cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'ראר למאן
תחילת הקריירה
למאן היה בנו של קצין ארטילריה שהיה גם מרצה באקדמיה הצבאית École Militaire. למאן הגיע לאקדמיה הצבאית בבריסל וב-1869 סיים את לימודיו עם מוניטין של גאון צבאי. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) שימש כאחד המשקיפים בכוח הבלגי. ב-1882 התחיל להרצות באקדמיה הצבאית École Militaire ולאחר מספר שנים הפך אף למנהל האקדמיה. במהלך תקופתו כמנהל הוא היה האחראי לחינוכו הצבאי של מי שהפך מאוחר יותר למלך בלגיה אלברט הראשון.
מלחמת העולם הראשונה
בינואר 1914 קיבל למאן את האחריות על ביצוריה של העיר לייז' שהייתה מעבר חשוב לכוחות הגרמנים בין הולנד שבצפון ליערות הארדנים שבדרום. למאן היה נחוש לעכב את התקדמותם של הגרמנים ככל שהיה אפשר במידה ותפרוץ מלחמה. למעלה מ-18,000 פועלים הועסקו בבניית וחיזוק הביצורים שנועדו לחזק את קו ההגנה הבלגי ובכך לשמור על הנייטרליות של בלגיה (ראו הסכם לונדון (1839)).
ב-4 באוגוסט 1914 הגיעו הכוחות הגרמנים בפיקודו של אוטו פון אמיך אל העיר לייז' והחלו לצור עליה. בשלושת הימים הראשונים לקרב סבלו הגרמנים מאבדות מרובות לעומת האבדות הבלגיות. נראה היה שהבלגים בפיקודו של למאן יצליחו להחזיק מעמד, להפתעת מדינות ההסכמה. הדברים השתנו במהרה לאחר שהביאו הגרמנים את התותחים הכבדים כמו ברטה השמנה שהצליחו להכניע את המבצרים ביחד עם הפצצות אוויריות של צפלינים. מבצר אחר מבצר נפלו לידי הגרמנים, כאשר המבצר בו שהה למאן נהרס ב-15 באוגוסט ותוך כדי הפיצוץ איבד למאן את הכרתו. הוא נלקח כשבוי מלחמה אל גרמניה. העיר לייז' נפלה יום לאחר מכן ב-16 באוגוסט. למרות שהיה שבוי מלחמה, כאות כבוד נתנו לו הגרמנים לשמור את חרבו. ב-1918 לאחר תום המלחמה שוחרר למאן וחזר לבלגיה, שם התקבל כגיבור.
למאן מת שנתיים לאחר מכן ב-1920.
מופיד עאמר
מופיד עאמר (בערבית: مفيد عامر; נולד ב-1946) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד גדוד חרב ומפקד החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון. מעוטר צל"ש הרמטכ"ל. כיהן כראש המועצה המקומית חורפיש.
קורות חיים
עאמר נולד בחורפיש. התגייס לצה"ל בנובמבר 1965 ושירת ביחידת המיעוטים. כקצין שירת בפלס"ר 244 "שחר" וב-1972 מונה לסגן מפקד פלוגה בחטיבת גולני. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ביחידת המיעוטים שעסקה במשימות ביטחון שוטף בסיני. במלחמת יום הכיפורים שירת כמפקד פלוגת טירונים ביחידת המיעוטים ולחם עמה בקרבות בגזרת רמת הגולן. לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד סיירת שחר ובשנים 1975 עד 1977 פיקד עלייה. במהלך תקופת פיקודו היה מעורב בהיתקלויות רבות עם מחבלים, נפצע מספר פעמים והוא נכה צה"ל. על פועלו הוא זכה לצל"ש הרמטכ"ל ב-1976 והסיירת זכתה לצל"ש אלוף כיחידה.
ב-1978 מונה למפקד גדוד מילואים בעוצבת ברעם וב-1979 מונה למפקד גדוד חרב. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה ב-1982 למפקד גזרה בצפון סיני ולאחר מכן שירת כראש מטה אוגדה בפיקוד הדרום. ב-1987 מונה למפקד החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון (יק"ל) ובשנים 1989 עד 1992 שירת כסגן מפקד יק"ל.
קורונה (עיר)
קורונה (באנגלית: Corona) היא עיר במחוז ריוורסייד, קליפורניה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-157,136 תושבים, מה שמציב אותה כעיר ה-35 בגודלה בקליפורניה וה-165 בארצות הברית. קורונה גובלת בריוורסייד מצפון מזרח.
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1886. כשנה לאחר מכן נפתחה תחנת דואר במקום. בשנת 1896 העיר התאגדה בשם הנוכחי שלה. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 קורונה התאפיינה בעיקר כקהילה חקלאית.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר כ-152,374 תושבים בכ-44,950 משקי בית כאשר הצפיפות היא 1,511.2 נפש לקמ"ר. 10.8% מהתושבים חיו מתחת לקו העוני.
החלוקה הגזעית היא: מבין תושבי העיר הידועים ניתן למנות את קרי קינג, טיילר הקלין וטראוויס בארקר.
מבנה נדל"ן
מבנה נדל"ן בע"מ היא חברת ישראלית העוסקת בהשכרה, ניהול וייזום פרויקטי נדל"ן. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
נוסדה בשנת 1961, בשם "מבני תעשייה", כחברה ממשלתית לייזום והקמה של מבנים לתעשייה, מלאכה ומסחר שהיו מיועדים להשכרה ולמכירה וכן בניהול עבודות פיתוח התשתיות של אזורי תעשייה בעיקר בעיירות פיתוח עבור רשויות מקומיות ובמימונם.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלט להפריט את החברה, בשנת 1988 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. הליך ההפרטה הסתיים בחודש מרץ 1993 כאשר מדינת ישראל מכרה את כל מניותיה בחברה לאיש העסקים אליעזר פישמן באמצעות החברה הכלכלית לירושלים (חברה ממשלתית נוספת שפישמן רכש ב-1989 יחד עם קבוצת משקיעים אמריקנית) והקבוצה הפכה לחברת הנדל"ן המניב הגדולה בישראל. בשנת 2000 רכש פישמן את מניות שותפיו בחברה, והפך לבעל השליטה היחיד בה.
במהלך השנים תחת שליטת פישמן עסקים התרחבו עסקי החברה, בעיקר השקעות בנדל"ן בחו"ל, תוך שימוש בהלוואות בנקאיות ובמינוף עסקי. רבים משטחי התעשייה שהחזיקה החברה הוסבו למתחמי קניות או פותחו כמתחמי משרדים והיי-טק.
בשנים 2006–2008, נכנסה החברה להשקעות בפרויקטים של פיתוח נדל"ן בהודו, באוקראינה ובלארוס. מספר שנים אחר כך, נמחק כמעט כל ההון שהושקע בפרויקטים אלו.
בשנת 2014 אוחדו פעילות החברות "מבני תעשייה" ו"דרבן" עם החברה האם - כלכלית ירושלים תחת מטה חברה אחד בשם "קבוצת מבנה".
ביוני 2017 הגישה רשות המיסים בקשה להכריז על אליעזר פישמן כפושט רגל בגין החוב, העולה על 196 מיליון ש"ח, ולממש את נכסי קבוצת פישמן, כולל מבני תעשייה. לאחר מכן, באוקטובר 2017, העמידה מבני תעשייה למכירה 3.4% ממניות חברת האם "כלכלית ירושלים" שבידיה בהנחה של כ-2% על מחיר השוק, כדי לחזק את ההון שלה העצמי ולהקטין את המינוף בחברות שבקבוצה.
בתחילת נובמבר 2019 התקבל אישור סופי למיזוג בין מבני תעשייה לחברת האם שלה "כלכלית ירושלים", והוחלפו מניות כלכלית ירושלים במניות מבני תעשייה ואיגרות החוב של כלכלית הוחלפו באיגרות חוב זהות של מבני תעשייה. המיזוג יצר סינרגיה בין החברות וחסך בעלויות תפעוליות. המיזוג יצר את אחת מחברות הנדל"ן המניב הגדולות בישראל — עם 1.6 מיליון מ"ר להשכרה, 580 נכסים מניבים ונדל"ן בשווי של 10.6 מיליארד שקל.
בעלי עניין
נכון לשנת 2021 בעלי השליטה בחברה הם בני הזוג דוד ומיכל פורר, אשר מחזיקים כ-18% ממניות החברה באמצעות תאגידים שונים שבשליטתם. יושב ראש דירקטוריון החברה הוא בנם טל פורר.
נכסים בבעלות החברה
בין הנכסים שבבעלות (חלקית או מלאה) של החברה ובניהולה בישראל:
Different for Girls
Different for Girls (בעברית: שונה עבור בנות) הוא סינגל שהוקלט על ידי דיירקס בנטלי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג, מתוך אלבום האולפן השמיני שלו, Black. השיר יצא לאור ב-6 ביוני 2016, על ידי חברת התקליטים קפיטול נאשוויל, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-42 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'יי. טי. הרדינג ושיין מקאנלי והופק על ידי רוס קופרמן. השיר הוא שיר מסוגת הקאנטרי, המאפיין שירים נוספים שנכללו באלבום, Black. איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי, שם נשאר במשך שלושה שבועות. בספטמבר 2016, קיבל השיר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה ובהמשך את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
יו הווארד
ביוגרפיה
הווארד הוא בנו של אדמירל בצי ארצות הברית. הוא למד בתיכון באלכסנדריה שבווירג'יניה, וב-1990 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באקדמיה הימית של ארצות הברית, במהלכם היה חבר בנבחרת החתירה של המוסד והתגייס לצי. הוא התנדב ליחידת אריות הים ונהיה ללוחם וקצין ביחידה. לאחר שנדחה פעמיים בניסיונותיו להתקבל לצוות 6 של אריות הים, התקבל ליחידה ב-1998 והוצב בפלגה הירוקה ולאחר תשעה חודשי הכשרה עבר לשרת בפלגת המבצעים האדומה. הוא היה מראשוני הלוחמים שנשלחו לאפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. ב-2006 מונה למפקד הפלגה האדומה שלחמה תחת פיקודו במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. בשנים 2011 עד 2013 פיקד על צוות 6.
