cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטין קירשנר
תרומותיו לרפואה
עשה שינויים גם בטכניקת הקרניוטומיה ותרם תרומות לנוירוכירורגיה על ידי הצעות לגבי הטיפול בכפיון הקורטיקלי.
תרם תרומות גם לפיתוח הכירורגיה הפלסטית כשהציע שינויים בטכניקת לנגנבק לניתוח החך השסוע וכן בניתוחי נרתיק - וגינופלסטיה.
כתביו
קירשנר פרסם 249 מאמרים בכתבי עת רפואיים, השתתף בכתיבת 8 ספרי לימוד בכל תחומי הכירורגיה, וערך חמישה ג'ורנלים רפואיים. בשנות השלושים השתלם אצלו ד"ר מייקל דבייקי מהחלוצים בעולם בכירורגית לב וכלי דם.
מבחר ספרים ומאמרים
(מרטין קירשנר ואלפרד שוברט - עורכים - ספר לימוד לכירורגיה כללית וייחודית - 5 כרכים) (קירשנר ואוטו נורדמן -עורכים - סינופסיס של כירורגיה כללית וייחודית, 6 כרכים) (שיטה חדשה לכירורגיה פלסטית של הוושט) (מקרה של ריפוי תסחיף של עורק הריאה באמצעות ניתוח ע"ש טרנדלנגבורג) (הטיפול בפריטוניטיס חריף מוגלתי חופשי) (שיפורים בשיטת המתיחה בעזרת חוטים) (שיטה סינכרונית מורכבת בטיפול הרדיקלי של סרטן החלחולת) (בית החולים הכירורגי הנייד - מחלקה לרדיולוגיה, ניתוחים ולטיפול בפצעים קשים)
קישורים חיצוניים
Historical remarks on Martin Kirschner and the development of the Kirschner (K)-wire Indian J Plast Surg. 2008 Jan-Jun; 41(1): 89–92.
הסיור של קרלסון
הסיור של קרלסון (באנגלית: Carlson's patrol) היה פשיטה שנערכה במסגרת קרב גוודלקנל אשר נערך בין 6 בנובמבר ל-4 בדצמבר 1942, בה השתתף גדוד הפושטים השני של חיל הנחתים האמריקני, בפיקודו של לוטננט קולונל אוואנס קרלסון. במהלך הסיור תקפו הפושטים כוחות של הצבא היפני הקיסרי בפיקודו של קולונל טושינארי שוג'י, שנמלטו מכיתור בקולי פוינט ועשו דרכם לצידו השני של גוודלקנל. בסדרת קרבות קטנים שנמשכה 29 ימים הרגו הפושטים 488 חיילים יפנים תוך שהם סופגים בעצמם 16 אבדות בלבד.
המערכה בגוודלקנל
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
היפנים לא היו מוכנים להגעת בעלות הברית, ולכן צלחו הנחיתות בטולאגי ובסביבותיו, והנחתים האמריקנים כבשו את שדה התעופה שהקימו היפנים בגוודלקנל עד שעות הערב של 8 באוגוסט. לאחר מכן פרס מפקד הנחתים בגוודלקנל, מייג'ור גנרל אלכסנדר ונדגריפט, את נחתיו בקווי הגנה סביב רמת לונגה, ששכנה לחופו הצפוני של גוודלקנל וכלל את שדה התעופה שדה הנדרסון. ב-20 באוגוסט נחתו בשדה המטוסים הראשונים של כוח האוויר של גוודלקנל, שנקרא כוח אוויר קקטוס, על שום שם הקוד שנתנו בעלות הברית לגוודלקנל. על פני החודשיים הבאים שלחו בעלות הברית תגבורות לאי, ובחודש נובמבר היו באי מעל 20,000 נחתים.
כדי לכבוש מחדש את גוודלקנל, שלח הפיקוד העליון של האימפריה היפנית את הארמייה ה-17 של הצבא היפני הקיסרי שחנתה ברבאול, והייתה תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארוקיצ'י היאקוטאקה. באותה עת נלחמו רוב יחידות הארמייה ה-17 בגינאה החדשה, ולכן הוחלט לשלוח רק חלק מהארמייה לאיי שלמה, והאלמנט הראשון נחת בגוודלקנל ב-19 באוגוסט.
הצבא היפני הקיסרי ניסה לכבוש את שדה הנדרסון לראשונה ב-21 באוגוסט בקרב טנרו, ופעם נוספת ב-12–14 בספטמבר בקרב רכס אדסון, אך שני הניסיונות נכשלו במחיר אבדות רבות, והיפנים נאלצו לסגת מערבית למטניקאו.
הקרב על שדה הנדרסון
בין 1 באוקטובר ל-17 באוקטובר העבירו היפנים 15,000 חיילים לגוודלקנל וכך עמדו לרשות היאקוטאקה כ-20,000 חיילים לביצוע המתקפה. בשל אובדן עמדותיהם מזרחית לנהר מטניקאו הבינו היפנים שמתקפה לאורך החוף תהיה קשה בצורה יוצאת דופן, ולכן החליט היאקוטאקה שהכוח המרכזי בתקיפה ינוע לשדה הנדרסון מדרום. על הדיוויזיה השנייה, שמנתה 7,000 חיילים תחת פיקודו של לוטננט גנרל מסאו מרויאמה, היה לנוע בשלוש קבוצות ולתקוף את שדה הנדרסון מדרום, סמוך לגדה המזרחית של נהר לונגה: הקבוצה השמאלית, שכללה את הרגימנט ה-29 בפיקודו של מייג'ור גנרל יומיו נאסו, הקבוצה הימנית, שכללה את הרגימנט ה-230 (של הדיוויזיה ה-38) בפיקודו של קווגוצ'י, וקבוצת העתודה, שכללה את הרגימנט ה-16 בפיקודו של מוריאמה.
ב-23 באוקטובר עדיין השתרכו החיילים היפנים במעבה הג'ונגל הטרופי. לפתע הסיט קווגוצ'י את הקבוצה שלו מזרחה לכיוון מקום בו חשב שההגנות חלשות יותר, ועשה זאת על דעת עצמו וללא אישור. לאחר שסירב לבטל את הפקודה הדיח אותו מרויאמה מתפקידו, ומינה במקומו את קולונל טושינארי שוג'י, מפקד רגימנט הרגלים ה-230. באותו ערב דחה היאקוטאקה את פתיחת המתקפה ליום המחרת, לאחר שדווח לו שהכוחות היפנים אינם בעמדותיהם.
בשעות הערב של 24 באוקטובר הגיעו כוחותיו של מרויאמה למתחם לונגה, ובמשך שני לילות רצופים ערכו היפנים התקפות חוזרות ונשנות על הקווים האמריקאים אותם אייש גדוד הנחתים הראשון של רגימנט הנחתים השביעי בפיקוד לואיס "צ'סטי" פולר. גדודו של פולר עמד בהתקפות והדף פעם אחר פעם באמצעות אש ארטילרית, מכונות ירייה וירי נ"ט, עד שהשמיד למעשה את הרגימנט היפני. יותר מ-1,500 חיילים מכוח מרויאמה נהרגו בהתקפות לעומת 60 הרוגים אמריקאים. הרגימנט ה-230 של שוג'י לא השתתף בלחימה מכיוון שנותר מאחור כדי להגן על אגפו של מרויאמה.
ב-26 באוקטובר בשעה 8:00 הורה היאקוטאקה לכוחותיו לסגת. כמחצית הניצולים מהכוח של מרויאמה נסוגו לצפון עמק מטניקאו, בעוד הרגימנט ה-230 של שוג'י קיבל פקודה לנוע לקוֹלי פוינט, 13 קילומטרים מזרחית למתחם לונגה. ב-3 בנובמבר הגיעו שוג'י וחייליו ליעדם.
מפרץ אאולה וקרב קולי פוינט
בשעות הבוקר ב-4 בנובמבר נחתו במפרץ אאולה, 64 קילומטרים מזרחית למתחם לונגה, שתי פלוגות של גדוד הפושטים של חיל הנחתים. מטרתם הייתה להגן על כ-500 חיילים מיחידת בינוי שנשלחו למקום כדי להקים שדה תעופה. מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, תת-אדמירל ויליאם הלסי, אישר את בניית שדה התעופה במקום לפי המלצתו של אדמירל משנה ריצ'מונד טרנר, מפקד הכוחות האמפיבים של ארצות הברית בדרום האוקיינוס השקט.
גדוד הפושטים השני היה ייחודי בחיל הנחתים האמריקני. בתחילת דרכו התבסס הגדוד על טקטיקות הלחימה והמבנה הארגוני הקומוניסטים הסינים, בהם צפו קרלסון ומריט אדסון בזמן ששימשו משקיפים מטעם חיל הנחתים בשורות הקומוניסטים במלחמת סין–יפן השנייה. קרלסון הנהיג שוויון בין הקצינים לחוגרים, וקבלת החלטות הייתה נתונה להתייעצות קבוצתית. בעוד שגדוד הפושטים הראשון התמחה בפעולות קומנדו, הגדוד השני התמחה בלוחמת גרילה. לפושטים היה גם ניסיון קרבי עשיר, וכלל הגנה על אטול מידוויי בקרב מידוויי ביוני 1942, וביצוע הפשיטה על מקין באוגוסט 1942.
בתחילת חודש נובמבר נודע לוונדגריפט שחיילים יפנים עומדים לנחות בקולי פוינט, מזרחית למתחם לונגה. נחוש לסכל את הנחיתה, שלח ונדגריפט שני גדודי נחתים ושני גדודי חיילים לקולי פוינט, שכיתרו את הכוח היפני, בפיקודו של קולונל טושינארי שוג'י, בנחל גבאגה. על אף הכיתור, מצאו החיילים היפנים פרצה, והחלו להימלט דרכה דרומה אל הג'ונגל.
