cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארוס
ארוס בפסיכולוגיה
בכתביו על המיניות ועל העונג, פרויד אימץ חלק מרעיונותיו על ארוס הרב-ממדי האפלטוני של המשתה. עבורו הוא מסמל את המיניות; כלומר סדרה שלמה של גירויים ופעילויות, הקיימים עוד בילדות המוקדמת, ומספקים עונג – הנבדל במהותו, מהתגובה להשבעה של צורך פיזיולוגי גרידא. יתר על כן, ב'מעבר לעקרון העונג', פרויד תופס את הארוס, כמילה נרדפת לדחף החיים - ולא כסתם דחף מיני. בכתביו הפסיכואנליטיים הראשונים, פרויד מנגיד את הארוס לכוחות האגו. אבל בכתביו המאוחרים, הארוס עומד בניגוד לדחפים ההרסניים של התנטוס. אדרבה, ב'פסיכולוגיה של ההמון והאנליזה של האני', הוא תופס את הארוס ככזה שמטרתו לעשות את החיים מורכבים על ידי צירוף מוסיף והולך של החומר החי המפורק לחלקיקים ולקיימו תוך כדי כך. הפילוסוף וסוציולוג הרברט מרקוזה ניכס לעצמו את המושג ארוס, ביצירתו רבת ההשפעה 'ארוס וציוויליזציה', שבה הוא בוחן את התיאוריות של פרויד, לאורה של הגותו של מרקס.
קלעי
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
שמואל קלעי
רבי שמואל קלעי (ה'ר"ס, 1500 בערך, טריקלה, יוון - ה'שמ"ה, 1585 בערך), רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות יוון במאה ה-16. רבה של העיר היוונית ארטה.
ביוגרפיה
שמואל קלעי נולד בטריקלה שבחבל תסליה בצפון מערב יוון, לרב משה קלעי.
בצעירותו למד תורה בוונציה; מפי הרב דוד הכהן, "הרד"ך" מקורפו; ומפי הרבנים: רבי בנימין ב"ר שמריה, ורבי חייא מאיר.
נשא לאשה את בתו של הרב בנימין ב"ר מתתיה, מחבר ספר השו"ת הנודע "בנימין זאב".
רבי שמואל קלעי נהג לענות לשואליו בכל רחבי אירופה ובפרט בקהילות היהודיות ביוון, וחלק מתשובותיו כונסו לאחר פטירתו בספר השו"ת "משפטי שמואל" (ונציה שנ"ט). תשובות אחדות שלו משוקעות בספרו של חמיו, "בנימין זאב".
זכריה פרנקל
הרב זכריה פרַנקל או רז"פ (בגרמנית: Zacharias Frankel; י"א בחשוון תקס"א, 30 בספטמבר 1801 – ח' באדר א' תרל"ה, 13 בפברואר 1875) היה רבן של טפליץ ודרזדן, מייסד בית המדרש לרבנים בברסלאו וחלוץ המחקר המדעי של המשנה והתלמוד. נחשב לאביה הרוחני של היהדות הקונסרבטיבית.
ראשית ימיו
זכריה פרַנקל נולד בפראג. אביו יעקב קופל היה בן לאחת המשפחות העתיקות בעיר, צאצא לרבנים אהרן שמעון שפירא ומשולם זלמן מירלש, ואמו אסתר הייתה בתו של ראש הישיבה המקומית רבי ליב פישלס. כילד למד עם אביו, ולאחר מכן פנה לקנות הוראה מפי הדיינים רבי נחמיה פייבל בונדי ורבי בצלאל רנשבורג. אף כי רכש ידיעות בלימודי חול, לא שלחוהו הוריו לבית-ספר. אך בגיל עשרים וארבע יצא לבודפשט כדי ללמוד בגימנסיה. ב-1827 עמד בבחינות הבגרות והתקבל לאוניברסיטה העירונית, בה השתלם בשפות קלאסיות, לוגיקה, בלשנות ועוד. הוא למד יוונית עתיקה מהפרופסור לודוויג פון שדיוס. ב-15 בנובמבר 1831 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ובאותה תקופה ניתן לו גם היתר הוראה רבני. לאחר השלמת לימודיו היה לרב הראשון בכל בוהמיה שהייתה לו השכלה אקדמית, והשלטונות ראוהו כמועמד הרצוי ביותר לתפקיד אב"ד מחוז טפליץ, שאכן ניתנה לו ב-29 בדצמבר. ב-24 באפריל 1832 נישא לרחל רוזה מאייר, בתו של בנקאי מקומי.
בטפליץ היה הראשון לשאת דרשות קבועות בגרמנית בענייני מותר, דבר שהיה חידוש גדול כי באופן מסורתי הרבנים דרשו בשפת היידיש. כמו כן העמיד מקהלת נערים, ערך חופות בתוך מבנה בית הכנסת ולא בחוץ כפי שהיה מקובל אצל חוגים יותר מסורתיים. ודרש סדר ונקיון במקום. הוא ייסד גם בית-ספר חדש לילדי היהודים. פרַנקל, כתב יצחק שורש, היה מודע לאתגרים שעמדו בפניו בעידן האמנציפציה ליהודים והיציאה מן הגטו. את מענהו למצב עניינים זה ניסח במזכר מפורט שהגיש לרשויות ב-1835. המסמך, ציין שורש, הכיר בכך שחלפו ימיו של המרא דאתרא שהיווה סמכות הלכתית בקהילה מסוגרת, אך תבע סמכויות חוקיות וחינוכיות רחבות כתחליף.
חיבורו של פרַנקל הגיע לרשויות בממלכת סקסוניה, והן התרשמו ממנו והציעו לו את תפקיד הרב הראשי במדינה, משרה חדשה שנוצרה רק אז. הוא קיבל אותה ב-29 במאי 1836 ועבר לדרזדן. בבירה הסקסונית הקדיש את עתותיו למאבק לקידום שוויון הזכויות של בני דתו, שהתאחר מאוד במדינה. הוא יצא תדירות נגד שבועת היהודים המשפילה; חיבורו המשמעותי הראשון היה Die Eidesleistung der Juden ("על ההצהרה בשבועה של היהודים") מ-1840. הוא הצליח להביא להסרת הרכיבים המוזרים יותר בטקס, אף כי המנהג בוטל שם סופית רק ב-1879. בסקסוניה החל להתוות את שיטתו הדתית, שהלכה והצטללה עם השנים. זמן קצר לאחר מינויו, כתב לחבר שהוא תומך בשינוי בנוהג הדתי, אך עליו להיעשות באופן מתון כל כך עד ש"ההתקדמות כלל לא תיתפש בעין המתבונן." בדצמבר 1836 גילה לראשונה בפומבי עניין בחכמת ישראל, המחקר המדעי של היהדות: הוא כתב למייסד התחום, רבי יום-טוב ליפמן צונץ, על רצונו לברר את שלבי יצירת הספרות התלמודית.
ב-1838 הציע לו ועד הקהילה של ברלין את משרת הרב בעירם, שהייתה פנויה מאז מות מאיר בן שמחה וייל ב-1826. הוא דרש תנאים מפליגים בטרם היה מוכן לשקול זאת: בין היתר, הכרה רשמית בהיותו הסמכות הדתית העליונה בעיר, שכר של 2,500 טאלר בשנה ושליטה מוחלטת במוסדות החינוך. הפרנסים הסכימו אך הוא דחה את התפקיד ב-1843, כשהתחוור לו שהממשל הפרוסי סירב להעניק לו הכרה רשמית. תחתיו המליץ על ידידו, שהיה גם מאוחר יותר שותף להשקפתו הדתית, מיכאל זקש. בקיץ 1839 הגיע אליו לראיון הרב יהונתן אלכסנדרזון, שהודח מקהילתו בהונגריה בגלל האשמות על זלזול במנהגים שונים. מדיחיו גובו על ידי פסק דין של החת"ם סופר. הרב מדרזדן התרשם ממנו ופרסם מכתב גלוי לחת"ס; לצד דחיית ההאשמות נגד אלכסנדרזון, השמיע ביקורת על כך שאב"ד פרשבורג ייחס חשיבות רבה למה שפרנקל ראה כפרטים פעוטי-ערך, ותלה את נטישת הדת על ידי רבים בחשיבה מאובנת כזו מצד הרבנים. המכתב, שהתפרסם ממש עם מות החת"ס, עורר התרעמות גדולה: הרב עזריאל הילדסהיימר ציין כעבור עשרים שנה שכבר אז החל לחשוד בו. ב-8 במאי 1840 חנך בדרזדן את בית הכנסת הגדול החדש. במקביל המשיך להעמיק בחכמת ישראל, וב-1841 פרסם את המחקר הראשון אי-פעם אודות תרגום השבעים, Vorstudien zur Septuaginta ("מחקר מקדים אודות תרגום השבעים"), בו עסק באופן בו התקבלו רעיונות מארץ ישראל בין היהודים ההלניסטים באלכסנדריה.
האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית
ראשית שנות ה-40, עם התסיסה האינטלקטואלית של טרום-מרץ והתקווה הגוברת לאמנציפציה מלאה במרכז אירופה, העלתה לפני השטח בעוצמה את התביעה לרפורמה דתית בשורה של תקריות. פרַנקל מצא עצמו שוב ושוב בתווך בין העמדות. ב-1841 יצא נגד סידור התפילה החדש של ההיכל בהמבורג בריב ההיכל השני: הוא התנגד להוצאת רעיון המשיח ולשינויים ליטורגיים אחרים, ובמקביל תקף את רב העיר יצחק ברנייס על שניסה לאסור אותו בטעמים הלכתיים פסולים ובמה שתפש ככפייה שאינה במקומה. ב-1842, כששאלת מינויו של אברהם גייגר הצעיר – מי שעמד להיות הרוח החיה בתנועה הרפורמית – למשנה-לרב בברסלאו עמדה על הפרק, הפנו פרנסי העיר שתמכו בו שאלות לרבני מרכז אירופה שנחשבו מתונים ומודרניים; מבין השבעה-עשר, רק פרנקל ושי"ר מפראג התנגדו לקבלתו שם. כעבור שנה עמד שוב בפולמוס עם הרב הצעיר והקיצוני שמואל הולדהיים לאחר פרסום ספרו של הלה "האוטונומיה של הרבנים", בו קרא להכיר בכך שההלכה כפופה למשפט העמים. הנקודה החשובה ביותר שהעלה הייתה שהתלמוד מוכיח, באמצעות האיסור על עריכת חתונה בשבת ותבחינים אחרים, כי קידושין הם מעשה רגיל לגמרי של קניין ומשתייכים לדיני ממונות, ולכן צריכים להתנהל לפי חוק המדינה (מכאן נבעה גם עמדתו של הולדהיים שלא שללה נישואי תערובת). פרַנקל פרסם שורה של מאמרים נגדיים, שהמקיף בהם הושלם רק חמש-עשרה שנה לאחר מכן, בהם יצא נגד הולדהיים באמרו כי מתן האפשרות לאישה לסרב לקיים יחסים, האמירה "הרי את מקודשת" וההתנגדות לקידושין בביאה מעידים כי יריבו שגה. בדצמבר 1843, במאמר המבוא לכתב העת Zeitschrift für die religiösen Interessen des Judenthums קצר-הימים בעריכתו, ניסה להסביר את תפישתו: הוא כתב כי הפתרונות למשבר הנוכחי של היהדות למול אדישות דתית והתנצרות רבים מצוי בכך טבע את צירוף המילים שהפך למזוהה עמו ועם "האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית" שהוביל, שהיהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית מגדירה עצמה כממשיכת דרכה.
משנתו, אותה הוסיף לשכלל עם השנים, הייתה מורכבת: מחד, האמין במעמד הר סיני ובכך שהתורה הכילה את דבר האל המפורש ומאידך ראה את התפתחות התורה שבעל פה כנובעת גם מתוך נסיבות ההיסטוריה ומפעולה יצירתית של התנאים. הוא הושפע מאוד מהמשפטן פרידריך קארל פון סאביניי, שהתנגד לביטול קובצי החקיקה של המדינות הגרמניות השונות לטובת מערכת אחידה, באמרו כי כל אחד מהם שיקף את רוחו ומזגו של העם שבארצו צמח. פרנקל חייב את המשך קיום ההלכה והיה שמרן בנושא, אך ראה אותה כנגזרת באופן מהותי מן הסביבה בה נכתבה. הוא היה נכון למחקר מדעי והתעניין בעיקר במשנה, אבל סירב לחלוטין לביקורת המקרא והוסיף לראות בתורה שבכתב דבר שמעבר לניתוח ביקורתי. את יחסו לתורה שבעל פה לא הבהיר מעולם, ושאלת אמונתו בנידון היא מושא להשערות שונות בין החוקרים: מיכאל מאיר ציין כי סביר שלא התכוון לעקר כליל את הרכיב ההתגלותי בה. פרנקל עצמו התרחק לרוב מסוגיות כאלה והתמקד בלימוד ספרות רבנית; הוא ראה את הניסיון לזקק את היהדות ולבסס אותה על עיקרי אמונה בלבד כמשגה. יריביו משני צדי המתרס, אורתודוקסים כרפורמים, האשימו אותו רבות בעמימות תאולוגית.
ביוני 1844, על רקע הקמתן של אגודות יהודיות שקראו לרפורמה קיצונית, התכנסו עשרים וחמישה מהרבנים הפרוגרסיבים בגרמניה בבראונשווייג. המחנה המוביל הונהג על ידי גייגר. פרנקל לא הופיע לכינוס, שמארגניו קידמו כמענה דחוף לצורכי השעה. כשהוועידה הייתה בשלבי הכנה, היה מוכן להשתתף במפגש להחלפת דעות, אך לא בקבלת הכרעות גלויות. עם פרסום הפרוטוקולים מבראונשווייג, שעוררו זעזוע גדול בכל היבשת, מתח פרנקל ביקורת על המתכנסים. הוא האשים אותם בעיוות כמה מהמקורות עליהם התבססו, בחוסר רגישות למה שהמוני העם תפשו כקדוש ויקר, בהעלאת דרישות העידן מעל המורשת ובחשיפת המסורת הדתית לרוח ביקורתית מדי. למרות זאת, הביע נכונות להשתתף בוועידה הבאה בפרנקפורט. בשלבי ההתארגנות כתב שי"ר לידידיו רפאל קירכהיים ויצחק מיזס וביקש להבהיר לו כי "פשרה עם גייגר ודומיו היא בלתי אפשרית... והוא רק יבייש את עצמו ויפגע בכבודו בקרב החוגים המסורתיים." פרנקל הופיע בפרנקפורט ביום הפתיחה, 15 ביולי 1845. בתחילה תבע מיושב-הראש לאופולד שטיין להכריז שהאסיפה תומכת בעקרונות ה"פוזיטיבים-היסטוריים", דבר שהלה הסכים לו מיד. את העילה לפרישה מצא למחרת, בעת אימוץ החלטה פשרנית לגבי מעמדה של העברית בתפילה. רוב המתוועדים היו בעלי יחס חיובי כלפי השפה אך הסכימו לכך שייתכן ורצוי להחדיר קטעים רבים יותר בגרמנית עבור דור שלא הבין עוד את המילים. לתדהמת הנוכחים, מחה פרנקל בעוז על נוסח ההחלטה לפיו "יש טעמים סובייקטיביים, אך לא אובייקטיביים, לשימור העברית כשפת התפילה הבלעדית." את סירובו לקביעה טריוויאלית לחלוטין מבחינה הלכתית – כמה מהיושבים מיהרו לצטט את המקומות שמתירים תפילה בכל לשון המובנת לאדם – נימק בטיעונים רגשיים על כך שהשפה מהווה קשר בין המתפלל ליתר היהודים ולעברו. הוא עזב את הוועידה למחרת ופרסם בהרחבה רבה את נאום הפרישה שלו. תשבחות זרמו מגורמים שמרניים בכל רחבי אירופה; ועידת פרנקפורט הפכה, כתב מאיר, לקו השבר בין
בתגובה להכרזה על ועידה שלישית בברסלאו, נענה להצעת מקורבו, הרב צבי הירש פאסל מפרוסניץ, וקרא ב-6 מאי 1846 לערוך התכנסות-נגד בדרזדן באוקטובר אותה שנה. כארבעים רבנים שקלו להשתתף. הם נמנו על המנעד הרחב ששלל את אסיפות הרפורמים – כמה מהבולטים מביניהם דחו את הזמנת גייגר, שהתאמץ להביא לברסלאו דמויות מתונות, בנימוק ששתי הוועידות הקודמות דחו את סמכות התלמוד והמסורת – אך בכל זאת היה בעל גישה פתוחה למדי. בין המיועדים להשתתף היו שי"ר, לאופולד לעף, אדולף ילינק ומיכאל זקש. פרנקל הכריז כי סוגיה אחת שהיה נכון לבחון הייתה ביטולו האפשרי של יום טוב שני של גלויות, אם כי אמר שהדבר מצריך בחינה עמוקה והסכמה רחבה. ההכנות קרסו אל מול מחאה מימין: "שומר ציון הנאמן" של יעקב אטלינגר התריע מפני "ועידה קוואזי-אורתודוקסית." היינריך גרץ דיווח כי הוא עצמו היה היחיד מבין המיועדים שאכן הופיע בדרדזן. ניסיון לדחות אותה ליולי 1848 נכשל אף הוא בגלל פרוץ אביב העמים.
פרנקל, שנסוג מהפוליטיקה הרבנית, הדגים שוב את השפעתו של סאביניי עליו בספרו Der Gerichtliche Beweis Nach Mosaisch-Talmudischem Rechte ("ההוכחה המשפטית בחוק דת משה התלמודית") מ-1846. כמו שעשה כבר בחיבור אודות תרגום השבעים, יצא להוכיח כי יסודות שונים בהלכה מקורם עוד בתקופה החשמונאית, כך שזו הייתה בנמצא מימי קדם והתפתחה אורגנית מתוך ההווייה העממית. הוא התנגד לטיעונים כי מרבית ההלכות נשאבו על דרך הדרש בידי אליטה רבנית צרה במהלכים חדים ופתאומיים. ב-1851 החל לפרסם את "הירחון להיסטוריה ומדעי היהדות", שהיה הבמה המרכזית והכמעט יחידה לגישתו הדתית. הוא תמך במחקר מרוסן ובביקורתיות מתונה: גלעינה של היהדות הכיל לשיטתו אמונה בלתי-מותנית בהתגלות המקורית בסיני ובתקפות החוקים שנמסרו שם. בירחון כתבו רבים שהזדהו עם תפישותיו, דוגמת ההיסטוריון היינריך גרץ, שי"ר ואחרים, אך הוא סירב לתת לגייגר ולבני חוגו לפרסם מאמרים.
