cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קובה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 12 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים בענף האיגרוף, בה היא זכתה בשתי מדליות זהב בקטגוריות המשקל תרנגול וכבד נערים ומדליית כסף בקטגוריית משקל קל נערים, ובענף הג'ודו עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל נערים עד 81 ק"ג. ספורטאי המשלחת סיימו במקום השישי בענף החתירה בתחרות היחידים נערים והעפלה לרבע גמר בתחרות הספרינט לנערים בקאנו/קיאק. המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים טריאתלון, קשתות ושחייה אך לא הגיעה להישגים משמעותיים.
פטר פופלקה
קריירה
פטר פופלקה קיבל את הכשרתו המוזיקלית כנגן קונטרבס בקונסרבטוריון של פראג ובאוניברסיטת פרייבורג למוזיקה. בגיל 19 הפך לחבר בתזמורת הרדיו של פראג ובשנת 2009 הפך לאקדמאי של תזמורת רדיו בוואריה. מ-2010 עד 2020 ניגן כסגן נגן קונטרבס סולו עם התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן.
מאז 2016 פופלקה התמסר יותר ויותר לניצוח ולמד אצל ולדימיר קירדג'יב, פטר אטווש, אלן גילברט, יאפ ואן זביידן ויוהנס שלאפלי.
קובה במשחקים האולימפיים לנוער
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
שאנגחאית
שאנגחאית משתייכת לתת-קבוצת השפות טאיהו–וו ומכילה אוצר מילים וביטויים מכל אזור תת-הקבוצה הזו בדרום ג'יאנגסו ובצפון ג'ג'יאנג. עם כמעט 14 מיליון דוברים, שאנגחאית היא גם הניב/הווריאנט הגדול ביותר של ווּ. היא משמשת הלינגואה פרנקה של כל אזור הדלתא של נהר יאנגצה.
בנימין הרלינג
הרב שמואל בנימין הרלינג (כ"ד באדר ה'תרצ"ו 18 במרץ 1936 - כ' תשרי תשס"א 19 באוקטובר 2000) היה רב ומחנך ישראלי. נהרג בקרב במהלך פיגוע ירי שהתפתח בהר עיבל שליד שכם, לאחר שמחבלים פלסטינים פתחו באש על קבוצת מטיילים.
קורות חייו
שמואל בנימין הרלינג נולד לרחל ויהושע הרלינג באיצקן, בבוקובינה שברומניה. באוקטובר 1941 גורש עם משפחתו ועוד כ־150 אלף יהודים לטרנסניסטריה, במה שכונה "צעדת המוות", שם שהו עד לשחרורם בידי הרוסים במרץ 1945. חוויה זו היא שגרמה לו לרצות להיות חייל קרבי בצבא העברי. בסוף שנת 1945 עלה לארץ ישראל עם הוריו, לאחר שקיבלו סרטיפיקט מידי הבריטים.
המשפחה התיישבה בתל אביב, והוא נשלח ללמוד בבית הספר "מוריה" בתל אביב. כן היה חניך בתנועת בני עקיבא בשבט איתנים, שמדריכו היה הרב חיים דרוקמן, אשר התפרסם בכמות הרבנים ואישי הציבור שמבוגריו. בהמשך למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ולאחר מכן השתתף עם חברי גחל"ת (ראו בערך שבט איתנים) בייסוד והקמת ישיבת כרם ביבנה, ישיבת ההסדר הראשונה, לאחר מכן עלה לירושלים לישיבת מרכז הרב שם הוסמך לרבנות, והיווה ביחד עם חבריו לספסל הלימודים את דור התלמידים המשמעותי הראשון של הרב צבי יהודה קוק. במאי 1956 זכה בפרס לחידושי תורה בכתב של משרד הדתות.
בגיל 22 התגייס לנח"ל המוצנח במסגרת שירות ההסדר שלו, שבו שימש קומונר בתנועת בני עקיבא ואף כיהן כר"מ בישיבת בני עקיבא בשדה יעקב. לאחר שהשתחרר מהצבא שימש מדריך בישיבת נתיב מאיר. לפני סוף לימודיו בישיבה התחתן עם ברכה, ונולדו להם שמונה ילדים. שימש 19 שנים כרב ומחנך בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה, תחת הנהגתו של הרב משה צבי נריה, והיווה לתלמידיו דגם של רב וצנחן באמצע שנות השישים, דבר נדיר באותה תקופה. ואכן רבים מתלמידיו פנו לשירות צבאי קרבי, והיו מראשוני הדתיים בסיירות המובחרות, כמו סיירת שקד.
לאחר ייסוד גוש אמונים והקמת ההתנחלויות עבר לגור בקדומים. שימש 19 שנים כראש בית המדרש הגבוה באלון מורה וכן במגוון תפקידי חינוך נוספים.
בחוגי ישיבת מרכז הרב נחשב הרב הרלינג לדמות מופת ובעל הנהגות מיוחדות מבחינה דתית, וזכה בשל כך לכינוי "בנימין הצדיק". לאחר מותו קובצו סיפורי מופת עליו בספר זיכרון בשם "איש ימינך".
בכ' בתשרי תשס"א (2000), שבוע אחרי נסיגת צה"ל מקבר יוסף, הצטרף לקבוצת מטיילים לסיור בהר עיבל לתצפית על שכם וקבר יוסף, לשם "שבועת אמונים ליוסף" כהגדרת הקבוצה. אחרי תפילה במקום הותקפו על ידי ערבים ממחנה הפליטים עסכר. למרות גילו המתקדם נטל חלק בקרב יריות ממושך כנושא נשק, ביחד עם ארבעת החיילים המלווים מטעם חטיבת השומרון. בשלב מסוים הוא נפגע בלבו ונהרג במקום. נקבר בקדומים והוא בן 64.
חתניו הם הרב מנחם בורשטין, העומד בראש מכון פוע"ה, והפובליציסט והחוקר יואב שורק.
ב-8 באוגוסט 2019 נרצח בפיגוע נכדו, בן בתו,.
פארוס (מרכז עסקים)
מרכז עסקים "פארוס" (באוקראינית: Бізнес-центр «Па́рус») הוא מרכז עסקים הממוקם במרכז קייב. גורד השחקים הגבוה ביותר באוקראינה בשנים 2005–2008.
עד ספטמבר 2016, גורד השחקים היה שייך בשותפות שווה לדמיטרו פירטש ולוגיף אלייב. ואז פירטש מכר את חלקו לאלייב.
הפתיחה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2007; בטקס החגיגי השתתפו: השגריר של הפדרציה הרוסית באוקראינה ויקטור צ'רנומירדין, מגיש הטלוויזיה הרוסי סויאטוסלב בעלזה וסגן ראש העיר של קייב אולס דובגיי.
הדיגסטה של יוסטיניאנוס
בשונה מהקודקס שעדכן והחליף קודיפיקציות קודמות של החקיקה הקיסרית (קודקס גרגוריאנוס, קודקס הרמוגיאנוס וקודקס תיאודסיאנוס), הדיגסטה של יוסטיניאנוס הייתה הניסיון הראשון שעמד במשימה לאחד את הספרות המשפטית הרומית הרחבה והמפוזרת.
הספרות המשפטית בתקופה הקלאסית
מעמדם ויצירתם של משפטנים אלו הגיע לשיא פריחתו במאות ה-1 וה-2. אוגוסטוס העניק לחוות הדעת של משפטנים מסוימים תוקף חוקי (ius respondendi), רבים מהם שימשו כסנאטורים ומגיסטראטים בכירים, והם נהנו מיוקרה רבה.
הספרות המשפטית שנוצרה במאות אלו ("התקופה הקלאסית") הכילה סוגות שונות: פרשנויות לחוק שנים-עשר הלוחות, לחוקים בודדים או לצווי המגיסטראטים (edictum, שהחשוב מביניהם הוא האדיקטום הפריטוריאני); אוספים של חוות דעת שניתנו למקרים שעוררו בעיות משפטיות, וקושיות, נימוקים ודיונים שעלו בעקבות מקרים אלו; מסירת דעות של משפטנים קדומים יותר ודיון ופרשנות בהם, ועוד.
חוק קיסרי שהתמודד עם בעיה זו בראשית המאה ה-5 היה 'חוק הציטוטים'. חוק זה הסדיר את אופני ההסתמכות על ספרות משפטית בבית המשפט באמצעות כללים קבועים מראש: הגדרת כתבי המשפטנים עליהם ניתן להסתמך, והכרעה במקרה של מחלוקות באמצעות רוב ומשפטן המוגדר מראש כבעל קול מכריע. חוק זה נכלל בקודקס תיאודוסיאנוס כפתרון חלופי לאחר שהניסיון לערוך קודיפיקציה שתכלול גם את הספרות המשפטית נכשל.
עריכת הדיגסטה
אלא שבשלב מסוים - לא ידוע אם מיד או רק לאחר שנה - החל יוסטיניאנוס לפרסם חוקים המכריעים במחלוקות מרכזיות וידועות בספרות המשפטית (Quinquaginta decisiones, 'חמישים ההחלטות'). בהמשך לכך, בדצמבר 530 מינה את טריבוניאנוס, עוזרו המשפטי של יוסטיניאנוס ששימש כקוואיסטור בזמן זה (הממונה על כתיבה ופרסום חוקי הקיסר), לכנס וועדה שתאסוף ותאחד את כתבי המשפטנים הקלאסיים. טריבוניאנוס הרכיב וועדה שמנתה פקיד אחד (קונסטנטינוס), ארבעה פרופסורים למשפטים (תיאופוליס, קראטינוס מאוניברסיטת קונסטנטינופול, דורותיאוס ואנטוליוס מאוניברסיטת בירות) ואחד-עשר עורכי-דין (advocators).
