ברברי, אז עברנו למתן זריקות". במדינת לואיזיאנה, בה מתרחש הסרט, אכן נעשה שימוש בזריקה כהוצאה להורג, אולם זו מבוצעת ידנית ולא אוטומטית כמתואר בסרט.
גרסאות נוספות
בשנת 2002, טים רובינס, שעיבד את הספר לכדי סרט, כתב גם גרסה בימתית ל"גבר מת מהלך".
קאובוי ביבופ
הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1998, זכתה להצלחה מסחררת ביפן ומחוצה לה, בעקבותיה יצא גם סרט (Knockin' on heaven's door מ-2001), שתי מאנגות ומשחק לקונסולת המשחק פלייסטיישן 2.
על אף היותה של הסדרה אנימה יפנית במוצאה היא שואבת השראה רבה מן התרבות האמריקאית בכלל וממוזיקת הג'אז של שנות ה-40-60 בפרט. המוזיקה מלווה כל חלק בעלילה ולכל קטע בסדרה מותאמת נעימה המתארת בדייקנות את מהלך העניינים.
הסדרה שודרה בערוץ הישראלי ביפ בשנת 2001 עם דיבוב לאנגלית וכתוביות בעברית.
מהלך העלילה
השנה היא 2071 וצוות המורכב משני ציידי ראשים (ספייק ספיגל וג'ט בלאק) משוטט ברחבי מערכת השמש בספינת חלל ישנה ושמה Bebop ומנסה להרוויח את לחמו מציד אילו העוברים על החוק והסגרתם לידי רשויות החוק. במהלך הסדרה גדל צוות ה-Bebop ועל סיפון הספינה עולים: ילדה משונה בת ארץ ושמה אד, כלב אינטליגנטי ושמו איין (קיצור של איינשטיין) ואישה מסתורית ושמה פיי וולנטיין. יחד מסיירת החבורה ברחבי מערכת השמש ורובה הגדול של הסדרה מתמקד במשימות שלוקח הצוות על עצמו. עם זאת חושפת הסדרה אט אט את עברן הכאוב ורצוף הטרגדיות של הדמויות כמו גם את סיפורה של האנושות עצמה.
רקע
בשנת 2021 מפותחת בכדור הארץ הטכנולוגיה למסע בין כוכבים. טכנולוגיה חדשנית זאת עשתה שימוש בשערי חלל שאפשרו לחלליות לעבור אל מימד מקביל הנקרא "על-חלל" ולהגיח מתוכו תוך זמן קצר יחסית בנקודת היעד שלהן. הטכנולוגיה נראתה אומנם מבטיחה ומחוסרת פגמים למראית עין אך פגם חמור ביותר זכה להתעלמותם של מדעני החברה שפיתחה את הטכנולוגיה וכתוצאה מכך עם הפעלתו של השער התרחש פיצוץ בסדר גודל עצום שסדק את פני הירח והוביל לנפילתם של אסטרואידים שהשמידו שטח רב על פני כדור הארץ, תאונה זאת כונתה בשם "תקרית השער".
ההרס הרב על פני כדור הארץ הכריח את האנושות לצאת ולתור את הכוכבים. אך המעטים, שידם אינה משגת, נשארו על פני כדור הארץ, ומתגוררים בתנאים פרימיטיביים מתחת לפני האדמה מאימת האסטרואידים שאינם חודלים מליפול. ראויה לציון העובדה כי בשנה 2071, כחמישים שנה לאחר האסון, מנתה אוכלוסיית מערכת השמש כולה 1.3 מיליארד תושבים (כיום ישנם כ-7 מיליארד תושבים על-פני כדור-הארץ לבדו). נתון זה מעיד על ההרס הרב שחוללה התאונה.
דמויות
צוות הפקה:
דיבוב:
האסכולה הפלורליסטית
האסכולה הפלורליסטית היא אסכולה פילוסופית קדם-סוקרטית, שהתפתחה בעקבות האסכולה האלאטית, והתנגדה לתפיסתה הכופרת בקיום התנועה והתופעות. לאחר פרמנידס שוב לא ניתן היה להבין את הטבע בצורה פשוטה, ולהניח שחומר מסוים - חומר אחד - הוא היסוד הראשוני, כפי שהציעו בני האסכולה המילטית. במקום זאת, הפלורליסטים מנסים להסביר את העולם בעזרת עקרונות רבים. הם קיבלו כמה מהתכונות העיקריות של היש כפי שנתפס באסכולה האליאטית, והעבירו אותן למספר ישים שאין להם התחלה וסוף בזמן (אחרת לא היו משמשים ראשית לדברים אחרים),  ואולי גם שאין בהם חלוקה ותנועה (אחרת לא יהיו יש). ישים אלה יכולים לנוע בינם לבין עצמם, להצטרף ולהיפרד, וכך לגרום לתנועה ולשינוי בעולם התופעות. אצל הפלורליסטים לא נתפסה עוד התנועה כחלק ממהותה של הראשית.
עם בני אסכולה זו נמנים אמפדוקלס ואנכסגורס.
באד אפפל
באד אפפל (בגרמנית: Bad Apfel) הוא ליקר תפוחים גרמני, שהומצא בשנת 1876 ומכיל 41% אלכוהול.
הוא מיוצר מתמציות של פרי התפוח ועץ אדר קנדי, האלכוהול שבו מיוצר מדגנים גרמניים מקומיים.
הוא ידוע בסמל הרכבת המצויר על תווית הבקבוק שלו.
יחסי אנגולה–כף ורדה
יחסי אנגולה–כף ורדה הם נקודות הציון ההיסטוריות ומערכת היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין הרפובליקה של אנגולה לבין הרפובליקה של כף ורדה. יחסיהן מבוססים בעיקר על חוויותיהן המשותפות, לדוגמה, המושבות הפורטוגזיות, הן לפני, אחרי ובמהלך המאבק לעצמאות.
כיום, דומינגוס פריירה מגלהאס מכהן כשגריר של כף ורדה לאנגולה.
שנות השבעים
כף ורדה חתמה על הסכם ידידות עם אנגולה בדצמבר 1975, זמן קצר לאחר שאנגולה זכתה בעצמאות שלה. כף ורדה וגינאה-ביסאו שימשו נקודות עצירה עבור חיילים קובנים בדרכם לאנגולה להילחם במורדים של יוניטה ובחיילים בדרום אפריקה.
ראש הממשלה, פדרו פיירס שלח חיילי FARP לאנגולה, היכן ששירתו בתור שומרי ראש אישיים של נשיא אנגולה, חוסה אדוארדו דוס סנטוס.
כיסא הכבוד
על פי ספרות חז"ל והמיתולוגיה היהודית, כיסא הכבוד הוא כעין משל רוחני למקום מושבו של אלוהים.
על הנאמר בספר בראשית (פרק א פסוק ב) "ורוח אלוהים מרחפת על פני המים", דרשו חז"ל שהכוונה היא לכיסא הכבוד, ומכאן שכיסא הכבוד הוא בין הדברים שקיומם קדם לבריאת העולם. כמו כן נאמר שנשמותיהם של הצדיקים חצובות מאוצר הנשמות הנמצא תחת כיסא הכבוד. מיקומו של כיסא הכבוד הוא ברקיע הנקרא "ערבות", וצבעו דומה לרקיע.
על פי מידות הניתנות בספרו של חגי דגן "המיתולוגיה היהודית", עמ' 16, גודלו של כיסא הכבוד מוערך בכמאתיים וארבעים מיליון ק"מ על 20 מיליארד ק"מ. למעשה היו בהיכלות השמימיים כיסאות כאלה רבים מספור, אבל רק אחד שימש את האל בפועל ולכן רק אחד הוקף בכל תועפות האש. את כיסא הכבוד מקיפות ארבע דמויות, שתיאורן מבוסס על הכתוב בתנ"ך:
בספרות ההיכלות והמרכבה מופיעים תיאורים מאגיים של עליות נפש לצפייה בכיסא הכבוד.
על פי הקבלה, כיסא הכבוד מקביל ל"עולם הבריאה" הנקרא מחמת כך גם בשם "עולם הכיסא", מתוך ארבעת העולמות: אצילות, בריאה, יצירה ועשיה.
Sounds of Silence
Sounds of Silence (בתרגום מילולי: צלילי שקט) הוא אלבום האולפן השני של צמד הפולק-רוק האמריקאי סיימון וגרפונקל, שיצא ב-17 בינואר 1966.
שיר הנושא - The Sound of Silence
שיר הנושא של האלבום, “The Sound of Silence”, יצא כסינגל ב-1965, והוא השיר שפותח את האלבום.
השיר הופיע גם באלבומם הראשון של הצמד,, אך בגרסה אקוסטית. ללא ידיעתם של סיימון או גרפונקל, הוסיף טום ווילסון – שהפיק את אותו האלבום – ליווי של גיטרה חשמלית, גיטרת באס ותופים לגרסה האקוסטית של השיר, והגרסה החדשה היא שמופיעה ב-"Sounds of Silence".