ברסלאו
המוניטין שיצא לו הביאו לכך שב-1854 נבחר למנהל ופרופסור לתלמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שנועד להיות מוסד ההכשרה האקדמי והמודרני הראשון בתחום בגרמניה והיה היחיד מסוגו בארץ עד שנות ה-70. המנהל החדש, שעזב לשם כך את דרזדן, הנהיג במקום תוכנית לימודים שמרנית שהתמקדה בבקיאות רבה בספרות ההלכתית וביישומיה בפועל. כמו כן, אסר על ביקורת המקרא: את יחסו אליה מיצה ב-1857, עם פרסום 'המקרא ותרגומיו' לגייגר, אותו כינה "כתב חרפה" (Schandbuch). בברסלאו הוכשרו למעלה מ-120 בוגרים שבאמצעותם הופצה תפישתו בכל היבשת. המוסד התקבל באהדה בקרב מרבית החוגים בחברה היהודית-גרמנית, אך לא בקרב קובעי ההשקפה הדתיים: גייגר התמרמר על "אווירת ימי הביניים" בסמינר, והרב שמשון רפאל הירש האורתודוקסי תבע במכתב פתוח להבהיר בדיוק מהי הפילוסופיה הדתית של פרנקל. חשדותיו של הירש הוסיפו לגאות בשנים הבאות; כמתנגד נחרץ לכל סוג של מחקר ביקורתי במקורות הוא הוטרד מהעיסוק הנרחב מכך בברסלאו.
הקרע הסופי בין פרנקל לאורתודוקסיה התחולל עם פרסום ספרו 'דרכי המשנה, התוספתא, מכילתא, ספרא וספרי' ב-1859, המחקר המקיף הראשון אודות המשנה שבחן אותה בכלים מדעיים. גישתו של פרנקל לשאלת עריכתה הייתה שמרנית מאוד ביחס למה שהתקבל בעתיד, והוא ראה את סידור המסכתות כמאורגן ומרוכז בידי רבי יהודה הנשיא ואת התפתחותה כמכילה מידה שולית ביותר של חדשנות. אך לא זו עוררה סערה: בחיבור הציג את התנאים בהערכה רבה כמפרשים ומחוקקים יצירתיים, מבלי להתייחס בשום מקום למקור התורה שבעל פה. על המושג הלכה למשה מסיני כתב – בהרחבה של דברי הרא"ש במקוואות סימן א' ומקורות מסורתיים אחרים, שהציגו חלק מאותן הלכות כחידושים מאוחרים שהשם הוחל עליהן בדיעבד – כי כל המסווגות ככאלו הן למעשה מנהגים עתיקים מאוד שהתקבלו כמחייבים:.
פרנקל לא הצליח למסד את השקפת הביניים שלו. אף כי הירחון להיסטוריה ובית המדרש היו במות מרכזיות ורבות-השפעה, תומכיו לא התארגנו כמו שני המחנות באגפיהם. ב-1868 ייסדו בוגרי המכון אגודה, אך היא התכנסה רק פעם אחת. יוצא ברסלאו הרב אלכסנדר קוהוט הביא את הגישה שרווחה שם לארצות הברית ב-1885 והיה הדמות החינוכית המרכזית בבית המדרש לרבנים באמריקה, שקם בהשראת קודמו בגרמניה והיה בהדרגה למוקדה של היהדות הקונסרבטיבית. זו הכריזה על אימוץ מורשתו של פרנקל בעשור שלאחר מלחמת העולם השנייה, כשהתנתקה סופית מקשריה עם האורתודוקסים והתמצבה כתנועה בעלת מדיניות עצמאית. כמה חיבורים היסטוריים והשקפתיים מרכזיים של הקונסרבטיבים, כמו "מסורת ושינוי" מאת הרב מרדכי וקסמן, הציגו רצף עם האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, באמצעות קוהוט וגורמים מקשרים אחרים.
עבודותיו של פרַנקל על התלמוד זכו להשפעה אדירה באקדמיה. אף כי חוקרים אורתודוקסיים מרבים להסתמך עליהם, הם עושים זאת לרוב תוך התעלמות מהמחבר או התייחסות אליו כ"חכם אחד" או אפילו "ז"פ" (כבמהדורת שטיינזלץ של מסכת פאה), בלי מתן הסבר.
קישורים חיצוניים
ספריו: על אודותיו:
נחל פצאל
נחל פצאל זורם בבקעת הירדן ואורכו 11 ק"מ. במוצאו אל מישור הבקעה מתחבר אליו ואדי רשאש, בסמוך לעינות פצאל. אגן הניקוז של שני הוואדיות הוא כ-32 קמ"ר. בוואדי רשאש נובע עין רשאש.
שרידים ארכאולוגיים
כבר בתקופה הכלקוליתית הייתה התיישבות באזור בקעת פצאל. המעיינות והאדמה הפורייה באזור איפשרו התיישבות וחקלאות. בסקר ארכאולוגי נמצאו באזור שבין פצאל של היום לכניסה לנחל כ-8 אתרים של התיישבות מהתקופה הכלקוליתית, בהם האתרים פצאל 2, שייח' דיאב 2, פצאל 7 ועוד. באתרים אלה נמצאו שרידי מבנה עם חצר גדולה מאוד. בפצאל 7 נמצא מבנה עם חצר בגודל של כ-570 מ"ר, ולידו חצר גדולה נוספת וביחד גודל שטח המתחם מגיע לדונם לערך. באזור היציאה מהנחל לבקעה נמצא תל שייח' דיאב המתוארך לתקופת הברזל. התיישבות נוספת הייתה בתקופת הורדוס, אז הוקם היישוב פצאליס על שם פצאל, אחיו של הורדוס. שרידי פצאליס נמצאים מתחת לכפר אלפצאל.
שמורת פצאל
בנחל פצאל ויובליו הוכרזה בשנת 1993 שמורת טבע בשטח 8,000 דונם, המאופיינת בנוף צומח ערבתי במדרונות.
Somewhere In Time
Somewhere in Time ("היכנשהו בזמן") הוא אלבום האולפן השישי של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן. האלבום יצא לאור ב־29 בספטמבר 1986 תחת חברת התקליטים EMI באירופה, וקפיטול רקורדס בארצות הברית. האלבום יצא לאחר צמד האלבומים המצליח Powerslave ו־Live After Death, והוא הראשון להכיל סינתיסייזר גיטרות. אל מלאכת כתיבת האלבום, שעד עתה הייתה מנת חלקו של הבסיסט סטיב האריס, הצטרף אדריאן סמית'.
שניים משירי האלבום, "Wasted Years" ו-"Heaven Can Wait" מבוצעים עדיין על ידי הלהקה בהופעות חיות.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום 11 במצעד הבילבורד 200 האמריקני.
בורביל
אנדרה רמבורג (בצרפתית: André Raimbourg, 27 ביולי 1917 – 23 בספטמבר 1970), שנקרא בפי כל בשם בורביל, אך שמו המקורי המלא היה אנדרה רובר רמבורג (André Robert Raimbourg), היה זמר ושחקן צרפתי.
אביו של בורביל מת במלחמת העולם הראשונה לפני שבנו נולד. בורביל בילה את ילדותו ביישוב קטן בצרפת (כ-300 תושבים) בשם "בורביל", וממנו לקח את שם הבמה שלו. בן דוד שלו התפרסם כשחקן עם שם המשפחה זהה לשלו, ולכן היה מוכר כשחקן בשם בורביל.
בשנת 2005, דורג בורביל במקום השביעי ברשימת הצרפתים הדגולים ביותר, בערוץ France 2.
צבי הנינג'ה 3
צבי הנינג'ה 3 (אנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles III) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1993, בבימויו של סטויארט גילארד. הסרט הוא הסרט השלישי בזיכיון צבי הנינג'ה המבוסס על סדרת קומיקס בשם זה.
תקציר העלילה
בעקבות שרביט מסתורי שקנתה אפריל לספלינטר, ארבעת הצבים משוגרים אחורה בזמן ליפן הפיאודלית של שנת 1593 ומסייעים לכפריים להילחם מול שליט מרושע. לצד השליט עומד סוחר אמריקני המצייד את חייליו ברובים ותותחים. על הצבים להציל את אפריל שנחטפה, לסייע לכפריים המורדים ולאתר את השרביט שאבד להם בזמן המלחמה, כדי לחזור להווה. אך ארבעת הצבים מסתגלים מהר מאוד ליפן העתיקה: לאונרדו מתאחד עם מורשת הנינג'יטסו וקרבות הסמוראים, דונטלו מתקשה ללא טכנולוגיה, רפאל העצבני מוצא שלווה ואילו מיכלאנג'לו מתאהב בנערה כפרית המנהיגה את המרד.
ביקורות והכנסות
הסרט היה לכישלון קופתי גדול כשגרף רק $42,273,609, הסרט נחשב לכושל ביותר בזיכיון צבי הנינג'ה.
ג'יימס וודסוורת'
עם כניסתו לתפקיד של הנשיא הדמוקרטי ג'ון פ. קנדי, וודסוורת' הוחלף בעדלי סטיבנסון.
בשנת 1965 מונה וודסוורת' על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון להנהלת רשות התקשורת הפדרלית, והוא פעל בה עד 1970.
עצם אישנגו
עצם אישנגו היא כלי עתיק עשוי עצם שוק של בבון. העצם ארוכה, צבעה חום כהה, ובקצה אחד שלה שובצה חתיכה חדה של קוורץ, כנראה לשם חריטה או כתיבה. התקופה שבה נוצר הממצא מתוארכת בין 22,000 -20,000 שנה לפני זמננו. תחילה חשבו החוקרים כי הממצא הוא מקל ספירה, מכיוון שיש לכל אורכו סימני ספירה, החרוטים בשלוש עמודות, אך מספר מדענים מאמינים כי הצורה הקיבוצית בה הם נמצאו מעידה על הבנה מתמטית אשר נמצאת מעבר לספירה פשוטה.
