cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב השני על המארן
אחרית דבר
הקרב השני על המארן היה ניצחון חשוב למדינות ההסכמה. בעקבות הניצחון קיבל פרדיננד פוש את התואר "מרשל צרפת". מדינות ההסכמה אמנם איבדו בקרב כ-130,000 חיילים, אך הגרמנים, שמשאבי כוח האדם שלהם היו נחותים ממילא, איבדו כ-165,000 חיילים. מדינות ההסכמה הצליחו לשבות כ-30,000 גרמנים, כמו גם 793 תותחים וכ-3,000 מכונות ירייה. לנוכח כישלון הגרמנים בקרב השני על המארן, דחה לודנדורף את ההתקפה המתוכננת בפלנדריה ולבסוף ביטל אותה.
קרב זה סימן מפנה אסטרטגי במהלך הקרבות בחזית המערב: גרמניה איבדה את היזמה ואת התנופה, ומכאן ואילך הייתה נתונה בנסיגה בלתי פוסקת, אם כי מסודרת יחסית. מדינות ההסכמה ניצלו את ההצלחה ויומיים מאוחר יותר, ב-8 באוגוסט 1918 פתחו במתקפת מאה הימים. מהלך דברים זה הביא את גרמניה להכרה שכבר לא תוכל לנצח במלחמה זו, ואכן, כשלושה חודשים לאחר מכן היא נכנעה.
קישורים חיצוניים
(באנגלית)
תיאור חלקה של האוגדה הבריטית ה-62 בקרב המארן השני:
ספריית דוד ששון
ספריית דוד ששון היא ספרייה מפורסמת ואתר מורשת במומבאי, הודו, בשורת ראמפרט, ממול לקאלה גהודה. בספרייה כ-70,000 ספרים, אוסף גדול של ספרים עתיקים נדירים מאוד, ובה נכתבה הטיוטה הסופית של החוקה ההודית בידי ד"ר ב. ר. אמבדקאר. מיקומה של הספרייה, במרכזו של רובע עסקים, הופך אותה אטרקטיבית לסטודנטים העובדים באזור.
הרעיון של ספריה הממוקמת במרכז העיר נולד במחשבותיו של אלברט ששון, בנו של הפילנתרופ היהודי הבגדדי הנודע דוד ששון. הבניין עוצב על ידי הארכיטקטים ג'יי קמפבל וג'י אי גוסלינג עבור משרד סקוט מקללאנד ושות' במחיר 125,000 רופיות. דוד ששון תרם 60,000 רופיות, והשאר סופק על ידי ממשלת נשיאות בומביי.
הבניין
הבניין, אשר בנייתו הסתיימה ב-1870, בנוי מאבן מלד צהובה, בדומה לקולג' אלפינסטון, לבנייני הצבא והצי ולמלון ווטסון הסמוכים, ומעוצב בסגנון גותי ונציאני. מעל לאכסדרת הכניסה ישנו פסל-ראש של דוד ששון. פסל שיש זה היה מודל העבודה של האמן תומאס וולנר לפסלו של ששון העומד בחזית המדרגות של ספריית דוד ששון. הפסל בחזית המדרגות, שהושלם ב-1865, הוזמן על ידי סר הנרי ברטל פריר, מושל בומביי וחבר אישי של הפסל וולנר. תרומות הגיעו מן הקהילה היהודית, מסוחרים ומחברים באנגליה.
בבניין פועלת גם חנות האופטיקאים לונד ובלוקלי.
מצב הספרייה כיום
ב-1996, במסגרת אירוע 150 שנה לספרייה, בוצע גיוס כספים נרחב למימון עבודת טיפול בנזקים שנגרמו לבניין. ב-2004, לאחר שמונה שנים, הסתבר שגם באזורים בהם לא אותרו נזקים ישנו צורך בטיפול דחוף, וגישת השיפוץ השתנתה מתיקונים נקודתיים לטיפול כולל במבנה. לשם כך נדרש תקציב גדול מזה שגויס. ביולי 2016 הייתה הספרייה עדיין במצב מבני מדורדר, עד כדי טפטוף מים מן התקרה, ועדיין זקוקה לתקציב לשם עבודות שיקום. הספרייה מתקיימת מתרומות ציבור ומדמי חבר, אולם הסכומים אינם מספיקים לשיפוץ. בנוסף לזה קטן לאחרונה מספרם של המנויים-לכל החיים, ונשיא הספרייה, ויוקאנאנד אג'גאונקר התפטר ממשרתו לאחר 25 שנים בתפקיד, לאחר שהוועדה המנהלת של הספרייה דחתה את הצעתו לצרף את עמותת קאלה גהודה למאמץ גיוס הכספים מאחר שזו רצתה לקיים במבנה פסטיבל מטעמה. הבניין שופץ לאחרונה ב-2011
רשות התחרות
רשות התחרות (בעבר נקראה רשות ההגבלים העסקיים) היא רשות ממשלתית האמונה על שמירת עקרונות התחרותיות במשק הישראלי. הרשות הוקמה בשנת 1994 והיא פועלת מכוח חוק התחרות הכלכלית.
ראש הרשות
תפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים נקבע בחוק ההגבלים העסקיים, התשי"ט-1959, שהוחלף בשנת 1988 בחוק ההגבלים העסקיים, התשמ"ח-1988. בשנת 2019 שונה שם החוק לחוק התחרות הכלכלית, התשמ"ח-1988, שם הרשות המפקחת שונה ל"רשות התחרות", ושם העומד בראשה שונה ל"הממונה על התחרות".
הממונה על התחרות ממונה על אכיפת דיני ההגבלים העסקיים, באמצעות כלים אזרחיים, כלים פליליים וכלים כלכליים. האחריות למינויו של ראש הרשות מוטלת על שר הכלכלה אליו מובאת המלצת ועדת האיתור. המינוי כפוף לאישור הממשלה.
תפקידי הרשות
הרשות אמונה על טיפול בענפים בהם מבנה השוק אינו מאפשר תחרות של ממש בין החברות הפעילות בו, בעיקר מונופולים, טיפול בענפים בהם יש תיאום בין החברות (קרטל) המונע תחרות, ומניעת היווצרות מבני שוק כאלה. תפקידי הרשות מתחלקים למספר תחומים:
היסטוריה
כבר בשנת 1950 הגיש חבר הכנסת יוחנן בדר הצעת חוק נגד הגבלים עסקיים, אולם ההצעה הוסרה מסדר היום של הכנסת. בימי הכנסת השנייה הוקמה ועדה בראשות זלמן סוזאיב להכנת חוק בנושא, אך גם היא התפזרה בלא כלום. בסוף שנת 1957 הוגשה לכנסת הצעת חוק ממשלתית בנושא. החוק הגדיר קרטלים ומונופולים חוקיים כמו בתחום התוצרת החקלאית ועל ידי חברות ממשלתיות, וקבע שימונה ממונה על הגבלים עסקיים שיאשר או יאסור קרטלים ומונופלים. החוק עבר בכנסת ב-28 ביולי 1959 ובינואר 1960 נכנס לתוקף חוק ההגבלים העסקיים, תשי"ט-1959. ד"ר יהושע יפה מונה לממונה על ההגבלים העסקיים והוקמה מועצה לפיקוח על הגבלים עסקיים בראשות השופט זאב צלטנר. החוק נגע בשני עניינים: מונופולים והסדרים כובלים. במהלך שנות ה-60 עלו טענות רבות כנגד חוסר היעילות של החוק להגבלים עסקיים. המועצה הסכימה לרשום מאות הגבלים עסקיים והממונה לא פעל בנחרצות נגד הסדרים עסקיים שלא נרשמו.
בשנת 1983 הוגשה לכנסת הצעת חוק חדשה להחלפת החוק הישן. החוק החדש, שאושר בשנת 1988, הוסיף פרק שנגע למיזוג חברות ושינה את שם המועצה לבית הדין להגבלים עסקיים.
מאז הקמתה הפכה הרשות לגורם בעל משמעות ולמרות מיעוט משאביה הצליחו הממונים השונים להופכה לגוף הקובע את מדיניות התחרות בישראל ויוצר הרתעה בקרב הקהיליה העסקית. מעבר לעיסוקיה משמשת הרשות כיועצת התחרות של הממשלה ובפרט של אגף התקציבים באוצר. ביטוי למעמדה של הרשות ניתן לראות בכך שבוועדות הממשלתיות השונות הקובעות רפורמות מבניות במשק מילאו העומדים בראשה (בוועדת ברודט - ד"ר יורם טורבוביץ' ובוועדת בכר - עו"ד דרור שטרום) תפקידים מרכזיים.
בתחום הענישה הביאה הרשות לעליית מדרגה בטיפול בעבריינות קרטל (הסדרים בין מתחרים למניעת תחרות, בין היתר באמצעות תיאום מחירים ברמה הפוגעת בצרכנים, חלוקת שוק וקביעת מכסות). בשני מאבקים משפטים מפורסמים - תיק קרטל הביטוח ותיק קרטל המרצפות, שנוהלו בשנים 1997–2005 ואשר הגיעו לבית המשפט העליון - קבעה הרשות נורמות חדשות לענישה בתחום. בתיק קרטל הביטוח נקבעו קנסות כבדים לחברות ולמנהלים ומנהלי החברות הושעו מתפקידיהם בחברות; בתיק קרטל המרצפות עמדה הרשות לראשונה על הטלת עונשי מאסר בפועל על המנהלים ובתי המשפט קבעו כי עונשים אלה הם בבחינת "ברירת המחדל" לעברייני קרטל.
