cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טורה! טורה! טורה!
תקציר העלילה
אדמירל קימל (מרטין בלסם), מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מוציא את נושאות המטוסים "אנטרפרייז" בפיקודו של ויליאם הולסי ו"יורקטאון" למשימות באוקיינוס השקט והן ניצלו מההתקפה. כשעה לפני ההתקפה הוא מקבל הודעה על טיבוע צוללת יפנית זעירה בפתח הנמל ומגיע למפקדה בעת פתיחת ההתקפה.
לשם התראה מוקמת תחנת מכ"ם על אחת הפסגות, בתחילה ללא קשר קווי ואחר כך על ידי טלפון שדה. החייל במשמרת מזהה במכ"ם מטוסים מתקרבים ומדווח אך במפקדה עונים לו שאלה כנראה מטוסי B-17 אמריקאים.
מדריכת טייס נתקלת לראשונה בקבוצת המטוסים ומציחה בקושי להימלט מהם.
לבסוף נוחתים הטייסים על נושאת המטוסים ובראשם פושידה. הם צוהלים ושמחים ובחדר המפקדה יושבים הקצינים הבכירים בראשותו של יממוטו ומאזינים להודעה מרדיו טוקיו המודיע על ההתקפה ומשבח את יממוטו. כולם מוחאים לו כף אבל הוא נעמד חמור פנים ואומר: "מפני שתקפנו לפני הגשת האולטימטום אני חושש, הערנו ענק ישן שקם חדור כעס ומרץ להגיב נגדנו".
אנדרטת נצר אחרון
"אנדרטת נצר אחרון" היא אנדרטה שהוקמה בהר הרצל בירושלים בשנת 2004 לזכר העולים ניצולי השואה, שהגיעו לישראל ממחנות ההשמדה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948 נפלו בקרבות מלחמת העצמאות מבלי להותיר אחריהם שארים (שכן בני משפחתם הושמדו בשואה). האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית, גובהה 116 ס"מ, רוחבה 302 ס"מ ועומקה 300 ס"מ. מספר המונצחים באנדרטה הוא 144.
אלישבע ברק-אוסוסקין
אלישבע (אליקה) ברק-אוסוסקין (נולדה ב-13 באוקטובר 1936) היא שופטת בדימוס, סגנית נשיא בית הדין הארצי לעבודה משנת 2000 ועד 2006, עת פרשה לגמלאות. שימשה כמרצה בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. רעייתו של אהרן ברק.
אנדרטת נצר אחרון
תיאור
האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, עוצבה בצורה של בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט. חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה. על החזית חקוקים שמות הנופלים. מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן. בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:
היסטוריה
האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004 בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.
אלישבע ברק-אוסוסקין
ראשית חייה
אלישבע ברק נולדה בשם אלישבע ג'וספינה אוסוסקין ב-1936 בבוקרשט, להורים ילידי ברית המועצות. עד גיל תשע התגוררה בחדר יחד עם סבתה, עד שזו נפטרה.
תרזה בנדק
תרזה בנדק (באנגלית: Therese Benedek; אגר, נובמבר 1892 – 27 באוקטובר 1977) הייתה פסיכואנליטיקאית הונגרייה-יהודייה-אמריקאית, חוקרת ומחנכת. היא הייתה פעילה בהונגריה בגרמניה ובארצות הברית בין השנים 1919–1977 והיא זכתה להערכה על עבודתה בתחום הרפואה הפסיכוסומטית, ההתפתחות הפסיכוסקסואלית של נשים, הפרעה בתפקוד מיני וקשרים משפחתיים. היא הייתה חלק מהסגל של מכון שיקגו לפסיכואנליזה משנת 1936 עד 1969.
אלישבע ברק-אוסוסקין
ראשית חייה
היא עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1941, והתגוררה בירושלים. טרם עלייתם ארצה שימש אביה, משה אוסוסקין, מנכ"ל הג'וינט בארצות הבלקן.
תרזה בנדק
ביוגרפיה
תרזה פרידמן נולדה באגר בהונגריה למשפחה יהודית מסורתית. הוריה היו איגנץ פרידמן ושרלוט לינק פרידמן, והיו לה אח אחד ושתי אחיות. כשהייתה בת שש עברה משפחתה לבודפשט. היא הייתה היחידה מבין אחיה שקיבלה השכלה אקדמאית. היא בוגרת אוניברסיטת בודפשט עם דוקטורט ברפואה משנת 1916. היא הייתה בהונגריה חברה בולטת בחוג גלילאו.
אלישבע ברק-אוסוסקין
ראשית חייה
בסיום שירותה הצבאי, כסמלת ח"ן וסעד, שאפה ללמוד רפואה, אך משפחתה התנגדה לכך בנימוק שאין מדובר במקצוע לנשים. על כן, פנתה בשנת 1956 ללימודי ביולוגיה. בשנת 1963 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר השני באוניברסיטה העברית. במקביל, החלה בשנת 1959 לעבוד במחלקה לזואולוגיה ובמחלקה לגנטיקה של האוניברסיטה. התמחותה הייתה במחקר מחלות גנטיות בקרב יהודים ממוצא כורדי.
בין השנים 1966–1967 שהתה עם בעלה, אהרן ברק, באוניברסיטת הרווארד, ועסקה בעיקר בציור. לזוג ברק ארבעה ילדים, שלוש בנות ובן וכולם בעלי רישיון עורך דין, בתם אסתר נשואה לרם לנדס.
הקריירה המשפטית
בגיל מאוחר יחסית החלה בלימודי משפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, שבה כיהן בעלה כפרופסור וכדיקן. בשנת 1977 סיימה את לימודיה והחלה בהתמחות, חציה אצל נשיא בית המשפט העליון יואל זוסמן וחציה בפרקליטות מחוז ירושלים.
בשנת 1978 הוסמכה כעורכת דין והחלה לעבוד כעוזרת משפטית לנשיא בית המשפט העליון. בתשע שנות עבודתה כיהנו ארבעה שופטים כנשיאי בית המשפט העליון: יואל זוסמן, משה לנדוי, יצחק כהן ומאיר שמגר.
שימשה כמרצה לדיני עבודה בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, שבו מלמד גם בעלה.
פועלה כשופטת
ברק הייתה שותפה לקו שהוביל השופט אדלר, הנוטה לטובת העובדים וארגוני העובדים. היו שהגדירו זאת כ"אקטיביזם חברתי", הדומה לאקטיביזם השיפוטי של בעלה ואף עולה עליו. עופר עיני, שהיה בזמנה יו"ר ההסתדרות, סיפר על שיחות מסדרון בהן.
תרזה בנדק
קריירה
בנדק החליטה תחילה להמשיך בקריירה בפסיכולוגיה התפתחותית של ילדים ובחקר השפעות ההפרדה מהאמא על רגשות התינוקות. היא מילאה את הדרישות לקבלת התמחות ברפואת ילדים בשנת 1918 והחלה לעבוד כעוזרת רופאה במרפאת הילדים באוניברסיטת סנט אליזבת בברטיסלאבה (אז חלק מהונגריה). היא עזבה משרה זו בשנת 1919 והתחתנה זמן קצר לאחר מכן. לאחר שלמדה קורסים אצל הפסיכואנליטיקאי ההונגרי-יהודי שנדור פרנצי, מקורבו של זיגמונד פרויד. עוד בתקופת לימודיה באוניברסיטה החליטה להעביר את מסלול הקריירה שלה לפסיכואנליזה. היא עברה ניתוח הכשרה (ניתוח הכשרה הוא תהליך פסיכואנליזה שעובר מועמד, בדרך כלל רופא עם התמחות בפסיכיאטריה או פסיכולוג, כחלק מההכשרתו להיות פסיכואנליטיקאי; הפסיכואנליטיקאי (הבכיר) שמבצע את הניתוח הזה עליו/עליה נקרא אנליסט הכשרה) של חמישה חודשים אצל פרנצי לפני שעזבה את בודפשט.
אף על פי שכיהודיה היא הייתה יעד של המפלגה הנאצית בגרמניה באמצע שנות השלושים של המאה העשרים, בנדק לא חשה צורך להגר, מכיוון שראתה את עצמה הונגרייה ולא כיהודייה. אף על פי כן, בשנת 1936 שכנע אותה בעלה לעזוב את גרמניה ולקבל את הצעתו של פרנץ אלכסנדר לעבוד כאנליטיקאית הכשרה של מכון שיקגו לפסיכואנליזה. היא הייתה חברת סגל, עסקה בהוראה, פיקוח ומחקר במכון במשך 34 השנים הבאות. היא השיגה את רישיון הרפואה שלה בארצות הברית בשנת 1937 ואת אזרחותה בשנת 1943. בעלה הצטרף לפקולטה לרפואה של בית הספר לרפואה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
מחקר
בנדק "מילאה תפקיד מרכזי בהתפתחות הפסיכואנליזה בארצות הברית". בהשפעת תאוריות ההיסטריה שהועלו על ידי פרויד, המחקר המוקדם שלה חיפש קשר בין גורמים פסיכולוגיים ואנדוקריניים לבעיות כמו חרדה, תוקפנות וסוכרת. בארצות הברית, בעבודתה עם האנדוקרינולוג בוריס ב. רובינשטיין, היא ערכה מחקרים נרחבים על המתאם בין ביוץ לבין רגשות של האישה, שפורסמו בספר "המחזור המיני בנשים" בשנת 1942. בנדק בדקה את הקשר בין מחזור האסטרוגן / הפרוגסטרון לבין הרצון של האישה לקיים יחסי מין, לטפח הריון ולגדל ילדים. היא גם תיארה את המאבק של האישה "המודרנית" יחד עם תפקידה האימהי הטבעי. הניתוח של בנדק של "האם המודרנית הלא-אמהית" זכה לשבחים רבים ונכלל בספרי ההוראה של הפסיכולוגיה ושל הוראת הרפואה בכלל.
