cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבוצת אינטרס
דפוסי האינטראקציה בין הממשלה לקבוצות
מודל "מפלגה דומננטית" - המפלגה השלטת היא החשובה, ומנהיגיה הם אלה שמקבלים את רוב ההחלטות. המפלגות בדרך כלל ייבדלו זו מזו במימד האידאולוגי. לקבוצות האינטרס אין כמעט מקום בהשפעה על תהליך קבלת ההחלטות, המפלגה הדומיננטית מקשרת בין הקבוצות לממשלה.
מודל "פלורליסטי" - המפלגות כאן אינן שונות זו מזו בהיבט האידאולוגי ונבחרות על ידי הצעת תוכניות אטרקטיביות לציבור. במודל זה יש דגש לחשיבות הקבוצות. כאן הן עצמאיות, בשיטות רבות כדי להשפיע בזירות שונות. בכל נושא ייווצרו מספר קבוצות שיתחרו ביניהם על השפעה בנושא. לשום קבוצה אין מונופול על הכוח. תפקיד הממשלה הוא לגשר בין הקבוצות ולעיתים להציע רעיונות משלה למדיניות הציבורית.
מודל "קורפורטיבי" - הקבוצות כן חשובות, אך ההחלטות בדבר המדיניות הציבורית חשובות מידי כדי שיתקבלו ממאבק בין קבוצות. הקבוצות בעלי אמצעים וסדר הן המשפיעות על חלק מההחלטות הפוליטיות. בכל נושא תתגבש קבוצה חזקה אחת שבעיני הממשלה תהיה המייצגת של אינטרס זה. ההחלטות יתקבלו משיתוף פעולה בין קבוצות. תפקיד הממשלה הוא לדאוג למעורבותן של קבוצות בתהליך קבלת ההחלטות.
יתרונות וחסרונות של קבוצות אינטרס בהיבט הדמוקרטי
הפרעה לדמוקרטיה: יש קבוצות שמטרתן לבקש לעצמן משאבים רבים בלי ניסיון לשנות סדרי עולם באמת.
בתקופת היישוב
כבר בתחילת ההתיישבות הציונית היו כבר אינטרס והראשונה שבהם "אגודת הכורמים" שקמה ב-1833.
בתחילת ההתיישבות היו תנאים נוחים להקמת קבוצות שכן הגיעו אנשים בעלי יכולות פוליטיות גבוהות שהגיבו לשינויים חברתיים. בארץ ישראל היו מחלוקות רבות שכן הגיעו אנשים ממקומות שונים ועם השקפות עולם שונות וזה התבטא בריבוי מפלגות לא פרופרציונלי לאוכלוסייה. אך בבא בעת לערך האחדות הייתה חשיבות גבוהה, ובתקופת היישוב היא הייתה לערך עליון יותר מניגודי האינטרסים בין קבוצות שונות. באותה תקופה קבוצות אינטרס נחשבו כדבר שלילי שכן הם ביקשו להיבדל מהאחרים ובכך פגמו באחדות וגם הציגו דעות שונות מן הרעיון האידאולוגי של המנהיגות.
אך למרות אלה ביישוב התפתחו קבוצות אינטרס ב"גלים": הגל הראשון כלל קבוצות של פועלים כמו: ועד הפועלים הכללי, הסתדרות העובדים הכללית. בעקבות הקמת ההסתדרות החלו גם המעסיקים להתאגד. ההתאגדות התבטאה גם במישור המקצועי למשל: הסתדרות המורים, הסתדרות רפואית. במקביל היו גם קבוצות שפעלו למען האינטרס קולקטיבי- אינטרס ציבורי. למשל: ועד הלשון, מגן דויד אדום. בתקופת היישוב השלטון לא היה ריבוני אך הוא היה זה שעיצב את המדיניות הציבורית, לא היה מקום רב לפעילות התנדבותית פרטית אך בכל זאת קמו קבוצות אינטרס. יש גם תופעה של מפלגות שהקימו קבוצות עזר שלפי התאוריה ניתן להגדירן כקבוצות אינטרס אך בפועל הן היו כפופות למפלגות. היו קבוצות שלהן היה קשר ישיר למפלגה מסוימת למשל לחבר הקבוצות הייתה זיקה למפא"י. אך להסתדרות למשל לא הייתה למספר מפלגות בשמאל. היו גם קבוצות כמו קבוצת הגדעונים שלא הייתה לה זיקה לשום מפלגה.
בתקופה של היישוב המטרה העיקרית של קבוצות האינטרס הייתה בשימור יעדים לאומיים, והקבוצות היו קשורות בפעילותן לשלטון המרכזי.
מקום המדינה
בתחילת דרכה של מדינת ישראל ניתן לומר שהייתה עלייה דרסטית בכמות הקבוצות. חלק מהקבוצות גם ביקשו לפעול למטרות פרטיות ולא רק ציבוריות-לאומיות. הגורמים לעלייה בכמות קבוצות האינטרס היו, בין היתר, גידול מהיר באוכלוסייה והתפתחות כלכלית-חברתית מהירה: העלייה באיכות החיים גרמה ליותר אנשים להשתתף בפעילות קבוצתית שכן הפעילים בה הם אנשים ממעמד בינוני שקשיי בעלי אמונה ביכולתן השפעתם. בהיבט החוקי התנועה הציונית הייתה פלורליסטית וחירות ההתאגדות הפכה לחוק מחייב שמסתמך על מערכות חוקים קודמות שהיו בארץ ישראל.
החל משנת 1955 אפשר להצביע שדגם האינטראקציה בין המפלגות לקבוצות היה "מפלגה דומיננטית".
על אף המחלוקות בין ימין ושמאל, מפא"י נשארה המפלגה השלטת והיא תפעלה קבוצות בנושאים שונים. הקבוצות השונות בלי קשר להשתייכותן למפלגה כלשהי התייחסו לעדיפויות של מפא"י אך הם התרכזו בשרים ומשרדים שהייתה להם השפעה על נושאים בהם פעלו הקבוצות. משנת 1966 החלו היחסים בין הקבוצות והמפלגות החלו להיות יותר רשמיים. הקבוצות העצמאיות החלו לתפוס תאוצה ולגבש אינטרסים ספציפיים. אחרי 1967 הקבוצות לחצו על שינויים שיקרו בעקבות מלחמת ששת הימים. באותה תקופה החלו להופיע קבוצות סביב רעיון או מדיניות מסוימת. אחרי מלחמת יום הכיפורים החלה לצמוח מערכת של שתי מפלגות דומיננטיות. והייתה זו תקופה מעוררת עבור קבוצות האינטרס. אחרי המהפך ב-1977 מפלגת הליכוד שעלתה לשלטון לא הייתה מספיק מאורגנת וגם השמאל לא ניסה לארגן את עצמו מחדש וזה נתן מקום לפעילות של קבוצות אינטרס. אחרי בחירות 1984 שבהם הוקמה ממשלת אחדות לאומית, הקבוצות החלו להיות פעילות יותר.
אהבה בין הדקלים
אהבה בין הדקלים הוא ספר לילדים ולנוער. הספר נכתב על ידי סמי מיכאל לראשונה בעברית. הסיפור מתרחש בבגדד של 1947 ומסופר מנקודת מבטם של לואיז וסעיד.
תקציר העלילה
הספר "אהבה בין הדקלים" מספר את סיפור האהבה הלא צפוי בין סעיד, תלמיד תיכון יהודי שמרבה להיכנס לצרות, ללואיז, נערה יהודייה ומפונקת בת למשפחה עשירה. במקביל לסיפור האהבה, עולה האנטישמיות בבגדד ומצבם של היהודים מידרדר. סעיד וחבורתו מתגייסים למחתרת "ההגנה" ומוצאים את עצמם במצבים שונים ומפתיעים. לבסוף מחליטה החבורה לצאת למסע עלייה לארץ ישראל. חבורתו של סעיד נתקלת בתנאים קשים יותר מהמצופה, ולכן הם מחליטים לחזור לבגדאד. אחרי זמן קצר, סעיד מחליט לצאת לבדו למסע לעבר ארץ ישראל.
במקביל לכך מגיעים לואיז אמה לביתו של "אבו סלים" איש עשיר כקורח וחבר טוב של סבה של לואיז. סבה של לואיז מחליט להישאר בבגדאד האנטישמית כדי לייצב את עסקיו ולשמור על רכושו. אמה של לואיז נישאת ל"אבו סלים". סבה של לואיז רואה כי אין זו אפשרות עוד להישאר בבגדאד ומשתמש בחתונה של הבת שלו כתירוץ לצאת מהעיר.
מוניות בישראל
ענף המוניות הוא אחד מענפי התחבורה הציבורית בישראל, והנסיעות בו מהוות 13 אחוז מכלל הנסיעות בארץ.
אהבה בין הדקלים
תקציר העלילה
לבסוף בדרכו לישראל מגיע סעיד לבית קברות סמוך לביתו של "אבו סלים" שם פוגש את משרתת ביתו פהימה. פהימה מביעה בפניו את אהבתה והוא מקבל אותה בחיוב. ערב טיסתם של פהימה וסעיד לישראל מגיעה לואיז לבית הקברות בחיפושיה אחר סעיד. היא נכנסת לביתן בו ישן סעיד ואף פוסעת צעדים אחדים ממנו אך בידיעה שלעולם לא יוכלו להיות ביחד היא עוזבת את הביתן וחוזרת לביתו של "אבו סלים".
