cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חזון (ספר)
הסבר החומר המוצג בספר
כמו ברוב החשיבה הסימבוליסטית, הירח מסמל את אורו של העולם המשתנה ומתחלף או כפי שייטס מנסח, האור של התפיסה הסובייקטיבית. בעוד שהשמש מסמלת את האור של העולם העל חושי, האור המסמל את פעולתם של חוקי היקום העיקריים. הג'ייר של ארבעת ה"עיקרים" (Four Principles) הוא יום כאשר החיים בין הלידה למוות הם הלילה, או שנה מלאה כאשר בתוכה החיים הם עונת החורף. ג'ייר זה נמדד לפי גלגל המזלות. כל הניסיון הנצבר בחיים נובע מה"כוחות" (Four Faculties). אחרי המוות הרוח מעבדת מחדש את הידע שה"כוחות" העניקו במהלך גלגול החיים הנוכחי. זהו התהליך אשר מתואר ב"נשמה שבדין" (The Soul in Judgment).
השלב השני הוא השלב שבו מתרחשת התבוננות פנימית על סך הניסיון שנצבר בגלגול החיים הנוכחי, התבוננות שמהווה מעצם טבעה תהליך יותר איטי. תהליך זה דורש מהרוח לחיות גלגול אחרי גלגול בצורה מאוד אינטנסיבית, את האירועים של חייה הארציים אשר השפיעו עליה בצורה העמוקה ביותר. לאחר מכן, אירועים אלו נחווים ונחווים מחדש לפי סדר התרחשותם עד שהרוח מבינה אותם, בצורה כזאת שהיא מטמיעה אותם לתוך הווייתה, באופן מלא. בסופו של המחזה פורגטורי (Purgatory), אותו המחיז ייטס, האיש הזקן מבין את חוסר התועלת בניסיונו להפריע לתהליך הזה כשזה משפיע לרעה על נשמתה של אמו המתה. רק כוח אלוהי מסוים יכול לשחרר אותה מחלומה המבעית:
כל רגש שלא היה מובן באופן מלא בקיום הגשמי צריך להתנדף באמצעות חוויה מחדש של אותו רגש בדרך דמיונית החקוקה בנשמה או במסגרת 'חלום' כפי שייטס מתייחס אליו במחזהו פורגטורי (Purgatory). במונחים של המערכת, ה"רוח" (Spirit), הופכת את "גוף התשוקה" (Passionate Body) למובן לפני שה"קליפה" (Husk) ו"גוף התשוקה" (Passionate Body) מתאדים.
השלב השלישי הוא השלב שבו ההבנה של הטוב והרע שאליו הגיעה הנשמה הופכת מחדש את נקודות המיקום המוסריות של חייה הגשמיים. במקום שהנשמה גרמה לסבל, היא חייבת עתה לסבול באותה מידה ובאותו מקום והיכן שהיא חוותה עבדות היא חייבת לחוות חיים של אדון. שלא כמו שני השלבים הקודמים, זהו לא מצב של חלום. השלב הרביעי הוא שלב שבו יש מצב של ברכה, הנמשך בטראנס של שיווי משקל, במקום שהנשמה מתאחדת עם "נשמת העולם" (Universal Soul).
השלב החמישי מהווה את השלב שבו הנשמה מתחילה את דרכה לכיוון לידה מחדש. הנשמה יוצרת "קליפה" ו"גוף תשוקה" חדשים ומחכה לתנאים המתאימים כדי שלידה מחדש תתרחש ביקום זה.
השלב השישי הוא השלב שבו הנשמה "יודעת", בו הנשמה חוזה את החיים שיהיו לה אחרי לידתה מחדש ומקבלת על עצמה את מה שיקרה לה בגלגול החיים הבא. במהלך שינתה ברחם, הנשמה מקבלת את צדקת העתיד שמחכה לה.
הנשמה מחויבת למעגל גלגוליה בלי שום אפשרות לעצור או לשנות זאת. אולם, המערכת מאפשרת מוצא מהדטרמיניזם ההיסטורי הזה אשר מהווה עבור ייטס את הבסיס לסלידתו מהמרקסיזם, באמצעות טיעון בריחה הידוע כ"קונוס השלושה עשר" (Thirteenth Cone). זהו הרגע שבו אנו נגאלים משנים עשר הסיבובים של הג'ייר הספירלי, מוצאים את עצמנו מתאחדים עם הספירה חסרת המופע (phaseless sphere), מציאות המשחררת אותנו לחופשי. תהליך זה לא אמור, אמנם, להיחשב כבריחה מהנסיון שנצבר כי אם קבלתו המלאה. ההשקפה הבסיסית התומכת במערכת היא כזו המצהירה על ערך ניסיון החיים שנצבר ולכן שואפת להבין אותו באופן המלא והעמוק ביותר. הניסיון הכושל לתחום את ניסיון החיים שנצבר בשלב מסוים, מעכב את התקדמות הנשמה דרך מעגל הגלגולים. אך באופן נורמטיבי, הזמן שעובר בין המוות ללידה הוא שלושה דורות והזמן שעובר לנשמה לעבור דרך כל הגלגל (Wheel) הוא אלפיים שנה. תרשים זה דרוש כדי שיתאים את חיי האדם למעגל ההיסטורי אשר בו דן ייטס בשאר העמודים שנותרו בספר.
כתיבה אוטומטית
.
ויליאם בלייק ו"חזון"
ויליאם בטלר ייטס, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 307
בלייק ו"חזון"
במידה מסוימת מבקר הספרות הרולד בלום צודק כי חשיפתו של ייטס למערכת של בלייק, מבשרת את זו של "חזון", אם כי כנראה יותר משום שהיא מייצגת את נקודת המפגש בין האזוטרי לפואטי, המשקפת את אופן מחשבתו של ייטס ויותר מאשר שכתיבתו של בלייק מהווה את המקור הישיר ל"חזון". ייטס עצמו כתב ב-1921, כשלוש שנים לאחר המצאת המערכת: 'אני משוכנע כי האינטלקט שלנו בגיל עשרים הכיל את כל האמיתות שהיו לנו בנמצא, אבל עדיין אנו לא יודעים אמיתות ששייכות לנו הנובעות מדעות שגובשו בזמן עצבנות מקרית או פנטזיה רגעית. כשהחיים ממשיכים אנו מגלים כי מחשבות מסוימות גורמות לנו לתבוסה או לניצחון, על עצמנו או על אחרים ואלו הן אותן מחשבות, הנבחנות באמצעות התשוקה, להן אנו קוראים שכנוע' ( Autobiographies, 189). למרות שאמיתות הן לא אותו הדבר כמו מידע, ייטס מרמז כי מחשבות מרכזיות אלה אשר עברו במוחו, קדמו לעבודה על בלייק, אשר אותה הוא התחיל בגיל 24, ויתרה מכך קדמו לעבודה על "חזון" אותה התחיל בגיל 52.
ג'ורג' ויליאם ראסל (AE), התרשם כבר בשלב מוקדם מהאופן ש'דמיונו של ייטס נשלט על ידי המיתוס אותו הוא יצר, המדבר על דואליות בעצמיות, דואליות של ישות וצל', וחשב ש'אי שם בילדותו, במגעו הראשון עם הפנימי והחיצוני, הוא הפך להיות מודע לדואליות בהווייתו'. כך ש'חבוי או לא חבוי, עיסוקו זה של המשורר עם דואליזם של ישות וצל נוכח רבות בכתיבתו, עד שלבסוף הוא הופך להיות בעל מודעות עצמית ב"חזון", פילוסופיה ענקית של עצמי ואנטי-עצמי'. (שיר ומעייניו, 10 -11). ייטס עצמו מקשר חזון מקוטב זה לבלייק:
( "חזון", כרך ב', עמוד 72, AV B 72)
בין אם ההשראה הגיעה מבלייק או מעצם נטייתו הטבעית, ייטס נמשך גם לרעיון של היפוך ושינוי של קטגוריות רגילות, כשרואים את המוטו שהוא בחר לעצמו במסגרת חברותו במסדר ההרמטי של השחר המוזהב: 'Demon est Deus Inversus' (השטן הוא האל במהופך). כמובן שיש לציין בהקשר זה את משיכתו של ייטס לרעיון ההיפוך העומד מאחורי יצירתו של בלייק: "נישואי העדן והשאול" (The Marriage of Heaven and Hell). האנטינומיה של ה"תמיסות" (או "קטבים", ראה הסבר החומר המוצג בספר, Tinctures) היא גרסה מגובשת של אופן מחשבה שהתעצב במשך שנים, שעומד גם בבסיס התעניינותו בבלייק מהרגע הראשון.
