cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Halo 3: ODST
הוצאה לאור
בתוך קופסת המשחק כלולים שני דיסקים, אחד של מצב הקמפיין באורך של שש שעות והשני של מצב מרובה המשתתפים הכולל את המפות החדשות והזמנה לגרסת הניסיון של Halo: Reach. מצבי המשחק הם הקמפיין, Firefight ומצב מרובה משתתפים. מהלך המשחק מאפשר לשחקן להרגיש ולחוות את תחושת הבדידות, גם אפשר לשחק כל חבר ביחידה כך שלא יצא מצב שתעברו את כל המשחק בלי עזרה או תגבורת. התוספת החדשה של ראיית הלילה חכמה מאוד מפני שאת רוב המשחק תשחקו בחושך, ראיית הלילה מקיפה את אויבכם באדום, את חבריכם בירוק ודברים חשובים ומספקי מידע בצהוב כך שיהיה יותר קל להבין ולראות מה עושים. משתיקי הקול ל-SMG ול-MAGNUM עוזרים ל"טירון" להתגנב ולחסל בשקט את אויביו. המפה ש"הטירון" מקבל מ"המפקח" עוזרת לשחקן לסמן יעדים חשובים. ומפני שניו מומבאסה היא הסביבה הכי גדולה שיצרו בסדרת Halo מקבלים מפה שמסמנת יעדים חשובים ומונעת מהשחקן לאבוד בעיר הגדולה. ב-Firefight יש את האפשרות לשחק עם חברים דרך ה-Xbox Live ולשרוד את המתקפות של חיילי קובננט שונים, במצב זה אפשר לשחק אחד מארבעה חברי יחידת ODST, אם קונים את המשחק בהזמנה מוקדמת מקבלים מצב שמשחקים את פקד ג'ונסון מהמשחקים הקודמים.
תא טלפון (סרט)
עלילה
סטו שפרד (פארל), איש יחסי ציבור ניו יורקי, נכנס לתא טלפון ציבורי כדי לערוך שיחת טלפון אישית לפילגשו, זאת כיוון שאשתו נוהגת לעבור על תדפיס השיחות שלו בטלפון הסלולרי. כאשר הטלפון מצלצל, מרים סטו את השפופרת, ומתבשר על ידי האדם בצד השני של הקו כי רובה צלפים מכוון אליו, ואם יניח את השפופרת, יחוסל במקום. סטו מוצא עצמו בתסבוכת, שרק מתעצמת כאשר הצלף יורה בעובר אורח, והשוטרים שמגיעים למקום בטוחים שסטו הוא הרוצח, ושיש להם עסק עם מטורף. רוב עלילת הסרט מתרחשת בתוך תא הטלפון.
הפקה
הסרט צולם בניו יורק (ובחלקו בעיר התחתית של לוס אנג'לס), ונעשה בתקציב של 13 מיליון דולר. הצילומים ארכו עשרה ימים בלבד. ההכנסות ממכירת כרטיסים ברחבי העולם נאמדו ב-97,837,138 דולר.
מסירות נפש ביהדות
ביהדות, מסירות נפש היא הנכונות להקרבת החיים למען קיום מצוות התורה. הקרבת החיים באופן שכזה מהווה קיום מצוות קידוש השם ומכונה מוות על קידוש השם, ולעתים מכונה בקיצור גם כקידוש השם, ובפרט בהקשר למסעות הצלב של הצלבנים הנוצרים.
אמנם, היהדות היא דת מקדשת חיים, וההלכה מתירה ואף מחייבת כל יהודי להפר את המצוות, אם עליו לעשות זאת על-מנת להציל את חייו ("פיקוח נפש").
אף-על-פי-כן, ישנם שלושה איסורים אשר אותם חייב, על פי הדת היהודית, כל מאמין לקיים, גם במחיר הקרבת החיים, שלושת אלה נודעים בשם 'איסורי ייהרג ואל יעבור ':
1. איסור עבודה זרה
2. איסור גילוי עריות
3. איסור שפיכות דמים; הגדרה זו מורחבת בזמן המתואר כ'שעת השמד' - כלומר במקרה של גזרות מיוחדות שתכליתן העברה על הדת: במקרה שכזה מקובל כי יש למסור את הנפש אף על הקל שבמנהגים ('ערקתא דמסאנא'). במהלך ההיסטוריה יהודים רבים מסרו את נפשם על קידוש השם, במיוחד בתקופות בהן היו ניסיונות להמרת דת המונית וכפויה (היהודים ה"אנוסים") נגד העם היהודי, רבים בחרו למות ולא לחלל את השם בעבודה זרה.
מסירות נפש בתנ"ך
כמופת היסטורי למסירות נפש נעשה שימוש בעקידת יצחק. על פי הכתוב בבראשית, נצטווה אברהם אבינו על ידי האל להקריב כקורבן על המזבח את בן זקוניו, יצחק. אברהם עשה כדבר האל, עלה להר שהאל הראה לו (הר המוריה), הכין את המזבח, קשר את יצחק, אחז בסכין, והיה מוכן לשחוט את בנו על המזבח. ברגע האחרון הופיע לפניו מלאך וציווה עליו לשחרר את יצחק מהעקידה ולהקריב במקומו איל שנשלח אליו. בדת היהודית, אברהם נחשב לאחד מגדולי הצדיקים, כיוון שהיה מוכן להקריב את בנו על קידוש השם.
אף שבעקידת יצחק, כפי שהיא מתוארת במקרא, לא בוצעה בפועל ההקרבה, נמצא באגדה מקור לרעיון לפיו יצחק מת, אך קם לתחייה מאוחר יותר. כמו כן, על פי האגדה היהודית אברהם הושלך על ידי נמרוד לכבשן האש בשל סירובו להאמין באלילי אור כשדים וניצל בנס.
מקרה נוסף של מסירות נפש המוזכר בתנ"ך הוא מקרה חנניה, מישאל ועזריה, אשר סירבו למלא את פקודת נבוכדנאצר מלך בבל להשתחוות לפסל . השלושה הודיעו לנבוכדנאצר שהם מוכנים למסור את נפשם כדי שלא להפר את מצוות התורה. משראה המלך הבבלי שהם ממאנים לעבור על איסור עבודה זרה, השליך אותם לכבשן הלוהט ורק נס משמים הצילם. מקרה מפורסם נוסף הוא "דניאל בגוב האריות". כאשר התפלל דניאל לה' למרות החוק של דריוש, הטוען שכל אזרח בבלי חייב להתייחס אליו בתור אל עלי אדמות ולסגוד לו בלבד, הוא היה צריך לשאת בתוצאות והושלך לגוב האריות. למרות שידע שזהו עונשו של העובר על החוק, העדיף דניאל לפגוש במלתעות האריות מאשר לעבור על מצוות וחוקות ה'. גם הפעם ניצל בנס, ויצא מגוב האריות ללא פגע.
בימי הכיבוש הסלווקי
בשנת 167 לפנה"ס החליט מלך האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס הרביעי, לאסור על קיום מצוות הדת היהודית בארץ ישראל. בספר חשמונאים א' מתוארות גזירות השמד:
ביום כ"ה בכסלו שנת 167 לפנה"ס הוצב בבית המקדש פסל זאוס והוקרבו לו קורבנות. עונש מוות הוטל על כל יהודי שנתפס כשהוא מל את בנו או שומר את השבת. השלטונות הכריחו את היהודים לעבוד לאלילים ולהקריב להם קורבנות ואף לאכול בשר חזיר. גזירות אנטיוכוס נמשכו שלוש וחצי שנים. רוב תושבי יהודה סירבו לקבלן והעדיפו למות, ובלבד שלא לעבוד עבודה זרה ולעבור על חוקי התורה. אלעזר הזקן, שהיה אחד מנכבדי העם, צווה לאכול מבשר החזיר והוצא להורג בשל סירובו. אחד הידועים בסיפורי מסירות הנפש בתקופה ההיא היה סיפורה של חנה ושבעת בניה: שבעת בניה של חנה נתפסו בידי המלך שצווה עליהם לעבוד לאלילים, כל אחד מהם סירב בתוקף, אפילו הקטן שבהם. שבעת הבנים עונו למוות אך לא בגדו באמונתם. הם הוצאו להורג, ואימם, שאיבדה את כל בניה, שלחה יד בנפשה. בספר חשמונאים ב' מתואר סיפור זה: ובהמשך מתואר מותו של הילד השני, המאמין שמות קדושים יתוגמל בעולם הבא בסופו של דבר, התנגדות היהודים לקבל את גזירת השמד הולידה את מרד החשמונאים, במהלכו נהרגו יהודים נוספים על קידוש השם, אך בסופו - גורש הכובש הסורי מהארץ.
בימי הכיבוש הרומי
בשנת 41 הורה הקיסר הרומי גאיוס קליגולה להציב את פסלו בבית המקדש, וזאת בעקבות ידיעה שהגיעה אליו על כך שהיהודים הרסו מזבח שהוקם לכבדו על ידי תושביה ההלניסטים של יבנה, מכיוון שהוא היה סמוך לבית כנסת. משנוכח שהיהודים מסרבים לאפשר את הצבת הפסל ציווה קליגולה לעשות זאת בכוח ואם יתנגדו היהודים – להרוג את המתמרדים ולמכור את כל העם לעבדות. היהודים הכריזו שהם מעדיפים למות, ובלבד שלא לעבור על חוקי התורה. הסכנה הייתה רבה, אך קליגולה נרצח, ויהודה ניצלה.
