cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brothers in Arms (שיר)
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה, ועם השנים נחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם להקת דייר סטרייטס. במצעד הסינגלים הבריטי הגיע השיר למקום ה-16 השיר אף זכה לגרסאות כיסוי רבות. (ראה: גרסאות כיסוי)
האמנה נגד עינויים
האמנה נגד עינויים ונגד יחס ועונשים אכזריים, בלתי-אנושיים או משפילים (באנגלית: The Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment) או בקיצור האמנה נגד עינויים, היא אמנה בין־לאומית שמטרתה למנוע עינויים ומעשי אלימות או יחס אכזרי בלתי-אנושי או משפיל ברחבי העולם. האמנה מחייבת את המדינות החברות בה לנקוט באמצעים יעילים למניעת עינויים בשטח הנתון לתחום שיפוטן, ואוסרת עליהן לגרש, להחזיר או להסגיר אדם למדינה, מקום שיש יסוד מהותי להאמין שהוא עומד בסכנת של עינויים.
היסטוריה
האמנה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1984 ונכנסה לתוקף ב-26 ביוני 1987 לאחר שאושררה על ידי 20 מדינות. תאריך זה מוכר כיום הבין־לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים. נכון ל-2019, 169 מדינות חתמו על האמנה. מדינת ישראל חתמה על האמנה בשנת 1986 ואשררה אותה ב-1991.
ניסוח סעיפי האמנה מתבסס על סעיף 55 של מגילת האו"ם לקידום כבוד אוניברסלי לשמירה על זכויות האדם, סעיף 5 להצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם וסעיף 7 לאמנה הבין־לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, אשר קובעים כי איש לא יועמד בפני עינויים או עונשים אכזריים בלתי-אנושיים או משפילים. בנוסף, היא מסתמכת על ההצהרה בדבר הגנה על כל בני האדם מפני העמדה בפני עינויים ומפני יחס או עונשים אכזריים, שאומצה על ידי העצרת הכללית ב-1975 מתוך רצון להילחם במאבק נגד עינויים.
הגדרת המושג עינוי
סעיף 1 באמנה, מגדיר את המונח עינוי כך: "מעשה אשר באמצעותו נגרם במכוון לאדם כאב או סבל חמור, בין אם פיזי, בין אם מנטלי, במטרה להוציא ממנו או מאדם שלישי מידע או הודאה, להענישו על מעשה שביצעו או נחשד בביצועו, הוא או אדם שלישי, או להפחיד או לאנוס אותו או אדם שלישי; או מכל סיבה ששורשיה בהפליה מכל סוג שהוא, מקום שכאב או סבל כאמור נגרמים בידי או באישור או בהסכמה בשתיקה של עובד ציבור או אדם אחר הממלא תפקיד רשמי בשידולו, אין הוא כולל כאב או סבל הנובעים מעיצומים על-פי חוק, טבועים בהם או נלווים אליהם".
סעיפי האמנה
1-16 – סעיפים אלו מגדירים עינוי מה הוא, את הסמכות השיפוטית על מעשי העינויים, חובות ואיסורים שונים.
17-24– סעיפים אלו מגדירים את הצורך בהקמת ועדה, בחירת חברי הוועדה, תפקידה ודרכי התנהלות.
25-33 – סעיפים אלו דנים בכניסת התוקף של האמנה, תהליך הצטרפות המדינות, זכויות וחובות המדינות החברות, חתימה ואשרור על האמנה.
סוגיות עיקריות של האמנה
סעיף 3.1 קובע את עקרון אי ההחזרה, המחייב את המדינות שלא לגרש, להחזיר או להסגיר אדם למדינה אחרת, אם קיימת "עילה מהותית" לכך שהאדם יהיה נתון בסכנת עינויי.
סעיף 16.1 קובע כי על המדינות החברות למנוע ביצוע עינויים ומעשים בלתי-אנושיים בשטח שבסמכות שיפוטה.
פיקוח ואכיפה
הוועדה נגד עינויים היא גוף של עשרה מומחים שתפקידו לפקח על יישום האמנה על ידי המדינות החברות. כל המדינות שהן צד לאמנה מחויבות על פיה למסור דיווחים שוטפים לוועדה בנוגע לאופן שבו הן מיישמות את הזכויות. בתוך שנה מחתימת האמנה על המדינות להגיש דו"ח מפורט ולאחר-מכן הן חייבות לדווח על המצב במדינתן כל ארבע שנים. הוועדה בוחנת את הדו"חות ומחווה את דעתה לגבי כל מדינה בנפרד. בנסיבות מסוימות רשאית הוועדה לשקול תלונות או הודעות של אנשים יחידים הטוענים כי זכויותיהם המפורטות באמנה הופרו. הוועדה מתכנסת מדי שנה בז'נבה. חברי הוועדה נבחרים אחת לארבע שנים. מלבד הוועדה קיימים ארגונים שונים שלוקחים על עצמם להילחם בנושא זה, הארגון העולמי נגד עינויים (OMCT) שהוקם ב-1985, הגוף הגדול ביותר בעולם של ארגונים לא-ממשלתיים, הנלחמים במעצרים שרירותיים, עינויים, הוצאות להורג וצורות אלימות אחרות, הרשת העולמית כוללת כ-300 ארגונים שונים החולקים את אותה מטרה.
פשרת מיזורי
פשרת מיזורי (באנגלית: Missouri Compromise) היה חוק שהתקבל בקונגרס האמריקני ב-1820 כפשרה בין מצדדי העבדות בארצות הברית ומתנגדיה, והסדיר את ההתייחסות החוקית לעבדות בטריטוריות המערביות, הטריטוריות שנוספו לארצות הברית ברכישת לואיזיאנה.
במקביל, ביקשה גם טריטוריית מיין, הנקייה מעבדות, להצטרף לאיחוד. הדיון בשתי הבקשות גרם לקונפליקט בין שני בתי הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), לא רק בנושא העבדות עצמו, אלא גם בעניין צירופן של מיין ומיזורי לאיחוד על סמך אותו חוק.
בפשרה שהושגה בסופו של דבר, "פשרת מיזורי", אושרה בקשת שתי הטריטוריות להצטרף לאיחוד כמדינות - מיין כמדינה חופשית מעבדות, ומיזורי כמדינה המתירה עבדות, ונקבע שבכל הטריטוריות שמצפון לקו הרוחב '36°30 (בערך המשכו של קו מייסון-דיקסון), והכלולות בשטחי רכישת לואיזיאנה תיאסר העבדות, פרט למדינת מיזורי עצמה שנמצאת צפונית לקו רוחב זה.
הפשרה עברה כשני חוקים נפרדים, האחד לצירופה של מיין והשני לצירופה של מיזורי, ולאיסור העבדות בשטחים שמצפון לקו הרוחב שנקבע, ואושרה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו בתחילת מרץ 1820.
פשרת מיזורי דחתה בכמה עשרות שנים את העימות הבלתי נמנע בין הצפון לבין הדרום בנושא העבדות, עימות שפרץ בסופו של דבר במלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861. עוד לפני פרוץ מלחמת האזרחים בוטלה פשרת מיזורי עם חקיקת חוק קנזס נברסקה ב-1854, ואף הוכרזה כמנוגדת לחוקה ב"פסק דין דרד סקוט" ב-1857.
לום
לוֹם (מהשפות הסלאביות, לדוגמה פולנית Łom; על פי האקדמיה ללשון העברית: קַנְטָר) הוא מוט ברזל בעל צורה ייחודית המשמש ככלי עבודה. השימושים העיקריים של הלום הם: פירוק ארגזים ומשטחי עץ, סיוע לפירוק והרכבה של חלקי מיכון כבדים ופריצה.
קיימים סוגים שונים של לומים. הלומים הקצרים (כ-50–80 סנטימטרים) הם לרוב בעלי קצה אחד המכופף בזווית הקרובה לזווית ישרה ובקצהו מעקר - מעין מזלג דו-ראשי המיועד לעקירת מסמרים. קצהו השני של הלום מכופף קלות וקצהו להב שטוח דוגמת מברג.
הלומים הארוכים, העשויים להגיע עד אורך של 1.80 מטר, הם לרוב ישרים. בקצה אחד של הלום קיים להב שטוח והקצה השני הוא לעיתים בצורת המוט, בצורת חוד, או בצורת גולה פחוסה המאפשרת להשתמש בו כעין פטיש.
ביחידות צה"ל שבהן נעשה שימוש בלומים ארוכים מקובל לכנות את הכלי "לום-חש"ן" או "מוט-לום".
הפעולה של הלום מבוססת על עיקרון המנוף, מכשיר המנצל את פעולת המומנט. באמרה המיוחסת לארכימדס נאמר: "תנו לי נקודת אחיזה ואוכל להזיז את העולם". כח הפועל בקצה זרוע ארוכה מאפשר הזזת גוף שמשקלו גדול.
הלום משמש גם ככלי נשק מאולתר לקרב פנים אל פנים.
אליזבת דביקי
אליזבת דביקי (באנגלית: Elizabeth Debicki; 24 באוגוסט 1990) היא שחקנית אוסטרלית ילידת-צרפת. מוכרת בזכות תפקידה בתור ג'ורדן בייקר בסרט "גטסבי הגדול".