בנדק בחנה גם את ההשפעות של השוויון מגדרי והדמוקרטיה על מערכות היחסים בין בני זוג לבין ילדיהם. המאמר שלה הורות משנת 1949 "כשלב התפתחותי: תרומה לתאוריה של הליבידו" דחתה את התאוריה שרווחה לפיה ההתפתחות הפסיכולוגית נפסקת לאחר גיל ההתבגרות; בנדק טענה כי התהליך נמשך לאורך כל תקופת ההורות. בשנות השבעים לחייה היא פרסמה מחקרים נוספים בנושא הורות, קשרים משפחתיים ודיכאון, והמשיכה לראות מטופלים בפרקטיקה פרטית לאחר פרישתה לגמלאות ממכון שיקגו לפסיכואנליזה בשנת 1969.
חברויות
בגרמניה בנדק הייתה חברה באגודה הפסיכואנליטית של ברלין. בארצות הברית השתייכה לארגונים פסיכואנליטיים לאומיים ובינלאומיים וכיהנה כנשיאת האגודה הפסיכואנליטית בשיקגו משנת 1958 עד 1959.
אנדרטת נצר אחרון
היסטוריה
על הוגה מפעל "נצר אחרון" כתב דברים משה אורן:
האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם. יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.
אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.
פליצ'ה רומאני
פליצ'ה רומאני (באיטלקית: Felice Romani; 31 בינואר 1788 – 28 בינואר 1865) היה משורר וחוקר ספרות ומיתולוגיה איטלקי, שכתב לבריות למלחיני האופרה דוניצטי ובליני. רומאני נחשב ללבריתן הטוב ביותר בין מטסטאזיו ובויטו.
ביוגרפיה
רומאני הצטרף לסגל המורים של האוניברסיטה בג'נובה ובתקופת שהותו שם תרגם ספרות צרפתית. הוא הכין, יחד עם עמית שלו, מילון בן שישה כרכים למונחי מיתולוגיה ועתיקות, כולל ההיסטוריה הקלטית באיטליה. בקיאותו של רומאני בשפה הצרפתית ובעתיקות באה לביטוי בלבריות שכתב; רובן מבוססות על ספרות צרפתית ורבות, כמו "נורמה", עושות שימוש במקורות מיתולוגיים.
רומאני הרבה לסייר בספרד, יוון, גרמניה וצרפת. בשנת 1814 השתקע במילאנו, שם התיידד עם דמויות חשובות בחוגי הספרות והמוזיקה. הוא דחה הצעה למשרת משורר החצר בווינה והחל תחת זאת בקריירה של לבריתן אופרות. הוא כתב שתי לבריות למלחין יוהאן סימון מאייר, וכתוצאה מכך התמנה ללבריתן של לה סקאלה. רומאני זכה להוקרה הרבה ביותר מבין הלבריתנים האיטלקים של זמנו והוציא מתחת ידיו קרוב למאה לבריות. על אף עניינו בספרות הצרפתית, סירב לעבוד בפריז.
ככלל, רומאני לא יצר סיפורים משלו; הוא התעדכן בקביעות במתרחש בתיאטרון הפריזאי ועיבד מחזות שזכו שם לפופולריות, אבל התברר שלא תמיד הייתה זו אסטרטגיה בטוחה, בהתחשב בחקיקה המעורפלת בנושא קניין רוחני בשנים ההן. במקרה אחד, רומאני כתב לברית על בסיס המחזה "לוקרציה בורג'ה" מאת ויקטור הוגו לאופרה "לוקרציה בורג'ה" מאת דוניצטי, אבל כשהאופרה הוצגה בפריז ב-1840, השיג הוגו צו האוסר על הפקות נוספות. הלברית נכתבה מחדש והוכתרה בשם "לה רינגאטה" והדמויות האיטלקיות הוחלפו בטורקיות.
רומאני כתב את הלבריות ל"שודד הים", "זאירה" "בני קפולט ובני מונטגיו", "לה סונאמבולה", "נורמה" ו"באטריצ'ה די טנדה" של בליני, ל"טורקי באיטליה" ול"ביאנקה ופליירו" של רוסיני ול"אנה בולנה" ו"שיקוי האהבה" של דוניצטי (שאותה עיבד מ"לה פיליטר" של אז'ן סקריב). כמו כן כתב לברית (במקור למלחין אדלברט גירובץ), שורדי השתמש בה לקומדיה המוקדמת שלו "בוקר מלכותי".
רומאני נחשב לשותף אידיאלי לבליני, המצוטט כמי שאמר: "תנו לי שירה טובה ואתן לכם מוזיקה טובה". "סיטואציות" דרמטיות, אפילו מוגזמות, המנוסחות בחרוזי שיר ש"תכליתם לתאר את להט היצרים באופן הססגוני והחי ביותר", כך הגדיר בליני את ציפיותיו מלברית במכתב לפלורימו מ-4 באוגוסט 1834, ואת מבוקשו זה מצא אצל רומאני.
פשטה שרועה
פְּשֵׁטָה שְׂרוּעָה (שם מדעי: Bacopa monnieri) הוא מין צמח בר עשבוני ממשפחת הלועניתיים. תפוצתו בישראל מצטמצמת לאזור הצפון, סמוך למקווי מים או לפלג מים זורמים.
פליצ'ה רומאני
ביוגרפיה
הקשר האידיאלי הזה עלה על שרטון בגלל אי-עמידה בלוח הזמנים ל"באטריצ'ה די טנדה". אחרי שכתב את "הפוריטנים" ללברית מאת קרלו פפולי, גמר בליני אומר שלא לחבר עוד אופרות איטלקיות עם איש פרט לרומאני. "הפוריטנים" הייתה הבאופרה האחרונה שלו; הוא מת פחות משנה אחרי הצגת הבכורה שלה. רומאני התאבל עליו עמוקות וכתב הספד, שבו ביטא את צערו העמוק על חילוקי הדעות שהפרידו ביניהם.
ב-1834 התמנה רומאני לעורך ה"גאזטה אופיצ'יאלה פיאמונטזה", שלו תרם ביקורות ספרותיות. הוא נשאר במשרה זו, בהפסקה בשנים 1849 - 1854, עד מותו, במונליה (במחוז ליגוריה שבאיטליה). כרך של הפואמות הליריות שלו יצא לאור בשנת 1841.
פשטה שרועה
מספר פרטים של מין זה הובאו לגן הבוטני בקיבוץ נתיב הל"ה.
בית העם הטמפלרי (חיפה)
בית העם הטמפלרי (גרמנית: Gemeindehaus; הגייה: גֵמַיְנְדֶהַאוּס) המצוי במושבה הגרמנית בחיפה היה המבנה הראשון שתוכנן על ידי הטמפלרים בארץ ישראל. מבנה זה, שנקרא אז "בית העם" או "אולם הכנסים" שימש מרכז הקהילה הטמפלרית בארץ.
היסטוריה
אבן הפינה למבנה הונחה ב-23 בספטמבר 1869. המבנה תוכנן על ידי פטר יוליוס לויטווד, ובנייתו נעשתה ב-1869 על ידי פועלים ערבים בהדרכתם של אנשי מקצוע טמפלרים. הוא נבנה בסגנון טמפלרי הכולל גמלון אופייני, מרפסת מעל הכניסה לבית וכתובת מעל דלת המבנה בה נחרט באבן:. על הגג הוצב מגדל פעמונים אשר קרא לקהילה להתכנסויותיה.
בשנת 1890 הורחב הבניין ונוסף לו אגף מזרחי ובו אולם רחב להתכנסויות, וכן נבנה גג רעפים ומגדל פעמונים חדש.
בשנת 1902, משגדלה הקהילה, נבנה בחצר המבנה מבנה בית ספר עבור ילדי הקהילה.
בשנת 2007 כתבה הסופרת אורה מורג את הספר "הפנים שפרצו מהדף" בה הוזכר תיאורו של בית העם.
תיאור המבנה
המבנה שימש "מבנה לדוגמה" ומבנים רבים אחרים במושבה הגרמנית בחיפה, ואף במושבות אחרות נבנו כדוגמתו. המבנה אף נחשב בעת בנייתו כמבנה היפה ביותר בעיר חיפה, והיה מקור לחיקוי לבנייה הערבית והיהודית בראשית המאה ה-20.
הכלבים של ברלין
הכלבים של ברלין (באנגלית: Dogs of Berlin) היא סדרת טלוויזיה גרמנית, השנייה שהופקה בגרמניה על ידי נטפליקס אחרי אפל. תמונות ראשונות מההפקה פורסמו באפריל 2018, לאחר שההפקה החלה עוד בנובמבר 2017.