ב-2015 קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה לקצין המבצעים והנספח הצבאי בסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי. ב-2016 מונה לעוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוגוסט 2018 מונה למפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד מרכז של ארצות הברית. ב-2020 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. כיהן בתפקיד עד פרישתו באוגוסט 2022.
הווארד בוגר תואר שני בביטחון לאומי ומשאבים לאומיים בדגש על חלל ממכללת המלחמה של הצי, הוא בעל תואר שני במנהל עסקים במסגרת תוכנית TRIUM (מיזם משותף של אוניברסיטת ניו יורק, בית הספר לכלכלה של לונדון ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז)
יצחק ויסוקר
יצחק (איציק) ויסוקר (נולד ב-18 בנובמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, לדעת רבים גדול שוערי הפועל פתח תקווה ואחד מגדולי השוערים בכדורגל הישראלי. במשך למעלה מ-12 שנים שיחק בהרכב הראשון של נבחרת ישראל. אחיו הבכור היה השוער יעקב ויסוקר.
קריירה
ויסוקר החל לשחק כחלוץ במחלקת הילדים של הפועל פתח תקווה תחת שרביטו של המאמן יעקב קרלינסקי. יחד איתו בקבוצה גדלו כדורגלנים שברבות הימים הובילו את הכדורגל בישראל להישגים כמאמנים וכמנהלים, ביניהם דרור קשטן, יחזקאל בן טובים (נבחרת הנוער), גדעון מרקוס (מנהל ומאמן מחלקת הנוער) וניסים קלדרון (מנהל והיסטוריון הפועל פתח תקווה). באחד האימונים נפצע השוער הקבוע והמאמן ביקש ממנו לעמוד בשער באומרו "אתה הרי האח של יעקב ויסוקר". כבר באותה עונה זומן ויסוקר לנבחרת הנערים של ישראל ומאז שיחק בנבחרות ישראל בכל הגילאים, תמיד כשוער ראשון.
הופעתו הראשונה בנבחרת ישראל הבוגרת הייתה ב-1963 בניצחון 1–0 על נבחרת דרום וייטנאם. השתתף יחד עם הנבחרת בגביע אסיה 1964, במונדיאל 1970, באולימפיאדת מונטריאול (1976) ובמשחקי אסיה 1974. בסך הכל רשם 69 הופעות במדי הנבחרת.
בתקופתו הייתה הפועל פתח תקווה קבוצה שנאבקה מדי שנה על תואר האליפות (הוא הגיע לאחר עונות האליפויות), אך ויסוקר לא זכה איתה בשום תואר. בעונת המשחקים 1975/1976 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה (לאחר הפסד להפועל כפר סבא משער של ישראל פוגל), ושנה לאחר מכן עבר ויסוקר למכבי נתניה ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה בדאבל - אליפות וגביע המדינה, כמו גם בראשות הבית של הקבוצה בגביע האינטרטוטו. בשנת 1980 זכה עם מכבי נתניה באליפות נוספת, ונבחר לכדורגלן העונה בישראל. בשלהי הקריירה שלו שיחק ויסוקר תקופה קצרה בהכח רמת גן עד שפרש ממשחק פעיל.
ויסוקר עבר מספר פציעות קשות. כאשר שיחק במסגרת אליפות צה"ל בשנת 1964 נשברה רגלו כתוצאה מתיקול עם שחקן יריב, דבר שאילץ את ויסוקר לעבור תקופת החלמה של כשנה. בשנת 1968 נפצע ויסוקר פעם נוספת במהלך משחק במסגרת אליפות צה"ל בו נשברה כתפו על ידי כדורגלן מכבי רחובות, והיא חוברה בברגי פלטינות. בזמן אימון הנבחרת הוא ספג פגיעה חמורה בשוק רגלו כתוצאה מהיתקלות עם שייע פייגנבוים. למרות הפגיעות ויסוקר לא ויתר והמשיך לשחק בהצטיינות, כאשר לדעת רבים הגיע לשיאו במשחק מפורסם נגד הפועל תל אביב, שבו ניצחה קבוצתו, הפועל פתח תקווה, 4–3, לאחר שהיו בפיגור 0–3.
אחרי הפרישה
ויסוקר עבד כנהג בקואופרטיב דן, ולאחר מכן היה שותף בניהול חנות הספורט הראשונה בישראל "ספורט ויסוקר" ברמת גן, ובמקביל אימן את הפועל רמת גן בתקופת תחילת התפוררותה הכספית. ויסוקר הוא מאמן שוערים צעירים בנבחרות הנערים והנוער של ישראל.
הרמת כוח
הרמת כוח (באנגלית: Powerlifting) הוא ענף ספורט המבוסס על הרמת מוט משקולות אולימפי, הטעון במשקולות, תוך שימוש בכוח פיזי ובטכניקה מתאימה.
בתחרות הרמות כוח עומדים לרשות המתחרה שלושה ניסיונות להרמת המשקל המקסימלי שביכולתו להרים, בהתאם לחוקי הענף, בכל אחד משלושת התרגילים המרכיבים את הספורט: שפיפה (סקוואט (תרגיל)), לחיצת חזה (Bench Press), וזקיפת גו (דדליפט).
תחרויות הרמות כוח מאורגנות ברחבי העולם על ידי התאחדויות רבות, ארציות או בינלאומיות. ענף הרמות הכוח אינו מוכר כספורט אולימפי, אך הוא מהווה חלק מהמשחקים הפאראלימפיים (במקצה לחיצת חזה בלבד), והוא משתתף במשחקי העולם תחת חסותו של הוועד האולימפי הבינלאומי.
דגשים בתרגילי הרמות כוח
התרגילים בהרמות כוח תחרותיות עשויים להיות שונים מהצורה המקובלת עבורם כשהם מבוצעים במסגרת אימון ספורטיבי רגיל. מבנה התרגילים התחרותיים כולל:
מבנה תחרות הרמות כוח
בתחרות הרמות כוח רגילה ("קרב שלוש"), על המתחרה לבצע שלושה ניסיונות בכל אחד משלושת התרגילים: סקוואט, לחיצת חזה ודדליפט. על המתחרה לבצע לפחות הרמה "חוקית" אחת בכל אחד משלושת התרגילים. מתחרה אשר כשל בניסיון מסוים לא יוכל לנסות להרים משקל נמוך יותר בכניסתו הבאה, אלא רק להותירו ללא שינוי או להעלותו בלפחות ק"ג אחד. סכום שלוש ההרמות החוקיות הגבוהות ביותר של המתחרה (אחת מכל תרגיל) נחשב כמשקל הכולל שהורם על ידי המתחרה באותה תחרות ("Total"). המשקל הכולל קובע את מיקומו היחסי של המתחרה בסוף התחרות, ביחס למתחרים האחרים בקטגוריית המשקל שאליה הוא שייך. ב"קרב השלוש" המנצח הוא המתחרה אשר הרים את המשקל הרב ביותר בקבוצת המשקל שלו. במקרה של שוויון במשקל הכולל של כמה מתחרים באותה קבוצת משקל, המנצח באותה קבוצה הוא המתחרה בעל משקל הגוף הנמוך ביותר (והנמוך ב-50 גרם לפחות מהמתחרה הכבד ממנו).
למרות ההסבר שלעיל, בתחרויות רבות כיום, מיקומו היחסי של המתחרה ביחס למתחרים אחרים אינו נקבע רק לפי המשקל הכולל כפשוטו, אלא לפי ציון משוקלל. הציון המשוקלל יכול לכלול, מלבד המשקל הכולל שהורם, גם את משקל המתחרה ביום התחרות, את מינו של המתחרה, ואף את גילו – הכול בהתאם לנוסחת חישוב הציון הנבחרת. חלק מנוסחאות חישוב הציון המקובלות הן נוסחאות Wilks, Glossbrenner, Reshel, Schwartz/Malone, ו-Siff.
מלבד תחרויות "קרב שלוש" (ובדרך כלל במסגרתן של התחרויות האלה) מתקיימות גם תחרויות של הרמה אחת (בדרך כלל לחיצת חזה בלבד, או דדליפט בלבד) ותחרויות הכוללות שתי הרמות (בדרך לחיצת חזה ודדליפט, שילוב הנקרא "תחרות Push & Pull").
ציוד אופייני
בתחילת ימיו של הספורט (בשנת 1964 לערך), תחרויות התנהלו ללא ציוד עזר (למעט מתחרים שהשתמשו בציוד כזה בסתר). תקופה זו ארכה כ-15 שנים. במסגרת זו נאסרה הגשת משקולות בתרגיל הלחיצה, או שימוש ב"שומרים" (Spotters) בתרגיל הסקוואט - בהתאם להחלטת איגוד האתלטים החובבים האמריקאי (AAU), שכפתה על הענף החדש חוקים שמקורם בהרמת משקולות אולימפית, מבלי לקחת בחשבון את הסיכונים הייחודיים הקיימים בענף.