ביוגרפיה
דביקי נולדה בפריז, צרפת לאם אוסטרלית ממוצא אירי ולאב פולני, זוג רקדני בלט. היא הבכורה מתוך שלושה ילדים, אח ואחות צעירים ממנה. כאשר הייתה בת חמש, עברה עם משפחתה למלבורן שבויקטוריה, אוסטרליה. בילדותה למדה בלט תקופה, ולאחר מכן תיאטרון. בוגרת המכללה הוויקטוריאנית לאמנויות של אוניברסיטת מלבורן, עם תואר בדרמה שהשלימה ב-2010. גובהה של דביקי הוא 1.91 מטר.
קריירה
דביקי התפרסמה לראשונה בשנת 2013 בדרמה התקופתית של באז לורמן "גטסבי הגדול" בה שיחקה בתפקיד שחקנית הגולף הצינית ג'ורדן בייקר. דביקי נבחרה לתפקיד על ידי לורמן שאהב את האודישן והתפקיד הקטן שלה בקומדיה האוסטרלית "מעט גברים טובים". דביקי זכתה לביקורות אוהדות על הופעתה והייתה לתגלית המפתיעה של הסרט.
דביקי מגלמת את דמותה של הנסיכה דיאנה בעונות ה-5 וה-6 של הסדרה "הכתר" בנטפליקס.
דורותי מקארדל
דורותי מקארדל (באנגלית: Dorothy Macardle; 2 בפברואר 1889 – 23 בדצמבר 1958) הייתה סופרת, מחזאית, והיסטוריונית אירית. הספר שלה, "הרפובליקה האירית", הוא אחד המקורות המצוטטים ביותר לגבי מלחמת העצמאות האירית, והתקופה שאחריה, במיוחד בזכות הגשת נקודת המבט של המתנגדים לאמנה האנגלו-אירית.
תחילת דרכה
דורותי מקארדל נולדה בדונדאלק, שבאירלנד, בשנת 1889, למשפחה אמידה בעלת מבשלת בירה מצליחה. היא גדלה כקתולית. את החינוך התיכוני קיבלה בבית הספר הפרוטסטנטי, אלכסנדרה קולג', בדבלין, ואחר כך למדה לתואר ראשון במכללת האוניברסיטה, בדבלין. עם סיום התואר, היא חזרה ללמד אנגלית באלכסנדרה קולג'.
פעילות לאומנית
מקארדל הייתה חברה בליגה הגאלית, ובשנת 1917 הצטרפה לקומן נה מאן. בשנת 1918 (במהלך מלחמת העצמאות), מקארדל נעצרה על ידי המשטרה המלכותית האירית בעת שלימדה באלכסנדרה, ובסופו של דבר, בשנת 1923, היא פוטרה מעבודתה שם, בשלהי מלחמת האזרחים האירית, בשל התנגדותה להאמנה האנגלו-אירית ופעילותה הנלווית.
כאשר התנועה הרפובליקנית התפצלה בשנת 1921–1922 עקב נושא האמנה האנגלו-אירית, מקארדל הייתה בצדו של איימון דה ואלירה והכוחות המתנגדים. היא נכלאה על ידי ממשלת המדינה חינם החדשה בשנת 1922, במהלך מלחמת האזרחים, ישבה בכלא מאונטג'וי וכן בכלא קילמיינהאם.
מאוחר יותר, בשנות ה-1930, היא עבדה כעיתונאית בחבר הלאומים, וגילתה אהדה גדולה למצוקתה של צ'כוסלובקיה טרום-מלחמת העולם השנייה. עמדה זו הייתה מנוגדת לעמדה הרשמית של אירלנד לגבי האיום הנאצי, שכן זו בחרה בנייטרליות במלחמה. לא הייתה זו הסוגיה היחידה בא מצאה עצמה מקארדל בהתנגדות לממשלתה. נושאים אחרים כללו את נושא הוראת השפה האירית בבתי הספר, שהממשלה הבטיחה ואחר כך לא קיימה, וכן הפחתה משמעותית במעמדן של נשים באירלנד על פי חוקת 1937- בניגוד לחוקה הרפובליקנית המקורית - שבאה כתוצאה מעסקה של דה ואלירה עם הכנסייה הקתולית, אותה גינתה מקארדל.
כתיבה
מקארדל העלתה את חוויותיה ממלחמת האזרחים על הכתב בספר Earthbound: Nine Stories of Ireland (1924). במהלך השנים הבאות, החלה מקארדל לכתוב מחזות. בכתיבתה הדרמטית היא השתמשה בשם העט מרגרט קאלן. במהלך תקופה זו היא גם עבדה כעיתונאית בחבר הלאומים.
בשנים אלה היא גם חקרה את ספרה הענקי The Irish Republic, אשר פורסם לראשונה בשנת 1937. יריביה הפוליטיים ומספר היסטוריונים מודרניים החשיבו אותה כהגיוגרפית עבור דעותיו הפוליטיות של דה ואלירה. אך עם זאת, היא זכתה לשבחים על התיעוד המדויק והמחקר המעמיק, והספר יצא בהוצאות מחודשות מספר פעמים, לאחרונה בשנת 2005. לצד הביקורות מצד יריבי דה ואלירה והכנסייה הקתולית, שהביעה מורת רוח מהשמטתה בספר כחלק מהתנועה הרפובליקנית, הספר זכה לביקורות נלהבות וכן לביקורות טובות באופן כללי (לצד הסתייגות מן ההטייה הפוליטית). פרסום הספר הנגיש בפעם הראשונה לבריטים את הסיפור והפרספקטיבה האירית לגבי עצמאות אירלנד.
מותה
מקארדל נפטרה מסרטן ב-1958, בגיל 69. למרות אכזבתה מהמדינה האירית החדשה, ובפרט יחסה לנשים, היא הורישה את התמלוגים מספרה למנהיג אירלנד, חברה הקרוב איימון דה ואלירה, אשר כתב את ההקדמה לספר. דה ואלירה ביקר אותה בבית החולים לפני מותה.
דושקו איבאנוביץ'
דושקו איבאנוביץ' (בסרבית: Душко Ивановић, נולד ב-1 בספטמבר 1957) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל מונטנגרי, המאמן את קבוצת הכוכב האדום בלגרד.
קריירה כשחקן
התחיל את הקריירה בקבוצה המקומית בעיר הולדתו, ביילו פולייה. שיחק בבודוצ'נוסט, יוגופלסטיקה ספליט, ז'ירונה, לימוז' ופרייבורג אולימפיק משווייץ. בתקופתו ביוגופלסטיקה זכה פעמיים ברצף באליפות אירופה לקבוצות בשנים 1989 ו-1990.
קריירה כמאמן
את הקריירה כמאמן התחיל בפרייבורג, בעונת 1993-1994 שהוא משמש הן כעוזר מאמן והן כשחקן. בעונת 1994–1995 שימש כעוזר מאמן בז'ירונה ועונה לאחר מכן (1995–1996) חזר לתפקידו כשחקן וכמאמן בפרייבורג. ב-1996 מונה להיות מאמן ראשי בקבוצה. ב-1997 מונה למאמנה של נבחרת שווייץ (לקדנציה שנמשכה עד שנת 2000). ב-1999 מונה למאמנה של לימוז' עימה זכה בגביע קוראץ' (2000).
בשנת 2000 החל לשמש כמאמן בקבוצת קאחה לבורל ויטוריה (שנקראה אז טאו ויטוריה) ובתקופתו שם הצליח להצעידה אל קדמת הבמה של הכדורסל הספרדי והאירופי כשהוביל אותה פעמיים אל גמר היורוליג (2001 ו-2005) וזכה עימה באליפות ספרד. עקב ההצלחה, בקיץ 2005 הצטרף כמאמן לקבוצת הפאר הספרדית ברצלונה ובעונתו הראשונה הצעיד את הקבוצה לפיינל פור של היורוליג. במהלך עונתו השנייה במועדון פוטר איבאנוביץ' מתפקידו לאחר סדרה של הפסדים. בקיץ 2008, חזר לקדנציה שנייה בשורותיה של הקבוצה הבסקית ובהמשך הצעידה לזכייה בגביע הספרדי (2009) ובאליפות (2010) מפתיעה, לאחר ניצחון מוחץ 3:0 בסדרת הגמר על ברצלונה שהייתה אלופת אירופה באותה העונה ונחשבה לפייבוריטית ברורה טרם הסדרה. ב-18 בנובמבר 2012, לאחר סדרת כישלונות ביורוליג ובליגה פוטר איבאנוביץ' מתפקידו וסיים 10 שנות אימון, לסירוגין, בקבוצה הבסקית.
ב-10 ביוני 2014 חתם איבאנוביץ' לשנתיים בפנאתינאיקוס היוונית.
ב-20 באוגוסט 2018 מונה למאמן בשיקטש הטורקית.
איבאנוביץ' נחשב למאמן קשוח, בעל שיטות אימון קשות ומתישות פיזית. ליאור אליהו, ששיחק תחת איבאנוביץ' בקאחה לבורל, סיפר לתקשורת הישראלית על משטר אימונים קשוח ותובעני, הדורש מהשחקנים הגבוהים כושר פיזי דומה לזה של הגארדים בקבוצה.
דב דרום
דב דרום (שם לידה: ברנהרד דרוקר; בגרמנית: Bernhard Drucker; מאי 1927– 1997) היה מחנך ומרצה לחינוך במוסד החינוכי נעמן בכפר מסריק, בסמינר למורים אורנים ובאוניברסיטת חיפה.
