cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יגיל לוי
מודל הגיוס
בשיתוף עם ד"ר זאב לרר, יזם לוי במסגרת האגודה הסוציולוגית ובאמצעות המכון לניתוחי מדיניות של האוניברסיטה הפתוחה שלוש סדנאות שלראשונה עסקו בתרחיש של מצבים שונים הנוגעים למודל הגיוס. בתרחיש הראשון (דצמבר 2011), שעסק בניסיון לתרחש כיצד ייראו הצבא והחברה אם יבוטל גיוס החובה, הציג לוי משנה מסודרת של טיעונים נגד ביטול שכזה . בסדנה השנייה (שנערכה בספטמבר 2012), שהוקדשה לאכיפת גיוס על חרדים, התהוותה הסכמה בין כל החוקרים והחוקרות השוללת מתווים לאכיפת גיוס חובה על חרדים. הסדנה השלישית (שנערכה באוקטובר 2013) הוקדשה לדיון בתרחיש של הטלת חובה לגיוס לשירות אזרחי על כל מי שלא יגויס לשירות צבאי. לוי שלל מתווה שכזה בהסתמך על עבודה השוואתית עם גרמניה. סדנה זו הניבה קובץ מאמרים: שירות חובה או חובה לשרת? תרחישים של שירות אזרחי חובה בישראל. הידע המצטבר בעריכת תרחישים הניב סדנה שנוהלה במשותף עם פרופ' ורדה וסרמן, ראשת המכון לניתוחי מדיניות, והניירות שהוצגו בה פורסמו בגיליון מיוחד של כתב העת ביטחון סוציאלי שהוקדש ל-"תרחישים ומדיניות ציבורית". היבטים אחרים הנוגעים למדיניות הגיוס פותחו אף הם בידי לוי ושותפיו: ניתוח המעורבות הגדלה של הצבא במערכת החינוך סוכמה בספר (בעריכה משותפת עם ניר גזית) צבא מחנך עם, והמאמץ החלוצי לנתח את ההשפעה של חברת השוק על הצבא, הניב ספר שלו תרמו מספר חוקרים וחוקרות - הצבא וחברת השוק בישראל.
הפיקוח האזרחי על הצבא
לוי קשר את העיסוק בהרכבו החברתי של הצבא ובאופיו של המכניזם המביא אנשים להתגייס - בין אכיפת המדינה להסדרת שוק העבודה - ללימוד הפיקוח האזרחי על הצבא. את תובנותיו באשר למקרה הישראלי סיכם בספרו מי שולט על הצבא. בספר זה דן לוי בפרדוקס לכאורה בין עוצמת-היתר של הצבא בישראל ובין העמדתו של הצבא תחת פיקוח ההולך ומתהדק באופן המצמצם את מרחב הפעולה האוטונומי שלו. לכן הציע את ההבחנה בין הפיקוח האזרחי על הצבא – הממוקד בתורת הלחימה, במדיניות הגיוס, בתפקוד המבצעי ובהיבטים המשקיים של התנהלות הצבא - ובין הפיקוח על הצבאיות (מיליטריזם) כתרבות פוליטית, המעניקה לגיטימיות לשימוש בכוח ומשקפת את מפלס הצבאיות בחברה. לוי טען כי בעוד הפיקוח על הצבא התחזק מאז שנות המדינה הראשונות, הפיקוח על הצבאיות נחלש. ישראל אינה בהכרח נעשית יותר מיליטריסטית, אלא שכוחות היכולים לאתגר את החשיבה הצבאית פשוט נחלשים, נטען בספר.
בביקורת שכתב על הספר עורך הדין מיכאל ספרד נכתב: "לוי הצליח לכנס תחת תזה אחת עשרות תהליכים ומאות תופעות הנוגעות ליחסים המורכבים שבין הצבא לבין החברה ולשלטון האזרחי בישראל, שבמבט ראשון נראים מנוגדים ואולי אף מתנגשים. במונחים של המחקר הסוציולוגי של הצבא בישראל, זו תאוריית-על, מין גרסה סוציולוגית-פוליטית ל'תאוריה של הכל' שהפיזיקה התאורטית מחפשת זה שנים כדי להסביר בנוסחה אחת את כל הכוחות הפיזיקליים הידועים למדע. זהו הישג אדיר, ולקוראי ספרו של לוי נכונה חוויה מרתקת של הפלגה מתובנה לתובנה שיוצרות יחד שלמות המעניקה סדר במה שנראה עולם חברתי כאוטי."