מוניות בישראל
המוניות בישראל פועלות בשני סוגים עיקריים של הסעה:
אהבה בין הדקלים
רקע היסטורי
בשנת 1933 מצבם של היהודים בעיראק הידרדר והחלה תעמולה אנטישמית ונאצית במדינה. מצבם של יהודי עיראק המשיך להידרדר, וב-1941 הגיע לשיא. לאחר שהבריטים השתלטו מחדש על עיראק התחיל הפוגרום ביהודי בגדד בשם הפרהוד, שבמהלכו נרצחו 179 יהודים, 2,118 נפצעו, 242 ילדים היו ליתומים ונבזז רכושם של כ-50,000 יהודים. בשנת 1945 חוקק חוק שהגביל משמעותית את זכויות היהודים בעיראק. בעקבות אירועים אלו, הואצה התפתחותה של הציונות בעיראק אשר הייתה מחוץ לחוק והוקמה המחתרת הציונית, אשר פעלה להעלאת יהודי עיראק לארץ ישראל.
מוניות בישראל
היסטוריה
המוניות בארץ ישראל החלו לפעול כבר בשנות ה-20. הן התחרו בשוק האוטובוסים וההסעות, בעיקר בקווים הבין-עירוניים. מחירי הנסיעה היו גבוהים במיוחד ביחס לגוף המתחרה; כך לדוגמה, מחיר נסיעה בשירותי מוניות "המהיר" ממרכז חיפה לשכונת בת גלים היה 70 מיל ארץ ישראלי בשנות ה-30; מחיר נסיעה באוטובוס "חבר בת-גלים" נע באותו זמן בין 10 ל-15 מיל בלבד. בשנות המנדט הבריטי יבוא רכבי מוניות היה מותנה במכסה שנקבעה על ידי המפקח על הדרכים. ב-1947 נחתם הסכם בין מחלקת התחבורה הממשלתית, מחלקת התעשייה והמסחר הממשלתית והסוכנות היהודית, המאפשר לנהגי מונית יהודיים בארץ ישראל לקנות מכוניות חדשות בדולרים שהסוכנות תעמיד לרשותם.
לצורך הגדלת היצע המוניות, אפשר משרד התחבורה ב-1952, לחלק "מספרים ירוקים" לכל בעלי המכוניות שהביעו רצונם להפכן למוניות. התרבות המספרים הירוקים עוררה שביתות מחאה מצד בעלי מוניות. בפברואר 1961 הודיע שר התחבורה כי הוא רואה בענף המוניות שירות חיוני לציבור, והורה להציב עבורן תחנות קבועות בתל אביב. ב-1967 קיבל השר את המלצות הוועדה להסדר ענף המוניות, המגדירות את זכויות בעלי המוניות וחובותיהם, וקובעות דפוסים לפעולתן. הוועדה המליצה, בין היתר, על הקמת ועדות אזוריות בעניין מיקום תחנות שירות והמשך תפקודן, התרת החלפת רכב המונע במנוע בנזין לרכב המונע במנוע דיזל באזורים עירוניים, והפחתת המיסים עליהם. בנוסף קבעה הוועדה כי על ארגון המוניות לפעול למניעת השכרת מספרים ירוקים, תופעה שרווחה בניגוד לחוק, להבטיח אחזקה תקינה של הרכבים ולפקח על התנהגותם של הנהגים.
בתחילת שנות ה-50 החל משרד התחבורה לקבוע תעריפי נסיעה מחייבים. התעריפים הודפסו כמחירון מחייב בחוברת שהכילה טבלאות מוצלבות ובהן תחנות מוצא ויעד לפי אזורים בכל עיר, כאשר מחיר הנסיעה השתנה מאזור לאזור. כל נהג מונית חויב להחזיק את חוברת המחירון במוניתו ולגבות את מחיר הנסיעה הנקוב בו.
בשנות ה-50 החל שימוש במונה; המונים הראשונים למוניות הגיעו לארץ משוודיה בשנות ה-50, ואחרי תקופת ניסיון הוחלפו ב-1963 בדגם משוכלל יותר. עם התקנתם במכוניות, נכנס לתוקפו החוק האוסר על הפעלת מוניות ללא מונים באזורי ירושלים, תל אביב וחיפה. עם כל עדכון בתעריפי הנסיעה היה על הנהג להביא את המונית למוסכים מיוחדים שהוסמכו על ידי משרד התחבורה כדי לעדכן את המונה. המונים הראשונים, אז עדיין נקראו "טקסימטר" היו מכניים וכל קפיצה של מספר במונה השמיעה נקישה. במשך השנים שוכללו המונים והנהגים עברו לעבוד עם מונים דיגיטליים.
בשנת 1992 החליט משרד התחבורה על אחידות ויצוג למוניות בישראל, בכך שכל המוניות יהיו בצבע לבן.
בשנת 2002 הנהיג משרד התחבורה מחירון ממוחשב המשולב במונה, הכולל יותר מ-3,000 מסלולי נסיעה שנקבעו בשיתוף ארגון נהגי המוניות. בנסיעה בינעירונית יכול הנוסע לבחור בין תשלום לפי פעימות מונה או לפי תעריף מחירון ידוע מראש. המחירון מופעל באמצעות שבב מחשב ייחודי הכולל "מפתח אלקטרוני" אישי, ובו נתונים על הנהג ושעות עבודתו. ה"מפתח" מאפשר גם לזהות את הנהג לצורך בירור או תלונה.
חוק ההצמדה וביטולו
במסגרת חוק ההצמדה, חויבה כל מונית לשאת שלט מואר ובו נכתב בעברית ובאנגלית המילה "מונית". (השלט נקרא בפי הנהגים "כובע").
חוק ההצמדה בוטל כעבור שנים אחדות אך עם זאת, חובה דומה נוספה שנים קדימה ואף נוספה חובה להוסיף למונית מדבקה עם פרטי נהג כולל מספר רישיונו.
דגמים
בשנות ה-40, דגמי המוניות הנפוצים בארץ היו תוצרת "פורד ואולדסמוביל" האמריקאיות.
משנות השבעים ועד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21, מרצדס שלטה בשוק המוניות. בשנות השבעים הורכבה גרסת 7 מקומות למרצדס 114 לטובת המוניות הישראליות. ובהמשך שלטו דגמים כמו 123 124 וה-C קלאס. כאשר באמצע הייתה חדירה של סובארו לאונה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
החל מראשית המאה ה-21 סקודה אוקטביה היא זאת ששולטת בשוק המוניות. החל משנות העשרים של המאה ה-21 שוק המוניות בישראל מתחיל לעבור למוניות היברידיות כמו טויוטה פריוס, וטויוטה אוריס.
המוניות בתרבות הישראלית
בשנות ה-90 שודרה בטלוויזיה הסדרה "המונה דופק" בבימויו של יקי יושע, על חייו של נהג מונית תל אביבי.
"המונה דופק" – הוא ביטוי סלנג ישראלי המציין תנועה כספית קבועה, או עלייה עקבית של מחיר בסכום כסף מוגדר. על פי הסופר שלומי רוזנפלד מקור הביטוי הוא במונה המכני שהותקן במוניות בשנות ה-60. כל קפיצה של מספר במונה השמיעה נקישה שהכריזה על המחיר העולה בהתמדה לאורך כל הנסיעה במונית.
נהגים עצמאים, תחנות מוניות ואפליקציות מוניות
מראשית קיומו של ענף המוניות בישראל, חלק מן הנהגים התארגנו להקמת עסק משותף הנקרא תחנת מוניות וחלק העדיפו לעבוד עצמאית (כלומר ללא תחנה) בכך שאספו נוסעים באופן מזדמן. עם השנים נושא תחנת מוניות הוסדר בחוק וכל תחנה קיבלה מרשות מקומית אישור למיקומה ולמקומות חנייה פרטיים לנהגיה. בכל תחנה - סדרן המנתב את ההזמנות וקובע את חלוקתן לנהגים הקשורים לתחנה.
בין נהגי תחנות לבין נהגים עצמאיים שררה מתיחות קבועה ונהגי התחנות התלוננו כי מתחריהם העצמאיים גובים מחירים מופקעים, גוזלים את פרנסתם ומוציאים שם רע לענף; כך למשל בשנות ה-50 וה-60 נהגים עצמאים היו נוהגים לנסות לאסוף נוסעים מתחנות אוטובוסים ולא אחת הדבר גרם לקטטה בהתערבות המשטרה.
מאז עידן אפליקציות הזמנת מונית חלק מן התחנות התייתרו ונסגרו או מוזגו לתוך חברות המפעילות שירות נהיגה שיתופית דרך אפליקציות או קריאה לנהג מונית עצמאי דרך אפליקציה המיועדת לנהגים עצמאיים.
אפליקציות לדוגמה: גט טקסי (באנגלית שם החברה הוא Gett), יאנגו (באנגלית: Yango), רקסי rexi.
