cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף מנדלביץ'
ביוגרפיה
בכלא פגש מנדלביץ' לראשונה את נתן שרנסקי. בפברואר 1981 הוא נלקח למרכז הק.ג.ב. במוסקבה, שם הודיעו לו כי איננו ראוי עוד לשאת אזרחות רוסית וכי הוא מגורש מהמדינה. מנדלביץ' עלה לישראל ב-18 בפברואר 1981. בישראל פעל לשחרור אסירי ציון נוספים. לצורך זה נפגש עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומנהיגים נוספים. בשנת 1986 עמד בראש הוועד הציבורי למניעת הסגרתו של ויליאם נקש לצרפת. ב-1988 הקים יחד עם שרנסקי ארגון של יוצאי ברית המועצות בשם "הפורום הציוני".
מנדלביץ' למד בישיבת מרכז הרב ובכולל "בית אריאל". הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב שאר ישוב הכהן. הוא התנדב לשרת בצה"ל.
ב-2004 היה בין מקימי מכון "לנדר" בירושלים. הקים מכון תעסוקה לעולים הכולל אולפן מתקדם לעברית וקורסים מגוונים להכשרה מקצועית של העולים. הקים יחידה למורשת ישראל ברדיו רק"ע ובערוץ 7 בשפה הרוסית.
השתתף במאבקים למען עם ישראל וארץ ישראל, בהם למען שחרור יונתן פולארד. ב-1995 נעצר בשל תפילה בהר הבית. חבר בהנהלת אלמגור - ארגון נפגעי טרור. חבר הוועד הפועל הציוני.
בדצמבר 2022 קיבל הרב מנדלביץ' את אות החוסן מהאקדמית חמדת (2022).
חיים אישיים
מנדלביץ' הוא בעל תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, ודוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי. פרסם ספר מחקרי אודות הקנטוניסטים.
נשוי לקטי לבית סרוסי, שהייתה פעילה במטה "שומר אחי אנוכי" מטעם ישיבת מרכז הרב, וכיום מרצה במסגרת מכון בנין שלם ומכון פועה, ואב לשבעה ומתגורר בירושלים.
קשקשאים
קַּשְׂקַשִּׂאים (שם מדעי: Squamata) היא סדרה של זוחלים בעלי קשקשים מקבוצת לפידוזאוריה. הקשקשאים מונים כ-11,600 מינים, מהם מצויים 84 מינים בארץ ישראל.
חו ג'ינטאו
חוּ גִ'ינְטָאו (במנדרינית: 胡锦涛; פין-יין: Hú Jǐntāo; ) הוא פוליטיקאי סיני, שכיהן כנשיא הרפובליקה העממית של סין בשנים 2003–2013 וכמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין בשנים 2002–2012.
קשקשאים
"עצם הרבועה" של הקשקשאים היא בעלת יכולת תנועה.
חו ג'ינטאו
חו, יליד מחוז ג'יאנגסו, למד באוניברסיטת צ'ינגהואה בבייג'ינג והתמחה בהנדסה הידרואלקטרית. במהלך המהפכה התרבותית נשלח לעבוד במשך שנה כעובד בניין במחוז גאנסו. בגאנסו הו יצר קשר עם סונג פינג, זקן המפלגה ועמיתו ללימודים באוניברסיטה. עד 1982 מינה אותו סונג לסדרת תפקידים והציג אותו בפני מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית, הוא יובאנג. בשנתיים שלאחר מכן עבר הו ג'ינטאו לבייג'ינג, ומונה למזכ"ל הכללי של ליגת הנוער הקומוניסטית הסינית. הוא נודע כקומוניסט בירוקרט ושמרן, שטיפס באופן עקבי ומחושב היטב בהיררכיה הפוליטית הסינית. בשנת 1985 מונה הו ג'ינטאו למזכיר המפלגה של מחוז גוויג'ואו, שם סייע ביישום רפורמות חינוכיות וכלכליות. ב-1989 כיהן כמזכיר המפלגה הקומוניסטית בטיבט שם היה מעורב בנקיטת יד קשה ובשפיכות דמים כלפי מפגינים טיבטיים מקומיים. רמת מעורבותו בדיכוי ההפגנות היא נושא שנתון לוויכוח. בהמשך מונה לסגן המזכיר הכללי של המפלגה וכסגן נשיא סין במשך חמש שנים.
קשקשאים
הקשקשאים כוללים את הנחשים והלטאות והם הקבוצה הגדולה ביותר של הזוחלים. בעבר גם הספנודון נמנה עם הקשקשאים, אך כיום הוא משויך לסדרה משלו.
חו ג'ינטאו
בשנת 2002 פרש המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ג'יאנג דזה-מין לאחר שהחליט להעביר את התפקיד לדור הרביעי במפלגה הקומוניסטית, שאותה הוביל חוּ. בספטמבר 2004 פרש ג'יאנג מאחרון תפקידיו הרשמיים ובכך הושלמו לחלוטין חילופי השלטון במדינה. בתקופת שלטונו ייצג את התנועה הסמכותנית הריכוזית במפלגה וקידם את אידאולוגיה של "חברה סוציאליסטית הרמונית". בנוסף התמודד מול התפרצות נגיף סארס (2003) ורעידת האדמה בסצ'ואן (2008). בנוסף השתמש בכוח צבאי לדכא את המהומות בטיבט. פרש מההנהגה לטובת שי ג'ינפינג.
תחילת דרכו
חו נולד למשפחת סוחרים וגדל בטאיג'ואו, מחוז ג'יאנגסו. בצעירותו הוא הבליט את עצמו מבחינה אקדמית, ובשנת 1965 קיבל תואר בהנדסה הידרואלקטרית מאוניברסיטת צינגהואה בבייג'ינג. בעודו סטודנט שם, הוא גויס להצטרף למפלגה הקומוניסטית. לאחר סיום הלימודים, חו שימש כעוזר מרצה באוניברסיטה לפני שנשלח לעבוד במשך שנה כפועל בניין במחוז גאנסו במהלך מהפכת התרבות. מאוחר יותר מילא כמה תפקידים טכניים ופוליטיים במחוז.
בגאנסו חו התחיל להתקשר עם סונג פינג, זקן מפלגה ועמית בוגר באוניברסיטה שהפך למנטור שלו. עד 1982 סונג מינה אותו לסדרה של תפקידים והכיר לו את המזכיר הכללי של המפלגה, חו יאובאנג. בתוך השנתיים הבאות, חו ג'ינטאו עבר לבייג'ינג ועלה בשדרת ההנהגה לתפקיד המזכיר הכללי של ליגת הנוער הקומוניסטית הסינית (CCYL), תפקיד שהחזיק בעבר חו יאובאנג. בשנת 1985 מונה חו ג'ינטאו למזכיר המפלגה של מחוז גוויג'ואו, שם עזר ליישם רפורמות חינוכיות וכלכליות. כחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, ב-1987 הוא נשלח לטיבט ושנה לאחר מכן התמנה למזכיר המפלגה המחוזית, וב-1989 הוא הטיל משטר צבאי בתגובה לתסיסה חברתית שם. כשסונג פרש לגמלאות ב-1992 כאחד משבעת החברים הקבועים בלשכה הפוליטית העליונה (הפוליטביורו), הוא הצליח לחזק שדולה פוליטית עבור חו להחליף אותו.
בקונגרס המפלגה ב-1992, חו מונה לחבר במזכירות הוועד המרכזי, תפקיד סמכותי שאפשר לו להקים רשתות פוליטיות של תומכים ברחבי המפלגה. ב-1998 הוא נבחר לסגנו של נשיא סין, ג'יאנג דזה-מין, ובשנה שלאחר מכן הפך לסגן יו"ר הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה. עד 2002 חו התגלה כיורש העצר של הנשיא דזה-מין, ובנובמבר אותה שנה הוא ירש את ג'יאנג כמזכיר הכללי של המפלגה. במרץ 2003 חו נבחר לנשיא על ידי הקונגרס העממי הלאומי. הוא ביסס את כוחו בספטמבר 2004 כשמונה ליו"ר הוועדה הצבאית המרכזית (CMC) בעקבות התפטרותו של דזה-מין. עם פרישתו של דזה-מין מאחרון תפקידי ההנהגה, חו, איש דור ההנהגה הרביעי, היה למנהיג העליון של סין.
