cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סאשה ולור
קריירה
קריירת הדראג של שטיינברג החלה בלימודיה. היא החלה להתפרסם בזכות הסגנון הייחודי והמודרני שלה, שנחשב יוצא דופן וחדשני. עיצובי האיפור של ולור התפרסמו בווג, קוסמופוליטן, ואניטי פייר ובילבורד.
קומיקס ועיצוב
שטינברג עיצבה וכתבה את סדרת חוברות הקומיקס "סטונוול" המבוססת על מהומות סטונוול. הסדרה זכתה להצלחה ותוארה על ידי היילו קומיקס כ"יצירה חכמה, יפה ואומנותית על אירוע היסטורי משמעותי וקשה" כמו כן, פתחה שטיינברג תצוגה בגלריה בברוקלין במרץ 2016, "Nightrooms" ולקחה חלק בהופעה קבוצתית של אומנים מסצנת הדראג בברוקלין ("Coney Island Babies, Visual Artists from the Brooklyn Drag Scene")
Velour, The Drag Magazine
שטיינברג יסדה את ולור, מגזין הדראג יחד עם שותפה לחיים ג'וני. המגזין פורסם לראשונה ביוני 2015. המגזין כלל ראיונות וצורות אומנות שונות שיצרה שטיינברג, כמו צילום, שירה וקריקטורה שמייצגת את הכוח, היופי והמטרה של אומנות הדראג.
Nightgowns
מאז אוגוסט 2015, מפיקה דמות הדראג של שטיינברג, סאשה ולור, את הופעת הדראג החודשית 'Nightgowns' בברוקלין אשר תוארה על ידי הניו יורק טיימס כ"יפה, מצחיקה וטעונה פוליטית".
המרוץ לדראג של רו פול
סאשה ולור ניסתה להתקבל תחילה לעונה השמינית של סדרת הריאלטי המרוץ לדראג של רו פול, אך לא נבחרה. במרץ 2017 היא הוכרזה כאחת המשתתפות בעונה התשיעית. ביוני של אותה שנה, הוכתרה למנצחת לאחר שלא עשתה "ליפ סינק על החיים" כל העונה.
ג'ימי קוב
וילבור ג'ימי (ג'יימס) קוב (20 בינואר 1929 – 24 במאי 2020) היה מתופף ג'אז אמריקאי.
הוא היה חלק מהרכב השישייה הראשונה של מיילס דייוויס. בזמן מותו היה קוב החבר האחרון של הלהקה שנותר בחיים זה קרוב לשלושים שנה. בשנת 2009 זכה בפרס "Jazz Masters" של הקרן הלאומית לאמנויות.
קורות חיים המוקדמות
קוב נולד בוושינגטון די. סי ב־20 בינואר 1929. לפני שהחל את דרכו במוזיקה, נהג להאזין לאלבומי ג'אז והקשיב, עד שעות הלילה המאוחרות לתקליטן הג'אז המפורסם של אותה תקופה "Symphony Sid", ששידר בעיר ניו יורק. קוב החל את הקריירה שלו בשנת 1950 בסיורים עם הסקסופוניסט ארל בוסטיק.
לאחר מכן הופיע עם הזמרת דיינה וושינגטון, הפסנתרן והמלחין וינטון קלי, נגן סקסופון האלט קנונבול אדרלי, הבסיסט קטר בטס, הסקסופוניסט והחלילן פרנק ווס, נגן סקסופון הבריטון ליאו פרקר ונגן הסקסופון צ'רלי רוז.
דזונג
מאפייני הדזונג
מבצרי הדזונג הם בעלי חומות חיצוניות גבוהות אשר סובבות מתחם ובו חצרות, מקדשים, משרדים ומגורי נזירים. מאפיינים בולטים בדזונג כוללים:
ג'ימי קוב
קורות חיים המוקדמות
באתר האינטרנט שלו מסופר על הופעות מוזיקליות עם זמרת הג'אז בילי הולידיי, השחקנית והזמרת פרל ביילי והחצוצרן דיזי גילספי, שהתרחשו לפני 1957.
דזונג
מאפייני הדזונג
מקרה נדיר של ארכיטקטורת דזונג מחוץ להימלאיה ניתן למצוא באוניברסיטת אל פאסו במדינת טקסס אשר בארצות הברית.
תפקיד הדזונג
מבצרי הדזונג משמשים כמרכזי דת, צבא, מנהלה וחברה עבור המחוז בו הם שוכנים. הם משמשים לרוב כאתרים המרכזיים לפסטיבלים בודהיסטים.
ג'ימי קוב
קריירה
קוב הצטרף למיילס דייוויס בשנת 1958 כחלק מהרכב השישייה שלו, לאחר שאדרלי המליץ עליו בפני דייוויס. יצירתו המוקלטת הידועה ביותר של קוב היא Kind of Blue  של דייוויס (1959). קוב היה האחרון שנשאר בחיים מהרכבים אלה. למעשה הוא חי אחריהם במשך שלושה עשורים. הוא ניגן גם באלבומי דייוויס אחרים, וביניהם: "Sketches of Spain" (1960), "Someday My Prince Will Come" (1961), "Miles Davis at Carnegie Hall" (1962), "In Person Friday and Saturday Nights at the Blackhawk, Complete", ומעט באלבומים Porgy and Bess" (1959)" ו-"Sorcerer". התנהגותו העדינה והמאופקת הביאה לכך שרבים, וביניהם דייוויס, העריצו אותו על כך. עם זאת, גרם הדבר לכך שהוא לא זכה לאותה הכרה שהמתופפים האחרים קיבלו. לקוב היה נטייה להימנע מפרסום ולכן הוא לא הקליט את הסט הראשון שלו כמוביל הלהקה עד 1983, עם צאתו של So Nobody Else Can Hear.
דזונג
תפקיד הדזונג
החדרים בתוך הדזונג מוקצים, בדרך כלל, כמחצית לתפקודים מנהלתיים (כמו עבור ראש המבצר, הפנלופ) וכמחצית לתפקודים דתיים (בעיקר חדרים לנזירים בודהיסטים). חלוקה זו בין המנהלה והדת מייצגת את האידיאל לשילוב בין ענייני המדינה וענייני הדת (כפי שנהוג בממלכת בהוטן, למשל).
אתרי הדזונג
ארכיטקטורת הדזונג הבהוטנית הגיע לשיאה במהלך המאה ה-16, תחת הנהגתו של הלאמה הגדול שאבדראנג נג'אוואנג נאמגייאל. שאבדראנג הסתמך על חזיונות וסימנים דתיים כדי למקם כל דזונג שהקים בממלכת בהוטן. לפי אסטרטגיות צבאיות מודרניות ומקובלות, מיקומם של המבצרים הוא חכם ונבון בכל הנוגע לתפקודם כמבצר מגן. הדזונג בוואנגדיו פודרנג (Wangdue Phodrang), לדוגמה, ממוקם על נקודה גבוהה המשקיפה על דלתאת שני נהרות גדולים. כך המבצר יכול לחסום פולשים מהדרום אשר עלולים לנסות להשתמש בנהרות כדי לעקוף את השטח הקשה למעבר בהרי ההימאליה המרכזיים.
ג'ימי קוב
קריירה
קוב עזב את הלהקה בשנת 1963, כאשר טוני ויליאמס הובא על ידי דייוויס. הוא הקים שלישייה עם הפסנתרן וינטון קלי והבסיסט פול צ'יימברס, שהיו חלק מיחידת הקצב של דייוויס. הלהקה הקליטה עם קני בורל (גיטרה) וג'יי ג'יי ג'ונסון (טרומבון), לפני שנפרדה בסוף העשור. קוב המשיך והצטרף לשלישיית ג'אז, יחד עם האנק ג'ונס בפסנתר ואדי גומז בבס. הוא גם סייר עם שרה ווהן במהלך שנות השבעים, ולימד באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת צפון קרוליינה בגרינסבורו ובמכללת ברקלי למוזיקה. הוא ניגן ב"להקת מחווה" בשם "4 דורות של למיילס", יחד עם רון קרטר (בס), מייק סטרן (גיטרה) וג'ורג' קולמן (סקסופון טנור).
במהלך הקריירה שלו עבד קוב עם ביל אוונס, קלארק טרי, סטן גץ, ג'ון קולטריין, ווס מונטגומרי, ארט פפר, וויין שורטר, בני גולסון, גיל אוונס, קני דורהאם, פרנק סטרוזייר, בובי טימונס, בוקר ליטל, ג'וני גריפין, אקיקו טסורוגה, ברטה הופ, חאמיט בלויט, נט אדרלי, מארק מרפי, ג'ון הנדריקס, ג'ו הנדרסון, דייוויד (פת'הד) ניומן, גרי אלן, לארי וויליס, וולטר בוקר, רד גרלנד, ריצ'י קול, ארני רויאל, ג'רום ריצ'רדסון, ג'ימי קליבלנד, פילי ג'ו ג'ונס, סאני סטיט, ננסי וילסון, ריקי פורד, ריצ'רד ווינדס, ג'ון וובר, פיטר ברנשטיין, ועוד רבים אחרים.
