cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Resident Evil 7: Biohazard
פיתוח
לאחר שחרור המשחק "Resident Evil 6", חברת קאפקום החלה בתהליך חשיבה לגבי המשחק הבא בסדרה. גרסה מוקדמת שיצאה ב-2013 הציגה משחק שמתמקד באקשן, בדומה למשחק הקודם בסדרה ושאב השראה מהסרט "מוות אכזרי" משנת 1981. המפתחים החליטו למקד את העלילה במקום אחד ולחזור למקורות בעזרת שימוש בז'אנרים אימה והישרדות. פיתוח המשחק החל בפברואר 2014, המשחק נבנה בעזרת מנוע "RE Engine" שעושה שימוש בכלי פיתוח למציאות מדומה. ההחלטה ליצור את המשחק כגוף ראשון התקבלה לפני ההחלטה לשימוש במציאות מדומה. פיתוח המציאות המדומה החל באוקטובר 2015, שעליו עבדו קבוצות שונות של מתכנתים. העבודה עם מציאות מדומה גרמה לטקסטורות להיות יותר מפורטות, בניגוד לטקסטורות שטוחות וחפצים בעלי גודל לא מדויק ששומשו במשחקים הקודמים.
שנה לפני ההכרזה על המשחק, חברת קאפקום הכריזה בתערוכת E3 2015 על דמו (משחק הדגמה קצר) בגוף ראשון במציאות מדומה בשם "מטבח", שעובד על אותו המנוע שהמשחק המלא עובד עליו. אף על פי שהמשחק המלא פותח קודם, הדמו נתן למפתחים הזדמנות לראות כיצד המנוע החדש והשימוש במציאות המדומה יתקבלו על ידי הקהל. ברמיזה לקשר שבין הדמו למשחק המלא, האות T במילה "Kitchen" הפכה לספרה 7, אך לא ניתנה לכך תשומת לב מצד הקהל. בדו"ח שהחברה הוציאה, הם הסבירו שהם מתכוונים לעשות שימוש נרחב במציאות מדומה וכן להתאים את המשחק לדור השמיני של קונסולות המשחק.
המשחק בוים על ידי קושי נאקנישי, שבעבר ביים את המשחק "Resident Evil: Revelations" והכיל צוות של 120 מפתחים. בפעם הראשונה בסדרה, התסריטאי של המשחק היה אמריקאי בשם ריצ'רד פירסי שאחראי על שתי חבילות ההרחבה למשחק "F.E.A.R" ועל התסריט למשחק "Spec Ops: The Line". בזמן חשיפת המשחק, רוב הפיתוח עליו כבר הושלם (65%). חלק מהמודלים ליצורים במשחק יוצרו קודם כדגמים פיזיים, חלקם עשויים מבשר ונוצרו על ידי אמני איפור. לאחר מכן הם נסרקו למחשב בשיטת "פוטוגרמטריה" על מנת לקבל מודלים ממוחשבים בגודל מלא. השיטה הזאת סייעה בבניית חלק נרחב מהפריטים והנופים שהמשחק הכיל, אך התגלתה בעיה כשהצוות שקל את לואיזיאנה למיקום העלילה, כיוון שלא היה ניתן לשנע לשם ציוד. חלק מהמודלים שם נעשו על ידי הצוות בעבודת יד.
שחרור
באוקטובר 2016, חברת קאפקום שחררה עשרה סרטונים שנקראים "העולם של האויב שבפנים 7" ובהם הם חשפו חלקים מעולם המשחק. גרסה של המשחק שניתנת לשיחוק גם במערכת ווינדוס וגם בקונסולת ה-XBOX ONE נחשפה ושילבה אפשרות לסנכרון השמירות, משמע ששחקן ששיחק במחשב יוכל להמשיך מאותה הנקודה בקונסולה ולהפך. מה שהופך את המשחק לראשון שנעזר בטכניקה הזאת. גרסת ענן ל-Nintendo Switch שנקראה "Biohazard 7: Resident Evil Cloud Version" יצאה ב-24 במאי 2018. השחקנים קיבלו חשיפה ל-15 דקות הראשונות במשחק בחינם ובעזרת רכישה של אישור מיוחד יכלו להמשיך לשחק בו לעוד 180 יום.
השחרור הבינלאומי של המשחק נעשה בעזרת חברת ההפצה "iam8bit" שיצרו חדר בריחה בשם "Resident Evil Escape Room Experience" שבו קבוצה של שישה אנשים מודרכת בחדרים שונים על ידי הצוות של תאגיד "אמברלה". חדר הבריחה מוקם במתחם "אקו פארק" שבלוס אנג'לס. בלונדון הוקם מתחם דומה בעת השחרור.
רכישת גרסת האספנים האקסקלוסיבית של Gamestop כללה מודל בגודל של 20 ס"מ (8 אינץ') של בית משפחת בייקר, תיבת נגינה שניגנה את השיר "Go Tell Aunt Rhody", כונן נשלף בצורת בובה בתוך מארז של קלטות וידאו, מארז דיסקים מברזל (Steelbook) שמכיל את המשחק, הדפס אבן שבו מוצגת משפחת בייקר ומכתב. גרסת האספנים הבריטית הוסיפה את "הרחבת ההישרדות": חבילת הרחבה שמתמקדת באקשן, ספרון שמתאר 20 שנה לסדרה ומודל בגודל של 17 ס"מ (7 אינץ') של בית משפחת בייקר שלא כלל את תיבת הנגינה. להזמנה המוקדמת לקונסולות ה-Playstation 4 וה-XBOX ONE בארצות הברית צורף קוד הורדה חינמי לסרט "האויב שבפנים: הגמול". לגרסה זו נוסף נר מיוחד שמפיץ את הריח של בית המשפחה למען חוויה אותנטית במהלך המשחק. גרסת הזהב יצאה ב-12 בדצמבר 2017 כללה את כל חבילות ההרחבה שיצאו ואת ההרחבה "סופה של זואי".
המשחק שוחרר לקונסולות המחשב האישי, Playstation 4 ו-XBOX ONE לצפון אמריקה, אירופה, אוסטרליה וניו זילנד ב-24 בינואר 2017 וביפן ב-26 בינואר 2017. במהלך השנה הראשונה, השימוש במציאות המדומה היה בלעדי לסוני. נספרו מעל ל-4,700,000 שחקנים מרחבי העולם, מעל ל-750,000 שיחקו בעזרת משקפי המציאות המדומה של סוני. גרסת המחשב כללה פונקציית "אנטי פיראטיות" (על מנת שלא יהיה ניתן לפרוץ את המשחק ולהשיגו בחינם) בעזרת האשף "Denuvo", אך למרות זאת האשף נפרץ כמה ימים לאחר השחרור.
הדגמת המשחק
דמו נוסף בשם "עששית" שוחרר בלעדית לשחקני הכנס "Gamescom 2016" ונעשה בו שימוש בטכניקת ה-Found Footage שנעשתה בה שימוש בחלק מהמשחק ועלילה שמציגה בחורה צעירה בשם מיה שמסתתרת מאישה שמחזיקה עששית. האישה היא מרגריט בייקר שהוזכרה לראשונה בדמו "שעת ההתחלה".
תוכן נוסף להורדה
חבילת ההרחבה הראשונה שיצאה למשחק נקראה "Banned Footage Vol. 1" יצאה ב-31 בינואר 2017 עבור ה-Playstation 4. ההרחבה כללה שני תרחישים בשם "סיוט" ו-"חדר שינה" ומצב משחק חדש בשם "אית'ן חייב למות". ב-14 בפברואר שוחררה ההרחבה "Banned Footage Vol. 2" לקונסולת ה-Playstation 4 וכללה שני תרחישים בשם "21" ו-"בנות" ומצב משחק חדש בשם "יום ההולדת ה-55 של ג'ק". שתי חבילות ההרחבה שוחררו ל-XBOX ONE ולמחשב האישי ב-21 בפברואר.
"לא גיבור" - הרחבה שבה השחקן מגלם את כריס רדפילד, ששחרורה נדחה, שוחררה בחינם ב-12 בדצמבר 2017 יחד עם הרחבה נוספת בשם "סופה של זואי" ששוחררה באותו היום. "סופה של זואי" פותחה על ידי קאפקום ו-"לא גיבור" פותחה על ידי "HexaDrive".
אקרנס
אקרנס (באיסלנדית: Akranes) היא עיר נמל בוסטורלנד, מערב איסלנד, 25 ק"מ צפונית לרייקיאוויק. במפקד שנערך בשנת 2012 מנתה העיר 6,592 תושבים.
העיר נוסדה במאה ה-19 ככפר דייגים. עד היום משמש הדיג כמקור פרנסה עיקרי שאליו נוספה גם תעשייה, מפעל בטון החל לפעול ב-1950 ומפעל לאלומיניום ב-1998.
ב-11 ביולי 1998 נחנכה מנהרה ארוכה באורך של 5.5 ק"מ אשר מקצרת את המרחק אל הבירה ל-60 ק"מ בלבד.
סמרגוסטורטה
סמרגוסטורטה (בשוודית: Smörgåstårta, "עוגת כריך") מאכל שמקורו בשוודיה, הפופולרי בשוודיה, אסטוניה (בה מכונה "võileivatort") ובפינלנד (בשם "voileipäkakku"). זו עוגה מלוחה הזהה לכריך אך עם כמויות גדולות של מילוי ועיטור, בדומה לעוגת שכבות וקרם.
