cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים פרחי
ירידת קרנו והוצאתו להורג
מקורות בני התקופה שנשתמרו מהאירועים מטילים על פרחי את מרבית האשמה בהידרדרות של עכו ונפת צידון בכללותה, וטוענים שהוא לקח חלק באותם מעשי השחיתות והתעשר על חשבון החלשים, מתוך הנחת היסוד שהייתה לו בלעדיות מוחלטת על ענייני השלטון בנושאים אלה. החוקר המזרחן תומאס פיליפ מטיל ספק באותנטיות המוחלטת ההאשמות הללו, זאת מאחר שלדבריו כותבי אותם המקורות היו ברובם דיפלומטים צרפתיים, שהיו נגועים בדעות אנטישמיות קיצוניות וחלקם גם זכרו את חלקו של פרחי בתבוסת הצבא הצרפתי בשערי העיר. בנוסף לאלה, גם מרבית המקורות הערביים היו של כותבים מהקהילה היוונית קתולית שיחסיהם של רבים ממנה עם היהודים, ועם משפחת פרחי בפרט, היו רעים במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 (במיוחד לאחר אירועי עלילת הדם מדמשק, שלפחות מקור אחד מרכזי המתאר את האירועים נכתב בתקופה החופפת לה). פיליפ קובע שלפרחי אומנם הייתה השפעה רחבה בחצר וכן על המדיניות הכלכלית, אך מנגד הוא סובר שהדימוי שהוא היה קובע המדיניות הבלעדי ושהוא שלט בכל וכל, ככל הנראה מוגזם ובעיקר נועד להתאים לתפיסות אנטישמיות רווחות של חלק מהכותבים. כנגד זאת הוא מציג את מגוריו הצנועים של פרחי כהוכחה לכך שהאחרון לא רדף אחרי חיי מותרות, דבר הפוגע באמינות התיאורים המציגים אותו כרודף בצע. לאור זאת השאלה האם פרחי מראש תכנן את המדיניות בצורה שהוא יתחזק פוליטית ויתעשר ממנה על חשבון הפלאחים (או לחליפין "החליף את עורו" בהמשך), או שהוא היה עם כוונות תמימות והיו אלה המקורבים של סולימאן פאשה שהרסו "מהשטח" את המדיניות הזו בכך שהתעשרו על חשבונם, נשארת בגדר סימן שאלה.
לאחר מות סולימאן ביקש פרחי להעלות לשלטון אדם נוח לו ובחר בעבדאללה, בנו של עלי פאשה, סגנו של סולימאן, אותו גידל מגיל צעיר. בעזרת קשריו של פרחי בחצר הסולטאן נתמנה עבדאללה פאשא למושל עכו. פרחי רכש לעצמו שונאים רבים והצליח לסלק פקידים שעמדו בדרכו אבל כוח אויביו אצל עבדאללה גבר והם שכנעו את עבדאללה כי אין לבטוח בפרחי היות שפרחי השיג את מינויו למושל בזכות קשריו באיסטנבול ובזכות קשרים אלה הוא יוכל גם לסלקו. נימוק זה שכנע את עבדאללה. הדבר נודע לפרחי, אך הוא לא נמלט, שכן חשש כי אם יימלט יכלה עבדאללה את זעמו ביהודי הממלכה. ב-21 באוגוסט 1819 כאשר היה בצום, לרגל ערב ראש חודש אלול תקע"ט הגיעו לפתע לבית פרחי קבוצה של אילמים (מנהג ידוע של המושלים ששלחו יחידות הוצאה להורג של אילמים כדי שלא יוכלו לספר על מעשיהם). הם נכנסו לחדרו של פרחי והתליין כרך את חוט החנק סביב צווארו.
רבי יהוסף שווארץ כותב על שאירע לאחר הוצאתו להורג של פרחי: עם מותו המשיך עבדאללה באופן דורסני יותר את המונופולים ועכו שקעה סופית מבחינה כלכלית ופוליטית. שקיעה זו אומנם התחילה עוד שפרחי היה בחיים בעת המדיניות המונופוליסטית שלו (ובהיקפים פחותים יותר גם של ד'אהר אל-עומר ואל-ג'זאר) אך בהיעדר יכולות הגמישות והתמרון של פרחי בעת יישום המדיניות, היא הפכה להרסנית עוד יותר ובתקופת עבדאללה התרוקנה העיר ממרבית אוכלוסייתה עד שבסוף המאה ה-19 היא הייתה לכפר קטן של כ-2,000 איש.
סופו של עבדאללה
לאחר הירצחו של חיים פרחי, ציווה עבדאללה לגבות מס מהיהודים עבור כל השנים שבהן חיים פרחי השיג הקלות ליהודים. רבי יהוסף שווארץ מספר, מפי זקני ירושלים, כי בעיר צפת נעצרו היהודים ב"מצודה", עד שנאלצו למכור את בגדיהם ואת חפציהם לשם סילוק המיסים. כאשר הגיעה השמועה למשפחת פרחי בדמשק על שאירע לאחיהם, נשבעו אחיו, שלמה, רפאל ומשה פרחי, לנקום את דם אחיהם. הם שכרו ארבעה פאשות, קצינים טורקים, בדמשק ובחלב, והרב "בכור קארמאנא" מקושטא השיג פסק הלכה מאת ה"שייח' אל אסלאם" (הוא הסמכות הדתית העליונה באימפריה העות'מאנית) כי עבדאללה הוא בן מוות.
ביוני 1822 הצבא אשר נשכר על ידי האחים פרחי יצא אל ארץ ישראל. הוא עבר דרך הגליל, כאשר צבאות עבדאללה נסים מפניו. הפאשות מסוריה מינו מושלים חדשים בכל מקום אליו הגיעו. לאחר מכן הם צרו על עכו במשך שישה חודשים. במהלך המצור הורעל האח הבכור שלמה על ידי שליחיו של עבדאללה, והאחים הנותרים התייאשו מן המצור, ושבו עם הצבא השכור לדמשק.
עבדאללה פנה למוחמד עלי פאשה, מושל מצרים, כדי שימליץ עבורו לפני הסולטאן באיסטנבול. הוא עשה כן והשיח' אל-סאלם, שהוציא פסק הלכה נגדו, הוגלה והרב אשר השיג את פסק ההלכה "בכור קארמאנא" הוצא להורג. אבל גם גורלו של עבדאללה לא שפר, בשנת 1832 אבראהים פאשא הגיע ממצרים לעכו והוא נלקח בשבי. גם גורלם של האחים פרחי לא שפר עליהם. בשנת 1840, בעת עלילת דמשק נמצאה הזדמנות לשלטונות דמשק להיפטר מבית פרחי. שני האחים נאסרו ורכושם הוחרם. אחד האחים מת בכלא והשני שוחרר שבור בנפשו ונקי מנכסיו.
מורשתו של חיים פרחי
קהילות יהודי ארץ ישראל, הן ספרדים והן אשכנזים, התאבלו עליו רבות לאחר מותו, וראו בלכתו אובדן גדול לכלל היהודים בארץ; רבים התייחסו אליו כאל "נשיא". מקורות של אנשי שלטון נוצריים בני התקופה בין אם של דיפלומטיים צרפתיים, או ערביים מהקהילה היוונית קתולית (ששירתו בחצרות השלטונות העות'מאניים המקומיים) מתייחסים אליו באופן שלילי. הראשונים, הנגועים גם במוטיבים אנטישמיים, רואים בו רודן ואופורטוניסט תאב בצע, בעוד שהאחרונים אומנם מציגים תמונה מורכבת יותר אך עדיין שלילית יותר מחיובית. לדברי תומאס פיליפ, הסיבה לכך נובעת מהטיה של שתי הקבוצות הללו נגד יהודים ככלל ופרחי ומשפחתו בפרט. נוסעים נוצרים שביקרו בארץ ישראל בתקופתו של פרחי, כינו אותו בכתביהם "כהן־הראש של היהודים". ביתו של חיים פרחי עומד עד היום בעכו, אך הוא אינו פתוח למבקרים. בעכו נקראת כיכר מרכזית בעיר העתיקה על שמו. פרחי ייזכר אף כמסייע לעליית החסידים, עליית תלמידי הגר"א, ויהודי צפון אפריקה ולקליטתם בגליל. עלייה זו היא אבן דרך חשובה בהתיישבות היהודית בגליל. מעמדו ופעולותיו של חיים פרחי סייעו לצמיחתו של היישוב היהודי ובימיו מנתה קהילת עכו כ-800 נפשות, ב-1820 מנתה קהילת יהודי ירושלים כמחצית מתושבי העיר, בטבריה היו היהודים כבר רוב תושבי העיר גם בצפת ערב רעידת האדמה בשנת 1837 היו היהודים מרבית תושביה.
