cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוריה הגדולה
במלחמת העולם הראשונה
בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה. המזרח התיכון היה לאחת הזירות המרכזיות בין מעצמות המרכז למדינות ההסכמה. בעקבות חלופת המכתבים בין חוסיין בן עלי, השריף של מכה, לסר הנרי מקמהון, הנציב הבריטי העליון במצרים, הקרויים מכתבי חוסיין-מקמהון (מכונים גם: "איגרות מק'-מהון"), במכתבים מתווה השריף חוסיין את גבולותיה של ממלכה ערבית גדולה אחת בתוואי סוריה הגדולה הכוללת את חצי האי ערב (למעט אזור נמל עדן בתימן), עיראק, סוריה (כולל לבנון) וארץ ישראל (פלסטין בלשונו). למעשה, כל שטח שהיה מיושב בערבים באותה תקופה, ואשר לא היה תחת השפעה בריטית, נכלל בגבולות התוכנית הזו. הוכרז בשנת 1916 על המרד הערבי באימפריה העות'מאנית, בהנהגת חוסיין. המרד הערבי החל בחצי האי ערב והתפשט במהרה בקרב החוגים תומכי רעיון הערביזם בסהר הפורה. בנוסף, היו לבניו של השריף חוסיין, פייסל ועבדאללה, קשרים עם קהילות ערביות בדמשק, דבר שעזר לגייס לצבא המרד ערבים קצינים-לשעבר בצבא העות'מאני. קצינים אלה היו בעלי תואר מהאקדמיות הצבאיות העות'מאניות, והם הטמיעו בקרב המורדים את הרעיון שצבא הוא "בית הספר של האומה". המרד הקשה מאד על הצבא העות'מאני ותרם לחיזוק הקשר בין הבריטים לערבים.
לאחר המלחמה
בעקבות תבוסתה במלחמת העולם הראשונה, התפוררה האימפריה העות'מאנית ואת שטחיה במזרח התיכון כבשה בריטניה. הסכם סייקס–פיקו, שנחתם בעצומה של המלחמה בשנת 1916, אפשר לבריטניה ולצרפת להשתלט על סוריה הפנימית ועל לבנון, ולהותיר את השליטה הבריטית בארץ ישראל ובעיראק. בתקופה זו המצב באזור סוריה היה רופס דיו, כך שכל אחד מהצדדים הנאבקים על שליטה באזור יכול היה להטות את המצב לטובתו. כך ניסו להטות את המצב לצידם: צרפת, בריטניה, פייסל, מצדדי הלאומיות הערבית, התנועה הציונית בארץ ישראל, הנוצרים בלבנון ועבדאללה, אחיו של פייסל.
פייסל לא הסכים לחלוקת האזור שנעשתה, לפיה לבנון וארץ ישראל הן חלק נפרד מסוריה הפנימית. פייסל ניסה לגייס תומכים בכל רחבי האזור: מוסלמים וערבים מארץ ישראל, צידון, טריפולי ועוד הצטרפו למסגרות השלטון שהקים פייסל. הפעילים הלאומיים-ערבים הקימו את "המועדון הערבי" (א-נאדי אל-ערבי), שהיו לו סניפים בכל רחבי סוריה הגדולה, ואשר ניסה לארגן את האוכלוסייה לתמיכה בעצמאות סוריה המאוחדת, עם דגש על אופייה הערבי של מדינה זו ועל קשר טוב עם שאר המדינות הערביות.
ביולי 1919 התכנס הקונגרס הלאומי הסורי, שהחשיב עצמו כמייצג את כל האוכלוסייה בשטחי סוריה הגדולה. קונגרס זה דרש להקים מדינה מאוחדת בגבולות "בלאד א-שאם" (הלבנט) ובראשה ימלוך פייסל בן חוסיין. הקונגרס התנגד לעמדת המערב לשלוט ולחלק את האזור וכמו כן התנגד לעמדת התנועה הציונית. עם התקרבותן של מעצמות אירופה להסכמים לגבי חלוקת המזרח התיכון, התכנס הקונגרס בשנית וב-8 במרץ 1920 הכריז על עצמאותה של הממלכה הערבית של סוריה והמלכתו של פייסל. אולם מדינתו לא החזיקה מעמד, בשל שליטתו על שטח מאוד מצומצם ובשל תלותו בבריטניה שהתנגדה, יחד עם צרפת, להכרזה.
ביולי 1920 כבשה צרפת את סוריה, גירשה את פייסל מדמשק ובכך שמה קץ לחזון סוריה הערבית המאוחדת תחת שלטונו.
תחת הצרפתים והאנגלים ועד מלחמת העולם הראשונה
ב-25 באוגוסט 1921 נתכנסה בז'נבה "ועידה סורית-פלסטינית", שנועדה להפעיל לחץ על חבר הלאומים למען עצמאות ערבית במסגרת "סוריה הגדולה". ב-21 בספטמבר פרסמה ועידה זו גילוי דעת לחבר הלאומים, שהיה בבחינת פשרה בין הסורים והפלסטינים, ובו דרשה הכרה בעצמאות ובשלטון הלאומי של סוריה, לבנון ופלסטין.
ישנם חוקרים הטוענים, כי בתקופה שבין שתי מלחמות העולם התבטא רעיון סוריה הגדולה כרצון להשתלטות ערבית על ארץ ישראל ועל מפעלי התנועה הציונית. היו היבטים נוספים, אך היעד העיקרי והקשה ביותר להשגה היה ארץ ישראל. הייתה פזילה לכיוון ארץ ישראל לא רק מסוריה-רבתי, ירדן או עיראק, אלא גם ממצרים ומסעודיה.
המדינה הסורית המקוצצת, שקמה בעקבות חלוקת האזור בהסכם סייקס–פיקו, הייתה הבסיס לחזון פייסל לסוריה הגדולה. בשנת 1928 כונסה לראשונה האספה המכוננת בסוריה המנדטורית, וקבעה כי החלוקה שבוצעה באזור לאחר מלחמת העולם הראשונה היא בטלה מעיקרה וכי כל השטחים שנותקו אחד מן השני הם יחידה פוליטית אחת בלתי ניתנת לחלוקה. האספה פוזרה לאחר מכן על ידי הנציב הצרפתי בסוריה. בתקופה זו רבים חשו כי חזון "סוריה הגדולה" הוא חסר סיכוי ולכן הפסיקו לייחס לו חשיבות. חלקם היה מוכן לוותר, לפחות באופן זמני ופורמלי, על דרישתם המיידית לשליטה בכל תחומי סוריה הגדולה ולהסתפק בעצמאות במדינה הסורית המקוצצת, תוך ויתור גם על שטחי סוריה שסופחו ללבנון ב-1920. מגמה זו הובילה לתהליך שסופו היה בחוזה שנחתם ב-1936 בין סוריה וצרפת, שנועד להעניק עצמאות בחסות צרפתית למדינה הסורית.
בשנת 1932 הוקמה בסוריה המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, בראשותו של אנטון סעאדה, ששיקפה את חוסר שביעות רצונם של הנוצרים, שאינם משתייכים לזרם הקתולי, במזרח התיכון. על פי השקפת עולמה, לכל אורך ההיסטוריה הוכח כי סוריה הגדולה היא ישות גאוגרפית אחת שיש להקים בה מדינה עצמאית אחת. תפישה זו עמדה בניגוד לעמדתה של התנועה הלאומית-ערבית כיוון שהייתה חילונית-טריטוריאלית מובהקת.
במשך כל תקופת חייו של פייסל, ששלט אז בעיראק, לא פעל המלך עבדאללה נמרצות על מנת להגשים את חזונו. הוא ידע שפייסל מנסה לשכנע את הבריטים לאיחוד סוריה-עיראק בראשות ההאשמים. עם מותו של פייסל בשנת 1933, החל עבדאללה לפעול בצורה חיה יותר. הוא הציע לבריטים להקים ממלכה בראשותו בשטחי סוריה כפתרון לאי-היציבות באזור ולסכסוך הציוני-ערבי בארץ ישראל.
ג'ון מרטין (צייר)
מוניטין כצייר
בחדרי חדרים מרטין היה מלא תשוקה, חסיד שחמט - ועם אחיו, התחרו בחרבות וזריקת כידון. הוא היה נוצרי אדוק, האמין ב"דת טבעית". הוא חוזר על ידי משפחת המלוכה שהעניקה לו מספר מדליות זהב, אחת מהן מהצאר הרוסי ניקולאי, שביקורו במכללת וולסנד בטינסייד עשה רושם בלתי נשכח.
מרטין הפך לצייר ההיסטורי הרשמי של הנסיך לאופולד מסקס-קובורג, לימים מלך בלגיה הראשון. לאופולד היה הסנדק של בנו לאופולד של מרטין, והעניק למרטין את אות מסדר ליאופולד. מרטין היה לעיתים קרובות מקבל ביקורי בוקר מוקדמים של גם של הנסיך אלברט, שעה שמרטין היה עומד בפתח עדיין בחלוק השינה - בשעה שבע בבוקר. מרטין היה מגן על דאיזם ודת הטבע, האבולוציה (לפני צ'ארלס דרווין ) והרציונליות. ז'ורז' קיווייה הפך למעריץ של מרטין, והוא נהנה יותר ויותר מחברת המדענים, האמנים והכותבים - צ'ארלס דיקנס, מייקל פאראדיי, וילאם טרנר.