אם לקבל את תיאורו של יוסטיניאנוס, החומר שעמד בפני הוועדה הכיל 2,000 ספרים ובסך-הכל 3,000,000 שורות. חומר זה צמצמו הוועדה ל-150,000 שורות ב-50 ספרים. יוסטיניאנוס, שמתואר גם הוא כמעורב בחלק מעבודות הוועדה, הורה להשמיט חזרות, חוקים מיושנים או מיותרים, ונתן חופש פעולה אף לשנות טקסטים וליישב סתירות לפי שיקול דעתם. בניגוד ל'חוק הציטוטים' יוסטיניאנוס הורה שיש לאסוף חומרים מכל המשפטנים בעלי ה-ius respondendi (ולא רק חמשת המשפטנים המפורסמים ביותר), ולהכריע ביניהם במחלוקות בכל מקום לפי הדעה הנראית לוועדה כנכונה ביותר (ולא לפי רוב או בעדיפות למשפטן מסוים). יוסטיניאנוס מנמק זאת בכך שבמסגרת הדיגסטה תוקפם של דברי המשפטנים נגזר מסמכותו כקיסר והם אינם עומדים כמקור בעל תוקף עצמאי.
בדצמבר 533 סיימה הוועדה את עבודתה, הדיגסטה פורסמה וניתן לה תוקף חוקי. יוסטיניאנוס אסר להסתמך על ספרות משפטית מחוצה לה, ואף אסר להוסיף עליה פרשנויות למעט תרגום מילולי ליוונית. בנוסף, כחלק מרפורמה בתוכנית הלימוד בבתי הספר למשפטים שילב יוסטיניאנוס את לימוד הדיגסטה תוך פירוט החלקים השונים שיש ללמוד בכל שנה. להקלה על התלמידים הוא הורה לפקידיו לפקח על ייצור זול של חיבורי הקורפוס יוריס קיוויליס, ביניהם הדיגסטה.
תוכן הדיגסטה
בהתאם להוראותיו של יוסטיניאנוס הדיגסטה חולקה ל-50 ספרים המחולקים ל'כותרות' (פרקים) לפי נושאים שונים, המסודרות במקביל לסדר הנושאים של הקודקס, המסודר גם הוא לפי הסדר באדיקט הפריטוריאני. בכל כותרת מובאים קטעים מתוך כתביהם של משפטנים שונים, כשלפני כל קטע מופיעה הפנייה למחבר, לספר ולמספר הכרך.
בסך הכל מופיעים בדיגסטה קטעים של 39 משפטנים, שמשקלם בחיבור משתנה בין קטע בודד (אאיליוס גאלוס) לשליש מכל הקטעים (אולפיאנוס ). למעשה, בחינת המבנה והעריכה של החיבור מלמדת שהוועדה השתמשה בכתבי הפרשנות של אולפיאנוס כבסיס מבני וכשלד מנחה לחיבור כולו.
רוב הספרים בדיגסטה עוסקים במשפט האזרחי, ומיעוטם במשפט ציבורי ופלילי. על אף שלחלוקה לספרים אין משמעות מבחינת מבנה החיבור ותכניו, לקבלת תמונה כללית ניתן להציג את הנושאים השונים המופיעים בהם:
בתוך הכותרות סדר הקטעים השונים נראה במבט ראשון כאקראי, אך במחקר משנת 1820 מצא החוקר Friedrich Bluhme שהקטעים מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות של כתבים וקבוצה נספחת, המופיעים בסדר קבוע בכל הפרקים (אם כי בתוך כל קבוצה הסדר בין הקטעים אינו קבוע). הקבוצות הן:
הבחנה טקסטואלית זו התקבלה באופן כללי כקונצנזוס במחקר, אף על פי שההשערה ש-Bluhme מעלה בעקבותיה - שהוועדה של טריבוניאנוס חולקה לוועדות משנה שהיו אחראיות כל אחת על קבוצת כתבים אחרת - עודנה מצויה במחלוקת בין חוקרים שונים.
כתבי-יד והדיגסטה בימי הביניים
למרות כתבי-היד הרבים של הדיגסטה, המפורסם והחשוב מביניהם הוא כתב-היד המכונה 'פלורנטינה' (Littera Florentina). בשונה מכתבי-היד השונים שהועתקו בימי הביניים, לרוב מחולקים לשלושה חלקים ומכילים שינויים ותוספות מאוחרות, כתב-יד זה נכתב ככל הנראה באיטליה בסוף המאה ה-6 או בתחילת המאה ה-7, והוא מכיל נוסח שלם שזוהה כקרוב ביותר למקור מבין עדי הנוסח השונים.
באיטליה ובמערב מפעל הקודיפיקציה של יוסטיניאנוס נשכח כבר במאה ה-7. גילוי בהפתעה של כתב-היד 'פלורנטינה' במאה ה-11 הוביל להחייאת לימוד המשפט הרומי, בעיקר סביב מרכז לימודי שהתפתח בבולוניה והפך לאחד מהאוניברסיטאות האירופאיות הראשונות. מתקופה זו הולכים ומתרבים כתבי-היד של הדיגסטה, והמשפט הרומי החל לחלחל באופנים שונים לשיח ולפרקטיקה המשפטיים באירופה של ימי הביניים, העת החדשה המוקדמת ואף במסגרת הקודיפיקציות המודרניות של מדינות הלאום במאה ה-19.
מהדורות
המהדורה האקדמית הראשונה של הדיגסטה הוצאה בשנת 1878 על-ידי תאודור מומסן. על בסיס מהדורה זו, יצא בשנת 1985 התרגום המדעי הראשון לאנגלית שנעשה על-ידי אלן ווטסון.
ג'ורג' קנדי
ג'ורג' האריס קנדי הבן (באנגלית: George Harris Kennedy; 18 בפברואר 1925 - 28 בפברואר 2016) היה שחקן אמריקאי זוכה פרס אוסקר.
קריירה
ב-1963 השתתף בסרט "בלש בעל כרחו" לצידם של דני קיי וטלי סוואלס. ב-1965 השתתף בסרט "מיראז' לצידו של גרגורי פק.
בשנת 1967 זכה באוסקר על תפקידו כשחקן משנה בסרט "המורד" לצידו של פול ניומן. ב-1968 שיחק בסרט "החונק מבוסטון" לצידו של הנרי פונדה. בשנות השבעים הפך קנדי לכמעט-כוכב וזכה לתפקידים גדולים ולהערכה הולכת וגדלה. עם זאת בשנות השמונים החלה הקריירה שלו לדעוך והוא שב לגלם שורה של תפקידי-אופי בסרטים לאו-דווקא מן המעלה הראשונה, לרבות בטלוויזיה. קנדי הוא אב לשתי בנות מאומצות.
כמו כן השתתף בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק". שיחק בארבעה סרטי אסונות תעופה שהראשון היה שובר הקופות "נמל תעופה (1970)" והשני נמל תעופה 1975. ב-1978 השתתף בסרטים "מוות על הנילוס" וגנרל על הכוונת.
בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" גילם את קרטר מקיי, איל נפט הגורם לג'יי אר יואינג בתרמית מוצלחת למכור את חלקו בחברה המשפחתית "יואינג אויל" לאויבו קליף בארנס.
בשנת 1990 ביצע הופעת אורח בסרט הדרום-קוריאני "מאיומי".
אי המלך ג'ורג'
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Al Araba 1
Al Araba 1 (בערבית: العربة) היא מכונית ספורט, מהודרת, בתצורת קופה מתוצרת Al-Araba Company (קרוי גם: "al-araba-group") אשר יוצרה בערב הסעודית בשנת 2003.
מהדגם יוצרו מספר יחידות.
דגם ה-"Al Araba 1" מבוסס על דגם המיצובישי לנסר, מתוצרת היפנית. דגם ה-"Al Araba 1" היה הדגם הרכב האזרחי הראשון שיוצר בערב הסעודית.
1711 בצרפת
שנת 1711 בצרפת הייתה השנה בה צרפת ציינה 724 שנות לאום.
שדריים
שדריים (שם מדעי: Betulaceae) היא משפחה בסדרת האלונאים ובה שישה סוגים של שיחים ועצים נשירים שפריים אגוזי שכוללים 130 מינים. הם גדלים לרוב באזורים ממוזגים בחצי הצפוני של כדור הארץ, עם כמה חריגים שגדלים בהרי האנדים שבדרום אמריקה. בעבר נחלק המיון של בני המשפחה לשתי משפחות, האחת כללה את השדר והאלנוס והשנייה כללה את היתר, אולם לאחר מחקרים פילוגנטיים הוחלט לכלול אותם במשפחה אחת.
שימושים
האדם משתמש בעצים למטרות מאכל, כגון אגוז לוז, לעצי נוי, לשימוש תעשייתי בקליפתם של חלק מהמינים וכחומר גלם. העץ עצמו קשה, כבד ועמיד ולכן שימש בעבר לבניית כלים כבדים שהיום נבנים ממתכת כגון גלגלי מרכבות, מטחנות וכדומה.
Hrs and Hrs
זה הפך לשיר הראשון של לונג שנכנס למצעד בילבורד הוט 100, והגיע לשיא למקום ה-16. השיר גם עמד בראש מצעד שירי ה-R&B, והפך לסינגל הראשון של אמנית עצמאית בראש המצעד. הצלחת השיר הביאה אותה לחתום על חוזה תקליטים עם דאף ג'אם במרץ 2022. "Hrs and Hrs" זכה בפרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר, וקיבל מועמדות לשיר ה-R&B הטוב ביותר.
