cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברדה (הולנד)
היסטוריה
ביולי 1581, באחד הקרבות המרים של מלחמת שמונים השנה, נכבשה העיר בסערה על ידי כוחות ספרדיים בפיקודו של קלאודיוס ון בַּרלֶמוֹן, שכינויו היה אוֹפֶּן (Haultpenne), על שם אחוזת אבותיו. אף על פי שהעיר נכנעה בתמורה להבטחה שלא יאונה לה רע, החיילים בזזו את העיר וטבחו בתושביה. יותר מ-500 אזרחים נהרגו. בחודש מרץ 1590 הצליחו ההולנדים לכבוש את העיר מחדש, בפיקודו של נסיך אוראנז' מאוריץ, כאשר כוח מובחר של 68 חיילים הסתתרו מתחת לכיסויה של סירה שהובילה כבול לעיר. העיר נפלה שנית בידי הספרדים, בעקבות מצור של עשרה חודשים (1624-25), חזרה שנית לידי הולנד ב-1637, ולבסוף נכללה באופן סופי ברפובליקה ההולנדית בעקבות חוזה וסטפליה.
צ'ארלס השני התגורר בברדה במשך רוב תקופת גלותו מאנגליה בימי שלטונו של אוליבר קרומוול, מה שהתאפשר לו בזכות קרבתו לאחותו מרי, אלמנתו של וילם השני. בשנת 1660 פרסם את "הצהרת ברדה", ובה פירט את תנאיו לקבלת הכתר האנגלי בהמשך אותה שנה. ב-31 ביולי 1667 נחתם בעיר חוזה ברדה שהביא לסיומה של מלחמת הולנד-אנגליה השנייה., שבה לחמה הולנד בצ'ארלס השני, שבעבר נתנה לו חסות. בין השנים 1746 ו-1748 נערך בעיר קונגרס ברדה, סדרת שיחות בין בריטניה וצרפת שנועדה להביא לקצה של מלחמת הירושה האוסטרית, והוליכו בסופו של דבר לחתימת חוזה אקס-לה-שאפל.
מלחמת העולם השנייה
בעת מלחמת העולם השנייה הייתה העיר נתונה תחת כיבוש גרמני. היא שוחררה במהלך מלקחיים מוצלח שתוכנן והוצא אל הפועל ב-29 באוקטובר 1944 על ידי הדיוויזיה המשוריינת הראשונה של צבא פולין בפיקודו של הגנרל מאצ'ק. מדי שנה, בחגיגות יום השחרור, מתארחים בברדה חיילים פולניים רבים והעיר מקדישה חלק מיוחד בטקס לזכר הנופלים הפולנים. במרכז העיר יש אנדרטה לכבוד החללים הפולנים והגנרל מאצ'ק, הקבורים בבית קברות צבאי פולני בקרבת מקום. בברדה היה אחד מבתי הכלא הראשונים בנוסח פנאופטיקון, ונכלאו בו פושעי המלחמה הנאציים היחידים שנכלאו בהולנד על פשעיהם בזמן המלחמה; הם היו ידועים בשם "הארבעה מברדה". בין הכלואים היה וילי לאגס.
יחסי יוון–קוסטה ריקה
יחסי יוון–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין יוון וקוסטה ריקה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 ביולי 1965.
על פי ההערכות חיים בקוסטה ריקה כ-250 יוונים (מתוכם 40 יוונים מהדור הראשון).
בית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה
בית החולים הקליני המרכזי (רוסית: Центральная клиническая больница c поликлиникой Управления делами Президента Российской Федерации) (נקרא גם "בית החולים של הקרמלין" ו"קרמליובקה") שוכן בנפת קונצבו שבמערב מוסקבה.
בית החולים נחשב לאחד הטובים והמתקדמים בעולם. בית החולים נוסד ב-15 באוגוסט 1937 כדי לשרת את האליטה של ברית המועצות. מאז ועד היום הוא משרת אנשי מפתח ובכירים במדינה כמו נשיא רוסיה, שרים בממשלת רוסיה, פקידים בכירים, אנשי צבא ושירותי ביטחון בכירים, מדענים, קוסמונאוטים ועוד. בנוסף באים להתאשפז בבית החולים בכירי ממשל ממדינות רבות בעולם. באופן אירוני, בתקופה הסובייטית הרופאים שעבדו בו היו מושחתים ונבחרו לא רק על פי כישוריהם אבל גם לפי נאמנותם למפלגה והקשרים שלהם. היה נהוג גם לשלם שוחד לרופאים. במשך שנים היה הרופא הראשי יבגני צ'זוב, שגם היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה. לאורך שנות ה-80 וה-90 הדרדרה רמתו של בית החולים, עד שנוצר מצב שב-1996 נשיא רוסיה דאז בוריס ילצין לא היה יכול לעבור בבית החולים ניתוח מעקפים. כיוון שגם היה מסוכן מידי להוציא אותו אל מחוץ למדינה, ארצות הברית שלחה משלחת חירום שתחדש ותשדרג את בית החולים.
מאז בית החולים נמצא בתחזוקה שוטפת. מתחם בית החולים מוקף בחומות גבוהות ומאובטח על ידי שירות האבטחה הפדרלי. בית החולים זוכה גם לביקורת על היחס המיוחד שהוא זוכה אליו, על ה"אליטיסטיות" שלו ועל העובדה שמעטים האנשים במדינה שיכולים לקבל בו טיפול. בית החולים מנוהל על ידי המינהל לענייני נשיא רוסיה.
פרס בלצן
קרן פרס בַּלצָן הבינלאומית (Balzan) היא קרן המעניקה ארבעה פרסים כספיים מדי שנה, לאנשים או ארגונים, אשר השיגו הישגים אקדמיים יוצאי דופן בתחומי מדעי הרוח, מדעי הטבע, תרבות, וכן למאמצי שלום. הקרן שוכנת בציריך שבשווייץ והפרס מנוהל ממילאנו שבאיטליה. ועדת הפרס מורכבת מ-20 אנשי מדע אירופאים.
הקמת הקרן
מקור כספי הפרס הוא מעזבונו של אוג'ניו בלצן (1874 - 1953) מבעלי העיתון קוריירה דלה סרה. אוג'ניו הוריש לבתו אנג'לה לינה בלצן (1892 - 1956) סכום כסף נאה, וטרם מותה בעקבות מחלה חשוכת מרפא, הורתה אנג'לה על הקמת הקרן. הפרס הראשון היה בן מיליון פרנקים שווייצריים, כשבהמשך ירד הסכום למחצית מכך. רבים מזוכי הפרס זכו בהמשך גם בפרס נובל.
סנטיאגו דל אסטרו (פרובינציה)
סנטיאגו דל אסטרו (בספרדית: Santiago del Estero) היא פרובינציה באזור הגראן צ'אקו בצפון ארגנטינה. היא גובלת בצ'אקו בצפון-מזרח, בסנטה פה בדרום-מזרח, בקורדובה בדרום, בקטמרקה ובטוקומאן במערב ובסלטה בצפון-מערב. שטחה כ-136 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-804 אלף תושבים. היא קרויה על שם בירתה, העיר סנטיאגו דל אסטרו.
גאוגרפיה
רוב שטחה של הפרובינציה נמצא במישורי הגראן צ'אקו, בגובה שאינו עולה על 200 מטרים מעל פני הים. במערב הפרובינציה אזורים גבוהים יותר, השייכים למורדותיהם הנמוכים של הרי האנדים, אך גם בהם מעטים האזורים שגובהם עולה על 500 מטרים. בדרום הפרובינציה הקצה הצפוני של רכס קורדובה.
האקלים בסנטיאגו דל אסטרו סובטרופי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21.5°C, אך מאז העשורים האחרונים של המאה ה-20 נרשמת התחממות יחסית, ובשנים האחרונות נרשמה טמפרטורה ממוצעת של 24°C. ההתחממות באה לידי ביטוי גם במקרי הקיצון - בעוד שעד 1910 לא עלתה הטמפרטורה על 38°C, כיום בימים חמים במיוחד היא עשויה להגיע לכדי 50°C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בפרובינציה היא כ-700 מ"מ, מהם כ-580 בעונה הגשומה.
היסטוריה
עד להגעת הספרדים לאזור, אכלסו את השטח בו שוכנת כיום הפרובינציה בני הטונקוטה. הם התיישבו בעיקר באזור נהר הדולסה, ופיתחו חקלאות. צפונית-מערבית להם חיו בני לולה, שהיו מושפעים יותר מהתרבויות האנדיות.
ב-1542 החל דייגו דה רוחאס במסע לכיבוש האזור, והקים את היישוב הספרדי הראשון, מדיין דל סוקונצ'ו. ב-1543 הוקמה מלכות המשנה של פרו, והאזור היה לחלק ממנה. ב-19 ביוני 1549 יצאה משלחת ספרדית נוספת, בפיקודו של חואן נונייס דל פראדו, ששמה לה למטרה להקים עיר שממנה ניתן יהיה לשלוט טוב יותר באזור ובדרכים המובילות מפוטוסי לצ'ילה ולאזור ריו דה לה פלטה, וכן להפיץ את הנצרות בקרב הילידים. ב-1550 הוקמה העיר אל בארקו בשטח פרובינציית טוקומאן של ימינו. במהלך מסעו נתקל דל פארדו בכוחותיו של מושל צ'ילה פרנסיסקו דה ויאגרה. בעימות בין הכוחות ב-10 בנובמבר 1550 הייתה ידו של דה ויאגרה על העליונה. דל פראדו נסוג, והקים מחדש את אל בארקו, בשטחה של פרובינציית סלטה של ימינו, ב-1551. שם סבלה העיר מהתקפותיהם של בני הדיאגיטה. היא הועתקה בשנית ב-1553, וב-25 ביולי הכריז פרנסיסקו דה אגירה על הקמתה בשם סנטיאגו דל אסטרו דל נואבו מאסטראסגו, היא העיר סנטיאגו דל אסטרו של ימינו.