מונה ותעריף
מחיר נסיעה במונית בישראל נקבע בדרך כלל לפי מונה, או מחושב מראש לפי אפליקציה או נקבע בהסכם בעל פה בין הנוסע לנהג; מחיר נסיעה תמיד אמור להיות תואם לתעריף או סביר ביחס לתעריף שמנהיג משרד התחבורה; בשנת 2019 הנהיג שר התחבורה דאז בצלאל סמוטריץ' רפורמה לפיה המחיר נסיעה תמיד יהיה מחושב מראש באופן אובייקטיבי שאינו תלוי בנהג או בנוסע והנוסע יוכל להסכים למחיר זה או להתמקח עליו עם הנהג, או לדרוש הפעלת מונה במקום זאת.
על פי החוק הישראלי כל נהג מונית חייב להפעיל מונה אם נוסע מעוניין בכך ואם לא ייעשה כן ניתן להתלונן עליו דרך טופס מקוון באתר משרד התחבורה אליו יש לצרף את מספר הרישוי של מכונית המונית (אשר מופיע על לוחית רישוי בחלקיה הקדמי והאחורי של המונית) למשל כתמונה, וכן פרטים נוספים כנדרש בטופס.
רכישת והפעלת מונית בישראל
מכונית הנרכשת להתמרתה למונית בישראל פטורה מתשלום מיסי יבוא באופן חלקי. מוניות מצוידות בסימונים שונים המזהים אותן ואת בעליהן. כמו: שלט מואר ומדבקה הנושאת את מספר הרישיון.
לרכישת מונית בישראל (או רכב שיותמר למונית בהנחת מס) נדרש רישיון נהג מונית אשר כל בעל רישיון רכב רשאי להוציא בהתאם לדרישות החוק.
ענף המוניות בישראל נתון בפיקוח משרד התחבורה, הקובע הוראות שונות הנוגעות לענף. בין היתר קובע המשרד את מספר המוניות, תעריפי הנסיעה, מספר התחנות, וכן מפעיל יחידות אכיפה. עוד נקבעו במשך השנים חובות וזכויות לנהגים ולנוסעים.
בובי רובסון
סר רוברט ויליאם רובסון (באנגלית: Sir Robert William Robson; 18 בפברואר 1933 - 31 ביולי 2009), הידוע כבובי רובסון, היה כדורגלן ומאמן כדורגל שאימן מספר קבוצות אירופיות ואת הנבחרת הלאומית של אנגליה.
הקריירה שלו כשחקן נמשכה קרוב לעשרים שנה, ובמהלכה הוא שיחק בשלוש קבוצות בלבד – פולהאם, וסט ברומיץ' אלביון ולזמן קצר בקבוצת ונקובר רויאלס שהתפרקה. הוא ערך 20 הופעות במדי נבחרת אנגליה, במהלכן כבש ארבעה שערים.
רובסון ידוע בעיקר בשל הצלחתו באימון מועדונים ונבחרות לאומיות – הוא זכה באליפויות הליגה בהולנד ובפורטוגל, בגביעים נוספים באנגליה ובספרד, ואף הוביל את נבחרת אנגליה לחצי גמר מונדיאל 1990. בסוף הקריירה שלו הוא שימש יועץ למאמנה של נבחרת אירלנד.
רובסון זכה להערכה רבה בזכות הצלחתו. הוא קיבל את תואר האבירות Knight Bachelor בשנת 2002 וכן הוענק לו פרס נשיא אופ"א בשנה זו, והוא חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי ונשיא הכבוד של איפסוויץ' טאון. מאז 1991 רובסון סבל מבעיות סרטן נשנות, באוגוסט 2008 העיד כי נכנע למחלה וב-2009 נפטר.
ראשית חייו
רובסון נולד בכפר סקריסטון שבמחוז דרהאם שבצפון-מזרח אנגליה, והיה הרביעי מבין חמשת ילדיהם של פיליפ וליליאן רובסון. כשהיה רובסון בן חודשים ספורים עברה משפחתו להתגורר סמוך לכפר לנגלי פארק, מקום בו עבד אביו ככורה פחם. כילד הרבה ללכת עם אביו לצפות במשחקיה של ניוקאסל יונייטד באצטדיון סנט ג'יימס פארק, אליהם הגיע באוטובוס או בהליכה של מספר קילומטרים. רובסון תיאר את ג'קי מילבורן ולן שקלטון כגיבורי הילדות שלו. שניהם שיחקו בעמדת החלוץ השני, העמדה בה רצה לשחק רובסון לכשיהיה כדורגלן מקצועני.
רובסון החל לשחק כדורגל במועדון "לנגלי פארק ג'וניורס" בהיותו בן 9, וכעבור שש שנים קודם לקבוצה עד גיל 18 של המועדון. רובסון עבד כחשמלאי במכרה הפחם של לנגלי פארק, במקביל לאימוני ומשחקי הכדורגל. במאי 1950 ערך ביל דודג'ין, מאמן פולהאם, ביקור אישי במשק הבית של רובסון על מנת להחתימו על חוזה מקצועני. על אף שקיבל הצעה ממידלסברו, שהייתה קרובה יותר למגוריו, העדיף רובסון את הצעתו של דודג'ין שהייתה מושכת יותר בשבילו, ועקב כך חתם בפולהאם ועבר להתגורר בלונדון. בקבוצתו החדשה הוא שיחק כקשר שמאלי או כחלוץ שני. גם קבוצתו האהודה ניוקאסל גילתה בו עניין, אך רובסון העדיף על פניה את פולהאם מכיוון שלא נעשו בניוקאסל מספיק מאמצים על מנת להבטיח את חתימתו, לטענתו.
קריירת המועדונים
רובסון ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1950 בפולהאם, שעלתה זמן קצר קודם לכן לליגה הראשונה של הפוטבול ליג, במשחק נגד שפילד ונסדיי. בסיום עונת 1951/1952 ירדה פולהאם לליגה השנייה, רובסון שב לשחק בליגה הראשונה ארבע שנים מאוחר יותר כאשר הצטרף לווסט ברומיץ' אלביון במרץ 1956. העברתו התבצעה עבור 25,000 ליש"ט, והייתה ליקרה ביותר בתולדות אלביון באותה תקופה.
באוגוסט 1968 חזר רובסון לפולהאם, עקב חילוקי דעות על משכורתו עם סגן היושב ראש של אלביון, ג'ימי גאונט. גאונט סירב לניהול משא ומתן על חוזהו של רובסון, ולכן הוא ביקש לעזוב את הקבוצה. הוא הועבר לפולהאם תמורת 20,000 ליש"ט בעסקה שהכפילה את שכרו. זמן קצר לאחר מעברו אליה, פולהאם שחררה שחקני מפתח שלה, ועקב כך פחתו סיכוייהם של הקבוצה ורובסון לזכות בתואר משמעותי. רובסון סיפר על כך בעתיד: "בכל תקופתי ככדורגלן, לא זכיתי בדבר".
על אף התעניינות בו מצד ארסנל, והצעה לעבוד כמאמן וכשחקן במקביל בסאות'אנד יונייטד, חתם רובסון על חוזה למשך שלוש שנים עם הקבוצה מקנדה ונקובר רויאלס. הוא שימש בתפקיד המנהל-שחקן בעונת 1967/1968, האחרונה של הקבוצה בליגת הכדורגל הצפון אמריקאית, והאמין שזה "היה סיכוי טוב מכדי להחמיץ". בעונתה האחרונה סיימה ונקובר במקום הרביעי בבית הפאסיפי של הליגה, ולא העפילה לפלייאוף. בינואר 1968 הוא סיים את הקריירה שלו ככדורגלן, ונענה להצעתה של פולהאם לעבוד כמאמנה.
קריירה בינלאומית
רובסון לקח חלק בשני טיולי שגרירות מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית, באיים הקריביים ב-1955 ובדרום אפריקה ב-1956. מאוחר יותר באותה שנה זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה.
מאז הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בנובמבר 1957, בו כבש שני שערים בניצחון 0–4, ערך רובסון 20 הופעות בנבחרת אנגליה. למרות הצלחתו בהופעתו הראשונה, בובי צ'רלטון הועדף על פניו במשחקה הבא של נבחרת אנגליה כנגד נבחרת סקוטלנד. אף על פי כן, רובסון הועדף על פני נאט לופטהאוס וסטנלי מתיוס ונכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1958 בשוודיה. בטורניר נחלה נבחרתו אכזבה, כשהודחה כבר בשלב הבתים.
פולהאם ואיפסוויץ' טאון
הקבוצה הראשונה שרובסון אימן הייתה פולהאם, אליה הצטרף בינואר 1968, כאשר נאבקה על הישארות בליגה הראשונה – היא צברה 16 נקודות בלבד ב-24 משחקים. על אף החתמתו של השחקן הצעיר מלקולם מקדונלד רובסון לא הצליח לשמור על הקבוצה מפני ירידה לליגה השנייה, והוא פוטר בנובמבר, כשהקבוצה הייתה במקום השמיני בליגה. את הידיעה על פיטוריו גילה בכותרת צהובון, ולא מפי בעלי המועדון.
הוא עבר לאיפסוויץ' טאון ב-1969, שם ביסס את מעמדו כמאמן מצליח. הוא התמנה לתפקיד הפנוי במועדון מסאפוק לאחר פגישה מקרית עם מנהל הקבוצה. כעבור ארבע עונות בינוניות, רובסון הוביל את איספוויץ' למקום הרביעי בליגה הראשונה ולהצלחה בגביע טקסקו בעונת 1972/1973. בתשע העונות הבאות סיימה איפסוויץ' באחד מששת המקומות הראשונים בליגה, מלבד עונת 1977/1978, בה התמקדה הקבוצה בזכייה בגביע ה-FA. תקופתו של רובסון באיפסוויץ' נמשכה 13 שנים, במהלכה סיימה הקבוצה פעמיים במקום השני בליגה, ערכה הופעות במסגרות האירופיות ואף זכתה בגביע אופ"א בשנת 1981. במהלך כל עונותיו בקבוצה רובסון הביא לקבוצה 14 שחקנים בלבד ממועדונים אחרים, תוך שהוא סומך על השחקנים שפותחו במחלקת הנוער של איפסוויץ'.
