cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנולד ון גנפ
Les rites de passage
ספרו החשוב ביותר הוא Les rites de passage ("טקסי המעבר") שראה אור ב-1909. בספר זה הציע ון גנפ תפיסה כוללת של מעבר בין תחומים שונים, כאשר הוא גוזר ממעברים טריטוריאליים, בין יחידות שונות למעברים תרבותיים והתפתחותיים בכלל. הכניסה לתחום טריטוריאלי השייך לקבוצה מסוימת דורש טקס התקבלות, המתבצע על סף הכניסה (בין אם זה דלת בית, שער עיר, נרתקס של מקדש או מעבר מעל ענף המונח על הארץ בכניסה לכפר אפריקאי) הטקס כולל פעילות המבטאת את המעבר מהאזור הנייטרלי (והמסוכן - כיוון שהוא מצוי בתחום לא מוגן) לאזור פנימי (למשל נישוק מזוזה, שפיכת נוזל (מים, שמן, דם) על המפתן, הצעת לחם ומלח, חבישת או הורדת כיסוי ראש או נעליים וכדומה). באופן דומה, טוען ון גנפ, ניתן לדמות את החברה האנושית לבית ובו חדרים ומעברים. חופש התנועה בין החדרים מוגבל על ידי השתייכות האדם לקבוצה חברתית, רובד, מעמד, שכבת-גיל וכדומה. המעבר בין "חדר" ל"חדר" בחברה מקביל למעבר טריטוריאלי על פני הסף ולפיכך דורש טקס מעבר. טקסי מעבר אלה קשורים למחזור החיים (לידה ובפרט לידה ראשונה או לידה ראשונה של בן זכר, התבגרות מינית, חתונה, מוות) או למעברים חברתיים אחרים (מעבר ממעמד של שוליה לאומן מומחה, קבלת תואר אקדמי, הסמכה לכהונה או לרבנות וכו').
את הטקסים חילק ון גנפ לשלושה: טקסים המתבצעים מחוץ לתחום ה"שער" (portal) או ה"סף" (בלטינית: līmen) נקראים פרה-לימינליים, טקסים על המפתן נקראים לימינליים וטקסים המתבצעים לאחר הכניסה נקראים פוסט-לימינליים. תחום זה נחקר בהמשך על ידי ויקטור טרנר.
ון גנפ תיאר לרוב את הדתות והטקסים השונים בתרבויות השונות באופן נייטרלי (על אף השימוש במילה פרימיטיבי, שלא נחשבה טעונה באותה עת) אך הוא יוצא בחריפות רבה נגד טקס ברית המילה היהודי ומקשר אותו לטקסי סירוס וכריתת דגדגן.
האי פיקניק
האי פיקניק (Picnic Island) מכונה גם האי שיפ (באנגלית: Sheep Island) והאי פלאוור (Flower Island) הוא אי באיי סן חואן במחוז סן חואן, במדינת וושינגטון שבארצות הברית. האי שוכן ממערב לאי אורקס.
שטח האי 6,193 מ"ר, וגובהו המקסימלי 7 מטרי מעל פני הים.
באי מתגוררים שני תושבים (נכון לשנת 2000).
ג'ון סל קוטמן
ג'ון סל קוטמן (באנגלית: John Sell Cotman; 16 במאי 1782 – 24 ביולי 1842) היה צייר ימי ונוף אנגלי, תחריטאי, מאייר, סופר ואמן מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ'.
שנותיו הראשונות
מעט ידוע על ילדותו של קוטמן או על חייו עם משפחתו בנוריץ'. הוא התחנך בבית הספר היסודי של נוריץ'. הוא גילה כישרון לאמנות מגיל צעיר ולעיתים קרובות היה יוצא לטיולי ציור לאזורים הכפריים סביב נוריץ' וחוף נורפוק. אביו התכוון שהוא ייכנס לעסק המשפחתי, במקום קריירה באמנות. אדמונד קוטמן ביקש עצות לגבי סיכויי בנו מהאמן ג'ון אופי, אשר השיב "במקום מגפיים שחורים תן לו להתפתח כאמן".
הוא עבר ללונדון בשנת 1798, והתגורר בסוהו. בהתחלה התפרנס בעבודות בתחום הדפוס ומרישומיו בחנות הדפוס של רודולף אקרמן. הוא היה בחסותו של ד"ר תומאס מונרו, שביתו היווה סטודיו ומקום מפגש לאמנים, כולל ויליאם טרנר הצעיר. ייתכן שששם קוטמן הכיר את טרנר, פיטר דה וינט ותומאס גירטין, שהפכו לדמויות משפיעות בהתפתחותו האמנותית. ייתכן שקוטמן הצטרף למועדון הרישום שהקים גירטין. בקיץ 1799 יצא איתו למסע ציור לסארי, ובאביב שלאחר מכן הם נסעו לטיול רישומים בויילס.
בשנת 1800 הציג קוטמן לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות: חמש סצנות של סארי ואחת מטירת הארלך. הוא הציג סצינות וולשיות אחרות באקדמיה המלכותית בשנת 1801 וב-1802. בשלושת הקייצים של השנים 1803–1805, שהה עם משפחת צ'ולמלי בברנדסבי הול וביורקשייר, בהם עשה סדרת צבעי מים של נהר גרטה.
חזרתו לנוריץ'
בעת שהותו בלונדון, בילה קוטמן זמן מה בנוריץ', ובספטמבר 1802 פרסם את שירותיו כמורה לציור בעיתון מרקורי של נוריץ'. בשנת 1806 חזר להתגורר בנוריץ'. הוא הצטרף לחברת האמנים נוריץ' והציג 20 יצירות, כולל שישה דיוקנאות, בתערוכת החברה בשנת 1807. בשנת 1808, 67 העבודות שהציג כללו ציורי שמן. הוא הפך לנשיא האגודה בשנת 1811.
פרנסתו העיקרית הגיעה מהוראת אמנות ואחד מתלמידיו, אספן העתיקות דוסון טרנר, הפך לחבר טוב. הוא הציג אותו בפני תלמידים רבים ושיתף פעולה באחד מספריו. במסגרת הוראתו פעל קוטמן בעצמו כספריית מנויים של ציורים בצבעי מים, כך שתלמידיו יוכלו לקחת הביתה את רישומיו להעתקה. רבות מיצירותיו נושאות מספרים הקשורים לתוכנית זו.
בשנת 1811 פורסמה מערכת התחריטים הראשונה שלו; כל הציורים למעט אחד מהם היו בנושאים אדריכליים, בעיקר בניינים ביורקשייר. בשנים 1812 עד 1820 פרסם סט של 60 תחריטים של המבנים העתיקים של נורפוק. ב־1817, 1818 ו-1820 הוא ביקר בנורמנדי יחד עם דוסון טרנר, ועשה רישומים של מבנים. שנתיים לאחר מכן פרסם 100 תחריטים המבוססים על רישומים שהוכנו במהלך הנסיעות שלו בנורמנדי. לאחר ביקורים אלה השתנה אופי ציוריו, המאוחרים יותר שנעשו בצבע בהיר יותר.
בין השנים 1812 עד 1823 התגורר קוטמן על החוף בגרייט יארמות', שם למד ספנות ולמד את צורת הגלים. כמה מעבודותיו הימיות המשובחות ביותר מתוארכות לתקופה זו. הוא חזר לנוריץ' בשנת 1824, בתקווה לשפר את מצבו הכלכלי, ועבר לבית גדול בסנט מרטין, מול ארמון הבישוף, שם בנה אוסף הדפסים, ספרים, שריון ודגמים רבים של ספינות שיסייעו לו לקומפוזיציות. הוא הציג עבודות בין השנים 1823 עד 1825 בתערוכות השנתיות של אגודת האמנים נוריץ'.
בשנת 1825 הפך קוטמן לעמית של האגודה המלכותית לציירים בצבעי מים והציג שם עד 1839.
קינגס קולג', לונדון
בינואר 1834 מונה קוטמן למאסטר לציור נוף בקינגס קולג' בלונדון, בין השאר על פי המלצתו של ויליאם טרנר. בשנת 1836 מונה בנו מיילס אדמונד קוטמן לסייע לו. האמן דנטה גבריאל רוזטי היה אחד מתלמידיו. בלונדון, קוטמן התיידד עם האמנים ג'יימס סטארק, ג'ורג' קטרמול, סמואל פרוט וקורנליוס וארלי. בשנת 1836 הוא הפך לחבר כבוד במכון האדריכלים הבריטי. בשנת 1838 כל תחריטיו פורסמו על ידי הנרי ג'ורג' בווהן, כולל "ליבר סטודיורום".
משפחתו
בשנת 1834 בנו הבכור מיילס אדמונד נשאר בנוריץ' לעבוד כמורה לאמנות, כאשר שאר בני משפחת קוטמן עברו ללונדון עם מינויו של ג'ון סל קוטמן לפרופסור לציור בקינגס קולג'. שנה לאחר מכן, מיילס אדמונד עצמו עבר ללונדון, והפך לעוזרו של אביו לאחר שאחיו ג'ון ג'וזף חזר לנוריץ'. בניו מיילס אדמונד וג'ון ג'וזף קוטמן הפכו מאוחר יותר לציירים ראויים לציון. מיילס אדמונד החליף את אביו כמאסטר לציור בקינגס קולג' בשנת 1843.
