cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נעמי רוזנברג
עבודתה כמחנכת
בשנת התשנ"ו (1996) נכללה בין שלושת המועמדים הסופיים לזכייה ב"אות מורה לחיים" בנושא יהדות וספרות עברית. בשנת התשס"ו (2006) קיבלה בבית הנשיא את "אות מחנכת למופת".
משוררת
עיקר יצירתה של נעמי רוזנברג הייתה השירה. בצעירותה כתבה שירים רבים שנותרו במגירה. בעידוד מורתה לספרות בסמינר 'אפרתה', לאה חובב, ובעידודו של המשורר יצחק שלו, שנמנה עם מוריה בבית הסופר, הוציאה לאור שני ספרי שירה: "שם מתחילות המילים" ו"כמטוטלת אורלוגין". ספרה השלישי, בשם "תלמים בשלף", טרם הובא לדפוס. כמו כן פרסמה שירים בעיתון הצופה ובכתב העת מבוע.
בשנת תשנ"ה זכתה רוזנברג בפרס עמינח ליצירה ספרותית על ספר שיריה השני 'כמטוטלת אורלוגין'.
במשך שנתיים (1999–2000) ערכה את כתב העת 'מבוע', כתב עת ליצירה יהודית. עקב מחלת ריאות שבה לקתה נאלצה להפסיק את העריכה.
רוזנברג הייתה נשואה לחבר ילדותה ונעוריה ד"ר יהושע רוזנברג למעלה מארבעים שנה. לשניים נולדו ארבעה ילדים וח"י נכדים.
נעמי רוזנברג נפטרה ב-13 במרץ 2006 (ג' באדר התשס"ו).
כריס תומסון
כריסטופר ויליאם תומסון (Christopher William Tomson; נולד ב-6 במרץ 1984) הוא המתופף של להקת האינדי ומפייר ויקנד.
ביוגרפיה
כריס גדל בחווה בניו ג'רזי. אביו הוא מהנדס בעל שורשים מאוקראינה ומאירלנד (הוא למד בקולג׳ אירי) ואמו היא מנהלת, ששורשי משפחתה מבריטניה וגרמניה. כריס בוגר "בית ספר פדי" וסיים כתלמיד בעל הציון השני הטוב ביותר. למד באוניברסיטת קולומביה, מוזיקה וכלכלה. תומסון חובב כדורגל וצילום. קבוצת הכדורגל המועדפת עליו היא טוטנהאם הוטספר. הלהקות האהובות עליו הם: פיש, הבנד וגרייטפול דד. ב-2008 היה מעורב בתאונת "פגע וברח", הוא נלקח לבית החולים, אבל לא נפצע באופן רציני. תומפסון מתגורר כיום בברוקלין.
הקריירה המוזיקלית
חוץ מלהקת האינדי ומפייר ויקנד, כריס ניגן יחד עם עזרא קניג בקבוצת ראפ בשם "L'HOMME RUN".
כריס הכיר את חברי ומפייר ויקנד כאשר למד באוניברסיטת קולומביה. הוא למד מוזיקה ביחד עם רוסטאם באטמנגליג' והקים את ומפייר ויקנד בשנתו האחרונה באוניברסיטה. שם הלהקה מבוסס על שמו של סרט שעזרא קניג הפיק עם חבריו באותו קיץ. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם אחרי שסיימו ללמוד, בעודם עובדים במשרה מלאה. האלבום נקרא "Vampire Weekend", על שמה של הלהקה. האלבום השני, "Contra", יצא לאור בינואר 2010, והגיע לראש המצעדים בארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה וקנדה. האלבום השלישי והמצליח ביותר שלהם, יצא ב-2013 תחת השם "Modern Vampires of the City".
גארי בקר
גארי סטנלי בקר (באנגלית: Gary Stanley Becker; 2 בדצמבר 1930 – 3 במאי 2014) היה כלכלן יהודי-אמריקאי חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1992. בשנת 2000 קיבל את המדליה הלאומית למדעים. בשנת 2007 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית.
קורות חיים
בין שנת 1985 לשנת 2000 בקר פרסם טור חודשי בשבועון ביזנסוויק ומדצמבר 2004 פרסם בלוג יחד עם השופט ריצ'רד פוזנר.
ב-2007 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
מחקריו
מחקריו מתאפיינים בעיסוק בארבעה תחומים עיקריים:
בהרצאתו בטקס הענקת פרסי נובל, שלימים התפרסמה בכתב העת לכלכלה פוליטית, סקר בקר את ארבעת התחומים הללו והסביר שמסגרת הניתוח שלו מבוססת על סט הנחות והעדפות הפרט. חלק ניכר ממחקרו התמקד בהשפעה של ערכו הגדל של הזמן כתוצאה מהגידול הכלכלי.
חלוקת התפקידים במשפחה
לטענת בקר, חלוקת התפקידים המגדרית במשפחה היא יעילה נוכח הבדלים בין המינים, ולכן היא שורדת גם בחברות ליברליות מודרניות. לפי בקר, זמן וטובין הם תשומות שבאמצעותן מיוצרים "מצרכים" (commodities) שאינם ניתנים לרכישה בשוק החופשי, אלא מיוצרים ונצרכים בתוך משק הבית (כגון: זמן משפחתי ביחד, חופשה, הנאה מינית, ילדים). פונקציית התועלת המשפחתית כוללת לא רק העדפות ביחס לטובין ושירותים אלא גם העדפות בנוגע להקצאה של זמן בין עבודה בשוק לבין ייצור וצריכה במשק הבית. ההכנסה המלאה מוצאת בחלקה באופן ישיר על רכישת טובין בשוק ובחלקה באופן בלתי ישיר על הזמן המוקדש לייצור תועלת במקום הכנסה. פונקציית התועלת המשפחתית ממוקסמת כאשר בני המשפחה יוצרים התמחות בעבודת משק הבית או עבודה בשוק. יש להקצות את המשאבים בהתאם למומחיות היחסית. גם אם אובייקטיבית לשני בני הזוג יש אותה יכולת בשוק העבודה, הרי שאם לאחד מהם יש יתרון יחסי על פני השני במשק הבית, עדיף מבחינת התועלת המשפחתית שהוא ישקיע את זמנו בבית ולא בשוק העבודה. בקר יוצא מנקודת הנחה של הבדלים ביולוגיים פנימיים שהביאו לכך שנשים התמחו בעבודות משק הבית. לפיכך, לשיטתו, משקי בית שיש בהם רק נשים או רק גברים הם פחות יעילים שכן אינם נהנים מהיתרונות היחסיים של ההבדלים בין המינים. לפי בקר, דווקא ההפליה של נשים בשוק העבודה מביאה ליתרון יחסי שלהן במשק הבית.
המודל האלטרואיסטי
בקר ניסה ליצור מודל פורמלי המתאר כיצד האלטרואיזם במשפחה מוביל להתנהגות מאורגנת ומתואמת. לפי המודל, בראש משק הבית עומד גבר, שהתנהגותו היא אלטרואיסטית בחלקה, באופן שמסביר את ההתנהגות המאורגנת במשפחה שנועדה למקסם עקומת תועלת יחידה. בקר מניח שרק שחקן אחד במשפחה הוא אלטרואיסטי ואילו שאר השחקנים הם "מוטבים אנוכיים" מהתנהגותו האלטרואיסטית. במושג "אלטרואיסט" משתמש בקר על מנת לתאר שחקן אשר פונקציית התועלת שלו תלויה פוזיטיבית ברווחתו של שחקן אחר. על-פי המודל של בקר, הבעל הוא האלטרואיסט והאישה היא המוטב. בקר משתמש במונח "אלטרואיסט בפועל", שמשמעותו שחקן אשר העדפותיו האלטרואיסטיות משפיעות על התנהגותו. בעל "אלטרואיסט בפועל" יוציא חלק מהכנסתו על אשתו. בקר משתמש בתארים "אלטרואיסט" ו"אנוכי" רק כדי לתאר את ההתנהגות הנצפית של שחקנים, לא את המוטיבציות שלהם. התנהגות אלטרואיסטית יכולה לנבוע מציפייה שכך תגדל פונקציית התועלת המשפחתית (ובתוך כך – חלקו של השחקן האלטרואיסט בה) או פשוט מכך שהוא שואב סיפוק ממתן עזרה. האלטרואיזם אינו מלמד על המשקל שנותן השחקן להעדפות שלו מול אלו של המוטב, כלומר איזה משקל ייתן לתועלת שלו מול התועלת של המוטב. אם הבעל הוא אלטרואיסט בפועל, ההכנסה המשפחתית תהיה סכום ההכנסה שלו ושל המוטבת שלו. לפיכך, הוא יימנע מפעולות שיגדלו את הכנסתו אבל יקטינו את שלה, ויפעל באופן שיקטין את הכנסתו אם זה יגדיל את הכנסתה עוד יותר מכך. אלמנט מרכזי בתאוריה של בקר הוא שכתוצאה מהימצאותו של שחקן אלטרואיסט במשפחה, שאר בני המשפחה מתנהגים באופן אלטרואיסטי גם הם. זוהי "תיאורמת הילד הרע" של בקר, לפיה לא משנה עד כמה המוטב הוא אנוכי, התגובות של האלטרואיסט יכולות לגרום לו להפנים את ההשפעות של פעולותיו על ההכנסות ועל הצריכה של האלטרואיסט. מאחר שההכנסה של האישה היא פונקציה של הכנסת הגבר, היא תימנע מפעולות שיעלו באופן ישיר את הכנסתה, במטרה להעלות את הכנסתה הכוללת, אם היא מצפה שאם תעשה כן הבעל יוריד את תרומתו בסכום העולה על הסכום שהיא תייצר. האישה יכולה לצפות שהתרומה של הבעל אליה תקטן כאשר הגדלת הכנסתה גורמת להכנסתו לקטון. לעומת זאת, היא תעשה פעולות שיגרמו להכנסתה לקטון אם היא מצפה שבעשותה כן היא תגרום לבעל להגדיל את תרומתו בסכום העולה על הקיטון בהכנסתה האישית. היא יכולה לצפות שיעשה כן אם הקיטון בהכנסתה האישית גורם להכנסת הבעל לעלות. לתיאורמה זו יש השלכות רבות על יעילות, חלוקת עבודה והיבטים נוספים של התנהגות משפחתית.