דזונג
אתרי הדזונג
המבצרים נבנו לרוב על גבעות או נקודות גבוהות אחרות. אם דזונג בנוי בתחתית עמק, בצמוד להר, אז לרוב דזונג קטן יותר ימוקם הישר מעליו, זאת כדי למנוע התקפה ממעלה ההר. דזונג פונאקה הוא יוצא דופן ובנוי על שטח מישורי יחסית. במקום הפרשי הגובה הדזונג מנצל את דלתאת הנהרות מו צ'הו ופו צ'הו. המים מקיפים את הדזונג משלושה צדדים ובכך מותירים לתוקפים נתיב התקפה אחד בלבד. הדבר חשף את הדזונג לבעיות אחרות, כגון הצפת העמק בשנת 1994, שגרמה נזק רב למבצר והרגה 23 אנשים.
ג'ימי קוב
פרסים
ביוני 2008 זכה ג'ימי קוב בפרס "מורשת דון רדמן". ב־17 באוקטובר 2008, קוב היה אחד משישה אמנים שקיבלו את פרס "Jazz Masters" של הקרן הלאומית לאמנויות לשנת 2009.
דזונג
בניית הדזונג
באופן מסורתי הדזונגים נבנים מבלי להשתמש בתוכניות ארכיטקטוניות. במקום זאת הבנייה מתקדמת תחת פיקוחו של לאמה בכיר אשר כביכול קובע את ממדי המבצר לפי השראה רוחנית.
ג'ימי קוב
חיים אישיים
קוב היה נשוי לאלינה שטיינברג קוב עד מותו. היו להם שתי בנות, סרינה וג'יימה. קוב נפטר ב־24 במאי 2020, בביתו במנהטן. הוא היה בן 91 וסבל מסרטן הריאות.
דזונג
בניית הדזונג
בעבר מבצרי הדונז היו נבנים על ידי עובדי קורווה כמס עבור אדמותיהם. תחת מס זה כל משפחה סיפקה מספר מסוים מבני משפחתה, בהתאם לצו הפיאודל, ואלו עבדו במשך מספר חודשים בבניית הדזונג.
סמדר (מושב)
המועצה המקומית, שהוקמה בשנת 1950, הורכבה מארבעה יישובים הצמודים זה לזה: יבנאל, בית גן, שהיו במקור מושבות, ומשמר השלושה, שהיה במקור מושב. וסמדר, המרוחק יותר, שהיה גם הוא מושב.
מרבית השנים אופי ההתיישבות היה חילוני עד מסורתי. בשנת 1986 הגיעה למקום קבוצה די גדולה של חסידי ברסלב בהשראת ביקורו של ר' נחמן מברסלב בשנת 1798, ואלו מהווים כיום 40% מהאוכלוסייה המקומית.
תסמונת נפריטית
תסמונת נפריטית (Nephritic syndrome) היא הפרעה כלייתית לא ספציפית, שכוללת אוסף של תסמינים הקשורים שמקורם בהפרעות בגלומרולוס. בתסמונת זו נפגעים הגלומרולוס מה שמביא לכך שחלבונים ותאי דם אדומים חודרים אל השתן (מצבים שנקראים פרוטאינוריה והמטוריה בהתאמה), למרות שבמצב תקין הם אינם אמורים כלל להופיע שם. בבדיקת השתן ימצאו תאים אדומים, גלילים אדומים, וכן פרוטאינוריה קלה. בשונה מתסמונת נפריטית, תסמונת נפרוטית מאופיינת בחלבונים בשתן בלבד המופיעים ברמות גבוהות יותר מאשר בתסמונת הנפריטית. כמו בתסמונת נפרוטית, בתסמונת נפריטית תיתכן היפואלבומניה בעקבות מעבר אלבומין מהדם אל השתן.
המטוריה יכולה להיגרם על ידי דימום במקומות שונים בדרכי השתן. אולם, במידה ומופיעים גלילים אדומים, סביר יותר להניח שמקור הדימום הוא בנפרון ושמדובר בתסמונת נפריטית.
התסמונת אינה מחלה כשלעצמה אלא מכלול של סימפטומים. לפיכך, הטיפול בתסמונת תלוי בגורמים להופעתם של אותם סימפטומים והוא יכלול בדרך כלל מעכבי ACE ואנטיביוטיקה וכן איזון רמות אשלגן בשל נטייה להיפרקלמיה.
כיום החלוקה לתסמונת הנפרוטית והתסמונת הנפריטית מפנה את מקומה להבנה כי לרוב אין חלוקה מדויקת בין השתיים וכי רוב החולים יציגו הסתמנויות שישלבו בין התסמינים של שתי התסמונות.
סימנים וסימפטומים
לפעמים תתפתח גם אי ספיקת כליות שתכלול:
גורמים
התסמונת הנפריטית מופיעה בדרך כלל על רקע תגובה דלקתית התוקפת את הכליה. תגובה דלקתית זו נוצרת כתוצאה מזיהום או בעקבות מחלות דלקתיות, מחלות אוטואימוניות וכן מחלות תורשתיות. התגובה החיסונית גורמת לקישור נוגדנים לחלבונים בגלומרולוס או לשקיעה של קומפלקסים אימונים, דבר שגורם להרס כלי הדם הקטנים ולפגיעה כלייתית שמתבטאת בתסמונת נפריטית.
דימיטר פרוטיץ'
ד"ר דימיטר חריסטוב פרוטיץ' (בבולגרית: Димитър Христов Протич; 15 בספטמבר 1874, ולס, האימפריה העות'מאנית - 27 ביולי 1945 סופיה, ממלכת בולגריה) היה משפטן בולגרי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון הבולגרי ובהמשך כממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות. פרוטיץ' ניסח את הצעת החוק לביטול החוק להגנת האומה על כל תקנותיו והרחבותיו והיא אושרה בפרלמנט הבולגרי ב-30 באוגוסט 1944.
ראשית הקריירה וביסוסה
פרוטיץ' הוסמך למשפטים באוניברסיטת היידלברג ובהמשך הועסק כקצין שיפוט צבאי, כנוטריון וכנשיא בית המשפט המחוזי בקיוסטנדיל. מאוחר יותר מונה לשופט בבית המשפט העליון לערעורים הבולגרי ובין ה-16 במאי 1938 ל-19 בספטמבר 1942כיהן כנשיאו.
נסיבות ביטול החוק להגנת האומה
ב-1 ביוני 1944 מונה איוון בגריאנוב לתפקיד ראש ממשלת בולגריה. בגריאנוב היה פרו-מערבי והחל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית המערביות. מספר ימים לאחר מינויו, נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית ובראשם ויטלי חיימוב. בגריאנוב הצהיר על כוונתו לבטל את החוק להגנת האומה וציין כי התהליך ייעשה בזהירות מאחר שעדיין קיימת נוכחות צבאית גרמנית בממלכה. בגריאנוב ביקש מראשי הקהילה לציין בפניו מועמד המקובל עליהם לכהונת הממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות והם המליצו על דימיטר פרוטיץ'. בגריאנוב פיטר את היושב המכהן חריסטו סטומאנייקוב ומינה את פרוטיץ' תחתיו.
נציגי הקהילה נועדו עם פרוטיץ' כדי לגבש חלופות לביטול כל ההגבלות שהוטלו על בני הקהילה. סוכם שהיקפן של התקנות והמגבלות במסגרת החוק המקורי ואלו שהוספו עליו, מחייב ברוב המקרים חקיקה מתקנת בפרלמנט הבולגרי. באמצעות צווים מיוחדים בוטלו חלק קטן מההגבלות כגון חובת ענידת כוכב צהוב שבוטלה ב-27 ביולי. פרוטיץ' הכין את טיוטת החוק לביטול החוק להגנת האומה ונקלע לעימות מול שר הפנים הבולגרי הפרופסור אלכסנדר סטאנישב (Александър Станишев), שטען כי החוק מקל מדי עם יהודי בולגריה ותבע לערוך בו שינויים. בגריאנוב הכריע לטובת דימיטר פרוטיץ', וב-30 באוגוסט אישר הפרלמנט הבולגרי את החוק שניסח פרוטיץ'. למחרת היום התפטר בגריאנוב ופרסום החוק ברשומות נדחה. ב-4 בספטמבר 1944 פרסם ממשלו של קונסטנטין מוראבייב את החוק החדש ברשומות הממלכה ובכך בוטל רשמית החוק להגנת האומה.
