cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראלף ניידר
התנגשות עם תעשיית הרכב
היתקלותו הראשונה של ניידר עם תעשיית הרכב הייתה ב-1959, בעקבות המאמר: "המכונית הבטוחה שאין באפשרותך לקנות" שפרסם בשבועון דה ניישן (The Nation). ב-1965 כתב ניידר את הספר "לא בטוח בכל מהירות", מחקר שמטרתו הייתה להראות שכלי הרכב האמריקאיים אינם בטוחים ושיצרניות הרכב מתנגדות להשקעת משאבים אפילו באביזרי בטיחות בסיסיים כגון חגורות בטיחות. פרק אחד בספר הוקדש לדגם השברולט קורביר של ג'נרל מוטורס. הספר עורר הדים רבים והפך את ניידר לדמות ידועה בארצות הברית. חברת ג'נרל מוטורס ניסתה לערער את אמינותו של ניידר; אנשיה שכרו בלשים פרטיים על מנת לצותת לשיחות הטלפון שלו, ולחקור את עברו. ג'נרל מוטורס כשלה בניסיונה לחשוף עבירות על החוק או התנהגות לא אתית מצידו של ניידר. ב-1966 נאלץ נשיא ג'נרל מוטורס להופיע בפני תת-ועדה של הסנאט האמריקני ולהתנצל על התנהגות החברה. ניידר תבע בהצלחה את החברה על הפלישה לפרטיותו. תביעתו של ניידר כנגד ג'נרל מוטורס נפסקה לבסוף בבית המשפט לערעורים של ניו יורק, שפסיקתו קבעה תקדים שמרחיב את דיני הנזיקין כך שיכללו "מעקב נלהב יתר על המידה". כספי ההסדר, 248,000 דולר, שימשו את ניידר להרחבת פעילויותיו למען זכויות הצרכנים. החברה מעולם לא הסבירה מדוע השתמשה בשיטות כאלה במקום להגן על המכונית בעיתונות הפופולרית, שם הייתה לחברה השפעה לא מבוטלת.
ביקורת על "לא בטוח בכל מהירות": ב-1972 התפרסם דו"ח של ועדת הבטיחות של מנהל בטיחות תנועת הכבישים הלאומית, שנערך בידי אוניברסיטת טקסס A&M וזיכה את הקורביר, בקובעו שאין למכונית פוטנציאל אובדן שליטה רב יותר משל מכוניות אחרות במצבים קיצוניים. דעה אחרת הוצגה על ידי ג'ון דלוריאן, שהיה ממנהלי ג'נרל מוטורס, בספר: "ביום בהיר אחד אתה יכול לראות את ג'נרל מוטורס" (1979) שבו אישר דלוריאן את ביקורתו של ניידר. הוא כתב שכשלי התיכון של הקורביר תוקנו בשנות הייצור האחרונות של הדגם, אך שמה של הקורביר הוכתם ללא תקנה. בכתבי עת מקצועיים של מכונאי רכב היה ידוע עוד לפני פרסום הספר על תפקודו הבעייתי של סרן המכונית.
בספרו משנת 1975 "פגע וברח: עלייתו ונפילתו של ראלף ניידר", רמז העיתונאי ראלף דה טולדנו, כי ניידר זייף ועיוות ראיות אודות ליקויים בקורביר. ניידר תבע את דה טולדנו והמשפט הארוך, שיושב לבסוף מחוץ לבית המשפט, גרם לדה טולדנו הרס פיננסי.
פעילות
מאות פעילים צעירים, שעבודתו של ניידר עוררה בהם השראה, באו לוושינגטון על מנת לסייע לו בעבודה על פרויקטים שונים. הם נודעו כ"הפושטים של ניידר" (Nader's Raiders). בהדרכתו של ניידר הם חקרו שחיתות ממשלתית ופרסמו עשרות מחקרים עם תוצאותיהם. ב-1971 ייסד ניידר ארגון חוץ ממשלתי בשם "האזרח הציבורי" (Public Citizen) כמטריה ארגונית עבור הפרויקטים הללו. כיום יש ל"אזרח הציבורי" למעלה מ-140,000 חברים ועשרות חוקרים העוסקים בסוגיות הקשורות לקונגרס, לבריאות וסביבה, לכלכלה וסוגיות אחרות. לזכות הארגון נזקפים קידום חקיקת "חוק שתיית המים בבטחה" ו"חוק חופש המידע"; הקמת "המנהל לבטיחות וגיהות בעבודה", הסוכנות להגנת הסביבה ו"הוועדה לבטיחות המוצר לצרכן".
ב-1980 התפטר ניידר מניהול "אזרח הציבור" על מנת לעבוד בפרויקטים אחרים. הוא ערך מסע נמרץ כנגד הסכנות הטמונות לדעתו בתאגידים בינלאומיים גדולים. וכמו כן, המשיך להשיק מגוון של עמותות שלא למטרות רווח.
פרקליט הצרכן, רווחת הציבור ופעולות אזרחיות
מכיוון שעבודתו המוקדמת של ניידר עסקה בדאגה לביטחון הצרכן (והפועל) מפני מוצרים שאינם בטוחים, מתייחסים תכופות לניידר כאל "פרקליט הצרכן". ביטוי זה אין כוונתו שניידר הוא פרקליט של צריכה. ההפך הוא הנכון, המסר של ארגוניו "עניין אזרחים" (ו"פעילות אזרחים לתועלת הציבור") כמו גם ביקורתו הנוקבת על "רדיפת הבצע" התאגידית, קוראת להתנגדות לצרכנות מוגזמת. לפי ניידר, פרסום מסיבי יוצר תשוקות מלאכותיות ולעיתים מזיקות. "צרכן" לפי ניידר, לא צריך להתנהג כקונה המבזבז בחופשיות את כספו, אלא כמשתתף פעיל במוסדות הדמוקרטיים. לדוגמה, במותחו ביקורת על חדשות הטלוויזיה כיוצרי סנסציות חסרות תוכן, הודה ניידר בכך שרוב האמריקנים תורגלו להתנהג כ"צרכנים" פסיביים של מה שנראה כחדשות; קריאתו של ניידר מאיצה באזרחים לעמול יחדיו על מנת לארגן צריכת חדשות מבוססות קהילה.
הון אישי וחיים פרטיים
לפי הדו"ח הכספי שהוא הגיש לוועדת הבחירות הפדרלית בשנת 2000, היו אז בבעלותו מניות בשווי של למעלה משלושה מיליוני דולרים. אחזקתו הבודדת הגדולה ביותר הייתה בשווי של למעלה ממיליון דולרים במניות של חברת סיסקו. מבין קבוצות המחקר השונות הקשורות לניידר הנהנים הגדולים ביותר מתרומות היו קבוצות המחקר לאינטרס ציבורי וארגונים אחרים שלא למטרות רווח.
ספרים שכתב או ערך
Canada Firsts, with Nadia Milleron and Duff Conacher.
הכשרת הישוב
חברת הכשרת הישוב בישראל בע"מ המוכרת בשם המקוצר הכשרת היִשוב היא חברה ציונית מיישבת שפעלה בתקופת היישוב וב-40 שנותיה הראשונות של המדינה, ופעלה ללא בעלות ואנשי מפתח עד שבאוקטובר 1987 רכש איש העסקים יעקב נמרודי את השליטה בחברה. מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 1953.
חברה ציונית
חברת הכשרת היישוב בישראל בע"מ נוסדה בלונדון בשנת 1909, כזרוע של ההסתדרות הציונית. בפרוספקט הראשון של החברה מפברואר 1908 נאמר: בראש החברה עמדו ד"ר ארתור רופין, הפרופ' אוטו ורבורג וד"ר יעקב טהון. בין הפעילים המרכזיים היה אברהם חרי.
בתחילה רכשה החברה והכשירה קרקעות בכנרת, באום ג'וני – היא דגניה ובמרחביה שבעמק יזרעאל. לאחר מכן רכשה החברה, בין היתר, את הקרקעות עליהן הוקמו רוחמה, קריית ענבים ותל עדשים. אחד מגדולי רוכשי האדמות של הכשרת היישוב היה יהושע חנקין, שעבד קודם לכן בחברת יק"א של הברון הירש. בתקופת מגוריו במושבה גדרה יצר חנקין קשרים טובים עם ערביי הסביבה, למד את לשונם ותרבותם והתארח דרך קבע אצל הפלאחים ובעלי הקרקעות הערבים. בזכות זאת הצטיין חנקין במשא ומתן עם ערביי הארץ, היטיב להתנהל מול השלטונות העות'מאנים והצליח לרכוש רבות מאדמות ארץ ישראל.
בעוד שבתקופת פעילותה הראשונה התרכזה החברה ברכישת קרקעות להתיישבות חקלאית, הרי שלאחר תום מלחמת העולם הראשונה החלה לעסוק, בשיתוף עם הקק"ל, גם ברכישת קרקעות להתיישבות עירונית, ורכשה את אדמות השכונות תלפיות ורחביה בירושלים, את אדמות שכונות כרמל מרכזי, אחוזה ונווה שאנן בחיפה, בין היתר הקרקע עליה הוקם הטכניון, ואת האדמות עליהן הוקם רחוב אלנבי בתל אביב (שנקרא בראשיתו "רחוב הים"). כן רכשה החברה את הזיכיון על אגם החולה.
