cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית תלפיות
התאמה לתוכנית תלפיות
התאמה לתוכנית תלפיות מוערכת ונבחנת במספר היבטים – התעניינות וזיקה לתחומים המדעיים והטכנולוגיים, כאשר כישרון וידע בנושאים הללו הן דרישות הכרחיות מהמועמדים. כמו כן נדרשים הישגים לימודיים גבוהים מוכחים מן המועמדים. בנוסף לזאת, גם להיבטים אישיותיים ישנה חשיבות; בוגרי תלפיות אינם מיועדים להיות "מדענים במגדל שן" אלא להשתלב בצוותים, לעבוד תוך מגע רצוף עם גורמים רבים, ובהמשך מסלולם המקצועי אף לקחת חלק בהובלה ובמנהיגות של המחקר והפיתוח הביטחוניים. בהתאם לכך, נדרשות תכונות כגון יכולת להשתלב בעבודת צוות, פוטנציאל ויכולת להוביל ולהנהיג, יכולת להבחין בין טפל לעיקר, קבלת החלטות ועוד. מעבר לכך, דרושים מוטיבציה ורצון לתרום במסגרת מערכת הביטחון.
תהליך המיון לתוכנית תלפיות נבנה באופן שייתן מענה הולם למתואר לעיל. התהליך אורך מספר חודשים ומתקיים במהלך כיתה י"ב, בחודשים ספטמבר–מאי.
תהליך המיון לתוכנית תלפיות
לאחר ביצוע מבדקי הצו הראשון, מתבצע איסוף נתונים לגבי מועמדים מתאימים, שיעמדו בדרישות.
מועמדים שנבחרו יוזמנו ליום מבחנים מדעיים ופסיכוטכניים. המלשבי"ם שעברו את שלב זה, מוזמנים לסדרת מיון בת יומיים שבה יבחנו במבחנים מקצועיים, קבוצתיים ואישיותיים. לאחר מכן, אלה שנמצאו מתאימים יזומנו למבדקי קצונה וראיונות אישיים שהם השלב הסופי בתהליך המיון. בסופו של התהליך מתקבלים כ-70 - 80 מלשב"ים לתוכנית.
במהלך התקדמות תהליך המיון מבוצעת הסברה ונמסרים נתונים למועמדים אודות התוכנית.
הכשרה ותקופת שירות
ההכשרה במסגרת תוכנית תלפיות נמשכת כ-36 חודשים. היא משלבת פרקי לימוד אקדמיים לצד תכנים ואימונים צבאיים. תקופות הלימוד חופפות פחות או יותר את הסמסטרים האוניברסיטאיים הרגילים. יתרת הזמן מנוצלת לביצוע הכשרות טכנולוגיות וצבאיות מגוונות.
ההכשרה בתוכנית מבוססת על מודל "דמות הבוגר", על פיו בוגר תלפיות נדרש להיות מנהיג ביטחוני-טכנולוגי. המודל מבוסס על שלושה צירי הכשרה: הראשון הוא ציר המנהיגות, שמהותו פיתוח יכולות הנהגה והובלה בנוסף ליכולות עבודה בצוות על מנת מימוש יעדים מבוקשים. הצוערים חווים ציר זה דרך התנסויות בהובלת פרויקטים ויוזמות, ודרך הרצאות וסדנאות שמועברות על ידי מרצים חיצוניים. הציר השני הוא הציר הערכי, המושתת על ערכי צה"ל וחיל האוויר ועל ערכי האתיקה של המחקר המדעי; במהלך ההכשרה מעודדים את הצוערים לפתח זהות ערכית שמגדירה את סט התכונות עליהם הם מסתמכים בקבלת החלטות. הציר השלישי הוא הציר המקצועי, המורכב משלושה מרכיבים: בסיס ידע רחב, יכולת ניתוח ומימוש פתרונות, וראייה מערכתית. הצוערים עוברים סדנאות מקצועיות, שומעים הרצאות שמטרתן הרחבת הידע, ונדרשים להתמודד עם בעיות המדמות תרחישים שהם עלולים להתמודד איתם בקבע.
דרך שלושת הצירים מורכבת ההכשרה האישיותית ששמה דגש על מצוינות בשלל רבדים ולא רק אקדמית.
ההכשרות הצבאיות נחלקות להכשרות כלליות כגון טירונות וקורס קצינים, ולהכשרות ייחודיות לתלפיות - סדרות אימונים בנות מספר שבועות ברוב חילות צה"ל, המורכבות מאימונים, סיורים והרצאות בכירים אודות כל חיל - תפקידיו, מערכות הלחימה שלו, תהליכי פיתוח המתבצעים בו ועוד.
המתקבלים לתוכנית עוברים בקיץ לפני תחילת הלימודים סדרת טרום טירונות. לאחר-מכן מגיעים הצוערים לטירונות קרבית בבסיס האימונים של חטיבת הצנחנים (בה עוברים הכשרת רובאי 04). עם תחילת הלימודים משתכנים התלפיונים בבית הספר לפיקוד ומנהיגות של חיל האוויר הממוקם בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית.
מעבר לקורסים הרגילים, הנלמדים באוניברסיטה, משתתפים התלפיונים בקורסים סגורים המיועדים להם בלבד. יתר על-כן, מבצעים מטלות שונות בבסיס ומשתתפים בפעילויות חברתיות שונות. בנוסף, התלפיונים מבצעים פרויקטים לאורך השנים, ואף ממלאים תפקידים כסגל התוכנית בשנה השלישית.
הפרויקטים שמבצעים התלפיונים כוללים פיתוחים טכנולוגיים, כאשר הפרויקט המרכזי הוא פרויקט מגדל־דוד המתקיים בשנה השנייה של ההכשרה. מגדל־דוד הוא מיזם חברתי טכנולוגי שמובילה תוכנית תלפיות, מטרתו היא לתת לצוערי תלפיות להתנסות עם פרויקטים בעולם האמיתי, שמבוססים על צרכים של עמותות ומשרדים ממשלתיים, משרד הביטחון וגופים צבאיים, לפרויקט אין מטרות רווח.
הפרויקט הוקם לפני כשלוש שנים, על פי רעיונות והצעות שעלו מבוגרי התכנית. במהלך הפרויקט הצוערים עובדים בזוגות או בשלשות, הם מקבלים את הצורך עליו הם צריכים לענות מאחד מהגופים שהוזכרו קודם לכן ולאחר מכן מקבלים יד חופשית להתמודדות עצמאית על מנת למצוא פתרון ויצירת תוצר. לאחר כמה חודשים של עבודה עצמאית הם מגייסים חברי צוות שיעבדו תחתיהם על הפרויקט. חברי הצוותים הם תלמידי תיכון או אוניברסיטה המשתתפים בתוכניות מצוינות, או צוערי תלפיות בשנתם הראשונה אם מדובר בפרויקטים פנים-צה"ליים. לאחר עבודה אינטנסיבית של כ-8 חודשים, הם מגישים את התוצר הסופי לגוף שהעלה את הבעיה איתו היו בקשר לאורך כל התהליך, ומבצעים עמו הטמעה של הפרויקט על מנת לפתור את הבעיה.
מבין התכנים שצוערי תלפיות עוברים:
נשירה מהמסלול
נשירה מהמסלול מתבצעת באמצעות ועדת היגוי המתכנסת בין שלוש לארבע פעמים במהלך השנתיים הראשונות של ההכשרה, ומוסמכת להפסיק את הכשרתם של צוערים על רקע מקצועי, אישיותי או ערכי. צוערים שהודחו או פרשו מהתוכנית משלימים את שירותם בתפקידים מגוונים במערכת הביטחון, ולעיתים נדרשים להמשיך בשירות קבע בהתאם לזמן עזיבת התוכנית, זאת על פי חוזה ההצטרפות לתוכנית עליו חתמו טרם הגיוס.
טודרוס בן יהודה אבולעפיה
טודרוס בן יהודה הלוי אבולעפיה (1247–1306) היה משורר עברי מספרד הנוצרית בימי הביניים.
קורות חיים
נולד בטולדו באמצע המאה ה-13 כבן למשפחת הרבנים הספרדית אבולעפיה. טולדו הייתה באותה עת בשליטת כתר קסטיליה, אך התרבות בה עדיין הייתה משוערבת במידה רבה. אבולעפיה נחשב לגדול המשוררים היהודים בספרד בתקופת המלך אלפונסו העשירי (1252-1284) ובנו סנצ'ו הרביעי (1284-1295) מקסטיליה. יצירתו מסמלת את תחייתה של השירה העברית בספרד במאה ה-13, לאחר הרדיפות הקשות נגד היהודים בימי שושלת אל-מוואחידון.
בצעירותו קיבל חינוך אנדלוסי טיפוסי שכלל שילוב של לימודי חול וקודש. מנעוריו החל לחבר שירי הלל לכבוד אישים יהודים רמי דרג בחצרו של המלך אלפונסו העשירי, בהם שלמה ויצחק אבן צדוק, טודרוס בן יוסף ואחרים. למשך זמן מסוים התפרנס אבולעפיה מעבודה בשירות שלמה אבן צדוק, בגביית מיסים עבור מלך קסטיליה. לאחר מכן הוא עבר לעבוד ישירות תחת המלך ונהנה ממנעמי חצר המלוכה. אבולעפיה נתן למלך כמתנה כתר ועליו פסוקים בעברית. בתקופה זאת הוא חיבר שירים עבריים רבים המשבחים את המלך ובני משפחתו, מתארים את חיי הצעירים היהודים בטולדו ואת חייו שלו עצמו.
בשנת 1279, כתוצאה מסכסוך בחצר המלוכה, נגזר דין מוות על שלמה בן צדוק. שנתיים לאחר מכן אבולעפיה ויהודים רבים הושלכו לכלא. כתוצאה מהחוויה חלו שינויים בשירתו של אבולעפיה. לאחר שחרורו ממאסר נדד מעט בין אראגון ואל-אנדלוס, ולבסוף חזר לטולדו. בשנת 1289 הצטרף לחצר המלך סנצ'ו השישי ושירת את משפחת המלוכה במספר תפקידים כלכליים. השנה האחרונה המוזכרת בשיריו של אבולעפיה היא 1298, אך הוא כנראה חי מספר שנים נוספות.