ב-2002, כאות הוקרה על הישגיו עם הקבוצה, הוצב פסל בדמותו של רובסון מול מגרשה של איפסוויץ' טאון. ב-7 ביולי 2006 הוכרז רובסון כנשיא הכבוד של מועדון הכדורגל איפסוויץ' טאון.
נבחרת אנגליה
רובסון דחה הצעה לחוזה לעשר שנים נוספות באיפסוויץ'. בזכות הצלחתו בקבוצה הוצעה לו משרת מאמן נבחרת אנגליה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית. ב-7 ביולי 1982, יומיים לאחר הדחתה ממונדיאל 1982, הוא החליף את רון גרינווד בתפקיד מאמן הנבחרת, ובחר את חבר העבר שלו לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון דון האו כעוזר המאמן הראשי שלו.
רובסון פתח בצעד שנוי במחלוקת – הדחת קווין קיגן מסגל הנבחרת למשחק מול נבחרת דנמרק – מה שהוביל לכעס אוהדי קבוצתו. ב-12 בספטמבר 1983 הוא נחל את ההפסד היחיד, כמאמן הנבחרת, ב-28 משחקי מוקדמות אליפות אירופה או העולם. המשחק בו הפסידה הנבחרת, שהיה גם הוא מול נבחרת דנמרק, הוביל לכישלונה של הנבחרת האנגלית להעפיל ליורו 1984, וגרם לרובסון להציע את התפטרותו. ההצעה נדחתה על ידי נשיא התאחדות הכדורגל האנגלית, ורובסון העפיל עם נבחרת אנגליה למונדיאל 1986 במקסיקו.
אנגליה פתחה את התחרות בצורה רעה, והקפטן בריאן רובסון נפצע כתוצאה מהישנות של פריקת כתף. רובסון שינה את טקטיקת המשחק של הנבחרת לפני המשחק האחרון של הסיבוב הראשון, ובחר את פטר בירדסלי במקום מארק הטליי כחברו לחוליית ההתקפה של גארי ליניקר. אנגליה ניצחה בשני המשחקים הבאים, נגד נבחרת פולין ונבחרת אורוגוואי, 0-3 והעפילה לרבע הגמר. היא הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה לאחר צמד שערים של דייגו מראדונה; הראשון שבהם נודע בשם "שער יד האלוהים", והשני שנבחר ל"שער המאה" שהובקע חמש דקות מאוחר יותר. רובסון לא השתכנע מטענתו של מראדונה להתערבות אלוהית:
אנגליה איבדה נקודה אחת בלבד במהלך משחקי מוקדמות יורו 1988, בתיקו 0-0 נגד נבחרת טורקיה. היא נכשלה בטורניר עצמו שנערך במערב גרמניה, והודחה כבר בשלב הבתים. היא סיימה במקום האחרון בבית ב', לאחר שהפסידה במשחקיה מול נבחרות נבחרת אירלנד, נבחרת הולנד ונבחרת ברית המועצות. רובסון הושמץ על ידי העיתונות הבריטית, ולאחר תיקו במשחק ידידות כנגד נבחרת ערב הסעודית, עיתון אחד דרש: "בשם אלוהים, לך", לאחר שכבר פעם אחת ביקש רובסון את התפטרותו שנדחתה על ידי נשיא ההתאחדות.
רובסון הוביל את אנגליה למונדיאל 1990 מבלי שהנבחרת תספוג שער בששת משחקי המוקדמות. כמו במונדיאל 1986, רובסון נאלץ לוותר על שירות הקפטן בריאן רובסון, שסבל מפציעה בגיד אכילס. אנגליה סיימה ראשונה בבית 6, לאחר שצברה 4 נקודות בשלושת משחקיה. עם זאת, התקדמותה הייתה שנויה במחלוקת. אנגליה החליפה את המערך שלה ממערך 4-4-2 המסורתי למערך הגנתי, ומספר מקורות דיווחו על התקוממות של שחקן לאחר התיקו 1-1 כנגד אירלנד. רובסון הכחיש את הטענה.
אנגליה ניצחה מאוחר יותר את נבחרות נבחרת בלגיה ונבחרת קמרון בשלבי הנוק-אאוט, ונפגשה עם נבחרת מערב גרמניה בחצי הגמר. היא הפסידה במשחק בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר תיקו 1-1 בסיום ההארכה. רובסון אמר לאחר מכן שהוא חושב על חצי הגמר ההוא בכל יום – מה יכול היה לעשות אחרת כדי לשנות את התוצאה המאכזבת.
איינדהובן וליסבון
לפני מונדיאל 1990 הודיעה התאחדות הכדורגל האנגלית לרובסון כי חוזהו כמאמן הנבחרת לא יחודש, ולכן עבר לאמן לאחר המונדיאל את פ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית. רובסון תיאר זאת כ"הלם תרבות", אך הרגיש "תחושה של הרפתקה". בהולנד, בניגוד לאנגליה, השחקנים היו מעורבים בדיונים הטקטיים של הקבוצה, ושחקנים מחליפים אף ביקרו את רובסון בתום המשחקים. על אף אי התמודדות עם שחקן המפתח הברזילאי רומאריו, זכתה איינדהובן באליפות הולנד בעונות ו-. אי העמידה בציפיות במסגרות האירופיות הביאה את הנהלת המועדון לשחרר את רובסון בסיום עונת 1991/1992.
זמן קצר לאחר עזיבתו את הולנד, עבר רובסון לספורטינג ליסבון, שם בחר במאמן הצעיר ז'וזה מוריניו, לימים מאמן צ'לסי, אינטר מילאנו, ריאל מדריד, מנצ'סטר יונייטד וטוטנהאם, כמתורגמנו בפורטוגל. רובסון הוביל את הקבוצה לסיים במקום השלישי בעונתו הראשונה בה, בשעה אשר, לפי דבריו, היה המועדון ב"מצב קשה", ונשיא המועדון התנהג כ"loose cannon" (מי ש"יורה" החלטות בלתי צפויות ומזיקות), מאחר שהחתים לעיתים תכופות שחקנים ללא הסכמת רובסון. רובסון פוטר מהקבוצה בדצמבר 1993, עקב הדחתה בשלב מוקדם מגביע אופ"א על ידי אוסטריה זלצבורג, לפי דבריו של נשיא המועדון, אף על פי שהקבוצה הייתה במקום הראשון בליגה לראשונה מזה 15 שנים.
יריבתה של ספורטינג ליסבון, פורטו, מיהרה להחתים את רובסון ואת מוריניו כעוזרו. פורטו הייתה במצב קשה בעת הגעתו של רובסון וכמות הצופים הממוצעת במשחקי הבית של הקבוצה הידלדלה לכ-10,000 צופים. רובסון הוביל את פורטו לניצחון בגמר הגביע הפורטוגלי על קבוצתו הקודמת, ספורטינג ליסבון, ובהמשך זכתה באליפות בעונת.
הרושם שהותיר רובסון על פורטו הביא את המקומיים לכנות אותו "Bobby Five-O" (בתרגום חופשי: בובי חמש-אפס) – כינוי למספר המשחקים בהם ניצחה הקבוצה 0-5. הוא חתם על חוזה מחודש בשנת 1995. הוא סבל ממלנומה והחמיץ את החודשים הראשונים של עונת, אך הצליח לשמור עם פורטו על תואר אליפות הליגה.
ברצלונה
בעונת, לאחר שלואי ואן חאל מונה במקומו למאמן הקבוצה, מונה רובסון לתפקיד הג'נרל מנג'ר בברצלונה, אך כעבור עונה אחת בלבד לפני חתם בפ.ס.וו. איינדהובן על חוזה קצר-טווח לעונת. איינדהובן אמנם סיימה במקום השלישי, אך רובסון הצליח להנהיג את הקבוצה להעפלה לליגת האלופות ביום האחרון של העונה.
חזרה לאנגליה – ניוקאסל יונייטד
עם סיום תוקף חוזהו, חזר רובסון לאנגליה על מנת לקחת תפקיד טכני בהתאחדות הכדורגל האנגלית, אך לאחר התפטרותו של רוד חוליט מאימון ניוקאסל יונייטד רובסון מונה במקומו. הוא היה מאוכזב מהשכר ההתחלתי שהציע לו המועדון, אך ניהל משא ומתן על עסקה של מיליון פאונד לשנה אחת.
רובסון החזיק בתפקיד מאמן הקבוצה עד ל-30 באוגוסט 2004, תחילתה של עונת, כאשר פוטר מהקבוצה על ידי יו"ר המועדון לאחר פתיחה חלשה של עונת הפרמייר ליג. פיטורי רובסון באו לאחר שאכזבתו, על כך שרק 5,000 אוהדים נשארו לראות את מופע הכבוד המסורתי של שחקני הקבוצה בסיום העונה הקודמת, הגיעה לעיתונות . עם זאת, הוא זכה להוקרה רבה מאוהדי הקבוצה ותושבי העיר.