רקע
מוני לונג יצרה את השיר לילה אחד כשהיא שטפה כלים. כדי להעביר זמן, היא חיפשה מקצבים ביוטיוב והשמיעה אותם. היא נתקלה במקצב R&B שמיד התחילה לעשות לו פריסטייל והחלה לכתוב את השיר לפיו. לפי לונג, זה לקח בערך 20 דקות. למחרת, היא הלכה לאולפן ההקלטות עם הפזמונאי קוק הראל, והקליטה שם את השיר. בתחילה, לונג לא תכננה לכלול את השיר במיני אלבום, אך הוא הפך לתוספת של הרגע האחרון לפרויקט.
זמן קצר לאחר מכן, השחקנית ברה-זי, המיודדת עם לונג, וארוסה כריס עשו סרטון של מערכת היחסים שלהם בליווי השיר. שבועות לאחר מכן, בדצמבר 2021, לונג פרסמה את הסרטון בטיקטוק. זה הפך במהירות לסרטון ויראלי ואף הושק אתגר בהשראתו במהרה; האתגר היה פופולרי בקרב קהילת הלהט"ב. בינואר 2022, השיר נכנס למספר מצעדי בילבורד, ועזר ללונג להגיע למקום הראשון במצעד האמנים הפורצים של בילבורד.
הרכב
"Hrs and Hrs" היא בלדת R&B שהופקה על ידי דילן גרהם ורלף טילר.
אכסל מונתה
אכסל מרטין פרדריק מונתה (Axel Martin Fredrik Munthe; 31 באוקטובר 1857 – 11 בפברואר 1949) היה סופר ורופא יליד שוודיה, שעסק גם בפסיכיאטריה. מונתה שהה שנים רבות בצרפת ובאיטליה, שם בנה לעצמו בית באי קאפרי, וקרא לו "חווילת סן מיקלה" (Villa San Michele). עיקר פרסומו של אכסל מונתה נובע מספרו רב המכר, מגילת סן מיקלה.
ביוגרפיה
אכסל מונתה נולד באוסקשהאמן שבשוודיה, במשפחה ממוצא פלמי, שהתיישבה בשוודיה במאה ה-16. אביו היה רוקח וביתו היה בית דתי.
במהלך טיול באיטליה ב-1875, הפליג מונתה מסורנטו לקאפרי. לאחר שעלה במדרגות הפיניקיות שבאי לכיוון אנקאפרי הוא הגיע לביתו של חקלאי והריסות של כנסייה שהוקדשה למיכאל. מונתה התאהב במקום וברעיון לבנות מחדש את ביתו סביב ההריסות.
מונתה למד רפואה באוניברסיטת אופסלה שבשוודיה, והשתלם במונפלייה ובפריז בהדרכתו של הנוירולוג הנודע ז'אן-מרטן שארקו. למרות שהתזה שלו עסקה בגינקולוגיה הוא התרשם מעבודתו של שרקו בנוירולוגיה.
לאחר לימודיו הקים מרפאה בפריז ומרבית מטופליו היו מבין אמנים שוודים שישבו בפריז. ב-1884 עבר לנאפולי שם סייע בטיפול במגפת הכולרה. ב-1887 עבר לקאפרי, שם קנה את השטח עליו הוקמה וילת סן מיקלה והחל בעבודות במקום, בעצמו ובסיוע משפחה מקומית ששכר לעזרה.
ב-1890, לאחר שנדרש לממון נוסף, פתח מרפאה ברומא שם טיפל בבכירים זרים שהתגוררו בעיר וחילק את חייו בין רומא וקאפרי.
לאחר שנים אחדות של עבודה כרופא באיטליה, ב-1892, הוא התמנה לתפקיד רופא החצר של המלך השוודי, גוסטב החמישי, שהתיידד איתו. בפרט הוא טיפל ב. בהמלצתו של מונתה, ויקטוריה, שסבלה מברונכיט, בילתה את חודשי החורף בקאפרי ובילתה עמו. ויקטוריה הייתה שותפה לאהבת מונתה לחיות בר וסייעה לו לרכוש את הר ברברוסה הסמוך ולייעד אותו כמקלט לציפורים. כלתה של המלכה ויקטוריה, מריה פבלובנה, שהתה בחברתה בקאפרי בחורפים של של 1912 ו-1913. מריה סברה שמונתה מהווה השפעה רעה על ויקטוריה ושהוא אף ניסה להתחיל איתה. עשורים מאוחר יותר היא סיפרה כי תמיכתה של משפחת המלוכה השוודית במונתה הייתה אחת הסיבות בגינן התגרשה מהנסיך וילהלם. קשריו הקרובים עם משפחת המלוכה השוודית אף הובילו לכך שהוא הוריש את וילה סן מיקלה לבית המלוכה השוודי.
במלחמת העולם הראשונה, מונתה הפך לאזרח בריטי ושירת בחיל האמבולנסים. זיכרונותיו מהמלחמה היו בסיס לספרו Red Cross, Iron Cross.
בערוב ימיו לקה מונתה במחלת עיניים שהפכה אותו לכמעט עיוור והקשתה עליו לסבול את השמש האיטלקית. הוא נאלץ לחזור לשוודיה שם הכתיב ב-1929 את מגילת סן מיקלה שזכה להצלחה מיידית. בעזרת ניתוח שהשיב לו את ראייתו הוא שב לבלות מספר חודשים נוספים בווילה סן מיקלה עד שב-1942 חזר לשוודיה כאורחו של מלך שוודיה.
מונתה נפטר בשוודיה בגיל 91. גופתו נשרפה ואפרו פוזר בים הצפוני. לוח זיכרון הוקם לזכרו ולזכר משפחתו בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.
משפחתו
מונתה התחתן ב-1880 עם אולטימה הורנברג, שוודית אותה פגש בזמן שלמדה אמנות בפריז. השניים התגרשו בסוף אותו עשור.
ב-1907 התחתן עם אשתו השנייה, הילדה פנינגטון-מלור (1876–1967), אנגלית ממשפחה בעלת קרקעות. לשניים נולדו שני ילדים, פיטר ומלקולם.
בנו של מונתה, מלקולם, שירת במלחמת העולם השנייה במנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית מעבר לקווי האויב הנאצי בסקנדינביה הכבושה ולאחר מכן לקח חלק בקרב אנציו באיטליה.
מגילת סן מיקלה
מונתה התפרסם בזכות ספרו "מגילת סן מיקלה" (Boken om San Michele או La storia di San Michele), שתורגם למגוון שפות. את הספר הוא הכתיב בשנת 1929, בתקופה בה כבר היה עיוור. הספר הוא תמהיל של זכרונות מחייו של אדם מעניין שחי חיים מעניינים, דיווחים ממוקדי התרחשות של אירועים חשובים שבהם לקח חלק (כגון המגפה בנאפולי), הצעדים הראשונים ברפואת הנפש הצרפתית, שימוש בהיפנוזה, וקורט פנטזיה ומיתולוגיה שוודית.
הספר זכה להצלחה רבה ותורגם ל-45 שפות.
"מגילת סן מיקלה" השפיע על אנשים רבים, בהם הסופר הישראלי מאיר שלו, הרואה בספר הזה את אחד הגורמים המשפיעים ביותר בעיצוב אישיותו הספרותית. הספר תורגם לעברית והופיע בהוצאת עם עובד (תרגם מאנגלית יצחק ליב ברוך וחידש אמציה פורת).
סן מיקלה
אכסל מונתה התאהב באי קאפרי ובנה את ביתו בחלקו העליון, אנקאפרי, באזור שבו נמצאו הריסותיו של ארמון מתקופתו של טיבריוס. כיום ביתו של מונתה, חווילת "סן מיקלה", משמש מוזיאון קטן לזכרו, בו מוצגות מהדורות של הספר "מגילת סן מיקלה" בשפות רבות, כולל עברית. המקום מהווה אתר תיירותי מבוקש, ולכן הממשלה נאלצה לקבוע מכסה שנתית מרבית, ומי שמגיע ללא הזמנת תור מראש עלול להיות מסורב כניסה.
קישורים חיצוניים
ברוך תירוש מספר על פגישה עם אקסל מונתה בשנות הארבעים -"יקום תרבות " https://www.yekum.org/2021/11/פגישה-באי-קאפרי-עם-הסופר-אכסל-מונתה/
סוויניוחי
סוויניוחי (באוקראינית: Привітне - פריביטנה, פריבטנויה; בפולנית: Świniuchy; ביידיש: סווינעך) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
סוויניוחי החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובאמצע המאה ה-17 הייתה בבעלות האציל הפולני לשצ'ינסקי. במהלך המאה ה-18 הוענק ליישוב זכויות עירוניות שונות, ובשנת 1790 הוענקו לו זכויות מגדבורג.
בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סוויניוחי
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות משנת 1700 עולה כי ביישוב ישבו באותה עת כ-100 יהודים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 629 יהודים.
במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מרעב, ורבים מהם עזבו אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 498 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ואלו השתייכו לקהילת הורוכוב הסמוכה. בתקופה זו נמנו רוב יהודי העיירה על חסידות אליק ועל חסידות טריסק, והתקיימו בה שני בתי כנסת.
בשואה
עם עזיבת הסובייטים את האזור, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נותרה העיירה זמן מה ללא שלטון. לאחר כניסת הגרמנים אליה נמסרה השליטה בה לידי המשטרה האוקראינית, אשר הטילה על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד מצד האוכלוסייה האוקראינית המקומית.
