cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לודוויג פון מיזס
תאוריית מחזור העסקים האוסטרית
אחת העבודות המחקריות עיקריות של לודוויג פון מיזס, אותה פיתח עוד בשלב מוקדם בקריירה שלו (היא באה לידי ביטוי בעיקר בספרו תאוריה של כסף ואשראי משנת 1912), היא התאוריה של מחזור העסקים לפי האסכולה האוסטרית. בכלכלה העולמית, מאז המאה ה-19 המוקדמת, ישנן תנודות חריפות בין גאות לשפל, לדוגמה בין שנות העשרים הסוערות לשפל הגדול של שנות השלושים המאובקות. התהליך המקרו-כלכלי שבו עיקר הכלכלה נעה בין גאות לשפל, חזרה לגאות וחזור חלילה, נקרא מחזור עסקי. מיזס פיתח תאוריה כלכלית, שגם מדה במבחן המציאות במספר משברים כלכליים, בה הוא מסביר את הגורמים למחזור העסקי. חשוב לציין שתאוריית מחזור העסקים שמיזס פיתח לא כוללת התייחסות להשפעות של תעריפים מסחריים על הגאות והשפל במשק.
כעת מתקיימת תשואה וגאות כלכלית. אך הגאות בהשקעות ובהוצאות של הצרכן היא זמנית בלבד, ואחריה הוא יעבור למצב של חיסכון, או לכל הפחות יפחית בהוצאות שלו. על כל פנים, תשואת הביקוש הצרכנית תרד. כתוצאה מכך התעשייה תפחית בייצור ובהיצע שלה. אלא שהתעשייה כעת התרחבה יתר על מידת הביקוש הריאלית, כדי לענות לדרישת הביקוש הארעית הגבוהה. התוצאה היא שתעשיית היצור שקועה כעת בחובות, נוכח ההלוואות שלקחה, ואין לה יותר את המומנטום של הרווחים שהיו לה בגאות הביקוש. המשמעות היא שקיימת בועה כלכלית, תוצאה של נתק בין מדד ההשקעות במשק לבין מדד הצריכה הריאלי, וישנן שתי אפשרויות שעומדות בפני הממשלה נוכח המצב. ראשית היא לאפשר לבועה להתפוצץ, מה שיגרום למיתון או במצבי קיצון לשפל כלכלי, ולא להתערב עד שהשוק יחזור לערך הריאלי שלו ביחס לדרישת הצרכנים. האפשרות השנייה היא להמשיך בהרחבת האשראי, במדיניות המוניטרית המקלה, ובהורדת הריביות, כדי לדחות את מועד ההתפוצצות של הבועה. התהליך ממשיך ומקטין את החסכונות של החברות בתעשייה, מגדיל את החובות שלהן, מגדיל את הפער בין סך ההשקעות לבין מדד הביקוש הריאלי ומחמיר את הפגיעות שלהן בפני ירידה בסך הפעילות העסקי, שנעשית יותר ויותר חמורה כל עוד התהליך נמשך זמן רב יותר. במקביל, כל עוד התהליך נמשך זמן רב יותר כך נחלש כוח הקנייה של הצרכן הממוצע, וחסכונותיו מתמעטים, מה שהופך אותו גם כן לפגיעה יותר בפני הירידה המתקרבת בסך הפעילות העסקית.
למעשה, דחייה של התפוצצות הבועה לא פותרת את הבעיה, אלא רק מחמירה את הגודל שלה ומרחיקה את מועד ההתממשות של ההתפוצצות. בנקודה מסוימת הבועה תתפוצץ, בין אם כאשר כוח הקנייה של מגזר הצרכנים יהיה מותש, או, במקרה הסביר יותר, כאשר המגזר הציבורי (הממשלה והבנק הציבורי) לא יוכל להמשיך ולהוריד את הריביות (הרי שתאורטית לא ניתן להוריד את הריביות מתחת לאפס; אחרת הבנק ישלם כסף ללקוח כדי שזה ילווה ממנו כסף, ובכך הוא יהיה בהפסדים כתוצאה מהלוואות) או שמסיבה מסוימת יהיה צריך לעצור את האינפלציה ואת הרחבת האשראי (עם האינפלציה תעבור תחום מסוים היא תהפוך להיפר-אינפלציה, שתמוטט לחלוטין את הכוח המסחרי של ההילך החוקי במדינה ויגרום למשבר פיננסי חמור). בנוסף, כל עוד האינפלציה נמשכת, וערך ההילך החוקי נעשה נזיל וחלש יותר, יהיו צרכנים שכדי לשמור על ערך החסכונות שלהם ישקיעו במוצרים עם ערך יציב, כגון זהב או כסף, או שמא ימירו כספם למטבע חוץ, מה שיוסיף להחליש את הכוח המוניטרי של המדינה.
הרחבת אשראי
במסגרת התאוריה של מחזור העסקים, מיזס קובע שאחת הדרכים לבצע מדיניות מוניטרית מקלה ולתמרץ את המשק מעבר לערך הריאלי שלו שבו הוא נתון, היא הרחבת אשראי. הרחבת אשראי הוא מצב בו בנק או גוף אחר הנותן אשראי מלווה בסך הכל יותר כספים מאשר נתונים בידו בזמן הנתון, מתוך הנחה שבעתיד יהיה לו, דרך רווחים, את סך הכספים הנדרשים כדי לענות על כל ההלוואות. המצב הזה מבוצע דרך תחליפי כסף (Money Substitute), שכאמור הם רשמים של עסקאות לחלופות כספים שבחתימה עליהם שני הצדדים המעורבים יוצאים מנקודת ההנחה הבסיסית שניתן יהיה להמיר את המסמך בכסף קשיח בכל רגע נתון, אחרת תהיה בהלה של המשקיעים והמונים יפנו לבנקים ולגופים הנפקת האשראי האחרים בדרישה מידית לבצע פדיון של כספם. כל עוד הגוף המלווה מחזיק בכספות מזומן שווה ערך לכל הנפקות הפיקדונות של תחליפי הכסף, אזי הפיקדונות מובטחים. אלא שבמהלך הרחבת אשראי אין לגוף המלווה מאה אחוז מזומן להמיר איתו את הפיקדונות, שכן הוא מסתמך על קיומם של רווחים עתידיים בהלוואות שהוא נותן. מיזס תבע את המונח אמצעי מהימן (Fiduciary Media) לפיקדונות תחליפי כסף שאין להם גיבוי מלא שהגוף המלווה יכול לערוב להם. מאחר שכל לווה מאמין שהוא יכול להמיר את הפיקדון שלו להילך חוקי לפי הערך הנקוב, הפקדות אלו של תחליפי כסף מסתובבות כשווה ערך בלתי מעורער למזומן. הרחבת האשראי היא גורם מרכזי ביצירתה של בועה כלכלית, שנבדלת ממדד הערך הריאלי של השוק, וגורמת למיתון או שפל. בתוך עבודתו על מחזור העסקים, מיזס התרכז בחקר התופעה של אמצעי מהימן והתפוצה ההמונית שלו במערכת האשראי. שני תלמידיו, פרידריך האייק ומארי רות'בארד, המשיכו אותו בפיתוח של תאוריית מחזור העסקים ולהאייק גם ניתן פרס נובל לכלכלה על חלקו בפיתוח התאוריה.
מודל מתמטי
מבחינתו של מיזס, כל פעולה כלכלית היא ביסודה פעולה אנושית של האינדיבידואל. לא ניתן למספר ולחשב כל פעולה אנושית באופן שיחפוף למודל מתמטי, ולא ניתן לקבוע חוקי יסוד מתמטיים שיכולים לחזות את הפעולה (או הפעולות) האנושית העתידה לקרות כיוון שההתנהגות האנושית היא לא בהכרח רציונלית. מיזס טען שאין להתייחס לכלכלה כאל מדע מדויק, ואין לחבר לכלכלה מודלים מתמטיים כאלו ואחרים. בעיות כלכליות, מבחינת מיזס, יש לפתור לפי מחשבה לוגית ולא לפי משוואות. מעבר לכך, מיזס, בעיסוקו בתורת ההכרה, קבע כלל מנחה עבור החקר הכלכלי באסכולה האוסטרית לפיו המחקר נעשה במתודיקה אפריורי, ומתבסס על עובדות יסוד המוכיחות את עצמן. מיזס פיתח גם את מה שנראה לו כמתודולוגיה הנכונה של התיאוריה הכלכלית - דדוקציה לוגית מאקסיומות ברורות, שאותן כינה "פרקסאולוגיה", והוא העביר ביקורות נוקבות על הנטייה הגוברת בכלכלה ובדיסציפלינות אחרות להחליף את הפרקסאולוגיה וההבנה ההיסטורית במודלים מתמטיים שקשה לחפוף ביניהם לבין המצב בשטח והם פגיעים מפני מניפולציות סטטיסטיות בתהליך המחקרי.
הגות חברתית-מדינית
לודוויג פון מיזס טען קיים קשר בלתי נפרד בין האידאולוגיה הסוציאליסטית לבין דיקטטורה, ונימק, תוך ציטוט המקורות של אידאולוגים סוציאליסטים, שכל משטר סוציאליסטי יהיה דיקטטורי בהכרח. בספרו, "ממשלה כל יכולה", בו הוא חוקר את שורשי הטוטליטריזם הגרמני, הוא בין היתר מתייחס למהפכת נובמבר ב-1918, לניסיון להקים משטר סוציאליסטי על חורבות הקיסרות הגרמנית ולריאקציה הציבורית שקמה נגד משטר זה. מיזס מתייחס לתעמולה הסוציאליסטית, שהציגה עצמה כדמוקרטית, כשקר וכרמייה העיקרית שנועדה להשיג את קולות ההמונים. ההתפקחות הציבורית מאותה בדיה, כך הוא מתאר אותה, של סוציאליזם דמוקרטי, היא שעוררה את הריאקציה נגד המהפכה הסוציאליסטית.