אחריתו
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית. קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו מונה קימון גאורגייב לראשות הממשלה. בהמשך הוקם בית משפט מיוחד לשפיטת נציגי המשטר הקודם אשר הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג עשרות פוליטיקאים, אנשי צבא ועיתונאים לאחר שהורשעו בבגידה ובשיתוף פעולה עם הנאצים ובהם ראש הממשלה לשעבר איוון בגריאנוב ושר הפנים בממשלתו אלכסנדר סטאנישב. הממונה על הקומיסריון שקדם לפרוטיץ', חריסטו סטומאנייקוב נידון לחמש שנות מאסר. דימיטר פרוטיץ' לא היה בין הנשפטים והוא הלך לעולמו בסופיה, ביולי 1945 והוא בן 71 שנים.
ארצות הברית במשחקים האולימפיים (1992 ואילך)
ארצות הברית השתתפה בכל המשחקים האולימפיים שנערכו מאז 1992, ואף אירחה אותם פעם אחת, באולימפיאדת אטלנטה (1996).
עם התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה הגיעו לקצם ארבעה עשורים של יריבות בין-גושית במשחקים האולימפיים, והיריבות בין ארצות הברית לבין רוסיה, המדינה הגדולה ביותר שנוצרה מהתפרקות ברית המועצות, הייתה מעתה על רקע ספורטיבי. מאפיין נוסף של חילופי המשטר בגוש המזרחי היה הפסקת השימוש הממוסד בסמים (בפרט סטרואידים אנאבוליים). כתוצאה מהתפתחויות אלה, שבה ארצות הברית להיות המעצמה האולימפית העיקרית. בתוך כך, צמחה במהירות מעצמה אולימפית חדשה, סין, שאף הצליחה לחלוף על פניה באולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אולימפיאדת ברצלונה (1992)
545 ספורטאים אמריקאים השתתפו באולימפיאדת ברצלונה (1992). הם זכו ב-108 מדליות, מהן 37 מדליות זהב, ודורגו במקום השני בטבלת המדליות, אחרי המשלחת המאוחדת.
אתלטיקה
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-30 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
קארל לואיס זכה במדליית זהב שלישית ברציפות בתחרות הקפיצה לרוחק והיה שותף לשיא העולם שקבעה נבחרת השליחים ל-100X4 מטר (37.40 שניות). שותפיו למרוץ היו לירוי בורל, דניס מיטשל (שגם זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר) ומייקל מארש (שזכה גם במדליית זהב בריצת 200 מטר). גם נבחרת השליחים ל-400X4 מטר קבעה שיא עולם חדש - 2:55.74 דקות. בנבחרת זו היו חברים מייקל ג'ונסון, אנדרו ואלמון, קווינסי ווטס (שגם זכה במדליית הזהב בריצת 400 מטר) וסטיב לואיס (שזכה גם במדליית כסף בריצת 400 מטר). שיא עולם נוסף קבע קווין יאנג, בריצת 400 מטר משוכות (46.78 שניות). בנוסף, זכה מייק קונלי במדליית זהב בקפיצה משולשת (8 שנים אחרי שזכה במדליית כסף), ומייק סטולס עשה זאת בהדיפת כדור ברזל. מייק פאוול זכה במדליית כסף שנייה ברציפות בקפיצה לרוחק.
נבחרת השליחות ל-100X4 מטרים זכתה אף היא במדליית זהב. בין הרצות היו גם אוולין אשפורד וגוון טורנס, שזכתה גם במדליית זהב בריצת 200 מטר ובמדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-400X4 מטר. ג'קי ג'וינר קרסי שמרה על תוארה בקרב שבע, וזכתה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק. גייל דיברס זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר, באחת הריצות הצמודות בהיסטוריה: בין דיברס לג'מייקנית מרלין אוטי, שסיימה במקום החמישי, הפרידו 6 מאיות השנייה בלבד. גוון טורנס סיימה במקום הרביעי, בהפרש של 4 מאיות השנייה מדיברס, ושתי מאיות השנייה מאירינה פריבלובה שזכתה במדליית הארד.
שחייה
בשחייה זכו האמריקאים ב-27 מדליות, מהן 11 מדליות זהב.
מייק בארומן קבע שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:10.16 דקות), נלסון דיבל קבע שיא אולימפי במשחה לחצי המרחק (1:01.50 דקות) ומלווין סטיוארט קבע שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר פרפר (1:56.26 דקות). דיבל וסטיוארט שיתפו פעולה גם במשחה ל-100X4 מטר מעורב, בו השתתפו גם ג'ף ראוס (שזכה גם במדליית כסף ב-100 מטר גב) וג'ון אולסן. הארבעה זכו במדליית הזהב במשחה השליחים. אולסן היה שותף גם לזכייתה של נבחרת השליחים ב-100X4 מטר חופשי במדליית הזהב, יחד עם מאט ביונדי, טום ג'אגר וג'וזף יודפול. ביונדי זכה גם במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי, וג'אגר זכה בו במדליית הארד. במדליית זהב נוספת זכה פאבלו מוראלס, ב-100 מטר פרפר. נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי, בה היו חברים אולסן, יודפול, סטיוארט, וכן דאג גיירטסן, זכתה במדליית ארד.
ג'נט אוונס שמרה על תוארה במשחה ל-800 מטר חופשי. היא לא הצליחה לשמור על התואר ב-400 מטר חופשי, אך זכתה במדליית הכסף. סאמר סאנדרס זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר פרפר, במדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד ב-400 מטר מעורב אישי. ניקול הייזלט זכתה במדליית הזהב ב-200 מטר חופשי והייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי. שותפותיה לזכייה זו היו דארה טורס, אנג'ל מרטינו (שגם זכתה במדליות ארד במשחים ל-50 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר) וג'ני תומפסון (שזכתה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי). תומפסון הייתה שותפה גם לזכייתן של השליחות במדליית הזהב ב-100X4 מטר מעורב, יחד עם כריסי אהמן-לייטון (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר פרפר), ליאה מאורר (שזכתה גם במדליית ארד ב-100 מטר גב) ואניטה נול (שזכתה גם במדליית כסף ב-100 מטר חזה ובמדליית ארד ב-200 מטר חזה).
כדורסל
במהלך הטורניר הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 73–117 (כולל ניצחון בתוצאה 48–116 על נבחרת אנגולה). בחצי הגמר הביסה את נבחרת ליטא 76-127, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת קרואטיה 85-117. ג'ורדן, יואינג ומאלין, שהיו חברים בנבחרת באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כשחקני מכללות, היו לכדורסלנים הראשונים בהיסטוריה שזוכים במדליית זהב שנייה.
ענפים אחרים
שמונה מתאבקים אמריקאים זכו במדליות, שלושה מהם במדליות זהב. ג'ון סמית' שמר על תוארו מסיאול בקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג. ברוס באומגרטנר השיב לעצמו את התואר האולימפי בקטגוריית המשקל של עד 130 ק"ג לאחר שבסיאול הסתפק במדליית הכסף. קווין ג'קסון זכה במדליית הזהב השלישית, בקטגוריית המשקל של עד 82 ק"ג. קווין מאנדיי איבד את תוארו (עד 74 ק"ג), אך זכה במדליית כסף.
הטניסאיות האמריקאיות זכו בשלוש מדליות, מהן שתי מדליות זהב. ג'ניפר קפריאטי בת ה-16 זכתה בתואר האולימפי לאחר שגברה במשחק הגמר על הגרמניה שטפי גראף. מרי ג'ו פרננדז, שהפסידה לגראף בחצי הגמר, זכתה במדליית הארד. פרננדז זכתה גם במדליית זהב בטורניר הזוגות, יחד עם ג'יג'י פרננדז, לאחר שגברו על הספרדיות קונצ'יטה מרטינס וארנצ'ה סנצ'ס. הטניסאים הצליחו פחות - ג'ים קורייר ופיט סמפראס הודחו בסיבוב השלישי (למארק רוסה ואנדריי צ'רקסוב, בהתאמה), ומייקל צ'אנג הפסיד לברזילאי ז'יימה אונסינס כבר בסיבוב השני. בטורניר הזוגות הודחו קורייר וסמפראס בסיבוב השני, לאחר הפסד לצמד הספרדי סרחיו קאסאל ואמיליו סאנצ'ס.
בהתעמלות זכו האמריקאים בשש מדליות. בחמש מהן זכתה שאנון מילר. מילר זכתה במדליות כסף בקרב-רב ובתרגיל הקורה (יחד עם הסינית לו לי) ובמדליות ארד בתרגילי המקבילים המדורגים, הקרקע ועם הנבחרת בתחרות הקבוצתית. טרנט דימאס זכה במדליית זהב במתח.
