cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האלברד
שימוש בקרב
ההאלברד היה זול יחסית לייצור ושימושיו בשדה הקרב היו מגוונים ביותר. במקור, ההאלברד התפתח ממוט-גרזן עם להב כבד, והמוט הארוך סיפק מנוף למכה - דבר שהגביר מאוד את עוצמת הביקוע שלה. בתוספת כוח המשקל של הלהב הכבד, יכל הגרזן של ההאלברד לבקע גם דרך שריון לוחות (ובקלות רבה דרך שריון שרשראות), אותם לבשו האבירים בשדה הקרב. בהמשך התכנון של ההאלברד התעדן, להב הגרזן קטן, וחלו התפתחויות בחודים הנוספים שהותקנו אליו. התפתחויות אלה נועדו לאפשר לנושא ההאלברד להילחם גם בנושאי חניתות ורמחים, וכן בחיילים רגליים.
אופנוח
אופנוח (באנגלית: Recumbent bicycle) הוא סוג של אופניים שהרוכב עליהם נמצא בתנוחת ישיבה שעונה לאחור, ובדרך כלל הרגליים מלפנים.
האלברד
שימוש בקרב
חוד חנית מוארך איפשר לנושאי ההאלברד ליצור מערך פלנקס קטלני, כאשר ההאלברד שימש כנשק נעיצה ודקירה לכל דבר. הלהב האחורי אפשר חדירה של שריון עבה ובכך אפשר לבצע "וידוא הריגה" באבירים שנפלו מסוסם. בחלק מההאלברדים הותקן גם קרס קטן, שנתפס היטב בשריון של אביר, ואפשר לנושא ההאלברד להפילו מסוסו ולמשוך אותו על הקרקע.
אופנוח
מהירות האופנוח גדולה מאוד בגלל התנגדות נמוכה לאוויר ודחיפה יעילה יותר של הרגליים כאשר הגב נתמך במשענת. זו הסיבה ששיאי המהירות העולמיים מושגים באמצעות אופנוח מכוסה בכיסוי אווירודינמי. כיום שיא המהירות לרכיבה במישור הוא כ-130 קמ"ש באופנוח, וכ-73 קמ"ש באופניים רגילים.ב-1937 זכה בתחרות איגוד האופניים הצרפתי רוכב אופנוח. הזכייה הביאה לאיסור על רוכבי אופנוחים להשתתף בתחרויות אופניים, מה שגרם לעצירה בהתפתחות הענף.
האלברד
שימוש בקרב
שיפורים נוספים כללו כאמור את חידוד ראש החנית והארכתו, וכן הוספת חישוקי מתכת סביב מוט העץ, שאפשרו לו לחסום מכות של כלי נשק אחרים כגון חרבות. שיפורים אלה הגדילו את היעילות של ההאלברד בקרב ונושא האלברד מיומן נחשב ליריב קטלני וראוי לכל נושא נשק אחר.
אופנוח
עיצוב
ישנם דגמים שונים אולם רוב הדגמים מיועדים לרכיבת כביש. מספר הגלגלים משתנה, בדרך כלל בין שניים לשלושה, בדגמים השונים וכן תנוחת הישיבה שונה. הגלגל או זוג הגלגלים האחורי נמצא מאחורי גבו של הרוכב והגלגל או זוג הגלגלים הקדמי נמצא מתחת או לפני מערכת הדוושות (בדגמים קצרים) או אחריהן (בדגמים ארוכים יותר). ההיגוי מתבצע או בעזרת כידון הניצב לפני הרוכב, או מערכת היגוי מתחת למושב. קוטר גלגלי האופנוח לרוב קטן מקוטר גלגלי אופניים רגילים.
האלברד
היסטוריה
ההאלברד הומצא במאה ה-14 בידי השווייצרים. בגרסה הראשונה שלו ההאלברד היה פשוט מוט-גרזן מוארך עם להב כבד וחוד מקביל למוט. בהמשך באו השכלולים שהביאו אותו אל צורתו המוכרת. הראשונים להשתמש בו היו חיל הרגלים השווייצרי שהקימו יחידות של נושאי האלברד, שהיו חמושים בנוסף בחרבות קצרות, על מנת להדוף התקפות של פרשים כבדים ולהפלת אבירים מסוסם, בעיקר מצד בית המלוכה של הבסבורג.
נשק זה זכה להצלחה רבה בשדה הקרב וקנה לעצמו מוניטין מאיים. עדות מקרב מורגרטן, בו שימש הנשק בידי השווייצרים, מתארת:
ההאלברד שימש בקרבות רבים כנגד האוסטרים (כגון קרב Sempach) ועשה בהם שמות.
במאה ה-15 הוא קיבל את צורתו המוכרת והפופולרית ונהפך לנשק מוט נפוץ בכל רחבי אירופה. בעקבות יעילותו של ההאלברד התפתחו מגוון נשקי מוט, כל אחד מהם עם ראש קרב שונה לחלוטין, אך עדיין כולל חוד דקירה ומגוון קרסים, להבים וחודים שנועדו לשמש כ"פותחני קופסאות" כנגד שריוני לוחות.
לקראת סוף המאה ה-16 ותום הרנסאנס החל ההאלברד, כמו רוב כלי הנשק של ימי הביניים להידחק הצידה לטובת רובי אבק השרפה. השימוש בו הפך להיות בעיקר טקסי (מסדרי שמירה למיניהם ומצעדי ניצחון) ואילו נשק המוט העיקרי שנותר בשדה הקרב היה הרומח הפשוט.
בימינו, ההאלברד עדיין נמצא בשימוש טקסי אצל המשמר השווייצרי של הוותיקן.
מיכל אביעד
מיכל אביעד (נולדה ב-11 ביולי 1955) היא במאית, תסריטאית ומפיקה, פרופסור חבר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מיכל אביעד היא בת לאם ילידת איטליה ואב יליד הונגריה, נולדה וגדלה בשכונת קטמון בירושלים. בנערותה למדה בגימנסיה רחביה (סיימה בשנת 1973). בשנים 1981-1976 עשתה תואר ראשון בתורת הספרות הכללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1984-1981 עשתה תואר שני בקולנוע באוניברסיטת סן פרנסיסקו. החל מ-1991 משמשת כמרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, החל מ-2002 היא מרצה בכירה, החל מ-2010 היא פרופסור חבר. בשנים 2007-1999 הייתה אחראית על פסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי, המתקיים בתל אביב, מטעם אוניברסיטת תל אביב. הקימה את התואר השני המעשי בחוג לקולנוע ובשנים 2005-2002 ניהלה אותו. אביעד לימדה בקאמרה אובסקורה, מאז 1992 היא מרצה באמנות לעם, בבתי ספר לקולנוע, בכנסים אקדמיים ובסינמטקים. מאז 2003 היא היועצת האמנותית של פסטיבל הנשים הבינלאומי הישראלי ואחת מיוצרות הפסטיבל.
בשנים 1999-1997 הייתה אחת מהמקימות של "פורום היוצרים הדוקומנטריים" והייתה חברת הנהלה שלו בשנים 2000-1999. אביעד שימשה כשופטת בפסטיבלי סרטים שונים כולל פסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל הסרטים התיעודיים בניון, שווייץ. אביעד זכתה בפרס על מצוינות בקולנוע מטעם משרד החינוך והתרבות הישראלי.
ב-2008 יצא לאור ספרון שכתבה על שאלות יסוד בקולנוע דוקומנטרי בן זמננו בהוצאת סל תרבות ארצי. ב-2016, לרגל יום האישה הבינלאומי, נבחרה כאחת מ-11 חוקרות מעוררות השראה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2018 ביימה את הסרט אישה עובדת לפי תסריט שלה ושל מיכל ויניק ושרון אזולאי-אייל.
נשואה לפסיכולוג הד"ר שמשון ויגודר. לזוג 2 ילדים.
סרטיה
סרטיה של אביעד עוסקים בתופעות חברתיות-פוליטיות מנקודת מבט של נשים.
Acting Our Age (לחיות את שנותינו), 60 דקות
זהו סרטה הראשון של אביעד משנת 1987, אותו ביימה והפיקה בארצות הברית. הסרט עוסק בהזדקנות של נשים ומנסה לבדוק באילו אופנים יש סטריאוטיפים, אפליה מגדרית ומצבים ספציפיים שמאפיינים אותה. הסרט זכה בפרסים שונים, פתח את העונה הראשונה של הסדרה הדוקומנטרית היוקרתית POV ושודר מחוף לחוף ב-PBS, הטלוויזיה הציבורית בארצות הברית ובפסטיבלים בינלאומיים שונים בהם פסטיבל סאנדנס ופסטיבל טליורייד.
