cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ISO 259
ISO 259-3
הוא אינו תעתיק אופי או תו או תמלול פונטי של סגנון הגייה אחד של עברית, אלא הוא פונמי מנקודת המבט כי ניתן להתייחס לכל הניבים וההגויות השונות של העברית לאורך הדורות כמציאות שונה של אותו המבנה, ועל ידי כללי קריאה מוגדרים מראש ניתן להפיק ממנו ישירות כל סגנון הגייה. כל תו עיצור בכתב העברי הופך לתו הלטיני הייחודי. יש ל-ISO 259-3 חמש תנועות, המתאימות לחמש פונמות של עברית מודרנית : A, E, I, O, U. בנוסף יש סימן שישי לציון התנועה או /e / שכתוב על ידי אות "יוד" עוקבת באיות עברי נפוץ: ei.
הדגש חזק (הכפלת עיצור בעברית תנ"כית) מתועתק עם עיצור כפול. יש התעלמות מתנועות לא פונמיות, כגון:
אביטל רונאל
אביטל רונאל (Avital Ronell; נולדה ב-15 באפריל 1952) היא פילוסופית והוגת דעות יהודייה-אמריקאית. מכהנת כפרופסור לספרות גרמנית, אנגלית והשוואתית וכראש המחלקה לספרות גרמנית באוניברסיטת ניו יורק.
קורות חיים
נולדה בפראג להורים ישראלים שהיו בשליחות דיפלומטית בעיר.
סיימה לימודים ב-Rutgers Preparatory School שבניו ג'רזי בשנת 1970, וקיבלה תואר ראשון ב-Middlebury College שבורמונט. אחר כך למדה באוניברסיטה החופשית של ברלין. היא קיבלה דוקטורט בגרמנית מאוניברסיטת פרינסטון תחת הדרכתו של סטנלי קורנגולד בשנת 1979. אחר כך נסעה לפריז, שם למדה פילוסופיה בת זמננו. באותה העת התחברה עם הסופרת קתי אקר.
רונאל החלה ללמד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, וב-1995 עברה לאוניברסיטת ניו יורק, שם היא מרצה וחוקרת עד היום.
בעבודתה הושפעה רבות מרעיונות הדקונסטרוקציה של ז'אק דרידה.
הרשעה בהטרדה מינית
במאי 2018 אוניברסיטת ניו יורק מצאה את רונאל אשמה בהטרדה מינית של הסטודנט נמרוד רייטמן, אותו הנחתה בעבודת הדוקטורט. היא הושעתה לשנה, ונאסר עליה לקיים בעתיד פגישות עם סטודנטים ללא נוכחות אדם נוסף. לצדה של רונאל התייצבו אנשי אקדמיה בולטים, ובהם ג'ודית באטלר, סלבוי ז'יז'ק וג'ואן וולך סקוט.
אל סיד (פירושונים)
{{פירושונים|
לֶה סִיד
}}
ג'יימס ויליאם מרשל
ג'יימס ויליאם מרשל (באנגלית: James William Marshall; 14 באוגוסט 1822 – 5 בפברואר 1910) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט. הוא גם שימש במספר תפקידי ממשל נוספים בתקופות נשיאותם של לינקולן, גרנט, והייז.
ראשית חייו
ג'יימס ויליאם מרשל נולד בוילסון שבמחוז קלארק, וירג'יניה לג'יימס פדה ולסוזן אוראה מרשל. הוא למד בבתי הספר במחוזות קלארק ופאוקוויר. ב-1837 עברה המשפחה למחוז מאונט סטרלינג שבקנטקי. ב-1848 סיים מרשל את לימודיו בקולג' דיקינסון שבקרלייל, פנסילבניה. לאחר סיום לימודיו הוא שימש כמרצה שלא מן המניין לשפות עתיקות בקולג' דיקינסון עד 1850. באותה שנה הוא נשא לאישה את ג'יין סטיבנסון מקרלייל. לאחר מכן הוא שימש כמרצה מן המניין לשפות עתיקות עד 1862.
קריירה
ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים, מונה מרשל על ידי הנשיא אברהם לינקולן כקונסול בלידס, אנגליה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1865.
ב-1869 מונה מרשל על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כעוזר הראשון למנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1874. ביולי אותה שנה מינה אותו הנשיא גרנט כמנהל הכללי של הדואר בעקבות התפטרותו של ג'ון קרסוול ועד לכניסתו לתפקיד של מרשל ג'וול בסוף אוגוסט אותה שנה.
לאחר מכן שב מרשל לתפקידו הקודם כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר, תפקיד בו הוא שימש עד לתום נשיאותו של גרנט ב-1877.
לאחר סיום תפקידו מונה מרשל כמפקח הכללי של שירות דואר הרכבות על ידי המנהל הכללי של הדואר, איש הדרום, דייוויד קיי, בממשלו של הנשיא רתרפורד הייז. בתפקיד זה הוא שימש עד תום כהונתו של קיי ב-1880, ולאחר מכן פרש מהחיים הציבוריים.
ג'יימס ויליאם מרשל נפטר בוושינגטון די. סי. ב-5 בפברואר 1910. הוא נטמן בבית הקברות הישן של קרלייל.
יחסי הממלכה המאוחדת–ליטא
היסטוריה
בריטניה מעולם לא הכירה דה-יורה בסיפוח ליטא לברית המועצות אשר התרחש בשנת 1940. בריטניה הכירה בעצמאותה המחודשת של ליטא ב-27 באוגוסט 1991, ובאוקטובר אותה שנה חודשו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
סקירה כללית
כ-100,000 ליטאים חיים בממלכה המאוחדת. שתי המדינות הם חברות מלאות של נאט"ו
בשנת 2006 אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה בליטא.
יחסים דיפלומטיים
בריטניה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא, וקונסוליה כללית בקלייפדה. מאידך, ליטא מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-2 קונסוליות בבלפסט, וברמינגהאם.
ריק ג'ייקובס
ריק ג'ייקובס נולד בניו רושל שבמדינת ניו יורק. כשהיה בן עשר עברו הוריו לטסטין שבמטרופולין לוס אנג'לס, קליפורניה, כחלק מהגל שיצא משכונות המהגרים בחוף המזרחי. הם פתחו עסק לממכר רהיטים והצטרפו לבית-הכנסת הרפורמי המקומי, "בית שלום." הוא למד מדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה והחליט לבלות שנה אקדמית באוניברסיטה העברית, בה החל להתעניין בקריירה רבנית אחרי שלמד קורס במחשבת ישראל עם דוד הרטמן והתגורר חודש וחצי בקיבוץ דתי בצפון מדינת ישראל. כששב לאמריקה, נרשם ללימודים בהיברו יוניון קולג'. במקביל, החל להתעניין במחול מודרני עוד בסנטה ברברה (ג'ייקובס הוא בגובה 1.93 מטר), והוא רקדן וכוריאוגרף חצי-מקצועי.
בתור סטודנט, התמחה כמשנה-לרב בבית-הכנסת בסקרסדייל, מחוז וסטצ'סטר. הוא נסמך ב-1982 והתמנה לעמוד בראש קהילת ברוקלין הייטס. זמן קצר לאחר שנכנס לתפקיד, היה מהראשונים בניו יורק לפתוח מעון לחסרי בית בבית-כנסת. כמו כן, השתתף עם מנהיגי דת אחרים ביוזמה להקים דיור לעניים. ב-1991 פרש קודמו בסקרסדייל והוא נקרא להחליפו. הוא נותר בקהילתו החדשה במשך עשרים שנה, ותחת הנהגתו היא גדלה בחצי, ל-1,200 משפחות לעומת פחות מ-800 ערב הגעתו. ג'ייקובס, שהצהיר כי היה הוויי בית-הכנסת שעמם אותו כילד, עמד על הצורך להפוך אותו למזמין ומושך לזוגות צעירים ולנוער. בין היתר רכש בניין חדש שנבנה לפי תקנים סביבתיים מחמירים, שנבנה מחומרים ממוחזרים ועם נר תמיד סולארי. הצלחתו הפכה אותו, לדברי סטיבן מ. כהן, ל"רב הקהילה המכובד ביותר" בזרם.
ב-22 במרץ 2011, לאחר שיופה הודיע על פרישה, נבחר הרב ג'ייקובס להחליפו כנשיא האיחוד, המונה קרוב ל-900 קהילות עם כ-880,000 חברים בוגרים רשומים בארצות הברית וקנדה, ומייצג עוד מאות אלפי אוהדים (הגוף אומד את כלל המזדהים עמו ב-2.2 מיליון בהתבסס על סקרים). בניגוד לשני קודמיו, יופה ואלכסנדר שינדלר, שצמחו מהבירוקרטיה הארגונית, הוא נבחר בשל ניסיונו בניהול קהילה. הוא נכנס למשרה ב-12 ביוני, ובכינוס הדו-שנתי של האיחוד בדצמבר הודיע שעליהם להתמקד בשינוי בהתנהלות היום-יומית של הציבור ובחיזוק הקשר של הדור הצעיר. ב-2014 ספג ביקורת כשהצהיר: "אני עודני שומע אנשים מדברים על נישואי תערובת כאילו זו מחלה... יהודים שמתחתנים עם יהודים הם ברכה, יצירת דרכים לבני-זוג יהודים ולא-יהודים לחיות חיים יהודיים הן גם ברכה, האתגר הקדוש של דורינו." הנאום גונה כיותר מאשר סובלנות בפועל לאחוזי נישואי התערובת הגבוהים, אלא גם עידוד וקבלה בלתי-מסויגת.