ערב מלחמת העולם הראשונה, ולנוכח נכונות של הטורקים למכור קרקעות כדי למלא קופתם הריקה, קידמה הכשרת היישוב את רעיון האחוזות בארץ ישראל. בתמיכתו המלאה של הקונגרס הציוני ביקשו יהודים ברוסיה ובמזרח אירופה לרכוש נחלות רבות בארץ ישראל. כך קמו פורייה, שרונה, כפר מל"ל, רעננה, גן יבנה, רוממה, מרחביה, בלפוריה ועוד.
במחצית השנייה של שנות העשרים סייע גם הברון רוטשילד ברכישת קרקעות, באזור שבין חדרה לזכרון יעקב. בהמשך רכש ד"ר רופין קרקעות על שפת ימה של תל אביב ואת אדמות הר הצופים שבירושלים, שעליהן הוקמה האוניברסיטה העברית.
בשנים הראשונות לכיבוש הבריטי מנע הממשל רכישת אדמות פרטיות בארץ ישראל, אולם איסור זה בוטל ב-1920 בזכות ההבנה כי הכשרת היישוב פעלה לתועלת הציבור. בהמשך נרכשו אדמות נהלל, נשר, יגור, אדמות הפטריארכיה האורתודוקסית היוונית בירושלים: תלפיות, רחביה ועוד. נרכשו גם אדמות הרצליה, בת-ים, עמק זבולון, עמק חפר, אדמות הנגב, בית שאן, באר שבע וראשון לציון.
עד לקום המדינה רכשה החברה כמחצית מאדמות ארץ ישראל שהיו בידי היישוב היהודי. החברה המשיכה לפעול גם לאחר הקמת המדינה. בשנת 1953 נרשמה הכשרת היישוב כחברה ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה בתל אביב, ומשרדיה התרכזו בירושלים. בשנת 1954 חדלה החברה מרכישת אדמות להתיישבות והתרכזה בפיתוח ובבניה. החברה החלה גם בהקמת בתי מלון ובתי הארחה ובהמשך בהקמת מבני תעשייה להשכרה.
בשנות ה-60 וה-70 הורחבה רשת בתי המלון של החברה ונרכשו מספר מלונות: מלון השרון בהרצליה, מלון גלי כנרת בטבריה, מלון רימונים בצפת ומלון נפטון באילת. כן הקימה החברה מגדלי משרדים בירושלים.
חברה עסקית
בשנת 1988 החליטו המוסדות הציוניים להפריט את הכשרת היישוב והיא הועמדה למכירה. החברה נרכשה על ידי איש העסקים יעקב נמרודי, אשר ביקש להחזיר את מוקד עסקיו לישראל. לאחר הפרטתה המשיכה חברת הכשרת היישוב לעסוק בתחומי עיסוקה ההיסטוריים - נדל"ן ומלונאות, אותם הרחיבה הן בישראל והן בחו"ל, ונכנסה לתחומי פעילות חדשים: תקשורת (באמצעות רכישת קבוצת מעריב וחברת רפיד), ביטוח (באמצעות הקמת חברת הכשרת הישוב חברה לביטוח) ואנרגיה (באמצעות הקמת חברת הכשרת הישוב בישראל - אנרגיה).
נדל"ן
בתחום הייזום והבנייה עוסקת הכשרת היישוב בפרויקטים להקמת שטחי מסחר, משרדים ומגורים. בישראל פועלת החברה בכל רחבי הארץ ובעיקר במרכזה. היא אינה מחזיקה בבעלותה אמצעי בנייה אלא מתקשרת לצורך ביצוע הפרויקטים עם חברות קבלניות מובילות. רשת היזמות של החברה פרושה בחו"ל גם בפולין, רומניה וקנדה. בפולין מקימה החברה פרויקטים גדולים למגורים בוורשה ובגדנסק. ברומניה מקימה החברה שכונת מגורים חדשה וקניון בבוקרשט ואף זכתה בגינו בפרס הצטיינות של הקונפדרציה הרומנית של חברות פרטיות בתעשייה CONPIROM.
בתחום הנדל"ן המניב מחזיקה החברה בנכסים רבים בכל רחבי הארץ, ביניהם מספר נכסי מפתח לגביהם קיים תכנון עתידי רחב היקף כגון בית קלקא ובית מעריב בתל אביב, נכסים שנתונים כבר בשלב של הפיכה למגדלי משרדים ומסחר כגון מגדל ארגמן בבני ברק ונכסים שונים בכל הערים הגדולות בארץ. כן מחזיקה החברה בקניונים באתרים שונים, ביניהם קניון שבעת הכוכבים בהרצליה. בקנדה מחזיקה החברה נכסים מסחריים בטורונטו ובקוויבק סיטי.
בתחום הפארקים הלוגיסטיים המשמשים כמרכזי הפצה בצמוד לערים הגדולות מחזיקה הכשרת היישוב נכסים מובילים בפולין (וורשה, פרושקוב, מושנה, פוזנן, טיכה) וברומניה (בוקרשט): כמיליון מ"ר לבנייה, מתוכם בנויים כבר כ-50 אחוז.
קרב סוונדכס
קרב סוונדכס (בגאורגית: სჳნდაქსის ბრძოლა) היה קרב שהתנהל בין צבא האימפריה הביזנטית לבין צבא ממלכת גאורגיה, בסוונדכס, באביב 1022.
הכשרת הישוב
מלונאות
רשת מלונות "רימונים", מקבוצת הכשרת היישוב, מלווה את מדינת ישראל מאז הקמתה וכוללת היום אחד עשר בתי מלון בפריסה ארצית, מנווה אטיב שלרגלי החרמון ועד לאילת בדרום. חלק מן המלונות והנכסים התיירותיים הם נכסים היסטוריים שקדמו להקמת המדינה, כגון מלון "גלי כנרת" וחמי טבריה. להכשרת היישוב פעילות מלונאית ותיירותית גם בקנדה שם היא מחזיקה באתרי נופש וסקי.
תקשורת
בשנת 1991 רכשה הכשרת היישוב את עיתון ובית הדפוס מעריב, מכלי התקשורת הוותיקים בישראל, מידי כונסי הנכסים של רוברט מקסוול. הכשרת היישוב החזיקה בקבוצת התקשורת באמצעות מעריב החזקות בע"מ, והקימה במסגרת הקבוצה רשת ענפה של כתבי עת (חלקם ותיקים כשנות המדינה כמו "מעריב לנוער" וחלקם חדשים יותר כגון המהדורה העברית של המגזין הנודע "נשיונל ג'יאוגרפיק"), רשת גדולה של מקומונים ואת אתר האינטרנט nrg מעריב. במהלך השנים בהן הייתה הכשרת היישוב המו"ל של מעריב ידע העיתון עליות וירידות, ביניהם סקופים גדולים (כגון פרשת הסיליקון בחלב) ומאבקי כוח עזים עם כלי התקשורת המובילים האחרים של ישראל. בשנת 2011 מכרה הכשרת היישוב את השליטה בקבוצת מעריב לקבוצת דיסקונט השקעות ונותרה בעלים של 27.3% אחוזים בקבוצה. כמו כן, בתחום המדיה מחזיקה הכשרת היישוב גם בשליטה בחברת שלטי החוצות רפיד ויז'ן בע"מ.
קרב סוונדכס
הקרב הסתיים בניצחון ביזנטי מוחץ, שאילץ את גיאורגי הראשון לנהל משא ומתן על הסכם שלום וסיים למעשה את המלחמה. גיאורגי חתם בסופו של דבר על הסכם שלום, שבו נאלץ לוותר לא רק על טאו, אלא גם על שטחים נוספים בדרום-מערב הממלכה, ולהשאיר את בנו בן השלוש, בגרט, כבן-ערובה.
הכשרת הישוב
ביטוח
בשנת 1991 רכשה הכשרת הישוב סוכנות ביטוח קטנה שנקראה בידרמן והפכה אותה לחברת ביטוח – הכשרת הישוב חברה לביטוח, שנכנסה לתחומי ביטוח כללי וביטוח חיים. בשנת 2001, רכשה את פעילות הביטוח לטווח קצר של "החברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ" (בסס"ח) הממשלתית ממדינת ישראל.
בשנת 2006 נפרדה הכשרת היישוב מעסקי הביטוח, כאשר מכרה את הכשרת הישוב חברה לביטוח לאיש העסקים אלי אלעזרא, ואת בסס"ח להראל השקעות.
אנרגיה
חברת הכשרת הישוב בישראל - אנרגיה בע"מ נוסדה במרץ 2010, ומאז הקמתה עוסקת בתחום חיפושי הגז והנפט בישראל. החברה נסחרת בבורסה של תל אביב.
פעילות החברה נעשית הן באמצעות עמנואל אנרגיה בע"מ ("עמנואל אנרגיה") שהיא חברה פרטית בבעלות מלאה של הכשרה אנרגיה, והן באמצעות השותפות המוגבלת "עמנואל אנרגיה – חיפוש גז ונפט", ("שותפות עמנואל").
לחברה (באמצעות שותפות עמנואל ועמנואל אנרגיה) יחד עם החברה האם - חברת הכשרת היישוב בישראל בע"מ ("הכשרת הישוב"), זכויות בהיקף כולל של כ-54.2%, בשני רישיונות לקידוח ימי: "מירה" ו-"שרה", בגודל של 400,000 דונם כל אחד, הנמצאים כ-40 ק"מ מערבית לחדרה בתחום המים הטריטוריאליים של מדינת ישראל, דרומית למאגרי הגז "דלית" ו-"תמר". בין השותפים הנוספים ברישיונות האמורים ניתן למצוא את קבוצת אי.די.בי. והאחים עופר. הקידוחים בשדות מירה ושרה הופסקו ב-2012 לאחר שלא נמצא בהם גז.