ריצ'י האנטר
ריצ'י (ריצ'רד) האנטר (נולד ב-1970) הוא מנהל ישראלי ובעלים של קרן ההשקעות גרין לנטרן. שימש בתפקידים בכירים במגזר העסקי.
ביוגרפיה
ריצ'י האנטר נולד באנגליה למשפחה יהודית מסורתית ממעמד הביניים. כנער היה חבר בתנועת בני עקיבא. הוא עלה עם הוריו לישראל בגיל 11, שירת בצבא כקצין ביחידת מודיעין והמשיך לשירת במשרד ראש הממשלה תקופה של 7 שנים לאחר שחרורו מצה"ל. להאנטר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מהמוסד האקדמי INSEAD שבצרפת.
לאחר מכן שימש האנטר כ-8 שנים כיועץ בתאגיד הייעוץ הבינלאומי מקינזי ושות'. במסגרת תפקידו בתאגיד נשכר על ידי חברת אי.די.בי לייעץ לחברת נטוויז'ן. ב-2006 מונה למשנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה. זמן קצר לפני הגעתו לחברה, התמזגה נטוויז'ן עם חברת ברק, אך מאחר שהמיזוג לא הושלם, הן פעלו כשתי חברות נפרדות העובדות תחת ניהול משותף. בתקופתו כמנכ"ל הושלם המיזוג.
באפריל 2012 מונה האנטר כמנכ"ל "מקאן אריקסון ישראל", מקבוצת "מקאן אריקסון העולמית" ושימש בתפקיד עד ליוני 2015.
לאחר שעזב את "מקאן" הקים האנטר, עם שותפיו יוסף עליאש ודניאל בן רעי, את קרן ההשקעות "גרין לנטרן", שרכשה מחצית מהבעלות על סניפי סופר קופיקס, אחר כך רכשה 30% מרשת מכוני הכושר "הולמס פלייס", שהונפקה בבורסת תל אביב, ו-49% מניות "מחלבות גד" ושנתיים אחר כך מכר 20% ממחלבות גד לבנק דיסקונט.
בשנת 2018 רכשה "גרין לנטרן" את רכשה השליטה בחברת "הגלידות של פלדמן".
בשנת 2022 רכשה "גרין לנטרן" 51% ממניות מעדני יחיעם מקיבוץ יחיעם. בנוסף רכשה 50% מחברת מותגי האופנה "911", בעלי רשת חנויות מותגי הפרימיום "סטורי", שבנוסף משווקת 80 מותגים למאות חנויות ברחבי ישראל.
האנטר נשוי ואב לארבעה ילדים ומתגורר ברעננה.
מכונת מזל
מכונת מזל (באנגלית: Slot machine) היא מכונת משחק הימורים המוצבת בדרך כלל בבתי קזינו. מכונות מזל מסורתיות מופעלות במטבעות ובהן שלושה או יותר תופים, המסתובבים במשיכת ידית הנמצאת בצידה של המכונה. במכונה חיישן מטבעות המזהה את הפקדת הכסף לצורך המשחק. פעולה חוזרת זו של הפקדת מטבעות ומשיכת הידית, המותירה בסופו של משחק את השחקן ללא כספו, הוא המקור לכינויה של המכונה: "השודד בעל הזרוע האחת" (אנגלית: one-armed bandit). הזכייה בהימור נקבעת על פי צירוף הסמלים החזיתיים על התופים הנעים, עם עצירת תנועתם. במכונות מזל מודרניות מותקנים מחשבים, דבר שאיפשר פיתוח מגוון גדול של מכונות מזל. רוב ההימורים בבתי קזינו מתבצעים באמצעות מכונות מזל והכנסותיהן מהוות כ-70% מכלל הכנסות בתי קזינו.
היסטוריה
מכונת "השודד בעל הזרוע האחת" הראשונה הומצאה בשנת 1887 על ידי צ'ארלס פיי בסן פרנסיסקו, קליפורניה והכילה מנגנון אוטומטי פשוט יותר. כיוון שמספר הצירופים הזוכים במשחק פוקר הוא גדול כל כך, לא ניתן היה באותה עת לבנות מכונה אשר תבצע תשלומי זכיות בגדלים שונים ורבים. צ'ארלס פיי בנה מכונה המכילה שלושה תופים מסתובבים ואשר על כל אחד מהם חמישה סמלים סך הכל: פרסה, יהלום, עלה, לב ופעמון החירות, אשר היה לשמה של המכונה. על ידי הפחתת מספר הצירופים האפשריים יכול היה פיי לבנות מנגנון של תשלום זכיות אוטומטי לכל צירוף זוכה. שלושה פעמונים בשורה זיכו את המהמר בפרס הגדול. מכונת "פעמון החירות" זכתה להצלחה גדולה וסימנה את ראשית תעשיית ההימורים המתבססת על מכונות מזל. אף לאחר שהשימוש במכונות מזל נאסר על פי חוק במדינת קליפורניה, התקשה פיי לעמוד בקצב ההזמנות למכונות שבנה.
מכונת מזל מוקדמת נוספת העניקה פרסים של מסטיק בטעמי פירות. על תופי מכונה זו הופיעו ציורי הפירות על תופי המכונה. ציורי הדובדבן והמלון המופיעים עד היום במכונות המזל דומים לאלה שהופיעו במכונות המזל מסוף המאה ה-19. מקורו של סמל מטיל זהב הנפוץ במכונות מזל רבות הוא בסמלה של יצרנית המכונות. בשנת 1964 חברת ההימורים באלי פיתחה מכונת מזל אלקטרונית לחלוטין ושמה "דבש הכסף". מכונה זו איפשרה לראשונה תשלום של עד 500 מטבעות ללא צורך בפניית המהמר לקופה. מכונת מזל מבוססת וידאו, המאפשרת סיבוב בונוס במסך שני, נכנסה לשימוש בשנת 1996.
המשחק במכונת מזל
השחקן במכונת מזל רוכש את הזכות לשחק על ידי הכנסת מטבעות, שטרות, או כרטיס מיוחד, לחריץ על גבי המכונה. לאחר הכנסת אמצעי התשלום מופעלת המכונה באמצעות משיכת ידית, או לחיצה על כפתור, ובמכונות חדישות יותר, על ידי לחיצה על מסך מגע. חלק ממכונות המזל אינן דורשות מיומנות כלשהי, אולם אחרות דורשות מיומנויות מסוימות, או שהן מתוכננות ליצור אשליה של שימוש במיומנות מצידו של המהמר, בעודן מבוססות על הימור טהור.
מטרת המשחק היא לזכות בכסף מן המכונה. בדרך כלל תוצאת המשחק נקבעת על פי צירופי סמלים המופיעים בחזית המכונה, בין אם על גבי תופים מכניים המסתובבים עד לעצירתם, או על גבי מסך אלקטרוני. הסמלים בדרך כלל צבעוניים וקלים להבחנה, כגון סמלי פירות, או סמלים פשוטים כמו פעמונים, יהלומים, או לבבות.
לרוב מכונות המזל מגוון צירופי סמלים זוכים, המצוינים בדרך כלל על חזית המכונה. אם משחק מניב את אחד הצירופים הזוכים, על פי חוקי המשחק, המכונה מבצעת תשלום אוטומטי, בין בכסף, או במשחק חופשי נוסף.
קיים מגוון גדול מאוד של מכונות מזל בבתי קזינו בעולם. בין מכונות המזל הפופולריות יותר נמצאות מכונות הפוקר האלקטרוניות, בהן צירופי קלפים זוכים במשחק הפוקר קובעים את גודל הזכייה. בהתאם לסוג המכונה יכול השחקן לשלם מראש עבור משחק בודד, מאה משחקים ואף יותר. מכונות מזל מודרניות אף מאפשרות הימורים בסכומים משתנים, מכונות המאפשרות הימורים בסכומים גבוהים נמצאות בבתי קזינו בדרך כלל באולם נפרד המיועד למהמרים "כבדים". המכונות האלקטרוניות מאפשרות אף לשחקן לקבל את סכומי זכייתו באשראי, איתו ניתן לשלם עבור משחקים נוספים.
מכונות משחק רבות מבליטות נושא מסוים, כאמצעי משיכה למהמרים, המבוסס למשל על סדרות טלוויזיה פופולריות, או בדרנים ידועים.