ליברליזם קלאסי
בספרו "ליברליזם" תיאר את האידאולוגיה הפוליטית-חברתית וכלכלית שהוא עצמו דגל בה, המבוססת על ליברליזם קלאסי, על חירות האדם, קיומו של שוק חופשי ומסחר רחב ככל הניתן והשארת המערכת הכלכלית עם התערבות מופחתת ככל הניתן של הממשלה. בנוסף להצבת עצמו נגד כל המגמות הפוליטיות של המאה העשרים, נלחם מיזס בלהט וברהיטות שווה במה שהחשיב מגמות פילוסופיות ומתודולוגיות הרות אסון, בכלכלה ובדיסציפלינות אחרות. אלה כללו פוזיטיביזם, רלטיביזם, היסטוריציזם, פולילוגיזם" (הרעיון שלכל גזע ומין יש "היגיון" משלו ולכן אינו יכול לתקשר עם קבוצות אחרות, גישה פילוסופית שנתמכה בין היתר בידי הוגים כגון קרל מרקס ותומכים של תורת הגזע), וכל המתודולוגיות שפעלו על בסיס אי-רציונליזם והכחשת האמת האובייקטיבית . הוא מעולם לא החשיב את עצמו כ"שמרן" אלא כ"ליברל" בסגנון המאה ה-19.
בנוסף לכך, מיזס עסק גם בסוציולוגיה וחקר ההתנהגות האנושית מנקודת המבט של הליברליזם הקלאסי, שראה בחירות האישית ובכבוד האדם ערך עליון. באשר לתפקיד הראוי של המדינה, היא המגזר הציבורי, אמר: "לראיית הליברל, המדינה קיימת אך ורק למטרת הבטחת הגנה על חיים, בריאות, חופש ורכוש פרטי כנגד התקפות אלימות. כל תפקיד מעבר לכך הוא רוע. מדינה, שמרחיקה עד כדי כך שתפריע בביטחונו של אדם, בריאותו, חירותו או רכושו היא כמובן כישלון." פעמים רבות הוא דיבר וכתב בגנות המלחמה, ובעבודתו הכלכלית הבהיר את ההשפעות ההרסניות של מלחמות על המערכת הכלכלית. "שגשוג שנובע ממלחמה הוא כמו השגשוג שמביאים רעידת אדמה או מגפה ." עוד אמר: "המטרה של ליברליזם היא שיתוף הפעולה השקט של כל יושבי תבל. היא מכוונת גם לשלום בין האומות ."
מיזס גינה גזענות והפרדה גזעית. הוא כתב, בתגובה נגד אוטרקיה ונגד טענות בדבר החשיבות של גזע בהתפתחות כלכלית: "שנאה גזעית אינה תופעה טבעית המולדת באדם. זה תוצר של אידאולוגיות. אבל גם אם היה קיים דבר כזה כמו שנאה טבעית ומולדת בין גזעים שונים, זה לא יהפוך את שיתוף הפעולה החברתי לחסר תועלת ולא יבטל את תורת האסוציאציות של ריקארדו. לשיתוף פעולה חברתי אין שום קשר לאהבה אישית או לציווי כללי לאהוב אחד את השני. אנשים לא משתפים פעולה תחת חלוקת העבודה כי הם אוהבים או צריכים לאהוב אחד את השני. הם משתפים פעולה כי זה משרת בצורה הטובה ביותר את האינטרסים שלהם. לא אהבה ולא צדקה ולא כל רגשות אהדה אחרים, אלא אנוכיות שהיא מקובלת ובצדק, היא מה שדחף את האדם במקור להתאים את עצמו לדרישות החברה, לכבד את הזכויות והחירויות של חבריו ולהחליף שיתוף פעולה שליו באיבה ובקונפליקט ."
ביקורת
ההיסטוריון הכלכלי ברוס קאלדוול מציין כי כבר באמצע המאה ה-20, עם עליית הפוזיטיביזם והקיינסיאניזם, נחשב מיזס בעיני רבים כארכיטיפ של הכלכלן ה"לא-מדעי", בין היתר בהשפעת העיקרון בעבודתו, שקבע שכלכלה אכן לא יכולה להיחשב בגדר מדע מדויק והיא אינה מתאימה לחישובים מתמטיים. בסקירתו משנת 1957 על ספרו "המנטליות הקפיטליסטית", האקונומיסט מבקר את מיזס: "לפרופ' מיזס יש מוח אנליטי מופלא ותשוקה ראויה לחירות, אבל כחוקר הטבע האנושי הוא גרוע וריק, ורמת טיעוניו נמצאים בסטנדרטים נמוכים". הפרשן השמרני וויטאקר צ'יימברס פרסם סקירה שלילית דומה של הספר הזה ב"National Review", וחלק על התזה של מיזס כי הסנטימנט האנטי-קפיטליסטי מושרש ב"קנאה".
בראיון משנת 1978 אמר פרידריך האייק על ספרו של מיזס סוציאליזם:"'בהתחלה כולנו הרגשנו שהוא מגזים להחריד ואפילו מדבר בנימה פוגענית. אתה מבין, בהתחלה הוא פגע בכל הרגשות העמוקים ביותר שלנו, אבל בהדרגה הוא כבש אותנו בחזרה, על אף שבמשך לא מעט זמן למדתי שהוא בדרך כלל צודק במסקנות שלו, למרות שלא הייתי מסופק לגמרי מהטיעונים שלו.'"הכלכלן מארי רות'בארד, שלמד תחת מיזס, הסכים שהוא בלתי מתפשר, אבל הסכסוכים לאורך השנים הוסיפו לשחיקתו. לדבריו, מיזס היה "מתוק להפליא, חיפש ללא הרף עבודות מחקר עבור סטודנטים, אדיב ללא הפסקה, ולעולם לא היה מריר בנוגע לאפליה שזכה מידי הממסד הכלכלי של זמנו".
הספר של מיזס "ליברליזם" אשר יצא ב-1927 לא קיבל תשומת לב גדולה פרט להערותיו על הפשיזם (פון מיזס מבדיל בין הפשיזם האיטלקי לבין הנציונל-סוציאליזם הגרמני, ומבהיר שהאחרון אינו פשיזם אלא זרם נפרד של סוציאליזם). המרקסיסטים הרברט מרכוזה ופרי אנדרסון, כמו גם הסופר הגרמני קלאוס-דיטר קרוהן, ביקרו את מיזס על שסיפק אישור לפשיזם האיטלקי. לאמיתו של דבר, מיזס טען שדעת הקהל הרווחת מתייחסת לפשיזם כרע במיעוטו ביחס לקומוניזם. הביוגרף של מיזס, יורג גואידו הולסמן, טוען כי מבקרים שמציעים כי מיזס תמך בפשיזם הם "אבסורדים". מיזס כתב בספרו "ליברליזם":"'דיכוי בכוח גס הוא תמיד וידוי על חוסר היכולת לעשות שימוש בכלי הנשק הטובים של האינטלקט - שעדיפים על הדיכוי מכיוון שהם לבדם נותנים הבטחה להצלחה סופית. זוהי הטעות היסודית ממנה סובל הפשיזם ואשר בסופו של דבר תגרום לנפילתו.'" אחרי מותו של מיזס, ציטטה אלמנתו קטע שכתב הכלכלן בנג'מין אנדרסון (השייך גם הוא לאסכולה האוסטרית):"'תכונותיו הבולטות ביותר היו כנותו הבלתי גמישה, וישירותו הבלתי-מהססת. הוא מעולם לא נכנע. הוא תמיד הביע בחופשיות את מה שנראה לו נכון. אילו היה מוכן לדכא או רק לרכך את ביקורתו על מדיניות פופולרית אך חסרת אחריות, היו מוצעות לו העמדות והתפקידים המשפיעים ביותר. אבל הוא מעולם לא התפשר.'"
קניון צ'דר
קניון צ'דר (באנגלית: Cheddar Gorge) הוא קניון אבן גיר בהרי מנדיפ (Mendip Hills), בסמוך לכפר צ'דר במחוז סאמרסט באנגליה. זהו הקניון הגדול ביותר בבריטניה, והוא מכיל מספר רב של מערות. באחת המערות בקניון נתגלה ב-1903 שלד שלם של אדם העתיק ביותר בבריטניה המכונה איש צ'דר (Cheddar Man), שגילו מוערך מעל ל-9,000 שנים. נתגלו שרידים עתיקים יותר, מהתקופה הפלאוליתית העליונה (לפני 13,000–12,000 שנים). המערות, שנוצרו מפעילות של נהר תת-קרקעי, מכילות נטיפים וזקיפים. הקניון הוא חלק מאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) הקרוי מתחם צ'דר (Cheddar Complex).
קניון צ'דר, כולל המערות ואטרקציות אחרות, הוא יעד תיירותי פופולרי. בעקבות הופעתו בתוכנית הטלוויזיה "שבע פלאי טבע" נקבע בסקר ב-2005 של קוראי כתב העת "Radio Times" שקניון צ'דר הוא פלא הטבע השני בחשיבותו בבריטניה, כשקדמו לו רק מערות דן אר אוגוב (Dan yr Ogof) בוויילס. הקניון מושך כ-500,000 מבקרים מדי שנה.
גאולוגיה
צ'דר הוא קניון השוכן בקצה הדרומי של גבעות מנדיפ. אורכו כ-5 קילומטרים ועומקו המקסימלי הוא 137 מטרים, הקניון העמוק ביותר בבריטניה, כשהקירות מדרום אנכיים כמעט לגמרי, והקירות מצפון תלולים ומכוסים בעשב. כביש מספר B3135 עובר בקרקעית הקניון.
