cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הספר לבנות של לונדון
בית ספר הוא בעל מוניטין ובשנת 2018 דורג על ידי סאנדיי טיימס כבית ספר עצמאי השני במדינה. עלות הלימודים הוא כ-6500 פאונד לסמסטר וחלק מהתלמידים מקבלים מלגה. רוב התלמידות מגיעות לבית הספר בגיל 11 אך אפשר להצטרף עד לגיל 16. בית ספר כולל כ-700 תלמידות. תלמידות הקימו מספר ארגונים לפי מוצאם דוגמת "חוג יהודי", "חוג אסיאתי" וכו'.
בית הספר נמצא בסמיכות למרכז האמנויות ברביקן ולבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. תוכנית הלימודים שמה דגש לאמנויות ורבים מהבוגרות ממשיכות בתחום זה. בית הספר מציע סיורי לימודים בצרפת, ספרד, גרמניה ומדינות נוספות.
מרטין לאטמן
מרטין לאטמן (בגרמנית: Martin Lattmann; 10 בפברואר 1896 – 11 באוגוסט 1976) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שירת בצבא גרמניה המזרחית.
קריירה מוקדמת
לאטמן נולד ב-10 בפברואר 1896 בפרייבורג, לחבר בית הנבחרים הפרוסי וילהלם לאטמן, ובשנת 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-18, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת לויטננט. לאחר המלחמה הצטרף לאטמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ב-1 באוקטובר 1930 הוא הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1933 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. ב-1 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, זמן קצר לאחר שמונה למדריך בבסיס ההדרכה של הארטילריה. באוגוסט 1938 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-110, וב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
שהותו בשבי
במהלך השהייה בשבי הוא הצטרף אל ליגת הקצינים הגרמנים והיה אחד החברים הפעילים בה. השתתף בשידורי התעמולה של תחנת הרדיו של הארגון ופרסם מאמרים רבים בעיתון של הארגון, אשר הופץ בעורף הגרמני.
לאחר המלחמה
בשנת 1949 הוא חזר לגרמניה, שם היה חבר ב-SED, ובשנת 1952 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידות הטנקים תחת ארנו פון לנסקי בדרגת גנרל מיור, ובשנת 1956 הוא פרש לגמלאות ולא התקבל לצבא העם הלאומי. לאחר מכן עבד לאטמן באזור הכלכלי המרכזי של גרמניה המזרחית, והיה בין השנים 1956–1958 ראש מחלקת ציוד תעשייתי / ייצוא במשרד התעשייה הכבדה. מינואר 1958 עד שנת 1972 היה סגן יו"ר איגוד הקצינים לשעבר.
ב-11 באוגוסט 1976 מת בביתו בברלין המזרחית.
סימור שטיין
סימור שטיינביגל (באנגלית: Seymour Stein; 18 באפריל 1942 – 2 באפריל 2023), הידוע באופן מקצועי בשם סימור שטיין, היה יזם ומנהל מוזיקלי יהודי-אמריקאי. הוא היה שותף להקמת חברת התקליטים סייר רקורדס והיה סגן נשיא חברת התקליטים העולמית האחים וורנר. באמצעות סייר, שטיין החתים להקות שהפכו למרכזיות בעידן הגל החדש של שנות ה-70 וה-80, כולל Talking Heads, הראמונס והפריטנדרס; הוא החתים גם את הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה והיה שותף להצלחתה הראשונית. הוא נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2005.
קריירה מוזיקלית
שטיין נולד ב-18 באפריל 1942, בעיר ניו יורק בברוקלין. כתלמיד תיכון בן 13, הוא עבד כפקיד במגזין תעשיית המוזיקה בילבורד, וסייע רבות לאחראי על מצעדי הבילבורד באותה התקופה, טומי נונן. יחד הם עזרו לפתח את מצעד הבילבורד הוט 100, שהושק באוגוסט 1958 ונחשב למצעד המוזיקה החשוב בעולם. הבעלים של קינג רקורדס, סיד ניית'ן, פנה לשטיין כדי שיעבוד בסינסינטי, אוהיו. אביו של שטיין היה סקפטי, אך קינג אמר לו "לבנך יש כישרון בעורקים. הבן שלך טוב לדבר אחד ודבר אחד בלבד, וזה להיות בעסקי המוזיקה. אם לא תיתן לו להיכנס לעסקי המוזיקה, הוא יסיים כמוכר עיתונים לשארית חייו. אם אתה לא רוצה את זה על מצפונך, אתה תיתן לו לבוא איתי הקיץ". שטיין החל לעבוד אצל קינג, במשך שנתיים כמתמחה לפני שהצטרף לחברה ב-1961.
כאשר חש געגועים הביתה, חזר שטיין לניו יורק ב-1963 כדי לעבוד אצל הרב אברמסון, אך זה היה לפרק זמן קצר מאוד, ונמשך רק שלושה חודשים. לאחר מכן, הפך לעוזרו של האמרגן ג'ורג' גולדנר, שהקים את חברת התקליטים רד ביר רקורדס עם הפזמונאים היהודים-אמריקאים ג'רי ליבר ומייק סטולר ב-1963. כשעבד שם בבניין בריל, הוא התיידד עם המפיק המוזיקלי של FGG פרודקשנס, ריצ'רד גוטהרר. לאחר שראה שהיחסים בין גולדנר וליבר וסטולר מתפוררים, החליט לפתוח במיזם חדש. הוא הקים את סייר פרודקשנס ב-1966 עם גוטהרר, שכל אחד מהם השקיע עשרת אלפים דולר בחברה החדשה, מה שהוביל להקמתה של חברת התקליטים סייר רקורדס. באותה שנה הייתה לשטיין הזדמנות להחתים את ג'ימי הנדריקס. הוא שיבח אותו על המוזיקה המקורית שלו, אך בסופו של דבר החליט שלא לעשות זאת לאחר שראה את הנדריקס מנפץ את הגיטרה שלו בהופעה ומתווכח עם חברתו, לינדה קית', מספר פעמים.
חברת התקליטים התמקדה בתחילה בהפצה באירופה בלבד. אותן הוצאות לאור זכו להצלחה מועטה, עד שללהקת הרוק המתקדם ההולנדית פוקוס הוציאה ב-1973 את להיטה הבין-לאומי "Hocus Pocus". גוטהרר עזב את חברת התקליטים ב-1974 כדי להתרכז בהפקה מוזיקלית; לאחר מכן, התמקד שטיין בסקירת הופעות חדשות במועדונים שונים בניו יורק ובהמלצתה של אשתו סידר ללהקת הראמונס מבחן במה, והחתים אותה על חוזה הקלטות בשנת 1975. החתמות אחרות הגיעו במהרה, כולל אלו של Talking Heads, ריצ'רד הל והוויידודס והפריטנדרס ב-1980, ויוצרי פאנק כדוגמת הרזילוס והסטיינטס. שטיין החתים את הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה ממיטתו בבית החולים לאחר ששמע את השיר שלה "Everybody" ב-1982. אמנים נוספים שהיו חתומים בסייר רקורדס כללו את The Replacements, דפש מוד, הסמית'ס, הקיור, אייס-טי, מיניסטרי, The Undertones ואקו והבאנימן.
שטיין היה נשיא סייר רקורדס וכן סגן נשיא האחים וורנר עד שהכריז על פרישתו ב-18 ביולי 2018. הוא פעל מ-1976 עד 1994 ושוב מאפריל 2003 ועד פרישתו. הוא הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-14 במרץ 2005, בקטגוריית מפעל חיים. ב-9 ביוני 2016, שטיין זכה בפרס ריצ'מונד היטמייקר מטעם היכל התהילה של כותבי השירים.
חיים אישיים ומותו
שטיין היה נשוי לאשת שיווק המוזיקה ולמנהלת הנדל"ן לינדה שטיין (1945–2007) וביחד נולדו לזוג שתי בנות. הם התגרשו, בתנאים ידידותיים, בסוף שנות ה-70. שטיין מעולם לא התחתן שוב. הוא הצהיר שהוא הומוסקסואל בשנת 2017. הקולנוענית מנדי שטיין היא בתו. בתו הבכורה של שטיין, סמנתה, נפטרה כתוצאה מסרטן המוח ב-2013, בגיל 40. שטיין פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "Siren Song: My Life in Music", ב-2018.
שטיין נפטר מסרטן בביתו בלוס אנג'לס ב-2 באפריל 2023, בגיל 80.
מת לצעוק
מת לצעוק (באנגלית: ) הוא סרט פארודי אמריקאי משנת 2000 שלועג לסרטי אימה שונים, ביניהם "צעקה", "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", "באפי ציידת הערפדים", "פרויקט המכשפה מבלייר" ועוד מגוון סרטים וסדרות טלוויזיה משנות ה-90.
למרות הביקורת המעורבות הסרט זכה להצלחה בקופות הפך בהמשך לסרט פולחן וגרף מעל ל-278 מיליון דולרים ברחבי העולם בעוד שהוא הופק בתקציב של 19 מיליון דולר בלבד.
הסרט היה הראשון בסדרת סרטי מת לצעוק.