חוק התחרות הכלכלית וסמכויות הממונה
בהתאם לחוק, הממונה על התחרות מוסמך לקבוע שפעילותו של גוף עסקי מסוים מהווה מונופול, קרי חברה בעלת נתח שוק מרכזי בשוק הרלוונטי. הממונה גם רשאי לקבוע ששיתוף פעולה בין שני גופים עסקיים או יותר מהווה הסדר כובל אשר מטרתו היא למעשה ליצור קרטל, שהוא הסכם בין שיתוף פעולה בין שתי חברות אשר פוגע בתחרות בענף. למשל, במצב בו שתי חברות מסכימות ביניהן שימכרו מוצר מסוים באותו מחיר. כמו כן, הממונה רשאי לאשר או שלא לאשר מיזוג בין חברות ורשאי לקבוע האם מונופול ניצל לרעה את מעמדו.
בדצמבר 2011 עבר בכנסת בקריאה ראשונה תיקון לחוק ההגבלים העסקיים השואף להעניק לממונה על ההגבלים העסקיים סמכות להטלת עיצום כספי בהינתן יסוד סביר להניח רשלנות. תיקון החוק הוגש בשם הממשלה ועל פי לשון התיקון מטרתו להוות "כלי משלים למנגנוני האכיפה המנהלית ולאפשר מתן מענה אפקטיבי, מהיר ויעיל למגוון הפרות". התיקון אושר במאי 2012.
ב-1 בינואר 2019 אושר תיקון לחוק ההגבלים העסקיים, התשמ"ח-1988 שמתקן את שם החוק, הממונה, בית הדין והרשות. על פי התיקון יוכר החוק בשם "חוק התחרות הכלכלית" והרשות תשנה את שמה לרשות התחרות. בין הכללים החדשים שבחוק המעודכן:
עוד הוסדר בחוק כי ההליכים הנקשרים בבקשות פטור להסדרים כובלים יקוצרו מ-90 יום ל-30 יום.
פעילות הרשות
הרשות פועלת הן כרשות אכיפה האחראית למניעת הפרות של חוק התחרות הכלכלית והרתעת מפירים שלו והן כרשות המסדירה פעילויות שונות במשק בהיבט התחרותי שלהן. תפקיד נוסף של הרשות הוא בייעוץ למשרדי ממשלה ולכנסת בנושאי תחרות.
ייעוץ וקידום תחרות
ברשות התחרות פועלת מחלקת שווקים שתפקידה לייעץ בנושאי תחרות ולקדם את התחרות במסגרת החלטות הממשלה ובכנסת. הגם שכל מחלקות רשות התחרות לוקחות לעיתים חלק בייעוצים של הרשות, עיקר פעולת הייעוץ נעשית על ידי מחלקת שווקים.
ברשות פועלים צוותים המתמחים בענפי המשק השונים. צוות בנקאות ופיננסים, צוות תקשורת, צוות קמעונאות ומזון, צוות תחבורה ובריאות, צוות אנרגיה תשתיות וסביבה.
ניתן לחלק את סוגי הייעוץ שרשות התחרות מעניקה לשלוש קטגוריות: ייעוץ ענפי הנעשה על פי דין כגון הוראות חוק הריכוזיות או ייעוץ המוענק במסגרת הליכי היטלי סחר ומסחר; ייעוץ וולונטרי על בסיס פנייה של הגוף המיועץ; ייעוץ ביוזמת רשות התחרות הנעשה בדרך כלל לממשלה ולכנסת בעקבות איתור כשלי שוק וחסמים לתחרות.
במסגרת זו, כתבה רשות התחרות מסמך עקרונות לתחרות ענפית במכירת אתרי הייצור של חברת החשמל.
בדיקת מיזוגים
נדבך נוסף בעבודת הרשות היא בדיקת מיזוגים שנעשים במשק ובחינה שלהם מנקודת מבט תחרותית, ובמקרים מסוימים עצירת מיזוגים המעלים חשש לפגיעה בתחרות. מטרת בדיקת המיזוגים היא למנוע מראש התפתחות של שווקים ריכוזיים או שרמת התחרות בהם נמוכה או שהמבנה שלהם עשוי להביא לפגיעה בתחרות.
נהוג לסווג את המיזוגים לשלושה סוגים: מיזוג אופקי הוא מיזוג בין חברות מתחרות, כלומר, חברות המספקות מוצר או שירות שהוא תחליפי בעיני הצרכן; מיזוג אנכי הוא מיזוג בין חברות הנמצאות בשלבים שונים של שרשרת הייצור (לדוגמה ספק של חיטה, יצרן של קמח ומאפיה); מיזוג קונגלומרטי הוא מיזוג שאינו אופקי ואינו אנכי, והוא יכול להיות מיזוג בין חברות מתחומים שונים או בין תחומים משיקים.
הרשות לא בודקת את כלל המיזוגים במשק, אלא כאלה שהם בין חברות בעלות מחזור מכירות גדול יחסית (רף מחזור המכירות עומד כיום על מחזור מכירות מצרפי של כ-360 מיליון ₪, וכן בתנאי שמחזור המכירות של לפחות שתיים מהחברות המתמזגות עומד על מעל כ-10 מיליון ₪) או מיזוגים שיש אינדיקציה מסוימת לכך שהם עשויים לפגוע בתחרות - מיזוגים בין חברה שהיא בעלת מונופול בשוק מסוים או שהמיזוג יהפוך את החברה הממוזגת לבעלת מונופול בשוק. על מיזוגים שעומדים בקריטריונים אלה נדרש להגיש הודעת מיזוג לרשות בהתאם להנחיותיה.
רשות התחרות בוחנת את המיזוגים המגיעים לפתחה ותתנגד למיזוג בין חברות או תאשר אותו בתנאים ככל שהוא מעלה חשש סביר לפגיעה משמעותית בתחרות. כך לדוגמה התנגדה הרשות למיזוג אופקי בין חברות התעופה אל על וישראייר, משום שהוא העלה חשש לפגיעה בתחרות בשוק הטיסות לאילת.
ככל שהרשות לא הודיעה על התנגדותה או על הטלת תנאים בתוך 30 ימים מהגשת הודעת המיזוג, יראו את המיזוג כמאושר. על מנת שלא להכביד שלא לצורך על המשק, כוננה הרשות מסלול בדיקה מקוצר (הקרוי נוהל ירוק בוהק) ולפיו מיזוגים שבאופן ברור אינם מעלים חשש לפגיעה בתחרות (הקרויים, מיזוגים ירוקים בוהקים) צפויים להיות מאושרים תוך מספר ימים.
הרשות תאשר מיזוג בתנאים, כאשר ישנו תנאי שיש בו כדי להפיג את החשש התחרותי שעולה מהמיזוג, וככלל הרשות תעדיף לעשות שימוש בתנאים מבניים, כלומר תנאים שמטפלים במבנה השוק, לעומת תנאים התנהגותיים, כלומר תנאים בנוגע להתנהגות החברות ביום שאחרי המיזוג. כך לדוגמה אישרה הרשות את המיזוג בין שופרסל וניו פארם בתנאי מבני שימכרו מספר סניפים של ניו פארם לקונה אחר שאינו פועל בשוק הפארם, על מנת להכניס מתחרה נוסף לשוק.
על החלטת הרשות בנוגע למיזוג שהוגש אליה ניתן להגיש, תוך 30 ימים מקבלת ההחלטה, ערר לבית הדין לתחרות. ניתן להגיש ערר הן על התנגדות למיזוג, אישר מיזוג בתנאים ואף על אישור מיזוג. כך לדוגמה בינואר 2019 אישרה הממונה את המיזוג בין ערוץ עשר ל"רשת", תוך הסתמכות על דוקטרינת "הפירמה הכושלת", ועל החלטה זו הוגש ערר על ידי עמותת הצלחה כנגד אישור המיזוג, ערר שנדחה על ידי בית הדין ב-23 בספטמבר 2020.
אכיפה מנהלית
מחלקת האכיפה המנהלית ברשות התחרות עוסקת בהפעלת סמכויות האכיפה של הממונה על התחרות בהתאם להוראות חוק התחרות הכלכלית, בהיבט המינהלי ובייצוג הממונה בהליכים בבית הדין לתחרות. סמכויות האכיפה המנהליות כוללות בין היתר את כלי האכיפה של עיצומים כספיים. במסגרת החוק לממונה על התחרות סמכות להטיל עיצומים כספיים עד לגובה של כ-100 מיליון ₪ לתאגיד בשל הפרת חוק התחרות ועד כמיליון ₪ ליחיד שהפר את החוק. בנוסף, הממונה יכולה לקבוע כי מעשה או מחדל מסוים מהווה הפרה של חוק התחרות. קביעה מעין זו היא ראיה לכאורה לנקבע בה בכל הליך משפטי.
בשנים האחרונות הטילה הממונה על התחרות עיצומים על מספר בעלי מונופול בגין הפרות של החוק. כך למשל, בשנת 2019 הוטל עיצום כספי של 39 מיליון ₪ על החברה המרכזית להפצת משקאות (חברה בת שלהחברה המרכזית לייצור משקאות קלים, זכיינית קוקה קולה בישראל) בגין ניצול מעמדה בשוק המשקאות הקלים. כן הוטל על חברת בזק עיצום כספי בגובה 30 מיליון ₪ בגין קשיים שהערימה על מתחרותיה בפריסת סיבים אופטיים. לעיצום זה אף נלווה עיצום כספי בגובה 500 אלף ₪ שהוטל על מנכ"לית החברה סטלה הנדלר.
