cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצר כפרלט
המבצר לאחר תקופת הצלבנים
לאחר הכיבוש הממלוכי השני של האזור נחרב המבצר והיישוב בקרבתו חדל מלהתקיים. במרוצת השנים הוקם במקום כפר ערבי בשם כפר לאם. הכפר הקטן על כשלוש מאות תושביו התקיים במקום עד לפרוץ מלחמת העצמאות. ב-16 ביולי 1948, במסגרת מבצע כיבוש הכפרים הערביים בחוף הכרמל, תקפו האוניות "חנה סנש" ו"התקווה" את הכפר, והוא נכבש כעבור זמן קצר לאחר שמרבית תושביו נטשו את המקום.
בשנת 1949 הוקם במקום מושב הבונים ובתחומו נמצא המבצר כיום. המבצר פתוח למבקרים ללא תשלום, אולם המקום אינו נמצא תחת תחזוקה שוטפת והגישה אליו אינה מוסדרת.
מבנה המבצר
מבצר כפרלט הוא מבצר מסוג "קסטרום": מצודה מלבנית שבארבעת פינותיה מגדלי שמירה בולטים. ממדיו של המבצר 50X58 מטרים, והוא בנוי אבן כורכר מקומית. בתוך המבצר קמרונות מקושתים, רובם במפלס נמוך ממפלס הקרקע שמחוץ לחומת המבצר ועל כן נדמים כמרתפים. גובה חומות המבצר הוא כחמישה מטרים, ולאורכן נבנו תומכות חיצוניות.
המבצר היה בעל כניסה אחת, שנמצאה בחומה הדרומית. משני צידיו של שער הכניסה הוקמו מגדלים עגולים, דומים בממדיהם לאלו שבפינות המבצר. תוכנית הבנייה של המבצר מזכירה מאוד את תוכניתו של מבצר אשדוד ים, הן בממדים והן בסידור הפנימי ובסידור המגדלים בפינות החומות.
בתחומי המבצר נערכו חפירות ארכאולוגיות מצומצמות ביותר, ועל כן המידע אודות פנים המבצר מועט.
עין רחל
עין רחל (בערבית: עין אלח'רוף) הוא מעיין באזור הערבה, צפונית־מערבית למחנה הצבאי עין יהב, ליד היישוב ספיר. המעיין נקרא על שם רחל אימנו.
עין רחל נובע במרכז עמק וסביבו מתלולי קירטון ומעליהם סלעי גיר המתקופת האאוקן. העמק פתוח מכיוון מזרח. בבור סגור בנוי מלבנים ומלט, הסגור במכסה העשוי מעץ. ספיקת המים במעיין היא כ-3 מ"ק בשעה. טרוורטין שהוא סלע משקע יבשתי, סוג של סלע גיר, נקבובי, בהיר בגווני צהוב, חום המצוי בסביבה יכול להעיד על שפיעתו הרבה בעבר.
צפונית למעיין ממוקם מצד עין רחל שהיווה תחנת דרכים בדרך דרב א' סולטן שממשיכה מהמצד לכיוון צפון מערב וממשיכה לנחל צין והר הנגב.
סביב המעיין ניתן לחזות בצמחי קנה, סמר ודקלים.
Gameloft
Gameloft SA היא חברה צרפתית, המפיצה ומפתחת משחקי וידאו.
את החברה ייסדו האחים גולימוט, מייסדי ובעלי חברת המשחקים Ubisoft, שמייצרת בעיקר משחקים עבור טלפונים סלולריים. המכשירים מצוידים במערכות Java, BREW וסימביאן, כמו גם מערכת N-Gage. בנוסף, Gameloft מפתחת משחקים לקונסולות, כמו פלייסטיישן 3, נינטנדו 3DS, PSP, נינטנדו DS, Wii, Xbox 360, Zeebo, ופלטפורמות אחרות הכוללות את iOS, webOS, אנדרואיד, Windows Phone, Bada, BlackBerry OS, Mac OS X, Windows.
Gameloft פיתחה משחקים רבים ביניהם:Modern combat,Gangstar,Six guns, Paris Nights, New York Nights 2: Friends For Life, Disney Dreamlight Valley שזמינים עבור טלפונים וקונסלות.
יחסי המלדיביים–פקיסטן
יחסי המלדיביים–פקיסטן הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים שבין רפובליקת המלדיביים לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. שתי המדינות חולקות היבטים חברתיים, כלכליים ודתיים משותפים, מה שתורם למערכת היחסים שבניהן. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי. כמו כן, שתי המדינות היוו חלק מן האימפריה הבריטית ושתיהן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
ביקורים מדרג גבוה
המלדיביים השתתפה בכנס ה-12 של SAARC (הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי) באסלאמאבאד בינואר 2014. בשולי הפסגה, נשיא וראש ממשלת פקיסטן קיימו מספר פגישות דו-צדדיות עם נשיא המלדיביים. בשולי ישיבת הוועדה של SAARC בקטמנדו, שר החוץ הפקיסטני ערך מספר התייעצויות דו-צדדיות עם שר החוץ של המלדיביים. בנובמבר 2004, ראש ממשלת פקיסטן, שאוקאט עזיז, ביקר במלדיביים ונפגש עם הנשיא המלדיבי, מאומון עבדול גאיום. עזיז הביע רצון להגביר את שיתופי פעולה בתחומים המדעים והטכנולוגים בין המדינות.
אבי רייכנטל
אבי רייכנטל (נולד ב-7 בינואר 1957) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי אשר מתמחה בתעשיית ההדפסה התלת-ממדית. הוא היה המייסד והיו"ר הבכיר של XponentialWorks, חברת השקעות סיכון, ייעוץ ופיתוח מוצרים. רייכנטל משמש כמנכ"ל, יו"ר ומייסד שותף של Nexa3D ומייסד שותף ויו"ר בכיר של NXT Factory, Centaur Analytics ו-ParaMatters.
ביוגרפיה
רייכנטל נולד בישראל בשנת 1957. היה חניך בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה, הוא החל את שירותו הצבאי כמכונאי מסוקים, ולאחר מכן הוביל צוות פרויקט תחזוקה ושיפוץ של טייסות סיקורסקי CH-53 סי סטליון באמצע שנות ה-70. בשנת 1977, לאחר שסיים את שירותו, עבר רייכנטל לארצות הברית שם החל את הקריירה שלו.
קריירה
בשנת 2003, הפך רייכנטל לנשיא ומנכ"ל 3D Systems, כשהיה נשיאה, החברה רכשה מספר חברות, כגון Quickparts, Z Corp ו-Geomagic.
בשנת 2014, רייכנטל הוגדרה כאחד מ-25 היצרנים המובילים ש-"ממציאים מחדש את החלום האמריקאי" על ידי מגזין Popular Mechanics. באותה שנה הוא נשא הרצאה ב-TED שכותרתה 'מה הבא בהדפסת תלת מימד'.
בשנה שלאחר מכן הוא פרש מתפקידו כמנכ"ל 3D Systems, והקים את חברת XponentialWorks, שם הוא משמש כמייסד ויו"ר. XponentialWorks, שבסיסה בוונטורה, קליפורניה. החברה היא חברת מיזם, ייעוץ ופיתוח מוצרים בתחומי הדפסת תלת־ממד, רובוטיקה, בינה מלאכותית ולמידה עמוקה.
בשנת 2016, רייכנטל ייסד את חברת Centaur Analytics, Inc., שם הוא משמש כיו"ר הדירקטוריון. Centaur Analytics מייצרת חיישני תבואה אלחוטיים.
במהלך אותה שנה הוא הקים את חברת ParaMatters יחד עם מייקל בוגומולני, אשר יוצרת עיצובים מיוחדים אשר ניתן להדפיסם במדפסת תלת־ממדית.
משנת 2017 עד 2019 רייכנטל שימש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של Techniplas, המייצרת רכיבי פלסטיק ומודולים לתעשיות הרכב והאנרגיה, וכן מנכ"ל Techniplas Digital, יחידה עסקית בתוך Techniplas המתמקדת בפיתוח מוצרים ושירותים קוגניטיביים עבור החברה ולקוחותיה.
רייכנטל היה גם שותף כלל בחברת OurCrowd First, קרן סיכון מוקדמת שבסיסה בישראל ועוזרת לחברות בתחומי בינה מלאכותית, רובוטיקה וייצור דיגיטלי מינואר 2018 ועד נובמבר 2019.
באוקטובר 2018 הוא הוביל את חברת XponentialWorks בשיתוף פעולה עם ספקית האבץ המתמחה EverZinc בכדי להשיק את EverZinc Digital, יחידה המוקדשת לחדשנות החברה, ופיתוח אקולוגי לסטארט-אפים להגדלת היישומים של חומרי אבץ.
קרב הנהר הקפוא
קרב הנהר הקפוא או קרב נהר פריגידוס (בלטינית: Frigidus) היה קרב, שהתחולל בין 5 ו-6 בספטמבר 394 בין צבא האימפריה הרומית המזרחית תחת פיקודו של תאודוסיוס הראשון וצבא האימפריה הרומית המערבית תחת פיקודו של המורד והטוען לכתר אאוגניוס. מיקומו המדויק של שדה הקרב לא ידוע. המחקר מצביע על אזור האלפים היוליאניים, והנהר הקפוא מזוהה כנהר הסוצ'ה או נהר הוויפאווה הקרב הסתיים בניצחון מוחלט של תאודוסיוס, מותם של מנהיגי המורדים והחזרת האחדות לאימפריה, שסבלה ממלחמות אזרחים בלתי פוסקות.
בהיסטוריה של הכנסייה הנוצרית מצוין הקרב על הנהר הקפוא כקרב האחרון בין מנהיג עובד אלילים ומנהיג נוצרי אדוק, ואבות הכנסייה מיחסים את הניצחון להתערבות אלוהית. היסטוריון הנוצרי בשם טיראניוס רופינוס משווה ניצחון זה לניצחונו של קונסטנטינוס בקרב גשר מילביוס.
בפרספקטיבה היסטורית נחשב קרב זה כמסמר האחרון בארון הקבורה של האימפריה הרומית המערבית, האבידות הכבדות בקרב ואבדן המנהיגות הותירו את החלק המערבי של האימפריה במצב של תשישות. עם מותו של תאודוסיוס נחלקה האימפריה הרומית לשתי יחידות נפרדות תחת שלטון בניו, הונוריוס וארקדיוס. האימפריה המערבית הוטלה לתוהו של מאבקים פנימיים ומאבקים עם פושטים גותים, שבסיכומו של דבר פרצו לרומא ביום ב-24 באוגוסט 410, ובזזו את העיר במשך שלושה ימים ברציפות.
רקע
בנובמבר 375 הכריזו מפקדי הצבא של הלגיונות בגאליה הכריזו על ולנטיניאנוס השני כאוגוסטוס, תואר חסר משמעות עבור ילד בן ארבע הנתון בידי קציני הצבא וככל הנראה תחת השפעה של אימו. בשנת 378 נהרג ואלנס בקרב אדריאנופול והשלטון על החלק המזרחי של האימפריה עבר לידי תאודוסיוס הראשון.
בשנת 383 הכריז המושל הרומאי של בריטניה מגנוס מקסימוס על עצמו כאוגוסטוס, חצה את תעלת למאנש עם צבא שהורכב מחיל המצב הבריטי והצליח במאמץ קטן לנצח את גרטיאנוס ללכוד אותו ולהוציא אותו להורג. בשלב ראשון ומבלי ברירה הכירו תאודוסיוס וולנטיניאנוס במגנוס מקסימוס כאוגוסטוס ושליט של האימפריה המערבית ולנטיניאנוס התבסס במילאנו ושלט על איטליה. בשנת 387 לאחר גיבוש בסיס כוחו במערב חצה מגנוס מקסימוס את הרי האלפים מתוך מטרה לכבוש את מילאנו בה ישב ולנטיניאנוס השני. האוגוסטוס הצעיר אימו ואחיותיו הספיקו לברוח לתסלוניקה ולבקש את הגנתו של תאודוסיוס. תאודוסיוס שהיה אלמן התאהב באחותו של ולנטיניאנוס גאלא, ביקש את ידה, והסכים לתמוך בהחזרתו של ולנטיניאנוס לכס שלטון האימפריה המערבית.
בקיץ של שנת 388 יצא צבא משולב של תאודוסיוס הראשון וולנטיניאנוס השני תחת פיקוד של קציני צבא הנאמנים לתאודוסיוס אל השטח שבשליטת מקסימוס, בסדרת קרבות הובס צבאו של מקסימוס והוא נאלץ להיכנע והוצא להורג ביום 28 באוגוסט 388. לאחר הניצחון המשותף לכאורה הפך תאודוסיוס לשליט האימפריה הרומית וולנטיניאנוס הוצב לכאורה כשליט על גאליה תחת פיקוח של מפקדי הצבא ובראשם הגנרל אמברוז (Ambrose) ובן הברית הפרנקי ארבוגסט (Arbogast) שקיבל את תפקיד המגיסטר מיליטום. המתח בין השליטים של גאליה לבין הגנרלים אנשי אמונו של תאודוסיוס נבנה במהירות והגיע לשיאו בעימות בין ארבוגסט לוולנטיניאנוס כאשר הגנרל מנע מאוגוסטוס הצעיר מלצאת בראש צבא ולשמש כמפקד בפעולות צבאיות. ולנטיניאנוס החליט לפעול לבסס את סמכותו והוציא צו מלכותי ובו הוא פיטר את הגנרל. בצעד החשף את מערכת יחסי הכוחות בפרובינציה קרע ארבוגסט את הצו בפומבי. ולנטיניאנוס פנה לתאודוסיוס ונציגו אמברוז והתלונן על סרבנותו ומרדנותו של ארבוגסט ובמקביל הוציא מכתב בו הוא דוחה את תמיכתו בנצרות האריאנית ובו זמנית הזמין את אמברוז לבוא לווינה ולטבול מחדש כנוצרי אורתודוקסי. ביום 15 במאי 392 נמצא ולנטיניאנוס הצעיר תלוי בחדרו שבמעונו בווינה. ארבוגסט הודיע כי האוגוסטוס הצעיר התאבד, על פי היסטוריונים רומאים ולנטיאנוס נרצח או בידי ארבוגסט או בידי שליח מטעמו - ככל הנראה קצין במשמר הפרטוריאני. גופתו הועברה למילאנו על ידי אמברוז שם הוא נקבר על ידי אחיותיו יוסטה וגרטה.
תאודוסיוס לא מיהר להגיב על האירועים שהובילו למותו של ולנטיניאנוס ובמשך שלושה חודשים נמנע מלנקוט פעולה כלשהי או מלענות לפניות החשודים ברצח, ארבוגסט שחשש שהשקט מצד תיאודוסיוס מעיד על תכנון של מהלך כנגדו החליט לנקוט את המהלך הבא ומינה פקיד בכיר בשם אאוגניוס לתפקיד אוגוסטוס, אאוגניוס היה אזרח רומאי ובעל תומכים רבים בקרב הקצונה והפקידות הבכירה, הוא פעל מיד להחזיר את הפולחן הפגאני אל המרכז של הפולחן הדתי באימפריה המערבית. גם לאחר צעד זה לא נקט תאודוסיוס בפעולה מיידית, אך בשנת 393 הוא מינה את בנו בן השמונה פלביוס אוגוסטוס הונוריוס לתפקיד אוגוסטוס במקומו של ולנטיניאנוס השני. בשלב זה העימות היה בלתי נמנע.
מהלכים אחרונים לפני הקרב
על מנת לנצח בקרב נדרש תאודוסיוס לשקם ולבנות מחדש את צבא האימפריה המזרחית מהתבוסה האיומה בקרב אדריאנופול בה הושמד חלק ניכר מהצבא. המשימה הוטלה על מפקדי הצבא פלביוס סטיליקו וטימסיוס שמילאו את שורות הצבא בגיוסים מקרב שבטים גותים וונדלים.
צבא האימפריה המערבית יצא מקונסטנטינופול במאי 394 כאשר לצבא הסדיר שגודלו הוערך ב-20,000 עד 30,000 חיילים צורפו גם יחידות משנה שונות, ובהם כ-20,000 לוחמים ויזיגותים תחת פיקודו של אלאריק הראשון. מולם התייצב צבא של לוחמים מגאליה בעיקרם מהשבטים הפרנקיים ויחידות משבטים גרמאניים, ובהם אלמאנים, ויחידות עזר גותיות וגודלו הוערך ב-35,000 עד 50,000 לוחמים.
הצבא תחת פיקודו של תאודוסיוס חצה את האלפים היוליניים ללא התנגדות ובתחילת ספטמבר התמקמו הצבאו בעמדות זה מול זה.
מיקום שדה הקרב
מיקום המדויק של שדה הקרב לא ידוע. מחקרים שונים מצביעים על אזורים שונים במעגל גאוגרפי לא קטן. חלק מהמחקרים מצביעים על עמק סוצ'ה ובעיקר על חלקו העליון כזירת הקרב, זהו אזור אסטרטגי בשליטה על התנועה לאיטליה מצפון מזרח וגם החזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה התחוללו בו קרבות נהר איזונצו. מחקרים אחרים מצביעים באופן כללי על אזור עמק ויפאוה.
מהלך הקרב
על פי ההיסטוריונים הנוצרים הציבו לפני הקרב ארבוגסט ואאוגניוס פסל של האל יופיטר בשדה הקרב ותלו דמויות של הרקולס על ניסי הקרב של הלגיונות על מנת לסמן את חזרתם לימי הזוהר של האימפריה הרומית תחת "הגנת" האלים הרומאים המסורתיים.
תיאור הקרב והניצחון כאירוע בו נלחמו נוצרים כנגד עובדי אלילים מוטל בספק על ידי היסטוריונים מודרניים. המחקר מצביע כי עיקר הצבאות הורכב משבטים גרמאניים או ממוצא "ברברי" אחר שלא היו קשורים לנצרות אל לאמונות שייחדו שבטים אלו והיו רחוקים גם מהפאגאניות הרומאית ה"מסורתית" יתר על כן אין ראיות לכך שאאוגניוס היה אכן מאמין בדת הפאגאנית של האימפריה הרומית, העובדה הברורה היא שהיסטוריונים נוצרים שכתבו על האירועים זמן מה לאחר שלטונו של תאודוסיוס הוסיפו מוטיבים אמוניים המציגים את הקרב כמאבק של אור בחושך ואמונה בכפירה.
