cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברק אובמה
בעלי חיים שנקראו על שם ברק אובמה
המין הראשון שנקרא על שמו של הנשיא הפופולרי היה חזזית שנתגלתה ב-2007 באיי סנטה רוזה בקליפורניה וקיבלה את השם קלופלקה אובמאי במאמר מדעי שפורסם ב-2009. מינים נוספים שנקראו על שם אובמה הם: האובמדון - מין לטאה שהתקיימה בסוף הקרטיקון, 3 מיני דגים האחד טוסאנוידס אובמה (נתגלה סמוך להוואי), טלאוגרמה אובמאורום (נתגלה בנהר קונגו באפריקה) ואתאוסטומה אובמה (מין אנדמי שנתגלה בנהרות במזרח ארצות הברית). 2 מיני טפילים ברקטרמה אובמאי (עלוקה שנתגלתה במלזיה), פרגורדיוס אובמאי (מין של תולעת שיער שנתגלתה בקניה). ציפור ניסטלוס אובמאי (נתגלתה באמזונאס ב-2008), עכביש אפטוסטיכוס ברקאובמהי (נתגלה בקליפורניה ב-2012). כל תשעת בעלי החיים הללו נקראו על שמו של אובמה כהוקרה על תרומתו למען הסביבה.
היירספריי (סרט, 2007)
היירספריי (באנגלית: Hairspray, בתרגום חופשי: תרסיס לשיער) הוא סרט מוזיקלי קומי משנת 2007, אשר בוים על ידי אדם שנקמן. הסרט הוא עיבוד של מחזמר זוכה פרסי טוני משנת 2002, בעל אותו שם, שנוצר על פי סרט משנת 1988 בשם "היירספריי", שנכתב על ידי ג'ון ווטרס.
עלילה
הסיפור מתרחש בבולטימור של 1962, בתקופה בה מתקיימת הפרדה גזעית במדינות הדרום של ארצות הברית.
טרייסי טורנבלד היא נערה בעלת משקל יתר, שמעריצה את תוכנית הריקודים "המופע של קורני קולינס" שמשודרת בתחנת הטלוויזיה שמשווקת את תרסיס השיער "היירספריי" (ומכאן שם הסרט). היא נוהגת לצפות בתוכנית ביחד עם חברתה הטובה פני פינגלטון, שנשלטת בידי אימה המרשעת והאדוקה דתית, פרודי.
יום אחד רואות טרייסי ופני כי בתוכנית הריקודים התפנה מקום לרקדנית חדשה, וטרייסי, למרות מבנה גופה הגוצי, מחליטה לנסות להיבחן לתוכנית. אמה של טרייסי, עדנה, כובסת שמנה למדי שלא יצאה עשור מביתה, לא מוכנה שבתה תלך לנסות להשתתף בתוכנית בטענה שמוטב לחשוב בקטן כדי לא להתאכזב. אביה של טרייסי, וילבור, מעודד את טרייסי ללכת ולהיבחן ולהגשים את חלומה.
כאשר מגיעה טרייסי למבחן הבד, תוך כדי שהיא "מבריזה" מבית ספרה, מנהלת התחנה, ולמה וון טאסל, ובתה אמבר, משפילות אותה לאור מראה המגוחך והיא חוזרת לבית הספר נכלמת. בבית הספר טרייסי נתפסת ונשלחת לריתוק.
בריתוק פוגשת טרייסי את סיוויד ג'יי. סטאבס, תלמיד שחור בבית ספרה שמשתתף במופע של קורני קולינס ב"יום השחורים" (“the “Niger Day): יום הנערך בתוכנית אחת לחודש ובו משתתפים שחורים בלבד (בניגוד לשאר הימים בתוכנית, בהם משתתפים לבנים בלבד). בריתוק אין מורה וכל התלמידים שנמצאים בו, מלבד טרייסי, הם שחורים, מה שמוביל לכך שחדר הריתוק הוא חדר הריקודים שלהם. סיוויד מלמד את טרייסי לרקוד, וביצועיה לא רעים.
נוכחותה החדשה של טרייסי מטרידה את אמבר, שמשתתפת במופע, ואת אימה ולמה, מפני ששתיהן חוששות שאמבר תאבד את התואר שלה כמלכת המופע. אי לכך מנסות השתיים להילחם בטרייסי ולגרום לה לעזוב את התוכנית. בינתיים טרייסי זוכה לאהדה גדולה, חנות המתיחות של אביה עושה הון הודות למוצרי טרייסי שונים, התסרוקת של טרייסי הופכת ללהיט ובחנות למידות גדולות מבקשים מטרייסי להיות דוברת החנות. כאשר טרייסי הופכת את עדנה לסוכנת שלה, הדבר גורם לכך שאחרי שנים רבות יוצאת עדנה אל הרחוב.
כמו כן, הקשר בין טרייסי ללינק מתחזק, דבר נוסף שמפריע לאמבר (שמשמשת כחברתו). באחד הימים הולכים טרייסי ולינק ביחד עם סיוויד ואחותו הקטנה אינז, שחולמת להופיע במופע של קורני קולינס, למסיבה של שחורים בקצה השני של העיר אצל מנחת "יום השחורים" ואמם של סיוויד ואינז, מייבל. אמבר מלשינה על כך לעדנה, וזאת יוצאת במהירות לאסוף את טרייסי. כאשר היא מגיעה לשם, משכנעת אותה מייבל להישאר לאכול. כשמסתיימת המסיבה מספרת מייבל שוולמה ביטלה את יום השחורים. טרייסי מציעה לעשות הפגנה בנושא למען סיום ההפרדה בין שחורים ולבנים ולמען אינטגרציה גזעית בתוכנית ורוצה להשתתף, אך עדנה מנסה לגרום לה לוותר על הרעיון מחשש שהדבר יפגע בעתידה, ולינק לא רוצה להשתתף בהפגנה מחשש שיסלקו אותו מתוכנית הריקודים, כאשר ביום בו בוחרים את מלך ומלכת התוכנית אמורים לבוא סוכנים, מה שאמורה להיות הפריצה הגדולה שלו. הדבר גורם לטרייסי אכזבה רבה מלינק.
בינתיים, ולמה מנסה לפתות את וילבור בחנות המתיחות שלו, אך הוא אינו מבין את הרמזים המיניים ששולחת לו ולמה, ולכן עליה להתנפל עליו בנשיקות. כאשר עדנה נכנסת לחנות ותופסת אותם, ולמה מעמידה פנים שהדבר נעשה בהסכמתו ומרצונו החופשי, ובורחת מהחנות. עדנה מאמינה לוולמה, ומכריחה את וילבור לישון בחנות. בגלל מה שקרה, היא לא מרשה לטרייסי להשתתף בתוכנית הריקודים. טרייסי הולכת ומדברת עם אביה, ששוב משכנע אותה ללכת בעקבות מה שהיא מאמינה בו. לאחר מכן הוא עולה לדירה ומשלים עם עדנה.
ביום למחרת טרייסי מצטרפת להפגנת השחורים נגד תחנת הטלוויזיה ובעד האינטגרציה, המתקיימת בצורה של צעדת מחאה. עדנה מגיעה לשם ומנסה לשכנע את טרייסי לחזור הביתה, אך טרייסי מסרבת ועדנה נתקעת בהפגנה. לפני שמגיעה הצעדה לתחנה, היא נעצרת בידי כוחות המשטרה. אחד השוטרים מדבר לא יפה אל מייבל, וטרייסי מכה אותו עם השלט שלה. הדבר גורם לכך שהשוטרים מתחילים במעצר של משתתפי ההפגנה. טרייסי מצליחה לברוח אל ביתה של פני, אך שם שתיהן נתפסות על ידי פרודי. פרודי נועלת את טרייסי במרתף וקושרת את פני בחדרה.
עדנה מצליחה להגיע לביתה, ואז היא מגלה שווילבור שחרר בערבות את מי שנעצר בהפגנה. לינק מגיע לביתם כי הוא מרגיש אשם על כך שלא היה מוכן לוותר למען טרייסי, ומבין שהוא מאוהב בה. באותו פרק זמן סיוויד וחבורתו משחררים את טרייסי ופני ומביאים אותן לביתו של סיוויד, שם גם יוצאת לאור אהבתם של פני וסיוויד. טרייסי יוצרת קשר עם עדנה, ומתכננת תוכנית כיצד להתנקם בתחנת הטלוויזיה.
ביום התוכנית, מסתננים עדנה, פני, מייבל, סיוויד, ואינז לאולפן תחת מסווה. בכניסה לאולפן נערכות בדיקות בידי המשטרה שטרייסי, שהיא עדיין בגדר פושעת נמלטת, לא תנסה להיכנס לאולפן. במהלך הריקודים מנסה להיכנס לאולפן וילבור כשהוא מחופש לטרייסי ולכן עוצרים אותו. בינתיים נועלים "אנשיה" של טרייסי את הדלתות של התחנה מבפנים. השוטרים פורצים את הדלת באמצעות פסל של תרסיס שיער שמוצב בכניסה. השוטרים מדווחים לוולמה שכנראה הייתה חדירה, והם הולכים לכניסה של התחנה, בזמן שאנשיה של טרייסי נועלים את האולפן מבפנים. ולמה והשוטרים מגלים שטרייסי נכנסה לפסל התרסיס בזמן שהשוטרים עיכבו את וילבור ושלמעשה השוטרים הם שהכניסו אותה פנימה.