הסדרה שוחררה בנטפליקס ב-7 בדצמבר 2018, והסתיימה לאחר עונה אחת.
עלילה
קציני המשטרה ארול בירקאן וקורט גרימר חוקרים רצח של כוכב כדורגל גרמני-טורקי בשם אורקן ארדם. המעשה מעמיד את ברלין במצב של התרגשות רבה, רשימת החשודים הפוטנציאליים ארוכה: נאו-נאצים ממרצאן שבברלין; משפחה לבנונית מאותה השכונה שבה התגורר הכדורגלן; לאומנים טורקים שכועסים על הכוכב ששיחק עבור נבחרת גרמניה במקום טורקיה; אוהדי כדורגל; המאפיה של ברלין... או ששרשרת הראיות מובילה לצמרת המשטרה בברלין?
על מנת לחשוף את האמת, שני השוטרים ייאלצו לחדור עמוק לתוך העולם התחתון של ברלין.
צוות השחקנים
{{טורים|תוכן=
צוות השחקנים המשני
}}
אצטדיון יוקוהמה
אצטדיון יוקוהמה (ביפנית: 横浜スタジアム) הוא אצטדיון הממוקם בעיר יוקוהמה שביפן. האצטדיון נפתח בשנת 1978 ויכול להכיל כ-30,000 איש.
האצטדיון משמש בעיקר לתחרויות בייסבול והוא משמש כאולם הבית לקבוצת הבייסבול של יוקוהמה בליגת הבייסבול היפנית. האצטדיון אירח את תחרויות הבייסבול והסופטבול באולימפיאדת טוקיו (2020). האצטדיון אירח גם מספר משחקי פוטבול אוסטרלי ומספר מופעי מוזיקה.
הופעות מוזיקה
אצטדיון יוקהמה אירח מספר רב של אמנים בינלאומיים.
ב-2 באוגוסט 1981 הופיעו באצטדיון להקת הרוק האמריקאית להקת סנטנה.
מייקל ג'קסון הופיע באצטדיון 5 פעמים כחלק מסיבוב ההופעות שלו Bad. כל הכרטיסים לחמשת המופעים נמכרו וסך הכל כ-240,000 איש (כ-48,000 איש בממוצע להופעה) באו לצפות בג'קסון באצטדיון יוקוהמה, המספר הגדול ביותר של צופים שבאו לצפות בזמר יחיד באצטדיון יוקוהמה. ההופעות שלו התקיימו בחודשי ספטמבר ואוקטובר של שנת 1987. אחד מהמופעים שלו באצטדיון הוקלט ושוחרר בקלטת VHS בשם: Michael Jackson Live in Japan.
טינה טרנר הופיעה באצטדיון 4 פעמים במהלך חודש מרץ 1988.
אולימפיאדת טוקיו 2020
האצטדיון אירח את תחרויות הבייסבול והסופטבול באולימפיאדת טוקיו. זאת לאחר שבאולימפיאדת לונדון ואולימפיאדת ריו הענפים הללו לא שוחקו.
לאחר שהוכרז שהאצטדיון יארח את האולימפיאדה החלו העבודות לקראת שיפוץ האצטדיון. העבודות, שהחלו בנובמבר 2017 מיד לאחר סיום עונת הבייסבול ביפן הסתיימו בפברואר 2020 עלו ליפן 8.5 מיליארד ין יפני. במהלך השיפוצים הורחבו יציעי האולם בעוד כ-6,000 מקומות כך שהאולם מכיל 35,000 איש.
בראד ווקר
בראד ווקר (באנגלית: Brad Walker; נולד ב-21 ביוני 1981) הוא אתלט אמריקאי. הוא אלוף העולם בקפיצה במוט (אוסקה 2007). בעל שיא אישי של 6.04 מטרים.
ביוגרפיה
ווקר נולד באברדין, דרום דקוטה. במסגרת לימודיו בתיכון האוניברסיטאי שבוושינגטון הוא התאמן בפוטבול ובאתלטיקה קלה, תחת הדרכתו של רג הולברט. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון והיה חבר באחווה פי, גמא דלתא. הוא זכה פעמיים באליפות המכללות באולמות סגורים (NCAA) בקפיצה במוט תחת הדרכתו של המאמן פאט ליקארי.
בשנת 2005 זכה ווקר באליפות ארצות הברית באתלטיקה בקפיצה במוט באולם ובאצטדיון פתוח.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה ווקר במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.75 מטר, אחרי רנס בלום מהולנד שקפץ לגובה של 5.80 מטר והיה להולנדי הראשון שזוכה במדליית זהב באליפות עולם. שלישי סיים פבל גרסימוב מרוסיה שקפץ 5.65 מטר. שבועיים לאחר מכן הוא קבע את שיאו האישי בתחרות ברייטי, איטליה כשקפץ לגובה 5.96 מטר.
אלוף עולם באולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2006 זכה ווקר במדליית זהב בתוצאה של 5.80 מטר. ביולי אותה שנה קבע ווקר את תוצאת השנה בעולם כשקפץ לגובה של 6.00 מטר.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה ווקר במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.86 מטר, לפני רומן מניל מצרפת שקבע אותה תוצאה אך עבר בניסיון השני, והסתפק במדליית הכסף.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד בשנת 2006 זכה ווקר במדליית כסף בתוצאה של 5.85 מטר.
שיאן ארצות הברית
ב-6 ביוני 2008 קבע ווקר שיא אמריקאי חדש בתוצאה של 6.04 מטר. בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליח ווקר לעלות לשלב הגמר כשקפץ לגובה של 5.55 מטר בלבד.
בתחרות הכנה לקראת אליפות העולם באתלטיקה שנערכה במונקו ביולי 2009 קפץ לגובה של 5.80 מטר.
זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני
זכייה בכל ארבעת פרסי אמי, גראמי, אוסקר וטוני, הנחשבים לפרסים היוקרתיים ביותר בתעשיית הבידור האמריקאית, נחשבת נדירה מאוד. נכון ל-2023, 18 אנשים זכו בארבעת הפרסים. הפרסים ניתנים על עבודה בתחומי הטלוויזיה, המוזיקה, הקולנוע והתיאטרון בהתאמה.
ארבעת הפרסים יחד קרויים בראשי התיבות EGOT. ראשי התיבות האלו הומצאו על ידי השחקן פיליפ מייקל תומאס והם צברו פופולריות בעקבות שימוש רב בהם בתוכניות טלוויזיה כמו "רוק 30".
זוכי ארבעת הפרסים
בנוסף, עוד חמישה אמנים – ברברה סטרייסנד, לייזה מינלי, ג'יימס ארל ג'ונס, הארי בלפונטה וקווינסי ג'ונס – קיבלו את ארבעת הפרסים, כאשר אחד מהפרסים היה פרס כבוד או הוקרה (פרסים לא תחרותיים).
הערה: האמנים עם הסימן † זכו ביותר מפרס אחד בקטגוריה המסומנת הערה: האמנים עם הסימן * זכו גם בפרס כבוד או הוקרה בנוסף לפרס שקיבלו בקטגוריה המסומנת
זוכי פרסי כבוד או הוקרה
האמנים הבאים קיבלו את ארבעת הפרסים שאחד מהם הוא פרס כבוד או הוקרה:
ארבע מועמדויות
קיימים אמנים נוספים, שהיו מועמדים לכל ארבעת הפרסים, אך לא זכו בכולם.
ג'ודי גרלנד מעולם לא קיבל מועמדות לפרס טוני, אך זכתה לפרס טוני לשם כבוד. בנוסף היא הייתה מועמדות לשאר הפרסים.
רק לין רדגרייב הייתה מועמדת לכל הפרסים מבלי לזכות באף אחד מהם.
ארץ ג'ורג' החמישי
הנמצא בכיוון פנים היבשת מחוף ג'ורג' החמישי.
בדומה לאזורים אחרים של אנטארקטיקה, צורת האזור כצורת טריז המתוחם בין קו אורך '142°02 מזרח וקו האורך - '153°54 מזרח, ובין קו רוחב 60° לבין הקוטב הדרומי.
גילוי האזור
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר מיפתה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1911, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם
מוסון קרא לאזור על שמו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת באותה עת.
גייב פרואיט
גבריאל מייקל "גייב" פרואיט (באנגלית: Gabriel Michael "Gabe" Pruitt; נולד ב-16 באפריל 1986 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הגארד. בעבר, שיחק בעירוני אשקלון מליגת העל והיה חבר סגל קבוצת בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות ליגת ה-NBA.
קריירה
פרואיט למד באוניברסיטת USC, ובשלוש עונותיו באוניברסיטה הוא תרם 13.8 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים. ב-27 באפריל 2007 נרשם פרואיט לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-32 על ידי הבוסטון סלטיקס.
בעונתו הראשונה פרואיט היה רכז רביעי (אחרי ראז'ון רונדו, אדי האוס וסם קאסל), ולכן הוא שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA, בקבוצה יוטה פלאש. אף על פי ששיחק את מרבית העונה בליגת הפיתוח זכה בסופה באליפות ה-NBA ביחד עם הסלטיקס. בעונתו השנייה התקדם פרואיט במעמד הקבוצתי, ושיחק 8 דקות בממוצע למשחק.