מושלי צ'ילה ניסו להביא לסיפוח האזור לאודיינסיה שלהם (פדרו דה ואלדיביה ראה בחזונו טריטוריה המשתרעת מהאוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי), אך ב-1563 נקבע כי יהיה שייך לאודיינסיה של צ'רקאס שמרכזה בסוקרה. ב-1564 הוקמה הפרובינציה של טוקומאן, חורייס ודיאגיטאס (Provincia de Tucumán, Juríes y Diaguitas), שבירתה סנטיאגו דל אסטרו. הפרובינציה השתרעה על שטח של כ-700 אלף קמ"ר, הכולל את הפרובינציות סנטיאגו דל אסטרו, טוקומאן, לה ריוחה וקורדובה של ימינו. ב-1566 התבססה מעמדה עוד יותר, לאחר שהוקמה בה דיוקסיה.
הצפות חוזרות ונשנות עקב עליית נהר הדולסה על גדותיו, גרמו לשלטונות להעתיק את הבירה לסלטה, ואילו הדיוקסיה עברה לקורדובה. כתוצאה מכך, ירד מעמדה של העיר, אף שהאזורים הכפריים נותרו מאוכלסים יחסית.
ב-1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה, ופרובינציית טוקומאן הייתה לחלק ממנה. ב-1783 הוקמה האינטנדנסיה של סלטה דה טוקומאן, שכללה גם את טוקומאן, סלטה, חוחוי וקטמרקה. בירתה הייתה טוקומאן, וב-1792 הועתקה לסלטה.
סנטיאגו דל אסטרו הביעה את תמיכתה במהפכת מאי שהובילה לעצמאות ארגנטינה, אך לא נטלה בה חלק פעיל. ב-1814 פוצלה האינטנדנסיה לשניים, סלטה וטוקומאן. סנטיאגו דל אסטרו וקטמרקה הוכפפו עתה לטוקומאן. ב-22 במרץ 1820 הכריז מושל טוקומאן, ברנבה אראוס, על כינונה של הרפובליקה הפדרלית של טוקומאן. סנטיאגו דל אסטרו התנגדה למהלך, וב-27 באפריל הכריז חואן פליפה איבארה על התנתקותה של העיר מטוקומאן וחבירתה לקונפדרציה המתגבשת של ריו דה לה פלאטה. אראוס שלח כוח צבאי לדיכויו של איבארה, אך הובס. איבארה נותר מושל סנטיאגו דל אסטרו למשך 30 השנים הבאות, עד מותו ב-1851. אחיינו של איבארה, מנואל טבואדה, החליף אותו, ושימש כמושל הפרובינציה עד מותו שלו ב-1871. טבואדה היה מקורב לנשיא ארגנטינה, ברטולומה מיטרה, ובתקופת שלטונו התחזק מעמדה של הפרובינציה. לאחר מותו של טבואדה ואובדן הכוח הפוליטי ירד בהדרגה מעמדה.
דמוגרפיה
בשנת 2001 התגוררו בפרובינציה כ-804 אלף תושבים, וצפיפות האוכלוסין בה נאמדה בכ-6 תושבים לקמ"ר. הערים הגדולות בפרובינציה באותה שנה היו:
כלכלה
כלכלתה של סנטיאגו דל אסטרו היא מהחלשות בארגנטינה. בשנת 2006 נאמד התוצר בה בכ-2.9 מיליארד דולרים, שהם כ-3,560 דולר לנפש. שיעור זה נמוך בכ-60% מהממוצע בארגנטינה, והוא הנמוך ביותר במדינה.
12% מתוצר הפרובינציה מקורו בחקלאות. הגידולים העיקריים הם כותנה (כ-20% מהכותנה בארגנטינה כולה), פולי סויה, תירס ובצל. 15% מהעזים בארגנטינה גדלות בסנטיאגו דל אסטרו, ובמזרח הפרובינציה נפוצים גם גידולי בקר.
התעשייה בפרובינציה אינה מפותחת, והיא מבוססת בעיקר על התוצרת החקלאית. כ-300 אלף טונות של עץ (חומר גלם) מיוצרים בה מדי שנה, מהם כ-100 אלף טונות בתעשיית השעם, והיתר בעיקר כעצים להסקה. תעשיות נוספות כוללות מזון, טקסטיל ועור. הפרובינציה ענייה במחצבים, ועיקר הכרייה בה היא של מלח במדבריות המלח בדרום.
אף שסנטיאגו דל אסטרו אינה מהפרובינציות המתוירות בארגנטינה, אך יש בה גם כמה מוקדי משיכה לתיירים, בהם העיר העתיקה של סנטיאגו דל אסטרו, המעיינות החמים טרמאס דה ריו אונדו והפארק הלאומי קופו.
אוניברסיטת ליכטנשטיין
אוניברסיטת ליכטנשטיין (בגרמנית: Universität Liechtenstein) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בנסיכות ליכטנשטיין. האוניברסיטה מתמקדת בשני נושאי לימוד, אדריכלות ומנהל עסקים (יזמות, מימון, מערכות מידע ומשפט עסקי). היא ממוקמת בוואדוץ, בירת הנסיכות. לבד מליכטנשטיין עצמה הסטודנטים והסגל מגיעים מ־40 מדינות שונות, כאשר לאוניברסיטה יש שיתופי פעולה עם כשמונים מוסדות נוספים.
היסטוריה
האוניבסיטה נוסדה ב־1961 ונקראה Abendtechnikum (בית ספר ללימודים טכניים), שימשה ללימודי הנדסת מכונות והנדסה אזרחית, מאוחר יותר התפתח המוסד לבית הספר להנדסה של ליכטנשטיין.
בשנת 2008 האוניברסיטה קיבלה את האישור הסופי של אוניברסיטה והתחילה להגיש סטודנטים לתוכנית דוקטורט בנוסף לתוכניות לתואר ראשון ושני בהתאם להסכם בולוניה. התהליך כלל הרחבת תוכניות נוספות ושיתופי פעולה מחקריים עם אוניברסיטאות אחרות.
מסלולי לימוד
תוכניות הלימודים במוסד הן במודל האירופאי לפי הסכם בולוניה במודל של תואר בוגר - מאסטר - דוקטורט.
תוכניות לתואר ראשון
התואר הראשון מורכב משישה סמסטרים לפחות עם 180 נקודות זכות. באחד מהמסלולים הבאים:
תואר שני
משך תוכנית המאסטר הוא לפחות ארבעה סמסטרים בהיקף של 120 נקודות זכות, מוענקים התארים הבאים:
דוקטורט
התוכניות לתואר שלישי כוללות:
מחקר
האוניברסיטה מציעה מחקר ומכונים שעוסקים בנושאים הבאים:
שכר לימוד
שכר הלימוד בכל התוכניות עומד על 950 פרנק שווייצרי לסמסטר לתלמידים מקומיים, שווייצרים ואירופאים, כשסטודנטים בינלאומיים משלמים 1,250 פרנק שווייצרי לסמסטר. משתתפים בתוכניות חילופי סטודנטים משלמים את שכר הלימוד של אוניברסיטת הבית שלהם ללא תשלום נוסף.
ליל קוטב
ליל קוטב הוא תופעה המתרחשת בחוגים הארקטיים כאשר הלילה אורך מעל 24 שעות. התופעה ההפוכה – כאשר השמש לא שוקעת מתחת לקו האופק במשך פרקי זמן ארוכים – מכונה שמש חצות.
משך הזמן שבו השמש ממוקמת מתחת לקו האופק עשוי לנוע בין 20 שעות בסביבת חוגי הקוטב ועד 179 יום בשנה בקטבים עצמם. אומנם לא כל משך הזמן הוא ליל קוטב מוחלט שכן אור חיצוני רב מתקבל כתוצאה מאפקט השבירה. כלומר, השמש אינה שוקעת בקטבים 186 ימים בשנה שבמהלכם היא נמצאת מעל האופק. ההסבר לחוסר השוויון המספרי הוא מניין הימים שבהם השמש נמצאת חלקית מעל קו האופק כימי אור ולא כלילה.
השפעות אנושיות
התקופות שבמהלכן מתרחשת תופעה זו עשויות לעורר דיכאונות באנשים המתגוררים באזורים אלה. אנשים הסובלים מדיכאון עונתי רגישים לכך במיוחד. נראה שתופעה זו היא אחת הסיבות לריבוי מקרים של סינדרום סוליפסיזם.
קמדן טאון
קמדן טאון (באנגלית: Camden Town) היא שכונה ברובע קמדן של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת סביב קמדן היי סטריט (הרחוב הראשי קמדן), צפונית לסיטי של לונדון. השכונה ידועה בשוק קמדן הממוקם בה.
אתרים בעלי חשיבות
בגבולה הצפוני של שכונת קמדן טאון עוברת תעלת ריג'נטס בדרכה לעבר גן החיות של לונדון. השכונה התפתחה סביב קמדן לוק – תא שיט המאפשר העלאת הסירות למפלס גבוה יותר. סביב אזור זה התפתח שוק קמדן בשנות ה-70 של המאה ה-20. בגבולה הדרומי של השכונה נמצא ריג'נטס פארק וגן החיות של לונדון. כמו כן בשכונה ממוקמים המוזיאון היהודי וכנסיית סנט פנקרס הישנה.