בינתיים טרייסי מתפרצת לשידור רגע לפני שמכריזים על הזוכה בתחרות, ומבצעת ריקוד משלה עם לינק. לאחר מכן לינק מעלה את אינז לרקוד. התוצאות משתנות ואינז זוכה בתואר של מלכת הריקודים, וכך זוכה להגשים את חלומה. אמבר מוכנה ורוצה להשלים את המציאות, אך ולמה אינה מוכנה ומספרת לאמבר שהיא רימתה בספירת הקולות של הצופים. רגע לאחר מכן היא מגלה שעדנה צילמה אותה, והיא מפוטרת בידי הבעלים של התחנה. בינתיים עדנה עולה לרקוד על הבמה, וטרייסי ולינק וגם סיוויד ופני מכריזים על אהבתם. קורני קולינס מודיע ששחורים ולבנים מאותו יום ירקדו ביחד.
מסרים בסרט
הסרט עוסק בהפרדה בין הלבנים והשחורים שהייתה קיימת בארצות הברית, ומדבר בעד אינטגרציה, שוויון ועירוי של השחורים בחברה, מבלי קשר לצבע עורם. לעיתים נראה שהיוצר מציג את השחורים כמוצלחים יותר מהלבנים: רקדנים טובים יותר, זמרים מוצלחים יותר וכו'.
הסרט עוסק גם באפליה נגד שמנים: טרייסי ועדנה סובלות מהקנטות רבות בשל מצבן הגופני: עדנה חוששת לצאת מהבית בגלל משקלה העודף, ואת טרייסי בהתחלה לא רוצים לקבל לתוכנית בגלל המבנה הגופני שלה.
הסרט גם לועג לתרבות הבידור בארצות הברית, כאשר הוא מראה כיצד החסות לתרסיס השיער שמשווקת החברה נכנסת בכל מקום אפשרי בתוכנית הריקודים (כולל בשיר הפתיחה של תוכנית הגמר), וגם כשמתברר לצופה שוולמה הגיעה לאן שהגיעה הודות לכך שקיימה יחסי מין עם האנשים הנכונים.
מוטי כהן
מרדכי (מוטי) כהן (נולד ב-2 בספטמבר 1962) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב, שכיהן כממלא מקום מפכ"ל משטרת ישראל. מכהן מפברואר 2022 כמנכ"ל עיריית רמת-גן.
ביוגרפיה
מוטי כהן, בנם השלישי של יצחק ולבנה, נולד בגבעתיים. אמו נולדה ביוון ועלתה לארץ ישראל בשנת 1934. אביו נולד בבולגריה ועלה לארץ בסוף מלחמת העולם השנייה, במהלך השנים שירת במשטרת ישראל במגוון תפקידים בתחום השיטור במחוז תל אביב. משפחתו של כהן עברה לבני ברק וסיים את לימודי התיכון בבית הספר אורט רמת גן.
כהן התגייס לצה"ל בפברואר 1981, שירת בפלוגת ההנדסה של חטיבת גולני, יצא לקורס קצינים ובהמשך לקורס מ"פ. במהלך שירותו הצבאי לחם ביחד עם פלוגת הנדסה במלחמת לבנון הראשונה. בתפקידו האחרון בשירות הצבאי שימש כמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי. השתחרר מהצבא בדצמבר 1986.
כהן התגייס למשטרת ישראל בפברואר 1987 ושירת כמפקד יחידת סיור וקצין מבצעים מחוז תל אביב. בשנת 1992 מונה לקצין אגף המבצעים של מרחב דן, ושימש בתפקיד זה במהלך רצח יצחק רבין. בתפקידו נדרש לטפל באירועי הסדר הציבורי שהתרחשו על רקע הרצח.
ב-2 בדצמבר 2018, לאחר שרוני אלשיך סיים את כהונתו כמפכ"ל ובעקבות פסילתו של משה אדרי על ידי הוועדה למינוי בכירים, מונה כהן כממלא מקום המפכ"ל על ידי השר לביטחון הפנים, גלעד ארדן. בנוסף לניהול השוטף, התמודדה המשטרה עם אכיפת ההנחיות הקשורות למאבק במגפת הקורונה בישראל. במהלך כהונתו התעמת עם השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, ודרש "הפרדה מוחלטת בין הליכי חקירה לבין הדיווח לדרג המיניסטריאלי, זאת בכדי למנוע חשש להתערבות פוליטית בחקירות".
השכלה וחיים אישיים
כהן הוא בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בחינוך. הוא נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושב שתולים. אחיו הוא דודי כהן, המפכ"ל ה-16.
פסגת לישנס
פסגת לִישְׁנֶס (באנגלית: Lishness Peak) היא הר ברכס אוון, בקצהו הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובה של הפסגה 2,200 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בצידו המזרחי של קרחון נימיץ, כ-2 קילומטרים דרומית מזרחית לפסגת וילסון, וכ-16 קילומטרים צפונית מערבית לפינת בואוארס.
גילוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בהתבסס על שם שהופיע בגאזט האנטארקטי הרוסי.
ההר נקרא על שם אולטון ר. לישנס (Alton R. Lishness), שהיה מפעיל רדיו בטיסות הסיור במטוסי R4D שחקרו את האזור ב-28 בינואר 1958.
שלומיאל
שלומיאל הוא מונח עברי שמקורו ביידיש, המתאר אדם ביש מזל ומגושם.
מקור הכינוי
שְׁלֻמִיאֵל בֶּן צוּרִישַׁדָּי מוזכר בספר במדבר כנשיא שבט שמעון. על-פי חז"ל, שלומיאל בן צורישדי הוא שמו המקורי של זמרי בן סלוא, ראש בית אב משבט שמעון שחטא בחטא הזנות ונהרג בידי פינחס.
בין שלומיאל לשלימזל
בדיחה עממית ממחישה את משמעות ההבדל בין המונחים:
או בגרסה מעט שונה:
הבדיחה הופיעה בסדרה האמריקאית "מחלקת גנים ונוף".
I Gotta Feeling
I Gotta Feeling (בעברית: יש לי תחושה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז, מתוך אלבומה החמישי,. השיר יצא לאור ב-23 ביוני 2009, כסינגל שני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. הסינגל הופק על ידי ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה.
רקע
השיר, אשר זכה להצלחה עצומה במצעדי הפזמונים ברחבי העולם, נחשב על ידי רבים ללהיט הגדול ביותר של הלהקה.
במרץ 2011 השיר הפך לשיר הראשון בהיסטוריה שמכר מעל ל-7 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר יצא לשווקים ב-2 ביוני 2009.
אסמאעיל הנייה
אִסמאעיל עבד א-סלאם אחמד הנייה (בערבית: إسماعيل عبد السلام أحمد هنية; תעתיק מדויק: אסמאעיל עבד אלסלאם אחמד הניה; נולד ב-29 בינואר 1962) הוא ראש הלשכה המדינית של חמאס החל ממאי 2017. הוא החליף בתפקיד זה את ח'אלד משעל. קודם לכן כיהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית ה-5, ולאחר ההפיכה בעזה המשיך לכהן כראש הממשלה של ארגון הטרור חמאס, ברצועת עזה, בניגוד להחלטת יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, שמינה כראש ממשלה את סלאם פיאד.
הנייה הוא אחד מראשי הנהגת ארגון חמאס לאחר הריגת יאסין ורנתיסי, ובאפריל 2012 נבחר גם לכהן כראש הלשכה המדינית של חמאס בעזה.
חרדון צב הדור
חרדון צב הדור (שם מדעי: Uromastyx ornata) המכונה גם "חרדון צב מגוון", הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים. שמו ניתן לו מעצם היותו "הדור", מלא צבע בגוונים כגון: כחול, ירוק, סגול, שחור ולעיתים לזכרים ישנם צבעים אדמדמים. גבו צבוע בנוסף בעיגולים בצבע חום ובפסים בצבע צהוב. לרוב לנקבות גוון דהוי או עמום יותר משל הזכרים והצבע הבולט בגבן הוא צבע חום-שחור. הוא משנה את צבעו בהתאם לטמפרטורה ולעונת הרבייה בה הנקבה מטילה 7–17 ביצים וקוברת אותן באדמה. כעבור כחודשיים בוקעים הצעירים.
אסמאעיל הנייה
ביוגרפיה
הנייה נולד ב-1962 במחנה הפליטים שאטי שברצועת עזה לאב דייג ממשפחה שברחה מהכפר אל-ג'ורה שליד אשקלון. אביו מת בילדותו.
חרדון צב הדור
לחרדון צב הדור שני תת-מינים:
אסמאעיל הנייה
ביוגרפיה
בנעוריו עבד בישראל כטייח כדי לסייע בפרנסת משפחתו. במהלך שנות ה-80 היה פעיל במסגרת מועצת הסטודנטים של האוניברסיטה האסלאמית של עזה, ואף כיהן כיו"ר המועצה למשך שנתיים. במהלך תקופה זו הרבה להתעמת עם מוחמד דחלאן, יו"ר "השביבה" ולימים מבכירי תנועת פת"ח. בשנת 1987 קיבל תואר בספרות ערבית מהאוניברסיטה האסלאמית של עזה. באותה שנה הושם במעצר מנהלי לחצי שנה.