במקביל למחקר על ישראל, לוי פיתח תובנות תאורטיות אודות הפיקוח האזרחי על הצבא ופרסם מאמרים בבמות שונות בעולם. בכלל זה פתח את המושג של "בקרת שוק" על הצבא, כלומר בקרה המשפיעה על התנהלות הצבא באמצעות ריסון משאביו, וזאת כתחליף לפעולה קולקטיבית של אזרחים המכוונת להשפעה ישירה על המדיניות הצבאית. בעבודה אחרת הציע לוי להסתכל על כשלים בפיקוח האזרחי על האפקטים העקיפים, ולא אחת הבלתי מכוונים, שיש להתנהלות הצבא על מבנה העוצמה החברתי. בעבודות תאורטיות יותר מתקדמות הוא דן בהשפעות שיש למודל הגיוס על הסיכוי להצמחת מחאה, הציע לדון על יחסי צבא-פוליטיקאים במונחים של יחסי חליפין ולא אכיפת מרות או שותפות, כמקובל בתאוריות מקובלות ותוך שהוא מרחיב את השימוש ברעיון המשוואה הרפובליקנית גם לעניין יכולתם של מוסדות המדינה לפקח על הצבא, והציע בהמשך לעבודתו על ישראל, להבחין תאורטית בין הפיקוח על הצבא לפיקוח על הצבאיות. הבחנה זו הורחבה בחלקה לספר שכותרתו Mobilizing Force: Linking Security Threats, Militarization, and Civilian Control, אותו ערך לוי יחד עם דייוויד קוהן. הספר הוא תוצר של קבוצת מחקר בינלאומית. בהסתמך על 10 מקרים מגוונים (ובהם ארצות הברית, דרא"פ, צרפת, יפן ועוד), הספר בוחן כיצד מיליטריזציה מתרגמת איומים חיצוניים ופנימיים להשפעה על הפיקוח על הצבא. תרומה אחרת הייתה בפיתוח תאורטי של המושג של "פיקוח מבפנים", כלומר האופנים בהם החיילים עצמם מפקחים על הצבא.
עיסוק מקביל היה פיתוח הממשק שבין צבא לשיטור, לאור פעילות הצבא בגדה המערבית ויחסיו המורכבים עם קהילות המתנחלים. סדנת חוקרים וחוקרות הניבה גיליון מיוחד של כתב העת Israel Studies Review בשנת 2020 בעריכה משותפת עם ד"ר ניר גזית.
מורין חור
מורין חור (במונגולית: Moрuн Хүүp, ) הוא כלי נגינה מונגולי מסורתי ממשפחת כלי הקשת. פירוש השם במונגולית הוא "כלי סוס". זהו כינור העשוי עץ ומגולף בצורת ראש סוס בעל שני מיתרים העשויים שערות סוס, שאחד מהם עבה יותר מהשני. לעיתים מכונים המיתרים ה"זכר" וה"נקבה", והם מכילים בין 105 ל-130 שערות סוס כל אחד. בעבר הייתה מכוסה תיבת התהודה של המורין חור בעור גמל או כבש, וכיום היא עשויה מעץ מחורר, בדומה לכינור או לצ'לו.
יגיל לוי
יחסי צבא-דת
חוגים חרדלי"ם אף ייחסו לכתיבתו של לוי השפעה על מדיניות הצבא בנושאי דת, שלטענתם פוגעת בחובשי הכיפה. כך לדוגמה התבטא הרב חיים דרוקמן: "קברניטי הצבא מושפעים מתפיסת ה'הדתה' שמפיץ הפרופ' יגיל לוי" . בהמשך, פיתח לוי את הדיון בהשפעה הדתית בצבא לעבודה תאורטית משווה.
מורין חור
בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו במוזיקה של המורין חור כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
הלהקה מונגולית חורד שיוצרת מוזיקה בסגנון הבי מטאל משלבת כלי מגינה זה במוזיקה שלה.
יגיל לוי
המיליטריזציה של ישראל בשנות האלפיים
הספר יורים ולא בוכים: המיליטריזציה החדשה של ישראל בשנות האלפיים, הוצאת למדא, 2023.
מורין חור
מקורות
המיתוסים על מקורותיו של המורין חור מספרים כי אחד מהאלים שהתאבל על סוסו המת יצר מגופו את הכלי, והשתמש בו על מנת לנגן שירי קינה לזכרו של הסוס המת.