עלילת הסרט
נערה בת 18 בשם דרו דקר (כרמן אלקטרה) מקבלת שיחת טלפון מאיימת בזמן ערב אחד בו היא שוהה בבית לבדה. מסכת גוסטפייס נראית רודפת אחריה בחצר, כאשר דקירה בחזה מצדה גורמת לשתל החזה של דקר לצאת ממקומו. לאחר מכן היא נראית נדרסת על ידי אביה, אשר דעתו מוסחת ממין אוראלי מצד אשתו, ולבסוף נרצחת דקר על ידי גוסטפייס.
בבוקר למחרת, סינדי קמפבל (אנה פריס) נפגשת בבית הספר עם החבר שלה בובי פרינז (ג'ון אברהמס) וחבריה האחרים לספסל הלימודים ברנדה מיקס (רג'ינה הול), ריי וילקינס (שון וויאנס), גרג פיליפ (לוקלין מונרו) ובאפי גילמור (שאנון אליזבת), כאשר ברקע נמצאים מספר כתבי חדשות ומדווחים על מותה של דקר. אחת מהכתבות, גייל היילסטורם (שרי אוטרי) עד מהרה חוברת לאחיה המוגבל שכלית של באפי, דופי (דייב שרידן), על מנת לנסות לחלוב ממנו מידע על המאורע.
במהלך שיעור בכיתה, סינדי מקבלת פתק ובו כתוב "אני יודע מה עשית בליל כל הקדושים האחרון!" באותיות גדולות. היא לפתע מבינה שדקר נרצחה שנה בדיוק לאחר שהיא וחבריה הרגו שלא במתכוון הולך רגל בעקבות נסיעה פרועה בכביש. יום למחרת מתרחשת סדרת אירועים שהופכת הזויה יותר מרגע לרגע. חלק מחבורת הנערים מקבלת, בדומה לסינדי, פתקים מאיימים מגוסטפייס אשר נשלחים זה אחר זה במהירות.
גרג נרצח על ידי גוסטפייס בחדר אח"מים עליון במהלך תחרות יופי בה לקחה באפי חלק; היא ביצעה קטע משחק על הבמה כאשר ראתה את גרג נרצח והחלה לצרוח, אולם הקהל חשב שזה חלק מהקטע והיא לא הצליחה להסב את תשומת לבם אל גרג. החרדה שלה מתחלפת בשמחה לאחר שזכתה בתחרות עקב קטע המשחק אותו ביצעה, שהתפרש כאמין במיוחד מצד הקהל, ואף מתעלמת מאזהרותיה של סינדי לגבי העובדה שגוסטפייס נמצא בסביבה. היא בהמשך פוגשת בגוסטפייס, שרוצח אותה, אך באפי מסרבת להאמין שהיא מתה, גם לאחר שראשה היה ערוף ונזרק על ידו בפח אבדות ומציאות (אם כי הראש שלה לא הפסיק לדבר). ריי וברנדה הולכים לקולנוע ורואים את הסרט שייקספיר מאוהב, שם ריי נדקר באוזנו על ידי גוסטפייס בתא השירותים, שכעת מחפש אחר ברנדה, אולם הצופים באולם מתעצבנים על התנהגותה הבוטה של ברנדה במהלך הסרט והורגים אותה לפניו.
בינתיים, סינדי עורכת מסיבה בביתה ומקווה שלא יגיעו הרבה אורחים. במהלך המסיבה היא עולה לחדרה עם החבר שלה בובי והם מקיימים יחסי מין, לא לפני שרשרת אירועים משעשעת המתרחשת בעקבות היותה של סנדי בתולה. לאחר מכן מופיע גוסטפייס, דוקר את בובי ונעלם במהירות כלא היה. סינדי מביאה רובה מהמגירה שליד הדלת, בובי עוקב אחריה והיא מטפלת בפצעיו. אחיה המסומם של ברנדה, שורטי (מרלון ויינס) מגיח מהמרתף ומודיע שהרוצח הרג את כל מי שהיה בבית. בובי לוקח את הרובה ויורה בשורטי, אז מתגלה שהפצע שלו היה תכסיס מתוחכם.
ריי מגיח לפתע אל הסצנה כאשר מתברר שהוא חי; הוא ובובי מודיעים לסינדי שהם מתכננים לרצוח אותה ואת אבא שלה. הם בנוסף מתכננים לדקור זה את זה על מנת להוכיח שגברו על הרוצח ולהפוך לגיבורים בסיפור, אולם התוכנית משתבשת כאשר ריי דוקר את בובי בכעס רב וכמעט מביא למותו, זאת בשל העובדה שביטלו את התוכנית בה אהב לצפות, האחים וויאנס (שהייתה התוכנית שלו במציאות ובאמת התבטלה שנה לפני). לאחר הדקירה צץ לו לפתע גוסטפייס, אשר תוקף את סינדי במסגרת קרב קרטה המתנהל בין השניים, ומתברר שריי ובובי אינם הרוצחים האמתיים. סינדי מצליחה לגבור עליו תוך שהיא עושה שימוש בתנועות המועתקות מהסרט מטריקס (כמו גם ריקוד אירי קצרצר) ובועטת אותו מהחלון. עם זאת, גוסטפייס מצליח להימלט טרם הגעתה של המשטרה אל המקום.
בתחנת המשטרה, סינדי והשריף המקומי (קורט פולר) מגיעים למסקנה שדופי, שהיה היחיד שידע על תאונת הדרכים שלה ושל החבורה, למעשה בדה את המוגבלות השכלית שלו כאשר מתברר לבסוף שהוא הרוצח האמיתי, אך למרבה הצער הוא הצליח להימלט יחד עם כתבת החדשות גייל היילסטורם. לאחר שהתחפושת שלו נמצאה מושלכת ברחוב, סינדי מתחילה לצרוח, זאת עד שמכונית באה ודורסת אותה.
בכתוביות הקרדיט של הסרט, שורטי מופיע ושובר את הקיר הרביעי על ידי מתן עצות לצופים על איך לשרוד צפייה בסרט אימה. מהעצות היו: אתה חייב להיות מהיר, אל תיפול, והעצה הכי חשובה היא - לעולם לא להביט לאחור. אחרי כן הוא צועק "לחטוף ולרוץ, יו!" ונראה גונב אוכל ושתייה מתחנת דלק עם חבריו כאשר הקופאי רודף אחריהם.
יחסי ברבדוס–ספרד
יחסי ברבדוס–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ברבדוס וספרד.
יחסים היסטוריים
לפני תצפיותיו של קמפוס ב-1536 וב-1550, מתארים כותבי הימים הרשמיים של הודו המערבית כי המשלחות הקולומביאניות חקרו אזורים מבודדים אלה מוקדם וכי משלחות אלו או הנגזרות שלהם כבר כללו את מערך האיים הקריביים כחלק מכתר ספרד לפני מסעות הכוכבים. בפרק הזמן שבין 1536 ל-1662 היא נכבשה גם על ידי הפורטוגלים, והמחלוקת על האיים הייתה עם האנגלים מאז 1620.
שיתוף פעולה
עד קיץ 2012 עבד מרצה הסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה בינלאומי (AECID) באוניברסיטת הודו המערבית (UWI) בברבדוס, לימד ספרדית וארגן תוכנית להחלפת סטודנטים ברבדיים וספרדים. החל משנת 2015, הרצאה ספרדית זו תושק שוב עם אוניברסיטת ברבדוס.
פול או'בריאן
פול או'בריאן (באנגלית: Paul O'Brien; נולד ב-14 באפריל 1978) הוא שחקן אוסטרלי.
ביוגרפיה
או'בריאן נולד בדרום אפריקה, וגדל בגולד קוסט שבאוסטרליה ובמאוריציוס. הוא השתתף במספר סרטים קצרים, וב-2005 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון, עת החל לגלם את דמותו של השוטר טוב הלב ג'ק הולדן באופרת הסבון "קרוב רחוק". הוא גילם את התפקיד במשך ארבע עונות, במהלכן זכה בפרס לוגי בקטגוריית הכישרון החדש הפופולרי ביותר (2006) ופעמיים היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (2007 ו-2008).
בשנת 2008 השתתף או'בריאן בתוכנית "It Takes Two", הכוללת תחרות זמר בה מתחרים זה לצד זה ידוענים וזמרים מקצועיים (במתכונת דומה ל"רוקדים עם כוכבים"). או'בריאן התחרה לצדה של ג'ייד מקריי והזוג הגיע למקום הרביעי. לאחר עזיבתו את "קרוב רחוק" פתח בית ספר למשחק בסנט קילדה.
קרופניק (משקה)
קרופניק (בפולנית Krupnik, בליטאית: Krupnikas) הוא משקה חריף דמוי ליקר הנפוץ בפולין, ליטא ובלרוס. תערובת תבלינים ודבש.
בארצות הברית באזור פנסילבניה מכינים משקה "בוילו" שמהווה גרסה של קרופניק.
Egmont Group
קבוצת אגמונט (באנגלית: Engmont Group; תעתיק מלא: Egmont Group of Financial Intelligence Units) הוא ארגון בינלאומי המאחד את רשויות המודיעין הפיננסי של מדינות מרחבי העולם ומטפל בנושאי הלבנת הון ומימון טרור.