חרדון צב הדור
חרדון צב הדור יכול להגיע לאורך מרבי של 37 סנטימטרים. זנבו שטוח, קוצני ומורכב מכ-20 קטעים. הזנב הקוצני מגן עליו מפני עופות טורפים שהם אויביו העיקריים. כמו כן, בעת סכנה הוא נכנס למחילתו כשזנבו נשאר כלפי חוץ ובהתקרב אויב למחילה מכה חזק מצד לצד בזנבו. לכל פרט יש מחילה נפרדת. תקופת הדגירה של הנקבות על הביצים היא כ-70–80 יום. הוא מין הרבובורי (אוכל עשב). עיקר מזונו שיחי רכפתן מדברי וכן עשב, עלים, פרחים ופירות.
אסמאעיל הנייה
ביוגרפיה
החל מ-1989 ריצה עונש מאסר של שלוש שנים בכלא קציעות. בסיום התקופה גורש לדרום לבנון ב-1992, חזר לעזה כעבור שנה יחד עם יתר 416 המגורשים, והתמנה למזכיר חבר הנאמנים של האוניברסיטה האסלאמית בעזה ולמנהלה האדמיניסטרטיבי. הנייה הגיש את מועמדותו לבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית הראשונה, אך פרש מהתמודדות בעקבות לחצים מצד תנועת חמאס.
חרדון צב הדור
עיקר תפוצתו היא באזור חצי האי סיני, מערב סעודיה וישראל (הרי אילת). ניתן לראות כי הוא מצוי בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו החרדון המצוי הוא שוכן בעיקר במדרונות סלעיים.
אסמאעיל הנייה
ביוגרפיה
לאחר שחרורו של שייח' אחמד יאסין מהכלא ב-1997 מונה הנייה לראש לשכתו. ב-6 ספטמבר 2003 במבצע קטיף כלניות שנועד לחסל את צמרת החמאס, שהה בדירה בעזה עם צמרת החמאס בהם השייח' יאסין, נפצע הנייה קל בזרועו מפצצות שהטיל חיל האוויר.
חרדון צב הדור
מין זה בישראל נמצא בסכנת הכחדה ונדיר לראותו בטבע. מצב שימור אזורי: (EN (B,C2a. מצב שימור עולמי למין זה לא הוערך.
אסמאעיל הנייה
ביוגרפיה
מעמדו של הנייה בתנועת החמאס הלך והתחזק במשך האינתיפאדה השנייה בשל קרבתו ליאסין וחיסול מרבית צמרת חמאס על ידי מדינת ישראל. בדצמבר 2005 נבחר לעמוד בראש רשימת חמאס, ובבחירות שהתקיימו ב-25 בינואר 2006 הוביל את התנועה לניצחון על תנועת פת"ח ונבחר לראשות הממשלה של הרשות הפלסטינית החל מ-19 בפברואר 2006.
בתקופתו סבלה הרשות הפלסטינית מחרם כלכלי, עקב היות חמאס ארגון טרור. בדצמבר 2006 נסע הנייה לסבב פגישות בעולם הערבי במטרה לגייס כספים. כשחזר, ב-14 בדצמבר 2006, נעשה ניסיון להתנקש בחייו על ידי כמה פעילי פתח. הנייה לא נפגע, אך אחד משומריו נהרג ובנו נפצע.
בעקבות החרם ועל רקע חטיפת גלעד שליט ואירועים אלימים בין פתח לחמאס, הוחלט על הקמת ממשלת אחדות פלסטינית. ממשלה זו הושבעה בסופו של דבר ב-17 במרץ 2007 והיא הורכבה מנציגי רוב המפלגות הפלסטיניות. בראשה עמד הנייה וסגנו היה עזאם אל-אחמד מפת"ח. הממשלה סירבה להכיר רשמית במדינת ישראל, ועל כן לא זכתה להכרה מצד ממשלת ישראל, בראשותו של אהוד אולמרט. מדינות נוספות בעולם לא הכירו בהנהגת החמאס: מזכ"ל האו"ם באן קי מון סירב להיפגש עם הנייה כאשר היה בביקור באזור במרץ 2007. באפריל 2007 סירבה ממשלת הולנד לבקשת הנייה להיכנס לתחומה כדי להשתתף בכנס אירופי-פלסטיני, בנימוק שהאיחוד האירופי רואה בחמאס ארגון טרור.
ב-14 ביוני 2007 הודיע נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על פיטורי הניה מתפקיד ראש הממשלה עקב העימותים ברצועת עזה. חמאס סירב לקבל את פיטוריו והנייה המשיך לשלוט ברצועת עזה. בתפקידו זה הוביל את רצועת עזה במבצע עופרת יצוקה, שבמהלכו נהרגו 1,166 פלסטינים, בהם 709 "מחבלים מארגון הטרור חמאס ומקצתם מארגוני טרור נוספים", 162 שלא נקבע שיוכם, 295 הרוגים "בלתי מעורבים", 89 מהם מתחת לגיל 16 ו-49 נשים, והוחרבו כל בנייני הממשל, כמו גם בתיהם של פעילי חמאס רבים. הנייה עצמו הסתתר במהלך כל המבצע, ולא הופיע בציבור מחשש לחייו, אך הופיע בשני שידורי טלוויזיה בערוץ של החמאס, והכריז "עזה לא תישבר - הניצחון שלנו על הציונים קרוב".
ב-2010 הכריז כי החמאס יקבל הסדר עם ישראל גם בניגוד לעמדות הארגון אם כך ייקבע במשאל עם ובכפוף לתנאים נוספים.
נמנה עם מובילי העסקה לשחרורם מהכלא הישראלי של 1,027 אסירים פלסטינים, בהם 280 רוצחים שנשפטו למאסר עולם, בתמורה לשחרורו של גלעד שליט. בחגיגות בעזה לרגל השחרור ציין הנייה שהעסקה מהווה "נקודת מפנה אסטרטגית במאבק באויב הציוני".
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן הפציץ חיל האוויר את ביתו, אך הנייה לא שהה בבית באותה עת ולא נפגע. באותה שנה, במאמר באתר כלכליסט נאמר: "הנייה רכש שטח אדמה של 2,500 מ"ר ברחוב עומאר אל־מוכתאר בשכונת רימאל בעזה תמורת 4 מיליון דולר", הוכחה לעושרו הרב של האיש. בעיתונים אחרים נאמד עושרו במיליארדים.
בפברואר 2017 נבחר יחיא סינוואר בבחירות פנימיות למנהיג חמאס ברצועת עזה, והחליף את הנייה. בין השנים נוצר נתק מוחלט, שמשפיע על הארגון. מאז הנייה החליף את ח'אלד משעל כראש הלשכה המדינית של חמאס ועבר לקטר.
ב-25 במרץ 2019, כתגובה לירי רקטת M-75 של החמאס על בית במושב משמרת, תקף חיל האוויר הישראלי, לצד מטרות רבות נוספות, את לשכתו של הנייה בעיר עזה שברצועת עזה.
חיים אישיים
הנייה נשוי ואב ל-13. יש לו שני אחים ושמונה אחיות, שלוש מהן נישאו לבדואים ישראלים, והן בעלות אזרחות ישראלית ומתגוררות בתל שבע.
שחייה צורנית
שחייה צורנית או שחייה אמנותית היא ענף ספורט המשלב שחייה ומחול במים, לצלילי מוזיקה. ברוב התחרויות, לרבות האולימפיאדה, מתחרות נשים בלבד, והתחרויות הן במקצים של יחידות, זוגות וקבוצות. באליפויות קנדה וארצות הברית מתחרים גם גברים, ובניגוד לרוב ענפי הספורט, אין הפרדה בינם לבין הנשים, והם משתתפים באותם מקצים. את המונח 'שחייה צורנית' טבע השחיין נורמן רוס.
הענף החל להתפתח בקנדה בראשית המאה ה-20, ותחרויות רשמיות נערכות מאז 1952. הוא הפך לראשונה לספורט אולימפי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדות הראשונות בהן נערכו תחרויות אלה בלטו השחייניות האמריקאיות והקנדיות, אך מאז אולימפיאדת סידני (2000) עברה השליטה בענף לשחייניות הרוסיות, שזכו בכל מדליות הזהב שחולקו מאז.
זוגות מעורבים
לראשונה בהיסטוריה, התקיימה במסגרת אליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה 2015 תחרות בשחייה אמנותית לזוגות מעורבים נשים וגברים. לתחרות יוצאת הדופן נרשמו שישה זוגות, מטורקיה, יפן, רוסיה, איטליה, אוקראינה וארצות הברית. כאשר ארצות הברית ורוסיה זכו כל אחת במדליית זהב ובמדליית כסף, ואילו נבחרת איטליה זכתה ב-2 מדליות ארד.
אדה (סרביה)
היסטוריה
עדויות ליישוב במקום קיימות משלהי המאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. בראשית המאה ה-13, במהלך פלישת המונגולים, חרב היישוב. ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, ובתעודות עות'מאניות מצוין קיומו של כפר במקום. ב-1699, לאחר הסכם קרלוביץ, נסוגו העות'מאנים מהאזור, הכפר עבר לחזקת ממלכת הונגריה ובהמשך נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1883 זכה היישוב למעמד של עיירה, ב-1889 הונחה במקום מסילת רכבת וב-1910 חוברה העיירה לרשת החשמל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיירה לשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כבשה גרמניה הנאצית את ממלכת יוגוסלביה, ולאחר הכיבוש סופח אזור באצ'קה ובכלל זה העיירה אדה, להונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה אדה על ידי כוחות הצבא האדום, ולאחר תום המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה עד לפירוקה. לאחר פירוק יוגוסלביה עברה העיירה לחזקתה של סרביה. בעיירה זו נולד מתיאש ראקושי, שהיה שליט הונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית באדה נוסדה ב-1790 על ידי יהודים יוצאי בוהמיה ומוראביה. בשנת 1848 כספיח למהפכה ההונגרית שאירעה באותה שנה, התפרצה לעיר יחידה לא סדירה של הצבא הסרבי וחטפה 60 יהודים, בהם רב הקהילה, הרב יעקב היילברון. מחוץ לעיר הם הוצאו להורג.
