cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרן קוטון
ביוגרפיה
ב-2006 ו-2007 שימשה כדוברת הניקוד הבריטי באירוויזיון.
ב-2007 גם הנחתה את "Making Your Mind Up", האירוע לבחירת נציג בריטניה באירוויזיון, במהלך ערב זה נרשמה מבוכה כאשר היא והמנחה שלצידה טרי ווגן הכריזו בו זמנית את שם הזוכה, אלא שקוטון קראה בשמה של להקת סקוץ' ואילו ווגן קרא בשמה של הזמרת סינדי. קולו של ווגן היה חזק יותר, והקהל היה משוכנע שסינדי היא הזוכה. קוטון מיד דאגה להבהיר כי ווגן טעה, ולהקת סקוץ' היא נציגת הממלכה המאוחדת בהלסינקי. עד היום, ווגן לא מספק הסבר הגיוני לטעות זו.
בשנת 2008 עברה לארצות הברית על מנת להגיש את המשדר של ספר השיאים של גינס, היא פעילה עבור צדקה ותומכת במספר ארגונים בתחום.
יחסי סן מרינו–קולומביה
יחסי סן מרינו-קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת קולומביה.
היסטוריה
בין המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים רגילים מאז 18 במרץ 2002. בין המדינות אין יחסים כלכליים כלל.
מוזיאון עוקשי
מוזיאון עוקשי הוא מוזיאון לאמנות בעכו העתיקה. ובשמו המלא "מוזיאון עוקשי לאומנות"
המוזיאון שוכן במבנה מהתקופה העות'מאנית, המאופיין בתקרה בעלת קמרונות צולבים, בסמוך לכלא עכו ומול מסגד אל-ג'זאר. במבנה שכנה בעבר הסדנה של האמן אבשלום עוקשי, ממייסדי קבוצת אופקים חדשים. לאחר מותו ב-1980 הוסבה הסדנה למוזיאון, שנפתח בפסטיבל עכו באוקטובר 1983. המוזיאון מכיל תצוגת קבע מיצירותיו, המתמקדות בסצינות מן המקרא ובנופי ארץ ישראל. כן מוצגות במוזיאון תערוכות מתחלפות.
המוזיאון מנוהל מאז 1997 בידי עמותת מוזיאון פרטי עוקשי לאמנות - עכו.
לבן
לבן הוא הצבע הנראה כאשר מביטים על אור המורכב מכל קשת הספקטרום הנראה, באור בהיר וללא בליעה, ואין לו כל גוון. צבע זה מתואר לפעמים כצבע אכרומטי (חסר צבע, כמו הצבע השחור וגווני האפור).
אטימולוגיה
המילה "לָבָן" מופיעה במקרא ודומה גם למילה, שמייצגת את הצבע הלבן, במודל השפה הפרוטו-שמית. (לפי המודל, בפרוטו-שמית היו שמות רק לארבעה צבעים: לאדום-חום, לירוק-צהוב, ללבן ולשחור).
השורש ל.ב.נ. מתאר הרבה דברים בשפות השמיות - קל למצוא את ההקבלות בין השפות אך לא קל לדעת מה נגזר ממה. המילה "לָבָן" היא מאותו שורש של המילה "לֶבֶּן" - דהיינו, יוגורט ודומה למילה הערבית, המתארת גבינה לבנה חמצמצה. באותו אופן, לעץ ה"לִבְנֶה" יש שם דומה גם בעברית, גם בערבית וגם באמהרית.
לבן בצביעה
בתהליך צביעה הצבע הלבן יכול להיווצר על ידי החזרה של אור מפיגמנטים לבנים. כאשר מערבבים לבן עם שחור, נוצר צבע אפור. לתלמידי אומנות השימוש בלבן יכול להציג בעיות מסוימות, ויש לפחות קורס אחד באומנות שמעביר שיעורים על השימוש בצבע הלבן בציור.
אור לבן
עד לקבלתה של תורת ניוטון, הדעה הרווחת בעולם המדעי הייתה שלבן הוא הצבע היסודי של האור, ושצבעים אחרים נוצרים על ידי הוספת רכיבים לאור. ניוטון הוכיח שהאור הלבן נוצר על ידי צירוף של צבעים אחרים.
דונלד דיואר
דונלד דיואר (באנגלית: Donald Dewar; 21 באוגוסט 1937 – 11 באוקטובר 2000) היה פוליטיקאי סקוטי. הראשון שכיהן כשר הראשון של סקוטלנד (ראש הרשות המבצעת של השלטון העצמי בסקוטלנד), ב-1999–2000.
חבר פרלמנט
דיואר היה חבר במפלגת הלייבור ברמה האזורית (סקוטית) וברמה הארצית (בריטית). הוא עבד כפרקליט בגלאזגו לפני שנבחר בבחירות 1966, בגיל 28, לפרלמנט הבריטי, כנציג אברדין דרום. ב-1967 התמנה לעוזרו הפרלמנטרי של שר החינוך הבריטי אנתוני קרוסלנד. תפקיד שבו החזיק עד 1969.
למרות הצלחתו הפוליטית המוקדמת, חייו האישיים היו שמחים פחות. ב-1964 נישא לאליסון מרי מקנייר, ולזוג היו שני ילדים. ב-1970 עזבה אותו לטובת עורך הדין והפוליטיקאי הסקוטי דרי אירויין. הזוג התגרש ב-1973 ודיואר מעולם לא נישא מחדש. שני הגברים לא התפייסו, אף כשישבו יחד באותה ממשלה החל ממאי 1997. באותה שנה שבה עזבה אשתו, איבד דיואר את מקומו בפרלמנט בעקבות בחירות 1970.
לאחר קיפאון פוליטי בשנות ה-70, חזר דיואר לפרלמנט מטעם מחוז גלאזגו גרסקדן בבחירות הביניים ב-1978. הוא התקדם במהרה במעמדו והפך לחבר בקבינט הצללים ב-1984. ב-1992 התמנה על ידי ג'ון סמית' לשר הרווחה של קבינט הצללים. ב-1995 מינה אותו טוני בלייר, שהחליף את סמית' בהנהגת המפלגה, למצליף המפלגה, וכאשר ניצחה מפלגת הלייבור בבחירות 1997, מונה דיואר לשר לענייני סקוטלנד.
השר הראשון של סקוטלנד
הבחירות הראשונות לפרלמנט הסקוטי נערכו ב-6 במאי 1999, כאשר דיואר עומד בראש מפלגת הלייבור הסקוטית. לאחר הבחירות דיואר התמנה לחבר הפרלמנט הסקוטי מטעם גלאזגו אניסלנד. לאחר שהוקמה ממשלת קואליציה של מפלגת הלייבור והמפלגה הליברל-דמוקרטית, מונה דיואר לתפקיד השר הראשון של סקוטלנד.
מותו והלווייתו
הקמת הפרלמנט החדש הייתה כרוכה בלחץ נפשי רב ובעומס עבודה, שגבו מחיר מבריאותו של דיואר. במאי 2000 עבר ניתוח לב פתוח. שלושה חודשים מאוחר יותר חזר לתפקידו כשר הראשון. ב-10 באוקטובר באותה שנה עבר דיואר שבץ מוחי, שאפשר שנגרם מן התרופה למניעת קרישת דם שלקח אחרי ניתוח הלב. הוא מת למחרת, בבית חולים באדינבורו, בגיל 63. הלווייתו נערכה בקתדרלת גלאזגו.
עבודתו של דונלד דיואר למען מוסדות השלטון העצמי בסקוטלנד זיכתה אותו בכינוי "אבי האומה" בסקוטלנד.
במאי 2002, חשף ראש הממשלה טוני בלייר פסל של דיואר ברחוב ביוקנן בגלאזגו. הפסל נלקח לניקוי באוקטובר 2005 ובדצמבר אותה שנה הוצב מחדש על בסיס בגובה שני מטרים, כדי למנוע את הוונדליזם ממנו סבל הפסל. על בסיס הפסל חרוטות המילים הראשונות של חוק סקוטלנד: "יוקם פרלמנט סקוטי".
שירביט חברה לביטוח
שירביט חברה לביטוח היא חברת ביטוח בישראל, הנמצאת בבעלות פרטית של איש העסקים יגאל רבנוף. החברה הוקמה בשנת 2000, ופעלה במשך שנים לפני כן כסוכנות ביטוח. במאי 2021 נמכר תיק הביטוח של החברה לחברת הביטוח "הראל".
היסטוריה
שירביט חברה לביטוח הוקמה על בסיס סוכנות ביטוח שפעלה במשך כ-26 שנים. החל באפריל 2000 החלה לפעול כחברת ביטוח בבעלותו של יגאל רבנוף. החברה פועלת כמבטח ישיר וכן באמצעות סוכני ביטוח. החברה נמנית עם החברות הקטנות בענף הביטוח, ועיקר פעילותה של החברה הוא בענפי הביטוח הכללי, רכב, דירה, בתי עסק, תאונות אישיות, בריאות, נסיעות מחוץ לישראל.
בשנת 2013 רכש בית ההשקעות פסגות את פעילות ביטוח החיים של שירביט תמורת כ-12.5 מיליון שקל. תחום זה נמכר בהמשך לאיילון חברה לביטוח.