מרטין החל להתנסות בטכנולוגיית הדפסים, וכתוצאה מכך הוזמן להפיק 24 תחריטים למהדורה חדשה של גן העדן האבוד - האיורים ליצירת המופת של מילטון. מבחינה פוליטית אהדותיו אינן ברורות; יש הטוענים שהוא היה רדיקלי, אך הקביעה לא מתבססת על עובדות ידועות. הדיווחים על מסיבות הערב של מרטין חושפים אוסף מגוון של הוגים, אקסצנטריים ופעילים חברתיים; אחד העדים היה ג'ון טניאל הצעיר - המאייר של לואיס קרול - שהושפע מאוד ממרטין והיה חבר קרוב לילדיו. פעמים שונות היו גם אחיו של מרטין היה בין האורחים, תמהונם ושיחתם הוסיפו לטעם האקזוטי ממילא של הפגישה.
חייו המאוחרים
הפרסום שלו גבר עוד יותר בפברואר 1829 כאשר אחיו הבכור, הלא קונפורמיסט ג'ונתן מרטין, הצית במכוון את הכנסייה יורק מינסטר. השרפה גרמה נזק נרחב והמקום נראה כאילו לקוח מעבודתו של מרטין, שלא התעלם מהעובדה שהאירוע קשור אליו יותר ממה שנראה בתחילה. הגנתו של ג'ונתן מרטין במשפטו שולמה בכספו של ג'ון מרטין. ג'ונתן מרטין, המכונה "מרטין המשוגע", נמצא בסופו של דבר אשם, אך לא הוצא להורג בטענה לאי שפיות.
מרטין בערך 1827 עזב את הציור והיה מעורב בתוכניות והמצאות רבות. הוא תרם לפתרון בעיות המים והביוב של לונדון, כולל יצירת סוללת התמזה, המכילה מערכת ניקוז מרכזית. התוכניות שלו היו בעלות חזון, והיוו את הבסיס לעיצובים הנדסיים מאוחרים יותר. תוכניותיו בשנת 1834 למערכת הביוב של לונדון הקדימו בערך 25 שנה את הצעותיו של ג'וזף בזלגט מ-1859 ליצור מערכת ביוב עם שבילים לאורך שתי גדות נהר התמזה. הוא גם ערך תוכניות לרכבת, כולל קווים משתי גדות התמזה. התוכניות, יחד עם רעיונות למגדלורים באיים שוממים, חלקם עדיין שורדים.
לחצים וחובות משפחתיים, כולל התאבדות אחיינו (בנו של ג'ונתן ריצ'רד), הביאו אותו לדיכאון שהגיעה לשיאו בשנת 1838. משנת 1839 מצבו הכלכלי של מרטין השתפר, והוא הציג עבודות רבות בשנות הארבעים של המאה ה-19. במהלך ארבע השנים האחרונות לחייו עסק מרטין בטרילוגיה של ציורים גדולים על נושאים תנ"כיים, שניים מהם נמצאים בטייט בריטניה משנת 1974, לאחר שנרכשו ציורים נוספים כמה שנים קודם לכן. הציורים הושלמו בשנת 1853, קצת לפני השבץ ששיתק את הצד הימני שלו. הוא מעולם לא היה להתאושש ונפטר ב-17 בפברואר 1854, באי מאן. הוא קבור בבית הקברות קירק בראדן.
מורשת
מרטין נהנה מפופולריות עצומה והשפעתו שרדה. אחד מחסידיו היה תומאס קול, מייסד ציור נוף אמריקאי. הוא השפיע על דמיונם של אנשים רבים כולל האחיות ברונטה. עבודותיו היו בעלות השפעה ישירה על כתבי שרלוט ואחיותיה, שכילדים שיחקו עם דוגמאות שלו. ארכיטקטורת הפנטסטיות של מרטין השפיעה על התיאורים בסיפורים של האחיות ברונטה, והוא עצמו מופיע כאדוארד דה ליזל מוורדופוליס.
מרטין נהנה ממוניטין אירופי והשפעה רבה. היינריך היינה כתב על המוזיקה של הקטור ברליוז כי "הציורים של מרטין גורמים לי לראות חזיונות של אימפריות מדהימות... הגנים הקסומים של בבל, הגנים התלויים של סמירמיס, פלאי נינוה, הבניינים האדירים של המזרח, כפי שאנו מזהים אותם בתמונותיו של הצייר האנגלי מרטין."
סופרים כמו ריידר הגרד, ז'ול ורן וה. ג. ולס הושפעו מהמושג שלו הנשגב. התנועה הרומנטית הצרפתית, הן באמנות והן בספרות, קיבלה השראה ממנו. אדריכלות הרכבת הוויקטוריאנית הועתקה הרבה מהמוטיבים שלו. מספר תוכניות הנדסיות של מרטין ללונדון שכללו מסילת חיבור מעגלית, אף כי לא הצליחו להיבנות במהלך חייו, יצאו לפועל שנים רבות אחר כך. ביצוע זה היה משמח אותו מאוד - ידוע שהוא הצהיר בפני בנו, ליאופולד, שהוא מעדיף היה להיות מהנדס מאשר צייר.
כמו כמה אמנים פופולריים אחרים, מרטין נפל קורבן לשינויים באופנה ובטעם הציבורי. חזיונותיו הגרנדיוזיים נראו תיאטרליים ומיושנים באמצע התקופה הוויקטוריאנית, ואחרי שמרטין נפטר יצירותיו הוזנחו ונשכחו בהדרגה. "מעט אמנים היו נתונים לקצוות כה גדולים של הון קריטי, שכן בשנות השלושים של המאה ה -20 הציורים העצומים שלו היו שווים ליש״ט אחת או שתיים, ואילו עכשיו הם מוערכים באלפים רבים."
ג'ון מרטין כתב שתי אוטוביוגרפיות, הראשון מאמר ב-The Atheneum מיום 14 ביוני 1834, עמוד 459 והרחבה ביותר ב- The Illustrated London News, במרץ 1849, עמוד 176–177. מקור עיקרי לחייו הוא סדרת זיכרונות מאת בנו ליאופולד, שפורסמה בשישה עשר חלקים ב"ניו - קאסל וויקלין כרוניקל " בשנת 1889.
בשנת 2011 טייט בריטניה וניוקאסל הציגו תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של עבודתו של מרטין בכל הז'אנרים - "ג'ון מרטין - אפוקליפסה" - כולל תרומתו כמהנדס אזרחי.
סוריה הגדולה
תחת הצרפתים והאנגלים ועד מלחמת העולם הראשונה
הסורים במדינה הסורית, שקיבלה עצמאות בשנת 1946, היו צריכים להתמודד עם תוכניות שונות ומגוונות של גורמים מחוץ לסוריה, שהביעו עניין ברעיון הלאומי-ערבי ובהקמת פדרציה ערבית בשטחה של סוריה הגדולה. את השלטון הסורי קיבלו ראשי "הגוש הלאומי" הסורי, והיו להם שתי דרכי פעולה.
דרך הפעולה הראשונה הייתה הגישה לפיה יש לממש את החוזה הסורי-צרפתי, כדי להבטיח את שלמותה של הטריטוריה הסורית. היה חשש בקרב השלטונות הסורים כי כל שינוי בגבולות המדינה ייעשה לרעתה של סוריה. בשל החשש הזה, היה ניסיון להתקרב גם אל הבריטים. ניתן לראות ניסיון התקרבות זה במכתב ששלח אליהו ששון למשה שרת ב-20 במרץ 1938, בו כתב: "ראשי הגוש הלאומי החליטו להתקרב לאנגליה, שכן ראו אותה כמעצמה הקובעת יותר מצרפת והביעו חשש כי אנגליה עלולה להגיע לידי הסכם עם טורקיה וצרפת לחלוקתה של סוריה: החלק הצפוני לטורקיה, החלק הדרומי לעבר-הירדן, והלבנון לצרפת".
דרך הפעולה השנייה בה נקטו חלק ממנהיגי הגוש הלאומי הייתה מדיניות של פאן-ערביות. מדיניות זו התבטאה, בין היתר, בסיוע ובתמיכה במרד הערבי שפרץ באותה תקופה בארץ ישראל, והייתה לנושא מחלוקת במדיניות הפנים הסורית. הסיוע למרד נתמך על ידי קיצוניים מהאופוזיציה או משולי "הגוש הלאומי".
עם התגברות המתיחות העולמית ערב מלחמת העולם השנייה, נקט "הגוש הלאומי" יותר ויותר במדיניות פאן-ערבית ופחות בתמיכה בבריטניה ובצרפת. הסורים ראו כי לצרפת אין כוונה להעניק לסוריה עצמאות, כדי לא להחליש את עצמה אל מול גרמניה ואיטליה המתחזקות.
במלחמת העולם השנייה ואחריה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סרבה בריטניה לתמוך בניסיונו של עבדאללה להשתלט על סוריה. היא חששה שהצרפתים יפרשו זאת כניסיון להגדיל את תחומי השפעתה והעדיפה, כמו בעבר, את האינטרס הצרפתי על פני זה הערבי. ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה הנאצית ושלטון המנדט היה כפוף לשלטון ממשלת וישי. עבדאללה חש שזו הייתה העת לפעול, ובמיוחד עם עלייתו של וינסטון צ'רצ'יל לשלטון בבריטניה. אולם הבריטים סירבו פעם נוספת לאפשר לעבדאללה להשתלט על סוריה. בחודשים יוני-יולי 1941 השתלטו בריטניה וכוחות "צרפת החופשית" על סוריה, אך שוב העדיפו הבריטים את יחסיהם עם תנועתו של שארל דה גול על פני הערבים.