ילדות
דרום נולד בברלין כברנהרד דרוקר במאי 1927, בן שני לרחל וחיים-צבי דרוקר. בשנת 1939 נמלטה משפחתו מהשלטון הנאצי לאנגליה, שם סיים את בית הספר התיכון והחל ללמוד באוניברסיטה כימיה ופיזיקה. כנער דתי, הצטרף לבני עקיבא אך לא מצא שם את מקומו ולאחר חיפושים הגיע לתנועת "השומר הצעיר" (אליה השתייך גם אחיו הגדול יואל שעלה לארץ בעלייה החמישית). דב היה למדריך נלהב, הפסיק את לימודיו הגבוהים, התמסר כולו לפעילות התנועתית, עלה לארץ ישראל ועברת את שמו לדב דרום.
משפחה
בגיל 22 נישא בישראל לשושנה, יוצאת אוסטריה וחניכת השומר הצעיר, נולדו להם שתי בנות, מיכל ונועה. יחד היו ממקימי קיבוץ יסעור בגליל המערבי. לאחר שנפטרה שושנה, נישא דב שוב לחיה חברת הקיבוץ. לדב וחיה נולדו שלושה בנים: יאיר, עמוס ועמית.
בשנת 1997 נפטר דרום בגיל 70.
עשיה חינוכית
דב החל את דרכו החינוכית כמורה ומחנך במוסד החינוכי האזורי "נעמן" בכפר מסריק. משם המשיך להכשרת מורים בסמינר למורים באורנים, בסמינר באורנים הדריך, לימד, כתב ופרסם את רעיונותיו החינוכיים. במשך שנים עמד דב בראש המדור לחינוך חברתי של החטיבה האוניברסיטאית באורנים.
בשנות עבודתו האחרונות עסק בעיקר בניהול סדנאות למחנכים על מנת לקרבם להשקפת עולמו ההומניסטית.
משנתו החינוכית
משנתו החינוכית של דרום דגלה בהומניזם, חירות הפרט, כבוד לאישיות התלמיד, אמפתיה, הימנעות מגישה שיפוטית, מבלי לוותר על העמדת תביעות מוסריות של מילוי חובות לאדם ולחברה.
דב פרסם עשרות מאמרים בישראל ובכתבי עת בינלאומיים. שיא יצירתו היה חיבור הספר "אקלים של צמיחה - חופש ומחויבות בחינוך", שיצא לאור בספרית הפועלים בשנת 1989.
שערי ירושלים (ספר)
שערי ירושלים הוא ספרו של משה ריישר שיצא לאור בשנת 1866 בלבוב. הספר כולל לקט מדרשים על טיבה של ארץ ישראל, תיאור של מקומות בארץ ומידע מעודכן לזמנו - מחצית המאה ה-19.
נקודת מבטו של המחבר היא של יהודי שגדל בירושלים בן להורים מפולין, ומדווח ליהודי פולין על אתרים בארץ הקודש לאור הרקע המקראי והמדרשי שלהם, כולל המקומות קדושים. הספר הוא בין המקורות היחידים המתארים את ארץ ישראל במחצית המאה ה-19 מנקודת ראות יהודית.
מהדפוס הראשון בשנת 1866 ועד 1880 (כ-14 שנים), הספר נדפס שנים עשר פעמים, חמש פעמים בלבוב ושבע פעמים בוורשא. הספר הודפס מחדש בשנת 1967 בדפוס ספרא במהדורה הכוללת 79 עמודים בלבד.
פרקי הספר
לספר 12 פרקים או "שערים" בלשון המחבר - כנגד י"ב שערי בית המקדש.
קישורים חיצוניים
כמה ממהדורות הספר:
Lithium (שיר של נירוונה)
Lithium (מילולית: ליתיום) הוא שיר של להקת הגראנג' האמריקאית, נירוונה. השיר יצא כסינגל שלישי מתוך האלבום המצליח, Nevermind. השיר הופיע גם באלבום ההופעה From the Muddy Banks of the Wishkah, באוסף הלהיטים של הלהקה (שנקרא כשם הלהקה), Nirvana, וגרסה אקוסטית שלו הופיעה באוסף With the Lights Out.
מילות השיר, שנכתבו על ידי סולן הלהקה קורט קוביין, עוסקות בתנודות במצבי רוח, ומרמזות על הפרעה דו-קוטבית, הן במילים והן בשם השיר (ליתיום קרבונייט משמש כתרופה להפרעה דו-קוטבית).
במהלך הבתים קוביין שר ומנגן באופן רגוע ושקט, ואילו בפזמון ובגשר המנגינה מתחלפת למנגינה כבדה ורועשת, מנגינה שמאפיינת מאוד את סגנון הגראנג' של נירוונה. השיר זכה למעמד הכסף בבריטניה.
טקס פרסי המוזיקה, 1992
ערוץ המוזיקה MTV ביקש מהלהקה לנגן את השיר Smells Like Teen Spirit בטקס פרסי המוזיקה של שנת 1992, אולם הלהקה רצתה לנגן שיר חדש - Rape Me. בתור פשרה, אנשי MTV הסכימו שנירוונה ינגנו את לית'יום, שהיה הסינגל הנוכחי שלהם. כאקט מחאה, שר קוביין את התיבות הראשונות של Rape Me לפני שהלהקה קפצה ללית'יום. לקראת סוף ההופעה, זרק הבסיסט קריסט נובוסליץ' את הגיטרה שלו באוויר, לא הצליח לתפוס אותה - והתמוטט לאחר שהגיטרה נפלה על מצחו. נובוסליץ' כשל אל מחוץ לבמה, בעוד קוביין וגרוהל ממשיכים להופיע.
קוסה (שפה)
קוסה היא שפה משפות בנטו הכוללת עיצורים מצוצים, והיא אחת השפות הרשמיות של דרום אפריקה וזימבבואה. קוסה מדוברת כשפה ראשונה על ידי כ-8.2 מיליון איש, ועל ידי 11 מיליון נוספים כשפה שנייה בדרום אפריקה, בעיקר במחוז הכף המזרחי.
תפוצה גאוגרפית
קוסה היא השפה האפריקאית הנפוצה ביותר בדרום אפריקה, אם כי השפה האפריקאית המדוברת ביותר היא זולו. זוהי שפת הבית השנייה הנפוצה ביותר בדרום אפריקה כולה. נכון ל-2003 כ-5.3 מיליון דוברי קוסה, הרוב, חיים ב, ואחריו קייפ המערבי (כ-2 מיליון), Gauteng (671,045), את המדינה החופשית (246,192), קוואזולו-נטאל (219,826), צפון מערבי (214,461), מפומלאנגה (46,553), את הכף הצפונית (51,228), ואת לימפופו (14,225). יש קטן אך משמעותי קהילה Xhosa של כ-200,000 בזימבבואה. כמו כן, קהילה קטנה של דוברי קוסה (18,000) מתגוררת במחוז קוטהינג, לסוטו.
תנועות
בקוסה יש 10 תנועות: ולכולן גרסה קצרה וגרסה ארוכה.
טונים
קוסה היא שפה טונאלית, עם 2 טונים פונמיים שונים: נמוך וגבוה. טונים מסומנים בכתב לעיתים נדירות בלבד. אך ניתן לסמנם כך: [à], á [á], â [áà], ä [àá].
הארכת התנועה בדרך כלל אינה נכתבת למרות היותה פונמית (מלבד â ו - ä שהן תוצר של מיזוג תנועות בעלות טונים שונים).
עיצורים
6 הראשונים הם עיצורים מצוצים-שיניים (המיוצגים על ידי האות c), ומבוצעים עם הלשון על הצד הפנימי של השיניים, והם דומים קצת לצליל הצקצוק "צטטט" המבוטא בפי דוברי עברית להבעת צער.
6 נוספים הם עיצורים הם עיצורים מצוצים-צידיים (המיוצגים על ידי האות x), ומבוצעים כשהלשון בצידי הפה.
וששת האחרונים הם עיצורים מצוצים-וילוניים (המיוצגים על ידי האות q), ומבוצעים כשקצה הלשון נוגעת בחלק העליון של הפה.
טבלת עיצורים:
בנוסף לעיצור המחוכך-מסודק [tʃʼ] האיות tsh עשוי עם לייצג עיצור מחוכך - מנושף [tsʰ] ו-[tʃʰ].
הקול הנשוף החוכך [ɦ] לפעמים נכתב כ-h.
הפונמות של העיצורים המצוצים מבוטאות כמצוצים רק בהגייה מוקפדת או בסביבה מבודדת, וגם אז רק אצל חלק מהדוברים.
במקרים אחרים הן מבוטאות כ- עיצורים אטומים לא מנושפים "פשוטים" (tenuis).
מורפולוגיה
בדומה לשפות בנטו דרומיות רבות, גם קוסה היא שפת מִדְבק (agglutinative language ),עם מערכת תחיליות וסופיות המתחברות לצורות היסוד של המילים. שמות העצם מסווגים לקבוצות מורפולוגיות (מין דקדוקי). בקוסה יש 15 קבוצות מורפלוגיות כאלה, עם תחיליות שונות ליחיד ולרבים. חלקי דיבר רבים המתייחסים לשמות עצם מותאמים למין הדקדוקי. סדר המילים במשפט הוא נושא-פועל-מושא.
הפועל מחובר למוספיות המסמנות נושא, מושא, זמן, אספקט ומודוס.
חלקי המשפט מותאמים למין הדקדוקי ולמספר הדקדוקי.
שם העצם
שמות העצם בקוסה מורכבים משני חלקי יסוד: תחילית וגזע (stem). באמצעות התחיליות ניתן לסווג את שמות העצם לקבוצות, הממוספרות ברצף כדי להקל את ההשוואה עם שפות בנטו אחרות.