בשנת 2015 היו בחברה כ-250 עובדים. מטה החברה ממוקם באזור התעשייה קריית ספיר בנתניה.
בתחילת דצמבר 2020 נפרץ מאגר מידע של החברה על ידי קבוצת ההאקרים "BlackShadow". בפריצה דלף מידע רגיש, כולל צילומי תעודות זהות, דפי משכורת, רישיונות, כרטיסי אשראי ותיעוד רפואי. מומחי סייבר מטעם החברה ניהלו משא ומתן עם הפורצים אך סירבו לשלם את הכופר.
במאי 2021 נחתם הסכם למכירת תיק הביטוח של החברה לחברת הביטוח "הראל". במסגרת "הראל" קרויה פעילות זו "שירביט מבית הראל ביטוח ופיננסים".
בהמשך לאירוע הפריצה שחוותה בדצמבר 2020, בנובמבר 2021 הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון, ד"ר משה ברקת, הטיל על "שירביט חברה לביטוח" עיצום כספי בסך 10,720,000 ש"ח, בגין הפרות משמעותיות ונרחבות של הוראות הממונה בתחום ניהול סיכוני סייבר. בנוסף חויבה "הראל", שרכשה את "שירביט" לשלם פיצוי ללקוחות שנפגעו, בסך 4.8 מיליון ש"ח.
הערות שוליים
קטגוריה:נתניה: חברות
אסף ליברמן
אסף ליברמן (נולד ב-27 ביולי 1984) הוא עיתונאי ישראלי, המגיש את התוכנית זמן אמת בכאן 11 ומגיש תוכנית רדיו יומית בשעות הבוקר לצדו של קלמן ליבסקינד בכאן ב'. לפני כן הגיש את "בוקר טוב ישראל", יומן הבוקר של גלי צה"ל. במקביל, מלמד בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אריאל.
ביוגרפיה
ליברמן נולד וגדל בשכונת גילה בירושלים, לאלטר, יליד לודז', ולשוש, ילידת טהראן. הוא הבן השני מתוך שלושה אחים. אמו נפטרה מסרטן כשהיה בן 14. בתיכון למד בבית הספר "גבעת גונן" בשכונת קטמון. לפני שירותו הצבאי, יצא לשנת שירות בשדרות במסגרת "הנוער העובד והלומד".
הוא התגייס לגלי צה"ל בשנת 2003 ושימש כתב לתחום העבודה והרווחה. עם שחרורו משירות סדיר בצה"ל, החל לעבוד בתור עורך ומגיש במחלקת החדשות של התחנה.
בשנת 2009 החל להגיש יחד עם אביב לביא, את התוכנית "יהיה בסדר", מגזין יומי בנושאים חברתיים וסביבתיים. החל משנת 2012 החל בנוסף גם לערוך ולהגיש את התוכנית "שישבת", תוכנית אקטואליה של סוף השבוע שמשודרת מידי שבת בגלי צה"ל.
בדצמבר 2013, בעקבות עזיבתו של מיכה פרידמן את גלי צה"ל, החל להגיש את יומן הבוקר של התחנה, "בוקר טוב ישראל". עקב כך, חדל מהגשת התוכנית "יהיה בסדר". בשלהי יולי 2016, נודע כי הושעה מעבודתו בגלי צה"ל בשל חשש לניגוד עניינים-לכאורה, בעת ששקל מעבר לעבודה בתאגיד השידור הישראלי.
החל מ-2016 שימש במקביל לפעילותו בגל"צ כעורך היום בלילה עם גורי אלפי בשידורי קשת, ערוץ 2.
בחודש פברואר 2017 הודיע ליברמן על עזיבת גלי צה"ל ומעברו לתאגיד השידור הישראלי "כאן", בו הוא מגיש תוכנית רדיו יומית בשם "קלמן-ליברמן" ברשת כאן ב', לצדו של העיתונאי קלמן ליבסקינד. בנוסף הוא מנחה את תוכנית התחקירים "זמן אמת" של ערוץ כאן 11.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הגיש את התוכנית השבועית "הכל פוליטי" בכאן 11.
שימש כפרשן, לצד עקיבא נוביק, במשדרי אירוויזיון 2021, אירוויזיון 2022 ואירוויזיון 2023.
ליברמן הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בכלכלה וקולנוע ובעל תואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן.
ליברמן נשוי לאיריס ואב לשניים. הם מתגוררים בתל אביב.
המפסיקורה
המפסיקורה (Hampsicora) היה ראש שבט סרדיני, אשר מרד ברומאים במהלך המלחמה הפונית השנייה ונכשל.
מייקל פלפס
מייקל פרד פֶלפּס (באנגלית: Michael Fred Phelps; נולד ב-30 ביוני 1985) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם, נחשב לשחיין הטוב בהיסטוריה ולאחד הספורטאים הטובים ביותר בכל הזמנים, זכה 8 פעמים בתואר שחיין השנה בעולם, יותר מכל שחיין אחר בהיסטוריה. פלפס הוא הספורטאי האולימפי המעוטר ביותר בהיסטוריה, עם 28 מדליות אולימפיות (מתוכן 16 מדליות אישיות), וגם האלוף האולימפי בעל מספר מדליות הזהב הרב ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים המודרניים מכל ענפי הספורט – 23 מדליות זהב (מתוכן 13 אישיות). כמו כן, הוא אלוף העולם המעוטר ביותר, עם 33 מדליות, בהן 26 מדליות זהב, 6 מדליות כסף ומדליית ארד אחת מ-6 אליפויות עולם. הוא השחיין היחיד עד כה בהיסטוריה שזכה במדליית זהב בארבע אולימפיאדות רצופות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ב-8 מדליות זהב בחמישה משחים אישיים ושלושה משחי שליחים, תוך שבירת שבעה שיאי עולם ושיא אולימפי אחד; בכך שבר את שיאו של מארק ספיץ מאולימפיאדת מינכן ב-1972, שבה זכה ב-7 מדליות זהב בארבעה משחים אישיים ושלושה משחי שליחים עם שבעה שיאי עולם. לאחר הישגיו באולימפיאדת בייג'ינג הוכרז כספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 2008.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה פלפס ב-6 מדליות, מהן 4 זהב ו-2 כסף והיה השחיין המעוטר ביותר בתחרות בפעם השלישית ברציפות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה ב-6 מדליות, 5 מהן זהב והיה השחיין המעוטר ביותר בתחרות בפעם הרביעית ברציפות. נוסף על כך, הוא זכה 4 פעמים ברציפות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, הישג יחיד בהיסטוריה של המשחקים.
באליפות העולם במלבורן שבאוסטרליה ב-2007 זכה ב-7 מדליות זהב, על אף שנבחרתו נפסלה במשחה השליחים 4X100 מטרים מעורב. בשנים 2001–2011 זכה ב-5 אליפויות עולם במשחה ל-200 מטר פרפר (ב-2005 הוא לא שחה משחה זה), ובכך היה לשחיין היחיד בהיסטוריה שזכה בחמש אליפויות עולם באותו משחה.
ראשית הקריירה
פלפס נולד בטוסון, צפונית מבולטימור, שבמרילנד, והצטיין בשחייה מגיל צעיר. בילדותו סבל מהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות אך הצליח לתעל את האנרגיה העודפת שלו לשחייה.
אולימפיאדה ראשונה
את הופעת הבכורה שלו בזירה העולמית ערך באולימפיאדת סידני (2000) בגיל 15, וסיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.50 דקות, המנצח במשחה היה בן ארצו טום מלצ'ו (1:55.35 דקות).
שיאן עולם
חמישה חודשים לאחר המשחקים האולימפיים שבר פלפס לראשונה את שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.92 דקות. בגיל 15 ו-9 חודשים היה לשיאן העולם הצעיר ביותר בהיסטוריה של השחייה לגברים.
אלוף עולם
אליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, כשהיה בן 16, זכה במדליית זהב ראשונה במשחה ל-200 מטר פרפר, בקובעו שיא עולם חדש של 1:54.58 דקות.
השלב הבא בהתפתחותו המהירה הייתה הפריצה שהשיג במבחנים האמריקאיים לאליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכו בפורט לודרדייל פלורידה, שבהם קבע במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:11.09 דקות, לפני אריק ונדט (4:11.27 דקות), בעוברו את שיא העולם של טום דולאן (4:11.76 דקות). במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא קבע שיא אמריקאי חדש. באליפות הפאן פסיפיק עצמה, שנערכה ביוקוהמה שביפן בשנת 2002, זכה ב-5 מדליות: 3 מדליות זהב – במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1:59.70 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:12.48 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, בשיא עולם חדש של 3:33.48 דקות; ו-2 כסף מדליות כסף – במשחה ל-200 מטר פרפר (1:55.41 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:11.81 דקות). מגוון המשחים שבהם הצטיין סיפק סימן ראשון לעתיד להתרחש באתונה שנתיים לאחר מכן.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ב-2003, זכה פלפס ב-6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.35 דקות, בשלב חצי הגמר הוא שבר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:53.93 דקות, במשחה ל-200 מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:56.04 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:09.09 דקות. נוסף לכך, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר, בתוצאה של 51.10 שניות, אחרי בן ארצו איאן קרוקר, שקבע שיא עולם חדש של 50.98 שניות. בשלב חצי הגמר קבע פלפס שיא עולם חדש של 51.47 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:10.26 דקות, אחרי אוסטרליה (7:08.58 דקות).
