cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוער הליכוד
שנות האלפיים
בשנת 2022 התקיים שיתוף פעולה של הנוער יחד עם נוער העבודה. במסגרת שיתוף הפעולה התקיים ״המאבק להורדת גיל ההתפקדות״, במסגרת המאבק הוגשה הצעת חוק בנושא מטעם ח״כ אמילי מואטי, שאליה הצטרפו חברי כנסת מהליכוד, שלפיו החוק ישתנה כך שיוצר מדרג כניסה לפוליטיקה, בגיל 16 בני הנוער יורשו להתפקד למפלגות ואף להצביע בבחירות הפנימיות (במידה וחוקת המפלגה מאשרת זאת), בגיל 17 יוכלו להצביע בבחירות המוניציפליות, ובגיל 18 יוכלו להצביע בבחירות הארציות. תהליך החקיקה הופסק בעקבות פיזור הכנסת והבחירות לכנסת העשרים וחמש.
לאון וולוביץ'
לאון ווֹלוֹביץ' (רומנית: Leon Volovici); 10 באוגוסט 1938 ביאשי, רומניה - 1 בדצמבר 2011 בירושלים). היה היסטוריון יהודי רומני-ישראלי, חוקר בכיר ביד ושם, מרצה חבר סגל האוניברסיטה העברית בירושלים ומחברם של מספר מחקרים היסטוריים שפורסמו בשפות שונות.
קורות חיים
לאון וולוביץ' למד בבית הספר התיכון הלאומי ביאשי ולאחר מכן באוניברסיטת יאשי, בפקולטה לבלשנות וספרות רומנית. לאחר השלמת תואר ראשון ב-1962, עבד שנתיים כמורה לרומנית ביישוב ביבולאר שבמחוז יאשי.
ד"ר וולוביץ' היה שותף בחיבור Dicţionarul literaturii române de la origini pîna la 1900 ("מילון הספרות הרומנית מן המקורות ועד 1900"), שיצא לאור ברומניה ב-1979, בהוצאת האקדמיה הרומנית. לאחר שעלה לישראל, עבד בין 1984–1989 כחוקר בתחום השואה ביד ושם ומ-1989 כיהן כחוקר ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף, הוא העביר קורסים ביהדות גם באוניברסיטאות קלוז'-נאפוקה, יאשי ובוקרשט, ופרסם מאמרים בכתבי עת רבים, בהם Anuar de lingvistica si istorie literara, Cahiers roumains d'etudes litteraires, "שיחות ספרותיות", Cronica, Iasul literar, Revista cultului mosaic, Apostrof, "רומניה ספרותית", Secolul 20, Arc, Dilema, Sfera politicii, Lettre Internationale, Plural ועוד. הוא הקים והוביל בירושלים את החוג לתרבות של יוצאי רומניה, ביחד עם מבקר הקולנוע קוסטל ספירמן.
ד"ר לאון וולוביץ' נפטר בדצמבר 2011 בירושלים.
קברנה סוביניון
קבֶּרנה סוביניון (Cabernet Sauvignon) הוא זן ענבים אדום, שמקורו באזור בורדו שבצרפת. זן ענבים זה, הנחשב לזן אציל, הוא הענב הראשי ברבים מיינות בורדו, והוא נשתל ברוב אזורי ייצור היין ברחבי העולם על אף זמן ההבשלה הממושך והיבולים הנמוכים.
שקר לבן
שקר לבן הוא שקר הנאמר מטעמי נימוס או משום דרכי שלום, ולכן היחס אליו סלחני, ולעיתים אוהד, בניגוד ליחס לשקר.
קברנה סוביניון
כמו כל זני ענבי היין האצילים שייך זן זה למשפחת הוויטיס ויניפרה, ומחקרים גנטיים משנת 1997 קבעו שהוא הכלאה בין הזנים קברנה פרנק וסוביניון בלאן.
שקר לבן
ישנו סוג נוסף של שקר לבן - הדובר האומר את הדברים, אומר דברים שיש בהם אמת או אמת חלקית כך שהשומע יקבל מידע שהדובר רוצה שיקבל. גם אם זה לא כל האמת.
קברנה סוביניון
מאפייני הזן
קליפתו העבה של הענב מתבטאת ברמות גבוהות של טאנינים המעניקים ליין גוף מלא ופוטנציאל יישון. הקליפה הכהה מעניקה ליין צבע עמוק (יין אדום מותסס עם הקליפות וכך מקבל מהן את הצבע, הטאנינים, וטעמים נוספים).
שקר לבן
שקר לבן ביהדות
על פי פרשני המקרא, בתנ"ך מופיע שקר לבן פעמים אחדות:
קברנה סוביניון
מאפייני הזן
לזן יש ארומה אופיינית; ביינות העולם הישן ובמיוחד אלה מבורדו ארומה זו מתאפיינת בניחוחות סיגליות, קסיס, ארז ותבלינים. לעיתים יינות העולם החדש חולקים ניחוחות אלה אך בדרך כלל מאפילים עליהם ניחוחות שוקולד, אלון, פירות יער, פלפל ואדמה, כאשר ביינות אוסטרליה ובייחוד אלה מאזור קונאווארה מורגש ריח חזק של אקליפטוס. האקלים משפיע רבות על הארומה וכך באזורים חמים נפוצים ניחוחות פירות היער כמו קסיס ודובדבן בעוד שבאזורים קרירים הניחוחות עשבוניים ו"ירוקים" יותר כמו אקליפטוס ופלפל ירוק.
שקר לבן
שקר לבן ביהדות
יש מחלוקת בין בית הלל ובית שמאי העוסקת בקונפליקט הנוצר לעיתים בין האמת לשלום. על פי בית שמאי, יש להקפיד על האמת, גם אם אמת זו אינה נעימה לשומע אותה. לפי בית הלל, במקרה זה, כבוד הכלה ושמחת החתן עדיפה על-פני האמת הצרופה:
על פי ההלכה יש היתר לומר שקר לבן שמטרתו השכנת שלום בין אדם לחברו או שלום בית בין איש לאשתו. הרב אליעזר מלמד התייחס לנושא זה בספרו פניני הלכה, בו הוא מביא סיפור על אהרן הכהן שהשתמש בשקר לבן, וכן מצטט ממסכת יבמות, מהספר חפץ חיים וממקורות נוספים, המתירים שקר לבן. על פי הרב מלמד,
קברנה סוביניון
איטליה
על אף היסטוריה ארוכה של הזן באיטליה, הוא לא היה מצוי בשימוש נרחב עד 1970. בשנה זו מספר ייננים מטוסקנה שילבו אותו ביינותיהם ויצרו כך יינות מהשורה הראשונה הנקראים "סופר-טוסקניים". עקב ההצלחה המסחרית לה זכו יינות אלה, פותח תקן חדש בשם IGT (Indicazione Geografica Tipica) המאפשר שימוש נרחב בקברנה סוביניון, כמו גם בזנים לא מקומיים אחרים.
קליפורניה
קליפורניה היא מגדלת הקברנה סוביניון השנייה בעולם אחרי בורדו ובמיוחד בעמק נאפה ובמחוז סונומה. שטח הכרמים של הזן בקליפורניה הוכפל בין השנים 1988–1998.
גם בקליפורניה, כמו בבורדו, הזן בדרך כלל מעורב עם הזנים מרלו וקברנה פרנק ובגרסאות המסחריות יותר עם זנים אצילים פחות המעניקים ליין יותר גוף ועושר ממה שיכול לספק הקברנה סוביניון, כגון רובי קברנה. הענב מגודל גם במדינות נוספות בארצות הברית, בעיקר באזורים החמים ביותר של מדינת וושינגטון.
שאר העולם
בעשור האחרון נרשמה הצלחה בהחדרת הזן למדינות העולם החדש, האקלים האופטימלי, ההשקעה הכספית הרבה ושיטות ייצור יין חדשניות מאפשרות למדינות כמו קנדה, ארגנטינה, צ'ילה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד לייצר יינות באיכות טובה ולעיתים במחיר שווה לכל נפש.
קנת' רוגוף
קנת' סול "קן" רוגוף (באנגלית: Kenneth Saul "Ken" Rogoff; נולד ב-22 במרץ 1953) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן וכלכלן בכיר, פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
שחמט
קנת' רוגוף נולד ברוצ'סטר. אביו היה פרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר. בגיל 16 קנת' רוגוף החליט לעבור לשחמט מקצועי. הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער. בשנת 1969 הוא עבר לאירופה והשתתף במספר תחרויות. בשנת 1971 הוא זכה במקום השלישי באליפות העולם לנוער. בשנת 1975 הוא היה שני באליפות ארצות הברית בשחמט. בעקבות כך, הוא סיים במקומות 13–15 בתחרות בין-אזורית (שלב מוקדם להעפלה להתמודדות על תואר אלוף העולם). בשנת 1974 הוענקה לרוגוף דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1978 רב-אמן. הוא הפסיק להשתתף באופן פעיל בתחרויות בשנת 1980.
כלכלן
רוגוף למד כלכלה באוניברסיטת ייל וסיים את התואר השני בהצטיינות יתרה בשנת 1975. הוא המשיך לתואר שלישי וקיבל אותה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (בהדרכת רודי דורנבוש). רוגוף התחיל לעבוד בקרן המטבע הבינלאומית ובפדרל ריזרב.
בשנים 2003-2001 הוא היה כלכלן ראשי של קרן המטבע הבינלאומית. כיום הוא מלמד באוניברסיטת הרווארד.
קנת' רוגוף הוא חבר באקדמיה למדעים של ארצות הברית ומועדון ה-30.