המציאה והמחקר
עצם אישנגו נמצאה בשנת 1960 בידי הגאולוג הבלגי ז'אן דה הנזלן דה ברוקור (Jean de Heinzelin de Braucourt) בזמן שחקר את מה שהיה אז קונגו הבלגית (כיום קונגו, בעבר זאיר). העצם התגלתה באזור האפריקאי של אישנגו, שהייתה עיר מרכזית קרוב למקור נהר הנילוס, באגם אדוארד (כיום בין אוגנדה לקונגו). האוכלוסייה של צד האגם באישנגו מלפני 20,000 שנה היו כנראה בין הקבוצות הסופרות הראשונות, אך הם החזיקו רק כמה מאות שנים, בגלל התפרצות הר געש באזור.
תחילה תוארך הממצא בין 11,000 ל-8,000 שנה לפני זמננו, אך התיארוך של המקום בו הוא נמצא גרם להערכה שונה, וכיום הדעה המקובלת היא שאכן היא בת 20,000 שנה.
עצם אישנגו נמצאת בתצוגה קבועה במוסד הבלגי המלכותי למדעי הטבע בבריסל, בלגיה.
חישובים מתמטיים
שלוש העמודות בהן מקובצות החריטות האי-סימטריות מרמזות שכלי זה שימש למטרה מעשית ולא לנוי. ייתכן שאנשי האישנגו השתמשו בכלי כדי להרכיב מערכת מספרים.
בעמודה המרכזית ניתן לראות, מימין לשמאל, שלושה חריצים, ואז שישה. לאחר מכן מופיעים ארבעה חריצים ואחריהם שמונה חריצים. לאחר מכן, ניתן להבחין בעשרה חריצים, ואחר-כך - חמישה. הסדר בו נמצאים מספרים אלו מראה כי הם אינם אקראיים לחלוטין, אלא מרמזים על הבנה בסיסית של מספר פעולות חשבון כמו כפל וחילוק ב-2. העצם, אם כן, יכלה לשמש בתור כלי ספירה לחישובים אריתמטיים פשוטים.
גם מספרי החריצים בשתי העמודות הנוספות עשוי להצביע על מיומנויות חישוב. המספרים, הן בעמודה הימנית והן בעמודה השמאלית, הם מספרים אי-זוגיים (9, 11, 13, 17, 19, ו-21). המספרים בעמודה השמאלית הם כל המספרים הראשוניים בין 10 ל-20 (שמצביע על פיתוח יכולת חילוק לארבעה מספרים ראשוניים), בעוד שכל המספרים בעמודה הימנית מורכבים מ-10+1, 10-1, 20+1 ו-20-1. סכום המספרים בשתי העמודות הללו הוא 60, והסכום של המספרים בעמודה האמצעית הוא 48. שני אלה הם כפולות של המספר 12, דבר שמרמז שוב על הבנת פעולות החילוק והכפל.
לוח שנה
הארכאולוג אלכסנדר מרשק (Alexander Marshack) בדק את עצם האישנגו מיקרוסקופית, והעלה את ההשערה שאולי עצם האישנגו שימשה כלוח שנה חצי שנתי. קלאודיה זאסלווסקי, מתמטיקאית אמריקאית שחקרה את הקשר בין הדת למתמטיקה, שיערה שעצם האישנגו שימשה למעשה אישה, שעקבה אחר מחזורה החודשי, באמצעות הירח.
ממצאים דומים
כמה מקלות ספירה קדמו לעצם האישנגו, וחריטות מעשה אדם נמצאו בעצמות ובאבנים ברחבי העולם. עצם הלבומבו, עצם השוק בת 42,000-43,000 שנים, שהיא הממצא המתמטי העתיק בעולם, נמצאה במערה בגבול דרום אפריקה-סוואזילנד. חרוטים עליה 29 סימונים מדויקים שכנראה סימלו משך של חודש ירחי אחד. כמו כן, ב-1937 נמצא בצ'כוסלובקיה עצם שוק של זאב, עם 57 חריטות, המקובצות לקבוצות של חמש.
סחופת
בגאולוגיה וגאומורפולוגיה, סְחופֶת או טְעונֶת היא חומר הנישא בתהליך סחיפה על ידי גורם חיצוני כמו: נחלים ונהרות, קרחונים, זרמי וגל ים, ורוח. הסחופת מתחלקת לשלושה סוגים המושפעים מסוג החומר וגודל גרגיריו, כדלקמן: גְרופֶת, רְחופֶת ותֶמֶס.
גרופת
חלקיקים שגודלם עולה על 0.062 מ"מ ובהם נכלל החול, חלוקים, חצץ וגְּרוֹרוֹת (Boulder). חלקיקים אלה נעים בצמוד לקרקעית שמעליה הם נגררים, מתגלגלים, או מקפצים בזרם.
רחופת
גרגרים הקטנים מ-0.062 מ"מ, הנקראים טין שגודלם עד 0.004 מ"מ, וגרגרי חרסית שהם קטנים יותר. גרגרים אלה מרחפים בזרם ושוקעים רק בשוך הזרימה. גרגרי הרחופת נותנים למי הנחלים את צבעם החום בעת שיטפון.
תמס
מלחים וחומרים אחרים המומסים במים. אם נאדה את המים בכוס, נקבל על הדפנות והקרקעית משקע של החומרים שהיו מומסים במים.
אנדריי לוקאנוב
אנדריי קרלוב לוּקָאנוֹב (בבולגרית: Андрей Карлов Луканов; 26 בספטמבר 1938, מוסקבה, ברית המועצות – 2 באוקטובר 1996, סופיה, בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן ב-1990 כראש ממשלתה האחרון של הרפובליקה העממית הבולגרית, מטעם המפלגה הקומוניסטית.
ראשית חייו
לוקאנוב נולד במוסקבה למשפחת גולים בולגרית, שנאלצה להגר מממלכת בולגריה על רקע פעילותה הפוליטית במפלגה הקומוניסטית הבולגרית. אמו הייתה ממוצא יהודי. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום ובעקבותיה נטלה חזית המולדת הבולגרית את השלטון. פעילות המפלגה הקומוניסטית הותרה והגולים ובכלל זה משפחתו של לוקאנוב שבו לבולגריה. אביו, קרלו לוקאנוב, כיהן כשר החוץ של בולגריה בין 1956 ל-1961 וב-1963 הצטרף אנדריי למפלגה הקומוניסטית, הוצב לתפקיד בשירות החוץ הבולגרי והחל בקריירה פוליטית.
הקריירה הפוליטית
לוקאנוב היה חבר במשלחת הבולגרית לאו"ם ולקומקון וב-1987 מונה לשר לסחר חוץ של בולגריה. ב-1989 התפטר מתפקידו ונטל חלק במהלכים שהובילו להדחתו של טודור ז'יבקוב מהנהגת המפלגה והמדינה. לוקאנוב הצטרף לאגף הרפורמיסטי במפלגה הקומוניסטית וב-3 בפברואר 1990 התמנה לראש ממשלת בולגריה. בתקופתו שינתה המפלגה הקומוניסטית את שמה למפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ובאפריל אף זכתה בבחירות הכלליות שנערכו במדינה.
ב-3 במאי 1990 חידשה ממשלתו של לוקאנוב את היחסים הדיפלומטיים בין בולגריה למדינת ישראל לאחר 23 שנות ניתוק. לוקאנוב כיהן בתפקידו עד ראשית דצמבר ובתקופה זו סבלה בולגריה ממשבר כלכלי חריף ומאי שקט פוליטי וחברתי על רקע המצב הכלכלי ודרישת הציבור הבולגרי לרפורמה פוליטית. לוקאנוב התפטר ובהמשך נחלה מפלגתו תבוסה בבחירות הכלליות שנערכו במדינה.
אחריתו
לוקאנוב המשיך בפעילותו במפלגה הסוציאליסטית גם בעת שהייתה באופוזיציה תוך שהוא מוביל קו רפורמיסטי מובהק ומתעמת עם חלק מחברי המפלגה בני "הדור הישן". ב-1992 נעצר והואשם במעילה בכספי ציבור, אך שוחרר מחוסר אשמה. ב-2 באוקטובר 1996 נורה לוקאנוב בראשו ובחזהו בידי מתנקש בודד בעת שיצא מביתו ומת במקום. מספר חשודים נעצרו, הועמדו לדין וזוכו. רוצחו לא נתפס והמניע לרצח נותר עלום. ברחבי בולגריה נפוצו תאוריות קשר רבות בדבר נסיבות מותו ואחת מהן אף גורסת שלוקאנוב עדיין בחיים ומותו בוים.
אנוקים
האנוקים הם קבוצה אתנית הנמצאת בעיקר בדרום-מזרח סודאן ובמערב אתיופיה, באזור מחוז גמבלה האתיופי. קבוצה זו מונה כ-130,000 נפש ושפתם נקראת אנוקית. השם של הקבוצה כולל שמות נוספים כגון אניוקים, אגנואקים ואניוואים.
האנוקים נכללים בתוך משפחת העמים הנילוטים. מולדתם נמצאת על הנילוס והם מתגוררים באזור מאות שנים. האנוקים שונים באופן אתני, תרבותי, לשוני, היסטורי ודתי מתושבי אתיופיה האחרים.
שפתם משתייכת לקבוצת השפות הנילו סהריות, בניגוד לרובם המכריע של תושבי אתיופיה שמדברים בשפות שמיות ושפות כושיות. כמו כן ישנו הבדל חיצוני ניכר בין האנוקים והעמים הקרובים אליהם לבין אתיופים דוברי שפות שמיות וכושיות: לאנוקים (בדומה לנילוטים אחרים) יש צבע עור כהה יותר, שיער מקורזל ותווי פנים המאפיינים את השחורים האפריקאים, בניגוד לשאר האתיופים שהם יותר בהירים ובעלי תווי פנים המתקרבים יותר לתושבי המזרח התיכון.
