cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון בלושי
חייו האישיים
מתופף להקת Fear סיפר שבלושי לא היה בסאטרדיי נייט לייב, במשך שנים, אבל "לתוכנית שבה היינו (עם דונלד פליזנס כמנחה) הוא בא להופיע. בהתחלה הוא עם גב כאילו מטיל את מימיו ואז הוא מסתובב למצלמה ואומר "בשידור חי מניו יורק!". זו הייתה טובה שהוא עשה לנו כי בזמן החזרה חלק מהקהל שהיו רקדנים דרכו על כבל או משהו ואז לא רצו שום רקדנים. אז כתמורה הוא הלך למשרד של גרנט טינקר בשבילנו ואמר 'אני אופיע בתוכנית אם הרקדנים יישארו.' ג'ון היה אדם נדיב".
מעשה יהודה ותמר
חשיפת המעשה ותגובת יהודה
חז"ל משבחים את מעשה הגבורה של תמר, שלא רצתה לבייש את יהודה ברבים, ולכן לא אמרה בפירוש שמיהודה היא הרתה, אלא מסרה את הדבר לידיו:.
חז"ל משבחים גם את מעשה הגבורה של יהודה, שעל אף הבושה הגדולה בהודאה בטעות בפסק בדין ובקשירתו להריונה של תמר, והקושי של אדם בעל מעמד להודות בשגיאות, דבר שיכול היה להיחסך ממנו אם רק היה מכחיש את הקשר שלו לערבונות, אף על פי כן התגבר על יצרו והודה בצדקת דבריה:
ג'ון בלושי
חייו האישיים
בלושי היה נדיב לחבריו ומשפחתו והלווה כסף כשהיו צריכים. הוא השתמש בחלק מכספו על מנת לקנות לאביו חווה ליד סן דייגו, ועזר לחבריו בשיקגו בעסקיהם. הוא עזר לאחיו ג'יימס בלושי להיכנס ל"עיר השנייה", מקום שהוא בעצמו היה בו בתחילת הקריירה. הצד הנדיב שלו נראה בזמן היותו באחים בלוז; הוא ביצע שיר בלוז של אומנים שהוא שיוכלו להיעזר בכסף שיקבלו מהתמלוגים.
מעשה יהודה ותמר
חשיפת המעשה ותגובת יהודה
לאחר מכן נמנע יהודה מלהמשיך לחיות עִמה חיי אישות:, או כי כבר התקיים הייבום והקמת שם המת בהריון זה, או כי הואיל וראשית חיי האישות שלו עִמה היו בדרך ביזיון שאינה ראויה לאדם חשוב, סבר שאין זה מן הראוי שימשיך לנהוג בה כאשתו. ויש אומרים שלא רצה להמשיך לחיות עִמה חיי אישות כי סבר שתמר היא אישה קטלנית.
אמנם בתלמוד הבבלי מובאת דעה הסוברת שכוונת הפסוק היא שלא פסק מ'לדעתה', כלומר לא נמנע מלחיות עִמה חיי אישות לאחר מכן:.
ג'ון בלושי
מוות
ב-5 במרץ 1982, בלושי נמצא מת בחדרו בבונגלו מס' 3 שבמלון שבו שהה בלוס אנג'לס, קליפורניה. סיבת המוות הייתה תערובת של הרואין וקוקאין. בליל מותו ביקרו אותו בנפרד רובין ויליאמס (שהיה אז בשיא צריכת הסמים האישית שלו) ורוברט דה נירו והשאירו אותו בחברת אנשים אחרים יחד עם קת'י סמית'. מותו נחקר על ידי הפתולוג הפלילי ד"ר ראיין נוריס יחד עם עוד חוקרים, ובזמן שהממצאים נותחו, נקבע כי המוות נגרם כתוצאה מתאונה הקשורה במנת יתר.
מעשה יהודה ותמר
לידת התאומים
כעבור כמה חודשים, כאשר כרעה תמר ללדת בהגיע עת הלידה, התברר שבבטנה תאומים. בתחילה הוציא אחד העוברים את ידו, והמיילדת, שסברה שהוא עומד לצאת מן הרחם, סימנה אותו כבן הבכור בקשירת חוט שני סביב ידו. אולם העובר השיב ידו אל הרחם, ודווקא אחיו פרץ ויצא מלפניו, לקול קריאת המיילדת:, והוא היה לבכור.
בעקבות מאורע זה קרא יהודה לבכור פרץ, ולאחיו, זה שעל ידו נקשר חוט השני שהוא צבע הזורח - זרח:
ג'ון בלושי
מוות
באחת מהופעותיו הטלוויזיונית הוא הצטלם לסדרת הקומדיה מחלק משטרה. לפי הצעתו של מפיק התוכנית רוברט ק. ווייס, בלושי צולם עם הפנים למטה בבריכת שחיה, מת. הצילום היה כחלק מבדיחה שבו האורח בסדרה לא נשאר בחיים מעבר לכותרות ההתחלה. בנוסף, כפי שמסופר באחת מההערות המצורפות לגרסת ה -DVD, ג'ון כמעט טבע בזמן צילום הסצנה. היא מעולם לא שודרה.
זיכרון
בלושי וחברו דן אקרויד היו מועמדים להציג את הפרס הראשון בהיסטורית האוסקר לאפקטים מיוחדים בשנת 1982 (הסרט שודדי התיבה האבודה זכה בו), אבל ג'ון נפטר מספר שבועות לפני האירוע. שבור ממותו של ג'ון, אקרויד הציג את הפרס לבדו ואמר " שותפי היה אוהב להיות פה כדי להציג את הפרס בהתחשב בעובדה שהוא היה מעין אפקט מיוחד בעצמו".
מחווה
חייו של ג'ון בלושי מפורטים בביוגרפיה "Wired : The Short Life and Fast Times of John Belushi" שכתב בוב וודוורד בשנת 1985. הרבה חברים וקרובים כולל אשתו ג'ודי, דן אקרויד וג'ים בלושי הסכימו להתראיין לספר, אבל אחר כך הרגישו שהתוצאה הסופית הייתה נצלנית ולא הציגה את ג'ון שהם הכירו. הספר עובד לסרט יותר מאוחר שבו בלושי גולם על ידי מייקל צ'יקליס בשנת 1989. חבריו של בלושי ומשפחתו החרימו את הסרט, דבר שגרם לסרט להיות כישלון.
לאחר מותו
אלמנתו התחתנתה בשנית וכעת היא נקראת ג'ודית בלושי פיסאנו. הביוגרפיה שלה על ג'ון "Belushi : A Biography" היא אוסף של ראיונות בגוף ראשון וצילומים ופורסמה בשנת 2005.
ב-1 באפריל 2004, 22 שנה לאחר מותו, בלושי כובד בכוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד לאחר השתדלות של עשר שנים מצד ג'יימס בלושי וג'ודית בלושי פיסאנו. בין הנוכחים בטקס היו דן אקרויד, צ'בי צ'ייס, טד דנסון, מרי סטינבורגן וטום ארנולד.
בשנת 2006, ערוץ הביוגרפיות שידר את הפרק "ג'ון בלושי" במסגרת הסדרה "Final 24", תיעוד 24 השעות האחרונות בחייו שהובילו למותו.
מפורסמים שחיקה
בין המפורסמים שחיקה ניתן למצוא את:
תמורה (תחביר)
התמורה היא סוג של לוואי אשר צירופו לגרעין אינו יוצר סמיכות; חלק ממשפט, המהווה ביטוי נרדף, או ביטוי נוסף לתיאור אותו הדבר. בניגוד ללוואי הסמיכות, אין חובת התאמה במין ובמספר בין התמורה לגרעין, ועל כן אחת הדרכים להבחין בין תמורה לבין סמיכות היא העברת הגרעין מצורת היחיד לצורת הרבים, או להפך. כמו כן, ניתן לנצל את העובדה שיידוע של צירוף סמיכות נעשה על ידי הוספת ה"א הידיעה לסומך בלבד.
לדוגמה (החלקים המודגשים הם תמורה): המילה "או", שמציינת בדרך כלל קשר של ברירה בחלק כולל, משמשת לעיתים לציון תמורה. לדוגמה: "סידהרתה גאוטמה, או הבודהה, היה בנו של מלך מדינת שאקיה".
תמורה קלאסית
לתמורה הקלאסית שלוש תכונות:
תמורה מבארת
תמורה נוספת היא תמורה מבארת. תמורה זו מבהירה את השם שקדם לה, ומתקיים בה יחס זהות בין השם לתמורה. לפני תמורה זו תבוא מילת הבהרה: "כלומר", "זאת אומרת", "הווה אומר", וכדומה. בתמורה זו מתקיימות תכונת הזהות ותכונת ההשמטה.
תמורה מפרטת
סוג נוסף של תמורה הוא תמורה כוללת (או בשמה האחר, תמורה מפרטת); רשימה לאחר ביטוי מכליל, שבסופו נקודתיים ("שלושה אבות: אברהם, יצחק ויעקב"). כמו בתמורה המבארת, גם בתמורה זו מתקיימת תכונת הזהות ותכונת ההשמטה.
תמורה מצמצמת
תמורה זו מצמצמת את השם שקדם לה, על ידי הבלטה או הדגמה: "המורות בבית הספר, ובפרט שולה ותקווה, מצטיינות בבישול", "אני אוהב מאכלי עדות, כמו למשל, מרק עם קובה". בתמורה זו מתקיימת תכונת ההשמטה, אך חסרה בה תכונת הזהות עקב ההמרה החלקית.