סמרגסטורטה עשויה לרוב מספר שכבות של לחם לבן או לחם שיפון עם מילוי קרמי ביניהן. קיימים מגוון מילויים וציפויים, לרוב מבוססים על ביצים ומיונז. מילויים נוספים אפשריים הם פטה כבד, זיתים, שרימפ, האם, מגוון סוגי נקניק, קוויאר, עגבניות, מלפפונים, ענבים, פרוסות לימון, גבינה וסלמון מעושן. המאכל עשוי לכלול דג, בשר, שילוב של בשר וגבינה או להיות צמחוני.
בפינלנד העוגה היא מרכיב בהתכנסויות משפחתיות - מסיבת יום הולדת, חתונות ולוויות.
תרזה אנדרסן
ביוגרפיה
אנדרסן נולדה בסנטה קלרה, קליפורניה. היא החלה לשחות בגיל 10. בתחילת שנות ה-70 היא שלטה בשחייה צורנית בעולם. באליפות העולם הראשונה שנערכה בבלגרד בשנת 1973 היא זכתה בכל 3 מדליות הזהב האפשרויות, בתחרות ליחידיות, בתחרות לזוגות ובתחרות הקבוצתית. הישג שהחזיק מעמד עד לשנת 1986.
לאחר שפרשה מהשתתפות בתחרויות עבדה אנדרסן כמאמנת נבחרת גרמניה בשחייה צורנית בשנת 1974. לאחר מכן, היא אימנה את נבחרת דרום אפריקה בשחייה צורנית בשנים 1976 ו-1979. היא עזרה לקדם ענף ספורט זה שנכנס למשחקים האולימפיים בשנת 1984.
סאלס אי גומס
שטח של 150,000 קילומטרים רבועים הכולל את האי סאלס אי גומס ומי הים סביבו הוכרזו ב-2010 אזור ימי מוגן הקרוי "הפארק הימי מוטו מוטירו היבא" (Parque Marino Motu Motiro Hiva).
גאוגרפיה
האי סאלס אי גומס שוכן במרחק של 3,210 קילומטרים מחוף אמריקה הדרומית במרכז צ'ילה, 2,490 קילומטרים מאיי דסוונטוראדס (Islas Desventuradas – "איים חסרי מזל"), ו-391 קילומטרים מזרחית-צפון מזרחית לאי הפסחא, היבשה הקרובה ביותר. סאלס אי גומס בנוי משני איונים: הקטן יותר במערב, ושטחו 40 דונם (270 מטרים מצפון לדרום, 200 מטרים ממזרח למערב), הגדול יותר במזרח, ושטחו 110 דונם (500 מטרים מצפון לדרום ו-270 מטרים ממזרח למערב). שני האיונים מחוברים על ידי מצר יבשה צר שרוחבו הממוצע 30 מטרים, המכוסה על ידי מי הים בשעת גאות או כאשר יש גלים גבוהים. שטחו הכללי של האי כ-150 דונם ואורכו הכללי מצפון מערב לדרום מזרח הוא 770 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר, בגובה 30 מטרים מעל פני הים, היא בדרום האיון המזרחי, פחות מ-30 מטרים מהחוף, מעל צוק בגובה עשרה מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר באיון המערבי שוכנת בגובה של 26 מטרים.
רוב שטחו של האי מרוסס במי ים, וקו החוף מנומר במספר רב של בריכות גאות. נחיתה על האי קשה למעט בים רגוע במיוחד, בשל העובדה שקו החוף הוא בעיקר צוקים.
אין באי מקורות קבועים של מים מתוקים, אבל מדי פעם נוצרות בריכות מי גשם באיון המזרחי, שלעיתים קרובות יוצרות מאגר מי מתוקים בקוטר 75 מטרים. מאגר זה חיוני להישרדותם של עופות ימיים. סביב המאגר אין צמחים והאזור מכוסה בחול. גם כשהאי נראה על פניו יבש, החול עדיין לח בעומק כמה סנטימטרים מתחת לפני השטח. אזור חולי שטוח זה הוא גם המקום היחיד על האי המתאים להנחתת מסוקים.
ב-1994 התקין חיל הים של צ'ילה משואה אוטומטית ומערכת להתראת צונמי. האי הוכרז מאז שמורת טבע.
סאלס אי גומס הוא נקודה אנטיפודית לעיר אג'מר בהודו.
גילוי האי
אף שאין הוכחות שהאי יושב אי פעם, אין ספק שילידי אי הפסחא ידעו על קיומו, כפי שניתן להיווכח מהשם הקדם אירופאי של האי. המסורת טוענת כי בני אי הפסחא נהגו לבקר באי על מנת לאסוף ביצים ופרחונים של עופות ימיים. על פי המיתולוגיה הייתה הנחיתה על האי קשה משום שהאל מאקה-מאקה הגן על עופות הים מאלו שאכלו את ביציהם ואת צאצאיהם. בשל קשרים היסטוריים אלו לאי הפסחא אפשר להתייחס לסאלס אי גומס כחלק מפולינזיה. אם כך, מיקומו מציב אותו כיבשה המזרחית ביותר של פולינזיה. תואר זה מוענק בדרך כלל לאי הפסחא, 391 קילומטרים מערבה.
על סמך הפרטים ביומנו משערים כי האירופאי הראשון שראה את האי היה ככל הנראה הבוקניר אנגלי אדוארד דייוויס ב-1687. האירופאי הראשון שראה את האי בוודאות היה הנווט הספרדי חוסה סאלס ואלדס (José Salas Valdés) שגילה את האי ב-23 באוגוסט 1793. קיומו אומת על ידי רב החובל האמריקני סמיואל דלאנו (Samuel Delano; 1853-1769) שהגיע לאי בספינה פילגרים (Pilgrim) ב-12 באוגוסט 1805. הוא תואר בפרוטרוט על ידי מלח ספרדי נוסף, חוסה מנואל גומס (José Manuel Gómez), וקרוי על שמות שני ספרדים אלו. מאז ועד 1917, יש דיווחים על ביקורים באי בשנים 1806, 1817, 1825, 1875 ו-1917.
ב-6 באוקטובר 2010 הכריז נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה על הקמת הפארק הימי של סאלס אי גומס, אזור ימי מוגן על פני שטח של 150,00 קילומטרים רבועים.
שם האי
שם האי בשפת רפה נוי הוא "מוטו מוטירו היבא" (Motu Motiro Hiva) או "מאנו מוטו מוטירו היבא" (Manu Motu Motiro Hiva), שפירושו "איון הציפור בדרך להיבא". "היבא" הוא חלק משמם של כמה איים בפולינזיה, בייחוד בקבוצת איי מרקיז. עם זאת, פירושו המילה בשפת רפה נוי הוא "ארץ רחוקה" והוא השם למולדת המיתית המקורית של בני פולינזיה. מיקומו של סאלס אי גומס יחסית לאי הפסחא הוא בכיוון כמעט הפוך לגמרי מאיי מרקיז, והטריטוריה המיושבת הבאה "אחרי" סאלס אי גומס היא החוף של אמריקה הדרומית. זו הייתה אחת העובדות שהעלה האתנוגרף הנורווגי תור היירדאל לחיזוק התאוריה שלו שלפיה היה קשר בין פולינזיה לאמריקה הדרומית לפני בוא האירופאים לאזור.
השם הנוכחי, סאלס אי גומס נגזר משמותיהם של שני ספרדים: חוסה סאלס ואלדס (José Salas Valdés), שגילה את האי לראשונה וחוסה מנואל גומס (José Manuel Gómez), שתיאר אותו לראשונה בפרוטרוט בעקבות ביקורו באי ב-18 באוקטובר 1805. במקומות רבים מכנים את האי "סאלה אי גומס" (Isla Sala y Gómez), כש"סאלה" ("Sala") הוא איות שגוי של סאלס.
מעמד מדיני
הקפיטניה חנרל של צ'ילה סיפחה את האי לתחומה ב-1808, ומ-1888 הוא מנוהל על ידי חיל הים של צ'ילה. החל מ-1 במרץ 1966 נכלל האי בנפה (Departamento) של אי הפסחא. ב-25 ביולי 1974 בוצעה חלוקה מנהלית חדשה והאי שויך לפרובינציה אי הפסחא (Isla de Pascua), חלק ממחוז ולפראיסו (Región de Valparaíso).
שטח ימי מוגן
באוקטובר 2010 הכריז הנשיא סבסטיאן פיניירה על הקמת "הפארק הימי מוטו מוטירו היבא" (Parque Marino Motu Motiro Hiva), שטח ימי מוגן המשתרע על שטח של 150,000 קילומטרים רבועים.
במהלך הסימפוזיון הבינלאומי על אלמוגים במים עמוקים שהתכנס בוולינגטון בניו זילנד ב-2008 הוזכר לראשונה הרעיון להקים אזור ימי מוגן על הרכסים התת-ימיים של סאלס אי גומס ונסקה. ואז בפברואר 2009 הסניף הצ'יליאני של הקרן העולמית לשימור חיות הבר פרסם מאמר בכתב העת "Latin American Journal of Aquatic Research" שהכין את הרקע המדעי לדו"ח הממשלתי על הכרזת הפארק הימי.
גאולוגיה
סאלס אי גומס הוא אי גבוה געשי הבנוי מפסגה של הר גדול מאוד המתנשא לגובה 3,500 מטרים מקרקעית הים. "שונית סקוט" (Bajo Scott), כ-1.5 קילומטרים צפונית מזרחית לאי היא פסגה נוספת של אותו הר תת-מימי, כ-25 מטרים מתחת לפני המים. על סמך גיל סלעי הבזלת שמהם בנוי האי המתוארכים לפני 1.3 מיליון שנים, משערים כי האי נוצר בין הפליוקן לפליסטוקן. אין באי לוע הר געש, אך משערים כי הלוע שוכן במפרץ דרומית לאי. סאלס אי גומס שוכן על אותו "רכס סאלס אי גומס" כמו אי הפסחא מערבית לו. שני אתרים אלו הם המקומות היחידים שבהם בולטות פסגות של רכס ההרים התת-ימי הארוך מעל פני המים. ברכס, המשתרע מזרחה לאורך 2,232 קילומטרים, יש עוד כמה עשרות הרי מצולה. הרכס מסתיים בהר המצולה נסקה ב--23.6°N, -83.5°W שהוא גם תחילת רכס נסקה.