בשנת 1967 הופיע השיר בסרט "הבוגר" של מייק ניקולס.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי פול סיימון, למעט "Anji", שנכתב על ידי דייוי גרהאם, ולמעט קטעי הבונוס:
דגל קנדה
דגל קנדה, המוכר בשם "עלה האֶדֶר" ("עלה המייפל", אנגלית: Maple Leaf), שהוא אחד הסמלים הקנדים המוכרים ביותר או "בעל העלה האחד" ( צרפתית: l'Unifolié), הוא דגל אדום אשר במרכזו ריבוע לבן (פס קנדי), המכיל בתוכו עלה עץ אדר מעוצב בעל 11 קדקודים. הדגל הונף לראשונה ב-15 בפברואר 1965 והחליף את דגל הממלכה המאוחדת כדגלה הלאומי של קנדה. כיום נחוג יום הזה כיום הדגל הלאומי של קנדה. הדגל החדש ייצג את זהותה הלאומית החדשה של קנדה ואת החלשת זיקתה הקודמת לבריטניה. הוא נועד לאפשר הזדהות לאומית של כלל האוכלוסייה, יהיה מוצאה אשר יהיה (אנגלי, צרפתי או אחר), עם המדינה.
הדגל החדש החליף את נס קנדה האדום שהכיל בתוכו את הדגל הבריטי ואשר שימש באופן לא רשמי כדגלה של קנדה מאז שנות ה-90 של המאה ה-19 ואושר בדבר המלך במועצה בשנת 1945 לשימוש "בכל מקום ובכל אירוע אשר בו חפצים להניף דגל קנדי ייחודי". בשנת 1964 הקים לסטר פירסון, ראש ממשלת קנדה, ועדה אשר תפקידה היה למצוא פתרון לסוגיית הדגל ובכך הצית דיון ציבורי נוקב בנוגע להחלפתו של דגל קנדה. מבין שלוש ההצעות אשר הוגשו לוועדה עיצוב דגל עלה האדר של ג'ורג' סטנלי (אשר התבסס על דגל המכללה המלכותית הצבאית של קנדה) נבחר כדגלה הלאומי של קנדה. דגלי כוחות צבא, משרדים וגופים ממשלתיים קנדיים עוצבו מחדש תוך שימוש במוטיב עלה עץ האדר כהטענת דגל קנדה בקנטון הדגל או שימוש בעלה האדר בעיצובם.
דגל הממלכה המאוחדת (אשר נקרא בקנדה "דגל האיחוד המלכותי") הוא דגל קנדי רשמי גם כן ומשמש לשם אזכור חברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי ואת נאמנותה לכתר. דגל הממלכה המאוחדת משמש גם כבסיס לעיצובם של כמה דגלים קנדיים ובהם דגלי הפרובינציות (אונטריו, מניטובה וקולומביה הבריטית).
לסת תחתונה
הלסת התחתונה (TA: Mandibula) היא העצם הגדולה והחזקה מבין עצמות הפנים. הלסת התחתונה ממוקמת בחלקה התחתון של הגולגולת ומהווה את בסיס חיבורן של השיניים התחתונות. הלסת יוצרת מפרק עם עצם הרקה דרך המפרק הלסתי-רקתי (TMJ) המאפשר את פעולות הלעיסה והדיבור.
דגל קנדה
עיצוב
אורכו של הדגל הקנדי הוא פעמיים גובהו. במרכזו של הדגל פס קנדי לבן (ריבוע אמצעי אנכי רחב בדגל תלת פסי - המונח נקרא על שם הדגל) אשר רוחבו כרוחב שני הפסים האדומים הצדדיים.
לסת תחתונה
מבנה אנטומי
במבט על נראית הלסת התחתונה כפרסה, במבט צד צורתה דומה לאות L, האזור האופקי של צורת ה־L הוא גוף הלסת התחתונה (Corpus mandibulae) והאזור הניצב של צורת ה־L הוא ענף הלסת התחתונה (Ramus mandibulae). הענף נקרא לעיתים גם הענף העולה (Ascending ramus) של הלסת התחתונה. לעצם שני ענפים הנמצאים בשני צידי גוף העצם.
גוף הלסת התחתונה
לגוף הלסת התחתונה שני פנים ושני גבולות.
דגל קנדה
ראשית ההתיישבות האירופאית בצפון אמריקה
הדגל הראשון אשר ידוע כי הונף על אדמת קנדה היה דגל צלב ג'ורג' הקדוש האנגלי שהוצב בידי ג'ון קבוט בהגיעו לחופה המזרחי של קנדה בשנת 1497. בשנת 1534 נטע ז'אק קרטייה צלב בגאספה ועליו הסמל המלכותי של צרפת - הפלר דה ליס, ספינותיו הניפו דגלים אדומים נושאי צלב לבן, דגל צרפת באותה התקופה וצרפת החדשה הניפה אף היא את דגלי צרפת תוך התפתחותם.
לסת תחתונה
פני הגוף
במרכז הפן החיצוני ניכר סימן החיבור של שני חלקי העצם (Symphysis mandibulae) המתרחש בגיל מוקדם. בחלקו התחתון של סימן החיבור בולט גבשון בליטת הסנטר (Mental protuberance). משני צידי הגבשון ומתחת לו נמצאות גבשושיות הסנטר (Tuberculum mentale).
דגל קנדה
איחוד הפרובינציות ויצירתה של קנדה
מעט לאחר איחוד קנדה בשנת 1867 גבר הצורך בדגלים קנדיים ייחודיים, והדגל הקנדי הראשון היה דגל המושל הכללי של קנדה - דגל הממלכה המאוחדת מושחת במגן מחולק לרבעים אשר בכל אחד מהם הופיע סמל מסמלי הפרובינציות אונטריו, קוויבק, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, מוקף בזר של עלי אדר.
לסת תחתונה
פני הגוף
בחלקו העליון של הפן החיצוני, מתחת לכל ניב, נמצא זיז המכתשים (Alveolar process). אחורה לזיז המכתשים ולמטה יותר נמצא נקב הסנטר (Foramen mentale), דרכו עוברים כלי הדם והעצב של הסנטר.
מגבשושיות הסנטר נע רכס דק אחורה ומעלה המתאחד עם הגבול הקדמי של ענף הלסת התחתונה. הרכס מכונה הקו המלוכסן (Linea obliqua mandibulae) והוא נקודת אחז לחלק משרירי הפנים ולשריר הפרוס.
ממרכז הפן הפנימי נעים מספר רכסים דקים אחורה ולמעלה, בהם נאחזים שרירי הלשון ושרירים נוספים המשתתפים בתהליכי הבליעה והנעת הלסת התחתונה.
דגל קנדה
איחוד הפרובינציות ויצירתה של קנדה
בשנת 1870, השימוש הלא רשמי בנס האדום המושחת בסמל המשולב של קנדה החל לצבור תאוצה בים וביבשה וזכה לכינוי נס קנדה האדום. ככל שהתווספו פרובינציות חדשות לקונפדרציה, נוספו סמליהן לסמל המוטבע על הנס האדום. בשנת 1892 אישרה האדמירליות הבריטית את השימוש בנס קנדה האדום בים והמגן המורכב הוחלף בסמל קנדה. אולם הדגל הרשמי נותר דגל בריטניה עד שנת 1904.
עם הענקתו של נס קנדה האדום בשנת 1921 ודבר המלך במועצה משנת 1924 אישר את השימוש בנס על בנייני ממשל קנדיים ומחוץ לקנדה. בשנת 1925 ראש ממשלת קנדה, ויליאם ליון מקנזי קינג ייסד ועדה שמטרתה הייתה עיצוב דגל לשימוש בקנדה, אך הוועדה פורקה טרם הגשת המסקנות. על אף כישלון הוועדה בפתרון הסוגיה, נטיית הלב הציבורית בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה לקראת תיקון בעיית הדגל הקנדי.
לסת תחתונה
גבולות הגוף
הגבול העליון של גוף העצם כולל שישה עשר חללים לשיניים התחתונות. החל מהשן הטוחנת הראשונה ואחורה, נאחז בחלקו הצידי של הגבול שריר המחצצר.
בגבול התחתון ניכר לפעמים חריץ רדוד, מקום המעבר של עורק הפנים.
דגל קנדה
איחוד הפרובינציות ויצירתה של קנדה
על אף העדר מעמדו הרשמי, התנוסס נס קנדה האדום על בניין הפרלמנט הקנדי. על הדגל האדום הקנדי המקורי היה מצויר השלט ההרלדי המקורי של פרובינציות קנדה. בשנת 1922 הוחלף שלט האצולה בשלט האצולה של קנדה. בשנת 1924 אישרה ממשלת קנדה להשתמש בנס האדום על בנייני הממשלה, ובשנת 1945 הפרלמנט אישר את הדגל. בשנת 1965 הוחלף הדגל בדגל קנדה הנוכחי.
