cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בקמבודיה
לערים פנום פן וסיאם ריפ ישנה סצנת קהילת להט"ב גלויה, עם גיי ברים רבים, מועדונים ומקומות נוספים. מצעדי גאווה מתקיימים בקמבודיה מאז 2003, וצוברים מדי שנה מספר משתתפים הולך וגדל. עם זאת, בעוד ישנה קבלה רחבה ביחס לסטנדרטים אסייתים עבור אנשי להט"ב, קמבודים רבים מדווחים על אפליה חברתית, כולל נישואים הטרוסקסואלים בכפייה, אפליה בעבודה והצקות בבתי ספר. מספר ארגוני זכויות אדם, ובמיוחד המרכז הקמבודי לזכויות אדם, "CamASEAN" וקהילת קשתות קמפוצ'ה, פועלים להעלת המודעות לצמצום אפליה נגד אנשי להט"ב. באמצעות עבודתם, החלה הממשלה להציג שיעורי חינוך חדשים הכוללים נושאי להט"ב בכל בתי הספר בקמבודיה והחלה להציע לזוגות חד מיניים הכרה משפטית מוגבלת.
מעמד בחוק
הומוסקסואליות בהסכמה בין מבוגרים היא חוקית בקמבודיה, ומעולם לא הופללה בהיסטוריה של המדינה. גיל ההסכמה הקמבודי הוא 15, ללא קשר למגדר או נטייה המינית. כמה היבטים של החוק הפלילי עשויים להשפיע על זכויותיהם של אנשים להט"ב המתגוררים בקמבודיה בהם איסור זנות או התגוררות בבתי בושת, איסור אשר עלול להשפיע ישירות על חייהם של אנשי להט"ב בהם זונות טרנסג'נדריות בפרט הנאלצות לחיות ברחובות ללא גישה לחינוך לאחר אי הכרתן על ידי משפחותיהן.
הכרה בזוגיות חד מינית
בפברואר 2004, נושא זכויות הלהט"ב בקמבודיה נדון על ידי המלך נורודום סיהאנוק. סיהאנוק כתב באתר שלו כי הוא התרשם מנישואיהם של זוגות חד מיניים בסן פרנסיסקו, והצהיר כי אם אנשיו היו רוצים שיהיו נישואים חד מיניים חוקיים בקמבודיה, הוא יעשה זאת. סיהאנוק הוסיף כי הוא סבור שאלוהים רואה בהומוסקסואלים, כמו גם בטרנסוויסטים, שווים מכיוון ש-"אלוהים אוהב מגוון טעמים". המלך הנוכחי, נורודום סיהאמוני, ידוע כתומך גם כן בלגליזציה של נישואים חד מיניים.
בשנת 2015, דובר מועצת השרים, פיי סיפן, הביע תמיכה בנישואים חד מיניים בקמבודיה, והוסיף כי החוק הנוכחי כבר מגן על אנשי להט"ב מפני אפליה. עם זאת, המרכז הקמבודי לזכויות אדם חלק על אמיר זתוו וקרא לממשלה לחוקק חוקים על מנת להבטיח שוויון עבור זכויות להט"ב בקמבודיה.
ביולי 2019 קיבלה ממשלת קמבודיה המלצות להכשיר נישואים חד מיניים מאיסלנד, הולנד וקנדה במהלך הסקירה התקופתית האוניברסלית השלישית במדינה, הנערכת בועדת האו"ם לזכויות אדם (UNHRC).
זהות מגדרית
החוק הקמבודי אינו מכיר בשינוי מגדרי משפטי כולל בניתוח להתאמה מגדרית.
הגנה מפני אפליה
חוקת קמבודיה אינה מגנה במפורש על אנשי להט"ב מפני אפליה, אך מבטיחה שוויון זכויות לכל האזרחים, ללא קשר למגדר או "מעמד אחר". באופן דומה, בעוד שאפליה מינית אסורה בחוקי זכויות האזרח, אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אינה אסורה במפורש בתחומים כגון תעסוקה, חינוך, בריאות, דיור, בנקאות או התאמות ציבוריות.
בשנת 2007, ראש ממשלת קמבודיה הון סן הצהיר בפומבי כי הוא מנתק קשר מבתו המאומצת מכיוון שהיא לסבית והתחתנה עם אישה. עם זאת, באותה הצהרה הודיע כי הוא "לא רוצה שהורים אחרים יתעללו בילדיהם השייכים לקהילת הלהט"ב".
בשנת 2010, המרכז הקמבודי לזכויות אדם (CCHR) הקים את "פרויקט הנטייה המינית וזהות מגדרית" עבור "העצמת תנאי מחיה עבור אנשי להט"ב ברחבי קמבודיה, תמיכה בזכויותיהם האזרחיות ושיפור כבודם". בדצמבר 2010 פרסם דו"ח חסר תקדים על מצבם של אנשי להט"ב במדינה.
בינואר 2019 קיבלה קמבודיה המלצות מאיסלנד, מקסיקו, שוודיה ואורוגוואי להוציא מחוץ לחוק אפליה על רקע נטייה מינית ולהקים תוכניות חינוכיות וקמפיינים להעלאת המודעות לאנשי להט"ב ואפליתם בשטחי המדינה. קמבודיה אמנם לא אישרה ישירות אם תחוקק חקיקה מסוג זה, אך הצהירה כי "הממשלה מעריכה ומכבדת זכויות של אנשי להט"ב".
תנאי מחיה
אף על פי שקמבודיה נחשבת למדינה ידידותית כלפי קהילת הלהט"ב, ישנם דיווחים נרחבים כי אפליה על רקע הומופובי היא קיימת בשטחה. בשנת 2017 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית על הממצאים הנוגעים למעמד זכויות הלהט"ב בקמבודיה במהלכו נמצא כי ארגון זכויות להט"ב מקומי דיווח על יותר מ-100 מקרים של אלימות או התעללות כלפי אנשי להט"ב, בהם אלימות במשפחה מצד בני משפחה. סקר שנערך ביולי 2019 על ידי קהילת קשתות קמפוצ'ה שכותרתו "אלימות במשפחה כלפי לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות (LBT) בקמבודיה", בו נבדקו 61 נשים (23 לסביות, 4 נשים ביסקסואליות ו-34 טרנסג'נדריות) גילה כי יותר מ-80% מהנשאלות סבלו מאלימות נפשית ופיזית מצד בני משפחותיהן, 35% חשבו להתאבד בעקבות אי קבלת משפחותיהן ו-10% חוו אלימות מינית או נאלצו להינשא להטרוסקסואלים בכפייה.
מוסר תרבות מסורתי
השפה החמרית מזהה את הזכר (ប្រុ brŏs) והנקבה (ស្រី srei) כמגדרים הדומיננטיים, אך כוללת גם את המונח "khteuy" (ខ្ទើយ, שווה ערך לקתואי התאילנדי) עבור מין שלישי בין השנים המתאר אדם שיש לו המאפיינים הפיזיים החיצוניים של זכר או נקבה אך מתנהגים בצורה המתאימה לאחר. כמו בתאילנד, המונח "khteuy" מתייחס כיום כמעט אך ורק לסוג הגברי הפיזיולוגי של המונח, כלומר, זכרים פיזיים בעלי זהות נשית, המתבטאים לרוב בהלבשה צולבת (קרוס-דרסינג).
הקטגוריה הרחבה של "khteuy" מכסה שתי קבוצות משנה שונות, "שערות קצרות" ו-"שערות ארוכות". שערות קצרות (សក់ ខ្លី sák khlei) הן גברים המתלבשים ומזדהים כגברים אך מקיימים יחסים עם "גברים אמיתיים". שערות ארוכות (សក់ វែង sák vêng, הנקראות גם ស្រី ស្រស់ srei srás, שפירושן "בנות מקסימות") מזדהים ומתנהגים כנשים, ועשויים להשתמש בהורמונים ובניתוחים לשינוי המגדר הגופני שלהם. הם קוראים לעצמם "kteuy", אך עלולים לחוש עלבון אם זרים משתמשים במונח זה כלפיהם.
עם זאת, הסובלנות התרבותית הקמבודית כלפי אנשי להט"ב טרם קידמה את חקיקת זכויות הלהט"ב במדינה. בעוד שהמוסר התרבותי והבודהיזם נוטים לייצר מידה של קבלה כלפי הנושא, הטרדות ואפליה עדיין דווחו כמתרחשות וישנו לחץ חברתי עז בקרב הסביבה להתחתן עם אדם מתאים מהמין השני, ולהקים משפחה.
תיירות להט"ב
אף על פי שאינו בחסות הממשלה, ישנו עסק פעיל לתיירות להט"ב המבקרים בקמבודיה.
בפברואר 2011, לאחר שחלק מעסקי התיירות בקמבודיה הקימו קמפיין עולמי בשם "!Adore Cambodia" עבור הודעה למען תיירים להט"ב שביקוריהם רצויים במדינה, משרד התיירות בירך על היוזמה הזו באומרו "אין לנו מדיניות להפלות על רקע מגדר, לאום או דת. אנחנו באמת תומכים בהם".