שנותיו האחרונות
בשנת 1841, במהלך שנים עשר החודשים האחרונים לחייו, חזר קוטמן להתכתב עם דוסון טרנר. הוא קיבל חופשה של שבועיים מקינגס קולג', נסע מלונדון ליארמת' באונייה ואז לנוריץ', ובסופו של דבר שהה בנורפוק למשך חודשיים לפני שחזר ללונדון. באותה שנה עשה רישומי גיר של נוריץ' וכפר נורפוק. ציור השמן האחרון שלו – מיום 18 בינואר 1842 שמעולם לא הושלם – היה נוף לנהר בנוריץ'.
במהלך ששת החודשים האחרונים לחייו, בגלל הידרדרותו הבריאותית, קוטמן לא כתב מכתבים ולא הציג שום ציורים חדשים.
הוא נפטר ב־24 ביולי 1842 ונקבר בבית העלמין של קפלת סנט ג'ון ווד, לונדון.
בצוואתו השאיר הכל לאשתו, ואיפשר לה לקבל פנסיה ששולמה לה ולילדיה. ציוריו ורישומיו נמכרו כולם ממאי 1843 ואילך, השיגו מחירים נמוכים ומשפחתו נותרה בקשיים כלכליים.
מורשתו
למעלה מ-600 מציורי המים והרישומים שלו נקנו על ידי ג'יימס ריב, שב-1902 מכר יותר ממחציתם למוזיאון הבריטי: את שארית האוסף שלו רכשה טירת נוריץ' מאוסף התעשיין נורפוק ראסל קולמן. עבודותיו מוצגות בתצוגה ציבורית בנוריץ', שם קיימות יותר מ-2,000 עבודות, וכן בגלריה לאדס לידס, בגלריית טייט, במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט, במוזיאון בקיימברידג' ובמרכזים אזוריים אחרים. בארצות הברית ישנן עבודות של קוטמן במרכז ייל לאמנות בריטית בניו הייבן, קונטיקט ובגלריות אחרות ברחבי הארץ. תחריטים ארכיטקטוניים שלו נחשבים זה מכבר כתיעוד רב ערך לתשוקתו לארכאולוגיה.
שרי בוסטוס
שרי בוסטוס (באנגלית: Cheri Bustos; נולדה ב-17 באוקטובר 1961) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של אילינוי.
ביוגרפיה
בוסטוס נטולד בספרינגפילד שבאילינוי אחת משלושה ילדיהם של ג'ין ואן קולאהן. ב-1983 סיימה תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת מרילנד וב-1985 סיימה תואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת אילינוי בספרינגפילד. היא עבדה ככתבת בעיתון ב"Quad-City Times" המסקר את אזור "מרובע הערים" (Quad Cities). בשנים 2001 עד 2011 עבדה כמנהל התקשורת התאגידית וכסגנית נשיא ברשת מרפאות ובתי חולים.
בבחירות 2012 התמודדה מטעם המפלגה הדמוקרטית לנציגות המחוז ה-17 של אילינוי בבית הנבחרים. היא גברה על חבר הקונגרס המכהן בובי שילינג ברוב של 53% ובבחירות 2014 גברה עליו שוב ברוב של 55%. היא ניצחה בקלות בבחירות ב-2016 וב-2018, וב-2020 התמודדה נגד אסתר ג'ון קינג וגברה עליה ברוב של 52%. בבית הנבחרים מכהנת כחברת ועדת החקלאות, ועדת התחבורה והתשתיות, וועדת ההקצבות. בקונגרס ה-117 היא מכהנת כיו"ר משותף של ועדת ההיגוי של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים (יחד עם אריק סוולוול, וברברה לי).
ב-30 באפריל 2021 הכריזה בוסטוס על פרישתה מבית הנבחרים של ארצות הברית לקראת בחירות 2022.
בוסטוס נשואה לגרי והם הורים לשלושה בנים.
ת'אבת בן קיס בן שמאס
ת'אבת בן קיס בן שמאס (בערבית: ثابت بن قيس بن شماس) היה אחד מהסחאבה, בין המוסלמים הראשונים שאימצו את האסלאם לאחר מפגש עם מוחמד בעצמו.
הוא מילא תפקיד חשוב במפגש בו נקבע היורש של מוחמד אחרי מותו.
ישנן שתי גרסאות סותרות לגבי מותו, לפי האחת נהרג ככל הנראה בקרב בנג'ד בתקופת הח'ליפים ישרי הדרך. אך לפי מסורת מוסלמית-סינית הוא היה בין הראשונים שהגיעו לאזור סין על מנת להפיץ את האסלאם עוד בתקופת שושלת טאנג, ובסופו של דבר מת בהיותו בשינג'יאנג.
המכון לסקסולוגיה
המכון לסקסולוגיה (לעיתים "המכון למדע המין", "המכון למדע המיניות" או "המכון לחקר המין"; בגרמנית: Institut für Sexualwissenschaft) היה מכון מחקר פרטי לסקסולוגיה – הראשון בעולם שהקדיש עצמו למטרה זו – שפעל מ-6 ביולי 1919 ועד תחילת חודש מאי 1933, אז הועלתה תכולתו באש בכיכר האופרה בברלין.
המכון היה מוסד ללא כוונת רווח, ששכן בשכונת טירגארטן שבברלין. הוא הוקם בידי הרופא והסקסולוג היהודי מגנוס הירשפלד, שמשנת 1897 עמד בראש הוועדה המדעית-הומניטרית (Wissenschaftlich-humanitäres Komitee), אשר הוקמה במטרה לנהל מערכה – ראשונה מסוגה בהיסטוריה – להכרה חברתית בהומסקסואלים וביטול אפלייתם בחוק. הוועדה פרסמה כתב עת בשם "השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניוֹת" (Jahrbuch fur sexuelle Zwischenstufen). הירשפלד עסק במחקר עוד בטרם הקמת המכון; בין היתר העביר שאלונים ל-10,000 משתתפים, שעליהם התבסס ספרו "ההומוסקסואליות של גבר ואישה" (Die Homosexualität des Mannes und des Weibes; 1914). בנוסף, הרכיב ספרייה ייחודית על אהבה חד-מינית והומוארוטיקה.
לאחר השתלטות הנאצים על גרמניה ב-1933, נהרס המכון על ספריותיו, כחלק מתוכנית הצנזורה הממשלתית. ארכיון הספרייה נשרף כחלק משריפות ספרים שלא תאמו את האידאולוגיה הנאצית.
פעילות המכון
המכון לסקסולוגיה נפתח ב-1919 בידי הירשפלד ועמיתו הפסיכיאטר ארתור קרונפלד, שהיה פסיכותרפיסט יהודי ופרופסור בבית החולים האוניברסיטאי שָריטֶה בברלין ובאוניברסיטת ברלין. בנוסף צוות המכון נמנו הפסיכיאטר פליקס אברהם, הגינקולוג לודוויג לוי-לנץ, רופאי עור ומין ברנהרד ופרידריך ורטהיים. במכון שכנה ספריית המחקר של הירפלד, אוסף אביזרי מין ותמונות. מטופלים במכון, קרוסדרסרים, טרנסג'נדרים ואחרים הגיעו למכון להצטלם. המכון נתן שירותי ייעוץ לגברים ולנשים על בעיות מיניות, מחלות מין, הריונות לא רצויים ומניעת הריון. כן פורסמו טורי ייעוץ בעיתונות המודפסת. כ-20,000 בני אדם פקדו את המכון מדי שנה, וכ-1,800 מבין הבאים נעזרו בשירותי הייעוץ.
המכון דגל בחינוך מיני, בעידוד השימוש באמצעי מניעה, בטיפול במחלות מין ובמתן שוויון זכויות לנשים. המוטו של הירפלד ושל המכון היה 'באמצעות המדע לצדק' (per scientiam ad justiam) שיקף את התפיסה כי המדע יכול לספק את ההזדמנות לטיפול הוגן בכולם.
אנשים מכל רחבי אירופה הגיעו למכון על מנת לברר את זהותם המינית. מבין הידועים שבהם, הסופר הבריטי כריסטופר אישרווד הסופר הצרפתי רנה קריבל (René Crevel), הסופר אנדרה ז'יד, במאי הקולונע הסובייטי סרגיי אייזנשטיין, המשוררת והעיתנואית אלסה גידלו (Elsa Gidlow) והסופר והמחזאי גרהרט האופטמן.
הרופאים חיים ברלין ואברהם מטמון הוכשרו במכון לסקסולוגיה ופתחו מרפאות בתל אביב.
חלוציות ביחס לטרנסג'נדריות
טרנסג'נדרים נמנו עם צוות המכון, וכן עם לקוחותיו. ללקוחות הוצעו שירותים אנדרוקרינולוגיים וכירורגיים, בהם הניתוחים להתאמה מגדרית המודרניים הראשונים. הירשפלד ניצל את מעמדו כרופא על מנת לחלק לטרנסג'נדרים וקרוסדרסרים אישור רפואי שיוכלו ללבוש את הבגדים שרצו, על מנת שלא יוטרדו על ידי משטרת ברלין או ייעצרו בחשד לזנות.