מחולל מספר אקראי
האמונה העממית היא כי הסיכויים לזכייה במכונת מזל נגזרים ממספר המופעים של כל סמל על גבי התופים הנעים, אולם במכונות מזל מודרניות אין לאמונה זו בסיס. מכונות מזל מודרניות מבוססות מחשב, לכן סיכויי הזכייה מתוכנתים מראש בכל מכונה. המראה החיצוני של מכונות מזל מודרניות, הכולל תופים מסתובבים וידית משיכה, הם לצורכי תפאורה בלבד ונובעים מן הדימוי ההיסטורי של מכונת המזל. הצירוף הסופי של הסמלים בין התופים השונים אינו נקבע באופן מכני, אלא על ידי מחולל מספרים אקראיים (אנגלית: Random Number Generator, ר"ת RNG) הנמצא בתכנה המותקנת במכונה.
מחולל המספר האקראי עובד בקצב של מאות ואף אלפי מספרים בשנייה. משיכת הידית, או לחיצה על כפתור ההפעלה, קובעת את המספר ולמעשה את תוצאת המשחק. לכן, תוצאת המשחק נקבעת על ידי עיתוי הפעלת המשחק והזמן החולף מעת הפעלת המשחק ועד להופעת התוצאה לא נועד אלא להגברת המתח וההנאה במשחק ההימורים.
אחוזי הזכיות
מכונות מזל מתוכנתות בדרך כלל לשלם בחזרה למהמרים 82-98% מסכום ההימורים הכולל. אחוז זה ידוע בשם "אחוז תשלום תאורטי". אחוז התשלום התאורטי המינימלי משתנה בין מדינות שונות בארצות הברית ונקבע בדרך כלל בחקיקה ובתקנות. לדוגמה, במדינת נבדה אחוז התשלום התאורטי הוא 75% ואילו במדינת ניו ג'רזי הוא 78%. דפוסי הזכיות במכונות המזל - סכומי הזכייה ותדירות הזכייה - מחושבים ומתוכננים בקפידה כך שיניבו רווח קבוע מסכומי ההימורים למפעיל המכונה, בעוד שיתרת הסכום תשולם בחזרה למהמרים בצורת זכיות. לדוגמה, ניתן לתכנת מכונת מזל שסכום ההימור הבודד בה הוא דולר אחד, כך שבסך הכל מתוך מיליון דולר של הימורים, תשיב למהמרים 950,000 דולר. למכונה כזו אחוז תשלום תאורטי של 95%. אחוז התשלום התאורטי משמש לעיתים קרובות אף שאמצעי פרסום ומשיכה לשחקנים ובתי קזינו מפרסמים עצמם לעיתים בכותרת "מכונות מזל אצלנו משלמות חזרה 93% מסכומי ההימור", בעוד שבמציאות מדובר במספר קטן מאוד של מכונות מזל שלא ניתן לזהותן, באולם שבו מספר גדול של מכונות אחרות.
אחוז התשלום התאורטי נקבע במפעל שבו מיוצרת המכונה, בעת כתיבת התכנה המפעילה אותה. שינוי אחוז התשלום התאורטי לאחר שהמכונה החלה לפעול, כרוך בהחלפת תכנה או חמרה, המאוחסנת בדרך כלל על EPROM, אולם עשויה להיות מאוחסנת במחשב המכונה אף באמצעי אחסון אחרים. קיימות מדינות בהן שינוי כזה בפעולת המכונה יכול להיעשות אך ורק בנוכחות מפקח הימורים רשמי. מדינות אחרות מקיימות ביקורת ובדיקות אקראיות כדי לוודא שאכן התכנה מתאימה לאחוז התשלום התאורטי שנקבע בחוק.
חיבור מכונות מזל ברשת
לעיתים קרובות מחוברות מכונות מזל ברשת כך שכל אחת מהן מציעה למהמר פרס ראשון ענק, המצטבר מסכומי ההימורים של המכונות השונות. פרס ראשון זה גדול יותר מסכום הזכייה המקסימלי בכל מכונת מזל בודדת.
קיימים בתי קזינו בהם מכונות המזל מחוברות ברשת אף למכונות הנמצאות בבתי קזינו אחרים, כך למשל מכונות המזל "מגהבאקס" (אנגלית: Megabucks) במדינת נבדה מציעות פרס ראשון מינימלי בגובה 10 מיליון דולר, הנצבר לסכומים גבוהים בהרבה ככל שמתרבים השחקנים מעת הזכייה האחרונה.
תכנות "כמעט זכייה"
כיוון שהמצב הסופי של תופי הסמלים במכונת מזל מודרנית נקבע מראש באמצעות תכנת מחשב, ניתן לתכנת את המחשב כך שמצב התופים הסופי במקרים שבהם אין זכייה, יראה מצב של "כמעט זכייה". לדוגמה, אם לצורך זכייה בפרס הגדול במכונת מזל יש צורך בצירוף המספרים "7-7-7", אזי ניתן לתכנת את המכונה להציג לעיתים קרובות מצב של "7-7-(לא-7)". תוצאה כזו יכולה לגרום לשחקן לאשליה כי "כמעט זכה" ולגרותו להמשיך ולהמר. את תדירות הצגת מצב של "כמעט זכייה" ניתן לתכנת למחשב המכונה. במדינות נבדה וניו ג'רזי בארצות נקבע כי תכנות "כמעט זכייה" למכונות מזל אינו חוקי.
מצב דומה לזה מכונה לעיתים "החמצה קרובה". תוצאת צירוף הסמלים הסופי בכל משחק נקבעת על פי הסמלים המופיעים בחלונית שבחזית המכונה. שורות הסמלים המופיעות מעל ומתחת החלונית גלויות לשחקן. הסיכוי שייווצר צירוף "זוכה" (שאינו מזכה כאמור בתשלום) באחת מן השורות מעל או מתחת לשורה הקובעת בחלונית, גבוה יותר מזה של החלונית. מצב כזה, שבו לדוגמה השחקן רואה שורה של "7-7-7" בדיוק מעל לחלונית, עשוי אף הוא לגרותו להמשיך ולשחק. אף שהצגת שורות אלה של צירופי התופים אינה אסורה, תכנות המכונה להציג בשורות אלה "החמצות קרובות" נאסרה במדינת נבדה.
הונאה
במכונות מזל מכניות ובמתקן המטבעות שבהן, ניתן היה לעיתים לשחק במרמה באמצעות מתקנים שונים. דוגמה היסטורית בולטת אחת היא השימוש במטבע המסתובב כשהוא מחובר לחוט ניילון. לאחר שהמכונה הייתה מזהה את משקל המטבע וגודלו כתקינים ומאפשרת את המשחק, תנועת הסיבוב של המטבע הייתה גורמת למכונה לפלוט את המטבע למגש המטבעות המוחזרים. תרגיל הונאה זה אינו אפשרי עוד במכונות מודרניות.
נעשו אף ניסיונות הונאה במכונות מזל אלקטרוניות, בשיבוש המעבד על ידי שימוש במכשיר מיקרוגל ובשיבוש התכנה השולטת על פעולת המכונה.
בישראל
מונופול ההימורים בישראל, "מפעל הפיס", התקין כ-500 מכונות מזל ב-150 נקודות מכירה ברחבי ישראל. בעקבות החלטה של שר האוצר, משה כחלון, שלא להאריך את ההיתר להפעלתן של מכונות אלה, הפעלתן נפסקה בסוף שנת 2016. מכונות מזל המופעלות ללא רישיון על ידי גורמים פרטיים נתפסות על ידי המשטרה ומושמדות.
האימפריה המוסלמית
האימפריה המוסלמית, הידועה גם כמדינה המוסלמית של ימי הביניים, הוא שם כולל לישויות הפוליטיות המוסלמיות שהתקיימו מימי הנביא מוחמד (570–632) עד לתקופה העות'מאנית (המאה ה-14) במזרח התיכון. למעשה, תקופה זו רצופה שינויים פוליטיים, ולא הייתה אחידות שלטונית כפי שיש באימפריה. כמו כן, מידת השליטה של השלטון המרכזי במרחבי האימפריה השתנתה לאורך התקופה. מבחינה דמוגרפית, המוצא האתני של השליטים היה ערבי, עד המאה העשירית, אז החלה כניסת גורמים טורקיים. המשותף לרוב התושבים במשך כל התקופה הוא דת האסלאם.
