cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גארי לארסון
'הצד הרחוק'
סגנונו התאפיין בעיקר בתיאורים סוריאליסטים. כגון "כיצד פרות מתנהגות כאשר בני אדם אינם רואים אותן", או "הסכנות הבלתי צפויות בלהיות חרק". סגנון האנשה זה של חיות ואפילו חייזרים חוזר רבות בעבודותיו. את האדם תיאר רבות בדמות של חיה, מוקף גדרות, כלוא בביתו וכדומה. כמו כן, ביצע רבות העתקת מאפיינים מבע"ח לבע"ח אחרים. באחת הקריקטורות תיאר אב המסביר לבנו כי שירת הציפור באה לסמן טריטוריה השכיחה אצל בעל חיים בלתי מפותחים.
אחת הקריקטורות שלו שעוררה סערה הייתה ציור זוג שימפנזים מטפחים זה את זה. הנקבה מוצאת שערה אנושית על גופו של השימפנז האחר, ושואלת אותו "עשית עוד קצת מחקר עם גודול?". מכון המחקר של גודול כעס על הפרסום, ועורכי דינה שלחו מכתב ללארסון, שבו טענו שהציור משמיץ ואכזרי, ואם לא תתפרסם התנצלות מאת לארסון, גודול תתבע אותו. לבסוף, התברר כי המכתב לא נשלח על דעתה של גודול (שכלל לא ראתה את הקריקטורה), והיא פיטרה את המזכירה שהייתה אחראית לו. כל הרווחים ממכירת אותו הקומיקס הופנו אל מכון המחקר של גודול, והיא כתבה הקדמה משעשעת לספרו של לארסון ובו סיפרה את הסיפור במלואו.
איוריו אוגדו לספרי קריקטורות שנמכרו בכל רחבי העולם. תחת השמות 'הצד הרחוק' 'סיפורים מהצד הרחוק', 'סיפורים מהצד הרחוק' 'עוד קצת מהצד הרחוק'. שניים מספריו עברו עיבוד טלוויזוני והפכו לתוכניות אנימציה. ב-2007 פרסם לוח שנה עם איוריו, כשכל הרווחים מופנים לאגודה לשימור הטבע העולמי.
עבודות אחרות
בשנת 2003 אייר לארסון את השער של ה'ניו-יורקר מגזין', הצעה שהייתה יוקרתית מכדי לסרב לה, כדבריו. לארסון הוא חובב נגינת ג'אז ואף נגן מוכשר. בתמורה לכמה שיעורי גיטרה מגיטריסט הג'אז הרב אליס, הוא אייר עבורו את עטיפת התקליט 'דוגין ארונד'.
פרסים
לארסון זכה בפרס קריקטוריסט השנה מהאגודה האמריקאית לקריקטורות ב-1985 וב-1988. לארסון זכה בפרס על שם רובן, בשנת 1990 וב-1994. ציונים לשבח עבור קריקטורות בודדות הוענקו לו על ידי האגודה האמריקאית לקריקטורות ב-1989, 1990, 1991, 1993 ו-1995.
ב-15 במרץ 1989, נקרא על שמו חרק. החוקר דייל ה. קלייטון, ראש המכון לביולוגיה התפתחותית באוניברסיטת שיקגו, החליט לקרוא על שמו כינה התוקפת ינשופים. בתגובה אמר לארסון: "הבנתי שזה כבוד גדול. חוץ מזה, ידעתי שאף אחד לא יקרא על שמי ברבור, וצריך לקפוץ על הזדמנויות כשהן באות". תמונה מוגדלת של החרק מופיעה באחד האוספים של לארסון, יחד עם הבקשה להשתמש בשמו. דבר דומה אירע כאשר ביקשו לקרוא על שמו פרפר באחד מיערות הגשם, 'סרטוטארגה לארסונית'. ה'חיפושית הגארי-לארסונית' גם היא נושאת את שמו. המונח 'זגומייזר' המאפיין אנטומיה של סטגוזאורוס, הוטבע באחת הקריקטורות של ה'צד הרחוק'.
אקזיט (עסקים)
אקזיט (מאנגלית: Exit planning; בעברית: הֶנְפֵּק) הוא הכינוי הנפוץ שניתן בישראל לבחירה של יזמים או מנהלי חברה בחלופה של יציאה מפעילות עסקית בחברה שהקימו או שעומדים בראשה, לרוב על ידי מכירת הפעילות של החברה. השם אף הפך בשנים האחרונות לשם נרדף לרכישת חברות (דוגמת רכישת סודהסטרים על ידי פפסיקו).
בישראל, המונח נפוץ במיוחד בתחום ההייטק, בו האקזיט מציין יזמים בחברות הזנק ("סטארט-אפ"), המוכרים את המניות בחברה שהקימו בעבור הון, בדרך כלל לתאגידים גדולים, המעוניינים לשלב במוצריהם את הטכנולוגיה שפיתחה החברה. אפשרות נוספת לאקזיט היא הנפקה בבורסה לניירות ערך (IPO), כשהחברה ממשיכה למעשה לפעול אך הון המניות של המשקיעים נמכר לציבור. בעבור מכירת אחוזיהם בחברה זוכים היזמים וכן המשקיעים בחברה (כגון אנג'לים וקרנות הון סיכון) להחזר על השקעתם. במקרה של אקזיטים מוצלחים, אלו עשויים לזכות בתשואה גבוהה מאוד (נמדד לרוב במכפיל על גובה ההשקעה). חברה מסחרית עשויה להגן על יכולתה לבצע אקזיט אם למשל תחתום רק על חוזים בעלי תנאי סיום התקשרות נוחים עבורה.
בישראל
בשנים 2008–2010, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, ירד בכ-50% שווי סך האקזיטים של חברות הזנק ישראליות שנרכשו על ידי חברות בינלאומיות. ב-2011 חלה התאוששות, בין היתר כחלק מהקלות במיסוי, שהעניקו אינטרס לחברות בינלאומיות להוציא כספים מארצות הברית ולהשקיע בפעילות של מיזוגים ורכישות בינלאומית. פרט לשנת 2006, שנת 2011 הייתה השנה בה שווי האקזיטים הישראליים היה הגבוה ביותר בעשור האחרון וברבעון הראשון של שנת 2012 כבר נעשו אקזיטים בשווי גבוה יותר מבכל שנת 2011.
יש הטוענים כי כמות האקזיטים הגבוהה בישראל לא בהכרח חיובית עבור המשק הישראלי, כיוון שהנטייה למכור כשהחברה עדיין קטנה יחסית, גורמת לכך שלא מתפתחות בישראל חברות הייטק גדולות רבות ולא מוכשרים מנהלים בהתאם בעלי ניסיון בניהול חברות ענק. מאידך, הכסף המוזרם לישראל משמש כמנוע צמיחה לפתיחת חברות טכנולוגיה חדשות, ומביא חברות בינלאומיות גדולות להקים או להרחיב מרכזי פיתוח בישראל, המעסיקים עשרות ומאות עובדים.
דו"ח של פירמת רואי החשבון PwC Israel קבע כי ב-2016 חלה ירידה של 67% בהיקף האקזיטים שבוצע בישראל ב-2016 לעומת 2015. זוהי השנה השנייה ברצף בה חלה ירידה בהיקף האקזיטים, לאחר שגם 2015 זכתה להיקף קטן מקודמתה.
לואיס בולוק
לואיס בולוק (באנגלית: Louis Bullock; נולד ב-20 במאי 1976 בוושינגטון די. סי.) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע. גובהו 1.83 מטר. בולוק נחשב לאחד השחקנים הטובים באירופה בעשור הראשון של המאה ה-21 ומעולם לא ירד מממוצע דו ספרתי של נקודות בעונה.
קריירה
בולוק נבחר במקום ה-42 על ידי מינסוטה טימברוולבס בדראפט 1999 והועבר מיד לאורלנדו מג'יק. למרות ששיחק במדי המג'יק בליגת הקיץ, הוא נחתך מהסגל לפני תחילת העונה ומעולם לא שיחק ב-NBA. את הקריירה הבוגרת שלו הוא החל באיטליה, בה שיחק שנתיים במולר ורונה (1999-01) ושנה אחת בארמאני מילאנו, אותה עזב לאחר סיום העונה הסדירה בליגה האיטלקית וחתם באוניקאחה מאלגה הספרדית בה שיחק שלוש שנים.
לקראת עונת חתם בולוק בריאל מדריד. כבר בעונתו הראשונה בריאל, הוביל אותה לאליפות ה-ACB, כשהוא אף נבחר ל-MVP של סדרת הגמר. לאחר שנתיים זכה עם ריאל גם בגביע יול"ב ושוב באליפות ה-ACB. בעונת עבר לשחק בקבוצה הספרדית קחאסול סביליה.
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Sound Mixing) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לעריכת הקול הטובה ביותר, מבחינת שילוב ואיזון שכבות הקול השונות ליצירת הפסקול הסופי של הסרט. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
בשנים 1931, 1932, 1967 ו-1968 הוענק הפרס לחברת ההפקה של הסרט הזוכה בפרס, ובשאר השנים ניתן הפרס באופן אישי לעורכי מיקס הסאונד של הסרט.
נחום (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם נחום:
גאוגרפיה:
אחר:
ראו גם
}}
בית התפילה הבהאי בסמואה
בית התפילה הבהאי בסמואה הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא שוכן כ-8 ק"מ דרומית-מערבית למרכז העיר אפיה, בירת סמואה.