עם התפשטות העיסוק בענף במהלך שנות ה-70 הוא הפך לעצמאי ונפרד מה-AAU, תוך יישום של שינויים רבים שכללו בין השאר הוספת שומרים (Spotters) בעת ביצוע תרגיל הסקוואט, סטנדרטיזציה חלקית של מערך השיפוט, ואימוץ לבוש תחרותי סטנדרטי הזהה למקובל בענף הרמת המשקולות האולימפית (ה"סינגלט").
בהמשך התחילו להופיע גם פריטי ציוד עזר (כמו חליפות הסקוואט) שהעלו משמעותית את גודל המשקלים המורמים.
עולם הרמות הכוח מתחלק לשניים: הרמות כוח ללא ציוד (Raw / Classic Powerlifting), סגנון תחרות בו מותר להשתמש כאמצעי עזר אך ורק בחגורה וברצועות פרק כף יד (אף כי במספר איגודים מותר במסגרת זו גם שימוש ברצועות ברכיים בסקוואט), והרמות כוח עם ציוד (Equipped Powerlifting), בו מותר להשתמש באמצעי עזר כמפורט בהמשך.
חגורת גב
חגורת הרמות כוח מסייעת לשפר את יכולת התמיכה של שרירי הבטן והגב בעמוד השדרה המותני ע”י הגדלת הלחץ התוך-בטני. הלחץ התוך-בטני המוגבר מסייע לייצוב הגו, וכתוצאה מכך מתאפשרת הרמה (או משיכה, או דחיפה) של משקל גדול יותר.
מקובל להניח כי כתוצאה מעבודה עם משקלים גדולים יותר, המתאפשרת באמצעות השימוש בחגורה, הגוף כולו מתחזק באופן שמשליך גם על עבודה ללא חגורה.
רוחבה של חגורת הרמות הכוח הוא 10 ס"מ והוא אחיד לכל אורכה. עובי החגורה 10–13 מ"מ.
בחדרי הכושר ניתן למצוא כיום גם חגורות דקות יותר, אשר רוחבן משתנה - צר בחלקן הקדמי, ורחב מאחור. צורת חגורה זו מקורה כנראה בתקופת "קרב השלוש" בתחום הרמת המשקולות האולימפית, שם היה תפקידן ליצור "כן-שילוח" בתרגיל ה "Clean and Press". סוג חגורה זו אינו מספק את התמיכה הדרושה בביצוע הרמות כוח.
השימוש בחגורה מותר כיום בכל תחרויות הרמות הכוח.
רצועות שורש כף היד
מפרק שורש כף היד הוא צר יחסית וגמיש, עצמותיו קטנות, והוא עשיר ברקמות חיבור, כלי דם ועצבים. בתרגיל לחיצת החזה מפרק שורש כף היד נמצא תחת עומס גדול והוא עלול להיחשף לפציעות, ולאורך הזמן גם לדלקת. הרצועה מספקת לחץ חיצוני, ובכך היא מייצבת את המפרק ומקטינה את פגיעותו.
רצועות ברכיים
רצועות ברכיים בהרמות כוח הן רצועות פלסטיות ארוכות מאוד וקשיחות. הרצועות מלופפות בחוזקה סביב הברך, אוגרות אנרגיה בזמן כפיפת הברך ומשחררות אותה בזמן הפשיטה, ומאפשרות לספורטאי להרים באמצעותן משקל רב יותר במידה משמעותית.
הרצועות הן ציוד עזר מובהק, אבל השימוש בהן בתחרויות "ללא ציוד" הוא נפוץ, לעיתים אף ללא רישום או בידול בין התוצאות של מתחרים שהשתמשו בהן לבין כאלה שלא.
ציוד מקובל בהרמות כוח עם ציוד (Equipped Powerlifting)
במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה העשרים נפוץ השימוש בחולצות לחיצה בהרמות כוח. התאחדות הרמות הכוח הבינלאומית (IPF) התירה את השימוש בחולצת התמיכה באליפויות בינ"ל. התנאים הללו היוו קרקע פורייה התפתחות ענפי ההתמחות, בעיקר הלחיצה בשכיבה. תופעה לוואי לכניסת ציוד התמיכה הייתה עלייה מטאורית במשקלים שהורמו בתרגילי הסקוואט והלחיצה, עד כדי כך שהציוד החל להיות גורם מכריע בביצועם.
חליפה לסקוואט
בתחילת שנות ה-80, ג'ון אינזר ואחרים החלו לפתח בהדרגה ציוד אימונים מסיבי שתפקידו היה הוספת ביצועים לסקוואט וללחיצה עם ניסיונות לחולצת זקיפות וחליפת דדליפט. בתחילה פותחה חליפת הסקוואט (1979) ולאחריה חולצת הלחיצה (1982–1983). ישנם סוגים שונים של חליפות המיוצרות ממרכיבים שונים: קנבס, פוליאסטר, ודנים. קבוצת חמרי הפוליאסטר עברה שדרוגים משמעותיים במהלך 20 השנים האחרונות. חליפת הסקוואט מגיע למתיחה מקסימלית בתחתית התנועה וכתוצאה מכך עוזרת לספורטאי להרים משקל רב יותר. ישנם שני סוגים של חליפות; חד-שכבתית (Single Ply) ורב-שכבתית (Multi Ply). החליפה החד-שכבתית מיוצרת משכבה אחת קשיחה של פוליאסטר ומאפשרת לספורטאי להוסיף משקל מוגבל לסקוואט שלו. החליפה הרב-שכבתית מיוצרת ממספר שכבות פוליאסטר או קנבס, אשר בהתאמה מוסיפות משקל רב יותר למוט.
חולצת לחיצה
חולצה המיוצרת משכבה אחת, או מספר שכבות פוליאסטר או קנבס. תפקידה לעזור לספורטאי להרים משקל רב יותר. חולצות אלו מעוצבות כך שהשרוולים ופלטת החזה מפעילים התנגדות כנגד הורדת המוט לעבר החזה ונמתחים בחזקה בתחתית התנועה כך שהם אוגרים אנרגיה פוטנציאלית שהופכת לאנרגיה קינטית המסייעת באופן משמעותי בעליה חזרה לכדי מצב של נעילה.
התאחדויות בינלאומיות כגון GPC, WPO ו-WPC אינן מטילות הגבלות משמעותיות על סוגי חומרים או מס' שכבות בחולצות ובחליפות. התאחדות ה-IPF, שהיא הגדולה בעולם, והיחידה המוכרת על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, מגבילה את מספר השכבות בציוד התמיכה לאחת בלבד, ואוסרת שימוש בקנבס, עורכת בדיקות לשימוש ב-PED.
שימוש בחומרים משפרי-ביצועים
התאחדות IPF מנסחת חוקים למניעת סימום, ועורכת בדיקות ציוד ובדיקות סימום בתחרויות לפי רשימת חומרים מתעדכנת של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט. בדיקות הסימום לשוברי השיאים הלאומיים או הבינלאומיים היא תנאי הכרחי להכרה בשיא שהושג.
מלבד IPF אין התאחדויות הרמות-כוח רבות המקפידות על בדיקות סימום. עם זאת, גם התאחדויות שאינן בעלות מדיניות כללית נגד סימום עשויות לקיים תחרויות מסוימות או מקצים מסוימים עם בדיקות כאלה.
הישגי ספורטאים בולטים בתחום הרמות הכוח
הרשימות החלקיות שלהלן הן בעלות איכות מעורבת. הן אינן מתיימרות להציג תמונת מצב עכשווית, או לציין את הספורטאים החשובים ביותר בתחום, אם כי מטרתן להעלות שמות בולטים והישגים בולטים.
בנוסף יצוין כי הרשימות אינן מציינות את האיגוד ("פדרציה") שבמסגרתו הושגו ההישגים הרשומים. נקודה זו חשובה לאור העובדה שלכל איגוד חוקים שונים במקצת, העשויים להשפיע - לעיתים, בצורה משמעותית מאוד - על התוצאות. כך לדוגמה, בתחרות בה מותר השימוש בביגוד תומך רב שכבתי, אשר לא מתבצעות בה או ביחס אליה בדיקות סימום, ואין בה הקפדה על חוקי ביצוע תרגיל מסוימים - הישגיו של אותו מתחרה עשויים להיות גבוהים במידה ניכרת מאשר הישגיו בתחרות המתקיימת תחת תנאים קפדניים יותר.
בריכת שחייה
בריכת שחייה היא בריכה המשמשת לפעילות פנאי, לנופש ולספורט ומאפשרת למשתמשים בה לשחות במים, לקפוץ לתוכם, לצלול בהם או לשחק בהם.
בריכות שחייה נבנות מתחת לכיפת השמיים או לחלופין מקוֹרות, והן מלאות מים מתוקים או מי ים. לרוב מוכנסים למי הבריכה כימיקלים (כגון תרכובות כלור) המשמשים לטיהור המים ולמניעת העברת מחלות בין המתרחצים.