במשך שנות המלחמה ובשנים שאחריה שימש עבדאללה תפקיד מרכזי בקידום רעיון "סוריה הגדולה". רצונה של עבר הירדן לספח את סוריה נבע בין היתר מהיותה מדינה יציבה עם מרכז שלטוני איתן, מאפיינים שלא היו לסוריה. ההנהגה המדינית בדמשק הייתה על תקן משתתף פאסיבי בתוכניות שונות שיזמו גורמים שונים מחוץ לסוריה.
בשנת 1946 הוכרז על עצמאותה של ירדן, וממשלתה הודיעה כי רעיון "סוריה הגדולה" הוא יסוד חשוב במדיניות החוץ שלה. המלך עבדאללה השקיע מאמצים רבים בעידוד תומכי ההאשמים בסוריה, אך משקלם לא היה משמעותי. עבדאללה הבין שעל מנת לקדם את מטרתו יש להתקדם בשלבים. בשיחתו עם גולדה מאירסון בדצמבר 1947, הייתה הבנה שהחלק הערבי של ארץ ישראל יסופח לממלכתו. תפיסה זו עמדה ביסוד האסטרטגי של צבאו ושל צה"ל במלחמת העצמאות. בתום המלחמה הצליח עבדאללה לספח לירדן את הגדה המערבית, אך מעבר לזה לא הצליח להתקדם. בשנת 1951 נרצח עבדאללה ויורשיו לא ניהלו מדיניות התפשטות לכיוון סוריה.
בין שנות הארבעים והשבעים של המאה העשרים, היה רעיון "סוריה הגדולה" רדום. בשנות השישים השתלטה מפלגת הבעת' על סוריה. בשנים אלה הייתה במפלגה התלהבות רבה לרעיון האחדות הערבית. במרץ 1974 התבטא נשיא סוריה חאפז אל-אסד ברדיו דמשק: "פלסטין איננה אלא חלק של דרום סוריה". כמו כן, בהתבטאויות נוספות בעיתונים שונים אמר אסד כי פלסטין, ירדן ולבנון הן שלוחות של סוריה ויש לאגדם בפדרציה ערבית אחת. מדיניות זו של סוריה באה לידי ביטוי בטיפוח הקשרים עם ירדן וכן בניצול מלחמת האזרחים בלבנון כדי להפוך אותה לשטח חסות סורי.
יחסי הממלכה המאוחדת–זמביה
יחסי הממלכה המאוחדת–זמביה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וזמביה.
היסטוריה
חבל רודזיה תחת שלטונה של חברת דרום אפריקה הבריטית ידע החל משלהי המאה ה-19 פיתוח מואץ לצד התיישבות אירופאית מוגברת. בשנת 1889, העניקה ממשלת בריטניה לחברת דרום אפריקה הבריטית בראשותו של ססיל רודס צ'ארטר מלכותי לשליטתה ברודזיה. כשנה לאחר מכן, בשנת 1890, החברה כבר קבעה בשטח סממנים ראשונים של שלטון ריבוני.
זמן לא רב לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1923 ו-1924, פורק שלטון חברת דרום אפריקה הבריטית ברודזיה. על בסיסה הוקמו בשנים אלו המושבה רודזיה הדרומית והפרוטקטורט רודזיה הצפונית. רודזיה הצפונית משכה יחסית מעט מתיישבים אירופים, אולם אחרי שהם קיבלו ייצוג פוליטי, התפתחה בקרבם תנועה למען השכנת שלטון המיעוט הלבן, או במסגרת יחידה נפרדת או תוך כדי איחוד עם רודזיה הדרומית ואולי גם עם ניאסאלנד.
העושר במחצבים שנתגלו במושבה זו הביא להתחזקות הרצון של הפוליטיקאים מרודזיה הדרומית למזג את מושבתם עם רודזיה הצפונית, אולם השלטונות הבריטיים העדיפו איחוד רופף בלבד שיכלול גם את ניאסאלנד. זאת מפני שהורגש הצורך להגן על אוכלוסייה האפריקאית הילידית ברודזיה הצפונית ובניאסאלנד מפני החוקים הגזעניים המפלים שברודזיה הדרומית. איחוד כזה אכן קם בשנת 1953 עם היווצרות הפדרציה של רודזיה וניאסלנד. פדרציה זו הייתה מאוד לא פופולרית בקרב הרוב האפריקאי שנאבק ביתר שאת להשיג אוטונומיה שלטונית. כתוצאה ממאבקו, בשנת 1963 יצאה רודזיה הצפונית ממסגרת הפדרציה והפכה למושבה אוטונומית. בשנת 1964 היא זכתה לעצמאות והחל מ-24 באוקטובר 1964 היא נקראה זמביה.
לאחר קבלת העצמאות כוננה בריטניה יחסים דיפלומטיים עם זמביה, וכיום שתי המדינות חברות באו"ם ובחבר העמים הבריטי.
יחסים כלכליים
בשנת 2015, זמביה ובריטניה חתמו על הסכם הימנעות ממס כפול. גם בזמביה הוקמה לשכת מסחר בריטית. פורום הסחר וההשקעות של זמביה בבריטניה התקיים ב-4 בנובמבר 2015, לקידום סחר והשקעות בין שתי המדינות. השקעה משועבדת מבריטניה בזמביה היא בעיקר בתחומי הכרייה, התיירות, החקלאות, הייצור, הבנייה, הנדל"ן, התחבורה, הבריאות, התקשוב, ייעוץ, ניהול פרויקטים ושירותים אחרים. חלק מהיצוא של זמביה לבריטניה כולל נחושת, אבנים יקרות, פרחים, דבש, ירקות, סוכר, טבק, מוצרי חלב ואמנות. זמביה מייבאת בעיקר מכונות, כלי רכב, תרופות, מוצרי חשמל, מוצרים כימיים, דשנים ופלסטיק.
מגדה גל
מגדה גל-הזי (בהונגרית: Magda Gál-Házi; 1907–1990) הייתה שחקנית טניס שולחן יהודיה-הונגריה ואמריקאית, בעלת 20 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 8 כסף ו-12 ארד. סגנית אלופת העולם ביחידות (ומבלי 1935) ו-5 פעמים בעלת מדליית ארד ביחידות. היא זכתה ב-2 תארים באליפות אנגליה הפתוחה בשנת 1930, בזוגות נשים ובזוגות מעורבים.
ביוגרפיה
גל נולדה למשפחת בנקאים יהודית. היא למדה באוניברסיטת סגד.
באליפות העולם שנערכה בומבלי אנגליה בשנת 1935 זכתה גל בשתי מדליות כסף, ביחידות, לראשונה בקריירה שלה לאחר שהפסידה במשחק הגמר למרי קטנרובה מצ'כיה ב-4 מערכות (15-21, 21-18, 21-11, 21-19) ובתחרות הקבוצתית.
סבסטיאן האלר
סבסטיאן האלר (נולד ב-22 ביוני 1994) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בבורוסיה דורטמונד ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים
ב-24 בדצמבר 2014 הושאל האלר לאוטרכט מהליגה ההולנדית עד לתום העונה. בסוף העונה החליטה אוטרכט להחתימו. במהלך שהותו בקבוצה רשם 51 שערים ב-98 הופעות.
ב-15 במאי 2017 האלר חתם חוזה לארבע שנים בקבוצת איינטרכט פרנקפורט.
ב-8 בינואר 2021 חתם האלר לארבע וחצי שנים באייאקס עבור 22 מיליון אירו. ב-14 בינואר כבש שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–3 על טוונטה.
בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ב-15 בספטמבר 2021 כבש האלר רביעייה בניצחון 1–5 על ספורטינג ליסבון והפך לשחקן הראשון מאז מרקו ואן באסטן, שעשה זאת עבור מילאן בבכורה שלו ב-1992. באותה עונה היה האלר לשני בהיסטוריה אשר כובש בכל ששת משחקי שלב הבתים בליגת האלופות, כשלפניו עשה זאת כריסטיאנו רונאלדו.
עוד באותה העונה כבש שער וגם הוסיף שער עצמי בשמינית הגמר נגד בנפיקה ליסבון. היה זה השער ה-11 שלו באותה העונה בליגת האלופות, מה שהשווה את שיא הכיבושים לשחקן אייאקס בעונה בודדת בקמפיין אירופי, בו החזיק רוד ג'ילס החזיק לבדו מאז עונת 1975/1976. כמו כן האלר מחזיק בשיא הכיבושים אי פעם עבור שחקן בשני משחקיו הראשונים בליגת האלופות (5), וגם בשיאים המקבילים בחמשת המשחקים הראשונים (9), ששת המשחקים הראשונים (10) ושבעת המשחקים הראשונים (11). באותה העונה גם סיים כמלך השערים בליגה ההולנדית עם 21 שערים.
ב-22 ביוני 2022 חתם האלר בבורוסיה דורטמונד ל-5 שנים. תמורת העברתו שילמה הקבוצה לאייאקס 35 מיליון אירו.
חיים אישיים
ב-10 בינואר 2023, לאחר כחצי שנה של ניתוחים וטיפולים בכימותרפיה, חזר האלר לבורוסיה דורטמונד ואף רשם דקות משחק ראשונות במשחק הידידות מול פורטונה דיסלדורף בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 5-1.
קבוצתיים
אישיים
Pussy Cats
Pussy Cats הוא שמו של אלבום מוזיקה מאת הארי נילסון וג'ון לנון. ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, בהם רינגו סטאר, קית' מון, קלאוס פורמן וקן אשר.