פונטיוס פילטוס, נציב יהודה, הביא באחד את צלמי הקיסר טיבריוס לירושלים בשעה שנכנס לעיר עם צבאו, הוא סירב לבקשת היהודים להסיר אותם בנימוק שצעד כזה יהיה עלבון לקיסר. יוסף בן מתתיהו תיאר את המקרה בספרו קדמוניות היהודים:
יוסף בן מתתיהו סיפר, שאחת הסיבות לפרוץ המרד הגדול בשנת 66 הייתה טענת הקנאים, שאדם לא יכול לשרת שני אדונים. לפיכך, לפי הקנאים, כניעה לשלטונה של רומי הרי היא כמו עבודה זרה, ואילו יציאתם למרד נגד השלטון הרומי תוך סיכון חייהם היא בבחינת קידוש השם.
69 שנה לאחר מכן, לאחר דיכוי מרד בר כוכבא, החליט הקיסר אדריאנוס בשנת 135 לעקור מן היסוד כל זכר ושריד לתרבות ולדת היהודית באמצעות גזירות אדריאנוס בתקופה שכונתה "דורו של שמד". לשם כך הטיל על היהודים גזירות מרובות הנוגעות לעיקרי הדת: בין היתר הוא אסר עליהם להתכנס בבתי כנסת ובבתי מדרש, לחגוג חגים ולשמור שבת, ללמוד תורה ולקרוא את קריאת שמע. רבים מתו על קידוש השם ובלבד שלא ייאלצו לקיים את הגזירות, בהם גם עשרת הרוגי מלכות שהיו ממנהיגיו הרוחניים של העם. בין אלה היה גם רבי עקיבא בן יוסף אשר עונה למוות על ידי הרומאים ובטרם יצאה נשמתו קרא: "שמע ישראל, ה' אלוהינו, ה' אחד". מאז הפכה קריאת שמע לסמל של מסירות נפש.
בימי מסעי הצלב
מסעי הצלב היו מלווים בפרעות ביהודים בקהלות אשכנז ובניסיונות להביא להמרת דתם לנצרות בכפייה. יהודי אשכנז עמדו בניסיון כמעט ללא יוצא מהכלל. ליהודים בתקופה זו, שלא כיהודים בתקופות מאוחרות יותר, יכולה הייתה המרת הדת להוות פתח הצלה בטוח. אף על פי כן הם לא התפתו, כפי שטוען ספר חסידים: "בקידוש השם הכול עומדים בנקל.. ואפילו אחד מאלף אינו כופר". תסכולם של היהודים משתיקתו של האלוהים אל מול קורבנם, כפי שבאה לידי ביטוי בציטוט המדרש: "מי כמוך באילמים ה'", לא מנע מהם להציג מסירות נפש עליונה מול התביעה להתנצרות.
מוטיב שנוי במחלוקת בעמידה היהודית באותה תקופה היה הרג הילדים במטרה למנוע את שבייתם והוצאתם לשמד. באחת הכרוניקות מופיע התיאור הבא:
יש חוקרים הטוענים כי כרוניקה זו יחד עם כרוניקות נוספות שנכתבו ב-1096 מדגישות את מעמדה הגבוה של האישה באשכנז באותה תקופה: האישה היא הנלחמת בפועל בצלבנים, האישה היא הטובחת את ילדיה אף ללא רשות מהבעל, ומעשיה מהווה חזרה למוטיב חנה ושבעת בניה. על פי תאוריה של ההיסטוריון ישראל יעקב יובל, הריגת הילדים בידי הוריהם היוותה הרקע להיווצרות עלילות הדם, אולם עזרא פליישר, אברהם גרוסמן ומרדכי ברויאר דחו את דבריו בחריפות.
פוסקי ההלכות נחלקו ביחסם אל הרג הילדים, אך הנטייה הייתה שלא לפקפק בצדיקותם של מקדשי השם. מהר"ם מרוטנברג השיב לשאלת יהודי האם הוא צריך כפרה ששחט את אשתו וילדיו בתקופת הרג ושמד, "...וודאי ההורג עצמו על קידוש השם, רשאי לחבול בעצמו, אבל לשחוט אחרים צריך עיון למצוא ראיה להתיר... שמענו ומצאנו שהרבה גדולים היו שוחטים את בניהם ובנותיהם, וגם רבינו קלונימוס עשה כן... ומי שמטעינו כפרה הוא מוציא לעז על חסידים הראשונים... שכוונתו הייתה לטובה מרוב אהבת יוצרנו יתברך שמו". היו שמצאו היתר להמתת הילדים בדינו של בן סורר ומורה, שהורגים אותו לא בשל מה שהוא, אלא בשל מה שעתיד להיות, דין התקף גם לגבי ילדים שעלולים להפוך למשומדים. מהר"ם מרוטנברג קובע כי מקדשי השם אינם סובלים: "כשהאדם גומר בדעתו לקדש את השם, ויצא מפיו רוח טהרה, וברור הדבר שהוא מאת השם... כל מה שעושין לו הן חניקה, הן סקילה, הן שרפה, הן קבורת חיים, הן תליה, אינו כואב לו כלום...", והוכיח זאת מכך "שאין לך אדם בעולם שאם היה נוגע אפילו באצבע קטנה באש שלא היה צועק", ואילו מקדשי השם אינם צועקים כשנשרפים ונהרגים.
בתקופות מאוחרות
מסירות הנפש נמשכה בעם ישראל גם בתקופת המוות השחור, גירוש ספרד, עלילות הדם, גלי הפרעות וגזרות ת"ח ת"ט. בשואה וכן בתקופת הקומוניזם ברוסיה הורחב מושג המוות על קידוש השם כך שיכלול גם יהודים שלא מתו בשל אמונה או סירוב להתנצר אלא בשל שייכותם לעם היהודי. הוטבע גם מונח חדש שהתאים לאופיה השונה של הרדיפה: "קידוש החיים", התעקשותו של היהודי להמשיך ולחיות על אף מזימות שונאיו.
מסופר על הבעל שם טוב, כי בשעה ששכב על ערש דווי, נשמע אומר. בעוד שהשמש חשב כי הוא אומר זאת למלאך המוות, כדי שיטול כבר את נשמתו. הסביר רבי פנחס מקוריץ, כי הבעש"ט פנה לקב"ה, ואמר לו כי שתי השעות שנותרו לו לחיות, הוא נותנם לו במתנה, וזוהי 'מסירות נפש' אמיתית.
כיום
נהוג להצמיד את התואר "קדוש" לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, מאחר שכל הסיבה לרציחתם או להריגתם היא מחמת היותם יהודים, ונרצחו מחמת היותם יהודים, ובזה קידשו את השם.
זאב זיוון
ביוגרפיה
זאב זיוון נולד בתל אביב לרחל ויצחק זימן, שבצעירותם עלו לארץ ישראל בשנות השלושים מליטא ופולין. זיוון למד בבתי הספר בלפור ובתיכון עירוני ה' בתל אביב. היה חניך, ומדריך בשבט הצופים: 'גוש הצופים הקשישים'. חבר גרעין הנח"ל 'עמית' ומרכז שבט 'צבר' בשנת החל"ת - חופשה ללא תשלום. כחבר גרעין הצטרף לקיבוץ שדה בוקר בשנת - 1965. הדריך את גרעיני הנח"ל לקיבוץ שדה בוקר בחיפה (1967) ובשרון (1974-5).
זיוון נשוי לתלמה ואב לשלושה. מתגורר ביישוב מיתר.
זיוון הקדיש הרבה מכוחו לנגב ולחקר הנגב. בתום שירותו הצבאי בשנת 1965, הצטרף לקיבוץ שדה בוקר והיה חבר בו עד שנת 1987. באותן שנים עסק בפעילות חינוכית ענפה. בין השנים 1975 עד 1978 שימש כשליח אזורי בתנועת הנוער יהודה הצעיר בארצות הברית. שימש כמרכז ארצי של צופי ישראל במהלך השנים 1984 - 1986. לאחר, שעזב את הקיבוץ חבר לאריה (לובה) אליאב ב-1987 להקמת הקהילייה החינוכית התיישבותית ניצנה, שם שימש כמנהל הכפר הראשון עד 1996. הקהילייה קלטה באותן שנים את חניכי עליית הנוער ופתחה את שעריה בפני תלמידי בתי הספר מהערים הגדולות. כמו כן שימש מנהל התיכון לחינוך סביבתי בשדה בוקר משנת 2001 עד 2003. לבד מעבודתו האקדמית זאב זיוון הוא גם מדריך טיולים, בין השאר ב"יד בן צבי" וב"מכון אבשלום". בעבר הרצה בקורסים למורי דרך, שומר עד היום על זיקה קרובה לשדה בוקר.
סיורים
סיורי תש"פ
סיורי שנת תשע"ח:
סיורי שנת תשע"ז:
קי
קי (ספרדית: Cayo, אנגלית בריטית: Cay או אמריקאית: key) הוא אי אלמוגים נמוך הנמצא באזורי אקלים טרופי ונפוץ בעיקר בים הקריבי, בשונית המחסום הגדולה הסמוכה לאוסטרליה, ובשונית המחסום של בליז.
פירוש המילה קי בספרדית ובאנגלית הוא אי קטן. מקור המילה "קי" הוא במילה "קַיִי" בשפות האינדיאניות של שבטי האראוואק והקאריבּ שבקריביים, משם עברה ונטמעה בכל שפות העמים הכובשים באזור זה: ספרדית, פורטוגזית, אנגלית ועוד.
היווצרות
קי נוצר באזור טרופי בו נפוצות שוניות אלמוגים. זרמי הים, והרוח מביאים להצטברות חול על השוניות. בהגיען לגובה מסוים, גדלים בשוניות עצי מנגרוב. רקב עלי העצים וכן לשלשת הציפורים מצטברים בין שורשי העצים ומגדילים את שטח האי. סופות הוריקן יכולות להגדיל את האי (באמצעות הבאת חול וסחופת ימית של ענפי עצים) או לחלופין לצמצמו ואף להעלימו.