אם מוחו של ייטס היה מלא בבלייק עוד מילדותו, הוא הקדיש שנים רבות של לימוד המשורר בנעוריו, וב-1889, ייטס ואדווין ג'יי. אליס 'החלו... עבודה של ארבע שנים על "ספרי הנבואה" של ויליאם בלייק' (Autobiographies, 161). מה שהוביל להוצאתו לאור ב-1893, של החיבור בן שלושת הכרכים "עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת" (The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical). העבודה על בלייק נתנה לייטס סיפוק רב, מפני שהיא העניקה לו ולמחקריו האזוטריים מוצא מכובד ושימשה לו אמצעי כדי להצדיק את מחקריו אלו מול הגישה הסקפטית של אביו ושל ג'ון או'לירי, למשל. הפילוסופיה של בלייק 'הצריכה ידע מדויק עבור הצורך להבינה', מה שעזר לייטס להתחקות אחר הקשר בין המערכת שלו לבין המערכת של סווידנבורג או זו של בוהם. ייטס הכיר גם 'קשרי ייחוס מסוימים, הלקוחים מתוך מה שמכונה לעיתים "הקבלה הנוצרית" אשר אליהם אליס מעולם לא התוודע' (Autobiographies, 161). יש לציין כמה עובדות ביחס לשותפו של ייטס לעבודה על בלייק: אליס היה יותר מבוגר מייטס כמעט בעשרים שנה (הוא נולד ב-1848), שימש כחבר אישי של אביו, ג'ון בטלר ובנוסף לכך הכיר בצורה יסודית ביותר את שירתו של בלייק. אולם, ייטס הביא את ידיעת הח"ן שלו לשותפות, מה שאיפשר לו להסביר בצורה מסוימת את ה'מיסטיקה' הבלייקיאנית.
לכן הוא היה יכול לכתוב למנטור הלאומני שלו, ג'ון או'לירי: "אתה מתלונן על המיסטיקה שלי. אבל היא איפשרה לי להבין את "ספרי הנבואה" של בלייק מכל בחינה שהיא. הספר שלי עליו יבהיר את החידה סביב בלייק לתמיד. אף אחד לא יקרא לו יותר משוגע" (7 במאי 1889, The Collected Letters, 1 163). חוקרים מאוחרים יותר של בלייק מוצאים את הפרשנויות של ייטס לשירתו אידיוסינקרטיות ומגמתיות, והוא בהחלט קרא את בלייק במידה מסוימת מנקודת המבט של ענייניו האישיים, יותר מאשר התייחסות ממוקדת לאמירותיו הספציפיות של בלייק. אך ההשראה היצירתית על ייטס והדוגמה שבלייק הציב, הן מבחינה חיובית והן מבחינה שלילית, הכריעו.
סימטריות כפולות ארבע
הקבוצה האחרונה (קיבת-רחם, מתנים, לב וראש) היא אולי המעניינת ביותר בהקשר של הספר "חזון", מאחר שייטס הכניס באופן ממוקד את הדימויים הבלייקיאניים הללו לכתיבה האוטומטית. השאלה שהופנתה על ידי ייטס אל ה'מדריך' (Instructor) הייתה: "האם אתה מכיר את המונחים הבלייקיאניים ראש, לב ומותניים?" ("YVP 1 103, "Yeats's Vision Papers). יהיה זה מפתיע לומר שה'מדריך' (Instructor), כן ידע את המינוח העמום הזה אבל ללא ספק ניתן להסביר זאת בכך ש'המדריכים' "הסתמכו" על מוחם של בני הזוג ייטס (ראה את: מה באמת קרה בכתיבה האוטומטית). ייטס הכניס את המונחים הללו למערכת שלו, בשלב מאוד מוקדם של תקשורי הכתיבה האוטומטית, כאשר הדגש היה על חלוקה כפולת ארבע של המחזור הירחי, הכולל את המונחים: "יופי", "כיעור", "כעס" ו"חוכמה". זה קרה באותו היום שהוא הכניס גם לראשונה למערכת את 28 שלבי הירח, ה-21 בנובמבר 1917. המונח 'קיבה-רחם' הוחלף במונח היותר מופשט 'נפילה', לכאורה על ידי ייטס למרות שהוא פנה בשאלה: 'למה אתה מתכוון כשאתה אומר את המילה "נפילה"'? נאמר לו שהמונח מדבר על 'תחילת הכעס ונטישתו את החוכמה' (לרוע המזל זהו אחד המקומות בספר שבו העורכים מסכמים תרשימים ולא מציגים אותם ,"YVP 1 103, "Yeats's Vision Papers). המונח הרביעי היה מעט מסורבל אפילו במסגרת הפרשנות לבלייק, מה שגרם למושג להיראות חריג ביחס לשאר המונחים במערכת. 'בעולה, אלה, ואל-אולרו מייצגים את עיקרון השילוש של החיים - ראש, לב ומותניים - או את קיומם של שכל, רגש ויצר, בהתאמה. אור-אולרו וירושלים ממוקמים בהתאמה מתחת ומעל חייו המוגבלים בזמן של האדם. הם מסמלים את ההשפעות החיצוניות והפנימיות של אלוהים על העולם, יצירה מתוך חושך ואת זרימתו של האור' (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 260). למרות זאת, החלק הבא, העוסק ב"נפילת הנשמה" מפרש אותם כ'ארבעת ההיבטים של האנושות - בעולה, אלה, אל-אולרו ואור-אולרו' המקבילים ל'ראש, לב, מותניים ורחם', המסמלים ביחד את היחס בין המאקרוקוסמוס למיקרוקוסמוס. כשהאדם נמצא בהרמוניה עם הסדר האלוהי, הם נמשכים באופן רציף אחד עם השני ונבדלים רק בכך שסדרה אחת היא כללית והשנייה פרטית' (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 262). אופן קריאתו של ייטס את הסימבוליזם הזה כנראה הושפע מחשיבותם של ייחוסים יסודיים במערכת של השחר המוזהב וגם מלימוד הקבלה, הממקמת את האנושות ביחס לעץ החיים, אשר מוסט כלפי מטה על ידי ה'נפילה'. לדברי ייטס, בסמליות של בלייק הראש צריך להיות באור, הלב באוויר, מותניים במים ורחם באדמה. כשמדובר באדם "מתחדש" ו"נעלה", הראש צריך להיות באש אלוהית, הלב באור, המותניים באוויר והרחם במים. אך נפילתו של האדם מובילה להיפוך בסדר האלוהי והתוצאה היא שהלב מלא במים, הראש באדמה, והמותניים גם באוויר וגם באור (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 263).
בדיאלוג הראשוני אשר עסק בקטגוריות או בנקודות האלה, במסגרת הכתיבה האוטומטית, ( YVP 1 103-04), ייטס החשיב את המונחים ביחס ל'נפילה' או ביחס ל'אדם הלא-רוחני'. אך מאחר שהמונח הלא-בלייקיאני 'נפילה', כלול בתוך השלישייה, נראה שהוא מהווה אלמנט מהותי של השלם. בדיאלוגים הבאים שהתפתחו, הסימבוליזם התרחק בהדרגה מבלייק של ייטס, סימבוליזם חדש המבטא פיתויים. וכפי שייטס ניסח זאת:'ב'נפילה' פיתוי אינסטינקטיבי (נוגה ומאדים), בלב פיתוי רגשי (נוגה ושבתאי), בראש פיתוי אינטלקטואלי (מאדים ומרקורי), במותניים פיתוי רוחני (ירח ויופיטר) ( YVP 1 104). הרלוונטיות של הראש והלב היא פשוטה יחסית להבנה, אך הקיום האינסטינקטיבי הועבר ל'נפילה' כך שהקשר בין המותניים לרוחני הוא פחות ברור.
ארבע הנקודות לוקחות לבסוף תפקיד כפול במערכת כפי שהיא מופיעה ב"חזון":
התפקיד הראשון הוא כמעט לצורך נוחות הרישום, שכן הן נופלות על נקודות האמצע של הרביעונים, בין שלבי הירח לשלבי השלישון, ומקבילות אל הפתיחה והסגירה של ה"תמיסות";
התפקיד השני הוא אסטרולוגי, מאחר שהנקודות הללו שויכו החל מהרגע הראשון לארבעת המזלות הקרדינליים של גלגל המזלות (טלה, סרטן, מאזניים וגדי), אם כי ייטס שינה את המיקום בשני הספרים של "חזון". הן למעשה קשורות לנקודות השוויון (כפי שהם יהיו בערך ב-3000 לספירה), ולכן אל 'ההורוסקופ' של האדם האוניברסלי - וכך חוזרים באיזושהי צורה לסמליות של בלייק.
עשרים ושבע כנסיות ועשרים ושמונה שלבים
החלוקה כפולת הארבע של המין האנושי היא הדמיון הבולט ביותר בין המערכות של ייטס ובלייק, וכפי שייטס מציין "במערכות מיסטיות, כמו זו של בלייק, מספרים הם תמיד בעלי החשיבות הרבה ביותר" (WWB 1 283-84, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמודים 283- 284). בהקשר זה, ראוי לציין אלמנט נוסף: בלייק משתמש בעשרים ושמונה כמספר מושלם ומעניק לאלביון עשרים ושמונה חברים בירושלים. זאת, בניגוד למספר הבלתי מושלם עשרים ושבעה, אשר במילטון ובירושלים זהו מספר הכנסיות או השמים של בעולה. למרות היותו מספר בלתי מושלם, מחזור זה של 27 כנסיות הוא בעל הזיקה הקרובה ביותר למחזור 28 השלבים שייטס פיתח. ולפי מילותיו של ייטס, 27 השלבים מרכיבים את ההיבטים של כרוב הכיסוי:
ויליאם בטלר ייטס ואדווין ג'ון אליס, עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 290
ייטס, משכלל את מספר ההיבטים של כרוב הכיסוי שלו עצמו ל-28, עם יותר דגש א-היסטורי ואקראי, "כדי לבטא את כל הסיפור של חיי אדם". ייטס רואה את המחזוריות ההיסטורית, כצעד חכם שנוקט בלייק, החורג מהתקדמות הזמן הליניארית של סווידנבורג. התקדמות, שהיא בעלת מקצב שונה במקצת, המתוארת על ידי הסיבוב הרצוף והאינסופי של הג'ייר הספירלי של ייטס. למרות שאם בלייק לקח בחשבון, הערכות עדכניות עבור תקופות של אירועים מקראיים, קנה המידה של הזמן במסגרת ההיסטוריה המתועדת, הוא קצת שונה. כל רכיב של המחזור הוא יותר כמו תמונה פרקטלית, המכיל גרסאות של השתקפויות הנסוגות בצורה אינסופית: "יש לזכור כי כל הסמלים המורכבים הללו מכילים בתוכם בזעיר אנפין את הסמלים האחרים. הכל בתוך הכל, וכל אחת מעשרים ושבע הכנסיות, מכיל את הסך הכולל של 27 הכנסיות, רק בזעיר אנפין" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 308). כארבעים שנה מאוחר יותר ייטס מציג ניסוח דומה: "כל שלב הוא בעצמו גלגל" ("חזון", כרך ב', עמוד 78).