בנוסף, בשנת 2012 הטיל הממונה, פרופ' דיויד גילה, עיצום כספי בגובה 9 מיליון ₪ על חברת נמל אשדוד בגין שיטת ההנחות שהנהיגה, שהייתה עלולה לפגוע בתחרות ניטול ופריקת הרכבים. בית הדין לתחרות אישר את קביעת הממונה אך העמיד את גובה העיצום הכספי על 3.5 מיליון ₪. בשנת 2017 הממונה הטיל עיצום כספי בגובה 13 מיליון ₪ על חברת החשמל על פגיעה בתחרות מול יצרני החשמל הפרטיים.
הממונה מוסמכת גם להכריז על קיומו של בעל מונופול וכן ליתן הוראות לבעל מונופול, אם נמצא כי מהתנהגותו או מקיומו של המונופול נפגעת התחרות בעסקים או נפגע הציבור או כי קיים חשש לפגיעה משמעותית כזו. בדומה, הממונה יכולה להכריז על קיומה של קבוצת ריכוז (אוליגופול) וליתן הוראות לחברים בה או ליתן הוראות ליבואן ישיר על מנת למנוע פגיעה בתחרות או בציבור.
נוסף על כך, מחלקת אכיפה מנהלית עוסקת בייצוג הממונה על התחרות בבית הדין לתחרות בהליכי ערר על קביעות או החלטות אחרות של הממונה (כגון החלטות על אישור או התנגדות למיזוג), או במסגרת הליכים משפטיים אחרים שהממונה צד להם ומתנהלים בבית הדין לתחרות.
אכיפה פלילית
רשות התחרות אמונה על חקירות וניהול הליכים פליליים כנגד מפרי חוק התחרות הכלכלית. חוק התחרות הכלכלית קובע מספר איסורים פליליים, העיקרי שבהם הוא האיסור להיות צד להסדר כובל שלא אושר כדין ("קרטל"), איסור שהעונש המרבי הקבוע לו עומד על 5 שנות מאסר. בצד איסור זה קיימים איסורים נוספים כגון האיסור על המלצה על קו פעולה על ידי איגוד עסקי, האיסור על חברות להתמזג ללא קבלת אישור מתאים, האיסורים החלים על מונופולים וכן האיסור להפר תנאים או הוראות שניתנו על ידי הממונה על התחרות.
עיקר משאבי האכיפה הפלילית של הרשות מושקעים בעבירות קרטל. כלומר, הסדר כובל אסור בין מתחרים, שבו הם מתאמים שלא להתחרות ביניהם. במסגרת זו הועמדו לדין והורשעו נאשמים בפרשיות רבות כדוגמת קרטל המרצפות, קרטל המאפיות, קרטל מדי המים, קרטל הגיזום, קרטל ספרי הלימוד ואחרים.
העונשים שנגזרים בגין עבירות על חוק התחרות הכלכלית נמצאים במגמת החמרה בשנים האחרונות. כך, בקרטל המאפיות נגזרו עונשי מאסר על שלושה מהנאשמים, החמור שביניהם, ירון אנג'ל מנכ"ל מאפיית אנג'ל, ריצה עונש של 5 חודשי מאסר. בקרטל מדי המים נגזרו על כמה מהמעורבים 6 חודשי מאסר ובקרטל הגיזום נגזרו 11 חודשי מאסר על מספר מעורבים.
את מגמת ההחמרה בענישה מוביל בית המשפט העליון. כך לדוגמה, בפרשת קרטל מדי המים נקבע:
אלברטונקטס
אלברטונקטס (שם מדעי: Albertonectes; משמעות שמו: "השחיין של אלברטה") הוא סוג של זוחל ימי מסדרת הפלזיוזאורים וממשפחת האלאסמוזאוריים. הוא חי בתור הקרטיקון לפני 73.5 מיליון שנה בחופי אמריקה הצפונית ובים הפנימי המערבי. מאובניו התגלו ב-2012 בתצורות בירפאו שבאלברטה, קנדה, על ידי תאי קובו (Tai Kubo) שהעניק לו את שמו המדעי.
האלברטונקטס היה אחד מהארוכים והגדולים שבפלסיוזאורודים והוא הגיע לאורך 11.6 מטר, כש-7 מטרים הכיל רק הצוואר. בקצה הצוואר הייתה גולגולת קטנה ושטוחה עם לסת מלאה שיניים חרוטיות דקות שיכלו להיסגר על דגים ואמוניטים בהפתעה. הוא עצמו למרות גודלו שימש לטרף לטורפים גדולים ממנו כמו המוזאזאורוס העצום.
אריה ויסמן
אריה ויסמן (נולד ב-18 בינואר 1952) הוא קצין צה"ל לשעבר בדרגת אלוף-משנה, מהנדס, מנהל, איש שב"כ ועורך דין ישראלי.
ויסמן שימש מפקד פלוגת שריון במלחמת יום הכיפורים, מפקד גדוד 532 במלחמת לבנון הראשונה, מפקד חטיבה 265, וראש מחלקת אמצעי לחימה במפקדת חילות השדה. לאחר שחרורו היה מנהל ושותף בחברה להנדסה, ראש חטיבה טכנולוגית בשירות הביטחון הכללי ועורך דין.
ביוגרפיה
ויסמן נולד ב-18 בינואר 1952 בעיר בוטושאן ברומניה, לשרה ולחיים ויסמן אשר הגיעו לעיר מאוזבקיסטן (סביבות טשקנט) לשם ברחו מהעיירה הרצה (Hertsa) שבמחוז צ'רנוביץ במהלך מלחמת העולם השנייה. באוזבקיסטן עבדו בעבודות כפייה תחת השלטון הסובייטי. במהלך שהותם באוזבקיסטן נפטר בנם הבכור עמנואל (כבן שנתיים) מטיפוס ודיזנטריה. אריה הוא בנם השני. אריה נקרא בשמו משום שבעת לידתו שיערו שיעלו בהקדם לישראל.
בשנת 1959, עלתה המשפחה לישראל והשתכנה בשכונת נוף-ים בהרצליה. ויסמן הוא בוגר מחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
באוגוסט 1969 התגייס ויסמן לחיל השריון, שם עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון, ושובץ כמפקד מחלקה בגדוד 195 של חטיבה 401. לאחר כמה חודשים בתפקיד נפצע ויסמן והועבר למפקדת גיסות השריון, שם לקח חלק בקליטת טנק המגח. חודשים לאחר שיבוצו נפצע אריה בעת שירותו בחזית. באוקטובר 1971 הועבר ויסמן לתפקיד מפקד מחלקה בקורס מפקדי טנקים בהוראת מפקד גיסות השריון אברהם אדן.
בדצמבר 1971 מונה ויסמן על ידי מפקד הגדוד, אבירם גילעד, לתפקיד קצין המבצעים למשך סדרת תרגילים שהתרחשה בסיני. כהערכה על תפקודו, נשלח לקורס צניחה, ולאחר מכן נשלח לקורס מפקדי פלוגות, ובאוגוסט 1972 החל לשמש מפקד פלוגת קורס מפקדי טנקים. בקיץ 1973 סיים את תפקידו והועבר למפקדת גיסות השריון על מנת לקחת חלק בקליטת טנק המרכבה.
מלחמת יום הכיפורים
ב-5 באוקטובר 1973 הוצב ויסמן כמפקד פלוגה, שהורכבה ממדריכי מדורי תותחנות ונט"ר, בגדוד 196 תחת פיקוד של עמרם מצנע, והוטס לימ"ח בביר תמדה שם חבר לטנקים של פלוגתו. למחרת, בצהרי ה-6 באוקטובר, פרצה מלחמת יום הכיפורים. הגדוד נע לעבר מעבר הגידי, ושתי פלוגות, בהן הפלוגה של ויסמן, נשלחו להמתין בתחנת הדלק ברפידים, וסופחו לכוח לפידות בפיקוד יעקב לפידות. הכוח נע צפונה לעבר בלוזה, ועל ויסמן הוטל לנוע לעבר מעוז בודפסט. במהלך ההתקדמות זוהה הכוח וספג אש ממנה נפגע הטנק של ויסמן וטנק נוסף בכוח. כיוון שהטנק הפגוע חסם את הציר והשטח מצידי הציר היא חולי וממוקש, החליט ויסמן לסגת. לאחר שהתברר שהושאר פצוע בשטח הורה ויסמן להסתובב ולהביאו.
בבוקר ה-7 באוקטובר אורגן הכוח מחדש, ופלוגתו של ויסמן מנתה 4 טנקים. על הפלוגה הוטל לאבטח על ציר המלח לכיוון מערב. ב-10 באוקטובר חבר הכוח לחטיבה 460 והוצב כגדוד 196. הגדוד נע דרומה אל אזור "הברגה", שם נערך להגנה. ב-11 באוקטובר יצא כוח מצרי להתקפה על "הברגה", תוך כדי ריכוך ארטילרי כבד. הפלוגה של ויסמן לא ספגה אבידות. ב-13 באוקטובר עצרה החטיבה להתארגנות, ופלוגתו ש לויסמן קיבלה מחלקת מילואים כתגבור.
ב-17 באוקטובר יצאה החטיבה, במסגרת מבצע אבירי לב, וצלחה את תעלת סואץ על גבי גשר הדוברות. לאחר הצליחה נעה החטיבה מערבה ונערכה לאבטחת צומת באזור "אורי". ב-19 באוקטובר נעה החטיבה מערבה ודרומה לעבר מפרץ סואץ. ב-21 באוקטובר תפסה פלוגתו של ויסמן עמדות על רכס ג'ניפה, ממערב לאגם המר הגדול וניהלה חילופי אש מול כוחות מצריים. בליל אותו ערב נערך הגדוד על ציר "חבית", ובלילה השמיד טור מצרי שנע צפונה.
ב-3 בנובמבר 1973 נע הגדוד חזרה לגדה המזרחית כדי לקחת חלק בהתקפה על הארמייה השלישית, שלא יצאה לפועל. הגדוד חזר להתארגנות במחנה רפידים והחל להעביר אימוני הכשרת מפקדים. ויסמן פיקד על הכשרת מספר מחזורים של קורס מפקדי טנקים לחיילי סדיר ומילואים. כל מחזור ארך בין 3 ל-4 שבועות, במטרה להשלים את סדר הכוחות שאבד במלחמה. כאשר הגדוד התארגן ב-4 פלוגות להכשרת קציני שריון, פיקד ויסמן על אחת הפלוגות במשך שלושה מחזורים מקוצרים.
בין מלחמת יום כיפור למבצע שלום הגליל
ב-31 ביולי 1975 השתחרר ויסמן משירות קבע, שש שנים לאחר שהתגייס. עם שחרורו החל מכינה לקראת לימודי הנדסה ובפברואר 1976 החל לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ביולי 1979 סיים אריה את לימודי הנדסת המכונות בהצטיינות. במקביל ללימודים מונה ויסמן לסגן מפקד גדוד טנקים 9322 בחטיבה 395. בהמשך מונה לממלא מקום מג"ד וביוני 1978 מונה למפקד גדוד 9322 במילואים.
עם תום לימודיו, לאור בקשות מצד חיל השריון, פנה ויסמן אל מפקד גיסות השריון, אמנון רשף, וזה הציע לו לחזור לקבע כמפקד גדוד סדיר. לבקשתו הוצב ויסמן במחלקת תורת חיל השריון והיה אחראי על פרויקט שעסק במערכת נשק מתקדמת וחדשנית. לאחר שנה הוצע לו תפקיד המג"ד פעם נוספת, והוא הסכים וביקש לפקד על גדוד 532, קורס מפקדי טנקים מגח.
במרץ 1981 מונה ויסמן למפקד גדוד 532. בתקופה שלפני מלחמת לבנון הראשונה שררה מתיחות בגבול עם לבנון, והגדוד נפרס מספר פעמים בשל הכוננות. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים הוחלט על שינוי מבני בחטיבה 460, ופריסתה במחנה קבע אחד באזור שיזפון. במסגרת זו עסק ויסמן בהכנת השטח להכשרת מפקדי טנקים.
מלחמת שלום הגליל
לאחר ההתנקשות בשגריר ישראל בבריטניה, שלמה ארגוב, הועלתה חטיבה 460 לרמת הגולן. עם היציאה למבצע שלום הגליל נעה החטיבה צפונה לעבר ג'זין. בצומת ג'זין הועבר הגדוד של ויסמן לאוגדה 162, והוצב תחת חטיבה 500 בפיקודו של דורון רובין, מיד לאחר קרב עין זחלתא. בלילה שבין ה-21 ביוני ל-22 ביוני הוכפפה חטיבה 609 תחת אוגדה 162, והגדוד של ויסמן הוכפף תחתיה לצורך כיבוש מרחב בסרין-בתתר. בערב ה-23 ביוני נערכה החטיבה להגנה על כביש בירות-דמשק, וגדוד 532 התמקם ממזרח למנצוריה. עם רדת החשכה נקרא ויסמן אל מפקדת חטיבה 500, ורובין הורה לו לנוע על כביש בירות-דמשק לכיוון מערב, דרך בחמדון. הגדוד ביצע את המשימה ובעת שנערך בעאליי הוכרזה הפסקת אש. מספר שבועות לאחר מכן הועבר הגדוד למחנה יצחק ושב לעסוק בהכשרת מפקדי טנקים.
מתום מלחמת שלום הגליל עד סוף השירות
ב-3 באוקטובר 1982 סיים ויסמן את תפקידו כמג"ד 532 והחל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. לימודיו של ויסמן הופסקו על ידי הצבא ביולי 1984. ויסמן סיים את חובותיו לתואר, תוך כדי שירותו הצבאי, בשנת 1985. ביולי 1984, מונה ויסמן לתפקיד בחטיבת התורה והפיתוח במפקדת חילות השדה. בין היתר עסק בתורת ההפעלה של מפקדת אוגדה משוריינת.ב-15 בפברואר 1985 מונה ויסמן למפקד חטיבה 265, חטיבת שריון במילואים שהפעילה טנקי שלל (טירן) מוסבים. שבוע לאחר מינויו ביצעה החטיבה בפיקודו תרגיל חטיבתי ארוך ומורכב עם גייסות. התרגיל כלל אימון דו-צדדי עם מסוקי נ"ט לבחינת תורת הקרב. תרגיל זה היה התרגיל האחרון עם גייסות של יחידות טנקי השלל.
באוגוסט 1985 ויסמן מונה למפקד מרכז אימון מפקדות חטיבה בהמרכז הלאומי לאימונים ביבשה. במסגרת תפקידו זה, בנוסף על אימון מפקדות החטיבה של כוחות היבשה, עסק ויסמן באופן אינטנסיבי בגיבוש מבנה, ארגון ותורת ההפעלה של מפקדות החטיבה. בניהולו והנחייתו גובשו מערכי שיעור ותורה כתובה בנושא מפקדות החטיבה.
באוקטובר 1986 מונה ויסמן לראש מחלקת אמצעי לחימה במפקדת חילות השדה. עם כניסתו לתפקיד סבלה המחלקה מבעיית כוח אדם, ובגינה פעל ויסמן לעידוד קצינים קרביים למסלול של תואר בהנדסה או במדעי הטבע וגיוסם למחלקה, כן פעל לגיוס קציני מילואים בעלי הכשרה מתאימה. ויסמן שימש בתפקיד עד 1993.
בפברואר 1993 הוצב ויסמן כקצין הקישור לפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית. עם סיום תפקיד זה הוענק לו אות לגיון ההצטיינות.
ב-1994 חזר ויסמן לישראל, וב-1995 השתחרר משירות.
לאחר השחרור מצה"ל
ב-1996 הצטרף ויסמן אל חברת הרכנת בע"מ, יחד עם שי נחשון ופרנסואה בודנהיימר. האחזקות בחברה חולקו שליש לכל אחד, ו-ויסמן שימש כמנכ"ל החברה עד 2008, אז מכר את חלקו בחברה. החברה עסקה במערכות שליטה ובקרה, ניתוח מערכות צבאיות, ניהול פרויקטים והנדסת תוכנה. בשנת 2004 רכשה חברת טכנולוגיות בינלאומיות בע"מ (ITL LTD) 51% ממניות הרכנת בע"מ.
ב-2008 הוצע לויסמן לשמש ראש חטיבה טכנולוגית בשירות הביטחון הכללי. ויסמן קיבל את ההצעה ושירת בתפקיד עד מרץ 2013. עם סיום התפקיד פרש מהשירות.
עם פרישתו פנה ויסמן ללימודי משפטים. בשנת 2016 סיים אריה את לימודיו ב בהצטיינות. בשנת 2017 ביצע התמחות בבית משפט השלום באשקלון, ובשנת 2018 עבר את מבחני הלשכה בהצלחה והוסמך כעורך דין.
גלדן זוחל
גִּלְדָּן זוֹחֵל (שם מדעי: Elytrigia repens) הוא מין דגן רב שנתי, מסוג גלדן ממשפחת הדגניים.
מאפיינים
גלדן זוחל הוא בעל הרבה קנים דקים היוצאים מקנה שורש זוחל על הקרקע. הקנים מגיעים לגובה של כמטר אחד, ובראשם שיבולים. הגלדן הזוחל הוא בעל כושר התחדשות גבוה והוא יכול להתחדש מפיסות זעירות של קנה שורש.
תפוצה
גלדן זוחל מצוי באופן טבעי במדינות רבות. במקורו הוא היה נפוץ מאירופה ועד סין, ועקב תכונות המרעח שלו, העביר אותו האדם אף לאמריקה ולאוסטרליה. הוא נמצא גם בצפון אפריקה, סוריה, לבנון וקפריסין. הוא כמעט ולא נמצא בישראל. בשנת 1990 הוא נמצא ברמת הגולן בקרבת הגבול עם סוריה.
שימושים
במקומות רבים נחשב הגלדן הזוחל לעשב שוטה. הוא נמצא ברשימת זרעים מחבלים של מדינת ישראל. בבדיקה מדגמית של משלוחי מספוא המגיעים לישראל הוא נמצא בשישית מהמדגם.
גלדן זוחל משמש כתרופה טבעונית בשם נג'יל כנגד כאבים, שיעול ובעיות שתן.
באסה (הרצליה)
הבאסה (ביצה בערבית), בעבר נקראה Bahret Katurieh , היא שלולית חורף בהרצליה. אזור הבאסה הוא אזור נמוך בין מצוקי הכורכר של כפר שמריהו והעיר הרצליה. בעשור הראשון של המאה ה-21 הפך רוב שטחה של הבאסה לפארק עירוני.
