cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' ויליאם ראסל
חייו
ראסל נולד בעיירה לורגאן במחוז ארמה שבצפון אירלנד. בהיותו בן אחת עשרה עברה משפחתו לדבלין. הוא למד בבית הספר המטרופוליטני לאמנות, שם התוודע לוויליאם בטלר ייטס. בשנות השלושים לחייו היה פעיל באגודה חקלאית קואופרטיבית ואף מונה לדוברה.
בין השנים 1905 ו-1923 היה ראסל עורכו של "The Irish Homestead", ביטאון העמותה. לאחר מכן שימש כעורכו של "The Irish Statesman" עד 1930. ספר שיריו הראשון, Homeward: Songs by the Way, שיצא לאור ב-1894, העמיד אותו כאחד היוצרים המזוהים עם זרם תחיית הספרות האירית.
ראסל היה בין התורמים הקבועים ל-Bean na hÉireann, כתב העת של ארגון הנשים הלאומני איניניה נה הרין. הוא כתב את המחזה Dierdre שהופק על ידי הארגון, בכיכובה של מייסדת הארגון מוד גון. ההפקה נערכה כחלק מפעילויות תקומת התרבות האירית, בשיתוף פעולה בה נטל גם ייטס חלק, אשר הוביל להקמת התיאטרון האירי הלאומי, שהיה לימים לתיאטרון אבי. המחזה מוכר כיריית הפתיחה בתנועת התיאטרון האירית.
ג'ויס גמל לראסל בכך שהוא מופיע כדמות ביצירתו יוליסס בפרק סקילה וכריבדיס, בו ראסל משמש כבר פלוגתא לסטיבן בוויכוח על שייקספיר. לאחר פטירת אשתו, בשנת 1932, עבר ראסל לאנגליה, הוא נפטר בבורנמות' ב-1935 ונקבר בדבלין.
שם העט שלו, AE, או בצורת הכתיבה Æ, הוא קיצור של המילה הלטינית Aeon, שפירושה "נצח".
הלעיטהו לרשע וימות
הַלְעִיטֵהוּ לָרָשָע וְיָמוֹת הוא ביטוי תלמודי ועיקרון הלכתי, שבמשמעותו הפשוטה מציין יחס של אדישות ושוויון נפש, ולעיתים אף של עידוד, לכך שאדם המוגדר בהלכה כרשע ייכשל בעבירות.
לביטוי, המובע באופן ציורי, אין משמעות הצהרתית בלבד, אלא הוא בעל משמעות מעשית בפסיקה ההלכתית. בעקבות קושי בסיסי לקבל עמדה מסוג כזה, פירשו בספרות ההלכה את הביטוי באופנים שונים, והוסיפו לו מגבלות ותנאים שאינם נובעים באופן ישיר מלשון התלמוד או מההקשרים שבהם הוא מופיע, על פיהם יש ערך להכשלת רשע בעבירות רבות. פרשנות ייחודית של הרב צבי פסח פרנק לדברי הרמב"ם על הביטוי, מבטאת גישה הפוכה מהמקובל, ולפיה משמעות הביטוי היא שיש להציל רשעים מעבירות חמורות, ולגרום להם, במידת האפשר, לעבור במקומן עבירות קלות יותר.
אטימולוגיה
על פי מילון אבן-שושן "הלעטה" היא מתן אוכל רב לצורכי השמנה, ולרוב המונח מתייחס לבעלי חיים. המילה מופיעה במקרא פעם אחת, בדבריו של עשיו ליעקב בסיפור מכירת הבכורה, . בהקשר זה המילה משמשת לבני אדם.
מקור הביטוי
מקור הדברים במשנה, במסכת מעשר שני, שם פוסק רבן שמעון בן גמליאל כי אין צורך לסמן פירות שאסורים באכילה כי הם נטע רבעי או מעשר כך שגנבים ידעו שלא לאכול אותם, מכיוון שבכל מקרה אכילת פירות מהשדה ללא רשות היא גזל, ואין צורך למנוע מרשעים להיכשל בעבירה נוספת. ב מצוטט רבן שמעון בן גמליאל כמנמק את פסיקתו בביטוי "הלעיטהו לרשע וימות". חכמים חולקים על רבן שמעון בן גמליאל, אך להלכה נפסק כמוהו, על פי הכלל: "כל מקום ששנה רבי שמעון בן גמליאל במשנתנו, הלכה כמותו".
התאמה עם האיסור להחטיא
פרשנים דנו כיצד רבי שמעון בן גמליאל מעודד הכשלה מכוונת של רשעים בעבירות - דבר העומד לכאורה בסתירה למצוות תוכחה, לפיה יש למנוע מיהודי לעבור עבירה, לציווי התורה "לפני עיוור לא תיתן מכשול" ולתקנת חכמים בנוגע לחובה "לאפרושי מאיסורא" (בעברית: להפריש מאיסור, כלומר למנוע מאדם לעבור עבירה).
מספר פרשנים הגבילו את משמעות הביטוי וצמצמו את תחום החלתו, כדי להימנע מקביעה סופית, כי רצוי להכשיל רשעים בעבירות. יש שפירשו שכלל זה תקף רק בקשר למעשה, שבו תיעשה עבירה על ידי הרשע, שאין עלינו למנוע אותו מלהכשל בעבירה נוספת במעשה זה עצמו. פירוש נוסף טוען, כי אף על פי שהביטוי "הלעיטהו" מעיד לכאורה כי מדובר בעידוד אקטיבי ומכוון להכשיל רשעים, הרי בכל זאת, כוונת רבי שמעון בן גמליאל היא שאין חובה למנוע מהרשע לעבור את העבירה, אך הכשלה אקטיבית אסורה.
הרדב"ז העלה שתי פרשנויות נוספות. האחת, שהמקרים שעליהם נסבה האמירה הם כאלה שהמכשיל יפסיד בהם כסף. כלומר, רק במקרים שבהם על ידי הצלת הרשע מעבירה ייגרם למציל הפסד כספי - מותר לעמוד מנגד ולא להצילו, אבל במקרים סתמיים חלה חובה למנוע מכל אחד מלעבור עבירה - גם מרשעים. והשנייה, בשו"ת הרדב"ז, ולפיה המקרים שבהם יש להכשיל רשעים בעבירה הם רק כאלה שבהם הצלת הרשע מעבירה תגרום עבירה אחרת - אף אם היא קלה יותר, אך כאשר ניתן להציל את הרשע מלעבור את העבירה ללא גרימה של עבירה אחרת - חלה חובה להצילו.
יש הסבורים שפרשנויות אלו הן מאולצות, ומציעים הסברים קיצוניים - לשני הצדדים. הר"ש סירלאו כתב: כלומר, הוא קבע שעל אדם לעשות ככל שביכולתו על מנת שהרשעים יחטאו יותר כדי שימותו ברשעותם.
למול גישה זו, המביעה שנאת רשעים, קיימות גישות הפוכות. ההתמודדות עם הכלל ופרשנותו בתנועת החסידות, עלתה בקנה אחד עם עיקרון בסיסי שלה - הדגשת הערך של אהבת ישראל - גם למי שנתפס כרשע. דוגמה לכך היא דבריו של רבי צדוק הכהן מלובלין:
כוונתו, כנראה, דומה למושג ההלכתי "משומד לדבר אחד", המגדיר אנשים שמקיימים את המצוות כולן - למעט אחת, אותה הם אינם מקיימים לחלוטין. רבי צדוק הכהן מצמצם את כלל ה"הלעיטהו" רק לגבי המצווה שידוע שהרשע הוא "משומד" לגביה, ועובר עליה בכוונה תחילה. גם רבי שלמה איגר - מגדולי המתנגדים לחסידות - הסביר את הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות" באותו אופן בדיוק.
גישה אחרת, המעלה אפשרות להבין את הביטוי במשמעותו הפשוטה, קובעת כי אין כל משמעות לעבירה שנעברה על ידי אדם המוגדר כרשע, וזאת משום שהוא כבר הופקע לחלוטין מהמערכת הנורמטיבית ההלכתית שאינה מתייחסת לאיש שאינו שומר על התורה, ובמהותו כבר פרק מעליו לגמרי את ציוויי התורה. מעמדו מבחינת ההלכה אינו מוגדר כעובר עבירה זו או אחרת, אלא כמנותק לגמרי מציוויי התורה מחוסר מחויבות בסיסית אליה. פרשנות זו אינה מעודדת הכשלתו של רשע בעבירות, אלא מביעה אדישות כלפיה. היא קובעת כי למאמץ להציל רשעים מעבירות אין כל ערך.
פרשנות נוספת היא זו של רבי אליעזר ממץ, בספר יראים, המסביר כי משמעות המונח היא כי יש להוכיח את הרשע שלא יעשה את העברה, על אף שברור לנו כי הוא לא ישמע לדברי התוכחה:.
פרשנות הרב צבי פסח פרנק
.
ההסבר הרווח לדברי הרמב"ם הוא שכתוצאה מחומרת העבירה של גזל, אין צורך לנקוף אצבע על מנת להציל אדם המתכוון לעבור עבירה זו. כלומר, בשאר העבירות החמורות פחות נשארת הערבות ההדדית תקפה גם כלפי רשעים. הרב פרנק ביטא בתשובה ההלכתית אודות החיוב לאפרושי מאיסורא (=להפריש מאיסור, כלומר, למנוע מיהודי לעבור עבירה) את התהייה על משמעותם הפשוטה של דברי הרמב"ם:.
