cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המדרשיה (סרט)
תגובות הקהל
יוצרי הסרט משתפים שמאז הפצתו הם מקבלים תגובות רבות ומעורבות גם מהקהל. באופן אישי וגם ברשתות החברתיות. טל בכר מספר בראיון לערוץ 7:. בפוסט שפרסם יאיר אגמון בפייסבוק נכתב:.
מרטה טורחון
מרטה טורחון אי מויה (בספרדית-קטלאנית: Marta Torrejón i Moya; נולדה ב-27 בפברואר 1990 במטרו שבספרד) היא כדורגלנית ספרדייה-קטלאנית המשחקת כמגנה ימנית במדי ברצלונה. שיחקה מעל לעשור במדי נבחרת ספרד, אותה ייצגה בשני מונדיאלים, ב-2015 וב-2019 ובשתי אליפויות אירופה, ב-2013 וב-2017.
ראשית חייה
טורחון נולדה ב-1990 במטרו, עיר בקרבת ברצלונה, למשפחה של כדורגלנים - אביה, דודיה ואחיה כולם כדורגלנים. כבר בגיל קטן החלה לעסוק בספורט, ועל אף שגם התעניינה בטניס, בחרה בכדורגל, כמו חברי משפחתה, ובגיל 7 הצטרפה לקבוצת הכדורגל של בית ספרה, סלסיאנס דה מטרו. בגיל 12 עברה טורחון למחלקת הנוער של אספניול.
קריירת מועדונים
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערכה טורחון ב-2004, בגיל 14 בלבד. טורחון השתלבה בהדרגה וביססה את מעמדה בקבוצה, ששיחקה בליגה הבכירה בספרד. בעונת 2005/2006 הייתה בסגל הקבוצה עת זכתה באליפות הליגה. היא הייתה שותפה עם אספניול לזכייה בגביע המלכה 4 פעמים, וב-2011 פתחה בהרכב אספניול בגמר הגביע, שם הפסידו בהארכה לברצלונה, קבוצתה לעתיד של טורחון.
ב-2013, בגיל 23, עברה טורחון ליריבה העירונית של אספניול, ברצלונה. עם הצטרפותה הייתה טורחון לשחקנית קבועה בהרכב ברצלונה, וכבר בעונתה הראשונה שם הייתה שותפה לזכייה באליפות ספרד ובגביע המלכה. בעונה הבאה עזרה לקבוצה לזכות באליפות נוספת. בעונת 2016/2017 סייעה לברצלונה להעפיל לראשונה בתולדותיה לחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן בתוצאה המצטברת 1–5.
בהמשך, בעונת 2018/2019, הוסיפה טורחון להיות שחקנית הרכב קבועה בקבוצה עת הגיעה לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. במשחק הגמר שנערך ב-18 במאי 2019, פתחה טורחון בהרכב ברצלונה, אך זו הפסידה לליון בתוצאה 1–4. בעונה הבאה זכתה עם ברצלונה בדאבל, זכייה הן באליפות ספרד והן בגביע המלכה.
עונת 2020/2021 הייתה עונה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית עבור טורחון. ב-9 במאי 2021, ביום בו הוכתרה ברצלונה כאלופת ספרד, רשמה טורחון את הופעתה ה-300 בכל המסגרות במדי הקבוצה. שבוע לאחר מכן פתחה בהרכב הקבוצה ושותפה ל-82 דקות בגמר ליגת האלופות מול צ'לסי, בו ניצחה ברצלונה 0–4 וכך זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר אלופת אירופה. ב-30 במאי, בגמר גביע המלכה מול לבאנטה, פתחה בהרכב פעם נוספת וסייעה לקבוצתה לנצח בתוצאה 2–4, ובכך להשלים טרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע המלכה וכן בליגת האלופות.
קריירת נבחרות
במונדיאל 2015 שיחקה בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, שהסתיימו בשני הפסדים ותיקו ובשל כך הודחה כבר בשלב זה. ב-30 ביוני 2017, ערכה את הופעתה ה-73 בנבחרת ספרד במשחק מול וכך הפכה לשיאנית ההופעות של הנבחרת הספרדית. בהמשך הקיץ לקחה חלק עם הנבחרת ביורו 2017, שם הגיעה עד לרבע הגמר, אז הודחה על ידי בשל הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין.
טורחון נכללה בסגל הנבחרת גם במונדיאל 2019, בו ערכה שתי הופעות נוספות בשלב הבתים, טרם הדחת הנבחרת בשמינית הגמר בידי. הופעתה מול בשלב הבתים הייתה ה-90 והאחרונה של טורחון במדי הנבחרת, שהודיעה על פרישתה ממנה כחודש לאחר סיום הטורניר, ב-19 באוגוסט 2019. עת פרישתה הייתה שיאנית ההופעות של הנבחרת, לפני שחברתה לקבוצה בברצלונה אלכסיה פוטיאס שברה את השיא ב-2021.
מחוץ לכדורגל
אחיה של מרטה, מארק טורחון, הוא כדורגלן עבר ששיחק בגרמניה ובספרד, בין היתר בקבוצות אספניול, ראסינג סנטנדר, קייזרסלאוטרן ופרייבורג.
Dorothea
Dorothea (בעברית: דוֹרוֹתֵיאָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore. השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
מרטה טורחון
מחוץ לכדורגל
במקביל לדרכה ככדורגלנית, שילבה טורחון לימודים אקדמיים והיא הוסמכה על ידי האוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה כביולוגית.
Dorothea
עם יציאתו, "Dorothea" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי הוא "סיפור המסופר מנקודת מבטו של מספר ללא שם בעיר הולדתה של דורותיאה". גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-67 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שדורג במקום ה-13 במצעד שירי הרוק & האלטרנטיביים, ובמקום ה-13 במצעד השירים האלטרנטיביים.
רקע וכתיבה
את השיר כתבה ביחד עם ארון דסנר, שגם הפיק אותו, בדומה לשירים נוספים מתוך Evermore.
סוגה
"Dorothea" הוא שיר שמסופר מנקודת מבטו של הדמות הגברית מהשיר "", שנשאר בטופלו בזמן שאהובתו מבית הספר התיכון, דורותיאה, עוברת ללוס אנג'לס כדי לפתח את הקריירה ההוליוודית שלה. אותו הגבר מפרט על ראשית חייה של דורותיאה ומשכנע אותה לחזור לפשטות שבחיים הכפריים. השיר מורכב מפסנתר, תוף מרים וגיטרות, והושווה ל-"Betty".
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שטענו כי הוא "סיפור המסופר מנקודת מבטו של מספר ללא שם בעיר הולדתה של דורותיאה".
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל, ופיצ'פורק.
דונלד פייגן
דונלד ג'יי פייגן (באנגלית: Donald Jay Fagen; נולד ב-10 בינואר 1948) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר בתור מייסד, סולן וקלידן להקת סטילי דן.
קורות חייו
פייגן נולד בניו ג'רזי להורים יהודים. כילד התעניין במוזיקת רוק ו-R&B. בגיל 11 החל להתעניין בג'אז, ומאוחר יותר במוזיקת נשמה, פאנק ומוטאון. לטענתו, עם התעניינותו בג'אז הפך ל"סנוב": "איבדתי עניין ברוק נ' רול והתחלתי לפתח אישיות אנטי-סוציאלית".
בשנת 1965 נרשם פייגן ללימודי ספרות אנגלית בבארד קולג'. בבארד הוא פגש את המוזיקאי וולטר בקר, איתו הקים ב-1970 את להקת סטילי דן. בקר ופייגן היו חברי הלהקה הקבועים וכתבו את כל שיריה, כאשר בקר שימש כבסיסט וגיטריסט ופייגן כסולן וקלידן.
החל משנת 1982, לאחר שסטילי דן התפרקה, הוציא פייגן אלבומי סולו מצליחים. בין אלבומים אלה ניתן למנות את The Nightfly (1982), אשר זכה למעמד של אלבום פלטינה הן בארצות הברית והן בבריטניה והיה מועמד לשבעה פרסי גראמי. מאז איחודה של סטילי דן ב-1993 ועד מותו של וולטר בקר ב-2017 הופיעו פייגן ובקר זה לצד זה באופן קבוע.
דיסקוגרפיה
אלבומי סולו
אלבומים עם סטילי דן
דוד משה רוזן
הרב דוד משה רוזן (Moses Rosen או Mozes Rosen ; 23 ביולי 1912 - 6 במאי 1994) היה רב ראשי או "הרב הכולל" של יהודי רומניה בשנים 1994-1948 ויושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה בשנים 1964–1994. החל משנת 1957 היה חבר בפרלמנט הרומני, תחת השלטון הקומוניסטי וגם אחרי חזרת השלטון הדמוקרטי (בדצמבר 1989) מטעם אחד מהרבעים של בוקרשט. בימי הדמוקרטיה המחודשת ברומניה נבחר כחבר כבוד של האקדמיה הרומנית. בשנותיו האחרונות קיבל גם אזרחות ישראלית וכיהן גם כיושב ראש הנהלת בית התפוצות בתל אביב.