אבולעפיה הותיר מאחוריו דיוואן גדול של שיריו, לו הוא קרא "גן המשלים והחידות", הכולל כ-1,100 שירים. הוא ראה דפוס לראשונה בשנת 1932 בהוצאת החוקר הארצישראלי דוד ילין בשיתוף עם דוד בן סלימאן צמח על פי כתב יד שאיתר והעתיק שאול עבדאללה יוסף. בשירתו של אבולעפיה יש מרכיבים ייחודיים רבים ביחס לשירת ספרד, בין היתר בהשפעת השירה הספרדית-הנוצרית.
חלוקה (תורת הקבוצות)
בתורת הקבוצות, חלוקה (לפעמים נקראת חלוקה זרה) של קבוצה X, היא אוסף של תת קבוצות לא ריקות של X, שהן זרות בזוגות ומכסות את X (דהיינו, X שווה לאיחוד שלהן).
יחס העידון
על אוסף החלוקות של קבוצה X מוגדר יחס סדר חלקי הנקרא "יחס העידון"; חלוקה אחת מעודנת יותר מהשנייה אם קבוצותיה מוכלות בקבוצות החלוקה השנייה. באופן הזה החלוקה המעודנת יותר היא למעשה איחוד של חלוקות של קבוצות החלוקה הפחות מעודנת. באופן פורמלי, חלוקה מעודנת יותר מחלוקה  אם ורק אם לכל  קיימת \beta \in J כך ש-. יחס העידון הופך את אוסף החלוקות של הקבוצה X לסריג שהמינימום והמקסימום שלו הן החלוקות הטריוויאליות.
חלוקות של קבוצות סופיות
לחלוקות של קבוצת המספרים 1,2,...,n יש חשיבות רבה בקומבינטוריקה ותחומים אחרים של המתמטיקה.
חבורה פרימיטיבית
בתורת החבורות, כאשר חבורה G פועלת על קבוצה, ניתן לדבר על חלוקות שהן אינווריאנטיות תחת אותה חבורה או ועל חלוקות שאינן כאלו. חלוקה נקראת G-אינווריאנטית אם עבור כל איבר מ-G, \ g \in G מתקיים: כלומר איברי החבורה לכל היותר מחליפים בין קבוצות החלוקה אך לא לוקחים קבוצה מהחלוקה המקורית לקבוצה שלא נמצאת בחלוקה. חבורות שהחלוקות האינווריאנטיות היחידות שלהן הן החלוקות הטריוויאליות נקראות חבורות פרימיטיביות.
דרבישייר
דרבישייר (באנגלית: Derbyshire) הוא מחוז אנגלי השוכן במזרח המידלנדס. המחוז גובל במנצ'סטר רבתי בכיוון צפון-מערב, מערב יורקשייר בצפון, דרום יורקשייר בצפון-מזרח, נוטינגהאמשייר במזרח, לסטרשייר בדרום-מזרח, סטפורדשייר במערב ובדרום-מערב וצ'שייר במערב. רוב שטח הפארק הלאומי 'אזור הפסגות' נמצא בדרבישייר, כמו גם היער הלאומי וחלקם הדרומי של הרי הפניין.
היסטוריה
כבר לפני כ-200,000 שנים עברו באזור שבו שוכן כיום המחוז בני אדם, וככל הנראה הם הותירו אחריהם גרזן שנמצא ליד הופטון ותוארך לתקופת האקואלן. התיישבויות נוספות הוקמו בתקופת האבן הקדומה המאוחרת ותקופת האבן החדשה, לאחר שחבורות ציידים התאספו וחצו את הטונדרה הגבעתית. העדויות לשבטי הנוודים הללו מרוכזות במערות אבן גיר השוכנות בגבול עם נוטינגהאמשייר. שאריות שנמצאו במערות סייעו בתיארוך ההתיישבות לתקופה שבין 12,000 ל-7,000 שנים לפני הספירה. תילי קבורה של מתיישבים נאוליתיים פזורים ברחבי המחוז (לדוגמא במאם טור). קברים אלו נבנו כחדר המיועד לקבורה של מספר אנשים, והם נמצאים בעיקר במרכז דרבישייר. חלק מהתילים מתוארכים לתקופה שבין 2500 ל-2000 לפני הספירה.
רק בתקופת הברונזה החלו להופיע סימנים ממשיים לחקלאות והתיישבות של קבע. לאחר חפירות ארכאולוגיות נמצאו באדמות המור של המחוז עדויות לקרקעות שעובדו על ידי חקלאים, סיקול אדמות ומעגלים שבהם נבנו בקתות. אולם, אזור זה ושרידי יישוב ליד סוורקסטון הם כל העדויות שנמצאו.
בתקופת הפלישה הרומית לבריטניה נמשכו הרומאים לדרבישייר בגלל מרבצי העופרת שבגבעות אבן הגיר. הם התיישבו ברחבי המחוז, ובנו מבצרים בהופ ואלי וליד גלוסופ. בתקופה מאוחרת יותר הם התיישבו מסביב לבקסטון, שנודעה בזכות המעיינות החמים, והקימו מבצר ליד המקום שבו נמצאת כיום העיר דרבי, וידוע בכינוי ליטל צ'סטר.
בתקופת ההפטרכיה האנגלו-סקסית נקברו במקום חלק ממלכי מרסיה. לאחר פלישת ויליאם הכובש האזור היה נתון לשלטון חוקי היער. בצפון מערב דרבישייר היה יער היי פיק תחת משמורתם של ויליאם פוורל וצאצאיו. שאר המחוז ניתן להנרי דה פררס, וחלקו הפך לדאפילד פרית'. בתקופה מאוחרת יותר הוענק האזור כולו לדוכסות לנקסטר. בין תקופת שלטונו של הנרי השני לתקופת שלטונו של אדוארד הראשון כוסה החלק של המחוז ממזרח לנהר דרוונט ביער מזרח דרבישייר.
בספטמבר 2006 נבחר דגל מחוז לא רשמי, לאחר תחרות של סניף ה-BBC המקומי. הדגל מורכב מצלב סנט ג'ורג' המכיל את שושנת טיודור, שהיא סמל היסטורי של המחוז. השדה הכחול מייצג את המים הרבים של המחוז, נהרותיו ומאגרי המים, ואילו הצלב מצויר בצבע ירוק על מנת לייצג את השטחים הירוקים הרבים של המחוז.
פוליטיקה
בדרבישייר יש מערכת שלטון מקומי המורכבת משלושה חלקים, שהוקמה ב-1974 לפי חוק הממשל המקומי 1972. מועצת המחוז שוכנת במטלוק, והיא ממונה על שמונה מועצות מקומיות, למעט הרשות היוניטרית דרבי שהוקמה ב-1998. העיר נותרה חלק מהמחוז מטעמים טקסיים בלבד. החלק השלישי של השלטון המקומי בדרבישייר הוא המועצות הקהילתיות, שאינן מכסות את כל שטח המחוז. במפה שמצד שמאל ניתן לראות את מיקום שמונה המועצות המקומיות ואת הרשות היוניטרית של דרבי.
שטח המחוז הוקטן מספר פעמים במשך השנים בעקבות רפורמות של ממשלת בריטניה. לדוגמה, רוב פרברי שפילד שהיו חלק מהמחוז הועברו לשטח השיפוט של דרום יורקשייר בשלהי שנות ה-60, ומארפל ברידג' הועבר לסטוקפורט שבמנצ'סטר רבתי. אולם, ב-1974 סופחו למחוז עמק לונגדנדייל והכפר טינטוויסל, שהיו שייכים לצ'שייר.
המחוז מחולק לעשרה מחוזות בחירה עבור הבחירות לבית הנבחרים הבריטי. בנובמבר 2007 בחרו בנציג מפלגת הלייבור מחוזות הבחירה אמבר ואלי, בולסובר, דרבי צפון, דרבי דרום, ארווש, היי פיק, צפון מזרח דרבישייר ודרום דרבישייר. במחוז הבחירה צ'סטרפילד נבחר נציג המפלגה הליברלית-דמוקרטית, ובמערב דרבישייר נבחר נציג המפלגה השמרנית.
דמוגרפיה
בשנת 1801 מנתה אוכלוסיית המחוז 147,481 תושבים. לפי מפקד האוכלוסין של הממלכה המאוחדת משנת 2001 היו במחוז 956,301 תושבים, שהתגוררו על פני שטח בגודל 254,615 הקטאר. ההערכה היא כי בשנת 2006 התגוררו במחוז 990,400 תושבים. בעשור שבין 1991 ל-2001 גדלה אוכלוסיית המחוז בשיעור של 3%, שהם 21,100 תושבים. מספר זה גבוה מהממוצע הלאומי העומד על 2.65%, אך נמוך מהממוצע של מזרח המידלנדס העומד על 4%. צפיפות האוכלוסין של המחוז היא 2.9 תושבים להקטאר. הצפיפות משתנה במידה רבה ברחבי המחוז, כשהרמה הנמוכה ביותר היא 0.88 בדרבישייר דאלס והגבוהה ביותר מלבד הערים הראשיות היא 10.04 בארווש.
ספורט
במחוז משחקות שתי קבוצות כדורגל המשתייכות לפוטבול ליג, דרבי קאונטי וצ'סטרפילד, ובנוסף לכך יש בו מספר מועדונים מליגות חובבניות. המחוז הוא מקום משכנו של מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעולם, מועדון הכדורגל שפילד, העורך את משחקי הבית שלו בעיירה דרונפילד שבצפון מזרח דרבישייר.
אורג באיה
אורג באיה (שם מדעי: Ploceus philippinus), מין של ציפור שיר טרופית ממשפחת האורגיים, החיה בדרום-מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית.