יגיל לוי
כתיבת חומרי לימוד
יגיל לוי כתב במסגרת הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה את לכתוב נייר מדיניות (2011), שהוא ספר הדרכה ראשון מסוגו לכתיבה של ניירות מדיניות. כן ערך, במשותף עם ד"ר אתי שריג את הספר השלטון המקומי - בין המדינה, הקהילה וכלכלת השוק (2014), אסופת מאמרי לימוד מקוריים בתחום השלטון המקומי.
כתיבה פובליציסטית
לוי מפרסם מאמרי דעה החל משנת 2003, ומשנת 2006 בקביעות בעיתון "הארץ". מאמריו משיקים לכתיבתו האקדמית בנושאים כמו הסכסוך הישראלי-ערבי, יחסי צבא-חברה, הפיקוח הפוליטי על הצבא וההשפעה הדתית בצבא, ומעוררים לא אחת מחלוקת.
מורין חור
מקורות
החוקרים מאמינים כי כלי המיתר הראשונים הגיעו למונגוליה במאה ה-5 לפני הספירה בידי הנוודים של מרכז אסיה. הממצאים מראים בוודאות, כי בחצרו של קובלאי חאן היה כבר שימוש במורין חור, וזאת במאה ה-13.
יגיל לוי
הקמת תחום מדיניות ציבורית ובית הספר לשלטון מקומי
עם גיוסו לאוניברסיטה הפתוחה בשנת 2008, החל יגיל לוי להקים את תחום המדיניות הציבורית באוניברסיטה. ציון דרך חשוב היה ההקמה בשנת 2012 של בית הספר לשלטון מקומי מכוח הסכם בין מרכז השלטון המקומי לאוניברסיטה. מטרת בית הספר היא קידום הרמה המקצועית של העובדים והעובדות ברשויות המקומיות באמצעות הקנייה של השכלה גבוהה. בסיום תפקידו באוקטובר 2020, בית הספר היה פרוס בכ־40 קבוצות לימוד במעל 20 קמפוסים, מאילת ועד יסוד המעלה, מתל אביב ועד אום אל-פחם ובו כ־1,000 סטודנטים וסטודנטיות פעילים. כן הקים לוי תוכנית לתואר שני בממשל ומדיניות ציבורית ועמד בראשה בשנים 2018–2021. גם תוכנית זו מקיימת פריסה ארצית של מעל 20 קבוצות לימוד ובהן כ־400 סטודנטים וסטודנטיות בקירוב.
דור (פיזיקת חלקיקים)
בפיזיקת חלקיקים, "דור" הוא אחד הסיווגים של חלקיקי היסוד מסוג פרמיונים: הקווארקים והלפטונים.
לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים קיימים שלושה "דורות":
המושג "דור" נטבע על ידי חיים הררי בשנת 1976.
מרטין טיילור
מרטין טיילור (באנגלית: Martin Taylor; נולד ב-9 בנובמבר 1979 באשינגטון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
מרטין טיילור למד כדורגל בעיר הולדותו ובגיל 17 הצטרף למועדון בלקברן רוברס. הוא שיחק מספר שנים בהשאלה בקבוצות אחרות באנגליה. בשנת 2004 הוא עבר לברמינגהאם סיטי. מרטין טיילור שיחק במועדון מספר עונות והיה שותף לעלייתו לפרמייר ליג בשנת 2007. אמנם לאחר העלייה הוא עבר בהשאלה לנוריץ' סיטי אך כעבור חודש בלבד חזר לקבוצת האם. בעקבות פציעה של רפאל שמיץ והעדר שחקן נוסף מרטין טיילור קיבל הזדמנות להתברג להרכב הקבוצה ולאור ההישגים על המגרש נותר בהרכב עד סוף העונה.
בשנת 2008 הוא גרם לפציעה חמורה של אדוארדו דה סילבה מארסנל. לאחר התנצלות, הפרשה הסתיימה בפסילת טיילור ל-3 משחקי ליגה.
בשנת 2010 טיילור עבר לווטפורד ובשנת 2012 לשפילד ונסדיי בעקבות עלייתה לפרמייר ליג.
בשנים 1998–2001 מרטין טיילור שיחק מספר משחקים בנבחרת אנגליה לנוער.
מגפת הקורונה בזמביה
מגפת הקורונה פרצה בזמביה במרץ 2020.
