cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיארכיה
הבריטים הציעו צורת שלטון זאת להודים בשנות ה-20 של המאה ה-20 כאשר חששו שהיא תהפוך למדינה עצמאית לחלוטין והם יאבדו את שליטתם בה. ההודים סירבו להצעה זאת. דיארכיה הונהגה על ידי חוק ממשלת הודו (1919) עבור מחוזות הודו הבריטית. זה סימן את ההקדמה הראשונה של העיקרון הדמוקרטי לרשות המבצעת של הממשל הבריטי של הודו. אף על פי שהוא זכה לביקורת רבה, זה סימן פריצת דרך בממשלת הודו הבריטית והיה מבשר האוטונומיה הפרובינציאלית המלאה של הודו (1935) ועצמאותה (1947). דיארכיה הוצגה כרפורמה בחוקה על ידי אדווין סמואל מונטאגו (מזכיר המדינה של הודו, 1917–1922) ולורד צ'למספורד (המשנה למלך הודו, 1916–1921). עקרון הדיארכיה היה חלוקה של הרשות המבצעת של כל ממשלה פרובינציאלית לחלקים סמכותניים ואחראים עממיים. הראשון הורכב מחברי מועצה מבצעת, שמונו, כמו בעבר, על ידי הכתר. השני הורכב משרים שנבחרו על ידי המושל מבין חברי הנבחרים של המחוקק המחוזי.
כיום ישנן שלוש מדינות שצורת השלטון בהן היא דיארכיה: – שהנסיכים-שותפים הרשמיים שלה הם נשיא צרפת והבישוף של אורז'ל. – במדינה זו המלך מחזיק ברוב הסמכויות, אך נהוג שהוא מולך יחד עם אמו. – בה שני אנשים מחזיקים במשרת קפטן המחוז של סן מרינו. בניגוד לאנדורה ואסוואטיני, זוהי אינה מונרכיה.
גמרא סדורה המאיר
גמרא סדורה המאיר היא מהדורה של התלמוד הבבלי המתאפיינת בעימוד על פי פסקאות ופיסוק המשפטים (תוך נטישת צורת הדף המסורתית), ובתיקון של נוסח התלמוד, על פי כתבי יד. מטרתה המרכזית של המהדורה היא ליצור כלי נוח לחזרה, שינון וזכירה של הגמרא. בפתח המהדורה מובא מפתח ייחודי לדפי הגמרא, על פי משניות המסכת.
מהדורת "גמרא סדורה המאיר" החלה לצאת לאור בשנת תשע"ב בשם "גמרא סדורה", אך בשנת תשע"ג נאלץ המו"ל לשנות את שמה בגלל פגיעה במותג של מהדורה ותיקה יותר בשם זה, ובחר בשם "גמרא סדורה המאיר". עד כה יצאו לאור מסכתות ברכות, ביצה, ראש השנה, מועד קטן, חגיגה וסוכה.
עורך המהדורה הוא הרב ישראל יצחק בן שלמה (וויינשטיין).
העימוד והעיצוב
העימוד בצורת פסקאות ושורות לפי הפיסוק הוא פרי רעיונו של הרב אליהו דורדק, בעל ה"משנה סדורה". בשיטה זו הטקסט כולו מחולק לשורות על פי הפיסוק של המשפטים, ולפסקאות על פי הנושא וההקשר. מטרת חלוקה זו היא להקל על הלומד ולסייע לו להתקדם במהירות, מבלי להיתקע בהבנת הפיסוק והתחביר של הטקסט. כמו כן שיטה זו מסייעת לזכירת הדברים, שכן כל ציטוט, כל קושיא וכל תירוץ עומדים בפני עצמם. מהדורת "גמרא סדורה המאיר" אימצה שיטה זו, בהסכמתו ובברכתו של הרב דורדק. תוכן הגמרא עוצב כמו ב"משנה סדורה", ופירוש רש"י נדפס בתחתית העמוד. כיוון שמקובלת בציבור, באופן גורף, חלוקת הדפים לפי דפוס וילנא והדפוסים שקדמו לו, סומנו המעברים בין העמודים והדפים בסימון מיוחד, וכן הודפסו בסוף כל כרך דפי הגמרא עם צורת הדף, של מהדורת וגשל החדשה, ארבעה עמודי גמרא בעמוד.
בנוסף לעימוד, הודגשו שמות כל האמוראים והתנאים הנזכרים בגמרא, וציטוטי פסוקים מהמקרא ניתנים בכתב סת"ם. הפסוקים אף נוקדו, וצוינו מקורותיהם, ומקורות המשניות המצוטטות.
הנוסח
נוסח המהדורה הוא נוסח דפוס וילנא, עם שינויי נוסח על פי כתבי יד, ראשונים והגהות האחרונים (הב"ח, הגר"א, מסורת הש"ס, שיטה מקובצת ועוד). השינויים נמצאים בגוף הטקסט (בניגוד לרוב המהדורות כיום, שעל פי רוב רק מעירות על הנוסח הקיים), וכל תיקון מסומן בהפניה למדור 'מקורי הנוסח' שבסוף כל כרך. במדור זה הובאו מקורות כל תיקוני הנוסח, עם הערות שונות. היקף שינויי הנוסח הוא כמה מאות תיקונים בכל פרק.
רות לורנס-נאימרק
רות אלקה לורנס-נאימרק (נולדה ב-2 באוגוסט 1971) היא פרופסור למתמטיקה במכון איינשטיין למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וחוקרת בתחומי תורת הקשרים והטופולוגיה האלגברית.
לורנס הציעה במאמרה משנת 1990, "Homological representations of the Hecke algebra", בנוסף לתגליות נוספות, מספר הצגות ליניאריות של חבורת הצמות. בראשית שנות האלפיים הוכיחו דן קרמר וסטיבן ביגלו שהצגות אלו הן נאמנות, ובכך הראו, לראשונה, שחבורת הצמות היא חבורה ליניארית.
קורות חיים
רות לורנס נולדה בברייטון, אנגליה. הוריה, הארי לורנס וסילביה גרייבורן, עבדו כיועצי מחשבים. כשהייתה בת שלוש נולדה אחותה הצעירה, רבקה. כבר מגיל צעיר נחשבה לילדת פלא ובגיל חמש התפטר אביה מעבודתו כדי שיוכל ללמדה בביתם. בגיל תשע עברה בהצלחה מבחנים במתמטיקה של מערכת החינוך הבריטית המיועדים לבני 16, שנה וחצי לאחר מכן הצטיינה במבחנים המיועדים לבני 18, והיא נחשבת לצעירה ביותר שהצליחה בכך אי פעם. ב-1981, כשהייתה בת עשר בלבד, עברה את בחינות הכניסה לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד, ראשונה מבין 530 מועמדים. היא החלה ללמוד במוסד כשהייתה בת 12.
מיד לאחר שקיבלה תואר ראשון פנתה ללימודי תואר שני בפיזיקה אותם סיימה בשנת 1986, ואת תואר הדוקטור סיימה ב-1989, כשהייתה בת 18 בלבד. כותרת התזה שלה הייתה "הצגות הומולוגיות של חבורת הצמות", בהנחייתו של מייקל עטיה.
בגיל 19 התמנתה למשרה האקדמית הראשונה שלה, עמית-זוטר באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן עברה לאוניברסיטת מישיגן, שם מונתה לפרופסור-חבר עם קביעות ב-1997, ולאחר שנתיים נוספות עברה לירושלים ומונתה לפרופסור-חבר באוניברסיטה העברית.
ב-1998 נישאה למתמטיקאי הישראלי ארי נאימרק וחזרה בתשובה. לזוג ארבעה ילדים.
מחקר
בשנת 1990 פרסמה לורנס מאמר בשם "Homological representations of the Hecke algebra" שעסק בין השאר בחקר חבורת הצמות; לורנס גילתה והציגה במחקרה מספר הצגות ליניאריות של חבורת הצמות, שהתבססו על הצגות בוראו.
בשנת 2000 דן קרמר וסטיבן ביגלו חקרו הצגות ספציפיות מתוך המחקר ועל כן הוכיחו כי הצגות אלה הן נאמנות. ההצגות שמוכיחות כי חבורת הצמות היא ליניארית קיבלו את השם הצגות לורנס-קרמר, שביחד עם ההצגות במחקר של לורנס מרכיבות קבוצת הצגות בשם "הצגות לורנס".
בזכות העובדה שחבורת הצמות היא ליניארית, התאפשר השימוש בחבורת הצמות להצפנה.
המאמר פורסם במגזין Communications in Mathematical Physics.
Sabotage (שיר של ביבי רקסה)
רקע וכתיבה
"Sabotage", הושמע לראשונה למעריצים כשנערכה מסיבת השמעה במהלך סיבוב ההופעות "Happiness Begins Tour" של להקת בנים האחים ג'ונאס, בו שימשה רקסה כמופע חימום. ב-19 במרץ 2020, פרסמה רקסה הצצה לשיר בשידור חי באינסטגרם שלה. ב-7 באפריל 2020, עלתה לשידור חי בעמוד האינסטגרם שלה יחד עם ההרכב TXT, שם פרסמה הצצה נוספת לשיר. במהלך השידור החי, שאל אחד מחברי הלהקה, "מתי תוציאי את השיר" והיא בתגובה, אמרה שזה יקרה באפריל, אך בשל מגפת הקורונה, דחתה יציאת לקיץ.