הבסיס לאזור הם פצלי בלק רוק (Black Rock slate) אואוליט ברינגטון (Burrington Oolite) ואבן גיר קליפטון דאון (Clifton Down Limestone) מסדרת אבן גיר מתור הקרבון, הכולל אואוליטים ושברי מאובנים, על גבי אבן חול אדומה (Old Red Sandstone) ועל ידי קונגלומרט דולומיטי של הקאופר. עדויות לאורוגנזה הווריסקנית (Variscan orogeny) מופיעות בשברי הגזירה בסלע והפצלים המבוקעים. במקומות רבים גרמה סחיפה של שכבות אלו להיווצרות קרקעות גיריות בלתי בשלות.
הקניון נוצר על ידי שיטפונות של מי הפשרת השלגים בתקופות פיריגלציאליות קרות שהתרחשו על פני 1.2 מיליון השנים האחרונות. במהלך עידני הקרח סתמה קפאת-עד את פתחי המערות בקרח ובוץ קפוא והפכה את אבן הגיר לאטומה. כאשר השלג הפשיר במהלך הקיץ המים זרמו על פני השטח וחצבו את הקניון. בתקופות חמות יותר זרמו המים מתחת לפני הקרקע דרך אבני הגיר, יצרו את המערות והותירו את הקניון יבש, כך שבימינו אין נהר לאורך מרבית הקניון עד שהנהר התת-קרקעי צ'דר יאו (Cheddar Yeo) פורץ בחלק התחתון של הקניון ממערת גוף (Gough's Cave). במי הנהר משתמשת חברת המים בריסטול ווטר (Bristol Water), המתחזקת באמצעות סדרה של סכרים ומאגרים את מאגר צ'דר (Cheddar Reservoir) הסמוך, באמצעות צינור בקוטר 137 סנטימטרים הלוכד את המים במעלה הזרם בגן סנסורי (Sensory Garden), פארק ציבורי בקניון מול השביל המטפס מקרקעית הקניון אל פסגתו המכונה "סולם יעקב" (Jacob's Ladder).
הקניון פגיע לשיטפונות. בשיטפון של 1968 (Chew Stoke flood) המים סחפו גושי סלע גדולים במורד הקניון, שגרמו נזק לבית הקפה ולכניסה למערת גוף, וסחפו מכוניות. במערה עצמה השיטפון נמשך שלושה ימים. ב-2012 נסגר כביש B3135 העובר דרך הקניון למשך כמה שבועות לאחר שהכביש ניזוק כתוצאה משיטפון נרחב.
בעלות ומסחור
הצד הדרומי של הקניון שייך למרקיז באת' (Marquess of Bath) ומנוהל על ידי חברתו, אחוזת לונגליט (Longleat Estate). הצוקים בצד הצפוני הם בבעלות קרן הנאמנות הלאומית. מדי שנה ממנים הבעלים המשותפים של הקניון בירוא של השיחים והעצים מהאזור.
רוב אתרי התיירות בקניון נמצאים בצד הדרומי שבבעלות לונגליט, כולל גישה לשתי המערות המרכזיות ולמרכז המבקרים המופעלים על ידי "חברת מערות וקניון צ'דר" בבעלות חברת לונגליט. בשל העובדה שמספרי התיירים שביקרו במערות ירד מ-400,000 בשנה בשנת 1980 ל-150,000 בשנת 2013, הציע סיוולין תיין (Ceawlin Thynn), יורש העצר של מרקיז באת', להתקין רכבל ובו 18 קרונות בעלות של 10 מיליון ליש"ט, שייקח את המבקרים מאזור הכניסה למערות ישירות אל ראש הצוקים הדרומיים. הקרן הלאומית התנגדה לפיתוח המוצע, וציינה כי הוא יקלקל את הנוף והוא יגרום לזילות של החוויה, באמצעות הקמת סוג של רכבת שדים שיגרום לאזור תחושה של פארק שעשועים. רישיון בנייה התקבל באביב 2014, מה שאמר שהפעילות אמורה הייתה להתחיל באביב 2016. ב-2015 עדיין נבדקה הישימות הכספית, ונכון ל-2018 העבודות לא החלו בשטח.
אקולוגיה
מינים ראויים לציון בקניון כוללים נמנמניים, יערון צהוב-צוואר, קמטן שביר (Anguis fragilis) וצפע אירופאי ומיני הפרפרים: הכחליל הנדיר Maculinea arion (באנגלית Large blue butterfly), ו-Boloria selene (באנגלית Small pearl-bordered fritillary).
אפשר לצפות במגוון נרחב של עופות בקניון צ'דר כולל בז נודד, מיני עקבים ובזים אחרים, עורבים וחרגולן.
הצמחייה כוללת מיני עשבים המותאמים לקירטון כדוגמת אזוב תרבותי וקורנית. ציפורן גרנובל (Dianthus gratianopolitanus), הקרויה באנגלית "ורוד צ'דר" (Cheddar pink) וגם פיירוויץ' (firewitch, "מכשפת האש"), גדלה בטבע רק בקניון. המין היה נפוץ בעבר בקניון, אבל הידרדר לאחר שאספנים נהגו לקטוף אותו. גם המינים הנדירים מאוד בבריטניה של גרניון הארגמן (Geranium purpureum), Galium fleurotii (באנגלית Cheddar bedstraw) וכן המינים הנדירים בבריטניה בקיה דקיקה (Vicia tenuissima), Cerastium pumilum (באנגלית Dwarf mouse-ear) וצורית פורסטר (Sedum forsteranum) גדלים בקניון. זהו אחד המקומות המועטים בדרום בריטניה שבהם אפשר למצוא את מיני החזזיות Solorina saccata, Squamaria cartilaginea ו-Caloplaca cirrochroa.
הקניון הוא אתר חשוב של הסוג בן-חוזרר (Sorbus), והיה מוקד לסקר שנערך על ידי בוטנאים מעשבייה הלאומית של ויילס (Welsh National Herbarium), כחלק מסקר לאומי של בן-חוזרר. בין שמונת המינים שזוהו היו שלושה מינים חדשים שלא היו ידועים קודם למדע. 19 דגימות של מין שעליו סגלגלים, כונו "בן-חוזרר צ'דר" (Sorbus cheddarensis), 15 דגימות של מין שעליו מעוגלים קיבל את הכינוי "בן-חוזרר צוקי התאומים" (Twin Cliffs whitebeam, Sorbus eminentoides) ו-13 דגימות של מין שעליו צרים וארוכים כונה "בן חוזרר סלע גוף" (Gough’s Rock whitebeam, Sorbus rupicoloides). בן-חוזרר צ'דר, שהתפתח כהכלאה בין בן-חוזרר נפוץ (Sorbus aria) ל-Sorbus porrigentiformis (באנגלית Grey-leaved whitebeam) הוא מין ייחודי לקניון, אבל קיומו שרוי בסכנה בשל העזים ששוחררו במטרה מפורשת לצמצם צמחייה של עצים חדשים, ולעודד את הגידול של ציפורן גרנובל. ענפים נלקחו מהעצים של בן-חוזרר צ'דר על מנת לבצע הרכבה ולגדל אותו בעשבייה הלאומית של ויילס.
אחוזת לונגליט גידרה חלק גדול מהקרקע השייכת לה ושחררה עזים בשטח כחלק מתוכנית לעודד את המגוון הביולוגי באזור. העזים נועדו להחליף את הכבשים שרעו בקניון עד שנות ה-70 של המאה ה-20. הקרן הלאומית הודיעה במרץ 2007 שהיא מתכננת לשחרר עדרי כבשים בצד שלה של הקניון מאותה סיבה, אבל תחילה תתייעץ בתושבים המקומיים ובעלי עניין האם לגדר את הקניון או להשתמש במחסומי בקר כדי למנוע מהכבשים לצאת מתחומי השטח. בקניון כבר רועה עדר של כבשי סואיי.
מערות
שתי המערות העיקריות הפתוחות לציבור הן בצד הדרומי של הקניון ושייכות לאחוזת לונגליט. מערת גוף (Gough's Cave) הנרחבת, ומערת קוקס (Cox's Cave) הקטנה יותר, קרויות על שם מגליהן. שתיהן ידועות בשל הגאולוגיה, ומשערים כי המערות שימשו ליישון גבינה בזמנים פרהיסטוריים. מערת גוף, שנתגלתה ב-1903, נמתחת לאורך 400 מטרים ומכילה מגוון של חדרים גדולים ותצורות סלע. מערת קוקס, שנתגלתה ב-1837, קטנה יותר, אבל מכילה תצורות מורכבות רבות. מ-2016 פועל במערת קוקס מופע המכונה "ציידי החלומות" (Dreamhunters), חוויית מולטימדיה תוך שימוש באורות תיאטרליים והקרנות וידאו. בחינה של שרידי העצמות שנתגלו במערת גוף מצביעות על קניבליות בקרב התושבים שהיגרו מספרד וצרפת לפני כ-14,700 שנים.
המערות הרבות בקניון הן משכן למושבות של עטלפים מהמינים פרסף גדול (Rhinolophus ferrumequinum) ופרסף גמדי (Rhinolophus hipposideros).
כמה מהמערות הוגדרו רשמית כמונומנטים עתיקים (Ancient monument) בהיותם אתרים ארכאולוגיים חשובים מבחינה לאומית, כולל: "המערה העתיקה של גוף" (Gough's Old Cave),, הבור הגדול של אואון (Great Oone's Hole), בור סאייס (Saye's Hole), בור סולג'ר (Soldier's Hole), ובור השמש (Sun Hole).
שימש כאתר נופש
כביש הצוק (Cliff Road) מספר B3135 עובר בקרקעית הקניון, שיפועו המקסימלי 16% והוא פופולרי לרוכבי אופניים לאימונים של רכיבת אופניים במעלה. קטע עלייה זה היה חלק מהקטע השישי של טור אוף בריטן (Tour of Britain) מ-2011.