בחודש אפריל 1974 אישרה ההנהגה הבהאית העולמית את הקמתו של בית התפילה הבהאי בסמואה (אז "סמואה המערבית"), אשר כונה "מקדש האם של איי האוקיינוס השקט" ("the Mother Temple of the Pacific Islands"). אתר המבנה נבחר ב-1975 ושנתיים לאחר מכן החלה הכנת הקרקע ופינויה מסלעים ומשיחים. באפריל 1978 נבחרה תוכנית אדריכלית שהגיש חוסיין אמאנאת (אדריכל איראני-קנדי שתכנן גם את קשת המבנים במרכז הבהאי העולמי בחיפה), ובינואר 1979 הניח מלך סמואה, מלייטואה טנומאפילי השני, בהאי בעצמו, את אבן הפינה למבנה. ב-18 בדצמבר 1981 החלו העבודות להקמתו של בית התפילה, ואלה הסתיימו בטקס הקדשה שנערך ב-ספטמבר 1984. במשך השנים נרכשו שטחים נוספים סביב המבנה, וכיום משתרעים גני המתחם הבהאי על פני כ-80 דונם. בגנים 60 מיני צמחים מרחבי סמואה.
בית התפילה עשוי בצורת מצולע בעל תשע צלעות ובכל אחת מהן קבועה דלת. מעל קומת הבסיס מונחת כיפה, וגובהו הכולל של המבנה הוא 28 מטר. הכיפה עשויה מתשעה משטחים לבנים שצורת כל אחד מהם כשל משולש שווה-שוקיים, וביניהם מפרידים מרווחים אנכיים. במרווחים אלה קבועים תשעה חלונות מוארכים הנפגשים בראשה של הכיפה. באולם המבנה תשע שורות של ספסלי עץ, ורוב רצפתו מכוסה בשטיחים. סמוך למבנה שוכן מרכז מבקרים.
מחוזות אנגולה
מבחינה מנהלית אנגולה מחולקת ל-18 מחוזות (Province). המחוזות מחולקים לנפות.
החזית הבלטית הראשונה
החזית הבלטית הראשונה (ברוסית: ) הייתה חזית, שהשתייכה לצבא האדום במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש לטביה ובלארוס, תוך שהיא כובשת לבסוף את קניגסברג.
היסטוריה
החזית הבלטית הראשונה, הוקמה ב-20 באוקטובר 1943 על ידי שינוי שמה של חזית קלינין. כמפקדה הראשון שימש אנדריי יריומנקו והיא כללה ארבע ארמיות ביניהן ארמיית אוויר אחת. החזית השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית, שחררה את העיר ריגה, וסייעה בכיתור 30 דיוויזיות גרמניות בקורלנד שבלטביה. המשיכה להתקדם לעבר בלארוס וכבשה את העיר ויטבסק. ב-24 בדצמבר 1943 כבשה את העיירה גורודוק שהייתה מרכז חשוב של הצבא הגרמני. במוסקבה ירו 124 פגזים לכבוד החזית הבלטית הראשונה על ניצחון זה. ב-22 ביוני 1944 השתתפה במבצע בגרטיון, הסבה אבדות כבדות לארמיית הפאנצר השלישית וכבשה את העיר פולוצק. על כך הוענק למפקד החזית דאז איוואן בגרמיאן עיטור גיבור ברית המועצות.
החזית השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית. ב-10 באוקטובר 1944 היא כבשה את העיר ממל. באפריל 1945 השתתפה בכיבוש העיר קניגסברג. היא פורקה ב-24 בפברואר 1945, ואנשיה פוזרו בין היחידות השונות.
מצבת כוחות
עם הקמתה כללה החזית את היחידות הבאות:
מנצ'קין (חתול)
חתולי מנצ’קין (באנגלית: Munchkin cat) הם גזע של חתול הבית בעלי רגליים קצרות, המהוות את המאפיין הבולט ביותר שלהם והן גם מה שהעניקו להם את שמם: המנצ’קינים הם יצורים נמוכי קומה מארץ עוץ ועל שמם נקראים החתולים הללו. אף על פי שהם קיימים כבר עשרות שנים, עד לא מזמן הם לא נחשבו לגזע רשמי של חתולים. כיום חתולי מנצ’קין מוכרים כגזע שמשתתף בתערוכות.
מנצ'קין הוא גזע חתולים שנוצר כמוטציה גנטית שיצרה חתול עם רגליים קצרות באופן חריג. עם זאת, קוצר רגליהם של חתולי המנצ'קין לא גורע מן היכולות האתלטיות שלהם ולא מונע מהם לקפוץ לגבהים ולרוץ במהירות. באופן כללי, המנצ'קינים נחשבים לחתולים בריאים, שסובלים בעיקר מן המחלות שמאפיינות חתולים גזעיים באופן כללי ולא נושאים מחלות של הגזע הספציפי. מלבד העובדה שחתול המנצ’קין מתמודד עם מוטציה שגורמת לרגליו להיות קצרות, הוא נחשב לחתול בריא וחזק.
היסטוריה
חתולים עם רגליים קצרות דווחו באנגליה כבר בשנת 1930 אבל רובם נהרגו במלחמת העולם השנייה ונשארו מעטים מהם. הגזע תועד לראשונה רק ב-1964, אולם לא הייתה כל תוכנית רבייה. בשנת 1983 לאחר שמורה בלואיזיאנה, ארצות הברית מצאה שתי חתולות בהריון, אימצה אותן וגילתה שאחת מהן המליטה שגר שכולו חתלתולים קצרי רגליים, הגזע חזר למודעות מחדש והם החלו להתרבות. כשבדקו את החתולים הבינו שמדובר במוטציה גנטית שהשפיעה על אורך עצמות הרגליים.
בשנת 2003 החלו לשלב את הגזע בתחרויות של חתולים.
מוטציה גנטית
בדיקות שנערכו על ידי וטרינרים גילו, שמקורן של הרגליים הקצרות של המנצ’קינים, כחצי מאורך רגל של חתול "רגיל", הוא במוטציה גנטית, שהשתמרה מדור חתולים אחד למשנהו. הגן האחראי לרגליהם הקצרות הוא אותו גן האחראי על רגליים קצרות גם אצל כלבי תחש, כלבי באסט וכלבי קורגי וולשי, אך לעומתם, חתולי המנצ'קין אינם סובלים מבעיות בעמוד השדרה הקשורות בדרך כלל בגן זה.
מבנה גוף
בעל גוף ארוך ופרוותי, עיניים בצורת שקד ואוזניים משולשות ומחודדות. הצבעים חום, אפור ולבן אופיינים לפרוות חתול המנצ'קין, בעוד אורך פרוותו משתנה מפרט לפרט. מוטציה גנטית גרמה לרגליו להיות קצרות יותר מרגלי מיני חתול אחרים, תכונה הנחשבת למאפיין העיקרי שלו. משקלו של חתול המנצ'קין נע בין שניים לארבעה קילוגרם.
מלבד הרגליים, יתר הגוף של חתולי מנצ’קין הוא ממוצע בגודלו, כלומר המראה של החתולים הללו דומה קצת לכלבי תחש בהיבט של הפרופורציה בין הגוף לרגליים. הנקבות קטנות יותר מן הזכרים. ישנם חתולי מנ’צקין בעלי פרווה קצרה וישנם כאלה עם פרווה ארוכה. העיניים של החתולים מהגזע הזה יכולות להיות בכמה גוונים וכך גם הפרווה שלהם.
רגליו האחוריות ארוכות יותר מרגליו הקדמיות, מה שיוצר מעין שיפוע לאורך עמוד השדרה של חתול מנצ'קין. תוחלת החיים של החתול, בדומה לחתולי בית היא 13-15 שנים.
המנצ'קין נחשב לחתול חכם וסקרן, בעל יכולות ציד גבוהות ויכולת תקשורת טובה עם הסביבה. לעיתים חתול המנצ'קין מחליט לשמור עצמים שמצא כאביזרי משחק כדי שיוכל לשחק בהם כאשר ירצה בכך, ויש הרואים בכך תכונה כלבית יותר מאשר חתולית.
תכונות אופי
חתול המנצ'קין נחשב לחתול תקשורתי ובעל ביטחון. הוא אוהב לשחק ולפרוק אנרגיה עם חתולים אחרים. למרות המוטציה הגנטית והמראה הגמדי לחתול מגזע מנצ'קין יש יצר ציד מפותח והוא ירדוף אחרי דברים שזזים בבית ובסביבה כדי לצוד ולאכול. המנצ'קין מאוד אוהב ליטופים וכרבול עם האנשים שחיים אתו או עם חיות אחרות בבית. מדובר בחתול מאוד ידידותי, בעל הרבה ביטחון עצמי, מאוד מסור ונאמן, אוהב מאוד את בעליו ומשפחתו, ומסתדר עם כלבים וחתולים אחרים.
אנדראה אדאמי
אנדראה אדאמי דה בולזנה (באיטלקית: Andrea Adami da Bolsena; 30 בנובמבר 1663 – 22 ביולי 1742) היה זמר קסטראטו, סופר ומלחין איטלקי.