הוא נשוי לסוזן פרידמן ואב לשני בנים ובת.
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן המוביל
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן המוביל הוענק לראשונה בשנת 1993. הוא הופסק במהלך הטקס בשנת 1994, אך חזר שוב בשנה שלאחר מכן. רק שישה אמנים זכו בפרס פעמיים: 50 סנט, אדל, דסטיניז צ'יילד, טיילור סוויפט, אשר ודרייק. סוויפט היא האמנית בעלת מספר המועמדויות הגבוה ביותר בקטגוריה זו עם שש מועמדויות.
זוכים ומועמדים
הזוכים מופיעים ראשונים ובפונט מודגש.
זכיות
3 זכיות
דרייק
2 זכיות
מועמדויות
8 מועמדויות 6 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
קופידיס
קופידיס (בצרפתית: Cofidis; שם מלא: Cofidis, Solutions Crédits) היא קבוצת אופני כביש צרפתית בדרג ה-UCI World Tour. הקבוצה נקראת על שם נותנת החסות שלה, "קופידיס", חברה צרפתית. הקבוצה נוסדה ב-1997.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1997 על ידי Cyrille Guimard. הסגל הראשוני שלה כלל כמה רוכבים בכירים כמו לאנס ארמסטרונג, טוני רומינגר, מאוריציו פונדריסט וכמה נוספים. אך ארמסטרונג נאלץ לעזוב את הקבוצה בשל מחלת הסרטן בה חלה. כבר בעונה הראשונה שלה רשמה הקבוצה כמה הישגים גדולים, כשניצחה עם פיליפ גאומו את גנט–וייפלחם וקטע בטור דה פראנס עם לורן דסבניס. ב-1999, הצטרף פרנק ואנדנברוק הבלגי לקבוצה וכבר בעונתו הראשונה במדי קופידיס רשם כמה הישגים גדולים, כשניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז', אומלופ הט פולק, קטע בפריז–ניס ושני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2000, ניצח דיווייד מילר את קטע הפרולוג בטור דה פראנס, בעקבות כך לבש את החולצה הצהובה עד הקטע הרביעי. ב-2001, עזב ואנדברוק את הקבוצה. באותה העונה ניקו מאתאן ניצח במדי הקבוצה את שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, קטע הפרולוג בפריז–ניס, גרנד פרי דה פלואה ואת הג'ירו דל פיימונטה, בעוד דיווייד מילר מנצח שני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2004, הצטרף לקבוצה אלוף העולם איגור אסטרלואה וכך יצא ששני אלופי העולם בנגד השעון ובכביש רכבו בקבוצה, לאחר שמילר ניצח את אליפות העולם בנגד השעון. הקבוצה לא התחרתה בחלקים הראשונים של העונה בשל פרשיית סמים בתוך כל הקבוצה, אך לבסוף הוכרע שהסימום היה של רוכבים ספציפיים ושלא נעשה סימום קבוצתי בקבוצה, אך עדיין גרם לעזיבה של כמה רוכבים, ביניהם אסטרלואה. לבסוף הקבוצה חזרה להתחרות בטור דה פראנס של אותה השנה וניצחה שני קטעים, אחד עם סטיוארט אוג'ריידי והשני עם David Moncoutié.
ב-2005 הצטרף סילביאן שאבנל לקבוצה. ב-2006, ניצח ריק ורברוג קטע בג'ירו ד'איטליה. ב-2008, ניצח שאבנל עבור הקבוצה גם את דווארס דור פלנדרן וגם את חץ ברבנט. בהמשך העונה הוא ניצח גם קטע בטור דה פראנס ואת אליפות צרפת בנגד השעון. גם סמואל דמולן ניצח קטע בטור דה פראנס.
ב-2009, החליטה לא לחדש את רישיון ה-UCI ProTour (כיום UCI World Tour) עקב תוצאות רעות, והקבוצה ירדה לדרג המשני. בעקבות הירידה הזו, רמת הרוכבים ירדה בשנים הבאות והיא התקשה לצבור ניצחונות במרוצים הגדולים אך המשיכה להיות מוזמנת לטור דה פראנס באופן קבוע. ב-2015, החתימה מGroupama–FDJ את המאיץ הצרפתי נאסר בוהאני, שניצח את קטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה 2014.
הקבוצה חזרה לדרג הוורלד טור ב-2020, היא אומנם איבדה לאחר 5 שנים בקבוצה את נאסר בוהאני שעבר לארקאה סאמסיק, אך  התחזקה כשהחתימה את אלוף אירופה ל-2019 אליה ויוויאני, מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.
התפלגות מנוונת
בתורת ההסתברות, התפלגות מנוונת היא התפלגות של משתנה מקרי בדיד שלו תומך המכיל איבר יחיד, כלומר המשתנה המקרי יכול לקבל ערך אחד בדיוק. בעוד שמרבית המשתנים המקריים מכילים מספר ערכים, ההתפלגות המנוונת מייצגת מרחב מאורעות שלו אפשרות יחידה. למשל קובייה שעל כל פאותיה מופיעה אותה ספרה, או מטבע ששני צדדיה "ראש". משתנה מקרי שייצג את מרחב המאורעות המתאים לשתי דוגמאות אלו יוכל לקבל ערך יחיד. התפלגות זו אינה מייצגת אקראיות כלשהי במובן האינטואיבי, אך היא עונה על הגדרתה של ההתפלגות ומהווה מקרה פרטי שבאמצעותו ניתן להתייחס למשתנים שערכם קבוע ואינו תלוי באקראיות כלשהי כאל משתנים אקראיים.
ההתפלגות המנוונת יכולה לקבל את ערכו של מספר ממשי יחיד, k_0, ועל כן פונקציית ההסתברות שלה נתונה על ידי:
ופונקציית ההצטברות על ידי:
כאשר את פונקציית הצפיפות ניתן לתאר באמצעות פונקציית דלתא של דיראק:
משתנה מקרי קבוע
בתורת ההסתברות, משתנה מקרי קבוע הוא משתנה מקרי בדיד שלו ערך קבוע ללא תלות במאורע שהתרחש. באמצעות שימוש במשתנים מקריים קבועים ניתן להמיר ערכים קבועים למסגרת העבודה ההסתברותית, וזאת נעשה באמצעות ההתפלגות המנוונת.
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Leopold von Preußen; 14 בנובמבר 1865 – 13 בספטמבר 1931) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה
פרידריך לאופולד נולד ב-14 בנובמבר 1865 בברלין לפרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ולמריה אנה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה. בגיל 10 בשנת 1875 הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית כקאדט, ובשנת 1885 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1888 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, בשנת 1890 הועלה לדרגת מיור ובשנת 1893 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד ה-Gardes du Corps, רגימנט קירסירים של חטיבת הפרשים הראשונה של המשמר. ככזה, הוא מונה למפקד רגימנט גארד דו קורפס בפוטסדאם ולקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים הקיסרי והמלכותי האוסטרי "פרידריך לאופולד פון פרוסיה" ה-2, שנקרא על שמו. בין השנים 1894–1898 הוא פיקד על חטיבת הפרשים ה-4 של המשמר בפוטסדאם ולאחר מכן, הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-22 בקאסל. בין השנים 1900–1902 שימש כמפקח של פיקוח הפרשים הרביעי בפוטסדאם. עם הקידום לאחר מכן לגנרל חיל הפרשים וילהלם השני שחרר אותו משירות. מאז, הנסיך מימש את תפקידיו הצבאיים באופן רשמי בלבד.
שירת במהלך מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) כיועץ במטה הרוסי. בשנת 1907 מונה למפקח הכללי של הצבא, וב-10 בספטמבר 1910 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
הנסיך פרידריך לאופולד היה הפטרון האחרון של הבונים החופשיים הפרוסים מבית הוהנצולרן. היה חבר מאז 1889 ב"פרידריך וילהלם צור מורגנרוטה", וב-1894 הפך לפטרון של שלוש הלשכות. במהלך מהפכת נובמבר 1918, הוא הניף דגל אדום על בקתת הציד שלו בגליניצקה ליד ברלין.
הוא גם היה הבעלים של אחוזה גדולה ב-Krojanke, לאחר 1918 בפוזן-מערב פרוסיה. ב-21 ביוני 1924, החזקה אושרה על ידי בית המשפט הכללי, שם הוא נפטר שם ב-13 בספטמבר 1931.
משפחתו
ב-24 ביוני 1889 התחתן פרידריך לאופולד בברלין עם לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, אחותה של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה, אשתו של הקיסר וילהלם השני, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
תערובת אסקוט
תערובת אסקוט הייתה להקה ישראלית שהוקמה ב-1989 על ידי אסף אמדורסקי, ירמי קפלן ועמיר "ג'נגו" רוסיאנו. שם הלהקה לקוח ממותג הסיגריות הישראלי "אסקוט".
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי אמדורסקי ורוסיאנו שהיו חברי ילדות בסוף 1989. אמדורסקי צירף את קפלן, לאחר שחמי רודנר הכיר בין השניים בפאב "המדבר", שלושתם אף עבדו ביחד בפאב לתקופה קצרה. באותה עת ניגן קפלן גיטרה בלהקת "איפה הילד".