דמעות של שתיקה
זהו סרט הקולנוע הראשון של במאי הטלוויזיה הבריטי רולנד ג'ופה. הסרט מתאר ידידות מופלאה בין עיתונאי אמריקאי ועוזרו הקמבודי, ומבוסס על סיפור אמיתי של כתב הניו יורק טיימס סידני סאנברג. רובו של הסרט מוקדש לעוזר העיתונאי הקמבודי פראן, המנסה לשרוד במחנות הכפייה של "החינוך מחדש" של האזרחים.
הסרט זכה בשלשה פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים ב-1985.
GoPro
GoPro הוא מותג של מצלמות אקסטרים המצלמות וידאו אך אינן מצלמות וידאו רגילות. מצלמות האקסטרים מתאפיינות בממדים קטנים, משקל נמוך ועמידות גבוהה לנוזלים וזעזועים בהשוואה לרוב מצלמות הווידאו. השימוש המרכזי במצלמות האקסטרים כולל GoPro נעשה בתחומי ספורט כגון צלילה, סקי, גלישה, צניחה חופשית, רכיבה על אופניים, נהיגה אתגרית וספורט אתגרי אחר, בהם המצלמה מאפשרת לתעד מהלכים, ביצועים, ואף דקות פעילות רבות. המצלמות מפותחות ומיוצרות על ידי חברת Woodman Labs שבסיסה בסן מת'יאו, קליפורניה, אשר משווקת עבור המצלמות גם אביזרים כגון תושבות לקסדה או לכידון אופניים, ערכת צלילה, מסך LCD ושלט להפעלה מרחוק.
את המימון הראשוני לחברה גייס וודמן, המייסד והבעלים של החברה, באמצעות מכירת חגורות וחרוזים מהרכב המסחרי שלו. בשנת 2004 החלה החברה למכור מצלמות פילם 35 מ"מ. לאחר מכן התפתחה המצלמה למצלמה דיגיטלית אשר מקליטה קטעי וידאו בני 10 שניות. בעקבות הדגם הזה פותחה מצלמה בעלת 3 מגה פיקסל, ולבסוף הדגם אשר נמכר כיום המספק וידאו בהבחנה גבוהה. שלושת דגמי ה-HERO המוצעים כיום למכירה על ידי החברה בעלי עדשה קבועה, וכוללים מסך קטן הנמצא בחזית, ומאפשר גישה לתפריט הנשלט באמצעות הלחצנים. המצלמה מאפשרת צילומי וידאו וסטילס ברזולוציה גבוהה, וכן כוללת אפשרויות של צילום ברצף וצילום עצמי. המצלמה המוכרת ביותר של החברה היא ה- +HERO3 העמידה למים בעומק של עד 40 מטר, ומאפשרת צילום סטילס באיכות 10 מגה פיקסל (12 MP ב-BLACK EDITION) ו-10 תמונות לשנייה, ווידאו ברזולוציה גבוהה (1080p60). בנוסף ישנה אפשרות לשליטה במצלמה בשלט רחוק מבוסס אינטרנט אלחוטי.
שעון זר השושן הצחור
שעון זר השושן הצחור (ברוסית: Букет лилий) הוא ביצת פברז'ה מעוטרת שהכין התכשיטן הרוסי פטר קארל פברז'ה בשנת 1899 עבור הצאר האחרון של רוסיה, ניקולאי השני.
ניקולאי העניק את הביצה במתנה לרעייתו, הצאריצה אלכסנדרה פיודורובנה.
כיום הביצה מוצגת במוזיאון נשקיית הקרמלין שבמוסקבה.
תיאור הביצה
הביצה היא שעון המוצב על בסיס. הביצה עשויה זהב ומעוטרת באמייל על חריטה מסוג "גִיוֹשֶה" ("Guilloché"). השעון כולל שנים עשר חלקים המעוטרים בחגורת יהלומים. חגורת היהלומים מסתובבת, ועלייה מצוירות שתים עשרה ספרות רומיות. את השעה ניתן לראות על פי ראש חץ עשוי יהלומי סלע המצביע על השעה (החץ קבוע, וחגורת השעות היא המסתובבת סביב הביצה).
בסיס הביצה מעוטר ועליו כתוב תאריך הייצור - שנת 1899 בספרות המשובצות יהלומים. כמו כן הבסיס מעוטר בעיטורי רוזטה (דמויי ורד). מפתח עשוי זהב מותח את מנגנון השעון.
בראש השעון ניצב זר של שושנים צחורות עשוי אוניקס. בכל אחד מהפרחים שלושה יהלומים ורודים, והעלים והגבעולים של הזר עשויים זהב.
הבחירה בפרחים לעיטור הביצה נעשתה על פי המשמעות בשפת הפרחים שהייתה נהוגה באותה תקופת זמן - השושן הצחור מסמל תום וטוהר ואילו הוורד מסמל אהבה.
כבכל ביצה פברז'ה, גם בביצה זו הייתה "הפתעה" - ניתן היה לפתוח את הביצה ובתוכה היה תליון עשוי אודם ויהלומים. תליון זה אבד במהלך השנים.
ספיקה (נהר)
ספיקה של נהר היא כמות המים הזורמת בנהר בזמן נתון (זהו מקרה פרטי של המונח הכללי ספיקה). מקובל למדוד את הספיקה במטר מעוקב לשנייה. נהר האמזונאס, שספיקתו היא הגדולה בעולם, מזרים כ-220 אלף קוב מים לשנייה בזמן שהוא גואה, ואילו הירדן, שהוא נהר קטן, מזרים ל רק כ-16 קוב מים לשנייה.
ספיקתו של הנהר משתנה לפי עונות השנה וגורמים אחרים, ורמתה מתחלקת לארבעה מצבים:
מדידת מהירותם וספיקתם של נהרות היא בתחום המדע הנקרא הידרוגרפיה. מדידה זו חשובה ביותר לצורכי חישוב של כמות המים באזור מסוים, ולצרכים הנדסיים שונים כגון בניית מבנים כתחנות כוח הידרואלקטריות (המופעלות בכוח המים), על גדות הנהר.
דיאטת הרזיה
דיאטת הרזיה היא דיאטה, או אורח חיים תזונתי, שמטרתה להוביל לגירעון קלורי מתמשך המוביל לירידה במסת הגוף.
סוגי דיאטות הרזיה
באופן כללי, התמדה בדיאטת הרזיה מכל סוג שהוא אינה דבר מובן מאליו לאורך זמן, בשל איתותי הגוף המבקש מזון משמין, וכן עקב אורח החיים בחברת השפע, המספק אינסוף הזדמנויות לצריכת מזון כזה, במחיר זול ובכל שעה. לאורך השנים התפתחו מספר גישות המנסות להתגבר על קשיים אלה. זאת על ידי הגדרת שיטות וחוקים מסוימים על-פיהם ניתן לרדת במשקל באופן קל יותר או מהיר יותר או למרות צריכה בלתי-מוגבלת של סוגי מזון מסוימים.
חשוב גם לציין שבכל המקרים, על מנת שכל אחת מהדיאטות שלהלן תהיה אפקטיבית, חייבים לוודא שמתבססים על תוכנית מותאמת אישית אשר במסגרתה כמות הקלוריות אותה צורכים מדי יום תהיה מוגבלת על מנת שלאותו האדם יהיה גירעון קלורי, וכמו כן חשוב שבתוכנית המותאמת אישית לוקחים בחשבון גם את המאקרונוטריאנטים (כלומר, הקפדה על כך שמדי יום צורכים את אותה הכמות של חלבונים, שומנים ופחמימות אשר נקבעו ככמויות האופטימלית עבור אותו האדם באותה התוכנית). במקרים רבים גם לפרק הזמן ביממה אשר במסגרתו נצרך האוכל יכולה להיות השפעה מהותית על הירידה במשקל.
דיאטה על פי המדד הגליקמי
דיאטה זו מבוססת על המדד הגליקמי שהוא מדד המאפשר לסווג מאכלים שונים על פי מהירות פירוק הסוכרים שבהם. קצב פירוק זה הוא מאוד משמעותי בקביעת משך הזמן בו אדם ירגיש שבע לאחר ארוחה. שימוש במדד הגליקמי יכול להפחית את תחושת הרעב המלווה בדרך-כלל את האדם המבקש להפחית במשקל. אכילת מזונות משביעים מקושרת להפרשת הורמונים מסוימים במוח, אשר חסרונם אצל אנשים בתהליך דיאטה מתבטא בעצבנות, עייפות, חוסר אנרגיה ועוד, וכך הסיכויים להמשיך בדיאטה גדלים.