תמורה משייכת
תמורה זו משייכת את הגרעין לקבוצה מסוימת. לדוגמה: "יוסף כהן, עורך דין, עובד בסנגוריה הציבורית". במקרה של תמורה משייכת, מוסכם כי השם הפרטי משמש כגרעין, גם אם יופיע שני. בתמורה המשייכת מתקיימת אך ורק תכונת ההשמטה.
תמורה מוחקת
בתמורה זו משמשת לתיקון משמעות, ועל כן נעדרת את כל התכונות של התמורה הקלאסית. לדוגמה: "יצחק, סליחה, אהרון היה המורה שלי בשנה שעברה". מכיוון שהביטוי לפני התמורה הוא הסגר, יש להפרידו בשני פסיקים.
פיסוק התמורה
האקדמיה אינה מציינת מתי יש להשתמש בפסיק אחד ומתי בשני פסיקים. למעשה, בכל הדוגמאות שמובאות באותו סעיף אין אפילו דוגמה אחת לשימוש בפסיק אחד. אם נסתמך על ההנחיה בסעיף ב' "...שלא להרבות בפסיקים ... בייחוד במקום שמבנה המשפט ניכר ממילות המבנה...", הרי שבניגוד למשפט משועבד, בתמורה ניתן להשתמש בשני פסיקים דווקא כשהיא קצרה וחסכונית במילות קישור (במקרה זה ניאלץ לעבור על הנחיית האקדמיה להימנע מפסיקים בין יחידות קצרות). בכל מקרה, נראה שבפועל המוסכמה היא להפריד את התמורה בשני פסיקים או לא להפרידה בכלל. מובן שאם התמורה נמצאת בסוף המשפט אין צורך להפרידה בשני פסיקים מכיוון שהיא מופרדת כבר על ידי נקודה.
אולגה פירץ
אולגה פירץ (בגרמנית: Olga Fierz; 26 ביולי 1900 – 17 ביוני 1990) הייתה מורה, מתרגמת ופעילה הומניטרית שווייצרית, אשר הוכרה כחסידת אומות העולם על כך שהצילה ילדים יהודים וסייעה למשפחות יהודיות בפראג בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בזמן הכיבוש הגרמני הפך הבית למרכז התמיכה הסודי למשפחות יהודיות נרדפות. בשנת 1938, לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה, אולגה התבקשה על ידי שגרירות שווייץ לעזוב מיד את צ'כוסלובקיה. למרות זאת היא נשארה בפראג כדי לעזור לפיטר עם הדרכון השווייצרי שלה. בנוסף, הם ניסו לעזור לילדים היהודים הנרדפים שלא יכלו להגיע לבית מיליץ'.
יחד עם צוות העובדים הם עסקו בתמיכה מידית לילדים לאחר הלימודים. מעמדה של אולגה איפשר לה להשיג אוכל וציוד אחר למרות הפיקוח הקפדני. אנשים שהכירו את פירץ הודו באופן אישי שללא עזרתה אי אפשר היה לפיטר להציל את הילדים היהודים. במהלך המלחמה פירץ עשתה הרבה יותר מרק לעזור בבית היתומים של פיטר. אולגה ביקרה לעיתים קרובות בבית ההבראה איפה שהיא וילדים יהודים הוסתרו ובדקה את מצב בריאותם באופן קבוע. היא ביקרה גם במשפחות יהודיות נזקקות אחרות וסיפקה להן אוכל וציוד בסיסי.
לאחר המלחמה
אולגה המשיכה לעבוד בבית מיליץ' גם לאחר הקמת הגסטאפו, למרות החשד שיתגלה כי בית היתומים משמש למקלט ילדים יהודים. בשנים 1945–1947, פרמיסל פיטר פתח ועדה הבריאות והחברתית של המועצה הלאומית צ'כית והחל ב"מבצע טירות". ביחד הם הפכו ארבע טירות ריקות (שיטרין, קמניצה, אולסוביצה, לויוביצה) מדרום לפראג לבתי הבראה ושיקום לילדים. לשם הגיעו הילדים היהודים המשוחררים מטרזינשטט. היו גם צעירים יהודים ממחנות ריכוז אחרים. אולגה ופרמיסל עזרו למצוא קרובי משפחה של ילדים ומתבגרים. בשנת 1945 הורשו פירץ ופיטר להביא את הילדים החולים והנטושים ממחנות המעצר הגרמניים בפראג לטירות, כך שיוכלו ילדים גרמנים ויהודים להתאושש. בסך הכל טופלו במקום 400 ילדים גרמנים. בשנת 1947 היו בטירות כ-800 ילדים והפעולה הסתיימה.
לאחר שאולגה פירץ נסעה לשווייץ להלוויה של אחותה, נשללה ממנה כניסה חוזרת לצ'כוסלובקיה. בשנת 1951 איימו על פיטר כי על מעצרו המתקרב בגלל פעולתו בבית מיליץ' ולכן אולגה ארגנה את בריחתו לגרמניה. בנירנברג דאגו אולגה פירץ ופרמיסל פיטר לפליטים מהמזרח הקומוניסטי משנת 1952 עד 1962 במחנה הפליטים ולקה.
אולגה פירץ בילתה את שארית ימיה יחד עם פרמיסל פיטר בשווייץ והשתתפה בפרסום מגזין הגלות "שיחות עם סופרים".
היא נפטרה בשנת 1990 בשווייץ, יום לאחר פגישה עם ילדים לשעבר מ"מבצע בטירות" שהתקיימה ב־16 ביוני 1990 בשיטרין, צ'כיה.
הכרה והנצחה
אולגה פירץ הוכרה כחסידת אומות עולם ב-31 במאי 1966. ב-27.10.1976 הוחלט להעניק לה מדליה עם זכות לנטוע עץ בשדרת חסידי אומות העולם.
האסטרואיד (48782) Fierz נושא מאז 2009 את שמה.
Through the Wire
Through the Wire הוא סינגל של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. הסינגל יצא בשנת 2002 בתור הסינגל הראשון מאלבום הבכורה של וסט, The College Dropout. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100, והוא נחשב ל"סינגל הפריצה" של וסט. פזמון השיר מכיל סימפול משירה של הזמרת צ'קה קאן, "Through the Fire", והוא קיבל ביקורות חיוביות מרוב ממבקרי המוזיקה.
ברל לזר
הרב שלמה דוּבּעֶר פינחס לַזַר (מכונה בקיצור: רבי בֶּערל; נולד בח' בסיוון תשכ"ד, 19 במאי 1964) מכהן כרב הראשי של רוסיה מטעם איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה ועומד בראש הרבנות הראשית לרוסיה מאז שנת 2000, ממייסדי ומחברי מועצת הרבנים של מרכז רבני אירופה ושליח חב"ד הראשי ברוסיה.
ביוגרפיה
נולד במילאנו שבאיטליה, לרב משה לזר וליהודית (בתו של צבי מאיר שטיינמץ), שנשלחו על ידי הרבי מליובאוויטש כדי לשמש ברבנות בעיר. ב-1978 סיים תיכון כאקסטרני והתחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים במוריסטאון במדינת ניו ג'רזי. בגיל 15 בשלהי ה'תשל"ט החל ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בברוקלין שבניו יורק שם קיבל סמיכה לדיינות. בשנת 1988 ביקר ברוסיה לראשונה. בסיוון ה'תשמ"ט, 1989 נישא לחנה בת הרב יחזקאל דערען, בשנת תש"ן 1990 קיבל את ברכתו של הרבי מליובאוויטש ונשלח למוסקבה לחדש את חיי הדת היהודים בעיר וברוסיה כולה.
התמנה לשליח הראשי לחבר המדינות ולרב בית הכנסת החב"די ההיסטורי במרינה רושצ'ה. בשנת 1993 בעקבות מתחים עם קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה נבחר ליו"ר איחוד הרבנים של חבר המדינות והתחיל בפעילות הקמת קהילות יהודיות מחדש. בשנת 1999 הקימו רבני חב"ד את איחוד הקהילות היהודיות של רוסיה ובחרו ברב לזר לרבם הראשי במקביל לרב הראשי המכהן הרב אדולף שייביץ'. בשנת 1999 מנה האיחוד 67 קהילות ובשנת 2001 כבר מנה האיחוד 189 קהילות ב-170 ערים. בשנת 2000 נבחר על ידי איחוד הקהילות לרבה של רוסיה. בתמיכתו של לב לבייב, הקים הרב לזר בקהילות הגדולות בתי ספר ומכללות של "אור אבנר" לבנים ובנות יהודיים. כמו כן ביוזמתו של הרב לזר הוקמו בערים הגדולות ישיבות תומכי תמימים.
חיים אישיים
לרב לזר חמישה בנים ושמונה בנות. בנו הרב יחזקאל, רבה של סימפרופול (נישא לנכדת הרב יוסף יצחק הבלין), בנו הרב מנחם מענדל, רבה של קרסנודר (נישא לבתו של הרב יהודה טייכטל). בנו הרב שלום, רבה של סוצ'י (נישא לנכדת הרב יקותיאל פרקש), בנו מנחם מנדל נישא לנכדת הרב יוחנן גוראריה. חתנו הוא הרב משה לרמן, ראש ישיבת תומכי תמימים באיסטרא בפרברי מוסקבה. בתו בליומא רוזנפלד שליחת חב"ד במוסקבה.
ביוני 2020, דווח כי חלה בנגיף COVID-19, בעת התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ואושפז בבית חולים במוסקבה.