היהודים התפרנסו בעיקר מחקלאות וטחנות קמח וממסחר בתוצרת חקלאית. בהמשך עסקו היהודים בענפי מסחר ותעשייה נוספים.
רב העיר הראשון היה הרב אהרון אקרמן, לאחריו הרב יעקב היילברון שנרצח כאמור. ב-1852 כיהן בקהילה הרב מרדכי אליעזר ובר שעלה לאחר מכן לירושלים. בתקופת כהונתו, ב-1853 התאחדה הקהילה עם קהילת הכפר באצ'קו פטרובו סלו. עם הקרע ביהדות הונגריה, הצטרפה קהילת אדה למחנה האורתודוקסי. ב-1880 מנתה הקהילה 410 נפשות וב-1896 הוקם בית הכנסת בעיירה. הרב האחרון היה הרב יעקב פרגר שנפטר ב-1922. ב-1921 מנתה הקהילה 370 נפשות וב-1925 הגיעה לשיא גודלה ומנתה 470 נפשות. מאמצע שנות ה-20 החלה הגירה פנימית מקהילת אדה לקהילות מבוססות יותר בערים הגדולות בממלכה.
באדה נרשמה פעילות ציונית ענפה, והיו בה תנועות נוער וקבוצות ספורט.
החל משנות ה-30 השוחט של העיירה היה הרב חיים הירש פרידמן, שהיגר לשם מהעיר אונגוואר (אז - בצ'כוסלובקיה). משפחתו הצליחה להישאר בעיירה עד שנת 1944, ואז המשפחה נשלחה לאושוויץ והוא עצמו נלקח לעבודות כפייה, ונהרג על ידי הנאצים סמוך לסוף המלחמה. חלק מילדיו שרדו את המחנות ועלו לישראל.
ב-1940 מנתה הקהילה 350 נפשות. כאמור, באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה ואזור באצ'קה ובכלל זה העיירה אדה סופח להונגריה. 60 יהודים נרצחו כבר בתחילת השלטון ההונגרי. רוב יהודי הקהילה כ-290 איש נספו בשואה. שארית הפליטה, 59 נפשות, עלו לישראל ב-1948. ב-1973 נהרס בית הכנסת בפקודת השלטונות.
דמוגרפיה
ב-1921 הגיע אוכלוסיית העיירה לשיא גודלה, עת נמנו במקום 13,106 תושבים. מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 עולה כי מספר התושבים באדה נמצא במגמת קיטון. בין 1971 ל-2011 ירד מספר התושבים מ-12,347 ל-9,564, נתון המהווה ירידה של 22.54 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני עולה כי ב-2011 היו 75.04 אחוזים מתושבי הכפר ממוצא הונגרי, 17.4 אחוזים היו סרבים, 1.9 אחוזים היו בני רומה, והשאר בני לאומים שונים.
חנה'לה הנדלר
חנה'לה הנדלר (1901 - 8 בפברואר 1987) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
חנה'לה הנדלר נולדה בשנת 1901 בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין), בת למשפחת חרדים משכילה. צבי, אביה, היה סוחר ואמה עסקה בחינוך הילדים בבית. חנה לא חלמה על עתיד בתור שחקנית, אך ההומור של אביה והשתתפותה בהצגות בגן הילדים ולאחר מכן בנשפים ובאגודות חובבים גרמו לה לאהוב את התיאטרון אהבת נפש.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעה למוסקבה, ושם צפתה ככל יכולתה בהצגות תיאטרון ובעיקר בהצגות "הסטודיה השנייה" – אחד מסניפי התיאטרון האמנותי של סטניסלבסקי. במוסקבה נפגשה עם כמה משחקני "הבימה" שהגיעו אף הם מביאליסטוק. הנדלר התקרבה לשחקניות "הבימה" ובעיקר לרחל סטאראנוביץ', שסיפרה לה על עבודת "הבימה". באותה תקופה חיפשה סטודיה "הבימה" שחקנים חדשים לצורך העלאת המחזה "הדיבוק". בעקבות זאת ובעקבות הצעתה של סטרובינץ החליטה הנדלר להיבחן ולהיכנס אף היא ל"הבימה". לאחר שלמדה בעל פה את השיר "אל הציפור" של ביאליק ניגשה עמו לבחינות. לימים, סיפרה שדיקלמה את השיר באוטומטיות משום שלא ידעה עברית. אחרי שדקלמה את השיר, נתנו לה לבצע "אטיוד" עם חנה רובינא. פגישה זו, עם מי שעתידה להיות "מלכת התיאטרון העברי", גרמה לחנה'לה לפרוץ בבכי. בסיום ה"אטיוד" אמרה רובינא: "מה זה, אצלנו גן ילדים?". אך דווקא ה"אטיוד" הזה הוביל אותה לסוג תפקידיה לאורך השנים, תפקידים של נערים ושל זקנות. תפקידיה אלו היוו אבטיפוס ב"הבימה" לאורך שנים.
תפקידה הראשון היה תפקיד הזקנה ב"אחות הבכירה", אחד ממערכוני "נשף בראשית" של "הבימה". לאחר מכן קיבלה את התפקידים של פרידה ונער החסידים במחזה "הדיבוק". תפקיד זה של נער החסידים היה אבי כל תפקידי הנערים שלה לאורך השנים. שני התפקידים הללו הכניסו אותה כחברת קולקטיב בתיאטרון. ב"הבימה" הכירה את מי שהפך לימים בעלה, השחקן ובמאי תיאטרון צבי פרידלנד, ויחד עמו ועם שאר חברי התיאטרון עלתה לארץ ישראל בשנת 1928. בגלל קומתה הנמוכה וקולה הצרוד המשיכה לגלם תפקידי נערים ונערות ותפקידי נשים זקנות. בתפקידים אלה התמחתה, וגילמה אותם בחיוניות, בישירות ובמשובת צחוק. חנה'לה הייתה הראשונה שהפיצה את שיריה ודיקלומיה של מרים ילן שטקליס. במסגרת הופעות יחיד דקלמה קטעים שהפכו לקלאסיקה כמו "ג'ינג'י", ואחרים משל שלום עליכם.
גילמה למעלה מ - 90 תפקידים. הצגות מרכזיות שבהן שיחקה הן: "הדיבוק", "עמך", "האוצר", "אהבה שבקצבה", "טרטיף" (דורין), "יום שישי הקצר", "מירל'ה אפרת" (שליימ'לה), "ילדי השדה", "קשה להיות יהודי", "מרד המתים", "שומרים", "הדוד וניה", "פגישה על הגבול", "בנים לגבולם", "חלום ליל קיץ" (פוק), "טוביה החולב" (חוה), "עלי כינור", "כל אדם והאמת שלו" ועוד.
בשנותיו הראשונות נהג תיאטרון "הבימה" להציג את ה"שלאגרים" שלו לאורך זמן. כמה מה"שלאגרים" היו בכיכובה של חנה'לה הנדלר. מי שהחליף את חנה'לה במשך השנים בהצגות כגון "טוביה החולב" ו"מירה'לה אפרת" הייתה בתה, השחקנית דליה פרידלנד.
כיפה (גאומטריה)
כיפה היא גוף דו-ממדי המשוכן במרחב התלת-ממדי, המוגדר על ידי מישור בסיס כלשהו החותך כדור. בדומה לכדור, כיפה מוגדרת על ידי אוסף נקודות הנמצאות במרחק שווה, הרדיוס, מנקודה מסוימת במרחב אלא שבניגוד לכדור שלם, לא כל הנקודות אשר יכולות לקיים תנאי זה מהוות חלק מן הכיפה. הכיפה היא למעשה כדור שנחתך במישור מסוים אשר יצר עיגול שלם על מישור זה אשר היקפו נמצא על גבי מעטפת הכדור החתוך. מרכז המעגל חופף את מרכז הכיפה רק במידה והכיפה היא חצי כדור בדיוק. בכיפה שטוחה שהיא חיתוך המשאיר פחות מחצי כדור, מרכז הכיפה נמצא מחוץ לנפחה ואילו כיפה הגדולה מחצי כדור, מרכזה נמצא בתוך נפחה.
חנה'לה הנדלר
ביוגרפיה
בשנת 1968 פרשה לגמלאות. חנה'לה הנדלר נפטרה בשנת 1987 ונטמנה בבית העלמין קריית שאול.
כיפה (גאומטריה)
ניתן להרחיב במעט את הגדרת הכיפה מכיפה כדורית דווקא לכיפה אליפסואידית - הגוף המרחבי שנוצר על ידי חיתוך אליפסואיד במישור המאונך לציר הסיבוב שלו.
חנה'לה הנדלר
ביוגרפיה
בתה היא השחקנית דליה פרידלנד ונכדתה היא המוזיקאית והשחקנית אילה אשרוב.