התפרצות נגיף SARS
האתגר הגדול הראשון של חו היה התפרצות ה-SARS (תסמונת נשימתית חריפה חמורה), שהחלה לצבור תאוצה בערך באותו זמן שנכנס לתפקידו במרץ 2003. לאחר התערבות ראשונית, הוא פעל בנחישות למגר את התפרצות הנגיף. לאחר שהודה בפני הציבור בכמה טעויות שנעשו ובכך שהתרחש כיסוי - אירוע נדיר כשלעצמו - הוא פיטר את שר הבריאות שלו והטיל שורה של מגבלות שנועדו לשמור על התפרצות המחלה בשליטה, תהליך שנעשה תוך כמה שבועות. מקרה ההידבקות הראשון ב-SARS דווח לראשונה במחוז גואנגדונג בדרום סין. המחלה הפכה למגפה לאורך חודשיה הראשונים של שנת 2003. באפריל 2003, סין התנצלה בפני פורומים בינלאומיים על כך שלא הגיבה להתפרצות ה-SARS מוקדם יותר לאחר שהועלו טענות לפיהן גורמים רשמיים כיסו את היקף התפשטות המחלה. הטיפול של הממשלה בהתפרצות של הנגיף פגעה בתדמית הבינלאומית של המדינה כשההתפרצות לא דווחה (ואחר כך דווחה בחסר), מה שאפשר לה להתפשט ביתר קלות. צעדים חמורים שננקטו לאחר מכן לבלימת המחלה והתפשטותה פגעו במגזר השירותים במשק הכלכלי הסיני.
מדיניות כלכלית
במהלך כהונתו הראשונה של חו מ-2003 עד 2008, הכלכלה הסינית צמחה בסביבות 75% וההכנסה לנפש הוכפלה בערך מ-1000 דולר ל-2000 דולר. תחת חו ג'ינטאו, סין הייתה מחויבת בתוקף לרפורמה כלכלית ולפתיחות כלכלית לעולם החיצון. ההנהגה הסינית זיהתה את הרפורמה בתעשיות הממלכתיות והקמת רשת ביטחון חברתית כעדיפויות ממשלתיות. האסטרטגיות הממשלתיות להשגת יעדים אלו כללו הפרטה בקנה מידה גדול של מפעלים לא רווחיים בבעלות המדינה ופיתוח מערכת פנסיה לעובדים. ההנהגה גם צמצמה את הבירוקרטיה הממשלתית. בשנת 2003 סין חוותה קצב צמיחה חזק של יותר מ-9% בתוצר מקומי גולמי למרות הנסיגה הכלכלית בעקבות התפרצות ה-SARS ותנופת בנייה עירונית גדולה, שנבעה בין השאר מהגירה של תושבים כפריים לערים (22 ערים היו עם יותר מ-2 מיליון תושבים נכון לאותה השנה). המשך הצמיחה הכלכלית הנמרצת ב-2004 הובילה את הממשלה לנקוט שורה של צעדים שנועדו להאט את הצמיחה כדי לשלוט באינפלציה ולהפחית השקעות יתר.
בשנת 2006 הממשלה הפכה מודאגת יותר ויותר מהפער בין סין העירונית והמשגשגת יחסית לכפרית הענייה יותר, פער שהפך בולט עוד יותר מאז תחילת המאה ה-21 וגרם למספר הולך וגדל של הפגנות אלימות לעיתים. מנהיג המפלגה הקומוניסטית המקומית של שאנגחאי, שהיה גם חבר הלשכה המדינית, הודח בספטמבר 2006 בשל פרשיית שחיתות, אך המהלך נתפס במידה רבה כגיבוש כוח מצד הנשיא חו ולא ניסיון להפיל פקידים מושחתים. בספטמבר 2008, בתגובה לסימנים לכך שהצמיחה הכלכלית בסין האטה במהלך המשבר הכלכלי העולמי, הממשלה ביטלה בפתאומיות את מדיניות ההידוק המוניטרית בת חמש שנים - שנועדה להילחם באינפלציה ולהוריד את הריבית - תוך הקלת מגבלות ההלוואות על הבנקים הסיניים. בנובמבר 2008 הכריזה ממשלת חו על חבילת תמריצים כלכלית גדולה, הכוללת השקעות בתשתיות, בתגובה למשבר הפיננסי העולמי והשפל הכלכלי שהחל באותה השנה והאט את קצב הצמיחה של הכלכלה הסינית מונעת הייצוא. תמריצים אלו עזרו לבלום ולהפוך את ההאטה באופן משמעותי עם צמיחה כלכלית ב-2009, שנה שבה הכלכלה צמחה ב-8.7%, כשהצמיחה הוסיפה לגדול ב-10.3% ב-2010.
הצמיחה המתמשכת ביצוא החייתה את החששות הבינלאומיות מפיחות בערך המטבע הסיני. סין גם השתמשה ברזרבות ההשקעות החיצוניות העצומות שלה (בסך יותר מ-2 טריליון דולר) כדי לספק סיוע כלכלי בינלאומי ולהגביר את השפעתה שלה על הכלכלה הבינלאומית. עד אמצע 2010 הצמיחה האיתנה הובילה את ממשלת חו להטיל הגבלות על מכירת נכסים בניסיון למנוע בועה כלכלית ספקולטיבית, ושיעורי הריבית ודרישות הרזרבות הבנקאיות הוגדלו במהלך השנה. החלטה של ארגון הסחר העולמי משנת 2011 לפיה סין הפרה את כללי הסחר במקרה משנת 2009 על ידי הגבלת מכירות של מגנזיום וחומרי גלם אחרים. הגבלות נוספים על כלכלת הנדל"ן הסינית הובילו לביקורת מחודשת על מגבלות היצוא שלה, ובשנת 2014 הארגון הגיע למסקנה שהגבלות נדל"ן שונות הן גם כן הפרה של הסכמי מסחר בינלאומיים. ממשלת סין המשיכה במאמציה להילחם באינפלציה במהלך 2011, אך צמיחה איטית יותר במחצית השנייה של השנה הובילה להקלה בחלק מהמאמצים הללו לקראת סוף השנה; הצמיחה המשיכה להאט בשנים הבאות.
אכיפה, זכויות אדם וסמכותיות
נראה שרבות מפעולותיו של חו עמדו בקנה אחד עם התפיסה לפיה יציבות והסרת איומים על המפלגה היו בראש סדר העדיפויות שלו. באמצע שנות ה-2000, חו העניק לשירותי הביטחון יותר סמכות לפצח פעילויות המוגדרות כאיום על אחיזתה של המפלגה הקומוניסטית בשלטון; מתנגדים ופעילים ועיתונאים סינים וזרים נעצרו; השליטה של הממשלה באינטרנט ובתקשורת הוחמרה; הוטלו מגבלות חדשות על הביטוי וחירויות אזרח אחרות. בנאום לוועד המרכזי באפריל 2005, חו התבטא בדבר "כוחות עוינים" המנסים לערער את המפלגה על ידי "שימוש בדגל של רפורמות פוליטיות כדי לקדם דמוקרטיה פרלמנטרית בורגנית מערבית, זכויות אדם וחופש הביטוי". בתדרוך שנכתב בידו של חו שהודלף לעיתונות בהונג קונג נאמר כי המדיניות הכלכלית בקובה ובקוריאה הצפונית הייתה שגויה אך המדיניות הפוליטית שלהן נכונה.
חו ומשפחתו לא נפגעו מהאשמות על שחיתות ונפוטיזם על אף פרשיות שונות שנקשרו בשמם. בדצמבר 2006, חברה בראשות חו האיפנד, בנו של חו, זכתה בעסקת סריקות בשדות תעופה. החברה, 'נוטק' (Nutech), זכתה בעסקה לאספקת סורקים המזהים חומרי נפץ נוזליים בשדות תעופה ברחבי סין. העסקה עמדה על שווי של מיליוני דולרים. באירוע בבייג'ינג לציון יום השנה ה-30 ליוזמת מדיניות ה"רפורמה והפתיחות" שיזם דנג שיאופינג ב-1978, חו הבטיח שסין תיפתח יותר, אך, תוך שימוש בשפה החדורה בז'רגון המרקסיסטי-לניניסטי, התעקש כי המפלגה הקומוניסטית תישאר בשלטון. "בלי יציבות, אנחנו לא יכולים לעשות כלום ו[נאבד] את מה שהושג", אמר.
בנשיאותו חו ג'ינטאו החיה מחדש רעיון מאואיסטי מרכזי - הכוונת מטרה אחידה והלך רוח אחיד לכל העם - כדי להתמודד בצורה יעילה יותר עם חוסר היציבות החברתית-פוליטית ההולכת וגוברת של סין. בנאום בפני הפוליטביורו באוקטובר 2010, חו דחק בחברי המפלגה "להגביר את הגורמים ההרמוניים של [החברה] במידה המרבית" באמצעות יישום מדיניות התואמת כביכול את רצונות העם, שדואגת לדאגות העם, ושיכולה לכבוש את לב העם". חו גם נשבע שהמפלגה תהפוך את הלך קבלת ההחלטות ל'מדעית ודמוקרטית' ושהמדיניות תהיה מעוגנת על "האינטרסים הבסיסיים של ההמונים".
המהומות בטיבט ואסונות טבע
בחודשים ינואר ופברואר 2008, חלק ממזג האוויר החורפי הקשה ביותר במאה השנים האחרונות גרם לאסונות טבע במרכז ובסין, והלחיץ קשות את מערכות התחבורה והאנרגיה של סין, מה שהוביל להאטות מסוימות בתעשייה ולעצירה של מיליוני נוסעים בראש השנה הסינית. יותר מ-300,000 חיילים ו-1.1 מיליון אנשי כוחות עזר גויסו לפינוי כבישים, אספקת אמצעים לאזורים מנותקים וכדומה. במרץ 2008, היו הפגנות והפרות סדר אנטי-סיניות בטיבט, וגם טיבטים היושבים במחוזות נוספים בסין, במיוחד במחוזות שכנים (סצ'ואן, צ'ינגהאי ושינג'יאנג), הפגינו נגד השלטון הסיני. המחאות הטיבטיות גם הביאו את התומכים הבינלאומיים באוטונומיה או עצמאות טיבטית להשתמש בפורומים בינלאומיים הקשורים לאולימפיאדת הקיץ בבייג'ינג כדי להפגין נגד השלטון הסיני בטיבט.