הגופים החברים בקבוצה אוספים מידע על פעילויות פיננסיות חשודות וחריגות, מעבדים אותו ומשתפים את הממצאים עם גורמי אכיפת החוק הרלוונטיים.
הקבוצה מאגדת יחידות מודיעין פיננסי מ-167 מדינות מרחבי העולם וביניהן מדינת ישראל שצורפה בשנת 2002.
היסטוריה
קבוצת אגמונט הוקמה בשנת 1995 כקבוצה של 24 יחידות מודיעין פיננסי ממדינות שונות, במטרה להתמודד עם עבירות הלבנת ההון ומימון טרור הכרוכות בהעברות כספים בין מספר מדינות.
שם הקבוצה נגזר משמו של ארמון אגמונט בבריסל, בלגיה.
בשנת 2002, צורפה הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור כחברה בקבוצה.
בחודש פברואר 2008, המטה המרכזי של הקבוצה הועבר לאונטריו, קנדה.
בשנת 2021, זכתה ישראל במקום הראשון בתחרות החקירה הכלכלית הטובה בעולם.
טרור מרקסיסטי לניניסטי
טרור מרקסיסטי-לניניסטי הוא סוג הטרור השואף להחליף את המערכת הקפיטליסטית במדינה במדיניות סוציאליסטית או מרקסיסטית-לניניסטית. טרור זה מתרחש גם בתוך מדינות סוציאליסטיות ומתבטא כאקטיביזם נגד המשטר הקיים.
מרבית קבוצות הטרור המרקסיסטיות-לניניסטיות שפעלו בשנות השבעים והשמונים נעלמו באמצע שנות התשעים. יוצא דופן הוא "הארגון היווני המהפכני של 17 בנובמבר" (17N) שפעל עד 2002. מאז, טרור המשויך לשמאל הפוליטי היה רך יותר בהשוואה למקביליו, והוא מתבצע בעיקר על ידי קבוצות מורדים במדינות מתפתחות.
אידאולוגיה
טרוריסטים מרקסיסטים-לניניסטיים מושפעים מזרמים קומוניסטיים וסוציאליסטיים שונים.
קבוצה שהשפיעה רבות על אידאולוגיה זו היא "נארודניה ווליה", קבוצת הטרור מהמאה ה -19 שהרגה את הצאר אלכסנדר השני ברוסיה בשנת 1881.
לדברי החוקרים שרה ברוקהוף, טים קריגר ודניאל מייריקס, בעוד שהטרור השמאלי מונע באופן אידאולוגי, הטרור הלאומני-בדלני פועל ממניעים אתניים. הם סוברים כי המטרה המהפכנית של טרור זה אינה נתונה למשא ומתן ואילו טרוריסטים לאומנים מוכנים לעשות ויתורים בצורה מסוימת. הם מוסיפים כי נוקשות דרישותיהם של הטרוריסטים מהשמאל עשויה להסביר את חוסר התמיכה שלהם ביחס לקבוצות לאומניות. עם זאת, רבים מהשמאל המהפכני גילו הזדהות עם קבוצות שחרור לאומיות המפעילות טרור, כמו המחתרת האירית, אש"ף וטופמארוס הדרום אמריקאים, ורואים אותם כנאבקים העולמיים נגד הקפיטליזם. מכיוון שהרגש הלאומני מונע על ידי תנאים סוציו-אקונומיים, חלק מהתנועות הבדלניות, כולל ה-ETA הבסקי והמחתרת האירית שילבו אידאולוגיה קומוניסטית וסוציאליסטית במדיניותם.
יאן סטניסלבסקי
יאן סטניסלבסקי (בפולנית: Jan Stanisławski; 24 ביוני 1860 – 6 בינואר 1907) היה צייר מודרניסטי פולני, מחנך לאמנות, ומייסד וחבר בקבוצות אמנות חדשניות וחברות ספרותיות. בשנת 1906 הוא הפך לפרופסור מן המניין באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב.
קריירה
בתחילה למד סטניסלבסקי מתמטיקה באוניברסיטת ורשה (1879–1882), ולאחר מכן במכון הטכני הקיסרי בסנט פטרסבורג. הוא החל ללמוד ציור בסטודיו לאמנות בוורשה שהפך מאוחר יותר לבית הספר לאמנויות יפות. בשנת 1883 נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. בשנת 1885 המשיך את לימודיו בפריז אצל צ'ארלס אמיל אוגוסט דוראנד. בעת שהותו בפריז הוא נסע וביקר באיטליה, ספרד, שווייץ, גרמניה, אוסטריה ומזרח גליציה.
עבודותיו המוקדמות הוצגו בחנוכתו של סלון דה שאמפ דה מארס בפריז בשנת 1890 ובחברת קרקוב לאמנויות יפות בשנת 1892. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא המשיך בנסיעות וספרי הרישום שלו התמלאו ברישומים מברלין. דרזדן, פראג, קרקוב, ומקומות שונים באוקראינה.
בשנת 1897 הוא יזם ועזר בארגון התערוכה הנפרדת לציור ופיסול באולם הבדים של קרקוב. באותה שנה הוא הפך למורה לציור נוף בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, ובשנת 1906 – לאחר ששודרג בית הספר לאקדמיה בשנת 1900 – הוענק לו תואר פרופסור מלא וגם לימד בבית הספר הפרטי לציור ורישום לנשים של תאודור אקסנטוביץ' ובבית הספר לאמנות לנשים בקרקוב.
הוא הקים את חברת האומנים הפולנים אגודת שטוקה ("אמנות") בקרקוב בשנת 1897. מאוחר יותר הוא הפך לסגן היו"ר ולבסוף ליו"ר אותה חברה, והציג את עבודותיו בתערוכות רבות שארגנו על ידה. בשנת 1898 הוא הפך לחבר בתנועת "הזצסיון הווינאי", ויצירותיו הוצגו איתם בשנים 1901, 1902 ו-1905. בשנת 1901 הוא הפך לחבר מייסד של החברה הפולנית לאמנויות שימושיות.
לאחר מותו נפתחו שתי תערוכות בארמון האמנות על ידי אגודת ידידי קרקוב לאמנויות יפות בנובמבר 1907, האחת הציגה 154 מציורי השמן שלו, וגם רישומים וצבעי מים, והשנייה הציגה עבודות של תלמידיו המצטיינים הרבים.
סטניסלבסקי נקבר בבית העלמין רקוביצקי בקרקוב.
ג'נה ג'ונסון
ג'נה לי ג'ונסון (באנגלית: Jenna Leigh Johnson; נולדה ב-11 בספטמבר 1967) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) במשחי שליחות, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) במשחה ל-100 מטר פרפר, סגנית אלופת עולם (מדריד 1986) ואלופת פאן פסיפיק (טוקיו 1985) במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
ג'ונסון נולדה וגדלה בסנטה רוזה, קליפורניה.
1984
בתחרות שנערכה בשנת 1984 קבעה ג'ונסון במשחה ל-100 יארד פרפר שיא ארצות הברית חדש של 53.95 שניות.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה ג'ונסון ב-3 מדליו, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרי סטיינסייפר, דארה טורס וננסי הוגסהד בשיא אמריקה חדש של 3:43.43 דקות, לפני הולנד שקבעה שיא לאומי חדש של 3:44.40 דקות וגרמניה המערבית שקבעה שיא לאומי חדש של 3:45.56 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 56.46 שניות, בשלב המוקדמות כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.63 שניות ובמשחה שליחות 4X100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.37 שניות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.19 דקות, אחרי בת ארצה מרי טי מאהר (59.26 שניות) וקארין זייק ממערב גרמניה (1:01.36 דקות).
1985
באליפות הפאן פסיפיק הראשונה שנערכה בטוקיו, יפן באמצע אוגוסט 1985 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.36 שניות, לפני בת ארצה קרי סטיינסייפר (56.75 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.47 שניות.
אלופת האוניברסיאדה
שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בסוף אוגוסט 1985 זכתה ג'ונסון ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.29 שניות, אחרי קוני ואן בנטום מהולנד (55.87 שניות).
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 היא זכתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.70 שניות, אחרי קריסטין אוטו ממזרח גרמניה בשיא אליפות חדש של 55.05 שניות ולפני קוני ואן בנטום (55.79 שניות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 55.58 שניות ועלתה ראשונה למשחה הגמר. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם דארה טורס, מרי טי מאהר ובטסי מיצ'ל בתוצאה של 3:44.04 דקות, אחרי גרמניה המזרחית שקבעה שיא עולם חדש של 3:40.57 דקות ולפני הולנד (3:46.89 דקות) ובמשחה שליחות 4X100 מטר מעורב ביחד עם בטסי מיצ'ל, ג'ני האו ומרי טי מאהר בתוצאה של 4:07.75 דקות, אחרי גרמניה המזרחית שקבעה שיא אליפות חדש של 4:04.82 דקות ולפני הולנד (4:10.70 דקות). נוסך לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.07 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.76 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:00.48 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר.
1987
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באמצע אוגוסט 1987 היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.11 שניות, אחרי דארה טורס (55.86 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.90 דקות, אחרי הונג קיאן מסין (1:00.39 דקות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (1:00.62 דקות).
1989
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באמצע אוגוסט 1989 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.01 דקות.