אבן פינה
אבן פינה היא לבנה סמלית, אשר הנחתה מסמלת את תחילת בנייתו של מבנה. במקרים רבים האבן מודגשת וממוקמת בפינת המבנה, במקום בולט, ולעיתים היא כוללת תבליטים שעליהם סיפור הקמת המבנה ויום תחילת הבנייה.
בבנייתם של מבנים בעלי חשיבות, כגון מבני ציבור ובעיקר מבני דת שונים, נערך טקס הנחת אבן פינה. בטקס זה מתכבד לרוב אדם חשוב בקהילה או יוזם הבנייה להניח את האבן ולהתחיל בה את בניית המבנה השלם. בעידן המודרני, טקס הנחת אבן הפינה עשוי להיות גם יציקת הבטון הראשונה ולאו דווקא הנחת לבנה האופיינית לבנייה מלבנים. המושג "אבן פינה" משמש לעיתים רבות כביטוי לייסודם של דברים, כגון ארגונים, חברות, מיזמים ואף תאוריות מדעיות או אמנותיות חדשות וחלוציות, אשר אינם מבנים פיזיים.
אבן הפינה מוזכרת בתנ"ך פעמים ספורות, ואחת מהן היא . מפסוק זה נלקח שמה של המושבה ראש פינה. אבן פינה מוזכרת גם בברית החדשה, בעת משפטו של פטרוס בפני הסנהדרין, וכן במשל בעל הכרם, שם מתוארת הנחת האבן כמעשה אירוני.
הנחת הלבנה הסמלית בפינת המבנה נובעת משיקולי בנייה, משום שנוח להתחיל בפינה וממנה להמשיך את הבנייה מאשר להתחיל את הבנייה באמצע, ובאופן זה מתקבלת בנייה מדויקת יותר וללא סטיות.
MAZ-541
MAZ-541 היא משאית המוגדרת כמשאית דחיפה (מטוס) מתוצרת יצרנית כלי הרכב הכבדים "Minsk Automobile Plant" (ברוסית: Мінскі аўтамабільны завод) אשר יוצרה בשנת 1956 ברוסיה.
הארלוד טרויטיגר
הארלוד טרויטיגר (נולד ב-1956) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה שוודי.
ביוגרפיה
טרויטיגר נולד בגטנבורג ולמד באוניברסיטת גטנבורג, ב-1982 החל לעבוד בערוץ השוודי SVT.
ב-1991 הנחה את תחרות המלודיפסטיבלן ושנה לאחר מכן הנחה את האירוויזיון.
ב-1997 החל להנחות את התוכנית "אקספדישן רובינזון", המבוססת על סיפורו של רובינזון קרוזו בה מתמודדים נשלחים למשימות הישרדות ועל תוכנית זו התבססה התוכנית הישרדות.
פיטר קול
פיטר קול (נולד ב-19 באוגוסט 1957) הוא מתרגם ומשורר יהודי-ישראלי הכותב באנגלית. זוכה "מלגת המצוינות" של עמיתי מקארתור.
הארלוד טרויטיגר
ביוגרפיה
ב-2007 השתתף בתוכנית "Let's Dance" המבוססת על התוכנית "רוקדים עם כוכבים".
פיטר קול
ביוגרפיה
פיטר קול נולד בפטרסון, ניו ג'רזי. קיבל תואר ראשון בהמפשייר קולג' במסצ'וסטס. עלה לישראל בשנת 1981 עם אשתו הסופרת עדינה הופמן, והוא חי עם משפחתו בשכונת מוסררה שבירושלים.
הארלוד טרויטיגר
ביוגרפיה
ב-1987 הופיע כעיתונאי בסרט "Jim & piraterna Blom" לצד סטלאן סקארסגארד.
פיטר קול
ביוגרפיה
שמו של קול התפרסם בעולם דובר האנגלית בעיקר בשל תרגומי השירה שלו. הוא תרגם משירת ימי הביניים היהודית, בין השאר שירי המשוררים שלמה אבן גבירול ושמואל הנגיד, וכן מהשירה הערבית והעברית הישראלית העכשווית כמו המשורר הערבי-ישראלי טהא מוחמד עלי, אהרן שבתאי ויואל הופמן. תרגומיו יצאו בהוצאות המכובדות בעולם ובהן הוצאת אוניברסיטת פרינסטון ו-New Directions.
ב-1998 הקים קול את הוצאת הספרים Ibis Editions, המוציאה ספרים המתורגמים מצרפתית, גרמנית, לדינו, עברית וערבית.
בנוסף פרסם קול חמישה ספרי שירה. מבחר מקיף של שיריו ותרגומיו, Hymns & Qualms: New and Selected Poems and Translations, ראה אור ב-2017 בהוצאת Farrar, Straus and Giroux היוקרתית.
אלכסנדר מחייה
קריירה
מחייה החל את הקריירה המקצוענית שלו בדפורטס קינדייו מהליגה הקולומביאנית הראשונה בשנת 2005. הוא שיחק במועדון במשך שבע שנים, עד לשנת 2012, כשבתווך הושאל לאונסה קלדס בשנת 2011. ב-2012 עבר לאתלטיקו נסיונל עימה זכה בשני גביעים, ב-2012 וב-2013, בסופרליגה קולומביאנה ב-2012, ובשלוש אליפויות רצופות, מהאפרטורה ב-2013 ועד לאפרטורה של 2014. ב-14 בדצמבר 2014 חתם במונטריי המקסיקנית, ומיד הושאל בחזרה לנסיונאל.
נבחרת קולומביה
ב-2012, מחייה ערך את הופעת הבכורה שלו בקולומביה במשחק במוקדמות מונדיאל 2014 נגד. הוא הפך לחלק קבוע מהרכב קולומביה בהמשך הקמפיין, בו רשם חמש הופעות בסך הכל. הוא שיחק במדי הנבחרת גם במונדיאל עצמו.
מיקאל פיאטרוס
מיקָאֱל פיאטרוס (בצרפתית: Mickaël Piétrus; נולד ב-7 בפברואר 1982 בלז אבים, גוואדלופ) הוא כדורסלן יליד גוואדלופ בעל אזרחות צרפתית. פיאטרוס משחק בעמדת הקלע/פורוורד ומתנשא לגובה של 1.97 מטר. מיקאל הוא אחיו של הכדורסלן פלורן פיאטרוס.
פו אורטז
פיאטרוס החל לשחק כדורסל במסגרת קבוצות הילדים והנערים של פו אורטז. ובתחילתה של עונת 1998/99, הוקפץ לקבוצת הבוגרים של המועדון. בעונתו הראשונה, זכה למספר רב של דקות משחק וסיים את העונה עם ממוצעים של 9 נקודות וכ-3.5 כדורים חוזרים. פיאטרוס סייע לקבוצתו במשך ארבע עונות לזכות בארבע אליפויות צרפת (98/99, 99/00, 00/01, 02/03) ובשני גביעי צרפת (01/02, 02/03).
גולדן סטייט ווריורס
בעקבות יכולת זאת, פיאטרוס חוזר על ידי מספר קבוצות פאר באירופה. אך, נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-11 על ידי הגולדן סטייט ווריורס. פיאטרוס שיחק בקבוצה חמש עונות, שבהן קבוצתו התקשתה לעלות למשחקי הפלייאוף מלבד עונתו הלפני אחרונה בקבוצה, עונת 2006/07. באותה עונה פיאטרוס רשם את הממוצעים הגבוהים שלו בקבוצה, 11.1 נקודות ו-4.5 כדורים חוזרים בנוסף לכחסימה בממוצע למשחק.
אורלנדו מג'יק
פיאטרוס סיכם במדיה של אורלנדו לאחר שעזב את הווריורס. בהופעת הבכורה שלו, קלע 20 נקודות נגד אטלנטה הוקס ונהפך תוך מספר משחקים בודדים לשחקן המפתח של הקבוצה. באחד המשחקים הטובים שלו קלע 5 מזריקותיו מקו־השלוש. והוביל את המג'יק למשחקי הפלייאוף כבר בעונתו הראשונה. למרות, שבמהלך העונה נפצע פעמיים והחמיץ 25 משחקים.
פיניקס סאנס
ב-18 בדצמבר 2010 הועבר פיאטרוס לפיניקס סאנס בטרייד שכלל גם את וינס קרטר, ג'ייסון ריצ'רדסון והידו טורקוגלו.
נבחרת לאומית
פיאטרוס היה חבר בסגלי נבחרות צרפת עד גיל 15, עד גיל 18 ועד גיל 21. בשנת 2004, נכנס לסגל הנבחרת הבוגרת של צרפת, וזכה עימה במדליית הארד באליפות אירופה של שנת 2005 ורשם עימה את הישג השיא שלה באליפות העולם, כשעזר לה לסיים במקום החמישי, באליפות של שנת 2006
מנהלת תיאום וקישור
מנהלת תיאום וקישור (ר"ת: מת"ק, באנגלית: DCL – District Coordination and Liaison) היא נציגות של יחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים באזור יהודה ושומרון המקשרת בין עובדי הממשלה וצה"ל לבין התושבים הפלסטינים ונציגי הרשות הפלסטינית.