יחסיו הציבוריים
לרב לזר יחסים טובים עם נציגי השלטון, והוא זוכה לביקורים תכופים במוסדותיו של נציגי הממשל הבכירים וכן מתארח אצל נציגי ממשל לעיתים תכופות. לחלק מהאוליגרכים היהודיים הנאמנים לשלטון יש קשר אליו בעזרת איש העסקים לב לבייב. בקשרים קרובים עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין עוד מתקופת כהונתו הראשונה, ונמשכו גם לאחר שהלה התמנה לראש ממשלת רוסיה. ב-2007 נפגש גם עם הנשיא דמיטרי מדבדב. בנסיעתו הראשונה של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לאחר בחירתו בפעם השלישית ב-2012 הצטרף אליו הרב לזר בביקורו בישראל, ואף ערך לו סיור בכותל המערבי.
בשנת 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, פרסם הרב לזר קריאה לכל המנהיגים הדתיים בעולם להתאחד ולפעול למען שלום באוקראינה.
קסניה
קסניה (ביוונית עתיקה: ξενία, "יחסי אורחות') הייתה אחד המוסדות החברתיים שהסדירו את יחסי האנוש הבסיסיים במסגרת החברה השבטית והפוליס הקדומה ביוון העתיקה וגם לאחר מכן. הקסנייה היא הסכם בין האנשים, שחיבר ביניהם בקשרי דם אחד כלפי השני. לולא הקסנייה לא היה נפרץ מחסום ההסתגרות בתוך הקבוצה המשפחתית. הקסנייה נשמרה בזכות אמונתם של היוונים בעזרה הדדית ובידידות מתוך הסכמה. על המורד במוסד הקסנייה הוטלו סנקציות חמורות, שבעת העתיקה היו אמצעי הרתעה יעילים.
לאזרח היווני הייתה נאמנות ומחויבות כלפי הפוליס שלו, אך עם זאת, במהלך השנים התקיימה נאמנות רוחבית שחצתה בין ערים שונות, למעמדות שווים ולפיכך, היא עלתה על עקרון הפוליס (הגנה על המדינה שלך). היחסים של הקסניה כללו תנאים, כאשר אחד מהם היה אי פגיעה באורח בידי המארח ולהפך, כך במלחמות בין ערים יכלו אנשים להימנע מלחימה מול אנשים מסוימים כיוון שהיו להם יחסי אורחות. הקסניה יכלה גם לעבור מדור לדור. דוגמה לכך נמצאת ב"איליאדה" כאשר גלאוקוס, שלחם עבור טרויה, מגלה כי סבו פלרקונס היה ביחסי אורחות עם אביו של האיש שלחם מולו, דיומדס. לפיכך, מחליטים השניים לא להילחם זה מול זה והם מחליפים ביניהם את הבגדים.
הקסניה הייתה פרוטקול ארוך שדרש הזדהות מהאורח, תחינה בפני המארח, דיאלוג ארוך, השתתפות במשתה ובספורט כדי לבדוק האם האורח אכן מסוגל לקבל על עצמו את הנטל של הקסניה. בתום הקסניה היה האורח מקבל מתנות.
מדי פעם שימשה הקסניה כסוג של טקס מעבר עבור נערים. כלומר, אם היה הנער אחראי מספיק כדי להיות מסוגל להיות בביתו של המארח שלו, היה בכך סימן לבגרות. כפי שמתואר ב"אודיסאה", כאשר טלמכוס, בנו של אודיסאוס, מבקש אורחות אצל נסטור, מארח אביו. בדרך כלל, היה הבן לומד את הפרוטוקול על ידי חיקוי האב. כיוון שאביו לא היה חלק מחייו, לווה טלמכוס בידי אתנה (שהייתה בדמותו של מלטס).
במקורות
במלחמת טרויה, מנלאוס קושר קשרי קסניה עם פאריס נסיך טרויה, וזה מפר אותם עת הוא חוטף/עוזב עם אשתו הלנה (השאלה האם זו עוזבת מרצונה או נחטפת נותרת פתוחה, שעה שישנן גרסאות שונות של הסיפור). הפרת הקסניה היא מבין ההצדקות הבולטות לגורלה של העיר.
אדולף שייביץ'
הרב אדולף (אברהם) שייביץ' (נולד ב-28 באוקטובר 1937 בחברובסק) הוא רבה הראשי של רוסיה מטעם קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. לאחר ששימש כרבה הראשי של ברית המועצות משנת 1980 עד 1991.
ביוגרפיה
שייביץ' נולד בחברובסק במזרח הרחוק הרוסי למשפחה יהודית חילונית. בילדותו עברה משפחתו לבירוביג'ן. ב-1964 סיים את הפקולטה למכניקה במכון טכנולוגי שבעיר חברובסק. בשנים 1964–1972 עבד בבירוביג'ן כמהנדס מכונות. ב-1972 התחיל ללמוד בישיבת קול יעקב במוסקבה. בשנים 1973–1980 למד בסמינר הרבני בבודפשט. ב-1980 למד במשך שנה בניו יורק בישיבה יוניברסיטי אצל הרב ברוך קופרמן. בשנת 1980 התמנה לרבה של מוסקבה ושל ברית המועצות. בשנת 1983 מונה לרבו של בית הכנסת הגדול בסמטת ספאסוגלינישצ'בסקי (בעבר - רח' ארחיפוב) במוסקבה. בתפקידו התעסק בעיקר בגישור בין השלטונות לבין היהודים הדתיים. בשנת 1989 בקונגרס של הקהילות היהודיות בברית המועצות נבחר לתפקיד הרב הראשי של ברית המועצות.
בשנת 1993 קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה (Конгресс еврейских религиозных общин и организаций России (КЕРООР) בחר אותו לרבה של רוסיה. מ-1996 כיהן כחבר הנהלה בקונגרס היהודי הרוסי ובקונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. מ-1997 מכהן גם כיו"ר הנהלת הסכנות היהודית ברוסיה. מ-2000 חולק את התואר רבה הראשי של רוסיה, לאחר שאיחוד הקהילות היהודיות של רוסיה בחר ברב ברל לזר לתפקיד.
אולה סולבאקן
אולה סלבאג סולבאקן (בנורווגית: Ola Selvaag Solbakken; נולד ב-7 בספטמבר 1998 במלהוס שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת קשר הכנף ברומא ובנבחרת נורווגיה.
קריירת מועדונים
סולבאקן גדל במחלקות הנוער של מלהוס ורוזנבורג. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ברנהיים במסגרת ליגת העל הנורווגית, במדיה ערך 37 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
בודה/גלימט
ב-18 בדצמבר 2019 חתם סולבאקן על חוזה לשתי עונות בבודה/גלימט מליגת העל הנורווגית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 63 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים, וזכה בשתי אליפויות נורווגיה.
רומא
ב-23 בנובמבר 2022 חתם סולבאקן על חוזה לארבע עונות וחצי ברומא מהסרייה א', שיחל ב-2 בינואר 2023, עם תום חוזהו בבודה/גלימט.
קריירה בינלאומית
ב-13 בנובמבר 2021 ערך סולבאקן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לטביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
סטטיסטיקת קריירה
נכון ל-21 בינואר 2023
מקינזי ושות'
מקינזי (McKinsey & Company) היא תאגיד ייעוץ אסטרטגי גלובלי שבסיסו בארצות הברית. עם לקוחותיו נמנים חברות, מוסדות וממשלות.
היסטוריה
מקינזי נוסדה ב-1926 בשיקגו על ידי ג'יימס מקינזי ושלוש שנים לאחר מכן הצטרף אליו Andrew Thomas Kearney. לאחר סכסוך התפצלו השניים לשתי פירמות נפרדות. A.T.Kearny ו-McKinsey. מאז 1946 נמצאים משרדיה הראשיים בניו יורק.
מקינזי ידוע כתאגיד ייעוץ אסטרטגי יוקרתי והוא הגדול מסוגו בעולם. רבים מבין עובדי מקינזי הפכו ברבות הימים למנכ"לים של חברות גדולות, בקנה מידה שאינו משתווה לאף חברה אחרת. כמו כן מקינזי הוא המעסיק הגדול ביותר של בוגרי MBA חדשים מאז שנת 1996. היא נקראת ביחד עם פירמת הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ ו-Bain & Company ל "Big Three", שלושת תאגידי הייעוץ הגדולות בעולם מבחינת רווחים.
בשנת 2013 היו למקינזי למעלה ממאה סניפים ב-60 ארצות וכ-17,000 עובדים (מתוכם כ־9,000 יועצים). התאגיד מנוהל על ידי כ־1,200 שותפים בכירים. ההכנסות הכוללות של מקינזי ב-2011 הוערכו על ידי "פורבס" ב־7 מיליארד דולר בשנה.
ביקורת ושערוריות
על פי הספר "The Firm: The Story of McKinsey and Its Secret Influence of American Business של העיתונאי הקנדי דוף מקדונלד  עבודה במקינזי היא מקפצה למינוי לתפקיד נשיא, מנכ"ל או יו"ר תאגיד אמריקאי. בשנת 2011 יותר מ-150 מבוגרי מקינזי הפכו להיות נשיאים של תאגידים שסך מכירותיהם השנתיות עולה על מיליארד דולר. במקרים רבים עובדי מקינזי הממונים לתפקידים בכירים היו יועציה של אותה חברה לפני שמונו, ופעלו תוך ניגוד עניינים. במקרים מסוימים, כמו במקרה של תאגיד, הייעוץ של מקינזי לנשיאת החברה הוביל למשבר עסקי ומי שמונה לנשיא החברה החדש הוא אחד מבכירי התאגיד שסיפק את הייעוץ הכושל.
במהלך השנים הייתה מקינזי מעורבת בעשרות פרשות של ניגודי עניינים, סחר במניות על בסיס מידע פנים, ייעוץ כלכלי כושל ועזרה למשטרים טוטליטריים, בין השאר:
פעילות בישראל
ב-2006 עבר אחד מעובדי החברה, ריצ'י האנטר, מתפקיד יועץ לחברת אי.די.בי לתפקיד משנה למנכ"ל חברת נטוויז'ן, ושנה אחר כך מונה למנכ"ל החברה. ב-2010 עבר לשמש בתפקיד מנהל העסקים הראשי ברשת שופרסל, שתי חברות בבעלות אי.די.בי.