הוא טוען כאפשרות להסבר דברי הרמב"ם, כי על פי הרמב"ם המקרה עליו נסובים דברי רבן שמעון בן גמליאל והכלל "הלעיטהו" הוא ייחודי, בכך שאם ייעשה ניסיון להציל את הגנב מעבירה קלה הוא ייכשל בעבירה חמורה, ולכן נאמר "הלעיטהו לרשע וימות". בפירוט: דוּבַּר במשנה על מצב שבו יש בשדה "נטע רבעי", וקיים חשש שגנבים ייקחו את הפירות ויאכלו אותם כי לא יידעו שמדובר ב"נטע רבעי". הפתרון המוצע הוא לסמן את הפירות האסורים, כך שהגנבים יידעו כי פירות אלה פסולים לאכילה. דא עקא, לטענת הרב פרנק, אם הגנבים אכן ייקחו את הפירות המוגדרים כ"נטע רבעי", הם יעברו רק על איסור קל יחסית - איסור אכילת "נטע רבעי" ולא על איסור גזל (וזאת לפי השיטה הגורסת שמעשר שני הוא "ממון גבוה" וגנבתו מבעליו אינה מוגדרת כאיסור "גזל"), אך אם הבעלים יסמן את הפירות האסורים באכילה, ייקחו הגנבים פירות אחרים שאינם אסורים באכילה, ובכך ייכשלו באיסור חמור יותר - גזל.
דברי הרב פרנק מהווים מהפכה משמעותית בהבנת הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות". לטענתו, הרמב"ם שולל לחלוטין את האידאולוגיה הקובעת כי יש להכשיל רשעים בעבירות. להפך - הסיבה בגללה נפסק כי אין לסמן את הפירות האסורים באכילה היא כדי להציל את הגנבים (=ה"רשעים", במקרה זה) מאיסור חמור יותר, ולא כדי להכשילם.
הסתייגויות
באותו מקום בו פוסק רבן שמעון בן גמליאל כי אין צורך לסמן נטע רבעי על פי הכלל "הלעיטהו לרשע וימות", הוא מוסיף. לכאורה, מכאן נמצא כי לפנים משורת הדין, יש לדאוג גם לרשעים ולדאוג שלא יכשלו בעברות. אך דעה אחרת קובעת כי גם תקנת ה"צנועים" הייתה רק בשנת השמיטה, ולפי זה אין כל סייג לכלל "הלעיטהו לרשע וימות".
ויש המפרשים שה"צנועים" חלוקים על הדעה של "הלעיטהו לרשע וימות", וסוברים כי יש גם לדאוג לרשע שלא יכשל בעבירות נוספות, על אף שהוא אינו שומר את עצמו מהן.
הנותן לפונדקית
המשנה דנה במקרה בו אדם מתארח בפונדק, ועליו לתת לבעלת הפונדק מזון כדי שתכין לו אוכל. כמו בכל אכילת פרי או ירק, עליו לעשר את הגידולים, אלא שקיים חשש שהפונדקאית תחליף את המזון שהוא נתן לה בפריטים שקיבלה מאורחים אחרים המתארחים באכסניה, וייתכן שהם אינם מעשרים את המוצרים שלהם שנתנו לפונדקאית. בעקבות חשש זה נפסק להלכה שעליו לעשר מחדש כל אוכל שהוא מקבל מהפונדקאית, מחשש שהאוכל שקיבל שונה מזה שנתן, ואם כן - הוא אינו מעושר.
בנוגע לכך שיש לעשר את האוכל שהוא מקבל - קיימת הסכמה במשנה שהאוכל מחויב בעישור בשל הספק שמא הוא אינו מעושר; אך נחלקו תנאים האם על האורח לעשר גם את האוכל שהוא נותן לפונדקאית, אודותיו קיים חשש שיגיע לאנשים אחרים שיאכלוהו. שיטת רבי יוסי קובעת כי "אין אנו אחראין לרמאים", ולכן אף אם האוכל הלא-מעושר יגיע לפונדקאית ויכשיל אותה באכילת טבל - "אין אנו אחראין לרמאים" ואין האורח צריך לדאוג שהפונדקית או אורחיה יאכלו טבל. לעומתו, תנא קמא סבור שאין להכשיל את הפונדקאית באכילת טבל, על אף שהיא מצִדה רמאית, כיוון שהיא מחליפה את האוכל המעושר שהיא מקבלת באוכל אחר, ולכן יש לעשר גם את מה שניתן לפונדקאית, וגם את מה שנלקח ממנה.
התלמוד הירושלמי קובע כי מחלוקתם של רבי יוסי ותנא קמא נסובה אודות תקפותה והחלתה של הלכת "הלעיטהו לרשע וימות". רבי יוסי סבור שאין צורך להציל רשעים, ואילו תנא קמא סבור שבכל מקרה יש להציל יהודי מעבירה, גם אם הוא רשע ועובר עבירה.
אופה בשבת
בתלמוד הבבלי קיימת דוגמה הפוכה. שבה אדם שעבר עבירה במזיד (משמע הוא מוגדר כ"רשע"), מותר לו להציל את עצמו מהעבירה על ידי עבירה אחרת, קלה יותר, וזאת על אף שהוא מוגדר כרשע. דוגמה זו נסובה אודות אדם שהכניס בצק לתנור בשבת, ואם לא יוציא את הבצק מהתנור הוא ייאפה ויהפוך ללחם, ואז יעבור אדם זה על מלאכת אופה האסורה בשבת. להלכה אדם יכול להציל את עצמו מהאיסור, בכך שיוציא את הבצק מהתנור וימנע מראש את הֵאפות הלחם, אלא ש"רדיית הפת" - הוצאת לחם מהתנור, אסורה בשבת אף היא מדרבנן. בכל זאת, מתירים לאדם שהכניס את הבצק לתנור להוציאו משם, גם במחיר של איסור "רדיית הפת" (מדרבנן), וזאת כדי שיציל עצמו מאיסור חמור יותר (מדאורייתא) של אפייה בשבת.
יישומים הלכתיים
לכלל זה ישנן גם משמעויות הלכתיות מעשיות, הבאות לידי ביטוי במקרים שונים בפסיקות הלכה. יישום קיצוני לכלל זה הוא האפשרות להניח לעובר עבירה למות. יש שסברו כי אכן כך היא ההלכה ומותר לעשות זאת וכך גם לגבי מקרה המועלה על ידי הרב יצחק זילברשטיין, שהשליכו גם כלפי גרימת מוות לפורץ בשל מעשה הפריצה, לדוגמה תוך הנחת רעל באוכל שייתכן שייגנב על ידיו. פסיקות אלה מרחיבות את משמעות הביטוי לא רק להכשלת הרשע בעבירות, אלא גם לגרימת נזק פיזי ואף מוות - דבר שאינו עולה מדברי רבי שמעון בן גמליאל והתלמוד שקבעו כלל זה. מסקנות אלו נשללו בתוקף על ידי רבים מפוסקי ההלכה, והם פסקו כי אין שום היתר לגרום חלילה למות הרשע, ואף מוטלת חובה להצילו.
הפגנות בשבת
דוגמה אקטואלית לכך היא הפגנות נגד חילול שבת שנערכות בעצמן בשבת, כדוגמת אלה שנערכו בכיכר השבת או בפרשת קולנוע היכל. ההפגנה כשלעצמה איננה חילול שבת, אך עקב הפגנות אלו הכשילו המפגינים החרדים את החילונים באופן עקיף בעבירות של חילול שבת, בין השאר באמצעות היערכות המשטרה והסיקור העיתונאי שנעשה בשבת. כתוצאה מהכלל "הלעיטהו לרשע וימות", ובצירוף יחסה של התורה למחללי שבת כאל רשעים מבחינה הלכתית, יש הפוסקים שאין למפגינים לחשוש מחילול שבת זה שהתרחש בגינם. פסיקה זו תלויה גם במחלוקת האם החילונים כיום נחשבים לתינוק שנשבה, שכן לפי הדעה שהם נחשבים לכאלו, לא תקף לגביהם הכלל "הלעיטהו לרשע וימות".
עם זאת, היו פוסקים שאסרו הפגנות אלו בעקבות פרשנות שונה של הביטוי "הלעיטהו לרשע וימות", לפיה מותר להכשיל באופן פסיבי בלבד, אך לא באופן אקטיבי.
מידע למחלל שבת
השלכה מעשית נוספת לכלל זה ניתן למצוא בתשובה הלכתית של הרב אליעזר יהודה וולדינברג, בנוגע למקרה שבו אדם מחלל שבת בכך שנוהג בכלי רכב, והוא שואל אדם אחר על הדרך הקצרה ביותר ליעדו. לדברי הרב וולדינברג אסור לכוון אותו, אפילו אם על פי התשובה יחלל הנהג את השבת במידה פחותה יותר - כי ייסע מרחק קצר יותר, מכיוון שהוא נחשב לרשע, ולאור הקביעה של "הלעיטהו לרשע וימות" אין למנוע ממנו להיכשל בעבירות.
חקיקה דתית
השלכה ישירה מפסקו של הרב וולדינברג, שקבע כי הכלל תקף למעשה בימינו כלפי אנשים שאינם שומרי תורה ומצוות, היא אחד היישומים המשמעותיים ביותר להלכה זו: שאלת יחסי דת ומדינה ודתיים-חילונים במדינת ישראל. שאלה זו משליכה באופן ישיר על החלטות מרכזיות נוספות, כמו האם יש חשיבות לחקיקה דתית במדינת ישראל? - לכאורה, יש "להלעיט" את אלה שאינם שומרי תורה ומצוות בכמה שיותר עבירות; או האם ככלל מותר להכשיל אדם חילוני מן השורה בעבירה?