אופן הפעילות
המת"קים פועלים בשני אופנים: רשות מול רשות, ורשות מול תושב. בתחילת הסכמי אוסלו עיקר הפעילות התבצעה ישירות בין משרד התיאום והקישור הישראלי למקבילו הפלסטיני. המשרד הפלסטיני ריכז את בקשות הצד הפלסטיני והגישם לאישור ישראלי. בתחילה התקיימו שני מערכי קישור נפרדים: אזרחי (DCL) שכפוף למתאם פעולות הממשלה בשטחים, וצבאי (DCO) שכפוף לאלוף הפיקוד האזורי (אלוף פיקוד הדרום או אלוף פיקוד המרכז). עם התדרדרות היחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית בעקבות האינתיפאדה השנייה ומעורבות הרש"פ בטרור, פסק הקשר בערוץ הקישור הצבאי. בהמשך אוחדו המנגנון הצבאי והאזרחי תחת המנגנון האזרחי שבמשרד הביטחון. לאחר הכרזת ממשלת ישראל על ממשלת חמאס ברצועת עזה כ"ישות עוינת" ב-19 בספטמבר 2007, חודשה העבודה מול גורמי הקישור הפלסטיני הנמצא בשליטת אש"ף. זאת, למעט בקשות להנפקת כרטיס נלווה לפלסטינים (כרטיס הנלווה להיתרי תעסוקה/מסחר בישראל).
כיום, התושבים הפלסטינים פונים בגפם לחלון קבלת הקהל במנהלות הקישור לצורך קבלת היתר כניסה לישראל. זאת, למעט מקרים ייחודיים בהן הבקשות עוברות באמצעות המשרד לעניינים אזרחיים ברשות הפלסטינית. המשרד הפלסטיני האחרון, שהיה סמוך ליריחו, נסגר ב-2006.
למת"ק האזורי מספר תחומים בהם הוא עוסק בעבודת היום-יום:
המת"קים
כלל המת"קים כפופים למפקדת המנהל האזרחי, למעט מת"ק עזה אשר כפוף ישירות למטה מתפ"ש.
בעבר היו קיימות גם נציגויות במעבר הגבול ברפיח ובחטמ"ר דרומית, אך אלה בוטלו לאחר ביצועה של תוכנית ההתנתקות.
מרי סרנהולט
מרי סרנהולט (בשוודית: Marie Eleonor Serneholt; נולדה ב-11 ביולי 1983) היא זמרת ומנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה
מרי סרנהולט נולדה בסטוקהולם, וכילדה השתתפה בהצגות ואף שיחקה תפקיד ראשי במחזמר.
בשנת 1998 חתמה בחברת התקליטים Stockholm Records והפכה לחברה בלהקת A*Teens. בשנת 1999 הוציאה הלהקה גרסת כיסוי של השיר "מאמה מיה" שזכתה להצלחה גדולה והייתה במשך שמונה שבועות בראש מצעד הפזמונים השוודי. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את האלבום הראשון שלה. עד לשנת 2001 נמכרו יותר מ-6 מיליון עותקים. בשנת 2004 הוציאה אלבום חדש ובשנת 2006 התפרקה הלהקה.
מרי סרנהולט התחילה בקריירה חדשה ובשנת 2006 יצא אלבום חדש של סרנהולט, Enjoy the Ride. האלבום הגיע למקום ה-9 במצעד הפזמונים השוודי והזמרת החלה בסיבוב הופעות באירופה ובאמריקה.
בשנים 2009 ו-2012 השתתפה מרי סרנהולט במלודיפסטיבלן, אך לא נבחרה לייצג את ארצה בתחרות. בשנת 2011 הייתה מנחת האירע לצד ריקארד אולסון.
בשנים 2008-2011 היא הייתה בזוגיות עם זוכה האירוויזיון, מונס סלמרלוב
הוועדה המדעית-הומניטרית
הוועדה המדעית-הומניטרית (בגרמנית: Wissenschaftlich-humanitäres Komitee, בראשי תיבות: WhK) היה הניסיון התארגנות הראשון בהיסטוריה להתמודד עם חקיקה נגד יחסים חד מיניים שהוקמה בברלין במאי 1897. הוועדה המדעית-הומנטרית הייתה ציון דרך חשוב בתנועה לזכויות הלהט"ב.
היסטוריה
הוועדה המדעית-הומניטרית עבדה בצמידות עם המכון לסקסולוגיה, מהאחרון הוא מספר תיאוריות מדעיות בתחום המיניות שכולן הדגישו את ההומסקסואליות כ"מין שלישי "ביולוגי בין גברים ונשים. תיאוריות אלו כבר היו מוכרות ברפובליקת ואיימר ומטרתם הייתה להראות שהחוק אינו ניתן ליישום משום שהומוסקסואליות היא נטייה מולדת.
הוועדה סייעה לגברים אשר הועמדו לדין בגין הסעיף, וקיימה הרצאות ציבוריות בנושא. בנוסף, עסקה הוועדה באיסוף חתימות לעצומה הקוראת לביטולו של החוק, שעליה חתמו בין היתר לב טולסטוי, ריינר מריה רילקה, אלברט איינשטיין, הרמן הסה ותומאס מאן. העצומה הוגשה לפרלמנט הגרמני ב-1898, 1922 וב-1925, אך נכשלה ולא זכתה לתמיכת הפרלמנט. סעיף 175 נשאר על כנו והמשיך להוציא אל מחוץ לחוק הומוסקסואליות בגרמניה עד לשנת 1969, ולא הוסר לחלוטין עד לשנת 1994.
בשנת 1914 נבחרה יוהנה אלברסקירכן, ליושבת ראש הארגון והייתה לאחת הנשים הבודדות שהיו פעילות בו. בשנת 1929 ירש הילר מהירשפלד את תפקיד יושב-ראש הוועדה.
הוועדה המדעית-הומניטרית הוציאה לאור את ה"השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניות" (Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen), שבו נמסרו בין היתר דיווחים על פעילויות קהילתיות, ופורסמו בו מאמרים בעלי אופי ספרותי או פולמוסי. מהדורות של האלמנך יצאו באופן קבוע בין השנים 1899 ל-1923 (לעיתים מדי שלושה חודשים), והמשיכו להתפרסם באופן ספוראדי עד לשנת 1933.
בשיא פעילותה היו חברים בוועדה כ-500 איש, ושלוחות שלה פעלו בכ-25 ערים ברחבי גרמניה, אוסטריה והולנד. הוועדה התפזרה בשנת 1933, לאחר הרס המכון לסקסולוגיה, שממנו פעלה הוועדה, בידי המפלגה הנאצית.
ניסיונות הקמה מאוחרים
באוקטובר 1949 חָבר הנס גיזה (Giese) להרמן ובר (1882–1955), ראש הסניף בפרנקפורט בין השנים 1921 ל-1933, בניסיון להקים מחדש את הוועדה בקרונברג. קורט הילר פעל עמם למשך זמן קצר, אך נאלץ לפרוש לאחר מספר חודשים על רקע קשיים אישיים. הקבוצה החדשה התפרקה בתחילת 1950, ובמקומה הוקמה "הוועדה לרפורמה בחוק פשעי המין", אשר התקיימה עד לשנת 1960.
קורט הילר, אשר שרד את מחנות הריכוז הנאציים, ניסה בשנת 1962 להקים את הוועדה המדעית-הומניטרית מחדש בהמבורג, אך הדבר לא עלה בידו.
מאה שנים לאחר הקמת הקבוצה המקורית הוקמה בשנת 1998 קבוצה חדשה תחת אותו שם. הוועדה הנוכחית דומה לזו המקורית בשם ובתחום העיסוק בלבד, והיא פועלת למען זכויות להט"ב בגרמניה באופן רדיקלי יותר מארגונים מודרניים דומים.
לקריאה נוספת
Benedict Friedländer, 1992: ''Memoir for the Friends and Contributors of the Scientific Humanitarian Committee in the Name of the Secession of the Scientific Humanitarian Committee (1907). Journal of homosexuality''. https://doi.org/10.1300/J082v22n01_06.
הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה
הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה (בצרפתית: Le Conservatoire national supérieur d'art dramatique) הוא בית ספר לאמנות הדרמה השוכן בעיר פריז.
הלימודים בבית הספר נמשכים שלוש שנים. בכל כיתה משתתפים שלושים תלמידים (15 בנות ו-15 בנים) וכמו כן כמה סטודנטים הבאים ממדינות אחרות בעולם. בשנת 2001 פתח בית הספר גם קורסים בתחום הבימוי. נכון ל-2013, מנהלת בית הספר היא קלייר לאסן דארקויי (Claire Lasne Darcueil).
אולם התיאטרון
במסגרת אולם התיאטרון של הקונסרבטוריון מתקיימות סדנאות באולם הישן. האולם נבנה בשנת 1811 בידי האדריכל פרנסואה ז'וזף דלנוי (François-Joseph Delanoy). באולם הזה פגש לראשונה הקהל הפריזאי את לודוויג ואן בטהובן בשנת 1828, כשניגן תחת ידו של המנצח פרנסואה האבנק שעמד בראש התזמורת של החברה לקונצרטים של הקונסרבטוריון. באולם זה גם נוצרו כמה מיצירותיו של הקטור ברליוז: הסימפוניה הפנטסטית 1830, "הרולד באיטליה" 1834, רומיאו ויוליה 1839 ויצירות נוספות. התיאטרון מארח מדי פעם הצגות מן התיאטרונים בעיר פריז, כמו למשל בשנת 2006 הקוורטט מאת היינר מילר, בבימוי מתיאס לאנגוף.
נושאי הלימוד
בית הספר מלמד תורות בתחומי האמנות הדרמטית. הוא עוסק בנושאי הידע התאורטי והשליטה המעשית, בתרגול מתמיד בתחום המקצועי של משחק התיאטרון. בית הספר מאגד בתוכו מודרניזם ומסורת ולכן יש בתוכו שתי צורות לימוד: כיתה וסדנה. בכיתה מפרשים טקסטים (מתוך הידע שנרכש במסורת התיאטרונית רבת השנים) דבר המאפשר לתלמידים להתמודד עם תורתו של אמן בעל שם. באמצעות לימוד ותרגול מתמידים ועבודה שבעיקרה מבוססת על קשר אישי. בעוד הסדנאות מאפשרות לתלמידים להתנסות בשיטות שונות בתחום המשחק. הלימוד כאן נעשה בדרך קולקטיבית.