אחת הבעיות של ייטס ביחס לפרקים שהוא חיבר עבור "הספר הגדול על הפילוסופיה של בלייק" ("חזון", כרך א, עמוד 134), היה לתת דין וחשבון על העדר הסימבוליזם של גלגל המזלות ב"ספרי הנבואה" של בלייק. בעיה זו הוא פתר על ידי כך שהוא הראה כי בלייק מצא תחליף לסימנים של גלגל המזלות באמצעות סידור 27 גני העדן לפי מסלולה של השמש (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 300). התרשים שייטס עצמו יצר, המתאר את התהליך הזה, המציג את גלגל המזלות של הצדף הארצי מקיף את גני העדן. כך שהחלוקה לשנים עשר חודשי שמש, מקבילה לכנסיות של 'בעולה הירחית' בטבעות קונצנטריות משלימות.
הסידור של השלבים של עם המזלות, שייטס עצמו יצר, הוא הרבה יותר מגובש, עם הקצאה ספציפית של השלבים למזלות, ועל כן הוא מהווה סיווג, לא סמליות ("חזון", כרך ב', עמוד 196). באופן דומה, בתחומים אחרים, נושאים אשר נראים כבעלי השראה שניתנה מבלייק, מקבלים פירוש שונה לגמרי בחשיבתו של ייטס: "המערבולות של בלייק הן פרודיות שליליות של חשיבה מכניסטית קרטזיאנית. הרבה יותר מאשר הג'ייר הספירלי של ייטס, הקרוב יותר ל'אותם ניגודים המעניקים חיים, כגון זכר ונקבה, פעיל וסביל, האל והמראה... ניגודים יוצרים ביטוי של הדמיון, ואילו החיים והשליליות שלהם, רק מעלים על פני השטח, מודעות סופית וביטוי פיזי, או מוות" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 315). מעל לכל, בניגודים אלו ייטס מגייס את תמיכתו של בלייק לצורת המחשבה הדואליסטית שלו, בין אם הוא מסביר את ה"תמיסות", או מגדיר את היחסים בין המינים ואת המחזור ההיסטורי במונחים של "הלך מטורף" ושל "ואלה, או ארבע הזואות".
המהומות בישראל (2021)
המהומות בישראל (2021) היו רצף של אירועים אלימים רחבי היקף, בעיקר בין כוחות הביטחון הישראליים ואזרחים ערבים ישראלים ופלסטינים, שהתרחשו במאי 2021 במאות מוקדים במדינת ישראל, שנהרגו בהם שלשה אזרחים ונפצעו מאות. באירועים נגרמו נזקים כבדים בגוף וברכוש המוערכים בעשרות מיליוני ש"ח. המהומות בירושלים התפרצו על רקע התסיסה בעיר, שהלכה וגברה במהלך חודש הרמדאן, במחאה של תושבי שייח' ג'ראח הערבים על הכוונה לפנותם מבתיהם, המשיכו בעימותים של ערבים בשער שכם, והתפשטו לעימותים של מוסלמים עם שוטרים בהר הבית. לאחר התפרעות בהר, המשטרה השליכה רימוני הלם בתוך מסגד אל אקצא. בעקבות האירועים, חמאס שיגר אולטימטום הדורש מישראל לפנות את כוחותיה מהר הבית ושייח ג'ראח, ועם פקוע האולטימטום ביום ירושלים שיגר מטח רקטות מרצועת עזה לכיוון אזור ירושלים ולערים אחרות. בתגובה ישראל פתחה במבצע שומר החומות. החל מליל ה-10 במאי, התפשטו המהומות מירושלים לערים ערביות ומעורבות בישראל.
במהלך חג השבועות נרשמה רגיעה הדרגתית במקביל לפריסת כוחות רבים של משטרה ומג"ב באזורי העימות.
במהלך המהומות נפצע אנושות יגאל יהושע, גבר יהודי בן 56 בראשו מאבנים שערבים השליכו עליו בלוד ולבסוף נפטר מפצעיו; במהלך התפרעות בלוד שייזמו ערבים, נהרג ערבי ישראלי בן 35 מירי של יהודי; מוחמד כיואן בן 17 מאום אל-פחם נפצע קשה בראשו מירי של שוטר, כשישב ברכב נוסע שנחשד בפיגוע דריסה ומת כעבור שבוע ; ויהודי בן 84, אבי הר-אבן, לשעבר מנהל סוכנות החלל הישראלית, מת מפצעיו כתוצאה מהצתה על ידי אזרחים ערבים בעכו. כוחות מד"א דיווחו כי טיפלו ב-196 נפגעים, 10 קשה, 30 בינוני ו-155 במצב קל. מספר השוטרים שנפגעו הוערך בכ-300. בנוסף, 27 פלסטינים נהרגו באיו"ש, במהלך עימותים או פיגועים ונפצעו אחרים. עשרה בתי כנסת הוצתו.
על פי דוח מבקר המדינה במהומות נהרגו שלושה אזרחים ונפצעו מאות (ובכללם כ-306 שוטרים) בכ-520 מוקדי אירועים מתועדים שבשיאם השתתפו, על פי הערכת גורמי ביטחון מוסמכים, כ-6,000 תושבים מקרב ערביי ישראל. כ-3,200 איש נעצרו, מהם כ-240 יהודים.
על פי הודעת פרקליטות המדינה ב-19 במאי 2022, כשנה לאחר תחילת המהומות, הגישה הפרקליטות כתבי אישום נגד כ-616 נאשמים מקרב העצורים, רובם המכריע (89%) ממוצא ערבי. למעלה מרבע מהנאשמים היו קטינים.
כחלק מההתמודדות עם האירועים תוגברו כוחות משטרת ישראל בכוחות משמר הגבול. שירות הביטחון הכללי פרסם הודעה חריגה לאור התגברות האירועים האלימים, וקבע כי מדובר בטרור. במהלך האירועים ולאחריהם בוצעו מעצרים והוגשו כתבי אישום. הביטוח הלאומי הודיע כי מי שיוכר על ידי משרד הביטחון ככזה שנפגע במהומות, יזכה להכרה כנפגע פעולת איבה. כמו כן פורסם שלהערכת השב"כ 85 אחוז ממפירי הסדר הערבים - הם בעלי רקע פלילי, אך עם שוך המהומות, ולאחר ניתוח נתונים חלקיים, דווח כי רק פחות מעשרה אחוזים ממפירי הסדר הערבים היו בעלי תיק פלילי קודם. לפי מבקר המדינה,.
לאחר האירועים, אישרה הממשלה תוכנית חירום. מפכ"ל המשטרה תמך שמג"ב תתפקד גם כמשמר לאומי. ביוני 2022, הוצג המשמר הישראלי, כחלק ממשמר הגבול.
ירושלים
עיקר המהומות התרחשו באזור שער שכם, הר הבית והשכונות שייח' ג'ראח ושמעון הצדיק.
הר הבית
מהומות של ערבים בהר הבית התרחשו לאורך כל חודש הרמדאן. בשל המהומות נסגר הר הבית לעליית יהודים ב-9 במאי, יום ירושלים. בערב לפני כן התבצרו מאות מוסלמים על הר הבית ואגרו נשק קר כהכנה לעימותים שאכן אירעו בשעות הבוקר, במהלכם נפצעו מפגינים ושוטרים. בהמשך המהומות נכנסו שוטרים שוב לתוך מסגד אל-אקצא לאחר שמתפללים יידו אבנים. במהלך יום ירושלים, לאחר שהודיעה המשטרה על איסור כניסה של יהודים להר הבית ניסו עשרות יהודים לפרוץ להר. בהמשך יום ירושלים ערבים שיגרו זיקוקים ואף ניסו לזרוק אבנים על החוגגים את יום ירושלים ברחת הכותל, והציתו עץ בהר הבית, מה שיצר שרפה בהר. המשטרה עצרה את החגיגות בכותל לזמן ממושך.
ב-14 במאי הותקפו שוטרים בהר הבית בידי פורעים ערבים שהשליכו אבנים לעברם. בתגובה לכך הדפו כוחות המשטרה את הערבים בחזרה לשטח הר הבית.
המהומות ובכללם תקיפות שוטרים המשיכו גם בשבוע שלאחר מכן. ב-23 במאי הותר מחדש ליהודים לעלות להר הבית. בנוסף באותו היום נעצרו 33 חשודים בחשד להפרות סדר במזרח הבירה.