נחש סלוד-אף מערבי
נחש סלוד-אף מערבי המכונה גם נחש סלוד-אף הערבה (שם מדעי: Heterodon nasicus) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים החי באמריקה הצפונית ושייך לסוג נחש סלוד-אף.
מאפיינים
הוא מצוי בטבע בטווח שבין דרום קנדה לצפון מקסיקו ולאורך מערב ארצות הברית באזורי חוליות, ערבות ופרריות, שיחיות, מדבריות ואזורי חקלאות. הוא נמצא עד לגובה 2,500 מטר. באזורים קרים הנחש נכנס לתרדמת חורף.
סלוד-האף הוא צייד של דו-חיים כמו מיני קרפדות, צפרדעים כמו אילניות או מלטאות קטנות. נחשים קטנים יאכלו גם פרוקי-רגליים כמו עכבישנים או חרקים. הטרף מוכש בניבים האחוריים בהם יש הרבה ארס המטפטף לתוך הקורבן. לעיתים נדירות הוא יטרוף גם מכרסמים קטנים.
נקבות הנחש מטילות 4–23 ביצים באזור פברואר-מרץ. הן בוקעות תוך 30 יום ולוקח לנחשים הצעירים כשנתיים להפוך לבוגרים.
בעיית המזכירה
בעיית המזכירה היא סוגיה מתמטית בתורת ההסתברות שמתארת מצב שבו צריך לבחור בין מספר אפשרויות שמתגלות זו אחר זו. לאחר שאפשרות מסוימת מתגלה, אפשר לבחור בה או לוותר עליה. אם בוחרים באפשרות, לא ניתן להחליף אותה באפשרות אחרת שמתגלה מאוחר יותר. אם מוותרים על האפשרות, לא ניתן לחזור אליה מאוחר יותר.
עקרונות הבעיה
סיפור שנועד להמחיש בעיה זו, ושעל שמו היא נקראת, מספר על מעסיקה שמחפשת מזכירה ומפרסמת מודעה בעיתון שעליה עונות N מועמדות שמגיעות למשרדה. ברצונה של המעסיקה לשכור את המועמדת הטובה ביותר מבין אלו שהופיעו. את המועמדות היא מראיינת זו אחר זו בסדר אקראי, ואחרי כל ראיון, עליה להחליט אם להציע למועמדת הנוכחית את המשרה או לעבור למועמדת הבאה. בעת שהיא מחליטה, היא יכולה לדרג את המועמדות שראתה עד עתה, אך אין ביכולתה להשוות אותן למועמדות שטרם ראיינה. אם תחליט המעסיקה לא להציע למועמדת הנוכחית את המשרה, היא תעבור לעבוד במקום אחר ולכן לא תסכים לקבל את המשרה אם לאחר שראיינה עוד מועמדות תחזור ותציע לה את המשרה. לכן, מיד אחרי ראיון שקיימה עם כל מועמדת, חייבת המעסיקה להתחייב להעסיקה או לוותר על שירותיה. תנאי הבעיה קובעים שאם לא נשכרה אף מועמדת לפני המועמדת האחרונה, המעבידה תהיה חייבת לשכור אותה. בגרסה אחרת של הבעיה מסופר על רווק שחבריו סידרו לו אוסף מועמדות שיוכל לשאת לאישה, ולכן לפעמים מכנים בעיה זו "בעיית הנישואים" או "בעיית הרווק".
השאלה שהבעיה עוסקת בה היא כיצד אפשר להגדיל את הסיכוי לשכור את המועמדת הטובה ביותר (או להציע נישואין לאישה הטובה ביותר), ומה ההסתברות שהמועמדת הטובה ביותר תיבחר תחת האסטרטגיה האופטימלית.
הפתרון האופטימלי לבעיה מתאפיין בכך שעבור ערכים גדולים של N, ההסתברות לבחור במועמדת הטובה ביותר היא קצת יותר משליש, או ליתר דיוק היא קרובה ל-\frac{1}{e} (אחד חלקי הקבוע ℮ ששווה בערך 2.71828). תוצאה זו נחשבת כמפתיעה, מפני שממבט ראשון קשה להאמין שמתוך 100 מועמדות, ההסתברות שנצליח לבחור את המועמדת הטובה ביותר תהיה כל כך גבוהה, בפרט שבחירה אקראית (למשל, אם תמיד נשכור את המועמדת החמישית שנראיין, תהיה אשר תהיה) תבחר במועמדת הטובה ביותר רק פעם אחת למאה.
ההיסטוריה של הבעיה
בקרב מתמטיקאים, הבעיה הייתה ידועה מתחילת שנות ה-1950, אך הבעיה והפתרון לא נכתבו או פורסמו. בפעם הראשונה שהבעיה הוזכרה בכתב הייתה בטור של מרטין גרדנר מפברואר 1960 בירחון Scientific American. כפי שגרדנר ניסח את הבעיה, היא אינה זהה במדויק לבעיית המזכירה, אך הוא התעלם מההבדלים בפתרונו והתייחס אליה כבעיית המזכירה כפי שהיא ידועה כיום (ראו הסבר מפורט למטה). הפתרון לבעיה פורסם חודש לאחר מכן, ויוחס למתמטיקאים מוזר ופאונדר. ב-1963 הציבו זוג מתמטיקאים, ב. ביסינג'ר וקונרד סיגל, את אותה הבעיה בכתב-העת המתמטי The American Mathematical Monthly כאתגר לפותרים, וכעבור כמה חודשים פורסם הפתרון, עם הערה שגם הבעיה וגם הפתרון כבר פורסמו ב-Scientific American מספר שנים קודם.
ניסוח הבעיה
ישנן N מועמדות למשרה, מספר שידוע מראש.
את המועמדות אפשר לדרג מ-1 עד N לפי המוסכמה שדרוג יותר גבוה ניתן למועמדת מועדפת (כלומר המועמדת המועדפת ביותר תדורג כ-N).
מכיוון שישנן N מועמדות, מספר האפשרויות שאפשר לסדר אותן בתור הוא
כדוגמה, כש-N שווה ל-3, ישנן 6 אפשרויות לסדר את שלוש המועמדות (שמסודרות מימין לשמאל):
<BR>
ההנחה היא שהסדר בו המועמדות יופיעו נבחר בהתפלגות אחידה מבין כל N! הדרכים שניתן לסדר אותן.
ההנחה האחרונה שמנחה את הבעיה היא שניתן להשוות את המועמדות שכבר הופיעו ביניהן, אך לא ניתן לדעת איך הן משתוות למועמדות שעוד לא הופיעו. כלומר, אם ראינו רק חצי מהמועמדות, נוכל לקבוע איזו הטובה ביותר מביניהן, אך לא נדע מאומה איך הטובה ביותר תשתווה למועמדות שתורן עדיין לא הגיע. כדוגמה, נגיד שישנן 3 מועמדות, ונניח שכבר פגשנו את שתי המועמדות הראשונות אך לא את השלישית, ושהמועמדת הראשונה הייתה עדיפה על השנייה. מכך אפשר להסיק שסדר העדיפויות של המועמדות (מהעדיפות הנמוכה לעדיפות הגבוהה) חייב להיות אחד משלושת הבאים:
מכיוון שכל סדר מופיע בהסתברות שווה, שלוש האפשרויות סבירות באותה מידה. לכן, איננו יודעים אם המועמדת הראשונה היא המועמדת הכי טובה מבין השלושה או האם המועמדת השלישית שטרם ראינו עדיפה על שתי קודמותיה. עם זאת, ניתן להסיק שההסתברות שהמועמדת האחרונה היא הטובה ביותר היא רק 1/3, משום שרק באחת משלוש האפשרויות תהיה מועמדת זו הטובה ביותר, ובאותה מידה ההסתברות שהמועמדת הראשונה היא הטובה ביותר היא 2/3.
השאלה דנה באיך ניתן להגדיל את ההסתברות שנבחר במועמדת העדיפה על כל האחרות, ומהי אותה הסתברות. ניתן להוכיח שהאסטרטגיה שמבטיחה את ההסתברות הגבוהה ביותר היא לפסוח על מספר קבוע מראש של מועמדות (שתלוי במספר N), ואז לבחור את המועמדת הבאה שתבוא שתהיה מועדפת על פני כל אלה שקדמו לה (אם יש כזו – אחרת נגיע למועמדת האחרונה ולא נותר אלא לשכור אותה).
הפתרון האופטימלי
כאמור, מספר המועמדות עליו כדאי לפסוח תלוי ב-N. אבל אפשר להראות שעבור N גדול דיו, מספר המועמדות שעליו כדאי לוותר שואף ל-\frac{N}{e}. במילים אחרות, עבור מספר גדול של מועמדות, האסטרטגיה האופטימלית היא לפסוח על אחוז קבוע מהמועמדות (בערך 37%) ואז לבחור את המועמדת הראשונה שעדיפה על הטובה מבין המועמדות הראשונות הללו.
כפי שכבר הוזכר לעיל, תחת אסטרטגיה זו, ההסתברות שנבחר נכון היא בערך \frac{1}{e}, קירוב שיהיה יותר מדיוק ככל ש-N יותר גדול.
הסבר לפתרון
בהינתן שנפסח על מספר מועמדות, הסיבה מדוע כדאי לבחור במועמדת אם ורק אם היא עדיפה על כל אלה שקדמו לה ברור: אם לא ננהג כך, נבחר במודע מועמדת שאינה המועדפת ביותר, כי כבר קיימת מועמדת שראיינו קודם שמועדפת על פניה.