שמות הקורסים
אינטרפרטציה, מסכה, אלתור, ריקוד, טאי צ'י, שירה, סייף, הגייה, דרמטורגיה, תולדות התיאטרון, תרבות אמנותית כללית, תנועה בימתית.
התמחויות
עבודה עם תלמידים בבתי ספר אחרים, הקלטות ברדיו צרפת בפריז.
כניסה לתיאטרון מקצועי
מאז שנת 1971 התיאטרונים הלאומיים הצרפתים מאפשרים לאמנים צעירים, כניסה רכה יותר אליהם, ובמיוחד לאלה שסיימו בהצלחה את הקונסברטוריונים המרכזיים של פריז ושטרסבורג. הם מציעים להם חלל ובו מתקיימים מפגשים עם במאים המביאים עימם מחזות ותוכניות לבימוי הצגות שונות. התיאטרון הלאומי לצעירים, מממן כמה מתוכניות אלו, ומאפשר כניסה מהירה למוכשרים שנבחרו. מדובר באגודה המבוססת על חוקי האגודות והעמותות משנת 1901 (ללא מטרת רווח). התיאטרון הלאומי לצעירים ממומן בידי משרד התרבות והתקשורת הצרפתי.
אצטדיון Bet365
אצטדיון Bet365 הוא אצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל סטוק סיטי אשר משחקת בליגת המשנה האנגלית. האצטדיון ממוקם בעיר סטוק-און-טרנט במחוז סטפורדשייר, באזור מערב המידלנדס שבאנגליה. האצטדיון נחנך בשנת 1997 ומכיל כיום 30,089 מקומות ישיבה.
עלות הקמת האצטדיון הייתה 15 מיליון לירה שטרלינג והרעיון הראשוני לבנייה של אצטדיון זה הועלה בשנת 1990. ב-1996 הוחלט רשמית על בנייתו ובאוגוסט 1997 נפתח האצטדיון. בשנת 2017 הורחב האצטדיון בכ-3,000 מקומות ישיבה נוספים שנוספו בפינתו הדרום-מזרחית.
בין השנים 1997–2016 האצטדיון כונה "אצטדיון בריטניה".
אצל הדודה והדוד
אצל הדודה והדוד הוא שיר שכתב, הלחין וביצע דני סנדרסון בשנת 1987. השיר, המשלב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, נכלל באלבומו "חכם על קטנים" והגיע למקום השישי במצעד השנתי של רשת ג' בשנת תשמ"ז (במצעדים השבועיים של התחנה הגיע למקום הראשון ביולי 1987).
וידאו קליפ
לשיר הופק וידאו קליפ בבימויו של מוטי קירשנבאום ובהשתתפות ירון לונדון וצחי בוקששתר. הקליפ מציג דוד ודודה היוצאים לחופשה ביוון ומשאירים בידי סנדרסון את ביתם. סנדרסון עורך מסיבה רבת משתתפים שהורסת את הבית, וכשהדודה והדוד חוזרים מן החופשה הם נדהמים לגלות את כל אשר נעשה. קטעים מהקליפ צולמו בפארק המים אשקלונה, שנפתח באותה תקופה. הקליפ, שהופק בעלות של 10,000 דולר, היה אחד הקליפים היקרים שנוצרו עד אז בישראל. הוא שודר פעמים רבות וקידם את אלבומו של סנדרסון ואת המופע שלו. הוא זכה בתואר "קליפ השנה".
סנדרסון ציין שנעשו פניות לכמה אישים להשתתף בקליפ לפני שהגיעו לירון לונדון, אך כולם סירבו.
גרסת כיסוי
ב־28 באוגוסט 2017 יצאה גרסת כיסוי לשיר בביצוע הזמרות הישראליות נועה קירל ואגם בוחבוט. את השיר הפיק תומר בירן והוא יצא בחסות "רוברטו מיוזיק". לאחר יציאתו דורג השיר במקום השלישי במצעד ההשמעות הישראלי של מדיה פורסט, הראשון במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והשביעי במצעד של גלגלצ.
במקור יצא השיר כפרסומת לבזק, שבה שחזרו קירל ובוחבוט את עלילת הקליפ המקורי של סנדרסון, עם גידי גוב בתפקיד הדוד שיוצא לחופשה. בעקבות הצלחתו הארצית של הסרטון, העלתה קירל מחדש את הפרסומת כווידאו קליפ בערוץ היוטיוב שלה, ובמהרה הוא הפך לוויראלי ולכן יצא כסינגל רשמי.
נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ־20 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לשלישי הנצפה ביותר של קירל ושל בוחבוט.
סנדרסון הגיב על הביצוע של קירל ובוחבוט:
הופעות חיות
בדצמבר 2017 הופיעה קירל לבדה עם השיר בתוכנית "מחר שבת" ברשת 13.
ז'אן די בלה
ז'אן די בלה (בצרפתית: Jean du Bellay; בערך 1493 - 16 בפברואר 1560) היה קרדינל ודיפלומט צרפתי.
ז'אן די בלה היה בנם השלישי של לואי די בלה ושל מרגריט דה לה טור-לאנדרי, ואחיהם של מרטן די בלה ושל גיום די בלה. הוא נהנה מתמיכתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת שמינה אותו לשגריר באנגליה ב-1527. ב-1534 התמנה לשגריר ברומא וב-1535 התמנה לקרדינל על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.
ב-1536 השתתף במועצת קרדינלים שבה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הביע את זעמו על פרנסואה הראשון. די בלה מיהר להודיע זאת למלכו כדי להתכונן לעמוד בפני כוחותיו של קרל החמישי, שפלש לפרובאנס בראש צבא גדול. פרנסואה הראשון יצא לקראתו בראש צבאו והשאיר בפריז את די בלה בתפקיד סגן המפקד הראשי של צבא צרפת.
הספרדים הטילו מצור על העיר פרון שבחבל פיקרדיה והקרדינל די בלה שלח עזרה לנצורים והרגיע את אנשי פריז על ידי הקמת חומה מבוצרת סביב העיר.
ב-1541 הוא התמנה על ידי פרנסואה הראשון לבישוף העיר לימוז', ב-1544 - לארכיבישוף של בורדו, וב-1546 - לבישוף העיר לה מאן. אך ב-1547 נושל ממעמדו הרם בגלל קנוניה של הקרדינל מלורן. אחרי שלוש שנים שקטות של פרישה בצרפת (1550–1553), הוטלה עליו שליחות אל האפיפיור יוליוס השלישי, והוא לקח אתו כמזכירו את בן דודו, המשורר ז'ואקן די בלה. ב-1555 התמנה לבישוף אוסטיה, תפקיד שבו שימש כראש מועצת הקרדינלים.
די בלה מת ברומא ב-1560.
די בלה צידד ביחס של סובלנות כלפי הפרוטסטנטים. הוא הקדיש את זמנו לקידום החינוך והמדע, וביחד עם המדען גיום בידה, הציע למלך לייסד את הקולז' דה פראנס. הסופר פרנסואה רבלה היה ידידו, רופאו ומזכירו הפרטי. די בלה כתב שלושה ספרי שירה בלטינית ומספר חיבורים אחרים. התכתבותו הענפה ציורית ומלאת השראה.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
היסטוריה
בניית המוזיאון החלה בשנת 1934 בהמלצתו של הארכאולוג הצרפתי קלוד פרוסט (Claude Prost), שהיה מפקח מחלקת העתיקות במחוז אלכסנדרטה מטעם שלטונות המנדט הצרפתי בסוריה. בניית המבנה הסתיימה בשנת 1938, והמוזיאון עבר לידי הטורקים בשנת 1939 עם סיפוח החבל האוטונומי (מדינת האטיי). המוזיאון נפתח לציבור ב-1948 ובהמשך עבר שיפוצים והרחבה ונפתח מחדש ב-1975.
חיים הזז
חיים הַזַז (כ"ט באלול תרנ"ח, 16 בספטמבר 1898, סידורובִיצ'י, פלך קייב, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – כ' באדר ב' תשל"ג, 24 במרץ 1973, ירושלים) היה סופר ומחזאי עברי, איש רוח והגות, מהבולטים בדורו ומנהיג תרבותי. חתן פרס ישראל לספרות הראשון, בשנת תשי"ג (1953).
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
היסטוריה
בשנת 1999 קיבלה הארכאולוגית הגרמניה יוטה מיישנר  היתר לחקור ולפרסם את הפסלים היוונים הרומים מאוספי המוזיאון. בשנת 2012 חלק מאוסף המוזיאון עבר דיגיטציה במסגרת המאמץ להגביר את הביקורים במוזיאון.
חיים הזז
עד עלייתו לארץ ישראל
חיים הזז נולד לצביה ולאריה הזז בכפר סידורובִיצ'י, באזור קייב (כיום אוקראינה). אביו עבד כמפקח עבודה של כריית עצים, ולפיכך, המשפחה התגוררה בבקתה מבודדת ביער. חוויות ילדותו ונוף היער שימשו את הזז לכתיבת אחת מיצירות המופת של הספרות העברית במאה ה-20, "ביישוב של יער". אמו מתה כשהיה בן שש, והוא גדל בבית סבתו מצד אביו, שם התחנך על פי המסורת היהודית. ב-1919, בפרעות בזמן מלחמת האזרחים באוקראינה, נרצחו בני משפחתו, מה שהשפיע על הרגשת בדידותו.