הפועל
פעלים מצטרפים אל התחיליות הבאות לנושא ולמושא:
עיתונות ילדים
עיתונות ילדים היא עיתונות המיועדת לילדים (בדרך מגיל הגן ועד גילאי 12 - 13) והעוסקת במגוון נושאים. חלק מכתבי העת המיועדים לילדים נכתבים – באופן חלקי או מלא – על ידי ילדים.
המוציא לאור של עיתונות ילדים יכול להיות גורם פרטי-מסחרי; אך יכול גם להיות גורם ממסדי כגון בית ספר, משרד ממשלתי, ארגון דתי, וכדומה.
כתבי עת לילדים כוללים בדרך כלל, לצד מאפיינים חדשותיים (כתבות או ראיונות בנושאים שמעניינים את קבוצת היעד), גם סיפורים, איורים, קומיקס, שירים וחידות המותאמים לגילאי קהל היעד. לעיתים קרובות, קיימת כוונה לתרום לחינוך הקוראים ולסוציאליזציה שלהם.
עיתונות ילדים עברית
עיתון הילדים העברי הראשון היה "עולם קטן" שיצא לאור ב-1892. עורכי העיתון היו אליעזר בן-יהודה, יהודה גרזובסקי ודוד יודילוביץ. העיתון יצא בשבעה עותקים (במשך כעשרה חודשים). עיתון הילדים העברי הראשון שבו כתבו בני נוער הוצא לאור על ידי איתמר בן-אב"י והיה "שפת עבר", שיצא לאור (בגיליון אחד בלבד) ב-1897.
בעקבות צעדים ראשונים אלה יוצאים לאור (או יצאו לאור) בישראל עיתוני ילדים רבים. עיתון הילדים הוותיק ביותר בישראל כיום הוא "אצבעוני", היוצא לאור על ידי הוצאת אצבעוני בע"מ, בעריכת רמי שיר - מוציא לאור פרטי.
מוסלה
מוסלה (בולגרית: Мусала) הוא ההר הגבוה ביותר בבולגריה המשתייך לרכס הרי רילה הנמצא בדרום-מערב בולגריה.
מקור השם
השם מוסלה נובע מ"مصلى", מלשון "صلاة - תפילה". השם ניתן להר בתקופת השלטון האיסלאמי של בולגריה תחת האימפריה העות'מאנית. השם הקודם של ההר היה טנגרה.
גאוגרפיה
פסגת מוסלה שוכנת בפארק הלאומי רילה ועל מדרונותיו התחתונים של ההר צומחים, בין השאר, אורן מקדוני, ואשוח בולגרי.
הקאן בלטה
הקאן בלטה (בטורקית: Hakan Balta; נולד ב-23 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
בלטה יליד ברלין המערבית (לימים ברלין) להורים טורקים. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הרטה ברלין ואף רשם מספר הופעות בקבוצת הנוער. בקיץ חתם במאניסאספור ששיחקה אז בליגה השנייה בטורקיה. עד מהרה הפך לשחקן מוביל בקבוצה ובעונתו השנייה במועדון עלה עמו לליגת העל. לאחר שהתחיל את עונת במדי מאניסאספור, לאחר 4 מחזורים חתם בגלאטסראיי עימה זכה באליפות בסיום העונה. ב-13 באוגוסט 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופאית בתיקו 2-2 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בקיץ הפך לקפטן לאחר פרישתו של אייאן אקמן הקפטן הקודם.
באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה במשחק ידידות נגד. ב-20 במאי 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד. בלטה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008 והיה שותף להישג השיא של הנבחרת באליפות אירופה - חצי גמר.
אירוס הלבנון
אִירוּס הַלְּבָנוֹן או אִירִיס הַלְּבָנוֹן (שם מדעי: Iris histrio) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג הרמודקטילואידס (Hermodactyloides).
מאפיינים
אירוס הלבנון הוא גאופיט רב שנתי בעל בצל העטוף בסיבים קשים. אורך עליו 25–40 ס"מ, רוחבם בערך כעוביים, חתכם מרובע או דמוי צלב וצבעם ירוק רענן. הפרחים צומחים על עמודי פריחה קצרים המהווים בעצם גלגול של צינור העטיף. צבע הפרח תכול בהיר, עלי העטיף החיצוניים מעוטרים בעורקים ובנקודות כחולים-כהים, על רקעו של כתם לבן. צידם חיצוני של עלי העטיף מנוקד ארגמן. השחלה תחתית, ולעיתים קרובות היא נותרת בתוך הקרקע. הפריחה בתחילת החורף, מיד אחרי הגשמים הראשונים. לעיתים הפרחים מציצים עוד קודם לעלים.
השם הלועזי של הצמח הוא "איריס", על שם אלת הקשת בענן היוונית. בארץ מקובל השם "אירוס" שמקורו במשנה (מסכת אהלות, פרק ח' משנה א') והוא אומץ על ידי הוועדה לצמחי הבר שליד האקדמיה ללשון העברית כשמו העברי של הפרח.
אירוס הלבנון צומח בצפון ארץ ישראל ובסוריה, משני צידיו של השבר הסורי אפריקני, בחורשים ובבתות בהרים. אירוס הלבנון מקובל כצמח נוי בגינות באירופה.
אירוס הלבנון דומה מאוד לאירוס הסרגל, אך הציור בעלי העטיף החיצוניים בעל עורקים כהים. מספר הכרומוזומים שלהם זהה והם יוצרים צורות כלאיים.
ככל שאר מיני האירוס במדינת ישראל, מוגן גם אירוס הלבנון על פי חוק.
היכל התהילה
היכל תהילה הוא כינוי לרשימת כבוד בתחום מסוים, שהנכללים בה נחשבים לאנשי מפתח שתרמו רבות לתחום והיו מצטיינים בתחומם. היכלי התהילה נפוצים במיוחד בענפי הספורט התחרותי ובעסקי הבידור.
היכלי תהילה כוללים לעיתים גם מוזיאון המתעד את ההיסטוריה של הענף (או הקבוצה) ואת חברי היכל התהילה. היכלי תהילה אחרים הם לא-פורמליים ומנוהלים על ידי אמצעי תקשורת המסקרים את התחום. לעיתים רשימות סיכום כמו "100 הכדורגלנים הטובים ביותר" שמפורסמות בכלי תקשורת משפיעים במיוחד מכונים גם הם "היכל התהילה".
בישראל ידוע היכל התהילה של הכדורגל הישראלי שנוסד על ידי ערוץ הספורט וארגון שחקני הכדורגל בישראל, והוקם במימון המועצה להסדר ההימורים בספורט.
מושבת מצורעים
מושבת מצורעים (לטינית: Leprosarium) היא מקום לבידוד אנשים החולים בצרעת (מחלת הנסן) משאר האוכלוסייה. מושבות מצורעים, או בתי מצורעים, היו לעיתים קרובות בעלי אופי דתי והפכו נפוצים מאוד בימי הביניים, במיוחד באירופה ובהודו.
היסטוריה
לאורך ההיסטוריה צרעת הייתה מחלה אשר עוררה פחד ורתיעה גדולים, זאת כיוון שגרמה לעיוותים בגוף ולנכות, הייתה חשוכת מרפא והאמונה העממית הייתה כי מדובר במחלה מידבקת ביותר. מושבות מצורעים אשר נוהלו על ידי מסדרי נזירים נוצריים כונו בדרך כלל "בית לזר", על שמו של לזרוס.
חלק ממושבות המצורעים מוקמו על איים מרוחקים כדי להבטיח את בידודם של המצורעים מן האוכלוסייה, בתי מצורעים אחרים נבנו על דרכים ראשיות, שם ניתן היה לקבץ תרומות מעוברים ושבים לטובת שוכני הבית. קיימות מחלוקות בין היסטוריונים באשר לתנאי החיים באותן מושבות מצורעים ובתי מצורעים. יש הטוענים כי המצורעים חיו במקומות אלה בהזנחה קשה ובתנאים גרועים, לעומתם יש הטוענים כי תנאי החיים מחוץ למושבת המצורעים היו גרועים לא פחות. נמצאו אף עדויות לאנשים שנדבקו באופן מכוון בצרעת כדי שיוכלו להתקבל ולחיות במושבת מצורעים. יש אף המפקפקים כי שוכני מושבות המצורעים התאימו כולם להגדרה המודרנית של מחלת הצרעת, זאת היות שבאופן היסטורי המונח "צרעת" שימש למגוון גדול של מחלות.
בחלק ממושבות המצורעים הונהג מטבע מקומי (למשל אסימונים), מתוך חשש כי במידה ויעשה שימוש בכסף עובר לסוחר, עלולים מטבעות הכסף להגיע לידי הציבור הרחב ולגרום להפצת המחלה. פיתוח טיפולים יעילים למחלת הצרעת במאה ה-20, יחד עם ההכרה בכך כי צרעת היא איננה מחלה מידבקת ביותר (לכ-95% מהאוכלוסייה חיסון טבעי למחלה), הובילו לירידה במספר מושבות המצורעים בעולם. באזורים בעולם בהם עדיין לא ניתן לקבל טיפול יעיל במחלה, או במקומות שבהם המחלה מלווה בסטיגמה קשה, נותרו מושבות מצורעים.
ב-2005 פרסמה הסופרת האנגליה ויקטוריה היסלופ את הרומן ההיסטורי האי של סופייה, שעלילתו מתרחשת בחלקה הגדול במושבת המצורעים באי היווני ספינלונגה. אי זה שימש כמושבת מצורעים בין השנים 1903-1957, כשהמושבה נסגרה לאחר שנמצאה התרופה למחלה. הספר מתאר את הנסיבות שהביאו להעברתם של החולים לאי, את תסמיניה ותוצאותיה של המחלה, את היחס החשדני והעוין שהיה מנת חלקם של החולים, ואת מציאת התרופה לריפויה של המחלה.