היסטוריה
העתיקה בבריכות השחייה שהתגלו היא "הבריכה הגדולה" שהתגלתה במואנג'ודארו שבפקיסטן. בריכה זו נחפרה בראשית האלף השלישי לפנה"ס, וממדיה 12 על 7 מטרים. הבריכה בנויה לבנים והייתה מטוייחת בזפת.
בריכות שחייה נבנו ביוון העתיקה וברומא העתיקה לצורך ספורט, לצורך משחקים ימיים (ספינות ניהלו קרבות דמה בבריכות אלה), ולצורך אימוני חיילים. בהרודיון בנה המלך הורדוס בריכת ענק שהכילה כ-10,000 מטר מעוקב של מים.
עם תחילת המשחקים האולימפיים בשנת 1896 והפיכת השחייה לספורט אולימפי, נבנו בריכות שחייה בכל רחבי העולם. בשנת 1907 נבנתה בפילדלפיה הבריכה התחרותית הראשונה. לאחר מלחמת העולם הראשונה גדל העניין הציבורי בשחייה תחרותית, נקבעו סטנדרטים לתחרויות והמשתתפים בהן הפסיקו להיות חובבנים והחלו להתאמן באופן קבוע. לצרכים אלו נבנו בארצות רבות בריכות שחייה לצורכי תחרות ואימונים.
בריכות פרטיות
בריכות המצויות בבתים פרטיים מאפשרות לבעלי הבית להשתמש בבריכה לצורכי נופש ופנאי מבלי להצטרף לבריכה ציבורית. בריכות אלה לרוב קטנות במידותיהן. חלק מהבריכות מותקנות מתחת לפני הקרקע על ידי חפירת בור בגינת המבנה, ואילו אחרות נבנות מעל פני הקרקע ונכנסים אליהם באמצעות טיפוס לפני הבריכה.
בריכות ציבוריות
בריכות שחייה ציבוריות מהוות לרוב חלק מאתר המשמש לפנאי ונופש. אתר זה כולל בדרך כלל בריכה מחוממת לעונת החורף, בריכה בלתי מקורה, ולרוב בלתי מחוממת לעונת הקיץ, בריכה רדודה עבור ילדים וכן אזור המכיל מתקני ספורט כגון: סאונה, חדר כושר וג'קוזי.
בקרבת מתקני הבריכה מצויים חדרי הלבשה, מקלחות ותאי אחסון לחפצי המתרחצים. מלונות רבים מאפשרים לאורחיהם שימוש בבריכה, הן לצורכי ספורט והן לצורכי פנאי. מלונות עסקים כוללים לרוב בריכות פנימיות מחוממות כחלק ממתקני הספורט של המלון. מלונות נופש, המצויים באתרים חמים יותר יכילו בריכות חיצוניות וכן מתקנים נוספים להנאה, כגון מגלשות מים.
פארקים ציבוריים יכולים להכיל בריכות רדודות לפעוטות. בריכות אלה לרוב עגולות או אליפטיות, ואין בהם מתקני סינון ולכן יש להחליף את מימיהם מדי יום.
בריכות אימון
בריכות אימון או מכונות בריכה הן בריכות אישיות המאפשרות לאדם אחד להתאמן בשחייה. בריכות אלה הן בדרך כלל ברוחב של 2.5 מטרים על 5 מטרים, ומאפשרות לשחיין לשחות במקום כנגד זרם מים, או כנגד מתקן המחזיק אותו במקום (מתקן קשירה).
בריכות תחרותיות
הפדרציה הבינלאומית לשחייה (Federation Internationale de la Natation) קבעה סטנדרטים מקובלים בכל העולם לבריכות שחייה תחרותיות - אורכן צריך להיות 25 או 50 מטרים, ועומקן לפחות 1.35 מטרים.
בריכות תחרותיות הן לרוב בבניין מקורה, ומחוממות כל השנה.
בריכת שחייה אולימפית היא בריכה המתאימה לכללי FINA לבריכות מסוג זה. אורכה 50 מטרים, רוחבה 25 מטרים והיא מחולקת לשמונה מסלולים לפחות שרוחב כל אחד מהם 2.5 מטרים, וכן שני מסלולי קצה שרוחבם 2.5 מטרים. על פי הכללים, מי הבריכה צריכים להיות בטמפרטורה קבועה של בין 25–28 מעלות צלזיוס, ורמת התאורה קבועה ברמה של 1,500 לוקס. עומק הבריכה צריך להיות 2 מטרים לפחות. כמו כן התקנות קובעות את צבע החוט המפריד בין המסלולים, את הסימונים המראים את התקדמות השוחה לאורך הבריכה (סימונים מצויים כל שני מטרים לאורך החבל המפריד בין המסלולים).
ג'קוזי
ג'קוזי הוא מתקן המצוי לרוב כחלק ממתקני הספא הכוללים גם סאונות. הג'קוזי הוא בריכה קטנה, מחוממת לטמפרטורות שבין 30 ל-40 מעלות צלזיוס, ובה זרם אוויר יוצר בועות אוויר וזרמים במים. בריכות אלה מיועדות לשחרור והרפיית שרירים ולהנאה. מספר המשתמשים בג'קוזי משתנה לפי גודלו. בשל גודלה הקטן של בריכה זו, לא ניתן לשחות בה, והמשתמשים לרוב יושבים על מושבים המותקנים בדפנות הבריכה.
בריכות אינסוף
בריכות אינסוף הן בריכות היוצרות אשליה שמי הבריכה זורמים עד אינסוף. אשליה זו נוצרת בכך שקצה של הבריכה מצוי מתחת לפני המים, והמים זורמים מעבר לדופן הבריכה (בדרך כלל לכלי איסוף מעבר לדופן).
בריכות מסוג זה נבנות על מנת ליצור אשליה של פני הים או על מנת להתחבר עם השמים. הבריכות ממוקמות באתרי נוף, וכך נדמה שהבריכה מגיעה עד קצה האופק או מתחברת עם מימי האוקיינוס ויוצרת אשליה למשתמש בבריכה שהוא יכול לשחות עד האופק.
אורך הבריכה
אורך מרבית בריכות העולם נמדד במטרים. בארצות הברית משתמשים ביארדים, ובממלכה המאוחדת משתמשים הן במטרים והן ביארדים. בארצות הברית מצויות בריכות שאורכן 25 יארדים, 25 מטרים או 50 מטרים.
כמו כן מצויות בריכות שאורכן 33⅓ מטרים - שליש מ-100 מטרים.
עומק הבריכה
עומק הבריכה הממוצע משתנה לפי מטרתה של הבריכה. לרוב בריכה המשמשת לפנאי ונופש תהא בעומק של בין 1.5 ל-2.5 מטרים. בריכה המשמשת לצלילות תהא בעומק שבין 3 ל-4.5 מטרים. בריכה לילדים קטנים תהא בעומק שבין 30 ס"מ ל-1.2 מטרים. לרוב עומק הבריכה משתנה לאורכה - כאשר בצד אחד מצויים מים רדודים ובצד האחר המים העמוקים. עומק בריכות גלים משתנה לרוב דווקא לרוחבן, על מנת לאפשר ליותר שוחים ליהנות מהגלים.
ניקיון המים
מאחר שמי הבריכה המחוממים יכולים להוות בית גידול לחיידקים ונגיפים יש למנוע התפשטות מחלות בין המשתמשים בבריכה באמצעות חומרים כימיים והחלפת מימי הבריכה. בריכות מקצועיות כוללות מערכות סינון וטיהור מים.
העברת מחלות בבריכות
אי ניקיון הבריכה יכול לגרום למספר רב של מחלות מידבקות לעבור משחיין לשחיין ולגרום לשלשולים, למחלות בדרכי הנשימה, דלקות עור, אוזניים ודלקות עיניים.
זיהום המים נגרם כתוצאה מכך שחיידקים ובקטריות המצויים דרך קבע על גופם של שחיינים (ולרוב שלא בידיעת השחיין, באשר מערכת החיסון של גופו רגילה להתמודד עם חיידקים ובקטריות אלה, ובעלת נוגדנים מתאימים להתנגד להם) נשטפים במימי הבריכה, אשר בשל הטמפרטורה שלהם מאפשרים את חייהם של הבקטריות והווירוסים במים, עד הגיעם במגע עם גופו של שחיין אחר. דרך אחרת של מעבר חיידקים היא באמצעות רוק של השחיין המכיל חיידקים רבים, הבא במגע עם מימי הבריכה בעת פליטת אוויר מתחת למים. אמצעי הדבקה נוסף הן פטריות הגדלות על עורו של השחיין ועוברות באמצעות המים משחיין לשחיין.
מחלות העוברות בבריכות
המחלות העיקריות העוברות בבריכה נגרמות על ידי הפרזיטים קריפטוספורידיום וג'יארדיה והחיידקים קולי צואתי ושיגלה. כל אחד ואחד יכול לגרום להתפרצות מגפה בין השוחים בבריכה. חיידקים אלה יכולים להתקיים רק במי בריכה שאינם מטופלים באמצעים כימיים כמו כלור או ברום.
מניעת הדבקה במחלות בבריכות
על מנת למנוע מעבר מגיפות והדבקה באמצעות מימי הבריכה יש לשמור על המים נקיים באמצעות בדיקה יומיומית של איכות המים וניקיונם באמצעות מכשירי סינון ובדיקת חומציות המים וצלילותם.