לסת תחתונה
שיניים קבועות
למרבית בני האדם בוקעות 16 שיניים קבועות בלסת התחתונה. החותכות המרכזיות בוקעות מגיל שש, ושיני הבינה - החל מגיל 17. החלק הגרמי בגוף הלסת, בו שקועים שורשי השיניים נקרא עצם המכתשית (Alveolar bone). עצם זו נספגת לאחר עקירת שיניים או בעקבות דלקת חניכיים מתקדמת. באופן מוגבל ספיגת עצם המכתשית תיתכן גם במצב הנקרא Rarefying osteoitis בעקבות נמק של רקמת מוך השן בגלל נגע עששת שלא טופל והגיע לתעלת המוך.
ענף הלסת התחתונה
לענף הלסת צורה מרובעת ולה שני פנים וארבעה גבולות.
דגל קנדה
איחוד הפרובינציות ויצירתה של קנדה
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש נס קנדה האדום כדגל הלאומי אותו נשאו הגייסות הקנדיים אל הקרב ובכך הפך לדגל הלאומי דה פקטו, הן בתוככי קנדה והן מחוצה לה. ועדה משולבת של הסנאט ובית הנבחרים של קנדה מונתה ב-8 בנובמבר 1945, על מנת להמליץ על דגל לאומי אותו יש לאמץ. עד ה-9 במאי 1946 הוגשו לוועדה 2,695 הצעות והוועדה מסרה את מסקנותיה, לפיהן "הדגל הלאומי של קנדה צריך להיות נס קנדה האדום עם עלה מייפל סתווי מוזהב עם מסגרת לבנה", אולם האספה המחוקקת של קוויבק הפצירה בוועדה שלא להכליל "סמלים זרים", כולל את דגל האיחוד המלכותי. ראש הממשלה מקנזי קינג גנז את החלטות הוועדה והותיר את הנס האדום במקומו.
החלפתו של הדגל
החלפתו של הדגל הייתה יוזמה של המפלגה הליברלית של קנדה ושל ראש ממשלת קנדה שעמד בראשה - לסטר פירסון. מטרת השינוי הייתה חיזוק האחדות הלאומית והזהות הקנדית. עיקרו של השינוי היה החלפת סמלה של האימפריה הבריטית, המסמל את הקולוניאליזם הבריטי, בסמל קנדי מקומי, שעמו יוכלו להזדהות ביתר קלות גם קנדים ממוצא שאינו בריטי - כאשר הכוונה בעיקר לקנדים צרפתים או האומות הראשונות.
בשנת 1965 אומץ דגל עלה המייפל.
לסת תחתונה
פני ענף הלסת
בסמוך לשפת נקב הלסת התחתונה מזדקר קוץ בשם לשונית הלסת התחתונה (Lingula mandibulae) ובהמשך לנקב לכיוון קדימה ומטה חריץ הטוחנות ועצם הלשון (Sulcus mylohyoideus). מאחורי החריץ נאחז שריר הכנפה התיכון.
גבולות ענף הלסת
בגבול העליון של ענף הלסת בולטים שני מבנים גרמיים: הראש (Caput mandibulae; Condylus mandibulae) בחלק האחורי והצוואר (Collum mandibulae) מיד מתחת לו, והזיז הַוָּוִי (Processus coronoideus mandibulae). ביניהם נמצא שקע המכונה חרק הלסת תחתונה (Incisura mandibulae). לראש הלסת התחתונה משטח מפרקי המהווה חלק מהמפרק הלסתי-רקתי.
דגל קנדה
החלפתו של הדגל
עם המתנגדים לדגל החדש נמנו קבוצות מלוכניות, שתמכו בשימור הקשרים עם בריטניה, וכן הממשלות השמרניות של מניטובה ואונטריו. לאות מחאה, אימצו האחרונות את הדגל הישן כדגלן הרשמי הפרובינציאלי.
על אף שהדגל הישן עדיין מונף על ידי קבוצות מלוכניות הרוצות לשמר את המסורות הבריטיות, מקובל הדגל החדש על רוב אוכלוסיית קנדה. גם בקוויבק, אשר מרבית תושביה קנדים צרפתים צאצאי מהגרים צרפתים המתנגדים לפדרליזם הקנדי אותו מסמל הדגל, דגל עלה האדר אינו מקובל, וזו מעדיפה להניף תחתיו את דגל קוויבק, המעוטר בפרח האירוס, המסמל את קוויבק ואת המסורת הצרפתית.
לסת תחתונה
גבולות ענף הלסת
הגבול האחורי של ענף הלסת התחתונה מכוסה בבלוטת מצד האוזן (Glandula parotidea), שהיא בלוטת הרוק הגדולה ביותר. נקודת מפגשו עם הגבול התחתון מכונה זווית הלסת התחתונה (Angulus mandibulae).
דגל קנדה
דיון הדגל הגדול ואימוצו של דגל עלה האדר
עד שנות ה-60 החריף הדיון הציבורי על דגל קנדי רשמי והפך למוקד מחלוקת שהתחדד בדיון הדגל הגדול של 1964. בשנת 1963 ממשלת המיעוט הליברלית של לסטר פירסון עלתה לשלטון והחליטה לאמץ דגל קנדי חדש באמצעות דיון פרלמנטרי. התומך הפוליטי העיקרי בשינוי היה ראש הממשלה לסטר פירסון אשר שימש כמתווך במהלך "משבר סואץ" (מלחמת סיני) בשנת 1956 ועל כך זכה בפרס נובל לשלום. פירסון הוטרד מכך שבמהלך המשבר הממשלה המצרית התנגדה לשיתוף כוחות קנדיים ככוח שמירת שלום על בסיס קיומו של דגל הממלכה המאוחדת (כדגל אחד הצדדים הניצים) על דגלה של קנדה (נס קנדה האדום). מטרתו של פירסון הייתה ליצור דגל קנדי ייחודי ובלתי ניתן לבלבול. המתנגד העיקרי להחלפתו של הדגל היה מנהיג האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר ג'ון דיפנבייקר אשר הפך את הדיון על הדגל למסע צלב אישי.
לסת תחתונה
גבולות ענף הלסת
הגבול התחתון של ענף הלסת המשכי לגבול התחתון של גוף העצם והגבול הקדמי של הענף המשכי לקו המלוכסן של הגוף.
מחלות
מחלות בלסת התחתונה יכולות להיות ממקור זיהומי, התפתחותי, גידולי או חבלתי. הרוב המוחלט של המחלות הזיהומיות בלסת נובע מסיבוך של עששת השיניים (שלא טופלה, או שטופלה לא כיאות) או של דלקת חניכיים. חמישית מפציעות הפנים מערבות שבר בלסת התחתונה, ועלולות לגרום לחנק.
דגל קנדה
דיון הדגל הגדול ואימוצו של דגל עלה האדר
פירסון עמד בראש ממשלת מיעוט והסתכן באיבוד כוחו עקב הדיון בנושא, אך הוא ידע כי הנס האדום לא היה פופולרי בקוויבק שהיוותה בסיס ליברלי לתמיכה בו. מעוז ההתנגדות העיקרי להחלפתו של הנס האדום היה מטבע הדברים בקנדה הבריטית, שם היה אהוד ביותר עקב זיקתו הישירה לחבר הלאומים. ב-27 במאי העלתה ממשלת המיעוט של פירסון הצעת חוק להחלפתו של הנס האדום בעיצוב דגל "מים אל ים" (המוטו הקנדי) בעל גבולות כחולים ושלושה עלי אדר מחוברים על רקע לבן. הצעת החוק הובילה לשבועות של דיונים חריפים בפרלמנט והעיצוב נודע כ"נס פירסון". דיפנבאקר דרש את קיומו של משאל עם על נושא הדגל, אך פירסון הקים ועדה פרלמנטרית רב-מפלגתית של חמישה עשר חברים על מנת לבחור עיצוב חדש. לאחר תקופה של למידה ותמרונים פוליטיים, בחרה הוועדה את העיצוב הנוכחי אשר נוצר בידי ג'ורג' אף. ג'י. סטנלי והושפע מדגל המכללה המלכותית הצבאית של קנדה השוכנת בקינגסטון, אונטריו. הדגל זכה בתמיכה פה אחד של חברי הוועדה ב-29 באוקטובר 1964 ואושר ברוב בבית הנבחרים ב-15 בדצמבר 1964, הסנאט הוסיף את אישורו יומיים לאחר מכן.
מלכת קנדה וראש חבר העמים אליזבת השנייה, הכריזה על הדגל החדש ב-28 בינואר 1965 והוא הונף לראשונה בטקס רשמי ב-15 בפברואר 1965 על גבעת הפרלמנט באוטווה, בנוכחות נציגה של המלכה - המושל הכללי של קנדה, ראש הממשלה, חברי הקבינט וחברי בתי הפרלמנט הקנדי. נס קנדה האדום והמגן של שלט האצולה המלכותי של קנדה הורד מן התורן בצהרי היום ודגל עלה האדר החדש הונף במקומו, לקול שירת הקהל את ההמנון הלאומי: "הו קנדה" ולאחריו ההמנון המלכותי: "אלוהים, נצור את המלכה". דובר הסנאט מאוריציו בורגט צוטט: באופן אירוני, עץ האדר גדל רק בקוויבק, אונטריו וניו ברנזוויק.