בתום יום הקרב אאוגניוס נתפס, הובא בפני תאודוסיוס והוצא להורג. ארבוגסט הצליח להמלט משדה הקרב והתאבד.
גרגורי ספורלדר
גרגורי ספורלדר (באנגלית: Gregory Sporleder; נולד ב-24 באפריל 1964) הוא שחקן אמריקאי, שמשחק בעיקר אנשי צבא. ספורלדר שיחק בסרטים כמו הפריצה לאלקטרז, בלק הוק דאון ו"איש הרנסאנס". ספורלדר שיחק גם את קלווין נוריס בסדרה של HBO, דם אמיתי.
קריירה
התפקיד המרכזי הראשון של ספורלדר היה בסרט הרומנטי משנת 1989 "...Say Anything" לצידו של ג'ון קיוזק. בשנת 1994, הוא גילם את "בילי" בקליפ לשיר של שריל קרואו "כל מה שאני רוצה לעשות". ספורלדר שיחק בכמה תפקידי משנה בסרטים כגון ליגה משלהן, "רומן אמיתי" ופרקים במרפי בראון ו-NYPD Blue. לאחר מכן ספורלדר קיבל שני תפקידים גדולים יותר בשני שוברי הקופות מ-1996, בתור קפטן פריי בהפריצה לאלקטרז וב"טוויסטר" בתור וילי. באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "אנדרסונוויל" לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר ברשת השידור TNT.
ספורלדר בילה את 15 השנים הבאות לאחר סרטים אלו שוב בתפקידי משנה קטנים בסרטים כמו להיות ג'ון מלקוביץ', בלק הוק דאון, ימ"מ יחידת פריצה, בית מלון לכלבים ושוב בן 17. ספורלדר גילם את תפקידו של קלווין נוריס בדם אמיתי, אביו של קריסטל נוריס.
בשנת 2016 השתתף ספורלדר בסרט תיעודי על הצייר ג'ורג' קאלב בינגהאם, בו גילם את בינגהאם בבגרותו.
אולימפיאדת בריזבן (2032)
המשחקים האולימפיים של קיץ 2032, האולימפיאדה ה-35 בעת החדשה, צפויים להיות אירוע הספורט הגדול והמרכזי של שנה זו. לפי החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי, שהתקבלה בכינוס ה-138 של הוועד בטוקיו שביפן ב-21 ביולי 2021, הם ייערכו בבריזבן, אוסטרליה, שתארח את האולימפיאדה לראשונה. אולם, זאת העיר השלישית באוסטרליה המארחת את המשחקים אחרי מלבורן ב-1956 וסידני ב-2000.
פהמי
פהמי (בערבית: فهمي) הוא שם משפחה, שפירושו המילולי בעברית הוא: "ההבנה שלי" או "התְפִישָׂה שלי".
Yeezus
Yeezus הוא אלבומו השישי של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט. האלבום יצא לאור ב-18 ביוני 2013 על ידי חברות התקליטים רוק-א-פלה ודף ג'אם. וסט אסף שלל אמנים לשיתופי פעולה בהפקת האלבום, ביניהם Mike Dean, דאפט פאנק, 88-Keys, No I.D ו-Symbolyc One.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה אשר מחשיבים את האלבום אחת מהעבודות הטובות ביותר של וסט ושיבחו את האלבום על הצליל החדשני והשונה מעבודותיו הקודמות. אך למרות זאת האלבום התקבל בתגובות מעורבות על ידי הציבור עם דעות חלוקות אשר התעוררו לאחר שהאלבום דלף לרשת ארבעה ימים לפני שיצא באופן רשמי. האלבום הופיע לראשונה במצעד האלבומים בילבורד 200 במקום הראשון ומכר 327,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. האלבום היה מועמד בשתי קטגוריות בפרסי הגראמי לשנת 2014, ביניהם אלבום הראפ הטוב ביותר.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-269 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת. האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של שנות ה-2010. בילבורד דירג את האלבום במקום ה-62 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010". בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום ה-18 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" במקום ה-15.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" ודירג את האלבום במקום ה-13. בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-17 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין.
זכויות אזרח
זכויות האזרח (Civil liberties) הן זכויות וחירויות המגינות על הפרט בעל אזרחות מפני המדינה, וקובעות את המידה שבה המדינה רשאית להתערב בחיי הפרט של האזרחים. אף על פי שהיקף המונח עשוי להשתנות ממדינה מדינה, דוגמאות בולטות לזכויות האזרח כוללות: את הזכות לחיים, חופש המצפון, חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש הדת, חופש ההתאגדות, חופש ההתאספות, הזכות לביטחון וחירות, הזכות לפרטיות, הזכות לטיפול שווה על פי דין והליך הוגן, והזכות למשפט הוגן. חירויות אזרחיות אחרות כוללות את הזכות לקניין, את הזכות להגן על עצמך ואת הזכות לשלמות הגוף.
זכויות האזרח כוללות את כל הזכויות והחירויות שמשפיעות על אזרחי המדינה. קטגוריה זו שונה מקטגוריית זכויות האדם, שחוקיהן במדינות דמוקרטיות חלות על כל בני האדם, כולל זרים, אסירים, ילדים או אוכלוסיות אחרות שאינן בהכרח בגדר אזרחים.
היסטוריה
המונח נטבע לראשונה במגנה כרטה האנגלית בשנת 1215, אשר היתה מבוססת בין היתר על אמנת החירות, אחד המסמכים המרכזיים בהיסטוריה המשפטית של אנגליה.
מאז מלחמת העולם הראשונה, הממשל של מדינות רבות החל לשים פחות דגש לשמירה על זכויות האזרח באמתלת השמירה על הביטחון הלאומי.
פעמים רבות עומדת סוגיית השמירה על זכויות האזרח בלב מחלוקת - לדוגמה: האם יש לשמור על זכויות האזרח גם בעתות מלחמה או בזמני חירום, האם זכויות האזרח אמורות לאפשר לכולם להביא לעולם ולגדל ילדים ו/או להינשא בנישואים אזרחיים אם יחפצו בכך.
בארצות הברית
חוקת ארצות הברית, ובמיוחד מגילת הזכויות של ארצות הברית, מגנה על זכויות אזרח רבות של אזרחי ארצות הברית. זכויות האזרח בארצות הברית נחשבים לרוב כבעלי חשיבות משנית לחשיבות של השמירה על ביטחון הציבור.
בארצות הברית משמש המונח בעיקר בהקשר של המאבק לשוויון הזכות של האפריקאים-האמריקאים. לפיכך המונח מתקשר שם בעיקר עם הזכויות לשוויון אזרחי ופוליטי. ב-15 ביוני 2020 בית המשפט העליון של ארצות הברית הרחיב את ההגנה של חוק זכויות האזרח על אפליה בשוק העבודה כנגד להט"ב.
בסין
סוגיית זכויות האזרח בסין היא נושא שנוי במחלוקת. לאורך השנים מתחו מדינות (בעיקר מדינות דמוקרטיות מערביות) וארגונים בינלאומיים שונים ביקורת על סוגיית זכויות האזרח ברפובליקה העממית של סין. הפרות בוטות של זכויות האזרח בסין כוללים את מדיניות "הקפיצה הגדולה קדימה" אשר גרמה ל-30-20 מיליון סינים למות מרעב, והפגנות בכיכר טיאננמן ב-1989 בהם נרצחו בין 400 ל-2,000 מפגינים ונפצעו בין 7,000 ל-10,000 מפגינים. מקרים של הפרת זכויות האזרח בהווה מבוצעים על ידי הממשל הסיני בטענה שהם הכרחיים כדי לשמור על בטיחון הציבור והיציבות החברתית.
ויליאם אדולף בוגרו
ויליאם-אדוֹלף בּוּגֶרוֹ (בצרפתית: William-Adolphe Bouguereau; 30 בנובמבר 1825 – 19 באוגוסט 1905) היה צייר צרפתי השייך לזרם "הציור האקדמי" הצרפתי.
ביוגרפיה
בוגרו נולד בעיר לה רושל בצרפת. ישנם מקורות סותרים באשר לשמו. יש הקוראים לו ויליאם-אדולף בוגרו, ויש הסבורים כי שמו אדולף-ויליאם בוגרו. בוגרו למד בבית הספר לאמנויות היפות בפריז. הוא זכה במלגה היוקרתית "פרס רומא" בשנת 1850. ציוריו הריאליסטיים העוסקים אף בנושאים מיתולוגיים הוצגו בתערוכות השנתיות של "סלון פריז" במהלך כל הקריירה שלו כצייר. על אף שאיבד מן המוניטין שלו בתחילת המאה ה-20, אולי בשל התנגדותו לזרם האימפרסיוניזם, כיום ישנה הערכה מחדש של עבודתו. בימי חייו צייר בוגרו שמונה מאות עשרים ושש תמונות.