ב-31 ביולי 2009 נופה פרואיט מסגל השחקנים של הסלטיקס, ושיחק במחנה הקיץ של הניו יורק ניקס, אך נופה גם מסגל הניקס ב-7 באוקטובר 2009. פרואיט שיחק בעונה זו בליגת הפיתוח בקבוצות לוס אנג'לס די-פנדרס ויוטה פלאש.
פרואיט שיחק 62 משחקים בסך הכל בבוסטון ותרם 2 נקודות ב-7.5 דקות.
את עונת 2011/2012 פתח פרואיט בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ולאחר שני משחקים במדי הקבוצה הוחתם על ידי קבוצת האורלנדו מג'יק בחודש דצמבר 2011 לקראת העונה המתחדשת (לאחר שביתת השחקנים הארוכה שהתקיימה בחודשים שקדמו לעונה זו). ב-21 בדצמבר 2011, אחרי שני משחקי קדם-עונה מול המיאמי היט, שוחרר פרואיט מהקבוצה וחזר לשחק בסו פולס סקייפורס גם בעונת 2011/2012 וגם בעונת 2012/2013.
בעונת 2013/2014 שיחק 4 משחקים במדי מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA ואז עבר להמשך העונה לשחק 13 משחקים במדי אגו רת'ימנו מיוון.
בעונת 2014/2015 שיחק במדי קראבנוס היוונית מספר משחקים בתחילת העונה ועבר בהמשכה אל פאנליניוס היוונית בה סיים את העונה.
פדרו אלמודובר
פֶּדְרוֹ אַלְמוֹדוֹבַר קָבָּיֵרוֹ (שלושת השמות מלעיליים; בספרדית: Pedro Almodóvar Caballero; נולד ב-25 בספטמבר 1949) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע ספרדי. נחשב כבמאי הקולנוע הספרדי הפורה והמצליח ביותר מאז לואיס בוניואל.
סרטיו, בעלי העלילה המורכבת, נוטים למלודרמה, שבה משולבים תרבות פופולרית, הומור המזלזל במוסכמות, צבעים עזים ותפאורה בולטת. תשוקה ומין, מגדר וטרנסקסואליות, זהות ומשפחה הם נושאים שעולים תדיר בסרטיו.
יחד עם אחיו אגוסטין הקים בשנת 1987 את חברת ההפקות El Deseo, המפיקה מאז את כל סרטיו. סרטו משנת 1988, "נשים על סף התמוטטות עצבים", הקנה לאלמודובר מוניטין עולמי. סרטו "הכל אודות אמא" זיכה אותו בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, וסרטו "דבר אליה" זיכה אותו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ביוגרפיה
נולד בעיירה קלסדה דה קלטרבה, בחבל סיודד ריאל, קסטיליה-לה מנצ'ה שבספרד, למשפחה נוצרית. בילדותו עסק בקריאת מכתבים ובכתיבתם למען שכניו שלא ידעו קרוא וכתוב. בגיל שמונה עבר עם משפחתו לעיר קסרס שבקהילה האוטונומית אקסטרמדורה, שם נשלח ללמוד בפנימייה נוצרית. הוא לא גילה משיכה רבה לדת, חרף שאיפתה של משפחתו שיהיה כומר, והעדיף דווקא את בית הקולנוע שבעירו. בגיל שש-עשרה עבר לבדו למדריד, במטרה ללמוד קולנוע, אך בעקבות היחס העוין לקולנוע שגילה שליט ספרד, פרנסיסקו פרנקו, נסגר בית הספר. במקום זאת עבד אלמודובר בעבודות מזדמנות שונות, בהן כמוכר באל רסטרו - שוק הפשפשים של מדריד, וכך נחשף לאנשים הנמצאים בשולי החברה הספרדית, דמויות שיעלו בסרטיו השונים. מאוחר יותר החל לעבוד בחברת הטלפון הספרדית טלפוניקה (Telefónica), שם עבד כשתים-עשרה שנה כעוזר אדמיניסטרטיבי. העבודה הקבועה אפשרה לו לקנות את מצלמתו הראשונה, מצלמת סופר 8.
קריירה
בתחילת שנות השבעים החל אלמודובר לעסוק בקולנוע ובתיאטרון אוונגארד. הוא הצטרף לקבוצת תיאטרון אוונגרדי בשם Los Goliardos ("הנהנתנים"), שם הכיר את פליקס רוטטה ואת כרמן מאורה שילוו אותו בהמשך דרכו. בשנת 1972 החל ליצור סרטים קצרים בעזרת מצלמת הסופר-8 שקנה. בסוף שנות השבעים, לאחר סיום הדיקטטורה בספרד, החל לכתוב תסריטים, קטעי קומיקס, מאמרים וסיפורים, למגזינים שהיו חלק מתרבות הנגד כגון Víbora ו-Vibraciones. פדרו אלמודובר נעשה לאחד ממובילי לה מובידה מדרילניה (La movida madrileña), תנועה תרבותית-חברתית נהנתנית שפרצה לאחר תום עידן הדיקטטורה של פרנקו. במקביל לעבודתו הקולנועית שר לצד פאביו מקנמרה בצמד פאנק (Punk) - גלאם רוק.
בשנת 1974 צילם אלמודובר את סרטו הקצר הראשון, במצלמת סופר 8 ללא קול, והמשיך לצלם סרטים אחדים כאלה. הסרטים הוקרנו בפאבים ובמסיבות פרטיות. בשנת 1978 צילם אלמודובר סרט באורך מלא במצלמת סופר 8, הסרט Folle, folle, fólleme, Tim ("זיין אותי, זיין אותי, זיין אותי, טים"). כן צילם סרט קצר במצלמת 16 מ"מ, Salome. כוכביו של סרט זה, כרמן מאורה ופליקס רוטטה, שכנעו את אלמודובר לצלם סרט באורך מלא, וסייעו בגיוס תקציב לכך.
בשנת 1978 החל אלמודובר לצלם את הסרט העלילתי הראשון שלו, "פפי, לוסי, בום ובחורות רגילות אחרות" (ספרדית: Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón) בתקציב זעום של כ-13 אלף פאונד, והפקת הסרט הסתיימה בשנת 1980. ההצלחה של סרטיו הבאים סייעה לו במציאת מקורות פיננסיים להקמת חברת ההפקות שלו - El Deseo ("התשוקה" בספרדית), שאותה הקים עם אחיו אגוסטין בשנת 1987. באותה שנה הפיקו האחים את הסרט הראשון בחברה, "חוק התשוקה" (ספרדית: La Ley del Deseo). בנוסף לסרטיו של אלמודובר, הופקו בחברה גם סרטים של מגוון במאים חשובים אחרים.
סרטו משנת 1988, "נשים על סף התמוטטות עצבים", הקנה לאלמודובר מוניטין עולמי.
יוסי שקל
יוסי שקל (נולד ב-24 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת מכבי עירוני אשדוד מליגה א'.
פדרו אלמודובר
חיים אישיים
אלמודובר הוא הומוסקסואל מוצהר, ומאז 2002 נמצא בזוגיות עם השחקן והצלם פרננדו איגלסיאס. הוא אף ליהק את בן-זוגו מספר פעמים לתפקידים קטנים בסרטיו. הזוג מתגורר בבתים נפרדים בשתי שכונות סמוכות של מדריד: אלמודובר בארגואלס (Argüelles) ואיגלסיאס באוניברסידד (Universidad).
יוסי שקל
קריירה
את דרכו החל שקל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, ולאחר איחוד הקבוצות בעיר המשיך במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. בקבוצת הנערים היה בין השוערים הטובים בגילו ונחשב להבטחה גדולה, ועם קבוצת הנוער זכה בגביע המדינה לנוער. לזכותו 8 הופעות בנבחרת הנוער של ישראל ו-9 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, עמה העפיל לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21.
פדרו אלמודובר
חיים אישיים
בשנת 2008 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, אלמודובר ביחד עם קולנוענים ספרדיים (וגם חאווייר ברדם ואשתו פנלופה קרוז) האשימו את מדינת ישראל בביצוע רצח עם בפלסטינים, ואף שיגרו מכתב חריף לאיחוד האירופי - בו גינו את פעולות צה"ל ברצועת עזה.
יוסי שקל
קריירה
לאחר שעזב את אשדוד שיחק שקל בקבוצות רבות, ובשנת 2007 זכה עם מכבי הרצליה בגביע הטוטו. בשנת 2011 הפך לכדורגלן הישראלי הראשון בליגת העל הקזחית, כשחתם בקבוצת קאיראט אלמטי. כעבור שנה חזר לישראל, וחתם בקבוצת מכבי יבנה. בפברואר 2013 חתם בהפועל ראשון לציון.
פדרו אלמודובר
אופן עבודתו
אלמודובר כתב בעצמו (לעיתים עם שותף) את כל התסריטים לסרטיו. הוא תיאר את דרכו בכתיבת תסריט:
יוסי שקל
קריירה
בקיץ 2015 פרש ממשחק פעיל והחל לעבוד ככבאי בתחנת כיבוי האש באשדוד.