מצעדי גאווה
מצעד הגאווה הראשון של קמבודיה נערך בשנת 2003 בעיר הבירה פנום פן. כעת, זהו אירוע שנתי ה-"חוגג בגלוי את המגוון של קמבודיה". בשנת 2006 נרשמה נוכחות של כ-400 משתתפים בציונו. המצעד הראשון ברחבי העיר סיאם ריפ התקיים בשנת 2018.
העיר הגאה
בשנת 2010 דווח כי מספר לא מבוטל של אנשי להט"ב ממעמד הפועלים עברו להתגורר בבונג קאק 2. הרדיו הציבורי הבינלאומי כינה את העיר כ-"עיירת ההומואים הראשונה בקמבודיה".
תרבות פופולרית
ידידותיות כלפי אנשי להט"ב נראית בתוך מוסרי התרבות המסורתיים הקמבודים יחד עם מנהגי התרבות הפופולריים המודרניים. הסרט הראשון אי פעם מתוצרת קמבודית המתאר מערכת יחסים הומוסקסואלית הופיע לראשונה בתחילת 2009 והופך להיות שובר קופות במדינה תחת השם, ?Who Am I, אשר נכתב ובוים על ידי פואן פונג בופה והוצג ברשת הטלוויזיה הקמבודית (CTN), תחנת הטלוויזיה הנצפית ביותר במדינה כמאות פעמים. במהלכו, מתאר רומן טרגי בין זוג לסביות העוסק בסיפור אהבה המוגדר כטאבו חברתי על אישה קמבודית-אמריקאית המאוהבת בשחקנית קמבודית מפורסמת.
בשנת 2015 החלה קמבודיה בפרסום מגזין הלהט"ב הראשון בשטחה, "Q Cambodia".
דעת קהל
בשנת 2015 ערכה "TNS" הקמבודית סקר שהתמקד בדעות וגישות כלפי אנשים להט"ב בקמבודיה. על פי הסקר, רוב של 55% מהקמבודים היו בעד נישואים חד מיניים, בעוד 30% התנגדו ו-15% היו נייטרליים. הסקר הראה בנוסף כי רוב הקמבודים דיווחו על היכרותם באופן אישי עם אדם להט"ב מוצהר. עם זאת, רוב הקמבודיות הנסקרות אשר הגדירו את עצמן כחלק מקהילת הלהט"ב, אמרו שהיו קורבן לאפליה כאשר הצהירו על נטייתם המינית או זהותם המגדרית למשפחותיהם וחבריהם.
בראיון שנערך בשנת 2018, אמר אית סובנאראצ'ה, מייסד אופנת "La Chhouk Recycled & Creative", כי "רק לפני חמש או עשר שנים קמבודים ראו בקהילת הלהט"ב אשפה חברתית... אנשים ראו בהם זרים לא טבעיים... אבל עכשיו יש פחות אפליה, מכיוון שראינו יותר סיקורים בטלוויזיה ובעיתונים על היכולות שלהם ומי שהם".
זנה (זמרת)
זיניידה קופריאנוביץ' (בבלארוסית: Зінаіда Куприянович, נולדה ב-17 בספטמבר 2002), ידועה בשם הבמה זנה (בבלארוסית: ЗЕНА) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה בלארוסית. היא נציגת בלארוס באירוויזיון 2019 עם השיר Like It לאחר שניצחה בגמר הלאומי הבלארוסי: "Belarus Decides 2019".
קריירה
קופריאנוביץ' החלה את קריירתה בשנת 2013 בתור זמרת ילדה. היא השתתפה בתחרות ה-New Wave שמתקיימת מדי שנה בסוצ'י, רוסיה ממנה פרחו זמרים מזרח אירופאים רבים וב-2014 השתתפה בתחרות סלבינסקי באזר בוויטבסק.
קופריאנוביץ' התמודדה פעמיים על הזכות לייצג את בלארוס באירוויזיון הילדים בשנים 2015 ו-2016 בקדמי אירוויזיון עם השירים: "Mir" ב-2015 ו-"Kosmos" ב-2016. בשנת 2015 הגיעה קופריאנוביץ' למקום הרביעי בקדם האירוויזיון וב-2016 למקום השלישי. ב-2017 התמודדה קופריאנוביץ' בגרסה הרוסית לתוכנית הספרדית "אופרסיון טריונפו" והגיעה למקום השלישי. ב-2018 הנחתה קופריאנוביץ' את אירוויזיון הילדים 2018 שהתקיים במדינה. כשחקנית, היא דיבבה פעמיים את מואנה לגרסאות הרוסיות של הסרטים: מואנה וראלף שובר את האינטרנט.
קופריאנוביץ' התמודדה בקדם הבלארוסי לאירוויזיון 2019, היא זכתה בו במקום הראשון עם 69 מתוך 70 נקודות אפשריות ונבחרה לייצג את בלארוס באירוויזיון 2019. באירוויזיון, עלתה קופריאנוביץ' לגמר מהמקום העשירי בשל טעות של שופט צ'כי שהעלתה אותה על חשבון פולין (דירוג הפוך). בגמר סיימה קופריאנוביץ' במקום ה-24 מתוך 26 משתתפים.
שירותים נגישים
שירותים נגישים הם חדרי שירותים המעוצבים כך, שגם אנשים בעלי לקות שונות יוכלו להשתמש בהם, כאשר עיקר האתגר העיצובי הוא הפיכתם לשמישים עבור משתמשי כיסאות גלגלים. במבני ציבור רבים, רק חלק מתאי השירותים נגישים ובשימוש בתאים אלה יש זכות קדימה לאנשים עם לקויות רלוונטיות.
דרישות טכניות
עדיף להנגיש חדרי שירותים שמכילים תא שירותים אחד ואינם מוגדרים דווקא כשירותי נשים או דווקא כשירותי גברים. חדרי שירותים כאלה מאפשרים לנכה הזקוק למסייע אנושי לקבל סיוע בשירותים מאדם שאינו מהמגדר שלו.
חקיקה
בשנים האחרונות גברה המודעות לגבי נגישות לאנשים עם לקויות במקומות שונים: ברחוב, בתחבורה ציבורית, במקומות בילוי ועוד. במדינות רבות אף נחקקו חוקים במטרה לאפשר נגישות לכלל האוכלוסייה במקומות ציבוריים, הן נגישות טכנית והן תקנות למניעת אפליה בנהלים. בישראל החוק המרכזי העוסק בנושא הוא חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (1998 בלא כל התייחסות לנגישות ותוקן כך שיעסוק בנגישות בשנת 2005). בארצות הברית, החוק הבולט ביותר הוא ADA (1990). באנגליה, החוק נגד אפליית נכים (2005).
אל חוקים אלה מצורפות תקנות שר שמכתיבות פרטים טכניים מדויקים, כגון רוחב רצוי של מסדרונות שמאפשר מעבר נוח של מרבית משתמשי כיסאות הגלגלים, כגון מספר מקומות החנייה הנגישים במגרשי החנייה וכגון מספר תאי השירותים הנגישים הדרושים בבניין ציבורי, על פי גודלו.
הרחבת החוק בישראל
חוק הנגישות בישראל משנת 1999 קבע בנושא שירותים נגישים כי אנשים בעלי מוגבלויות זכאים לתחבורה ציבורית המתאימה לצרכיהם, ולכן שירותים במטוסים, רכבות וכלי שיט צריכים להיות מותאמים גם לשימוש של אנשים עם מגבלה. בשנת 2005 הורחב החוק ולפי מסגרתו החדשה כל בית עסק ושירות ציבורי מחויב לאפשר נגישות לבעלי מוגבלות. חוק זה כולל מוסדות חינוך, תרבות, פנאי, בנקים ועוד. החוק הוחל בצורה הדרגתית החל משנת 2008 ועד 2014, שלאחריה יוחל החוק במלואו.
אכיפת החוק
במסגרת החוק מונתה נציבות הדואגת לקידום זכויות של בעלי מוגבלויות ולביצוע החוק בפועל. בנוסף הוקם מערך של פקחים המוסמכים להוציא צווים וסנקציות נגד בתי עסק שאינם נגישים.
צבי אביבי
צבי אביבי (רֶזניק) (כ"ה בכסלו תרנ"ה, 23 בדצמבר 1894, יאנוב, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – י"א בניסן תשכ"ו, 1 באפריל 1966, תל אביב) היה מורה, סופר וממשיל משלים עברי.
ביוגרפיה
אביבי נולד בשם צבי רזניק בא' חנוכה תרנ"ה (דצמבר 1894) בעיירה יאנוב שליד פינסק, בפלך מינסק (רוסיה הלבנה, רוסיה; כיום בבלארוס), בנם של פרומה-ציפה לבית ולודאבסקי ואהרן-אברהם רזניק. קיבל חינוך מסורתי ועברי ב"חדרים" ואצל מורים פרטיים בעיירת הולדתו ואחר-כך בפינסק, שבה למד בישיבתו של הרב דוד פרידמן. הושפע במיוחד מהמלמד הרשל פיסַר, שאצלו למד במשך שלוש שנים בעיירתו יאנוב בחדר המתוקן ובאופן פרטי, ואשר הקנה לו את אהבת הספר והספרות העברית. יצא להשכלה חילונית, וסיים את הקורסים הפדגוגיים של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בעיר וילנה (ליטא). לימד עברית, תנ"ך וספרות עברית בבתי ספר יהודיים בערי פולין: בעירו יאנוב, בבית הספר "התחייה" בברסט ליטובסק (בריסק דליטא), ובבית הספר לבנות "תל חי" והגימנסיה העברית "תרבות" בפינסק. זמן-מה עבד כפקיד במשרד הארצישראלי בבירה ורשה. בנוסף עסק בפעילות ציבורית ציונית-סוציאליסטית ועברית, ובין היתר היה פעיל בתנועת "צעירי ציון" ו"החלוץ" (יו"ר סניף התנועה בברסט ליטובסק).