ב-9 באוקטובר, אישרה רקסה כי השיר יופיע באלבום האולפן השני שלה, Better Mistakes. ב-18 באוקטובר, הגיבה למעריץ בחשבון הטוויטר שלה ואמרה הוא עתיד לצאת בקרוב. ב-15 בנובמבר, במהלך טקס פרס בחירת הקהל, רמזה שהסינגל הבא שלה יהיה "Sabotage". ב-4 באפריל 2021, הכריזה על צאתו של "Sabotage", יחד עם עטיפתו ותאריך יציאתו הרשמי. יממה לאחר מכן, פרסמה הצצה מהווידאו הקליפ שלו. היא תיארה אותו כ"בלדת פופ" והחשיבה אותו כ"שיר שנכתב ישרות מהלב". בהמשך, הצהירה שהוא "הפגיע ביותר" שכתבה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של רקסה ב-16 באפריל 2021. הקליפ בוים על ידי כריסטיאן ברסלאואר. בקליפ, ניתן לראות את רקסה בבית נטוש לצד זרים של פרחים. לאחר מכן, היא יושבת בסלון ושוקעת במים. בהמשך, כל המראות מתנפצות סביבה. בסופו של דבר, היא שורפת את כל הבית עם גפרור.
ישיבת אורות שאול
ישיבת אורות שאול היא ישיבת הסדר בראשות הרב יובל שרלו, הרב תמיר גרנות וראש בית המדרש הרב איתמר אלדר. הישיבה שוכנת כיום בשכונת שפירא שבתל אביב. בישיבה לומדים כמאתיים תלמידים, חלקם בשירות פעיל בצה"ל. בין תוכניות הלימוד: בית מדרש "שערים" לבוגרי צבא ומכון להכשרת מורים בשיתוף עם מכללת הרצוג. ישיבת ההסדר מהווה חלק מעמותת רוח הגולן.
תולדות הישיבה
הישיבה הוקמה באלול ה'תשנ"ח (ספטמבר 1998) על ידי הרב יובל שרלו, הרב דוד סתיו והרב שי פירון. הישיבה הוקמה בפתח תקווה מתוך תפיסה שהתורה צריכה להימצא במרכז החיים ובמרכז הארץ. בסמוך לה הוקמה ישיבה תיכונית בראשות הרב שי פירון. בשנת תשס"ט החל הרב אברהם בלידשטיין (כיום רב היישוב תקוע) לכהן כסגן ראש הישיבה. בכסלו תשע"ב, הצטרפה הישיבה לרשת אמי"ת. היא נקראת על שם התורמים שאול ומירה קושיצקי.
לקראת שנת הלימודים ה'תשע"ג עברה הישיבה למתחם כפר בתיה ברעננה ולהנהגתה הצטרפו הרב תמיר גרנות כראש ישיבה והרב איתמר אלדר כראש בית מדרש 'שערים' לבוגרי צבא. במסגרת זו בוחרים התלמידים ב"שער" שבו הם רוצים להתמקד: 'שער הגמרא' בהנחיית הרב מאיר ליכטנשטיין, 'שער התנ"ך' בהנחיית הרב אלדר ושער אגדה והגות בהנחיית הרב אייל קהלני. ר"מים נוספים הם הרב גיל דביר, הרב מומי פאלוך, הרב יובל וקסלר, הרב איציק וולטרס, הרב הלל נגן והרב הראל רביב.
בשנת ה'תש"ף עברה הישיבה לשכונת שפירא בתל אביב. במקביל עזבה את רשת אמי"ת והצטרפה למוסדות עמותת רוח הגולן.
דרכה של הישיבה
הישיבה נחשבת לאחת ממייצגות הקו הפתוח והמתון בקרב ישיבות ההסדר. הלימוד בה כולל עיסוק בתחומי תלמוד, תנ"ך, אגדה, חסידות, מחשבה ומוסר. אופן הלימוד כולל לימוד ישיבתי קלאסי, שילוב כלים ספרותיים ואקדמיים וחיפוש היבטים רוחניים ואישיים בלימוד. מלבד לימוד התלמוד הירושלמי והמדרשים, שנתחדשו בארץ ישראל, הישיבה עוסקת בסוגיות ציבוריות הקשורות בצביונה הדתי של מדינת ישראל ובשאלות ממלכתיות, עיוניות והלכתיות, כחלק מהחיפוש אחר תורת ארץ ישראל ברוח משנתו של הרב קוק. לימוד התנ"ך נעשה מתוך שאיפה לאמץ את דברי הנביאים כהכוונה בעבודת ה' במציאות הישראלית האקטואלית.
הישיבה מעודדת פיתוח יצירה מקורית. היא מוציאה עלון שבועי פנים-ישיבתי בשם "פתחון פה", שבו מאמרים של תלמידי הישיבה; רבעון עיוני בשם "פתיחתא", וקובץ בשם "פיתוחי חותם", שבו מאמרים עיוניים פרי עטם של תלמידי הישיבה בנושאי תנ"ך, תלמוד, אגדה ומחשבת ישראל. בנוסף, הוציאה הישיבה קובץ ספרותי בשם "טפטופים", שבו יצירות שירה ופרוזה פרי עטם של תלמידי הישיבה. בשנת תשס"ד (2004) פרסמה הישיבה ספר בשם "באי היום - תלמידי ישיבה כותבים", ובו שירים וקטעי פרוזה שפורסמו לראשונה ב"טפטופים". בשנים תשע"ה-תשע"ז יצאו לאור קובצי מאמרים של בית המדרש 'שערים': "שער לגמרא" - מאמרים על מסכת בבא קמא, מסכת כתובות ומסכת שבת. ו"שער לאגדה" - מאמרים על הבעל שם טוב ותלמידיו.
לאה לופטין
לאה לוּפָּטין (נולדה ב-26 ביולי 1951 באפיקים) היא זמרת ישראלית, שעיקר פעילותה התרכז בשנות השבעים, השמונים והתשעים.
לופטין הייתה חברה במספר הרכבים מוזיקליים, בראשם שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", והקליטה שירים באופן עצמאי שזכו להצלחה.
ביוגרפיה
לופטין נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים כבת שנייה ולה שלוש אחיות. בסוף 1969 התגייסה ללהקת הנח"ל, שם פגשה את גידי גוב שהיה בן זוגה לתקופה קצרה. עם החברים הנוספים ששירתו איתה במחזור זה נמנים ירדנה ארזי, רותי הולצמן, תמי עזריה, דני סנדרסון, אפרים שמיר, מירי אלוני, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין ועמוס טל שיר.
לופטין השתתפה יחד עם מחזור זה של להקת הנח"ל בתוכנית "שא לשלום", שאותה ביים דני ליטאי וניהל מוזיקלית יאיר רוזנבלום. השם "שא לשלום" הוחלף לאחר מכן והיא נקראה "בהיאחזות הנח"ל בסיני" על שם אחד מלהיטי התוכנית. שירים נוספים בתוכנית היו : "שיר לשלום", "הבן יקיר לי", "אנחנו ואתם", "שיר רחוב" ו"טרנטלה", שבו שרה לופטין סולו קצר.
קריירה
בשנת 1972 הייתה חלק מלהקת "גושפנקא" לצד רבקה זהר ורות טובי, שהקימה את הלהקה. "גושפנקא" הייתה מעין גרסה מוקדמת ללהקה שלופטין תצטרף אליה ב-1973 ("שוקולד מנטה מסטיק"). .
בשנת 1973 הצטרפה לופטין להרכב "שוקולד מנטה מסטיק", לאחר שתמי עזריה פרשה ממנו. שתי שותפותיה להרכב היו חברותיה ללהקת הנח"ל, ירדנה ארזי ורותי הולצמן. לשלוש הזמרות מספרים אישיים צבאיים עוקבים, והן חלקו אוהל בטירונות. ההרכב המשולש ידע הצלחה רבה בשנות השבעים. הן הניבו להיטים, רבים השתתפו בתחרויות זמר רבות, בתוכניות טלוויזיה ורדיו, וייצגו את ישראל באירוויזיון 1976 עם השיר "אמור שלום", שאיתו הגיעו למקום השישי.
לאחר פירוק השלישייה חברה לופטין לעוזי חיטמן ודודו זר להרכב ניסיוני וחד פעמי שנקרא "שלושה בשירה אחת". הם הופיעו בפסטיבל הזמר והפזמון תש"מ (1980) עם השיר "אני מאמין" שזכה במקום התשיעי. השלושה אף העלו באותה השנה מופע של שירים וסיפורים לילדים שנקרא "יובב השובב - שמח בשכונה".
לקראת סוף 1980 החליפה לופטין את גלי עטרי בהרכב חלב ודבש. ההופעה הראשונה של ההרכב המחודש הייתה במצעד המרגנית של גלי צה"ל, שם ביצעו גרסה מצליחה לשיר "אני נושא עימי". הם הקליטו מספר להיטים, ביניהם "אולי עוד קיץ", "דון ז'ואן", "יום אחד", ו"מיס אמריקה", והופיעו בקדם אירוויזיון 1981 בשיר "סרנדה" שזכה במקום הרביעי. ההופעה האחרונה של לופטין בהרכב הייתה בשירוויזיון 1982 עם השיר "רוק אנד רול עלה לארץ" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: קובי אושרת). לאחר מכן פרשה לופטין מהלהקה והחלה לפתח קריירת סולו.
אחת מהופעותיה הראשונות כזמרת סולנית הייתה בפסטיבל לשירי ילדים 1983 עם "שיר מולדת" (מילים ולחן: נמרוד טנא, עיבוד: אריק רודיך) שהגיע למקום הרביעי.
תחת העיבוד וההפקה של בעלה אריק רודיך החלה לופטין להקליט שירים דוגמת "דם הגפן" (שהיה להיט גדול בקצב הדבקה), "על הירדן" (שתיאר את ילדותה של לופטין), "קו הטירוף" ו"אור מחושך".
ב-1985 השתתפה בקדם אירוויזיון עם "שיר עמלים" ("שיר קמים בבוקר לעמל יומם...") למילים של אורי אסף ולחן ועיבוד של אריק רודיך, והשיר הגיע למקום החמישי בתחרות. באותה השנה היא הופיעה עם יזהר כהן במופע לילדים שנקרא "ספינת החלומות".
במאי 1986 הוציאה לרדיו את "אלי למה לא תראה" (מילים: אורי אסף, לחן ועיבוד: אריק רודיך),. בדצמבר אותה שנה היא הופיעה לראשונה בפסטיגל עם השיר "למה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: אריק רודיך) שהגיע למקום השביעי.
בשנת 1988 יצא אלבום הבכורה שלה שנקרא "קו הטירוף", שאיגד את שיריה שהוקלטו לאורך שנות השמונים, ביניהם "דם הגפן", "על הירדן" ושיר הנושא "קו הטירוף" אותו כתב שמוליק קלוסקי ללחן של אריק רודיך. השניים כתבו לאלבום זה גם את השיר "נשימה".
בשנת 1989 התאחדה לופטין עם חבריה לחלב ודבש להופעה בקדם אירוויזיון עם השיר "אני מאמין" שהגיע למקום השמיני. איחוד נוסף ביצעה עם חברותיה לשוקולד מנטה מסטיק בהקלטת השירים "ונצואלה" ו"נערה ממש אוצר" לאלבומה של ירדנה ארזי "תחנה בדרך". בפורים של אותה שנה, היא כיכבה עם אבי דור ורחלי חיים במופע לילדים שנקרא "משלוש יוצא אחד" אשר שודר בטלוויזיה החינוכית.
בתחילת שנות התשעים החלה לופטין לשתף פעולה עם איש יחסי הציבור והיועץ האמנותי גברי מזור. היא הקליטה שירים בסגנון נפוליטני שזכו להצלחה בהם "ילד", "מתנה", "ירח ערמומי", "ספגטי עממי" ו"אל נא תשכח אותי". בקדם-אירוויזיון 1992 ביצעה לופטין את השיר "היו לי חלומות" (מילים: אבי קורן, לחן: אריק רודיך) שהגיע למקום החמישי. כל השירים הללו והשיר מהקדם נכללו באלבומה השני של לופטין, שיצא באותה שנה ונקרא "פנטזיה".
אלבומה השלישי של לופטין שנקרא "זמן אמת" יצא בשנת 1993 וכלל את השירים "החיים האחרים", "מה זה געגוע" וחידוש לשיר "יש אהבה אתה אומר" שביצעה במקור עליזה עזיקרי, אך הלהיט הגדול ביותר מהאלבום היה החידוש לשיר "הכל פתוח", אותו ביצעה לופטין כדואט עם עופר לוי. הצלחת השיר הייתה כה גדולה עד שהשניים החליטו להמשיך ולשתף פעולה והחלו להופיע בצמד. ב-1994 הקליטו השניים חידוש לשיר "את לי אור" (שבוצע במקור על ידי הזמר נתנאל), אשר זכה להצלחה. עוד באותה שנה השתתפה לופטין בפעם השנייה בפסטיגל עם השיר "משהו בלב" (מילים חמוטל בן-זאב עפרון, לחן: יוני רועה, עיבוד: דורון פיקר) שהגיע למקום הרביעי.
בשנת 1995 ביצעו לופטין ולוי בקדם אירוויזיון את השיר "הארץ המובטחת" (מילים: אהוד מנור, לחן: יוני רועה) עימו הגיעו למקום השלישי. באותה השנה השניים השתתפו בתוכנית "הופה היי", וביצעו את השירים "הכל פתוח" ו"הארץ המובטחת". באותה שנה הם הוציאו את האלבום המשותף שלהם כצמד שנקרא "הארץ המובטחת", ושכולו היה חידושים לשירים עבריים באווירה ים תיכונית, שכלל את הדואט המצליח "הכל פתוח" ואת שיר הנושא. לאחר צאת האלבום החל לוי בתהליך של חזרה בתשובה, מה שמנע מהם להמשיך ולנצל את הפופולריות שצברו ובסוף אותה שנה דרכיהם נפרדו. לאחר מכן נעצרה התנופה בקריירה של לופטין.
בסוף שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים ביצעה כמה גיחות טלוויזיוניות בעיקר בתוכניות ספיישל נוסטלגיות שעסקו באחד מההרכבים שבהם הייתה חברה.
בשנת 2007 השתתפה לופטין בערב הוקרה למירי אלוני, ויצעה יחד עם כמה מחבריה ללהקת הנח"ל את "שיר לשלום".
בשנת 2003 הצטרפה לארזי והולצמן לכמה הופעות איחוד של שוקולד מנטה מסטיק במסגרת המופע של ארזי. הלהקה התאחדה שוב ב-2005 לכבוד טקס לציון שנה למותו של המפיק אברהם דשא (פשנל), ובנובמבר 2021 התאחדה שוב השלישייה במסגרת מופע חגיגי לכבוד יום הולדתה ה-70 של ירדנה ארזי שהתקיים בהיכל התרבות בתל אביב.
חיים אישיים
לאחר שחרורה מצה"ל לופטין הייתה נשואה תקופה קצרה לקיבוצניק מקיבוץ גניגר.
ב-1980 לופטין נישאה למוזיקאי אריק רודיך ונולדו להם בת ובן. בשנת 2002 השניים התגרשו.
בנה יובל נפטר ב-2012 מסרטן אלים והיא כתבה שיר לזכרו.
בתה מעיין בזוגיות עם השחקן והרקדן אסף גורן ולהם בן שנולד באפריל 2022.
לופטין מתגוררת בתל אביב.
שישי (תוכנית טלוויזיה)
שישי היא תוכנית חדשות ואקטואליה ישראלית שמשודרת בימי שישי בערב. בעבר שודרה בערוץ עשר והחל מ-18 בינואר 2019, משודרת בערוץ 13. מגישת התוכנית צפויה להיות העיתונאית נטעלי שם טוב.
מתכונת ראשונה (2006–2009)
שידור התוכנית החל ב-5 במאי 2006 והיא הונחתה על ידי עפר שלח ורביב דרוקר במתכונת של מגזין חדשותי לסיכום השבוע מזווית אישית וביקורתית. בעקבות הצלחת התוכנית ונתוני מדרוג גבוהים יחסית עם ממוצע של 7.5% (לעומת 3.3% באותה משבצת שידור לפני כן), הוחלט בערוץ 2 למנות את יאיר לפיד למגיש התוכנית המתחרה "אולפן שישי".
בדצמבר 2008 הוחלט בערוץ 10 להעביר את המגישים (דרוקר ושלח) וצוות הכתבים לתוכנית תחקירים שבועית חדשה בשם "המקור". בעקבות כך התוכנית ירדה מהאוויר ב-10 באפריל 2009. הסיבה לשינוי הייתה רגולטורית, לערוץ היה צורך לעמוד במחויבות להפקת מקור (שאינה תוכנית חדשות), וברצון של ערוץ 10 לחזק את לוח השידורים באמצע השבוע.
עם ירידת התוכנית משידור, מבקר הטלוויזיה של עיתון "העיר", עומר שוברט, כינה אותה "תוכנית החדשות הטובה ביותר שנעשתה בישראל".
רקע לעליית התוכנית
עם הקמת ערוץ 10, לערוץ לא היה מגזין סוף שבוע. בראשית דרכו של הערוץ, הגיש ניצן הורוביץ בימי שבת מהדורת חדשות קצרה בת חצי שעה לסיכום אירועי השבוע. לאחר מכן הנחה גדעון רייכר תוכנית לסיכום השבוע. לאחר שהתוכנית ירדה, ובעקבות הצלחתה של התוכנית "לונדון את קירשנבאום", החליטו ראשי הערוץ לתת לירון לונדון ולמוטי קירשנבאום להנחות את תוכנית סוף השבוע. בניגוד לתוכניתם הרגילה במהלך השבוע, התוכנית לא זכתה למדרוג גבוה, ולכן הוחלט להוריד את התוכנית מהמרקע לאחר מספר תוכניות בלבד. לאחר מכן מי שהנחה את תוכנית סוף השבוע היה רינו צרור, שהנחה את התוכנית "דין וחשבון". התוכנית לא הייתה במתכונת חדשותית. במקום זאת, בחר צרור לערוך כתבות שטח, המתמקדות בנקודות שונות של החברה הישראלית. התוכנית זכתה פעמיים בפרס של "תוכנית האקטואליה הטובה ביותר" בטקס "פרסי האקדמיה לטלוויזיה", בין השנים 2003–2004. לאחר ירידת התוכנית, ועם הצטרפותו של גלעד עדין לחדשות 10, החליטו בערוץ לעשות את מגזין סוף השבוע הראשון שלהם. התוכנית נקראה "האולפן המרכזי בשישי". עדין הנחה את התוכנית יחד עם רוני יובל, וכלל פאנל קבוע של פרשנים (עמנואל רוזן, דן מרגלית ושאר כתבי הערוץ). לאחר תקופה מסוימת הנחה עדין את התוכנית לבדו. עדין זכה לשבחים רבים, על הריאיון שקיים עם השרה יהודית נאות, שאיבדה את קולה עקב מחלת הסרטן. השרה דיברה בלחש, וזמן קצר לאחר הראיון נפטרה.