סאלס אי גומס הוא ההר הצעיר הרביעי בגילו ברכס, שנוצר על ידי לוח נסקה במעברו מעל הנקודה החמה של אי הפסחא. שני הרי המצולה הצעירים ביותר ברכס, פוקאו ומואי שוכנים מערבית לאי הפסחא.
צמחייה
סאלס אי גומס יחד עם שכנו אי הפסחא, מוכרים על ידי אקולוגים כאזור אקולוגי (ecoregion) המכונה "היערות הסובטרופיים של עצים רחבי עלים של רפה נוי" (Rapa Nui subtropical broadleaf forests). עם זאת, סאלס אי גומס הוא צחיח כמעט לגמרי, אין בו יערות כלל ורק ארבעה מינים של צמחי יבשה. אלו כוללים את השרך Asplenium obtusatum שגדל רק במקומות מוגנים באזורים הגבוהים יותר.
בעלי חיים
בעלי חיים ימיים כוללים מספר רב של בעלי חיים השוכנים בקרבת החוף דוגמת מיני סרטנים וקיפודי ים, כמו כן מגוון גדול של דגי שונית ומינים רבים של כרישים, ששחיינים מדווחים שהם "סקרניים", אבל לא תוקפניים.
גשר סימון דה בובואר
גשר סימון דה בובואר (בצרפתית: Passerelle Simone-de-Beauvoir) הוא גשר המיועד להולכי רגל ורוכבי אופניים בין הרובע השנים-עשר של פריז לרובע השלושה-עשר של פריז ומחבר את פארק ברסי שבשכונת ברסי עם אתר פרנסואה מיטראן של הספרייה הלאומית של צרפת בגדה השמאלית. הקמת הגשר, שנקרא על שמה של סימון דה בובואר, החלה ב-2004 והוא נחנך ב-2006. ארכו 304 מטרים, רוחבו 12 והוא משתרע מגדה לגדה ללא תמיכה בתוך הנהר.
על הגשר
על מנת לגשר על פערי הגובה בין שתי גדות הנהר, עוצב הגשר בדמות שני חצאי עדשה (או שני גלים) המקנים עליה וירידה מתונות וכן קירוי מגשם במרכז הגשר. הגשר מחופה ברצפת עץ אלון.
החלק המרכזי של הגשר, באורך 106 מטרים הוא יציקת פלדה אחת במשקל 640 טון שנוצקה במפעלי אייפל באלזס והועברה למקומה במבצע מסובך של תנועה בלילות שארך מספר חודשים.
אייפון (הדור הראשון)
האייפון (מוכר גם כאייפון 2G וכהאייפון המקורי) הוא טלפון חכם שיוצר ושווק על ידי חברת אפל, הראשון בסדרת "אייפון". לאחר חודשים של שמועות וספוקולציות המכשיר הוצג ב-9 בינואר 2007, והחל להימכר בארצות הברית ב-29 ביוני 2007. בולטות במכשיר קישוריות ה-GSM לרשת הסלולר, וה-GPRS וה-EDGE להעברת נתונים, אחסון פנימי בנפחי אחסון של 4, 8 ו-16 ג'יגה-בית עם זיכרון נדיף של 128 מגה-בית ומצלמה באיכות של 2 מגה-פיקסל. גרסת הקושחה הרשמית האחרונה שהתקבלה במכשיר הייתה iOS 3.1.3. שלאחריה לא הופצו עדכונים נוספים. לאחר שיווק מכשיר זה, המכשיר הבא בסדרת אייפון היה אייפון 3G.
פיתוח
סטיב ג'ובס, מנכ"ל חברת אפל באותו הזמן, הגה רעיון להשתמש במסך מגע "Multi-Touch" לאינטראקציה עם מחשב באופן שבו המשתמש יוכל להקליד ישירות על גבי המסך, ולמעשה המקלדת והעכבר הפיזי יוסרו, כמו מחשב לוח. ג'ובס גייס קבוצה של מהנדסים כדי לחקור את הרעיון כפרויקט צדדי. כאשר ג'ובס סקר את אב הטיפוס וממשק המשתמש שלו, הוא הגה רעיון שני של יישום הרעיון על טלפון נייד. הרעיון נקרא "הפרויקט הסגול 2", והחל בשנת 2005. אפל יצרה מכשיר בשיתוף פעולה חשאי וחסר תקדים עם חברת AT&T, לשעבר "Cingular Wireless". עלות הפיתוח של שיתוף הפעולה הייתה מוערכת בכ-150 מיליון דולרים על פני תקופה של 30 חודשים. אפל דחתה את הגישה "עיצוב על ידי הוועדה" שהניבה מוטורולה, ואת שיתוף הפעולה הלא מוצלח עם מוטורולה. במקום זאת, Cingular Wireless נתן לאפל את החופש לפתח את החומרה והתוכנה של האייפון. האייפון המקורי הוצג על ידי סטיב ג'ובס ב-9 בינואר 2007 בנאום מרכזי בכנס "Macworld Expo" במוסקונה ווסט בסן פרנסיסקו, קליפורניה. בנאומו, אמר ג'ובס, "אני כבר מצפה לזה במשך שנתיים וחצי", וכי "כיום, אפל הולכת להמציא מחדש את הטלפון". ג'ובס הציג את האייפון כשילוב של שלושה מכשירים: "האייפוד עם מסך המגע הגדול", "טלפון סלולרי מהפכני", ו-"תקשורת אינטרנטית פורצת דרך".
השקה
האייפון שוחרר ב-29 ביוני 2007 בארצות הברית. באותו היום, אלפי אנשים המתינו מחוץ לחנויות אפל ו-AT&T לפני השקתו של המכשיר, וחנויות רבות דיווחו על מחסור במלאי המכשיר שנגמר בתוך שעה. כדי למנוע את הפריצות שקרו בהשקת פלייסטיישן 3, שוטרים שלא בתפקיד נשכרו כדי לשמור על החנויות במשך כל שעות היממה. מאוחר יותר נמכר המכשיר בבריטניה, צרפת וגרמניה בנובמבר 2007, ואירלנד ואוסטריה באביב של שנת 2008. שישה מתוך עשרה אמריקאים שהשתתפו בסקר אמרו שהם ידעו כיצד ייראה האייפון לפני השקתו.
לאחר ההשקה
ה-אייפוד טאץ', מכשיר עם מסך מגע ועם תקשורת אלחוטית והממשק בדיוק כמו זה של האייפון, אך ללא היכולת להתחבר לרשת סלולרית עבור פונקציות טלפון ושיחות או גישה לאינטרנט סלולרי, יצא לשוק ב-5 בספטמבר 2007. באותו הזמן, אפל הורידה באופן משמעותי את המחיר של הדגם של האייפון עם נפח האחסון של דגם ה-8GB והפסיקה את מכירת הדגם עם נפח האחסון של 4GB. אפל מכרה את המכשיר האייפון המיליון 5 ימים לאחר השקת ה-iPod Touch, כלומר 74 ימים לאחר השקתו הרשמית. דגם ה-16GB יצא ב-5 בפברואר 2008. אפל הוציאה ערכת פיתוח תוכנה ב-6 במרץ 2008, המאפשרת למפתחים ליצור יישומים שיהיו זמינים החל בגרסת מערכת ההפעלה iOS 2.0, שדרוג חינמי למשתמשי אייפון. ב-9 ביוני, אפל הודיעה כי משלוחי האייפון 3G, יחלו ב-11 ביולי. מכירת האייפון המקורי הופסקה באותו הזמן; סך היקף המכירות הגיעו ל-6,124,000 יחידות.
עיצוב
עיצובו של האייפון המקורי כלל מסך מגע עשוי זכוכית- "Multi-Touch" בגודל של 3.5 אינץ' (89 מ"מ). האייפון המקורי כלל חמישה כפתורים פיזיים שלמעט כפתור הבית, נשארו לאורך כל הדורות של האייפון: כפתור הכיבוי/הדלקה, כפתור הבית, כפתורי הווליום וכפתור השקט/רעש. המכשיר כלל מסגרת מתכת מצופית כרום. הגב היה עשוי מאלומיניום עם בסיס תחתון עשוי פלסטיק שחור. הפלסטיק היה דרוש כי היו גושי מתכת סלולרית ואותות Wi-Fi. המצלמה הייתה ממוקמת בפינה השמאלית העליונה של החלק האחורי של האייפון. שקע האוזניות היה נמצא במעטפת מצד שני לכפתור הכיבוי/הדלקה, עד ל-אייפון 4S. ב-אייפון 5 שקע האוזניות נמצא בחלק התחתון של המכשיר.