צומת תפוח
צומת תפוח (קרוי גם צומת זעתרה) הוא אחד הצמתים המרכזיים בשומרון. הצומת מחבר בין כביש 60 (כביש אורך המקשר בין ירושלים לשכם) לכביש 505 (כביש רוחב המקשר בין ראש העין לפצאל), ומסתעפות ממנו דרכים, צפונה לחווארה, ליישובי גב ההר ולשכם, דרומה לישובי גוש שילה, עפרה, בית אל וירושלים, מערבה לגוש דן ומזרחה לבקעת הירדן ולכביש אלון.
הצומת נמצא כ-10 קילומטרים מזרחית לצומת אריאל ושמו נגזר משם ההתנחלות הסמוכה, כפר תפוח. הצומת בנוי כיום כמעגל תנועה.
מחסום זעתרה
במחסום נתפסו מספר פעמים מחבלים עם מטעני חבלה, בנוסף היו מספר פיגועים, ואירועים רבים של זריקת אבנים על כלי רכב ישראלים ופלסטינים.
דגניים
דגניים (שם מדעי: Poaceae ולעיתים Gramineae) היא משפחת צמחים חד-פסיגיים המשתייכת לסדרת הדגנאים. המשפחה מונה בין 7,000 ל-12,000 מינים, ובין 400 ל-650 סוגים הנפוצים בעולם כולו. הדגניים הם ממשפחות הצמחים החשובות לכלכלה ולתרבות האנושית עקב שימושם המגוון והנפוץ על ידי האדם למטרות תבואה, מספוא, מרעה, צמחי מרפא, הפקת סוכר וחומרי בניין.
רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים בעלי גבעולים נבובים. שורשיהם בדרך כלל מורכבים מציציות צפופות. הגבעול או הקנה מורכב בדרך כלל ממפרקים אטומים, ופרקים נבובים. הקנה בעל יציבות רבה ויכול להתכופף ולא להישבר. העלים מורכבים משלושה חלקים, נדן, טרף, ולשונית. הנדן עוטף את פרקי הקנה או הגבעול בצורת צינור שסוע, כאשר הטרף הארוך והצר הוא החלק החופשי של העלה ומשתרך כלפי מטה. הלשונית מחברת בין שני החלקים. תפרחת הדגניים מסודרת בקבוצות של שבולת, אשבול או מכבד.
צמחים דגניים מתורבתים שהאדם מגדלם לצורך חקלאות נקראים בשם דגן. הדגן מהווה מקור מזון עיקרי של האנושות, וכנראה המקור הגדול ביותר לחלבון. גידולי דגן כוללים אורז בהודו ובמזרח הרחוק, תירס במקסיקו, חיטה ושעורה באירופה וצפון אמריקה, ודורה באפריקה. צמחי דגן מגודלים גם לשם מרעה ומספוא של משק חי, בעיקר כבשים ובקר.
מבנה הפרח
לדגניים תפרחות הבנויות משיבוליות. בפרח לכל שיבולת שני קשקשים ירקרקים, מוץ עליון ומוץ תחתון, אשר עוטפים את אברי הפרח הפנימיים. שני המוצים נתונים זה בתוך זה והגדול שבהם, התחתון, מכסה במקצת את השני ומסתיים בזיף קשה וארוך המכונה מלען. שלושה אבקנים, זירייהם ארוכים ודקים ומשלשלים את המאבקים הבשלים מחוץ לשיבולית.
בין המוץ העליון והאבקנים יושבים עוד שני קשקשים קטנים המכונים קשקשי תפיחה. בעת הפריחה תופחים ועל ידי כך נפתחים שני המוצים והפרח נפתח. שחלה עילית שבראשה צלקת מחולקת לשתי אונות שעירות או מנוצות. מבנה מותאם להאבקה ברוח. שחלה מגורה אחת מכילה ביצית יחידה, והפרי המתפתח ממנה הוא הגרגר- פרי יבש בן זרע אחד (קליפת הפרי היא חלק מקליפת הזרע), הזרע מכיל עובר קטן העומד בצדו של אנדוספרם גדול. הסדר (מלמטה למעלה) - גלומות - מוצים - קשקשי תפיחה.
משפחת הדגניים היא משפחה יחידה בסדרת הדגנאים. נוהגים לחלק אותה לשתי תת-משפחות: סיסניים ודוחניים. תפוצתה - בכל העולם, מהאזורים הארקטיים עד האזורים הטרופיים. הדגניים היא אחת המשפחות הגדולות בצמחים העילאיים, ולה כ-500 סוגים וכ-7,000 מינים. בדרך כלל הדגניים הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים ורב-שנתיים, גבעולם חלול (רק בסוגים מועטים כגון תירס, הגבעול אטום). מפרקי-הגבעול ניכרים היטב, הם תפוחים ואטומים. העלים מסורגים ועורכים בשני טורים. בסיס העלה הוא נדני ועוטף אותו גבעול. טרף העלה דמוי סרגל או איזמל. לרוב, במעבר בין הנדן והטרף, ישנה תוספת קרומית דמוית לשון, הקרויה-לשונית. הלשונית סותמת את הקנה הנבוב ומונעת חדירת מי גשם והתפשטות ריקבון לגבעולים. פטוטרת אין, ועורקי הטרף של העלה מקבילים.
פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד
פיליפ דורמר סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד (באנגלית: Philip Dormer Stanhope, 4th Earl of Chesterfield; 22 בספטמבר 1694 - 24 במרץ 1773) היה מדינאי מטעם המפלגה הוויגית ואינטלקטואל בריטי. היה מן הבריטים החשובים בתקופת ההשכלה, ומיודד עם וולטר ומונטסקייה.
שינוי מבני
שינוי מבני הוא כינוי לשינוי מקיף וכולל הנעשה בארגון מסוים, במבנה מסוים (אדריכלות) וכדומה.
פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד
ביוגרפיה
לורד סטנהופ, כפי הוא כונה לפני מותו של אביו ב-1726, נולד בלונדון ולמד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר שסיים ללמוד, יצא ל"מסע הגדול" ברחבי יבשת אירופה. מותה של המלכה אן ועלייתו לשלטון של ג'ורג' הראשון פתחו אפשרויות חדשות בפני סטנהופ הצעיר והוא שב לאנגליה. קרוב משפחה שלו, ג'יימס סטנהופ, שהיה אחד השרים האהובים על המלך, סידר לו משרה כ"אדון חדר המיטות" של הנסיך מוויילס, ג'ורג' השני.
הוא הפך לחבר בית הנבחרים הבריטי ולאחר שאביו נפטר והוא ירש את התואר המשפחתי, הוא הפך חבר בבית הלורדים. ב-1728 מונה למשרת השגריר בהולנד, שליח רשמי של בית המלוכה באירלנד וב-1748 למשרת מזכיר הממלכה.
קרב קמ"ט-קק"ש
קרב קמ"ט-קק"ש (קמ"ט - קורס מפקדי טנקים, קק"ש - קורס קציני שריון) הוא שם מטעה אשר התקבע לאירוע שבו ירו כוחות של צה"ל זה על זה במבצע שלום הגליל באזור עין א-תינה (בערבית: ) בדרום לבנון. שני הכוחות היורים השתייכו לחטיבה 460 של חיל השריון. באירוע נהרגו חמישה מחיילי החטיבה.
תיאור האירוע
ב-9 ביוני 1982 הוטל על גדוד 198 לכבוש את הכפר עין א-תינה, השוכן על כביש ראשי המוביל לכביש ביירות-דמשק. הגדוד השתייך לחטיבה 460, שהייתה יחידת הכשרת המפקדים של חיל השריון. בזמן שגרה היה גדוד 198 המסגרת שבה נערך קורס מפקדי הטנקים (קמ"ט) לדגמי השוט והמרכבה של חיל השריון, ועל כן אנשי הצוות שלו היו החניכים בקורס, ומפקדי הטנקים היו המדריכים. הגדוד תקף את הכפר מדרום ונתקל באש עזה, ולא יכול היה לפרוס את מלוא כוחו בגלל אופיו של הציר ההררי. כמו כן, פלוגה מהגדוד שעמדה בחיפוי בכפר מיידון הסמוך, לא הצליחה לחפות באופן יעיל על התקפת החוד של הגדוד. בניסיונות הפריצה נהרג הנהג של אחד הטנקים, חניך הקמ"ט, ונפצעו מפקד הפלוגה המובילה, נדב שחר, וסגנו טל שעיה. הכוח נהדף.
