cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוג'יפילם
ההיסטוריה של החברה
החל מאמצע שנות ה-50 החלה פוג'יפילם להתפשט לרחבי הגלובוס תוך שהיא מקימה שלוחות במדינות שונות ובשנות ה-80 החלה להעביר ייצור מיפן למפעליה ברחבי העולם. בשנים אלו פיתחה החברה מוצרים בתחום הצילום, הרפואה והדפוס מבוססי טכנולוגיה דיגיטלית והייתה החברה הראשונה בעולם שהפעילה רדיוגרפיה דיגיטלית (CR) שהפחיתה את החשיפה לקרינה של הטכנאים והחולים.
בשנות ה-80, כשהיא חברת סרטי הצילום הדומיננטית ביפן, הייתה פוג'יפילם בין נותני החסות לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) דבר שהיווה קרש קפיצה להרחבת פעילותה בצפון אמריקה תוך דחיקת רגליה של קודאק. במסגרת חדירה זו הקימה החברה מפעל ייצור סרטי צילום בארצות הברית.
בשנות ה-90 השקיעה החברה בפיתוח הצילום הדיגיטלי ובייצור המצלמות הדיגיטליות הראשונות (כולל מצלמות רנטגן). בתחילה חששו הצלמים המסורתיים שאיכות התמונה בפלטפורמה הדיגיטלית תהייה נמוכה מהסרטים אולם עם השנים השתפרה הטכנולוגיה והתרחב השימוש בצורת צילום זו.
בתחילת המאה ה-21 התגבר המעבר של העולם לצילום דיגיטלי תוך זניחת השימוש בסרטים המסורתיים. תופעה זו חייבה את פוג'יפילם לשנות את האסטרטגייה שלה מן הייסוד ולפתח קווי ייצור חדשים שיענו על השינויים בשוק. בניגוד לקודאק שלא הצליחה להתמודד עם השינויים והגישה ב-2012 בקשה לפשיטת רגל, הצליחה פוג'יפילם לצלוח את המשבר תוך הרחבת סל מוצריה. יחד עם זאת נכשלה ההשקעה של החברה בקו ייצור מצלמות דיגיטליות לאחר ששוק הצילום עבר לטלפונים סלולרים.
ב-2018 החלה החברה בתהליך רכישת 50.1% מחברת זירוקס האמריקאית אולם המהלך נכשל עקב התנגדות משקיעים והיא נאלצה להסתפק רק ב-25% מזירוקס תוך הקמת חברה משותפת בשם פוג'י-זירוקס. ב-2019 רכשה פוג'יפילם את חטיבת הדיאגנוסטיקה הרפואית של חברת היטאצ'י.
נכון ל-2020 עובדים בחברה כ-74,000 עובדים דרך כ-300 חברות בנות כשמטה החברה נמצא בטוקיו.
פוג'יפילם בישראל
בתחילת שנות ה-60 החלה פוג'יפילם לפעול בשוק הישראלי והעניקה זיכיונות למספר נציגויות:
פרשת היאקוזה
ב-1994 הודיע המשנה לנשיא של פוג'יפילם, ג'ונטרו סוזוקי (Juntarō Suzuki), על הפסקת תשלום דמי החסות לארגון היאקוזה ביפן וכתגובה נרצח על ידי הארגון. אירוע זה העלה לכותרות את ההתשלומים שמעבירות חברות מסחריות לארגון הפשע.
הספקטרום הטורדני כפייתי
הפרעות הספקטרום האובססיבי קומפולסיבי (טורדני כפייתי) הוא שם כולל למספר הפרעות שיש להן מרכיבים דומים להפרעה טורדנית-כפייתית. הפרעות הספקטרום מאופיינות במחשבות טורדניות או בהתנהגות כפייתית. כיום יש מחלוקת בין חוקרים בתחום לגבי איזה הפרעות צריכות להיכלל בספקטרום, לרוב יש הסכמה כי חרדת בריאות, הפרעת גוף דיסמורפית (BDD) תלישת שיער כפייתית (טריכוטילומניה), חיטוט בעור, התמכרות לאינטרנט וקניות כפייתיות שייכות לספקטרום. מצבים נוספים שיש מחלוקת לגביהם כוללים בין היתר הפרעות אכילה, פיקה, פרפיליה ותסמונת טורט.
הבדלים בין הפרעות הספקטרום
הפרעות הספקטרום שונות זו מזו הן בתוכן והן ביחס בין טורדנות לכפייתיות.
טיפול בהפרעות הספקטרום
הטיפולים בהפרעות הספקטרום דומים למדי וכוללים טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) וטיפול תרופתי במידת הצורך. אופי הטיפול, הן התרופתי, והן הקוגניטיבי התנהגותי, משתנה בהתאם להפרעה. כך למשל, בחרדת בריאות ו-BDD נעשה שימוש בטיפול בחשיפה ומניעת תגובה במסגרתו האדם נחשף לתכנים וטריגרים הגורמים לו מצוקה ולומד לא להגיב בצורה טקסית, ואילו בטריכוטילומניה נעשה שימוש בטכניקה של היפוך תגובה במסגרתה האדם לומד לבצע פעולות אחרות במקום תלישת שיער כשהדחף תוקף אותו.
כנסיית הנחת הגלימה
כנסיית הנחת הגלימה או כנסיית הורדת הגלימה (ברוסית: Церковь Ризоположения) היא כנסייה הניצבת בכיכר הקתדרלות במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. בניית הכנסייה החלה בשנת 1484 והסתיימה שנה אחר כך, על ידי בנאים שהגיעו מפסקוב. ככל הנראה מדובר באותם בנאים אשר תכננו ובנו את קתדרלת העלייה לשמים הסמוכה.
היסטוריה
בכנסייה איקונוסטזיס בן ארבע רמות, שנוצר על ידי נאזארי איסטומין סאבין בשנת 1627 וכן ציורי קיר רבים מעשה ידי איוואן בוריסוב, סידור פוספיב וסימיון אברמוב, משנת 1644.
הכנסייה בנויה בסגנון רוסי ביזנטי, ולה כיפת בצל אחת, בסגנון זה.
לאחר הקמתה שימשה הכנסייה את הפטריארך של מוסקבה אולם באמצע המאה ה-17 הפכה לכנסייה הפרטית של משפחת המלוכה, עד מעבר בירת המדינה ממוסקבה לסנקט פטרבורג. בשנת 1737 ניזוקה הכנסייה בשרפה, אולם שוקמה זמן קצר לאחר מכן, ונבנתה מחדש כשלה חדרי מבוא פתוחים משלושה אגפים.
נוירואנטומיה
נוירואנטומיה הוא ענף באנטומיה החוקר את הארגון המבני של מערכת העצבים.
אצל חוליתנים, מסלולי העצבים מהמוח לשאר חלקי הגוף והמבנה הפנימי של המוח עצמו מסובכים למדי. כתוצאה מכך, נוירואנטומיה התפתח כתחום משל עצמו, אך לעיתים הוא עדיין מוגדר כתת-תחום במדעי המוח. חלוקת המוח לאזורים ומבנים מובחנים מוכוונת להבנת התפקוד שלהם. לדוגמה, הרבה מהידע על תפקוד התלח מגיע מבדיקת השפעות הפגיעה במקומות השונים במוח על התפקוד העצבי.
במערכת העצבים המרכזית, ישנה חלוקה בין אזורים של חומר לבן לבין אזורים של חומר אפור. החומר האפור מכיל גרעיני תאי עצב, בנוסף לאקסונים ולדנדריטים הקיימים גם בחומר הלבן. קליפת המוח, הגרעינים הבזליים, וחלקים מחוט השדרה - כולם מכילים חומר אפור. לעומתם, הסיבים המקשרים אזורים שונים במוח, וכן הסיבים המקשרים את המוח עם חוט השדרה, מכילים חומר לבן בלבד.
ירחבל
ירחבל (בארמית קלאסית: ܝܪܚܒܠ; בארמית תדמורית: 𐡩𐡴𐡧𐡡𐡪; ירחבל או ירחיבּוֹל בתעתיק עיצורי חלקי) היה אחד משלישיית האלים המקומיים של העיר הקדומה תדמור שבמרכז סוריה של ימינו. הסיומת "בל" קשורה במילה השמית "בעל", שהיא גם שמם של האלים בעל ובל. בדרך כלל הוא מוזכר בתור אל השמש לצד האל הראשי בעל שמין ואל הירח אגליבול. ידוע שיש קשר בין ירחבל ובין האל הדרום-שמי מלאכבעל. ירחבל מתואר כאל האחראי על העננים, המעיין והורדת הטל, וכן כשומר מעיין אפקה השוכן דרומית לעיר. בתקופה מאוחרת יותר, ייתכן שהתיישבות של ערבים באזור הביאה לפולחן התדמורי את אל הצדק שֶּׁמֶשׁ, מה שכנראה נתן לירחבל את תפקידו בתור שומר המעיין. הוא מכונה "אדון המעיין" במספר מקורות כגון תבליט במקדש הגדא שבדורה אירופוס, המתוארך לשנת 150 לפנה"ס לערך. בפסלים מתואר ירחבל לעיתים בתור לוחם עם הילה סביב ראשו.
שר היער
שר היער (בגרמנית: Der Erlkönig, בתעתיק לעברית: ארלקניג או ארלקניש) היא בלדה גרמנית מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1782 והולחנה על ידי מספר מלחינים, שהידוע שבהם הוא פרנץ שוברט (1815).
