cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפצצת כוחות חטיבה 943
ההפצצה
המבנה, בהובלת הטייס סא"ל דני שאקי והנווט סרן יוחנן לוקר, נשלח למשימת הפצצה בגבול סוריה-לבנון, כדי לפגוע בכוח קומנדו סורי שנע לעבר כוחות צה"ל. עקב טעות בניווט הגיע המבנה למקום אחר מזה שנשלח אליו, והגיע כ-10 ק"מ דרומית לאגם קרעון. המוביל טס, ממזרח למערב, לאורך הציר החדש ("מיכה"); אך מבלי שהרגיש, הוא משך יותר מדי מערבה וטס מעל ציר אחר ("ברקת"), כשהוא משוכנע שהוא על הציר הנכון. בשלב מסוים הוא דיווח לקצין התיאום האווירי (קת"א) – אל"ם עמירם טלמון – שהוא רואה מטרות, מעט מערבה לעיירה רשיא (למעשה הוא זיהה את הכפר משכי כרשיא), וביקש לתקוף אותן. הקת"א ענה למוביל שאם המטרות הן מעט מערבה מרשיא הוא רשאי לתקוף.
בין שאקי ללוקר פרץ ויכוח על זיהוי המטרה. לוקר הבחין כי יש שגיאה בזיהוי ואמר כי הם תוקפים נקודה שונה מזו שהיו מיועדים לתקוף. הטייס לא התחשב בהערותיו של סרן לוקר והמשיך בתקיפה. בסופו של דבר ציית לוקר לפקודתו של שאקי, והפנטום הפציץ את השיירה בפצצות מצרר, ואחריו המשיכו בהפצצה מטוסים נוספים במבנה. חלק ממטוסי המבנה ראו את הכלים במהלך התקיפה וחלקם תקפו במקום שבו נפלו פצצות המוביל. ההחלטה בדבר שיגור החימוש לא נעשתה על ידי סרן לוקר ולמעשה בוצעה חרף ספק שהועלה על ידו ביחס לנקודת התקיפה.
ההפצצה גרמה ל-25 הרוגים ו-108 פצועים. לאחר מכן התברר שהייתה זו שיירה של חטיבה 943, כולל גדוד 931 של חטיבת הנח"ל, בפיקודו של סא"ל יום טוב סמיה וכוח שריון, ששהו בתדלוק והתחמשות בוואדי ביאנור. סמיה התעקש להחזיר לפעולה את החיילים הנותרים בו ביום, בטיעון שיציאה מיידית לפעולה תמנע היווצרות טראומה.
ניתוח הכשל
רוב התקיפות האוויריות בוצעו בקשר עם קת"א קרקעי שהיה בקשר עין עם המטרה ובקשר רציף עם המטוסים; הפנטום עם צוות כפול היה מתאים ומאומן לתקיפה מסוג זה. הסתבר שהמוביל טעה בזיהוי:.המטרות שתקף היו ממערב לכפר משכי ולא מהעיירה רשיא, הנמצאת כשבעה קילומטרים מזרחה יותר.
לטענה שהטייסים לא יכלו לראות בבירור פנלי סימון על כלי הרכב של כוחותינו – חשוב לציין כי המג"ד יום טוב סמיה הנחה את קמב"צ ב' (סגן יוסי חמו) שנכנס ממטולה להצטייד בכמות רבה של פנלים לזיהוי רכב, כך שבעת התקיפה היו לכל רכב שני פנלים צמודים – פס רחב מעבר למקובל.
הפקת הלקחים
חיל האוויר הקים ועדת חקירה בראשותו של תא"ל (מיל') רפי הר-לב, שניקתה את לוקר מאחריות. חרף זאת, לוקר דרש שיירשם ציון לחובתו בתיקו האישי, בהיותו חלק מהצוות. משאקי נמנע הפיקוד שהובטח לו על טייסת "כפיר", והוא פרש מצה"ל. התקרית לא פגעה בקידומו של לוקר, שהמשיך לשרת בצה"ל והגיע לדרגת אלוף כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
רבים מהיחידה שהותקפה נמצאים עד היום במצב של פוסט טראומה.
רק בחודש יולי 2023, לאחר התוכנית עובדה בערוץ הראשון "שתיקת הטייסים" והד ציבורי גדול שנבע מכך - הכיר חיל האוויר בטעות ההסתרה שהייתה עד היום, הסכים לפרסם את הפרטים המלאים על האירוע כולל מפגש של מפקד החיל עם משפחות ההרוגים.
מבצע קארוון
מבצע קארוון (באנגלית: Operation Caravan) היה מבצע פשיטה בריטי משני במסגרת מבצע הסכמה, במערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. ב־13 בספטמבר 1942 פלגה מקבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG) פשטה על בסיסים איטלקים בברקה שבלוב. הבריטים טענו ש־35 מטוסים הושמדו במבצע. בתנועה אל היעד נסע הכוח כ־1,860 ק"מ.
במקביל למבצע הסכמה נערכו ארבע פשיטות נגד בסיסים חשובים של מדינות הציר בלוב בספטמבר 1942: בטוברוק – מבצע הסכמה, בבנגאזי – מבצע ביגמי, בנווה המדבר ג'אלו – מבצע נייסטי ובברקה – מבצע קרוואן. קארוון הייתה הפעולה המוצלחת היחידה מבין ארבע המשימות.
יעדים
בתחילת ספטמבר 1942 פלגה B בעלת שתי מחלקות סיור בקבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG) בפיקודו של רס"ן ג'ון ריצ'רד אסונסמית', עזבה את בסיסה המצרי בפיום. מטרת המבצע: "לגרום לכמות המרבית של נזק והפרעה לאויב." היעד היה ברקה, ששכנה כ־80 ק"מ מצפון־מזרח לבנגאזי. על כביש החוף הראשי שכן מרכז מינהלי של הממשל הקולוניאלי האיטלקי בלוב. בצד הצפון־מזרחי של העיר היה שדה תעופה גדול – היעד העיקרי של המבצע.
הכוח הבריטי
פלגה B שהורכבה משני כוחות סיור של ה־LRDG, בפיקודו של רס"ן ג'ון ריצ'רד אסונסמית'.
אליהם צורפו רס"ן ולדימיר פניאקוף, ומרגליו: שני סנוסים שהשתייכו לכוח הערבי הלובי. הסנוסים אספו מידע על מיקומי האויב מאנשים שהתגוררו ליד ברקה ודיווחו לפניאקוף שעה/שעתיים לפני הפשיטה.
בכוח היו 47 לוחמים ב־12 משאיות שברולט 1533X2 וחמישה ג'יפים מסוג ויליס.
המסע לברקה
ה־LRDG השתתפו במבצעים מקבילים. במבצע קארוון היה חיוני להימנע מעומס בנתיבים החיצוניים. המסלול שנבחר לפלגה B הצריך מעבר כפול של ימת החול הגדולה, נסיעה של 1,850 ק"מ. מכיוון שהג'יפים היו בעלי יכולת תנועה עצמאית (ללא תדלוק) של כ־1,450 ק"מ ומשאית השברולט כ־2,400 ק"מ, לוו בשתי משאיות מאק של 10 טון במקטע הארוך שסיפקו את הדלק ב־322 הק"מ הראשונים. תדלוק נוסף התרחש לאחר השבוע הראשון במקום שנקרא "הרוג'ם של האוורד".
ביום השלישי ג'יפ הפיקוד של פטרול G1 של קפטן טימפסון, עלה על דיונה והתהפך, האירוע אילץ את פינוים של טימפסון והנהג, תומאס וואן, במטוס לוקהיד הדסון. סמל ג'ק דניס קיבל את הפיקוד על פטרול G1.
ב־13 בספטמבר ה־LRDG הגיע לבניה, כ־24 ק"מ דרומית לברקה, הכוח הקים מחנה בחורשת עצים על גבעה, מסע של 1,858 ק"מ שערך 11 יום.
משאית אחת הוסתרה בנקודת מפגש אחורית - "G5" יחד עם אספקה קטנה של מנות קרב ומים. בשאר שעות היום הוסתרו המשאיות בין העצים בזמן שהלוחמים ערכו הכנות אחרונות לפשיטה.
בשעה 3 אחר הצהריים ערך רס"ן איזונסמית תדרוך אחרון, בסיוע רס"ן פניאקוף שהכיר את מתווה העיר: פטרול T1 יתקוף את שדה התעופה, המטרה העיקרית, ואילו פטרול G1 יצור הסחה על ידי תקיפת הבסיס הראשי של קמפו מדלנה, שלושה ק"מ דרומית מערבית לברקה, ותחנת הרכבת מדרום לעיירה.
לא ידוע אם ה־LRDG נראו בדרך וכמה התראות הועברו לפיקוד בברקה. המפקד, הגנרל פיאטי דל פוזו, הורה על סיור אווירי וקרקעי וערך הכנות מול ההתקפה הצפויה. אף על פי שסיורי ה־LRDG הוסוו היטב, הלוחמים היו בטוחים כי לא הבחינו בהם בין העצים, הכוח נצפה על ידי קאפרוני Ca.311 שהעביר אזהרה למטה הפרשים הסמוך.
עם רדת החשכה יצא הכוח מהמסתור ונע לכיוון המשימה, הכוח ניתק קווי תקשורת. במחסום משטרתי סמוך לפאתי העיר התגלה הכוח על ידי זקיף. החייל הנפרק מנשקו ונשבה, מש"ק נוסף שפותה לצאת מעמדתו ולבדוק מה קורה נורה ונהרג. כשעברו ליד בניינים הסמוכים הותקפו ברימוני יד, מאוחר יותר התברר ששומרים נוספים ברחו. כששיירת הרכבים עצרה לפתע, התנגשה משאית ברדה (תותח נ"מ 20 מ"מ איטלקי) של T1 בגב משאית אלחוט והרסה את הרדיאטור שלה; המשאית נפרקה וננטשה, צוותה הצטרף למשאיות אחרות. בעוד שמשאית האלחוט הצליחה להמשיך אובדן כוח האש של הברדה החליש את הכוח. בנוסף רכב סיור של G1 נהרס לאחר שפגע בסלע וגם הוא נפרק וננטש. משאית האלחוט של סיור T1 נפרדה מהכוח וחנתה בשדה בסידי סלים (כ־12 ק"מ דרומית מזרחית לברקה) כדי לשמש נקודת חבירה לאחר התקיפה; המשאית הייתה אמורה לשמור על קשר רדיו מתמיד עם יחידת ה־SAS של סא"ל דייוויד סטירלינג שפעלה באותו לילה בבנגאזי "מבצע ביגמי".
ב־23:00 הגיעה השיירה לכביש הראשי, נסעה מזרחה לכיוון ברקה משם המשיכו בפנסים קדמיים דלוקים, תוך התחזות לשיירה של כוחות הציר. בראש מתלול המוביל למישורי ברקה נתקלו בשתי נושאות מקלע L3 חונות ושומרות משני צידי הכביש. רכבי ה־LRDG פתחו באש מקלעים כבדה תוך כדי נסיעה דרכם. נשאיות המקלע נתפסו לא מוכנות, אם כי הצוותים היו צריכים לדעת על תנועת לילה של האויב. בחצות, כוח ה־LRDG נמצא מחוץ לברקה, שני הפטרולים נפרדו כדי לבצע את המשימות. זמן שנותר למשימה עמד על שעתיים. איזונסמית', עם שני ג'יפי המטה שלו המשיך באופן עצמאי סביב ברקה, בחיפוש אחר יעדים מתאימים. פניאקוף והמשאית האלחוטית נשארו בצומת הדרכים כדי לעצור כל ניסיון של חסימת כח ה־LRDG בנסיגה.
ההתקפה על שדה התעופה
בשדה התעופה, פטרול T1 נסע בכיוון השעון בצורה מסודרת וירה לעבר מפציצים החונים בתחמושת נותבת, בוערת ונפיצה. כוח האש ששימש את פטרול T1 כלל: שלושה זוגות של מקלעי בראונינג מקוררי אוויר 303, שני מקלעים כבדים Vickers .50 ומספר מקלעים בודים מסוג 303. כולם השתמשו בתושבות מסתובבות בארגז האחורי של המשאית או על חצובה במשקוף דלת הנוסע. בנוסף לכוח האש הזה, רב"ט מרלין קרופ מפטרול T1 המציא פצצת זמן קטנה שהוכנה מג'לטין מתפוצץ (המכונה גם" 808"). קרופ ויילנדס נסעו ברכב האחרון בטור, "טה פאקי השלישי", בו היה ארגז מלא בפצצות. כשהגיעו למטוס שלא בער קפצו שני הלוחמים, רצו למטוס והניחו פצצה על הכנף מעל מכל הדלק. רב"ט קרופ הפעיל את הפיוז ושני הלוחמים זינקו לקרקע כשהמטוס התפוצץ. מרלין קרופ סיפר:
לפחות עשרה מטוסים הושמדו בדרך זו; קרופ ויילנדס יצאו ללא פגע.
על אף שפטרול T1 היה בשדה התעופה למעלה משעה אף לוחם לא נפגע ואף כלי הרכב לא נפגע. נהגי ה־LRDG היו מיומנים בתמרון במהירות גבוהה, ובכך שמרו על הכלים מפגיעה, במקביל המקלענים היו מסוגלים לשמור על ריכוז אש מדויק וכבד. גורם אפשרי נוסף להיעדר נזק ליחידה – תותחי הנ"מ הרבים שהגנו על שדה התעופה לא הצליחו לירות במקביל הקרקע.
בסיכום הפעולה שכתב קפטן ווילדר נכתב:
"האיטלקים חיכו לנו, אבל נראה שהם היו מאוד מבוהלים והאש שלהם הייתה פראית מאוד."
תוצאות הפעולה
על פי הדיווח של ווילדר, הסתבר כי פטרול T1 הרס ופגע ב-32 מטוסים, בעיקר מפציצים. לפי נתונים איטלקיים רשמיים, 16 מטוסים נהרסו ושבעה נפגעו.
מילוט
הכוח המשיך בנסיגה עד שרכב נוסף הושבת. הכוח זוהה על ידי האויב והותקף מהאוויר עד לרדת החשכה. בשלב זה כל הרכבים מלבד משאית אחת ושני ג'יפים הושמדו.
עשרה מחברי הכוח נסוגו במסע רגלי לביר אל גררי שם הושאר רכב. רופא הכוח לקח את המשאית שנותרה וג'יפ עם הפצועים. אף על פי שנטשו את הג'יפ בדרך, הם הגיעו לביר אל גררי ב־15 בספטמבר ואז למנחת ליד ים החול של קלנשו, שם פגשו פטרול LRDG נוסף. ה-RAF פינה את הפצועים לקופרה.
קבוצה אחרת בת ארבע-עשרה לוחמים יצאה לדרך עם אוכל ומים שהועמסו לג'יפ השני. לאחר כשמונים קילומטרים, ב־17 בספטמבר פגשו את פטרול S2 מה־LRDG. בחיפושים באזור נמצאו שמונה לוחמים מהקבוצה הראשונה. שני החברים הנעדרים נשארו מאחור, ולא ציפו להגיע למפגש, פנו צפונה. ב־20 בספטמבר הם הגיעו למחנה ערבי ושם נפלו בשבי על ידי האיטלקים. בשלב זה עברו יותר מ־150 קילומטרים ברגל.
פטרול LRDG נוסף (S1) אסף שני לוחמים מהכוח הפושט שנמלטו רגלית מברקה.
עיטורים שניתנו בעקבות המבצע
<references group="lower-alpha" responsive="0">
הר מקדונלד (שטח חסות רוס)
הר מקדונלד (באנגלית: Mount Macdonald) הוא הר ברכס חבר העמים, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,630 מטרים מעל פני הים.
הר מקדונלד מתנשא לגובה של 443 מטרים מעל סביבתו.
ההר מתנשא מעל הרכס המסיבי שבין קרחון לודמן לבין נווה פיין, שברכס חבר העמים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
ההר נקרא על שם טום מקדונלד (Tom Macdonald), שהיה שר החוץ ושר ההגנה של ניו זילנד, במהלך תכנון המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
מקדונלד הוביל וקידם את השתתפות ניו זילנד בחקר אנטארקטיקה במסגרת המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
שנות ה-40 של המאה ה-14
שנות ה-40 של המאה ה-14 היו העשור החמישי של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1340 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1349.
המוות השחור
ראשיתה של המגפה שקטלה, לפי הערכות שונות, בין 75 ל-200 מיליון בני אדם באירופה ובאסיה. האומדנים נעים בין רבע ל-60% מאוכלוסיית אירופה, וכ-35 מיליון בני אדם בסין לבדה.
מחר לנצח
מחר לנצח (באנגלית: Tomorrow Never Dies) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי מסוגת ריגול והשמונה עשר בסדרת ג'יימס בונד והשני בו מככב פירס ברוסנן כסוכן MI6 הבדוי ג'יימס בונד. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1997. ברוס פיירסטין כתב את התסריט, והבמאי הוא רוג'ר ספוטיסווד.
עלילה
SIS שולח את ג'יימס בונד לסכל בזאר טרור על הגבול הרוסי. למרות הגיבוי ש-M (ג'ודי דנץ') מעניקה לבונד להשלים את משימתו, האדמירל הבריטי רובאק מורה לפריגטה המלכותית צ'סטר לירות טיל על הבזאר. בונד אז מגלה ששני טילים בעלי ראש נפץ גרעיני מותקנים על מטוס קרב ונאלץ לברוח עם המטוס מספר שניות לפני שהטיל מחסל את הבזאר.
טייקון התקשורת אליוט קארוור (ג'ונתן פרייס) מתחיל ביישום תוכניתו על ידי שימוש במקודד שהושג בבזאר לפני שבונד הספיק להשמיד אותו. איש המחשבים של קארוור, טרוריסט הסייבר הנרי גופטה (ריקי ג'יי) משתמש במקודד כדי לגרום למלחמה בין סין לבריטניה. על ידי שיבוש מיקום ה-GPS של הפריגטה הבריטית דבנשייר באמצעות המקודד, הוא גורם לה לסטות ממסלולה ולהיכנס למים הטריטוריאליים של סין, שם ספינת החמקן של קארוור, עליה מפקד יד ימינו מר סטמפר (גוטס אוטו), מטביעה את הפריגטה באמצעות טילים ומיירטת אחד משני מטוסי יירוט סינים שטסו במטרה להזהיר את הספינה מפני כניסה לים סין הדרומי, ולאחר מכן סטמפר הורג את הניצולים מהפריגטה באמצעות רובה שנטען בתחמושת סינית. שר ההגנה הבריטי מורה לאדמירל רובאק לשלוח את הצי הבריטי כדי למצוא את הפריגטה ואולי להגיב במתקפת נגד מול סין, ומותיר לאם 48 שעות כדי לחקור את טביעת הפריגטה ולמנוע מלחמה בין שתי המעצמות.
M שולחת את בונד כדי לבדוק את מעורבותו של קארוור לאחר שזה משחרר כתבות חדשות בנוגע למשבר בים סין הדרומי לפני שאם בעצמה לומדת עליו. בונד נוסע להמבורג, שם הוא פוגש את אשתו של קארוור, פריס (טרי האטצ'ר), שבעבר ניהלה עימו מערכת יחסים רומנטית, במטרה להשיג מידע שיכול לסייע לו לחדור למטה של קארוור בהמבורג. במהלך השקת הלוויין החדש של קארוור, בונד מכניע שלושה מאנשיו של סטמפר ומפסיק את השידור של רשת הלוויינים של קארוור ולאחר מכן משיג את המקודד ובורח. קארוור מורה למתנקש שלו, ד"ר קאופמן (וינסנט שיאבלי) להרוג את פריס וזה מחכה לבונד בחדר בית המלון שלו עם גופתה של פריס במטרה להרוג אותו ולהפלילו ברצח שלה, אך בונד מתגבר עליו והורג אותו ובורח ביחד עם המקודד.
בבסיס חיל האוויר האמריקאי באוקינאווה, בונד לומד שמישהו אכן התעסק עם המקודד, וצולל בים סין הדרומי כדי לחקור את ההריסות של הפריגטה דבנשייר, שלמעשה טבעה במים הטריטוריאליים של וייטנאם. שם הוא פוגש בסוכנת הסינית ואי לין (מישל יאו), שנשלחה גם היא על ידי הממשל הסיני כדי לחקור את המשבר. השניים מגלים כי אחד מטילי השיוט של הפריגטה נגנבו, אך בנקודה זו הם נתפסים על ידי אנשיו של קארוור ומועברים למטה שלו בסייגון. שם קארוור חושף בפניהם את תוכניתו לשגר את הטיל על הממשלה הסינית כדי להשמידה ולאפשר לגנרל סיני שמשתף עימו פעולה לעלות לשלטון ולעצור לכאורה את המלחמה הקרבה בין סין לבריטניה, ולאחר מכן להעניק לעסק של קארוור זכויות שידור בלעדיות בסין למאה השנים הבאות. בונד ולין מצליחים לברוח ומחליטים לשתף פעולה ומצליחים להסתנן לספינת החמקן של קארוור שעוגנת במפרץ הא לונג כדי למנוע ממנה לירות את הטיל על בייג'ינג.
במהלך עלייתם לספינה, ואי לין נתפסת ובונד נאלץ לתפוס את גופטה כבן ערובה כדי להביא לשחרורה, אך קארוור יורה בעצמו בגופטה לאחר שקבע כי הוא "מימש את החוזה שלו" ואין בו עוד צורך. בונד בתגובה מפוצץ מטען נפץ שגורם נזק לספינה והופך אותה לנראית מבעד למכשירי המכ"ם של הספינות הבריטיות והסיניות שנערכות באזור. בזמן שואי לין משתחררת ומשתקת את מנועי הספינה, בונד מצליח להרוג את קארוור באמצעות טיל הקידוח בו קארוור השתמש במקור כדי להטביע את הדבנשייר. ואי לין נתפסת שוב על ידי סטמפר, אך בונד מצליח לשחרר אותה ולקשור את סטמפר למטען הנפץ שחיבר לטיל, וזה מתפוצץ ומטביע את הספינה ואת סטמפר. בונד וואי לין מצליחים לברוח מבעוד מועד וחולקים רגע רומנטי בהריסות הספינה לפני שהם מחולצים על ידי חיל הים הבריטי.
הפקה
לאור הצלחת הסרט הקודם בסדרה "גולדן איי", היה לחץ מטעם חברת MGM ליצור סרט מצליח נוסף. מפיקי הסרט הם מייקל וילסון וברברה ברוקולי. היה זה סרט בונד הראשון שנעשה לאחר מותו של המפיק אלברט ברוקולי. הסרט חלק כבוד לברוקולי בסיום הקרדיטים. ברוקולי ווילסון לא הצליחו לשכנע את במאי "גולדן איי" מרטין קמפבל לביים את הסרט החדש, שכן לא רצה לביים שני סרטי בונד ברציפות. הבמאי הקנדי רוג'ר ספוטיסווד נבחר להחליפו.
מכיוון שהסדרה כבר מיצתה את כל כתבי איאן פלמינג, העלילה אינה קשורה ישירות לסיפור כלשהו, אלא מבוססת על תסריט מקורי לגמרי. תהליך כתיבת התסריט ארך זמן רב כתוצאה ממחלוקות בין התסריטאים.
אתרי הצילום של הסרט כוללים צרפת, תאילנד, גרמניה, מקסיקו ואנגליה. צילומי הסרט החלו ב-18 בינואר 1997.
הפצת הסרט וביקורות
הקרנת הבכורה התקיימה ב-6 בדצמבר 1997 בלונדון. הסרט קצר הכנסות נאות בקופות והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב למרות שקיבל ביקורות מעורבות. בעוד מספר הצופים עלו על אלו של קודמו גולדן איי, הרי שהיה זה סרטו היחידי של פירס ברוסנן בסדרת בונד שלא היה שובר הקופות מספר אחד, כשהוא הופץ, מאחר שבאותו יום יצא לבתי הקולנוע גם הסרט טיטניק.
הנרי פול (סרט, 1997)
הנרי פול (באנגלית: Henry Fool) הוא סרט קומדיה שחורה-דרמטית משנת 1997 בבימויו של האל הארטלי. בסרט מככבים תומאס ג'יי ראיין, פארקר פוזי, ג'יימס אורבניאק וליאם אייקן. הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1998. זהו הסרט הראשון בטרילוגיה של הארטלי.
תקציר העלילה
סיימון גרים (מגולם על ידי ג'יימס אורבניאק) הוא פועל תברואה שקט ומופנם המתיידד עם הנרי פול (מגולם על ידי תומאס ג'יי ראיין) - סופר כושל ושנון. סיימון ממעיט במילים והנרי פותח בפניו את עולם הכתיבה. סיימון נאבק לקבל הכרה על יצירותיו המתוארת כ"פורנוגרפית", "רקובות" ו"צואתיות" אך הנרי ממשיך לעודד אותו לכתוב ולפרסם את עבודתו.
הנרי הוא פדופיל מורשע, אנוכי וחלש אופי הסוחב איתו צרור של מחברות להן הוא קורא "הווידוי" המתארות את השתלשלות האירועים שהובילו למאסרו, כאשר "פותה" על ידי נערה "מניפולטיבית ואכזרית" בת 13 לקיים יחסי מין, בידיעה כי הנרי לא יוכל לסרב. סיימון אסיר תודה למאמציו של הנרי, מבטיח לו כי יעזור לו לפרסם את "הווידוי" אך כאשר מגיעה הצלחה והצעה לחוזה עם הוצאת ספרים, המו"ל מסרב לכך וסיימון מתקפל. סיימון ממשיך להצליח וזוכה בפרס נובל לשירה, ובעודו נוסק לגבהים, הנרי, שנשא את פיי (מגולמת על ידי פארקר פוזי) - אחותו של סיימון לאישה, מתדרדר תהומה. הוא החליף את סיימון בעבודת התברואה ומבלה את זמנו בשתייה בברים זולים ומשמש דוגמה רעה לבנו הקטן נד (מגולם על ידי ליאם אייקן). עברו הפלילי של הנרי שב ומאיים והלה נעזר בסיימון כדי לברוח מן הארץ.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 89%, המבוססת על ידי 27 מבקרים.
הבריגדה המוטסת 55 משיראז
הבריגדה המוטסת 55 משיראז (בפרסית: تیپ ۵۵ هوابرد) היא בריגדה מוטסת של כוחות היבשה של צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן שבסיסה בשיראז, בפרובינציית פארס. הבריגדה מחזיקה יכולת של תגובה מהירה.
הבריגדה היא ייחודי במזרח התיכון בשל הכשירות היחידתית בצניחה חופשית.
היסטוריה
ב-1942 הובן הצורך ביחידה מוטסת מיוחדת בצבא איראן, בעלת יכולת לביצוע משימות טקטיות ואסטרטגיות ולהקל על הכוחות האחרים. לצורך כך, ב-1942, הוקמו בצבא איראן שני גדודי חי"ר מוטסים, בשם גדוד 01 וגדוד 02, ובתחילה הוצבו שני הגדודים בטהראן. יחידות אלה הצטרפו לגדוד הפרשים ה-19 ב-1944. בסיסן עבר לשיראז, שם הן המשיכו בפעילות תחת השמות גדוד 301 וגדוד 302. שנה לאחר מכן, הוקם גדוד חי"ר לצד שני הגדודים הקודמים, אליהם צורף גדוד תותחנים 105 ממרכז ההכשרה לתותחנים, והוקמה חטיבה, שנקראה בריגדת שאהין 25.
בהמשך נוספו לבריגדה גדוד תמיכה ויחידות עצמאיות. באותה תקופה היו לחטיבה שלושה גדודי חי"ר מוטסים, גדוד תותחנים 105, גדוד סיור, גדוד תמיכה, וגדוד שירות. ב-1976, לאחר פירוק הבריגדה המוטסת 65, הועברו שני גדודים בשם 101 ו-146 לחטיבה המוטסת 55. עם תחילת מלחמת איראן-עיראק, נוצרו בחטיבה זו שלושה גדודים: 1912, 192 ו-1924, שהפכו לגדודי הסיירים 753, 754 ו-796. ב-1987 הוקצה לבריגדה גדוד הסיירים 796. ב-1991 גדודי הסיירים 753 ו-754 הופרדו מחטיבה 55 כדי להשלים את ארגון דיוויזיית תכאוור ה-58 משאהרוד.
Bovine somatotropin
Bovine somatotropin (שם מדעי:BST או BGH Bovine Growth Hormone) הוא הורמון גידול בקר המיוצר על ידי יותרת המוח של הפרה. כיום ההורמון מופק בטכנולוגיה של הנדסה גנטית ונועד להאיץ גידול בקר ולהגביר את תפוקת יצור החלב.
ישנם ארבעה סוגים של הורמון ה-BST המובדלים בהרכבם הכימי. ההורמון הסינתטי אינו ניתן לזיהוי בחלב וזאת מפני שלא ניתן להבחין בבדיקות מעבדה, בין ההורמון הסינתטי להורמון הרגיל. בחלב תמיד תמצא כמות מזערית של BST, גם אם לא בוצעה התערבות מלאכותית, בהזרקת ההורמון.
שימוש בהורמון עשוי להגדיל את תפוקת החלב בכ-10%-15%. חברת מונסנטו משווקת את ההורמון הסינתטי בשם Posilac. כיום במדינות רבות כולל ישראל חל איסור להשתמש בהורמון הסינתטי. הורמון ה-Posilac שמשמש להגדלת תוצרת החלב, נאסר לשימוש בקנדה, באוסטרליה, בניו זילנד, ביפן ועל ידי האיחוד האירופי.
פסקל סטרויק
פסקל אוגוסטוס סטרויק (בהולנדית: Pascal Augustus Struijk; נולד ב-11 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לידס יונייטד.
ראשית חייו
סטרויק נולד בדורנה שבבלגיה ובגיל שלוש עבר עם הוריו להאג שבהולנד. סביו מצד אביו נולדו באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, כך שהוא רשאי לשחק במדי אינדונזיה.
תחילת הקריירה
סטרויק החל לשחק כדורגל בקבוצות הצעירות של דן האג בגיל שבע, לפני שעבר לשחק בקבוצות הנוער של אייאקס ב-2016. באייאקס הוא נאבק על מקום בהרכב מול סוון בוטמן ובמספר משחקים אף הוצב בעמדת החלוץ. מכיוון שחוזהו באייאקס היה עתיד להסתיים בקיץ 2018, עבר סטרויק ללידס יונייטד בינואר אותה שנה לתקופת ניסיון, ובהמשך החודש הוחתם על חוזה קבוע לשלוש וחצי שנים.
לידס יונייטד
סטרויק נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת של לידס יונייטד ב-13 במרץ 2018, כאשר ישב על הספסל במשחק בו הפסידה קבוצתו לאסטון וילה בתוצאה 0–1. במהלך עונת 2018/2019 שיחק באופן קבוע בהרכב קבוצת המילואים של לידס, וסייע לקבוצה לזכות בליגת הפיתוח המקצועית ב-6 במאי 2019, לאחר ניצחון בגמר על קבוצת המילואים של ברמינגהאם סיטי בבעיטות הכרעה לאחר 0-0 בתום הזמן החוקי. סטרויק זומן על ידי מרסלו ביילסה לצמד משחקי הפלייאוף של הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בשלב חצי הגמר מול דרבי קאונטי, אך לא שותף בהם, ולידס הפסידה בסיכום שני המשחקים בתוצאה 3–4 ונותרה בליגת המשנה.
בשל פציעתו של ליאם קופר, פתח סטרויק בהרכב במשחק הבכורה של לידס יונייטד לעונת 2020/2021 ב-12 בספטמבר 2020, שהסתיים בהפסד 4–3 לאלופה ליברפול. ב-20 בנובמבר האריך את חוזהו במועדון בשלוש שנים וחצי נוספות, עד קיץ 2024. את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של לידס הבקיע בנגיחה מכדור קרן ב-14 בפברואר 2021, בהפסד קבוצתו 2–4 לארסנל, לאחר בישול של ראפיניה בדקה ה-58. בעונתו הראשונה בפרמייר ליג שותף ב-27 משחקים והבקיע שער אחד.
ב-12 בספטמבר 2021, במשחק בו הפסידה לידס לליברפול בתוצאה 0–3, החליף סטרויק את דייגו יורנטה הפצוע בדקה ה-33. בדקה ה-58 הוא ביצע עבירה על הארווי אליוט שהסתיימה בפציעה קשה של האחרון, וכתוצאה מכך הורחק בכרטיס אדום ישיר בדקה ה-60. ב-15 במאי 2022 הבקיע את שערו הראשון לעונה בתוספת הזמן של המשחק מול ברייטון אנד הוב אלביון, שהסתיים בתוצאה 1–1.
קריירה בינלאומית
סטרויק רשאי לייצג אחת משלוש נבחרות: בלגיה, הולנד ואינדונזיה. ב-2016 שותף סטרויק בשלושה משחקים במדי נבחרת הולנד עד גיל 17.
סגנון משחק
סטרויק שמאלי ומשחק לרוב כבלם, אם כי הוא יכול לשחק גם בעמדת הקשר האחורי. במהלך עונת 2022/2023 החל לשחק גם בעמדת המגן השמאלי. עקב ממדיו וצורת משחקו הושווה סטרויק לבלם נבחרת הולנד, וירג'יל ואן דייק.
מועדונים
מעודכן ל-18 באוגוסט 2023
שנות ה-30 של המאה ה-14
שנות ה-30 של המאה ה-14 היו העשור הרביעי של המאה ה-14, החלו ב-1 בינואר 1330 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1359.
מסימיליאנו אלגרי
מסימיליאנו אלגרי (באיטלקית: Massimiliano Allegri; נולד ב-11 באוגוסט 1967 בליבורנו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן כדורגל המאמן את קבוצת יובנטוס מהסרייה א'.
אלגרי רשם קריירת משחק בקבוצות שונות בליגות הבכירות באיטליה, והחל לאמן בשנת 2003 בליגות הנמוכות. לאחר שרשם הצלחה עם ססואולו בליגה השלישית, החל את דרכו כמאמן בסרייה א' בקליארי. ב-2010 עבר למילאן אותה אימן במשך שלוש עונות וחצי, ואותה הוביל לזכייה באליפות. החל מעונת אימן אלגרי את יובנטוס, אותה הוביל פעמיים לגמר ליגת האלופות (בשנים 2015 ו-2017) ולזכייה בארבעה דאבלים רצופים (בשנים 2015–2018).
קריירת משחק
אלגרי החל את קריירת המשחק בעונת בקבוצת קויופלי מהליגה החמישית. עונה אחר כך עבר לשחק בליבורנו מעיר הולדתו, ששיחקה אז בליגה השלישית. לאחר שרשם שש הופעות בלבד בשתי עונות, החל אלגרי להשתלב בהרכב הפותח בעונת ולהפגין יכולת טובה, שהובילה אותו למעבר לפיזה מהסרייה א' עונה אחר כך. ההתנסות הראשונה של אלגרי בליגה הבכירה הסתיימה בכישלון, לאחר שרשם שתי הופעות ליגה בלבד וירד עם קבוצתו לסרייה ב'. לאחר עונה אחת בלבד בפיזה, חזר אלגרי לעונה נוספת בליבורנו, ששיחקה אז בליגה הרביעית.
לאחר עונה אחת בליבורנו, החל אלגרי להשתלב בליגות בכירות בכירות יותר. הוא שיחק בליגה השלישית במדי פאביה בעונת, ועונה אחר כך עבר לפסקארה מהסרייה ב'. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה היה לאלגרי תפקיד משמעותי בעלייתה של פסקארה לליגה הבכירה. אלגרי נותר בקבוצה בעונת בסרייה א', והיה למלך השערים של הקבוצה בליגה עם 12 שערים, שהיו עבורו שיא קריירה אישי. עם זאת, הוא לא הצליח לסייע לפסקארה להישאר בליגה ולאחר עונה אחת חזרה הקבוצה לליגת המשנה מהמקום האחרון בטבלה.
לקראת עונת, לאחר שתי עונות בפסקארה, חתם אלגרי בקליארי. לאחר שתי עונות בהן זכה למספר משמעותי של הופעות, ובהן סיימה קבוצתו במרכז הטבלה באיטליה, הגיע לקליארי המאמן ג'ובאני טרפטוני. אלגרי פתח את עונת תחת טרפטוני, אך בחודש נובמבר ולאחר שרשם שתי הופעות ליגה בלבד באותה עונה, התאחד אלגרי עם ג'ובאני גלאונה, מאמנו לשעבר בפסקארה, כשחתם בפרוג'ה מהסרייה ב'. עד לסיום העונה היה אלגרי לחלק חשוב בקבוצה שסיימה שלישית בטבלה והעפילה לליגה הבכירה. בינואר 1997, לאחר חצי עונה בליגה הבכירה ובעקבות עזיבתו של גלאונה, עזב אלגרי את פרוג'ה וחתם בפדובה מהסרייה ב'. אלגרי סיים את העונה עם הקבוצה, ושיחק בה חצי עונה נוספת בליגת המשנה.
בינואר 1998, במהלך עונת, עבר אלגרי לתחנה האחרונה שלו בסרייה א' בקריירת המשחק, נאפולי, שם שיתף פעולה פעם נוספת עם גלאונה. נאפולי סבלה מעונה חלשה וסיימה את העונה במקום האחרון בטבלה כשבמאזנה שני ניצחונות בלבד. אלגרי נטל חלק בשבעה משחקי ליגה במדי נאפולי באותה עונה. בתום העונה חזר לפסקארה מהסרייה ב', שם שיחק במשך שתי עונות. משם המשיך לעונה אחת בפיסטוייסה מהסרייה ב', ובשנת 2003, לאחר שתי עונות במדי אליאנסה קלצ'ו, איתה עלה לליגה הרביעית, פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
במרץ 2001 הורשע אלגרי בהטיית משחק הגביע האיטלקי של פיסטוייסה בה שיחק מול אטאלנטה ב-20 באוגוסט 2000. יחד איתו הורשעו שישה כדורגלנים נוספים משתי הקבוצות. הוא נענש בהרחקה לשנה מהמגרשים, אך כחודשיים אחר כך ביטלה ועדת הערעורים את הרשעתם של הכדורגלנים המעורבים בפרשה, וכך הוסר העונש מעל אלגרי.
תחילת הקריירה
אלגרי החל את קריירת האימון באליאנסה קלצ'ו מהליגה הרביעית, במדיה שיחק בשתי העונות הקודמות, שהיו האחרונות שלו כשחקן פעיל. לאחר עונה אחת במרכז הטבלה התקדם אלגרי לליגה השלישית, שם אימן את SPAL במשך עונה אחת. לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן גרוסטו מהליגה השלישית, פוטר מתפקידו לאחר שלושה חודשים אך הוחזר לתפקיד בחודשיים האחרונים של העונה. הוא פתח עמה את עונת, אך שוב פוטר לאחר חודשים ספורים בלבד.
לאחר שפוטר מגרוסטו הצטרף אלגרי לצוות האימון של מאמנו לשעבר ג'ובאני גלאונה באודינזה. עם זאת, הוא עדיין היה מחויב חוזית לגרוסטו, מה שנוגד את תקנון התאחדות הכדורגל האיטלקית, מה שגרר את הפסקת עבודתו לאחר מספר חודשים ולהשעיה בת שלושה חודשים, אותה ריצה בתחילת 2008.
ססואולו וקליארי
לקראת עונת התמנה אלגרי לתפקיד מאמן ססואולו מהליגה השלישית. אלגרי הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת ולמקום הראשון בטבלת הבית (הליגה השלישית התחלקה לשני בתים בני 18 קבוצות כל אחד). בזכות מיקומה בטבלה, עלתה ססואולו לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה. בכך, היה לאלגרי חלק משמעותי בטיפוסה של הקבוצה לליגות הבכירות במדינה, שהסתיים בהעפלה לליגה הבכירה.
לאחר עונה אחת בססואולו, ובעקבות הצלחתו באותה העונה, זכה אלגרי לתפקיד ראשון כמאמן בסרייה א'. הוא התמנה לתפקיד מאמן קליארי, במדיה אף שיחק בעבר, לקראת עונת. אלגרי פתח את העונה ביכולת ירודה ובחמישה הפסדים רצופים, אך זכה לגיבוי מהנהלת הקבוצה. עד לאמצע העונה הצליח אלגרי לייצב את מצבה של הקבוצה בטבלה, ובעקבות כך הודיעה הקבוצה ב-9 בדצמבר על הארכת חוזהו של אלגרי לשנתיים נוספות, עד ליוני 2011. עד לסיום העונה הוביל אלגרי את קליארי למקום התשיעי בטבלה, מיקום הליגה הגבוה ביותר שלה מזה למעלה מעשור. המקום התשיעי נחשב היה להצלחה גדולה, וזאת בעקבות סגנון המשחק ההתקפי הנאה של קליארי שעזר לה להתגבר על מצבה הכלכלי הרעוע ועל המחסור בשחקנים בכירים.
אלגרי הצליח לשמר סגנון המשחק של קבוצתו גם בעונת, וזאת על אף עזיבתם של מספר שחקני מפתח. הצלחתה של הקבוצה באה לידי ביטוי בזימונם של שלושה משחקניה לסגל נבחרת איטליה במהלך כהונתו של אלגרי כמאמן הקבוצה. ב-13 באפריל 2010, לאחר רצף הפסדים של קבוצתו, פוטר אלגרי במפתיע מאימון הקבוצה, חמישה מחזורים בלבד לסיום העונה.
מילאן
ב-17 ביוני 2010 הותר חוזהו של אלגרי בקליארי, וזאת בעקבות פנייתה של מילאן שהתעניינה בו כמאמנה הבא. שמונה ימים אחר כך, ב-25 ביוני, התמנה אלגרי רשמית לתפקיד מאמן הקבוצה במקומו של לאונרדו לקראת עונת.
כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, הוביל אלגרי את קבוצתו לזכייה באליפות איטליה, לראשונה מאז עונת. אלגרי הוביל את מילאן לשני ניצחונות בשני משחקי הדרבי של מילאנו בליגה באותה העונה, מה שסייע לו לכבוש את פסגת הליגה בפער שש נקודות מאינטר מילאנו. עם פתיחת עונתו השנייה בתפקיד, הוביל אותה לניצחון נוסף על אינטר, 2-1 שהבטיח לה זכייה בסופר קאפ האיטלקי. היה זה התואר היחיד של הקבוצה באותה עונה, לאחר שסיימה במקום השני בטבלה אחרי יובנטוס (לה גם הפסידה בחצי גמר קופה איטליה), והודחה ברבע גמר ליגת האלופות על ידי ברצלונה.
פרישתם של מספר שחקני מפתח לקראת עונת, השלישית של אלגרי בתפקיד, הובילה לפתיחת עונה מהוססת מצדה של מילאן, שצברה שמונה נקודות בלבד בשבעת מחזורי הפתיחה. אלגרי עמד בפני סכנת פיטורים בשלב מוקדם של העונה, אך מילאן החליטה לשמור עליו בתפקיד. אלגרי הצליח לייצב את מצבה של הקבוצה ולשפר אותה משמעותית, תוך שהוא מפיק את המיטב משחקניה הצעירים של הקבוצה, דוגמת סטפן אל שעראווי ומתיה דה שיליו, וכן ממריו באלוטלי שהגיע בחלון ההעברות ממנצ'סטר סיטי, על אף תדמיתו כשחקן בעייתי. אלגרי הוביל את מילאן לנסיקה מהמקום ה-16 בטבלה ועד למקום השלישי, אותו כבשה במחזור הסיום, שהבטיח לה השתתפות בפלייאוף ההעפלה לליגת האלופות.
על אף השמועות על פיטוריו הצפויים, פתח אלגרי עם מילאן את עונתו הרביעית בקבוצה, עונת. העונה האירופית של הקבוצה נפתחה היטב, עם העפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות על חשבון פ.ס.וו. איינדהובן. עם זאת, לא כך היה הדבר בליגה. מילאן לא הצליחה לצבור תאוצה ונותרה במרכז הטבלה. ב-13 בינואר 2014, כשמילאן ניצבה במקום ה-11 בלבד, פוטר אלגרי מתפקידו לאחר שלוש עונות וחצי, והוחלף בקלרנס סידורף.
יובנטוס
ב-16 ביולי 2014, לקראת עונת, התמנה אלגרי לתפקיד מאמן האלופה יובנטוס במקומו של אנטוניו קונטה, שהתפטר מתפקידו לטובת אימון נבחרת איטליה. על אף הביקורות שליוו את המינוי, אלגרי הוביל את יובנטוס לעונה מוצלחת בכל החזיתות. הוא הוביל אותה לזכייה באליפות איטליה, שהייתה השנייה שלו כמאמן, והרביעית ברציפות של הקבוצה. יובנטוס זכתה בתואר בפער משמעותי של 17 נקודות מרומא, תוך שהיא סופגת שלושה הפסדים בלבד במהלך כל העונה, והשלימה זכייה בדאבל לאחר שזכתה בקופה איטליה עם ניצחון 1–2 בגמר על לאציו בהארכה. הייתה זו הזכייה העשירית של יובנטוס בגביע, והראשונה מאז 1995. היא הייתה לראשונה שמגיעה לעשר זכיות בגביע האיטלקי. בנוסף, הוביל אלגרי את קבוצתו להצלחה אירופית, והעפיל עמה לגמר ליגת האלופות 2015, הופעתה הראשונה בגמר מזה 12 שנים. יובנטוס הדיחה בשלבי הנוקאאוט את בורוסיה דורטמונד, את מונקו ואת אלופת אירופה המכהנת ריאל מדריד, והעפילה למשחק הגמר שם הפסידה 1–3 לברצלונה.
בפתיחת עונת הוביל אלגרי את יובנטוס לזכייה בסופר קאפ האיטלקי עם ניצחון 0–2 על לאציו, כחודש לאחר שהאריך את חוזהו במועדון לשתי עונות נוספות. עם זאת, פתיחת העונה של הקבוצה בליגה הייתה קשה, ולאחר עשרה מחזורים ניצבה יובנטוס במקום ה-12 בלבד. אלגרי הוביל את יובנטוס להתאוששות מהמשבר עם רצף של 24 ניצחונות ליגה ב-25 משחקים, שהובילו אותה לזכייה שנייה תחת אלגרי וחמישית ברציפות באליפות איטליה. אלגרי אף הוביל את קבוצתו לדאבל שני ברציפות, עם ניצחון על קבוצתו לשעבר מילאן 0–1 בהארכה בגמר הגביע. שבועיים קודם לכן, האריך המאמן פעם נוספת את חוזהו במועדון, עד לשנת 2018.
בשל הצלחתו עם המועדון הוא זכה במירב הפעמים בתואר מאמן השנה באיטליה, פרס "ספסל הזהב", שהוענק לו 4 פעמים. לאחר שזכה באליפות חמישית כמאמן יובנטוס, ב-17 במאי 2019 יובנטוס הודיעה שאלגרי יעזוב את המועדון בסיום העונה.
ב-28 במאי 2021 חזר אלגרי לעמדת המאמן ביובנטוס לאחר פיטורי אנדראה פירלו, וחתם על חוזה עד 2025.
אינו שאקי
אינו שאקי (או אינו שקי; 1912 – 1982) היה הדקאן המייסד של הפקולטה לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
שאקי נולד בסלוניקי שביוון. לאחר שסיים את לימודי הרפואה ורפואת השיניים בז'נבה בשנת 1936, עלה לארץ ישראל. הוא השתקע בירושלים, היה חבר ב"הגנה", שירת במלחמת העצמאות והשתחרר משירות צבאי ב-1952 בדרגת רב-סרן.
עם שחרורו מצה"ל החל להקים את בית הספר לרפואת שיניים. הוא אסף סביבו רופאי שיניים ממכריו, בהם יעקב לוין-אפשטיין, יצחק מיכמן ויוסף הרמל, שהפכו לגרעין ההוראה, המחקר והניהול של בית הספר. שאקי עסק בהוראה ובארגון, הקים את המחלקה לאבחון, רפואת הפה ורדיולוגיה, ועמד בראשה 17 שנים. בין השנים 1953 עד 1965 היה מנהל בית הספר במסגרת הפקולטה לרפואה. בשנת 1965 הפך בית הספר לפקולטה עצמאית, ושאקי היה לדקאן הראשון של הפקולטה, תפקיד שבו כיהן עד 1969.
במקביל לעבודתו בפקולטה, פתח שאקי קליניקה פרטית בירושלים והפך לאחד מרופאי השניים הידועים והמוערכים בעיר. בין מתרפאיו היה גם דוד בן-גוריון. כחלק מתפיסתו את הרפואה בכלל ורפואת השיניים בפרט כפעולה מונעת ומתמשכת, טבע את המונח "מתרפא" בניגוד ל"חולה". כמו כן הרחיב את תפיסת פעילות רופא השיניים לרפואת הפה בכלל (כולל הלסת ובלוטות הרוק).
שנים רבות היה פעיל בארגונים בינלאומיים, היה יועץ לרפואת שיניים לארגון הבריאות העולמי ויו"ר הוועדה לחינוך של הארגון הבינלאומי לרפואת-שיניים (FDI). בתפקידו זה שימש כיועץ להקמה ופיתוח של בתי ספר לרפואת שיניים בארצות אפריקה ובאיראן. בין השנים 1977–1979 היה דקאן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת פחלאווי בשיראז.
בנוסף לפעילותו היה גם אספן ספרים וציורים.
לזכרו נקבעו פרס לסטודנטים מצטיינים, מפעל הרצאות שנתיות של "משגב" (המכון לחקר מורשת יהדות ספרד והמזרח) ורחוב בשכונת רמת שרת בירושלים.
איגרות החוכמה
איגרות החוכמה (בערבית: رسائل الحكمة, תעתיק: "רַסַאאִל אַל-חִכְּמַה") הן כתבי הקודש של הדרוזים. הספרים מועתקים אך ורק בכתב יד, הנכתב על קלף על ידי סופר המוכשר לכך. הם נקראים רק בקרב חכמי הדת בחברה הדרוזית (عقال, "עוקאל"), ונשמרים בסוד מפני ההדיוטות (جهال, "ג'והאל").
תוכן
באיגרות החוכמה נכללות 111 איגרות. המזרחן הצרפתי יליד המאה ה-18, סילבסטר דה סאסי, טען כי מספרן של האיגרות הוא למעשה 113, וזאת בהתבסס על כתב יד מ-1583 המצוי ב. בכתב היד הזה ישנן שתי איגרות נוספות, הממוספרות כאיגרות 69 ו-70. עם זאת, זהו כתב היד היחיד שבו שתי האיגרות הללו מופיעות. לפיכך, נהוג לא להחשיב את שתי האיגרות הללו כחלק מהקאנון הדרוזי. המסורת הדרוזית נוטה לייחס את כתיבת האיגרות לשלושה מחברים עיקריים: חמזה בן-עלי, שחיבר את איגרות מספר 35-5, א-תמימי, שחיבר את איגרות מספר 40-36, ובהאא א-דין, שחיבר את איגרות מספר 111-41. חלק מהאיגרות נושאות את תאריך כתיבתן.
הדעה המקובלת במחקר היא שהאיגרות נערכו עוד ב על ידי בהאא א-דין בשבתו במצרים. עם זאת, לפי המסורת הדרוזית, מקבץ האיגרות ועורכן היה המלומד הדרוזי ג'מאל א-דין א-תנוח'י, שעשה זאת בשבתו בלבנון ב. ב-1700 שמו לראשונה אנשים לא-דרוזים את ידם על כתב יד של איגרות החוכמה. הוא הובא ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ומאז הוא מאוכסן בפריז. כתבי יד נוספים דלפו במהלך מלחמותיו של אבראהים פאשא בשנות ה-30 של המאה ה-19, וכן במהלך מרד הר הלבנון. ארבעים איגרות החוכמה הראשונות באו לדפוס בעבודת הדוקטורט של דויד בראייר. ב-2007 יצא לאור תרגום לצרפתית של איגרות אלה, מאת דניאל דה סמט.
111 האיגרות מחולקות לשישה ספרים:
איגרות 1–4 שונות במידה ניכרת מאיגרות 5–111. מעבר לעובדה שאלו האיגרות היחידות שלא מצוין מיהו כותבן, אפילו במסורת הדרוזית, אלו גם האיגרות היחידות שבהן אל-חאכם מופיע כדמות בשר ודם, ואלוהותו אינה מוזכרת. בעוד שבאיגרות 5–111 אל-חאכם זוכה לכינוי "מַוְּלַאנַא גַ'לַּ דַ'כְּרֻהֻ" (مولانا جل ذكره, "אדוננו יתעלה זכרו"), באיגרות 1–4 הוא מכונה בשם "אַמִיר אַל-מֻאְמִנִין" (امير المئمنين, "מפקד המאמינים"). זהו התואר שבו כונו כל הח'ליפים שקדמו לאל-חאכם. בכך איגרות 1–4 מציבות את אל-חאכם באותה שורה עם יתר הח'ליפים ולא מעניקות לו מעמד מיוחד. לפי המסורת הדרוזית, איגרות 1–4 הוצבו בכוונת מכוון בראשית "איגרות החוכמה", כדי לשוות להן אופי של ספר מוסלמי. כיוון שאיגרות אלה אינן כוללות מונחים דרוזיים וכתובות בסגנון מוסלמי, אלו הן האיגרות היחידות המותרות לקריאה בקרב ההדיוטות בחברה הדרוזית (جهال, "ג'והאל"), ולא רק בקרב חכמי הדת (عقال, "עוקאל"). האיגרות מזכירות את הקוראן פעמים רבות ואף מצטטות ממנו פסוקים למכביר. עם זאת, הקוראן זוכה באיגרות החוכמה לא ליחס חיובי אך גם לא ליחס שלילי, מה שעשוי להעיד על יחסם של המאמין הדרוזים לקוראן, ככתב קודש חשוב, אך לא קדוש.
טור דו רואנדה
טור דו רואנדה (בצרפתית: Tour du Rwanda) הוא מרוץ אופני כביש ברואנדה, שנערך מאז 1988. המרוץ ביסס את מעמדו כאחד ממרוצי האופניים הגדולים והחשובים ברחבי אפריקה.
היסטוריה
המרוץ הוא חלק מסבב המרוצים האפריקאי של ה-UCI ונמצא בדרג 2.2 החל משנת 2009, במהדורה בה ניצח אדיל ג'לול המרוקאי. בשנת 2020 ניצח נתנאל טספטסיון האריתראי את המרוץ, כשג'ונתן רסטרפו הקולומביאני משחזר את ההישג של ריינן מ-2011 ומנצח ארבעה קטעים.
ניבור
ניבור או ניבוהר (Niebuhr) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
נויבאואר
נויבאואר או נויבואר (Neubauer) הוא שם משפחה ממקור גרמני. {{פירושונים|
ראו גם
}}
שמר ניקולסון
שמר אמארו ניקולסון (באנגלית: Shamar Amaro Nicholson; נולד ב-16 במרץ 1997) הוא כדורגלן ג'מייקני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ספרטק מוסקבה בליגת העל הרוסית ובנבחרת ג'מייקה.
קריירה
ניקולסון החל את קריירת הבוגרים שלו בבויס' טאון מליגת העל הג'מייקנית.
בספטמבר 2017, חתם עם בדומז'אלה מליגת העל הסלובנית. הוא ערך הופעת בכורה ב-4 באפריל 2018 בניצחון 1–4 על רודאר פלייבליה. ב-18 באפריל כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על קלייה.
ניקולסון חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית באוגוסט 2019 בחוזה לארבע שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו וכבש שער בכורה ב-31 באוגוסט בניצחון 0–4 על ואסלנד-בוורן.
ב-21 בדצמבר 2021, ניקולסון חתם בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית בחוזה לארבע שנים וחצי.
הוא כבש את השלושער הראשון שלו ב-2 במרץ 2022, במשחקו השני במועדון במהלך הניצחון 1–6 בגביע על קובאן קרסנודאר. בליגה הוא כבש שער בכורה ב-6 במרץ בניצחון 0–2 על דינמו מוסקבה.
תארים
ספרטק מוסקבה
אוצ'י יושיטאקה
אוצ'י יושיטאקה (ביפנית: 大内 義隆, תעתיק בכתב לטיני: Ōuchi Yoshitaka) (18 בדצמבר 1507 – 30 בספטמבר 1551) היה שליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן. הוא היה השליט השישה-עשר ממשפחת האצולה של בית אוצ'י ששלטה על המחוז ההיסטורי סוּאוֹ (周防国 Suō) שמרכזו היה בעיר ימאגוצ'י.
ביוגרפיה
ב-1522 נלחם אוצ'י יושיטאקה יחד עם אביו, אוצ'י יושיאוקי (大内 義興) במשפחת אמאגו (尼子氏) על השליטה במחוז אקי (安芸国 כיום מחוז הירושימה). עם מותו של יושיאוקי ב-1528 הפך יושיטאקה לראש משפחת אוצ'י. בשנות ה-30 של המאה ה-16 הוביל יושיטאקה משלחת צבאית לצפון קיושו והביס את משפחת שוני (少弐氏) והשתלט על האזור. לאחר שהבטיח את עורפו בצורה זו הוא החל ב-1540 להילחם שנית במשפחת אמאגו ועד 1541 השתלט כליל על מחוז אקי.
עם זאת, פלישה למחוז איזומו (出雲国 כיום חלקו המזרחי של מחוז שימאנה) הסתיימה באסון כאשר מספר רב מחייליו ובהם בנו המאומץ, אוצ'י האורמוצ'י, נהרגו בקרב כנגד אמאגו הארואיסה. התבוסה חיסלה את שאיפותיו להרחיב את נחלותיו והוא הקדיש את מרצו לאומנות ותרבות.
השליטים הכפופים לו נחלקו לשני מחנות. המחנה שהוביל סגארה טאקטו (相良 武任 1551-1498) רצה שמשפחת אוצ'י לא תעשה דבר מעבר לשמירה על השליטה בנחלותיה הקיימות, והמחנה השני אותו הוביל סואה הארוקאטה (陶 晴賢 1555-1521) שאף להמשיך להתרחב. יושיטאקה בחר באנשים מהמחנה הראשון כיועציו וב-1551 התמרד המחנה בראשות הארוקאטה והביס את כוחותיו של יושיטאקה תוך כמה ימים. טאקטו הוצא להורג ויושיטאקה נאלץ לבצע ספוקו לאחר שחיבר את פואמת המוות שלו: הן המנצח והן המנוצח הם לא יותר מטיפות של טל, אבל ברקים – כך אנו צריכים לראות את העולם.
תרומתו לראשית הנצרות ביפן
במרץ 1551 חזר חאווייר לימאגוצ'י, והפעם הוא הביא עמו לאוצ'י יושיטאקה מתנות שהתעד להביא במקור ל"מלך יפן", כאשר הפליג חיפן מגואה שבהודו. יושיטאקה התרשם והרשה לחאווייר להטיף בתחומי שלטונו, וחאווייר שהה בימאגוצ'י עד אוגוסט 1551. בתקופה קצרה זו הצליח חאווייר להמיר את דתם של כ-500 איש, מרביתם סמוראים או אנשים הקשורים לחצר הדאימיו. קהילה נוצרית קיימת ביאמגוצ'י עד היום.
וילפריד זאהה
דאזט וילפריד ארמל זאהה (באנגלית: Dazet Wilfried Armel Zaha; נולד ב-10 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן איווארי-אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בגלאטסראיי ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
זאהה נולד באביג'אן, בירת חוף השנהב. בגיל 4 היגר יחד עם משפחתו, כולל כל שמונת אחיו, לבריטניה, והשתכן בקרוידון, לונדון. בגיל 12 הצטרף לאקדמיית הנוער של קבוצת קריסטל פאלאס המקומית.
ב-27 במרץ 2010, בגיל 17, הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של קריסטל פאלאס, כאשר נכנס כמחליף בהפסד הצ'מפיונשיפ 2-1 לקארדיף סיטי. חודש לאחר מכן חתם על חוזהו הראשון ככדורגלן מקצועני, לשנתיים. במשחקי קדם עונת 2010/2011 הפך זאהה לחלק מרכזי בהרכב פאלאס. ב-7 באוגוסט 2010 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון הליגה הביתי 2–3 על לסטר סיטי. בהמשך העונה רשם זאהה שני בישולים, במשחקים מול קווינס פארק ריינג'רס ומול ווטפורד. בסיום עונת 2010/2011 נבחר זאהה לשחקן הצעיר של העונה בקריסטל פאלאס. את עונת 2011/2012 פתח זאהה עם צמד, בניצחון 0–2 על קראולי טאון במסגרת גביע הליגה. ב-30 בנובמבר, במשחק גביע הליגה, הרשים זאהה בניצחון המפתיע של קבוצתו על מנצ'סטר יונייטד, דבר שגרר התעניינות בו מצד קבוצות צמרת באנגליה, בחלון ההעברות של ינואר 2012. במרץ 2012 נבחר זאהה לשחקן הצעיר של השנה בפוטבול ליג. בשלב מאוחר יותר של העונה החל זאהה לתפקד כחלוץ, במקום תפקידו כקיצוני עד אז. ב-21 באפריל כבש בתיקו 2-2 מול רדינג, במשחק בו חגגה רדינג זכייה בצ'מפיונשיפ. בתום העונה נבחר זאהה לשחקן הצעיר של העונה בקריסטל פאלאס בפעם השנייה ברציפות.
את עונת 2012/2013 פתח זאהה בצורה מרשימה, כאשר בישל שער בניצחון גביע הליגה על אקסטר סיטי, וספג עבירה שהביאה לבעיטת עונשין לזכות קבוצתו, במשחק הליגה מול ווטפורד. ב-2 באוקטובר 2012 כבש צמד בניצחון הליגה 1–2 על וולבס. ארבעה ימים מאוחר יותר כבש צמד נוסף, בניצחון 3–4 על ברנלי.
ב-26 בינואר 2013 חתם זאהה במנצ'סטר יונייטד, ששילמה עבורו כ-10 מיליון פאונד, כאשר לפי החוזה יושאל באופן מיידי לפאלאס עד לסיום העונה. רכישתו הייתה רכישת השחקן האחרונה של אלכס פרגוסון טרם פרישתו.
את שערו הראשון בפאלאס, מאז החתימה ביונייטד, כבש זאהה ב-5 במרץ 2013, בניצחון 2–4 על האל סיטי. ב-13 במאי, במשחק השני של חצי גמר פלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג, כבש צמד מול ברייטון, והביא לעלייתה של פאלאס לגמר, בו ניצחה את ווטפורד ועלתה ליגה. בעונה זו נבחר זאהה לנבחרת העונה בצ'מפיונשיפ.
ב-11 באוגוסט 2013 ערך זאהה את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד, בניצחון על ויגאן את'לטיק במשחק מגן הקהילה. במשך כשלושה חודשים לא שיחק, עד שפתח בהרכב יונייטד ב-29 באוקטובר, בניצחון גביע הליגה 0–4 על נוריץ' סיטי. הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הגיעה ב-7 בדצמבר, בהפסד הביתי 0–1 לניוקאסל יונייטד, כאשר נכנס כמחליף במקום נאני, זמן קצר לאחר שקבוצתו ספגה.
ביום האחרון של חלון ההעברות של ינואר 2014, עבר זאהה בהשאלה לקארדיף סיטי, עד לתום עונת 2013/2014. בסיום העונה, עם פיטוריו של מאמן יונייטד דייוויד מויס, טען זאהה כי לא קיבל הזדמנות תחת המאמן. הוא השווה עצמו לראהים סטרלינג, כדורגלן צעיר ששיחק בליברפול. בנוסף אמר כי שמועות כזב זדוניות שהופצו נגדו באינטרנט הדאיגו אותו. כגון זו ששכב עם בתו של מויס
ב-28 באוגוסט 2014 חתם זאהה על חוזה השאלה לעונה אחת, בקבוצתו הקודמת, קריסטל פאלאס. יומיים מאוחר יותר, במשחקו הראשון מאז חזרתו, כבש זאהה בדקות הסיום את השער המצמק, בשוויון 3-3 מול ניוקאסל יונייטד. ב-2 בפברואר 2015, ביום האחרון של חלון ההעברות, עבר זאהה בחזרה לקריסטל פאלאס, והפך לשחקן קבע בקבוצה. בסך הכל, כבש 4 שערים ובישל שניים בעונת 2014/2015, כאשר קבוצתו מסיימת במקום ה-10 בליגה.
באוגוסט 2017 נפצע זאהה בברכו, והושבת לחודשיים. לאחר פתיחת עונה רעה של קריסטל פאלאס, ב-14 באוקטובר 2017 ערך זאהה את הופעתו הראשונה בעונת 2017/2018, וכבש את שער הניצחון במשחק הביתי מול צ'לסי, שהסתיים בתוצאה 1–2. ניצחון זה היה לצבירת הנקודות הראשונה של פאלאס בעונה זו. בחודש אפריל 2018 נבחר זאהה לשחקן החודש בפרמייר ליג, לאחר שהבקיע 4 שערים ובישל שניים בחודש זה. ב-14 באפריל כבש צמד בניצחון 2–3 על ברייטון. למרות פתיחת העונה הנוראית של פאלאס, כאשר לא צברה נקודות במשך כחודשיים מפתיחת העונה, חזרה פאלאס לנצח, ואף סיימה במקום ה-11 בליגה, תחת המאמן החדש רוי הודג'סון, כאשר זאהה והקיצוני אנדרוס טאונסנד תפקדו כשחקני מפתח בהתקפת הקבוצה. זאהה נבחר בפעם השלישית ברציפות לשחקן העונה של קריסטל פאלאס.