רעידת אדמה הרסנית פקדה את דרום מערב סין במאי אותה השנה. במרכזו של מחוז סצ'ואן, מוקד הרעידה, נהרגו לפחות 69,000 בני אדם, רבים מהם מתו כאשר מבנים חדשים לא תקינים, כולל מספר בתי ספר, קרסו עליהם. כ-18,000 בני אדם נרשמו כנעדרים, ויותר מ-374,000 נפצעו. האסון בלט בסיקור התקשורתי הבלתי מצונזר ברובו שקיבל בתחילה בסין, אך לאחר מספר שבועות הצנזורה הממשלתית הגבילה אותו וגילויי אבל פומביים דוכאים על ידי המשטרה. ביולי 2009, הפגנה של האויגורים באורומצ'י, שינג'יאנג, הובילה להתפרעות אנטי-סינית קטלנית ולאחר מכן להתפרעות נגד האויגורים מצד קהילות של אויגורים; מאות נעצרו, והממשלה שלחה חיילים לעיר כדי להשיב את השליטה בה. שינג'יאנג המשיכה להיות מוקד של תסיסה אתנית בשנים שלאחר מכן, והממשלה הסינית החלה לקדם את דיכוי העם האויגורי בעיקר החל מעלייתו לשלטון של שי ג'ינפינג.
מדיניות חוץ
הניסוי של קוריאה הצפונית בנשק גרעיני באוקטובר 2006 הדגיש את היחסים המורכבים של סין עם שכנתה מצפון-מזרח. אף על פי שסין נחשבה כבעלת השפעה רבה יותר מכל מדינה אחרת על קוריאה הצפונית והתנגדה לניסוי, היא לא הצליחה למנוע אותו. חו וכל צמרת ההנהגה דאגו מחוסר היציבות בחצי האי הקוריאני וזרם פוטנציאלי של פליטים קוריאנים לסין. על כן סין תמכה בהחלטה המגנה את קוריאה הצפונית והטילה עליה סנקציות, אך הביעה הסתייגות מחיפוש בספינות צפון קוריאניות ותעבורת מסחר אחרת. עם זאת, סין לחצה על קוריאה הצפונית להימנע מקיום של ניסוי גרעיני שני. ביולי 2008 חתמו סין ורוסיה על הסכם שסיים את תיחום גבולותיהן המשותפים; ההסכם היה האחרון בסדרה של הסכמי גבול (1991, 1994 ו-2004).
היחסים עם יפן
בתחילת 2005 נרשמה גם עליית מתיחות ביחסים עם יפן סביב אופן ההתייחסות לפשעי המלחמה שביצעו היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה בספרי הלימוד היפניים, על מינוי אפשרי של יפן למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם ועל אזור כלכלי בלעדי שנוי במחלוקת בים סין המזרחי . הנושאים עוררו לעיתים הפגנות אנטי-יפניות נרחבות בסין. בינתיים, בנובמבר 2004, חתמה סין על הסכם סחר חופשי עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN); במסגרת ההסכם, מכסים שונים על סחורות רבות בין סין חברות ASEAN בוטלו באופן הדרגתי עד השלמת התהליך ב-2015.
התביעות הטריטוריאליות הימיות הנרחבות של סין מחופיה והלאה הפכו למקור הולך וגובר לסכסוך באזור. בספטמבר 2010, לאחר שספינת דיג סינית התנגשה בסירות סיור יפניות ליד איי סנקאקו, קבוצת איים בשליטת יפן שסין תבעה שליטה עליהם, יפן האשימה את מפקד הספינה הסינית בהתנגשות מכוונת אל תוך כלי השיט היפניים. סין דרשה את שחרורו של הקפטן וצוותו, ביטלה פגישות בין-ממשלתיות של הצמרת המדינית עם מקבילתה היפנית, ודווח כי עצרה את הייצוא של תוצרי מכרות נדירים החשובים מבחינה תעשייתית ליפן. לאחר מכן שוחרר הקפטן, אך האירועים העלו את המתיחות ביחסים בין שתי המדינות. מדיניות החוץ המשפיעה של סין שעם הזמן הפכה גם יותר ויותלר תקיפה, אשר במידה רבה נגרמה מעצם כוחה הכלכלי, סיבכה גם את היחסים עם שכנות אחרות באסיה, במיוחד כאשר היו מעורבים איים שנויים במחלוקת. תביעות סיניות על כל ים סין הדרומי הובילו למתיחות עם וייטנאם והפיליפינים ב-2011 ו-2012, ותביעתה כלפי איי סנקאקו הובילה לחידוש המתיחות עם יפן ב-2012, לרבות הפגנות אלימות לעיתים נגד יפן בסין והפחתה משמעותית של רכישות במוצרים יפניים.
היחסים עם ארצות הברית
חו שיבח את נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש כששני המנהיגים ביקרו בקנברה, אוסטרליה באוקטובר 2003. חו ייצג עצמו כלפי התקשורת כחברותי באותה הפגישה בעוד בוש התרחק ממנו. חו נותר באוסטרליה במשך שלושה ימים וביקר באתרים שונים ביחד עם מספר אנשי עסקים מקומיים וסייר בנמל סידני. בוש נותר לעומתו רק 21 שעות. בספטמבר 2005, חו ערך סיור בן 12 ימים בארצות הברית, מקסיקו וקנדה. הוא נפגש פעם נוספת עם הנשיא בוש בוושינגטון די. סי.; שוחח עם ביל גייטס בסיאטל; נאם בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק; והעביר נאום באוניברסיטת ייל בו הציג את סין כמדינה אשר "מתפתחת בשלווה".
תחום הסחר היה נתון למחלוקת ביחסים עם ארצות הברית, שקראה החל מתחילת 2005 לסין להעריך מחדש את המטבע שלה בגלל חוסר האיזון המזחרי הגדול שלה עם סין, שכלכלתה המשיכה בצמיחה יוצאת דופן במהלך השנה שלאחר מכן. יחסי הסחר עם ארצות הברית שוב הפכו לבעייתיים בשנת 2007. בעקבות צמיחה כלכלית איתנה ביותר ב-2006, שתרמה לסין עודפי סחר עצומים ועתודות במטבע חוץ, ארצות הברית, תחת לחץ גובר מבית, הנהיגה מכסים על כמה מוצרים סיניים, בטענה כי הסחורה סובסדה שלא כדין. סין גינתה את המהלך, שנראה בחלקו כי נעשה בעקבות חוסר הרצון שלה להעריך מחדש את ערך המטבע שלה לפי דרישות האמריקאים. במאי 2007, סין הודיעה שהיא תקל מעט את ההגבלות על התנודות היומיות בערך המטבע שלה, מהלך סמלי בעיקרו. היחסים עם ארצות הבריתהתקררו במידה מסוימת בין לבין בעקבות ניסוי מוצלח של נשק אנטי-לווייני סיני בינואר 2007, ניסוי שעלול היה להעניק לסין עליונות צבאית-אסטרטגית על אמריקה. לווייני ניווט ותקשורת אמריקאים שונים נועדו לסייע לטאיוואן במקרה של מלחמה סינית-טאיוואנית. האינפלציה הסינית הפכה לבעיה הולכת וגוברת במהלך 2007, למרות הצעדים של הממשלה לשלוט בה, ועודף הסחר של סין המשיך לגדול (בכמעט 50% ב-2007).
לאחר הפרישה
בנובמבר 2012 חו התפטר מתפקיד המזכיר הכללי, וקונגרס המפלגה בחר את שי ג'ינפינג להחליפו בתפקיד. במקביל, חו גם ויתר על תפקידו כיו"ר הוועדה הצבאית המרכזית לשי, ששימש עד אז כסגן יו"ר הוועדה. שי נבחר להחליף את חו על ידי הקונגרס העממי הלאומי במרץ 2013. המשיך לשמש בתפקיד בכיר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
אולדסמוביל אינטריגו
אולדסמוביל אינטריגו (באנגלית: Oldsmobile Intrigue) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1997–2002.
חו ג'ינטאו
לאחר הפרישה
במהלך ישיבת הסיכום של הקונגרס הלאומי ה-20, באוקטובר 2022, הוא הוצא ממליאת הקונגרס בליווי סדרנים. ההוצאה הוסברה לתקשורת כבעיה בריאותית אך פרשנים זרים ראו זאת כמהלך שנועד למנוע ממנו להתבטא או להעביר ביקורת במסגרת הקונגרס על ממשל שי.