גדוד 196, ששימש במקביל כמסגרת של קורס קציני השריון (קק"ש), הגיע לפנות ערב אל עברו השני של הכפר, מצפון. יום קודם לכן כבש הגדוד את העיירה ג'זין. הגדוד קיבל פקודה לכבוש את הכפר במקום גדוד 198. כוח החוד של גדוד 196 כלל את טנק מפקד פלוגה ו', אבי גבעתי, טנק נוסף מפלוגה ו', טנק שעליו המג"ד ספי שאומן והסמג"ד אבי אשכנזי, שני טנקי שוט שסופחו לגדוד מגדוד 198 לאחר הקרב בג'זין, טנק מ"פ ז' בפיקוד הקמב"ץ יוסי סילמן וקצין ההדרכה יועד צור, ועוד שני טנקי מרכבה מפלוגה ז'. טנק נוסף שהוביל עד לכפר את הגדוד בפיקודו של ליאור ליפשיץ נתקע בקצה הצפוני של הכפר בשל תקלה בנוכרי. הכוח כבש את הכפר במהירות, תוך שהטנק המוביל משמיד את רוב טנקי האויב שהתגלו בכפר, מטווחים קצרים מאוד. עקב כך זכה לכינוי "הטנק השלפן". בהגיעו לקצה הכפר עצר הכוח בפקודת מפקד החטיבה, חגי כהן, כדי לתאם את החבירה בין שני הכוחות כך שלא יפגעו זה בזה. המח"ט עמד אז בתוך הכוח של גדוד 198, סמוך לכניסה הדרומית, שתותחיו מכוונים צפונה, לעומת גדוד 196. אולם מבלי שידעו, עמדו הכוחות אלה מול אלה במרחק של פחות ממאה מטרים. חוסר הידיעה נבע מעיקול בכביש, שמנע קשר עין ביניהם, מהחשכה שירדה על בקעת הלבנון ומהבהילות בה ניתנה הפקודה לגדוד 196 ישירות מהפיקוד הבכיר ולא דרך המח"ט. לאחר הקרב טענו מקצת מהמפקדים, שגם העובדה שמג"ד 196 לא ידע שהגיע לקצה הכפר, תרמה לחוסר התיאום בין שני הכוחות, אולם נראה שהקלטות רשת הקשר החטיבתית מפריכות טענה זאת: המג"ד שאומן נשמע שם אומר שהוא "לקח" את הכפר, ומבקש לתפוס עמדות מדרום לו.
מפקד גדוד הקמ"ט 198, בני לידור, הביע חשש שכשיסתיים כיבוש הכפר, הכוחות יירו זה על זה. לעומתו מג"ד 196, ספי שאומן, חשש מכוחות אויב שעדיין נשארו בכפר, אשר עדיין ירו בכוח שלו בגבו, אחד מהם אף פגע בטנק של אורן פרנקל. לכן הוא ביקש מהמח"ט אישור לצאת מהכפר ולהיערך בעמדות מדרום לו.
על מה שהתרחש בהמשך חלוקות הדעות. בתחקירים שלאחר הקרב טען המח"ט שלא ידע שמג"ד 196 עבר את כל הכפר, ושהוא נעצר כל כך סמוך אליו. יותר מכך, המח"ט טען שמג"ד 196 עצמו לא ידע היכן בדיוק הוא נמצא, ושהמג"ד היה סבור שהוא עדיין בתוך הכפר, ולכן הוא מבקש להמשיך להתקדם. לעומתו טוענים קציני גדוד 196, שהם ידעו היטב שעברו את כל הכפר, אלא שלא ידעו שכל כך סמוך להם ביציאה עומד כוח עמית, שאינו מתואם איתם.
לבסוף נתן המח"ט את האישור להתקדם. מ"פ ו' הוביל את הכוח החוצה מהכפר. באפלה ששררה הבחין בצללית של טנק עומד מולו. היה זה טנק של גדוד 198 שנפגע בניסיונות החדירה הראשונים, ובו גופתו של נהג הטנק. המ"פ פקד על התותחן לירות. לאורו של רשף הפגז הבחין המ"פ במתאר של טנק המרכבה שעליו ירה זה עתה, ופקד ברשת הקשר הפנימית של הטנק: "חדל! זה טנק שלנו!". הכוחות שעמדו מאחוריו לא שמעו את דבריו אלה, וגם הכוח שעמד מולו לא שמע זאת. אחד הטנקים שמולו, שראה בחשכה טנק יורה עליו, השיב אש ופגע בצריח של הטנק של גבעתי. מהפגיעה נהרגו כל אנשי הצוות שהיו בצריח: המ"פ ; הטען-קשר, והתותחן - שניהם צוערים בקורס הקצינים; וכן חניך קורס מט"קים, , מהטנק של אורן פרנקל שנפגע זמן קצר לפני כן והוא הצטרף לצוות. נהג הטנק נפצע באורח קל.
פגז נוסף שנורה על הכוח פגע בזחל הטנק השני בשדרה, אולם לא היו בו נפגעים.
ביקורת
לאחר המלחמה הועלו טענות קשות כנגד קצינים אחדים באשר לאחריותם לאסון, ובאשר לתועלת המבצעית של הקרב. להלן עיקרי הטענות:
שרה רוקח
הרבנית שרה רוקח (נולדה בכ"ח בחשוון תש"ז, 1946) היא אשת האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלז, ובתו של האדמו"ר הקודם מוויז'ניץ, רבי משה יהושע הגר.
ביוגרפיה
נולדה לרבי משה יהושע ולאה אסתר הגר. למדה בבית הספר ויז'ניץ בבני ברק.
בשנת תשכ"ה נישאה לרב ישכר דב רוקח, "הינוקא מבעלז", שהיה מיועד מגיל צעיר לכהן כאדמו"ר. לאחר נישואיהם התגוררו בקריית ויז'ניץ בבני ברק, סמוך לסבה רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. שנה וחצי לאחר נישואיהם עברו לירושלים ורבי ישכר דב החל לכהן כאדמו"ר. 11 שנים לאחר החתונה נולד בנם היחיד, רבי אהרן מרדכי רוקח.
רוקח עומדת בראש ארגון נשות החסידות ועורכת כנסים לנשות החסידות. כלתה שרה לאה עומדת לצדה בניהול הארגון. נשות החסידות, ואף חסידים גברים, נוהגים לבקש ממנה ברכות. גם מחוץ לחסידות בעלז מגיעים אליה חסידים לקבל ברכות, בפרט מחצרות ויז'ניץ וסאטמר. היא נוהגת לקרוא "קוויטלאך" (פתקאות) כמנהג האדמו"רים.
רוקח עומדת גם בראש ארגון "מגן ומושיע", התומך באלמנות וביתומים, והיא נוסעת לשם כך לחוץ לארץ לגייס כספים. היא נוהגת להתקשר או לבקר בעצמה למשפחות הנתמכות.
לאורך השנים תמכה באחיה, רבי ישראל הגר, על אף ריחוקו מחצרו של אביה, ולימים הייתה פעילה בהחזרתו לחצר ויז'ניץ.
קרב קמ"ט-קק"ש
ביקורת
ההסתייגות: נראה שמח"ט 460, חגי כהן, לא היה שלם עם ההחלטה לכבוש את הכפר בחשכה, ללא סיוע וללא הכנה מספקת. משנוכח בקושי לכבוש את הכפר מדרומו, שאל את מפקד הגיס בן-גל אם ביצוע המשימה דרוש בכל מחיר. על כך נענה בחיוב. הסתייגות זו נאמרה גם על ידי מפקד כוח המשימה, דן ורדי, שטען שכיבושו המוצלח של הכפר לא נוצל למחרת, ולכן נראה שהיה מיותר.
החיפוי שלא היה: כדי להקל על כיבוש הכפר, נשלחה פלוגה מגדוד 198 לחפות מהעיירה מיידון שמדרום-מזרח לכפר. אולם החיפוי לא בוצע; מפקד הפלוגה טען, שבשטח הקשה לעבירות הוא לא הצליח לתפוס עמדות אש. אילו בוצעה משימת החיפוי, ייתכן שניתן היה להשמיד בכפר כלי אויב רבים מעמדות נוחות, והתצפית משם יכולה הייתה אולי למנוע את האסון.
הטיוח: לאחר המלחמה ניסו גורמים בצה"ל להסתיר את מה שהתרחש, בעיקר מפני משפחות ההרוגים. צה"ל מנע מבני המשפחות להאזין להקלטות רשתות הקשר, בהן נשמע המח"ט מאשר למג"ד ספי שאומן להתקדם. גם חוברת עם סיפור הקרב, בהוצאת קצין חינוך ראשי, נוסחה באופן מתפתל ומעורפל, מתוך מטרה ברורה בעליל להסתיר את עובדת הירי הידידותי.
איבר הופכי
באלגברה, איבר הופכי לאיבר נתון הוא איבר שהכפלתו באיבר הנתון נותנת את איבר היחידה. לדוגמה, שליש הוא ההפכי של המספר 3 ביחס לכפל. זוהי הכללה של המושג "מספר הופכי".
המושג "איבר הופכי" מוגדר לכל פעולה בינארית. איבר הופכי ביחס לפעולת החיבור נקרא איבר נגדי.
הגדרה פורמלית
תהי \ S קבוצה שמוגדרת עליה פעולה בינארית שנסמנה \ *. אם \ e הוא איבר היחידה של \ (S,*) ומתקיים \ a*b=e, אז \ a הוא הופכי משמאל של \ b, ו-\ b הוא הופכי מימין של \ a. במקרה זה a הפיך מימין ו-b הפיך משמאל.
אם האיבר \ x הופכי מימין והופכי משמאל של איבר \ y, אז \ x קרוי הופכי דו-צדדי או בפשטות הופכי של \ y. איבר שיש לו הופכי דו-צדדי ב-\ S קרוי איבר הפיך ב-\ S.
ביחס לפעולה אסוציאטיבית, אם איבר הוא הפיך מימין ומשמאל אז הוא הפיך, ויש לו הפכי יחיד. הקבוצה של האיברים ההפיכים היא חבורה, המסומנת \ U(S) או \ S^*. מערכת עם פעולה בינארית (לאו דווקא אסוציאטיבית) שיש בה איבר יחידה וכל איבר בה הפיך מימין ומשמאל נקראת לולאה.
הופכי שמאלי וימני בחוגים
בחוג R שאינו קומוטטיבי, ייתכן שאיבר a יהיה הפיך משמאל אך לא מימין. אם a הפיך משמאל אז a הפיך מימין אם ורק אם a אינו מחלק אפס מימין. חוג R שבו מתקיים ab=1 אם ורק אם ba=1 נקרא חוג סופי-דדקינד. חוג שאינו סופי-דדקינד מכיל חוגי מטריצות מכל ממד בתור תת-חוגים (בלי יחידה).