בשנת תרפ"א-1921 נישא לאסתר-רחל לבית גלויברמן. בשנת 1924, כשהיה בן שלושים, עלה לארץ ישראל עם אשתו. בארץ השלים את לימודיו במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו שב להוראה והורה בבתי ספר יסודיים ותיכוניים בערים חיפה, ירושלים, תל אביב, שבה לבסוף השתקע. הוסיף לעסוק בארץ בפעילות ציבורית: כיהן כיו"ר האיגוד הארצי של מורי "כל ישראל חברים", כשופט במשפט החברים של מפא"י בתל אביב, ריכז את סניף החברה לחקר המקרא בקריית שלום והרצה בחוגים שונים.
עם עלייתו ארצה החל לפרסם בעיתוני ושבועוני הילדים והנוער סאטירות ומשלים בחרוזים שכתב או עיבד ללשון מודרנית מאוצר המשלים היהודי והעולמי. חלק ניכר ממשליו נכתבו בחרוזים, ורבים מהם משלים מעולם החי. בנוסף תרגם משירי אלכסנדר פושקין ומיכאיל לרמונטוב (מרוסית) וממשלי אליעזר שטיינברג (מיידיש). פרסם בעיתונים "דבר", "דבר השבוע" ו"דבר לילדים", "במעלה", "הפועל הצעיר", "משמר לילדים", "בטרם" ועוד. בשנת תשכ"ב-1962 כינס מבחר ממשליו בספר "שבעים משל ומשל", שבו שני מדורים: "מעולם החי" (משלים מעולם הטבע), ו"ישן ותמיד חדש" (משלים מההיסטוריה).
התגורר ברח' חדרה 10 בתל אביב, וב-15 שנותיו האחרונות ברח' בלבן בשכונת קריית שלום בתל אביב.
קישורים חיצוניים
תרגום:
פרידריך, דוכס וירטמברג
פרידריך, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Friedrich von Württemberg; 1 ביוני 1961–9 במאי 2018), היה בנו של קרל, דוכס וירטמברג, והיה מיועד לרשת את ראשות בית וירטמברג לאחר מות אביו, אולם הוא נהרג לפני מות אביו.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בפרידריכסהאפן ב-1 ביוני 1961 לקרל, דוכס וירטמברג ולדיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. בשנת 1975 מת סבו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ואביו הפך לראש בית וירטמברג, ובעקבות כך עברה המשפחה לאלטשהאוזן. פרידריך למד בתיכון בזאולגאו, ולאחר מכן שירת בבונדסוור, שם הגיע לדרגת אוברסט.
בשנת 1992 הצטרף פרידריך לחברה המשפחתית שמנהלת כ-5,500 דונם של יער, 2,000 דונם של כרי דשא ושדות, 50 דונם של כרמים, כ-700 אתרים בגרמניה ומחוצה לה, יערות בקנדה ובאוסטריה, וכן השקעות רבות. כמו כן החברה מנהלת ומתחזקת 70 אתרים של בית וירטמברג.
פרידריך הוא חבר באוניברסיטת הוהנהיים, אוניברסיטת טיבינגן ויו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת צפלין. בנוסף, הוא הפטרון של קרן התומכת בילדים החולים בסוכרת, וסגן יו"ר הדירקטוריון של בית החולים אולגה בשטוטגרט. כמו כן הוא חבר בחברה להיסטוריה ותרבות של שוואביה העילית, חבר האיגוד הלאומי של באדן-וירטמברג, וחבר בוועדת קברי המלחמה הגרמנית.
ב-9 במאי 2018 נהרג פרידריך בתאונת דרכים, בכביש בין אבנוויילר לפרונהאפן.
משפחתו
ב-11 בנובמבר 1993 התחתן פרידריך עם מריה, נסיכת ויד, בתם של אולריך, נסיך ויד ואלקה פישר, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
עוגת תפוחים יהודית
עוגת תפוחים יהודית (באנגלית: Jewish apple cake) היא עוגה דחוסה המכילה רסק תפוחי עץ ונמכרת בעיקר בפנסילבניה שבארצות הברית. תפוחי העץ (או לפי גרסה ישראלית חבושים) נפוצים במטבח האשכנזי ומהווים חלק מהמסורת היהודית של ראש השנה. מאחר שהעוגה אינה חלבית ניתן להגיש אותה בחגים לצד כל מאכל המכיל בשר וכך הכשרות נשמרת ולא נאכל בשר בחלב.
לפי הסברות מקור העוגה הוא מן הקהילות היהודיות בפולין. שלא כמו עם רוב העוגות האמריקאיות, את העוגה מכינים עם שמן ירקות ולא עם חמאה. השימוש בשמן שוב נועד כדי לא להפוך את העוגה לחלבית ולא ליצור קושי בשמירת כשרות בארוחות. כמו כן, עקב השימוש בשמן העוגה מוגשת בעיקר גם בחג החנוכה.
המרכז היהודי ערבי לפיתוח כלכלי
המרכז היהודי-ערבי לפיתוח כלכלי שנוסד בשנת 1988, פועל לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין יהודים לערבים בישראל. מטרתו המרכזית של המרכז, שהוא הגוף הגדול והוותיק בישראל בתחום זה, היא לאפשר לאוכלוסייה הערבית להשתלב בצורה הטובה ביותר בכלכלה הישראלית. לצד שורה של יחידות המופעלות ישירות על ידי המרכז, ממשרדיו הממוקמים בהרצליה, כמו למשל יחידת הנשים המתרכזת בקידומן הכלכלי של נשים ערביות, המרכז פועל גם כארגון גג היוזם את הקמתם של ארגונים עצמאיים מקומיים חדשים שמטרתם העצמה כלכלית של קהילות מקומיות. המרכז מפעיל מאז 2004 קרן הלוואות לעסקים קטנים ובינוניים. הקרן מעניקה הלוואות ליזמים ערבים צעירים המתקשים לקבל הלוואות במערכת הבנקאות הרגילה.
את המרכז מנהלים במשותף חנוך מרמרי וחלמי כתאנה.
ג'יימי
ג'יימי אדנוגה (באנגלית: Jamie Adenuga; נולד ב-4 במאי 1985), הידוע בשם הבמה ג'יימי (Jme), הוא מוזיקאי גריים, ראפר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי בריטי.
ביוגרפיה
בספטמבר 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Over Me". לאחר מכן הוציא את "Sidetracked" ו-"CD Is Dead". שלושת הסינגלים נכללו באלבומו Blam!, שיצא ב-4 באוקטובר 2010. האלבום הגיע למקום ה-66 במצעד האלבומים הבריטי.
ב-13 בפברואר 2011 הוציא ג'יימי אלבום אוסף בשם History:, שהגיע בשיאו למקום ה-162 במצעד האלבומים הבריטי.
ב-12 בינואר 2012 הוציא ג'יימי את הסינגל המוביל מתוך אלבומו השלישי, "", שהגיע למקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי. ב-4 במאי 2015 יצא אלבומו השלישי, Integrity>. האלבום נכנס למצעד האלבומים הבריטי במקום ה-12. האלבום היה אחד מ-19 האלבומים שהועמדו לפרס אלבום השנה של IMPALA. בהמשך, זכה האלבום בתואר הכסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
ב-29 בנובמבר 2019 הוציא את אלבומו הרביעי, Grime MC. האלבום יצא אך ורק על גבי תקליטורים ותקליטי ויניל במהלך צאתו הראשונית. האלבום התקבל בחיוב על ידי מגזין Clash, שהעניק לו ציון של 8 מתוך 10, ואף על ידי מגזין פיצ'פורק, שכינה אותו "התקליט החזק ביותר בקריירה שלו".
מגפת הקורונה במונגוליה
נגיף הקורונה התפשט למונגוליה כאשר אושר המקרה הראשון שלו שזוהה אצל גבר צרפתי שנסע ממוסקבה לדורנוגובי ב-10 במרץ 2020.
רקע כללי
ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה באשכול אנשים בעיר ווהאן, מחוז הוביי, סין, אשר דווח בפני ארגון הבריאות העולמי ב-31 בדצמבר 2019.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 היה נמוך בהרבה ממגפת SARS בשנת 2003, אך ההעברה הייתה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
מקרים מיובאים
ב-10 במארס 2020, סגן ראש הממשלה אולזייסאיחאני אנחטובשין (Ölziisaikhany Enkhtüvshin) הודיע כי צרפתי שהגיעה לאולן בטור בטיסה ממוסקבה היה מקרה קורונה המאומת הראשון במדינה.