נמל התעופה שארל דה גול
נמל התעופה שארל דה גול (בצרפתית: Aéroport de Paris-Charles-de-Gaulle) (קוד יאט"א CDG) הוא נמל התעופה הגדול ביותר של צרפת ואחד מנמלי התעופה הגדולים והמרכזיים ביותר באירופה ובעולם. הנמל משרת את מרבית הטיסות לצרפת, והוא ממוקם בשטחה המטרופוליני של פריז, סמוך לקומונה רואסי (Roissy), כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לפריז. הנמל הוא השלישי בגודלו באירופה מבחינת תעבורת נוסעים (אחרי נמל התעופה איסטנבול ונמל התעופה לונדון הית'רו), עם יותר מ-72 מיליון נוסעים העוברים בשעריו מדי שנה, והגדול ביותר באירופה מבחינת תנועת מטוסים, עם יותר מחצי מיליון נחיתות והמראות בשנה. נמל התעופה נקרא על שם שארל דה גול, נשיאה הראשון של הרפובליקה הצרפתית החמישית.
תחבורה קרקעית
בתוך שדה התעופה ישנה רכבת הנקראת CDGVAL ומחברת בין כל הטרמינלים וחניוני הטווח הארוך. שדה התעופה מחובר לרשת מסילות הברזל RER, המאפשרת גישה למרכז פריז בתוך 25 דקות. כמו כן נמצאת בטרמינל 2 תחנת רכבת מהירה (TGV) שמאפשרת הגעה ללונדון תוך 3 שעות או לבריסל בתוך שעה. הכביש המהיר A1 מקשר בין שדה התעופה לפריז ולליל.
בתי נתיבות (טרמינלים)
שדה התעופה כולל שלושה בתי נתיבות (טרמינלים).
טרמינל 2
טרמינל מספר 2 נבנה במקור לחברת אייר פראנס אולם בפועל הוא מארח חברות תעופה נוספות. הוא מכיל אזורים שנקראים 'אולמות' מ A עד G. מומלץ לתייר שנמצא על טיסות לצרפת או טיסות מ-צרפת לשים לב היכן המטוס נוחת או ממריא היות שהאולמות עלולים להיות רחוקים אחד מהשני. מקום הנחיתה או ההמראה יהיה כתוב על הכרטיס, למשל 2A או 2F. טיסות אל על נוחתות בטרמינל 2A – הטרמינל המאובטח ביותר, אולם הטיסות מישראל בחברת אייר פראנס נוחתות בטרמינל 2E - הטרמינל הגדול מבין A-G. בין כל האולמות (פרט לאולם G) ישנם מעברים עיליים ותת-קרקעיים.
טרמינל 2E
כמו שצוין, הטרמינל הוא הגדול ביותר בקומפלקס A-G. הוא טרמינל בעל 2 קומות: אחת לנחיתות ואחת להמראות. בטרמינל כ-60 שערים, מהם 20 מרוחקים מהטרמינל ומחוברים אליו באמצעות רכבת.
טרמינל 2F
הייחוד העיקרי של טרמינל זה הוא שממוקמות בו כל חברות השכרת הרכבים שפועלות בשדה. שעות הפעילות של החברות הן מ-06:00 ועד 23:00. יש חברות השכרת רכב שפועלות גם מטרמינל 2D, אך שעות הפעילות שלהן מצומצמות יותר.
טרמינל 2G
למרות מספר הטרמינל, טרמינל 2G נמצא במרחק של כ-2.5 קילומטרים מקומפלקס הטרמינלים. למעשה, הוא יותר מרוחק פיזית מאשר טרמינל 1. הטרמינל ממוקם בקצה נמל התעופה, ומשמש לטיסות צ'ארטר של אייר פראנס ליעדים קרובים, כגון איטליה, בלגיה ושווייץ. כל האוטובוסים לפריז מתחילים ומסתיימים בטרמינל 2E, לכן כל נוסע המעוניין להגיע לטרמינל 2G חייב לקחת אוטובוס פנימי חינמי.
טרמינל 1
טרמינל 1 פיזית מרוחק מטרמינל 2 וישנו שירות רכבת עילית שמקשר בין הטרמינלים. הטרמינל נבנה כדי לשמש לרוב הטיסות הבינלאומיות של אייר פראנס (למעט טיסות למזה"ת ולאירופה), בפועל, הטרמינל משמש לחברות הצ'ארטר, רוב החברות באירופה, חלק ניכר מהחברות האסיאתיות ואת חברות התעופה יונייטד איירליינס.
טרמינל 3
טרמינל 3 נמצא במרחק של כק"מ מטרמינל 1, אך למעשה המעבר התת-קרקעי הוא באורך של 3 ק"מ. תחנת ה-CDGVAL נמצאת במרחק של 200 מטרים מהטרמינל. הטרמינל משמש לטיסות צ'ארטר וטיסות אזוריות, הטרמינל הוא הבסיס הראשי של חברת אייר מדיטראניאן ושל חברת XL איירוויז.
תוכניות עתידיות
בסוף 2012 הסתיימה בניית שלוחה S4, שתצורף לשלוחה S3 שכבר פועלת בטרמינל 2E, בעקבות כך, כל התנועה בקומפלקס 2 תועבר לטרמינלים 2E-G. בכל הטרמינלים יתבצעו עבודות שיפוץ שבהן בנייה מחדש של הטרמינלים 2C ו-2D. חברת איזיג'ט הביעה את רצונה להיות החברה היחידה הפועלת בטרמינל 2B בתקופה זו.
בית סורסוק
היסטוריה
מרפסת לכל חדר בחזית מדגישה את אופיו המלוני האחיד של הבית. סגנונו של הבניין מאפיין את סגנון הבנייה שהיה נפוץ ביפו במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ומתאפיין גם בסגנון "קולוניאלי צרפתי–אירופאי" של חזית מלון כשל ערי החוף האירופיות, אף כי על פי המסורת היפואית של המאה ה-19 נהגו להשתמש בשיש איטלקי (קררה).
המבנה נרכש בשנת 1999 על ידי חברה פרטית בשם "רזיאל", אשר מפעילה אותו מאז 2003 כמקבץ דיור.
ג'באליה
ג'באליה (בערבית: جباليا, תעתיק מדויק: ג'באליא) היא עיר בצפון רצועת עזה, מצפון לעיר עזה. במקורה הייתה עיירה קטנה שתושביה באו מהרי חברון ומכאן שמה ("ההרריים" בעברית), שלידה הוקם מחנה הפליטים ג'באליה לפליטים פלסטיניים ממלחמת העצמאות ב-1948. ב-2006 מנתה אוכלוסיית העיר 82,877 נפש.
למעשה, קיים רצף של שטח בנוי בין העיירה בית לאהיא הנמצאת בצפון רצועת עזה ובין העיר עזה. מדרום לבית לאהיא נמצא מחנה הפליטים ג'באליה. מדרום לו העיירה ג'באליה ועוד דרומה העיירה נזלה הסמוכה לעזה.
היסטוריה
אזור ג'באליה היה ידוע במאות השנים האחרונות באדמתו הפורייה ובעצי ההדרים שגדלו בו. מושל עזה הממלוכי, האמיר סנג'ר אלג'אולי, בנה במאה ה-13 במקום מסגד ממנו שרדו פורטיקו וצריח. שאר חלקי המסגד נבנו מחדש במאה ה-20. הפורטיקו מורכב משלוש ארקדות הנתמכות בארבעה עמודים. לאחרונה, נתגלו במקום שרידי בית קברות מהתקופה הרומית והביזנטית ושרידי כנסייה ביזנטית הכוללת פסיפס ובו ציורי בעלי חיים, ציפורים, צמחים וכתובות שונות.
ב-1957 מנתה אוכלוסיית הכפר, יחד עם כפר נזלה הסמוך מצפון-מערב, כ-6,000 נפש ופרנסת רוב התושבים הייתה על חקלאות ומיעוטם על דיג.
על הנשגב
על הנשגב או על הנַעֲלֶה (ביוונית: Περì Ὕψους; בלטינית: De Sublimitate) הוא חיבור יווני של ביקורת ספרות המתוארך למאה הראשונה לספירה. מחברו אינו ידוע, אולם בדרך כלל מציינים אותו כלוֹנגינוס (ביוונית: Λογγῖνος) או פסאודו-לונגינוס. הוא נחשב לחיבור קלאסי על אסתטיקה והשפעותיה של כתיבה טובה. המסה מדגישה דוגמאות של כתיבה טובה ורעה מהאלף שקדם לחיבור, ומתמקדת בפרט על מה שעשוי להוביל אל הנעלה.
זהות המחבר
המחבר אינו ידוע. בכתב היד מהמאה ה-10 (Parisinus Graecus 2036), שם המחבר בכותרת הוא "דיוניסוס או לונגינוס", שיוך שנעשה על ידי מעתיק מימי הביניים שנקרא באופן שגוי "מאת דיוניסוס לונגינוס".
כאשר כתב היד היה מוכן להוצאת דפוס, יוחס החיבור בהתחלה לקסיוס דיוניסיוס לונגינוס (המאה ה-3 לספירה). לונגינוס כתב מספר חיבורים ספרותיים, היה תלמידו של פלוטינוס ונחשב המלומד המכובד ביותר של ימיו. הוא קיבל את חינוכו באלכסנדריה ואז עבר לאתונה כדי ללמד. האפשרות שקסיוס הוא המחבר של "הנעלה" היא מפוקפקת, מאחר שהוא כתב במאה ה-3 ואילו בחיבור לא מוזכר שום חיבור ספרותי אחר המאוחר למאה ה-1 (המאוחר ביותר הוא קיקרו, שמת בשנת 43 לפנה"ס).