שער שכם
מאות ערבים התעמתו עם שוטרים ותקפו יהודים באזור שער שכם מדי לילה מתחילת הרמדאן, בטענה שמחסומים משטרתיים מפריעים לשגרת חייהם ברמדאן. ב-26 באפריל לאחר שהורתה המשטרה על הורדת המחסומים, הסירו פורעים ערבים את המחסומים בעצמם, והפרות סדר אלימות הכוללות פגיעה בשוטרים וירי זיקוקים לעבר הכוחות נמשכו.
ב-13 במאי 2021 תקפו מספר ערבים עובר אורח חרדי סמוך לשער שכם, ופצעו אותו באורח קל. שער האריות
ב-10 במאי 2021 ביצעו לפחות עשרה ערבים ניסיון לינץ' בשלושה יהודים שעברו עם רכבם סמוך לשער האריות, ופצעו אותם באורח קל.
טרור הטיקטוק
בשבועות שלפני חודש הרמדאן ובמקביל למהומות בהר הבית, התגבר השימוש ברשתות חברתיות לצורכי טרור, תופעה שקיבלה את הכינוי העיתונאי "טרור הטיקטוק" או "אינתיפאדת הטיקטוק" - זאת על אף שטיקטוק לא הייתה הפלטפורמה העיקרית ששימשה לקידום מעשי טרור, אלא ככל הנראה טלגרם.
מיריסצ'יה
מיריסצ'יה (שם מדעי: Mirischia; משמעות השם מיוונית: "מפרק ירך נפלא") הוא סוג של דינוזאור קטן ממשפחת הקומפסוגנתוסיים אשר נמצא במדינת פרנמבוקו, ברזיל בשנת 2004 וקיבל שם בידי החוקר הבריטי דארן נאיש. המאובנים כללו בעיקר עצמות רגליים ואגן וכן כמה צלעות. דינוזאור זה חי בסופו של הקרטיקון לפני 108 מיליון שנה.
המהומות בישראל (2021)
טרור הטיקטוק
ברצף של מספר ימים, החל ב-15 באפריל, הוצגו בכלי התקשורת סרטונים בעלי אופי אלים שהפכו ויראלים ברשת הטיקטוק ובפלטפורמות רשת אחרות, בהם מספר ערבים ישראלים הצטלמו כשהם נוקטים באלימות והשפלה כלפי יהודים בישראל, בעיקר בעלי חזות חרדית. צעירים ערבים רבים החלו להעלות סרטונים בהם הם נראים תוקפים שוטרים, משפילים עוברי אורח חרדים, מכים יהודים ומבזים סמלים ישראליים. כתגובה, כעבור שישה ימים של אירועים הפגינו אנשי ארגון להב"ה בשער שכם מול המפגינים הערבים וקבוצות של יהודים תקפו ערבים במרכז העיר.
מיריסצ'יה
הוא היה קרובו של הקומפסוגנתוס מאנגליה של היורה ואולי מאבותיהם של ראשוני הטירנוזאורים.
המהומות בישראל (2021)
שייח' ג'ראח
בשכונת שייח' ג'ראח התחוללו מהומות אלימות והפגנות מצד תושבי השכונה, בשל כניסה של עמותות יהודיות לבתים בשכונה לפי הכרעת בית המשפט העליון. נערכו התפרעויות, הפרות סדר, יידוי אבנים וחפצים והותקפו שוטרים ואזרחים. המאבק בשייח' ג'ראח הפך לזרז ליצירת לגיטימציה בקרב ערביי ישראל ועזר להסלמה. ב-6 במאי 2021 התחזקו המהומות בשייח' ג'ראח לאחר שלא הושגה הסכמה בין היהודים והמוסלמים בעניין בעלות על הדירות בשכונה, ומתוך מחאה ערבית על ההכרעה של בתי המשפט בישראל.
נכון ל-11 במאי מאות מפגינים ערבים שהתפרעו וניסו לפגוע בכוחות, נפצעו במהומות. ונכון ל-24 באפריל 2021, המהומות בירושלים הובילו למעצרם של 157 אנשים בהפרות הסדר ובאירועים האלימים בבירה. במהלך התקופה נעצרו חשודים בהפרות סדר, שכללו תקיפת שוטרים, יידוי אבנים, ירי זיקוקין, השלכת בקבוקי תבערה ועוד.
ב-12 במאי 2021 הפרו פורעים ערבים את הסדר ויידו אבנים לעבר כלי רכב של יהודים, המשטרה עצרה עשרה פורעים.
אחרי יומיים של רגיעה יחסית בירושלים, התחדשו העימותים בין ערבים, יהודים וכוחות הביטחון בשכונה. יהודים הגיבו בירי חי לעבר פלסטינים תושבי השכונה שירו לעברם זיקוקים והמשטרה פיזרה בכוח הפגנה של כ-300 פעילי שמאל יהודים מהמקום.
ב-14 במאי 2021 התפרעו בשכונה עשרות פורעים ערבים ושניים נעצרו בחשד שירו לעבר שוטרים.
כעבור יומיים מחבל ערבי ביצע פיגוע דריסה בשכונה שבו נפצעו 7 לוחמי מג"ב, המחבל נהרג. לאחר הפיגוע התפתחו במקום עימותים בין שוטרים לתושבים ערבים.
יפו
ב-18 באפריל 2021 הותקפו באלימות ברחובות יפו ראש ישיבת שירת משה ומנכ"ל הישיבה על ידי שני ערבים. נגד התוקפים הוגש כתב אישום. לאחר האירוע הזה החלו מהומות ביפו ועימותים אלימים בין המשטרה לערבים בעיר.
ב-10 וב-11 במאי, התקיימו הפגנות אלימות של תושבים ערבים בשטח העיר. הפורעים הערבים הציתו פחי אשפה, שברו תחנות אוטובוס ושיגרו נפצים וזיקוקים לעבר כוחות המשטרה שהיו במקום. הם מחו על פעולות המשטרה בירושלים ועל "נוכחות המתנחלים בהר הבית". יהודי שעבר במקום וצילם את התפרעותם הותקף על ידם ובוצע בו ניסיון לינץ'.
ב-13 במאי ביצעו צעירים ערבים ניסיון לינץ' בחייל בן 19 ופצעו אותו באורח קשה, הוא פונה לבית החולים איכילוב בתל אביב. בפוסט שפורסם על ידי יהודים המזוהים עם ארגון לה פמיליה נכתב "מחאה נגד הערבים, צעדה מכיוון שכונת התקווה לכיוון יפו" וקריאה לרצוח ערבים. במהלך הצעדה הותקפו עיתונאים.
ב-14 במאי הוצתו בשכונת עג'מי ביפו חמישה בתים בידי פורעים ערבים, ארבעה מתוכם של יהודים ואחד בבעלות ערבית. ילד ערבי בן 12 נכווה בפניו בעקבות השלכת בקבוק תבערה לתוך סלון ביתו על ידי מתפרעים ערבים. הוא פונה לבית החולים, עם כוויות בינוניות-קשות. המשטרה עצרה שני ערבים תושבי המקום החשודים בזריקת בקבוק התבערה, שטעו בזיהוי תושבי הבית, וזרקו אותו על בית המשפחה הערבית. בהמשך הותקף ביפו עיתונאי על ידי ערבים והותקף גם תושב יהודי על ידי שני ערבים בשדרות ירושלים.
לוד
המהומות פרצו ב-10 במאי בשעות הערב כשערבים־ישראלים החלו להתפרע בעיר, חלק מהמתפרעים היו ערבים תושבי מזרח ירושלים. אירועי האלימות כללו הרס מצלמות העירייה ועקירת תמרורים, יידויי אבנים ובקבוקי תבערה, ירי, השחתה והצתה של בתי כנסת, הצתת המכינה הקדם־צבאית "מעוז" בעיר, הצתת בית ספר, מוסדות ציבור, בתי יהודים, פחי אשפה, ארונות חשמל, מכוניות פרטיות וניידות משטרה.
בליל־המהומות הראשון, ירה יהודי לעבר קבוצת מתפרעים והרג צעיר ערבי. למחרת, נפצע אנוש יהודי בראשו מפגיעת אבנים שהושלכו לעברו על ידי מתפרעים ערבים ונפטר מפצעיו לאחר שבוע.
במהלך הימים הבאים גברה המתיחות בעיר, והגיעו ללוד מתנדבים יהודים, חלקם פעילי ימין קיצוני כדי להגן על התושבים היהודים. חלק מפעילי הימין התעמתו עם ערבים ופגעו ברכוש.
כחלק מההתמודדות עם האירועים, תוגברה המשטרה בכוחות משמר הגבול, הוכרז אירוע חירום אזרחי והוטל עוצר לילה בעיר.
רמלה
ב-10 במאי 2021, הותקפו בית כנסת ברמלה, נבזזו חנויות, הוצת בית הקברות היהודי בעיר והושחת אוטובוס של אגד במהלך ההתפרעויות הותקפו באבנים בתי יהודים בעיר, הוצתו כלי רכב ונורו זיקוקים לעבר שוטרים ועוברי אורח.
ב-11 במאי 2021, אלימות מצד ערבים אירעה בעיר, שם הוצתו חלקים מהשוק המקומי, בית העלמין המוסלמי בעיר הועלה באש ושרפה הוצתה בבית פרטי. במקביל הגיעו מאות פעילי ימין להפגנה בעקבות קריאה של ח"כ איתמר בן גביר ואנשי להב"ה לאזור קניון עזריאלי בעיר. המפגינים ניסו לתקוף נהג ערבי, וכן ניסו לרוץ ולפרוץ לעבר השכונה בעיר העתיקה שבה היו יום קודם מהומות. כמו-כן הותקף העיתונאי ברוך קרא.