לפי פסקו ההלכתי של הרב וולדינברג, נראה שאין מנוס מההכרעה הקובעת כי גם חילונים בני ימינו מוגדרים כ"רשעים" על פי ההלכה ואין למנוע מהם לעבור עבירות, ואולי אף להכשילם בכוונה. עם זאת, הדיין הרב אברהם שרמן מציג גישה השוללת הכשלת חילוני בעבירה:
הרב שרמן טוען כי אין להכשיל חילונים בעבירה, משתי סיבות: האחת נוגעת לפרשנותו לכלל זה, הקובעת כי בשום אופן לא בטל החיוב למנוע מיהודי לעבור עבירה, והשנייה קובעת כי כיום מעטים היהודים שאינם שומרי תורה ומצוות ומוגדרים כ"רשעים" מבחינה הלכתית, וזאת על בסיס הסטטוס של "תינוק שנשבה"; כלומר, החילונים כיום גדלים ללא חינוך לשמירת תורה ומצוות - שלא באשמתם, ולכן הם אינם נחשבים לרשעים.
הכשר למפעל שאינו מתחייב לשמור על גדרי ההלכה במלואם
השלכה נפוצה נוספת לכלל זה הוא מתן תעודת כשרות למפעל שאינו מתחייב לשמור על גדרי ההלכה במלואם, ומסכים לקבל על עצמו רק את חלקם. הרב אליעזר יהודה ולדנברג התייחס לשאלה כזו שהובאה לפניו אודות מפעל שהסכים לקבל על עצמו את גדרי הכשרות, שלא יהיו מעורבים באוכל חומרים האסורים באכילה, אך סירב לקבל על עצמו שלא להגיש לסועדים מאכלים חלביים אחרי מאכלים בשריים. הרב פסק שלא ניתן לתת הכשר שבו יש גושפנקא כלשהי למעשה האסור על פי ההלכה, ואין עלינו לדאוג ליהודים הסועדים במסעדה פרוצה זו, שכן מי שסועד במסעדה ללא הכשר במזיד, עליו נאמר "הלעיטהו לרשע וימות". בפסקו זה הוא מסתמך על פסקו של הנודע ביהודה שכותב:. פסק זה קיבל תגובה של הרב עובדיה יוסף החלוק על הפסק, וסובר כי ישנם עוברי אורח תמימים שנכנסים למסעדה עליה כתוב אותיות עבריות בהנחה שמדובר במסעדה כשרה, ועליהם לא חל הכלל החמור "הלעיטהו לרשע וימות".
שדרות רוסתוולי
שדרות רוסתוולי (בגאורגית: რუსთაველის გამზირი, רוּסתַווֶליס גאמזירי) או בשמה הקודם שדרות גולובאני היא השדרה המרכזית של בירת גאורגיה, טביליסי.
השדרה נקראת על שמו של המשורר הגאורגי מימי הביניים שותא רוסתוולי. השדרה מתחילה בכיכר החירות ונמשכת לאורך 1.5 ק"מ, במקביל לנהר הקורה, לפני שהיא הופכת לרחוב קוסטבה (ע"ש מרב קוסטבה). המטרו של טביליסי עובר לאורך הרחוב.
היסטוריה
השדרה נקראה במקור "רחוב ארמון הממשלה" (סאסאחלֶה כּוּצ'ה). במאה התשע עשרה, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, הייתה טביליסי מרכז פלך טביליסי, וארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז מוקם בשדרה. בשנת 1841 שונה שם הרחוב לשדרת גולובאני.
תחת שלטונו של הנציב, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בשנת 1848 הפכה השדרה לשדירת התהילה, ניטעו עצים משני צידי השדרה. בשנת 1854, בנה הנסיך ג. מוחרן-בטוני את ארמונו בשדרה.
בשנת 1989 התאספו עשרות אלפי גאורגים בחזית בנין הממשלה הגאורגית (אז גאורגיה הסובייטית). בפעולות שנקטו על ידי השלטונות הסובייטים נהרגו רבים בטרגדיה של 9 באפריל.
בהפגנות האופוזיציה, מול בנין הממשלה, שהחלו ב-2 בנובמבר 2007 השתתפו, על פי ההערכות, כ-100 אלף איש. בסופו של דבר, נאלץ נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, להודיע על הקדמת הבחירות.
מבנים בולטים
השדרה נחשבת לשדרה הראשית של טביליסי כיוון מהרבה מבנים ממשלתיים, תרבותיים ועסקיים ממוקמים ברחוב או בסמוך. בין הבניינים המצויים בשדרה:
לוי בן יצחק ירושלמי
הרב לוי בן יצחק ירושלמי (1681, ירושלים, האימפריה העות'מאנית - 11 באוגוסט 1752, טימישוארה, ממלכת הבסבורג) היה הרב הראשי האשכנזי ובהמשך גם הספרדי של יהודי בלגרד. ב-1739 עבר לטימישוארה, וכיהן בה כרב הראשי האשכנזי עד מותו.
קורות חייו
לוי בן יצחק ירושלמי נולד בירושלים ובה הוסמך לרבנות. ב-1699 עבר לבלגרד וכיהן כדיין בקהילה האשכנזית. ב-1720 נמנה עם עשרת הדיינים אשר חתמו על כתב מינויו של הרב בנימין זאב (וולף) יפה מרגליות שלזינגר לרב הראשי האשכנזי של בלגרד. הרב שלזינגר עזב את התפקיד תוך זמן קצר יחסית, ככל הנראה מחמת גילו ומצב בריאותו, והרב לוי בן יצחק ירושלמי מונה במקומו לרב הראשי של הקהילה האשכנזית בבלגרד. המועד המדויק בו התמנה לרב אינו ידוע, אך בספרי שאלות ותשובות מ-1724 הוא כבר מתועד כרב הראשי האשכנזי. הרב ירושלמי שלט ביידיש ובלאדינו.
ב-1724 התחולל סכסוך בתוך הקהילה הספרדית, שהתפצלה לשני קהלים: בראש האחד עמד הרב הספרדי הראשי, ששמו או כינויו היה מוֹרֶנוֹ; ואילו הקהל השני פנה לרב ירושלמי כדי שיעמוד בראשו. הדבר הוביל לסכסוך אישי בין הרב מורנו לרב ירושלמי, והסכסוך מתועד בשאלות שהופנו לרב משה אמריליו מסלוניקי. הרב מורנו החתים את בני הקהל הספרדי אשר בראשו עמד, על כתב הסכמה, בו נכתב שחל איסור למנות רב לקהילה שאינו ספרדי. ככל הנראה מרבית החותמים לא ידעו על מה חתמו. לאחר מספר חדשים התפייסו שני הרבנים; הרב מורנו החליט לעלות לארץ ישראל, והמליץ בפני קהל הספרדים לקבל באופן זמני את לוי יצחק ירושלמי כרב הקהילה הספרדית, משום שהוא "דיין מצוין, מכיר את לשוננו, בקיא במנהגינו ואינו נדמה לשאר האשכנזים".
הרב מורנו יצא לקושטא ושם חיפש לו מחליף, אך הקהילה בבלגרד לא יכלה לשאת בעלויות השכר שדרשו הרבנים השונים. עד 1728 כיהן הרב ירושלמי כממלא מקום הרב הספרדי הראשי ללא שכר. בשנה זו הודיע לקהילה הספרדית שאינו יכול לשאת בנטל המשרה ללא שכר, וכי עליהם למנותו במינוי קבע או למצוא לו מחליף. לאחר מספר ניסיונות כושלים למצוא מחליפים, החליטו הספרדים למנות את הרב ירושלמי לרבם. עם זאת, בשל כתב ההסכמה עליו חתמו ארבע שנים קודם לכן, התעורר קושי הלכתי במינוי. העניין הובא להכרעתו של הרב משה אמריליו, אשר ביטל את כתב ההסכמה. ב-1730 מונה הרב ירושלמי רשמית גם לרב הראשי הספרדי.
מתועד כי בעת מתן פסקי הלכה בקהלי הספרדים נהג לפי הלכות הרמב"ם, ובעת שפסק הלכה בקהל האשכנזי נהג לפי הלכות הרמ"א. הרב לוי בן יצחק ירושלמי התייעץ, ניהל דיונים הלכתיים, וזכה להערכה מרבנים אשכנזים וספרדים. מאוזכר על ידי הרב מאיר איזנשטט בספר השאלות והתשובות שלו "פנים מאירות" וכן על ידי הרב משה אמריליו בספר השו"ת "דבר משה". הוא מתואר כ"תלמיד חכם מובהק ובעל הוראה מוסמך". ב-1735 הוצא לאור על ידי בית הדפוס העברי בזוּלְצְבָּאך (בגרמנית: Sulzbach-Rosenberg) ספרו "בן אבות הלוי" העוסק בפרקי אבות. הספר אבד.
ב-1739, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), השתלטו העות'מאנים מחדש על בלגרד. הרב לוי בן יצחק ירושלמי עזב לטימישוארה, ומונה בה לרב הראשי של הקהילה האשכנזית. ב-1752 נפטר הרב ירושלמי בטימישוארה, ובה נקבר.
לוטפי משעור
לוטפי כרם משעור (בערבית: لطفي كرم مشعور; 1947 - 22 ביוני 2006) היה עיתונאי ערבי-ישראלי.