מופע הבכורה של "תערובת אסקוט" נערך בדצמבר 1989. בתחילת דרכה היה חבר בלהקה גם הגיטריסט יובל ליבליך.
בדצמבר 1990 הוציאה הלהקה סינגל שהיה גרסת כיסוי לשיר "מי מפחד מגברת לוין?", שהיה במקור של שלישיית "השלושרים" בה היה חבר אביו של אסף אמדורסקי, בני אמדורסקי.
הלהקה הוציאה באוקטובר 1991 אלבום בכורה בבחברת התקליטים "הד ארצי". כמעט את כל שירי האלבום כתבו והלחינו אמדורסקי וג'נגו במשותף, כשיוצא דופן היה השיר "אני לא מוכנה לצאת מכאן" שכתב והלחין קפלן. את העיבודים וההפקה המוזיקלית ביצעו שלושת חברי הלהקה במשותף. הלהיט הגדול ביותר של הלהקה מהאלבום היה "החדר האינטימי שלי", שזכה לפופולריות גדולה ברדיו ובסצנת הרוק הישראלית באותן שנים, שהיה גם הלהיט היחיד של הלהקה.
באפריל 1993 בעת העבודות על האלבום השני של הלהקה עזב קפלן את הלהקה, ועקב כך הלהקה התפרקה.
במאי 2004 התאחדה הלהקה למספר הופעות.
בנובמבר 2007 חברי הלהקה התאחדו שוב למופע חד פעמי בתיאטרון תמונע, בו חשפו לראשונה שירים שכתבו לאלבום השני של הלהקה.
חברי הלהקה התאחדו שוב בספטמבר 2011 לכבוד יום ההולדת ה-50 של קפלן.
בקיץ 2017 הלהקה התאחדה לצורך הקלטה לפרויקט "50 שנה לחלונות הגבוהים" של גלגלצ ובנוסף גם להופעה "בארבי", בה השתתף גם יובל ליבליך.
צ'ארלס קושנר
צ'ארלס קושנר (באנגלית: Charles Kushner; נולד ב-16 במאי 1954) הוא איש נדל"ן ועורך דין יהודי-אמריקאי שהקים את חברת קושנר ב-1985.
בנו הוא ג'ארד קושנר שנשוי לאיוונקה טראמפ, בתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ). ג'ארד אף היה אחד מיועציו הבכירים של הנשיא טראמפ לאורך כל כהונתו בבית הלבן. בנו השני הוא איש העסקים ג'ושוע קושנר.
ב-2005 הורשע קושנר בהתחמקות ממס, הטרדת עד ותרומות בלתי חוקיות לקמפיינים, ונידון לשנתיים מאסר. בדצמבר 2020 העניק לו הנשיא טראמפ חנינה פדרלית.
ביוגרפיה
ב-1985 הוא הקים את חברת קושנר שבסיסה ישבה בפלורהאם פארק שבניו ג'רזי ותוך זמן קצר מונה ליו"ר החברה . ב-1999 זכה קושנר בפרס יזם השנה שמעניק התאגיד "ארנסט אנד יאנג", זאת בזמן שחברתו של קושנר מכרה כ-10,000 דירות מגורים, נכסים מסחריים ועוד.
ביוני 2004 קיבל קושנר קנס בגובה כ-508,900 דולרים מוועדת הבחריות הפדרלית בגין תרומה לא חוקית לקמפיינים פולייטים. בסופו של דבר נידון קושנר לשנתיים מאסר, הוא שהה כ-14 חודשים בכלא הפדרלי שבמונטגומרי אך לאחר מכן נשלח למסגרת שיקום שבניוארק על מנת להשלים את עונשו. באוגוסט 2006 שוחרר קושנר מהכלא.
לאחר שחרורו מהכלא העביר קושנר את פעילותו העסקית מניו גרז'י לניו יורק, ב-2007 רכשה חברתו את בניין השדרה החמישית במספר 666 שבמנהטן וזאת לאחר עסקה בה שילמה החברה כ-1.8 מיליארד דולרים.
אלכסנדר לוריא
אלכסנדר רומנוביץ' לוריא (ברוסית: Алекса́ндр Рома́нович Лу́рия; ) היה נוירופסיכולוג יהודי סובייטי ופסיכולוג התפתחותי. אחד המייסדים של הפסיכולוגיה ההיסטורית-תרבותית ומוביל של חוג ויגוצקי.
המגנום אופוס של לוריא הוא "התפקודים הקורטיקליים הגבוהים באדם" (1962, Higher Cortical Functions in Man), ספר לימוד פסיכולוגי שתורגם לשפות רבות ושנוסף לו "המוח העובד" (The Working Brain) בשנות השבעים.
שאנדור אלפאר
שאנדור אלפאר (במקור שמואל שאנדור אנגלמן, בהונגרית: Alpár Sándor; באיה, 24 בספטמבר 1892 – בודפשט, 4 בספטמבר 1943) היה צייר, גרפיקאי יהודי-הונגרי.
אלכסנדר לוריא
כחלק מעבודתו עם לב ויגוצקי, לוריא מפורסם בשל שני מקרי בוחן פסיכולוגיים יוצאי דופן: הראשון הוא של אדם עם זיכרון מפותח במיוחד, פורסם תחת השם "מוח של זכרן" (לא תורגם לעברית, The Mind of a Mnemonist); השני הוא של אדם עם פציעת מוח טראומטית, פורסם תחת השם "עולמו המנופץ: תולדות פציעה אחת" (יצא לאור בעברית בשנת 1979 בהוצאת ספרית פועלים, The Man with a Shattered World).
במהלך הקריירה שלו, לוריא עסק במגוון רחב של תחומי מדע במוסדות כגון: האקדמיה לחינוך קומוניסטי (1930-1920), המכון הדפקטולוגי הניסויי (1930-1920, 1960-1950, שניהם במוסקבה), האקדמיה הפסיכו-נוירולוגית האוקראינית (חרקוב, שנות השלושים המוקדמות), המכון המאוחד לרפואה ניסויית ומכון בורדנקו לנוירוכירורגיה (שנות השלושים המאוחרות). סקירה של ה-Review of General Psychology, שפורסמה בשנת 2002, דירגה את לוריא במקום ה-69 ברשימת הפסיכולוגים הכי מצוטטים של המאה העשרים.
שאנדור אלפאר
ביוגרפיה
שאנדור אלפאר נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב אנגלמן סוחר מהעיר באיה ושל רגינה שנשטיין. תחילה סיים את לימודיו בבית ספר התיכון המסחרי ולאחר מכן למד אמנות באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט, שם למד אצל טיבדאר זמפלני ואצל אישטוואן ריטי בין השנים 1917 עד 1920. לפני כן היה חייל במלחמת העולם הראשונה. הוא צייר בעיקר דיוקנאות ונופים, וגם יצר תחריטים. הוא הציג לראשונה בתערוכה של "ארגון האמנים הצעירים" בשנת 1914 בסלון הלאומי (תמונה בשם "שקיעה"). בשל יהדותו נלקח במלחמת העולם השנייה לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נפטר בבודפשט כעובד כפייה עקב העדר טיפול רפואי נאות ל גידולים בבלוטות הלימפה ולימפומת הודג'קין. שאנדור אלפאר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
בריאן בובל
בריאן בובל (באנגלית: Brian Bovell; נולד ב-26 באוקטובר 1959) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
בובל נולד בלונדון. הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות החל משנת 1980. באותה שנה שיחק בסרט הפולחן "בבילון". ב-1981 הופיע במחזה "Where There Is Darkness" וזכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו. ב-1986 כיכב יחד עם גארי אולסן בסדרת הטלוויזיה "Prospects", על שני גברים בדוקלנדס מנסים את מזלם בכל דבר כדי להרוויח "כמה לירות".
בקולנוע שיחק בובל בסרטים "אהבה זה כל הסיפור", "גילויים מן העבר", "הכל או כלום", "Sorted", "סודות ושקרים" ו"במעמקי המסדרון האפל". אחדים מתפקידיו הידועים היו בדמות הבלש רוב תאצ'ר בסדרה "The Bill", ג'ז ליטלווד בסדרה "תן לי, תן לי", והבלש אנדי שארפ בסיטקום "אבי ראש הממשלה".
בשנים 2006 עד 2010 גילם בובל את ליאו ולנטיין באופרת הסבון "הוליאוקס". עוד דיבב את הדוד היירי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Humf" בערוץ הטלוויזיה ניק ג'וניור.
קולינדה גרבר-קיטרוביץ'
קולינדה גרבר-קיטרוביץ' (בקרואטית: Kolinda Grabar-Kitarović; נולדה ב-29 באפריל 1968) היא פוליטיקאית ודיפלומטית קרואטית, כיהנה כנשיאת קרואטיה מ-19 בפברואר 2015 ועד 18 בפברואר 2020. גרבר-קיטרוביץ' כיהנה כשרת החוץ בממשלת קרואטיה, כשגרירת קרואטיה בארצות הברית וכעוזרת מזכ"ל נאט"ו.