ארבעת הח'ליפים ישרי הדרך
בתקופה שלאחר מות מוחמד עמדו מאמיניו למול צומת דרכים. מצד אחד מוחמד הבהיר היטב כי הוא עצמו מהווה חותם הנביאים. מאידך חסידיו ביקשו למנוע את התפוררותה של האימפריה המוסלמית, אשר סימנים ראשונים לתהליך זה נראו כבר אז עם פרישתם של שבטים ערביים אשר הגדירו את נאמנותם לאסלאם כנאמנות אישית כלפי הנביא מוחמד, ועם מותו חשו כמשוחררים ממחויבותם לאסלאם. בעקבות זאת התכנסו מקורביו של הנביא, אשר עצם קרבתם אליו בימי חייו העניקה להם לאחר מותו סמכות דתית מסוימת כמפרשים של דבריו, והחליטו להכתיר את חותנו של הנביא ואיש סודו הקרוב אבו בכר כראש האומה המוסלמית וכממלא מקומו של הנביא (ח'ליפה). עם זאת, מבחינתם ומבחינת שאר המוסלמים, חרף תפקידו הדתי של הח'ליפה כאחראי על הפצת האסלאם והגנה על המקומות הקדושים, לא נחשב הח'ליף עצמו כמי שעומד בקשר ישיר עם האל, בניגוד לנביא מוחמד. לאור זאת תפקידו העיקרי של הח'ליף היה תפקיד אשר בפי בני העידן המודרני מוגדר כתפקיד מדיני חילוני. עם זאת בעבור הוגי האסלאם, אז והיום, לא ניתן לבצע הפרדה בין שני התחומים, ועצם סמכויותיו ה"חילוניות" של הח'ליף מתבססות ומונחות בהתאם לסמכויותיו הדתיות. הן אבו בכר והן שלושת יורשיו בתפקיד הח'ליף נקראו "ראשידון" - ישרי הדרך. הח'ליף הראשון כאמור היה אבו בכר, השני עומר בן אל-ח'טאב. הח'ליף השלישי היה עות'מאן בן עפאן, שנרצח בשנת 656. אחד הנציבים, מועאויה האומיי, ביקש לנקום את דמו, אך הח'ליף האחרון, עלי בן אבי טאלב, סירב לעשות זאת. מועאויה יצא לקרב נגדו ועלי הסכים לערוך בוררות, אך הפסיד. קבוצה קיצונית שהתנגדה לבוררות (הח'וארג') רצחה את עלי בשנת 661.
הח'ליפות האומיית (661–750)
משפחתו של מועאויה, בית אומיה, עלו לשלטון תוך ניצול הקרע בעם. בירתם הייתה דמשק. עם ביסוס שלטונם רצחו בני מועאויה את בניו של עלי בכרבלא. רציחות אלו יצרו את השיעה.
בתקופה זו הייתה העדפה תרבותית ומנהלית של ה"מערב", לתרבות הערבית, על פני הפרסית. הדבר איפשר למוקדי כוח במזרח לצאת נגד האומיים.
כבר במהלך המלחמות החלו הח'ליפים לארגן את השלטון בשטחי האימפריה שהקימו. בשנת 745 החלו קרבות בין בית אומיה לבית עבאס, שטען שהוא קרוב יותר לנביא מוחמד. אנשי בית עבאס הרגו את הח'ליף האומיי ומשפחתו, ועלו לשלטון בשנת 750. אחד מצאצאי הח'ליף ברח לספרד והקים שם ח'ליפות אומיית.
הח'ליפות העבאסית (750–1258)
העבאסים העבירו את בירתם לעיראק, ראשית בכופה, ואחר כך בבגדאד. בתקופתם שוכתבה ההיסטוריה מתוך נראטיב אנטי-אוּמַיִי, כדי לבסס את זכותם לשלטון. בתקופת השלטון העבאסי התפתחו הקשרים התרבותיים עם האזורים הפרסיים שתחת שליטת האימפריה, והייתה הפרדה מסוימת בין השלטון הדתי למדיני. "תור הזהב" העבאסי הוא בתקופת הארון א-רשיד (786–809).
בתקופה זו הייתה העדפה תרבותית של תרבות השלטון הפרסית, עם השפעה על הספרות. המאבק התרבותי בין משכילים ממוצא פרסי לערבי נקרא השֻעוּבּיָה. את ההשפעה הפרסית הביאו הבויהים, ששלטו בבגדאד מ-945.
האימפריה הגיעה לכדי משבר במאה ה-9 עקב המצב הכלכלי-חברתי. הפרובינציות התנתקו והפסיקו לשלם מסים, ובמרכז האימפריה החלו מרידות שהפריעו לחקלאות. המשבר הכלכלי הוא שמנע את האימפריה מלהילחם בבויהים ולאחר מכן בטורקים. עם החלשות האימפריה החלו חדירות נוספות של עמים טורקים מערבות אסיה התיכונה, שהתאסלמו קודם לכן. במאות ה-9 וה-10 היו שושלות לוחמות בגבולות האימפריה הצפון מזרחיים שכבשו אזורים קטנים. השפעה טורקית אחרת הייתה דרך הממלוכים. ההשפעה הטורקית החשובה ביותר הייתה עם כניסת הסלג'וקים, שנטלו את השליטה בבגדאד מן הבויהים ב-1055. הם שלטו ברחבי האימפריה כאשר תחתם כיהן ח'ליף עבאסי בעל סמכויות סמליות. השליטה הסלג'וקית בפרובינציות נחלשה עם עליית גורמי כוח מקומיים ועם מאבקים בביזנטים במערב ובמונגולים במזרח. צאצאי הסלג'וקים יקימו את האימפריה העות'מאנית.
היבט נוסף של היחלשות השלטון המרכזי ניתן לראות בכך שבשנים 910–1171 התקיימה שושלת ח'ליפים שיעית-איסמאעילית נפרדת במערב האימפריה, השושלת הפאטימית שמרכזה היה בקהיר.
עם זאת, השושלת האיובית שעלתה לשלטון בשנת 1171, הצליחה בתוך מספר שנים לגרש את הצלבנים, ולאחד מחדש את המרכזים השלטוניים החשובים - קהיר, בגדאד ודמשק - תחת שלטון מרכזי אחד, לראשונה מאז המאה ה-9.
מונגולים, ממלוכים וטורקים (1258–1517)
המונגולים, בראשות הולגו חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן, כבשו את בגדאד מידי הסלג'וקים וביטלו את הח'ליפות העבאסית בשנת 1258. אחד מצאצאי העבאסים ברח למצרים ושמר על תוארו תחת חסות הממלוכים שם, אך בכך הגיעה לידי סופה הח'ליפות בבגדאד, שהייתה מרכז האימפריה.
המונגולים המשיכו לשלוט באזור עד 1336. בתקופה זו התרבו מאבקים פנימיים על הירושה ומאבקים חיצוניים עם הממלוכים. מנגד, עלתה שושלת העות'מאנים, אשר התחילה לכבוש אזורים בצפון האימפריה, בעוד שהממלוכים כובשים אזורים בדרומה. החברה הצבאית הממלוכית התפתחה, והשושלות שלה שלטו במצרים בשנים 1250–1517. ב-1260 חודשה הח'ליפות העבאסית בקהיר, אולם כל סמכויות הח'ליף הועברו לסולטאן הממלוכי. במהלך המאה ה-14 המונגולים שחיו באותו אזור התאסלמו ונטמעו באוכלוסייה המקומית, והממלוכים כבשו את כל השטחים שהיו בעבר תחת הח'ליפות הבגדאדית.
בשנת 1453 העות'מאנים כבשו את קונסטנטינופול וב-1517 את מצרים מידי הממלוכים, ובכך נוצרת האימפריה העות'מאנית.
הערות שוליים
Islamic empire
זלבה (מחוז משנה)
מחוז משנה זלבה (בבלארוסית: Зэльвенскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר זלבה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה זלבה 19,119 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 70.69% בלארוסים, 23.6% פולנים, 4.28% רוסים ו-1.43% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (84.81%) ורוסית (13.16%).
הטבח השוודי
הטבח השוודי (באנגלית: The Swedish chef, בשוודית: Svenske kocken) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה "החבובות" שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. הוא הופעל בעבר על ידי ג'ים הנסון ופרנק אוז וכיום מופעל על ידי ביל ברטה.
הדמות
דמותו של הטבח השוודי מהווה פרודיה על שפים בתוכניות בישול. הוא חובש כובע טבחים ובעל גבות עבות שמסתירות את עיניו. הטבח השוודי מבשל תוך כדי שירה בג'יבריש וזורק כלי מטבח שונים לכל עבר.
מילות השיר משתנות מעט מפרק לפרק אך הוא תמיד מסיים את שירו במשפט: "בורק, בורק, בורק". פינת הבישול שלו בדרך כלל מסתיימת בכישלון שלו לסיים את המנה. כשמדובר במנות מהחי בדרך כלל הוא מביא את בעל החיים למטבח כשהוא עדיין חי ומנסה להרוג אותו בשידור או לבשלו איך שהוא חי. בשנת 2010 נצפה הטבח השוודי עונד טבעת, דבר המרמז על כך שהוא נשוי.
שיווק
משנת 1988 עד שנת 1989 היה השף השוודי מופיע על גבי דגני בוקר שנקראו כוכבי קרנצי אשר הגיעו יחד עם מגוון קטן של פריטי הטבח השוודי.
בשנת 2005 יצא בול בארצות הברית ועליו מופיע הטבח השוודי. בנוסף לכך גם יצא משחק לגיים בוי ומטרתו היא להכות את ריזו העכבר ואת חבריו של ריזו משום שהם מנסים לגנוב מזון הכל משנת 2008. עידן אלתרמן חיקה אותו בתוכנית הבידור הישראלית "שבוע סוף".
קישורים חיצוניים
Die Muppet Show
אשר סילפן
ביוגרפיה
אשר סילפן נולד בעיירה סאנוק שבפולין. לאחר מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת רומא פילוסופיה ומדע המדינה. את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1951. בשנת 1952 עלה לישראל יחד עם אשתו מריסה.
לאחר עלייתו לארץ עסק בהוראה כמרצה בחוגים לפילוסופיה ולמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. הרבה לכתוב מאמרי מערכת בעיתוני ישראל, ואף כתב מספר ספרים הקשורים לפילוסופים מאסכולת פרנקפורט כמו גם על ההתמודדות היהודית-ישראלית עם השואה. אחד מספריו, "פילוסופים מול פני השואה", זכה להערכה מרובה ונמנה מבין ספרי לימוד הפילוסופיה החשובים שפורסמו בישראל. לצד פעילותו האקדמית היה מבין מקימי האגודה למדעי הרוח והחברה הישראלית.