ביוני 2008, זכתה במכרז הייעוץ החיצוני לתקציב משרד הביטחון. המכרז פורסם בעקבות דו"ח ועדת ברודט לבדיקת תקציב הביטחון, שיצא במאי 2007 לאחר מלחמת לבנון השנייה, שבעקבותיו התחייבה מערכת הביטחון לחסוך 30 מיליארד שקל בהליך ההתייעלות בתמורתה להגדלת תקציב הביטחון. כדי לבצע את התוכנית, משרד הביטחון החליט להסתייע בחברת ייעוץ חיצונית. למכרז ניגשו חמש חברות: מקינזי, דלויט, אביב, אמן ושלדור. ההצעה הכספית האחרונה של מקינזי עמדה על 22 מיליון שקל על 30 אלף שעות במשך שלוש שנים, כולל הוצאות והיא זכתה במכרז. בפועל שילמה מערכת הביטחון למקינזי קרוב ל־100 מיליון שקל, כמעט פי חמישה מסכום המכרז הראשוני והרבה מעבר לסכום שהייתה אמורה לשלם גם לאחר הפעלת האפשרות להגדלת היקף ההתקשרות על פי המכרז
בשנת 2011, יועץ שנתנה מקינזי לחברת תנובה הביא למחאת הקוטג'. עם רכישתה בידי קרן השקעות הפרטית אייפקס פרטנרס, אימצה תנובה מדיניות של העלאת מחירים במטרה לייצר ערך מהיר לחברה, לאחר שקיבלה עבודת מחקר של מקינזי ולפיה היא יכולה להעלות את המחיר בסדרת מוצרים בלי לפגוע בביקוש, מאחר שהביקוש קשיח, ולכן תנובה יכולה להעלות מחיר לפחות ב-15%, בלי שהביקוש למוצרים ייפגע.
בשנת 2018, הזמינה המועצה הלאומית לכלכלה מחקר מחברת מקינזי לבחינת הכדאיות הכלכלית של פינוי בתי זיקוק לנפט בחיפה. הדו"ח שחיברה קבע שאין כדאיות כלכלית להעברת המפעלים לאתר אחר. הדו"ח הופץ בשנת 2019 בין משרדי הממשלה ופרטים מתוכו פורסמו בתקשורת, אך משרד ראש הממשלה נמנע מפרסום רשמי שלו. ביוני 2020, פורסם הדו"ח, בעקבות עתירה שהגישה עמותת הצלחה, אך חלקים רבים ממנו הושחרו.
אטלס-אג'ינה
האטלס-אג'ינה (באנגלית: Atlas-Agena) היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששוגר 119 פעם למסלול סביב כדור הארץ בין 1960 ל-1978.
ג'נט פריים
ג'נט פטרסון פריים (באנגלית: Janet Paterson Frame; 28 באוגוסט 1924 – 29 בינואר 2004) הייתה סופרת ומשוררת, מגדולות הסופרות בניו זילנד.
שכר מינימום בישראל
שכר המינימום בישראל מונהג מכוח "חוק שכר מינימום, התשמ"ז-1987". גם לפני חקיקת החוק היה נוהג של שכר מינימום במסגרת הסכמים קיבוציים.
ג'נט פריים
ביוגרפיה
פריים נולדה בדאנידין ניו זילנד, השלישית מבין חמישה ילדים. אביה היה מניח מסילות עני שעבודתו אילצה את המשפחה להעתיק את מקום מגוריה פעמים רבות לפני שהתיישבו סופית באואמרו ב-1930. אמה, עקרת בית לשעבר, עבדה למשך תקופה עבור משפחתה של קתרין מנספילד. האם נולדה אל תוך האמונה הנוצרית-דלפיאנית, אשר חקרה חפצים יומיומיים וייחסה להם חשיבות דתית. פריים כתבה: "היא הייתה צריכה רק לומר על איזה אובייקט מוכר, 'תראו ילדונים, אבן' על מנת למלא את האבן הזו בפלאיות כמו הייתה חפץ דתי".
שכר מינימום בישראל
כלל ציבור העובדים זכאים לתשלום שכר מינימום. קטינים זכאים לשכר מינימום לנוער. אנשים עם מוגבלויות בעלי כושר השתכרות מופחת זכאים לשכר מינימום מותאם.
ג'נט פריים
ביוגרפיה
כילדה, ניחנה ג'נט במראה מיוחד אשר גרם לה סבל נורא במהלך כל חייה. שמנמנה, ומעט מנומשת, ובעלת שיער עבה, מקורזל ואדום כאש. עונייה הרב של המשפחה לא אפשר לילדים ללכת לרופא השיניים ושיניה של ג'נט תמיד היו בגוון אפרפר וצהוב בשל ריקבון. המראה החיצוני שלה רק החריף בשנות ההתבגרות בהן גובהה תפס תאוצה עד שהגיעה לכדי גובה מטר ותשעים.
שכר מינימום בישראל
תעריפים
להלן תעריפי שכר מינימום החל מחודש אפריל 2023 :
אטלס-אג'ינה
הטילים שוגרו מ-LC-12 ו-LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל, ומ-LC-1 ו-2 מפוינט ארגואלו כיום SLC-3 ו-4 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
שכר מינימום בישראל
שכר המינימום לנוער
שכר המינימום לנוער מחושב כאחוז משכר המינימום הכללי לפי שבוע עבודה בן 173 שעות. (*) חניך הוא נער מגיל 15 ועד גיל 18 העובד על מנת לרכוש מקצוע על ידי עבודה מעשית מודרכת ועל ידי לימוד בשיעורי מקצוע המאושרים לפי חוק החניכות.
אטלס-אג'ינה
שיגורים ידועים
ב-25 באוקטובר 1965 שלב האג'ינה ששוגר על גבי אטלס D, נכשל בשיגורו, וגרם לכך שהחללית הרובוטית בראש הטיל ושהייתה אמורה להתחבר עם החללית ג'מיני 6 המאוישת, לא יכלה להשלים את יעודה. בעקבות כך, החליטה נאס"א שהחללית ג'מיני 6 תיפגש ותרחף ליד החללית המאוישת הנוספת שריחפה בחלל באותה עת, ג'מיני 7, אך החלליות לא יבצעו עגינה מאחר שלא היה הציוד המתאים.
ג'נט פריים
ביוגרפיה
ילדותה של ג'נט פריים הייתה ילדות ספרותית מראשיתה, מלאת דמיון ופליאה ובדידות שהולידה עולם דמיוני של פיות ונסיכות להתקיים בו. כבר כילדה הייתה מלאת כמיהה אל השירה וכתבה שירים בפרטיות במחברתה האישית. הילדים למשפחת פריים היו מלאי תשוקה לשירה ומרותקים מהשפה. ג'נט הייתה משווה את עצמה ואת אחיותיה לאחיות ברונטה. ספוגות בדמיון ובקסם שהעבירה להן אמן מן הטבע, התגנבו הבנות מן הבית בשעות הלילה המאוחרות, ורקדו במעגלים בכותנות הלילה שלהן, תחת ההשראה של האגדה על שלוש הנסיכות, שעם לילה היו מתגנבות מביתן ורוקדות עד אור השחר ולא זוכרות דבר למחרת.
עם זאת, פריים הייתה תלמידה לדוגמה, ולאחר שלמדה בבית הספר הצפוני של אואמארו והתיכון לבנות של וייטיקי זכתה במקום בבית הספר להכשרת מורים בדאנידין ובאוניברסיטת אוטאגו. ב-1945 כשהגיע מפקח בית הספר לבקר אותה כשלימדה כיתה, היא ברחה החוצה מבועתת מהדמות השיפוטית בחדר, ולא שבה לעולם. אף על פי שהמשיכה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטה, היא הפכה לבודדה יותר ויותר והחלה נסוגה אל תוך עצמה.
לילה אחד לקחה מנה גדולה של אספירין, היא התעוררה למחרת בבוקר עם כאב ראש בלבד, והקלה שנותרה בחיים. לכן לא ייחסה שום חשיבות כשספרה על "ניסיון ההתאבדות" במאמר אישי למורה הנערץ עליה לפסיכולוגיה, אליו פיתחה התאהבות קלה. לאחר שקרא את המאמר שיבח אותה המורה על כתיבתה, ואמר לה, כשהוא מודע לכוח העצום של מילותיו על התלמידה הביישנית ונטולת החברים, שיש לה כישרון אמיתי. לאחר ימים ספורים הגיעה משלחת לביתה של פריים, והמורה הנערץ המלווה במנהלי מוסד פסיכיאטרי, הציע את הרעיון שייתכן כי היא "זקוקה למעט מנוחה".
פריים אובחנה כלוקה בסכיזופרניה, היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי ובילתה את שמונה השנים הבאות בסדרה של מוסדות לבריאות הנפש, בהם עברה כמאתיים טיפולים בנזע חשמלי. היא כינתה במקאבריות מהדהדת תקופה זו של חייה "קורס מרוכז בזוועות האי שפיות ומקום דעיכתם של אלו הנשפטים כמשוגעים". בשלב מאוחר יותר בחייה הודתה פריים שההתאהבות התמימה במורה לפסיכולוגיה שהשווה אותה לוואן גוך, "האמן המיוסר" ואדום השיער, הובילה אותה לעשות רומנטיזציה בעיני עצמה של הרעיון של להיות סכיזופרנית, ולהסכים לאשפוז.