האורג הוא ציפור דומה לדרור באורך של 15 ס"מ, קרוב בגודל לדרור הבית ולמעט בעונת הרבייה שני הזוויגים דומים בעלי גוונים אפורים כשהכנפיים חומות מסורטטות. הזנב קצר והמקור חרוטי ומעט עבה, מותאם לליקוט זרעים. בעונת הרבייה הזכרים עוטים גוני שחור-צהוב לאורך ראשם ופלג גופם העליון, במטרה להרשים נקבות.
BOINC
BOINC (בראשי תיבות: The Berkeley Open Infrastructure for Network Computing) הוא שמה של תוכנה ואפליקציה המשתמשת בזמן הלא מנוצל של טעינת מחשב או טלפון חכם של משתמשיה לצורכי תרומה למדע ובכלל זה מחקר רפואי בתחום הסרטן, מלריה ואיידס, חקר ההתחממות הגלובלית, רעידות אדמה, קרינה אלקטרומגנטית, מחשוב, מתמטיקה, חקר כוכבים חדשים, אבולוציה ועוד. הפרויקטים של BOINC ממוקמים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ונתמכים על ידי הקרן הלאומית למדע.
אורג באיה
רוב הזמן אלה עופות חברתיים העפים בין שדות ויבולים חקלאיים ולעיתים גורמים להשחתה של יבול חקלאי, מה שהופך אותם למזיקים במספר אזורים וצדים אותם תושבים מקומיים. לעיתים הם משמשים כחיות מחמד.
עונת 1915/1916 בסדרה השוודית
עונת 1915-1916 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל השישית בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1915-1916. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1915-1916 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו 1915 ומשחקי אביב 1916.
אורג באיה
תת-מינים
ישנם 5 תת-מינים במין זה:
עונת 1915/1916 בסדרה השוודית
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה גטבורג, בפעם הרביעית ברציפות. קבוצת גאיס הצטרפה לליגה בעונה זו, ובסיומה פרשה לליגת "סדרת המזרח" (Västsvenska Serien).
וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד
בוֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד התקיים העונה דרבי "משולש" בין גטבורג, שכולם ציפו שתנצח את התחרות לאחר שזכתה בשלוש סדרות ברציפות בשנים שקדמו לעונה זו, לבין ארגריטה, שזכתה בשתי הסדרות הנותרות. אל שתי הקבוצות הללו נוספה גאיס, שהצטרפה לליגה בעונה זו.
BOINC
התוכנה והאפליקציה פועלים על Windows, מקינטוש, Linux ו־Android, ומשתמשת בכוח העיבוד הבלתי מנוצל של משתמשים מרחבי העולם על מנת לנתח נתונים או להריץ סימולציות שבאופן רגיל ידרשו מחשבי־על.
היסטוריה
פיתוח BOINC החל בקבוצה השייכת ל־Space Sciences Laboratory (SSL) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אשר הובלה על ידי דייוויד אנדרסון המוביל את פרויקט SETI@home.
אנדרסון מספר כי "ישנם כמיליארד מכשירי אנדרואיד נכון לעכשיו, וכוח המחשוב הכולל שלהם עוקף את מחשבי העל הרגילים הגדולים ביותר". הוא מוסיף כי "מכשירים ניידים הם הגל העתידי בדרכים רבות, כולל כוח המחשוב הגולמי שהם יכולים לספק על מנת לפתור בעיות מחשוביות קשות".
ביצועים
BOINC פועלת רק כשהמכשיר של המשתמש מחובר לחשמל ונטען, כך שהיא לא מרוקנת את הסוללה שלו. כמו כן, היא מעבירה מידע רק באמצעות Wi-Fi, כך שהיא לא משתמשת בהגבלת הנתונים של חבילת גלישה של הטלפון סלולרי של המשתמש.
תפוצה
בפרויקט פעילים: 80,385 מתנדבים, 304,745 מחשבים, ממוצע יומי: +42 מתנדבים, -821 מחשבים מרחבי העולם.
פרויקטים
נכון למרץ 2021, ישנם 34 פרויקטים פעילים על תוכנת BOINC:
דרבישייר
ספורט
לדרבישייר יש קבוצת קריקט מחוזית המשחקת באצטדיון קאונטי קריקט גראונד. מועדון הקריקט של מחוז דרבישייר משחק בליגה השנייה של האליפות הלאומית. בצ'סטרפילד ובדרבי פועלות גם קבוצות רוגבי.
במחוז יש אתרי תיירות רבים שבהם מבוצעות פעילויות ספורטיביות כגון טיפוס מצוקים, גלישה אווירית, טיפוס במערות, שיט ורכיבה על אופניים לאורך שבילי אופניים רבים שבעבר היו מסילות רכבת.
פאדבורג
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת בקצה הדרומי של דנמרק, בדרום חצי האי יוטלנד, העיירה היא עיירת גבול – בדרומה חולף גבול גרמניה–דנמרק ומעבר לו נמצאת העיר פלנסבורג, העיר הצפונית בגרמניה, השייכת למדינת שלזוויג־הולשטיין. פלנסבורג פירת', המפרץ המערבי ביותר של הים הבלטי, נמצא כ־3.5 קילומטרים מזרחית לעיירה. היא נמצאת כ־90 קילומטרים מדרום־מזרח לעיר אסביירג וכ־97 קילומטרים דרומית לוויילה, בירת המחוז.
היסטוריה
עד שנת 1920 נכללה פאדבורג בשטחה של הקיסרות הגרמנית, אך בעקבות תבוסתה של הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, ביקשה ממשלת דנמרק מוועידת ורסאי לערוך משאל עם במחוז שלזוויג, שהבעלות עליו הייתה שנוייה במחלוקת. משאלי העם במחוז שלזוויג נערכו ב־10 בפברואר וב־14 במרץ 1920. לאחר ספירת התוצאות נערכו ועידות אשר קבעו סופית את קו הגבול בין המדינות, כך שהוא עובר בין פאדבורג לפלנסבורג.
תחבורה
בעיירה ממוקמת תחנת רכבת אשר מהווה תחנת קצה בקו פאדבורג–קופנהגן. תחנה זו מחברת את מערך פסי הרכבת הדניים עם מערך פסי הרכבת הגרמניים.
העיירה מחוברת לרשת הכבישים הדנית, והכבישים העוברים בה מחוברים גם לרשת הכבישים הגרמנית ולאוטובאן בפרט.
כלכלה
בעיירה ממוקם אזור תעשייה המיועד כמעט במלואו לצורכי שטעון ותעבורה באמצעות משאיות, זאת עקב מיקומה החשוב בקרבת הגבול עם גרמניה.
בקרבת העיירה ממוקמים גם מוזיאון מלחמה וחקלאות ומסלול מרוצים.
היפוך רחם
היפוך רחם הוא מצב מיילדותי נדיר שבו הפונדוס חודר אל תוך חלל הרחם. היפוך רחם מופיע לרוב בשלב השלישי של הלידה לאחר יציאת השיליה אך קיים גם היפוך רחמי מאוחר יותר. השכיחות המדווחת היא 1/2000 לידות בארצות הברית ו-1/20,000 לידות באירופה. ב-15% מהמקרים עלול להתרחש מוות אימהי. הסימפטום העיקרי להיפוך רחם הוא דימום מופרז אך קיימים סימפטומים נוספים שיכולים להתרחש כגון כאבים ברחם ובאגן, סימני הלם מוקדם, והתמוטטות הלב וכלי הדם.
סיבות להיפוך רחם
שתי הסיבות השכיחות להיפוך רחם הן:
טרם הוכח קשר ישיר בין היפוך הרחם לניהול האקטיבי של השלב השלישי בלידה.
גורמי סיכון
גורמי סיכון הקשורים לסיבוך זה הם: רחם גדול, לידה חטופה (מהירה), מומים מולדים של הרחם, שאריות שליה, חבל טבור קצר, שימוש בתרופות מרפות רחם והוצאה ידנית של השליה.
אבחון
האבחון הקליני של היפוך הרחם משתנה בהתאם לזמן ולדרגת החומרה. היפוך רחם חלקי יכול להתבטא בתסמינים קלים והיפוך רחם מלא יתבטא בדימום חד, בחוסר יכולת לחוש את הפונדוס דרך הבטן, בכאבים באגן וחוסר יציבות המודינמית. היפוך הרחם יכול להתרחש לפני היפרדות השליה או אחריה. האבחנה נעשית על ידי בדיקה ידנית של היולדת בה ניתן לחוש את הפונדוס בחלקו התחתון של הרחם או לראותו מחוץ לנרתיק. בדיקת אולטרסאונד נעשית במטרה לאשר את האבחנה במידה והבדיקה הקלינית אינה ברורה.
דרכי טיפול
לאחר האבחנה, הטיפול בהיפוך רחם צריך להיעשות במהירות במטרה לשלוט בדימום, ולייצב את זרימת הדם בגוף. מתן תרופות מרפות שריר במטרה להרפות את הרחם וצוואר הרחם בעת הפעולה, החזרה מהירה של הרחם למקומו, וידוא הפעולה באולטרסאונד שהרחם הוחזר למקומו ובסיומה של הפעולה מתן תרופות מכווצות שריר.הטיפול המסורתי בהיפוך רחם נעשה בצורה ידנית. השיטה מכונה שיטת ג'ונסון או תמרון ג'ונסון, בה מחזירים חזרה את הרחם למקומו על ידי דחיפתו דרך הנרתיק וצוואר הרחם באמצעות הפעלת לחץ מכוון כלפי מעלה לכיוון הטבור. שיטה זו נחשבת יעילה בהחזרת הרחם ב-22%-43% מהמקרים. ככל שעובר הזמן בין היפוך הרחם לבין החזרתו כך יורדים הסיכויים להצלחה אשר מוסבר על ידי פיתול צוואר הרחם שגורם להיווצרות טבעת נוקשה אשר מקשה את החזרת הרחם למקומו.
עד לתחילת פעולה זו הרחם ואזור הנרתיק נעטפים בגזות עם מים סטריליים מחוממים. במידה והחזרה הידנית אינה מצליחה מתבצעת התערבות כירורגית. הגישה הכירורגית יכולה להיות על ידי פתיחה של הבטן או על ידי לפרסקופיה.
קיימות שתי טכניקות כירורגיות עיקריות. הראשונה היא טכניקת הנינגטון, שבה ממקמים מלחציים על הרצועה בכניסה לרחם ומושכים, ובו בזמן מפעילים משיכה בכיוון הנגדי דרך הנרתיק. זוהי טכניקה פשוטה ויש לה סיכוי נמוך לסיבוכים. במקרה שטכניקה זו נכשלת קיימת טכניקה נוספת על שם הולטיים. בטכניקה זו מתבצע חתך בחלק האחורי של הטבעת במטרה להגדיל את גודלה של הטבעת ולמקם מחדש את הרחם. בהתחשב בשכיחות הנמוכה של היפוך רחם, לא קיימים מספיק מחקרים או ניסויים כדי לבסס את שיעור ההצלחה של כל אחת מהטכניקות הנ"ל או להשוות ביניהן.
טכניקה נוספת משתמשת בלחץ הידרוסטטי כאשר השיטה הידנית לא עובדת וכאשר התנאים להתערבות כירורגים לא מתאימים. בשיטה זו ממקמים בלונים בנרתיק על מנת להגדיל את הלחץ הפונדוס כדי להחזיר את הרחם למצבו הראשוני.
לקריאה נוספת
Gabbe SG, Niebyl JR, Simpson JL, Landon MB, Galan HL, Jauniaux ERM, Driscoll DA, Berghella V, Grobman WA. OBSTETRICS: normal and problem pregnancies. Philadelphia: Elsevier: 2017.
רצח פרנץ פרדיננד
ב-28 ביוני 1914 נרצחו ביריות בעיר סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה שתחת שלטון אוסטרו-הונגריה, יורש העצר האוסטרו-הונגרי הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואשתו סופיה, דוכסית הוהנברג. הרוצח, גַברילוֹ פּרינציפּ, בוסני סרבי, אחד מחבורה של שבעה בוסנים וסרבים, היה חבר התנועה המהפכנית "בוסניה הצעירה". התנועה, שמה לה למטרה לשחרר את קבוצת העמים דוברי השפות הסלאביות הדרומיות בבלקן משליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחדם במסגרת ישות פוליטית חדשה, שתיקרא "יוגוסלביה". הרצח, שקיבל את הכינוי "הירייה שנשמעה ברחבי העולם", הניע שרשרת אירועים שהביאו לפרוץ מלחמת העולם הראשונה חודש לאחריו, ב-28 ביולי 1914, ולכן הוא נחשב ל"יריית הפתיחה של המלחמה".
רקע פוליטי
במסגרת החלטות קונגרס ברלין בשנת 1878, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על הווילאייט העות'מאני של בוסניה, אשר כלל את מחוזות בוסניה והרצגובינה, בעוד האימפריה העות'מאנית שמרה על הריבונות הרשמית באזור. על פי אותו הסכם, הכירו אוסטרו-הונגריה, בריטניה, צרפת, הקיסרות הגרמנית, ממלכת איטליה והאימפריה הרוסית בנסיכות סרביה כמדינה עצמאית. כעבור ארבע שנים, ב-1882, הכריז שליט סרביה מילאן הרביעי אוברנוביץ' על הקמת ממלכת סרביה, ועל עצמו כ"מילאן הראשון, מלך סרביה". הממלכה, אשר נשלטה בידי בית אוברנוביץ', שמרה על קשרים הדוקים עם שכנתה, אוסטרו-הונגריה.
בנו של מילאן, אלכסנדר הראשון, המשיך גם הוא ביחסים טובים עם האוסטרו-הונגרים, אם כי החל להתקרב לרוסים. אלכסנדר היה לא פופולרי בארצו, והתארגן נגדו קשר של קציני צבא בראשות קפטן דרגוטין דימטרייביץ' (אשר כונה "אפיס"). ביוני 1903 כיתרו כוחות המורדים את ביתו של ראש הממשלה דימיטרי מרקוביץ' ואת בתיהם של קצינים בכירים הנאמנים למלך אלכסנדר. במקביל נעו כוחות נוספים אל עבר ארמון המלך. ב-11 ביוני, בשתיים אחר חצות, הגיעו המורדים לארמון המלך, אשר מיהר להסתתר יחד עם אשתו המלכה דראגה. הזוג המלכותי נמצא סמוך לעלות השחר, ונרצח באכזריות. ב-15 ביוני אישר הפרלמנט הסרבי את בחירתו של פטר קראג'ורג'ביץ', נסיך מבית אצולה מתחרה (בית קראג'ורג'ביץ'), לתפקיד מלך סרביה, והוא הומלך רשמית ב-21 בספטמבר 1904. מרבית העולם היה מזועזע מהמעשה, וסרביה זכתה לכינוי "קן של בוגדנים". לטקס ההכתרה של המלך החדש שלחו רק שתי מדינות את נציגיהן, רוסיה ואוסטרו-הונגריה. המלך החדש חפץ להפוך את ארצו למעצמה אזורית, ולפיכך החל במאמצים לנתק את סרביה סופית מהתלות שלה באוסטרו-הונגריה, ולחפש יחסים קרובים יותר עם מעצמות אחרות. ב-1904 חדל צבא סרביה לייבא תחמושת אוסטרית, והחל לייבא תחמושת צרפתית. ב-1905 הקימה סרביה איחוד מכס עם נסיכות בולגריה. ב-1906 החליטו האוסטרים להעניש את הסרבים, על ידי כך שהטילו מכס כבד על ייבוא בשר חזיר סרבי. בשר למאכל היה ענף הייצוא העיקרי של סרביה, ואוסטריה הייתה הקניינית העיקרית שלו. האוסטרים קיוו לחנוק את כלכלת סרביה, אולם הסרבים סירבו להיכנע, ובאמצעות שיפור שיטות האריזה במפעלי הבשר שלהם, הצליחו למצוא שווקים חדשים במדינות המערב. בפועל, ייצוא הבשר הסרבי רק גדל, והאוסטרים נתפסו בעולם כבריונים ונאלצו לבטל את המכס ב-1908. באוקטובר 1908 הוחמר המצב בעקבות "משבר בוסניה", במסגרתו האוסטרים סיפחו לשליטתם סופית את בוסניה והרצגובינה. הם הצליחו להגיע להבנה בנושא עם איטליה, גרמניה והאימפריה העות'מאנית. עם זאת, סרביה ומונטנגרו התנגדו לסיפוח וגייסו את צבאן. באביב 1909, בלחץ מעצמות העולם, נאלצו גם הן להכיר בסיפוח כדי למנוע מלחמה.
המתנקשים הסרבים
הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, כמו גם הזעם על סיפוח בוסניה, עוררו רגשות לאומיים אצל הסלאבים הרבים שחיו באוסטרו-הונגריה ורצו להסתפח לסרביה ולהקים את "יוגוסלביה". בחמש השנים שקדמו ל-1914, ביצעו לאומנים סרבים מספר רב של פעולות טרור והתנקשות נגד הממשל האוסטרו-הונגרי בבוסניה, הרצגובינה וקרואטיה. פעולות אלו זכו לתמיכה ספוראדית וחשאית מצד סרביה. ב-1910 ניסה סטודנט צעיר בשם בוגדן ז'רייץ' לרצוח ביריות את המושל האוסטרי של בוסניה, הברון ורשנין. על אף שנכשל, ותואר בעיתונות כמטורף, מעשהו עורר השראה אצל לאומנים סרבים ובוסנים רבים, במיוחד צעירים. ב-1911 הוקם בסרביה ארגון הטרור "היד השחורה". ארגון זה היה מורכב ברובו מאנשי צבא קיצוניים בהנהגתו של קולונל דרגוטין דימטרייביץ'. דימטרייביץ' וכן סגנו בהנהגת הארגון, מאיור ווייסלב טנקוסיץ', תמכו בהתנקשויות פוליטיות כאמצעי לאחד את כל השטחים הסלאביים שנותרו תחת שלטון האוסטרים תחת סרביה הגדולה. לא היו ראיות לכך שדימטרייביץ' עומד מאחורי הטרור של היד השחורה, אולם הכול ידעו זאת. מלך סרביה פשוט חשש ממנו, כיוון שזכר כיצד הוביל דימטרייביץ' את רצח קודמו בתפקיד. ראש ממשלת סרביה, ניקולא פאשיץ', התנגד ליד השחורה, וניסה להילחם בו באמצעים שונים ללא הצלחה.
בתמיכת היד השחורה, הוקם בבוסניה והרצגובינה ארגון טרור בעל מטרות דומות אשר נקרא "בוסניה הצעירה". ארגון זה הורכב ברובו מסטודנטים או מצעירים בגיל בית הספר, אשר היו ברובם סרבים, אך גם בוסנים וקרואטים. הצעירים שהרכיבו את הארגון היה ברובם כפריים אשר באו ללמוד או לעבוד בערים. עם זאת, הם מיעטו לעבוד בעבודות קבועות והתקיימו בעיקר מנדבות. רבים מהם היו מסוכסכים עם בני משפחותיהם, כך שהם חלקו ביניהם את החפצים המועטים שברשותם וישנו זה אצל זה. שני הארגונים שיתפו פעולה, והעבירו אחד לשני ציוד ואנשים. היו אף טרוריסטים שהיו חברים בו זמנית בשני הארגונים.
הארכידוכס פרנץ פרדיננד
למרות זאת, פרנץ פרדיננד שמר אמונים לסופיה וניסה לפצות אותה בכל דרך אפשרית. הזוג אהב לצאת לביקורים בחצרות מלוכה זרות, אשר שליטיהן למדו עד מהרה שניתן לצבור נקודות זכות אצל פרנץ פרדיננד בתמורה ליחס מכבד ואדיב כלפי סופיה. ההיסטוריון סיריל פולס מסכם שהם חשו בנוח בכל מקום אחר חוץ מעיר הבירה וינה. בשל כך, כאשר בשלהי 1913 הזמין מושל בוסניה והרצגובינה הגנרל אוסקר פוטיורק את הזוג לבקר בבוסניה כדי לצפות בתמרונים צבאיים, לא יכול היה פרנץ פרדיננד לסרב. בדרך כלל נאסר על סופיה להצטרף אליו בביקורים רשמיים מסוג זה, אולם בביקור זה הגיע פרנץ פרדיננד לא כנציג השלטון, אלא כנציג הצבא האוסטרו-הונגרי, ולפיכך היא יכלה ושמחה מאוד להתלוות אליו. ההיסטוריון א. ג. פ. טיילור מסכם ש"למען האהבה, הארכידוכס הלך אל מותו". תאריך הביקור נקבע ל-28 ביוני 1914 על פי הלוח הגרגוריאני - יום חתונתם של פרנץ פרדיננד וסופיה. עם זאת, על פי הלוח היוליאני יצא הביקור ב-15 ביוני, הוא יום ויטוס הקדוש. יום זה מכונה בסרביה ובבוסניה "וידובדאן", והוא יום אבל לאומי לזכר קרב קוסובו אשר בו ספגו הסרבים והבוסנים תבוסה כואבת מידי העות'מאנים ב-1389. תאריך זה היה מלווה בדרך כלל בהתפרצות של רגשות לאומיים, אולם השלטונות האוסטריים לא חששו מכך.
תכנון הרצח
הביקור הצפוי התקבל ברגשות מעורבים. המודיעין הסרבי, שדימטרייביץ' עמד בראשו, חשד שהתמרונים הצבאיים הם למעשה מסך עשן מאחורי תוכנית אוסטרית של פלישה לסרביה. קבוצת צעירים מארגון בוסניה הצעירה קיוו לנצל את הביקור כדי לבצע רצח פוליטי מרשים. הקבוצה פנתה אל "היד השחורה" בבקשת עזרה. דימטרייביץ' נפגש עם דָנילוֹ איליץ', מורה בבית ספר אשר גר עם אמו וניהל בסתר את הסניף של היד השחורה בבוסניה. איליץ' המליץ לדימטרייביץ' לצאת לפעולה, ודימטרייביץ' הפנה אותו לסגנו, ווייסלב טנקוסיץ'. בינואר 1914 נסע טנקוביץ' לטולוז שבצרפת, ונפגש שם עם איליץ' ועם לאומנים בוסנים נוספים. במהלך הפגישה הועלו שמות שונים של אצילים ופוליטיקאים כמטרה לרצח, בהם פרנץ פרדיננד. אולם בסופו של דבר נבחר דווקא אוסקר פוטיורק, המושל האוסטרי של בוסניה והרצגובינה. הוחלט לשלוח למטרה זו את מוחמד מֶחמֶדבָּשיץ' - נגר במקצועו. מחמדבשיץ' היה לאומן נלהב ובנו של אציל מוסלמי עני מהרצגובינה. הוא היה חבר בו זמנית ביד השחורה ובבוסניה הצעירה. מחמדבשיץ' צויד בפגיון ובבקבוק רעל, אשר באמצעותו היה אמור להתאבד לאחר ביצוע הרצח. עם זאת, בדרכו ברכבת מצרפת לבוסניה, פשטה המשטרה על הרכבת שלו וחיפשה גנב. מחמדבשיץ' חשש שהשוטרים יעצרו גם אותו, ועל כן השליך מהרכבת את ציודו.
מחמדבשיץ' נאלץ לחפש נשק אחר כאשר הגיע לסרייבו, ובשל כך התעכבה תוכנית רצח המושל. בינתיים שינה דימטרייביץ' את טעמו, והורה לשנות את המטרה ולרצוח את פרנץ פרדיננד במקום. טנקוסיץ' הורה למחמדבשיץ' לעזוב את סרייבו ולבוא לפגוש אותו במוסטאר. מחמדבשיץ' המאוכזב התבשר שהמשימה שלו מבוטלת, וכי עליו לסייע לרצח המורכב יותר של פרנץ פרדיננד. אין ספק שהמודיעין הסרבי אישר את המשימה, ודימטרייביץ' אף הודה בכך מאוחר יותר רשמית בפני בית משפט סרבי, אך לא ברור אם ממשלת סרביה הרשמית ידעה על התוכנית. נטען גם שהרצח זכה לאישור האימפריה הרוסית. שגריר רוסיה בבלגרד, ניקולאי הרטוויג, היה פאן-סלאבי קנאי שהיה מקורב למנהיגי היד השחורה, ונראה שהיה שותף לקשר, וכמוהו גם הנספח הצבאי הרוסי ויקטור ארטמונוב. עם זאת, אין ביסוס לטענה שממשלת רוסיה הייתה שותפה לקשר, או אף ידעה עליו. המדיניות הרוסית באותם ימים הייתה אומנם פרו-סרבית ואנטי-אוסטרית, אך לא היה לרוסיה מה להרוויח מרצח יורש העצר.
זמן קצר לאחר חג הפסחא (באפריל), גייס איליץ' בסרייבו שני נערים סרבים נוספים לצורך המשימה: ואסו צ'וברילוביץ' וצוְויֶיטקוֹ פופוביץ'. כך העידו השלושה במשפטם לאחר הרצח. במקביל, שלושה צעירים בוסנים אשר התגוררו בבלגרד והיו חברים בבוסניה הצעירה, פנו ללוחם הגרילה מילאנו סיגנוביץ' אשר היה בעל קשרים ביד השחורה, וביקשו ממנו לבצע מעשה רצח פוליטי. סיגנוביץ' הפנה אותם לטנקוסיץ', אשר צירף אותם למשימה. שמות השלושה היו גַברילוֹ פּרינציפּ, טריפוּן (טריפקוֹ) גרָבֶּז' ונֶדֶלקוֹ צַ'בּרינוביץ'. שלושתם היו חולי שחפת, שהייתה באותה עת מחלה סופנית, ולכן הסכימו מתוך מניעים אידאולוגיים לצאת למשימת התאבדות. ההסכם העקרוני הושג במהירות, אך בפועל התעכבה מסירת הנשק לרוצחים במשך יותר מחודש. בשלב מסוים נראה היה שפרנץ פרדיננד יבטל את ביקורו המתוכנן בשל מחלת הקיסר, אולם הקיסר הבריא במהירות והתוכנית חודשה.
טנקוסיץ' השאיל לנערים אקדחים, ובמאי החלו השבעה להתאמן בירי בפארק ליד בלגרד. פרינציפ גילה בכך כישרון מועט, והחטיא את המטרות שוב ושוב. אלו שהתבוננו בו היו לועגים לו, והדבר היה גורם לו לפרוץ בבכי. ב-26 במאי הגיע לבסוף הציוד לרצח. טנקוסיץ' צייד את הרוצחים, ישירות או באמצעות סיגנוביץ', בשישה רימוני יד, שלושה אקדחי בראונינג אוטומטיים דגם 1910, קליעים מדגם 380 ACP, כסף, פצצות, וכן גלולות ציאניד שבאמצעותן היו אמורים להתאבד לאחר המשימה. כמו כן צוידו הרוצחים במפות מיוחדות של זירת הרצח המתוכננת. מאוחר יותר הודה טנקוסיץ' רשמית באספקת הציוד.
מסע הרוצחים
ב-28 במאי עזבו פרינציפ, גרבז' וצ'ברינוביץ' את בלגרד בסירה, ושטו לאורך הנהר סאווה עד העיר שאבאץ, ובה נפגשו עם קפטן בצבא הסרבי ומסרו לו פתק שקיבלו מטנקוסיץ'. אותו קפטן מילא עבורם טופס שזיהה אותם כשלושה פקידי מכס. בשל כך הם קיבלו כרטיסי נסיעה מוזלים ברכבת עד עיר הגבול לוזניצה, אליה הגיעו ב-29 במאי. מיד עם הגיעם הם זומנו על ידי קצין סרבי נוסף שהיה שותף למזימה. בזמן שהמתינו לו, פרץ ריב בין פרינציפ וגרבז' לצ'ברינוביץ', אשר סיבתו הייתה חוסר זהירותו של צ'ברינוביץ'. פרינציפ, אשר היה המבוגר בחבורה, החליט להתפצל, ועל פי הוראתו מסר צ'ברינוביץ' את נשקו לידיו, ונסע לבדו לזבורניק עם תעודת הזהות של גרבז'. מזבורניק הוא המשיך לטוזלה, שם המתין לחבריו. ב-31 במאי הגיעו פרינציפ וגרבז' לאי איזקוביץ' באמצע הנהר דרינה המפריד בין סרביה לבוסניה.
לאחר שנפגשו בטוזלה עם צ'ברינוביץ', התמזל מזלם של השלושה. אביו של צ'ברינוביץ' היה פקיד משטרה בסרייבו, ובלש משטרה שהיה ידיד שלו עלה במקרה על אותה רכבת מטוזלה לסרייבו שעליה עלו גם השלושה. צ'ברינוביץ' שוחח עמו, ולמד ממנו שפרנץ פרדיננד יגיע לסרייבו ב-28 ביוני. ב-4 ביוני הגיעו השלושה לסרייבו והתגוררו בביתם של איליץ' ואמו. על אף שפרינציפ היה מוכר למשטרה האוסטרית כמי שמעורב ב"פעילות נגד המדינה", לא נעשה דבר להשגיח על צעדיו. שלושתם התפזרו ברחבי הארץ לביקורים אחרונים אצל הוריהם ואז חזרו לסרייבו. פרינציפ חזר רק ב-6 ביוני, וב-14 ביוני יצא איליץ' לטוזלה כדי להביא את הנשק. ב-17 ביוני עזב איליץ' את סרייבו לזמן מה מסיבה לא ברורה. במשפטו הוא טען שניסה למנוע את הרצח, וחלק מהחוקרים סבורים שהוא אכן היה אמור לפגוש שליח מדימטרייביץ', שהיה אמור להודיע לו על ביטול התוכנית. על כל פנים, הוא חזר לעיר במהירות, וב-27 ביוני חילק לפרינציפ, גרבז' וצ'ברינוביץ' את הנשק והציג אותם בפני שלושת הרוצחים האחרים: מחמדבשיץ', צ'וברילוביץ' ופופוביץ'.
האבטחה בסרייבו הייתה רופפת. המושל פוטיורק קיווה להציג לראווה בפני פרנץ פרדיננד את הישגיו בפיוס בוסניה ואת שליטתו בה, ולפיכך סירב לפרוש את הצבא ברחובות בעמדות הגנה. ראש המחלקה המדינית של פוטיורק הזהיר אותו מפני "בוסניה הצעירה", אולם פוטיורק לעג לו על כך שהוא "פוחד מילדים". מאוחר יותר סיפרו פקידים שבדיונים על הביקור כמעט ולא נדונו ענייני ביטחון, ועיקר הדיונים נסובו על התפריט שיוגש בארוחה לכבודו של יורש העצר. פרנץ פרדיננד עצמו היה ער לסכנה, ואף העיר לאשתו של אחד מעוזריו: "הדבר הזה לא ממש סודי, ולא אופתע אם יצפו לי כמה כדורים סרביים". בהזדמנות אחרת הוא העיר ש"שם יזרקו עלינו פצצות". עם זאת, גם הוא התנגד לכך ששוטרים יפרידו בינו לבין העם.
ביקור הארכידוכס
חרף התחזיות הקודרות, החל הביקור בצורה מבטיחה. ביום ראשון 23 ביוני 1914 עלו פרנץ פרדיננד, סופיה ופמלייתם הקטנה על הרכבת המהירה מווינה לטריאסטה. ביום רביעי הם עלו על סיפון הדרדנוט "וירבוס אוניטיס" (Virbus Unitis - "בכוחות מאוחדים") והפליגו לאורך החוף הדלמטי. הם הגיעו לבוסניה למחרת בבוקר ונסעו מהחוף עד עיירת המרחצאות והנופש אילידזה (Ilidža) הסמוכה לסרייבו, שם היו אמורים להתארח. אף שעל פי התוכנית היה הזוג אמור להיכנס לסרייבו רק בשבת, העיר האקזוטית סקרנה אותם, ובערב הם הלכו לביקור מאולתר בחנויות למלאכות יד ושטיחים בשולי העיר. המון סקרנים התגודד באזור וצפה בהם. ככל הנראה היה בתוך ההמון גם אחד מהרוצחים, גברילו פרינציפ, שבא לבחון את מטרתו. ביום שישי השתתף הארכידוכס בתמרוני הצבא בהרים מדרום לסרייבו, בעוד אשתו ביקרה באתרי התיירות המקומיים.
אבי גואטה
אבי (אברהם) גואטה (נולד ב-30 ביולי 1963) הוא אמרגן ומפיק ישראלי.
קריירה
גואטה הקים את חברת "אבי גואטה הפקות". לפני עבודתו כאמרגן היו לו חנות של קלטות. הוא שימש כמנהלו האישי של מייק שריף, שנודע כשריף ילד הפלא הדרוזי, והפיק עבורו ארבעה אלבומים. בשנות ה-90 הפיק שלושה אלבומים לזמר אבי ביטר. בנוסף היה גואטה מפיץ של סרטי וידאו.
רצח פרנץ פרדיננד
ביקור הארכידוכס
בשבת בערב הסב הזוג לסעודה בחברת נכבדי העיר בבית המלון "אילידזה בוסניה" שבו התארחו. הדוכסית נפגשה עם ד"ר יוסיפ סונאריץ' (Josip sunaric), פוליטיקאי קרואטי אשר היה חבר בולט בפרלמנט הבוסני. הוא היה מאלו שהתנגדו לביקור וסברו שהוא מסכן את ביטחון הזוג. סופיה אמרה לו: "ד"ר סונאריץ' היקר, טעית אחרי הכול. דברים כאלה לא תמיד קורים כמו שאתה אומר שהם קורים. בכל מקום שהיינו, כולם, עד אחרון הסרבים, קיבלו אותנו בידידות גדולה, בנימוס רב ובחום אמיתי. אנחנו מרוצים מאוד מהביקור." סונאריץ' השיב: "הוד מעלתה, אני מתפלל שכשיהיה לי הכבוד לפגוש אותך שוב מחר בערב תוכלי לחזור על המילים האלה. אבן גדולה תגול מעל לבי". לאחר הארוחה, דרשו חלק מאנשי הפמליה לבטל את הביקור בסרייבו שתוכנן להתבצע למחרת, אולם בסופו של דבר הוחלט לקיימו כמתוכנן.
השיירה
בערב שבת יצאו איליץ', פרינציפ וצ'ברינוביץ' לביקור אחרון בקברו של גיבורם, הלאומן בוגדן ז'רייץ'. שבת 28 ביוני היה יום נאה, והארכידוכס ואשתו עלו בבוקר על רכבת מיוחדת שהובילה אותם מאילידזה לסרייבו. בתחנת הרכבת המתין להם המושל אוסקר פוטיורק עם שש מכוניות. שלושה שוטרים מקומיים וקצין ביטחון מיוחד נכנסו למכונית הראשונה. למכונית השנייה נכנסו ראש העיר פהים קורצ'יץ' (Fehim Čurčić) ומפקד המשטרה אדמונד גרדה (Edmund Gerde). פרנץ פרדיננד וסופיה נכנסו למכונית השלישית, יחד עם פוטיורק ואוברסט לויטננט הרוזן פרנץ פון הראך (Franz von Harrach). שאר הפמליה נכנסה למכוניות האחרות. מכוניתו של הארכידוכס הייתה מכונית ספורט, מהבודדות שהיו באירופה באותה עת, מדגם גראף אונד שטיפט בעל 28 כוחות סוס. גג המכונית קופל כדי שההמונים יוכלו לראות את הארכידוכס.
אבי גואטה
קריירה
אבי גואטה ידוע בתור הפצתו של דיסקים והקלטות, ובין היתר הפיץ את האלבומים "בלעדייך" ו"חייל של אהבה" של אייל גולן אשר זכו להצלחה.
רצח פרנץ פרדיננד
השיירה
לוח הזמנים של הביקור תוכנן היטב ופורסם לציבור. בתחילה סקר הזוג מחנה צבאי, ובשעה 10:00 בדיוק עזב את המקום. השיירה נסעה דרך "שדרה של רוצחים", כפי שהגדיר זאת הארכיבישוף הקתולי של העיר. ואכן, איליץ' ערך את ששת אנשיו לאורך המסלול המתוכנן במרחק של כ-200 מטרים אחד מהשני. כל אחד מהם היה אמור לירות בפרנץ פרדיננד ברגע שיוכל. פרנץ פרדיננד עצמו הורה לנסוע לאט כדי שיוכל להתבונן בעיר. המונים התקבצו ברחובות כדי לצפות בשיירה, והבתים כוסו (בפקודת השלטונות) בדגלים בצבעי צהוב-שחור של בית הבסבורג ובתמונות של פרנץ פרדיננד.
אבי גואטה
קריירה
גואטה היה אחראי להביא את איברהים טטליסס להופעה בישראל בשנת 2003, בה בוצע דואט בינו לבין לשרית חדד.
ניהל בעבר, וחלק מנהל כיום את האומנים הבאים (רשימה חלקית): אדל עגיב, שרית אביטן, דודי בוזגלו, חיים ישראל, להקת המאמות, טל שגב, סי היימן, מוטי טקה, זהבה בן, דנה לב, יוסי שועה, אלקנה מרציאנו, דניאל בן-חיים, מאיה בוסקילה ורמי קליינשטיין.
רצח פרנץ פרדיננד
הפצצה
ראשון המתנקשים שראה את השיירה היה מחמדבשיץ', אשר איליץ' העמיד אותו ליד בנק וחימש אותו ברימון יד. עם זאת, ברגע האמת איבד מחמדבשיץ' את אומץ לבו והניח לשיירה לעבור על פניו. מאוחר יותר הוא טען ששוטר עמד בקרבתו והיה לוקח ממנו את הרימון שלו אם היה פועל, וכדי לא לסכן את המשימה כולה העדיף שלא לפעול. בצמוד למחמדבשיץ' העמיד איליץ' את צ'וברילוביץ' בן ה-17 (צעיר הקושרים) וחימש אותו באקדח וברימון. גם הוא לא פעל. בעברו השני של הרחוב, ליד הנהר מיליאצקה, העמיד איליץ' את צ'ברינוביץ' וחימש אותו ברימון.
ישימונית דו-גונית
ישימונית דו-גונית (שם מדעי: Volutaria crupinoides) הוא צמח עשבוני ממשפחת המורכבים.
רצח פרנץ פרדיננד
הפצצה
צ'ברינוביץ' היה החלטי יותר מחבריו. בשעה 10:10 עברה השיירה על פניו, והוא מיהר להשליך את הרימון לכיוון מכוניתו של פרנץ פרדיננד. נהג המכונית, לאופולד לויקה (Leopold Lojka), הבחין בחפץ המושלך לכיוונו ובלם מייד. על פי חלק מהגרסאות, הרימון ניתר ממכסה המכונית המקופל, בעוד שעל פי גרסאות אחרות הוא נחת בתוך המכונית לצדה של סופיה אולם הושלך החוצה בידי פרנץ פרדיננד. כך או כך, הוא התגלגל אל מתחת למכונית הבאה בשיירה. הוא הוציא משימוש את המכונית, ופצע קל שניים מהנוסעים ובין 16 ל-20 צופים תמימים. מיד אחר כך בלע צ'ברינוביץ' גלולת ציאניד וקפץ אל תוך הנהר מיליאצקה. פרנץ פרדיננד שלח את הראך לבדוק מה קרה, וזה חזר במהירות ובישר שמדובר בניסיון התנקשות. הארכידוכס המזועזע הכריז "זה היה מטורף רבותי, בואו נמשיך בתוכנית". הוא הורה ללויקה להמשיך במהירות גדולה ככל האפשר לבניין העירייה. בשל המהירות הגדולה שבה נסעו, הם חלפו על פניהם של פופוביץ' גרבז' ופרינציפ, אשר לא יכלו לעשות דבר. זמן קצר אחר כך משתה המשטרה ממימי הנהר את צ'ברינוביץ', שנותר בחיים: גלולת הציאניד שבלע הייתה כנראה ישנה, או במינון נמוך מדי כדי להמיתו, והוא כשל בניסיונו להתאבד; עומקו של הנהר במקום שבו נמצא היה רק כ-10 ס"מ, ולכן אף לא טבע. הוא הכריז בגאווה "אני גיבור סרבי!" לפני שהוכה קשות בידי ההמון ונלקח למעצר.
אבי גואטה
קריירה
בנוסף, מחזיק בבעלות של הערוץ הים תיכוני ומחזיק בנדל"ן ובחברת הפקות.
ישימונית דו-גונית
מאפיינים
תפרחתו מזכירה את זו של דרדר כחול אך בשונה ממנה פרחי ההיקף הם בצורה המזכירה צינור וצבעם כחול-סגול, ופרחי המרכז צהובים. בארץ ישראל, אין פרח עם צבעים הדומים לישימונית הדו גונית. ישימונית צומחת במדבר ואינה נפוצה יתר על המידה בישראל. הפריחה היא בחודשים מרץ עד מאי.
רצח פרנץ פרדיננד
קבלת הפנים
בשל הרעש הרב ששרר ברחוב, לא שמעו האנשים במכוניות הקדמיות של השיירה את רעש ההתפוצצות, והמשיכו בנסיעה אל בית העירייה. ראש העיר, פהים קורצ'יץ', סידר את עובדיו בשתי שורות בכניסה לבניין, מוסלמים בלבוש מסורתי בצד אחד, ונוצרים בצד שני. נכח במקום גם נציג מטעם הקהילה היהודית. משהגיע פרנץ פרדיננד אל בניין העירייה, החל קורצ'יץ' לשאת את נאומו, אולם פרנץ פרדיננד קטע את דבריו בזעם: "אדוני ראש העיר, אני בא לערוך אצלך ביקור, ואת פני מקדמים בפצצות! למה אתה מתכוון, כשאתה מדבר על נאמנות?". סופיה לחשה דבר מה על אוזנו, ולאחר מכן הוא נרגע ואמר לקורצ'יץ': "עכשיו אתה יכול להמשיך". קורצ'יץ' המופתע סיים את דבריו, אולם כאשר הגיע תורו של פרנץ פרדיננד לנאום, הוא לא היה יכול לעשות זאת כיוון שהדפים שבהם כתב את נאומו היו במכונית שהותקפה. עבר זמן מה בטרם הובאו הדפים, מוכתמים בדם אחד הפצועים. פרנץ פרדיננד נשא את נאומו, והוסיף מספר הערות עקב האירוע. הוא הודה לאנשי העיר על תשואותיהם, והצהיר שהוא "רואה בהם ביטוי לשמחתם על כישלון ניסיון ההתנקשות".
אבי גואטה
קריירה
גואטה נשוי לאהובה ואב לשלושה ילדים.
רצח פרנץ פרדיננד
קבלת הפנים
הארכידוכס ופמלייתו נכנסו להיכל המועצה בבניין העירייה. הדוכסית עלתה קומה אחת במטרה להיפגש עם משלחת של נשים מוסלמיות. בזמן שהמתינו לה, ניסה הארכידוכס להתלוצץ על המאורע, אולם איש לא צחק. הארכידוכס שאל את פוטיורק האם לדעתו צפוי ניסיון התנקשות נוסף. ישנן מספר גרסאות לתשובתו של פוטיורק. על פי גרסאות מסוימות הוא השיב שייתכן ויהיו ניסיונות של ירי מטווח קצר, אך לפי רוב הגרסאות הוא הגיב שהוא "לוקח אחריות מלאה" שלא יקרה דבר. חברי הפמליה דנו מה כדאי לעשות כעת. הברון רומרסקירך הציע שהזוג יישאר באולם העירייה עד שיובאו חיילים לעיר כדי שיסתדרו ברחובות. פוטיורק הטיל וטו על ההצעה, בטענה שהכוחות, אשר היו באמצע אימונים, לא היו מצוידים במדי השרד המתאימים לאירועים רשמיים. הוא שאל את רומרסקירך בלעג: "האם אתה סבור שכל סרייבו מלאה ברוצחים?". משימת האבטחה נותרה מוטלת על כוח המשטרה הקטן של העיר סרייבו.
על פי התוכנית המקורית, היעד הבא של הביקור היה המוזיאון של העיר, שם היה אמור הארכידוכס להיפגש עם חברי הפרלמנט הבוסני. היו שהציעו לבטל את הביקור ולחזור לאילידזה במהירות האפשרית, בעוד אחרים הציעו לקיים אותו כרגיל אולם לנסוע בדרך צדדית כדי להעניש את תושבי סרייבו, כך שלא יוכלו לראות שוב את הארכידוכס. הארכידוכס עצמו הכריע בשאלה והודיע שברצונו לנסוע לבית החולים ולבקר שם את נפגעי ניסיון ההתנקשות. בינתיים חזרה הדוכסית ובידיה זר פרחים, מתנת ילדה מוסלמית. על פי התוכנית המקורית, היה עליה להמתין בבניין העירייה, אולם היא הודיעה שברצונה לבוא לבית החולים ואמרה: "כל עוד הארכידוכס יראה את עצמו בפומבי היום לא אעזוב אותו". ב-10:45 יצאה השיירה מבניין העירייה. הרוזן הראך החליט לעמוד על מדרגת הרכב השמאלית כדי למנוע ניסיון התנקשות נוסף. זה היה אמצעי האבטחה היחיד שנוסף. כדי לצמצם את הסיכויים לניסיון התנקשות, החליט פוטיורק שהשיירה תיסע דרך רציף אפל הצדדי. עם זאת, פוטיורק לא הודיע זאת ללויקה בעצמו כיוון שהיה רגיל שעוזרו, אריך פון מריזי, עושה זאת. אלא שמריזי נפצע מהפצצה ושכב בבית החולים, ולפיכך הורה פוטיורק למפקד המשטרה גרדה להודיע זאת. בלחץ המאורעות, גרדה שכח, כך שלויקה נסע במסלול הרגיל.
ישימונית דו-גונית
מאפיינים
בעבר סווגה הישימונית הדו-גונית תחת הסוג אמברבואה, ואז נקראה אמברבואה דו-גונית (שמה המדעי אז היה Amberboa crupinoides). עם זאת, תחת המיונים העדכניים היא נמצאת בסוג ישימונית.
רצח פרנץ פרדיננד
הירייה
שאר הקושרים התפזרו. פרינציפ פנה אל בית הקפה "מוריץ שילר" ליד הגשר הלטיני על מנת לקנות לעצמו ארוחה. לא ברור אם ויתר על תוכנית ההתנקשות, או הניח שהארכידוכס נהרג מן הפצצה. כאמור לעיל, לויקה לא ידע על השינוי במסלול, ולכן המשיך לנסוע לכיוון המוזיאון במקום לכיוון בית החולים. פוטיורק הבחין בכך רק כאשר לויקה פנה ימינה ברחוב פרנץ יוזף, והוא נעמד במכונית והעמיד אותו על טעותו. לויקה עצר את המכונית. באותו רגע סיים פרינציפ את הקנייה, ולהפתעתו הבחין במכוניתו של הארכידוכס עומדת ממש מולו. פרינציפ התקרב אל הדופן הימנית של הרכב והוציא אקדח FN מדגם 1910 חצי-אוטומטי בקוטר 7.65 מ"מ מתוצרת פבריק נסיונל. בלש משטרה הבחין בו וניסה לעצור אותו, אולם ספג בעיטה מידי מקומי בשם מיכאיל פוקרה. מעשהו של פוקרה לא ברור, וככל הנראה הוא היה שותף למזימה. פרינציפ ירה פעמיים ממרחק של מטר וחצי. הכדור הראשון חלף דרך דופן הרכב ופגע בסופיה בבטנה, והכדור השני פגע בפרנץ פרדיננד בצוואר. מאוחר יותר טען פרינציפ כי כוונתו הייתה לפגוע בפוטיורק ולא בסופיה. פוטיורק עצמו תיאר את רגעי ההתנקשות:
הרוזן הראך תיאר את שאירע לאחר מכן:
סופיה מתה מיד, אולם פרנץ פרדיננד המשיך לגסוס ברכב. לויקה החל לנסוע במהירות רבה לכיוון ארמון המושל, דבר שככל הנראה רק החמיר את מצבו של הארכידוכס. על פי עדותו של הראך, הארכידוכס חזר שש או שבע פעמים על המילים "זה כלום" לפני שמת. פרינציפ ניסה להתאבד מיד לאחר הירי על ידי בליעת כדור ציאניד, אך הוא הקיא את הרעל, והאקדח נלקח מידו על ידי אדם שהיה במקום עוד בטרם הצליח לירות פעם נוספת. שוטרים מיהרו לעצור אותו, ולא עזרו מאמציהם של שני צעירים מקומיים להציל אותו. הירי היה בשעה 11:00, וכונה "הירייה שנשמעה ברחבי העולם".
הפרעות
עוד לפני שוועדת החקירה האוסטרית מצאה את טביעות ידיה של סרביה באירוע, כבר היה ברור לכול שהיא מעורבת בו. ב-48 השעות הראשונות אחרי הרצח, נעצרו בידי השלטונות יותר מ-200 סרבים ברחבי בוסניה. פקידים מקומיים תלו כמה מהם בבתי הכלא. תוך מספר ימים כבר היו כל הקושרים במאסר, פרט למחמדבשיץ' אשר נמלט למונטנגרו. עד סוף יולי נעצרו 5,000 סרבים. ב-28 ביוני בשעות הערב המוקדמות פרצו בזגרב פרעות נגד סרבים מקומיים. הבישוף הקתולי של בוסניה, יוסיפ סטדלר (Josip Stadler), חיבר מזמורים אנטי-סרביים אשר הופצו בציבור והסיתו את ההמונים לנקום על הרצח. למחרת פרצו פרעות קשות יותר בסרייבו, אשר ניתן לאפיינן כפוגרום. הפרעות התפשטו לכל רחבי האימפריה, במיוחד בבוסניה הרצגובינה ובקרואטיה; כ-1,000 בתים, חנויות, בתי ספר ומוסדות (כגון בנקים, בתי מלון, בתי דפוס) בבעלות סרבים נהרסו או נבזזו. שני סרבים נהרגו במהלך יום הפרעות הראשון, ורבים אחרים הותקפו. הסופר איוו אנדריץ' התייחס לאירוע כ"טירוף השנאה של סרייבו". המשטרה והרשויות המקומיות לא עשו דבר כדי למנוע את הפרעות, וקציני צבא רבים אף השתתפו בהן.
ב-29 ביוני שלח פוטיורק דין וחשבון על הפרעות לווינה, בו ציין כי הפורעים נהנו מתמיכה בקרב האוכלוסייה הלא-סרבית ברחבי העיר שמחאה להם כפיים מהחלונות, וכי גם נשים מהמעמד הגבוה השתתפו בפעילות ביזה ושוד. עוד הוא ציין כי חנויות הסרבים ברחבי העיר נהרסו כליל. בשעות הערב של אותו היום, הוציא פוטיורק כוחות צבא ומשטרה לרחובות והצליח להרגיע את הפרעות, שנחלשו בלאו הכי לאחר שגופותיהם של פרנץ פרדיננד וסופיה הובאו לתחנת הרכבת של העיר. הממשלה האוסטרו-הונגרית הקימה ועדת חקירה לאירוע, אשר הורשתה לגזור עונשי מוות על מעשי רצח כנגד סרבים.
תגובות
כאשר התפשטה הידיעה על הרצח, היא התקבלה באדישות ברחבי אירופה. פרנץ פרדיננד לא היה אהוב בקרב המעמדות הנמוכים באימפריה, ובווינה המשיכו בתי העסק ואתרי הבילויים לפעול כרגיל. עם זאת, בקרב מעמד האצולה האוסטרית התקבלה הידיעה ביאוש והתעוררו חששות לעתיד המונרכיה שאיבדה יורשי עצר בזה אחר זה. גם לאחר שהתבררה מעורבותה של סרביה ברצח, לא דרשה העיתונות האוסטרית לצאת לפעולת נקם. הקיסר פרנץ יוזף קיבל את הבשורה בעת ששהה במרחצאות בבאד אישל. הקיסר "עצם את עיניו ושתק דקות ארוכות". הוא לא הצטער במיוחד על מותו של פרנץ פרדיננד, שעמו לא הסתדר במיוחד. אדרבה, הדבר אמר שלתפקיד יורש העצר יקודם בן אחיינו הארכידוכס קרל אשר היה חביב עליו במיוחד. הקיסר ראה במותו הטרגי של פרנץ פרדיננד מעין עונש משמיים על כך שביזה את כבודו של בית הבסבורג בנישואיו לאשה שלא ממעמד מתאים. עם זאת, הוא ביקש לאכול את ארוחת הערב שלו לבדו ולאחר מכן חזר לווינה. אין לדעת אם כבר באותה עת הבין את ההשלכות האמתיות של הרצח. על פי עדותו של השגריר האוסטרו-הונגרי בסרביה, ההמונים במדינה חגגו לכבוד הרצח. העיתונות הרשמית בסרביה הייתה מאופקת למדי, אולם לא כן העיתונות האופוזיציונית שהריעה לרוצחים בהתעלמות מוחלטת מהאינטרסים של המדינה.
וילהלם השני, קיסר גרמניה קיבל את הידיעה בעת שהשתתף במירוץ סירות בקיל. הוא ופרנץ פרדיננד היו חברים קרובים, ורק זמן קצר לפני כן ב-13 ביוני אירח פרנץ פרדיננד את וילהלם באחוזתו. וילהלם הביע צער ניכר ועזב את המרוץ באמצעו. הוא הבטיח לפעול לפתרון המשבר, אולם בימים שלאחר מכן התעסק בעיקר בעיצוב מחדש של היאכטה הפרטית שלו. נשיא צרפת רמון פואנקרה כלל לא טרח לעזוב את מרוץ הסוסים שצפה בו כאשר קיבל את הידיעה, והלה פיגארו כתב: "המשבר הזה ידעך בקרוב ויהיה לעוד מריבה בלקנית, כאלה שמתרחשות כל חמש עשרה או עשרים שנה, ונפתרות בתוך מסגרת בלקנית מבלי שיתעורר הצורך להתערבות המעצמות הגדולות".
הלוויה
בליל 30 ביוני נלקחו גופות הנרצחים ברכבת מסרייבו, ולאחר מכן הועמסו על הדרדנוט "וירבוס יוניטיס" שהביאה אותן לטריאסטה. מטריאסטה הובאו הגופות לווינה ברכבת מיוחדת. הלוויה התקיימה ב-3 ביולי. השלטונות האוסטריים ביקשו משליטי מדינות זרות לא לבוא, ולשלוח את שגריריהם בלבד. היחיד שהוזמן היה קיסר גרמניה, אולם הוא הודיע שהתקף לומבגו מונע ממנו לבוא. הסיבה האמיתית הייתה שהמודיעין הגרמני קיבל הודעה על פיה מתכננים לרצוח גם אותו. בלוויה נכחה רק המשפחה הקיסרית הקרובה ביותר, והיא נשאה אופי שקט מאופק. שגריר רוסיה דיווח שההמונים צפו בסקרנות יותר מאשר בעצב, ושגם אז הפראטר המשיך לפעול כרגיל. גם במותם לא נמלטו בני הזוג מכללי החצר הנוקשים; ארונו של פרנץ פרדיננד היה גדול באופן ניכר מארונה של סופיה, והוצב על כן גבוה יותר. לקציני צבא נאסר להצדיע כאשר עברו על פניהם המרכבות שנשאו את הארונות. פרנץ פרדיננד ידע שלסופיה לא יינתן להיקבר בקריפטה הקיסרית בווינה לצדו, ולפיכך שניהם ביקשו לפני מותם להיקבר באחת המצודות האהובות עליהם בעיר ארסטטן בדרום אוסטריה.
שר הטקס האוסטרי, הנסיך ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד וסופיה, דאג גם להשפלת שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם. הילדים הועברו להשגחתה של סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה. נדלקו צ'ברינוביץ' שלח להם מכתב מכלאו, ובו ביקש מהם את סליחתם על שסייע לגזול מהם את אביהם ואת אמם. הבן הגדול, הדוכס מקסימיליאן בן ה-12, כתב לו חזרה: "כנוצרי חייב אני לסלוח, ומשום כך הנני סולח לך ולחבריך". אחותו הגדולה, הנסיכה סופיה, חתמה על המכתב, אולם האח השלישי, הנסיך ארנסט, סירב לחתום.
משפט סרייבו
ב-12 באוקטובר נפתח בסרייבו משפטם של 25 מהמעורבים בקשירת הקשר. המשפט היה הוגן, ולנאשמים ניתנה הגנה חוקית מלאה. ההאשמה שבה הואשמו הייתה קשירת קשר כנגד אוסטרו-הונגריה בסיוע גורמים רשמיים סרביים. העונש המרבי על קשירת קשר לצורך בגידה היה מוות. עם זאת, רבים מהנאשמים נחשבו לקטינים על פי החוק האוסטרו-הונגרי, שלא אפשר להוציא להורג פחות מגיל 20. עונש המאסר המרבי על פי החוק היה 20 שנה. לפיכך, פרינציפ, גרבז', צ'ברינוביץ', פופוביץ' וצ'וברילוביץ' לא ניסו להכחיש את חלקם ברצח, אלא ניסו להפיל את כל האשמה על כתפיהם ולצמצם את אחריותם של גורמים סרבים למאורע. פרינציפ טען: "אני לאומני יוגוסלבי ואני מאמין באיחוד של כל הסלאבים הדרומיים בכל צורה שהיא של מדינה שתהיה חופשית מאוסטריה". כאשר נשאל לאחר מכן כיצד התכוון להגשים את מטרתו, השיב: "באמצעות טרור". לעומת זאת, חלק מהנאשמים המבוגרים יותר שהסתכנו בעונש מוות, ניסו לצמצם את חלקם בקשר ולטעון שהם או משפחותיהם קיבלו איומים שאילצו אותם לשתף פעולה.
המשפט הסתיים ב-23 באוקטובר, וגזר הדין ניתן ב-28 באוקטובר. בית המשפט דחה את עדויותיהם של חלק מהקושרים, על פיהן לסרביה לא היה קשר לרצח, וקבע על סמך עדויות אחרות שנגבו ועל סמך דבריהם של הקושרים האחרים כי חוגים צבאיים רשמיים בסרביה שיתפו פעולה עם הרצח. תשעה מהנאשמים שוחררו, ביניהם איכרים בוסנים שפרינציפ הודה שאיים עליהם. מרבית הקושרים לא חויבו בעונש מוות כיוון שנחשבו לקטינים. בית המשפט שמע טענות על פיהן למעשה פרינציפ בן 20, בשל חוסר ודאות מסוימת בתאריך הלידה המדויק שלו, אך הגיע למסקנה שבעת הרצח הוא היה בן 19. להלן גזרי הדין: חמישה חויבו בגזר דין מוות, אולם בהמלצת שר האוצר ושר המשפטים העניק הקיסר פרנץ יוזף חנינה לשניים מהם. שלושת האחרים הוצאו להורג ב-3 בפברואר 1915. פרינציפ וצ'ברינוביץ' מתו בכלא משחפת, אשר ממנה סבלו עוד קודם לכן, ושהחמירה בשל תנאי המאסר.