אדה ז'יגמונד
אדה ז'יגמונד (אדוש) (בהונגרית: Zsigmond Ede; פשטסנטרז'בט (כיום בבודפשט), 18 במאי 1916 – 1944) היה משורר, סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי קומוניסטי, מורה מוסמך לשפות הונגרית וגרמנית, אך מעולם לא הועסק בכך בשל פעילותו הפוליטית. אדה ז'יגמונד היה אחד מנציגי הספרות הלירית ההונגרית שנספה בשואת יהודי הונגריה. עבודותיו מאופיינות בעמידה נגד חוסר הסובלנות החברתית והפשיזם ובעד ההומניזם. בשנת 1944 נאבדו עקבותיו בחזית המזרחית בשטח ברית המועצות כחלק מהיהודים שנלקחו למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
ביוגרפיה
אדה ז'יגמונד נולד במושבת פועלים בדרום בודפשט, ואביו וגם סבו עבדו במפעלי תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס. אותו, את בן הזקונים, הועידה המשפחה למסלול אינטלקטואלי (כלומר לא פועל) ולכן רשמו אותו במאמץ כספי גדול והקרבה של הוריו ואחיו לגימנסיה בפשט שם הילד התוודע לשפות ולספרות. בגיל שתים עשרה כבר כתב חרוזים והקריא שירה. בנוסף ללימודי התיכון לקח על עצמו תפקיד של מורה פרטי, כמו הרבה משוררים בני דורו האחרים וכן עבודות מזדמנות. מהשכר שהרוויח החזיר כסף הביתה כתמיכה במשפחה ומאוחר יותר מימן את הרשמתו לאוניברסיטת פאזמאני פטר ההונגרית המלכותית (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). באוניברסיטה בא בקשר עם ארגונים שפעלו בחשאי והאידאולוגיה שלהם נבדלה באופן משמעותי מהאידאולוגיה של ממשלת אישטוואן בתלן של התקופה, כך שהם יכלו לפעול רק בדרכים לא חוקיות. הקבוצה התכנסה בבתים פרטיים ובבתי קפה זולים, שם התעמתו בשקפותיהם על העולם, האידאולוגיות והפוליטיקה. החבורה שהתכנסה בבתי הקפה ובקנטינות הייתה אידיאלית להתפתחותו של המשורר הצעיר. אדה ז'יגמונד העביר גם הרצאות לפועלים במטה האיגוד המקצועי ואשאש (Vasas) מספר פעמים בחודש, הוא בא בקשר עם מפלגת הקומוניסטים של הונגריה, ה-KMP באמצעות אנדרה שאגווארי. בהמשך הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית.
אדה הצעיר נשבר אחר קבלת הידיעה על מותו של המשורר אטילה יוז'ף וספד למשורר בשיר מוטרד ("יוז'ף אטילה נפטר"), שנכלל גם בכרך השירים שלו שפרסם בשנת 1938 בכוחות עצמו. בשיריו מתערבלים ההומניזם, הרצון לשלום והאנטי פשיזם. בגלל התחושה הכפולה הבלתי פתורה הזו, בחר המשורר בכותרת בעלת המשמעות לכרך השירה שלו "בנחישות ובעדינות" כשמו של אחד משיריו בספר.
המשורר קיבל כאמור תואר אקדמי בהונגרית ובגגרמנית, אך מעולם לא הועסק כמורה בבית ספר. הוא היה מורה פרטי לילדים ממשפחות אמידות ואחר כך קיבל עבודה בעיתון נפסבה כעמית חיצוני. בשנת 1942 הופיע בכתב העת "מרץ" מחקרו הגדול על המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי.
הנצחה
בסוף אוגוסט 1966 הוסר הלוט מלוח הזיכרון שלו בבודפשט, שם הספיד אותו המשורר אנדרה וסי.
שירתו
נושאי השירה של אדה ז'יגמונד הושפעו מסביבתו בפשטארז'בט, מהשנאה הגוברת בהונגריה דאז, מהתפשטות הפשיזם וממלחמת עולם השנייה.
רונדיי הוליס-ג'פרסון
רונדיי ג'קוואן הוליס-ג'פרסון (באנגלית: Rondae Jaquan Hollis-Jefferson; נולד ב-3 בינואר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
נעורים ומכללות
הוליס-ג'פרסון נולד וגדל בעיר צ'סטר שבפנסילבניה. בשתי שנותיו האחרונות ב"תיכון צ'סטר" הוביל את קבוצת הכדורסל שלה לזכייה באליפות התיכונים של מדינת פנסילבניה, ובסיום עונתו האחרונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, אליו מוזמנים שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
לאחר לימודיו התיכוניים עבר לאוניברסיטת אריזונה, בה למד ושיחק במשך שנתיים (2013–2015). בשתי העונות העפילה אריזונה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות ("Elite Eight"), ולאורך תקופתו בקבוצה רשם ממוצעים של 10.2 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. בסיום עונתו השנייה נבחר הן לחמישיית העונה והן לחמישיית ההגנה של מחוז Pac-12.
ברוקלין נטס
הוליס-ג'פרסון נבחר בבחירה ה-23 של דראפט ה-NBA לשנת 2015 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, ומיד נשלח לברוקלין נטס, יחד עם סטיב בלייק, בתמורה למייסון פלאמלי ופאט קונאטון. בשלוש עונותיו הראשונות ב-NBA רשם שיפור הדרגתי ביכולתו ומעמדו בקבוצה, והפך לשחקן חמישייה קבוע עבור הנטס.
טורונטו ראפטורס
ביולי 2019, לאחר 4 עונות בברוקלין, חתם הוליס-ג'פרסון על חוזה בטורונטו ראפטורס.
לקראת עונת חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, אולם שוחרר מהקבוצה לפני פתיחת העונה.
פורטלנד טרייל בלייזרס
באפריל 2021 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס עד לסיום עונת.
כלי רכב מנועי
כלי רכב מנועי או רכב ממונע הוא כלי רכב (לרוב גלגלי) אשר מצויד במנוע - בדרך כלל מנוע בעירה פנימית, חשמלי או בעל הנעה היברידית - ואשר אינו מסתייע בנסיעתו במסילה, דוגמת מסילת רכבת.
תחת ההגדרה "כלי רכב מנועי" נכללים בדרך כלל מכוניות, קטנועים, אופנועים, טרקטורון, אוטובוסים, רכבי שטח, משאיות וטרקטורים. ההגדרה המשפטית של "כלי רכב מנועי", תלויה בחוקי המדינה הנתונה.
בישראל כלי רכב מנועי מוגדר באופן הבא:
לפי בדיקות של רישום ממשלתי ומגמות היסטוריות היו בעולם נכון ל-2011 למעלה ממיליארד כלי רכב. כפול מ-500 מיליון כלי הרכב שהיו בעולם לפי הערכה ב-1986, כאשר נתונים אלה אינם כוללים רכבי שטח וציוד מכני הנדסי.
ב-2012 יוצרו כ-84.1 מיליון מכוניות וכלי רכב מסחריים. סין הייתה היצרנית המובילה עם כ-19.3 מיליון, אחריה הובילה ארצות הברית עם כ-10.3 מיליון, מעט יותר מיפן שייצרה באותה שנה כ-9.9 מיליון מכוניות ומסחריות.
צ'יוויטו
צ'יוויטו (ספרדית: Chivito) הוא כריך בשר המהווה את המאכל הלאומי של אורוגוואי. הכריך עשוי לחמנייה המכילה סטייק בקר חתוך דק, עגבנייה, מוצרלה, שינקן, מיונז, זיתים, ולעיתים גם בייקון וביצה מבושלת או מטוגנת. לרוב יתלווה בצ'יפס בצד. בארגנטינה מכונה הכריך "לוֹמיטוֹ".
וריאציות
הגרסה הקנדית של המאכל מכילה תוספת בייקון. המאכל עשוי להיות מוגש בצלחת ללא לחמנייה, וילוווה בסלט אוליבייה וצ'יפס.
מלדונאדו, אורוגוואי
העיר מלדונאדו שבאורווגאי מקיימת אירוע שנתי בסביבות התאריך 19 באוקטובר המוקדש לכריך. האירוע כולל טעימת מזון, משחקי ילדים והופעות מוזיקה ומחול חיות.
הקורפוס ה-64 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-64 (וירטמברג) (בגרמנית: Generalkommando zbV 64 (Württemberg) תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 64") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.
היסטוריה
הקורפוס הוקם בינואר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס הוצב בגזרה הדרומית בחזית המערבית, והיה חלק מפלגת הארמייה B, כחלק מקבוצת הארמיות אלברכט. הקורפוס נלחם באזור הרי הווז' עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורק הקורפוס.