מרכז לינקולן
הלהקות ומוסדות תרבות במרכז
לינקולן סנטר משמש בית לכמה להקות ומוסדות תרבות, ואלה הם:
קניון צ'דר
שימש כאתר נופש
הביקור בצוקים מסתיים לעיתים בתאונות. שרותי הצלה, כולל קבוצות המתמחות בחילוץ מהרים וממערות, משתמשים לעיתים קרובות בקניון כדי לקיים תרגילים. הקניון גם משמש כאתר אימון לטייסי מסוקי חילוץ צבאיים.
מרכז לינקולן
אדריכלים
האדריכלים שתכננו את הבניינים בלינקולן סנטר הם:
קניון צ'דר
שימש כאתר נופש
"מוזיאון הפרהיסטוריה של איש צ'דר" (Cheddar Man Museum of Prehistory), שגילוי הומיניניים עתיקים בקניון כדוגמת איש צ'דר היו ההשראה להקמתו, מכיל מידע על המערות וההתפתחות הפלאונטולוגית. המוצגים כוללים כלי צור מקוריים ושרידים אנושיים שנחפרו במערות.
יש בקניון מסלול טיפוס בן 275 מדרגות המכונה סולם יעקב על שם התיאור התנכי של הסולם לעולם הבא. מגדל תצפית בפסגה מאפשר תצפית של 360 מעלות של כל האזור והכפר. יש מסלול הליכה על קצה הצוקים מ"סולם יעקב" לאורך קו הרכס של הקניון ובחזרה אל הכביש. אוטובוס סיור פתוח פועל בקיץ. בחלק התחתון של הקניון מייצרים את גבינת הצ'דר.
מרדכי זמל
הרב מרדכי אריה זמל (ה'תרע"א, 1911 - כ"ח באב ה'תשנ"א, 18 באוגוסט 1991) היה רב המושבה תל מונד ויישובי גוש תל מונד במשך קרוב ל-50 שנה.
ביוגרפיה
נולד בלודמיר שבווהלין (אז באימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) ליהושע וגיטל, סוחרי טקסטיל חסידי צ'ורטקוב. למד בישיבה קטנה של רשת ישיבות נובהרדוק בלודמיר. לאחר שסיים את הש"ס, עבר ללמוד בישיבה גדולה של רשת נובהרדוק בקוריץ, ולאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת "אור תורה" בזוויהל, אצל הרב יואל שורין ("העילוי מפולטבה"). לאחר שעשה שימוש חכמים אצל כמה רבנים, נסמך לרבנות על ידי הרב שלום שכנא צ'רניאק, רבה של מצייב.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 עלה לארץ ישראל בעזרת סרטיפיקט ששלח הרב קוק. בארץ למד בישיבת בית יוסף - נובהרדוק בתל אביב מפי הרב הלל ויטקינד והרב אהרן ויינשטיין. נישא לחיה דאבא בת הרב יצחק אפשטיין מירושלים. הוא למד בישיבת חברון בירושלים, שם התקרב לראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא ולרבנים שמשון אהרן פולנסקי ואליהו ראם. נסמך לרבנות מפי חכמי ירושלים הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, צבי פסח פרנק, יעקב משה חרל"פ ואיסר זלמן מלצר. בירושלים נרקם קשר קרוב בינו לבין הרב הראשי הרצוג, וכאשר באו לרב הרצוג בשנת 1942 נציגי המושבה תל מונד לבקש המלצה לרב - המליץ להם על הרב זמל. בתל מונד ייסד מקווה טהרה, בית כנסת ובית ספר דתי על אף התנגדויות קשות מקרב אנשי הוועד המקומי. בתפקיד הרבנות נשא קרוב ל-50 שנה, עד מותו.
לאחר פטירתו הוקם לזכרו כולל אברכים "עם מרדכי" בתל מונד.
משפחתו
גיסיו היו הרבנים יצחק מאיר חרל"פ וחיים דוד כהנא.
2021 באפגניסטן
אירועים בשנת 2021 באפגניסטן.
מורן מרציאנו
מורן מרציאנו (נולד ב-18 ביולי 1978) הוא מלהק ואיש טלוויזיה ישראלי, העוסק גם בפיתוח תוכן מקורי ותסריטים.
קורות חייו
נולד וגדל בראשון לציון, הוא הבכור ולו שתי אחיות. הוריו, יוסי וכרמי, הם מייסדי ומנהלי רשת הצעצועים הקמעונאית "צעצועי מורן", שמייבאת צעצועים לישראל. אמו היא דולה במקצועה. סיים את הגימנסיה הריאלית בראשון לציון בהצטיינות, במגמות ביולוגיה וכימיה (1996).
לעיסוקו הנוכחי הגיע במקרה. הוא סיפר על כך בריאיון לליטל בן יוסף מ"מעריב":
במהלך השנה שאחר-כך ליקט מועמדות לדוגמנות עבור סוכנות POM, שהייתה אז בניהולה של עפרה איווניר.
ב-2000, בהיותו בן עשרים ואחת, הציע לו חברו מילדות רמי פרשוב, שייצג דוגמניות מחוץ לישראל, לייצג את עמית מכטינגר בישראל. מרציאנו הקים ביחד עם פרשוב את סוכנות הדוגמנות "ארטפורם". במסגרת הסוכנות ייצג וניהל מספר קטן של דוגמניות מובילות כמו עמית מכטינגר, בר רפאלי, קים איגלינסקי, נינה ברוש (ויק), יעל גולדמן, שרון גניש, מלי לוי, מורן גרוס, מור קציר, חן יאני ועוד. פרשוב היה אחראי על הייצוג בחו"ל ומרציאנו על הייצוג בישראל.
ב-2005, ביקש אורי דיקשטיין, שניהל אז את חברת ענני תקשורת, שהפיקה את תוכנית הנוער "אקזיט", ממרציאנו ללהק את המנחים לעונה השנייה של התוכנית. זו הייתה עבודת הליהוק הראשונה של מרציאנו. מאז הוא עוסק בליהוק.
לאחר ליהוק הישרדות והדוגמניות, פנה אליו גיא המאירי, שהיה מעורב בהפקת התוכנית "הדוגמניות" בערוץ 10 ושימש בעבר כמנכ"ל סוכנות הדוגמנות "לוק". הוא ביקש ממרציאנו ללהק דוגמניות לעונה השנייה של התוכנית. המאירי, ששימש כמפיק "הישרדות", פנה אליו כדי שילהק את התוכנית, ומרציאנו ליהק את כל העונות של "הישרדות". כן ליהק את "המירוץ למיליון". הוא היה מעורב בבניית תוכנה שתעשה פילוח של המתמודדים ל"הישרדות" על ידי שאלות ובחינות פסיכוטכניות.
הוא מספר בריאיון לחן שליטא מ"גלובס" על צורת ליהוק הריאליטי:
לאחר מכן פנה אליו יוני פארן כדי שילהק שחקנים עבור העונה השנייה של התוכנית "האלופה".
ספי שקד, שהיה שופט ב"דוגמניות" הציע למרציאנו ללהק את הפרסומת הראשונה שלו ל-ML מידות גדולות והלבשה תחתונה ומכאן זרמו עבודות נוספות בתחום. מרציאנו ליהק לפרסומות של: נשואה, TNT, נטורל פורמולה, קרליין, בזק, סלקום, ישראכרט, מחסני תאורה, סונול, מכללת דרבי, שופרסל, בנק הפועלים, פלאפון, בנק דיסקונט, טבע נאות ועוד. הוא עבד עם במאים כגון: שחר סגל, נירית ירון, דרור שאול, יורם עבר הדני, רם ברוך ועוד.
מרציאנו למד משחק מול מצלמה אצל ליאת ביין, הוא מרצה לשחקנים במסגרות שונות כמו גם בפקולטות ומכללות לתקשורת. כשחקן עשה מספר הופעות אורח בסדרות "עבודה ערבית", "חצויה", "גאליס", 30 ש"ח לשעה ו"בובות" ובסרט "מכתוב". בסדרה "עספור" שיחק בעונות הראשונה והשנייה את העבריין ליאור ניסימיאן. החברה שלו כוללת שלוש מחלקות ליהוק: ריאליטי, דרמה ופרסומות. הוא מייעץ באופן שוטף לגופי שידור, משרדי פרסום, חברות הפקה וכולי בנושאי תוכן וליהוק. מרצה בפני חברות וגופים פרטיים על ליהוק ועולם הטלוויזיה.
הוא הגה את "פרויקט גלעד", לציון חמש שנים לנפילתו של גלעד שליט בשבי. הפרויקט שודר בפייסבוק, עם אפשרות לעשות לייק. מתוך כוונה להפעיל לחץ לשחרר. 24 אנשים ידועים הוכנסו כל אחד למשך שעה לצינוק קטן ואטום, שהוקם לצורך כך באולפני הרצליה. הם תועדו על ידי מצלמות. כל אחד שיצא מהצינוק חתם על מסמך שהוא בעד העסקה שתמורתה ישוחררו חמש מאות וחמישים מחבלים, שחלקם עם דם על הידיים. בין המשתתפים היו כרמי גילון, עמי אילון, גילה אלמגור, משה איבגי, רון קופמן, אייל ברקוביץ'.
בינואר 2014 בחר בו "גלובס" לאחד ממאה האנשים המשפיעים בתקשורת הישראלית.
מורן מרציאנו נשוי מאז שנת 2010 לענבל, עורכת תוכן ומורה ליוגה, להם שתי בנות, אליה ונגה והם מתגוררים בתל אביב.