אולימפיאדת אתונה (2004)
התוצאות שהשיג פלפס במשחים השונים גרמו לרבים בתקשורת ובעולם השחייה להשוות בינו לבין מארק ספיץ, שזכה בשבע מדליות זהב באולימפיאדת מינכן (1972). פלפס השתתף בשמונה משחים באתונה במטרה לשבור את שיאו של ספיץ; אולם הגעת רביעיית השליחים האמריקאית ב-4x100 חופשי למקום השלישי אחרי דרום אפריקה והולנד, והפסדו במשחה האישי 200 חופשי, שם סיים שלישי לאחר איאן ת'ורפ ופיטר ואן דן הוחנבאנד, מנע ממנו הישג זה, והוא נאלץ להסתפק בשש מדליות זהב ושתי מדליות ארד.
על אף שלא הצליח להשתוות לספיץ, פלפס נכנס לספרי ההיסטוריה של המשחקים האולימפיים כספורטאי השני בלבד, אחרי המתעמל הרוסי אלכסנדר דיטיאטין, שהצליח לזכות בשמונה מדליות באולימפיאדה אחת.
ניסיונו של פלפס לשבור את שיאו של ספיץ לוּוה בלא מעט יחסי ציבור: חברת "ספידו" הציעה לו פרס מיוחד של מיליון דולר אם יעשה כן, מה שהגביר עוד יותר את הסיקור העיתונאי.
לא כולם ראו בעין יפה את הקרקס התקשורתי שסבב את פלפס: שחיינים אמריקאים שחשקו במקום ברביעיית השליחים 4x100 חופשי טענו כי מאחר שלא השתתף במשחה זה במבחנים לקביעת הנבחרת האולימפית של ארצות הברית, אין לתת לו מקום על חשבונם רק כדי לסייע לו לצבור מדליית זהב נוספת.
לאחר שזכה במשחה ל-100 מטר פרפר וניצח את שיאן העולם איאן קרוקר, היה זכאי פלפס לפי המסורת להתחרות כשחיין הפרפר למחרת במשחה השליחים 4x100 מעורב. למרות זאת ויתר פלפס לקרוקר, ובכך איפשר לו להשיג מדליית זהב ראשונה משלו. על אף שלא שחה בגמר, היה פלפס זכאי למדליית זהב על חלקו בניצחון שהשיגה הרביעייה ששחתה בגמר בלעדיו, משום ששחה במוקדמות; בכך הגיע למניין של שש מדליות זהב ושמונה מדליות בסך הכול במשחקים האולימפיים.
בין אתונה לבייג'ינג
בנובמבר 2004 נעצר פלפס והואשם בנהיגה בשכרות ואי-ציות לתמרור עצור. עצם שתיית משקה אלכוהולי בגילו הצעיר (19) הייתה עברה על החוק המקומי במרילנד, המתיר זאת רק מגיל 21. במסגרת עסקת טיעון הוא נידון ל-18 חודשים תחת פיקוח של קצין מבחן, נקנס ב-250 דולר ונדרש להשתתף בפגישות של ארגון נגד נהיגה בשכרות ולשאת דברים בפני תלמידי תיכון בנושא.
בשנה שלאחר המשחקים האולימפיים באתונה, באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול בשנת 2005, זכה פלפס ב-5 מדליות זהב ובמדליית כסף אחת.
באליפות העולם בשחייה שהתקיימה במלבורן שבאוסטרליה בסוף מרץ ותחילת אפריל 2007, קבע שיא אליפויות עולם של 7 מדליות זהב ב-7 משחים שבהם השתתף, והשווה שיא בתחרויות עולמיות כולל האולימפיאדה, לשיאו של מארק ספיץ מאולימפיידת מינכן (1972), וקבע ארבעה שיאי עולם מתוך 5 משחים אישיים בהם השתתף. הוא זכה במשחה ל-200 מטר חופשי (שיא עולמי), במשחה ל-100 מטר ול-200 מטר (שיא עולמי) פרפר, במשחה ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי (בשניהם קבע שיא עולמי) ובמשחי שליחים 4x100 ו-4x200 מטר חופשי; בכך שבר את שיאו של איאן ת'ורפ מאליפות העולם ב-2001, שזכה אז ב-6 מדליות זהב במשחים האישיים בסגנון חופשי מ-200 ועד 1,500 ובשני משחי השליחים בסגנון חופשי. פלפס אמור היה להשתתף במשחה 4x100 מטרים מעורב, אך נבחרת ארצות הברית נפסלה בגלל זינוק מוקדם מדי של איאן קרוקר בחלק של סגנון הפרפר; קרוקר סיים שני במשחה האישי אחרי פלפס, ופלפס היה אמור להשתתף בגמר. בכך נמנע ממנו לקבוע שיא של 8 מדליות זהב באליפות עולם אחת.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
את הזהב השני קיבל במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם גארט וובר-גייל, קאלן ג'ונס וג'ייסון ליזאק בשיא עולם (שנקבע באותו הבוקר במוקדמות) וניצחון דרמטי במטרים האחרונים על נבחרת צרפת, שהובילה בהפרש ניכר לאורך 100 המטרים האחרונים. כשחיין ראשון ברביעייה הוא קבע שיא אמריקאי חדש, 47.51 שניות.
בהמשך התחרות זכה גם במשחים ל-200 מטר חופשי, 200 מטר פרפר, משחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ראיין לוכטה, ריקי ברנס ופיטר ונדרקיי, ו-200 מטר מעורב אישי, תוך שהוא שובר את שיאי העולם בכל אחד מהמשחים. במשחה ל-100 מטר פרפר הצליח פלפס להתגבר על התחרות הקשה ביותר שהוצבה לו באולימפיאדה, כשגבר הן על שיאן העולם ועמיתו לנבחרת איאן קרוקר, והן על השחיין הסרבי מילוראד צ'אביץ', שהוביל במשך כל המשחה עד לרגע הנגיעה בקיר, שם פלפס הקדים אותו במאית השנייה בלבד. היה זה המשחה היחיד בו לא שבר שיא עולם, אולם כן שבר שיא אולימפי. את מדליית הזהב האחרונה שלו, השמינית במספר, השיג במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ארון פירסול, ברנדן הנסן וליזאק, תוך שבירת שיא העולם.
בין בייג'ינג ללונדון
לאחר הישגיו באולימפיאדת בייג'ינג יצא פלפס להפסקה מאימונים בת מספר חודשים – ההפסקה הארוכה ביותר בקריירה שלו. בתחילת 2009, לאחר שחזר למשטר אימונים, פרסם עיתון לונדוני תמונה שלו מנובמבר 2008, כשהוא מעשן מבאנג במהלך מסיבה באוניברסיטת דרום קרוליינה. בעקבות הפרסום, השעה אותו איגוד השחייה האמריקני מפעילות ספורטיבית לשלושה חודשים.
במאי 2009 חזר פלפס להתחרות, והשתתף ב"גראנד פרי שארלוט". הוא ניצח בשני משחים, הראשונים שלו בתחרות – במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר. בנוסף, סיים במקום השני במשחה ל-100 מטר גב, אחרי ארון פירסול, ובמשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי פרד בוסקה. היו אלה שני ההפסדים הראשונים שלו מזה שנה.
באליפות העולם בשחייה 2009 זכה פלפס ב-6 מדליות, מהן 5 זהב: מדליית זהב במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי בתוצאה 3:09.21 דקות, לפני נבחרת רוסיה ונבחרת צרפת; מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי, לאחר שהפסיד לפאול בידרמן, שקבע שיא עולם חדש: 1:42.00 דקות, בשפרו את שיאו העולמי של פלפס ב-96 מאיות – היה זה הפסדו הראשון של פלפס במשחה זה מאז הגיע שלישי באולימפיאדת אתונה; מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש, 1:51.51 דקות; מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר, בשיא עולם של 49.82 שניות – הראשון שירד מגבול 50 השניות במשחה זה; וכן היה אחד מרביעיית השליחים שקבעה שיא עולם במשחה ל-4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי שבסין בשנת 2011 זכה פלפס ב-7 מדליות: 4 זהב, 2 כסף וארד אחת: מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 50.71 שניות, לפני קונראד צ'רניאק מפולין (51.15 שניות) ובן ארצו טיילר מקגיל (51.26 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.34 דקות, לפני טקשי מצודה מיפן (1:54.01 דקות) ופנג הו מסין (1:54.67 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:02.67 דקות, לפני צרפת (7:04.81 דקות) וסין (7:05.67 דקות), ובמשחה שליחים 4X100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.06 דקות, לפני אוסטרליה (3:32.26) וגרמניה (3:32.60); מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:44.79 דקות, אחרי ראיין לוכטה (1:44.44 דקות) ולפני בידרמן (1:44.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי של 1:54.16 דקות, אחרי ראיין לוכטה שקבע שיא עולם חדש של 1:54.00 דקות ולפני צ'ה (1:57.69 דקות); ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.96 דקות, אחרי אוסטרליה (3:11.00 דקות) וצרפת (3:11.14 דקות).