על פי עדויות, המפגינים נשארו שעות רבות אל תוך הלילה, וחסמו את הכביש ליד קניון עזריאלי. הם הכו עוברי אורח שנחשדו כערבים, רגמו באבנים מכוניות של ערבים. שוטר נפצע מירי של ערבים בצומת רמלה מרכז.
ב-13 במאי, תושבי רמלה טענו כי מטען צינור נזרק וירי חי התבצע ברחוב שמואל הנביא לכיוון שתי נשים יהודיות. תושבים דיווחו על זריקות אבנים. יום קודם הוצתה מכונית.
ב-15 במאי הוצתה חנות בבעלות יהודית בשוק העירוני בעיר.
ב-30 במאי לאחר סיום מבצע שומר החומות בוצע בעיר פיגוע דריסה בו נרצח דסטאו ביסט עולה חדש מאתיופיה על ידי מחבלים ערבים שנסעו ברכבם, לאחר חקירה משטרתית האירוע הוגדר כאירוע על רקע לאומני וכפיגוע.
מהומות באסף הרופא
במהלך הלילה שבין ה-10 ל-11 במאי, התגודדו ברחבת המיון של בית החולים אסף הרופא בצריפין מאות מתפרעים ערבים שהגיעו למקום בעקבות קליטת חבריהם הפצועים מהפרות הסדר בלוד וברמלה. המתפרעים השליכו אבנים, השחיתו ציוד, קיללו ואיימו על הצוותים הרפואיים שנאלצו להסתתר מחשש לחייהם. כמו כן הופנו איומים מפורשים כלפי ערבים בצוות הרפואי על כך שהם ממשיכים לעבוד בחדר המיון בתקופה זו ולא מזדהים עם הפורעים.
עכו
ב-11 במאי 2021 הוצתו על ידי ערבים בעכו מסעדת הדגים ומלון האפנדי שבבעלות אורי ירמיאס וכן נקודת המשטרה בעיר העתיקה. במלון שהה אבי הר-אבן שנפצע קשה ממהצתה וכעבור שלושה שבועות נפטר מפצעיו. בנוסף מספר אנשים נפצעו קל מההצתות. ביום 12 במאי ביצעו פורעים ערבים לינץ' בשלושה אזרחים יהודים ופצעו אחד מהם אנושות. נוסף על כך, נעצר פורע ערבי על שירה לעבר לוחמי מג"ב בעיר. הלוחמים השיבו באש ופצעו את היורה במצב בינוני. הפורעים שרפו מבנים. ביום 14 במאי הציתו ערבים חלקים בתיאטרון בבעלות ערבית ויהודית. תועדה ביזה.
צפון ישראל
הפגנות התרחשו ביישובים ערביים רבים ובכללם יישובים של בדואים בגליל. מאז מוצאי השבת, 8 במאי, המשטרה הורתה לסגור כבישים בגליל עם רדת החשכה ולא לאפשר לתושבים היהודים לנוע בדרכים.
בנוסף, נקלע קצין מג"ב למארב של עשרות צעירים ערבים שחסמו את דרכו ליד צומת עילוט, והשליכו לעברו זיקוקים ואבנים. לאחר שירה באוויר הצליח השוטר להימלט, אך בתיעוד נראים המתפרעים ממשיכים לגרום נזק לרכב. נער ושני צעירים נעצרו. ב-12 במאי ב-13 במאי ב-14 במאי ב-15 במאי ב-16 במאי ב-17 במאי ב-18 במאי
בת ים
ב-12 במאי, יהודים בבת ים נבלמו על ידי המשטרה לאחר שהתכוונו להגיע ליפו ולהתעמת עם תושבי המקום, לטענתם כדי "להחזיר את הכבוד היהודי". הללו התארגנו דרך הרשתות החברתיות. הם המשיכו לכיוון טיילת העיר בסמוך לחוף הים, שם התנפלו על חנויות אשר בבעלות ערבית. הפורעים היהודים ניפצו את חלונות הראווה של העסקים ובזזו חלק מהם, בעיקר מוצרי מזון ושתייה. כל זאת ללא נוכחות משטרתית כלל. כשעתיים לאחר מכן בוצע ניסיון לינץ' בנהג ממוצא ערבי, הנהג נפצע קשה. גם נזרקו אבנים ונופצו כל חלונות הרכב שלו. בהמשך אף הותקפו עיתונאים. כל זאת ללא נוכחות משטרתית כלל. עד להגעת לבוא השוטרים לנקודה שמרו על התושב, שכבר איבד את הכרתו, עוברי אורח אחרים ממוצא יהודי. לפי עדויות, אנשי לה פמיליה שהתפרעו הצליחו להגיע ליפו בשעות הלילה, לאחר האירועים בבת ים. שישה חשודים באירוע נעצרו לאחר חקירה משטרתית. כנגד שישה מהם הוגש כתב אישום.
הרצליה
אירוע שלא זכה לחשיפה בתקשורת בזמן המהומות אלא מספר שבועות לאחר מכן הוא תקיפה ודקירה של ערבי בשנות הששים לחייו מטייבה סמוך למסגד סידנא עלי בהרצליה. הקורבן פונה לבית חולים כשהוא פצוע בינוני. שבעה יהודים נעצרו בחשד לתקיפה על רקע לאומני וכנגד חמישה תושבי פתח תקווה הוגש כתב אישום. לדברי חוקרי המשטרה והשב"כ השתתפו בתקרית 15 צעירים רעולי פנים. בוצעו מעצרים.
ביישובי המשולש
ב-12 במאי
ב-13 במאי ב-14 במאי ב-15 במאי ב-16 במאי ב-17 במאי במהלך המהומות, בין היתר בכביש ואדי עארה, נעקרו רמזורים ואחרים חדלו לעבוד בשל הנזק שנגרם להם. כך גם בכביש 65 סמוך לכניסה לערערה. ב-25 במאי, הייתה תאונת דרכים בין משאית לרכב פרטי בכביש זה. אמנה אבו ואסל, אישה בשנות ה-70 לחייה, נהרגה. 4 נפצעו.
הנגב
ב-10 במאי 2021:
ב־11 במאי:
ב-12 במאי 2021: ב-13 במאי 2021: ב-15 במאי 2021 בעקבות האירועים, במשטרת מרחב הנגב הקימו כוח משימה מיוחד שכלל שוטרי יחידת האופנועים של יחידת "יואב", שוטרי יס"מ, מסתערבי מג"ב וחוקרי שב"כ. במסגרת זאת, המשטרה הצליחה להחדיר לתוך הפורעים שוטרים סמויים. בנוסף היו שנסעו בכלי רכב אזרחיים ותפסו אותם בשעת מעשה. כתוצאה מכך בוצעו מעצרים רבים של חשודים ביידוי אבנים, זריקת בקבוקי תבערה והצתת צמיגים. הוגשו כתבי אישום.
יהודה ושומרון
ביהודה ושומרון התגברה המתיחות בתחילה בעיקר בגלל בעקבות ביטול הבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית.
תגובות
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין גינה את המהומות בלוד, עוד אמר כי הוא מחזק את המשפחות השכולות וטען כי שתיקת ההנהגה הערבית נותנת רוח גבית לטרור. המהומות שהתקיימו בלוד במסגרת האירועים כונו בידי נשיא המדינה "הפוגרום בלוד".
שר הביטחון בני גנץ שוחח עם 30 ראשי רשויות ערביות וביקש לסייע בהרגעת הרוחות והשבת השקט לערים והכפרים. ראשי רשויות בפרוזדור ירושלים – ערבים ויהודים – יצאו בקריאה לשמירה על יחסי שכנות טובים ודו קיום. קראו להרגעת רוחות, שמירה על ביטחון התושבים וערבות הדדית. כך גם ראשי עיריות יהודיות וערביות בשרון.
ב-13 במאי התקיימו ברחבי ישראל הפגנות משותפות של יהודים וערבים, בהן קראו המפגינים קריאות נגד האלימות ובעד חיים משותפים. בנוסף היו יוזמות של יהודים וערבים ברחבי ישראל לפיוס והרגעה.
קלף (פירושונים)
{{פירושונים|
המהומות בישראל (2021)
תגובות
לגבי שאר המהומות בישראל, חה״כ עודה בראיון בשפה הערבית גינה את המתקפות של הציבור הערבי, כולל פגיעות בבתי כנסת וברכוש.
קלף (פירושונים)
ראו גם
}}
המהומות בישראל (2021)
תגובות
חה"כ מנסור עבאס פנה להנהגות הפוליטיות הערביות, לראשי המועצות והכפרים ולאנשי הדת, "לצאת בקריאה ברורה לשמור על חיי האנשים, לשמור על הסדר הציבורי ולפעול באחריות ובחוכמה כדי למנוע הידרדרות של המצב עוד יותר. בימים הבאים נמצא את הזמן לעשות חשבון, לגנות ולהטיל את האחריות על מי שצריך לשאת באחריות. אולם כעת בואו ונחשוב בהיגיון, נפעל בהיגיון ונשאף כולנו לתקן את המצב".