ספרות אפורה
ספרות אפורה היא ספרות מקצועית הנוצרת, מופצת ומתפרסמת באופן עצמאי על ידי גופים שונים כגון מוסדות ציבור, מוסדות של המגזר השלישי, אגודות מקצועיות, אקדמיה ועוד, וזאת ללא מעורבות של מו"לים מסחריים (כלומר גופים אשר המו"לות אינה מרכז העיסוק שלהם). החומרים המתפרסמים באופן זה כוללים ניירות דיון, ניירות עמדה, דו"חות מחקר, דו"חות כלכליים, דו"חות טכניים, נתונים סטטיסטיים, הנחיות ונהלים פנימיים, תוצאות מחקרים במכוני מחקר, עבודות תזה ודוקטורט וסיכומי כנסים. על אף החשיבות של החומרים האלה, היה קושי להשיגם בטרם התפתחות המרשתת, בשל העובדה שאינם מופצים באופן מסחרי. כיום, עם ההפצה הדיגיטלית של רוב החומרים, ניתן להגיע לחלקם. לשם קידום ההפצה של חומרים אלה קם הגוף הבינלאומי Grey Literature Network Service (ובקיצור GreyNet) אשר שם לו למטרה לאפשר תקשורת ודיון בין העוסקים בתחום זה בעולם. ניתן לחפש במאגר המידע של הארגון, או למצוא חומרים באתרים של מכוני מחקר, עמותות, מלכ"רים ומוסדות מהמגזר השלישי.
הגדרות
בעוד ההגדרה המעורפלת של ה"ספרות האפורה" הייתה קיימת בעבר, המונח בדרך כלל מובן כפי שנטבע על ידי החוקר צ'ארלס פ' אוגר, שכתב את "שימוש בדוחות ספרות" ב-1975. הספרות שהתייחסה אליה כללה דיווחים מודיעיניים והערות על מחקר אטומי, שהופקו בכמויות עצומות על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. בכנס שנערך על ידי חטיבת הספרייה הבריטית בשנת 1978, השתמש אוגר במונח "ספרות אפורה" כדי לתאר את המושג בפעם הראשונה. מושגיו התמקדו ב"גוף עצום של מסמכים", עם "המשך כמות הולכת וגוברת", שאופיינו ב"קושי שהוא מציג בפני הספרן". אוגר תיאר את התיעוד כבעל משמעות רבה בין אופי זמני לבין עמידות, ועל ידי השפעה גוברת על המחקר המדעי. בהכירו את האתגרים של ספרות, הוא זיהה כי יש לה מספר יתרונות "על פני אמצעי הפצה אחרים, כולל מהירות גבוהה יותר, גמישות רבה יותר והזדמנות להיכנס לפרטים רבים במידת הצורך". בשנת 1989 פרסם אוגר את המהדורה השנייה של "תיעוד הקהילות האירופאיות: מדריך", שהכיל את השימוש הראשון במונח "ספרות אפורה" בעבודה שפורסמה.
"הגדרת לוקסמבורג", שנדונה ואושרה בכנס הבינלאומי השלישי על הספרות האפורה בשנת 1997, הגדירה ספרות אפורה כ"מופיעה בכל רמות הממשל, האקדמיה, העסקים והתעשייה בפורמטים מודפסים ואלקטרוניים, אך לא נשלט על ידי מו"לים מסחריים". בשנת 2004, בכנס השישי בניו יורק, נוספה הגדרה לצורך הבהרה: הספרות האפורה היא "...לא נשלטת על ידי מו"לים מסחריים, דהיינו כאשר הפרסום אינו הפעילות העיקרית של הגוף המפיק". הגדרה זו מקובלת כיום על הקהילה המלומדת.
קבוצת העבודה הבין-לאומית של הספרות האפריקאית (IGLWG), ב"התוכנית הפונקציונלית האפורה למידע" של 1995, הגדירה את הספרות האפורה כ"חומר זר או מקומי בקוד פתוח, אשר בדרך כלל זמין דרך ערוצים מיוחדים ואינו רשאי להיכנס לערוצים רגילים או למערכות פרסום, הפצה, בקרה ביבליוגרפית או רכישה בידי סוכני ספרים או סוכני מנוי". לפיכך, בדרך כלל לא ניתן לגשת לספרות אפורה באמצעות כלי ייחוס רלוונטיים כגון מאגרי מידע ומדדים, המסתמכים על דיווח של סוכני מנוי.
מונחים אחרים המשמשים חומר זה כוללים: ספרות הדו"ח, פרסומים ממשלתיים, מסמכי מדיניות, ספרות הנמל, ספרות לא קונבנציונלית, ספרות שלא פורסמה, פרסומים לא מסורתיים ופרסומים חולפים. עם כניסתה של ההוצאה לאור השולחנית והאינטרנט, מונחים חדשים כוללים: פרסומים אלקטרוניים, פרסומים מקוונים, משאבים מקוונים, מחקר בגישה פתוחה ומסמכים דיגיטליים.
בשנת 2010, ד' פארס וי' שופל ציינו כי ההגדרות הקיימות של הספרות האפורה הן בעיקרן כלכליות, וטענו כי בסביבת מחקר משתנה, עם ערוצי תקשורת מדעיים חדשים, נדרשת הספרות האפורה למסגרת רעיונית חדשה. הם הציעו את "הגדרת פראג" כדלקמן:
בשל הגידול המהיר בפרסום באינטרנט ובגישה למסמכים, התמקדה הספרות האפורה באיכות, בקניין רוחני, באוצרות ובנגישות.
סוגי פרסומים
המונח ספרות אפורה משמש שם עצם קולקטיבי המתייחס למספר רב של סוגי פרסומים המיוצרים על ידי ארגונים מסיבות שונות. אלה כוללים: דו"חות מחקר ופרויקטים, דו"חות שנתיים או דו"חות פעילות, תזות, תהליכי ועידה, תדפיסים, ניירות עבודה, ידיעות טכניות, דוחות טכניים, המלצות ותקנים טכניים, פטנטים, הערות טכניות, נתונים וסטטיסטיקות, מצגות, שטחי שדה,, לימודים אקדמיים, הרצאות, הערכות, ועוד. הרשת הבינלאומית GreyNet שומרת רשימה מקוונת של סוגי מסמכים.
ארגונים מייצרים ספרות אפורה כאמצעי לתמצית, אחסון ושיתוף מידע לשימושם האישי, ולהפצה רחבה יותר. זה כולל את טופס תיעוד הנתונים והמידע באתר או פרויקט (רשומות ארכאולוגיות, נתוני הסקר, ניירות עבודה); שיתוף מידע על איך ומדוע דברים התרחשו (דוחות טכניים מפרטים, תדריכים, הערכות, דוחות הפרויקט); מידע המתאר ומדגיש שינויים במדיניות הציבורית, בפועל או בחקיקה (מאמרים לבנים, ניירות דיון, הגשות); עמידה בדרישות סטטוטוריות או דרישות אחרות לשיתוף מידע או לניהול (דוחות שנתיים, מסמכי התייעצות); ועוד סיבות רבות אחרות.
ארגונים מחפשים לעיתים קרובות ליצור את הפלט הנדרש, לשתף אותו עם הצדדים הרלוונטיים במהירות ובקלות, ללא עיכובים והגבלות של כתב עת אקדמי ופרסום ספרים. לעיתים קרובות יש תמריץ קטן או הצדקה לארגונים או לאנשים לפרסם בכתבי עת ובספרים אקדמיים, ולעיתים קרובות אין צורך לגבות גישה לתפוקות ארגוניות. ואכן, חלק מארגוני המידע עשויים להידרש להפוך מידע ומסמכים מסוימים לציבוריים. מאידך, הספרות האפורה אינה בהכרח תמיד חופשית, כמו מחקרי שוק הנמכרים באלפי דולרים. עם זאת, למעט מקרים היוצאים מן הכלל, כל הספרות האפורה, למרות שהיא יקרה לייצור, היא בדרך כלל זמינה בחינם.
אנשי מחקר ומחקר מציגים בדרך כלל הבחנה בין אפמרה לספרות אפורה. עם זאת, ישנם חפיפות מסוימות בין שני התקשורת והם ללא ספק משתפים תסכולים נפוצים, כגון בעיות שליטה ביבליוגרפית. מסמכים כתובים ייחודיים כגון כתבי יד וארכיונים ותקשורת אישית, אינם נחשבים בדרך כלל לכותרת של ספרות אפורה, אם כי הם חולקים שוב חלק מאותן בעיות של שליטה וגישה.
נאנסי
נאנסי (בצרפתית: Nancy) היא עיר בחבל גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת. משמשת בירת מחוז מרת ומוזל. בעיר גרים כ-104,885 תושבים (נכון ל-2018).
היסטוריה
הסימנים המוקדמים ביותר להתיישבות בעיר הם משנת 800 לפנה"ס. המתיישבים הראשונים נמשכו לאזור ככל הנראה בשל ברזל שהיה קל יחסית לחציבה במקום, ונקודת מעבר רדודה בנהר מרת' שבה היה קל יחסית לצלוח אותו. ב-1050 בנה במקום ז'ראר, דוכס לורן, עיירה מבוצרת שנקראה אז נאנסיאקום.
אחרי מותו ב-1766 של סטניסלאב לשצ'ינסקי, שהיה דוכס לורן מ-1738 ולפני-כן מלך פולין, הפכה הדוכסות לפרובינציה צרפתית, שנאנסי נותרה בירתה. כשנוצר חבל לורן במחצית המאה ה-20, הוחלפה הבירה במץ.
ב-1790, במהלך המהפכה הצרפתית, התרחש בנאנסי מרד, ולאחר שהוטל מצור על העיר, המורדים נורו או נעצרו.
במלחמת העולם השנייה נכבשה נאנסי על ידי המשטר הנאצי. העיר שוחררה על ידי הארמייה השלישית של ארצות הברית בספטמבר 1944, בקרב נאנסי, במהלך המערכה בלורן.