סכר תשרין
סכר תשרין (בכורדית: Bendava Tişrîn; בערבית: سد تشرين; מילולית: 'סכר אוקטובר') הוא סכר על נהר הפרת שבסוריה. הסכר נמצא במחוז חלב, והוא ממוקם במרחק כ-90 קילומטרים מזרחית לעיר חלב. אורך הסכר הוא 40 מטרים, והוא בעל 6 טורבינות מים, ומייצר למעלה מ-1.6 מיליארד קילוואט בשעה. בנייתו נמשכה בין השנים 1991 ל-1999. חפירות שנעשו כתוצאה מבניית הסכר והיווצרות מאגר בצמוד אליו, סיפקו מידע חשוב על התיישבות עתיקה באזור מהתקופה הנאוליתית.
מאגר סכר תשרין ניזון בעיקר מנהר הפרת, אך גם מנהר סאג'ור הזורם מטורקיה לסוריה, מזרחית לפרת.
סכר תשרין הוא האחרון מבין שלושה סכרים שסוריה בנתה על הפרת, יחד עם סכר טבקה וסכר הבעת'. אחת הסיבות המרכזיות להקמתו היא העובדה שסכר טבקה התברר להיות בעל תפוקת כוח נמוכה מהצפוי.
חפירות הצלה באזור מאגר סכר תשרין
לקראת השלמת בניית הסכר, נוצר מאגר סכר תשרין מצפון לו, אשר הציף אזור שבו אותרו אתרים ארכאולוגיים רבים. כדי לשמר ולתעד מידע רב ככל האפשר, נערכו באזור זה חפירות ארכאולוגיות עם התקדמות בניית הסכר וטרם ההצפה. בין האתרים העתיקים ביותר שנחפרו וכעת מוצפים הוא ג'רף אל אחמר, אתר המכיל ממצאים נאוליתיים, שבו פעלה נציגות צרפתית בין 1995 ל-1999. החפירות העלו כי האתר היה מאוכלס בין השנים 9200 ל-8700 לפני הספירה, והממצאים כללו מבני אבן מעוטרים ובבעלי חלוקה פנימית ייחודית, וגולגולת אנושית. ממצאים אלו נחשבו כה חשובים, עד כדי כך שבשנת 1999 נדחתה הצפה של מאגר סכר תשרין בשבועיים כדי שניתן יהיה לפרק שלושה בתים ולבנות אותם מחדש במוזיאון הסמוך למקום.
מלחמת האזרחים בסוריה
ב-26 בנובמבר 2012, כשנה לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, כבשו כוחות המורדים את הסכר מידי משטר אסד. כיבוש הסכר על ידי המורדים ניתק קו אספקה ששימש את משטר אסד, לעיר א-רקה, ואיחד את שטחי המורדים שנכבשו משני צדי נהר הפרת. בספטמבר 2014, ארגון דאעש כבש את הסכר מידי כוחות המורדים.
בדצמבר 2015, המחתרת הכורדית בסוריה כבשה את הסכר מידי דאעש. במסגרת מתקפה מוצלחת זו, שיחררו הכורדים עשרות כפרים בקרבת הסכר. בנוסף, הכורדים הצליחו לראשונה במסגרת המלחמה לחצות את נהר הפרת, והדבר איפשר את התקדמותם מערבה ודרומה. התקדמות זו איפשרה בהמשך את שחרור העיר א-רקה מידי דאעש במהלך 2017 על ידי הכורדים, לאחר שכוחות משטר אסד נכשלו במשימה זו מספר פעמים כאשר ניסו להגיע אל העיר מדרום.
מונזר דג'אני
מונזר דג'אני דאודי (בערבית: منذر دجاني, תעתיק מדויק: מנד'ר דג'אני, 22 בפברואר 1951) הוא חוקר פלסטיני במדע המדינה וביחסים בינלאומיים, פרופסור באוניברסיטת אל-קודס בירושלים, דיקן הפקולטה לאמנויות, וראש מרכז עיסאם סרטאווי לקידום השלום והדמוקרטיה הפועל באוניברסיטה זו.
ביוגרפיה
מונזר דג'אני דאודי נולד כילד חמישי של סולימאן דג'אני ממשפחת דג'אני-דאודי ושל עבלה עווידה, ברובע סוק אל בזאר בשכונה המוסלמית שבעיר העתיקה בירושלים.
התחנך בבית הספר Friends School ברמאללה ואחר כך במכללת ויקטוריה במעאדי בקהיר. לאחר מכן למד בבית הספר ג'ורג' הקדוש בירושלים. בהמשך רכש תואר ראשון בניהול מערכות ומדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן ב-1974, והמשיך במוסד לתואר שני במדעי החברה, כלכלה, היסטוריה ומדעי המדינה אותו סיים ביוני 1975. הוא רכש תואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם כתב עבודת תזה בנושא ""פלורליזם: דינמיקה של תורת הקבוצות", והמשיך ללימודי דוקטורט במוסד, אותם סיים במאי 1982. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את התואר, "סכסוך ויישוב הסכסוך: הצעות ונוסחאות לשלום במזרח התיכון", בהנחיית הפרופסור קארל ליידן. משנת 1979 עד שנת 1981 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אחר כך, משנת 1981 עד שנת 1984 לימד באוניברסיטת Southwest Texas State University, ולאחר מכן, בין השנים 1984 ל-1995 לימד באוניברסיטת ירדן בעמאן. בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת ביר זית.
בשנת 1999 יסד את המחלקה למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אל-קודס, ועמד בראשה עד בשנת 2005
הוא אחיו של פרופסור מוחמד דג'אני. נשוי לד"ר ח'ולוד דג'אני, רופאה, ואב לשלושה ילדים.
בקה פיצפטריק
בקה פיצפטריק (באנגלית: Becca Fitzpatrick; נולדה ב-3 בפברואר 1979) היא סופרת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות ספרה "מלאך משמיים".
היא נולדה וגדלה בסנטרוויל, במדינת יוטה שבארצות הברית. למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג.
ב-2009 התפרסם ספרה הראשון ובו התחילה סדרת ספרי פנטזיה, והוא נקרא "מלאך משמיים" בתרגום העברי. הספר השני התפרסם ב-2010 ונקרא "מלאכים באפלה" בתרגום העברי. הספר השלישי התפרסם ב-2011 ונקרא "על כנפי מלאך" בתרגום העברי. הספר הרביעי והאחרון התפרסם ב-2012 ונקרא "המלאך האחרון" בתרגום העברי.
יעקב פרמן
יעקב פֶרֶמֶן (פארמאן) (ט' באב תרמ"א, 4 באוגוסט 1881 – כ"ו באלול תש"ך, 19 בספטמבר 1960) היה פעיל ציוני, משורר והוגה דעות, חוקר מקרא, ביבליוגרף ואספן ספרים ויצירות אמנות, מומחה וחלוץ בחקר אמנות יהודית והנחלתה לציבור הרחב בארץ ישראל.
חייו ומפעליו
יעקב פרמן נולד למשפחת רבנים בעיר הפלך ז'יטומיר שבווהלין, דרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בילדותו עברה משפחתו לאודסה. הוא למד בישיבת ווהלין ובשנת 1897 הוסמך לרבנות. לאחר מכן רכש השכלה כללית והיה לפעיל ציוני ואיש ציבור. בין השאר, היה מראשוני מפלגת "פועלי ציון" ומזכיר אגודת "ציון לפינסקר". בראשית המאה ה-20 ארגן כרוז של אנשי רוח: ח"נ ביאליק, יעקב פיכמן, שלמה צמח והפובליציסט נת אינבר, למען הקמת "ליגה ארצישראלית להפרחת האמנות";
לאחר בואו לארץ, הוא יזם את הקמתו של סטודיו וקואופרטיב "התומר", האמנים יצחק פרנקל, הפסל ליב הלפרין, מרים חד גדיא, יהודית ויוסף קונסטנטינובסקי (לימים קונסטנט) היו חברים בבקואופרטיב. התומר נוסד לשם החייאת האמנות העברית בארץ ישראל. בשנים 1921–1922 הקים וניהל את הגלריה הראשונה בתל אביב בשם: "התערוכה האמנותית התמידית בארץ-ישראל". בגלריה הוצגו והועמדו למכירה גם עבודות של אמנים מבית הספר בצלאל. פרמן עזר בין השאר לאמן הנודע אבל פן להציג את עבודותיו בנושא התנ"ך.
בשנות העשרים ייסד יחד עם יצחק חיותמן את שכונת נווה שאנן בתל אביב.
ב-1945 נפטרה אשתו, בגיל 65. נקברה בבית הקברות בהר הזיתים.
יעקב פרמן נפטר ב-1960, לאחר מחלה קשה, בשנת השמונים לחייו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים
‬
גל ארכובה
גַּל אַרְכֻּבָּה (מכונה גם קְרַנְקְשַׁפְט, על פי האנגלית: crankshaft) הוא מכונה שהופכת תנועה קווית של בוכנות לתנועה סיבובית. המונח "ארכובה" הוא מילה נרדפת ל"ברך", וגל ארכובה נקרא כך בשל צורתו המזכירה מחזורים של ברך כפופה בזווית ישרה. גל הארכובה הוא אחד מהחלקים הנעים העיקריים של מנועי דיזל ובנזין. גל ארכובה נמצא גם במכונות בוכנאיות כמו מדחסים למיניהם, שם תפקידו להפוך את התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המניע את המדחס לתנועה קווית של בוכנת המדחס.