באוקטובר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו לוקאצ'י, ושם נערכה בהם סלקציה, כאשר ל"יעילים" הוקצבו 300 גרם לחם ליום ול"בלתי יעילים" הוקצבו 150 גרם לחם ליום.
ב-13 בספטמבר 1942 נרצחו יהודי העיירה יחד עם כל יהודי גטו לוקאץ' בבורות ירי.
The Movie Album
The Movie Album הוא אלבומה ה־30 של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב־14 באוקטובר 2003 על ידי קולומביה רקורדס. את האלבום הפיקו בפועל סטרייסנד עצמה ומנהלה האישי וזהו היה האלבום ה־16 שאותו סטרייסנד הפיקה בפועל ביחד עם מנהלה האישי.
רקע
הרעיון לאלבום בא בעקבות נישואיה לשחקן ג'יימס ברולין שנישואיו גם היוו לסטרייסנד את ההשראה להקליט שירים שעוסקים באהבה וזוגיות. על מנת להתאים את השירים לצרכים שלה כותבי השירים אלן ומרלין ברגמן הוסיפו מילים לחלק מהשירים באלבום.
כל השירים באלבום הופקו על ידי סטרייסנד עצמה כאשר מספר שירים הפיקה סטרייסנד ביחד עם רובי בוצ'מן וג'וני מנדל. האלבום מכיל מוזיקת קונצרטים המלווה בתזמורת של 75 נגנים המשולבת עם מוזיקת פופ. האלבום הוקלט במהלך יוני ויולי 2003 באולפנים שונים בקליפורניה. עם שחרור האלבום קולומביה רקורדס הוציאו מהדורה נוספת לאלבום – מהדורת EP אשר כוללת מספר מצומצם של שירים מהאלבום. בנוסף יצאה גם מהודרת דלוקס עם שני קליפים ושיר נוסף אשר הייתה זמינה בארצות הברית.
ביקורת וקידום
האלבום זכו לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את שירתה של סטרייסנד ואת אוסף השירים באלבום. אם כי היו גם הרבה מבקרים שחשבו שהאוסף היה משעמם ומאכזב. אך למרות זאת האלבום קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "הביצועים הווקאלים הטובים ביותר באלבום פופ מסורתי".
על מנת לקדם את האלבום הופיעה הזמרת בתוכנית של אופרה וינפרי ובכך הופעה זו הייתה הופעתה הראשונה בטלוויזיה מזה 40 שנה.
הצלחה
מבחינה מסחרית האלבום הצליח להגיע לעשירייה הפותחת בקנדה וארצות הברית והצליח להגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית ואוסטרליה ולמעמד כסף בבריטניה. נכון להיום מכירות האלבום עומדות על 694 אלף עותקים בארצות הברית.
בנזואיל פראוקסיד
בנזואיל פראוקסיד הוא תרופה וכימיקל תעשייתי. כתרופה הוא משמש לטיפול מקומי באקנה. תופעות לוואי נפוצות לתרופה הן גירוי, יובש והתקלפות העור. בטיחות השימוש בו במהלך ההריון אינה ידועה.
שימוש בטיפול בפצעי בגרות
בנזואיל פראוקסיד יעיל בהפחתת מספר פצעי הבגרות ובחומרתם ואינו גורם לחסינות אנטיביוטית.
השימוש בבנזואיל פראוקסיד הוא בצורת ג'ל, משחה או נוזל הנמרחים ישירות על פצעי הבגרות בריכוזים של 2.5%, 5% ו-10%. היעילות של הריכוז הנמוך של בנזואיל פראוקסיד דומה לזו של הריכוזים הגבוהים יותר, ובשימוש בו פחות תופעות לוואי.
בנזואיל פראוקסיד גורם לעיתים לגירוי ויובש בעור המטופל, אך לרוב העור מפתח עמידות לתרופה לאחר כשבוע. כשליש מהמטופלים בבנזואיל פראוקסיד מפתחים רגישות לקרינת UV-B וכאחד מחמש מאות מפתחים רגישות יתר לתרופה.
לבנזואיל פראוקסיד היכולת להלבין בגדים צבעוניים ושיער ויש להיזהר במהלך שימוש בתרופה.
סטיל (קומיקס)
סטיל או איש הפלדה (באנגלית: Steel או The Man of Steel, כמו גם פלד) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Adventures of Superman #500 מיוני 1993, ונוצרה על ידי הכותבת לואיז סימונסון והמאייר ג'ון בוגדנוב. מספר אלמנטים של הדמות שואבים השראה מדמותו של הגיבור הלאומי ואיש מעשיות הגוזמה ג'ון הנרי, כמו גם מדמותו של סופרמן.
סטיל הוא האלטר אגו של ג'ון הנרי איירונס, מהנדס נשק מבריק אשר כלי הנשק אותו יצר נפל לידיים הלא נכונות ונעשה בו שימוש להריגתם של חפים מפשע. כאשר החברה בה עבד ניסתה לשכור את שירותיו, הוא ביים את מותו ועבר למטרופוליס. בזמן שעבד בעבודת בנייה מעל גורד שחקים, הוא ניצל בידי סופרמן כאשר מעד ונפל. בזמן הקרב הקטלני של סופרמן בדומסדיי, איירונס ניסה לעזור לסופרמן בכך שהניף פטיש, אך נקבר מתחת להריסות. לאחר מותו של סופרמן, איירונס זחל מההריסות ונשבע לעצור את דומסדיי.
טיירי בראון
טיירי בראון (באנגלית: Tyree Brown; נולד ב-9 ביולי 2004) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הידוע בשל משחקו בסדרת הטלוויזיה "הורים במשרה מלאה".
סטיל (קומיקס)
איירונס גילה כי כנופיות רחוב משתמשות בגרסה משודרגת של כלי הנשק אותו יצר. הוא עטה על עצמו חליפת שריון (בדומה לחליפתו של איירון מן מחברת מארוול קומיקס). במהלך קשת הסיפור שלטונם של הסופרמנים, ארבע דמויות הוצגו כסופרמן, כאשר כל אחת נקראה בכינוי שונה. איירונס נקרא "איש הפלדה", או "סטיל".
טיירי בראון
ביוגרפיה
בראון נולד בשנת 2004 בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
סטיל (קומיקס)
דמותו של סטיל הופיעה במספר מדיות נוספות לקומיקס. הדמות הופיעה ב"סופרמן: סדרת האנימציה" בדיבובו של השחקן מייקל דורן, וב"ליגת הצדק: סדרת האנימציה" בדיבובו של פיל למאר. הדמות הופיעה גם בסרטי האנימציה "ליגת הצדק: כס אטלנטיס" בדיבובו של קרי פייטון, וכן ב"מותו של סופרמן" ו"שלטונם של הסופרמנים" בדיבובו של קרס ויליאמס. בסרט הלייב אקשן "סטיל" גילם הכדורסלן שאקיל אוניל, בעוד את דמותו בסדרת הטלוויזיה "סופרמן ולויס" מגלם השחקן וולה פארקס.
טיירי בראון
קריירה
טיירי בראון החל לדגמן בגיל שלוש. זמן קצר לאחר מכן, הוא גם עסק בפרסום ברדיו.
בגיל חמש, הוא נבחן לתפקיד בסדרה "הורים במשרה מלאה" ולאחר מכן לוהק לתפקיד ג'באר טרוסל, אותו גילם בלמעלה מ-100 פרקים עד 2015.
בשנת 2013 נתן את קולו בשני סרטי אנימציה, בית ספר למפלצות ולשבור את הקרח.
בשנת 2015 הופיע בסרט הילדים "Operation: Neighborhood Watch!". בשנת 2016 התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה מחשבות פליליות ו-"מאק ומוקסי". בשנת 2020 שיחק בסרטי הקולנוע "One Nation Under God" ו-"My Brothers' Crossing".
אמיר ח'ורי
אמיר ח'ורי (בערבית: أمير خوري; נולד ב-16 בדצמבר 1995) הוא שחקן ערבי נוצרי-ישראלי.
ביוגרפיה
ח'ורי נולד בחיפה למשפחה ערבית-נוצרית העוסקת בצילום אירועים והפקות. בשנת 2019 סיים את לימודיו בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. אחותו היא הזמרת רנא ח'ורי.
ב-2016 גילם בעונה השלישית של "החממה" את עומאר אל שריף.
ב-2018 גילם את סמיר עוודאללה, אחיו של המחבל אל-מקדסי ובנו של השייח' עוודאללה, בעונה השנייה של הסדרה "פאודה" ששודרה ב-yes. באותה שנה שיחק בסרט ההוליוודי "שבעה ימים באנטבה", המבוסס על הסיפור האמיתי של מבצע אנטבה. בסרט הוא גילם את המחבל הפלסטיני עלי אל-מעאתי, אחד מחוטפי המטוס בדרכו מתל אביב. כמו כן, שיחק בסדרה הבריטית של רשת BBC One "המתופפת הקטנה".
בשנת 2020 כיכב בהצגה "גדר חיה" (המבוססת על ספר באותו שם מאת דורית רביניאן) לצד אביגיל הררי. באותה שנה שיחק בעונה השנייה של הסדרה "תאג"ד" מבית yes, שם גילם את אמיל, חובש גדודי דרוזי.
השתתף בעונה הרביעית של סדרת הנוער "נעלמים".
בסרט "תמונת הניצחון" (2021) גילם את דמותו של העיתונאי מוחמד חסנין הייכל בצעירותו.