שלא כמו עמים נילוטים אחרים המגדלים בקר וצאן, האנוקים הם כפריים ועובדי אדמה. לאנוקים אותו מוצא אתני כמו שכניהם הלאוים והשילוקים, והם חולקים שפה הדומה לשפת שכניהם האצ'ולים.
מחוז גמבלה הוא אזור טרופי חם ופורה עם אדמה שמושקה היטב. האדמה מושקת מהנחלים הבאים מההרים ברמות איפה שיש יותר אקלים ייבש. ההבדל בגאוגרפיה נתן את הכינויים שפלתיים קבוצות כמו האנוקים והנארים, ורמתיים שכוללים את הרוב המכריע של האוכלוסייה האתיופית כגון האמהרים, האורומו תגרים וכדומה.
בולי מדינת ישראל - שנת 1966
בשנת 1966 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 37 בולי דואר חדשים בעלות כוללת של 15.06 ל"י.
רקע
בשנת 1966 בלטו במיוחד הבולים שהונפקו לרגל חנוכת משכן הכנסת ומוזיאון ישראל. בשנה זו הונפק לראשונה בול מיוחד שהוקדש ליום הזיכרון לחללי צה"ל (בנפרד מבולי יום העצמאות), מסורת שנמשכה מאז ברציפות.
שיטת הדפוס
בשנת 1966 הודפסו שבע סדרות, וכן בול אחד מסדרת מוזיאון ישראל, בשיטת שקע. סידרה אחת, וכן חמישה בולים מסדרת מוזיאון ישראל, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
מרבית הבולים של שנת 1966 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. הרי פרנק, בעל סטודיו לגרפיקה "גרפיס" בחיפה, עיצב בשנה זו את בול "מחקר הסרטן".
בולים מן המניין
בשנת 1966 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת סמלי ערים א' שהונפקו לראשונה בשנת 1965, תוך שהוא מוסיף לה מספר ערכים נקובים חדשים.
הבולים עוצבו בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הבולים האלו הודפסו במועדים הבאים (לפני תאריך ההנפקה):
בנוסף, חידש הדואר את מלאי הבולים מסדרה זו שאזלו בבתי הדואר, והדפיס מהם במהלך שנת 1966 כמות נוספת לאחר מועד ההנפקה המקורי:
בולי דואר אוויר
בשנת 1966 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת ציפורי ישראל שהונפקו לראשונה בשנת 1963.
יום העצמאות
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מועדים לשמחה
הבולים עוצבו בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
בטיחות בדרכים
הבולים עוצבו בידי אליעזר ויסהוף. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
הבולים עוצבו בידי אליעזר ויסהוף.
מחקר הסרטן
הבולים עוצבו בידי "גרפיס": הרי פרנק. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
משכן הכנסת
הבולים עוצבו בידי "רולי": גרד רוטשילד ו-זאב ליפמן. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
מוזיאון ישראל
הבולים עוצבו בידי אוסוולד אדלר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:.
יום הבול
הבולים עוצבו בידי מקסים וגבריאל שמיר. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
אלסקה ת'אנדרפאק
אלסקה ת'אנדרפאק (באנגלית: Alaska Thunderfuck), שם הדראג של ג'סטין אנדרו הונארד (באנגלית: Justin Andrew Honard; נולד ב-6 במרץ 1985), היא מלכת דראג וזמרת אמריקאית. אלסקה התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "המרוץ לדראג של רו פול", שם הגיעה לגמר, ובעונה השנייה של "המרוץ לדראג: אולסטארס", שם זכתה במקום הראשון.
ביוגרפיה מוקדמת
הונארד נולד וגדל באירי, פנסילבניה, שם סיים את לימודיו בשנת 2003 ומשם עבר ללמוד תיאטרון באוניברסיטת פיטסבורג. הוא התחיל להופיע בדראג בדמותה של אלסקה ת'אנדרפאק בשנת 2007. להונארד יש אח למחצה בשם קורי ביני, המשתתף לצדו בסדרת הרשת Bro'laska. לשניים גם אחות גדולה (ברוק) ואח קטן (ריאן).
בשנים 2009–2013, לפני ובמהלך פרסומו הטלוויזיוני, ניהל הונארד מערכת יחסים זוגית מתוקשרת עם מלכת הדראג שרון נידלס - מנצחת העונה הרביעית של המרוץ לדראג.
2007-2012
עם סיום לימודיו באוניברסיטת פיטסבורג עבר הונארד ללוס אנג'לס כדי לנסות ולקדם קריירת משחק. לאחר מספר אודישנים כושלים החליט לעבור לעסוק באופן מלא בדראג, תחום שעד אותו שלב היה עבורו תחביב לבילויים. הוא החל לעבוד במועדון Fubar שבווסט הוליווד ולהופיע במסגרת ליין Trannyshack המפורסם בחתרנותו בסן פרנסיסקו.
ב-2009 פגש הונארד את אהרון קודי (שרון נידלס) בזמן ביקור משפחתי בפיטסבורג. השניים הפכו לזוג ואחרי זמן קצר החליט הונארד לעזוב את לוס אנג'לס ולחזור להתגורר בפנסילבניה. השניים הקימו ביחד עם חברים נוספים בעיר את משפחת הדראג Haus of Haunt, שקידמה דרך הופעות בבר ה"בלו מון" בפיטסבורג מופעים בסגנון קיצוני ולא מלוטש באופן חריג לאותה תקופה באזור.
2013-2015
ב-2012 התקבלה אלסקה כמשתתפת בעונה החמישית של "המרוץ לדראג של רו פול", לצד שלוש עשרה מלכות דראג אחרות. זו הייתה הפעם החמישית שניגשה לאודישנים. במהלך העונה היא נודעה באסתטיקת ה"אשפה לאופנה" (Trash into treasure) שלה, בקליקה שיצרה עם חברותיה לעונה רוקסי אנדרוז ודיטוקס, וטבעה משפטי מפתח רבים שהפכו לחלק מהמיתולוגיה של התוכנית. אלסקה הגיעה לגמר של אותה עונה, אך למרות שבמהלכה מעולם לא קיבלה ציון נמוך באתגר ולא הייתה מועמדת להדחה, לבסוף היא הפסידה בתחרות לג'ינקס מונסון.
ב-2013, אחרי שידור העונה, אלסקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי עם מלכות אחרות מ"המרוץ הדראג". מספר חודשים לאחר מכן היא ושרון נידלס נפרדו זו מזו בפרידה מתוקשרת. לקראת סוף השנה השתתפה אלסקה לצד שופטת המרוץ לדראג מישל ויסאז' ומתמודדת העונה הרביעית וילאם בלי בעיבוד למופע הקולנוע של רוקי בתיאטרון וודלון שבטקסס, שם גילמה את דמותו של ד"ר פרנק נ. פורטר.
לאחר הפרידה מנידלס חזרה אלסקה להתגורר בלוס אנג'לס. בקיץ 2014 היא הופיעה במחזה "סקס והעיר הגדולה" על בסיס סדרת הטלוויזיה והחלה לצלם ביחד עם אחיה למחצה קורי ביני את סדרת הרשת Bro'laska בחסות חברת ההפקה World of Wonder. בספטמבר של אותה שנה היא הפכה לפרזנטורית של אמריקן אפרל לצד חברותיה מלכות הדראג וילאם וקורטני אקט. השלוש הקימו כחלק מהקמפיין להקה בשם AAA Girls שלימים המשיכה להקליט ולהוציא סינגלים ואלבומים במנותק מחברת האופנה.
ב-2015 החלה אלסקה להתמקד בקריירה המוזיקלית שלה, הוציאה מספר סינגלים ובסופו של דבר ביוני אותה שנה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה Anus שזכה להצלחה מסחרית ותגובות חיוביות בקהל הרחב.
2016-2018
ב-2016 הוכרז כי אלסקה תחזור למרוץ לדראג, הפעם כמתחרה בעונה השנייה של "המרוץ לדראג: אולסטארס". היא לבסוף ניצחה והוכתרה המנצחת השנייה של הסדרה. במהלך העונה ניצחה אלסקה בארבעה אתגרים (מתוך שבעה) וניצחה בשלוש "ליפ סינק למורשת" שלאחריהן הדיחה את אחת מהמלכות בתחתית. היא קיבלה ביקורת על החלטות ההדחה שקיבלה ועל התנהגותה בפרק הלפני אחרון של העונה, בו הגיעה לתחתית בעצמה. בתגובה היא תרמה 5000 דולר לארגון לילדים טרנסים ופרסמה סרטון התנצלות. על אף הביקורות, נחשבת אלסקה לאחת ממלכות הדראג הטובות והאהובות שלקחו חלק במרוץ לדראג.
באוקטובר 2016, פרסמה אלסקה את האלבום השני שלה "Poundcake".
באוקטובר 2017 השתתפה אלסקה בעונה הראשונה של התוכנית "Scared Famous", שעלתה למסך באוקטובר 2017. היא הודחה בפרק 8.
במרץ 2019 הופיעה אלסקה ברידינג 3 בנמל תל אביב תחת הפקת One Night Only. לאחר שכל הכרטיסים של ההופעה הראשונה נמכרו תוך יממה אחת בלבד, נפתחה הופעה שנייה וגם היא נמכרה תוך מספר ימים בודדים. אירוע זה נחשב כאבן דרך בתרבות הדראג במדינת ישראל וייזכר כהופעה הראשונה המלאה של מלכת דראג בין-לאומית בישראל.
2020
הופיעה בסרט התיעודי "חנות קטנה ועליזה" אודות קרקס הספרים - חנות ספרים ופורנוגרפיה בה עבד.
אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Antoinette von Sachsen-Coburg-Saalfeld; 28 באוגוסט 1779 – 14 במרץ 1824) הייתה נסיכה גרמנית, והיא אם השושלת של ראשי בית וירטמברג כיום.
ביוגרפיה
אנטוינטה נולדה ב-28 באוגוסט 1779 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף וקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג. אנטוינטה הייתה אחותם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, לאופולד הראשון, מלך בלגיה וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד - אמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
לזדה
לזדה פועלת כיום בשש מדינות: סינגפור, מלזיה, אינדונזיה, תאילנד, וייטנאם והפיליפינים.
אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
ביוגרפיה
לאנטוינטה הייתה מערכת יחסים קרובה במיוחד עם אחותה סופיה ושתיהן השתתפו לעיתים קרובות בפנטאיסי שלוס, מקלט של מהגרים מצרפת.
לזדה
מכירות ומסחר
האתרים שלה הושקו במרץ 2012, עם מודל עסקי של מכירת מלאי ללקוחות מהמחסנים שלה. ב-2013 היא הוסיפה מודל שוק שאפשר לקמעונאים למכור את המוצרים שלהם דרך האתר של לזדה. השוק היווה 65% ממכירותיו עד סוף 2014.
אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
ביוגרפיה
ב-17 בנובמבר 1798 התחתנה אנטוינטה עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, בנו של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. זמן קצר לאחר חתונתם השתקעו השניים ברוסיה, שם מילא בעלה אלכסנדר תפקידים בכירים בצבא האימפריה הרוסית ובממשל הרוסי. ב-14 במרץ 1824 מתה אנטוינטה בסנקט פטרבורג, ונקברה בקריפטה המשפחתית בגותה.
לזדה
מכירות ומסחר
באפריל 2016, קבוצת עליבאבא קנתה את השליטה בלזדה כדי לתמוך בתוכניות ההתרחבות הבינלאומיות של עליבאבא. עם זאת, החברה גייסה למעלה מ-685 מיליון דולר ממשקיעים ממספר חברות לפני הרכישה.
אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
משפחתה
ב-17 בנובמבר 1798 התחתנה אנטוינטה עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, בנו של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לזדה
מכירות ומסחר
באוגוסט 2018, לזדה היא מפעילת המסחר האלקטרוני הגדולה ביותר בדרום מזרח אסיה בהתבסס על ממוצע ביקורי אינטרנט חודשיים.
בספטמבר 2019, לזדה טענה שהיא פלטפורמת המסחר האלקטרוני המובילה בדרום מזרח אסיה עם יותר מ-50 מיליון קונים פעילים מדי שנה.
היסטוריה
לזדה הוקמה ב-2012 על ידי מקסימיליאן מתוך כוונה לבסס את המודל העסקי של Amazon בדרום מזרח אסיה כדי לנצל את שוק הצרכנים המתהווה ואת הנוכחות החלשה של אמזון שם. אינטרנט רוקט היא חממה גרמנית הבונה חברות המעתיקות את המודלים העסקיים של חברות טכנולוגיה אמריקאיות המצליחות בשווקים גדולים. אתרי המסחר האלקטרוני של לזדה הושקו ב-2012. בנובמבר, חברת ההשקעות השוודית Kinnevik AB השקיעה 40 מיליון דולר, חברת ההשקעות הפרטית האמריקאית Summit Partners  השקיעה 26 מיליון דולר בדצמבר, וקבוצת טנגלמן  השקיעה כ-20 מיליון דולר בינואר 2013.
ביוני 2013, לזדה הודיעה שגייסה 100 מיליון דולר נוספים, והיא השיקה אפליקציות מובייל למכשירי אנדרואיד ו-iOS. בדצמבר 2013 היא גייסה 250 מיליון דולר נוספים מתעשיות ומשקיעים קיימים אחרים.
במאי 2014, לזדה הושקה בסינגפור.
בנובמבר 2014 הובילה טמסק אחזקות בסינגפור בסבב גיוס של 250 מיליון דולר, מה שהביא את סך הגיוס של לזדה לכ-647 מיליון דולר. גם באותו חודש, לזדה הודיעה כי פלטפורמת השוק שלה מהווה יותר מ-65% מהמכירות הכוללות שלה, וכי מספר העובדים בפלטפורמה גדל ב-500 בנובמבר 2013.
במרץ 2016 טענה לזדה שהיא רשמה סך של 1.36 מיליארד דולר ב-GMV שנתי בששת השווקים שלה בדרום מזרח אסיה, מה שהופך אותה לחברת המסחר האלקטרונית הגדולה ביותר.
באפריל 2016, הודיעה קבוצת עליבאבא כי בכוונתה לרכוש נתח שליטה בלזדה על ידי תשלום של 500 מיליון דולר עבור מניות חדשות ורכישת מניות בשווי 500 מיליון דולר ממשקיעים קיימים. חברת הסופרמרקטים הבריטית טסקו אישרה את מכירת 8.6% מאחזקתה בלזדה לעליבאבא תמורת 129 מיליון דולר.
ביוני 2017, קבוצת עליבאבא הגדילה את השקעתה בלזדה במיליארד דולר נוסף, והעלתה את חלקה מ-51% ל-83%. עליבאבא השקיעה 2 מיליארד דולר נוספים בלזדה במרץ 2018, והמייסד מקסימיליאן ביטנר הוחלף כמנכ"ל על ידי מנכ"לית עליבאבא פנג ליי.
בדצמבר 2018, הוחלפה פנג ליי על ידי פייר פויגנאן כמנכ"ל לזדה, כאשר פנג לקחה את תפקיד היו"ר הבכיר.
במאי 2022, צבא תאילנד החרים את לזדה בגלל סרטון TikTok שמקדם מכירת לזדה ב-5 במאי. בסרטון זה הוצגה אישה בכיסא גלגלים, שנראתה כניסיון ללגלג על אחותו הצעירה של המלך ראמה העשירי, מלך תאילנד שמשתמשת בכיסא גלגלים כתוצאה ממחלת לופוס. חרם זה גרם לכך ש-245,000 אנשי צבא ייאסרו להשתמש בלזדה למטרות רשמיות.
ביוני 2022, צ'אן לי הוחלף על ידי ג'יימס דונג כמנכ"ל לזדה.
נתונים שנגנבו
ב-30 באוקטובר 2020, לזדה הודיעה כי 1.1 מיליון פרטי החשבון של הלקוחות שלה נגנבו על ידי האקרים, כולל שמות משתמש, מספרי טלפון, מיילים, כתובות דואר, סיסמאות וכמה מספרי כרטיסי אשראי. הנתונים הגנובים מגיעים ממסד הנתונים של חברת הבת שלה RedMart שנרכשה על ידי לזדה בנובמבר 2016. מדובר בנתונים ישנים מלפני 18 חודשים, לזדה אמרה כי נקטה באמצעים והודיעה ללקוחות המושפעים לשנות את הסיסמאות שלהם.
זוויג
אצל אורגניזמים רבים, זוויג הייצור נקבע בעזרת כרומוזומי מין. אצל יונקים, למשל, לזכר יש כרומוזום Y אחד ו-X אחד ואילו אצל הנקבות, שני כרומוזומי X. אצל עופות, ואצל חלק מהזבובים, קיימים כרומוזומי מין אחרים. באורגניזמים מסוימים ההבדלים בין זכר לנקבה מתבטאים לא רק בזוג כרומוזמים ספציפי, אצל דבורת הדבש, לדוגמה, הנקבה דיפלואידית, ויש לה שני עותקים מכל כרומוזום ואילו הזכר הפלואידי, ולו רק עותק אחד מכל כרומוזום.
יש גם יצורים, שזוויגם לא נקבע באמצעות הגנום, אלא כתוצאה מהסביבה ההתפתחותית: בקרב רוב הזוחלים, כולל צבים ותנינים, יש קביעת מין תלוית טמפרטורה, והטמפרטורה בה מצויות הביצים קובעת את ההתפתחות לזכר או לנקבה. אורגניזמים רבים הם הרמאפרודיטים, והם בעת ובעונה אחת זכר וגם נקבה, וכל פרט בוגר ובריא בהם מייצר גם תאי זרע וגם תאי ביצית. בין האורגניזמים ההרמאפרודיטיים, יש גם יצורים דיכוגמיים, שהתכונות הזכריות והנקביות שלהם מתבטאות בזמנים שונים בתקופת חייהם, ולא בעת ובעונה אחת. עם האורגניזמים הדיכוגמיים, נמנים צמחים רבים, ומספר מיני דגים (כמו השושנונים) וחלזונות.
אצל רבים מהיצורים המקיימים רבייה זוויגית, קיימים בין שני הזוויגים הבדלים נוספים מלבד היותו של אחד מהם מיצר תאי זרע והשני תאי ביצית. הבדלים אלו הם לרוב גם הבדלים אנטומיים וגם הבדלים באורח החיים. למשל, לבד מההבדלים האנטומיים באברי הרבייה הזכר חזק מהנקבה, לא נכנס להריון, לא מניק ובאורגניזמים רבים גם אינו מטפל כלל בצאצאים, בניגוד לנקבה.
לא לכל היצורים החיים יש חלוקה לזוויגים, וישנם יצורים, שמתרבים רק ברבייה אל-זוויגית.
רקע לשוני
במשמעותו זו, "זוויג" מקביל למילה "מין" הנהוגה בשימוש הכללי של השפה העברית.
ההזדקקות למילה נוספת עלתה כי המילה "מין" בעברית משמשת גם כשמה של דרגת הבסיס במערך המיון של עולם הטבע. בנוסף לכך, נדרש היה להבדיל בין Sex במשמעותו הכפולה באנגלית לבין סקס, במשמעותו כתיאור יחסי מין בשפה העברית.
במדעי החברה נהוג להשתמש במונח מגדר, בחלוקה התרבותית-חברתית בין גבר לאישה.
משאבת ואקום
משאבת ואקום או מַשְׁאֵבַת רִיק היא מכונה, המשמשת ליצירת רִיק (ואקום) בחלל מסוים.
שימושים
משאבות ואקום נמצאות בשימוש נרחב בתחום התעשייה, ההנדסה והמדע:
סוגי משאבות ואקום
בתעשייה התהליכית והכימית מצויים בשימוש משאבות ואקום משני סוגים: עיקרון פעולתן הוא כניסת הגז הנשאב מהחלל שבו רוצים ליצור ואקום, בדרך כלל אוויר, שעשוי להיות רווי באדי הנוזל המצוי בחלל זה, לחלל כלשהו במשאבה, ניתוק חלל זה מחלל התהליך, למשל על ידי שסתום, ודחיסת חלל זה ללחץ גבוה עד שהוא מגיע ללחץ שבו ניתן לפלוט את הגז הנשאב, למשל לאטמוספירה. בין השאר ישנן משאבות בוכנה, שבהן בוכנה הנעה הלוך ושוב בתוך צילינדר מבצעת את הדחיסה; משאבות סובבות (רוטוריות), שבהן הדחיסה נעשית על ידי רוטור ועוד. בין המשאבות המכניות ראויה לציון מיוחד משאבת טבעת מים, שבה פעולת השאיבה נוצרת על ידי טבעת מים דינמית, המקבלת את תנועתה על ידי גלגל כפות הסובב בתוך בית משאבה אקצנטרי. יתרון משאבה זו הוא שאין מגע בין חלקי מתכת נעים, הדרוש ליצירת אטימה ודחיסה כפי שתואר לעיל, וכתוצאה מכך בלאי המשאבה נמוך בהרבה מאשר בסוגים אחרים של משאבות מכניות. חסרונה הוא שהריק שהיא יכולה ליצור מוגבל על ידי נקודת הרתיחה של המים המסתחררים בה.
טכנולוגיה פורצת דרך בתחום משאבות הואקום בשנים האחרונות היא טכנולוגית ברגים משומנת, הייחודיות של טכנולוגיה זו היא בניצול האנרגטי שלה, כיוון שאין מגע בין החלקים הסובבים, המשאבה מתחממת פחות, נוצר פחות בלאי ופחות רעש.
בהתאם לעיקרון תרמודינמי, סכום אנרגיית הלחץ ואנרגיית המהירות של זורם (פלואיד) כלשהו כגון: נוזל, גז או אדים, נשאר קבוע בתנאי שספיקתו נשארת קבועה. כלומר הגברת לחץ הזורם תקטין את מהירותו ולהפך.
במשאבת סילון קיימת תנועה של שני פלואידים: פלואיד מניע ופלואיד נינק. כדוגמה ניתן לראות את עקרון הפעולה של משאבת סילון הפועלת על קיטור :
אם מעוניינים להשיג יחס דחיסה גבוה יותר, ניתן לבנות מערכת משולבת כאשר בכל שלב של מעבר מושגת רמת ריק נמוכה יותר. בצורה זו ניתן לבנות מערכות בנות שתיים, שלוש, ארבע, חמש ויותר דרגות ולהגיע לריק של אלפיות מ"מ כספית.
ארמון סרווסתאן
ארמון סרווסתאן (בפרסית: کاخ ساسانی سروستان) הוא מבנה מהתקופה הסאסאנית שנבנה בהוראת בהראם גור במאה ה-5. הוא נמצא בקרבת העיר סרווסתאן שבפרובינציית פארס. הארמון נכלל ברשימת אתרי המורשת התרבותית של אונסק"ו כחלק מן הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס.
ארמון סרווסתאן נחשב למייצג הראשון של ארכיטקטורה אסלאמית איראנית. הסגנון הזה נסמך על ארכיטקטורה פרתית מוקדמת בתוספת השפעות רומיות: אולם מרובע בעל כיפה גדולה, כניסות מרובות, חדרי איוואן מקורים. וקשתות. ארמון סרווסתאן בנוי מאבנים ומלט, והוא מזכיר במבנהו את ארמון ארדשיר בפיירוזאבאד. לפי א-טברי, הארמון שימש את מהר-נרסה, מזכירו הנאמן של השליט בהראם גור.
מחקרים חדשים שנעזרו בשיטות תארוך מתקדמות הראו כי למעשה הארמון לא נבנה בתקופה הסאסאנית כפי שסברו בעבר, אלא לתקופה מאוחרת: תקופת שלטונו של יזדגרד השלישי ותחילת התקופה האסלאמית (אמצע המאה השביעית).
חצי האי המלאי
חצי האי המלאי (מלאית Semenanjung Tanah Melayu; בתאית: คาบสมุทรมลายู) הוא חצי אי בדרום-מזרח אסיה. חצי האי ידוע גם בכינוי קרה (Kra) על שם מצר היבשה המקשר בינו לבין יבשת אסיה, והמגיע בנקודה הצרה ביותר שלו לרוחב של 45 ק"מ. רוחבו המקסימלי של חצי האי מגיע ל-330 ק"מ ואורכו 1,555 ק"מ, מקו הרוחב 1° צפון עד רוחב 14° צפון. סך שטחו של חצי האי הוא כ-190,000 קמ"ר. את חצי האי המלאי מקיפים מפרץ תאילנד (בעבר מפרץ סיאם) וים סין הדרומי ממזרח, מצר ג'והור ומצר סינגפור מדרום, וכן מצר מלאקה וים אנדמן ממערב.
תאילנד ומיאנמר תופסות את חלקו הצפוני והמרכזי של חצי האי, ואילו מלזיה המערבית שוכנת בחלקו הדרומי. בשנת 2004 נפגעו חופיו המערביים של חצי האי כתוצאה מרעידת האדמה באוקיינוס ההודי וגל הצונאמי שהכה בחופיו בעקבותיה. עם זאת, האי סומטרה סוכך על חלקו הדרומי של חצי האי המלאי, ועיקר הנזק נגרם בחופי תאילנד שבמרכזו.
ליילנד סוויפט
ליילנד סוויפט (באנגלית: Leyland Swift) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית כלי הרכב הבריטית ליילנד (שם מלא: BritishLeylandMotor Corporation) אשר יוצר בין השנים 1987–1990.
ליילנד סוויפט
לדגם ה"ליילנד סוויפט" דלת צד בודדת.
דגם ה"לילנד סוויפט" יוצא לאוסטרליה ודרום אפריקה.
ניקולא גרימל
ניקולא גרימל (בצרפתית Nicolas Grimal; נולד ב-13 בנובמבר 1948) הוא אגיפטולוג צרפתי.
ניקולא נולד לפייר גרימל, היסטוריון קלאסי בשנת 1948. השלים תואר בלימודים קלאסיים בשנת 1971, ותואר דוקטור בשנת 1984. כהן כפרופסור בסורבון מ-1988 - 2000.
משנת 1989 עד 1999, הוא עמד בראש המכון הצרפתי לארכאולוגיה מזרחית בקהיר. מ-1990, הוא היה המנהל המדעי של המרכז הצרפתי-מצרי לחקר המקדשים של כרנך. הוא החזיק בקתדרה לאגיפטולוגיה בקולז' דה פראנס משנת 2000.
בן זקן
בן זקן הוא שם משפחה יהודי.
לוך נס (סדרת טלוויזיה)
לוך נס או הלוך (באנגלית: Loch Ness או The Loch) היא סדרת דרמה בריטית בת שישה פרקים שכתב התסריטאי סטיבן בריידי, ושודרה לראשונה ברשת ITV ב-11 ביוני 2017. הסדרה עוקבת אחרי סמלת בילוש אנני רדפורד (לורה פרייז'ר), שוטרת בעיירה קטנה, שחוקרת מקרה רצח של נייל סוויפט, מורה לפסנתר, שגופתו נמצאה למרגלות צוק בעיירה הציורית לוכנפוי שלחופי אגם לוך נס בסקוטלנד. כשנודע שהוסר חלק ממוחו של סוויפט, ושבסמוך נמצא לב אדם של קורבן רצח נוסף, בצוות החקירה מבינים שהם מחפשים רוצח סדרתי. חוקרת מגלאזגו, פקד בילוש לורן קיגלי, מגיעה לעיירה להוביל את החקירה.
צוות השחקנים כולל את דון ז'ילה בתפקיד הפסיכולוג המשפטי בלייק אלברייטון, ג'ון סשנס בתפקיד פקד פרנק סמיילי (הבוס של אנני), גריי או'בריין בתפקיד אלן רדפורד (בן זוגה של אנני), וויליאם אש בתפקיד לייטון תומאס, מדריך תיירים מקומי. הסדרה צולמה בקיץ 2017 ושודרה בהולנד ובאוסטרליה בשם "לוך נס". לאחר מכן שודרה בבריטניה בשם "הלוך". הסיבה לשינוי השם לא ידועה, ייתכן כדי לא לבלבל את הצופים שעלולים לצפות לסדרה על המפלצת מלוך נס.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות עד שליליות. היא הופצה על גבי DVD בממלכה המאוחדת ב-17 ביולי 2017.