כשהיה בן 16 פרצה מלחמת העולם הראשונה, והוא עבר ללמוד לימודים כלליים בקייב, בחרקוב ובמוסקבה. בגיל 23 (1921) שהה כשנה וחצי בקרב חלוצים ציונים שעברו הכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל בקונסטנטינופול, ולימד אותם עברית. משם עבר לפריז, שם חיבר הזז את יצירותיו הראשונות: שלושה סיפורים על אודות המהפכה הרוסית, שהתפרסמו בכתב העת "התקופה", וכן את הפואמה "חתן דמים", שתורגמה לאנגלית בידי ישראל מאיר לסק וזכתה לתשבחות מפי ת"ס אליוט. בעת ההיא נתמך על ידי הסוחר והנדבן אברהם שטיבל.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
היסטוריה
בשנת 2011 החלה בנייתו של בניין חדש למוזיאון שיוחד לאוסף פסיפסים. הבניין נפתח לציבור בשנת 2014.
חיים הזז
עד עלייתו לארץ ישראל
בקיץ 1928 ביקר בברלין, שם היה עד לצמיחת התנועה הנאצית, חש באסון הממשמש ובא, ושם הגה את הרעיון לכתיבת מחזהו בקץ הימים. מחזה זה נכתב רק אחר כך, בהיותו בארץ ישראל, וראה אור ב-1933.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
היסטוריה
באפריל 2015 פורסם שהרשויות בטורקיה פתחו בחקירה כשהתגלה שלפחות 10 פסיפסים מהמאה ה-2, חלקם מהידועים, עברו תהליך של שיקום שפגע בהם ועיוות אותם. הפסיפסים שניזוקו כללו סצנות כמו עקדת יצחק, נרקיסוס ועוד. לטענת המשקמים חלק מהשחזורים נעשו עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי משקמים צרפתיים בשיטות שאינן נהוגות עוד.
חיים הזז
לאחר עלייתו לארץ ישראל
באביב 1931 הזז עלה ארצה, ולאחר חודשים אחדים השתקע בירושלים. במשך שנות השלושים והארבעים, נדד בין שכונות ירושלים השונות. כך התוודע מקרוב אל עדות ישראל השונות, ובייחוד אל בני תימן, שחי בתוכם. בהשראתה של אותה תקופה מסעירה, הוא כתב את שני הרומנים הגדולים מחיי התימנים, 'היושבת בגנים' ו'יעיש'. לאורך שנות השלושים והארבעים, הזז פרסם את סיפוריו בעיקר במוספים הספרותיים של העיתונים "דבר" ו"הארץ" וכן בכתב העת של אגודת הסופרים, "מאזנים". בשנת 1942 ראה אור בהוצאת עם עובד קובץ סיפוריו של הזז 'ריחיים שבורים', ספר הפרוזה הראשון שנדפס בהוצאה זו, בהזמנתו של ברל כצנלסון.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
אוסף המוזיאון
אוסף המוזיאון כולל מעל 35,000 פריטים. הוא כולל אוסף גדול של פסיפסים מהתקופה הרומית מהמאות ה-1 ועד ה-5 לספירה. מקור הפסיפסים באתרים של דפני בעמק האורונטס, סלאוקיה פייריה, אנטיוכיה וטרסוס. שלוש הערים הראשונות הן ערים עתיקות בחבל האטיי. הפסיפסים כוללים דמויות מהמיתולוגיה היוונית והרומית, המפורסמות שבהן הן: אל היין דיוניסוס, אורפאוס ואריאדנה. רוב השילוט באגף הוא בטורקית וגם באנגלית. חלק האגף שנפתח במבנה גודלו 400 מטר מרובע, כשכל תצוגת הפסיפסים תושלם, גודלו יהיה 3,400 מטר מרובע של תצוגה שתהיה הגדולה בעולם.
חיים הזז
לאחר עלייתו לארץ ישראל
בשנת 1948, נפל בנו היחיד, (1928–1948), בקרב.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
אוסף המוזיאון
בנוסף כולל המוזיאון אוסף של כותרות עמודים, מזבחות, תמונות פולחן, תבליטים, פרסקאות ופסלים מהתקופה החתית ועד התקופה הרומית. מקורם בחפירות ארכאולוגיות באתרים ארכאולוגים ותלים בעמק אמוק שבו שוכנת העיר. התצוגה במוזיאון מסודרת לפי מקור הממצאים באתרים  צ'טלהויוק, תל טאיינאט, אללח', דפני שבעמק האורונטס, אל-מינה שבשפך האורונטס  ואתרים נוספים. כמו כן כולל האוסף ממצאים מהאזור המקיף את העיר אנטקיה. חלק מהממצאים מקורם בחפירות של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו שחפרו באזור בין השנים 1938-1933, וחלק אחר מקורו בחפירות של ליאונרד וולי שחפר באללח' ובאל-מינה.
חיים הזז
לאחר עלייתו לארץ ישראל
בשנת 1950, ראתה אור מהדורה מחודשת של המחזה 'בקץ הימים' ובאותה שנה הוא הועלה בפעם הראשונה על ידי תיאטרון הבימה, בבימויו של שמעון פינקל ובכיכובם של יהושע ברטונוב, אהרן מסקין ורפאל קלצ'קין. הפקה שנייה של המחזה הועלתה על ידי תיאטרון הבימה בשנת 1972, בבימויו של דוד לוין.
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי
אוסף המוזיאון
אוסף המוזיאון כולל גם פריטים המשקפים את התרבות והאמנות של האזור, מהתקופה הפלאוליתית ועד היום. האוסף הזה מוצג בגומחות בקיר. בצידו השני של הקירתיבות בהם מוצגים מטבעות לפי סדר כרונולוגי. בגן המוזיאון מוצגים סרקופגים מהתקופה הרומית, אבני בניין וקנקנים.
חיים הזז
לאחר עלייתו לארץ ישראל
בשנת 1958, פרסם הזז את קובץ סיפוריו 'חגורת מזלות'. הסיפור "אופק נטוי", הפותח קובץ זה, נכתב בעקבות רשמיו משהייתו בחבל לכיש ומגוריו הזמניים במושבי העולים. בוועידה של אגודת הסופרים העברים שנערכה בשנת 1962, נשא את הזז את נאומו "הסופר והמציאות", שבו הטיח ביקורת קשה על דמותה הרוחנית של מדינת ישראל. הנאום עורר פולמוס גדול והביא, בין היתר, לדו-שיח פומבי בין חיים הזז לבין ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון. תמצית של הדיון ביניהם נדפסה מאוחר יותר בחוברת: 'דו-שיח על המדינה והספרות'.
ב-1967, חיבר את המנשר על איחוד ירושלים ושחרורה. נאומיו של הזז והופעותיו הפומביות ערב המלחמה ולאחריה, היו בעלי השפעה רבה על הלך הרוח בציבור הישראלי. באותה שנה אף חתם על מנשר הייסוד של "התנועה למען ארץ ישראל השלמה" והיה חבר בה.
משנת 1970 ועד לפטירתו הוא כיהן כנשיא אגודת הסופרים העבריים, והיה חבר הנהלה במוסדות תרבות רבים בישראל.
עזבונו
בביתו שברחוב חובבי ציון 18 בירושלים, שוכנת מאז 1983 יד למורשת חיים הזז, המפעילה ארכיון ומוזיאון ספרותי. בחורף 2020, הועתק חדר העבודה שלו מדירתו אל משכנות שאננים, שם הוא מוצג לציבור הרחב, יחד עם ספרייתו העשירה וחפצי אמנות שונים מאוספיו.
חמש שנים לפני מותו, הפקיד הזז בכספת בנק לאומי בירושלים את יצירותיו שלא פורסמו ואת צוואתו, בה דרש להשמיד את רוב כתבי היד, ולתת לאשתו אביבה להחליט בנושא.
הזז הותיר אחריו עיזבון ספרותי גדול, הכולל כתבי יד שטרם ראו אור בדפוס. חמישה כרכים מן העיזבון ראו אור בעריכתה של אלמנתו, אביבה הזז. מאז פטירתה בשנת 2019, עריכת הכתבים והוצאתם לאור נעשית על ידי חברי עמותת יד למורשת חיים הזז, שבידיה מופקד כיום העיזבון.
רבות מיצירותיו של חיים הזז תורגמו לשפות אחדות, ובהן סיפורו הנודע, "הדרשה" שתורגם לאנגלית, יידיש, ערבית, סינית, איטלקית, שוודית וגרמנית. תרגומו לצרפתית של הרומן 'בקולר אחד' זכה לשבחיו של נשיא צרפת, שארל דה גול.
הספר "ביישוב של יער" עתיד לצאת לאור בקרוב, בסיוע לשונאי ואנשי אקדמיה, בשני כרכים מתוקנים ומנוקדים, ובכרך נוסף חדש, שלא יצא לאור עד כה.
השפעתו
עקבות יצירתו של חיים הזז ניכרים בכתיבתם של סופרים ישראליים רבים, ובהם ס. יזהר ואהרן מגד. יש חוקרים הטוענים שרבים מהיוצרים של התנועה הכנענית, הושפעו מספריו הראשונים של חיים הזז. ובמיוחד ספרו "חתן דמים", ספר הנסמך על התנ"ך אך הנכתב כולו בקולה של אישה (בידי סופר זכר) ואינו נאמן למונותאיזם כאידאולוגיה, שני חידושים בספרות העברית של אותה תקופה.