בשנת 2023 שיחק בסדרה "איסט סייד" לצידו של יהודה לוי. באותה שנה גילם את דמותו של המחבל עימאד מורנייה בסדרה האמריקאית "רוחות ביירות" פרי יצירתם של ליאור רז ואבי יששכרוף עבור רשת שואוטיים. בנוסף, שיחק בדרמה של רשת 13 "שמיים אדומים", המבוססת על ספרו של דניאל שנער ועוסקת באינתיפאדה השנייה, שם גילם את עלי אל-מסרי.
חיים אישיים
בשנים 2018–2020 היה בזוגיות עם השחקנית אלונה סער (בתו של גדעון סער).
ערך-p
אם הערך p קטן או שווה ל-α (רמת מובהקות המבחן שנקבעה), זה מרמז כי התוצאות שקיבלנו מהמדגם אינן מתיישבות עם ההנחה כי השערת האפס היא נכונה ולכן יש לדחות את אותה ההשערה (אך זה לא אומר שהשערה זו בהכרח איננה נכונה, או שצריך בהכרח לקבל את ההשערה האלטרנטיבית). כאשר הערך p מחושב באופן נכון, וההנחות לגבי התפלגות הנתונים אכן מתקיימות, ביצוע מבחן כזה יבטיח לנו שהסיכוי לטעות מסוג ראשון לא יעלה על אותו ערך של α.
מאחר שבערך p משתמשים בסטטיסטיקה שכיחותנית (ולא בייזיאנית), הערך p איננו בעל אמירה לגבי ההסתברויות של ההשערות הנבדקות אלא הוא רק משמש ככלי כדי להחליט אם לדחות או לא את השערת האפס תוך שמירה על רמת מובהקות קבועה מראש.
בדיקת השערות אשר מסתמכת על הערך p נפוצה במגוון רחב של תחומים מדעיים כמו: אקונומטריקה, פסיכולוגיה, ביולוגיה, קרימינולוגיה, סוציולוגיה. שימוש שגוי בערך p הוא מושא לביקורת.
רעיון כללי
ערך p נועד לכמת את רעיון המובהקות הסטטיסטית של תוצאות נצפות מנתוני מדגם. הרעיון המרכזי הוא להראות את מידת סבירות תוצאות המדגם תחת השערת האפס.
לפיכך, ההשערה היחידה שיש צורך לציין בעת ביצוע מבחן ההשערות היא השערת האפס, מאחר שעל סמך השערה זו מכמתים את המובהקות הסטטיסטית. לכן, כאשר דוחים את השערת האפס, אלא אם כן ישנה השערה אלטרנטיבית בודדה, לא ניתן לטעון שההשערה האלטרנטיבית בהכרח נכונה.
לדוגמה, אם נניח שהשערת האפס היא שהנתונים נדגמים מהתפלגות נורמלית סטנדרטית (N(0,1, דחייה של השערת האפס תיתכן במקרים הבאים: 1. תוחלת התפלגות הנתונים היא לא אפס 2. השונות איננה 1 או לחלופין 3. שההתפלגות שממנה דגמנו איננה נורמלית. כמו כן, התוצאות שיתקבלו בבחינת ההשערה תלויות גם בסוג המבחן שיבוצע על הנתונים. יתר על כן, אם נבצע מבחן של בדיקת ההשערה שתוחלת התפלגות הנתונים היא 0 ונדחה אותה, לא נקבל מכך מידע לאיזה ערך אכן שווה התוחלת.
בבדיקת השערות סטטיסטית, ההשערה הסטטיסטית מתייחסת להתפלגות ההסתברותית ממנה מניחים כי הגיעו התצפיות. אם X הוא משתנה מקרי אשר מייצג את התפלגות התצפיות, ו- H היא ההשערה הסטטיסטית שמיוחסת לנתונים, אז הרעיון של המובהקות הסטטיסטית יכול להיות מוצג כהתפלגות המותנה ,אשר תיתן את פונקציית הנראות של התצפיות אם ההשערה שנבחרה, H, היא נכונה. אמנם ישנה בעייתיות בהצגה זו, מאחר שההסתברות שמשתנה מקרי רציף יהיה שווה לערך מסוים היא תמיד 0,. לכן הגדרה זו נאיבית ולא מספקת, ויש לשנותה על מנת שתוכל להתמודד עם ערכים רציפים. מצד שני, הצגה זו מאפשרת להבין את ההבדל בין הערך p לבין הסתברויות שמוערכות בדיקת השערות בייזיאנית כגון ההסתברות שההשערה נכונה בהינתן התצפיות, ההסתברות שההשערה נכונה וההסתברות לקבלת התצפיות.
הגדרה ופרשנות
הערך p מוגדר כהסתברות תחת השערת האפס, H, של קבלת תוצאה זהה או קיצונית מזו שנצפתה במדגם. בכל הנוגע למושג "קיצונית מ.." יש מספר פרשנויות ואלה תלויים בסוג התופעה.
ככל שערך p קטן יותר, למעשה רמת הסמך של החוקר לגבי התוצאות גבוהה יותר, זאת כיוון שערך p קטן מאוד מרמז שקבלת התוצאות הנצפות תחת השערת האפס המיוחסת להם סבירה פחות. השערת האפס, H, נדחית אם הערך p המתאים (מבין השלושה שצוינו לעיל), קטן או שווה מאותה רמת מובהקות, \alpha, שהיא סף קבוע ושרירותי שנקבע לפני ביצוע המבחן ואיננו תלוי בתצפיות. הערך נקבע בדרך כלל על פי קונצנזוס בתוך הקהילה המדעית שהחוקר עובד בה.
מאחר שהערך של X, הערך שמגדיר אם המאורע יהיה בזנב הימני או השמאלי, הוא משתנה מקרי, והערך p הוא פונקציה של x, לכן הוא בעצמו מהווה משתנה מקרי אחיד מעל הקטע [0,1], תחת הנחה ש-x רציף. לפיכך, הערך p איננו קבוע. כלומר, מכאן אי אפשר לתת לערך p פרשנות כתדירות שמאורע מסוים יקרה מאחר שעליו להיות מספר קבוע לשם כך. במילים אחרות, אם אותו המבחן מבוצע באופן בלתי תלוי מספר פעמים עם אותה השערת אפס (אך על תצפיות שונות), יתקבלו ערכי p שונים בכל פעם שבו מבוצע המבחן. במקרה כזה ניתן לחבר את ערכי p המתקבלים מביצוע כל מבחן כזה תוך שימוש במבחן שילוב ההסתברויות של פישר אשר מתבסס על איחוד הסתברויות של מבחנים המבוצעים תחת אותה השערת אפס.
רמת המובהקות הנקבעת מראש \alpha יכולה להתפרש כסיכוי לדחות שלא בצדק את השערת האפס (טעות מסוג ראשון) מאחר ש
כמו כן, אם נקבע מופע מסוים של ערך p, ונרשה ל\alpha להיבחר בין 0 ל-1, נקבל פרשנות מקבילה לערך ה-p במונחי \alpha, כערך הנמוך ביותר של \alpha שניתן להניח עבורו שהשערת האפס תידחה עבור סט תצפיות מסוים ברמת מובהקות שנקבעה מראש. אם מניחים כי רמת המובהקות, \alpha, היא קטנה מהערך p שיתקבל זה יוביל לכך שלא תהיה דחייה של השערת האפס.
חישוב
עבור המקרה החשוב בו משערים שהתצפיות הגיעו מהתפלגות נורמלית, פותחו מבחנים שונים עבור ההשערות השונות שנבדקות וטבע הנתונים השונה. מספר מבחנים כאלו הם: מבחן Z להתפלגות נורמלית, מבחן t עבור התפלגות t ומבחן f עבור התפלגות f. כאשר התצפיות לא מגיעות מהתפלגות נורמלית, עדיין ניתן להעריך את ההתפלגויות של סטטיסטי המבחן על ידי שימוש במשפט הגבול המרכזי עבור מדגמים גדולים מספיק, כגון במקרה של מבחן חי בריבוע.
חישוב ערך ה-p דורש השערת אפס, מבחן סטטיסטי (יחד עם ההחלטה אם המבחן מבוצע עבור מאורע שנמצא בזנב הימני, בזנב השמאלי או שייתכן המאורע בכל אחד מהזנבות) וכמובן נתונים. אפילו אם ייתכן שחישוב המבחן הסטטיסטי הוא קל, חישוב של ההתפלגות תחת השערת האפס, וחישוב פונקציית ההסתברות המצטברת שלה היא לעיתים רבות מטלה קשה חישובית. כיום החישוב מתבצע בדרך כלל באמצעות תוכנות סטטיסטיות, ופעמים רבות על ידי שימוש באמצעים נומריים (ולא תוך פתירת פונקציות בצורה מדויקת), אך בתחילת ואמצע המאה ה-20, החישובים הללו נעשו באמצעות טבלאות, ועל מנת להגיע לערך המתאים היה צורך לבצע אינטרפולציה או אקסטרפולציה מתוך אותם ערכים בדידים בטבלה. לכן במקום להשתמש בטבלאות של ערכי p, פישר הפך את פונקציית ההסתברות המצטברת, ופרסם את ערכי המבחן הסטטיסטי עבור ערכי p מסוימים.
הטלה אחת של זוג קוביות
נניח שחוקר מטיל זוג קוביות פעם אחת, והשערת האפס היא שהן הוגנות. המבחן הסטטיסטי הוא "סכום תוצאות ההטלה" והוא חד צדדי. החוקר מטיל את הקוביות ומבחין ששתיהן מראות 6 ולכן מניב מבחן סטטיסטי של 12. ערך ה-p של תוצאה זו הוא 1/36 (מכיוון שתחת השערת האפס, המבחן הסטטיסטי מתפלג אחיד), או בערך 0.028 (המבחן הסטטיסטי הגבוה ביותר מתוך 6×6 = 36 אפשרויות). אם החוקר מניח רמת מובהקות של 0.05, הוא יקבע שתוצאה זו היא משמעותית ולכן ידחה את ההשערה שהקוביות הן הוגנות.