ייעוץ כדורגל
ב-13 בינואר 2006, עת התמנה מאמנה החדש של הנבחרת הלאומית של אירלנד, הוזמן רובסון להיות יועץ הכדורגל הבינלאומי שלה. רובסון התפטר ממשרת הייעוץ שלו ב-17 בנובמבר 2007, בתום מוקדמות יורו 2008, שלא היו מוצלחות לנבחרת. רובסון שימש בסוף ימיו כסגן הנשיא של התאחדות מאמני הליגה האנגלית, תפקיד שאינו מנהלי.
חיים מחוץ לכדורגל
מאז 1991 מספר פעמים אובחנה אצלו מחלת הסרטן. הוא עבר מספר ניתוחים חשובים, וב-2006 עבר ניתוח לטיפול בגידול סרטני במוחו. הייתה למחלה השפעה על עבודתו בכדורגל, למשל בתקופתו בפורטו, שכשלה בחודשים הראשונים של עונת 1995/96 בשל היעדרותו של רובסון. לאחר הניתוח במוחו דיווח סקיי ספורט שהייתה אצל רובסון פעולת התנגדות, שנגרמה מהתפתחות איטית של המוח, ואיבוד התחושה בצד השמאלי שלו.
לקראת סיום הקריירה שלו כמאמן, רובסון עבד לעיתים כפרשן ספורט. ב-17 באוקטובר 2006 נחשף כי רובסון סבל מתגובת לוואי לניתוח, ונסגר חוזהו כיועץ של נבחרת אירלנד. ב-6 במאי 2007 חשף רובסון כי אובחנה אצלו מחלת הסרטן בפעם החמישית. ב-17 במאי 2008 רובסון היה אורח הכבוד במשחק גמר גביע ה-FA באצטדיון ומבלי, שבו ניצחה פורטסמות' את קארדיף סיטי 0-1. הוא העניק את הגביע לקפטן המנצח, סול קמפבל.
רובסון תמך בפרסום מספר מוצרים, כשבין היתר הופיע בסרטון פרסומת טלוויזיוני של חברת קרלסברג. הוא שיחק עבור ITV במהלך מונדיאל 2006 ואליפות אירופה 2004.
לאורך השנים, מאז אובחנה אצלו המחלה בפעמים הראשונות, השתתף רובסון במשחקי הוקרה ואירועי התרמה לסיוע במחלת הסרטן. ב-2008 הקים רובסון קרן צדקה בשם "קרן בובי רובסון" על מנת לסייע במאבק נגד מחלת הסרטן, ממנה סבל לאורך חייו. מטרתה הראשונית של הקרן הייתה לאסוף 500,000 ליש"ט על מנת להקים את הקרן. הקרן נחנכה ב-25 במרץ 2008, ועד נובמבר 2008 היא אספה למעלה ממיליון ליש"ט. קרן בובי רובסון היא קרן צדקה רשומה בממלכה המאוחדת. באוגוסט 2008 הוא הודיע כי הוא נכנע לסרטן באופן סופי. הוא הלך לעולמו ב-31 ביולי 2009.
רובסון היה נשוי ואב לשלושה.
פרסים
רובסון זכה להוקרה ולפרסים עבור תרומתו לכדורגל. ב-1990, בסיום שמונה שנות החוזה שלו כמאמן נבחרת אנגליה, הוא קיבל דרגת CBE במסדר האימפריה הבריטית, וב-2002 הוא קיבל את תואר האבירות הנמוך ביותר ("Knight Bachelor").
בשנת 2002 זכה רובסון ב"פרס החירות של ניוקאסל" ובפרס נשיא אופ"א עבור "שירות לכדורגל". הוא אף נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2003 כהוקרה על השפעתו כמאמן. ב-2005, לאחר סיום תקופתו כמאמן ניוקאסל, הוא הוכרז כ"איש הכבוד" של המועדון, ומאוחר יותר תיאר זאת באוטוביוגרפיה שלו כ"רגע הגאווה בחיים שלי".
ב-1992 זכה רובסון בפרס הוקרה מטעם "איגוד כתבי הכדורגל" בשל תרומתו הבולטת למשחק הלאומי, וב-2001 ב"גביע פאט בספורד" מטעם "איגוד כתבי הספורט הבריטי" עבור הישגיו הבולטים. ב-2005 הוא קיבל פרס מפעל חיים במסגרת פרסי מאמני הספורט בממלכה המאוחדת, ובתואר "אישיות השנה הבינלאומית של Eircom" בשנת 2006. ב-9 בדצמבר 2007, זכה רובסון בפרס "אישיות השנה בספורט" של ה-BBC כאות הוקרה על "תרומתו כמאמן וכשחקן בקריירה שנמשכה למעלה מיובל".
ב-5 במאי 2008, במהלך חגיגות יום השנה ה-30 לזכייתה של איפסוויץ' טאון בגביע ה-FA בשנת 1978, רובסון קיבל את "פרס החירות של איפסוויץ'". ב-8 בדצמבר 2008 קיבל את "פרס החירות של דרהאם".
טאלב טוואטחה
טאלב טוואטחה (בערבית: طالب طواطحه; נולד ב-21 ביוני 1992) הוא כדורגלן בדואי-ישראלי—סודאני, המשחק בעמדת המגן השמאלי בבני סכנין מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
טוואטחה נולד בג'סר א-זרקא, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית ממוצא בדואי וסודאני. בילדותו התאמן גם בקראטה, ובגיל 8–9 היה אלוף ישראל בהתעמלות מכשירים לבני גילו.
החל את דרכו ככדורגלן במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
מכבי חיפה
ב-21 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של מכבי חיפה בליגת העל, בניצחון 4–1 על מכבי אחי נצרת. עונת 2010/2011 הייתה עונת הפריצה שלו, אחרי שהחליף את המגן הזר פיטר מסיללה שנפצע לפרק זמן ארוך. טוואטחה הצטיין בעונה זו, כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 3–0 על מכבי תל אביב, בישל שלושה שערים, זכה עם מכבי חיפה באליפות, נבחר לתגלית העונה וזכה למקום בנבחרת העונה של "מעריב".
במהלך עונת 2013/2014 התעמת בצורה אלימה עם אוהדי קבוצתו שלו, בה טוואטחה הנסער זרק על אוהדים של מכבי חיפה אשר מחו נגדו – משענת כיסא מרכבו, כל זאת מייד לאחר משחק ליגה בה הפסידו לבני סכנין. בעקבות זאת, חלק מאוהדי הקבוצה דרשו את עזיבתו, אך טוואטחה קיבל גיבוי מנשיא הקבוצה יעקב שחר, והאריך את חוזהו במועדון בחמש שנים נוספות.
בעונת 2015/2016 זכה עם מכבי חיפה בגביע המדינה לאחר 18 שנים שבהן לא זכתה הקבוצה בגביע. טוואטחה פתח ושיחק תשעים דקות בניצחון 1–0 על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
איינטרכט פרנקפורט
ב-5 ביולי 2016 חתם טוואטחה לארבע שנים בקבוצה הגרמנית, איינטרכט פרנקפורט. במהלך הקיץ נפצע טוואטחה והחמיץ את תחילת העונה. ב-20 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה הגרמנית, כאשר החליף בדקה ה-90 את מרקו פביאן בניצחונה של איינטרכט פרנקפורט 2–0 על אינגולשטאדט 04, ובסף הכל ערך 14 הופעות ליגה בעונת 2016/2017. ב-25 באפריל 2017 כבש שער בחצי גמר הגביע הגרמני בניצחון קבוצתו על בורוסיה מנשנגלדבך, ובמשחק הגמר מול בורוסיה דורטמונד נכנס טוואטחה כמחליף בדקה ה-56, אך קבוצתו הפסידה 1–2. בעונת 2017/2018 שותף ב-13 משחקי ליגה, ושוב הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע. טוואטחה לא שיחק במשחק הגמר מול באיירן מינכן, אך היה שותף לזכייה בגביע החמישי בתולדות הקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2019 התירה פרנקפורט את חוזהו של טוואטחה, שהיה עד שנת 2020, והוא הפך לשחקן חופשי.
לודגורץ ראזגרד
ב-10 בספטמבר 2019, חתם טוואטחה בלודגורץ ראזגרד מהליגה הבולגרית, על חוזה לשלוש שנים. ב-24 בספטמבר 2019, ערך טוואטחה את הופעת הבכורה שלו בלודגורץ לאחר שפתח בהרכב במשחק הגביע נגד נפטוצ'ימיק בורגאס, אותה ניצחה לודגורץ 4–1.
חזרה למכבי חיפה
ב-16 באוקטובר 2020 חזר לקדנציה שנייה במכבי חיפה, וחתם לשלוש שנים.
קריירת נבחרות
טוואטחה שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובשנת 2010 החל לשחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21, במדיה ערך בסך הכל 18 הופעות וכבש שני שערים.
בינואר 2011 זומן על ידי המאמן הצרפתי-ספרדי לואיס פרננדס לסגל הבוגרים של נבחרת ישראל, למשחק האימון הלא-רשמי מול קבוצת דינמו קייב האוקראינית, אך טוואטחה לא-שותף במשחק לאחר שהודיע על פציעה. ב-26 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל עשה בהרכב הפותח בניצחון הביתי 2–1 על לטביה, במסגרת מוקדמות יורו 2012.