הנשים ממול, 80 דקות
אביעד ביימה והפיקה את הסרט ב-1992. הסרט עוסק במעורבותן של נשים ככובשות וכנכבשות בסכסוך הישראלי-פלסטיני, הסרט מתרחש בתקופת האינתיפאדה הראשונה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי תבל כולל ירושלים, מינכן, סן פאולו, שיקגו, כלכותא ואינפוט 93', וזכה בפרס השלום בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הוא שודר בטלוויזיות רבות בעולם כולל שידור מחוף אל חוף בארצות הברית, אך מעולם לא שודר בישראל.
ג'ני וג'ני, 60 דקות
סרט זה ביימה והפיקה אביעד ב-1997 והוא זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי לשנת 1997 מטעם המכון הישראלי לקולנוע. הסרט עוסק בעולמן של שתי נערות בנות 17 מבת-ים וביחסים ביניהן בקיץ אחד בחייהן. הוא בוחן תרבות ישראלית של דור שלישי של מהגרות מצפון אפריקה דרך היחסים ביניהן ובין המשפחות שלהן. הסרט הוקרן בפסטיבלים שונים כולל פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, דנוור, סן פרנסיסקו, בוסטון, פמינלה ואינפוט 98'. הסרט שודר בערוץ 1 בטלוויזיה הישראלית ובארצות שונות.
לילדים שלי, 67 דקות
.
לימון מעדן, 20 דקות
זהו סרט אקספרימנטלי-דוקומנטרי שעשתה אביעד ב-2008 והוא עוסק בקיוסק של סנדביץ' תוניסאי בשוק של רמלה ובחיבור בין הצילומים לבין הזיכרון של אביעד את המקום. הקרנת הבכורה שלו הייתה במסגרת תערוכת אמנות במוזיאון פתח תקווה לאמנות בת זמננו. כמו כן הוא הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
לא רואים עליך
סרט בכיכובן של רונית אלקבץ ויבגניה דודינה שיצא לאקרנים באוקטובר 2011. זהו סרטה העלילתי הראשון של אביעד. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בקטגוריית פנורמה. הוא עוסק בשתי נשים שעברו אונס עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס (שכונה - "האנס המנומס") ומתאר את המפגש המקרי ביניהן וכיצד הן מתמודדות עם הטראומה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן ויבגניה דודינה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל חיפה באוקטובר 2011.
דימונה טוויסט
סרט תיעודי בהפקת yes דוקו, שיצא ב-2016, במרכזו שבע נשים שעלו לארץ בשנות ה-50 וה-60 והתיישבו בדימונה. הקרנת הבכורה התקיימה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו קיבל את הפרס הראשון בתחרות התיעודית המקומית.
אישה עובדת
סרט עלילתי על הטרדה מינית במקום העבודה. יצא לאקרנים בשנת 2019.
מאמרים על סרטיה
על הסרט הנשים ממול
על הסרט ירית פעם במישהו?
על הסרט ג'ני וג'ני
על הסרט לימון מעדן
קישורים חיצוניים
מכתביה
שירלי בבשוף
שירלי פרנסיס בבשוף (באנגלית: Shirley Frances Babashoff נולדה ב-31 בינואר 1957) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות מהן שתיים זהב, אלופת עולם בעלת 10 מדליות, מהן שתיים זהב, ושיאנית עולם.
ביוגרפיה
שירלי בבשוף נולדה בווייטייר, שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה מישן וייחו נאדאדורס תחת הדרכתו של מארק שוברט. היא למדה בתיכון פאונטיין ואלי בכיתה עם השחקנית מישל פייפר.
שיא עולם ראשון
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה שנערכו בשיקגו, אילינוי באוגוסט 1972 קבעה בבשוף שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.21 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) עצמה זכתה בבשוף ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:55.18 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:55.55 דקות) ומערב גרמניה (3:57.93 דקות). שתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.02 שניות, אחרי בת ארצה סנדי נילסון (58.59 שניות) ולפני שיין גולד מאוסטרליה (59.06 שניות), בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש (59.05 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.33 דקות, מהיר משיא העולם שבו החזיקה, אחרי הכוכבת של התחרות גולד שקבעה שיא עולם חדש 2:03.56 דקות ולפני בת ארצה קינה רותהמר (2:04.92 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.59 דקות אחרי המנצחת גולד שקבעה שיא עולם חדש נוסף (3:19.04 דקות). בבשוף השתתפה גם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות וקבעה עם חברותיה שיא אולימפי חדש (4:27.57 דקות), אך באותה העת, למרות שהרביעייה מארצות הברית זכתה במדליית הזהב, השחיינים שהשתתפו במוקדמות לא קיבלו מדליה, בניגוד לאולימפיאדות הבאות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה בבשוף ב-4 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.87 שניות אחרי קורנליה אנדר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (57.74 שניות) ולפני אניט בריגיטה מהולנד (58.87 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.33 דקות אחרי רותהאמר (2:04.99 דקות) ולפני אנדראה אייפה ממזרח גרמניה (2:05.52 דקות) וכן במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:55.52 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:52.45 דקות) ולפני מערב גרמניה (3:58.88 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:25.80 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש נוסף (4:16.84 דקות) ולפני מערב גרמניה (4:26.57 דקות).
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקונקורד, קליפורניה באוגוסט 1974 קבעה בבשוף שני שיאי עולם חדשים, אחד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.94 דקות והשני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.77 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שחייה של שתי מעצמות השחייה המובילות בעולם, ארצות הברית ומזרח גרמניה, שנערכה באותו מקום, היא השוותה את שיאה העולמי במשחה ל-200 מטר חופשי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה בבשוף ב-6 מדליות בכל משחי החתירה, מתוכן שתיים מזהב והייתה לאחת משלוש השחייניות המצטיינות בתחרות. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 2:02.50 דקות, לפני אנדר (2:02.69 דקות) ובריגיטה (2:03.92 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא תחרות חדש נוסף של 4:16.87 דקות, לפני ג'ני טורל מאוסטרליה (4:17.88 דקות) וקאתי הדי בת ארצה (4:18.03 דקות). מדליות כסף במשחה של -100 מטר חופשי בתוצאה של 57.81 שניות, אחרי אנדר שקבעה שיא תחרות חדש (56.50 שניות) ובריגיטה (58.20 שניות) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.74 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:49.37 דקות) ולפני קנדה (3:53.37 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:20.47 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא תחרות חדש (4:14.74 דקות) ולפני הולנד (4:21.45 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:53.22 דקות, אחרי טורל שקבעה שיא תחרות חדש (8:44.75 דקות) והת'ר גרינווד בת ארצה (8:48.88 דקות).
תחרות השיא
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה ביוני 1976 ניצחה בבשוף בכל משחי החופשי (100 מטר, 200 מטר, 400 מטר ו-800 מטר) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי, תוך כדי קביעת שני שיאי עולם חדשים, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:14.76 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי (8:39.63 דקות), וקביעת שלושה שיאי ארצות הברית במוקדמות ועוד שלושה נוספים במשחי הגמר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה בבשוף ב-5 מדליות, אחת זהב ו-4 כסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:44.82 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:45.50 דקות) וקנדה (3:48.81 דקות). היה זה המשחה האחרון בתחרות, המאכזבת מבחינתה של בבשוף לאחר שהשחייניות המזרח גרמניות זכו בכל המשחים למעט משחה זה, שבו היא נתנה את כל כולה. 4 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.22 דקות אחרי אנדר שקבעה שיא עולם חדש (1:59.26 דקות) ולפני בריגיטה (2:01.40 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.46 דקות, אחרי פטרה תימר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (4:09.89 דקות) ולפני שרון סמית' מקנדה (4:14.60 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.59 דקות, אחרי תימר שקבעה שיא עולם חדש נוסף (8:37.14 דקות) ולפני בת ארצה ונדי ויינברג (8:42.60 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.55 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (4:07.95 דקות) ולפני קנדה (4:15.22 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.95 שניות, אחרי המנצחת והכוכבת של התחרות אנדר (55.65 שניות).
בבשוף ספגה ביקורת בתקשורת, למרות שיכולתה במשחקים האולימפיים הייתה גבוהה ביותר והיא שיפרה את שיאיה האישיים, מאחר שטענה שהתוצאות של השחייניות ממזרח גרמניה הן תוצאה ישירה של שימוש באימרוץ, במיוחד קורנליה אנדר יריבתה המושבעת. לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1989, מסמכים של השטאזי הוכיחו שהיא צדקה ואלפי ספורטאים וספורטאיות ממזרח גרמניה השתמשו בסמים ללא ידיעתם וללא אישור של הוריהם. למעשה, לו היו לוקחים את המדליות של מתחרותיה כנהוג היום היא הייתה זוכה ב-5 מדליות זהב.
ב-30 באפריל 2005 קיבלה בבשוף את התואר הגבוה ביותר של התנועה האולימפית על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, את "המסדר האולימפי".