קלרה יונג
קלרה יונג (ביידיש: קלאַראַ יאָנג; 1882 לערך, זלוצ'וב, גליציה – 1952, מוסקבה) הייתה שחקנית בתיאטרון יידיש.
שנותיה הראשונות
נולדה בסביבות שנת 1882 בזלוצ'וב שבגליציה בשם חיה ריסייה שפיקוליצר, בת להורים שאהבו את הבמה. את שנות ילדותה המוקדמות בילתה בבית שבו היו חזרות של להקות תיאטרון נודדות. אחרי מות אביה היגרה המשפחה לארצות הברית, שם היא הצטרפה לאגודה הדרמטית של אברהם גולדפדן. היא התחילה לשיר במחזה "די כישוף-מאכערין" של גולדפדן. אחרי זמן לא רב היא עברה ללהקת טנצמן ועברה לבוסטון ומשם ללהקתו של זולוטרבסקי במונטריאול ואחרי כן לטורונטו ולתיאטרון של משה פינקל בפילדלפיה.
קריירה
ב-1903 היא שיחקה ב-People's Music Hall, שם עשתה לה שם בשירים כמו "די דאמע פון בראדוויי" ו"ליבע מיינע". ב-1909 היא עברה לתיאטרון טאליה (Thalia), שם היה בעלה בועז יונג שותף לניהול יחד עם דוד קסלר. שם היא שיחקה לראשונה במחזות רציניים, למשל גילמה את תפקיד ציפעניו במחזה "גאט, מענטש און טייוול" ('אלוהים, אדם ושטן') מאת יעקב גורדין ואת צילה במחזה "קרייצער סאנאטא" ('סונאטת קרויצר') מאת גורדין, על פי טולסטוי. במחזה "דאס יידישע הארץ" היא שרה קופלט שכתב עבורה זיגמונד מוגולסקו. היא שיחקה במחזה "די ביגאמיסטן" (זיין ווייבס מאן) ובמחזה "אלרייטניקעס" מאת אברהם שמ"ר בלונדון ב-1911 ואחרי כן בלודז' ב"גרויס טעאטער" וב"עליסעאום טעאטער" בוורשה.
הצלחתה עודדה את הזוג לחזור לוורשה, שם היא כיכבה במחזה של אנשל שור ויוסף רומשינסקי "דאס מיידל פון דער וועסט, אדער, די אמעריקאנערין" ('הנערה מן המערב, או, האמריקאית'). המחזה משך גם קהל לא-יהודי ויהודים מתבוללים. ב-1915 הופיעה בתפקיד במחזה של בועז יונג "דזשייקעלע בלאפער" (ג'קלה הבלפן) באודסה. תפקיד זה הזניק את הפופולריות שלה. אחרי חזרה לאמריקה בין השנים 1920 ו-1932 היא נדדה בעולם: ברית המועצות, פולין, ארגנטינה, ברזיל ארצות הברית, שוב פולין, לונדון, מקסיקו וקובה.
חייה הבוגרים
בשנת 1934, בשיא השפל הגדול בארצות הברית, חזרה יונג לברית המועצות בלי בעלה ובתה. היא לא ראתה עתיד לעצמה כשחקנית ולתיאטרון היידיש בכלל בארצות הברית. היא קיבלה אזרחות סובייטית וחייתה את שארית חייה במוסקבה. בברית המועצות הקימה להקה שהצליחה למדי. בתקופת מלחמת העולם השנייה היא נשלחה מטעם המדינה למסע הופעות בקזכסטן ואוזבקיסטן.
רם עברון
רם עֶברוֹן (15 במרץ 1935 – 30 באוקטובר 2008) היה עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
עברון נולד בשם רם המבורגר בתל אביב לאריה ושרה המבורגר. הוא עבד בעיתון "למרחב" ושירת בגלי צה"ל. במהלך שירותו, ב-29 באוקטובר 1956, היה הקריין שמסר את הודעת דובר צה"ל על פרוץ מלחמת סיני. בתום שירותו הצבאי עבר לעבוד בתחנת הרדיו "קול ישראל". עם ייסוד הטלוויזיה הישראלית הוא נמנה בין ראשוני קרייניה והשתתף בשידורה הראשון, לרגל מצעד יום העצמאות ב-1968.
במהלך השנים שימש עברון מנחה בתוכנית "זה הזמן", "הופכים דף", "הקצב הנכון" וכמגיש במהדורת החדשות "מבט". תוכניתו "בגוף ראשון" הייתה בין מתוות דרכן של תוכניות ראיונות בטלוויזיה הישראלית. הוא הגיש במשך שנים רבות את התוכנית "דור הזהב – אמנים גדולים בהקלטות היסטוריות" בתחנת קול המוסיקה.
במקביל לעשייתו התקשורתית, בשנות השבעים, מונה עברון לנספח תרבות בשגרירות ישראל באנגליה.
בשנות חייו האחרונות עמד עברון בראש המרכז למוזיקה ירושלים. הוא מונה לממלא מקום יו"ר המועצה לתרבות ואמנות על ידי יו"ר המועצה, שר התרבות מתן וילנאי.
רם עברון נפטר בירושלים בגיל 73 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
משפחתו
אביו של עברון, אריה המבורגר, היה מראשוני עורכי הדין בישראל.
מאשתו הראשונה של עברון, שולמית עברון, נולדו שתי בנותיו: ד"ר גליה בנזימן ויעל עברון, נוירופסיכולוגית מומחית לטיפול בנפגעי ראש במכון לשיקום נפגעי ראש בתל אביב. מאשתו השדרנית והעיתונאית עדנה עברון, נולדה בתם הסופרת והמשוררת לי עברון-ועקנין.
אחיו היה עורך הדין אמנון עברון.
ענישה בישראל
במדינת ישראל, הגורם העיקרי הרשאי להטיל עונש הוא בית המשפט, אך ישנם גם גורמים מוסמכים נוספים הרשאים, על פי חוק, להטיל עונשים במקרים מסוימים. עקרונית, ככל שערכאת השיפוט גבוהה יותר, העונש אותו היא רשאית להטיל, הוא כבד יותר.
סמכויות הענישה של בתי המשפט בישראל (אזרחיים וצבאיים)
העונשים אותם יכול להטיל בית משפט במדינת ישראל הם:
סמכויות הענישה של רשויות השלטון בישראל
העונשים שאותם יכולות להטיל רשויות השלטון במדינת ישראל הם:
המחלוקת סביב מדיניות הענישה במדינת ישראל
טענה כלפי בית המשפט ונציגיו מצד הציבור והמשטרה היא, כי למרות שישראל היא מדינת חוק מתקדמת בעל מערכת חוקים מקיפה ומתקדמת, הענישה לעבריינים אינה מספקת. רבות נכתב בעיתונות היומית על מה שנחשב כקלות העונש של עברייני מין או אלימות נגד נשים. למשל, במהלך 2004 התקבלה ביקורת ציבורית רבה על כך שבית המשפט החליט לפסוק שישה חודשי עבודות שירות לבן 18 בגין אונס. דוגמה נוספת משנת 2005 היא, שיחרורו של אמיל רפאלוב למעצר בית, למרות התלונות שנצברו נגדו על אלימות כנגד בת זוגו, דניאלה שחייט, שנרצחה לבסוף עקב שחרור זה.
למרות זאת, טענות אלו נדחות על ידי נציגי בית המשפט. השופטת (בדימוס) נירה לידסקי, ספגה אף היא ביקורת ציבורית על עונשים מופחתים שנתנה לעברייני מין. עם זאת טענה במהלך ראיון ב-2005 כי הטענה על קלות העונש בישראל אינה נכונה:
מאידך, במרץ 2005 טען ניצב דוד צור, מפקד מחוז תל אביב במשטרה כי החקיקה הישראלית וחוסר משאבי המשטרה מביאים לעליה בפשיעה, עקב קידוש זכויות הפרט:
פציאס
פאציאס הוא תכונה חזותית של סלעים, שמתארת מרקם או תבנית.
במילים פשוטות, הפציאס של הסלע הוא הפנים שלו, ועל פי הפציאס ניתן לזהות סלע, גם מבלי לערוך לו בדיקות כימיות או בדיקות אחרות.
סלעים מוגדרים על פי המינראלים העיקריים שלהם, כאשר באופן כללי, המינראלים האלו אינם חייבים להיות רוב המרכיבים של הסלע, אלא המרכיבים המובהקים והמשמעותיים שלו, לכן ההגדרה של הסלע אינה בהכרח כימית או מינרלית, אלא יותר מתייחסת למראה מסוים.לשם כך מוגדר "פציאס", כלומר מין או גזע של סלע, כאשר ייתכן שסלעים בעלי פציאס דומה, יהיו בעלי תכונות או תכולות משתנות, אך עדיין ישמרו על אותו המראה.
בדרך כלל, משתמשים בפאציאס לאפיין סלעי משקע או סלעים מותמרים.
בסלעי יסוד, האפיון הזה פחות נדרש, כי בדרך כלל סלעי יסוד מופיעים בכמויות גדולות, על פני שטח נרחב ושומרים על הרכב דומה.