להכשרת היישוב, עמנואל אנרגיה ושותפות עמנואל ("קבוצת עמנואל") הסכמים להשתתפות ברישיונות ואופציות להשתתפות ברישיונות נוספים באגן ים התיכון המזרחי. הכשרה אנרגיה רכשה 16.6 אחוזים בחברת .GEO GLOBAL RESOURCES INC שהיא חברה ציבורית אמריקאית הפועלת כמפעיל בחיפוש ופיתוח רזרבות גז ונפט ומחזיקה בזכויות חיפוש ב-15 אתרים בעולם. החברה הגישה, באמצעות החברה הבת עמנואל אנרג'י, בקשות לחיפוש גז ונפט בשלושה בלוקים ימיים בים האדריאטי. עם יועצי הכשרה אנרגיה וספקיה נמנות חברות מובילות בעולם כ-EXCEED, NOBLE ENERGY ו-EXXON MOBIL.
לירה לבנונית
הלירה הלבנונית (סמל: ل.ل., בערבית: ليرة لبنانية, בצרפתית: livre libanaise) היא המטבע הרשמי של לבנון. כל לירה מחולקת לכ-100 קירש (בערבית: قرش), אך כיום חלוקת המשנה בוטלה עקב האינפלציה.
היסטוריה
לפני מלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש בלירה עות'מאנית. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, המטבע הפך ללירה מצרית בשנת 1918. לאחר שקיבלו את השליטה על לבנון וסוריה, הצרפתים הפכו את המטבע באזור ללירה סורית, ששויה של לירה אחת היה כ-1 פרנק. לבנון הנפיקה מטבעות משל עצמה משנת 1924, ושטרות משנת 1925. ב-1939 הופרד המטבע בלבנון רשמית מזה של סוריה, על אף שנשאר מקושר למטבע הצרפתי וניתן להחלפה בכסף הסורי. ב-1941, בעקבות הפסדה של צרפת לגרמניה הנאצית, המטבע קושר ללירה שטרלינג הבריטית, ששוויה של לירה שטרלינג אחת הוא 8.83 לירות לבנוניות. הקישור למטבע הצרפתי חודש לאחר המלחמה, אך ננטש בשנת 1949.
לפני המלחמה של 1975–1991, היה שוויו של דולר אמריקאי אחד כ-3 לירות לבנוניות. לפני נתוני הבנק המרכזי, בשנת 2006 היה שוויו של דולר אחד כ-1507.5 לירות לבנוניות.
בשנת 2020, בעקבות משבר כלכלי חמור בלבנון, צנח ערכה של הלירה הלבנונית לשער רשמי של 1,500 לירה לבנונית לדולר, ושערה הלא רשמי הגיע עד 6,000 לירה לדולר.
מטבעות
המטבע הלבנוני הראשון הונפק בשנת 1924 ביחידות של 2 ו-5 גירוש (שמו של המטבע לפני תקופת מלחמת העולם השנייה). לאחר מלחמת העולם השנייה, ההגיה הערבית שונתה מגירוש (ערבית:غرش), לקירש, שמו של המטבע כיום.
המטבעות בהם נעשה שימוש כיום הם:
שטרות
השטרות הלבנונים הראשונים הונפקו על ידי בנק סוריה ולבנון הגדולה (צרפתית: Banque du Syrie et Grand-Liban), בשנת 1925. השטרות הודפסו מיחידות של 25 גירשות עד ליחידות של 100 לירות. ב-1939 הוחלף שמו של הבנק לבנק סוריה ולבנון. השטר הראשון בשווי 250 לירות הונפק באותה השנה.
קמבל (פירושונים)
קמבל הוא שם בריטי {{פירושונים|
ראו גם
}}
תורת האפקטים
תורת האַפֶקְטִים ("Affect" - רגש, תחושה) היא תורה מוזיקלית, שמקורה בתקופת הבארוק, שכל יצירה הנכתבת על פיה חייבת להכיל "מצבי רוח" ברורים (היכולים להיות מנוגדים זה לזה, ועשויים להשתנות בפתאומיות). מצבי רוח אלה (כגון: שמחה, עצב, אהבה או אבל) מבוטאים ביצירה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים (כגון: מקצבים (ומעברים ביניהם), סולמות מינוריים/מז'וריים, מנעד וכדומה).
המוזיקה הקולית, הנכתבת בהתאם לשיטה, צריכה להיות מותאמת לאווירה אותה מעביר הטקסט, ואילו המוזיקה הכלית, על אף שאינה מכילה טקסט, צריכה להכיל אף היא מצבי רוח ברורים.
תורת האפקטים היוותה ניגוד לתקופת הרנסאנס, שקדמה לבארוק, שהמוזיקה בה לא העבירה רגש מסוים למאזין, ויצרה ריחוק ("אווירת קדושה").
סאמי א-סולח
סאמי א-סולח (ערבית: سامي الصلح; תעתיק מדויק: סאמי אלצלח; 1890-1968) היה פוליטיקאי מוסלמי סוני לבנוני, שכיהן כראש ממשלת לבנון חמש פעמים בשנים 43–1942, 1945-46, 1952, 1954-55, 1956-58.
גרגורי סרפר
גרגורי סרפר (ברוסית: Григорий Серпер) (נולד ב-14 בספטמבר 1969 בטשקנט אז בברית המועצות כיום באוזבקיסטן) הוא שחמטאי עבר יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
קורות חיים
גרגורי סרפר נולד בטשקנט, למד לשחק שחמט אצל סבו בגיל שש. בשנת 1985 הוא התחיל להתאמן בבית הספר לשחמט של מיכאל בוטביניק. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא היה חבר נבחרת אוזבקיסטן בשחמט. בשנת 1987 באליפות העולם לנוער עד גיל 20 הוא סיים במקום השלישי (אחרי וישוואנתן אנאנד ווסילי איוונצ'וק).
בשנת 1996 סרפר עבר לארצות הברית. בשנת 1999 סרפר ניצח בתחרות בינלאומית בלאס ווגאס. באותה השנה, בגמר ארצות הברית הפתוחה בשחמט הוא הפסיד לבוריס גולקו.
בשנת 2004 ניצח סרפר באליפות ארצות הברית בשחמט. בשנת 2007 הוא היה שלישי בתחרות בלאס וגאס.
סרפר הפסיק להשתתף בתחרויות בשנת 2008 ועבר לאימון.
גרגורי סרפר באולימפיאדת השחמט
בשנים 1992–1994 השתתף סרפר ב-2 אולימפיאדת שחמט:
בורחה מיוראל
בורחה מיוראל מויה (בספרדית: Borja Mayoral Moya ; נולד ב-5 באפריל 1997 בפרלה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת חטאפה מלה ליגה.
קריירת מועדונים
מיוראל נולד בפרלה שבספרד. הוא הצטרף בשנת 2007 למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
הוא החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה החל מ-2014, רשם 38 הופעות וכבש 17 שערים.
ב-31 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד בליגה בניצחון 1–3 על לאס פאלמס.
בעונת 2016–2017 הושאל מיוראל לעונה אחת לוולפסבורג וערך בה 19 הופעות ליגה בעיקר כמחליף וכבש 2 שערים.
בעונת 2017–2018 חזר מיוראל לריאל מדריד.
ב-2018 הגיעה בהשאלה ללבאנטה לעונה אחת, בסיום העונה המשיך בהשאלה לעונה נוספת.
אולימפיאדת הלסינקי (1952)
אולימפיאדת הלסינקי (1952) הייתה האולימפיאדה ה-15 בעת החדשה. המשחקים האולימפיים נמשכו 16 ימים, מ-19 ביולי עד ל-3 באוגוסט 1952. בתחרויות השתתפו 4,955 ספורטאים מ-69 מדינות, וצפו בהן 1.4 מיליון אנשים.
הנבחרות של גרמניה ויפן חזרו להשתתף במשחקים האולימפיים לאחר השעיה שנבעה מתוצאות מלחמת העולם השנייה ולראשונה השתתפה נבחרת ברית המועצות במשחקים.
הייתה זו האולימפיאדה הראשונה בה נטלה חלק משלחת ספורטאים מטעם מדינת ישראל.
משחקי פסאפאלו (הספורט הלאומי של פינלנד) וכדוריד (בהמשך נכנס לתוכנית האולימפית) היו לתצוגה בלבד.
המכרז האולימפי
בישיבה ה-40 של הוועד האולימפי הבינלאומי, שנערכה בסטוקהולם ב-21 ביוני 1947, נבחרה הלסינקי והועדפה על פני לוס אנג'לס, מיניאפוליס, אמסטרדם, דטרויט, שיקגו, פילדלפיה, אתונה, לוזאן וסטוקהולם.
טבלת מדליות
עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות:
המשלחת הישראלית
המשלחת הישראלית למשחקי הלסינקי הייתה המשלחת הישראלית הראשונה לאולימפיאדה וכללה 26 ספורטאים. ההישג הטוב ביותר שייך ליואב רענן שסיים במקום תשיעי בקפיצה למים.
ג'יפרס קריפרס
ג'יפרס קריפרס (באנגלית: Jeepers Creepers) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2001 שבוים ונכתב על ידי ויקטור סלבה. מקור שם הסרט הוא משיר משנת 1938 בעל אותו שם המתואר בסרט.