משפחתה
ג'ק בבשוף אחיה, שחיין אולימפי בעל מדליית כסף מאולימפיאדת מונטריאול (1976) במשחה ל-100 מטר חופשי ומדליית זהב מאליפות העולם בשחייה 1978. אחותה דבי בבשוף אף היא שחיינית מצטיינת.
בשנת 1986 נולד לשירלי בבשוף ילד אותו היא מגדלת לבדה. היא עובדת כמחלקת דואר.
ג'ון סקאלי
ג'ון סקאלי (באנגלית: John Sculley, נולד ב-6 באפריל 1939) היה נשיא חברת פפסיקו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 ומנכ"ל חברת אפל מ-8 באפריל 1983 עד לפיטוריו ב-1993.
כיום סקאלי שותף באחים סקאלי, קרן השקעות פרטית שהוקמה ב-1995. הוא מוכר בכישורי השיווק שלו ובפרט בהצגת קמפיין "פפסי צ'אלנג'" בפפסיקו, אשר הביא לצמיחה במניות החברה על חשבון מתחרתה הגדולה קוקה-קולה. סקאלי השתמש באסטרטגיית שיווק דומה בחברת אפל כדי לשווק את המקינטוש, המחשב האישי של אפל. במאי 1987, דורג סקאלי כמנהל בעל השכר הגבוה ביותר בעמק הסיליקון, עם שכר שנתי של 2.2 מיליון דולר.
רקע וחייו האישיים
סקאלי נולד בניו יורק. שבוע לאחר שנולד, הוא ומשפחתו עברו לגור בברמודה ולאחר מכן בברזיל ובאירופה. הוא למד בבית הספר התיכון סיינט מרקס בסאות'ברוו שבמסצ'וסטס. סקאלי קיבל תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת בראון ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים וורטון.
1967-82: סקאלי בפפסי-קולה
ב-1967 הצטרף סקאלי למחלקת פפסי-קולה בחברת פפסיקו כחניך, שם הוא השתתף שישה חודשים בתוכנית אימונים במילוי בקבוקים בפיטסבורג. ב-1970 מונה לסגן מנהל השיווק והיה הצעיר ביותר בתפקיד כשהיה בן 30 ; ב-1977 היה לנשיא הצעיר ביותר של פפסי בכל הזמנים. בפפסי, סקאלי השתמש בכישורי השיווק שלו והתחיל את קמפיין "פפסי צ'אלנג'" ב-1980 כדי להתחרות בקוקה-קולה ולהגדיל את נתח השוק של החברה, בעזרת בדיקות טעם מלוות בפרסום כבד.
בתור סגן מנהל שיווק בפפסי, סקאלי יזם את אחד ממחקרי לימודי הצרכן הראשונים בחברה, והרחיב את כמות המשתתפים במבחני המוצרים לכ-350 משפחות, כתוצאה מהמחקר, פפסי החליטה להשיק מבחר חדש של אריזות למשקאות הקלים שלהם. ב-1970 פפסי ניסתה להדיח את קוקה-קולה מהיותה מובילת התעשייה, במה שהפך להיות מלחמת הקולה.
פפסי התחילה להשקיע יותר בשיווק ופרסום, והייתה משלמת בין 200,000 ל-300,000 דולר לתשדיר פרסומת יחיד בטלוויזיה, בזמן שרוב החברות הוציאו בין 15,000 ל-75,000 דולר. בפפסי, סקאלי התמנה למנהל מחלקת המזון הבינלאומית של החברה, מיד אחרי זה הוא ביקר במפעל הצ'יפסים הכושל בפריז. מחלקת המזון של פפסיקו הייתה המחלקה היחידה בחברה אשר הייתה בהפסדים כספים, עם הכנסה בסך 83 מיליון דולר והפסדים בסך 16 מיליון. כדי להפוך את מחלקת האוכל לריווחית, סקאלי מינה מנהל חדש למחלקה - פריטו ליי ושיפר את איכות המוצרים. תוך שלוש שנים, מחלקת המזון הגיעה להכנסות בסך 300 מיליון דולר ורווחים בסך 40 מיליון דולר.
סקאלי ידוע לטובה בפפסי בזכות הפפסי צ'אלנג', מסע הפרסום שיזם ובו הוא מראה שמחקריו מוכיחים כי טעמו של פפסי-קולה טוב יותר מקוקה-קולה. הפפסי צ'אלנג כוללת סדרת פרסומות טלוויזיה אשר שודרה לראשונה בשנות ה-70 המוקדמות, הפרסומות מציגות את שתייני הקוקה-קולה בהשתתפותם בבחינות טעם במצב עיוורון. בכל הבחינות פפסי נמצא כעדיפה בעיני המשתתפים, למרות שיש הטוענים שבדיקות אלו היו משוחדות. הקמפיין היה להצלחה, וגרם לצמיחה בנתח השוק של החברה. באותו זמן שהתחיל הקמפיין סקאלי היה בעל ותק כסגן נשיא שיווק ומכירות בפפסי.
1983-93: עידן סקאלי באפל
כשיושב ראש אפל, סטיב ג'ובס גייס את סקאלי לחברה, ג'ובס שאל את סקאלי, "אתה רוצה למכור מים ממותקים כל חייך, או שאתה רוצה לשנות את העולם?" ("Do you want to sell sugared water for the rest of your life, or do you want to come with me and change the world?"). אפל בחרה בסקאלי בגלל כישורי השיווק שלו שיכולים לעזור להם בשוק המיחשוב האישי, ובמקינטוש בפרט. ב-1985 הדירקטוריון של אפל החליט להוריד את ג'ובס מכל פעילות בחברה, שלושה חודשים אחרי יום הולדת ה-30 של ג'ובס. סקאלי הגיב על הסיטואציה ואמר: "הדירקטוריון קיבל החלטה ואני אמרתי תראו, זה החברה של סטיב, אני באתי לכאן כדי לעזור. אם אתם רוצים שהוא ינהל אין לי בעיה עם זה, אבל אנחנו צריכים להגיע להחלטה ושכולם יעמדו מאחוריה... ובסופו של דבר אחרי שהדירקטוריון דיברו עם סטיב ואיתי, ההחלטה הייתה שאנחנו נמשיך עם התוכניות שלי וסטיב יעזוב."
מיקרוסופט איימה להפסיק את פיתוח מיקרוסופט אופיס למקינטוש אם אפל לא תתיר להם חלק מרישיון ממשק משתמש גרפי של מקינטוש לשימוש במערכת ההפעלה חלונות. תחת לחץ, סקאלי הסכים, החלטה שגרמה למלחמת תביעות בין אפל למיקרוסופט. בזמן הזה באפל, טבע סקאלי את המונח עזר דיגיטלי אישי (PDA ;personal digital assistant) (מחשב כף יד) בהתייחסות ל-Apple Newton, אחד ממחשבי הכף יד הראשונים בעולם. סקאלי העלה את מחירי המקינטוש ל-2,495$ המחיר שתוכנן במקור היה 1,995$, לשימוש בכסף הנוסף להגדלת הרווח הנקי ולמסעות פרסום יקרים.
"עידן סקאלי" באפל התאפיין במחלקת השיווק ובתת-המחלקות. כל מודל של מוצר שווק עם שם שונה שהותאם לפי כמה יעדי שיווק עיקרים - בית, חינוך ועסקים. שיטה זו לא צלחה, בגלל הוצאות כספיות גדולות מצד השיווק והייצור, ושיווק שבלבל את ציבור הקונים. יותר מדי מוצרים עם מפרטים דומים הובילו לירידת ברווחים.
תופעת לוואי נוספת בתקופה זו הייתה הרס מחלקת ההנדסה של אפל. כאשר גדלה החברה, מנהלים ברמות בינוניות ונמוכות בחברה גילו את הקלות הרבה בגיוס כספים לכל פרויקט שחפצו בו. אפל נכשלה ברוב בפרויקטים האלו.
בתחילת שנות ה-90, סקאלי הוביל את אפל להתאים את מערכת ההפעלה שלהם לפעול על מעבדי המיקרופרוססור החדשים, ה-PowerPC. מאוחר יותר סקאלי הודה שזו הייתה הטעות הגדולה ביותר שלו, ושבמקום זה הוא היה צריך לעשות את ההתאמה למעבדי אינטל.
אחרי הכישלון של סקאלי בניהול אפל, הדירקטוריון של אפל כפה על סקאלי לפרוש. הוא הוחלף על ידי מייקל ספינדלר.