החולה, גבר בן 57, הראה לראשונה סימנים של חום ב-7 במרץ. בבדיקות הראשוניות אושר שהמטופל חיובי לנגיף קורונה והוא נדרש לבודד את עצמו בדורנוגובי. בלי קשר, המטופל התעלם מההמלצה והפר את הנחיות הבידוד. באופן דומה, שניים מקרוביו של החולה עזבו את דורנוגובי למרות המלצות גורמי הבריאות להישאר במחוז. נציבות החירום הממלכתית הודיעה כי השניים יהיו אחראים כחוק למעשיהם. בהמשך, יותר מ-120 אנשים שהיו במגע הדוק עם המטופל הושמו בהסגר ומעל 500 אנשים עם מגע עקיף הוכנסו למעקב רפואי.
הממשלה הודיעה על צעדים שונים לבקרת ההתפרצות. אלה כוללים סגירת מעבר הגבול האווירי והיבשתי בין סין ומונגוליה מאז 27 בינואר עד להודעה חדשה והשעיית כל הטיסות הבינלאומיות ורכבות הנוסעים עד 30 באפריל. כל האירועים הציבוריים כולל כנסים, אירועי ספורט ופסטיבלים בוטלו ברחבי הארץ, בעוד שכל מוסדות החינוך אמורים להישאר סגורים עד 30 באפריל. אסור לאזרחים לנסוע למדינות שנפגעו מההתפרצות וכל מטייל שמגיע משם נתון להסגר בן 14 יום. העונשים שייקראו ממסירת שקרים על היסטוריית נסיעותיהם ומידע בריאותי מובילים לעונשים.
לאחר שמטוסי מעבר מיוחדים החלו לפנות את מי שנחשבים "פגיעים" למחלה מאזורים אירופיים, יפן וקוריאה, דווח על שלושה אנשים נוספים שנדבקו ב-COVID-19 ב-21 במרץ. אחד המקרים הוא קשה ותשעה אנשים בסביבתו הקרובה של המקרה בודדו.
ב-27 במרץ 2020 אדם נוסף בבידוד נמצא חיובי לנגיף, מה שהביא את סך המקרים המיובאים ל-11. האדם היה אחד מתוך 221 בני אדם שנבדקו לאחר שבודד מיד לאחר שיצא מטיסת שכר בקו איסטנבול-אולאן באטור שאושרה על ידי נציבות החירום הלאומית.
ב-27 במרץ קרן אונים מחתה על כך שבמונגוליה יש רק 160 מכונות הנשמה (1 לכל 20,000 לעומת 1 ל-2,000 בארצות הברית) וכי ייבוא מקרים נוספים יביא למצב של לחץ בלתי מוגבל על מערכת הבריאות של מונגוליה.
הדבקה בקהילה
עד ל-27 במרץ לא היו מקרים מאושרים של הדבקה בקהילה.
שחרור מפונים לחברה הכללית
ב-27 במרץ הודיעה נציבות החירום הלאומית לציבור כי זמן הבידוד של מפוני מונגוליה (שמספרם 1,000) שהובאו בטיסות שכר יוארך בשבעה ימים בנוסף ל-14 הימים המקוריים. המזון והלינה של שבעת הימים הנוספים בהיקף של 500 מיליון טוגרוג מונגולי (180 אלף דולר) ישולמו על ידי הממשלה וכל אחד מהם יוצב בחדר נפרד מעתה והלאה. המשמעות היא כאלף מפונים ישוחררו לאוכלוסייה הכללית (באולאן בטור) בתאריכים 2–3 באפריל. לדברי ב. אורואנביאר, סגן מנהל הסוכנות הלאומית לניהול חירום (NEMA), יעצו להם לבודד את עצמם בבית למשך 14 יום נוספים. ייחתמו חתימות המבטיחות אפשרות אכיפה. על דלתותיהם תפורסם הודעה המציינת את נוכחותו של אדם מבודד ושכניהם יעודדו להמשיך לשמור עליהם. טיסות השכר הבאות נדו בהתאם והן יתקיימו ב-2 באפריל (לקוריאה הדרומית) ו-3 באפריל (לטוקיו).
ויטוריה (כדורגל)
אספורטה קלאב ויטוריה (בפורטוגזית: Esporte Clube Vitória) הידוע בכינויו פשוט ויטוריה, הוא מועדון כדורגל מקצועני ברזילאי, שבסיסו בעיר סלבדור ממדינת באהיה שבברזיל.
המועדון נוסד ב -13 במאי 1899.
דווין בוקר
דווין ארמני בוקר (באנגלית: Devin Armani Booker; נולד ב-30 באוקטובר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע, בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
ביוגרפיה וקריירת מכללות
בוקר נולד בגראנד רפידס שבמישיגן. אביו מלווין בוקר היה כדורסלן ב-NBA ובקבוצות שונות באירופה. בשנה השנייה של התיכון עבר בוקר ממישיגן למיסיסיפי. הוא למד ושיחק בנבחרת התיכון בו שימש אביו כעוזר מאמן. ב-2014 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המרכז את כוכבי התיכונים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2014 הוא בחר לשחק באוניברסיטת קנטקי, בה שיחק בין השאר לצד קארל-אנתוני טאונס, וילי קאולי-סטיין וטריי ליילס. קנטקי דורגה ראשונה בתום העונה הסדירה והפסידה בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל לאוניברסיטת ויסקונסין. בוקר שיחק כמחליף לאורך העונה, זכה בפרס השחקן השישי המצטיין ונבחר לחמישייה השנייה של ליגת ה-SEC. הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 10 נקודות למשחק. בתום העונה בחר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
בוקר נבחר במקום ה-13 של דראפט ה-NBA 2015, על ידי פיניקס סאנס, וכחודשיים לאחר פתיחת העונה תפס מקום בחמישייה הפותחת של פיניקס. בפברואר 2016 הוא נבחר להשתתף במשחק הכוכבים העולים. את העונה סיים עם ממוצע של 13.8 למשחק, הרביעי מבין שחקני השנה הראשונה בליגה, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
במהלך עונתו השנייה, ב-24 במרץ 2017, קלע 70 נקודות בהפסד קבוצתו לבוסטון סלטיקס. בכך היה לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שקולע 70 נקודות ומעלה במשחק, והשישי בתולדות ה-NBA. את אותה עונה סיים כקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע של 22.1 נקודות למשחק.
בעונת 2017/2018 החמיץ 28 משחקים בשל פציעות שונות, וב-54 המשחקים בהם שותף רשם ממוצעים של 24.9 נקודות ו-4.7 אסיסטים למשחק. במהלך סוף-שבוע האולסטאר 2018 קבע בוקר שיא NBA של 28 נקודות בתחרות השלשות, שבה גם ניצח.
ביולי 2018 חתם על הארכת חוזה ל-5 עונות נוספות בפיניקס, החל מעונת, בסך כ-158 מיליון דולר. ב-25 במרץ 2019 קלע 59 נקודות בהפסד קבוצתו מול יוטה ג'אז, ובשני המשחקים העוקבים קלע 50 נקודות (מול וושינגטון ויזארדס) ו-48 נקודות (מול ממפיס גריזליס), בהתאמה. את עונת סיים בוקר כקלעי השביעי בטיבו בליגה, עם 26.6 נקודות בממוצע למשחק.
חיים אישיים
בוקר יצא עם דוגמנית העל קנדל ג'נר.
נתן נטע לייטר
הרב נתן נטע לייטר (א' בחשוון ה'תרכ"ט – ה'תש"ב; 1868–1942) היה רב גליציאני ופוסק הלכה, ששימש ברבנות בזאלוז'צה (זלוזיץ), ווינה והיה רבה האחרון בפועל של לבוב. מחבר שו"ת "מאורות נתן" ו"ציון לנפש חיה".
ביוגרפיה
נולד בזבלוב בגליציה המזרחית, לרב דוד דב לייטר רבה של העיירה, ולחיה. למד בשקידה ובילדותו החל לחבר ספר בשם "נטע שעשועים". נסמך לרבנות בידי המהרש"ם. היה חסיד צ'ורטקוב.
בשנת ה'תר"ס החל הרב לייטר לכהן כרבה של זאלוז'צה (זלוזיץ), בגליציה המזרחית בין ברודי לטרנופול, בה התגוררו באותה עת 300 משפחות יהודיות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה עירו לשדה קרב והוא נדד ממנה, התגורר כשנה בבודפשט, ואחר כך בווינה, בה התקבצה סביבו חבורת תלמידים. בתקופה זו אבדו כתבי שו"ת וחידושי תורה רבים שכתב.
דיין וראב"ד לבוב
עם תום המלחמה, לאחר שנוכח שעירו זאלוז'צה נחרבה, נקרא לשמש כדיין בבית הדין בלבוב (בפי היהודים: למברג). בקיץ ה'תרפ"ח (1928), לאחר פטירת הרב אריה ליב ברודא ("מצפה אריה") רב העיר, מילא הרב לייטר את מקומו כאב בית הדין וכרב הרשמי של העיר בפועל. לצד גדלותו בתורה ובדיינות, נודע כבקי בהוויות העולם ובנוהג המסחרי המקובל.