עלילה
הבלדה מבוססת על אגדה דנית בשם Ellerkonge (בעברית "מלך האֶלפים"). האגדה תורגמה לגרמנית על ידי יוהאן גוטפריד הרדר ב-1778. המילה "אלף" (elfen) תורגמה בטעות כ-"Erle" (עץ האלנוס), בתוספת המילה הגרמנית "König" (מלך). "באגדה המקורית מתואר שר היער כיצור פלאי, קונדסי אך מסוכן, שנגיעתו ממיתה. אצל הרדר בת שר היער היא הדמות העיקרית".
הבלדה מספרת על רכיבה לילית של אב עם בנו. הילד רואה את דמותו של שר היער, שמפניה הוא מרגיש מאוים. על-פי האגדה, שר היער הוא יצור שרודף יערות, שואב נשמות ילדים והורג אותם. האב מנסה להרגיע את בנו מהחזיונות, להם הוא נותן הסבר טבעי כגון ערפל או רשרוש הרוח בעלים, וככל שהבלדה מתקדמת האב מגביר את מהירות רכיבתם. אך הילד לא נרגע; שר היער מנסה לפתות את הילד לבוא איתו, ומפחיד אותו יותר ויותר ככל שמתקדמת הבלדה. התיאורים של שר היער מוצגים מנקודת מבטו של הילד ונראים אמיתיים ביותר. כשהבן לבסוף מותקף פיזית על ידי שר היער, האב מגביר עוד יותר את קצב רכיבתם על-מנת להגיע ליעדם לפני שיהיה מאוחר מדי. כשהם לבסוף מגיעים האב מגלה שהילד כבר מת.
פרשנויות ליצירה
פרשנות נפוצה של השיר היא לראות את שר היער כמטפורה למחלה קטלנית הגורמת לו להזיות. מתוך סבלו הוא הוזה את שר היער המאיים עליו ומפתה אותו בו זמנית, אשר מדמה את המוות המצפה לו.
פרשנות אחרת רואה בבלדה דימוי למאבק בין שתי אסכולות בנות התקופה - הרציונליזם, פרי עידן הנאורות, אשר סבור שהאדם באמצעות תבונתו ושכלו יכול לפענח את העולם, להבינו ולרתום אותו לצרכיו; לעומת הרומנטיקה, שעל פיה האדם לא מסוגל לתפוס בשכלו את הטבע וישנם דברים שהם מעבר להשגתו. כך האב הרציונלי מבקש לשלול את גישתו של הבן הרומנטיקן שמוצא בטבע יסוד מאיים שהאדם לא יוכל לו: שר היער. הרציונליזם מבטל את התפיסה לפיה יש בטבע דברים נסתרים שבני האדם לא יוכלו לדעת ולפענח, אולם לבסוף שר-היער חוטף את הילד והרציונליזם מתבדה.
תרגומים עבריים
הבלדה תורגמה לעברית על ידי מיכ"ל ("מלך-בלהות"), יעקב פיכמן ("שר היער"), שאול טשרנחובסקי, עמנואל אולסבנגר, עדה ברודסקי, אריה סתיו, אלכס בנדרסקי, אמיר אור ואריאל הירשפלד.
להלן השוואת כמה מן התרגומים – ומולם המקור:
לחנים
הבלדה התפרסמה במרוצת הזמן, והולחנה על ידי מלחינים רבים, פעמים אחדות כליד. הגרסה המוכרת ביותר היא זו של שוברט. גרסאות נוספות הן של יוהאן פרידריך רייכרט בן המאה ה-18 ושל קארל לווה, בן גילו של שוברט. בטהובן עשה ניסיון להלחין את הבלדה אך חזר בו ולא פרסם את עבודתו.
לחנו של שוברט
שוברט הלחין את השיר לקול סולו ולפסנתר בשנת 1815. הוא ערך שלושה תיקונים לפני שפרסם את הגרסה הרביעית בשנת 1821 כאופוס 1 (אוטו אריך דויטש קטלג את השיר כמספר 328 ברשימת יצירותיו של שוברט). הליד בוצע לראשונה בקונצרט פרטי בווינה ב-1 בדצמבר 1820. הבכורה הפומבית נערכה ב-7 במרץ 1821 בקֶרנטנֶרטוֹר בווינה.
ארבע הדמויות בשיר - המספר, האב, הבן ושר היער - מושרות בדרך כלל על ידי זמר אחד. שוברט מיקם כל דמות במנעד קולי שונה ועם ניואנסים קצביים משלה. המספר במנעד האמצעי בסולם מינורי. האב במנעד הנמוך ושר הן בסולם מינורי והן במג'ורי. הבן במנעד גבוה, שר בסולם מינורי המייצג את פחדו. שר היער שר בסולם מג'ורי מלווה בארפג'י עולים ויורדים. דמות חמישית, הסוס, נרמזת בשלשות מהירות על ידי הפסנתר לאורך כל השיר, מחקה פעימות פרסה.
הליד מתחיל בשלשות מהירות של הפסנתר על מנת ליצור תחושת דחיפות בדימוי דהירתו של הסוס. בינתיים הבס מוסיף נושא אימה לקטע. מוטיבים אלה ממשיכים לאורך כל הדרך. כל אחד מתחנוניו של הבן הופך להיות חזק, גבוה, ודק יותר מהקודמים. לקראת סוף היצירה המוזיקה מואצת, כפי שהאב מנסה בצורה נואשת לדרבן את הסוס שלו לדהור מהר יותר, ולאחר מכן מאיטה, כאשר הוא מגיע. הפסנתר עוצר לפני הסיום לפני שהוא מסיים בקדנציה דרמטית.
הליד נחשב מאתגר לביצע בשל המנעד הקולי הנדרש מהסולן כמו גם הליווי הקשה הכוללת נגינה של אקורדים ואוקטבות במהירות כדי ליצור דרמה ודחיפות. השיר עובד לפסנתר סולו על ידי פרנץ ליסט והליווי בפסנתר תוזמר על ידי הקטור ברליוז. ישנו גם עיבוד לכינור סולו על ידי היינריך וילהלם ארנסט. הביצוע המפורסם ביותר הוא של זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו והפסנתרן ג'רלד מור.
אחד מכתב הידי של היצירה שמור בספרייה והמוזיאון על שם מורגן (The Morgan Library & Museum) בניו יורק.
יחסו של גתה ללחן
בשנת 1815 שלח שוברט בן ה-18 את הלחן לגתה, אולם הלה כלל לא טרח לענות לו. סיבה אפשרית לכך היא שלתפיסתו האסתטית, הלחן מתוחכם מדי ועל כן מסיט את תשומת הלב מהמילים והתוכן.
קישורים חיצוניים
תרגומים עבריים:
גבריניוס
גבריניוס (Gebrinius) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית, זוהה גבריניוס עם האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
מרכז פולחני של גבריניוס התגלה בסמוך לעיר בון (כיום בגרמניה). באתר התגלה מזבח לכבוד האל מהמאה השנייה. על המזבח הופיעה הקדשה ל"מרקורי גבריניוס".
תגליפי האל מתארים אותו כבעל גוף של כבש וראש של אריה.
זאפוד ביבלברוקס
בגרסאות הרדיו והטלוויזיה של מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, זאפוד משוחק על ידי מארק ווינג-דיווי. בסרט, הוא משוחק על ידי סם רוקוול.
הדמות
זאפוד הוא נשיא הגלקסיה, ולו שני ראשים ושלוש זרועות.
זאפוד כדמות, הוא נהנתני ולא אחראי, נרקיסיסטי עד כדי סוליפסיזם, ואינו רגיש להרגשותיהם של אנשים מסביבו. למרות זאת, הוא מאופיין בכריזמטיות שמביאה לכך שהרבה דמויות מתעלמות מהפגמים באופיו. לפי דאגלס אדמס, יוצר הדמות, זאפוד מבוסס על חבר ותיק מאוניברסיטת קיימברידג' בשם ג'וני סימפסון.
בספרים, לפי ניסויים שערך על עצמו בחללית "ליבת הזהב", הוא "ממולח, בעל דמיון פורה, חסר אחריות, לא ראוי לאמון, מוחצן, ושום דבר שאתה לא יכול לנחש". בסרט, יחסית לדמותו בספרים, הוא בוטה יותר ופחות חכם (לעומת הספרים שבהם היה ערמומי).
תפקיד בספרים
כיוון שזאפוד הופיע בעיקר בשני הספרים הראשונים ובספר "ועוד משהו..." (למעט מספר מועט של הופעות בספר החיים, היקום וכל השאר), לא יוזכרו כאן הספרים החיים, היקום וכל השאר, היו שלום ותודה על הדגים ולא מזיק ברובו.
שני הספרים הראשונים
במקביל לאירועים בספר הראשון, זאפוד גונב את החללית "ליבת הזהב", החללית המתקדמת ביותר ביקום. בעת שהוא, טריליאן ומרווין בליבת הזהב, החללית אוספת את ארתור דנט ופורד פרפקט לאחר שהושלכו מחללית של יצורים הקרויים "ווגונים". במשך הספר, הם שטים בחלל, עד שמגיעים לכוכב לכת בשם "מגרתיאה". זאפוד, טריליאן ופורד יוצאים מהחללית (ארתור ומרווין נשארים בחללית על מנת להשגיח עליה), ונכנסים אל מנהרות הכוכב, אך בהמשך הם בורחים לחללית מזוג עכברים שדרש את מוחו של ארתור (שיצא בינתיים מהחללית).