הבאסה
הבאסה שכנה בין הכפרים הערבים אג'ליל מדרום לאל-חרם מצפון. ב-1922 הוזכר המקום על ידי רשויות הבריאות של הצבא הבריטי כאחד ממוקדי המלאריה החמורים ביותר באזור, יחד עם הביצה בצומת גלילות. לאחר כיבוש האזור בקרב צליחת מעברות הירקון בוצעו פעולות חירום להדברת יתושי האנופלס והביצה נוקזה בחלקה. רק עם הקמת הרצליה ופתיחת המנהרה הרומית נעלמה הביצה הקבועה והאדמות הפכו לשדות חקלאיים. בשנות ה-80 ננטשו חלק מהחלקות החקלאיות באזור וחלק קטן מאזור הביצה המקורית הפך לשלולית עונתית אשר מתמלאת בחורף ומתייבשת בקיץ. הניקוז הלקוי באזור גרם לכך שבימים גשומים הוצפו גם הכבישים הסמוכים לשלולית.
פארק הרצליה
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפך רוב שטחה של הבאסה לפארק עירוני. חלק משלולית החורף נשמר במצבו זה, כחלק מנוף הפארק.
סיווג היינות של 1855 בבורדו
הסיבות לדירוג
התיעוד הראשון של יין בורדו בשמו מצוי ביומניו של סמיואל פיפס והנאתו מ-Ho Bryan בשנת 1663. הופעת אחוזות היין או הגידולים (Cru) נזקפת לזכותם של מספר גורמים. אצילי בורדו פנו ליקבים בתור השקעה, התפתחויות טכנולוגיות העלו את איכות היינות והללו שופרו גם בזכות תחרות בין היקבים. דירוגים נוצרו על מנת לקבוע מחירים לגידולים, מבוססים על נקודות ייחוס שקבעו ארבעת היקבים המובילים שאטו לאפיט (Lafite), שאטו לאטור (Latour), שאטו מארגו (Margaux) ושאטו או-בריון (Haut Brion).
תומאס ג'פרסון
תומאס ג'פרסון, נשיא ארצות הברית, היה השגריר האמריקאי בפריז בין השנים 1785–1789 והיה קונוסר וחובב יינות מושבע. במכתב לאחד ממכריו שהיה סוחר יינות מפילדלפיה כתב: "בנוגע לאדומים של בורדו, ארבעה כרמים משובחים ומובחרים יותר מכל האחרים: שאטו מרגו, טור דה סגיר, או-בריון, דה לפיט. מיושנים, היינות עולים שלוש לירות לבקבוק, אבל הם מבוקשים מאוד ונרכשים מראש, עד כי קשה ואף בלתי אפשרי להשיגם…" מהמכתב ניתן ללמוד כי אופנת הרדיפה אחר יינות בורדו היא עתיקת יומין.
תערוכת היין בפריז
בשנת 1855 החליט נפוליון השלישי קיסר צרפת לערוך יריד בינלאומי בפריז ורצה שיוגשו בו יינות הארץ. הוא הזמין את חבר הנאמנים של סוחרי בורדו לערוך סיווג יקבים. כבר אז נחשב בורדו לאזור המוביל בצרפת ובעולם לגידול יין ובו היינות אותם ראו קונסוארים כמשובחים והיו היקרים בעולם. היקבים בבורדו כונו אז כמו היום שאטו (Chateau), שפירושו בצרפתית טירה, המציינים את הימצאותם בתחומיהן של טירות.
חבר הנאמנים אשר הבין כי הוא נקלע לתוך קן צרעות שנוי במחלוקת החליט להתנער מאחריות. הם הסכימו על סיווגם של היקבים המובילים לפי חמש רמות איכות, אולם ביקשו מסינדיקט החצרנים, שהיה ארגון של סוחרי יין, לרשום רשימה מדויקת ומלאה של כל היינות האדומים מהז'ירונד ולציין לאיזה מעמד הם שייכים בהתאם לאיכותם.
סיווג היינות
שבועיים לאחר מכן הגישו הקורטייה (גוף בבורדו שמתייחס לספסרי היין, המתווכים בין בעל היקב (השאטו) לבין סוחרי היין (הנגוסיאנים)) את הרשימה שכללה חמישים ושמונה יקבים (Chateaux). ארבעה יקבים נכללו בדירוג הראשון במעלה שכונה Premier Cru, בדירוג השני נכללו תריסר יקבים, ארבעה עשר בדירוג השלישי, אחד עשר בדירוג הרביעי ושבעה עשר בדירוג החמישי. הדירוג נחרת לעד בזיכרונם של אוהבי יין וקבע את מעמדם וגם את מחיריהם של היינות המופיעים בו עד לימינו ממש ואף בימינו מופיעים שמות היינות בחנויות וכן במסעדות המובילות בתבל ולצידם דירוגם שנקבע בשנת 1855.
הסיווג היה מעורר מחלוקת ועורר סערה כבר מראשיתו. כל בחירות החצרנים היו מאזור מדוק (Medoc), שהוא תת-אזור בבורדו, למעט שאטו או-בריון אשר היה מתת אזור בבורדו גראב (Graves). תתי האזורים האחרים בבורדו כמו סנט אמיליון ששאטו שבאל בלאן ועמו אזור פרונסאק שיין קנון שלו מאוד נחשבו כבר למן המאה התשע עשרה המוקדמת כלל לא נכללו. אך יש לציין כי מהפכת היין העיקרית התחוללה במאה השמונה עשרה באזור מדוק.
דירוג נוסף בבורדו נקבע ב-1855 ליינות לבנים מתוקים מן האזורים ברסק (Barsac) וסוטרן (Sauternes). במקום הראשון הוכתר שאטו ד'יקאם (Chateau d'Yquem).
החלוקה הפנימית
לכל אחד מחמשת הדירוגים הייתה חלוקה פנימית לפי איכות. בראש הדירוג הראשון עמד שאטו לאפיט Chateau Lafite, שנרכש ב-1868 בידי ג'יימס מאיר רוטשילד. אחריו דורגו בדירוג הראשון שאטו לאטור Chateau Latour, שאטו מארגו Chateau Margaux ושאטו או-בריון Chateau Haut Brion. שאטו בריין מוטון Chateau Brane-Mouton יקבו של נתנאל דה רוטשילד, אחיינו של ג'יימס, אשר רכש אותו ב-1853, דורג כראשון מבין היקבים של הסיווג השני (לימים יכונה שאטו מוטון רוטשילד Chateau Mouton) Rotschild).
לאחר סערת רוחות ומחאות רבות בוטלה החלוקה הפנימית בכל אחד מחמשת הסיווגים והיקבים דורגו לפי סדר אלפביתי. מוטון לא היה עוד בדירוג השני כי אחד משנים עשר יקבים שונים. מאז 1855 לא נעשה שום שינוי בחלוקה למעט השינוי במעמדו של שאטו מוטון רוטשילד שעלה מהדירוג השני לראשון בשנת 1973, באישורו של שר החקלאות הצרפתי דאז ז'אק שיראק לאחר יותר מחצי יובל של מאמצים בלתי נלאים מצידו של בעל השאטו דאז פיליפ דה רוטשילד. כיום עקב פיצול בין היקבים הם מונים שישים ואחד יקבים, זאת במקום חמישים ושמונה שהיו בשנת 1855.
איך נקבע הסיווג
הסיבה העיקרית לדירוג של 1855 הייתה מחירי היינות. מחירו של מוטון רוטשילד היה נמוך משל בעלי הדירוג הראשון וגבוה משל בעלי הדירוג השני, לאחר התלבטות הוחלט להכניסו לראש הרשימה של הדירוג השני. לפי מומחה היין טוני אספלר, אשר מביא ציטוט של Feret פרט, התנך של בורדו, הסיבה לאי-הכללת מוטון בדירוג הראשון הייתה: "שלא היו בו מבני מגורים, רק חצר משק עתיקה שהייתה מוזנחת במיוחד. הכרמים היו בידיו של אנגלי, חובבן וטירון ביינות, שחי בלונדון".
הדירוג באזור גראב
בשנת 1953 דורגו בתת-האזור גראב שבבורדו שלושה עשר יקבים לגבי היין האדום שלהם, כולל או-בריון שנכלל בדירוג הראשון של המדוק משנת 1855. ב-1955 דורגו ביין הלבן שלהן תשע אחוזות.
הדירוג בסנט אמיליון
לסנט אמיליון יש דירוג גמיש יותר שנקבע ב-1955 ושתוקן ב-1969 וב-1986 לפי טעימה עיוורת. היינות חולקו לשלוש דרגות. בדירוג הראשון הופיעו שניים: שאטו שבאל בלאן (Chateau Cheval Blanc), ושאטו אוזון (Chateau Ausone). תשעה יקבים דורגו בדירוג השני ושבעים ותשעה בדירוג השלישי. במרוצת השנים היו השינויים מזעריים וכללו רק את הורדתו בדרגה של Chateau Beau-Sejur Becot.
אזור פומרול
לאזור פומרול (Pomerol), בו נמצאים רבים מהיינות הטובים והיקרים בעולם, כולל שניים מהיינות היקרים בעולם שאטו פטרוס (Chateau Petrus) ושאטו לה פין (ביחד עם רומאנה קונטי באזור בורגונדי), לא נעשה עד היום שום דירוג רשמי.
מחלוקות
בעשורים האחרונים התעוררו מחלוקות על הדירוג והוצעו אלטרנטיבות בעיקר על ידי סופרי יין אנגליים ביניהם אלכסיס לישין, אחת מהן בשלהי המאה העשרים על ידי מבקר היין האמריקני רוברט פארקר.
י"ט באב
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ט אב היא, ברוב השנים, פרשת עקב. אולם אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא ביום חמישי (שנים מקביעויות זשה, בחה, בשה וגכה), פרשת בר המצווה היא פרשת ראה.