קידומו של הדגל
כבר מאז אימוצו של הדגל הקנדי בשנת 1965, מימנה הממשלה הקנדית תוכניות שונות לקידום מעמדו ותדמיתו על מנת להגביר את חשיפתו של הדגל ואת רעיון הזהות הלאומית העומד מאחוריו.
מבין התוכניות הרבות בולטות בעיקר, "תוכנית הדגל הפרלמנטרית" של משרד המורשת הקנדית ותוכנית הדגל אשר לה אחראי המשרד לעבודות ציבוריות ושירותים ממשלתיים. תוכנית הדגל הפרלמנטרית הופעלה בדצמבר 1972 בידי הקבינט, על מנת לעורר את המודעות לדגל החדש. מטרתה של התוכנית הייתה, לאפשר לחברי בית הנבחרים של קנדה להפיץ דגלי קנדה וסיכות בצורת הדגל לקהל בוחריהם. תוכנית זו פועלת ללא הפסקה מאז שנת 1973. תוכנית הדגל של המשרד לעבודות ציבוריות היא מסירת דגלים אשר הונפו מעל גגו של מגדל השלום ומעל האגפים המערבי והמזרחי של גבעת הפרלמנט לקהל הרחב. הדגלים נארזים בידי עובדי המשרד וניתן לקבלם ללא כל תשלום, אך ישנה רשימת המתנה לקבלת הדגלים הללו באורך של 45 שנים לדגלים אשר הונפו באגפים, ושל 59 שנה לדגל אשר הונף על גגו של מגדל השלום.
מאז 1996 מצוין התאריך 15 בפברואר כיום הדגל הלאומי של קנדה. בשנת 1996 ייסדה שרת המורשת שילה קופס, את אתגר "אחד מתוך מיליון דגלים לאומיים", תוכנית שנועדה לספק לקנדים מיליון דגלי עלה האדר, עד יום הדגל של שנת 1997. תוכנית זאת זכתה לביקורות רבות וזאת משום שעלות הפעלתה שוערה בכ-45 מיליון דולר קנדי (עלות ייצורם של הדגלים ללא כל אמצעים להניפם או לתלותם), אך לבסוף הובהר כי העלות הסופית, על פי משרד המורשת, הייתה 15.5 מיליון דולר כאשר כשבעה מיליון מתוכם הגיעו מתרומות.
דגלים נוספים
כסמל לחברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי, נותר דגל האיחוד המלכותי כדגל קנדי רשמי והוא מונף באירועים מסוימים. התקנות קובעות כי מוסדות פדרליים יניפו את דגל האיחוד המלכותי לצד דגל עלה האדר, כאשר הדבר מתאפשר תוך שימוש בתורן שני, בימים הבאים: ניתן להניף את דגל האיחוד ביום הזיכרון הלאומי, או במהלך טקסים אשר מכבדים את השותפות הקנדית בכוחותיהם של אומות אחרות מחבר העמים בזמן מלחמה. לדגל עלה האדר ישנה קדימות תמידית על דגל האיחוד והוא יאכלס תמיד את מיקום הכבוד.
דגל האיחוד הוא גם מרכיב בדגלי אונטריו ומניטובה בהם הוא מאכלס את הקנטון. גרסה של הדגל מופיעה בדגל קולומביה הבריטית ודגל ניופאונדלנד ולברדור הוא גרסה מעוצבת של הדגל. כמה מדגלי המשנים למושל קנדה עוצבו בעבר כדגל הממלכה המאוחדת מושחת במרכזו בסמל הפרובינציה אך כיום הדגל היחידי אשר שמר על עיצוב זה הוא דגל המשנה למושל של נובה סקוטיה. הן דגל האיחוד והן נס קנדה האדום עדיין מונפים על ידי קבוצות של ותיקי מלחמות וקבוצות שונות אשר מדגישות את מורשתה הבריטית של קנדה ואת הקשר לחבר העמים הבריטי.
דגל הדואליות הקנדית הוא דגל לא רשמי שהתפתח באופן עצמאי והונף בהפגנות אשר קראו לשמירת אחדותה של קנדה וזוהו עם צד ה"לא" במשאל העם של קוויבק, 1995 (משאל העם השני בתולדותיה של קוויבק על שאלת היפרדותה של קוויבק מהפדרציה הקנדית). העיצוב נבחר על מנת לייצג את האוכלוסייה הצרפתית על דגל עלה האדר באמצעות הוספת שני פסים כחולים על שפת השטחים האדומים, הצבע הכחול נבחר שכן זהו הצבע העיקרי בדגל קוויבק.
פרוטוקול הדגל
אין חוק קנדי אשר קובע את השימוש הנאות בדגל קנדה, אך משרד המורשת הקנדי מוציא לאור קווים מנחים כיצד יש להציג את הדגל לצד דגלים אחרים. הקווים המנחים עוסקים בסדר הקדימויות שבהם יוצבו הדגלים הקנדיים, היכן יש להציגם, כיצד יש להציגם ומה על האזרחים לעשות על מנת לחלוק כבוד לדגל. ההצעות, כרוכות בספר תחת הכותרת "אטיקט הדגל בקנדה" יצא לאור הן בגרסה מודפסת והן בגרסת אינטרנט. את הדגל עצמו ניתן להניף בכל יום בבנייני הממשל הקנדי, שדות תעופה, בסיסים צבאיים ושגרירויות כמו גם על ידי אזרחים, במהלך כל שעות היום. בהנפת הדגל, יש להניפו על תורן משלו ואל לו להיות בעמדת נחיתות מכל דגל אחר, למעט (בסדר יורד) הנס המלכותי של קנדה, דגל המושל הכללי של קנדה, דגליהם האישיים של חברי משפחת המלוכה הקנדית או דגלי המשנים למושל קנדה. דגל קנדה יונף בחצי התורן לציון תקופה של אבל.
יחסי לטביה–ליכטנשטיין
יחסי לטביה–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של לטביה לבין נסיכות ליכטנשטיין.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 באוקטובר 1991, זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות. ב-6 בדצמבר 1994 נפגש שר החוץ של לטביה ולדאס בירקבה עם שר החוץ של ליכטנשטיין, מרקוס ביכל, במהלך ועידת OSCE בבודפשט. ב-1–2 ביולי 2002, ביקר שר החוץ של ליכטנשטיין, ד"ר ארנסט יוזף וולך בלטביה. ב-27–28 באוקטובר 2005 השתתף נשיא לטביה בפורום הכלכלי "דיאלוג ליכטנשטיין 2005" שאורגן על ידי ממשלת ליכטנשטיין בואדוץ.
שיתוף פעולה כלכלי
לאחר ההצטרפות ל, בשיתוף פעולה כלכלי עם ליכטנשטיין, לטביה יכולה לנצל את הסכם האזור הכלכלי האירופי (EET) - תנועה חופשית של סחורות (למעט סחורות חקלאיות ודיג, שרק חלקן כלולות בהסכם), הון, אנשים ושירותים. הסכם EET נחתם בין כל המדינות החברות באיחוד האירופי, כמו גם נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין. בין 1999 למחצית הראשונה של 2005, היקפי סחר החוץ של לטביה עם ליכטנשטיין היו קטנים, למעט שנת 2000, אז היבוא מליכטנשטיין גדל במהירות ל-2.8 מיליון דולר. הייצוא של לטביה לליכטנשטיין בשנים 1999–2000 היה קטן מאוד, ומ-2001 עד 2004 הוא ירד לאפס. במחצית הראשונה של 2005, מחזור סחר החוץ של לטביה עם ליכטנשטיין היה 28.4 אלף דולר. היצוא לליכטנשטיין הסתכם ב-0.4 אלף דולר. מנגד, היבוא מליכטנשטיין הסתכם ב-28 אלף דולר.
ג'יימס מרסדן
ג'יימס פול מרסדן (James Paul Marsden; נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא שחקן קולנוע, זמר ודוגמן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בגין הופעותיו בסרטים "היירספריי", "מכושפת", "27 שמלות" ובסדרת סרטי "אקס מן".
ביוגרפיה
מרסדן נולד בסטילווטר, אוקלהומה, בנם של קתלין (לבית שולץ) וג'יימס לות'ר מרסדן. אביו היה מומחה לענייני חיות באוניברסיטת קנזס, ואימו הייתה תזונאית. הוריו התגרשו כאשר הוא היה בן תשע. יש לו שני אחים ושתי אחיות. הוא דיגמן במשך תקופה ממושכת עבור חברת האופנה ורסצ'ה. מרסדן למד באוניברסיטת אוקלהומה לתואר ראשון בעיתונאות מצולמת אך עזב לאחר שנה וחצי ועבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירת משחק.
קריירה
הופעתו הראשונה של מרסדן הייתה בשנת 1993, כששיחק בסדרת הטלוויזיה "נני" בתפקיד אדי. שנה לאחר מכן השתתף מרסדן בתוכנית "Boogies Diner", אשר בוטלה לאחר עונתה הראשונה. לאחר ביטול הסדרה החל מרסדן להופיע בתפקידי אורח במגוון סדרות טלוויזיה, כדוגמת "הצלצול הגואל", "מגע של מלאכים", "שולחן לחמישה" ו"בגבולות המסתורין". בשנת 1997 גילם את לוקה בסרט הפשע מבית CBS "נשות המאפיה" בכיכובן של ונסה רדגרייב וג'ניפר טילי. לאחר מכן, ב-1998 הופיע במספר סרטי קולנוע, כגון "המופרעים", לצד קייטי הולמס, ו"משחק השמועות", לצד קייט הדסון. בשנת 2000 הגיעה פריצתו המשמעותית של מרסדן, כששיחק את סייקלופס בסדרת הסרטים "אקס-מן", לצד יו ג'קמן, פטריק סטיוארט, איאן מקלן, האלי ברי, פמקה ינסן ואנה פקווין.
בשנים 2001–2002 השתתף מרסדן בסדרת הדרמה זוכת הפרסים "אלי מקביל" בתפקיד גלן פוי. בשנת 2006 שיחק בסרט "סופרמן חוזר" בתור ריצ'רד וייט. ב-2007 שיחק מרסדן בתפקיד קורני קולין בסרט המוזיקלי "היירספריי", לצד ניקי בלונסקי, מישל פייפר, זאק אפרון, קווין לטיפה, אמנדה ביינס וג'ון טרבולטה. באותה שנה שיחק מרסדן בלהיט של דיסני, "מכושפת" לצדה של איימי אדמס, בתור הנסיך אדוארד. בעקבות הצלחתם של שני סרטים אלו קיבל מרסדן את התפקיד הראשי בסרט "27 שמלות", לצד קתרין הייגל. באותה שנה שיחק גם בקומדיית הנעורים "סקס דרייב". בשנת 2009 שיחק מרסדן בסרט המדע הבדיוני "הקופסה" לצד קמרון דיאז.
בינואר 2011, התארח מרסדן בפרק בסדרה "משפחה מודרנית". בשנת 2012 שיחק בקומדיה "הרווקה" בכיכובן של איילה פישר וליזי קפלן. ובשנים 2012 ו-2013, הופיע מרסדן בעונה השישית והשביעית של קומדיית המצבים "רוק 30" ברשת NBC. בשנת 2013, שיחק מרסדן בסרטים "חדשות בהפרעה", "המשרת", "עצמאית בשטח" ו"אקדח כפול" לצידם של מארק וולברג ודנזל וושינגטון.
בשנת 2014 כיכב בקומדיה "אבודה במיני" לצד אליזבת' בנקס, "תכירו את אליס" לצד קריסטן ויג, ו"הטוב שבי" לצד מישל מונאהן. באותה שנה חזר לשחק בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה".
בשנת 2015 שיחק בקומדיה "אהבה בהפרעה", בתפקיד ראשי לצד ג'ק בלאק בסרט "מלך הכיתה", ושיחק בקומדיית הפשע "עסק לא גמור" לצד וינס ווהן.
בשנת 2016 ו-2018 כיכב בשתי עונות של סדרת המדע בדיוני המצליחה של רשת HBO "וסטוורלד" בתפקיד טדי. החל משנת 2019, משחק מרסדן בקומדיה השחורה זוכת הפרסים של נטפליקס "בשבילי אתם מתים" בכיכובן של כריסטינה אפלגייט ולינדה קרדליני.
בשנת 2020 גילם את דמותו של טום השוטר בסרט "סוניק - הסרט". באותה שנה החל לשחק במיני-סדרה של רשת FX, "גברת אמריקה" בכיכובה של קייט בלאנשט, ובמיני-סדרה "העמדה" של שירות פרמאונט+ בתור סטיוארט רדמן. המיני-סדרה מבוססת על רומן באותו השם מאת הסופר סטיבן קינג.
בשנת 2022 חזר לגלם את דמותו של טום השוטר בסרט "סוניק - הסרט 2".
חיים אישיים
ב-22 ביולי 2000 נישא מרסדן למארי אליזבת' "ליסה" לינדה, בתו של הפזמונאי דניס לינדה. לזוג יש שני ילדים; בן שנולד ב-2001, ובת שנולדה ב-2005. הזוג התגרש בספטמבר 2011. למרסדן בן נוסף שנולד ב-2012, מחברתו לשעבר רוז קוסטה.
הכרונולוגיה המצרית
הכרונולוגיה המצרית היא אחת מאבני הפינה החשובות במדע הארכאולוגיה של העת העתיקה. כרונולוגיה זו מסדרת את תקופת שלטונם של שושלות הפרעונים במצרים, ועל פיהם גם את סדר האירועים ההיסטוריים בלבנט, במסופוטמיה וביוון.
יצירת כרונולוגיה מצרית אמינה היא משימה הכרוכה בקשיים. בעוד רוב מכריע של האגיפטולוגים מסכימים על פרטים רבים ועל קווי המתאר הכלליים של הכרונולוגיה, קיימת חוסר הסכמה בין יחידים או קבוצות בתיארוך של אירועים או מלכים מסוימים. חוסר ההסכמה נע בין מחלוקות סביב שנים בודדות בתקופה המאוחרת, עולה לעשרות שנים בתחילת הממלכה החדשה, ולבסוף ליותר ממאה בתחילת הממלכה הקדומה.
ה"כרונולוגיה המצרית הקונבנציונלית" היא בקונצנזוס בקרב החוקרים. היא ממקמת את תחילת הממלכה התיכונה במאה העשרים ואחת לפני הספירה. במהלך המאה העשרים לספירה, הדעה המקובלת בקרב החוקרים לתחילתה של הממלכה הקדומה אוחרה לעומת מה שהיה מקובל בעבר, וכעת ממקמים אותה במאה העשרים ושבע לפנה"ס.
מניית שנות המלוכה
לאחר פענוח אבן רוזטה על ידי החוקר הצרפתי ז'אן פרנסואה שמפוליון, הצטבר חומר רב מתולדותיה של מצרים העתיקה, כולל תיאורים ועדויות אודות הפרעונים שמלכו במצרים. סידור העדויות הללו לשושלות מלכים מוקדמות ומאוחרות נעשה בעזרת ידיעות שנשאבו מכתבי מנתון, והובאו בספריהם של יוסף בן מתתיהו, סקסטוס יוליוס אפריקנוס ואוסביוס מקיסריה, ובעזרת רשימות חלקיות וקטועות שהתגלו על פפירוסים וקירות מקדשים עתיקים. הבעיה העיקרית בחקר הכרונולוגיה המצרית היא שהמצרים העתיקים לא השתמשו במערכת תיארוך רציפה אחידה. תחת זאת, השנים נספרו על פי שנות שלטונו של המלך שמלך בכל תקופה. כתוצאה מכך, על החוקר לאסוף את רשימת הפרעונים, לקבוע את אורך הזמן שמלכו, ולערוך התאמה תוך התחשבות בתקופת החפיפה עם יורשי העצר. משיטה זו נובעות הבעיות הבאות:
סינכרוניזציה
דרך שימושית להתגבר על החסרים בידע שהוזכרו היא למצוא סינכרון כרונולוגי. במהלך העשורים האחרונים נמצאו כמה כאלו ברמות שונות של שימושיות ואמינות.
הכרונולוגיה הקונבנציונלית
למרות כמות מסוימת של ניחושים ואי דיוקים בפרטי הכרונולוגיה הקונבנציונלית, קוויה הכלליים החל מתקופת הממלכה התיכונה לא השתנו באופן משמעותי במהלך מאה השנים של מחקר במהלך המאה ה-20. ניתן לראות זאת על ידי השוואה של 30 שושלות מצריות שנערכו על ידי שני אגיפטולוגים, הרשימה הראשונה נכתבה בשנת 1906 והשנייה בשנת 2000 (כל התאריכים הם לפני הספירה).
ההבדלים נובעים מהצטברות נוספת של ידע והבנה מדויקת יותר של הממצאים. למשל ברסטד הוסיף מלך לשושלת ה־20 שמחקר מאוחר יותר גילה שלא היה קיים. ברסטד גם האמין שכל השושלות היו עוקבות זו לזו, בזמן שכעת אנו יודעים שכמה מהן התקיימו באותו הזמן. מתוך כל התיקונים הללו השינוי הגדול ביותר הוא שהממלכה הקדומה מתוארכת כיום לכשלוש מאות שנה מאוחר יותר מבעבר. החל מתחילת הממלכה התיכונה, בשנת 2100 לפני הספירה, הפער בין הערכות החוקרים מצטמצם לטווח של 20-50 שנה.
שימוש בכרונולוגיה המצרית לתיארוך בארצות אחרות
ויליאם פלינדרס פטרי היה הראשון שהחל לתארך ממצאים ארכאולוגיים חוץ־מצריים באמצעות הכרונולוגיה המצרית, ובעקבותיו צעדו ארכאולוגים רבים נוספים. השיטה לפיה נקבעו כרונולוגיות של עמים אחרים בעזרת הכרונולוגיה המצרית, מתבססת על העובדה שחפצים, חרפושיות ופסלונים מצריים רבים היו נפוצים על פני כל ארצות המזרח התיכון, יוון וארצות נוספות בצפון אפריקה. מכיוון שהכרונולוגיה המצרית כבר נקבעה, כאשר התגלו בחפירות ארכאולוגיות ממצאים מצריים שונים, הם תרמו לקביעת זמנה ההיסטורי של השכבה בה התגלו. באופן זה לימדו הממצאים המצריים גם על גילם ותקופתם של כלי חרס בעלי אפיונים ייחודיים, דוגמה לכלים כאלה הם כלי אבידוס המתארכים את השכבה בה נמצאו לתקופת הברונזה הקדומה ב וג'. כאשר התגלו כלי החרס הללו בשכבות מסוימות, קבעו החוקרים את גיל השכבה ולמדו על אירועי התקופה בעזרת הממצאים האחרים שנתגלו באותה שכבה סטרטיגרפית. באופן זה הניחו פטרי וויליאם פוקסוול אולברייט, מראשוני הארכאולוגים שחפרו בארץ ישראל, את יסודות התיארוך הארכאולוגי־היסטורי בארץ ישראל.
רשימה חלקית של רשימות פרעונים קדמוניות
מקורות בהם משתמשים כדי לבנות את רשימת הפרעונים כוללות:
הכומר ארכיבד סייס השווה בין הרשימות השונות בספרו The Ancient Empires of the East מ־1984 בנוסף לרשימות שנמצאו אצל הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, ארטוסתנס, ואפילו רשימה מוזרה המשויכת ל"סופרים ערביים".
כפר כמא
כל תושבי הכפר הם צ'רקסים שמוצאם מהרי הקווקז, ודתם היא האסלאם. תושבי הכפר נמנים עם השפסוגים, אחד מ-12 השבטים הצ'רקסים.
היסטוריה
כפר כמא נוסד בשנת 1878. חפירות ארכאולוגיות גילו בסביבות הכפר כנסייה מן המאה ה-6 לספירה, אך המקום לא היה מיושב ברציפות, והכפר באופן בו הוא מוכר היום נוסד בשנת 1876 על ידי צ'רקסים אשר במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית מולדתם נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, כחלק מטיהור אתני שביצעו הרוסים (גלות הצ'רקסים), והצ'רקסים נאלצו לעבור לשטח האימפריה העות'מאנית.
הכפר הוקם כחלק מקבוצה גדולה של יישובים צ'רקסיים שהוקמו בשולי הארץ הנושבת באזור הגולן (עם מרכז בקוניטרה), בירדן (שם יישבו בין השאר את עמאן), בכפר כמא (שגבל באזור התבור שהיה בשליטת השבט הבדואי א-סבייח), בריחאניה, ובשטח שלימים הוקמה בו חדרה.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בכפר 660 תושבים ושטחו מנה 8,819 דונמים.
בשנת 1960 חובר הכפר לרשת החשמל הארצית.
בדצמבר 2022 נכנס הכפר ל"רשימת הכפרים התיירותיים שמומלץ לבקר בהם" של ארגון התיירות העולמי.
הכפר כיום
המסגד הגדול בכפר, היחיד לעת עתה, משרת את תושבי היישוב. המסגד בולט במראהו ממסגדים אחרים בשל צריחו המתומן ושילוב אבני הבזלת בקירות החיצוניים בשיטת האבלק. מראהו מזכיר במידה רבה את המסגד הצ'רקסי בעמאן (מסגד אבו דרוויש). המסגד הראשון של היישוב בלט גם הוא בזכות צריחו המרובע.
האזור המכונה כיום "הכפר הישן" בנוי בסגנון צ'רקסי ישן בו חצרות הבתים צמודים ובעלי קיר משותף שדלת פנימית מחברת בין החצרות. הבתים נבנו מסביב למסגד והרחובות צרים. סגנון בנייה זה נועד בעיקר למטרות הגנה במקרה של תקיפת היישוב.
בכפר פועל המרכז למורשת הצ'רקסית. החל מראשית עשור השני של המאה ה-21, מדי שנה בחודש יולי מתקיימת בכפר פעילות במסגרת פסטיבל "כפר ביקרתם", בו נחשפים הכפרים הדרוזים והצ'רקסים בארץ.
ביישוב פועלת מרפאה קהילתית של שירותי בריאות כללית. כמו כן, פועלת ביישוב תחנה לבריאות המשפחה.
בכפר 90 בתי עסק. היישוב מהווה מרכז מסחר אזורי בשל מספרן הרב של החנויות הפועלות בו.
חינוך ותרבות
ביישוב פועלים מספר מעוני יום, גני ילדים וכן בית ספר יסודי "תינאל" וחטיבת ביניים "אדיגה". שפת ההוראה בבתי הספר היא עברית, אך במקביל לומדים התלמידים את השפה הצ'רקסית ואת מורשת העם. בנוסף לערבית וללימוד דת האסלאם. בתום הלימודים בחטיבת הבניים, עוברים חלק מהתלמידים ללמוד בתיכון ע"ש כדורי, הסמוך ליישוב. חלק אחר של התלמידים עובר ללמוד בעפולה, בתיכון של רשת "אורט". פחות מ-5% מתלמידי היישוב מתחנכים בבתי ספר דוברי ערבית.
ביישוב קיים אצטדיון כדורגל היכול לאכלס 600 צופים. ביישוב נמצא גם אולם כדורסל המשמש גם את תלמידי בית הספר היסודי, מתנ"ס המכיל מגרש טניס ומגרש קטרגל ובריכת שחייה המשמשת את תושבי היישוב. לרווחת התושבים פועלים גם מועדון נוער ומועדון קשישים.
להקת המחול "תיפסה", להקת המחול הצ'רקסי הייצוגית של היישוב, מציגה ריקודים אותנטיים מהמסורת הצ'רקסית, ועורכת הופעות ברחבי הארץ.
ספורט
בכפר כמא פועלות שתי קבוצות ספורט, קבוצת הכדורגל מועדון ספורט כפר כמא וקבוצת הכדורסל הפועל כפר כמא.
אוכלוסייה
רוב הנשים בכפר יוצאות לעבודה מחוץ למשקי הבית שלהן.
תושבי הכפר דוברים צ'רקסית ועברית ברמת שפת אם.
אפרים גוטליב
אפרים גוטליב (7 בינואר 1921 – 13 באוקטובר 1973) היה פרופסור לספרות הקבלה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב ופעיל ציוני.
חייו
אפרים גוטליב נולד בעיר מונקאטש שבצ'כוסלובקיה (כיום באוקראינה), הילד השביעי במשפחה בת תשעה ילדים. אביו ר' חיים אליעזר צבי גוטליב היה מחסידי ספינקא-זידיטשוב. מצד אמו היה דור שביעי לר' מנחם מנדל מרימנוב.
למד מאביו גמרא. מגיל שמונה למד בישיבה וכן בבית הספר הממלכתי הצ'כי. מגיל חמש עשרה למד בגימנסיה העברית הציונית במונקאטש מיסודו של ד"ר חיים קוגל (שהיה לימים ראש העירייה הראשון של חולון), מקום שהיה מושא משטמתם של החוגים החסידיים ביישוב, אליהם השתייך גם אביו של אפרים. לבסוף התרצה הלה להתיר לבנו ללמוד. בד בבד עם לימודיו בגימנסיה למד בישיבה, ובשעות הפנאי היה שוקד עם סבו במשך שעות רבות על קריאת הזוהר.
ביולי 1945 יצא גוטליב לקורס שליחים וב-25 באוקטובר 1945 היה בכנס של עשרים ושנים שליחי הבריחה בקיבוץ שפיים לקראת יציאה אל שארית הפליטה שנותרה מהשואה. הם הפליגו בספינה "דולפינה" לאיטליה ומשם נסעו להונגריה ופגשו ילדים חסרי כל. הוא פגש גם את שתי אחיותיו ומהן נודע לו שמשפחתו נספתה בתאי הגזים. על אפרים הוטל לארגן את הילדים בבתי ספר ובמחנות קיץ. בבודפשט שקד על ארגון מפעלים חינוכיים לניצולים מכל הגילאים. הוא התחתן שם עם שמחה, ניצולת אושוויץ, ויחד הם עלו במאי 1947 והתיישבו במשואות יצחק. גוטליב נשלח להדריך במקווה ישראל קבוצת נוער שעלתה מהונגריה.
באקדמיה
בשנת 1952 נרשם לאוניברסיטה העברית, כשהוא בעל משפחה ואב לשתי בנות. תוך כדי כך עסק בהוראה בבית הספר העירוני דתי צייטלין בתל אביב ובמקווה ישראל. בשנת 1955 סיים את התואר הראשון בספרות עברית, פילוסופיה יהודית וקבלה. ב-1957 סיים את התואר השני. את עבודת הגמר: מאמרי המתניתין והתוספתא שבזוהר ויחסם לזוהר, הגיש לפרופ' גרשום שלום. במאי 1963 קיבל תואר דוקטור; מנחהו היה גרשום שלום. נושא הדיסרטציה היה "הקבלה בכתבי ר' בחיי בן אשר". ב-1970 התפרסמה העבודה כספר.
ב-1962 התמנה למרצה באוניברסיטת בר-אילן. ב-1963 התמנה למרצה באוניברסיטת תל אביב. ב-1966 נעשה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. ב-1970 נעשה פרופסור חבר באוניברסיטה העברית. ביוני 1973 התמנה כראש המכון ללימודי היהדות באוניברסיטה העברית, תפקיד בו כיהן חודשים ספורים בלבד, עד למותו בגיל 52.
מחקריו עסקו בתולדות הקבלה באיטליה ובספרד החל מהמאה ה-13 עד המאה ה-16.
מחקרו על הספר "גינת ביתן", בו הוכיח שהספר בן שלושת החיבורים הוא מעשה זיוף של מחבר אחד, היה לנושא הספר "מחברות אביתר" של אהרן מגד.
טולוקה
טוֹלוּקַה דֶה לֶרְדוֹ (בספרדית: Toluca de Lerdo), או בקיצור טולוקה, היא בירת מדינת מקסיקו אשר נמצאת במקסיקו. טולוקה נמצאת בעמק טולוקה, במרחק של 63 קילומטרים מערבית למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
היסטוריה
האזור היה מיושב על ידי בני שבט המטלסינקה החל מאזור שנת 600, והאזור נקרא על שמם "עמק מטלסינקו". מרכזם היה בעיר קליקסטלאוואקה, בקצה הצפוני של טולוקה של היום. בהמשך התיישבו באזור גם בני שבטי האוטומי, המסאווה והנאהוה, אך המטלסינקה נותרו השבט הדומיננטי. לאחר שהאצטקים כבשו את האזור ב-1478 והחריבו את קליקסטלאוואקה הם הפכו את עיר המדינה הקטנה טוֹלוֹקַן, שהוקמה על ידי הטולטקים, למרכז המנהלי של האזור, אשר דרכו גבו מיסים מתושבי העמק.
ב-1521 כבשו כוחות ספרד בהנהגת גונסלו דה סנדובל, אחד מאנשיו של הרנאן קורטס, את העמק ושינו את שמה של טולוקן לטולוקה. הספרדים התחילו להתיישב בטולוקה ב-1530, וב-1677 היא קיבלה מעמד רשמי של עיירה. ב-1793 נסללה מהעיר דרך למקסיקו סיטי, וב-1799 הוענק לה מעמד של עיר על ידי המלך קרלוס הרביעי.
ב-1825, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, חולקה מקסיקו למדינות וטולוקה ואזורה נכללו במדינת מקסיקו, אשר בירתה הייתה מקסיקו סיטי, אף על פי שמקסיקו סיטי הייתה במחוז פדרלי נפרד. ב-1830 בירת מדינת מקסיקו הועברה ממקסיקו סיטי לטולוקה.
ב-1861 שונה שם העיר ל"טולוקה דה לרדו", כהוקרה למיגל לרדו דה טחדה, מדינאי מקסיקני שמת באותה שנה. נהוג לחשוב בטעות שהשם שונה כהוקרה לסבסטיאן לרדו דה טחדה, אחיו הגדול של מיגל ומי שהיה גם נשיא מקסיקו, אך הוא עדיין היה בין החיים באותה שנה וכן זה קרה לפני תקופת נשיאותו, שהייתה בשנות ה-70 של המאה ה-19, לכן סביר להניח שהעיר נקראת על שמו של מיגל.
כלכלה
בתקופה הקולוניאלית הכלכלה של טולוקה הסתמכה על ייצור בשר משומר ומעושן, בעיקר נקניקיות הצ'וריסו שנחשבות לפופולריות באזור. עם זאת, במהלך השנים כלכלת העיר התרחבה מאוד וכיום היא אחד האזורים המתועשים ביותר במקסיקו. הדבר התאפשר הודות למיקומה במרכז מקסיקו, קרבתה למקסיקו סיטי, והתשתיות הנרחבות בה. בין ענפי התעשייה בעיר ניתן למנות את עיבוד המזון והמתכות, מכונאות וייצור טקסטיל, מוצרי חשמל, מוצרי נייר וכלי רכב.
גאוגרפיה
במרחק של כ-30 קילומטרים דרום-מערבית לטולוקה נמצא נבדו דה טולוקה, הר געש לא פעיל בגובה 4,680 מטרים.
אקלים
טולוקה נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי רמתי. בדרך כלל האקלים בעיר קריר ולח. האקלים בטולוקה קר יותר באופן יחסי ממרבית המקומות במקסיקו הודות לעובדה שהיא נמצאת במיקום גבוה (כ-2,680 מטרים מעל גובה פני הים). הקיצים בדרך כלל לחים ויורדים בהם משקעים רבים, ולפעמים אף ברד, ובחורפים יש טמפרטורות נמוכות עם משקעים מועטים יותר.
חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של מדינת מקסיקו, האוניברסיטה הפוליטכנית של עמק טולוקה והאוניברסיטה הטכנולוגית של עמק טולוקה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ליסנסיאדו אדולפו לופס מטאוס, שנקרא על שמו של נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס. הנמל נמצא במרחק של כ-15 קילומטרים מטולוקה ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. הנמל נמצא גם במרחק קצר יחסית ממקסיקו סיטי (כ-60 קילומטרים) והוא משמש אותה במקרים של עומס יתר בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
הליוסטט
הליוסטט (מיוונית Ἥλιος - השמש, στατικός - לקבע במקום) הוא מתקן הכולל מראה שעוקב אחרי תנועתה המדומה של השמש על פני השמים כך שאור השמש המוחזר מן המראה מכוון לנקודה קבועה. לשם כך מוזזת המראה כך שהאנך היוצא ממרכזה מכוון תמיד לחוצה הזווית בין הקו המחבר את מרכז המראה והשמש ובין הקו המחבר את מרכז המראה עם המטרה. השימוש העיקרי של הליוסטטים הוא לריכוז קרינת השמש משטחים גדולים אל מגדל שמש לשם הפקת אנרגיה סולארית וכן לשם הארה של מקומות חשוכים באור יום.
השליטה בהליוסטט מבוצעת בדרך כלל באמצעות מחשב, המקבל את המיקום של המראה על פני כדור הארץ, את התאריך והשעה ואת הקואורדינטות של נקודת המטרה, ומחשב בכל מספר שניות את הכיוון אליו צריכה המראה לפנות. תנועת המראה מבוצעת באמצעות מנועים חשמליים בשני צירים: הגבהה וצידוד.
מבנה
מראת ההליוסטט היא בגודל של מספר מטרים רבועים ועשויה בדרך כלל מזכוכית רגילה. כאשר נקודת המטרה קרובה להליוסטט, ניתן להשתמש במראות מישוריות, אבל כאשר המרחק למטרה גדול (מאות או אלפי מטרים) יש צורך במראה קעורה על מנת למקד את האור על המטרה, שכן עם המרחק הולך כתם האור וגדל וצפיפות האנרגיה שלו יורדת. ההליוסטט מוצב על עמוד בגובה שמאפשר את הגבהת המראה ואת הנמכתה מבלי לפגוע בקרקע.
המנועים שמזיזים את המראה הם "מנועי צעד" שאינם מסתובבים ברציפות אלא נעים בפעימות בעלות זווית סיבוב קבועה. מנוע אחד משמש לסיבוב המראה סביב צירה (הנעת אזימוט) והשני משמש להגבהת זווית המראה ולהנמכתה (הנעת הגבהה). המנועים נשלטים על ידי מחשב שבכל מספר שניות מפעיל אותם על מנת לעדכן את כיוון המראה. באמצעות המחשב ניתן גם לשנות את נקודת המטרה של ההליוסטט על פי הצורך. המחשב מחובר באמצעות רשת תקשורת (אלחוטית או קווית) למערכת שליטה ובקרה.
במקרים מסוימים ההליוסטט כולל גם תאים פוטו-וולטאים שמספקים חשמל להפעלת המחשב והמנועים של ההליוסטט וחוסך את הצורך בחיבור ההליוסטט לרשת החשמל.
שדה סולארי
שדה סולארי הוא מערך של אלפי הליוסטטים המרכזים את אור השמש משטח גדול אל מגדל שמש, שבו מחוממים מים ליצירת קיטור, שמשמש ליצור חשמל. השליטה בשדה כזה היא מורכבת, שכן נדרש לשמור על שטף אנרגיה קבוע על המגדל, גם כאשר עוצמת השמש משתנה לאורך היום ובשל עננים או אובך. כמו כן מספר גדול של הליוסטטים דורש מערך תחזוקה על מנת לשמור על תקינותם ועל נקיונם. מספרם הגדול הופך את מחירו של השדה הסולרי ואת עלות הקמתו ותחזוקתו למרכיב משמעותי בהקמת תחנת כוח סולארית ותפעולה ולכן נעשה מאמץ להוזיל את עלותו של הליוסטט בודד ולבנותו בצורה פשוטה וקלה להרכבה ולתחזוקה.
קרית המשפט
קרית המשפט הוא כתב עת משפטי היוצא לאור מדי שנה על ידי בית הספר למשפטים של הקריה האקדמית אונו.
כתב העת נוסד בשנת 2001 והוא עוסק בעיקר בחידושים, בתהליכים ובמגמות במשפט. בין עורכיו היו הפרופסורים מנשה שאוה, דודי שוורץ, עמיחי כהן, ידידיה שטרן וגבריאל הלוי.