טיהור מי הבריכה
טיהור מימי הבריכה נעשה לרוב על ידי חומרים מחמצנים כגון תרכובות כלור (לדוגמה: נתרן תת-כלורי) או תרכובות ברום או אוזון. שימוש בחומרים אלו דורש זהירות והקפדה על חומציות בריכה עם pH בין 7.2 ל-7.6. ערך נמוך יותר אינו יעיל לחיטוי וערך גבוה יותר עלול לגרום גירויים בעור השחיינים ובעיניהם.
קיימות בריכות המטוהרות באמצעות פילטר ביולוגי המהווה עד 50% משטח הפנים של הבריכה. הפילטר החשוף לשמש מורכב ממצע של אבנים שעליהן יושבת אוכלוסיית חיידקים וצמחים. החיידקים מפרקים את החומרים האורגניים והצמחים צורכים את תוצרי הפירוק. בריכה מסוג זה נבנתה לראשונה ב-1983 באוסטריה.
בטיחות
על מנת לשמור על בטיחות המתרחצים בבריכה, נהוג להציב בכל בריכה מציל או מספר מצילים שמטרתם למנוע טביעת המתרחצים בבריכה. לעיתים ישנו גידור של אזור המים העמוקים בבריכה על מנת למנוע נפילת ילדים שאינם יודעים שחייה למים אלו, וכן שילוט מתאים נדרש לרוב על מנת להתריע על הסכנה בטביעה.
בנוסף, מכיוון שרוב בריכות השחיה נמצאות במתחמים בהם נעשה שימוש רב בחשמל, סכנת ההתחשמלות רבה מאוד ועל פי החוק יש לנקוט באמצעי הגנה חמורים ביותר בסביבה של בריכות, הכוללים מערכות הארקה מיוחדות, שימוש במערכות במתח נמוך מאוד והקפדה על מרחקים מתאימים בין מכשירים חשמליים לבין הבריכה.
לבוש
במרבית בריכות השחייה בעולם קוד הלבוש מוקפד יותר מאשר בחופי הרחצה. גם במדינות בהם מקובלת רחצה בעירום מלא או חלקי בחופי רחצה, הדבר אינו מקובל בבריכות השחייה, ונשים נדרשות ללבוש הן חלק תחתון והן חלק עליון של בגדי ים. בעלי שיער ארוך נדרשים ללבוש כובע ים. באותה מידה, ומטעמי היגיינה, גם המצב ההפוך קיים - בעוד שבחופי ים יכולים מתרחצים להתרחץ בבגדיהם, הדבר נאסר בבריכות שחייה, ומתרחצים הרגילים לרחוץ בבגדיהם או ללבוש נעלי ים או נעליים אחרות במים אינם יכולים לעשות זאת בבריכה.
ישנן בריכות בהן בשל קרינת השמש מותר לרוחצים ללבוש חולצות T להגנה מקרני השמש, אולם הדבר אינו מקובל בבריכות מקורות.
ישנן בריכות בהם נדרשים הרוחצים לשחות בעירום - כך היה בבריכות של ימק"א בארצות הברית עד שנות ה-70 של המאה ה-20 - בהם הדבר נדרש מטעמי ניקיון הבריכה - באותה עת צבעי בגדי הים לכלכו את המים, ולכן נדרשו הרוחצים ללבוש בגדי ים העשויים ניילון או לשחות בעירום.
שימושים אחרים
בריכות שחייה משמשות לספורט, לשחייה אומנותית, לכדורמים וכן לצורך אימון מצילים עבור בריכות וחופי רחצה.
נאס"א משתמשת בבריכות שחייה על מנת לאמן אסטרונאוטים לשהייה בכבידה נמוכה.
חיילי סער
חיילי סער (בגרמנית: Stoßtruppen, "חיילי הלם") היו יחידות של חיילי עילית שהוקמו בשלהי מלחמת העולם הראשונה על ידי הצבא הגרמני, ואומנו להשתמש ב"טקטיקת הוטייה" לכיבוש חפירות.
גדוד ההסתערות של רוהר
ב-8 בספטמבר 1915 מונה למפקד הכוח קפטן וילי רוהר, מפקד לשעבר על גדוד משמר הרובאים. הפלוגה תוגברה במחלקת מקלעים וכן במחלקת להביורים. רוהר, שהבין שניידות היא הגנה טובה יותר משריון, ויתר על אפודי המגן. ההגנה היחידה על החיילים שהשתמש בה הייתה קסדה. הטקטיקה של רוהר הייתה להשתמש בחיילי סער בסדר גודל של כיתה לפשיטה על חפירות בסיוע של ארטילריה ונשקים כבדים. כדי לטהר את החפירות נעשה שימוש ברימוני יד. השימוש הראשון בטקטיקה היה על עמדה צרפתית באוקטובר 1915 והוא נחל הצלחה.
החל מדצמבר 1915 החלה פלוגת הסער לאמן חיילים וקצינים מיחידות גרמניות אחרות בטקטיקת ההסתערות החדשה. במשך הזמן גם ציוד הפלוגה השתנה בהתאם לדרישות הטקטיקה: נעשה שימוש בהנעלה קלה יותר, טלאי עור הולבשו על המרפקים והברכיים של החיילים המסתערים ועוד. בעת אימון היחידות האחרות הפלוגה השתתפה גם בפשיטות על חפירות ובהתקפות על יעדים מוגבלים.
ההתקפה הגדולה הראשונה של פלוגת הסער הייתה בקרב ורדן. ב-1 באפריל 1916 שונה שם הכוח ל"גדוד ההסתערות של רוהר" והכוח הוגדל.
השימוש בטקטיקה בסוף המלחמה
פרישת האימפריה הרוסית מהמלחמה אפשרה לגרמניה להעתיק את כוחותיה מהחזית המזרחית לזו המערבית. כוחות אלו אומנו על ידי הכוח של רוהר ב"טקטיקת הוטייה" לכיבוש חפירות.
ב-21 במרץ 1918 שיגרה גרמניה את המתקפה האחרונה שלה על מדינות ההסכמה - מתקפת האביב. במתקפת האביב נעשה שימוש נרחב בטקטיקה החדשה נגד מדינות ההסכמה, ולראשונה זה 4 שנים נשברה מלחמת החפירות. עם זאת, המתקפה הגרמנית נבלמה ביולי, ומדינות ההסכמה החלו במתקפה משלהן שהובילה לתבוסת גרמניה במלחמה וחתימת הסכם הכניעה ב-11 בנובמבר 1918.
"טקטיקת הוטייה"
שיטות כיבוש החפירות שקדמו ל-1918 כללו בדרך כלל הפגזה ארטילרית שלאחריה באה התקפה מסיבית של חיל הרגלים. הגנרל הגרמני אוסקר פון הוטייה הציע גישה חדשה לכיבוש חפירות על פי הצעדים הבאים:
דה גיים
ג'ייסיון טארל טיילור, מוכר בשם הבמה שלו דה גיים (באנגלית: The Game) הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
ג'ייסון נולד ב-29 בנובמבר 1979 בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל בקומפטון. בתקופת נערותו השתייך לכנופיית רחוב אלימה ידועה, בלאדס.
לאחר שסיים את לימודיו ב'תיכון קומפטון' בשנת 1999, לפי טענת טיילור קיבל מלגה לאוניברסיטת המדינה של וושינגטון בזכות כישוריו בכדורסל אך סולק משם עוד בסמסטר הראשון בעקבות שימוש בסמים. הנהלת אוניברסיטת מדינת וושינגטון טוענת שטיילור מעולם לא למד בשורותיה.
מאיר נוי
מאיר נוי (נוימן) (30 ביולי 1922 – 17 בנובמבר 1998) היה מוזיקאי ישראלי, מלחין, חוקר הזמר העברי ומורה למוזיקה.
דה גיים
ביוגרפיה
טיילור סיפר שלאחר שנזרק מהאוניברסיטה החל לחיות חיי רחוב ולמכור סמים ברחובות. בגיל 19 הצטרף לכנופיית פירוס, המקושרת לבלאדס, בהנהגת אחיו החורג.
מאיר נוי
ביוגרפיה
מאיר נוימן נולד ב-1922 בקולומיאה שבפולין (בעבר גליציה המזרחית, כיום באוקראינה). ב-1948 העפיל לארץ ישראל דרך מחנה מעצר בקפריסין, וגויס על ידי חיים חפר כאקורדיוניסט של להקת הצ'יזבטרון. בסוף שנות הארבעים ובשנות החמישים חיבר והלחין כמה להיטים ישראליים למילים של טובי הפזמונאים, כמו "הי דרומה" ו"הפגישה" ("אח, פגישה שכזאת") למילים של חיים חפר, "טיול לילי" (עמוס אטינגר), "היכן (צבעוני ביער)" (עמוס אטינגר), "הדלת", "המעיל והמעילה" (דן אלמגור), "זמר המלח האיטלקי" (אוריאל אופק) ועוד. בין מבצעי שיריו היו הצ'יזבטרון, הדודאים, העופרים, רן ונמה, להקת "בצל ירוק", מקהלת ילדי צדיקוב והסולנית שלה נעמי לוי ואחרים. בראשית שנות החמישים היה ממקימי להקת פיקוד דרום, שימש כמנהלה המוזיקלי והלחין חלק ניכר של שיריה, המפורסם שבהם "חיל רגלים". כן הלחין שירים ללהקות צבאיות אחרות. בין השירים לילדים שהלחין נמצאים שירים מספרו של יוליאן טובים (בתרגום בנימין טנא) "פלאי פלאים", כשם השיר שהתפרסם בביצוע נעמי לוי ומקהלת הילדים על שם צדיקוב.