אנדרטת החייל האלמוני (עיראק)
אנדרטת החייל האלמוני (בערבית: نصب الجندي المجهول) היא אנדרטה הממוקמת בעיר בגדאד בירת עיראק לזכר הנופלים במלחמת איראן–עיראק.
מבנה
האנדרטה בנויה בצורת מגן הנופל מידיו של לוחם (האנדרטה היא רק המגן הנופל, בלא פסל הלוחם). מתחת לאנדרטה נמצא מוזיאון תת-קרקעי. האנדרטה ניצבת בראש גבעה מלאכותית שקוטרה 250 מטרים. גרם מדרגות עשוי אבן גרניט אדומה מוביל אל האנדרטה שבראש הגבעה.
קוטר המגן הוא 42 מטרים וזווית נטייתו מעל לקו האופק היא 12 מעלות. חלקו החיצוני של המגן מצופה נחושת וחלקו הפנימי עשוי פלדה.
מתחת למגן נמצאת קובייה העשויה שבע שכבות מתכת המסמלים את שבעת אזורי גן העדן באסלאם. בין שכבות המתכת ישנן שכבות צבע אדום המסמל דם. חרכי הקובייה מהווים למעשה חלונות בתקרת המוזיאון הנמצא מתחת לאנדרטה.
ז'סינט ורדגר
ז'סינט ורדגר אי סנטלו (בקטלאנית: Jacint Verdaguer i Santaló; 17 במאי 1845 – 10 ביוני 1902) היה סופר ומשורר רומנטי וכומר קתולי קטלאני.
נעורים ותחילת הדרך הספרותית
ורדגר נולד בעיירה פולגרולס בקומרקה אוזונה להורים שהיו איכרים צנועים, אך מלומדים יחסית לתקופה. מגיל עשר למד בבית הספר הקתולי בעיר ויק. מ-1863 התגורר ב"בית טונה" (Can Tona) בחווה חקלאית בין פולגרולס לוויק, שם התחיל לכתוב. בגיל עשרים הגיש את יצירותיו הראשונות לתחרות הספרותית היוקרתית משחקי הפרחים בברצלונה וזכה בפרס הראשון. הופעתו במשחקים, בבגדי איכר ובכובע ברטינה - כומתה קטלאנית מסורתית - משכו מיד תשומת לב והקנו לו תדמית של משורר עממי.
התקופה בחסות המרקיז מקומייאס
בשנת 1870 התמנה לכומר והחל לשרת בכנסייה קרוב למקום הולדתו, שם גם יצר שירה על חיי האיכרים ועל נושאים דתיים וגם החל לעבוד על היצירה האפית "האטלנטידה". בשנת 1873 הדרדרה בריאותו והוא עבר להתגורר בברצלונה. שם קיבל את חסותו של אנטוניו לופז אי לופז אשר קיבל אותו לעבודה בחברת הספנות שלו ובשנים 1874–1876 ורדגר שימש ככומר בספינה שהפליגה בין ספרד לקובה ובמהלך תקופה זו בריאותו השתפרה והוא סיים את העבודה על "האטלנטידה" והקדיש אותה ללופז. היצירה זכתה גם בפרס הראשון במשחקי הפרחים של אותה השנה.
ב-1878 לופז קיבל את תואר "המרקיז מקומייאס" והזמין את ורדגר להתגורר בארמונו בלה רמבלה בברצלונה. הוא גם מינה את ורדגר לכומר של הכנסייה המשפחתית ומ-1883 לגזבר הצדקה (almoiner) שלה. בזכות תמיכה זו התרכז ורדגר בכתיבה, והתקבל לחוגים חברתיים מכובדים ויצר בתקופה שבין 1877 ו-1893 את עבודותיו החשובות ביותר. הוא טייל ברחבי קטלוניה הכפרית וכן בצרפת, גרמניה, רוסיה וצפון אפריקה. ב-1886 עלה לרגל לארץ ישראל.
חיפוש עצמי ומרידה
בגיל ארבעים נקלע ורדגר לדיכאון. בשנת 1886 כתב לידידו: "הסתכלתי על ארבעים שנותיי... ואני חש בושה בנוגע לכל. את חיי אפשר לסכם במשפט: 'עשה את הכל רע'." בעקבות זאת הוא החל במסע של חיפוש עצמי והיטהרות. בתפקידו כגזבר צדקה פיזר תרומות בלא בקרה ובשנת 1889 התנסה בגירוש שדים, אף-על-פי שהדבר נאסר על ידי הבישוף של ברצלונה ולא היה מקובל גם על המרקיז שתמך בו. ב-1893 פוטר ורדגר מתפקידיו, הוכרז משוגע והורחק מברצלונה לכנסייה בעיירה לה גלווה (la Gleva) במחוז הולדתו אוזונה.
בלה גלווה חזר לכתוב, התחמק מתשלום חובותיו והשתדל להימנע מההשגחה מטעם הכנסייה שנכפתה עליו ולבסוף הפר את חובת הציות הדתית וחזר לברצלונה, שם התקבל בבית משפחת דוראן. הוא פרסם בעיתון הרפובליקני והחילוני לה פובליסידד (La Publicidad) שתי סדרות מאמרים בהם הסביר את המניעים למעשיו וטען שהכנסייה הקתולית והמרקיז מקומיליאס פגעו בחירותו. המאמרים עוררו מחלוקת ציבורית ואף פוליטית.
סוף ימיו
ב-1898 נסוג ורדגר מהטענות הקשות כלפי הכנסייה והמרקיז מקומייאס והנידוי נגדו בוטל. הוא הוצב ככומר בכנסיית בית-לחם בברצלונה (Betlem). שנים אלה לא היו קלות - הוא סבל משחפת וממשבר יצירתי בכתיבה.
ורדגר נפטר בוואיווידררה שליד ברצלונה ב-1902 ונקבר במונטז'ואיק.
מלאכת דש
מְלֶאכֶת הַדָּשׁ היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, שמהותה פירוק תבואה מקליפתה. הדרך המסורתית להפרדת גרגרי הדגן, החיטים והשעורים, מקליפתם (דישה), הייתה בשטיחת אלומות התבואה על האדמה, והעברת בהמת משא הרתומה למורג על שכבות התבואה, ובכך גרמו להפרדת המוץ מגרגרי הדגן, החיטים או השעורים. מלאכת מפרק היא תולדה של מלאכת דש. דוגמה למלאכות שאסורות משום מפרק: חובל כאשר הוא צריך לדם, משום פירוק הדם מהרקמה, חולב משום פירוק החלב מהדד, וסחיטת פירות משום פירוק המיץ מהפרי.
דברים האסורים משום מלאכת דש
פיצוח אגוזים בשבת לצורך אכילתם מיידית, מותר. למרות שלכאורה פיצוח האגוזים הוא דישה, שהרי הוא מפרק את האוכל מתוך הקליפה, מ"מ אין בזה איסור ‘דש’. מפני שמלאכת ‘דש’ היא מלאכה שעיקרה נעשית בשדה, ולא לקראת האכילה, כדוגמת הוצאת גרגירי התבואה מן השיבולים לקראת מכירתם או הבאתם לטחינה. וכן הוצאת שעועית או אפונים מתוך תרמיליהן לקראת שיווקם לרבים. לכן, אגוזים, שהם פרי שאין רגילים להוציאו מקליפתו בגמר תהליך איסופו, אלא בשעת אכילתו, אין בו מלאכת ‘דש’. מסיבה זו, אגוזים שרגילים לפצחם לקראת האוכל, אין בפיצוחם איסור ‘דש’. כמו כן, מותר לקלף בוטנים מקליפתם העבה ומקליפתם האדומה הדקה, על מנת לאוכלם באופן מיידי. שקדים גדלים עם שתי קליפות, החיצונית ירוקה, והפנימית קשה. רגילים למכור את השקדים כשהקליפה הקשה עדיין עליהן, אך לאחר שהסירו מהם את הקליפה הירוקה. מסיבה זו, אם השקדים מקולפים מקליפתם הירוקה לפני השבת, מותר לקלף בשבת שקדים מקליפתם הקשה כדי לאוכלם, סמוך לאכילתם. אבל אם השקדים נותרו גם עם קליפתם הירוקה, אסור להסירה מפני איסור ‘דש’ (רמ”א שיט, ו, מ”ב כד). יש שכתבו שמותר לקלף שקד אחד ולאוכלו, ואח”כ לקלף שקד נוסף ולאוכלו, שהואיל והוא מקלף בכל פעם שקד אחד בלבד ואוכלו, אין קילופם כדרך מלאכת ‘דש’ אלא כדרך אכילה (כלכלת שבת).
איסור סחיטה - מתולדות דש
סחיטת זיתים וענבים, נחשבת לתולדה של מלאכת דש, מכיוון שהיא דומה למלאכה זו, שהיא - פירוק התבואה שהיא אוכל מהפסולת שהיא השבולת, ומהותה - פירוק שני דברים חלוקים זה מזה ומדובקים זה בזה, האחד מתוך חבירו המכסה עליו.
זיתים וענבים
החילוק בין זיתים וענבים לשאר פירות הוא, מפני שבעבר רק שמן ויין היו המשקים הנעשים מפירות, ולכן רק להם יש שם משקה, אבל מיץ של שאר פירות לא היה נחשב כמשקה, ולכן ייצור משקה כזה היא כהפרדת אוכל מאוכל.