חייו
משעור נולד בכפר ראמה. הוא למד בגימנסיה כרמיה (בבניין בית הספר אליאנס, שהפך מאוחר יותר לבית הספר רנה קסין) בירושלים, סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה ולמד עיתונאות במכללה בתל אביב.
בשנת 1970 ייסד את "משרד הפרסום של נצרת", משרד הפרסום הראשון במגזר הערבי, באותה שנה נישא לוידא חזינה-משעור מהעיר בית לחם. בשנות השבעים פרסם כתבות ורשימות ב"העולם הזה" ובעיתונים שונים בעברית ובערבית. בשנת 1983 ייסד והחל להוציא לאור את העיתון "א-סנארה". במקביל הגיש לוטפי פינות בקול ישראל בערבית, בגלי צה"ל ובערוץ 2, וכן בערוצים הקהילתיים של חברת הוט. בשנת 2000 ייסד והוציא לאור את הירחון "לילכ" שהיה לירחון הראשון במגזר הערבי, ויזם את הקמתה של תחנת הרדיו הפרטית הראשונה במגזר הערבי, "רדיו 2000".
בפברואר 2004 הוזמן משעור ללוות את מסעו של הנשיא משה קצב לצרפת כעיתונאי. בנמל התעופה בן-גוריון הופרד משעור משאר חברי המשלחת ועבר בדיקה ביטחונית שאותה תיאר כ"משפילה". להבנתו, עבר בדיקה זו בשל היותו ערבי. כתוצאה מכך משעור ביטל את נסיעתו וחזר לביתו. הנשיא משה קצב וראש השב"כ אבי דיכטר התנצלו בפניו לאחר מכן.
משעור הלך לעולמו ב-2006 לאחר מחלה קשה. לאחר פטירתו החליפה אותו אלמנתו וידא משעור כעורכת ראשית של העיתון עד לפטירתה ב-2023. לזוג נולדו שתי בנות והם נקברו בבית הקברות בכפר ראמה.
נמל התעופה חורחה ניוברי
נמל התעופה חוֹרְחֶה נְיוּבֵּרִי (בספרדית: Aeroparque Jorge Newbery) הוא נמל תעופה המשמש לטיסות ליעדים פנימיים ואזוריים של אזור המטרופולין של בואנוס איירס בארגנטינה.
נמל התעופה נפתח בשנת 1947 על קרקע שיובשה מהריו דה לה פלאטה. הוא נמצא כ-2 ק"מ ממרכז העיר בואנוס איירס בשכונת פלרמו, משתרע על שטח של 1,380 דונם ויש בו מסלול טיסה באורך של 2,100 מטרים וברוחב של 40 מטרים. הוא נמצא בבעלות ממשלת העיר בואנוס איירס ומתופעל בידי חברת "אארופוארטוס ארחנטינה 2000".
בנמל התעופה ממריאות ונוחתות מעל 350 טיסות יומיות לערים שונות בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי, וכן טיסות פרטיות, מוניות אוויר וטיסות שכר ליעדים מקומיים ובינלאומיים שונים. טיסות בינלאומיות ואזוריות אחרות ממריאות ונוחתות בנמל התעופה הבינלאומי מיניסטרו פיסטריני בעיר אסייסה (Ezeiza), הנמצא 38 ק"מ מנמל התעופה ניוברי. בשנת 2008 עברו בנמל 5.68 מיליון נוסעים.
הנמל קרוי על שם חלוץ התעופה הארגנטינאית, חורחה ניוברי.
יוזף וויקטוריה אולמה
יוזף אולמה היה איכר שחי עם אשתו ויקטוריה וששת ילדיהם הקטנים בעיירה הקטנה מרקובה במחוז ז'שוב. אולמה עיבד את אדמותיו ועסק גם בצילום. במצלמתו תיעד את משפחתו ואת הווי החיים בעיירה הכפרית.
ניסיון ההצלה ורצח המשפחה
בסתיו 1942, שעה שהמצוד אחר יהודים באזור היה בשיאו, הגיעה משפחה יהודית מאזור לנצוט, משפחת Szall, למרקובה, בחיפוש אחר מקום מסתור. כשביקשו מיוסף וויקטוריה אולמה להסתתר אצלם, הסכימו בני הזוג להסתיר אותם ועוד שתי אחיות – גולדה ולייקה גולדמן. "יהודים אלה נשארו אצל משפחת אולמה וישנו בעליית הגג של הבית... הם לא ממש הסתתרו מכיוון שהיו עסוקים כל היום בעזרה בחווה של משפחת אולמה." דיווח סטניסלב ניימצ'אק (Stanislaw Niemczak) השכן. אף על פי שבית אולמה שכן בשולי העיירה, נוכחותם של היהודים בחווה התגלתה בסופו של דבר. לא ברור מי הלשין עליהם לגרמנים, אך מחקר שערך מתיאוש שפיטמה (Mateusz Szpytma) עבור המכון הפולני לזיכרון לאומי (IPN) מציין שהיה זה קרוב לוודאי שוטר מקומי מלנצוט בשם ולדז'ימיז' לס (Wlodzimierz Les). לס ידע כנראה על שהותם של בני משפחת של אצל אולמה, מכיוון שסייע להם בשלב מוקדם יותר תמורת תשלום. מאז גם היו ברשותו דברי הערך של משפחת של. כאשר ביקשו בני המשפחה לקבל בחזרה את רכושם, הסגיר אותם לס לגרמנים.
בקיץ 1942 נרצחו יהודי העיירה מרקובה. יהודים הוצאו מבתיהם, נורו למוות ונטמנו במקום ששימש לפני כן להטמנת גוויותיהן של חיות. מעטים בלבד נמלטו ומצאו מסתור באזור. כמו כן חיפשו מסתור באזור יהודים מאזור לנצוט. בנובמבר 1942, קיבלה יחידת הכבאים המקומית הוראה ללכוד את המסתתרים בעיירה ובסביבתה ולמסור אותם לידי הגרמנים. מספר היהודים המדויק שנרצחו במרקובה אינו ידוע.
במרס 1944 הגיעו לעיירה שוטרים גרמנים ורצחו בירי את שמונת היהודים המסתתרים בחווה- בני משפחות של וגולדמן. כמו כן רצחו את יוזף, את ויקטוריה שהייתה בהריון ואת ששת ילדיהם - סטניסלבה, ברברה, ולדיסלבה, פרנצ'יסקה, מריה ואנטוני.
תושבי הסביבה שמעו כמובן על הרצח. יהודה ארליך הסתתר בסייטש (Sietesz), מרחק קילומטרים ספורים ממרקובה. כאשר פנה ליד ושם בבקשה להכיר במציליו, יאן ומריה ויגלוש (Wiglusz) כחסידי אומות העולם, תיאר בעדותו את ההשפעה הרבה שהייתה לרצח משפחת אולמה באותה העת: " היו אלה זמנים קשים עבורם [בני הזוג ויגלוש] ועבורנו. הן הגרמנים והן האיכרים הפולנים בעצמם ביצעו חיפושים אחר יהודים מסתתרים. באביב 1944, משפחה יהודיה נמצאה כשהיא מסתתרת בביתם של איכרים פולנים. כל המשפחה הפולנית - שמונה נפשות – כולל האישה ההרה, נרצחו יחד עם היהודים שהסתירו. הדבר הטיל אימה גדולה על איכרים פולנים שהסתירו יהודים. ביום המחרת, נתגלו 24 גופות של יהודים בשדות. הם נרצחו על ידי האיכרים עצמם שהסתירו אותם במשך 20 חודשים." אך היו גם אחרים אשר המשיכו להסתיר את היהודים, כולל משפחת ויגלוש ומשפחות אחרות במרקובה וסביבתה.
הנצחה
ב-1995 הכיר יד ושם ביוזף ובוויקטוריה אולמה בתור חסידי אומות העולם.
ב-2004 נחנכה במרקובה אנדרטה לזכר הזוג וששת ילדיהם.
ב-2016 הוקם במרקובה מוזיאון להנצחת פולנים שהצילו את היהודים במרקובה במהלך השואה. המוזיאון נקרא על-שם יוזף וויקטוריה אולמה. המוזיאון ספג ביקורת על כך שהוא מציג תמונה מסולפת של ההיסטוריה בכך שהוא מסתיר ככל יכולתו את שותפותם של פולנים רבים ברצח יהודים.
ב-2022 הוכרזו משפחת אולמה קדושים נוצרים על ידי האפיפיור לאחר שהתוודע לסיפורם לפני מספר שנים
צפעונים
תת-משפחה זו כוללת את רוב הנחשים הארסיים החיים בארץ.
השמות צִפְעוֹנִי וְהַצְּפִעוֹת מוזכרים במקרא בפסוקים שונים, ובאזכור הבא מוסבר ההבדל בין נחש שאינו ארסי היודע לנשוך לבין נחש ארסי המכיש ומפריש ארסו ָָָָָָָָָָ* : "אַחֲרִיתוֹ כְּנָחָשׁ יִשָּׁךְ וּכְצִפְעֹנִי יַפְרִשׁ"
סוגים
בתת-המשפחה יש 12 סוגים:
מעריב הבוקר
מעריב הבוקר הוא עיתון יומי ישראלי המחולק בחינם (חינמון), נמצא בבעלות איש העסקים אלי עזור, ומהווה גרסה מקוצרת של היומון מעריב השבוע. הפצתו ברחבי ישראל החלה ב-5 באוגוסט 2007 תחת המותג "מטרו ישראל", ולאחר מכן "ישראל פוסט" עד שנת 2016.