תוכנה
במהלך שחרורו, האייפון שווק כהרצה ל-OS X. שמה של מערכת ההפעלה של האייפון הוא iPhone OS (בקיצור-iOS), המערכת נהייתה למערכת ההפעלה הרשמית של האייפון עם שחרורו של האייפון SDK. עד כה, אפל פרסמה 11 גרסות תוכנה עיקריות עבור האייפון, כולל הראשונה עם האייפון המקורי ושלוש גרסאות עיקריות (iPhone OS 1,2,3) עבור האייפון המקורי, אך עדכוני תוכנה למכשיר האייפון המקורי, אייפון 3G, אייפון 3GS, אייפון 4 ואייפון 4S הופסקו. הגרסה המקורית של מערכת ההפעלה כללה תא קולי, מחוות רבות מגע, דוא"ל HTML, דפדפן האינטרנט ספארי, הודעות טקסט משורשרות, ו-YouTube. עם זאת, תכונות רבות כמו הודעות מולטימדיה, אפליקציות, והעתק והדבק לא נתמכו. תכונות חסרות אלו הוצעו בפריצת המכשיר. עדכוני תוכנה רשמיים הוסיפו לאט את התכונות האלה. iPhone OS 2.0: פורסמה ב-11 ביולי 2008, הציגה יישומי צד שלישי, App Store, תמיכת חליפין, דוא"ל ושיפורים אחרים. iPhone OS 3.0: פורסמה ב-17 ביוני 2009, הציגה העתק והדבק, חיפוש עבור מסך הבית ותכני המכשיר, ותכונות חדשות ב-YouTube. לא כל התכונות של iPhone OS 3.0 נתמכו באייפון המקורי. שלא כמו האייפון 3G, האייפון המקורי לא קיבל עדכון ל-iOS 4. העדכון האחרון של מערכת ההפעלה שקיבל היה iOS 3.1.3.
קבלה
הניו יורק טיימס וה-Wall Street Journal פרסמו ביקורות חיוביות, אבל זהירות, על האייפון. הביקורת העיקרית שלהם הייתה על המהירות האיטית של רשת ה-EDGE של חברת AT&T, וחוסר היכולת של הטלפון להתחבר לשירותי דור 3. בעל הטור Wall Street Journal, וולט מוסברג, הגיע למסקנה כי "למרות פגמים מסוימים במכשיר, האייפון הוא עדיין מאוזן, מחשב כף יד יפה ופריצת דרך". מגזין טיים טען שהאייפון הוא ההמצאה הטובה ביותר בשנת 2007.
יסמין הכחולה
יסמין הכחולה (באנגלית: Blue Jasmine) הוא סרט קולנוע מסוגת מלודרמה משנת 2013 שביים וכתב וודי אלן, ומככבת בו קייט בלאנשט (שאף זכתה בפרס אוסקר על תפקידה). הסרט מספר את סיפור נפילתה של יסמין פרנסיס מחיי עושר בניו יורק לחיי עוני בסן פרנסיסקו.
עלילה
יסמין (קייט בלאנשט) נוחתת בסן פרנסיסקו, ועוברת להתגורר בבית אחותה הלא ביולוגית, ג'ינג'ר (סאלי הוקינס). מנקודה זו ואילך מציג הסרט את חייה של יסמין בסן פרנסיסקו תוך שילוב זיכרונותיה (שכל אחד מהם מוצג בפלשבק) מחיי הפאר הקודמים שלה בניו יורק.
בעלה של יסמין, האל פרנסיס (אלק בולדווין) היה איש עסקים עשיר שנעצר בחשד למעשי מרמה, והתאבד בכלאו. עקב החרמת רכושו יסמין נותרה חסרת כל ורק חפציה האישיים היוקרתיים (בגדים, תיקים וכדומה) מעידים על חיי הפאר להם הייתה רגילה. השינוי הקיצוני באורח החיים והאמת המרה גרמו ליסמין להתמוטטות עצבים והיא מכורה לאלכוהול וכדורים. ובעקבות מעצר האב, בנם היחיד, דני (אלדן ארנרייך) עוזב את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, ונעלם. ג'ינג'ר, שהייתה באותה עת נשואה לאוגי (אנדרו דייס קליי) השקיעה, בעצתה של יסמין, 200,000 $ בהם זכתה בלוטו אצל האל וההשקעה ירדה לטמיון. ג'ינג'ר חייה חיי עוני עם שני בניה ועובדת כקופאית בסופרמרקט. בן זוגה הוא צ'ילי (בובי קנאבלי), העובד כמכונאי במוסך.
יסמין נישאה להאל טרם סיום לימודיה באוניברסיטה, והיא חסרת מקצוע. היא שואפת ללמוד עיצוב פנים, וכדי להתפרנס היא עובדת כמזכירה אצל רופא שיניים, ד"ר פליקר (מייקל סטולברג), המחזר אחריה. היא עוזבת עבודה זו לאחר שד״ר פליקר מנשק אותה בכפייה.
ג'ינג'ר מלווה את אחותה למסיבה ופוגשת את אל (לואי סי. קיי.), ונוטשת למענו את צ'ילי, עד שמתברר לה שהוא נשוי. במסיבה יסמין פוגשת את דווייט וסטלייק (פיטר סארסגארד), איש מחלקת המדינה השואף להיכנס לפוליטיקה. יסמין מציגה עצמה בפניו כמעצבת פנים אלמנה ללא ילדים של מנתח שנפטר מהתקף לב. השניים מתאהבים ודווייט מציע ליסמין נישואים, אך הם נפרדים לאחר שהאמת על עברה של יסמין נחשפת בעקבות פגישה מקרית של הזוג עם אוגי.
בפגישה מגלה יסמין שבנהּ מתגורר לא הרחק משם, באוקלנד, ועובד בחנות לכלי נגינה. היא ניגשת לפגוש את הבן, אך הוא מבקש שתסתלק מחייו. מתברר שאביו, בעלה של יסמין, נעצר בעקבות הלשנתה לרשויות, לאחר שהיא גילתה כי הוא בגד בה במשך שנים, עם נשים אחדות, ורצה לעזוב אותה למען אחת מהן.
יסמין חוזרת לביתה של ג'ינג'ר, שם ג'ינג'ר וצ'ילי חוגגים את חברותם המחודשת. יסמין הנואשת עוזבת את בית אחותה, תוך שהיא מעמידה פנים שהסיבה לכך היא נסיעתה עם דווייט לוושינגטון. היא שמה פעמיה לגן, שם היא מתיישבת על ספסל ומדברת אל עצמה.
הפקה
צוות השחקנים לוהק ביוני 2012 ובראשם קייט בלאנשט שחשקה בתפקיד עוד קודם לכן. בלאנשט סיפרה שהיא נהגה לעקוב אחרי אנשים הדומים לדמותה של יסמין כדי ללמוד על התנהגותם. צילומי הסרט החלו באותה שנה בניו יורק ובסן פרנסיסקו.
ביקורות
ביקורות מוקדמות לסרט היללו אותו ובפרט את הופעתה של קייט בלאנשט. מבקר הסרטים דייוויד דאנדיי מ"הניו יורקר" הגדיר אותו כסרט הטוב ביותר שוודי אלן עשה מזה שנים. בנוסף, הסרט זכה לציון של 90% מהאתר "Rotten Tomatoes" וציון של 77 נקודות מתוך 100 על פי האתר "Metacritic".
הכנסות
הסרט יצא בתפוצה מוגבלת כמו בסרטו הקודם של אלן, "חצות בפריז" (2011). בשלושת הימים הראשונים לצאתו, הסרט גרף 612,767 דולר בשישה בתי קולנוע בלבד. הישג זה הפך לפתיחה הטובה ביותר של אחד מסרטיו של אלן ולפתיחה הטובה ביותר של סרט עצמאי בשנת 2013. ברם, בעת הפצתו ברחבי ארצות הברית הסרט לא שיחזר את הישגי "חצות בפריז" - למעלה מחמישה מיליון דולר לשבוע - אך הוא הצליח להכניס כארבעה מיליון דולר. סך הכל הכניס הסרט כ-94.7 מיליון דולר, מהם 33.1 מיליון דולר בארצות הברית.
שם הסרט
בשמו המקורי של הסרט "Blue Jasmine" קיים ריבוי משמעויות: המילה "blue" פירושה כחול, עצוב וגם הסגנון המוזיקלי בלוז, בעוד ששם הסרט בעברית, "יסמין הכחולה", מתמקד רק במשמעות אחת של המילה. מבקר הקולנוע יונתן גת העיר כי "שם הסרט מתורגם ברישול. המילה "Blue" במקרה זה מסמלת "דיכאון" או "עצב" ולא צבע. מבקר הקולנוע מאיר שניצר העיר כי מדויק יותר היה לכנות את הסרט "ג'סמין העצובה". הקושי בתרגום לעברית של כפל משמעות זה ניכר בשמן העברי של יצירות קודמות שבשמן נכללה המילה blue, כגון יצירתו של ג'ורג' גרשווין "Rhapsody in Blue" הקרויה בעברית "רפסודיה בכחול", אך גם "רפסודיה בנוסח בלו".
"blue" מייצגת גם את השיר הרומנטי הפופולרי "Blue Moon" של רוג'רס והארט, שנוגן בפגישתם הראשונה של יסמין והאל, וגעגועיה של יסמין לשיר הם געגועיה לחיי הזוהר עם האל.
מקורות
הסרט "יסמין הכחולה" הוא גרסתו של אלן בעיבוד חופשי (יש האומרים מחווה ויש האומרים פרודיה) למחזהו הנודע של טנסי ויליאמס "חשמלית ושמה תשוקה", שהוצג לראשונה בשנת 1947. גם המחזה עוסק בשתי אחיות, בלאנש דיבואה, מורה לספרות שבעלה התאבד, המנסה לשמור על חזות תרבותית ומהוגנת חרף עוניה ובעיותיה הנפשיות, הבאה להתארח בבית אחותה הענייה סטלה, הנשואה לסטנלי קובלסקי, מהגר פולני מחוספס. בנוסף לדמיון בסיסי זה, ניתן למצוא קווי דמיון נוספים בין עלילת הסרט לעלילת המחזה. מבקר הקולנוע אורי קליין ציין כי "סרטו החדש של אלן אינו רימייק של 'חשמלית ושמה תשוקה', אלא ניסיון לשגר את גיבורת המחזה - ואף יותר מכך את רוחו - למציאות האמריקאית העכשווית".