אולימפיאדת לונדון (2012)
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון עלה פלפס בכל שמונת המשחים שבהם התחרה בבייג'ינג; זאת על אף שהצהיר פעמים רבות כי לא ישחה שוב 400 מטר מעורב אישי, שבו לא התחרה מאז בייג'ינג. לאחר המבחנים הכריז במפתיע כי הוא מוותר דווקא על המשחה ל-200 מטר חופשי. התקשורת האמריקאית התמקדה ביריבות בין פלפס לבין ראיין לוכטה, המתחרים על תואר "השחיין המעוטר ביותר" באולימפיאדת לונדון.
במשחקים עצמם זכה פלפס ב-6 מדליות, מהן 4 זהב ו-2 כסף והיה הספורטאי המעוטר ביותר בתחרות בפעם השלישית ברציפות.
ביום הראשון של האולימפיאדה סיים פלפס במקום הרביעי במשחה 400 מטר מעורב אישי בתוצאה 4:09.28 דקות – תוצאה איטית יותר מזו שקבע במבחנים האמריקאיים (4:07.89), שהייתה מזכה אותו במקום השני אחרי לוכטה. פלפס שחה במסלול 8 הקיצוני, לאחר שבמוקדמות סיים במקום השמיני ועלה אחרון לגמר.
ביום השני זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4X100 חופשי יחד עם נתן אדריאן, קאלן ג'ונס וראיין לוכטה. פלפס זינק שני בנבחרת, וקבע תוצאה של 47.15 שניות (בזינוק שליחים); הוא היה האמריקאי המהיר ביותר בנבחרת, ושחיין השליחים השני הכי מהיר בתחרות כולה (אחרי יאניק אנייל עם 46.74 שניות).
ביום הרביעי זכה פלפס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.01 דקות אחרי צ'אד לה קלו מדרום אפריקה (1:52.96 דקות), לאחר שהוביל לאורך כל המשחה עד לנגיעה בקיר שהייתה מאוד לא מוצלחת. לאחר מכן, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ראיין לוכטה, קונור דווייר וריקי ברנס בתוצאה של 6:59.70 דקות והשווה את מספר המדליות האולימפיות בהן זכה לזו של לריסה לטינינה (18 מדליות).
ביום השביעי זכה פלפס במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.21 שניות, לפני צ'אד לה קלו ויבגני קורוטישקין מרוסיה שקבעו תוצאה זהה של 51.44 שניות ובכך היה לשחיין היחידי במשחקים האולימפיים שזכה בשני משחים שונים ב-3 אולימפיאדות.
ביום השמיני והאחרון של תחרויות השחייה זכה פלפס במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גרוורס, ברנדן הנסן ונתן אדריאן בתוצאה של 3:29.35 דקות ובכך זכה ב-22 מדליות אולימפיות, מהן 18 מדליות זהב.
ב-5 באוגוסט 2012, בסיום תחרויות השחייה של אולימפיאדת לונדון, הודיע פלפס על פרישתו משחייה התחרותית, אך כעבור שנה הודיע על חזרה לשחייה תחרותית.
בסוף חודש ספטמבר 2014 נעצר על נהיגה בשכרות והושעה מתחרויות לחצי שנה.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיים פלפס ראשון ב-3 משחים, במשחה ל-100 מטר פרפר, במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובכך היה לשחיין גבר הראשון שייצג את ארצות הברית בחמש אולימפיאדות רצופות. במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה ב-6 מדליות, 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, אף על פי שלא היה אמור להשתתף במשחה זה (כי לא השתתף במבחנים במשחה ל-100 מטר חופשי), בתוצאה של 3:09.92 דקות, לפני צרפת (3:10.53 דקות) ואוסטרליה (3:11.37 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1.53.36 דקות, בפעם השלישית, לפני מסטו סאקאי מיפן (1:53.40 דקות) ותמאש קנדרשי מהונגריה (1:53.62 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7.00.66 דקות, לפני בריטניה (7:03.13 דקות) ויפן (7:03.50 דקות) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54:66 דקות, בפעם הרביעית ברציפות, לפני קוסוקה הגינו מיפן (1:56.61) וונג שון מסין (1:57.05 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אולימפי חדש של 3:27.95 דקות, לפני בריטניה (3:29.24 דקות) ואוסטרליה (3:29.93 דקות). במשחה זה קבע ראיין מרפי במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 51.85 שניות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר ביחד עם צ'אד לה קלו ולאסלו צ'ה בתוצאה של 51.14 שניות, אחרי ג'וזף סקולינג מסינגפור שקבע שיא אולימפי חדש של 50.39 שניות. בסוף אולימפיאדה זו הודיע פלפס על פרישה, מאזן המדליות שלו אחריה עומד על: 28 מדליות, מהן 23 מדליות זהב, 3 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד.
שיאי עולם
נכון ליולי 2023, מחזיק פלפס בשני שיאי עולם בבריכה אולימפית:
פלפס מחזיק בשיא עולם נוסף בבריכת 25 מטר, במשחה שליחים 4X100 מטר חופשי.
בין ה-9 ביולי ל-28 ביולי 2009 החזיק פלפס בשיא של שמונה שיאים עולמיים, חמישה מתוכם במשחים אישיים. בתקופה זו החזיק, בנוסף לשיאים הנוכחיים, גם בשיאי עולם ב-200 מטר חופשי, 200 מטר מעורב ו-200 מטר פרפר.
פלפס החזיק ברצף בשיא העולם ב-200 מטר פרפר מ-30 במרץ 2001 ועד 24 ביולי 2019. כיום הוא מחזיק בתוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה, 1:51.51 דקות, שנקבעה באליפות העולם בשחייה 2009, אחרי שיא העולם של כרישטוף מילאק, 1:50.73 דקות, שנקבע באליפות העולם בשחייה 2019.
ב-100 מטרים פרפר החזיק בשיא העולם במצטבר במשך למעלה מעשור בשני רצפים: הראשון בין 9 ל-31 ביולי 2009 והשני בין 1 באוגוסט 2009 ל-26 ביולי 2019.
פלפס מחזיק בתוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה ב-200 מטר חופשי, 1:42.96 דקות, שנקבעה באולימפיאדת בייג'ינג 2008, אחרי שיא העולם של פול בידרמן, 1:42.00 דקות, שנקבע באליפות העולם בשחייה 2009. בשיא העולם במשחה זה החזיק בין 24 במרץ 2007 ל-26 ביולי 2009.
פלפס מחזיק בתוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה ב-200 מטר מעורב, 1:54.16 דקות, אחרי שיא העולם של ראיין לוכטה 1:54.00 דקות (שתי התוצאות נקבעו באליפות העולם בשחייה 2011), ואחרי שיא העולם לשעבר של לוכטה, 1:54.10 דקות, שנקבע באליפות העולם בשחייה 2009. בשיא העולם במשחה זה החזיק בין 29 ביוני 2003 ל-30 ביולי 2009.
הוא עדיין מחזיק ברצף בשיא העולם ב-400 מטרים מעורב אישי מ-15 באוגוסט 2002.
החל מ-2 באוגוסט 2009 ועד 1 באוגוסט 2021 החזיק בשיא עולם של 3:27.28 דקות במשחה 4x100 מטר מעורב שליחים, שקבע במשותף עם אריק שנטו, ארון פירסול ודייוויד וולטרס באליפות העולם בשחייה ברומא.
בסך הכל קבע פלפס 37 שיאי עולם בבריכה אולימפית, יותר מכל שחיין אחר בהיסטוריה, מהם 29 שיאים במשחים אישיים. נוסף לכך, היה שותף לשני שיאי עולם במשחה שליחים, בבריכת 25 מטר.
אותימיוס
אותימיוס (אבטימיוס) (Euthymius)‎ (377–473) היה אחד מראשוני ומחשובי הנזירים במדבר יהודה, מייסד של מספר מנזרים מסוג לאורה וקוינוביון.
ביוגרפיה
אותימיוס נולד במליטיני שבארמניה לאם עקרה, שלאחר תפילה במקדש אחד המרטירים חוותה חיזיון על הולדת בנה. לאחר שנולד העניקה לו את השם אותימיוס - בעברית "עודד". הוריו נפטרו בגיל צעיר, ומגיל צעיר התחנך במוסדות דת נוצריים. בגיל 18 הוא הפך לכומר והיה אחראי על מספר מנזרים. בגיל 29 הגיע לארץ ישראל, והצטרף ללאורה של פרן, אותה ייסד חריטון בקרבת עין פרת שבוואדי קלט. אותימיוס נחשב לבן הדור השני של נזירי המדבר.
לאחר חמש שנים ייסד יחד עם חברו תיאוקטיסטוס קוינוביון בנחל אוג (ואדי מוכליכ), ומכיוון שאותימיוס העדיף את ההתבודדות - הניח לחברו לקרוא למנזר על שמו - "תיאוקטיסטוס", וכן להיות אב המנזר.
הוא ייסד קפלה במצדה, וכן מנזר שיתופי באזור מדבר זיף.