עלילה
פטרישה "טריש" ג'נר ואחיה דארי חוזרים יחדיו הביתה לחופשת האביב. הם מעבירים את הנסיעה הארוכה הביתה בדיבורים וצחוקים, ונהנים מכל רגע. לפתע הם רואים במראה רכב חשוד שדוהר אחריהם וכמעט גורם להם לרדת מהכביש הראשי. לוחית הרכב מראה B-E-A-T-N-G-U, והשניים מפרשים את זה כ"מכה אותך" ('beating you') או "אוכל אותך" ('be eating you'). באותו זמן, דארי נזכר באגדה העירונית על קני ודרלה, שני תלמידי תיכון שנעלמו על אותו הכביש שהם נוסעים עליו לפני 20 שנה.
בהמשך הם מבחינים באותו רכב, החונה ליד כנסייה נטושה. מן המכונית יוצא יצור מוזר, המשליך משהו עטוף בסדין מוכתם בדם לתעלת הניקוז. סקרנותו של דארי מובילה את הצמד אל התעלה, אליה הוא נופל ומגלה למרבה הזוועה, מערת אימים מלאה גופות חסרות איברים וגם את גופותיהם של קני ודרלה. מכאן הופך הסרט למערבולת של זוועות, כאשר האחים נמלטים על חייהם מפני יצור דורסני ורעב לבשר אדם, המתעורר פעם ב-23 שנה, ובמשך עשרים ושלושה ימים ניזון מחלקי גופותיהם של בני אדם מסוימים. השניים מיידעים את המשטרה בממצאים שנמצאו במרתפי הכנסייה הנטושה, ועד מהרה גם תחנת המשטרה הופכת בעצמה לזירת מוות.
לקראת סוף הסרט, הצופים מבינים למה היצור רדף אחר שני האחים, משום שהוא רצה את איבריו של דארי. ובסופו של דבר הוא תופס את דארי כשהוא מוקף על ידי המשטרה ומצליח לברוח ביחד עם דארי ובסוף הסרט מציגים את דארי מת ועניו נעקרו על ידי היצור.
המשך
בשנת 2003 יצא סרט המשך בעל אותו שם, המתרחש יום לאחר מותו של דארי, היום השני מבין השלושה שבהם היצור ניזון מקורבנות אדם. השחקן ג'סטין לונג מופיע בתפקיד אורח בסרט ההמשך, המספר על חבורת צעירים מהתיכון, שהאוטובוס שלהם נתקע בכביש מבודד. היצור בוחר מביניהם ארבעה נערים שהוא רוצה לאכול ומתחיל במסע הרג.
בשנת 2017 יצא סרט המשך שלישי בסדרה, "ג'יפרס קריפרס 3". הסרט ממשיך את הסיפור של הסרט המקורי המתרחש יום למחרת הסרט הראשון, ויום לפני הסרט השני.
בשנת 2021 צפוי לצאת הסרט הרביעי של הסדרה.
הכלה והשתלבות בחינוך
הֲכָלָה והשתלבות היא תפיסה העומדת בבסיס מודל ההכלה או ההכללה המיישם את הטענה כי ילד עם צרכים מיוחדים הוא שווה זכויות לכל ילד אחר, ועל כן זכותו הבסיסית היא ללמוד יחד עם עמיתיו, בני אותה קבוצת גיל בתוך מערכת חינוך אחת, וככל שניתן אין להדירו למסגרת נפרדת.
הכלה של כל התלמידים במערכת החינוך והשתלבות בה הן חלק מהמתווה החדש של משרד החינוך המאפשר לכל תלמיד למצות את יכולותיו בתוך המסגרות החינוכיות השונות, מתוך אחריות לרווחתו ולקידומו, וכדי שיקבל מענה ההולם את צרכיו המיוחדים במסגרת החינוכית שבה הוא לומד.
מטרה
משרד החינוך יכיל וישלב את תלמידי החינוך המיוחד אשר בוחרים להשתלב בחינוך הרגיל מתוך התפיסה וההשקפה שלפיה כל תלמיד זכאי ללמוד בקרב קהילתו הקרובה ולחוות בה חיים משותפים לאורך כל שעות היום, במוסדות החינוך, בשעות הפנאי ובמבחר מסגרות שמחוץ למוסדות החינוך. ומתוך ההכרה כי מענים שונים לתלמידים שונים מעניקים ערך מוסף לכל כיתה ומקדמים את כולה.
רקע לשינוי הגישה
הגישה העולמית הדוגלת בשיווין זכויות סיפקה את הבסיס לשינוי ויישום רעיון ההכלה גם בהקשרו של המוסד החינוכי. ההכלה מעוגנת בחוק ביחד עם העקרונות למניעת אפליה. ובאה לידי ביטוי באירועים הבאים:
תפיסה חינוכית מכילה
לפי גישה זו מתאימים את המסגרת לילד ולא את הילד למסגרת. תלמידים עם מוגבלויות מכל סוג שהוא משולבים באופן מלא בכיתות של החינוך הרגיל בליווי שירותים ותמיכה מתאימים שמספק בית הספר. להבדיל מגישת האינטגרציה אשר שמה דגש על הקרבה ומעודדת אפשרויות לאינטראקציה חברתית ומודל הזרם המרכזי (mainstreaming) המתייחס לשילוב ילדי החינוך המיוחד בהתאם ליכולתם, גישת ההכלה דוגלת בשותפות מלאה המקיימת שישה עקרונות הנוגעים לתלמידים עם מוגבלויות:
בית הספר נדרש לשינוי ארגוני ולהנגשת חינוך חינם איכותי לכל הילדים בעלי המוגבלויות בקהילה בה הם חיים. שילובם של תלמידים עם צרכים מיוחדים במסגרות חינוך רגילות מחייב תפיסה חינוכית מכילה תוך התייחסות למגבלות ומציאת מענה לצרכים המיוחדים. בית הספר יספק את השירותים המיוחדים הנותנים תמיכה והתאמה לצרכים של התלמיד המשולב. מערך השירותים הוא רחב וכולל בהתאם למגבלה: הסעות, סייעות, הוראה מתקנת, טיפולים פרה-רפואיים, תרפיה, מורה לחינוך מיוחד, פסיכולוג ויועץ חינוכי.
ההבדל בין שילוב והשתלבות
ועדת דברת המליצה להעדיף את "השתלבות" על "שילוב" כדי לבטא את המעבר ממבחן הכוונה למבחן התוצאה ההשתלבות היא התוצאה המצופה ממעשה השילוב. פרופ' שונית רייטר, מהחוקרים וההוגים המובילים של החינוך המיוחד בישראל המקדמת את רעיון ההכלה, ממליצה להשתמש במושג: "השתלבות", מפני שהוא מציין באופן ברור יותר תהליכים של אינטראקציה בין הפרט לסביבתו ומדגיש שלא מדובר בתבחינים מדידים.
התיקון בחוק החינוך המיוחד בישראל
בתאריך 10 בפברואר 2018 אושרה הרפורמה בחוק החינוך המיוחד לפי התיקון לחוק החינוך המיוחד (תיקון מס' 11). הרפורמה הוחלה בהדרגה בשנת הלימודים תשע"ט ותושלם עד שנת הלימודים תשפ"א.
יישום הרפורמה והשלכותיה
הגדרת המושג תלמיד משולב השתנתה ומעכשיו מדובר בילד עם צרכים מיוחדים שזכאותו נקבעה על ידי וועדת זכאות ולא תלמיד שעבר וועדת שילוב מאחר שהרפורמה ביטלה את וועדות השילוב. התלמיד ילמד לפי תוכנית חינוכית יחידנית שתיקבע בהתאם להחלטת ועדת הזכאות.
הוועדות
הרכב ואופן קביעת הזכאות של ועדות השילוב וועדות ההשמה שפעלו מתוקף חוק עד להחלת תיקון 11 לחוק החינוך המיוחד השתנו ובמקומן פועלות הוועדות הבאות:
החלטת ההורים
ההורים יקבעו היכן ילמד ילדם ובכך יישמו את אחת ההמלצות המרכזיות של הוועדה הציבורית לבחינת מערכת החינוך המיוחד בישראל בראשותה של השופטת (בדימוס) דליה דורנרשטענה כי יש לאפשר להורים לילדים עם צרכים מיוחדים את הסמכות לבחור את סוג המסגרת המתאימה לילדיהם: מוסד לחינוך מיוחד, כיתה במוסד חינוך רגיל שבה ניתן חינוך מיוחד או שילוב במוסד חינוך רגיל. הוחלט כי ההורים שעליהם האחריות לטובת הילד ובידיהם מרב הידע ביחס לצרכיו של ילדם יקבלו את ההחלטה בדבר סוג המסגרת המתאימה בעבורו. במקרים מיוחדים בהם יש חשש שהשמתו של היחד כפי שדרשו ההורים מסכנת את שלומו או שלומם של ילדים אחרים תוכל ועדת הזכאות להתערב בהחלטת ההורים ולשנות את סוג המסגרת החינוכית בהתאם לשיקול דעתה.
האפשרות לרשום כל תלמיד למוסד לחינוך מיוחד גם ללא אישור של וועדת השמה בוטלה ועניינם של כל התלמידים עם הצרכים המיוחדים יובא לפני ועדות הזכאות, בשל כך ובשל מדיניות של משרד החינוך כי יש לתת לאנשים עם מוגבלות, ככל האפשר, שירותים במסגרות הרגילות המיועדות לכלל הציבור, תגדל כמות התלמידים המשולבים בחינוך הרגיל.
סל השירותים לתלמיד
מנהל בית הספר יקבל תקציב עבור סל שירותים של התלמיד המשולב בבית ספר רגיל כדי לספק לתלמיד תוספת של הוראה, לימוד ושירותים מיוחדים. גובה התקציב ייקבע בהתחשב במאפיינים קבועים המובנים בסוג המסגרת בה לומד התלמיד בנוסף לרמת תפקודו וסוג מוגבלותו.