ביוגרפיה
ב-2003 נבחרה לפרלמנט הקרואטי מטעם מפלגת HDC, היא מונתה לשרה לענייני האיחוד האירופי ועסקה בצירופה של קרואטיה לאיחוד. בפברואר 2005 מונתה לשרת החוץ וכיהנה בתפקיד עד ינואר 2008. בתפקידה הבא מונתה לשגרירת קרואטיה בארצות הברית. ביולי 2011 מונתה לעוזרת לענייני הסברה של מזכ"ל נאט"ו. היא חברה בקבוצה האירופאית של ועד השלישייה.
בדצמבר 2014 התמודדה בבחירות לנשיאות קרואטיה, היא זכתה ב-37.22% מקולות הבוחרים לעומת 38.46% לנשיא המכהן איוו יוסיפוביץ'. בסיבוב הבחירות השני שהתקיים בינואר 2015 זכתה במעט יותר מ-50% מקולות המצביעים, גברה על יוסיפוביץ' ונבחרה לנשיאות. היא נכנסה לתפקידה ב-19 בפברואר 2015, והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה. בנאום ההשבעה שלה ציינה ערכים של אחדות לאומית, פטריוטיות וקידמה.
גרבר-קיטרוביץ' זכתה לתשומת לב תקשורתית מיוחדת בעקבות מונדיאל 2018, בו צולמה מעודדת את נבחרתה בעודה לבושה בחולצה עם דגל קרואטיה וכן בשל העובדה שטסה אל משחקי הנבחרת במחלקת תיירים.
Hits (כתב עת)
Hits (בעברית: להיטים; מוכר כ-Hits Daily Double) הוא כתב עת אמריקאי שעוסק במוזיקה האמריקאית. הוא נוסד על ידי לני ביר ודניס לאבינתל, שעבדו בעבר בקידום עצמאי והוא הושק בפורמט דפוס באוגוסט 1986. בשנת 1997 הוא הפך לגיליון ה-"tip" המצליח ביותר בעולם המוזיקה.
גרסת האינטרנט של המגזין, Hits Daily Double, נוסדה לראשונה במאי 2000. תוכן המגזין כולל מכירות שבועיות ונתוני רדיו, ריאיונות עם אנשי תעשיית המוזיקה, חדשות שבועיות על סרטים מצוירים ומוזיקה ומצעדים המורכבים משזאם, Vevo ומדיה-בייס.
מכירות אלבומים
כתב העת זכה להוקרה ולפופולריות רבה בעקבות כך שהוא מדווח על המכירות השבועיות של אלבומים. טבלת המכירות שכתב העת מפרסם מורכבת מ-50 אלבומים ומשקפת את ההערכות של מצעד הבילבורד 200. ישנן הערכות מוקדמות והערכות סופיות.
דוד דגן
דוד דגן (20 בפברואר 1947 – 3 בספטמבר 2019) היה שופט כדורסל בינלאומי ישראלי.
ביוגרפיה
דוד דגן נולד בתל אביב. כאשר התחתן עבר לפתח תקווה, וכשבתו נולדה הוא עבר לרחובות. החל לשמש כשופט כדורסל בשנת 1964 וכשופט בליגה הבכירה משנת 1966. בשנת 1975 מונה לשופט בינלאומי. שפט במשחקי אליפות אירופה ב-1977 (בלגיה), 1979 (איטליה), וכן באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984, גמר גביע קוראץ' ב-1993, ואליפות העולם לנשים ב-1995. פרש בתום עונת 1996/97. לאחר פרישתו משיפוט פעיל שימש כמשקיף במשחקי ליגת העל בכדורסל וכמשקיף בילאומי במשחקי יול"ב ופיב"א.
דגן נבחר בשנת 2006 לתפקיד יו"ר הוועדה המקצועית של איגוד השופטים.
בשנת 2011 הוטל עליו תשלום כופר לרשות המיסים משום שהשמיט הכנסות של כ-296,000 ש"ח משיפוט מחוץ לישראל בשנים 2000–2009.
החיים שלך בלאפה
החיים שלך בלאפה הוא אלבומה השלישי של להקת טיפקס, שיצא במרץ 1995, הגיע למעמד של אלבום פלטינה ומכר כ-65 אלף עותקים.
סולן הלהקה, קובי אוז, כתב והלחין את רוב השירים, ועל העיבודים היו אחראים חברי ההרכב.
עם יציאת אלבום זה, הגיע המהפך הגדול של הלהקה. האלבום היווה מעין שיא למסר התרבותי של אוז: לא עוד מוזיקה מזרחית או פופ, אלא מוזיקה עממית ישראלית חדשה. באלבום מחק אוז את הגבולות בין מוזיקה ים-תיכונית, מוזיקה טורקית, מוזיקה יוונית, פופ ורוק, ויצר שילוב של כל הסגנונות עם השפעות של מוזיקה מערבית.
בשנת 2016, לכבוד יום חנויות התקליטים הבינלאומי (לרוב קוראים לו "יום התקליט") יצאה גרסה של אלבום זה על גבי תקליט ויניל 180 גרם (כבד) עם עטיפה נפתחת.
נגנים
להקת טיפקס: נגנים נוספים:
דן רוזן
דן רוזן (רוזנבליט) (נולד בתל אביב ב-15 בפברואר 1935) הוא מהנדס ישראלי, מומחה לפיתוח טילי אוויר-אוויר. מחלוצי פיתוח הטילים בישראל וממעצבי התעשייה הביטחונית בה, במסגרת עבודתו ברפא"ל משנת 1959 עד שנת 2010.
חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1978 על פיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3".
זכה בפרס רפא"ל על מפעל חיים לשנת 1999.
ביוגרפיה
קורות חיו של רוזן שופכים אור על זמנו, ועל אתגרים שעמדו בפני המדינה בתחום הביטחון, שהיתוו את דרכו ושלקח על עצמו בחייו המקצועיים, במשך עבודתו כחמישה עשורים במחקר ופיתוח ברפא"ל.
ילדותו
דן רוזן (דן מיכאל רוזנבליט) נולד בתל אביב ב-15 בפברואר 1935.
אימו של רוזן הייתה בעלת מלון קטה דן, ששכן ברחוב הירקון, על שפת ימה של תל אביב. אביו, היה איש עסקים, ובין היתר שותף בקפה פילץ הסמוך. רוזן נולד לתוך הסביבה התוססת של המלון, שאורחים ידועי שם שהו בו, מבקרים רבים זרמו אליו לערבי ריקוד ואנשי הנהגת היישוב וראשי ההגנה נהגו לקיים בו פגישות ודיונים. לימים סיפר: "אין כמעט רחוב במדינה הקרוי על שם עסקן, מנהיג או מדינאי, שלא עבר בחייו את מלונה של אמי ז"ל".
במהלך מלחמת העולם השנייה, בהפצצה מן האוויר על תל אביב שביצע חיל האוויר המלכותי האיטלקי ב-9 בספטמבר 1940, ספג המלון פגיעה מרסיסים שהרסו את גג הזכוכית מעל האולם וגרם המדרגות, ואחד האורחים נפצע קלות.
בעקבות האירוע, נשלח רוזן בן ה-5 הרחק מהעיר, לרמות השבים, והחל את כיתה א' בבית הספר בכפר מל"ל. הוריו נשארו לטפל בנזקים ובשיפוץ המלון בתל אביב, ובתקופה ממושכת הקשר שלו עמם היה בעיקר באמצעות גלויות דואר ומכתבים, במגבלת אמצעי התקשורת הזמינים אז.
בהמשך, כילד בתל אביב, גילה עניין בנושאים טכנולוגיים, ובאמצעות ירחוני מדע וטכנולוגיה, פיתח כישורי "בנה במו ידיך" כטכנאי צעיר. בגיל הָעֶשׂרֵה היה פעיל בצופי הים של תל אביב בנחל הירקון.
למד ב גימנסיה שלווה, והוא בוגר מחזור ט"ו, תשי"ב, של בית הספר התיכון החדש, תל אביב.
ב-1952 התקבל ללימודים בטכניון, כעתודאי, ועבר להתגורר בחיפה.
צבא
בשנים 1956–1958, במסגרת שירותו הצבאי בצה"ל, רוזן שירת במקצועו (מהנדס אלקטרוטכניקה) כקצין טכני בחיל הקשר, בפיקוד צפון, שם השתתף במבצע קדש. רוזן סיים את שירותו בדרגת סרן.
במסגרת שירות המילואים, רוזן גויס והשתתף במלחמת ששת הימים (בשנת 1967), במלחמת יום הכיפורים (1973).
כמו כן, רוזן נטל חלק בשיתופי פעולה, לרבות פיתוח וניסויים, של רפא"ל עם מדינות שונות, שבראשן צבא ארצות הברית ובמפגשים עם נספחיהן הצבאיים. הוא השתתף מטעם רפא"ל בירידי מסחר אוויריים בינלאומיים, לרבות בסלון האווירי בצרפת, וביריד הסחר האסיאני לעסקים בחלל – Asian Aerospace (AA) בסינגפור.
עבודה במחקר ופיתוח
ב-1 בינואר 1959, עם שחרורו מצה"ל, החל רוזן לעבוד כמהנדס ברפא"ל, יחידת סמך (יחידה עצמאית) של משרד הביטחון, שנודעה כבר אז כמעבדת המחקר והפיתוח הביטחונית הלאומית של ישראל – ובגלגולה הקודם, אמ"ת. עד אוקטובר 2010, במשך יותר מחמישה עשורים בתעשיית הביטחון, בתפקידיו השונים ברפא"ל, פעילותו הענפה של רוזן כללה ניהול פרויקטים גדולים של מחקר ופיתוח, שעמד בראשם, וייזום פרויקטים חדשניים וייעוץ לפיתוח.