במהלך האירועים היו מקרים של תקיפות עיתונאים ואיומים אשר גונו על ידי ארגון העיתונאים בישראל.
ועדת המעקב הכריזה על שביתה כללית ליממה ביום 18 במאי, פרט לעובדי מערכת הבריאות.
בכירים במשטרה הזהירו את ראש הממשלה בנימין נתניהו מפני פעילותו של ח"כ איתמר בן גביר וטענו כי הוא "מביא לאינתיפאדה יהודית" לפי מידע מודיעיני ותורם משמעותית להתססת השטח. בן גביר טען לנקמנות בשל אמירויותיו. לפני כן, בן גביר אף יעץ ללכת למבצע צבאי שימנע את הקמת ממשלת בנט-לפיד.
במקביל התקיימו בערים המעורבות ובמקומות אחרים בארץ הפגנות משותפות של ערבים ויהודים למען דו קיום. רופאים יהודים וערבים בבתי חולים שונים הצטלמו יחד בקמפיין להרגעת הרוחות ונגד אלימות, בלוד הפגינה קבוצת אימהות שהן פעילות חברתיות ערביות ויהודיות, הקרן החדשה לישראל הודיעה על קרן של מיליון שקל שהיא תחלק ליוזמות של דו קיום יהודי ערבי, ראשי עיריות בערים מעורבות קראו לדו קיום, מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי אמר "יהודים וערבים חיו פה ביחד לפני, ונחיה פה ביחד הרבה אחרי", והוסיף כי המשטרה תטפל במתפרעים משני מהצדדים.
ביקורת כלפי המשטרה והממשלה הושמעה ביחס לרמת ההתמודדות עם המהומות ורמת המשילות. כך גם לגבי רמת ההסברה.
ביולי 2022 פרסם מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, דו"ח על הפעילות של כוחות הביטחון באירועים בערים המעורבות. הביקורת מצאה כשלים בפעילות של גורמי אכיפת החוק בתחום המודיעין, בפריסת הכוחות, בגיוס המילואים, במענה המבצעי בשטח, בהיערכות הלוגיסטית, בהכשרת הכוחות להתמודדות עם הפרות סדר ובפעילות למיצוי חקירות והעמדה לדין. הדרג המדיני לא נבדק, ולא הוזכר בדוח. בנוסף, כלל דוח המבקר חלק שעסק במצבן הכלכלי-חברתי של הרשויות בערים המעורבות, ובכשלים שלהן בטיפול בחברה הערבית. בין הממצאים על אירועי שומר החומות: במהלך המבצע חשפו חוקרי מיזם פייק ריפורטר קבוצות שבהן התארגנו לינצ'ים באזרחים ערבים על ידי פעילים כהניסטים. על פי דיווח מנכ"ל הפייק ריפורטר, חוקרי המיזם דיווחו למשטרה על ההתארגנויות המסוכנות אך רק לאחר ארבעה ימים ושורה של אירועים אלימים החלה המשטרה לפעול בעניין.
לאחר המהומות, קודמה יוזמה של השר מאיר כהן וארגון יוזמות אברהם לשימוש במרכזי הגישור בערים המעורבות ליישוב סכסוכים מקומיים בין יהודים לערבים.
לפי מחקר של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, יוסי קופרווסר, יהונתן דחוח-הלוי, נדב שרגאי, פנחס ענברי ויוני בן מנחם, התפרעויות האלימות היו בדרך כלל פרי יוזמה מקומית של צעירים לא מאורגנים, שמזדהים עם הגורמים הקיצוניים בחברה הערבית בישראל. אפרים לביא, מאיר אלרן, אילהאם שחברי, ח'דר סואעד וג'וני עיסא מהמכון למחקרי ביטחון לאומי הגדירו ב-2021 את המתפרעים "נעדרי מרות, חסרי שיוך פוליטי".
דינה פייטלסון
דינה פייטלסון (י"ד באייר תרפ"ו, 28 במאי 1926 – ח' בניסן תשנ"ב, 10 באפריל 1992) הייתה אשת חינוך וחוקרת בתחום החינוך של הגיל הרך. כלת פרס ישראל לחינוך לשנת ה'תשי"ג (1953 - השנה הראשונה בה הוענק הפרס), אותו קיבלה בגיל 27. בכך הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס זה ולאדם הצעיר ביותר עד כה שזכה בפרס ישראל.
ביוגרפיה
פייטלסון נולדה בשם דינה שוּר (Schur) בווינה בירת אוסטריה בשנת 1926, בת ליוסף והדוויג שוּר. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1934, כשהייתה בת 8, והשתקעה בתל אביב. התחנכה בגימנסיה הרצליה אותה סיימה בשנת 1944 במחזור ל"ב. בהמשך למדה בסמינר למורים בבית הכרם בירושלים. בסוף לימודיה התחילה ללמד בבית הספר דוד ילין.
לאחר מכן שירתה בבגדוד מוריה בירושלים מלחמת העצמאות (1948–1949). תפקידה היה ענייני סעד ורשימות הנופלים. היא נפצעה קשה בערב פסח וטופלה בבית החולים של ד"ר טיכו בעיר.
במקביל לכך למדה חינוך באוניברסיטה העברית, וקיבלה תואר שני בשנת 1951. היא המשיכה ללימודי דוקטורט בהדרכתו של פרופ' קרל פרנקנשטיין, וקיבלה את התואר בשנת 1956 על התזה "דפוסים חינוכיים בעדה הכורדית".
עוד קודם לכן, בשנת 1953, קיבלה את פרס ישראל לחקר החינוך על עבודת המחקר "גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א'" שנערכה במסגרת מכון סאלד.
בהמשך דרכה שימשה פייטלסון מפקחת במשרד החינוך ומרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1973 היא הצטרפה לסגל אוניברסיטת חיפה, שם הגיעה לדרגת פרופסור מן המניין.
דינה פייטלסון הייתה אחותו של ההיסטוריון נתן שור. היא נישאה ליהודה לֵאו פייטלסון, והייתה אם לשני בנים.
פייטלסון נפטרה אחרי מחלה קצרה בשנת 1992. הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
מחקריה ופעולתה החינוכית
תחום המחקר העיקרי של פייטלסון היה רכישת הקריאה והאוריינות. היא תמכה בשיטה הפונטית ללימוד קריאה והתנגדה לשיטת המילה השלמה. בנוסף הדגישה את ההקשר התרבותי של קריאה ואוריינות בכלל.
גורמי הכישלון בכיתה א’
דינה פייטלסון מונתה לביצוע מחקר שירד לשורש הבעיה ויציע פתרונות. המחקר היה ביוזמה ומימון של מכון סאלד למען הילד והנוער. המחקר כלל שלושה שלבים: בירור הידע הקיים של הילדים כשנכנסו לבית הספר ("רכושם הרוחני” בלשון המחקר), ביקורת על שיטות ההוראה הנהוגות בבית הספר, והערכת הישגי הילדים בסוף השנה. המחקר נעשה ב-13 כיתות: 12 כיתות של ילדי עולים בבתי ספר שונים, וכיתת ביקורת של ילדים אשכנזים ברובם בבית ספר בית הכרם (הצמוד לסמינר למורים).
הממצא העיקרי של המחקר היה שילדי העולים מגיעים לבית הספר עם רקע לשוני דל יחסית לילדים מרקע מבוסס. הם אינם יודעים עובדות בסיסיות (למשל, ממה עושים קמח?) ואינם יכולים לתת ביטוי מילולי למה שהם כן יודעים. הפרשנות לממצא זה לא הייתה שילדים אלה נופלים מהאחרים מבחינה אינטלקטואלית, אלא שהסביבה שבה גדלו לא סיפקה להם אינטראקציות לשוניות מספיקות כדי שיפתחו את היכולת הלשונית שלהם. לממצא זה השלכה ישירה על הסכנה לכישלון בלימוד הקריאה. אם הילד לא מבין מה שהוא קורא, איך ילמד לקרוא?
לגבי שיטות הלימוד, השיטה המקובלת באותה תקופה הייתה של לימוד חופשי תוך תקווה להתקדמות טבעית, ולא של לימוד שיטתי. המחקר הראה ששיטה זו יכולה לעבוד עבור ילדים מרקע מבוסס עם יכולות לשוניות טובות, אבל אינה יעילה עבור ילדים הנעדרים רקע כזה.
במבט רטרוספקטיבי, ניתן לומר שהמחקר זיהה שלושה גורמים העלולים להוביל לכישלון בכיתה א’:
המסקנה הייתה שיש לפתח שיטות לימוד וחומרי לימוד שיתאימו לילידים ולרקע ממנו הם באים, ולא לצפות שהילדים יתאימו את עצמם למערכת החינוך.
במחקר נכללו גם שתי כיתות הטרוגניות: כיתת הביקורת מבית הספר בית הכרם שבה היה מיעוט של תלמידים בני עדות המזרח משכונת גבעת שאול, ואחת מכיתות הניסוי שבה היו כמה תלמידים אשכנזים. כיתות אלה שימשו לבחינת התאוריה כי ערבוב אוכלוסייה יביא לפתרון בעיית לימוד הקריאה כי התלמידים החזקים ימשכו את החלשים. התוצאות הפריכו תאוריה זו: התחרות מצד תלמידים חזקים יותר ייאשה את התלמידים המתקשים ולא קידמה אותם.
על מחקר זה קיבלה פייטלסון את פרס ישראל בחקר החינוך בשנת 1953.