דוגמה לפאציאס בסעי משקע WAKESTONE שהוא סלע שעשוי כמעט כולו מבוץ  קרבונטי ואין בתוכו כמות משמעותית של מינרלים פרט לקלציט וגם אין בו כמות משמעותית של רכיבים שלדיים בעלי צורה אופיינית.
דוגמה לפאציאס של סלעים מותמרים - אקלוגיט - סלע שעשוי מגבישים גדולים בצבעי ירוק וכתום.
שארפ
שארפ הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעו חד.
דניאל רוזוליו
דניאל (דני) רוזוליו (6 במאי 1927 - 14 באוקטובר 2005) היה איש ציבור ישראלי, ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, מפכ"ל המשטרה החמישי.
לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952–1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.
רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בין השנים 1972–1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל-בונה בין השנים 1983–1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.
רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.
הותיר אחריו את מרגלית אשתו ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.
צפוף – הפורום לאוכלוסייה סביבה וחברה
צפוף – הפורום לאוכלוסייה סביבה וחברה הוא ארגון ישראלי העוסק בהשפעות הגידול באוכלוסייה על עתיד החברה, הסביבה והכלכלה הישראלית. הארגון, הפועל כעמותה ללא מטרת רווח, הוקם בשנת 2015 בידי אנשי אקדמיה בכירים, בכירי ממשלה לשעבר ופעילים חברתיים. מטרתו לרכז את הידע ולהתריע בפני הציבור אודות האתגרים והסכנות הצפויים למדינת ישראל, לאור המשך הגידול המהיר באוכלוסייתה והעלייה בצפיפות האוכלוסין. בנוסף, פועל הארגון להשפעה על מוסדות השלטון לאמץ צעדי מדיניות לייצוב היקף האוכלוסייה בישראל.
רקע
מצד אחד בישראל יש צפיפות אוכלוסין גבוהה , קצב ריבוי טבעי גבוה, כ־3.1 ילדים לאם בפריון מלא - שמאפיין מדינות מתפתחות - ומצד שני המדינה מקיימת כלכלה וצריכה המאפיינות מדינה מפותחת.
קצב גידול האוכלוסייה בישראל, נכון לשנת 2017 עומד על 1.93% לשנה , הוא הגבוה ביותר מבין המדינות המפותחות. כבר כיום ישראל בעלת צפיפות האוכלוסין השלישית בגודלה בקרב מדינות ה-OECD. לפי התחזיות האחרונות של הלמ"ס ישראל צפויה להכפיל את אוכלוסייתה עד סוף שנת 2058 וכבר באמצע המאה הנוכחית מספר התושבים ליחידת שטח יהיה כבצפופות שבמדינות העולם.
לטענת הארגון לנסיקת צפיפות האוכלוסייה בישראל יש כבר השלכות מרחיקות לכת על מרקם החיים ועל הסביבה, ולטענתם השלכות אלה אף יחריפו בעתיד. כך למשל, משפחות מרובות ילדים מאופיינות בשיעורי עוני גבוהים וסיכויי ילדיהן לפרוץ את מעגל העוני נמוכים.
הארגון מדגיש כמה בעיות המתרחשות במדינת ישראל כתוצאה מפיצוץ אוכלוסין: צפיפות המכוניות בכבישי ישראל היא הגבוהה במדינות המערב והצפי הוא שצפיפות זו תעלה בעתיד. מחסור חריף במיטות בבתי החולים בארץ, שבעתיד עקב גידול מהיר במספר הילדים והכפלת גודלה של האוכלוסייה המבוגרת צפויים לחצים תקציביים קשים אף יותר על מערכת הבריאות . במערכת החינוך הצפיפות בכיתות הלימוד בארץ יותר ממרבית מדינות המערב ובמקביל מחסור בתקציב מקשה על גיוס עובדים איכותיים למקצוע ההוראה . מחירי הדיור המאמירים, הצפיפות והתארכות זמני קבלת החלטות בבתי המשפט, המחסור בשירותים סוציאלים, ועוד הם קשיים המאפיינים את חיי היום יום בישראל. ולכן הם צופים שבעתיד תהליכים אלו המתרחשים במקביל ילכו ויחריפו והשלכותיהם ויקשו עוד על מדינת ישראל.
גידול האוכלוסייה ברחבי המזרח התיכון הביא למחסור חמור במים שפירים. כתוצאה מכך חלק גדול מאספקת המים מדינות המזרח התיכון מגיע ממים מותפלים. בשנת 2019 קרוב ל־80% מהמים המסופקים לבתי האב ולצריכה העירונית מקורם במים מותפלים יש הטוענים שלהתפלה השלכות סביבתיות וכלכליות רבות, שיחריפו עם הגידול בדרישה למים.
הקמת הארגון, מטרתו ופעילותו היום
שנות הפעילות הראשונות הוקדשו ללמידת ההשפעות של גידול וציפוף האוכלוסייה על מרקם החיים בישראל. הארגון קיים מפגשים עם מומחים מתחומים שונים, במסגרתם נסקרו נושאים כמצב המים בישראל, ביטחון תזונתי, שירותי בריאות, עתיד התחבורה, הצטמצמות שטחים פתוחים ועוד. במקביל נפגשו חברי הארגון עם אישים ממגזרים שונים בחברה ביניהם הציבור החרדי והבדואי, כמו כן התקיימו מפגשים עם כלכלנים ואנשי תקשורת.
עתיד צפוף – ישראל 2050
בשנת 2018 קיים הארגון כנס שנתי ראשון, במרכזו הוצג דו"ח ראשון מסוגו: "עתיד צפוף – ישראל 2050", המנתח את השפעות גידול האוכלוסייה המואץ על החיים העתידיים בישראל בשנת 2050.
בדו"ח סקרו מספר מבכירי החוקרים בישראל – ביניהם פרופ' מנואל טרכטנברג, פרופ' דן בן-דוד ופרופ' רחל אלתרמן – את ההשלכות המטרידות של מגמות הגידול על הכלכלה הישראלית, מערכי התחבורה, הבריאות והחינוך, משאבי המים, השטחים הפתוחים והיבטים נוספים.
כושר נשיאה לאומי: עתיד צפוף
בשנת 2021 פורסם דו"ח נוסף של הארגון, המציג נתונים כמותיים של תחזיות גידול אוכלוסיית ישראל בשנים 2030-2050 והשלכותיהן על תשעה תחומי חיים שונים.
מאיר שיל"ת
מאיר שילת (9 בנובמבר 1909 - 19 במאי 1977) היה תעשיין, סוחר ואיש ציבור ישראלי.
קורות חייו
נולד ביאסלו, שבפולין, בכ"ה חשון תר"ע ב-9 בנובמבר 1909, לראובן ב"ר מנשה ב"ר יוסף, ב"ר ישראל שיל"ת (מגדולי חסידי רופשיץ וסוחרי עץ ויערות ידועים בגליציה) ולטויבה בת ראובן יוסף נויבירט (ראש ישיבת "עץ חיים" בברלין).
קיבל חינוך מסורתי בחדר, בבית המדרש לרבנים, והמשיך בלימודים תורניים בישיבות שונות. עבד בעיסקי המשפחה במסחר יערות ועצים והמשיך בלימודיו.
בשנים 33–1928 היה יו"ר "צעירי מזרחי" ומורשה קק"ל בעיר יאסלו (פולין).
פעילות בארץ ישראל
באותה שנה עלה לארץ. השתלם בכלכלה ובמדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. השתלם ולמד גם בהנהלת חשבונות. התגורר בירושלים עד אחרי מלחמת השחרור בשנת 1948 ומשם עבר לגור עם משפחתו לתל אביב ובשנת 1956 לגבעתיים.
עד שנת 1953 היה פעיל בתעשייה בארץ. משנת 1953 בשירות המדינה.
בתור כלכלן וחשבונאי נתמנה כפקיד שומה במס הכנסה תל אביב, דרום 2, בית רומנו ובמקומות נוספים בארץ. כמו כן עבד גם בנציבות מס הכנסה. לאחר פרישתו כיהן בהתנדבות כיו"ר המועצה הדתית בגבעתיים.
היה הנשיא ה-16 בשנים 1962–1963 של "לשכת הכוכב מס' 13" של הבונים החופשיים, בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל, ופעל בה בתל אביב. בשנת 1969 נוסדה לשכת בת ללשכת הכוכב בשם לשכת "אחווה" ומאיר שיל"ת עמד בראשה.
שימש גם כנשיא לשכת הרוא"ה - בבני ברית ונשיא לשעבר של לשכת גבעתיים - בני ברית.
פעיל בחברות צדקה. שימש כמגיד בשיעורים תורניים, ומרצה בנושאי יהדות, בכלכלה ובנושאים תורניים שונים.
כתב מאמרים ובקורת ספרים בכלכלה, במדעי החברה. בסוציולוגיה ובאספנות בולים.
נפטר ב־19 במאי 1977 בפתח תקווה. נקבר בבית העלמין בנחלת יצחק.