ילדותו ולימודיו
נולד במוינשט, במחוז בקאו ברומניה, בן לאברהם אריה לייב רוזן, שכיהן כרב באותה עיירה. כשהיה בן 4 עברה המשפחה לעיר פלטיצ'ן במחוז סוצ'אבה במולדובה שברומניה, שם מונה האב לרב העיר ודרשן בבית הכנסת של חב"ד. האב, אברהם אריה ליב רוזן, יליד גליציה, היה אחד מתלמידי החכמים המכובדים של יהדות רומניה, נכדו של הרב נחמן זאב אויירבך ממונסטריץ', גיסו של רבי נחמן מברסלב. הוא היה גם נצר לשושלת רבנים שעם אבותיה נמנו נפתלי כהן פרנקפורטר, האב של החכם באשי הראשון ביאשי, וכן המהר"ל מפראג.
גדל בפלטיצ'ן ולמד תורה מפי אביו במשך שנים רבות. בשנים 1919–1930 למד בבית הספר היהודי בשפה הרומנית ובתיכון העיוני בעיר. בגיל 14, אחרי שגילה בפומבי עמדה נגד זיכויו של ניקולאיה טוטו, רוצח הסטודנט היהודי דוד פאליק, נעצר ונשפט בהאשמת חילול שמם של המלך והמלכה, הורשע, אך כעבור חודש קיבל חנינה. מאז נשארה לו בעיני השלטונות תדמית של "בולשביק". אחרי שגורש מכל מוסדות החינוך הממלכתיים ונעצר פעם נוספת, מאבקים מתמשכים שבהם היו מעורבים ראשי היהדות במדינה (ד"ר וילהלם פילדרמן, ד"ר מאיר אבנר ואחרים) הביאו להחזרתו לבית הספר. בשנת 1931 נרשם כסטודנט בפקולטה למשפטים בבוקרשט, לאחר שעבר בהצלחה את מבחני הבגרות בעיר דורוחוי. בגלל האווירה האנטישמית האלימה שם הפסיק את לימודיו ונסע לווינה כדי ללמוד במכון ללימודים רבניים. מסיבות כלכליות חזר לבוקרשט וסיים שם את לימודי המשפטים בשנת 1935 עם תואר שני כדוקטור למשפטים. לאחר מכן מילא חובת שרותו הצבאי בצבא הרומני במשך שנתיים בעירו פלטיצ'ן.
פעילותו כרב צעיר
תפקידו הראשון כרב היה בבית כנסת קטן בשכונת "מחלה" בפלטיצ'ן. במאי 1940 נבחר כרב בעיר סוצ'אבה. באותה השנה נעצר בטענה שהוא קומוניסט ונשלח למחנה מאסר בעיר מיירקוריה צ'וק בטרנסילבניה שם הכיר כמה מראשי התנועה הקומוניסטית הרומנית. עם סיפוח צפון טרנסילבניה להונגריה בקיץ 1940 הועבר למחנה מאסר בעיר קראקל בדרום רומניה. למזלו הוא שוחרר בצו שר הפנים בדיוק לפני העלייה לשלטון של לגיונרים ב-6 בספטמבר 1940. בגלל היותו נרדף כ"יודו-קומוניסט" לא חזר למולדובה אלא הסתתר בבוקרשט הבירה, שם מונה במשרה חלקית כרב בשני בתי כנסת - בית הכנסת "ראשית דעת" ו"בית אל". בו זמנית לימד תלמוד בבית ספר יהודי. בינואר 1941 בימי מרד הלגיונרים נגד שותפם לשלטון, המרשל יון אנטונסקו נקלע למצבי סכנת חיים אך ניצל. אחרי שרומניה נכנסה למלחמה בברית עם גרמניה נגד ברית המועצות נאלץ הרב רוזן להסתתר שוב רוב הזמן פן יישלח לטרנסניסטריה בטענה שהוא פעיל שמאל. אחרי השחרור מהשלטון הפאשיסטי באוגוסט 1944 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. נחשב כאוהד השמאל ובלתי מעורב בהנהגה הישנה של הקהילה היהודית. בנסיבות אלה התקדם בהייררכיה הרבנית של יהודי בוקרשט. היה ליושב ראש מחלקת הדת של הקהילה, נבחר כחבר במועצת הרבנות וכרב של בית הכנסת הגדול של בוקרשט Sinagoga Mare ושל בית הכנסת המלבי"ם.
בחירתו כרב כולל של יהודי רומניה
בדצמבר 1947 גורש מרומניה הרב הראשי ד"ר אלכסנדר שפרן לפי פקודת השלטון החדש שנשלט בידי הקומוניסטים, תחת חסות כוחות הכיבוש של ברית המועצות. הרב שפרן היה נחשב מקורב למשפחת המלוכה, ולהנהגה הוותיקה ה"בורגנית" של רומניה וגם להנהגת יהודי רומניה בראש עם ד"ר וילהלם פילדרמן שהיה שנוא על השלטון החדש.
המפלגה הקומוניסטית, ששינתה לאחר מכן את שמה למפלגת הפועלים, כפתה על יהודי רומניה הנהגה חדשה בצורת "הוועד הדמוקרטי היהודי", בחלקו לפי דגם היבסקציה מרוסיה הסובייטית של פעם. בהשגחת "הוועד הדמוקרטי היהודי", הרבנים ונציגי הקהילות מכל רומניה התאספו בבוקרשט ב-16 ביוני 1948 ובחרו בהצבעה חשאית בד"ר משה רוזן כרב הראשי של יהודי רומניה. המתחרה היה הרב דוד שפרן, אחיין של הרב הראשי המודח ופעיל ציוני אמיץ. הרב שפרן נדרש, לפי פתקים שנשלפו לפי הגרלה, לתת דרשה על נושא קשור לפעילות בעד השלום, על סמך פרשת שבוע מסוימת, בעוד שהרב רוזן התבקש לדרוש בטקס דמיוני של חנוכת קואופרטיב (לבעלי מלאכה ומסחר) על סמך פרשת שבוע אחרת.
ב-20 ביוני 1948 הוכתר בבית הכנסת הקוראל בבוקרשט כ"רב כולל של דת משה" ברומניה בנוכחות נכבדים, בהם סגן יושב ראש האספה הלאומית הגדולה של רומניה, שטפן וויטק, שר הדתות סטנצ'ו סטויאן, ואחרים. לרב דוד שפרן חיכה מאסר ארוך שנים בכלא באשמת פעילות ציונית. כששוחרר מהכלא והתאפשר לו לעלות לישראל כתב הרב דוד שפרן ספרון שבו הציג בצורה שלילית את דמותו של משה רוזן - "הרב האדום". בדומה לרב דוד שפרן, האוריינטציה של הרב משה רוזן הייתה "אורתודוקסית מודרנית". מתוך הקפדה חמורה יותר על המנהגים, הורה הרב רוזן להפסיק את הנגינה בעוגב ואת העסקת "לא יהודים" במקהלה בבית הכנסת הכוראלי. כמו כן, כמחווה סמלית, דאג לתקן על חשבונו את קבר המלבי"ם בקייב.
ראש הדת היהודית בשנות הסטליניזם ברומניה
כראש מוסדות הדת היהודית ברומניה היה הרב רוזן כפוף לשלטונות הקומוניסטים, שניהלו בשנות החמישים מדיניות של יד קשה נגד ביטויי הלאומיות היהודית, במיוחד נגד הציונות ונגד הדת. ההתנגדות למשטר, שהשליט טרור בסגנון סטליניסטי, יכלה לעלות באמצעי ענישה ודיכוי קשים ביותר.
אחרי שב-27 ביוני - 6 ביולי 1948 עדיין קיבל רשות הרב הכולל הטרי להשתתף בוועידת הקונגרס היהודי העולמי במונטרה בשווייץ, השלטונות ניתקו את יהודי רומניה משאר קהילות ישראל בעולם למשך כ-8 שנים. בתנאים לא קלים נשארה פעילה בבוקרשט רק הנציגות הדיפלומטית - הצירות - של מדינת ישראל הצעירה. בשנת 1949 מועצת הרבנים ברומניה בראש עם הרב רוזן נאלצה לחתום על הצהרת גינוי של הפעילות הציונית ושל הרב הראשי לשעבר ד"ר אלכסנדר שפרן.
משה רוזן, למרות חברותו הפורמלית בהנהגת הוועד הדמוקרטי היהודי, ניסה לשמור על מרחק מהמדיניות של ראשי הוועד (ברקו פלדמן, ה. ליבוביץ'-שרבן, ישראל בקאלו וכו') שניהלו מערכה נגד הציונים וביקשו לעודד את התרבות החילונית ביידיש על חשבון המסורת הדתית והתרבות העברית, מעמדות קרובות לאידאולוגיה של השלטון הקומוניסטי. גישתו המסויגת של הרב רוזן כלפי הקו של הוועד התבררה כדיפלומטיה נכונה.
במרץ 1953, השלטון, שקיבל השראה מהמדיניות הסובייטית, החליט להיפטר גם מהוועד הדמוקרטי היהודי ולהביא לפיזורו "מרצון". גם הביטאון של הוועד, "אוניריה" ("האחדות") נסגר. בימי משפט סלנסקי ומעצרי הרופאים והסופרים היהודים בברית המועצות. משה רוזן נאלץ להתמודד עם לחצים רבים אבל הצליח להתחמק מגינוי הציונות.