ביוגרפיה
אדאמי נולד בבולזנה ושם החל את לימודיו. בהמשך יצא לרומא. בשנות ה-80' של המאה ה-17 התקבל כחבר באגודה המוזיקלית של סנטה צ'צ'יליה (Congregazione dei Musici di S Cecilia), ראיה לפעילותו בחוגי הכנסייה של רומא. כישרונו כקסטראטו היה רב, אולם את הצלחתו יוצאת הדופן חב במידה רבה לחסות שפרש עליו החשמן פייטרו אוטובוני, גדול פטרוני המוזיקה ברומא בימים ההם. אדאמי כיהן בארמון החשמן כמוזיקאי הבית בין השנים 1686 עד 1740.
ב-5 באוקטובר 1690 הצטרף אדאמי כחבר באקדמיה של ארקדיה ואימץ את הכינוי "קריקלה פיזאו". בגיל 26 התקבל בהמלצת אוטובוני לקאפלה הסיסטינית כזמר סופרן ושם היה, בשנת 1701, למאסטרו די קאפלה, משרה בה החזיק עד 1714. מחוץ לקאפלה הסיסטינית שר אדאמי בעיקר בחצרות אצילים, כיוון שעל זמרי האפיפיור נאסר לשיר בפני הציבור הרחב. שנתיים לפני כניסתו לקאפלה הסיסטינית הופיע בתפקיד פרינדו במלודרמה "Il Figlio delle Selve" מאת קוזימו באני בהפקה פרטית בבית הלבריתן, קרלו זיגיסמונדו קאפצ'ה. כן השתתף בדרמה פר מוזיקה "Il Colombo ovvero L’India scoperta" ללברית של החשמן פייטרו אוטובוני ואולי גם ב"La Statira" של אוטובוני ואלסנדרו סקרלטי. את ההיתר המיוחד להופעות הפומביות האלה קיבל כנראה מאוטובוני, שהיו לו מהלכים בחצר האפיפיור.
בחיבורו החשוב Osservazioni per ben regolare il coro de i cantori della Cappella pontificia, שיצא לאור ברומא בשנת 1711, מציג אדאמי רשומות וביוגרפיות של זמרים ומלחינים חשובים, שהיו קשורים במוסד המוזיקלי האפיפיורי, כמו ג'ובאני פלסטרינה, גרגוריו אלגרי וג'ובאני מריה נאנינו, בין השאר. עוד נזכר שם רפרטואר היצירות שבוצעו, לעיתים בלוויית התרשמותו המוזיקלית והאסתטית של המחבר.
על אף קשריו ההדוקים עם הכנסייה, נראה שאדאמי לא כתב כלל מוזיקת קודש. ידוע רק על כמה קנטטות שלו, מהן שרדו רק שתיים.
כרכים אחדים של קנטטות מאת מלחינים אחרים שרדו מספרייתו הפרטית, והם נושאים שלט אצולה שנוצר במיוחד לכבודו. כרכים אלה, יחד עם שתי תמונות דיוקן שלו, מעשה ידי אמנים ידועים ברומא, מעידים על מעמדו המבוסס והאמיד.
אוגוסטה (תואר)
אוּגוּסְטָה היה תואר כבוד רומי שהוענק מספר פעמים לנשים ממשפחת הקיסר הרומי בתקופת האימפריה הרומית. התואר נשאב מהתואר אוגוסטוס, התואר הידוע ביותר של הקיסר הרומאי הראשון, אוגוסטוס קיסר, שנהפך במהלך הזמן לאחד מתארים הרשמיים של הקיסרים הרומים.
נראה שלפחות עד לתקופת הטטררכיה התואר עצמו, כמו התואר אוגוסטוס, היה חסר סמכויות ממשית והיה תואר כבוד בלבד.
1-פרופנול
1-פרופנול (1-propanol) הנקרא גם n-פרופנול (n-Propanol), הוא תרכובת כימית דליקה, חסרת צבע. נוסחתו הכימית היא: C3H7OH. זהו כוהל ראשוני (כוהל בו קשור הפחמן הכוהלי לאטום פחמן אחד כלומר בסוף השרשרת) ואיזומר מבני של איזופרופנול. שימושו העיקרי הוא כממס.
אוגוסטה (תואר)
האישה הראשונה שקיבלה את תואר ה"אוגוסטה "הייתה ליויה, אשתו של אוגוסטוס קיסר. בצוואתו ציווה אוגוסטוס קיסר שליויה תהפוך לחלק ממשפחת היוליים והיא קיבלה את השם "יוּלִיָה אוּגוּסְטָה". נשים נוספות שקיבלו את התואר היו אגריפינה הצעירה, אשתו ואחייניתו של הקיסר קלאודיוס, ואאליה פלקילה, אשתו הראשונה של הקיסר תאודוסיוס הראשון.
1-פרופנול
בטיחות
1 פרופנול דומה לאתנול בהשפעתו של גוף האדם אך השפעתו חזקה פי 2–4 והוא משכר. LD50 בבליעה שנמדד בחולדות 1870 מ"ג לק"ג משקל גוף בהשוואה ל 7060 מ"ג לק"ג עבור אתנול. בגוף הופך החומר לחומצה פרופנואית.
המדרגות הספרדיות
המדרגות הספרדיות (באיטלקית: Scalinata di Piazza di Spagna) הן גרם מדרגות ברומא, בירת איטליה, המקשר בין הפיאצה די ספניה (Piazza di Spagna - כיכר ספרד) לבין הפיאצה טריניטה די מונטי וכנסיית טריניטה דיי מונטי.
גרם המדרגות הכולל 136 מדרגות נבנה במימון הדיפלומט הצרפתי סטפנו גופייר, בעלות של 20,000 סקודי בין השנים 1723–1725 במטרה לקשר בין שגרירות ספרד לוותיקן עם הכנסייה (וזה מקור השם של גרם המדרגות).
המדרגות תוכננו על ידי האדריכל פרנצ'סקו דה סאנקטיס, ושופצו מספר פעמים.
פיאצה די ספניה
במרכז הכיכר נמצא פסל הסירה של פייטרו ברניני ובנו ג'ובאני לורנצו ברניני, המכונה "מזרקת הספינה" או הברקאצ'ה (Barcaccia - הסירה הישנה). הרעיון של הקמת המזרקה במקום זה צץ לאחר הצפה של נהר הטיבר שהביאה לכך שסירה נסחפה בשטיפון והגיעה למקום זה. המזרקה נבנתה במימון האפיפיור אורבנוס השמיני.
לאורך ההיסטוריה הכיכר הייתה מרכז ההתכנסות והמגורים של אמנים וסופרים אירופים רבים. המשורר האנגלי ג'ון קיטס התגורר בבית הסמוך לכיכר ונפטר בו בשנת 1821, ובית זה הפך למוזיאון לזכרו.
בפינה הדרום מזרחית של הכיכר מוצב עמוד ה"אימקולטה" (לידת הבתולין) שהוקם בשנת 1854 ולרגליו פסלים של דוד המלך ומשה רבנו.
הדבר היה ככה
הדבר היה ככה הוא רומן אוטוביוגרפי של מאיר שלו, עליו ועל משפחתו.
רומן זה שונה משאר ספריו של שלו בכך שהוא מתאר דמויות אמיתיות של משפחתו בעיקר מצד אמו - משפחת חקלאים מראשוני נהלל. חלק מהדמויות המופיעות בספר שמשו לו כהשראה לדמויות מספריו "רומן רוסי" ו"עשו". גם ספר זה, בדומה לספרים הקודמים שכתב שלו, נסוב על ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
תמצית העלילה
אהרון בן-ברק, סבו של שלו, יליד 1890, עלה לארץ ישראל בגיל 19. עבד כחקלאי בזכרון יעקב, חולדה, כפר אוריה, בן שמן ובאר יעקב, ולבסוף השתקע בנהלל. אשתו הראשונה נפטרה ממלריה.
לאחר מותה הגיעה ארצה אחותה טוניה שהייתה אז בת 18 והסכימה להינשא לאהרון שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנה ומטופל בשני ילדים, בנימין ואיתמר. לאהרון ולטוניה נולדו מיכה, בתיה (אמו של שלו), התאומים בת-שבע ומנחם (אביו של רם בן ברק), ויאיר.
גיבורת הספר היא טוניה בן-ברק, סבתו של שלו. אשה דומיננטית שהצליחה להשאיר את המשפחה בנהלל בתקופות קשות. שלו מתאר אותה בהומור ובאהבה. לטוניה הייתה נטייה כפייתית לנקיון:
הסיפורים על רדיפת הניקיון של טוניה התפשטו ברחבי העולם והגיעו עד לדוד סם שהחליט לקנות להם שואב אבק (Sweeper, ובלשון סבתא טוניה "סויפר") מתוצרת ג'נרל אלקטריק. כל הכפר הגיע לחזות ב"פלא הגדול". המכשיר עבד יפה אבל כשהתברר לטוניה שהלכלוך אינו נעלם ומתנדף אלא מצטבר בשקית בשואב ובפעולת הריקון עלול הלכלוך להתפזר, היא הכניסה את המכשיר לחדר האמבטיה ולא נתנה לאיש לראותו עד יום מותה.
למאיר שלו עצמו חלק משני בעלילת הספר, שמרביתה התרחשה לפני שנולד. בנוסף לקרוביו של שלו המתוארים בספר, נמנים עם גיבוריו גם הסוס וייטי והאתון עָה, שלא רק מעשיהם מתוארים, אלא גם מחשבותיהם, כמו גם מחשבותיו של שואב האבק.
חוסה לופס פורטייו
חוסה לופס פורטייו אי פאצ'קו (בספרדית: José López Portillo y Pacheco; 16 ביוני 1920 – 17 בפברואר 2004) היה נשיאה ה-51 של מקסיקו. לופס נולד במקסיקו סיטי ולמד משפטים באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו. לאחר מכן למד גם תאוריה פוליטית ומדע המדינה. בשנת 1959 הצטרף למפלגה המוסדית המהפכנית (PRI). הוא מילא מספר תפקידים פוליטיים בממשלות שני קודמיו. בין השנים 1973 ל-1975 היה שר האוצר בממשלתו של לואיס אצ'ווריה אלברס.
בשנת 1976 נבחר לופס לנשיא מקסיקו. במהלך נשיאותו, הביא תחילה לשיפור בכלכלת המדינה על ידי הגדלת ייצוא הנפט. אך מאוחר יותר, בשל ירידת מחירי הנפט, הגיעה המדינה לחובות גבוהים ולאינפלציה. האופוזיציה במדינה האשימה אותו בשחיתות. כהונתו הסתיימה ב-1982.
קורות חיים
לופס פורטייו למד באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ובאוניברסיטת צ'ילה. לאחר מכן עסק בעריכת משפטים ובהמשך היה פרופסור למשפטים, מדעי המדינה ומנהל ציבורי באוניברסיטה הלאומית במקסיקו לפני שהחל את דרכו הפוליטית. הוא הפך לחבר בהמפלגה המוסדית המהפכנית ומילא תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים תחת הנשיאים גוסטבו דיאס אורדס ולואיס אצ'ווריה אלברס לפני שהתמנה לשר האוצר בשנת 1971. בתפקיד זה הוא קידם מודרניזציה של הליכי גביית המס, רדף אחר העלמות מס והפחית את ההוצאות הציבוריות.
כנשיא מקסיקו, לופס פורטייו נקט בגישה שמרנית יותר מזו של קודמתו, אצ'ווריה, כשהוא שם דגש על חלוקת קרקעות מחדש והעדיף יצירת מקומות עבודה שאינם מבוססים על מערכת חברתית-תרבותית, זיקוק נרחב של נפט וגז טבעי וויתורי מיסים לעידוד פיתוח תעשייתי ומשיכה של השקעות זרות. הוא המשיך בתוכנית בקרת האוכלוסין של אצ'ווריה, שהשיגה ירידה מתונה בשיעור הילודה הגבוה במדינה. הרפורמה הפוליטית המשמעותית ביותר של לופס פורטייו הייתה הגדלת גודל לשכת הצירים ל-400 חברים, עם מינימום 100 מושבים שמורים למפלגות האופוזיציה. צעד זה נועד לאפשר יותר השתתפות מיעוטים בפוליטיקה המקסיקנית, שנשלטה על ידי מפלגת המהפכה המוסדית מאז 1929. דה פקטו, מפלגות האופוזיציה שוחדו בידי הממשל בשביל להימנע מביקורת נגד ה-PRI.
לופס פורטייו הקים בתקופת נשיאותו תוכנית תשתיות שאפתנית לניצול עתודות נפט ענקיות שהתגלו זמן קצר קודם לכן במדינות וראקרוס וטבסקו על ידי סוכנות הנפט המקסיקנית הממלכתית 'פטרולוס מקסיקוס' (Pemex). התוכנית הביאה לצמיחה כלכלית מהירה ולעלייה דרמטית בייצוא הנפט של מקסיקו, אך חלק ניכר מהעושר שנוצר הועבר לידי מפעלים ממשלתיים לא יעילים או נשלל על ידי גורמים ממשלתיים ואיגודי עובדים לכיסיהם של אלו. שחיתות שלטונית מהוללת והלוואות ממשלתיות חסרות מעצורים הביאו לחובות זרים בסך 60 מיליארד דולר אמריקאי, וכשמחירי הנפט העולמיים קרסו ב-1981, מקסיקו לא הייתה מסוגלת לשלם את החוב שלה, מה שגרם למשבר חוב עולמי. עד לסיום כהונתו ב-1982, ממשלתו פגשה התנגדות עממית נרחבת, ולופס פורטייו התגורר בחו"ל מספר שנים כדי להימלט מהאיבה שחשו האזרחים המקסיקנים כלפיו. בסופו של דבר חזר למקסיקו ופרסם את ספר זיכרונותיו בשנת 1988, "הזמנים שלי: ביוגרפיה וברית פוליטית" (בספרדית: Mis tiempos: Biografía y testimonio político).
קודם לסיום כהונתו קבע לופס פורטייו את מיגל דה לה מדריד ליורשו כמועמד לנשיאות מטעם ה-PRI. לופס פורטייו אימץ גישה מפויסת ביחס לקודמיו כלפי אספקת נפט וגז עבור ארצות הברית תוך שהוא מפעיל לחץ להקלת מגבלות הסחר וההגירה בין שתי המדינות. בשנת 1978 מקסיקו פתחה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ממלכת ספרד לאחר הפסקה של 38 שנים שבהם הייתה קיימת הדיקטטורה של המדינה הספרדית. בשנת 1983 הנשיא החדש מיגל דה לה מדריד יצא בקו תוקפני נגד ממשל קודמו פורטייו, והאשים אותו בהחמרת משבר חלוקת הקרקעות ובהונאות.
465
נפטרו
.
ז'וב (קומיקסאי)
ז'וב (צרפתית: Job; נולד ב-25 באוקטובר 1927) הוא שם העט של אנדרה ז'ובן, קומיקסאי שווייצרי, מחבר טקסטים לסדרות קומיקס ותסריטאי לסרטים מצוירים. בעל אזרחות צרפתית.
ז'וב נודע בעיקר בתסריטים לסדרת הקומיקס "יאקארי - מעשיות על נער אינדיאני, המסוגל לדבר עם החיות".
קורות חיים
ז'ובן נולד בדלמונט, בקנטון ז'ורה בשווייץ וסיים בית ספר לעיתונאות. בשנת 1964 הקים את המגזין לתלמידים "Le Crapaud à Lunettes" (לה קראפו א לונט - הקרפדה עם משקפיים). בגיל 39 בשנת 1966 פרסם את תסריטו הראשון. בשנת 1967 הוא התחיל לשתף פעולה עם צייר הקומיקס דריב ושניהם יצרו את סדרת הקומיקס "ההרפתקאות של פיתגורס וחבריו". גיבור סדרה קצרה זו הוא ינשוף גאון במדעי הטבע אך טייס גרוע, השותה באופן קבוע יין שרף אחרי שהתאושש מעלילותיו. הסדרה פורסמה לראשונה ב-1967 ואחר כך הוצאה לאור בשני כרכים בשנים 1969 ו-1970. בסוף שנות ה-1960 פרסם בכתב העת לקומיקס "ספירו".
בשנת 1969 דריב הציע לז'וב לכתוב ביחד סדרה על יאקארי, הנער האינדיאני משבט סו היודע לדבר עם החיות. במהלך מסעותיו ברחבי צפון אמריקה הוא מתוודע לחיות רבות. הסדרה תורגמה למעל 17 שפות. בשנת 1974 הקים ז'וב את המגזין "יאקארי" המוקדש לסדרות המצוירות על יאקארי. הכרך ה-37 של "יאקארי" נקרא "Yakari et les Appalosas". בעקבותיה יצרו ז'וב ודריב שתי סדרות סרטים מצוירים לטלוויזיה בשנים 1983 ו-2005.
יצירות
יחד עם הצייר דריב:
אדם יאנג
אדם רנדל יאנג (באנגלית: Adam Randal Young; נולד ב-5 ביולי 1986) הוא מוזיקאי, אינסטרומנטליסט, מפיק, מלחין וסולן אמריקאי. הוא ייסד את מיזם הסינת'פופ "Owl City". יאנג הוא גם היוצר של מספר רב של מיזמים מוזיקליים נוספים.
ביוגרפיה
יאנג נולד ב-5 ביולי 1986 באוטומווה שבמדינת איווה. במהלך ילדותו עבר יחד עם משפחתו למינסוטה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל ללמוד במכללת ריברלנד, אך בהמשך הפסיק את לימודיו והחל לעבוד במחסנים של חברת קוקה קולה. לטענתו, במהלך תקופה זו החל להלחין מנגינות בראשו במהלך יום העבודה, אותן הוא הקליט באולפן שלו בלילות במרתף של בית הוריו. כיום יאנג מפיק את המוזיקה שחט באולפן משלו בעיר אוואטונה המכונה "אולפני Sky Harbor".
אדם הוא נוצרי אדוק והוא ציין בעבר כי אמונתו היא הדבר היחיד שחשוב לו יותר ממוזיקה. לאורך השנים כתב יאנג על אמונותיו הדתיות בבלוג שלו והן במילות חלק משיריו. יאנג תיאר את עצמו בעבר כאדם מופנם וציין כי הוא מאמין שיש לו תסמינים של תסמונת אספרגר על אף שהוא מעולם לא אובחן כבעל תסמונת אספרגר.
פרויקטים מוזיקליים
לאורך השנים לקח יאנג חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, כאשר רק חלק הקטן זכו להצלחה. במסגרת רוב הפרויקטים המוזיקליים הופקו יצירות אינסטרומנטליות בלבד. יאנג היה מעורב במרבית הפרויקטים המוזיקליים במהלך השנים בהם למד בתיכון ובאוניברסיטה. חלק מהפרויקטים המוזיקליים נוצרו כתוצאה משיתופי פעולה עם חברי ילדות.