עמית עברי
עמית עברי (נולדה ב-2 בספטמבר 1989) היא שחיינית ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל. השחיינית הישראלית הראשונה שהגיעה לשלב חצי הגמר באולימפיאדה (לונדון 2012), זכתה במדליית ארד באליפות אירופה (דברצן 2012), וייצגה את ישראל ב-5 אליפויות עולם בשחייה (רומא 2009, שנגחאי 2011 וברצלונה 2013, קאזאן 2015 ובודפשט 2017).
עברי מחזיקה (נכון ל-2021) בשלושה שיאים ישראלים, שניים בבריכה אולימפית (50 מטר פרפר ו-100 מטר פרפר) ושיא נוסף בבריכת 25 מטר (100 מטר פרפר). כמו כן, היא מחזיקה בשיא המכביה במשחה ל-100 מטר פרפר.
עברי היא השחיינית היחידה בישראל שיצאה מהארון כלסבית.
ביוגרפיה
עברי החלה לשחות בגיל 12 והיא מתאמנת בהפועל עמק חפר בהדרכתו של אסף מימון. בהמשך התאמנה במכון וינגייט בהדרכת לאוניד קאופמן.
2006
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006, סיימה עברי במקום ה-12 במשחה ל-50 מטר פרפר וקבעה שיא ישראלי לגילאי 17 של 27.16 שניות. היא סיימה במקום ה-21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.92 דקות.
2007
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיימה עברי במקום ה-31 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 28.10 שניות ובמקום ה-36 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי של 1:01.22 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר אותה שנה, סיימה עברי במקום השביעי במשחה ל-50 מטר פרפר, וקבעה שיא אישי של 26.75 שניות. במשחה ניצחה אנה-קארין קמרלינג משוודיה בתוצאה של 25.70 שניות. עברי סיימה במקום ה-14 במשחה ל-100 מטר פרפר, בתוצאה של 59.93 שניות; במקום ה-32 במשחה ל-50 מטר חזה, בתוצאה של 33.34 שניות; ובמקום ה-47 במשחה ל-50 מטר חופשי, בתוצאה של 26.68 שניות.
2008
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008, סיימה עברי במקום שביעי במשחה ל-50 פרפר בתוצאה של 27.19 שניות. המנצחת הייתה שנטל גרוט מהולנד (26.03 שניות). בשלב חצי הגמר השיגה עברי תוצאה של 26.62 שניות ועלתה לגמר מהמקום החמישי. בנוסף, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.29 דקות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אניה גוסטומלסקי, יוליה בנך ונסטיה קורוטקוב, שקבעו שיא ישראלי של 4:14.40 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה עברי ב-3 מדליות זהב ובמדליית כסף. היא זכתה במדליות זהב במשחה ל-50 מטר פרפר (וקבעה שיא ישראלי בינלאומי של 26.36 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.02 שניות, ובמשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.01 שניות. היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.51 שניות, אחרי גוסטומלסקי (25.79 שניות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה בדצמבר אותה שנה, סיימה עברי במקום השישי במשחה ל-50 מטר פרפר, וקבעה שיא אישי של 26.00 שניות (סה"כ קיזזה משיאה במהלך היום 67 מאיות), זמן הנופל ב-26 מאיות מהשיא הישראלי של גוסטומלסקי. במשחה ניצחה היינקלין שרודר מהולנד שקבעה שיא אירופי של 25.21 שניות. כמו כן, עברי סיימה במקום ה-11 במשחה ל-100 מטר פרפר, וקבעה שיא ישראלי של 57.89 שניות; ובמקום ה-17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.48 דקות.
שיאנית ישראל
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי 2009, זכתה עברי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא מכביה חדש של 58.50 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה סיימה עברי במקום ה-23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.59 שניות, במקום ה-25 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.02 שניות ובמקום ה-62 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.32 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום ה-20 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אנה וולצ'קוב, יוליה בנך וקריסטינה צ'רנישב בשיא ישראלי חדש של 4:09.49 דקות. הזמן שקבעה בזינוק שליחים בפרפר היה 58.33 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט זכתה עברי בשתי מדליות זהב ואחת כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי ובינלאומי חדש של 58.21 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.50 שניות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.62 שניות, אחרי מרווה חרפק (56.39 שניות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר אותה שנה סיימה עברי במקום התשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.79 שניות. במשחה ניצחה אינגה דקר מהולנד בתוצאה של 25.00 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 25.69 שניות ועלתה מהמקום ה-7. במקום ה-10 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.62 שניות, המנצחת הייתה דקר ( 55.74 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 57.85 שניות. במקום ה-21 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 1:01.33 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום ה-22 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.41 דקות.
2010
בתחילת אליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 קיבלה עברי תמריץ כספי של 10000 שקלים מהוועד האולימפי הישראלי. בתחרות עצמה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.66 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.57 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.20 דקות. בסיום התחרות היא זכתה בגביע על שם ד"ר סלי מזור שעמד בראשות ועדת השחייה בתקופת ההתאחדות לספורט, לאחר שקבעה את התוצאה האיכותית ביותר בתחרות, במשחה ל-50 מטר פרפר.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיימה עברי במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.73 שניות, בשלב חצי הגמר ובשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.64 שניות, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.53 שניות (בשלב חצי הגמר היא עלתה מהמקום השישי בתוצאה של 26.51 שניות), במקום 13 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:16.12 דקות, שיפור ניכר לשיא בן 10 שנים של ורד בורוכובסקי (2:17.31 דקות) ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם וולצ'קוב, בנך, וחרפק בתוצאה של 4:11.00 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד בנובמבר אותה שנה סיימה עברי במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.04 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 25.98 שניות ועלתה לגמר מהמקום השני, במקום שישי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:00.88 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:00.60 דקות, וגם בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:01.31 דקות, שיפור לשיא של בורוכובסקי (1:01.82 דקות), במקום 11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:12.71 דקות, שיפור לשיא בן 8 השנים של בורוכובסקי (2:13.75 דקות). מספר דקות לאחר משחה גמר 100 מטר מעורב אישי, היא ניגשה לשחות בשלב חצי הגמר את המשחה ל-100 מטר פרפר, אך העייפות הכריעה אותה והיא סיימה רק במקום 15 בתוצאה איטית עבורה, 1:00.64 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.31 שניות ועלתה מהמקום השני ובמקום 24 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 25.80 שניות.
2011
בתחרות "מרה נוסטרום" שנערכה בברצלונה, ספרד ביוני 2011 סיימה עברי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:15.69 דקות.
באליפות בעולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה עברי במקום 16 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.79 שניות ובמקום 24 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.56 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין בהמשך השנה, סיימה עברי במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.11 שניות, במקום עשירי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:10.81 דקות.
מדליית ארד באליפות אירופה בשחייה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכתה עברי במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.78 שניות, אחרי אינגוילד סנילדל מנורווגיה (58.04 שניות) ומרטינה גרנסטרם משוודיה (58.07 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.64 שניות, המהווה קריטריון לאולימפיאדת לונדון, ועלתה לחצי הגמר מהמקום השלישי. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 פרפר בתוצאה של 26.77 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 26.68 שניות. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:13.77 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב הגמר, אך היא נמחקה משלב הגמר על מנת להתמקד במשחה ל-100 מטר פרפר שנערך כ-15 דקות בין המשחים. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:14.69 דקות ועלתה מהמקום השלישי.
חצי גמר אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה עברי בחצי הגמר במשחה 200 מטר מעורב אישי במקום ה-13, בתוצאה 2:13.31 דקות, הישג השיא של שחיינית ישראלית באולימפיאדה. בשלב המוקדמות סיימה במקום 12 בשיא ישראלי חדש של 2:13.29 דקות, והעפילה לחצי הגמר, ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה שהגיעה לשלב חצי הגמר באולימפיאדה. נוסף לכך, ביום הראשון היא סיימה במקום 18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.78 שניות, שגם הוא היה ההישג הטוב ביותר של שחיינית אולימפית ישראלית.
2013
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2013 זכתה עברי ב-5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:07.92 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של יוליה בנך (1:08.40 דקות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.64 שניות, 6 מאיות השנייה לאט מהשיא הישראלי של אניה גוסטומלסקי. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.20 שניות, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי, היא שחתה רביעית ב"זינוק שליחות" תוצאה של 25.10 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, היא שחתה את סגנון החזה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:08.31 דקות.
באליפות צרפת הפתוחה בשחייה שנערכה בבליוו סור אלייה שבמרכז צרפת ביולי זכתה עברי ב-3 מדליות ארד במשחה ל-50 מטר חזה בהשוואת השיא הישראלי של יוליה בנך, 31.95 שניות, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.73 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.47 דקות.