מבקר הקולנוע מאיר שניצר מתח ביקורת על עיבודו של אלן:
בעיצוב דמותו של האל פרנסיס, בעלה העשיר של יסמין, התבסס אלן על דמותו של ברנרד מיידוף, איש העסקים העשיר והנדיב, שמקור עושרו התגלה כהונאת פונזי, גילוי ששלח את מיידוף לעונש של 150 שנות מאסר. מיידוף לא התאבד בכלאו, אך את זאת עשה בנו, מארק.
רמיזה נוספת לקשר בין הדמויות כאן וב"חשמלית ושמה תשוקה" נעשה בדמותה של האחות ג'ינג'ר- ב"חשמלית ושמה תשוקה" בלאנש קוראת לה "סטלה של הכוכבים" ולדמותה של ג'ינג'ר בסרט יש קעקוע של כוכבים על גבה.
שילוב העבר וההווה
עלילת הסרט אינה ליניארית, עקב השימוש הנרחב שהוא עושה בפלשבקים. הסרט מציג באופן ליניארי את חייה של יסמין בסן פרנסיסקו, אך בהם משולבים זכרונותיה (שכל אחד מהם מוצג בפלשבק) מהתקופה שקדמה להגעתה לסן פרנסיסקו, ובה חייתה בעושר רב בניו יורק. מבקר הקולנוע יונתן גת מעיר על כך:
תיאור של התמוטטות
"יסמין הכחולה" הוא המחשה של הביטוי - הוא מספר את סיפור נפילתה של יסמין פרנסיס מחיי עושר בניו יורק לחיי עוני בסן פרנסיסקו. הסרט אינו מותיר לצופה תקווה רבה להתאוששותה של יסמין. סצנת הפתיחה של הסרט וסצנת הסיום שלו דומות להפליא: בשתיהן יסמין מדברת לכאורה אל אישה שלידה, אך למעשה היא מדברת אל עצמה, משום שהנשים מסתלקות ממנה ברגע שהן יכולות. בשתי הסצנות יסמין היא חסרת בית: בסצנת הפתיחה, לאחר שאיבדה את ביתה בניו יורק, ובסצנת הסיום, לאחר שעזבה את בית אחותה בסן פרנסיסקו.
מבקר הקולנוע אורי קליין רואה בסרט, ובמחזה שקדם לו, משל לנפילה נרחבת יותר:
עונת 1911/1912 בפוטבול ליג
הליגה כללה 20 קבוצות. וסט ברומיץ' אלביון ובולטון וונדררס היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
בלקברן רוברס זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו פרסטון נורת' אנד וברי. במקומן לליגה הבכירה עלו דרבי קאונטי וצ'לסי.
כדורגלנים מצטיינים
מספר כדורגלנים כבשו 25 שערים וזכו בתואר מלך השערים:
Baba Yetu
Baba Yetu (בעברית: אבינו) הוא שיר באלבום "Calling All Dawns" של כריסטופר טין, אלבום בשיתוף מקהלת סווטו גוספל. השיר הולחן במקור עבור המשחק Civilization IV. מילות השיר הן תרגום לסווהילית של התפילה הנוצרית תפילת האדון.
השיר זכה בשני פרסי גילדת האודיו למשחקי מחשב ובפרס גראמי. מועמדותו וזכייתו של השיר היו בטקס הגארמי ה-53 והוא היה המוזיקה הראשונה ממשחק וידאו או מחשב שהועמדה לזכייה ו/או שזכתה בפרס גראמי כלשהו.
השיר הושמע בטקסי הפתיחה של המשחקים העולמיים 2009 שהתקיימו בטאיוואן. השיר גם בוצע במופע במזרקת דובאי, בורג' ח'ליפה.
ג'מיני
ג'מיני (באנגלית: Gemini Trust Company, LLC; בתרגום מילולי: החברה לשירותי נאמנות ג'מיני) היא חברה למסחר במטבעות מבוזרים המבוססת בניו יורק ונתונה לפיקוח ורגולציות מטעם הרשות לשירותים פיננסים. היא נוסדה ב-2014 על ידי קמרון וינקלווס וטיילר וינקלווס.
היסטוריה
טיילר וקמרון וינקלווס הכריזו על הקמת החברה ביוני 2013, אולם היא נוסדה באופן רשמי רק כעבור שנה, ופלטפורמת המסחר האינטרנטית שלה עלתה לאוויר לראשונה ב-25 באוקטובר 2015. מושל ניו יורק אנדרו קואומו הכיר ב-5 במאי 2016 בג'מיני כחברה הראשונה בארצות הברית בעלת רישיון למסחר באתריום.
באותו החודש הודיעה ג'מיני כי תתמוך בפיצול שהתרחש ברשת האתריום באותו הזמן, ותאפשר ללקוחותיה למשוך מהפלטפורמה את כלל מטבעות האתריום הקלאסי שקיבלו. בשנה הבאה מסרה כי תתמוך גם בפיצול שהתרחש ברשת הביטקוין ותאפשר ללקוחותיה למשוך מהפלטפורמה נכסי ביטקוין קאש.
בדצמבר 2017 הודיעה בורסת האופציות של שיקגו כי תתחיל להשתמש בשירותיה של ג'מיני בכדי לקבל מידע עדכני אודות שוק הקריפטו ותפתח מסחר בחוזים עתידיים של ביטקוין.
במרץ 2018 הודיעה ג'מיני על הקמת שותפות חדשה עם קספיאן, חברה לניהול נכסים והערכת סיכונים, המשמשת כגוף מתווך בענף הקריפטו המסייע לבורסות מבוזרות וזירות מסחר לעבוד יחדיו ולקדם אינטרסים משותפים.
ב-14 במאי אישרה הרשות לשירותים פיננסים של מדינת ניו יורק לג'מיני לפתוח במסחר של זיקאש בפלטפורמה שלה, ובכך הפכה לבורסה המבוזרת הראשונה אשר קיבלה רישיון לספק שירותי ניהול ומסחר בנכס זה.
ב-10 בספטמבר קיבלה ג'מיני אישור רגולטורי מידי הרשות לשירותים פיננסים בדבר השקת מטבע חדש בשם "דולר ג'מיני", אשר עלה לאוויר באותו יום. החברה מסרה כי נכס זה הוא מטבע מבוזר מסוג מטבע יציב השומר על שער חליפין קבוע אל מול הדולר האמריקאי.
ב-3 באוקטובר הודיעה החברה כי רכשה ביטוח לנכסים דיגיטליים המכסה את כלל המטבעות והאסימונים המבוזרים המאוחסנים בפלטפורמה שלה. הביטוח נרכש מידי איאון, חברה להערכת סיכונים המבוססת בלונדון, ועבר תהליך חיתום בידי גורמים שונים.
במאי 2020 הקימה ג'מיני שותפות עם חברת סמסונג. החברות הודיעו כי לקוחות המשתמשים בטלפון נייד מבית סמסונג יוכלו לקשר את הארנק הקריפטוגרפי הרשמי של החברה לחשבונותיהם בפלטפורמת המסחר של ג'מיני ולנהל את המאזן שלהם.
בנובמבר גייסה החברה סכום בגובה 400 מיליון דולר לצורך פיתוח מטאברס עצמאי ונפרד מזה של חברת פייסבוק. קמרון וינקלווס מסר כי בעוד שפייסבוק נמצאת במרחק צעד אחד מיצירת עולם וירטואלי מרוכז, דוגלת ג'מיני ביצירת עולם וירטואלי מקביל שהוא מבוזר, עצמאי ומציע שוויון הזדמנויות.
יחסי סיירה לאון–שווייץ
יחסי סיירה לאון–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סיירה לאון לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין רפובליקת סיירה לאון לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים שבין רפובליקת סיירה לאון לקונפדרציה השווייצרית הם יחסים המתמקדמים בחיסול חובותיה של סיירה לאון ובעזרה הומניטרית".
בסוף המאה התשע עשרה, הקולוניה הבריטית של סיירה לאון חוותה התפתחות כלכלית חדה ביותר שהביאה עמה חברות שווייצרית. שווייצרים עבדו בסיירה לאון עבור חברות מסחריות, מותגים קטנים ומלונות. במהלך השפל הגדול העולמי בשנות השלושים של המאה העשרים ואי היציבות הפוליטית בעולם, עזבו חברות שווייצריות את המדינה.
השווייצרים בסיירה לאון ניהלו מכרה בוקסיט שמצאו בשנת 1963 וזה היה הדבר שמנע מהם מלעזוב. במלחמת האזרחים של שנות התשעים נמכר המכרה והתרחשה ירידה בכמות התושבים השווייצריים בסיירה לאון.
שווייץ פתחה קונסוליה בפריטאון ב-1920, ולאחר העצמאות זו שודרגה לקונסוליה הכללית שקיימת במדינה. בראש הקונסוליה הכללית עומד קונסול כבוד.
שווייץ הכירה בעצמאותה של סיירה לאון ב-17 באפריל 1961 ושתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים לאחר כשנה, בשנת 1962. שווייץ וסיירה לאון חתמו על מספר הסכמים לחיסול החובות ולעזרה הומניטרית בין השנים 1984–2007.
שווייצרים בסיירה לאון
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בסיירה לאון שבעה עשר אזרחים שווייצרים. בשנת 1920, בשיא צמיחת המדינה, התגוררו בה כמאה אזרחים שווייצרים.