פרטי המבנה
גל הארכובה יצוק או מחושל מפלדה, והוא כולל מספר ארכובות. הארכובה עצמה בנויה מפין ארכובה, זוג לחיי-ארכובה וזוג צווארי גל. כל אחת מבוכנות המנוע מחוברת אל ארכובה באמצעות טלטל. במנועי V מחוברים לכל ארכובה שני טלטלים נגדיים.
לקצה האחורי של גל הארכובה מחובר בברגים גלגל תנופה ולקצהו הקדמי משכך ריטוטים פיתוליים. הצרכן, המקבל את תנועתו הסיבובית מגל הארכובה, מחובר בברגים לגלגל התנופה.
הגל נישא על מסבים ראשיים, שמספרם כמספר הארכובות ועוד אחד. המסב נושא את משקל גל הארכובה ומעביר אל גוף המנוע את העומס שמפעילה עליו הבוכנה. ברוב המנועים המסבים הראשיים הם מסבי החלקה, שכל אחד מהם נתון בתוך בית חצי עגול בבית גל הארכובה. המסב סגור ומהודק למקומו על ידי מכסה-מסב חצי עגול. במנועים קטנים מאוד המסבים הראשיים הם מסבים גליליים. משטחי המיסוב של צווארי הגל ופיני הארכובות מוקשים ומלוטשים, כדי להעניק להם עמידות גבוהה בפני שחיקה. מעברים קדוחים בגל הארכובה מזרימים שמן סיכה מהמסב הראשי אל מסב הטלטל הסמוך לו.
על הקצה הקדמי של גל הארכובה מולבש בכוח גלגל שיניים, המניע דרך תמסורת של גלגלי שיניים נוספים את גל הזיזים, משאבות שמן הסיכה, משאבות קירור ואבזרי עזר נוספים. במנועים קטנים ומהירים מולבש על קצה גל הארכובה גם גלגל רצועות ראשי, המניע את משאבת המים והאלטרנטור.
חומרי ייצור
גל הארכובה נתון למאמצים גדולים, הנובעים מצורת המבנה שלו ומן הכוחות הפועלים עליו בשעת עבודת המנוע. בשל כך עליו להיות חזק באופן מיוחד. גלי ארכובה של מנועים קטנים ומהירים עשויים יצקת ברזל או מחושלים מפלדת פחמן (0.4%) כיחידה אחת. במנועים בעלי מהירות בינונית (500–1000 סיבובים לדקה) גל הארכובה מחושל מפלדת פחמן כיחידה אחת. במנועים איטיים וגדולים (100–200 סיבובים לדקה) גל הארכובה בנוי מארכובות נפרדות, המחוברות בחימום וכיווץ או בריתוך חשמלי.
המושג בעברית
השם העברי גל-ארכובה ניתן על ידי נתן שיפריס.
טל שפי
טל שפי (נולדה ב-28 באפריל 1967) היא עורכת סרטים, במאית ותסריטאית ישראלית, יועצת עריכה ומרצה לקולנוע. זוכת פרס דוקאביב לעריכת הסרט "הצלמניה".
ביוגרפיה
נולדה בפאלו אלטו שבקליפורניה וגדלה בתל אביב. בת לחנה עזרתי (לימים שפי) שעלתה מסלוניקי ולאל"ם אדם שפי, יליד ישראל. למדה במגמת תיאטרון בתלמה ילין ובבית הספר הפתוח הדמוקרטי ע"ש אבשלום. למדה קולנוע ב"בית צבי" ברמת גן, ובקורסים משלימים ב-New School of Visual Arts שבניו יורק, וב-AFI שבלוס אנג'לס.
בשנים 1999–2002 שימשה מורה ראשית לעריכה במכללת עמק הירדן. משנת 2008 מרצה בג'אמפ קאט, בית ספר לעורכים ואנימטורים.
טל שפי היא מנטורית ולקטורית בקרנות שונות ובפסטיבלים, למשל בפסטיבל דוקאביב, בקרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובקרן ברנשטיין.
כתיבת תסריטים וייעוץ עריכה
"החברה הטובים", שביימה ליאורה קמנצקי; "סופייר", שביים פיראס חורי; ”המוח החשמלי", שביים נדב הראל; "מדינת אכזיב - מקום של אהבה", שביימה אתי ויזלטיר; "שובר שמירה", שביים אלעד דוידוביץ'; "גזויינדלך", שביימה אפרת ברגר; "פואמה פדגוגית", שביימו מאיה רוטשילד ותמי גרוס 2015; "טמאים", שביים דניאל נחנסון 2016; "לפני שהרגליים נוגעות בקרקע", שביימה דפני ליף 2017; ״מרפסת״ מאת אלעד דוידוביץ׳ שיקוביץ׳, 2020.
הר מוריסון (ארץ ויקטוריה)
הר מוריסון (באנגלית: Mount Morrison) הוא הר בהרי הנסיך אלברט באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בין קרחון מידשיפ לבין מוצאו של קרחון קליבלנד.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
משלחת דיסקברי נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שמו של ג'יי. די. מוריסון (J.D. Morrison), שהיה המכונאי הראשי, בספינת הקיטור "מורנינג" (SY Morning), שהייתה ספינת החילוץ של משלחת דיסקברי.
קורט וימר
קורט וימר (באנגלית: Kurt Wimmer; נולד ב-9 במרץ 1964) הוא במאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי.
הר מוריסון (ארץ ויקטוריה)
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 200
קורט וימר
ביוגרפיה
לווימר יש תואר ראשון בתולדות האמנות מאוניברסיטת דרום פלורידה. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס, והחל לעבוד בתעשיית הקולנוע.
הר מוריסון (ארץ ויקטוריה)
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 240
קורט וימר
ביוגרפיה
בשנת 1995 ביים את סרטו הראשון, "One Tough Bastard", שזכה לביקורות מעורבות.
בשנת 1999 כתב את הסרט "השוד המושלם", רימייק לסרט בשם זהה משנת 1968. הסרט גרף 124 מיליון דולר בקופות הכרטיסים ונחשב להצלחה מסחרית.
בשנת 2002 כתב וביים את סרט הפעולה-מדע בדיוני "שיווי משקל", בו אף הופיע בהופעת קמע.
בשנת 2003 כתב את הסרט "השתול", ובשנת 2006 כתב וביים את סרט המדע הבדיוני הדיסטופי "אולטרה סגול" , שהתמודד עם קונצנזוס של ביקורות שליליות.
בשנת 2008 כתב את הסרט "מלכי הרחוב", ובשנת 2009 כתב והפיק את מותחן הפשע "אזרח שומר חוק", שבשבוע הראשון לצאתו הכניס כ-21,039,502 דולר, מה שהפך אותו לסרט השני המכניס ביותר בסוף השבוע הראשון שהופץ בשנת 2009.
בשנת 2012 כתב את "זיכרון גורלי", סרט פעולה ומדע בדיוני המבוסס במקור על הספר "We Can Remember It for You Wholesale" מאת פיליפ ק. דיק, ומשמש כעיבוד מחודש לסרט באותו שם משנת 1990. הסרט הכניס כ-200 מיליון דולר וזכה לביקורות מעורבות.
בשנת 2015 יצר והפיק את הסרט "נקודת פריצה", שהיה רימייק לסרט המצליח "נקודת פריצה" משנת 1991. הסרט היה כישלון קופתי, וספג ריבוי ביקורות שליליות.
בשנת 2020 כתב והפיק את הסרט "Spell". באותה שנה גם ביים, כתב והפיק את הסרט ילדי התירס, אתחול לסדרת הסרטים "ילדי התירס". הסרט יצא לראשונה לאקרנים באוקטובר 2020 בהפצה מצומצמת בארצות הברית. הסרט צולם באוסטרליה, תחת מגבלות מגפת הקורונה. מהבחינה הכרונולוגית הוא מהווה פריקוול לסרט משנת 1984, אך עם זאת, הקשר בין עלילתו לספר המקור של סטיבן קינג, קלוש ביותר. במרכז העלילה ילדה פסיכופתית בת 12, המגייסת ילדים נוספים למסע רציחות של מבוגרים מושחתים.
בשנת 2021 כתב את הסרט "The Misfits", שספג ביקורות שליליות ברובן.
בספטמבר 2021 הוכרז כי יביים, יכתוב ויפיק את הסרט "Solara".
סדין
סדין הוא פיסת בד גדולה בצורת מלבן, המשמשת לכיסוי המזרן שעליו שוכבים, וכחלק מכלי המיטה.
סוגים
קיימים שני סוגים עיקריים של סדינים, שטוחים או מותאמים. סדין שטוח הוא סדין פשוט מלבני, בעוד שסדין מותאם (Fitted Sheet) הוא סדין ששטחו כשטח המזרן בתוספת עוביו ומעט מעבר לכך, שמטרתו לעטוף את פניו העליונים של המזרן ודפנותיו ולהיות מהודק מתחתיו, בדרך כלל בסיוע רצועת גומי אלסטית (ולכן נקרא לרוב "סדין גומי"). הוא משמש כשכבה מבודדת בין השוכב על המיטה לבין גוף המזרן (ולעיתים מגן המזרן).