Owl City
בתחילת הקיירה יאנג הפיק את השירים הראשונים שלו במרתף בבית הוריו בשל נדודי שינה שמנעו ממנו לישון בלילות. בתחילת הדרך פרסם את שירי האלקטרו-פופ שהפיק ב-MySpace וב-iTunes, והוא הצליח באותה העת למכור כאלפיים שירים בכל שבוע תחת השם Owl City.
האלבום השני של Owl City אשר נקרא "Maybe I'm Dreaming" נוצר בשנת 2008 והצליח להגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים האלקטרוניים האמריקני. בפברואר 2010, iTunes פרסמה את רשימת השירים הנמכרים ביותר מאז 2003 והשיר "Fireflies " הצליח להגיע למקום ה-24 ברשימה, למרות שהוא יצא רק חצי שנה קודם לכן, ב-28 ביולי 2009.
עד היום הוציא אדם יאנג במסגרת מיזם Owl City את האלבומים הבאים: Of June, Maybe I'm Dreaming, Ocean Eyes, All Things Bright and Beautiful, The Midsummer Station, Mobile Orchestra, וכמו גם שתי אלבומי EP בשם Shooting Star ו-Ultraviolet.
Sky Sailing
ב-29 ביוני 2010 יאנג הודיע שהוא הולך לפרסם את השירים הראשונים שהפיק לפני שהחל את מיזם Owl City, תחת מיזם "Sky Sailing". ב־13 ביולי 2010 פורסם האלבום "An Airplane Carried Me To Bed" באופן בלעדי ב- iTunes.
פרסים ומועמדויות
ניתן לראות רשימה מלאה של הפרסים והמועמדויות של יאנג באתר IMDb.
דיסקוגרפיה
{{Ltr|
כחלק מ-Swimming With Dolphins
}}
יחסי ונצואלה–נורווגיה
יחסי ונצואלה–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לנורווגיה.
סקירה כללית
נורווגיה אישרה את הצהרת הנציג העליון לענייני חוץ של האיחוד האירופי לשנת 2019, לפיה הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018 היו "לא הוגנות ולא חופשיות", שתוצאותיהן אינן לגיטימיות מכיוון שתהליך הבחירות לא הבטיח ערבויות הכרחיות ל"בחירות כוללות ודמוקרטיות" ו"באופן עמוק". התעלמו מהקריאה של האיחוד האירופי לבחירות חדשות בהתאם ל"סטנדרטים דמוקרטיים מוכרים בינלאומית ולסדר החוקתי של ונצואלה". ההצהרה גם ביקשה מניקולאס מדורו "להכיר ולכבד" את תפקידה ועצמאותה של האספה הלאומית כמוסד שנבחר באופן דמוקרטי ולשחרר כל האסירים הפוליטיים.
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט (גרמנית Haus der Andacht) הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא שוכן בהופהיים, פרבר של פרנקפורט, כ-28 ק"מ מערבית למרכזה.
יחסי ונצואלה–נורווגיה
סקירה כללית
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי של ונצואלה, נורווגיה הביעה תמיכה בחואן גואידו כמנהיג הנבחר והלגיטימי של האספה הלאומית, אך לא הכירה בו כנשיא ונצואלה, ושרת החוץ הנורווגית, אינ אריקסן סוריידה, בחרה במקום זאת לתמוך ב"דיאלוג" בין גואידו, מדורו ותומכיהם.
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט
היסטוריה
בחודש אפריל 1953 הכריז שוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, כי בית התפילה הבהאי הראשון באירופה יוקם סמוך לפרנקפורט שבגרמניה. לאחר תחרות נבחרה ב-1956 הצעתו של האדריכל טויטו רוכול (Teuto Rocholl), אולם דיונים ממושכים התקיימו בעניינה, ורק ב-אפריל 1960 ניתן האישור הסופי להקמת המבנה. ב-20 בנובמבר 1960 הונחה אבן הפינה לבית התפילה, ושנתיים לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 1962, נערכה חגיגה לציון השלמת גג המבנה. בית התפילה נחנך ב-4 ביולי 1962, וב-1987 הכירה בו מדינת הסה כמבנה בעל ערך תרבותי.
המבנה
המבנה בנוי מקומת יסוד בשטח של 29,068 מ"ר ובקוטר של 48 מטר, ומעליה כיפה. קוטרה של הכיפה הוא 25 מטר בבסיסה וגובה המבנה כולו הוא 28 מטר. שלוש קבוצות של תשעה עמודים נושאות את משקלה של הכיפה, העשויה מתשע צלעות. בכל צלע שלוש רצועות אנכיות ובכל אחת מהן קבועים 20 חלונות בצורת מעוין ההולכים ונעשים קטנים כלפי מעלה. סך הכל קבועים בכיפה 540 חלונות המאפשרים כניסת אור לחלל האולם ומשחקי אור וצל. בחלקה העליון של הכיפה קבועה מנורה שבמרכזה עיטור קליגרפי של "השם הגדול". בקומת המרתף של המבנה מוצגת תערוכה אודות הדת הבהאית, ובה מוצגים, בין היתר, כתבים בהאים ומידע אודות בתי התפילה הבהאים האחרים ברחבי העולם. בסמוך לבית התפילה שוכן מרכז מבקרים ובו מידע על הדת ומצגת וידאו. המבנה מצטיין באקוסטיקה יוצאת דופן, ומדי פעם שרות בו מקהלות, הניצבות לאורך היקפו של האולם וסביב קהל המאזינים היישוב במרכזו. בכל קיץ מתקיים בסמוך למבנה אירוע המושך כ-3,000 מאמינים בהאים מכל רחבי אירופה.
יחסי ונצואלה–נורווגיה
סקירה כללית
לאחר ההתקוממות נגד ניקולאס מדורו שקידם חואן גואידו ב-30 באפריל, ב-15 במאי, הודיע הנשיא מדורו באמצעות הטלוויזיה הממלכתית ששר התקשורת חורחה רודריגז "משלים משימה חשובה מאוד" בחו"ל. כלי התקשורת דיווחו על סמך מקורות שונים שמתחיל דיאלוג שלום בנורווגיה, ויום לאחר מכן דיווח חואן גואידו כי יש לו "שליחים" בנורווגיה עבור דיאלוג חדש בין מדורו לאופוזיציה, אך האופוזיציה לא תיכנס ל"משא ומתן שווא".
משלחות המשא ומתן הוקמו מטעם הממשלה על ידי שר התקשורת חורחה רודריגס, ומושל מדינת מירנדה הקטור רודריגס וסגן נשיא האספה הלאומית סטלין גונסאלס נסעו מטעם האופוזיציה. ב-17 במאי ניקולאס מדורו הכריז על תחילתו של תהליך דיאלוג חדש עם האופוזיציה בארצו ובתיווך נציגי נורווגיה, והבטיח במהלך טקס עיטור חיילים במדינת ארגואה כי היו "חדשות טובות" על תהליך המשא ומתן שנפתח בנורווגיה בין ממשלתו לאופוזיציה להקמת שולחן משא ומתן שבונה "הסכמי שלום בין הצדדים". גונסאלס תיאר כ"שלב חקירה" את ההתקרבות בין המשטר לאופוזיציה בוונצואלה יחד עם קבוצת הקשר בנורווגיה והצביע על כך שלא היו פגישות ישירות בין שתי המשלחות. עקב מותו של לוטננט קומנדר רפאל אקוסטה ארוואלו במהלך מאסרו, משלחתו של חואן גואידו למשא ומתן השעתה את נסיעתה לסיבוב השיחות השלישי. ביולי נמשך המשא ומתן בין נציגי מדורו וגואידו בברבדוס.
מונטגיו פארקר
מונטגיו בראונלאו פארקר (באנגלית: Montague Parker; ) היה איש צבא בריטי, בנו השני של הרוזן ממורלי, והרפתקן שקשור באחת החפירות הארכאולוגיות השערורייתיות ביותר שאירעו בארץ ישראל.
חייו
לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי נפגש עם הפיני ואלטר יובליוס שטען כי ידוע לו, מעיון בכתבי יד עתיקים, היכן בירושלים קבורים אוצרות בית המקדש שבנה המלך שלמה, ובעיקר ארון הברית.
תחילה התרכזה העבודה בגבעה שמעל למעיין הגיחון ובסביבתו. במערכת מחילות שנחפרו בעפר נתגלו קברים קדומים, קטע מביצור עבה, ופריטים נוספים. כן נוקתה נקבת השילוח מן הטין שהצטבר בה מימי קדם, וכאן נחשפו גם מנהרות קצרות נוספות. המשלחת גם חפרה את פיר וורן.
משלא נמצאו האוצרות המבוקשים באזור המעיין פנו בשנת 1911 אל הר הבית עצמו. פארקר הצליח לשחד את מרבית שומריו המוסלמיים של המתחם הקדוש אך ככל הנראה לא את כולם. משעבדו בחשאי בלילות, גילה זאת מי מהשומרים שלא היה בסוד העניין והרים קול זעקה שהביאה למהומה רבתי של תושביה המוסלמים של ירושלים. פארקר ואנשיו נמלטו בעור שיניהם מן הארץ. הפרשה זכתה להדים בעיתונות המקומית והבינלאומית.