בעוד הכוחות האמריקנים נלחמים ביפנים בקולי פוינט, הורה ונדגריפט פושטים של קרלסון לנוע ממפרץ אאולה לקולי פוינט מדרום, ולסכל כל ניסיון נסיגה של היפנים. ב-5 בנובמבר יצאו שלוש פלוגות פושטים לדרכן מקלדוניה החדשה לגוודלקנל, במטרה להצטרף לשתי הפלוגות שכבר נמצאו באי.
פעולות ראשונות
בבוקר 6 בנובמבר יצאו הפושטים של קרלסון לסיור, מלווים במדריכים מקומיים. הקבוצה צעדה לכיוון צפון-מערב, עד שהגיעה לנהר הרקו. לאחר שחצו את הנהר, נתקלו הפושטים בקבוצת חיילים יפנים והרגו שניים מהם. לאחר מכן חנו ללילה.
ב-8 בנובמבר המשיכה הקבוצה לנוע לכיוון צפון, ולאחר שהגיע לחוף, חנתה בכפר טסימבוקו. ביום המחרת חצתה הקבוצה את נהר ברנדה (Berande) ואת נהר בלסונה (Balasuna), ובשעות אחר הצהריים הגיעה לכפר בינו (Binu), השוכן 4.8 קילומטרים דרומית-מזרחית לקולי פוינט. בבינו הקים קרלסון את מפקדתו, והכין את חייליו לחסום כל תנועה יפנית לכיוון דרום או מזרח.
שלוש פלוגות הפושטים מקלדוניה החדשה נחתו במפרץ אאולה ב-8 בנובמבר, ויום לאחר מכן נחתו מנחתות בטסימבוקו, וצעדו לבינו, שם חברו לשתי הפלוגות האחרות של קרלסון. בדרכם נתקלו הפושטים בקבוצה קטנה של חיילים יפנים והרגו שלושה מהם לפני שהגיע לכפר.
בינתיים הורה היאקוטאקה לשוג'י לסגת מקולי פוינט ולחבור לשאר הכוחות היפנים בכפר קוקומבונה (Kokumbona) שבעמק נהר המטניקאו. האמריקנים עמדו להשלים את הכיתור בנחל גבאגה, אך שוג'י וחייליו הצליחו למצוא פרצה בגזרה הדרומית ונמלטו דרכה. האמריקנים אטמו את הפרצה ב-11 בנובמבר, אך עד אז נמלטו דרכה כבר מעל 2,000 חיילים יפנים, ובהם שוג'י עצמו, ונעו דרומה.
ב-11 בנובמבר שלח קרלסון ארבע פלוגות – "C", "D", "E", ו-"F" – לסיור בגזרה מצפון עד מערב בינו. בשעה 10:00 נתקלה פלוגה C באש כבדה דרומית-מערבית לבינו ורותקה למקומה. פלוגות E ו-D נשלחו לאגף את הכוח היפני אך רותקו גם הן, וקרלסון הורה ליחידותיו לנתק מגע ולשוב לבינו. אחת הפלוגות נתקלה בדרכה חזרה בפלוגה יפנית שחנתה בסמוך לנהר המטפונה (Metapona) והרגה 120 חיילים יפנים.
ביום המחרת שב קרלסון לכפר אסמנה שעל גדת המטפונה עם שני גדודים, וכבש אותה ללא התנגדות רבה. שלטים ביפנית שנתלו בכפר העידו שהמקום שימש תחנת איסוף לחיילים הנסוגים והכילו הוראות הגעה לקוקומבונה. קרלסון הציב מסביב לכפר יחידה אחת, שבמהלך שאר היום חיסלה 25 חיילים יפנים נוספים שהגיעו לכפר.
באותו יום תקפו שתי פלוגות יפניות את אסמנה, ובתגובה ביקשו הפושטים סיוע ארטילרי. הגדוד הראשון של רגימנט הנחתים העשירי ירה בתותחי ה-75 מילימטר שלו והסב ליפנים אבדות רבות. במהלך היום הדפו הפושטים והארטילריה ארבע התקפות נוספות.
ב-15 בנובמבר העביר קרלסון את מוצב הפיקוד שלו לכפר אסמנה, אך בשלב זה עזבו חייליו של שוג'י את האזור, והעמיקו לתוך הג'ונגל בדרכם למטניקאו. סיורי פושטים בסביבות אסמנה חיסלו חיילים יפנים שפיגרו אחר הכוח העיקרי שנסוג במשך היומיים שלאחר מכן.
משימה חדשה
הפושטים של קרלסון נשלחו למעלֶה נהר טנרו ונהר לונגה כדי לאתר את שביל מרויאמה דרכו העבירו היפנים ציוד וחיילים עבור הקרב על שדה הנדרסון, כדי לוודא שאין באזור הדרומי למתחם לונגה ריכוז גדול של חיילי אויב, וכדי לשתק שני תותחי הרים שהפגיזו את שדה הנדרסון מתוך הג'ונגל. לשם כך הקימו הפושטים בסיס חדש, דרומית-מזרחית למתחם לונגה. ב-25 בנובמבר הגיעה פלוגה A מקלדוניה החדשה והצטרפה לשאר הגדוד, וב-27 בנובמבר הקים הגדוד שני בסיסי סיור, במעלה ובמורד נהר הטנרו.
ב-28 בנובמבר סיירו פלוגות B ו-D לאורך נהר לונגה, וחנו ללילה באזור הר אוסטן, דרומית-מערבית למתחם לונגה. באותו יום סיירו פלוגות A ו-F באזור שבין הנהרות לונגה וטנרו, דרומית למתחם לונגה. ב-30 בנובמבר מצאו הפושטים תותח הרים 75 מילימטר ותותח נ"ט 37 מילימטר בעמדה מוסווית על רכס, 6.4 קילומטרים דרומית למתחם לונגה. זמן קצר לאחר מכן נתקל סיור שמנה שישה פושטים במחנה יפני בו נחו 100 חיילים. הפושטים פתחו מיד באש, ובחילופי האש נהרגו 75 חיילים יפנים ואף לא פושט אחד.
ב-4 בדצמבר המשיכו פלוגות A, B ו-F בדרכן חזרה למתחם לונגה, דרך עמק המטניקאו. בדרך לחוף נקלעה פלוגה B למארב שעלה בחייהם של שלושה פושטים. פעם נוספת הצליחו הפושטים לאגף את עמדות האויב, ולבסוף חיסלו את החוליה שמנתה שבעה חיילים יפנים. לאחר מכן המשיכו הפלוגות בדרכן ונכנסו למתחם לונגה באותו יום.
תוצאות הקרב
זמן קצר לאחר ששבו הפושטים של קרלסון למתחם לונגה, הגיעו שוג'י ואנשיו לעמדות היפניות מערבית למטניקאו. בנוסף לאבדות שספגו מידי הפושטים, איבדו היפנים חיילים רבים בשל תת-תזונה ומחלות טרופיות. כשהגיעו חייליו של שוג'י לדנהר לונגה, בערך מחצית הדרך למטניקאו, נותרו לשוג'י 1,300 חיילים, וכאשר הגיע לקוקומבונה נותרו עמו רק כ-750 חיילים מתוך ה-2,000 מעם יצא לדרך. השורדים השתתפו מאוחר יותר בקרב הר אוסטן, הסוס הדוהר וסוסון הים, שנערכו בדצמבר 1942 ובינואר 1943.
במהלך 29 ימי הסיור, צעדו הפושטים כ-240 קילומטרים, וצעדו ממפרץ אאולה למטניקאו – 64 קילומטרים בקו אווירי. הפושטים ספרו 488 גופות יפנים שהרגו, והשמידו כמויות גדולות של ציוד ותחמושת, כולל שני תותחי הרים ותותח נ"ט.
גדוד הפושטים השני איבד 16 לוחמים ו-18 נוספים נפצעו, ביניהם מדריך מקומי. מרבית חיילי הגדוד סבלו ממחלות טרופיות כגון מלריה, דיזנטריה, גירוי עורי או רקבון ג'ונגל. ב-17 בדצמבר עזב גדוד הפושטים השני את גוודלקנל והפליג חזרה לקלדוניה החדשה, לשם הגיע ב-20 בדצמבר. גם בקלדוניה החדשה המשיכו אנשי הגדוד לסבול מהמחלות הטרופיות, והיחידה יצאה מכלל פעילות למשך מספר חודשים, ושבה לשירות רק בנובמבר 1943, בזמן המערכה בבוגנוויל.
גרלין גילכריסט
גרלין גילכריסט (באנגלית: Garlin Gilchrist; נולד ב-25 בספטמבר 1982) הוא פוליטיקאי ופעיל פוליטי אמריקאי המכהן כסגן מושלת מישיגן מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
גילכריסט נולד בדטרויט. ב-1989 עברה משפחתו לפארמינגטון שבדרום מישיגן. הוא למד באוניברסיטת מישיגן וסיים את לימודיו שם כבוגר בהנדסת מחשבים ובמדעי המחשב. עם תום לימודיו האקדמיים, עבר גילכריסט לרדמונד שבמדינת וושינגטון, ושם עבד במשך ארבע שנים בחברת מיקרוסופט. שם סייע בבניית סדרת המוצרים "SharePoint". לאחר מכן, גילכריסט עבד עבור חברת "MoveOn.org" בוושינגטון הבירה, כמארגן קמפיין לאומי.
ביולי 2014, שב גילכריסט לעיר הולדתו דטרויט, והצטרף לממשלו של ראש העירייה מייק דוגן, ועבד תחת קצינת המידע הראשית בת' ניבלוק כמנהל חדשנות וטכנולוגיה מתעוררת. הוא יצר את האפליקציה "לשפר את דטרויט" (Improve Detroit) המאפשרת לתושבי דטרויט לדווח על בעיות שונות אל העירייה ולגורמים הנחוצים. נוסף על כך, הוא הוביל את המרכז לאחריות חברתית במדיה חברתית בבית הספר למידע של אוניברסיטת מישיגן. ב-2017, התמודד גילכריסט על תפקיד מזכיר עיריית דטרויט נגד ג'ניס ווינפרי המכהנת. הוא הפסיד לה בהפרש של 1,482 קולות.