חוג ידידים
חוג ידידיו של חיים הזז כלל אמנים רבים, ובהם סופרים דוגמת יצחק דב ברקוביץ' וזלמן שניאור, ציירים ובהם פנחס ליטבינובסקי, אביגדור סטימצקי ויוסל ברגנר וכן שחקני תיאטרון ובהם אהרן מסקין וחנה רובינא. אחד מידידיו הקרובים היה המסאי והעורך ישראל כהן. הוא היה מקורב גם למשוררים וסופרים צעירים ממנו, ובהם זרבבל גלעד ואהרן אפלפלד ועודד אותם בצעדיהם הראשונים בעולם הספרות.
יצירתו
מוטיבים חוזרים ונשנים ביצירותיו הם מהפכות התרבות שעברו יהודים במקומותיהם השונים, פער הדורות, הכיסופים לגאולה ומשבר האכזבה מהם. יצירותיו של הזז יצאו באסופות שונות, במהדורות רבות, מבחרים למיניהם וכינוסים שונים, בעיקר בשביל מערכת החינוך.
יצירותו של הזז כתובה בשפה גבוהה, כפרוזה וכשירה.
חיים אישיים
בשנים 1926–1929 היה הזז בן זוגה של המשוררת יוכבד בת-מרים. בנם היחיד, (1928–1948), נפל בקרבות להגנת ירושלים בשנת תש"ח.
בשנת 1951 נישא לאביבה קושניר (1927–2019), אלמנתו של לוחם הל"ה, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנים. בשנת 1961, הם עברו להתגורר בשכונת קוממיות (טלביה) בירושלים, ובביתם הוקמה ב-1983, יד למורשת חיים הזז.
לקריאה נוספת
על חיים הזז ויצירתו נדפסו מאות מאמרי בקורת, מסות, סקירות ועבודות אקדמיות. כאן מובאת רק רשימה חלקית. רשימות מלאות מובאות ברמב"י, באתר בית הספרים הלאומי.
המסע לירח של פטר
המסע לירח של פטר (בגרמנית: Peterchens Mondfahrt) הוא סרט הנפשה גרמני משנת 1990, המבוסס על סיפור מאת הסופר הגרמני גרדט פון באסוויץ משנת 1912. הסרט שודר בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1998 תחת השם "פיטר בממלכת הקסם".
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת בלילה, כאשר צמד אח ואחות - פטר ואנליזה מתעוררים באמצע הלילה ומוצאים חיפושית על אדן חלונם, החיפושית מתעוררת ומציגה את עצמה כזומזומן, הוא מחזיר אותם בזמן על מנת להראות להם את סיפורו של אבי סבו, שם הם מגלים שלפני הרבה זמן אבי סבו של זומזומן נמנם על עץ ובלי ששם לב הגיע חוטב עצים מרושע שמתגורר על הירח כדי לכרות את העץ עליו נמנם, העץ מתמוטט והחיפושית נופלת ומאבדת את אחת משש ידיה שנתפסה בעץ ונשארה עליו, עד שהחיפושית חוזר לעצמו הוא רואה שחוטב העצים כבר רחוק; מאז, מספר זומזומן שגם סבו, גם אביו וגם הוא עצמו נולדו עם חמש ידיים בלבד ומבקש מהילדים לעזור לו במסעו המתוכנן לירח להשבת היד האבודה כי הוא מנגן על כינור והוא זקוק לה, הילדים נענים בחיוב, זומזומן מלמד אותם כיצד לעוף והם יוצאים לדרך, בדרכם אל הירח הם פוגשים ונעזרים באנשי מזג האוויר: איש הרוח, איש הגשם, אשת הברק, מלכת הכוכבים, סנטה קלאוס ואחרים. אחרי סעודה גדולה בחברת אנשי מזג-האוויר בארמונה של מלכת הכוכבים יוצאים זומזומן, פטר ואנליזה אל הירח על מנת להתעמת עם חוטב העצים. לבסוף מגיעים השלושה ליעדם ושם חוטב העצים רודף אותם אך חבריהם אנשי מזג-האוויר באים לחלצם מידיו של חוטב העצים, הם מקפיאים אותו ובכך מעכבים אותו, ובינתיים השלושה לוקחים את ידו של זומזומן, מחזירים אותה למקומה ועפים בחזרה לביתם.
אדר א'
אדר א' הוא כינויו של חודש בלוח העברי, אותו מוסיפים בשנה מעוברת. אדר א' חל לפני חודש אדר "הרגיל", שנקרא בשנה זו "אדר ב'". חודש זה בן שלושים יום.
אירועים המתרחשים בחודש אדר בכל שנה שאינה מעוברת ("שנה פשוטה"), יצוינו בשנה מעוברת באדר ב', למעט אזכרות שאותן מקובל לפי מנהג אשכנז לציין בחודש אדר א'.
א' באדר א' יכול לחול בימים שני, רביעי, חמישי ושבת.
עיבור השנה
לוח השנה העברי מבוסס בעיקרו על שנת לבנה של כ-354 יום. עם זאת, מהפסוק האומר "שמור את חודש האביב ועשית פסח לה' אלוהיך" למדו חז"ל כי הלוח העברי חייב להתאים גם לשנה שמשית של כ-365 יום. הפער בין השנה השמשית לירחית, המוערך בכ-11 יום, מצטבר משנה לשנה ומחייב 'תיקון', בצורת הוספת חודש נוסף מדי כמה שנים - פעולה הנקראת, "עיבור השנה". בלוח הבבלי נהגו להוסיף גם חודש אלול, אך בלוח העברי הוחלט לעבר דווקא את חודש אדר.
מצבים מיוחדים
כיוון שחודש זה קיים רק לסירוגין, עשויים להתעורר מצבים מיוחדים: אחת התופעות המפורסמות היא, שילד שנולד לפני ילד אחר (למשל, כאשר שהראשון נולד בסוף אדר א', והשני בראשית אדר ב') יחוג את בר המצווה שלו לאחר חברו, אם השנה שבה חלה בר המצווה, היא שנה פשוטה.
תופעה מעניינת נוספת היא, לידת תאומים בליל ראש חודש אדר ב' בשנה מעוברת. אם אחד ייוולד קודם שקיעת החמה (כלומר, בל' אדר א'), והשני - לאחריה (כלומר, בא' אדר ב'), יחוגו התאומים את בר המצווה שלהם, בהפרש של חודש זה מזה, אם תחול בר המצווה בשנה פשוטה – הנולד ראשון בכ"ט באדר, והשני בא' אדר. כלומר, השני לפני הראשון.
נוסף לכך, אדם הנולד בשנה מעוברת בל' אדר א', יתקשה לחגוג את יום הולדתו בשנים פשוטות, וזה משום שבאדר "רגיל" אין שלושים יום. הדבר דומה לאדם הנולד ב-29 בפברואר, שהרי חודש זה, הוא לרוב בן 28 ימים. אם נפטר אדם בל' באדר א', מקובל לקיים לו אזכרה בל' בשבט בשנה פשוטה. מנגד, בר מצווה לנער שנולד בל' אדר א' מקובל לציין בשנה פשוטה ב-ל' שבט.
ההשלכות ההלכתיות הן, כמו שנאמר, מועד חיובם במצוות של הנולדים בחודש זה, ומועד האזכרה לאדם שנפטר בחודש זה. אבל לגבי אבלות שנים עשר חודש, האדרים נחשבים לשני חודשים, כך שאדם שהתחיל להתאבל בתחילת חודש ניסן יסתיימו ימי אבלו בתחילת אדר ב', והאזכרה תהיה רק חודש אחר כך בתחילת ניסן.
סאלאר דה אויוני
לפני כ-40,000 שנה היה המדבר חלק מאגם מינצ'ין הפרהיסטורי. כשיבש האגם, נותרו ממנו שני אגמים קטנים - פּוּפּוֹ ואוּרוּ אוּרוּ, ושני מדבריות מלח - אויוני וקוֹיפָּאסָה.
עומק המלח בשכבה העליונה של המדבר כ-10 מטר, ועומקו הכולל מוערך בכ-120 מטרים. לפי ההערכות, מכיל מדבר המלח של אויוני כ-10 מיליארד טונות של מלח. תעשיית המלח כורה בַּמדבר כ-25 אלף טונות של מלח בשנה, באמצעות קואופרטיב קולצ'אני. בנוסף, מכיל מדבר המלח גם הליט וגבס.
בלב המדבר שוכן "אי" אדמה המכונה איסלה דל פסקדו (בספרדית: "אי הדג"), בו גדלים קקטוסים המתנשאים לגובה של 10 מ'. מדי נובמבר פוקדים את הלגונות הפזורות במדבר להקות של פלמינגו.
המדבר מהווה יעד תיירותי, ונערכים בו סיורים היוצאים מהעיירה אויוני השוכנת בפאתיו. בלב המדבר הוקם בית מלון עשוי לבני מלח, המשמש בעיקר תיירים הפוקדים את האזור.
קתרסיס
קתרסיס: כתב עת לביקורת במדעי הרוח והחברה הוא כתב עת הרואה אור פעמיים בשנה ועוסק בביקורת מחקרית של מדעי הרוח והחברה בישראל ויוצא לאור בהוצאת כרמל. את כתב העת ייסדה בשנת 2004 עמותת "מצרף", והעורכים הראשונים היו יוחנן גלוקר, דורון מנדלס ומשה שוקד. עד 2017 התפרסמו 27 גליונות.