בשנת ה'תרצ"ו הוציא לאור את ספר השו"ת שלו "מאורות נתן", הכולל קכ"ו סימנים. בהקדמתו ציין כי שלא כמקובל, העלים את שמות השואלים "כי כמה פעמים נתייעצו אתי בדבר הלכה גדולים ממני, אשר אולי לא ניחא להו [=לא נוח להם], ולא כבוד והדר עבורם להופיע בתור שואלים אצלי".
הרב נתן נטע לייטר נרצח בידי הנאצים, כשהוא עטוף בטלית ועטור בתפילין, לאחר עינויים קשים, בשלהי שנת ה'תש"ב (1942).
חיים אישיים
נישא לחיה עטיא (נפ' בי"ב בטבת ה'תרצ"ט, 1939), בתו של הרב דוד מאיר ברייר, מו"ץ בעיר בעלז. לבני הזוג ארבעה ילדים.
אחיו הרב אליעזר לייטר (ה'תרמ"ב – ה'תש"ד), היה תלמידו, רבה של טרבובליה (טרמבולה) החל משנת ה'תר"ע, ונודע כדרשן מחונן. מראשי אגודת ישראל. נרצח בשואה עם כל בני משפחתו.
מיכל פיינבלט
ביוגרפיה
פיינבלט נולדה בבני ברק להוריה תמר וראובן. בגיל 4 החלה להתאמן בהתעמלות ובגיל 11 החלה להתאמן במקביל גם בג'ודו במועדון של המאמן רמז ממיסטבלוב. כשהייתה בת 13, החליטה להתמקד בג'ודו ובנערותה החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות יחד עם נבחרת ישראל.
ג'ודו
בשנת 2002, כאשר הייתה בת 18, פיינבלט זכתה לראשונה באליפות ישראל לבוגרים. בהמשך הקריירה היא הספיקה לזכות שלוש פעמים נוספות באליפות ישראל. בנובמבר 2002, פיינבלט התחרתה באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ברוטרדם וזכתה במדליית הארד לאחר שניצחה בקרב על המדליה את מלגורזטה ביילק הפולנייה. שנה לאחר מכן היא זכתה שוב במדליית הארד באליפות אירופה עד גיל 20 אשר נערכה בסרייבו.
פציעה
בשנת 2007, במהלך אימון במרכז הספורט הדר יוסף, נפצעה פיינבלט בכתפה. היא עברה ניתוח בבית החולים מאיר בכפר סבא והליך שיקום שנמשך כחצי שנה, אך פציעה זו מנעה ממנה לשוב להתחרות בג'ודו. היא עברה קורס מדריכי כושר במכון וינגייט ובמקביל השלימה תואר ראשון ושני בחינוך גופני בסמינר הקיבוצים. היא החלה לעבוד כמדריכת כושר באוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר שימשה כעוזרת המאמן של שני הרשקו בנבחרת הנשים בג'ודו.
חתירה פראלימפית
בשנת 2016, עת לימדה בתיכון אהל שם ברמת גן, היא הזמינה את החותרת הפראלימפית מורן סמואל להעביר הרצאה לתלמידיה. בעצתה של סמואל, הגיעה פיינבלט למרכז דניאל לחתירה שבתל אביב ובסוף ינואר 2016 הצטרפה לנבחרת החותרים הפראלימפית.
פיינבלט החלה להתחרות בקטגוריית רביעיית חותרים מעורבת, אך לא הצליחה להשיג עם חבריה לנבחרת את הקריטריון למשחקים הפראלימפיים בריו 2016.
באליפות העולם בשנת 2019, לצד סימונה גורן, אחיה קליין וברק חצור, פיינבלט הגיעה למקום השישי בתוצאה של 7:43.510, הישג שהקנה להם את הכרטיס למשחקים הפאראלימפיים טוקיו 2020. במשחקים הפראלימפיים בטוקיו 2020, פיינבלט סיימה עם חבריה לנבחרת במקום השישי. את המוקדמות סיימה הנבחרת במקום השלישי במקצה בו התחרתה ועברו לשלב הניחומים בו סיימו את המקצה במקום השני ועלו לגמר.
חכאי עטלף
חכאי עטלף (שם מדעי: Ogcocephalidae) הוא משפחת דגים מסדרת החכאים המצוידים בזרועות-סנפירים איתם הם צועדים על קרקעית הים. תפוצתם היא באוקיינוסים טרופיים וסוב-טרופיים, בעומק 200-3,000 מ'. כמה מינים מגיעים עד לעומק 4,000 מטרים ואחרים חיים במימי חופים או אף בשפכי נהרות. המין Ogcocephalus darwini חי במים הקרים של איי גלאפגוס.
דגים אלה קיבלו את שמם על שם דמיונם לבטאים המכונים "עטלפי הים". הם בעלי סנפירי חזה רחבים מאוד המשמשים כגפיים וגוף עגלגל וקטן מאחוריהם. הראש ענקי ואילו הזנב והחלק האחורי קטנים מאוד. אורכם המרבי עד 50 ס"מ. החכאים ניזונים ממיני סרטנים, דגים אחרים ותולעים רב זיפיות באמצעות שימוש באורם המלאכותי, אף שה"חכה" אינה נמצאת בקצה המצח כמו רוב החכאים.
פרדריק דהו
פרדריק פביאן ויליאם דהו (בצרפתית: Frédéric Fabian William Déhu; נולד ב-24 באוקטובר 1972 בוילפריזי שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
במהלך הקריירה שיחק דהו בלאנס, בברצלונה, בפריז סן-ז'רמן, באולימפיק מרסיי ובלבאנטה.
קריירה בינלאומית
דהו ערך חמש הופעות בנבחרת צרפת בין השנים 1998–2000. ב-19 באוגוסט 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אוסטריה במשחק ידידות.
אופוסום לוטרה מסויה
אופוסום לוטרה מסויה (שם מדעי: Lutreolina massoia) הוא מין של אופוסום בינוני בסוג אופוסום הלוטרה שאנדמי לאזור היונגאס באמריקה הדרומית, ואחד משני המינים הקיימים בסוג לצד אופוסום לוטרה גדול. זהו מין חדש יחסית: בעבר נחשב כאוכלוסייה מבודדת של המין הגדול, עד שמחקר משנת 2014 קבע שהוא מין עצמאי על בסיס שונות מורפולוגית ואקולוגית. הוא קרוי על שמו של הזואולוג הארגנטינאי אליו מסויה שכתב מאמרים רבים על היונקים הדרום-אמריקנים, והיה בין החוקרים הראשונים שהבחינו בייחודיות של האוכלוסייה המבודדת.
תיאור
אופוסום מסויה כהה וקטן בצורה משמעותית מקרובו הגדול. הוא נבדל ממנו גם בהיבטים מורפולוגיים רבים בגולגולת ובשיניים. אורך הראש והגוף שלו 19–24 ס״מ, אורך זנבו 21–25 ס״מ ומשקלו 280 גרם לכל היותר. מבנה גופו ארוך וגמיש, ראשו רחב ואוזניו קטנטנות. עיניו קטנות, חוטמו קצר ורחב ואפו גדול. הרגליים חזקות וקצרות יחסית והזנב ארוך, דקיק ושעיר. הפרווה של אופוסום מסויה קצרה וסבוכה. צבעה הכללי חדגוני למדי ונע בין חום קפה כהה לחום זית כהה בחלק העליון, וחום קינמון עד כתום בחלק התחתון, בגרון ובלחיים. בניגוד לקרובו הגדול, לאופוסום מסויה אין פס גבי או סימוני פנים בהירים. הזנב הוא תלת-גוני: חום קינמון בבסיס, שחור מפויח באמצע וכתמתם או צהבהב בקצה.
תפוצה ואקולוגיה
אופוסום מסויה אנדמי לאזור הדרומי של היונגאס באמריקה הדרומית שממוקם בין הגראן צ'אקו למורדות הרי האנדים; טווח התפוצה שלו משתרע מצפון-מערב ארגנטינה לדרום-מרכז בוליביה, כאשר מאזור המרכז וצפונה הוא מוחלף בקרובו הגדול; הגבול הצפוני של תפוצתו נמצא כ-300 קמ״ר מערבית ליישוב סן חוזה דה צ'יקיטוס בדרום-מרכז בוליביה.
בית הגידול של אופוסום מסויה ביונגאס מורכב מיער גשם טרופי צפוף ולח ויער עננים עד גובה 2,000 מטר מעל פני הים, ששונים לחלוטין מבתי הגידול הפתוחים והמימיים יותר שמאוכלסים על ידי קרובו הגדול יותר בפמפס, בפנטנל והיער האטלנטי. דרישת בית הגידול העיקרית שלו היא כיסוי סבך צפוף על הקרקע וזמינות של מקווי מים דוגמת נחלים וביצות. החסם הגאוגרפי העיקרי בין הטווח של שני המינים הוא הסוואנות הגדולות של הגראן צ׳אקו היבש. ייתכן ששינויים אקלימים שהתרחשו בעבר הובילו להופעת צמחייה לחה באזור הצ'אקו ואפשרו לאופוסומי לוטרה מהפמפס ומהפנטנל לחצות את הצ׳אקו מערבה עד לאנדים, ולבסוף התייבשות הצמחייה בצ׳אקו בודדה אוכלוסייה ניכרת בלב יערות היונגאס; לאחר מכן, האוכלוסייה המבודדת החלה להסתגל לבית הגידול היערוני וההררי ובתהליך של ספציאציה אלופטרית התפתחה למין חדש.