פדרו אלמודובר
אופן עבודתו
על אופן עבודתו של אלמודובר עם שחקניותיו עמדה כרמן מאורה, מהבולטות שבהן:
יוסי שקל
קריירה
בינואר 2017 מונה למאמן השוערים של בקבוצת הפועל אדומים אשדוד מליגה ג', ובמקביל גם נרשם כשחקן בקבוצה. בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגה ב', ובעונה שלאחר מכן העפיל עמה לליגה א'. בינואר 2019 חתם שקל בהפועל אזור מליגה א', ובתום העונה חתם במכבי קריית מלאכי אך לא שיחק במדי הקבוצה. בספטמבר 2019 הצטרף לקבוצת בית"ר אשדוד מליגה ג'. בחודש פברואר 2020 חתם בקבוצת נעוריו מכבי עירוני אשדוד.
פדרו אלמודובר
מאפיינים ביצירותיו
אלמודובר מרבה לעסוק בסוגיות הנוגעות למגדר, לתפקידי נשים וגברים, לזהות מינית, משפחה, זוגיות, ויחסי הורים וילדים. הוא עושה שימוש נרחב בסרטיו בסצינות חושניות וביחסי מין במסגרת הנישואים ובעיקר מחוצה להם. המוות מעסיק אותו, וכמעט בכל סרטיו מות אדם, בדרך כלל ממחלה או מרצח, עומד בבסיס העלילה.
סרטיו של אלמודובר חורגים בעקביות מהמוסר המקובל, זה שהוליווד הקפידה עליו בקוד הייז, ולמרות זאת התייחסה אליו הוליווד באהדה גם כשזנח את קוד הייז. קדושת הנישואים אינה קיימת בסרטיו של אלמודובר - גיבוריו מנהלים רומנים או נקלעים למין מזדמן תוך התעלמות מהיותם נשואים. מעשי פשע, ובכללם רצח והריגה, אינם מביאים לענישת הפושע, וכאשר הוא נענש - אין זה עונש מהממסד (המשטרה ומערכת המשפט), אלא עונש מהחברה המתעלמת מהממסד. לצריכת סמים נוכחות ניכרת בסרטיו של אלמודובר. בחלקם היא מוצגת כהתמכרות שלילית, ובאחרים כהתנהגות כמעט נורמטיבית.
נשים
בראיון עצמי שכתב בשנת 1984 ציין אלמודובר (כמראיין): "אתה הולך ומתמחה בבימוי נשים. זו אחת האיכויות הבודדות שכולם מודים שיש לך...", והגיב על כך: "יש רגש משונה של הדדיות בינן לביני. אני נוטה לעורר בנשים רגשות אימהיים, והנשים נוטות לעורר רגשות אימהיים בי. לכן אנחנו מבינים זה את זה טוב כל כך על הסט."
על מאפייני הנשים בסרטיו של אלמודובר עמד פבלו אוטין:
ברבים מסרטיו של אלמודובר, כגון "נשים על סף התמוטטות עצבים" ו"הכל אודות אמא", לנשים מקום בולט ביותר. לשיא, מבחינה זו, הגיעו הסרטים "הרגלים מגונים" "לחזור" ו"אמהות מקבילות", שבהם לגברים מקום זניח למדי, והמעטים שמופיעים בהם נעלמים תוך דקות מעטות מרגע שהופיעו.
שחקניות שמילאו תפקיד בולט באחד מסרטיו של אלמודובר או שהופיעו בסרטיו שוב ושוב זוכות לעיתים לכינוי "נערות אלמודובר" (Chicas Almodóvar). מספר שחקניות מפורסמות שהוצמד להן כינוי זה הן כרמן מאורה, פנלופה קרוז, מריסה פארדס, ויקטוריה אבריל, ססיליה רות, לולס לאון, צ'וס למפראבה, רוסי דה פלמה, ביבי אנדרסן ואנטוניה סן חואן; תופעת "נערות אלמודובר" נעשתה כה בולטת, עד שהזמר הספרדי חואקין סבינה כתב את השיר "אני רוצה להיות נערת אלמודובר" (Yo quiero ser una chica Almodóvar).
משפחה
המשפחה ותהפוכותיה תופסות מקום מרכזי ברבים מסרטיו של אלמודובר. בפרט עוסק אלמודובר במסגרת זו בזוגיות, ובעיקר פירוקה והרכבתה, וביחסי הורים וילדים, הנפרסים לעיתים על פני שלושה דורות. דוגמאות בולטות:
קדושת הנישואים אינה קיימת בסרטיו של אלמודובר. היעדרה בולט בפתיחת הסרט "מה עשיתי שזה מגיע לי?", שבה גלוריה, הנשואה לאנטוניו, מקיימת מין מזדמן עם גבר זר. בסרט "אהבת בשר ודם", בגידותיהן של שתי נשים נמצאות במרכז העלילה. במרכזו של הסרט "חיבוקים שבורים" ניצב רומן שמקיימת לנה, הנשואה לארנסטו, עם מטיאו בלנקו, במאי קולנוע שבסרטו, המופק במימון בעלה, היא משתתפת. בסרט "נשים על סף התמוטטות עצבים" קרלוס, העומד להתחתן עם מריסה, אינו מהסס לנהל רומן עם קנדלה בזמן שמריסה ישנה שינה עמוקה בחדר הסמוך. בסרט "עקבים גבוהים" מקיימת רבּקה, הנשואה למנואל, יחסי מין עם לטאל (אם כי היא מסתייגת מהם), בזמן שבעלה מחזר אחר אמהּ. בסרט "קיקה", הגיבורה, קיקה, מפנטזת על יחסי מין עם חמיה.
Ernesto Acevedo-Muñoz, בספרו "Pedro Almodóvar", רואה את גורלה של המשפחה, המתפרקת ונוצרת מחדש, כמשל לקורותיה של ספרד, העוברת משבר תחת שלטונו של פרנקו ומשתקמת לאחר מכן.
מיניות
חלק לא מבוטל מסרטיו של אלמודובר עוסק במיניות לגווניה:
מוות
בשנת 1984, לאחר שצילם את סרטו השלישי, כתב אלמודובר: "מעולם לא הבנתי את המוות, אני יודע שהוא קיים, אבל עוד לא ממש הפנמתי אותו. ומכיוון שאני המחבר של הסיפורים שלי, דחיתי אותו בעבר - בפפי ובמבוך. הוא לא הופיע אף פעם. עכשיו, לעומת זאת, אני מנסה להכניס אותו, כאילו כדי להתרגל אליו. וזה גם מוטיב דרמטי טוב." ואכן, מסרטו השלישי ואילך, כמעט בכל סרטיו למוות מקום מרכזי, ולעיתים הוא הכוח המניע שמאחורי עלילת הסרט. לעיתים זהו מוות טבעי, אך בדרך כלל זהו מוות בלתי שגרתי: מוות מנטילת הרואין מורעל ("הרגלים מגונים"), אישה שהורגת את בעלה ("מה עשיתי שזה מגיע לי?" ו"עקבים גבוהים"), רצח שהוא חלק מאורגזמה ("מטדור"), ילדה שגורמת למות אביה ("עקבים גבוהים"), סדרת רציחות ("קיקה"), בני זוג שיורים זה בזה ("אהבת בשר ודם"), נער שנדרס למוות ומוות מאיידס ("הכל אודות אמא"), התאבדות ("דבר אליה"), טרנסג'נדרית המזריקה הרואין לעצמה טהור בטעות ("חינוך רע"), בני זוג שנספו בשרפה ונערה שהורגת את אביה ("לחזור"), אישה שנהרגה בתאונת דרכים ("חיבוקים שבורים").
בניגוד למציאות, בחלק מהסרטים המוות הוא תהליך הפיך. בסרט "קיקה" צעיר הנחשב כמת חוזר לחיים במהלך איפור גופתו, ובסרט "לחזור" אישה שנחשבה כמתה מופיעה כרוח רפאים, שמתגלה לאחר מכן כאישה חיה. לעומת זאת, הסרט "פרח הסוד שלי" מתחיל בסצנה שבה שני רופאים עמלים לשכנע אם שהמוות המוחי של בנהּ אינו הפיך - אף שהוא מחובר עדיין למכונת הנשמה ולכאורה נושם, אין כל אפשרות להחזירו לחיים. בהמשך הסרט המוות מתגלה בכל זאת כהפיך: ליאו הנואשת בולעת גלולות רבות בניסיון התאבדות. היא נרדמת במיטתה, והמסך ההופך לשחור מבהיר לצופה את גורלה, אך שיחת טלפון מאמהּ, הנשמעת באמצעות המשיבון, מעירה אותה. היא מקיאה את הגלולות, והסכנה לחייה חולפת.
צריכת סמים
לצריכת סמים נוכחות ניכרת בסרטיו של אלמודובר. בחלקם היא מוצגת כהתמכרות שלילית, ובאחרים כהתנהגות כמעט נורמטיבית. דוגמאות:
הפושע אינו נענש
באחדים מסרטיו של אלמודובר נכללים מעשי פשע, ובכללם רצח והריגה, שהפושע אינו נענש עליהם. לעיתים הפשע מגיע לידיעת המשטרה, שאינה מצליחה להביא את הפושע למשפט, ולעיתים המשטרה כלל אינה יודעת על הפשע.