אחרי מותו של סטלין ומאוחר יותר, במיוחד אחרי התחלת דה-סטליניזציה בברית המועצות, השלטונות הקומוניסטיים ברומניה החליטו לנצל את ראשי הדתות השונות, כולל של המיעוטים הדתיים כדי ליצור תדמית חיובית יותר בעיני המערב. בשנת 1956 כששוחררו גם הרבה מאסירי ציון מבתי הכלא ברומניה השלטונות איפשרו לרב רוזן להשתתף לראשונה במפגשים וכנסים יהודיים בחו"ל. ההזדמנות הראשונה היו מגעים עם הרב הראשי של שוודיה. באותה שנה, באוקטובר 1956, הורשה הרב רוזן להקים את כתב העת של דת משה ברומניה Revista cultului mozaic שכלל חוץ מדפים ברומנית וביידיש גם דף אחרון בעברית, והיה בכך העיתון היחיד בעברית בכל העולם הקומוניסטי. המלומד עזרא פליישר, אסיר ציון משוחרר וחתן פרס ישראל (שהוענק לו בימי מאסרו בגולה) היה לאחד מעורכי כתב עת זה עד לעלייתו לישראל.
בשנת 1957 מצאו לנכון השלטונות שהרב הכולל של היהודים יהיה כמו בזמן השלטון ה"בורגני" חבר בפרלמנט - באותם הימים האספה הלאומית הגדולה. הרב משה רוזן נבחר לייצג אזור בחירה מבוקרשט הבירה, שבה גרו חלק גדול מיהודי רומניה.
עיריית סוצ'י
עיריית סוצ'י (ברוסית: Администрация города Сочи; רשמית, "האדמיניסטרציה של העיר סוצ'י") היא הגוף הניהולי העליון בעיר סוצ'י, העומד בראש המערכת של רשויות השלטון של סוצ'י. את העירייה מנהל ראש עיריית סוצי'.
דוד משה רוזן
פעילות הרב רוזן בשנים 1960–1980
מעמדו של הרב רוזן התחזק בימי השינוי שחל החל משנת 1964 במדיניות החוץ של רומניה. השלטון של גאורגיו-דז' בימיו האחרונים ואחר כך המנהיגים החדשים - צ'אושסקו ומאורר - היו מעוניינים להחליש את התלות של רומניה בברית המועצות ולחזק את קשריה הכלכליים עם המערב.
אחרי גלי העלייה הגדולים של השנים 1947 -1952 ומסוף שנות ה-50 ושנות השישים נותרו עדיין ברומניה כארבעים אלף יהודים (במפקד האוכלוסין משנת 1956 נספרו 146,000 יהודים).
עיריית סוצ'י
מאז 2019, ראש העיר הנוכחי הוא אלכסיי קופאיגורודסקי.
דוד משה רוזן
פעילות הרב רוזן בשנים 1960–1980
השלטון הקומוניסטי של צ'אושסקו החליט לחזק את יחסיה של רומניה עם ישראל ועם הקהילות היהודיות בחו"ל, במיוחד בארצות הברית, ולהפיק תועלת כלכלית ופוליטית. ישראל ויהדות ארצות הברית נתנו תמורה כלכלית ומדינית לפתיחת שערי רומניה להמשך העלייה היהודית לישראל ונתנו תרומות רבות גם למוסדות היהודים שהוקמו באישור השלטונות - רשת של בתי אבות, מסעדות כשרות, מחנות קיץ לנוער יהודי, פעילויות של תלמוד תורה ולימוד עברית. חלה תנופה במדיניות הסעד לנזקקים בקרב הקהילה במיוחד אחרי שהתאפשרה, החל משנת 1967, פעילות נרחבת של ארגון הסיוע ג'וינט. הרב רוזן, שהרגיש תמיד יהודי גאה והיה גם מעורה בתרבות הרומנית, השתלב במדיניות החדשה של רומניה והפך לאחד משגריריה החשובים (כך עשו גם ראשי דתות אחרות כמו המופתי של המוסלמים הטורקים והטטארים ברומניה שנשלח תכופות לשליחויות חשובות בעולם הערבי והמוסלמי).
פעילותו של הרב משה רוזן בשנות ה-60–80, באישורו בשתיקה של המשטר הקומוניסטי, לעידוד לימוד העברית, להקניית ערכים יהודיים וזירוז העלייה לישראל, במקביל עם פעולות הרווחה לטובת הנזקקים והקשישים בקהילה, כושר המנהיגות, חושיו הדיפלומטיים והידע שהפגין בתחום היהדות והתרבות הכללית זיכו אותו בהערכה רבה בקרב רבים בעולם היהודי. הרב הראשי של אנגליה, הלורד עמנואל יעקובוביץ, שיבח אותו במילים כאלה: "איש מאיתנו (ז"א מראשי הקהילות היהודיות בעולם) לא יופיע על במת ההיסטוריה עם מאזן הישגים כה מזהיר".
במרכז התרבות של הקהילה היהודית בבוקרשט (ובקהילות בערי השדה החשובות) התקיימה באותה תקופה גם פעילות תרבותית ואמנותית ענפה שכללה הרצאות וקונצרטים בהשתתפות אנשי רוח ואקדמיה ומוזיקאים שנענו בהתלהבות לקריאת הרב רוזן. בשנת 1979 הקים הרב רוזן מוזיאון לתולדות יהודי רומניה בבניין בית התפילה "אוניריה ספנטה" (האחדות הקדושה) בבוקרשט.
בכל השנים, כפי שיוצא גם מהמסמכים המתגלים כעת מהארכיונים של השירותים החשאים של המשטר הקומוניסטי, כל שיחותיו ותנועותיו של הרב - בבית ובעבודה, במפגשיו ובביקוריו, - היו במעקב צמוד של הבלשי הסקוריטטה. אך מעמדו של הרב הפך בעשורים האחרונים לכהונתו כה איתן שהוא יכול היה לדרוש בפני הקהל היהודי ואף בפני אורחיו הנוצרים דרשות בנימה לאומית יהודית, ציונית, ולברך ללא הרף את מדינת ישראל, את עמה ואת מנהיגיה בחופשיות שאולי אף מנהיג של מיעוט דתי או לאומי ברומניה ובארצות הגוש הקומוניסטי לא היה יכול להתבטא, בוודאי לא היהודים באותן הארצות. אנשי הבולשת לא היו מסתירים את אי שביעות רצונם מכך אך למרות כל התלונות וההלשנות, השלטון עצמו לא הביע כל התנגדות למעשי הרב או דבריו כל עוד התופעה נשארה פחות או יותר במסגרת הקהילה היהודית
פרט לכך היה מעורב הרב רוזן עוד משנות החמישים המאוחרות גם ביוזמות של דו-שיח אקומני עם ראשי דתות אחרות. יצר קשרים טובים עם מנהיגי הדתות האחרות ברומניה וביניהם המופתי יעקוב מהמט, עם בן דורו, בישוף הארמנים ברומניה, ואזגן הראשון, שהפך לימים פטריארך קתוליקוס של ארמניה בירבאן,
עימותיו עם חוגים אנטישמיים
לכותרות רבות זכה הרב רוזן בגלל הפולמוס על פרסום לראשונה על ידי האקדמיה הרומנית במסגרת כלל יצירותיו של המשורר הלאומי של רומניה מהמאה ה-19, מיכאי אמינסקו, של המאמרים שכתב הלה כעיתונאי בגנות היהודים. הכרך התשיעי בעריכת דומיטרו וטמניוק, שכלל את המאמרים האנטישמיים של המשורר לא לווה בהסברים נאותים על השקפותיו ועל ההקשר שבו נכתבו המאמרים. בגלל ביקורתו על דרך הפרסום של אותו כרך, הואשם הרב רוזן על ידי אקדמאים רומנים רבים בעין "חילול השם" של המשורר הלאומי. אחת ההתקפות העיקריות באו מאותו קורנליו ואדים טודור ששימש משורר חצר של הנשיא צ'אושסקו ושלימים אחרי המהפכה ברומניה ב-1989 הקים מפלגה ימנית קיצונית בשם "רומניה מארה". משה רוזן הרים את קולו נגד המגמות ברומניה לטיהורו של המרשל יון אנטונסקו, הרודן האנטישמי של רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהוצא להורג כפושע מלחמה, בין היתר בגלל רצח העם שיזם נגד יהודי יאש, יהודי בסרביה, צפון בוקובינה ואודסה.
אחרי המהפכה ב-1989
על אף הבקורות עליו בגין שיתוף הפעולה עם השלטון הקומוניסטי, שיתוף פעולה ששרת בפועל את האינטרסים של הגנת זכויות המיעוט היהודי, המשיך הרב רוזן לזכות בהוקרה גם מצד השלטון החופשי החדש שקם אחרי המהפכה מדצמבר 1989. בשנת 1990 נבחר, כמו קודמו הרב אלכסנדר שפרן, כחבר כבוד באקדמיה הרומנית. גם בישראל נהנה הרב רוזן ממעמד מכובד ונבחר עוד כמה שנים קודם בראש הנהלת בית התפוצות ולאחר מכן קיבל אזרחות ישראלית ודירת שרד בתל אביב.
הרב ד"ר רוזן נפטר ב-6 במאי 1994 והובא לקבורה בבית העלמין סנהדריה בירושלים. לפני הבאת גופתו לישראל, בטקס לזכרו שהתקיים ב-8 במאי 1994 בבית הכנסת הכוראלי בבוקרשט נכחו נשיא רומניה, יון איליאסקו, ראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך תאוקטיסט ואישים רבים אחרים מרומניה ומחו"ל.. בלווייה בירושלים נכחו בין היתר שרים מרומניה ומישראל, ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק שמיר והרב בראשי של ישראל, ישראל מאיר לאו.