כתיבתה
פריים פרסמה רומנים, קובצי סיפורים, אוטוביוגרפיה בת שלושה חלקים, מאמרים, ספרי ילדים וספרי שירה.
הרומן השני שלה, "פרצופים במים" (1961), תיאר בפיוטיות רגישה את השתלשלות האירועים שהובילה לאשפוזה הטראגי: "הונחתי בבית חולים מפני שרווח אדיר נפער בסחף הקרח ביני לבין האנשים האחרים, בהם צפיתי בעולמם, נסחפים הלאה ממני."
שכר מינימום בישראל
היסטוריה
ההסתדרות הכללית נקטה בגישה שבחברה דמוקרטית לא ראוי שהמדינה היא זאת שתסדיר את השכר אלא עליו להיקבע כתוצאה ממשא ומתן בין המעביד לעובד דהיינו בין ארגוני העובדים (ההסתדרות עצמה) הממשלה והמעסיקים, ללא התערבות חקיקתית. לפיכך התנגדה ההסתדרות לחוק שכר מינימום ושיעורי שכר מינימום נקבעו בהסכמים לענפים שונים.
ג'נט פריים
כתיבתה
במהלך שנות אשפוזה, ועל אף הצרחות והאנחות של חבריה למאסר, הסאדיזם של האחיות והשפעות השוקים החשמליים שניתנו לה כמאתיים פעמים, הצליחה פריים לכתוב את "הלגונה", קובץ של סיפורים קצרים. ב-1954 היא עמדה לעבור כריתת אונה קדמית כשאחד מהרופאים שעמד לבצע את הניתוח קרא במקרה שספרה זכה בפרס ספרותי. "החלטתי," הוא אמר לה, "להותיר אותך כפי שאת."
מבחר פרסים והוקרה
במהלך השנים דובר רבות על היותה מועמדת סבירה ביותר לזכייה בפרס נובל לספרות, אך לא זכתה בו גם בפעם האחרונה כשהעניין הועלה לדיון ב-2003, ושנה אחר כך נפטרה.
שכר מינימום בישראל
היסטוריה
סיעת תכלת לבן בהסתדרות, שהייתה מזוהה עם מפלגת הליכוד בשנות השבעים העלתה דעות אופוזיציוניות להנהגת ההסתדרות ובין השאר דרשה חקיקת חוק שכר מינימום.
הנהגת ההסתדרות התנגדה לחקיקת החוק מתוך חשש שהוא יגרום לפיטורים המוניים של עובדים שעליהם היא אמורה להגן כאיגוד מקצועי.
ג'נט פריים
חיים אישיים
ב-29 בינואר 2004 נפטרה מסרטן הדם.
ב-2007, שלוש שנים לאחר מותה, עלתה טענה שנויה במחלוקת כי פריים הייתה למעשה אוטיסטית בעלת יכולות תפקוד גבוהה. בהסתמך רק על כתביה ולא על אבחון האדם עצמו, האבחנה בעייתית, ויש לקחתה בעירבון מוגבל. עוד בחייה אנשים ניסו לתייג את פריים כלוקה בבעיות מסוגים שונים והיא איבדה את חירותה לשנים רבות וכמעט את חייה בעקבות האבחון המקורי והשגוי שעברה בצעירותה כסובלת מסכיזופרניה.
שכר מינימום בישראל
היסטוריה
בשנת 1972 נחתם לראשונה בישראל הסכם קיבוצי כללי בעניין שכר מינימום, בין ההסתדרות לבין לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, ושר העבודה הרחיב את ההסכם בצו הרחבה לכל העובדים בישראל. במשך השנים שלאחר מכן לא פעלה ההסתדרות בעניין, ושכר המינימום נשחק. בתחילת 1987 עמד על 39% מהשכר הממוצע.
באפריל 1987 נחקק "חוק שכר מינימום, התשמ"ז-1987", שהתבסס על עקרונותיו של ההסכם הקיבוצי. בעת חקיקת חוק שכר מינימום, נקבע שיעורו ל-45% מהשכר הממוצע. ההסכם נחתם בין הסתדרות העובדים ללשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. במהלך השנים שלאחר החתימה על ההסכם, שכר המינימום נשחק כי ההסתדרות לא פעלה לעדכונו, בעקבות עליות מחירים ועיקור תוספת יוקר והעובדים נפגעו כלכלית.
באפריל 1997 הועלה שכר המינימום ל-47.5% מהשכר הממוצע, בעקבות הצעת חוק של ח"כ תמר גוז'נסקי. שכר המינימום אמור להיות מעודכן מדי שנה, בחודש אפריל, ובמועד תשלום תוספת יוקר, בהתאם לנתוני המוסד לביטוח לאומי על השכר הממוצע במשק. בחוק ההסדרים לשנת 2002 הוקפא העדכון על פי השכר הממוצע במשק, ולכן בארבע השנים הבאות (עד סוף 2005), למעט עדכון בגלל תוספת היוקר (תוספת 2.1% לשכר בינואר 2003), לא נעשה שינוי בשכר המינימום.
בגלל הפיגור בין עליית השכר הממוצע לבין שכר המינימום, עמד שכר המינימום בפועל בשנים 1990–2000 על בין 40-44% מהשכר הממוצע. בעקבות הירידה בשכר הממוצע בשנים 2001–2002 עלה שיעור שכר המינימום אל מעל 47.5% מהשכר הממוצע. בדצמבר 2001, העלתה מנהלת מחלקת המחקר בבנק ישראל, קרנית פלוג, הצעה להצמיד את שכר המינימום לשכר החציוני במשק ולא לשכר הממוצע.
בשנת 1999 העלה יו"ר ההסתדרות, עמיר פרץ, הצעת חוק שתקבע ששכר המינימום יהיה שווה ערך לאלף דולר, או כ-70 אחוז מהשכר הממוצע במשק. בדצמבר 2004 בסקר שערכה התאחדות התעשיינים בישראל נמצא ש-40% מהמעסיקים במשק אינם מצייתים לחוק ומשלמים לעובדיהם פחות משכר המינימום (כ-3,300 שקל לחודש אז). נשיא התאחדות התעשיינים דאז עודד טירה הציע כי יוקם כוח משטרתי מטעם ממשלת ישראל, שיפעל לאכוף את יישום חוק שכר המינימום אז דחה על הסף את הצעתו של פרץ להעלות את שכר המינימום. הצעת פרץ הפכה בשנת 2006 לאחד הנושאים המרכזיים במסע הבחירות שלו לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה.
בעקבות המשא ומתן הקואליציוני לאחר הבחירות, נקבע שכר המינימום בישראל, החל מ-1 ביוני 2006, ל-3,585.18 ש"ח, שהם 19.28 ש"ח לשעה, לאדם מבוגר. באפריל 2007 הועלה שכר המינימום ל-19.95 ש"ח לשעה. בשנים 2008–2009 עמד שכר המינימום בישראל על כ-57% מהשכר החציוני. ביולי 2010 עלתה בכנסת הצעת חוק להעלאת שכר המינימום מ-3,850 שקל ל-4,600 שקל בחודש. ההצעה נדחתה בתוצאה של 59 חברי כנסת נגד ו-39 בעד.
בעקבות הסכם בין ההסתדרות ונשיאות הארגונים העסקיים, עלה שכר המינימום בשלוש פעימות:
ב-3 בדצמבר 2014 נחתם הסכם קיבוצי בין ההסתדרות ונשיאות הארגונים העסקיים, לפיו שכר המינימום יעלה ל-5,000 ש"ח בשלוש פעימות:
בהסכם נקבע שהוא ייכנס לתוקף רק אם יוצא לו צו הרחבה שיחיל אותו על כל המשק או שתוכנו יאומץ בחקיקה, ובעקבות זאת אושר, בחקיקת בזק, תיקון לחוק שכר מינימום המחיל את עקרונות ההסכם על כל העובדים במדינה.
ב-30 במרץ 2015 נחתם הסכם קיבוצי נוסף בין ההסתדרות לבין נשיאות הארגונים העסקיים, לפיו שכר המינימום יעלה ל-5,300 ש"ח ביום 1 בדצמבר 2017. גם בהסכם זה נקבע כי הוא יכנס לתוקף רק עם מתן צו הרחבה או תיקון חקיקה, וחוק שכר מינימום תוקן בהתאם לכך. בהתאם לחוק, שכר המינימום לשעה הוא 1/186 משכר המינימום החודשי, כלומר 28.49 ש"ח החל מדצמבר 2017. בעקבות קיצור שבוע העבודה החל מאפריל 2018, כך שחודש עבודה ממוצע הוא בן 182 שעות, נקבע בהסכם ששכר המינימום לשעה יעלה ל-29.12 ש"ח.
ב-3 בנובמבר 2021 הוסכם במסגרת עסקת החבילה שחתמה ההסתדרות עם המדינה והמעסיקים על העלאת שכר המינימום באופן מדורג במספר פעימות, כך שהחל מאפריל 2022 יעמוד על 5,400 שקלים, החל מאפריל 2023 על 5,500 שקלים, מאפריל 2024 על 5,700 שקלים, באפריל 2025 על 5,800 שקלים ובדצמבר 2025 יעמוד על 6,000 שקלים. בפועל התעכבה העלאת שכר המינימום שתוכננה לאפריל 2022, בשל חילוקי דעות ודחיית החקיקה בכנסת.