במקביל המשיך לשחק גם בנבחרת הצעירה, וב-2013 היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שהתקיים בישראל.
ב-15 בנובמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, בניצחון במשחק הידידות הביתי 7–0 על גואטמלה.
חיים אישיים
לו גם אזרחות סודאנית – זאת בזכות כך שמקור משפחת טוואטחה הבדואית-מוסלמית הוא בסודאן, על אף שהוא, אביו חסן טוואטחה וסבו נולדו בארץ, בג'סר א-זרקא. הוא נאלץ לעשות זאת על מנת להשתתף עם קבוצתו הגרמנית בזמנו איינטרכט פרנקפורט במחנה אימונים שנערך באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, שלא-הרשתה כניסת אזרחי ישראל אליה באותה עת בשנת 2016.
מוקדמות מונדיאל 2014
203 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 2014, והתחרו על 31 מקומות בטורניר. נבחרת ברזיל, מארחת טורניר הגמר, העפילה אוטומטית, ללא צורך בהשתתפות במשחקי המוקדמות. בדומה למוקדמות מונדיאל 2010 נאלצה האלופה המכהנת להשתתף בטורניר המוקדמות. הגרלת המשחקים נערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל ב-30 ביולי 2011.
31 המקומות הפנויים (ברזיל המארחת העפילה אוטומטית) חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
חוק שובר שוויון
כמקובל, על כל ניצחון הנבחרת תזכה ב-3 נקודות, על כל תיקו בנקודה אחת ועל כל הפסד לא תזכה בנקודות כלל, וכך הנבחרות מדורגות לפי מספר הנקודות שלהן. אם ישנו שוויון הקבוצות ידורגו לפי סדר שבירת שוויון זה:
אם יש עדיין שוויון יערך משחק בין הנבחרות באצטדיון נייטרלי. אם יידרש, במשחק זה יחולו הארכה ודו-קרב פנדלים.
דרום אמריקה
ברזיל נבחרה להיות מארחת מונדיאל 2014 ב-30 באוקטובר 2007 והותירה את בית המוקדמות עם תשע נבחרות:
ארגנטינה, קולומביה, צ'ילה ואקוודור העפילו ישירות למונדיאל, ואורוגוואי העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת AFC.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים
התאחדות הכדורגל של צפון, מרכז אמריקה והקריביים (CONCACAF) זכתה ל-3.5 כרטיסים למונדיאל, כלומר 3 הנבחרות הראשונות יעפילו אוטומטית, והרביעית תעלה למשחק פלייאוף נגד נציגת אוקיאניה (OFCׁׁׂׂ). הטורניר באזור זה התקיים בארבעה סיבובים, כאשר הנבחרות המצטיינות על פי הדירוג העולמי של פיפ"א למרץ 2011, זכו להתחיל מן הסיבוב השני או השלישי (בסוגריים מיקומן בדירוג):
סיבוב ראשון
בליז העפילה לסיבוב השני.
הרפובליקה הדומיניקנית העפילה לסיבוב השני.
סנט לוסיה העפילה לסיבוב השני בזכות ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין (5-4 לטובתה).
איי בהאמה העפילה לסיבוב השני.
בית 1
אל סלוודור העפילה לסיבוב השלישי.
בית 2
גיאנה העפילה לסיבוב השלישי.
בית 3
פנמה העפילה לסיבוב השלישי.
בית 4
קנדה העפילה לסיבוב השלישי.
בית 5
גואטמלה העפילה לסיבוב השלישי.
בית 6
אנטיגואה וברבודה העפילה לסיבוב השלישי.
בית 1
ארצות הברית וג'מייקה העפילו לסיבוב הרביעי.
בית 2
מקסיקו וקוסטה ריקה העפילו לסיבוב הרביעי.
בית 3
הונדורס ופנמה העפילו לסיבוב הרביעי.
סיבוב רביעי
ארצות הברית, קוסטה ריקה והונדורס העפילו ישירות למונדיאל. מקסיקו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אוקיאניה.
אוקיאניה
קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFCׂ) זכתה במונדיאל זה ל-0.5 כרטיסים. משמעות הדבר כי מנצחת טורניר המוקדמות תיאלץ לשחק במשחק פלייאוף מול הנבחרת הרביעית בטיבה בטורניר המוקדמות של צפון ומרכז אמריקה, ורק המנצחת במשחק בין השתיים תזכה להופעה במונדיאל. הטורניר באוקיאניה נערך בשלושה סבבים, כאשר שבע הנבחרות הטובות ביותר עלו אוטומטית לסיבוב השני. ארבע הנבחרות הנוספות של אוקיאניה,, , , ו החלו את הטורניר מן הסיבוב הראשון. דירוג הקבוצות להלן:
הסיבוב הראשון
הסיבוב הראשון נערך באצטדיון הלאומי באפיה, בירת סמואה, בין ה-22 בנובמבר ל-26 בנובמבר 2011. שיטת המשחק הייתה שכל נבחרת תשחק נגד כל נבחרת אחרת פעם אחת בלבד. סמואה העפילה לסיבוב השני.
הסיבוב השני
הסיבוב השני נערך בין ה-1 ביוני ל-6 ביוני, במסגרת שלב הבתים של גביע אוקיאניה לאומות לשנת 2012, שנערך באיי שלמה. שמונה הקבוצות שהעפילו חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד.
בית 1
טהיטי וקלדוניה החדשה העפילו לסיבוב השלישי.
בית 2
ניו זילנד ואיי שלמה העפילו לסיבוב השלישי.
הסיבוב השלישי
הסיבוב השלישי נערך בין ה-7 בספטמבר 2012 ל-26 במרץ 2013, בשיטת בית וחוץ. ניו זילנד העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת צפון, מרכז אמריקה והקריביים.
אסיה-דרום אמריקה
אורוגוואי העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים-אוקיאניה
מקסיקו העפילה.
So Far Gone (מיני-אלבום)
So Far Gone הוא מיני-אלבום הבכורה של הראפר והזמר הקנדי דרייק. המיני-אלבום יצא לאור ב-15 בספטמבר 2009 באמצעות קאש מאני רקורדס, יוניברסל מוטאון רקורדס ויאנג מאני אנטרטיינמנט. זו הוצאה מחודשת של המיקסטייפ השלישי שלו, שיצא לאור ב-13 בפברואר 2009. המיני-אלבום מכיל חמש רצועות מתוך המיקסטייפ, לצד שני שירים חדשים. המיני-אלבום מכיל הופעות אורח של טריי סונגז, ליל ויין, באן בי ויאנג ג'יזי. המיני-אלבום נתמך על ידי שלושה סינגלים: "Best I Ever Had", "Successful" בהשתתפות טריי סונגז וליל ויין ו-"I'm Goin' In" בהשתתפות ליל ויין ויאנג ג'יזי. באפריל 2010, המיני-אלבום זכה בקטגוריית "תקליט הראפ של השנה" בטקס פרסי ג'ונו לשנת 2010.
המיני-אלבום נכנס למצעד הבילבורד 200 במקום השישי, עם 73,000 עותקים שנמכרו בארצות הברית בשבוע הראשון. עד אוגוסט 2016, מכר האלבום 785,000 עותקים בארצות הברית.
וופר
וופר (באנגלית: Whopper) הוא כריך המבורגר, שנמכר על ידי רשת המזון המהיר הבינלאומית ברגר קינג והזכיינית האוסטרלית שלה "Hungry Jack's". זהו אחד ממוצרי הדגל של החברה.
הוופר הומצא במקור על ידי מייסדי רשת בורגר קינג, היזמים האמריקנים ג'יימס מקלמור ודייוויד אדגרטון  בשנת 1957, והחל להימכר לראשונה בארצות הברית עוד באותה השנה בעבור 37 סנט. כיום המחיר של הוופר בארצות הברית נע בין 99 סנט (במהלך תקופה של מבצעים) ל-2.49 דולר ומעלה (בהתאם למיקום הסניף).
לאורך השנים עבר הוופר מספר שינויים קלים, ובהם שינוי גודל המנה וסוג הלחמנייה.
רכיבים ואופן ההכנה
המרכיבים של הוופר כוללים פרוסת בשר בקר טחון במשקל 113.4 גרם צלוי על הגריל, לחמנייה קלויה עם זרעי שומשום, שתי פרוסות עגבנייה, ארבע פרוסות מלפפון חמוץ, שלוש פרוסות בצל, חסה, מיונז, וקטשופ. במסעדות מסוימות של הרשת מחוץ לישראל ניתן גם לבקש תוספת גבינה או בייקון על ההמבורגר.
נתח הבשר הטחון נצלה על להבה פתוחה. על פי התקנות של החברה הבשר נצלה תמיד באופן מיידי לאחר שההזמנה מבוצעת.
ליגת הצדק (סדרת אנימציה)
"ליגת הצדק" היא סדרת אנימציה המבוססת על קבוצת גיבורי-העל הנושאת את אותו שם בהוצאת חברת DC קומיקס. הסדרה כוללת את הגרסה הכי מפורסמת של הקבוצה. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים.