רקע כללי
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
מרץ 2020
החל מ-17 במרץ, הממשלה סגרה את כל מוסדות החינוך והציבה כמה מגבלות על נסיעות חוץ.
זמביה דיווחה על שני המקרים הראשונים של COVID-19 בלוסקה ב-18 במרץ. החולים היו זוג שנסע לצרפת לחופשה.
מקרה שלישי נרשם ב-22 במרץ. החולה היה אדם שנסע לפקיסטן.
אפריל 2020
זמביה רשמה את המוות הראשון ב-2 באפריל.
2021
נכון לסוף ינואר 2021, ישנם בזמביה 672 מקרי מוות ו-47,622 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 40,362.
ההשפעה על הממשלה
ממשלת זמביה הואשמה שבכלל הנגיף היא השעתה את הפרלמנט כדי שלא להגיע להצבע נגד חוק זמביה שאמור להחליש את המוסדות הדמוקרטים.
אאוסיפטרוס
אאוסיפטרוס (שם מדעי: Eosipterus; מילולית: "כנף תחתונה") הוא סוג של פטרוזאור קטן שחי בקרטיקון תחתון, לפני 124.8 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בחפירות במחוז ליאונינג, סין. פטרוזאור זה היה קרוב משפחתו של הפטרודקטילוס ובעיקר של הפטרודאוסטרו מאמריקה הדרומית.
מאובני האאוסיפטרוס לא נשתמרו היטב, והשרידים כללו רק מעט עצמות, עשר צלעות שבורות ולא נמצאו גולגולת או צוואר. הכנפיים היו החלק השמור ביותר והם היו חזקות וארוכות. מוטת כנפיו של הפטרוזאור הגיעה ל-1.2 מטרים והיו לו טפרים מאונקלים במקצת. ייתכן שגופו כוסה בשיער דק. לא נמצאו גולגולות של מין זה.
ממבנה השלד נראה שהיה שייך לקבוצת הפטרודקטיליים, בה היה הפטרודקטיל, אך היה שונה ממנו. ליצורים בקבוצה זו היו ראשים גדולים עם מעט שיניים, זנב ארוך וקרומי עור גדולים על כנפיהם. ייתכן שהם דאו, אך היו מסוגלים גם לנחות בקלות או להנמיך את מעופם כדי לחטוף טרף מהמים.
בתרבות
האאוסיפטרוס הופיע בסדרה פארק פרהיסטורי.
אליהו שפייזר
אליהו שפייזר (23 במרץ 1930 - 11 בנובמבר 2009) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה
שפייזר נולד בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי. עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס להגנה לשמירה בעיר התחתית, ונפצע מכדור שפגע בידו. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות ועבר ללימודי בקטריולוגיה באוניברסיטה העברית, שם היה מזכיר הסתדרות הסטודנטים. בהמשך למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת פריז ובמקביל עבד בשגרירות ישראל בצרפת. בשנת 1958, בשובו מלימודיו בפריס, נתמנה למנהל אגף המחקר בקרגל. בהמשך עבד במכון לפריון העבודה והייצור. באמצע שנת 1962 מונה לדובר מפא"י, אך פרש מתפקיד זה לאחר מספר חודשים, מכיוון שבמקביל הוא כיהן כמנהל המחלקה לאקדמאים במפא"י ומזכיר הוועדה הכלכלית שלה. בראשית 1963 נתמנה למזכיר מזכירות מפא"י. באוגוסט 1963 נתמנה למנהל המחלקה לקשרי חוץ במפא"י.
שפייזר כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בשנים 1977–1988, מהכנסת התשיעית ועד לתום כהונתה של הכנסת ה-11, שבה היה יו"ר ועדת הכלכלה. בשנת 1989, הוא פרש לחלוטין מהפוליטיקה לאחר שמועמדותו לכנסת ה-12 נכשלה.
שפייזר נחשב לדמות מיוחדת בעולם הפוליטי. מצד אחד היה עסקן רב-כוח והשפעה (כמזכיר מחוז ת"א של העבודה וכראש לשכת המס של ההסתדרות), ומצד שני היה אינטלקטואל בעל תחומי עניין ועיסוק מגוונים.
משפחה ותחביבים
בשנת 1951 התחתן עם אורה רפפורט. ד"ר אורה שפייזר, רופאת ילדים, ניהלה את המרכז הרפואי לילדים ברמת אביב ג'. נולדו להם 3 ילדים - ארנון, נילי ודפנה.