הטמעת הרפורמה להכלה והשתלבות במערכת החינוך
בתי ספר מכילים הם בתי ספר ציבוריים, בהם לומדים תלמידים עם ובלי צרכים מיוחדים יחד ללא הפרדה, על בסיס תפיסת החינוך המכיל.
בפיילוט שנערך על ידי משרד החינוך בשנת הלימודים תשע"ט להטמעת הרפורמה להכלה והשתלבות, השתתף מחוז צפון ביישום של תיקון חוק החינוך המיוחד. במסגרתו נבנה מערך של 15 מפקחים ו-14 מדריכים לתפקיד יו"ר ועדות הזכאות, התקיימו ועדות טרום זכאות בבתי הספר ובגנים. למעלה מ-10,300 דיונים התקיימו בוועדות הזכאות והאפיון, והחל תהליך השיבוץ של התלמידים. כ-200 הורים הגישו ערר על תוצאות הוועדה. התקיימו מפגשי למידה עם מחוזות אחרים ליישום הרפורמה. כמו כן במסגרת הפיתוח המקצועי למורים נבנו 16 קורסי מיקרו קרדיטציה, ומתוכננים 320 קורסים פנים בית-ספריים.
רכז השתלבות
הראיה החינוכית היא ראייה הוליסטית, ולכן כדי ליצור תיאום ושיתוף פעולה בעבודת הצוות הרב מקצועי ולקדם את התפישה החינוכית המכילה, ממונה רכז השתלבות בכל בית ספר שאחראי על התחומים הבאים:
מקלט (שיר)
מקלט הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אליעד נחום, מתוך האלבום, סימן. השיר יצא לאור ב-8 במאי 2014, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-5 במצעד ה-TV של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נחום, ביחד עם הראפר רון נשר, הולחן על ידי נחום, והופק על ידי נחום ביחד עם המפיק נועם עקרבי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר מכיל בתוכו את סגנון הרית'ם אנד בלוז, המאפיין שירים נוספים מתוך האלבום בו הוא נכלל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של נחום ב-8 במאי 2014, בסמוך לצאת הסינגל. נכון ליולי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4 מיליון.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת מעורבת: "אילו הייתי מקבל טקסט כזה לבחינה, הייתי ממליץ לכותב לחפש פח לפני שהוא שופך את הלב על הדף. זה טקסט ברמה של מישהו שנדרש להצהיר 'לא יודע לכתוב'. השיר נכתב על ידי אליעד נחום ורון נשר, אבל מתברר שהשניים גרועים מהאחד. אם מילים אמורות להיות גבב סתמי של מילים מתיפייפות – זה השיר הזה. לא מלחמה, לא מקלט ולא פרפרים, לא אסיר נמלט ולא אזיקים ולא אגדה. קשקוש. חבל כי אליעד נשמע מסלסל בעל נשמה, אבל הקול הזחוח וקלילות המנגינה בעיבוד לקצב דרבוקה אינם יכולים לשמש כסות לערימת המילים והמשפטים, שאינה מצליחה לייצר משהו אמין. אני שומע שאליעד זוכה ל'אלפי צפיות'. אבל לפני מראה העיניים יש משמע אוזניים, והוא אינו מבשר על הולדת יוצר אותנטי, אלא על משרבט, שצריך לוותר על כתיבת טקסטים לפני שהוא ניגש למוזיקה".
יגואר S-Type (1963)
יגואר S-Type  (באנגלית: Jaguar S-Type) היא מכונית סלון, 5 מושבים, מתוצרת יגואר שיוצרה בבריטניה בין השנים 1963–1968.
מדגם "יגואר S-Type" נפח מנוע 3.4 ליטר יוצרו 9,928 יחידות.
מדגם "יגואר S-Type" נפח מנוע 3.8 ליטר יוצרו 15,056 יחידות.
חבורת קוקסטר
בתורת החבורות, חבורת קוקסטר היא חבורה (סופית או אינסופית), בעלת ייצוג פשוט במיוחד, הכולל הנחות רק על הסדר של היוצרים, שהוא 2, ועל הסדר של מכפלות של זוגות של יוצרים. מתברר שחבורות כאלה נוצרות על ידי שיקופים במרחב וקטורי (שלו מתאימה תבנית ריבועית, המגדירה לעיתים קרובות מרחב מכפלה פנימית), ובדרך זו הן מתקשרות לתחומים רבים ומרכזיים במתמטיקה: אלגברות לי, חבורות אלגבריות, קומבינטוריקה וגאומטריה.
הגדרה
חבורת קוקסטר W היא חבורה הנוצרת על ידי קבוצה סופית, בכפוף ליחסים מהצורה \ s_i^2=1 ו- בלבד. רושמים: כאשר: הזוג (W,S) נקרא מערכת קוקסטר. קבוצת היוצרים של חבורה אינה נקבעת באופן ייחודי ולחבורה יכולות להיות מספר מערכות קוקסטר לא שקולות.
את החזקות \ m_{ij} אפשר לאסוף במטריצת קוקסטר, שהיא מטריצה סימטרית עם ערכים טבעיים (או אינסוף) בה כל הערכים על האלכסון שווים ל-1 וכל שאר הערכים גדולים מ-1. הערך אינסוף בנקודה (i,j) מציין שאין יחס מהצורה.
דיאגרמת קוקסטר
דיאגרמת קוקסטר היא דרך נוחה לייצג מערכת קוקסטר על ידי גרף בו הקודקודים הם קבוצת היוצרים; שני קודקודים, s_i ו-s_j, מחוברים בקשת אם והקשת מסומנת ב-m_{ij} כאשר. מהגדרה זו נובע שיוצרים שאינם מחוברים בקשת, מתחלפים זה עם זה. בפרט, החבורה המתאימה לגרף קוקסטר איזומורפית למכפלה הישרה של החבורות המתאימות למרכיבי הקשירות. משום כך, מספיק ללמוד את החבורות המתאימות לדיאגרמות קשירות.
הקשר לשיקופים
על-פי ההגדרה, חבורת קוקסטר נוצרת על ידי קבוצה סופית של איברים מסדר 2, בכפוף ליחסים מהצורה  בלבד. לדוגמה, כאשר מדובר בשני יוצרים, היחסים הם, בדיוק אלו של החבורה הדיהדרלית שסדרה 2m. כדי להבין את המבנה הגאומטרי, נעיר שאם s ו- t הם שיקופים בניצב לזוג ישרים שהזווית ביניהם היא \ \pi/m, אז \ (st)^m=1.
היסטוריה
כמושג עצמאי, חבורות קוקסטר נולדו רק בשנות ה-60, כאשר ז'אק טיץ הבחין שההגדרה המופשטת באמצעות יוצרים ויחסים מספיקה כדי לקבל את כל המבנה הגאומטרי השייך בדין לחבורות הנוצרות על ידי שיקופים. הוא קרא להן על-שם ה.ס.מ. קוקסטר, שעסק בחבורות של שיקופים כשלושים שנה קודם לכן, ומיין את כל החבורות הדיסקרטיות הנוצרות על ידי שיקופים ופועלות על המרחב האוקלידי (מממד כלשהו).
לחבורות הנוצרות על ידי שיקופים יש היסטוריה מתמטית ארוכה. החלוץ בכיוון זה היה פרדיננד מביוס, שב-1852 מצא את כל החבורות הסופיות הנוצרות על ידי שיקופים ופועלות על המרחב התלת-ממדי. ב-1890 מיינו קילינג ואלי קרטן את אלגברות לי הפשוטות למחצה, במונחים של מערכות שורשים. ב-1925 הראה אנדרה וייל שחבורת הסימטריות של מערכת שורשים היא חבורה סופית, הנוצרת על ידי שיקופים במרחב שבו השורשים מוגדרים. בכל המקרים האלה מדובר היה בשיקופים במרחב האוקלידי, ביחס לעל-מישורים במובן הרגיל.
טיץ הוכיח שאם S היא קבוצת היוצרים של חבורת קוקסטר, אז לכל מטריצה m של סדרים אפשר להגדיר על המרחב תבנית ריבועית, שביחס אליה החבורה פועלת כחבורת איזומטריות, כאשר היוצרים הם שיקופים (בפרט, לחבורת קוקסטר יש הצגה ליניארית נאמנה מממד סופי).
תאוריה ומבנים נוספים
התוצאה המרכזית שהתקבלה בחקר חבורות קוקסטר היא המיון השלם (במונחי דיאגרמות דינקין) של חבורות קוקסטר סופיות, של חבורות קוקסטר אפיניות, ושל חבורות קוקסטר היפרבוליות. חבורת קוקסטר מופיעות כחבורות וייל של חבורות אלגבריות, בתור המנה N/T כאשר T טורוס מקסימלי בחבורת בורל, ו-N הוא המנרמל שלו. במקביל, נלמדו מבנים מתמטיים רבים המוגדרים עבור חבורת קוקסטר נתונה, ובהם אלגברת הקה המכלילה את אלגברת החבורה, פולינומי קשדן-לוסטיג, ופונקציית אורך המשרה את סדר ברוה של החבורה. להצגות של אלגברת הקה תפקיד מרכזי בתורת ההצגות. כל אלה יצרו קשרים הדוקים בין חבורות קוקסטר לתורה של אלגברות לי, לתורה הקומבינטורית והגאומטרית של בניינים, לקומבינטוריקה בכלל, ולתורת החבורות הגאומטרית.