בשנים 1949–1979 היה מורה ומחנך בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב ועיצב שם את מסורת השירה בציבור, הנשמרת עד היום.
במשך שנים רבות עסק באיסוף חומר ומידע על אודות הזמר העברי והיידי. האוסף הפך לארכיון חשוב ורב ממדים בנושא תולדות הזמר העברי והיידי, והוא נמצא היום במחלקת המוזיקה בספרייה הלאומית. שותף למקצת מפעליו היה אחיו, חתן פרס ישראל, הפרופסור לספרות ופולקלור דב נוי (1920–2013). הוא היה שותף לייזומו ולהעלאתו של המופע "איש חסיד היה" בהלחנה, בעיבוד ובאיתור לחנים ושירים שנכללו במופע.
מאיר נוי נפטר בשנת 1998 בתל אביב.
דה גיים
קריירה מוזיקלית
ביולי 2015 שיתף פעולה עם ראפר דרייק בשיר בשם "100" שזכה להצלחה.
מאיר נוי
ביוגרפיה
בנו הבכור, אורי נוי (1952–2007), היה דיפלומט שכיהן כשגריר במיאנמר, צ'ילה, אתיופיה ופרו, והקים את מערך "לוחמת האינטרנט" במשרד החוץ, שהיה מערך ראשון מסוגו בעולם.
דה גיים
קריירה מוזיקלית
ביוני 2015 הכריז דה גיים בראיון שהאלבום הבא שלו מוכן ב-90%. האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 2015.
מאיר נוי
ביוגרפיה
בנו הצעיר, אילן נוי (נולד ב-1956), הוא מורה למתמטיקה בתיכון.
דה גיים
הפריצה הגדולה
אף על פי שדה גיים היה חתום ב'אפטרמת' אנטרטיינטמנט' ואינטרסופ רקורדס החליט הבעלים של שתי החברות האלו, ד"ר דרה לתת לגיים לשתף פעולה עם ג'י יוניט ו-50 סנט על מנת לבנות הילה סביב גיים וג'י יוניט.
הופעת הבכורה על סינגל הייתה ב-"Certified Gangstas" של הראפר ג'ים ג'ונס.
אף על פי שהקריירה שלו הייתה רק בהתחלה, גיים הספיק לריב עם ראפרים כמו ג'ו באדן, ג'ה רול וממפיס בליק שהיו מסוכסכים עם חבריו, ג'י-יוניט.
סינגל הבכורה של דה גיים יצא ב-28 בספטמבר 2004 ונקרא 'Westside Story'. אלבום הבכורה שיצא בעקבות הסינגל בשנת 2005 היה אמור להיקרא בהתחלה 'Nigga Wit' An Attitude Volume 1' כפי ששומעים מהשיר 'Dreams', אך ברגע האחרון אלמנתו של Eazy-E שהתנגדה לכך שדה גיים ישתמש בשם הלהקה אליה השתייך בעלה המנוח, NWA, הצליחה למנוע זאת בצעד משפטי. בסופו של דבר גיים קרא לאלבום הבכורה שלו: 'The Documentary'. האלבום הצליח מאוד והגיע למקום הראשון של מצעד הבילבורד. הסינגלים של גיים הצליחו לחדור למיינסטרים של הפופ ושודרו בתחנות רדיו בכל רחבי העולם (גם בישראל שיריו של דה גיים נכנסו לפלייליסטים של כל התחנות), MTV וערוצי מוזיקה אחרים. בנוסף, היה זה האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 2005.
בשנת 2006 שיחק לצד טייריס גיבסון בסרט האקשן "מהמותן למטה".
סכסוכים
לדה גיים יש סכסוכים עם ראפרים רבים וביניהם: ג'ה רול, ממפיק בליק, ג'ו באדן, שוג נייט, יקמיית', ג'י יוניט, בלק צ'אילד, ליטל איזי אי, פאט ג'ו, ג'יי זי ועוד.
הסכסוך עם ליטל איזי אי, בנו של Eazy-E טען שדה גיים מנסה להצליח על חשבון הקריירה של אביו. לאחר המאבק המשפטי בין אלמנתו של איזי-אי, הוציא הבן דיס לדה גיים: "Because They Know Me". גיים החזיר לו בשיר' 120 Bars' בו הוא לועג גם ללויד בנקס וג'י יוניט. גיים אמר שאיזי אי מנסה לקדם את הקריירה הדשדשת שלו על חשבונו ולא יתן לזה יד. בנוסף בגלל הכבוד שהוא רוחש לאביו, הוא לא ישתף פעולה ויכתוב לו דיסים יותר.
הסכסוך מתחיל מכך שבאחד הראיונות, הראפר יקמיית' שהוא בעצמו מסוכסך עם דה גיים, טען ששוג נייט סטר לדה גיים. גיים, הגיב על כך ש"אם שוג נייט היה סותר לי הוא היה 6 מטרים מתחת לאדמה". לאחר מכן, אחד מאנשיו של שוג נייט ניסה לגנוב שרשרת מדה גיים במסיבה. דה גיים כתב באתר האינטרנט של חברת התקליטים שלו, 'בלק וול רקורדס' שהוא לא אוהב את שוג נייט בגלל "החיים שהוא הרס וסיכן". בשנת 2005, שוג נייט נורה ונפצע בהופעה של קניה וסט במיאמי על ידי אלמוני. עד היום לא ידוע מי היה היורה, אך רבים חושדים שדה גיים שלח אנשים שיתנקשו בו.
הסכסוך המפורסם ביותר של דה גיים, ואחד המפורסמים בעולם ההיפ הופ הוא הסכסוך עם חברי הרכב ג'י יוניט.
הסכסוך בין דה גיים ל-50 סנט התחיל עוד לפני צאתו של אלבום הבכורה של גיים. הכל התחיל לאחר שגיים השתתף בשיר וקליפ של ג'ים ג'ונס אף על פי ש-50 סנט ביקש ממנו לא לעשות זאת. הסיבה לבקשה הייתה, כי הסינגל המשותף שלהם "This is How We Do" היה אמור לצאת זמן קצר לאחר מכן. שני הראפרים שמו את הסכסוך בצד בסופו של דבר והמשיכו לעבוד ביחד. שחרורו של האלבום השני של 50 סנט, "The Massacare" נדחה על מנת שלא ישפיע על המכירות של אלבום הבכורה של דה גיים וגרם ל-50 סנט להתעצבן על אפתרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס.
המתיחות גברה לאחר שדה גיים התבטא נגד ג'י יוניט ולאחר מכן הוציא לאור מיקסטייפ בו הוא לועג לחברי ג'י יוניט. 50 סנט וחברי ג'י יוניט לא שתקו והוציאו שירים ומיקסטייפים בהם הם לועגים לגיים.
המתיחות הגיעה לשיאה לאחר ששני היריבים כל אחד עם פמלייתו ערכו קרב אקדחים מחוץ לאולפני תחנת הרדיו 'הוט 97' בניו יורק. אחד מאנשי פמלייתו של דה גיים נפצע.
לאחר שהאירוע גרם להדים רבים החליטו שני הראפרים להכריז על פיוס במסיבת עיתונאים. למרות הפיוס שני הצדדים המשיכו ללעוג אחד לשני בכל הזדמנות אפשרית.
החלפת חברת תקליטים
לאחר שהתחילה המתיחות עם בין דה גיים ל-50 סנט, ד"ר דרה החליט להוציא לאור את דה גיים מהחוזה שלו באפטרמת' אינטרטיינטמנט. דה גיים חתם בגפן רקורדס. האלבום השלישי שלו, "Doctor's Advocate" יצא לאור ב-2006 והצליח לא פחות מקודמו ומכר 358,000 העתקים בשבוע הראשון. דה גיים טען שהאלבום מוכיח שהוא יכול להצליח גם בלי עזרתם של ד"ר דרה ופיפטי סנט.
ב-22 באוגוסט 2008 יצא לאור האלבום הרביעי של דה גיים. גיים הכריז שזה הולך להיות האלבום האחרון שלו. למרות זאת הוא מקליט את אלבומו החמישי שאמור לצאת בסוף 2009/תחילת 2010. ב-2011 הוא הוציא את האלבום The R.E.D. הסינגל הראשון היה Martians vs Goblins עם הראפרים ליל ויין וטיילר דה קריאייטור, השיר לא נחל הצלחה ונכנס למקום 100 במצעד האמריקאי. הסינגל השני, The City, יצא ב-22 במרץ עם הראפר קנדריק לאמאר.
הבחירות לנשיאות ישראל (1983)
הבחירות העשיריות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-22 במרץ 1983, בעקבות סיום תקופת כהונתו בת חמש השנים של הנשיא החמישי יצחק נבון.
נבון החליט שלא להתמודד שוב על הכהונה, על מנת לנסות ולהתמודד על מנהיגות מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. בכך היה לנשיא היחיד שחזר לפעילות פוליטית לאחר פרישתו מכס הנשיאות.
תוצאות הבחירות
למרבה ההפתעה גבר הרצוג על מועמד הקואליציה אלון בהפרש של ארבעה קולות, ונבחר לתפקיד. היו אלו הבחירות הצמודות ביותר בתולדות הנשיאות (משה קצב גבר על שמעון פרס בבחירות בשנת 2000 בהפרש של שלושה קולות בלבד, אך מכיוון שלא זכה ברוב מוחלט נערך סיבוב נוסף בו זכה ברוב גדול יותר). בעקבות ניצחונו הושבע הרצוג לתפקיד ב-5 במאי באותה השנה.