מאחר שהתרגום הנכון כולל את האפשרות של מחבר בשם "דיוניסוס", היו שייחסו את החיבור לדיוניסיוס מהליקרנסוס (המאה ה-1 לספירה). דיוניסיוס כתב בזמן שלטון אוגוסטוס ופרסם מספר ספרים. הוא בדרך כלל נפסל כמחברו האפשרי של "על הנשגב", מאחר שהכתיבה המיוחסת לו באופן רשמי שונה מזו של "על הנשגב" בסגנונה ומחשבתה.
כך נשארת האפשרות שהחיבור אינו שייך לאף אחד מהשניים הללו, אלא למחבר לא ידוע בתקופת האימפריה הרומית, כנראה במאה ה-1 לספירה. הטעות אכן מרמזת על כך שכאשר הקודקס נכתב, עקבותיו של המחבר האמיתי כבר אבדו. אף אחד משני המחברים לעיל אינו יכול להתקבל כמחבר האמיתי של המסה. בין השמות האחרים שהוצעו, נמצאים הרמגורס (רטוריקן שחי ברומא במאה ה-1 לספירה), איליוס תאון (מחברו של חיבור שהיו לו הרבה רעיונות משותפים עם אלה של "על הנשגב"), ופומפיוס גמינוס (שניהל שיח איגרות עם דיוניסוס).
החיבור מתוארך כיום לתחילת המאה ה-1 לספירה. הוא מסתיים בהרצאה על דעיכתה של האורטוריה, נושא אופייני לתקופת חייהם של טקיטוס, פטרוניוס וקווינטיליאנוס, שגם הם עסקו בנושא.
תוכן החיבור
"על הנשגב" הוא גם מאמר על אסתטיקה וגם חיבור של ביקורת ספרות. הוא כתוב בצורה של אגרות, וחלקו האחרון, שייתכן ועסק באמנות הנאום, אבד.
החיבור מוקדש לפוסתומיוס טרנטיאנוס (Posthumius Terentianus), רומאי מוכר בציבור, אולם מעט מאוד ידוע לגביו. "על הנשגב" הוא תמצית של מאגר דוגמאות ספרותיות, הכולל כ-50 סופרים על פני 1,000 שנה, הנזכרים או מצוטטים. לצד הדוגמאות המצופות מתוך כתבי הומרוס ודמויות אחרות מהתרבות היוונית, המחבר מתייחס לקטע מתוך ספר בראשית. הוא מצטט מתוך הפרק הראשון של הספר (וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יְהִי אוֹר וַיְהִי אוֹר) כדוגמה לספרות המייצגת את הטבע האלוהי כפי שהוא באמת – טהור ונפלא ולא-מחולל. הסופר, משה, לא נזכר בשמו אלא רק כ"המחוקק של היהודים", ומכונה "גאון" וזאת "כי הוא הבין וגם נתן ביטוי לכוחה של האלוהות כפי שהגיע לה". משה הוא גם הסופר הלא-יווני היחיד שנזכר בחיבור, מלבד קיקרו הלטיני. בהתחשב בהתייחסותו החיובית לבראשית, היו שהניחו (כמו למשל תאודור מומזן) שהמחבר היה יהודי הלניסטי, אולם אין לכך בסיס, אם כי ניכר שהוא כבר הכיר את התרבות היהודית. המחבר בולט בכך שהוא אחד הסופרים היוונים הספורים שציטטו מהמקרא עוד לפני הפצת הנצרות בתחומי האימפריה הרומית. מדרך ההתבטאות שלו, ברור שהיכרותו עם משה לא הייתה מוגבלת לציטוט הזה. כמו כן, הוא מפגין יותר אהדה כלפי משה והתנ"ך מאשר כל סופר פגני אחר.
המחבר מדגיש שסופר גדול באמת צריך להיות בעל "מצוינות מוסרית". המחבר מכיר בכך שחירות שלמה מקדמת רוח ותקוה; לדבריו, "מעולם לא הפך עבד לנואם". מצד שני, עושר רב מדי מוביל לדעיכה ברהיטות - כאשר רהיטות היא היעד של הסופר הנעלה.
הנעלה
המחבר משבח ומגנה חיבורים ספרותיים מסוימים כדוגמאות לסגנונות טובים או רעים של כתיבה, ומקדם העלאה ברמת הסגנון וכן מהות של פשטות. מקובל שרעיון הנעלה מתייחס לסגנון כתיבה שמתעלה על זו הרגילה. לבסוף, המחבר קובע חמישה מקורות של עילאות: מחשבות גדולות, רגשות חזקים, דמויות מסוימות של מחשבה ונאום, סגנון אצילי, וניסוח מילולי מכובד.
השפעות הנעלה הם: אובדן הרציונליות, ניכור המוביל לזיהוי עם התהליך היצירתי של האמן ורגש חזק מעורב בהנאה והתעלות. דוגמה לנעלה, המצוטטת בחיבור, היא שיר של סאפפו, המכונה "שיר תהילה לקנאה", המוגדר כ"שיר תהילה נעלה". מטרתו של כותב אינה לבטא רגשות ריקים, אלא לגרות רגש בקהל שלו.
המחבר טוען כי הנעלה מנחה את השומעים לא לשכנוע, אלא לאקסטזה: שכן מה שנפלא תמיד הולך ביחד עם תחושה של ייאוש, ומנצח את מה שרק משכנע או נעים, מאחר ששכנוע, ככלל, הוא בתחום ההבנה של כולם: ואילו הנעלה, המעניק לנאום כוח בלתי מנוצח, מתעלה מעל כל שומע (I, 4).
בהתאם לקביעה זו, ניתן לחשוב שעבור המחבר, הנעלה הוא רק רגע של התחמקות מהמציאות. אולם להפך, הוא חשב שספרות יכולה להדגים נשמה, ושנשמה יכולה לשפוך עצמה ליצירת אמנות. בדרך זו, המאמר הופך לא רק לטקסט של מחקר ספרותי, אלא גם לטקסט של הרצאה אתית, מאחר שהנעלה הופך לתוצר של נשמה גדולה (μεγαλοφροσύνης ἀπήχημα, megalophrosunēs apēchēma). מקורות הנעלה הם משני סוגים: מקורות טבועים (שאיפה לתפישות נמרצות ותשוקה חזקה ונלהבת) ומקורות נרכשים (אמצעים רטוריים, בחירת הלקסיקון הנכון, ויצירה מכובדת וגבוהה).
המחבר מדבר גם על דעיכת האורטוריה, כנובעת לא רק מהיעדר חירות אישית אלא גם מהשחתת ערכי מוסר, שביחד הורסים את מצב הרוח המרומם היוצר את הנעלה. כך המאמר ממוקד במחלוקת הבוערת שסערה במאה ה-1 לספירה בספרות הלטינית.
הערכת החיבור
כשליש מן המאמר חסר. מתוך החלק העוסק בדימויים, למשל, נותרו רק מספר מילים. סופרים בני זמנו של המחבר אינם מצטטים מתוכו או מזכירים אותו בשום דרך.
למרות ההערכה הביקורתית כלפי המחבר, כתיבתו רחוקה מלהיות מושלמת. מדי פעם הוא נסחף בהתלהבותו ויוצר בלבול מסוים לגבי משמעות הטקסט שלו. המאמר מוגבל גם בהתרכזותו בהתעלות רוחנית וחסרה בו התמקדות בדרך שבה מבנים לשוניים קובעים את רגשותיהם ומחשבותיהם של סופרים. קשה להסביר את המאמר במסגרת אקדמית, בהתחשב בקושי הטקסט ובחוסר כללים מעשיים מסוג שניתן ללמד.
למרות פגמיו, המאמר בכל זאת זוכה לביקורת טובה בשל הנימה האצילית שלו, הציוויים הקולעים, הגישה המשפטית והעניין ההיסטורי. אחת הסיבות לכך שאף מבקר ידוע מהעת העתיקה לא כתב על החיבור, היא משום שהוא מורכב באופן כל כך שונה מכל חיבור ספרותי אחר. בגלל שהנוסחה הרטורית של המחבר נמנעת מהשתלטות על החיבור, הספרות נותרת אישית ורעננה, ייחודית במקוריותה. המחבר מורד כנגד הרטוריקה הפופולרית של התקופה. למרות ביקורתו כלפי טקסטים עתיקים, המחבר נותר אמן של כנות וטוב לב. הוא אף ממציא דימויים ומטאפורות מרשימים ולפעמים כותב כמעט באופן פיוטי. באופן כללי, המחבר מעריך ועושה שימוש בסגנון פשוט ודימויים נועזים.
בכל הנוגע לשפה, החיבור הוא תערובת של ביטויים של היוונית קוינה ההלניסטית, שאליהם נוספו משמעויות גבוהות, ביטויים טכניים, מטאפורות, וצורות קלאסיות ונדירות היוצרות יצירת טלאים ספרותית בתחומי הניסוי הבלשני.
מבקרים שקראו את "על הנשגב" קבעו שהפילוסוף העתיק אפלטון היה גיבור עבור המחבר. לא רק שהוא יוצא להגנתו של אפלטון, אלא שהוא גם מנסה להעלות את מעמדו הספרותי כנגד הביקורות של זמנו. השפעה נוספת על המסה ניתן למצוא בדמויות הרטוריות, המבוססות על תאוריות מאת הסופר בן המאה ה-1 לפנה"ס, קייקיליוס.