נבחרות הכדורעף זכו שתיהן במדליות ארד. נבחרת הנשים לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת קובה וגברה על נבחרת ברזיל במשחק על המקום השלישי, ונבחרת הגברים לאחר הפסד לנבחרת ברזיל וניצחון על נבחרת קובה. במשחק של נבחרת הגברים בשלב הבתים נגד נבחרת יפן, כאשר חסרה ליפנים נקודה אחת לניצחון, הוציאו השופטים כרטיס אדום לשחקן הנבחרת רוברט סמואלסון, דבר שחייב גם מתן נקודה טכנית ליפנים, שהבטיחה את ניצחונם במשחק. שחקני הנבחרת הביעו את מחאתם נגד החלטת השופטים בכך שגילחו את שערם, כאות הזדהות עם סמואלסון הקירח.
אולימפיאדת אטלנטה (1996)
ב-1996 אירחה העיר אטלנטה את המשחקים האולימפיים ה-23 במספר. הייתה זו הפעם הרביעית בה ארצות הברית אירחה את משחקי הקיץ. בשלוש הפעמים הקודמות, סבלו המשחקים מהשתתפות חלקית. אולימפיאדת סנט לואיס (1904) נמשכה על פני חודשים ארוכים והוצאות הנסיעה היו כבדות, ולכן 80% מהמשתתפים בה היו אמריקאים, ורק 11 מדינות נוספות שלחו אליהן ספורטאים. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכה בצל השפל הכלכלי הגדול, ומדינות רבות צמצמו את היקפי משלחותיהן או ויתרו על ההשתתפות לגמרי. אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבלה מחרם של ברית המועצות ומרבית בנות בריתה מהגוש המזרחי. באולימפיאדת אטלנטה, לעומת זאת, הייתה השתתפות מלאה. מספר שיא של 646 ספורטאים אמריקאים השתתפו במשחקים. הם זכו ב-101 מדליות, מהן 44 מדליות זהב, ולראשונה מאז 1984, ניצבה ארצות הברית בראש טבלת המדליות.
שחייה
לראשונה מאז 1984, עברה השחייה את האתלטיקה, והייתה לענף הפורה ביותר עבור המשלחת האמריקאית, עם 26 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
אמי ואן דיקן זכתה בארבע מדליות זהב, במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר פרפר, ועם נבחרות השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב. אנג'ל מרטינו, שהשתתפה אף היא בשני משחים אלה, זכתה גם במדליות ארד במשחים ל-100 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר. שותפותיהן למשחה המעורב, בת' בוטספורד ואמנדה בירד, זכו אף הן במדליות נוספות - בוטספורד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב ובירד במדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חזה. במקצה השליחות החופשי היו שותפות לזכייה גם קתרין פוקס וג'ני תומפסון. תומפסון זכתה בזהב גם במשחה ל-200X4 מטר, משחה בו השתתפו גם טרינה ג'קסון, כריסטינה טוישר ושילה טאורמינה. במדליית זהב נוספת זכתה ברוק בנט, במשחה ל-800 מטר חופשי.
אתלטיקה
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-23 מדליות, מהן 13 מדליות זהב. מייקל ג'ונסון קבע שיא עולם בריצת 200 מטר (19.32 שניות) ושיא אולימפי בריצת 400 מטר (43.49 שניות). שיא העולם שקבע החזיק מעמד 12 שנים. קארל לואיס זכה במדליית הזהב בקפיצה לרוחק בפעם הרביעית ברציפות, והיה לספורטאי השלישי בתולדות המשחקים האולימפיים שרושם הישג כזה, אחרי השייט הדני פאול ברט אלווסטרום וזורק הדיסקוס אל ארטר. הייתה זו גם מדליית הזהב האולימפית התשיעית בה זכה, הישג לו היו שותפים באותה העת רק עוד שלושה ספורטאים, האתלט הפיני פאבו נורמי, המתעמלת הסובייטית לאריסה לטינינה והשחיין מארק ספיץ.
אלן ג'ונסון קבע שיא אולימפי בריצת 110 מטר משוכות (12.95 שניות), צ'ארלס אוסטין עשה זאת בקפיצה לגובה (2.39 מ') וקני הריסון בקפיצה משולשת (18.09 מ'). במדליות זהב נוספות זכו דריק אדקינס (ריצת 400 מטר משוכות), רנדי בארנס (הדיפת כדור ברזל), דן אובראיין (קרב עשר) ונבחרת השליחים ל-400X4 מטר. נבחרת השליחים ל-100X4 מטר, בה היו חברים ג'ון דראמונד, טים הארדן, מייקל מארש ודניס מיטשל זכתה במדליית הכסף.
גייל דיברס שמרה על תוארה בריצת 100 מטר. בדומה לריצה בברצלונה, גם באטלנטה היה מרוץ צמוד במיוחד. דיברס סיימה את המרוץ בתוצאה זהה למרלין אוטי, וניצחונה נקבע בפוטו פיניש. גוון טורנס, שזכתה במדליית הארד, הגיעה שתי מאיות השנייה אחריהן. דיברס וטורנס זכו גם במדליית הזהב במרוץ השליחות ל-100X4 מטר, יחד עם כריסטי גיינס ואינגר מילר. נבחרת השליחות ל-400X4 מטר זכתה אף היא במדליית זהב. ג'קי ג'וינר קרסי, באולימפיאדה הרביעית בה השתתפה, זכתה במדליה השביעית שלה, מדליית ארד בקפיצה לרוחק.
ענפי כדור קבוצתיים
שישה משחקני ה"דרים טים" נכללו בסגל נבחרת הכדורסל באטלנטה - בארקלי, מאלון, סטוקטון, פיפן, רובינסון וריצ'מונד, ואליהם הצטרפו האקים אולאג'ואן, שאקיל אוניל, פני הארדוויי, גרנט היל, רג'י מילר וגארי פייטון. בשלב הבתים הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 69–104, בחצי הגמר הביסה את נבחרת אוסטרליה 73-101 ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת יוגוסלביה 69-95. נבחרת הנשים זכתה אף היא במדליית הזהב, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת אוסטרליה 71-93, ובמשחק הגמר גברה על נבחרת ברזיל 87-111.
לראשונה נערך באטלנטה טורניר אולימפי בכדורגל נשים. נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת נורווגיה 1-2 (לאחר הארכה) ובמשחק הגמר גברה על נבחרת סין באותה התוצאה. נבחרת הגברים הודחה כבר בשלב הבתים. גם נבחרת הסופטבול זכתה במדליית זהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת סין. נבחרת הבייסבול זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן, וגברה על נבחרת ניקרגואה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה במקום החמישי, בעוד נבחרת הגברים סיימה במקום ה-12 והאחרון, לאחר שהפסידה בכל משחקיה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי. גם נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום השביעי, ואילו נבחרת הגברים סיימה במקום התשיעי. נבחרת הגברים בכדוריד סיימה במקום התשיעי (מתוך 12) ונבחרת הנשים סיימה במקום השמיני והאחרון, ללא ניצחון.
ענפים אחרים
בטניס זכו האמריקאים ב-3 מתוך 4 מדליות הזהב האפשריות. מרי ג'ו פרננדז וג'יג'י פרננדז זכו בטורניר הזוגות לנשים בפעם השנייה ברציפות, אחרי שגברו על הצ'כיות יאנה נובוטנה והלנה סוקובה. בטורניר היחידות זכתה לינדזי דבנפורט, לאחר שגברה במשחק הגמר על ארנצ'ה סאנצ'ס. מרי ג'ו פרננדז הפסידה לדבנפורט בחצי הגמר, ובהמשך הפסידה ליאנה נובוטנה במשחק על מדליית הארד. נובוטנה הדיחה טניסאית אמריקאית נוספת, מוניקה סלש, ברבע הגמר. אנדרה אגאסי זכה במדליית הזהב בטורניר היחידים, לאחר שגבר במשחק הגמר על הספרדי סרז'י ברוגרה. ברוגרה הדיח בשלב רבע הגמר טניסאי אמריקאי אחרי, מליווי וושינגטון. בטורניר הזוגות לגברים הודחו וושינגטון ואגאסי כבר בסיבוב השני, בידי הדרום אפריקאים ויין פריירה ואליס פריירה.
המתאבקים האמריקאים זכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב: קנדול קרוס (עד 57 ק"ג), טום ברנדס (עד 62 ק"ג) וקורט אנגל (עד 100 ק"ג). ברוס באומגרטנר איבד את תוארו בקטגוריית המשקל של עד 130 ק"ג, אך זכה במדליית ארד, המדליה האולימפית הרביעית ברציפות. נבחרת הנשים בהתעמלות זכתה לראשונה במדליית הזהב הקבוצתית, וכמה מהחברות בה זכו גם במדליות אישיות: שאנון מילר זכתה במדליית זהב בתרגיל הקורה, איימי צ'ו זכתה במדליית כסף בתרגיל המקבילים המדורגים ודומיניק דוז זכתה במדליית ארד בתרגיל הקרקע. בנוסף, זכה ג'ייר לינץ' במדליית כסף בתרגיל המקבילים. הקשת ג'סטין יואיש זכה בשתי מדליות זהב, במקצה היחידים ובמקצה הקבוצתי. הקלעים זכו ב-3 מדליות, ואחת מהם, קים רוד, זכתה במדליית זהב בירי בצלחות חרס. המתאגרפים זכו ב-6 מדליות, אך רק אחד מהם, דייוויד רייד, זכה במדליית זהב (משקל קל-בינוני). יתר החמישה, בהם פלויד מייוות'ר ואנטוניו טארוור, זכו במדליות ארד. לראשונה נערך טורניר כדורעף חופים, ושני זוגות אמריקאים העפילו לשלב הגמר בטורניר הגברים. קארץ' קיראי (לשעבר שחקן נבחרת ארצות הברית בכדורעף, שזכה עמה במדליות זהב בלוס אנג'לס ובסיאול) וקנט סטפס זכו במדליות הזהב, ואילו מייק דוד ומייק ויטמארש זכו במדליית הכסף. בשחייה צורנית נערכה רק תחרות קבוצתית, והנבחרת האמריקאית זכתה במדליית הזהב. מדליות נוספות הושגו בחתירה, רכיבה, אופניים, קיאקים, קפיצה למים וג'ודו.
אולימפיאדת סידני (2000)
באולימפיאדת סידני (2000) השתתפו 586 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-93 מדליות, מהן 37 מדליות זהב, ב-22 ענפים שונים, ובפעם השנייה ברציפות ניצבו בראש טבלת המדליות.
שחייה
השחייה המשיכה להיות הענף הפורה ביותר, עם 33 מדליות, מהן 14 מדליות זהב.
נבחרות השליחות האמריקאיות קבעו שני שיאי עולם (3:36.61 דקות במשחה ל-100X4 מטר חופשי ו-3:58.30 דקות במשחה ל-100X4 מטר מעורב, הפעם הראשונה בה הושלם המשחה בפחות מ-4 דקות) ושיא אולימפי אחד (7:57.80 דקות במשחה ל-200X4 מטר חופשי). ג'ני תומפסון השתתפה בכל שלושת המשחים, וגם זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. דארה טורס הייתה שותפה אף היא לשני שיאי העולם, וגם זכתה בשלוש מדליות ארד, במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר. מייגן ג'נדריק, שהייתה שותפה לשיא העולם במשחה המעורב, זכתה גם במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה. דיאנה מונז, שהייתה שותפה לשיא האולימפי ב-4X200 מטר חופשי, זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. ברוק בנט שמרה על תוארה במשחה ל-800 מטר חופשי, וקבעה אגב כך שיא אולימפי חדש, 8:19.67 דקות. בנט זכתה במדליית זהב נוספת, במשחה ל-400 מטר חופשי. גם מיסטי היימן קבעה שיא אולימפי, 2:05.88 דקות ב-200 מטר פרפר. קייטלין סנדנו זכתה במדליית ארד ב-800 מטר חופשי ואמנדה בירד עשתה זאת ב-200 מטר חזה.
גם במשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב קבעו האמריקאים שיא עולם חדש, 3:33.73 דקות. בניגוד לנשים, במשחי השליחים בסגנון חופשי, נכנעו האמריקאים לאוסטרלים, וזכו במדליות הכסף. ארבעת השחיינים שקבעו את שיא העולם היו לני קרייזלברג (שזכה גם במדליות הזהב במשחים ל-100 ול-200 מטר גב, תוך קביעת שיאים אולימפיים בשניהם - 53.72 שניות ו-1:56.76 דקות, בהתאמה), אד מוזס (שזכה גם במדליית כסף ב-100 מטר חזה), איאן קרוקר וגארי הול (שחלק עם אנתוני ארווין מדליית זהב ב-50 מטר חופשי וזכה גם במדליית כסף עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי). טום דולאן קבע שיא עולם חדש ב-400 מטר מעורב אישי (4:11.76 דקות), כששמר על תוארו, וגם זכה במדליית כסף במשחה לחצי המרחק. טום מלצ'ו קבע שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר פרפר (1:55.35 דקות). ארון פירסול בן ה-17 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב ואריק ונדט זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. מייקל פלפס בן ה-15, בהופעה אולימפית ראשונה, העפיל למשחה הגמר ב-200 מטר פרפר וסיים במקום החמישי.
ענפי כדור קבוצתיים
נבחרת הכדורסל זכתה בתואר האולימפי בפעם ה-12 בתולדותיה, והשלישית ברציפות. מסגל הנבחרת מאטלנטה נותר רק גארי פייטון, ואליו הצטרפו ריי אלן, וין בייקר, קווין גארנט, טים הארדוויי, אלן יוסטון, אלונזו מורנינג, אנטוניו מקדייס, סטיב סמית', ג'ייסון קיד, וינס קרטר ושריף עבדור-רחים. בניגוד לאולימפיאדות הקודמות, חלק ממשחקי הנבחרת היו צמודים. בחצי הגמר גברה על נבחרת ליטא 83-85 ובמשחק הגמר ניצחה את נבחרת צרפת 75-85. משחק הגמר זכור גם בשל הטבעה שביצע וינס קרטר, תוך כדי שהוא מפסק רגליו ומנטר מעל פרדריק וייס, המתנשא לגובה של 2.18 מ'. בעיתונות הצרפתית כונתה הקפיצה "le dunk de la mort" ("הטבעת המוות").
בשורותיה של נבחרת הנשים בכדורסל כיכבו, בין היתר, יולנדה גריפית', ליסה לסלי, שריל סוופס ותרזה אדוארדס בת ה-36 (בהופעתה החמישית ברציפות במשחקים). גם נבחרת זו שבה וזכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת קוריאה הדרומית 65-78, ובמשחק הגמר הביסה את נבחרת אוסטרליה בתוצאה 54–76.
נבחרת הסופטבול שמרה על תוארה, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת סין ובמשחק הגמר על נבחרת אוסטרליה. נבחרת הבייסבול זכתה לראשונה בתואר האולימפי, לאחר שגברה בחצי הגמר על קוריאה הדרומית ובמשחק הגמר על האלופה היוצאת, נבחרת קובה. לראשונה נערך טורניר כדורמים לנשים, ונבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הכסף, לאחר שדורגה שנייה, אחרי אוסטרליה, בבית בן שש נבחרות. נבחרת הגברים סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בכדורגל זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 0–1 על נבחרת ברזיל, והפסידה במשחק הגמר לנבחרת נורווגיה 2–3, בהארכה. נכון לשנת 2012, זוהי הפעם היחידה בה נבחרת ארצות הברית לא זכתה בתואר. נבחרת הגברים רשמה הישג שיא כשסיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 1–3 לנבחרת ספרד ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 0–2 לנבחרת צ'ילה. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות רוסיה וברזיל. נבחרת הגברים סיימה את משחקיה בשלב הבתים ללא ניצחון.
ענפים אחרים
המתאבקים זכו ב-7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. ברנדון סליי זכה באחת מהן, ובשנייה זכה רולון גארדנר. יריבו של גארדנר בגמר היה הרוסי אלכסנדר קרלין. קרלין לא הפסיד קרב מזה 13 שנים, לא איבד נקודה מזה 6 שנים, והיה האלוף האולימפי בשלוש האולימפיאדות הקודמות. הוא נראה מועמד ודאי לניצחון, ובכירים בוועד האולימפי הבינלאומי, בהן נשיא הוועד, חואן אנטוניו סמראנש, הגיעו לצפות בקרב, שנראה היה שיהפוך את קרלין לספורטאי הרביעי בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב רביעית ברציפות באותו מקצוע. בעקבות הישגו של גארדנר בניצחונו על קרלין, הוא נבחר לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הסיום של המשחקים.
הטניסאיות האמריקאיות זכו ב-3 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. האחיות ונוס וסרינה ויליאמס זכו במדליית הזהב בטורניר הזוגות, לאחר שגברו על הצמד ההולנדי קריסטי בוחרט ומרים אורמנס. ונוס ויליאמס זכתה גם במדליית הזהב בטורניר היחידות, לאחר שגברה במשחק הגמר על ילנה דמנטייבה. מוניקה סלש, שהפסידה לוויליאמס בחצי הגמר, זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על ילנה דוקיץ'. האלופה האולימפית היוצאת, לינדזי דבנפורט, פרשה לאחר הסיבוב הראשון.
השייטים זכו בארבע מדליות, בהן מדליית זהב אחת (מארק ריינולדס ומגנוס ליליידאהל, בדגם סטאר). רוכבי האופניים זכו בשלוש מדליות. מארטי נות'סטיין זכה במדליית זהב במרוץ הספרינט, מארי הולדן זכתה במדליית כסף במרוץ נגד השעון ולאנס ארמסטרונג זכה במדליית ארד במקצה המקביל לגברים. הקלעית ננסי ג'ונסון זכתה במדליית זהב בירי ברובה אוויר מ-10 מטר ודייוויד אוקונור זכה במדליית זהב ברכיבה. טארה נוט הייתה לאלופה האולימפית הראשונה בהרמת משקולות, בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג ולוחם הטאקוונדו סטיבן לופז, שזכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 68 ק"ג, היה לאמריקאי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה. דיין בלנטון ואריק פונוימואנה זכו במדליית הזהב בכדורעף חופים ולורה וילקינסון זכתה במדליית זהב בקפיצה למים, בקפיצה מ-10 מטר. הקשת ויק וונדרלה זכה במדליית כסף במקצה האישי ובמדליית ארד במקצה הקבוצתי. נבחרת הנשים בהתעמלות סיימה במקום הרביעי, ואולם בשנת 2008 התברר כי הנבחרת הסינית שיתפה מתעמלת בת 14 וחצי, בניגוד לתקנון, ומדליית הארד בה זכתה הנבחרת הועברה לארצות הברית. מדליות נוספות הושגו באיגרוף, חתירה וקרב חמש מודרני.
אולימפיאדת אתונה (2004)
באולימפיאדת אתונה (2004) השתתפו 613 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-101 מדליות, מהן 36 מדליות זהב, ובפעם השלישית ברציפות דורגה בראש טבלת המדליות.
שחייה
בשחייה זכו האמריקאים ב-28 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
מייקל פלפס בן ה-19 קיווה לשבור את שיאו של מארק ספיץ מאולימפיאדת מינכן (1972), ולזכות ב-8 מדליות זהב. אף שלא הצליח במשימה זו, זכה בשש מדליות זהב ושתי מדליות ארד, והיה לספורטאי השני בהיסטוריה, אחרי המתעמל הסובייטי אלכסנדר דיטיאטין, שזוכה ב-8 מדליות באולימפיאדה אחת. פלפס קבע שיא עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:08.26 דקות), וניצח גם במשחים ל-100 מטר פרפר, 200 מטר פרפר ו-200 מטר מעורב אישי. כן היה שותף לזכייה במדליית הזהב במשחה ל-200X4 מטר חופשי. הוא השתתף במשחי המוקדמות במשחה ל-100X4 מטר מעורב, אך ויתר על מקומו בגמר לטובת איאן קרוקר. במדליות ארד זכה במשחים ל-200 מטר חופשי ול-100X4 מטר חופשי. שותפיו של פלפס במשחה השליחים ל-200X4 מטר היו פיטר ואנדרקיי, ראיין לוכטה (שזכה גם במדליית כסף ב-200 מטר מעורב אישי) וקליט קלר (שזכה גם במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי). שותפיו במשחה השליחים ל-100X4 מטר חופשי היו ניל ווקר, ג'ייסון ליזאק ואיאן קרוקר.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב (שכללה את פלפס רק בשלב המוקדמות) קבעה שיא עולם חדש (3:30.68 דקות). השחיינים במשחה הגמר היו ברנדן הנסן, ג'ייסון ליזאק, ארון פירסול ואיאן קרוקר. פירסול זכה גם במדליות זהב במשחים ל-100 ול-200 מטר גב, הנסן זכה גם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה וקרוקר זכה גם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר. גארי הול זכה במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר חופשי, וזוכי מדליות נוספים כללו את לארסן ג'נסן שזכה במדליית כסף במשחה ל-1500 חופשי ואת אריק ונדט, שזכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף ב-400 מטר מעורב.
נבחרת הנשים במשחה ל-200X4 מטר חופשי קבעה שיא עולם חדש (7:53.42 דקות). השחייניות במשחה הגמר כללו את דנה ולמר, קייטלין סנדנו, קרלי פייפר ונטלי קוגלין. סנדינו זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי. קוגלין זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר גב, במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי, ובמדליות כסף במשחי השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-4X100 מטר מעורב. אמנדה בירד, שהשתתפה אף היא במשחה המעורב, זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. דיאנה מונז זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי.
אתלטיקה
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-25 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
בריצות הקצרות זכו האמריקאים ב-8 מתוך 9 המדליות האפשריות. ג'סטין גטלין זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר ובמדליית ארד בריצת 200 מטר. במדליית הארד בריצת 100 מטר זכה האלוף האולימפי היוצא, מוריס גרין. בריצת 200 מטר ניצח שון קרופורד, וסגנו היה ברנרד ויליאמס. זוכי המדליות בריצת 400 מטר היו ג'רמי וורינר, אוטיס האריס ודרק ברו. שלושתם זכו גם במדליית הזהב במרוץ השליחים ל-400X4 מטר, יחד עם דרולד ויליאמסון. נבחרת השליחים ל-100X4 מטר, בה היו שותפים גטלין, גרין, קרופורד וקובי מילר, זכתה במדליית הכסף, לאחר שסיימה את המרוץ בהפרש של מאית השנייה מהנבחרת הבריטית.
טימותי מאק קבע שיא אולימפי בקפיצה במוט (5.95 מ'), ובמדליית הכסף זכה טובי סטיבנסון. גם בקפיצה לרוחק דורגו שני אמריקאים במקומות הראשונים, דווייט פיליפס וג'ון מופיט. אדם נלסון זכה במדליית שנייה ברציפות בהדיפת כדור ברזל, ואולם 8 שנים לאחר המשחקים, נמצא כי הזוכה במדליית הזהב, האוקראיני יורי בילונוג, השתמש בחומרים אסורים, ומדליית הזהב הועברה לנלסון. אתלטים אמריקאים נוספים שזכו במדליות כללו את טרנס טראמל (מדליית כסף שנייה ברציפות בריצת 110 מטר משוכות), מב קפלזיגי (מדליית כסף בריצת מרתון), מאט המינגוויי (מדליית כסף בקפיצה לגובה) ובריאן קליי (מדליית כסף בקרב עשר).
התעמלות
בהתעמלות, זכו האמריקאים בתשע מדליות, מהן שתי מדליות זהב. פול האם זכה במדליית זהב בקרב-רב ובמדליות כסף בתרגיל המקבילים ועם הנבחרת האמריקאית בתחרות הקבוצתית. זכייתו של האם במדליית הזהב לוותה בשערוריית שיפוט. אחד האלמנטים בתרגיל המקבילים של זוכה מדליית הארד, הדרום קוריאני יאנג טאי-יונג, נרשם בטעות כתרגיל פשוט יותר. לפיכך ציונו ההתחלתי היה 9.9 במקום 10, ובסופו של דבר קיבל את הציון 9.712. לו היה הציון ההתחלתי שלו 10, היה מסיים בציון 9.812, וזוכה במדליית הזהב במקום האם. הוועד האולימפי הקוריאני ערער על התוצאות, ואף שההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה שיש צדק בדברים והשעתה שלושה מהשופטים, היא פסקה כי מאוחר מדי כדי לשנות את התוצאות. הוועד האולימפי הבינלאומי סירב להתערב בהחלטת ההתאחדות, מאחר שאין מדובר בטעות מכוונת. ההתאחדות האמריקנית מצדה, סירבה להצעה שהאם יעניק ליאנג את מדליית הזהב שלו מרצונו. בהמשך, דחה גם בית הדין לבוררות בספורט את ערעור הקוריאנים.
קרלי פטרסון זכתה אף היא במדליית זהב בקרב-רב, וכן זכתה במדליות כסף בתרגיל הקורה ובתחרות הקבוצתית. כמה משותפותיה לתחרות הקבוצתית זכו אף הן במדליות - אניה האץ' זכתה במדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות, ובתרגיל המקבילים המדורגים זכתה טרין האמפרי במדליית הכסף וקורטני קופטס במדליית הארד.
ענפי כדור קבוצתיים
גם באולימפיאדת אתונה התבססה נבחרת ארצות הברית על שחקני NBA: למאר אודום, אמקה אוקפור, אלן אייברסון, כרמלו אנתוני, קרלוס בוזר, לברון ג'יימס, ריצ'רד ג'פרסון, טים דאנקן, דוויין וייד, סטפון מרבורי, שון מריון ואמארה סטודמאייר. הנבחרת הופתעה כבר במשחק הפתיחה, כשהובסה בידי נבחרת פוארטו ריקו 92-73, שהיה ההפסד השלישי בתולדות הנבחרת במשחקים האולימפיים (והראשון בעידן ה-NBA), והתבוסה הגדולה מכולן. בהמשך שלב הבתים הפסידה גם לנבחרת ליטא, ודורגה במקום הרביעי בבית. בשלב רבע הגמר התאוששה בניצחון על נבחרת ספרד, אך בחצי הגמר הודחה בידי נבחרת ארגנטינה, כשהפסידה 81–89. במשחק על המקום השלישי גברה על נבחרת ליטא 96–104.
נבחרת הנשים, לעומת זאת, זכתה בתואר בפעם החמישית והשלישית ברציפות. בשלב הבתים הביסה הנבחרת את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 57–86 (כולל ניצחון 47–99 על נבחרת ניו זילנד. בחצי הגמר ניצחה את נבחרת רוסיה 62-66 ובשלב הגמר גברה על אוסטרליה 63–74. עם שחקניות הנבחרת נמנו סו בירד, יולנדה גריפית', ליסה לסלי, שריל סוופס, דון סטיילי, קייטי סמית', טמיקה קאצ'ינגס, טינה תומפסון, דיאנה טוראסי ואחרות.
נבחרת הנשים בכדורגל שבה וזכתה במדליית הזהב, לאחר שגברה בחצי הגמר על גרמניה ובמשחק הגמר על ברזיל. שני המשחקים הסתיימו, לאחר הארכה, בתוצאה 1–2. אבי וומבאך הבקיעה ארבעה שערים לזכות הנבחרת, כולל שער הניצחון במשחק הגמר. נבחרת הסופטבול שמרה אף היא על תוארה, לאחר שגברה על נבחרת אוסטרליה. נבחרת הנשים בכדורמים זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת איטליה וגברה על נבחרת אוסטרליה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום החמישי, לאחר שהודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת ברזיל. נבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת רוסיה. נבחרת הגברים בכדורמים סיימה במקום השביעי. אף שארצות הברית היא מולדת הבייסבול, נבחרתה, שהייתה גם האלופה האולימפית בסידני, נעדרה מהמשחקים לאחר שהודחה במפתיע בידי נבחרת מקסיקו בשלב המוקדמות למשחקים.
ענפים אחרים
הטניסאי מארדי פיש זכה במדליית כסף, לאחר שגבר בחצי הגמר על הצ'יליאני פרננדו גונסאלס והפסיד במשחק הגמר לצ'יליאני אחר, ניקולאס מאסו. טיילור דנט סיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד למאסו בחצי הגמר ולגונסאלס במשחק על מדליית הארד. הטניסאי האמריקאי הבכיר, אנדי רודיק, שהגיע לטורניר כמדורג שני, הודח כבר בסיבוב השלישי, לאחר שהפסיד אף הוא לפרננדו גונסאלס. הצמד הצ'יליאני היה החתול השחור של האמריקאים גם בטורניר הזוגות, כשהדיח את האחים בוב ומייק בריאן, שהיו מדורגים ראשונים, בשלב רבע הגמר. ונוס ויליאמס לא הצליחה לשמור על תוארה, והודחה כבר בסיבוב השלישי, בידי הצרפתייה מארי פירס. בטורניר הזוגות העפילו מרטינה נברטילובה וליסה ריימונד לשלב רבע הגמר, בו הודחו בידי היפניות שינובו אסגואה ואי סוגיאמה.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) השתתפו 596 ספורטאים אמריקאים. הם זכו ב-112 מדליות, מהן 36 מדליות זהב. אף שהמשלחת הסינית זכתה במספר מדליות נמוך יותר (100), היא צברה מספר רב יותר של מדליות זהב (51), ולכן ניצבה בראש טבלת המדליות, ודחקה את ארצות הברית למקום השני, לראשונה מזה 16 שנה.
שחייה
בשחייה זכו האמריקאים ב-31 מדליות, מהן 12 מדליות זהב.
לאחר שלא הצליח לעשות זאת באתונה, הפעם עמד מייקל פלפס ביעד שהציב לעצמו, שבר את שיאו של מארק ספיץ וזכה בשמונה מדליות זהב. פלפס היה בכך לספורטאי הראשון בהיסטוריה שמגיע להישג כזה, וגם היה לספורטאי בעל מספר מדליות הזהב הכולל הגבוה בהיסטוריה - 14. בשיא הקודם, 9 מדליות זהב, החזיקו ארבעה ספורטאים: האתלט הפיני פאבו נורמי, המתעמלת הסובייטית לאריסה לטינינה, מארק ספיץ וקארל לואיס. מספר המדליות האולימפיות הכולל בהן החזיק לאחר המשחקים, 16, עדיין נותר נמוך ממספר המדליות הכולל בהן זכתה לטינינה (18). בשבעה מהמשחים בהם ניצח פלפס נשברו שיאי עולם: 200 מטר חופשי (1:42.96 דקות), 200 מטר פרפר (1:52.03 דקות), 200 מטר מעורב אישי (1:54.23 דקות), 400 מטר מעורב אישי (4:03.84 דקות), 100X4 מטר חופשי (3:08.24 דקות), 200X4 מטר חופשי (6:58.56 דקות) ו-100X4 מטר מעורב (3:29.34). במשחה השמיני, המשחה ל-100 מטר פרפר, הסתפק פלפס בקביעת שיא אולימפי (50.58 שניות). משחה זה היה גם המשחה היחיד שהיה צמוד. עוד בשלב המוקדמות קבע השחיין הסרבי מילוראד צ'אביץ' שיא אולימפי (50.76 שניות), וגם בשלב חצי הגמר הקדים את פלפס. בשלב הגמר הוביל לאורך רוב המשחה, אך בסופו של דבר הקדים אותו פלפס במאית השנייה בלבד, זכה במדליית הזהב, ושבר את השיא האולימפי שקבע צ'אביץ' יומיים קודם לכן. המשלחת הסרבית ערערה בתחילה על התוצאות, שכן בצילומי הטלוויזיה נראה היה שצ'אביץ' הגיע קודם, אלא שפלפס נגע בלוח המגע לפניו, ו-FINA דחתה את הערעור. צ'אביץ' עצמו לא היה מעוניין בערעור, וציין כי הוא נכנס למשחה בשאיפה לזכות במדליית ארד, ושמח לזכות במדליית כסף.
שותפיו של פלפס לשיא העולם ב-100X4 מטר חופשי היו קאלן ג'ונס, גארט ובר-גייל וג'ייסון ליזאק, שזכה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. לשיא העולם ב-200X4 מטר חופשי היו שותפים גם ריקי ברנס, פיטר ואנדרקיי (שזכה גם במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי) וראיין לוכטה, שקבע גם שיא עולם במשחה ל-200 מטר גב (1:53.94 דקות) וזכה במדליות ארד במשחים ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי. במשחה השליחים המעורב השתתפו גם ברנדן הנסן, ג'ייסון ליזאק וארון פירסול, שקבע גם שיא עולם במשחה ל-100 מטר גב (52.54 שניות) וזכה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר גב. בנוסף, זכה מאט גריוורס במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.
רבקה סוני קבעה שיא עולם במשחה ל-200 מטר חזה (2:20.22 דקות) וזכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה. נטלי קוגלין זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב ובמדליות ארד במשחים ל-100 מטר חופשי ו-200 מטר מעורב אישי. כן הייתה שותפה למדליות הכסף בהן זכו נבחרות השליחות ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב, ולמדליית הארד בה זכתה נבחרת השליחות ל-200X4 מטר חופשי. דארה טורס, שהייתה שותפה לזכייה במשחים ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב, זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי. טורס, שהייתה בת 41 בזמן המשחקים, סיימה את המשחה בהפרש של מאית השנייה מהמנצחת, בריטה שטפן, וקבעה שיא אמריקה חדש (24.07 שניות). היא זכתה במדליה האולימפית ה-12 שלה, וחתמה קריירה אולימפית שהחלה 24 שנים קודם לכן. קייטי הוף, שהתחרתה במשחה השליחות ל-200X4 מטר זכתה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. כריסטין מגנוסון, שהתחרתה במשחה השליחות המעורב, זכתה גם במדליית כסף משחה ל-100 מטר פרפר. שחיינית נוספת, מרגרט הולצר, זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב ובמדליית ארד במשחה לחצי המרחק.
אתלטיקה
באתלטיקה זכו האמריקאים ב-25 מדליות, מהן 7 מדליות זהב.
נבחרת השליחים ל-400X4 מטר קבעה שיא אולימפי חדש (2:55.39 דקות). להישג היו שותפים גם: לאשון מריט, שזכה במדליית הזהב גם בריצת 400 מטר; ג'רמי וורינר, שאיבד את תוארו למריט וזכה במדליית הכסף במרוץ זה; דייוויד נוויל, שזכה במדליית הארד בריצת 400 מטר; ואנג'לו טיילור, שזכה גם במדליית הזהב בריצת 400 מטר משוכות. בריאן קליי, שיפר את הישגו מאתונה וזכה במדליית הזהב בקרב עשר. שון קרופורד זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר ווולטר דיקס זכה במדליות ארד בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. בריצת 110 מטר משוכות זכה דייוויד פיין במדליית כסף ודייוויד אוליבר במדליית ארד. קירון קלמנט זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות, וברשון ג'קסון זכה במדליית הארד. כריסטיאן קנטוול זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל. נבחרת השליחים ל-100X4 מטר נפסלה בשלב המוקדמות.
נבחרת השליחות ל-400X4 מטר זכתה אף היא במדליית הזהב. אליסון פיליקס, שהייתה חברה בנבחרת, זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בריצת 400 מטר, וסניה ריצ'רדס זכתה במדליית הארד. דון הרפר זכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר משוכות וסטפני בראון טראפטון זכתה במדליית הזהב בזריקת דיסקוס. יתר זוכות המדליות היו שינה טוסטה (מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות), ג'ן שור (מדליית כסף בקפיצה במוט), הייליס פאונטיין (מדליית כסף בקרב שבע), שליין פלנגן (מדליית כסף בריצת 10000 מטר) ושונטה הרווארד שזכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה לאחר שב-2016 הורשעו שלוש מתחרותיה באימרוץ.
ענפי כדור קבוצתיים
אחרי הכישלון באתונה, שבה נבחרת הכדורסל וזכתה בתואר האולימפי. השחקנים היחידים שנותרו בסגל היו כרמלו אנתוני, קרלוס בוזר, לברון ג'יימס ודוויין וייד. אליהם הצטרפו כריס בוש, קובי בראיינט, דווייט הווארד, דרן ויליאמס, כריס פול, טיישון פרינס, ג'ייסון קיד ומייקל רד. הנבחרת לא התקשתה בשלב הבתים, והביסה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 71–103. בחצי הגמר גברה על האלופה היוצאת, ארגנטינה, 81-101, ובמשחק הגמר ניצחה את ספרד 107–118. גם נבחרת הנשים לא התקשתה בשלב הבתים, והביסה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 55–98. בחצי הגמר ניצחה את רוסיה 52–67, ובמשחק הגמר הביסה את אוסטרליה בתוצאה 65–92. הייתה זו זכייתה השישית בתואר, והרביעית ברציפות. רוב הסגל התבסס על השחקניות ששיחקו גם באתונה.
נבחרת הגברים בכדורעף זכתה אף היא במדליית זהב, לאחר ניצחון על נבחרת רוסיה בחצי הגמר ועל נבחרת ברזיל בגמר. נבחרת הנשים גברה בחצי הגמר על נבחרת קובה, הפסידה במשחק הגמר לנבחרת ברזיל וזכתה במדליית הכסף. נבחרת הנשים בכדורגל שמרה על תוארה, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת יפן, ובמשחק הגמר, שהיה שחזור של הגמר באתונה, גברה לאחר הארכה על נבחרת ברזיל. נבחרת הגברים הודחה כבר בשלב הבתים. שתי נבחרות הכדורמים זכו במדליות כסף. הנשים ניצחו את אוסטרליה בחצי הגמר והפסידו להולנד בגמר, והגברים גברו על סרביה והפסידו להונגריה. נבחרת הסופטבול סיימה את שלב הבתים ללא הפסד, אך במשחק הגמר נכנעה לנבחרת יפן וזכתה במדליית הכסף. נבחרת הבייסבול זכתה במדליית הארד לאחר הפסד לנבחרת קובה וניצחון על נבחרת יפן.
ענפים אחרים
בהתעמלות זכו האמריקאים ב-10 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. נסטיה ליוקין זכתה במדליית זהב בקרב-רב, במדליות כסף בתרגיל המקבילים המדורגים, בתרגיל הקורה ובתחרות הקבוצתית ובמדליית ארד בתרגיל הקרקע. שון ג'ונסון בת ה-16 זכתה במדליית זהב בתרגיל הקורה ובמדליות כסף בקרב-רב, בתרגיל הקרקע ובתחרות הקבוצתית. ג'ונתן הורטון זכה במדליית כסף בתרגיל המתח ובמדליית ארד בתחרות הקבוצתית.
האחיות ויליאמס השיבו לעצמן את התואר האולימפי בטורניר הזוגות בטניס, לאחר שגברו במשחק הגמר על הצמד הספרדי וירחיניה רואנו פסקואל ואנבל מדינה גאריגס. בטורניר היחידות הודחו שתיהן בשלב רבע הגמר, ונוס בידי הסינית לי נה וסרינה בידי הרוסייה ילנה דמנטייבה. בטורניר הזוגות לגברים זכו האחים בראיין במדליית הארד, לאחר שהפסידו בחצי הגמר לשווייצרים רוג'ר פדרר וסטניסלס ואוורינקה, וגברו במשחק על המקום השלישי על הצרפתים ארנו קלמאן ומיקאל לודרה. בטורניר היחידים סיים ג'יימס בלייק במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לצ'יליאני פרננדו גונסאלס ובמשחק על מדליית הארד לסרבי נובאק ג'וקוביץ'. רובי ג'ינפרי הפסיד לג'וקוביץ' כבר בסיבוב הראשון.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 539 ספורטאים אמריקאים, שהתחרו בכל הענפים למעט כדוריד. המאבק מול סין על ראשות טבלת המדליות היה צמוד, כלל מהפכים רבים במהלך המשחקים ועורר עניין רב בתקשורת. בסופו של דבר הייתה ידם של האמריקנים על העליונה, עם 103 מדליות, מהן 46 מדליות זהב, מספר מדליות הזהב הגבוה ביותר מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לראשונה בהיסטוריה כללה המשלחת יותר נשים מגברים (268 נשים ו-261 גברים) והן זכו בכ-57% מהמדליות ובכ-63% ממדליות הזהב שצברה המשלחת.
שחייה
בשחייה שלטו האמריקאים ללא עוררין, עם 31 מדליות, מהן 16 מדליות זהב (מתוך 34 אפשריות).
מייקל פלפס, שהיה לספורטאי המעוטר ביותר במשחקים אלו בפעם השלישית ברציפות, פתח חלש את המשחקים, כשסיים רק במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, אך זכה בשש מדליות במשחים האחרים בהם השתתף. עם זכייתו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי היה לשחיין הגבר הראשון שזוכה 3 פעמים ברציפות במדליית הזהב באותו המשחה. לאחר שניצח גם במשחה ל-100 מטר פרפר, היה לשחיין הראשון בהיסטוריה, גבר או אישה, שזוכה 3 פעמים ברציפות במדליית זהב אולימפית בשני משחים. במשחה ל-200 מטר פרפר איבד פלפס את תוארו לצ'אד לה קלו וזכה במדליית הכסף. כן זכה במדליות זהב עם נבחרות השליחים האמריקאיות ל-200X4 מטר חופשי ול-100X4 מטר מעורב, ובמדליית כסף עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי. בכך, השלים פלפס זכייה ב-22 מדליות אולימפיות (מהן 18 מדליות זהב), ושבר את השיא של המתעמלת הסובייטית לאריסה לטינינה, שזכתה ב-18 מדליות אולימפיות בין אולימפיאדת מלבורן (1956) לאולימפיאדת טוקיו (1964).
ראיין לוכטה, שסומן כיריבו הספורטיבי של פלפס, ומי שעשוי לנצח אותו בכמה מהמשחים, הצליח לעשות זאת רק במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, בו זכה במדליית הזהב. לוכטה זכה גם במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב, סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי, גרף עוד שתי מדליות במשחי השליחים חופשי ובסך הכל צבר 5 מדליות, מהן 3 זהב. טיילר קלרי, שניצח במשחה ל-200 מטר גב, קבע בו שיא אולימפי חדש, 1:53.41 דקות. קלרי גם סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר פרפר. גם במשחה ל-100 מטר גב ניצח שחיין אמריקאי, מאט גריוורס, ואף הוא קבע שיא אולימפי חדש, 52.16 שניות. במקום השני במשחה זה סיים ניק תומן. נתן אדריאן גבר על אלוף העולם ב-100 מטר חופשי, ג'יימס מגנוסן, וזכה במדליית הזהב במשחה זה. קאלן ג'ונס זכה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר חופשי, פיטר ואנדרקיי זכה במדליית הארד במשחה ל-400 מטר חופשי וברנדן הנסן זכה במדליית הארד במשחה ל-100 מטר חזה.