הסדין המותאם מחליף פעמים רבות את חיפוי האבק, והוא תוספת מודרנית לכלי המיטה. לרוב הוא נמכר כחלק ממערכת מצעים, בצירוף סדין, ציפה ושתי ציפיות. סדין מותאם יכול להיות מאובטח באמצעות שרוך אלסטי ומטרתו לשמור על הסדין התחתון מלהחליק במהלך השימוש במיטה. דרך מסוימת של קיפול או תחיבה לתוך המיטה, הידועה גם בשם "פינות בית חולים", משמשת לפעמים כשהסדין התחתון שטוח. תפסנים למזרן מצורפים לסדין כדי למנוע החלקה מהמזרן.
סדינים היו באופן מסורתי לבנים, אך עם הזמן נוספו להם צבעים והדפסים שונים. איכות המצעים נמדדת לעיתים קרובות על ידי ספירת החוטים לאינץ' מרובע של חומר. באופן כללי, ככל שמספר החוטים גבוה יותר, הסדין יהיה רך יותר, אולם גם שיטת האריגה יכולה להשפיע על רכות הסדין.
חומרים
החומרים הנפוצים מהם עשויים סדינים כוללים, אך אינם מוגבלים, כותנה, פשתן, משי, סאטן, זהורית (Rayon), סיבי במבוק, ותערובת של כותנה עם פוליאסטר.
חומרים חדשים כמו בדי פוליפרופילן ארוגים מאפשרים, בשל מחירם הנמוך, לייצר סדין מיטה חד פעמי בו משתמשים ב מקלטי חירום ובתי חולים ואף בחלק מבתי המלון.
בדרך כלל סדין שטוח מכיל סגירת אוברלוק (Overlock) בקצוות כדי להימנע מפרימתם של התפרים.
בד לסדינים נארג ונתפר במידות המתאימות לסדין ליחיד במידות של 72–120 אינץ ולסדיניים זוגיים במידות 180–300 אינץ. רוחבי התפירה חוסכים תפרים והסדינים נתפרים רק בקצוות הצרים.
כשמציעים את המיטה, הצד שעליו המונוגרמה עם הדוגמה או ראשי התיבות מופיע בחלק העליון של המיטה, ומקפלים את החלק שנמצא למרגלות המיטה כדי לחשוף את העיצוב הפנימי.
היסטוריה
ההיסטוריה של סדינים קשורה להיסטוריה של אריגת בדים. כיון שפשתן היה אחד מהצמחים שגודלו במצרים כבר מתקופה מוקדמת בהיסטוריה, לצורך יצירת בדים. הסדינים הראשונים היו מפשתן. כך נשאר השם האנגלי לכלי מיטה 'Bed Linen' שמשמעותו היא 'פשתני מיטה'.
במשך מאות שנים עד המצאת מכונת התפירה תפרו סדינים בידיים, במיליוני תכים קטנים. מקצוע תפירת סדינים הופיע במאה ה-13 ועסקו בו נשים וגברים. ב-1292, מזכירים ברשומות המס שגילדת 'יצרני הוילונות' ו'נערות כלי המיטה' שילמו את מיסיהם ונהנים מכמה הטבות מלכותיות. לפני שלואי התשיעי, מלך צרפת (1226-1270) יצא למסע הצלב האחרון שלו, הוא התיר לנערות כלי המיטה העניות ביותר להציג את מרכולתן לאורך חומת בית הקברות אינוסנטס [Innocents Cemetry] בפריז.
מילוט בעזרת חבל סדינים
בספרים ובעקבותיהם בסרטים, מסופר שאנשים שונים נמלטו מבתי סוהר, או בניינים גבוהים בעזרת קשירת סדינים זה לזה. כיום אפשר למצוא הוראות באתרים המלמדים כושרי הישרדות ,כיצד להכין חבל סדינים ואיך להימלט בעזרתו מבניינים גבוהים.
מיחזור משביח לסדינים
בגלל גודלם והיותם ישרים, אפשר ליצור מסדינים שהתבלו ציפיות לכריות, תחפושות [כגון רוחות רפאים מסדינים לבנים] אפשר לצבוע אותם, להפוך אותם לבטנות לתיקים או לבגדים שונים.
קרחון וייט (אנטארקטיקה)
קרחון וייט (באנגלית: White Glacier) הוא קרחון יובלי רחב, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לי דזונגז'ן
לי דזונגז'ן (באנגלית: Li Zongren) (נולד 13 באוגוסט 1890 - 30 בינואר 1969) היה שליט צבאי אזורי בולט ומפקד צבאי של קוומינטנג (KMT) במהלך מבצע ״המשלחת הצפונית״, מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת האזרחים הסינית. הוא שימש כסגן נשיא ונשיא בפועל של הרפובליקה של סין על פי חוקת 1947.
קרחון וייט (אנטארקטיקה)
מקור השם
השם ניתן לפי הצעתו של אדמירל ריצ'רד בירד.
לי דזונגז'ן
ראשית חייו
לי דזונגז'ן נולד בכפר ליד גווילין במחוז גואנגשי, השני במשפחה בת חמישה בנים ושלוש בנות. אביו, לי היה מנהל בית הספר בכפר. לאחר סיום בית הספר לי נרשם לבית ספר צבאי מחוזי. הוא הצטרף למפלגה המהפכנית של סון יאט-סן, בשנת 1910, אך נראה כי לא התעמק והבין את מטרותיו הרבות של סון לגבי רפורמה ואיחוד לאומי.
קרחון וייט (אנטארקטיקה)
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של גנרל תומאס דסר וייט (Thomas D. White), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה חבר המטות המשולבים של ארצות הברית בין השנים 1957-1961, אשר השתתף בתכנון שלבי מבצע דיפ פריז בתפקיד מנהלי ובנושאים הנוגעים לכלי טיס.
לי דזונגז'ן
שירות צבאי מוקדם
לי סיים את הכשרתו הצבאית בבית הספר הצבאי של גוולין, וב 1916 הפך מפקד מחלקה בצבא השליט האזורי הצבאי לו רונגטינג מושל עצמאי של אזור גואנשי. לו, מושל גואנגשי, היה שודד לשעבר שהיו לו שאיפות להתרחב למחוזות שכנים, בעיקר גואנגדונג. במשך השנים הבאות הוא היה מעורב בקרבות בין המחוזות גואנג-שי וגואנג-דונג שהעבירו ריבונות וכבשו שטחים זה מזה בזמנים שונים. במהלך קרב עם שליט יריב בחונאן בשנת 1918, הצטיין מאוד לי, מה שזיכה אותו בתפקיד מפקד גדוד.
בשנת 1921 לי דזונגז'ן, לווה את השליט שלו בפלישה השנייה למחוז גואנגדונג. הפלישה של לו נכשלה והוא עמד בפני תבוסה גדולה. רוב הקצינים ששרתו בצבא השליט שלו היו שודדים לשעבר שגויסו קודם לכן על ידי השליט מאזורי ג'ואנג בגואנגדונג. במהלך הקרב רבים מהקצינים שלו ערקו ועברו לכוחות גואנגדונג, ולקחו איתם את יחידותיהם. מה שנותר לאנשי הגדוד של לי לעשות, היה לסגת משדה הקרב כדי להציל את עצמם.
העלייה לשלטון
לאחר תבוסתו של לו, רוב היחידות התפרקו ליחידות צבא עצמאיות. רבים מהם פנו חזרה לשוד כדי לשרוד. מיסיונרים זרים ועובדי סיוע שפעלו בגואנג-שי בתקופה זו דיווחו כי השוד בגואנגשי היה נפוץ וחמור ביותר, כהשודדים נוהגים לבזוז את כל המזון ודברי ערך מכפרים בלתי מוגנים, תוך שימוש ברצח ובחטיפות כדי לסחוט כופר מקרובי בני אדם. לי, ששאיפותיו היו להיות יותר מסתם שודד, החל לבנות כוח צבאי אישי של חיילים מקצועיים. הכוח שלו הפך לשווה ערך בעוצמתו לכל קבוצת שודדים או לכוחות הבלתי-סדירים, שלו רונגטינג שיקם כדי להחזיק במחוז גואנגשי. לי הצטרף לסון יאט בקואומינטנג אחרי שסון הקים סניף למפלגה בגואנגדונג.
כשתוהו ובוהו הפכו לנורמה במחוז גואנגשי, לי הפך למפקד עצמאי של אזור בגבול גואנגדונג, והצטרף אליו ידידו הוותיק הואנג שאושסינג. השליטה של לי והואנג באזורם הייתה טובה יחסית והאזור היה בטוח וחופשי משודדים ומקרבות קטנוניים שהטרידו מקומות אחרים באותה עת. בשנת 1924, בעוד לו היה נצור על ידי המורדים בגווילין, לי ועמיתיו כבשו את בירת המחוז, נאן-נינג. לאחר מכן נמלט לו ומצא מקלט בהודו-סין הצרפתית. חודש לאחר מכן, הכיר סון יאט-סן, בלי דזונגז'ן ובעל-בריתו הואנג שאושסינג ובאי צ'ונגשי כשליטי גואנגשי. יחד הם נודעו בשם ה״קליקה החדשה של גואנגשי״.
