cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בדיקות במתודולוגיה זריזה
בדיקות בשלב sprint
בודק תוכנה: לוקח ובונה מקרי בדיקה עסקיים. מכיוון שסיפורי משתמש הם בעלי אינפורמציה מועטה הוא עובד צמוד עם מנתח עסקי או מומחה דומיין, כדי ליצור מקרי בדיקה טובים. הבודק צריך להגדיל ראש ולכסות כמה שיותר תסריטים. את מקרי הבדיקה הוא כותב במסגרת עבודה של בדיקות.
מקרי בדיקה עסקיים: מקרי בדיקה המוסברים במונחים של תחום העסק הנקראים גם "ספציפיקציות ניתנות להרצה".
מסגרת העבודה של בדיקות מאפשרת להפוך את הבדיקות לאוטומטיות. כדי לעשות זאת הבדיקות נכתבות בסביבת העבודה, ובאמצעות ה FIXTURES מחוברות עם קוד האפליקציה. לבסוף ניתן להריץ את הבדיקות מול האפליקציה (Application Under Test), ולהחזיר תוצאות. קיימות מספר מסגרות בדיקה כגון FIT, Fitness, Concordian ועוד.
Fixtures: נכתבים במסגרת הבדיקות מטרתם היא לקשר בין המקרי בדיקה העסקיים ל AUT. בדרך כלל יש צורך בידע תכנותי כדי ליצור אותם, אך לא תמיד לבודק יש ידע כזה.
המפתח: בפיתוח תוכנה זריז אין דרישות פונקציונליות מפורטות, לכן המפתח נעזר במקרי בדיקות עסקיות. הוא יוצר יחידת בדיקה בדומה ליצירתם בפיתוח מונחה בדיקות. בדיקות אלו הופכות לאוטומטיות על ידי כלים כמו JUnit.
יש צורך במקרי בדיקה עסקיים שיכסו מספיק מקרים אפשריים כך שיהיה למפתחים אינפורמציה, וגם הבדיקה תהיה מספיק טובה. בדרך זו ניתן לעשות אוטומציה למקרי בדיקה עסקיים ובדיקות יחידה אשר ביחד משמשים לבדיקות רגרסיה מתמשכות. הרבה בדיקות מסובכות וקשות ליישום ולכן חלק מהבדיקות לא עוברות אוטומציה וחלקן מבוצעות ידנית בסוף sprint.
שמעון גיטר
שמעון גיטר (9 בדצמבר 1915 – 29 בדצמבר 2009) היה רופא, התמחה בפרמקולוגיה וטוקסיקולוגיה, עסק בהוראה ומחקר, ניהל את המעבדה לפיזיולוגיה נסיונית של מכון רוגוף למחקר רפואי בבית החולים בילינסון, ממייסדי הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה אוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב (1965–1977) דקאן בית הספר לרפואה ע"ש סקלאר באוניברסיטת תל אביב (1968–1973)
קורות חיים
גיטר נולד בתרע"ה (1915) בהאג, הולנד, בן לחנה ונתן גיטר, מהגרים ממזרח אירופה. בילדותו באמסטרדם למד בבית ספר יסודי כללי, בנעוריו למד בגימנסיה הריאלית העירונית על שם ווסיוס, שם הושפע מאד ממורו להיסטוריה ז'אק פרסר, שהכניס את תלמידיו לעולם התרבות, האמנות והמוזיקה. בנוסף למד עברית, תנ"ך, תלמוד, והיסטוריה יהודית בביתו, עם מורה פרטי. לאחר התיכון החל בלימודי רפואה באוניברסיטת אמסטרדם. בזמן לימודיו היה פעיל בתנועת הנוער הציונית דתית "זכרון יעקב", ובשנת 1939 עמד בראש איחוד הנוער הציוני בהולנד. בביקור בארץ-ישראל בשנת 1937 נפגש עם ד"ר חיים יסקי, שיעץ לו לסיים את לימודי הרפואה לפני עלייתו ארצה, ועם מנחם אוסישקין. אוסישקין נענה ב-1938 להזמנתו של גיטר לבוא לביקור באמסטרדם ולהרצות בפני חברי תנועת הנוער הציונית על בעיית החלוקה של ארץ-ישראל. לכנס תנועות הנוער הגיע גם משה שרת אשר לפי הכתוב בזכרונותיו התרשם משיחותיו ומנאומו של הצעיר גיטר.
רעייתו לאה (לבית נויבואר), בוגרת הסמינר למורות "מזרחי" בירושלים, באה לביקור בהולנד בספטמבר 1939, ועקב המלחמה שפרצה לא יכלה לחזור לארץ-ישראל. הם התחתנו באמסטרדם ב-16 במאי 1940, מיד לאחר הכיבוש הגרמני.
לאחר סיום לימודיו בפקולטה לרפואה, בשנת 1940, התחיל בעבודות-מחקר אצל פרופ' ב.ס.פ. ינסן בנושא ויטמין B1.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, בעת שהחל החיסול הסופי של יהדות הולנד, נמלטו שמעון ולאה גיטר, עם האחים הצעירים בנו ויעקב והאם ג'ני, מהולנד דרך בלגיה, צרפת וספרד, והצליחו להגיע לארגנטינה אל אב המשפחה, נתן גיטר, שנתקע שם בראשית 1940 בנסיעת עסקים. הבת הבכורה, עדינה, נולדה במהלך המנוסה בסרגוסה שבספרד. בארגנטינה נולדה הבת השנייה, דניאלה.
בשנים 1943–1949 עבד שמעון גיטר כחוקר ב"מכון למחקר ביולוגי רפואי" בהנהלתו של פרופ' ברנרדו אלברטו הוסיי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1947. שטח עבודתו היה "אנדוקרינולוגיה ניסויית של הלבלב ויותרת המוח".
בארגנטינה המשיך בפעילותו הציונית. היה חבר בהנהלת חברת "אַרְפַּלְסָה" (ארגנטינה-פלשתינה), שלאחר הקמת מדינת ישראל הפכה ל"אַרְגֵל", ואשר השקיעה כספים בישראל ובנתה גם את מלון אכדיה בהרצליה.
גיטר עסק בעבודות מחקר בשטח הפרמקולוגיה והטוקסיקולוגיה במכון למחקר ביולוגי בישראל. בהמשך מונה למנהל מכון של חמ"ד, שעל פי החלטת דוד בן-גוריון הפך לאגף למחקר ותכנון של משרד הביטחון.
לאחר כתיבת עבודת דוקטורט במחלקה הביוכימית של אוניברסיטת אוקספורד, נתמנה גיטר בשנת 1955 למנהל המעבדה לפיזיולוגיה נסיונית של מכון רוגוף למחקר רפואי בבית החולים בילינסון. בשנים 1955–1970 כיהן כסגן מנהל מכון רוגוף.
עבודתו המחקרית זיכתה אותו, במשותף עם אנדרה דה-פריס, מקס לבקוביץ, ושאול כוכבא על מחקר ארס נחשים בישראל, בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1959.
משנת 1957 היה חבר הנהלת האיגוד לקידום המדע בישראל, חבר הנהלה וגזבר כבוד של האגודה הישראלית לקרנות מחקר וחינוך, חבר האקדמיה למדעים של ניו יורק והאיגוד ההמטולוגי הבינלאומי.
נמנה עם המייסדים של חברת אלרון וחבר מועצת המנהלים.
בשנים 1965–1977 כיהן כראש החוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1969 נתמנה לדקאן בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב, וכיהן בתפקיד עד סוף 1973.
בשנת 1977 שימש כיו"ר עמותת מלר"ז.
גיטר היה מייסד ומנהל המכון לבריאות תעסוקתית בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והופקד על הקתדרה לטוקסיקולוגיה ופרמקולוגיה קלינית (1982–1992).
נמנה עם ממקימי ארגון "חיים וסביבה"
ב-1991 נתמנה לקצין במסדר Oranje-Nassau על ידי מלכת הולנד, לציון 50 שנותיו במקצוע הרפואה, הישגיו האקדמיים ותרומתו ליחסים בין הולנד וישראל. בשנים 1985–1991 שימש כחבר הנהלת "בית יוליאנה – בית הורים לעולי הולנד", מיסודו של ארגון עולי הולנד, ואחר-כך יו"ר הנהלת המקום.
בשנת 2001 הוענק לו התואר "יקיר העיר רמת-גן".
משפחתו
רעייתו לאה (בת רצי ויקותיאל יעקב נויבואר) גיטר (2013-1917), בוגרת סמינר למורות "מזרחי" בירושלים.
הבנות: ד"ר עדינה עמיר, ביוכימאית, ופרופ' דניאלה ליבוביץ, פרופסורית למתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה.
אחיו : בנו גיטר.
ג'וליוס קרוג
ג'וליוס אלברט קרוג (באנגלית: Julius Albert Krug; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הארי טרומן בשנים 1946–1949.