מושבות מצורעים בארץ ישראל
בתנ"ך ישנה עדות על 'בית החופשית', שהיה מושבת מצורעים בה שהה עוזיהו מלך יהודה לאחר שנצטרע. יחד עם זאת חשוב לציין כי לא ניתן לקבוע בוודאות מוחלטת כי צרעת זו היא מחלת הנסן המוכרת כיום, ככתוב: "וַיְנַגַּע יְהוָה אֶת-הַמֶּלֶךְ, וַיְהִי מְצֹרָע עַד-יוֹם מֹתוֹ, וַיֵּשֶׁב, בְּבֵית הַחָפְשִׁית; וְיוֹתָם בֶּן-הַמֶּלֶךְ עַל-הַבַּיִת, שֹׁפֵט אֶת-עַם הָאָרֶץ" (מלכים ב' טו, ה'). המסורת העממית מציינת את המקום במערה הנקראת כיום קבר בני חזיר השוכן בנחל קדרון.
עדויות לקיומה של הצרעת בארץ ישראל בתקופה הביזנטית ניתן למצוא בשרידי עצמות נזירים שנתגלו במדבר יהודה בכמה אתרים: בשרידי הכנסייה והמערה של מנזר מרטיריוס במעלה אדומים; במנזר יוחנן המטביל שבאתר קאסר אל-יהוד (סמוך לבית הערבה הישנה); ובכמה ממנזרי מדבר יהודה, בהם התגלו עקבות צרעת בשלדי נזירים. זאב ארליך (ז'בו) מבית ספר שדה עפרה טוען כי ממצאים אלה מלמדים אולי שבתקופה זו היו שראו במחלת הנסן 'צרעת', המחייבת 'שילוח אל מחוץ למחנה', ולכן נמצאו נגועים אלה במדבר, לקיים את דברי הכתובים "כָּל-יְמֵי אֲשֶׁר הַנֶּגַע בּוֹ, יִטְמָא--טָמֵא הוּא: בָּדָד יֵשֵׁב, מִחוּץ לַמַּחֲנֶה מוֹשָׁבוֹ." (ויקרא יג, מ"ו), "צַו, אֶת-בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וִישַׁלְּחוּ מִן-הַמַּחֲנֶה, כָּל-צָרוּעַ וְכָל-זָב; וְכֹל, טָמֵא לָנָפֶשׁ." (במדבר ה, ב'). כן הוא מזהה רצפת פסיפס שהתגלתה בהרצליה ובה הכתובת: "תרחם נא הממלכה על הצנועים ועל האומללים ועל החולים שבבית זה" כהוכחה למושבת מצורעים במקום.
בתקופה הצלבנית שכנה בירושלים מושבת מצורעים מצפון לשער החדש של ימינו, ונקראה על שם לזרוס, שעל פי הברית החדשה נרפא מצרעתו על ידי ישו. המנזר הוקם ביוזמתו של מסדר האבירים המצורעים, שפטרונו היה המלך בלדווין הרביעי, שהיה מצורע אף הוא. עדות לקיומה של מושבת מצורעים זו ניתן למצוא במפות צלבניות, ובמיוחד במפת קמבריי מן המאה ה-13.
בשלהי התקופה העות'מאנית פעלה מושבת מצורעים בתוך העיר העתיקה, בצמוד לחומה הדרומית ליד שער ציון (בתחומי גן התקומה של ימינו). המצורעים התגוררו שם בבקתות עלובות, שדלתיהן פנו אל החומה ולא אל הרחוב. הם התחתנו רק בינם לבין עצמם, ונחשבו לאחת הקהילות האומללות ביותר בעיר. הרופא טיטוס טובלר שביקר וסקר את המצב הרפואי בירושלים בשנת 1846 מתאר את מושבת המצורעים:
בית המצורעים הראשון בירושלים בתקופה המודרנית נבנה במתחם הנקרא "בית ישעיהו הקדוש" ברחוב אגרון. הוא הוקם על ידי נזירים גרמנים בשנת 1866, שטיפלו בכל מצורע, בן כל דת ומין. ב-1887 הוקם 'בית החולים למצורעים' בטלביה בלב חורש קטן הרחק מבתי מגורים. המבנה והחצר הגדולה תוכננו על ידי האדריכל קונרד שיק.
כיום פועל בבית המצורעים הנסן מרכז תרבות העוסק בעיצוב מדיה וטכנולוגיה
פרשת מושבות המצורעים ביפן
בשנת 2001 זכו מושבות מצורעים ממשלתיות ביפן לתשומת לב ציבורית כאשר הובא עניינן לבית משפט וזה הכריע כי ממשלת יפן לא נתנה יחס נאות לחולים שהושמו במושבות אלה. בית המשפט המחוזי ביפן ציווה על ממשלת יפן לשלם פיצויים לחולים שהוחזקו במושבות. ראש ממשלת יפן דאז, קואיזומי אף התנצל בפני החולים על שנים ארוכות של אפליה. בשנת 2002 מונתה ועדת חקירה ממשלתית לבדיקת מצבן של מושבות המצורעים ובחודש מרץ, 2005, זכתה מדיניותה של ממשלת יפן ביחס למצורעים לגינוי חריף כאשר נקבע כי "מדיניותה של יפן לבידוד מוחלט... הייתה חסרת יסוד מדעי". ועדת החקירה גינתה לא רק את ממשלת יפן והרופאים שהיו מעורבים ביישום מדיניותה, אלא אף את בתי המשפט שפסקו לאורך שנים לטובת ממשלת יפן כל אימת שחולים ביקשו לערער על ההחלטה לבודדם מן האוכלוסייה ואת אמצעי התקשורת אשר כשלו מלדווח על מצוקתם של החולים. במהלך החקירה נחשפו מסמכים המעידים על כ-7,000 מקרים של הפלות וניתוחי עיקור שנכפו על חולות בצרעת ואף דווח כי היו מקרים שבהם תינוקות לאימהות חולות נחנקו למוות לאחר לידתם.
ויטמין
ויטמין (באנגלית: Vitamin) הוא תרכובת אורגנית, או קבוצת תרכובות אורגניות קרובות, החיונית לגוף ודרושה לו בכמויות מזעריות ושהגוף לא מסוגל לסנתז בעצמו.
התפקידים של הוויטמינים הם סיוע בפעילות מטבולית ומערכתית, גדילה, הפקת אנרגיה מהמזון, עיבודם של אבות המזון, השתתפות בבנייתם של כדוריות הדם וההורמונים, יצירת הכימיקלים שמפעילים את מערכת העצבים וסיוע בפעולות העיכול. הוויטמינים חיוניים למניעת מחלות כמו צפדינה ואנמיה, ולהפחתת סיכון לחלות במחלות כמו סרטן ומחלות לב. רבים מהוויטמינים הם חומרים הנוגדים חמצון. יש קבוצות מדענים הגורסות שוויטמינים מאיטים את קצב ההזדקנות. מצד שני ישנם מדענים וחוקרים אשר מתנגדים להמלצה כללית על נטילת ויטמינים לכלל האוכלוסייה, וסבורים שאלו מתאימים רק לנסיבות בריאותיות מסוימות, ושיש לצרוך אותם רק בהיוועצות עם רופא. חוקרים אלו נתלים במחקרים שונים על השפעות שליליות שעלולות להיגרם כתוצאה מנטילת תוספי ויטמינים ללא סיבה מיוחדת, ביניהם מחקר מטא-אנליזה שאוגד בתוכו 277 מחקרים שהראו ששילובים מסוימים של תוספי ויטמינים עם הרגלי תזונה עלולים להגביר סיכון לשבץ.
הגדרת הוויטמין היא בעייתית מעט משום שיש לה לא מעט מקרי גבול. ויטמין C, לדוגמה, עונה להגדרת הוויטמין עבור בני אדם ועבור בעלי חיים אחרים שיכולים לאכול פירות. אולם, בעלי חיים רבים שאינם יכולים לאכול פירות כן מייצרים אותו בכוחות עצמם ועבורם הוא אינו ויטמין. ויטמין D נוצר, אצל האדם, ברקמת העור בסיוע קרני השמש. על כן ויטמין D אינו תואם את ההגדרה הפורמלית של "ויטמין". דוגמאות נוספות לאי-הבהירות בהגדרת המונח "ויטמין" ניתן למצוא בוויטמין K וכמה ויטמינים מקבוצת B הנוצרים במעיים בסיוע חיידקים. ניתן לטעון כי אף על פי שלא גוף האדם הוא זה שמייצר ויטמינים אלה, הרי שהוא לא בהכרח זקוק להם מגורם חיצוני.
מקור השם
את המונח "ויטמין" טבע בשנת 1912 כימאי יהודי פולני, קזימיר פאנק, אשר הצליח לבודד את ויטמין B1 החיוני למניעת מחלות עצבים כמו בריברי. פאנק הרכיב את המונח מהמילים Vital (חיוני) ו-amine (אמין בכימיה), משום שנראה שגורמי המזון האורגניים הללו, המונעים בריברי ואולי מחלות מטבוליות דומות אחרות, נדרשו לכל החיים, ומכאן "חיוניים", והיו אמינים כימיים, ומכאן "אמין". אף על פי שבהמשך נמצא כי ויטמין C ואחרים אינם אמינים, המונח נשאר כפי שהוא.
סוגי ויטמינים
קיימים מספר ויטמינים: מלבד הוויטמינים נזקק הגוף גם לחומרים אנאורגניים וליסודות כימיים טהורים לקיומו: מינרלים. בנוסף, יש חומצות שומן מסוג אומגה 3 ואומגה 6 שנדרש לקבל מהתזונה.
גילוי הוויטמינים
הוויטמינים התגלו בשנת 1906 על ידי המדען פרדריק גואולנד הופקינס. הופקינס ערך מחקרים בעכברים שבהם הוא האכיל אותם מאכלים המכילים פחמימות טהורות, שומנים, חלבונים, מלחים ומינרלים. למרות אכילת המאכלים העשירים בכל אבות המזון, העכברים גוועו מחוסר תזונה מספקת. לעומת זאת, קבוצה אחרת של עכברים, שהוזנה באותם מאכלים אך עם תוספת של חלב, האריכה ימים. הופקינס הסיק ממחקרו שיש בחלב חומר מסוים העוזר לגוף להתפתח ונותן לו חיוניות (כיום אנו יודעים שזהו ויטמין A). בשנת 1929 קיבלו הופקינס ופרופסור כריסטיאן אייקמן (שחקר את המחלה בריברי) פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי הוויטמינים.
בשנת 1928 זכה הכימאי הגרמני אדולף וינדאוס בפרס נובל לכימיה על עבודתו בתחום הסטרולים והקשר שלהם לוויטמינים.
ויטמינים מסיסי מים ומסיסי שמן
ניתן לחלק את כלל הוויטמינים לשתי קבוצות: ויטמינים מסיסים במים, כגון ויטמין C וויטמינים מקבוצה B, וכנגדם ויטמינים מסיסים בשומן, ובהם הוויטמינים E, D, A ו-K. משמעות ההבדל בין הקבוצות טמונה במשטר הצריכה שלהם. קבוצת הוויטמינים המסיסים במים מווסתת בקלות בגוף - כמות עודפת של ויטמינים מסיסים במים מופרשת בשתן ובזיעה. אי לכך, מקרים של צריכה עודפת של ויטמינים מסיסים במים אינם שכיחים (אם כי אפשריים). בניגוד למסיסים במים, ויטמינים המסיסים בשומן, נאגרים בשומן הגוף במידה מסוימת והגוף מתקשה להיפטר מעודפיהם בצורה יעילה דרך השתן/זיעה (עקב היותם הידרופוביים). אי לכך, הרעלה של ויטמינים מקבוצה זו נפוצה יותר. מקרה נפוץ של הרעלת ויטמין נובע מצריכה יתרה של ויטמין A. למנת יתר של כל ויטמין השפעות ספציפיות, אולם סימפטומים משותפים עשויים לכלול בחילות, שלשול והקאות. ככלל, הדרך להתמודדות עם הרעלת ויטמין היא להפחית את צריכתו ככל שניתן עד לפינוי הכמויות העודפות מהגוף.
שבעת הישנים של אפסוס
"שבעת הישֵנים של אפסוס" היא אגדה נוצרית עתיקה מרובת גרסאות.
אחת הגרסאות מספרת על אודות שבעה נוצרים צעירים שברחו בשנת 250 להרי אפסוס שבאסיה הקטנה, בבקשם להימלט מרדיפותיו של הקיסר הרומי דקיוס. רודפיהם הפגאנים גילו את מקום מחבואם בתוככי מערה גדולה ואטמו את פתחה באמצעות סלע גדול. כעבור מאה וארבעים שנה החליט רועה מקומי לפרוץ את פי המערה כדי שתשמש דיר לצאנו. כשנכנס פנימה מצא בתוכה שבעה בחורים השקועים בתרדמה. הם התעוררו והיו סבורים כי רק לילה אחד חלף מאז נכנסו למערה. אחד מהם צעד לעבר העיר אפסוס לרכוש בה לחם עבורם.
כשביקש הצעיר לשלם בעד המזון במטבעות ישנים מן המאה הקודמת, הוא נאסר בו במקום בחשד ששדד אוצר נסתר. חוקריו התקשו לקבל את הסבריו ופקפקו באמינותם, אך הקיסר תיאודוסיוס הראשון, שהצעיר המשונה הובא לפניו, האמין לכל דבריו על כך שישן יחד עם הצעירים האחרים תקופה כה ממושכת. הוא ציווה להוליך את הצעיר בתהלוכת ניצחון אל המערה. שבעת הישנים חיו רק עוד זמן קצר לאחר יקיצתם, ומתו בזה אחר זה בתוך שעה אחת. הם נקברו במקום בו ישנו את שנתם הארוכה. אחר כך הקים הקיסר כנסייה בקרבת מקום.
גרסה דומה של האגדה מצויה בקוראן בסורה 18, סורת המערה (סורת אל-כַּהְף). סיפור דומה במקצת מופיע גם בתלמוד הבבלי, על חוני המעגל.
אגודת השומרים
אגודת השומרים (או אגודת השומרים הארץ ישראלית) היא ארגון שמירה ועבודה שהוקם בחודש יולי 1933. האגודה הייתה מזוהה עם תנועת העבודה ונאבקה למען שמירה יהודית מאורגנת.
היסטוריה
האגודה נועדה לשמש כזרוע הליגאלית המקומית של ארגון ההגנה ונקבעה חוקתה.
חברי האגודה היו חברי הסתדרות העובדים ובהקימם את הארגון ביקשו לאגן את פעילותם גם כאיגוד מקצועי. תחילה פעלו חברי האגודה בצפון אך כעבור זמן הרחיבו את פעילותם לאזור השרון והדרום. לאחר הקמת המדינה הפכה האגודה לארגון שמירה מקצועי-ארצי ובשנת 1958 מנה הארגון כ־400 חברים.
הארגון הוקם בצפון, אך עד מהרה פרס את שלוחותיו גם לדרום ולשרון. על ארגון זה כתב אליעזר שמאלי את ספרו "אנשי בראשית". חברת האבטחה "אגודת השומרים" היא גלגולה של אותו ארגון.
מגילת יסוד
מגילת הייסוד של האגודה נכתבה ונחתמה עם יסוד האגודה בשייח אבריק. מאוחר יותר נוספו למגילה חתימות שומרים נוספים שהצטרפו מאוחר יותר.
'''שִוִּיתִי אותך. עמי ומולדתי תמיד לנגד עיני,''' חלבי ודמי נְתֻנים לך עד גְאֻלתך השלמה. לכל קריאתך - עמי ומולדתי - אני מוכן! נאמן ומסור עד נשימתי האחרונה! ראשון החותמים על ההצהרה היה אלכסנדר זייד.
בית הקברות של אגודת השומרים
אגודת השומרים הקימה בשנת 1936, בגבעות שייח' אבריק, ליד ביתו של אלכסנדר זייד, את בית הקברות של האגודה. הנקבר הראשון היה בועז פרסוב.
בית הקברות, שהוא היחיד לאגודה, תוכנן על ידי משה יפה, חברו של זייד. בית הקברות היה פתוח רק לחברי האגודה. בשנות ה-60 נחתם הסכם חכירה של הקרן הקיימת עם האגודה על שטח של 33 דונם שכלל את בית הקברות. בשנת 2017 הורה בית המשפט על סיום הסכם החכירה לאחר שנקבע שהאגודה פתחה את בית הקברות לקבורה מסחרית ושבית השומר במקום הוחכר למסעדה ובית אירועים בניגוד להסכם החכירה.
בכניסה חקוקים שמות חברי הארגון שלא נקברו במקום:
בבית הקברות נמצאים קבריהם של:
בית השומר
בסמוך לבית הקברות בגבעות שייח' אבריק הקימה האגודה בשנת 1938 את פינת השומרים, נקודה יישובית של האגודה. במקום נחנך פנסיון לבָקָּר שחוסל בשנת 1941. בהמשך קיימה אגודת השומרים טקסי השבעה שכללו ארוחה משותפת ביער שליד בית הקברות ומדורה עם בשר על האש. בשנת 1951 הוחלט להקים במקום את "בית השומר".
"בית השומר" תוכנן על ידי שמואל מסטצ'קין. על פי התוכנית, כלל הבית אולם עם 300 מקומות ישיבה, מוזיאון וארכיון. הבית נחנך בעליה השנתית ביולי 1957.
אוסטתיוס הקדוש
אֶוּסְטַתְיוּס ("היציב") או אֶוּסְטַכיוס הוא קדוש נוצרי אגדי, שלכאורה מת כמרטיר בשנת 118 לערך. בכנסייה הקתולית קיים קדוש ומרטיר בשם זה, אך הכנסייה קבעה כי הסיפור אגדי לחלוטין, ולפיכך הוא נמחק מלוח ימי הקדושים וחגיהם בכנסייה הקתולית.
על פי האגדה, אוסטתיוס היה גנרל רומי בשם פלקידוס עד שהחליט להמיר את דתו עקב חיזיון שראה. תחת הקיסר אדריאנוס הוא הוצא להורג יחד עם אשתו ובניו. את ההגיוגרפיה שלו פרסם פרנסואה קומבפי בפריז בשנת 1660 לערך. נחשב לפטרונם של הציידים, הכבאים, ולוכדי החיות.
קצת אחרת
"קצת אחרת" הייתה להקת רוק מתקדם ישראלית, שפעלה בשנים 1974–1975. חבריה היו המוזיקאים שלמה גרוניך, שם טוב לוי ושלמה יידוב. "קצת אחרת" הוא גם שמו של האלבום היחיד שהוציאה הלהקה.
ההרכב "קצת אחרת" החל את דרכו כלהקת הליווי של הזמרת נורית גלרון בראשית דרכה המוזיקלית. לאחר גיבוש הופעה עצמאית, החלה השלישייה במסע הופעות ברחבי הארץ, ובהן שרה שירים מקוריים מפרי עטה.
הצליל הייחודי והמקורי של ההרכב, שנחשב להרכב הרוק המתקדם מהיחידים בארץ לתקופה, משך אמנם תשומת לב ממוזיקאים וממבקרי מוזיקה ישראלים, אך לא זכה בהצלחה מסחרית. חוסר ההצלחה המסחרית הוביל לפירוק ההרכב ולעזיבתו של גרוניך את ישראל, לטובת ניסיונות לקריירה בחו"ל וללימודי מוזיקה בניו יורק.
האלבום
טרם פירוקה, הספיקה "קצת אחרת" להקליט את האלבום שנשא את שמו של ההרכב ("קצת אחרת", פונוקול) ובו התארחו, בין השאר, הנגנים אלי מגן, אילן גרוניך ואבנר יפעת. את העיבודים למיתרים ולפגוט ביצעו גרוניך ולוי. האלבום המקורי כלל 12 רצועות, כשהראשונה, "שיר הנסיעה", תיעדה את חוויותיהם של השלישייה ממסע ההופעות שלהם ברחבי הארץ. קטעים נוספים באלבום שזכו עם השנים להפוך לקלאסיקות ישראליות: "הנסיך הקטן", "שיר בין ערביים", "שניים סינים" והשיר החותם את האלבום, "ביסלט", המתייחס לשירים של להקת הביטלס ומהווה מעין מחווה ללהקה הנערצת על השלושה.
את עטיפת האלבום, שהוקלט באולפני טריטון, עיצב יוסי אורבך.
לאחר הפירוק
לאחר פירוק הלהקה, המשיכו חבריה לשתף פעולה במסגרות מוזיקליות שונות. בשנת 1980, עם שובו של גרוניך לישראל, הצטרף כאורח למספר הופעות ללהקת "צליל מכוון", שבה היו חברים שם טוב לוי, שלמה יידוב והגיטריסט יצחק קלפטר (צ'רצ'יל). בשנת 1983 הקליטו גרוניך ולוי אלבום משותף בשם "אלבום משפחתי".
בשנת 1991 שבה שלישיית "קצת אחרת" להופיע בפני קהל ברחבי הארץ, אלא שהפעם ההצלחה האירה פנים להרכב. השלישייה ממשיכה לשתף פעולה ולהופיע מדי פעם בפני קהל.
מיעוטן של להקות רוק מתקדם בישראל הפך את "קצת אחרת" למילה נרדפת לסצנה המקומית של הרוק המתקדם. על שמה קרויות תוכנית רדיו העוסקת בז'אנר "קצת אחרת", וכן חנות מוזיקה המתמקדת ברוק מתקדם.
בנובמבר 2014, לרגל 40 שנה לצאת האלבום, נערך ב"אוזן בר" בתל אביב מופע מחווה ל"קצת אחרת" בניהולו המוזיקלי של נדב הולנדר. בסוף המופע עלו גרוניך, לוי ויידוב לבמה והצטרפו לנגנים האחרים בביצוע הקטע "קווינטה". בנובמבר 2016 התאחדו חברי הלהקה לביצוע מספר יצירות במסגרת מופע קונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית אשר ארחה את שלמה גרוניך בהיכל התרבות בתל אביב. בנובמבר 2017 התאחד ההרכב לשתי הופעות במסגרת "פסטיבל הפסנתר", ומתוכננות לו הופעות נוספות.
פרוז'ני
פרוז'ני או פרוז'נה (בבלארוסית ורוסית: Пружаны, בפולנית: Prużana, ביידיש: פרוזשענע), היא עיר במחוז ברסט, בבלארוס. העיר נזכרת לראשונה בשנת 1487.
ב-1931 התגוררו בעיר 4,208 יהודים, שהיו יותר ממחצית 7,626 תושביה. בין רבני העיר כיהנו הרב אליהו חיים מייזל, הרב ירוחם יהודה לייב פרלמן והרב אליהו פיינשטיין, (דוד הרב משה פיינשטיין), שכיהן ברבנות בין השנים תרמ"ד (1884) - תרפ"ט (1928). נכדו של הרב פיינשטיין היה רבי יוסף דב סולובייצ'יק מבוסטון, שאף נולד בעיר זו.
אימסט (מחוז)
שמאל|ממוזער|250px|מיקום המחוז ב[[טירול]] אימסט (בגרמנית: Imst) הוא מחוז במערב טירול שבאוסטריה. המחוז גובל במחוז רויטה ובוואריה (לאורך גבול קצר מאוד) בצפון, מחוז אינסברוק במזרח, איטליה בדרום ומחוז לאנדק במערב.
המחוז משתרע על 1,724.82 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 52,658 תושבים (לפי מפקד האוכלוסין של 2005). במחוז ישנן 24 עיירות ובירתו היא העיירה אימסט.
רוב שטח המחוז מכוסה בהרי האלפים, ועובר בו הנהר אין.
רודולף פון אמס
רודולף פון אמס (בגרמנית: Rudolf von Ems; 1200 לערך –1254), היה משורר אפי גרמני מתקופת ימי הביניים.
נולד בפורארלברג באזור שנמצא כיום בתחומה של אוסטריה. כתב בשנים 1220-1254.
יצירותיו הושפעו מגוטפריד פון שטרסבורג ומהרטמן פון אואה. מהן נשתמרו:
עבודה נוספת שלו, בשם Eustachius, אבדה.
Your Power
רקע והכרזה
ב-28 באפריל 2021, העלתה אייליש הצצה מ-"Your Power", בעמוד האינסטגרם שלה. השיר עצמו הוא בלדה אקוסטית. אייליש הצירה כי:
ביקורת
"Your Power", זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. שתיארו אותו כבלדת רוק, וציינו את הגוון הגזעי שלו ביחס לשאר שיריה של אייליש. אלכסיס פטרידיס מטעם הגרדיאן כתבה כי השיר "משנה את גישת פסקולי סרטי האימה האלקטרוניים של אלבום הבכורה של אייליש לטובת משהו מאופק יותר [...] אין בו כלום חוץ מגיטרה אקוסטית וקולה של אייליש"; לאחר מכן ציינה פטרידיס שהשיר הושפע מסגנונות של ההרכב המוזיקלי מאזי סטאר והזמרת לנה דל ריי. בריטני ספנוס ממגזין רולינג סטון חלקה דעה דומה וכתבה כי "אייליש שרה מעל ריף גיטרה אקוסטי עדין".
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום ה-12 ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב שלה ב-29 באפריל 2021, ביום צאת הסינגל עצמו. הקליפ בוים על ידי אייליש עצמה. בקליפ ניתן לראות את אייליש שרה את השיר על הר. מאוחר יותר, היא יושבת ועליה זוחל נחש אנקונדה במשקל 80 פאונד (36 ק"ג) שמתעטף באטיות סביבה.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
גיג הרבור
גיג הרבור (באנגלית: Gig Harbor) היא עיר קטנה במדינת וושינגטון בארצות הברית. העיר נמצאת כ־10 ק"מ מצפון לעיר טקומה, בצד הצפוני של גשר מצר טקומה. לפי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית נכון לשנת 2009, יש בגיג הרבור כ-7,240 תושבים.
גיג הרבור מוכרת כעיר נופית ומיוערת, והעירייה אוכפת תקנות בנייה מחמירות כדי למנוע את השמדת הטבע. לפי נתוני הממשלה המדינתית, העיר מדורגת בדרוג חברתי־כלכלי גבוה מאוד: מתוך 522 ערים בוושינגטון, גיג הרבור מדורגת מספר 49 בסולם העשירות.
היסטוריה של העיר
גיג הרבור נקרא בשם על ידי קפטן צ'ארלז ווילקס, אשר שט אל מפרץ העיר כדי למצוא מקלט במשך סופת גשם חזקה. בשנת 1867, הרבה דייגים ועולים באו לאזור מצפון אירופה כדי להתיישב במקום.
אחרי בניית גשר מצר טקומה בשנות ה-50, העיר התחילה לקלוט אנשים מסביבת טקומה ואוכלוסיית העיר גדלה למספר הנוכחי במשך השנים.
העיר הוכרזה כעיר ב-12 יולי 1946.
גאוגרפיה ואקלים
העיר נמצאת בחצי האי קִיטצֶפ, שהוא חלק מהחצי האי אולימפיק. העיר ממוקמת מסביב למפרץ הים. ביום בהיר, מעל גבעות האזור, אפשר לראות את הר ריינייר במזרח ובדרום וגם את הרי אולימפיים במערב. גשרי מצר טקומה מקשרים בין העיר לטקומה. לדרום העיר יש שדה־תעופה אזורי (Tacoma Narrows Airport) אך הוא מנוהל על ידי עיריית טקומה.
דמוגרפיה
כיום יש 7,240 תושבים בעיר, ובהם 94.2% לבנים, 0.6% אינדיאנים, 1.5% אסיאתים, 0.2% אוקיינים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 3.0% היספנים, ו-0.5% מגזעים אחרים. 1.79% מהתושבים משתי או יותר מוצאים.
השכר הממוצע של השכירים הוא $63,182 (ממוצע ארצי: $42,350.95). הגיל הממוצע של התושבים הוא 38.7 שנה. 40.3% מהתושבים למדו במוסד להשכלה גבוהה.
תיירות
לרבים מתושבי גיג הרבור שמירת הטבע חשובה מאוד, והעירייה ייעדה הרבה אתרים כשמורות טבע וגנים עירוניים. במרכז העיר יש טיילת, חניון ובתי-מלון קטנים. העיר משמשת גם כשער כניסה להרים. רוב התיירות מתרחשת בקיץ ובחודשים שבהם מזג־האוויר לא גשום.
הרבה מבקרים נמשכים לעיר לראות את גשר מצר טקומה החדש, אשר נפתח ביולי 2007.
ארץ אדלי
ארץ אדלי (בצרפתית: Adélie) היא חלק מהחוף של יבשת אנטארקטיקה בין נקודת פורקווה פה 66°12′ דרום, 136°11′ מזרח לבין נקודת אולדן ב-66°48′ דרום, 142°02′ מזרח. אורך קו החוף של ארץ אדלי כ-350 ק"מ, והיא משתרעת עד הקוטב הדרומי. היא משתרעת על קטע משולש שנמצא במזרח היבשת, 2,700 ק"מ דרומית לאוסטרליה. שטח זה מכסה כ -3% מכל אנטארקטיקה.
ארץ אדלי היא אחד מארבעת המחוזות של הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, תביעה שאינה מוכרת על ידי מרבית המדינות ומושעית בהתאם לברית האנטארקטית.
שטח ארץ אדלי, המכוסה כולה קרח, 432,000 קמ"ר. בחודשים דצמבר עד פברואר, כלומר במהלך הקיץ האוסטרלי, הטמפרטורות הממוצעות נעות בין -25 ° C ל- -35 ° C ו- -60 ° C עד -70 ° C במהלך החורף האוסטרלי.
מאז ה-12 בינואר 1956 ממוקם בארץ אדלי בסיס צרפתי קבוע הנקרא בסיס דימון ד'אורוויל (Dumont d'Urville), בו שוהים בין 33 (בחורף) ל-78 (בקיץ) מדענים.
תחנת המחקר הצרפתית הראשונה שנבנתה באזור - נמל מרטן נבנתה ב-9 באפריל 1950 במיקום 66°49′ דרום, 141°23′ מזרח, אולם נהרסה בשריפה ב-21 בינואר 1952.
תחנת מחקר נוספת, תחנת שארקו (Charcot), נמצאת 300 ק"מ דרומית לקו החוף, בגובה 2,400 מטרים, במיקום 69°22′ דרום, 139°01′ מזרח, תחנה זו פעלה בין 1957–1960 והתגוררו בה שלושה חוקרים.
ארץ אדלי גובלת בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית משני צידיה (חוף קלארי שבארץ וילקס שממערב לארץ אדלי, וארץ ג'ורג' החמישי שממזרח לארץ אדלי).
גילוי האזור
ארץ אדלי התגלתה בשנת 1837 על ידי מגלה הארצות הצרפתי ז'יל סבסטיאן סזאר דימון ד'אורוויל.
מקור השם
ד'אורוויל קרא לאזור על שם אשתו, אדלי.
לקריאה נוספת
• Frezzotti, M., & Polizzi, M. (2002), 50 years of ice-front changes between the Adélie and Banzare Coasts, East Antarctica, Annals of Glaciology, 34, 235-240. https://doi:10.3189/172756402781817897
טימו סויני
טימוֹ סוֹיני (בפינית: Timo Juhani Soini, נולד ב-30 במאי 1962) הוא פוליטיקאי פיני העומד בראש מפלגת הפינים, אותה ייסד. הוא שימש בתפקידים סגן ראש הממשלה ושר החוץ.
בבחירות הפרלמנטריות של 2011 נסקה מפלגת הפינים בראשותו וקיבלה 19.1% מהקולות, הקפיצה הגדולה הוגדרה כמפתיעה וחריגה בכלי התקשורת הפינים.
סויני התפרסם כאחד המבקרים הקשים של מנגנון הערבות ומנגנוני הביטחון של האיחוד האירופי.
לאחר הבחירות של 2015, נכנסה המפלגה לקואליציה וסויני מונה לסגן ראש הממשלה ושל החוץ. סויני אמר כי"ודאי שיש לישראל זכות קיום" וכי הוא "ידיד ישראל".
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ישראל
שגרירות ישראל באיחוד האמירויות פועלת באבו דאבי, ולצידה קונסוליה הפועלת בדובאי. שגרירות איחוד האמירויות בישראל פועלת בתל אביב.
על אף צעירותם של היחסים, הם מתאפיינים ב"שלום חם" בניגוד ליחסי ישראל עם חלק ממדינות ערב אשר איתן היא מקיימת יחסים דיפלומטיים.
אי הכרה בישראל
לאחר הסכמי אוסלו, האמירויות נמנעה מיחסים גלויים עם ישראל בניגוד לשכנותיה, עומאן וקטר, אבל סחר בין הצדדים ויחסים ביטחוניים התקיימו מתחת לרדאר. ב-2000 דווח שהמדינה מקיימת יחסים כלכליים שקטים ועקיפים עם ישראל. צוין שהמדינה הזדהתה רשמית עם מדינות המפרץ, שנטו לגנות את ישראל ונמנעות מכל קשר ישיר איתה.
בין השנים 2003–2019 ביקרו בדובאי ובאבו דאבי מספר פעמים משלחות ישראליות ושרים ישראליים, כחלק מהשתתפותם בכנסים בינלאומיים שנערכו בהם.
בין השנים 2013–2018 השתתפו מספר פעמים שחקנים ישראליים בתחרויות בינלאומיות שנערכו באיחוד האמירויות, בחלק מהמקרים ההשתתפות התאפשרה רק בעקבות לחץ שהפעיל האיחוד העולמי האחראי לתחרות, ובמרביתם נמנעה מהם הצגת סממני זיהוי ישראלים.
בסוף נובמבר 2015 נפתחה באבו דאבי נציגות ישראלית שסונפה לסוכנות הבינלאומית לאנרגיות מתחדשות שמשרדיה מצויים באבו דאבי. באיחוד האמירויות הבהירו בהודעה רשמית של משרד החוץ כי
ב-2017 השתתפו טייסי חיל האוויר הישראלי בתמרון צבאי ביוון, בו השתתפו גם טייסים מאיחוד האמירויות, מאיטליה ומיוון.
פרשת שחר פאר
בסוף פברואר 2009 הייתה הטניסאית הישראלית שחר פאר אמורה להשתתף בטורניר דובאי, אך היא לא קיבלה אשרת כניסה למדינה המארחת. הנהלת התאחדות טניס הנשים הביעה כעס ואכזבה וגיבתה את פאר. בעקבות זאת ערוץ הטניס האמריקני לא שידר את הטורניר, העיתון וול סטריט ג'ורנל החליט שלא לשמש ספונסר בתחרות, והטניסאי אנדי רודיק, זוכה 2008 בדובאי, פרש מהטורניר. בעקבות הלחץ הציבורי העולמי, אישרו המארחים את כניסתו של טניסאי ישראלי אחר לטורניר, אנדי רם, וכן נקנסו על ידי התאחדות טניס הנשים ב-300 אלף דולר, מתוכם 44 אלף לפאר כפיצוי. ב-2010 פאר הייתה הטניסאית הישראלית הראשונה שהשתתפה בטורניר דובאי. היא זכתה לאבטחה מוגברת של 16 שומרי ראש, ומנימוקים ביטחוניים היא לא שחקה על המגרש המרכזי.
חיסול מחמוד אל-מבחוח
ב-19 בינואר 2010 נמצא בכיר חמאס מחמוד אל-מבחוח מת בחדרו במלון בדובאי. משטרת דובאי האשימה את המוסד הישראלי בביצוע מבצע לחיסולו בשטחה ובזיוף דרכונים כדי להיכנס למדינה, וביקשה מהאינטרפול לעצור את ראש המוסד מאיר דגן, אך הבקשה נדחתה. ישראל לא אישרה ולא הכחישה מעורבות בפרשייה שגרמה למתח בין המדינות.
שיתופי פעולה
במאי 2019 הודיע משרד החוץ של איחוד האמירויות כי ישלח נציג בכיר ל"סדנא כלכלית" שתתקיים בארצות הברית בהשתתפות ישראל, אשר "נועדה ליצור מסגרת המבטיחה עתיד משגשג באזור".
בספטמבר 2019 גינה שר החוץ של איחוד האמירויות את אוזלת ידה של לבנון כלפי תוקפנות החזבאללה. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירך על הדברים.
במאי 2020, בעקבות מגפת הקורונה, נחת בנתב"ג לראשונה מטוס של חברת איתיחאד איירווייז, חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, ללא סמלי המדינה והחברה. המטוס נשא ציוד הומניטרי שיועד לסייע לרשות הפלסטינית ולרצועת עזה במאבק בקורונה, אך הפלסטינים סירבו לקבלו בשל הנחיתה בישראל. ביוני 2020 לראשונה נחת בישראל מטוס של איתיחאד איירווייז, עם הסמלים הלאומיים.
ביוני 2020, על רקע כוונת סיפוח בקעת הירדן, במאמר מיוחד לידיעות אחרונות כתב יוסף אל-עותייבה, שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית: בסוף יוני 2020 הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו כי האמירויות במפרץ הפרסי ישתפו פעולה עם ישראל בנושאי חינוך, מחקר ומאבק בנגיף הקורונה.
נירמול וכינון היחסים בין המדינות
ממוזער|טקס חתימת הסכמי הנורמליזציה בין ישראל לבחריין ואיחוד האמירויות הערביות ב[[הבית הלבן|בית הלבן, 15 בספטמבר 2020.