במקרה זה, הטלה אחת מניבה בסיס חלש מאוד (זאת אומרת חסר מידע) כדי להסיק מסקנה משמעותית לגבי הקוביות. זה מדגים את ה"סיכון" שביישום ערך-p ללא התחשבות בתכנון הניסוי.
חמישה "עץ" ברצף
נניח שחוקר מטיל מטבע חמש פעמים ברצף והשערת האפס היא שהמטבע הוגן. מבחן סטטיסטי של "המספר הכולל של עץ" יכול להיות חד-צדדי או דו-צדדי: מבחן חד-צדדי מקביל לכך שנראה אם המטבע מוטה לטובת "עץ", לעומת זאת מבחן דו-צדדי מקביל לכך שנראה האם המטבע מוטה לצד כלשהו. החוקר מטיל את המטבע חמש פעמים ורואה "עץ" בכל פעם, מה שמניב מבחן סטטיסטי של 5. במבחן חד-צדדי זהו הערך הקיצוני ביותר האפשרי, ומניב ערך-p של. אם החוקר הניח רמת מובהקות של 0.05, הוא יקבע שתוצאה זו משמעותית וידחה את ההשערה שהמטבע הוגן. במבחן דו-צדדי, סטטיסטי מבחן של "0 פעמים "עץ"" קיצוני באותה מידה, ולכן המידע של 5 פעמים "עץ" יניב ערך-p של, וזה לא משמעותי מספיק עבור רמת מובהקות 0.05.
זה מדגים שציון כיוון (על סטטיסטי מבחן סימטרי) חוצה את ערך p (מגדיל את המשמעותיות) ויכול להוות את ההבדל בין החשבת הנתונים למשמעותיים או לא.
היסטוריה
חישוב הערך p החל במאה ה-18 כאשר פייר-סימון לפלס חישב אותו: "במהלך העשור של 1770 לפלס התייחס לסטטיסטיקה לגבי חצי מיליון לידות. הסטטיסטיקה הראתה כמות לידות גדולה יותר של זכרים לעומת נקבות. הוא הגיע למסקנה על ידי חישוב הערך p כי עודף לידות הזכרים הוא אמיתי, אם כי בלתי מוסבר".
הערך p הוצג באופן פורמלי על ידי קרל פירסון, במבחן פירסון שפיתח, כאשר במבחן זה הוא השתמש בהתפלגות חי בריבוע וסימן את ערך ה-p ב-P גדולה.
השימוש בערך p בסטטיסטיקה הפך לפופולרי בזכות רונלד פישר, ומשחק תפקיד מרכזי בהתייחסות שלו לנושא. בספרו המשפיע Statistical Methods for Research Workers פישר הציע את קביעת ערך p להיות p=0.05, או כסיכוי של 1 מתוך עשרים לקבל תוצאה קיצונית יותר באופן מקרי, כגבול למובהקות סטטיסטית. הוא יישם את הרעיון של הערך p להתפלגות הנורמלית (בתור מבחן דו-צדדי), ובכך יצר את הכלל של שתי סטיות התקן (עבור התפלגות נורמלית) כמובהקות סטטיסטית.
לאחר מכן פישר חישב טבלה של ערכים, בה חישב את ערכי החי בריבוע השונים אשר יניבו ערכי p מסוימים, הוא חישב את ערכי החי עבור ערכי ה- p הבאים: 0.99, 0.98 ,0.95 ,0.9 ,0.8 ,0.7 ,0.5, 0.3 ,0.2 ,0.1 ,0.005 ,0.02 ו- 0.01. דבר זה אפשר להשוות ערכי חי בריבוע שונים כנגד ערכי סף שונים ועודד את השימוש בערך p (בעיקר 0.05, 0.02 ו-0.01) כערכי סף במקום לחשב ולדווח את הערך p על ידי עורך המחקר עצמו. טבלאות דומות חושבו במאמר של פישר וייטס מ-1938 אשר ביצר את הגישה של התייחסות לערך p כערך סף.
כדוגמה לשימוש בערך p בתכנון וניתוח ניסויים בספרו The Design of Experiments (1935), פישר הציג את ניסוי טעימת התה, שנחשב היום כדוגמה הארכיטיפית לשימוש בערך p.
ניסוי טעימת התה: על מנת לבדוק את הטענה של גברת (Murie Bristol) שהיא יכולה להבחין באופן בו הוכן התה (הוספה של חלב לכוס ולאחריה תה, או בסדר הפוך), הוצגו בפניה 8 כוסות תה, כאשר ארבעה הוכנו בצורה הראשונה, וארבעה בצורה השנייה. היא נשאלה איזו כוס תה הוכנה באיזו צורה (כאשר ידעה שישנם ארבע כוסות תה מכל סוג). במקרה זה, המבחן המתאים הוא מבחן פישר המדויק כאשר השערת האפס שאין לגברת כל יכולת מיוחדת להבחין בין סוגי התה. ערך ה-p היה 0.014 מאחר שהצליחה לזהות את כל ארבע כוסות התה.
לכן פישר היה מוכן לדחות את השערת האפס, מפני שהסיכוי שהיא הצליחה לסווג את כל כוסות התה באופן מקרי היא לא סבירה. פישר הסביר שוב את ההיגיון מאחורי בחירת ערך סף של הערך p כשווה ל-0.05:
במהדורות מאוחרות, פישר ציין במפורש את ההבדל בין שימוש בערך p בהסקה סטטיסטית במדע, לבין שיטת ניימן-פירסון, אותה כינה בתור "תהליכי קבלה". פישר הדגיש שאף על פי שהשימוש בערכים קבועים של 5%, 2% ו-1% הם נוחים, ערך ה-p המדויק ניתן לשימוש, וחוזק העדויות ישפיעו עליו עם ביצוע ניסויים נוספים. בניגוד לכך, תהליכי החלטה דורשים החלטה חד משמעית, אשר יוצרים פעולה בלתי הפיכה, והפרוצדורה מבוססת על מחיר הטעות, פרוצדורות אשר פישר טען שאינן ניתנות ליישום במחקר מדעי.
אי הבנות
למרות שכיחות השימוש בערך p, השימוש בו מבוקר בגלל החסרונות הטבועים בו, ובגלל אי ההבנות שנובעות ממנו.
המידע שמתקבל על ידי שימוש בערך p והשוואתו לרמת מובהקות מניב אחת משתי תוצאות: קבלה של השערת האפס, או אי דחיית השערת האפס ברמת המובהקות הזו (משמע שלא ניתן לטעון כי השערת האפס היא נכונה, אלא רק שלא ניתן לדחות אותה כרגע). בניסוח של פישר, ישנו חוסר עקביות: לפי ניסוחו ערך p נמוך אומר או כי השערת האפס היא נכונה והנתונים הנבדקים התקבלו על ידי אירוע לא סביר, או שהשערת האפס היא שגויה.
למרות זאת, אנשים רבים מפרשים את הערך p במספר רב של צורות שגויות, ומסיקים מהערך מסקנות שגויות אשר אינן מתאימות לפרשנות המקורית.
הערך p כשלעצמו אינו מאפשר הסקה על ההסתברות של ההשערות, דבר אשר דורש מספר השערות או טווח של השערות עם הסתברות אפריורית על הנראות שלהם, כמו בסטטיסטיקה בייסיאנית, שם ניתן להשתמש בפונקציית הנראות עבור כל הערכים האפשריים עבור התפלגות האפריורית, במקום שימוש בערך p עבור השערת אפס בודדת.
הערך p מתייחס להשערה בודדת, השערת האפס, ולא מאפשר הסקה לגבי שאר ההשערות אחרות (ההשערה האלטרנטיבית). בגישה של ניימן פירסון לבדיקת השערות, ישנה פונקציית החלטה בין שתי אלטרנטיבות, ומבוססת בדרך כלל על סטטיסטי מבחן, עבורם מחושבים הסיכויים לטעות מסוג ראשון ושני. למרות זאת, הערך p של סטטיסטי המבחן לא ניתן להשוואה לסיכויי הטעות מסוג ראשון ושני ובמקום זאת מוזן לתוך פונקציית ההחלטה.
ביקורת
המבקרים של הערך p מציינים כי הקריטריון (ערך הסף) נועד על מנת לקבוע מובהקות סטטיסטית והסף שלפיו נקבעת המובהקות נקבע באופן שרירותי, ועובדה זו מובילה לכמות גדולה של תוצאות חיוביות שגויות.
אם נגדיר את שיעור התוצאות המובהקות השגויות כאחוז של מתוך המבחנים שנמצאו מובהקים סטטיסטית בהם השערת האפס היא למעשה כן נכונה, יש הטוענים כי לפחות שלושים אחוז מערכי ה-p הם קרובים ל-0.05. כדי להגיע למספר הנ"ל צריך להניח משהו לגבי ההסתברות האפריורית כי אפקט אמיתי אכן קיים. למרות זאת, המסקנה הזו חסינה במובן שללא קשר למה היא ההתפלגות האפריורית שהונחה, השערת האפס נדחתה שלא בצדק, הרבה יותר מ-5% מהמקרים.