דוגמאות
חבורת התמורות \ S_n נוצרת על ידי החילופים. קל לראות שהסדר של מכפלת שני חילופים הוא 2 אם הם זרים, ו- 3 אם אינם זרים. בו-בזמן, החבורה פועלת על המרחב האוקלידי בדרך של פעולה על האינדקסים, ובהצגה זו (הקרויה "ההצגה הטבעית" של החבורה הסימטרית) החילופים פועלים כשיקופים. מן ההצגה הזו של החבורה הסימטרית כחבורת קוקסטר אפשר לראות שהיחסים על מכפלות החילופים מגדירים אותה בשלמות. לדיאגרמת דינקין המתקבלת קוראים, מסיבות היסטוריות, \ A_{n-1}, וכך יש ל"חבורת קוקסטר מטיפוס \ A_{n-1}" תת-חבורה מאינדקס 2 (חבורת התמורות הזוגיות), שאותה מסמנים ב- \ A_n.
החבורה מטיפוס \ A_{n-1} היא תת-חבורה (מאינדקס \ 2^{n-1}) בחבורת קוקסטר מטיפוס \ D_{n-1}, וזו היא תת-חבורה (מאינדקס 2) של החבורה מטיפוס \ B_{n-1}. את האחרונה אפשר לראות כתת-חבורה של החבורה הסימטרית \ S_{2n}, הפועלת על המספרים, עם התנאי.
החבורה היא חבורת קוקסטר עם שלושה יוצרים (שניים מהם יוצרים חבורה דיהדרלית אינסופית, והשלישי מתחלף עם אחד היוצרים ומכפלתו בשני היא מסדר 3).
ז'וליאן פול בליץ
ז'וליאן פול בליץ (באנגלית: Julien Paul Blitz; 21 במאי 1885 - 17 ביולי 1951) היה צ'לן, מנצח ומורה אמריקאי. בליץ היה המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת הסימפונית של יוסטון.
חייו
בליץ נולד בגנט, בלגיה, בנם של הכנר אדוארד א. בליץ (1860-1915) והפסנתרנית מאטי לואיד מילר (1865-1904). בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לארצות הברית. הוא החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו, שהתמנה למנהל המוזיקלי הראשון של הפילהרמונית של קנזס סיטי. בשנת 1901 החל את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי בגנט, שם למד אצל פול-אנרי-ז'וזף לברון, ז'וזף לאמפן, יוזף יאקובס, לאון רינסקוף ואדוארד יאקובס. בליץ הופיע לראשונה בשנת 1904 וסיים את לימודיו בקונסרבטוריון בהצטיינות יתרה ב-1905.
קריירה
בליץ התקבל כצ'לן בתזמורת הקורסאל באוסטנד שבבלגיה, ואחר כך חזר לארצות הברית. הוא התגורר זמן קצר בניו יורק ואז התקבל לעבודה בביילור קולג' בבלטון, טקסס.
בשנת 1950 עבר בליץ לדאלאס, שם לימד והדריך במוזיקה בבתי ספר ציבוריים והופיע כצ'לן אורח עם התזמורת הסימפונית של דאלאס.
חיים אישיים
בליץ נשא לאישה את הפסנתרנית פלורה בריגס ב-24 בינואר 1921. הוא מת בדאלאס ב-17 ביולי 1951. לזוג היה בן יחיד, אדוארד בליץ, שהיה לסגן הצ'לן הראשי בתזמורת הסימפונית של דאלאס.
יסמין מועלם
יסמין מועלם (נולדה ב-15 באפריל 1995) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית ומפיקה מוזיקלית ישראלית. זוכת פרס אקו"ם.
ביוגרפיה
מועלם נולדה בירושלים. בגיל שנתיים היגרה עם משפחתה לפורטוגל, אך כעבור שנתיים חזרו לישראל והתגוררו ביפו. בנעוריה למדה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין, במגמת האומנות החזותית.
לאחר סיום שירותה הצבאי בשנת 2015, החלה ללמוד מוזיקה בארצות הברית, למדה גם באקדמיה למוזיקה בלונדון בבריטניה ולאחר מכן ברימון, שם התחרתה בשנת 2018 בתחרות "שירימון" יחד עם אורי ברינקר, והשניים ביצעו את השיר "נועצת מבט" של עומר אדם וזכו במקום הראשון.
ב-14 בספטמבר 2018 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "אריה", מתוך אלבום הבכורה הנושא את אותו שם. ב-7 בפברואר 2019 הוציאה את השיר "יותר מדי". ב-16 ביוני 2019 התארחה בשיר "אדמה" של המוזיקאי שקל, מתוך אלבומו "ילד פרפר".
ב-1 בדצמבר 2019 הוציאה את הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, "ככה עדיף לי". ב-14 בינואר 2020 הוציאה את הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "מסיבה" בהשתתפות שקל, השיר זכה להצלחה רבה כאשר נכנס לפלייליסט של גלגלצ ודורג במצעדים הויראליים של רשתות הסטרימינג ספוטיפיי ו-Apple Music, תוך שזכה להשמעות רבות, ואף הועמד לתואר "שיר השנה" במצעדים השנתיים של מאקו, כאן גימל, גלגלצ ומעריב, כשבמצעד של גלגלצ הגיע למקום ה-39 ובמצעד של כאן גימל הגיע למקום ה-23.
ב-20 בפברואר 2020 הוציאה את הסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה שלה, "כמה מתוק", שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ ואף נכנס להצבעת מצעד הפזמונים העברי השנתי של התחנה. ב-27 בפברואר 2020, כשבוע לאחר מכן, יצא לאור אלבום הבכורה של מועלם, אריה, שזכה להצלחה רבה ושבחים ממבקרי המוזיקה. ב-3 במרץ 2020 יצא אלבום הבכורה של הראפר וייב איש, "העלייה", בו התארחה מועלם בשיר "פעם אחת". בדצמבר, יצא לאור האלבום "לילה טוב" של עטר מיינר בו היא השתתפה בשיר "זמן לדיכאון", וכן תרמה לו ולשיר נוסף לחן.
באפריל 2021, לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ביצעה ופרסמה מועלם בשיתוף עדן חסון גרסת כיסוי לשירו של עידן רייכל "שושנים עצובות", לזכרו של סמל ראשון דניאל פומרנץ. ביוני 2021 יצא שירם של סטטיק ובן-אל תבורי ונטע ברזילי, "אפס מאמץ", מתוך אלבום הבכורה של הצמד, "שבעה ירחים", שהשתתפה בכתיבתו. באותה השנה, הוכרז כי שירה, "מסיבה" יקבל פרס אקו"ם לשיר השנה.
ב-25 ביוני הוציאה מועלם את הסינגל "מחילה". בדצמבר הוציאה את "יחפים". ב-17 ביוני 2022 השתתפה בגרסת לייב לשיר "סהרה" של הראפר טונה. סינגל זה זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של תחנת הרדיו גלגלצ ולמקום השני במצעד הפזמונים העברי של התחנה לשנת תשפ"ב. מועלם נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
אלבומה השני, "אין עולם", יצא לאור ב-30 במאי 2023. מועלם הפיקה את אלבום זה יחד עם ישי סוויסה והוא כולל הופעת אורח של מרגי בשיר "צונאמי" שיצא כסינגל המוביל מתוך האלבום ב-29 במאי 2023 והגיע למקום ה-15 במצעד של מדיה פורסט, מקום ה-32 במצעד ההיטליסט ולמקום העשירי במצעד "העשירייה". גם השיר "יהיה טוב" מתוך האלבום נכנס למצעדים היטליסט וגלגלצ למקומות 37 ו-4 בהתאמה.
חיים אישיים
מועלם נשואה מאז שנת 2021 לרון בן יאיר. לזוג בת שנולדה בשנת 2022.
סגנונה המוזיקלי
סגנונה המוזיקלי של מועלם משלב בתוכו רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה, מוזיקת היפ הופ ומוזיקת פופ. בראיון שהעניקה לוואלה! NEWS, אמרה מועלם כי אחת מהזמרות שהשפיעו על היצירה שלה היא הזמרת הקטלאנית רוסליה, וכי המוזיקה שלה מושפעת גם ממוזיקה אפריקאית.
פרנק לוטנברג
פרנק ראלי לוטנברג (בשם מלא באנגלית: Frank Raleigh Lautenberg; 23 בינואר 1924 – 3 ביוני 2013) היה איש עסקים ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי. כיהן כסנאטור נציג מדינת ניו ג'רזי מטעם המפלגה הדמוקרטית, שלושים שנה, מ-1983 עד 2013, עם הפסקה קצרה של שנתיים באמצע (2001–2003).
קורות חייו
נולד ב-1924 בפטרסון שבניו ג'רזי, להורים יהודיים עניים, סם לוטנברג ומולי לבית ברגן, שהגיעו מפולין ומרוסיה לארצות הברית, עם משפחותיהם, עוד בילדותם. הייתה לו אחות אחת. המשפחה נדדה ממקום למקום ולא נשארה מעולם זמן רב מדי במקום מגורים אחד. האב עבד בעבודות שונות, בעיקר כפועל טקסטיל בטוויית משי, אך גם במכירת פחם, בחקלאות ובניהול פאב, ולוטנברג סייע לפרנסת המשפחה כבר בצעירותו. האב מת ממחלת הסרטן כשלוטנברג היה בן 19.