בעקבות הצלחתן של סדרות האנימציה באטמן - הסדרה המצוירת וסופרמן: סדרת האנימציה, החליטה חטיבת האנימציה של האחים וורנר להפיק בשנת 2001 סדרה מצוירת על ליגת הצדק. מושכות ההפקה הופקדו בידי ברוס טים, האחראי לסדרת האנימציה המצליחה והמהוללת של באטמן. הסדרה רצה בהצלחה כשתי עונות (52 פרקים) תחת השם "ליגת הצדק: סדרת האנימציה" ושלוש עונות נוספות (39 פרקים) תחת השם "ליגת הצדק ללא גבולות". בשנת 2019 יצא סרט לבלו ריי בשם "Justice League vs. Fatal Five" המבוסס על הסדרה.
דמויות
דמויות אורחות שעוזרות לליגה הן:
בעונה השלישית מצטרפים לליגה כמעט כל גיבורי העל של DC קומיקס, לרבות סופרגירל, החץ הירוק, קפטן אטום, הקנרית השחורה ועוד.
הנבלים העיקריים בסדרה הם דמויות של DC קומיקס, רובם מעולמו של סופרמן (לקס לות'ר, דארקסייד, ברייניאק, מונגול ועוד). נבלים אחרים באים גם מעולמם של שאר חברי הקבוצה. כאשר לא מדובר בנבלי-על, הליגה נלחמת בחייזרים שונים שמנסים לכבוש את כדור הארץ. למעט שתי הופעות של הג'וקר (שהוכיח את גאוניותו הרצחנית והווה יריב שקול לליגה) והופעה של פני חימר כמעט שאין הופעות של נבלי באטמן בסדרה, דבר הידוע כ"באט-אמברגו".
עוד דמויות הראויות לציון הן סולומון גרנדי - זומבי חסר נשמה; אמנדה וולר, ראש ארגון קדמוס; כנופיית הפוקר המלכותית - כנופיה של פושעי-על הכוללים "אס", "מלך", "מלכה", "נסיך" ו"עשר"; ונדל סאבאג' - נבל-על בן-אלמוות וצמא כוח; גזע בני תאנאגר - אנשי הנץ; לויס ליין ועוד.
ייסוד הליגה
בעקבות פלישת חייזרים לכדור הארץ, באים גיבורי על מכל קצוות תבל ומתאחדים כדי לסלק את הפולשים. באטמן וסופרמן הם הראשונים שמגיבים לאיומים, לאחר שחייזר ממאדים בשם ז'ון ז'ונס מגיע להזהיר אותם מפני הפולשים, שהשמידו את בני מינו. בהמשך מצטרפים אליהם גם וונדר-וומן, שלא יכולה לשבת בחיבוק ידיים בארץ האמזונות, וכן הברק, הפקח הירוק והוקגירל. הוקגירל מספרת לחבורה שהייתה בלשית בתאנאגר ועקב תאונת שיגור מצאה את עצמה הרחק מעולם הבית שלה. לבסוף, אחרי שיתוף פעולה של באטמן וז'ון ז'ונס, מצליחה החבורה להשמיד את החייזרים הפולשים ולהציל את כדור הארץ. הם מחליטים להקים ליגה שתגן על כדור הארץ ותהיה מוכנה לאיומים בסדר גודל שכזה. באטמן מצטרף לליגה רק כחבר חלקי, אך מממן להם תחנת חלל מתקדמת בשם "מגדל השמירה", ממנה הם מפקחים על כדור הארץ ועל החלל שסביבו.
העונה הראשונה
במהלך העונה הראשונה עוברות על הדמויות מספר התפתחויות:
העונה השנייה
בעונה השנייה מתרחשות התפתחויות נוספות:
העונות השלישית והרביעית
בעקבות השמדת "מגדל השמירה" וההדיפה הקשה של הפלישה התאנאגרית, פתחה ליגת הצדק את שעריה לכל גיבור-על והפכה לכוח הצבאי החזק ביותר על כדור הארץ. הליגה המורחבת כוללת עשרות גיבורי-על ומאות אנשי צוות רגילים שכפופים לשליטתם של השביעיה המייסדת (הוקגירל לבסוף חוזרת לליגה). ממשלת ארצות הברית מודעת לעובדה זו וחוששת מהיום שבו ליגת הצדק תפנה כנגדם ותרצה את השליטה לעצמה. מסתבר שהממשלה הייתה מודעת ל"אדוני הצדק" ביקום המקביל ולניסיון ההשתלטות שלהם, ודבר נוסף שחיזק את חששם היה השימוש של ליגת הצדק בתותח לייזר רב-עוצמה שהותקן על "מגדל השמירה" בחשאי, כנגד איום פלישה מהחלל החיצון.
בפרקי הסיום של העונה הרביעית, לות'ר משתלט על התותח של "מגדל השמירה", יורה בו ובכך גורם להכרזת מלחמה על ליגת הצדק. השביעיה המייסדת (למעט באטמן) מסגירה את עצמה בזמן שהגיבורים הזוטרים נאלצים להגן על "מגדל השמירה" מפני מתקפה של קדמוס, הכוללת טילים ועשרות שיבוטי-על. בינתיים, באטמן מצליח להגיע אל אמנדה וולר ולחשוף בפניה את האמת ובכך שמדובר במזימה של לות'ר להפליל את הליגה. כאשר השניים באים לעצור אותו הם מגלים שלות'ר שימש כפונדקאי לברייניאק חסר הגוף, שניסה להשתמש בטכנולוגיה של קדמוס על מנת לבנות לו את הגוף של A.M.A.Z.O. האלוהי. וולר והליגה מצליחים לסכל את המזימה, בעיקר הודות לפלאש, שמגלה את "כוח המהירות" ומצליח לפרק את ברייניאק מתוך לות'ר, באמצעות תהודה.
פרק הסיום של העונה הרביעית חושף את מוצאו הגנטי של טרי מקגינס, נער שהפך ליורשו של באטמן בסדרה "באטמן: הדור הבא".
לאלי אספוסיטו
מריאנה "לאלי" אספוסיטו (בספרדית: Mariana "Lali" Espósito; נולדה ב-10 באוקטובר 1991; בואנוס איירס, ארגנטינה) הידועה בשם הבמה "Lali", היא שחקנית, זמרת-יוצרת, רקדנית, דוגמנית ופזמונאית ארגנטינאית.
אספוסיטו החלה את הקריירה שלה בתור שחקנית וזמרת בשנת 2003, כשהצטרפה לצוות השחקנים של טלנובלת הילדים "פינת אור", שנוצרה על ידי המפיקה כריס מורנה. היא גילמה תפקידים משניים נוספים לאחר מכן, בטלנובלות "פלוריסיינטה" ו"קטנטנות", וגילמה את הדמות הראשית בטלנובלה "כמעט מלאכים", בעקבותיה התפרסמה באמריקה הלטינית, במזרח התיכון ובאירופה.
הישגיה של אספוסיטו כוללים חמישה פרסי גרדל, פרס המוזיקה של MTV אירופה, פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון, תשעה פרסי בחירת הילדים בארגנטינה, שישה פרסי MTV Millennial, פרס Heat Latin Music, פרס Tato ומועמדויות לפרסי מרטין פיירו וזכתה בשני פרסים בטקס ה-EMA בתור הזמרת הטובה ביותר באמריקה הלטינית ובפרס הזמרת הטובה ביותר.
2003–2006: "פינת אור", "פלוריסיינטה" ו"קטנטנות"
אספוסיטו ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה ב"פינת אור", סדרת טלוויזיה לילדים שנוצרה על ידי כריס מורנה, במסגרתה גילמה את אחת הדמויות המשניות, מלנה "קוקו" קבררה. שנה לאחר מכן, הופיעה אספוסיטו כרוברטה ב"פלוריסיינטה", סדרה נוספת של כריס מורנה, אשר זכתה אף היא להצלחה. בשנת 2006, גילמה אספוסיטו את אגוסטינה רוס בעיבוד טלוויזיוני חדש של סדרת הילדים המצליחה ביותר של כריס מורנה, "קטנטנות". בסדרה המחודשת "קטנטנות 2006", היא אף השתתפה בעיבוד הבימתי.
2007–2011: פריצה לתודעה עם כמעט מלאכים וטין אנג'לס
בשנת 2007 גילמה אספוסיטו את תפקידה הראשי הראשון בטלוויזיה, כמריאנלה "מר" רינלדי ב"כמעט מלאכים", שנוצרה והופקה גם על ידי מורנה. הסדרה הפכה אחת מתוכניות הנוער הפופולריות ביותר בארגנטינה, אמריקה הלטינית וישראל. ואף מחזיקה בשלושה פרסי מרטין פיירו היוקרתיים, המוענקים בארגנטינה. בשנת 2007 היא חתמה על חוזה בלעדי עם מותג ההלבשה התחתונה הארגנטינאי Promesse, והובילה את הקמפיין שלהם לצד לואיסנה לופילטו.