אשר סילפן נפטר בכ"ב באדר ב' תשנ"ה, 1995, בתל אביב ונטמן בבית העלמין קריית שאול. בלכתו הותיר אשה ושני ילדים.
טובאלו
טוּבָאלוּ (באנגלית: Tuvalu) היא מדינת איים באוקיינוס השקט. אוכלוסיית המדינה מפוזרת בין תשעה איים סמוכים, חמישה מהם אטולים. למעט קריית הוותיקן ונאורו, טובאלו היא בעלת האוכלוסייה השנייה הקטנה מבין כל המדינות הריבוניות בעולם, אחרי נאורו, כ-12 אלף נפש והיא המדינה הרביעית הקטנה בעולם מבחינת שטח, אחרי קריית הוותיקן, מונקו ונאורו. האיים מגיעים לרום מרבי של 5 מטרים מעל פני הים ונמצאים לפיכך בסכנת הצפה במקרה של עליית גובה פני הים.
היסטוריה
טובאלו יושבה עוד בתחילת האלף הראשון לספירה, ואולי אף קודם לכן. האירופאים הראשונים הגיעו לאיים עם ספינתו של אלברו דה מנדניה אי נירה מספרד בשנת 1568. בשנת 1892 הפכו האיים לאיי חסות של בריטניה בשם איי גילברט ואיי אליס, כאשר "איי אליס" מתייחס לטובאלו, ובשנת 1915 הפכה החסות לקולוניה.
חילוקי דעות בין קבוצות אתניות בקולוניה גרמו בשנת 1974 לפולינזים של איי אליס להצביע להפרדה ממיקרונזיה של איי גילברט (בשלב מאוחר יותר קיריבטי). בשנים הבאות הפכו איי אליס למושבה בריטית נפרדת בשם טובאלו. טובאלו קיבלה את עצמאותה בשנת 1978, ויום העצמאות שלה נחגג ב־1 באוקטובר.
פוליטיקה
טובאלו היא מונרכיה חוקתית בחבר העמים הבריטי, כאשר צ'ארלס השלישי הוא ראש המדינה. המלך מיוצג במדינה על ידי המושל הכללי אשר ממונה על פי עצתו של ראש ממשלה. המדינה מקיימת בחירות דמוקרטיות כל ארבע שנים. במדינה אין מפלגות פורמליות עקב מספר התושבים המצומצם העומד על 11,636 איש.
הפרלמנט המקומי אשר נקרא גם אספת העם (בשפה המקומית - Fale I Fono) מיוצג על ידי 15 נבחרי ציבור אשר נבחרים על ידי האזרחים לתקופה של ארבע שנים. חברי הפרלמנט אחראיים על בחירת ראש הממשלה ושרי הממשלה.
כלכלה
טובאלו נעדרת אוצרות טבע, וכלכלתה מצומצמת ביותר. רוב התושבים עוסקים בחקלאות בסיסית לצורכי קיום ובדייג, והשאר עובדים בשירות הממשלה. כמה מאות מתושבי טובאלו מועסקים כאנשי צוות באניות סוחר.
מקור ההכנסה העיקרי של הממשלה הוא בסיוע חוץ, במכירת בולים ובמתן היתרים ליזמי אינטרנט להשתמש בסיומת האינטרנט שהוקצתה למדינה, tv. בגלל נידחותה של טובאלו, התיירות היא בהיקף מצומצם מאד.
גאוגרפיה
טובאלו היא אחת המדינות הקטנות בעולם (הרביעית). היא מורכבת מתשעה איים, מהם חמישה אטולים. שטחו של האי הגדול ביותר, ואיטופו, הוא 4.9 קמ"ר. הנקודה הגבוהה ביותר באיים היא בגובה של 5 מ' מעל פני הים.
רוב הקרקעות בטובאלו לא מתאימות לחקלאות ויש בה מעט מקורות מים ראויים לשתייה.
השפעות עליית פני הים
עליית מפלס פני הים והשלכות נוספות של ההתחממות העולמית עלולות להוות איום ממשי על עצם קיומה של המדינה בעשורים הקרובים. גם כיום גורם שינוי האקלים לנזקים ניכרים לקרקע, לאלמוגים, לדגים ולחוף. עליית פני הים גרמה להמלחת מי התהום, כך שהתושבים תלויים במי גשם לקיומם, אך הבצורות נעשו תדירות יותר. גם הקרקע נעשתה מליחה ברמה שפוגעת ביבולים. פיג'י ואוסטרליה העלו הצעות לפנות לשטחן את תושבי טובאלו, אך הממשלה מתנגדת לכך. מומחים משערים שבעקבות ההתחממות הגלובלית האיים עלולים להיעלם.
דמוגרפיה
המוצא האתני של רוב תושבי טובאלו הוא פולינזי והם קרובים לתושבי סמואה וטונגה. כ-97% מהתושבים משתייכים לכנסייה הטובאלית, שהיא כנסייה פרוטסטנטית נוצרית שהתבססה בקרב האוכלוסייה על ידי המסיונרים בימים עברו. היא מכילה תערובת של מנהגים מקומיים ואמונה נוצרית.
השפה הטובאלואנית היא השפה המדוברת ביותר במדינה, ושפת קיריבטי מדוברת על ידי מספר מועט של אנשים. השפה האנגלית מוגדרת גם היא כשפה הרשמית אולם היא לא מדוברת ביום-יום.
אוכלוסיית האיים הוכפלה מאז שנות ה-80. קיים חשש שקצב גידול האוכלוסייה עלול לגרום לאסון אקולוגי באיים.
מטרופולין (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Everything I Didn't Say
Everything I Didn't Say (בעברית: כל מה שלא אמרתי) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האנגלייה אלה הנדרסון. האלבום יצא לאור ב-11 במרץ 2022, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ ומייג'ור טומ'ס. זהו האלבום הראשון באורך מלא של הנדרסון מאז אלבום הבכורה שלה Chapter One (2014). במקור האלבום תוכנן לצאת בשנת 2016, אך הנדרסון עברה מחברת התקליטים סייקו מיוזיק. לאחר תקופה בה חלתה, וחתימה על חוזה חדש עם מייג'ור טומ'ס, הנדרסון הוציאה מספר שירים עצמאיים כמו גם שיתופי פעולה עם אמנים אחרים.
ההקלטות של Everything I Didn't Say נערכו לאורך 2016 עד 2021 בעיקר בלונדון ובממלכה המאוחדת, אך גם בסטוקהולם ולוס אנג'לס, במהלכו הקליטו כ-400 שירים. כל שיר עוסק בסיפור בחייה של הנדרסון. המילים עוסקות במגוון נושאים כדוגמת: אהבה, שברון לב, בריאות נפשית וגילוי עצמי, על רקע מוזיקלי של כלי נגינה אלקטרוניים ומסורתיים. הזמר-יוצר האנגלי טום גרנן והזמר-יוצר האמריקאי מיקי אקו משתתפים באלבום, יחד עם הפקה וכתיבה משותפת של ג'יימס ארתור, TMS, ג'ורדן ריילי, אל שוקס וריצ'רד "ביף" סטנארד.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Let's Go Home Together" (ביחד עם גרנן) ו-"Brave", כמו גם שיר הנושא, שהופץ כסינגל שיווקי. "Let's Go Home Together" דורג במקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי וקיבל מעמד פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI).
הקלטה והפקה
מאוחר יותר, התברר כי הנדרסון וסייקו מיוזיק למעשה נפרדו בשנת 2017 על רקע ההכנות שלה למוזיקה חדשה. לאחר מכן, הנדרסון המשיכה והוחתמה על חוזה הקלטות חדש בשנת 2018 עם מייג'ור טומ'ס, חברת תקליטים בבעלות הלהקה הבריטית רודימנטאל שבבעלות אסיילום רקורדס. חלק מהשירים המקוריים לאלבום שהקולטו בחסות סייקו מיוזיק כללו את "Let's Go Home Together" ו-"Ugly"; שירים אחרים כמו "Bones", "Red Roses" ו-"Hard to Love" לא נכללו באלבום על אף שבוצעו במהלך הופעות חיות והופעות שונות לפני ההקלטות של Everything I Didn't Say. באותו הזמן, הנדרסון יצאה לסיבוב הופעות עם רודימנטאל שכלל שתי הופעות סולד-אאוט באלכסנדרה פאלאס.
שם ועטיפה
במהלך הפקת האלבום, נשקל שמו של Chapter Two; זה היה הופך את אלבומה השני של הנדרסון להמשך ישיר והמשך לאלבום הבכורה שלה, Chapter One (2014). במהלך ריאיון שאירע לקראת יציאת האלבום, הנדרסון סיפרה לחברת המצעד הרשמית מדוע החליטה להתנגד לכך, ואמרה "כתבתי את Chapter One ב-18 חודשים כשהייתי נערה. זה לא רק Chapter Two. זה ספר שלם! לא רציתי ללכוד את עצמי [בשמות של אלבומים]. הייתי מוציא את Chapter 85 בשנות ה-80 לחיי, ואף אחד לא רוצה להאזין לזה". במהלך מסיבת האזנה לאלבום עם מעריצים בדיזר, אמרה הנדרסון שהיא גם שקלה לקרוא לאלבום Northern Lights, על שם שיר נוסף באלבום, אבל חששה שהמעריצים יחשבו שזה על הזוהר הקוטב. במהלך תהליך בחירת השם, הנדרסון שיקפה שהיא התדיינה הרבה והאלבום התמקד מאוד במילים. בהמשך לכך, סיפרה: "האלבום הוא האמת שלי, כל מה שרציתי להגיד" מה שהוביל לשמו של Everything I Didn't Say.