יהודי נאנסי
בשנת 1286 רכשו יהודים בית קברות בכפר הסמוך לנאנסי, לקסו Laxou (החל מהמאה ה-20 הוא הפך לאחד הרבעים של העיר נאנסי). יישוב יהודי בעיר עצמה התקיים בנאנסי מאמצע המאה ה-14 ועד לגירוש היהודים מדוכסות לורן בשנת 1477. הקהילה התחדשה זמנית באמצע המאה ה-16, ולאחר מכן חדלה להתקיים עד ראשית המאה ה-18 תחת הדוכסות של לאופולד דוכס לוריין.
בשנת 1790 נחנך בית הכנסת של קהילת יהודי נאנסי. בעקבות המהפכה הצרפתית, בשנת 1808 תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צרפת, מנתה הקהילה היהודית בנאנסי כ־3,800 נפש. בזכות אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ואנשיהם חולצו יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת האקציה הראשונה שערכו הנאצים בעיר. על כך העניק יד ושם לכל אחד מהם את אות חסיד אומות העולם.
החל מ-2020 רב העיר הוא החזן והזמר הרב שמואל שפירו.
אתרי תיירות
הכיכר המרכזית בעיר, כיכר סטניסלאס (על שם סטניסלאב לשצ'ינסקי), וכן הכיכרות הסמוכות לה, כיכר קרייר וכיכר אליאנס, הוכרו ב-1983 כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
שאנסון רוסי
שאנסון רוסי (ברוסית: русский шансон, "רוסקיי שאנסון", מצרפתית: שאנסון) הוא מונח קולקטיבי שמשמש לציון ז'אנרים שונים של מוזיקה רוסית: רומנסה עירונית, שירי מלחמה, שירי מהגרים ושירי אסטרדה מסוימים.
היסטוריה
בתעשיית המוזיקה הרוסית, המונח "שאנסון רוסי" הוצג כאיפמיזם בשנות התשעים, כשיר קרימינלי "Blatnaya pesnya" החל להישמע על הבמה, ברדיו ובטלוויזיה, והוא עובר פופולריזציה על ידי תחנת הרדיו המפורסמת באותו הם "שאנסון רוסי". לפיכך, מושג השאנסון הרוסי כולל פרפורמרים שונים למדי - מפיוטר לשצ'נקו, מיכאל שופוטינסקי ומיכאל קרוג ועד קלבדיה שולז'נקו ומארק ברנס, מה שהופך את המונח הזה לבלתי עקבי ולא מקובל על כולם. כך או אחרת, מאז 2002, נערך טקס חלוקת פרס "שאנסון השנה" בארמון הקרמלין הממלכתי.
שאנסון רוסי הוא שיר בעל אופי חברתי אופייני, שמבוצע לרוב בגוף ראשון.
אוסטי נד לבם (מחוז)
מחוז אוסטי נד לבם או מחוז אוסטצקי (בצ'כית: Ústecký kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בחלקה הצפון-מערבי של בוהמיה ההיסטורית. המחוז נקרא על שם בירתו אוסטי נד לבם.
מחוזות משנה
מחוז אוסטי נד לבם, מחולק לשבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מאז 1 בינואר 2003 מחולק המחוז מבחינה מנהלית גם ל-16 עיריות בעלות שטח שיפוט מורחב.
רוזה הרמן
חייה
ביוני 1935 היא השתתפה באליפות הראשונה בשחמט לנשים בפולין וסיימה במקום הרביעי. באוגוסט 1935 השתתפה באליפות העולם בשחמט לנשים שהתקיימה בוורשה וסיימה במקומות 5–6.
בשנת 1937 רוזה הרמן סיימה במקום ה-6 באליפות פולין וחלקה מקומות 10–16 באליפות העולם לנשים. בשנת 1939 היא סיימה במקום השני באליפות פולין.
בשנים 1949 ו-1950 רוזה הרמן הייתה אלופת פולין בשחמט, ובשנת 1951 היא זכתה בסגנות.
באליפות האולם בשחמט לנשים 1950, שהתקיימה במוסקבה, רוזה הרמן סיימה במקום ה-16.
רוזה הרמן סיימה אוניברסיטת ורשה ועסקה ברפואה. גם בעלה היה רופא. הם שרדו את השואה. ביתם נפטרה בשנת 1944.
ויקטור הייוורד
ויקטור ג'ורג' הייוורד (באנגלית: Victor George Hayward, מדליית אלברט על הצלת חיים, 1887–1916) היה מנהל חשבונות לונדוני, שתשוקתו להרפתקאות נשאה אותו לאנטארקטיקה כחבר בהמשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של סר ארנסט שקלטון, 1917-1914. לפני כן עשה תקופה מסוימת בעבודה בחווה בצפון קנדה והתנסות זאת, יחד עם הגישה של "שלח ידך בכל", היה די בהן כדי ששקלטון יקבל אותו משלחתו כעוזר כללי לקבוצת ים רוס, קבוצה מסייעת שמשימתה הייתה להניח מצבורי אספקה לקבוצה העיקרית, שנועדה לחצות את היבשת.
הייוורד הוכיח עצמו עד מהרה כעובד חרוץ ובעל תושייה. הוא היה אחד מעשרת החברים בקבוצת החוף, שנתקעו במקום כשספינת המשלחת אורורה ניתקה בסופה ממעגנה ונסחפה הימה בלי יכולת לחזור, כשעליה חלק נכבד מן הציוד והאספקה שנועדו לקבוצת החוף. בנסיבות קשות מילא הייוורד תפקיד חשוב במאמצי הקבוצה לעמוד במשימתה, על אף מחסור במזון, לבוש הולם וציוד. בשעת המסע העיקרי להנחת מצבורים על חומת הקרח הגדולה ב-1916-1915, היה הייוורד בין השישה שצעדו אל קרחון בירדמור לצייד את האחרון בשרשרת המצבורים שנקבעה מראש. במסע חזרה תקפה צפדינה את הקבוצה, וגרמה למותו של ארנולד ספנסר-סמית'. הייוורד סבל קשות בעצמו, אך תרם את חלקו במאמצים להחזיר את שאר הקבוצה מחומת הקרח אל הביטחון היחסי של מקלט האט פוינט. הייוורד נעלם ב-8 במאי 1916 בשעה שצעד עם אניאס מקינטוש על פניו הקפואים של מצר מקמרדו בתקווה להגיע אל בסיס המשלחת בכף אוונס. גופות השניים לא נמצאו מעולם. שבע שנים לאחר מותו הוענקה להייוורד מדליית אלברט על הצלת חיים, בגין מאמציו להציל את חיי חבריו החולים והכושלים במסע מחומת הקרח.
ילדות ונעורים
ויקטור גרגור הייוורד נולד בצפון לונדון. הוא היה ה-12 ב-14 ילדיהם של פרנסיס צ'קלי הייוורד ומרי ג'יין פיירצ'יילד. אביו היה מנהל בכיר של חברת הרכבות של לונדון וצפון-מערב. הייוורד למד בפנימייה באסקס, ואחרי השלמת לימודיו בקולג' לעסקים בלונדון עבד כמנהל חשבונות בסיטי. מגיל צעיר נמשך לסיפורי הרפתקאות, וספרו האהוב, שאותו קיבל כפרס בבית הספר של יום א', היה "עולם הקרח, או הרפתקאות באזורי הקוטב" מאת ר. מ. בלנטיין. הייוורד ביקש חופשה ללא תשלום ממעסיקו בסיטי ויצא לשבעה חודשים לעבוד בחווה בצפון קנדה. בשובו התקשה לחזור לשגרת העבודה המשרדית ופנה אל משרדו של שקלטון בבקשה להתקבל למשלחת הטראנס-אנטארקטית, שדבר הקמתה נודע זמן קצר קודם לכן. מוכנותו "לשלוח ידו בכל" הקנתה לו מקום בקבוצת ים רוס.
העונה הראשונה
ספינת המשלחת של קבוצת ים רוס, אורורה, הגיעה לאנטארקטיקה בינואר 1915. במשך העונה הקצרה לפני בוא החורף התנדב הייוורד לכל עבודה נחוצה - עזרה לארנסט ג'ויס בטיפול בכלבים, סיוע לצוות הטרקטור הממונע וגרירת מטעני צידה למצבורים שעל חומת הקרח הגדולה. כשקבוצת החוף נשארה תקועה על החוף אחרי ש"אורורה" ניתקה את הכבלים שהעגינו אותה לחוף ונסחפה לים הפתוח, היה הייוורד לצייד מומחה של כלבי-ים כדי להעשיר את מאגרי המזון המידלדלים של הקבוצה. הייוורד, שתואר כגבר "שקט וחסון", התרועע בעיקר עם מנהיג הקבוצה, אניאס מקינטוש, שאותו שיתף בגעגועיו לבית ולמשפחה.
פרנץ פון שטוק
פרנץ פון שטוק (בגרמנית: Franz Stuck; 23 בפברואר 1863 – 30 באוגוסט 1928) היה צייר, פסל, ואדריכל גרמני, שהיה ידוע בעיקר בזכות ציוריו של המיתולוגיה המצרית העתיקה שזכו לשבחים. בשנת 1906 הוענק לשטוק מסדר הכבוד של כתר בוואריה ונודע מעתה בשם פרנץ ריטר פון שטוק.