ב-2018 בחרה בו גרטשן ויטמר, מועמדת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל מישיגן, כעמיתה למרוץ בבחירות למושלות שייערכו בנובמבר אותה השנה. עם ניצחונה של ויטמר, גילכריסט נהפך לאפרו-אמריקאי לכהן כסגן מושל מישיגן. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2019.
פסגות בודאן
פסגות בודאן או פסגות בודן או פסגות בודין (באנגלית: Baudin Peaks) הם רכס של פסגות בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהן של הפסגות עולה על 750 מטרים מעל פני הים; הפסגות הן ההר ה-4,640 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגות ממוקמות בפינה הדרומית- מזרחית של מפרץ מיקלסן; בסמוך מדרום-מערב לשפכו של קרחון קלארק; 17 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מכף ברטו.
גילוי ומיפוי הפסגות
אזור הפסגות מופה לראשונה באופן גס וחלקי בשנת 1909 על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
הפסגות עצמן נסקרו לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון ריימיל (בסקרים אלה לא ניתן לפסגות שם).
הפסגות נסקרו בשנית בין השנים 1948–1949, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שארקו קרא ללשון היבשה הסמוכה "כף פייר בודאן" (Cap Pierre Baudin).
שארקו קרא ללשון היבשה על שמו של פייר בודאן (Pierre Baudin) שהיה מהנדס הנמל פרנאמבוקו (כיום נמל רסיפה שבברזיל) - הנמל בה עגנה האונייה "למה לא" (Pourquoi-Pas) בשובה מאנטארקטיקה.
סקר שטחי חסות איי פוקלנד זיהה את אזור הפסגות, כאזור לשון היבשה ששארקו גילה ׁ(ומיפה באופן חלקי - כך שהזיהוי לא היה ברור קודם לכן).
שונר מצוי
שונר מצוי (שם מדעי: Lynx rufus; בעבר נקרא Felis rufus; לעיתים מכונה שונר אדמדם או בובקט), הוא מין טורף בגודל בינוני מהסוג שונר שבמשפחת החתוליים הנפוץ באמריקה הצפונית בלבד.
לשונר המצוי פרווה בגוונים חום - צהבהב - אדמדם, המנוקדת בכתמים שחורים או חומים כהים הבולטים לעין. האוזניים גדולות יחסית ומנוקדות אף הן, בדרך כלל בכתמים בגווני לבן, ובקצהן ציצית שיער שחורה. מתחת לסנטר מעין 'זקן' היוצא משני צדי הסנטר, וצבעו לבן - אפור. זנבו, כשל יתר מיני השונרים, קטן ולא בולט. כל גופם ובייחוד רגליהם מרופדות בפרווה רכה, וזאת בין השאר כדי להקל בציד, כך שצעדי השונר לא יישמעו לנטרף. עיניו בגווני צהוב כהה - חום.
השונר המצוי גדול במעט משונר האיברי; ממדי גופו בערך כשל השונר הצפוני: גובהו של פרט בוגר בין 45 ל-48 סנטימטרים, אורכו בין 76 ל-124 סנטימטרים. המשקל הממוצע של הזכרים הוא 9.6 קילוגרם, ושל הנקבות הוא 6.8 קילוגרם.
השונר המצוי מגיע לבגרות מינית בין גיל שנה לשנתיים. תקופת ההזדווגות וההמלטה אורכת בין אמצע החורף ועד תחילת האביב. ההריון אורך בין 50 ל-70 ימים (כחודשיים), ובסופו נולדים בין 1 ל-6 גורים עיוורים, התלויים בשבועות חייהם הראשונים בחסדי אמם המביאה להם מזון ושצדה ומלמדת אותם את אומנות הציד. בסביבות גיל תשעה ימים פותחים הגורים את עיניהם.
אף על פי שהשונר המצוי מסוגל להסתגל לאזורי גידול רבים ברחבי יבשת אמריקה, הוא אינו מסוגל לחיות באזורים המושלגים באופן תמידי בשלג עמוק. רוב פעילות השונר המצוי מתרחשת בין הערביים לשעות הקרובות לעלות השחר, אז הוא צד יונקים קטנים, כגון מכרסמים או ארנבות, אולם כשהוא רעב מאוד או בתקופת החורף הקשה, כאשר בעלי חיים אחרים לא בנמצא, הוא מסוגל לצוד גם בעלי חיים גדולים יותר, כגון איילים קטנים. בזמן שאינו צד, במהלך היום, הוא מסתתר בדרך כלל בין עצי מחט וכוכים באזורים סלעיים.
בעבר, ניצוד השונר המצוי בשל פרוותו היפה ממנה היה נהוג להכין ביגוד יוקרתי, אולם כיום ציד של שונר מצוי אסור לחלוטין בארצות הברית, ואילו בקנדה ומקסיקו הציד אסור באזורים מסוימים. בשל ההגנה, קיימת כיום בטבע אוכלוסייה מבוססת שאינה נמצאת בסכנה מיידית.
מספר רב של פרטים מוחזק בשבי בגני חיות, שם הם מסוגלים לחיות עד גיל 33. בטבע, חי בדרך כלל השונר המצוי עד גיל 12–13.
שמו האנגלי של השונר ודמותו, Bobcat אומצו על ידי יצרנית הצמ"ה (ציוד מכני הנדסי) בובקאט, הנקראת על שם השונר ופניו מופיעים בלוגו שלה. לוגו זה אומץ על ידי יחידות הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית הצה"לי כסמלן הלא-רשמי. כמו כן, בליגת ה-NBA התקיימה קבוצה הנקראת שארלוט בובקאטס וכינויה הוא "החתולים".
אדגר זליגמן
אדגר אייזק זליגמן (באנגלית: Edgar Isaac Seligman; 14 באפריל 1867 – 27 בספטמבר 1958) היה סייף יהודי-בריטי, בעל 2 מדליות כסף אולימפיות בדקר. הוא הגבר הבריטי היחידי שזכה באליפות בריטניה בכל שלושת סוגי הנשק בסיף, בדקר (1904 ו-1906) ברומח (1906 ו-1907) ובחרב (1923 ו-1924). נוסף לכך, הוא היה אמן וצייר.
קורות חיים
זליגמן נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית להורים יהודים מהגרים מגרמניה. הוא לחם במלחמת הבורים במסגרת גדוד פרשים מתנדבים בדרגת רב-טוראי. אחיו, הרברט, שימש כבריגדיר גנרל.
זליגמן היה צייר מוכשר והוא הציג את עבודותיו באקדמיה המלכותית לאמנויות ובחברה לאמנות בלונדון.
קריירה כסייף
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי, אחרי צרפת ולפני בלגיה, לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות עם קבוצתו נגד דנמרק. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו שלושה סייפים יהודים: בנבחרת צרפת ז'אן שטרן ואלכסנדר ליפמן ובנבחרת בלגיה פאול אנספך. בתחרות בדקר אישי הוא הפסיד בקרב הראשון.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי. בתחרות בדקר אישי הוא סיים במקום שישי כללי לאחר שניצח שני קרבות בשלב הגמר מתוך 7 קרבות ובמקום שישי בתחרות ברומח אישי לאחר שניצח שלושה קרבות בשלב הגמר מתוך 7 קרבות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים זליגמן במקום חמישי בתחרות קבוצתית בדקר ובמקום שביעי בתחרות קבוצתית ברומח.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים זליגמן במקום שמיני. בשלושת הסיבובים הראשונים בתחרות האישית ברומח הוא ניצח ב-12 קרבות מתוך 13. בסיבוב הגמר הוא החליק בקרב השני ומתח את שריריו ונאלץ לפרוש. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את רוג'ה דוקרט מצרפת שזכה לבסוף במדליית הזהב.
בסיס איתם
בסיס חיל האוויר איתם (כנף 25), היה בסיס הטיסה האחרון שהוקם בחצי האי סיני על ידי חיל האוויר הישראלי. הבסיס נחנך בדצמבר 1976.
לצד הבסיס שכנו מבני קבע עבור חיילי ומפקדי הבסיס, בו גרו עם משפחותיהם, מבנים שקיבלו את השם "מחנה נורית" שהיה חלק מחבל ימית.
היסטוריה
הבסיס מוּקם כ־19 ק"מ דרומית לעיר ימית ו־37 ק"מ מזרחית לאל עריש. נבנה כחלק מחשיבה אסטרטגית צבאית ישראלית, שאפיינה את שנות ה־70, שעל פיה אזור אל עריש יישאר בידי ישראל באופן קבע, גם במסגרת הסכמי שלום עתידיים. השטח היווה נקודה אסטרטגית, מכיוון שבמהלך מלחמות ישראל־מצרים השונות, היה אחד מנקודות העימות המרכזיות. בסופו של דבר, להבדיל מבסיסי הטיסה האחרים בסיני, לא השתתף בסיס איתם בלחימה מבצעית, ולא הוכיח את נחיצותו המבצעית.
בשנת 1979, עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שבו הוסכם על פינוי חצי האי סיני והחזרתו למצרים, פונו הבסיס ומתקניו השונים לבסיס רמון שבנגב, שהוקם על ידי ארצות הברית בעקבות הפינוי, ושקיבל את מספרו של בסיס איתם (25) ואת סמלו. טייסת הקרב האחרונה ששכנה בו, נפרדה מהבסיס באוקטובר 1981.
לאחר פינוי סיני, הופעלה מן הבסיס למשך זמן מה, טייסת מסוקים אוסטרלית כחלק מכוח המשקיפים הרב־לאומי, לצורך מעקב אחר מילוי ההסכם הישראלי־מצרי.