אחיו הבכור למחצה של משה רוזן, מנישואיו הראשונים של אביו, אליהו רוזן היה רבם של יהודי העיר הפולנית אושוויינצ'ים (יהודי אושפיצים) במערב גליציה, הקרויה בגרמנית אושוויץ ונספה בשואה יחד עם צאן מרעיתו. אחותו למחצה של משה רוזן, חיה (קלרה) נשואה בומבך נרצחה על ידי הנאצים בלבוב יחד עם כל משפחתה. אחות אחרת, לאה, התחתנה עם אדריכל. והאחות הצעירה, ברכה (בטי) לבית רוזן נישאה לרב ד"ר זאב וולף גוטליב שפעל בווינה ושהיה לימים רבה הראשי של סקוטלנד.
צדדים שנויים במחלוקת
למרות תרומתו הרבה לשמירת המורשת של יהודי רומניה, לסיוע לתהליך העלאת קהל יהודי רומניה לישראל, וחיזוק יחסי הידידות בין רומניה ולישראל ובין העמים הרומני והיהודי, לא ניתן להתעלם כי הרב רוזן עודד בעשורים האחרונים להנהגתו מנהגי פולחן אישיות של עצמו שנראו חיקוי של דרכי השלטון של הנשיא צ'אושסקו. ייתכן שפולחן אישיות זה היה גם אחד מכליו הדיפלומטיים מול השלטונות באותן הנסיבות. הוא יכול היה להזכיר גם מנהגי חצרות של אדמו"רים חסידים. בימי ה"תכנון החדש של בוקרשט" - תוכנית ענק להריסה ובנייה מחדש שהוחלט על ידי מנהיג רומניה צ'אושסקו ואשתו, לא הייתה לו יכולת למנוע הריסת כ-60 מבתי הכנסת של בוקרשט - בית הכנסת קהל צ'יקו, ראשית דעת, בית אל, איזיק איליה, עדת ישורון, גאסטר, שפילמן, קאריטאטיה, הירש, מלבי"ם, זיסו ואחרים, ומצא נחמה בכך שניצלו בית הכנסת הגדולים ביותר ובראשם בית הכנסת הכוראלי, בית הכנסת הגדול, בניין בית הכנסת אחדות הקודש ואחרים. באותה תקופה גם הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ומחאות של אקדמאים כולל אדריכלים, לא הצליחו למנוע הריסתם של כנסיות ומנזרים חשובים. ההיסטוריון הישראלי ליביו רוטמן העריך כי הרב רוזן "היה המנהיג המתאים במצב האנורמלי" שבה נמצאה קהילת יהודי רומניה בימי השלטון הקומוניסטי. לדבריו "הוא חונן בכישורים דיפלומטיים, וידע להשתמש בשפה ובטיעונים שהיו נהוגים" בידי השלטון. הדבר שירת את טובת האינטרסים של הקהילה היהודית לשמור על מורשתה ולעלות לישראל.
מקורות
Victor Neumann - Istoria evreilor din Banat - editura "Atlas " Bucureşti 1999
לקריאה נוספת
Israel Fifty Years after World War II, ed. Ilan Troen, pp. 85–98 (New Brunswick, N.J., (לאון וולוביץ' - "קומוניזם לאומי ופוליטיקה יהודית: הנסים והדילמות של הרב הכולל של רומניה, משה רוזן" בספר "מרכזים ופריפריות יהודיים: אירופה בין אמריקה ובין ישראל, חמשים שנה אחרי מלחמת העולם השנייה בעריכת אילן טרואן, ע' 85–89, ניו ברונסוויק, ניו ג'רזי, 1999 (לאון וולוביץ' - "יהדות רומניה תחת הנהגתו של הרב מזה רוזן בעת משטרו של צ'אושסקו", בכתב העת "מחקרים ביהדות בת זמננו" באנגלית, 19, 2003, ע' 181–192.
קישורים חיצוניים
Hary Kuller - ''Evrei în România. Breviar biobibliografic'', editura Hasefer, 2008 p.320-321 (פרק מספר הזיכרונות שלו)
חברים מהקולג'
חברים מהקולג' (באנגלית: Friends from College) היא סדרה קומית אמריקאית מקורית של Netflix, שיצרו ניקולאס סטולר ופרנססקה דלבנקו. העונה הראשונה הכילה שמונה פרקים, ועלתה ב־14 ביולי 2017. העונה השנייה הכילה שמונה פרקים, ועלתה ב־11 בינואר 2019. הסדרה עוסקת בשישה חברים בשנות ה־40 לחייהם שלמדו באוניברסיטת הרווארד. בפברואר 2019 בוטלה הסדרה לאחר שתי עונות.
בישראל הסדרה זמינה לצפייה דרך נטפליקס.
ביקורת
הסדרה קיבלה באתר Rotten Tomatoes דירוג של 23%, המתבסס על 46 ביקורות עם ציון ממוצע של 4.6/10. באתר מטקריטיק קיבלה הסדרה ציון של 44 מתוך 100, בהתבסס על 31 מקורות.
שלמה מנזלי
מארי שלמה בן סעדיה מנזלי (ה'ש"ע – ה'ת"ן, 1610 – 1690) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-17, ראב"ד בבית הדין הגדול בצנעא, וראש הישיבה הגדולה.
ביוגרפיה
מארי שלמה נולד בשנת ה'ש"ע (1610) בערך, בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
שימש כדיין בבית הדין של הקהילה, והיה ראש הישיבה הגדולה שהתקיימה בכניסת אלעלמא.
בשנת ה'תל"ט (1679) יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, ולאחר שחזרו והשתכנו בקאע אל-יהוד התמנה כראב"ד, וכך היה הראב"ד הראשון בבתי הדין הקבועים בקאע אל-יהוד.
נפטר בשנת ה'ת"ן (1690).
ביקורי ראשי ממשלות בריטניה בישראל
מאז הקמת מדינת ישראל ביקרו בה חמישה מראשי ממשלת הממלכה המאוחדת (מתוך 15). הביקור הראשון נערך בשנת 1986 והאחרון בשנת 2014. רוב הביקורים התקיימו בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21, בצל מהלכים וניסיונות לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וכן במסגרת ההתחממות ביחסים בין המדינות בתקופת זמן זו.
ביקור מרגרט תאצ'ר
בתקופת כהונתה כראש ממשלה, ביקרה תאצ'ר בישראל בשנת 1986 ובכך הייתה לראש הממשלה הבריטי הראשון שמבקר בישראל בעת כהונתו. תאצ'ר התקבלה בטקס בנתב"ג על ידי חברי ממשלת ישראל. בעת הביקור, היא נפגשה עם ראש הממשלה שמעון פרס והנשיא חיים הרצוג, וכן עם שר החוץ יצחק שמיר, שר הביטחון יצחק רבין ובכירים נוספים. בעת הביקור, ניסתה תאצ'ר לקדם את חידוש הדיונים בין ישראל ומדינות ערב לשם הסכם שלום, ואף הציעה קיום בחירות פלסטיניות חופשיות ביהודה ושומרון וברצועת עזה. עם זאת, היא הבהירה שלאש"ף לא יהיה חלק בדיאלוג בין ישראל לפלסטינים, כל עוד הוא לא זונח את הטרור ומכיר בזכותה של ישראל להתקיים.
בעת הביקור, תאצ'ר נפגשה עם שמונה מנהיגים פלסטינים מיהודה ושומרון ועזה.
ביקורי ג'ון מייג'ור
מחליפה של תאצ'ר בראשות המפלגה השמרנית ובראשות ממשלת הממלכה המאוחדת, ג'ון מייג'ור, ביקר בישראל במרץ 1995. במהלך ביקורו, נפגש עם מקבילו הישראלי יצחק רבין, הנשיא עזר ויצמן ושר החוץ שמעון פרס. בנוסף, מייג'ור סייר ברמת הגולן עם רבין והפך למנהיג המערבי הראשון שביקר את יו"ר הראשות הפלסטינית הטרייה, יאסר ערפאת, כשנפגש עמו בעזה. ביקורו של מייג'ור היה במסגרת סבב אזורי שערך, אשר כלל גם את ירדן.
מייג'ור חזר לישראל שמונה חודשים לאחר מכן, כדי להשתתף ולייצג יחד עם הנסיך צ'ארלס את הממלכה המאוחדת בהלוויית יצחק רבין.
ביקורי טוני בלייר
בעת כהונתו בת עשר השנים (1997–2007), ביקר טוני בלייר בישראל חמש פעמים, יותר מכל ראש ממשלה בריטי אחר: ביקורו הראשון התקיים באפריל 1998, במסגרת סבב ביקורים שנערך במזרח התיכון. בעת הביקור, נפגש בלייר עם עמיתו הישראלי בנימין נתניהו ועם יו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. ב-5 במאי, מספר שבועות אחרי הביקור של בלייר, נתניהו וערפאת נפגשו עימו וכן עם מזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט בלונדון במאמץ לקדם את תהליך השלום בין ישראל והפלסטינים.
במסע נוסף במזרח התיכון בנובמבר 2001, ביקר בלייר פעם נוספת בישראל והוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון ויו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. במהלך מסיבת העיתונאים המשותפת שלהם, התגלעו חילוקי דעות בין בלייר ושרון.