שוקי קמדן
אתר התיירות העיקרי של קמדן הוא השווקים שבה. שוק מזון קטן משמש את הקהילה המקומית, אולם מרבית השווקים הם שווקים תיירותיים בהם מוכרים ביגוד, רהיטים, ספרים וחפצי אמנות.
תחבורה
קמדן טאון מהווה מרכז תחבורתי. קווי אוטובוס רבים עוברים דרכה ומקשרים את השכונה ליתר חלקי לונדון. בשכונה ממוקמת תחנת קמדן טאון של הרכבת התחתית של לונדון – אשר אינה עומדת בעומס הנוסעים בה בסופי שבוע, בשל מספר המבקרים הרב המגיע לשוקי קמדן.
אזכורים תרבותיים
בספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור לחג המולד" מתגוררים בוב קרצ'יט ומשפחתו בקמדן טאון. השכונה מוזכרת גם בספר דומבי ובנו של דיקנס. בספרו של ג'ון לה קארה "Tinker, Tailor, Soldier, Spy" מתרחש שיא העלילה במבנה בקמדן טאון ברחוב לוק (רחוב שאינו קיים במציאות). ספרו של ניק הורנבי "נאמנות גבוהה" מתרחש אף הוא בקמדון, בחנות הנקראת 'Championship Vinyl' (חנות שאינה קיימת במציאות). השכונה מוזכרת בשירים רבים, בהם בשיר "Come Back To Camden" באלבום מורסיי משנת 2004 "You Are the Quarry"; בשירו של ראיין אדמס "English Girls Approximately" מאלבום "Love is Hell"; ובשיר "קמדן טאון" באלבום "The Lone Ranger" של להקת מאדנס.
לסבוס
לֶסְבּוֹס (ביוונית: Λέσβος, הגייה מודרנית לֶסְווֹס; בטורקית: מידילי אדאסי - Midilli Adası) הוא אחד מאיי יוון, הממוקם בצפון מזרח הים האגאי, ומהווה את אחת מחמש היחידות האזורית של מחוז צפון הים האגאי. לסבוס שוכן בצמוד לחוף המערבי של טורקיה, בקצה המערבי של מפרץ איזמיר, צפון מערבית לעיר איזמיר, וצפונית לאי כיוס.
שטחו של לסבוס הוא 1,630 קמ"ר, ולאי קו חוף שאורכו כ-320 ק"מ, מה שהופך אותו לשלישי בגודלו בקרב איי יוון, והשמיני בגודלו באיי הים התיכון. באי מתגוררים כ־86,000 תושבים, כאשר כמעט מחציתם חיים במיטילנה, בירת האי והיחידה האזורית, העיר הגדולה בו, והנמל הראשי. מיטלנה, שנוסדה במאה ה-11 לפנה"ס. ממוקמת בדרום מזרח האי. ביחידה האזורית קיימת רק רשות מוניציפלית אחת, הכוללת מלבד מיטלנה, גם את שאר הערים באי: קאלוני, פלומרי, איאסוס, ארסוס, כפרי גרה ומוליבוס.
פירושו המילולי של השם לסבוס (Λέσβος) המצוי ביוונית-עתיקה השאולה מן הלשון החתית בהגיית: לָזפַּה (Lazpa) בהוראת: 'מיוער' (או מיוערת). המשמעות הטעונה בהוראתה במושג מתחום המגדר - "לסבית", נגזרה משם האי בו נולדה ויצרה המשוררת סאפפו, מהגדולות במשוררי יוון בעת העתיקה, שנודעה בכתיבה עשירה של שירי אהבה לנשים. גם כיום מהווה האי, ובעיקר ארסוס, עיר הולדתה של סאפפו אתר מועדף לתיירות לסבית.
תושביו האי נקראים לֶסְוִויאוֹי.
גאוגרפיה
האי לסבוס הררי ובו שתי פסגות עיקריות לפטימנוס (שגובהו 967 מטרים) ואולימפוס בעל גובה דומה (968 מטרים), המצויות בצפון האי ובמרכזו. מקורו של האי בהתפרצויות געשיות, ובאי מספר רב של מעיינות חמים. שני מפרצים חודרים לעומקו של האי, כך שכל שטחי האי מצויים לכל היותר קילומטרים ספורים מחוף הים. באי גדלים עצי זית רבים (כ-11 מיליון עצים) המכסים 40% משטחי האי, עצי אלון ואורן מכסים 20% נוספים משטחי האי, וכן גדלים בו עצי פרי רבים. יתרת האי מכוסה שטחי עשב.
במערב האי מצוי היער המאובן השני בגודלו בעולם.
כלכלת האי מתבססת ברובה על החקלאות - ובעיקר ייצור שמן זית. במיטילנה שדה תעופה בינלאומי המאפשר גישה לתיירים הרבים הבאים לאי - בעיקר לערי החוף פלומרי, מוליבוס וארסוס. תושבי האי מתפרנסים גם מדייג, ומייצור סבון ואוזו.
אקלים
האקלים באי ים תיכוני. הטמפרטורה הממוצעת 18°C, וכמות המשקעים הממוצעת 750 מ"מ של גשם בשנה. האי נחשב לאי בו מספר שעות האור הרב ביותר בים האגאי.
היסטוריה
על פי מיתוסים מקומיים, לסבוס היה האל של האי. המלך הראשון של האי היה מאקאר, ועל שם בנותיו נקראות העיקריות בערי האי. הומרוס מכנה את האי "מאקארוס אדוס" - "מלכותו של מאקאר".
חפירות ארכאולוגיות שנערכו באי גילו באזור מערת קאגיאני שרידים רבים מהתקופה הנאוליתית. ככל הנראה שמשה המערה מחסה לרועי צאן. בכלקיס ובליסבורי (המצויה היום מתחת למי הים) התגלו שרידים של יישובים נאוליתיים גדולים.
על פי תעודות חיתיות מתקופת הברונזה המאוחרת, האי נקרא "לאזפאס", וככל הנראה הייתה בו אוכלוסייה גדולה. החיתים ביקשו מתושבי האי "לשאול את אליהם" על מנת לרפא את המלך של בני חת, מאחר שהאלים המקומיים של בני חת לא עשו זאת. בסוף תקופת הברונזה התיכונה התיישבו באי מהגרים מתסליה והביאו אל האי את השפה היוונית (דיאלקט איולי) שבו נכתבה שירתה של סאפפו. באי התגלו מספר רב של שברי כלי חרס מתקופה זו - המעידים על עבודת האלה סיבלה - האלה של אנטוליה.
בשנת 546 לפנה"ס הביס כורש מלך פרס את קרויסוס והאי הפך חלק מממלכת פרס עד לתבוסת הפרסים בקרב סלמיס (480 לפנה"ס).
בעת העתיקה נשלט האי על ידי אוליגרכיה, ובתקופה הקלאסית - על ידי דמוקרטיה הדומה לדמוקרטיה האתונאית. בתקופת המלחמות הפלפונסיות, היה האי חלק מהברית האטית דלית בהנהגת אתונה.
בתקופה ההלניסטית היה האי חלק ממלכת מוקדון, ובשנת 79 לפנה"ס הפכה לחלק מהאימפריה הרומית. בימי הביניים היה האי חלק מהאימפריה הביזנטית, ובשנת 803 הקיסרית הביזנטית אירנה הוגלתה לאי.
בשנת 1335 הוענק האי לג'נובה, ובשנת 1462 נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית אשר שלטה באי עד שעבר לשלטון יוון בשנת 1912 בעקבות מלחמת הבלקן הראשונה.
האוכלוסייה הטורקית שהייתה באי, עזבה אותו בשנת 1922 במסגרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה והתיישבה בעיקר באייוואליק שנכלל בטורקיה.
היער המאובן
בלסבוס מצוי היער המאובן של לסבוס. יער זה נחשב כיום שמורת טבע מוגנת, ומצוי במערב האי. יער מאובן זה היה בעל אקלים טרופי והתקיים לפני כ-15–20 מיליון שנים.
ז'אן מישל ז'אר
ז'אן-מישל אנדרה ז'אר (בצרפתית: Jean-Michel André Jarre; נולד ב־24 באוגוסט 1948) הוא מלחין מוזיקה אלקטרונית צרפתי.
שנות הילדות
ז'אן מישל ז'אר נולד בעיר ליון שבצרפת. אביו מוריס ז'אר הלחין מוזיקה לסרטים רבים. ז'אר הושפע בצעירותו גם מסבו שהיה מוזיקאי וכן חובב עבודות מלאכה אשר המציא את מערכת הערבול הראשונה ששימשה את הרדיו הצרפתי. הוא החל לנגן בפסנתר כבר בגיל 5. ב־1948 הוריו התגרשו ואביו עזב לארצות הברית.
במהלך שנות התבגרותו ז'אר למד מוזיקה ועסק בה במקביל ללימודיו הרגילים. הוא למד בקונסרבטוריון של פריז בעיקר מוזיקה קלאסית, אך בו בעת המשיך להתעניין גם במוזיקה עכשווית. ז'אר למד לנגן בגיטרה חשמלית והשתתף בתחילת שנות ה־60 במספר הרכבים שונים של ג'אז ורוקנרול.
התחלות
בשנת 1968 חלה ההתפתחות החשובה הראשונה של חייו המקצועיים כמוזיקאי: זמנו התפנה לאחר שסיים את לימודיו בספרות השוואתית, והוא פגש את פייר שפר אשר הקים גוף לחקר המוזיקה GRM - Groupement de Recherche Musicale ‎, וחיפש מוזיקאים וחוקרי מוזיקה על מנת לחקור כיוונים ואפיקים חדשים בתחום המוזיקה המודרנית והניסויית. ז'אר התלהב ממוזיקה אלקטרו-אקוסטית והראה יכולות מרשימות בתחום ההקלטות המגנטיות, תוך שהתחיל לעבוד על הלחנות של קטעים מוזיקליים.
בשנה זו גם הופיע לראשונה באופרה של פריז בעת אירוע חגיגי לרגל השקת התקרה החדשה של האופרה.
מ־1969 ז'אר פעל ויצר באופן עצמאי. ב־1972 פגש את פרנסיס דרייפוס, בעל חברת תקליטים וחתם עמו על חוזה. במקביל למוזיקה אלקטרונית, עסק גם, כמו אביו, בהלחנת מוזיקה לסרט (Les Granges Brûlées), בהלחנת מוזיקה לשירים של מספר זמרים צרפתיים כמו פטריק ז'ובה וכריסטוף ואף בכתיבה של כמה שירים עבור זמרים צרפתים. בשנה זו יצא אלבומו השני Deserted Palace, אלבום בעל קונספט מאוד ניסויי.
ב־1975 התחתן ז'אר עם פלור גיליאר (Flore Guillard).
קריירה
שנת 1976 מציינת את תחילת הקריירה הבינלאומית של ז'אר ואת פרסומו. בחודש אוגוסט של שנה זו התחיל בהקלטות של אלבום קונספט - Oxygène (חמצן). תקליט זה מורכב משישה קטעי מוזיקה שונים המתחברים ברצף ביניהם (למעט בין הקטע השלישי לרביעי, שכן היה צורך להפוך את צד התקליט) באורך כולל של כ־40 דקות. הוא השתמש באלבום זה בסינתיסייזרים אנלוגים של התקופה ההיא ובאמצעים אלקטרונים נוספים דוגמת התרמין. התחושה מהקשבה לתקליט היא של זרימה בעולם עם צלילים מוזרים וסגנון מוזיקלי חדש ושונה. התקליט יצא לאור באוקטובר של אותה השנה והפך במהרה להצלחה. בתחילת 1977 יצא התקליט לבמה הבינלאומית וזכה להצלחה מסחררת. האלבום נמכר ב־12 מיליון עותקים ברחבי העולם ונחשב לאלבום הנמכר ביותר בעולם של יוצר צרפתי.
בשנה 1976 גם נולדה בתו הראשונה - אמילי. זמן קצר לאחר מכן התגרש ז'אר מאשתו הראשונה.
ב־1977 נבחר כאישיות השנה על ידי המגזין האמריקאי People. חברת פולידור רכשה את זכויות ההפצה של ז'אר ברחבי העולם.
בשנת 1978 התחתן ז'אר עם השחקנית הבריטית שארלוט רמפלינג ובשנה זו נולד בנם דוד.
בחודש ינואר של אותה שנה החל לעבוד על תקליט חדש. העבודה נמשכה כ־18 חודשים ובסופה יוצא התקליט Equinoxe (נקודת השוויון). תקליט זה נחשב על ידי רבים ממעריציו כתקליט הטוב ביותר שלו. במקביל, המשיך להלחין מוזיקה לסרטים.
אלבומים ואירועים מיוחדים
האלבומים הבאים של ז'אר המשיכו להיות בעלי אופי אלקטרוני טיפוסי, אך הוא ניסה לתת לכל אחד מהם סגנון מעט ייחודי משלו. עם הזמן, קטעיו המוזיקליים הפכו להיות יותר סטנדרטים מבחינת הלחן, אך עם שילוב גדול מאוד של אמצעים אלקטרונים. כל אלבום הכיל בדרך כלל קטע אחד או שניים קצרים וקליטים יותר לאנשים שפחות מכירים את יצירותיו כך שיוכלו להיות "להיטי רדיו" פוטנציאלים (3–5 דקות) ולמשוך את קהל המאזינים להקשיב לתקליט השלם, אשר בדרך כלל נחשב ל"קשה לעיכול" בגלל ייחודיותו.
ביוני 1981 הוציא את התקליט Les Chants Magnétiques (מילולית - "השירים המגנטיים", משחק מילים על Champs Magnétiques - "שדות מגנטיים"), האלבום הראשון בו נעשה שימוש בסינתיסייזר סיפרתי - ה־Fairlight CMI.
באותה שנה, הפך ליוצר המערבי הראשון שהורשה להופיע בסין מאז מותו של מאו. החל מאמצע אוקטובר נתן סדרה של חמישה קונצרטים בפקין ובשאנגחאי. ההופעות היו מוצלחות מאוד, וז'אר זכה להתקבל כחבר כבוד בקונסרבטוריון למוזיקה של בייג'ינג. ב־1982 הוציא ז'אר אלבום כפול המתעד את מסעו בסין.
ב־1983 הקליט ז'אר אלבום בשם Musique pour Supermarché (מוזיקה לסופרמרקט). האלבום יצא בעותק אחד בלבד ונמכר ב־6 ביולי 1983 במכירה פומבית בסכום של 69,000 פרנקים צרפתיים - שיא גינס שני לז'אר על המחיר היקר ביותר בו נמכר תקליט. ההכנסות מהמכירה הועברו לקרן לעידוד יוצרים צעירים בצרפת. המאסטר של התקליט הושמד אף הוא, כך שנותר רק העותק שנמכר. עם זאת, התקליט שודר פעם אחת ברדיו וקהל המעריצים נקרא להקליט את התקליט. איכות השידור הייתה נמוכה, שכן שודר בתחנה ששידרה בשיטת אפנון משרעת (AM) בלבד.
בנובמבר 1983 הוציא אוסף של מיטב הקטעים שלו: The Essential.
בנובמבר 1984 יצא אלבום נוסף שלו בשם Zoolook. האלבום הוקלט באולפן בניו יורק ועשה שימוש בכמות גדולה של קולות, שפות וניבים שונים, שהוקלטו במשך שנה וחצי ברחבי העולם. האלבום נבחר לאלבום האינסטרומנטלי של השנה בארצות הברית. באלבום התארחה בקולות רקע לורי אנדרסון וניגנה בו כל להקת הלווי שלה באותם ימים.
ב־1986 הוציא ז'אר את התקליט Rendez-vous (מפגש). הקטע הששי (והאחרון) בתקליט תוכנן להיות שילוב של מוזיקת אולפן ושל קטע סקסופון שהיה אמור להיות מנוגן בחלל על ידי האסטרונאוט רון מק'נר על־גבי מעבורת החלל צ'לנג'ר. מק'נר נהרג בהתפוצצות המעבורת והקטע האחרון הוקדש לזכרו ונקרא על שמו.
ב־1987 הוציא ז'אר תקליט נוסף, המתעד את שתי ההופעות הגרנדיוזיות של שנה זו: Houston-Lyon/villes en concert (יוסטון-ליון/ערים בקונצרט). על מנת לחגוג 10 שנות קריירה, פוליגרם מוציאים דיסקוגרפיה שלמה של ז'אר והוא נבחר לאזרח כבוד של עירו ליון.
ב־1988 הוציא ז'אר אלבום אולפן נוסף: Révolution. גם באלבום זה עשה שימוש בקולות רבים מהעולם, עם נטייה ברורה לכיוון מוזיקה מזרחית – בעיקר מוזיקה אסייתית ומוזיקה ערבית, בשילוב עם אלמנטים אלקטרונים. הקטע החמישי בתקליט זה (Révolutions, Révolution) עבר עיבוד מחודש בגרסה השנייה של התקליט שיצאה בשנת 1997. הקטע התשיעי בתקליט זה הוקדש לדולסי ספטמבר, דרום אפריקאית, פעילה נגד האפרטהייד שנרצחה בפריז ב־1988.
ב־8 וב־9 באוקטובר נתן הופעה כפולה על נהר התמזה כאשר הקהל הצטופף על גדות הנהר באזור התעשייה של לונדון: Destination Docklands. המופעים נערכו במזג אוויר קשה מאוד כאשר גשם שוטף יורד במהלך כל ההופעה. למרות זאת, כ־250,000 איש צפו בהופעה לאחר שקנו כרטיסים, ומעריכים שקרוב למיליון איש היו שם בסה"כ, כאשר אלו ללא כרטיסים נמצאים רחוק יותר.
ב־1989 ז'אר הוציא קומפילציה של הקטעים שנוגנו בקונצרט הראשון בלונדון: Jarre Live. לכבוד חגיגת מאה שנים למגדל אייפל, ניגן ז'אר קטע אחד בהופעה בה הופך מגדל אייפל לבמה ענקית.
ב־1990 הוציא ז'אר עוד אלבום אולפן: En attendant Cousteau (מחכים לקוסטו). חלקו הראשון של האלבום מושפע מאוד ממוזיקה אפריקאית ואילו חלקו השני הוא קטע אחד ארוך בהשראת קולות ימיים. התקליט מוקלט באולפן בטרינידד והוא מוקדש לחוקר הימים ז'אק קוסטו.
ביום הבסטיליה של 1991 נתן ז'אר קונצרט ענק כשהוא משתמש בגרנד ארש ו-3 מגדלים מאזור הלה דפאנס כמסכים להקרנה על במה בצורת פרמידה מעל הכביש. המופע החינמי ששמו היה "פריז לה דפאנס" משך יותר מ-2 מיליון צופים שעמדו כל הדרך עד לשער הניצחון. ספר השיאים של גינס שוב מעדכן את נתוניו עם כ־2.5 מיליון צופים.
ב־1991 הוציא ז'אר אלבום בו איגד קטעים שניגן בהופעות אך לא הופיעו עד אז בתקליטיו: Images.
ב־1993 חזר ז'אר מעט למקורות כאשר הוציא את התקליט Chronologie בו הוא חזר להשתמש בסינטיסייזרים האנלוגים הישנים שלו בהם השתמש ב־Oxygène וב־Equinoxe. מיולי עד אוקטובר ז'אר מופיע ב־15 ערים באירופה מול סך כ־600,000 צופים.
במאי 1993 נבחר ז'אר לשגריר של רצון טוב על ידי אונסק"ו. קטע שלו הנקרא Eldorado הופך להיות ההמנון של אונסק"ו.
ב־11 במרץ 1994 חזר ז'אר לסין להופעה לכבוד פתיחתו של האצטדיון הגדול של הונג קונג, הוא הועדף על פני מועמדים נוספים כגון מדונה או מייקל ג'קסון. לבקשת הרשויות, חלק לא קטן מהקטעים שנוגנו היו הקטעים אותם ניגן שנים קודם לכן בהופעותיו הראשונות בסין. ב־14 בנובמבר הוציא אלבום: Hong-Kong עם מיטב הקטעים מתוך ההופעות שלו באירופה ובהונג קונג.
שנת 1995 הוכרזה על ידי האו"ם כשנת הסובלנות וז'אר יצא למסע הופעות לעידוד הסובלנות. ההופעה הראשונה ניתנה ב־14 ביולי במגדל אייפל לכבוד 50 שנה להיווסדו של אונסק"ו ומשכה קהל של כ־1.5 מיליון צופים. בשנה זו, הוציא אלבום נוסף מיוחד: Jarremix, הכולל אוסף רמיקסים של קטעים שלו.
ב־1996 נפרד ז'אר מאשתו שארלוט רמפלינג.
ב־18 בפברואר 1997 יצא האלבום Oxygène 7-13. באלבום זה חזר ז'אר לסגנון הראשוני שלו של Oxygène והוא מעין המשך לתקליט הישן. הוא גם השתמש באותם הכלים. הוא יצא למסע הופעות קצר באולמות סגורים, וב־6 בספטמבר ארגן הופעה במוסקבה לחגיגות 850 שנה לעיר. מעל ל־500,000 איש עמדו ברחבה שלפני אוניברסיטת מוסקבה, אבל כשלושה מיליון איש נוספים נדחקו ברחובות שמסביב ויכלו לשמוע ולראות חלק מהמופע. ז'אר שבר שוב שיא עם כ־3.5 מיליון צופים. בנובמבר יצא שוב אוסף מיוחד של קטעי Oxygène והאלבום: The Complete Oxygene.
באפריל 1998 הוציא ז'אר אלבום בעל אופי חדש:Odyssey Through 02 (הסימן O2 פירושו מולקולת חמצן). האלבום יצא על גבי תקליטור, וכלל, בנוסף על חלק קולי, גם חלק של מולטימדיה. החלק הקולי כלל בעיקר רמיקס של Oxygene. ביולי נתן ז'אר הופעה לכבוד סיום גביע העולם בכדורגל (המונדיאל) שהתקיים בצרפת באותה שנה וצפו בו כ־400,000 איש. היה זה קונצרט בסגנון הטכנו, בו בוצעו להיטיו על ידי מיטב הדיג'ייים בעולם. בשנה זו גם התגרש ז'אר מאשתו, לה היה נשוי כ־20 שנה.
חלק לא קטן משנת 1999 עסק בארגון אירוע מיוחד: המעבר לשנת 2000. היעד הנבחר היה אתר הפירמידות שבגיזה במצרים. המופע שכונה "12 החלומות של השמש" נערך בשעת המעבר שבין ה־31 בדצמבר 1999 ל־1 בינואר 2000 עם הדרן בזריחה, לעיני 120,000 צופים ביניהם נשיא מצרים חוסני מובארכ וזאת למרות ערפל כבד.
בתחילת שנת 2000 הוציא ז'אר אלבום נוסף: Metamorphoses. בניגוד לעבר, כמעט כל הקטעים באלבום זה כוללים קטעי שירה או דיבור המבוצעים על ידי אומנים שונים.
ב־2001 נתן ז'אר הופעה בחופי אוקינאווה שביפן לכבוד ההתחלה האמיתית של האלף החדש בשם: Rendez-vous in Space (מפגש בחלל). ביוני נתן ז'אר שלושה קונצרטים באקרופוליס של אתונה ביוון. ההכנסות מהופעות אלו נתרמות לאגודה המטפלת בילדים חולי סרטן.
בשנה זו התארס ז'אר עם שחקנית הקולנוע הצרפתית איזבל אג'אני, אך לבסוף החתונה לא יצאה אל הפועל.
ב־2003 הוציא ז'אר את אלבומו Geometry of Love.
באוקטובר 2004, נתן ז'אר שוב שני קונצרטים בסין בשיתוף עם תזמורת פילהרמונית ועם כמות נכבדה של אומנים מקומיים.
ב-2011 הופיע ז'אר בנמל הרקולס במונקו לעיני 85,000 איש כדי לחגוג את חתונתם של אלבר השני, נסיך מונקו ושרלין. הזוג המלכותי התארח בהופעה.
נכון לשנת 2004, ז'אר מכר כ־80 מיליון אלבומים וסינגלים ברחבי העולם.
הופעה בישראל
ז'אר הופיע בישראל בפעם הראשונה, והיחידה עד כה, ב-6 באפריל 2017 במצדה. ז'אר בחר להופיע במצדה במטרה לעורר מודעות להיעלמותו של ים המלח. ההופעה החלה קצת לאחר השעה 23:00 בלילה לעיני כ-7,000 צופים, במופע מולטימדיה יקר Zero Gravity, אלף מטר רבועים, שמרחפים באוויר באמצעות שני מנופי ענק. במופע כ-650 טון ציוד, שכולל 512 פנסים, 25 מכשירי לייזר ומעל ל-500 מטר מסכי לד. המסכים משולבים בקדמה ואחורי הבמה ומייצרים תחושת תלת־ממד.
ז'אר וישראל
ז'אר מוכר בישראל פחות מאשר בשאר העולם. למרות זאת, מספר תוכניות טלוויזיה ורדיו עשו שימוש ביצירותיו, בהן:
בעלי כליצרות
בעלי כֵֿלֵיצֶרות או מַלְקוֹחָנִים (שם מדעי: Chelicerata) הם תת-מערכה במערכת פרוקי-הרגליים.
עם בעלי החיים בתת-מערכה זו נמנים: זנבות חרב (סרטני פרסה), עקרבאים, עכבישאים, קרציות וקרדיות האבק. מקורה של תת-המערכה ביצורים ימיים, ככל הנראה מתקופת הקמבריון, אם כי המאובנים הקדומים ביותר של עקרבי מים שנמצאו תוארכו לתקופת האורדוביק המאוחרת, לפני 445 מיליון שנים לערך. רק ארבעה מינים ימיים שרדו עד ימינו, כולם סוגים של סרטני לימולוס. עד כה, ידועים מעל 77,000 מינים של בעלי כליצרות נושמי אוויר, אך ייתכן שיש עד 500,000 מינים נוספים שעדיין לא זוהו.
אצל בעלי הכליצרות, בדומה לסרטנאים, ממוזגים הראש וגפי הפה עם החזה וגפי התנועה, לחלק אחד הקרוי ראשחזה, או פּרוֹסוֹמַה (מלטינית: פרו - קדמי; סומה - גוף, כלומר החלק הקדמי של הגוף). <BR> בראשחזה 6 פרקים ו-6 זוגות גפיים. גפי הפה שמבנם מאפיין את תת-המערכה קרויות כליצרות (chelicerae, מיוונית: χηλή - צבת, κέρας - קרן, בעברית: מַלְקוֹחַיִם), ממלאות את תפקיד הלסתות בחולייתנים ובעזרתן נתפס הטרף ונאכל. הזוג השני קרוי רגלי בחנין (pedipalpi) ומשמש לרוב להליכה, אך אצל העקרביים אלו הן הצבתות המשמשות לתפיסת הטרף. 4 הזוגות הנוספות הן רגליי הליכה. <BR> הבטן נמצאת בחלק האחורי של הגוף, והיא מכילה את בלוטות הטוויה (אצל העכבישנים), את המסרקיות (רגליים מנוונות) ואת העוקץ (אצל עקרביים).
מיון
תת-המערכה של בעלי הכליצרות, נחלקת לשתי קבוצות: קבוצת Euchelicerata (אאוּ-כֶלִיסֵרָטַה, בתרגום חופשי: בעלי כליצרות של ממש) וקבוצת העכבישנים-הימיים (Pycnogonida).
מהרשימה הוצאו קבוצות שנכחדו, והמיון שלהן איננו ברור, כגון עקרבי מים (Eurypterida), Prosomapoda, Planaterga, Dekatriata.
מארק וייד
מארק וייד (באנגלית: Mark Waid, נולד ב-21 במרץ 1962 בהיואי טאון, אלבמה) הוא כותב קומיקס אמריקני, שידוע לרוב בזכות הרצתו רבת השנים לכותרי פלאש, כמו גם הסיפורים "קץ הממלכה" ו"סופרמן: זכות מלידה" עבור חברת DC קומיקס וקפטן אמריקה של חברת מארוול קומיקס. מאוגוסט 2007 שימש כעורך ראשי ומנהל מחלקת הקריאייטיב של "BOOM! Studios".
וייד ציין כי הוא הושפע על ידי קשת הסיפור בת שני החלקים "מורדרו האכזר" ו"מושבעי השטן" בהם כיכב לגיון גיבורי-העל (Adventure Comics #369-370, יוני-יולי 1968): "זוהי טביעת הדפוס לכל דבר שאני כותב".
עורך ראשי
וייד נכנס לתחום הקומיקס באמצע שנות ה-80 ככותב ועורך במגזין מעריצים בשם "גיבורים מדהימים". הוא נשכר בשנת 1987 לשמש כעורך עבור חברת DC קומיקס, שבה הוא עבד על כותרים כ-Secret Origins, לגיון גיבורי-העל וחלק מהרצתו של גראנט מוריסון בחוברות פטרול האבדון. בנוסף, הוא שימש כעורך בהרצות זמניות של כותרים כ-Action Comics, אינסופיות בע"מ, וונדר וומן, אקס-מן ומהדורות מוגבלות כ-Batman: Gotham by Gaslight - שבעקבותיו יצר עם הכותב בריאן אוגוסטין את חותם "עולמות אחרים" של DC, המתרחש מחוץ להמשכיות המרכזית של החברה, ביקומים מקבילים או זמנים אחרים.
כותב
בשנת 1992 וייד נשכר בידי העורך דאז בריאן אוגוסטין לעבודה שקירבה אותו יותר להכרה הציבורית, ככותב ראשי של חוברות פלאש. בקומיקס זה כיכב אחד מגיבורי הדגל של החברה, ובמהלך שמונה השנים בהן כתב את חוברות הדמות, וייד וכמה מהמאיירים (ביניהם גרג לארוק ומייק וירינגו) הוציאו את הפלאש המודרני מצללי קודמיו ג'יי גאריק ובארי אלן והגבירו את כוחו בצורה דרמטית.
בעקבות הצלחת הרצת חוברות הפלאש פנו לווייד כותבי החברה המתחרה מארוול קומיקס ראלף מצ'יו ומארק גרונוולד, ושכרו אותו כיורשו של גרונוולד בחוברות קפטן אמריקה. הרצתו הראשונית של וייד בסדרת החוברות התבררה כפופולרית, עד אשר נקטעה באיבה עקב החלטת החברה לצאת בקשת הסיפור Heroes Reborn לאחר כשנה, שהציגה מחדש את הדמות בכתיבתו של רוב ליפילד. אף על פי שההרצה השנייה של הדמות הצליחה פחות מקודמתה (Captain America Vol.3 #1-23), וייד היה לאחד הכותבים הפוריים ביותר של סוף שנות ה-90. הוא גם כתב עשרה גליונות מתוך תריסר החוברות של סדרת הבת קצרת הימים Captain America: Sentinel of Liberty ("קפטן אמריקה: זקיף החופש") משנים 1998–1999.
בשנת 1996, וייד יצר יחד עם המאייר אלכס רוס את אחת מיצירותיו הנודעות ביותר, הרומן הגרפי Kingdom Come. הסיפור, שמתרחש בעתיד יקום DC, גילה את גורלם של סופרמן, באטמן, וונדר וומן ושאר הגיבורים כאשר העולם מסביבם השתנה. הרומן הגרפי נכתב כתשובה לקומיקסים הקודרים של שנות ה-80 וה-90, ובשעה שרבים מהאירועים שהתרחשו בסיפור היו מתוחים, נוצרה בו תחושה מסוימת של אופטימיזם. רבים מהרעיונות שיושמו בסיפור הוטמעו בכותרי החברה ביקום העכשווי, וייד כתב רומן המשך פחות מצליח בשם The Kingdom.
וייד אחראי גם להרצתן של חוברות JLA, סדרת הספין אוף של פלאש אימפולס ו-Ruse של חברת קרוסג'ן בשנות ה-2000. וייד ומוריסון כתבו יחדיו מספר פרויקטים שייצבו את ליגת הצדק חזרה במיינסטרים (כמו למשל סיפורו של וייד JLA: Year One). השניים גם עזרו לקבע את רעיון ה"היפר-זמן", שנועד לתקן מספר בעיות המשכיות ביקום DC.
בשנת 2003 הוציא וייד סדרת קומיקס בשם Empire (יחד עם בארי קיטסון), בהם הוצג נבל-העל גולגות שהביס את כל גיבורי-העל והשתלט על העולם. הסדרה פורסמה בידי חברת Gorilla Comics, שהוקמה בידי וייד, קורט בוזיאק וכמה אחרים, אך החברה התקפלה לאחר שתי חוברות בלבד. כעת הסדרה נמצאת ברישיון DC, והיא מציגה יקום בדיוני משלה.
עבודותיו האחרונות של וייד כוללות השתתפות בכותרי ספיידרמן, כתיבת המיני סדרה של דוקטור סטריינג' Strange, וכן מספר סדרות של סטודיו בום, ביניהם Irredeemable עם האמן פיטר קראוזה והספין-אוף Incorruptible.
ביולי 2007 הכריזו אולפני בום בכנס קומיק-קון כי וייד יצטרף לחברה כעורך ראשי וכותב לאחר שחוזיו עם חברת DC הסתיימו. הוא קודם למנהל מחלקת הקריאייטיב באוגוסט 2010. חודשיים לאחר מכן הוא הודיע כי יעזוב את תפקיד זה ויחזור לכתיבה עצמאית.
אודיוסלייב
אודיוסלייב (באנגלית: Audioslave) הייתה סופרגרופ אמריקאית בז'אנר הרוק האלטרנטיבי עם אלמנטים חזקים של גראנג' שפעלה בשנים 2001–2007 בלוס אנג'לס. חברי הלהקה הם חברי להקת רייג' אגיינסט דה מאשין לשעבר: טום מורלו, טים קומרפורד ובראד וילק שחברו לסולן להקת הגראנג' סאונדגארדן לשעבר, כריס קורנל.
סימן ההיכר של הלהקה הוא הסגנון הייחודי שיצרו, המשלב הארד רוק האופייני לסוף שנות ה-70, ביחד עם סגנון הגראנג' משנות ה-90. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים, הייתה מועמדת לשלושה פרסי גראמי ואלבומיה נמכרו בלמעלה מ-8 מיליון עותקים בכל העולם.
הקמת הלהקה
נקודת ההתחלה להיסטוריה של הלהקה היא ב-8 באוקטובר 2000, כאשר סולן להקת רייג' אגיינסט דה מאשין, זאק דה לה רוחה, הודיע על עזיבתו את הלהקה. שלושת החברים הנותרים החליטו להישאר ביחד ולחפש סולן חדש, אך לפנות לכיוון אחר, שונה מהראפ שאפיין את הלהקה עד פרישתו. הם ניגנו עם מספר סולנים, ביניהם בי-ריל מלהקת "Cypress Hill" ומיינארד ג'יימס קינן מלהקת טול. המפיק המוזיקלי של הלהקה הציע להם לעבוד עם כריס קורנל, הסולן לשעבר של סאונדגארדן. המפיק סבר שעם סולן חדש מתאים, לרייג' אגיינסט דה מאשין יהיה פוטנציאל להיות להקה טובה יותר, בדומה למעבר של ציפורי החצר ללד זפלין. מאוחר יותר אמר טים קומרפורד כי המפיק היה "מלאך", מכיוון שבלעדיו הלהקה לא הייתה קמה. הכימיה בין קורנל לשלושה הייתה מיידית. טום מורלו תיאר את קורנל באומרו: חברי הלהקה התחילו להקליט במאי 2001, לאחר שכתבו 21 שירים בזמן שיא של 19 ימים.
שם הלהקה
הרעיון המקורי לשם הלהקה היה "Civilian" (בעברית: אזרח), אך הוא ירד מהפרק משום שקיימת כבר להקה כזו. טום מורלו, בניגוד לקומרפורד וקורנל, טען כי הבחירה בשם הייתה שמועה בלבד. הוא הצהיר כי השם היחיד של הלהקה היה אודיוסלייב. מורלו הסביר מדוע שם הלהקה שנבחר היה אודיוסלייב:
מבקרים הביעו לעג לשם עקב היותו שגרתי ומשעמם, והועלתה הטענה כי זהו השם הגרוע ביותר שנבחר ללהקת רוק מודרנית, ואף בכל הזמנים.
תחילת הדרך
ב-19 במרץ 2002 הלהקה אושרה כאחת המשתתפות בפסטיבל המוזיקה אוזפסט, אף על פי שעוד לא היה לה שם רשמי או תאריך הוצאה לאלבום. מספר ימים לאחר מכן, דווח כי הלהקה התפרקה, עוד בטרם ניגנו בפני קהל. הסוכן של קורנל אישר שהסולן עזב את הלהקה, ללא הסבר. שמועה טענה כי קורנל חלק על פעולתם של שני הסוכנים המעורבים בפרויקט (האחד לקורנל והשני לרייג' אגיינסט דה מאשין). למרות זאת, לפי הלהקה, הריב בין הסוכנים הוא זה שעורר את הדיבורים על פירוק הלהקה. כשישה חודשים לאחר תום עבודת הליטוש של האלבום הראשון, אוחדה הלהקה ובמקביל העסיקה סוכנים חדשים. בנוסף, חברות התקליטים של חברי הלהקה, Epic ו-Interscope, הגיעו להסכם ביניהן בנוגע להוצאת אלבומי הלהקה.
הלהקה חשפה את שמה הרשמי ופתחה את אתר האינטרנט שלה בספטמבר 2002. הסינגל הראשון, Cochise, הועלה לאתר בסוף אותו החודש ושודר ברדיו לראשונה בתחילת אוקטובר. המבקרים שיבחו את סגנון שירתו של קורנל, וציינו לטובה את השינוי מסגנון הראפ של דה לא רוחה.
Audioslave
ההופעה הראשונה של אודיוסלייב בפני קהל הייתה ב-25 בנובמבר 2002, כשהופיעו על גג בניין בברודוויי שבניו יורק, בתוכנית הטלוויזיה של דייוויד לטרמן. אודיוסלייב הייתה הלהקה הראשונה שהופיעה בתוכניתו. באותה שנה, ב-7 בדצמבר, ביצעה הלהקה את הופעתה הראשונה בתשלום, שבסיומה הביע קורנל את אהבתו לחברי הלהקה על אף היחס המזלזל שהעניק להם בחודשים שלפני כן.
באותה תקופה עבר קורנל תהליך גמילה מסמים. קורנל אמר כי עבר "משבר אישי איום" בזמן הקלטת האלבום הראשון, שבגללו נאלץ להתחיל בתהליך גמילה שארך חודשיים וגרם לגירושיו מאשתו. כמו כן, הודה לחברי הלהקה על עזרתם בהתמודדות עם המשבר. הסינגל השני מהאלבום, "Like a Stone", יצא בתחילת 2003 והיה לשיר המצליח ביותר מתוך האלבום, ונכון ל-2014, אף המצליח ביותר של הלהקה. וידאו קליפ שצילמו לשיר שלישי מהאלבום, "Show Me How to Live", הוחרם על ידי MTV משום שהציג את חברי הלהקה במרדף מכוניות במהלכו התנגשו במכוניות משטרה והסיטו אחרות מהכביש. הלהקה יצאה למסע הופעות עולמי ב-2003, שחלקים ממנו הופיעו ב-DVD שהוציאה הלהקה. האלבום הראשון היה מועמד לשני פרסי גראמי בשנת 2004, אך לא זכה באף אחד מהם.
Out of Exile
שנת 2004 הוקדשה למנוחה מהופעות ועבודה על האלבום הבא. בזמן הזה עבד מורלו על מיזם הסולו שלו, The Nightwatchman, וכן לקח חלק בפעילויות פוליטיות.
העבודה על האלבום החדש החלה בשנת 2003. מלבד כתיבת שירים חדשים, השתמשה הלהקה בשירים שלא הוכנסו לאלבום הראשון; לפי מורלו, היה להם כמעט אלבום שלם מוכן. "Be Yourself", סינגל שיצא מתוך האלבום שעדיין לא קיבל שם, היה מוקד לביקורות חריפות. נטען כי השיר היה "צולע" והליריקה הייתה "חסרת טעם וכיוון". אף על פי כן, הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.
באפריל 2005 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שנמשך כחודש. בשונה ממסעי ההופעות הקודמים, במסע זה נמנעו לחלוטין מלנגן שירים של להקותיהם הקודמות כדי לא להשתמש בהם כתמריץ למכירות, שכן היעד היה ביסוס הלהקה כעצמאית.
הסינגל השני, Your Time Has Come, קודם בעזרת מסע יחסי ציבור ייחודי, שנמשך שבוע ועירב מאזיני רדיו מכל העולם. תחנות רדיו פרסמו באתריהן קישור להורדת השיר במשך זמן מוגבל; רק לאחר שנמנו מיליון לחיצות על הקישור, השיר הפך זמין להורדה על ידי אותם מיליון הגולשים.
Out of Exile, אלבומם השני, יצא ב-23 במאי 2005 ברחבי העולם, ויום לאחר מכן בארצות הברית. עם יציאתו התברג היישר למקום הראשון במצעד הבילבורד, ובכך היה האלבום היחיד של אודיוסלייב שהגיע למעמד הזה. בשבוע שלאחר מכן ירד למקום השלישי, בנוסף לירידה של 62 אחוזים במכירות, ולמרות זאת הגיע למעמד של אלבום פלטינה. אלבום זה היה מגוון יותר מקודמו והכיל פחות ריפים כבדים בגיטרות וכן נשמע פחות כשילוב בין שתי הלהקות, סאונדגארדן ורייג' אגיינסט דה מאשין, ויותר כלהקה מגובשת ומאוחדת. בראיונות מאוחרים יותר סיפר קורנל כי כתב את השירים האישיים ביותר שלו לאלבום, וכי היה מושפע מהשינויים החיוביים בחייו מאז 2002.
האלבום זכה לביקורות טובות יותר מאשר האלבום הראשון; המבקרים ציינו כי קולו של קורנל היה חזק יותר, ככל הנראה כתוצאה מהגמילה מאלכוהול וסיגריות, וכי Out of Exile הוא "אלבום של להקה מגובשת יותר". All Music Guide, אתר נתונים בנושא מוזיקה, שביקורותיו הקודמות על הלהקה היו פושרות, שיבח את האלבום על היותו "חזק ובלתי נשכח". אף על פי כן, היו תלונות לגבי הליריקה. נטען כי הליריקה של קורנל "ממשיכה להיות על גבול המגוחכת". כמו כן נמתחה ביקורת על הגישה האיטית והעדינה יותר של האלבום.
לאחר יציאת האלבום, הלהקה ערכה סיבוב הופעות באירופה והופיעה בקונצרט הצדקה לייב 8 בברלין ב-2 ביולי 2005. וידאו קליפ של הסינגל השלישי מהאלבום, "Doesn't Remind Me", הועלה לאינטרנט בספטמבר 2005 והיה למועמדות השלישית של הלהקה לפרס גראמי (בקטגוריה "ביצוע ההארד רוק הטוב ביותר"), אך גם הפעם הלהקה לא זכתה בפרס. ה-DVD השני של הלהקה, Live in Cuba, שצולם בהופעה בהוואנה, יצא ב-11 באוקטובר 2005. ה-DVD הגיע למעמד של אלבום פלטינה תוך פחות מחודשיים.
סוף הדרך – Revelations
אודיוסלייב החלה את עבודת ההקלטה על האלבום הבא, וקורנל אף הצהיר את רצונו שהלהקה תוציא אלבום כמדי שנה או שנה וחצי. בתום מסע ההופעות האירופי של הלהקה ביולי 2005, שבה הלהקה לאולפן על מנת לכתוב שירים חדשים. ההקלטות עצמן החלו בינואר 2006. אודיוסלייב בחרה בברנדן אובריין, שעבד עמה על "Out of Exile", כמפיק האלבום.
אודיוסלייב כתבה 20 שירים, שמתוכם הוקלטו כ-16 במשך שלושה שבועות. למרות התכנון להוציא את האלבום ביוני, נדחתה הוצאתו נדחתה לספטמבר, והלהקה ביטלה מסע הופעות מתוכנן באירופה במטרה להתמקד בקידום האלבום. הסינגל הראשון מהאלבום, "Original Fire", היה זמין להזרמה באתרה הרשמי של הלהקה בתחילת יולי.
בחודש ההוא מקורבים אמרו שלאחר צאת האלבום השלישי, יעזוב קורנל את הלהקה ויפנה לקריירת סולו. קורנל הכחיש את השמועות, ובמקביל הביע את כוונתיו להקליט אלבום סולו שני בקריירה שלו לפני סוף אוגוסט.
"Revelations", האלבום החדש של הלהקה, קודם במסע שיווק מיוחד באוגוסט. אי אוטופי בדיוני שנקרא "מדינת אודיוסלייב" הוצג בתוכנה Google Earth באוקיינוס השקט. האי, למעשה, היה הקונספט האמנותי של האלבום. מספר שירים מהאלבום הופיעו בפסקול של סרטי קולנע, כגון מיאמי וייס, או משחקי וידאו, כגון Madden NFL 07. "Revelations" יצא ב-5 בספטמבר 2006, ובשבוע הראשון לצאתו הגיע למקום השני ברשימת בילבורד 200 בזכות מכירת כ-142,000 עותקים. היה זה האלבום בעל ההצלחה המועטה ביותר במכירות – קצב מכירת עותקיו ירד מהר יותר מזה של "Out of Exile": המכירות ירדו בכ-65 אחוזים בשבוע השני לצאתו, והוא הגיע למעמד זהב כחודש לאחר מכן. באלבום ניכרו השפעות מפאנק (Funk), מוזיקת נשמה ורית'ם אנד בלוז, שלא היו נוכחות בשירי הלהקה לפני כן. מורלו התייחס לסגנון החדש בתור שילוב בין לד זפלין ללהקת רית'ם אנד בלוז. בנוסף, בחלק משירי הלהקה הובעה, באופן גלוי, עמדה פוליטית ליברלית, שלא הייתה קיימת בשיריה הקודמים של אודיוסלייב.
האלבום התקבל בביקורות באופן דומה לאלבום הקודם, Out of Exile, ורוב המבקרים שיבחו את היושרה בשירי האלבום. ההשפעות מהפאנק וממוזיקת הנשמה התקבלו באהדה: כפי שנטען באתר Allmusic, היה זה האלבום "הצבעוני, המגוון והעקבי ביותר של הלהקה עד כה". אף על פי כן, רבים ראו באלבום נדוש, וטענו כי האלבום היה דומה מדי לקודמו.
הלהקה ערכה את מסע ההופעות הראשון שלאחר צאת האלבום רק ב-2007, כיוון שקורנל רצה הן לתת לאלבום לבסס את מעמדו בשוק והן להתרכז באלבום הסולו השני שלו. שאר חברי הלהקה שיתפו פעולה עם רצונו, ומורלו אף חשף את תוכניותיו להוציא אלבום סולו ראשון בתחילת 2007. הסינגל השני והאחרון מהאלבום, שנושא את שמו, יצא באוקטובר 2006, והסרטון צורף אליו כחודש מאוחר יותר.
ב-22 בינואר 2007 נודע כי רייג' אגיינסט דה מאשין תתאחד להופעה אחת שתיערך באפריל. שלושה שבועות לאחר מכן הודיע קורנל על עזיבת הלהקה באופן רשמי, בהצהרה: "עקב מחלוקות אישיותיות בלתי ניתנות לפתירה, לצד הבדלים מוזיקליים, אני עוזב את אודיוסלייב לצמיתות. אני מאחל לשלושת חברי הלהקה האחרים הצלחה רבה בעתידם". העיתון "ניו יורק פוסט" דיווח כי התפרקות הלהקה לא הייתה מהסיבה שקורנל ציין, אלא מסיבות כספיות. לפיהם, חבר של קורנל אמר: "כריס היה לא מרוצה מחלוקת הרווחים בין חברי הקבוצה – הוא כתב את כל השירים, אך השלושה האחרים קיבלו נתח שווה". מן הצד השני של הלהקה, מורלו אמר שלא שמע מילה מקורנל לגבי עזיבתו לפני כן. קורנל אמר בתגובה שבינו לבין מורלו היו שיחות לגבי שאיפתו להוציא אלבום משלו ולגבי עייפותו ממה שנראה, לפי דבריו, כמשא ומתן פוליטי בנוגע להפיכת אודיוסלייב לעסק. קורנל הוסיף ואמר שהתהליך הזה היה הסיבה שבגללה עזב את הלהקה. בעתיד, הודה קורנל כי ניתק את הקשר עם חברי אודיוסלייב לאחר פירוקה. הוא אמר שהפירוק לא היה בשל עניינים כספיים, אלא משום שלא הסתדר עם חברי הלהקה בחודשיה האחרונים.
סגנון מוזיקלי
אודיוסלייב יצרה מוזיקה ייחודית בעזרת שילוב של הארד רוק עם גראנג'. דבר זה בא לידי ביטוי ביכולות השירה המגוונות של קורנל, והסולואים החדשניים של מורלו. אף על פי שמעולם לא הרגיש מוגבל מבחינה מוזיקלית ברייג' אגיינסט דה מאשין, הצהיר מורלו כי הוא קיבל "טריטוריה" מוזיקלית רחבה יותר.
בניגוד לליריקה של דה לה רוחה, סולנה לשעבר של רייג' אגיינסט דה מאשין, הליריקה של קורנל הייתה א-פוליטית. לעיתים קרובות הכילה התייחסות לפילוסופיית האקזיסטנציאליזם, לאהבה, להדוניזם, לרוחניות ולנצרות. לרוב, מבקרי מוזיקה הביעו חוסר שביעות רצון מהליריקה של קורנל, ונטען לעיתים ששיריו היו חסרי משמעות ורוויים בקלישאות.
שני אלבומיה הראשונים של הלהקה שאבו השראה מלהקות הרוק הכבד של שנות ה-70 כלד זפלין ובלאק סבאת', ומלהקותיהם הקודמות של חברי אודיוסלייב. האלבום השלישי, Revelations, שאב השראה מהפאנק, סול ורית'ם אנד בלוז של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בהקלטת האלבום השתמש מורלו בגיטרות ומגברים מיושנים, וקורנל התאים את קולו לסגנון הפאנק והרית'ם אנד בלוז של שנות ה-70.
בדומה לרייג' אגיינסט דה מאשין, גם אודיוסלייב כללה את ההצהרה "כל האלבום נוצר על ידי נגינה בגיטרה, בבס ובתופים ועל ידי שימוש בקול" באלבומיה, שכן צורת הנגינה בגיטרה של מורלו גרמה למאזינים לחשוב כי הלהקה השתמשה בדוגמיות, בסינתיסייזר או בטכניקות אחרות בהפקת הצלילים.
תהליך הכתיבה וההקלטה
הליריקה של הלהקה נכתבה כולה על ידי קורנל, בעוד הקרדיט לכתיבה ניתן לכל חברי הלהקה. תהליך הכתיבה של הלהקה תואר בעיקר כתוצאה של שיתוף פעולה מוצלח יותר מאשר של רייג' אגיינסט דה מאשין. כך גם קורנל הרגיש, וציין כי תהליך כתיבה השירים של סאונדגארדן היה טוב פחות מאשר זה של אודיוסלייב. ריק רובין, מפיקם של שני האלבומים הראשונים של הלהקה, שובח על שיתוף הפעולה שלו עם הלהקה ואף כונה "החיפושית החמישית" על ידי מורלו.
תהליך כתיבת האלבומים היה קצר יחסית. לאלבום הראשון נכתבו 21 שירים תוך 19 ימים, ולאלבום השני הספיקה הלהקה לכתוב שיר או שניים ביום. כך גם נכתב האלבום השלישי.
פוליטיקה
בניגוד לרייג' אגיינסט דה מאשין, אודיוסלייב לא הייתה מושפעת פוליטית. קורנל הצהיר כי אין ברצונו להיות הסולן החדש של רייג' אגיינסט דה מאשין או כל להקה פוליטית אחרת, אך היה מוכן להשתתף בהופעות צדקה שחברי הלהקה האחרים הביעו את רצונם להופיע בהן. למרות היעדר הרצון שלו לכתוב בנושא הפוליטיקה, הוא מעולם לא שלל את האפשרות. השיר "Set It Off" מהאלבום הראשון מתייחס ל"קרב סיאטל", ההפגנות סביב כנס של ארגון הסחר העולמי ב-1999, ומאוחר יותר נכתב שיר המביע התנגדות למלחמה, "Sound of a Gun". השיר הפוליטי ביותר שהלהקה כתבה היה, לפי מורלו, "Wide Awake" מהאלבום Revelations. בשיר נמתחה ביקורת על כישלונו של ג'ורג' בוש, נשיא ארצות הברית, בטיפול בנזקים שגרם הוריקן קתרינה.
כמו כן, הלהקה הביעה את סלידתם מג'ורג' בוש ומלחמת עיראק באופן גלוי עוד מימי הקמתה. ב-17 במרץ 2003, מספר שעות לאחר הכרזת הנשיא על התוכנית לפלוש לעיראק, הופיעה הלהקה בהוליווד עם כרזות נגד המלחמה, כגון "כמה עיראקים בעבור ליטר דלק?". יתר על כן, גם בווידאו קליפ של השיר "Doesn't Remind Me" הובעה התנגדות למלחמה. בראד וילק גינה את ג'ורג' בוש בחריפות בריאיון, ומתח ביקורת על הנימוקים להכרזת המלחמה בעיראק.
בזמן יציאת האלבום השני, הלהקה החלה בניגון השירים הטעונים פוליטית של רייג' אגיינסט דה מאשין בהופעותיה. אף על פי שהלהקה התחייבה לא להביע עמדה פוליטית בזמן הופעתה בקובה, טים קומרפורד ציין כי הלהקה הייתה פעילה פוליטית הרבה יותר ממה שרייג' אגיינסט דה מאשין הייתה אי פעם, עקב ההופעה בקובה. בביקורם בקובה, קורנל אמר כי בכתיבת השירים הוא מתחשב בכל היבט בחיי בני האדם, ושהוא מתכוון לכתוב שיר על החוויה. ההשפעה הפוליטית הייתה בולטת מאוד ב-Revelations, אף על פי שלא נכתבו שירים ספציפיים על קובה. קורנל טען שהוא הרגיש שאודיוסלייב יכולה לפעול בדומה ל-U2, שהיא, לדבריו, "לא פוליטית באופן גלוי, אך בונו די פעיל". באותה שנה, השתתפה הלהקה בשני אירועים שנועדו להעלות את המודעות הפוליטית: לייב 8, שמטרתו הייתה לשים קץ לעוני, ואירוע צדקה לשיקום הנזקים של הוריקן קתרינה.
אודיוסלייב הייתה פעילה בציר הצדק (Axis of Justice), ארגון ללא מטרת רווח שהוקם על ידי טום מורלו והסולן של סיסטם אוף אה דאון, סרג' טנקיאן, וששם לעצמו מטרה "לאחד מוזיקאים, מעריצי מוזיקה והתאחדויות חברתיות למען צדק חברתי." ביתנים של ציר הצדק ליוו כמעט כל הופעה של אודיוסלייב.
חוק השתלת אברים
חוק השתלת אברים, התשס"ח-2008 אושר בכנסת השבע עשרה ב-24 במרץ 2008. החוק אוסר של סחר באיברים וייבוא ויצוא איברים מישראל לשם השתלת איברים.
ההיסטוריה של החוק
חוק השתלת אברים מסדיר את נושא נטילת איברים מאדם חי ומאדם שנפטר, לצורך השתלתם בגופו של אדם אחר, וכן קובע את האיסור בסחר באיברים. החוק נחקק בשל המחסור באיברים שהביא להתפתחותה של תופעת סחר באיברים תוך ניצול מצוקתם הכלכלית של תורמים ומצוקתם הבריאותית של נתרמים. כדי לסכל את התופעה של סחר באיברים ולפעול לצמצום המחסור בתרומת איברים להשתלה, הוצע להסדיר את נושא נטילת איברים, הקצאתם והשתלת בחקיקה ראשית. זאת, בדרך שתבטיח פיקוח ובקרה על הליכי נטילת איברים והקצאתם להשתלה וכן הקצאה הוגנת ויעילה של איברים שניטלו מן המת לצורך השתלה. כמו כן נקבעו בחוק המוצע הסדרים שמטרתם למנוע ניצול מצוקתם של תורם ונתרם וכן איסור פלילי על סחר ותיווך באיברים להשתלה.