דיבורים (גם אל מי שאינו יכול לשמוע)
אלמודובר מעיד שהדמויות בסרטיו מאוד מילוליות - הן מדברות גם כאשר בן שיחן אינו מסוגל לשמוע או לענות. הדוגמאות שאלמודובר מביא:
לדוגמאות אלה יש להוסיף את הדוגמה הבולטת ביותר (שנוצרה לאחר שאלמודובר כתב את דבריו אלה) - הסרט "דבר אליה": בניגנו משוחח ארוכות עם אליסיה בזמן שהוא מטפל בה אף על פי שהיא שרויה בתרדמת.
אלמודובר עמד על כוחן של המילים: "לדעתי, שתי שורות טובות של דיאלוג בפיה של דמות שפותחה היטב יעילות כמו האפקטים המיוחדים בסרט "שליחות קטלנית 2: יום הדין".
הקולנוע הוא חלק מהעלילה
אלמודובר העיד על עצמו: "תמיד גיליתי עניין בסרטים שמתארים את עולם הקולנוע. סרטים שעלילתם היא תעשיית הקולנוע עצמה, האנשים שמאחוריה, תפארתה ושפלותה". ואכן, ברבים מסרטיו של אלמודובר, הקולנוע הוא חלק מעלילת הסרט.
"חיבוקים שבורים" הוא סרט ארס פואטי, משום שבמידה רבה גיבורו של הסרט הוא הקולנוע עצמו. עלילת הסרט סובבת סביב צילומו והפקתו של סרט בשם "נשים ומזוודות", ובה משולב סיפור צילומו של סרט תיעודי אודות הפקת הסרט. מבקר הקולנוע יאיר רוה ציין כי זהו "סרט שעוסק ישירות בקולנוע, בכתיבה, ביצירה, באופן בו הקולנוע נכנע לחיים, אבל גם במקום שבו הקולנוע מסוגל לשכתב את החיים, ושיש לו כוחות של השבה לחיים – גם אם רק באופן סמלי" קדמו ל"חיבוקים שבורים" הסרטים "קשור אותי! אהוב אותי!" ו"חינוך רע", שגם בהם חלק מהעלילה מוקדש לצילומו של סרט.
מטיאו ולנה, גיבורי הסרט, צופים בסרטו של רוברטו רוסליני, "מסע לאיטליה", המוקרן בטלוויזיה. בסצנה מוצג זוג המבקר בפומפיי, ומדריך הטיולים מצביע בפניהם על בני זוג שהופתעו על ידי הלבה בעת שהיו חבוקים. לנה צופה בהתרגשות בסצנה זו, ומחבקת את מטיאו תוך הבעת תקווה שגם מותה יגיע בעת שהיא מחבקת את אהובה.
גם בסרטים נוספים של אלמודובר, צפייה בסרטי קולנוע היא חלק בלתי נפרד מעולמם של גיבורי הסרט:
לעיתים הגיבורים מצטטים סרטים נודעים שבהם צפו:
בנוסף, סרטיו של אלמודובר כוללים מחוות לסרטים נודעים ונודעים פחות בהיסטוריה של הקולנוע:
כל העולם במה
רבות מהדמויות בסרטיו של אלמודובר מופיעות בפני קהל, בדרך קבע או באופן חד-פעמי. פעמים רבות ההופעה היא חלק רב משמעות בעלילה.
מדריד כמרכז העלילה
מדריד, בירת ספרד, היא מקום ההתרחשות העיקרי של מרבית סרטיו של אלמודובר. בסרט "מבוך התשוקות" מתוארת מדריד כ"מרכז היקום". חריגה ממצב זה מתרחשת בסרט "הכל אודות אמא", שאמנם מתחיל במדריד, אך עיקר עלילתו מתרחש בברצלונה. בסרט "חיבוקים שבורים" מרחיקים הנאהבים לנה ומטיאו עד לנסרוטה שבאיים הקנריים, אך עיקר העלילה מתרחש במדריד.
באחדים מסרטיו מציג אלמודובר צעירים שעברו מהכפר למדריד (צעד שאף הוא עצמו עשה), ואתם מתגוררת סבתא (אם של הצעיר שעבר אל העיר), הכמהה לחזור לכפר, ובסופו של דבר מגשימה כמיהה זו. מוטיב זה מופיע בסרטים "מה עשיתי שזה מגיע לי?" ו"פרח הסוד שלי". גם בסרט "לחזור" נעות הגיבורות בין מדריד ובין הכפר.
פסקול
סרטיו של אלמודובר מלווים בפסקול חושני, שבו שזורים לעיתים קרובות, כחלק מעלילת הסרט, שירים ישנים, שמילותיהם משקפות את הרגשות של גיבורי הסרט. דוגמאות:
העלילה כמשל לספרד
בסרט "אהבת בשר ודם" מציג אלמודובר את המהפך שעברה ספרד ברבע האחרון של המאה העשרים. תחילתו של הסרט בהולדתו של ויקטור, באוטובוס המסיע את אמו ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות. סופו של הסרט בהולדת בנו של ויקטור, במונית המסיעה את האם ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות. דמיון זה בין האירועים מלווה בהבדלים דרמטיים ביניהם: בעת הולדת ויקטור הרחובות שוממים, עקב מצב החירום שהוכרז במדינה תחת שלטונו הרודני של פרנקו. בעת הולדת בנו של ויקטור הרחובות גדושים כלי רכב והומים אדם, בספרד הדמוקרטית. ויקטור מוּדע להבדל זה, ומספר לתינוק העומד להיוולד: "בספרד כבר מזמן שכחנו את הפחד" (למהפך זה חשיבות רבה גם מבחינתו של אלמודובר, משום שהצנזורה שפעלה בתקופת פרנקו לא הייתה מאפשרת יצירת סרטים כדוגמת אלה של אלמודובר).
התייחסות נוספת מופיעה בסרטו הראשון של אלמודובר, "פפי, לוסי, בום", שבו אומר השוטר: "במדינה זו, עם כל כך הרבה דמוקרטיה, אינני יודע לאן נגיע", ובכך מביע געגועים למשטרו של פרנקו.
בסרטיו האחרים של אלמודובר אין התייחסות ישירה כזו לגורלה של ספרד, אך Ernesto Acevedo-Muñoz בספרו "Pedro Almodóvar" רואה בסרטים אחדים את קורותיהם של הגיבורים כמשל לקורותיה של ספרד. כאשר הגיבור מתעמת עם זיכרונותיו, לדוגמה, רואה זאת Acevedo-Muñoz כמשל לצורך של ספרד להתעמת עם עברה. את סצנת האונס הפותחת את הסרט "פפי, לוסי, בום", בדומה לסצנות אונס אחרות בסרטיו של אלמודובר, הוא רואה כמשל לשלטון הדיכוי של פרנקו.
סרטים בהם שיחק
לאלמודובר הופעות קצרות באחדים מסרטיו, וכן הופיע בסרטים של במאים אחרים. גם אחיו, אגוסטין, ואמו, פרנסיסקה קביירו, זכו להופיע בסרטיו.
מקדם בינומי
בקומבינטוריקה, מקדם בינומי הוא מספר תת-הקבוצות בגודל k שניתן לבחור מתוך קבוצה בגודל n. מכיוון שמדובר בתת-קבוצות, הבחירה מתבצעת ללא חזרות וללא חשיבות לסדר. לדוגמה, אם שלושה שחקנים מקבוצת כדורגל יצאו עם כרטיס אדום, אז הוא מספר האפשרויות לבחור שלושה שחקנים (ללא חשיבות לסדר בו הם יצאו מהמשחק).
למקדמי הבינום שימושים רבים בקומבינטוריקה והסתברות. קיימות שלוש גישות בעת העבודה עם מקדמים בינומיים, והן מוצגות כדלהלן.
הגדרה מתמטית
לכל 0\le k\le n המקדם הבינומי של n מעל k הוא כאשר n! הוא ערך העצרת של n.
ניתן להבין את ההגדרה באופן הבא: אם מקבוצה בגודל n נרצה לבחור תת-קבוצה בגודל k ללא חשיבות לסדר, אז יש n אפשרויות לבחור את האיבר הראשון בתת-הקבוצה, n-1 אפשרויות לבחור את השני, וכן הלאה עד ל-n-k+1 אפשרויות לבחור את האחרון. סך הכל נקבל שמספר תת-הקבוצות הוא. כל תת-קבוצה מופיעה k! פעמים, כמספר התמורות האפשריות שלה. לכן נחלק ב-k! ונקבל את ההגדרה המבוקשת.
מההגדרה נובעת הזהות החשובה הבאה:, כלומר מתקיימת סימטריה בין מקדמי הבינום.
כמו כן, נוסחה זו מאפשרת חישוב קצר ונוח יותר של המקדם הבינומי עבור ערכים קטנים של k. למשל:
משולש פסקל
משולש פסקל מספק נוסחת נסיגה אשר מאפשרת לחשב את מקדמי הבינום ומתבטאת בזהות הבאה: עם תנאי ההתחלה
הבינום של ניוטון
הבינום של ניוטון הוא נוסחה לפיתוח סכום של שני איברים, כאשר הוא מועלה בחזקה שלמה כלשהי. הנוסחה בצורתה הבסיסית היא: מקרה פרטי של הנוסחה הוא: אשר מבטא את מספר התת-קבוצות בגודל כלשהו מתוך קבוצה בגודל n. באגף שמאל, 2^n אומר שלכל איבר יש שתי אפשרויות, או להיות בתת-קבוצה או שלא. באגף ימין, אומר שנסכום את מספר התת-קבוצות עם אפס איברים, איבר אחד, שני איברים, k איברים וכן הלאה.