ביקורו הרביעי של בלייר בישראל התקיים בספטמבר 2006, חודש אחרי סיום מלחמת לבנון השנייה. בלייר נפגש עם ראש הממשלה הישראלי אהוד אולמרט בירושלים ועם יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ברמאללה. פגישה נוספת בין אולמרט לבלייר התקיימה בירושלים בדצמבר 2006.
ביקורי גורדון בראון
גורדון בראון הגיע לביקור בישראל ביולי 2008. בביקור, הפך לראש הממשלה הבריטי הראשון שנואם בפני הכנסת. במהלך הביקור, נפגש בראון עם הנשיא שמעון פרס וראש הממשלה אהוד אולמרט ושורת בכירים ישראליים נוספים. בראון ביקור גם ברשות הפלסטינית ונפגש עם נשיאה מחמוד עבאס.ב-18 בינואר 2009, אחרי סיום מבצע עופרת יצוקה, בראון הגיעה עם חמישה מנהיגים אירופיים נוספים לישראל כדי להביע תמיכה בהפסקת האש. בראון ויתר המנהיגים הגיעו לירושלים אחרי הפסגה שכונסה בשארם א-שייח' על ידי נשיא מצרים חוסני מובארכ לשם תמיכה בתוכנית הפסקת האש.
ביקור דייוויד קמרון
במרץ 2014, הגיע דייוויד קמרון לביקור ראשון בישראל. כמו קודמו, בראון, נאם קמרון גם הוא במליאת הכנסת. בנאום זה הציע את תמיכתו המלאה במאמצים לשלום בין ישראלים ופלסטינים. בנוסף הביע תקווה שניתן להגיע לפתרון שתי המדינות. לצד זאת הוא תיאר בבירור את התנגדותו לחרמות אקדמיים או צרכניים, בהכרתו בזכות של ישראל להגן על אזרחיה, כ"זכות אשר מעוגנת בחוק הבינלאומי". בעת הביקור, נפגש קמרון עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ועם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
עמוס אפשטיין
עמוס אפשטיין (נולד ב-1942) היה מנכ"ל מקורות בשנים 1995–2004.
ביוגרפיה
בשנים 1970–1973 שימש מנהל כלכלי בקיבוץ כפר עזה, בו הוא מתגורר.
בשנים 1973–1977 שימש מנהל הארגון לפיתוח ההתיישבות בנגב. בשנים 1977–1987 שימש מנהל כללי של כפרית תעשיות, חברה המייצרת חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק. בשנים 1988–1992 שימש מנכ"ל איגוד התעשיות הקיבוציות. במקביל, שימש חבר בנשיאות התאחדות התעשיינים, יזום והקמת חברת הדלק אלון, במסגרת הרפורמה במשק הדלק בישראל, יזום וליווי רפורמות הנהוול של התעשייה הקיבוצית. בשנים 1992–1994 חזר לשמש כמנכ"ל כפרית תעשיות (1993) בע"מ.
ב-1995 שימש מנכ"ל מקורות חברת המים הלאומית בישראל, ויו"ר חברת-הבת שח"ם (שירותים חשמליים מכניים), שבו קיימים 2000 עובדים, מחזור מכירות 550 מיליון דולר, הובלת תהליך הכנסת שת"פ עם גורמים עסקיים פרטיים, בתחומים משלימים, כגון: ביוב, איכות מים, איכות הסביבה ומשק המים המוניציפלי. ב-2003 הודח מתפקידו כמנכ"ל מקורות על ידי שר התשתיות יוסף פריצקי.
עד 2009 שימש כיו"ר ביטוח חקלאי.
דירקטור
ב-1988 מונה לכהונת דירקטור בבנק לאומי לישראל בע"מ. חבר בוועדת אשראי של הבנק, ביקורת ועדה מינהלית, בוועדה לתאגידים ריאליים ובוועדה בעניין מענקים.
ב-1999 מונה לכהונת יו"ר ועדת השקעות לאומי ושות'.
דירקטור במכון היצוא הישראלי, יוזמה ונצורה מימון בע"מ, טבעול מזון מן הטבע, צלף גל אריות מזון, קופת חולים כללית.
שימש עד 1992 דירקטור במינרב אחזקות בע"מ. עד יוני 1994 שימש דירקטור בקופת חולים הכללית של הסתדרות העובדים בארץ ישראל.
עד ספטמבר 1996 שימש דירקטור במעסף פלסטיקה (1991) בע"מ. מספטמבר 1995 ועד תחילת 2004 עמוס כיהן כמנכ"ל מקורות.
חיים אישיים
עמוס אפשטיין נולד ב-1942 ליפה וזאב ולו שני אחים קטנים: אבנר ז"ל ואריק (אריה).נשוי לבלהה ואב לשלושה: הדס, אורי וורד. בוגר לימודי כלכלה חקלאית ברחובות ובוגר פנימיית אשל הנשיא.
הנרי ג'ונסטון
הנרי סימפסון ג'ונסטון (באנגלית: Henry Simpson Johnston; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שהיה נציג לוועידת החוקה של אוקלהומה, ולאחר מכן כיהן כנשיא הזמני הראשון של הסנאט של אוקלהומה וכמושל אוקלהומה השביעי. הוא היה השני מבין מושלי אוקלהומה שהודח מתפקידו.
ראשית חייו
הנרי ג'ונסטון נולד בבקתת עץ באוונסוויל שבאינדיאנה. בגיל 24 עבר ג'ונסטון לקולורדו, שם הוא למד משפטים וב-1891 עבר את בחינות לשכת עורכי הדין. לאחר כמה שנים בקולורדו, עבר ג'ונסטון לפרי שב, שם הוא היה לדמות רבת כוח והשפעה בכל רחבי מחוז נובל.
עם ההכרזה על קבלתה המתוכננת של אוקלהומה כמדינה, נבחר ג'ונסטון ב-1906 כנציג מחוז נובל והמחוזות השכנים לוועידת החוקה של אוקלהומה. במהלך הוועידה נבחר ג'ונסטון לתפקיד השני במעלה בוועידה, הנשיא הזמני שלה. בוועידה הכיר ג'ונסטון את מושלי המדינה העתידיים, צ'ארלס הסקל, ויליאם מארי, ורוברט ויליאמס. אישים אלו יעבדו יחדיו כדי לנסח את אחת החוקות הפרוגרסיביות ביותר מבין חוקות מדינות ארצות הברית, והארוכה ביותר מבין החוקות שהיו אז בעולם.
ב-16 בנובמבר 1907 אישר הקונגרס של ארצות הברית את חוקת אוקלהומה. באותו יום הושבע הסקל כמושל המדינה הראשון. עוד טרם אישור החוקה, נבחר ג'ונסטון לסנאט של אוקלהומה. כדמות פופולרית, נבחר ג'ונסטון לכהן כנשיא הזמני של הסנאט, התפקיד הגבוה ביותר לאחר סגן מושל המדינה, שמשמש כנשיא הסנאט.
בין תומכיו העיקריים היו תומכי חוק היובש, אנשי הכנסייה הפרוטסטנטית, והבונים החופשיים. ג'ונסטון עצמו שימש כנשיא הגדול של לשכת הבונים החופשיים של אוקלהומה. הפופולריות שלו אפשרה לו להציג את מועמדותו לבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית של 1926 למשרת המושל, כדי להיבחר כמחליפו של המושל המכהן מרטין טראפ. לאחר שניצח בבחירות הכלליות, הושבע טראפ כמושל אוקלהומה השביעי.
מושל אוקלהומה
ב-10 בינואר 1927 הושבע ג'ונסטון כמושל אוקלהומה השביעי עם תקוות לתקופת כהונה מוצלחת. מיד עם השבעתו אישר בית המחוקקים המדינתי את הצעת התקציב שלו להקמת בית חולים לילדים עם צרכים מיוחדים והגדלת הסיוע לבתי הספר ליותר מ-1.5 מיליון דולר בשנה. אחד המשקיפים ציין שהיה זה "הסיבסוד הגבוה ביותר לבתי הספר הציבורי בהיסטוריה של המדינה".
עם זאת, החלו לצוץ לממשלו של ג'ונסטון בעיות כבר מתחילת כהונתו. לפני שבית המחוקקים המדינתי התפזר במאי 1927, נשמעו תלונות נגד מזכירתו האישית של ג'ונסטון, "מיימי" המונדס. מנהיגי בית המחוקקים האמינו שהמונדס החזיקה בידיה בכוח רב מדי בהשוואה לזו של ג'ונסטון. הם גם האמינו שהיא הרחיקה לכת עד כדי כך שקיבלה החלטות ניהוליות והחלטות על מינויים על דעת עצמה. בהאמינם שהדבר העיד על כך שג'ונסטון זנח את תפקידו, דרשו מנהיגי בית המחוקקים שהמונדס תפוטר מידית מתפקידה.
הליך ההדחה
כהונתו של ג'ונסטון נמשכה כמה חודשים ללא כל הפרעה נוספת מצד בית המחוקקים. עם זאת, הכל השתנה לקראת סוף שנת 1928. באותה שנה, בחרו הדמוקרטים את אל סמית' כמועמדם לנשיאות מול מועמד הרפובליקנים הרברט הובר. כתמיכה בחבר מפלגתו ניהל ג'ונסטון את מסע הבחירות של סמית' באוקלהומה. סמית', שהיה קתולי באמונתו, תמך בביטול חוק היובש ודיבר נגד "קנאים דתיים". בבחירות הכלליות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה ניצח הובר בניצחון סוחף לאחר שגרף 58 אחוזים מכלל הקולות. באוקלהומה עלה שיעור ההצלחה של הובר אף יותר והגיע ל-63.7 אחוזים. רבים מהרפובליקנים באוקלהומה זכו במשרות בממשל המדינתי על רקע ניצחונו של הובר, כולל מושבים בבית המשפט העליון של המדינה, רוב בבית הנבחרים המדינתי, והישגים משמעותיים באיוש מושבי הסנאט המדינתי. ג'ונסטון נותר לבדו כדמות החזקה היחידה של המפלגה הדמוקרטית במדינה.
כאשר התכנס בית הנבחרים למושב הסדיר הראשון שלו ב-1929, נסללה הדרך הן על ידי הדמוקרטים והן על ידי הרפובליקנים לפתיחה בהליך הדחה שני. מתוך 13 סעיפי האישום שהוגשו על ידי בית הנבחרים, אימץ הסנאט 11. ב-21 בינואר הושעה ג'ונסטון באופן רשמי מתפקידו, וסגן המושל ויליאם הולווי היה למושל בפועל. משפט ההדחה של ג'ונסטון החל ב-6 בפברואר ונמשך יותר משישה שבועות. המשפט הסתיים ב-20 במרץ כאשר הסנאט הרשיע אותו בסעיף האישום ה-11: חוסר יכולת כללית. שאר עשרת הסעיפים בוטלו. באותו היום הושבע הולווי כמושל אוקלהומה השמיני. הוא היה סגן המושל השני שהושבע כמושל לאחר סיום כהונת קודמו טרם זמנה, כשהראשון היה מרטין טראפ.
שנותיו האחרונות
לאחר הדחתו שב ג'ונסטון לעיסוקו בעריכת דין בפרי. ארבע שנים לאחר מכן הוא נבחר לסנאט המדינתי, וכיהן בו בשנים 1933–1937. לאחר מכן הוא שב פעם נוספת לעיסוקו בעריכת דין.
הנרי ג'ונסטון נפטר בפרי ב-7 בינואר 1965, בגיל 97. הוא האריך ימים יותר מכל מושלי אוקלהומה לפניו ואחריו. הוא נטמן בבית הקברות גרייס היל שבפרי.
הדחתו של ג'ונסטון המחישה את שיא הדומיננטיות של בית המחוקקים של אוקלהומה מול שתי זרועות הממשל האחרות. במשך שני העשורים הראשונים לקיומה של אוקלהומה כמדינה, הגיש בית המחוקקים אישומי הדחה כנגד ארבעה מושלים כששניים מתוכם הסתיימו בהדחה. רק המושלים הסקל וויליאמס הצליחו לשמור על סמכות ביצועית רחבה יותר במהלך תקופות כהונותיהם. ברמה הלאומית, יחלפו עוד כמעט שישים שנה עד שמושל כלשהו של אחת המדינות בארצות הברית יודח - מושל אריזונה איוון מיקם, שהודח ב-1988.
נויורק
נויורק היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת יומית. הסדרה עוקבת אחרי יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה שנמלט לניו יורק, מסתבך בדרך ומצליח לסבך גם את חבריו בבעיות שלו.
באוקטובר 2013 נמכרה הסדרה לרשת CBS.
עונה 1
יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה, נמלט לעיר ניו יורק שבארצות הברית מאימת אחיו, ראובן ופרץ. בניו יורק הוא פוגש בחבורת צעירים ישראליים, אשר חלומם להצליח בעיר. במהלך העונה יוסי גורר אותם לעולם הפשע ועסקי הסמים.
עונה 2
לאחר אירועי העונה הראשונה מתגלה שיוסי מנהל חיים בורגניים ב, ואף עומד להתחתן עם מיה, חברתו. אך כאשר "פקס רומנה" – ארגון בינלאומי המתעסק בסחר בנשק – מעוניין בידע שלו, הוא וחבריו נגררים חזרה לעולם הפשע.
עונה 3
משפחת אלחריזי הנתנייתית מנסה לחזור למוטב ולהלבין את עסקיה, אך מתקשה לזנוח את עברה הפלילי. בינתיים בניו-יורק, יוסי וחבורתו נכנסים לעולם ההייטק והביג דאטה באינטרנט, במטרה להרוויח כסף חוקי. במקביל נערכים חיפושים אחר תוכנה היכולה לחזות את העתיד.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
גרהרד מונטה
גרהרד פיטר פרנץ מונטה (בנורווגית: Gerhard Peter Frantz Munthe; 19 ביולי 1849 – 15 בינואר 1929) היה צייר ומאייר נורווגי.
רקע משפחתי
מונטה נולד באלברום לרופא כריסטופר פאבלס מונטה (1816–1884) ואשתו כריסטין מרגרטה פאבלס אייבל (1827–1887). הוא היה אח של ההיסטוריון הרטוויג אנדראס מונה, הסופרת מרגרטה מונטה וקצין הצבא קרל אוסקר מונטה. הוא היה גם אחיינו של ההיסטוריון והקרטוגרף גרהרד מונטה ודודו של הגנאלוג כריסטופר מורגנשטייר מונה, הספרן וילהלם מונטה והציירת לאגרטה מונטה.
בדצמבר 1886 התחתן עם סיגרון סנדברג (1869–1957). מונטה וסנדברג התיישבו בסנדביקה ובהמשך בליזאקר. כמו כן, למונטה היה סטודיו ב- Ringstabekk לתקופה קצרה. בני הזוג התגרשו בשנת 1919, באותה שנה גרושתו נישאה לפריטיוף ננסן.
מונטה היה כותב מכתבים פורה, וכן פרסם כמה מאמרים, שחלקם נאספו ופורסמו בשנת 1919.
קריירה
כאשר מונטה עבר לכריסטיאניה בשנת 1863, כוונתו הייתה ללמוד רפואה כמו אביו, אך אביו יעץ לו לקחת את האמנויות. הוא למד אצל יוהאן פרדריק אקרסברג בשנת 1870 והמשיך אצל מורטן מולר וקנוד ברגסליין עד שנת 1874. בין השנים 1874 - 1876 למד אצל אנדראס אכנבאך ובן דודו השלישי לודביג מונטה בדיסלדורף. [6] בין 1877 ל־1882 הוא חי במינכן רוב הזמן. עם זאת, רבים מהמוטיבים שלו נלקחו מנורווגיה. בשלב זה הוא צייר בסגנון ריאליזם. הוא מיוצג עם מספר עבודות בגלריה הלאומית של נורווגיה. הוא לקח חלק בתערוכת יוניברל של שנת 1900, בתערוכה העולמית של לואיזיאנה בשנת 1904 ובמקומות אחרים.
משנות ה-1890 התנסה באמנות דקורטיבית.
בין השנים 1896–1899 הוא עסק באיור עבודותיו של הסופר והמשורר האיסלנדי סנורי סטורלוסון, יחד עם האמן אריק ורנסקיולד, אותו פגש במינכן. חלק מיצירותיו נשזרו בשטיחי קיר גדולים. הוא יצר גם קישוטים מונומנטליים, שחלקם אבדו, וכך גם ביתו בליזאקר שנשרף בשנת 1982.
מונטה היה חבר בוועדת הבחירה ב- Høstutstilling משנת 1882 עד 1890. הוא היה חבר בוועדת הגלריה הלאומית של נורווגיה בין השנים 1892 ל־1905 ואיגוד המלאכה הנורווגי מ־1897 ועד מותו, ויו"ר הגלריה הלאומית בין השנים 1905 עד 1907.
הוא מונה למפקד המסדר הנורווגי המלכותי של סנט אולב ולאביר מסדר הדנברוג הדני ומסדר כוכב הקוטב השוודי.
הוא נפטר בברום, אך נקבר באלברום.
מניפנית אילתית
מְנִיפָנִית אֵילָתִית (שם מדעי: Ptyodactylus hasselquistii) היא מין של לטאה ממשפחת הפילודקטיליים. היא מגיעה לאורך של 18–19 סנטימטרים והיא הגדולה בשממיות ישראל. היא אנדמית לצפון אפריקה ולמערב אסיה, בין היתר ניתן למוצאה במצרים, סודאן, חצי האי ערב וסיני. בישראל ניתן לראותה בהרי אילת בלבד.
מאפיינים
גופה של המניפנית האילתית הוא בצבעי חום-אפור, צבעי הסלעים באזור מחייתה המצומצם. על גבה כתמים בצבע כתומה, וכתמים כתומים קטנים גם על ראשה ורגילה. זנבה מאופיין בטבעות כהות.
היא פעילת לילה וניזונה מחרקים. במהלך הציד היא מנתרת ממרחק גדול, מעל לאורך גופה, על מנת לתפוס על טרפה. מפני תוקפיה לרוב תברח המניפנית תוך שימוש בזריזותה הרבה. מול תוקפים מבני מינה תתגונן, עם זאת, על ידי תקיפה חזרה ונשיכה. בעת לכידתה היא נושכת את התוקף או הלוכד ומשירה את זנבה.
במהלך הרבייה מתקשרים הפרטים בעזרת קולות, שאותם תיאר א. פרנקנברג, שחקר את המין בישראל, כקריאות "המלודיות ביותר מבין כל קריאות השממיות". הטלת הביצים נערכת בעונת האביב, עם שתי ביצים בכל הטלה. בזמן ההטלה הנקבה לוחצת את הביצים למשטח הסלע, ועקב כך הן משנות את צורתן הכדורית לצורת חצי-כדור. הביצה בוקעת כעבור חודשיים.
ארווין ג'רטיאן
ארווין ג'רטיאן (במקור גרינבאום, בהונגרית: Gyertyán Ervin; בודפשט, 22 בנובמבר 1925 – בודפשט, 14 ביוני 2011 ) היה סופר יהודי-הונגרי, עיתונאי, מבקר אמנות, אסתטיקה קולנועית, היסטוריון ספרות.
ביוגרפיה
ארווין גרינבאום נולד כבנם של גאבור גרינבאום ושל רוז'ה שטרן-שפרונץ. הוא סיים את בחינות הבגרות ב-1943 בתקופת השואה. מ-1947 עד 1949 למד באוניברסיטת פריז. בין 1949 לבין 1950 עבד למען העיתון "היום ההונגרי". מ-1950 עד 1956 היה עמית ביומון החשוב נפסבה, ומ-1953 עד 1956 היה בעל טור. מ-1958 עד 1975 היה עורך הטור של "עולם הסרטים". מ-1975 עד 1976 היה סגן העורך הראשי של הוצאת הספרים גונדולט. בין 1976 לבין 1979 היה חוקר בכיר במכון ההונגרי ללימודי קולנוע. מ-1977 עד 1981 היה סגן נשיא האגודה הבינלאומית למבקרי קולנוע ומ-1981 עד 1885 היה נשיא האגודה. בין 1979 לבין 1984, הוא היה ראש מחלקת הקולנוע של הטלוויזיה ההונגרית. בין השנים 1984–1986 היה ראש המחלקה המדעית במכון ללימודי קולנוע.
חייו הפרטיים
בין השנים 1953–1998 אשתו הייתה קטלין מזאי. נולדו להם שני ילדים; קטלין (1954) ואישטוואן (1958).
בורסת פלסטין
הבורסה לניירות ערך ברשות הפלסטינית, הקרויה גם בורסת פלסטין או בורסת שכם (באנגלית: The Palestine Exchange; בראשי תיבות: PEX) היא בורסה אשר ממוקמת בעיר שכם.
הבורסה פועלת תחת הפיקוח של רשות שוק ההון ברשות הפלסטינית וכפופה לחוק ניירות ערך מס' 12 משנת 2004, לחוק החברות מס' 12 משנת 1964 והמסחר מתנהל בהתאם לתקנות וצווים בהתאם להוראות רשות שוק ההון.
חזון בורסת פלסטין כפי שהוא מוגדר באתר האינטרנט של הבורסה הוא: "למצב את הרשות הפלסטינית על מפת ההשקעות הגלובלית באמצעות סביבת השקעות המאופיינת על ידי הון, שקיפות וכשירות בהתאם לסטנדרט בינלאומי".
היסטוריה
בורסת פלסטין נוסדה בשנת 1997 על מנת לקדם השקעות ברשות הפלסטינית באמצעות מסחר בניירות ערך. הבורסה נוסדה כחברה פרטית אך הפכה לציבורית בחודש פברואר 2010. יום המסחר הראשון בבורסת פלסטין התקיים בתאריך 18 בפברואר 1997 והייתה לבורסה הראשונה בעולם הערבי אשר אפשרה מסחר מלא בניירות ערך באמצעות מערכת מסחר אלקטרונית. המסחר נפתח במכירת 100 ממניות חברת הביטוח הערבית (ערב אינשורנס אסטבלישמנט) ב-4 דינאר ירדני (5.6 דולר) למניה, ובמכירת 10 מניות של חברת הנכסים הערבית (ערב ריאל אסטייט) ב-11 דינאר למניה.
בשנים הראשונות לאחר הקמתה זכתה הבורסה להצלחה, מספר החברות הנסחרות עלה במהירות, וב-1999 היא דורגה כבורסה בעלת התשואה הגבוהה ביותר בעולם הערבי בשנת 1999. שמדד אלקודס עלה במהלך שנה זו ב-47%. בשנה שאחר כך המשיך המדד לעלות בכ-25%. אולם פריצת האינתיפדה השנייה, הביא למשבר, מדד מדד אלקודס נפל ב-30%, והברוסה הייתה על סף סגירה.
אחר כך הפגינה בורסת פלסטין גמישות רבה ויכולת להתגבר על מכשולים פוליטיים, חברתיים וכלכליים. ואף הצליחה לשגשג כשמדד אלקודס הגיע בשנת 2005 לתשואה של 306% בנפח מסחר של 2.096 מיליארד דולר. בנוסף שוב הונפקו חברות חדשות בבורסה
מנכ"ל הבורסה מאז יוני 2008 הוא אחמד עווידה ויו"ר הדירקטוריון הוא דר' פארוק זועייטר.
ביוני 2010, נפגשו נציגי הבורסה הפלסטינית עם נציגי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ובחנו דרכים לשיתוף פעולה.
בספטמבר 2016, נכללה הבורסה הפלסטינית לראשונה במדד בינלאומי, מדד 27 שוקי הספר frontier markets של חברת המדדים "פוטסי ראסל" (FTSE Russell), יחד עם בורסות נוספות ממזרח אירופה ואפריקה. ההכלה במדד בינלאומי אפשרה לבורסה למשוך משקיעים בינלאומיים בעיקר קרנות השקעה עוקבות מדד.
נכון למרץ 2017 נסחרות בבורסת פלסטין 49 חברות אשר נסחרות לפי חלוקה לחמישה סקטורים: בנקאות ושירותים פיננסיים, ביטוח, השקעות, תעשייה ושירותים.
ימים ושעות המסחר
בבורסת פלסטין מתקיים מסחר יומי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 9:45-13:30.
לא מתקיים מסחר בימי שישי ושבת וכן בחגים רשמיים נוצריים ומוסלמיים.
שעות המסחר בבורסת שכם הן:
ניירות הערך בבורסה והמטבע הנסחר
על אף מערכת המסחר המתקדמת, המאפשרת מסחר במכשירים פיננסיים רבים, מתקיים כיום מסחר במניות בלבד.
מדד אלקודס
מדד המניות בבורסת פלסטין נקרא מדד אלקדס (במקור: - مؤشر القدس).
המדד כולל את 15 המניות הגדולות בבורסה:
מדד אלקודס מתעדכן כל שנה בהתאם לגודל החברה, מספר ימי המסחר, ונתוני מסחר ופעילות נוספים.
מניפנית גלילית
מְנִיפָנִית גְּלִילִית או שְׂמָמִית סְלָעִים גְּלִילִית (שם מדעי: Ptyodactylus puiseuxi) היא מין של לטאה ממשפחת הפילודקטיליים. המניפנית הגלילית מגיעה לאורך של 18 סנטימטר,הנקבה קטנה מעט מהזכר. והיא בעלת ראש משולש וגוף חום-סגול עם נקודות בהירות. נפוצה במזרח התיכון וחיה באזורים סלעיים מוצלים. פעילת לילה וניזונה מחרקים.
רבייה
באביב הזכר משמיע קולות מיוחדים בעת בהחיזור. הנקבה מטילה מספר תטולות בשנה במקום קבוע. בכל תטולה שתי ביצים. הביצים מוצמדות לקיר הסלע או לתקרת המערה. כעבור 3 חודשים בוקעים הצעירים.
הסגר ביירה
הסגר ביירה (באנגלית: Beira Blockade) המכונה גם פטרול ביירה (באנגלית: Beira Patrol), היה הסגר אשר כפתה בריטניה על נמלי מוזמביק הפורטוגזית, במטרה לנתק את אספקת הנפט לרודזיה (זימבבואה של ימינו) דרך נמלים אלו.
ההסגר הוטל בהוראת ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון כתגובה להכרזת העצמאות של רודזיה. רודזיה הייתה מדינה בדרומו של חבל רודזיה, אשר נשלטה על ידי מיעוט לבן לצד רוב שחור אשר היה בעיקרו של דבר משולל זכויות פוליטיות. קודם עצמאותה, ברודזיה התקיימה מושבה בריטית ארוכת שנים בשם רודזיה הדרומית. בשנות קיום המושבה פקדו אותה בריטים רבים אשר התיישבו בה וקבעו בה את מקום מגוריהם. בשנת 1964, עם עלייתו של הפוליטיקאי הרודזי איאן סמית לראשות ממשלת רודזיה הדרומית, המתח בין הלבנים ברודזיה להנהגת האימפריה הבריטית בלונדון הגיע לשיאו. בסופו של תהליך זה, בחרו הלבנים ברודזיה הדרומית לצאת לדרך עצמאית ולהתנתק מחסותה של האימפריה. למרות שבתחילה היו מי ששקלו בבריטניה לדכא את המרד באמצעים צבאיים, עד מהרה הוחלט בשני הצדדים כי יש להימנע ממלחמת אחים בין בריטים לבריטים. ברם פנתה בריטניה להטלת סנקציות כלכליות ופוליטיות. בראשית שנת 1966, על מנת להגביר את הלחץ הכלכלי על רודזיה, החלו כוחות הצי וחיל האוויר המלכותיים להטיל את הסגר הימי על נמלי הים של מוזמביק. באותה התקופה נשלטה מוזמביק על ידי האימפריה הפורטוגזית, אשר תמכה במשטר המיעוט הלבן ברודזיה. דרך נמלים אלו רודזיה ייצאה וייבאה סחורות אליה וממנה. הסגר נותר על כנו במשך כעשר שנים עד לשנת 1975, אז נפל המשטר הרודני בפורטוגל, מוזמביק זכתה בעצמאות, ומייד לאחר מכן הצטרפה למאבק המלחמתי ברודזיה. בשנת 1979, לאחר התארכות המלחמה, וויתר המיעוט הלבן ברודזיה על שלטונו, והעבירו לרוב השחור בראשות רוברט מוגאבה.
אני אשתגע
אני אשתגע הוא פזמון שכתב אהוד מנור ללחן דרום אמריקאי.
רקע
אהוד מנור כתב את המילים לפי לחן השיר la partida של הזמרת כרמלה (Carmen Requeta Dideo), בליווי גיטרה של פאקו איבנז.
נורית גלרון הקליטה את השיר לאלבומה "סימפתיה" שיצא בשנת 1982.
בשנת 1982 הקליטה את השיר חוה אלברשטיין עם הפרברים.
הפרברים ומתי כספי הקליטו אותו עבור אלבומם המשותף "שיר אהבה רחוק", שיצא לאור בשנת 1983, וכלל גרסאות בעברית לשירים שמקורם בדרום אמריקה.
בנוסף דורית ראובני ביצעה גרסת כיסוי לשיר, ואף הקליטה אותו עם חבריה להרכב "שלושתנו", חנן יובל ואורי הרפז באלבום הופעה חיה בשנת 2017.
שנונית ארוכת-כף
שְׁנוּנִית אֲרֻכַּת-כַּף (שם מדעי: Acanthodactylus longipes) היא מין של לטאה ממשפחת הלטאיים. היא מגיעה לאורך של 14 - 15 סנטימטר. צבעה חום צהבהב עם נקודות בהירות. היא חיה בצפון-אפריקה ובישראל. ישראל מהווה את גבול תפוצתה המזרחי. בישראל היא חיה בנגב ובמדבר יהודה. היא פעילת יום, וניזונה מחרקים. היא חיה באזורי מדבר חוליים.
התרסקות מסוק המיל מי-17 של חיל האוויר ההודי
התרסקות מסוק המיל מי-17 של חיל האוויר ההודי היא תאונה אווירית שהתרחשה ב-8 בדצמבר 2021 בהודו. ראש מטה ההגנה של הודו ביפין רוואט, רעייתו Madhulika Rawat ו-12 בני אדם נוספים נהרגו בהתרסקות מסוק תובלה מדגם מיל Mi-17V5 בחבל טאמיל נאדו בדרום המדינה. במסוק היו 14 נוסעים.
הצבא ההודי פתח בחקירה לבירור נסיבות ההתרסקות.
אוריאל יקותיאל
אוריאל יקותיאל (נולד ב-2 בספטמבר 1988) הוא פרפורמר, רקדן ושחקן ישראלי. הוא אמן מופע דראג המופיע בשמו המלא ללא שם במה. הוא האמן הישראלי הראשון שפרץ שדמותו היא הכלאה מגדרית של נשיות וגבריות. דמותו מופיעה בבגדי נשים, ללא פאה ובעלת שפם, סימן ההיכר של יקותיאל. נוסף לכך, הוא מוביל את ליין מסיבות הגייז המזרחיות בישראל - האריסה.
ביוגרפיה
יקותיאל גדל והתחנך בהרצליה, בן זקונים במשפחה בת 4 ילדים. אמו התאבדה ב-1990 כשהיה בן שנתיים ואביו עבד כאיש ביטחון ומומחה בכלי נשק. ב-2001 כשהגיע לגיל 13 יצא מהארון בפני משפחתו וחבריו. ב-2005 בגיל 17 למד איפור מקצועי בבית הספר לאיפור של ירין שחף. לאחר סיום התיכון, התגייס לחיל האוויר הישראלי, ומתוקף סיבות נפשיות קיבל פטור משירותי ביטחון והשתחרר בדרגת טוראי. לאחר שחרורו, עבר אוריאל לאנגליה ועבד במכירות ללא אישור עבודה, שם לראשונה הכיר רקדנים מכלל אזור אירופה וקיבל השראה ותובנה שהבמה היא מקומו.
עם שובו לישראל, החל להופיע במועדונים שונים בתל אביב, כשהוא לבוש בבגדי נשים ואיפור, אך עם זאת השאיר את סימן ההיכר שלו: השפם. לאור הצלחתו בקרב הקהילה הגאה כדמות מיוחדת במינה, חבר אוריאל לליין ה"אריסה", הליין הראשון לגייז אשר מנגן מוזיקה מזרחית בלבד ויחד צברו תאוצה כאשר בקיץ 2011 סרטוני הליין שנראו במובנים מסוימים אף שנויים במחלוקת הפכו לוויראליים, ובכך העצימו את החשיפה של המסיבות. בין הזמרים הים תיכוניים שהצטלמו לסרטוני הליין לקראת הופעותיהם במסיבות: זהבה בן, אתי לוי, הפרויקט של רביבו, מרגלית צנעני, ליאור נרקיס, עומר אדם, שרית חדד ועוד.
בשנת 2012 עלתה לאוויר הסדרה "אמא ואבאז" בערוץ הוט 3, שם שיחק אוריאל את חברם הטוב של סמי וארז, זוג גברים המביאים לעולם ילד עם אישה.
בשנת 2014 השתתף אוריאל בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון", יחד עם חברו הטוב, טום באום. השניים הגיעו למקום השני, ובאותה השנה השתתף בקליפ שיצא עבור השיר "פה זה לא אירופה". ביוני 2015, החלו להגיש את תוכנית האירוח "שישי טייק אווי" בזכיינית ערוץ 2 רשת בשיתוף עם השף עומר מילר במשבצת המקדימה לאולפן שישי.
ב-2015 השתתף בקמפיין לחברת "קרולינה למקה" עם בר רפאלי.
בפסח 2016 החל להופיע במופע האלתורים "יצא משליטה" עם דר זוזובסקי, עדי הימלבלוי, תובל שפיר ועוד.
בקיץ 2016 יקותיאל כיכב בקמפיין עבור רשות שדות התעופה. בנוסף מנחה ביחד עם לירון רביבו את תוכנית הטיולים "החופשה המושלמת" בערוץ 2.
מיראן בורגיץ'
מיראן בורגיץ' (בסלובנית: Miran Burgić; נולד ב-25 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
בורגיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של זאגוריה. בגיל 15, עבר למחלקת הנוער של גוריצה, ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת, כבש 24 שערים וסיים את העונה כמלך שערי ליגת העל הסלובנית.
בקיץ, בורגיץ' חתם בא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית. את הופעת הבכורה שלו בערך נגד אוסטר, בה כבש צמד שערים. בתקופה בה שיחק בורגיץ' בסולנה, לוותה בפציעות רבות. בקיץ בורגיץ' סיכם בא.א.ק אתונה מליגת העל היוונית, אך סולנה הטילה וטו על המעבר ובורגיץ' נשאר במועדון.
בקיץ, בורגיץ' עזב את אינסברוק, עקב משבר כלכלי קשה וחתם בהפועל רמת גן עמה זכה בגביע המדינה, אך רמת גן ירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
את עונת, בורגיץ' התחיל כשחקן חופשי ובינואר של אותה עונה חתם באתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ, בורגיץ' חזר לסלובניה וחתם באולימפיה ליובליאנה וכעבור עונה חזר לגוריצה מועדון נעוריו.
בשנת 2018, פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2006, בורגיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בניצחון 0-2 נגד. לזכותו של בורגיץ', 5 הופעות בנבחרת ללא שערים.
היילי סטיבנס
היילי מריה סטיבנס (באנגלית: Haley Maria Stevens; נולדה ב-24 ביוני 1983) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת מישיגן, מאז 2019. בתחום המחוז שוכנים חלקים רבים מצפון וממערב העיר דטרויט.
ביוגרפיה
סטיבנס גדלה ברוצ'סטר הילס. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון סיהולם בברמינגהאם ואת השכלתה הגבוהה רכשה באמריקן יוניברסיטי. ב-2006 החל להיות מעורבת בפוליטיקה של ארצות הברית, ועבדה בהתנדבות במפלגה הדמוקרטית של מישיגן כמארגנת. היא עבדה במטה הבחירות של הילרי קלינטון במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, אך אחרי הבחירות המקדימות עברה למטה הבחירות של הסנאטור ברק אובמה. בשנת 2009, סטיבנס נשכרה בידי סטיבן רטנר להצטרף אל כוח המשימה הנשיאותי לתעשיית הרכב, והיא שימשה כראשת הסגל שלו. לאחר מכן היא החלה לעבוד במכון לייצור ועיצוב דיגיטלי בשיקגו שבאילינוי, וחזרה למישיגן ב-2017.
בין ינואר לפברואר 2017, שבה סטיבנס לעיר הולדתה רוצ'סטר הילס. באפריל אותה שנה היא הודיעה על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מישיגן לקראת הבחירות ב-2018. המחוז היה יוצג בידי דייוויד טרוט מזה ארבע שנים, שנבחר לתפקידו בבחירות 2014.