שוק (מסחר)
שוּק (ברבים: שְׁוָקִים) הוא מקום פיזי המשמש למסחר, בעיקר במוצרי מזון אך גם במוצרים אחרים. שוק קמעונאי או שוק סיטונאי או שוק בלבד הוא מקום מפגש בין סוחרים לבין הצרכן הסופי, להבדיל משוק סיטונאי שבו הלקוחות אף הם סוחרים כגון(דגים, ממתק, בשר), הקונים סחורה כדי להמשיך ולשווקה. פעמים רבות השוק אינו מקורה, והמכירה בו נעשית באמצעות דוכנים, אך יש גם שווקים הפועלים בתוך מבנים. לעיתים פועל השוק דרך קבע, ולעיתים הוא נפתח רק ביום מסוים בשבוע (או בימים מסוימים), בכיכר המשמשת למטרה זו (כיכר השוק). מימוש נפוץ של שוק הפועל ביום מסוים בשבוע הוא שוק איכרים, שבמסגרתו מוכרים האיכרים שבאזור את תוצרתם.
ישנו סוג של שוק הנקרא: "שוק קח-תן" המשמש בתור החלפה של סחורות או מוצרים ללא תשלום כספי. שוק מעין זה שכן בעבר בשכונת "נווה צדק" בתל אביב וכיום פועל בכמה מוקדים ברחבי הארץ.
על בסיס המשמעות המקורית של שוק, שבו נמכרים מוצרים מוחשיים, נוצרה בהגות הכלכלית מטאפורה המגדירה שוק כמערכת יחסים מוכללת של מוכרים וקונים, גם של מוצרים שאינם מוחשיים, ללא אתר פיזי קונקרטי כגון שוק ההון ושוק המטבע העולמי.
מקור המילה 'שוק' הוא בספר שיר השירים:
תרבות השוק
מאז ומתמיד שימש השוק מקום מפגש בין אנשים, לא רק בין קונים ומוכרים. בהיותו פתוח ללא גבולות מסומנים, נחשב השוק מקום צבעוני ותוסס, בו כללי ההתנהגות בין אנשים מושפעים מאווירת המסחר, וכוללים צעקות ומריבות. מכאן הושאל הביטוי "תרבות השוק" כמבטא התנהגות חסרת נימוס. גם המבחר הגדול בסוגי התוצרת והתחרות המקומית בין הסוחרים הוסיפה לו ממד של מקום נוח לקניות.
בשנות האלפיים מטפחים הסוחרים את המראה החיצוני של השווקים ומקפידים בהם על אסתטיקה. השוק כמקום הקניות המועדף, פינה את מקומו לטובת בתי מסחר של רשתות שיווק גדולות (סופרמרקטים ומינימרקטים). למרות זאת נותרו השווקים הומי אדם. הבאים לשוק עושים זאת מסיבות שונות:
ישנם שווקים המוכלים בתוך "מבנה שוק" וישנם כאלה הממוקמים על פני כמה רחובות.
דנש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Many Shades of Black
הסינגל הופץ בגרסה מיוחדת בה השתתפה הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. אדל ביצעה את הגרסה הזו בשידור חי מספר פעמים, כולל במהלך סיבוב ההופעות שלה, "An Evening with Adele", והוא נכלל במהדורת הדלוקס של אלבומה הרביעי, 19. גרסתה של אדל נוגנה במהלך הפרק "Wild Alaskan Salmon", ב-90210 (פרק 6, עונה 2).
הצלחה מסחרית
"Many Shades of Black" זכה להצלחה מתונה במצעדי הבילבורד, כאשר הגיע למקום ה-37 במצעד שירי הרוק המודרניים.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-20 מיליון השמעות.
אבינו מלכנו (אלבום)
אבינו מלכנו הוא אלבום סולו מספר 17 של הזמר-יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-2002 בחברת גל פז והוא מורכב מ-11 ניגוני חב"ד.
על האלבום
האלבום יצא בשנת תשס"ג והיה האלבום השלישי של ניגוני חב"ד של אברהם פריד. הוא כולל 11 ניגונים בהם "אין עוד מלבדו" ועוד. רוב השירים באלבום יצאו במשך השנים בגרסאות כיסוי והפכו לניגונים מפורסמים. האלבום נקרא על שם הניגון השני באלבום, "אבינו מלכנו", שהלחין רבי שניאור זלמן מלאדי. הניגון הפך במשך השנים לאחד הניגונים אותו נהוגים בחב"ד לנגן אותו בראש השנה ויום הכיפורים.
סאס פה
סאס-פה (Saas-Fee) היא עיירת סקי והעיירה הגדולה ביותר בעמק סאס (בגרמנית: Saastal), במחוז ויספ (Visp) של קנטון ואלה בדרום שווייץ. העיירה שוכנת בגובה 1,800 מ' ומתגוררים בה 1,600 תושבים.
מדרום לסאס-פה נמצא הר אלילנהורן (Allalinhorn) שגובהו 4,027 מ' וקרחון פה (Feegletscher) עליו יש מסלולי סקי הפועלים כל השנה ומאפשרים סקי קיץ. הקרחון הוא חלק מאתר הסקי של סאס-פה, בו יש מסלולים באורך 100 ק"מ ועוד 45 ק"מ באתרים של האחרים בעמק. ממערב לה, בעמק מאטרטל (Mattertal), שוכנת עיירת הסקי צרמט (Zermat), גם היא בעלת קרחון לסקי קיץ, אל מול הר המטרהורן (Matterhorn).
רכבת שיניים תחתית בשם מטרו אלפין (Metro-alpine), הפועלת משנת 1984, מעלה את גולשי הסקי והמטיילים אל מיטלאללין (Mittelallalin) בגובה 3,500 מ', שהיא הנקודה הגבוהה ביותר של אתר הסקי. במיטלאללין יש גם מערת קרח גדולה ומסעדה המסתובבת על צירה, שהיא הגבוהה מסוגה בעולם.
בקיץ מציע האזור מסלולי הליכה רבים, טיפוס הרים, טיפוס מצוקים, מגלשות הרים, אופני הרים, קורקינטים, פארק חבלים, מצנחי רחיפה ועוד.
אל סאס-פה ניתן להגיע באוטובוס מתחנות הרכבת של ויספ או בריג. בתחומי העיירה אין כניסה לרכב מנועי, למעט רכבים חשמליים.
סכום ריק
במתמטיקה, סכום ריק הוא סכום שאין בו מחוברים. הוא מוגדר כשווה ל-0.
עבור מספרים שלמים, הטענה נובעת מכך שאיחוד ריק שווה לקבוצה הריקה, וכך
ההגדרה של סכום ריק כאפס מאפשרת לנסח הגדרות ומשפטים, כך שיחולו גם על מקרים מנוונים. למשל, בזכות הגדרת הסכום הריק, הקבוצה הריקה היא הבסיס (היחיד) של מרחב האפס V=\{0\} (מעל שדה F).
ניו יורק סאן
ניו יורק סאן (באנגלית: The New York Sun) היה עיתון יומי שנדפס בניו יורק בשנים 2002–2008. העיתון שכן ברחוב צ'יימברס 105, לא רחוק מהרחוב בו שכן מרכז הסחר העולמי.
היסטוריה
העיתון הופיע לראשונה ב-16 באפריל 2002 ואימץ לעצמו את הלוגו של היומון "השמש" (The Sun), שנוסד ב-3 בספטמבר 1833 בניו יורק והופיע עד ב-4 בינואר 1950. העיתון הוקם כדי להציע אלטרנטיבה שמרנית לעיתונות הליברלית של ניו יורק, ולהיות משקל נגד ל"ניו יורק טיימס". בגיליון הראשון שלו הופיע פתרון של התשבץ שהופיע בגיליון הסגירה של העיתון הישן מ-4 בינואר 1950.
העיתון היה בבעלות קבוצה של 12 אילי הון, ביניהם קונרד בלק, שהיה איל עיתונות ששלט באימפריית תקשורת שכללה גם את ג'רוזלם פוסט, שיקגו סאן טיימס ודיילי טלגרף הלונדוני.
בספטמבר 2008 נתפרסם כי העיתון עומד על סף סגירה.
החל מ-30 בספטמבר 2008 העיתון הפך לאתר אינטרנט בלבד, בו מתפרסמים בעיקר מאמרי דעה שבועיים.
בונר פרנק פלרס
בעת שפעל במצרים תשדורות רבות שלו, ובהן מידע טקטי בריטי מפורט, יורטו על ידי סוכני מעצמות הציר והועברו לפילדמרשל ארווין רומל במשך שישה חודשים, וגרמו לתבוסה בריטית הרת אסון בקרב גזאלה (26 במאי - 21 ביוני 1942), שהיה אחד הקרבות החשובים במסגרת המערכה במדבר המערבי. בקרב זה הביסו הכוחות הגרמנים-איטלקיים בפיקודו של רומל את הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי, בפיקודו של ניל ריצ'י, שהחזיקה במערך עמדות מבוצר, שנודע בשם קו גזאלה, ולאחר מכן כבשו את נמל טוברוק האסטרטגי שבחוף המזרחי של לוב. אף על פי שהכוחות הבריטיים נהנו מעדיפות כמותית ואיכותית ניכרת על כוחותיו של רומל, הם ספגו במהלך הקרב את תבוסתם הקשה ביותר במהלך המערכה בזירת הלחימה של צפון אפריקה, ואיבדו עשרות אלפי חיילים, מתוכם למעלה מ-40 אלף שבויים.
פלרס נחשב לבן טיפוחיו של הגנרל דאגלס מקארתור ולאחר המלחמה, בהוראת מקארתור, חקר את בני המשפחה הקיסרית היפנית שמקארתור לא רצה להעמידם לדין.