במהלך השנים 2021-2022 הקפיאה הממשלה את עדכונו של השכר הממוצע על פי חוק הביטוח הלאומי, וזאת לאור העליה החדה בשכר הממוצע כתוצאה מהשפעות משבר הקורונה. הקפאה זו נסתיימה בשנת 2023, ובעקבותיה עודכן השכר הממוצע על פי חוק הביטוח הלאומי שעלה מ-10,428 ב-2020 ל-11,730 בשנת 2023. היות וחוק שכר המינימום קובע שיוצמד בכל חודש אפריל כך שיעמוד על לפחות 47.5% מהשכר הממוצע, באפריל 2023 עודכן שכר המינימום כך שיעמוד על 5,571.75 שקלים. הצו לעדכון שכר המינימום נחתם על ידי שר העבודה יואב בן צור ב-22 במרץ 2023.
העלאת שכר הנטו למקבלי שכר מינימום
בתחילת המאה ה-21 פעלה ממשלת ישראל בשלוש דרכים להעלאת ההכנסה נטו של משתכרי שכר המינימום, ללא שינוי בגובהו של שכר המינימום:
חישוב שכר המינימום
בסעיף 3(ב) לחוק שכר מינימום פירוט הרכיבים לחישוב שכר מינימום:
בסעיף מפורטים רכיבים שלא יובאו בחשבון לחישוב שכר מינימום: תוספת משפחה, תוספת ותק, תוספת בשל עבודה במשמרות, פרמיה מדודה, מוסכמת, קבועה או קבוצתית, משכורת י"ג, מענקים על בסיס שנתי והחזר הוצאות לרבות הוצאות כלכלה, אש"ל ונסיעות שמשלם המעסיק.
עבודה נוספת, לרבות שעות נוספות, כוננויות, קריאות פתע - אינן תוספות קבועות ולכן לא באות בחישוב שכר מינימום והתשלום עליהן הוא בנוסף. מכיוון שהשכר המזכה בהשלמה לשכר מינימום מושפע ממבנה השכר ייתכן ששכר ברוטו זהה יביא לתוצאה שונה בחישוב שכר מינימום ולפיכך גם בשכר ברוטו.
אכיפה
על אף ששכר המינימום נקבע בחוק, אכיפתו אינה יעילה. המחקרים של קרנית פלוג וניצה קסיר שבחנו את הציות לחוק, מצאו כי שיעורי הציות לחוק, לאורך כל השנים, נמוכים במיוחד ועומדים על כחמישים אחוזים. עודד טירה, ראש התאחדות התעשיינים לשעבר, העריך בשנת 2004 שכ-40 אחוז מהמעסיקים בישראל אינם מצייתים לחוק, ומשלמים שכר נמוך משכר המינימום. הימנעות של מעסיק מתשלום שכר מינימום חושפת את המעסיק לתביעה אזרחית מצד העובד הנפגע, לתביעה פלילית ולעיצום כספי מטעם פקחי משרד הכלכלה. בית המשפט העליון קבע שחוק שכר מינימום כולל בתוכו גם את החובה לשלם את השכר בזמן בית המשפט לעניינים מנהליים גם ביטל מכרז כאשר הזוכה במכרז הציע מחיר שאינו מאפשר תשלום שכר מינימום.
שיעור מקבלי שכר מינימום
על–פי מרכז אדוה, ב-1994 27% מהשכירים השתכרו עד שכר מינימום, וב-2002 המספר עלה ל-31.7%. רוב גדול של מקבלי שכר מינימום הם נשים. במגזר העסקי, בשנים 1990–2009, עמד שיעור מקבלי עד שכר מינימום לשעה על כ-17% ושיעור מקבלי עד שכר מינימום חודשי על כ-21%. שיעור מקבלי שכר המינימום במגזר העסקי לא גדל משמעותית בעקבות העלייה בשכר המינימום. על פי דין וחשבון שנתי של בנק ישראל, השכר לשעה של כרבע מכלל השכירים בישראל (כ-640 אלף עובדים) היה ב-2012 דומה לשכר המינימום או נמוך ממנו. לכמה קבוצות אוכלוסייה יש ייצוג-יתר בקרב משתכרי שכר נמוך: קבוצות הגיל הצעירות ו מבוגרות במיוחד, בעלי השכלה נמוכה, תושבי הפריפריה ומיעוטים, בקבוצות אלו יש ייצוג יתר בקרב הנשים. על פי נתוני המוסד לביטוח לאומי בשנת 2018 שיעור השכירים שהרוויחו עד שכר המינימום עמד על 35%.
מידע לעובד על גובה שכר המינימום
סעיף 6ב לחוק שכר מינימום מחייב להציג בכל מקום עבודה הודעה בעניין שכר המינימום וגובהו. נוסח ההודעה נקבע בתקנות שכר מינימום (מודעה בדבר עיקרי זכויות העובד לפי החוק), התשס"ה-2005.
בתיקון 24 לחוק הגנת השכר נקבע שיש להציג לכל עובד בתלוש המשכורת את שכר המינימום לחודש ושכר המינימום לשעה.
אראס
אראס (בצרפתית: Arras) היא בירת מחוז פה דה קאלה שבצפון צרפת ובירתה ההיסטורית של הפרובינציה של ארטואה.
גאוגרפיה
העיר נמצאת בהצטלבות הנהרות סקארפ וקרינשון, כ-170 קילומטר מצפון לפריז. היא נמצאת על הצטלבות הדרכים פריז-ליל ו-קאלה-ריימס ועל קו מסילת הברזל פריז-ליל.
דמוגרפיה
שטח העיר 11.63 קמ"ר. מספר תושביה של אראס הגיע ל-46,193 ב-2007, וצפיפות האוכלוסין היא 3,490 תושבים לקמ"ר. ביישוב העירוני (כולל הפרברים) מתגוררים כ-400,000 תושבים. מ-1968 עד 1990 חלה ירידה במספר תושבי העיר, אך מאז אוכלוסייתה נמצאת במגמת עלייה.
היסטוריה
מייסדי העיר היו אנשי השבט הקלטי של הארטבאטים, ומאוחר יותר נודעה כעיר משמר רומית בשם ארטבאטום. במשך מאות בשנים הייתה אראס עיר גבול בין צרפת לבין ארצות השפלה. במאה האחת עשרה הייתה העיר מקום מושבם המועדף של רוזני פלנדריה. ב-1384 עברה לידי פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, באמצעות קשרי נישואים. ב-1435 נחתם בעיר חוזה אראס, הסכם השלום בין פיליפ השלישי לבין שארל השביעי, מלך צרפת. ב-1482 נחתם הסכם אראס, בין לואי האחד עשר, מלך צרפת לבין מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שאישר את שלטון צרפת בבורגון, בפראנש-קונטה ובארטואה, ואת שלטון האימפריה הרומית הקדושה בארצות השפלה.
ב-1793–1794 השתולל בעיר שלטון הטרור של המהפכה הצרפתית וגבה מחיר של כ-400 תושבים, שהוצאו להורג באמצעות גיליוטינה. במלחמת העולם הראשונה הייתה אראס בקו החזית, שני קרבות נערכו בקרבה המיידית של העיר: קרב אראס (1914) וקרב אראס (1917) וקרבות נוספים נערכו בסמוך. כתוצאה, העיר נהרסה והוקמה מחדש אחרי המלחמה. במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את העיר, והוציאו להורג במצודת אראס 240 חשודים בהשתייכות למחתרת הצרפתית.
כלכלה
כבר במאה השתים-עשרה החלה להתפתח בעיר תעשיית שטיחי קיר. במאה הארבע-עשרה ובמאה החמש עשרה הפכה לעיר טקסטיל משגשגת, שהתמחתה בייצור שטיחי קיר מצמר שפיארו ארמונות וטירות בכל רחבי אירופה, וסחורתה הגיעה עד לשוקי המזרח הרחוק. כיום יש בעיר תעשיות מכניות וכימיות ומסחר מפותח בבגדים ובצרכי קוסמטיקה. ב-1992 הוקמה באראס אוניברסיטת ארטואה.
אתרי תיירות
תיירים בריטים, הולנדים וגרמנים מבקרים בעיר לעיתים תכופות. במרכז העיר שלוש כיכרות: כיכר גראנד פאלאס, כיכר ארו, וכיכר פטי פאלאס. כיכרות אלה מוקפות בבניינים שנבנו מחדש אחרי שנהרסו במלחמת העולם הראשונה ובהם: בניין העירייה שנבנה בסגנון גותי, והקתדרלה מן המאה התשע עשרה. הקתדרלה המקורית של אראס, שנבנתה בין 1030 ל-1396, נהרסה בתקופת המהפכה הצרפתית. בעיר ניצבת גם אנדרטה לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
שני אתרים הקשורים להיסטוריה הכלכלית והצבאית של העיר הם המנהרות (les Boves). מנהרות אלה תחילתן בחציבת אבנים לבנייה בתת-הקרקע החל מהמאה ה-10. בהמשכן שימשו כמחסני החנויות שמעל, לאיסום מזון ואף למגורים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה בקרב אראס (1917) השתמש הצבא הבריטי במנהרות אלה לפריצת הקווים הגרמנים. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשו כמקלטים המוניים מפני הפצצות הגרמנים והבריטים. כיום משתמשים בחלק מהמנהרות כמחסנים, מסעדות כאתר לסיורי תיירות וכן כמוזיאון ב"מחצבות וולינגטון" (Carrière Wellington) המנציח את חלקן של המנהרות בקרב על אראס.
בניה המפורסמים של אראס: אדם דה לה האל, משורר מן המאה השלוש עשרה. המהפכן מקסימיליאן רובספייר נולד באראס ב-6 במאי 1758. גי מולה, ראש ממשלת צרפת 1956- 1957.
רוני ליבוביץ
ביוגרפיה
ליבוביץ נולד ליהושע (שוקי) ודבורה (לבית רוטשילד) ליבוביץ והוא בן לאחת המשפחות העשירות בישראל. סבו מצד אביו, חיים לייבוביץ, הקים בתל אביב בשנת 1931 את מפעל "עץ הזית". הוא גדל בשכונת תל גנים שברמת גן ולמד בבית הספר "תל גנים" שבשכונה. בהיותו נער נשלח על ידי הוריו לפנימית "הדסים", שם למד במשך כשנה וחצי עד שהנהלת המוסד יזמה את סיום לימודיו. לאחר מכן החליף מספר בתי ספר ולפני גיל 16 הפסיק את לימודיו ויצא לעבוד.
בנובמבר 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התובלה. ביוני 1973 סיים קורס קצינים בסיסי בבה"ד 1. ליבוביץ הוסמך לקצין תובלה ובאוקטובר 1973 עת פרצה מלחמת יום הכיפורים הוצב בדרום. בעודו בשירות צבאי נישא לאיריס וכשנה מאוחר יותר נולד בנם היחיד - ליאל.
בסוף שנות השבעים הצטרף לעסקי המשפחה בישראל ובארצות הברית. ליבוביץ חילק זמנו בין הרצליה (בה התגורר) לניו יורק. לקראת סוף שנות השמונים הסתכסך עם משפחתו על רקע עסקי ונפרד ממנה. ליבוביץ השקיע בכמה עסקים ונקלע לחובות.
ב-21 בפברואר 1989 ביצע ליבוביץ שוד בנק ראשון בסניף הבנק הבינלאומי בהרצליה פיתוח ליד ביתו. ב-7 באוקטובר 1990 ביצע את שוד הבנק האחרון שלו בסניף בנק הפועלים ברמת גן. ב-18 באוקטובר 1990 נתפס ליבוביץ' בידי שוטרי תחנת גבעתיים והובא למשפט.
בניגוד לדיווחי העיתונות מתקופת מעשי השוד עצמם ובניגוד להערכות המשטרה בשנות האלפיים טען ליבוביץ כי מעולם לא השתמש באופנוע עבור מעשי השוד שביצע. לסניפים אותם שדד, הוא נהג להגיע ברגל או באמצעי תחבורה אחר. הכינוי "האופנובנק" דבק בו לטענתו, משום שנהג לחבוש קסדה בעת השוד על מנת לטשטש את זהותו. בעבר רווחה האמונה השגויה כי שדד את הבנקים באופנוע ולאחר השוד הסתלק במשאית, בזמן שהמשטרה מחפשת אופנוען. יתרה מזאת, לאחר שבית המשפט גזר על ליבוביץ' לפצות את הבנקים ששדד ורכושו עוקל לצורך העניין, בנק לאומי העמיד למכירה אופנוע שהיה ברשות ליבוביץ' וכדי להעלות את מחירו, הבנק טען כי זהו האופנוע, ששימש למעשי השוד.
בשניים ממעשי השוד ירה ליבוביץ באקדח.
לאחר תפיסתו
בחקירתו הודה במעשי השוד שביצע ושיתף פעולה עם חוקריו באופן מלא. ימים ספורים לאחר לכידתו החזיר את כל הכספים ששדד. בבית המשפט המחוזי נגזר דינו לעשרים שנות מאסר, אך בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונשו ל-14 שנות מאסר, לאחר שגם התביעה הסכימה להפחתת העונש. בפסק דינו של המשנה לנשיא מנחם אלון הובאו שיקוליו להפחתת העונש:
אופנועו האישי חולט על ידי המדינה. ליבוביץ' ריצה שמונה שנות מאסר ושוחרר בשנת 1998 לאחר ניכוי שליש וחנינה מנשיא המדינה עזר ויצמן.
לאחר שחרורו מהכלא מתפרנס ליבוביץ ממתן הרצאות על מעשי השוד והחיים בכלא. הוא מנהל אתר אינטרנט בשם "האופנובנק", בו הוא מייעץ לאנשים שצפויים להיכנס לכלא כיצד לשרוד.
בתקופת מעשי השוד, היו רבים שהזדהו עם השודד וראו בו גיבור שהצליח "להכות את הבנקים והממסד". מאז השתחרר זוכה ליבוביץ למעקב מדורי רכילות בתקשורת.
בחודש מרץ 2014 החל שידורו של סרטון פרסומת לקטנוע, בכיכובו של ליבוביץ. לאור מחאות הורתה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להפסיק את שידור הסרטון בנימוק שהוא מעודד עבריינות, אך בהמשך התירה שידור גרסה מקוצצת שלו.
בשנת 2021 הועלה המחזמר "האופנובנק" אודות סיפורו, על ידי תיאטרון הצפון. השחקן גיל פרנק גילם את דמותו של ליבוביץ.
משפחתו
מנישואיו הראשונים נולד בנו, פרופסור ליאל ליבוביץ - סופר, עיתונאי וחוקר משחקי וידאו באוניברסיטת ניו יורק.
מאז שחרורו מהכלא, חי ליבוביץ בזוגיות עם יסמין מרחב, מנהלת משרד הפרסום "באומן בר ריבנאי אקספרט", אותה הכיר עוד בעת ריצוי עונשו. בשנת 2013 נישאו בני הזוג באי טאנה שברפובליקת ונואטו וליבוביץ אימץ את בתה.
תסמופוריה
תסמופוריה (ביוונית עתיקה: θεσμοφόρια) היה שמו של חג דתי שנחוג ביוון העתיקה. התסמופוריה נחוג רק על ידי נשים לכבוד דמטר ובתה קורה/פרספונה. חג זה נועד להגברת הפוריות, וכמו כן היה לו קשר לחקלאות. החג היה נפוץ ביוון כולה, נחוג בעונת הזריעה, כלומר בסתיו, ובמהלך החגיגות הוקרבו קורבנות. באתונה החג נחוג במקום בשם תסמופוריון וכלל שלושה ימים של מגורים משותפים ופולחן משותף של נשים נשואות או אלמנות בלבד.
חג זה, בהיותו חגן של הנשים, אפשר מפגש בין אימהות לבין בנותיהן הנשואות. על פי המקובל באותה תקופה, נשים היו נישאות לבית בעליהן ובכך התנתקו מביתן. היו בעלים שהתנגדו לביקור החותנת ו/או התנגדו לביקור נשותיהן בבית בו גדלו, וכך נותר החג כשסתום ביטחון חברתי ממוסד למפגשים אלו.
חיים גוגנהיימר
חיים (היינריך) וולטר גוגנהיימר (באנגלית: Heinrich Walter Guggenheimer; 21 ביולי 1924 – 4 במרץ 2021) היה פרופסור למתמטיקה יהודי-אמריקאי יליד גרמניה שעסק בגאומטריה, טופולוגיה, גאומטריה אלגברית וקמירות. הוא פרסם גם כמה ספרים בתחום חקר היהדות, ביניהם תרגום ופירוש של כל התלמוד הירושלמי לאנגלית.
ביוגרפיה
חיים (היינריך) גוגנהיימר נולד ב-21 ביולי 1924 בנירנברג, גרמניה. הוא בנם של מרגריט בלוך וזיגפריד גוגנהיימר. הוא למד במכון הטכנולוגי של ציריך, וקיבל את תעודתו ב-1947 ואת הסמכתו כד"ר למדעים בשנת 1951. הדוקטורט שלו היה תחת הכותרת "על יריעות אנליטיות מורכבות עם מדד קלר". ופורסם בגרמנית בכתב העט המתמטי החשוב Commentarii Mathematici Helvetici.
גוגנהיימר החל את הקריירה שלו באוניברסיטה העברית כמרצה בשנים 1954–1956 ולאחר מכן היה פרופסור באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1956–1959. ב-1959 היגר לארצות הברית שם הפך לאזרח ב-1965. משרתו הראשונה הייתה באוניברסיטת וושינגטון סטייט, שם הוא היה פרופסור חבר. לאחר כשנה הוא עבר לאוניברסיטת מינסוטה, שם הפך לפרופסור מן המניין ב־1962. בעודו במינסוטה כתב את ספרו "גאומטריה דיפרנציאלית" (1963), ספר לימוד המטפל ב"בעיות קלאסיות בשיטות מודרניות". לדברי רוברט הרמן בשנת 1977 "מבין המחקרים של היום, הטוב ביותר מנקודת המבט של תוכנית ארלנגן הוא "גאומטריה דיפרנציאלית" של היינריך גוגנהיימר".
עד 1995 גוגנהיימר פרסם באופן קבוע מאמרים בכתבי עת מתמטיים שונים. כמפקח על לימודים לתואר שני במינסוטה ובניו יורק, היו לו שישה סטודנטים שעברו לדוקטורט עם תזות בפיקוחו, שניים במינסוטה וארבעה בניו יורק.
גוגנהיימר תרם רבות גם בתחום מחקר מדעי היהדות. ב-1966 כתב את המאמר "בעיות לוגיות במסורת היהודית". בשנת 1992 כתב גוגנהיימר ביחד עם אשתו חוה את "שמות משפחה יהודיים ומוצאם" וב-1995 כתב גוגנהיימר הגדה לפסח, העושה השוואות בין נוסחי ההגדה השונים וכן נושאת פירוש נרחב על סדר ההגדה. בשנת 2005 פרסם גוגנהיימר תרגום ופירוש למדרש סדר עולם. בין השנים 2000 ל-2015 גוגנהיימר פרסם 17 כרכים של תרגום ופירוש מחקריים על כל התלמוד ירושלמי באנגלית בהוצאת דה גרויטר. בשנת 2018 הוציא פירוש קצר על התורה באנגלית בהוצאת כתב האמריקאית.
נפטר ב-4 במרץ 2021.