הם עוזבים את מגרתיאה, אך מותקפים על ידי חבורת ווגונים. הם מצליחים לזמן את אחד מאבותיו של זאפוד, והוא מצליח להציל אותם, תוך כדי שיגור זאפוד ומרווין לכוכב הלכת "בטא מינור", שם נמצאים המשרדים של הוצאת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". הם נכנסים למשרדים כדי למצוא את זרניוופ, אך נמצא במסע בין גלאקטי בעולם וירטואלי. בהמשך, בנייני הוצאת מדריך הטרמפיסט לגלקסיה מוטסים לפלאנטה שנייה של מערכת פרוגסטאר על ידי מפציצי פרוגסטאר, המחפשים את זאפוד בשל פשעיו. הם פוגשים את רוסטה, שמראה להם את מיקום משרדו של זרניוופ.
כשהם בורחים מלוחמי הפרוגסטאר, מתגלה בפניהם דמות הקרויה "גארגאוואר". גארגאוואר מודיע לזאפוד שהוא צפוי להיכנס ל"מערבולת הפרספקטיבה הטוטאלית" - מערבולת שמציגה את היחס בין גודל האדם לגודל היקום, על מנת שהאדם יבין את זה שהוא נחות בהשוואה ליקום ולא חשוב. זאפוד מוכנס למערבולת, אך המערבולת מראה לו שהוא דווקא היצור החשוב ביותר ביקום. בהמשך הוא מגלה שגרסה מיניאטורית של ליבת הזהב נמצאת בכיסו. היא משוחזרת, ואז זאפוד חוזר אל החללית תוך כדי שהוא משאיר את מרווין בכוכב הלכת.
הם משוגרים ל"מסעדה שבסוף היקום" (הנקראת כך משום שהיא נמצאת בנקודת הזמן שבה נהרס היקום), וצופים בפיצוץ היקום. בהמשך הם מוצאים את מרווין, גונבים חללית, ושבים להווה, אך ארתור ופורד ניתקים מהחבורה.
אזכורים תרבותיים
במשחק המחשב Escape Velocity, יש כוכב לכת שנקרא ביבלברוקס שנמצא במערכת זאפוד. בנחיתה על כוכב הלכת מופיע התיאור "ביבלברוקס הוא עולם פרוע, עולם של מסיבות פרועות ואנשים פרועים. אם יש לכם שני ראשים, שלוש זרועות, ובעיית אגו, אל תיסעו לביבלברוקס; אתם תצחקו ותיחשבו משעממים ולא-מקוריים."
במשחק המחשב The 7th Guest, "Zaphod Beeblebrox" הוא קוד צ'יט שגורם לשחקן לקבל גישה לכל החדרים והחידות במשחק.
קיים מועדון לילה בשם "זאפוד ביבלברוקס" באוטווה, אונטריו, קנדה. הוא מתואר כ"המועדון שבסוף היקום".
הערות שוליים
Pangalaktischer Donnergurgler
תל דן
תֵּל דָּן (ערבית تل القاضي - "תל אל-קאדי", "תל השופט") הוא תל הנמצא כחצי קילומטר מצפון לקיבוץ דן, בתחומה של שמורת טבע תל דן בעמק החולה. גובהו 204 מטרים מעל פני הים, שטחו כ-200 דונם וצורתו כשל אליפסה בקוטר של 400 עד 500 מטרים. התל מזוהה עם העיר דן המוזכרת במקרא, ומספר אתרים בו נחפרו והעלו ממצאים ארכאולוגיים רבים וייחודיים מתקופות שונות.
האתר הארכאולוגי
האתר הארכאולוגי נחקר על ידי אגף העתיקות והמוזיאונים בין השנים 1966 ו-1974, ומאז על ידי מכון גליק לארכאולוגיה מקראית בהיברו יוניון קולג' בראשותו של אברהם בירן.
בתל דן הוגדרו 16 שכבות מתקופת הברזל וקודם לה, וכן שכבה מהתקופה פרסית-הלניסטית, שכבה רומית, ושכבה מוסלמית מאוחרת, כדלקמן: לאחר גלות ישראל בשנת 733 לפנה"ס, המשיך להתקיים ישוב בעיר, כתוצאה מחילופי אוכלוסין שעשו האשורים. בהמשך דעך היישוב, אך בתקופה ההלניסטית המשיך הפולחן במקום, באותו אתר בו ניצבו שרידי המקדש שבנה ירבעם בן נבט. בתקופה הרומית ננטשה העיר והמרכז המיושב באזור עבר לבניאס.
שרידים כנעניים
השרידים החשובים מהעיר הכנענית כוללים את שער העיר הכנעני שבצדה הדרום-מזרחי של העיר, ואת הסוללה שמקיפה את התל. הסוללה מתוארכת לתקופת הברונזה התיכונה 2 ב'-ג'( 1750-1550 לפסה"נ) ובמרכזה גרעין אבן. גרעין חלקו הדרומי של התל הוא קיר אבנים שהשתמר בגובה 10.5 מטרים וברוחב 6.5 מטרים. בצדו הצפוני והמזרחי, הגרעין עושה שימוש במבנים קדומים מתקופת הברונזה התיכונה 2 א' (MBIIa), כאשר בחלק מן השטחים שנחשפו התגלו מעל הגרעין מספר נדבכי בוץ ששימשו להגבהת הסוללה וליצירת שיפוע של בין 38 ל-45 מעלות. בסיס הסוללה הוא 50 עד 60 מטרים, וגובהה משוחזר בכ-20 מטרים. מילוי האדמה הכיל אדמה מקומית ושכבות יישוב קדומות, ובחלקים מסוימים כוסה חלקה החיצוני באדמה גירנית למניעת סחיפה. אין הסכמה במחקר אם תפקידה של הסוללה הגנתי או תעמולתי.
אלקי לרנקה
אלקי לרנקה (ביוונית: Αλκή Λάρνακα) היה מועדון כדורגל קפריסאי מהעיר לרנקה.
תל דן
שרידים כנעניים
שער העיר הכנעני עשוי מ-47 נדבכים של לבני בוץ ומתוארך לאמצע המאה ה-18 לפנה"ס. גובהו שבעה מטרים, רוחבו 15.45 מטר ואורכו 13.5 מטר, והוא הוקם על גבי תלולית בגובה 10 מטרים. הוא כולל פתח בצורת קשת לבנים שהשתמרה בשלמותה, שני מגדלים משני צדדיו - האחד פונה אל העיר והאחר פונה אל צידה החיצוני - ושני תאים בכל אחד משני צדדיו (שער 4 מרחבים). המעבר דרך השער הוא באורך של 10 מטרים והוא מורכב ממדרגות העולות אליו משני הצדדים ובצד הפנימי חובר אל רחוב מהתקופה. שער העיר דן (המכונה " שער שלוש הקשתות") הוא שער העיר השלם הקדום ביותר שהתגלה בעולם, ונראה ששרד מאחר שנסתם מסיבה בלתי ידועה, כוסה בעפר ושימש למעשה גרעין לסוללה שנבנתה עליו. לגילוי זה חשיבות עצומה, עד גילויו של השער בשנת 1979 סברו החוקרים שבתקופה הכנענית עדיין לא היו קשתות.
חשיפת לבני הבוץ העתיקות לאוויר חשפה אותן גם לפגעי הטבע. במאמץ להגן על השער הקדום הקימה בשנת 2001 רשות הטבע והגנים, בסיוע הקרן העולמית למשמורת אתרים (World Monuments Watch), סככה מעל השער, חזית החומה פורקה, הסדקים במבנה השער תוקנו והחזית הושבה למקומה.
אלקי לרנקה
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1948 והגיעה 5 פעמים לגמר הגביע הקפריסאי מבלי שהצליחה לנצח במעמד. העונה הכי מוצלחת שלה הייתה ב-1979 כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה. בעונה זו הפסידה בגמר הגביע הקפריסאי לאפואל ניקוסיה, שזכתה באליפות באותה שנה. תוצאה זו אפשרה להם לשחק בגביע אופ"א, שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי דינמו בוקרשט.
תל דן
אתר הפולחן
בצדו הצפוני של התל ממוקם המתחם המקודש מתקופת הברזל, זהו המרכז הפולחני הגדול ביותר מתקופה זו שנחפר בארץ ישראל. בשכבה מן המאות 9-10 לפנה"ס, התגלו תעשיות תומכות פולחן. בית בד ותעשיית שמן זית שהייתה נחוצה עבור פעילות ריטואלית במתחם המקודש, פעילות שהייתה מלווה בטקסי משיחת שמן, הדלקת נרות, בניסוך ובמנחות סולת בלולה בשמן ובאותה שעה שימשה גם מקור הכנסה לכוהני המקדש. בנוסף נמצא מכלול מתקנים למיחזור מתכת בגודל של קרוב לדונם, הגדול מסוגו בכל ארץ ישראל.
המקדש מזוהה עם המקדש המתואר במקרא שנבנה על ידי ירבעם בן נבט במאה ה-10 לפנה"ס. תוכניתו הייתה דומה, ככל הנראה, לזו של בית המקדש הראשון בירושלים, על־מנת שישמש תחליף ראוי לעשרת שבטי ישראל שהתפצלו מממלכת יהודה. במקום נמצאו עצמות של חיות כשרות, ומספר חוקרים גורסים כי אלו הן עצמות של קורבנות שהועלו על המזבח. מזבח זה בנוי כפי שמצווה בתורה - מאבני גוויל בעלות חורים לניקוז דם הקורבן, ואילו הופעת מדרגות שליד המזבח מגלה כי לא קיים אזהרת התורה. אחת מקרנות המזבח נתגלתה בסמוך. סמוך למזבח נמצאו מחתות וקערת נחושת - כלים פולחניים שהיו בשימוש גם בהיכל בית מקדש בירושלים. במת המקדש המצויה מצפון למכלול המזבח נבנתה אף היא בתקופת ירבעם בן נבט, הורחבה אחר כך בתקופת אחאב במאה ה-9 לפנה"ס, ונוספו לה מדרגות בתקופת ירבעם בן יהואש במאה ה-8 לפנה"ס. ליד הבמה התגלה מבנה מוארך שככל הנראה שימש את הכוהנים שניהלו את האתר. סמוך לאתר הפולחן נמצא "מצפור המוצב" הניצב במקום שבו שכן מוצב צה"ל עד מלחמת ששת הימים, ומסביב נחפרו תעלות קשר.