בעשור הראשון
בתחילת שנות ה-1960, לקח רוזן חלק בפיתוח הטיל המונחה הראשון שפותח ויוצר בישראל – ה"לוז", והשתתף בפיתוח מערך ההפעלה הקרקעי שלו. לאחר מכן, עבר אל צוות פיתוח הנדסת מערכת "שפריר 2", בראשות ד"ר זאב בונן.  ניסוי הקבלה של הטיל, באוקטובר 1968, התבצעו בשדה הניסויים של רפא"ל בשדמה.
בנוסף, עסק במגוון נושאים הנוגעים למחקר, פיתוח, מימוש, בדיקות בעיות, הקמת מעבדות ועוד.
בעשור השני
בתחילת שנות ה-1970 שימש רוזן כראש תחום הנחיה ובקרה למספר פרויקטים, ולאחר מכן מונה לראש פרויקט טיל ה"פיתון", שאותו הביא לסיום מוצלח בשנת 1978. "פיתון 3", מדור ג', נחשב כ"קטר טכנולוגיות":
במסגרת ניהול הפרויקט, פעל ויזם הקמת מפעלים בישראל התומכים בטכנולוגיות הנדרשות לייצור להתקני מצב מוצק (המ"מ), כמו ייצור גלאי אינפרא-אדום (IR), וכן לייצור מודולים היברידיים (מעגלים אלקטרוניים משולבים) וכרטיסים רב שכבתיים.
בשנת 1978 זכה רוזן בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח טיל אוויר-אוויר "פיתון 3".
בעשור השלישי
בתחילת שנות ה-1980 רוזן הקים ועמד בראש מינהלת אוויר-אוויר, האחראית על פעילויות הפיתוח של פרויקטי אוויר-אוויר במסגרת חטיבת הנחיית הטילים של רפא"ל.
בשנת 1983 נחשף לראשונה הטיל "פיתון 3", שעד אז היה עָלוּם. באותה עת, החלה רפא"ל לעבור מטמורפוזה, מתוך מטרה להגדיל את נפח הייצור והמכירות שלה פי שניים עד שלושה. במסגרת זו, רוזן גויס לשמש גם כמהנדס המערכות הראשי, שבאחריותו פעילות טכנית מערכתית שנדרשה בעסקת הייצוא הגדולה ביותר בתולדות רפא"ל עד אז, למזרח אסיה. טילי PL-8 הם הגרסה הסינית של ה"פיתון 3".
בסוף שנות ה-1980 שהה רוזן שנה בשבתון בסינגפור, ברפא"ל הסינגפורי - DSO.
בעשור הרביעי
בתחילת שנות ה-1990 עסק רוזן כמהנדס מערכות במינהלת אויר-אוויר, בפיתוח הצעה למערכת הגנה עצמית למטוסים. ומשנת 1993 שימש כראש פרויקט "מואב", טיל ליירוט טילי קרקע-קרקע (טק"ק).
בשנת 1997 הוסר לראשונה המעטה מעל "פיתון 4", שרוזן היה הראשון לעמוד בראש הפיתוח שלו.
בעשור החמישי
בשנת 2000, לאחר 40 שנות פעילות בפיתוח טילים וייצורם, פרש רוזן לגמלאות, והמשיך לעבוד ברפא"ל כיועץ וללוות את פיתוח הדורות הבאים של טילים במינהלת אוויר-אוויר והגנה אווירית, בחטיבת טילים ולוחמת רשת.
בקיץ 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה,,עבר ה"פיתון 5" בהצלחה את טבילת האש המבצעית שלו.
באוקטובר 2010, לאחר כ-52 שנים, נפרד רוזן מעבודתו ברפא"ל, ומאז הוא ממשיך לעסוק בתיעוד היסטורי, ושימור המורשת הארגונית של החברה.
פרסים והוקרות
[מבחר]
משפחה
הוריו של רוזן עלו ארצה מגרמניה: אימו, קטה דן (דניאלביץ) - ילידת ברלין (22 בינואר 1890), עלתה לארץ בעלייה השלישית, בשנת 1922; ואביו, יוסף רוזנבליט, יליד העיירה מסינגוורק שליד אברסוולדה (26 במרץ 1892), עלה ארצה בעלייה החמישית, בשנת 1933. הם הכירו בתל אביב ונישאו בשנת 1934.
רוזן הוא בן יחיד לאימו, קטה דן רוזן, שהייתה יזמית וחלוצת המלונאות באזור ארץ ישראל, בעלת מלון קטה דן.
בשנת 1937, בגיל שנתיים, נסעה אתו אימו לספא בבלגיה, כדי להציגו בפני בני משפחתה שהגיעו לשם מגרמניה. את מרביתם רוזן לא פגש עוד.
שלושת אחיותיה של אימו, שנותרו בגרמניה הנאצית, לא שרדו את מלחמת העולם השנייה. דודתו, הדויג דניאלביץ (Danielewicz Hedwig), הייתה אחת הרופאות הראשונות בגרמניה, וכנראה גם הרופאה היהודייה הראשונה. היא נישאה לצייר קארל יונג-דרפלר (1927–1879; Carl Jung-Dörfler), ועל אף שהתנצרה נשלחה עם דודתו השנייה, אלזה (Else Danielewicz), לגטו מינסק ושם נרצחו בשנת 1941. דודתו השלישית מצד אימו, קלרה (Clara Danielewicz), שהייתה נשואה לנוצרי, נהרגה יחד איתו.
אחיה של אימו, ריצ'רד דן (Richard Danielewicz), הספיק לעלות ארצה שבועיים לפני ליל הבדולח, בשנת 1938, תודות לסרטיפיקט שהיא ארגנה ושלחה לו. בת דותו, לוטה (לימים Lotte Noam), טיפלה ברוזן בילדותו.
אימו של רוזן, נפטרה בגיל 88, ב-15 בפברואר 1978.
אביו, יוסף רוזן (רוזנבליט) (Josef Rosenbluth), היה שותף בקפה פילץ. אחיו של רוזן, מנישואיו הקודמים של אביו, היה פסנתרן הג'אז יוחנן רוזן (Hans Jochanan Rosenbluth), נחשב אחד המעולים שבפסנתרני המועדונים בישראל. שהיה מנגן במלונות יוקרה ובהפלגות אוניות נוסעים בקו חיפה-מרסיי.
לאחר קום המדינה, עִבְרְתוּ בני משפחת אביו את שמם לרוזן, ביחד עם דודו, פליכס רוזנבליט (Felix Rosenbluth), אחי אביו, במסגרת עברות שמות מנהיגי היישוב. פנחס רוזן היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, וזוכה פרס ישראל במדעי המשפט לשנת 1973.
דודו השני, אחי אביו, היה ד"ר לאו (אליעזר) רוזנבליט שנודע כ"רופא הילדים של ראשון לציון". דודתו מלכה (מלי), אחות אביו, נישאה לד"ר פליקס דנציגר, רופא כירורג שייסד וניהל את בית החולים דנציגר.
אילן בומבך
אליעזר אילן בומבך (נולד ב-17 בפברואר 1966) הוא עורך דין ישראלי העומד בראש "משרד עורכי הדין אילן בומבך ושות'" המתמחה בליטיגציה בתחומי המשפט האזרחי, משפט מנהלי וצווארון לבן. כיהן כיושב ראש ועד מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין (2003–2007).
דן רוזן
משפחה
בן דודו היה הפסל ואדריכל הנוף יצחק דנציגר, שזכה על יצירתו בפרס ישראל לפיסול לשנת תשכ"ח (1968), בן דודו רפי רוזן התפרסם בתחום הטיפול בשיטת ה”ביורגונומי" ובן דודו שמוליק רוזן היה חידונאי ואיש רדיו ישראלי.
אביו של רוזן נפטר בגיל 61, ב-30 באוקטובר 1953.
אילן בומבך
ביוגרפיה
בומבך נולד בתל אביב, הבכור מבין שניים בבית דתי לאומי, לצבי יהודה וליוויה בומבך, שעלו מאירופה. למד בבית הספר היסודי 'אלומות' ברמת אביב, ולאחר מכן המשיך לתיכון צייטלין בתל אביב. עם סיום לימודיו בתיכון התגייס לחיל הקשר ושירת כאלחוטן. כעבור שנה עבר לשמש מדריך ומרצה בבית הספר למנהיגות צבאית. אחרי השחרור מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל למד במכון הגבוה לתורה. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב.
דן רוזן
משפחה
רוזן אב לשתי בנות: ד"ר אסנת רוזן-קרמר (אדריכלית ומתכננת ערים) ורעיה רוזן, סנ"צ בדימוס ממשטרת ישראל. הוא סב לשני נכדים.
פרסומים
[מבחר]
אילן בומבך
ביוגרפיה
בומבך נחשב לאחד מבכירי עורכי הדין בישראל ומשרדו נמנה עם 17 המשרדים המובילים למשפט מנהלי בדירוג Dun's 100. הוא עוסק במשפט מנהלי וליטיגציה מסחרית, דיני רשויות, דיני מכרזים, דיני תכנון ובנייה, צווארון לבן ולשון הרע.