במקביל לשידור כמעט מלאכים, אספוסיטו הפכה לאחת מחמשת חברי להקת הפופ המצליחה "טין אנג'לס", בעלת חוזה הקלטות עם סוני BMG, לצד גסטון דלמאו, חואן פדרו לנסאני, ניקולאס ריירה ואאוחניה סוארס. טין אנג'לס זכו להצלחה במדינות כמו ארגנטינה, ישראל, צ'ילה, פרו, ספרד ואורוגוואי. אף על פי ש"כמעט מלאכים" סיימה את שידוריה בשנת 2010, הודיעו חברי הלהקה שהם ימשיכו לעבוד יחד, למעט סוארס, שהוחלפה ברוסיו איגרסבל. משנת 2007 עד 2012, טין אנג'לס הוציאו לאור שישה אלבומי אולפן, מתוכם חמישה הוסמכו כפלטינה ואחד כאלבום זהב בארגנטינה. הם היו גם פרזנטורים למותגים רבים, ביניהם גם קוקה-קולה. בשנת 2009 הובילה אספוסיטו, לצד לנסאני, את הקמפיין של חברת הקוסמטיקה הישראלית כיף. הלהקה זכתה בפרס Clarín, פרס בחירת הילדים של ארגנטינה, ושלוש מועמדויות לפרסי קרלוס גרדל.
טין אנג'לס התפרקו בשנת 2012, וערכו את ההופעה האחרונה שלהם ב-11 באוקטובר 2012 בקורדובה. "טין אנג'לס: הסרט", סרט קולנוע בתלת־ממד על הטין אנג'לס, יצא לאקרנים בשנת 2013 וסימן את סוף פעילותה של הלהקה.
2011–2013: Cuando me sonreis, "ציד המכשפות", "את האחת" ו-"A Bailar"
לאחר תום כמעט מלאכים, אספוסיטו אימצה את כינויה "לאלי", שבו היא הייתה ידועה לחבריה ולבני משפחתה, כשם הבמה שלה.
בשנת 2011, כיכבה אספוסיטו ב-"Cuando me sonreís" (בתרגום חופשי: כשאת מחייכת אלי), סדרת טלוויזיה חדשה שנוצרה על ידי תומאס ז'אנקלביץ', לצד פקונדו ארנה, ג'ולייטה דיאז ובנחמין רוחאס. בשנה שלאחר מכן, הופיעה אספוסיטו כאביגיל ויליאמס בהפקה המקומית של בואנוס איירס של ציד המכשפות. אספוסיטו ביצעה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה ב-"La Pelea de mi vida" (בתרגום חופשי: קרב חיי) בשנת 2012, בכיכובה לצד מריאנו מרטינס ופדריקו אמאדור.
מאז ינואר 2013, כיכבה אספוסיטו בטלנובלה "את האחת", לצד אדריאן סואר, נטליה אוריירו, אאוחניה סוארס ואנחלה טורס. בטלנובלה גילמה את דמותה של דניאלה, אחת מהדמויות הראשיות בה. בשנת 2013, הודיעה אספוסיטו כי תוציא את אלבומה הראשון כאמנית סולו, "A Bailar". הסינגל המוביל מתוך האלבום, "A Bailar", הפך זמין להורדה דיגיטלית באתר שלה ב-5 באוגוסט, וגרם לאתר לקרוס בשל עומס גולשים. ב-2 בספטמבר, הציגה אספוסיטו את הקליפ של "A Bailar". השיר זכה לכניסה למצעד 20 הגדולים ב-ITunes הישראלי והלטיני. ב-21 בספטמבר 2013, השיקה אספוסיטו ליין בשמים על שמה.
2014–2015: "A Bailar" ו-"אספרנסה"
קודם להוצאת אלבום הבכורה שלה, הוציאה אספוסיטו את המיני-אלבום "A Bailar", שכלל את השירים "A Bailar" ,"Asesina" ו-"Del Otro Lado". הקליפ ל- "Asesina", הסינגל השני, הועלה לחשבון היוטיוב הרשמי של הזמרת ב-10 במרץ 2014. האלבום הופץ ב-21 במרץ 2014.
בעקבות צאת האלבום, יצאה אספוסיטו לסיבוב הופעות בארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה, ספרד, איטליה וישראל. סיבוב ההופעות היה הרווחי ביותר בארגנטינה לשנת 2015.
במאי 2014, כיכבה אספוסיטו בסרט הפרואני "A los 40". בשנה זו הפכה לאמנית הארגנטינאית הראשונה שזוכה בפרס בחירת הילדים האמריקאי בקטגוריית "האמן הלטיני האהוב ביותר".
בסוף שנת 2014, הזמרת חתמה על חוזה הקלטות עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ארגנטינה והוציאה את "Mil Años Luz" כסינגל השלישי מ-"A Bailar". כדי לחגוג חתימתה בסוני מיוזיק, פרסמה אספוסיטו מהדורת דלוקס של "A Bailar". באות השנה שימשה אספוסיטו כמופע החימום לריקי מרטין וקייטי פרי.
בשנת 2015, כיכבה אספוסיטו בתפקיד הראשי בטלנובלה "אספרנסה" לצד מריאנו מרטינס.
2016–2017: "SOY", "אישור לבגוד" ושיתופי פעולה מוזיקליים
אספוסיטו הוציאה את אלבום האולפן השני שלה "Soy" ב-20 במאי 2016. האלבום מכר יותר מ-20,000 עותקים בארגנטינה בשלוש שעות, וזכה למעמד של אלבום זהב. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הארגנטינאי. הסינגל המוביל מהאלבום, "Soy", יצא ב-5 במאי. הסינגל השני, "Boomerang", יצא ב-5 בספטמבר 2016. באותה השנה, הופיעה אספוסיטו ברמיקס של אברהם מתאו לשיר "Mueve" מאלבומו "?Are You Ready", בשירו של בריאן קרוס, "Firestarter" מאלבומו השני, "Darkness to Life", ובגרסה הספרדית ללהיט הבינלאומי של הזמרת בייבי K" ,Roma-Bangkok".
באוגוסט, כיכבה אספוסיטו בקומדיה הרומנטית "אישור לבגוד", לצד מרטין פירוינסקי. הסרט גרף כמעט שני מיליוני דולרים ונצפה על ידי כ-370,000 צופים בארגנטינה. הסרט אף הופץ בישראל ב-2017.
אספוסיטו יצאה לסיבוב ההופעות "Soy Tour" באמריקה הלטינית, אירופה ואסיה ב-8 בספטמבר. הביקורות על סיבוב ההופעות בדרך כלל שיבחו את השירה של אספוסיטו ואת ההצגה של המופע, אשר עליו נאמר כי הוא "ממלא את הציפיות של הפופ הבינלאומי כיום." ב-24 באפריל 2016, הגיעה אספוסיטו לישראל לשתי הופעות במסגרת (Soy tour). ב-27 ביולי 2017, הוציאה אספוסיטו את הסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי, "Una Na". ב-19 בספטמבר הוציאה אספוסיטו וידאו קליפ של השיר. בנובמבר 2017 הוציאה אספוסיטו את הסינגל השני מתוך האלבום, "Tu Novia". באותו החודש, החלה את סיבוב ההופעות השלישי שלה, Lali en Vivo, על מנת לקדם את אלבומה השני, במסגרתו הודיעה שתופיע בהיכל התרבות בתל אביב ב-24 ביולי 2018.
2018–2019: "Brava","Acusada" ו-"Talento Fox"
במהלך 2018 הופיעה אספוסיטו במסגרת סיבוב הופעות השלישי שלה עם האלבום בארגנטינה, פרו, מיאמי, איטליה וספרד. בפברואר השתתפה ברמיקס לשיר "Mi Mala" של Mau y Ricky וקרול ג'י עם בקי ג'י ולסלי גרייס. באפריל, אספוסיטו פרסמה את הסינגל השלישי מתוך האלבום, בשם "100 Grados", אשר כולל את הזמר והמפיק האמריקאי-פרואני A.CHAL. ביולי הוציאה את הסינגל ""Besarte Mucho". אספוסיטו הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, "Brava", באוגוסט 2018. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארגנטינה. אספוסיטו יצאה לסיבוב הופעות מיד לאחר צאת האלבום בדרום אמריקה, ישראל, ספרד וארצות הברית. לאחר צאת האלבום יצאו הסינגלים "Sin Querer Queriendo" עם Mau y Ricky ו"Caliente" עם הדראג קווין הברזילאית פאבלו ויטאאר. באותה השנה, השיקה קולקציה משותפת עם חברת הבגדים הארגנטינאית 47 Street.
אספוסיטו החלה לשמש כשופטת בתוכנית ריאליטי של רשת פוקס באמריקה הלטינית בשם "Talento Fox", אשר עלתה לאוויר באוגוסט 2018. באותה שנה הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "Acusada" (הנאשמת) לצד השחקן המקסיקני גאל גרסיה ברנאל, בתור דולורס דרייר, נערה המואשמת ברצח חברתה הטובה ביותר. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2018.
לאלי החלה את שנת 2019 בהופעה בכיכר טיימס בניו יורק. בתחילת אותה השנה יצא הדואט שלה עם הזמרת טליה, "Lindo Pero Bruto". באוקטובר 2019 הוציאה אספוסיטו את הסינגל "Laligera" ובנובמבר הוציאה את הסינגל "Como Así" יחד עם להקת CNCO כחלק מאלבומה הרביעי.
2020—הווה: "Libra", "שמיים אדומים" ו-"סוף האהבה"
בחודש נובמבר 2019 החלה לצלם בספרד את סדרת הטלוויזיה שמיים אדומים. הסדרה עלתה לאוויר בחודש מרץ 2021 ושודרה במשך שלוש עונות, עד לסיומה בינואר 2023.