במקום נמצאו שרידים מועטים שקדמו לימיו של ירבעם, אך לא ניתן היה לזהות מקדש קדום המזכיר את המרכז הפולחני עליו מסופר בסיפור פסל מיכה בספר שופטים.
האתר המשיך לשמש כאתר פולחן מרכזי גם לאורך ההתקופה הלניסטית והתקופה הרומית בארץ ישראל. בתקופה ההלניסטית הייתה במתחם הפולחני פעילות בנייה ענפה. אחד הממצאים העיקריים שנחשפו מתקופה זו היא כתובת דו לשונית יוונית-ארמית "לאל אשר בדן" שנמצאה באתר.
החומה והשער הישראלי
חומת העיר המשוחזרת היא, ככל הנראה, מתקופתו של ירבעם. ליד שער העיר הישראלי, בדרומו של התל, ניתן להבחין בכך שהחומה הוקטנה, כנראה בידי המלך אחאב (המאה ה-9 לפנה"ס), שהפך את האזור מחוץ לחומה ל"חוצות" - שווקים. כאן התרכזו החיים הציבוריים של העיר, ואף ניתן לראות במקום ספסל עליו ישבו ה"זקנים" לשפוט את העם. השער גדול למדי וכולל חלק חיצוני, חלק אמצעי שבו ארבעה תאים, וחלק פנימי שמטפס על הסוללה המקיפה את העיר ומוביל לתוכה. במפתן החיצוני של השער נותרו אבני הסף, וכן השתמרו שקעים שנבנו לצירי הדלתות והאבנים שעצרו את דלתות השער. צמוד למגדל שממזרח לשער התגלו חמש מצבות בזלת, שייתכן ושימשו כ"במת השער".
בית המושל האשורי
בשטח T-1 סמוך למעיין התגלה מבנה ציבורי מתקופת הכיבוש והסיפוח של עמק החולה על ידי האימפריה האשורית ברבע השלישי של המאה השמינית לפנה"ס. האשורים בחרו בדן לשמש כמרכז אזורי לאחר הכיבוש והחורבן של תגלת-פלאסר השלישי. תחת שלטונה של אשור, חוותה דן שיקום מהיר מתלאות החורבן ואף הפכה מיושבת יותר מבעבר. אוכלוסייה חדשה הגיעה אל העיר, שכונות מגורים חדשות נוסדו ומבנה אימפריאלי נבנה בה. ניתוח התוכנית האדריכלית ומכלולי התרבות החומרית של המבנה מעיד על המאפיינים הפיזיים של השליטה האשורית בפחוות האימפריאליות, בייחוד סגנון החיים המשקף "מובלעת אימפריאלית".
כתובת תל דן
בשער הישראלי נמצאה בשנת 1993 כתובת תל דן, בה נאמר בין היתר (שחזור על פי הצעת החופרים):
לכתובת נודעה חשיבות רבה במחקר, מאחר שהיא כתב היד הקדום ביותר שמזכיר את בית דוד. תוכנה, המיוחס לחזאל מלך ארם, סותר את גרסת המקרא, לפיה צבא ארם אמנם הביס את המלכים בקרב ואף פצע את יורם, אך יהוא הוא שהרג את שניהם. עם זאת, משפט זה אינו נאמר בפירוש בכתובת, שהיא חסרה וקטועה, והושלמה על סמך השערות בלבד.
את הכתובת, המוצגת מאז סוף המאה ה-20 במוזיאון ישראל, חשף הארכאולוג אברהם בירן, מנהל המשלחת הארכאולוגית לתל דן בשנים 1966–1999.
היסטוריוגרפיה
יש שפירשו שכוונת הפסוק אינה לעיר דן הנזכרת במקומות אחרים במקרא.
בספר יהושע מוזכרת עיר בשם לשם שהתקיימה במקום. בספר שופטים מוזכרת העיר בשם ליש. לפי המסורת המקראית, כבשו בני שבט דן את העיר, אשר תוארה כמקום שקט ובטוח:
לאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת במאה ה-10 לפנה"ס בנה ירבעם בן נבט, מלך ישראל, מקדשים בבית אל ובדן. על פי ספר מלכים, המקדש נבנה כתחליף לבית המקדש הראשון עבור עשרת שבטי ישראל שהתפצלו מממלכת יהודה, אך המקום כנראה היה מרכז פולחן עוד קודם. העיר ניצבה בסמוך לגבול ישראל וארם, ובתקופת ממלכת ישראל עברה מספר פעמים מיד ליד. כך, למשל, קיבל בן הדד הראשון מלך ארם שוחד מאסא מלך יהודה (המאה ה-9 לפנה"ס) כדי שיפר את בריתו עם בעשא מלך ישראל, אויבו המושבע של אסא, ויכה בממלכתו:
לאחר חורבן ממלכת ישראל, נזכרת העיר בהקשר לחידוש חגיגות הפסח על ידי המלך חזקיהו וניתן להבין כי עדיין שכנו בה בני ישראל.
אלקי לרנקה
היסטוריה
הקבוצה העפילה חזרה לליגה הבכירה בקפריסין בעונת 2009/10.
בתאריך 9 במאי 2014 הקבוצה הפסיקה את פעילותה.
דוד קציר
דוד קציר (19 ביולי 1928 - 25 בדצמבר 2006) היה שופט מחוזי בישראל ומחבר ספרי משפט.
ביוגרפיה
למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין בשנת 1957, כיהן כשופט בית המשפט המחוזי בחיפה בין השנים 1977–1993. לאחר פרישתו, בשל התמחותו בתחום 'פיצויים בשל נזק גוף' שימש מספר פעמים כבורר.
סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר
סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר (במונגולית: Сайнжаргалын Ням-Очир; נולד ב-20 ביולי 1986) הוא ג'ודוקא מונגולי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
דוד קציר
ביוגרפיה
חיבר מאמרים וספרי משפט המשמשים תדיר את בתי המשפט וקהיליית עורכי הדין.
סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר
ניאם-אוצ'יר התחרה במשחקים האולימפיים בלונדון 2012, וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
ניאם-אוצ'יר מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות העולם משנת 2015, כאשר זכה בארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג ובקטגוריית הנבחרות. באליפויות אסיה הוא זכה בשתי מדליות, מדליית כסף (2013) ומדליית ארד (2009).
במהלך הקריירה זכה ניאם-אוצ'יר במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורניר המאסטרס וגראנד סלאם פריז היוקרתיים.
הלוח הפרסי
הלוח הפרסי (בפרסית تقویم هجری شمسی או گاه‌‌شماری هجری خورشيدى ; ידוע בתור הלוח הפרסי או הלוח האיראני) הוא לוח שנה שמשי, המשמש כיום באיראן ובאפגניסטן. לוח השנה מתחיל בכל שנה בנקודת השוויון האביבית, במדויק כפי שהיא נמדדת בתצפיות אסטרונומיות הנערכות בטהראן ובקאבול. עובדה זו הופכת אותו למדויק יותר מהלוח הגרגוריאני, אך גם מקשה לחזות מועד התרחשותם של תאריכים ספציפיים.
מנין השנים מתחיל בהג'רה, כמו בלוח המוסלמי הירחי, אולם מכיוון שהשנה הירחית קצרה בכ-3% לעומת השנה השמשית, נוצר במהלך השנים פער בין שני הלוחות, כך, למשל, שנת 2009 היא 1430/31 על פי הלוח המוסלמי הירחי, אבל 1387/88 על פי הלוח הפרסי.
לוח השנה הג'לאלי הוכנס לשימוש ב-15 במרץ 1079 על ידי הסולטאן הסלג'וקי ג'לאל א-דין מלכשאה הראשון, שהתבסס על המלצותיה של ועדת אסטרונומים, בהם גם עומר ח'יאם, שפעלה במצפה הקיסרי בבירתו איספהן. לוח השנה כלל את החישוב המדויק ביותר של השנה השמשית בזמנו, וחישובי החודשים התבססו על תנועת השמש בגלגל המזלות, מערכת ששילבה מרכיבים ממערכת האסטרולוגיה סוריה סידהנתה, שהייתה נהוגה בהודו במאה הרביעית לספירה. מאוחר יותר שולבו בלוח יסודות מלוח השנה הסיני-אויגורי. הלוח הג'לאלי נותר בשימוש במשך שמונה מאות שנה. בשנת 1925 תוקן הלוח על פי צו של המג'לס האיראני, כך שאורכם של החודשים יהיה אחיד יותר.
היסטוריה של לוחות השנה בפרס
לאורך ההיסטוריה המתועדת, הפרסים הכירו בחשיבותו של לוח השנה. התרבות הפרסית הייתה בין התרבויות הראשונות שעשו שימוש בלוח שנה שמשי, ולאורך זמן העדיפו לוח כזה על לוחות ירחיים או לוחות משולבים, עקב מרכזיותה של השמש בתרבות הפרסית.
הלוח הזורואסטרי
לוחות השנה הראשונים שהתבססו על הקוסמולוגיה הזורואסטרית הופיעו בתקופה האחמנית (בין 650 ל-330 לפנה"ס). לוחות אלו התפתחו לאורך השנים, אך שמות החודשים השתנו במידה מועטה מאוד עד לימינו.