היסטוריה
החינמון הוקם בשנת 2007, על ידי קבוצת ג'רוזלם פוסט שבשליטת אלי עזור ואלון רבוע כחול ישראל, שבניהולו של דודי ויסמן. העיתון מחולק חינם לקוראים בנקודות ההפצה. שם העיתון בחודשיים הראשונים להפצתו, "מטרו ישראל", דמה לשמם של עיתוני "מטרו" המופצים באירופה בהצלחה רבה. בעקבות תביעה של חברת מטרו העולמית, שינה העיתון את שמו ל"ישראל פוסט".
בחודשים הראשונים לקיומו הופץ "ישראל פוסט" בשעות הצהריים (הוא הדגיש זאת בכיתוב בראש העיתון "עיתון הצהריים היחיד של ישראל"). לאחר מכן עבר להיות מופץ בבוקר, כמרבית העיתונים בישראל. הוא מופץ בכ-200 אלף עותקים כיום, כאשר בהתחלה הפצתו הייתה בכ-56,600 עותקים בלבד בימי חול ולהפצתו משמשות רשתות השיווק שבשליטת אלון רבוע כחול ישראל, ובהן רשתות הסופרמרקטים AM:PM, "מגה" ו"מגה בעיר" ורשת תחנות הדלק "דור אלון". חלק ניכר מהפרסומות בעיתון היה של רשתות שיווק אלה.
עם רכישת "מעריב" על ידי קבוצת "ג'רוזלם פוסט" שבשליטת אלי עזור, החל "ישראל פוסט" לפרסם תכנים מ"מעריב".
ב-30 באפריל 2014 זכה העיתון לזריקת עידוד משמעותית מבחינה כספית, כאשר שר הפנים גדעון סער החליט להכניס אותו במקום עיתון "הארץ" לרשימת העיתונים הנפוצים ביותר, שבהם יש לפרסם מודעות שמחייב החוק.
בעקבות המשבר שפקד את רשת "מגה" בשנת 2015 צומצם הפרסום שלה בחינמון, וקבוצת אלון נערכה ליציאה מהשותפות.
בינואר 2016 שינה העיתון את שמו ל"מעריב הבוקר" - מהדורה מקוצרת של "מעריב השבוע".
מבנה העיתון
העיתון כולל חלק יחיד, הכולל בתוכו חדשות ומדורים קבועים:
דעות, בידור, טלוויזיה, פנאי (תשבצים, הורוסקופ יומי), ספורט ורכילות.
קשת (מרגמה)
קשת היא מרגמה 120 מ"מ מתנייעת המבוססת על מרגמת "קרדום" של סולתם מערכות, ומותקנת על גבי נגמ"ש M113.
ה"קשת" נמצאת בשימוש בצה"ל בחיל הרגלים הישראלי בחטיבת גולני, חטיבת הצנחנים חטיבת גבעתי, חטיבת כפיר, חטיבת הנח"ל, ובפלוגות המסייעות בגדודי חיל השריון.
המרגמה, בקוטר 120 מ"מ מתוצרת סולתם מערכות, מותקנת על נגמ"ש M113A3, ובעלת יכולת ניווט עצמאית. המרגמה נשלטת על ידי מחשב ובעלת יכולת דיוק גבוהה, המאפשרת פגיעה בפצמ"ר ראשון או שני. המרגמה מאפשרת גם ירי מהיר, תוך דקה מרגע הפרישה.
מערכת הקשת נכנסה לצה"ל החל משנת 2006, ופועלת במקביל למערכת הוותיקה יותר, הקרויה "לייש" או נמר"ש (נגמ"ש מרגמה 81), בו מותקנת מרגמה 81 מ"מ ידנית. מערכת הקשת הופעלה במבצע עופרת יצוקה (2008–2009) ומבצע צוק איתן (2014). עם מכירת סולתם מערכות לחברת אלביט מערכות המשיך ייצור ה"קרדום" וה"קשת" תחת החברה החדשה.
בית המדרש לרבנים באמריקה
בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית: הסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה - The Jewish Theological Seminary of America, בקיצור: JTS) הוא המרכז האקדמי והרוחני העליון של הזרם היהודי הקונסרבטיבי. המוסד משמש גם כסמינר להכשרת רבנים מטעם היהדות הקונסרבטיבית. המוסד שוכן במנהטן, ניו יורק זה למעלה ממאה שנה, מאז הוקם מחדש בידי שניאור זלמן שכטר חוקר הגניזה הקהירית. המוסד קיבל את שמו מן בית המדרש לרבנים של ברסלאו, מורשת יהדות אירופה של המאה התשע עשרה. כיום משתייך המוסד לאוניברסיטת קולומביה.
ספריית הסמינר היא אחת הספריות למדעי היהדות הגדולות והחשובות בעולם, והיא מכילה כתבי יד נדירים וחשובים.
כמה ממורי ובוגרי בית המדרש זכו בפרס ישראל: שאול ליברמן זכה בקטגוריה של מדעי הרוח (1971), והפרס בקטגוריה של חקר התלמוד הוענק לחיים זלמן דימיטרובסקי (1994), אברהם גולדברג (2000), דוד הלבני (2008) ושמא פרידמן (2014).
היסטוריה
ב-1885 התכנסו רבני הרפורמים וניסחו את מצע פיטסבורג הרדיקלי. כתגובה, שבתאי מוראיס, יחד עם הרב חנוך יהודה קאהוט שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה, הנרי פררה מנדס, כורש אדלר ואחרים, נרתם לבנות מוסד להכשרת רבנים שיעמוד מנגד להיברו יוניון קולג'. ב-2 בינואר 1887 נחנך "בית המדרש לרבנים באמריקה", שחרת על דגלו נאמנות למסורת. בתקופה זו, הנתק בין הקונסרבטיבים לרפורמים לא היה מובהק, ובית המדרש לרבנים הכיל הן בעלי השקפה מסורתית גמורה, הן היסטוריציסטים ואפילו כאלו שהיו מקורבים לרפורמים כמעט בכל. דרך משל, ארגון הרבנים האורתודוקסי OU הוקם בתקופה זו על ידי רבנים מבית המדרש.
ב-1897 נפטר מוראיס, וב-1902 החליפו בתפקיד ראש בית המדרש שניאור זלמן שכטר. עם כניסתו של שכטר למוסד קיבל בית המדרש צביון קונסרבטיבי.
Instagram (שיר)
Instagram (בעברית: אינסטגרם) הוא סינגל של דימיטרי וגאס ולייק מייק ודייוויד גטה, אשר הוקלט על ידי דדי יאנקי, אפרו ברוס ונאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-5 ביולי 2019, על ידי חברת התקליטים סמאש דה האוס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים שבהולנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דייוויד גטה, דדי יאנקי, נאטי נטשה ופזמונאים נוספים. באתר האינרנט Entertainment Tonight סקרו את השיר, תוך שנכתב שם כי הקליפ שלו "שובב מאוד ובו ניתן לראות את כל האמנים שמשתתפים בו וכיצד הם חיים בצורה הטובה ביותר שאפשר לחיות". הקליפ של השיר זכה לסיקורים תקשורתיים שונים ברחבי העולם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-200 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-5 ביולי 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל, וכבר ביומו הראשון צבר למעלה ממיליון צפיות. בקליפ, ניתן לראות את כל האמנים ששרים אותו, כשהם מבצעים פעולות יומיות שונות ואת נטשה, כשהיא הולכת בכביש מהיר.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
ג'ון לויטאו
ג'ון לויטאו (באנגלית: John L. Levitow, נולד כג'ון לי לויטאו; 1 בנובמבר 1945 - 8 בנובמבר 2000) היה אחד משני החיילים החוגרים היחידים בחיל האוויר האמריקני שקיבלו את מדליית הכבוד בתקופת מלחמת וייטנאם. לויטאו היה פקח העמסה על מטוס תקיפה מסוג AC-47 "דקוטה". הוא איש צוות האוויר בעל הדרגה הנמוכה ביותר שקיבל את מדליית הכבוד על גבורה יוצאת דופן בזמן מלחמה.
ביוגרפיה
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון חפץ לויטאו להתגייס לחיל הים של ארצות הברית אך לבסוף שינה את דעתו והתגייס לחיל האוויר. בהתחלה הוא נשלח למסלול הכשרה כמהנדס אזרחי אך לבסוף הוכשר בתור פקח העמסה.
לאחר שחרורו עבד עבור מדינת קונטיקט והגה תוכניות ליוצאי הצבא עד לפטירתו ב-8 בנובמבר 2000 לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן. הוא נקבר ב-17 בנובמבר בטקס צבאי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו בן, בת ונכד.
מעשה הגבורה
ב 24 בפברואר 1969 התבקש לויטאו להחליף את פקח ההעמסה הרגיל על אחד ממטוסי ה-AC-47. הוא התעסק עם הנורים על סיפון המטוס כאשר לפתע ביצע הטייס פניה חדה כדי לתקוף חיילי וייטקונג שאת רשף היריות שלהם זיהה מחוץ לבסיס לונג בין של הצבא. תפקידו של לויטאו היה להכין את הנורים ולהעביר נור מוכן למטילן, שהיה מתקין לו פתיל, משחרר את הנצרה וזורק אותו מדלת תא המטען.