כיום, נקרא שדה התעופה "שדה התעופה אל־גורה", והוא כמעט ואינו פעיל למעט נחיתת מטוסים קלים ומסוקים של כוח המשקיפים הרב־לאומי, שעדיין מוצב במקום.
קישורים חיצוניים
(וכן כתבות נוספות באותו גיליון)
הסקה סטטיסטית
הסקה סטטיסטית או סטטיסטיקה היסקית היא תהליך שבו מסיקים מסקנות על התכונות של התפלגות כלשהי, על בסיס ניתוח של מידע אמפירי. הניתוח של המידע מאפשר להסיק מסקנות לגבי התכונות של האוכלוסייה: בפרט ניתן להשתמש בניתוח בשביל לבצע בדיקת השערות ובשביל למצוא אומדנים לפרמטרים של האוכלוסייה.
הסבר כללי
הסקה סטטיסטית מאפשרת לטעון טענות לגבי האוכלוסייה כולה, על אף שצפינו רק בחלק מתוך אוכלוסייה זו אותו דגמנו (באופן אקראי).
תהליך ההסקה הסטטיסטית מתחיל בבחירת מודל סטטיסטי של התהליך שבאמצעותו נוצר המידע, שנותן לנו להניח מהי צורת ההתפלגות של המידע, ולאחר מכן הסקת מסקנות מהמידע שנאסף תחת ההנחות של המודל.
מספר סטטיסטיקאים ידועים התבטאו בנושא ואמרו שבדרך כלל הבעיה הקשה ביותר בהסקה סטטיסטית היא התרגום של בעיות במציאות למודל סטטיסטי מתאים.
עדנה מוד
עדנה מארי "ע" מוד (באנגלית: Edna Marie "E" Mode) היא מעצבת אופנה ותלבושות אקסצנטרית בדיונית המופיעה בסרט ההנפשה "משפחת סופר-על" (2004) ובהמשכו, "משפחת סופר-על 2" (2018); הידועה בעיצוב תלבושותם של מספר גיבורי-על מפורסמים, לאחר שעבדה באופן הדוק במיוחד עם מר סופר-על ונערת הגומי (בוב והלן פאר), איתם שמרה על קשרי ידידות חזקים. כאשר בני הזוג מחדשים את קריירת גיבורי-העל שלהם לאחר חמש עשרה שנים, עדנה חוזרת מפרישתה הכפויה על מנת לסייע לשתי הדמויות, תחילה על ידי עיצוב חליפות חדשות למר סופר-על ומשפחתו, ולאחר מכן על ידי החזרת האמון של הלן בעצמה כגיבורת-על.
עדנה נוצרה על ידי הקולנוען בראד בירד על מנת להסביר כיצד גיבורי-העל בעולם בו מתקיים "משפחת סופר-על" משיגים את תלבושותם, נושא שלדעתו נחקר לעיתים רחוקות בסרטי גיבורי-על בצורה משכנעת. בירד גם החליט לדבב את הדמות בעצמו לאחר שמספר שחקניות שנחשבו במקור לתפקיד לא הצליחו להביע את מבטאה הייחודי של עדנה (לילי טומלין, אחת מבחירותיו המובילות של בירד לתפקיד, אף המליצה לו כי הוא היחיד שיוכל לעשות זאת). הבמאי הבין שבנוסף למומחיות אופנתית, הדמות תצטרך להפגין בקיאות במדע, הנדסה וטכנולוגיה על מנת ליצור תלבושות המסוגלות לעמוד ביכולותיהם ופעילויותיהם השונים של גיבורי-העל בסרט; ובסופו של דבר, עיצב אותה כדמות נמוכת-קומה ואקסצנטרית ממוצא גרמני ויפני, המבוססת על המוניטין של מדינות אלו כמעצמות קטנות. מעריצי הזיכיון אף מאמינים כי בנוסף להשראה מדמותו של Q מ"ג'יימס בונד", דמותה של עדנה התבססה בעיקר על מעצבת התלבושות אדית הד, ואף רווחו ספקולציות לגבי זהות הסלבריטאיות מהן שאב בירד השראה לעיצוב דמותה של עדנה, בהן נמנו העורכת הראשית של "ווג", אנה וינטור, אייריס אפפל והשחקנית לינדה האנט.
על אף שבשני הסרטים דמותה ממלאת רק תפקיד משני, עדנה ביססה את עצמה מאז ככוכבת הפריצה של הסרט הראשון בשל הפופולריות לה זכתה בקרב מעריצים. בנוסף לקונצזוס בקרב מבקרי הקולנוע, שהסכימו כי עדנה נחשבת ל"גנבת הסצנות" של שני הסרטים ושיבחו במיוחד את חוש ההומור ודיבורה השנון, בירד זכה גם לשבחים על דיבוב דמותה, וזכה בפרס אנני בקטגוריית "הדיבוב הטוב ביותר". עדנה הפכה לאחת הדמויות המוכרות והפופולריות ביותר של פיקסאר על ידי מספר גופי תקשורת בולטים.
יצירה ודיבוב
את דמותה של עדנה יצר והגה הקולנוען בראד בירד. לאחר שצפה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בנושא גיבורי-על לקראת פיתוח הסרט "משפחת סופר-על", בירד מצא את עצמו תוהה לעיתים קרובות מי האחראי על הכנת תלבושותם המשוכללות של גיבורי-העל. בירד הגה את דמותה של עדנה לאחר שגילה שעל אך שהם מציגים דמויות לבושות בתלבושות מפוארות ומוגזמות, סרטי גיבורי-על קלאסיים כמעט ולא מציעים הסבר סבירים כיצד משיגים גיבורי-על את התלבושות הללו, או מי מעצב אותן מלכתחילה. הבמאי רצה להפריך את הקלישאה לפיה גיבורי-על שריריים תופרים בעצמם את תלבושתם, והתקשה להאמין שגיבורי-על יפתחו פתאום עניין חזק מספיק באופנה וטקסטיל על מנת לעצב את תלבושותם. לכן, החליט בירד שאם העולם היה מאוכלס בגיבורי-על, מטבע הדברים יהיו גם אנשים שאמונים על עיצוב תלבושותיהם, שחייבים להיות בעלי רקע במדע והנדסה, ובכך יצר את הקונספט הראשוני לדמותה של עדנה כמדענית וגאונה טכנית, בנוסף להיותה מעצבת אופנה. על יצירת דמותה, פירט הבמאי: "איך שראיתי את זה, את התלבושות היה צריך ליצור מישהו עם רקע מדעי והנדסי"; ותיאר את דמותה של עדנה כ"חצי גרמנית, חצי יפנית, תחנת כוח זעירה של דמות". על אף ש"משפחת סופר-על" היה הסרט הראשון של פיקסאר שזכה לסיווג צפייה PG; עדנה נחשבת לאחד מניסיונותיה הראשונים למה שנקרא "קומדיה שחורה ונועזת יותר", מה שמודגם במיוחד בסצנה שבה הדמות מצטטת כמה דוגמאות גרפיות למקרים בהם גלימות גרמו ישירות למותם של כמה גיבורי-העל העוטים אותם, אחד מהם הוא מוצג כשהוא נהרג על ידי טורבינת סילון. לפי בירד, יצירתה דמותה של עדנה לקחה את הרעיון לפיו גיבורי-על לובשים תחפושות מעוצבות "לקיצוניות נוספת".
עדנה נקראה על שם "EMode", תוכנה בה השתמשה פיקסאר במהלך הפקת הסרט. בירד ציין את דמותה של עדנה כ"דמות הכי כיפית" שכתב לסרט, ונזכר: "בכל יום שכתבתי אותה, הייתי מאושר." את דמותה של עדנה דיבב בירד עצמו, זבמהלך הקלטות הדיבוב נהג השתמש ב"קול משעבד-העבדים" שלו. להחלטה לדיבוב דמותה של עדנה על ידי לא אחר מבירד; אנקדוטה שמקורה בתהליך יצירת העלילה, במהלכה עובדים שונים של פיקסאר דיבבו דמויות באופן זמני בזמן שיוצרי הסרט והאנימטורים ארגנו את קצב התפרשות העלילה והסצנות בסרט על מנת "לקבל תחושה של הסרט הסופי." על אף שדיבובים אלו מוחלפים בסופו של דבר בשחקנים ובמדובבים מקצועיים, ישנם מצבים שבהם "הקולות האלו נדבקים", כפי שהיה במקרה של הקול שבירד יצר עבור עדנה. במהלך תקופה זו, בירד דיבב זמנית גם דמויות אחרות, כולל את דמויותיהם של בוב פאר וסינדרום; מספר שחקניות נבחנו לתפקיד; שחקנית אחת, אותה בירד חיבב במיוחד, ביקשה מבירד כל הזמן להדגים שוב ושוב את הפרשנות שלו לאחת מהשורות של עדנה עד שאמרה לו שפשוט עליו לדבב את הדמות בעצמו מכיוון שהוא השיג את זה נכון. התפקיד הוצע גם לשחקנית והקומיקאית לילי טומלין, לה נשלחה הקלטה של בירד מדבב את הסצנות של עדנה בשלמותן; טומלין סירבה למשמע דיבובו של בירד, בטענה שלא תוכל לדבב את הדמות בצורה מצחיקה כמוהו. עמיתיו של בירד נאלצו לשכנע אותו מאוד לדבב את הדמות בעצמו. כשלבסוף נכנע ל"דרישה העממית" מצד חבריו לעבודה בפיקסאר, בירד התבדח שבסופו של דבר הוא לוהק לדמותה של עדנה פשוט כי הוא היה גם זול וגם זמין באותה תקופה. טקטיקה דומה שימשה למספר דמויות משנה אחרות בסרט: האנימטור ברט פארקר דיבב את דמותה של קארי, הבייביסיטר של משפחת פאר, התסריטאי באד לאקי דיבב את הסוכן הממשלתי ריק דיקר, ומעצב ההפקה לו רומנו דיבב את דמותו של ברני קרופ, מורו של דאש.