שירת במלחמת העולם השנייה החל מ-1942, בזירה האירופית, בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, מיד לאחר סיום לימודיו בבית ספר תיכון ועד 1946. לאחר שחרורו למד בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה, בעזרת מלגה לחיילים משוחררים וב-1949 קיבל תואר ראשון בכלכלה. מיד עם סיום לימודיו הצטרף לחברת איי.די.פי. (Automatic Data Processing), חברת אוטומציה שהוקמה אותה עת בפטרסון עיר הולדתו, על ידי הנרי טאוב, יזם יהודי ובהמשך פילנתרופ ידוע. לוטנברג הצליח מאוד בחברה וכיהן החל מ-1952 ועד 1982, עת נכנס לפוליטיקה, כיו"ר וכמנכ"ל שלה. הן הוא והן טאוב התעשרו מאוד כתוצאה מהצלחת החברה.
סנאטור
ב-1982 נבחר לוטנברג לראשונה לסנאט ולמישרה פוליטית בכלל, כנציגה של מדינת ניו ג'רזי מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא גבר תחילה על שמונה יריבים בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית ולאחר מכן ניצח את חברת הקונגרס הרפובליקנית מילסנט פנוויק, ברוב של 52% - 48%, במסע בחירות יקר, שמומן ברובו מכספו האישי. בבחירות 1988, למרות גירושיו הטריים שיכלו לכאורה לפגוע בסיכוייו, הוא ניצח את הרפובליקני פיט דוקינס, מנהל בוול סטריט ושחקן פוטבול לשעבר, ברוב של 54% - 46%, לאחר מסע תעמולה אגרסיבי. לוטנברג שב ונבחר גם ב-1994, בפעם השלישית, למרות שבשנה זו הרפובליקנים הצליחו להשיג רוב בשני בתי הקונגרס לראשונה מזה ארבעים שנה. הוא ניצח את יו"ר בית הנבחרים של מדינת ניו ג'רזי, הרפובליקני צ'אק הייטיאן ברוב של 51% - 47%.
לקראת הבחירות של שנת 2000, הודיע לוטנברג במפתיע שלא ירוץ לתקופת כהונה רביעית, ועמיתו הדמוקרטי וחברו לעסקים, ג'ון קורזין, נבחר להחליפו, אולם שנתיים בלבד אחר כך, הוא שב והפתיע כשחזר לפוליטיקה. הסנאטור השני מטעם ניו ג'רזי, הדמוקרט רוברט טוריסלי, הסיר באותה שנה את מועמדותו מהמרוץ לבחירה מחדש, בשל אישומים בשחיתות, ולאחר שביל בראדלי דחה הצעה לשמש כמועמד הדמוקרטי לתפקיד, נבחר במקומו לוטנברג. הסנאטור הוותיק ניצח את יריבו הרפובליקני, איש העסקים דאג פורסטר, במרוץ 2002, בתוצאה של 54% - 44% והפך בכך לאחד המעטים שחזרו לסנאט אחרי שעזבו אותו.
לוטנברג שב ונבחר ב-2008 והיה לסנאטור המבוגר ביותר המכהן בסנאט האמריקאי. גילו המתקדם היה אכן נושא רב חשיבות במסעי התעמולה שניהלו נגדו יריביו ב-2008, הן במסגרת הבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית והן למול דיק זימר המועמד הרפובליקני, יהודי אף הוא, אולם לוטנברג הביס את יריביו בשתי המערכות הללו, ברוב גדול. ב-2010 נודע כי לוטנברג חלה בסרטן הדם וכי הבריא לכאורה ממחלתו זו, לאחר טיפול מתאים. בפברואר 2013 הוא הודיע כי לא ירוץ שוב בנובמבר 2014, וכי תקופת כהונתו הנוכחית היא האחרונה עבורו.
ב-3 ביוני 2013 הלך לוטנברג לעולמו בעודו מכהן. מושל ניו ג'רזי מינה סנאטור זמני עד שהתקיימו בבחירות באוקטובר באותה שנה, בהן זכה לרשת את מקומו ראש עיריית ניוארק דאז, הדמוקרט קורי בוקר.
תפקידים
לוטנברג כיהן בשעתו כחבר ב"ועדת הנשיא לענייני ביטחון תעופה וטרור" (PCAST), שהוקמה בשנת 1989 בעקבות אסון לוקרבי ב-21 בדצמבר 1988. הוא היה חבר בשלוש וועדות בסנאט: ועדת ההקצבות, הוועדה לענייני מסחר, מדע ותחבורה, והוועדה לענייני הסביבה והעבודות הציבוריות.
נושאי פנים
לוטנברג נחשב לאחד מחברי הסנאט הליברליים או השמאליים ביותר. הוא תמך בחוקיות ההפלות, התנגד להסכמי סחר חופשי, ותמך בפיקוח על נשק אזרחי, לרבות איסור על נשיאת נשק על ידי עברייני אלימות במשפחה. החוק בעניין אחרון זה אף ידוע בשם "תקנת לוטנברג". בשנת 2005 היה לוטנברג בין המובילים בסנאט בקריאה לחקירת ממשל בוש בנושא תשלום לבעלי טורים עיתונאיים. לוטנברג היה מעורב בחקיקות נגד עישון, ונגד אלכוהול. הוא גם פעיל בנושאי ביטחון תעופה וידוע במיוחד בשל מעורבותו בנושא החקיקה לאיסור על העישון בטיסות מסחריות. הוא היה היזם של "חוק ריאן וויט לטיפול", המספק שירותים לחולי איידס. הוא היה תומך תקיף ועקבי בהפרדת הדת מהמדינה ויצא נגד מספר ניסיונות להנהגת תפילות במוסדות הממומנים מתקציבים פדרליים.
נושאי חוץ
לוטנברג הירבה לבקר את ממשל הנשיא בוש בנושאים של ביטחון לאומי והתנגד למלחמת עיראק. בשנת 2007 הוא העלה הצעת חוק ל"מניעת נשק וחומרי נפץ לטרוריסטים מסוכנים", במטרה לסגור פרצות בחוק, שהתירו רכישת נשק על ידי אנשים שהרשות המבצעת סיווגה כ"טרוריסטים מסוכנים". הצביע נגד הגבלת המימון לסוכנויות בינלאומיות שאינן פועלות על פי האינטרס האמריקאי ותמך במימון אמריקאי נדיב לקרן המטבע הבינלאומית.
היחס לישראל
פרנק לוטנברג לא נחשב בשעתו לאוהד ישראל במיוחד. הוא היה אמנם בראשית שנות השבעים, עוד לפני שנכנס לפוליטיקה האמריקאית הכללית, יו"ר המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית, אבל לא היסס בתחילת דרכו הפוליטית להצטרף ללחצים אמריקאיים שונים שהופעלו על ישראל. בתקופת ממשלת יצחק שמיר למשל, הצטרף ללחצי ג'ורג' הרברט ווקר בוש, על שמיר, להסכים לוועידה הבינלאומית שכונסה לבסוף במדריד.
עם זאת, עם השנים הפך לאוהד ישראל מושבע. בשנת 2006 הוא אף צעד במצעד תמיכה בישראל. הוא תמך למשל, החל מ-1995, בהצעות החוק השונות שהוגשו לסנאט להעברת שגרירות ארצות הברית בישראל, מתל אביב לירושלים, למרות התנגדות הממשל, גם כשהנשיא היה ממפלגתו.
ב-2003, הוא תמך ב"חוק נשיאת האחריות הסורית", אשר מטיל סנקציות על סוריה, אם דמשק לא תשים קץ לתוכניותיה לפיתוח נשק להשמדה המונית, אם לא תחדל לסייע לחזבאללה ואם לא תוציא את חייליה מלבנון. באותה שנה, הוא נאם בסנאט על הצביעות שבמדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' בוש (הבן) כלפי ישראל, בסוגיית החיסולים הממוקדים, כאשר ארצות הברית עצמה מנסה לחסל מנהיגי טרור כמו סדאם חוסיין ואוסמה בין לאדן, בעודה מגנה את ישראל על פעולות דומות כנגד טרוריסטים פלסטינים. בעקבות פיגוע התאבדות בשנת 2003, לוטנברג קרא להכריח את יאסר ערפאת לעזוב את האזור אם לא יגנה את הטרור וטען שערפאת היה האחראי לכישלון תהליך השלום, בשל הטקטיקות הטרוריסטיות שלו.
ב-28 באוקטובר 2005 אושר בסנאט חוק שיזם לוטנברג, המגנה את נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, על ההצהרה שצריך "למחוק את ישראל מהמפה".
לוטנברג יזם ב-2006, יחד עם הסנאטורית דאז הילרי קלינטון מכתב שנחתם על ידי 15 סנאטורים, משתי המפלגות, ואשר הפציר בנשיא בוש למחות על ועידה של אישים מערב הסעודית מאיחוד האמירויות הערביות, אשר ניסתה לקדם את החרם הערבי כנגד ישראל. במקביל, הוא הצטרף גם למאמץ בהנהגת הסנאטור היהודי צ'אק שומר לעצור עסקה שאושרה על ידי ממשל בוש להעביר שליטה על שישה נמלים בארצות הברית, לתאגיד בבעלות ממשלת איחוד האמירויות הערביות, "דובאי פורט וורלד", כיוון שחברת האם של אותו תאגיד מכבדת את החרם על ישראל
ב-2007 הוא תמך בהגדרת משמרות המהפכה של איראן, כארגון טרור.