ראשית חייו
ג'וליוס קרוג נולד במדיסון, ויסקונסין כבנם של ג'וליוס ג'. קרוג ושל אמה מ. קורפמאכר. ב-1929 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
עבודותיו הבולטות הראשונות היו ברשות עמק טנסי, שם הוא החל לעבוד ב-1938 כמהנדס תחנות כוח, וב-1940 כמנהל מערך תחנות הכוח. ב-1941 קודם קרוג לתפקיד מנהל החשמל של משרד ניהול הייצור. לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה הפך משרד זה למועצת הייצור המלחמתית. ב-1943 קודם קרוג לתפקיד מנהל משרד התשתיות המלחמתיות. באפריל 1944 הוא התגייס לצי ארצות הברית. באוגוסט אותה שנה הוא נבחר מחדש כיושב ראש מועצת הייצור המלחמתית, תפקיד בו הוא שימש עד פירוק המועצה בנובמבר 1945.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
ב-26 בפברואר 1946 מינה הנשיא הארי טרומן את קרוג כמזכיר הפנים של ארצות הברית, וב-18 במרץ הוא החל לכהן בתפקיד. כמזכיר הפנים התנגד קרוג למאמציהן של חברות עץ להשיג זכויות כריתה ביערות הענק של מדינת וושינגטון, והתנגד לבניית סכרים מיותרים. כמי שבתחום אחריותו היו מכרות הפחם בארצות הברית, הוא ניהל משא ומתן כושל בין ג'ון ל. לואיס, נשיא איגוד עובדי המכרות, ובין בעלי המכרות לסיום השביתה הארצית בענף.
ב-1948 חתם קרוג על חוזה על פיו השבט האינדיאני שחי בשמורת האינדיאנים פורט ברתולד בדקוטה הצפונית אולץ למכור 155,000 אקר (627 קמ"ר) של אדמותיו לצורך בניית מאגר המים של סכר גריסון בניו טאון, דקוטה הצפונית. מימי המאגר הציפו רבע משטח השמורה, החריבו את המרכז של השבט, את בית החולים ו-154,000 אקרים של אדמה פורייה. ג'ורג' ג'ילט, מנהיג שבטי האינדיאנים באזור הגיב על כך ב-1948,.
באוגוסט 1949 ישב קרוג בראש וועדה של 19 חברים שהשתתפו בוועידה מדעית של האומות המאוחדות לשימור ולניצול של משאבים, שהתקיימה בלייק סקסס. בין שאר החברים בוועדה היו הרברט הובר, תומאס ווטסון, אדוארד בבקוק ורנדולף גרין פק.
שנותיו האחרונות
קרוג התפטר מתפקידו כמזכיר הפנים ב-1 בדצמבר 1949, ועבר למגזר התעשייתי הפרטי כיועץ לענייני תשתיות בוושינגטון.
ג'וליוס קרוג נפטר ב-26 במרץ 1970 בנוקסוויל, טנסי, בגיל 62. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו את רעייתו מרגרט קתרין דין, בן ובת.
אריה אבילאה
אריה (לייב) (ליאו) אֲבִילֵאָה (ניֶיסבִיזְ'סקי) (נובמבר 1885, רוז'ינוי, פלך גרודנה, רוסיה – 1985, ירושלים) היה פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי, מראשוני הפסנתרנים והמורים לפסנתר בארץ, פרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של ז'נבה, בקונסרבטוריון 'שולמית' בתל אביב הקטנה ובאקדמיה למוזיקה בירושלים, מחלוצי המוזיקה הקלאסית בארץ ישראל.
ביוגרפיה
כבר בילדותו גילה כישרון מוזיקלי ניכר. אביו, שהיה באודסה, הביא משם פסנתר בן כמאתיים שנה, בצורת שולחן מרובע, שהיה היחידי בעיירה. כשהיה בן חמש החל לנגן בפסנתר הישן, התגלה כבעל שמיעה אבסולוטית, למד במהרה לקרוא תווים ואהב לשיר. בגיל שש ערך את הקונצרט הראשון שלו, בעיר הפלך גרודנה, והתפרסם כילד פלא. בעזרתו הכספית של בעל בית חרושת לסיגריות שרשבסקי, שהביע את רצונו לתמוך בילד המחונן, הביאו אביו לעיר וילנה ללמוד בבית הספר למוזיקה. בווילנה זכה לתמיכה בתקופת לימודיו: הוא התקבל לביתה של משפחה מקומית, ששכרה לו מורה והכניסה אותו לבית הספר למוזיקה. המנהל הרוסי של בית הספר, טרסקין, פטר אותו משכר לימוד והשגיח מקרוב על חינוכו המוזיקלי. בקונצרט של בית הספר שנערך ב-14 במרץ 1893, שבו השתתפו תלמידים רבים (רובם יהודים), זכה אבילאה בן השמונה לתשואות רמות.
ואולם, חרף ההתפעלות מכישרונו, תמיכתם הכספית של רבים מתומכיו פסקה לבסוף. כתב העיתון היהודי-רוסי "ווסחוד" בווילנה תהה מעל דפי העיתון על עתידו של הילד. הוא עבר לעיר ורשה, לאחיו אפרים, שהיה מבוגר ממנו בכחמש שנים, ושם למד בקונסרבטוריון ניצוח על תזמורות צבאיות. כשהיה בן שלוש עשרה לקח אותו אחיו, לבקשתו, לנשף חנוכה שערכו הציונים, והוא נעשה לציוני. זמן קצר לאחר מכן שב לווילנה, שם למד נגינה בפסנתר אצל קלרה חונוביץ' (בתו של הצלם חונוביץ'), בוגרת טרייה של הקונסרבטוריון בבירה סנקט פטרבורג. הוא החל להתפרנס ממתן שיעורי פסנתר ולחסוך כסף כדי לנסוע ללמוד בפטרבורג.
בראשית שנת 1902, בטרם מלאו לו 15, התקבל לקונסרבטוריון הממלכתי בפטרבורג, ומיד קיבל מלגה מאת תורם אלמוני. בפטרבורג למד אצל הפסנתרנית מארי בֶּנוּאָה (Marie Benois) (תלמידתו של תאודור לשטיצקי) והמלחינים ליאדוב וגלאזוּנוב, והיה אחד התלמידים הבולטים בקונסרבטוריון בזמנו. בשנת 1908 נמנה עם מייסדי החברה למוזיקה עממית יהודית, ביחד עם יואל אנגל, יוסף אחרון, מיכאיל גנסין, לזר סמינסקי, זוסמן קיסלגוף, אלכסנדר ז'יטומירסקי, אלכסנדר קריין, מיכאל מילנר, שלמה רוזובסקי, אריה פרידמן-לבוב ועוד. בשנת 1909 נסע לווינה לאחיו, שכיהן שם כמנצח על מקהלת בית הכנסת. לאחר מכן היה בבודפשט, שב לווינה, ולבסוף נסע לשווייץ להשלים את הכשרתו המוזיקלית אצל ברנהרד סטאוונהאגן, תלמידו של ליסט, בכיתת הווירטואוזיות שבקונסרבטוריון למוזיקה של ז'נבה. ב-1911 נישא בז'נבה לפֶה (פיי) גֶלֶר, ילידת רוסיה, ובתוך חמש שנים היו בני הזוג להורים לשלוש בנות.
ב-1914 התמנה לראש המחלקה לפסנתר בקונסרבטוריון של ז'נבה, משרה שבה החזיק עד 1922. ערך קונצרטים והופיע כסולן עם תזמורות באירופה, בחברת גדולי המוזיקאים של ראשית המאה. בקיץ 1921 נפגש בשווייץ עם משה הופנקו, מנהל בית הספר למוזיקה 'שולמית' בתל אביב הקטנה (בית הספר למוזיקה הראשון בארץ ישראל), שהזמינו להצטרף לסגל המורים. וכך, בתום 13 שנות פעילות במערב אירופה, עזב את משרתו באקדמיה למוזיקה בז'נבה ועלה ארצה; הוא הפליג מטריאסטה ובינואר 1922 הגיע דרך מצרים ליפו. הוא התיישב בתל אביב והצטרף לבית הספר 'שולמית', שבו היה ממניחי היסוד לפדגוגיה המוזיקלית בנגינת פסנתר. במקביל, פתח בראשית אותה שנה סטודיו לפסנתר בשדרות רוטשילד. בין תלמידיו: המלחינים מרדכי סתר והרברט ברין.
זמן קצר לאחר בואו ארצה ערך רסיטל לפסנתר. בהפסקה ניגש אליו הזמר יהודה הר-מלח (בַּרגזַלץ), ידיד ותיק מפטרבורג, שעלה ארצה בקיץ 1920; איש מהם לא ידע שחברו בארץ, שכן שניהם פעלו בה תחת שמות מעוברתים. הפגישה הולידה שיתוף פעולה בין השניים. אבילאה הצטרף לצוות האופרה שייסד הר-מלח בעזרת הזמר אריה פרידמן-לבוב (בעצמו ידיד של השניים מפטרבורג), בתפקיד מנצח התזמורת. לקראת פסח 1923 (סוף חודש מרץ) הוחל בהצגת האופרה "פַאוּסְט" לגוּנוֹ, בתרגום אהרן אשמן ובליוויו של אבילאה, וזכתה להצלחה רבה (כך גם הוכשרה הקרקע לבואו של מרדכי גולינקין, שעלה ארצה באביב 1923 וייסד את האופרה הארצישראלית). באפריל 1924 הגיע לביקור הכנר הנודע יוסף אחרון (שנמנה עם חברי החברה למוזיקה עממית יהודית בפטרבורג), והופיע בארץ עם אבילאה בסדרת רסיטלים שכללו סדרה ארוכה של קטעים וירטואוזיים לכינור.