אישיות, עיצוב והשפעות
לדבריו של בירד, הוא חולק מספר מתכונותיה האישיות של עדנה, במיוחד האופן שבו הוא מעדיף להיות מעורב כמעט בכל היבט יצירתי של הפרויקטים שלו, כולל תהליך העלאת סיפור, כתיבתו וצילומיו, והודה שהוא ודמותה של עדנה מפגינים גם רמה גבוהה של ביטחון-עצמי וחוסר פקפוק-עצמי בכל הנוגע לעבודתם. בירד פירטה כי "למיטב ביטחוני, אני מרגיש כמוה... היא משוכנעת לחלוטין שדרכה היא הנכונה, ואם אתה לא מסכים... אתה פשוט טועה!" בירד העיר כי עדנה הייתה אחת מהדמויות הקשות ביותר לעיצוב במהלך העבודה על הסרט. הדמות עברה שינויים דרסטיים במראה החיצוני במהלך תהליך הפיתוח, החל מתיאורה כאישה גבוהה ובעלת עודף משקל, לאישה מבוגרת יותר, ולחלופין, לאישה צעירה ורזה יותר. בהשראת ההשפעה הגדולה שיש למדינות כמו יפן וגרמניה על העולם חרף היותן קטנות יחסית בגודלן, החליט בירד שעדנה תדגים תמה זו על ידי היותה "דמות זעירה ששולטת בחדר כשהיא נכנסת אליו". ביתה, שמבאובזר במיטב הטכנולוגיה המתקדמת בדומה למה שהיא משלבת בתלבושות שהיא יוצרת, תוכנן בכוונה כגדול יותר משמעותית לפי ממדיה, על מנת להדגיש עוד יותר את תמת הדומיננטיות היחסית. קומתה הקטנה של עדנה נוצרה גם בהשראת הזמרת בט מידלר, אותה בירד העריץ. הבמאי נזכר כי הופתע מגובהה של מידלר כשפגש אותה לראשונה "בגלל... שהיא שולטת לחלוטין במסך. וזה פשוט הדהים אותי כמה אישיות הייתה בגוף הקטן הזה." במונחי הנפשה, בירד רצה שהדמויות הסרט ינועו בצורה שונה זו מזו, בעקבותיו נוצרה לעדנה הליכה בטוחה מאוד על מנת לייצג את העובדה שהיא "מעולם לא חוותה ספק בחייה." האנימטורים מצאו את העובדה שבירד דיבב את הדמות בעצמו כמועיל מאוד, מכיוון שלעיתים קרובות הוא היה פועל לפי האופן שבו הדמות פועלת ומתנהגת בעצמה, מה שעזר להם לממש בצורה מדויקת יותר את חזונם עבור עדנה. על פי בירד, עדנה, למרות קומתה הקטנה, היא "גיבורת-העל" היחידה בסרט המסוגלת לגרום לגיבורי-על אחרים להרגיש לא בנוח. בירד תיאר את עדנה כדמות ש"לא מאוימת על ידי גיבורי-על או אף אחד אחר", ומסרבת לקבל את המילה "לא" כשהיא משמשת בניגוד לדעותיה או לאמונותיה.
בירד תיאר את תכונותיה הפיזיות של עדנה כ"חמורות-סבר", וראה בעיני רוחו את הדמות כבעלת משקפיים ותספורת של נער, תוך שמירה על לוק מודרני ואלגנטי בו-זמנית. מוצאה האתני של עדנה נחשב לחצי-גרמני וחצי-יפני; בעוד שהן מאפייניה הפיזיים והן קולה של עדנה מבוססים על אלו של מעצבת התלבושות אדית הד, איתה היא חולקת את משקפיה העגולים הייחודיים ותסרוקת "בוב" השחורה. על פי הערך של הד באקדמיה לאמנויות ומדעים בקולנוע, דמותה של עדנה שואבת השראה הן ממשקפיה הייחודיים של מעצבת התלבושות והן מ"אישיותה הישירה". בירד תיאר את עדנה כשילוב של הד ושל Q, דמות שהופיעה בזיכיון "ג'יימס בונד". הבמאי סירב לאשר השפעה ישירה על הדמות, והתעקש שעדנה "לא מבוססת על אדם ספציפי", ואף הפריך בפומבי טענות לפיהן ביסס את הדמות על הד, זאת על אף שהד ממשיכה להיחשב כהשראתה הלגיטימית והישירה ביותר של הדמות. עם זאת, האנימטור טדי ניוטון, שעיצב יחד עם בירד את עדנה, חשף שהוא ופיקסאר קיבלו השראה מהסרט "Unzipped" (1995), סרט תיעודי המתאר את המשבר בין מעצב האופנה אייזק מזרחי והסטייליסטית פולי אלן מלן. מעריצים העלו השערות רבות לגבי ההשראה האמיתית מאחורי העיצוב והמראה של עדנה, ובירד אף הצהיר כי מעריצים וצופים שונים מציינים בפניו כי הדמות מזכירה להם לפחות 15 סלבריטאים שונים. במאמר עבור "Fashion", תיארה ארין דנלופ את הדמות כ"הכלאה מוגדשת של כל אגדה מתעשיית האופנה שניתן לחשוב עליה". במאמר שדן על מקורות ההשראה לדמותה של עדנה, סטיב דיילי מ"אנטרטיינמנט ויקלי" ציטט את העורכת הראשית של "ווג", אנה וינטור, המעצבת קוקו שאנל והשחקנית לוטה לניה כמקורות השראה פוטנציאליות, תוך שהוא משרטט קווי דמיון בין השימוש של הדמות במשקפיים עם מסגרת גדולה לאדריכל פיליפ ג'ונסון, המפיק רוברט אוונס, סוכנת הכישרונות סוויפטי לזר, מנהל האולפן לו וסרמן, ועורכת האופנה קארי דונובן. מספר מבקרים חשדו שהדמות מבוססת גם על מרי קוואנט ואונה ג'ונס. מתוך הכרה שיש מספר מעצבות אופנה שמרכיבות משקפיים שעליהן יכלה להתבסס עדנה, הודה בירד כי הדמות נוצרה בהשראת הסופרת פטרישיה הייסמית' והשחקנית לינדה האנט, ופירט: "כשאתה מעצב דמות, אתה רק שואל – מי זו?... ניסינו המון דברים וכל הזמן אמרנו 'לא, לא, יותר ככה, אבל אני אוהב את האף על הפנים האלו, ואולי, אולי המשקפיים צריכים להיות גדולים יותר...' ובסופו של דבר אתה מקבל משהו שמזכיר לך את אדית הד ולינדה האנט."
אִפיוּן
לפי מתיו ברונסון מ-"Creative Loafing", דמותה של עדנה מספקת את רוב האספקט הקומי של הסרט. ב"ווג איטליה", פורסמה ביוגרפיה על עדנה, בה תיארה אותה הסופרת ולנטינה פברי כדמות ש"יודעת שהיא הטובה ביותר והיא לא מסתירה את זה, וחוסר הצניעות שלה משתווה רק לאינטואיציה שלה", איתה בלתי אפשרי למעשה לנהל שיחה כי "היא נוטה להיות דומיננטית". ויקטוריה רוברטסון מ-"Screen Rant" ציינה כי לדמות "יש אישיות גדולה שארוזה בחיצוניות קטנה, [היא] לוקחת תכונות סטריאוטיפיות המיוחסות לרוב המעצבים והופכת אותן לשלה", בהן, ראשית, היא גאה בעבודתה בכל עת. אוליבר ליטלטון מ-"IndieWire" העיר כי עדנה היא ככל הנראה הדמות האינטליגנטית ביותר בסרט. ביקורותיה של עדנה על תחום האופנה יכולות להיראות לא נעימות לעיתים, אך הן מוקצנות עד כדי כך שהצופים מוצאים אותן קומיות. עדנה מעדיפה לחשוב תמיד על העתיד, תוך סירוב להתרפק על העבר, שלדעתה מסיח את הדעת מההווה, כפי שהדגימה באחת משורותיה במהלך הסרט: "אני אף פעם לא מסתכלת אחורה, חמוד, זה מסיח את הדעת מהעכשיו", ובכך הוכיחה שהיא מסוגלת לקבוע את הצרכים של קהל לקוחות גיבורי-העל שלה לפני שתהיה להם ההזדמנות לסיים את לחלוק את רעיונותיהם או מחשבותיהם בנושא. אישיותה של עדנה תוארה על ידי ג'ושוע וינינג של "" כ"חצופה" ו"דוגרית". ב-"Q13 פוקס" תוארה עדנה כ"מעצבת מוכשרת, מאמנת חיים אסרטיבית ואשת שיחה שנונה", תוך שימוש במוחה ובאינטליגנציה שלה כאמצעי לפתרון בעיות יומיומיות. ב-"BuddyTV" צוין כי "גישתה הנועזת והאקסצנטרית" של הדמות מתחרה רק בכישרונה הניכר. לפי קווין קאר מ-"Film School Rejects", עדנה "לא סובלת שטויות מאף אחד" ובכל זאת "היא עושה זאת בנחת ובגאווה." קרלה מאייר מ"סן פרנסיסקו כרוניקל", טענה כי עדנה היא "יותר קריקטורה מאשר דמות ". סקוט טוביאס מ"רולינג סטון" כינה את עדנה "תזכורת לכך שחליפת גיבורי-העל זקוקה לסינתזה מושלמת של צורה ותפקוד", שבלעדיה "לא מתאפשרת הגדולה שבלוחמה בפשע וייצוג כסמל." לפי תומאס ס. הישאק, מחבר הספר "100 סרטי ההנפשה האמריקאים והבריטיים הגדולים ביותר", עדנה מודאגת ממראה התלבושות שהיא מעצבת בדיוק כמו שהיא מודאגת מהשימוש והמעשיוּת שלהן, ובכך מוכיחה שהיא "נקודת מבט חדשה לגמרי לעולם גיבורי-העל", ושביכולתה לעצב תלבושות שיכולות להימתח, לשנות את צורתן ולהתנגד למתקפות כמו טילים ושריפות. הדמות אף מוכיחה שביכולתה לעצב עבור ויולט תלבושת המסוגלת להפוך לבלתי-נראית יחד איתה, דבר שאותו תיארה כמאוד מורכב ומסובך. לאורך הסרט, עדנה מסרבת לחלוטין לשלב גלימות בעיצוביה החדשים, מכיוון שהביאו למותם של גיבורי-על "מזויפים", כהגדרתה, בעבר. בסופו של דבר, נאומה בנושא הסכנות שמביאות איתן הגלימות משמש כרמז מטרים לסצנת מותו של סינדרום.