מדליית ארד בגביע העולמי, דובאי
בתחרות גביע העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי באוקטובר אותה שנה זכתה עברי במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, בשיא ישראלי חדש של 1:06.70 דקות, אחרי אליה אטקינסון מג'מייקה שקבעה תוצאה של 1:02.91 דקות ויוליה יפימובה מרוסיה (1:04.70 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 1:07.90 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 59.38 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 59.78 שניות, במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 30.65 שניות, בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי והעמידה אותו על 31.00 שניות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.71 דקות.
מדליית כסף בגביע העולמי, קטר
בתחרות גביע העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בקטר באוקטובר אותה שנה זכתה עברי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 58.66 שניות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (58.43 שניות) ולפני טרזה מיכאלאק מגרמניה (59.49 שניות) ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 59.89 שניות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת לדקה. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:00.12 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק בדצמבר אותה שנה סיימה עברי במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:08.75 דקות.
2014
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכתה עברי ב-4 מדליות זהב אישיות וקבעה 4 שיאים ישראלים חדשים ב-3 משחים. מדליות הזהב בהן היא זכתה הן: במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.86 שניות, לפני אניה גוסטומלסקי (1:00.99 דקות) ומיכל ליברמן מעירוני הוד השרון (1:03.02 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:08.51 דקות, לפני גיא שילון מהפועל ירושלים (2:14.24 דקות) ושחר מנחם ממכבי פארק מים רעות (2:15.65 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה, בשיא ישראלי חדש של 2:21.67 דקות, לפני נסטיה קורוטקוב מהפועל דולפין נתניה (2:27.59 דקות) ודיאנה ניקנורוב ממכבי ראשון לציון (2:35.04 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:42.07 דקות, לפני יעל דניאלי ממכבי פארק מים רעות 4:50.23 דקות וחן עייני מהפועל ירושלים (4:53.12 דקות). כבר בשלב המוקדמות, היא קבעה שיא ישראלי חדש של 4:44.05 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של דנה עדן (4:45.74 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיימה עברי ב-3 משחים במקום תשיעי וקבעה 4 שיאים ישראלים. מקום תשיעי, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 26.13 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.70 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:07.89 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 31.42 שניות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.75 דקות.
באליפות הונגריה הפתוחה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנובמבר אותה שנה קבעה עברי במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:06.35 דקות.
2015
באפריל קבעה שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חזה (1:07.74 דקות) והבטיחה את מקומה במשלחת לאולימפיאדת ריו.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 סיימה עברי במקום 20 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.39 שניות, במקום 26 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.90 שניות, במקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.08 דקות, במקום 33 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.50 שניות ובמקום 34 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.35 דקות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה עברי במקום 27 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.42 שניות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.49 דקות ובמקום 29 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.42 דקות.
משפחה
עברי היא נינתה של סופרת הילדים מרים רות. בריאיון לערוץ הספורט בשנת 2018 ציינה כי יש לה בת זוג.
יד רמב"ם
יַד-רַמְבַּ"ם הוא מושב במועצה האזורית גזר, סמוך לעיר רמלה.
המושב הוקם ב-6 בנובמבר 1955 (כ"א חשוון, תשט"ז) ונקרא על שמו של הרמב"ם (רבי משה בן מיימון) במלֹאת 750 שנים לפטירתו. מקימיו היו 75 משפחות אמידות מהערים פאס וצפרו שבמרוקו. יצחק קדמון וחיים מויאל, אנשי הפועל המזרחי, היו מעורבים בייסוד המושב והיו בקשר עם תושביו דוד לוי, שמעון מונסנגו וגב' אלקסלסי, גם בשנות ה-60. באוקטובר 1956 היו במושב 77 משפחות. בכל משק חקלאי היו 25 דונם והמושב ניהל במשותף גן ירק ופרדס.
היישוב מעורב - תושביו דתיים וחילונים.
רמה בורשטין
רמה בורשטין (נולדה ב-1967) היא סופרת, תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית-חרדית. סרטה "למלא את החלל" משנת 2012 שזיכה אותה בשני פרסי אופיר, לבימוי הטוב ביותר ולתסריט הטוב ביותר, וזכה בחמישה פרסי אופיר נוספים, ובהם הסרט הטוב ביותר.
קורות חייה
בורשטין נולדה בארצות הברית ליעקב דרימר, ימאי, ולפיליס, זמרת ג'אז ושחקנית. בשנה הראשונה לחייה עלו הוריה לישראל, והיא גדלה והתחנכה בכפר סבא.
עם סיום לימודיה בבית הספר סם שפיגל, בשנת 1995, נסעה לביקור בפסטיבל הסרטים של מינכן, ושם החלה התקרבותה ליהדות. בעקבות קריאה באחד מספריו של ארז משה דורון, החליטה לחזור בתשובה ונרשמה למדרשה ללימודי יהדות "נתיב בינה".
עם חזרתה בתשובה נטשה את שאיפותיה ליצור קולנוע חילוני, והחלה ללמד קולנוע בבתי ספר דתיים. בשנים 1996–1998 לימדה קולנוע דוקומנטרי בבית הספר "מעלה" בירושלים, ובמקביל לימדה בימוי ותסריטאות באולפנה לאומנויות בירושלים. בשנים 1999–2001 לימדה בימוי ותסריטאות במכללה למורות "בית רבקה" - כפר חב"ד. היא נהגה להציג בפני התלמידות סצנות מעובדות מספרי האחיות ברונטה או ג'יין אוסטין, וכן לבקש מהבנות להפוך מעשייה יהודית לתסריט בעל אלמנטים דרמטיים ורומנטיים בגבולות ההלכה. בשנים 1997–2008 לימדה וריכזה את מגמת הקולנוע באולפנית ישורון בפתח תקווה. ב-2006 לימדה בימוי ותסריטאות בבית הספר לקולנוע של ישיבת תורת החיים. היא לימדה גם משחק מול מצלמה בבית הספר למשחק של חגי לובר "אספקלריא".
בשנת 1996 נישאה לירון בורשטין. בשנת 2020 התגרשה ונישאה בשנית. היא תושבת פרדס חנה. הוריה ואחותה חזרו אף הם בתשובה. המשפחה מקורבת לחסידות ברסלב וחברה בקהילת "אביר יעקב" של הרב מרדכי אוירבך, בנו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
ביוני 2022 נטען בתחקיר של ערוץ 13 כי בורשטיין היא תלמידתו של אליעזר ברלנד.
עבודה קולנועית
בשנים 2000–2004, במקביל להוראת הקולנוע, עסקה בורשטין בעריכה, צילום ובימוי של סרטי דרמה ותדמית קצרים לציבור החרדי. בשנת 2004 כתבה תסריט ל"דרמות מן השורש", פרויקט באורך 50 דקות של "רשת" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי. באותה שנה כתבה, ביימה וצילמה סרט דרמה בהפקה פרטית באורך של כ-60 דקות שנועדה לציבור החרדי והוקרן בהמשך בסינמטקים בישראל.
באותה תקופה החליטה בורשטין ליצור סרטים לקהל שאינו חרדי בעקבות תחושתה שהיהדות החרדית מוצגת בקולנוע הישראלי מנקודת מבט חילונית בלבד. בשנת 2006 הגשימה את השאיפה הזו, לאחר שקיבלה מלגה מקרן רבינוביץ לפיתוח התסריט ל"למלא את החלל", שהושלם בשנת 2008. הסרט עצמו יצא לאקרנים ב-2012. בהופעת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה קטפה הדס ירון את פרס השחקנית הטובה ביותר. בישראל היה הסרט מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה ב-7 מהם, הכמות הגדולה ביותר באותה שנה.
בשנת 2020 החלה ביצירת סדרת הטלוויזיה "ריקוד האש", והסדרה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ב-yes.
ריקבון גופה
ריקבון גופה הוא תהליך המתרחש לאחר המוות. הריקבון אחרי המוות משותף לגופות אדם ובעלי חיים אחרים בממלכת הטבע. חקר ריקבון הגופה ברפואה ובזיהוי פלילי נקרא טפונומיה (Taphonomy). בארכאולוגיה ופלאונטולוגיה משתמשים במונח טפונומיה במשמעות רחבה יותר, של תהליך המעבר מהביוספירה לליתוספירה המתרחש בטווח הארוך.
תהליך הריקבון
על תהליך הריקבון של הגופה משפיעים גורמים כמו טמפרטורה, הימצאות חרקים, קבורה, אלימות שמופעלת כלפיה (לעיתים, זו סיבת המוות), לחות, חניטה ועוד.