תחת השלטון הנאצי
בשלהי פברואר 1933, עם היחלשות השפעתו הממתנת של ארנסט רהם, החלה המפלגה הנאצית בטיהור של מועדוני להט"ב ("התנועה ההומופילית") בברלין, הוציאה פרסומים בנושאי מין אל מחוץ לחוק ואסרה על התארגנות קבוצות הומוסקסואליות. לאור זאת, נמלטו רבים מהמטפלים ומטופלים במכון מגרמניה. במרץ 1933 נשלח מנהלו הראשי של המכון, קורט הילר, למחנה ריכוז, אך הוא ברח לפראג כעבור שנה.
ב-6 במאי בבוקר ארגנה מועצת הסטודנטים הגרמנים (Deutsche Studentenschaft), שנשלטה אז בידי התאחדות הסטודנטים הנאציונל-סוציאליסטיים, התקפה על המכון. אחר הצהרים הגיעו אנשי אס אה וערכו חיפוש מקיף במכון. מספר ימים לאחר מכן, הוצאו ספריית המכון וארכיוניו ונשרפו לעיני כול בכיכר האופרה. שריפת ספרי המכון הייתה אירוע ראשון של שרפת ספרים בגרמניה הנאצית. בין 12,000 ל־20,000 ספרים וכתבי עת ומספר לא ידוע של תמונות ואביזרי מין נשרפו כליל. בעיצומה של השריפה, נשא יוזף גבלס נאום בפני קהל של כ-40,000 איש. בנוסף, נשרפו גם ספריהם של סופרים יהודים ופציפיסטים כמו אריך מריה רמרק נשרפו אף הם לאחר הוצאתם מספריות ציבוריות מקומיות ומאוניברסיטת פרידריך-וילהלם (אוניברסיטת ברלין).
הירשפלד למד על שריפת ספריית המכון במאי 1933, בעת שצפה בחדשות בקולנוע בפריס. במשך תקופה מסוימת, הירשפלד תכנן להקים מכון חדש בצרפת, אולם התנאים הבינלאומיים המידרדרים הפכו את המיזם לבלתי אפשרי.
חוקרים, תומכים ומטופלים במכון שיכלו לברוח מגרמניה עשו זאת. אדולף ברנד שהוציא לאור את המגזין הראשון להומוסקסואלים המשיך לפעול בגרמניה. הוא החזיק משרד במכון. חמישה חודשים לאחר שריפות הספרים, בנובמבר 1933, הוא הפסיק את פעילותו בתנועת השחרור ההומוסקסואלית בגרמניה, לאחר איומים והטרדות מצד הנאצים.
הנאצים השתלטו על מבני המכון למטרותיהם. הם הופצצו לקראת תום המלחמה, ב-1944, ונהרסו כליל בשנות החמישים. הירשפלד ניסה, לשווא, להקים את המכון מחדש בפריז. לאחר מספר ניסיונות כושלים הוא נפטר בניס שבצרפת ביום הולדתו ה-67, 14 במאי 1935.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשטר הבעלות של המכון נכתב כי במקרה של פירוק, כל נכסיו של הירשפלד ייתרמו לאוניברסיטת פרידריך-וילהלם בברלין. כמו כן, בזמן גלותו בפריז חיבר הירשפלד צוואה אישית על פיה הוא מותיר את כל נכסיו לתלמידיו קרל גיזה (Karl Giese) ולי שיו טונג (Li Shiu Tong) לשם המשך על עבודתו. לבסוף שני התרחישים לא קרו. בתי המשפט של גרמניה המערבית גילו שפירוק המכון והפקעת רכושו בידי הנאצים היו חוקיים. הרשות המחוקקת של גרמניה המערבית שמרה על חוקי הנאצים נגד הומוסקסואליות ועל סעיף 175, כך שתביעת פיצויים עבור המרכז ההרוס הייתה בלתי אפשרית עבור ההומוסקסואלים ששרדו.
התפתחויות מאוחרות
ב-1973 נפתח מכון לסקסולוגיה באוניברסיטת פרנקפורט, וב-1996 באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
משבר שרשרת האספקה
משבר שרשרת האספקה החל בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה, ונסיבות נוספות שהצטרפו בהמשך הדרך ולא כולן ברורות. הוא הביא לשיבושים בשרשרת האספקה הגלובלית וכתוצאה מכך הביא למחסור במוצרים, לעליית מחירים, והיווה גורם משמעותי בעליית האינפלציה העולמית.
תהליך הגלובליזציה בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הביא לגידול ניכר בסחר הבינלאומי, להעברה של פעולות ייצור רבות מאירופה ומצפון אמריקה למזרח הרחוק, וכתוצאה מכך לגידול ניכר בייצוא של סין ומדינות נוספות, וגידול ניכר בפעילות התובלה הימית, שהיא האמצעי העיקרי להובלת הייצוא.
בתחילת 2020, עם התפשטות מגפת הקורונה בעולם, מפעלים רבים צמצמו פעילותם עד למציאת דרך בטוחה להמשיך בפעילות. החזרה ההדרגתית לפעילות מלאה בדעיכת הגלים הראשונים של המגפה נפגעה עם התפשטות וריאנט דלתא של נגיף הקורונה והזמינות המוגבלת לחיסונים במדינות מתפתחות.
המגפה גרמה לירידה בצריכה של מוצרים ושירותים שונים, אך מאידך השהייה הממושכת ביותר בבית והמעבר לעבודה מהבית הגביר את הביקוש לציוד לבית. זינוק בביקוש העולמי לשבבים, הנחשב גם הוא כאחת התוצאות של מגפת הקורונה, הביא למחסור בשבבים, שהוביל להשבתה זמנית של קווי ייצור בתעשיית הרכב, הזקוקה לשבבים מסוגים שונים להרכבת מכוניות. הקמת מפעל לייצור שבבים נמשכת זמן רב ועלותה גבוהה מאוד (מיליארדי דולרים) כך שהתגברות על המחסור אינה מהירה.
בנמלים רבים נוצר באמצע שנת 2021 עומס, שהביא להאטה בפריקת אוניות, שנאלצו להמתין לפריקתן ימים ושבועות, וגרם להעלאת מחירי התובלה הימית. גם התובלה היבשתית סבלה ממחסור בכוח אדם. בנמלי ארצות הברית הגדולים נוצרו פקקים חסרי תקדים. הנמלים לוס אנג'לס ולונג ביץ' שבחוף המערבי, הם השער ל-40% מספינות המכולה שמגיעות לארצות הברית, רובן מסין. בנמל לוס אנג'לס נוצר תור של עשרות אוניות שנאלצו להטיל עוגן מחוץ לנמל ולחכות לתורן לפרוק את המטען. מספר הספינות הממתינות הגיע ל-100, בעוד במצב תקין אוניות אינן נדרשות לעגון מחוץ לנמל, והן פורקות את מטענן תוך יומיים.
המשבר, יחד עם הפלישה הרוסית לאוקראינה ועליית ביקושים במדינות מסוימות, הוביל להמשך עליית המחירים גם בשנת 2022 ואף למחסור במוצרים מסוימים.
במהלך שנה זו, הפעילות חזרה לשגרה מסוימת בעקבות התחסנות האוכלוסייה. מחירי התובלה הימית ירדו ב-22% מינואר עד יולי 2022. עם זאת, שרשרת האספקה העולמית כבר ספגה זעזוע רב. ברבעון הראשון של 2023 נמשכה הירידה.
מגפת הקורונה באינדונזיה
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה באינדונזיה, התפשטה אל המדינה בתחילת מרץ 2020.
רקע
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי כי נגיף הקורונה החדש הוא הגורם למחלת נשימה בקרב אנשים בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין, אשר דווח בפני ארגון הבריאות העולמי ב-31 בדצמבר 2019.
שיעור התמותה במקרה של מגפת הקורונה היה נמוך בהרבה ממגפת הסארס שהתפרצה בשנת 2003 בסין, אך ההדבקה מאדם לאדם היא גדולה ומשמעותית המשפיע בצורה מכרעת על מספר מקרי מוות באופן משמעותי.
התפשטות המגפה
מינואר עד פברואר 2020 דיווחה אינדונזיה על אפס מקרים של נגיף הקורונה בשטחה, זאת אף על פי שהיא מוקפת במדינות נגועות כמו מלזיה, סינגפור, הפיליפינים ואוסטרליה. טיסות ממדינות עם שיעור זיהום גבוה, כולל דרום קוריאה ותאילנד, המשיכו גם הן לפעול. מומחי וחוקרי בריאות מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית הביעו את דאגתם ואמרו כי אינדונזיה אינה מוכנה להתפרצות וייתכן כי לא ניתן יהיה לאתר מקרים של נגיף קורונה.
ב-2 במרץ הודיעה אינדונזיה על שני מקרים ראשונים של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר באישה בת 64 ובתה בת ה-31 שאובחנו חיוביות לאחר שהיו במגע במגע עם חולה מאומת בעל אזרחות יפנית אשר חי במלזיה.
ב-11 במרץ הודיעה אינדונזיה על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהדבקה בנגיף הקורונה. הקורבן, היא אישה בת 53 בעלת אזרחות זרה אשר סבלה ממחלות כרוניות כמו סוכרת, יתר לחץ דם, יתר של בלוטת התריס ומחלת ריאות.
הממשל המרכזי
אינדונזיה אסרה החל מ-5 בפברואר את כל הטיסות אל סין ומסין. הממשלה גם הפסיקה לתת ויזה "חופשית" וויזה הניתנת עם ההגעה למדינה עבור אזרחים סיניים. מי שחי או שהה בסין ב-14 הימים הקודמים נאסר כניסתו או מעבר דרך אינדונזיה. אינדונזים לא הורתעו מלנסוע לסין.
החל מ-8 במרץ, התרחבו מגבלות הנסיעות וכללו את דאיגו וצפון גיאונגסאנג בדרום קוריאה, לומברדיה, ונטו ואמיליה-רומאניה באיטליה, וטהראן וקום באיראן. מבקרים עם היסטוריית נסיעות במדינות אלה אך מחוץ לאזורים הנזכרים צריכים לספק אישור בריאות תקף במהלך ביצוע הצ'ק-אין לכל ההובלה לאינדונזיה. למרות ההגבלה על מטיילים מדרום קוריאה, אינדונזיה עדיין מאפשרת טיסות ממנה.
משרד הבריאות של אינדונזיה הורה להתקין סורקים תרמיים עבור לפחות 135 שערי שדה תעופה ורציפי נמל,  והודיע כי יתחילו לספק יותר מ-100 בתי חולים עם חדרי בידוד (לתקנים המומלצים על ידי ארגון הבריאות העולמי. החל מ-4 במרץ, המעבר המהיר של ג'קרטה  החל גם לסרוק את טמפרטורת הנוסעים שנכנסים לתחנות ולמנוע גישה לאנשים עם תסמינים של חום גבוה. מקומות ציבוריים אחרים כמו קניון ובית ספר החלו לסרוק גם אנשים בכל כניסותיהם.
לאחר מות הקורבן הראשון, הודתה ממשלת אינדונזיה כי הם מתקשים לגלות מקרים מיובאים נכנסים בשדות תעופה, מבצעים מעקב אחר קשר והיסטוריית מיקומים לכל מקרה ומקרה.
ממשלת אינדונזיה מתכננת להפוך אתר באי גאלנג, ששימש בעבר כמחנה פליטים עבור מבקשי מקלט וייטנאמים, למתקן רפואי בן 1,000 מיטות המאובזר במיוחד כדי להתמודד עם התפרצות נגיף הקורונה ומחלות זיהומיות אחרות.
ב-13 במרץ ייעדה הממשלה 132 מתקני טיפול ברחבי אינדונזיה. ב-18 במרץ נקבעו 227 בתי חולים נוספים (109 בתי חולים צבאיים, 53 בתי חולים משטרתיים ו-65 בתי חולים בבעלות ממשלתית) לטיפול בחולים ברחבי הארץ. הממשלה גם הקימה את כוח המשימה להאצת התגובה נגד נגיף הקורונה. דוני מונרדו מונה להוביל את הקבוצה הזו. באותו יום, השר לענייני פנים של אינדונזיה, טיטו קרנביאן , דחק בכל מנהיגי האזור האינדונזי להשעות את כל הנסיעות הלא חיוניות למדינה זרה.
ב-15 במרץ קרא נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו לכל האינדונזים לתרגל את מה שאפידמיולוגים מכנים התרחקות חברתית כדי להאט את התפשטות נגיף הקורונה במדינה. רשויות המס האינדונזיות הודיעו כי תאריך היעד לדיווח המס הוא עד 30 באפריל 2020.
ב-16 במרץ הורה משרד המפעלים בבעלות המדינה של אינדונזיה לעובדיו מגיל 50 ומעלה לעבוד מהבית. הנשיא ג'וקו וידודו הבהיר כי ההחלטה על יישום ההסגר בערים או אזורים צריכה להתקבל רק לאחר התייעצות עם הממשלה המרכזית.
בשעה שנסגרו בתי ספר באזורים מסוימים, שר החינוך, נדיאם מכרים, הודיע על נכונות משרד החינוך לסייע לבתי ספר בלמידה מקוונת באמצעות מתן פלטפורמות הוראה בחינם. שרת האוצר סרי מוליאני הודיעה גם על העברת תקציב תשתיות של טריליון מיליארד רופיה אינדונזית לצורך מניעת המגפה.
ב-19 במרץ, בנק אינדונזיה החליט להפחית את שיעור הבנק ל-4.5%, בנוסף ל-6 מדיניות פיסקלית אחרת, בניסיון לחדור את הכלכלה תוך כדי משבר הקורונה. באותו יום פרסם מפקד המשטרה הלאומית האינדונזית, עידאם עזיס הודעה לכל השוטר לאכוף התרחקות חברתית על ידי פיזור אסיפות במקומות ציבוריים.
ב-27 במרץ, הממשלה בחנה תוכנית לאסור השנה "אידול פיטרי מודיק" (אקסודוס) כדי למנוע מתושבי הערים להפיץ את נגיף הקורונה לעיירות וכפרים ברחבי הארכיפלג.
ב-30 במרץ, הנשיא האינדונזע סירב להטיל הסגר על ג'קרטה. מסלולי אוטובוסים המחברים את ג'קרטה וערים ומחוזות אחרים יישארו פתוחים בעקבות ביטול תוכנית להשעות זמנית פעולות של אוטובוסים בינעיריים ומתפרסמים של ג'קרטה (AKAP).
ב-31 במרץ, אינדונזיה הכריזה על תקציב של 405 טריליון לצורך הטיפול במגפה, וצפתה גירעון של 5% בתנועה היסטורית. הממשלה תקצה 75 טריליון רופיה אינדונזית עבור ההוצאות בריאות, 110 טריליון רופיה אינדונזית עבור הגנה חברתית, ו-70.1 רופיה אינדונזית טריליון עבור מס' תמריצי אשראי עבור ארגונים. החתוך הגדול ביותר, 150 טריליון רופיה אינדונזית, תופרש לקבלת תוכניות התאוששות כלכליות, כולל ארגון מחדש של אשראי ומימון לעסקים קטנים ובינוניים.
ב-13 באפריל הכריז הנשיא ג'וקו וידודו על נגיף הקורונה כאסון לאומי לאחר שנדבקו 4,557 אנשים וקרו 399 מקרי מוות באינדונזיה. פרופ' מוחמד מחפוד MD כמו המשרד לתיאום עניינים פוליטיים, משפטיים וביטחוניים של אינדונזיה  ציין כי לאסון הלאומי אינו יכול להתבסס על כוח עליון.
ב-21 באפריל הודיע הנשיא ג'וקו וידודו על החלטתו לאסור את "אידול פיטרי מודיק" (אקסודוס) החל מ-24 באפריל כדי לרסן את התפשטותו של נגיף נקורונה לפני הרמדאן. כדי לסייע במאמץ זה, תנועת אוטובוסים בין-עירוניים נאסרה עד 31 במאי, טיסות מסחריות וצ'רטר עד 1 ביוני, הובלה ימית עד ה-8 יוני, וכרכרות נוסעים למרחקים ארוכים עד 15 ביוני.
מדיניות התמריצים
כדי לצמצם את השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה הלאומית, הממשלה משחררת מדיניות תמרצים בסך 10.3 טריליון רופיה אינדונזית למגזר התיירות, בצורה של הנחות במחיר הכרטיסים וניכויי מס במסעדות. תקציב טריליון רופיה אינדונזית ניתן לספק מחירי כרטיסים מוזלים לעשרה יעדים תיירותיים, כמו באטם, דנפסאר, יוגיאקרטה, לבואן באג'ו , לומבוק , מאלאנג, מאנאדו , אגם טובה (נמל התעופה הבינלאומי סיסינגאמנגארחה השלישי ), טנג'ונג פאנדאן וטנג'ונג פינאנג , החל החל ממרץ עד מאי 2020. מחירי הכרטיסים לחברות תעופה נמכרו בעלות נמוכה יותר והפכו למוזלים ב-50%, שירות בינוני ב-48% ושירות מלא ב־45%. במיוחד עבור הנחה זו במחיר הכרטיסים, קרן הגירויים 444.39 מיליארד רופיה אינדונזית מתקציב המדינה (APBN) בשווי מוזל של 30% ו-25% מהנוסעים בכל טיסה. בנוסף, ישנם הנחות כרטיסים נוספות ששולמו על ידי אנגקאסה פורה הראשון ואנגקאסה פורה השני בסכום של 100 מיליארד רופיה אינדונזית ו-PT פרטמינה (פרסרו) בסכום של 260 מיליארד רופיה אינדונזית באמצעות הנחות מחיר, כך שהתמריץ הכולל של מחיר הכרטיס הוא 960 מיליארד רופיה אינדונזית כשניתן להפחית את מחיר הכרטיס ב-50%.
מגבלות חברתיות רחבות היקף
במקום ליישם הסגר ארצי, אזורים ספציפיים יכולים להגיש בקשה לבקשה להגבלות חברתיות רחבות היקף (PSBB) למשרד הבריאות לצד הוכחת צעדים אנדמיים והפחתה. אם יאושר, ייקבע מועד על ידי השלטון המקומי ויימשך למשך שבועיים לפחות.
תחת המגבלות הנוכחיות, כל אפשרויות התחבורה הציבורית חויבו לפעול עם שעות וקיבולת מופחתות. עסקים וחנויות לא חיוניים נדרשו להיות סגורים. מסעדות ודוכני אוכל פתוחים לטייק-אווי ומשלוחים בלבד, שווקים ועסקים חיוניים יכולים להיפתח עם התרחקות חברתית. בהתאם לאזור, תחבורה פרטית חויבה להיות תחת הגבלת נוסעים וחלה גם חובת מסכה.
אצ'ה
ב-12 במרץ ייעץ מושל אצ'ה, נובה איראניאסיה, לפעול להתרחקות מפעילויות שאינן עולות בקנה אחד עם ערכי השריעה הדתית והאסלאמית.
ב-15 במרץ, עקב העלייה המהירה של מספר מקרי הנגיף במדינה, החליטה מחוז אצ'ה לסגור בתי ספר עד להודעה חדשה.
ב-20 במרץ הכריזה מושל אצ'ה על מצב חירום "בקנה מידה פרובינציאלי" באצ'ה למשך 71 יום, שיימשך עד 29 במאי.
באנטן
ב־15 במרץ מכריז מושל באנטן, ווהידין חלים על התפרצות נגיף הקורונה כ"אירוע יוצא דופן" ומחליט לסגור את כל בתי הספר למשך שבועיים.
מרכז ג'אווה
ב-14 במרץ, מושל מרכז ג'אווה, ג'אנגר פרנובו החליט לסגור את כל גני הילדים עד חטיבות הביניים במחוז. בתי הספר התיכוניים יישארו פתוחים בעונת הבחינות. העיר סלאטיגה הכריזה גם היא על אותה פעולה ב-15 במרץ. ממשלת העיר תספק גם סך של 3 מיליארד רופיה אינדונזית לתמיכה רפואית.
ב-26 במרץ הודיעה העיר סולו, סמרנג, סלאטיגה, וריג'נסי סוקואג'רו כי פתיחת גני הילדים, בתי הספר היסודיים וחטיבת הביניים תידחה עד 13 באפריל.
ב-27 במרץ למרות הצהרותיו של הנשיא ג'וקו וידודו, כי ההסגר היא סמכות השלטון המרכזי, ראש עיריית טגאל, דדי יון סופריונו הודיע כי יוטל הסגר בטגאל. הוא הורה לחסום את גישת 49 הכבישים לעיר עם מחסומי בטון, והמבקרים מבחוץ ייבדקו ביסודיות ויצטרכו לעבור תקופת הסגר של 14 יום. מצד שני, מושל מרכז ג'אווה, ג'אנגר פרנובו התעקש כי המצור יתרחש רק בחלק כלשהו של העיר טגאל, ולא על כל העיר.
ג'קרטה
ב-13 במרץ, לאחר 69 מקרים חיוביים של נגיף הקורונה, נסגרו מספר יעדים תיירותיים בג'קרטה כולל אנקול דרימלנד, מוזיאונים מרובים המנוהלים על ידי הממשלה, גן החיות של ראגונאן ומונאס  במשך שבועיים. הארגון האיסלאמי מוחמדייה הקים "מרכז פיקוד" שהקצה 20 בתי חולים במדינה לטיפול בהתפרצות, כאשר המרכז מוביל על ידי המומחה לרפואה דחופה קורונה רינטואן.
ב-14 במרץ, מושל ג'קרטה אניהס בסוודאן החליט להשהות את כל פעילויות ובדיקות בית הספר למשך שבועיים בתגובה למנוע התפשטות נוספת של הנגיף בעיר הבירה ג'קרטה.
ב-15 במרץ הכינה ממשלת מחוז ג'קרטה 500 עד 1,000 מיטות לחולים נבדקים שיוצבו במתקני טיפול קורונה.
ב-16 במרץ המעבר המהיר של ג'קרטה, LRT וטרנסג'קרטה החלו לצמצם את מספר הנסיעות, המסדרונות ולוחות הזמנים (6 בבוקר עד 6 בערב). עם זאת, מדיניות זו חזרה בה עקב תור ארוך בתחנות אוטובוס ובתחנות רכבת רבות בבוקר. מדיניות בלתי אחידה תיעצר במהלך ההתפרצות.
ב-20 במרץ הכריז אניהס בסוודאן על מצב חירום בג'קרטה במשך 14 הימים הבאים, שנמשך עד 2 באפריל.
ב-28 במרץ, ממשלת מחוז ג'קרטה האריכה את מצב החירום עד 19 באפריל.
ב-2 באפריל, אניהס בסוודאן הקצה את Rp3tn להילחם בהתפרצות נגיף הקורונה, והתקציב ישמש למימון מאבק העיר נגד הנגיף עד מאי השנה, על ידי הקצאה בהדרגה של 1.3 רופיה אינדונזית וטריליון רופיה אינדונזית נוספים.
בקשת ג'קרטה לעוצר אושרה על ידי משרד הבריאות ב-7 באפריל והיא נכנסה לתוקף מ-10 באפריל, למשך שבועיים לפחות.
ב-21 באפריל ממשלת ג'קרטה הכינה 136 בתי ספר כשטח בידוד לחולי קורונה והמדיניות היא עדיין הצעה הממתינה לאישור ממשרד החינוך.
מזרח ג'אווה
באותו יום הורה מושל מזרח ג'אווה, ח'ופיפה אינדאר פרוונזה לסגור את כל בתי הספר ברחבי המחוז. למוסדות חינוך הומלץ לבטל כל סוג של חילופי סטודנטים עד לזמן בלתי מוגדר. אולם הבחינה הלאומית במחוז לא תידחה.
ב-16 במרץ ראש עיריית מאלאנג, סוטיאג'י החליט לסגור את כל הגישה לעיר (הסגר), החל מ-18 במרץ. החל מ-16 במרץ, אין מקרה חיובי אחד של נגיף הקורונה במאלאנג או במחוז מזרח ג'אווה. בהמשך הוא הבהיר כי ההתאוששות חלה רק על ממשלת מאלאנג, ולא על האוכלוסייה הכללית.
ב-20 במרץ, הכריז ח'ופיפה על מצב חירום במזרח ג'אווה בשל התפרצות נגיף הקורונה.
צפון סומטרה
ב-31 במרץ הכריזה ממשלת מחוז צפון סומטרה על מצב חירום עד 29 במאי 2020.
פפואה
ב-24 במרץ החליטה ממשלת פפואה המחוזית לסגור גישה לפפואה. נאסרה כניסה ויציאה פרט לעובדים בתחום הלוגיסטיקה והרפואה החל מ-26 במרץ במשך 14 יום. שר הפנים האינדונזי, טיטו קרנביאן לא הסכים עם ההחלטה ואמר כי עצת הממשלה המרכזית לממשלות האזוריות אינה לסגור תחבורה, אלא לאסור התכנסויות המוניות.
דרום סומטרה
ב-30 במרץ מונה כפר האתלטים ג'ייבאבר, בית המגורים של אתלטים לשעבר למשחקים האסייתיים בפלמנג 2018, על ידי מושל דרום סומטרה, הרמן דרו להיות בית הטיפול של PUM (מרכז ה - ODP). הוא כינה אותו כ"בית בריא לנגיף הקורונה".
דרום ג'אווה
ב-14 במרץ, העיר דפוק ובוגור החליטו לסגור את כל בתי הספר מגן ילדים ועד בית ספר תיכון עד 28 במרץ 2020. בעקבות החלטה זו הגיעה גם העיר בנדונג, אשר בחרה לסגור את בתי הספר בשבועיים הקרובים והמליצה לבתי ספר לערוך שיעורים מקוונים.
ב-15 במרץ, פורסמה מפת ההפצה של מערב ג'אווה לציבור. ריג'נסי בוגור יישמה "הסגר חלקי" באזור התיירות פונאק למבקרים זרים כדי למנוע כניסתם לאזור. אצטדיון ג'אלק הרופט, אצטדיון פקנסארי ופטריוט סטדיום  התכוננו לקראת מבחן ההמוני המהיר של נגיף הקורונה.
קלימנטן המערבית
ב-15 במרץ, המושל החליט להטיל הסגר לכל התלמידים מהגן ועד חטיבות הביניים במחוז עד למועד שטרם הוחלט. במהלך תקופת ההסגר על התלמידים להישאר בביתם לצורך לימודים. יוצא מן הכלל לתלמידי תיכון ותיכונים מקצועיים בשנתם האחרונה.
אוניברסיטאות
בתגובה להתפרצות הקורונה במדינה, אוניברסיטאות רבות בחרו לבטל שיעורים ובמקום זאת ללמד סטודנטים באופן אינטרנטי.
ב-16 במרץ, לפחות 17 אוניברסיטאות ברחבי אינדונזיה אישרו כי ההרצאות המקובלות פנים אל פנים יבוטלו ויוחלפו בשיעורים מקוונים. סיום הלימודים וההתכנסויות בוטלו ועל סטודנטים ומרצים שיצאו לחו"ל ממדינות עם מקרי וירוס מאושרים מכל סיבה שהיא, צריכים לבודד את עצמם בביתם. החל מ-14 במרץ, אוניברסיטאות רבות סגרו את שיעוריהן ויצרו תא חיטוי כמאמץ לרסן את נגיף הקורונה ולמנוע את התפרצות בתחומן.
תאגידים
ב-14 במרץ החלו טוקופדיה וגוג'ק  לבחון עבודה מהבית.
ב-15 במרץ, יוניליוור אינדונזיה הודיעה על מדיניות עבודה-מהבית עבור אתר המשרדים שלהם, מדיניות זו החלה ב-16 במרץ עד להודעה חדשה.
ב-28 במרץ, אייר אסיה אינדונזיה (QZ) השעתה את כל טיסות הפנים והבינלאומיות כדי להתגבר על התפשטות המגפה. כל טיסות הפנים הושעו בין 1 באפריל ל-21 באפריל 2020 ואילו טיסות בינלאומיות בין 1 באפריל ל 17 במאי 2020. AirAsia תחדש את הפעילות באינדונזיה ב-7 במאי.
ב-31 במרץ תרם חברת גראב 10 מיליון דולר אמריקני כדי להפחית את ההשפעה של נגיף הקורונה באינדונזיה.
ארגונים חברתיים
ב-16 במרץ קראה מועצת אולמה האינדונזית (MUI) ומוחמדייה  להחליף את תפילת יום שישי בתפילת זוהר ולא להשתתף בשום פעילות דתית באזורים הנגועים בנגיף.
ב-31 במרץ, מוחמדייה המליצה למוסלמים שלא לקיים טאראווה בתפילות הרמדאן ועיד אל-פיטר.
מגבלות על תעופה ותיירות
אינדונזיה שללה מעבר וכניסה לכלל המבקרים הזרים מאז 2 באפריל.
גארודה אינדונזיה, סיטילינק, ליון אייר, באטיק אייר וסריוויג'איה אייר  ביטלו כמה טיסות וחיטו את מטוסיהם. בינתיים ביטלה אייר אסיה אינדונזיה אסיה את כל הטיסות. חברות תעופה בינלאומיות השביתו שירותים באופן זמני או המשיכו לפעול בתדירות מופחתת. חברות אחרות כמו צ'יינה איירליינס ואיתחאד איירווייז בחרו להמשיך בשירותיהן כרגיל.
אי גילוי הנגיף
מומחי בריאות חוששים כי המדינה לא מצליחה לזהות את העברת הנגיף מאדם לאדם. מארק ליפיץ', פרופסור לאפידמיולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הארווארד , "ניתח את התעבורה האווירית מהעיר הסינית במרכז ההתפרצות בסין והציע בדו"ח... שאולי אינדונזיה החמיצה מקרים של נגיף הקורונה" אתרי חדשות דיפלומטים מערביים   כמו גם מקומיים ובינלאומיים  פרסמו כי חוסר המקרים באינדונזיה נובע מבדיקות לא מספיקות ובדיווח, בניגוד למזל מוחלט והתערבות אלוהית.
ב-22 במרץ, מחקר העלה כי המספר הרשמי של זיהומים עשוי לשקף רק 2% מהמקרים האמיתיים של נגיף הקורונה באינדונזיה. על פי הדיווח בעיתון ה"ג'קרטה פוסט" ב-5 באפריל, הממשלה המרכזית ערכה רק ממוצע יומי של 240 בדיקות PCR מאז 2 במרץ.
תקציב למשפיעים על מדיה חברתית זרה
הממשלה התמודדה עם תגובה חריפה וזאת לאחר שהתחייבה להפריש 72 מיליארד רופיה אינדונזית (5 מיליון דולר אמריקני) כדי לשלם עבור משפיעים על המדיה החברתית למשוך תיירים לאינדונזיה.
חוסר שקיפות
נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, ספג ביקורת גם על ידי לשכת המסחר והתעשייה האינדונזית, קבוצות לזכויות אדם, וגם על ידי המפלגה הפוליטית כמו גולקר ומפלגת הצדק המשגשגת (PKS). בגלל חוסר שקיפות ביחס למידע על נגיף הקורונה. וידודו התעקש לא לשתף את פרטי היסטוריית הנסיעות של החולים שעברו בדיקה חיובית עם נגיף קורונה בניסיון להפחית את הבהלה וחוסר הנוחות בקרב הציבור הרחב. הציבור ביקש מהממשלה לשחרר מפה לאומית רשמית של מיקומם של המקרים המאושרים של נגיף הקורונה, מכיוון שמפות עצמאיות בלתי רשמיות עשויות לספק נתונים שגויים.
בדיקות וטיפול
דיווחים התפרסמו על חולים בג'קרטה הגדולה שצריכים להמתין זמן רב כדי לקבל בדיקות או טיפול במקרים אפשריים של מחלת הנגיף הקורונה, שכן בתי החולים להפניה צריכים להתמודד ולעמוד בפני המתח הגובר.
מדיניות ההסגר
ג'וקו וידודו נכנס ללחץ מוגבר להטלת הסגר חלקי על אזורים הנגועים בנגיף, כאשר מדענים אומרים כי המדינה נמצאת במרוץ נגד הזמן כדי לבלום את התפשטות נגיף הקורונה לפני עיד אל-פיטר וכי הסגר קהילתי יכול להיות הפתרון היחיד. ב-16 במרץ הצהיר יוקובוי כי מדיניות ההסגר היא סמכות השלטון המרכזי והזהירה את השלטון המקומי שלא להטיל הסגר ללא הסכמת הרשות המרכזית.
ב-27 במרץ קראו עשרות פרופסורים לרפואה באינדונזיה ליישם "הסגר מקומית" ואמרו כי מדיניות ההתרחקות הפיזית של הממשלה אינה "אפקטיבית". הממשלה ניסחה תקנה שתקבע את הנהלים והדרישות להטלת הסגר אזורי.
צנזורה
כמה מבקרי ממשלה נעצרו בגין הפצת מידע כוזב על מגפת נגיף הקורונה.
שיעורי תמותה נוספים שלא נכללו בספירות הרשמיות
על פי דיווח של רויטרס, נכון ליום 28 באפריל, היו כ-2,200 חולים שמתו עם תסמינים של נגיף הקורונה, אך לא נכללו בנתוני ההרוגים הרשמי של 693. הדבר מרמז כי באינדונזיה שיעור התמותה גבוה יותר מהספירה הרשמית. ניתוח שפורסם ב"פייננשל טיימס" הראה כי בג'קרטה היו 1,400 הרוגים נוספים בהשוואה למספר ההרוגים הממוצע במרץ ובאפריל. מספר מקרי המוות העודף הזה הוא פי 15 מהנתון הרשמי של 90 מקרי מוות מנגיף הקורונה באותה תקופה.
פאניקת הקניות
מסכות פנים כירורגיות באינדונזיה זינקו במחיריהן פי שישה מהערך הקמעונאי המקורי מסביב ה-30 אלף רופי אינדונזי ל-185 אלף רופי אינדונזי (ישנם מקורות שהצהירו כי הוא עולה על 300,000 IDR) לכל קופסה בכמה חנויות. דווח על פאניקת קנייה מאז אמצע פברואר לפני אישור המקרים הראשונים. נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו הזהיר מפני אגירת מסכות פנים וחיטוי ידיים והמשטרה הלאומית של אינדונזיה החלה להכות את האגודים החשודים.
כלכלה
בעקבות המגמה העולמית של ירידת שערי המניות, ה-IDX Composite נחלש עוד לפני האישור הראשון למחלה באינדונזיה. בתגובה להאטה כלכלית צפויה באינדונזיה בגלל אובדן הפעילות הכלכלית הסינית, בנק אינדונזיה הוריד את הריבית ב-25 נקודות בסיס ל-4.75% ב-20 בפברואר.
ב-12 במרץ, כאשר הצהיר ארגון הבריאות העולמי על נגיף הקורונה כמגפה, ה-IDX Composite נפלה ב-4.2 אחוזים ל-4,937 עם פתיחת מושב יום חמישי, רמה שלא נראתה כמעט בארבע שנים.
ב-13 במרץ, הפסקת המסחר במניות לראשונה מאז 2008 בגלל מגפה.
ב-17 במרץ, הרופיה האינדונזית נחלשה ל-15 אלף רופיה לדולר אחד אמריקני, כשהיא מגיעה לרמה שלא נראתה מאז אוקטובר 2018.
ב-19 במרץ, IDX Composite נעצר בגלל הירידה החדה של יותר מחמישה אחוזים. זוהי עצירת המסחר הרביעית שחווה IDX Composite במהלך משבר הנגיף. רשות השירות הפיננסי של אינדונזיה (OJK) הוסיפו את הפסקת המסחר אם IDX Composite ירד ביותר מ-15 אחוזים.
מספר קניונים החלו להיסגר מרצונם בגלל ירידה בתנועת האנשים בתחומן. רק בתי מרקחת, חנויות ממכר מזון וכספומטים עדיין פועלים עם שעות מוגבלות.
שרת האוצר של אינדונזיה, סרי מוליאני ניבאה כי הצמיחה הכלכלית האינדונזית ברבעון השני יכולה לרדת ל-0.3 אחוז ואפילו לרדת למינוס 2.6 אחוז, אך ברבעון השלישי יכולה להתאושש ל-1.5 עד 2.8 אחוזים.
ספורט, תיירות ופנאי
גם התיירות האינדונזית סבלה מההשפעה של נגיף הקורונה, כאשר באלי סובלת מירידה של 33% בכניסות התיירות בהשוואה לינואר, וצמצום תלול של 96% בקרב המטיילים הסינים. במלונות אחוז התפוסה דל, כאשר מלונות מסוימים חווים 5% ואף 0% תפוסה בגלל התמחות יתר בקרב המבקרים הסיניים, הגדלת מגבלות הנסיעות ממדינות המקור וחשש כללי מהנגיף. עם זאת יש עלייה באינטרס לתיירות פנים, ותיירים סיניים שכבר באי בחרו בדרך כלל להאריך את שהותם. כל החופים בבאלי נסגרו באופן זמני לציבור. שבוע הספורט הלאומי בפפואה (PON) של שנת 2020, שנקבע בתחילה לאוקטובר, יידחה.
מרוץ ה-ePrix של ג'קרטה של עונת הפורמולה E של 2019–2020 יידחה גם הוא בגלל חששות מפני נגיך הקורונה. שירות ההשקעות וההפסקה החד-פעמית של העיר (PM-PTSP) הודיע כי בכוונתה לדחות כל אירועי ציבור עם התכנסויות המוניות ממארס לאפריל בעקבות הידיעה על הגדלת מספר המקרים של נגיף הקורונה ל-27.
אירועי מוזיקה רבים כמו של בריץ' העשיר, המרסוניק, תיאטרון חלומות, Babymetal, Slipknot, ONE OK ROCK ופסטיבל מוזיקת ריקוד אלקטרונית "We Are Connected" הושעו במדינה בגלל חששות הנגיף הקורונה.
מספר סרטים מקומיים, כמו תוכנית שירות קהילתי בכפר פנארי, "המחמיא" (הסרט), דור שנות ה-90: מלנכוליה התעכבו, בשל התפרצות מגפת הקורונה.
תערוכת הרכב הבינלאומית באינדונזיה 2020 תידחה בגלל משבר הנגיף.
התכנסות ויקיפדיה האינדונזית (יחד עם מהדורת שפות אחרות באינדונזיה, כמו ויקיפדיה הג'אוונית, ויקיפדיה הסונדנית, ויקיפדיה מינאנגבאו וכו') מכונה "WikiNusantara" (בדומה לוויקימניה אך בקנה מידה לאומי) המתוכנן בסוף מרץ בפאדנג מבוטלת.
טרנציו גרוסי
טרנציו גרוסי (באיטלקית: Terenzio Grossi; 25 בספטמבר 1832 – ספטמבר 1862) היה שודד דרכים איטלקי, ראש כנופיה ופורע חוק, עמד בראש כנופיית גרוסי, שפעלה בשנים 1861–1862. גרוסי וחבורתו היו מבצעים מעשי רצח רבים, מעשי שוד והתקוממויות מזוינות כנגד המדינה האיטלקית המתהווה ותמכו למעשה בניסיון להחזיר את השלטון האפיפיורי בארצות מארשה בתחילת איחוד איטליה. הוא זכור במסורות בעל פה כגיבור עם, הוא נרצח בבגידה על ידי איש כנופייתו ויד ימינו סנטה פרונטיני, שפעל בהסכמה סודית עם מחוז פזארו ואורבינו להסגרתו של מנהיג הכנופיה תמורת חנינה ופרס כספי.
גיל ההתבגרות ופשעים מוקדמים
טרנציו גרוסי נולד באורבניה ב-25 בספטמבר 1832, בעיירה מארצ'ה הינדרלנד עשרה קילומטרים מאורבינו. היה הבכור מבין שני בנים (טרנציו ומרקו), הוא גדל במשפחה של איכרים חסרי קרקע ועבד באדמות של כמה חוות באזור. עד מהרה טרנציו גרוסי התגלה כבלתי סובלני למצבו כחקלאי ובגיל ההתבגרות הוא ביצע את הפשעים הראשונים נגד רכוש וגנב נכסים מאולתרים מהמתיישבים ובעלי הקרקעות של המחוז.
בשנת 1854 כבר נעצר גרוסי מספר פעמים על ידי כוחות מדינת האפיפיור בגין גניבות והפרה של הצו הפוליטי שקבע באותה עת חובת העסקה בסחר הוגן ועמידה בעוצר משעות בין הערביים לעלות שחר. במסמכים הוא תואר כבעל קומה גבוהה ובהיותו גאוותן, עקשן ויוזם בתגובה להאשמות נגדו.
המאסר
גרוסי ברח שוב ושוב מבתי הכלא של פוסומברון וסן אנג'לו בוואדו, ולבסוף ממבצר סן ליאו בשנת 1858, לאחר שנידון ל-12 שנים בכלא. נמלט וכועס על חומרת עונשי האפיפיור נגדו, גרוסי הסתתר במשך זמן מה ואז התנדב לשירות המהפכן גריבלדי בשנת 1860, השנה בה לחם לצד המהפכנים נגד מדינת האפיפיור. סביר מאוד להניח שבאותה תקופה גרוסי קיווה לחנינה מהמדינה החדשה על פשעי עבר ושהוא יוכל איכשהו לחמוק מההרשעות הישנות נגדו על ידי לחימה למען אנשיו של גריבלדי. אך החנינה של גרוסי ושאר פושעי בתי הכלא של האפיפיור לא הגיעה ובשנה שלאחר מכן התבססה המדינה האיטלקית באזור רומאניה ומארצ'ה עם מיסים חדשים והנהגת שירות צבאי חובה. מאוכזב לאחר שסיכן את מותו כחייל בקרב על פוסומברון ב-10 בספטמבר 1860, חזר גרוסי לפשע והתפכח מהפוליטיקה בניסיון להתנגד לשליט פיידמונטה.
כנופיית הפשע
בשנים 1861–1862, טרנציו גרוסי וכנופייתו עמדו במרכזם של השתלטויות מזוינות רבות בעיירות ובערים באזור מרצ'ה, וכן ביצעו פעולות אלימות נגד הקרביניירי המלכותי והמשמר הלאומי. בין הערים הכבושות היו מונטפברי, איזולה די פאנו, מונטצ'אטו ועוד. השודים שביצעה הכנופיה נגד בעלי הממון ועסקים מסחריים הניבו רווחים עצומים שגרוסי העניק לעיתים קרובות את חלקם לפשוטי העם וזכה לחיבתם ובהכרת תודתם. החבורה, שהורכבה בעיקר מעריקים ופושעים מזדמנים, מצאה אפוא את תמיכת האוכלוסייה הפחות אמידה, שסבלה יותר מכל ממוסד גיוס החובה שהונהג והתנגדה למדינת האפיפיור.
בגידה ומוות
תהילתו של טרנציו גרוסי ושותפיו הלכה וגדלה ביחס לעליית כוחם, עד כדי כך שנדרשה הצבת כוחות חמושים גדולים בניסיון ללכוד אותם. אף על פי כן, לאחר יותר משנה של מחקר טרנציו גרוסי עדיין היה פושע נמלט.
ב-9 בספטמבר 1862 סנטה פרונטיני, מעריץ אלים ואכזר של הכנופיה, הסכים עם ממשלת נפת פסארו דה אורבינו להסגיר את טרנציו גרוסי תמורת דרכון ומסמכי נסיעה ותגמול של אלף לירות. טרנציו גרוסי, שלפני זמן מה סירב לאותה הצעה על מנת לא לבגוד בחבריו, נהרג בשתי יריות מאחור על ידי סנטה פרונטיני בדרך שמובילה לאיזולה די פאנו. סנטה פרונטיני לא קיבל את החסינות המובטחת אך נשפט ונידון למוות בגיליוטינה.
ויקטור טילגנר
ויקטור טילגנר (בגרמנית: Viktor Tilgner; 1844, ברטיסלאבה – 1896, וינה) היה פסל וטובע מדליות אוסטרי.
עבר בילדותו עם משפחתו לווינה, הפסל זיהה את כישרונו והיה המורה הראשון שלו, בהמשך למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. שם למד אצל ואצל  בהמשך נמשך לעבודות תחריט ועבד אצל טובע המדליות. אחד מתלמידיו היה הפסל הגרמני אמריקאי.
בתערוכה העולמית של וינה פגש את הפסל וטובע המדליות הצרפתי שפיסל בסגנון ניאו בארוק, טילגנר הושפע מסגנונו, ושנה לאחר מכן ביקר באיטליה. בעשרים שנות חייו האחרונות היה בבעלותו סטודיו גדול בווינה.
ויקיציטוט
ויקיציטוט (באנגלית: Wikiquote) הוא מיזם-אחות של ויקיפדיה, שמשתמש בתוכנת מדיה-ויקי ומנוהל על ידי קרן ויקימדיה. האתר הוא ויקי, ומבוסס על רעיונו של דניאל אלטסון, שמומש במקור על ידי בריאון ויבר. מטרת המיזם היא לבסס מאגר רחב של ציטוטים חופשיים ממקורות שונים.
המיזם החל את דרכו ב-27 ביוני 2003 באנגלית. אחריו נוספו מיזמים בשפות אחרות. בכל מיזמי ויקיציטוט נכון לאוגוסט 2023 נכתבו למעלה מ-302,000 דפים ב-72 מהדורות בשפות שונות.
הגרסה העברית של ויקיציטוט החלה לפעול ב-30 ביולי 2004. נכון לאוגוסט 2023 ויקיציטוט העברי הוא במקום ה־9 בעולם במספר דפי הציטוט (למעלה מ־8600) ובמקום ה־10 בעולם במספר העריכות (202 אלף).
לארי ג'יימס
ג'ורג' לארי ג'יימס (באנגלית: George Larry James; 6 בנובמבר 1947 - 6 בנובמבר 2008) היה אתלט אמריקאי שזכה במדליית זהב אולימפית בריצת שליחים 4X400 מטר ובמדליית כסף בריצת 400 מטר (מקסיקו סיטי 1968). שבר ב-1968 את שיא העולם בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה
לארי ג'יימס נולד ב-1947 בעיר מאונט פלזנט שבמדינת ניו יורק. למד בתיכון "וייט פליינס" שבעיר וייט פליינס במדינת ניו יורק. בתקופת לימודיו החל לעסוק באתלטיקה במספר תחומים שכללו ריצה וקפיצות ואף היה שותף לנבחרת השליחים של בית הספר שקבעה שיא לאומי לתיכונים.
עם סיום לימודי התיכון החל ג'יימס ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת וילאנובה ובהמשך סיים תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת ראטגרס. במהלך לימודיו בוילנובה השתתף באליפות האוניברסיטאות של ארצות הברית וזכה 3 פעמים (1968, 1969, 1970) בריצת 440 יארד.
לאחר פרישתו מקריירת הספורט מונה ג'יימס לדיקן לפיתוח תוכניות הספורט באוניברסיטת סטוקטון בניו ג'רזי שם עבד 28 שנה עד פרישתו לגמלאות. ב-2003 מונה למנהל נבחרת ארצות הברית באתלטיקה שהשתתפה אליפות העולם באתלטיקה שנערכה אותה שנה בצרפת.
נפטר ב-2008 כתוצאה מסרטן המעי הגס.
שיאן עולם
במבחנים שנערכו בספטמבר בקליפורניה לקביעת נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מקסיקו סיטי קבע ג'יימס תוצאה של 44.1 שניות בריצת 400 מטר שהיוותה שיא עולמי חדש. אומנם חברו לקבוצה לי אוונס קבע תוצאה טובה יותר של 44.0 שניות אולם היא לא הוכרה מאחר שאוונס נעל נעלי ריצה לא חוקיות. שיאו של ג'יימס שיפר ב-4 עשיריות השנייה את שיאו של טומי סמית' מארצות הברית שנקבע במאי 1967. שיאו של ג'יימס נשבר על ידי לי אוונס באוקטובר אותה שנה במהלך האולימפיאדה.
אלוף אולימפי
באותה אולימפיאדה זכה גם במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.9 שניות אחרי לי אוונס (בשיא עולמי של 43.8 שניות) ולפני רון פרימן (44.4 שניות). כל שלושת הראשונים היו מארצות הברית כשגם ג'יימס וגם אוונס השיגו תוצאה טובה משיאו העולמי של אוונס.
1970
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה זכה ג'יימס בשתי מדליות זהב: בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.2 שניות לפני וורנר רייברט (Werner Reibert) ממערב גרמניה (50.4 שניות) ודימיטרי סטוקלב מברית המועצות (50.7 שניות) ובריצת שליחים 4X400 מטר, יחד עם נבחרת ארצות הברית, בשיא משחקים של 3:03.3 דקות לפני נבחרת ברית המועצות (3:04.2 דקות) ונבחרת צרפת (3:04.4 דקות).
חומצה פיטית
חומצה פיטית (באנגלית: Phytic acid) היא תרכובת מחזורית שמהווה את צורת האחסון והאגירה הנפוצה ביותר של זרחן בזרעים. תרכובת זו נוצרת על ידי זרחון הדרגתי של מיו-אינוזיטול, שמתרחש בציטוזול של תאי זרעים שונים. החומצה ידועה בתור היותה אנטי-נוטריינט שכן היא מעכבת ופוגעת בספיגת יסודות חשובים במערכת העיכול כמו אבץ, ומגנזיום.
ייצור חומצה פיטית בטבע
חומצה פיטית לרוב מיוצרת ונאגרת בצמח כחלק משלב התפתחותו. החומצה מיוצרת בציטוזול של תאי הצמח, בשני מסלולים מטבוליים אפשריים: במסלול תלוי ליפידים (חומצות שומן), שמתקיים בנוכחות של הליפידים פוספטידילאינוזיטול ופוספואינוזיטידים, ובמסלול שאינו תלוי ליפידים, במהלכו נדרשת נוכחות של אינוסיטול פוספטים מסיסים (soluble inositol phosphate).
חומצה פיטית בתזונת האדם
דגנים, קטניות, אגוזים ושמנים המופקים מזרעים הם המקור העיקרי לצריכת חומצה פיטית ממקור טבעי בתזונת האדם.
חומצה פיטית אחראית בין היתר על מרקם של מוצרי מזון שונים. חומצה פיטית גורמת להאטת התגבשות החלבונים בטופו, לשימור מוצרי מאפה ולייצוב חלבונים מסיסים בחלב סויה. מאז שנת 1997, בה הוכרה החומצה הפיטית כתוסף בטוח באופן כללי, חומצה פיטית מוספת באופן נרחב לבשר, ממרחי דגים, מאכלי ים משומרים, פירות, ירקות, גבינות, אטריות, רוטב סויה, מיצים, לחמים ומשקאות אלכוהוליים, על מנת למנוע איבוד צבע ובכך תורמת להארכת חיי המדף.
חומצה פיטית כחומר אנטימיקרוביאלי
חיידקים פתוגניים, מחוללי מחלות, שמקורם במזון משפיעים בכל שנה על כשליש מאוכלוסיית העולם. בין היתר, חיידקים אלו מסוגלים לרוב לייצר ביופילם על גבי מוצרי מזון ועשויים בשל כך לשרוד לזמן רב יותר בסביבת עיבוד וייצור המזון. אף על פי שישנם כימיקלים שמשמשים לפתרון בעיה זו ברמה תעשייתית, ישנם מחקרים שמצאו השפעה שלילית של חומרים אלו. גם שימוש בתחליפים טבעיים אחרים לחומרים אלו כמו חומצה ציטרית לא מומלץ שכן הוא אינו מצליח לגרום לחיטוי מוצרי המזון. חומצה פיטית נחשבת בטוחה לשימוש ובעלת אפקט הרסני לביופילם, ולכן נעשה בה שימוש יחד עם נתרן כלוריד כחומר מחטא לטובת פירוק ביופילם בסביבת עיבוד מזון.
השפעות עיבוד מזון על זמינות החומצה
שיטות עיבוד מזון מסורתיות כמו השרייה, הנבטה, בישול והתססה, בין אם לבד או משולבות בטכניקות נוספות, משפיעות על אחוז החומצה הפיטית במזון.
השרייה של דגנים ושעועית יכולה להפחית את החומצה הפיטית (כמו גם אנטי-נוטריינטים נוספים). מאחר שחומצה פיטית מסיסה במים, כמות משמעותית ממנה תימצא במי ההשרייה לאחר מספיק זמן, ובכך הזמינות הביולוגית של המינרלים במזונות אלו יכולה לעלות. הנבטה נמצאה אף היא כמפחיתה את אחוז החומצה הפיטית בקטניות וזרעי דגנים, למעט בשיפון, בחיטה ובשעורה.
בתהליך הבישול, חשיפה של חומצה פיטית ממקור צמחי לטמפרטורה גבוהה במשך זמן רב גורמת לירידה בכמות החומצה במזון. תהליך משולב של השרייה ולאחריה בישול נמצא כיעיל יותר בהפחתת חומצה פיטית, מאשר השרייה בלבד.
התפחת והתססת לחמים באמצעות שמרים יכולים לעזור לשבירת חומצה פיטית. בנוסף, חומצות מסוימות שמיוצרות בתהליך התססת הלחם עשויות לשפר את הספיגה של מינרלים מסוימים על ידי פירוק חומצה פיטית. אחת מהדרכים להארכת חיי המדף במזון הוא החמצה על ידי התססה, כאשר דגנים וקטניות משמשים באופן נרחב בהכנת מגוון רחב של מזונות מותססים. תסיסה לקטית היא השיטה המועדפת להתססת קטניות, דגנים, סויה ותירס. בתהליך זה מיוצרות חומצות שונות, ערך ה-pH הכללי של המוצר יורד, וגורם לפירוק טבעי של חומצה פיטית.
השפעות בריאותיות
מאז שנת 1920 חומצה פיטית נחשבת כאנטינוטריינט. תכונה זו נחקרה רבות לאורך השנים ונמצא כי חומצה פיטית מעכבת את הספיגה של יסודות הכרחיים לגוף האדם כמו מגנזיום ואבץ (הנחשבים למיקרו-מינרלים) במערכת העיכול ובמעי הדק. חומצה פיטית מסוגלת לקשור מינרלים שונים בתהליך כלציה ובכך לעכב ואף למנוע את הספיגה שלהם במעי הדק בעת תהליך העיכול. בנוסף, החומצה הפיטית מעכבת פעילות ביולוגית של חלבונים ושל אנזימי עיכול על ידי יצירת קומפלקס עם יוני סידן וחלבון, ובכך מקטינה את המסיסות של החלבון. כתוצאה מכך עלולות להיווצר בעיות עיכול בבע"ח שלא מפרקים את החומצה ועיקר תזונתם מסתמכת על צמחים.
ככלל, בני אדם ובעלי חיים שאינם מעלי גירה לא מפרקים את החומצה, אולם בעלי חיים מעלי גירה כן מסוגלים לכך בשל נוכחת האנזים פיטאז שמבצע הידרוליזה לחומצה פיטית. מקור האנזים הוא במיקרואורגניזמים שמאכלסים את מערכת העיכול של מעלי הגירה.