בימי חייו נחשב בוגרו לאחד מגדולי הציירים בעולם. בשנת 1900 הציירים בני תקופתו אדגר דגה וקלוד מונה נקבו בשמו כצייר אשר סביר ביותר כי ייזכר כצייר הצרפתי הגדול ביותר במאה ה-19 עד לשנת 2000. עבודותיו נרכשו בתדירות, במחירים גבוהים, במיוחד בידי מיליונרים אמריקנים. לאחר שנת 1920 איבד בוגרו את המוניטין שהיו לו בימי חייו. ייתכן שהדבר נובע מהתפתחויות אמנותיות וחברתיות, שגרמו לתזוזה הן בטעם הקהל, והן ברגישות האמנותית. במשך עשורים שמו אף לא הוזכר באנציקלופדיות. כיום מוצגות עבודותיו ביותר ממאה מוזיאונים.
טכנולוגיה פרה היסטורית
טכנולוגיה פרה היסטורית היא טכנולוגיה שפותחה ושימשה את ההומינינים אשר כוללים את הסוג אדם ואת קרוביו הנכחדים לאורך הפרה-היסטוריה שהיא התקופה בתולדות האנושות שקדמה להיסטוריה. התקופה הפרהיסטורית מתחילה עם הופעת האדם באפריקה, לפני כשניים וחצי מיליוני שנים, ומסתיימת כאשר החל השימוש בכתב. לפיכך, התקופה הפרהיסטורית מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות, ממנו אין כל תיעוד כתוב. מקור המידע החשוב ביותר על התקופה הוא ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלים, שרידי מבנים ואשפת מזון של האדם, וכן שרידי שלד מאובנים של האדם עצמו. האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו: תחילת סיתות כלי אבן, שימוש האדם הקדמון באש, התפתחות הציד של בעלי חיים גדולים, נדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה ואכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, הופעת המין האנושי המודרני מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, התיישבות הקבע ויצירת כפרים, ביות הצמחים ובעלי החיים, והופעת חרושת המתכת
רקע
טכנולוגיה היא סכום הטכניקות, המיומנויות, השיטות והתהליכים המשמשים בייצור. מוצרים או שירותים על ידי פיתוח ושימוש בטכניקות ותהליכים. לאורך השנים סוציולוגים ואנתרופולוגים רבים גיבשו תאוריות חברתיות אשר עוסקות באבולוציה החברתית והתרבותית. חלק מהם, כמו לואיס הנרי מורגן, לזלי וייט, וגרהרד לנסקי טענו שההתקדמות הטכנולוגית היא הגורם העיקרי להתפתחות התרבות האנושית. לפי התאוריה של מורגן ישנם שלושה שלבים עיקריים באבולוציה החברתית - פראיות, ברבריות ותרבות (ציוויליזציה). לפי תאוריה זו, ההתקדמות האנושית נחלקת לציוני דרך טכנולוגיים - לדוגמה: בשלב הפראי היכולת להבעיר אש, היכולת להשתמש בקשתות והיכולת ליצור כלי חרס - בשלב הברברי ביות בעלי חיים, חקלאות וייצור כלי מתכת - ובשלב התרבותי היכולת לקרוא ולכתוב. במקום להתמקד בהמצאות ספציפיות, וייט קבע שהגורם העיקרי שקבע את רמת ההתקדמות האנושית היא יכולתה של האנושות לשלוט באנרגיה ולרתום אותה לצורכי האדם. מסקנתו של וייט הייתה שהאמצעי שבעזרתו יש לבחון את התפתחותה היחסית של כל תרבות הוא לפי סוג וכמות האנרגיה שיש באפשרותה לרתום. וייט הבחין בין חמישה שלבים בהתפתחות האדם: בשלב הראשון, בני האדם השתמשו באנרגיית השרירים שלהם בלבד. בשלב השני, בני האדם השתמשו גם באנרגיית השרירים אותה סיפקו חיות מבויתות. בשלב השלישי, בני האדם השתמשו באנרגיה אותה סיפקו הצמחים (וייט מכנה שלב זה כמהפכה החקלאית). בשלב הרביעי, בני האדם למדו להשתמש באנרגיות המצויות במשאב טבעיים כגון: פחם, נפט וגז. ובשלב החמישי בני האדם למדו להשתמש באנרגיה גרעינית. לנסקי הגדיר את הטכנולוגיה כיכולת ליצור ולהשתמש במידע. הוא טען כי ככל שיש לחברה כלשהי יותר מידע וידע (במיוחד כאלו המועילים לשליטה על הסביבה הטבעית), היא תהיה יותר מפותחת ומתקדמת. הוא הבחין בין ארבעה שלבים בהתפתחות האדם אשר מבוססים על הפיתוחים בהיסטוריה של התקשורת: בשלב הראשון, המידע עובר דרך הגנים. בשלב השני, כאשר בני האדם צוברים כושר חישה, הם יכולים ללמוד ולהקנות מידע על ידי התנסות. בשלב השלישי, בני האדם מתחילים להשתמש בסימנים ולפתח לוגיקה. בשלב הרביעי, בני האדם מסוגלים ליצור סמלים, לפתח את השפה ואת הכתיבה. פיתוחים בתחום טכנולוגיית התקשורת משפיעים ישירות על התקדמות המערכת הכלכלית והפוליטית, חלוקת העושר, השוויון חברתי ואף בתחומים אחרים של חיי החברה.
התקופה הפלאוליתית
התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה) היא החלק הראשון והארוך ביותר של תקופת האבן. תחילת התקופה הפלאוליתית (והארכאולוגיה בכלל) מוגדרת מתחילת ייצור כלי אבן על ידי הומינידים באפריקה לפני כ-2,600,000 שנה. שלבי המשנה של התקופה הפלאוליתית מוגדרים על פי סגנונות ושיטות שונים לסיתות כלי אבן, שהם השריד העמיד והנפוץ ביותר באתרים הארכאולוגיים. התקופה מכסה בקירוב את התור הגאולוגי פליסטוקן ומסתיימת במעבר לתור ההולוקן, או מעט לפניו, לפני כ-20,000 עד 11,000 שנים. ידועים מספר מינים בסוג אדם, כגון הומו ארקטוס, הומו היידלברגנסיס, האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני. אוכלוסיות האדם בתקופה הפלאוליתית עברו תמורות משמעותיות ביותר, כגון התפתחות השפה, השליטה באש, היציאות מאפריקה והתפשטות האדם לכל חלקי העולם הישן, והתפתחות האדם המודרני. המכנה המשותף לאנשים שחיו בתקופה זאת הוא אורח חיים של ציידים-לקטים נוודים, ברוב המקרים.
תחילת טכנולוגיית ייצור כלים
זהותו של מין ההומיניני הראשון ונסיבות הופעתו עדיין אינן ברורות, עקב נדירותם היחסית של מאובנים מתקופה זו באפריקה. האבולוציה של ההומינינים ידועה בפירוט רב יותר החל מלפני כארבעה מיליון שנה. מתקופה זו ועד לתקופה של כמיליון וחצי שנה לפני זמננו מוכרים מספר מינים של הסוג אוסטרלופיתקוס במזרח אפריקה, בדרום אפריקה ואף באזור מדבר סהרה. האוסטרלופיתקים היו מותאמים טוב יותר להליכה זקופה, אך שמרו עדיין על יכולת מסוימת של טיפוס על עצים. הם היו ההומינינים הראשונים שחיו בעיקר בבית-גידול של סוואנה, וככל הנראה השתמשו בכלים לפחות באותה מידה כמו שימפנזים בני-ימינו, אף שמוחם היה רק במעט גדול יותר.
התקופה הפלאוליתית התחתונה
בשנים 1992–1994 גילו האנתרופולוגים כלי אבן באתיופיה ותיארכו אותם לגיל של כ-2.6 מיליון שנה לפני זמננו, ואף קישרו אותם עם עצמות השייכות כנראה לאוסטרלופיתקנים. האוסטרלופיתקנים הם המועמדים הידועים היחידים להכין כלים אלו. מסקנת המחקר היא שהכנת כלים פשוטים דורשת פחות אינטליגנציה ממה שחשבו בתחילה, שכן האבנים המסותתות שנמצאו הן לאו-דווקא הכלים עצמם, אלא הליבות שמהן התיז הסתת נתזי אבן חדים (ייצור נתזים נחשב כמצריך פחות אינטליגנציה מאשר סיתות של ליבה משום שהוא אינו דורש מהסתת לעבוד על פי תמונה מנטלית של הכלי אליו הוא שואף להגיע). הזיהוי הברור של התרבות האולדובאית עם הומו האביליס והומו ארקטוס אינו שולל את האפשרות שאוסטרלופיתקנים השתמשו בה, משום שלאורך חלק ניכר מהפרהיסטוריה של כלי אבן השתמשו בכל תרבות יותר ממין אחד של הומינידים. בין אם אוסטרלופיתקנים סיתתו אבנים ובין אם לא, סביר שהם השתמשו גם בכלים שאינם מותירים שרידים, כמו אבנים לא מסותתות ואולי אף בכלי עץ מעובדים כמו מקלות חפירה מחודדים וחניתות עץ פרימיטיביות.
התרבות האולדובאית, שהתקיימה במקביל היא מסורת סיתות כלי אבן פרהיסטורית, אתרים ארכאולוגים שבהן התגלתה מתוארכים לתקופה הפלאוליתית התחתונה (השלב הקדום של תקופת האבן הקדומה), מתקופה של לפחות 2.6 מיליון שנה ועד כמיליון שנה לפני זמננו. כלי אבן אולדובאים כוללים בעיקר מקצצים ומקרצפים, שבהם שפה חדה נוצרה על ידי הקשה באבן אחרת. בתרבות קרוב לוודאי שהומו הביליס, בדומה להומינידיים אחרים, השתמש במקלות לצורכי היום יום. הם יכלו לשרת אותו במגוון שימושים: חפירה, הגנה ומשחק. מקובל להניח שהומו הביליס ידע להכין גם כלי אבן. מאובני הומו הביליס רבים התגלו בסמוך לריכוז כלי אבן שהוכנו בטכניקת אולדובאי. כלי האבן יכלו לשמש לצורך הגנה, ציד, משחק, ריסוק עצמות לשם אכילת מח עצם, חיתוך בשר, פשיטת עורות של בעלי חיים, ועיבוד עצמות ומקלות לצורך הכנת כלים.
התרבות האָשֵלית הייתה אחת המסורות החשובות של ייצור כלי אבן על ידי בני אדם מהשלב הקדום של תקופת האבן הקדומה (התקופה הפלאוליתית התחתונה). אתרים ארכאולוגים בהם התגלו מכלולי כלים מן התעשייה האשלית נפוצים ברחבי אפריקה, אירופה, מערב ודרום אסיה והמזרח התיכון, כולל ארץ ישראל, והם מתוארכים לתקופות של 1.75 מיליון שנה עד 200 אלף שנה לפני זמננו. בשונה מתרבויות כלי-אבן פרימיטיביות יותר, כלי אבן אשלים הם הדוגמאות העתיקות ביותר הידועות מן האבולוציה של האדם לעיצוב מכוון ומוקפד של כלים מטיפוסים תקניים. התרבות האשלית הייתה המסורת השלטת של ייצור כלי אבן באזורים נרחבים למשך תקופה של יותר ממיליון שנה, והיא מקושרת בעיקר עם המינים הומו ארגסטר, הומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס. עם זאת בני-אדם ממינים אלו השתמשו לעיתים גם בטכניקות אחרות, וכלים מטיפוס אשלי מופיעים לעיתים גם אצל מיני אדם מאוחרים יותר. אבן היד היא סוג כלי הנפוץ מאוד באתרים אשלים רבים, והיא נחשבת לעיתים כטיפוס המגדיר של תרבות זו.
כלים אשלים מתאפיינים לעיתים קרובות בסיתות זהיר ומוקפד, צורה סימטרית נאה ותיקנון (סטנדרטיזציה) אחיד מאוד של טיפוסי כלים קבועים, בעיקר בהשוואה לכלי נתזים מתרבויות פרימיטיביות יותר כמו התרבות האולדובאית. באפריקה, שם נמצאו הכלים האשלים העתיקים ביותר, אבני יד אכן נפוצות, ולרוב מסווגות יחד עם טיפוסי כלים אחרים בעלי שתי שפות, כמו הקופיץ (cleaver) והמכוש (pick), תחת המונח כלים דו-פניים. גם במרכז אסיה, במזרח התיכון ובאירופה מכלולים רבים מאתרים ארכאולוגים של התקופה הפלאוליתית התחתונה מפגינים תכונות קלסיות של התרבות האשלית. לעומת זאת, מאותה תקופה נמצאו בכמה באתרים אחרים באירואסיה מכלולי כלי-אבן המסווגים כתרבויות כלי חיתוך וקיצוץ (chopper-chopping), שבהן אבני-יד הן נדירות ולעיתים אף חסרות לחלוטין. דוגמאות טיפוסיות הן תרבות ביצת רוחמה בישראל, התרבות הקלאקטונית מצפון-מערב אירופה, תרבות בודה מאתר ורטשסלש (Vértesszőlős) בהונגריה, ותרבות ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן בסין. לא ברור עדיין אם מכלולים אלו מייצגים מרכיבים נוספים של התרבות האשלית, גרסאות מקומיות שלה, אולי כהתאמה לצרכים שונים, או מסורות נפרדות לחלוטין של ייצור.
שימוש באש
השגת שליטה באש על ידי האדם במהלך התקופה הפלאוליתית התחתונה או התיכונה הייתה נקודת מפנה באבולוציה של האדם בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים. קיים ויכוח במחקר מתי בדיוק החלה השליטה באש, והאם האדם השתמש תחילה באש באופן מזדמן ורק לאחר מאות אלפי שנים למד לנצלה באופן שיטתי לצרכיו. יש ראיות כי שימוש שיטתי באש התקיים כבר לפני כמיליון שנה, לפי עדויות באתרים ספורים באפריקה, ישראל וסין. לדוגמה, ניתוח מיקרוסקופי של האדמה בשכבת התרבות האשלית הקדומה בתוך מערת וונדרוורק (Wonderwerk) בדרום אפריקה, שגילה כמיליון שנים לפני זמננו, הצביע על נוכחות חומר שרוף (פיסות מיקרוסקופיות של צמחים ועצמות בעלי חיים) באתרו. באתר האשלי גשר בנות יעקב בישראל נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות שגילן כ-790,000 עד 690,000 שנים לפני זמננו. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית הומו ארקטוס או הומו ארגסטר כאשר ישב באתר.
במספר אתרים מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה בישראל ובאירופה נמצאו עדויות לשימוש קבוע באש החל מלפני כ-350,000 שנים: כמויות גדולות של עצמות שרופות, פריטי צור שרופים וגושי אדמה שרופים. לדעת חלק מהחוקרים, שימוש רגיל ויומיומי באש ושליטה מלאה בה, להבדיל משימוש מזדמן שלא שינה בהרבה את אורחות החיים, החל רק בתקופה זו.
עיבוד עורות
מחקרים מודרניים מצביעים, על סמך ממצאים ארכאולוגיים - בעיקר כלים שונים ששימשו ככל הנראה לעיבוד עור ופרווה, על התפתחות טכנולוגיה של שימוש בעורות בעלי חיים לצורך הכנת לבוש ובגדי מגן שונים. ביגוד זה נדרש לאדם הקדמון כדי לשרוד מחוץ לאזור הטרופי באזור אירופה והלבנט בעיקר בעת תקופת הקרח.
יש להניח כי תחילת פיתוח הטכנולוגיה היה תוך שימוש בכלי אבן פשוטים מאוד, ועם התפתחות טכנולוגית הכנת כלים החלו בני האדם להשתמש בכלי הגירוד מתמחים יותר למשימות כמו עבודות עץ ועיבוד עורות. שתי צורות כלי האבן הללו נמצאו בחפירות באתרים המזוהים עם התרבות האולדובאית. בחפירות שנערכו באתרים באנגליה נמצאו כלים לעיבוד עורות בני כ 400,000 שנה כלים אלו נבדקו במעבדות תוך שימוש במיקרוסקופ ונמצאו עליהם שרידים של עורות עדות חותכת לייעוד הכלים ולקיום הטכנולוגיה לעיבוד עורות.
מחטים ומַרְצְעִים עשויים מעצם הקדומות ביותר הידועות מתוארכות לפני 84,000-72,000 שנה ונמצאו בחפירות בדרום אפריקה, בלאיכתוצאה מהשימוש בהן מראה כי ככל הנראה שימשו לניקוב של חומרים רכים, כמו עור מרצעים מעצם מתקופות מאוחות יותר נמצאו בחפירות באתרים המיוחסים להתרבות האוריניאקית באירופה. מחטים ומרצעים נמצאו גם באתרים מסוף התקופה הפלאוליתית בדרום סיביר. תעשיית עיבוד העורות השתכללה והתבססה במקביל לתהליך ביות בעלי חיים בתקופה הנאוליתית וכלים לעיבוד עורות נמצאו בחפירות במסופוטמיה.
האדם הניאנדרטלי
האדם הנֵיאַנְדֶּרְטָלִי הוא שם לאוכלוסייה נכחדת של אדם קדמון שהייתה נפוצה באירופה, במזרח התיכון (ובכלל זה ארץ ישראל), במערב אסיה ובמרכזה, במהלך תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות של הפליסטוקן התיכון והעליון. האדם הניאנדרטלי מסווג כמין נפרד בשם הומו ניאנדרתלנסיס. כלי האבן, עצמות בעלי החיים וממצאים ארכאולוגים נוספים שהתגלו ביחד עם שלדים אלו, מספקים מידע רב על אורחות חייהם בתקופה הפלאולית התיכונה. הם השתמשו באש והתקיימו על ציד ולקט. ניאנדרטלים חיו במזרח התיכון באותה תקופה שבה חיו בו בני-אדם מודרניים אנטומית, ואולי אף לצדם ויחד עמם, והשתמשו באותה תרבות חומרית, התרבות המוסטרית, המתקדמת מתרבויות עתיקות יותר, אך פחות מתקדמת מתרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה. לא ברור באיזו מידה השתמשו הניאנדרטלים בשפה, אף כי הממצאים האנטומיים והגנטיים רומזים שהייתה להם יכולת דיבור. ביטויים אמנותיים וטקסיים נדירים מאוד בממצאים ארכאולוגיים של ניאנדרטלים, אף כי אינם נעדרים לחלוטין. נראה שהם קברו את מתיהם, אך קשה להוכיח באופן חד-משמעי שקבורה זו הייתה טקסית. הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על יכולת טכנולוגית גבוהה שכללה תכנון וייצור של כלים מורכבים יחסית שנוצרו עבור ביצוע עבודות מסוימות. נשק הציד העיקרי היה ככל הנראה חניתות עץ, בעלות חוד עץ מוקשה באש או חוד אבן. באתר הארכאולוגי לרינגן (Lehringen) שבגרמניה, המתוארך לגיל של כ-125 אלף שנה, נמצאו שברי חנית מעץ טקסוס באורך כולל של 2.40 מטר בין צלעותיו של שלד פיל מהמין הנכחד Elephas antiquus. בשכבות המוסטריות של אתר אום-אל-טלל בסוריה, שגילן כ-50 אלף שנים, נמצא שבר צור של חוד חנית מסותת בטכניקת לוולואה כשהוא נעוץ עמוק בתוך חוליות הצוואר של ערוד. הניאנדרטלים לא הכירו את הקשת והחץ, ונדירותם של ראשי חנית קטנים ועדינים באתריהם הובילה חוקרים מסוימים לשער שהם לא השתמשו בנשק הטלה למרחוק, שהיה נפוץ אצל בני-אדם מודרניים אנטומית, אלא בחניתות כבדות מטווחים קרובים יחסית.
התרבות האוריניאקית
התרבות האוריניאקית היא תרבות מהתקופה הפלאוליתית העליונה, שהתקיימה באירופה ובדרום מערב אסיה ובכלל זה בארץ ישראל, כ-37,000 - 33,000 שנים לפני זמננו. התרבות הוגדרה לראשונה בחפירת האתר הארכאולוגי אוריניאק בצרפת, ומכאן שמה. הגדרת התרבות האוריניאקית מתבססת, כמקובל במחקר התקופה הפלאוליתית, על טיפוסי כלי אבן המיוחדים לה, אך גם על ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם מקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים. לתרבות האוריניאקית חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם. מקובל להניח כי זוהי תרבותם החומרית של האוכלוסיות הראשונות של האדם המודרני באירופה. כמה מהממצאים הקדומים ביותר הידועים של אמנות פיגורטיבית וכלי נגינה ידועים בתרבות זו. תעשיית הכלים האוריניאקית מאופיינת בכלי עצם או קרני אייל מחורצים וחתוכים בקצוותיהם. כלי אבן הצור כוללים להבים ולהבים זעירים העשויים מחתיכות משויפות ולא משבבי האבן. בני תרבות זו יצרו גם את מקצת מאמנות המערות וציורי המערות המוקדמים, כמו ציורי המערות המפורסמים שבדרום צרפת. הם גם יצרו מדליונים, שרשראות, חרוזי שנהב וצלמיות.
התקופה הנאוליתית
התקופה הנֶאוֹליתית נחשבת באופן מסורתי לחלקה האחרון של תקופת האבן. התקופה באה לאחר התקופה האפיפלאוליתית או התקופה המזוליתית באירופה, מערב אסיה וצפון אפריקה. את תחילת התקופה מציינת המצאת החקלאות, ואת סיומה ניתן לראות בהופעת כלי מתכת ב תקופת הנחושת, תקופת הברונזה או תקופת הברזל (בהתאם לאזור הגאוגרפי). בהגדרת תקופה זו אין הכוונה בהכרח לרצף בזמן, אלא, למגוון מאפיינים תרבותיים כגון שימוש ביבולי פרא, גידול יבולי בעל ושימוש בבעלי-חיים מבויתים.
הופעת האדם המודרני
בני האדם המודרניים שהופיעו על במת העולם עוד בתקופה ההתקופה הפלאוליתית העליונה והפכו למין האדם הדומיננטי בתקופה הנאוליתית. הם פיתחו כלים שבעזרתם יכלו לצוד את הטרף ולהרתיע את הטורפים, וגם שיטות יעילות של ארגון ושיתוף פעולה חברתי. כך עלו לראש פירמידת המזון והפכו לציידים-לקטים מיומנים. כושר ההסתגלות התרבותית אפשר אכלוס אזורים חדשים במזרח אסיה (לפני כ-45,000 שנה), אירופה (לפני כ-40,000 שנה), אוסטרליה (לפני כ-50,000 שנה), ואמריקה (לפני כ-15,000 שנה). במשך התקופה הזאת חיו בני האדם בקבוצות קטנות של ציידים-לקטים. שטח הקיום של קבוצה כזאת נע לפי כמות האוכל של הסביבה ויכול היה לנוע בין קילומטרים ספורים באזורים עשירים כמו הסהר הפורה לעשרות קילומטרים באזורים מדבריים וכדומה. לפי ג'ארד דיימונד בספרו רובים חיידקים ופלדה הסביבה הפרהיסטורית הייתה המקפצה לשינוי בתקופה החקלאית. לטענתו, בני אדם למדו להכיר את הסביבה, לזהות מה טוב בשבילם וגם לביית צמחים ובעלי חיים. עד אותה תקופה בני אדם חיו כציידים-לקטים ולא התרכזו בעיבוד הסביבה אלא בניצול הסביבה.
מודרניות התנהגותית
תיאורית מודרניות התנהגותיתלאוסף של יכולות תרבותיות, התנהגותיות ושכליות אשר משותפות לכל חברות מניחה הסבר כולל המחבר בין האדם בימינו, לבין השבטים הראשונים של הומו ספיאנס מן התקופה הפלאוליתית העליונה ומבדילות אותם מתרבויות של סוגי אדם שונים, קודמים להופעת האדם המודרני. למרות מחלוקות מדעיות על הגדרתו המדויקת של אוסף היכולות המרכיבות מודרניות התנהגותית, מוסכם על מרבית החוקרים בתחום שהיא כוללת חשיבה מופשטת, תכנון לעתיד ושימוש בסמלים ובטקסים, דוגמת אלו שבשפה ובאמנות. באתרים פרהיסטוריים, מודרניות התנהגותית מתבטאת בעיקר בשרידי אמנות פרהיסטורית מצורות שונות, בתכשיטים ובפיגמנטים לקישוט, בקבורה טקסית המלווה במנחות קבורה, ובכלים משוכללים ומקושטים ממגוון חומרים כמו אבן, עצם ושן.
התרבות הנאטופית
התרבות הנָאטוּפִית הייתה תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, בסוף התקופה האפיפלאוליתית, כ-15,000 עד 11,700 שנים לפני זמננו. זוהי תרבותם של אחרוני הציידים-לקטים באזור, המייצגת את המעבר מאורח החיים הנוודי של התקופה הפלאוליתית והאפיפלאוליתית לקהילות החקלאיות ויושבות-הקבע של התקופה הנאוליתית. הממצא הארכאולוגי העשיר מתרבות זו כולל, לראשונה באזור ארץ ישראל והלבנט בהיקף נרחב, את התכונות הבאות: בנייה נרחבת של בתים מאבן, בתי קברות מובחנים, תרבות חומרית עשירה הכוללת חפצי אמנות, וניצול אינטנסיבי של משאבי הסביבה. עם זאת, לא נמצאו עדויות ברורות לביות חיות משק וצמחים. בשל כך הוגדרה התרבות הנאטופית כחברה ייחודית ומורכבת של ציידים-לקטים יושבי קבע, שנמצאת על סף המעבר לאורח חיים חקלאי. מקומה של התרבות הנאטופית על מפתן המהפכה החקלאית ואופייה הייחודי תרמו לעניין המחקרי הכלל-עולמי סביבה.
המיקרוליתים, כלים קטנים אשר יוצרו מנתזי צור, בולטים במכלולי התקופה האפיפלאוליתית. תעשיית הכלים התבססה על סיתות להבים ולהבונים מנתזי צור שמהם יצרו הנאטופים את המיקרוליתים הגאומטריים. הצורה השכיחה בתעשיית המיקרוליתים היא זאת של הסהרון והשימוש בה התגבר לכל אורך התקופה הנאטופית. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים שנוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים. מהלהבים עוצבו סכינים אשר שמשו כלהבי מגל הסכין הוצמד למגל עץ או עצם בעזרת ביטומן, שרף וחרסית. מגלים אלו שימושיים יותר מכלי ליקוט קודמים, ומחזקים את דפוס הקצנת ניצול המשאבים בנאטופית. נוסף למגלים ולהביהם, חוקרים רבים רואים במפסלות, גרזנים עתיקים עשויי צור, חידוש נאטופי.
בשעה שרוב התרבויות אשר קדמו כרונולוגית לנאטופים עשו שימוש מועט בכלי אבן (הכוונה לכלים שלא סותתו מצור), אנו עדים לשימוש רב בכלים אלו אצל הנאטופים. שני סוגים עיקריים של חומרי גלם עמדו לרשותם: אבן גיר ובזלת. ממצא זה בא להעיד על סחר וקשרים בין הנאטופים לתרבויות שונות או על נדידה עונתית לאזור הגולן. על כל פנים, טיפוסי הכלים השכיחים הם המכתשים והעליים, הקערות והספלולים. כלי האבן אופייניים ליישובים גדולים ששכנו בהם לעיתים קרובות, והם נוצלו לכתישת מזון, גיר ואוכרה. כלי אבן נוספים הם "מיישרי חניתות": פיסות אבן (בעיקר חלוקים) שחורצו במרכזן, דרכם הועברו חצים וכלים דומים עד ליישורם.
הנאטופים עשו שימוש רחב בהרבה מקודמיהם בעצם. באתרי הגליל והכרמל אותרה הכמות הגדולה ביותר של כלי העצם. מחטים, חודים, מרצעים, צלצלים, חכות, נטיפות, ידיות מגל ומחליקי עורות הם עיקר טיפוסי כלי העצם בנאטופית. חלקם שימשו בציד ובדיג, אולם אחרים בבוּרְסְקָאוּת, קליעה ופעולות יום־יום אחרות.
המהפכה החקלאית
המהפכה הנאוליתית היא תהליך מרכזי באבולוציה האנושית ועיקרו המעבר ההדרגתי של בני אדם מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות, החל כ־12,000 שנים לפני זמננו סימנים ראשונים לתהליך נתגלו בחפירות ארכאולוגיות באזור הסהר הפורה, ובתקופות שונות ומאוחרות יותר בשאר העולם. תהליך זה היה בין המהפכות החשובות באבולוציה של האדם והתרחש גם בהעברה תרבותית בין אזורים וגם בכמה מוקדים בלתי תלויים ברחבי העולם. המונח "המהפכה הנאוליתית" הוצע בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הארכאולוג האוסטרלי ויר גורדון צ'יילד, אשר גם טען כי המורכבות החברתית הצומחת הובילה למהפכה שנייה, המהפכה האורבאנית, במהלכה נבנו הערים. המהפכה הנאוליתית מתבטאת בדרך כלל בהופעת כלי אבן ייעודיים לעבודת אדמה, כגון גרזנים, להבי מגל וכלי כתישה וטחינה, בהופעת עצמות בעלי חיים מבויתים ושרידים של צמחי תרבות, וכן ביישובים כפריים גדולים עם בתים, כלי חרס וחפצי אמנות.
החקלאים הנאוליתיים היו מיומנים מאוד. הם ייצרו מגוון של כלים שהיו נחוצים לגידול, עיבוד וקציר של תבואה (כמו להבי מגלים ואבני רחיים), וכן כלים ליצור מזון (כלי חרס וכלי עצם). מיומנותם התבטאה גם בייצור מגוון כלי אבן כמו קישוטים, חניתות, חרוזים ופסלים. האנשים הנאוליתיים בלבנט, באנטליה, בסוריה, בצפון מסופוטמיה ובמרכז אסיה, בנו את בתי הכפר שלהם מלבני חמר. מעניינים במיוחד הבתים בצ'טלהויוק שבטורקיה, אשר טויחו ונצבעו בסצנות מפוארות של אנשים ובעלי חיים. באירופה נבנו בתים ארוכים עשויים קש ובוץ, וכן קברים מפוארים למתים. קברים אלו היו נפוצים במיוחד באירלנד, ואלפים רבים קיימים עד היום. האנשים הנאוליתיים באיים הבריטיים בנו תילי קברים ארוכים וחדרי קבורה למתיהם, מעברים מעל מקורות מים, סטונהנג' מכרות צור, ומונומנטים. הכביש המתוכנן העתיק ביותר, ה"דרך המתוקה" (Sweet Track) באנגליה, נבנה אף הוא בתקופה זו. בני האדם למדו דרכים לשמר מזון לחודשים הבאים, כמו עיצוב של מכלים אטומים לאוויר, ושימוש במלח לצורך שימור המזון. עד לבואם של האירופאים היו החברות באמריקה ובאיי האוקיינוס השקט ברמת הטכנולוגיה הנאוליתית עם מעט יוצאים מהכלל - כמה גרזנים וראשי חצים מנחושת באזור גרנד קניון.
המהפכה החקלאית כללה ביות מספר קטן של בעלי חיים וצמחים. ביות בעלי החיים אירע בדרך כלל לפני ביות הצמחים והמהפכה התרחשה במקביל במספר אזורים על פני כדור הארץ, כאשר בכל אזור בייתו מינים שונים. המינים העיקריים של בעלי החיים שבויתו בתקופה הנאוליתית של הסהר הפורה והתפשטו באירו-אסיה הם עז, כבש, פרה וחזיר. הכלב הוא היוצא דופן מכל בעלי החיים שבויתו כיוון שהכלב שימש בן לווייתו של האדם עוד בשלהי התקופה הפלאוליתית, הכלב שונה גם בכך שלא בוית לצורכי מאכל. מיני הצמחים שבויתו הם החיטה, האורז התירס ותפוח האדמה. בזכות הכלכלה החקלאית עלה מספר בני האדם על פני כדור הארץ באופן דרמטי, וחלו התפתחויות טכנולוגיות שכללו את המצאת הגלגל, העגלה והסירה.
התרבות הירמוכית
התרבות הירמוכּית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בערך בין השנים 6400 - 5800 לפנה"ס, לפי תאריכי פחמן 14 מכוילים. התרבות הוגדרה לראשונה באזור שדות שער הגולן, והיא קיבלה את שמה על שם נהר הירמוך הזורם בסמוך. זוהי התרבות הראשונה שעשתה שימוש בכלי חרס בפרה-היסטוריה של ארץ ישראל בפרט ואחת מהעתיקות שעשו בהם שימוש באזור הלבנט בכלל. עוד ידועים באתרי תרבות זאת מבני חצר גדולים, באר, חפצי אמנות ועדויות לכלכלה חקלאית הנסמכת על גידול צמחי תרבות וחיות משק. תושבי שער הגולן היו איכרים שהתפרנסו מגידול חיות משק וצמחי תרבות. עצמות בעלי החיים שנמצאו בחפירות מעידות על נוכחותם של עדרי צאן ששימשו לבשר ולמוצרים נוספים. לפי ירידה בגודל הגוף ודגמי תמותה שונים יחסית לחיות בר, נראה כי גם הבקר והחזירים כבר היו מבויתים. תושבי האתר עסקו גם בציד, בעיקר של צבי מצוי ומיני איילים.
החידוש הטכנולוגי הגדול שנחשף בכפר הירמוכי הנאוליתי הוא ייצור כלי חרס. זוהי העדות הראשונה לקיומה של מלאכת הקדרות בארץ ישראל. כלי חרס במגוון צורות וגדלים אשר להם מגוון שימושיים ביתיים נמצאו ביישובים רבים בהם זוהתה התיישבות של התרבות הירמוכית. צבע הכלים כמעט תמיד הוא בגוונים של אדום. בשער הגולן נתגלו גם מספר חותמות, המגולפות באבן גיר. מלבד כלי החרס נחשפו באתרים שנחפרו גם עשרות אלפי פריטים מאבני צור, ביניהם ראשי חץ מוארכים (בגודל 5–7 ס"מ), שנמצאו גם באתרים רבים מהתקופה הנאוליתית הקדם-קרמית. עם זאת נחשפו גם שלושה סוגים של ראשי חץ קטנים (בגודל 2–3 ס"מ) שלא נמצאו באתרים מתקופות קודמות, וככל הנראה שימשו לתהליכים של ליטוש, יצירת כלי אבן, וככלי שחיקה. כמו כן נחשפו עשרות להבים משוננים בצד אחד וחלקים בצידם השני, ששימשו ככל הנראה לאותה מטרה. כלים חקלאיים רבים בתהליכי עיבוד שונים העשויים חרס וצור נמצאו באתרים נוספים, ביניהם מעדרים, מגלים ומכתשים. כל אלו מעידים כי אנשי התרבות הירמוכית היו מראשוני עובדי האדמה.
כלי חרס
כלי החרס של התקופה הנאוליתית נעשו בעבודת יד על ידי שימוש בתבניות או גלילי חימר עד להמצאת האבניים, ומסמנים את המעבר מהנאולית הקדם-קרמי לנאולית הקרמי בארץ ישראל. הופעת האובניים על במת ההיסטוריה התאפשרה לאחר המצאת הגלגל (לפני כ-5500 שנים, בשומר שבמסופוטמיה). מקור השם הוא בעובדה שהאובניים הקדומות היו עשויות משתי אבנים. באבן התחתונה היה שקע ובאבן העליונה הייתה בליטה מתאימה. כדי להפעיל את האובניים האלו היה צורך במישהו נוסף שיסובב אותם בזמן שהקדר יוצר את הכלי. אפשר לראות אובניים כאלו במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, בתצוגת הקבע של ביתן הקרמיקה. טכנולוגיה אחרת שפותחה לצורך ייצור כלי חרס היה פיתוח כבשן שרפה ששינה את תכונות החימר לחומר קשה ועמיד לנוזלים והתאים לשימוש ככלי קיבול וככלי בישול. התהליך החל במתקנים פשוטים - הכלים נערמים בבור שנחפר באדמה ומכוסים חומר בעירה שמוצת ובוער עד שהדלק נשרף לחלוטין. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שניתן להשיג בדרך זו היא סביב 1100 מעלות צלזיוס. עדות לשימוש בבורות שרפה נמצאו באתרים בני 6000 במסופוטמיה. טכנולוגיה זו שימשה גם לצורך תעשיית עיבוד המתכת.
המצאת הגלגל
המצאת הגלגל מיוחסת לתרבות קדומה אשר התקיימה בדרום מסופוטמיה בתקופת עובייד באלף החמישי לפנה"ס. היא גם נחשבת להמצאה פשוטה לכאורה, אך גאוניותה בפשטותה, שכן התנופה שנתנה המצאת הגלגל הייתה משמעותית ביותר מבחינה טכנולוגית והיוותה מפנה גם מבחינה היסטורית שאיפשר את התכנון והבניה של כלים מורכבים ומכונות פשוטות. עד שהומצא הגלגל גררו משאות על משטחים כשלצורך זה היו מגייסים מספר רב של אנשים, כדי להזיז מטען בסדר גודל של עשרות קילוגרמים. לאחר המצאת הגלגל די היה באיש או בעל-חיים רתום אחד שיעשה את אותה עבודה. נראה שבשלב ראשון גילו בני-האדם שלצורך העברת חפצים כבדים ממקומם ניתן לשאת אותם או לגרור אותם על הקרקע. בשלב מאוחר, המגלשת נכנסה לשימוש אשר הלך וגבר. על מנת להקל עוד את המלאכה, בזמנים ומקומות בהם לא נערם שלג על הרצפה ואפשר שימוש במזחלות, אפשר היה להיעזר בבולי עץ בעלי צורה מעוגלת. ומכאן הדרך לשים את בולי העץ מתחת למשאות לא הייתה ארוכה, וכך הבחינו שבעצם אפשר לחתוך את בולי העץ לחתיכה דקה וכך נוצר הגלגל הראשון
תקופת הנחושת
התקופה הכַלְקוֹליתית היא למעשה תקופת מעבר לעידן של טכנולוגיית הפקה ושימוש במתכות וסגסוגות של מתכות ומובילה אל תקופת הברונזה ותקופת מעבר בין הפרהיסטוריה אל תחילת ההיסטוריה האנושית המתועדת על ידי מקורות כתובים. התקופה מוגדרת משלהי הפרהיסטוריה של אירופה, מערב ומרכז אסיה. בתקופה זו הופיעה חרושת המתכת, לצד כלי אבן מסותתים שהמשיכו להתקיים מהתקופות הקודמות. התקופה הכלקוליתית התקיימה לאחר או בשלהי התקופה הנאוליתית בה כבר החל שימוש במתכות. תקופת הנחושת לא התקיימה בו זמנית בכל העולם, אלא התפשטה במקומות שונים בזמנים שונים. מרכז התפוצה של כלי נחושת נמצאת באזור המזרח התיכון ושוליה - במדינות דרום ומרכז אירופה, ואילו במקומות אחרים כלים מהמתכת נחושת הופיעו רק לאחר מכן יחד עם מתכות אחרות. למשל ביבשת אפריקה לא התקיימה תקופה זו והציוויליזציה התפתחה מהתקופה הנאוליתית ישירות לתקופת הברזל. עידן הנחושת במזרח התיכון החל בסוף האלף ה-5 לפנה"ס ונמשך כאלף שנים, לפני שפינה את מקומו לתחילת עידן הברונזה. המעבר מנחושת לברונזה באירופה התרחש בערך באותו זמן, בין האלף ה-5 לאלף ה-3 לפני הספירה.
התרבות הע'סולית
תלוליות ע'סול הוא אתר ארכאולוגי בירדן, באזור ערבות מואב, 14 ק"מ צפונית מזרחית לים המלח האתר נחפר ונמצאו בו שרידים מהתקופה הכלקוליתית. הוא נחשב לאתר הגדול מסוגו ועל שמו מכונה התרבות הכלקוליתית בשם "התרבות הע'סולית", תחילת התקופה הכלקוליתית הוגדרה לפי השכבות התחתונות בתלוליות ע'סול שאותה ניתן לחלק לתרבויות משנה שלהן תפוצה גאוגרפית וזמנים שונים. בהקשר זה ראויה במיוחד לציון העובדה שבאתרי באר שבע (ביר אבו מטר, ביר א-ספאדי, חורבת בתר, תל שבע) התקיים יישוב בערך בין השנים 4,200–4,000.
בחפירות ביר אבו מטר, אתר ארכאולוגי בבקעת באר שבע המתוארך נחשף ישוב המתוארך לתקופה התקופה הכלקוליתית שהתקיים בערך בין השנים 4,200-4,000 לפנה"ס שהיה חלק ממערכת של יישובים אשר היו מיושבים בו זמנית והיו קרובים זה לזה. הייתה לכך השפעה על כלכלת האתר.
באתר התגלו מספר ענפי כלכלה שמעידים על הטכולוגיות של התקופה. גידול בעלי חיים מבויתים בעיקר ענף הצאן שהיה ענף המחיה הראשי של היישוב. הקרמיקה שנמצאה באתר מצביעה גם היא על חשיבות משק הצאן לתושבי האתר. הקרמיקה כללה מחבצות דמויות נאד עור וגביעים דמויי קרן. הפסלונים הקשורים לפולחן הדת המראים בעלי קרניים הנושאים מחבצות וגביעים דמויי קרן מצביעים על חשיבותו של ענף זה לחיי התושבים. נמצאו שרידים לתעשייה לייצור ושימוש במתכת ובהם כורים וכלי התכה, וכן מוצרים מוגמרים כגון גרזנים, בנוסף, נמצאו ראשי אלות ומגוון תכשיטים שנוצקו בשיטת "השעווה האבודה". באתר נמצאו ממצאים של עיבוד כלי צור בעיקר מגרדים, כלי חיתוך ומקדחים. כן נעשה במקום עיבוד של אבן גיר ואבן קשה כולל עיבוד מעדרים וראשי אלות, דיסקיות קטנות, טסים וחפצי הקדשה. תעשיית החרס בביר אבו מטר הייתה מבוססת על עבודה ידנית. נמצאו במקום עוגות טין ושברי כלים "לא אפויים". כלים שנעשו בטורנית (אובניים איטיים). בתעשייה הסתמנה חלוקה לפי התמחויות בין היישובים השונים של התרבות הע'סולית. בביר אבו מטר רואים בעיקר סימני התמחות במתכת. ממצאים של עיבוד של שנהב ועצמות נמצאו בכמות גדולה יותר בביר א-ספאדי הסמוכה. הקרבה הרבה של היישובים אפשרה להם להשלים אחד את השני ועל ידי כך לאפשר התמקצעות רבה יותר ורמת כלכלה גבוהה יותר. סימני ההתמקצעות של התעשייה מצביעים על יחסי מסחר בין אתרי באר-שבע השונים. כאשר בעזרת סחר חליפין הוחלפו מוצרים מייצור עצמי במוצרים אשר יוצרו באתרים השכנים.
עיבוד מתכות
לפי מחקרים, השימוש במתכות כפי שהן במצבן המינרלי הקיים בטבע, החלה כבר לפני יותר מ-12 אלף שנים, באלף העשירי לפני הספירה באזור צפון הפרת והחידקל ומעט מאוחר יותר באזור מזרח הים התיכון - באזורים שהם בין ישראל לבין דרום טורקיה. השימוש היה במתכות שמקורן בשרידי מטאור, לייצור תכשיטים, ולעיתים אף לייצור כלים. המתכות שבהן השתמשו בזמנים קדומים אלו היו נחושת, זהב וברזל, והעיבוד שלהן כלל ריקוע באמצעות פטיש. עד שנת 6000 לפני הספירה התפשטה כריית הנחושת מזרחה עד למקום שבו שוכנת איראן וצפון מערבה לכיוון שבו שוכנות סרביה ורומניה.
לפני כ-7000 שנים, בסביבות שנת 5000 לפנה"ס (בתחילת תקופת הנחושת) פיתח בני אדם באזור שהוא טורקיה או סוריה, שיטות לצרוף את הנחושת מעפרותיה, ובכך התאפשר שימוש נרחב יותר בנחושת על ידי כרייה של הנחושת מהאדמה במקומות בהם הנחושת מעורבבת בחומרים אחרים. הנחושת הותכה בכור ושימשה ליציקה בתבניות. התכה ויציקה של נחושת התפשטו בהדרגה. עד שנת 4000 לפני הספירה הדבר התקיים במזרח התיכון ובאירופה סביב אגן הים התיכון. עד 3000 ללפני הספירה הטכנולוגיה הזו הגיעה לצפון הודו וצפון אירופה. עד 2000 לפני הספירה הטכנולוגיה התפשטה גם לספרד, בריטניה וסין.
באותה תקופה החל גם השימוש בכסף טבעי. בסביבות שנת 3500 לפנה"ס נצרפו עפרות מעורבות של נחושת ובדיל באזור ארם־נהריים על־מנת לייצר ארד (ברונזה). כ-500 שנה לאחר מכן נעשה שימוש בתהליך "יציקת שעווה מתכלה" (Lost-wax casting) לביצוע יציקות מסובכות.
מכרות תמנע
מכרות הנחושת הקדומים של תמנע נמצאים בעמק תמנע, בשוליים המערביים של הערבה הדרומית, כ-25 קילומטר מצפון לאילת. האדם נמשך לבקעת תמנע החל בתקופה הנאוליתית, בערך 10,000 לפנה"ס ואילך, בשל עפרות הנחושת המצויות בה.
חמזה אבן עבד אלמטלב
חַמְזַה אִבְּן עַבְּד אלמֻטַלִב (בערבית: حمزة ابن عبد المطّلب) (569-625) היה דודו של מוחמד מייסד האסלאם, וצחאבי מבני לווייתו של מוחמד. נהרג בקרב אוחוד בין תומכי מוחמד לשבט קורייש.