הרוחות בקרב תומכי אלון סערו לאחר ההפסד, ויושב ראש הקואליציה אברהם יוסף שפירא טען כי לפחות שבעה חברי כנסת "שיקרו במצח נחושה" בהצהירם כי יתמכו באלון, אך מנגד ראש הממשלה מנחם בגין ביקש להרגיע את הכעס בליכוד והכריז כי "אין צורך להעניש עריקים".
האימפריה הפורטוגזית
האימפריה הפורטוגזית (בפורטוגזית: Império Português) הייתה אימפריה קולוניאלית ימית שנוצרה בעקבות תגליותיהם של הספנים הפורטוגזים.
פורטוגל בלטה כחלוצת עידן התגליות האירופי בין המאה ה-15 למאה ה-17. בתקופה זו הפליגו ספניה ברוב האוקיינוסים על פני כדור הארץ והגיעו למרחקים הולכים וגדלים מהבירה ליסבון. בכל נקודת חוף שעליה תבעו הפורטוגזים ריבונות, הוצב עמוד אבן גדול המכונה בפורטוגזית פדראו.
בשלבים הראשונים, הפליגו ספני פורטוגל לאיים באוקיינוס האטלנטי ולאורך חופי מערב יבשת אפריקה עד לקצה הדרומי שלה. בהמשך הם הגיעו גם להודו, לסין וליפן במזרח ולברזיל במערב. בתחילה הושם דגש בעיקר על מסחר ופחות על קולוניזציה. הפורטוגזים הקימו נקודות מסחר (פייטוריאש) בחופן של טריטוריות שמעבר לים, והיו גם אזורים שבהם התבצע המסחר ישירות מסיפון הספינות הפורטוגזיות שעגנו בחופים זרים. היו לפורטוגל גם מספר מושבות שכללו ערים, כדוגמת גואה ומקאו, ובשלבים מאוחרים יותר הוקמו גם מושבות בשטח נרחב, דוגמת ברזיל. ההשתלטות הפורטוגזית הן על נתיבי שיט ומסחר והן על טריטוריות עשירות מעבר לים, הביאה לפריחה כלכלית בפורטוגל והפכו אותה למעצמה עולמית ראשונה במעלה במאה ה-16.
מסורת ימית ובידוד יבשתי
הפורטוגזים, עם בעל מסורת ימית מובהקת, השוכן בחבל ארץ בקצה הדרום מערבי של אירופה, היו לחלוצי חקר הימים באירופה בימי הביניים. שילוב של חוף ארוך, נמלים טבעיים מצוינים ונהרות הנשפכים מערבה לאוקיינוס, שימש עבורם כ"מרחב-אימונים", וחישל זן הרפתקני של יורדי ים. שכנותיה היבשתיות הגדולות של פורטוגל, קסטיליה ואראגון, שגילו עוינות רבה כלפי פורטוגל, חצצו בינה לבין אירופה, ומנעו קיום נתיבי סחר יבשתיים בין פורטוגל לשאר היבשת. על כן נאלצו הסוחרים הפורטוגזים לשלח את סחורותיהם בדרך הים לשווקים באנגליה, בפלנדריה, באיטליה או בערי ההנזה, ובכך פיתחו את היכולות הימיות שלהם.
ייצוב גבולות ממלכת פורטוגל
הממלכה הפורטוגזית השיגה את עצמאותה מקסטיליה, תוך כדי מאבק עימה בחזית המזרחית ועם המורים המוסלמים בחזית הדרומית. הרקונקיסטה הפורטוגזית הושלמה בשנת 1249, כאשר אפונסו השלישי כבש את פארו שבאלגָרבֶש, בקצה הדרומי של פורטוגל. בכך התקבעו גבולות פורטוגל בחצי האי האיברי, שהשתנו אך במידה זעומה עד ימינו. מאמצים מפרכים לכבוש בחזרה אדמות מהמורים עוררו וטיפחו את כמיהת הפורטוגזים, הקיימת משכבר, לתהילה צבאית ולסיפוח חבלי ארץ נוספים לעולם הנוצרי. בנוסף, שאבו הפורטוגזים עידוד מהמורשת הצלבנית ומזו של מסדרי אבירים אחרים באירופה, שסייעו לפורטוגזים במלחמתם במורים. לקראת סוף המאה ה-14, הצליחה פורטוגל במלחמתה נגד קסטיליה, והחלה להתמקד בפיתוח יכולותיה הימיות. באותה תקופה, הממלכות האחרות בחצי האי האיברי, שטרם התאחדו תחת השם "ספרד", היו עדיין עסוקות במלחמתן במורים, והרקונקיסטה בתחומן הושלמה רק עם כיבוש גרנדה ב-1492.
נתיבי מסחר והיבטים כלכליים ודתיים
כשליטים קתולים, המונרכים הפורטוגזים ראו עצמם מחויבים להפצת הנצרות, ובתוך כך, גם למיגור האסלאם. מחד, האגדה אודות הממלכה הנוצרית הקדומה והאבודה של פרשטה ז'ואאו (Preste João), הנמצאת אי שם במזרח, נטעה תקוות שאם תאותר ותיכבש, יתאפשר כיתור האסלאם בכוחות נוצריים. מאידך, מציאת דרך חלופית למזרח שלא תעבור באדמות הנתונות בשליטה מוסלמית, תאפשר לפורטוגזים גישה נוחה למקורות העשירים של המסחר בתבלינים. כך יוכלו לעקוף את מסלול הסחר היבשתי הארוך מהמזרח לאירופה, שבו הייתה לוונציאנים שליטה. המוסלמים חסמו את הגישה הנוצרית למזרח דרך הים התיכון, עובדה שאפשרה להם את מכירת הטובין והסחורות האקזוטיות מהמזרח לאירופים, בתיווך סוחרי ונציה, במחירים מופקעים.
הכלכלה הפורטוגזית הפיקה תועלת מקשריה עם הארצות המוסלמיות השכנות. משק המטבע התפתח דיו במאה ה-15 ואיפשר תשלום במטבע לעובדים, גם באזורים הכפריים וגם בעיירות. החקלאות באזורים הכפריים הפכה מגוונת. גרעיני תבואה יובאו ממרוקו, סממן למשק התלוי במשק הפורטוגזי. בפורטוגל, באזורים שבהם גידלו בעבר גרעיני תבואה, החלו לטפח גידולים ייעודיים, כמו כרמים ועצי זית, ובאזור אלגרווה שבדרום פורטוגל גם קני סוכר, גידול שהועבר מאוחר יותר לברזיל. יותר מכל, שושלת בית אוויש, שעלתה לשלטון בשנת 1385, סימלה בהיבטים מסוימים את שקיעתה של האריסטוקרטיה השמרנית והפאודלית בפורטוגל.
מדע, יזמות ותגליות
בגלל קשריהם הקרובים של הפורטוגזים עם מספר ממלכות מוסלמיות, התנהלו ביניהם חילופי ידע תדירים, שהפכו את פורטוגל באותה תקופה למרכז ידע ופיתוח טכנולוגי. קשרים אלה עם ממלכות מוסלמיות הביאו לפורטוגל מתמטיקאים, אסטרונומים, כרטוגרפים ומומחי טכנולוגיה ימית, וביניהם גם יהודים רבים (ראו יהדות פורטוגל) שהבולט בהם הוא ר' אברהם זכות. השלטון קידם מגמה זו, הן באמצעות קנייה ישירה של שירותיהם, שעבורם שילם המלך כדי לקדם את שאיפותיו הימיות, והן על ידי ייסודם של מרכזי מחקר בפורטוגל, ובכך תרם ישירות לפיתוח תעשייה זו. בנוסף, הנסיך אנריקה הספן (1394–1460) העביר את מעונו וחצרו לסגרש (Sagres) שבדרום פורטוגל, ומשם הוא ניהל מיזמים ימיים ומימן אנשי מדע, קרטוגרפים ומסעות תגלית באוקיינוס האטלנטי. במרכזים אלה הושגו פריצות דרך בתחומים מתמטיים יישומיים ובעיקר בטכנולוגיה ימית, הן באמצעי תובלה, כגון שיפור הקרוולות, והן בציוד נלווה, כגון האצטרולב, כמו גם בשיטות ניווט, במיפוי ובכרטוגרפיה.
ניצנים ראשונים
פורטוגל החלה להתפשט אל מחוץ לאירופה ב-1415, כאשר חצתה את מצר גיברלטר אל תוך הים התיכון וכבשה את סאוטה שבצפון אפריקה מידי המורים. מעתה היו הפורטוגזים יכולים לפקח על השיט שבין הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי. ניסיון של המורים להשיב את סאוטה לחיקם ב-1418 נכשל. ב-1419 החלו הגילויים הפורטוגזים בתחומי האוקיינוס האטלנטי. שלושה מבין רבי החובלים של הנסיך אנריקה הספן (ז'ואאו גונסלווש זארקו, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו) הוסטו מערבה עקב סופה, וכך גילו את איי מדיירה. ב-1427 רב-חובל נוסף, אף הוא מאלו שמומנו ונתמכו בידי הנסיך אנריקה, גילה את האיים האזוריים, המרוחקים בכמחצית הדרך מאירופה לצפון אמריקה.