בינואר 2008 נכנס לתוקף חוק שיזמו לוטנברג והסנאטור היהודי ארלן ספקטר, המאפשר הגשת תביעה במערכת המשפט האמריקאית, כנגד מדינות וארגונים נותני חסות וסיוע לטרור. חוק זה איפשר לאחר מכן לארגון שורת הדין בראשות עו"ד ניצנה דרשן-לייטנר להגיש סדרת תביעות בארצות הברית כנגד מדינות וארגונים תומכי טרור ואף לזכות בפיצויים נכבדים.
חייו האישיים
לוטנברג נישא לראשונה ב-1956 ללויס לבית לוונסון, ונולדו להם ארבעה ילדים: אלן, נאן, ליסה וג'ושוע. השניים נפרדו ב-1987 והתגרשו פורמלית ב-1989. ב-2004 נישא לוטנברג בשנית, לבת זוגו מזה 16 שנה, בוני ס. אנגלברדט.
ישראל כהן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דון קוג'יס
דונלד "דון" קוג'יס (באנגלית: Donald "Don" Kojis; 15 בינואר 1939 – 19 בנובמבר 2021) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1975. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר ( ו-), והעמיד ממוצעים כוללים של 12.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר קוג'יס בבחירה ה-21 על ידי שיקגו פקרס, אך בחר לשחק עבור קבוצת "פיליפס 66" מליגת ה-AAU החובבנית.
בשנת 1963 השתתף בטורניר אליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום הרביעי. לאורך הטורניר היה הקלעי השני של נבחרתו, עם ממוצע של 13.6 נקודות למשחק.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נבחר על ידי סן דייגו רוקטס, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה. בעונתו הראשונה עם הרוקטס הציג שיפור משמעותי כשקלע 19.7 נקודות והוריד 10.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. גם בעונה העוקבת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לצד חברו לקבוצה אלווין הייז, לאחר שרשם ממוצעים של 22.5 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק.
נפטר ב-19 בנובמבר 2021.
אוטובוס דואר
אוטובוס דואר הוא שירות אוטובוסים המיועד לשילוב של חלוקת דואר ותחבורה ציבורית לנוסעים באזורים כפריים, מבודדים שאין אליהם גישה ברכבת. השירות קיים בחלק ממדינות העולם ומופעל על ידי חברות הדואר. לפני שעבר השירות לשימוש באוטובוסים הוא ייושם באמצעות כרכרות או דיליז'נסים. סמל השירות ברוב המדינות הוא וריאציה של קרן דואר והצבע השולט של כלי הרכב הוא צהוב. בחלק משירותי האוטובוסים נהג האוטובוס הוא גם דוור, ובחלקם מוצב דוור בנוסף לנהג. חלק מהקווים אינם משמשים עוד לחלוקת דואר בפועל, אלא כתחבורה ציבורית רגילה בלבד, אך מופעלים על ידי רשויות הדואר כתולדה של זיקה היסטורית. בעגה של סרדיניה אוטובוס נקרא "postalino", רמז לכך שבעבר שימשו אוטובוסים באי לחלוקת דואר.
אוסטריה
שירות Postbus, נוסד ב-1907 על ידי הדואר המלכותי הקיסרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית והתבסס בתחילה על דיליז'נסים לפני שעבר בהדרגה לאוטובוסים. בשנת 2003 נרכש השירות על ידי חברת הרכבות הלאומית של אוסטריה (ÖBB, אוסטרייכישה בונדסבאנן). החברה פועלת כחברת תחבורה ציבורית לכל דבר, עם צי רחב ומגוון של אוטובוסים ומיניבוסים, הצבועים בסכמות צבע שונות לפי קווי השירות.
שווייץ
אוטובוסי הדואר (PostAuto Schweiz בגרמנית שווייצרית, CarPostal Suisse בצרפתית, AutoPostale Svizzera באיטלקית ו-AutoDaPosta Svizra ברומאנש) הם חברת האוטובוסים הגדולה והפופולרית בשווייץ וחברה בת של הדואר השווייצרי. בעוד רוב המדינה מרושתת בקווי רכבת, הרי שיישובים רבים אינם נגישים למסילה והשירות אליהם מבוצע באוטובוסי הדואר הצהובים בלבד. השירות נוסד ב-1849 על ידי דיליז'אנסים ועבר בשנת 1906 להפעלה באוטובוסים. ב-1919 נחנך הקו דרך מעבר סימפלון שקישר את אוטובוסי הדואר לגבול איטליה. ב-1949 החל השירות לפעול גם בליכטנשטיין. ב-2005 הופרדה החברה מן הדואר, אך המשיכה להיות חברת בת באחזקה מלאה של הדואר. מרכז ההפעלה של האוטובוסים נמצא בעיר סיון והם פועלים גם בצרפת (עם מרכזים בליון, אגנו ובזייה), ליכטנשטיין ודרום גרמניה (משפהאוזן לביזינגן).
גרמניה
שירות הדואר של הקיסרות הגרמנית הפעיל שירות אוטובוסי דואר בשם Kraftpost מאז 1905. השירות התקיים בגרמניה המערבית עד 1985. בשנות החמישים בגרמניה היוותה רשת אוטובוסי הדואר תשתית תחבורה ציבורית זולה שהגיעה לכל קצווי הארץ והשלימה את מערך מסילות הברזל שנפגע קשה בתקופת מלחמת העולם השנייה. קווים רבים בוטלו במהלך שנות השבעים והשמונים עם הגידול הניכר באחזקת רכב פרטי והועברו לחברות אזוריות. ב-2013 נוסדה חברת Deutsche Post Mobility GmbH שהפעילה קווי אוטובוסי נוסעים צהובים עם סמל קרן הדואר תחת המותגים "Postbus" ו-"ADAC" ב-2017 אוחד המותג עם רשת FlixBus הבין-ארצית. בדרום גרמניה נוסעים מספר קווים מאוסטריה ומשוויץ.
שוודיה
באזורי הכפר המרוחקים של צפון המדינה עדיין מחולק דואר באמצעות אוטובוס. בין השנים 1923 עד 1991 הופעל השירות על ידי רשות הדואר השוודית (Posten). ב-1991 הופרט השירות ונמכר לחברת האוטובוסים Swebus AB. כיום מופעלים האוטובוסים על ידי חברות מקומיות, כזיכיון של רשות הדואר. חלק מאוטובוסי הדואר כוללים בחלקם האחורי ארגז לסחורות כבדות ואמצעי שינוע. כלים אלה נקראם בשוודית Skvader (יצור אגדי מן הפולקלור השוודי, חציו ארנבת וחציו שכווי ענק).
אפריקה
שירותי הדואר של המדינות הבאות מפעילים קווי אוטובוס דואר:
יהודה בן חמו
יהודה בן חמו (נולד ב-5 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר מפלגת העבודה, כיהן כראש עיריית כפר סבא משנת 2003 ועד 2018. ב-16 בפברואר 2018 התפטר לאחר שהוגש נגדו כתב אישום. באוקטובר 2021 הורשע בעבירות של גניבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים, ובהמשך נדון לשנתיים מאסר. לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף.
ביוגרפיה
יהודה בן חמו נולד במרוקו, ובשנת 1965, בגיל ארבע, עלה ארצה עם משפחתו לשדרות. בגיל 7 עבר משדרות לשכונת כיסופים בכפר סבא. בנעוריו הצטרף לקן כפר סבא ישן של הנוער העובד והלומד. לאחר שחרורו מהצבא יצא בעידוד התנועה ללמוד חינוך בסמינר הקיבוצים וברמת אפעל. הדריך במשך שנים בחטיבה המקצועית של התנועה, ולאחר מכן נשא בתפקידים שונים בהסתדרות.
ראש עיר כפר סבא
בן חמו, חבר מפלגת העבודה, עומד בראש סיעת "מעוף" במועצת העיר. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית כפר סבא, והיה לחמישי בתפקיד זה מאז קום המדינה. בהמשך נבחר לקדנציה שנייה ושלישית.
בתקופת כהונתו הושלם פרויקט הקמת הפארק בעלות משוערת של מאה ועשרים מיליון ש"ח, והוקמה השכונה הירוקה בעיר, בעלת כ-5,000 יחידות דיור. בשכונה זו הוקם בית הספר הירוק, ובנוסף, בעיר החל פרויקט הפרדת האשפה, שמטרתו היא לשמור על הסביבה. גירעון העירייה צומצם באופן משמעותי וכפר-סבא זכתה בפרס החינוך, בפרס הנוער ובפרס הניהול התקין.
פלילים
ב-13 בפברואר 2017 נעצר בחשד ללקיחת שוחד ולבקשת המשטרה הורחק מהעירייה. במהלך תקופת הרחקתו, כשנה, המשיך לקבל משכורת של ראש עירייה, רכב צמוד ונהג. ב-16 בפברואר 2018 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות מרמה והפרת אמונים, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, גנבה בידי עובד ציבור, הטרדת עד, עבירות מס ועבירות נוספות. כתב האישום מפרט כי בן חמו הנחה את עובדיו לבקש תרומות מקבלנים בעיר בצורה של תלושי מזון לנזקקים, משהתקבלו התלושים, בסך של למעלה מ-600,000 ש"ח, השתמש בהם לצרכיו האישיים וחילק אותם לפי ראות עיניו, זאת מבלי שעירב את מחלקת הרווחה או גזבר העירייה. בנוסף, בן חמו היה מעורב בקידום אישורים ומנהלות לבעל עסקים בעיר שהיה חברו, זאת מבלי לדווח על ניגוד עניינים או הימנעות מלדון בנושאים אשר קשורים לאותו חבר בעקבות זאת התפטר מתפקידו.