האימפריה האחמנית המאוחדת דרשה לוח פרסי מובחן, ולכן אימצה לוח במסורת המצרית, ובו 12 חודשים בני 30 יום, שכל אחד מהם הוקדש לאלוהות זורואסטרית (יאזאטה), וארבע חלוקות פנימיות של החודש, הדומות לשבוע השמי. ארבעה ימים בחודש הוקדשו לאהורה מאזדה, ושבעה נקראו על שם האמשה ספנטס. שלושה עשר ימים נקראו על שם האש, המים, השמש, הירח, טירי וגוש אורבן (רוחות כל החיות), מיתרה, סרושה, ראשנו, פראבאשי, באהרם, רמן וואיו-ואתה. שלושה הוקדשו לאלות הנשיות, דאנה, אשי וארשתת. שארית ארבעת הימים הוקדשו לאסמאן אל השמים, זאם אל האדמה, מאנתרה ספנתה ואנאגרה ראוכה.
שרי ג'ונס
שרי ג'ונס (באנגלית: Cherry Jones; נולדה ב-21 בנובמבר 1956) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס טוני ופרס אמי.
הלוח הפרסי
הלוח הזורואסטרי
השפעתו של לוח השנה על הציות למצוות הדת הייתה משמעותית. הוא קיבע את הפנתאון של האלוהיות העיקריות, והפך את שמותיהם לשגורים, שכן בכל טקס דתי זורואסטרי נאמרו שמותיהם של היום והחודש. בנוסף, לוח השנה הבהיר את סדר החגיגות; מיתראקאנה נחגג ביום מיתרה שבחודש מיתרה, ופסטיבל טירי נחגג ביום טירי שבחודש טירי.
שרי ג'ונס
קריירה
ג'ונס ידועה בעיקר בזכות גילום נשיאת ארצות הברית, אליסון טיילור, בסדרת הטלוויזיה "24" של רשת FOX. אך לפני זה היא שיחקה במחזות רבים שהביא לה פרסי טוני; "היורשת" - הפקה של מרכז לינקולן משנת 1995, "ספק" של ג'ון פטריק שאנלי. היא גם שיחקה במחזות: "חברים דמיוניים", "מלאכים באמריקה", "ירח בלתי חוקי" ו"מדינתינו הטובה". בעקבות השתתפותה של ג'ונס במחזות רבים, היא נחשבת כאחת השחקניות המוערכות ביותר באמריקה.
הלוח הפרסי
הלוח הזורואסטרי
לאחר כיבושיו ומותו של אלכסנדר הגדול, הפרסים היו נתונים לשליטתו של סלאוקוס הראשון, שהחל את השושלת הסלאוקית בפרס. הסלאוקים הנהיגו תיארוך לפי עידן, ולא לפי מלכותו של שליט. העידן שלהם נודע כעידן אלכסנדר המתחיל בשנת 311 לפנה"ס, אך עקב הטינה שרכשו הכהנים הזורואסטרים לשלטון הסלאוקי - שנישל אותם מעמדות הכוח - כינו אלו את העידן החדש 'עידן זרתוסטרה'.
שרי ג'ונס
קריירה
ג'ונס משתתפת גם בקלטת של סיפורים לילדים של הסופרת לורה אינגלס וילדר.
הלוח הפרסי
הלוח הזורואסטרי
היה זה הניסיון הראשון לקבוע תאריכים המבוססים על אירועים בחייו של זרתוסטרה. לכהנים לא היו מקורות היסטוריים זורואסטריים, ולכן הם הסתמכו על הארכיונים הבבליים, שנודעו ברחבי העולם העתיק. מתוכם למדו ש-228 שנים לפני עידן אלכסנדר אירע מאורע גדול בהיסטוריה הפרסית. למעשה, היה זה הכיבוש של בבל בידי כורש בשנת 539 לפנה"ס, אך הכהנים פירשו את האירוע כזמן שבו 'האמונה האמיתית' התגלתה לנביאם. מאחר שהספרות האבסטנית טענה שההתגלות אירעה לזרתוסטרה בעת שזה היה בן 30 שנה, השנה 569 לפנה"ס נקבעה כשנת לידתו. תאריך זה הוכנס לכתובים כתחילתו של עידן זרתוסטרה, ולמעשה - של האימפריה הפרסית. תאריך שגוי זה עדיין מופיע באנציקלופדיות רבות כשנת הולדתו של זרתוסטרה.
שרי ג'ונס
קריירה
בשנים האחרונות, ג'ונס השתתפה במספר סרטים, בדרך כלל בתפקידים משניים: "Cradle Will Rock", "הסערה המושלמת", "קורה לא מתביישת" (סרט טלוויזיה, 2000), "ג'וליאן פו", "אושן 12", "סיינס" ו"הכפר".
החל מ-2009, ג'ונס שיחקה בסדרת הטלוויזיה "24". בשנה זו זכתה ג'ונס בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה. באותה שנה שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס.
הלוח הפרסי
שינויים שערכו הפרתים, ארדשיר, הורמיזד הראשון ויזגרד השלישי
בשנת 224, ארדשיר הראשון, מייסד השושלת הסאסאנית, הוסיף חמישה ימים לסוף השנה, וקרא להם ימי 'גתה' או 'גה', על שם ההמנונות הזורואסטריים העתיקים בשם זה. השיטה החדשה יצרה בלבול רב, וחגים רבים נחגגו במשך ימים מספר כדי לוודא שאף יום קדוש לא הוחמץ. בעקבות אירוע זה, משתאות זורואסטריים רבים נמשכים יומיים.
שרי ג'ונס
קריירה
בשנת 2013 שיחקה בסרט "יום וליל" של הבמאי כריסטיאן קמרגו. בשנת 2015 שיחקה בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן. ושיחקה בסרט "ראיתי את האור", ובתפקיד מתמשך בסדרה הקומית "טרנספרנט" ברשת אמזון. בשנת 2016 שיחקה בדרמת המלחמה הקומית "כתבת אמריקאית" בכיכובה של טינה פיי, המגלמת עיתונאית שיוצאת לסקר את ימי המלחמה בפקיסטן ואפגניסטן.
הלוח הפרסי
שינויים שערכו הפרתים, ארדשיר, הורמיזד הראשון ויזגרד השלישי
כדי לפשט את המצב, חיבר נכדו של ארדשיר, הורמיזד, את המועדים הישנים לאלו החדשים, תוך שהוא יוצר משתאות שנמשכו שישה ימים רצופים. נורוז היה היוצא מן הכלל, ובו היום הראשון והשישי של החודש נחגגו בנפרד, והשישי הפך למשמעותי יותר כיום הולדתו של זרתוסתרה. אך הרפורמה לא פתרה את כל הבעיות, ויזדגרד השלישי, אחרון השליטים הסאסאנים, הכניס את השינוי האחרון. שנת 631 נקבעה כראשיתו של עידן חדש, והלוח הפרסי החדש נקרא הלוח היזדגרדי.
שרי ג'ונס
קריירה
ב-2017 שיחקה בסרט הבריטי "המסיבה".
הלוח הפרסי
הלוח המוסלמי
אך לפני תום הלוח היזדגרזדי, ערבים מוסלמים הפילו את השושלת הסאסאנית במאה השביעית לספירה, ויסדו את הלוח המוסלמי הירחי, שתואר בקוראן ומסע הפרידה של מוחמד ממכה. עומאר, הח'ליף השני של האסלאם, החל למספר את השנים בשנה ה-17 להג'רה (638 לספירה). היום הראשון לשנה נותר היום הראשון של המוחרם. הלוח המוסלמי היה בשימוש נרחב בפרס עד המאה ה-19.
שרי ג'ונס
קריירה
בשנת 2019 שיחקה בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן. באותה שנה שיחקה בקומדיה של נטפליקס "טיול לנאפה" בתפקיד של מגדת עתידות, שיחקה בסדרה "יורשים" ב-HBO, ובמיני-סדרת הדרמה "צ'ימאריקה" של ערוץ 4 הבריטי. בשנה זו זכתה ג'ונס בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה על משחקה בסדרה "סיפורה של שפחה" כדמותה של הולי. שיחקה גם בסרטו של אדוארד נורטון "עיר יתומה", המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ונתן לת'ם.
הלוח הפרסי
הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה
לוח השנה הג'לאלי הוצג במאה ה-11 על ידי ועדת אסטרונומים, בהם גם עומר ח'יאם, במצפה הקיסרי באיספהן, בירת האימפריה הסלג'וקית. היה זה לוח שמשי, שתוכנן כמענה לגלישת העונות בלוח האיסלאמי בן 354–355 הימים. תכנון הלוח הוטל על ידי הסולטאן ג'לאל א-דין מלכשאה הראשון, ונפל קורבן להיסטוריה ההפכפכה של זמנו. תכנון לוח השנה הושלם זמן רב לפני מותו של הסולטאן בשנת 1092, שלאחריה ננטש מצפה הכוכבים. הלוח אומץ רשמית ב-15 במרץ 1079, והעידן כונה העידן הג'לאלי, לכבודו של הסולטאן.
שרי ג'ונס
קריירה
בשנת 2020 גילמה את דמותה של ג'ואנה קליין במיני-סדרת הטלוויזיה "להגן על ג'ייקוב" ששודרה בשירות Apple TV. בשנה זו זכתה שוב בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה, על תפקידה בסדרה "יורשים".
הלוח הפרסי
הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה
השנה חושבה מיום נקודת השוויון האביבית, וכל חודש נקבע על פי מעברה של השמש אל האזור המתאים בגלגל המזלות, מערכת ששילבה שיפורים מהמערכת ההודית מהמאה הרביעית לספירה, הסוריה סידהאנתה, ששימשה כבסיס לרוב הלוחות ההינדיים. מאחר שבזמני המעבר השמשיים עלולים לחול שינויים של עד 24 שעות, אורכם של החודשים משתנה בשנים שונות, בין 29 ל-32 יום.
שרי ג'ונס
קריירה
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד הראשי במיני-סדרה "חמישה ימים בממוריאל" בתור סוזן מולדריק; המיני-סדרה מבוססת על ספר באותו שם משנת 2013 מאת שרי פינק.
הלוח הפרסי
הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה
מכיוון שהחודשים חושבו על פי הזמן המדויק של מעבר השמש בין אזורים בגלגל המזלות, הסחף העונתי לא חרג מיום אחד, ולא היה צורך בשנה מעוברת בלוח הג'לאלי. עם זאת, הלוח היה קשה מאוד לחישוב, וחייב שימוש בטבלאות אסטרולוגיות או בתצפיות ממשיות כדי לקבוע את תנועות השמש. יש הטוענים כי ההפשטות שהוטמעו בלוח במהלך השנים יצרו מערכת שבה 8 ימים מעוברים בכל מחזור של 33 שנים (חוקים שונים, בהם המחזור של 2820 שנה, יוחסו גם הם לח'יאם). עם זאת, הלוח הג'לאלי המקורי, שהתבסס על תצפיות או תחזיות של תנועת השמש, לא נזקק כלל לעיבור או להתאמות עונתיות.
שרי ג'ונס
חיים אישיים
ג'ונס נולדה בפריס, טנסי. לאמא מורה ולאבא סוחר פרחים. ב-1978, היא סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה בשם קרנגי מלון.
הלוח הפרסי
הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה
הוועדה הציגה גם חישוב של השנה השמשית כ-365.24219858156 ימים. מספר הספרות לאחר הנקודה מעיד על ביטחונם בחישוב זה.
שרי ג'ונס
חיים אישיים
ג'ונס היא לסבית מוצהרת. ב-2007, ג'ונס והשחקנית שרה פולסון הודיעה על זוגיותן בציבור.
הלוח הפרסי
הלוח הג'לאלי: 1079 לספירה
אף על פי שהדבר לא היה ידוע באותה עת, אורכה של השנה משתנה במקום השישי שלאחר הנקודה לאורך ימי חייו של אדם. למרות זאת, התוצאה הייתה מדויקת בצורה מדהימה. אורך השנה בנקודות זמן שונות היה:
עם זאת, עקב שינויים באורכם של החודשים, והקושי לחשב את הלוח עצמו, עבר הלוח התאמות והפשטות בשנת 1925 (1304 לפי הלוח הפרסי).
הרפורמה בלוח האיראני: 1925
ב-21 בפברואר 1911 המג'לס השני של איראן ניסה ליזום שימוש ממשלתי בשיטה מפושטת של לוח השנה, המתבססת על לוח השנה השמשי. הלוח האיראני הנוכחי אומץ רשמית ב-31 במרץ 1925, בראשית שלטונה של שושלת פהלווי. החוק קבע שהיום הראשון של השנה יהיה היום הראשון של האביב ב'שנה השמשית האמיתית'. החוק גם קיבע את מספר הימים בכל חודש, שהשתנה קודם לכן מדי שנה לפי גלגל המזלות הטרופי. הוא החיה את השמות הפרסיים העתיקים שעודם בשימוש, הפסיק את השימוש במחזורים בני 12 השנים המבוססים על לוח השנה הסיני-אויגורי, ששימשו באופן בלתי רשמי אך נרחב וקבע את ראשיתו של לוח השנה בהג'רה-על כן לוח זה מכונה לוח השנה ההיג'רי השמשי.
ששת החודשים הראשונים היו בני 31 ימים, חמשת הבאים בני 30 יום, והחודש האחרון היה בן 29 ימים, או 30 יום בשנים מעוברות. הסיבה להארכתם של החודשים הראשונים היא המסלול הארוך מעט יותר של כדור הארץ סביב השמש באביב ובקיץ בחצי הכדור הצפוני, בהשוואה לסתיו ולחורף (בשל ההבדלים בין אפהליון ופריהליון).
אפגניסטן אימצה לוח זה באופן רשמי בשנת 1957, תוך שימוש בשמות אחרים לחודשים. הדיאלקט הדארי של השפה הפרסית, הנהוג באפגניסטן, משתמש בשמות המזלות הערביים, כפי שהיה נהוג באיראן לפני 1925. דוברי פאשטו משתמשים בשמות המזלות בפשטו.
בלוחות שנה שמשיים נהוג השימוש בשנים מעוברות, לרוב כל ארבע שנים על ידי הוספת רבע יום לכל שנה. זהו פיצוי-יתר מועט על התנהגותה האמיתית של השמש. במקום זאת, הלוח הפרסי יוצר מחזור עיבור בן חמש שנים לאחר כשבעה מחזורי עיבור בני ארבע שנים. בדרך כלל נהוגים מחזורים של 33 שנים עם הפרות זמניות של שנה אחת או תת-מחזורים בני 27 שנים. זאת בניגוד למחזורי ניבוי מדויקים פחות, המבוססים על ההפרש בין שנה טרופית לבין ההפרש הממוצע בין נקודת שוויון אביבית אחת למשנתה.
פרטים
השנה הפרסית מתחילה בראשית האביב בחצי הכדור הצפוני: בחצות הלילה שבין שני צהרי היום הסולריים הכוללים את הרגע של נקודת השוויון האביבית של חצי הכדור הצפוני, שבה השמש נכנסת לחצי הכדור הצפוני. כאשר בין שני צהרי יום עוקבים גובה השמש עולה דרך גובהו של קו המשוה השמימי, היום הראשון מבין השניים הוא היום האחרון של השנה הקודמת והשני הוא היום הראשון של הנרוז של השנה החדשה (זה גם מקור המלה "נרוז": נו – חדש, רוז – יום).
שמות חודשים
היום הראשון של השנה הקלנדרית הוא היום של הפסטיבל הגדול של השנה באיראן, אפגניסטן והאזורים הסובבים, הקרוי נורוז - מילה המורכבת משתי מילים, 'נו' (חדש) ו'רוז', יום.
ימי השבוע
בלוח השנה הפרסי, כל שבוע מתחיל בשבת ונגמר בשבת. ימי השבוע נקראים: שַנְבַה (شنبه בפרסית), יכשנבה (یکشنبه), דושנבה (دوشنبه), סהשנבה (سه شنبه), צ'הארשנבה (چهارشنبه), פאנג'שנבה (پنجشنبه), וג'וׂמְעֵה (جمعه בפרסית, במקור מערבית) או אדינה (آدینه בפרסית). ברוב הארצות המוסלמיות, ג'וׂמְעֵה הוא היום הקדוש.
חישוב היום בשבוע הוא קל תוך שימוש בתאריך מסוים כעוגן. תאריך מוצלח כזה הוא יום ראשון, ה-1 בפארבארדין 1372, שהוא ה-21 במרץ 1993. עם שימוש בקירוב של מחזור בן 33 שנה, יש לחזור ביום אחד כדי להתקדם במחזור בן 33 שנה. באופן דומה, כדי לחזור לאחור במחזור של 33 שנה, יש להתקדם ביום אחד.
כמו בלוח הגרגוריאני, תאריכים מתקדמים בדיוק יום בשבוע בכל שנה שחולפת, פרט לשנים מעוברות - שבהן התאריך מתקדם ביומיים. תאריך העוגן שלעיל נבחר כך שימי השנה הרביעי, השמיני וכך עד ה-32 מגיעים מיד לאחר שנים מעוברות, אך התאריך עצמו אינו מגיע מיד לאחר שנה כזו.
לאוניד פסטרנק
לאוניד אוסיפוביץ' פסטרנק (ברוסית: Леонид Осипович Пастернак; 3 באפריל 1862 - 31 במאי 1945), צייר אימפרסיוניסטי רוסי-יהודי. אביו של הסופר בוריס פסטרנק.
חייו
לאוניד פסטרנק, שבלידתו ניתן לו השם יצחק לייב, היה הצעיר מבין ששת ילדיו של בעל בית מרזח יהודי מאודסה. לאוניד נמשך מילדותו לציור אך הוריו ניסו להניאו מכך ושכנעו אותו ללמוד רפואה, מקצוע אותו החל ללמוד בשנת 1881 באוניברסיטה של מוסקבה.
לאוניד נשר מלימודי הרפואה לטובת לימודי משפטים אך גם את המקצוע הזה עזב ובשנת 1885 החליט להתמסר לאהבתו לציור. הוא נסע לגרמניה ולאחר שהשלים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות במינכן ב-1887, חזר לרוסיה ושירת שנתיים בצבא. בשנת 1889 החל בקריירת הציור ובאותה שנה נישא לרוזה קאופמן, פסנתרנית יהודייה רוסייה.
ההצלחה האירה פנים לצייר הצעיר באופן כמעט מיידי: בשנת 1892 הוצע לו להשתתף, לצד שלושה ציירים מפורסמים, באיור הרומן המונומנטלי של לב טולסטוי "מלחמה ושלום". על איוריו אלה זכה פסטרנק בפרס שהוענק לו ביריד העולמי של פריז בשנת 1900. בעקבות הכרותו של פסטרנק עם טולסטוי הוא הוזמן יחד עם אשתו וילדיו הקטנים להתארח באחוזתו של הסופר הדגול, יאסנאיה פוליאנה שליד טולה, שם הוא צייר פורטרטים רבים של הסופר הדגול.
הבכור שבארבעת ילדיו של פסטרנק, בוריס, התרשם עמוקות מדמותו של טולסטוי וכשבגר היה עצמו לסופר מפורסם - בוריס פסטרנק, זוכה פרס נובל לספרות. ב"מכתבים מטולה", אחת מיצירותיו הראשונות, ניכרת השפעת חוויות הילדות שספג באחוזתו של טולסטוי בפאתי העיר טולה.
לאוניד פסטרנק היה אחד הציירים הרוסים הראשונים שהצהיר שהוא אימפרסיוניסטי. ברוסיה של שלהי המאה ה-19 היה בהצהרה זו חידוש שמשך תשומת לב אל הצייר ששמו החל ללכת לפניו. בשנת 1905 נבחר להיות חבר באקדמיה המלכותית לאמנות. בשנת 1921 עזב פסטרנק את ברית המועצות, יחד עם אשתו ושתי בנותיו יוספינה ולידיה, ועבר לברלין. את אחרית ימיו בילה באנגליה שם המשיך לצייר עד ליומו האחרון.
לאוניד פסטרנק נפטר באוקספורד ב-31 במאי 1945.
שתי יצירות של פסטרנק הובאו למוזיאון של בצלאל בשנת 1924. בשנת 1932 הוצגה בבצלאל תערוכה של כ-25 מיצירותיו.
ח'רטום (מדינה)
ח'רטום (בערבית: ولاية الخرطوم) היא אחת מ־18 המדינות האדמיניסטרטיביות של סודאן. אומנם שטחה של המדינה הוא הקטן ביותר מבין המדינות, אך מספר תושביה הוא הגדול ביותר (למעלה מ־7.6 מיליון תושבים בשנת 2017). בשטח המדינה נמצאת העיר הגדולה ביותר בסודאן – אומדורמאן – והעיר הבירה שלה – ח'רטום – שעל שמה קרויה המדינה. בשל כך שוכנים בעיר הבירה משרדים רבים (ממשלתיים ולא ממשלתיים), מוסדות תרבות ונמל התעופה הראשי של סודאן – נמל התעופה הבינלאומי ח'רטום.
המדינה ממוקמת בלב סודאן, במפגש בין הנילוס הלבן לנילוס הכחול, שם שני הנהרות יחד מתלכדים לנהר אחד – נהר הנילוס. ח'רטום גובלת בצפון קורדופן ממערב, נהר א-ניל מצפון, קסלה ממזרח, ובמדינות אל-ג'זירה והנילוס הלבן מדרום.
79% מתושבי המדינה מתגוררים בערים. רוב אוכלוסייתה מועסקת במגזר הציבורי, בבנקאות ובסחר ורוב האוכלוסייה הכפרית עובדת בחקלאות ומספקת מזון לערים הגדולות.
מדליית השירות הכללי (1918)
מדליית השירות הכללי 1918 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 1918 GSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה (צבא היבשה וחיל האוויר) על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1918–1962. העיטור נוסד בשנת 1923 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; עיראק, פלשתינה וקפריסין.
'מדליית השירות הכללי (1918)' והמקבילה שלה 'מדליית שירות הצי הכללי (1915)' הוחלפו שתיהן במדליית השירות הכללי (1962).
תיאור
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול שבשני צדדיו פסים ירוקים בעובי זהה. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
אבזמים
סך הכל היו 17 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור, מדליית השירות הוענקה תמיד בצירוף אבזם מערכה.
נמל התעופה רז'בקה
נמל התעופה "רז'בקה" (ברוסית: Аэропорт Ржевка) הוא נמל התעופה לשעבר ששימש את העיר סנקט פטרבורג בצפון-מערב רוסיה לטיסות פנים. עד 1976 נקרא בשם נמל התעופה "סמולנויה", על שם כפר סמוך בשם זה.
נמל התעופה היה ממוקם סמוך לכפר קובאליוקבו שבמחוז המשנה ווסוולוז'סק שבמחוז לנינגרד, במרחק של 16 קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר סנקט פטרבורג. המסטוס שירת בתקופת ברית המועצות מטוסים מדגמי אנטונוב An-2, אנטונוב An-24, אנטונוב An-26, אנטונוב An-28, אנטונוב An-30, אנטונוב An-32, מטוסי L-410 צ'כים ומסוקי מיל מי-2, מיל מי-8, קמוב Ka-26, קמוב Ka-32. נמל התעופה שימש לטיסות אל סנקט פטרבורג מהערים פטרוזבודסק שבקרליה, סורטוולה שבפינלנד וערים אחרות מסקנדינביה וצפון מערב המדינה לטיסות מטען, טיסות עסקים ושימש את שירותי החילוץ בתרגולי הצלה ואימונים ואת מועדוני הצניחה, עד לסגירתו הסופית בשנת 2015.
היסטוריה
נמל התעופה נבנה בשנת 1941 כשדה תעופה צבאי וחנו בו מפציצים סובייטיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה מילא תפקיד בהגנה על לנינגרד, בתקופת המצור. מכאן נשלחו אל העיר 5,000 טון אספקה מהם 138 טון דואר ועוד עשרות טונות של ציוד רפואי. מכאן גם הוברחו 50,000 תושבים, ילדים ופצועים ומילא תפקיד מרכזי בפינויו של מפעל קירוב.
לאחר המלחמה המטוס שימש לטיסות מטען וטיסות נוסעים. בשנת 1976 שונה שמו לנמל התעופה "רז'בקה". בשנת 1978 נחנך בית נתיבות חדש שאפשר טיפול ב-250 נוסעים מדי שעה. בשנת 1980 הופסקו הטיסות הסדירות לנמל התעופה ובהמשך הפך נמל התעופה הבינלאומי פולקובו לשדה התעופה המרכזי של העיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש השדה לטיסות מדעיות, טיסות צילום ולטיסות ייעודיות של משרדים שונים והחל לשמש מועדוני תעופה ואת האקדמיה לתעופה אזרחית. כאן שם התמקם בסיס אזורי לחיפוש והצלה, כאשר המחלצים היו עורכים תרגילים על הקרח של ימת לדוגה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נמל התעופה הופרט, אך החברה שניהלה את השדה פשטה רגל ונרכשה על ידי חברת האנרגיה הפטרבורגית (PTK) שהשקיעה 100 מיליון דולר בהפיכת נמל התעופה לשדה תעופה עסקי והוא שימש מועדוני תעופה שונים לטיסות עסקים של מטוסים פרטיים ומסוקים. בשנת 2006 הוחלט לסגור את השדה. בשנת 2009 הוסב לחניה ובה חנו רכבי אספנים ושימש את שוק מכירות הרכב.
באפריל 2014 נרכש השדה על ידי חברת הנדל"ן LSR Group שתכננה להרוס את השדה ולבנות עליו קומפלקס מגורים בגודל מיליון מ"ר, ברם בהמשך התוכניות הללו נזנחו, השטח הושכר לחברת המסוקים Heli Drive שקיבלה אישור בשנת 2015 מהסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית להפעיל מכאן טיסות, אך היא הוגבלה להפעלתם בשעות 10:00 בבוקר עד 18:00 בערב בלבד. עם סיום החוזה החברה לא האריכה את החוזה ושוב הופסקה פעילותו.
מאז 2016 נמל התעופה אינו פעיל.
באנף (אלברטה)
באנף (באנגלית: Banff) היא עיירה בשטח הפארק הלאומי באנף, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
העיירה ממוקמת לצד הכביש המהיר הטרנס-קנדי, 126 קילומטרים מערבית לקלגרי, ו-58 קילומטרים מזרחית ללייק לואיז.
העיירה נמצאת בגובה שבין 1,400 מטרים - 1,630 מטרים מעל פני הים.
באנף היא העיר השנייה בגובהה באלברטה, אחרי העיירה אגם לואיז. באנף היא העיירה הראשונה שקיבלה מעמד של עיר בשטח פארק לאומי של קנדה.
גאוגרפיה
באנף היא עיירת נופש ואחת מיעדי התיירות הידועים והפופולריים ביותר בקנדה. העיר ידועה בנופי ההרים המרהיבים שסביבה, במרחצאות המרפא ובמעיינות החמים שבה (המרחצאות החמים של באנף) והיא יעד של ענפי ספורט כגון טיולי הליכה, רכיבה על אופניים בהרים, טיפוס הרים וסקי.
העיירה מוקפת הרים שהעיקריים בהם הם הר רנדל, הר סאלפר, הר נורקווי והר קסקייד. העיירה סמוכה למפלי בואו, בנקודת המפגש בין נהר בואו ונהר ספריי.
אתרי תיירות עיקריים
בסמוך לעיר מספרי אתרי סקי, שהסמוך בהם הם מדרונות הר נורקווי. בנוסף הבאנף גונדולה היא אתר פופולרי, המאפשרת עלייה לראש הר סאלפר, ומבט מהטיילת בראשו (Banff Skywalk) אל העיר. הטיילת מובילה אל פסגת סאנסון (Sanson Peak) - אתר מורשת לאומי של קנדה. בנוסף, לרגלי הר סאלפר מצויים מעיינות חמים ומרחצאות פופולריות (Banff Upper Hot Springs).
אגם מינוונקה ממוקם שבסמוך לעיירה, והוא אתר תיירות ומחנאות פופולרי.
היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באיזר באנף הייתה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, לאחר שמסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלי נבנתה בעמק נהר בואו. בשנת 1883 שלושה מעובדי הרכבת הקנדית פסיפית גילו את המעיינות החמים בבסיס הר סאלפר (מילולית: "הר הגופרית" - בשל המעיינות). בשנת 1885 הוכרזה סביב המעיינות האתר ההיסטורי הלאומי קייב אנד באסין, והאזור החל להתפתח כאתר תיירות ונופש.
בשנת 1887 אזור היישוב הוכלל בשטח "פארק הרי הרוקי" ששטחו 673 קמ"ר - אזור שעתיד להיות חלק מהפארקים הלאומיים של קנדה.
בשנת 1884 הוענק לאזור השם "באנף" על ידי ג'ורג' סטפן, המנהל של הרכבת קנדית פסיפית, על שם עיר הולדתו - באנף באברדינשייר שבסקוטלנד. הרכבת הקנדית פסיפית, על מנת לעודד נסיעה ברכבות הנוסעים, הקימה מלונות לכל אורך הקווים שלה, ופרסמה את המלון שהקימה מלון באנף ספרינגס (מלון המעיינות החמים באנף) כאתר תיירות בינלאומי.
העיירה באנף התפתחה בסמוך לתחנת הרכבת באנף, כמרכז עבור התיירים המעוניינים לבקר בפארק הלאומי באנף. עד שנת 1990 העיירה נוהלה על ידי שירות הפארקים הלאומיים של קנדה, ובשנת 1990 הפכה למועצה מקומית עצמאית בתוך שטח הפארק.
בין יולי 1915 ליולי 1917 הוקם בהר קאסל בשטח העיירה באנף מחנה מאסר עבור אזרחי מדינות אויב במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1985 הוכרז הפארק הלאומי באנף, וכן העיירה באנף כאתר מורשת עולמית.
מכתש במאדים
בשנת 1976 נקרא מכתש באנף במאדים על שם העיירה באנף.
ספורט
באנף אירחה את משחקי החורף של אולימפיאדת החירשים בשנת 1991.
תחבורה
החל משנת 2008 פועלת בבאנף מערכת תחבורה ציבורית הנקראת "Roam". במערכת שלושה קווים: • קו 1 - מוביל להר סאלפר • קו 2 - מוביל להר טאנל • קו 3 - מוביל מבאנף לעיירה קאנמור הסמוכה
תחנת הרכבת של באנף משרתת קווי רכבות תיירותיים, אך לא רכבות נוסעים רגילות.
בסמוך לעיר מצוי שדה התעופה באנף, המשמש רק לטיסות חירום. נמל התעופה הפעיל הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קלגרי שבקלגרי.
בתרבות הפופולרית
עלילת סרט הטלוויזיה הרומנטי-קומי "נשיקה בשלג" (באנגלית: Snowkissed) משנת 2021, בהפקת ערוץ "הולמרק", מתרחשת בבאנף, וצולמה בעיירה וסביבתה.
יעל קראוס
יעל קראוס (נולדה ב-21 בנובמבר 1977) היא זמרת ישראלית.
נעורים ותחילת הקריירה
יעל קראוס נולדה ב-1977, גדלה בהוד השרון, ובגיל 14 עברה להתגורר בתל אביב. בגיל 18 החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון". בנעוריה הייתה קראוס חברה במספר להקות, ובהן "פרווה חמה", שאיתה הקליטה ב-1998 אלבום שהופץ באופן חופשי. לאחר מכן הצטרפה ללהקות "מטבוחה" ו-"Funkapella", שבהן הייתה חברה במקביל עד לשנת 2001, עת עברה להתגורר בארצות הברית. עוד בטרם עזיבתה הקליטה קראוס את השיר "מעיין" באלבום ההופעה של אסף אמדורסקי "לייב", וכן הקליטה קולות רקע באלבומו של עברי לידר "האנשים החדשים".
בשנת 1999 פנה אליה גיא בן-שטרית והיא נעתרה לבקשתו להקליט את השיר "קרובים קרובים" לאלבום הבכורה של אינפקציה. השיר הושר בהופעה אחת בלבד בשנת 1999 בה התארחה קראוס.
בארצות הברית התגוררה קראוס בקליפורניה תחילה, ולאחר מכן בניו יורק. בארצות הברית למדה קראוס מוזיקה קלאסית ומודרנית אצל המוזיקאי פרד פירת'. בשנת 2004 שבה לישראל.
חזרה לישראל ואלבום בכורה
לאחר שובה לישראל השתתפה קראוס כזמרת ליווי במספר אלבומים, ובהם "בכיף" של להקת אינפקציה. בשנת 2005 הקימה קראוס עם נועה גולנדסקי וגיא שמי את ההרכב "נערות הליווי", שהופעותיו התאפיינו בסגנון "פקאצי". ההרכב הופיע במשך כשנתיים, ולא זכה להצלחה רבה. במקביל הופיעו קראוס וגולנדסקי בהרכב נוסף, "פאניק אנסמבל".
בשנת 2007 שרה קראוס קולות רקע באלבומו השני של יוני בלוך "הרגלים רעים". שירתה בלטה בעיקר בשיר "נוף אחר". כעבור שנה השתתפה בשירה גם באלבומו השלישי של בלוך, "על מי אני עובד". האלבום כלל את הדואט "שיר אחר" של קראוס ובלוך. בתקופה זו שימשה קראוס כזמרת ליווי בהופעותיו של בלוך.
עוד בשנת 2008 הקימו קראוס ונועה גולנדסקי הרכב נוסף, "בוּסה", שבו היה חבר גם מיכאל פרוסט. ההרכב הוציא בשנה זו אלבום בשם "בוסה", המורכב כולו מגרסאות כיסוי בסגנון בוסה נובה לשירים עבריים שונים. מאלבום זה התפרסמו ביצועי הלהקה לשירים "כלניות" של שושנה דמארי ו"דברים שרציתי לומר" של דני בסן. באותה שנה יצא גם אלבום הבכורה של להקת "פאניק אנסמבל". עוד ב-2008 הקליטה קראוס את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "על קצות האצבעות" - "מה שאני לא יודעת".
במקביל לפעילותה בהרכבים השונים וכזמרת ליווי, עבדה קראוס על אלבום סולו. האלבום ראה אור בשנת 2010 בהוצאת חברת "היי פידליטי", ונקרא "Boutique" (בוטיק). כל שירי האלבום הם באנגלית, למעט שיר אחד בעברית בשם "אהובי הקטן". את רוב שירי האלבום כתבה קראוס לבדה והלחינה יחד עם המוזיקאי בן הנדלר. בחלק מהשירים השתתפה בכתיבה נועה גולנדסקי. את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית דניאל קורן.
משנת 2018 משתתפת קראוס במופע מחווה ל"חלונות הגבוהים" יחד עם אסף אמדורסקי ושלומי שבן.
ב-2019 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "מיזרי" שבפס הקול שלו שרה קראוס. באותה שנה הופיעה במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד מירב הלינגר, אסף אמדורסקי, ספיר וולך, אביגיל קובארי, אלה רונן, גיל בר הדס, פלורה ואחרים. בשנת 2021 השתתפה בסדרה "הד קולך" בכאן 11 כששרה דואט בשיר "בין כוכבים אתה אולי צודק".
קראוס היא אחייניתו של הזמר שמוליק קראוס.
פירוקינזיס
פירוקינזיס (החלם שם πῦρ, אש ו-κίνησις תנועה) הוא יכולת על-טבעית לייצר אש ולשלוט בה בכוח המחשבה. פירוקינזיס מוצג לעיתים במופעי בידור של קוסמים ונחקר כביכול במסגרת פאראפסיכולוגיה. קיומו של פירוקינזיס אינו מוכר על ידי המדע, והוא מהווה בעיקר אלמנט בידורי או ספרותי, המופיע בספורת פנטזיה ומדע בדיוני. פירוקינזיס מופיע רבות בספרות, קומיקס וקלנוע. גיבורי על ונבלי על רבים מוכרים בזכות שליטה באש. המנוח "פירוקינזיס" (אנגלית: Pyrokinesis) הוא מודרני והופיע לראשונה ב-1980 בספרו של סטיבן קינג Firestarter. הוא נגזר למעשה מהמונח טלקינזיס.
בספרות
ישנם מספר דמויות ספרותיות השולטות באש. לדגומה Firestarter (עליו מבוסס הסרט משחקת באש) מעת סטיבן קינג מתאר את סיפורה של ילדה בעלת יכולת פירוקנטית. כך גם דמותה של קארי וייט של אותו הסופר. גנדלף משר הטבעות משתמש בטבעת האש.
אנימציה ומנגה
דמותה של בלום "מועדון ווינX" היא בעלת יכולת לשלוט באש. אומת האש באווטאר: כשף האוויר האחרון ידועה ביכולת פירוקינטית (ביניהם צוקו, אירו. וגם האווטרים אנג וקורה במידה מופחתת). רוי מוסטנג מהסדרת המנגה והאנימה אלכימאי המתכת ידוע בזכות שליטה באלמנט האש. כך ניתן לציין גם מספר דמויות מאקדמיית הגיבורים שלי ווואן פיס, את קיוז'ורו רנגוקו מקוטל השדים ואת נטסו דרגניל מפיירי טייל.
מחשקי מחשב
שליטה באש מופיעה בתור קסם במשחקי מחשב רבים. דמויות רבות משתמשים בשליטה באש בתור נשק. כך לדגומה סקורפיון מזיכיון המורטל קומבט יורק אש על אויביו. במשחקי פנטזיה מבוססי מבוכים ודרקונים, כדגומת באלדורז גייט קיימים קסמים רבים המבוססים על שליטה באלמנט האש. מספר רב של דמויות מזיכיון Final Fantasy שולטים באש.