אופוסום לוטרה מסויה הוא יונק פעיל לילה שחי בגפו. הוא ניזון בעיקר מיונקים קטנים, דגים וחסרי חוליות ובמידה פחותה יותר גם ביצי ציפורים ופירות; נראה ששכיחותו בכל אזור קשורה באופן הדוק למידת נוכחותם של אוגרי העולם החדש המשמשים לו כטרף עיקרי. האופוסום טפסן ושחיין מצוין אך עדיין מעדיף לצוד ולנוע בעיקר על הקרקע. הוא חי בשטח מחיה קבוע שגודלו 1,000-500 מטר. מעבר לכך אין מידע ספציפי אודות הרבייה והרגלים אחרים של המין, והוא ככל הנראה דומה בדברים רבים לקרובו הגדול.
מצב
בשל מחסור במידע, אופוסום לוטרה מסויה מסווג בינתיים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), אולם הארגון מציין שייתכן מאוד שמצבו חמור בשל התפוצה המוגבלת שבה מתרחש אובדן בית גידול בהיקף נרחב לחקלאות. האופוסום נמצא במספר אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי אל-ריי, הפארק הלאומי קלילגואה והפארק הלאומי באריטו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לאשרר או לשנות את מצב שימורו.
הלל קוברינסקי
הלל קוֹבְּרינסקי (נולד ב-1962) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, איש עסקים וראש מטה מפלגת יש עתיד.
ביוגרפיה
קוברינסקי נולד בארגנטינה וגדל בבת ים. למד בבית הספר להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב.
קריירה צבאית
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגה, מפקד גדוד 82, ומפקד גדוד 198 בחטיבה 460, חטיבת ההכשרה של חיל השריון (בית־הספר לשריון - ביסל"ש). בשנת 1994 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
במילואים הועלה קוברינסקי לדרגת אל"ם ובשנים 1997–2004 שימש כמפקד עוצבת יפתח. במלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מרכז האש של עוצבת נתיב האש, בין היתר במתקפת האוגדה על העיירה אל-חיאם. לאחר המלחמה הועלה לדרגת תת-אלוף. בנוסף היה חבר בצוות חשיבה שבראשו עמד האלוף גדי איזנקוט אשר תכנן את מפקדת העומק.
קריירה עסקית
לאחר שחרורו הקים בינואר 1995 את חברת "אינטרוויז" (Interwise), יחד עם צבי פרנק, טייס חיל האוויר לשעבר שהיה בין מובילי פרויקט "מטרונום", שנועד לאסוף ולהעביר מידע בזמן אמיתי בתוך חיל האוויר. השניים הקימו את החברה במימון עצמי, כיהנו בה כמנכ"לים משותפים, ועסקו תחילה בפיתוח פתרון ללמידה מרחוק על בסיס רשת האינטרנט, שהייתה אז בתחילת ההתפתחות המסחרית שלה. על בסיס הניסיון הצבאי שלהם בתחום ההדרכה, השניים חשבו שלתחום ההדרכה יש פוטנציאל להשתמש ברשת האינטרנט, עבור ארגונים הרוצים להכשיר עובדים הממוקמים במקומות שונים, ועבור מכללות ואוניברסיטאות הרוצות לקיים קורסים עבור תלמידים הנמצאים במקומות מרוחקים. פרנק גייס מספר אנשי פיתוח ממחלקת ההדרכה בחיל אוויר ממד"ס (מרכז מיכון-מדעי-הנדסי), את פיתוח המוצר השלימו בסוף 1997, ובמהלך 1998 גייסו את הלקוחות הראשונים. בנוסף ערכו באותה שנה גיוס הון של 30 מיליון דולר, ממספר קרנות הון סיכון. החברה מכרה בהצלחה את המוצר לעשרות ארגונים בישראל ובעולם, תוך זמן קצר, ופתחה משרדים באירופה, ארצות הברית, יפן וסין. בשנת 2000 רכשה חברת "אינטרוויז" את חברת "לוטם" הישראלית, שפעלה בתחום דומה, בעסקה של החלפת מניות, ובמקביל גייסה עוד 30 מיליון דולר לפי שווי של 100 מיליון דולר. ביו לקוחות החברה באותה עת נמנו: Fujitsu, מיקרוסופט, SAP, ולוקהיד מרטין.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום בסוף 2001, הביקוש למוצר של "אינטרוויז" ירד, והחברה פנתה לפתח פתרון לתחום שיחות הוועידה באינטרנט של קול ווידאו. בשנת 2007 נמכרה החברה לתאגיד AT&T תמורת 121 מיליון דולר. לאחר המכירה שימש קוברינסקי כמנכ"ל חברת AT&T ישראל. בסוף 2014 עזב את החברה, לאחר שרוב הפעילות שלה נסגרה
ב-2015 הקים קוברינסקי ביחד עם עידו סוסן את חברת "דרייבנטס" (DriveNets), המפתחת פתרון לניהול חכם ויעיל יותר של תעבורת האינטרנט, על ידי וירטואליזציה מלאה של הרשת. קוברינסקי משמש בחברה כסמנכ"ל אסטרטגיה. בינואר 2021 הכריזה דרייבנטס על השלמת סבב גיוס של 208 מיליון דולר, לפי שווי של מעל מיליארד דולר. בסך הכל גייסה החברה עד אז סכום של 325 מיליון דולר.
פעילות פוליטית
עם הקמת מפלגת "יש עתיד", בסוף 2012, מונה קוברינסקי לראש מטה המפלגה, ועמד בראש הצוות שהוביל את קמפיין הבחירות הראשון של המפלגה, לבחירות לכנסת ה-19. הקמפיין הסתיים כאשר המפלגה זכתה ב-19 מנדטים. לאחר היוודע תוצאות הבחירות, הוא מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של יש עתיד. לאחר שיאיר לפיד מונה לשר האוצר, היה קוברינסקי מועמד לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר, אך בחר להמשיך את פעילותו כיזם ואיש עסקים.
קוברינסקי המשיך במשך השנים להיות חבר ב"פורום המרתף", קבוצת היועצים הקרובה של יאיר לפיד.
לאחרונה במשפט נתניהו, התוודא מילצין כי קוברינסקי ויאיר לפיד ניסו לעזור לו לקבל הטבות מס בזמן שיאיר לפיד שימש שר האוצר.
חיים אישיים
מתגורר בסביון, נשוי בשנית לאורלי ואב לארבעה ילדים (אחת מאשתו הראשונה).
ב-2016 הוטל על קוברינסקי קנס על תנאי בסך 58,000 שקלים, על עבירה על חוק עובדים זרים למשך שנה, ואשתו הורשעה וחויבה ב 10,000 ש"ח על העסקת עובדת זרה.
סן-לואי (או-רן)
סן-לואי (בצרפתית: Saint-Louis; בגרמנית: Sankt-Ludwig, "סנקט לודוויג") היא קומונה בעלת 19,600 תושבים, במזרח צרפת, בסמוך למשולש הגבולות בין צרפת, גרמניה ושווייץ.
הקומונה שייכת לקנטון אוניג ברובע מילוז במחוז או-רן, בחבל גראנד אסט.
גאוגרפיה
נמל התעופה בזל-מילוז-פרייבורג נמצא בשטחה המוניציפלי של העיר.
הקומונה כוללת כיום גם את האזורים שהיו פעם הכפרים בורגפלדן (Bourgfelden) ונובג (Neuweg) - שנודע גם בשם סן-לואי-לה-שוסי (Saint-Louis-la-Chaussée) או נוואג (Näiwaag) באלזסית).
יהדות
בעיר קיימת קהילה יהודית בת כמה עשרות משפחות ובית כנסת פעיל, בנוסף קיימת בעיר ישיבה קטנה חשובה מהוותיקות בצרפת בשם "אור התלמוד" מיסודו של הרב משה מאיר רב העיר לשעבר ובראשות הרב ראובן מאיר. בשנת 2016 הוא עלה לישראל, והעביר את הניהול לבן שלו הרב יעקב מאיר. במקום מתגורר גם חתנו הרב אליעזר מור העוזר לו בניהול הישיבה. כמו כן קיים מתחת לבניין של הישיבה בית ספר אורתודוקסי לכלל היהודים האורתודוקסים שגרים במקום, בניהולה של הרבנית מאיר (אשתו של ראש הישיבה הרב יעקב מאיר).