התהליכים הרגילים הבאים מיידית בעקבות המוות הם: אוטוליזה (Autolysis), התפוררות הרקמות כתוצאה מפעילותם של אנזימים וכימיקלים של הגוף עצמו, וריקבון: התפוררות כתוצאה מפעילות חיידקית.
בשלב הבא מגיעים חרקים וחיות אחרות. קיימים מיני זבובים מסוימים המטילים ביצים בבשר ובדרך כלל ממלאים תפקיד מרכזי בתהליך. הרימה מופיעה בערך שלושים שעות אחרי המוות. בעלי חיים גדולים יותר יכולים להשתתף באכילת הגופה אם מתאפשרת להם נגישות אליה: זאבים, כלבים, שועלים ועכברים.
בבני אדם
בחדרי המתים בבתי החולים נשמרת טמפרטורה המונעת את תחילת תהליך הריקבון.
חניטה עשויה לעכב את תהליך הריקבון, אך לא לנצח. בדרך כלל החונטים מקדישים את עיקר תשומת הלב לחלקים החיצוניים, הנצפים בידי המתאבלים (פנים וגפיים). החנוט נקרא בלעז "מומיה". כמה מהחנוטים בקברי מצרים נשמרו בצורה מצוינת, על אף אלפי השנים שחלפו ממותם.
הזמן שנדרש כדי שמגופה ייוותר אך ורק השלד משתנה לפי תנאי הסביבה. באקלים ממוזג ובקבורה רגילה ללא ארון חולפות בדרך כלל למעלה מעשר שנים עד שנותר שלד בלבד. רטיבות וחשיפה לאוויר מאיצים את התהליך במידה ניכרת. אולם השלד עצמו אינו עמיד לנצח, וחומצות המצויות באדמה עלולות לפרק גם אותו. חוקרי התרבות האצטקית, למשל, מצאו מבני קבורה רבים וציוד שנועד ללוות את המתים לעולם הבא, אך לא מצאו כל שלדים. לחות הקרקע פוררה אותם.
חומר שעוותי בשם אדיפוסיר, המכונה גם שעוות קבר, יכול להופיע בגופות במקומות כמו לחיים, בטן ועכוז. החומר נוצר מספוניפיקציה של שומני הגוף, שמקורה באינטראקציה בין שומני הגוף לבין הכימיקלים באדמה. הוא מופיע בתנאי לחות וקרירות, ובסביבה בסיסית. האדיפוסיר מעכב את המשך תהליכי הריקבון, ומופיע בערך חודש לאחר המוות בגופה שלא הייתה נגישה לחרקים. קיומו בגופה יכול להיות ניכר גם אחרי שנים רבות.
מחקר תהליכי הריקבון מבוצע בכמה תחומים. בריקבון לטווח הקצר עוסקים בזיהוי פלילי, כאשר בוחנים נסיבות מקרה מוות. זהותם של החרקים המתגלים בגופה וגילם יכולים לגלות מידע יקר ערך למשטרה, זאת בנוסף למידע הרב המתגלה בניתוח הפתולוגי בגופה.
ביהדות
אף שמימי בית שני רואה היהדות את הגוף כזמני ואת הנשמה כנצחית, מסורת מקובלת היא שגופם של צדיקים נשמר ו"לא שולטת בו רימה". במסכת דרך ארץ זוטא נמנות שבע דמויות מקראיות שלא שלטה בהן רימה: אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן, מרים ובנימין.
דוגמה לקישור בין צדיקות לבין מצב הגופה לאחר המוות נותנת הדרשה:
המסורת היהודית הרחיבה מאוד את מניינם של אלו שזכו שגופתם תישאר בשלמותה, ונפוצה הסברה, שיש לה מקור בתלמוד כי כל צדיק גדול זוכה לכך שלא תירקב גופתו. אומנם, לפי התלמוד, טרם תחיית המתים תשוב הגופה בכל מקרה לעפר, ואז תיבנה מחדש. יש בתפיסה זו ניגוד מובהק לאמונה המצרית שסברה ששימור הגוף נדרש על מנת שהרוח תוכל להיכנס לתוכו מחדש בעתיד לבוא.
נקיטת פעולות כדי לשמר את הגוף, כלומר ביצוע חניטה, שנויה במחלוקת בין הפוסקים, וכיום היא אינה מקובלת ביהדות, אלא במידה המוגבלת ביותר הדרושה לשמר מת עד קבורתו (למשל הקפאה).
בנצרות
גם על קדושים נוצריים הופיעו שמועות שלפיהן גופותיהם נשמרו בקברן. הידיעה על קיומן של הגופות השלמות, שחלקים מהן הוצגו בפומבי, היוותה מוקד משיכה לצליינים, ונראה שבחלק מהמקרים היה בה אמת. מסתבר שבסתר נערכו בגופות תהליכי חניטה. ברנדט הקדושה מלורד, שצפתה בחזיונותיה במרים הבתולה ב-1879, זכתה למעמד של מרטיריות, אחרי שקברה נפתח 30 שנה לאחר מותה, והיא נמצאה בשלמותה. גופתה מוצגת כיום לקהל.
ב-2001 משכה תשומת לב בעולם הנוצרי ידיעה שלפיה גופתו של האפיפיור יוחנן ה-23 שהועברה למשכן אחר, נמצאה במצב טוב. הוותיקן לא טען לנס, ואנשיו העריכו שהשילוב בין חניטה חלקית, שנעשתה לאפיפיור, לבין קבורה בארון אטום, עשוי לשמר גופה לאורך זמן.
באסלאם
גם באסלאם נפוצה אמונה כי יש קשר בין מוות כשהיד לבין מצב הגופה אחרי המוות.
ריקבון גופה בתרבות
בסרט הקולנוע "זד ושני אפסים" של הבמאי פיטר גרינוויי (משנת 1985) קיים עיסוק רב של גיבור הסרט בריקבון של גופות. הגיבור נוהג לצלם בווידאו תהליכים של ריקבון גופה של בעלי חיים שונים, ולהריצם בהילוך מהיר - ואף מסיים את חייו תוך כדי כך שריקבון גופתו מתועד בווידאו.
משה עמי-עד
משה עמי-עד (קריגסר) (1886 – 8 באפריל 1948) היה איש העלייה השנייה. עבד בסג'רה ובחוות כנרת. היה בקבוצה שהקימה את אום ג'וני ובהמשך היה שותף להקמת קואופרטיב מרחביה, תל עדשים ודגניה ב'. היה בין מייסדי נהלל וחי עם משפחתו ביישוב.
קורות חייו
משה נולד ב-1886 בנובו פולטבקה שברוסיה (מהמושבות החקלאיות היהודיות שבפלך חרסון) לטובה ויצחק קריגסר.
בשנת 1908 הגיע לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה. הצטרף לקולקטיב בסג'רה ובהמשך היה חבר בלגיון העבודה. הצטרף לחוות כנרת והיה בין מובילי המרד נגד מנהל החווה, האגרונום משה ברמן שבעקבותיו פרש עם עוד קבוצת מורדים שנקראה "קבוצת הכיבוש" והיה שותף להסכם עם ארתור רופין להתיישבות הראשונה באום ג'וני. בקבוצה זו היו שותפים גם אליעזר שוחט, חיים צימרמן, צבי נדב, ישראל בלוך, ישראל בצר ושפרה שטורמן-בצר.
לאחר שנה באום ג'וני ועם סיום החוזה עם המוסדות ההתיישבותיים הוחלפה הקבוצה על ידי אנשי הקומונה החדרתית ומשה הצטרף לקבוצה שהקימה את קואופרטיב מרחביה על אדמות הכפר פולה. בעקבות סכסוך עם תושבי הכפר השכן סולם נכלאו משה ועוד 13 מתיישבים בבתי הכלא בנצרת ובעכו למשך כשנה. בתקופת עבודתו של משה במרחביה הכיר והתחתן עם שרה בת מנוחה ומשה שטורמן (ילידת 1886).
ב-1913 היה משה בין מקימי תל עדשים. לשם עבר עם משפחתו.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס משה בשנית לצבא הטורקי ויחידתו הוצבה בשפרעם. בעקבות פרשת מחתרת ניל"י הוחלט לפרוק את החיילים היהודים מנשקם ולשלחם לעבודות כפיים. החלטה זו הביאה את משה לערוק מהצבא והוא ומשפחתו התיישבו בבן שמן.
ב-1919 היה משה שותף בהקמת דגניה ב' שם שהה כשנה עד שהמקום נמסר להתיישבות קבע לקבוצת כפר אוריה בהנהגתו של לוי אשכול. לאחר עזיבת דגניה ב' עבד משה בסלילת כביש עפולה-נצרת וחיפה-נצרת.