לאחר מספר דקות טיסה נשמע פיצוץ אדיר. המטוס החל לרעוד ונשטף בהבזק אור מסנוור. פגז מרגמה 82 מילימטר פגע בכנף הימנית והתפוצץ. הפיצוץ קרע את גוף המטוס ורסיסי מתכת התפזרו לכל עבר, כל מי שישב באחורי המטוס נפצע, כולל לויטאו שנפגע מ-40 רסיסים בכל גופו.
למרות הפציעה נחלץ לויטאו לעזרת המטילן שהיה קרוב באופן מסוכן לדלת תא המטען הפתוחה. בעודו גורר אותו אחורנית למרכז המטוס הבחין לויטאו בנור בוער שנשמט והתגלגל בתוך המטוס ליד ארגזי תחמושת שהכילו 19,000 כדורים.
חרף הכאב וההלם הבין לויטאו הפצוע שהוא איש הצוות הקרוב ביותר לנור. הוא זחל לעבר הנור אך לא הצליח להרים אותו, במקום זאת הוא זינק עליו וגרר אותו בגופו לעבר דלת המטען כשהוא אינו יודע אם הנור יתלקח בכל רגע ויביא למותו הוודאי. הוא הצליח לדחוק את הנור מחוץ למטוס בדיוק בשנייה שהנור אכן התלקח. כשהמטוס נחת לבסוף בבסיס התברר היקף הנזק: למטוס היו יותר מ 3,500 חורים בכנפיים ובגוף, אחד מהם באורך של יותר ממטר. הטייס שיחזר מאוחר יותר את מהלך האירועים לפי שובל הדם שהותיר לויטאו על רצפת המטוס.
לויטאו אושפז בבית חולים ליותר מחודשיים וחצי אך אחר כך נשלח פעם נוספת לווייטנאם וטס ב-20 משימות נוספות. הוא חזר לארצות הברית כדי לקבל את מדליית הכבוד מידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בטקס בבית הלבן ביום הצבא ה 14 במאי 1970. לאחר שקיבל את מדליית הכבוד אמר לו אחד ממפקדי חיל האוויר שמאותו יום האנשים היחידים שהוא מחויב להצדיע להם הם חיילים שעוטרו בעצמם במדליית הכבוד ושדרגתם גבוהה משלו.
4 שנים מאוחר יותר קודם לדרגת סמל והשתחרר מחיל האוויר, לויטאו הקדיש יותר מ-22 שנים לעניינים הקשורים ביוצאי הצבא. ב 22 בינואר 1998 בלונג ביץ', קליפורניה העניקו פיקוד התובלה של חיל האוויר וחברת בואינג למטוס מדגם C-17 גלובמאסטר את השם "הרוח של ג'ון לויטאו."
שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז
שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז הוא אלבום הסולו של הזמר הישראלי קובי אוז. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1996 חברת התקליטים הד ארצי. הוא בפורמט אחד בלבד, כתקליטור. שיריו נכללו גם בפסקול המחזה "קומדיה של טעויות".
מקצב כחול
מקצב כחול (באנגלית: Blue Rhythm) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931 בבימויו של ברט גילט, אשר הופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה. זהו הסרט הקצר ה-31 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" וה-7 באותה השנה. העלילה מתמקדת בביצוע רבגוני של "סנט לואיס בלוז" של ויליאם כריסטופר הנדי. הסרט מציג את הקולות של וולט דיסני בתפקיד מיקי מאוס ומרסלייט גארנר בתפקיד מיני מאוס.
עלילה
הקונצרט נפתח עם מיקי על הפסנתר. הצל שלו מוטל בצורה דרמטית על המסך כשהוא מנגן קטע ביניים קלאסי. עד מהרה הוא עובר לגרסת רגטיים של "סנט לואיס בלוז". מיני עולה על הבמה בהליכה יהירה ושרה את השורה "אני שונאת לראות את שמש הערב שוקעת..." בליוויו של מיקי. עד מהרה משתלטת להקה בלתי נראית על הנגינה בעוד מיקי מצטרף למיני ויחד הם רוקדים ושרים סקאט עוד שני שורות נוספות.
כשמיקי ומיני יוצאים מהבמה, המסך עולה כדי לחשוף את הלהקה - פלוטו על טרומבון, שתי עיזים על כינורות, סקוטיש טרייר על סוזאפון, חזיר על הקורנית, קלרבל הפרה על קונטרבס, שני כלבי תחש על סקסופונים והוראס הורסקולר על מערכת תופים וקסילופון; מיקי מופיע שוב, הפעם דרך מעלית, ומתחיל לנצח. לאחר מספר הפרעות, מיקי מנגן בקלרינט ועושה פרודיה על ראש להקת הג'אז טד ליואיס; ההופעה מבוססת בחלקה על הקלטה של ​​להקת טד ליואיס של "סנט לואיס בלוז" משנת 1926.
כשהלהקה מנגנת את התווים האחרונים של הפינלה, הם קופצים ביחד על בימת התזמורת וגורמים לה להתמוטט. הם מגיחים מחדש מההריסות כדי לספק קריאת "כן!" לקהל.
ביקורת
ב-8 במרץ 1932 מגזין וראייטי פרסם: "אין סיפור ב[סרט] זה, אבל הוא לא צריך אחד כדי להשלים את עצמו. נפתח עם מיקי ליד הפסנתר והולם בו ביצוע, כשמיני דווקא מקלקל אותו בשירת הפלסטו שנחשבת הכרחית לדמויות מצוירות. ריקוד קצר ואז הפסקה ללהקת ג'אז בימתית בשביל הטריקים הרגילים, אבל באופן מעולה ובסנכרון מצוין. עבודת ציור המכסה על תוכנית מוזיקלית גדולה".
קתרטס
הקתרטס (Cathartes) הוא סוג של קונדוריים שהם נשרי העולם החדש החיים באמריקה. הקתרטסים חסרי נוצות בצווארם וראשם ובמקום זה יש להם עור אדמוני ומקור ארוך ולבן. הם נפוצים לאורך כל אמריקה הצפונית והדרומית.
ישנם 3 מינים בסוג:
מאקי (מסע בין כוכבים)
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המאקי (באנגלית: the Maquis) הוא ארגון צבאי-טרוריסטי מהמאה ה-24, הכולל בעיקר בני-אדם ובאג'ורנים, אשר הופיע לראשונה בשנת 1994 בפרק "The Maquis" של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". לאחר מכן, הקבוצה הופיעה הן בפרקי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" והן בפרקי "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
שמם מתייחס ללוחמי הגרילה הצרפתים שנלחמו בנאצים במלחמת העולם השנייה ונקראו אף הם מאקי.
רקע
הקונספט של המאקי הוצג לראשונה על ידי היוצרים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", על מנת שיוכלו להשתמש בהם ככלי בעלילת הסדרה החדשה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", אשר צפויה להתחיל את שידוריה בשנת 1995. כפי שג'רי טיילור ציין: "ידענו שאנחנו רוצים לכלול אלמנט חתרני בוויאג'ר, ושהתוכנית תכלול ספינת חלל שמכילה הן אנשי צי הכוכבים והם לוחמי חופש אידיאליסטים אשר הפדרציה מתייחסת אליהם כאל פורעי-חוק [כלומר, המאקי]". מסיבה זו, החליטו יוצרי "מסע בין כוכבים" ליצור סיפור רקע למאקי במספר פרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ו"מסע בין כוכבים: הדור הבא", והם קראו להם בשמם של לוחמי גרילה צרפתים ממלחמת העולם השנייה - המאקי. בעוד דמותו החוזרת של מייקל אדינגטון (בגילומות של קנת' מרשל) ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" היא של חבר המאקי, "וויאג'ר" כללה שלושה חברי מאקי כדמויות ראשיות קבועות: צ'אקוטי (רוברט בלטרן), ססקה (מרת'ה האקט) וב'אלאנה טורוס (רוקסן דוסון), כמו כן גם את טום פריס (רוברט דאנקן מק'ניל), דמות קבועה אשר נתפס ונכלא על הצטרפות למאקי.
על פי העלילה הבדיונית של יקום "מסע בין כוכבים", המאקי נוצרו במאה ה-24, לאחר שנחתם הסכם שלום בין הפדרציה המאוחדת של הכוכבים לבין האיחוד הקרדאסי, אשר הגדיר מחדש את האזור המפורז בין שתי המעצמות, ואשר הביאו לויתור, מצד שני הצדדים, על מספר כוכבי לכת - חלקם מיושבים, לטובת הצד השני. אף על פי שלמתיישבים אזרחי הפדרציה הוצעה האפשרות להעתיק את מקום מגוריהם למקומות אחרים, בתוך שטח הפדרציה, חלקם התעקשו להישאר בבתיהם, וכך, למעשה, עברו לחיות תחת ריבונות האיחוד הקרדאסי. חלק ממתיישבים אלו הקימו את המאקי, על מנת להגן על עצמם מפני תוקפנות קרדאסית, מאחר שלא קיבלו תמיכה רשמית מהפדרציה, שחששה להפר את הסכם השלום עם הקרדאסים, מה שעלול להוביל למלחמה.
חלל עמוק 9
כבר בעונות המוקדמות, צוות תחנת החלל חלל עמוק 9 נאלץ להתמודד עם מחתרת הכוללת בעיקר בני-אדם ובאג'ורנים, המכונה "המאקי". הרקע העלילתי לכך נמצא כבר בעונותיה המאוחרות של הדור הבא, בפרק שבו מתיישבים אינדיאנים מסרבים לעזוב את המושבה שלהם, כאשר הפדרציה מוותרת על ריבונותה בכוכב זה לטובת הקרדאסים, במסגרת הסכם שלום.