תגובה אחרת הייתה של הברון רוטשילד (הנדיב הידוע) אשר שנה לאחר מכן רכש חלקת קרקע גדולה על המדרון המזרחי של הגבעה ושלח את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור בה (1914-1913).
זמן קצר לאחר שוך הסערה הוציא האב וינסאן לאור את דוח החפירה, בשתי גרסאות צרפתית ואנגלית. למרבה האבסורד, מחפירה שערורייתית יצא דין וחשבון מדעי חשוב ביותר. כך יכול היה וינסאן לקבוע סופית כי הגבעה הדרומית מזרחית של העיר, שבה איתר קברים מתקופת הברונזה הקדומה I, היא אמנם הגבעה היחידה בכל הסביבה שיש בה שרידים כה קדומים, ולכן בהכרח יש לזהותה עם עיר דוד המקראית. ניקוי נקבת השילוח ובעקבות כך מדידתה המדויקת בידי וינסאן הייתה לתיעוד מדויק ביותר, המשמש את המחקר הארכאולוגי עד ימינו.
אורה קרופיק
אורה קרופיק (נולדה ב-31 בדצמבר 1959) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
אורה קרופיק נולדה בשנת 1959 בתל אביב. גדלה בהרצליה. בעלת תואר ראשון ושני בחינוך. עוסקת בתחום החינוך והוראת הספרות בכיתות היסוד. למדה בסדנה לכתיבת סיפורים לילדים בהנחיית נורית זרחי בבית אריאלה. נשואה ואם לשלושה.
טאי-יואן
טָאי-יוּ'אן (בסינית: 太原; פין-יין: Tàiyuán) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז שאנשי שבצפון-מרכז הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנציבות העירונית כ-5.3 מיליון תושבים, מתוכם כ-4.5 מיליון בשטח האורבני.
היסטוריה
טאי-יואן היא עיר עתיקה בעלת היסטוריה של יותר מ-2,500 שנים. העיר נוסדה בשנת 497 לפנה"ס תחת השם "גִ'ינְיָאנְג" בשלהי תקופת המדינות הלוחמות, ושימשה מרכז אסטרטגי למדינת ג'או העתיקה. לאחר כיבוש ג'או על ידי שושלת צ'ין בשנת 221 לפנה"ס, הפכה העיר לאזור מפקדה והוחלף שמה ל-"טאי-יואן", כאשר נוהלה על ידי מפקד צבאי שהתיישב בה, והמשיכה להיות מנוהלת בצורה זו גם במהלך כל תקופת שושלת האן שבשנים 206 לפנה"ס עד 220 לספירה, ועוד לאחר-מכן. בתקופה המאוחרת של שושלת האן, הפכה להיות עיר הבירה של מחוז בשם "ג'וֹאוּ". בחלק מהמאה השישית שבמהלך תקופת שושלת טאנג, תפקדה כעיר בירה משנית של מדינות "וֵיי המזרחית" ו-"צִ'י הצפונית" וכמרכז תרבות בסין. בהתאם, בתקופה זו גם התפתחה לאזור יישוב גדול והפכה להיות מרכז לדת הבודהיזם. בשנת 562 נבנתה עיר חדשה בסמוך לטאי-יואן, ובשנת 733 קושרה לטאי-יואן, כאזור חדש בעיר לצד האזורים העתיקים והישנים יותר. כך טאי-יואן עוד הוסיפה לגדול בתקופת שושלת טאנג. קיסר שושלת טאנג החל עם העיר טאי-יואן כבסיס בכיבושיו להקמת האימפריה ותוך שימוש בתמיכת אנשי האצולה המקומיים שלו באזור; זאת בהתאם לכך שטאי-יואן יועדה באותה תקופה להיות בירת השטח הצפוני שבשליטת שושלת טאנג, וכך הפכה באותה תקופה לאזור בסיס צבאי מבוצר היטב. בשנת 960 נכבשה על ידי שושלת סונג. באותה עת הורה קיסר שושלת סונג להרוס אותה, ובשנת 982 הוקמה עיר חדשה על גדות נהר פֶן.
בשנת 1907 עלה מעמד העיר בזכות הקמת מסילת רכבת שקישרה אותה לעיר שה-ג'יאג'וואנג. כנציבות עירונית, כיום מורכבת טאי-יואן מ-10 אזורים: 6 מועצות-עירוניות, נפה-עירונית אחת ו-3 נפות. האזור המאוכלס ביותר הוא המועצה העירונית שְׂיָאודְייֵן.
גאוגרפיה
טאי-יואן משתרעת על פני 6,905 קמ"ר במרכז מחוז שאנשי על הנהר פן כ-400 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. היא מהווה את מרכז הדרך בכיוון צפון-דרום לאורך מחוז שאנשי ומהווה אזור מקשר בדרכים שבין אזור ההרים ממערב לבין מחוז חביי שממזרח למחוז שאנשי, ולצפון מחוז שאנשי. טאי-יואן נמצאת באזור אקלים יבשתי קיצי חם. החורף קר וארוך, אך יבש וכך גם שמיים לא מעוננים כך שיש שמש חזקה. האביב יבש ועם סופות חול תכופות, ומלווה בגלי חום מוקדמים של הקיץ עקב אזור האקלים הקיצי בו שרויה העיר. הקיץ גשום וחמים עד חם, כאשר רוב הגשמים יורדים בחודשים יולי ואוגוסט.
כלכלה
מאז שנת 1949, עם הקמת הרפובליקה העממית של סין, החלה התעשייה בעיר להתפתח בצורה מקיפה, בעיקר תעשיית ייצור ברזל ופלדה שמובילה כיום את כלכלת העיר. יש בעיר גם תעשייה גדולה לייצור מלט ויש בה אזור שלם של תעשיית כימיקלים. כיום טאי-יואן היא אחת הערים התעשייתיות העיקריות בסין. בשנת 2008 עמד התוצר הלאומי הגולמי בעיר על 146.8 מיליארד רנמינבי/יואן, בצמיחה של 8.1% לעומת השנה שלפני.
תרבות
מאחר שטאי-יואן הייתה עיר בירה משנית לסין ומרכז תרבותי בתקופות הקדומות, אנשי פוליטיקה ואנשי רוח רבים צמחו ממנה. כך מוצאם של כמה מהקיסרים ששלטו ברחבי סין הוא מטאי-יואן, כגון "לִי שְׁה-מִין" ו-"יְוֵּ'אן לי גָאו דְזוּ", ומוצאם של משוררים רבים בסין בתקופות הקדומות. מדרום-מערב למרכז העיר הוקמו מקדשי-מערות בהר "טְייֵלונְג", כאשר המשך הבנייה וההקמה של מקדשים נוספים במקום עוד בוצעה באמצע תקופת שושלת טאנג, ששלטה בין השנים 618-907.
אתרים
במרכז העיר ובאזור הנציבות יש בתים סיניים עתיקים בעלי מורשת חשובה ומספר מקדשים, ויש גם אתרי טבע פופולריים בקרב התיירים:
מנוע ונקל
מנוע ונקל, הנקרא גם מנוע רוטורי הוא מנוע בעירה פנימית סיבובי. המנוע פותח בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי המהנדס הגרמני פליקס ונקל והוצע לראשונה במכוניות של חברת NSU. נכון לעשור הראשון של המאה ה-21, עדיין מיוצרים אופנועים ומכוניות עם מנוע זה, אולם הם נדירים יחסית.
מבנה המנוע
בניגוד לגלילים שבהם משתמשים במנוע שתי פעימות ובמנוע ארבע פעימות, במנוע ונקל משתמשים בבית מנוע אפיטרוכואידי, שבתוכו מסתובב רוטור. צורת הרוטור היא משולש רולו שדפנותיו קמורות, שכל אחת מהן פועלת כמו בוכנה. על כל צד של הרוטור ישנם אטמי מתכת שאוטמים את הצדדים של תא השריפה הזמני הנוצר בין הרוטור לדופן בית המנוע.
בית המנוע האפיטרוכואידי גורם לכך ששלושת הלהבים של הרוטור יהיו תמיד במגע עם הדפנות, וכתוצאה נוצרים 3 נפחים אטומים של גז הסובבים עם הרוטור סביב בית המנוע. כל חלק בבית המנוע מבצע שלב כלשהו בתהליך הבעירה.
בניגוד למנועים אחרים, במנוע ונקל אין שסתומים, וסעפות היניקה והפליטה מגיעות אל בית המנוע. סעפת הפליטה מחוברת ישירות למפלט, וסעפת היניקה מחוברת ישירות למאייד. מספר החלקים הנעים במנוע זה נמוך ביותר מאשר במנוע בעירה פנימית עם גלילים (3 לעומת 40), עובדה זאת מביאה לכך שהאמינות של המנוע גבוהה במיוחד ביחס למנועים אחרים.
גל הזיזים (Camshaft)
בחלק זה ישנם תנוכים (אונות), המורכבים בצורת מדרגות המאונכות לו. התנוך פועל למעשה, כמו גל הארכובה (crankshaft) במנוע בוכנות רגיל, כאשר כל רוטור מרים את אחד התנוכים, תוך כדי שהוא נע במסלולו סביב בית המנוע. כיוון שהתנוכים בנויים במאונך לגל הזיזים, הכח שהרוטור מעניק להם יוצר מומנט הגורם לגל הזיזים להסתובב.