דפוסי החינוך בעדה הכורדית
התוצאה העיקרית של המחקר הייתה זיהוי השוני בין עולמו של הילד הכורדי העולה לבין עולמם של ילדים אשכנזים ילידי הארץ. בבית כורדי לא היו משחקים וצעצועים. לא קראו סיפורים לילדים, ואוצר הלשון שלהם הוגבל לנושאים קונקרטיים של חיי היום-יום. מעבר לכך, לא הייתה אינטראקציה עם הילדים, והם היו אמורים לשתוק בחברת מבוגרים. כל הפערים האלה השליכו על הבעיות שלהם בלימוד קריאה בבית הספר.
על מחקר זה קיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1956.
טיפוח האוריינות
כדי לענות על הצורך הראשון, פייטלסון הייתה שותפה בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים לפיתוח חומרי לימוד ללימוד הקריאה בשיטה הפונטית בשם "גם אני קורא" ו"אני קורא כבר". חומרי לימוד אלה נועדו להחליף את שיטת המילה השלמה, מתוך תפיסה שלימוד שיטתי, ובפרט הבנה של העיקרון האלפביתי, הם הבסיס ללימוד ראשוני של קריאה, ואילו קריאה אוטומטית יותר על ידי זיהוי מילים תבוא באופן טבעי בשלב מאוחר יותר, כתוצאה מהצטברות ניסיון בקריאה.
הייחוד של חומרי לימוד אלה היה במתודולוגיה של שלביות הלימוד, בצורה שאפשרה יצירת תוכן מעניין כבר מהשלבים הראשונים, במקום להתבסס על לימוד טכני של אותיות וצלילים. ההתחלה הייתה ממילים חד-הברתיות, שהן הפשוטות ביותר לקריאה. האות הראשונה שנלמדה הייתה ג’, מה שכבר אפשר ליצור את המילה "גג”. השנייה הייתה ח’, מה שאפשר את המילה "חג”. בתוספת האותיות א’ ו-ב’, כבר אפשר היה לכתוב סיפור קצר: "אבא בא בחג”. האותיות נלמדו כמייצגות של צלילים, ולא באמצעות שמות האותיות.
במהלך שנות השבעים והשמונים הייתה פייטלסון מעורבת בהקמת החטיבות הצעירות לתלמידי גן חובה וכיתות א' ו-ב'. היא ניהלה את המחקר שבעקבותיו הרעיון אומץ על ידי משרד החינוך והפך לנפוץ בבתי ספר רבים ברחבי הארץ. הרעיון של החטיבות הצעירות הוא לשלב בין כיתות גן חובה לבין כיתות א’ ו-ב’, כחטיבה נפרדת משאר בית הספר. כך הכניסה לבית הספר תהייה הדרגתית וקלה יותר, במקום שתהיה מעבר חד בין סביבת משחקים לסביבת לימודים. בכיתות הגן הילדים העשירו את עולמם הלשוני באמצעות הקראת סיפורים ודיבור עליהם. בכיתות א’ הם למדו לפענח את הכתב בעצמם.
בהמשך פייטלסון יזמה והנהיגה את פרויקט הספריות הכיתתיות – ארונית עם ספרים בכל כיתה, שהילדים יכולים לשאול ולקרוא בבית. באזורים מבוססים ניתן לאתחל את הספרייה הכיתתית מספרים שהילדים מביאים מהבית. במקומות אחרים משרד החינוך מימן את רכישת הספרים. המטרה הייתה לעודד את הקריאה העצמית ולהניע את התלמידים ליצור סביבה אוריינית לעצמם אפילו אם היא אינה קיימת בבית. הכלי היה ספרי ילדים שילדים אוהבים לקרוא, ובפרט סדרות ספרי הרפתקאות, כולל למשל סדרת ספרי קופיקו. במחקר מעקב נמצא שילדי כיתות ב’ ו-ג’ שבהן היו ספריות כיתתיות קראו בממוצע 32 ספרים בשנה, לעומת 8 ספרים אצל ילדים בכיתות בלי ספריות כאלה.
משחק ויצירתיות
בנוסף לעבודתה המדעית של פייטלסון על חשיבות ההקראה לילדים לשם פיתוח הבנת הנקרא, היא עמדה על התפקיד המכריע של המשחק החופשי בפיתוח היצירתיות, יכולת ההפשטה, התמודדות עם כישלונות, וצבירת הצלחות.
קודש וחול ביהדות
ביהדות, התואר קדוש (מילה נרדפת למובדל), הוא הבחנה של דבר הנבדל מענייני החומר והשלילה. שיא הקדושה הוא האל שהוא נבדל במהותו מכל העולם הזה, והוא בדרגת הבדלה שאין שני לה. פן נוסף של קדושה הוא דבר שהובדל על ידי האל או לשם האל. הדבר המובדל יכול שיהיה קבוצה אתנית (עם ישראל), גזעי (כהנים), אדם (בכור), בעל חיים (בכור בהמה טהורה), פרי (תרומות ומעשרות), זמן (שבתות וחגים), מעשה (תפילה, תלמוד תורה), מקום (בית המקדש) או חפץ (ספר תורה).
דינה פייטלסון
משחק ויצירתיות
היא ביקשה גם לצמצם את זמן הפעילות הפסיבית של הילדים בצפייה בטלוויזיה.
הכרה ופרסים
דינה פייטלסון קיבלה את פרס ישראל בתחום החינוך בשנה הראשונה שבה חולק הפרס, על עבודת המחקר "גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א’". היא הייתה האישה היחידה שקיבלה את הפרס באותה שנה, והיא גם הזוכה הצעירה ביותר בכל שנות הפרס (היא הייתה בת 27).
קודש וחול ביהדות
אל קדוש
במקורות מופיעה פעמים רבות קדושתו של הבורא, בדרך כלל כציווי לבני ישראל להיות קדושים גם הם מכוח היותם "בנים" לה'. בספר ויקרא: "וַיְדַבֵּר ה' אֶל-משֶׁה לֵּאמר: דַּבֵּר אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם קְדשִׁים תִּהְיוּ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם".
שמו של אלוהים אף הוא נקרא קדוש, מחמת פרישותו והסתרתו מידיעת בני האדם. בתפילת שמונה עשרה - מזכירים בברכה השלישית: "אַתָּה קָדוֹשׁ וְשִׁמְךָ קָדוֹשׁ וּקְדוֹשִׁים בְּכָל יוֹם יְהַלְּלוּךָ סֶּלָה".
דינה פייטלסון
הכרה ופרסים
בשנת 1997 נוסד לזכרה פרס מחקר מטעם ארגון בקריאה הבינלאומי (כיום ארגון האוריינות הבינלאומי ). הפרס ניתן למחקר אמפירי פורץ דרך שפורסם בג’ורנל מדעי בשנה האחרונה, ועוסק בהיבטים של רכישת הקריאה, כולל מודעות פונמית, העיקרון האלפביתי, דו-לשוניות, השפעת הבית על התפתחות אוריינית, ומחקרים חוצי-תרבויות של לימוד קריאה, עם השלכות ברורות ללימוד קריאה.
קודש וחול ביהדות
עם ישראל
עם ישראל נבחר להיבדל מיתר האומות ולא ללכת בחוקותהם. לפיכך בני ישראל נקראים גם הם קדושים, מכוח קרבתם אל הבורא ומשום היותם פרושים מן העבירות על ידי קיום מצוות התורה.
במדרש אף מופיע שקדושת ישראל עדיפה מקדושת המלאכים: "ישראל נקראו קדושים ומלאכי השרת נקראו קדושים... ולא ידעת איזה מקודש זה מזה, כשהוא אומר "קודש ישראל לה' ראשית תבואתֹה", אתם מקודשים לפני יותר ממלאכי השרת".
בני ישראל נצטוו להתנהג בקדושה ועל ידי כך להיות קדושים בפסוק: "וַיְדַבֵּר ה' אֶל-משֶׁה לֵּאמר: דַּבֵּר אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם קְדשִׁים תִּהְיוּ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם".
במשמעות הציווי ישנם שני פירושים עיקריים:
לואיג'י גלווני
לואיג'י גלווני (באיטלקית: Luigi Galvani; 9 בספטמבר 1737 - 4 בדצמבר 1798) היה רופא פילוסוף ופיזיקאי איטלקי, פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת בולוניה שבאיטליה.
קודש וחול ביהדות
שבט לוי
שבט לוי נבחר להיבדל מתוך יתר שבטי ישראל ולזכות בתפקידים מיוחדים לו. בעקבות חטא העגל, בו חטא כל עם ישראל חוץ משבט לוי, פחתה הקדושה מהבכורים וניתנה לבני שבט לוי.
כל בני שבט לוי, מלבד אהרון וצאצאיו, נקראים לויים. הלוויים אחראים על שמירת המקדש והר הבית, וכן היו שרים בעת הקרבת הקרבנות.
לואיג'י גלווני
במחקריו על פעילות העצבים והשרירים, הוא תיאר לראשונה את קיומם של תהליכים חשמליים באורגניזם החי, ובכך הפך גלווני לאחד ממייסדי הביופיזיקה והאלקטרופיזיולוגיה.
קודש וחול ביהדות
שבט לוי
פרטי קדושתם מבוארים ברמב"ם :
בני אהרון
מתוך שבט לוי, ניתנה קדושה מיוחדת לאהרון וצאצאיו. אהרון ובניו ובני בניו בכל הדורות הם הכהנים, הממלאים תפקידים קדושים יותר מתפקידי כלל שבט לוי. הכהנים מקיימים את רוב עבודת הקרבנות בבית המקדש, ונקראים משרתי ה'.