בקואומינטאנג
לי ארגן מחדש את כוחותיו ומונה למפקד העליון; הואנג שאהונג, התמנה לסגן המפקד ובאי צ'ונגשי, כרמטכ"ל. באוגוסט הם הוציאו את כל הכוחות האחרים מהפרובינציה. לי דזונגז'ן, הפך למושל צבאי של גואנגשי, ובעל השפעה שם מ-1925 - 1949.
ב -1926 הוא הרשה לחייליו להתפקד לצבאות הקואומינטאנג, אך שמר על שליטה אישית בחייליו. יועץ סובייטי נשלח לגואנגשי, וכוחותיו של לי שינו את שמם לקורפוס השביעי. לי השתתף כגנרל במבצע ״המשלחת הצפונית״, במהלכו מונה למפקד הארמייה הארצית הרביעית, שהייתה מורכבת מצבא גואנג-שי וכוחות אזוריים אחרים בהיקף צבאי גדול מאוד. הניצחונות הראשונים של לי כגנרל לאומני היו בחונאן, שם ניצח את יריבו וו פאיפו בשני קרבות רצופים ותפס את בירת המחוז, ווהאן, בשנת 1926. לאחר הניצחונות האלה הפך לי לגנרל מפורסם ופופולרי בתוך הקואומיטנאנג וצבאו קיבל את הכינויים "הצבא המעופף" ו"צבא הפלדה". כאשר וואנג ג'ינגוויי הקים סיעה של מפלגת הקומוניסטית בווהאן, ניסה היועץ הסובייטי בורודין לגייס את לי שהצטרף לשורות הקומוניסטים, אך לי היה נאמן לצ'יאנג קאי שק וסירב. בניגוד לעצת יועציו הסובייטים, לי עבר לצד הצפוני של נהר היאנג-צה כדי לתקוף את הכוחות של סאן צ'אפאנג. סאן היה מנהיג "הברית של חמשת המחוזות" (ג'ג'יאנג, פוג'יין, ג'יאנגסו, אנחווי וג'יאנגשי), ועצר בהצלחה את התקדמות צ'יאנג לשטחם בג'יאנגשי. לי הביס את סאן בשלושה קרבות רצופים, והבטיח את השטחים לקוומיטנאג.
כאשר לי דזונגז'ן ניצח את סאן צ'אפאנג, הוא זכה למוניטין כמתנגד בתוקף לקומוניזם וחשד מאוד בקומינטרן בסין, וצבאו היה אחד המעטים, ללא השפעה קומוניסטית רצינית. לאחר שהבטיח את תמיכתו לציאנג קאי צ׳ק יחידותיו של לי הועברו מחדש לבירה החדשה של נאנג'ינג. שם צ׳אנג הסתייע ביחידות של לי, כדי לטהר את ההשפעה הקומוניסטית מיחידות הצבא אחרות שהיו בבירה. בטיהור הוצאו להורג אלפי קומוניסטים חשודים. המפקד הקרוב של לי, ביי צ'ונגשי, לקח חלק מרכזי בטיהור זה.
באפריל 1928 הוביל לי, עם באיי צ'ונגשי, את הארמייה הרביעית בהתקפה על בייג'ינג, וכבש האנדאן, בודינג ושיג'יאג'ואנג ב-1 ביוני. ג'אנג דזוו-לין נסוג מבייג'ינג יומיים מאוחר יותרי, וצבאו של לי השתלט על העיר ועל טיינג'ין. לאחר נפילת ממשלת וואנג ג'ינגוויי בווהאן, וגירושם של כל היועצים הסובייטיים מהשטחים המוחזקים על ידי הקואומיטנאג, מונה לי לאחד מראשי המועצות הפוליטיות שהוקמו כדי לנהל את השטחים שבשליטת הלאומנים, שבסיסם היה בווהאן. בינואר 1929 התגלה קרע בין לי ובין צ׳אנג קאי צק, ולי עזב את ווהאן ויצא לשנחאי והוא פוטר מתפקידיו הממשלתיים, וגורש מהמפלגה לכל חייו.
חזרה לגואנגשי
לאחר הקרע עם צ'יאנג קאי-שק חזר לי דזונגז'ן לגואנגשי והתמסר למינהל הפנימי של המחוז, בהצלחה מסוימת. בשנת 1929 הוא תמך במשטרו של השליט האזורי בשאנשי, יאן שיאן, בניסיון להקים ממשלה מרכזית חלופית שבסיסה בבייג'ינג. מהלך שהוביל ל״מלחמת המישורים המרכזיים״. לי הוביל כוחות בניסיון לכבוש מחדש את הונאן, אבל הם הובסו על ידי צ'יאנג שאילץ את לי לסגת לגואנגשי.
מלחמת סין–יפן השנייה
בשנת 1937 פרצה מלחמה בקנה מידה מלא בין יפן לסין, והחלה מלחמת סין–יפן השנייה (1937 - 1945). צ'יאנג קאי-שק ניסה לעשות שימוש בניסיונו הצבאי של לי על ידי קידומו כמנהל אזור המלחמה החמישי של הקואומיטאנג. פעולתו הראשונה של לי נגד היפנים הגיעה ב-1938 בקרב טאייר-ג'ואנג, לאחר שהקומוניסט ז'ואו אנלאי (שסייע ללאומנים כחלק מהחזית המאוחדת), זיהה את לי כגנרל הלאומני המוכשר ביותר, והשתמש בהשפעתו כדי שהוא ימונה להיות המפקד הבכיר, למרות הסתייגויותיו של צ'יאנג בנוגע לנאמנותו של לי. תחת פיקודו של לי קרב ההגנה של טאיירז'ואנג היה ניצחון גדול עבור הסינים. הם הרגו 20,000-30,000 חיילים יפנים ולכדו כמות גדולה של ציוד ונשק. הניצחון היה בזכות תכנון של לי ושימוש בטקטיקות מיוחדות, שבהם פותו היפנים להיכנס למלכודת ושם הושמדו. הקרב על טאייר-ג'ואנג היה אחד הניצחונות הסיניים הגדולים ביותר במלחמה נגד יפן, והוא הוכיח כי עם נשק טוב ומנהיגות נכונה, הצבאות הסיניים יכולים להחזיק את עצמם. לי השתתף גם בקרבות רבים נוספים נגד היפנים, בשנים 1939 – 1940.
בשנים 1943 – 1945 מונה לי ראש מנהל המטה של צ׳אנג קאי שק. למעשה זאת הייתה פרישה בלתי רצויה מפיקוד פעיל לאחר הצלחותיו הקרביות הקודמות.
מלחמת האזרחים הסינית
לאחר סיום המלחמה עם יפן, נתמנה לי לתפקיד מנהל מפקדת שדה פיפינג בשנים 1945–1947. זה היה תפקיד ללא כוח ממשי, והוא היה שולי מבחינת האירועים הצבאיים בחלק הראשון של מלחמת האזרחים הסינית.
ב -28 באפריל 1948 נבחר לי על ידי האספה הלאומית לתפקיד סגן נשיא. הבחירה הייתה חמישה ימים אחרי שצ'יאנג קאי-שק הפך לנשיא (צ'יאנג התנגד לתפקידו של לי, ותמך במועמדותו של סאן פו במקום). צ'יאנג התפטר בשנה שלאחר מכן, ב -21 בינואר 1949, בעקבות כמה ניצחונות קומוניסטיים סיניים גדולים בצפון סין, ולי הפך לנשיא בפועל למחרת.
לאחר התפטרותו של צ'יאנג מהנשיאות, עצר מאו דזה-דונג לרגע את ההתקפות על שטחי קוומינטנג, בניסיון לשאת ולתת על כניעתם. שמונה הנקודות שדרש כדי לשים קץ למלחמת האזרחים, היו:
בהכירו כי הסכמה לנקודות אלו תמסור למעשה את השליטה על סין לידי הקומוניסטים, ניסה לי לנהל משא ומתן על תנאים מתונים יותר, שעשויים היו להביא לסיום מלחמת האזרחים. באפריל 1949, כאשר הקומוניסטים הכירו בכך שלי לא היה מוכן לקבל את התנאים שלהם, הם נתנו לו אולטימטום לחמישה ימים. כאשר סירב, חזרו הקומוניסטים למערכה.
ניסיונותיו של לי לנהל משא ומתן עם הקומוניסטים פורשו על ידי אחדים בקואומיטנג כחולשה, והם הגדילו את המתיחות בין לי וצ'יאנג. לי ניסה לנהל משא ומתן עם הקומוניסטים על הסדר המבוסס על יישום מדיניות השלום הגדולה שלו:
יאן שיאן, שנמלט לנאנקינג רק חודש לפני כן, התערב במהרה בסכסוך שבין לי לצ'יאנג, בניסיון לשכנעם ליישב את חילוקי הדעות במאמץ להתנגד לקומוניסטים. לבקשתו של צ'יאנג ביקר יאן את לי כדי לשכנע אותו לא לעזוב את החיים הציבוריים. יאן נשבר בדמעות תוך כדי דיבור על אובדן מחוז ביתו בשאנשי על ידי הקומוניסטים.