סחיטת תותים ורימונים
למרות זאת אסרו חז"ל לסחוט גם פירות נוספים, כתותים ורימונים, מכיוון שיש אנשים שיש להם פירות כאלו בשפע ולכן הם סוחטים אותם, ומכיוון שגם שאר האנשים היו עושים כן לולי המחיר היקר של הפירות, לא שייך לומר בטלה דעתו אצל כל אדם, מכיוון שדעתם של שאר האנשים אינם מתנגדת לכך.
פירות שאין דרך לסוחטן
למרות זאת, שאר הפירות שאין הדרך כלל לסחוט אותם לשם משקה לצמאון מותר לסחוט, אך במקום שדרכם של רוב בני המקום לעשות כך, אסור לסחוט אותם מדרבנן.
אך יש האוסרים לסחוט גם בכל הפירות מדרבנן, ולכתחילה יש להחמיר כדבריהם. כך למשל, תלויה דין סחיטת לימון בין שתי הדעות, לפי הדעה הראשונה היא מותרת מכיוון שהלימון נסחט לרוב לשם אוכל, וגם כשהוא נסחט לשם משקה הוא לא משמש כמשקה לבדו אלא כטעם למשקה אחר, ולפי הדעה השנייה היא אסורה. עם זאת, יש הסבורים שבזמנינו היא אסורה, ויש בזה חשש דאורייתא ויש המקילים.
כיום שיש פירות רבים המשמשים בקביעות לסחיטה כמו תפוחים ותפוזים, יש הסבורים שאיסור גמור לסחוט את הפירות לשם משקה גם לא בשינוי.
היתרים
סחיטת פירות לתוך אוכל, הוא דבר המותר, מכיוון שהמשקה נסחט לתוך אוכל ונהפך לחלק ממנו הרי זה כמפריד אוכל מאוכל. גם אם סוחט את הפירות כדי לתקן את הפירות ולא לשם משקה, מותר לסחוט.
שלא בגידולי קרקע
במסכת שבת חלוקים רבי יהודה וחכמים בדין הפוצע חילזון. רבי יהודה סבור שעובר בכך על מלאכת דש, שכן פציעת בעל חיים הגורמת לחלק מדמו שיצא ממנו, היא תולדה של מלאכת דש הגורמת לגרגרי הדגן להיפרד מהמוץ. לעומתו חכמים טוענים ש. הרמב"ם פוסק כרבי יהודה, שפציעת בעל חיים היא תולדה של איסור דש, ומאידך, באותו סעיף עצמו הוא פוסק כחכמים, שאין מלאכת דש אלא בגידולי קרקע. מפרשי הרמב"ם מתייגעים לפרש את הסתירה שבדבריו. לדעת רבי אברהם בן הרמב"ם החילוק הוא בין האב, מלאכת דש, בו "אין דישה אלא בגידולי קרקע", לבין תולדתו, המפרק, שישנה גם שלא בגידולי קרקע. ולדעת המגיד משנה החילוק הוא בין חילזון שנחשב לעניין זה שלא כגידולי קרקע, לבין בהמה, שנחשבת לעניין זה כגידולי קרקע.
סחיטת בגדים
בסחיטת בגדים ישנם מקרים בהם נחשב הדבר למלאכת דש, וישנם מקרים בהם נחשב הדבר לאיסור כיבוס.
ריסוק קרח והמסתו
חכמים אסרו לשבר קרח לחתיכות קטנות, משום 'סרח מלאכה' כלומר, משום שזה דומה למלאכת סוחט נאסר ריסוק קרח גזרה שמא יסחוט פירות העומדין למשקין, וגם משום שזה דומה למלאכה, שבורא את המים הללו. אבל מותר לשקע את חתיכות הקרח בתוך כוס של מים או יין.
עמנואלה ברש רובינשטיין
עמנואלה ברש רובינשטיין היא סופרת ישראלית וחוקרת בתחום מדעי הרוח.
ביוגרפיה
עמנואלה ברש רובינשטיין נולדה בירושלים לחוקר האמנות משה ברש. היא השלימה תואר בוגר בספרות השוואתית ובפילוסופיה ותואר מוסמך במדע הדתות באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בפרשנות ספרותית ודתית לשואה. היא לימדה בתוכנית למדעי הדתות באוניברסיטת תל אביב ועתה היא מלמדת במרכז הבינתחומי הרצליה.
ברש רובינשטיין פרסמה שלושה ספרים מדעיים שדנים בפרשנות תרבותית של הנאציזם והשואה. שניים ראו אור באנגלית (מפיסטו ברייך השלישי בהוצאת דה גרויטר, השטן, הקדושים והכנסייה בהוצאת פיטר לאנג) ואחד בעברית (השטן הנאצי בהוצאת מאגנס). היא גם תרגמה ספרים אחדים מאנגלית לעברית.
לאחר מכן פנתה ברש רובינשטיין לכתיבת ספרות יפה. קובץ סיפורים שכתבתה ותרגמה לאנגלית (פייב סלבס בהוצאת הולנד האוס בוקס) ראה אור בבריטניה וזכה לביקורות נלהבות. הרומן לידה התפרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד (2018).תרגום לאנגלית של הרומן פורסם בבריטניה (2021). סיפורים קצרים שכתבה פורסמו בירחוני ספרות בארצות הברית. היא בעלת הבלוג על עצמנו ועל אחרים, שעוסק בנושאי תרבות שונים.
בעלה, יונה רובינשטיין, הוא פרופסור לכלכלה בלונדון סקול אוף אקונומיקס, ויש להם שלושה ילדים.
ספריה
פרשנות תרבותית של הנאציזם
ספרות יפה
מש"ק משמעת
מש"ק משמעת (כיום נקרא נגד היחידה) הוא תפקיד בצה"ל שממלא מש"ק (מפקד שאינו קצין) הכפוף לרוב לנגד המשמעת, ואחראי לסוגיית המשמעת בבסיס. באחריותו:
מש"ק משמעת הוא אחד מהחוגרים בעלי התפקיד היחידים בצה"ל המורשים על פי פקודות מטכ"ל להגיש ולחתום על טופסי תלונות כנגד חיילים שהפרו את הוראות הצבא (בתנאי שדרגתם גבוהה מדרגתו של החייל שנגדו מוגשת התלונה). חובת ההזדהות בפני מש"ק משמעת חלה גם על נגדים וקצינים אם נקבע כך בפקודות הקבע של המחנה או היחידה.
מש"ק משמעת שעבר קורס ייעודי עונד שרוך בצבע חום-זהב.
בחיל האוויר מקובל שמש"קי משמעת שהוכשרו בחפיפה בלבד, ולא בקורס, יקבלו שרוך בצבע לבן, או שחור.
מישל קובין
מישל (מיכל) קובין היא שחיינית עבר ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת 3 מדליות מהמכביה.
ביוגרפיה
קובין התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתם של המאמן דוד סיבור, "סוכו" ועוזר המאמן ברי אבנר.
1979
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1979 זכתה קובין ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות, אחרי חברתה לקבוצה ליאור בירקאן (2:14.06 דקות) ולפני עופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה (2:20.02 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.99 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות ולפני עופרה מוניוז (4:48.10 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.61 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:40.49 דקות ולפני עופרה מוניוז (9:58.48 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.44 אחרי מירב הדר מהפועל שפיים (1:02.36 דקות) וליאור בירקאן (1:02.48 דקות).
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה בארצות הברית בחודש מאי 1980 קבעה קובין שלושה שיאים ישראלים, שיפור לשיאיה של ליאור בירקאן בת אגודתה, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.80 דקות (2:13.82 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.41 דקות (4:39.71 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.06 דקות (9:40.49 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה קובין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 9:45.73 דקות, אחרי בירקאן (9:43.83 דקות) ולפני הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 ו-14 של 9:49.89 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי, אחרי עופרה מוניוז ששיפרה את שיאה הישראלי של קובין והעמידה אותו על 2:11.95 דקות ופאבי סקולורובסקי מהפועל תל אביב.
1981
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה קובין במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.78 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.96 דקות.
המכביה ה-11
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב זכתה קובין ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:33.00 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (4:34.67 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי הדר רובינשטיין (4:31.37 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 9:21.97 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (9:35.37 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי רובינשטיין (9:14.12 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.09 דקות.
בן זימר
בנג'מין זימר (באנגלית: Benjamin Zimmer; נולד בשנת 1971) הוא בלשן אמריקאי, לקסיקוגרף ופרשן לענייני שפות. הוא בעל טור על שפות ב"וול סטריט ג'ורנל" ועורך תורם ב"אטלנטיק". הוא היה בעבר בעל טור על אודות שפות ב"הבוסטון גלוב" ובמגזין "הניו יורק טיימס", ועורך המילונים האמריקאיים בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. זימר היה בעבר גם עורך בכיר של Vocabulary.com ו-VisualThesaurus.com.
קריירה
זימר סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1992 עם תואר ראשון בבלשנות, והמשיך ללמוד אנתרופולוגיה בלשנית באוניברסיטת שיקגו. על מחקריו בשפות אינדונזיה קיבל מלגות מהקרן הלאומית למדע, מתוכנית פולברייט, ומהמועצה לחקר מדעי החברה. הוא לימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, במכללת קניון ובאוניברסיטת ראטגרס.