לפי הפרסומים מטעמו, מרצה בין השאר באוניברסיטת בר-אילן, בפקולטה למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, בקריה האקדמית אונו, באיגוד לשכות המסחר ובמוסדות לשכת עורכי הדין.
סכסוכים משפטיים
ב-2007 יפה לוי, מנהלת מערכת הבחירות של בומבך בבחירות לראשות ועד מחוז ת"א של לשכת עורכי הדין, תבעה ממנו בבית הדין לעבודה חצי מיליון ש"ח. רוב מרכיבי תביעתה נדחו, ובומבך חויב לשלם לה 9,150 ש"ח.
ב-2008 עתר לבג"ץ נגד שר המשפטים ודרש מהשר לפעול להארכת תקופת ההתמחות במקצוע עריכת הדין, ולשנות את מבנה הבחינה . אך לאחר מכן ביקש למחוק את העתירה.
ב-2010 ניצח בתביעת דיבה נגד עו"ד פישביין לאחר שהאחרון שלח מכתב בו טען, כי עו"ד בומבך הבטיח לפעילים מרכזיים בקמפיין הבחירות שלו לראשות לשכת עורכי הדין, כי ימנה אותם כבוררים. בומבך קיבל פיצוי של 50,000 ש"ח בגין פרסום לשון הרע.
ב-2023 הפסיד בתביעה שאליה הצטרף עם וולטר סוריאנו נגד אתר "העין השביעית". השופט אמר שמדובר בתביעת השתקה וחייב את סוריאנו בהוצאות של 74 אלף ש"ח, ואת בומבך באופן אישי בעוד 10,000 ש"ח.
חיים אישיים
בומבך נשוי ואב לשלושה. מתגורר בפתח תקווה ומנהל אורח חיים דתי.
רונית תירוש
רונית תירוש (נולדה ב-8 בדצמבר 1953 בתל אביב) היא אשת חינוך שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת "קדימה" והייתה מנכ"לית משרד החינוך.
ביוגרפיה
תירוש שירתה בחיל המודיעין. היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בשפה וספרות ערבית ובפילוסופיה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב. בעלת תעודת הוראה בשפה הערבית ובעלת תואר שני במינהל החינוך וארגונו מטעם אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה. תירוש החלה בשנת 2000 לימודי דוקטורט אך הקפיאה את לימודיה עם מינויה למנכ"לית משרד החינוך באותה שנה.
תירוש, מורה במקצועה, הייתה מורה לערבית ומחנכת בתיכון עירוני ט' בת"א, החל משנת 1977. בשנת 1990 קודמה לתפקיד סגנית המנהל. לאחר מכן כיהנה בין השנים 1988–1996 כמנהלת התיכון.
בשנת 1997 מונתה לתפקיד מנהלת מינהל החינוך בעיריית תל אביב-יפו על ידי ראש העירייה, רוני מילוא. בתפקיד זה שימשה עד שנת 2000, אז הסתכסכה עם ראש העירייה החדש, מי שנחשב ליריבה הבכיר במערכת החינוך בתל אביב, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה", רון חולדאי. במהלך שנים אלו ניסתה תירוש להתמודד למכרזי ניהול מחוזות תל אביב ומרכז במשרד החינוך ונכשלה.
בשנת 2001 מונתה לתפקיד מנכ"לית משרד החינוך על ידי שרת החינוך, לימור לבנת. בשנות כהונתה כמנכ"לית נולדה היוזמה לרפורמת דו"ח דברת ותירוש הייתה הממונה להוציאו לפועל. בשנות כהונתה כמנכ"לית בוצעו קיצוצי תקציב גדולים במשרד והיא שימשה כמגשרת בין השרה לבנת לבין ארגוני המורים שהיו מצויים בסכסוכים רבים עם המשרד והשרה. ביקורת קשה נמתחה עליה מצד המורים וגורמים אחרים לאחר הצהרתה ביחד עם לבנת, כי מורים שפוטרו בגל פיטורים גדול היו מורים לא טובים.
עם הקמתה של מפלגת "קדימה" הצטרפה למפלגה בעקבות הזמנתו של מייסדה, ראש הממשלה אריאל שרון. בעקבות הצטרפותה למפלגה נאלצה תירוש לפרוש מתפקידה כמנכ"לית משרד החינוך, התרבות והספורט ויחסיה עם השרה לבנת, שהיו ממילא עכורים, התנתקו לגמרי.
בבחירות לכנסת ה-17 נבחרה תירוש לכנסת מטעם "קדימה". תירוש הייתה חברה בוועדות הכנסת: הכלכלה, קידום מעמד האישה וועדת החינוך, התרבות והספורט. שובצה במקום ה-16 ברשימת קדימה לכנסת ה-18 ונבחרה מחדש לכנסת. במסגרת תפקידה בוועדת הכלכלה, תירוש הייתה בין המתנגדים הבודדים (יחדיו עם ח"כ אורי אריאל) להחלטות ועדת ששינסקי וביקשה להוסיף שורה של הקלות לחברות האנרגיה.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום הרביעי ברשימת קדימה ולא נבחרה לכנסת. בדצמבר 2014 הייתה אמורה להיכנס לכנסת זו עד תום כהונתה לאור מינויו של חבר הכנסת ישראל חסון למנכ"ל רשות העתיקות והתפטרותו מהכנסת, וכיוון שהמוצב במקום שלישי ברשימה, חבר הכנסת לשעבר יוחנן פלסנר, התפטר מהרשימה כבר באוקטובר 2014 לטובת ראשות המכון הישראלי לדמוקרטיה. לאחר התפטרות חסון הודיעה תירוש שגם היא מוותרת על התפקיד.
החל ממרץ 2019, מונתה להיות יו"ר איגוד שופטי הכדורגל, כשהחליפה את משה קראדי בתפקיד.
אלחנדרו גרנאצ'ו
אלחנדרו גרנאצ'ו פריירה (באנגלית: Alejandro Garnacho Ferreyra; נולד ב-1 ביולי 2004) הוא כדורגלן ספרדי ממוצא ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת ארגנטינה.
מועדוני נוער
גרנאצ'ו, יליד מדריד, החל לשחק בגיל צעיר במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, אליה הצטרף בשנת 2015, לאחר ששיחק במועדון הנוער של חטאפה. באוקטובר 2020 הוא הצטרף לאקדמיה של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד. תמורת העברתו שילמה יונייטד לאתלטיקו מדריד 420,000 ליש"ט. ביולי 2021 חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו, במנצ'סטר יונייטד. גרנאצ'ו זכה לתשומת לב רבה בעקבות שער הסולו שהבקיע במשחקה של יונייטד מול אברטון במסגרת גביע ה-FA לנוער מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית, בו ניצחה יונייטד. שער זה זיכה אותו במועמדות לפרס "שער החודש" של מנצ'סטר יונייטד בפברואר 2022.
לאחר שנשאר על ספסל המחליפים במשחקי הפרמייר ליג מול נוריץ' סיטי, ליברפול וארסנל, ערך גרנאצ'ו את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד ב-28 באפריל 2022, כאשר החליף את אנתוני אלנגה בדקה ה-91 במשחק מול צ'לסי, שהסתיים בתיקו 1–1. במאי 2022 זכה גרנאצ'ו בפרס השחקן הצעיר של השנה ע"ש ג'ימי מרפי. בגמר גביע ה-FA לנוער, שהתקיים ב-11 במאי 2022, הוא הבקיע צמד מול נוטינגהאם פורסט, והעניק ליונייטד את הזכייה בגביע, לראשונה מאז 2011.
עונת 2022–2023
עם תחילתה של עונת 2022/2023 בפרמייר ליג קיבל את מספר החולצה 49, לאחר שבעונה הקודמת הוא היה מספר 75. ב-4 באוקטובר 2022 הבקיע שער בדקה ה-90 במשחקה של הנבחרת הצעירה של מנצ'סטר יונייטד (עד 21) מול בארו בעונת 2022/2023 של הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-27 באוקטובר, לאחר מספר הופעות קצרות כשחקן מחליף במשחקים מול ברייטון אנד הוב אלביון, ברנטפורד וריאל סוסיאדד, הופיע לראשונה בנבחרת הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד, במשחקה מול שריף טירספול בעונת 2022/2023 של הליגה האירופית, שהסתיים בניצחון 0–3. לאחר המשחק הוא זכה לשבחים ממאמן הקבוצה אריק טן האך על השיפור שעבר, כאשר טן האך אמר כי על אף שהוא לא היה מסופק ממנו בעבר, הוא מרוצה מהגישה ומכושר העמידות המשופרים שלו. ב-3 בנובמבר כבש את שערו הראשון במנצ'סטר יונייטד הבוגרת, במשחק בליגה האירופית מול ריאל סוסיאדד.
קריירה בינלאומית
גרנאצ'ו רשאי לשחק בנבחרת ספרד, ארץ הולדתו, וגם בנבחרת ארגנטינה, משום שאמו ארגנטינאית. בשנת 2021 הוא הופיע שלוש פעמים בנבחרת ספרד עד גיל 18.
ב-7 במרץ 2022 זומן לנבחרת הבוגרת של ארגנטינה, כחלק מההרכב בן 44 השחקנים שלה במשחקי מוקדמות מונדיאל 2022, שהתקיימו באותו חודש. הוא נכלל בסגל הסופי, בו היו 33 שחקנים, אך לא הופיע באף משחק.
סטטיסטיקות
נכון ל-18 בנובמבר 2022
נאג' חמאדי (להקה)
נאג' חמאדי היא להקת רוקנ'רול ישראלית, המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת ישראלים.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 2005 במערכת העיתון "סופשבוע" של "מעריב" על ידי טל לזר, עמרי אסנהיים ואראל סג"ל, היא נקראה על שם פעולת התגמול של פלס"ר צנחנים בעיר נגע חמאדי שבמצרים בסוף שנות ה-60. בלהקה חברים דרור פויר (סולן), אראל סג"ל (בס), דרור גלוברמן (קלידים), אור הלר (גיטרה), טל לזר (תופים). בעבר היו חברים בה גם עמרי אסנהיים, יותם ירקוני ודן ויצמן (עורך The Voice ישראל). המפיק המוזיקלי הוא ברוך בן יצחק, גיטריסט להקת רוקפור. את רוב הטקסטים כותב הסולן פויר ואת רוב הלחנים מלחין סג"ל.
חברי הלהקה הם עיתונאים פעילים משני צדי המפה הפוליטית בישראל, והם משתמשים במוזיקה לשם העברת מסרים פוליטיים וחברתיים. במילות השירים יש מחאה וביקורת, לעיתים בסגנון סרקסטי, על נושאים שונים בחברה ובחיים בישראל. הלהקה מופיעה מאז 2005 במועדונים, בתל אביב ובשאר רחבי הארץ. המופע משלב מוזיקה ושיח סביב אירועים אקטואליים בישראל.
בעבר הקליטה הלהקה שלושה סינגלים שנגנזו. באוקטובר 2014 הלהקה הוציאה לאור את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון". בהמשך הוציאה לאור 3 סינגלים נוספים,
בפברואר 2015 חיממה הלהקה את ההופעה הבינלאומית של הפרויקט של אלן פרסונס בהיכל נוקיה בתל אביב.
ביוני 2017 השתתפה בפרויקט פרס ירושלים לאחדות ישראל, במסגרתו ערכה מספר הופעות ברחבי הארץ ושיאן בהופעה חגיגית בטקס חלוקת הפרס בבית הנשיא.
ב-2019 הלהקה הוציאה לאור סינגל בשם "תוציאי את זה עלי".
בתחילת 2023, על רקע הרפורמה המשפטית וההתנגדות לה, נקלעה הלהקה למשבר, כאשר דרור פויר הודיע לחברי הלהקה שהוא מוותר על המשך דרכו בלהקה, לאור קושי להכיל התבטאויות של אראל סג"ל. סג"ל חשף את ההתכתבות במסגרת טור אישי מצולם בערוץ 14 בו הגיב לדברים וציין כי מבחינתו "הנר עוד דולק". בתגובה צייץ אור הלר בחשבונו בטוויטר כי הלהקה אינה מתפרקת.
יחסי אוסטרליה–פינלנד
יחסי אוסטרליה–פינלנד הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לפינלנד. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-31 במאי 1949.
יחסי סחר
סחר הסחורות הדו-צדדי הכולל בין אוסטרליה לפינלנד בשנת 2008 עמד על יותר מ-2.1 מיליארד דולר (שותפת הסחר ה-31 בגודלה של אוסטרליה). יצוא אוסטרליה לפינלנד בשנת 2008 הסתכם ב-1.1 מיליארד דולר כולל עפרות ניקל; פחם ומלחים של חומצות אורגניות ומתכות. יצוא פינלנד לאוסטרליה בשנת 2008 הסתכם ביותר ממיליארד דולר כולל נייר וקרטון; ציוד להנדסה אזרחית ומכונות וחלקים מיוחדים.
ביקורים רשמיים
נשיא פינלנד טריה הלונן ביקר באוסטרליה בפברואר 2007 ונפגש עם ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד.
אמנות
בין שתי המדינות הוסכם על חוזים דו-צדדיים בין אוסטרליה לפינלנד המשתרעים על תחומים שונים כגון הסגרה, ביטוח לאומי ומיסוי.
הגירה
ישנם 12,234 אוסטרלים החיים בפינלנד.
סאמי טהא
מנהיג עובדים
טהא הפך לדמות חשובה של ערביי פלסטין כמנהיג תנועת העבודה הערבית הפלסטינית, לאחר שהתארגנה תנועת עבודה ערבית הדומה להסתדרות העובדים היהודית. טהא הצטרף לאגודת הפועלים הערבית הפלסטינית (PAWS) - שהוקמה ב-1925 - שם הועסק כפקיד בדרג נמוך ואז כמזכיר. הוא פילס את דרכו במעלה הארגון ובשנת 1937 מונה למזכיר הכללי שלו.
טהא היה שמרני במדיניותו, והיה מתחרה של הפלגים השמאלניים או הקומוניסטיים של ה-PAWS. בשנות העשרים המאוחרות לחייו, טהא שלט ב-PAWS בהיותו דובר שלו ופעל להרחבת מספר החברים בארגון ולמען חיזוק מעמדו, עד לעשרות אלפי חברים וכ-50 סניפים. בשנת 1944 פתחו עובדים ערבים ויהודים בשביתה בחיפה בראשות PAWS וההסתדרות. השביתה הייתה מועדפת על הפלגים השמאלניים של PAWS, אבל טאהא, שלא מעוניין בשביתה ארוכה עם סיכון פוליטי, ערב לעובדים ערבים לסיים אותה.
ב-1946 מינה ג'מאל אל-חוסייני את טהא לנציג העבודה של הוועד הערבי העליון. המתיחות בין טאהא לבין חברי אל-חוסייני והנאמנים שלו בוועד הלכה והתגברה ב-1947, כאשר הם כעסו על סירובו של טאהא להיענות לדרישות הוועד. כללו סירובו של טאהא לאפשר ל-PAWS לאשר שביתה בת יום שקרא הוועד כדי למחות על יום השנה להצהרת בלפור משנת 1917, וכן אימוץ של PAWS את העיקרון המנחה הסוציאליסטי נגד הנהגת הקומוניסטים. טהא הואשם גם ברצון להתפשר עם היהודים ונתפס כ"לא מספיק אנטי-ציוני ואנטי-בריטי". עד אוגוסט 1947, עיתונים שהיו בעלי קו פוליטי שתמך בוועד החלו לפרסם האשמות אלו ואחרות נגד טאהא.
ב-12 בספטמבר 1947 נרצח טהא מחוץ לביתו בחיפה. התוקף לא נתפס, אך ככול הידוע הוא נהרג בהוראת חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים ומנהיג המפלגה הערבית הפלסטינית.
אויגן סלומון
אויגן סלומון (בגרמנית: Eugen Salomon; 5 במרץ 1888, וורשטאט – 14 בנובמבר 1942, אושוויץ) היה איש עסקים גרמני יהודי, ממייסדי קבוצת הכדורגל הגרמנית מיינץ 05 ויושב הראש הראשון שלה.
קורות חיים
סלומון נולד ב-1888 בעיר וורשטאט שבמדינת הסן בגרמניה ועבר למיינץ עם משפחתו בשנת 1900. ב-1905 היה שותף להקמת "מועדון הכדורגל של מיינץ והסן 1905" וכבר בגיל 17 נבחר ליושב הראש הראשון של הקבוצה. ב-1906 נרשמה הקבוצה בניהולו להתאחדות הכדורגל של דרום גרמניה, ובאקטובר 1906 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון במסגרת הליגה השנייה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נהנתה הקבוצה תחת ניהולו של אויגן סלומון מהצלחה מקצועית וזכתה במספר אליפויות של הליגה הדרום גרמנית. באותן שנים שגשגו עסקיו של סלומון כקמעונאי בתעשיית הטקסטיל.
עם החלת תהליכי הנאציפיקציה (חוקי ההאחדה) בשנת 1933 קוטלגה קבוצת הכדורגל של מיינץ כ"ארגון יהודי", היות שמלבד סלומון, כיהן כחבר הנהלת המועדון גם קארל להנשטיין (1887-1954), דמות מפתח בקהילת היהודית בעיר, ומספר יהודים מילאו תפקידים שונים במועדון. ב-10 באוגוסט 1933 הועבר בעצרת הכללית תיקון לחוק שבמסגרתו הוחלט לסלק את היהודים ממעורבות בכדורגל הגרמני.
אירועי השנים הבאות בחייו של סלומון לוטים בערפל. ידוע כי ב-1934 ספר הטלפונים של העיר מיינץ עוד הכיל את מספר הטלפון שלו אך על פי תיעוד ההגירה, עזבו סלומון ומשפחתו את גרמניה ב-1933. מחקר שבוצע ב-2011 על ידי נציגי ארכיון מיינץ ואגודות הנצחה ממדינת ריינלנד-פפאלץ, עלה כי היגר עם משפחתו לצרפת שם חי עד 1942.
בנובמבר 1942 גורש אויגן סלומון למחנה הריכוז דראנסי ומשם נשלח לאושוויץ, שם נרצח ב-14 בנובמבר 1942.
הנצחה
הרחוב המוביל לאצטדיון אופל ארנה של מיינץ 05 נקרא על שמו של אויגן סלומון (Eugen-Salomon-Straße)
קשר סיבתי
{{פירושונים|
קישורים חיצוניים
}}
שנים עשר כיסאות
רקע
הרעיון לעלילת הספר היה של ולנטין קטייב (אח של יבגני פטרוב) שהציע לחבריו לכתוב טיוטה, מתוך כוונה שהוא ילטש אותה. לאחר סיכום עקרוני קטייב נסע לעיירת הנופש בטום (כיום בטומי) על שפת הים השחור. כאשר חזר לאחר מספר חודשים אילף ופטרוב הראו לו את מה שכתבו. קטייב ראה שהם הרחיבו את הרעיון שלו ולמעשה אין צורך בשיפורים משמעותיים. בהתאם לכך הסיכום שונה וקטייב ביקש שספר יוקדש לו ומהתמלוגים הוא יקבל מתנה יקרת ערך. עד היום בהוצאות הספר על הדף הראשון כתוב "מוקדש לוולנטין קטייב".
על בסיס הספר צולמו מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על ידי לאוניד גאידאי, מארק זכרוב ומל ברוקס.
הספר תורגם לעברית מספר פעמים.
עלילה
השנה היא 1927. איפוליט וורוביאנינוב הוא פקיד, בן למשפחת אצולה שירדה מנכסיה בעקבות המהפכה הרוסית (1917). על ערש דווי מגלה לו החותנת שלו, כי הסתירה תכשיטים יקרי ערך בתוך הריפוד של אחד מבין 12 כיסאות זהים שהיו לה בבית. וורוביאנינוב יוצא לחפש את האוצר. בדרך הוא פוגש בנוכל אוסטפ בנדר, אשר מאלץ אותו להיות שותפו. אוסטפ מעיד על עצמו שהוא "מכיר כ-400 שיטות חוקיות יחסית להוצאת כספים מאנשים תמימים". בדרכם הם צריכים להתחרות באב פיודור, כומר, אשר יודע גם הוא על האוצר בזכות וידויה של החותנת. החיפושים מובילים את השלושה לפינות שונות בברית המועצות כולל מוסקבה, צפון קווקז, ועיירות על נהר הוולגה. 11 הכיסאות הראשונים שהם מוצאים אינם מכילים את האוצר. כאשר מאותר הכיסא האחרון, מתברר שהתכשיטים כבר התגלו קודם, במקרה, ובזכותם נבנה מרכז קהילתי מפואר.
עיבודים
הספר עובד לקולנוע ולטלוויזיה מספר פעמים:
אגם השמחה
אגם השמחה (בלטינית: Lacus Felicitatis - "לאקוס פליקיטאטיס") או ימת השמחה הוא ימה ירחית באזור ארץ השלגים, צפונית לים האדים על הירח. אין מדובר בימה אלא במשטח נמוך המכוסה בבזלת.
ימה זו ממוקמת כ-75 ק"מ דרומית להרי האמוס, בסמוך לקצה הדרום מערבי של ים השלווה.
האגם ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 19.0° צפון, 5.0° מזרח, וקוטרו כ-90 ק"צ.
בתוך האגם שלושה מכתשים להם נתן איגוד האסטרונומיה הבינלאומית שמות:
העימות במתחם שייח' טברסי
הרקע לעימות
ב-1844 עלי מוחמד שיראזי, סוחר צעיר מהעיר שיראז שבאיראן הכריז על עצמו כ"באב" – כלומר ה"שער" לאמאם הנסתר, הוא המהדי - הדמות המשיחית לה מצפים השיעים, והחל לאסוף סביבו מאמינים בתורתו. פעולותיו של הבאב עוררו את זעמם של אנשי הדת השיעים ושל השלטונות, ובשנת 1847 הוא נכלא על ידי הרשויות בבית מאסר במאכוּ שבצפון מערב איראן. לאחר כשנה הוא הועבר לבית מאסר אחר בצ'הריק ששוכנת באותו אזור.
לאחר שהתאספו סביב הבאב מאמינים, החלו להיווצר עימותים ביניהם לבין אנשי הדת השיעים ותומכיהם. האירועים האלימים המשמעותיים הראשונים בין הבאבים לאנשי הדת השיעים התרחשו ב-1848 בעיר קזווין שבצפון איראן, כאשר מוחמד תקי בארע'אני, שהיה איש הדת הבכיר בעיר וגם דודה של טאהרה, שהייתה אחת מ"אותיות הח"י", היה אחראי למאסרו ועינויו של אחד מבכירי הבאבים בעיר. לאחר מכן בארע'אני נרצח, ככל הנראה בידי כמה באבים, מה שהוביל למהומות בהן נבזזו בתיהם של באבים, וכמה באבים אף נרצחו.
ההגעה למתחם שייח' טברסי
בעקבות עימות בין מוסלמים לבאבים בעיר משהד ביולי 1848, מולא חוסיין בושרואי, אחד מ"אותיות הח"י" גורש מהעיר. בעקבות זאת, בושרואי וכ-200 באבים אחרים, חלקם חמושים, יצאו מאזור ח'וראסאן בצעידה שלא ידוע בוודאות מה הייתה מטרתה, אך ישנן השערות לפיהן הצועדים התכוונו להגיע לצ'הריק ולשחרר את הבאב מכלאו, או להגיע לטהראן ולדרוש מהשאה את שחרורו. לפי מפציעי השחר, ספר ההיסטוריה הבאבית-בהאית של נביל זרנדי, הצועדים נשאו דגל שחור, מה שמרמז למסורות אסלאמיות לפיהן הגעה של כוחות הנושאים דגלים שחורים מח'וראסאן מצביעה על בואו של המהדי.
לאחר כמה חודשים, בספטמבר, בושרואי והבאבים הגיעו לאזור מאזנדראן שבצפון איראן, שם נקלעו לעימות עם כפריים סמוך לעיר בארפורוש (כיום באבול). עקב חוסר היציבות ששרר לאחר מותו של השאה, הבאבים גם סבלו מתקיפות נוספות על ידי כפריים ועל ידי שודדי דרכים. הבאבים חיפשו מחסה מפני תקיפות אלה וב-21 בספטמבר התמקמו במתחם קברו של השייח' טברסי (מלומד שיעי פרסי בן המאה ה-12) שנמצא באזור. הבאבים נשארו במתחם הקבר ובנו ביצורים מסביב לו מחשש שיותקפו. בשלב זה הצטרפו לקבוצה המתבצרת באבים נוספים, בהם קודוס - אחד מהבולטים שב"אותיות הח"י", ולפי הערכות שונות מספרם הגיע לבין 500 ל-1,500. לעומת זאת, לפי הספר "מפציעי השחר", המתבצרים מנו 313 איש, כמספר הלוחמים שלפי מספר מסורות חדית' עתידים להילחם לצד המהדי. מספר זה הוא גם הערך המספרי של המילה הערבית "ג'יש" (جيش) – שפירושה "צבא", בהתייחסות לצבאו של המהדי.
ההתבצרות והקרבות
כאשר נודע לשאה החדש, נאסר אל-דין, על התבצרותם של הבאבים בקבר השייח' טברסי, ועל העימותים ביניהם לבין הכפריים באזור, הוא הורה למנהיגים מקומיים באזור לחסל את הבאבים המתבצרים. מספר מנהיגים מקומיים הגיעו עם כוח שמנה כ-4,000 אנשים, אולם ב-22 בדצמבר הבאבים, להם הייתה תחמושת מועטה בלבד עד אז, הצליחו להפתיע אותם בתקיפת פתע, הרגו כמה מהם ולקחו מהם תחמושת רבה.
לאחר תבוסה זו, השאה הורה לדודו, הנסיך מהדי קולי מירזא, שמונה למושל מחוז מאזנדראן, לחסל את הבאבים, בהדגישו שהבאביות היא כפירה שיש להשמידה. בינואר 1849 המושל הגיע עם כוחותיו, אך המתין לתגבורת נוספת. לבאבים נודע על כך שהוא ממתין לתגבורת ובליל ה-24 בינואר הם תקפו את כוחותיו בהפתעה והביסו אותם. שלושה ימים לאחר מכן, הגיעה התגבורת והתרחש קרב נוסף בין הבאבים לכוחותיו של השאה, בו נהרגו רבים משני הצדדים, כשמצד הבאבים נהרג בין היתר מולא חוסיין בושרואי.
לאחר מכן, הגיעו כוחות נוספים, צרו לחלוטין על הביצורים ומנעו כניסת אספקה למתחם. בחודשים פברואר ומרץ הבאבים הדפו כמה ניסיונות של כוחות השאה לפרוץ למתחם. עד אפריל הבאבים ניצלו את כל אספקת המזון שהייתה בידיהם, ואף אכלו את הסוסים שהיו להם, ולאחר מכן הם נאלצו לאכול את העשבים שצמחו במתחם. לבסוף, המושל הבטיח לבאבים שאם ייכנעו, כוחותיו לא יפגעו בהם, והבאבים הסכימו לכך. עם זאת, ב-9 במאי כאשר הבאבים שנותרו בחיים יצאו, המושל הפר את הבטחתו ומרביתם נטבחו על ידי כוחותיו וחלק נאסרו.