יאן הזהיר את לי שהרעיון הלאומנית נידון לאובדן, רק אם לי ילך לגואנגדונג. לי הסכים לחזור בתנאי שצ'יאנג ימסור את רוב הזהב והדולרים שבבעלותו, שהיו שייכים לממשלה המרכזית, וצ'יאנג יפסיק להתעלם מסמכותו של לי. לאחר שיאן העביר את הדרישות הללו וצ'יאנג הסכים לציית להן, לי יצא לגואנג-דונג.
הסכסוך בין צ'יאנג לבין לי נמשך. אף כי הסכים לעשות זאת כתנאי מוקדם לשובו של לי, סירב צ'יאנג להיכנע ולא החזיר את האוצר ששלח לטאיוואן. מבלי לגבות בזהב או במטבע חוץ, הכסף שהונפק על ידי לי ירד במהירות מערכו עד שהפך כמעט חסר ערך.
אף שלא היה בעל מעמד רשמי בממשלה, המשיך צ'יאנג לתת פקודות לצבא, וקצינים רבים המשיכו לציית לו ולא ללי. חוסר יכולתו של לי לתאם כוחות צבאיים של הקואומיטאנג, הובילה אותו להפעיל תוכנית הגנה שתכנן אותה כבר ב-1948. במקום לנסות להגן על כל דרום סין, הורה לי על למה שנותר מהצבאות הלאומניים לסגת לגואנגשי ולגואנגדונג, בתקווה שיוכל לרכז את כל כוחות ההגנה העומדים לרשותו בשטח קטן יותר. מטרת האסטרטגיה הייתה לשמור על דריסת רגל ביבשת סין בתקווה שארצות הברית תיאלץ בסופו של דבר להיכנס למלחמה בסין בצד הלאומני. צ'יאנג התנגד לתוכנית ההגנה של לי, משום שהיא השאירה את רוב הכוחות שעדיין היו נאמנים לצ'יאנג תחת שליטתם של המתנגדים האחרים של צ'יאנג בממשלה המרכזית. כדי להתגבר על העקשנות של צ'יאנג החל לי לדחוק את תומכיו של צ'יאנג בשלטון המרכזי. יאן שיאן המשיך בניסיונו לעבוד עם שני הצדדים, ויצר את הרושם בקרב תומכי לי שהוא תומך של צ'יאנג, בעוד שתומכי צ'יאנג החלו להתרעם במרירות על נכונותו לעבוד עם לי. בגלל היריבות בין צ'יאנג ובין לי, צ'יאנג סירב לאפשר לחיילים הלאומניים הנאמנים לו לסייע בהגנה על גואנג-שי ועל גואנג-דונג, וכתוצאה מכך הכוחות הקומוניסטיים כבשו את גואנגדונג באוקטובר 1949.
גלות
אחרי שנפלה גואנגדונג בידי הקומוניסטים, צ'יאנג העביר את הממשלה לצ'ונגצ'ינג, ואילו לי נכנע עם כוחותיו, וטס לניו יורק כדי לטפל במחלת התריסריון הכרונית בבית החולים של אוניברסיטת קולומביה. לי ביקר את נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, והוקיע את צ'יאנג כ"דיקטטור".
קווי ההגנה של הקואומינטאנג המשיכו להתפרק. גנרל הו צ'ונג-אן התעלם מהוראותיו של לי, והגנרל המוסלמי מא הונגקוי הזדעזע מכך. מא הונגקוי שלח מברק ללי כדי להגיש את התפטרותו מכל העמדות שהחזיק, ונמלט לטייוואן, ובן דודו מא הונגבין לקח על עצמו את תפקידיו.
בדצמבר 1949 נפלה גם צ'ונגצ'ינג, וצ'יאנג העביר את ממשלתו לטייפה, אך הוא לא הניח שוב את הנשיאות עד 1 במרץ 1950. בינואר 1952 ציווה צ'יאנג להדיח את לי בטענה של כישלון במילוי חובותיו והתנהגות בלתי חוקית.
חזרה ליבשת סין
לי דזונגז'ן נשאר בגלות עד 20 ביולי 1965, כאשר הוא חזר לסין הקומוניסטית בעידודו של ז'ואו אנלאי. שובו של לי לסין שימש מקור תעמולה חשוב של ממשלת סין לעידוד גולים אחרים לחזור לסין, ללא קשר לעבר הפוליטי שלהם. לי מת מסרטן התריסריון בבייג'ינג בגיל 78, בתקופה האפלה ביותר של המהפכה התרבותית.
חיים אישיים
במהלך הקריירה שלו רכש לי מוניטין של מיליטריסט נלהב אך עם תחושה של יושרה. בדומה למנהיגים סיניים רבים בשנות השלושים, לי היה מעריץ של הפאשיזם האירופי, וראה בה פתרון לבעיותיה של מדינה שסובלת ממחלוקות פנימיות וחולשה חיצונית. גישתו האתית הגיעה מתוך הקונפוציאניזם. אחרי נפילתו עם צ'יאנג קאי-שק ב־1929, לי ביטא את עצמו לעיתים קרובות במונחים של פטריוטיזם מתוסכל. לי היה מעריץ של ההיסטוריון הבריטי אדוארד גיבון ועבודתו ההיסטורית המונומנטלית, על האימפריה הרומית. לי היה התחתן בגיל 20 בנישואים מסודרים, אבל הם נפרדו מיד לאחר מכן, ונולד להם בן אחד. בשנת 1924 לי נישא פעם שנייה, לגואו דיג'י שמתה מסרטן השד זמן קצר לאחר שחזרה עם לי לבייג'ינג. לי וגואו היה בן אחד. לי נישא מחדש, להו יוסונג, שהייתה צעירת ב-48 שנים ממנו, והייתה בתה של השחקנית הו די. הו שינתה את שמה לוונג שי לאחר מותו של לי, ונישאה בשנית.
אחיינו של לי דזונגז'ן אלן לי מנהל בית ספר קונג פו בניו יורק מאז 1967. קבוצה של חרבות ופגיון של סמוראים מתקופת אדו שניתנה לדזונגז'ן כמתנת שביתת נשק ב ין אויבים שהם עכשיו חברים, של סישירו איטגקי או של רנסוקה איזוגאי הועברו לאלן לי כחלק מהמורשת המשפחתית.
לי כתב את זכרונותיו של לי דזונגז'ן עם ההיסטוריון טונג טאקונג. זיכרונותיו של לי בולטים בביקורתם הנחרצת על צ'יאנג קאי-שק ועל הניתוח שלו את הסיבות לכישלונה האסטרטגי של יפן לכבוש את סין.
תיאור מפורט יותר של חייו של לי מתוארים בביוגרפיה שנכתבה על ידי קרוב משפחתו הרחוק של לי, נמגו צ'אי.
יועץ המדינה
בממלכה המאוחדת, יועצי המדינה (אנגלית: Counsellors of State) הם חברים בכירים במשפחת המלוכה הבריטית, שקיבלו מהמונרך (כיום צ'ארלס השלישי) את הסמכות לבצע תפקידים שלטוניים או להחזיק בסמכויות שלטוניות כאשר הוא נמצא מחוץ למדינה או חסר יכולת לבצע את תפקידו באופן זמני, כגון בתקופת מחלה. כל שניים מיועצי המדינה רשאים להשתתף בפגישות המועצה המלכותית, לחתום על מסמכים ממשלתיים או לקבל כתבי האמנה משגרירים חדשים לממלכה המאוחדת.
ההכרזה על הפעלת חוקי העוצרות גוררת את השעיית המונרך מיכולתו להאציל את התפקידים המלכותיים, אך כאשר ממונים יועצי מדינה חדשים הם יכולים ביחד עם הריבון להאציל את הסמכויות, לפי גבולות התפקיד שלהם: באופן זה יכול המונרך לתת הוראות ליועצי המדינה, או להאציל באופן אישי את אחת מהזכויות המלכותיות כאשר היועצים מכהנים בתפקידם. יועצי המדינה והעוצרים פועלים תמיד בשמו ולטובתו של הריבון.
יועצי המדינה הראשונים מונו ב-1911 באמצעות צו במועצה של ג'ורג' החמישי, והליך זה בוצע כל פעם מחדש במקביל להיעדרותו של המלך או לחוסר יכולתו למלא את התפקיד. בחוק העוצרות של 1937 נקבע כי רק בן/בת הזוג של המונרך וארבעת האנשים הראשונים בסדר הירושה לכתר הבריטי, העומדים בתנאי החוק, רשאים לכהן כיועצי המדינה. תנאים אלה זהים לאלו הנדרשים מעוצר: גילם חייב להיות 21 שנים או יותר (למעט יורש עצר או יורש מותנה, שצריך להיות מעל גיל 18), מקום מגוריהם הוא בממלכה המאוחדת, והם חייבים להחזיק באזרחות בריטית. חריג אחד לכללים נקבע עם מינויה של אליזבת בווס-ליון, המלכה האם. לאחר מותו של ג'ורג' השישי חדלה אליזבת מלשמש כמלכה, ואיבדה גם את תפקידה כיועצת המדינה. אולם, בחוק העוצרות של 1953 נקבע כלל חריג ולפיו היא המשיכה להיחשב כיועצת המדינה.