זהויות עם מקדמים בינומיים
זהויות בינומיות, כלומר זהויות המערבות מקדמים בינומיים, מוכיחים פעמים רבות באמצעות טכניקת הוכחה הנקראת ספירה כפולה (Double counting), בה מראים ששני ביטויים מתמטיים הם שקולים באמצעות הדגמה כיצד הם למעשה שתי דרכים שונות למדוד את הגודל של אותה קבוצה. להלן מוצגות כמה זהויות בינומיות חשובות יחד עם ההוכחה הקומבינטורית שלהן:
(במעבר האחרון נעזרנו בזהות הראשונה: ).
זהות זו היא מקרה פרטי של זהות ונדרמונד הכללית יותר:, שניתן להסיק אותה באופן זהה לגמרי - במקרה הכללי מחלקים קבוצה בעלת n איברים לשתי תת-קבוצות של m ו-n - m איברים. מספר התת-קבוצות עם k איברים (אגף ימין) שווה לסכום באגף שמאל (j ו-k - j הם מספר האיברים שנבחרים מכל תת-קבוצה, בהתאמה).
הכללה
הכללה נוספת היא: אם מסתכלים על מספר הדרכים לחלק n פריטים ל-k קבוצות, שבהן יש n1,...,nk ערכים (כאשר n1+...+nk=n) אז מספר הדרכים לעשות זאת הוא: מספר זה נקרא מקדם מולטינומי. (מקדם בינומי הוא כאשר k=2; במקרה זה נותנים רק את n1, מאחר ש-n2=n-n1).
עופר גביש
עֹפר גביש (נולד ב-6 בספטמבר 1951) הוא חוקר זמר עברי, מנחה שירה בציבור, מגיש תוכניות רדיו ומרצה בתחומי היסטוריה של ארץ ישראל באמצעות שירים; ממפתחי "הטיול המזמר".
ביוגרפיה
ב-1985 היה גביש שותף להקמת אחת ממגמות מוזיקה לבגרות הראשונות בארץ. ב-1987 הקים את להקת הנוער האזורית של הגליל העליון, "מציצים מהאצבע", אחת הראשונות מגל גדול של להקות נוער שהתפתח בארץ מאוחר יותר.
משנת 1987 כותב בעיתונות בנושאי זמר עברי, תרבות וחברה. בין השאר, בכתב העת "מוזיקה", בעריכת חנוך רון, בשבועון הקיבוץ וברשת המקומונים "ידיעות תקשורת". כמה מתחקיריו שימשו להפקת סרטי תעודה טלוויזיוניים.
בשנת 1997 המציא את הטיול באוטובוס המזמר, ופיתח אותו (ביחד עם אברהמי לנדסמן) לצורת בילוי פופולרית בקרב חובבי הזמר ברחבי הארץ.
בשנת 1999 יזם הקמת להקת נוער ראשונה מסוגה, "איתי מלבנון", בה השתתפו זמרים מישראל ומדרום לבנון. בהקמת הלהקה שיתף פעולה עם המוזיקאי הערבי ג'ורג' יוסוף סמעאן. עם הלהקה שתפו פעולה בין השאר אהוד מנור, אריאל זילבר, יוני רועה, דויד ברוזה.
בשנת 2004 פרסם יחד עם הצלמת עדי אדר את הספר "שיר לדרך" ובו 12 מסלולי טיול בעקבות שירים.
החל משנת 2015 מוביל טיולים מזמרים לאירופה, בעקבות מקורות הזמר העברי והתרבות היהודית.
בשנת 2016 הוציא לאור, את הספר הכפול "בשביל השירים" (הוצאת "אלבטרוס"). בספר שירים וצילומי אוויר לאורך שביל ישראל.
מגיש תוכניות סיפורי שיר בגלי צה"ל, במועדי ישראל ובתוכנית העונג השישי של שמעון פרנס, ברשת ב', כמומחה לזמר עברי, בפינה "הפסקול של המדינה" (בעריכת איזי מן) ובתחנות רדיו ללא הפסקה בצפון ובתל אביב.
קרלס קוממלה
קרלס קוממלה לופס-דל פן (בקטלאנית: Carles Comamala López-Del Pan, לעיתים נקרא בשם הספרדי "קרלוס" (Carlos); 1887, מדריד, ספרד - 1976, ברצלונה) היה מנתח אורתופדי במקצועו וכדורגלן ששיחק בברצלונה בין 1903 ל-1912. קוממלה הקים מספר מועדוני כדורגל בקטלוניה והיה חבר בהנהלת ברצלונה במשך שנתיים, בין 1909 ל-1911, אז גם היה אחראי על עיצוב הסמל של המועדון.
ביוגרפיה
קוממלה נולד במדריד לאם בסקית ואב מהאיים הקנריים. בילדותו עברה המשפחה לברצלונה, שם חי עד מותו. קוממלה היה במקצועו מנתח אורתופדי, ובמקביל עסק רבות בפעילויות ספורט שונות - הוא עסק במספר ענפים: התעמלות, אתלטיקה, שחייה, הוקי שדה ובראשם, כדורגל. קוממלה היה חבר טוב של מייסד מועדון הכדורגל ברצלונה, ז'ואן גאמפר, ולאחר שהלה פרש ממשחק ב-1903, תפס קוממלה את מקומו כחלוץ הקבוצה. אליו הצטרף תוך זמן קצר גם אחיו, ארסני, וב-1909 הצטרף אח שלישי לקבוצה, אאוראו, אם כי ארסני ואאוראו מיעטו לשחק ולשתף פעולה עם קרלס.
קוממלה הבקיע כמות גבוהה של שערים כחלוץ. סך הכול, במהלך 9 השנים ששיחק במדי הקבוצה, כבש 172 פעמים ב-145 משחקים רשמיים ולא רשמיים. הוא היה שותף עמה ל-4 זכיות באליפות קטלוניה. ב-1910, בגמר הגביע הספרדי בו פגשה ברצלונה את אספניול דה מדריד, כבש קוממלה שער שסייע לקבוצתו לנצח 3-2 ולזכות בגביע. ב-1912 היה שותף לזכייה בגביע בפעם השנייה בקריירה שלו, אך הוא לא שותף במשחק הגמר.
בין 1909 ל-1911, במקביל לכך שהיה שחקן במועדון הכדורגל ברצלונה, היה גם חבר הנהלה. ב-1910 נערכה תחרות לעיצוב הסמל של ברצלונה, ועיצובו של קוממלה היה זה שנבחר. סמל המועדון נותר דומה עד היום, עם שינויים מינוריים. בנוסף לכך, בתקופתו ככדורגלן, פעל קוממלה בהקמת וניהול מועדונים - הוא הקים את המועדונים אייריש, גלנו, ששחקניו היו סטודנטים מבית החולים של ברצלונה, ואוניברסיטארי. לאחר שהפסיק לשחק בברצלונה ב-1912, שיחק לתקופות קצרות באספניול ובקזואל, גם הן בעיר ברצלונה.
ב-1915 היה קוממלה אחד מהמקימים של האגודה הקטלאנית לאתלטיקה, וב-1924 שימש למספר חודשים נשיא האגודה. ב-1923 היה מקימה ונשיאה הראשון של האגודה הקטלאנית להתעמלות לתקופה קצרה. במהלך השנים היה בהנהלת מספר קבוצות ספורט בקטלוניה. קוממלה שב לתפקיד הנשיא של אגודת ההתעמלות ב-1940, אותו מילא עד 1945. בקדנציה זו דאג לייסד את אליפות קטלוניה בהתעמלות.
להרוג את חולה 0
להרוג את חולה 0 (באנגלית: Killing Patient Zero) הוא סרט תיעודי קנדי משנת 2019 אותו כתב וביים לורי לינד.
הסרט מתאר את היסטוריית משבר האיידס בארצות הברית, ובפרט מתמקד בדמותו של גאטאן דוגה, דייל הומוסקסואל קנדי, שהיה מבין הראשונים שחלו ב-HIV/איידס באמריקה הצפונית ואשר התפרסם בצורה שגויה כ-"חולה 0" - מי שהיה "אחראי" להפצת המחלה בארצות הברית - זאת לאחר שסיפור התפרצותה של המחלה פורסם בשנת 1987 בספרו של רנדי שילטס, "And the Band Played On".
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הוט דוקס הקנדי ב-26 באפריל 2019. הסרט הופץ באופן מסחרי ב-26 ביולי 2019.
ישראל אבן-זהב
ישראל אבן-זהב (נולד ב-1946) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי.
ביוגרפיה
אבן-זהב לקה בילדותו בשיתוק ילדים. בשנות השישים החל להתאמן במרכז הספורט לנכים והיה פעיל בתחומי כדורסל, אתלטיקה קלה וחץ וקשת.