אבילאה עשה רבות לקידום המוזיקה הקאמרית בארץ. כבר בשנת 1923 ארגן, לראשונה בתולדות היישוב, סדרה קצרה למנויים באולם גימנסיה 'הרצליה'. הסדרה, שכללה שלושה קונצרטים (שבהם הופיע גם אבילאה עצמו), הציעה תוכניות עשירות ומגוונות – מוזיקה קאמרית, מוזיקה ווקאלית ויצירות לפסנתר. בביקורת שכתב א' זַכְּס על אחד הקונצרטים בגימנסיה הרצליה ב-1923, תיאר את אבילאה כ"בעל טכניקה נגינתית ממדריגה ראשונה, מלא אש וטמפרמנט עד כדי התרוממות נפש אמיתית, רגש עז ורך, לבת נגינה אדירה, המתפרצת בסער תשוקות תוססות וששות ומגיעה עד כדי התעלות טרגית מקסימה וליריות פיוטית מעודנת". בסוף אותה שנה כתב יעקב ויינברג:
אבילאה ביקש להביא ארצה את המלחין, מבקר המוזיקה והפולקלוריסט הוותיק יואל אנגל (מייסד החברה למוזיקה עממית יהודית ברוסיה), שכן האמין שעלייתו "עשויה להעתיק את מרכז הכובד של הפעילות המחקרית והיצירתית בתחום המוסיקה היהודית לארץ-ישראל", והקים ביחד עם הר-מלח ועד מיוחד למטרה זו. מאמציהם נשאו פרי, וב-1924 עלה אנגל לארץ ישראל. על רקע הגידול במספר האמנים והמורים למוזיקה שהגיעו לארץ בשנים 1924–1925, יזם יעקב ויינברג את ייסודה של "אגודת מנגני ארץ-ישראל" (ניסיונות דומים להקים אגודות מוזיקאים שיארגנו קונצרטים ופעולות מוזיקליות, נעשו בתל אביב מוקדם יותר בשנות ה-20). בין חברי הוועד המייסד היו אבילאה, רבקה בורשטיין-ארבר, מרדכי גולינקין, משה הופנקו, מרדכי זנדברג, מרים לוית ושלמה רוזובסקי. האגודה נוסדה ב-18 באפריל 1925, בשיתוף פעולה של מוזיקאים מירושלים, תל אביב וחיפה. האספה בחרה כיושב ראש את רוזובסקי, וכחברי הוועד הפועל הראשון את יעקב ויינברג ומרדכי זנדברג (ירושלים); אבילאה, לוית ומנשה רבינא (רבינוביץ) (תל אביב); וגיטה דוניה-ויצמן, רחל קרוגליאקוב ואריה פרידמן-לבוב (חיפה). תוך זמן קצר הצטרפו לאגודה כמאה וחמישים חברים (רבים מהם עולים חדשים), והיא החלה לארגן הרצאות וקונצרטים חודשיים.
בשנת 1926 יצא אבילאה להופיע בקונצרטים באירופה ובארצות הברית. הוא הופיע כמלווה של אמנים גדולים כמו הכנר יוזף סיגטי (במשך שלוש שנים), הכנר והמלחין יוסף אחרון, הצ'לן מוריס מרשאל, הזמרת אנה מייצ'יק ועוד. בארצות הברית פעל גם כפדגוג.
בשנת 1932 שב לארץ והמשיך לפעול כפסנתרן ופדגוג. באוקטובר 1933 ייסד אמיל האוזר בירושלים את הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי (לימים האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים), ובשנת הלימודים השנייה הצטרף אבילאה לסגל המורים ופעל בו במשך שנים כמורה לפסנתר. הוא השתקע בירושלים בדירה צנועה על גבול שכונת קטמון, שבה התגורר עד סוף ימיו (ובה גם לימד פסנתר). לדברי מבקר המוזיקה משה גורלי, מאז פעילותו בחברה למוזיקה עממית יהודית בפטרבורג, "נשאר נאמן לתנועה המוזיקלית היהודית בנגינה, בהוראה ובהסברה. תלמידיו מקבלים חינוך שבו משולבת התרבות המוזיקלית הכללית ביהודית". בנוסף להיותו פרופסור באקדמיה, כיהן כיו"ר אגודת האמנים והמורים למוזיקה, ויזם את קיומן של סדרות קונצרטים קאמריים, שנערכו בירושלים במשך שנים על ידי החוג למוזיקה קאמרית ואגודת האמנים והמורים למוזיקה.
בשנים שלפני קום המדינה היה אבילאה אחד הפסנתרנים הבולטים בארץ, והופיע במשך שנים רבות באולמות הקונצרטים וברדיו (תחילה ב"קול ירושלים" ולאחר קום המדינה ב"קול ישראל"). לפי משה גורלי, אבילאה היה פרשן של שופן ומומחה למוזיקה רוסית, והופעותיו ברדיו העידו על השכלתו הפסנתרנית והמוזיקלית.
אריה אבילאה נפטר בירושלים בשנת 1985, כשהוא בן קרוב למאה.
מדיניות הרבעים
"מדיניות הרבעים" היא שיטה לייצוג "הולם" של קבוצות בעלות זהות שונה בפמיניזם בישראל. השיטה פותחה על ידי ויקי שירן בשנות התשעים במטרה לאפשר ביטוי לכל קבוצת זהות: נשים אשכנזיות, מזרחיות, פלסטיניות ולסביות.
הרקע לגישה
מדיניות הרבעים (מכונה לעיתים "שיטת הרבעים" או "עקרון הרבעים") גובשה בשנות ה-90 וראשיתה בתביעתן של פמיניסטיות מזרחיות לייצוג הולם אל מול ייצוג-היתר של נשים אשכנזיות בתנועה הפמיניסטית. רעיון זה מיוחס לויקי שירן. בכנס הפמיניסטי שהתקיים בשנת 1992 הוחלט כי התנועה הפמיניסטית תפעל לפי מדיניות השלישים, כלומר תבטיח ייצוג שוויוני לנשים אשכנזיות, מזרחיות ופלסטיניות. ב-1993 התקיים כנס נוסף בו תבעו פעילות לסביות להיות מיוצגות אף הן, ושמה של השיטה שונה ל"מדיניות הרבעים". עקרון הייצוג מתייחס להכללתן של נשים מקבוצות אלו בכל רמות העשייה: מנהיגות, דוברות ומשתתפות. בדומה לדרישה לייצוג לנשים, המטרה היא ליצור חלוקת כוח מאוזנת יותר בין נשים ממגזרים שונים ולאפשר מקום לקולות שונים.
המציאות כיום
על אף הביקורת, מדיניות הרבעים נותרה עקרון מנחה בתרבות הארגונית של מספר ארגונים פמיניסטיים בישראל כגון: כגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה, קואליציית נשים לשלום וקול האשה, וכן באירועים משותפים כגון כנסים פמיניסטיים.
מקרה פסנתר
סקירה כללית
במסגרת פסטיבל הפסנתר בשנת 2002 הועלה לראשונה המופע "מקרה פסנתר" שהורכב משירים של רמי פורטיס, בעיקר מתקופת פורטיסחרוף, בעיבודים מיוחדים לפסנתר בנגינתו של שלומי שבן. המופע זכה להצלחה גדולה והועלה מספר פעמים לאחר מכן. הוא הונצח ויצא על גבי תקליטור DVD .DVD ההופעה היה מבין הראשונים שיצאו בארץ. ההופעה לא שוחררה באופן רשמי בפורמט אודיו, אבל בוטלג אודיו של ההופעה הופץ באינטרנט. הבוטלג הוא מהופעה שנערכה בצוותא ב-5 בדצמבר 2002, וההקלטה היא לא אותה הקלטה המונצחת ב-DVD. לאחר מכן הועלה הבוטלג לדף ה-bandcamp של רמי פורטיס והוא ניתן להאזנה מהאתר.
רשימת השירים
{|
טמפה (מאכל)
טֶמְפֶּה (témpé) הוא מאכל חלבוני אינדונזי העשוי פולי סויה שעברו התססה. הטמפה מבוסס על פולי סויה שלמים ועל כן מכיל כמות רבה של סיבים תזונתיים וחלבון. חלבון הטמפה מכיל את כל חומצות האמינו החיוניות. הטמפה מכיל יותר חלבון מן הטופו (שעשוי סויה גם הוא).
היסטוריה
הטמפה נוצר לראשונה באי ג'אווה שבאינדונזיה במסגרת תעשיית ייצור הטופו המקומית של סינים תושבי אינדונזיה; לאחר ייצורו הראשוני הפך פופולרי ובשלב מסוים החל להיות משווק ומיוצר גם ברחבי העולם.
הטמפה נפוץ בארצות הברית ואירופה מאז שנות השבעים של המאה העשרים ונמכר גם בישראל.
הכנת טמפה
להכנת טמפה שוברים תחילה את פולי הסויה, משרים אותם במים עד שהם מתרככים, ומבשלים אותם. אחרי הבישול מסננים את המים ואז מוסיפים להם נבגים של פטריה ממין ריזופוס. המוצר שוהה במשך כעשרים וארבע שעות באינקובטור ייעודי ליצור הטמפה, שם נשמרת טמפרטורה של כשלושים מעלות צלזיוס, הנדרשת לצמיחת הפטריה. הפטריה גדלה על פני פולי הסויה וקושרת אותם יחד לבלוק אחד.
עבודה עם טמפה
בדומה לטופו (ולסויה בכלל), לטמפה טעם עדין מאוד, כמעט תפל, כך שהוא משמש בפועל כחומר גלם אליו סופחים את הטעמים הרצויים לכל מתכון. הכנת מזון בעזרת טמפה מתחילה לרוב בחיתוך פרוסות או נתחים מגוש טמפה. ניתן להכין את פרוסות הטמפה על ידי טיגון, צלייה, או אפיה, לרוב עם תוספות שונות, כגון רוטב תמרינדי.
יוניון
Union  - מילה באנגלית שפירושה איחוד. {{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ניקולה
ניקולה (ברומנית: Nicola; נולדה ב-5 בנובמבר 1968) היא זמרת רומנייה.
גלגל עם ציר
גלגל עם ציר היא מכונה פשוטה המורכבת מגלגל המחובר לציר קטן יותר כך ששני החלקים הללו מסתובבים יחד ובכך מועבר כוח אחד לשני. ניתן לראות מכונה פשוטה זו כגרסה של המנוף, כאשר כוח ההנעה מופעל באופן משיק להיקף הגלגל וכוח המועבר לסרן, בהתאמה, המאוזנים סביב הציר שהוא נקודת המשען.
ניקולה
ביוגרפיה
ניקולה נולדה בבוקרשט בשם ניקולטה אלכסנדרו (Nicoleta Alexandru), בתחילת דרכה שרה בלהקה.
גלגל עם ציר
היסטוריה
תרבות חלף (6500–5100 לפנה"ס) נחשבת לתרבות הראשונה שהשתמשה במנגנון של גלגל עם ציר, אך אין עדות מוצקה לכך שבני תרבות זו השתמשו בכלי רכב על גלגלים ואפילו לא בגלגלי חרס.
אחד היישומים הראשונים של המכונה היה אובניים, ששימשו תרבויות פרהיסטוריות לייצור סירי חרס. הסוג הקדום ביותר, המכונה "טורנירים" או "גלגלים איטיים", נודע במזרח התיכון באלף החמישי לפני הספירה. אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר התגלתה בטפה פרדיס שבאיראן, ותוארכה ל-5200 לפני הספירה. אלה היו עשויים אבן או חימר וקובעו לקרקע בעזרת יתד במרכזם, אך נדרש מאמץ משמעותי לסובבם.
ניקולה
ביוגרפיה
ב-1992 החלה את קריירת הסולו המוזיקלית שלה והופיעה רבות בטלוויזיה וברדיו. ב-1999 הוציאה את אלבומה הראשון "Cu tălpile goale".
גלגל עם ציר
היסטוריה
גלגלי חרס, המסתובבים בחופשיות ובעלי מנגנון גלגל וסרן, פותחו במסופוטמיה (עיראק) על ידי בני תרבות שומר, 4200 לפני הספירה. הדוגמה העתיקה ביותר ששרדה, שנמצאה באור (עיראק של ימינו), מתוארכת לכ-3100 לפני הספירה.
עדויות לרכבי גלגלים הופיעו בסוף האלף הרביעי לפני הספירה. תיאורי קרונות גלגלים שנמצאו בפיקטוגרפים בארך, והשתייכו לציוויליזציה השומרית של מסופוטמיה, מתוארכים בין השנים 3700–3500 לפני הספירה. במחצית השנייה של האלף הרביעי לפני הספירה, עדויות לרכבי גלגלים הופיעו כמעט בו זמנית בצפון הקווקז (תרבות מייקופ) ובמזרח אירופה (תרבות Cucuteni – Trypillian). תיאורים של רכב גלגלים הופיעו בין השנים 3500 ל-3350 לפני הספירה באתר שהשתייך לתרבות פאנלבקר שבדרום פולין.
ניקולה
ביוגרפיה
ב-2002 שירה "Lângă mine" נבחר לשיר השנה על ידי שתי תחנות רדיו. בנוסף היא גם זכתה בשני פסטיבלי מוזיקה.
ב-2003 ייצגה את רומניה באירוויזיון עם השיר "Don't Break My Heart" והייתה במקום העשירי. היא השתתפה מספר פעמים נוספות בסלקציה נציונלה.
גלגל עם ציר
היסטוריה
הגלגל והציר זוהו כאחת משש מכונות פשוטות על ידי מדענים מתקופת הרנסאנס, שצוינו בטקסטים יווניים על טכנולוגיה.
ניקולה
ביוגרפיה
ב-2003 היא נבחרה לאשת השנה על ידי המגזין "Avantaje".
גלגל עם ציר
יתרון מכני
גלגל עם ציר מתייחס למכלול שנוצר על ידי שני דיסקים, או צילינדרים, בקטרים שונים המותקנים כך שהם מסתובבים יחד סביב אותו ציר. המוט הדק שמסתובב נקרא הציר החלק הרחב יותר קבוע לציר, עליו אנו מפעילים כוח נקרא הגלגל. כוח משיק המופעל בחלק החיצוני של הגלגל הגדול יכול להפעיל כוח גדול יותר על הציר, ולהשיג יתרון מכני. כאשר הוא משמש כגלגל של רכב גלגלים הצילינדר הקטן יותר הוא הציר של הגלגל, אך כאשר משתמשים בו במשענת רוח, כננת ויישומים דומים אחרים, הגליל הקטן יותר עשוי להיות נפרד מהציר המותקן.
ניקולה
ביוגרפיה
ב-2005 יצא אלבומה "De mă vei chema" שכלל בתוכו שני שירים שנהיו ללהיטים ברומניה.
ב-2005 זכתה בפרס זמרת השנה בטקס פרסי MTV רומניה' בנוסף היא הייתה מועמדת לפרס אמן הפופ הטוב ביותר.
גלגל עם ציר
יתרון מכני
בהנחה שבין הגלגל לציר אין חיכוך או גמישות, כניסה ויציאת האנרגיה על הגלגל חייבת להיות שווה לתפוקת הכוח בסרן. כאשר מערכת הגלגלים והציר מסתובבת סביב מסביו, נקודות על ההיקף, או הקצה, של הגלגל נעות מהר יותר מנקודות על ההיקף או הקצה של הציר. לכן, כוח המופעל על קצה הגלגל חייב להיות פחות מהכוח המופעל על קצה הציר, מכיוון שההספק שווה לכמות העבודה המושקעת או המתקבלת ביחידת זמן.
היתרון המכני של מכונה פשוטה כמו הגלגל והציר מחושב כיחס ההתנגדות למאמץ. ככל שהיחס גדול יותר כפל הכוח (מומנט) שנוצר או המרחק שהושג גדול יותר. על ידי שינוי רדיוס הציר או הגלגל, ניתן להשיג לכאורה כל גודל של יתרון מכני. באופן זה, ניתן להגדיל את גודל הגלגל במידה לא פרופורציונלית. במקרה זה משתמשים במערכת או בשילוב גלגלים (לעיתים קרובות שיניים, כלומר הילוכים). כמו שגלגל וסרן הם סוג של מנוף, מערכת גלגלים וסרנים דומים למנוף מורכב.
על רכב המתנייד על-ידי גלגלים, התמסורת מפעילה כוח על הציר שרדיוסו קטן יותר מהגלגל. היתרון המכני הוא אפוא הרבה פחות מ-1. גלגל וסרן מכונית אינם מייצגים אם כן מכונה פשוטה (שמטרתה להגביר את הכוח). החיכוך בין גלגל לכביש הוא למעשה נמוך למדי, כך שגם כוח קטן המופעל על הציר מספיק. היתרון האמיתי טמון במהירות הסיבוב הגדולה בה מסתובב הציר בזכות תיבת ההילוכים.
יתרון מכני בפועל
היתרון המכני של גלגל וסרן ללא חיכוך נקרא היתרון המכני האידיאלי (IMA). זה מחושב בנוסחה הבאה:
לכל הגלגלים בפועל יש חיכוך, שמפזר חלק מהכוח כחום. היתרון המכני בפועל (AMA) של גלגל וסרן מחושב בנוסחה הבאה:
איפה
הקונגרס הישראלי
הקונגרס הישראלי הוא מיזם חברתי משותף של קרן מנומדין ואוניברסיטת בר-אילן, הפועל לצד מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמקורטי שבפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. המיזם הוקם בשנת 2016. נשיאו הראשון של "הקונגרס הישראלי" הוא איש העסקים והפילנתרופ חיים טייב, העומד בראש קרן מנומדין. על פי אתר האינטרנט של "הקונגרס הישראלי", מטרתו היא לספק מענה למתח המתמשך בין זהותה היהודית לזהותה הדמוקרטית של מדינת ישראל, באמצעות תהליך ציבורי רחב היקף של בניית הסכמות.
מבנה הארגון
מייסד ונשיא הקונגרס הוא חיים טייב, יזם, פילנתרופ ואיש עסקים. הרעיון להקמת "הקונגרס הישראלי" נולד במפגש של חיים טייב, פרופ' שחר ליפשיץ ואפרים קריאל, שאליהם הצטרפו מייסדים נוספים.
הארגון מחולק לשלוש קבוצות, הכוללות אנשי אקדמיה ומחקר, אנשי עסקים ופעילים ציבוריים: פורום המייסדים והוועד המנהל, הפורום המייעץ, וצוותים מקצועיים. מנהל "הקונגרס הישראלי" הוא ד"ר עו"ד גלעד וינר.
פעילות ציבורית
פעילות העמותה מבוססת על מתודולוגיה המשלבת שימוש בידע אקדמי וכלים מחקרים. התשתית האקדמית לפעילות הקונגרס מבוססת על פעילותו של מרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי שבפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. פעילות הארגון מתקיימת בין השאר באמצעות פרסום "מדד ההסכמות", הפעלת מועצות הסכמה ארציות ומקומיות, והמיזם הדיגיטלי "מועצת העם", המאפשר לציבור הרחב להשתתף בפעילויות שונות של "הקונגרס הישראלי".
בהיבט המחקרי, מבצע "הקונגרס הישראלי" סקרים ומשאלים על נושאים שונים בחברה הישראלית, ובראשם מדד ההסכמות – כלי מחקרי הממפה את ההסכמות ואי-ההסכמות בחברה הישראלית. במסגרת פעילות השטח, בונה ומנהל "הקונגרס הישראלי" מועצות שדנות בנושאים כמו יהדות במרחב הציבורי ויחסי יהודים–ערבים. בנוסף, מקיים הקונגרס אירועים ותוכניות חינוך וגישור שונות, ומפיק כנס שנתי. "הקונגרס הישראלי" משתף פעולה עם ארגונים בעלי מטרות דומות. במסגרת הפעילות המקוונת הקים "הקונגרס הישראלי" את אתר "מועצת העם", המשמש כזירה דיגיטלית לקיום דיאלוג ציבורי בנושאים שעל סדר היום, וכמקום לשיתוף הציבור בתהליכי בניית הסכמות.
The 20/20 Experience – 2 of 2
The 20/20 Experience – 2 of 2 (בעברית: חוויית ה-20\20 חלק 2) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר האמריקאי ג'סטין טימברלייק, שיצא לאור ב-27 בספטמבר 2013 דרך חברת התקליטים "RCA". אלבום זה הוא המשך של אלבום האולפן השלישי של טימברלייק, "The 20/20 Experience", ושניהם יצאו לאור גם כאלבום האוסף "The 20/20 Experience: The Complete Experience".
שבוע לפני צאתו, פורסם האלבום לשמיעה דרך חנות האייטונס.
סטיאן בארסנס סימונסן
סטיאן בארסנס סימונסן (בנורווגית: Stian Barsnes-Simonsen; נולד ב-20 באפריל 1979) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה נורווגי.
ביוגרפיה
סימונסן נולד ב-20 באפריל 1979 בברגן שבנורווגיה ובגיל 12 עבר לאוסלו.
בשנת 1992 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית הנוער "U", מ-1998 ועד 2000 שיחק באופרת הסבון "Hotel Cæsar" ששודרה בערוץ TV 2.
בשנת 2004 פרסם את ספרו "How to be ungdom" בו הוא מדבר ומדריך בני נוער על נושאים כמו אהבה, עוני ודימוי גוף, מ-2005 ועד 2006 הנחה את שעשועון הטלוויזיה לילדים "Amigo".
בשנת 2008 יצא ספרו השני "En faktahest om forelskelse" בו הוא נותן לבני נוער עצות והכוונה בנושא זוגיות.
בשנים 2002–2004 ובין 2008 ל-2009 הנחה את תחרות המוזיקה לילדים "Melodi Grand Prix Junior".
בשנת 2002 ו-2007 הנחה את "MGP Nordic" הגרסה הכלל סקנדינבית של התחרות בה מתמודדים ילדים מרחבי מדינות סקנדינביה, ב-2004 הנחה את אירוויזיון הילדים השני מאולם הוקנס.
ב-2006 ו-2007 הנחה את ה-"Melodi Grand Prix" התחרות הבוחרת את המוזיקאי שייצג את נורווגיה באירוויזיון, ב-2008 ו-2009 שימש כמגיש הניקוד של נורווגיה באירוויזיון.
ז'קלין ואן מרסן
ז'קלין איבון מטה (ז'ק) ואן מרסן (בהולנדית: Jacqueline van Maarsen; נולדה ב-30 בינואר 1929) היא הולנדית וכורכת לשעבר. היא ידועה בזכות ידידותה עם כותבת היומן אנה פרנק.
נעורים
בתקופה זו חשה ואן מרסן את איומי המעצר עקב יהדותו של אביה, שכן הנאצים היו עוצרים יהודים בכל רחבי הולנד. אמה הנוצרית של ואן מרסן הסירה את סימן הזיהוי "ג'יי" מתעודות הזהות של המשפחה (לוואן מרסן היה אבא יהודי) וכך יכלה ואן מרסן להינצל מהיתפסות באקציה וגירוש בטרנספורט, ואף הצליחה לחזור ללמוד במערכת החינוך הכללית.
לאחר מלחמת העולם השנייה
אחרי המלחמה, כשהתגלה שאנה פרנק נספתה, יצר אוטו פרנק, אביה של אנה, קשר עם ואן מרסן. ואן מרסן הייתה מהראשונים שלהם הראה פרנק את יומנה של אנה פרנק. בשנת 1947 פורסם יומנה של נערה צעירה.
ואן מרסן למדה כריכת ספרים וזכתה להכרה מקצועית. ב-1954 נישאה לחבר ילדותה, רוד סנדרס, ולהם שלושה ילדים. היא כתבה חמישה ספרים על ידידותה עם אנה פרנק ובשנת 2008 הופיעה בסרט תיעודי על חברי הכיתה של אנה פרנק.
ואן מרסן חיה באמסטרדם ולה שבעה נכדים.
מאז 1987 נשאה הרצאות על אנה פרנק בבתי ספר בגרמניה ובארצות הברית.
כיום כותבת ואן מרסן סיפורים קצרים, בהשראת מסעותיה.
ציפי הורוביץ-קראוס
ציפי הורוביץ-קראוס (נולדה ב-12 ביולי 1978) היא פרופ' חבר בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה ובפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון וראש הקבוצה לדימות מוחי בילדים בטכניון (2015-היום). במשך 3 שנים (2012–2015) שימשה כמנהלת המדעית הקלינית ו -9 שנים כמנהלת המדעית (2012–2021) של המרכז לאוריינות וקריאה בבית החולים לילדים בסינסינטי בארצות הברית. החל משנת 2021, היא פרופ' חבר (פאר) וחוקרת גם במרכז המחקר קנדי קריגר המסונף לבית הספר לרפואה בבית החולים ג'ונס הופקינס בבלטימור, ארצות הברית.
ביוגרפיה
הורוביץ-קראוס נולדה וגדלה בנתניה. בצבא שירתה בחיל האוויר. היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה (2002) ותואר שני בנוירוביולגיה (2004) מטעם אוניברסיטת תל אביב. היא בעלת תואר שני נוסף בתוכנית הקלינית לאבחון לקויות למידה (2007, בהצטיינות) מטעם אוניברסיטת חיפה. את הדוקטורט שלה (2009) עשתה במרכז אדמונד ספרא לחקר המוח באוניברסיטת חיפה תחת הנחייתה של פרופ' צביה ברזניץ והתמקדה בחיפוש אחר סמנים אלקטרופיזיולוגיים לניטור טעויות במהלך קריאה בקרב קוראים עם דיסלקסיה. לאחר לימודי הדוקטורט, המשיכה בלימודי פוסט-דוקטורט (2011) בחיפוש אחר סמנים אלקטרו-פיזיולוגיים להשפעת תוכנית התערבות בילדים עם לקויות למידה באוניברסיטת חיפה.
לאחר סיום פוסט-דוקטורט בארצות הברית, מונתה הורוביץ-קראוס כחברת סגל בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סינסינטי ומחלקה לרפואת ילדים בבית החולים לילדים בסינסינטי, ארצות הברית ולאחר מכן, חזרה לארץ והקימה את המעבדה לדימות מוחי בילדים בטכניון כזוכת מלגת אלון לחוקרים צעירים.
הורוביץ-קראוס משמשת כיועצת במספר ועדות ומועצות מדעיות, בין היתר היא יועצת במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל. בנוסף, היא עורכת אקדמית בכתבי-העת PLOS One, Frontiers in Human Neuroscience והשלוחה האמריקאית והישראלית של Frontiers for Young Minds- Israel. היא חברת מערכת בעיתון המוביל לחקר הדיסלקסיה Annals of Dyslexia וחברה בוועד המנהל של החברה להתפתחות המוח Society for Developmental Cognitive Neuroscience (Flux).
הורוביץ-קראוס נשואה לד"ר דרור קראוס ולהם שלושה ילדים- הילה, יאיר ונגה.
מחקר
מחקרה של הורוביץ-קראוס מתמקד באפיון רשתות מוחיות המשויכות ליכולות ניהוליות, העומדות בבסיס תהליכי התפתחות שפה ורכישת קריאה בקרב מגוון אוכלוסיות ילדים בעלות קשיי שפה וקריאה על רקע נוירוביולוגי, בין היתר דיסלקסיה, הפרעות קשב וריכוז, אפילפסיה והפרעות פסיכיאטריות, בנוסף לאוכלוסיות ילדים עם השפעות סביבתיות מזיקות כמו ילדים עם חשיפת יתר למסכים או ילדים עם חסך בחשיפה לאוריינות. מחקריה תורמים להבנת החשיבות של רכיב היכולות הניהוליות ב"מודל הפשוט בקריאה" (Simple View of Reading). מודל זה טוען כי יכולות עיבוד שפה ויכולת קריאת מילים תורמים יחד להבנת הנקרא והמחקרים מקבוצת המחקר של הורוביץ-קראוס מדגישים את החשיבות של יכולות ניהוליות בקריאת מילים ושטף הקריאה, במודל זה. קבוצת המחקר שלה מתמקדת בבדיקת תפקידן של יכולות ניהוליות בתהליכי שפה באמצעות מגוון רחב של כלי דימות מוחי.
פרסומים
הורוביץ-קראוס פרסמה מעל 80 מאמרים בכתבי-עת בינלאומיים מובילים ומספר פרקים בספרים.
הוסטלר
הוסטלר (באנגלית: Hustler car) היא מכונית סופרמיני ממשפחת "Kit car" מתוצרת קונצרן הרכב הבריטי "British Leyland", אדר מבוסס על דגמי מיני (מותג מכוניות) (סדרה "Mark II Mini"), שתוכננה ועוצבה בשנת 1978 בבריטניה.
יוצרו כ-500 יחידות, במספר תצורות בין השנים 1978–1981.
פורוורד-סנטר
פורוורד-סנטר (באנגלית: Forward–center) או ביגמן (bigman) היא עמדת כדורסל עבור שחקנים שמשחקים גם בעמדת הפורוורד וגם בעמדת הסנטר. בדרך כלל, המשמעות היא פאוור פורוורד וסנטר, מכיוון שאלו בדרך כלל שתי העמדות לשחקנים הגדולים ביותר בכל קבוצת כדורסל, ולכן לעיתים קרובות יותר חופפות זו לזו.
פורוורד-סנטר נכנס לז'רגון הכדורסל ככל שהמשחק התפתח והתמקצע יותר בשנות ה-60.
בדרך כלל, פורוורד-סנטר הוא פורוורד מוכשר שהגיע גם לשחק כסנטר בקבוצות שזקוקות לעזרה בעמדה זו. השחקן יכול להיות גם סנטר נמוך יחסית, למשל מתחת לגובה של 2.13 מטר ברמת ה-NBA, שהכישורים שלו מתאימים לעמדת פאוור פורוורד, במיוחד אם לקבוצה הזו יש סנטר טוב יותר. שחקן אחד כזה הוא מרקוס קמבי מניו יורק ניקס. גובהו הוא 211 ס"מ והוא בדרך כלל משחק כסנטר, אבל כששיחק בניקס מוקדם יותר בקריירה שלו, הוא שיחק בעיקר פאוור פורוורד כי לקבוצה שלו היה אחד הסנטרים הטהורים הטובים בליגה, פטריק יואינג, שגובהו היה 2.13 מטרים. יואינג עצמו שימש כפורוורד-סנטר בתחילת הקריירה שלו כדי להשלים את סנטר הניקס אז, ביל קרטרייט, שגובהו היה 2.16 מטר. חברו אגדת הניקס ויליס ריד הועבר לעמדת הפורוורד-סנטר כאשר הקבוצה רכשה את הסנטר וולט בלאמי ב-1965; ריד חזר לעמדה מס' 5 ב-1968 לאחר שהניקס העבירו את בלאמי לדטרויט פיסטונס בטרייד עבור דייב דבושר. רלף סמפסון, שגובהו היה 224 ס"מ, היה פורוורד-סנטר בולט נוסף ששיחק כסנטר בשנת הרוקי שלו ב-1983. בשנת 1984, הוא עבר לעמדת הפאוור פורוורד כאשר באותה שנה נבחר בבחירה הראשונה בדראפט האקים אולאג'ואן, אף על פי שגובהו היה "רק" 2.13 מטרים. רוב הפורוורד-סנטרים נעים בין גובה של 2.06 מטרים ל-2.13.
פורוורד-סנטרים בולטים נוספים כוללים את קווין גארנט, טים דאנקן, פאו גאסול, כריס בוש, למרקוס אולדרידג', אנתוני דייוויס, אל הורפורד, באם אדבאיו ויאניס אדטוקומבו.
באירופה שיחקו בעמדה זו ניקולה וויצ'יץ', ויקטור אלכסנדר, יואניס בורוסיס ופאוליוס ינקונאס.
בנג'מין בוזגלו
בנג'מין (בנימין) בוזגלו (נולד ב-1987) הוא פייטן וזמר ישראלי-צרפתי המבצע מוזיקה ערבית, אנדלוסית וצפון אפריקאית, ומשמש כסולן ראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית.
ביוגרפיה
נולד בצרפת לז'וסלין ולדוד, נגן עוד, במקור מקזבלנקה שבמרוקו.
בביתו גדל על מוזיקה יהודית, מרוקאית ופלמנקו, והושפע מחיים לוק, מסלים הללי ומסמי אלמגריבי.
קריירה מוזיקלית
בגיל תשע החל ללמוד חזנות אצל אברהם אלברט בוהדנה, למשך שבע שנים. בגיל זה כבר החל להופיע בפריז בעיקר במסגרת אירועים של הקהילה היהודית, ובגיל 12 פגש אותו מוטי מלכא, שחיפש אמנים צעירים בצרפת. בגיל 13 עלה ארצה לתקופת לימודים בישיבה התיכונית בכפר מימון, ובגיל 15 עלה בגפו ארצה סופית. בתקופה זו החל לשיר עם התזמורת האנדלוסית הישראלית.
בוזגלו שר בעברית, בערבית ובצרפתית, ומלבד מוזיקה צפון אפריקאית (מלח'ון ואלא אנדלוסיה), הוא שר מוזיקה בסגנון אלג'יראי, לבנוני, תוניסאי, שגורי'א וחליסי (סגנון האמירויות), תוך שמירה על המקור מחד, והוספת חידושים עדכניים מאידך.
נכון ל-2015, בוזגלו משמש כסולן (במשך 12 עונות) של תזמורת מזרח ומערב והתזמורת האנדלוסית הישראלית, והוא מרבה להופיע עמן.
בוזגלו פועל לקירוב לבבות באמצעות המוזיקה, ומופיע עם מוזיקאים מוסלמים מרחבי העולם בפסטיבלים רבים במדינות שונות, בהן מדריד, ארצות הברית, צרפת, דובאי (בחג הרמדאן) ובפרט במרוקו.
נכון ל-2016, בוזגלו מתגורר באשדוד, ומחלק את זמנו בינה לבין צרפת, אליה הוא נוסע לעיתים קרובות לשם הופעות.
במהלך השנים הוציא בוזגלו מספר אלבומים, שבחלקם שירים על רבי חיים פינטו. בשנת 2016 הקליט קאבר לשיר ENTY של די ג'יי ואן וסעד למג'רד, לכבוד הילולת הרב, ומדי שנה הוא מופיע בהילולתו שבמוגדור. הוא גם מנגן על פסנתר ועל כלי הקשה, ושימש כחזן בבתי כנסת באשדוד ובמיאמי.
במרץ 2021 שיתף בוזגלו פעולה עם הזמר אייל גולן ושר איתו דואט מתוך הפרויקט של היוצר אופיר כהן. הדואט נקרא בשם "בינתי", ומספר על ילדה שנפטרה בעקבות מחלה ואביה תרם לה חלק מהכבד שלו. בוזגלו שר במרוקאית וגולן שר בעברית.
באותה השנה השתתף בעונה השמינית של תוכנית המציאות הכוכב הבא.
דוד אלכסנדר
דוד אלכסנדר (נולד ב-1945) הוא פרופסור חבר נלווה מטעם המועצה להשכלה גבוהה בתחום הניהול. נשיא המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה בשנים 2002–2018.
ביוגרפיה
נולד בטירת צבי בשנת 1945. בשנים 52–1959 למד בבית הספר התיכון Carmel College באנגליה.
בעל תואר ראשון באמנות התיאטרון ובספרות אנגלית, תואר שני (בהצטיינות) ודוקטורט מהפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1970–2002 היה חבר סגל ההוראה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. נוסף על כך, לימד בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה במשך שש-עשרה שנים עד שנת 2012.
במקביל להוראה האקדמית, מילא דוד אלכסנדר משך השנים תפקידי ניהול בכירים בתחום התרבות והאמנות וכן כיהן כחבר בהנהלות ציבוריות של גופי תרבות ותקשורת. בין תפקידיו הניהוליים בעבר: סגן ומנהל קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, מנכ"ל התיאטרון הלאומי הבימה, ראש מינהל התרבות במשרד החינוך והתרבות ומנכ"ל בית התפוצות. שימש חבר במועצה הישראלית לקולנוע (עם היווסדה ולתקופת כהונתה הראשונה), במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בדירקטוריון "פרס ספיר" של מפעל הפיס, במועצת המוזיאונים ובמועצת הנאמנות של התיאטרון הקאמרי של תל אביב.
בית חולים רות רפפורט לילדים
בית חולים רות רפפורט לילדים (לשעבר בית החולים מאייר לילדים) הוא בית חולים לרפואת ילדים הממוקם בשכונת בת גלים בחיפה, כחלק ממתחם המרכז הרפואי רמב"ם.
דוד אלכסנדר
ביוגרפיה
בשנת 1993 מונה אלכסנדר לעמוד בראש ועדה ציבורית שהוקמה על ידי שרת האמנויות שולמית אלוני לבדיקת מעמד בתי-הספר למשחק בישראל.
בשנים 1984–1989 כיהן כיו"ר הנהלת פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר, ובשנים 1982–1988 כיו"ר הוועד המנהל של המרכז הישראלי של מכון התיאטרון הבינלאומי (ITI).
בשנת 2010 שב לכהן במועצה הישראלית לקולנוע ומאז 2011 ועד מאי 2018 עמד בראשה.
בית חולים רות רפפורט לילדים
בבית החולים 125 מיטות ב-6 מחלקות אשפוז וחדר מיון. כמו כן ישנן 20 מרפאות חוץ לרפואת ילדים. סגל בית החולים מונה 300 עובדים, מתוכם 60 רופאים מומחים ו-150 אחיות.
בית החולים פועל בשיתוף עם הפקולטה לרפואה של הטכניון.
זאב שטיל
זאב שטיל, היה אתלט פולני-ישראלי. אלוף המכביה השנייה (1935), אלוף ישראל ושיאן ישראל במשך שנים רבות (כ-17 שנים), בזריקת דיסקוס.
BTR-80
ה-BTR-80 (מרוסית: БТР-80 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש אמפיבי בעל 8 גלגלים תוצרת רוסיה, המשמש להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב. ה-BTR-80 שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות, הוא פותח כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים ה-BTR-60 וה-BTR-70, והתבסס על שדרוגים ולקחים של קודמיו.
זאב שטיל
ביוגרפיה
שטיל נולד וגדל בפולין.
BTR-80
תיאור
נגמ"ש ה-BTR-80 פותח על ידי צוות מהנדסים של מפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים של צבא ברית המועצות. הנגמ"ש פותח כדי להחליף את קודמיו ה-BTR-60 וה-BTR-70. ייצור הכלי החל בשנת 1986 והתבסס על פיתוח שכלל הפקת לקחים מביצועי קודמיו ובעיקר ה-BTR-70, כך שינויים רבים הוכנסו לנגמ"ש החדש והוא נכנס לשירות בצבא ברית המועצות בתקופת המעורבות הסובייטית באפגניסטן. במהלך השנים הראשונות של שנות ה-80, פיתוח ה-BTR-80 התבצע במקביל לביצועי קודמיו במהלך טבילת האש בלחימה באפגניסטן, כך שהפיתוח התבסס על לקחים שנלמדו תוך כדי הפיתוח.
דגמים עיקריים
ברית המועצות ורוסיה
הונגריה
זאב שטיל
ביוגרפיה
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה שטיל במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40 מטר, אחרי הרי שניידר (48.30 מטר) ודוד אילדמן (41.36 מטר), שניהם מארצות הברית.
BTR-80
דגמים עיקריים
אוקראינה
זאב שטיל
ביוגרפיה
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שטיל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.11 מטר, לפני בלא וייס מצ'כוסלובקיה (36.91 מטר) וטוביה מיורצ'יק מפולין (35.49 מטר)
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה שטיל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.65 מטר, לפני אריה אטרמן ממכבי תל אביב (32.21 מטר) ולב גוריון מבר כוכבא ירושלים (32.17 מטר) ומדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.36 מטר, אחרי אריה אטרמן (11.77 מטר) ולפני דב רבינוביץ' ממכבי תל אביב (10.56 מטר).
באליפות האתלטיקה של ארץ ישראל שנערכה ברחובות ב-3 באפריל 1937 קבע שטיל שיא ישראלי חדש של 40.56 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-15 שנים ונשבר בשנת 1952 על ידי אורי גלין.
ב"אולימפיאדת המזרח הקרוב" בהשתתפות, טורקיה, יוון, מצרים, נבחרת הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל שנערכה בקהיר, במאי 1940 זכה שטיל במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.10 מטר.
דוד אלכסנדר
ביוגרפיה
בשנת 2018, הוא חבר במועצת תאגיד השידור הישראלי.
בית חולים רות רפפורט לילדים
היסטוריה
לאחר מלחמת לבנון השנייה התעורר צורך בבניית בית חולים ממוגן במתחם רמב"ם, והוחל בבנייתו של בית חולים חירום תת-קרקעי בעל 3 קומות, אשר בשגרה משמש כחניון. מעל הקומות התת-קרקעיות נבנה בניין חדש בן 9 קומות, בתכנונו של האדריכל ארד שרון, והפך לבניין הראשי של בית החולים לילדים, תוך ששמו שונה ל-"רות רפפורט", להנצחת אשתו של הנדבן ברוס רפפורט אשר תרם 80 מיליון שקלים לבנייתו (בנוסף, 30 מיליון שקלים הקציבה מדינת ישראל, ו-70 מיליון הגיעו מתורמים אחרים). כל קומה בבניין החדש עוצבה על פי נושא מסוים, למשל קומת הים, הפרדס, הכרם ועוד. על אף הגדלת שטח בית החולים, מספר מיטות האשפוז לא גדל. שטח חדר המיון לילדים גדל פי שלושה יחסית לגודלו בבניין הישן.
בית החולים המחודש נחנך ביוני 2014, ובמהלך אותה שנה הועברו המחלקות מהבניין הישן. על פי התכנון, לבניין מאייר יועברו המחלקות אשר ממוקמות בביתנים. במקום הביתנים אשר יהרסו יוקם גן גדול לרווחת החולים והמבקרים.
דוד אלכסנדר
ביוגרפיה
דוד אלכסנדר נשוי ואב לשלוש.
1910 ברוסיה
1910 ברוסיה הייתה השנה ה-297 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.
אצטדיון דינמו (מינסק)
עד לסגירתו בשנת 2012 שימש בעיקר למשחקי הכדורגל של נבחרת בלארוס בכדורגל ושל קבוצת דינמו מינסק. האצטדיון הכיל כ-41,040 מקומות ונחנך ב-12 ביוני 1934 ונהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, אך נבנה מחדש בשנת 1954. האצטדיון אירח שבעה משחקים בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מוסקבה 1980 וכן את משחקי קבוצת הכדורגל באטה בוריסוב בליגת האלופות בעונת 2008-09.
על שטח האצטדיון שכן בעבר בית קברות יהודי היסטורי, עד שבשנות ה-60 נאסר על קבורה בבית הקברות היהודי על ידי הממשל הקומוניסטי. לימים הוקם על חורבותיו אצטדיון דינמו.
בתחילת שנת 2012 החל שיפוץ האצטדיון במטרה להוסיף חיפוי מעל היציעים ובניית חניון תת-קרקעי. תחילה עבדה על הפרויקט חברה הונגרית אך לבסוף הובאה חברה גרמנית, אך התקציב שהוקצה לא הספיק ליישום הפרויקט וגם החברה הגרמנית פרשה.
ביוני 2018 נחנך מחדש, לאחר שהושלמו השיפוצים. הוא האצטדיון הגדול בבלארוס.
Poster Girl
רקע והכרזה
ב-6 ביולי 2020, הכריזה לארסון על צאת הסינגל הראשי "Love Me Land", ברשתות המדיה החברתית שלה. היא הוציאה את השיר עם קליפ ב-10 ביולי. באותו יום, בראיון לרדיו Sveriges, היא הודיעה כי האלבום הושלם במלאו. היא אמרה: "אני מוכנה בצורה אחרת לגמרי. יש לי את השיר הבא שמוכן, עטיפת האלבום, הקליפ, האלבום גמור. אני פשוט מרגישה מוכנה בצורה אחרת". בראיון עם מגזין Borderless Melodies חשפה לארסון את שמו של האלבום Poster Girl וכי הסינגל "Wow", ייכלל גם הוא באלבום, לאחר שהכריזה עליו רשמית כסינגל ב-26 באוגוסט 2020. הסינגל השלישי של האלבום, "Talk About Love" בהשתתפות יאנג ת'אג, יצא ב-8 בינואר 2021. באותו היום הכריזה לארסון כי האלבום צפוי לצאת לאור ב-5 במרץ 2021, במקביל לחשיפת עטיפתו.
הוצאה וקידום
לארסון חשפה את עטיפת האלבום בינואר 2021, במקביל חשפה את רשימת הרצועות ברשתות החברתיות ב-10 בפברואר 2021. היא הביעה רצון להוציא בעתיד מהדורה מפוארת של האלבום, כולל שיר חדש עם הזמרת אריאנה גרנדה.
על מנת לקדם את האלבום לארסון תופיע במופע וירטואלי ב-8 במרץ 2021 לרגל יום האישה הבין-לאומי, בשותפות עם איקאה ומוגש על ידי לייב ניישן אנטרטיינמנט.
ג'וזף הורוביץ
ג'וזף הורוביץ (באנגלית: Joseph Horovitz; 26 במאי 1926 – 9 בפברואר 2022) היה מלחין ומנצח אנגלי יהודי.
ביוגרפיה
ג'וזף הורוביץ נולד בווינה למשפחה יהודית. בשנת 1938 המשפחה נמלטה לבריטניה. אביו היה מוציא לאור שייסד את Phaidon Press.
ג'וזף הורוביץ למד שפות באוניברסיטת אוקספורד. לאחר סיום הלימודים הוא למד הלחנה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון והמשיך אצל נדיה בולאנז'ה בפריז.
בשנת 1961 הוא מונה לפרופסור בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו היה מרטין אלרבי. החל משנת 1970 הוא היה חבר מועצה של האקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים וכותבים.
במהלך הקריירה הורוביץ כתב 16 בלטים ו-2 אופרות. בנוסף הוא כתב קונצרטים, חלקם היו בסגנון ג'אז.
על יצירותיו, הוענקו להורוביץ מספר פרסים כולל מדליית חבר העמים הבריטי ומדליית זהב מעיריית וינה.
הוא נפטר ב-9 בפברואר 2022.
יום וירג'יניה המערבית
יום וירג'יניה המערבית (באנגלית: West Virginia Day) הוא יום חג לאומי המצוין במדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית מדי שנה, ב-20 ביוני על מנת לציין את היווסדה של המדינה בעקבות פרישת מספר מחוזות של מדינת וירג'יניה מהמדינה, והחלטתם להצטרף למדינות הצפון במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
רקע
לקראת תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית החליט בית המחוקקים של וירג'יניה, ב-17 באפריל 1861, להיפרד מארצות הברית. בעקבות הצבעה זו התכנסה ועידה בוילינג ב-13 במאי אותה שנה. בוועידה נכחו 425 נציגים מ-25 מחוזות, כשיותר משליש מהם מצפון מערב המדינה, שהתנגדו להחלטה להיפרד מארצות הברית. בוועידה הדעות היו חלוקות בדבר הפיצול ממדינת וירג'יניה - היו שגרסו כי עליהם להתפצל מיד ממדינת וירג'יניה, והיו שגרסו כי עליהם לחכות עד שהחלטת היפרדות וירג'יניה מארצות הברית תאושרר, אחרת הדבר ייחשב כמרד כנגד ארצות הברית. בסופו של דבר הוחלט שאם ההחלטת ההיפרדות מארצות הברית תאושרר, תכונס ועידה נוספת ביוני.
ב-23 במאי אושררה במשאל עם ההיפרדות מארצות הברית ברוב גדול. לעומת שאר מדינת וירג'יניה, רוב גדול מהתושבים במערב המדינה התנגדו למהלך. ועידת וילינג כונסה פעם נוספת ב-11 ביוני, ונפתחה בהכרזה שמאחר והאסיפה בה נקבעה ההיפרדות כונסה ללא הסכמת העם, כל פעולותיה אינן כדין. ב-20 באוגוסט התכנסה ועידת וילינג מחדש וקראה לעריכת משאל עם בעניין ההתפצלות והקמת וירג'יניה המערבית. ב-24 באוקטובר התקיים המשאל, ובו הצביעו כ-18 אלף איש בעד הפיצול ורק 780 נגד. מהימנות המשאל מוטלת בספק בשל מספר סיבות: צבא האיחוד כבש את האזור (כחלק ממלחמת האזרחים האמריקנית) וחייליו היו מוצבים בו ומנעו מאוהדי הקונפדרציה מלהצביע (כך קרה שרק רבע מהמצביעים המורשים במחוז אוהיו הצביעו בפועל), חיילים הצביעו פעמים רבות על אף שלא היו תושבי המדינה (כך נטען שבמחוז המפשייר רק 39 מתוך 195 מצביעים היו מצביעים מורשים), ואף בחלקים נרחבים לא התקיימו הצבעות כלל.
ב-13 במאי אישרה הממשלה החדשה סופית את הפיצול, והמדינה החדשה ביקשה מקונגרס ארצות הברית להצטרף לארצות הברית, וב-31 בדצמבר 1862 אישר נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, את הצטרפות המדינה החדשה בחקיקה, בתנאי שהיא תוציא בהדרגתיות את העבדות מחוקתה. המדינה הצטרפה רשמית ב-20 ביוני 1863.
היסטוריה
יום הצטרפותה של המדינה נחוג החל משנות ה-70 של המאה ה-19, אולם רק בשנת 1927 הפך היום לחג לאומי רשמי בהחלטה של בית המחוקקים המדינתי.
ג'רים ריצ'רדס
ביוגרפיה
ריצ'רדס נולד בפוינט פורטין שבטרינידד וטובגו, בנם של קורניליוס ריצ'רדס ואיבט וילסון.
ב-2011 זכה ריצ'רדס במדליית ארד עם נבחרת טרינידד וטובגו בריצת שליחים 4X400 מטר באליפות פאן-אמריקה עד גיל 19. באליפות העולם עד גיל 17 התחרה בריצת 200 מטר אך לא העפיל לגמר עם תוצאה של 21.47 שניות. ב-2012 זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 מטר באליפות העולם עד גיל 19. בריצת 200 מטר באותה אליפות קבע תוצאה של 21.14 שניות ולא העפיל לגמר. הוא נכלל בנבחרת השליחים הבוגרת של טרינידד לאליפות העולם באתלטיקה באולם 2012 וזכה עמה במדליית ארד ב-4X400 מטר.
ב-2014 החל ללמוד בקולג' הקהילתי סאות' פליינס שבטקסס. הוא זכה באליפות התאחדות המכללות הקהילתיות (NJCAA) בריצת 400 מטר באצטדיון ובאולם. לאחר שנה עבר ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת אלבמה. ב-2017 סיים שלישי בריצת 200 מטר באליפות ה-NCAA. בעקבות הישגיו באלבמה הוא נבחר לאול-אמריקן בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4X400 מטר. במאי 2017 קבע שיא אישי של 19.97 שניות בריצת 200 מטר.
There's Something About Marrying
"There's Something About Marrying" (בתרגום חופשי: "יש משהו בחיי הנישואין") הוא הפרק העשירי בעונה השש עשרה של משפחת סימפסון. בפרק, ספרינגפילד מאשרת בחוק נישואים של בני-זוג מאותו המין כדי להגדיל את התיירות. אחרי שהפך לכומר, הומר מתחיל לחתן אנשים כדי להרוויח כסף. בינתיים, אחותה של מארג', פטי יוצאת מהארון כלסבית וחושפת שהיא הולכת להתחתן עם אישה בשם ורוניקה. בתחילה, מארג' שוללת זאת, מה שהופך את פטי למתוסכלת. כשמארג' מגלה בטעות שוורוניקה היא גבר שלבוש כאישה, היא מחליטה לשתוק על כך בידיעה שפטי תתחתן עם גבר. למרות זאת, בטקס, מארג' נרגשת מאוד מנדרי הנישואים של פטי ומחליטה לחשוף את סודה של ורוניקה. כתוצאה טקס החתונה בוטל. לאחר התרחשויות אלה, מארג' אומרת לפטי שכעת היא מקבלת את המיניות שלה.
זו הייתה הפעם השלישית שפרק של משפחת סימפסון התמקד בהומוסקסואליות. הפרק – שכתב ג'יי סטיוארט ברנס וביימה ננסי קרוזה – נוצר בהשראת החתונות מאותו המין שהתרחשו בסן פרנסיסקו ב-2004. לדברי המפיק בפועל אל ג'ין, הצוות רצה שהפרק יחקור את עמדות הדמויות השונות על נישואין מאותו המין. בערך בזמן תאריך השידור המקורי של הפרק, 20 בפברואר 2005, שאלת הנישואין מאותו המין הייתה סוגיה פוליטית לוהטת בארצות הברית והפרק נעשה שנוי במחלוקת. "There's Something About Marrying" זכה לביקורות רבות מצד קבוצות שמרניות, כולל Parents Television Council ו-American Family Association, שטענו שהיא מקדמת נישואים חד-מיניים. ז'אן הצהיר בתגובה כי הצוות לא נוקט בעניין וכי הם רק בוחנים את כל צדדיו. התגובה החיובית לפרק הגיעה בין השאר מהליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ואתר האינטרנט הגאה AfterEllen.com.
במהלך השידור המקורי, 10.5 מיליון אנשים צפו בפרק "There's Something About Marrying" והוא הפך לפרק הנצפה ביותר של העונה. הפרק זכה לפרסום רב בתקשורת לפני שידורו – לא רק בגלל מחלוקת הנישואין מאותו המין, אלא גם בגלל היציאה מהארון של פטי. ביולי 2004 נחשף כי דמות תצא מהארון כלסבית בפרק, מה שהוביל לספקולציות רבות מצד המעריצים והתקשורת. אתרים רבים של סוכני הימורים אפילו פרסמו סיכויים לגבי הדמות שזאת תהיה, ופטי קיבלה את הסיכויים הטובים ביותר.
תקציר העלילה
בארט ומילהאוס מייסרים תייר בשם האוול הוזר (פרודיה על אישיות הטלוויזיה הואל האוסר), שנרדף אחר כך מהעיר על ידי הבריונים דולף, ג'ימבו וקירני. מאוחר יותר מתגלה שהוזר הוא אישיות תקשורתית, והוא מופיע בתוכנית הבוקר שלו המזהירה את התיירים מפני ביקור בספרינגפילד, מה שגורם לעסקי התיירות של ספרינגפילד להתמוטט. ראש העיר קווימבי מקיים ישיבת חירום בבניין העירייה כדי לפתור את הבעיה, ואחרי הצעות רבות וחסרות טעם, ליסה מציעה לספרינגפילד לאשר על פי החוק נישואין חד-מיניים כדי לפתות את המבקרים להגיע לעירם. כל ספרינגפילד מסכימה בשמחה עם הרעיון של ליסה, והעיירה מפיקה פרסומת המשודרת ברחבי אמריקה ומשכנעת מאות זוגות הומוסקסואלים להגיע לספרינגפילד. עם זאת, הכומר לאבג'וי מתעקש שהתנ"ך אוסר על נישואים חד-מיניים ומסרב לחתן זוגות גאים. הומר, לאחר שלמד שמשלמים לכהני דת 200 דולר לזוג, זונח את התנגדותו בפני התהליך והופך לכהן דת בעצמו בעזרת הכנסייה המקוונת "e-Piscopal", ולאחר מכן מחתן כל זוג גאה בעיר.