במשחק הראשון של פאלאס בפרמייר ליג בעונת 2018/2019, כבש זאהה בניצחון 0–2 על פולהאם. כשבועיים מאוחר יותר כבש שער מצמק בהפסד 1–2 לווטפורד. לאחר שכבש שער ניצחון מול האדרספילד טאון בספטמבר 2018, התלונן זאהה על מחסור בהגנה על החלוצים מצד השופטים, וטען כי נעשו עליו עבירות חמורות. הוא אף הכביר במילים ואמר כי הוא ישבור את רגלו לפני שישרקו לעבירה לזכותו. המידע הוכח כנכון, לאחר שהתברר כי ב-5 השנים האחרונות, זאהה הוא השחקן שנעשו עליו מספר העבירות השני הרב ביותר בפרמייר ליג, כאשר הראשון הוא אדן הזאר.
ב-23 ביולי 2023 חתם בגלאטסראיי בהעברה חופשית.
נבחרת לאומית
זאהה היה רשאי לייצג את נבחרת חוף השנהב מתוקף היותו יליד המדינה. כמו כן, היה רשאי לייצג את נבחרת אנגליה, מכיוון שגדל באנגליה ומחזיק באזרחות בריטית.
אנגליה
הצלחתו של זאהה בקריסטל פאלאס גררה זימון לנבחרת אנגליה עד גיל 19, בפברואר 2011, למשחק מול גרמניה. בפברואר 2012 זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, והופיע לראשונה בניצחון 0–4 על בלגיה, כאשר אף בישל שער במשחק זה.
בנובמבר 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת, תחת המאמן רוי הודג'סון, למשחק ידידות מול. ב-14 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק זה, כאשר נכנס כמחליף לראהים סטרלינג בדקה ה-83.
חוף השנהב
ב-27 בנובמבר 2016 הודיעה פדרציית הכדורגל של חוף השנהב כי אושר לזאהה חילוף רישומו בנבחרת לאומית על ידי פיפ"א, וזאהה נרשם כשחקן נבחרת חוף השנהב. דבר זה התאפשר עקב העדר הופעה של זאהה במסגרת תחרותית במדי נבחרת אנגליה. בתגובה להצהרה, אמר המאמן גארת' סאות'גייט כי ינסה לשכנע את זאהה לבטל רישום זה, ואף ישקול לזמנו לנבחרת אנגליה, עקב יכולתו הטובה במדי קריסטל פאלאס.
בינואר 2017 זומן זאהה לסגל נבחרת חוף השנהב לגביע אפריקה לאומות 2017. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זו ב-8 בינואר, במשחק ידידות מול שוודיה, כאשר נכנס כמחליף במחצית, ובישל שער. שלושה ימים מאוחר יותר, במשחק ידידות מול, פתח לראשונה בהרכב וכבש בניצחון 0–3. בטורניר עצמו, שנערך בגבון, שיחק זאהה בכל המשחקים של נבחרתו, שהודחה בשלב הבתים.
שאמס צ'ראניה
שאמס צ'ראניה (באנגלית: Shams Charania; נולד ב-1 באפריל 1994) הוא כתב ועיתונאי ספורט אמריקאי המסקר את ליגת ה-NBA עבור כלי התקשורת "האתלטיק" ו"סטדיום".
ביוגרפיה
צ'ראניה נולד בווילמט שבאילינוי.
הוא התחיל את הקריירה שלו כעיתונאי ספורט בגיל 17, כשהחל לסקר את השיקגו בולס עבור אתר הבלוגים "ChicagoNow", השייך לעיתון השיקגו טריביון. בשנת 2012 החל לכתוב עבור האתר "RealGM", כשהוא מתמקד בסיקור עסקאות קניית שחקנים קטנות שנערכו בליגת ה-NBA.
ב-14 באוגוסט 2018 הודיע בחשבון הטוויטר שלו כי הוא עוזב את "Yahoo Sports", עבור כלי התקשורת "האתלטיק" ו"סטדיום".
ב-11 במרץ 2020 היה הראשון לדווח כי שחקן היוטה ג'אז רודי גובר נדבק בנגיף הקורונה, מה שהביא לעצירת עונת 2019/2020 ב-NBA.
ב-2 באוקטובר 2020 היה הראשון לדווח שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והגברת הראשונה של ארצות הברית מלניה טראמפ נדבקו בנגיף הקורונה.
לוקאס נף
לוקאס נף (באנגלית: Lucas Neff; נולד ב-7 בנובמבר 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
נף נולד וגדל באזור אנדרסונוויל בשיקגו, אילינוי. אמו, מיד פלידופסקי, היא מייסדת תיאטרון סטורצ'צ'ס ואביו, אלן, הוא עורך דין וסופר. הוא ממוצא אירי ויהודי. הוא סיים את בית הספר התיכון וויטני אמ. יאנג מגנט בשנת 2004, ותואר ראשון באמנויות בתיאטרון באוניברסיטת אילינוי בשיקגו בשנת 2008. הוא החל לשחק כשהופנה בטעות למחלקה לאמנויות הבמה באוניברסיטה. אחרי הלימודים הוא למד משחק בחברת התיאטרון סטפנוולף בשיקגו. לנף יש אח צעיר יותר.
קריירה
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בהפקת המחזה "ג'ון" בתיאטרון בשיקגו. בעודו מנסה להתחיל את הקריירה שלו בתיאטרון מימן את עצמו ועבד בניקיון בתים. תפקיד הטלוויזיה הראשון שלו היה כשלוהק לתפקיד קטן בגמר סדרת הטלוויזיה "החיה" בהפקת רשת A&E.
כשהחל הליהוק לסדרת הטלוויזיה "לגדל את הופ", נף הקליט את האודישן שלו בן עשרה העמודים ושלח אותו לגרג גרסיה. מהקלטת הראשונה הפך נף לבחירה הראשונה של גרסיה בתפקיד ג'ימי צ'אנס. עם זאת, הוא עדיין נדרש לעבור אודישנים מרובים, לפני שקיבל את התפקיד.
נף המשיך לשחק בתיאטרון, וכתב מחזה, כמו "הברווז האחרון", שהוצג בתיאטרון ג'קאלופה בשיקגו כהצגה האחרונה של עונת 2011–2012. הוא היה מועמד לפרס ג'וזף ג'פרסון על היצירה החדשה הטובה ביותר.
חיים אישיים
הוא גר בלוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 2016 נישא לשחקנית האוסטרלית קייטלין סטייסי; השניים התגרשו בסוף 2020.
פיתויו של ישו
פיתויו של ישו הוא אירוע בחיי ישו, המתואר בשלוש מבשורות הברית החדשה. על פי המתואר, לאחר הטבלתו של ישו בנהר הירדן על ידי יוחנן המטביל, פנה ישו בעקבות רוח הקודש אל המדבר, שם הוא צם ארבעים יום וארבעים לילה. במהלך תקופה זו או לאחריה ניסה השטן לפתות אותו כמה פעמים, אך ישו עמד בכל הניסיונות. לאחר מכן פנה השטן מעליו וישו הלך לגליל.
הבשורה על-פי מרקוס מזכירה את האירוע במשפט אחד:. לעומתה, הבשורה על-פי לוקאס והבשורה על-פי מתי מפרטות את ההתרחשות באריכות וכוללות את הדו-שיח שהתנהל בין ישו לשטן. הבשורה הרביעית, הבשורה על-פי יוחנן, אינה מזכירה את האירוע כלל. הרכב זה של תיאורים מעלה את הסברה שמקור הסיפור הוא במסמך ה-Q.
על פי המסורת הנוצרית התקיימו המפגש בין ישו לשטן והפיתויים הראשון והשלישי על הר קרנטל, שנמצא מערבית ליריחו, ושם נבנה מנזר קרנטל שמקור שמו בארבעים ימי הצום (המספר 40 בלטינית הוא Quadraginta). הפיתוי השני התרחש לפי המסורת על הר הבית, במקדש עצמו, או בפינה הדרום-מזרחית של ההר.
תיאור האירוע
שלוש הבשורות מספרות על כך שרוח הקודש, שנגלתה אל ישו בזמן טבילתו, הובילה אותו אל המדבר. מרקוס ולוקס מספרים על כך שהניסיונות היו במהלך ארבעים הימים, ואילו מתי ממקם אותם בתום הימים. על פי לוקס ומתי, בימים אלה ישו לא אכל, בעוד על פי מרקוס, "המלאכים שרתוהו", אמירה המתפרשת בהיבט קיומי ותזונתי.
בעוד מרקוס אינו מפרט, מתי ולוקס מונים שלושה ניסיונות שבהם ניסה השטן לפתות את ישו:
לאחר מכן עזבו השטן ועל פי מתי נגשו המלאכים לשרת אותו. בבשורה על פי לוקס סדר הניסיונות השני והשלישי הפוך. על פי שלוש הבשורות, עלה ישו לאחר מכן לגליל והחל את תקופת כהונתו. בבשורה על פי לוקס נאמר שהשטן "סר מעליו עד לעת מועד", וייתכן שהדבר מתקשר לאפיזודה הבאה המתוארת אצל לוקס, בה מאיימים תושבי העיר נצרת להשליכו אל מותו ממקום גבוה.
הפרשנות הנוצרית
פרשני הברית החדשה דנו בשאלה האם הסיפור הוא תיאור של אירוע מציאותי וממשי שאכן קרה, או שהוא משל ודוגמה על מנת להביע רעיון. הפרשנות הקתולית המסורתית טוענת שאכן היה זה אירוע ממשי, עם התגלות פיזית של השטן לפני ישו ונוכחות שלהם במקומות המוזכרים. עם זאת, בספרו מכלול התאולוגיה דן תומאס אקווינס בשאלה זו ומסביר שלדוגמה בניסיון על ההר, ישו לא ראה במו עיניו את כל ממלכות האדם ואת עושרן, אלא שהשטן תיאר לו אותם בדבריו. מכאן משתמע שלא כל ביטוי פיזי שמוזכר בסיפור אכן קרה בפועל.