סימולציות של מבחני t מראים כי אם אנו מקבלים p = 0.047 במבחן בודד, וטוענים כי ישנה תגלית (דהיינו דחייה של השערת האפס), הטענה הזו תהיה שגויה לפחות 26% מהפעמים, והרבה יותר אם ההשערה איננה סבירה. העובדה הזאת בלבד תורמת למספר הרב של מחקרים שלא ניתנים לשחזור בתחומים מדעיים שונים, גם לפני הבעיות שנגרמות בעקבות בחינה של השערות מרובות, p-hacking וגורמים נוספים שידועים לגבי תגליות שגויות. הדבר הוביל לקריאה לשימוש בערכי p קטנים יותר לדוגמה (0.005 או 0.001).
הערך p לוקה בחוסר התאמה לעקרון הנראות ותלוי בתכנון הניסוי וסטטיסטי המבחן הנבדק. זאת אומרת שההגדרה של "קיצוני יותר" במידע תלוי בשיטת הדגימה אשר בה החוקר השתמש. למשל עבור סיטואציה בה חוקר מטיל מטבע 100 פעמים, והמטבע נופל 50 פעמים על פלי, יש סט של נתונים "קיצוניים יותר" מזה אשר בהם החוקר ממשיך להטיל את המטבע עד אשר 50 פעמים הוא מקבל פלי וזה מצביע על מקרה בו בוצעו 100 הטלות.
אי ההתאמה של הערך p עם עיקרון הנראות, מעיד על חוסר של שלמות רעיונית במתודולוגיה הנ"ל מאחר שהכוונה של המנתח לנתח את הנתונים בצורות שונות (סוגי תכנון ניסוי, בחירה של סטטיסטי וכו') יניבו תוצאות שונות על גבי אותו מידע ולגבי אותן שאלות בקשר להוגנות המטבע. הדאגה הזאת לגבי עקביות הסקה, הובילה את ריצ'רד קוקס לפתח בסיס אקסיומטי להסתברות אשר מותנית על הדרישה לעקביות אשר מובילה בסופו של דבר לכלל בייס.
פישר הציע את הערך p כדרך לא רשמית למדידת עדויות כנגד השערת האפס. הוא קרא לחוקרים לשלב את הערך p עם סוגים נוספים של עדויות, כמו הסבירות האפריורית של ההשערות.
במקרים נדירים מאוד, הערך p נאסר לשימוש במגזינים שונים.
דריק קוק
דריק קוק (באנגלית: Deryck Cooke; 14 בספטמבר 1919 – 26 או 27 באוקטובר 1976) היה פסנתרן, נגן עוגב, מוזיקולוג ושדרן בריטי.
חייו
קוק נולד בלייסטר למשפחה דלת-אמצעים ממעמד הפועלים; אביו מת כשהיה ילד, אבל אמו הצליחה לממן את שיעורי הפסנתר שלו. קוק רכש טכניקה מבריקה והחל להלחין. מלגה ללימודי עוגב אפשרה לו להמשיך את לימודיו בסלווין קולג' בקיימברידג', אצל פטריק הדלי ורובין אור.
לימודיו לתואר ראשון נקטעו במלחמת העולם השנייה, שבה שירת בחיל התותחנים המלכותי והשתתף בפלישה לאיטליה. סמוך לסוף המלחמה היה לפסנתרן בתזמורת ריקודים צבאית.
בשובו לקיימברידג' בוצעו כמה מיצירותיו וזכו להצלחה, אך הוא הוטרד מסגנונן השמרני שלא כצו האופנה, ובסופו של דבר השמיד את רובן.
אחרי סיום לימודיו בשנת 1947 הצטרף קוק לבי.בי.סי; פרט לתקופת ביניים בשנים 1959-65, שבמהלכה עבד ככתב ומבקר עצמאי, המשיך לעבוד בתאגיד השידור עד סוף חייו. בתחום עבודתו עסק בכתיבה ועריכה של תסריטים למדור המוזיקה ובשידור לרדיו ולטלוויזיה שם היה, הודות לאופן הגשתו השקול והטבעי, פרשן אידיאלי.
בשנת 1959 טען בספרו הראשון, "שפת המוזיקה", כי המוזיקה היא בעיקרה שפת הרגשות והוכיח, כי לכל אורך ההיסטוריה נטו מלחינים לבחור באותם פסוקי מוזיקה לביטוי רגשות או מצבים דרמטיים דומים.
החל בהכנות לשנת המאה למאהלר ב-1960 עשה קוק, יחד עם ברתולד גולדשמידט, את ניסיונו הראשון בהפקת "גרסת ביצוע" מן הטיוטה הלא-גמורה של הסימפוניה העשירית של מאהלר. הגרסה הראשונה המלאה (הרצופה) של הסימפוניה, שהוצגה לראשונה בשידור תצוגה מלווה הרצאה ברשת בי.בי.סי. ב-1960, הושמעה בביצוע בכורה ב-13 באוגוסט 1964 בקונצרטי הפרומס, בנגינת התזמורת הסימפונית של לונדון עם ברתולד גולדשמידט על דוכן המנצחים. גרסאות נוספות נוצרו, בסיועם של המלחינים דייוויד מתיוס וקולין מתיוס, שהצטרפו אל קוק וגולדשמידט במאמציהם ליצור תזמור מאהלרי אותנטי. היצירה, שקוק ושותפיו לעבודה הוציאו לאור בשנת 1976, היא כיום חלק מן הרפרטואר.
בשנותיו האחרונות סבל קוק מבריאות לקויה; הוא מת משטף דם מוחי בשנת 1976, בגיל 57. בשנים האחרונות של חייו עבד על מחקר רחב-יריעה בטטרלוגיה האופראית הכבירה של ריכרד וגנר, טבעת הניבלונג, אך רק חלק מן הכרך הראשון, העוסק בטקסט, הושלם; הוא יצא לאחר מותו בשם "ראיתי את העולם מגיע לסופו". היה זה אובדן של מה שהיה כמעט בוודאות המחקר המכריע במוזיקה של מחזור הטבעת.
אוסף של המאמרים והשיחות של קוק יצא גם הוא לאור אחרי מותו בשם "כתבי הגנה" (Vindications).
בעת'
המפלגה הסוציאליסטית של התחייה הערבית (בערבית: حزب البعث العربي الاشتراكي, תעתיק: חִזְב אלבעת' אלערַבי אלאִשְתִראכי) הידועה בקצרה כמפלגת הבעת' הוקמה בדמשק בשנות ה-40 כתנועה חילונית, לאומנית סוציאליסטית וערבית, במטרה להיאבק בשלטון הקולוניאליסטי המערבי. משמעות המילה בעת' בערבית הוא "תחייה" או "לידה מחדש". המפלגה פעלה כתנועה פאן-ערבית באמצעות שלוחות בכמה מדינות ערביות, אבל זכתה להצלחה בעיקר בעיראק ובסוריה, בהן עלתה לשלטון בהפיכות ב-1963. שלוחות פחות דומיננטיות של הבעת' התקיימו גם בלבנון, ירדן, לוב ובמידה סמלית גם בערב הסעודית וכווית. הארגון לשחרור פלסטין שנוסד בשנת 1964 אימץ את עיקר המצע שלה וגם את הדגל, אך עם דגש על "תבוסת הציונים", שאותם ראו כחלק מהאימפריאליזם המערבי.
שלוחת הבעת' בסוריה עלתה לשלטון בהפיכה ב-8 במרץ 1963 והיא מחזיקה בשלטון מאז. ב-1966 התפצלו השלוחה הסורית והשלוחה העיראקית של התנועה לארגונים יריבים, בשל מחלוקות אידאולוגיות ומאבק על הנהגת העולם הערבי. בעיראק, מפלגת הבעת' הצליחה להחזיק בשלטון לתקופה קצרה בשנת 1963, אולם אז איבדה את אחיזתה, ורק ביולי 1968 חזרה לשלטון מכוח הפיכה נוספת. שלטון הבעת' בעיראק נמשך עד הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, כשבמרבית שנות האחיזה במוסדות השלטון החזיק סדאם חוסיין בתפקיד הנשיא. תנועות הבעת' בסוריה ועיראק שהו ביחסים קרובים עם אש"ף, והתחרו על תמיכה בו. בהמשך קם גם סניף של בעת' ברשות הפלסטינית.
העקרונות האידאולוגיים של התנועה כוללים סוציאליזם ערבי, לאומנות ופאן-ערביות. עמדותיה החילוניות עומדות בסתירה לאלה של מספר משטרים שמרניים יותר במזרח התיכון. המוטו של הארגון הוא "אחדות, חופש וסוציאליזם" (בערבית: وحدة، حرية، اشتراكية, תעתיק: וַחְדַה, חֻריה, אִשְתִרָאכִּיה). ה"אחדות" מתייחסת לאחדות העולם הערבי; ה"חופש" מתייחס לחופש מהשפעה, התערבות זרה ואף מאסלאם ושבטיות, המהווים מכשול בפני הקדמה הערבית; וה"סוציאליזם" מתייחס לגישה הערבית הסוציאליסטית, השונה מהמרקסיזם.
מייסדי המפלגה
את מפלגת הבעת' ייסדו שלושה מנהיגים ראשיים: מישל עפלק, זכי ארסוזי וצלאח א-דין ביטאר.
מישל עפלק היה נוצרי יווני אורתודוקסי סורי. בשנים 1928–1932 היה סטודנט להיסטוריה בעל מלגה מאוניברסיטת הסורבון בפריז. לפי עדויות שונות הפך לחבר המפלגה הקומוניסטית; ייתכן כי היה אף חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בסוריה.
משנת 1934 עבד כמורה בבית ספר תיכון יוקרתי בדמשק - "התג'היז'". הסטודנטים ותלמידי בתי הספר התיכוניים היו בעלי תודעה פוליטית ערה ביותר בציבור, ולכן היוו קרקע פורייה להפצת רעיונותיהם של עפלק ושל ביטאר. בשנת 1935 סייעו השניים בייסודו ובעריכתו של שבועון שמאלני בשם "א-טליעה" (חיל החלוץ).
כסטודנט, הושפע עפלק ממשנתו של מרקס, ולימים ביסס את מצע המפלגה על חלק מעקרונות המרקסיזם. עפלק התרועע עם קבוצת קומוניסטים אינטלקטואלים, איתם הוציא לאור את מגזין שמאלני בשם "ונגארד" (א-טליעה).
לאחר לימודיו בפריז עבד ביטאר כמורה בסוריה יחד עם עפלק. ב-1936, כאשר חזרו השניים מצרפת, נתקו כמעט לחלוטין את קשריהם עם הקומוניסטים. לדברי עפלק, הם החליטו שקומוניזם עם דגש על עקרון הבינלאומיות לא אפשרי בעולם הערבי. עד 1936 טענו השניים, "היינו אז מרקסיסטים, עם הסתייגויות מועטות".
השניים הקימו תחילה תנועה בשם "תנועת התחייה הערבית" (חרכת אל-אחיאא' אל-ערבי), אך באמצע 1941 אימצו את השם "בעת'". בהדרגה הפכה תנועתם לדומיננטית מבין שתי קבוצות הבעת' שהיו קיימות באותו הזמן. התנועה הטמיעה בתוכה גם את ארגונו של ארסוזי, שלא הצליח להתרומם למדרגת מנהיג לאומי. ב-1942 התפטר עפלק מעבודתו כמורה כדי להקדיש את רוב זמנו למפלגה, וב-1947 נבחרו עפלק כמנהיג המפלגה וביטאר כמזכיר הכללי.
זכי אל-ארסוזי, אינטלקטואל ופילוסוף עלווי מאנטיוכיה שבחבל אלכסנדרטה, נולד למשפחת משכילים. גם הוא היה בוגר הסורבון בפריס. במאבק על שאלת מעמדו של חבל אלכסנדרטה ניצב ארסוזי בראש תנועת המחאה נגד סיפוח החבל לטורקיה, ויזם התנגשויות בין ערבים לטורקים. לאחר סיפוח האזור לטורקיה סירב ארסוזי, בדומה לאלפי ערבים אחרים, לחיות תחת שלטון טורקי ועקר דרומה, לסוריה. היה חבר ארגון פשיסטי למחצה של צעירים רדיקליים, "הליגה לפעולה לאומית". הארגון לא היה אפקטיבי במיוחד, וארסוזי נטש אותו. ב-1940 הקים ארסוזי ארגון משלו ובו שישה חברים בשם "אל-בעת' אל-ערבי" או "מפלגת התחייה הערבית", שבשנת 1943 התאחד עם הבעת' שבראשה עמדו עפלק וביטאר.
מישל עפלק וצלאח א-דין ביטאר לא היו הראשונים שניסו לשלב את רעיון הלאומנות הערבית עם סוציאליזם. אמנם בשנות השלושים נוסדה "המפלגה הסוציאלית לאומית הסורית", אלא שהרעיונות של הבעת' היו שונים בכך שהתכוונו לא ללאום מסוים, אלא לאומה הערבית כולה. שלושתם היו אינטלקטואלים ממעמד בינוני אשר בעתיד יהווה בסיס אלקטוראלי של מפלגת הבעת'.
חתירתם של השניים נגד המשטר לא תמיד עברה בשקט. צברי אל-עסלי, במיניסטריון הפנים, דיכא את חירות העיתונות וחירויות אחרות ואף שלח את ביטאר למחנה מעצר בתדמור שבמדבר הסורי. עפלק התמודד בבחירות בשנים 1943 ו-1947 ונכשל, בשנת 1947 ההצבעה לוותה בזיופים ובשימוש בצבא כדי להשפיע על בוחרים ולאיים על האופוזיציה. כתוצאה מאירועים אלה הבינו עפלק וביטאר את כוחו האמיתי של הצבא. ב-1947 נאבקה בהצלחה מפלגת הבעת' למען הצבעה חופשית וכוללת, אולם מאבקה למען בחירות חשאיות בשנת 1954 לא זכה להצלחה.
גיבוש האידאולוגיה של מפלגת הבעת'
מפלגת הבעת' נודעת גם בשם "התחייה", והיא הדוגמה הטובה ביותר לסוציאליזם ערבי. הרעיון של שילוב הסוציאליזם והאיחוד הלאומי לא היה חדש בעולם הערבי.
מכנה משותף למגמות מנוגדות
מכיוון שהסוציאליזם הערבי אינו מייצג דוקטרינה טהורה אלא הוא סינתזה אידאולוגית, ישנה אפשרות לזרמים שונים להשתלב בתוכו, וכאן מקור כוחו. מצד אחד, שרידים אידאולוגים מסורתיים חזקים (דת), ומצד שני השלכות אידאולוגיות חזקות של מרכזי השפעה עולמיים ממזרח ומערב. אורח המחשבה והשיטה הפילוסופית.
הבעת', כמו כל הזרמים הרשמיים של הסוציאליזם הערבי, שולל את הפילוסופיה של המרקסיזם את המטריאליזם ההיסטורי והדיאלקטי. בסוריה הגורם הדתי-מוסלמי לא היווה גורם מלכד לגבי השכבות העיקריות של המעמד הבינוני במאבקיו הלאומיים והסוציאליסטים. עפלק השתמש באסלאם בצורה עקיפה, האסלאם תומך ב'ערביות' שבמצע הבעת' הכוונה היא בהרגשה ובהכרה בהיותך ערבי.
היסוד האי-רציונלי באידאולוגיית מפלגת הבעת' אינו מופיע בצורה דתית-מוסלמית אלא ברעיונות כגון "אומה ערבית אחת בעלת שליחות נצחית. לאומיות שהיא נצחית ולא שלב היסטורי." (מצע מפלגת הבעת')
מישל עפלק הדגיש את היסוד האידיאליסטי בכך שטען שהפילוסופיה הקומוניסטית מתבססת על המטריאליזם, ומסבירה את ההתפתחות ההיסטורית על ידי הגורם הכלכלי. הפילוסופיה של הבעת' דוחה פילוסופיה מטריאליסטית, מכיוון שלגורם האידיאי והרוחני השפעה מכרעת בהתפתחות החברה האנושית.
הסינתזה בין הסוציאליזם והלאומיות
הבעת' היא תנועה "פוסט קומוניסטית"; במצע הבעת' מ-1947 נאמר:
העיקרון הסוציאליסטי בסינתזה נובע מהעיקרון הלאומי. הסוציאליזם הוא אמצעי הבא לשרת את המטרה הלאומית, לכל היותר הוא בבחינת אמצעי ומטרה כאחת.
המרכיב הלאומי של הסינתזה
העיקרון של מפלגת הבעת' הוא אחדות האומה הערבית וחרותה, הערבים הם אומה אחת אשר לה זכות לחיות במדינה אחת בעלת טריטוריה אחת, המולדת הערבית היא יחידה מדינית וכלכלית שאינה ניתנת לחלוקה, כל ההבדלים הקיימים בין בניה טפלים הם ומדומים. במרכיב הלאומי בולטים שלושה מרכיבים:
"הסוציאליזם הערבי" הוא בעל תוכן סוציאלי מוגדר המבדיל אותו מן הסוציאליזם המרקסיסטי, אם כי לקח עקרונות חשובים מהאחרון. מפלגת הבעת' היא סוציאליסטית ומאמינה כי העושר הכלכלי במולדת הערבית הוא קניין האומה. המפלגה מאמינה שהחלוקה של העושר במולדת הערבית אינה צודקת ולכן היא טעונה רביזיה וחלוקה מחדש בין האזרחים בדרך צודקת.
אם כן האידאולוגיה הכלכלית והסוציאליסטית קיבלה מן הסוציאליזם האירופאי כמה יסודות חשובים כגון ביקורת החלוקה על העושר, ביקורת על הרכוש הפרטי, העברת אמצעי היצור העיקריים מבעלות פרטית לבעלות המדינה.
אידאולוגיית הבעת' מציירת חברה אידיאלית של עמלים עצמאיים קטנים, במתכונת טרום קפיטליסטית כמעט, אשר תתבסס על רכוש קטן.
עממיות ונייטריאליזם
שני עקרונות חשובים מרכיבים את ה"סוציאליזם הערבי" של הבעת':
עקרונות אלה מגדירים את הבעת' בשני מישורים - הלוקאלי והגלובלי. עקרון העממיות מובע על ידי ה"עם". העם זקוק למפלגה המקיימת קשרים עם קציני צבא (האריסטוקרטיה), כדי ליצור מהפכה או הפיכת השלטון למכשיר המשרת את "ההמונים".
מצע הבעת' "סעיף – 5 מפלגת התחייה הערבית הסוציאליסטית היא עממית. לכן מסתמכת מפלגה זו בשליחות העם וחותרת להעמקת קשריה עמו, באופן שיוכל לחוש את אישיותו ולממש את זכויותיו בחיים הפרטיים והלאומיים".
אחת מסיסמאות הבעת' הייתה "החוט המשולש": "אחדות, חירות, סוציאליזם". סיסמה זו מצביעה על מטרות היסוד של המפלגה והיא בעלת מסר קצר וקליט שתכליתו לשלהב המונים. המרכיבים של אחדות וסוציאליזם הם רעיונות חדשים לתרבות הפוליטית של העולם הערבי.