פחות ברור מדוע עדיף לפסוח על מספר קבוע של מועמדות ורק אז לבחור (בלי קשר לדירוג ביניהן). המקרה שבו N שווה ל-3 שופך קצת אור מדוע עדיף לפסוח על מספר מועמדות. אם נבחר תמיד במועמדת שמקומה בתור קבוע, למשל את הראשונה (או השנייה, או השלישית), ההסתברות שנבחר את המועמדת הטובה ביותר היא שליש. לעומת זאת, אם תמיד נפסח על הראשונה ונבחר את המועמדת הבאה שעדיפה עליה, ההסתברות שנבחר נכון עולה לחצי. את זה אפשר לראות על ידי ניתוח של כל האפשרויות בהן יופיעו המועמדות. במקרים הבאים, שיטה זו תבחר את המועמדת הנכונה:
<BR>
ובמקרים האלו, השיטה תכשל:
מדוע האסטרטגיה מצליחה לבחור נכון בהסתברות יותר גבוהה? מצד אחד, אם המועמדת הטובה ביותר היא הראשונה, אף פעם לא נבחר בה. זה החסרון באסטרטגיה. לעומת זאת, אם כבר פסחנו על מועמדת ונתעקש לשכור מועמדת רק אם היא יותר טובה מזו שכבר פסחנו עליה, נגדיל את הסיכוי שנבחר בטובה ביותר אם היא תבוא יותר מאוחר בתור. מכך, היתרון בלפסוח על מספר מועמדות הוא שאם המועמדת הטובה ביותר תבוא יותר מאוחר, נוכל לזהות אותה יותר בקלות בגלל שנוכל להשוות אותה למספר מועמדות שכבר קדמו לה.
משחק גוגול
כשלראשונה העלה לכתב מרטין גרדנר את הבעיה, לה קרא "משחק גוגול", הוא ניסח אותה באופן קצת שונה מכפי שתוארה לעיל (וביסינג'ר וסיגל ניסחו את הבעיה באותה צורה כמוהו כשהציגו אותה ב-American Mathematical Monthly). ההבדל מצביע על החשיבות בניסוח בעיה כזו באופן מדויק. בפרט, גרדנר תיאר מצב בו אדם כותב מספרים שונים על N פיסות נייר, זורק את כולן לכובע, ושולף אותן בסדר אקראי. הוא שאל כיצד ניתן להגדיל את ההסתברות שנבחר במספר הגבוה ביותר מבין כל הפתקים.
לכאורה, תיאור זה נראה זהה לבעיית המזכירה לעיל. אך יש הבדל חשוב: בבעיה הזו, ניתן לראות את הערך של המספרים שכתובים על הפתקים. הבדל זה חשוב, משום שייתכן שנוכל להיעזר בערכי המספרים עצמם לשפר את הסיכויים שנבחר נכון. זה תלוי באיך בדיוק האדם שרשם את המספרים בחר אותם. למשל, אם אנחנו יודעים שהוא כתב את המספרים השלמים מ-1 עד N, נוכל בקלות להבטיח שנבחר במספר הגבוה ביותר על ידי זה שנחכה עד המספר N ואז נפסיק. אם אנחנו יודעים שהאדם בחר את המספרים באופן אקראי ובלתי תלוי מהתפלגות קבועה, עדיין ניתן להשתמש בערכים שנראה לשפר את ההסתברות שנבחר במספר הגבוה ביותר. למשל, אם נראה מספר גבוה בפתק הראשון, נוכל להסיק שההסתברות שנראה מספר עוד יותר גבוה בעתיד נמוכה אפילו שטרם ראינו את המספרים הבאים.
להבדיל, בבעיית המזכירה ההנחה היא שניתן לדרג רק את המועמדות שהופיעו עד עתה, ואי אפשר לדעת איך הן משתוות למועמדות שעדיין לא ראינו. בפרט, למועמדת אין ערך כמו בבעיה אותה תיאר גרדנר שבו נוכל אולי להיעזר ולנחש איך היא תשתווה למועמדות שטרם ראינו.
כשגרדנר הציב את הבעיה, הוא התמקד על פתרונות שמתעלמים מהערכים של המספרים עצמם ומתייחסים רק לדירוג ביניהם, ולכן הפתרון שהציב זהה לפתרון בעיית המזכירה. אך אם לא נציב תנאי זה, הבעיה שהציב גרדנר אינה מוגדרת דיה בלי הסבר מדויק של איך בחר האדם את המספרים אותם הוא טמן בכובע. מבחינה זו דומה הבעיה לפרדוקס המעטפות, שמקורו נעוץ בכך שהבעיה אינה מוגדרת דיה בלי לנקוב בהתפלגות ממנה נבחרים הערכים במעטפות, ולבעיית מונטי הול, שאף היא אינה מוגדרת דיה בלי תיאור מפורט של איך בוחר המנחה מתי לפתוח דלתות ואיזו דלתות יבחר.
במאמר של תומאס פרגסון מ-1989, הועלתה השאלה האם יש דרך לבחור מספרים כך שהפתרון לבעיית המזכירה יהיה אופטימלי, כלומר האם יש דרך לבחור מספרים כך שהבוחר לא יוכל לשפר את הסיכויים שיבחר במספר הגבוה ביותר על ידי זה שהוא יתנה את בחירתו במספרים עצמם ולכן הפתרון של לדלג על מספר קבוע של מועמדות ואז לבחור את הטובה ביותר הוא האופטימלי. במקרה ש-N שווה ל-2, התשובה היא לא: תמיד נוכל לשפר את הסיכוי לבחור נכון אם נעזר בערכים עצמם. במקרה ש-N גדול מ-2, התשובה אינה ידועה. אבל, פרגסון הוכיח במאמרו שהפתרון לבעיית המזכירה הוא כמעט אופטימלי, כלומר תמיד אפשר לבחור את המספרים בדרך כזו שההסתברות שנבחר נכון תחת האסטרטגיה האופטימלית עולה על ההסתברות לפי הפתרון שמתעלם מהערכים עצמם ברמה קטנה עד כמה שנדרש.
הכללות של בעיית המזכירה
מתמטיקאים הציעו מספר הכללות של בעיית המזכירה הקלאסית כפי שהוגדרה כאן. להלן מספר דוגמאות:
פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני
חוג ההורים - פורום המשפחות: משפחות שכולות למען שלום, פיוס וסובלנות (נקרא גם בערבית: منتدى العائلات الثكلى الإسرائيلي الفلسطيني, "פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני") הוא עמותה משותפת לישראלים ופלסטינים שמטרתה המוצהרת היא "הפסקת ההרג בשני הצדדים, פיוס והדברות". הארגון הוקם בשנת 1994 בידי יצחק פרנקנטל, ששכל את בנו בידי חמאס. כל חברי הפורום איבדו בן משפחה בסכסוך המתמשך, ולדברי הארגון חברות בו כיום כ-620 משפחות ישראליות ופלסטיניות.
בראש הארגון שני מנכ"לים שותפים: אוסאמה אבו-אייאש ויובל רחמים, והוא מנוהל במשותף על ידי הצוות הישראלי והפלסטיני הפועל משני משרדים: המשרד הפלסטיני בבית ג'אלא, והמשרד הישראלי ברמת אפעל.
הקמת הארגון
פגישה ראשונה של משפחות שכולות פלסטיניות וישראליות התקיימה בשנת 1988 ביוזמתו של לטיף דורי.
בראשית המאה ה-21 נפגש יצחק פרנקנטל מנכ"ל הארגון מספר פעמים עם יאסר ערפאת. לאחר אחד המפגשים הגדיר את מחבלי חמאס, כולל את רוצח בנו, "לוחמי חופש".
פעילות
לארגון אין עמדה מוצהרת על הפתרון הפוליטי של הסכסוך, אך מוסכם על רוב חבריו כי הפתרון חייב להיות מושתת על משא ומתן חופשי בין הנהגות שני העמים, סיום הכיבוש, הבטחת זכויות האדם הבסיסיות לכול, כינון שתי מדינות לשני העמים, וחתימה על הסכם שלום. השגת פיוס היסטורי בין שני העמים הוא, לתפיסת הפורום, התנאי ההכרחי להפיכת הסכם השלום להסכם שלום בר-קיימא.
כדי לקדם את מטרותיו הארגון מנהל אתר אינטרנט "מרכז פיוס" המציע לימוד לעומק של נושא הפיוס והכרת האחר, מסעות הסברה ציבוריים, נפגש עם מנהיגים, אישי ציבור וקובעי מדיניות בישראל ומחוצה לה (האפיפיור בנדיקטוס ה-16, ביל קלינטון, טריה לארסן, לאונרד כהן), מקיים מפגשי דיאלוג בבתי ספר וסמינרים ומפגשים לחברי הפורום.
הפורום מציע לקהל הרחב מספר פעילויות מרכזיות:
בשנת 2012 הופק סרט תעודה "שני פנים לסיפור" בבימויו של תור בן מיור, המציג תהליך שעברה "קבוצת נרטיבים" ישראלית-פלסטינית במסגרת הפעילויות החינוכיות של הארגון.
באוגוסט 2023 הודיע משרד החינוך שפורום המשפחות לא יורשה לפעול בבתי ספר, בנימוק: "כל השוואה בין השכול של משפחות חללי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה עם שכול של נפגעים מפעולות הגנתיות של צה"ל בהגנתו על מדינת ישראל אינה מקובלת, ואינה מתיישבת עם הערכים שמקדם משרד החינוך ויש בו משום פגיעה קשה בזכרם של חללי צה"ל וברגשות בני משפחותיהם".
טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני
החל משנת 2006 הארגון מקיים בשיתוף עם לוחמים לשלום טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני. בטקס משתתפות משפחות שכולות ישראליות ופלסטיניות ומטרתו "לזכור יחד את קורבנות האלימות בשני הצדדים, ולהזכיר לכולם שהמלחמה אינה גזירת גורל.".
בשנת 2018 לא אישר שר הביטחון אביגדור ליברמן למשתתפים פלסטיניים להיכנס לישראל כדי להשתתף בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני משום שלדעתו האירוע יוצר השוואה פסולה בין השכול של חללי צה"ל ונפגעי פעולות הטרור עם הנפגעים בצד הפלסטיני וכן משום שיש בו פגיעה במשפחות השכולות בישראל. מספר ימים לאחר מכן פסל בג"ץ את ההחלטה. שנה לאחר מכן אסר ראש הממשלה ושר הביטחון בנימין נתניהו על כניסתם של 176 פלסטיניים לאירוע דומה מאותם נימוקים. גם החלטה זו בוטלה על ידי בג"ץ.
פרסים והוקרה
הארגון זכה בפרסים רבים: ורד הכסף של ארגון סולידר (2007), Common Ground Award (2008), מדליון אייזנהואר של ארגון PTPI (2008), פרס מרתה לסובלנות וערכים דמוקרטים של הקרן לירושלים (2008), פרס גולדברג לשלום במזרח התיכון של IIE (2008), פרס המוסד לשלוש התרבויות (2009), פרס השלום הבינלאומי של קרן גנדי  (2011), פרס קוואנגג'ו לזכויות אדם  (2011), ופרסים נוספים.
ביקורת
כנגד פעילות הפורום הועלו טענות על ידי משפחות שכולות ואנשי תקשורת ימניים כי יצירת מכנה משותף בין משפחות שכולות ישראליות ופלסטניות מטשטש את ההבדל שבין התוקף לקורבן וכי אין להשוות את חללי הטרור הישראליים שנרצחו בכוונת מכוון לבין החללים הפלסטיניים שרובם ככולם נפגעו בשוגג במהלך פעילות צבאית לסיכול טרור. בנוסף נטען כי בפורום חברות גם משפחות של מחבלים פלסטיניים.
פואבלו (פירושונים)
פואבלו (בספרדית: Pueblo) היא מילה בספרדית שמשמעה הוא כפר או עיירה קטנה; לחלופין היא מתייחסת לעיתים לקבוצת אנשים או לעם. מקורה במילה הלטינית "populus" (אנשים).
קלאו שחור
קלאו שחור (שם מדעי: Anthracoceros malayanus) הוא מין במשפחת הקלאוניים. הוא נמצא ביערות עד וביערות מחטניים במלזיה, ברוניי, סינגפור, תאילנד וסומטרה. הם נמצאים לרוב בקבוצות קטנות של 2-5 קלאויים.
כמו בשמו, רוב הקלאו שחור, כולל בטנו, ראשו, עיניו, וצווארו. המקור והקסדה צהובים-בהירים. הקלאו השחור הוא קלאו קטן יחסית, אורכו רק 75 ס"מ. אצל הנקבות המקור קטן יותר והקסדה שחורה. לנקבה יש גם כתם ורדרד בלחי. המקור והקסדה אצל צעירים קטנים יחסית והם בצבע חום-ירוק.
הקלאו כולא את בת זוגו בקן. הקן נחסם, ונשאר רק פתח קטן להעברת מזון לנקבה. הנקבה מגדלת את גוזליה בקינה, וכאשר הגוזלים גדולים, היא יוצאת החוצה. הזכר מביא לנקבה כ-30 פעמים אוכל ביום.
הקלאו חי בברוניי, תאילנד ואינדונזיה. הקלאו נדיר במלזיה, ושם אסור לצוד אותו.
דרסט הרביעי, מלך הפיקטים
דרסט הרביעי (באנגלית: Drest IV), בנו של גירום (Girom) היה מלך הפיקטים, באמצע המאה השישית.
ככל הנראה מלך במקביל למלכותו של דרסט השלישי במשך תקופה שנעה בין שנה ל-15 שנים (על פי מקורות היסטוריים שונים). שניהם החלו למלוך לאחר מותו של גאלאן. לאחר מותו של דרסט השלישי, המשיך דרסט הרביעי למלוך לבדו לתקופה של ארבע או חמש שנים נוספות.
לאחר מותו של דרסט מלכו אחיו גרטנייט הראשון וקיילטראם.
פורוסרקוסיים
פורוסרקוסיים (שם מדעי: Phorusrhacidae) או עופות האימה היא משפחת עופות טורפים חסרי יכולת תעופה שחיו לפני 62 עד 1.8 מיליון שנים באמריקה הדרומית.
גובהם נע בין מטר לשלושה מטרים והם התנהגו כמו אבותיהם הדינוזאורים הטורפים שנכחדו. העופות החיים הקרובים אליהם ביותר הם הקריאמיים מאמריקה הדרומית.
לפני כשלושה מיליוני שנים, היגרו מינים מהמשפחה לאמריקה הצפונית, במהלך אירוע הגירה גדול שנקרא ההחלפה האמריקנית הגדולה, והחלו לטרוף יצורים חדשים. ואולם עופות האימה נפגעו יותר מההחלפה שהביאה לאמריקה הדרומית טורפים חזקים כמו הסמילודון, וטורפים נוספים וכן טרף רזה וזריז מדי בשבילם. כל עופות האימה נכחדו לפני 2 מיליון שנה.
מדענים משערים כי עופות אלו נעו במהירות שיכולה להגיע עד 48 קילומטרים בשעה.
איון (קומיקס)
איון (באנגלית: Ion) הוא דמות בדיונית של ישות-על המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן של חברת DC קומיקס. הישות הופיעה לראשונה כמארחו של קייל ריינר בחוברת Green Lantern Vol.3 #145 ונוצרה לפי עיצוב ראשוני מאת ג'וד ויניק ודייל איגלשם, וכיצור מאת הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
הסימביוט מסוגל ליצור קשר הדדי עם מארחו, בדומה לפאראלקס, שהשתלט על האל ג'ורדן במיני סדרה גרין לנטרן: דמדומי הברקת והתגלה מאוחר יותר כישות פחד טפילה באירועי גרין לנטרן: לידה מחדש.
ביוגרפיה בדיונית
ברגע שבו יצורים חיים פיתחו כוח רצון, איון נולד מתוך הגל הירוק שנקרא "הספקטרום הרגשי". קיומו נשמר בסוד למשך עידנים, והוא שכן בסוללת הכוח הראשית שבכוכב הלכת אואה כדי למנוע מפאראלקס להשתחרר וכדי להעניק לשומרי היקום ולחיל הפקחים הירוקים מעט מכוחו. לאחר שג'ורדן היה תחת השפעתם של פאראלקס וסינסטרו והשמיד את סוללת הכוח הראשית, איון השתחרר יחד עם שני הנבלים. לאחר שנדד ברחבי היקום, איון השתכן בתוך גופו של קייל ריינר כמארחו.
כוחו של איון
קייל ריינר נטל את זהותו של איון לאחר שרשרת אירועים שנגרמו כתוצאה ממות חברתו אלכסנדרה דוויט. תחילה, הוא מדחיק מעצמו כל רגש של זעם, שלובש צורה גשמית בדמותו של הנבל אובליביון - התגלמות סיוטיו של ריינר בתקופת ילדותו. ריינר מביס את היצור בסיפור "גרין לנטרן: מעגל האש", וכוחותיו גדלים. עם הזמן, כוחותיו מתעצמים וריינר מבין כי הוא מתחבר לאנרגיה הירוקה שנותרה בשמש לאחר שג'ורדן מת (באירועי הלילה האחרון). לאחר קרב על שליטה עם הנבל אלכסנדר נרו, ריינר סופג את כל כוחות חיל הפקחים הירוקים ונוטל את זהותו של איון.
ריינר משתמש בכוחותיו הכמעט-אלוהיים של איון כדי ליצור מחדש את שומרי היקום בכוכב הלכת אואה, אותם הוא משאיר תחת חסותו של גאנטת כדי שילמד אותם משמעותה של ענווה, ומטעין מחדש את סוללת הכוח הראשית. ריינר מוותר עד מהרה על כוחותיו החדשים לאחר שהוא מבין כי הוא מאבד קשר עם האנשים עליהם הוא מגן.
שובו של איון
זמן מה לאחר שנטל מחדש את זהות הגרין לנטרן, ריינר הופך לאיון בשנית כאשר ג'ייד מעבירה אליו את כוחותיה לפני מותה במהלך מלחמת ראאן-תאנאגאר במשבר האינסופי. הדבר מוביל למיני סדרה בת 12 חלקים, שבה ריינר מסכים לשאת בנטל "נושא הלפיד" עבור שומרי היקום וחיל הפקחים הירוקים. בעשותו זאת, הוא נתקל בכמה מנבלי העל המאתגרים ביותר שידע החיל, וכן במחלתה הפתאומית של אימו. האירועים שבמיני סדרה זו מתגלים כמזימה נגדו, שמובילה בהמשך לתפקידו במלחמת חיל סינסטרו ובאירועים שמובילים למשבר האחרון.