התגברות על מחסום כף בוז'אדור
ב-1419 החלו נווטים פורטוגזים למפות את חופי מערב אפריקה תוך שימוש בפיתוחים האחרונים במדעי הניווט, הקרטוגרפיה והטכנולוגיה הימית, במטרה למצוא נתיב ימי למקורות הסחר הרווחי בתבלינים.
ב-1436 שיגר המלך דוארטה חיל-משלוח לטנג'יר שבמרוקו. הכוחות הפורטוגזים הובסו וחמקו כחוט השערה מהשמדה. באותה העת, בזירת האוקיינוס, המשיכו ספניו של הנסיך אנריקה הספן את חקר חופי אפריקה והאוקיינוס האטלנטי. ב-1434 חצה ז'יל איאנש את כף בוז'אדור, שבמערב הסהרה לחופי אפריקה, ובכך התגבר על משוכה מנטלית ופיזית משמעותית בדרך להמשך התגליות. כף בוז'אדור נודע לשמצה בקרב יורדי ים מאירופה, וניסיונות קודמים לעבור אותו עלו בתוהו ולא מעט מלחים הרפתקנים נעלמו. אי לכך, רווחו אמונות טפלות אודות הכף, שמעבר לו כביכול רותחים מימי האוקיינוס, ושוכנות בו מפלצות. לאחר צליחת המעבר בכף-בוז'אדור, המשיכו ספני פורטוגל במיפוי חופי אפריקה שדרומה לו. ב-1441 הגיע משלוח ראשון של עבדים מאפריקה לפורטוגל. במהרה הפך סחר העבדים לאחד מענפי המסחר המובילים, והפורטוגזים סחרו בהם הן בפורטוגל והן בשאר יבשת אירופה. ב-1445 ירדו ספנים פורטוגזים בחופי סנגל וכף ורדה, וב-1446 הרחיק אנטוניו פרננדש כמעט עד חופי סיירה לאון דהיום.
ביסוס הנוכחות באוקיינוס ומדיניות הים הסגור
ב-8 בינואר 1455 חתם האפיפיור ניקולאוס החמישי על הבולה רומנוס פונטיפקס (Romanus Pontifex). בין יתר סעיפיה, נאסר בה על שיט ספינות מכל הלאומים במים שבשליטת פורטוגל באוקיינוס האטלנטי, זולת אלו שקיבלו אישור מפורש ממלך פורטוגל. בנוסף, הוצהר בבולה שזכותן של אומות קתוליות באירופה לכפוף תחת שלטונן חבלי ארץ לא-נוצריים שיגלו. כמו כן, עודדה הבולה את שעבודם של העמים הילידים הלא נוצריים באפריקה, ומאוחר יותר גם בעולם החדש.
בה בעת שמפורטוגל הפליגו אנשיו של הנסיך אנריקה, הכירו הפורטוגזים בחיוניות סגירת המרחב הימי האטלנטי מחופי פורטוגל לכיוון מערב ודרום-מערב. סגירה זו, שכונתה מדיניות הים הסגור (בלטינית: mare clausum), התייחסה הן לשיט ספינות ממדינות ריבוניות אחרות באירופה, והן לפעולות של שוד ימי.
במסגרת מאמץ להבטיח את השיט לאורך חופי אפריקה, שיגר אפונסו החמישי שלושה חילות משלוח לחופי מרוקו, שם הצליח לכבוש ב-1458 את אלקאסר אס-סגיר, וב-1471 גם את אסילה וטנג'יר. הוא כונה "האפריקאי", בשל מאמציו להשתלט על מעוזי המורים בחופי צפון אפריקה.
החל מ-1458 היו לפורטוגזים, נוסף על סאוטה, היאחזויות נוספות בחופי מרוקו - תחנות לסיוע לוגיסטי לספינות פורטוגזיות בדרכן דרומה ולאוקיינוס האטלנטי, וגם להכנת מארבים לשודדי ים מורים ואחרים. עם ייסודה של תחנת סחר מוגנת בחיילים באי ארגן (מול חופי מאוריטניה דהיום), עמדה לרשות הפורטוגזים תשתית מפותחת היטב לשיגור כלי שיט למסחר, סיור ומיפוי. עתה הייתה פורטוגל יכולה לשלוט ולפקח כיאות על השיט במרחב הימי התחום בין מרוקו ומאוריטניה דהיום לאיי מדיירה, האיים הקנריים והאיים האזורים, ואף למנוע חדירתן של ספינות זרות למפרץ גינאה. שליטה זו אפשרה להשיג מימון מבעלי אינטרסים שונים בפורטוגל ובאירופה, ולהגן על נתיבי השיט.
בה בעת, היו האיים האזוריים ואיי מדיירה בשלבי קולוניזציה מתקדמים על ידי מתיישבים מפורטוגל, מצרפת, מפלנדריה ומג'נובה. מעל לכל, הזהב שהובא ליבשת מגינאה היה התמריץ המסחרי העיקרי של הפורטוגזים מבית. היה ברור כי מעבר להיבטים דתיים ומדעיים, הניבו מסעות תגלית אלה רווחים כלכליים גבוהים.
מעבר לכף בוז'אדור - אפריקה שמדרום לסהרה
ב-1479 נחתם חוזה אלקסובש אשר העניק לפורטוגזים זכות שיט בלעדית בים שמדרום לאיים הקנריים. בתמורה הכירו הפורטוגזים באיזבלה כמלכת קסטיליה, לאחר שבעת הכתרתה טען גם מלך פורטוגל, אפונסו החמישי, לכתר קסטיליה, מתוקף נישואיו לנסיכה הקסטיליאנית חואנה.
אף שאפונסו החמישי תמך בתחילה במסעות התגלית שהנהיג דודו, הנסיך אנריקה הספן, לאחר מותו של האחרון, לא המשיך המלך במפעל חייו של אנריקה. תחת מלכותו נחקר מפרץ גינאה עד לכף סנטה קתרינה.
ז'ואאו השני, יורשו של אפונסו החמישי, החיה שוב את מסעות התגלית ואת חקר האוקיינוס האטלנטי, פעולות שהחל אחי-סבו אנריקה הספן. בימיו המשיכו הספנים הפורטוגזים לחפש את הדרך הימית להודו. ב-1482 הוקם מבצר סָאוֹ ז'וֹרְזֶ'ה דָה מִינָה באלמינה שבגאנה דהיום, במטרה להגן על הסחר עם אזורי החוף של מפרץ גינאה. מעוז זה הפך למעין "מפקדה כללית" של הפורטוגזים בזירת מערב-אפריקה, ושימש למטרה זו במשך 150 השנים הבאות. באותה שנה גילה דיוגו קאו את ממלכת קונגו, וב-1486 הגיע אף לכף קרוס (Cape cross, בנמיביה דהיום).
הפלגה בלב האוקיינוס האטלנטי
הים שבין האיים האזוריים לאירופה כונה "האוקיינוס הקטן" והייתה לו חשיבות מכרעת לגילוי אמריקה, שכן בו למדו הפורטוגזים, ובהמשך גם יתר האירופים, בהם קולומבוס, את משטר הרוחות וזרמי הים בחלקו הצפוני של האוקיינוס האטלנטי. הספנים הפורטוגזים הבינו שבהפלגה מאפריקה לכיוון צפון, ניתן לנצל את משטר הרוחות וזרמי הים שבלב האוקיינוס לכיוון האיים האזוריים, ולהסתייע בהם בשיט חזרה לאירופה. בהמשך, אימצו הפורטוגזים את האיים האזוריים כתחנת ביניים בדרכם חזרה לפורטוגל, והעדיפו את השיט צפונה בנתיב שבלב האוקיינוס לכיוון האיים האזוריים, על פני השיט בקרבת חופי אפריקה. זרמים אלה, בעלי אוריינטציה בכיוון השעון, הובילום לאיים האזוריים.
הספנים הפורטוגזים הבינו זאת בהדרגה, בתהליך של ניסוי וטעייה, ככל שהרחיקו להפליג לאורך החוף האפריקאי. הם גילו שההפלגה חזרה לאירופה הפכה ליעילה ולמהירה יותר כאשר הפנו את ספינותיהם לצפון-מערב אל לב האוקיינוס לכיוון האיים האזוריים, ומשם לחופי פורטוגל.
עקרונות דומים של ניווט ושיט שימשו גם בחלקו הדרומי של האוקיינוס האטלנטי, כשהארמדות של דה גאמה ושל קברל הפליגו להודו. בהגיעם לחציו הדרומי של כדור הארץ לאחר חציית קו המשווה, כששייטו במים שבין כף ורדה לחוף השנהב, הם פנו ללב אוקיינוס והפליגו בסיוע זרמי הים אל לב דרום האוקיינוס האטלנטי, לכיוון דרום-מערב, תוך ניצול זרמי הים שהובילום דרומה לכף התקווה הטובה במהירות רבה יותר מאשר בקרבת חופי אפריקה. האוריינטציה של זרמי הים בחציו הדרומי של כדור הארץ מנוגדת לזו שבחציו הצפוני - וכיוונה הוא נגד כיוון השעון (ראו משמאל את איור נתיב מסעו של וסקו דה גאמה להודו סביב אפריקה). הפורטוגזים היו הראשונים באירופה שהבינו את משטר הרוחות וזרמי הים הגלובליים ואת חשיבות ניצולם הנכון. תובנות ניווט אלו היו נהוגות מאז ועד תום עידן ספינות המפרש.