לוחמה כימית
לוחמה כימית (באנגלית: Chemical warfare; בראשי תיבות: CW) היא שימוש בתכונות הרעילות של כימיקלים כנשק. סוג זה של לוחמה נבדל מלוחמה גרעינית, לוחמה ביולוגית ולוחמה רדיולוגית, המרכיבים יחד את CBRN, ראשי התיבות של גרעיני, ביולוגי וכימי (לוחמה או נשק), כולם נחשבים "כלי נשק להשמדה המונית". אף אחד מאלה אינו נופל תחת המונח כלי נשק קונבנציונליים אשר יעילים בעיקר בשל הפוטנציאל ההרסני שלהם. בתיאוריה, עם ציוד מגן מתאים, אימונים ואמצעי טיהור, ניתן להתגבר על ההשפעות העיקריות של כלי נשק כימיים. בפועל, הם ממשיכים לגרום לסבל רב, כיוון שרוב הקורבנות הם חסרי הגנה.
השימוש בנשק כימי אסור על פי החוק ההומניטארי הבינלאומי המקובל, אך למדינות רבות יש מלאי עצום של מאגרי נשק כימיים לקראת שימוש בזמן המלחמה.
הגדרה
לוחמה כימית שונה משימוש בכלי נשק קונבנציונליים או בנשק גרעיני מכיוון שההשפעות ההרסניות של כלי נשק כימיים אינן נובעות מכוח נפץ כלשהו. השימוש הפוגעני באורגניזמים חיים (כגון אנתרקס) נחשב ללוחמה ביולוגית ולא למלחמה כימית; השימוש במוצרים רעילים שאינם מיוצרים על ידי אורגניזמים חיים (למשל רעלים כגון בוטולינום טוקסין, ריצין וסקסיטוקסין) נחשב ללחימה כימית על פי הוראות אמנת הנשק הכימי (CWC). על פי אמנה זו, כל כימיקל רעיל, ללא קשר למוצאו, נחשב לנשק כימי, אלא אם כן הוא משמש למטרות שאינן אסורות (הגדרה משפטית חשובה המכונה קריטריון המטרה הכללית).
כ־70 כימיקלים שונים שימשו או הצטברו במדינות שונות במהלך המאה ה-20. המעמד כולו המכונה חומרים כימיים וקטלרים יחידים קטלניים נקבע לחיסול על ידי ה-CWC. על פי האמנה, כימיקלים שהם רעילים מספיק כדי לשמש כנשק כימי, או שניתן להשתמש בהם לייצור כימיקלים כאלה, מחולקים לשלוש קבוצות על פי ייעודם וטיפולם:
היסטוריה
נשק כימי פשוט שימש באופן בלתי סדיר לאורך העת העתיקה ועד ל. רק במאה ה-19 הגיחה התפיסה המודרנית של לוחמה כימית, שכן מדענים ומדינות שונות הציעו להשתמש בגזים מחניקים או רעילים. מדענים כל כך נבהלו, עד שהתקבלו חוזים ואמנות בינלאומיות מרובות - האוסרות על שימוש בנשק כימי. אולם זה לא מנע את השימוש הנרחב בכלי נשק כימיים במלחמת העולם הראשונה. פיתוח גז כלור וגז חרדל בין היתר, ששימש את שני הצדדים כדי לנסות לשבור את הקיפאון של מלחמת החפירות. למרות שלא היה יעיל לטווח הארוך, הוא שינה את אופי המלחמה. במקרים רבים הגזים שהיו בשימוש לא הרגו, אלא פגעו באדם שנפגע מהגז, במהלך ההיסטוריה המודרנית נרשמו כ-1.3 מיליון נפגעי דלק, מה שכלל 260,000 נפגעים אזרחיים.
בשנים שבין מלחמות העולם היה שימוש מדי פעם בכלי נשק כימיים, בעיקר כדי לדכא מרידות. בגרמניה הנאצית נערך מחקר רב על פיתוח נשק כימי חדש, כימיקלים מסוג גז עצבים חזק. עם זאת, השימוש בכלי נשק כימיים בשדה הקרב במלחמת העולם השנייה היה מועט. שני הצדדים היו מוכנים להשתמש בכלי נשק כאלה, אך מעצמות בעלות הברית מעולם לא עשו זאת, ומדינות הציר השתמשו בהם רק פעמים אחדות. הסיבה לחוסר השימוש בגז על ידי הנאצים, למרות המאמצים הניכרים שלהם בפיתוח זנים חדשים, הייתה חוסר יכולת טכנית או חשש שבעלות הברית (או הצד השני מחזיק בגז יותר חזק) ישתמשו בכלי הנשק הכימיים שלהם. החששות הללו לא היו מופרכים: בעלות הברית ערכו תוכניות מקיפות לשימוש הגנתי ונקמה בכלי נשק כימיים, ואגרו כמויות גדולות. הכוחות היפניים השתמשו בהם באופן נרחב יותר, אם כי רק נגד אויביהם האסיאתיים, כיוון שהם גם חששו שהשימוש בו על מעצמות המערב יביא לנקמה. כלי נשק כימיים שימשו לעיתים קרובות כנגד הקומינטנג וכוחות קומוניסטים סיניים. עם זאת, הנאצים עשו שימוש נרחב בגז רעיל נגד אזרחים בשואה. כמויות עצומות של גז ציקלון B ופחמן חד-חמצני (CO) שימשו בתאי הגזים של מחנות ההשמדה הנאציים, והביאו לרוב המכריע של כשלושה מיליון הרוגים. זה נותר השימוש הקטלני ביותר בגז רעיל בהיסטוריה.
It's Like That
It's Like That (בעברית: זה ככה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום האולפן העשירי שלה, The Emancipation of Mimi. השיר יצא לאור ב-25 בינואר 2005, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מריה קארי, ג'רמיין דופרי, מנואל סיל, ג'והנטה אוסטין, ג'וזף סימונס, דריל מקדנילס וג'ייסון מיזל והופק על ידי קארי, דופרי וסיל גם כן. גרסת הרמיקס של השיר כוללת בתוכה קטע ראפ של הראפר האמריקאי פאט ג'ו.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-30 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
במקור, רצתה מריה קארי כי פול האנטר יביים את הווידאו קליפ הרשמי של השיר. עם זאת, ברט ראטנר, שביים כמה מהקליפים האחרים של קארי, נבחר במקום האנטר לביים את הקליפ הזה גם כן. הקליפ של הלהיט "We Belong Together", מהווה קליפ המשך לקליפ הזה.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-42 מיליון צפיות.
הדליקה הגדולה בבוקרשט
הדליקה הגדולה בבוקרשט (ברומנית: Marele incendiu din București או Focul cel Mare) הייתה האסון הגדול ביותר שפגע אי פעם בבוקרשט, בירת רומניה ולפני כן בירת נסיכות ולאכיה ובמהלכו נשרף רבע מהשטח הבנוי של העיר.
הדליקה התחילה ביום 23 במרץ 1847, בחג הפסחא והתפשטה במהירות הודות לרוח שנשבה ולתגובה המאוחרת של התושבים. באותה תקופה לא היה קיים שירות מכבי אש קבוע ודליקות כובו בידי מתנדבים ותושבים הנוגעים בדבר. הסוחרים הניחו את מרכולתם במרכז הרחוב וזה הפריע לנחפזים לכבות את הדליקה ולהובלת המים.
שיקום העיר
אחרי הדליקה, כשנודעו תוצאותיה, נרתמו רבים לתרום לשיקום העיר ועזרה לתושבים שאיבדו כל רכושם. גאורגה ביבסקו, שליט ולאכיה באותה תקופה, שעזר במו ידיו בכיבוי הדליקה, פתח את רשימת התורמים עם 6,000 מטבעות זהב. המיטרופליה והבישופויות תרמה 500,000 לאי, המנזרים תרמו 700,000 לאי, דרגטורים שונים וגם מעבר לגבול של אז, בנסיכות מולדובה אספו תרומות והעבירו אותן בידי וסילה אלכסנדרי לסיוע תושבי בוקרשט. גם החצרות האימפריאליים של האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, שרצו לשמור על השפעתם בוולאכיה, שלחו תרומות גדולות. סוחרי המערב והבנקאים, שהיו קשורים למסחר הרומני, שלחו תרומות באמצעות הבנקאים סימון פון סינה, משפחת רוטשילד ואחרים.
סה"כ נאספו 3,123,295 לאי וחולקו לנפגעים 2,587,864 לאי. היו סופרים שתרמו תגמולים לספרם, התיאטרון תרם הכנסות של הצגה, יישובים אחרים תרמו מקופתם, התורמים היו רבים ומגוונים, תרמו סכומים גדולים וגם פעוטים.חלק מהכסף הופנה לבנייה מחדש של הכנסיות, שעלו באש וחלק אחר לפיצוי בעלי קרקע, שהולאמה בהזדמנות זו, כדי שהרחובות החדשים יהיו רחבים יותר ומתוכננים.
כתוצאה מהשריפה התאפשרה בנייה חדשה במרכז העיר, בנייה מאבן עם גגות פח. הסוחרים בנו לעצמם בתי אבן בני שתי קומות, בקומה הראשונה בית העסק ובקומה השנייה חדרי המגורים. התארגן גם שירות קבוע של מכבי אש.