בצעירותו
פלרס נולד למשפחת של קווייקרים בחווה באילינוי. הוא התחנך במכללה בריצ'מונד, אינדיאנה, משנת 1914, שם יצר ידידות לכל החיים עם סטודנט יפני דרכו הוא בא במגע עם כתביו של הסופר לפקדיו הרן, שעיצב את דמותה המערבית של יפן בראשית המאה ה-20. הוא עזב את המכללה בשנת 1916 כדי להירשם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט.
קריירה צבאית
הועלה לדרגת סגן באוקטובר 1919 וסיים את הכשרתו בקורס הבסיסי של בית הספר לתותחני החוף בשנת 1920. צמצום הכוחות בצבא לאחר המלחמה יצר הזדמנויות מוגבלות לקידום ופלרס הועלה לדרגת סרן רק ב־3 בדצמבר 1934. בשנת 1935 הוא סיים לימודיו בבית הספר לפיקוד ומטה ואת הכשרתו בקורס ללוחמה כימית במהלכו השלים את כתיבת התזה שלו "הפסיכולוגיה של החייל היפני".
ב שנות העשרים והשלושים ערך שלושה סיורים בפיליפינים. מטלותיו כללו סיוע בפתיחת האקדמיה הצבאית הפיליפינית, וקישור לנשיא הפיליפינים מנואל קזון. הפיליפינים העניקו לו את אות השירות המכובד על תרומותיו להגנתם.
סיים לימודים במכללה הצבאית האמריקאית בשנת 1939 והועלה לדרגת רב-סרן ב-1 ביולי 1939, והועלה לדרגת סגן-אלוף ב־15 בספטמבר 1941 ולקולונל בחודש שלאחר מכן.
יירוט תשדורתיו על ידי האיטלקים והגרמנים
פלרס דאג לאבטחת תשדורתיו ושיגר אותן בקשר רדיו. פרטי הצופן נגנבו משגרירות ארצות הברית במצרים בפשיטה לילית לשגרירות על ידי מרגלים איטלקיים בספטמבר 1941, זה איפשר לאיטלקים ולגרמנים לקרוא את הדיווחים והנתונים הסודיים ביותר על העוצמה, הכשלים, האספקה והתוכניות של בריטניה. המידע היה נרחב על שיירות בריטיות בים התיכון, כולל מאמצים לתחזק את חיל המצב של מלטה. החל מינואר 1942 נמסר מידע על מספרם ומצבם של הכוחות הבריטיים לרומל ואיפשר לו לתכנן את פעולותיו בידיעה על הכוחות שכנגדו. הגרמנים התייחסו לפלרס כאל "המקור הטוב". רומל התייחס אליו כאל "הבחור הקטן". מצב זה נמשך עד 29 ביוני 1942, שאז עבר פלרס למערכת צופן חדשה.
דליפת המידע עלתה לבעלות הברית באבדות רבות. לדוגמה, ביוני 1942, הבריטים ניסו לתחזק את מלטה, שהייתה תחת מתקפה אווירית מתמדת והורעבה. הבריטים החליטו להפליג בשתי שיירות אספקה במקביל, בתקווה שאם תתגלה אחת מהן, התקפות עליה יסיחו את דעתם של מדינות הציר מהאחרת. המשט של השיירות מאלכסנדריה במזרח וגיברלטר במערב תואם עם המאמץ של צוותי כוחות מיוחדים לנטרל את ספינות ומטוסי הציר. פלרס דיווח על המהלך. שדר שלו, מיום 11 ביוני, יורט הן ברומא והן על ידי המטה הצבאי הראשי של הצבא הגרמני בשדר זה נכתב כי בלילות 12 ביוני ו-13 ביוני היחידות המוטסות הבריטיות מתכננות מתקפה נגד מטוסי הציר על ידי הצנחת כוחות נרחבת באזור המדבר.
הכוחות הצרפתיים והבריטים נכנסו לפעולה מאחורי הקווים בלוב ובכרתים. ברוב ההתקפות הללו נתקלו הפושטים באש מדויקת של האויב וסבלו אבדות כבדות, תוך שלא הצליחו להסב נזק ללופטוואפה. ההצלחה היחידה שלהם הגיעה כאשר ההתרעה המוקדמת של פלרס לא התקבלה, או שהתעלמו ממנה או שטופלה בצורה לא מסודרת. בינתיים שתי השיירות של כוחות הברית אותרו והתקפו, יום לאחר שעזבו את גיברלטר, שש האוניות של השיירה ומלווייה נקלעו למתקפה מהאוויר ומהקרקע. רק שתיים מאוניות הסוחר שרדו והגיעו למלטה. השיירה האחרת שהייתה המאמץ הגדול יותר הייתה מורכבת מ-11 אוניות סוחר, והיא ספגה אבדות כה חמורות, עד שנאלצה לחזור למצרים.
התעוררה מחלוקת האם דליפת המידע השפיעה באופן כולל על תוצאות הקרב בצפון אפריקה. היו שסברו כי מאחר שהדיווחים של פלרס היו לא מושלמים והערכותיו לא מדויקות, תרמה הדליפה למפלתו של רומל, לאחר נפילת טוברוק, היא גרמה להחלטתו לסגת מערבה מאלסנדריה, אך האופטימיות שלו גברה כתוצאה מדיווחיו של פלרס והערכתו כי הבריטים יקרסו תחת מתקפה נוספת של רומל. שניהם, גם פלרס וגם רומל, טעו ורומל נחל מפלה.
הבריטים החלו לחשוש שהגרמנים צוברים מידע ממקור בתוך מצרים והמודיעין הצבאי הבריטי הביא בחשבון את פלרס כמקור אפשרי. ב-10 ביוני 1942 הגיעו הבריטים למסקנה סופית שהדיווחים של פלרס נחשפו על ידי הגרמנים. ב–29 ביוני החליף פלרס את הצופן והביא קץ להדלפות.
פלרס לא נמצא אשם בגין הדלפת תשדורותיו אבל הועבר ממצרים ב-7 ביולי 1942. מחליפו בתפקיד השתמש בצופן הצבאי האמריקאי שלא היה מוכר לגרמנים. עם שובו לארצות הברית הוענקה לו מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, שמוענקת על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות מצוין ותרמו לביטחון הלאומי של ארצות הברית, על הערכותיו ודיווחיו אודות המצב בצפון אפריקה. ב-4 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר, תת-אלוף. הוא סופח למשרד לשירותים אסטרטגיים ה-OSS, קודמו של ה-CIA. דיווחיו של פלרס השפיעו על ההחלטה כי הכוחות האמריקאים יספקו אספקה ונשק לכוחות הבריטיים בצפון אפריקה.
למרות גישתו האנטי-בריטית, פלרס והדיווחים שלו השפיעו על ההחלטות להביא אספקה וחיילים אמריקאים שיסייעו לבריטים בצפון אפריקה. לאורך כהונתו בצפון אפריקה דאג פלרס להרחיב את התמיכה האמריקנית בבריטים בצפון אפריקה. זה כלל גם נשק וגם חיילים אמריקאים. זה היה בקנה אחד עם הרמטכ"ל המשותף ופיקוד אירופה של ארצות הברית באשר לרמת התמיכה בנשק ובחיילים אמריקאים. המדיניות הצבאית באותה תקופה הייתה שהצלת הבריטים בצפון אפריקה לא נדרשת אסטרטגית, במיוחד לא באמצעות פלישת צפון אפריקה (מבצע לפיד), מכיוון שהדבר יסיט את המיקוד ממבצע בולרו, תוכנית לפלישה אירופית מוקדמת.
הנשיא רוזוולט העריץ את הדיווחים של פלרס והושפע מהם. ביום 29 ביוני 1942 כתב הגנרל ג'ורג' מרשל לנשיא כי "פלרס הוא משקיף בעל ערך רב אך אחריותו איננה של אסטרטג והשקפותיו מנוגדות לשלי". הנשיא הזמין את פלרס לבית הלבן עם שובו מקהיר, והם נפגשו ב-30 ביולי 1942.
הצבתו בזירת האוקיינוס השקט
בקיץ 1943 עזב פלרס את עבודתו ב-OSS, שם מילא תפקיד בתכנון לוחמה פסיכולוגית, וחזר לדרום מערב האוקיינוס השקט וחזר לעבוד אצל הגנרל מקארתור. בהמשך שימש פלרס כמזכיר צבאי וכראש התפעול הפסיכולוגי תחת מקארתור.
במהלך שחרור הפיליפינים מהיפנים היו לפלרס כמה מטלות, כולל מנהל ענייני אזרחים בפיליפינים. על מאמצים אלה קיבל פלרס אות הוקרה.
ביפן
לאחר המלחמה מילא פלרס תפקיד מרכזי בכיבוש יפן. בין תפקידיו היה הקשר בין המפקדה למשק הבית הקיסרי. זמן קצר לאחר תחילת הכיבוש כתב פלרס כמה מזכרים משפיעים בנוגע לשאלה מדוע יועיל לאינטרסים ארוכי הטווח של ארצות הברית להשיב לקיסר את מעמדו אם יוברר כי הוא לא היה אחראי בבירור לפשעי מלחמה. פלרס נפגש עם הנאשמים העיקריים של בית הדין לפשעי מלחמה בטוקיו אשר בהמשך זיכה את הקיסר הירוהיטו ואת כל בני משפחתו. הגנרל דאגלס מקארתור, המושל הכללי של יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי, החליט שלא תהיה שום תביעה פלילית של הקיסר ומשפחתו. בשנת 1971 הקיסר הירוהיטו העניק לפלרס אות הוקרה כהערכה על תרומתו לקידום הידידות בין יפן לארצות הברית.