את הלאורה הקרויה על שמו - "מנזר אותימיוס" (חאן אל-אחמר, כיום במרכז מישור אדומים, אזור התעשייה של מעלה אדומים) - ייסד בשנת 428 כלאורה. היא הפכה לקוינוביון רק מספר שנים לאחר מותו. הוא נקבר בקפלה שהוקמה לכבודו במרכז המתחם, ועל אף השינויים שחלו במנזר במהלך השנים שחלפו - הקפלה עדיין נמצאת במרכז המנזר. את המערה שקדמה למנזר אפשר למצוא היום מדרום לשדרה היורדת משכונת נופי סלע במעלה אדומים לכביש ירושלים-יריחו. אותימיוס היה מנהיג דתי לנזירים ולנוצרים באזורים שבהם פעל, ופעל כמיסיונר לנצר פגנים ויהודים. הוא היה מעורב רבות בסכסוכים הראשונים של הנצרות על אחדות האל ותורת טבעו הדואלי של האל, והייתה לו השפעה אפילו על אודוקיה, אשתו של הקיסר תיאודוסיוס השני. כמנהיג דתי הוא קבע חלק גדול מן התקנות שבעל פה שהיו נהוגות במנזרים השונים, תקנות מחייבות שהועלו על הכתב שנים מאוחר יותר. בין היתר הנהיג את תענית 40 הימים, שבהם נהג לצאת אל המדבר להתבודדות ותפילה. רבים מתלמידיו הפכו לבעלי מעמד רם בממסד הכנסייתי של תקופתו. אחד מתלמידיו הבולטים ביותר היה סבאס. הוא היה נערץ כבר בחייו, ועולי רגל רבים באו אליו לקבל ברכה. לאחר מותו הפכה הקפלה שבה נקבר למקום פולחן, וניסים רבים נקשרו לקברו ולדמותו הנמוכה, כמעט גמדית. רבים טענו שדמותו התגלתה להם בחיזיון לאחר ששהו בקרבת הקבר.
כשני דורות לאחר מותו, כתב קירילוס מסקיתופוליס את הביוגרפיה של אותימיוס.
הכנסייה הכריזה עליו כקדוש ויומו הוא ה-20 בינואר.
12 שנים של עבדות
12 שנים של עבדות (באנגלית: ) הוא סרט קולנוע אמריקאי/בריטי בבימויו של סטיב מקווין, משנת 2013. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון רידלי, והוא מבוסס על אוטוביוגרפיה באותו שם מאת סולומון נורת'אפ  משנת 1853. בסרט משחקים צ'ואיטל אג'יופור, מייקל פסבנדר, בנדיקט קמברבאץ', פול דנו, פול ג'יאמטי, לופיטה ניונגו, שרה פולסון, בראד פיט ואלפרה וודארד.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בקולורדו ב-30 באוגוסט 2013, שם זכה לביקורות מהללות. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-18 באוקטובר באותה שנה והוא יצא בישראל ובממלכה המאוחדת בינואר 2014. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר מתוך תשעה להם היה מועמד: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשחקנית לופיטה ניונגו ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור כותב הסרט ג'ון רידלי. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב, בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר, בשני פרסי באפט"א ופרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית שחקנית המשנה.
עלילה
בשנת 1841 סולומון נורת'אפ הוא אדם חופשי אפרו-אמריקאי המתגורר עם אשתו ושני ילדיו בסרטוגה ספרינגס שבמדינת ניו-יורק, בתקופה בה העבדות התקיימה עדיין במדינות הדרום. הוא מתפרנס מעבודות נגרות ומנגינה על כינור. יום אחד הוא מוזמן על ידי שני נוכלים, להופיע בקרקס אולם השניים מסממים אותו ולאחר מספר ימים הוא מוצא את עצמו כבול במכלאה סגורה, לאחר שנמכר לעבדות.
אפס מציב לעבדיו רף של 200 פאונד כותנה ביום, בעוד שאחת מהנשים, פטסי, מצליחה לעקוף בהספק עבודתה את כל הגברים. אשתו של אפס, מארי, מקנאה על היחס המועדף שנותן בעלה לפטסי, ומורה לו להיפטר ממנה, אך הוא מסרב, ובהמשך מתברר שאפס אונס את פטסי כמעט מדי לילה לעיני שאר העבדים. עקב מכת תולעים בגידולי הכותנה, אפס משכיר את עבדיו זמנית לשופט המקומי, פארקר, המתייחס אליהם כראוי. במהלך עבודתו, מקבל ממנו סולומון הצעה, לנגן בכינור במסיבה כלשהי, ואף מקבל על כך תשלום. כשהעבדים חוזרים לחווה, לעונת הכותנה הבאה, מטמין סולומון את הכסף בגזע עץ, מאחר שהחזקתו (או כל רכוש אחר) אסורה לעבדים, הנחשבים כרכוש בעצמם, ועלולה להביא לענישה מחמירה. האדון אפס ממשיך לאנוס את פטסי, ובאחד הימים היא פונה לסולומון בעיניים דומעות, ומתחננת שייקח אותה לנהר ויטביע אותה שם, כיוון שאינה יכולה להמשיך ולסבול, אלא שסולומון מסרב וטוען שזהו חטא כלפי אלוהים, ומחשש שייענש על כך בחומרה.
עם הזמן מצטרף לחווה פועל שכיר לבן, שעבד בעבר כמנהל עבודה במטעים, והפך לקוטף כותנה בעצמו, בעקבות התמכרותו לאלכוהול. הוא חושף את ליבו בפני סולומון על מצבו הכלכלי הקשה, עקב התמכרותו. סולומון נותן בו אמון, מציע לו את הכסף שקיבל מהשופט פארקר, כדי לשלוח למשפחתו בצפון הוראות להעביר אליו מסמכים על היותו אדם חופשי שיש לשחררו. אלא שהפועל רק רצה בכספו, גילה את תוכניתו לאפס, שסלומון בקושי הצליח לשכנעו כי הפועל השתיין שיקר, וכך ניצל.
השנים חולפות ושיגרת הקטיף המפרכת ממשיכה, כולל הצלפות על מה שנחשב מבחינת האדון כ"אי-ציות" להוראותיו. באחד הימים נעלמת פטסי למספר שעות, אפס מחפש אותה, ייתכן שכדי לאנוס אותה, ומאבד את שלוותו כאשר אינה נמצאת. כאשר היא חוזרת מהחווה הסמוכה, אליה יצאה ללא רשותו, הוא רותח מזעם. פטסי מתחננת על חייה, מסבירה שהיא בסך הכל הלכה לקבל שם סבון שמארי מונעת ממנה, אלא שאפס מורה לעובדיו להפשיט את פטסי ולקשור אותה ערומה לעץ, ומורה לסולומון להצליף בה. סולומון החושש לחייו מכה אותה אך נמנע מלעשות זאת במלוא כוחו. אפס מאיים כי אם לא יצליף בה סלומון כנדרש, יהרוג את כל העבדים שבטווח ראייתו, אך לבסוף מתייאש אפס, לוקח את השוט מידיו של סולומון וממשיך להצליף בפטסי, עד שעורה נבקע ומדמם.
כעבור כעשר שנים מאז חטיפתו של סלומון מגיע לחווה של אפס עובד לבן שכיר, חדש, בשם סמואל באס. סולומון עובד עמו על בניית מתקנים חדשים במקום. באחת הסצנות פונה אפס לסמואל באס, ומפציר בו לנוח ולשתות מים עקב החום הלוהט. סמואל מוחה על שהדבר הוצע לו, בעוד העבדים ממשיכים לעבוד בצמא. אפס כועס על ההשוואה בין אדם לבן לבין העבדים חסרי הזכויות שהם רכושו, ובתגובה, מוחה סמואל כנגד אפס על התנהגותו המשפילה עם עבדיו. תעוזתו של סמואל, שהגיע מקנדה, שבה העבדות אינה חוקית, מביאה את סלומון לחשוף גם בפניו את נסיבות חטיפתו ולבקש שוב לכתוב לידידיו בצפון, כדי שייפנו לרשויות החוק עם המסמכים המעידים על מעמדו כאדם חופשי. הפעם הדבר מצליח, סמואל שולח את המכתב, ולאחר שעזב כבר את החווה, מגיע השריף, ועמו השופט פארקר, כשברשותם המסמכים המוכיחים כי סולומון נורת'אפ מוחזק כעבד בניגוד לחוק. חרף התנגדותו של אפס, משוחרר סולומון, וחוזר למשפחתו. בסצנת הסיום, סולומון נורת'אפ, לבוש כבר בחליפה, נכנס בליווי המשטרה לביתו, ופוגש לראשונה מזה 12 שנים את אשתו, ואת ילדיו שגדלו ובגרו בלעדיו.
בכתוביות שבסוף הסרט מוסבר שנורת'אפ היה רק אחד משחורים רבים שחיו חופשיים לאחר בריחתם למדינות הצפון וחלקם נחטפו והוברחו בחזרה לעבדות בדרום, אבל היה מהיחידים שהצליחו להשתחרר ולחזור לביתם. נסיבות מותו ומקום קבורתו של נורת'אפ נותרו עלומים עד היום.
הכנסות
נכון ל-7 בינואר 2014 הסרט הכניס 38,546,140 דולר בארצות הברית בלבד. בשבוע הראשון להפצתו הוא הכניס 923,715 דולר ב-19 אולמות קולנוע. במשך השבועיים הבאים הסרט שיפר את ביצועיו עם הכנסות של כ-6.5 מיליון דולר. הפצתו של הסרט הורחבה ל-1,100 אולמות קולנוע ב-8 בנובמבר 2013.
ביקורות
הסרט זכה, הן מהקהל והן מהמבקרים, לביקורות מהללות ובפרט על משחקם של צ'ואיטל אג'יופור, מייקל פסבנדר ולופיטה ניונגו, על עבודת הבימוי של סטיב מקווין, על הפקת הסרט ועל התסריט המעובד. הסרט זכה לציון של 96% מהאתר "Rotten Tomatoes" על סמך 213 ביקורות וציון של 97 מתוך 100 מאתר "Metacritic" בהתבסס על 46 ביקורות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
זיקה (ייבום)
זיקה הוא מושג תלמודי בהלכות ייבום השנוי במחלוקת, ומהותו קשר בין היבם (אחיו של הנפטר) ליבמה שנפלה לפניו לייבום - עוד לפני הייבום, הנובע מהקשר של היבמה לבעלה שנפטר.
מהות הזיקה
כאשר אדם מת בלי בנים ואשתו נופלת לפני אחיו ליבום, הדבר מסמן או מהווה קשר קלוש של נישואין בין האשה והיבם, קשור זה קרוי זיקה. במקרה שקשר כזה נוצר, דין היבם דומה לדין הבעל לעניין דיני קרובות מדרבנן, מפני השייכות לקשר האישות הרגיל. דיני אישות אלו גורמים לכך שהאשה שנופלת ליבום נחשבת במידה מסוימת כאשתו של היבם, ולכן חלים עליהם הרבה מדיני האישות שבין אשה לבעלה; אסור ליבם להתחתן עם אחותה של היבמה בחייה, או לחלופין עם אמה - גם לאחר פטירתה, כאילו הייתה אשתו.
הגמרא מסבירה ש"זיקת נשואה עושה ספק נשואה", כלומר שהזיקה היא קשר שדנים אותו כספק נישואין לעניינים מסוימים. לדוגמה, אם שומרת יבם נפטרה כשיש בידה נכסים מסוימים, היבם ויורשי היבמה שמגיעים ממשפחתה יחלקו בנכסים כאילו אנו דנים באישה שספק אם נישאה. הרשב"א מסביר שבגלל שאנחנו מסתפקים אם לבסוף היבם ייבם ויממש את זיקתו או יחלוץ, הזיקה מקבלת דינים של ספק.
מהות המחלוקת בעניין זיקה
הגמרא מביאה את מחלוקת רב ושמואל בשאלה האם יש זיקה או לא. לדעת שמואל, יש זיקה ולכן היבם יהיה אסור בקרובות היבמה מדרבנן כדין קרובות אשתו, ואילו לדעת רב אין זיקה והיבם לא נאסר בקרובות יבמתו.
הרמב"ן מסביר שמחלוקתם לא האם הקשר בין היבמה ליבם קיים, ושהמחלוקת היא באופי הזיקה. לדעה שאין זיקה, הזיקה לא נובעת מהיבם, אלא שהיא מהווה המשך לקשר בין הבעל הראשון ליבמתו. לעומת זאת, לדעת מי שסובר שיש זיקה, ישנו קשר חדש שנוצר בין כל יבם ליבמה. הרב יוסף דוב סולובייצ'יק הסביר ע"פ הרמב"ן, שלפי השיטה שהזיקה נובעת מהבעל, הבעל הוא לא מי שאוסר את היבמה בקרובותיו, ולכן גם אין סיבה לגזור עליו איסורים כלפי קרובות יבמתו. אך אם היבם הוא המקור לזיקה, יש מקום לגזור מדרבנן שייאסר גם הוא מקרובות היבמה.
השפעות דיני הזיקה
לעומת זאת, כאשר לא אותו יבם ייבם את היבמה אלא אח אחר, אין דיני זיקת היבמה לאחר האחר חלה לגבי היבם, מכיוון שכך הוא דין הזיקה, שכל אחד מהיבמים כאשר הוא מייבם אין משפיעה עליו זיקת היבמה לאחר
זיקה ליבם שמת
גם במקרה שאחד מהאחים מת, נחשבת זיקת היבמה אליו כזיקת אישות, ולכן אם אשתו הייתה ערווה לאחת מהאחים, נחשבת היבמה לצרת ערווה. ולמרות שאם הוא לא מת, אין היבמה נחשבת לצרת ערווה, מכיוון שזיקתו של אח אחד אינה משפיעה על האח האחר כל זמן ששניהם בחיים, כאשר הוא מת משפיעה זיקתו על האחר ואוסרת עליו לייבם את היבמה אם על ידי הזיקה היא נעשית לצרת ערווה יש המסבירים זאת בנימוק שכאשר הוא מת מתגברת הזיקה מכיוון שאז היא עומדת ליבום מחמת האח השני ובכך מתגברת קשר האישות שביניהם.
זיקה בשני יבמין
ישנן דעות בתלמוד כי גם אם יש קשר נישואין של זיקה, הדבר קיים רק כאשר יש אח אחד שעליו מוטלת המצווה, אך כאשר ישנם שני יבמים לא ניתן לקשר קשר זיקה ביניהם מכיוון שקיומם של שני יבמים כשני בעלים הוא דבר בלתי אפשרי שהרי אין אפשרות הלכתית לקשר זוגי בין אשה לשני אנשים, אך למרות זאת יש הסוברים שגם במצב כזה יש זיקה, המוטלת על האח הבכור שעל עיקר המצווה.
סוגי הזיקה
בעוד שסוג הזיקה הרגיל מוגדר בגמרא כ"זיקה", ישנה דעה המיוחסת לפי רב אושעיא - לרבי שמעון, כי "זיקה ככנוסה", כלומר שהדבר נחשב כאילו כבר נישאה עמו כליל מהתורה, ואין נחשב עוד אישות המת, אלא אישות היבם. אם כי נחלקו הראשונים אם הדבר אמור רק לעניין היבום, או גם לעניינים אחרים. דעתו של התוס' רי"ד היא שהדבר אמור רק לגבי דיני הזיקה והיבום, שנחשבת אשת המת ולא אשת החי, אך אין זו אישות גמורה, ולכן אין הזיקה מחילה איסורי קרובות מהתורה אך הרשב"א סובר כי האישות היא אישות גמורה, ואם הזיקה הייתה דין מהתורה היא הייתה אוסרת את היבם בקרובות האשה, ומכך מוכיח הרשב"א כי דיני הזיקה הם מדרבנן
תרמז
תרמז (באוזבקית: Термиз/Termiz; בפרסית ترمذ, תעתיק מדויק: תרמד'; ברוסית: Термез) היא העיר הדרומית ביותר באוזבקיסטן ובירת מחוז סורחן דריה. העיר שוכנת על גבול אפגניסטן ובקרבת המשולש עם טג'יקיסטן כ-480 ק"מ דרום-מערבית לבירה טשקנט וכ-60 ק"מ צפון-מזרחית לעיר האפגנית מזאר-י שריף. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2022 מתגוררים בעיר 189,500 בני אדם.
נהר האמו דריה הוא הגבול בין המדינות באזור תרמז. ניתן לחצות אותו רק דרך "גשר הידידות" שנבנה בשנת 1982.
אקלים
האקלים בתרמז הוא אקלים צחיח קר (aWk לפי שיטת קפן). העונה הקרה והגשומה נמשכת מאוקטובר עד מרץ, ואילו העונה החמה והיבשה נמשכת מאפריל עד ספטמבר. שלג יורד במשך ימים בודדים בשנה, לרוב בשיא עונת החורף (דצמבר לפברואר).
בייטוללה מחסוד
בייטוללה מחסוד (בערבית: بیت الله محسود) (1974 – 5 באוגוסט 2009) היה מנהיג ארגון הטליבאן הפקיסטני והמבוקש מספר 1 בפקיסטן, עד לחיסולו ב-5 באוגוסט 2009 במתקפת טילים אמריקאית בסמוך לגבול עם אפגניסטן.
ביוגרפיה
מחסוד נולד בכפר במחוז באנו שבצפון מערב פקיסטן, אחד מחמישה אחים. הוא מעולם לא רכש השכלה גבוהה, אולם למד במדרסה כשהיה צעיר.
בצעירותו נסע לעיתים קרובות לאפגניסטן וזאת כדי לעזור לארגון הטליבאן להחיל את חוקי השריעה באזור. בשנת 2004, לאחר מותו של נק מוחמד, הפך מחסוד למנהיג שבט גדול באזור פקיסטן. מספר חודשים לאחר מכן מונה על ידי מוחמד עומאר, המבוקש מספר 2 בעולם באותו הזמן, למושל אזור מחסוד, במערב המדינה.
לאחר מותו של מוחמד נק, נאבק מחסוד עם עבדוללה מחסוד על הנהגת ארגון הטליבאן בפקיסטן. כשנהרג עבדוללה מחסוד, עלה שמו של בייטוללה בקשר למעורבות בהריגתו. בסופו של דבר תפס מחסוד את השליטה על הארגון בשלהי 2004.
במהלך 5 שנותיו כמנהיג הטליבאן ערך מחסוד מספר פיגועי ראווה בפקיסטן שגבו מספר רב של קורבנות, פעולות הטרור הבולטות שבהן היה מעורב היו הפיגוע במלון מריוט באיסלאמבאד, שבו נהרגו יותר מ-50 בני אדם, וחיסולה של מנהיגת האופוזיציה וראש ממשלת פקיסטן לשעבר בנזיר בוטו בסוף דצמבר 2007.
בתחילת שנת 2009 פתח צבא פקיסטן במבצע נרחב להפלת שלטון הטליבאן, שהשתלט על אזורים שלמים בצפון-מערב המדינה והציב אולטימטום לממשלה ליישם את החוק האיסלמי באותם אזורים. כ-2.5 מיליון בני אדם נאלצו להימלט מבתיהם בעקבות הקרבות. אחת המטרות המוצהרות של המבצע הייתה לחסל את מחסוד, מנהיג הטליבאן באותם אזורי קרבות, שעל ראשו הציעה ממשלת ארצות הברית 5 מיליון דולר.
בתחילת חודש אוגוסט 2009 נהרג מחסוד, עם אחת מנשותיו, ממתקפת טילים אמריקאית על ביתו שבכפר נרדוסאי בדרום מחוז וזיריסטן בצפון המדינה, בסמוך לגבול עם אפגניסטן. הדיווחים על מותו היו סותרים, ומקורות בארגון הטליבאן דיווחו שמחסוד עדיין בחיים, אולם לאחר מספר ימים הודיעו גורמים בארגון על מותו. מחליפו של בייטוללה מחסוד כמנהיג הטליבאן בפקיסטן היה חכימוללה מחסוד, שנהרג אף הוא ממתקפת טילים אמריקאית בנובמבר 2013.
רצח שלום סופר
רצח שלום סופר הוא פיגוע דקירה שאירע ב-25 באוקטובר 2022, ל' בתשרי תשפ"ג, ובו שלום סופר נדקר בכפר פונדוק שעל כביש 55 בעת שנכנס לערוך קניות בכפר. שבועיים לאחר הפיגוע נפטר סופר מפצעיו.
הפיגוע
ביום שלישי, 25 באוקטובר 2022, שלום סופר, תושב פתח תקווה בן 63 ובעל מכולת בקדומים, נכנס לחנות בכפר פונדוק הסמוך לקדומים, ובצאתו מהחנות נדקר פעמיים בבטנו ובגבו על ידי יונס הילאן, מחבל פלסטיני בן 19 תושב חג'ה. לאחר שנדקר, נאבק שלום עם המחבל והצליח לחטוף את הסכין שבאמצעותה בוצע הפיגוע מידי המחבל ולהגיע לרכבו ולהזעיק עזרה.
מצבו הוגדר בתחילה בינוני עד קשה והוא פונה לבית החולים שיבא. לאחר ימים אחדים שוחרר לביתו, ובשבת אף התפלל כרגיל בבית הכנסת שלו.
כשבועיים לאחר הפיגוע חלה התדרדרות פתאומית במצבו והוא נפטר מפצעיו. מחקירה שנעשתה לאחר פטירתו נמצא כי דימום פנימי שלא זוהה בבית החולים הוביל לאיבוד דם מסיבי שהוביל למותו.
כשלוש שעות לאחר הפיגוע נתפס המחבל.
לאחר מותו
מותו של שלום גרם לאבל כבד בקרב תושבי המועצה המקומית קדומים וסביבותיה.
במהלך ימי האבל ולאחריהם ספדו לנרצח מכרים רבים כשכולם מתארים אותו כאדם מאיר פנים, כאיש חסד וכדמות משמעותית עבור רבים. בשל כך החליטה המועצה המקומית קדומים להעניק לו את אות יקיר קדומים.
על מנת להמשיך את מפעל החסד שהקים בחייו, הוקם ארגון לב לחייל המחלק מזון חם וחטיפים לחיילי צה"ל המאבטחים את גזרת יהודה ושומרון.
שעה מכושפת: אל תחשבו על זה
שעה מכושפת: אל תחשבו על זה (באנגלית: The Haunting Hour: Don't Think About It) הוא סרט טלוויזיה לפי ספרו של ר.ל. סטיין שעלה על מסך הטלוויזיה בשנת 2007. בתפקידים הראשיים משחקים אמילי אוסמנט בתפקיד קאסי וקודי לינלי בתור שון. הסרט יצא על גבי DVD בתאריך 4 בספטמבר 2007. הוא שודר לראשונה בקרטון נטוורק ב-7 בספטמבר 2007.
בהשראת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בשם "שעה מכושפת", אשר שודרה במקור החל משנת 2010 עד 2014.
עלילה
קאסי (אמילי אוסמנט) היא נערה מתבגרת בת 13, גותית ומרדנית. כאשר היא עוזבת את בית ספרה הישן ועוברת לשכונה חדשה ולבית חדש היא חייבת למצוא דרכים אחרות להעביר את הזמן והיא עושה זאת כשהיא מציקה לאחיה הקטן מקס ולילדים בבית ספרה, במיוחד למלכת נשף התחפושות, פריסילה. כאר היא הולכת לספריה היא נתקלת בחנות מסתורית בשם: חנות ליל כל הקדושים. היא נכנסת ונתקלת במגוון דברים מפחידים כאשר המוכר מפנה אותה לאגף הספרים. כשהיא מגיעה לשם היא רואה שישנו רק ספר אחד ושמו: "הדבר המרושע". היא חוזרת לביתה עם הספר ומתבשרת כי היא חייבת ללוות את אחיה הקטן לאסוף ממתקים. כשהם חוזרים הוא הורס לה בטעות עבודה של בית-ספר והיא מחליטה לקרוא לו את הספר על אף פחדיו מסיפורים מפחידים. היא מתעלמת מההוראה בתחילת הספר: "אל תקראו בקול רם" ומקריאה את הסיפור על חיה מפחידה שמאכילה את צאצאיה בבשר חי שהיא תופסת. הספר מסתיים במילים: "אל תפחדו, אל תיראו ואל תשתגעו מהקריאה, החיה לא אמיתית, אלא אם כן חושבים עליה." כאשר מקס חושב על החיה היא קמה לחיים וחוטפת אותו מהמיטה. כך היא עושה גם לשליח פיצה ולפרסילה. כאשר שון (קודי לינלי) הילד המקובל של השכבה רואה את זה הוא רץ לקאסי והם יוצאים למסע כדי להרוג את המפלצת. בסופו של הסיפור הם מנצחים אותה ותוך כדי גם מתאהבים זה בזה.
דויטשה גרמופון
דויטשה גרמופון (גרמנית: Deutsche Grammophon) היא חברת תקליטים גרמנית למוזיקה קלאסית שהייתה המבשרת של תאגיד PolyGram. מאז 1999, החברה היא חלק מיוניברסל מיוזיק גרופ. דויטשה גרמופון היא חברת התקליטים הוותיקה ביותר הפועלת כיום.
היסטוריה
דויטשה גרמופון גזלשאפט (Deutsche Grammophon Gesellschaft) נוסדה בדצמבר 1898 על ידי אמיל ברלינר, יהודי, יליד גרמניה, אזרח ארצות הברית כסניף הגרמני של ברלינר גרמופון. ברלינר שלח את, אחיו, יוסף ברלינר להקים את החברה בעיר הולדתם הנובר. הסניף הגרמני הוקם שנתיים לאחר שברלינר ייסד את חברת גרמופון הבריטית, בלונדון. בית החרושת של דויטשה גרמופון בהנובר היה המפעל הראשון בעולם שהוקם במיוחד לייצור תקליטים ותוך עשור ייצר מספר מיליוני תקליטים בשנה.
עם תחילת המאה ה-20 הוקלטו בחברה אמנים בינלאומיים כמו זמר הטנור אנריקו קארוזו, זמר הבס פיודור שאליאפין (Feodor Chaliapin) וזמרת הסופרן האוסטרלית נלי מלבה (Dame Nellie Melba).
ב-1941 רכשה חברת Siemens & Halske את המותג, ובשנת 1945, במסגרת תנאי הכניעה של גרמניה וסיום מלחמת העולם השנייה, נלקחו מדויטשה גרמופון הזכויות על "His Master's Voice" והועברו ל-EMI הבריטית, כולל הסמל המסחרי של הכלב והגרמופון, עקב כך הוחלף הסמל של דויטשה גרמופון לציור של "כתר צבעונים".
בשנת 1962 יצרה החברה, בשיתוף עם פיליפס ההולנדית, את קבוצת DGG/PPI. בשנת 1987 מכרה סימנס את חלקה בבעלות המותג וכך הפכה פיליפס לבעלת הנכסים העיקרית. ב-1998 רכשה החברה הקנדית Seagram Company Ltd את המותג הגרמני, ומאז החברה היא חלק מקבוצת Universal Music Group.
במהלך השנים סיפק המותג הקלטות השואפות לייצוג נאמן של המקור, ככל שאפשרה התקופה. בין המוזיקאים שהקליטו תחת המותג היו מנצחי תזמורות כגון קלאודיו אבאדו, ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, הרברט פון קאראיין, קרלוס קלייבר; עם תזמורות כגון הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של ניו יורק, הפילהרמונית של וינה, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של שיקגו; פסנתרנים כגון מאוריציו פוליני, ולדימיר הורוביץ, איוו פוגורליץ', כריסטיאן צימרמן, מרתה ארחריץ', יונדי לי, לאנג לאנג, יבגני קיסין; כנרים כגון אייזק שטרן, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, דוד אויסטרך, גיל שחם, הילרי האן, זמרים כגון דיטריך פישר דיסקאו ואמנים רבים נוספים.
הפקות ארכיב
לדויטשה גרמופון גם קו הקלטות מוזיקה עתיקה בשם ארכיב פרודוקציון, שהתפרסם, בין השאר, בהקלטותיהם של קרל ריכטר וג'ון אליוט גרדינר.
דויטשה גרמופון הייתה הראשונה ששיווקה תקליטורים של מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בשנת 1983.
אמצעי תקשורת
אמצעי תקשורת הם ערוצים שונים המשמשים לתקשורת המונים, ובאמצעותם מועבר מידע לציבור הרחב. כינוי מקובל נוסף לאמצעי התקשורת הוא מדיה, כינוי שהגיע לשפה העברית מלטינית דרך האנגלית, צורת הרבים של מדיום.
אמצעי התקשורת כוללים את האמצעים הבאים:
בהתייחסות לכל אחד מאמצעים אלה יש להבחין בין האמצעי, כלומר התשתית הטכנולוגית, לבין התוכן המועבר באמצעות האמצעי. תפעול התשתית הטכנולוגית הוא עיסוק נפרד לחלוטין מיצירת התוכן, אם כי מובן שמתקיימת אינטראקציה בין השניים.
מודל היסטורי נפוץ להתפתחות של אמצעי תקשורת כולל ארבעה שלבים. בשלב הראשון, שלב הפריצה, מופיע מדיום חדש למשל הקולנוע. בשלב השני, שלב ההתמסדות האופן בו הוא מאורגן הופך לקבוע ולחלק בלתי נפרד מחייו של הקהל. כפועל יוצא, החברה מפתחת תלות במדיום. בשלב השלישי, שלב ההתגוננות מופיע אמצעי תקשורת חדש, למשל, הטלוויזיה, המאיים על אמצעי התקשורת הממוסד. אמצעי חדש זה מפר את האיזון הקיים, ומושך אליו חלק מהקהל. בשלב הרביעי, שלב ההסתגלות, אמצעי התקשורת הוותיק משתנה, ומנסה לבסס חלוקת תפקידים בין השניים. כך, למשל, לאחר הופעת הטלוויזיה, תעשיית הקולנוע שיפרה את אולמות הקולנוע ובייחוד את ציוד ההקרנה והחלה להפיק ולהקרין סרטים בצבע כדי לייחד את חוויית הצפייה בסרטים מהצפייה בטלוויזיה בבית.
הבחנה בין אמצעי תקשורת
בעבר, כל אמצעי תקשורת התאפיין בייחודיות בחוויית השימוש בו. כלומר, אמצעי התקשורת נבדלו זה מזה מבחינת ממדי השימוש בהם כמו שימוש פרטי או ציבורי, חוויה אישית או משותפת ושימוש בתוך הבית או מחוצה לו. לאורך הזמן, נוצר קושי גובר להבדיל בין אמצעי התקשורת השונים וההבחנות ביניהם נותרו פחות יציבות. הסיבות לכך נובעות מתהליכים טכנולוגיים דוגמת דיגיטציה, מגמות גלובליזציה, וכן מיזוג של תאגידי תקשורת לאומיים וגלובליים. תהליכים אלו הובילו להתלכדות המדיה אשר מעלה את אי-הוודאות לגבי ייחודיות אמצעי תקשורת והדרך בה אנו צורכים אותם, דבר הבא לידי ביטוי באפשרויות כגון לקרוא עיתון באופן מקוון דרך האינטרנט ולהאזין לרדיו באמצעות הטלוויזיה.
אף על פי שינויים אלה, קיימים ממדים נוספים אשר באמצעותם ניתן להבחין בין אמצעי התקשורת כמו מידת האינטראקטיביות שלהם. כלומר, אמצעי התקשורת האינטראקטיביים ביותר הם אלה המאפשרים למשתמשים כמה שיותר הזדמנויות בחירה, תגובה ואספקה של תוכן. בנוסף, אמצעי התקשורת נבדלים במידה בה הם נתפסים כאמינים ומשפיעים עבור הצרכנים, במידה בה הם נתפסים כמספקים לפרט צרכים פסיכו-חברתיים (כמו צורך בהתבדרות, שייכות או שיפור ידע), וכן במידת הפיקוח והשליטה של המדינה על הפצתם. כך למשל, קל יותר לפקח על הפצת שידורי טלוויזיה ורדיו כלל-ארציים, וקשה יותר לפקח על הפצת ספרים ודברי דפוס.
ניתן למיין אמצעי תקשורת לפי מידת האינטראקטיביות שלהם, ומקובל להבחין בשלוש רמות אינטראקטיביות. הסוג הראשון מתייחס לאמצעים, המאפשרים הודעות חד כיווניות בין שולח ומקבל ומתאפיין בתקשורת הצהרתית ברמת אינטראקטיביות נמוכה. כל משתתף עשוי להיות שולח או מקבל הודעה בתורו, אך ההודעה היא תמיד חד- כיוונית. העיתון הוא דוגמה לאמצעי בעל רמת אינטראקטיביות נמוכה. בעיתון מתפרסמת כתבה על נושא מסוים, אך אין ביכולת הקורא להגיב לכתבה זו. הסוג השני, בעל רמת אינטראקטיביות בינונית, מתאפיין בתקשורת תגובתית במסגרתה יכולים שני הצדדים לאינטראקציה לשלוח מסרים באופן דו- כיווני, וכך מקבל ההודעה הופך לשולח ומגיב להודעות קודמות. למרות זאת, ההודעות מתמקדות רק במידע המבוקש ולא מעבר לו. הטלוויזיה היא דוגמה לאמצעי תקשורת ברמת אינטראקטיביות בינונית. דו-שיח נוצר בטלוויזיה כאשר המשתתפים בבית יכולים להצביע עבור המתמודד האהוב עליהם בתוכנית הריאליטי והתוכנית לפי הצבעות הקהל מגיבה בהתאם תוך כדי השידור. הסוג השלישי הוא תקשורת אינטראקטיבית מלאה. בתקשורת כזו יש זרימה דו-כיוונית של הודעות בין שולח למקבל, כל אחד בתורו. בנוסף, ההודעות מתייחסות לא רק לפנייה האחרונה אלא גם לפניות קודמות ומעודדות המשך אינטראקציה. סוג זה לדוגמה מתקיים בזירות שונות באינטרנט, בהן מתאפשר שיח בין אנשים באמצעות ה'טוקבקים' שבהם אפשר להגיב למשתמש ולקבל תגובה חזרה וגם לראות תגובות קודמות. ככלל, חוקרים נוטים לייחס אינטראקטיביות גבוהה לרשתות תקשורת דיגיטליות (אליהם ניגשים באמצעות סמארטפונים, מחשבים וטאבלטים), ולעומת זאת, אינטראקטיביות נמוכה למדיה מסורתית (טלוויזיה ורדיו).
לאופולדינה, נסיכת באדן
לאופולדינה, נסיכת באדן (בגרמנית: Leopoldine, Prinzessin von Baden; 22 בפברואר 1837 - 23 בדצמבר 1903) הייתה נסיכה גרמנית מבית צרינגן.
ביוגרפיה
לאופולדינה נולדה ב-22 בפברואר 1837 בקרלסרוהה, לווילהלם, נסיך באדן, בנם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה קרולינה פון הוכברג, ולאליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. היא גדלה בקרלסרוהה, יחד עם אחיותיה הגדולות, סופיה ואליזבת.
ב-24 בספטמבר 1862 התחתנה לאופולדינה בקרלסרוהה עם הרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, בנם השני של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
הנסיכה לאופולדינה ייסדה את אגודת לאופולדינה. בשטרסבורג, כאשר מונה בעלה למושל אלזס-לורן, הם עברו להתגורר בשטרסבורג, והיא נטלה חלק בטקסים רשמיים כחלק מחובות התפקיד. היא נפטרה יום לפני ערב חג המולד 1903, לאחר מחלה ארוכה.
משפחתה
ב-24 בספטמבר 1862 התחתנה לאופולדינה בקרלסרוהה עם הרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
פסטיבל מדע
פסטיבל מדע הוא אירוע בו הדגמות והפעלות רבות בעלות זיקה למדע וטכנולוגיה על היבטיהם השונים. לרוב, פסטיבלי מדע מוכוונים לילדים ובני נוער במטרה לחשוף אותם לפליאה וידע בכלים ודרכים שאינן נהוגות או נגישות ביום יום. בפסטיבלים אלו מתקיימות פעילויות רבות כגון הרצאות, תצוגות, סדנאות יצירה והדגמות חיות של ניסויים שונים, סיורים מודרכים ואף פאנלים הדנים בנושאים מדעיים שונים. כל זאת במטרה לערב את הציבור הרחב במחקר מדעי על פניו השונים של המדע. מרבית פסטיבלי המדע הם אירועים שנתיים ומשכם מיום ועד שבוע.