תרגומים לעברית
יורם ברונובסקי תרגם את הספר לעברית, בשם "על הנשגב" ב-1982 (הוצאת ספריית פועלים).
מנדרין (סוג)
מנדרין (שם מדעי: Aix) הוא סוג ברווז. בסוג זה מנויים שני מינים:
ברווזי המנדרין הם ברווזים קטנים יחסית החיים באזורים צפוניים בעולם – ברווז העצים בצפון אמריקה והמנדרין הסיני בסין וסביבותיה. המנדרין הסיני הועבר בידי האדם למדינות אחרות, בעיקר באירופה. הם גם חיים בפארקים בתוך ערים ובמקומות מסוימים אף בויתו.
מצב הישרדותם של הברווזים טוב והם אינם בסכנת הכחדה.
מכתם
מִכְתָּם, או אֶפִּיגְרָמָה (מיוונית: ἐπίγραμμα), הוא סוג של שיר, לרוב, שיר קצר בעל אופי סאטירי עוקצני או חידוד. המכתם התפתח לראשונה כשיר הכתוב על מצבות (ומכאן שמו הלועזי, שמשמעותו כתובת הקדשה על גבי בית, יצירת אמנות, מתנה, או כתובת על מצבה). שטח הכתיבה המצומצם על גבי המצבה הקנה לו את אופיו הקצר, אשר בדרך כלל אינו עולה על שני בתים. מכתמים אחרים רבים הם בעלי אופי סאטירי, ומשמשים למתיחת ביקורת או ללעג.
יוון הארכאית
המכתמים הקדומים ביותר שהגיעו לידינו הם מיוון: שתי כתובות יווניות שנשתמרו על גבי כדים מן המאה השמינית לפני הספירה, כתובות הנצחה בהקסמטר : CEG 1.423, CEG 1.454, הכתובת על אוינוכוה (οἰνοχόη; ; סוג של כד יין) הידועה בשם "כתובת דיפולון" וכן הכתובת על סקיפוס מפיתיקוסה (Pithecusae scyphus). משנת 500 לפני הספירה, המכתמים שימשו את הקופלט האלגי (, שיר אלגי המורכב משתי שורות). מהמאה השישית לפני הספירה, המכתם הוא שיר קצר הממצה בצורה מרוכזת את רעיונו של המשורר, רגשותיו, הלך רוחו והגותו. שיר זה מתפתח לסאטירה שנונה ועוקצנית, בעיקר בשירה הרומית. החל מן המאה השביעית לפני הספירה ואילך נמצאו ביוון כתובות בחרוזים, במשקל ההקסמטר או הדיסטיכון (distich) האלגי, על גבי מצבות, לוחות נדרים וכדומה. תוכנם הוא תיאור קצר ומאופק של דמות או מאורע.
התקופה הקלאסית
רב המכתמים המונומנטים שהגיעו לידינו מיוון הקלאסית הם בעילום שם, הראשון בהם שחתום הוא CEG 2.819, 888. ii. המשורר הראשון שיוחס לו כתיבת מכתמים היה סימונידס, שחיבר את הכתובות על קבריהם של הנופלים במלחמה עם הפרסים. אולם יש קושי לשייך את המכתמים אליו (הקושי לאמת יוצרים עם מכתמיהם הקשה מאוד על המחקר של מכתמים אשר נכתבו לפני שנת 400 לפנה"ס ולמעשה בלם אותו). במכתמים שלו ידע סימונידס לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במכתמו הידוע ביותר, לכבוד גיבורי קרב תרמופילאי, העלה את זכר קורבנם בשתי שורות קצרות ומאוזנות היטב.
התקופה ההלניסטית
המכתמים היו נפוצים מאוד בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית. בניגוד לאפיגרמה הקלאסית, שעל פי רוב הייתה רק כתובת על מצבה או כתובת המכילה מילות תפילה או הודיה, האפיגרמה ההלניסטית הקיפה את כל צורות השירה הלירית הזעירה שהיו קיימות עד זמנה. צורה ספרותית זו הגיעה לשיאה ביצירותיהם של קאלימאכוס ושל אסקלפיאדס. תוכן יצירותיהם היה על פי רוב ארוטי או נועד לשמח את לב המסובים במשתאות. יש גם כתובות המכילות התנצחויות בענייני לשון וספרות, או המשבחות יצירות של אומנים. מבחינת התוכן, מעניינות במיוחד האפיגרמות של לאונידס מטרנטום, שנושאיהן שאובים מחייהם של בעלי המלאכה, הדייגים ודלת העם העירונית.
בתקופת הקיסרות הרומית שימשה היוונית כלי ביטוי ספרותי גם לסופרים רומיים חשובים. המכתם התחבב בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. בראשית המאה הראשונה לפני הספירה ערך מֶלֶאַגְרוֹס מגַדַרה קובץ של מכתמים, שבו כלל אוסף של כ-130 יצירות מפרי עטו, רובן מכתמים ארוטיים. לאחר מכן הופיעו אוספים אחרים, שהמשיכו להופיע ביוון עד שלהי ימי הביניים. במאה הראשונה נכתבו הרבה אפיגרמות: פיליפוס מתסלוניקי כתב מכתמי חצר, גאיוס לוקיליוס כתב מכתמים סאטיריים, רופינוס כתב מכתמים ארוטיים. בתחילת המאה השלישית לפני הספירה, המכתמים עוברים ממונומנטים לקלף. אלו מכתמים ארוכים יחסית עם משקל משתנה. המכתמים האלה שונים מאוד ממכתמי הקומפלט אלגי שהיו בעל משקל יחיד ובני שתי שורות. יש גידול בשימוש במכתמים מאחר שאלו השתלבו והתאימו לזרמים ספרותיים חדשים כמו המשוררים החדשים באלכסנדריה. עתה התוכן אינו הנצחה בלבד אלא גם עיסוק בנושאים יום יומיים ופסטורליים (טבע, דת ומשפחה) כפי שניתן לראות אצל אניטה מטגה. רוב המשוררים פרסמו תחת הכותר "מכתמים" (ἐπίγραμμα). בהמשך היה גם חיקוי של מכתמים גרפיים כמו המכתם הלטיני, שיר 59 של קאטולוס.
עם השנים החלו להיכתב מכתמים בדיוניים המנותקים לגמרי ממונומנטים של ההנצחה.
אזורים המושפעים מהתרבות הקלאסית
מכתמים מהתקופה המאוחרת של הרפובליקה הרומית ותחילת האימפריה הרומית נכתבו, על פי רוב, עבור פטרונים רומאים כשירי הלל. בסוף המאה הראשונה לספירה, נראית התפתחות של מכתמי הסאטירה, בעיקר בידי לוקיליוס. במאה ה-3 ובמאה ה-4 יש התחדשות של מכתמים על מונומנטים וחזרה לכתיבה מרובה של שורות.
האימפריה הביזנטית
המכתם הוא הסוג השירי האחד שטופח בהתלהבות במשך כל תקופת חייה הארוכה של האימפריה הביזנטית. כמעט כל משורריה החשובים והבלתי חשובים, וביניהם אף פטריארכים וקיסרים, חיברו מכתמים, שרבים מהם השתמרו עד ימינו. ברובם נכתבו לפי דוגמת המכתמים היווניים, אך מתחילת המאה השמינית ניכר בהם העדרו של היסוד הארוטי. את מקומו תופסים נושאים הקשורים לדת הנוצרית: כנסיות, חגים דתיים, איקונות קדושים, שרידי קדושה וכדומה. הראשון שחיבר מכתמים במגמה חדשה זו היה תאודור מסְטוּדִיוֹן. במאה התשיעית פעלה המשוררת החשובה האחת שקמה לאימפריה הביזנטית, קאסיה (או איקאסיה), שכתבה גם מכתמים.
במאה ה-10 ובמאה ה-11 הגיע המכתם הביזנטי לכלל שלמות בכתביהם של יוהנס הגאומטריקן (קִירִיוֹטֶס), כריסטופורוס ממִיטִילֶנֵה ויוהנס מאוֹרוֹפּוֹס. ביצירותיהם ניכרות השפעות הלניסטיות והן מצטיינות בעדינות, בהתאפקות וברגש, וכן מצויים בהן שנינות מעודנת והומור.
באימפריה הביזנטית רווחה גם כתיבת חידות בצורת מכתמים, אך רק למעט מהן יש ערך שירי כלשהו. כמו כן נכתבו נבואות מחורזות שאת רובן ייחסו מאוחר יותר לקיסר לאו השישי החכם.
מכתמים בלטינית
מן המכתמים הרומיים שהיו בעלי אופי סאטירי לא נשאר הרבה. שימוש בכתובות בלטינית מתועד מהמחצית השנייה של המאה השלישית לפני הספירה. המכתם הלטיני, בדומה למכתם היווני, החל את דרכו כמונומנט על חפץ. המכתם הרומי מאבד במהירות את הקשר ההדוק בין המונומט עצמו לכתובת. התרבות ההלניסטית השפיעה רבות על המכתמים הלטיניים ויש שילוב של זרמי ספרות רומיים עם הזרמים ההלניסטיים.
מהמאה השנייה לפני הספירה ועד המאה הראשונה לפני הספירה, ההקסמטר הפך לנפוץ במיוחד. בדומה לעליה בשימוש במכתמים אצל המשוררים החדשים באלכסנדריה, כך החלה עלייה חדשה בשימוש במכתמים אצל המשוררים החדשים ברומא.