ליאורית דניאל
ליאורית דניאל (נולדה ב-25 באפריל 1950) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל 6 שנים ברציפות (1965 - 1970) ושיאנית ישראל בזריקת דיסקוס, פעמיים אלופת ישראל (1968 ו-1970) בהדיפת כדור ברזל ופעם אחת אלופת ישראל (1966) בהטלת כידון. אלופת המכביה (המכביה השמינית) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה
דניאל גדלה בירושלים. היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה וניגנה באקורדיון. היא התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ביוני 1964 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 37.92 מטר שיפור לשיאה הקודם (34.61 מטר).
אלופת ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1965 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב בזריקת דיסקוס ובשיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 39.56 מטר, לפני אולגה וינטנברג (39.20 מטר) שלא נוצחה 25 שנה ובהטלת כידון בתוצאה של 26.68 מטר.
שתי מדליות כסף במכביה
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכתה דניאל בשתי מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.02 מטר, אחרי אולגה וינטנברג (42.09 מטר) ולפני א. דיקבה מאיטליה (36.79 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.05 מטר, אחרי חיה כץ (12.13 מטר) ולפני קרי פילר מהולנד (11.80 מטר).
באפריל 1968 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 43.16 מטר, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של אולגה וינטנברג (43.03 מטר).
אלופת המכביה
בתחרות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכתה דניאל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.46 מטר, לפני מירה בולבה (35.73 מטר) ואסטל גולדשטיין מארצות הברית (35.52 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.65 מטר, אחרי מירה בולבה (11.92 מטר) ואביבה ליכטבלאו (11.89 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.80 מטר, לפני אביבה בלס ממכבי תל אביב (11.77 מטר) ומירה בולבה (11.45 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.14 מטר, לפני יהודית זיו (38.61 מטר) ומירה בולבה (33.13 מטר).
בתחרות מבחן של סגל נבחרת ישראל למשחקי אסיה שנערכה במכון וינגייט ב-7 בנובמבר אותה שנה, קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 45.45 מטר, שיפור לשיאה שעמד על 43.16 מטר. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחצי ונשבר על ידי מירה בולבה (45.56 מטר).
חייה האישיים
כיום, דניאל היא עורכת דין.
אישור מופרד
אישור מופרד הוא כשל לוגי המתרחש בסילוגיזם מופרד, כאשר הטיעון בא בנוסח השגוי הבא:
הכשל טמון במסקנה ש-ב' אינו נכון משום ש-א' נכון, כאשר למעשה שניהם עשויים להיות נכונים. ההנחה השנייה (הנחה מינורית) חייבת להיות שלילית כדי שטיעון כזה יהיה תקף מבחינה לוגית. אם האופרטור הלוגי או מומר באו אקסקלוסיבי (הקובע שתיתכן רק אחת משתי האפשרויות), כי אז הטיעון תקף ואינו כולל כשל.
דוגמאות
שתי האפשרויות יכולות להתקיים: גם גשם וגם שלג עשויים לרדת. התקיימות תנאי אחד אינה מבטלת את האפשרות שיתקיים התנאי האחר. אם נציב את הטיעון בצורה נכונה, עם זאת:
ידוע לנו כי בכל מקרה אחת משתי, א' או ב', גשם או שלג, תתגשם. אם אנו מאשרים התגשמות אחת מהן, אין זה מן הנמנע שגם השנייה תתגשם ולכן הסילוגיזם הראשון כולל כשל.
לעומת זאת, במקרה השני אנו מבטלים את אפשרות א', ירידת המטר. מאחר שידוע לנו כי א' או ב' יתגשמו בכל מקרה, ביטול אפשרות א' משמעו שתתגשם אפשרות ב', ירד שלג.
מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית (באנגלית Australian National Kennel Council, ראשי תיבות ANKC) היא מועדון כלבים הקיים באוסטרליה. מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית אחראית לקידום הרבעה, תצוגות, מבחנים, משמעת ונושאים אחרים הקשורים לכלבנות, והיא אחראית לבריאותם הגופנית והמנטלית של כלבים גזעיים הנמצאים בבעלות אנשים פרטיים ברחבי אוסטרליה. המועצה הוקמה בסידני בשנת 1949, והיא מקיימת כנסי גזעי כלבים לאומיים שנתיים.
נשיא מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית מאז 1998 הוא יו ג'נט (Hugh Gent). נשיאים קודמים היו אדון א. האווי (A. Howie) (1959-1986) ואדון ג'י. ג'י. ו. האד (J. G. W. Head) (1986-1997).
מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית היא הארגון האוסטרלי היחיד שהוכר כחבר בפדרציה הבינלאומית לכלבנות.
גזעים
מועצת הכלבנות האוסטרלית מחלקת את גזעי הכלבים לשבע קבוצות, כשכל קבוצת גזעים מבוססת על נושא אחר, כגון מראה, שימוש או תכונה. קבוצות מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית זהות לקבוצות מועדון הכלבים של ניו זילנד, ודומות לרוב הקבוצות של מועדוני כלבים ברחבי העולם. שבע הקבוצות הן:
בכל קבוצה הגזעים מסודרים לפי סדר אלפביתי.
גופים ממלכתיים החברים במועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית מייצגת את הגופים הממלכתיים הבאים:
תיקון פלאט
תיקון פלאט הוא תיקון בחוקת קובה, אשר נכפה עליה בידי ארצות הברית ונחתם כחוק פדרלי ב-2 במרץ 1901. התיקון הסדיר את יחסי שתי המדינות והבטיח את זכותה החוקתית של ארצות הברית להתערב בפוליטיקה הקובנית. מאוחר יותר, בשנת 1903, אושרר התיקון בחוזה מדיני בין קובה וארצות הברית.
עם סיומה של מלחמת ארצות הברית–ספרד בניצחונה של זו הראשונה, החלה ארצות הברית ממשל צבאי על קובה. מטרתו המוצהרת של המשטר הצבאי הייתה להעביר את מוסרות השלטון לממשלה קובנית עצמאית ואזרחית. בשנת 1901 החלה ארצות הברית בהעברת השלטון לידי הקובנים. קובה כללה את תיקון פלאט בחוקתה ועצמאותה הוכרה בידי ארצות הברית.
התיקון עוצב בידי אליהו רוט (Root), שר המלחמה האמריקאי, והוצע בידי הסנטור האמריקאי אורוויל ה. פלאט (Platt) ביום 28 בפברואר 1901. ההצעה נתמכה בידי הממשל והנשיאות. התיקון קבע, בין השאר, כי לארצות הברית תהייה זכות להתערב צבאית בקובה על מנת לשמור על עצמאותה ועל זכות הקניין (סעיף 3). הגבלות על יחסי החוץ של קובה (סעיף 1) ואיסור קיומו של חוב חיצוני ללא ביטחונות מתאימים (סעיף 2). כמו כן, הבטיח התיקון את השליטה האמריקאית בחלק מהטריטוריה הלאומית הקובנית בכך שקבע כי האמריקאים יורשו להחזיק כוח צבאי וימי בחלק מהטריטוריה הקובנית (סעיף 7).
התיקון נכפה על קובה בידי שר המלחמה האמריקאי ב-8 ביוני 1901. התיקון לחוקה אושר בידי הנציגים הקובנים ב-12 ביוני 1901.
כחלק ממדיניות השכן הטוב של הנשיא האמריקאי פרנקלין דלאנו רוזוולט נחתם בין ארצות הברית לקובה הסכם ההדדיות בשנת 1934. ההסכם החליף את תיקון פלאט ואת חוזה אי קסאדה. אף על פי כן ההסכם השאיר את פתרון הסעיף הקובע את קיומם של בסיסים ימיים ונוכחותו של כוח צבאי אמריקאי בקובה תלוי ועומד. עם זאת הגביל ההסכם את הנוכחות האמריקאית לבסיס הימי במפרץ גואנטנמו, שבו זו נמשכת להתקיים עד היום.
לתיקון פלאט היה תפקיד חשוב בעיצוב מערכת היחסים בין ארצות הברית לבין אמריקה הלטינית בכלל, שכן הוא נחשב עד היום לאחת הדוגמאות המובהקות ביותר לאימפריאליזם הצפון אמריקאי העקיף באזור.
רחוב הרפובליקה
רחוב הרפובליקה (במלטזית Triq ir-Repubblika) הוא רחובה הראשי של העיר ולטה, בירת מלטה.
מבנה
אורכו של הרחוב הוא 950 מטרים, והוא מוביל משער העיר על גבולה של העיר פלוריאנה בדרום-מערבה של ולטה, ועד מבצר סנט אלמו בקצה הצפון-מזרחי של העיר. רחוב הרפובליקה עובר לאורך קו הרכס במרכזו של חצי האי שברס (Scebarras) שעליו בנויות ולטה ופלוריאנה, ובדרכו הוא חוצה את כל רחובות הרוחב של העיר.
חלקו הדרום-מערבי של הרחוב, משער העיר ועד כיכר הרפובליקה הוא מדרחוב. לאורכו של הרחוב שוכנים חלק ממוסדות הציבור והשלטון החשובים של מלטה, ובהם הפרלמנט ומשכן הנשיא, וכן כנסיות, חנויות ומסעדות.
נבחרת אסטוניה בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של אסטוניה בכדורגל חופים מייצגת את אסטוניה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל האסטונית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2017
מאמן: רנדו רנד
בית עריף
בֵּית עָרִיף הוא מושב באזור המרכז ליד היישוב שוהם השייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מבולגריה על חורבותיו של הכפר הערבי "דיר טריף" ששכן שם לפני קום המדינה, אשר לפי הסברה שימר את שם היישוב התלמודי "בית עריף" (כאן עריף כנראה במשמעות ענן, בעברית מליצית), המופיע במפת מידבא במיקום זה. באוגוסט 1950 התגוררו במושב 92 משפחות. בתחילת שנות ה-50 הובאו למקום עולים מתימן והחלו להבנות מבני קבע כחצי קילומטר מנקודת ההתיישבות. לאחר סדרת עימותים בין שתי הקבוצות, על רקע המעבר לבתי הקבע, עברו התושבים המקוריים בשנת 1953 לגינתון ועולי תימן נשארו במקום.
במושב קיימים כ-100 משקים חקלאיים והוקמה בו הרחבה בת כ-100 מגרשים לבתים פרטיים בה גרים בני המושב וכן תושבים שהגיעו מחוץ למושב.
בתחילה נקרא היישוב בשם אחלמה, כשמה של אחת מאבני החושן, שכן המושב נבנה כחלק מגוש שכלל שני יישובים נוספים, נופך וברקת, שאף הם שמות אבנים מהחושן. את הסדרה המשיך היישוב שוהם הסמוך, שאף הוא נושא בשם אחת מאבני החושן, ומערך רחובותיו מרמז על צורת החושן.
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית בכדורגל
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של איי הבתולה של ארצות הברית.
נבחרת זו נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם. האצטדיון שבה היא משחקת הנבחרת נקרא ליונל רוברטס פארק.
שמואל אבידור הכהן
הרב שמואל אבידור הכהן (23 באוגוסט 1928 – 3 ביולי 2005) היה רב, עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי. נודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם ובפעילותו להפצת מורשת היהדות בקרב הציבור החילוני.
ביוגרפיה
שמואל יצחק אבידור הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, לרב מרדכי הכהן, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי. סבו, אבי אמו רבקה, היה הרב אברהם צבי שור, שכיהן כאב בית הדין של קהילת החסידים בירושלים. אחיו הם: הרב מנחם הכהן שהיה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ורב ההסתדרות (נציג הסיעה "העובד הדתי") ופרופ' פנחס פלאי שהיה מרצה ואיש הגות בתחום היהדות ומחשבת ישראל. אחותו היא העיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
הרב אבידור הכהן למד בישיבת חיי עולם החרדית ואחר כך בישיבת "מרכז הרב" הציונית דתית ובסמינר לרבנים "אלומה" בירושלים. במלחמת העצמאות גויס על ידי הרב הצבאי הראשון הרב שלמה גורן לשמש קצין הווי דתי בצה"ל והיה הראשון ששימש בתפקיד זה. בשנות החמישים הסמיך אותו הרב הראשי, יצחק הרצוג לרבנות.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן. בתחילת שנות החמישים התמנה להיות מזכיר "הפועל המזרחי" בירושלים, אולם תוך זמן קצר מאס בפוליטיקה ושב לעיתונות. הוא כתב טור בהצופה בו נהג לתקוף את הממסד הדתי והיה גם כתב ידיעות אחרונות בירושלים. בשנות החמישים יסד והוציא לאור, יחד עם אחיו, פנחס פלאי, את השבועון הדתי "עין בעין" ששינה את שמו אחר כך ל"פנים אל פנים". השבועון, שיצא לאור במשך 18 שנה, נחשב לביקורתי ונשכני כלפי הממסד הדתי. חלק ניכר מתוכנו נכתב על ידי הכהן עצמו, בשמות בדויים, אחד מהם היה השם אבידור (אבי יעקב-דוד ורינה), שהפך לחלק משמו המלא.
חיבר את הספר "האיש נגד הזרם" על חייו של הרב קוק ואת הספר "יחיד בדורו" על הרב הרצוג.
החל משנות השישים שימש כרב היישוב כפר שמריהו. נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
במשך שנים רבות הגיש הרב אבידור הכהן את תוכנית הטלוויזיה בימי שישי. התוכנית עסקה בפרשת השבוע והייתה מסתיימת בברכת "שבת שלום", שהפכה לסמלו של האיש. התוכנית שודרה בליל שבת, עניין בעייתי בפני עצמו שהתעצם כאשר לא דרש שיופיע הכיתוב "צולם ביום חול", כפי שמקובל בטלוויזיה כאשר מקרינים בשבת קטע מצולם של אדם דתי. הרב אבידור הכהן טען מצדו "אם יהודים כבר רואים טלוויזיה בשבת, לפחות שיהיה קצת יידישקייט" והוסיף "מי שמכיר אותי לא יחשוד בי, ומי שיחשוד אינו מעניין אותי". הרב אבידור ערך גם חופות מיוחדות ופשרניות במהלכן אפשר לחתן ולכלה להוסיף טקסטים אישיים ולכלה לענוד טבעת לאצבע החתן. במהלך השנים האחרונות לימד הרב קורסים שונים ברחבי הארץ בנושאי יהדות. במהלך הקורסים הושם דגש על תורת החסידות.
מתוך שיחותיו בטלוויזיה על פרשת השבוע, ערך את הספר "לקראת שבת", הכולל רעיונות פשט, דרש וחסידות על פרשיות השבוע, ומלווה בתצלומים של תעודות היסטוריות וציורים עתיקים רבים. הספר ראה אור ב-1977 בהוצאת "רשפים", מהדורת ידיעות אחרונות.
את ספרייתו הייחודית, שכללה לא פחות מ-11,000 ספרים, תרם הרב אבידור הכהן עוד בחייו למרכז יעקב הרצוג שבקיבוץ עין צורים. ב-3 ביולי 2005, בשעה שעסק במלאכת העברת הספרים, לקה הרב אבידור בליבו, והובהל לבית החולים, שם נקבע מותו. הרב שמואל אבידור הכהן נקבר על פי בקשתו לצד אשתו בבית העלמין בקבוצת שילר.
הרב אבידור השתייך לזרם המתון של הציונות הדתית ונודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם. דרכו זיכתה אותו בלא מעט גינויים ובתארים "נון-קונפורמיסט" ו"אינדיבידואליסט" שדבקו בו. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) הביע תמיכה בתנועת ר"צ. בין השנים 1987 ל-1997 שימש רב קהילת עדת שלום - עמנואל ברחובות, קהילה חברה בתנועה הקונסרבטיבית.
משפחתו
אשתו הראשונה רות, אם ילדיו, הייתה בתו של הרב פישל כהן, מרבני תל אביב ומחסידי הרבי מאוסטרובצה. לאחר גירושיו נישא בשנת 1979 למשוררת החילונית אריאנה הרן, ועבר להתגורר עמה בקבוצת שילר (גן שלמה). הרן, שנפטרה כשנתיים לפניו, חיברה לכבוד בעלה את השיר "האם אתה מאושר?", שהולחן בידי שלמה ארצי, קרוב משפחה של הרב אבידור, ובוצע על ידי ריטה.
הותיר אחריו שני בנים ובת. שני בניו הם רבנים חרדיים. אחד מהם, הרב אברהם צבי הכהן, הוא דיין ומורה-צדק בבני ברק ומקורב לחסידות ויז'ניץ. השני, הרב יעקב דוד הכהן, שימש ארבע שנים כרבו של כפר שמריהו על מקום אביו, ומתגורר כיום אף הוא בבני ברק ועוסק בעריכת וההדרת כתבי הפוסקים במסגרות שונות.
דברים שצריך
דברים שצריך הוא ספר אימה מאת סטיבן קינג שנכתב ב-1991. עיבוד קולנועי לספר הופק ויצא לאקרנים בשנת 1993.
בספר ישנן התייחסויות לספריו האחרים של קינג, למשל ביחס לבית החולים לחולי נפש "גבעת ג'וניפר" או הדמות של אלן פנגבורן שהופיעה בספר קודם של סטיבן קינג בשם "החצי האפל" ועוד.
עלילה
עלילת הספר עוסקת בחנות בשם "דברים שצריך" הנפתחת בעיירה "קאסל רוק" שבמדינת מיין.
הסחורה הנמכרת בחנות היא הדבר לו הם משתוקקים יותר מכל תמורת תשלום כספי. התשלום היחיד שבעל החנות דורש הוא זריעת כאוס ואלימות בעיירה השקטה.
אנשיי העיירה מקבלים בחנות את הדברים שאותם הם רוצים ובתמורה הם צריכים לבצע תעלולים קטנים לתושביה האחרים של קאסל רוק. בדרך כלל מבצע התעלול מכיר את זה שהוא אמר לעשות לו תעלול, אך לא נמצא בקשר הדוק איתה. התעלולים גורמים למריבות בין אנשיי העיר, המריבות ההולכות ומתפתחות, בעידודו של לילנד גאונט, הופכות למעגל אלימות.