ב-1922 היו משה ושרה שותפים להקמת המושב השיתופי הראשון נהלל. במושב זה עסקו בחקלאות. לזוג נולדו 5 ילדים.
משה נפטר בנהלל ב-1948 ונקבר בבית הקברות במושב. אשתו שרה נפטרה ב-1966 ונקברה גם היא בנהלל.
משה שינה את שמו מקריגסר לעמי-עד.
יו ג'קמן
יו מייקל ג'קמן (באנגלית: Hugh Michael Jackman; נולד ב-12 באוקטובר 1968), שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אוסטרלי, זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס אמי, פרס גראמי ושני פרסי טוני, אשר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2013 על תפקידו בתור ז'אן ולז'אן בסרט "עלובי החיים".
בתור שחקן, זמר ורקדן ג'קמן זכה לתהילה בתיאטרון בזכות הופעותיו במחזמר "The boy from Oz" בברודוויי וכן ב"אוקלהומה!" בווסט אנד באנגליה, בסרטים "ואן הלסינג", "יוקרה", "אוסטרליה", "מסע בזיכרון", וכן בשל הופעתו כוולברין בסדרת סרטי אקס-מן. כמו כן בזכות הופעתו בתור פי. טי. ברנום בסרט "האמן הגדול מכולם".
בנובמבר 2008 זכה ג'קמן בתואר הגבר הסקסי ביותר של המגזין "פיפל". הוא נבחר כשגריר רצון טוב של סיאול, קוריאה הדרומית, ב-10 באפריל 2009. ב-22 באפריל 2009 עבר טקס טביעת רגל ויד באולם התיאטרון הסיני.
ביוגרפיה
ג'קמן נולד בסידני שבאוסטרליה למשפחה נוצרית אדוקה. והוא הצעיר מבין חמישה אחים ואחיות. הוריו היגרו לאוסטרליה מאנגליה. כשג'קמן היה בן 8 אמו עזבה את המשפחה וחזרה לאנגליה, ואביו גידל אותו ואת אחיו ואחיותיו בגפו.
ג'קמן למד באוניברסיטה לטכנולוגיה של סידני וסיים את לימודיו בשנת 1991 עם תואר ראשון בתקשורת. אחרי האוניברסיטה הוא לקח קורס הנקרא "המסע" שנמשך שנה במרכז למשחק בסידני. לאחר שסיים את הקורס הוצע לו תפקיד נחשק באופרת הסבון הפופולרית "שכנים", אך הוא דחה את ההצעה מאחר שהעדיף ללמוד באקדמיה לאמנויות הבמה בפרת', שם סיים את לימודיו בשנת 1994.
קריירה
תחילת הקריירה של ג'קמן בתיאטרון הייתה בתפקיד גסטון ב"היפה והחיה", מחזמר מקומי במלבורן, ולאחר מכן במחזמר "Sunset Boulevard" מאת הבמאי טרבור נאן, שם שיחק את ג'ו גיליס. תפקידיו הקולנועיים הראשונים היו בסרטים האוסטרליים Erskineville Kings ו-Paperback Hero, ואילו תפקידיו הטלוויזיוניים היו במיני-סדרה "קורלי", שבה פגש את אשתו לעתיד דבורה-לי פורנס, וכן בסדרות "האיש מסנואי ריבר", "הליפקס" ו-Blue Heelers.
הפריצה הגדולה של ג'קמן מחוץ לגבולות אוסטרליה הייתה בשנת 1998 במחזמר אוקלהומה! בווסט אנד באנגליה, שם שיחק את קרלי. המחזמר זכה לתשבחות והיה הצלחה מסחרית ולאחר מכן אף הוסרט. ג'קמן היה מועמד לפרס אוליבייה היוקרתי על תפקידו. תפקידיו הקולנועיים לא איחרו לבוא.
בשנת 2000 לוהק בתפקיד וולברין בסרט "אקס-מן". למעשה ג'קמן לא היה הבחירה המקורית לתפקיד, שכן המפיקים ליהקו תחילה את השחקן הסקוטי דאגרי סקוט. אך סקוט היה מחויב לצילומי "משימה בלתי אפשרית 2" שהתארכו מעבר למתוכנן. דמותו האייקונית של וולברין התבררה כנכונה עבור ג'קמן, אשר נבחר לגלם שוב את התפקיד בסרטים הבאים עד לשנת 2017.
בשנת 2001 כיכב ג'קמן בסרט "קייט וליאופולד" לצד מג ראיין בתפקיד דוכס מהמאה ה-19 שנוסע בזמן למאה ה-21. על תפקידו בסרט ג'קמן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. בהמשך כיכב ג'קמן בסרטים "שם קוד: דג חרב" לצד ג'ון טרבולטה והאלי בארי, בסרט "מישהו כמוך" לצד אשלי ג'אד, וכן ב"ואן הלסינג". באותה שנה אירח פרק של סאטרדיי נייט לייב.
בין השנים 2002–2006 שב ג'קמן לבימות התיאטרון. הוא הופיע בתפקיד מוזיקלי כבילי ביגלו במחזמר קרוסל בקרנגי הול. בשנת 2004 זכה ג'קמן בפרס טוני הראשון שלו, לאחר השתתפותו במחזמר The Boy from Oz, על הזמר והפזמונאי האוסטרלי פיטר אלן. ג'קמן אף הנחה את טקס פרסי הטוני שלוש שנים ברציפות מ-2003 עד 2005.
בשנת 2006 כיכב ג'קמן בארבעה סרטים: סרט המדע בדיוני של דארן ארונופסקי "המעיין", בסרט התקופתי "יוקרה", בבימויו של כריסטופר נולאן ולצד שחקנים ככריסטיאן בייל, מייקל קיין, דייוויד בואי וסקרלט ג'והנסון, בסרט סקופ של וודי אלן, שוב לצד ג'והנסון ובסרט גיבור העל אקס-מן 3: המפלט האחרון. כמו כן דיבב את דמויותיהם של העכבר רודי והפינגווין ממפיס בסרטי האנימציה "חיים בזרם" ו"תזיזו ת'רגליים", בהתאמה. כמו כן באותה שנה, הוא הופיע בסדרת המתיחות "פאנק'ד" שאותה מגיש אשטון קוצ'ר, כאשר גרמו לו להאמין ששרף את ביתו של חברו הבמאי ברט רטנר.
בשנת 2008 הפיק ג'קמן את הסרט "הונאה", שבו כיכב בתפקיד עורך דין, ובסרט "אוסטרליה" שבו כיכב לצד ניקול קידמן. סרט זה הוא הסרט האוסטרלי השני הרווחי ביותר באוסטרליה.
בשנת 2009 הנחה ג'קמן את טקס פרס אוסקר שנערך ב-22 בפברואר ובנוסף יזכה לכוכב משלו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
חייו האישיים
ג'קמן התחתן עם השחקנית והבמאית האוסטרלית דבורה-לי פורנס, שאותה פגש במהלך הצילומים לסדרה "קורלי" בשנת 1996. לאחר שפורנס עברה שתי הפלות טבעיות בנסיונות להרות בעזרת הפריה חוץ-גופית החליטו השניים לאמץ. בני הזוג אימצו שני ילדים - בן בשנת 2000 ובת בשנת 2005. הם גרים כיום במנהטן, ניו יורק.
בני הזוג הקימו את חברת ההפקות Seed Productions, שפורקה בשנת 2010 על ידי ג'קמן. ג'קמן עצמו עיצב לפורנס טבעת אירוסין, ובטבעות הנישואים שלהם חרוטה הקדשה בסנסקריט "Om paramar mainamar" - "אנחנו מקדישים את אהבתנו למקור גדול יותר".
ג'קמן הוא חובב ספורט מושבע. בתיכון הוא שיחק רוגבי, קריקט, קפיצה לגובה, שחייה, כמו גם כדורסל ושיט קיאקים. כמו כן הוא מנגן בפסנתר ועושה יוגה כל יום. ג'קמן נמנה כחבר בבית ספר לפילוסופיה מעשית מאז שנת 1992.
צדקה
ג'קמן תומך בתוכנית מיקרו אשראי - הקצאה של הלוואה קטנה מאוד ליזמים ובעלי עסקים עניים במדינות לא מפותחות. הוא תומך של מוחמד יונוס, מחלוצי תוכנית מיקרו אשראי וזוכה פרס נובל לשלום לשנת 2006. נוסף על כך, הוא תרם את קולו לאחרונה לפרויקט העוני הגלובלי, ולסרט התעודי The Burning Season. על התחממות גלובלית.