ארמין בלשה
ארמין בלשה (במקור: אהרון וייס, בהונגרית: Balassa Ármin; הודמזוושרהיי, 4 באוגוסט 1861 – סגד, 12 בינואר 1924) היה עורך דין, עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי.
הצלחות ראשונות
אהרון וייס נולד במשפחה יהודית ולפי פנקס הרישום של הקהילה היהודית בעיר הולדתו אביו היה אנטון וייס ואמו צילי גיינר. בלידתו נרשם בשם אהרון וייס. הוריו הקפידו מאוד על לימודיו ובשנת 1880 עבר את בחינות הבגרות בתוצאות מצוינות בבית הספר התיכון בעיר הולדתו. בכיתות הגבוהות של בית הספר התיכון שמו הפרטי ההונגרי היה ארמין. בסיום לימודיו בתיכון החל ללמוד בספטמבר 1880 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא סיים את לימודי המשפטים שלו רק ב-1888, משום שהקדיש זמן רב לשאיפותיו הספרותיות והעיתונאיות גם כסטודנט באוניברסיטה. הוא כתב מחזות והלחין שירי עם. מאמריו הופיעו ב"חדשות בודפשט" (Budapesti Hírlap) תחת השם של WA. כבר בשנת 1881 שינה את שמו לארמין בלשה, והצו מס' 45414 משנת 1881 אישר את שינוי השם. הצלחותיו המוקדמות הובילו אותו גם לספרות ולתיאטרון, לאחד ממחזותיו הלחינו את המוזיקה פישטה דנקו (מוזיקאי צועני הונגרי, כותב שירים מפורסם מאוד) ודיולה סקאצ', מחזה שלו הועלה בעיר הולדתו הודמזוושרהיי, ולאחר מכן בסגד, בקושיצה ובסקשפהרוואר. שם המחזה היה "לאצי המסכן". ב-1888 פרסם לחנים לשבעה שירים של הסופר ומשורר לאיוש פושה.
קריירה
הצלחתו בתחום הספרות והעיתונות לא גרעה מהקריירה המקורית שלו, הוא הפך לעורך דין לאחר לימודיו באוניברסיטה, ובמאי 1889 קיבל את הרישיון שלו מהמועצה המלכותית למשפטים בבודפשט. ביוני 1889 פתח את משרד עורכי הדין שלו בסגד בקומה הראשונה של "בית גרין" ליד בית המרקחת ברקצ'אי, בכיכר סצ'ני 13. כיום ידוע שזה התחיל אצלו קריירה מוצלחת מאוד של עורך דין. ארמין בלשה הפך לסנגור מצוין, הידע המעמיק שלו במשפט, הזיכרון המעולה וההיגיון המופתי שלו עזרו לו בכך. בנוסף לעיסוק המשפטי, מאמריו על הספרות המשפטית פורסמו בכתבי העת "המשפט" (A Jog) "עיתון עורכי הדין" (Ügyvédek Lapja), ו"המשפטן ההונגרי" (Magyar Jogász) בשנות ה-90 של המאה ה-19 ובעשור הראשון של המאה ה-20 הוא היה עורך דין וכותב מאמרים מבוקש בסגד. בלשה כתב הרבה לעיתונים מחוץ לבודפשט (Szegedi Napló, Szegedi Híradó, Aradi Közlöny, Hazánk, Nagyvárad) וכו' והקים את העיתון היומי "סגד והסביבה" Szeged és Vidéke) (1920-1902)), שבו הוא היה המוציא לאור וגם העורך הראשי. כיוון העיתון היה לאומי ליברלי, בדיוק כמו השקפת עולמו של ארמין בלשה. כעורך דין פלילי פעיל, בלשה היה משוכנע שהמשפט הפלילי משמש הן להגנה על האינטרסים הציבוריים וגם של המדינה והן להגנה על חירויות האזרח. הוא הוגדר על ידי צורת חשיבה זו גם בתחומים אחרים של החיים האזרחיים. במקביל, התאפיין גם בפתיחות הליברלית ולמרות הסיפורת האנכרוניסטית והפרובינציאלית שלו, הוא נתן מקום לכתבים המודרניים של המאה ה-20 כמו דיולה יוהאס, מיהאי באביץ', דז'ה קוסטולאני, גזה צ'אט (במקור יוז'ף ברנר), ואפילו לזולטאן שומיו (בסביבות 1910).
השינויים הפוליטיים
עמדתו התקרבה לרדיקליזם הליברלי של אוסקר יאסי מאמצע העשור הראשון של המאה ה-20 אך אחרי 1910 הוא לא יכול היה וגם לא רצה "לצעוד" איתם. מלחמת העולם הראשונה הגיעה עם בעיות פיננסיות. באותה תקופה בלשה ערך את העיתון עם צוות צעיר יותר. במהלך שתי המהפכות (מהפכת החרציות והרפובליקה הסובייטית ההונגרית), השליטה בעיתון חמקה לחלוטין מידיו. הוא לא יכול היה לעקוב אחר האירועים המואצים. למורת רוחו הופיעו בעיתון שלו מאמרים שבגינם המערכת האנטי-מהפכנית המנצחת תקפה אותו. בספטמבר 1919 הוביל בלשה משלחת לפרנסי העיר בשם יהודי סגד כדי למחות נגד ההסתה לביצוע פוגרום באזרחי סגד היהודים. לאחר מכן, פרש יותר ויותר מהחיים הציבוריים אל ספריו, שם עסק בקלאסיקות ובפילוסופים שהיו יקרים ללבו. הוא רצה לכתוב את זיכרונותיו, אבל היה עייף ומוגבל בשל מחלת הלב שלו. בלשה נפטר ב-12 בינואר 1924 בסגד. ההספד שלו נכתב על ידי הסופר הגדול פרנץ מורה. על קברו, נפרדו ממנו הרב עמנואל לעף ודיולה יוהאס. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסגד (29-1-9).
חייו הפרטיים
ב-10 במרץ 1891, נשא לאישה את בתו של אדולף לייר (Leyer Adolf), בעל אחוזות. שלושה ילדים נולדו מנישואיהם.
עירוניות חדשה
עִירו֗נִיוּת חדשה או עִירו֗נִיוּת מתחדשת (באנגלית: New Urbanism) היא מושג בתחום של תכנון ערים ואזורים השייך אל הענף של עיצוב עירוני שהוקם בעקבות "תנועה עולמית חדשה" שהוקמה במהלך המאה ה-20 שמטרתה לבצע שינויים בהיבטים רבים בערים המודרניות, כחלופה למגמות הפרבור ותכנון עירוני מוטה רכב פרטי. התנועה שמה דגש על קיימות (sustainability), קהילתיות, תכנון נוח להולכי רגל ותחבורה ציבורית, ותכנון אקולוגי.
עירוניות מתחדשת כוללת דרכי חשיבה חדשות על צורה והתפתחות עירונית. בהסתמך על דוגמאות מהערים המוצלחות בעולם. גישות עירוניות חדשות מאששות את המשיכה של קהילות קומפקטיות, מעורבות, ניתנות להליכה ויחסית עצמאיות. במקום שיטות פיתוח מכוונות לרכב, עירוניות חדשה לאדריכלות מסורתית ולדפוסי בנייה המאפשרים הליכה ויוצרים זהויות עירוניות חזקות. העירוניות המתחדשת רואה בעיר את שיאה של הציוויליזציה המפותחת שמקנה לה את עמוד השדרה הכלכלי, היוזמה התרבותית, והאווירה הבורגנית שאפיינו את העיר האירופאית במאות השנים האחרונות, ומנסה להחזיר לעיר המערבית את אותם תפקידים שהוזכרו להעיל.
יסודות התנועה נעוצים עוד בשנות ה-60 וה-70, בשינויים שעברה העיר קוריטיבה בברזיל, אך היא קמה כתנועה בארצות הברית בתחילת שנות ה-80. בסוף שנות ה-90 החלה התנועה לצבור תאוצה ושינויים דומים נכנסו גם לערים כמו פורטלנד ו בוגוטה, ובשנות ה-2000 למלבורן, שיקגו ועוד. צעדים בכיוון זה נלקחו גם בערים רבות אחרות כמו פאריס, ניו יורק, ועוד מאות ערים, בעיקר באירופה ובארצות הברית.
רעיונות מרכזיים בתנועה הם :
פרבור
בתחילת המאה ה-20 ערים בארצות הברית היו בנויות בצורה קומפקטית, עם עירוב שימושי קרקע בשכונות. הדפוסים האלה החלו להשתנות כאשר תחבורה ציבורית זולה יצרה אפשרות למעבר לפרברים, כדי להימלט מהזיהום התעשייתי והצפיפות בתוך הערים. הדבר קיבל תאוצה על ידי בניית בתים גדולים יותר, שיטת המיקוד, והעלייה של הרכב הפרטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה חל זינוק חד בבניית פרברים. הפרברים הוקמו בעידוד הממשלה - על ידי סבסוד פדרלי לתוכניות "בנה ביתך", תוכנית לאומית להקמת כבישים מהירים, ובנייה שמעודדת שימוש ברכב פרטי. הפרדת שימושי קרקע (בניגוד לעירוב שימושי קרקע) - של מגורים, מסחר, חינוך ועבודה במתחמים או שכונות נפרדות גררו הגדלת כמות הנסיעות הנדרשת ובזבוז שטחים נרחבים. התוצאה היא שכיום רוב תושבי ארצות הברית גרים בפרברים.