סינגלים
ב-19 בפברואר 2021, יצא לאור הסינגל המוביל מתוך האלבום "Let's Go Home Together", ביחד עם הזמר טום גרנן. גם השיר וגם הקליפ הושפעו ממגפת הקורונה, כאשר הנדרסון אישרה זאת בריאיון לרדיו היטס, ואמרה שזו הייתה אותה "הרגשה של בילוי לילי והדמויות שאתה פוגש בפאב, משהו שלא חווינו הרבה בשנה האחרונה". רמיקסים רשמיים לשיר שנעשו בידי לוקה שריינר, צ'רלי הדג'ס ואדי קרייג, מוטי, מייג'יסטיק ומדסים יצאו גם הם לקידום השיר. בהמשך לכך, יצא לאור גרסה אקוסטית וגרסה דו-לשונית של "Let's Go Home Together" בצרפתית ובאנגלית עם הזמר הצרפתי אלל, בשם "On Se Comprend Sans Parler". "Let's Go Home Together" דורג במקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי ובמקום ה-11 במצעד הסינגלים האירי. ב-15 באוקטובר 2021, השיר קיבל מעמד פלטינה על איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), עבור מכירות של 600,000 יחידות (כולל מכירות יחידות וסטרימינג) במדינה. באפריל 2022, "Let's Go Home Together" היה מועמד לפרס פרסי אייבור נובלו עבור "השיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ולירית" בטקס פרסי Ivor Novello לשנת 2022.
ב-3 בינואר 2022, הנדרסון דיברה על סינגל חדש, "Brave". ב-7 בינואר 2022 "Brave" הופץ לצד הקליפ שלו, בנוסף לשם האלבום וההכרזה ש-Everything I Didn't Say יופץ ב-11 במרץ 2022. הקליפ מציג "אם חד-הורית נאבקת כדי לשמור עליה ועל בנה הפעוט כל יום". "Brave" הוקדש לחברתה של הנדרסון, פייג' דוגאל, שנפטרה יום לפני יציאתו. הוא דורג במקום ה-40 במצעד הסינגלים החמים של ניו זילנד וה-42 במצעד הסינגלים הבריטי.
שירים אחרים
במהלך הספירה לאחור לצאת האלבום, שיר הנושא "Everything I Didn't Say" יצא לאור כסינגל שיווקי שבוע לפני יציאת האלבום עצמו. הופעה אקוסטית שהוקלטה קודם-לכן, יצאה לאור באותו היום והועלתה לעמוד היוטיוב של הנדרסון. ב-25 במרץ 2022, שבוע לאחר יציאת האלבום, הנדרסון הוציאה מיני-אלבום הנקרא. המיני-אלבום כלל שלוש גרסאות אקוסטיות של "Ugly" ,"Brave" ו-"Everything I Didn't Say". שבוע לאחר מכן, יצא גם הרמיקס לשיר "Ugly" על ידי המפיק המוזיקלי מאדיסם, לצד הגרסה האקוסטית והשנייה.
סיבובי הופעות ושיווק
הנדרסון וגרנן הופיעו יחד וביצעו את השיר "Let's Go Home Together" ביום יציאתו בתוכנית The Graham Norton Show ב-19 בפברואר 2021. הצמד גם ביצע את השיר בתוכנית The One Show ב-26 במרץ 2021. מאוחר יותר, ב-2 באפריל 2021, הנדרסון הופיעה בתחנת הרדיו האירית iRadio, שם היא דיברה על שיתוף הפעולה וכיצד הוא נוצר עם גרנן. בינואר 2022 הופיעה הנדרסון בתחנת הרדיו קנט, KMFM כדי לקדם את השיר "Brave" והאלבום עצמו. הנדרסון הוזמנה גם להופיע על סיפונה של אוניית השייט החדשה של Virgin Voyages ב-25 בפברואר 2022. ב-16 במרץ 2022, הצטרפה לג'ס איזאט לשיחה על היצירה של Everything I Didn't Say בתוכנית, Iszatt The Record Club. במהלכה, ענתה על שאלות בשידור חי. היא הופיעה "בחדר הפסנתר" של BBC רדיו 2 ב-12–13 במרץ 2022. בהמשך, הופיעה בתחנת הרדיו 702 של יוהנסבורג ב-2 באפריל, במטרה לקדם את האלבום שלה.
באוגוסט 2021, הלהקה האירית דה סקריפט הכריזה על סיבוב הופעות של הלהיטים הגדולים ביותר שלה "Tales from the Script", עם הנדרסון כמופע חימום ברחבי בריטיניה, אירלנד, בלגיה והולנד מ-15 במאי 2022 ועד 15 ביוני 2022.
מפרצון ברהמס
מפרצון ברהמס (באנגלית: Brahms Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח בקצה הדרומי של חצי האי בטהובן באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו (רוחב פתחו) של המפרצון 46 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו אל תוך היבשת) 11 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין חצי האי האריס וחצי האי דרוקר.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון התגלה מהאוויר ומופה לראשונה באופן גס על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
הקרחון מופה בשנית בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני יוהנס ברהמס; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
האנגר
האנגר (בצרפתית: Hangar) הוא מבנה סגור המשמש לאחסון כלי טיס. מרבית ההאנגרים בנויים ממתכת, אולם נעשה שימוש גם בחומרי בנייה שונים כבטון, ועץ.
לרוב משמשים האנגרים להגן על כלי הטיס מפגעי מזג האוויר, שימושים נוספים הם לתיקון ולבניית מטוסים, וכדי להסתיר מטוסים מלוויינים ומטוסי ריגול. כדי להגן על כלי טיס ממתקפה אווירית, נעשה שימוש בדיר תת-קרקעי (דת"ק), אולם עקב עלויות הבנייה ומעשיות השימוש בדת"ק, מוגבל השימוש בו למטוסי קרב בלבד.
למרבית נושאות המטוסים יש האנגרים מובנים.
שימוש נוסף למילה האנגר הוא שם למחסן גדול וריק.
היסטוריה
את ההאנגר הראשון הקים חלוץ התעופה השוודי קארל ריצ'רד ניברג בתחילת המאה ה-20. בשנת 1902 בנו האחים רייט האנגר מעץ בקיטי הוק (קרוליינה הצפונית), בו בנו את מטוסם.
בשנת 1909 הקים חלוץ התעופה הצרפתי לואי בלריו האנגר בחווה חקלאית בין קאלה לסאנגט, משם יצא לטיסה בה חצה את תעלת למאנש.
האנגרים לספינות אוויר
האנגרים המשמשים לאחסנת ספינות אוויר מכונים "אירשיפ האנגר" (Airship hangar), והם לרוב גדולים מהאנגרים למטוסים, בעיקר בגובהם. בספינות האוויר הראשונות נעשה שימוש בגז מימן, ולהנגרים הייתה חשיבות רבה בהגנה מאש. כמו כן על מנת למנוע תגובת שרשרת, אחסנו את הספינות בהאנגרים נפרדים.
במהלך תור הזהב של ספינות האוויר (מ-יולי 1900), נבנו האנגרים עבור ספינות האוויר במקומות רבים בעולם. בין היתר בנתה הממשלה הבריטית האנגר גדול בקראצ'י עבור ה-R101. ממשלת ברזיל בנתה האנגר גדול בריו דה ז'ניירו, עבור הצפלינים הגרמנים.
האנגרים הגדולים של אותה התקופה נבנו באקרון אוהיו, על ידי חברת הגומי "Goodyear Tire and Rubber Company", והם שמשו לאחסנת ספינות האוויר האמריקאיות USS Akron ו-USS Macon. אורך האנגר זה היה 358 מ', וגובהו 61 מ'.
בשנות מלחמת העולם השנייה הקים הצי האמריקאי עשרה האנגרים מעץ כחלק מהתוכנית להגנה על קו החוף, מבנים אלו הם מבני העץ הגדולים בעולם. כיום שבעה מהם נשארו בשימוש, אחד מהם משמש את המוזיאון האווירי טילאמוק.
חלופה זולה להאנגרים ממתכות ועץ הם האנגרים הבנויים מסיבים.
גדלים
על מנת שיוכלו לעבור בדלתות האנגרים, רוחבם צריך להתאים למוטת הכנפיים של המטוסים. האנגרים למטוסים כבואינג 747 ואיירבוס A380, צריכים להיות מעל לגודל XXL.
ג'יימי מארי
ג'יימי רוברט מארי (אנגלית: Jamie Robert Murray; נולד ב-13 בפברואר 1986) הוא טניסאי מקצועני מבריטניה. דורג בשיאו במקום הראשון בדירוג הזוגות של ה-ATP. נכון למאי 2022 מדורג 18 בעולם בזוגות. עד כה זכה ב-26 תארים בזוגות. מארי הוא אחיו הבכור של הטניסאי אנדי מארי. בניגוד לאחיו הצעיר שהגיע לצמרת דירוג היחידים של ה-ATP, ג'יימי מארי מתמחה בעיקר במשחקי זוגות.
מארי חבר בנבחרת בריטניה וזכה עם הנבחרת בגביע דייוויס 2015.
ישראל ניסן רוזנבוים
רבי ישראל ניסן רוזנבוים (כ"ד בניסן ה'תש"ט, 23 באפריל 1949 – ט"ז בחשוון ה'תש"ף, 14 בנובמבר 2019) היה האדמו"ר מקרעטשניף - קריית גת.
ראשית חיו
נולד ברחובות לרבי דוד משה רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף, ולאסתר רחל, בת רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה.
נישא לרבנית יוטא מרים, בת האדמו"ר רבי יחזקאל שרגא מערץ מקהילת "תולעת יעקב" מברוקלין.
בשנותיו הראשונות בנישואיו התגורר בעיר "רחובות" בסמיכות לאביו רבי דוד משה רוזנבוים.
בחודש תמוז שנת ה'תשכ"ט. נפטר אביו בפתאומיות.
במסגרת תפקידו אדמו"ר
כעבור כשנה וחצי מאז פטירת אביו עבר להתגורר בעיר קריית גת שם הוכתר לאדמו"ר. עם השנים הקים ישיבה חסידית מצומצמת שברבות השנים נסגרה. בין תלמידי הישיבה היה רבי אהרון הערבסט.
בשנותיו הראשונות בקרית גת יזם להביא ציבור חרדי לשקם תורנית את העיר, הראשונים שהגיעו מיוזמתו היו חסידי גור בתקופת הפני מנחם זצ"ל. עם הזמן השכונה נהיתה כקריה חרדית. אלא ששנים רבות לאחר מכן יזם להקמת שכונה חדישה ומיוחדת "קרית רמות דוד" ואכן הוקמה השכונה, כיום הקריה הקודמת מכונת "הקריה הישנה".
בקרית רמות דוד הקים בית כנסת גם בשם "רמות דוד" בנוסף לבית הכנסת יש גם שטיבלאך לתושבי העיר והסביבה.
מוסדותיו כוללים תלמוד תורה, גני ילדים וכולל אברכים. קהילתו מנתה כמה עשרות משפחות.
הנהגות
היה עורך טישים מידי ליל שבת, ט"ו בשבט, לג בעומר, פסח שני, ועוד.
בכל שנה, בנר שלישי של חנוכה, היה חוגג את "יום ההצלה" שלו ממחלת הסרטן. וכן היה נוהג כאבותיו, ומנגן בכינור לאחר הדלקת הנרות, את הניגון "שיר המעלות לדוד הנה מה טוב ומה נעים".
למד את תורת הקבלה עם מקובלים רבים, בעיקר פורסם שלמד חברותא בקבלה עם הרב ששון מזרחי, על אף שהאדמו"ר היה מסתיר זאת מענוותנותו, אחרי פטירתו כבר פורסם לכל.
פטירתו
בט"ז חשוון שנת תש"פ נפטר, הלוויתו מנתה אלפים שבאו מכל הארץ.
נקבר בבית הקברות ברחובות, באוהל אדמו"רי "קרעטשניף".
צאצאיו
בניו
בנותיו
עוצבת עמוד האש
עוצבת עמוד האש הייתה אוגדה משוריינת בצה"ל. הייתה ידועה גם כ"אוגדה 143" (1968–1974, 2004–2014), "אוגדה 31" (1964–1968), "אוגדה 611" (1974–1986) ו"אוגדה 560" (1986–2004).
האוגדה הוקמה ב-1964 בפיקוד הדרום ומפקדה הראשון היה אברהם יפה. היא לקחה חלק פעיל במלחמות ישראל, כאוגדת מילואים בפיקוד הדרום. לאחר פירוקה ב-2004, הועברו כינויה, תג יחידתה ומספרה הישן, 143, לאוגדת אתגר בפיקוד הצפון, אוגדה שהוקמה ב-1974 ולחמה במלחמת לבנון ופעלה תחת המספרים 90 ו-78. האוגדה פורקה ב-2014 וב-2015 הועברו מספרה וסמלה לאוגדת עזה.
הקמת האוגדה
בשנת 1964 עקב התעצמות הצבא המצרי ואימוץ תורת הקרב הסובייטית על ידו, הוחלט בצה"ל על הקמת אוגדה 31 שתהיה כפופה לפיקוד הדרום, כדי לתת מענה במקרה של לחימה כנגד המצרים. למפקד האוגדה מונה האלוף אברהם יפה שהיה קודם לכן אלוף פיקוד הצפון ואלוף פיקוד הדרום, וכבר פיקד קודם לכן על אוגדה 36.
האלוף יפה החל בסיוע קצינים סדירים בבניית מפקדת האוגדה שמוקמה בחצר משטרת באר שבע, כמו כן הוחל בבניית אגד ארטילרי 214. האוגדה נטלה חלק בכמה תרגילים שנערכו קודם למלחמת ששת הימים, על מנת לבחון את היישום המעשי של התוכניות להבקעת מערכי ההגנה המצריים, ולפריצה והתקדמות מהירה של כוחות שריון אל לב חצי האי סיני.
מלחמת ששת הימים
ערב מלחמת ששת הימים, בעקבות המתיחות שנוצרה בדרום, קיבלה האוגדה את האחריות על הכוחות בפתחת רפיח ובדרום רצועת עזה. האוגדה כללה באותה עת את חטיבת השריון 60 ואת חטיבת החי"ר 11. ב-24 במאי הורדה האוגדה לפתחת עובדת, אך למחרת הוחזרה צפונה. עם פרוץ הלחימה, הוטל על האוגדה לפרוץ בפער שבין רצועת עזה לאום כתף, לצלוח מרחב חולי שנחשב כבלתי עביר לכוחות שריון, ולהגיע לעורף המערכים המצריים בגזרת ביר לחפן, ג'בל ליבני וביר חסנה. האוגדה כללה את חטיבה 520 בפיקוד אלחנן סלע, חטיבה 200 בפיקוד יששכר שדמי, אגד ארטילרי 214 בפיקוד יהודה נאות, אגד תחזוקה 812 בפיקוד משה צפלר, ו-2 פלוגות חיל הנדסה.
בבוקר ה-5 ביוני, החלה חטיבה 200 לנוע בציר הקשה של ואדי חרידין. החטיבה בסיוע גדוד תותחים מתנייעים 822 (שהיה הגדוד היחידי באגד הארטילרי האוגדתי) צלחה את הדיונות והגיעה אל עומק המערך המצרי בביר לחפן מדרום לשדה התעופה באל עריש. הכוחות חסמו את הכביש, וניהלו קרב עם הדיוויזיה המצרית השביעית שנסוגה מפתחת רפיח. במהלך הלילה עד לבוקר ה-6 ביוני, ניהלו הכוחות קרב עם כוחות מצריים שניסו לתגבר את הדיוויזיה השביעית.
ב-6 ביוני, ניהלה חטיבה 200 דרומה לעבר ג'בל ליבני, שם ניהלה קרבות שריון בשריון עם חטיבה 14 המצרית שהשתייכה לדיוויזיה 3, והייתה מצוידת בטנקי T-54. לאחר שגברו על הכוחות המצריים, המשיכה החטיבה מערבה, כשבמקביל גם חטיבה 520 שהייתה עד אז עתודה פיקודית, התקדמה גם היא מערבה לאחר שעברה דרך מערכי אום כתף שנכבשו על ידי אוגדת שרון.
ב-7 ביוני הופנו כוחות האוגדה דרומה לעבר ביר חסנה ולמעברי הגידי והמיתלה. הכוחות נעו במהירות וחסמו את המעברים במהלך כל ה-8 ביוני לכוחות המצריים הנסוגים, תוך שחיל האוויר תוקף אותם מהאוויר.
לאחר מלחמת ששת הימים
ב-1968 עברה מפקדת האוגדה למחנה בשדה תימן, בעקבות הסבת האוגדה לאוגדה קבועה. כמו כן הוכפפו לאוגדה 2 חטיבות שריון, חטיבה ממוכנת, אגד ארטילרי, ואגד תחזוקה, ונבנו גדוד סיור אוגדתי, גדוד הנדסה משוריין, ועוד.
האוגדה עסקה לצד בניית הכוחות בתרגולים ובמשימות נוספות. במהלך מלחמת ההתשה, החליפה האוגדה בקו התעלה את אוגדת סיני שיצאה להתאמן. האוגדה בפיקוד מוטה גור שפיקדה על הכוחות בקו התעלה, ובהם חטיבה 7 בפיקוד ג'קי אבן, ביצעה את המשימה בהצלחה מרובה. האוגדה המשיכה באימונים והתאמנה על צליחת מכשול מים רחב - תעלת סואץ. באוגוסט 1973 ערכה האוגדה תרגיל שלדי בהצלחה מרובה.
מלחמת יום הכיפורים
האוגדה בפיקודו של אריאל שרון פעלה בחזית המצרית, השתתפה בקרבות הבלימה ומתקפת הנגד וכוחותיה היו הראשונים שחצו את תעלת סואץ. האוגדה פעלה מרגע שהגיעה לחזית בליל ה-8 באוקטובר 1973 ועד להסכם הפרדת הכוחות בפברואר 1974.
כוחות האוגדה במלחמה היו:
כדי להקל על תפיסת קו ההגנה, אוגדת סיני העבירה לאוגדה את חטיבה 14, שהגנה במרחב מפרוץ המלחמה, בתמורה העבירה האוגדה לאוגדת סיני את החטיבה הממוכנת שלה - חטיבה 875, שנפרסה להגנה במעברי הגידי והמיתלה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
בשנים שלאחר מכן המשיכה האוגדה בפעילות שגרתית של אימונים וכדומה. חטיבה 8 הוסבה לחטיבת טנקי מגח, בת 3 גדודים, כמו כן נוספה לאוגדה חטיבת חי"ר - חטיבת הנגב. גם האגד הארטילרי צויד בתותחים מתנייעים מודרניים במקום הכלים הישנים.
במלחמת לבנון גויסה האוגדה, אך הושארה בעורף כעתודה ולא שולבה בקרבות. בשנים שלאחר מכן שולבו יחידות האוגדה בלחימה ובפעילות השוטפת בלבנון.
ב-2002 נקלטה באוגדה חטיבת גבעתי הסדירה, ואילו חטיבת הנגב הועברה לאוגדת סיני.
פירוק האוגדה
בשנת 2004 במסגרת ארגון רחב בצה"ל פורקה האוגדה, לאחר פירוקה, הועברו כינויה, תג יחידתה ומספרה הישן, 143, לאוגדת אתגר בפיקוד הצפון, אוגדה שהוקמה ב-1974 ולחמה במלחמת לבנון ופעלה תחת המספרים 90 ו-78.
ב-2014 פורקה גם אוגדה זו. ב-2015 הועברו מספר היחידה, סמלה ומורשתה לאוגדת עזה.
מפקדי האוגדה
בפיקוד הדרום:
בפיקוד הצפון:
מותחן
מוֹתחן (באנגלית: Thriller) הוא סוגה המיושמת בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה. הוא כולל מספר רב של תת-סוגות. המותחן מאופיין בשימוש בפעולה ובמקצב גבוה, ובדמות הגיבור או הפרוטגוניסט שהוא בעל תושייה וצריך לסכל את מזימותיו של נבל המצוי מצדו הבלתי מוסרי של המתרס, ולרוב גם בעל כוח או ממון רב יותר. בנוסף, יש שימוש באמצעים ספרותיים רבים כמו מתח, גורמי הסחה שונים וקליף האנגרים.
אפיון
מותחנים לעיתים מתרחשים בתפאורות חוץ: ערים, מדבריות, אזורי הקוטב או ימים ואוקיינוסים. הגיבורים ברוב סוגי המותחנים הם טיפוסים "קשוחים" שרגילים לסכנה. לרוב שוטרים, מרגלים, אנשי ים או טייסים, ולעיתים גם אזרחים רגילים שנקלעו למוקד הסכנה בטעות. לרוב גברים ולעיתים נשים.
לעיתים המותחנים חופפים לסיפורי מסתורין, כאשר הייחוד שבהם נובע מעלילתם הסבוכה. במותחן, הגיבור צריך לסכל את תוכניותיהם העתידיות של אויביו, ולא לפתור פשעים שכבר ארעו. לרוב סיפורי המותחנים מתרחשים בסדר גודל רחב: הפשעים שיש צורך בעצירתם הם מקרי רצח בשרשרת, מעשי טרור, התנקשויות, או הפלת הממשל. מוטיב הסכנה וכן עימותים אלימים הם אלמנטים עלילתיים תכופים. בשעה שסיפורי מסתורין מגיעים לשיאם בפתירת התעלומה, במותחנים נקודת השיא היא כאשר הגיבור מביס לבסוף את אויבו ובכך מציל את חייו או את חיי אחרים. במותחנים השאובים מסגנונות פילם נואר וטרגדיה, הגיבור מת במהלך הסיפור.
קיימות מספר הבחנות המבדילות את המותחנים מתת הסוגות האחרים כהרפתקאות, ריגול, מלחמה וכיוצא בזה. ראשית, מדובר בגישתם כלפי הנושא העלילתי ולא בעיסוק הבלעדי בו. הרבה מותחנים עוסקים במרגלים ובמעשי ריגול, אך לא כל סיפורי הריגול הם מותחנים. כך למשל, נובלות הריגול של ג'ון לה קארה דוחות את מוסכמות המותחן. שנית, מותחנים מצטלבים עם תת-סוגות אחרים שבדרך כלל לא קיים בהם אלמנט המתח: הסופר אליסטר מקלין הוא בין המוכרים שבסופרי המותחנים, אולם במרבית ספריו הוא מתעסק במלחמה שבין אדם לטבע.
יחידה 684
יחידה 684 (בקוריאנית: 684부대) הייתה יחידה צבאית בחיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. שמה הרשמי של היחידה היה "יחידה מס' 2325 בחטיבה ה-209" ( בקוריאנית: 2325부대 209파견대). היחידה הוקמה בהוראת נשיא דרום קוריאה פארק צ'ונג הי (PARK CHUNG HEE ) במטרה לבצע חיסול ממוקד במנהיג הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה הצפונית - קים איל-סונג. היחידה הוקמה באפריל 1968 ופורקה בסוף אוגוסט 1971.
רקע
בשנת 1968, על רקע המתיחות הגוברת בין צפון לדרום קוריאה על מעורבותן במלחמת וייטנאם, חדרו חברי יחידה 124, השייכת לכוחות המיוחדים של צפון קוריאה, אל דרום קוריאה כדי לבצע חיסול ממוקד בפארק צ'ונג-הי נשיא קוריאה הדרומית.
31 חברי היחידה חצו רגלית את האזור המפורז הקוריאני המפריד בין צפון לדרום קוריאה, על מנת להגיע לסיאול. מנהיג צפון קוריאה, שהקים את היחידה, קיווה שההתנקשות בפארק צ'ונג-הי תוביל להפיכה קומוניסטית בדרום קוריאה. לאחר שהיחידה נתגלתה בדרכה על ידי 4 חיילים ושוטרים, דיווחו הללו על כך לרשויות הביטחון. כתוצאה מכך, החלו חיפושים אחריהם. לבסוף חברי היחידה התגלו ליד הבית הכחול, מעונו של הנשיא, וקרב יריות נפתח בין כוחות היחידה לכוחות הביטחון הדרום קוריאנים. לאחר 9 ימים של מרדפים אחרי 31 חברי היחידה, רובם נתפסו. בתקרית נהרגו 26 חיילים ואזרחים דרום קוריאנים, 66 נפצעו ושלושה חיילים אמריקאים נהרגו.
הקמת היחידה
לאחר כישלון הפשיטה על הבית הכחול, פארק צ'ונג-הי החליט להקים יחידה צבאית שתכלול 31 לוחמים (בדומה ליחידה 124 הצפון קוריאנית) אשר מטרתה תהיה להתנקש בקים איל-סונג. שמה של היחידה, יחידה 684, נגזר מתאריך הקמתה: אפריל 1968. הלוחמים נבחרו מקרב פושעים לשעבר ופרחחים מהרחוב, בהבטחה כי לאחר ביצוע המשימה יזכו למחילה. כמו כן, נבחרו גם על פי מראם החיצוני, כפי שיאנג דונג-סו, מדריך לשעבר של יחידה 684, תיאר: "Intelligence officers approached the men who looked like they might have played sports and had a strong physique and recruited them...These people were either a shoeshine boy, a newspaper boy, a cinema worker or a bouncer." (דונג-סו, 2018).
לאחר מכן הועברו הלוחמים לאי סילמידו, אי לא מיושב הנמצא סמוך לעיר אינצ'ון בדרום קוריאה. האימונים היו ברוטאליים וחסרי רחמים, כאשר נאסר הן על הלוחמים והן על מאמניהם ליצור קשר עם העולם החיצון. במהלך האימונים 7 לוחמים נהרגו: על פי משרד ההגנה הלאומית הקוריאני שני לוחמים הוצאו להורג על ניסיון עריקה; לוחם אחד הוצא להורג כי איים על מאמנו, ושלושה נוספים הוצאו להורג או נהרגו לאחר תקרית בה הם ברחו מהאי ואנסו אישה מקומית. באוקטובר 1968 נקבע יום ה-ע ליציאה לביצוע המשימה. התכנון היה לצאת בספינות גומי לצפון קוריאה. תוך כדי ההכנות הגיעה ההוראה מהבית הכחול לבטל את המשימה. אין מידע על סיבות הביטול, אך ההערכה היא כי נשיא דרום קוריאה חשש מלהבעיר את האזור ולפגוע בדטאנט שבין ארצות הברית וברית המועצות. עם ביטול המשימה המשיכה היחידה להתקיים, אך תנאי ההעסקה של לוחמיה ומאמניה הופרו. על פי דו"ח שיצא בשנת 2006 נמצא כי שלושה חודשים לאחר שהוצבו בסילימידו, המפקדים הפסיקו לחלק משכורות למאמני היחידה וניתן להם אוכל ברמה נמוכה. מאמן לשעבר של היחידה העיד כי בשנתיים הראשונות להקמת היחידה מאמניה היו מפקדי אימונים, אך עם הזמן אלו השתחררו משירותם הצבאי והממשלה לא הפנתה משאבים להחליפם באנשים מקצועיים וחיילים זוטרים נשלחו להחליפם.