ויקטור הייוורד
העונה השנייה
המסע העיקרי להנחת מצבורים של המשלחת החל בספטמבר 1915. אף כי ברישומיו הפרטיים כתב, שלדעתו התוכנית המיועדת "בלתי אפשרית", השקיע הייוורד את כל כוחו הגופני במשימה. הוא היה בקבוצת השישה שיצאה לפרק הארוך ביותר של מסע הנחת המצבורים, מ-80° דרום אל קרחון בירדמור. מסע זה הושלם ב-26 בינואר 1916. במסע חזרה נפלו מקינטוש והכומר-צלם ארנולד ספנסר-סמית' קורבן למחלת הצפדינה, והיה הכרח לגרור אותם על גבי המזחלת, בכוח שריריהם הנחלשים של ג'ויס, ארנסט ויילד, דיק ריצ'רדס והייוורד. כשמצב המזון התדרדר באופן קריטי, יצאו ג'ויס, ריצ'רדס והייוורד, שבשלב זה גילו סימני צפדינה בעצמם, להשיג מזון ודלק להצלת חייהם של יתר חברי הקבוצה. בסופו של דבר, אחרי שסבל התמוטטות גופנית ונפשית כאחת, נקשר הייוורד על המזחלת וב-18 במרץ הובא אל המקלט בהאט פוינט, שם היה הכרח להכניסו דרך החלון, כיוון שהדלת קפאה בקרח. ספנסר-סמית' מת ונקבר על הקרח; מקינטוש שרד בקושי. ג'ויס חשש גם לחייו של הייוורד, אבל הוא התגבר.
פרנץ פון שטוק
ביוגרפיה
יליד טטנווייס ליד פסאו. שטוק הפגין זיקה לרישום וציור מגיל צעיר. כדי להתחיל בהשכלתו האמנותית עבר בשנת 1878 למינכן, שם יגור רוב חייו. בין השנים 1881–1885 למד שטוק באקדמיה במינכן.
ויקטור הייוורד
היעלמות
בעזרת דיאטה של בשר כלבי-ים, שהיו מצויים בשפע בקרבת האט פוינט, החלימה הקבוצה בהדרגה. מקינטוש עמד על כך, שברגע שיהיה הדבר אפשרי, ייצאו האנשים לשלב הסופי של המסע חזרה - 21.5 ק"מ על פני שטחו הקפוא של מצר מקמרדו אל הבסיס בכף אוונס. הקרח לא נחשב לבטוח לפני בוא החורף, ביוני או יולי, אבל רוחם של מקינטוש והייוורד קצרה. בראשית מאי החלימו די הצורך להתחיל לבחון את הקרח. ב-8 במאי הודיע מקינטוש, שהוא והייוורד מתכוונים לחצות את המצר ברגל אל כף אוונס, ועל אף הפצרותיהם הדוחקות של ג'ויס, ריצ'רדס וויילד, יצאו לדרך בשעה 1:00 בצהריים, עם ציוד קל בלבד. כעבור שעתיים שטפה סופת-שלגים את המצר והם נעלמו מעיני חבריהם. הם לא הגיעו לכף אוונס, ושום שריד לגופותיהם לא נמצא מעולם. גם גורלם לא נקבע מעולם בוודאות. ייתכן שנפלו אל תוך בקיע בקרח, או נסחפו לים על גוש קרח. גם לו היו מצליחים דרך מקרה להגיע לביטחון זמני של יבשה, היו מנותקים כליל, ללא סיכוי לחזור להאט פוינט או להתקדם אל כף אוונס, והיו גוועים שם מהיפותרמיה.
פרנץ פון שטוק
ביוגרפיה
בשנת 1889 הציג את ציוריו הראשונים בארמון הזכוכית של מינכן, וזכה במדליית זהב עבור "שומר גן העדן".
ויקטור הייוורד
מדליית אלברט
אחרי ששארית הקבוצה מהאט-פוינט חצתה את המצר אל כף אוונס באמצע יולי, הוציא ג'ויס שורה של חיפושים לקביעת גורלם של מקינטוש והייוורד, אך כל הניסיונות עלו בתוהו. עוד חיפושים נערכו כש"אורורה" חזרה לבסוף לאסוף את הקבוצה, בינואר 1917. צלב זיכרון הוקם למקינטוש והייוורד על גבעת השבשבת, מצפה מזג-אוויר סמוך לכף אוונס.
שבע שנים אחרי מאבקם לשרוד על הקרח, בהכרה מאוחרת, ב-4 ביולי 1923, קיבלו ג'ויס, ריצ'רדס, ויילד והייוורד (שני האחרונים לאחר המוות, שכן ויילד נפל בשירות פעיל ב-1918) את מדליית אלברט על הצלחת חיים, בהוקרה על מאמציהם להציל את חייהם של מקינטוש וספנסר-סמית' על חומת הקרח.
פרנץ פון שטוק
ביוגרפיה
בשנת 1892 היה שטוק בין מייסדי הזצסיון במינכן, וגם ביצע את הפסל הראשון שלו, "אתלט". בשנה שלאחר מכן זכה לשבחים נוספים מהביקורת והציבור על מה שנחשב יצירתו הידועה ביותר, "החטא". כמו כן, במהלך 1893 הוענקה לשטוק מדליית זהב לציור בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, והוא מונה לפרופסור מלכותי. בשנת 1895 החל ללמד ציור באקדמיה במינכן.
בשנת 1897 התחתן שטוק עם אלמנה אמריקאית, מרי לינדפיינטר, והחל לעבוד בתכנון מעונו ובסטודיו משלו, ווילה שטוק. העיצוב שלו לווילה כלל כל דבר, החל מתוכנית הבניה ועד קישוטי פנים. על עיצוב רהיטיו קיבל שטוק מדליית זהב נוספת בתערוכת העולם בפריז בשנת 1900.
הוא היה חבר באגודה הבינלאומית לפסלים וציירים. עבודותיו היו גם חלק מאירוע הפיסול בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
פרנץ פון שטוק נפטר ב־30 באוגוסט 1928 במינכן.
בדיווחים על ההלוויה שלו נאמר שהוא "נסיך האמנות האחרון של ימיה הגדולים של מינכן". הוא נקבר בוולדפרידהוף במינכן ליד אשתו מרי.
הנושאים בהם עסק קשורים בעיקר למיתולוגיה, בהשראת יצירתו של האמן השווצרי ארנולד בוקלין. צורות גדולות שולטות ברוב ציוריו ומצביעות על נטיותיו לפיסול. עירומי הנשים המפתות שלו הם דוגמה מצוינת לתוכן סימבוליסטי פופולרי. שטוק הקדיש תשומת לב רבה למסגרות לציוריו ובדרך כלל עיצב אותם בעצמו תוך שימוש קפדני בפנלים, גילוף מוזהב וכתובות, עד כי יש לראות במסגרות חלק בלתי נפרד מהיצירה הכוללת.
מורשתו
בספרו של רוברט וויט 1977 "הפסיכופת האלוהי: אדולף היטלר" ומקורות רבים אחרים מצוין כי פרנץ שטוק היה הצייר האהוב של היטלר מילדות.
ציוריו של שטוק הוזכרו על ידי קרל יונג, שכתב:
... פרנץ שטוק, שתמונת הנחש שלו נושאת כותרת משמעותית כמו "חטא" או "תאווה", מציגה תערובת של חרדה ותאווה המתבטאים בצורה מושלמת באווירה המחניקה של תמונות אלה, ...
המדונה בין הסלעים
המדונה בין הסלעים או המדונה של הסלעים הוא ציור אשר קיים בשלוש גרסאות: בגלריה הלאומית שבלונדון, במוזיאון הלובר שבפריז ובאוסף פרטי בשווייץ. ציורו מיוחס ללאונרדו דה וינצ'י.
הציור, המתאר את המדונה והילד, הוזמן על ידי כנסייה במילאנו למסדר שנקרא "ההריון ללא רבב". מסדר זה סוגד למריה, אמו של ישו, ולהריונה הנקי והטהור מכל חטא. לפי הברית החדשה, מריה הרתה מרוח הקודש וכך לא חטאה בחטא ידיעת גבר, נשארה בתולה עד ליום מותה, ובכך היא מייצגת קדושה וטוהר.
הציור הוזמן על ידי המסדר מיד לאחר שדה וינצ'י הגיע למילאנו ב-1482. חוקרי תולדות האמנות מייחסים חשיבות רבה לציור עקב העובדה שדה וינצ'י צייר אותו בלי רישום מקדים. גם התלת-ממדיות המפליאה שבו והחיות שבציור, שלא אפיינה את ציורי התקופה, תרמו לחשיבותו. הציור זכה כנראה לפופולריות רבה עוד בימי חייו של דה וינצ'י, מאחר שב-1506 פרסם דה וינצ'י גרסה נוספת לציור שנראית כמעט זהה לציור המקורי.
קומפוזיציה
הקומפוזיציה מבוססת על קומפוזיציה פירמידאלית (משולשת, בסגנון פירמידה). מריה עומדת בקצה ובבסיס מוצגות שלוש דמויות - המלאך, ישו הקטן ויוחנן.
רקע ומיקום
מיקומו של הציור נראה דמיוני. האירוע מתרחש בסוג של מערה שבה מים (הים נכנס מבין הסלעים). במערה צומח שושן צחור (סמל למריה, בדומה לבשורה למריה - סמל לבתוליותה ולטוהרה של מריה). המערה מדומה למריה עצמה - רחמה של מריה, היא מכילה בתוכה את שלוש הדמויות, הכול בה טהור ונקי, צחור ורגוע.
ספומאטו
הספומאטו הוא מאפיין ידוע של דה וינצ'י. טשטוש של קווי המתאר, ריכוך הדמויות, משחקי אור וצל עדינים, קווים מפותלים. הספומאטו יוצר דמויות לא מציאותיות - אלוהיות.
מאנו ריוס
בשנת 2020 הוא הפך למשפיע הספרדי עם מרבית העוקבים ברשת החברתית אינסטגרם, שם צבר יותר מ-11 מיליון עוקבים.