בשנת 1964 השתתף לראשונה באולימפיאדת הנכים. במשחקי אולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) התחרה בזריקת דיסקוס וזכה במדליית ארד כחבר נבחרת ישראל בכדורסל. עם נבחרת הכדורסל זכה במדליית זהב באליפות העולם לשנת 1966.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל ובמדליית כסף בזריקת דיסקוס. במהלך האולימפיאדה השתתף גם בתחרויות הדיפת כדור ברזל, זריקת אלה, קרב חמש וקליעת חץ וקשת.
בשנת 1970 היה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.
משנת 2010 משמש יועץ נגישות, וחבר הנהלה במטה מאבק הנכים בישראל.
אבן-זהב נשוי לנאורה הלזינגר, גם היא ספורטאית ספורט נכים.
יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג
יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Johann August von Sachsen-Gotha-Altenburg; 17 בפברואר 1704 – 8 במאי 1767), היה נסיך גרמני וגנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
יוהאן אוגוסט נולד ב-17 בפברואר 1704 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ולמגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתם של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט וסופיה, נסיכת סקסוניה-וייסנפלס.
בשנת 1725 התגייס יוהאן אוגוסט לצבא הקיסרי, ולחם עמו באיטליה ובהונגריה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739). בקרב גרוקה הוא נפצע, ולאחר מכן בילה הוא בילה מעט זמן באלטנבורג כדי להתאושש. מאוחר יותר הוא לחם במלחמת הירושה האוסטרית בשלזיה, בוהמיה, בוואריה ובחבל הריין. בסופו של דבר הוא הפך להיות גנרל-פלדמרשל קיסרי, ומונה למפקד של כבוד ברגימנט דרגונים.
ב-6 בינואר 1752 התחתן יוהאן אוגוסט עם לואיזה, רוזנת רויס-שלייץ, בתם של היינריך הראשון, רוזן רויס-שלייץ ויוליאנה דורותיאה לואיזה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג, ממנה היו לו 4 ילדים. יוהאן אוגוסט גר עם משפחתו בשטאדטרודה, שם זמן קצר לפני מותו אירח את פרידריך השני, מלך פרוסיה. בנוסף, הוא קיבל את עיטור מסדר הנשר הלבן הפולני. ב-8 במאי 1767 מת יוהאן אוגוסט בביתו, והוא בן 63 שנים.
בתו לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג הייתה סבתא רבתא של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
יוסי אבולעפיה
יוסי אבולעפיה (נולד ב-6 ביוני 1944 בטבריה) הוא סופר ומאייר של ספרי ילדים, וכן גרפיקאי, קריקטוריסט, במאי ותסריטאי סרטי אנימציה.
ביוגרפיה
יוסי אבולעפיה נולד וגדל בטבריה (1944). בגיל 17 התקבל לאקדמיה "בצלאל", וסיים 4 שנות לימוד במגמה לגרפיקה. בתום שירותו הצבאי החל אבולעפיה לעבוד בטלוויזיה הישראלית כגרפיקאי וקריקטוריסט. במשך השנים יצר קטעי אנימציה לתוכניות ילדים, אקטואליה, בידור וסטירה (ניקוי ראש).
ב- 1978 קיבל מלגות מקרן שרת והמכון הישראלי לקולנוע לסיור השתלמות בן 4 שבועות באולפני אנימציה בצפון אמריקה. הסיור התארך לכ- 6 שנים בהן עבד כבמאי אנימציה ותסריטאי בטורונטו (CBC), מונטריאול National Film Board of Canada, וכעצמאי בניו יורק. במהלך שנים אלה החל לאייר ולכתוב ספרי ילדים. עד היום אייר כ-130 ספרים בישראל ומחוצה לה, 11 מהם גם כתב. ספריו זכו בפרסים בישראל ומחוצה לה ביניהם: פעמיים עיטור אנדרסן לאיור, פעמיים פרס בן צבי - מוזיאון ישראל, פרס נחום גוטמן לאיור ועוד.
בשנים הראשונות לאחר חזרתו ארצה ב-1985 פרסם איורים, קריקטורות וקומיקס בעיתונים ישראלים (בין היתר קומיקס סאטירי שבועי, "המצב חמור" בשנים 1989-1992 ב"מעריב").
היה אחראי לפרויקטים רבים באנימציה, ביניהם 23 קטעי הקישור לאירוויזיון 1999, "עצור בטרם תעבור", "להיטים מצוירים משלנו", קלטות וידאו לילדים ועוד.
בשנים 2000-1996 ניהל את היחידה לאנימציה ב-"בצלאל" והכין תוכנית לימודים ארבע שנתית במתכונת מחלקתית בשיתוף עם חנן קמינסקי ונעם נדב. יוסי אבולעפיה היה פרופסור במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל עד פרישתו ב-2011.
פרסים
להלן חלק מהפרסים בהם זכה אבולעפיה בישראל ובחו"ל:
יורגן קלופ
יורגן נורברט קלופ (בגרמנית: Jürgen Norbert Klopp; נולד ב-16 ביוני 1967, בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני, המאמן את הקבוצה האנגלית ליברפול.
קלופ בילה את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני בקבוצת מיינץ 05. עם פרישתו ב-2001 הפך למאמן הקבוצה. במהלך תקופתו כמאמן במיינץ, הביא את הקבוצה לעלייה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. ב-2008 מונה קלופ למאמן בורוסיה דורטמונד, אותה הוביל לזכייה בבונדסליגה ב-2011 וב-2012, זכייה בגביע הגרמני באותה השנה, זכייה בסופר קאפ הגרמני ב-2013 וב-2014 והגיע עמה לגמר ליגת האלופות ב-2013. קלופ זכה בפרס מאמן השנה בגרמניה ב-2011 וב-2012. באוקטובר 2015 הפך למאמן ליברפול, איתה הגיע לגמר גביע הליגה ולגמר הליגה האירופית בעונתו הראשונה. ב-2018 הגיע עמה לגמר ליגת האלופות. ב-2019 העפיל עם ליברפול לגמר בפעם השנייה ברציפות, כאשר הפעם זכתה קבוצתו בתואר. בעונת 2019/2020 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה בפרמייר ליג. ב-2022 זכה עמה גם בגביע הליגה וגם בגביע האנגלי וגם העפיל בפעם השלישית ב-4 שנים לגמר ליגת האלופות. לקלופ גם שתי זכויות בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג.
שנותיו הראשונות וקריירת מועדונים
קלופ נולד בשטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג, לנורברט קלופ, רוכל ושוער עבר. הוא גדל באזור כפרי ביער השחור עם שתי אחיות גדולות. לימים סיפר כי תמיד חלם בכלל להיות רופא אך לא חשב שהוא חכם מספיק בשביל זה. בנעוריו החל לשחק כדורגל בקבוצות המקומיות גלאטן וארגנזינגן. בזמן ששיחק ככדורגלן חובב, קלופ עבד מספר עבודות במשרה חלקית כולל עבודה בחנות השכרת וידאו מקומית והעמסת פריטים כבדים על משאיות.
את הקריירה המקצוענית שלו החל בפפורצהיים. לאחר מכן עבר בין שלוש קבוצות מהעיר פרנקפורט: קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט, קבוצת ויקטוריה סינטליגן וקבוצת רוט-וייס פרנקפורט.
בקיץ 1990 חתם קלופ במיינץ 05, בה העביר את רוב שנותיו ככדורגלן מקצועני, עד פרישתו ב-2001. במקור תפקד קלופ כחלוץ, אך ב-1995 החל לשחק גם בעמדות ההגנה. הוא כבש 52 שערי ליגה ב-325 הופעות במיינץ.
קלופ הודה כי גם כשחקן הוא הרגיש מתאים יותר לתפקיד ניהולי, לימים אמר: "היו לי רגליים מהליגה הרביעית וראש מהליגה הראשונה". עוד אמר קלופ שנזכר בימיו באינטרכט פרנקפורט שם שיחק לצד אנדראס מולר, תיאר קלופ כיצד חשב לעצמו בגיל 19 "אם זה כדורגל, אני משחק משחק אחר לגמרי. מולר היה ברמה עולמית "אפילו לא הייתי בכיתה שלו". כשחקן, קלופ עקב מקרוב אחר שיטות המאמנים שלו במגרש האימונים, כמו כן, גם ערך נסיעה של שבועיים לקלן כדי ללמוד תחת אריך רוטמלר על מנת לקבל את רישיון האימון שלו לכדורגל.
מיינץ 05
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה קלופ ב-27 בפברואר 2001 למאמן מיינץ 05. יום לאחר מינויו ערך את משחק הבכורה שלו כמאמן, בניצחון 0–1 על דיסבורג. הוא המשיך בתפקידו כמאמן מיינץ עד לשנת 2008. במהלך תקופה זו הביא את מיינץ לעלייה ראשונה בתולדותיה לבונדסליגה, והעפיל עמה לגביע אופ"א בשנת 2005, במה שהיה להופעה הראשונה של המועדון במפעל בינלאומי. בסיום עונת 2006/2007 ירדה מיינץ לבונדסליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-16. לאחר שלא הצליח להעפיל בחזרה לבונדסליגה הראשונה, התפטר קלופ מתפקידו בסיום עונת 2007/2008. במהלך תקופתו במיינץ, רשם קלופ 109 ניצחונות, 78 משחקי תיקו ו-83 הפסדים.