כל חוברת נפתחת במאמר המותח ביקורת על צד זה או אחר של התנהלות מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל ולעיתים גם בעולם האקדמי הבינלאומי. רוב המאמרים עוסקים בספרי מחקר שונים שרואים אור בשפה העברית. מאמרים אלה מנתחים את הטקסט ומבקרים את המתודולוגיה המחקרית בה השתמש המחבר ונכתבים על ידי מומחים בתחומם. מטרת כתב העת היא להעלות את הרמה האקדמית בישראל על ידי חשיפת טעויות, כשלים ועוותים בספרים שהמבקרים רואים כבעלי רמה מחקרית נמוכה. בצד זאת, גם משבחים ספרים בעלי רמה גבוהה. כל גיליון מסתיים במאמר "זיכרון לראשונים" שבו נסקרים חייו ותרומתו המדעית של אחד מגדולי החוקרים במדינת ישראל שהלך לעולמו ולאחריו מתפרסם מאמר מאת אותו חוקר. בכל גיליון יש מספר עמודים ובהם מצוטטות אמירות שכתב איש תקשורת או אקדמיה, המגלות אי-ידיעות בסיסיות בתחומי ידע שונים, ולאחריהן מועמדות הטעויות על תיקונן.
חברי המערכת הם הפרופסורים דורון מנדלס, יוחנן גלוקר, אלון הראל, יהודה פרידלנדר ועמוס אדלהייט. במועצת המערכת חברים: דוד בר-גל, איל זמיר, דניאל שפרבר, ששון סומך, עמנואל סיון, אסא כשר, רחל בירנבאום, מנחם פרידמן, משה גיל, אלישע קימרון, אהרון קנטורוביץ',  חנה רוזן, משה שוקד, מאיר שטרנברג, וראובן שיינדלין.
נוזלים חודרים זוהרים
Farbeindringprüfung
דומניקו אלברטי
דומניקו אלברטי (איטלקית: Domenico Alberti; 1710 לערך - 14 באוקטובר 1740) היה זמר, נגן צ'מבלו ומלחין איטלקי, שיצירותיו מהוות גשר בין שלהי הבארוק לתקופה הקלאסית.
אלברטי נולד בוונציה ולמד מוזיקה אצל אנטוניו לוטי. הוא כתב אופרות, שירים וסונאטות לכלי מקלדת, שבהן הוא נודע ביותר בימינו. הסונאטות האלה עושות שימוש תדיר בסוג מסוים של ליווי ארפג'י ביד שמאל, המוכר כיום בשם בס אלברטי. הוא מורכב מאקורדים שבורים סדירים, כשהצליל הנמוך מופיע ראשון, אחריו הגבוה, האמצעי ושוב הגבוה. המתכונת הזאת חוזרת על עצמה שוב ושוב. כיום נחשב אלברטי למלחין זוטר וכמעט אין מנגנים או מקליטים את יצירותיו, אבל בס אלברטי שימש מלחינים רבים בתקופות מאוחרות יותר ונעשה ליסוד חשוב במוזיקה לכלי מקלדת בתקופה הקלאסית.
בתקופת חייו הוא, התפרסם אלברטי כזמר. לעיתים קרובות היה מלווה את עצמו בצ'מבלו. לא הרבה ידוע על חייו, אבל הוא היה שגריר ונציה בספרד בשנת 1736, שם שמע את שירתו הזמר הקסטרטו הנודע פארינלי. על פי השמועה, פארינלי התרשם, אם כי אלברטי היה חובב.
יצירותיו המוכרות ביותר של אלברטי הן הסונאטות שלו לכלי מקלדת, אם כי גם הן מבוצעות לעיתים נדירות מאוד. משערים, שכתב בסביבות 36 סונאטות, ומהן שרדו 14. לכולן שני פרקים, כל אחד מהם בצורה בינארית.
קרוב לוודאי שהסונטות הראשונות לכינור של מוצרט, שנכתבו בגיל שבע, עוצבו לפי הדגם של אלברטי, אם כי הדוגמאות של מוצרט נחשבות בדרך כלל לעולות על קודמותיהן.
אלברטי מת ברומא בשנת 1740.
נחום זיו-אב
נחום זיו-אב (22 בדצמבר 1908 - 16 באוקטובר 1954) היה ניצב במשטרת ישראל ובכיר בארגון ההגנה.
ביוגרפיה
זיו-אב נולד בסמולנסק והתחנך חינוך עברי על ידי מורה פרטי, הסופר אהרון לובושיצקי. בסיום לימודיו התיכוניים השתלם שנתיים בבית ספר גבוה לכלכלה, מהם פסק בעקבות עלייתו עם הוריו לארץ ישראל. התיישב עמם במגדיאל ועסק בחקלאות ולתקופה קצרה כעגלון. זיו-אב היה פעיל באגודת בני בנימין ומזכיר האגודה וכתב מאמרים בדואר היום, בהם הביע עמדות נגד מפלגות הפועלים. כן היה פעיל במכבי במגדיאל ובארץ ישראל. זיו אב היה פעיל בנושא משק החלב של מושבות האיכרים, ובשנת 1936 נבחר ליושב ראש קואפרטיב גולן לשווק חלב. בשנת 1933 היה מזכיר ועד מושבות השרון.
היה חבר ההגנה ומשנת 1938 נשא בתפקידים בכירים בארגון. טרם הקמת המדינה שימש מפקד מרחב תל אביב.
עם קום המדינה והקמת משטרת ישראל מונה זיו-אב למפקח מחוז תל אביב והדרום בדרגת ניצב. תפקיד זה מילא כשנה בטרם פרש מהמשטרה. לאחר מכן היה מנהל מחלקת כח אדם במחוז הדרום של חברת החשמל.
בפעילותו הציבורית לאחר קום מדינת ישראל, היה ממייסדי ארגון חברי ההגנה בישראל (1949), ושימש יו"ר מרכז הארגון עד לפטירתו. זיו אב ייעד לארגון תפקיד של גיוס ותיקי ההגנה להרתמות למען בניין מדינת ישראל, סיוע בקליטת העלייה ובענייני ביטחון ובקש שחבריה יובילו את המדינה הצעירה. משאלתו של זיו אב לא נתקיימה והוא התאכזב מדחיקת ותיקי ההגנה הצידה.
זיו-אב שינה את עמדותיו, התקרב להסתדרות הכללית, היה שופט בבית הדין העליון של הסתדרות העובדים הכללית, הצטרף למפא"י ונבחר למזכירות מחוז תל אביב. היה חבר חוג "המעורר" במפלגה.
שימש פרשן צבאי בעיתון "מעריב" בשם העט מ. גונן. זיו-אב היה חבר הנהלה בהוצאת הספרים "עיינות" וחבר הנהלת מועדון התעופה בישראל.
באוקטובר 1954 נפטר לאחר מחלה ממארת ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. היה אב לשלושה. אחיו יצחק זיו-אב היה סופר ואיש-ציבור.
סלמנדרה מצויה
תיאור ומבנה גוף
גודלו של הבוגר עד 30 ס"מ. צבעו שחור עם כתמים כתומים או צהובים. דגם הכתמים שונה בין פרטים, ומשתנה מעט מאוד במהלך חייו של פרט, כך שהדגם מהווה מעין "טביעת אצבע" ולפיו ניתן לזהות פרטים באופן אישי. לסלמנדרה הבוגרת בלוטות רעל המופרש בעת סכנה מנקבוביות המצויות על עורה לאורך הגב. לא ידוע על טורפים טבעיים של הבוגרים, כנראה הודות לרעילותם. אורך חייהן של הסלמנדרות עשוי להיות ארוך מאוד. במוזיאון הגרמני להיסטוריה של הטבע ע"ש אלכסנדר קניג חיה סלמנדרה אף יותר מ-50 שנה.
כמו כל הדו-חיים, עורן של הסלמנדרות אינו אטום למים והן זקוקות לסביבה לחה על-מנת שלא להתייבש. לכן הסלמנדרות הבוגרות פעילות בעיקר בלילות גשומים או ערפיליים, או כאשר הקרקע לחה. במהלך הקיץ החם והיבש, הסלמנדרות מסתתרות במערות, בסדקים בקרקע או בגזעי עצים רקובים על מנת לשמור על לחות גופן, ומפחיתות את פעילותן.
תזונה
הסלמנדרות, הן כראשנים והן כבוגרים, ניזונות בעיקר מחסרי חוליות.
כאשר דגים מצויים בבריכה, הם הטורפים העיקריים של ראשני הסלמנדרה. נוכחות דגים בבריכה בדרך כלל תביא לירידה משמעותית באוכלוסיית הראשנים או לפגיעה בקצב גדילתם. בהיעדר דגים במקווה המים, ראשני הסלמנדרה הם טורפי-על, ומשפיעים באופן משמעותי על הרכב ומגוון המינים בבריכה.
רבייה
עונת הרבייה של הסלמנדרות בישראל היא במהלך החורף, בעיקר בתחילתו. ההזדווגות נערכת בדרך כלל במהלך לילות גשומים ובסמוך לבריכות מים מתוקים ושלוליות חורף. נקבת סלמנדרה המוכנה להפריה נעמדת זקופה ליד זכר, הזוחל מתחת לגופה ומטיל על הקרקע תיק זרע הנקרא ספרמטופור וזז הצידה. הספרמטופור הוא גוף המכיל תיקי זרע לבנים מצופים בשכבת ריר מוקשה הנדבק אל ביב הנקבה הנשארת במקומה ומנמיכה את גופה. תאי הזרע חודרים לביב ומגיעים לתוך צינוריות הביצים, שם הם מפרים את הביצים.
הנקבה עשויה להזדווג עם יותר מזכר אחד במהלך העונה ולשמור זרע לאורך זמן. במהלך הריון בודד מתפתח בגופה של הנקבה שגר הכולל עד כ-200 ביצים שהופרו על ידי מספר אבות שונים. ההריון נמשך כמעט כשנה, ובמהלך גשמי החורף הראשונים (אוקטובר-דצמבר) הנקבות מתחילות לחפש בריכות ושלוליות על-מנת להשריץ את הראשנים לתוכן. הראשנים בוקעים מהביצים בבטן הסלמנדרה בסמוך להשרצה, במהלכה או מיד לאחריה.