שידור
הסדרה "Loch Ness" שודרה לראשונה ב-11 ביוני 2017 ברשת ITV. ברחבי העולם הופצה הסדרה בשם "The Loch". באוסטרליה שודרה לראשונה ב-20 באפריל 2017 בערוץ "BBC First", ובארצות הברית ב-19 ביוני 2017 בשירות הזרמת המדיה Acorn TV. באוקטובר ובנובמבר 2017 שודרה הסדרה בערוץ CBC בקנדה, ובערוץ 13 ulica בפולין. שידור הסדרה בהולנד החל ב-5 בנובמבר 2017 בערוץ RTL 4.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yesAction של הטלוויזיה בלוויין החל מ-16 במאי 2018, והיא זמינה לצפייה ב-yesVOD.
מנזר המצלבה
מנזר המצלבה (בגאורגית ჯვრის მონასტერი - ג'בְרִיס מונאסטֶרִי jvris monast'eri) הוא מנזר מבוצר השוכן בעמק המצלבה בירושלים, בין השכונות גבעת רם, רסקו ורחביה, בגובה 750 מטר מעל פני הים. מבנה המנזר הנראה נבנה במאה ה-11 על בסיס מבנה מהתקופה הביזנטית שנבנה במאה השישית. המנזר והכנסייה הם מהמבנים הבודדים ששרדו בירושלים בשלמותם מימי הביניים.
ייסוד
עמדת המחקר ההיסטורי המודרני באה לידי ביטוי במאמרו של פרופסור אמנון לינדר על הקהילות הנוצריות בירושלים לפיו נבנה המנזר על ידי גאורגי פרוכורי בשנת 1038, אירוע יוצא דופן בתקופת השלטון המוסלמי, שנתאפשר עם התחזקות מעמדה של האימפריה הביזנטית. על פי המחקר על מנת לתמוך במנזר התיישבו איכרים גאורגיים בכפר מלחה, יוזמה של המלך הגאורגי בגרט הרביעי ואימו מריה, שהקדישו מזמנם וממרצם למנזר המצלבה והושיטו לו עזרה כלכלית ודיפלומטית. פרופסור לינדר מציין כי במנזר הייתה פעילות גיאורגית דתית נמרצת ונזירים עסקו בקדחתנות בתירגום והעתקת כתבי יד. מאה ושישים כתבי יד מהמנזר שמורים בידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ומספר גדול נוסף פזור ברחבי תבל, עדות לפעילות הנמרצת והענפה של הנזירים הגאורגיים. כנסיית המנזר לא הכילה רק ספרים שהועתקו בתוך כותלי המנזר, וכתבים נוספים הובאו אליו על ידי עולי רגל, בעיקר מאנטיוכיה ומהר אתוס. כתבי יד אלו שכללו תרגומים משפות זרות לגאורגית הפכו את ירושלים ואת מנזר המצלבה למרכז תרבותי חשוב.
ימי הביניים
במאה השישית הורחבה הכנסייה והוקם מנזר הצמוד אליה על ידי יוסטיניאנוס. באותה תקופה הופיע מנזר המצלבה ברשימה השמורה בארכיון הכנסייה היוונית אורתודוקסית של ירושלים "הצלב - במקום בו נגדע העץ היקר". קטע פסיפס מהמאה השישית נחשף באזור האפסיס, לא ברור האם היה קשר בין כנסייה זו למסרת שהתהוותה בימי הביניים באשר לעץ היקר ממנו נעשה הצלב.
על פי המסורת, בליסאריוס, מגדולי המצביאים הביזנטים אשר הוביל את המערכה לכיבושה מחדש של הקיסרות הרומית המערבית, הצליח לתפוס את אוצרות בית המקדש שהיו שמורים ברומא. חפצי הקודש הוחזרו לירושלים והושמו בכנסיית הניאה. הכנסייה נבנתה על ידי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס באזור הדרומי ביותר של ירושלים של ימיו, בשיאו של הר ציון. פרוקופיוס, ההיסטוריון הביזנטי מספר שיוסטיניאנוס בנה מבנה אדיר ומפואר על-מנת לאחסן בו את אוצרות בית המקדש שנחרב כ-470 שנה לפני כן. אך בהתגבר לחץ הצבאות המוסלמים הועברו האוצרות למנזר המצלבה ונקברו במקום מסתור, שמיקומו אבד ושם הם קבורים עד היום. נסיגת הצבא הביזנטי והתגברות ההתקפות המוסלמיות הביאו לפריצת חיילים אל תוך המנזר בשנת 796 ולרצח כל הנזירים כולל אלו שידעו על מקום המטמון של אוצרות המקדש. סימנים מאירוע טראומטי זה ניכרו למשך שנים רבות לאחר מכן ומבקרים במנזר יכלו לראות כתמים כהים על רצפת הכנסייה אליה ברחו יושבי המנזר ושם נשפך דמם.
בעת שלטון הצלבנים בארץ ישראל פרח המנזר ונזירים גאורגים רבים התגוררו בו, ובהם גם שותא רוסתוולי, המשורר הלאומי של גאורגיה. רוסתוולי היה נסיך גאורגי אשר שימש כשר האוצר של המלכה תמר. על פי המסורת הגאורגית, נאלץ רוסתוולי לעזוב את גאורגיה בשנת 1185 לאחר שהואשם בפרשית אהבים עם המלכה תמר, אהבה שהייתה בלתי אפשרית. הוא התיישב במנזר המצלבה בירושלים למשך תקופה ארוכה, כתב את הפואמה ויצירת המופת "עוטה עור הנמר" וצייר ציורי קיר. בשני ציורי קיר המופיעים על אחד מעמודי המנזר מופיעה דמות המשורר בין שני קדושים. בפואמה מציג המשורר את עצמו:
ארבע שנים לאחר כיבוש ירושלים על ידי הצלבנים, סיפר עולה הרגל האנגלי זיוולף (Saewulf) על המנזר כי הוא "מכובד ויפה מאד ובעבר נחרב בידי הכופרים". תעודה צלבנית משנת 1177 מציינת כי מלכי ממלכת ירושלים החזיקו כרמים בעמק המצלבה. הכנסייה מוזכרת במספר כתבים של עולי רגל צלבניים, המתארים עמק פורה ובמרכזו כנסייה נאה שבה נמצא מקומו של העץ ממנו נעשה הצלב. התיאור ממשיך ומפרט כי הכנסייה מבוצרת היטב בחומות ובמגדלים ובתוכה בתים, רפקטוריום ומגורים.
התקופה הממלוכית
תבוסת הצלבנים ואובדן ירושלים לנצרות שינו את גורלו של המנזר. השליטים החדשים של הארץ - הממלוכים פעלו נמרצות לצמצם את הנוכחות הנוצרית בירושלים והמנזר נתפס על ידיהם. על פי היסטוריונים מוסלמים, הסולטאן ביברס הקים במבנה מסגד ומעון לדרווישים. בשנת 1305 חזר המנזר לבעליו המקוריים, לאחר השתדלות מצד הביזנטים ומצידה של משלחת גאורגית שהופיע בפני הסולטאן הממלוכי ובידיה מתנות ומכתב. במכתב פורטה בקשה להחזיר את המנזר לידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, אשר נאותה לקבל את חסות הסולטאן. ככל הנראה באותה תקופה נתרם למנזר כתב יד עתיק "הבשורות של ירושלים".
עולה רגל קתולי מאירלנד שביקר בארץ בשנת 1323 כתב
הפקיד הממלוכי אבן פדאללה אל-עמארי שהתגורר בירושלים בשנת 1347, תיאר את המנזר המוקף זיתים וגפנים ובו איקונין ונזירים גאורגים וציין כי:
התקופה העות'מאנית
במהלך המאה ה-16 חזרו המוסלמים, עתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, על דרישתם לקבל לחזקתם את המבנה על בסיס הטענה כי בעבר פעל בו מסגד. הנזירים מחקו כל זכר לנוכחות ערבית במנזר, הסירו כתובות בערבית והרסו את המיחרב שהיה בו. המנזר נותר בידי הנוצרים.
בשנת 1667 ביקר במנזר המצלבה נזיר קתולי ונקב בשמו "מנזר הגאורגים" (Monastere de Georgiens) ובשם הערבי "מוצלבה" (Musallabe). עולה הרגל האמור גילה יחס מסויג וביקורתי כלפי המנזר ויושביו. לדבריו, המסורת המקשרת בין הצלב לבין המנזר מפוקפקת והוא הקשה "מאיין יודעים זאת? האם מוכר העצים ידע מאין הובא הקרש הזה? ומי חשב לברר זאת?". הוא תיאר את הציורים בכנסייה וטען כי הם לא עתיקים אלא צוירו בסמוך לביקורו. הנזיר הקתולי הוסיף כי מצבו של המנזר בכי רע, קופתו ריקה וחוב רובץ עליו. התרומות שנשלחו בוזבזו על ידי מנהל המשק שברח מהמנזר ומאוחר יותר נרצח על ידי אחד הנזירים שעלה על עקבותיו בבית הפטריארך היווני בעיר חלב. מאותה עת הלך מספר הגאורגים ופחת, עד שבשנת 1685 נאלצו הגאורגים למכור את המנזר לכנסייה האורתודוקסית היוונית. ממספר מקורות נובע כי בסוף המאה ה-17 הייתה לנזירי "האחווה הגאורגית" תקופה של שפל כלכלי והמקום עבר לרשות "אחוות הקבר הקדוש" היוונית אורתודוקסית. ההעברה לא הייתה שלמה ועד לאמצע המאה ה-19 היה לנזירים הגאורגיים במקום מעמד מיוחד