ג'קמן תומך גם בארגון הצדקה "אמנות האליסיום", בארגון הטלוויזיה המסחרית של מילווקי, והוא ואשתו הם פטרונים של המוסד לתרומת מח עצם באוסטרליה.
סמואל תומאס גיל
סמואל תומאס גיל (באנגלית: Samuel Thomas Gill; 1818 – 1880) היה אמן אוסטרלי יליד אנגליה.
ראשית חייו
גיל נולד בפריטון, מיינהד, סאמרסט, אנגליה, בשנת 1818. הוא היה בנם של הכומר סמואל גיל ואשתו הראשונה, ויניפרד אוק. הכומר גיל הפך למנהל בית ספר בפלימות', שם התחנך הבן תחילה, והמשיך לאקדמיה של ד"ר סיברוק, בפלימות'. לאחר שעבר ללונדון, נראה שגיל הציג את צבעי המים שלו ועבד כשרטט בגלריה ציבורית בלונדון.
אוסטרליה
ב־17 בדצמבר 1839 הגיעו סמואל תומאס גיל ומשפחתו לאדלייד על סיפונה של ה"קרוליין". אביו סמואל גיל התיישב בעמק קורומנדל בדרום אוסטרליה, שם הפך למנהל הדואר ופתח "מכינה קלאסית ומתמטית" לבנים מתחת לגיל שתים עשרה. בנו סמואל גיל פתח סטודיו בגולר פלייס, אדלייד, שם פרסם עבודות פורטרטים ונופים מקומיים. אחת העבודות המוקדמות שלו היא נוף של רחוב הינדלי אדלייד, שפורסם כהדפס צבעוני בשנת 1844.
עד מהרה התרחבה פעילותו וכללה סצינות רחוב ואירועים ציבוריים, כולל מכרות נחושת שהתגלו בבורה בורה וכן עזיבת משלחתו של צ'ארלס סטורט (אנ') לתור את פנים היבשת ב -8 באוקטובר 1844.
גיל התעניין בצילום - הזמין מצלמת דאגוטיפ ואת הציוד הדרוש בשנת 1846, והתחיל לצלם באופן מקצועי. רבל חוסר עניין ציבורי במדיום החדש, מכר גיל את מצלמתו לרוברט הול לפני צאתו עם משלחתו של ג'ון הורוקס (אנ' ) צפונה אל רכס פלינדרס מאוחר יותר בשנת 1846. בזמן המסע הוא הכין את הסקיצה הראשונה של נופים אלה. המשלחת הייתה הראשונה באוסטרליה שהשתמשה בגמלים אך למרות זאת הסתיימה לאחר שראש המשלחת הורקס, נהרג בתאונת ירי מאקדחו, והמשלחת חזרה לאדלייד.
בשנת 1851 התגלה זהב בוויקטוריה וגיל הצטרף לקבוצה גדולה של דרום אוסטרלים בדרכה לעבר שדות הזהב של הר אלכסנדר, ויקטוריה. ייתכן שהוא ניסה את כוחו בכריית זהב, אך ככל הנראה לא היה לו מזל מכיוון שהוא תיעד עד מהרה את החיים בשדות הזהב ואת הופעתן של עיירות חשובות כמו בלאראט ובנדיגו. באוגוסט 1852 פרסם סט של 24 ליטוגרפיות של "סקיצות של חפירות הזהב בוויקטוריה והחופרים כמו שהם". בסוף 1852 עבר גיל למלבורן, שם תערוכתו של רישומים וצבעי מים משדות הזהב משכה תשומת לב רבה, עד כי חברת ליטוגרפיה, של מקרטני וגלבראית', שהוחלפה מאוחר יותר על ידי קמפבל ושות', העסיקה את גיל בהעתק העבודות אל הדפסי אבן. התוצאות היו כה מוצלחות, עד שהסט כולו פורסם מחדש בלונדון. בפברואר 1853 הציג כמה רישומי צבעי מים שעשויים משרטוטים שנעשו במסע הורוקס.
בשנת 1854 גיל התגורר במלבורן ומלבד שנה בסידני התגורר שם למשך שארית חייו. כאן עבד בהוצאות ספרים כמו בלונדל ושות' והיה לו סטודיו מעל למתחם ברחוב קולינס. בתקופה זו הפיק מספר ליטוגרפיות על אבן וכן עבודות שנחרטו על נחושת ופלדה. בשיא ההצלחה החליט גיל לעבור לסידני אבל בשנת 1857 הוא שב למלבורן וסיפק עיצובים ל"ויקטוריה אילוסטרייטד".
מיומנותו של גיל כליטוגרף הביאה לייצור מספר יצירות בתקופה זו. אלה כללו: ספר הסקיצות האוסטרלי (1855), הנוף בסידני וסביבתה (1856), ויקטוריה אילוסטרייטד (1857), סקיצות בוויקטוריה (1860), הסדרה השנייה של ויקטוריה המאוירת (1862), וסט ליטוגרפיות צבעוניות.
הוא גם קיבל עבודה גדולה בספרייה הציבורית במלבורן בשנת 1869, כדי לשחזר 40 מציורי צבעי מים הקודמים בחייו בשדות הזהב בוויקטוריה. במקביל לעבודה בספרייה הציבורית במלבורן, הכין גיל סט כמעט זהה של 53 צבעי מים תחת הכותרת "שדות הזהב בוויקטוריה" בשנים 1852–1853.
בסוף שנות ה-60 גיל היה בשיא הצלחתו והתמכר לפיתויים הרבים שהוצעו במלבורן ובסידני בתקופה זו. הוא ביקר באתרי הבילוי של הבוהמיינים כמו קפה דה פריז, חדרי הריקודים של צ'ארלי רייט, הברים של התיאטרון המלכותי. הוא התמכר לשתייה, והביקוש לעבודתו החל לרדת. במהלך החלק האחרון של חייו היה לעיתים קרובות חסר כל ואף החליף את הרישומים שלו במשקאות בברים האהובים עליו כמו טברנת מיטרה. [20]
העבודות האחרונות של גיל הוענקו לו על ידי האדריכל מר ארתור פק. ב־27 באוקטובר 1880 הוסיף גיל איורים לתצוגה הפרספקטיבית של בניין. אולם על פי הדיווח בעיתון ה"סאן" ידיו רעדו עד כדי כך שהאדריכל הביע אי אמון בכשירותו להחזיק מברשת ופיטר אותו.
גיל שוטט ברחובות מלבורן, ובריאותו בשלב זה התדרדרה משתייה ועגבת, וכשהוא ניסה לעלות במדרגות סניף הדואר במלבורן הוא התמוטט ומת מפרצת של אבי העורקים."
בשנת 1913 הוקמה מצבה על שרידיו בזכות כסף שגייסה האגודה ההיסטורית של ויקטוריה.
המצבה נושאת את הכיתוב הפשוט: "סמואל תומאס גיל, האמן של שדות הזהב. נולד בשנת 1818. נפטר בשנת 1880".
BBC One
BBC One או BBC1 ראשי תיבות (British Broadcasting Corporation) הוא אחד מערוצי הדגל של רשת השידור BBC בבריטניה. הערוץ עלה ב-2 בנובמבר 1936 כשירות הטלוויזיוני של רשת BBC, והיה שירות הטלוויזיה הראשון בעל רזולוציית תמונה גבוהה. לאחר מכן שונה שמו ל-BBC TV, עד יציאתו של הערוץ BBC2 ב-1964. לאחר מכן שמו שונה חזרה ל-BBC One.
התקציב השנתי של הערוץ נכון ל-2011/2012 הוא 1,166.6 מיליון לירות שטרלינג. התקציב ממומן על ידי התושבים באמצעות אגרת הרדיו והטלוויזיה, ולכן הערוץ משדר באופן רציף ללא פרסומות. נכון לרבעון 4 של 2017 BBC1 הוא הערוץ הנצפה ביותר בבריטניה.
BBC1 היה הערוץ הראשון של BBC שהחל בשידורים מקבילים בטכנולוגיית HD, ב-3 בנובמבר 2010.
ב-2008 הודיעה הנהלת הערוץ כי השיגה את היעד שהציבה לעצמה, לשדר את כל תוכניותיה עם כתוביות למען צופים לקויי שמיעה.
חמש התוכניות הנצפות ביותר בערוץ ב-2010 היו "איסטאנדרס"; משחק הכדורגל בין אנגליה לגרמניה במונדיאל 2010; "Strictly Come Dancing"; "Come Fly with Me"; ו"דוקטור הו".
שנים ראשונות
ה-BBC החל לשדר תוכניות טלוויזיה ממרתף בית השידורים שבלונדון, ב-22 באוגוסט 1932. עם זאת השידור הרשמי החל ב-2 בנובמבר 1936 מארמון אלכסנדרה.