סעיד מולאי
סעיד מולאי (בפרסית: سعید ملایی; במונגולית: Саид Моллай; באזרית: Səid Mollayi; נולד ב-5 בינואר 1992) הוא ג'ודוקא אזרי ממוצא איראני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, סגן אלוף אולימפי מטוקיו 2020 ואלוף העולם (2018).
קריירה מקצועית
באליפות העולם 2017, שנערכה בבודפשט, מולאי זכה במדליית הארד. בקרב הראשון הוא ניצח את ולדימיר זולוייב הקירגיזי באיפון, בקרב השני הוא ניצח שוב באיפון את אלכסיוס נתנאצידיס היווני, ובשמינית הגמר גבר בווזארי על מוחמד אבדלל המצרי בזמן ניקוד זהב. ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את פרנק דה ויט ההולנדי, בחצי הגמר הפסיד בווזארי למתאו מרקונצ'יני האיטלקי ונשר לקרב על הארד בו גבר באיפון לאחר 60 שניות על לאסלו צ'וקניאי ההונגרי.
באליפות העולם 2018, שנערכה בבאקו, זכה מולאי במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את אטיין בריאן הקנדי, בקרב השני הוא ניצח באיפון את סוונביורן יורה האיסלנדי, ובשמינית הגמר הוא ניצח שוב באיפון את אנרי אגוטידזה הפורטוגלי. ברבע הגמר, ניצח בווזארי את מתיאס קאס הבלגי, ובחצי הגמר הוא ניצח בווזארי את ודאט אלבייראק הטורקי בתוך זמן ניקוד זהב. בגמר, פגש מולאי את סוטארו פוג'יווארה היפני. הקרב נגמר בשוויון נקודות ונכנס לניקוד זהב. 16 שניות בתוך זמן ניקוד זהב מולאי הצליח להטיל את פוג'יווארה באיפון וניצח. באותה השנה הוא גם השתתף במשחקי אסיה, שנערכו בג'קרטה וזכה במדליית הכסף.
באליפות העולם 2019, שנערכה בטוקיו, סיים מולאי במקום החמישי. הוא הגיע עד שלב חצי הגמר בו הפסיד למתיאס קאס הבלגי ונשר לקרב על מדליית הארד בו הפסיד ללוקה מאיסורדזה הגאורגי. לאחר התחרות מולאי לא חזר לאיראן, והגיע לגרמניה, שבה יש לו דירה. בריאיון ל-"Iran International", ערוץ טלוויזיה בפרסית שמשודר מבריטניה, טען מולאי שבמהלך התחרות הופעלו עליו לחצים ואיומים בסנקציות עליו ומשפחתו מגורמים איראניים וביניהם ראש הוועד האולימפי האירני, להפסיד כבר בחצי הגמר מחשש שיפגוש את שגיא מוקי הישראלי בגמר. מולאי הבהיר שאיננו פליט ואינו מתכוון לבקש מקלט בגרמניה ומתכוון להתחרות באולימפיאדת טוקיו ב-2020 תחת הדגל האולימפי (הדגל משמש ספורטאים פליטים או כאלו המתמודדים במסגרת אישית). בתחילת דצמבר 2019 זכה לאזרחות מונגולית.
בפברואר 2021, נחת מולאי לראשונה בישראל, כדי להתחרות בגראנד סלאם תל אביב, שם זכה במדליית כסף.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה מולאי במדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג במקום השישי מבין המתחרים והחל את דרכו בסיבוב השני, בו ניצח באיפון את דידאר חמזה הקזחי. בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את מוראד פאטייב האזרי בתוך זמן ניקוד זהב וברבע הגמר ניצח באיפון את טאטו גריגלאשווילי הגיאורגי כשתי דקות מפתיחת הקרב. בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את שאמיל בורכשווילי האוסטרי באמצעות שני ניקודי ווזארי. בגמר מולאי התמודד מול טקאנורי נגאסה היפני ולאחר כארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב. בתום קרוב לעשר דקות של קרב, הפסיד מולאי בווזארי לאחר שהיפני הפיל אותו על צידו.
בשנת 2022 החל לייצג את אזרבייג'ן.
שלמה בוחבוט
שלמה בוחבוט (נולד ב-8 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי ישראלי. עמד בראש מעלות-תרשיחא, כמועצה מקומית ואחר-כך כעירייה, במשך 42 שנים, (1976–2018), שני רק לאברהם קריניצי במשך הכהונה לראש רשות מוניציפלית בישראל. כיהן כראש מרכז השלטון המקומי בישראל, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ויו"ר פורום יישובי קו העימות.
ביוגרפיה
בוחבוט נולד במרוקו בשנת 1944. ב-1954 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.
בשנים 1971-1963 עבד כמזכיר לשכת הסעד של מעלות תרשיחא, וגם שימש מזכיר המשמרת הצעירה במפא"י. בשנת 1974 נבחר כחבר מועצת מעלות תרשיחא, ובמהלך הקדנציה הראשונה שלו, ב-1976, היה לראש המועצה המקומית, תפקיד בו כיהן במשך 42 שנה ברציפות עד (2018). זהו משך הכהונה השני באורכו של אדם כראש יישוב במדינת ישראל (אברהם קריניצי כיהן במשך 43 שנים כראש עיריית רמת גן).
היה פעיל במפלגת יחד ולקראת הבחירות לכנסת ה-11 שובץ מטעמה במקום החמישי, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-3 מנדטים. בשנת 1992 נבחר לכנסת מטעם מפלגת העבודה, אך אחרי קדנציה אחת בלבד העדיף להתמקד בתפקידו כראש המועצה, מה גם שהחוק האוסר על חברי הכנסת לכהן במקביל כראשי רשויות מקומיות עמד להיכנס לתוקפו.
עם הפיכתה של מעלות-תרשיחא ממועצה מקומית לעיר, בשנת 1996, הוא הוגדר מאותה עת כראש העירייה הראשון שלה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 עזב בוחבוט את מפלגת העבודה והצטרף לקדימה, ממנה פרש כעבור שנה. בהמשך שב למפלגת העבודה.
בוחבוט מנחה תוכנית רדיו בשם "קו העימות" ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2009 נבחר לשמש ראש מרכז השלטון המקומי בישראל. בהמשך השנה התפרסם תחקיר במוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, שבו נטען כי ניצל את מעמדו כראש עיריית מעלות-תרשיחא כדי להיטיב עם מקורבים.
ב-2018 התמודד מול ארקדי פומרנץ במירוץ לראשות העיר. בסיבוב השני הובס על ידי פומרנץ, שגרף 64% מהקולות.בוחבוט נשוי-בשנית לקרן ולהם ארבעה ילדים. מנישואיו הראשונים הוא אב לשלושה. אחד מהם הוא השחקן והבמאי אייל בוחבוט.
מוצר צריכה
מוצרי צריכה (באנגלית consumer good לעיתים גם final good) הם מוצרים המוצעים למכירה וניתנים לקניה ולשימוש מיידי על ידי צרכנים סופיים. בניגוד למוצרי הון או חומרי גלם, או חומרים המיועדים לתהליך הייצור. מוצרי צריכה משמשים בעיקר לצריכה פרטית.
חגית רוזנבאום
חגית רוזנבאום היא עיתונאית ישראלית. כתבת וסגנית העורך בעיתון "בשבע" והעורכת הראשית של המגזין "אתנחתא". בעבר כתבת באתר החדשות "ערוץ 7".
ביוגרפיה
נולדה בשנת ה'תשמ"א בפתח תקווה לרב צבי רוטנברג - רב קהילה בעיר ולליפה - מחנכת באולפנת צפירה. למדה בבית הספר היסודי של רשת דרכי נועם ובאולפנה שלה, הדריכה כשנתיים בסניף המקומי של תנועת הנוער עזרא עד שסולקה מהדרכה מאחר שסירבה להשתתף בישיבות צוות מעורבות מטעמי צניעות. לאחר מכן שירתה שירות לאומי בתנועת אל עמי, במסגרתה העבירה שיעורי יהדות בבתי ספר ממלכתיים בערי הגליל - מעלות, נהריה, שלומי, מושב בצת, ועוד.
בהמשך למדה שש שנים באוניברסיטת בר-אילן במסגרתם סיימה תואר ראשון בתושב"ע בהצטיינות יתרה ולמדה לתואר שני אותו לא השלימה. במהלך שנות הלימודים סייעה לעולות חדשות מאתיופיה באולפנת רעות בתגבור ולימוד לבגרויות. בבר-אילן גם התחילה לימודי עיתונאות ותקשורת, אך תוך כדי הלימודים השתלבה בעבודה בעיתון "בשבע", ולכן לא המשיכה את הלימודים. תקופה מסוימת עבדה גם עם עמותת עם ישראל אחד בהעברת שיעורי יהדות בבתי ספר מממלכתיים, אך פרשה מחמת "אי התאמה אידאולוגית".
לימדה במדרשות שונות - מדרשת בינת בשבות רחל, מדרשת שילת באלוני שילה, ומדרשה לנשים בקריית אונו. שיעוריה עסקו בהוראת גמרא, סוגיות בנושא ארץ ישראל ו"בין ישראל לעמים.
כעיתונאית
בשנת ה'תשס"ג, עם הקמת העיתון בשבע, הצטרפה לצוות העיתון ומונתה לכתיבת מדור הילדים בעיתון, אותו כתבה מאז במשך כחמש עשרה שנים. שנה לאחר מכן התקבלה ככתבת מן המניין בעיתון, ובמקביל עבדה ככותבת ידיעות חדשותיות באתר ערוץ 7. במהלך השנים השתלבה בסוגי הכתיבה השונים בבשבע - כתבות מגזין, אקטואליה וכתיבת ידיעות חדשותיות. מרבה לכתוב בעניינים תורניים והתיישבותיים.