הפרבור גרם לבעיות סביבתיות חברתיות וכלכליות רבות - זלילה של שטח רב, עידוד השימוש ברכב פרטי, התייקרות שירותי רשת (כמו ביוב, דואר, שיטור, חשמל), הקטנת האפשרויות ליצירת מרחב ציבורי ואזרחי, פגיעה בחיי הקהילה, הדרה ו"כליאה" של אוכלוסיות חלשות יותר כמו עניים, זקנים, ילדים, ולפעמים נשים, ו"אפקט הבייגלה" של הרס מרכז העיר ועסקים מקומיים. מלבד הבזבוז הרב שהדבר גורם, הוא גם גורם לזיהום רב ולטביעת רגל אקולוגית גדולה, וכן הוא מתפקד כמלכודת עוני שמקטינה את הגישה של האזרחים העניים יותר לחינוך ולתעסוקה.
עליית העירוניות המתחדשת
התנועה של עירוניות מתחדשת או "העירוניות החדשה" היא תגובה לפרבור ומבוססת על עקרונות של סדר תכנון עירוני ואדריכלות שעובדים יחד לייצר קהילות בסדר גודל אנושי ובר-הליכה.
הפילוסוף החברתי וההיסטוריון לואיס ממפורד ביקר את הפיתוח ה"אנטי עירוני" של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. בתחילת שנות ה-60 כתבה ג'יין ג'ייקובס את הספר "מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות" שקרא למתכננים לשקול מחדש את הנורמות החדשות - פרויקטים של שימוש קרקע יחיד (למגורים או תעשייה), אזורים תלויי רכב פרטי, ואזורי מסחר נפרדים. הספר והסופרת הפכו להיות ממבשרי בואה של עקרון התנועה ברחבי העולם.
בשנות ה-70, החל האדריכל ז'יימה לרנר לכהן כראש עיריית קוריטיבה בברזיל ולהכניס בה שינויים לטובת שימוש בתחבורה ציבורית והליכה ברגל, נגד פרבור ובעד החייאת המרחב העירוני. הצעדים כללו פיתוח תחבורת מעברים נוחה וזולה תוך שימוש ב-BRT, הפיכת כבישים מרכזיים למדרחובים, עירוב שימושי קרקע, תמהיל דיור ושינויים נוספים.
בשנות ה-70 וה-80 העירוניות המתחדשת התפתחה עם חזונות ומודלים תאורטיים לבנייה מחדש של ערים "אירופאיות" שהוצאו על ידי הארכיטקט לאון קריאר (Leon Krier) ועל ידי "שפת הדפוסים" שהוצאה על ידי כריסטופר אלכסנדר (Christopher Alexander). הדבר הוביל להתגבשות קבוצה מוגדרת בשנות ה-90.
בשנת 1994 פורסם הספר הבולט הראשון של עירוניות מתחדשת - "העירוניות החדשה: לקראת ארכיטקטורה של קהילה" בעריכת פטר כץ. ובשנת 2000 פורסם הספר "אומת הפרברים", מאת המתכננים העירוניים אנדרס דואני ואליזבט פלייטר-זיברק.
העירוניות המתחדשת כוללת ארכיטקטים מסורתיים, וחדשניים. חלקם עובדים על פרויקטים של בנייה ביישובים חדשים, ואחרים על פיתוח המבוסס על תחבורה ציבורית. חלק מהמתכננים מנסים לשנות את הפרברים. כולם מאמינים בכוח של שכונות הבנויות באופן מסורתי לאפשר קהילות מתפקדות וקיימות.
כישלון תאוריית העירוניות החדשה וחזרה אל תאוריית העיר הישנה
לאחר שנות ה-2000 החל הרעיון של העירוניות המתחדשת לדעוך וכיום ישנה מגמה חדשה בשם: "עירוניות ישנה" הדוגלת לחזור אל רעיון עירוב השימושים בסגנון הישן ללא סימטריה או תכנון מודרני יחד עם צפיפות נמוכה ועם בנייה נמוכה ואל תכנון ערים בסגנון הישן שהיה מקובל לפני תאוריית העירוניות החדשה הדוגלת יותר בעיקר באופי "מערבי-מודרני". יחד עם זאת, ישנם ניסיונות כיום להחיות מושג זה מחדש ולהטביע בו רעיונות חדשים. ארגונים בינלאומיים העוסקים בנושא זה כגון: "הקונגרס לעירוניות חדשה" עובדים כיום על הטבעת מושגים ישנים בתוך התחום כגון: "העירוניות החדשה - הדור הבא" כדי לפתח בו רעיונות חדשים ולהגדיר מחדש את סגנון הערים המערביות.
סאפ לאבס ישראל
סאפ לאבס ישראל בע"מ (באנגלית: SAP Labs Israel) היא חברה בת של חברת התוכנה הגרמנית SAP, שלה מרכזי פיתוח בכעשרים מדינות.
היסטוריה
מרכז הפיתוח של SAP ברעננה הוקם בשנת 1998 ומהווה חלק חשוב מרשת הפיתוח הגלובלית של SAP. קבוצת הפיתוח SAP-Gigya הוקמה בתל אביב בשנת 2019, עם רכישתה ומיזוגה לחברה של חברת גיגיה. בעבר היה לחברה גם מרכז בכרמיאל שנסגר ב-2014.
מרכז הפיתוח בישראל אחראי על פיתוח כמה ממוצרי הליבה של החברה. SAP Labs Israel מעסיקה (נכון לשנת 2020) יותר מ-700 עובדים במרכזים ברעננה ובת"א.
מנכ"לית מרכז הפיתוח של SAP היא אורנה קליינמן, אשר מונתה לתפקיד באוקטובר 2013.
מאז הקמת מרכז הפיתוח ברעננה, SAP רכשה ומיזגה 10 חברות הזנק אל תוך המרכז הישראלי, בין היתר חברת טופטיר, שייסדו ראובן ושי אגסי ונרכשה ב-2001 ב-440 מיליון דולר, וחברת גיגיה (Gigya) שמנתחת התנהגות גולשים ונרכשה ב-2017 תמורת כ-350 מיליון דולר.
בפברואר 2002 צורף הישראלי שי אגסי כאחד משבעת חברי הנהלת SAP העולמית, היה לחבר הדירקטוריון הראשון שאינו גרמני, ושימש כטכנולוג הראשי של החברה. במשך שנה זו עמד בראש פרויקט הפיתוח של תוכנת ומתודולוגיית NetWeaver של SAP, עד שעזב בשנת 2007 לטובת הקמת מיזם בטר פלייס.
חברת נס טכנולוגיות יצגה את פעילות SAP עד יולי 2008. החל מיולי 2008 נרכשה פעילות מכירת הרישיונות של NESS על ידי SAP העולמית והועברה לאחריות SAP תחת חברת SAP Israel שקמה כחברת בת ל SAP Labs Israel.
בשנת 2017 עברה חברת SAP לבניין משרדים חדשים ברעננה, בעלות מוערכת של כ-250 מיליון ש"ח. הבניין הוא בן 6 קומות בנויות ומשתרע על שטח של כ-2,900 מ"ר על קרקע שנרכשה על ידי SAP העולמית. הבניין תוכנן לעמוד בדרישות הבנייה הירוקה באופן שיחסוך באנרגיה של חשמל ומים ויוריד את כמות פליטות גזי החממה.
מרכז הפיתוח
מרכז הפיתוח בישראל מוגדר כיום כאחד ממרכזי החברה לפיתוח פלטפורמת הענן, זהויות משתמש ו-Machine Learning. דוגמאות למוצרים המפותחים בו: ליבת הפלטפורמה (PaaS) למדידה וניטור, ממשק המשתמש (user interface) של הפלטפורמה, כלים לפיתוח אפליקציות ופתרונות ללקוחות - מעל הפלטפורמה, פתרונות Machine learning ו-computer vision. בנוסף, מרכז הפיתוח של SAP-Gigya בתל אביב עוסק גם בתחומי הביג-דאטא וניהול זהויות. בכך חברת Gigya בעצם הפכה את חברת SAP לארגון הראשון שמציע ללקוחות פלטפורמות נתונים מבוססות ענן.
בשנת 2019, Alibaba ו-SAP איחדו כוחות כדי לספק פתרונות ענן ארגוניים בסין דרך Alibaba Cloud, זרוע מחשוב הענן של Alibaba Group, כדי לסייע ללקוחות להתאים את עצמם לדרישות השוק המשתנות במהירות.
מרכז SAP-Gigya
בשנת 2017, הודיעה SAP על רכישת חברת התוכנה הישראלית גיגיה (Gigya) אשר מנהלת עבור ארגונים גדולים את פרופיל הגולשים שלהם, תמורת 350 מיליון דולר.
גיגיה הביאה מנעד רחב של יכולות ומומחיות, שבשילוב עם פתרונות חוויית המשתמש וניהול הגולשים SAP יוצרות הובלה בשוק ניהול הזהויות והגישה. באמצעות הרכישה, הפכה SAP  לארגון הראשון שמציע פלטפורמת נתונים מבוססת ענן. פלטפורמה זו, מאפשרת לחברות לחלץ מסקנות מדויקות מנקודות ממשק שונות עם הצרכן ולאסוף נתונים ליצירת אפשרויות בחירה משופרות ללקוח, תוך עמידה בדרישות הרגולציה, לנוכח כללי ה-GDRP  המגנים על נושאי המידע.
חברת גיגיה מנהלת כיום מעל למיליארד זהויות.
SAP.iO Foundry TLV
במרץ 2019 הכריזה זרוע ההשקעות וחדשנות של חברת SAP,  SAP.iO, על השקת חממת הסטארטאפים הגלובלית שלה בתל אביב. בסבב בראשון של ה- SAP.iO Foundry TLV לקחו חלק שש חברות סטארטאפ ישראליות. התוכנית המהווה חלק מאסטרטגית החדשנות של SAP, נועדה לספק סיוע ותמיכה לחברות סטארטאפ צעירות (early stage) מתחום ה-B2B בבניית תוכנות אשר יספקו ערך משמעותי עבור לקוחותיה של SAP. לחברות הסטארטאפ תהיה גישה לייעוץ ייעודי, חשיפה לממשקי התכנות של SAP בתחומי התוכנה והטכנולוגיה והזדמנות לשיתופי פעולה עם לקוחות החברה.