חאבייר גארידו
חאבייר גארידו באובידה (בספרדית: Javier Garrido Behobide; נולד ב-15 במרץ 1985 באירון) הוא כדורגלן עבר ספרדי ממוצא בסקי, ששיחק בתפקיד המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
גארידו הצטרף למועדון ריאל סוסיאדד כבר בילדותו, והחל להתאמן בקבוצות הצעירות של המועדון. בין השנים 2002 ו-2004, הוא היה חלק משחקני ריאל סוסיאדד ב', קבוצת המילואים של סוסיאדד, ושיחק עבורה 50 פעמים בליגה השלישית בספרד.
ב-2 באוגוסט 2007, גארידו חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 1.5 מיליון ליש"ט (2.2 מיליון אירו), בחוזה למשך ארבע שנים. בכך הוא הפך לשחקן הבסקי הראשון במועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוגוסט, במשחק כנגד וסטהאם יונייטד. גארידו היה שותף לפתיחה מוצלחת ביותר עונת 2007/2008, עם ארבעה ניצחונות וארבע ספיגות שערים בלבד בששת המשחקים הראשונים. עם זאת, הוא הוחלף בהרכב הפותח על ידי מיכאל בול לפני פגרת חג המולד. מנצ'סטר סיטי סיימה את העונה במקום התשיעי בפרמייר ליג, והעפילה למוקדמות גביע אופ"א באמצעות זכייה בדירוג המשחק ההוגן של אופ"א.
ב-2010 חתם בלאציו האיטלקית שם שיחק עד שהושאל לנוריץ' סיטי באוגוסט 2012. לאחר ששיחק עונה אחת במדי הקבוצה כשחקן מושאל, רכשה נוריץ' את כרטיס השחקן של גארידו, והשחקן חתם לעונה נוספת בקבוצה. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת לאס פאלמס. בתום העונה, לאחר שסייע לקבוצתו להינצל מירידת ליגה, שוחרר מלאס פאלמס וחתם בא.א.ק. לרנקה הקפריסאית. בקיץ 2018 חתם בריאל אוניון מהליגה הספרדית השלישית. במרץ 2020 לאחר הפסקת הליגה בעקבות מגפת הקורונה וסיום החוזה בסוף העונה פרש ממשחק.
קריירה בינלאומית
גארידו שיחק עבור נבחרת ספרד עד גיל 19 לצד פרננדו אמורבייטה וסרחיו ראמוס וזכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2004, וזכה עמה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2004. בהמשך שיחק ארבע פעמים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. נכון ל-2009, עדיין לא זומן למשחקי הנבחרת הלאומית של ספרד.
דוד חי אבוחצירא
הרב דוד חי אבוחצירא (מכונה: רבי דוד; נולד ב-16 בספטמבר 1952, כ"ו באלול ה'תשי"ב) הוא הרב הראשי של נהריה לשעבר, מאדמו"רי משפחת אבוחצירא שחצרו מהווה מוקד משיכה למבקרים רבים.
ביוגרפיה
נולד בתאפילאלת שבמרוקו לשמחה ולרבי מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי. בשנת 1966 עלה עם משפחתו לישראל, ולמד בישיבת איתרי בירושלים אצל הרב שמואל אוירבך. בגיל צעיר התייתם מאמו.
בגיל 24 הוסמך לכהן כרב עיר, ובשנת ה'תשל"ז, בגיל 25, מונה לרבה הראשי הספרדי של נהריה והיה רב העיר הצעיר ביותר שמונה עד אז. בנהריה ייסד את ישיבת "אביר יעקב", ישיבה תיכונית על שם סב סבו, רבי יעקב אבוחצירא.
כיום קיימות שתי ישיבות בשם זה, אחת במסגרת ישיבה תיכונית והשנייה כישיבה קטנה, ומוסדות אביר יעקב בעיר הפועלים תחת חסותו כוללים גם בית ספר יסודי וכולל אברכים, הנכללים כולם יחד תחת מוסדות אור מאיר שמחה, על שם שני הוריו.
לאחר פטירת סבו, בשנת ה'תשמ"ד, התפטר מרבנות העיר והחל לכהן כאדמו"ר. חצרו מהווה מוקד משיכה למבקרים רבים.
בשנת ה'תש"ע הקים את מכון אור לישרים, להוצאת כתבי רבני משפחת אבוחצירא. בשנת ה'תשע"ד השלים המכון את הוצאת עשרים וחמישה ספרי רבי יעקב אבוחצירא, והמשיך בהוצאת ספרים נוספים. עד היום המכון הוציא לאור מאות ספרים.
במוצאי שבת כ"א באלול ה'תשע"ט עצרה המשטרה חשוד שניסה לתקוף את הרב אבוחצירא, בבדיקה על גופו נמצאה סכין.
שווי כלכלי
בשנת 2012 הוערך שווי נכסיו בכ-750 מיליון ש"ח.
משנתו הפוליטית
באופן תדיר הוא תומך במפלגת ש"ס, וגם ב לאחר הפיצול של מפלגת יחד, קרא לתלמידיו לתמוך במפלגת ש"ס.
חיים אישיים
בנו הבכור יהודה מכהן כראש ישיבת אביר יעקב בנהריה וראש מוסדות 'קול שמחה' ברכסים.
קיו-טיפ
כמאל אבן ג'ון פארד (באנגלית: Kamaal Ibn John Fareed; נולד ב-10 באפריל 1970 בשם ג'ונתן ויליאם דייוויס), הידוע בשם הבמה קיו-טיפ (Q-Tip), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, זמר, שחקן ותקליטן אמריקאי, ידוע בעיקר כמקים הרכב ההיפ הופ האלטרנטיבי המשפיע א טרייב קולד קווסט.
ביוגרפיה
קיו-טיפ החל את הקריירה המוזיקלית שלו בסוף שנות השמונים, כראפר ומפיק ראשי בהרכב ההיפ הופ האלטרנטיבי המשפיע א טרייב קולד קווסט. באמצע שנות התשעים, הקים את צוות ההפקה "The Ummah", ולאחר מכן, ב-1999, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Amplified, שהגיע למקום הרביעי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של הבילבורד וזכה בתואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. השיר "Vivrant Thing" מתוך האלבום הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הראפ הטוב ביותר".
ב-2008 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, The Renaissance. האלבום זכה לשבחים ומכר 34,219 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו, תוך שהגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200. האלבום אף הועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר. שנה לאחר מכן, ב-2009, יצא אלבום הסולו השלישי שלו, Kamaal the Abstract, שזכה גם הוא להצלחה ושבחים גם הוא.
כשחקן, קיו-טיפ הופיע בסרטים שונים, כגון "לאהוב ולהתגבר", "היא שונאת אותי" ו-"Prison Song", כשאת האחרון כתב ומשחק בו בתפקיד הראשי. כתקליטן, הנחה את תוכנית הרדיו "Abstract Radio" של אפל מיוזיק מאז 2015. בשנת 2016, מונה למנהל האמנותי של תרבות ההיפ הופ במרכז קנדי, ובשנת 2018 הפך למורה ג'אז והיפ הופ באוניברסיטת ניו יורק.
אריה ליב לופיאן
הרב אריה ליב לופיאן (מוכר בשם: רֶבּ לֵייבּ; ה'תר"ע, 1910 - ז' באלול ה'תשל"ט, 30 באוגוסט 1979) היה רב וראש ישיבה אנגלי-אורתודוקסי יליד ליטא. בנו של רבי אליהו לופיאן. חידושיו נקבצו בספר "נאות אריה".
כיהן במשך למעלה מעשרים שנה כראש ישיבת גייטסהד באנגליה.
ביוגרפיה
אריה ליב לופיאן נולד בעיר קלם, אז באימפריה הרוסית וכיום בליטא. אביו, הרב אליהו לופיאן היה רב בישיבת אור תורה בעיר.
בגיל הנעורים למד בישיבת אור ישראל בסלבודקא אצל רבי יחזקאל ברשטין, ובישיבת טלז אצל רבי יוסף ליב בלוך ורבי חיים רבינוביץ.
בשנת ה'תרפ"ט, 1929, היגרה משפחתו ללונדון באנגליה, שם עבר ללמוד בישיבת "עץ חיים". בשנת ה'תרצ"ח, 1938, התחתן עם ציפה לבית לוי, ביתו של משה לוי. הזוג התגורר בלונדון, שם נולדו ילדיהם הראשונים.
בראשית שנות החמישים, רבי אריה ליב הציע לגיסו רבי אריה זאב גורביץ להצטרף לצוות הישיבה של גייטסהד שהתרחבה אז בעקבות גל פליטים שבאו לאנגליה לאחר מלחמת העולם השנייה. הרב גורביץ נענה להזמנה, והצטרף לצוות.
רבי אריה ליב התמנה כראש ישיבת גייסטהד בשנת 1952. בתקופתו גדלה הישיבה ושילשה את מספר תלמידיה והפכה להיות אחד המרכזים התורניים הגדולים באירופה.