בספר מוסבר כי גאונט בעצם מוכר לאנשים זבל חסר שימוש אך האנשים שקונים אותו רואים אותו כדבר שהם הכי רוצים, כך מפתחים מפתחים אובססיה פיזית לחפצים שאותם קנו.
גאונט מאיים על הקונים שאם לא יבצעו את התעלולים הוא ייקח את החפצים שלהם בחזרה וכך בעצם שולט בהם.
במהלך הספר גורם גאונט לכל אחד מהתושבים לחשוב שאחד מהתושבים האחרים רוצה לגנוב את החפץ שלו, הוא משדר להם בחלומם לבוא אליו לחנות, וכך ביום השביעי לפתיחת החנות נכנסים קונים הרוצים להגן על החפצים אותם קיבלו, גאונט מוכר להם נשק ומשכנע אותם להרוג את מי שמאיים לגזול מהם את החפצים.
בסוף הספר עוזריו של גאונט - אייס מריל ודנפורט "בסאטר" קיטון (שתומרנו לעשות כרצונו לאחר שמכר להם חפצים) - טומנים דינמיט בכל העיר.
השריף אלן פנגבורן, היחיד אשר לא קנה חפצים בחנות, מבין בסוף הספר כי גאונט הוא שד הרוצה להרוס את העיר ואף מצליח לגנוב את המזוודה בה אחסן גאונט את נשמות האדם שמתו ובכך להבריח אותו מהעיירה, אך בשלב זה מעגל האלימות גורמים לעיר לעלות באש. אלן, אהובתו פולי והשוטר נוריס רידג'וויק מצליחים להימלט מקאסל רוק ההולכת ונשרפת.
העמוד האחרון כמעט וזהה לעמוד הראשון. בשניהם המספר מגיע לעיירה קטנה (בתחילת הספר קאסל רוק ובסופו ג'נקשיין סיטי) שם אחד מהמקומיים מסביר לו על הלך הרוח בעיר ומספר על חנות חדשה שעומדת להיפתח ( בעמוד הראשון שמה הוא "דברים שצריך" ובאחרון "תפילות שנענו") וגלגל ההרס והאימה מתחיל שוב. דבר המבהיר לקורא שהסיפור אותו קרא התרחש כבר בעבר ויתרחש עוד בעתיד, כל עוד גאונט ימשיך למכור את חפציו.
הר אסיניבוין
הר אסיניבוין (באנגלית: Mount Assiniboine), הוא הר פירמידלי בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה, ועל הגבול בין פרובינציית אלברטה לפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גובהו של ההר 3,618 מטרים, והוא ההר הגבוה ביותר בהרי הרוקי הקנדיים. בשל צורתו ודמיונו להר המטרהורן שבהרי האלפים, הוא זכה לכינוי "מטרהורן של הרי הרוקי". ההר הוא ההר השישי בגובהו באלברטה, וה-16 בגובהו בקולומביה הבריטית.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' מ. דוסון בשנת 1885. דוסון ראה את ההר לראשונה מהר קופר. הוא ראה עננים מתנשאים מעל פסגת ההר וזה הזכיר לו את ענני העשן העולים מעל אוהלי הטיפי של השבט האינדיאני אסיניבוין.
ההר נמצא על הגבול בין הפארק הפרובינציאלי אסיניבויין בקולומביה הבריטית, לבין הפרק הלאומי באנף, באלברטה.
טיפוס על ההר
הראשונים לטפס על ההר היו ג'יימס אאוטראם, כריסטיאן בוהרן וכריסטיאן האסלר, שעשו זאת ב-1901. ב-1925 היה לורנס גראסי הראשון שטיפס על ההר לבדו.
אתר מורשת עולמית
ב-1984 הוכרז הפארק בו נמצא ההר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ביחד עם פארקים נוספים ובשם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
ששת (אלבום)
ששת הוא אלבומם היחיד של להקת ששת, אשר יצא בשנת 1977.
רקע
חברי "ששת" קיבלו רק לאחר פיזורם הצעה מחברת תקליטי "סי-בי-אס" להפיק אלבום המתעד את פעילותם. התקליט, הנושא את שם ההרכב, הוקלט בתקציב נמוך בשלושה ימי הקלטה חיה באולפן בלבד.
ייחודו של האלבום טמון בשילוב יוצא דופן בין סגנונות מוזיקליים מגוונים. הוא אינו תקליט רוק "כסאחיסטי", אך חידושו בשילוב מוזיקה בלקנית ומזרחית וניחוח ישראלי עממי, במוטיבים קלאסיים של רוק מתקדם, ג'אז וסמבה - תערובת בלתי אפשרית לכאורה שמוזגה יחדיו באופן קולח, זורם ובלתי מאולץ. דוגמאות לכך הן למשל הקטע "דבקה" המתחיל ברוח הריקוד המזרחי הידוע אך מסתיים כקטע רוק מובהק, או בקטע "ענבלים" הפותח את האלבום, אשר נעימתו בעלת גוון מלודי וקצבי ישראלי-מזרחי, אולם היא עטופה בעיבוד ג'אז רוק. תערובת זו נותנת את הטון בכל קטעי האלבום.
ארבעה מקטעי האלבום הם קטעים אינסטרומנטליים, ובחמישה הנותרים הסולנים הם רביץ ולוי. ברוח התקופה, שלושה מקטעי האלבום הולחנו לשירי משוררים: "ענבלים" למילותיו של נתן אלתרמן, "לו באת" למילים של יונתן רטוש ו"בלילות הסתיו", מהמושמעים בשירי האלבום, למילים של דוד פוגל. השיר "דבקה" מבוסס על "שיר לאדמה" (עודד אבישר/דוד זהבי) אשר לא הוקלט מעולם.
טכנאי ההקלטה באלבום היו לואי להב וטומי פרידמן, דמויות מפתח בתעשיית המוזיקה, ועיצוב העטיפה נעשה בידי דוד טרטקובר, לימים חתן פרס ישראל.
האלבום לא נחל הצלחה מסחרית בזמן הוצאתו. עם השנים זכה להכרה ולהערכה, ושירים ממנו זכו להשמעות תכופות ברדיו. בשנת 1993 יצא האלבום במהדורת תקליטור, ובשנת 2007 יצאה מהדורה מחודשת הכוללת גם את פסקול "מסע אלונקות".
השיר המצליח באלבום, "בלילות הסתיו", זכה לביצוע נוסף, מצליח אף הוא, של שם-טוב לוי עם שלמה גרוניך באלבומם "אלבום משפחתי" בשנת 1983.
מאיר מיכל רבינוביץ
הרב מאיר מיכל רבינוביץ (מכונה גם רבי מאיר מיכל שָאטער; ה'תקע"ט, 1819, קיידאן, ליטא - חורף ה'תרס"א, 1901, וילנה), היה רב ליטאי, רבה של שאט, ומורה ההוראה הראשי של וילנה. התפרסם על שם ספרו "המאיר לעולם".
ביוגרפיה
נולד בשנת תקע"ט בקיידאן הסמוכה לקובנה, לרב שלום בנו של רבי שמואל רבה של שאט (המכונה "רבי שמואל הקטן"), בנו של רבי אברהם אחי הגר"א. בילדותו לא אובחנו כשרונותיו והוא נשלח להיות סופר סת"ם. לאחר תקופה של הפצרות מצדו, נשלח ללמוד בקובנה בבית המדרש "נבייזר" אצל רבי ישראל ליפקין מסלנט.
בהיותו כבן 30, התמנה כרבה של שאט, עיירה במחוז קיידאן בפלך קובנה, וכיהן במשרה זו עשרים שנה. על שם עיירתו זו, כונה: רבי מאיר מיכל שָאטער. במהלך הזמן קיבל הצעות רבנות מערים חשובות כמו וילקומיר ודווינסק, אך הוא אהב את השקט שהקנתה לו העיירה השכוחה ודחה את ההצעות. למרות ההערצה הגדולה אליו שמשתקפת מכתביהם של רבנים אחרים כמו האדר"ת, למעשה שמו לא היה מוכר בתקופה זו כי אם לרבנים ספורים.
זמן מועט לאחר שעבר את שנתו ה-50, פרצה שרפה גדולה בשאט והעיירה נזקקה לשיקום. הוא ניצל את תקופת המעבר, כדי להתפטר מרבנותו, ועבר לגור בווילנה. חברו מקובנה, רבי אליהו אליעזר גרודזינסקי (חותנו של רבי חיים עוזר גרודזינסקי, וחתנו של רבי ישראל סלנטר), פרסם את שמו בין רבני וילנה, והוא מונה כמורה הוראה ראשי, משרה שסיפקה לו דמי מחיה בסיסיים. הוא התגורר בדירה צפופה בעליית גג, באחת משכונות העוני בעיר. בשנותיו בווילנה, העביר שיעורים תורניים בישיבת רמיילס, ורבים השתתפו בהם.
בעת פולמוס המוסר היה בין רבני ליטא החתומים על מכתב התמיכה בתנועת המוסר.
נפטר בסוף חורף תרס"א (1901), בווילנה.