דיאנה וקליסטו (טיציאן)
דיאנה וקליסטו (באיטלקית: Diana e Callisto) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
הסיפור המיתולוגי
סיפורם של דיאנה וקליסטו מתואר בספר השני של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. קליסטו היא אחת הנימפות של האלה דיאנה. יופיטר מלך האלים חושק בה, מתחפש לדיאנה כדי שיוכל להתקרב אליה ואז אונס אותה. היא הרה ומסתירה את ההריון מחברותיה, אך כאשר הן רוחצות במעיין והיא מסרבת להסיר בגדיה, הן מגלות זאת, קורעות את בגדיה מעליה והיא מגורשת.
יונו מלכת האלים מגלה את מעשהו של יופיטר וכנקמה על כך הופכת את קליסטו לדובה. בנה של קליסטו, ארקס הצייד, מנסה להורגה. יופיטר חומל עליהם וברגע האחרון מרומם אותם לרקיע והופך את קליסטו למערכת הכוכבים הדובה הגדולה ואת ארקס למערכת הכוכבים הדובה הקטנה.
היסטוריה
הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559.
הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן.
חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה ואקטיון, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים.
תיאור היצירה
הציור מתאר את הרגע בסיפור בו שאר הנימפות קורעות את בגדיה של קליסטו מעליה. זהו ציור משלים לדיאנה ואקטיון, גם פה מתוארת ענישה של בן אדם חף מפשע בידי האלים. מדובר למעשה על קורבן אונס אשר מנודה בידי חברותיה.
שני הציורים תוכננו מלכתחילה היות מוצגים כזוג. הם דומים זה לזה בין היתר גם במספר הדמויות (8–10 לעומת 2 בשאר הציורים בסדרה poesie) ובגודלם המעט קטן יותר מגודלם של ארבעת הציורים האחרים בסדרה. בשניהם יש פסלים ותבליטים דומים ונוף משלים. לדוגמה, זרם המעיין בציור זה נראה כהמשכו של זרם המעיין בציור "דיאנה ואקטיון". כאן האור מגיע מימין בעוד שב"דיאנה ואקטיון" הוא מגיע משמאל, עובדה המעידה על כך ששני הציורים נועדו להיות מוצגים זה מול זה, משני צידיו של חלון.
קוצ'ינג
קוצ'ינג (במלאית: Kuching, בכתב ג'אווי: کوچيڠ; בסינית: 古晉, פין-יין: Gǔjìn) היא בירת מדינת סראוואק במלזיה. העיר שוכנת בחלקה המזרחי של מלזיה, על גדות נהר סראוואק, בחוף ים סין הדרומי בחלק הצפוני של האי בורנאו.
קוצ'ינג היא העיר היחידה במלזיה שמנוהלת על ידי שתי עיריות שונות - אחת בחלקה הצפוני ואחת בחלקה הדרומי. בצפון קוצ'ינג מתגוררים 165,642 תושבים, בדרום קוצ'ינג מתגוררים 159,490 תושבים ובסך הכל מתגוררים בעיר 325,132 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
קוצ'ינג נוסדה ב-1827 בהוראת סולטאן ברוניי, שאז שלטה באזור סראוואק, כדי לשמש בירה של האזור. מקור השם לא ברור. אחת ההשערות היא שמקורו במילה המלאית קוצ'ינג (Kucing) שמשמעה חתול.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 השלטון של ברוניי בסראוואק החל להתערער. בערך באותו זמן הגיע לאזור ההרפתקן הבריטי ג'יימס ברוק. לאחר מספר שכנועים של אנשי ברוניי הוא הסכים לעזור להם להשליט בסראוואק סדר ב-1841. כאות הוקרה לפעולותיו הסולטאן של ברוניי העניק לו את סראוואק שהפכה להיות ממלכת סראוואק העצמאית, כשקוצ'ינג היא בירתה, וברוק הוכרז כרג'ה של הממלכה ב-1842.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, קוצ'ינג נכבשה על ידי כוחות האימפריה היפנית. קוצ'ינג שוחררה עם כניעת יפן ב-1945, והיא כמעט לא ניזוקה במהלך המלחמה. כעבור שנה ממלכת סראוואק, שבאותה עת כבר הייתה מדינת חסות של בריטניה, הפכה להיות מושבת הכתר של סראוואק, מושבה ישירה של בריטניה, כשקוצ'ינג נותרה בירתה.
ב-1963 סראוואק ועוד מספר מושבות בריטיות אחרות באזור קיבלו עצמאות והתאחדו למלזיה. שטחי מושבת הכתר של סראוואק הפכו למדינת סראוואק וקוצ'ינג נותרה בירת המדינה החדשה. ב-1988 קוצ'ינג קיבלה מעמד רשמי של עיר.
כלכלה
קוצ'ינג היא המרכז הכלכלי של סראוואק בפרט ואחד המרכזים הכלכליים החשובים של מזרח מלזיה בכלל. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה.
אקלים
קוצ'ינג נמצאת באזור בו שורר אקלים טרופי של יערות הגשם, עם קיצים לחים וחמים באופן מתון. ממוצע המשקעים השנתי בעיר הוא למעלה מ-4,100 מילימטרים, מה שהופך את קוצ'ינג למקום המיושב הגשום ביותר במלזיה. החודשים הגשומים ביותר הם חודשי עונת המונסון בין נובמבר ופברואר. הטמפרטורות נשארות זהות למדי לכך אורך השנה והן נעות בין 23 מעלות צלזיוס ל-33 מעלות צלזיוס.
חינוך
בעיר נמצאים מספר קמפוסים של אוניברסיטאות שונות, כמו הקמפוס של אוניברסיטת סווינבורן האוסטרלית.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קוצ'ינג, הנמצא במרחק של 11 קילומטרים דרומית למרכז העיר. הנמל מציע טיסות ליעדים בתוך מלזיה וכן לסינגפור.
גולופ
גולופ (בהונגרית: Golop) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית גולופ נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-703 תושבים בשנת 1990 עד 539 תושבים בשנת 2018 (ירידה של מעל 20%).
סמסונג ביטוח חיים
סמסונג ביטוח חיים (בקוריאנית: 삼성생명보험) הידועה גם בשם "סמסונג לייף" (באנגלית: Samsung Life) היא חברת ביטוח דרום קוריאנית רב לאומית אשר בסיסה בסיאול שבדרום קוריאה. החברה היא חברת בת של קבוצת סמסונג, חברת הביטוח הגדולה ביותר בדרום קוריאה, ומדורגת בדירוג 500 החברות הגלובליות של כתב העת פורצ'ן.
מוצריה העיקריים של החברה כוללים: ביטוח חיים, ביטוח בריאות, וקצבות.
היסטוריה
סמסונג לייף הוקמה בשנת 1957 כחברה פרטית. במאי 2010 היא הונפקה בבורסת קוריאה והפכה לחברה ציבורית. הנפקה זו הייתה ההנפקה הגדולה ביותר בתולדות דרום קוריאה, והפכה את סמסונג לייף לאחת מהחברות הגדולות לפי שווי השוק שלה.
ואלנס (עיר)
ואלנס (בצרפתית: Valence) היא עיר שמשמשת בירת מחוז דרום שבחבל אוברן-רון-אלפ שבדרום צרפת.
אלונאים
אלונאים (שם מדעי: Fagales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. הסדרה יורשת את שמה בעברית מהסוג - אלון ובשפות אחרות נקראת על שם הסוג אשור (Fagus). בסדרה נכללות כיום המשפחות הבאות:
אהרן שבתאי
אהרן שבתאי (נולד ב-11 באפריל 1939 בתל אביב) הוא משורר עברי, מרצה, ומתרגם מיוונית עתיקה. תרגם עשרות מחזות יווניים קלאסיים.
ביוגרפיה
לימד בחוג לתיאטרון של האוניברסיטה העברית וכן ספרות יוונית באוניברסיטת תל אביב. שיריו הראשונים התפרסמו בשנת 1955 בעיתון "על המשמר".
בתחילת שנות התשעים עורר כעס וביקורות שליליות בעת פרסום ספר השירה "זיוה", בו חשף בפירוט יוצא דופן את יחסיו הארוטיים עם זיוה פוסטק, תוך שימוש בתיאורים שלא היו שכיחים בשירה העברית. יש המחשיבים ספר זה כציון דרך בתולדות השירה בישראל. בשנת 2014 ליווה מבחר משירתו הארוטית של שבתאי את סדרת הציורים זימה מאת יונתן הירשפלד בספר בשם זה, ובתערוכה משותפת שנערכה בגלריה צדיק ביפו שאצר רון ברטוש.
אהרון שבתאי כתב גם שירה פוליטית. שיריו עסקו בפגיעה בכפרים הערביים בילעין ובודרוס בעקבות בניית חומת ההפרדה (או גדר ההפרדה) בשטחים, לאחר מות טניה, אשתו השנייה, פרסם את הספר 'טניה' (2008). שיריו מתפרסמים ב"הארץ", בכתב העת "מעין" ובדחק - כתב עת לספרות טובה, ורבים מהם כונסו באסופת שיריו "ארצנו". בספרים מוקדמים שלו נטה דווקא למרכז הפטריוטי ואף לימין (למשל בספר בגין, שעסק במנחם בגין). חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים.