cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס ויין
השקפותיו המשפטיות
ויין כיהן על כס השיפוט 32 שנים, אחת מתקופות הכהונה הארוכות ביותר מבין כל שופטי בית המשפט העליון. דעותיו היו עקביות וברבות מחוות דעתו הוא הביע את אמונתו בכוחם של מוסדות פדרליים כמו הקונגרס. הוא הביע את דעתו זו בפסק הדין דרד סקוט נגד סנדפורד, כשהוא תמך בדעתו של נשיא בית המשפט טוני לנוכח ביקורת קשה שנמתחה על פסק הדין על ידי רבים. עם פרוץ מלחמת האזרחים שקע ויין במשבר אישי וכספי. הוא בחר להישאר בבית המשפט בעוד שבנו עזב את צבא ארצות הברית כדי להילחם כגנרל בשורות צבא הקונפדרציה. אחד מעמיתיו, ג'ון קמפבל, פרש מכהונתו כדי להצטרף לקונפדרציה. עם זאת היה ויין תומך של האיחוד, החזיק בהשקפותיו הלאומיות, והאמין שלא היה שום בסיס חוקי לאף מדינה לפרוש ממנו. הוא גם חש שבהישארותו בבית המשפט הוא יוכל להמשיך ולספק תמיכה במטרות הדרום. הוא לא זכה לאהדה על החלטתו זו במדינת האם שלו, ג'ורג'יה, אך הוא התנגד נמרצות לפרישה ותמך בנשיא לינקולן בשאיפתו לשמור על שלמות האיחוד. לאחר סיום המלחמה הוא לא שכח את שורשיו הדרומיים ועמל קשות להגן על הדרום מפני צעדי ענישה מיותרים.
חיים אישיים
ב-1813 נשא ויין לאישה את מרי ג'ונסון קמפבל. הם היו הוריהם של שני ילדים שהגיעו לבגרות. בנם, הנרי קונסטנטין ויין, נשא לאישה את מרי לואיזה ניקול. אחותה של מרי, אליזבת ניקול סמית', הייתה רעייתו של גנרל אלכסנדר המילטון, נכדו של אלכסנדר המילטון, אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית. בתם, מרי קמפבל ויין, נישאה לג'ון מק קוילר. נכדתם של מרי וג'ון, מרי "מאי" קרוליין קמפבל קוילר, נישאה לסר פיליפ גריי אגרטון, איש אצולה וצבא בריטי.
בשנים 1818–1821 בנה ויין מעון בסגנון העוצרות בסוואנה. ב-1831 הוא מכר את הבית לאחייניתו, שרה אנדרסון גורדון ולבעלה, ויליאם וושינגטון גורדון, שלמד משפטים בהדרכתו של ויין ובהמשך כיהן כראש עיריית סוואנה. נכדתם של שרה וויליאם הייתה ג'ולייט גורדון לאו, מייסדת תנועת הצופות בארצות הברית וכיום הבית הוא אתר היסטורי כמקום לידתה.
מותו
ג'יימס ויין נפטר ב-5 ביולי 1867 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות לאורל גרוב שבסוואנה. הוא היה אחרון השופטים שכיהנו תחת נשיאותו של ג'ון מרשל. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
כדי למנוע מהנשיא אנדרו ג'ונסון מלמנות שופטים בבית המשפט העליון, העביר ב-1866 הקונגרס את חוק הסבבים השיפוטיים, שעל פיו בוטלו שלושה מתוך עשרת המושבים בבית המשפט העליון עם התפנותם, וכך הופחת מספר השופטים לשבעה. כאשר נפטר ג'ון קאטרון ב-1865 לא מונה שופט במקומו, וכך גם כאשר נפטר ויין נותרו על כס השיפוט שמונה שופטים. ב-1869 העביר הקונגרס חוק שקבע שמספר שופטי בית המשפט העליון יעמוד על תשעה.
אלעד שחף
אלעד שחף (נולד ב-13 בינואר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במועדון ספורט אשדוד.
קריירה
שחף התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, במדיה שיחק במשך שמונה שנים. בשנת, עבר למכבי פתח תקווה וכעבור שנה הצטרף למכבי נתניה. ב-19 במאי 2017 רשם שחף את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 נגד מכבי אחי נצרת.
ב-20 באוגוסט 2019 הושאל שחף לסקציה נס ציונה. ב-25 בספטמבר כבש שחף את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1-1 מול הפועל כפר סבא. ב-14 בדצמבר הבקיע בתיקו 1-1 מול מכבי תל אביב, שהיה שער החובה הראשון שספגה האחרונה מתחילת העונה, במסגרת המחזור ה-14 של הליגה.
בקיץ שב שחף לנתניה. ב-14 בספטמבר 2020 הבקיע שחף את שער הבכורה שלו בנתניה, בניצחון 0–7 על בני סכנין.
ב-22 באוגוסט 2021 חתם שחף בהפועל נוף הגליל. ב-3 בפברואר 2022 חתם במועדון ספורט כפר קאסם.
ב-3 ביולי 2022 חתם לשלוש שנים בבוטושאן מליגת העל הרומנית. ב-18 ביולי ערך שחף את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–3 על קינדייה טרגובישטה. ב-23 ביולי פתח לראשונה בהרכב, בניצחון קבוצתו 0–1 על וולונטר.
ב-9 בינואר 2023 חזר לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד.
יחסי אזרבייג'ן–פינלנד
יחסי אזרבייג'ן–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים בין אזרבייג'ן לפינלנד.
היסטוריה
בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, הנציגות של פינלנד הייתה ממוקמת בבאקו, ובראש הנציגות עמד הקונסול וגליוס.
יחסים בין פרלמנטריים
קבוצת עבודה על יחסים בין-פרלמנטריים של אזרבייג'ן–פינלנד פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן. קבוצת עבודה זו הוקמה ב-5 בדצמבר 2000, והראשון שעמד בראשותה היה Vagif Vakilov. ראש הקבוצה הנוכחית הוא Razi Nurullayev.
הגדה קיבוצית לפסח
הגדה קיבוצית היא כינוי כולל לשלל הגדות של פסח שיצאו בהוצאות מחודשות ושונות מההגדה האורתודוקסית המסורתית, ונקראו במהלך ליל הסדר, בעיקר (אך לא רק) בחוגי התנועה הקיבוצית בארץ ישראל.
רקע היסטורי
בקרב אנשי היישוב החדש בארץ ישראל, בעיקר מתקופת העלייה השנייה ואילך, היו רבים שהגיעו מבתים משכילים וציונים, ואחרים שהיו בעלי אוריינטציה חלוצית. אצל חלק גדול מהם החליפה הזהות כיהודים וכציונים לאומיים את זיקתם לדת היהודית, ורובם היו חילונים. עם זאת, היוו ליל הסדר וההגדה של פסח מרכיב בעל משמעות גם בזהות הציונית החילונית. בקיבוצים בעיקר הובן הצורך להתחבר לשורשים המסורתיים של העם היהודי, אם כי באופן שונה. אנשי רוח בתנועת העבודה ובתנועה הקיבוצית בפרט, דוגמת ברל כצנלסון ואחרים, הבינו כי לא ניתן לחולל את המהפך הציוני-חלוצי החילוני ללא שימור הסמלים התרבותיים והמורשת ארוכת השנים. היה ברור לחלוצים מייסדי היישוב החדש בארץ ישראל, כי יש לשמר את חגי ישראל וחלק מהמסורות תוך הוצאת משמעותם האמונית. הם שמרו על החגים ועל הסמלים, תוך כדי עיקור הקשרם המקורי ויציקת תכנים חדשים, שהתאימו לדעתם לתקופה ולצרכיה, ולערכים שהם רצו להקנות לעם.
ההגדה הקיבוצית נחשבה כאחד המיזמים הגדולים בהתאמת ושינוי המורשת הציונית לצורכי ציונות המתחדשת.
מאפיינים
בתנועה הקיבוצית נכתבו מספר "הגדות קיבוציות", בעלות הבדלים פנימיים. לכולן הייתה אוריינטציה ציונית עם דגש על החקלאות ואהבת הטבע, ובמקביל הייתה חילונית. לפיכך הושמט בה חלקו של האל וקיומן של מצוות, והודגשו בה חלקים אחרים מהסיפור המקראי ומהמסרים העולים ממנו. הגדות אלו אמנם מבוססות על ההגדה של פסח המסורתית, והמבנה שלהן דומה, אך מופיעים בהם גם טקסטים ואיורים חדשים, ובראשם אזכורים לאירועים מן האקטואליה של היהדות והציונות במאה העשרים, ראיית היציאה "מעבדות לחירות" באור הציונות המתחדשת,  וכן הדגשת חג הפסח כחג חקלאי המסמל את האביב.
המצווה העיקרית שאותה ראו מנסחי ההגדה הקיבוצית לפסח לנגד עיניהם היא "והגדת לבנך"; לפיכך ההגדה בנויה באופן שמספר אכן את סיפור יציאת מצרים, אך גם את סיפור הגאולה הציונית. כך לדוגמה, בהגדה שיצאה לאור בקבוצת מעלה החמישה בשנת תש"ט, מוזכרים בפתח ההגדה הצבעת האו"ם בעד מדינה יהודית ומנגד - פזורי ישראל שטרם עלו אליה.
ברוב ההגדות הקיבוציות הופיעו קטעים משיר השירים (בהתאמה למנהג לקרוא במגילה זו מיד לאחר ליל הסדר בשל התייחסותה לעונת האביב). לצידם, הוקראו שירים של לאה גולדברג, אברהם שלונסקי ואחרים. הביצועים המוזיקליים בוצעו על ידי חברי המשק או על ידי להקות זמר מקומיות שהוקמו במיוחד, ושהתכוננו רבות למועד ההופעה. בחלק מהמקומות היה שימוש בנעימות המסורתיות, אך נוצרו גם לחנים ייחודיים. "סדר הפסח של קיבוץ יגור" מאת יהודה שרת, לדוגמה, היא יצירה מוזיקלית שבוצעה בהמשך באולמות הקונצרטים.
בתחום הגרפי נעשו בהגדות הקיבוציות איורים חדשניים, ששימרו מצד אחד את המסורות היהודית, אך מצד שני הדגישו נושאים אחרים או שינו את המוקד. לדוגמה, באיורים של "ארבעת הבנים" צוירו הבנים כחלוצים.
היו מקרים בהם לא אוירו, ובחלקם אף הושמטו לגמרי, חלקים שונים שלא התאימו לרוח התנועה. סוגיית "ארבעת הבנים" כולה, למשל, הושמטה מהגדת פסח של קיבוצי "השומר הצעיר" מאחר שלדעת החברים הצגת הנושא פגעה בערכים שונים כגון שוויון חברתי.
ההגדה הקיבוצית של הקיבוץ הארצי
ההגדה הקיבוצית של הקיבוץ הארצי - השומר הצעיר היא הגדה משותפת לכל קיבוצי הקיבוץ הארצי. המהדורות הראשונות של ההגדה של תנועת "השומר הצעיר" נערכו על ידי הסופר מרדכי אמיתי. מהדורה של ההגדה אוירה על ידי הציירת רות שלוס והייתה בשימוש בשנים 1945-1943, לאחר מכן אוירה ההגדה מחדש על ידי אברהם אמרנט במהדורה של השנים 1945-1950. בשנת 1951 אייר שרגא ווייל את ההגדה הקיבוצית וזו הייתה בשימוש עד שנת 1958 בה יצאה מהדורה חדשה עם ציוריו של משה פרופס. בשנת 1964 אוירה ההגדה על ידי שמואל כץ ומאז מופיעה באותה מתכונת. ההגדה נחלקת לארבעה "שערים": אביב, יציאת מצרים, גאולה ותקומת מדינת ישראל, השלום.
בשער האביב מצויים קטעי קריאה משיר השירים: "הנה הסתיו עבר.." (שיר השירים ב') ו"נצא השדה.." (שיר השירים ז'), והפיוטים: "גשם חלף וסתו עבר... בוא בשלום טל" המיוחס ליוסי בן יוסי או לאליעזר הקליר, "הלילה הזה כל העולם כולו אומרים בו הלל ואוצרות טללים נפתחים בזה הלילה" (פרקי רבי אליעזר), מספר פרקים מתפילת הטל של אליעזר הקליר החל מ"טל צווה שנה טובה ומעוטרת", שירו של משה אבן עזרא: "כתנות פסים לבש הגן.." ושירו של מתתיהו שלם, "שיבולת בשדה".
שער הסיפור ביציאת מצריים מתחיל במה נשתנה, הא לחמא עניא והשיר העממי "עבדים היינו" המסורתיים ולאחרים מספר פרקים מספר שמות (ארוכים יותר מהקיים בהגדה המסורתית) המספרים את סיפור יציאת מצריים ומזכירים את הנהגתו של משה רבנו (הנעדרת מההגדה המסורתית), עשר המכות ודברי רבן גמליאל: על "פסח, מצה ומרור". לכך נוספים קטעי קריאה מודרניים משלימים כשיר מתי מדבר האחרונים של חיים נחמן ביאליק וקטע מ"במדבר" של דוד פרישמן: "לך, בוא מצרימה ובאת אל הנענים והאומללים, אל כל הנאנחים והנדכאים, ואמרת אליהם כי עבדים הם - והם לא יבינו; ואמרת אליהם כי אומללים הם – והם לא יידעו; וכי גדול עוניים וגדולים מכאוביהם ונורא לחצם – והם לא יאמינו; ופקחת את עיניהם בחוזק יד על כל לחצם ועל כל עוניים–וגאלת אותם". סיפור יציאת מצריים מסתיים בשירת הים ובמילים, שהן פרפרזה על הנוסח המסורתי:
שער זה כולל אף את קריאת עשר מכות מצרים, אותן היה נהוג להציג באופן דרמטי על הבמה. במהדורת 1964 מופיע לאחר המכות החרוז מתוך "שירי מכות מצרים" מאת נתן אלתרמן. במהדורת 1986 חרוז זה הושמט.
שער הגאולה והתקומה מקשר בין גאולת מצריים לבין התקומה הציונית שגולת הכותרת שלה הקמת הקיבוץ ושיקומו על ידי עולים פליטי השואה. במהדורת 1964 נמצאים בחלק זה הפסוקים "זכור את אשר עשה לך עמלק", שיר הפרטיזנים, מגש הכסף, יזכור ושירו של יהודה הלוי "ציון הלא תשאלי". במהדורת 1986 חלק זה מצומצם יותר ואינו כולל את שיר הפרטיזנים, את מגש הכסף ואת היזכור.
שער השלום כולל את נבואות הנחמה: "הגפן תתן פריה והארץ תתן יבולה", "והיה באחרית הימים וכיתתו חרבותם לאיתים..." , שיר המעלות, "שאי סביב עינייך וראי: כולם נקבצו באו לך", "הנה ימים באים ונגש חורש בקוצר..." . במהדורת 1986 נוסף שיר השלום מאת יהודית כפרי "פעם תהיה אהבה גדולה".
ההגדה מסתיימת בחד גדיא.
ברכות ארבע הכוסות אף הן זכו לנוסח חדש, המתאים לפרקי ההגדה ולרוחה, שואב ממסורות אך מהווה יצירה מקורית:
ההגדה הקיבוצית נוסח יגור
הגדה זו נערכה לראשונה בשנת 1935 על ידי המלחין ומנצח הקהילות יהודה שרת בקיבוץ יגור, תוך התבססות מסוימת על נוסחים מסורתיים ועל סדר פסח שהתעצב עוד קודם לכן על ידי חברים כמשה כרמי, משה שרת ושלום פוסטולסקי בקיבוץ עין חרוד, בתוספת לחניו של יהודה שרת לביצוע מקהלתי של קטעים מן התנ"ך ושל משוררים עבריים חדשים כמו חיים נחמן ביאליק..
כאמור, "סדר הפסח של קיבוץ יגור" של יהודה שרת, הפכה ליצירה מוזיקלית שבוצעה בהמשך באולמות הקונצרטים. לחנו של פוסטולסקי לשיר "עבדים היינו", במקור מתוך הגדת עין-חרוד/יגור, נפוץ כיום בחגיגות הפסח בישראל, והוקלט בין השאר על-ידי יהורם גאון, עוזי חיטמן ואביהו מדינה.
נוסח מאוחר יותר של הגדת יגור נערך בשנת 1985 בהוצאת הקיבוץ המאוחד תחת השם "הגדה של פסח - נוסח ישראלי קיבוצי", ונכון לשנת 2012 הודפס ב-23 הדפסות. הוא נפוץ בעיקר אצל קיבוצי הקיבוץ המאוחד ויוצאיהם.
הגדת מעפילי עתלית (קיבוץ הזורע)
הגדת מעפילי עתלית - "עבדים היינו לפרעה בגרמניה" היא עוד אחת ההגדות שהיו המשך למסורת ההגדות הקיבוציות המהוות פירוש חילוני אקטואלי להגדה המסורתית. בשנת 1940 נכלאה במחנה המעצר בעתלית קבוצת צעירים שברחו מגרמניה הנאצית על סיפונה של האוניה "הילדה" ונתפסו על ידי הבריטים. עם התקרב חג הפסח החל מנחם רביב, לימים חבר קיבוץ הזורע, לכתוב מחדש את ההגדה בגרמנית, תוך פירוש מחדש של הטקסט המסורתי והתאמתו לאירועי הבריחה מגרמניה, העלייה לארץ, השבי בידי הבריטים והחלום הציוני. רודא ריילינגר, צייר ואמן, ולימים גם הוא חבר קיבוץ הזורע, אייר את ההגדה שתורגמה מגרמנית לעברית. לערב הסדר התאספו כ-40 חברים מארגוני ורקלויטה והשומר הצעיר שהיו במחנה, וקראו את ההגדה שחוברה, חלקה בעברית וחלקה בגרמנית, לתדהמתם של שומרי המחנה הערבים והבריטים.
מחילות
"מחילות" הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי אודי אלוני שיצא לאקרנים בשנת 2006.
תקציר העלילה
דוד, יהודי מארצות הברית, מתגייס לצה"ל, ובמהלך השירות הצבאי שלו הורג בשוגג ילדה פלסטינית. בעקבות זאת לוקה דוד בהלם, ומאושפז בבית חולים לחולי נפש, המצוי במקום שבו שכן הכפר הפלסטיני דיר יאסין. ניצול שואה החי במוסד מספר לדוד שרוחות תושבי הכפר שנרצחו מנסות לתקשר עמו. אביו של דוד מביא אותו לניו יורק שם הוא מתאהב בלילה, אמריקאית פלסטינית, שבתה, אמל, דומה לילדה שאותה הרג דוד.
גלוונומטר
גלוונומטר (Galvanometer) הוא סוג של מתמר אלקטרומכני היוצר תנועה זוויתית של מחט על פני קשת קבועה, בתגובה למעבר זרם חשמלי בסליל. הגלוונומטר הוא רכיב משמעותי במדי זרם, במתח והתנגדות.
גלוונומטר טנגנטי
גלוונומטר טנגנטי הוא שמו של מכשיר אשר בעזרתו ניתן למדוד זרם במעגל חשמלי. בנוסף, ניתן בעזרת מכשיר זה לחשב את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום מסוים, ולבדוק קשרים פיזיקליים שונים.
המכשיר ופעולתו מבוססים על העובדה כי זרם חשמלי יוצר מסביבו שדה מגנטי בכיוון מסוים, וכי לכדור הארץ שדה מגנטי. יש לכוון את הטבעת והמצפן כך שהטבעת תהיה מכוונת בכיוון צפון־דרום והמצפן יורה על הצפון, ככל שניתן לדייק. כך וקטור השדה המגנטי אשר יצור התיל סביב הטבעת יהיה מאונך לרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ, מה שיקל בביצוע המדידות. מזרימים זרם חשמלי בתיל המעגלי, ומודדים את סטיית המצפן במעלות. נניח שמחט המצפן סטה ב־a מעלות מכיוונו המקורי (ראו תמונה).
את התוצאות נוכל לקבל על ידי החישובים הבאים:
כאשר Be הוא הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ, ו־Bi הוא השדה המגנטי הנוצר על ידי הזרם החשמלי בתיל. את גודל השדה המגנטי הנוצר על ידי תיל מעגלי מחשבים באמצעות:
כאשר μ0 מייצג את פרמאביליות הריק, N את מספר הליפופים סביב הטבעת, I את גודל הזרם ביחידות אמפר, ו־R את רדיוס הטבעת.
נציב זאת בחישוב הקודם ונקבל:
אם ברצוננו לגלות את גודל הזרם הזורם במעגל, נצטרך לדעת את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום בו אנו מודדים. נציב את הנתונים בנוסחה שפיתחנו ונקבל את התוצאות בהתאם.
אם ברצוננו לגלות את גודל הרכיב האופקי של השדה המגנטי של כדור הארץ במקום המדידה, נצטרך לדעת את גודל הזרם החשמלי במעגל. נוכל למדוד גודל זה בעזרת אמפרמטר. נציב את הנתונים בנוסחה שפיתחנו ונקבל את התוצאה.
מדידות יחידות אינן מדויקות לרוב, ולכן מומלץ לבצע מספר רב של מדידות ולבצע קירוב ליניארי של הפונקציה:
מכשיר זה אינו אידיאלי לשימוש בתור מד זרם מהסיבות הבאות:
Dark web
המונח Dark web (בתרגום חופשי לעברית: הרשת האפלה) מתייחס לתוכן של ה-World Wide Web אשר קיים ברשתות darknet המשתמשות באינטרנט הציבורי, אך ניתן לגשת אליו רק באמצעות תוכנה ספציפית או הרשאת גישה מיוחדת.
בראון (חברה)
בראון GmbH (בגרמנית: Braun), לשעבר בראון AG, היא חברה גרמנית הממוקמת בקרונברג. משנת 1984 ועד שנת 2005 הייתה בראון חברת-בת בבעלותה המלאה של חברת ג'ילט שרכשה שליטה בחברה בשנת 1967. כיום בראון היא בבעלותה המלאה של חברת פרוקטר אנד גמבל שרכשה את חברת ג'ילט בשנת 2005.
Dark web
ה-Dark web הוא חלק קטן מהרשת העמוקה, אשר כולל תוכן שאינו ממופה ונגיש ממנועי החיפוש באינטרנט.
בראון (חברה)
היסטוריה
מקס בראון, מהנדס מכונות, הקים חנות קטנה בפרנקפורט בשנת 1921. בשנת 1923 הוא החל לייצר רכיבים למקלטי רדיו. בשנת 1928 החברה התרחבה באופן משמעותי בין השאר בשל שימוש בחומרי פלסטיק מסוימים, והחנות עברה לבניין חדש בIdsteiner Strasse.
קבוצת קמפרי
קבוצת קמפרי היא חברה איטלקית המייצרת ומייצאת משקאות אלכוהוליים, יינות ומשקאות קלים לכל העולם. ברשות החברה כ-40 מותגים של משקאות שמשווקים לכ-190 מדינות. קבוצת קמפרי היא השישית בגודלה בתחום המשקאות האלכוהולים בעולם.
בראון (חברה)
היסטוריה
8 שנים לאחר שפתח את חנותו החל בראון לייצר מקלטי רדיו שלמים. זמן קצר לאחר מכן הפך בראון לאחר היצרנים המובילים בתעשיית יצור הרדיו של גרמניה. התרחבות זו המשיכה עם ההשקה של מכשיר משולב של רדיו ופטיפון הראשון בשנת 1932.
Dark web
מבחינה טכנית, רוב הרשתות ב-Dark web משתמשות בטכנולוגיית peer-to-peer (כגון רשת I2P), או מספר שרתי פרוקסי (כגון רשת TOR). משום שרשתות ה-Dark web מאפשרות למשתמשים בהם לפעול באופן אנונימי, רשתות אלו יעילות במיוחד להפצה וקבלת מידע עבור אנשים שחיים במדינות בהם קיימת צנזורה הדוקה, או במשטרים עם דיקטטורה. מצד השני רשתות ה-Dark web נמצאות גם בשימוש נרחב בקרב עבריינים, אשר משתמשים בהם על מנת לסחור במוצרים לא חוקיים (כגון נשק, סמים, מידע על כרטיסי אשראי, פורנוגרפיית ילדים, וכו'). המטבע שמשמש עבריינים לביצוע מסחר בלתי חוקי ב-Dark web הוא לרוב ביטקוין, אשר מבטיח את השמירה על האנונימיות של האנשים שמעורבים בעסקות. כמו כן רשתות ה-Dark web נמצאים גם בשימוש של האקרים.
טרמינולוגיה
לעיתים קרובות מתבלבלים בין האינטרנט האפל לאינטרנט העמוק, חלקי האינטרנט אשר אינם ממופים על ידי מנועי חיפוש. הבלבול הזה התחיל מאז 2009 לפחות.
בראון (חברה)
היסטוריה
בשנת 1932 הוצג המותג בראון, והלוגו המוכר עם ה-A העולה עוצב. ביריד העולמי בפריז בשנת 1937 בראון קיבל פרס על הישגיו המיוחדים בפונוגרפיה. בשנת 1944 מפעלי פרנקפורט נהרסו כמעט לחלוטין, ומקס בראון החל לבנות מחדש את החברה שלו, עם 150 עובדים.
לאחר מכן, בראון המשיך לייצר מכשירי רדיו מתקדמים וציוד אודיו ובמהרה הפוך ידוע בשל הרדיו והפטיפונים שלו בעלי איכות גבוהה (High Fidelity). ב-1954 החלה החברה לייצר גם מקרני שקופיות, עמוד התווך של העסק במהלך 40 השנים הבאות.
בשנת 1962 הפכה בראון ל-בראון AG, חברה ציבורית בשנת 1963 החלה החברה בהפצת מיקרופונים בגרמניה של היצרן האמריקאי Shure.
בשנת השבעים של המאה העשרים החלה בראון להתמקד במכשירי חשמל ביתיים כמו מכונות גילוח, מכונות קפה, סכיני גילוח, שעונים ומכשירי רדיו. קו היצור של מקרני שקופיות וסרטים הופסק. בשנת 1998 הפכה בראון AG לחברה בבעלות פרטית.
בשנת 1981 ייצור האודיו וחטיבת ה-hi-fidelity שצמחו מתוך ליבת העסקים הקודמת של ייצור מכשירי הרדיו, פטיפונים, מוצרי השמע בעלי ה-hi-fidelity פוצלו לבראון אלקטרוניק GmbH, חברת בת עצמאית של ג'ילט.
באמצע שנות התשעים של המאה העשרים החזיקה בראון בעמדה מובילה בקרב יצרני המכשירים הביתיים בעולם, אך חששות רווחיות החלו לעלות על פני השטח. רבים מהמתחרים של בראון חיקו את עיצובי בראון וייצרו במדינות בעלות כוח עבודה זול יותר. התביעות המשפטיות של בראון כנגד מפירי זכויות היוצרים עלו לה סכומים נכבדים.
ג'ילט נרכשה בשנת 2005 על ידי חברת פרוקטר אנד גמבל, מה שהפך את זו האחרונה לבעליה המלאים של חברת בראון.
יוהאן ברנהרד באזדוב
תולדות חייו
נולד למשפחה בורגנית בהמבורג. אביו היה עושה-פאות. התחנך בהמבורג ולמד תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת לייפציג. בין 1749 ל-1753 שימש כמורה פרטי לבן אצילים מהולשטיין. בתפקידו זה יצר שיטות לימוד המבוססות על אפיו האישי של הנער ודרך תפיסתו ועל משחק והתנסות מעשית בחומר הנלמד. הוא הציג את שיטתו החדשה להוראת בני אצילים כעבודה לשם קבלת תואר דוקטור מאוניברסיטת קיל.
ב-1762, בהשפעת ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו "אמיל, או על החינוך" חיבר באזדוב את הספר Vorstellung an Menschenfreunde für Schulen, nebst dem Plan eines Elementarbuches der menschlichen Erkenntnisse ("מבוא פילנתרופיניסטי לבית ספר ותבנית של ספר-יסוד לידע האנושי") שהיה לאבן היסוד לקבוצת אינטלקטואלים שביקשו להפוך את החינוך המסורתי המשמים שניתן עד אז במסגרת הכנסייה והתבסס על שינון לחינוך הרואה את הילד ומלמד אותו לפי תפיסתו. עיקרי תוכנית הלימודים שהציע היו מדעי הטבע, היסטוריה, גאוגרפיה, שפות וחינוך דתי ומוסרי. חומר הלימוד, קבע, צריך להימסר בדרך חווייתית, מעניינת ורלוונטית, ובאופן התואם את רמת הקליטה של הילדים.
הנסיך לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו הכיר את באזדוב באמצעות יוהאן וולפגנג פון גתה והסכים לכך שבאזדוב יפתח בזסאו בית ספר במימון ממשלתי. בשנת 1774 פתח באזדוב את ה"פילנתרופינאום" (Philanthropinum Dessau שיועד לבני המעמד הבורגני. בית ספר זה זכה להתעניינות ציבורית רבה ובין היתר ביקרו בו וציינו אותו לטובה הפילוסוף עמנואל קאנט והמחזאי גוטהולד אפרים לסינג. בית הספר התפרסם והיווה דגם לבית ספר מתקדם, אנשי חינוך פילנתרופיניסטים הגיעו לעבוד בבית הספר מכל רחבי המרחב הגרמני (כולל שווייץ ורוסיה) ולאחר שלימדו בו תחת הנחייתו של באזדוב חזרו למקומותיהם וייסדו בהם בתי ספר דומים. באותה שנה פרסם יחד עם המאייר שודווויקי (Daniel Chodowiecki) את "ספר היסוד עם תמונות" (Elementarwerk mit Kupfern). הספר היה עשיר בהמחשות (כגון מפות ודיאגרמות) ותמונות (בעלי חיים, צמחים, מכשירים וכדומה) ועודד ניסויים ותצוגות בכיתה (ממדידה באמצעות מד זווית ועד תצפית בבעלי חיים). באזדוב עזב את בית הספר לאחר חילוקי דעות ב-1778 ונפטר במגדבורג שנתיים מאוחר יותר.
סנור
סָנוּר (בערבית: صانور, צאנוּר) היא עיירה פלסטינית בנפת ג'נין, כ-25 ק"מ צפונית לשכם ובסמוך לכביש שכם - ג'נין (כביש 60). בסמוך לכפר נמצאים חורבות היישוב שא-נור שפונה במהלך תוכנית ההתנתקות. הכפר ממוקם בפתחה של בקעה רחבת ידיים, (בקעת סנור) המוצפת בחורף במי גשמים. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה 5,055 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
בסקר הארכאולוגי שנערך בארץ אפרים ומנשה לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו בסנור חרסים מהתקופות הכנענית התיכונה, הישראלית I ו-II, הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והעות'מאנית.
בצומת המוביל אל הכפר מצוי בניין משטרה, שנבנה על ידי ממשל המנדט הבריטי על מנת לאכוף את החוק והסדר באזור, בימי המרד הערבי הגדול. המפקד הראשי של המרד הערבי, עבד אל-רחים חאג' מוחמד, נהרג בכפר במרץ 1939, במהלך חילופי אש עם הכוחות הבריטים, ונקבר באופן זמני במקום.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
לאחר מלחמת ששת הימים העביר צה"ל בסיסי טירונים ליהודה ושומרון. בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים הוקם מדרום לסנור במחנה נטוש של הלגיון הערבי. המטרה הייתה לחזק את הביטחון השוטף באזורים בהם יש אוכלוסייה ערבית, ולנצל את השטחים הפנויים לאימונים. בשנת 2003 החליט צה"ל להעביר את בסיס הצנחנים למקום אחר, בשל בידודו של הבסיס באזור ערבי צפוף, ופיגועי ירי ומטענים בדרך אליו.
בשנת 1977 התיישב בבניין המשטרה הסמוך לסנור גרעין התיישבות יהודי והקים את היישוב שא נור, שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. גם גרעין מבוא דותן התיישב בתחילת דרכו במצודת סנור.
עזה אל-חסן
עזה אל-חסן (בערבית: عزة الحسن; נולדה ב-21 באפריל 1971) היא אמנית ובמאית קולנוע פלסטינית.
חייה
אל-חסן נולדה בעמאן למשפחת פליטים שברחה מישראל במלחמת העצמאות וגדלה בביירות. במהלך מלחמת האזרחים במדינה, בעודה בת 11, התנדבה בבית חולים. לאל-חסן תואר ראשון בקולנוע וסוציולוגיה מאוניברסיטת גלאזגו (1993) ותואר שני בקולנוע תיעודי מאוניברסיטת לונדון. בשנת 1996 עברה להתגורר ברמאללה.
בשנת 2001 יצרה את הסרט הדוקומנטרי, News Time, על החיים ברשות הפלסטינית תחת השלטון הישראלי.
כעבור שנתיים ביימה אל-חסן את 3cm Less. שם הסרט ניתן לו מתוך הטענה כי הדור הפלסטיני הבא יהיה נמוך בשלושה סנטימטרים מקודמו בגלל הכיבוש והעוני. הסרט עוקב אחרי שתי משפחות פלסטיניות שגדלות ללא אב.
לאחר מכן עבדה על סרטה The Story of a Palestinian Gangster.
פקודה בלתי חוקית בעליל
פקודה בלתי חוקית בעליל היא פקודה צבאית שברור לכל אדם כי אינה חוקית, וציות לה הוא עבירה פלילית, ולכן אין לציית לה. על החייל שקיבל פקודה כזו, לסרב לציית לה כאשר היא ניתנת לו, ואם ציית לה - חלה עליו אחריות פלילית לתוצאות מעשיו.
יש המבלבלים בין פקודה בלתי חוקית בעליל לבין פקודה לא מוסרית, או פקודה המנוגדת באופן קיצוני למצפונו או לעקרונותיו הדתיים או הפוליטיים של החייל שקיבל אותה. הקריטריון להיותה של פקודה "בלתי חוקית בעליל" היא פליליותו של המעשה אותו נדרש החייל לבצע על פי חוקי מדינת ישראל.
לעיתים מועלית טענה של "פקודה בלתי חוקית בעליל" על ידי אנשי תנועות הסרבנות, מימין ומשמאל, כנימוק להחלטתם, אך טענה זו לא נבחנה בבית המשפט.
גיבוש העיקרון בפסיקה
בצה"ל חייל חייב לציית לפקודה הניתנת לו, ולמלא אותה על הצד הטוב ביותר. כלל זה חיוני לפעולתו התקינה של הצבא, אך יש לו חריג, כאשר הפקודה שניתנה היא פקודה בלתי חוקית בעליל. חריג זה נקבע כתקדים על ידי השופט בנימין הלוי, בפסק הדין שנתן בשנת 1957 במשפטם של מבצעי טבח כפר קאסם:
בג"ץ נזקק למושג זה כאשר עסק בחלקו של אהוד יתום בפרשת קו 300, וקבע (2001):
בפרשת הירי בנעלין כתבה השופטת אילה פרוקצ'יה (2008):
פסקי דין שניתנו במקרים אחרים, יישמו את העיקרון של "פקודה בלתי חוקית בעליל", גם במקרים שאינם עוסקים בדיני נפשות. כך נקבע שפקודה שהורתה לגנוב תחמושת ממחסן של יחידה אחרת, היא בגדר פקודה בלתי חוקית בעליל. כך נקבע גם ביחס לפקודה שניתנה לחיילים בסדנת חימוש, לחבל במנועי הטנקים כדי להקל את עומס העבודה, והחיילים שצייתו לפקודה זו נידונו למאסר (וכך, כמובן, גם נותני הפקודה).
פקודה בלתי חוקית בעליל לעומת פקודה בלתי חוקית
החוק הצבאי מבחין בין פקודה בלתי חוקית בעליל, שאין לציית לה, לבין פקודה בלתי חוקית, שחיילים, שוטרים וכלל אנשי כוחות הביטחון חייבים לציית לה. במסגרות צבאיות, כאשר מפקד פוקד על חייליו לבצע פעולה העומדת בסתירה להוראות, חוקים ופקודות על החייל לכבד את המשמעת הצבאית ולבצע את הפקודה, למרות היותה בלתי חוקית. לאחר מכן יכול מבצע הפקודה הבלתי חוקית להתלונן על כך, על מנת שימוצה הדין עם נותן הפקודה. לדוגמה חייל שקיבל פקודה לערוך חיפוש ללא צו חיפוש או להתייצב לשמירה כשלא ניתן לו פרק הזמן החוקי בפקודות מטכ"ל למנוחה, חייב לבצע את הפקודה למרות היותה בלתי חוקית. במסגרות אזרחיות, שבהן ההיררכיה פחות נוקשה  ממסגרות צבאיות, מקובלת הימנעות מציות להוראה בלתי חוקית, ולא רק להוראה בלתי חוקית בעליל.
פקודה בלתי חוקית בעליל בעולם
פקודה בלתי חוקית בעליל קיימת גם במערכות משפט במקומות אחרים בעולם. ההגדרה לפקודות בלתי חוקיות יכולה להשתנות בין מדינה למדינה על בסיס מערכת המשפט של אותה המדינה. פקודה בלתי חוקית מוגדרת כפקודה, אשר התקבלה מגורם מוסמך ואשר מפירה זכויות אדם. לדוגמה:
בחוקת רומא המשמשת בסיס לפעולתו של בית הדין הפלילי הבין-לאומי קיימת התייחסות לפקודה בלתי חוקית בסעיף 33:
פקודה בלתי חוקית בעליל בהיסטוריה
המושג פקודה בלתי חוקית בעליל חודש בישראל לאחר מקרי הטבח בכפר קאסם בשנת 1956, אך היו תקדימים דומים בעולם לפני המקרה שבהם השתמשו במושג דומה למושג זה שגובש רק לאחר מכן, ולכן המושגים אינם זהים לחלוטין אך קיים דמיון ביניהם ובדרכי הענישה בהם השתמשו.
להלן מספר דוגמאות מן העולם בהם עולה שימוש במושג הדומה למושג של פקודה בלתי חוקית בעליל:
משפטי נירנברג
במהלך משפטי נירנברג לאחר מלחמת העולם השניה, נשפטו מנהיגי הצבא והפוליטיקאים הגרמניים על פשעי מלחמה, כולל פקודות בלתי חוקיות אכזריות כמו רצח עם ופשעים כנגד מתנגדי משטר. שופטי נירנברג לא השתמשו באופן מפורש בביטוי "פקודה בלתי חוקית" אך טענו כי לא ייתכן כי חיילי האיינצגרופן הגרמנים לא ידעו כי הריגת אזרחים איננה חוקית ואינה מוסרית ולכן לא יכולים ל"הסתתר" תחת האמירה כי הם "רק" מילאו פקודות.
הטבח במי לאי (My Lai)
במלחמת וייטנאם, חיילי ארצות הברית קיבלו הוראה לתקוף ולהשמיד בתים, ציוד ובעלי חיים בכפר הויאטנמי מי ליי (טבח מי ליי). בפועל החיילים תקפו והרגו כ-500 אזרחים לא חמושים. החיילים שביצעו את הפקודה הואשמו מאוחר יותר בפשעי מלחמה, על בסיס הטענה שהם ביצעו פקודה בלתי חוקית  בעליל, מתוך מספר חיילים שהואשמו, רק מפקד אחד נמצא אשם בפשעי מלחמה, סגן וויליאם קלאי. חקירת המקרה זוהמה ולכן היה קושי להוכיח אשמה ליתר המעורבים. מפקד האירוע שלא היה נוכח על הקרקע במהלך ההריגה יצא זכאי במשפט, אף שהוכח כי היה מודע להרג האזרחים בשעת המעשה. מקרה זה ודומיו עוררו שיח נרחב בנושא אחריות החיילים ביישום הוראה בלתי חוקית בעליל. בעקבות שיח זה, הוגדרו עקרונות מלחמה לצבא האמריקני, בהם:
הטבח בסרברניצה
במהלך מלחמת בוסניה, כוחות סרבים הבוסניים בפיקודו של רטקו מלאדיץ' היו אחראים לטבח של מעל 8000 גברים ונערים מוסלמים בסרברניצה. מלאדיץ נאשם מאוחר יותר בפשעי מלחמה, כולל נתינת פקודות בלתי חוקיות בעליל. בדוגמה זו הובא נותן הפקודות למשפט ולא הפקודים, שביצעו את המעשים. העובדה שפקודות אלו הינן פקודות בלתי חוקיות באה לידי ביטוי בהגדרת הפשע כ"פשע נגד האנושות", פשע טיהור אתני ופשעים כנגד חוקי המלחמה.
התעללות באסירים באבו גרייב
במהלך מלחמת עיראק ולאחר כיבושה על ידי ארה"ב, חיילי ארצות הברית המשרתים בבית הסוהר אבו גרייב, קיבלו הוראה להתעלל ולצעוק על אסירים, כולל השפלתם ועינויים באופן סדיסטי. הסוהרים, אשר תועדו וצולמו, נתפסו, נשפטו ונגזרו עליהם עונשי מאסר. המעשים עליהם נשפטו כללו:
הטענה המובילה של התביעה היתה כי "ביצוע פקודות, איננו קו הגנה חוקי", שכן הפקודות אינן חוקיות ונוגדות את עקרונות הלחימה של הצבא האמריקני ואת הבנות ג'נבה. לעומתם, דרגי הפיקוד לרבות הדרגים הפוליטיים לא הואשמו ולא נשפטו.
נסיונות הפלת מטוסי נוסעים במטרה להתנקש בערפאת
בשנים 1981-1983 הפעילה ישראל ארגון טרור סודי בשם החזית לשחרור לבנון מזרים. הארגון הופעל על ידי שר הבטחון אריאל שרון והרמטכ"ל רפאל איתן, ללא ידיעת אנשים רבים בממשלה, במטרה לפגוע בצמרת אש"ף על רקע מלחמת לבנון הראשונה. הארגון פוצץ מכוניות תופת וגרם למותם של מאות אנשים בפיגועים שונים. קיומו של הארגון ופעילותו נותר סודי במשך עשרות שנים, רק בשנת 2018 החשף העיתונאי רונן ברגמן את פעילות הארגון בספרו השכם להורגו: ההיסטוריה הסודית של ההתנקשויות של ישראל. חלק מפעילות הארגון כלל נסיונות לחסל את עראפת על ידי הפלת מטוס נוסעים.
בתקופה זו החל ערפאת לטוס בטיסות נוסעים מסחריות ושרון החליט שמדובר במטרות לגיטימיות. הוא החליט להפיל מטוס כזה מעל ים פתוח, באזור ללא כיסוי מכ"ם של אף מדינה, עדיף מעל מים עמוקים שיקשו על זיהוי הסיבה להתרסקות ואיתור השרידים. שמו של הכוח שהופקד על המשימה היה "דג זהב".
במשך תשעה שבועות נערך מעקב אחר טיסותיו של ערפאת, מטוסי קרב של חיל האוויר והוזנקו לפחות חמש פעמים במטרה להפיל מטוסי נוסעים שעליהם חשבו שערפאת נמצא. בכל המקרים בכירי חיל האוויר חיבלו באופן מכוון בהפלת המטוסים מסיבות מצפוניות ובטיעונים שונים. באחד המקרים, התקשורת בין המטוסים שובשה בכוונה, ובמקרה אחר דיווחו באופן שקרי שהמטוסים הגיעו ליעד באיחור. עמוס גלבוע, שהיה אז חבר הצוות וראש חטיבת המחקר באמ"ן, הביע התנגדות עקבית למבצע בטענה שאם המדינה תפיל מטוס נוסעים זה יגרום לה נזק מדיני עצום. לפי ברגמן הקצינים סרבו בנימוק שמדובר בפקודה בלתי חוקית בעליל.
אדם אופל
אדם אופל (בגרמנית: Adam Opel; 9 במאי 1837 - 8 בספטמבר 1895) היה יזם וממציא גרמני, משפר ייצור מכונות תפירה, מייסד יצרנית האופניים והרכב הגרמנית אופל (החברה הייתה קרויה: Adam Opel AG).
ביוגרפיה
אופל נולד ב-9 במאי 1837 לווילהלם, מנעולן, ברוסלסהיים במדינת הדוכסות הגדולה של הסן, בממלכת פרוסיה.
אופל למד עם אביו עד גיל 20, כאשר קיבל את תעודת ההסמכה. ההסמכה כמנעולן אפשרה לאופל להיות מנעולן המתמחה בבלגיה, בלייז', בבריסל, ומאוחר יותר בפריז שבצרפת, לשם הגיע באמצע 1859.
ייצור מכונות תפירה
דודו של אדם אופל הציע לו דוכן פרות שלא היה בשימוש ברוסלסהיים כדי להקים סדנה לבניית מכונת התפירה שלו. בשנת 1863 חזר ג'ורג' מצרפת כדי לסייע בהפקתם של המכונות. באפריל 1867 התכונן אופל לבניית מפעל חדש בן שתי קומות ליד תחנת הרכבת, כשאביו נפטר, אופל צירף בית חדש למפעל שלו והתחתן עם בתו של בעל בית-הארחה ומבשלת הבירה, סופי שלר. סופי הביאה איתה נדוניה משמעותית, שאותה השקיעה במפעל אופל. סופי שכנעה את שתי אחיותיה להשקיע גם כן, ומנוע קיטור אשר נרכש, עזר להרחיב את החברה. בשנת 1870 הוצגה מכונת תפירה חדשה בשם "סופיה", על שם אשתו של אופל.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 זינקו המכירות של מכונות תפירה, עם התרחבות מתמדת של המפעל, ובשנת 1899 יוצרו יותר ממחצית המכונות במפעלו של אופל. בשנת 1911 הגיעו לייצור של מיליון מכונות תפירה, באותו זמן שרפה הרסה את המפעל. האחים אופל החליטו לוותר על ייצור מכונת התפירה, את מאמצי הייצור שלהם, הם החליטו לנסות לייצר את המוצרים הרווחיים יותר של אופניים ומכוניות.
ייצור אופניים ומכוניות
לאדם ולסופי אופל היו חמישה בנים (קארל, וילהלם, היינריך, פרידריך ולודוויג), שהשתלבו בייצור מפעל האופניים והמכוניות. יחד עם סופי, שהפכה לבעלת המניות העיקרית לאחר מותו של בעלה.
בשנת 1886 ייצרו משפחת אופל אופניים משלהם, ובשנת 197 יצא הבן קארל אופל לאנגליה כדי ללמוד את רזי התעשייה החדשה ולהביא דוגמאות של העיצובים האחרונים. צעד זה הוביל לייצור רציני של דגמי אופניים, כולל "נמוך גלגל" ושלושה גלגלים (תלת אופן), עד סוף 1887.
כל אחד מהאחים אופל היה רוכב אופניים מצטיין שזכה בפרסים.
אדם אופל מעולם לא זכה לראות את המכוניות שנבנו על ידי החברה שהקים. אופל נפטר בשנת 1895. לפי צוואתו, משפחתו ארגנה מחדש את החברה, שבה אלמנתו סופי היה בעל עניין העיקרי ושני בניו הבכורים היו בעלי מניות.
בין השנים 1909–1910 ייצרה אופל את אופל 4/8 PS. בין השנים 1922–1924 ייצרה "אופל" את דגם אופל 10/30 PS. בין השנים 1928–1929 ייצרה את דגמי אופל ריג'נט.
בין השנים 1929–1931 בשורה של עסקאות מכרה משפחת אופל את עסקיהן, לקונצרן ג'נרל מוטורס, שהפכה את "Adam Opel AG" לחברת בת.
בשנת 1936, אופל מכרה את מפעל האופניים שלה ליצרנית האופניים והמכוניות הגרמנית NSU.
הנצחה
על שמו של אופל, הדגם אופל אדם מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2012 (מודל 2013).
בבריטניה משווק הדגם בשם "Vauxhall Adam", על ידי ווקסהול מוטורס.
Selmasongs
Selmasongs הוא אלבום שיצא לאור ב-18 בספטמבר 2000 על ידי הזמרת, כותבת השירים והמוזיקאית האיסלנדית ביורק בתור פסקול לסרט רוקדת בחשכה, בו היא גם כיכבה כדמות הראשית, סלמה. האלבום מציג סידורים קלאסיים בנוסף למלודיות וביטים המחוברים מצלילים של חפצים שגרתיים, כמו מכונות במפעל או רכבות.
באופן בולט, חלק ממילות השירים שונות בצורה מהותית מאלו שבגרסאות המופיעות בסרט. חלק מהמילים שוכתבו, אולי כדי למנוע גילוי של חלקי עלילה חשובים, עקב העובדה שהפסקול יצא לחנויות לפני שהסרט יצא לאקרנים, או כדי לגרום לאלבום להיות כזה שעומד בפני עצמו. בפרט, השיר I've Seen It All מאבד הרבה ממשמעותו, מפני שביורק ות'ום יורק מחליפים דמויות ביניהם במהלך השיר (בסרט, ביורק מבצעת את הדואט עם השחקן פיטר סטורמר והם שומרים על דמויותיהם במהלכו). בנוסף, הרצועות "My Favourite Things" ו "Next to Last Song" לא מופיעות באלבום, ייתכן שמאותה הסיבה.
הרצועה I've Seen It All הייתה מועמדת בטקס פרסי אוסקר בתור השיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, הפסקול התקבל באהדה על ידי המבקרים, וזכה לביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזינים רולינג סטון ו- NME, וזכה בחמישה כוכבים בביקורת של המגזין Alternative Press.
ביורק על Selmasongs
על למה היא בחרה לעשות את האלבום: "עשיתי שלושה אלבומי סולו במהלך חמש שנים, ושלושתם היו עליי. הרגשתי מעט נרקיסיסטית. הייתי מוכנה לתת את עצמי למען פרויקט אחר. היה לי את הרעב להשתמש יותר בידע המוזיקלי-קלאסי שלי בפרויקט אישי, אך רציתי שזה יהיה מחובר רגשית למישהו אחר". (2000, VH1)
על סלמה: "לא אני כתבתי את המילים ל-I've Seen It All, אבל זה היה פרויקט שארך שלוש שנים ונהניתי לשכוח את עצמי, ולהתאהב באובססיביות באישה הנקראת סלמה. התאהבתי בה, בכנות. הרגשתי מוחמאת עד מאוד להיות האחת שתבטא את ליבה של סלמה". (The New Music, 2001)
על המניפסט שלה: "הכנתי מניפסט שאומר- 'את המיקס האחרון למוזיקה אני אעשה. אני צריכה להיות בזמן שהמוזיקה נערכת, ועורכי הסאונד צריכים להתייעץ איתי בכל שלב. ההחלטה על השירים שייכנסו לפסקול תהיה שלי'", היא אומרת. "חזרתי עם המניפסט ואמרתי: 'עד שלא תסכים לא אעשה כלום', והוא (הכוונה לבמאי - לארס פון טרייר) הסכים". (Oct 31, 2000, מהאתר Entertainment Weekly)
רשימת השירים
רצועה מספר 1 נכתבה על ידי ביורק ומנוצחת על ידי וינסנט מנדוזה.
רצועות 3, 4, 6 ו-7 נכתבו על ידי ביורק, Sjón ולארס פון טרייר.
רצועות 2 ו-5 נכתבו על ידי ביורק, מארק בל, Sjón ולארס פון טרייר.
לא יצאו סינגלים מתוך הפסקול.
South Park: The Fractured but Whole
South Park: The Fractured but Whole הוא משחק וידאו שמבוסס על סדרת הטלוויזיה הפופולרית "סאות' פארק". זהו משחק ההמשך למשחק הווידאו משנת 2014 South Park: The Stick of Truth.
עלילת המשחק מתרחשת ישירות לאחר עלילת המשחק הקודם. ילד שעבר לאחרונה לסאות' פארק, לוקח חלק במשחק תפקידים בו שתי קבוצות גיבורי-על, Coon and Friends ו-The Freedom Pals,  מתחרות זו בזו על מנת ליצור זיכיון גיבורי-על מצליח. הוא חושף קנוניה להעלאת הפשע בעיר, ומביא אותם לקונפליקט עם נבלי-על, מפלצות מהונדסים גנטית, המשטרה, משפחות פשע, ואת המלך החדש של הפשע.
זהו משחק בתלת-מימד המשוחק מנקודת המבט של אדם שלישי, כאשר הגרפיקה עצמה נראית כמו הגרפיקה בסדרת הטלוויזיה.
היוצרים של סאות' פארק טריי פארקר ומאט סטון היו מעורבים בהפקה של המשחק - הם כתבו את התסריט של המשחק, היו מעורבים בעיצוב המשחק, ודובבו דמויות רבות במשחק.
המפלגה היהודית הרומנית
המפלגה היהודית הרומנית (ברומנית: Partidul Evreiesc din România או בקיצור: PER) הייתה מפלגה שפעלה ברומניה בתקופה שבין מלחמות העולם.
היסטוריה
החל משנת 1909 פעל ברומניה איחוד היהודים הילידים (Uniunea Evreilor Pământeni), שהפכה משנת 1923 להתאחדות יהודי רומניה (Uniunea Evreilor Români), ארגון שהתנגד להתארגנות היהודים הרומנים כמפלגה נפרדת והמליץ על השתלבות במפלגות הרומניות הכלליות. קבוצה יהודית, בהנהגת תאודור פישר ואדולף שטרן, לא קיבלה גישה זו והקימה ב-4 במאי 1931, בבוקרשט, את המפלגה היהודית הרומנית. העיתון טריבונה יהודית (Tribuna evreiască) שימש כביטאון המפלגה ותאודור פישר היה נשיאה. וילהלם פילדרמן התנגד, בכל מאודו לכך שהיהודים יופיעו בבחירות לפרלמנט ברשימה לאומית עצמאית ולכן הוא נלחם נגד המפלגה הלאומית היהודית, אברהם לייבה זיסו היה אחד מראשיה ועל כך זכה לקיתון של רותחין מאת זיסו, הפולמוסן השנון. פילדרמן כן ראה חשיבות בהימצאותם של צירים יהודים בפרלמנט, אבל הוא סבר שאלה צריכים לבוא מקרב המסגרות הפוליטיות הרומניות. כוונתו הייתה לשכנע את החוגים השליטים ברומניה, שהיהודים רוצים בשגשוגה ובהתפתחותה של רומניה, לא פחות מן הרומנים עצמם ורואים בה את מולדתם, הוא היה משוכנע שככל שייטיבו הרומנים להבין זאת, כן יוטב לשני הצדדים. בבחירות שנערכו ברומניה ביוני 1931 זכתה המפלגה ב-2.4% מהקולות וקיבלה 5 מושבים בבית הנבחרים. מטעם המפלגה נבחרו לפרלמנט מנפרד רייפר, מאיר אבנר ומקס דיאמנט (מבוקובינה), תיאודור פישר (מבסרביה) ויוסף פישר (ממרמורש). בבחירות של יולי 1932 קיבלה 2.2% מהקולות שייוצגו בחמישה מושבים בבית הנבחרים. בבחירות של 1933 זכתה המפלגה לשיעור תמיכה של 1.25% בלבד מכלל הקולות ואיבדה את כל מושביה בבית הנבחרים, אך המשיכה בפעילות חוץ פרלמנטרית שכללה הפגנות מחאה נגד עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
ב-26 בינואר 1936 המפלגה חתמה על הסכם לשיתוף פעולה עם "איחוד היהודים הרומנים" ושתי התנועות יצרו את המועצה המרכזית של יהודי רומניה (Consiliul Central al Evreilor din România), שפעלה נגד האנטישמיות. בבחירות של 1937 השיגה המפלגה 1.3% מכלל קולות המצביעים.
ב-30 במרץ 1938 המפלגה פורקה, כמו כל יתר המפלגות ברומניה, על ידי צו מלכותי. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-1944, הוקמה המפלגה מחדש על ידי אברהם לייבה זיסו, שהיה לפני המלחמה נשיא הכבוד שלה. זיסו תבע הכרה ביהודים כמיעוט אתני ברומניה, אך השלטונות הקומוניסטיים החדשים לא רצו בכך, הפעילו לחצים לכך שהמפלגות היהודיות יצטרפו לחזית דמוקרטית כוללת המונהגת על ידי הקומוניסטים. ברקע הופרחו השמועות שאם היהודים לא יצביעו עם הממשלה, הממשלה תראה בהם גורם ריאקציונרי ותפרק את הקהילה היהודית והשלטונות הסובייטיים ימצאו כבר תירוצים כדי להגלות את היהודים לסיביר. זיסו התפטר והמפלגה פורקה בהמשך, כמו כל יתר התנועות והמוסדות היהודים, על ידי השלטונות הקומוניסטיים.
דיסנילנד הונג קונג
דיסנילנד הונג קונג (בסינית מסורתית: 香港迪士尼樂園, בסינית מפושטת: 香港迪士尼乐园) הוא אחד מפארקי השעשועים המנוהל על ידי חברת פארקי השעשועים הבינלאומיים הונג קונג הנמצאת בבעלות חברת וולט דיסני ובבעלות ממשלת הונג קונג.
הפארק הוא הפארק החמישי בעולם מסוג ממלכת הקסם. הפארק נבנה על אזורי ים שיובשו ונפתח לקהל ב-12 בספטמבר 2005.
הפארק הוא הפארק הראשון, ובינתיים היחיד, שממוקם בתוך אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג כדי למנוע מפגש תרבויות, כמו שנוצר בעת פתיחת דיסנילנד פריז, חברת דיסני פעלה להתאים את הפארק לסין, ואפילו שכרו מומחה פאנג-שוואי שעזר לעצב את הפארק. לדוגמה: בשביל הכניסה לפארק יצרו עיקול במיוחד כדי שאנרגיית הצ'י תזרום בצורה טובה לים הדרומי של סין.
הפארק מחולק ל-7 אזורי נושא וצוות הפארק דובר אנגלית וסינית. בפארק יש קיבולת מבקרים של כ-34,000 מבקרים - קיבולת המבקרים המועטת ביותר מכל פארקי דיסני.
הפארק משך 5.2 מיליון מבקרים בשנה הראשונה, פחות מהיעד הצפוי של דיסני (5.6 מיליון מבקרים).
מספר המבקרים צנח בשנה השנייה בכ-20% ועמד על 4 מיליון מבקרים כתוצאה מביקורות שהוטחו כנגד הפארק; לעומת זאת בשנה השלישית עלה מספר המבקרים ב-8% והסתכם ב-4.5 מיליון מבקרים עד סוף 2007.
מאז ועד סוף שנת 2009, מספר המבקרים המשיך לעלות בעוד כ-2% ל-4.8 מיליון מבקרים לשנה. בשנת 2010 עלה מספר המבקרים ל-5.3 מיליון מבקרים. עד היום אירח הפארק 25 מיליון מבקרים.
על פי AECOM ו-TEA, בשנת 2013 דיסנילנד הונג קונג היה מספר 13 מבין כל פארקי השעשועים הפופולריים בכל העולם עם 7.4 מיליון מבקרים; הפארק הרוויח בשנה זו רווח נקי של 109,000,000$HK
דיסנילנד הונג קונג ממוקם על שטח של 1.23 דונם עם קיבולת של עד 8,920,000 מבקרים מדי שנה. קיבולת זו מתוכננת להתרחב לעד 10,000,000 מבקרים מדי שנה תוך תקופת התרחבות של 15 שנים.
1998–2005
דיסנילנד הונג קונג הוא הפארק בו הבנייה הייתה הקצרה ביותר מבין כל פארקי דיסני. ב-12 בינואר 2003 יותר מ-400 אורחים חגגו את תחילת בנייתו של דיסנילנד הונג קונג לאחר סיום הכשרת הקרקע במפרץ פניז שבהונג קונג. בקהל נכח טונג צ'י הווא, מושל הונג קונג לשעבר; מייקל ד. אייזנר, יו"ר ומנכ"ל לשעבר של חברת וולט דיסני; רוברט א. איגר, נשיא חברת וולט דיסני וג'יי ראסולו, נשיא לשעבר של הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני. ב-23 בספטמבר 2004 התקיים טקס מיוחד בפארק לכבוד הצבת הצריח הגבוה ביותר בטירת היפהפייה הנרדמת. דיסנילנד הונג קונג נפתח לציבור ב-12 בספטמבר 2005 על ידי מושל הונג קונג, דונלד צאנג והמנכ"ל של חברת וולט דיסני, מייקל אייזנר.
2010-היום
ב-2011 נפתחה ארץ צעצוע של סיפור, שנפתחה בינתיים רק בפארק זה ובפארק שצפוי להפתח בשנגחאי ב-2016.
מבנה הפארק
הפארק מחולק ל-7 "ארצות" (אזורי נושאים). במהלך השהות באזור מסוים, האורח שקוע לחלוטין באזור הספציפי בו הוא נמצא ואינו יכול לראות או לשמוע אף אזור אחר. הרעיון מאחורי זה הוא לפתח "שלבים" תיאטרליים עם קטעים מארץ אחת לשנייה. כאשר הפארק נפתח, הוא כלל רק ארבעה אזורי נושא:
ב-30 ביוני 2009 דונלד צ'אנג, מושל הונג קונג לשעבר, הודיע שהרחבת פארק דיסנילנד אושרה על ידי הוועד המנהל, לפארק יתווספו עוד 3 אזורי נושא חדשים - כולם מחוץ למסלול רכבת דיסנילנד, מדרום לאזור הנוכחי.
הרחוב הראשי של ארצות הברית
בניגוד לרחובות ראשיים מפארקים אחרים, הרחוב הראשי בדיסנילנד הונג קונג בנוי בעיקר מעץ במקום אבן. דבר נוסף הוא שאין חשמליות רתומות לסוסים, אם כי ניתן לראות מסלולים לחשמליות מטעמים אומנותיים.
ארץ ההרפתקאות
ארץ ההרפתקאות של דיסנילנד הונג קונג היא הגדולה ביותר מבין כל פארקי דיסנילנד וכוללת את אזור אי בית העץ של טרזן, אשר מוקף על ידי רייד "מסע בג'ונגל", ממש כמו בנהרות אמריקה ברוב הפארקים בסגנון ממלכת הקסם, בארץ ההרפתקאות מתקיים פסטיבל מלך האריות.
בתחילת מאי עד אוגוסט 2007 אדמה באזור זה הוסבה לארץ הפיראטים, בשיתוף עם שחרורו של הסרט "שודדי הקאריביים: סוף העולם".
החלק החיצוני של האזור היה בשלבי בנייה מתחילת מאי עד ספטמבר 2008, בזמן פסטיבל מלך האריות. בזמן זה הוקם מבנה זמני לשד הג'ונגל, אטרקציה בלעדית לשנים 2008–2010 בעונות ליל כל הקדושים, עכשיו זה הוא ביתו של נקמת הפרש חסר הראש.
ארץ הפנטזיה
בקדמת ארץ הפנטזיה נמצאת טירת היפהפייה הנרדמת ואחד המתקנים הייחודיים של הארץ הוא "גני הפנטזיה", בארץ הפנטזיה מבקרים יכולים לפגוש דמויות מהסרטים של דיסני.
עולם המחר
עולם המחר החדש ביותר נפתח ב-12 בספטמבר 2005, בדיסנילנד הונג קונג. כמו בדורות החדשים יותר של עולמות המחר האמריקאים, הגרסה שבהונג קונג כוללת דגש על עיטור מתכתי, עם הרבה גוונים כחולים וסגולים (שמאפיינים את העתיד).
בקיץ 2006, שלוש אטרקציות חדשות (אזור העב"ם, אוטופיה ומפגש תפר) נפתחו.
החלק החיצוני של הארץ בבנייה, בסמוך למתקן "משגרי החלל של באז שנות אור" נבנה המתקן "חוויית איירון מן", שבנייתו תסתיים בסתיו 2016, בעולם זה דיסני ממשיכה לבסס מתקנים על עלילות מארוול קומיקס, הכולל מתקן שבו טוני סטארק מגייס אורחים כדי להדוף חייזרים מלתקוף את הונג קונג.
ארץ צעצוע של סיפור
"ארץ צעצוע של סיפור" היא אזור בלעדי לדיסנילנד הונג קונג. ארץ זו מעוצבת בצורה מתאימה לנושא- לדוגמה: שימוש בבמבוקים כדשא המכסה את פני השטח, שימוש באביזרים רבים ודמויות מסרטי צעצוע של סיפור- לדוגמה: וודי ענק, רקס ענק, מטוס נייר גדול וגם כדור גדול מהסרט הראשון של פיקסאר- luxo jr. האזור החדש נפתח ב -18 בנובמבר 2011, והוא ממוקם בצד המערבי של דיסנילנד הונג קונג, מאחורי ארץ הפנטסיה.
ארץ המערב הפרוע
לא כמו שבכל הפארקים בסגנון ממלכת הקסם, ביום הפתיחה דיסנילנד הונג קונג לא כלל את ארץ המערב הפרוע והיא נפתחה רק בשנת 2012, ארץ המערב הפרוע של דיסנילנד הונג קונג קטנה בהרבה בהשוואה לארצות אלו בפארקי דיסני אחרים.
בידור ומופעים
הפארק כולל את מצעד היום "טיסות של פנטזיה", מופע זיקוקים לילי "דיסני בכוכבים" והמצעד הלילי "צבע הלילה".
כמו כן, בפארק גם מופעים לפי עונות, כגון "ליל כל הקדושים המקולל של דיסני", "חג מולד תוסס", ו-"ראש השנה הסינית של דיסני", המתקיימים בפארק כדי לחגוג חגים ומועדים מיוחדים.
מצעד "טיסות של פנטזיה"
מצעד הבכורה התקיים ב-18 בינואר 2011 במסגרת "חגיגה באוויר"- חגיגות לרגל יום השנה ה-5 של דיסנילנד הונג קונג. המצעד החליף את המצעד "דיסני על מצעד", שפועל מאז פתיחתו של הפארק. סטיב דיוויסון, מפיק "עולם של צבע" בדיסנילנד קליפורניה, עבד על המצעד ובנה אותו.
מופע הזיקוקים "דיסני בכוכבים"
"דיסני בכוכבים" הוא מופע זיקוקים לילי המבוסס על "פנטזיות בשמיים" בפארקים אחרים של דיסני. הזיקוקים ואמצעי הפירוטכניקה מתואמים לשירים קלאסיים של דיסני כגון "A Whole New World" מהסרט "אלאדין". המופע הועלה לראשונה ב-12 בספטמבר 2005, בטקס הפתיחה של הפארק.
מצעד "צובעים את הלילה"
המצעד הועלה לראשונה בספטמבר 2014. זו הפעם הראשונה אי פעם בפארקי דיסני שהמצעד מואר בעזרת נורות LED בלבד, המופע כולל גם קרונות המוארים בעזרת 740,000 נורות. למצעד גם יהיה קונספט אינטראקטיבי חדש, הכולל מכשירים חדשים שמאפשרים למבקרים לשלוח אותות לשינוי צבע הנורות בקרון המצעד, והצוות ינהל את האותות שנשלחות באותו זמן לאותו קרון. מנהל הבידור והתלבושות של פארק דיסנילנד הונג קונג, אמר כי צוות יצירתי השקיע מעל שנתיים ופיתח למעלה מ-1,000 עיצובים מרהיבים על מנת להבטיח את הצלחת המצעד, הכולל טכנולוגיה חדשה בשילוב עם דמיון שלוקחים את המצעד לרמה חדשה לגמרי, ואורחי דיסנילנד הונג קונג ייהנו מחגיגה צבעונית.
ביקורת
ביקורת נוספת דנה במקום ייצור המזכרות הנמכרות בפארק; הפארק מייצר את מזכרותיו בסין ולא במפעלים מקומיים.
משא מלחמת איגור
משא מלחמת איגור (בסלאבית מזרחית קדומה: Слово о плъку Игоревѣ, מסע המלחמה של איגור) הוא שיר הגיבורים היחיד שנשתמר מרוסיה שלפני פלישת הטטרים. היצירה האלמונית שנתחברה בשלהי המאה ה-12 נשתכחה, ורק בשנת 1795 מצא הרוזן אלכסיי מוסין-פושקין באחד המנזרים העתק יחידי. הידיעה הראשונה על שיר זה באה בירחון הצרפתי Spectateur du Nord שנדפס בהמבורג באוקטובר 1797. ברוסיה הדפיסו אותו בפעם הראשונה במוסקבה בשנת 1800. מיד לאחר שנדפס השיר נשמעו קולות יחידים, שאינו אלא זיוף ספרותי, אולם כל הספקות באמיתותה של היצירה בוטלו במשך הזמן.
שמאל|ממוזער|180px|מהדורה של שנת 1800 המחבר היה, כפי הנראה, אדם משכיל אבל קרוב גם לשכבות הרחבות של העם. אפשר להרגיש בייחוד את השפעתו של התנ"ך על כתיבתו. ניתן למצוא ביצירתו גם עקבות של השפעות ספרותיות מן המיתולוגיה הרוסית, והוא אף לא נמנע מלהזכיר את שמותיהם של אלילי טבע סלאביים.
גיבור השיר הוא איגור (1151–1202), אחד מנסיכי נובגורוד, בנו של סביטוסלאב בן אולג. ב-14 במאי 1185 פשט גדודו של איגור על שטחי הקומנים סמוך לגדותיו של הדון. הקומנים היו בני עם נודד שהשתקע בערבותיה של רוסיה, עד סמוך לים השחור וים אזוב, והיה מתנכל לתושבים המקומיים במעשי שוד וביזה. בקרב הראשון ניצח איגור את הקומנים, לקח רבים מהם בשבי וחילק את שללם בין לוחמיו. כעבור שבוע כפו הקומנים קרב נוסף שנמשך שלושה ימים, ושבו הוכה גדודו של איגור שוק על ירך, והוא עצמו נפצע ונפל בידי האויב ביחד עם בנו. ימין|ממוזער|250px|שדה הקרב לאחר סיומו - תמונה של [[ויקטור וסנצוב|וסנצוב]] קינתה של ירוסלאבנה, אשתו השנייה של איגור ובתו של ירוסלאב בן ולדימיר נסיך גאליטש, היא התמונה הידועה ביותר בשיר, ולפיה חיבר אלכסיי קונסטנטינוביץ' טולסטוי את "קינת בת ירוסלאב". אולם יגונה של הנסיכה אינו נמשך זמן רב. בעזרתו של קומני בשם אובלור נמלט איגור משביו וחזר למולדתו. בנו, לעומת זאת, בחר לו לאשה את בתו של קוטשאק, אחד משוביו.
ברוח השיר חיבר אלכסנדר בורודין את האופרה "הנסיך איגור", לאחר שהרעיון הוצע לו על ידי ולדימיר סטאסוב ואשר יחד עמו עיבד את הליברית. במשך 18 שנה עד למותו לא מצאה ידו של בורודין לסיים את היצירה. האופרה שהושארה בלתי גמורה ובלתי מסודרת, הושלמה בחלקיה ונערכה על ידי ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלאזונוב. מן האופרה נודעים ביותר "מחולות פולובציים" שנתפרסמו בביצוען של להקות בלט רוסיות ונעימותיהן מושרות בפי כל.
מטאבו
מטאבו (בגרמנית: Metabo, או בשם המלא Metabowerke GmbH) היא יצרנית של כלי עבודה חשמליים לאנשי מקצועיים. מטה מטאבו לה בנורטינגן, גרמניה. החברה נוסדה בשנות העשרים וקבלה את שמה ממקדחה ידנית, מה שנקרא בגרמנית "Metallbohrdreher". כיום, מטאבו מציעה מגוון רחב של כלי עבודה חשמליים. החברה נמצאת בבעלות חברת ההשקעות האמריקאית Kohlberg Kravis Roberts &Co.
היסטוריה
בשנת 1923, אלברכט שניצלר בנה את המקדחה הראשונה שלו במאפייה של הוריו בנורטינגן. 50,000 עותקים של מקדחה זו נמכרו תחת הכינוי No. 18 ושנה לאחר מכן נוסדה חברת Schnizler GmbH. המייסד השותף יוליוס קלוס היה הבעלים של מבשלת בירה בשם "Sonnenbrauerei" בנורטינגן. החברה עברה לגור בחדרי מבשלה זו הממוקמת ברחוב צ'רץ'. וולטר ראוך הפך לשותף ב-1927 וניהל את ההפצה הלאומית והבינלאומית של הכלים. בשנת 1932 שונה שמה של החברה ל- Metabowerke Closs, Rauch & Schnizler KG. המפעל ניצל מנזקים חמורים בשנות המלחמה, אך בשלהי סתיו 1945, שריפה הרסה קרוב ל-75% ממתקני הייצור. השחזור הושלם ב-1948.
הצמיחה המהירה של החברה גרמה למעבר למטה חדש. בשנת 1953, החלה בניית מפעל חדש באזור התעשייה של נירטינגן "Steinach". המעבר הושלם בשנת 1969 עם בניין מנהלה חדש.
במהלך צעדי ארגון מחדש, קבוצת Metabo רכשה ב-1999 את אלקטרה בקום (Elektra Beckum), חברה ממפן, צפון גרמניה. בשילוב עם השתלטותם של שני יצרני מכונות (עיבוד עץ) אחרים, צעד זה הפך לזמן קצר את מטאבו ליצרנית השנייה בגודלה של מכונות נייחות לעיבוד עץ בעולם. עם זאת, בעשור הבא, הם החליטו להתמקד בעיקר בייצור כלים חשמליים קטנים יותר. בשנת 2004, מטאבו ארגנה מחדש את הייצור והוקם מפעל בשנחאי. השילוב המלא של אלקטרה בקום התרחש ב-2006. בשנת 2010 סיימה את ההתנתקות מהמפעל במפן שסימנה את סוף תהליך הארגון מחדש של מפעלי הייצור.
במרץ 2016 מטאבו נרכשה על ידי, היטאצ'י-הוקי, חלק מקבוצת היטאצ'י.
קבוצת היטאצ'י מכרה את היטאצ'י-הוקי במרץ 2017 ל-HK Holdings, ישות הפועלת בחסות חברת ההשקעות KKR.