ביוגרפיה וקריירה
מאנו ריוס נולד ב-18 בדצמבר 1998, בקלזאדה דה קלטרווה שבספרד. את דרכו בעולם הבידור החל בגיל צעיר, כשהוא בן 9 בלבד, כשהשתתף בתוכנית מציאות בקסטיליה-לה מנצ'ה. בגיל הזה הוא החל גם להעלות גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים ביוטיוב כדוגמת "Love on the Brain" של ריהאנה, "Issues" של ג'וליה מייקלס, "Paparazzi" של ליידי גאגא, "Youth" של טרוי סיון, ו-"" של קייטי פרי. הוא למד בלט קלאסי ומחול אורבני. בנוסף לכך, הוא השתתף בהצגת התיאטרון המוזיקלי "עלובי החיים", כששיחק את גברוש ת'נרדייה.
הוא התחיל את קריירת הדוגמנות שלו באמצעות הרשתות החברתיות, והשתתף בקמפיינים של מותגי אופנה כדוגמת דיור ופול אנד בר. הוא השתתף בתצוגות אופנה שהתקיימו במדריד, ברצלונה, מילאנו, אמסטרדם, בייג'ינג ולוס אנג'לס. בשנת 2020 הוא הפך למשפיע הספרדי עם מרבית העוקבים ברשת החברתית אינסטגרם, שם צבר יותר מ-6 מיליון עוקבים.
בשנת 2014 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בסדרת הטלוויזיה El chiringuito de Pepe, שם גילם את מאורי מרטינס, אם כי בעבר השתתף בתחרויות המוזיקליות "אתה שווה את זה" ו"תשיר לי שיר". בשנת 2021 שולב כדמות הראשית בעונה הרביעית של "אליטה", שם גילם את פטריק בלאנקו.
סיצ'י גלעד
סיגל (סיצ'י) גלעד (נולדה ב-1968) היא צלמת ישראלית.
עבודותיה מתייחסות לנשים ולחוויה הנשית מקודות מבט שונות, תוך הדגשת תכונותיהן, מערכות היחסים הנרקמות ביניהן וכוחן של נשים הן כבודדות והן כקבוצה. הצילומים של גלעד נעים על קו התפר שבין צילומים בעלי אופי דוקומנטרי לבין צילומים מבויימים. כיום עובדת כצלמת עיתונות.
ביוגרפיה
סיצ'י גלעד נולדה בקיבוץ רמת השופט בשנת 1968. בשנת 1996 סיימה תואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. מתגוררת ועובדת בתל אביב.
"נשים עם שיער קצר" ו"דיוקן עצמי"
בשנת 1995 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה "נשים עם שיער קצר" בתיאטרון ירושלים. הצילומים בתערוכה הציגו שמונה פורטרטים של נשים אותן פגשה גלעד בקפיטריה בה ישבה. היא פנתה אליהן והזמינה אותן להצטלם בסטודיו שלה. התצלומים מציגים את הנשים מישירות מבט למצלמה, חזקות, וסמכותיות.
ב-1996 זו הציגה את תערוכת היחיד "דיוקן עצמי", שהוצגה לראשונה כחלק מתערוכת הגמר של גלעד במחלקה לצילום בבצלאל, ושנה מאוחר יותר הציגה גם בגלריה לימבוס בתל אביב, התערוכה הציגה סדרת צילומים הנראים כתמונות הדרכה קטלוגיות, העוסקות בתהליך של קשירת עניבה. סדרת קשירות העניבה נראית כלקוחה מקטלוג של נערים מתבגרים מתחילת המאה העשרים. הצילומים נראים על סף היעלמות. הדמויות, אנמיות ומנוכרות, מופיעות על רקע לבן, במרכז התמונה או בפינה של חדר. לעיתים משירות מבט לצופה ולעיתים מתכנסות בתוך עצמן. בתמונה האחרונה בסדרה תהליך קשירת העניבה הושלם כאשר הדמות המצולמת משקיפה על התהליך מהצד.
בתקופה זו עסקה גלעד בקודים של התנהגות נשית במצבים הנחשבים לטריטוריות גבריות או נעריות. גלעד הבחינה בכך שפעילויות של גברים צעירים מקודשות פעמים רבות על ידי החברה הישראלית הקיבוצית ותנועות הנוער, אך יש בהן גם ערעור וערבוב של הגדרות המגדר 'בנים' ו'בנות'. גלעד מנסה למצוא את מקומה הנכון בחברה זו. עבודותיה מתחקות אחר הביטחון שבכוח הנשי וההגנה שמעניקה הקבוצה.
"The X Fight"
תערוכתה של גלעד, The X Fight, שהציגה בגלריית קמרה אובסקורה ואצרה הדס מאור, כללה מספר תצלומי טבע לצד תצלומים בהם נראות נשים במצבי פעולה שונים. תצלומי הצבע דהויים ועכורים, ולעומתם תצלומי הנשים בהירים ומבוימים. תצלומים הנשים קולקטיביים ומציגים מצבי ביניים שונים, ביניהם שיטוט ביער, התקבצות על חוף הים, ישיבה ליד המדורה ועוד. הצילומים עוסקים בתהליכי החיברות הקבוצתיים הקיימים בחברה, תהליכי חיברות אשר אינם נשיים בהגדרה, אך עצם היותם מאוכלסים באופן בלעדי על ידי נשים, הופכת אותם לחתרניים ביחס לנורמות הגדרת הזהות המקובלת. סדרת הצילומים מציגה מהלך של פירוק הנחות יסוד ומוסכמות חברתיות. גלעד אינה נעתרת להגדרות הדיכוטומיות המקובלות. עבודתה אינה עוסקת בהיפוך הבינארי של הגברי בנשי, או של הנשי בגברי, אלא חותרת תחת יסודות ההגדרה עצמם. בד בבד עם מהלך הפירוק נבנית בעבודות זהות נשית קולקטיבית חלופית אשר אינה עונה על הגדרות המגדר המקובלות ועם זאת אינה ניצבת מולן או מנכסת את אלו הגבריות. בריאיון למוסף "סופשבוע" של מעריב אמרה גלעד: "אני לא מנסה לצלם נשים בלבוש של גברים. יש פה משהו מאוד פשוט - להיות אנחנו. זה יוצר אלטרנטיבה שהיא אולי שוברת סטריאוטיפים, כי זו לא אישה נשית עם לק ושמלה, אבל היא גם לא הגבר המאצ'ו. היא פשוט מה שהיא."
בין השנים 2006–2007 הציגה את תערוכות היחיד "לילה בהיר" בגלריה יוטה סאן ברמת השרון, ואת התערוכה "ועדת קישוט" בגלריה גרוס בתל אביב, את שתיהן אצרה נעמי שלו.
"בין לבין"
ב-2009 הציגה את התערוכה "בין לבין" בגלריה על שם מורל דרפלר באקדמיה לעיצוב וחינוך ויצו, חיפה, אותה אצרה חנה שביב. תערוכה זו הציגה צילומים של גלעד מכל שנות פעילותה, החל משנת 1995 ועד לשנת 2008. לדבריה של אוצרת התערוכה חנה שביב, בצילומיה מנהלת גלעד יומן חיים ומחשבות, כאשר היא מצלמת את סביבתה הטבעית ואת חברותיה. גלעד חולמת ומפנטזת תחילה את תמונותיה ורק לאחר מכן מבצעת.
בשנים 2001 - 2019, הציגה גלעד את צילומיה ב-15 תערוכות קבוצתיות, ביניהן "הלכי רוח בצילום הישראלי" (2007) שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות ואצרה נילי גורן, וכן "10/20/30/70" שהוצגה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב ואצר ליאב מזרחי. צילומיה מהווים חלק מאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף יגאל אהובי, אוסף יפעת גוריון עופר, אוסף יונתן קולק, גלריה קמרה אובסקורה ומוזיאון ינקו דאדא עין הוד.
עבודותיה של גלעד לאורך השנים מציגות את המציאות היומיומית, ושוברות את הרצף הנורמטיבי שלה בייצוגים חיצוניים. עירום, תנועה מפתיעה, זווית צילום מיוחדת, ריבוי וגיוון של תנועות ופעלים, המשתקפים לכדי אמירה חדשה. ובחלק אחר מהיצירות מוצגת האמירה באופן סימבולי, באמצעות ייצוגים גרפיים, העמדה וקומפוזיציה.
הטפת דם ברית
הטפת דם ברית הוא פעולה הנעשית במקרים בהם אין אפשרות לבצע את תהליך המילה כהלכה, כגון בתינוק שנולד כשהוא נימול, או בגוי נימול שרוצה להתגייר. ישנן דעות שאף במקרים בהם נעשתה הברית מילה באופן פסול, כגון על ידי מי שאינו כשר למול או בזמן שאינו כשר למילה, יש חיוב להטיף דם ברית.
מקור הדין
בתלמוד הובאה מחלוקת בית שמאי ובית הלל האם במקרה שלא ניתן למול ישנו חיוב להטיף דם ברית או לא. בסמוך לכך הובאה מחלוקת תנאים באיזה מקרה נחלקו בית שמאי ובית הלל:
בתלמוד אף הובאה דעה שלישית בעניין מחלוקת בית שמאי ובית הלל:
אופן הפעולה
בפעולת הטפת דם ברית מבצעים שריטה קלה במקום המילה, הפעולה נעשית באמצעות מחט או חוד סכין מעוקרים.
בפסקים נחלקו באופן עשיית הטפת דם, האם יש חיוב או צורך שיצא דם בפועל כתוצאה מהפעולה, או שדי בכך שנעשתה שריטה קלה באיבר המילה. יש שכתבו לדייק מלשון רש"י במסכת שבת שיש מצווה בעצם הטפת הדם, ושעיקר מהות הברית בין ישראל להקב"ה נעשית בעצם דם המילה.
המקרים הנידונים
ישנם כמה מקרים בהם דנו בראשונים ואחרונים האם ישנו חיוב להטיף דם ברית: