cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אטו בולדון
ביוגרפיה
באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין אורגון 1996 קבע בולדון בריצת 100 מטר שיא תחרות חדש של 9.92 שניות (השיא הנוכחי). כמו כן, הוא החזיק בשיא המכללות בתוצאה של 9.90 שניות. שיאו נישבר על ידי טרוויס פדג'ט בשנת 2008.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה בולדון בשתי מדליות ארד. בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.90 שניות, אחרי ביילי שקבע שיא עולם חדש 9.84 שניות ופרנקי פרדריקס מנמיביה (9.89 שניות) ובריצת 200 מטר תוצאה של 19.80 שניות, אחרי מייקל ג'ונסון מארצות הברית שקבע שיא עולם של 19.32 שניות ופרדריקס (19.68 שניות).
אלוף עולם
בתחרות אתלטיקה שנערכה בשטוטגרט ביולי 1997 קבע בולדון בריצת 200 מטר שיא טרינידד וטובגו חדש של 19.77 שניות והראה שהוא מוכן לאליפות העולם. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון הוא זכה במדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.04 שניות, לפני פרדריקס (20.23 שניות) ולפני קלאודיני דה סילבה מברזיל (20.26 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, אחרי המנצח מוריס גרין מארצות הברית (9.86 שניות).
בשתי תחרויות אתלטיקה שנערכו בקליפורניה (אפריל) ובאתונה (יוני) בשנת 1998 קבע בולדון את שיאו האישי בתוצאה של 9.86 שניות, שמהווה גם שיא טרינידד וטובגו. לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בשנת 1998 הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא משחקים חדש של 9.88 שניות (השיא הנוכחי), לפני פרדריקס (9.96 שניות) ואובדלה תומפסון מברבדוס (10.00 שניות).
בשנת 1999 השווה שוב בולדון בריצת 100 מטר פעמיים את שיאו האישי (9.86 שניות), אך לאחר מכן ניפצע בשרירי מיתר הברך והחמיץ את אליפות העולם בסביליה אותה שנה. הייתה זו האליפות היחידה שהחמיץ עקב פציעה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה בולדון בשתי מדליות. מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.99 שניות, אחרי גרין (9.87 שניות) ולפני תומפסון (10.04 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.20 שניות, אחרי קוסטס קנטריס מיוון (20.09 שניות) ודארן קמפבל מבריטניה (20.14 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.92 שניות.
בבדיקת סמים שערך בולדון בתחילת עונת 2001, נמצא בדמו אפדרין. הוא קיבל אזהרה בלבד ללא השעיה וללא סנקציות נוספות, מפני שהיה מצונן וחומר זה נכנס לגופו כשהשתמש בתרופה נגד צינון.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה אותה שנה זכה בולדון במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא טרינידד וטובגו חדש של 38.58 שניות, אחרי ארצות הברית (37.96 שניות) ודרום אפריקה (38.47 שניות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.98 שניות, אחרי גרין (9.82 שניות), טים מונטגומרי (9.85 שניות), וברנרד ויליאמס (9.94 שניות) שלושתם מארצות הברית. בשנת 2005 לאחר שמונטגומרי ניפסל עקב אימרוץ הוא קיבל מדליית כסף במקום מדליית הארד ומדליית ארד נוספת.
ביולי 2002 בולדון נפצע בתאונת דרכים וסבל משבר במפרק הירך ומאז לא חזר על הישגיו, ולא הצליח לרדת מגבול 10 שניות בריצת 100 מטר.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיים בולדון במקום ה-10 בריצת 100 מטר בתוצאה חלשה של 10.22 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.09 שניות ועלה שלב מהמקום החמישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 38.84 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים בולדון במקום 42 בריצת 100 מטר, בתוצאה חלשה מאוד עבורו של 10.41 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.60 שניות, אחרי המנצחת בריטניה (38.07 שניות).
אירנה-ז'ול ביינאמה
אירנה-ז'ול ביינאמה (בצרפתית: Irénée-Jules Bienaymé; 28 באוגוסט 1796 - 19 באוקטובר 1878) היה מתמטיקאי וסטטיסטיקאי צרפתי. כממשיך דרכו של לפלס הוא הכליל את שיטת הריבועים הפחותים שלו, תרם לתורת ההסתברות, להתפתחות מדע הסטטיסטיקה וליישומיהן בתחום החשבונות הכספיים, הדמוגרפיה והסטטיסטיקה החברתית. הוא נודע בניסוח אי-השוויון צ'בישב-ביינאמה לגבי חוק המספרים הגדולים (1869).
ביוגרפיה
ביינאמה, יליד פריז, למד בתיכון בעיר ברוז' (כיום בבלגיה), שבה עבד אביו כפקיד ממשלתי. אחר כך בתיכון לואי הגדול בפריז. אחרי שהשתתף בקרבות להגנת פריז ב-1814 נרשם ב-1815 לאקול פוליטקניק אולם נמנה עם בני המחזור שסולקו כעבור שנה מהלימודים על ידי המלך לואי השמונה עשר מסיבות פוליטיות, במקרה שלו בגלל אהדתו לנפוליאון. באותן שנים התפרנס ביינאמה מתרגומים מכתבי עת זרים, משפות שונות, כולל רוסית.
בסופו של דבר התמנה ב-1818 למרצה זוטר באקדמיה הצבאית סן-סיר ואחרי שנתיים התחיל לעבוד במשרד האוצר. כאן עשה קריירה מהירה והתמנה למפקח ובשנת 1834 למפקח כללי. לאחר הקמת המשטר הרפובליקני ב-1848 פוטר בגין "חוסר רוח רפובליקנית".
ביינאמה הצליח בהמשך לקבל מינוי של מרצה לתורת ההסתברות בסורבון אך פוטר שוב בשנת 1851. תחת שלטונו של נפוליאון השלישי היה ליועץ ממשלתי לענייני סטטיסטיקה.
בשנת 1852 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. במשך 23 שנה עמד בראש ועדת השופטים להענקת הפרסים לסטטיסטיקה. הוא היה גם חבר מייסד של החברה המתמטית הצרפתית וכיהן כיושב ראש שלה בשנת 1875.
ביינאמה מת ב-1878 בפריז בגיל 82.
דני הררי
דניאל (דני) הררי (נולד ב-2 במרץ 1959) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד יחידה 8200.
אירנה-ז'ול ביינאמה
תרומותיו המדעיות
ביינאמה העריץ את לפלס ובהשפעת ספרו "התאוריה האנליטית של ההסתברות" (1812) הגן על ההשקפות הלפלסיאניות בפולמוס עם פואסון, לגבי גודל הרכבם של חברי המושבעים והרוב הנחוץ להכרעה במשפטים. הוא חקר את הכללת שיטת הריבועים הפחותים של לפלס.
דני הררי
ביוגרפיה
הררי נולד בבית חנן, נכד לסב שהיה ממקימי המושב. בגיל עשר עבר עם משפחתו לראשון לציון. למד בתיכון במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל בשנים 1978 עד 2009 ומילא תפקידי פיקוד באגף המודיעין ובהם סגן מפקד יחידה 8200. בשנים 2004 עד 2009 שירת כמפקד יחידה 8200. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל.
אירנה-ז'ול ביינאמה
תרומותיו המדעיות
יחד עם ידידו, קורנו, ניסה לעשות סדר בחשבון ההסתברויות, תחום שאיבד באותם הימים את רוח ההתלהבות של מייסדיו. חלה אז אכזבה אחרי התקוות שנתלו ביאקוב ברנולי, לפלס ופואסון, שיוכלו ליצור תיאור הסתברותי של העולם בעזרת כמה חוקים אוניברסליים.
דני הררי
ביוגרפיה
ב-2010 מונה לסמנכ"ל לאסטרטגיה וחדשנות בחברת "אדמה פתרונות לחקלאות" תפקיד בו כיהן עד 2020. לאחר מכן הצטרף כשותף לקרן הון הסיכון IL-VENTURES אותה הקימו שני קצינים שהיו תחת פיקודו ביחידה 8200, יוני היילברון ואלעד פרנקל. בנוסף הוא מכהן כדירקטור במספר חברות הזנק ומשמש כיו"ר דירקטוריון עמותת "אור לחינוך".
אירנה-ז'ול ביינאמה
תרומותיו המדעיות
ביינאמה תרגם לצרפתית את מחקרי ידידו המתמטיקאי הרוסי פפנוטי צ'בישב ופרסם את אי השוויון המכונה על שמם -ביינאמה-צ'בישב - שסיפק הוכחה פשוטה ומדויקת של חוק המספרים הגדולים. ביינאמה התכתב גם עם חלוץ המחקרים הדמוגרפיים, אדולף קטלה ונקשר גם לגבריאל לאמה. מתוך עמדה פולמוסית, מתח ביינאמה בקורת על חוק המספרים הגדולים של פואסון והתווכח עם קושי. גם הוא וגם קושי פרסמו בערך באותו זמן בערך שיטות רגרסיה. ביינאמה הכליל את שיטת הריבועים הפחותים. המחלוקת הייתה על בחירת השיטה המיטבית. קושי פיתח את התפלגות קושי על מנת לגלות מקרה שבו שיטת הריבועים הפחותים יוצרת אומד בלתי יעיל.
דני הררי
ביוגרפיה
הררי בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית ותואר שני בלימודי המזרח התיכון שניהם מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בלימודי ביטחון ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי למירב הררי, ד"ר לעבודה סוציאלית ואב לשני ילדים.
אירנה-ז'ול ביינאמה
מבחר פרסומים
(תוחלת החיים החל מתחילת המאה ה-19) (הסתברות השגיאות בשיטת הריבועים הפחותים) (הערות על ההבדלים המבדילים את אינטרפולציית קושי משיטת הריבועים הפחותים) (עיונים בתמיכת תגליתו של לפלס) (על השברים המשולבים של מר צ'בישב)
קישורים חיצוניים
John J. O'Connor et Edmund F. Robertson St Andrews University
אוסבי גואל
אוסבי גואל אי בסיגלופי (בקטלאנית: Eusebi Güell i Bacigalupi; 15 בדצמבר 1846 – 8 ביולי 1918) היה יזם קטלאני שהרוויח רבות מהמהפכה התעשייתית שהתרחשה בקטלוניה בשלהי המאה ה-19. הוא ידוע בעיקר כפטרונו של האדריכל ואמן המודרניסטה אנטוני גאודי.
ביוגרפיה
גואל נולד בברצלונה לחואן גואל אי פרר, תעשיין קטלאני אמיד שהרוויח את הונו בקובה ובברצלונה. אימו, פרנצ'סקה בסיגלופי אי דולסר, הייתה בת למשפחת סוחרים מג'נובה שהתמקמה בקטלוניה בסוף המאה ה-18.
כשגדל השתלב גואל בעסקים של אביו, בעיקר בתחום הטקסטיל, והגדיל את ההון המשפחתי. בשנת 1878, נסע גואל לבקר בתערוכה העולמית שהתקיימה בפריז, שם הוא פגש לראשונה את האדריכל הצעיר אנטוני גאודי שהציג את עבודותיו בביתן הספרדי. השניים הפכו לחברים ושותפים, וגילו כי הם חולקים תחומי עניין משותפים, בין השאר השקפה דתית זהה (שניהם היו קתולים אדוקים). גואל היה לפטרונו של גאודי, והוא ראה בו אדם שבידיו הוא יוכל להפקיד רעיונות לעיצובים מיוחדים.
בין העבודות הראשונות שביצע גאודי עבור גואל ניתן למנות את היקב בודגה גואל שבגאראף, את קומפלקס הבתים פבלונס גואל שבשכונת פדרבלס בברצלונה, ואת פלאו גואל, בית משפחת גואל, בשכונת אל רבאל בברצלונה.
תמים בן חמד אאל ת'אני
שנותיו הראשונות
תמים נולד בדוחה בירת קטר. הוא הבן הרביעי של שייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, והבן השני לאימו, שייח'ה מוזה, שהיא האישה השנייה, אבל הדומיננטית ביותר, מבין שלוש הנשים של אביו. תמים קיבל את חינוכו באנגליה שם סיים בהצטיינות בשנת 1997. לאחר מכן עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, וסיים את לימודיו שם ב-1998. לאחר לימודיו הצטרף לצבא הקטרי בדרגת סגן משנה.
קריירה
שייח' תמים קודם לעמדת יורש העצר של קטר ב-5 באוגוסט 2003, לאחר שאחיו הבכור מאמו, שייח' ג'אסם, ויתר על זכות הבכורה. מאותו יום החלה הכשרתו לשלטון, תוך כדי הצבתו בתפקידי מפתח, במערכות הביטחון והכלכלה של המדינה. בתפקידיו הביטחוניים הרמים פעל לחיזוק הקשרים עם ערב הסעודית, שכנתה הגדולה של קטר. הוא נחשב כמי שמילא תפקיד מפתח בתמיכה הקטרית במורדים בלוב, מרידה שהסתיימה בהפלת משטרו של מועמר קדאפי. ב-2009 מונה תמים לראש המטה הכללי של צבא קטר.
אוסבי גואל
ביוגרפיה
בשנת 1900, רכש גואל שטח אדמה בשכונת גרסיה שבברצלונה ושכר את גאודי לבנות אחוזת נופש לעשירים. באותו הזמן, נחשב האזור שבהרים למרוחק מהעיר, והפרויקט נחל כישלון מסחרי. רק שני בתים נבנו במתחם. בשנת 1923, מכרה משפחת גואל את השטח לעיריית ברצלונה, שהפכה אותו לפארק הציבורי פארק גואל.
בשנת 1908, המלך אלפונסו השלושה עשר העניק לגואל תואר רוזן.
הוא מת בביתו אשר בפארק גואל בשנת 1918.
תמים בן חמד אאל ת'אני
קריירה
קטר היא נסיכות קטנה ועשירה השוכנת באחד האזורים המתוחים ביותר בעולם מבחינה גאו-פוליטית. ועל כן היא עושה מאמצים רבים לקידום הפרופיל הבינלאומי שלה ועוצמתה המדינית. במסגרת הניסיון של קטר לשפר את תדמיתה בעולם, שיח' תמים פעל רבות בקידום אירועי ספורט במדינה, והשקעה בנכסי ספורט בעולם. ב-2005 הוא ייסד את "קטר השקעות ספורט" (qsi), קרן השקעות המוקדשת לעסקי הספורט. אחד מנכסיה החשובים של קרן זו הוא מועדון הפאר הצרפתי, קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן. בשנת 2006, עמד תמים בראש הוועדה המארגנת של משחקי אסיה, שהתקיימו בדוחה, בירת קטר. באותה שנה, העיתון המצרי אל-אהראם, בחר בתמים כ"אישיות החשובה ביותר בתחום הספורט בעולם הערבי". תחת הנהגתו, קטר זכתה לארח את אליפות העולם בשחייה לשנת 2014, וכן את אירוח משחקי מונדיאל 2022. תמים היה חבר בוועד האולימפי הבינלאומי, ויושב ראש הוועד האולימפי הלאומי. הוא יזם את ההצעה הקטרית לאירוח משחקי האולימפיאדה לשנת 2020.
תמים עמד בראש חבר המנהלים של רשות ההשקעות הקטרית. תחת הנהגתו, הקרן השקיעה מיליארדים בעסקים הגדולים ביותר בבריטניה, בין היתר היא מחזיקה נתחים גדולים בבנק ברקליס, רשת סיינסבורי, והרודס.
ב-25 ביוני 2013, בנאום טלוויזיוני, העביר אביו של תמים, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, את השלטון לבנו. העברת השלטון עברה בשלום, וזכתה לברכתם של בני משפחת השלטון. על פי הערכות, האמיר החדש לא צפוי לערוך שינויים דרמטיים בהרכב הממשלה. ניל פטריק, מומחה לענייני המפרץ, ציין כי "תמים כבר החזיק בתיקים רגישים מבחינה מדינית בעבר, ולכן לא צפוי שינוי בהתנהגותו עם עלייתו לשלטון".
מומחים מעריכים כי הוא צפוי להיות תחת לחץ מיידי להפחית את מעורבותה של קטר במלחמת האזרחים בסוריה. אחת המשימות הראשונות העומדות לפתחו תהיה שיפור התשתיות בקטר, פרויקט שיצא לדרך זמן קצר לפני עלייתו לשלטון. בעוד שתמים מזוהה כאדוק יותר מאביו מבחינה דתית, רוב המומחים מעריכים שהוא ידבק בפרגמטיזם הדתי של אביו – שימוש באסלאם לקידום יעדים חברתיים וכדומה, אך לא אכיפה של דקדוקי שריעה פרטניים.
תמים החזיק במספר משרות:
אוררטו (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוררטו (בארמנית: Ուրարտու ՖԱ) הוא מועדון כדורגל מהעיר ירוואן שבארמניה, המשחק בליגת העל הארמנית.
תמים בן חמד אאל ת'אני
פילוסופיה פוליטית וסגנון ממשל
אאל ת'אני נחשב כמוסלמי אדוק ובנעוריו יצא למסעות דת באפריקה לצורך אסלום תושבי היבשת. על פי מקורות דיפלומטיים המקורבים למשפחת אאל ת'אני, לשיח' תמים יש "אישיות חזקה" המאפשרת לו "לבסס את מעמדו בתוך בית המלוכה", אף על פי שהוא לא היורש הטבעי. הוא מתואר בפי מכריו כמוסלמי אדוק, בטוח בעצמו, וכן זהיר ומחושב. הסמכות הרוחנית בעיניו היא השייח' יוסוף אל-קרדאווי. אאל ת'אני ממשיך לקיים קשרים טובים עם המערב, כולל עם ארצות הברית וצרפת, קשרים שהחלו עוד בתקופת אביו שאפשרו לאמריקאים לבנות את הבסיס הגדול ביותר במזרח התיכון בתחומי המדינה. מאז שנבחר החליט לזנוח את מדיניות האיזונים שהנהיג אביו והגדיל את תמיכתה של קטר באחים המוסלמים ובחמאס.
בעידודו של אאל ת'אני תמכה קטר בעזרת אל ג'זירה בהפיכות האביב הערבי וקידמה הפלת מנהיגים חילוניים במדינות תוניסיה, מצרים, לוב וסוריה וחיזוק זרמים איסלאמיסטיים, בעיקר של האחים המוסלמים.
אוררטו (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2003/2004 התמודדה הקבוצה לראשונה במפעל אירופי, והודחה כבר בסיבוב המוקדמות הראשון של הגביע אופ"א אחרי הפסד 2–3 במצטבר להפועל תל אביב. מאז התמודדה הקבוצה במפעלים האירופיים כמעט מדי שנה, אך הצליחה לעבור סיבוב רק פעם אחת, בעונת 2005/2006, כאשר הדיחה את לוקומוטיב טביליסי בסיבוב הראשון של גביע אופ"א והודחה על ידי דניפרו בסיבוב השני.
תמים בן חמד אאל ת'אני
חיים אישיים
ב-8 בינואר 2005, שייח' תמים נשא לאישה את שייח'ה ג'ואהר בנת חמד בן סחים אאל ת'אני, ולהם ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים.
ב-2009 הוא נשא אישה שנייה, ענוד בנת מאנע אלהאג'רי, ולהם שני ילדים, בן ובת.
ROT13
ROT13 (ראשי תיבות: "rotate by 13 places") הוא צופן החלפה ומקרה מיוחד של צופן קיסר, אשר פותח ברומא העתיקה.
מקהלת נוגנים
מקהלת נוגנים הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. חובר כנראה בראשית שנות העשרים והתפרסם לראשונה בתרצ"ג 1933. צורף לקובצי שירה לילדים בגני ילדים ובתי ספר ונעשה מקובל ביישוב.
השיר מתאר שלישית נוגנים: יוסי, פֵּסִי ומשה, הפוסעת ברשות הרבים, ברחוב ובחתונה, מצוידת ומנגנת בכלי נגינה: כינור, חצוצרה ותוף. מספר הדמויות מתרבה בהדרגה במהלך השיר; אל שלושת הנוגנים מצטרף המון „וְהָמָה הָרְחוֹב”, ו„נָשִׁים וָטָף”, ובאווירה שמחה ועליזה, משתתפים הללו בריקודים ומוחאים כפיים לקצבם.
ROT13
בלטינית, יש 26 אותיות (2×13), ולכן צופן זה יהיה פונקציה הפיכה; כלומר, אם נעשה למילה את אותו הצופן פעמיים, המילה תחזור כפי שהיא הייתה. אותה פעולה יכולה גם לשמש עבור קידוד ופענוח, כשהאלגוריתם כמעט ולא מספק אבטחה בהצפנה, מצוטט לעיתים קרובות כדוגמה לסוג של הצפנה חלשה.
מקהלת נוגנים
השיר המחורז הכולל שני בתים, הולחן בלחן עממי, ובלחן עממי אידי בעיבודו של נחום נרדי.
משנת 2007 מוצגים פסלים סביבתיים של "מקהלת נוגנים", לצד פסלי שירי ביאליק אחרים, בשדרות ח"ן ברחובות.
הדיוויזיה הרביעית (הודו)
הדיוויזיה ההודית ה-4 (באנגלית: 4th Indian Infantry Division) היא דיוויזיה בצבא הודו שהוקמה ב-1939 כדיוויזיה בצבא הודו הבריטית ולחמה במספר מערכות במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נודעה גם כ"דיווזיית הנשר האדום" (Red Eagle Division) שכן תג היחידה שלה היה בצורת נשר אדום.
הקמת היחידה והלחימה במדבר המערבי
הדיוויזיה הוקמה במצרים בשנת 1939 והייתה היחידה הראשונה בצבא הודו הבריטית שפעלה מחוץ להודו במלחמת העולם השנייה. כבכל היחידות ההודיות בתקופה זו שלפני עצמאות הודו, שלד הפיקוד של היחידה כלל קצינים בריטים, והודים בתפקידי חיילים ומש"קים. עם זאת, שירתו בשורות היחידה מספר קצינים הודים שהגיעו אף לדרגת קפטן או מייג'ור (מקביל לדרגות סרן ורב-סרן בצה"ל).
מפקדה הראשון של הדיוויזיה היה מייג'ור ג'נרל פ. ג'רלד סקרלט (Scarlett), שעמד בראשה בין אוקטובר 1939 ליולי 1940. אחריו עמד בראש הדיוויזיה מייג'ור ג'נרל גנרל פיליפ נים, ובין אוגוסט 1940 לאפריל 1941 עמד בראשה מייג'ור ג'נרל נואל ברספורד פיירס. בריגדת הרגלים ה-14 הבריטית סופחה ליחידה עם הקמתה, עד יולי 1940, ולאחר מכן סופחה אליה בריגדת הרגלים ה-16 הבריטית, בין ספטמבר 1940 לדצמבר 1940.
היחידה הוצבה במסגרת כוח המדבר המערבי, בפיקודו של גנרל ריצ'רד אוקונור במסגרת מבצעיו הראשונים של גנרל ארצ'יבלד וייוול במדבר המערבי. בדצמבר 1940 נטלה היחידה חלק במבצע מצפן והייתה מעורבת בקרבות המכריעים נגד הצבא האיטלקי באזור סידי בראני. ביחד עם יחידות נוספות מהצבא הבריטי השמידה הדיוויזיה את "קבוצת מאלטי" האיטלקית, באזור ניבאיוה, בקרבות ב-9 בדצמבר 1940. עם התקדמות המבצע, ותבוסת הכוחות האיטלקים בראשות הפילדמרשל רודולפו גרציאני, החליט ויוול להעביר את היחידה למערכה במזרח אפריקה, שם תקפו האיטלקים והיה חשש כי יחדרו לסודאן, וכן תוכננה מתקפה גדולה באריתריאה. בדצמבר 1940 נשלפה הדיוויזיה מכוח המדבר המערבי והועברה לדרום סודאן.
המערכה במזרח אפריקה
בדצמבר 1940 הגיעה הדיוויזיה לסודאן וצורפה לדיוויזיית הרגלים ההודית ה-5, ששהתה שם כבר ככוח מגן מפני האיטלקים. על שתי הדיוויזיות פיקד גנרל ויליאם פלאט, והן אמורות היו לשמש ככוח התקיפה הצפוני במסגרת המתקפה על האיטלקים שתוכננה לאמצע 1941.
התפתחוית בגזרה חייבו את הקדמת המערכה לחודש ינואר. הכוחות שתחת פיקודו של פלאט פרצו אל תוך אריתריאה והביסו את האיטלקים בפיקודו של גנרל לואיג'י פרושי. האיטלקים נסוגו למבצר קרן שהיה מבוצר היטב, ודרך הגישה היחידה אליו הייתה דרך נקיק הררי צר. במרץ 1941 נכבש המבצר תוך אבדות קשות לשני הצדדים. בקרבות אלו זכה סובדאר ריצ'פאל, חייל הודי שלחם בחטיבת הרגלים ההודית ה-5 שהייתה חלק מהדיוויזיה, לצלב ויקטוריה שלאחר המוות, על גבורה במסגרת מילוי תפקידו. באפריל 1941 החליף מייג'ור ג'נרל פרנק מסרווי את ברספורד פיירס בפיקוד על הדיוויזיה. על אף שהמערכה במזרח אפריקה טרם תמה, מצא ויוול לנכון להשיב את הדיוויזיה לחזית המדבר המערבי. שימוש זה בדיוויזיה כעתודה אסטרטגית ניידת העוברת בין שתי החזיתות היווה אחת מהסיבות לניצחונות הצבא הבריטי על האיטלקים בתחילת 1940.
על תפקודה של הדיוויזיה בקרבות באריתריאה כתב צ'רצ'יל אל המרקיז מלינית'גאו, ויקטור הופ, ששימש כמשנה למלך בהודו:
המדבר המערבי בשנית, סוריה ולבנון
עם שובה של הדיוויזיה למצרים, נשלחה בבהילות חטיבת הרגלים ההודית החמישית, שהייתה חלק חשוב מהדיוויזיה אל המערכה בסוריה ובלבנון, והייתה מעורבת בקרבות הקשים נגד אנשי צרפת של וישי בסוריה שהסתיימו בכיבוש דמשק.
יתר הדיוויזיה היה מעורב בקרבות הקשים שפרצו סביב העיר טוברוק החל מיוני 1941. בסתיו 1941 שבה חטיבת הרגלים ההודית ה-5 לדיוויזיה. בדצמבר 1941 קיבל מייג'ור ג'נרל פרנסיס טאקר את הפיקוד על הדיוויזיה. מרבית הזמן שימשה הדיוויזיה כמאגר ליחידות שסופחו זמנית ליחידות אחרות. בתקופה זו יש לציין במיוחד את הפריצה של אנשי החטיבה השביעית, שנותקו מיתר הכוח בבנגאזי במהלך המתקפה הגרמנית ב-7 בינואר 1942, ולאחר מסע בן 320 קילומטרים הצליחו לחבור אל שאר כוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי ולהמשיך בלחימה.
בתחילת אפריל 1942 פוזרה הדיוויזיה באופן שבו הוצבה החטיבה השביעית בקפריסין, החטיבה החמישית בסוריה, החטיבה ה-11 באזור תעלת סואץ, ובריגדת הפרשים של מרכז הודו הוצבה בעיראק. במאי 1942 הושבה החטיבה ה-11 לאזור הלחימה בטוברוק, וסופחה זמנית לדיוויזיית הרגלים ההודית החמישית. החטיבה נלכדה במצור על טוברוק, נכנעה ב-21 ביוני, ונמחקה ממצבת הכוח של הדיוויזיה הרביעית עד הקמתה מחדש כעבור כשנה וחצי. מעט לפני קרב אל עלמיין באוקטובר 1942, אוחדו כוחות הדיוויזיה, ואת מקום החטיבה ה-11 תפסה החטיבה ה-161 (עד דצמבר 1942). תפקידה של הדיוויזיה בקרב עצמו היה משני, והשתמשו בה במתקפת הסחה במרכז הגזרה, בעוד שהפריצה האמיתית הייתה בצפון הגזרה.
בדצמבר 1942 פוזרה שוב הדיוויזיה, אך התעקשותו של הגנרל טאקר הביאה לאיחודה מחדש במרץ 1943, ולהשתתפותה בהצלחה במסגרת המערכה בתוניסיה, שהסתיימה במאי 1943 בכיבוש תוניסיה ובכניעת כל כוחות הציר בצפון אפריקה. אנשי הדיוויזיה הם שתפסו את הגנרל הנס-יירגן פון ארנים מפקדו של קורפוס אפריקה בימיו האחרונים, ועם נפילתו בשבי הסתיימה מערכה זו.
איטליה ויוון
בינואר 1944 צורפה חטיבת הרגלים ה-11 שהוקמה מחדש לכוחות הדיוויזיה, והדיוויזיה נשלחה להשתתף במערכה באיטליה. בפברואר 1944 השתתפה הדיוויזיה בקרב על מונטה קאסינו וספגה אבדות כבדות. בקרב זה פיקד על הדיוויזיה באופן זמני בריגדיר הארי דימולין (Dimoline) שכן טאקר נמצא בחופשת מחלה. במרץ 1944 קיבל מייג'ור ג'נרל אלכסנדר גלאוויי (Galloway) את הפיקוד על הדיוויזיה, והיא המשיכה בהשתתפותה בקרבות מונטה קאסינו תחת פיקודו. בסוף מרץ קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה מייג'ור ג'נרל ארתור הולוורת'י (Holworthy), ותחת פיקודו התקדמה הדיוויזיה מאזור מונטה קאסינו למרכז איטליה, אל קו המגננה הגרמני המכונה "הקו הגותי".
בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה ליוון לסייע בייצוב המדינה לאחר נסיגת כוחות הציר. בינואר 1945 הוחלף הולוורת'י במייג'ור ג'נרל צ'ארלס באושר (Boucher) שפיקד על הדיוויזיה עד תום המלחמה.
בשירות צבא הודו
בשנת 1945 סיימה הדיוויזיה את מסעה באירופה ושבה להודו. לאחר קבלת עצמאות הודו בשנת 1947 הפכה הדיוויזיה לחלק מן הצבא ההודי, ולגרעין כוח הגבול של פנג'אב בפיקודו של מייג'ור ג'נרל ט. וו. ריס. כוח הגבול של פנג'אב, שמרכזו בלאהור, פעל בחודשים הראשונים לעצמאות הודו, בין אוגוסט לנובמבר 1947, ופורק בשל חוסר יעילותו בשליטה במהומות שפרצו בעקבות חלוקת הודו ויצירת פקיסטן. לאחר מכן נסוגה הדיוויזיה לשטח הודו.
חלקים מהדיוויזייה לחמו במלחמת הודו–סין ב-1962. חטיבת הרגלים ה-7 שהייתה חלק מהדיוויזיה הושמדה למעשה בעת הלחימה. כחלק מלקחי המלחמה הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הררית ב-1963, ולחמה במלחמה נגד פקיסטן ב-1965. ב-1971 לחמה הדיוויזיה בחזית בנגלדש בעת מלחמת הודו–פקיסטן.
כיום משמשת הדיוויזיה חלק מהצבא ההודי. היא שייכת לקורפוס הראשון של פיקוד המרכז ההודי, ומפקדתה מצויה באלאהבאד.
שביית החייל אברהם עמרם בלבנון
ב-5 באפריל 1978 נשבה בלבנון חייל צה"ל אברהם עמרם על ידי אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. הדבר אירע זמן קצר לאחר תחילת מבצע ליטני, במסגרת טיול פרטי שערכה קבוצת חיילים בדרום לבנון. בתקרית זו גם נהרגו ארבעה חיילים. החייל השבוי הוחזר לישראל לאחר 11 חודשים בתמורה לשחרור 76 מחבלים שהוחזקו בבתי כלא בישראל. הייתה זו מעיסקאות חילופי השבויים ההמוניות הראשונות שערכה ישראל.
התקרית
ב-14 במרץ 1978, בעקבות פיגוע כביש החוף, יצא צה"ל למבצע ליטני - פעולה נרחבת בדרום לבנון שבה השתלט על השטח שמדרום לנהר הליטני ופגע במחבלים שנמצאו בו.
ב-13 באפריל התברר שאחד החיילים - אברהם עמרם, בן 33 - לא נהרג אלא נשבה על ידי אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, כשהוא פצוע בזרועו.
הרמטכ"ל מרדכי גור הורה על בדיקת התקרית, ובעקבותיה ננקטו צעדים משמעתיים נגד חיילים שאיישו את המחסום שדרכו עברו השבעה, ומפקד גדוד 202 שבו שירתו חיילי המחסום הודח מתפקידו. התקרית הייתה השלישית במהלך מבצע ליטני שבה הסתבכו חיילי צה"ל בקרב כתוצאה מאי ציות להוראות, והראשונה שבה נשבה חייל (באחת התקריות האחרות נהרג חייל ועשרה נפצעו). האזרח שהיה מעורב בתקרית הורשע בבית משפט אזרחי בכניסה ללבנון ללא אישור ובלבישת מדי צה"ל ללא אישור ונדון לשנת מאסר על תנאי ולתשלום קנס כספי.
עסקת החילופין
במהלך ימי שביו עבר השבוי אברהם עמרם חקירות שכללו שימוש בעינויים. הועברו מכתבים ממנו למשפחתו ומכתבים אליו וכן קיבל חנוכייה וחבילת מזון. בינואר 1979 ביקרו אצלו נציגי הצלב האדום הבינלאומי. מצבו הנפשי במהלך שביו היה קשה והוא אף ניסה להתאבד פעם אחת.
בין ישראל לארגון המחבלים נפתח משא ומתן על שחרור החייל באמצעות ארגון הצלב האדום הבינלאומי. המחבלים דרשו כי ישראל תשחרר 150 מחבלים פלסטינים שהיו כלואים בבתי הכלא בארץ. בסופו של דבר הוסכם על שחרור 76 מחבלים. העסקה אושרה בקבינט שבו היו חברים ראש הממשלה מנחם בגין וששה שרים נוספים. בתחילה נדחתה ההצעה ברוב של ארבעה - שר החוץ משה דיין, שר הפנים יוסף בורג, שר המשפטים שמואל תמיר ושר החקלאות אריאל שרון - נגד שלושה - בגין, שר הביטחון עזר ויצמן ושר הבריאות אליעזר שוסטק. בגין יזם לאחר מכן דיון נוסף שבו שוכנע אריאל שרון לשנות את דעתו ולתמוך בביצוע העסקה.
ההחלטה על עסקת החילופין התקבלה בעיצומו של המשא ומתן הסופי על הסכם השלום בין ישראל למצרים ולפני ביקורו בישראל של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, או במהלכו.
עסקת החילופין יצאה לפועל בז'נבה שבשווייץ ב-14 במרץ 1979. אברהם עמרם הובא שמה מדמשק בירת סוריה במטוס בולגרי, שאליו עברו 66 מהמחבלים ששוחררו, והם הוטסו ללוב. עשרה מהמשוחררים הורשו לשוב לשטחים. 12 מהמשוחררים היו נשים. ביניהן היו מרים שכשיר, שהניחה בשנות הששים מטען חבלה בקפטריה של האוניברסיטה העברית, עישה עודה ורסמיה עודה, אשר הניחו מטען חבלה בשופרסל אגרון, שהתפוצצותו גרמה למותם של שני סטודנטים, וכן שתי המחבלות הנוצריות חוטפות מטוס חברת סבנה, רימה תאנוס ותרז חלסה.
לאחר עסקת החילופין
ההחלטה על עסקת החילופין עוררה מחלוקת בעולם הפוליטי ובציבור בישראל. התומכים בה הדגישו כי חשוב היה להושיע את השבוי משום מצוות פדיון שבויים. המתנגדים לה טענו כי בכך נקבע תקדים מסוכן של משא ומתן עם ארגון מחבלים ושל שחרור המוני של מחבלים מורשעים ומסוכנים כנגד חייל ישראלי יחיד. במאי 1979 דחתה מליאת הכנסת שתי הצעות אי-אמון בממשלה שהוגשו בשל העסקה על ידי חברי הכנסת יגאל אלון (המערך) ושמואל טולידאנו (התנועה לשינוי ויוזמה).
גופות ארבעת החיילים שנהרגו בתקרית -, ,  ו - נאספו לאחריה על ידי המחבלים. לאחר פרוץ מלחמת לבנון הראשונה הוחזרו מלבנון גופות ארבעתם והובאו לקבורה בישראל.
סיפור השבי של עמרם פורסם בהמשכים בעיתון מעריב בחודש אוגוסט 1979.
עמרם כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "מישיבה בשבי לישיבה עם ציפורים".
תהילה (סרט, 2009)
תהילה (באנגלית: Fame) הוא סרט אמריקאי מוזיקלי שיצא בשנת 2009. הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט משנת 1980 בעל אותו שם. הסרט עוקב אחר חבורת צעירים שהתקבלו לבית הספר לאומניות המשחק והריקוד למשך ארבע שנות לימודיהם.
שנה ראשונה
התלמידים מגלים שמוריהם ציפו מהם לדעת הכול כבר לפני. גברת קראפט מודאגת מהריקוד של קווין ומתרשמת במהירות מאליס. בכיתת המשחק, ג'ני מרגישה שאינה יכולה להשתחרר כמו האחרים. בכיתת המוזיקה, אדון קרנקטון נותן לוויקטור הערות בזמן שדניס מנגנת בצורה מושלמת. לאחר שכולם רוצים להוכיח את כישרונם הם מבצעים ריקוד ושירה בקפיטריה. באמצע כל הבלגאן דניס בורחת מהרעש ומתיידדת עם מאליק. היא מספרת לו שהוריה חושבים שזה בית ספר מהאליטה הגבוהה ואם ידעו מה היא עושה יוציאו אותה ממנו. אימו קשת היום של מאליק מגלה כי בנה לומד בבית הספר. למרות אי תמיכתה הוא ממשיך ללמוד שם.
שנה שנייה
בתחילת השנה השנייה תלמידי כיתת הריקוד מבצעים ריקוד וכשמגיע תורו של קווין הוא לא מצליח. ויקטור לא משתלב עם סגנון המוזיקה של מר קרנקטון ומשלב מוזיקה משלו. מאליק מבצע מונולוג על אחותו שמתה. לאחר שהוא מסרב לענות על שאלות נוספות הוא עוזב את השיעור בסערה. דניס שנמצאת בדיכאון מנגנת בפסנתר ומתחילה לשיר כשהיא חושבת שהיא לבד אך לבסוף מגלה שמאליק צפה בה. מאליק וויקטור משכנעים אותה להשתתף באלבומם המשותף שמתוכנן לצאת והיא מסכימה בתנאי שאביה לא יגלה. ניל חובב הקולנוע מגלה התקדמות בתחומו בעזרתה של ג'וי. מרקו יוצא עם ג'ני לדייט. הם אוכלים במסעדה של אביו שם הוא משתכנע לשיר לפניה. במסיבה שנערכת מאליק משמיע את השיר שלהם ומקבל התלהבות מהקהל.
שנה שלישית
השנה השלישית נפתחת כשג'וי לא מצליחה לקבל תפקידים. ניל נפגש עם מפיק כדי לעבוד על סרט קצר שכתב בעצמו. מרקו וג'ני יוצאים יחד למסיבה שם ג'ני פוגשת את אנדי, בוגר של האוניברסיטה שנחשב לשחקן מוכר. אנדי מבטיח לארגן לה תפקיד ולוקח ממנה מספר טלפון ומרקו שרואה זאת עוזב. ג'ני מבקשת סליחה ואומרת שלא תיצור קשר עם אנדי יותר. מאליק, ויקטור ודניס נפגשים עם מנהל חברת הקלטות שאומר להם שהם טובים אך הוא מעוניין להעסיק רק את דניס. ג'וי מספרת לניל וג'ני שקיבלה עבודה ב"רחוב סומסום". התלמידים יוצאים לשתות עם גברת רואן המורה לפיתוח קול וגורמים לה לשיר. ג'ני נפגשת עם אנדי בכל מקרה ווא מנסה לנצל אותה, היא בורחת ומספרת למרקו. מרקו רב איתה על שהלכה לשם והשניים נפרדים. ניל מגלה שהמפיק שלו שיקר והוא נעלם לו עם הכסף.
שנה רביעית
השנה הרביעית נפתחת כשקווין מבקש מגברת קראפט לכתוב לו מכתב המלצה והיא טוענת שאינה יכולה כי אינו מוכשר מספיק. בעקבות שיחה זו קווין מנסה להתאבד אך ניצל על ידי ג'ני וג'וי. אליס עוזבת את ויקטור ופורשת מהלימודים כדי לצאת לסיבוב הופעות בינלאומי. ג'וי נאלצת לפוש מהלימודים בגלל שהיא עובדת כל הזמן ברחוב סומסום וציוניה ירדו. ויקטור, מאליק ודניס עורכים הופעה במועדון, הוריה של דניס מופיעים ואביה מתעצבן אך לבסוף מקשיב לה. ג'ני מבקשת סליחה ממרקו והשניים משלימים. לפני טקס הסיום ג'ני נושאת נאום על הצלחה. קווין מספר לג'וי שהוא חוזר לעיר מולדתו ללמד שם ריקוד. כל הדמויות מסיימות את לימודיהם בטקס מהיב חוץ מאליס וג'וי.
FreeSync
FreeSync היא טכנולוגיה חופשית לקצב רענון משתנה המפותחת על ידי חברת AMD ונועדה למנוע קריעת מסך ואת הצורך בשימוש בתוכנות חלופיות כמו סנכרון אנכי (Vsync). הטכנולוגיה פותרת את תופעת קריעת המסך על ידי שינוי קצב הרענון של מסך התצוגה והתאמה לקצב הפריימים לשנייה שהכרטיס הגרפי מרנדר על בסיס היישום הגרפי שרץ על המחשב. קריעת מסך נוצרת כאשר אין סנכרון בין קצב הרענון האנכי (שורות הפיקסלים) של המסך לבין כמות הפריימים שמרונדרת בפועל, כך שנוצר שפריים אחד נחתך טרם הצגתו במלואו והפריים השני מוצג, בכך נוצר חוסר התאמה בין הפריימים, בדומה למתרחש בתצוגות המתבוססות על סריקה שזורה (Interlaced). הטכנולוגיה משתמשת בחיבור DisplayPort, שהחל מגרסה 1.2a מכיל את תכונת ה-"סנכרון אדפטיבי" (Adaptive-Sync) אשר מאפשר להשתמש ב-FreeSync ללא פגיעה ממשית בביצועים וללא כל התקן נוסף. הטכנולוגיה המקבילה ל-FreeSync היא G-Sync אשר מפותחת על ידי Nvidia, היא קניינית ודורשת צ'יפ על מנת להשתמש בה.
המלביש (סרט, 1983)
התסריט נכתב על ידי המחזאי רונלד הארווד והוא מבוסס על מחזה שלו בשם זה משנת 1980 שהועלה בהצלחה בתיאטראות וסט אנד ובברודוויי.
המחזה מתאר יחסים מורכבים וסימביוטים בין שחקן מזדקן והמלביש שלו שכל אחד תלוי בשני ולא מסוגל לתפקד לבדו.
המחזה הועלה בישראל ב-1988 בהבימה עם שמעון פינקל (השחקן) ושלמה בר-שביט (המלביש) וב-2003 בתיאטרון הקאמרי עם עודד תאומי (השחקן) ויצחק חזקיה (המלביש).
ה-BBC הפיק ב-2015 סרט טלוויזיה "המלביש" עם אנתוני הופקינס בתור השחקן ואיאן מקלן בתור המלביש.
אלברט פיני וטום קורטני היו מועמדים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
טום קורטני זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. קורטני ופיני זכו בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. פיני זכה בפרס דב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בברלין.
מרטין ברייטווייט
קריירת מועדונים
אביו מגיאנה, ואחותו הצעירה מתילדה היא כדורגלנית גם כן. ברייטווייט התחיל את דרכו באקדמיה לכדורגל SGI, ממנה עבר לזו של אסביירג. בינואר, אך בקיץ של אותה שנה חזר לאסביירג. בשנת ערך ברייטווייט את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. עם ירידת אסביירג לליגה השנייה בדנמרק, זכה ברייטווייט להזדמנות כשחקן בהרכב הפותח. בעונה זו כבש חמישה שערים ב-26 משחקי ליגה וקבוצתו חזרה לליגת העל הדנית. עונה לאחר מכן, היה ברייטווייט שותף לזכייה של הקבוצה בגביע הדני.
המלביש (סרט, 1983)
תקציר העלילה
הלהקה נוסעת לעיר השדה ברדפורד המופצצת על ידי הגרמנים. "סר" מסתובב ומתבונן בכבאים המטפלים בשריפות, נתקף בשיגעון ומתחיל להתפרע. הוא מאושפז בעל כורחו בבית חולים אבל בורח משם ומגיע לתיאטרון בו צריכה להעלות הצגת המלך ליר בכיכובו.
מרטין ברייטווייט
קריירת מועדונים
ב-16 באוגוסט 2013 חתם ברייטווייט בטולוז מליגת העל הצרפתית, תמורת שני מיליון אירו.
אבייל
אבייל (באנגלית: Aweil; בערבית: أويل) היא עיר הבירה של מדינת צפון בחר אל-ע'זאל, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן.
מרטין ברייטווייט
קריירת מועדונים
ב-13 ביולי 2017 חתם ברייטווייט לארבע שנים במידלסברו, תמורת כתשעה מיליון פאונד. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 0–1 לוולברהמפטון וונדררס. ב-30 בספטמבר 2017 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2-2 מול ברנטפורד. ב-31 בינואר 2018 הושאל לבורדו עד לסיום העונה.
המלביש (סרט, 1983)
תקציר העלילה
זמן ממושך מטפל נורמן ב"סר" ומקבל ממנו רק עלבונות. נורמן "מתדלק" את עצמו מדי פעם בלגימות קטנות של אלכוהול. הוא מתחיל לעזור ל"סר" באיפור ומלמד אותו את מילות הפתיחה של ההצגה ששכח שכל זמן קצר נכנסת מאדג' ומתרה בהם שהזמן אוזל עד להצגה.
אבייל
מיקום
העיר אבייל נמצאת בנפת מרכז אבייל במחוז צפון בחר אל-ע'זאל שבצפון מערב דרום סודאן ובסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת 800 ק"מ צפונית לעיר הבירה, ג'ובה. הקואורדינטות של העיר הן: 8° 46' 48.00"N, 27° 24' 0.00"E.
מרטין ברייטווייט
קריירת מועדונים
ב־1 ביולי 2022 חתם באספניול, יריבתה העירונית של ברצלונה, לאחר שחוזהו הותר בהסכמה הדדית. ב-4 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בה גם כבש את השער הראשון שלו במדי אספניול, בניצחון 0–1 על אתלטיק בילבאו.
המלביש (סרט, 1983)
תקציר העלילה
"סר" מצליח בקושי לעבור את ההצגה בעיקר בעזרתו של נורמן הלוחש לו מדי פעם. בהפסקה נכנסת לחדרו שחקנית צעירה בשם אירן (קתרין הריסון) שהוא חושק בה ומתקרב אליה אך נופל על הרצפה בחוסר אונים.
מיכאיל צרתלי
מיכאיל צרתלי (בגאורגית: მიხეილ "მიხაკო" წერეთელი) ( 23 בדצמבר 1978, נפת צ'יאתורה - 2 במרץ 1965, מינכן) הוא היסטוריון ודיפלומט גאורגי.
המלביש (סרט, 1983)
תקציר העלילה
לאחר ההצגה מגיע "סר" לחדרו נשכב על המיטה ומבקש מנורמן להביא את מחברת הזיכרונות שהחל לכתוב. נורמן קורא ש"סר" מודה בפתיחה לעובדי הבמה, לשחקנים ולשקספיר ורק אותו אינו מזכיר. הוא מוחה בפני "סר" אבל רואה שהוא מת ואז מתפרץ בחמת זעם על זה שהקדיש לו את כל חייו ולא קבל ממנו שום הכרת טובה וכי כעת הוא אינו יודע היכן להמשיך. הוא מתוודה כי בכל זאת אהב אותו. הסרט נגמר כשנורמן שוכב על גופתו המכוסה של "סר" ומסרב להיפרד מחייו ומאהבתו.
מיכאיל צרתלי
מיכאיל צרתלי נולד בכפר בנפת צ'יאתורה באימפריה הרוסית למשפחת נסיך גאורגי צרתלי. לאחר סיום בית הספר בקוטאיסי, הוא עבר לצרפת והחל לימודים בסורבון. בשנת 1913 הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה תוך התמחות באשורולוגיה מאוניברסיטת היידלברג. בשנים 1914–1918 הוא עבד באוניברסיטת ברלין ובמקביל היה פעיל באוגדות גאורגיות שדגלו בעצמאות המדינה. בשנים 1918–1919 מיכאיל צרתלי היה שגריר של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשוודיה ונורווגיה. בשנת 1919 הוא חזר לטביליסי ומונה לפרופסור באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי
בשנת 1921 הרפובליקה הגאורגית הפסיקה להתקיים ושטחה סופח לרוסיה הסובייטית. מיכאיל צרתלי עזב את גבולות גאורגיה, הגיע לבריסל והחל לעבוד באוניברסיטה החופשית של בריסל. בשנים 1933–1945 הוא היה פרופסור באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. לאחר 1945 הוא התגורר במינכן.
מיכאיל צרתלי התמחה בהיסטוריה של גאורגיה. בשנת 1912 הוא פרסם תוצאות מחקר השוואתי של השפה הגאורגית ושומרית. בשנת 1925 הוא פרסם תרגום לגאורגית של "עלילות גילגמש". בשנת 1955 מיכאיל צרתלי פרסם תרגום לגרמנית של "עוטה עור הנמר". בסך הכל מיכאיל צרתלי פרסם כ-80 ספרים בנושא היסטוריה של גאורגיה ואזור הקווקז.
בשנים 1925–1954 הוא היה בין הפעילים הבולטים של "תתרי גיאורגי" - ארגון של גאורגים גולים באירופה.
בשנת 2013 למיכאיל צרתלי הוענק עיטור "הגיבור הלאומי של גאורגיה".
מרטין ברייטווייט
קריירה בינלאומית
בצעירותו שיחק ברייטוויט בנבחרות הצעירות של דנמרק. בקיץ, עוד בטרם שיחק בנבחרת הבוגרת, הוצע לברייטוויט לייצג את נבחרת גיאנה, שכן אביו ממוצא גיאני, אך ברייטוויט דחה את ההצעה.
ביוני ערך ברייטוויט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של דנמרק, במשחק ידידות נגד. באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד.
במאי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
ביוני 2021 נכלל ברייטוויט בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020, במהלכו שותף בשישה משחקים והבקיע שער אחד. הנבחרת הגיעה לחצי הגמר.
חיים אישיים
פרט לעיסוקו כדורגלן, מתפרנס ברייטווייט מעסקים בתחם הנדל"ן וההלבשה. נשוי למגישת הטלוויזיה אן לור-לואיס.
אבייל
סקירה
התשתיות בעיר מפותחות יחסית לשאר הערים בדרום סודאן וכוללות תחנת רכבת פעילה, בית מלון, שדה תעופה, אצטדיון כדורגל, אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל ובית חולים ציבורי. העיר משמשת כבסיס מרכזי לצוותים שנשלחים על ידי האו"ם וארגונים פרטיים המספקים עזרה ותמיכה במדינה כולה.
בשל העובדה שהעיר ממוקמת בסמוך להתמזגות של נהר הלול (Lol River) עם נהר הפונגו (Pongo River) והטופוגרפיה המישורית שלה, היא נוטה להצפות. גובהה הממוצע של העיר הוא 425 מטרים מעל פני הים.
דמוגרפיה
כמות האוכלוסייה בעיר אבייל משתנה בהתאם לעונות השנה. במשך עונת הקיץ עוזבים התושבים לבתיהם הסמוכים לשדות המקיפים את העיר ובחורף חוזרים אליה בגלל ההצפות. בנובמבר 2008 העריך ארגון רופאים ללא גבולות את אוכלוסיית העיר בכ-100,000 נפש.
תחבורה
לעיר תחנת רכבת פעילה המחברת אותה עם העיר ואו עוד משנות השישים של המאה העשרים. לאחר תקופת מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שופצה התחנה וחזרה לפעול בשנת 2010. לאחרונה נפתחה דרך חדשה ולא סלולה שעוברת בעיר ומקשרת בין ח'רטום לג'ובה. בנוסף, שדה התעופה אבייל משרת את העיר.
פוליטיקה של פולין
הממשל בפולין מבוסס על היותה רפובליקה דמוקרטית פרלמנטרית. לפולין חוקה המסדירה את הסדרי המשטר שבה, חוקתה הנוכחית נכנסה לתוקפה בשנת 1999. בראש המדינה עומד הנשיא, לו בעיקר סמכויות טקסיות וסמליות. את הנשיא בוחר הציבור ישירות בחירות כלליות אחת לחמש שנים. הרשות המחוקקת, הפרלמנט הפולני, מורכבת משני בתים: הבית העליון, הוא הסנאט; והבית התחתון, הוא הסיים. את הפרלמנט בוחר הציבור ישירות בבחירות כלליות אחת לארבע שנים. לאחר שנבחר פרלמנט, ראש המפלגה שהצליח להרכיב קואליציה ממונה לראש הממשלה בכפוף לאישורו הסמלי של הנשיא. ראש הממשלה הוא ראש הרשות המבצעת. הרשות השופטת של פולין מורכבת משורה של מוסדות משפטיים להם תפקיד חשוב בתהליך קבלת ההחלטות בפולין.
החוקה
החוקה של הרפובליקה של פולין (Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej), היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של פולין. החוקה מסדירה את היותה של פולין רפובליקה דמוקרטית פרלמנטרית. כמו כן, החוקה מבטיחה מגוון רחב של חירויות פרט, זכויות אדם וזכויות אזרח.
העבודה על הכנת חוקה דמוקרטית לפולין החלה כבר במהלך ימיו האחרונים של המשטר הקומוניסטי בפולין. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות לגבש חוקה מוסכמת, כאשר ועדה לכתיבת חוקה החלה בעבודתה. ב-1 באוגוסט 1992 אימצו שני בתי הפרלמנט הפולני "חוקה קטנה" (małej konstytucji) - מסמך ביניים שנועד להוות חוקה זמנית למשטר הפולני עד שתיכתב חוקה סופית וקבועה. החוקה הקטנה נכנסה לתוקף ב-17 באוקטובר אותה השנה. המסמך הגדיר את הסדרי המשטר בפולין פחות או יותר איך שהם היום - נשיא סמלי, ממשלה מבוססת פרלמנט בן שני בתים, מערכת משפט עצמאית, וכו'. ועדת החוקה סיימה את עבודתה בראשית שנת 1997. ב-2 באפריל 1997, לאחר דיון ארוך של האספה הלאומית - מעמד משותף של הסיים והסנאט, אושרה החוקה ברוב גדול של 541 בעד, 40 נגד ו-6 נמנעים. מאוחר יותר, ב-25 במאי אותה השנה נערך משאל עם לאימוץ החוקה. 52.71% הצביעו בעד, כאשר אחוז ההצבעה היה נמוך יחסית: 42.86% מכלל בעלי זכות הבחירה. ב-16 ביולי נכנסה החוקה לתוקפה. מלבד תיקונים לחוקה שנעשו בשנים 2006 ו-2009, החוקה נשארה ללא שיוני.
הנשיא
ראש המדינה של פולין הוא הנשיא (Prezydent Rzeczypospolitej Polskiej), לו בעיקר סמכויות טקסיות וסמליות. הוא נחשב למנהיג העליון של המדינה, ולמייצג הראשי שלה כלפי חוץ.
בתי הפרלמנט
הפרלמנט הפולני מורכב משני בתים: הבית העליון, הוא הסנאט (Senat); והבית התחתון, הוא הסיים (Sejm). חברי שני הבתים נבחרים בבחירות כלליות אחת לארבע שנים. הסנאט מורכב מ-100 חברים, המייצגים כל אחד את אחד מ-100 מחוזות הבחירה של פולין לאחר שנבחרו בבחירות אזוריות. הסיים מורכב מ-460 חברים, המייצגים את פולין כולה ונבחרים באופן יחסי. אחוז החסימה עומד על 5%, ולמעט מפלגות של מיעוטים אתניים, רק מפלגות אשר קיבלו למעלה מזה יהיו רשאיות לקבל ייצוג בפרלמנט. הפרלמנט מתפזר טרם מילוי כהונתו (כאמור: ארבע שנים) במקרה וכשל בהרכבת ממשלה או לא הצליח להעביר תקציב שנתי חדש.
הסמכות המרכזית של בתי הפרלמנט היא כתיבת ספר החוקים של פולין - חקיקת חוקים ושינוי חוקים קיימים. כל חבר פרלמנט, חבר סיים או חבר סנאט, יכול ליזום הליך לחקיקת חוק או לשינוי חוק. החוק יעבור דיונים במליאות שני בתי הפרלמנט ובוועדות הרלוונטיות. לאחר מכן, החוק מועמד להצבעה, ועל מנת לעבור הוא צריך ברוב רגיל על ידי שני הבתים. במקרה והחוק עבר רק בסיים ולא בסנאט, לסיים עומדת סמכות במקרי קיצון לעקוף סירוב כזה של הסנאט.
לצד חקיקה, כיאה למשטר פרלמנטרי, לבתי הפרלמנט תפקיד משמעותי מאוד בפיקוח על פעולות הממשלה. לצד אמצעי ביקורת על שרי הממשלה ועל העומד בראשה, הסיים יכול ברוב רגיל להצביע אי אמון בממשלה, ובכך להביא להקדמת הבחירות ולהתפטרות הממשלה. לפיכך, על מנת שהממשלה תמשיך להתקיים, היא נדרשת לשמר קואליציה לאורך כל כהונתה (כאשר היא צריכה כזאת ממילא בעת הרכבת הממשלה). דברים נוספים שהפרלמנט מופקד עליהם הוא מינוי בעלי תפקידים שונים במשטר הפולני. הפרלמנט בוחר את חברי בית הדין לחוקה, חברי בית המשפט העליון, חברי בית הדין המדינתי, נציב תלונות הציבור, נשיא הבנק המרכזי של פולין, ועוד. לסנאט עומדת סמכות מיוחדת בענייני משאלי עם. בפולין לנשיא יש את הסמכות ליזום משאל עם, אך סמכות זו כפופה לאישורו של הסנאט.
בהזדמנויות שונות מתכנסים הסנאט והסיים למושב אספה משותף. דבר זה קורה בשלוש הזדמנויות שונות: בטקס השבעתו של נשיא חדש לפולין, בהליך הדחה של נשיא מכהן, ובעת מילוי תפקידי נשיא שנבצר לו מלמלא את תפקידו. עד היום, אירעה רק ההזדמנות הראשונה. מעמד כזה מכונה "האספה הלאומית" (Zgromadzenie Narodowe).
המפלגות
מפלגות המשנה:
ראש הממשלה
ראש הממשלה, או בשמו הרשמי נשיא מועצת השרים (Prezes Rady Ministrów), הוא מי שעומד בפועל בראש הרשות המבצעת, היא ממשלת פולין. אחת לארבע שנים, לאחר שנבחר פרלמנט, ראש המפלגה שהצליח להרכיב קואליציה וממשלתו זכתה לאמון הפרלמנט ולאישורו הסמלי של הנשיא הופך לראש ממשלת פולין. עם מינויו על המועמד לראשות הממשלה להציג תוכנית עבודה לממשלתו. אף על פי שלנשיא מעמד רשמי גבוה יותר מזה של ראש הממשלה, זה האחרון נחשב בכל זאת לאישיות הפוליטית החשובה ביותר ברפובליקה הפולנית. לראש הממשלה עומדות רובן ככולן של הסמכויות הניהוליות והביצועיות של המדינה, הגם שישנה חפיפה בתחומים מסוימים עם סמכויותיו של הנשיא. ראש הממשלה נושא באחריות מול בתי הפרלמנט, אשר בסמכותן לפטרו כל העת בהצבעת רוב. לנשיא אחריות על שריו הכפופים לו, כאשר מלבד זאת יש לו גם סמכויות פיקוח על השלטון המקומי של פולין, והוא יכול גם לתקן תקנות וצווים ממשלתיים.
האדם שכיהן בתקופת הכהונה הארוכה ביותר בתולדות הרפובליקה השלישית היה דונלד טוסק, אשר שימש בתפקיד כשבע שנים בין 2007 ל-2014. עם מינויו לנשיאות המועצה האירופית ב-30 באוגוסט 2014, התפטר מתפקיד ראש הממשלה ובכירת מפלגתו (המצע האזרחי) אווה קופאץ' מכהנת מאז בתפקיד ראש הממשלה.
הקבינט
הקבינט, או בשמו הרשמי מועצת השרים (Rada Ministrów), הוא הגוף הכולל את נשיא מועצת השרים (ראש הממשלה), סגן נשיא מועצת השרים, והשרים. שרי הממשלה מופקדים כל אחד על משרדו שלו, והם חייבים באחריות כלפי ראש הממשלה. כמו ראש הממשלה, כך גם כל ממשלתו צריכה להיות מאושרת על ידי הסיים הפולני ובכפוף לאישור סמלי של הנשיא. השרים בדרך כלל מהווים את ראשי המפלגות החברות בקואליציה, אך לעיתים כמה מהם גם אנשי מקצוע מחוץ למערכת הפוליטית.
מעמד מערכת המשפט לאחר העצמאות
הרשות השופטת ממלאת תפקיד חשוב בתהליך קבלת ההחלטות בפולין. המוסדות העיקריים שלה כוללים את בית המשפט העליון (Sąd Najwyższy), בית המשפט העליון המנהלי (Naczelny Sąd Administracyjny), בית הדין לחוקה (Trybunał Konstytucyjny), ובית הדין המדינתי (Trybunał Stanu).
בית המשפט העליון הוא הערכאה העליונה של המשפט הפולני, ובמקרה של ערעור על פסיקותיהן של ערכאות נמוכות יותר, בתי המשפט המחוזיים והאזוריים, הערעור מובא לבית המשפט העליון. שופטי בית המשפט העליון מתמנים על ידי המועצה לבחירת שפוטים (Krajowa Rada Sądownictwa) ומתמנים לכל ימי חייהם. בית המשפט העליון המנהלי מהווה את הערכאה העליונה בענייני משפט אזרחי, ובמקרה של ערעור על פסיקותיהן של ערכאות נמוכות יותר, בתי המשפט המחוזיים והאזוריים המנהליים, הערעור מובא לבית המשפט העליון המנהלי. בית הדין לחוקה הוא הסמכות הראשית בפרשנות החוקה, ותפקידו לוודא שחוקי בתי הפרלמנט אינם סותרים את החוקה, ואם הם כאלו, בסמכותו לבטל חוקים סותרים אלו. שופטי בית הדין לחוקה נבחרים על ידי הסיים לכהונה בת תשע שנים. בית הדין המדינתי הוא מוסד משפטי ייחודי יחסית. תפקידו המרכזי הוא לשפוט את הנהגת המדינה ואישים בכירים בה במקרה ועברו על החוק. מדובר באנשים כמו הנשיא, חברי הממשלה, אנשי הבנק המרכזי, ועוד. מלבד שפיטה וענישה פלילית, לבית הדין סמכויות מיוחדות: ביכולתו לקדם הליך הדחה לבעל התפקיד, לשלול פרסים ואותות רשמיים שקיבל הפושע, ועוד. סמכויות מיוחדות אלו נועדו לבצע מעין "הרשעה ציבורית" לפושע.
המחלוקת סביב מעמד מערכת המשפט
מחד, לאחר הצטרפות פולין לאיחוד האירופי קיבלה על עצמה את עליונותו של בית המשפט האירופי. מאידך, מעמד הרשות השופטת אל מול הרשות המבצעת נחלש בהדרגה בסוף שנות העשרה ותחילת שנות ה-20.
נסיבות אלו הובילו לכך שמערכת המשפט הפולנית עמדה מספר פעמים בלב מחלוקות בין פולין לאיחוד האירופי. בין היתר, נכנסה פולין למחלוקת מול האיחוד כאשר הקימה את הלשכה למשמעת שופטים, שמטרתה לאפשר סנקציות על גורמים ברשות השופטת שלא עמדו בתקנות. גורמים באיחוד האירופי טענו שזוהי הפרה של עקרונות הבסיס של האיחוד האירופי מכיוון שהמהלך מסכן את עצמאות מערכת המשפט של פולין. מחלוקת נוספת ניצתה כאשר ניסתה פולין לבסס עליונות של המשפט המקומי על פני המשפט של האיחוד, בניגוד להסכמי ההצטרפות של האיחוד.
חלוקה מנהלית
החלוקה המנהלית הנוכחית של פולין הוחלה בשנת 1999 והיא מבוססת על שלוש רמות של חלוקה: שטחה של פולין מחולק ל-16 פרובינציות (województwa), דרגת החלוקה המנהלית הגבוהה ביותר. הפרובינציות מחולקות ל-380 מחוזות (powiaty), אשר כוללות 314 מחוזות רגילים לצד 66 ערים ברמת מחוז. המחוזות, מהווים את דרגת החלוקה המנהלית השנייה, ותחתיהן נמצאות המועצות האזוריות, 2,459 הגמינות.
פולין והאיחוד האירופי
כחלק מהצטרפותה של פולין לאיחוד האירופי, קיבלה על עצמה פולין הסכמים לפיה חלק מההחלטות הפוליטיות במדינה יהיו כפופות למנגנונים הפוליטיים של האיחוד האירופי, כאשר מרבית ההחלטות עדיין מנוהלות באופן עצמאי.
בשנותיה באיחוד הייתה שותפה פולין להסכמים שונים כחלק מהאיחוד, אולם גם השמיעה ביקורת מול האיחוד האירופי בטענה להתערבות יתר בעצמאות מערכת המשפט הלאומית, ומחאות נגד אחד מעקרונות המשפט האירופי, עליונות הדין האירופי.
כאשר ייסדה פולין את הלשכה למשמעת שופטים שמטרתה לאפשר סנקציות על גורמים ברשות השופטת שלא עמדו בתקנות, טענו גורמים באיחוד האירופי שזוהי הפרה של עקרונות הבסיס של האיחוד האירופי מכיוון שהמהלך מסכן את עצמאות מערכת המשפט של פולין. בשנת 2020 ניסתה הנציבות האירופית למנוע קיומם של השינויים המתוכננים, אולם טענותיה נדחו על ידי ממשלת פולין.
בקיץ 2021 חייב בית הדין העליון של האיחוד האירופי את פולין להשהות את פעילות לשכת המשמעת לשופטים, ופולין התחייבה לממש זאת, אם כי לא התחייבה על מועד. בחודש אוקטובר פסק בית הדין לענייני חוקה בפולין שבמקרים מסוימים ישנה עליונות לחוק הפולני מול החוק האירופי, זאת בניגוד לעקרונות המשפט האירופי. בהמשך החודש טענה הנציבות האירופית שפולין לא עמדה בהתחייבותה ובית הדין האירופי הטיל על פולין קנס של מיליון אירו ליום עד לפירוק הסופי של הלשכה. בהמשך הודיע האיחוד האירופי כי יגבה מפולין קנסות, באופן חסר תקדים עד אז, באמצעות הפחתת התקציבים שאמורה פולין לקבל מהאיחוד.
צבא וביטחון
הכוחות המזוינים של פולין מורכבים מארבע זרועות: כוחות היבשה (Wojska Lądowe), הצי (Marynarka Wojenna), חיל האוויר (Siły Powietrzne) וזרוע הכוחות המיוחדים (Wojska Specjalne). הכוחות המזוינים כפופים לשר ההגנה בממשלת פולין, אך פורמלית המפקד העליון של הצבא הוא נשיא פולין. החוקה מגדירה את המשימה החשובה ביותר של הכוחות המזוינים: הגנה ושמירה על שלמותה הטריטוריאלית של פולין והבטחה של האינטרסים הפולניים מחוץ לגבולותיה. הכוחות המזוינים מורכבים מ-65,000 חיילים בסדיר ועוד 14,000 חיילים במילואים. מאז הפלת המשטר הקומוניסטי והקמת הרפובליקה השלישית, עוברות זרועות הצבא מודרניזציה וחימוש בנשק אמריקני חדיש. הצי הפולני הוא אחד הציים הגדולים בים הבלטי והוא ממלא תפקיד חשוב גם בעניינים אזרחיים, לרבות משימות חיפוש והצלה ומחקר הידרוגרפי.
החל משנת 1999, פולין חברה בברית הצבאית נאט"ו. במסגרת זאת הצבא הפולני משתתף לעיתים קרובות בתרגילים צבאיים רב-צדדיים, וכן במשימות צבאיות שונות מעבר לים. בעשור הראשון של המאה ה-21, עם ראשיתה של המלחמה העולמית בטרור, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה חזר הצבא הפולני לפעילות צבאית. אלפי חיילים הוצבו באפגניסטן ובעיראק, עשרות מטוסי קרב נשלחו לחזית, וגם הצי הפולני מילא תפקיד משמעותי.
מרגרט ו' רוסיטר
מרגרט ו' רוסיטר (באנגלית: Margaret W. Rossiter, נולדה ביולי 1944) היא היסטוריונית אמריקאית למדע, פרופסור להיסטוריה של המדע באוניברסיטת קורנל. רוסיטר טבעה את המונח אפקט מטילדה המציין הדחקה שיטתית של מידע על נשים בתולדות המדע, ושלילת תרומתן של נשים במחקר, שעבודותן מיוחסות לעיתים קרובות לעמיתיהן הגברים.
ראשית חיים וחינוך
מרגרט רוסיטר ואחיה התאום צ'ארלס נולדו למשפחה צבאית בתום מלחמת העולם השנייה. המשפחה התיישבה בסופו של דבר במסצ'וסטס ליד בוסטון, תחילה במלדן ואחר כך במלרוז. רוסיטר גילתה לראשונה את ההיסטוריה של המדע כשהייתה תלמידה בתיכון. היא סיפרה שהיא התעניינה יותר בסיפורי המדענים מאשר בניסויים בפועל מכיוון ש"בשיעורי המעבדה רק לעיתים רחוקות יכולנו לגרום לניסויים בפועל 'להצליח'." רוסיטר זכתה במלגה ובשנת 1962 נסעה לרדקליף ללמוד מתמטיקה. במקום זאת, היא שינתה את לימודיה ללימודי כימיה ואז להיסטוריה של המדע, ובסופו של דבר סיימה את לימודיה בשנת 1966. תוך כדי לימודיה ברדקליף פיתחה עניין בהיסטוריה של המדע האמריקני, תחום שהיה אז בחיתוליו.
לאחר שסיימה את לימודיה ברדקליף, בילתה רוסיטר את הקיץ בעבודה במכון הסמיתסוניאן לפני שהמשיכה בלימודי תואר שני באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. לאחר את לימודי המ"א, עברה למחלקה להיסטוריה של המדע בייל, שם המשיכה לפתח את התעניינותה בהיסטוריה המדעית האמריקאית והשלימה תואר שני נוסף. היא סיימה את הדוקטורט בייל בשנת 1971, ועבדה על נושאים שונים במדעי החקלאות ומדענים אמריקאים בגרמניה. בזמן שלמדה בייל, שאלה רוסיטר פעם במפגש השבועי הבלתי פורמלי של הפרופסורים והסטודנטים של המחלקות שלה, "האם היו אי פעם מדעניות נשים?" היא קיבלה תשובה "סמכותית" כי "לא, לא היו, אם היו כאלה נשים שניתן היה להחשיבן [כמדעניות], הן פשוט עבדו אצל מדען גבר." עם סיום הלימודים קיבלה מלגה במרכז צ'ארלס וורן ללימודי היסטוריה אמריקאית בהרווארד.
קריירה ואקדמיה
במהלך שהותה כמלגאית במרכז צ'ארלס וורן, התחילה רוסיטר להתמקד בהיסטוריה של נשים במדע האמריקאי. היא חשפה מאות נשים כאלה, כהכנה למחקר פוסט-דוקטורט העוסק במדע האמריקאי של המאה העשרים. היא התעמקה בספרות היעץ "גברים אמריקאיים במדע" (כיום נקראים גברים ונשים אמריקאים במדע). חבויות בפנים היו ביוגרפיות של 500 מדעניות נשים. תגלית זו דרבנה את הרצאתה כמלגאית במרכז צ'ארלס וורן, מדעניות באמריקה לפני 1920, שפורסמה American Scientist לאחר שנדחתה על ידי Science and Scientific American. הצלחת המאמר הביאה אותה להמשיך במחקריה בתחום, למרות קבלת פנים פושרת מצד קהילות המחקר המדעי וההיסטורי. רוסיטר הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, שם הכינה את עבודת המחקר שלה לפרסום, ואז הפנתה את תשומת לבה לספר חדש על נשים מדעניות. אף על פי שכמה מדעניות העירו כי "אין מה לחקור [בנושא]", רוסיטר מצאה שפע של מידע. שפע המקורות הזה איפשר לתוכניותיה לפרסם ספר אחד לצמוח לפרויקט בן שלושה כרכים. באותה תקופה עדיין לא הצליחה רוסיטר לקבל קביעות, ועבדה בעיקר כשהיא נסמכת על מענקים. בשנת 1981 קיבלה את מלגת גוגנהיים שאפשרה לה להמשיך בעבודתה. היא פרסמה את הכרך הראשון שלה, מדעניות באמריקה, מאבקים ואסטרטגיות עד 1940, בהוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1982. הספר התקבל היטב, כולל ביקורות חיוביות ב"ניו יורק טיימס ", Nature וScience.