לואיג'י גלווני
התגלית הראשונית שלו הייתה מקרית, כאשר ניצוץ של התפרקות חשמל סטטי במעבדתו גרם להתכווצות רגל של צפרדע מתה שהייתה מונחת בקרבת מקום. העובדה המסקרנת מבחינתו הייתה שלא מצא התאמה בין עוצמת ההתפרקות החשמלית ובין ההתכווצות של השריר, מה שגרם לו להניח שמקור החשמל הוא ברקמה הביולוגית. מכאן והלאה הוקדשו חייו להוכחת הטענה. בני עירו של גלווני כינו אותו בשם "מורה הריקודים של הצפרדעים".
ילדותו ולימודיו
לואיג'י גלווני נולד בבולוניה בשנת 1737 כבנם של דומניקו גלווני, צורף זהב במקצועו, ושל ברברה קטרינה פוסקי, אשתו הרביעית. הם לא היו בני אצולה אך הרשו לעצמם לשלוח את ילדיהם ללמוד באוניברסיטה. בהתחלה ביקש לואיג'י גלווני להיות כומר ולכן בגיל 15 נרשם למוסד חינוכי דתי, "אורטוריו דיי פאדרי פיליפיני" (Oratorio dei Padri Filippini). עמד לקבל את ההסמכה לכמורה כשהוריו שכנעו אותו להימנע מכך. בערך בשנת 1755, אחרי לימודי דקדוק ו"ספרות יפה" הוא נרשם ל"פקולטה לאמנויות" של אוניברסיטת בולוניה ובחר בלימודי פילוסופיה ואחר כך רפואה. לימודים אלה נמשכו 4 שנים והתאפיינו בהיצמדות לספרי אבות הרפואה מימי הקדם וימי הביניים - היפוקרטס, גלנוס ואבן סינא.
הקריירה המקצועית והאקדמית
בשנת 1759 סיים גלווני את תאריו ברפואה ופילוסופיה. אחרי שב-21 ביוני 1761 הציג את עבודת הגמר שלו De Ossibus ("על העצמות") בשנת 1762 התקבל למשרה של אנטומיסט קבוע ומרצה "לשם כבוד" (ללא שכר) לכירורגיה באוניברסיטה. בו זמנית עבד ככירורג בבתי החולים של העיר וכרופא פרטי. באותה שנה הוא התחתן עם לוצ'יה גליאצי, בתו המלומדת של המורה שלו לפיזיקה, האנטומיסט הידוע דומניקו גוזמאנו גליאצי, אישיות חשובה בחוגים האקדמיים בבולוניה. גלווני עבר לגור בבית חמיו וסייע למחקריו. כשמת גליאצי בשנת 1775 התמנה גלווני לפרופסור לכירורגיה במקומו.
בתמיכת גליאצי, בשנת 1766 קיבל גלווני משרה של מרצה לאנטומיה מעשית באקדמיה למדעים של בולוניה. בתוקף תפקיד זה היה עליו לנהל נתיחת גופות (במיוחד בעונת הקרנבל השנתי שהתחולל בכל חורף באמפיתיאטרון האנטומי בפלאצו דל ארקיג'נאזיו) ולעשות שימוש בדגמי השעווה האנטומיים המפורסמים. ההצלחה בתפקיד הביאה לו קידום למשרה של מרצה בשכר ברפואה לצד חמיו.
כחבר האקדמיה החל מ-1766, התחייב גלווני להציג בישיבותיה לפחות מחקר אחד בשנה והוא עשה כן עד יום מותו. ביטאון המוסד פרסם מבחר עבודות מחקר שהוצגו בו ונשלח לכל המוסדות המדעיים והאקדמיות ברחבי העולם. קצב הפרסום היה איטי למדי ולעיתים התנהלו דיונים על בחירת הנושאים המועדפים לפרסום. אחד הדיונים, שבהם השתתף האנטומיסט אנטוניו סקרפה, גרם לגלווני לוותר על שטח המחקר שעניין אותו במשך ארבע שנים רצופות - דהינו, על חוש השמיעה של הצפורים, בעלי החיים והאדם. גלווני דיווח בדיונים לאקדמיה על תגליותיו בתחום זה אך לא הספיק לפרסמן. לעומת זאת היו חשדות כי סקרפה שנכח בהרצאותיו, ניכס לעצמו כמה מהתגליות של גלווני מבלי להזכיר את שמו.
מעמדו של גלווני הוכר בשנת 1771 על ידי בחירתו לקולגיום הרופאים בבולוניה וב-1772 נבחר לנשיא האקדמיה למדעים של בולוניה. באותה תקופה העניין שלו בסוגיית תנועת השרירים בא לידי ביטוי במחקר על "האיריטביליות לפי האלר". אחרי מותו של גליאצי בשנת 1775 גלווני התמנה במקומו לפרופסור לאנטומיה מעשית באקדמיה. הוא המשיך לעסוק בנתיחות ובמחקרים על הלב ועל העצבים של בעלי חיים.
בשנת 1782 עבר ללמד, במסגרת האקדמיה, את מקצוע המיילדות, לא רק לסטודנטים לרפואה אלא גם ליולדות. החל משנת 1779 הוא הצטרף לאגף הלא נזירי של מסדר הפרנציסקנים - Terz'Ordine Francescano.
עקרונותיו הפוליטיים והדתיים הניעו אותו, בשנת 1797, בדומה לעוד מספר פרופסורים, שלא להישבע אמונים לחוקת רפובליקה הציסאלפינית שהקים נפוליאון בונפרטה באיטליה הכבושה. מעשה אמיץ זה גרם להרחקתו מכל המשרות האקדמיות והציבוריות שהחזיק ולאיבוד כל אמצעי הפרנסה. עם זאת שמו נרשם עדיין בפנקס הפרופסורים ה"אמריטי" אך כנראה הוא לא ידע על כך ולא נהנה מכך. מדוכא ומרושש, חזר לגור בבית הוריו שהשתייך לאחד מאחיו, והלך שם לעולמו ב-4 בדצמבר 1798. הובא לקבורה במנזר קורפוס דומיני לצד קבר אשתו לוצ'יה.
ב-24 במאי 1802 התכנסה האקדמיה למדעים של בולוניה באספה והוקירה את זכרו.
גלווני נגד וולטה
אלסנדרו וולטה, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פאביה, היה בין הראשונים שניסו לחזור ולבדוק את הניסויים של גלווני. בתחילה הוא אימץ את הרעיון הבסיסי לפיו מקור ההתפרקות החשמלית היה ברקמה, אבל במהרה החל להטיל ספק במסקנות אלו. במקומן, הוא האמין שמקור התכווצות השריר היה בגירוי על ידי המתכת בה השתמש גלווני ליצור מגע בין סיבי העצב והשריר. הוא טען שמדובר בתופעה פיזיקלית הנגרמת על ידי שפשוף עור הצפרדע והמגע עם המתכת.
הניסויים של וולטה הוליכו אותו לפיתוח המודל הראשון של הסוללה, שהיה בנוי מערימה של זוג מתכות ונוזל אלקטרוליטי ביניהן (ה'ערימה הוולטאית'). לאורך השנים המשיך וולטה לשלול את הרעיון של 'חשמל ביולוגי', בעודו מדגים את השימוש בסוללה שהמציא לפני קהלים מכובדים. גלווני נאבק על צדקת רעיונו, כאשר הוא מנסה לבודד את התכווצות השריר מכל מגע עם מתכת. למעשה הוכיח גלווני שאינו זקוק למקור חשמלי חיצוני או מגע עם מתכת כדי להביא להתכווצות של השריר, אבל ההכרה הגיעה במידה רבה לאחר מותו.
הנצחה
הפסל, עשוי שיש, מראה את גלווני בעת אחד ניסוייו בצפרדעים.
קודש וחול ביהדות
בני אהרון
המשנה במסכת זבחים (יד, ד) אומרת: "עד שלא הוקם המשכן, היו הבמות מותרות, ועבודה בבכורות. משהוקם המשכן, נאסרו הבמות, ועבודה בכהנים". בזמן הקמת המשכן היו רק חמישה כהנים - אהרן וארבעת בניו - אך התורה מציינת בפירוש: "לְמַעַן אֲשֶׁר לֹא יִקְרַב אִישׁ זָר אֲשֶׁר לֹא מִזֶּרַע אַהֲרֹן הוּא לְהַקְטִיר קְטֹרֶת לִפְנֵי ה'", כלומר: הבחירה באהרן נצחית. בנוסף לבחירת אהרן ישנה בחירה בכל שבט לוי לתפקיד עזרה לכהנים ושמירת מקום המקדש.
הפרשנים נותנים סיבות שונות להעברת הכהונה אל אהרן וזרעו. יש מסבירים, כי החלטת אלוהים לרכז את הכהונה במשפחה יחידה היא כדי שאבי המשפחה ילמד את בניו עבודות הכהונה, והבנים יגדלו תוך בית שכולו בנוי ומשוקע מסביב לרעיון עבודות הכהונה - וכך יצליחו בעבודת הכהונה. בתוספתא מבואר הרעיון שריכוז עבודת שימוש המלך בקבוצת אנשים מצומצים נחשב כשבחו של מלך.