לארי קוסטלו
לורנס רונלד "לארי" קוסטלו (באנגלית: Lawrence Ronald "Larry" Costello; 2 ביולי 1931 – 13 בדצמבר 2001) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1954–1968, ואימן בה בין 1968–1980. זכה באליפות ה-NBA הן כשחקן בשנת 1967, והן כמאמן בשנת 1971. לאורך קריירת המשחק ב-NBA רשם ממוצעים של 12.2 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
קוסטלו נולד וגדל בכפר מינואה, הסמוך לסירקיוז שבמדינת ניו יורק. בין השנים 1951–1954 למד באוניברסיטת ניאגרה, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
קריירה כשחקן
קוסטלו נבחר על ידי פילדלפיה ווריורס בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 1954. בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA שימש כמחליף בקבוצה שהובלה על ידי פול אריזין וניל ג'ונסטון, וקלע כ-7.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת נשלח לסירקיוז נשיונלס (אשר הפכה בהמשך ל"פילדלפיה 76'"), שם קיבל את תפקיד הרכז הפותח תחת המאמן פול סימור. בכל 8 העונות הבאות הוביל את הקבוצה לשלב הפלייאוף, כשרשם ממוצעים של 13.7 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק. בתקופה זו השתתף שש פעמים במשחק האולסטאר, ובעונת אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בעונות ו- הוביל את שחקני הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין, כשקלע ב-88.1% ו-87.7%, בהתאמה.
בשנת 1965 עבר לשחק בקבוצת וילקס-בארה ברונס מליגת ה-EPBL, במדיה שיחק במשך עונה אחת.
בעונת חזר קוסטלו לפילדלפיה, וזכה עמה באליפות ה-NBA לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר. קוסטלו עצמו תפקד באותה עונה כשחקן ספסל, בקבוצה שהובלה על ידי וילט צ'מברלין, האל גריר, בילי קנינגהם וצ'ט ווקר. בעונה העוקבת הודחה פילדלפיה בשלב גמר המזרח, ובסיומה פרש קוסטלו ממשחק, בגיל 36.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק החל קוסטלו את קריירת האימון שלו, כאשר מונה למאמנה הראשון של קבוצת מילווקי באקס. בעונת הבכורה של הבאקס ב-NBA,, ניצחה הקבוצה 27 משחקים בלבד (32.9%), אך בעונה הבאה הצטרף אליה כוכב המכללות לו אלסינדור (לימים "כרים עבדול-ג'באר") אשר הפך את מילווקי לאחת הקבוצות המובילות בליגה. בעונת הוסיפו הבאקס את הרכז המנוסה אוסקר רוברטסון, ובעזרתו סיימה מילווקי את העונה עם המאזן הטוב בליגה (66–16) וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה.
בשלוש העונות הבאות המשיכו הבאקס של קוסטלו להפגין דומיננטיות, ובעונת העפילו בשנית לגמר ה-NBA, אך הפסידו לבוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4. בסיום אותה עונה פרש רוברטסון ממשחק, ושנה לאחר מכן עבר עבדול-ג'באר ללוס אנג'לס לייקרס, מה שהותיר את מילווקי כקבוצה בינונית ונטולת ציפיות. קוסטלו פוטר מאימון הקבוצה במהלך עונת, לאחר יותר מ-8 שנים בתפקיד.
לקראת עונת מונה למאמן שיקגו בולס, אך פוטר מתפקידו לאחר פתיחת עונה של 20 ניצחונות ו-36 הפסדים. בעונת 1979/1980 אימן את קבוצת "מילווקי דוז" (Milwaukee Does) מ"ליגת כדורסל הנשים המקצועית" (Women's Professional Basketball League). משרת האימון האחרונה של קוסטלו הייתה בקבוצת הכדורסל של מכללת יוטיקה, אותה אימן עד שנת 1987.
ב-13 בדצמבר 2001 נפטר קוסטלו ממחלת הסרטן.
ב-2022 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל כתורם לכדורסל.
קטלאנית יהודית
קטלאנית יהודית (Catalànic בשפת המקור) הייתה שפה יהודית שנוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית.
השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה בעיקר במאה ה-12. לאחר גירוש ספרד השפה נכחדה. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.
פסוקי השטן
פרסומו עורר את זעמם של מוסלמים רבים בעולם בשל הדרך בה מוצגת דמותו של הנביא מוחמד. שמו של הספר מתייחס לפסוקים שנאמרו לנביא מוחמד (המכונה בספר מאהונד), שחשב כי נאמרו לו על ידי המלאך ג'יבריל, אך למען האמת נאמרו לו על ידי השטן. הספר גם יוצא באופן ברור נגד אנשים שאונסים את העולם כולו להתאים לפילוסופיית חיים אחת, לא בהכרח מוסלמית או דתית ונגד אנשים שרואים את ההווה לאור ציטוטים מכתבים כל שהם. מעבר לזאת אחת הדמויות השוליות בספר היא אלוהים המוצג שם באופן שאינו מחמיא ולדמות אחרת, שנקראת "האימאם" יש ביוגרפיה דומה מאוד לזו של המנהיג הרוחני העליון של איראן רוחאללה ח'ומייני.
מרבית הדמויות בספר הן בני מיעוטים מוסלמיים. עלילת הספר נעה בין עבר להווה, ובין חצי האי ערב, בעיקר בתקופה שהמוסלמים עוד היו בו מיעוט, להודו ולאנגליה. כספריו הקודמים של רושדי, גם ספר זה מושפע רבות מאירועים אקטואליים כגון מעשי טרור.
עלילה
הספר פותח עם התפוצצותו של המטוס "בוסתאן", בואינג 747, מעל חופי אנגליה, ובנפילתם ארצה של שניים מנוסעי המטוס. שני הנוסעים הם בני מיעוטים מוסלמים מהודו שמהגרים לאנגליה. האחד הוא ג'יבריל פרישטה, מהגר חדש וכוכב קולנוע במולדתו הודו (דמות המבוססת על שחקן הקולנוע ההודי אמיטאב באצ'אן), והשני הוא סלאדין צ'אמצ'ה, מהגר ותיק ששב לאנגליה מחופשת מולדת, הוא אמן קולות ושחקן תיאטרון במקצועו. ג'יבריל מאוהב בהודו ובז לאנגליה ובשל העובדה שהוא כריזמטי, כל פשעיו וחטאיו נסלחים לו ללא הרף על ידי סביבתו. סלאדין סולד מארץ מולדתו, הודו והוא אנגלופיל מושבע. סלאדין משתדל כל הזמן לנהוג באופן תרבותי ומוסרי אך הוא נענש וסובל פעם אחר פעם על לא עוול בכפו. עם נחיתתם על הקרקע, מגלה ג'יבריל כי הילה נדלקה לראשו, ואילו השני, סלאדין, רגליו הפכו לרגלי תיש, וקרניים צמחו בצידי ראשו.
במקביל, רושדי מספר את חזיונותיו של ג'יבריל כמלאך: סיפורו של כפר מדברי אי שם בעבר, אתר עלייה לרגל ובו שוכנים צלמיהם של 360 אלים. בראשם, שלוש האלות החזקות, אל-לאת, עוזה , ואל-מנאת. אך נביא אחד, מאהונד שמו (וזהו על פי הספר הנביא מוחמד) מתעקש להאמין באל אחד, אל-לאה. אנו נחשפים אט אט לדברי הימים של דור שלם מתקופה וממקום זה.
סלאדין מגלה עם חזרתו לביתו שבלונדון כי אשתו, שהאמינה כי הוא נהרג בפיצוץ המטוס, הביאה הביתה גבר אחר. נישואיו של סלאדין לא עלו יפה משום שהוא התחתן עם בת אצולה אנגלית כדי לחוש אנגלי, אך אשתו התחתנה עמו, עם מהגר מוסלמי, משום שהיא שנאה את אנגליה ורצתה לחוש פחות אנגלייה. ג'יבריל לעומתו כן מצליח למצוא את אהובתו, היהודיה אללויה קון, פנויה וחושקת בו.
בעזרת יחסיהם של ג'יבריל ואללויה, כמו גם בעזרת יחסיהם של סלאדין ועמיתתו לעבודה, היהודיה מימי, רושדי משווה את המיעוט המוסלמי למיעוט היהודי החילוני באנגליה. הוא מאיר את הצדדים המגוחכים בכל אחד ממיעוטים אלה ולועג לחילוניות לצד לעגו לדת.
חלקים אחרים של הסיפור מתרחשים במקומות ובזמנים שונים. כמו למשל סיפורו של כפר הודי מוסלמי, בהווה, עם התגלותו של המלאך לאחת מבנות הכפר (עיישה) והובלתה את כל בני הכפר במסע עלייה לרגל רגלי למכה. כמו סיפור השתלטותו של הנביא מוחמד על מכה, וכמו סיפור אהבה ובגידה של זוג אנגלי בדרום אמריקה. קטעים אחרים בספר מספרים על עברם של שני הגיבורים ושל חלק מדמויות המשנה ושל פגישתו של המלאך גבריאל עם "האימאם" - דמות עם ביוגרפיה דומה מאוד לזו של ח'ומייני. ללא הרף מועבר הקורא מזמן לזמן וממקום למקום, ונדרש לסוגיות של טוב מול רע, עיקשות מול פשרה, שנאה, אהבה, גזענות, אטימות לב ועוד.