המכתמים הרומיים מיוצגים בעיקר על ידי יצירותיהם של גאיוס ולריוס קאטולוס ומרקוס ואלריוס מרטיאליס. מרטיאליס נחשב על ידי כותבים מודרניים כאמן המכתמים הלטיניים. למעלה מ-1500 המכתמים שלו, שרוכזו ב-15 ספרים, מתארים את חיי היום יום של רומא. בניגוד לקאטולוס, השירים שלו עוסקים פחות בעולמן הרגשי של דמויות וסיפורי אהבה. כדוגמה למכתם של מארטיאליס אפשר להביא את שירו המפורסם:
מארטיאליס כלל בכתיבתו במיוחד את המכתם הסאטירי, ובמכתמים שלו יש גם כאלה שמצטיינים בעוקצנותם הבלתי מרוסנת ואף גסים ביותר. בין המכתמים שלו יש כאלה המכוונים נגד יהודים. מכתמיו השפיעו באופן ניכר, יחד עם המכתמים היווניים, על התפתחות המכתמים באירופה החל מהרנסאנס. במשך כמאתיים שנה כתבו כמעט כל המלומדים-המשוררים של הרנסאנס באירופה מכתמים לטיניים לפי דוגמת מארטיאליס או המכתמים היווניים, אך לקראת סוף התקופה החלו לכתוב מכתמים גם באיטלקית, בצרפתית ובאנגלית. משוררי איטליה וצרפת במאה ה-15 הושפעו מהמכתמים של מארטיאליס, ודרך צרפת חדרה השפעה זו במאה ה-16 גם לאנגליה. עניין רב מוצאים במכתמים שלו משוררי הקלאסיציזם ותקופת ההשכלה, ובכלל זה המשוררים העבריים (ראה להלן).
המכתמים הלטינים התאפיינו בהיותם קצרים, בדקדוקם, בשנינותם, במשלבם הנמוך, בהתעסקות במין ובחיי היום יום, בהתקפות פוליטיות ובמטרון. במאה החמישית לפני הספירה, הקומפלט האלגי שימש את המטרון עבור המכתמים היוונים. לעומת זאת, משוררים חדשים, בתקופות מסוימות החזירו את הגיוון למטרוינים. המכתמים הלטיניים הצטיינו בביטול הפרסונה של הסופר, עולמו האישי, אוהביו ושונאיו, תוך ניסיון לשחזר ולהציץ אל רגע מסוים מהעבר. כאמור, מהמאה השישית לפני הספירה, המכתם מתפתח לסאטירה שנונה ועוקצנית, בעיקר בשירה הרומית, ומכאן המשמעות של "מכתם" בעת החדשה, המוגבלת לשיר הקצר הממצה את העוקץ הסאטירי.
מכתמים בעת החדשה
המכתמים בעת החדשה, שהופיעו החל מסוף המאה ה-16, החלו להצטיין בדרך כלל ביתר שנינות, הומור ורגש פיוטי. לפרסום גדול זכה האנגלי ג'ון אוון. באנגלית נכתבו מכתמים בין היתר, על ידי רוברט הריק, אלכסנדר פופ, ג'ונתן סוויפט ומ' פּרַיֶיר. בצרפת כתב מכתמים קלמאן מארו, ובעקבותיו הלכו פרנסואה דה מאלרב, ניקולא בואלו, וולטר ורבים אחרים. דוגמה למכתם עוקצני של וולטר מתוך מאות מכתמים:
ברוח דומה, סאטירית-עוקצנית, לגלגנית ואירונית, נוצרו מכתמים רבים באיטליה, בספרד ובארצות אחרות. המכתמים הגרמניים, לעומת זאת, היו בעיקרם דידקטיים ומוסריים-דתיים. הראשון בגרמניה שהצטיין בכתיבת מכתמים היה מרטין אופיץ, אך מפורסם יותר היה פרידריך פון לוגאו , שהמכתמים הסאטיריים שלו היו מכוונים בחלקם העיקרי נגד התופעות השליליות שהתלוו להידור החיצוני של חיי החצר בדוכסות שלזיה. גם הגרמנים גוטהולד אפרים לסינג, יוהאן גוטפריד הרדר, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר ורבים אחרים ניסו את כוחם בכתיבת מכתמים.
במאה ה-19 ובמאה ה-20 התמעטו כותבי המכתמים. באנגליה היו וולטר סוואג' לנדור, פרסי ביש שלי, ויליאם בטלר ייטס, הילייר בלוק, רודיארד קיפלינג ועוד. בגרמניה – פרידריך ריקרט, אוגוסט פון פלטן, פרידריך פון בודנשטט , פאול הייזה ואחרים.
מכתמים שהם בעיקר בעלי צביון דידקטי-מוסרי ודתי או פילוסופי היו מקובלים מאוד בספרויות המזרח התיכון (ערבית, פרסית) והמזרח הרחוק (הודית, סינית, יפנית). החל מן המאה ה-19 ניכרת השפעתם על הספרויות האירופאיות.
מכתמים בעברית
במקרא, מכתם הוא אחד מסוגי המזמור בספר תהילים, והוא מופיע בכותרות של שישה מפרקי הספר (טז, נו, נז, נח, נט, ס). בתרגום השבעים תורגמה המילה כ-Στηλογραφία (סטילוגרפיה: כתובת חרוטה). פרשני המקרא בימי הביניים פירשו את המונח כ"אחד משמות מיני נעימות הזמר" (רש"י) או כנגזר מהמילה המקראית "כֶּתֶם" (זהב), "ורצה לומר שהיה המזמור הזה חביב לפניו ככתם" (מצודת ציון). הפירוש המקובל על חוקרי המקרא הוא שהמילה היא צורה תניינית של "מכתב", בדומה לכותרת מזמורו של חזקיהו (ישעיהו לח, ט): "מִכְתָּב לְחִזְקִיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה".
בימי הביניים חיברו משוררים מכתמים על נושאים שונים. משה אבן עזרא כתב את "ספר הענק" הכולל מאות מכתמים כתובים בקופלטים (מבנים של שתי שורות) בחרוזי צימוד. המכתמים היו נפוצים בשירה העברית בימי הביניים, ובנוסף לאבן עזרא, גם שמואל הנגיד ואחרים כתבו מכתמים. ר' יהודה הלוי כתב מכתמים, ובהם כאלה שיש בהם הומור שנון, כמו למשל:
הבעל שם טוב, לא כתב את תורתו, והשרידים שהגיעו אלינו מתורתו בכתבי תלמידיו מעידים שתורתו נמסרה במדרשים, כנראה כביאורים דרשניים קצרים לפסוקים או למאמרי חז"ל. דבריו של הבעש"ט קוצרו במקומות רבים בכתבי תלמידיו עד כדי פתגמים או סיסמאות, וכך נוצר הרושם המדומה שתורת הבעש"ט נמסרה בצורת מכתמים חריפים שמשמעותם לעיתים סתומה.
בימינו המכתם העברי הוא שיר קצר של בין שתיים לשש שורות, על פי רוב מחורזות, המביע רעיון שנון. המכתם נועד במקרים רבים להקדשה ולמזכרת, והוא יכול להופיע בצורת מכתב או בצורת חריתה על לוח זיכרון ומצבה. המכתם משמש הן לגילוי יחס של כבוד והערצה והן להבעת זלזול ולעג. חנניה רייכמן היה משורר ומתרגם ישראלי שהיה ידוע במיוחד בכתיבה ובתרגום של מכתמים.
ג'נרל אלקטריק
ג'נרל אלקטריק (באנגלית: General Electric) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי שפועל במגוון תחומים - כלכלה, תעשייה, תשתית, רפואה, תקשורת ובידור.
בשנת 2019 דורג התאגיד כמשרד ה -21 בגודלו בארצות הברית לפי הכנסות.
היסטוריה
החברה נוסדה בניו יורק כיצרנית מכשירי חשמל בשנת 1879, על ידי אליהו תומסון ואדווין יוסטון, בשם תומסון-יוסטון. בשנת 1892 רכשה את חברתו המתחרה של תומאס אדיסון, שנוסדה בשנת 1890 בניו ג'רזי. בשנת 1896 נכללה בקבוצה המקורית של מדד דאו ג'ונס, ובשנת 1919 הקימה עם חברת AT&T את רשת הרדיו RCA.
בעשורים הראשונים לקיומה החברה עסקה בפיתוח מכשירי חשמל, ומשנות ה-50 נחשבה לאחת מחברות המחשבים הגדולות ביותר בארצות הברית, עד שמכרה את חטיבת המחשבים לחברת האניוול בשנת 1970. בשנת 1976 רכשה את חברת הבנייה יוטה, בשנת 1986 רכשה את רשת הטלוויזיה NBC, ובשנת 2004 רכשה את חברת התקשורת ויוונדי יוניברסל. לאחר רכישה זו עלה שווי השוק שלה ל-410 מיליארד דולר.
חטיבת מנועי סילון
חטיבת מנועי הסילון של ג'נרל אלקטריק הייתה מהחלוצות בעולם ביצור מנועי סילון. לחברה היה ניסיון רב ביצור מגדשי -על למטוסי בוכנה ולכן נבחרה על ידי הממשל לפתח את ההמצאה הבריטית ולייצר את מנוע הסילון. לאחר פיתוח של 3 שנים יצרה את המנוע J33 והוא נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1945.
בשנות ה-50 פיתחה מנוע מתקדם יותר J47 שהניע את מטוסי הקרב F-86 סייבר במלחמת קוריאה ויוצרו ממנו 35 אלף מנועים. בשנות ה-60 המשיכה בפיתוח מנועי סילון, בהם J79 שהניע את מטוס הפנטום אך החלה גם בפיתוח מנועי סילון אזרחיים ומנועי הליקופטרים. בשנות ה-70 ושנות ה-80 המשיכה בפיתוח מנועי סילון אזרחיים וצבאיים תוך תחרות עזה עם חברת רולס-רויס ופראט אנד וויטני. במקביל, באמצע שנות ה-70 הגיעה להסכם עם חברת סנקנמה הצרפתית על יצור משותף של מנועי סילון חסכוניים מתקדמים למטוסים אזרחיים בינוניים. חברה משותפת זאת שנקראה CFM זכתה להצלחה וייצרה עד היום כ-18 אלף מנועי סילון בשם CFM56 המניעים כ-7,000 מטוסים אזרחיים כבואינג 737 ואיירבוס 320. מנועי החברה משמשים גם את המטוסים החדשים של בואינג: בואינג 747-8 והבואינג 787.
פעילות בישראל
לג'נרל אלקטריק פעילות נרחבת בישראל בתחום המיכשור הרפואי בחיפה, טירת כרמל ורחובות:
פעילות נוספות בישראל:
שיבר (משחק ילדים)
שיבר הוא משחק ילדים המתאים למשחק על אדמת חמרה.
שני ילדים יוצרים גושים עגולים ושטוחים מקליפתה העליונה של האדמה, שהיא קשיחה, עמידה וניתנת לסיתות בנקל. הראשון מטיל את הגוש למרחק בהטלה סיבובית על פני אדמת החמרה החלקים יחסית, באופן הדומה לאופן בו מטילים פריזבי או מקפיצים אבנים שטוחות על פני המים. והשני מנסה להטיל את הגוש שלו כך שינחת במרחק הפחות משיבר (רוחב כף יד פרושה מקצה הזרת עד קצה האגודל) מן הגוש של הראשון. לשם כך מנסה השני לחקות את אופן הטלתו ואת עוצמתה.
רודי בושוויץ
רודולף איליי בושוויץ (באנגלית: Rudolph Ely Boschwitz; נולד ב-7 בנובמבר 1930) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה בשנים 1978–1991. בושוויץ הוא חבר המפלגה הרפובליקנית של מינסוטה, מפלגת מרכז-ימין המסונפת אל המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
בושוויץ נולד בברלין, רפובליקת ויימאר, ללוסי (לבית דווידוביץ') ואלי בושוויץ. ב-1933, כשהיה בן שלוש, נמלטה משפחתו היהודית מגרמניה הנאצית אל ארצות הברית והתיישבה בניו רושל שבמדינת ניו יורק, שם גדל. אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים למד בושוויץ באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וב-1950 סיים את לימודיו בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת ניו יורק. ארבע שנים לאחר מכן סיים לימודים נוספים בבית הספר למשפטים של אותה האוניברסיטה. ב-1954 התקבל לבר המשפטים של מדינת ניו יורק, וב-1959 לזה של ויסקונסין. כמו כן, בשנים 1954–1955 שירת בחיל הקשר של צבא ארצות הברית.
בנובמבר 1978 נבחר לסנאט האמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינסוטה כרפובליקני-עצמאי. השבעתו לתפקיד הוקדמה ל-30 בדצמבר אותה השנה עם התפטרותו של ונדל אנדרסון, שמונה לסנאט עם פרישתו של וולטר מונדייל מהסנאט לשם מינויו לסגן נשיא ארצות הברית. בושוויץ נודע היטב במינסוטה על הפעלת דוכן חלב ביריד הארצי של מינסוטה. ב-1984 נבחר מחדש לסנאט. ב-1990 הפסיד בבחירות לסנאט למועמד המפלגה הדמוקרטית פול ולסטון, וב-1996 התמודד מולו בשנית והפסיד פעם נוספת.
ב-1991 נסע לאתיופיה כשליחו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בושוויץ נמנה בין המתווכים בין ישראל לאתיופיה והיה אחד מחברי הסנאט הפעילים והמוכרים ביותר בלובי הישראלי בארצות הברית, במשא ומתן של שתי המדינות על אודות מבצע שלמה. ב-2005 מונה בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשגריר ארצות הברית במועצת זכויות האדם של האו"ם, אשר בסיסה בז'נבה שבשווייץ. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 הביע את תמיכתו בג'ון מקיין. בהוה מכהן בושוויץ כחבר במועצת המנהלים של המכון היהודי לענייני ביטחון לאומי (JINSA), של איפא"ק ושל המועצה ליחסי חוץ.
השכן של ישו
"השכן של ישו" (Raging Dove) הוא סרט דוקומנטרי ישראלי, בבימויו של דוקי דרור, שיצא בשנת 2002. זוכה הפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב. הסרט הוקרן בעשרות פסטיבלים ושודר במדינות רבות.
פרטי עלילה
פעמיים היה ג'והר אבו לאשין, אלוף העולם באגרוף למשקל בינוני. אבו לאשין, "הנער הישראלי" מנצרת, הניף את דגל ישראל כשזכה בתואר העולמי בפעם הראשונה וכמה שנים אחר כך, את דגל פלסטין כשזכה בו בשנית. אבל הנפות הדגלים לא התקבלו כסמל לאחווה ומפגני הסולידריות של הספורטאי הצעיר התקבלו בעוינות שהפכה את הקריירה הזוהרת שלו, לסיפור טרגי של זהות חצויה בלב הסכסוך המזרח-תיכוני. בשנת 2000, רוחות של שלום נשבו בארץ ישראל ואבו לאשין הרגיש שהגיע הזמן לחזור אל הזירה ולסגור מעגל. הסרט עוקב אחר הקאמבק האחרון של אבו לאשין מחוות הסוסים שלו בטנסי, דרך קרב על הכתר העולמי שהוא מביא לנצרת, ועד לקרב הגדול של חייו שהוא מתכנן בעזה, בשיתוף עם יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת.
הפקה
הסרט הופק על ידי חברת נגה תקשורת, במסגרת הפקות המקור של ערוץ 8, כחלק מהמחויבות של חברות הכבלים בישראל בהפקות מקור. הסרט היה אחד מ-11 סרטים דוקומנטריים חדשים שהופקו בתקציב של 2.5 מיליון שקל. הסרטים נבחרו מתוך 150 הצעות שהוגשו לנגה. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם הפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב והפך לאחד הסרטים התיעודיים הישראלים הראשונים שזכו להפצה בינלאומית נרחבת.
מונואיד חופשי
מונואיד חופשי הוא מבנה מתמטי, מהסוג מונואיד, המקיים את התכונה המאפיינת אובייקטים חופשיים.
הגדרה
קיימות מספר הגדרות שונות למונואיד חופשי.
מונואיד חופשי הוא רביעייה סדורה של קבוצה F, פעולה, איבר 1_F \in F, וקבוצה נוספת S\subset F כך ש  מונואיד ומתקיים:
ההגדרות הבאות שקולות:
המספרים הטבעיים \mathbb \N
הדוגמה הפשוטה ביותר למונואיד חופשי היא המספרים הטבעיים עם פעולת החיבור הרגילה, האיבר 0 המהווה איבר נטרלי (בערך זה קבוצת המספרים בטבעיים כוללת את המספר 0), ו מהווה את S.
כלומר הקבוצה F מכילה מספרים כמו וכו', הפעולה חיבור פועלת באופן הבא:  וכו'. האיבר 0 פועל באופן נטרלי: וכו'. וניתן לוודא גם את הגדרה 1 וגם את הגדרה 2.
כוכב קלין
כוכב קלין של קבוצה כלשהי של תווים A מסומן ב-A^* ומהווה למעשה מונואיד חופשי ביחס לשרשור המהווה כפל, המילה הריקה המהווה 1, ו-A המהווה את הקבוצה S. לדוגמה אם אז A^* מכיל איברים כגון  וכו'. הפעולה שרשור פועלת לדוגמה באופן הבא: ab*ca=abca.
הגדרת תת-מונואיד
יהי (M,*, 1_M) מונואיד. אומרים כי L תת-מונואיד של (M,*, 1_M) אם ורק אם מתקיימות הטענות הבאות:
חיתוך של תתי-מונואידים
משפט: יהי מונואיד חופשי. תהי קבוצה של תתי-מונואידים של  כך שלכל  מתקיים כי L_\alpha מונואיד חופשי. אזי מתקיים מונואיד חופשי.
סינתיה קופר
סינתיה לין קופר-דייק (אנגלית: Cynthia Lynne Cooper-Dyke; נולדה ב-14 באפריל 1963 בשיקגו, אילינוי) היא שחקנית כדורסל לשעבר ומאמנת כיום. ב-2009 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2010 נבחרה להיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה
קופר למדה בתיכון לוק, לפני שעברה לאוניברסיטת דרום קליפורניה. בקליפורניה, קופר הפכה לכוכבת והובילה את האוניברסיטה לשתי אליפויות לאומיות, וב-1982, נכללה בקבוצת ה-All-American של שחקני השנה הראשונה. אחרי שסיימה את לימודיה ב-1986, היא עברה לשחק כדורסל מקצועני באיטליה, לפני שעברה לשחק בליגת ה-WNBA ב-1997. ב-1988 הייתה חברה בנבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת סיאול.
בשנים 1997 ו-1998, זכתה קופר בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, והובילה את יוסטון קומטס לארבע אליפויות רצופות בהן נבחרה גם לשחקנית המצטיינת של סדרת הגמר. במהלך שנים אלו, היא הייתה חלק משלישיית ההתקפה החזקה של הקבוצה, יחד עם שריל סוופס וטינה תומפסון. כשפרשה בשנת 2000, היא הייתה לכדורסלנית הראשונה בהיסטוריה של ה-WNBA, שקולעת 500, 1000, 1500, 2000 ו-2500 נקודות ליגה. ב-16 מתוך 120 משחקיה, היא קלעה למעלה מ-30 נקודות ו-92 משחקים היא סיימה עם דאבל-פיגרס. אחרי פרישתה, היא מונתה להיות מאמנת פיניקס מרקורי, תפקיד בו החזיקה שנה וחצי.
בעונת 2003, החליטה קופר לחזור ולשחק כדורסל מקצועני, אבל כבר שנה לאחר מכן, הודיעה על פרישה. לאחר מכן, מונתה לאנליסטית טלוויזיה ואף עבדה בשביל היוסטון רוקטס מליגת ה-NBA.
במאי 2005, מונתה קופר למאמנת הראשית של קבוצת הנשים של אוניברסיטה מטקסס.
אף על פי שנולדה בשיקגו, אילינוי, קופר גדלה בדרום מזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2000 היא התחתנה, וכתבה את האוטוביוגרפיה "She Got Game: My Personal Odyssey".
אירופה (ירח)
אירופה הוא הירח השישי של כוכב הלכת צדק והשני מהירחים הגליליאניים (לפי מידת הקרבה לצדק). הירח אירופה התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-1610, ונקרא על שמה של אירופה מהמיתולוגיה היוונית, שהוכתרה על ידי זאוס למלכת כרתים. אירופה הוא הקטן ביותר מבין הירחים הגליליאניים.
קוטרו של אירופה הוא כ-3,000 קילומטרים, והוא קטן במקצת לעומת הירח של כדור הארץ. הוא הירח השישי בגודלו במערכת השמש.
גילוי ומתן השם
הירח אירופה התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-8 בינואר 1610, תוך שימוש בטלסקופ שבנה בעצמו. גלילאו עצמו העניק לארבעת הירחים שמצא את השם "הכוכבים של מדיצ'י", על שם ארבעה אחים מהמשפחה שחיו באותה העת (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו). ב-1612 נתן האסטרונום הגרמני סימון מריוס (Marius) לירחים את שמותיהן של ארבע האהובות של זאוס, ובהן אירופה.
מבנה פנימי
לירח ליבת ברזל, מעטפת מסלע סיליקטי, שכבת מים נוזליים שעוביה בין 80–170 ק"מ ומעליה שכבת קרח. ישנן כמה השערות באשר לסיבה שהמים נותרו נוזליים: אנרגיית החום מתאוצת הגאות והשפל שגורמת לפעילות גאולוגית, התפרקות יסודות רדיואקטיביים בפנים הירח, או חום שנוצר בתקופה מוקדמת (אז, כנראה, היה הרבה יותר חם באירופה).
פני השטח
פני השטח של אירופה מכוסים בקרח והם נקראים "שטחים כיאוטיים". אירופה הוא בין הגופים הפלנטריים מחזירי האור החזקים ביותר. הוא הגוף הפלנטרי החלק ביותר במערכת השמש: אין על אירופה פרט טופוגרפי שגובהו יותר מ-1,000 מטר מעל גובה פני השטח הממוצע, והתופעה הבולטת ביותר לעין הם קווים כהים החוצים אותו מכל ולכל כיוון (כמו באוקיינוס הארקטי). המראה "הצעיר" והחלק של פני השטח הוא אחת מהסיבות להשערה שבאירופה מתקיים אוקיינוס מים תת-קרקעי, העשוי לשמש מקום התפתחות לחיים מחוץ לכדור הארץ.
בספטמבר 2016 דיווחה נאס"א כי טלסקופ החלל האבל זיהה על אירופה סילוני מים אדירים, המגיעים לגובה של 200 ק"מ מעל פני השטח.
פני השטח מתחלקים לשניים:
הצבעים באזור הלא מישורי הם שילוב של קרח מופשר למחצה ויונים של גופרית: הקרח המופשר למחצה מגיע מלמטה, עולה כלפי מעלה, ממלא סדקים וחודר לקרקע המכסה את פני השטח, ויוני הגופרית הם תוצר של הפעילות הגעשית של איו המוסע על ידי המגנטוספירה של צדק. בחצי הכדור הצפוני רואים כתמים אדמוניים ובורות שכל אחד מהם באורך 10 ק"מ, והם מכונים "נמשים". גודלן הזהה של תצורות אלה והמרווחים הזהים שביניהם, מעלים את האפשרות שקליפת הקרח של אירופה מתכווצת, וזה גורם לעליית קרח המים האדמומי המצוי מתחת לקליפת הקרח אל פני השטח, שעה שקרח קר יותר שוקע למטה.
מערכת הקווים
מדענים סבורים כי מערכת הקווים הענפה המכסה חלקים נרחבים מפני השטח של אירופה הם חריצים במשטחי הקרח דרכם מפעפעים זרמים של קרח מופשר למחצה מעורב עם חומר סלעי, הקופאים על פני אירופה בשל הטמפרטורה הנמוכה על פני השטח. הרחבים שבסדקים הם ברוחב של כ-30 ק"מ, והארוכים שבהם באורך אלפי קילומטרים. הם יכולים להיות ישרים ומתעקלים ובמקומות רבים חוצים זה את זה. סך הכול מכסים הקווים בין 5% ל-15% מפני שטחו של הירח. לרובם מבנה רצועתי פשוט ועומקם אינו גדול מ-100 מטר. כל התצורות הקוויות של הירח תואמות ללחץ של נדידת הקטבים.
ישנם כמה סוגי סדקים:
רצועות כהות דמויות יתד
סדקים מחוספסים וכהים המצויים באזור קו המשווה. כיוון סדיקתם דרום מזרח והם בין הרחבים מכלל רצועות הסדקים של הירח. רוחב הסדקים אינו דועך בהדרגתיות אלא נקטע בצורה חדה. שולי הרצועות חדים, והחומר הממלא אותם הוא כהה יחסית, כך שתצורת היתד שלהם מובחנת. יש שאומרים שהתרחבות וסיבוב של גושים מהקרום שהיה קיים קודם להיווצרות גרמו להיווצרות הסדקים הללו, ויש שאומרים שהעתק הסטה אופקית (העתק חילוף) הם שעיוותו את קרום הירח ושסיבוב קל של פלטות הקרום פתחו מרווחים אשר לתוכם חדר מלמטה קרום מופשר למחצה מעורב עם חומר סלעי, וכך נוצרו את הרצועות.
רצועות משולשות
סדקים ששוליהם כהים ורצועות בהירות וצרות במרכזם. סדקים אלה בעלי היקף גלובלי. הרצועות המרכזיות הן למעשה קו רכס ובדרך כלל הן מתמזגות עם קו רצועתי חום. מכיוון שהסדקים חוצים זה את זה אפשר להסיק שלשדות הלחץ היו כיוונים שונים ולגלות את גילם היחסי, כלומר איזה סדק קדם לאיזה סדק.
בדרך כלל הרצועות המשולשות נעלמות כאשר הן נבלעות בתוך קרקע חומה, והמשמעות היא שהן עתיקות יותר מהקרקע החומה: בתקופת היווצרותה, הקרקע החומה מחקה את מקטע הרצועות המשולשות שהיה קודם לכן במקום זה, או שהתכונות הפיזיקליות של קרקע זו שונות עד כדי מניעת היווצרותם של סדקים במקום.
רצועות אפורות
הרצועות נחצות על ידי תצורות אחרות ונחשבות לעתיקות. הן מצויות בחצי הכדור הדרומי של הירח והן מבין הרצועות הרחבות ביותר שלו, מכיוון שהן מתוחמות לאזור מסוים. הרושם הוא שהן תוצר של טקטוניקה מקומית.
רצועות קשתיות
סדקים אלה הם שרשראות של רצועות קשתיות, קשתות באורך 100 ק"מ כל אחת, זו בעקבות זו. הרצועות הפשוטות ביותר הן הרכסים הכפולים, שהם למעשה תצורה של סדקים בראשית היווצרותם, והרצועות המורכבות יותר הן הרחבה של הליתוספירה (כמו הTynia Linea והAstypella Linea בתחילת היווצרותו).
סדקים אלה נוצרו בהשפעת הגאות של צדק, איו וגנימד: המשרעת והכיוון של שיא הגאות משתנים במהלך 85 השעות בהן הירח מקיף את צדק, וגורמים לגובה קליפת הקרח להשתנות ב-30 מטר במהלך חצי יממה-42.5 שעות. כאשר עוצמת המתיחה של הקרח מגיעה לשיאה, נוצר סדק באזור שבו עוצמת המתיחה הכי גדולה והוא מתחיל להתפשט. הסדקים מתפשטים לאורך האזורים שהייתה בהם את עוצמת המתיחה הכי גדולה ואחר כך עברה מקום בשל שינויים בשדה הלחץ הן במשרעת והן בכיוון. ההתפשטות יכולה לבוא בעקבות תנועת העיקום, עד שנוצר בה לחץ מתיחה שאינו חזק דיו כדי להמשיך את ההתפשטות, וההתפשטות נעצרת. תהליך זה יכול להימשך מספר שעות עד לרגע בו לחץ המתיחה מתחזק שוב: ההתפשטות מתחזקת לכיוון החדש של שדה הלחץ, וצורת הסדק מקבלת בשל כך צורה של חוד חרמש. בהשוואה לתהליכים גאולוגיים מוכרים אשר בהם תצורות הנוף השונות מתפתחות במשך מאות שנים, סדקי מתיחה אלה מתפתחים במהירות: משך התפתחותה של רצועה קשתית הוא 3.5 ימים - משך ההקפה של אירופה את צדק.
תצורות גאולוגיות נוספות
מכתשים
מכתשים אינם שכיחים באירופה; סך הכל נספרו על פניו 28 מכתשים, שהגדול ביניהם הוא Pwyll שקוטרו 24 ק"מ, גובה דפנותיו 500 מטר ובמרכזו בליטה בקוטר 5 ק"מ. מאחר שבליטות במרכז מכתשים הן חומר שמועלה ממעמקים, סביר להניח שהמטאוריט שיצר מכתש זה לא יכול היה לחדור דרך קליפת הקרח עד לשכבת המים הנמצאת מלמטה. בהסתמך על מודל שנבנה, ההערכה היא שעומק הקרום באזור זה הוא לפחות 3–4 ק"מ. קוטר כל שאר המכתשים מאות מטרים ופחות. ישנן גם תצורות הנראות כמו שרידים של מכתשים (כמו תצורת Tyre Macula שקוטרה 40 ק"מ ומסביבה לפחות 5–7 טבעות קונצנטריות). המספר הקטן של המכתשים, על פי הגישה המקובלת, מעיד על כך שאירופה עדיין פעיל מבחינה גאולוגית וכי פני הקרקע כל הזמן משתנים; גילה של הקרקע באירופה הוא מיליוני שנים ספורות.
רכסים
על אירופה מצויים רכסים רבים וחלקם חוצים אחד את השני. הם יכולים להיות כפולים, משולשים, או יותר, וישנם כאלה המקבילים אחד לשני, שביניהם מצויות רצועות כהות עם קצה דמוי נוצות. הארוכות שברצועות הן באורך חצי ירח. ישנם 3 סוגי רכסים:
כיפות קרח
עדויות לפעילות געשית
על אירופה לא נצפתה באופן ישיר שום פעילות געשית. עם זאת, אין לשלול את האפשרות שפעילות כזו התרחשה בעבר. ישנן כמה עדויות לפעילות געשית: זרימת קרח ושריטות כהות בחלק מהסדקים נראות כמו שרידים של גייזרים או של הרי געש שהיו פעילים בעבר. יכול להיות שאפילו היום ישנה פעילות של הרי געש תת-מימיים השולחים גלי חום, ממסים את קליפת הקרח של הירח ובאים לידי ביטוי בצורה של כתמים חומים (כמו הכתמים שבRhadamanthys Linea) וגושי קרח המוקפים על ידי מישורים חלקים. ישנם אזורים שבהם יש פעילות תת-קרקעית שמוציאה מתוך פנים הירח גז ושברי סלעים, הגורמת לשוליים מפעפעים (כמו בBellus Linea).
תצורות דמויות טקטוניקה
מבט פנורמי על קרום הקרח של אירופה מראה שבמקומות רבים הוא סדוק ופעלו עליו תהליכים רבים האופייניים לטקטוניקת פלטות. על פי אחת ההשערות, מי שתרם לכך בצורה משמעותית הוא צדק עצמו: מצדק באים כוחות גאות חזקים הסודקים את פני השטח ויוצרים מערך של פלטות טקטוניות. בנוסף לכך, כשסדקים בקרח נפתחים, עולים מים מתחת לפני השטח, וכשהם נסגרים הם מתיזים כמות גדולה של מים קפואים מעל לפני השטח. ישנם כמה סוגי תצורות דמויי טקטוניקה:
באירופה יש שני שקעים קשתיים, כל אחד באורך מאות קילומטרים וברוחב 40 ק"מ. קטבים אלה יוצרים שני מעגלים ענקיים כמעט זהים באורך אלפי קילומטרים. הם נמצאים כל אחד בדיוק בצד השני של הירח, מוסטים מקו המשווה ומהציר אירופה- צדק, מכיוון שהם תוצרים של הקטבים המגנטיים של אירופה.
אגמים
באירופה ישנם אגמים גדולים הנמצאים מתחת למעטה הקרח, אך מעל האוקיינוס התת-קרחי. האגמים בעלי נפח דומה לזה של הימות הגדולות שבצפון אמריקה והם נראים מעל לפני השטח כשתי תצורות עגולות. האגמים נוצרו בידי מנגנונים המערבים חילופים משמעותיים בין מעטפת הקרח והאגמים התת-קרקעיים. תהליכים דומים נצפו על כדור הארץ – במדף הקרח ומתחת לקרחונים המכסים הרי געש.
האוקיינוס התת-קרחי
ישנו אוקיינוס המורכב ממים מלוחים מתחת לפני השטח של אירופה. אוקיינוס זה עמוק מספיק כדי לכסות את כל פני השטח של אירופה ולהכיל יותר מים נוזליים מאשר כל האוקיינוסים בכדור הארץ גם יחד. ואולם, בשל היותו רחוק מהשמש, פני השטח של האוקיינוס קפואים לחלוטין. מרבית המדענים סבורים שעוביו של מעטה הקרח מגיע לעשרות קילומטרים. המדענים הסיקו את קיומו ממספר גורמים:
אטמוספירה
לאירופה יש אטמוספירה דלילה המורכבת בעיקר מחמצן. על אף שהאטמוספירה דקה, יש לה גם יונוספירה. מקורה של היונוספירה בקרינה האולטרה סגולה של השמש או בחלקיקים אנרגטיים מהמגנטוספירה של צדק: חלקיקים טעונים מהמגנטוספירה של צדק פוגעים בקרקע הירח בעוצמה רבה ומיננים מולקולות מים. צפיפותה המקסימלית של היונוספירה היא 10,000 אלקטרונים לסמ"ק.
חיים
אירופה נחשב למקום מבטיח לקיום חיים חוץ ארציים. באוקיינוס התת-קרקעי קיימים שני התנאים ההכרחיים לקיום חיים: מים נוזליים ואפשרויות להפקת אנרגיה בתהליכים ביוכימיים. לפיכך מתוכננות משימות חקר רובוטיות לבדיקת האוקיינוס התת-קרקעי. מי האוקיינוס התת-קרקעי חמימים ומכילים מינרלים וחומרים היכולים לשמש למזון, שמאפשרים באופן תאורטי את התפתחותן של צורות חיים פשוטות, כמו בקטריות, המתבססות על חילוף חומרים ללא חמצן (כמו שיש באגם ווסטוק). בשכבות המים העליונות יכולות אפילו להיווצר אצות (אבל לא בהיקף גדול כמו בכדור הארץ) בשל הסדקים בשכבת הקרח.
לעומת זאת, חלק מהמדענים חושבים שאין סיכוי רב לקיום חיים באירופה. לפי דעתם, העובדה שיש בתוך הקרח כמויות גדולות של חומצה גופרתית יש בה כדי לשלול קיומם של חיים שם, שכן חומצה גופרתית היא חומר רעיל אפילו בשביל בקטריות זוללות חומצה. מאידך גיסא, טיעון נגד הוא שהחומצה הגופריתית היא מחמצן מוכר, ויכולה לסייע בהפקת אנרגיה מתרכובות.
אריק ברן
אריק לאונרד ברן (באנגלית: Eric Berne) (10 במאי 1910 – 15 ביולי 1970) היה פסיכיאטר יהודי-קנדי, שהגה באמצע המאה ה-20 את תאוריית ניתוח העסקאות כדרך להסביר את התנהגות האדם. התאוריה התבססה על רעיונותיו של זיגמונד פרויד אך הייתה שונה במהותה. ברן האמין שניתן לגלות תובנות טובות יותר על האדם מתוך ניתוח התנועות החברתיות שלו. ברן היה מראשוני הפסיכיאטרים שהשליכו את תורת המשחקים על תחום הפסיכיאטריה.
ביוגרפיה וחינוך (1927 - 1938)
אריק ברן נולד ב-10 במאי 1910 במונטריאול, קוויבק, קנדה למשפחה יהודית, בשם אריק לאונרד ברנשטיין. אביו דויד הילל ברנשטיין, היה רופא כללי, ואימו שרה גורדון ברנשטיין, הייתה כותבת מקצועית ועורכת. אחותו היחידה גרייס קטנה ממנו ב-5 שנים. משפחתו היגרה לקנדה מפולין ורוסיה. הוריו למדו באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. אריק היה קרוב לאביו וסיפר איך היה מתלווה אליו לביקורי חולים, במזחלת שלג רתומה לסוסים בחורף הקשה של מונטריאול. אביו של ברן נפטר משחפת כאשר הוא היה בן 11. אימו תמכה כלכלית בשני ילדיה. היא עודדה את אריק להמשיך את דרכו של אביו וללמוד רפואה. ברן קיבל את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מקגיל, בשנת 1935. בשנה זו עבר ברן לארצות הברית שם החל את ההתמחות שלו בבית החולים אנגלווד, ניו ג'רזי. לאחר שנת התמחות כללית, הוא החל בהתמחות בפסיכיאטריה, בקלינקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל, שם הוא עבד במשך שנתיים. בשנת 1939, קיבל אזרחות אמריקאית וקיצר את שמו מברנשטיין לברן. בשנת 1949, הוא קיבל חברות בארגון הפסיכיאטרים האמריקאים.
קריירה (1938 - 1970)
בין השנים 1938–1940, ברן היה עוזר רופא בטבעת ההבראה ארלינגטון הייטס מסצ'וסטס.
בין השנים 1940–1943 הוא הועסק כפסיכיאטר בבית הבראה בקונטיקט, ובמקביל כעוזר קליני במחלקה הפסיכיאטרית בבית חולים הר סיני בניו יורק. נוסף על כל אלו, תחזק גם קליניקה פרטית.