מכיוון שהיא מחשיבה עצמה כ"מוכשרת מדי" לעצב בגדים לבני אדם נורמליים, עדנה מתרעמת על כך שנאלצה לפנות לעיצוב בגדים עבור דוגמניות-על במהלך היעדרותם בת ה-15 שנים של גיבורי-על, ופוטרת אותן כ"מפונקות, בובות מקל קטנות ומטופשות עם שפתיים מטומטמות שחושבות רק על עצמן", דעה שהיא גיבשה לאחר שנאלצה לעבוד עם דוגמניות כאלו במילאנו ובפריז. עדנה מאמינה שעיצוב בגדים עבור גיבורי-על דומה לעיצוב עבור האלים, ולכן רואה את עצמה עדיפה בהרבה על מעצבי אופנה אחרים. למרות הצלחתה הניכרת כאחת ממעצבות האופנה המובילות בעולם, עדנה משתוקקת לחזור לעבוד עם גיבורי-על על מנת שתוכל לקרוא תיגר על עיצוביה באמצעות "מיזוג הטכנולוגיה העדכנית ביותר עם חוש האופנה המושלם שלה" עבור הציבור שממשיך להעריץ גם אותה וגם את יצירותיה, ומתעקשת שאין שום דבר "סופר" בדוגמניות-על. למרות עיצוב תלבושות משוכללות למחייתה, עדנה מעדיפה אסתטיקה פשוטה יותר לעצמה, ובדרך כלל נמנעת מלק ואקססוריז. קרלי ויסל מ-"Racked" ציינה כי על אף שייתכן שלסרט ההמשך "יש שורשים עמוקים בעיצוב מודרני של אמצע המאה... עדנה נשארת נאמנה לסגנון הצופה אל פני העתיד, ולובשת קימונו משי אדום כמו נדן א-סימטרי שמרגיש כמו עוד מחווה לעבודתה של קוואקובו." בנוסף להיותה מעצבת אופנה מוכשרת, עדנה מפגינה גם בקיאות בפסיכולוגיה. בנוסף לעיצוב בגדיהם, היא משיאה עצות ללקוחותיה בכל פעם שהיא מרגישה שהם דורשים זאת, ומדגימה "מדיניות אפס סובלנות לחולשה רגשית" אשר, לפי צ'ארלס ברמסקו מ-"The Dissolve", מייצגת את "קינתו של בירד על נטייתם של אנשים רגילים למנוע מאנשים מדהימים להיות מדהימים." עדנה ידועה בנטייתה להתייחס ללקוחותיה כ"יקיריי", בעוד שאלו מתייחסים אליה בחיבה כ"ע". בנוסף לציון דמיונה לווינטור, העיתונאית האדלי פרימן מ"הגרדיאן" ציינה כי השימוש של עדנה באופנה בסרט מייצג את "הפסגה הגבוהה ביותר של ההישג האנושי. בלעדיהם העולם היה מגיע לקיצו."
הופעותיה בזיכיון
בסרט "משפחת סופר-על" (2004), עדנה מוצגת כמעצבת אופנה של גיבורי-על וכידידה קרובה של משפחת פאר. בתקופת "תור הזהב של גיבורי-העל", עדנה הוזמנה כאחת מאורחי עילית שמגיעים לטקס החתונה הפרטי של בוב והלן פאר, אז ידועים כגיבורי-העל מר סופר-על ונערת הגומי. לאחר שגיבורי-על הוצאו מחוץ לחוק ונאלצו לפרוש בעקבות סדרה של תביעות משפטיות, נאלצה עדנה לפרוש מעבודת גיבורי-על עקב מגבלות ממשלתיות, ודמותה לא מופיעה שוב עד לאמצע הסרט, כאשר היא זוכה לביקור בלתי-צפוי מבוב, שחזר לעבוד בסתר במשימות עבור גיבורי-על, סוד שהוא שומר ממשפחתו. בוב מבקש בתחילה מעדנה פשוט לתקן את חליפת-העל המקורית שלו, אך בסופו של דבר, עדנה משכנעת אותו לאפשר לה לעצב תלבושת חדשה לגמרי בתנאי שלא ישולבו גלימות כלשהן בשל נוהלי בטיחות. עד מהרה, הלן מגלה שחליפת-העל המקורית של בוב תוקנה, ובידיעה שהאדם היחיד המסוגלת לתקן חליפת-על תהיה עדנה; הלן מבקרת את עדנה בתקווה לגלות מידע נוסף על מקום הימצאו של בוב, ומגלה שהיא נטלה חירות לעצמה לעצב סט תואם שלם של חליפות-על למשפחת פאר. למרות מפגשן המחודש והמקוצר, עדנה מספקת להלן המבולבלת את העידוד לה היא זקוקה על מנת ליטול מחדש את זהותה כנערת הגומי על מנת להציל את בעלה (ואת נישואיהם), בנוסף לאיתורו באמצעות מכשיר ביות שהשתילה בחליפתו של בעלה, שחושף את מיקומו המדויק בפניה.
בסרט ההמשך, "משפחת סופר-על 2" (2018), כאשר הלן מגויסת על ידי זוג יזמים המעוניינים לשנות את תפיסת הציבור לגבי גיבורי-על ובכך חוזרת להילחם בפשע בתור נערת הגומי, עדנה נסערת לגלות שחליפתה עוצבה על ידי מעצב מתחרה. בהמשך הסרט, בוב ההמום לגלות את כוחותיו המתפתחים של ג'ק-ג'ק, מגייס לעזרתו את עדנה לסיוע בשליטה בו. למרות בתחילה עדנה נרתעת מלשמרטף על ג'ק-ג'ק, היא מפתחת חיבה עזה לתינוק ומוכנה לשמור עליו ללא תשלום; במהלך תקופה זו, היא משדרגת את חליפתו באמצעות חיישנים ושלט רחוק על מנת שהמשפחה תוכל לעקוב אחר כוחותיו ולרסן אותם לפי הצורך.
עדנה מופיעה גם בעיבוד של "Disney on Ice" לסרט: "The Incredibles in a Magic Kingdom Adventure". עדנה מופיעה שוב בסרט המונפש הקצר "דודה עדנה", המגולל את קורות התקופה בה היא שמרטפה על ג'ק-ג'ק.
ביקורות
עם הופעתה בסרט "משפחת סופר-על" (2004), דמותה של עדנה הפכה בין לילה לאהובת המעריצים וזכתה לפופולריות עצומה, תופעה אותה ייחסה קרלי ויזל מ-"Racked" לשילוב של שנינותה וחוש האופנה הייחודי של הדמות. מספר מבקרים התייחסו לעדנה כאל "גנבת סצנות"; ארין דנלופ מ-"Fashion" הכתירה את עדנה כ"גנבת הסצנות הבלתי מעורערת" של הסרט. במאמר עבור ה-"Mountain Xpress", החשיב קן האנקה את עדנה כאחת מהדמויות של הסרט ש"מענגות ומצחיקות מאוד", הדגיש במיוחד את המונולוג האנטי-גלימות של הדמות, וציין שהיא לבדה "שווה את מחיר הכרטיס". במאמר עבור ה"אייריש טיימס", שיבח מבקר הקולנוע פיטר בראדשו את הביטוי של עדנה: "אני אף פעם לא מסתכלת אחורה, יקירי. זה מסיח את הדעת מהעכשיו". דורותי וודנד מ-"The Tyee" שיבחה את עדנה כ"יצורה מעניינת יותר מכל בני משפחת סופר-על ביחד". וודנד תיארה אותה כ"אישיות שהייתי רוצה לראות ממנה יותר", וציינה כי הדמות "גונבת את ההצגה ועושה איתה דברים נפלאים, יקירי." קווין לאלי מ-"Film Journal International" תיאר את מונולוג האנטי-גלימות של הדמות כ"רגע מצחיק שלא יסולא בפז", באתר "Notable Biographies" אף ציינו את דמותה של עדנה כ"אחת הדמויות האהובות על הקהל".
בירד גם זכה לשבחי המבקרים על ביצועיו בדיבוב דמותה של עדנה. נל מינאו מ-"Common Sense Media" כתבה כי בירד "מגלם את הדמות הכי מצחיקה בסרט", בעוד שפרי סייברט מ-"AllMovie" תיאר את הופעתו כ"מצחיקה עד חוסר נשימה". פיט וונדר האר מ-"Film Threat" כתב כי בירד תרם לסרט את "העבודה הטובה ביותר" בדמותה של עדנה במונחי דיאלוג וביצוע ווקאלי, וכינה את ההתלהמות שלה על ה"טיפשות" שבגלימות כרגע ש"לא יסולא בפז". סקוט צ'יטווד, במאמר עבור "ComingSoon", הסכים כי בירד "מצחיק לחלוטין כעדנה". קולין קנדי מ"אמפייר" כינה את דיבובו של בירד כ"גולת כותרת שאין לטעות בה". סטלה פאפאמייקל מ-"BBC" הסכימה שהבמאי "גונב את ההצגה" בתור עדנה. בשנת 2005, בירד זכה בפרס אנני במהלך טקס פרסי אנני ה-32 בקטגוריית "הדיבוב הטוב ביותר", בנוסף לזכייה בקטגוריות הבימוי והתסריט הטובים ביותר. את הפרס לבירד העניק השחקן סמואל ל. ג'קסון, שהיה מועמד באותה קטגוריה על תפקידו כפרוזון בסרט.
האתר "Vulture" דירג את דיבובו של בירד כעדנה בתור "הדיבוב הרביעי בגודלו בסרט הנפשה", וכינה אותו "דיבוב גונב סצנות". באופן דומה, "אנטרטיינמנט ויקלי" מיקמו את דמותה של עדנה במקום הרביעי בדירוג "10 הדיבובים הגדולים ביותר של פיקסאר", וכותב הרשימה, מארק סנטיקר, כינה זאת "הופעה קצרה מדי אך טעימה ובלתי נשכחת" שבה בירד "הותיר חותם בל יימחה על היקום שלו." סנטיקר כינה את הדמות "מצחיקה ביותר מכולם הודות למאמציו הבלתי-מרוסנים של בירד אפילו בשורות הדיאלוג הפשוטים ביותר." "IndieWire" דירג את דיבובו של בירד בדמותה של עדנה במקום ה-14 ברשימת "30 הדיבובים הטובים ביותר בסרטי פיקסאר". קיקו מרטינז מה"סן אנטוניו קורנט", ציינה כי לדעתה ביצועיו של בירד ראויים לפרס אוסקר, ודירגה אותו ברשימת ה-"15 שחקנים שהיו צריכים לזכות באוסקר על דיבובם". בירד גילה כי מעריצים נוטים להתרשם יותר מהעובדה שהוא מדבב את קולה של עדנה מאשר מהצלחתו כבמאי ותסריטאי הסרט, והסביר, "אם אני אומר שורה בקולה של עדנה, זה הרבה יותר מענג מהעובדה שבילתי ארבע שנים במאבק ליצור משהו."
השפעה ומורשת
הפופולריות לה זכתה עדנה בקרב הקהל ביססה אותה ככוכבת הפריצה של הסרט, בעוד שסידני בקסבאום מ-"HelloGiggles" הכתירה את דמותה כ"גיבורה האמיתית" של הסרט. במאמר עבור "ווג איטליה", כתבה ולנטינה פברי כי עדנה היא אחת הדמויות האהובות ביותר של פיקסאר, בעוד שג'וליה עמנואל מ-"Hollywood.com" כינתה אותה "אחת הדמויות הזכורות ביותר של פיקסאר בכל הזמנים", שבסופו של דבר "הפכה לסמל למורשתו המתמשכת של הסרט", למרות היותה משנית. במאמר עבור "Uproxx", כתבה דונה דיקנס כי הדמות "נכנסה להיסטוריה של תרבות הפופ" מהרגע שהיא אמרה "ללא גלימות!".
אתרים בגופי התקשורת הבולטים מדרגים באופן עקבי את דמותה של עדנה בין הדמויות הגדולות ביותר של פיקסאר. ברשימתו, "10 הדמויות הטובות ביותר בסרטי פיקסאר", דירג "Tech Times" את עדנה במקום השביעי. האתר "IGN" דירג את עדנה במקום השמיני ברשימת "10 הדמויות המובילות של פיקסאר", וכינה אותה "פאשניסטה בגודל חצי-ליטר" עם "כישרון שרק גיבור-על יכול להעריך באמת." ה"רולינג סטון" מיקם אותה במקום התשיעי מתוך "25 הדמויות הטובות ביותר בסרטי פיקסאר", לפני מר סופר-על (24), ויולט פאר (20) ונערת הגומי (14). סקוט טוביאס כתב שהדמות "עוצרת את האקשן בקרירות רק כדי לקבל מונטאז' על לבוש מתאים לבעלי כישורים מיוחדים, ששיאו המנולוג מבריק על חוסר המעשיות של גלימות." בעודה כוללת את דמותה של עדנה בין 20 הדמויות הטובות ביותר של פיקסאר, העירה ויקטוריה רוברטסון מ-"Screen Rant" כי דמותה היא "הוכחה לכמה חשובות אפילו הדמויות המשניות ביותר בסרט יכולות להיות." באתר "", נכללה דמותה של עדנה בין "50 הדמויות הגדולות ביותר של פיקסאר בכל הזמנים", וכותב הרשימה, ג'ורג' ויילס, הכתיר אותה כ"אחת מיצירות הקומיקס הטובות ביותר של פיקסאר". בנוסף, אותו אתר דירג את עדנה בין 12 דמויות המשנה הגדולות ביותר של פיקסאר. האתר "" דירג את דמותה של עדנה במקום השישי ברשימת "הדמויות הנשיות הטובות ביותר של פיקסאר", והכתיר אותה בתור "הדמות החכמה ביותר בכל היקום של 'משפחת סופר-על'" בשל עמדתה נגד גלימות, עמדה שאותה כינתה כותבת הרשימה, אנג'י האן, כ"עצה הטובה ביותר של הסרט". "The Odyssey Online" פרסם מאמר שדן בשאלה "מדוע עדנה מוד היא הגיבורה של דיסני שמעולם לא ידענו שאנחנו צריכים", בו ארין פארמר כינתה אותה "הגיבורה האמיתית של הזיכיון" תוך השוואה בין נאומי המוטיבציה שלה לאלו של מהטמה גנדי.
בשנת 2013, הכתיר "Screen Rant" את עדנה כ"מעצבת האופנה הגדולה בעולם". בשנת 2015, "אמפייר" דירגה את הדמות כ"דמות הקולנועית המאה בגודלה בכל הזמנים", ואילו "" דירג את דמותה במקום העשירי ברשימת "11 דמויות דיסני נשכחות שצריכות להיות הפייבוריטים שלך". "Fashion" דירג את דמותה של עדנה בין "10 המקצוענים המגניבים ביותר בתעשיית האופנה" של המגזין. ב"הערכה הביקורתית של 7 מעצבי אופנה בדיוניים", כתבה מרי סולוזי מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כי היא "מתרשמת באופן עקבי מעבודת הטקסטיל פורצת הדרך של גב' מוד" למרות התחושה שהיא נוטה להגביל את עצמה לצלליות מוכרות, ואף התבדחה, "אנחנו מבולבלים מסירובה העיקש לשלב מאפייני עיצוב חדשים – בעיקר גלימות." ביוני 2018, קרלי ויזל מ-"Racked" הכתירה את עדנה בתואר "הדמות האופנתית הגדולה ביותר של הסרט", וכ"אישיות האופנה הבדיונית הטובה ביותר שקיימת אי פעם, מונפשת או לֹא", תוך ציון כי דמותה של עדנה "מרגישה יותר מבוססת ואמיתית" מדמותה של מירנדה פריסטלי, עורכת מגזין בדיונית מהסרט "השטן לובשת פראדה" שזוכה לעיתים קרובות לתואר "הדמות האופנתית הטובה ביותר אי פעם".
המונולוג של עדנה נגד הכללת גלימות כחלק מחליפותיהם של גיבורי-על הפך לאחד המונולוגים הפופולריים ביותר בקרב מעריצי גיבורי-על. דמותה של עדנה הפכה לפופולרית עד כדי כך שהמעריצים החלו לדרוש סרט ספין אוף בכיכובה. האתר "Screen Rant" דירג את עדנה כגיבורת פיקסאר השלישית שראויה לסרט משלה, וכותבת הרשימה, ונדסי לי פריידי כתבה כי "יש כל כך הרבה דברים שפיקסאר יכולה לעשות עם עדנה, אולי היא ראויה לטרילוגיה." בטקס פרסי אוסקר ה-77 שהתקיים בשנת 2005, עדנה העניקה את פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר לצד השחקן פירס ברוסנן. בשנת 2013, כנס ה-D23 אירח את תחרות הקוספליי הרשמית הראשונה לכבודה, "Heroes and Villains à la Mode"; בה המתמודדים התחרו בחמש קטגוריות, והזוכים קיבלו פסלונים מיניאטוריים של הדמות. על מנת לקדם את סרט ההמשך "משפחת סופר-על 2", חברת וולט דיסני הפיצה קדימון מוקומנטרי בו סלבריטאים שונים המעורבים בתעשיית האופנה חולקים כבוד לעדנה ומתארים את הדרכים שבהן הדמות השפיעה עליהם לאורך השנים מאז שהיא החליטה לצאת לתחום ההוט קוטור; וביניהם נכללו דוגמניות האופנה היידי קלום, קנדל ג'נר ורייצ'ל זואי. כשהתרשם ממחויבותם להעמיד פנים שעדנה אמיתית, האלי קיפר מ-"Vulture" התבדח שהמחווה כוללת כמה מ"התפקידים המרשימים ביותר על המסך עד כה" של המשתתפים. קולב מ-"Uproxx" כתבה שעיצוב תלבושות חדשות לכל בני המשפחה על ידי עדנה תהיה אחת הדרכים להבטיח שסרט ההמשך יהיה טוב יותר מהמקור. החל משנת 2018, נעשה שימוש רב בדמותה של עדנה במסע השיווק המקדים של "משפחת סופר-על 2". בפברואר 2018, נעשה שימוש רב בדמותה במספר כרזות של גבי אוטובוסים ורכבות תחתיות בתוך מנהטן, ניו יורק, במהלך שבוע האופנה בניו יורק. בחשבון הטוויטר המשותף של דיסני ופיקסאר הוכרז כי: "אם חשבתם שהיא תחמיץ את #NYFW, חשבתם לא נכון, חמודים". הכרזה מציגה תמונת תקריב בשחור-לבן של הדמות כשרק שפתיה משוכות באדום, ומלווה בכיתוב "עבר יותר מדי זמן, יקיריי." בקסבאום כינה את הכרזה "מהממת".
מיונג-וון צ'ונג
מיונג-וון צ'ונג (בקוריאנית: 정명훈, נהגה כ"צ'וֹנְג מיוֹנְג-פוּן" IPA: [ʨʌŋ mjʌŋ.ɸun]; ) הוא פסנתרן ומנצח דרום קוריאני.
ביוגרפיה
מיונג וון צ'ונג, יליד סיאול, ניגן לפנים עם אחיותיו, הכנרת קיונג-וה צ'ונג והצ'לנית מיונג-וה צ'ונג, בשלישיית צ'ונג. הוא זכה בפרס בתחרות הפסנתר על שם צ'ייקובסקי בשנת 1974. ניצוח למד בבית ספר מאנס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. צ'ונג כיהן כעוזר מנצח בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בתקופת כהונתו של קרלו מריה ג'וליני כמנהל מוזיקלי.
באירופה כיהן צ'ונג כמנצח ראשי של תזמורת הרדיו של חבל הסאר משנת 1984 עד 1990. כמו כן היה מנצח אורח ראשי של התיאטרו קומונאלה בפירנצה משנת 1987 עד 1992. הוא ניצח פחות או יותר על כל התזמורות האירופאיות והאמריקאיות החשובות והופיע לראשונה עם המטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1986 עם "סימון בוקאנגרה" של ורדי. בסוף עונת 1987-88 קיבל את פרס פרמיו אביאטי ממבקרי המוזיקה האיטלקים, וכעבור שנה זכה בפרס ארטורו טוסקניני. משנת 1989 עד 1994 כיהן מיונג-וון צ'ונג כמנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז. הוטוא פתח את העונה הראשונה של בית האופרה בסטיליה החדש ב"הטרויאנים" של הקטור ברליוז במלואה וחוגי המוזיקה זיכו אותו בשבחים בסקירותיהם. בשנת 1991 הכתירה אותו אגודת מבקרי התיאטרון והמוזיקה של צרפת בתואר "אמן השנה" וב-1992 קיבל את אות לגיון הכבוד על תרומתו לאופרה של פריז. רבות מהקלטותיו הבלעדיות לדויטשה גרמופון מאז 1990 זכו בפרסים ואותות כבוד בינלאומיים, ביניהן "סימפוניית טורנגלילה" ו-Éclairs sur l'au-delà של אוליבייה מסייאן, אותלו של ורדי, הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" של דמיטרי שוסטקוביץ' עם תזמורת האופרה בסטיליה; סדרה של בסימפוניות והסרנדות של דבוז'אק עם הפילהרמונית של וינה; סדרה שכולה יצירות קודש גדולות עם תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ובה ההקלטה זוכת הפרס של הרקוויאמים מאת דיריפלה ופורה, עם צ'צ'יליה ברטולי וברין טרפל.
מיונג-וון צ'ונג ניצח על ביצוע הבכורה העולמי של יצירתו האחרונה של מסייאן: "קונצרט לארבעה", לארבעה סולנים ותזמורת, שהמלחין הקדיש לו ולתזמורת הבסטיליה. במקביל הוא מכהן כמנהל מוזיקלי לשם כבוד בתזמורת הפילהרמונית של טוקיו.
מיונג וון צ'ונג זכה בפרסים ובתארי כבוד שונים בצרפת וביפן ואף הוכתר בתואר "איש השנה" מטעם אונסק"ו. הוא שימש שגריר לתוכנית לפיקוח על סמים של האו"ם והיה שגריר כבוד לתרבות של קוריאה, הראשון בתולדות ממשלת קוריאה. משנת 1997 הוא מכהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של אסיה, משנת 2000 עד 2015 הוא היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, משנת 2001 הוא משמש יועץ אמנותי מיוחד לתזמורת הפילהרמונית של טוקיו ומשנת 2005 עד שנת 2015 הוא שימש כמנהל אמנותי ומנצח ראשי של הפילהרמונית של סיאול.
סאמאלאהדנמקי
אתרי תרבות הברונזה באזור השתרעו לאורך חופיה המערביים של פינלנד ובאיי הארכיפלג במפרץ בוטניה. התרבות פרחה במחצית השנייה של האלף ה-2 לפנה"ס ובמחצית הראשונה של האלף ה-1 לפנה"ס, וחפצי ארד נמצאו באזור בשפע למרות שארד הוא סגסוגת של נחושת ובדיל שאינם מצויים באדמות המקום, ועל כן הובאו אליו ממרחקים. ערכם ההיסטורי והתרבותי של הממצאים רב בשל כך שהם נקשרו לאתרי קבורה ופולחן דוגמת תילי אבנים (Cairn) וקברים אחרים. למעלה מ-3000 תילי אבנים הוקמו מסלעים במקומות הצופים אל הים לאורך חופי פינלנד. הם מכילים שרידי אדם שנקברו במקום או שנשרפו לצד חפצים שונים שהושמו בקברים.
אתר הקבורה על גבעת סאמאלאהדנמקי הוקם על ידי כת עובדי השמש. האתר משתרע לאורך קו הרכס והמורדות העליונים של גבעה באורך 700 מטר. בתחילה הייתה הגבעה במקום קרחת מעצים, ועל כן נשקף ממנה נוף אל הים והיא הייתה חשופה אל אור השמש מכל כיווניה. במקום 33 תילי אבנים המסמנים קברים, וזהו אתר הקבורה הגדול מסוגו בפינלנד. 28 מתילי האבנים מתוארכים בוודאות לתקופת הברונזה המוקדמת למרות שבאתר זה לא נמצאו חפצי ארד. תילי האבנים נבנו מסלעי גרניט שנחצבו במורדות הגבעה או שנמצאו במקום עצמו, והם מסווגים למספר קבוצות בהתאם לצורתם וגודלם - תילים קטנים ונמוכים, תילי אבנים גדולים ותילים עגולים מוקפים בקירות העשויים מסלעי אבן. שניים מהתילים במקום היו בין ארבעת התילים הראשונים שנחקרו באתר בשנת 1891 ונחשבים ליוצאי דופן:
רולנד יוהאש
רולנד יוהאש (בהונגרית: Roland Juhász; נולד ב-1 ביולי 1983) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת המגן.
מ.ט.ק. בודפשט
יוהאש החל את קריירת נעוריו, טפיזסקו, כששיחק במועדון המקומי. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו ב- מ.ט.ק. בודפשט בשנת 1999. במדיה שיחק 107 משחקי בליגה ההונגרית וכבש 12 שערים. לאור היכולת הטובה הרשים את מאמן הנבחרת הונגריה בכדורגל לזמן אותו לסגל. יוהאש הפך לאלוף הליגה ההונגרית בעונת 2002–2003 עם מ.ט.ק. בודפשט. בסוף עונת 2004–2005 של הליגה ההונגרית, החתימה אותו המועדון הבלגי אנדרכלכט.
אנדרלכט
יוהאש חתם באנדרלכט ב-29 באוגוסט 2005. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון מול צ'לסי בליגת האלופות של אופ"א. ב-19 בספטמבר 2005, הוא שבר את עצם כף הרגל מה שגרם לכך שלא שיחק מספר שבועות.
יוהאש הפך לאלוף הליגה הבלגית ארבע פעמים עם המועדון בעונות 06\2005, 07\2006, 10\2009, 12\2011. בשנת 2009, הוא נבחר כמגן הטוב ביותר של הליגה הבלגית הראשונה ושחקן השנה לשנת 2009 על ידי התאחדות הכדורגל ההונגרית. בשנת 2011 נבחר יוהאש לשחקן הכדורגל ההונגרי הטוב ביותר של השנה.
ביסקוטי
ביסקוטי (באיטלקית: Biscotti מלטינית: bi scoctus - "נאפה פעמיים", ובצורת יחיד באיטלקית: ביסקוטו - biscotto), הידועות גם בשם קנטוצ'יני, הן סוג של עוגיות איטלקיות המכילות אגוזים. מקורן של העוגיות בעיר פראטו שבטוסקנה.
רולנד יוהאש
אנדרלכט
ב-8 באוגוסט 2011, הוכרז שקבוצת ריינג'רס של אלי מקויסט לא מוכנה לשלם את הסכום רכישה שאנדרלכט ביקשה עבור יוהאש. אנדרלכט דחתה את הצעת ריינג'רס בסך 3 מיליון ליש"ט, למרות שהסכום היה שווה לדמי השחרור שחשב שיוהאש סוכם עם מעסיקיו 12 חודשים קודם לכן. סוכנו של יוהאש אמר שזה עלול להרוס את הקריירה של השחקן.
ביסקוטי
עוגיות הביסקוטי מוכנות על ידי הכנת עוגת אגוזים - בדרך כלל שקדים, פיסטוקים או צנוברים, פריסתה לפרוסות ואפייתה בשנית עד לייבוש הפרוסות.
רולנד יוהאש
אנדרלכט
ב-18 בנובמבר 2011, סלטיק הסקוטית הציעה לעסקה של 2.6 מיליון ליש"ט עבור יוהאש, כאשר מנג'ר סלטיק ניל לנון הצהיר כי יוהאש מתאים לקבוצתו. עם זאת, יוהאש האריך את חוזהו עם אנדרלכט עד 2014.
ביסקוטי
העוגה מכילה קמח, סוכר, ביצים, אבקת אפייה, וטעמים שונים כגון אניס, שוקולד או אגוזים.
האפייה הכפולה של העוגיות מאפשרת שמירתן לזמן רב, ולכן נהגו להכין עוגיות אלה כצידה לדרך למסעות ארוכים.