מבנה המהדורה
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר בפתיחת התוכנית הוצגו הכתבות שישודרו במהלך התוכנית. לאחר מבזק החדשות, הוצגו 4 כתבות, תחקירים וסיפורים, כאשר הכתבות הוגשו לאו דווקא על ידי כתבי החדשות, אלא על ידי כתבים שהכינו בדרך כלל סיפורים בעיקר עבור מגזין סוף השבוע (לדוגמה: בן שני, ישראל רוזנר ורוני קובן). בין הכתבות, הוצגה פינה בשם "החמישייה הפותחת", שבה הציגו 5 מכתבי הערוץ את דעתם בנושא שבחרו להתמקד בו באופן אישי, נושא שהיה בכותרות במהלך השבוע. מעת לעת הוגשה כתבה בשם "שישי בדרכים", שבה דרוקר ושלח יצאו לשטח וליוו את המרואיין (בין היתר, אברהם בורג, עודד קטש). מדי פעם, הגיש כתב אורח כתבה על נושא בה הוא בחר להתמקד (לדוגמה: אסתי זקהיים, נתן זהבי, יואב קוטנר). בין הכתבות הגישו דרוקר ושלח פינה שנקראה "רשימת החיסול", בה הם בחרו להתמקד כל אחד ב-2 אישים, שאמרו או עשו מעשה, אשר קיבל כותרות שליליות במהלך השבוע. לאחר מכן הוגשה תחזית מזג האוויר, לרוב על ידי נעמה אייזנברוך.
מתכונת שנייה (2013–2015)
התוכנית חזרה לאוויר ב-10 במאי 2013, יותר מ-4 שנים לאחר שירדה מהמסך. המהדורה החדשה אורכה מהקודמת, נכנסו יותר כתבות מגזין והוסיפו פינת דעות של כתבי חדשות 10 והמגישים על אירועי השבוע. התוכנית זכתה לנתוני מדורג נמוכים במיוחד, וירדה מהאוויר לאחר שנתיים בעקבות הצטרפותה של איילה חסון למערכת חדשות 10. התוכנית ירדה ב-11 בדצמבר 2015. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה המהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה.
רקע לעליית התוכנית
לאחר ירידת תוכנית "שישי" ב-2009 שודרו מספר תוכניות במשבצת שישי (חדשות שישי, השבוע עם ועוד) שזכו למדורג נמוך במיוחד. לאחר תקופה של 4 שנים, ערוץ 10 החליט לשבץ תוכנית קבועה ביום שישי. בערוץ החליטו להחזיר את התוכנית "שישי" עם שינוי ומנחים חדשים. עם חזרתה של טלי מורנו לערוץ 10 הוחלט לשבץ אותה ברצועת שישי עם אלון בן דוד.
מתכונת שלישית (2015–הווה)
לאחר הצטרפותה של אילה חסון לחדשות 10, הוחלט שהיא תגיש את מגזין סוף השבוע. ב-11 בדצמבר 2015 הגישו טלי מורנו ואלון בן דוד את "שישי" בפעם האחרונה. ב-18 בדצמבר 2015 עלתה מהדורת "שישי" החדשה עם איילה חסון באופי שונה מהקודמות לפניה. בתקופת הנחייתה של חסון, הייתה התוכנית מועמדת ארבע שנים רצופות (2016-2019) לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית אקטואליה.
התוכנית שודרה עד 11 בינואר 2019 בערוץ עשר והחל מה-18 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. מאז עלייתה לאוויר ובמשך 5 שנים, שודרה התוכנית מאולפני "חדשות 13" בגבעתיים. ב-10 באפריל 2020 התוכנית שודרה באופן חד פעמי באולפני רשת ברמת החייל. החל מה-17 באפריל 2020 היא משודרת התוכנית מאולפני "חדשות 13" בקריית התקשורת נווה אילן.
בפברואר 2023 החליטה אילה חסון לעזוב את רשת 13 ולעבור לכאן 11. במקומה החלו להגיש את התוכנית מגישים מתחלפים. ב-31 במאי 2023 פורסם כי נטעלי שם טוב, תעבור מקשת 12 לרשת 13 ותחל להגיש את התוכנית.
רקע לעליית התוכנית
לאחר חזרתה של תוכנית "שישי" שהניבה נתונים נמוכים במיוחד, הוחלט להעביר את התוכנית לאילה חסון שהצטרפה אז לחדשות 10. הצפייה בערוץ שאילה חסון תעלה את נתוני המדורג כמו שעשתה בערוץ הראשון שהנחתה את "יומן". המהדורה שונתה מבחינת אופי. הוסף סיכום שבועי בשעה 19:30, צירפו פרשנים חדשים (שחלקם לא עובדים גם בחדשות 10) ולצד חלק הפרשנים הישנים. הוספה פינה חדשה בסוף בשם "משהו קטן וטוב". האופי המגזיני של התוכנית שונה והתוכנית קיבלה יותר אופי מגזיני שבועי.
מבנה המהדורה
התוכנית החלה ב-20:00, כאשר מתחילים הכותרות של כתבות המגזין וכל כותרות היום. מיד אחרי הכותרות מתחילות חדשות היום וכתבות עליהם. מיד אחרי חדשות היום משודרות כתבות מגזין שלאחר כל כתבה דנים הפרשנים על תוכנה. לבסוף משודרת תחזית מזג האוויר עם טל שמאי.
ארמון אל-פאו
ארמון אל פאו (בערבית: قصر الفاو; מכונה גם ארמון המים) ממוקם בבגדאד במרחק של כ-5 ק"מ (3.1 מייל) מנמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד, עיראק. סדאם חוסיין הזמין את בנייתו בשנות ה-90 כדי להנציח את ההשתלטות מחדש של הכוחות העיראקים על חצי האי אל-פאו במהלך מלחמת איראן–עיראק.
ארמון אל-פאו ממוקם על מתחם נופש לשעבר במרחק של כ-5 קילומטרים מהאזור הירוק, אשר מכונה כיום האזור הבינלאומי או "IZ". במתחם וילות רבות וארמונות קטנים יותר, וכיום הוא אחד מבסיסי ארצות הברית/קואליציה הגדולים בעיראק (Camp Victory / Camp Liberty). הארמון מכיל למעלה מ-62 חדרים ו-29 חדרי רחצה. רבים מהחדרים הוסבו לשמש כמשרדים, ולאחר 2004 שימש הארמון כמפקדה של הכוח הרב-לאומי – עיראק (MNF-I), יחד עם מרכז המבצעים המשותף (JOC), ששימש במשך שנים כמרכז המבצעים המשותף ועבור החיל הרב-לאומי – עיראק (MNC-I) וכל ההיבטים המבצעיים של מלחמת עיראק. יבמתחם אגם מלאכותי המקיף את הארמון שבו גדל זן מיוחד של דג בס גדול המכונה בס סדאם, וכן קרפיונים גדולים. סדאם השתמש בעבר בארמון למסעות ציד ברווזים.
בגלל הנזק הקל מאוד לארמון אל-פאו ולמבנים אחרים שנמצאים במה שהיה מחנה ויקטורי, ההנחה הרווחת היא שמתכנני הפלישה ב-2003 התכוונו שאזור זה ישמש כמפקדה ושטח בסיס ראשי לאחר הלכידה כיבוש בגדאד. הארמון מוקף בחומות גבוהות עם מגדלי ביטחון שנבנו מראש, מה שתורם בקלות רבה יותר לשמירה ואבטחה עבור אתר הנופש לשעבר.
דויד בראון ספידבק
דודי בראון ספידבק (באנגלית: David Brown Speedback) היא מכונית ספורט, בתצורת קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בסדרות מוגבלות David Brown Automotive הבריטית אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום בבריטניה.
מערכת גילוי עשן
מערכת גילוי אש ועשן היא מערכת הנועדה לתת התרעה בדבר שרפה המבוססת על גלאי עשן.
רכזת
בסיס המערכת הוא "רכזת" - התקן אלקטרוני המקבל קריאות מגלאי העשן של המערכת ומחליט מתי לתת התראת שרפה. קיימים שני סוגים בסיסיים של רכזות: בנוסף, הרכזת בודקת על בסיס קבוע את תקינות הגלאים.
גלאים
ישנם סוגים רבים של גלאים, להלן העיקריים שבהם:
ישיבת ברכת משה
ישיבת ברכת משה היא ישיבת ההסדר במעלה אדומים. בראשות הישיבה עמד במשך שנים הרב נחום אליעזר רבינוביץ', וכיום עומדים בראשותה מייסדי הישיבה הרב חיים סבתו והרב יצחק שילת.
היסטוריה
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשל"ז (1977) במישור אדומים על ידי הרב סבתו והרב שילת, אז שני רבנים צעירים יוצאי ישיבת הכותל, ביוזמת הרב אריה בינה, ראש ישיבת נתיב מאיר וכן על ידי הרב יצחק ספיר ומוני בן-ארי. את התרומה הראשונית להקמת הישיבה תרמה תנועת המזרחי בצפון אמריקה מתוך עיזבונם של משה וברכה גירשבוים, ומכאן שם הישיבה.
כעבור תשע שנים עברה הישיבה לשכונת מצפה נבו שבמעלה אדומים. בשנותיה הראשונות של הישיבה עמדו בראשה הרב סבתו והרב שילת, אשר מפאת גילם הצעיר לא ראו עצמם כראויים לתואר "ראש הישיבה". בשנים תש"מ-תשמ"א ניתן השיעור הכללי בישיבה על ידי דוד הנשקה (כיום פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן). בשנת תשמ"ג הגיע לעמוד בראשות הישיבה הרב נחום אליעזר רבינוביץ'. בכ' תמוז תשע"ה מונו שוב הרב סבתו והרב שילת לראשי הישיבה לצדו של הרב רבינוביץ'.
לאחר שנים רבות בהן מסר הרב רבינוביץ את השיעור הכללי בישיבה, החל משנת תשע"ו מוסרים את השיעור ברוטציה שבועית הרב סבתו, הרב שילת והרב יונתן רוזין. בישיבה פועל כולל הלכה בראשות הרב אלישע אבינר.
בין הר"מים בישיבה: הרב ישי אנגלמן, הרב צביקה הבר, הרב אברהם וולפסון, הרב אפי ולץ, הרב אליהו ליפשיץ, הרב אריה כ"ץ, הרב ערן קרמן והרב צביקה שמשוני. המנהל החינוכי הוא הרב אליאב פלהיימר.
במשך עשרות שנים למדו תלמידי הישיבה לתואר ראשון בחינוך במכללת ליפשיץ בירושלים. לאחר מיזוג המכללה במכללת הרצוג מתקיימים הלימודים בקמפוס המכללה באלון שבות. בישיבה פועל "כולל תורת המדינה" העוסק בהלכות שלטון ומדינאות, בהנחייתו של הרב עוז בלומן.
ספריית הישיבה החדשה נתרמה לזכרו של סגן משנה, צוער בקורס קצינים שנפל במהלך מבצע צוק איתן והיא משמשת ספרייה תורנית עירונית. בספרייה, נכון ל-2017, כ-12,000 כותרים. בית מדרש חדש ובו כ-300 מקומות נחנך בשנת תשס"ד.
בשנת 2010 למדו בישיבה כ-250 תלמידים ועוד כ-70 היו בשירותם הצבאי. מנהל הישיבה וראש מכון מעליות הוא טל כהן.
בי"ב באייר ה'תש"ף (2020) נפטר ראש הישיבה, הרב נחום אליעזר רבינוביץ'.
דרכה של הישיבה
הישיבה מדגישה את העיסוק במשנתו של הרמב"ם, בעיקר בשל דרכם של ראשי הישיבה, הרב רבינוביץ והרב שילת. עם זאת, בישיבה ישנן גישות נוספות, וצוות הרבנים התחנך בבתי מדרש מגוונים בתוך הציונות הדתית. לצד לימודי גמרא בעיון ישנם גם שיעורי מחשבה, תנ"ך, הלכה וחסידות. הישיבה מעודדת חשיבה רציונלית ופתוחה. רוב בוגריה ממשיך לאחר הלימודים בישיבה ללימודים אקדמיים.
בעבר לימדו בישיבה הרב אלחנן סמט, הרב יאיר דרייפוס, הרב חנן פורת, הרב חגי לונדין, הרב אלישע וישליצקי, הרב שלמה לוי, הרב חיים וידל, הרב מאיר שפיגלמן, הרב ד"ר צמח הלפרין, הרב ישראל רוזנברג ועוד.
בימים הנוראים, מתקיימות בישיבה תפילות משולבות: נוסח עדות המזרח בתפילות שחרית ומנחה ונוסח עדות אשכנז בערבית ומוסף. הישיבה הייתה הראשונה בישראל לנהוג כך. גם הסליחות נאמרות בישיבה בנוסח אשכנזי-ספרדי משולב. נוסח הסליחות כולל שינויים הנובעים מתוך דרכו של ראש הישיבה הרב רבינוביץ'. כך למשל במקום "מידת הרחמים עלינו התגלגלי" נאמר: "מידת הרחמים עלינו נגלגלה", כדי שלא לפנות בתפילה אל המידות.
פרסומים
"מעליות", ביטאון הישיבה, המהווה קובץ מאמרים בנושאים מגוונים, ומונה כיום כשלושים כרכים. בשנים האחרונות יוצא לאור הקובץ "מדברה" ובו עיונים וחידושים על המסכת הנלמדת בישיבה, ומונה כיום תשעה כרכים.
הישיבה מוציאה עלון תלת שבועי בשם "עולה מן המדבר", שבו מאמרים של רבני הישיבה, תלמידיה ולעיתים גם בוגריה, בענייני הלכה, תנ"ך, מחשבה ועוד. בעבר התפרסמה גם חוברת חצי שנתית, "השכל הפועל", ובה קטעי שירה, ספרות ומסות.
עלון בוגרים מצומצם יותר, "לעילא", נשלח בתפוצת מיילים לבוגרי הישיבה.
לישיבה אתר אינטרנט ובו שיעורים המועברים בישיבה, פירושים על ספר משנה תורה שנכתבו על ידי תלמידי הישיבה, מאמרים, סיכומי שיעורים, עלוני בוגרים ותלמידים ועוד.
הוצאה לאור
ליד הישיבה פועלת הוצאת הספרים "מכון מעליות". המכון מוציא לאור בעיקר ספרים שנכתבו על ידי רבני ובוגרי הישיבה ובמסגרתו יצאו לאור כ-100 כותרים. במסגרת המכון יצאו ויוצאים לאור בין היתר:
בוגרים נוספים של הישיבה הלכו בדרכו של הרב סבתו וכתבו יצירות ספרותיות העוסקות בשירות הצבאי ובשותפות במערכות ישראל.
Dust and Dreams
Dust and Dreams הוא האלבום האחת-עשר של להקת הרוק המתקדם, קאמל. האלבום ראה אור ב-1991 שבע שנים לאחר שאנדרו לאטימר וסוזן הובר עברו מאנגליה לקליפורניה כדי להקים את חברת התקליטים, Camel Productions. האלבום הושפע מספרו של ג'ון סטיינבק, ענבי זעם.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי אנדרו לאטימר מלבד רצועות 6 ו-8 שנכתבו על ידי לטימר וסוזן הובר
פאול פטר אוואלד
פאול פטר אוואלד (בגרמנית: Paul Peter Ewald; 23 בינואר 1888 – 22 באוגוסט 1985) היה קריסטלוגרף ופיזיקאי ממוצא גרמני וחלוץ בפיתוח עקיפה של קרני רנטגן.
השכלה
פאול פטר אוואלד נולד למשפחה אמידה בברלין גרמניה. אביו, שהיה מרצה באוניברסיטה, נפטר לפני שאוואולד נולד והוא גדל במחיצת אימו בלבד. אוואלד למד לימודים קלאסיים בגימנסיות בברלין ובפוטסדאם, שם למד לדבר יוונית, צרפתית ואנגלית, בנוסף לשפת האם, גרמנית.
את השכלתו האוניברסיטאית החל אוואלד בלימודי הפיזיקה, הכימיה והמתמטיקה בקולג' גונוויל וקאיוס (Gonville and Caius College) באוניברסיטת קיימברידג', במהלך חורף 1905. במהלך 1906 ו-1907 הוא המשיך את השכלתו הרשמית באוניברסיטת גטינגן, כשהוא מייחד את עיקר עניינו למתמטיקה. בתקופה זו נחשבה גטינגן למרכז מתמטיקה ברמה עולמית בראשות שלושת ה"מנדרינים" של גטינגן: פליקס קליין, דויד הילברט והרמן מינקובסקי. כשלמד בגטינגן שכר אותו הילברט כ"אאוסארבייטר" (Ausarbeiter – עובד חוץ), משרת לבלר בתשלום. הוא רשם סיכומים בזמן ההרצאות של הילברט, אסיסטנט של הילברט (באותה תקופה ארנסט הלינגר) אישר את הסיכומים ואז הכין אוואלד עותק נקי עבור ה"לסאצימר" (Lesezimmer) – חדר לימודי המתמטיקה. ב-1907 הוא המשיך את לימודי המתמטיקה באוניברסיטת מינכן (הידועה בראשי התיבות LMU של שמה המלא Ludwig-Maximilians-Universität) במכון לפיזיקה תאורטית תחת המנהל ארנולד זומרפלד. ב-1912 הוענק לו דוקטורט. התזה שלו פיתחה את חוקי התפשטות קרני רנטגן בגביש יחד. לאחר קבלת הדוקטורט שימש אוואלד כאסיסטנט לזומרפלד.
במהלך חופשת חג המולד של 1911 וינואר 1912 היה אוואלד בשלבי סיום כתיבת התזה לדוקטורט בהדרכת זומרפלד. היה זה בינואר, במהלך טיול משותף ב"גן האנגלי" (Englische Garten) שבמינכן, שאוואלד סיפר למקס פון לאואה על נושא התזה שלו. אורכי הגלים שהטרידו את אוואלד היו בספקטרום של האור הנראה ולכן ארוכים בהרבה מהמרווח שבין המהודים (רזונטור – מכשיר להגברת עוצמת הגל על ידי תהודה) במודל הגביש של אוואלד. לאואה נראה שקוע בהרהורים ותהה מה תהיה התוצאה אם ייעשה שימוש בקרניים אלקטרומגנטיות בעלות אורכי גל קצרים הרבה יותר כפי שהייתה אז ההשערה המקובלת לגבי טיבן של קרני רנטגן. הוא שיער שקרנים כאלו יגרמו במצב זה לתופעה של עקיפה או התאבכות וגבישים יכולים להיות תווך שיגרום לתופעה כזו. בהדרכתו ביצעו ולטר פרידריך (Walter Friedrich) שהיה אסיסטנט של זומרפלד ופאול קְניפּינג (Paul Knipping) מה-LMU ניסוי מוצלח בעקיפה בעזרת קרני רנטגן. אוואלד שמע על כך רק ביוני של אותה שנה, לאחר שזומרפלד דיווח על הניסוי לחברה הפיזיקלית (Physikalische Gesellschaft) של גטינגן. פון לאואה קיבל את פרס נובל לפיזיקה ב-1914 בגין תגלית זו.
בעקבות ההתפתחויות המטאוריות בפיזיקה תאורטית בתחילת המאה ה-20 והתבססותה על המתמטיקה החליט דויד הילברט ליזום מהלך של העמדת המדעים על בסיס פורמלי, ולהתחיל מפיזיקה. ב-1912 ביקש הילברט מעמיתו וידידו ארנולד זומרפלד לשלוח אליו אסיסטנט מיוחד לפיזיקה. זומרפלד שלח את אוואלד, שכונה "המורה של הילברט לפיזיקה", והוא מילא תפקיד זה עד 1913, כאשר זומרפלד שלח סטודנט אחר שלו, אלפרד לנדה (Alfred Landé). הבעיה הראשונה שהילברט הטיל על אוואלד לפתור הייתה לסקור את המחלוקת בספרות המדעית על הקבועים של האלסטיות בגבישים ולדווח להילברט בחזרה. שנים אחר-כך פתר מקס בורן מאוניברסיטת גטינגן את הבעיה.
במהלך שהותו של אוואלד בגטינגן הוא ביקר לעיתים תכופות ב"אֶל בּוֹקָארֶבּוֹ" (El BoKaReBo). זה היה כינויו של פנסיון שניהלה הנזירה אני (Annie) בדלמנשטרסה (Dahlmannstarsse) מס' 17. הכינוי נגזר מהאותיות הראשונות של שמות המשפחה של המתאכסנים: "אֶל" על שמה של אלה פיליפזון (Ella Philipson – סטודנטית לרפואה), "בּוֹ" עבור מקס בורן (פריבט-דוצנט) והאנס בולצה (Hans Bolza – סטודנט לפיזיקה), "קא" עבור תיאודור פון קרמן (Theodore von Kármán) (פריבט-דוצנט) ו"רה" עבור אלברכט רנר (Albrecht Renner – סטודנט לרפואה). ריכרד קוראנט (Richard Courant) כינה חבורה זו ה"קבוצה הפנימית". בפנסיון זה פגש אוואלד את אלה פיליפזון שלימים הפכה לרעייתו.
באביב 1913 פרסם נילס בוהר מהמכון לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קופנהגן את התאוריה שזכתה מאז לכינוי מודל האטום של בוהר. שנה אחר כך נכח אוואלד בכינוס של האגודה הבריטית לקידום המדע בבירמינגהאם שם שמע דיווחים ודיונים על סקירה של ג'יימס ג'ינס (James Jeans) על תאוריית הקרינה ומודל בוהר. דיווחו של אוואלד על הכנס עורר שטח מחקר חדש ראשי עבור זומרפלד ותלמידיו – לימוד והסבר הספקטרום האטומי ספקטרוסקופיה מולקולרית ויצירת מודל תאורטי של מבנה האטומי והמולקולרי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שרת אוואלד בצבא הגרמני כטכנאי רפואי (מפעיל מצלמת רנטגן) בחזית דבינסק השקטה יחסית. כשיכול היה הוא המשיך לחשוב על הפיזיקה של התזה שלו לדוקטורט, והוא פיתח את התאוריה הדינמית של עקיפה של קרני רנטגן, שבה היה עתיד לעשות שימוש בהביליטציה (Habilitation) שלו. בסיום המלחמה חזר אוואלד ל-LMU כאסיסטנט לזומרפלד. הוא השלים את ההביליטציה ב-1917 וקיבל משרת פריבט-דוצנט שם, כשהוא נשאר אסיסטנט לזומרפלד.
ב-1921 בהיותו עדיין ב-LMU פרסם אוואלד מאמר על שיטה לניתוח שדות דיפול בגבישים באמצעות פונקציית תטא, נגזרת מעבודתו הקודמת על התאוריה הדינמית של אופטיקה וקרני רנטגן בגבישים, שהופיעה בשלושה מאמרים בביטאונים מקצועיים. על פי אוואלד התמריץ לשיטה הגיעה בעת חופשת סקי בעיירה מיטנוולד בפסחא 1911. היה זה מנהגו של זומרפלד לקחת עמו את התלמידים והסטודנטים שלו לחופשות סקי בחורף וטיפוס הרים בקיץ, בהם הדיונים על פיזיקה היו קשים לא פחות מהמאמץ הגופני שנתבע מהם. אוואלד התקשה אז בביצוע החישובים ואת הפתרון סיפק האסיסטנט של זומרפלד והדוקטורנט לשעבר, פטר דביי, תוך דיון שארך 15 דקות בלבד. המאמר של אוואלד צוטט באופן נרחב בספרות המקצועית כמו גם בספרות המדעית, כמו למשל ב"תאוריה דינמית של סריגי הגביש" שכתבו מקס בורן וקון הואנג.
קריירה
כאשר הודיע ארווין שרדינגר כי הוא עוזב את משרתו כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה הטכנית של שטוטגרט (Stuttgart Technische Hochschule) ועובר לאוניברסיטת ברסלאו נקרא אוואלד למלא את מקומו וקיבל את המשרה ב-1921. ב-1922 הוצעה לאוואלד משרה באוניברסיטת מינסטר. אוואלד ניצל את מכתב ההזמנה על מנת לשפר את תנאי משרתו בשטוטגרט ודרש לקבל משרת פרופסור מן המניין. עם זאת, למרות שפומבית קודם אוואלד למשרת פרופסור מן המניין, בפועל הושארה משרתו כפרופסור שלא מן המניין. מ-1922 עבד ארווין פוס, אף הוא דוקטורנט של זומרפלד, על עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת הטכנית של שטוטגרט בהנחיית אוואלד, פוס סיים את עבודת ההביליטציה ב-1924.
ב-1923 יצא לאור ספרו של אוואלד "גבישים וקרני רנטגן" (Kristalle und Röntgenstrahlen). הספר עורר עניין ועל פי דרישת פאול גרות (Paul Heinrich von Groth) מייסד הביטאון "ז'ורנל הקריסטלוגרפיה" (Zeitschrift für Kristallographie) הוצע לאוואלד לכהן כעורך משותף של הביטאון. הקשר של אוואלד עם הביטאון נמשך עד שנת 1939 ונותק בשל המלחמה. ב-1929 הוא קיבל הצעה למשרה באוניברסיטה הטכנית של הנובר. שוב ניצל אוואלד את ההצעה על מנת לשפר את מעמדו בשטוטגרט, דרש וקיבל אסיסטנט שני, מעמד קבע כפרופסור מן המניין ומבנה נפרד למחקריו. המבנה נחנך ב-1930 כמכון לפיזיקה תאורטית, כשאוואלד מנהלו. כמודל שימש המכון לפיזיקה תאורטית של זומרפלד ב-LMU, בכך שהמכון תוכנן לערוך עבודה תאורטית במקביל למקום וציוד לניסיונות. ב-1931 מונה אוואלד למנהל מחלקת מדעי הפיזיקה.
במקביל השתמש ריכרד קוראנט ברשימות מההרצאות של דויד הילברט שהכין אוואלד שהיו זמינות בחדר הלימוד (Lesezimmer) באוניברסיטת גטינגן, ערך אותם והרחיב אותם לכלל שני כרכים. הראשון "שיטות של פיזיקה מתמטית, כרך ראשון" (Methoden der mathematischen Physik I) הודפס ב-1924. כשאוואלד קרא את הספר הוא חש נאלץ לכתוב עליו סקירה מקיפה כשהוא מתאר אותו כמספק כלים מתמטיים, המאופיינים על ידי ערך עצמי ופונקציות עצמיות, עבור הפיזיקה התאורטית שפותחה בתקופה זו. ספרם של קוראנט והילברט הכיל את המתמטיקה ההכרחית להתפתחות ניסוח מכניקת המטריצות של מכניקת הקוונטים של ורנר הייזנברג ומקס בורן כמו גם לניסוח מכניקת הגלים של ארווין שרדינגר, שניהם פורסמו ב-1925.
במטרה למנוע מבוכה בשל התרבות המידע הקריסטלוגרפי הציע אוואלד בשנת ב-1929 לבצע בחינה ואיסוף של כל המידע הטוב ביותר לכדי פרסום יחיד. התוצאות פורסמו ב-1935 כ"טבלאות בינלאומיות לקביעת מבני הגבישים" (Internationale Tabellen zur Bestimmung von Kristallstrukturen) בעריכת קרל הרמן (Carl Hermann), פרסום שלו תרמו 18 קריסטלוגרפים. תרומה נוספת של אוואלד, "דיווח מבנה (Strukturbericht ) כרך ראשון (1928-1913)" (יחד עם קרל הרמן) הודפסה ב-1931.
אוואלד נבחר לרקטור בשטוטגרט ב-1931. עם זאת, באביב 1933, שנה לפני תום כהונתו המתוכננת נאלץ אוואלד להתפטר ממשרתו עקב התנגדותו לדרישה לפטר את המרצים היהודים. אוואלד המשיך בפעילויותיו האחרות באוניברסיטה. עם זאת, בשל בעיות הולכות ומתגברות עם מרצים החברים בליגת מורי האוניברסיטה הנאצים (Dozentenbund) דרש רקטור האוניברסיטה, וילהלם שטורץ (Wilhelm Stortz), מאוואלד, שהיה על פי חוקי נירנברג "רבע יהודי", לעזוב את האוניברסיטה. הוא היגר לאנגליה ב-1937 וקיבל משרת חוקר באוניברסיטת קיימברידג', עד שבשנת 1939 הוצעה לו משרת מרצה באוניברסיטת קווינס בבלפסט אותה קיבל. אחר כך התמנה באוניברסיטה לפרופסור לפיזיקה מתמטית.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה ארגן זומרפלד את סיכומי ההרצאות שלו והחל לכתוב את עבודתו בת ששת הכרכים "הרצאות על פיזיקה תאורטית". העבודה תורגמה לאנגלית בשנת 1964 ואוואלד שהיה באותה תקופה במכון הפוליטכני של ברוקלין כתב את "ההקדמה לקורס של זומרפלד" שהופיעה במבוא לספר.
במרץ 1944 הוזמן אוואלד להרצות בכנס "קבוצת האנליזה של קרני רנטגן" המוכרת בראשי התיבות של שמה באנגלית XRAG (ראשי התיבות של X-Ray Analysis Group) שנערך באוניברסיטת אוקספורד. אוואלד ניצל את הבמה כדי להציע הקמת איגוד בינלאומי לקריסטלוגרפיה כאמצעי להוצאה לאור של ביטאון בינלאומי לקריסטלוגרפיה. אוואלד, שבעברו היה עורך ב"ז'ורנל הקריסטלוגרפיה" (Zeitschrift für Kristallographie) שהיה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה הביטאון המוביל בתחום, חשש שאחת מתוצאות השלום עלולה להיות ייסודם של כמה ביטאונים לאומים לקריסטלוגרפיה שיתחרו ביניהם. יושב ראש XRAG, הפיזיקאי זוכה פרס נובל לפיזיקה ויליאם לורנס בראג, קיבל את הרעיון בהתלהבות וארגן ביולי 1946 כינוס בינלאומי שבו השתתפו כ-300 קריסטלוגרפים מ-13 מדינות בלונדון שבו השתתף גם אוואלד. בכינוס נבחר אוואלד כיושב ראש הוועדה הזמנית הבינלאומית לקריסטלוגרפיה, הוא שירת במינוי זה עד הקמתו הרשמית של האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה (המוכר בראשי התיבות של שמו באנגלית כ-IUCr) ב-1948. הוועדה גם מינתה אותו לעורך הביטאון שיודפס על ידי האיגוד. הגיליון הראשון של "אקטה קריסטלוגרפיקה" (Acta Crystallographica) יצא לאור ב-1948, באותה שנה בה שימש אוואלד יושב ראש של האספה הכללית והקונגרס הבינלאומי של ה-IUCr, שהתקיימה באוניברסיטת הרוורד.
ב-1952 נבחר אוואלד נשיא האיגוד הקריסטלוגרפי של אמריקה. הוא שרת בוועדה המבצעת של ה-IUCr מיסודו ועד 1966 והיה סגן נשיא הארגון ב-1957 ונשיא ב-1960, משרה בה החזיק עד 1963. הוא שימש עורך של ביטאון הארגון "אקטה קריסטלוגרפיקה" מיסוד הביטאון ב-1948 ועד 1959.
פאול פטר אוואלד מת ב-22 באוגוסט 1985 באית'קה שבניו יורק.
ארמניה הזקארידית
ארמניה הזַקארידית (בארמנית: Զաքարյան Հայաստան) הוא מונח המתאר את השטחים שניתנו בארמניה לנסיך זקאריד-מחארגרזלי כפייף על ידי תמר מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת.
היסטוריה
עם התמוטטות שושלת בגרטוני הארמנית נכבשה ארמניה, שלב אחר שלב, על ידי האימפריה הביזנטית, הסלג'וקים והממלכות המוסלמיות. במהלך המאה השתים עשרה נהנו הבגרטידים מגאורגיה מתחיית שלטונם, והצליחו להתפשט לתוך שטחי ארמניה שהיו בשליטת המוסלמים. למרות קשיים בתקופת שלטונו של גיאורגי השלישי המשיכו ההצלחות גם בתקופת בתו תמר המלכה. הצלחות אלה נבעו בעיקר בזכות הגנרלים זאקארה ואיוואנה. בסביבות שנת 1199, הם כבשו את העיר אני (Անի) ובשנת 1201 נתנה להם תמר את העיר כפייף. בסופו של דבר הגיע שטחי הפייף לשטחי ארמניה שהיו בשליטת הבגרטידים הארמנים.
כאשר החווארזמים הגיעו לאזור, בשנת 1225, נשלטה העיר דווין (Դվին) על ידי איוונה הבא בימים, שנתן את אני לאחיינו שנשה (שאהאנשאה), בנו של זאקארה. דווין אבדה אבל הערים קארס ואני לא נכנעו.
אף על פי כן, כאשר המונגולים כבשו את אני, בשנת 1236, היה להם יחס ידידותי לזאקארידים. הם אישרו את שנשה כפייף על השטחים שהיו ברשותו ואף הוסיפו לו את הפייף של אבאג, בנו של איוואנה. מאוחר יותר, בשנת 1243, נתנו המונגולים את אהלאט לנסיכה תמתה, בתו של איוואנה.
לאחר כיבושה של אני בידי המונגולים, בשנת 1236, הפכו הזאקארידים לווסאל של המונגולים. צאצאיהם המשיכו להחזיק באני עד לשנות השלושים של המאה הארבע עשרה, כאשר הם נכנעו לעות'מאנים, כולל קרה קויאולו, שהפכו את אני לבירתם.
Cheshire Cat
Cheshire Cat הוא אלבום הבכורה של בלינק-182. הוא יצא ב-17 בפברואר 1994.
השירים: "Carousel" ,"Fentoozler" ," Strings" ,"Sometimes" ,"TV" ,"Toast And Bananas" ו" Romeo And Rebecca" הופיעו במקור בדמו "Buddha". שני השירים, "Carousel" ו"M+M's", מופיעים באלבום האוסף "Greatest Hits". שני הסינגלים שיצאו מאלבום זה הם: "M+M's" ו-" Wasting Time".
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי טום דה-לונג' ומארק הופוס, חוץ מהשיר "Wasting Time" שנכתב על ידי ג'ף פורסט.
ישו הילד
ישו הילד הוא סוג פולחן נוצרי, הנפוץ בעיקר בנצרות הקתולית ומתבסס על קידוש תקופת הילדות של ישו. הנצרות הפרוטסטנטית דוחה בדרך כלל פולחן זה. באופן כללי, הפולחן מתייחס לישו, "הילד הקדוש", עד גיל 12 (אז אבד ונמצא בבית המקדש). הוא מתבטא בעיקר באמנות דתית, מן המאה ה-3 או ה-4 ואילך, בצלמיות, ציורים, פסלים ואמצעים אמנותיים אחרים.
שני הדימויים הרווחים ביותר בהקשר זה הם תיאור לידת ישו עם אמו, מרים ובעלה יוסף, או כתינוק, עם אמו בלבד, בסוג דימויים הנקראים המדונה והילד. קיימים גם דימויים מתקופות אחרות בסיפור ילדותו (ברית המילה שלו, ביקור שלושת האמגושים, הבריחה למצרים, הצגתו בבית המקדש בהיותו בן 40 יום ושוב בגיל 12, עם ביקורו בבית המקדש). ככל שישו הילד קטן, קיימים מעט דימויים שלו, כי שנות ילדותו כמעט ולא מתוארות בבשורות.
מספר בשורות אפוקריפיות מכונות "בשורות ינקות", כי הן מתארות את ישו בתקופה זו, והן מהוות גם מקור לחלק מן הדימויים של ישו-הילד. בין הבשורות שמתארות את ילדותו של ישו, ניתן למנות את בשורת הינקות על פי תומאס מן המאה השנייה, בשורת הינקות הערבית מן המאה השישית, והבשורה על פי מתי-כביכול מן המאות ה-8-9. ישו הילד מוזכר גם בקוראן כעיסא, ומוזכר כי יכל לדבר מילדותו.
הביטוי האמנותי של סיפורי הינקות של ישו הגיע לשיא בתקופת הרנסאנס והמשפחה הקדושה הייתה נושא מרכזי בעבודותיו של לאונרדו דה וינצ'י. לעיתים מצויר הילד-ישו עם הציפור חוחית בידו, המסמלת את הקוצים שיחבוש עם צליבתו.
פולחן הילד ישו בא לידי ביטוי גם בחגיגות ופסטיבלים עממיים הנערכים במקומות שונים בעולם לכבודו של ישו הילד (או התינוק) וייצוגו, בין היתר פסטיבל דינאגיאנג באילוילו (בפיליפינים); ה"פאראדורה של הילד" (Paradura del Niño) במדינות שונות באזור הים הקאריבי.
מימון
מימון הוא שם כולל לתחומים התאורטיים והיישומיים העוסקים בגיוס כספים, ניהול השקעות, תקצוב, ניהול פרויקטים וניהול סיכונים פיננסיים. מימון הוא מכלול הפעולות שאנשים וארגונים נוקטים בהן על מנת לנהל את כספם, או על מנת לגייס כספים לפרויקטים שהם מעוניינים בהם.
המילה "מימון" מקורה במילה ממון, ומימון כפשוטו הוא גיוס כספים למטרה כלשהי.
ניהול פיננסי
הניהול הפיננסי, שנקרא גם מימון חברות או פירמות (Corporate finance), עוסק במכלול התמודדותה של חברה עם סוגיות פיננסיות, ובהן: גיוס כספים, מבנה הון, מחיר הון, ניתוח כדאיות פרויקטים, חישובי ערך נוכחי, ניהול סיכונים פיננסיים ועוד. בעידן המודרני חברות מחויבות לקבל החלטות השקעה רבות. במסגרת זו על מנהל הכספים להיות מיומן בבחינת עומק של הפרויקטים המוצעים, לדעת להעריך את התשואה הצפויה בפרויקט, ולעמת מולה את עלות ההון המגויס. פרויקט עשוי להיות הקמת מפעל חדש, קניית נכס מקרקעין או הקמת נכס כזה. ההיבט החשוב בבחינה מעין זו הוא הקשר בין תשואה לסיכון - ככל שעולה רמת אי הוודאות בפרויקט - נדרשת תשואה גבוהה יותר על מנת לפצות על הסיכון.
השקעות
השקעות של גורמים שונים בשוק ההון עשויות להיות למטרות שונות ולטווחים שונים. סוגי ההשקעות משתנים בהתאם לאופי המשקיע: משקיעים מסוימים עשויים להשקיע כספים לשם שמירה על ערך כספם, בעוד אחרים מעוניינים למקסם את רווחיהם. גם כאן חל הכלל כי ככל ששיעור התשואה על ההשקעה עולה, כן עולה רמת הסיכון. גופים מוסדיים כגון קרנות פנסיה משקיעים בדרך כלל לטווח ארוך, ועשויים להיכנס להשקעות לטווח של עשרות שנים.
הוצאות מימון
הוצאות מימון הם סעיף מרכזי בדוח רווח והפסד של תאגיד. הוצאות אלו כוללות בראש ובראשונה את תשלומי הריבית, אך גם הוצאות אחרות ובהן: הוצאות התאגיד בגין גידור, רווחי או הפסדי התאגיד מניירות ערך שהוא מחזיק, ועוד.
שחקנים בשוקי ההון והכספים
הבנק מאגד את הפעילויות של לווים ומלווים רבים. בנק מקבל פיקדונות ממלווים, עליהם הוא משלם ריבית. הבנק מלווה את הפיקדונות האלה ללווים. הבנקים מאפשרים ללווים ומלווים, בגדלים שונים, לתאם את הפעילות ביניהם.
יהושע השל שור
יהושע השל שור (בכתיב שנהג בזמנו: העשיל, בראשי תיבות: יה"ש, גרמנית: Osias Heschel Schorr; 18 בספטמבר 1818 – 2 בספטמבר 1895) היה סופר ומלומד איש חכמת ישראל, מייסדו ועורכו של כתב-העת 'החלוץ'. הקיצוני בין משכילי גליציה.
שנים מוקדמות
שור נולד בברודי לשלום שכנא ולשרה לאה לבית ביק. הוריו השתייכו לאליטה המסחרית של העיר, שהייתה כר פורה לפעילות ההשכלה. רבים מקרוביו נמנו עליה. בגיל ארבע-עשרה נסע עם גיסו אביגדור גרינברג לז'ולקיב ופגש בר' נחמן קרוכמל. רנ"ק אף נתן לו לקרוא בכתב-היד של 'מורה נבוכי הזמן'. לאחר מכן למד ביחד עם בנו, אברהם קרוכמל, תחת הרב שלמה קלוגר. בתקופה זו התחבר גם עם הסאטיריקן יצחק ארטר, שמסגנונו הספרותי שאב רבות, וכבר בגילו הצעיר החל לעסוק בכתיבה ובחכמת ישראל. בעקבות ארטר, נמשך לאגף הרדיקלי של ההשכלה הגליציאנית.
בשנה בה נפגש עם רנ"ק החל בהתכתבות ענפה עם שד"ל באיטליה, שהעריך את הצעיר אך נזף בו לעיתים. עזרא שפייזהנדלר איתר סימן ראשון לקיצוניותו של שור במכתב מתרה ששלח לו שד"ל ב-1837, לגבי מאמר שתכנן הצעיר להגיש ל'כרם חמד'. הוא הזהירו מפקפוק בהישארות הנפש ובהיות התורה מן השמים. הטור לא התפרסם, כנראה עקב סירובו של העורך שלמה יהודה רפפורט להוציאו לאור. באותה תקופה התמנה רפפורט לרבה של טרנופול, והחל לאמץ עמדה שמרנית במופגן. מהלכו הביא לקפאון בהוצאת 'כרם חמד' וקומם עליו את שור וארטר. השניים החלו לתכנן הוצאת כתב-עת משלהם. בינתיים, כתב יה"ש טורים ל'אלגמיינה צייטונג דס יודנטומס' בפרוסיה. הוא חיברם בעברית, השפה הספרותית שהעדיף כל חייו, והם תורגמו לגרמנית. בין היתר, תקף את 'בוחן צדיק' מאת יוסף פרל, ממנהיגי הסיעה הימנית בהשכלת גליציה ששי"ר נמנה עם מקורביו.
משכיל רדיקלי
שור כתב גם ל-Israelitischen Annalen של יצחק מרדכי יוסט. באחד ממאמריו החשובים הראשונים שם, "העימות הנוכחי בין סמכות לביקורת" מ-1839, ניסה להבהיר את עמדתו לגבי היחס לדת בימיו. הוא כתב כי יש להבין שהתורה שבעל פה פותחה בידי בני-אדם, ואף כי חוברה בכנות ומתוך צורכי זמנה, הדבקות בה הפכה עתה לעול כבד ויש לתקנה. כמו כן שיבח את הרבנים הרפורמים בגרמניה והציג את טיעוני שד"ל לגבי המשנה והתלמוד, לפיהם חוברו לא כדי להוות קבצים מחייבים לכל הזמנים אלא כאוסף דיונים שמתוכו יכלו בני הדורות הבאים להסיק ולבחור עמדות. הוא ביקר גם ניסיונות להציע שינויים על בסיס הלכתי, בכתבו שהשמרנים יהנו תמיד מיתרון מובנה בחזית זו: "ומה הטעם להביא אמרה אחת בתלמוד, כשהם יכולים להביא רבות נגדה?" תחת זאת, דרש לחשוף את השגיאות והסתירות בגמרא כדי להוכיח "מעבר לכל ספק שזוהי יצירתם של בני-תמותה!"
באותו גיליון כתב ש"החשש מכך שבחינת התלמוד תערער את יסודות הדת מוטעה. היא אינה צריכה להרוס את כל המבנה, ובאותה מידה אין להשליך את הישן רק בשל היותו ישן. התשוקה הבלתי-מרוסנת לחדש לא תביא שום דבר טוב בפני עצמה. אך עליה לעורר בדיקה מקפת. היכן שקיים נזק, יש לתקנו... מדוע שלא ניפטר מהרקב ונדבק אך בעקרון הטהור?" לשיטתו, התנאים חוקקו בצדק תקנות לתקופתם, אך הסילוף והעיוות בתושב"ע החל בקביעה כי אין בית דין יכול לבטל מעשה חברו עד שיהיה גדול ממנו בחכמה ובמניין. לגבי השולחן ערוך הוסיף כי הוא בעייתי עוד הרבה יותר מן המשנה, ומכיל הלכות מומצאות וחסרות בסיס. בהמשך פרסם אצל יוסט גם מתקפה נשכנית על "בית יהודה" ליצחק בר לווינזון, שסקר את תולדות היהדות באופן שהיה אוהד מדי למה שהגדיר כאמונות תפלות. לווינזון נעשה ליריבו המר לשארית חייהם. ככלל, הפגין שור עוינות קשה כלפי כל מי שתפש כפשרן ולא רדיקלי דיו. מנגד כיבד את יושרתם של שומרי המסורת הדוגמטיים, כרבו הקנאי קלוגר.
באותה שנה נשא יה"ש לאישה את נעמי ציסלה לנדוי, בתו של אחד מעשירי ברודי. היה להם בן אחד, יעקב.
ב-1840 הפסיק לפרסם ב-Annalen כשיוסט ייסד ירחון עברי, 'ציון'. בין היתר, הוציא שם שור סקירה קצרה על החכם הסיציליאני אהרן אבו אלרבי, שהוא אהד את העזתו במחלוקת על הרבנים שקדמו לו. ציון נסגר ב-1842, ובתשע השנים שלאחר מכן שור כתב רק ארבעה מאמרים. הירידה בתפוקתו הספרותית נבעה גם מההשקעה הכושלת של כספי הנדוניה שקיבל בחתונתו, שגררה אותו למצב כלכלי קשה. כמו כן הסתכסך עם עורך 'כרם חמד' החדש, שניאור זק"ש, שתקפו על זלזולו ברבנים ובמסורת. מ-1841 עמד בקשר קרוב עם מנהיג תנועת הרפורמה בגרמניה, הרב אברהם גייגר, ונעשה למעריצו הנלהב. עם זאת השניים חלקו לגבי מעמדה של העברית החדשה: גייגר דחה את השימוש בה והעדיף גרמנית, כשהוא מביא את גדולי ספרד שכתבו ערבית כתנא דמסייעא, בעוד שור דבק והתעניין בשפה המתחייה כיתר משכילי גליציה – סביבה מסורתית בה עדיין ידע רק מיעוט לקרוא אותיות לטיניות. כתביו בעברית נפוצו מזרחה לרוסיה, ואפשרו לצעירים יהודים להיחשף לביקורת הדת הקיצונית בשפה נגישה.
ב-1848 שב והתייצב מבחינה כספית, כשהצטרף לעסקי ממכר החלב והצמר של גיסו. באותה שנה היה חבר וועדת הבחירות של ברודי, העיר היחידה ששיגרה נציג יהודי לרייכסראט. היה זה יצחק נח מנהיימר. כמו כן פעל בשיתוף עם הרב אברהם כהן מלמברג, שנרצח לאחר מכן, כדי לבטל את המס על הנרות והבשר הכשר שנגבה על ידי חוכרים יהודים עשירים. הרושם שעשה אביב העמים הניע את שור, ארטר וידידיהם לשוב לתוכנית לייסד כתב-עת.
החלוץ
ב-1852 יצא הגיליון הראשון של 'החלוץ'. פרסומים קודמים של משכילי גליציה נגעו בבעיות חברתיות רק לעיתים רחוקות והתמקדו בחכמת ישראל; כמו כן, נקטו לרוב בעמדה זהירה וביקרו בחריפות את הקבלה והחסידות, אך נמנעו מהתנגשות עם ההנהגה הרבנית. 'החלוץ' עסק בריש גלי בחליי החברה היהודית, כמו עוני ונחשלות, תקף את הרבנים כבורים שונאי קדמה ועסק בבחינה ביקורתית מאוד של הספרות ההלכתית. שור נזף ברבנים על כך שהם מסרבים לאשר עוד היתרים שונים לעקוף את איסורי השבת, דבר שפגע ביכולת הפרנסה של הציבור, והצהיר על הצורך ל. הוא כתב כי ההתרופפות הניכרת בשמירת מצוות מעידה כי גם היהודים הפשוטים אינם נאמנים עוד לדת, וכי יש לחדשה אם רוצים שתשרוד. בגיליון הבכורה פרסם גם סקירה על המסורה, אחד המאמרים הראשונים בעברית שעסקו בחקר המקרא, תחום שהעיסוק בו בקרב יהודים היה בעיקר בגרמניה ובשפה הגרמנית וטרם הגיע למזרח או נכתב בעברית.