סיפורי המאקי מהווים דוגמה לכך ש-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" נוטה לעסוק בנושאים אפלים יותר, לעומת קודמותיה: המאקי הם אזרחים של הפדרציה, אשר נוטלים לידיהם נשק כנגד קרדאסיה על מנת להגן על בתיהם. חלק מהם, כגון קאלוין הדסון, ידיד ותיק של קומנדר סיסקו, מייקל אדינגטון, אשר עורק משירותו על חלל עמוק 9, ואף רו לארן ותומאס רייקר (שכפול של ויליאם רייקר מהסדרה הדור הבא) - הם כולם קציני צי הכוכבים, אשר באופן בלתי חוקי סייעו לספק למאקי נשק וטכנולוגיה שהם יכולים להשתמש במאבקם.
שינוי הכיוון של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", הקוראת תיגר כנגד ערכים מסורתיים של "מסע בין כוכבים", בא לידי ביטוי דרמטי בדברים הבאים, אותם אומר אדינגטון לסיסקו:
במשך שנים המאקי תקפו את הקרדאסים, אשר נלחמו בהם אך לא הצליחו להביס אותם. בכמה מפרקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בהם מתוארות עלילות המאקי, בתחילה, הפדרציה מתערבת במלחמתם בקרדאסים, ומסייעת לאחרונים בשמירה על הסכם השלום. אולם בשנים מאוחרות יותר, כאשר האיחוד הקרדאסי מאחד כוחות עם הדומיניון להילחם בפדרציה ובני-בריתה, הדומיניון מסייע לצבא קרדאסיה להשמיד את המאקי (שנת 2373).
וויאג'ר
על פי סיפור הרקע של הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", ספינת החלל וויאג'ר נשלחת לאתר ספינת מאקי, במטרה לעצור אותם, אולם חייזר מרביע דלתא, בקצה השני של גלקסיית שביל החלב, כופה על צוותי שתי הספינות לשתף פעולה ולעבוד יחדיו, על מנת לשרוד מול איומים של גזעי חייזרים אחרים, כמו הקייזון.
הערות שוליים
Völker und Gruppierungen im Star-Trek-Universum
ווהלין לוצק
ווהלין לוצק (באוקראינית: ФК Волинь Луцьк) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מהעיר לוצק.
הקבוצה הוקמה בשנת 1960 בעיר לוצק. לראשונה עלו לליגת העל האוקראינית מליגת המשנה בשנת 1992. בעונת 1995/1996 הקבוצה נשרה מהפרמייר-ליג. בעונת 2002/2003 ווהלין חזרה לליגת העל אחרי שסיימה ראשונה בליגת המשנה, אך בעונת 2005/2006 שוב נשר המועדון חזרה לליגה הראשונה. בעונת 2010/2011 שוב חזרה הקבוצה לפרמייר-ליג. עד כה ההישג הכי טוב של הקבוצה בליגה הבכירה של אוקראינה הוא מקום 6 בעונה 2002/2003. שלוש פעמים הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע האוקראיני (בעונות: 2002/2003, 2009/2010, 2011/2012). נשרה לליגה האוקראינית הראשונה בסיום עונת 2016/2017.
מגרש הבית של ווהלין הוא אצטדיון אוונגרד אשר מכיל 12,080 מקומות. האצטדיון נבנה בשנת 1960.
היריבה הגדולה ביותר של ווהלין היא קרפטי לבוב. המשחק בין 2 הקבוצות נקרא "גליצקו-ווהלינסקוייה דרבי". האצטדיונים בלוצק ובלבוב כמעט תמיד מלאים במשחקים בין היריבות. הדרבים האלו הם משחקי הכדורגל המרכזיים במערב אוקראינה.
סטוקהולם (מחוז)
מחוז סטוקהולם (בשוודית: Stockholms Län) הוא מחוז במרכז-מזרח שוודיה, אחד מ-21 המחוזות המנהליים המרכיבים את המדינה, נמצא על חלקים משני חבלי ארץ מישוריים: אופלנד בצפון וסדרמנלנד בדרום.
עיר-המושב של המחוז היא סטוקהולם, שנמצאת במרכזו, שהיא גם בירתה של שוודיה.
הגדרת מחוז סטוקהולם למעשה חופפת את מטרופולין סטוקהולם המורחבת. המחוז תופס את חלקו המזרחי של עמק אגם מלארן, ואת ארכיפלג האיים שלחוף הים הבלטי. הוא גובל במחוז אופסלה בצפון-מערב, במחוז סדרמנלנד בדרום-מערב ובמספר איים של פינלנד במזרח.
חמישית מאוכלוסייתה של שוודיה מתגוררת במחוז סטוקהולם, והוא לפיכך המאוכלס ביותר מבין מחוזות המדינה.
חלקי המחוז
26 רשויות אוטונומיות (קומין – Kommun) מרכיבות את המחוז, בכל אחת מהן עיר מרכזית.
הרשויות, בחלקן עיריות עם מינהל עצמי מלא, ונקודות ציון חשובות בהיסטוריה ובהווה של סטוקהולם: (מצפון לדרום)
מינהל
המחוז מנוהל בידי גוף פוליטי שנציגיו נבחרים, כמו ביתר המחוזות, על ידי תושבי המחוז, ובאחריותו רוב בתי החולים, שתי מערכות תחבורה ציבורית בסטוקהולם-רבתי, ותאגידים שונים. המחוז שולח 12 נציגים לפרלמנט השוודי, מחציתם מסטוקהולם-העיר והיתר מהרשויות המקיפות אותה. במועצת המחוז יושבים 149 חברים, מכל קשת המפלגות.
רשימת צוות ה-WWE
ה-WWE הוא ארגון היאבקות אמריקאי שמשרדיו נמצאים בסטמפורד, קונטיקט. צוות העובדים ב-WWE מורכב ממתאבקים, מנג'רים, שדרנים, פרשנים, קריינים, מראיינים, שופטים, מאמנים, מפיקים, תסריטאים ועוד.
כוח האדם של הארגון מאורגן להלן על ידי תפקידם ב-WWE:
משפחת מקמהן
משפחת מקמהן היא בעלת המניות והבעלים של ה-WWE. בנוסף לתפקידים הארגונים של בני המשפחה, הם מופיעים גם כדמויות סמכותיות וכמתאבקים באופן לא תדיר במותגים השונים.
צוות שידור
הטבלה הבאה מתייחסת לחברי צוות השידור שמכסים את שידורי ה-WWE. קבוצה זו כוללת מגישים, שדרנים, פרשנים, קריינים, מראיינים, מארחי פאנל לפני ולאחר האירועים ואנליסטים.
לוח בשקה
לוח בשקה (קרואטית Bašćanska ploča) הוא לוח משנת 1100 לערך, עליו חרוטה כתובת בשפה הקרואטית, הלוח נחשב לאחת העדויות הכתובות המוקדמות בשפה זו.
הלוח התגלה בשנת 1851 בריצוף כנסית לוצ'יה הקדושה (Sveta Lucija) ביורנדבור (Jurandvor) שליד בשקה (Baška), באי קרק, קרואטיה; ומכאן שמו. מאז 1934 שמור הלוח באקדמיה הקרואטית למדע ואומנות בזגרב.
הכתובת על הלוח עוסקת בחלקת אדמה שתרם המלך זבונימיר למנזר בנדיקטיני וכתובה באלפבית הגלגוליטי הסלאבי העתיק. חשיבותה של הכתובת בעובדה שהיא מאזכרת לראשונה את השם "קרואטיה" בשפה הקרואטית, וכן את שם התואר הנגזר ממנו. הכתובת אינה כתובה ברובד הלשוני הקרואטי שרווח כשפת יום יום בעת כתיבתה, והיא אינה הכתובת הקרואטית העתיקה ביותר הידועה. למרות זאת, זכתה כתובת זו לכינויים "היהלום של השפה הקרואטית" ו"תעודת הלידה של השפה הקרואטית הכתובה".
דמעות וים
דמעות וים הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי קובי אוז. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2004, שמונה שנים לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו "שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז", חברת התקליטים הליקון. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג HL8236.
טולה (מחוז)
מחוז טולה (ברוסית: Тульская область - טולסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי המרכזי.
היחידות האדמיניסטרטיביות העיקריות במחוז טולה הן 22 נפות מוניציפליות ושני אזורים עירוניים. המחוז סבל קשות מאסון צ'רנוביל. עד היום, חלק משטחי המחוז אינם מתאימים לעיבוד חקלאי.
היסטוריה
התיישבות רוסית באזור ידועה מהמאה ה-7. בימי הביניים השטח היה חלק מנסיכויות רוסיות שונות ובחלקו היה שייך לליטא. בשנת 1380 התרחש בשטח המחוז קרב קוליקובו שמסמן את תחילת שחרור רוסיה משליטת המונגולים. בשנת 1503 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. במאה ה-16-17 הגבול הדרומי של רוסיה עבר בשטחי המחוז והוקמו בו מבצרים רבים.
בשנת 1703 הוקמו במחוז מפעלי נשק ותעשיית הנשק היא התעשייה המרכזית במחוז גם היום.
דמוגרפיה
כ-76% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - טולה מתגוררים כ-500 אלף תושבים.
הרוסים מהווים כ-95% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, האוקראינים מהווים כ-1.0% מהאוכלוסייה.
כלכלה
המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת, ובמיוחד תעשייה ביטחונית, כימית, פלדה וכו'.
בשטח המחוז קיימים מספר אתרי תיירות, ביניהם מקום התרחשותו של קרב קוליקובו ויאסניה פוליאנה - מקום מגוריו של לב טולסטוי.
בשנת 2019 החל ייצור מכוניות במפעל של החומה הגדולה מוטורס שצויה להגיע לייצור של 150 אלף מכוניות בשנה.
דוד בזמוזגיס
דייוויד (דוד) בזמוזגיס (באנגלית: David Bezmozgis; נולד ב-1973 בריגה, לטביה) הוא סופר ובמאי קולנוע יהודי-קנדי.
ביוגרפיה
פירוש שם משפחתו, בזמוזגיס, הוא שם גנאי בלטבית, אדם חסר מוח וחסר תבונה. על פי המסורת במשפחתו השם ניתן כדי לפטור את בעליו, יהודי דתי, משירות בצבא הצאר.
היגר כילד בן שש עם הוריו מריגה שבלטביה, בשנת 1980, לטורונטו שבקנדה. סבו וסבתו עלו לישראל, חיו כאן כמה שנים ואחר כך היגרו גם הם לקנדה. לאחר פטירתם נטמנו בבית העלמין היהודי של טורונטו. דייוויד בזמוזגיס למד לתואר ראשון ספרות אנגלית באוניברסיטת מקגיל, ותואר שני, MFA, מוסמך בהפקת קולנוע, השלים באוניברסיטת דרום קליפורניה, במחלקה לקולנוע וטלוויזיה.
סרטו הדוקומנטארי הראשון, "המוהל", שליווה את אחד המוהלים בלוס אנג'לס, זכה לפרסום ולהצלחה רבה. הוא הוצג בפסטיבלים לקולנוע ברחבי העולם, ושודר בערוץ PBS בלוס אנג'לס. הסרט הדוקומנטארי האחרון שלו "המאמר המקורי: המשפט האחרון" (The Genuine Article: The Last Trial) נסוב על גיוסם של סטודנטים למשפטים ל-Toronto Bay Street והוא שודר בקנדה ברשת הציבורית.
קובץ סיפוריו הראשון, "נטשה", תורגם לשתים-עשרה שפות, ובכללן עברית. הספר זכה בשבעה פרסים בעולם ובביקורת נלהבות. לדעת המבקרים ספרו מזכיר את עבודותיהם המוקדמות של ברנרד מלמוד, ליאונרד מייקלס ופיליפ רות. ויש בכתיבתו של דייוויד בזמוזגיס משהו מהמלנכוליה, המזכירה את כתיבתם של הסופרים הרוסים צ'כוב ואיסק בבל. הסיפור נטשה נכלל באסופת הסיפורים "הסיפורים האמריקאים הקצרים הטובים ביותר של שנת 2005". בזמוזגיס זכה במלגות של המועצה לאמנות של טורונטו, וכן מטעם המועצה הלאומית הקנדית לאמנות. בשנת 2005 זכה בפרס הספר של עיריית טורונטו.
בשנת 2008 השלים את סרטו העלילתי העלילתי הראשון, "ויקטוריה דיי", אותו כתב וביים. בסרט מככב מארק רנדל ככוכב הוקי בתיכון המתמודד עם לחצים בבגרותו וציפיות הוריו דוברי הרוסית. הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס, שם הוא היה מועמד לפרס חבר השופטים בקטגוריית "קולנוע עולמי - דרמטי". הוא גם היה מועמד לפרס ג'יני בקטגוריית התסריט הטוב ביותר ב-2010. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנחאי, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של המפטון, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באתונה, בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נוער בסיאול, בפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו ובפסטיבל הסרטים היהודיים של טורונטו.
בשנת 2011 פרסם את הנובלה "העולם החופשי", על משפחה של יהודים סובייטים שנתקעה ברומא, לאחר שעזבו את ברית המועצות ומתלבטים בין להגר לישראל או לקנדה.
בשנת 2015 כתב וביים את סרטו העלילתי העלילתי השני, "נטשה", המבוסס על סיפורו הקצר עטור הפרסים באותו השם. בסרט מככבים אלכס אוזרוב וסשה ק. גורדון. נטשה יצאה לאקרנים בקנדה ב-2016. בשנת 2017 קיבל הסרט מועמדויות לפרס המסך הקנדי לשחקנית הטובה ביותר (גורדון) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
בשנת 2022 כתב את התסריט לסרט האנימציה "שרלוטה".
הילה קלמן
הילה קלמן האוזמן (נולדה ב-1966) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1985.
הילה קלמן נולדה וגדלה בחולון. בגיל 19 ובזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר זכתה בתחרות מלכות היופי במקום הראשון, ובמסגרת כך השתתפה בתחרות מיס תבל 1985 שנערכה במיאמי שבארצות הברית, שם הגיעה למקום השלישי בתחרות התחפושת הלאומית וזכתה בקבלת מפתח העיר של מיאמי.
בסיום שנת הכהונה למדה קלמן קוסמטיקה ובגיל 25 התחתנה. לאחר מספר שנים עזבה קלמן את מקצוע הקוסמטיקה והחלה לעבוד בעמותה לילדים אוטיסטים בירושלים, שם היא מתגוררת. לקלמן ולבעלה שני ילדים.
נכון ל-2019 קלמן היא נציגה ויועצת יופי של חברת קוסמטיקה.
שלדור
שלדור בע"מ היא חברת ייעוץ אסטרטגי ישראלית, הנמנית עם החברות הוותיקות והמובילות בארץ. לקוחותיה הם הגופים הגדולים במשק – חברות, משרדי ממשלה ומוסדות שונים. משרדי החברה שוכנים בתל אביב.
היסטוריה
שלדור הוקמה בשנת 1984 על ידי סאמי פרידריך, בוגר האוניברסיטה העברית ובית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, אשר כיהן בעברו כיועץ ומנהל בתאגידים מקינזי ו-BCG וכמנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון.
במהלך שנותיה הראשונות נהנתה שלדור מעמדת הובלה, כחברה הראשונה בארץ להציע שירותי אסטרטגיה עסקית ברמה גבוהה, וסייעה להטמיע תפיסות ניהוליות מתקדמות במגזר הפרטי והציבורי בישראל. לאחר כניסת שחקניות בינלאומיות לישראל איבדה שלדור את הבלעדיות, אך שמרה על מעמדה כחברת ייעוץ מובילה.
במהלך שנות קיומה, שלדור בנתה מאגר לקוחות עליו נמנים מאות חברות עסקיות וארגונים במגוון ענפים, במגזר העסקי, הציבורי והמגזר השלישי. במסגרת עבודתה עם לקוחות אלה, פיתחה התמחות בעיצוב אסטרטגיית חדירה לשווקים גלובאלים, באמצעותה סייעה ללמעלה מ-40 חברות ישראליות לחדור לשווקים ברחבי העולם. שלדור פיתחה גישה מקצועית ייחודית ל"אסטרטגיה אופרטיבית" (Operative Strategy) המגשרת בין כוונות אסטרטגיות לצעדים יישומיים, על מנת לסייע ללקוחותיה ליישם מהלכים פורצי דרך.
לקוחות
ב-30 שנות פעילותה, שלדור עיצבה אסטרטגיה תחרותית לרבות מהחברות המובילות במשק הישראלי, ובהן טבע, בנק הפועלים, אל-על, תה"ל, נטפים, אי.די.בי., קומברס, ECI ועוד.
החברה ליוותה את לקוחותיה במהלכים עסקיים מורכבים, כמו הקמת חטיבת התעופה בתעשייה האווירית, שסייעה לפעילות האזרחית להפוך לרווחית לאחר שנים רבות של הפסדים, וליווי הקמת מועדון כרטיס האשראי "פליי קארד" של אל-על.
לצד הפעילות העסקית, שלדור גיבשה אסטרטגיה ארוכת טווח עבור ממשלת ישראל ורפורמות עבור ממשלת ישראל, בהן רפורמת הסלולר, הרפורמה בענף הרכב ורפורמה בענף הדלק.
בנוסף, שלדור הובילה מהלכים אסטרטגיים לחברות ממשלתיות וגופי ציבור נוספים כמו אוניברסיטת תל אביב, קק"ל וחברת החשמל. החברה הייתה מעורבת במהלכים ממשלתיים רחבים, כמו בניית אסטרטגיה כוללת לפיתוח הצפון, במסגרתה הוחלט על הקמת בית הספר לרפואה בצפת.
שלדור עוסקת גם בפעילות בשיתוף המגזר השלישי, וביצעה פרויקטים לגיבוש אסטרטגיה עבור יוזמות חברתיות, כמו יזמת "קולקטיב אימפקט" לקידום תעסוקה בחברה הערבית בשיתוף בית הנשיא.
בו
בּוֹ (Bo) היא העיר השנייה בגודלה בסיירה לאון אחרי הבירה פריטאון, והיא המרכז האדמיניסטרטיבי והעיר הגדולה במחוז הדרומי של המדינה (אחד משלושת המחוזות במדינה). העיר שוכנת 249 ק"מ דרומית לבירה פריטאון בדרום המדינה. בו היא המרכז החינוכי, תחבורתי ותרבותי של דרום המדינה. רוב תושביה מדברים בשפת קריו. היא ביתה של 'אוניברסיטת נייאלה', האוניברסיטה השנייה בגודלה אחרי 'מכללת פורה ביי' בפריטאון.