הספר מראה את השונה והשווה בין הסיפורים השונים ואחת ההשוואות היותר מעניינות בו היא בין חבורתו של הנביא מוחמד לבין אנשים בולטים בעולם המוסלמי המודרני. בנו של "האימאם" (ככל הנראה רמז לבנו של ח'ומייני שדאג ל המהפכה האירנית) מושווה לח'אלד - עוזרו של מוחמד. בילאל, אחד ממאמיני האסלאם הראשונים שהמשיך להצהיר בקול על עיקרי האסלאם למרות עינויים גופניים שעבר מושווה בתקופה המודרנית ל-"בילאל X שמשדר ברדיו וכובש שוב ושוב את צמרת מצעד הפזמונים" - ככל הנראה רמז למלקולם X ולקט סטיבנס. השוואה מאלפת היא בין סלמן המהגר, סופרו של מוחמד שבגד באמונו, כתב דברי כפירה ונרדף על ידי מוחמד, לבין סלמן רושדי עצמו.
תגובות של מוסלמים לספר
באותו חודש, עקב איומים על חייו, ביטל רושדי נסיעות שתכנן, והוא מלווה לעיתים בשומר ראש. הוצאת "ויקינג פרס אמריקה" שמוציאה את הספר בארצות הברית מקבלת "עשרות אלפי מכתבי איומים".
ב-2 בדצמבר נשרף הספר לראשונה בבולטון שבאנגליה, כחלק ממצעד מחאה של כ־7,000 מוסלמים.
ב־12 בפברואר 1989 כעשרת אלפים איש תקפו את מרכז התרבות האמריקאי באסלאמאבאד שבפקיסטן במחאה נגד הספר, ושישה אנשים נהרגו בהתקפה. למחרת נהרג אדם ויותר ממאה נפצעו במהומות בעיר סרינגאר שבקשמיר.
ב-14 בפברואר הוציא האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, המנהיג העליון באיראן, פתווה המורה לכל המוסלמים על הוצאתו להורג של רושדי ושל כל מי שהיה מעורב בהוצאת הספר. ח'ומייני קרא לספר "חילול קודש נגד האסלאם", והאשים את רושדי בכפירה. לפי דברי רדיו טהראן הובטח פרס של ארבעה מיליון דולר למי שירצח את רושדי.
באותו שבוע הוציא רושדי הצהרה, שתואמה מראש עם משרד החוץ האיראני, ובה הביע התנצלות עמוקה על פרסום הספר. תחילה הודיעה סוכנות הידיעות האיראנית אירנ"א כי נראה שההתנצלות מספיקה כדי לחון את רושדי. אך למחרת, ב־19 בפברואר, הודיע האייתוללה חומייני שגם אילו רושדי יהפוך למאמין האדוק ביותר באסלאם, חובה על כל מוסלמי לתרום את חייו ואת הונו כדי לשלוח את רושדי לגיהנום.
טימי בן-יוסף
מאיר (טימי) בן יוסף (27 באפריל 1951 - 4 בספטמבר 2010) היה דוקטור לחינוך, מייסד שיטת מכלול נופאדם, ראש גף תכנים באגף השל"ח של משרד החינוך.
פסוקי השטן
תגובות של מוסלמים לספר
ב-24 בפברואר נורו למוות 12 אנשים במהומות נגד הספר במומבאי. מספר אנשים נהרגו גם במצרים ובמקומות נוספים. קהילות מוסלמיות ברחבי העולם ערכו אסיפות ציבוריות, ושרפו בהן את הספר.
טימי בן-יוסף
ביוגרפיה
מחמת קשיי הקליטה, נשלחו מאיר (טימי) ונח (אחיו) לכפר הנוער ניצנים שם ינק את חיבתו העזה לארץ ישראל ואהבתו לטיולים. בהמשך שבו שני הבנים לבית ההורים בבאר שבע. בן יוסף שיחק כדורגל כשוער בבית"ר באר שבע והיה חבר בתנועת השומר הצעיר, בסוף כתה י"א עזב את לימודי התיכון, עבר בגפו לעבוד ולהתגורר בקיבוץ להב. בן יוסף הצטרף לגרעין נח"ל שהיה מיועד לקיבוץ געש, התגייס לגדוד 50 משם יצא לקורס מ"כים וקורס קצינים. במלחמת יום הכיפורים שימש בתפקיד קצין המבצעים של חטיבת אילת.
פסוקי השטן
תגובות של מוסלמים לספר
ב-1991 נדקר למוות בטוקיו המתרגם ליפנית של רושדי, היטושי איגראשי.
טימי בן-יוסף
ביוגרפיה
לאחר השירות הצבאי בין השנים 1974–1976 עבד כמורה דרך בסיני במסגרת חברת "נאות הכיכר" בהמשך היה פקח ההר הגבוה בסיני שלרשות הטבע והגנים. הוא התגורר בצריף של הרשות בסנטה קתרינה. כאן יחד עם צוות בית ספר שדה צוקי דוד בהובלת אבי פרובולוצקי (כיום פרופ') התוודע טימי לראשונה לתפיסה המערכתית של הנוף שהובילה אותו לפיתוח מודל מכלול הנופאדם. לקראת פינוי סיני במסגרת הסכמי השלום עם מצרים שנחתמו ב-1979 ערך בן יוסף סקר נוף של ההר הגבוה בסיני, בן יוסף הכיר את ההר הגבוה בסיני בצורה טובה.
פסוקי השטן
תגובות של מוסלמים לספר
37 אורחים מתו כאשר המלון שבו שהו בסיבס שבטורקיה, הוצת על ידי מפגינים שמחו נגד עזיז נסין, מתרגם רושדי לטורקית.
טימי בן-יוסף
ביוגרפיה
לאחר שסיים בהצלחה את הסקר בהר הגבוהה, נתבקש לערוך סקר של הר הנגב לקראת מעבר כוחות צה"ל מסיני לנגב. טימי דחה את הבקשה מאחר שחש כי עליו להרחיב את ידיעותיו, וכך הצטרף בשנת 1979 למחזור ח' בחוג ללימודי ארץ ישראל בבית ברל שבראשו עמד אורי דביר. בתום הלימודים קיבל את ניהולו של בית ספר שדה הר מירון. כאן החל לפתח את "המכלול הנופי" שהתפתח בהמשך למודל מכלול הנופאדם בארץ ישראל" בתום תפקידו כמנהל בית ספר שדה ניסה טימי להפיץ את בשורת המכלול הנופי בבתי הספר היסודיים, באמצעות תוכנית לימודים של החברה להגנת הטבע תחת הכותרת 'לימודי ארץ ישראל'. בשנות ה-90 חבר טימי לנח שליו מי שהיה אז מנהל תחום של"ח במשרד החינוך. בתמיכתו של נח ובמאמץ לו היו שותפים חבריו של טימי בתחום, פיתח בן יוסף את התוכנית החינוכית "דרך ארץ בדרכי הארץ" שבמרכזה חינוך ערכי להכרת הארץ ואהבת המולדת. כלי העבודה העיקרי של התוכנית הוא מודל מכלול הנופאדם שפיתח. תפיסת "מכלול הנופאדם" גורסת כי הטבע והאדם משולבים במכלול אחד בל-ינותק, מצד אחד האדם מושפע מהטבע, מהחברה ומרצף הדורות ומצד שני משפיע עליהם ומתוך כך מוטלת עליו אחריות על ההווה בו אנו חיים ועל העתיד הצפוי לדורות הבאים. התוכנית החינוכית שפיתח טימי הייתה לעמוד התווך של לימודי השל"ח ועליה מתחנכים רבבות תלמידים במערכת החינוך.
פסוקי השטן
תגובות של מוסלמים לספר
רושדי עצמו לא ספג באותה תקופה פגיעה פיזית. בת זוגו באותה תקופה, הסופרת האמריקאית מריאן וויגינס, סיפרה שבחודשים הראשונים לאחר פרסום הפתווה, הם נאלצו לעבור מדירת מסתור אחת לשנייה כל שלושה ימים, 56 פעם בסך הכול. בני הזוג נפרדו כעבור כמה חודשים, גם אם רשמית התגרשו כמה שנים מאוחר יותר, ב־1993.
ב-1998, לאחר דברי פיוס מהשלטון האיראני, הודיע רושדי שיצא ממחבואו. הצו, עם זאת, עדיין תקף, שכן רק מפרסמה של פתווה יכול לבטלה, וח'ומייני אינו עוד בין החיים.
באותה שנה (2012) הוציא רושדי ספר אוטוביוגרפי בשם "ג'וזף אנטון: ממואר", בו הוא מספר את תקופת הסתתרותו מפני הפאתווה.
ב-12 באוגוסט 2022 הוכה ונדקר רושדי מספר פעמים כאשר עמד לנאום באירוע של מכון צ'וטקווה, על ידי האדי מטאר, מוסלמי שיעי בן 24 תושב ניו ג'רזי. כתוצאה מהתקיפה, נפצע רושדי אנושות אך הצליח להתאושש, אם כי איבד את הראייה בעינו הימנית.
הפצת הספר בישראל
ב-20 בפברואר 1989 הכריזה הוצאת כתר כי היא עומדת לפרסם מהדורה עברית של הספר. באותו היום יצא אחמד נאטור, הקאדי של יפו, נגד פרסום הספר, אך לא הביע תמיכה מפורשת בפתווה שקראה להוציא את רושדי להורג. מספר ימים לאחר מכן כתב מנכ"ל משרד הדתות זבולון אורלב מכתב למנכ"ל הוצאת כתר יעקב פכטר, בו אורלב קרא לפכטר לשקול מחדש את הוצאת הספר, בשל הפגיעה ברגשות המוסלמים; חבר הכנסת יוסי שריד ושר החינוך יצחק נבון תמכו בפרסום בשל עקרון חופש הביטוי.
באותו החודש התרחש יריד הספרים הבינלאומי בירושלים. מנכ"ל הוצאת ויקינג האנגלית, שהוציאה את הספר לאור, הורה לנציגי ההוצאה בארץ שלא להציג את הספר בדוכנה. עם זאת, הוצאת כתר החלה להפיץ את המקור האנגלי, והספר נמכר ביריד בדוכני כתר וסטימצקי. במאי 1989, לקראת שבוע הספר, יצא התרגום לעברית. הספר תורגם בידי משה הנעמי, אך ההוצאה השאירה את שמו חסוי על מנת להגן על חייו, והוא נחשף כמתרגם היצירה רק ב-1994, לאחר מותו.
טימי בן-יוסף
ביוגרפיה
במסגרת עבודתו כמנהל גף תכנים באגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך הופקד בן יוסף כאמור על פיתוח התוכנית החינוכית של האגף: 'דרך ארץ בדרכי הארץ', הוביל את כתיבת תו התקן למדריכי טיולים במערכת החינוך, את התוכנית החינוכית של מסע ישראלי ואת תוכנית הליבה להכרת הארץ ואהבת המולדת: תוכנית טיולים מחייבת לכל מערכת החינוך מכיתה א' ועד י"ב.
מחלתו ומותו
בקיץ 2009 נתגלה בראשו של בן יוסף גידול ממאיר, למרות מחלתו המשיך בכתיבה ועריכה של ספרו "ארץ ישראל כמכלול נופאדם" שיצא לאור בפברואר 2010 בהוצאת המחבר. למרות מחלת הסרטן חש בן יוסף בצורך לתור בשביל ישראל. הוא ואחיו גמאו כ-20 ק"מ ויותר ביום והצליחו בכמה גיחות אל השביל לצעוד מדן ועד חדרה. בשלב זה חלה החמרה נוספת במצבו, ובן יוסף איבד את היכולת ללכת. חבריו הוותיקים מחברת 'נאות הכיכר' נשאו אותו על כפיהם ממש, לטיול אחרון במרחבי סיני שאהב האחרון.
בן יוסף נפטר ב-4 בספטמבר 2010 והובא למנוחות בבית העלמין בשריגים.
מכלול נופאדם
מכלול נופאדם הוא תפיסה הוליסטית של בן יוסף המחברת את הקשר של האדם לנוף ולטבע לצורכי התפתחותו האינדיבידואלית והקהילתית. את תחילת הרעיונות של מכלול נופאדם פיתח טימי יחד עם הצוות של בית ספר שדה צוקי דוד ובראשם פרופסור אבי פרבולוצקי כאשר היה הפקח של ההר הגבוה בסיני. בתקופה שהיה מנהל בית ספר שדה הר מירון פיתח מודל שזכה לשם "המכלול הנופי", ולמדריכי בית הספר נתן כינוי מקצועי "נופן". בתום תפקידו כמנהל בית ספר שדה ניסה טימי להפיץ את בשורת המכלול הנופי באמצעות תוכנית לימודים של החברה להגנת הטבע תחת הכותרת לימודי ארץ ישראל. בתחילת שנות ה-90 התחבר טימי למנהל תחום של"ח במשרד החינוך נח שלו. נח רצה לחדש את פני המקצוע והרעיונות של טימי קסמו לו והתאימו לצורכי התחום. כך החל הניסוי הגדול שבסופו באה לעולם התוכנית החינוכית "דרך ארץ בדרכי הארץ" שבמרכזה חינוך ערכי להכרת הארץ ואהבת מולדת וכלי העבודה העיקרי שלה הוא מודל מכלול הנופאדם שטימי פיתח.
חיים אישיים
בינואר 1987 נישא טימי לנועם ברעם ילידת חיפה ולהם שני ילדים עלמה ורועי.
השוק הראשוני
בשוק ההון ובמימון, השוק הראשוני או השוק להנפקות חדשות הוא השוק שבין התאגיד המנפיק עצמו ובין רוכשי ניירות הערך המונפקים. זאת, להבדיל מהשוק המשני, שהוא השוק למסחר בין אנשים שאינם כוללים את המנפיק, לאחר שניירות הערך כבר הוקצו. הנפקה לציבור והקצאה פרטית של ניירות ערך הן פעולות בשוק הראשוני. לעומת זאת, לאחר ההנפקה, החברה המנפיקה אינה עוד צד למסחר; ניירות הערך מחליפים ידיים בשוק המשני – השוק שבין המחזיקים השונים הסוחרים בהם (בעיקר דרך הבורסה).
כאשר חברות מצליחות להנפיק יותר ניירות ערך, גדלים סך האמצעים העומדים לרשותן לביצוע השקעות, במפעלים קיימים או חדשים. בתקופות בהן קשה להשיג הון בשוק הראשוני, בין השאר בשל מצבו של השוק המשני, החברות נתקלות בבעיה בבואן לגייס הון בצורה של ניירות ערך ונאלצות לגייסו (אם בכלל) בתנאים עדיפים פחות, למשל דרך בנקים.
החברה המנפיקה נהנית ממחיר ניירות הערך שלה רק בשוק הראשוני, קרי, רק במועד בו היא מנפיקה אותם ומקבלת את התמורה עבורם. לאחר מכן, ניירות הערך ממשיכים להיסחר בשוק המשני ומגיעים למחירים שונים, שאינם קשורים בהכרח למחיר ההנפקה; ייתכן והחברה הנפיקה במחיר גבוה או נמוך יחסית למחירים העתידיים של נייר הערך. לרוב גם אין בשינוי התנאים בשוק המשני כדי להשפיע על מהות החיוב החוזי של החברה כלפי המחזיקים (לדוגמה, יחידה אחת של אג"ח מזכה את בעליה בהחזר קרן של 1 ש"ח מצד המנפיק; זאת, אף אם מחיר האג"ח עלה ל-1.5 ש"ח או ירד ל-0.5 ש"ח במסחר בבורסה). לכן, כאשר חברה מזהה ששוק המניות או החוב נמצא במגמת עליה, ייתכן וכדאי לה לדחות ולו במעט את מועד ההנפקה, כדי שמחיר הני"ע בשוק הראשוני יהיה גבוה יותר ולקופתה יכנס סכום כסף רב יותר. מנגד, המשקיעים הפועלים בשוק הראשוני שואפים לרכוש את הני"ע המוצעים בהנפקה במחיר נמוך ככל האפשר, כך שיוכלו למכור אותם לאחר מכן ברווח.
קיימת פעולה נוספת בשוק הראשוני, שהיא ההפך מהנפקה: רכישה עצמית. חברות ישאפו לבצעה דווקא לאחר שמחירי ניירות הערך שלהן ירדו בשוק המשני, כך שיתאפשר להקטין את היקף החבות של החברה בעלות נמוכה יחסית.
כל הפעילות בקרנות נאמנות מסוג קרן פתוחה (קרנות הנאמנות בישראל הן רובן ככולן מסוג זה) היא בשוק הראשוני. כלומר, יחידות קרן הנאמנות כלל לא נסחרות בין המחזיקים בהן. מתבצעות רק פעולות של רכישה ופדיון ישירות מול מנהל הקרן.
באופן כללי, גם מחוץ להקשר של שוק ההון, "השוק הראשוני" הוא מכלול העסקאות הנעשות בין יצרן לצרכן, להבדיל מעסקאות בין צרכן אחד לאחר (השוק המשני).
המסחר עם יבואני הרכב הוא השוק הראשוני של תחום הרכב בישראל: הצרכנים קונים מהיצרנים (או, במקרה של ישראל, מהזרוע הארוכה של היצרן – היבואן והמשווק). שוק המכוניות המשומשות הוא השוק המשני של תחום הרכב. בין שני סוגי השווקים מתקיימים יחסי גומלין. ירידת מחירים בשוק הראשוני תגרור ירידה גם בשוק המשני. היעדר סחירות בשוק המשני תשפיע על השוק הראשוני (לרעה בעיקר).
משתתפים עיקריים בשוק הראשוני
המשתתף העיקרי בשוק הראשוני הוא החתם (underwriter). בהליך ההנפקה מתחייב החתם לרכוש מהחברה המנפיקה את כל ניירות הערך (מניות או אג"ח) שלא יירכשו על ידי הציבור. בנוסף הוא מסייע לחברה בתכנון ההנפקה, משווק את ניירות הערך למשקיעים השונים, עוזר בניסוח התשקיף ועוד. ברוב המוחלט של המקרים נעשית פעילות החיתום על ידי בנקי השקעות. חוק ניירות ערך מחייב את החתם לחתום על התשקיף, ובכך הוא גם נושא באחריות לכתוב בו. בעצם החתם מבצע הסכם חיתום עם החברה, ובו הוא מסכם עימה על השער שבו ירכוש ממנה את ניירות הערך הנותרים, המועד שבו ירכוש אותם ואת גובה עמלת החיתום שיגבה מהחברה בעבור שירותים אלה. לעיתים חוברים מספר חתמים או בנקי השקעות יחדיו על מנת לספק שירותים חתמות ביחד לגוף מסוים ועל ידי כך להקטין את הסיכון בהנפקה.
המשתתף השני הוא החברות הפונות לציבור - אלה יכולות לפנות בפעם הראשונה או בבקשה נוספת לגיוס הון מהציבור. בין אם מדובר בפעם הראשונה ובין אם לא התהליכים הם זהים אך החתם יכול להיות גוף אחר.
עלויות ההנפקה ועיתוי
עבור שירותי החיתום משלמת החברה המנפיקה עמלות לחתם. עמלות אלה נקובות כאחוז מתמורת ההנפקה (נקרא גם הוצאות הנפקה). עלויות אלה מגיעות לעיתים גם ל-12% מתמורת ההנפקה והן תלויות ברמת הסיכון של החברה המנפיקה ובתזמון ההנפקה. בעצם אפשר לומר שעמלת החיתום מורכבת מהכנת ההנפקה הכוללת טיפול במסמכים מול הרשויות, הכנת תשקיפים וייעוץ, ומחלק הביטוח - כלומר תמורת הסיכון הנובע מההנפקה. הנפקה בעיתות גאות בשווקים תהיה מסוכנת פחות ולהפך.
אפשר לראות בחיתום סוג של ביטוח עבור החברה - החתם מבטיח לחברה קבלת תמורה עבור הנפקת המניות, ובתמורה מקבל ממנה פרמיה (עמלה) המתאימה לגודל הסיכון שהוא נושא על עצמו.
הליך ההנפקה
עם הרצון להנפיק מביאה החברה מסמכים לרשויות המפקחות (בישראל - רשות ניירות ערך) במטרה לבצע את הליך התשקיף, בו מוצגים לציבור כל נתוני המנפיקה.
שלב נוסף הוא החתימה המוקדמת - בשלב זה מוקצים חלק מניירות הערך לגופים אשר מתחייבים לרכוש כמות מסוימת מניירות הערך מראש, תמורת מחיר נמוך יותר. אלה בדרך כלל משקיעים מוסדיים. החתמה מוקדמת מקטינה את סיכוני החתם.
הצעה ישירה לציבור (direct offer to the public)
במקרה זה החברה פונה ישירות לציבור ונושאת בסיכון שבו חלק מניירות הערך יישארו ללא רוכש.
הנפקה פרטית (private placement)
בשיטה זו נמכרים ניירות הערך של החברה המנפיקה ישירות לגופים גדולים, ללא פנייה לציבור הרחב. רק לאחר מכן הם מוכרים את ניירות הערך בשוק המשני והציבור הרחב מקבל גישה אליהם. במקרה זה לא נדרש תשקיף והדבר חוסך במשאבים מול הרשויות.
הצעה בשיטת מכרז
בשיטה זו החברה לא קובעת את מחיר נייר הערך בהנפקה והוא נקבע בצורת מכרז לפי הביקוש. בעצם ציבור הרוכשים מציעים גם כמות וגם מחיר (לעומת כמות בלבד במצב הרגיל). הכמות שתימכר בסופו של דבר לא תהיה לפי המחיר הגבוה ביותר שהוצע אלא בשער אחיד הגבוה ביותר האפשרי שבו תימכר הכמות הגבוהה ביותר מסך ההנפקה. היתרון של שיטה זו על פני מכירה במחיר קבוע מראש היא שמחיר נייר הערך נקבע על ידי הציבור ובעצם משקף את הערך ה"אמיתי" שלהם. בדרך זו החברה מוכרת בפרמיה הגבוהה ביותר שהיא יכולה.
הנפקת מניות בדרך של זכויות
זוהי בעצם הנפקת מניות לבעלי המניות הקיימים של החברה, במחיר מוזל מהמחיר בשוק.
יפאט
יפאת(ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.
על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.
היסטוריה
יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה. נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק. שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר. המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט.
תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט. צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זילע. הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו. יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית. המקורות ההיסטוריים סותרים זה את זה בשאלה איזה קיסר ניהל את המערכה הזו: על פי ההיסטוריון מימי הביניים אל-מאקריזי, בשנת 1403 הקיסר לבנה דנגל רדף אחרי הסולטאן של אדאל, סעאד א-דין השני לזילע שם הרג אותו ותקף את העיר זילע אך מקור אחר מציין שהסולטאן סאד א-דין השני מת ב-1415, תאריך זה תואם את שלטונו של הקיסר יסחק הראשון.
המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה. נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני.
אראגונית יהודית
אראגונית יהודית הייתה שפה יהודית שדוברה על ידי קהילות יהודיות באזור אראגון שבצפון ספרד, החל מהמאה השמינית עד גירוש יהודי ספרד (בשנת 1492), השפה ידועה גם בשם ג'ודאו-אראגונז (בספרדית: Judeoaragonés). ככל הנראה השתלבה השפה עם הלאדינו בעת שהתפשטה לאזורים דרומיים לאראגון. לקראת הגירוש ועקב גודלה של הקהילה דוברת הלאדינו חדלו היהודים האראגוניים לדבר בשפה זו, והלאדינו תפסה את מקומה הרשמי של האראגונית בקהילות היהודיות.
אנדראה לאו
אנדראה לאו (באנגלית: Andrea Lowe; נולדה ב-1 במאי 1975) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
לאו נולדה בעיר ארנולד שבנוטינגהאמשייר. היא התחילה את הקריירה שלה בהופעה במחזה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
ב-1993 הופיעה לאו לראשונה בסרט קולנוע לצדה של סמנתה מורטון, דרמה קומית בשם "The Token King" המתרחשת בבית ספר תיכון בנוטינגהאם. לאו גילמה את דמותה של ליידי אלינור לוק בשני פרקים בעונה השנייה של הסדרה "שושלת טיודור", בת אצולה שהייתה זמן מה מאהבת של המלך הנרי השמיני. ב-2009 שיחקה בתפקיד ויקי בסרט הטלוויזיה "The Unloved". בין השנים 2011 עד 2016 כיכבה בסדרת הדרמה של ITV "פקד בילוש באנקס" בתפקיד אנני קאבוט. היא שיחקה באותו תפקיד גם בסרט הפיילוט " DCI Banks: Aftermath" משנת 2010.
בתיאטרון הופיעה לאו במחזה "How the Other Half Loves" מאת אלן אייקבורן לצדם של ג'ני סיגרוב וג'ייסון מרלס שהוצג בתיאטרון הדוכס מיורק בתיאטראות וסט אנד שבלונדון.
יחסי האיחוד האירופי–הרשות הפלסטינית
יחסי האיחוד האירופי עם הרשות הפלסטינית כוללים תמיכה בהסכמי אוסלו (האיחוד הוא צד ערב להסכמים), שותפות בקוורטט לענייני המזרח התיכון, וכן תמיכה כספית ודיפלומטית. הנציגות הדיפלומטית של האיחוד האירופי ברשות הפלסטינית יושבת ברמאללה. מאז הקמת הרשות הפלסטינית, האיחוד האירופי מממן עבורה מיזמים הומניטריים, כמו גם פעילות מדינית ומשפטית במאבק מול הכיבוש הישראלי. החל מהעשור השני של המאה ה-21 חלק ממדינות האיחוד האירופי מכירות בעצמאותה של מדינה פלסטינית, והאיחוד מעורב בתוכניות לפיתוח התיישבות פלסטינית בלתי חוקית בשטחי C.