מרוץ 6 השעות של סילברסטון
מרוץ 6 השעות של סילברסטון הוא מרוץ סיבולת למכוניות ספורט המתקיים מדי שנה במסלול המרוצים סילברסטון באנגליה.
המרוץ נוסד בשנת 1976 כחלק מאליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ומהווה כיום באופן מסורתי את מרוץ פתיחת העונה של אליפות העולם במרוצי סיבולת.
היסטוריה
מרוץ סילברסטון נוסד בשנת 1976 כדי להוות חלק מתחרות אליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). בשנת 1975 בוטל המרוץ הבריטי המסורתי בשנים ההן של האליפות אשר היה מתקיים במסלול המרוצים ברנדס האטץ' (Brands Hatch) במחוז קנט עקב עבודות לשדרוג המסלול, ובעקבות זאת לא התקיים מרוץ בשנה זו בבריטניה לראשונה מאז 1966. התוכנית הייתה לייסד מרוץ סיבולת בן 6 שעות חדש אשר יתקיים במסלול סילברסטון ויהווה תחליף למרוץ שבוטל על מנת שבריטניה תוכל לחזור ולארח את אליפות העולם ולהוות חלק ממנה.
המרוץ הראשון שהתקיים נערך במתכונת מצומצמת מאחר שכמה מן הקבוצות המשתתפות באליפות העולם בחרו שלא להתחרות במרוץ. את מרוץ זה ניצחו הנהגים הבריטיים ג'ון פיצפטריק וטום וולקינשואו מקבוצת ב.מ.וו. במרוץ שנת 1977 גדל מספר הקבוצות המשתתפות כאשר את מרוץ זה ניצחו הנהגים ג'קי איקס ויוכן מאס מקבוצת המרוצים הפרטית מרטיני רייסינג במכונית הפורשה 935 כמו גם את המרוץ בשנה שלאחר מכן, ובכך הפכו לנהגים הראשונים אשר זכו בניצחון שנתיים ברציפות. את מרוץ 1979 ניצחה קבוצת המרוצים הפרטית גלו במכונית פורשה 935 זאת לאחר שהמכונית של קבוצת פורשה הרשמית אשר הובילה ברוב שלבי המרוץ התרסקה והותירה לה את הניצחון במרוץ.
מרוץ 1980 זכור במיוחד כאשר היה המרוץ הראשון בו ניצחה מכונית אבטיפוס ייעודית, מכונית הדה קדנה לולה-פורד על ידי אלן דה קדנה הבריטי אשר שימש כנהג במרוץ הביתי, בנוסף להיותו בעלים הקבוצה, מתכנן ויצרן המכונית.
בשנת 1982 נוסדה באליפות העולם קטגוריית C הבכירה (LMP1 כיום) למכוניות אבטיפוס ייעודיות אך למעשה בשנה זו ניצחה במרוץ דווקא קבוצת לנצ'יה על ידי מכונית מגרופ 6 הקודמת. בשנת 1983 ניצחה בפעם הראשונה מכונית מקטגוריית C כאשר הנהגים דרק בל ושטפן בלוף מקבוצת פורשה ניצחו במרוץ על ידי מכונית הפורשה 956. פורשה חזרה להציג דומיננטיות במרוץ לאחר שניצחה שוב פעמיים נוספות בשנים 1984–1985 על ידי הנהגים ג'קי איקס ויוכן מאס.
מיתוג ופורמט
מרוץ סילברסטון נוסד במקור כמרוץ האורך 6 שעות. בין השנים 1983–1988 שונה פורמט המרוץ משעתי לפורמט מרחק ושמו של המרוץ שונה למרוץ 1000 ק"מ של סילברסטון. בשנת 1989 הועבר קיום המרוץ למסלול דונינגטון, וחזר לסילברסטון בשנת 1990 בפורמט מרוץ מקוצר ל-480 ק"מ. בשנת 1991 קוצר המרוץ ל-430 ק"מ, בשנת 1992 הוארך ל-500 ק"מ והייתה זו גם השנה האחרונה בה התקיים המרוץ עד לשנת 2000 כאשר חודש באופן חד פעמי בפורמט 500 ק"מ. בשנת 2004 חודש קיום המרוץ שוב ועד לשנת 2010 נערך בפורמט מרחק 1000 ק"מ. בשנת 2011 חזר המרוץ לגרסתו המקורית כאשר הפורמט חזר להיות שעתי בן 6 שעות.
מעשיות אי הקופים
מעשיות אי הקופים (באנגלית: Tales of Monkey Island) הוא משחק הרפתקה ממוחשב שפותח על ידי LucasArts ו-Telltale Games. זהו המשחק החמישי בסדרת אי הקופים, והוא יצא כמעט עשור אחרי המשחק הקודם בסדרה, הבריחה מאי הקופים. בניגוד למשחקים הקודמים של Telltale Games מסוג הרפתקאות, אשר סיפרו סיפור נפרד בכל פרק, כל פרק של מעשיות אי הקופים הוא חלק מסיפור אחד מתמשך. המשחק הופץ באופן דיגיטלי דרך ה-WiiWare ואתר האינטרנט של Telltale Games, ומאוחר יותר נמכר גם דרך הסטים GOG ו-Amazon.com. המשחק הותאם גם עבור Mac OS X והפלייסטיישן 3 שיצאו כמה חודשים לאחר שהמשחק יצא במלואו. הוחלט על פיתוח המשחק בסוף 2008, ביחד עם ההחלטה על הוצאת חידוש למשחק הסוד של אי הקופים המקורי שיצא ב-1990.
עלילה
השחקן בתפקיד הפיראט גייבראש ת'ריפווד, במהלך קרב עם אויבו לה צ'אק, משחרר בטעות "אבעבועות" וודו ברחבי העולם, אשר פוגעות בכל מי שהוא פיראט. בעזרת אשתו איליין מארלי הוא מחפש תרופה למחלה ששחרר.
ביקורות
מעשיות אי הקופים זכה בעיקר לביקורות חיוביות. המבקרים שיבחו את הסיפור של המשחק, הכתיבה, ההומור והשמע. 1UP.com תיאר את גייבראש כדמות החזקה והטובה ביותר של Telltale עד כה. בנוסף שיבחו גם את המוזיקה של המשחק ואת הגרפיקה. היו כאלה שהתלוננו על העיצוב של המשחק, על שהעלילה בפרקים הראשונים הייתה פחות מוצלחת וגם על מערכת הבקרה של המשחק. מעשיות אי הקופים צבר כמה פרסים ממקומות שונים, והיה למשחק הכי מצליח של Telltale עד יציאתו של בחזרה לעתיד: המשחק.
אריון קורפוריישן
אריון קורפוריישן (Aerion Corporation) היא חברה אמריקאית לפיתוח וייצור מטוסי מנהלים על-קוליים, הממוקמת ברינו (נבדה).
בין הפרויקטים שעליהם עובדת החברה, נכלל מטוס המנהלים הסילוני העל-קולי AS2, שיכול להוביל 8–12 נוסעים. בנובמבר 2015, שמה לה החברה למטרה לקבל את אישור ה-FAA ל-AS2 עד לשנת 2021, ולכניסתו לשירות ב-2023, אך בנובמבר 2017 תיקנה את תאריך הכניסה לשירות ל-2025.
מדורת שבט
ראו גם
}}
מהדורת שבט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיים דילקריס
חיים גדליה (האגין) דילקריס (או: אבגרדן או יצחק; באנגלית: Hagin fil Deulacres; כנראה נפטר ב-1290) היה פרסביטר יהודי אנגליה, הרב הראשי הממונה מטעם השלטונות על יהדות אנגליה. האחרון שכיהן בתפקיד זה לפני גירוש יהודי אנגליה.
ביוגרפיה
אבגרדן, או האגין, אינו מוזכר במקורות היהודיים כי לא היה מקובל על הקהילה היהודית בזמנו. יחסי הקהילה עם השלטונות ערב גירוש יהדות אנגליה היו מעורערים. הקהילה סבלה לאורך כל ימי שלטונו של אדוארד הראשון מרדיפות, עלילות דם והאשמות בזיוף מטבעות. לאחר שכבר גמלה בלבו של אדוארד ההחלטה על גירוש היהודים, פנתה אם המלך אלינור מפרובנס, שהיהודי אבגרדן נשא חן בעיניה, אל בנה בבקשה למנות יהודי שיהיה אחראי ומפקח על הקהילה היהודית.
שמו המקורי היה כפי הנראה "Hoggen" – כינוי גנאי שהוענק לו בידי האנגלים, צורת הרבים של "Hog", "חזיר" באנגלית ימי-ביניימית.
אימוג'ן רובינסון מורל
קריירה
אימוג'ן רובינסון מורל היה ציירת היסטוריה. ציוריה היו פטריוטים והכילו תמונות של דמויות היסטוריות, לעיתים קרובות עם סוסים. שניים מציוריה המהוללים ביותר -הקרב הראשון של הפוריטנים, וושינגטון, הוצגו ב-1876 באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. היא ציירה פורטרטים של מספר אנשים מפורסמים, ביניהם גנרל ג'ון א. דיקס, ג'ון סי ספנסר, קוליס פ. הנטינגטון, נשיא ארצות הברית גארפילד. דיוקנו של הגנרל ג'ון א. דיקס תלוי בבניין הקפיטול של ארצות הברית