שכבות המנוע
מנוע ונקל בנוי בשכבות – בדרך כלל חמש שכבות שמוחזקות ביחד על ידי טבעות וברגים ארוכים. נוזל הקירור זורם דרך מעברים המקיפים את כל החלקים והשכבות. שתי השכבות החיצוניות מכילות את האטמים ואת גלגלי השיניים המסובבים את גל הזיזים. בנוסף הן אוטמות את שני האזורים של בית המנוע, שמכילים את הרוטורים. המשטח הפנימי של שכבות אלו, חלק מאוד, זאת על מנת לעזור לאטמים של הרוטור לתפקד. סעפת היניקה ממוקמת על כל אחת מהשכבות הנ"ל.
השכבה הבאה היא למעשה בית המנוע, המכיל את סעפת הפליטה. חלק זה של בית המנוע מכיל את הרוטור. השכבה המרכזית מכילה 2 חריצי יניקה - אחד בשביל כל רוטור. היא גם מפרידה בין 2 הרוטורים ולכן המשטח החיצוני שלה חלק מאוד. במרכזו של כל רוטור יש גלגל שיניים פנימי גדול שמסתובב סביב גלגל שיניים קטן יותר, שקבוע אל בית המנוע. חלק זה קובע את מסלולו של הרוטור. בנוסף הרוטור מסתובב על תנוך מעגלי גדול של גל הזיזים.
אופן הפעולה
ליבו של המנוע הוא הרוטור, שהוא החלק השקול בפעולתו לבוכנה במנוע בוכנות. הרוטור מורכב על תנוך עגול וגדול שנמצא על גל הזיזים, התנוך אשר פועל כמו גל הארכובה ונותן לרוטור את ההנפה שהוא צריך כדי לסובב את גל הזיזים. בזמן שהרוטור מסתובב בתוך בית המנוע, הוא דוחף את התנוך במעגלים דקים, שלוש פעמים לכל כיוון של הרוטור.
כאשר הרוטור זז בתוך בית המנוע, שלושת התאים שנוצרו על ידיו משנים את גודלם, שינוי הגודל הזה יוצר פעולת שאיבה.
יעילות
יעילותו של מנוע ונקל נובעת מכך שבסיבוב אחד של הרוטור מתבצעים שלושה תהליכי בעירה (המקבילים ל"פעימות עבודה" במנוע בוכנה). אמנם גל הזיזים (השקול לגל ארכובה במנוע ארבע פעימות) סובב שלושה סיבובים על כל פעימת בעירה, אך כיוון שמתרחשות שלוש פעימות בעירה בסיבוב אחד מתקבל למעשה תהליך בעירה אחד לכל סיבוב של גל הזיזים. כך מתקבלת יעילות עבודה השקולה ליעילות של מנוע שתי פעימות וטובה פי שניים מיעילותו של מנוע ארבע פעימות. מאפיין יעיל נוסף של מנוע ונקל הוא בכך שאין צורך בהמרת פעולת המנוע מתנועה קווית (של בוכנות במנוע בוכנה) לתנועה סיבובית (של גל ארכובה).
היסטוריה
פליקס ונקל החל לפתח רעיונות הנוגעים למנוע רוטרי ב-1951 במסגרת עבודתו בחברת NSU. ב-1957 הציגה NSU אב טיפוס של המנוע, אך נדרשו מספר שנים נוספות כדי להביאו לרמה המתאימה לשיווק במכוניות סדרתיות. ב-1964 החלה NSU למכור את ה-"ונקל ספיידר" שהייתה המכונית הראשונה בעולם שהונעה במנוע רוטרי. ב-1967 הוצג NSU Ro 80 שהיה הדגם הנודע ביותר שיוצר עם מנוע רוטרי אך בעיות האמינות שלו היו כנראה בין הסיבות לקריסת NSU.
סיטרואן אמי דגם m35 יוצר עם מנוע ונקל, אך יוצרו 267 יחידות בלבד.
בשנת 1973 יוצר על ידי סיטרואן דגם ה-סיטרואן GS בגרסת מנוע ונקל, 2X497.5 סמ"ק המפיק 106 כ"ס. הגרסה הייתה קרויה: Citroën GS Birotor. יוצרו 847 יחידות בלבד.
זכויות הייצור של מנוע ונקל נמכרו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 למספר חברות, ביניהן מאזדה, סיטרואן, ניסאן, סוזוקי, ימאהה ועוד. רוב החברות נטשו פיתוח כלי רכב עם מנוע זה עוד בשלב התכנון. סוזוקי הייתה הראשונה להציע אופנוע עם מנוע ונקל, ה-RE-5 ב-1965. בתחום המכוניות רק מאזדה פיתחה והציעה באופן רציף מכוניות עם מנוע ונקל מ-1967 ועד ימינו. במהלך השנים הצליחה מאזדה לשפר את אמינותו וביצועיו של המנוע, ומכונית הספורט שלה, RX-7, הייתה נושאת הדגל בתחום, עד שהופסק ייצורה ב-2012.
אריות הים
אריות הים (באנגלית: The United States Navy Sea, Air and Land; בראשי תיבות: SEAL) היא יחידת כוחות מיוחדים המשתייכת, לפיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית. יחידה זו מתמקדת בפעילות של לוחמה בטרור ובמשימות מיוחדות אחרות ברחבי הגלובוס, וידועה בביצוע פעולות מבצעיות מסובכות רבות ומגוונות החל ממחציתה השנייה של המאה ה-20.
היחידה מתמקדת בפעולות ימיות, בדומה לשייטת 13 בצה"ל ויחידות קומנדו ימי אחרות, אך לא רק המרחב הימי מהווה כר לפעילות היחידה. לוחמי "אריות הים" פועלים במשולב גם במרחב היבשתי והאווירי, ולמעשה בכל סוגי השטח ובמגוון רחב של פעילויות, כפי שההיסטוריה היחידתית המבצעית מלמדת אודות למעורבותם בקונפליקטים מלחמתיים שונים ברחבי העולם.
מבנה היחידה מחולק לכמה צוותים, ולכל צוות היכולת להגיע ולפעול בכל מקום בעולם בהתאם למיומנותו ואופי המשימה. להלן פירוט הצוותים ומיקומם:
שמה המקובל של היחידה בשפה העברית מקורו בטעות תרגום שהשתרשה, שכן פירוש המילה Seal הוא כלב ים, ולא אריה ים. מקור הטעות הראשוני, אינו ידוע.
רקע היסטורי
ראשית הקומנדו הימי האמריקאי היה במלחמת העולם השנייה עת נדרשה יחידה מיוחדת שתבצע סיור טרם נחיתה של המארינס על היעדים בחזית האוקיינוס השקט. מקים היחידה היה לוטננט קומנדר דרפר קופמן ב-6 במאי 1943. היחידה נקראה NCDU שפירושו Naval Combat Demolition Units. לאחר מכן יסד את היחידה שנקראה היחידה לחבלה תת-ימית (Underwater Demolition Team UDT).
בשנת 1962 החליט נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי כי על הצי לייסד יחידת קומנדו ימי במתכונת חדשה - יחידת "אריות הים". מדובר ביחידה בעלת מסורת ואתוס הנשענת על כמה יחידות של הצי האמריקני שפעלו במלחמת העולם השנייה, ובהן יחידת החבלה התת-ימית (UDT), יחידת החבלה הקרבית של הצי ויחידת השחיינים המבצעיים של ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים). את היחידה הקים לוטננט קומנדר רוי בוהאם, ותיק הלחימה במלחמת העולם השנייה ובקוריאה, אשר בשנת 1955, בגיל 31, עבר את קורס ההכשרה של יחידת החבלה התת-ימית. בוהאם הוא שהגה את המודל על-פיו הוקמה יחידת אריות הים ואף אימן את אנשיה. המלחמה הראשונה בה השתתפו לוחמי היחידה הייתה מלחמת וייטנאם. במהלך המלחמה ביצעו לוחמי היחידה פשיטות רבות לאיסוף מודיעין, השמדת מטרות וכן סיורי חדירה עמוקים מעבר לקווי האויב. היחידה התמחתה גם בפעילות קומנדו קרקעית ולא רק בזירה הימית. בשנת 1970 ביצע צוות לוחמים של היחידה, בפיקודו של דיק קאוץ', את אחת הפשיטות המוצלחות הבודדות באותה מלחמה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים.
"צוות שש", צוות העלית של היחידה, הוקם רק בשלב מאוחר יותר, כחלק מהפקת הלקחים מניסיון החילוץ הכושל של בני הערובה האמריקאיים באיראן, בשנת 1980. תחילה התמחתה היחידה רק במשימות ימיות מיוחדות, אך לאחר פיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים, הורחב טווח פעילותה גם למבצעים יבשתיים, והיא השתתפה בפעילויות שונות במסגרת המלחמות בעיראק ובאפגניסטן. גודלה של היחידה לא פורסם רשמית, אך מעריכים כי מבין 3,000 לוחמי "אריות הים", מונה "צוות שש" כ-300 לוחמים, המהווה מספר כפול מזה שלפני פיגועי 11 בספטמבר.
בין הבולטים שבמפקדי הקומנדו הימי האמריקני ניתן למנות את אריק אולסון וויליאם מקרייוון.