רקע
מפגשים בין נציגי האיחוד האירופי לבין נציגי הפלסטינים החלו בשנת 1973, כחלק מ בעקבות משבר האנרגיה העולמי שהחל לאחר מלחמת יום הכיפורים. הדיאלוג באותה עת התקיים בין הקהילה הכלכלית האירופית לבין הליגה הערבית. בשנת 1975 נפגשו נציגי הקהילה האירופית עם אנשי הארגון לשחרור פלסטין, ובשנת 1976 פתח הארגון לשכת מידע וקישור בבריסל, המשמשת כיום כמעונה של המשלחת הדיפלומטית של הרשות הפלסטינית.
בשנת 1994, כחלק מהתמיכה בהסכמי אוסלו, החל האיחוד האירופי להעביר. על פי ההערכה הרווחת, האיחוד האירופי העניק במהלך השנים כ-10 מיליארד אירו בכספי סיוע לפלסטינים.
הכרה במדינה פלסטינית
האיחוד האירופי תמך לראשונה ברעיון המדינה הפלסטינית ב-1999, בהצהרת ברלין, אך לא הכיר בפועל במדינה פלסטינית. מלטה וקפריסין הכירו במדינה פלסטינית לפני ההצטרפות לאיחוד האירופי, וכך גם מספר מדינות חברות מרכז אירופה כאשר היו בעלות ברית עם ברית המועצות. ביולי 2009, ראש מדיניות החוץ של האיחוד האירופי, חוויאר סולאנה, קרא לאומות המאוחדות להכיר במדינה פלסטינית גם ללא הסכם קבע בין ישראל לרשות הפלסטינית.
בהצבעתן על החלטה 67/19 של עצרת האומות המאוחדות ב-2012, שהכירה בפלסטין כמדינה משקיפה שאינה חברה באו"ם, המדינות החברות באיחוד האירופי לא נקטו קו אחיד: 14 מדינות חברות הצביעו בעד, 13 נמנעו וצ'כיה הייתה המדינה היחידה שהצביעה נגד.
ב-2014, בעקבות ההכרה באו"ם, שוודיה הכירה במדינה פלסטינית. נכון לשנת 2020, 9 מתוך 27 מדינות החברות באיחוד האירופי מכירות במדינה פלסטינית.
מטיס (מיתולוגיה)
מטיס (ביוונית: Μῆτις), היא אשתו הראשונה של זאוס ואחת האוקיינידים במיתולוגיה היוונית. מיד לאחר עלייתו לשלטון, התחתן זאוס עם הטיטאנית מטיס. כשהרתה, גאיה ואורנוס ניבאו שמטיס תלד לזאוס בת ששמה אתנה, שתשתווה לו בחוכמתו, ובן שיהיה מלך האלים והאדם כאחד. זאוס פחד שהנבואה תתממש לכן בלע את מטיס. מאוחר יותר יצאה אתנה מתוך מצחו של זאוס כשהיא לבושה בשריון יווני מלא. מטיס נחשבה לאלת הפקחות והערמומיות, או בגרסה אחרת, אלת העצה הטובה.
יחסי האיחוד האירופי–הרשות הפלסטינית
היחס לפלגים הפלסטיניים
האיחוד האירופי פועל בקשר ישיר עם הרשות הפלסטינית, אותה הוא מזהה כגורם מתון באזור. אל הפלגים האחרים, כמו חמאס והג'יהאד האיסלאמי הוא קורא למצוא בסיס משותף, המבוסס על אי-אלימות ופיוס, ולפעול יחד כדי לתת מענה לצרכים של האוכלוסייה הפלסטינית. בהקשר זה, האיחוד האירופי תומך בהחזרת הרשות הפלסטינית לעזה, ומוכן לספק לרשות הפלסטינית תמיכה מלאה לשם כך.
מטיס (מיתולוגיה)
מטיס, ירח של כוכב הלכת צדק, נקרא על שמה, וגם כוכב הלכת המינורי  שהתגלה על ידי אנדרו גראהם.
יחסי האיחוד האירופי–הרשות הפלסטינית
העמדה המדינית של האיחוד האירופי כלפי הסכסוך
מאז מלחמת ששת הימים, האיחוד האירופי אינו מכיר בשינויים כלשהם בגבולות 1967, מלבד שינויים המוסכמים על ישראל והרשות הפלסטינית. עמדה זו כוללת התנגדות לאיחוד ירושלים. הבנייה הישראלית בשטחים שהאיחוד מגדיר אותם כגדה המערבית ורואה בהם פעולת התנחלות, וכן הכרזת הריבונות על רמת הגולן, גרמו למתחים בין ישראל לאיחוד האירופי, שרואה בהן צעדים הנוגדים את החוק הבינלאומי. במהלך מבצע חומת מגן, הפרלמנט האירופי העביר החלטה לא מחייבת הקוראת להטיל סנקציות כלכליות על ישראל ואמברגו נשק על שני הצדדים. לאחר מבצע עופרת יצוקה הפרלמנט האירופי קיבל את המסקנות של דו"ח גולדסטון. האיחוד האירופי מתח ביקורת גם על הסגר הימי על עזה, והתייחס אליו כאל "ענישה קולקטיבית".
תמיכה בבנייה פלסטינית בשטח C
האיחוד האירופי רואה עצמו כגוף מגשר בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני, והוא שותף בקוורטט לענייני המזרח התיכון. האיחוד חתום על הסכמי אוסלו כצד ערב, ומצהיר כי כדי להגיע לשלום יש לקדם את פתרון שתי המדינות על בסיס הסכם קבע בין המדינות. עם זאת, האיחוד האירופי מסייע לתוכנית פיאד ולתוכניות שאחריה, שמקדמות בנייה מאסיבית שבחלקה הגדול כוללת בנייה בלתי חוקית בשטח C. נכון ל-2019 הוקמו בסיוע האיחוד האירופי 1596 מבנים כאלו בשטחי C.
האיחוד האירופי מעניק לבנייה פלסטינית בשטחי C גיבוי מדיני. ב-12 בספטמבר 2018 קיבל הפרלמנט האירופי החלטה שלפיה פינוי הכפר ח'אן אל-אחמר ייחשב הפרה של אמנת ז'נבה הרביעית. בתוך כך האיחוד האירופי מסייע בהסברה והפצה של הנרטיב הפלסטיני במישור הבינלאומי.
האיחוד האירופי מעורב בנעשה בשטחי C גם בתחום המשפטי. גופים שהאיחוד מממן מנהלים הליכים כנגד פעולות אכיפה של ישראל על בניה בלתי חוקית, ומנהלים הליכים כנגד בניית התנחלויות בשטחי C והקמת גדר ההפרדה. בנוסף, האיחוד האירופי תומך ומקדם רישום מקרקעין על ידי הרשות הפלסטינית, הכנת תוכניות מתאר ובקשת אישורי בניה רבים מהמנהל האזרחי.
סיוע הומניטרי
האיחוד האירופי מקדם מיזמים מקומיים בתחומי חינוך, בריאות, תרבות, תעסוקה ורווחה. כל זאת בייחוד עבור הקהילות הבדואיות. הרשות הפלסטינית מקדמת בסיוע אירופי מיזמי שיכון ודיור, תוך עידוד הגירה לבקעת הירדן.
מימון
סיוע כלכלי לרשות הפלסטינית מהווה את תוכנית הסיוע החוץ הגבוהה ביותר לנפש של האיחוד האירופי. ההערכה היא שהאיחוד האירופי, כולל תרומות בודדות של חבריו, העניק כ-10 מיליארד אירו לפלסטינים מאז החל תהליך השלום ב-1994.
פרדריק הרצברג
פרדריק הרצברג (אנגלית: Frederick Hertzberg; 18 באפריל 1923 – 19 בינואר 2000) היה פסיכולוג יהודי אמריקאי מאסכולת יחסי אנוש בניהול. פיתח את תאוריית שני הגורמים שהייתה בעלת השפעה רבה על תחום הניהול והעבודה.
קורות חיים
הרצברג החל בצעירותו ללמוד בסיטי קולג' של ניו יורק, אך לימודיו נקטעו כאשר גויס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא היה בין החיילים האמריקאים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו לאחר כיבושו; המראות שראה והשיחות שקיים עם גרמנים בתקופת שירותו, תרמו להתעניינותו בתחום המוטיבציה.
ב-1946 סיים את לימודיו בסיטי קולג', ועבר לאוניברסיטת פיטסבורג, שם המשיך בלימודים מתקדמים. במקביל היה מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת Case Western Reserve בקליבלנד. אחר כך עבר לאוניברסיטת יוטה, שם עבד כמרצה לניהול בבית הספר לעסקים.
מחקריו
הרצברג היה החוקר הראשון אשר הגדיר את הגורמים החשובים לשביעות רצון של עובדים. הוא יצר את תאוריית שני הגורמים, לפיה שביעות הרצון של העובדים מורכבת משני צירים נפרדים: ציר אחד של שביעות רצון מהעבודה וציר אחר של חוסר שביעות רצון מהעבודה.