מלחמת חיל סינסטרו
המהדורה המוגבלת הפותחת את אירועי מלחמת חיל סינסטרו, Green Lantern: Sinestro Corps War Special, מגלה כי איון הוא סימביוט כמו פאראלקס שחולץ בכוח מתוך ריינר ונכלא בכוכב הלכת קווארד שביקום האנטי-חומר. עם חילוצו מאחיזתו של איון, ריינר מאולץ על ידי סינסטרו להתאחד עם פאראלקס. בסופו של דבר, ישותו של איון משתחררת בידי חיל הפקחים הירוקים, לאחר שהיוותה מקור לניסויים בידיו של אנטי-מוניטור.
בחוברת Green Lantern Corps #17, שומרי היקום מחליטים כי ריינר מתאים יותר לשרת את החיל כגרין לנטרן, ובוחרים בתושב דאקסאם סודאם יאט להפוך למארחו החדש של איון. סופרבוי פריים תוקף אותו כאשר הוא מגלה את דבר יצירתו של האיון החדש. השניים שווים בכוחם, והקרב עובר לתחנת כוח גרעינית, היכן שכוחותיו הפיזיולוגיים של סודאם יאט מוחלשים בעקבות הימצאותה של עופרת בכור הגרעיני. בניסיונו להימלט, כוחותיו של סודאם יאט מתרוקנים מהרעלת עופרת לאחר שהוא משופד על מוט עופרת בידי סופרבוי-פריים, שמכה בו ללא רחמים כמעט עד מוות.
בחוברת Tales of the Sinestro Corps Presents: Ion, השומרים מבקשים מריינר לסייע לסודאם יאט להסתגל לתפקידו החדש. מתגלה, כי סודאם יאט צריך לענוד טבעת כוח למרות כוחותיו כאיון, על מנת למנוע מהעופרת שבגופו להורגו. הם מותקפים בידי נרו, שהשתחרר מכלאו בתחילת המתקפה על אואה אך לא השתתף עד כה במלחמה. סודאם יאט מביס את נרו, וממשיך לשאת בכוחותיו של איון עד אשר הוא מצית מחדש את אורו של כוכב הלכת דאקסאם.
הלילה האפל ביותר
לקראת סיום אירועי הלילה האפל ביותר, סינסטרו מתאחד עם ישות החיים הלבנה, ועד לתחילתו של הקיום התבונתי ולמקורו של הספקטרום הרגשי. איון מתגלה כישות הראשונה ביותר שציוותה על עצמה את כוח הרצון.
היום הבהיר ביותר
במהלך הסיפור שממשיך את אירועי "הלילה האפל ביותר", מתגלה כי סודאם יאט עדיין חי ושומר על השמש הצהובה של דאקסאם. דמות העוטה ברדס (קרונה, שומר היקום לשעבר) עושה את דרכה לתוך השמש הדאקסאמית, מעירה אותו מחוסר ההכרה בו הוא שרוי ומסירה מעליו את אחיזתו של איון. בשעה שסודאם יאט נשלח חזרה לדאקסאם והשמש הופכת חזרה לאדומה, הדמות המסתורית חוזרת לכוכב ריוט כשאיון כבול בשלשלאות למונולית הנושא את סמל חיל הפקחים הירוקים, באותה מידה בה נתפס פאראלקס.
מדידה
במדעים המדויקים, מְדִידָה היא מציאת גודלו של מאפיין ניתן לתצפית של עצם נתון, והבעת גודל זה ביחידות המידה המתאימות. לעריכת המדידה נעזרים לרוב במכשיר מדידה מתאים. מסה, למשל, נמדדת באמצעות מאזניים ומובעת ביחידות של גרם (או כפולות שלהן). מדידה היא השוואתו של הגודל הנמדד לגודלה של יחידת המידה, והיחס בין שני גדלים אלה מובע במספר.
יש שוני מהותי בין שלושה סוגי מדידות: המדידות הנערכות במדעים המדויקים (בהם עוסק ערך זה), מדידה והערכה במדעי החברה ומדידות והערכות הנערכות בחינוך הפורמלי. חלק משוני זה מתבטא בשוני בהגדרת מושג המדידה. במדעי החברה, מדידה היא התאמת ערך מספרי לתכונה או לגודל על פי כללים. דהינו, בניגוד למדעים המדויקים, המדידה במדעי החברה אינה חייבת להיות מדידה של גודל ניתן לתצפית, אינה חייבת להיות השוואה של גדלים ואינה חייבת להשתמש ביחידת מידה המוגדרת היטב.
יש גם תחומים שבהם חלק מהמדידות דומות לאלה שבמדעים המדויקים ואחרות לאלה שבמדע החברה או שהמדידות בהן בעלות מאפיינים חלקיים של המדידות מהמדעים המדויקים. תחומים אלה הם מדעי הרפואה, ביולוגיה וככל הנראה גם מדעי כדור הארץ (גאודזיה היא מדויקת לעומת הערכות הנעשות לפי מורפולוגיה של מאובנים).
אי-ודאות במדידה
אי-ודאות במדידה היא מונח במטרולוגיה, אשר מתייחס לפרמטר לא שלילי המאפיין את הפיזור של הערכים המיוחסים לכמות נמדדת. לחוסר הוודאות יש בסיס הסתברותי והיא משקפת ידע חלקי אודות הכמות. כל המדידות נתונות לאי-וודאות, על כן מדידה של ערך כלשהו מושלמת רק אם היא מלווה בהצהרה אודות חוסר הוודאות המקושרת אליה. אי-ודאות יחסית היא אי-הוודאות של המדידה המחולקת בערך הנמדד. הפיזור של הערכים הנמדדים מתייחס לרמת הביצוע של המדידה. הממוצע שלהם אמור לספק אומדן של הערך האמיתי של הכמות, אשר באופן כללי יהיה מהימן יותר מכל מדידה יחידנית. יוצא דופן הוא מקרה שבו כלי המדידה אינו מכויל כראוי כך שכל הערכים הנמדדים והממוצע שלהם תמיד יוסטו מהערך האמיתי.
אובייקטיביות
המאפיין החשוב ביותר של המדידות במדעים במדויקים הוא אובייקטיביות כמעט מוחלטת (או סובייקטיביות זניחה). כאשר מודדים פעמיים את אותו הגודל, ומקפידים לעשות זאת על פי הכללים הנהוגים במדעים המדויקים, יש סיכוי גבוה מאוד לקבל בשתי המדידות תוצאות דומות מאוד. הדבר נכון גם כאשר כל אחת מהמדידות נערכת על ידי אנשים שונים, בזמנים ומקומות שונים, על ידי מכשירים שונים ועל ידי שיטות מדידה שונות. אולם, אובייקטיביות מוחלטת אי אפשר להשיג משום שהמדידה מתבצעת על ידי בני אדם והתודעה שלהם אינה אובייקטיבית.
מכשיר מדידה לא אובייקטיבי הוא מכשיר מדידה המשאיר יותר מדי מקום לפרשנות תוצאת המדידה על ידי האדם המבצע את המדידה. כדי להגביר את האובייקטיביות משתמשים העוסקים במדע המדויק במכשירי מדידה שמשאירים מעט מקום לפרשנות. דוגמה למכשיר כזה הוא מד חום שיש עליו שנתות למעלות צלזיוס שלמות בלבד כאשר האדם המבצע את המדידה נדרש לתת תוצאה מדויקת בעשיריות הצלזיוס (נדרש להבדיל למשל בין 37.5 מעלות לבין 37.6 מעלות). יש הבדל מהותי בין מכשיר מדידה לא אובייקטיבי לבין מכשיר מדידה לא מדויק ולבין מכשיר מדידה לא אמין. מכשיר לא מדויק עושה שגיאות מסוג המכונה ״שגיאות שיטתיות״. הוא טועה תמיד באותו האופן (למשל מדחום המוסיף מעלת צלזיוס אחת לכל תוצאה). מכשיר מדידה לא אמין שוגה באופן מקרי (למשל מד חום דיגיטלי שמוסיף או מחסיר מספר מקרי מכל תוצאה).
כאשר מכשיר מדידה אינו אובייקטיבי, מתקבלות לרוב שגיאות מדידה שיטתיות ייחודית לכל אדם המפעיל את המכשיר. אם ניתן לשני אנשים שונים למדוד סדרת ערכים בעזרת אותו מכשיר מדידה לא אובייקטיבי, לכל מודד ממוצע תוצאות הסדרה יהיו שונות.
אובייקטיביות הנמדד
מלבד חוסר אובייקטיביות של המודד, הנובעת מעצם היות המודד אדם עם תודעה, והיא ניתנת לשיפור עם שיפור אובייקטיביות המכשיר, עשויה להיות חוסר אובייקטיביות גם לערך הנמדד. זה קורה כאשר לגוף הנמדד יש תודעה, כגון במקרה של מדידת גודל או תכונה הקשורה באדם, בחיה או בחברה. על כן במדע מדויק לא מקובל למדוד תכונות או גדלים כאלה. לדוגמה: מדידת לחץ המים בצינור היא מדידה תחום המדעים המדויקים. לעומת זאת, מדידת לחץ דמו של אדם, נוטה להיות מושפעת ממצב רוחו של האדם שמודדים את לחץ דמו ולהניב תוצאות שונות במדידות שונות. הדבר בולט במיוחד בקרב אנשים שמתרגשים לקראת מדידת לחץ הדם עצמה (תסמונת החלוק הלבן), למשל כאלה שהמדידה הזו עשויה לקבוע אילו תרופות הם ייקחו. מדידה זו מושפעת מכישרונו של המודד להרגיע את האנשים שלחץ דמם נמדד ומכישרונו לזהות רוגע והתרגשות ואי אפשר לומר שמידת הסוביקטיביות שלה זניחה.
דוגמה אחרת היא מדידת משקל של חיות. ככל שחיה רגועה יותר וקל יותר לשכנע אותה לעמוד בשקט על מכשיר המדידה, כך מדידת משקלה תהיה מדויקת יותר.
דוגמאות קיצוניות יותר לחוסר אובייקטיביות הנמדד הן מדידות התלויות בדיווח מפי הנמדד, כגון מדידת כמות הכאב. הדרך היעילה ביותר שנמצאה עד היום למדידת מידת הכאב אותו חש אדם היא לשאול אותו מה מידת הכאב שלו בסולם שבין אפס לעשר כאשר אפס פירושו "לא כואב בכלל" ועשר פירושו "הכאב הכי חזק שיכול להתקיים". מובן שמדידה כזו לא יכולה להיות אובייקטיבית והיא אינה קבילה במדע מדויק.
דיוק
לא כל מכשיר מדידה, שמשתמשים בו העוסקים במדע המדויק הוא בהכרח מכשיר המדידה המדויק ביותר הקיים בתחום. אולם, בניגוד למדידות המתבצעות בתחומים אחרים, העוסקים בתחומים אלה יכולים לדעת היטב עד כמה מדויק מכשיר המדידה שלהם, אם הוא מדויק מספיק לצורכיהם ומה אפשר לעשות כדי לשפר את דיוק המדידות. דוגמה: מידת הדיוק של מד טמפרטורה נחשבת לחצי המרחק שבין שתי שנתות, מדידה מדויקת ואובייקטיבית יותר יכולה להיעשות על ידי מד טמפרטורה דק וארוך יותר ובעל שנתות שמייצגות ערכים מספריים קרובים יותר. כמו כן מדידה של חומו של נוזל נעשית מדויקת יותר ככל שטבילת מד הטמפרטורה בנוזל יכולה פחות לשנות את הטמפרטורה שרוצים למדוד. דהינו, ככל שיש יותר נוזל וככל שמד הטמפרטורה הוא בעל מסה קטנה יותר.
לעומת מדידת טמפרטורת מי אמבט בעצמך, בעזרת מד טמפרטורה, שאלון סקר שמצורף אליו מד טמפרטורה ומבקש מהנמענים למדוד את חום המים באמבט שבביתם אינו מכשיר מדידה שמאפשר הבנה קלה של מידת הדיוק שלו. לא ברור עד כמה הוא שאלון כזה נותן תוצאות מדויקות ולא ברור כיצד לשפר את הדיוק שלו. כדי לדעת עד כמה שאלון כזה מדויק ומה צריך לעשות כדי לשפר אותו יש לערוך סדרת ניסויים. צריך לנסוע ולמדוד בעצמך את חום המים באמבט של מי שענה לשאלון ולהשוות את התוצאה שלך לתשובה שלו, צריך להשוות את המאפיינים הדמוגרפיים של מי שענה לשאלון אם אלו של מי שלא ענה לשאלון ולחפש חומר הקושר הבדלים דמוגרפיים אלה למשתנים הקשורים לחום המים באמבט (כמו כסף לחמם את המים), לברר עם אנשים שלא ענו לשאלון מה הם חושבים שהפריע להם לענות ולנסות גרסה משופרת של השאלון לפי דבריהם וכיוצא בזה. ישנם שאלונים בתחום מתחום מדעי החברה שנעשה עליהם מחקר ענף ומבחינת האובייקטיביות שלהם, אפשר לקרוא להם "כלי מדידה". אולם שאלונים כאלה הם מעטים מאוד.
גבול טעות
כאשר יש חשיבות גבוהה לדיוקה של המדידה, כוללות תוצאות המדידה גם את שולי הטעות במדידה זו, ואת מידת הביטחון בנכונותה. דוגמה: נציין שאורכו של עצם הוא 2.34 מטר, עם סטייה אפשרית של 0.01 מטר, בביטחון של 95%.
על מכשירי מדידה הנוטים לפחות דיוק מהמקובל, מצוין ערך גבול טעות (לדוגמה: למד רעש יכול להיות גבול טעות של 2dB +-). משמעות גבול ציון גבול הטעות היא שלערכים נמדדים שונים יכולות להיות טעויות שונות, שגודל הטעות מתפלג באופן דומה להתפלגות נורמלית, כאשר ב 95% מהמדידות, יהיו שגיאות קטנות יותר מהערך המצוין (למשל 2dB). הסברה על פיה גבול הטעות מסמל את הטעות הגדולה ביותר האפשרית במדידה כל שהיא היא תפיסה שגויה נפוצה.
המושגים המשמשים את הדיון בשגיאות מדידה דומים למושגים המשמשים בדיון במובהקות סטטיסטית.
הערך הנמדד מוגדר היטב
הערכים הנמדדים במדע המדויק הם ערכים מוגדרים היטב שמשמעותם המעשית מובנת היטב. במדע המדויק לא מודדים ערכים כמו מנת משכל שהקשר שלה למושג המופשט אינטליגנציה אינו ברור או מדד דאו ג'ונס שלא לגמרי ברור כיצד הוא מיצג את מצב המשק. יתרה מזו, ניתן לומר שכמעט כל המדידות במדע המדויק משוות גודל לא מוכר לגודל מוכר. מדידת אורך במטרים היא השוואה של אורכים שונים אל המטר הסטנדרטי, מדידת טמפרטורה בצלזיוס היא השוואת הטמפרטורה של חומר אל זו של נקודות ההתכה והרתיחה של המים וכיוצא בזה.
יחידות מידה מוסכמות
מאמרים מחקריים במדעים המדויקים חייבים להשתמש ביחידות המידה המקובלות על החוקרים בכל העולם. בתור יחידות אורך, לדוגמה, משתמשים ביחידות השיטה המטרית (קילומטרים, מטרים, סנטימטרים, מילימטרים וכו'). גם מדענים הבאים ממדינות בהן מודדים אורכים ביחידות אחרות בחיי היום-יום (ארצות הברית, ליבריה ובורמה) מודדים אורכים במעבדה בעזרת השיטה המטרית.
השכר הממוצע בישראל
השכר הממוצע בישראל מייצג את השכר הממוצע ברוטו בישראל, ומהווה בסיס לתשלומים שונים הצמודים אליו. נכון לאפריל 2023, השכר הממוצע בישראל לעובדים ישראלים הוא 12,622 ש"ח בחודש. משכר ממוצע זה, המחושב על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נגזרות וריאציות אחדות על ידי המוסד לביטוח לאומי, למטרות המפורטות בחוק הביטוח הלאומי (בעיקר עדכון גובהן של קצבאות שונות).
לעיתים מוצג השכר הממוצע במשק על ידי מיצוע שלושת החודשים האחרונים שלגביהם פרסמה הלמ"ס את מדד השכר הממוצע למשרת שכיר. זאת כדי לצמצם את ההשפעה של תוספות שכר שאינן ניתנות בצורה אחידה על פני השנה.
השכר הממוצע למשרת שכיר
"השכר הממוצע למשרת שכיר" מחושב על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על ידי חלוקת סך כל השכר בש"ח (במחירים קבועים ובמחירים שוטפים) במדד משרות השכיר. שכר זה כולל תגמול בכסף או בשווה כסף המשולם על ידי המעסיק לשכיר בעבור עבודתו, כולל בעבור זמן שלא עבד, כגון חופשה שנתית והיעדרויות אחרות בתשלום. השכר אינו כולל הפרשות סוציאליות שמשלם המעסיק לצד שלישי, כגון הפרשה לביטוח פנסיוני ודמי ביטוח לאומי.
מספר משרות השכיר - הוא מספר השכירים (הקבועים והארעיים) המופיעים בגיליונות השכר של חברות ומוסדות, שעבדו באותו חודש לפחות יום אחד (או נעדרו זמנית בתשלום). שכירים שמופיעים בגיליונות השכר של יותר ממוסד אחד באותו חודש - נספרים כמספר הפעמים שהם מופיעים. הנתונים הם למספר משרות השכיר שבעבורן שולמה משכורת באותו חודש ולא למספר השכירים.
השכר הממוצע לצורך הצמדת קצבאות
המוסד לביטוח לאומי משתמש בערך שמחושב ב-1 בינואר של כל שנה, ולאחר מכן מתעדכן המדד בכל פעם שמתבצע תשלום עבור תוספת יוקר.
מדד זה מוגדר בחוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב), התשנ"ה-1995 באופן הבסיסי הבא - השכר הממוצע הוא הצירוף של שניים אלה:
יום העדכון נקבע בחוק ל-1 בינואר של כל שנה, ואם שולמה תוספת יוקר לאחר מכן - 1 בחודש שבו שולמה התוספת.
עד שנת 2005 שימש מדד השכר הממוצע את המוסד לביטוח לאומי לקביעת גובה הקצבאות שהוא משלם ודמי הביטוח שהוא גובה. החל מתחילת 2006 מוצמדים מרבית הסכומים שבחוק הביטוח הלאומי למדד המחירים לצרכן ולא לשכר הממוצע. שכר המינימום ותקרת משכורת הזכאי לפנסיה חובה ממשיך להתעדכן לפי מדד השכר הממוצע במשק. משנת 2007 מוצמדת גם הגמלה בסקטור הציבורי (ברובו) למדד המחירים לצרכן.
במטרה לנטרל השפעות של מגפת הקורונה בישראל על השכר הממוצע נקבע בחוק השכר הממוצע (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התשפ״א–2020 שהשכר הממוצע, כהגדרתו בחוק הביטוח הלאומי ובחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, בשנים 2021–2022, יוקפא לערכו בסוף שנת 2020.