הכשרה ואימונים
לוחמי יחידת "אריות הים" נבחרים מבין מועמדים רבים ועוברים הכשרה ממושכת, קשה ומפרכת. במסגרת הכשרתם עוברים הלוחמים אימונים מיוחדים של חבלה תת-ימית במשך חצי שנה. ידוע במיוחד לשמצה בקרב הלוחמים, שבוע אימונים מרוכז שמכונה "שבוע גיהנום". במהלכו מתאפשרת שינה רק למשך סך כולל של 5 שעות, במהלך חמש יממות רצופות של פעילות מאומצת שכוללת ריצה, שחייה במים בטמפרטורה שקרובה לאפס מעלות וזחילה בבוץ. לוחמי היחידה מתאמנים גם בהפעלת כלבים, שמאומנים לפעול במצבי לוחמה שונים לאיתור בני אדם בשטח בנוי כמו גם לזיהוי ונטרול מטעני נפץ מאולתרים, שגורמים לרוב הפגיעות במקרים אלה. כשמונים אחוז מהמועמדים נושרים במהלך ההכשרה. לאחר מספר שנות שירות ביחידה, נבחרים הטובים ביותר לצוות העלית של היחידה - "צוות 6".
שירות נשים ביחידה
על פי תקנות צי ארצות הברית עד אמצע שנת 2015 רק גברים הורשו לשרת בצוותי היחידה. באוגוסט 2015 דווח כי "הצי מתכנן לפתוח את צוותי העילית של היחידה לנשים המסוגלות לעבור את משטר האימונים המפרך." ב-3 בדצמבר 2015 עודכנו תקנות הצי, הוכרז כי "אין עוד חריגים" לכלל התפקידים במערך הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ונשים יכולות להשתלב גם בצוותי יחידת "אריות הים".
באוגוסט 2017 אישה החלה את תקופת ההכשרה הראשונית ביחידה, אך פרשה כעבור שבוע. בשנת 2019 השלימה אישה אחרת לראשונה את כל מסלול ההכשרה התת-ימית, אך נשרה לאחר מכן.
צוות שש
צוות שש הוא כינויו של הצוות המובחר ביותר מבין צוותי "אריות הים", Naval Special Warfare Development Group הידוע גם כ-DEVGRU. היחידה הוקמה בשנת 1981 כלקח ממבצע "טופר העיט". מפקדה ומייסדה הראשון היה קומנדר ריצ'רד מרסינקו, שלחם בשורות הקומנדו הימי במלחמת וייטנאם. יחידה זו נשלחה לתפיסת פושעי מלחמה בבוסניה, לחמה בקרבות הקשים והמסובכים ביותר בעיראק ובאפגניסטן, ופעלה במבצע לחילוץ אזרח אמריקאי שנתפס כבן ערובה על ידי פיראטים סמוך לסומליה ב-2009, במהלכו חוסלו שלושה מהחוטפים. המבצע המפורסם ביותר של יחידה זו הוא "מבצע חנית נפטון" לחיסול הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, שנערך ב-2 במאי 2011, בפקיסטן. באוגוסט אותה שנה נהרגו 22 מלוחמי היחידה כשהופל המסוק בו הוטסו למבצע באפגניסטן.
לוחמי היחידה ידועים במיומנותם הרבה בהפעלת כוח קטלני באופן מושכל ונבון, גם כאשר הנסיבות בעייתיות ובלתי ברורות. בנוסף לאימונים שזכו להם לוחמי היחידה במסגרת הרגילה של "אריות הים", כוללים האימונים המיוחדים של המועמדים ל"צוות שש" גם צניחה מגובה 30 אלף רגל, תוך שימוש במסכות חמצן, ופעילות ימית ותת-ימית מגוונת בלב ים, לרבות השתלטות על ספינות אויב. רק כמחצית מהמועמדים ל"צוות שש" (שנבחרים מבין הלוחמים הוותיקים של "אריות הים") מצליחים להתקבל אליו, ולכן גילם הממוצע של רוב לוחמי הצוות נע בין 30 ל-40, כעשור מעל הגיל הממוצע של מרבית חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
אמצעי לחימה
רובי סער:
תת-מקלעים:
אקדחים:
רובי שוטגאן:
מקלעים:
רובי קלעים וצלפים:
מטולי רימונים:
אחרון פיראטי הרקיע
אחרון פיראטי הרקיע הוא הספר הראשון בסאגת רוק בארקוואטר, בסדרה קורות קצעולם.
עלילה
ספר זה מגולל את קורות הקצה לאחר סיום הספר חצות מעל סנקטפראקס.
לאחר שאמא סערה הגיעה לגאונהר, מחלה פקדה את הקצה-מחלתאבן, הגורמת לכל סלעי הטיסה להירקב, כולל סנקטפראקס החדשה. כעת קאולקייפ, הנשגב בבכירי האקדמיה, נכלא בצינוק. סנקטפראקס נחלקה לשניים-האבירים הספרנים החיים תחת לאדמה, ונוטרי הלילה, בהנהגת ווקס, יריבו של קאולקייפ. על מנת ליצור קשר עם העולם בנה ווקס דרך מעבר מעירתחתונה עד יערעבות, אך השרייק השתלטו על הדרך ובאופן כללי על כל עולמות הקצה.
כאשר טוויג שומע כי ידידו קאולקייפ חי, הוא ורוק מתכננים תוכנית פשיטה על מגדל הלילה. ספינת הרקיע האחרונה, יחד עם צוות של דובי בנדר, מפליגה למסעה האחרון. אולם גם סלע הטיסה של פושטתרקיע לוקה במחלתאבן, וטוויג מחליט למות עם ספינתו. ציפורסעד מציל אותו ולוקח אותו לגאונהר. בסוף הספר מגלה רוק כי כשהיה ילד חי בקן של דובי בנדר ולכן הוא מבין את שפתם.
אליפות וימבלדון 2000
אליפות וימבלדון 2000 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-9 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £8,056,480 והוא התחלק כדלקמן:
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר פיט סמפרס מארצות הברית נפגש עם פטריק ראפטר מאוסטרליה וניצח אותו ב-4 מערכות. בעקבות המשחק הוא זכה בפרס גראנד סלאם ה-13 ובכך נקבע שיא חדש. כמו כן הוא זכה בווימבלדון בפעם ה-7 ובכך השווה שיא של ויליאם רנשו.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר ונוס ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם לינדזי דבנפורט מארצות הברית וניצחה אותה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובמשחקים האולימפיים.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. טניסאיי הזוג שניצח בתחרות 1999 השנה שיחקו עם פרטנרים חדשים. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר טוד וודברידג' ומארק וודפורד מאוסטרליה נפגשו עם פול האראש מהולנד וסנדון סטולי מאוסטרליה וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. זוג מנצחות תחרות 1999 לא השתתפו השנה. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
במשחק הגמר סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס מארצות הברית נפגשו עם ז'ולי אלאר דקוז'י מצרפת ואי סוגיאמה מיפן וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה האחיות ניצחו גם במשחקים האולימפיים.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1999 רק ליזה ריימונד השתתפה בתחרות זו. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר דונלד ג'ונסון וקימברלי פו מארצות הברית נפגשו עם לייטון יואיט מארצות הברית וקים קלייסטרס מבלגיה וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל בווימבלדון
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים ובסיבוב הראשון ניצח את ג'ייסון סטולטנברג מאוסטרליה ב-5 מערכות. בסיבוב השני הוא שיחק נגד כריסטיאן וינק מגרמניה והפסיד ב-3 מערכות.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים ובסיבוב הראשון ניצחה את פטרה מנדולה מהונגריה בשתי מערכות. בסיבוב השני היא נפגשה עם קטלין מרוסי-ארקמה מהונגריה וניצחה ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי סמשנובה הפסידה לסבין אפלמנס מבלגיה בשתי מערכות.
נועם בר השתתף בתחרות זוגות הגברים והודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד ב-4 מערכות.
אייל רן השתתף בתחרות הזוגות המעורבים והודח בסיבוב הראשון ב-3 מערכות על ידי הזוג שניצח בתחרות.
צ'ולוכי (נהר)
נהר הצ'וֹלוֹכּי (בגאורגית: ჩოლოქი) הוא נהר בגאורגיה שמהווה את הגבול בין הרפובליקה האוטונומית אג'ריה ומחוז גוריה. במהלך זמן מה במאה ה-19 הוא היווה את הגבול בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית.
מקור שם הנהר הוא כפי הנראה מהמילה טורקית "çöllük" שפירושו "יבש" או "רדוד".
הנהר זורם בגבול שבין אג'ריה וגוריה לפאתי כובולתי. 10 ק"מ צפונית לעיר נשפך לצ'ולוכי נהר אוצ'חאמורי. הנהר נשפך בסופו של דבר לים השחור כשהוא מתמזג עם שפך נהר נטאנבי.
היסטוריה
במהלך מלחמת קרים, ב-4 ביוני 1854, הובילו, 13,000 חיילים של יחידות האימפריה הרוסית, שהיו ברובן מורכבות מגאורגים, תחת פיקודו של איוון מלחזוביץ' אנדרוניקוב, את הצבא העות'מאני שהיה מורכב מ-35,000 החיילים בראשות סינאן פאשה, לצידו השמאלי של נהר הצ'ולוכי, והנחילו להם תבוסה. בסוף הניצחון הצבאי הוענק לאנדרוניקוב עיטור אלכסנדר נבסקי.
התרחשות היסטורית נוספת התרחשה ב-16 באפריל 1918, כאשר המשמר הלאומי הגאורגי, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, מנע פלישה של כוחות עות'מאניים לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.