לאחר פרישתו מהצבא
לאחר פרישתו מהצבא עבד פלרס בוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בוושינגטון הבירה. בשנת 1952 היה מעורב באופן פעיל בקידומו של רוברט טאפט כמועמד לנשיאות. פלרס היה חבר באגודת ג'ון בירץ', על שמו של קצין מודיעין צבאי, שנחשב על ידי חברי המייסדים שלו לנפגע הראשון במלחמה הקרה. פלרס היה מעורב גם בקידום בארי גולדווטר לנשיאות במהלך קמפיין 1964.
בונר פרנק פלרס נפטר בשנת 1973 ונקבר הבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לקריאה נוספת
רוני ברבש, הגנרלים במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוריון, 2014.
דגל טנסי
דגל מדינת טנסי מציג רקע אדום אשר מימינו פס צר מאונך בצבע כחול. במרכז הרקע האדום מעגל לבן אשר בתוכו שלושה כוכבים לבנים על רקע כחול. הסמל שבמרכז הדגל מופיע גם בסמלים של חברות וקבוצות ספורט שמקורן בטנסי כמו בסמלה של קבוצת הפוטבול טנסי טייטאנס.
רופא לעת צרה
רופא לעת צרה (באנגלית: Doctor in the House) הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1954 עם דירק בוגרד וקנת מור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רופא בבית" (Doctor in the House) של ריצ'רד גורדון שפורסם ב-1952 ואחר כך היו לו מספר המשכים שחלקם עובדו לסרטי קולנוע וטלוויזיה כמו:"רופא בים" ("Doctor at Sea") עם בריז'יט ברדו (1955), "רופא בגדול" ("Doctor at Large") (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress") 1963.
קנת' מור זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר.
תקציר העלילה
סימון ספארו (דירק בוגרד) מגיע לבית החולים St Swithin (שם פיקטיבי) בלונדון ליום הראשון שלו כסטודנט לרפואה. בהרצאת הפתיחה הוא יושב ליד שלושה סטודנטים שנכשלו בשנה שעברה - ריצ'רד גרימסקיד (קנת' מור), טפי אוונס (דונלד יוסטון) וטוני בנסקין (דונלד סינדן). לאחר שהוא עובר חוויות מבדחות בעת רכישת סתטוסקופ, ספרי לימוד ושלד אדם, הוא מגיע לחדרו השכור ומתחיל ללמוד אבל בתה של בעלת הבית (שירלי איטון), מטרידה אותו מינית והוא עוזב את הדירה הזאת וגר עם שלושת חבריו ועם סטלה (סוזן קלוטייה), חברתו של ריצ'רד. ריצ'רד לומד כבר בפעם השלישית בשנה הראשונה ולא מתאמץ כי יש לו מסבתו הקצבה שנתית לכל התקופה שיהיה סטודנט.
שתי השנים הראשונות מוקדשות למדעי יסוד, כימיה, אנטומיה, פתולוגיה ועוד. בשנה השלישית הם מתחילים בלימודים הקליניים של בדיקת חולים תחת עינו הפקוחה של הכירורג והמורה סר לנסלוט ספראט (ג'יימס רוברטסון ג'סטס) שלא מפסיק להעליב אותם בנוכחות החולים.
הוא מזמין את סימון להיות נוכח בניתוח. סימון מתעלף מפחד בתחילת הניתוח ומוצא החוצה.
חבריו של סימון מודאגים שאין לו חברה. הם מפגישים אותו עם בחורה קרת מזג המכונה ריגור מורטיס (צפידת המוות) (ג'ואן סימס) ולא יוצא מזה דבר. לאחר מכן הם מפגישים אותו עם איזובל (קיי קנדל), בחורה שקובעת איתו פגישה במסעדה יוקרתית והוא התפרן, נחלץ משם ברגע האחרון.
לבסוף הם מפגישים אותו עם האחות ג'וי (מיוריאל פבלוב) והקשר ביניהם מתהדק.
נבחרת הרגבי של הפקולטה מנצחת פקולטה לרפואה מבית ספר אחר. המנוצחים גונבים את פסל הגורילה שהוא הקמע של הקבוצה הם עורכים אחריהם מרדף פרוע ברחובות לונדון ונעצרים על ידי המשטרה. הארבעה מוזהרים כי יורחקו מהפקולטה אם יחזרו על התנהגות דומה.
סימון מלווה את ג'וי עד שעה מאוחרת והם נאלצים להתגנב לפנימיית האחיות דרך הגג. שם דורך סימון על תקרת הזכוכית ונופל ישר למיטתה של האחות הראשית. הדיקן מבקש לגרשו מהפקולטה אבל פרופסור לנסלוט מזכיר לו כי גם הדיקן עשה בעת לימודיו שטויות וסימון מקבל רשות להמשיך בלימודים שכוללים גם ביקור בית לקבלת לידה.
סימון וטפי עוברים את בחינות הגמר וטוני וריצ'רד נכשלים. סטלה מחליטה להירשם ללימודי רפואה כדי שלפחות יהיה רופא אחד במשפחה...
פסולסוכוס
פסולסוכוס (שם מדעי: Fasolasuchus) הוא סוג זוחל ארכוזאור גדול שדמה במראהו לתנין יבשתי והיה טורף-על בתחומי מחייתו והוא חי בסוף הטריאס לפני 215–217 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו בתצורות לוס קולורדוס שבארגנטינה בידי החוקר חוסה בונפרטה ב-1981.
הקונסיירז'רי
הקונסיירז'רי (בצרפתית:  Conciergerie) הוא אחד השרידים המרכזים מארמון הסיטה (Palais de la Cité), שהיה מקום מושבו של הכס המלכותי הצרפתי מהמאה העשירית ועד המאה ה-14. כיום, במקום הארמון שוכן היכל הצדק של פריז במבנה שנמשך לאורך רציף האורלוז' (Quai de l’Horloge) באיל דה לה סיטה שברובע הראשון של פריז.
חלק מהארמון הוסב לבית סוהר בשנת 1370, לאחר שננטש על ידי שארל החמישי ויורשיו. בית הסוהר שכן בקומת הקרקע של המבנה בצמוד לרציף האורלוז' ושני המגדלים שבו; הקומה שמעליהם נשמרה עבור הפרלמנט. בית הסוהר של הקונסיירז'רי נחשב בזמן שלטון הטרור כמקום ההמתנה להוצאה להורג. מעטים יצאו ממנו לחופשי. המלכה מארי אנטואנט נאסרה בו בשנת 1793 לפני שהוצאה להורג.
האתר ההיסטורי נשמר כיום על ידי המרכז הלאומי למונומנטים, שהופקד עליו בצו מ-2 באפריל 2008.
ניתן להגיע לקונסיירז'רי דרך תחנות המטרו: סיטה, סן-מישל ושאטלה.
מקור השם קונסיירז'רי
המילה קונסיירזרי מציינת ראשית את מקום מגורי השוער (בצרפתית: concierge - קוֹנְסְיֶירְז'), ובמובן רחב יותר, את בית הסוהר שבו מוחזקים האסורים. השוער היה הממונה על הארמון המלכותי וכן על הנרות (בצרפתית: cierges) שבעזרתם הוא הואר. גם כיום, בבתי דירות רבים הקונסיירז' הוא השוער והאחראי על האחזקה.
היסטוריה: מהארמון העירוני לקונסיירז'רי
הארמון העירוני היה מקום מושבם של רוזני פריז. בארמון זה התגורר המלך אודו הראשון. איג קאפה הקים בשטחו את היכל הקורייה רז'י (Curia Regis, המועצה המלכותית) ושיכן בו מגוון מהשירותים האדמיניסטרטיביים שלו. רובר השני שיפץ את המבנה בתקופת שלטונו.
סן-לואי
סן-לואי (לואי התשיעי) בנה במקום את כנסיית סנט שאפל בין השנים 1242 ל-1248. בחלקו הצפוני ארמונו של סן-לואי השיק לנהר הסן במבנה יחיד, שנקרא "החדר על המים", שהיה אגף של מגדל "בומבק" (Bon-bec), וקיבל את שמו משום שבו נמצא החדר שבו בוצעו ה"חקירות" (העינויים) שהפיקו וידויים מהמעונים.
פיליפ הרביעי
פיליפ הרביעי, "היפה", בנה מחדש את הארמון. העבודות הסתיימו בשנת 1313 בעזרתו של אנגרר דה מריני. פיליפ הרביעי הורה לבנות גם את האולמות הגותיים הגבוהים של הקונסיירז'רי, שהם השרידים היחידים של הארמון הישן שנותרו עד ימינו. פיליפ ביקש להפקיע ולהשתלט על מובלעות שהיו בשטח המלכותי.
אולם המשמר
חדר המשמר נבנה בסביבות שנת 1310 ושימש כחדר ההמתנה בקומת הקרקע של החדר הגדול.
החדר הגדול
החדר הגדול היה החדר שבו נהג המלך לישון את שנת הצדק (lits de justice) שלו ובו נכלל גם חדר אירוח. הסעודות הוגשו על שולחן שיש שחור (ממנו נותר זכר בקונסיירז'רי). היה זה חדר גדול מידות שנתמך על ידי שורת עמודים.
אולם נושאי הנשק
אולם נושאי הנשק (La salle des Gens d’armes) היה חדר האוכל של המשרתים החמושים.