שפייזר אהב לדוג בזמנו החופשי, לקרוא ספרות ומאמרים בכל נושא כולל מאמרים מדעיים ומאמרים בתחומי הרוח והמחשבה ונהג לצטט הוגי דעות שונים.
שפייזר כתב את הספר 'פוליטיקה שימושית' (הוצאת דביר, תשמ"ח) המציג את עולם הפולטיקה מזווית שונה. יש אומרים שכתיבת הספר פגעה בקריירה הפוליטית שלו, בשל הביקורתיות והסאטירה שבה מוצג עולם זה בספר.
סויוז TM-34
סויוז TM-34 (ברוסית: Союз TM-34), הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית. זו הייתה הטיסה האחרונה של דגם "סויוז TM".
מהלך המשימה
סויוז TM-34 שוגרה ב-25 באפריל 2002 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות קבוע מס' 4 בפיקוד של יורי אונופריינקו. החללית התחברה לתחנת החלל ב-27 באפריל. במשך 8 ימים צוותים עסקו בניסויים מתוכננים בתחומים שונים. מרק שאטלוורת' השתתף בניסויים בתחום ביולוגיה. כול הצוות חזר לכדור הארץ כעבור 8 ימים בחללית סויוז TM-33.
חללית "סויוז TM-34" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-9 בנובמבר 2002 החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות שהגיע לתחנת החלל בחללית סויוז TMA-1 שבוע לפני זה. סרגיי זליוטין היה מפקד הצוות בטיסת נחיתה. החללית נחתה כמתוכנן בשטח קזחסטן.
EMG
EMG (ראשי תיבות של East Mediterranean Gas Company, חברת הגז של מזרח הים התיכון) היא חברה בעלת זיכיון מממשלת מצרים לייצוא גז לישראל. החברה היא הבעלים והמפעילה של קו אל עריש-אשקלון.
יבוא גז ממצרים
ב-2005 נחתם מזכר הבנות בין ישראל למצרים על יבוא גז ממצרים באמצעות חברת EMG דרך צינור הגז הערבי.
החברה קיבלה מעמד מיוחד המאפשר לה לרכוש גז טבעי מחברות הגז במצרים ולמכור אותו למדינות בחוף המזרחי של הים התיכון במסגרת קו צינור אל עריש-אשקלון. על-פי הוראות ההסכם הקימה EMG מערכת לאספקת גז הכוללת מערכת דחיסה באל עריש, צינור ימי באורך של 92 ק"מ מאל עריש לאשקלון ומסוף קבלה באתר קצא"א באשקלון. EMG סיימה לבנות את הצינור הימי ומסוף הקבלה באשקלון בחודש פברואר 2008. תחילת אספקת הגז החלה בחודש יולי 2008. כגיבוי נוסף להבטחת ההסכם נחתם מזכר הבנות בין ממשלת מצרים וממשלת ישראל, לפיו ערבה ממשלת מצרים לאספקה של עד 7BCM של גז טבעי בשנה למדינת ישראל.
בדצמבר 2009 נחתמה עסקה עם תחנת הכוח דוראד לאספקת גז טבעי לתחנה בהיקף של כ־12.5 BCM (מיליארד מ"ק). החוזה, בהיקף כ־2 מיליארד דולר, אמור היה לאפשר לתחנה לפעול במשך 17 שנה, החל מ-2013, ולספק כ־800 מגה־ואט חשמל, שהם כ־6.5% מכושר הייצור של חברת החשמל.
קו צינור אל עריש-אשקלון
בפברואר 2011 התקיימה ההפיכה במצרים שמסגרתה הודח חוסני מובארכ. אחד האישומים נגד מוברק היה כי הוא ובני משפחתו היו מעורבים בשחיתות דרך ייצוא גז זול לישראל. לאחר שמוברק ריצה עונש מאסר של שלוש שנים ועבד אל-פתאח א-סיסי עלה לשלטון במצרים, בוטלה האשמה זו. החל מפברואר 2011 חלו שיבושים בהספקת הגז. לאחר כ-10 פיצוצים בצינור הופסקה בשנת 2012 הזרמת הגז לישראל, בטענה של חובות של EMG כלפי מצרים.
בתום בוררות בינלאומית שארכה 3.5 שנים, נפסק בדצמבר 2015 כי חברות הגז הממשלתיות במצרים יחויבו לפצות את EMG בסכום של 288 מיליון דולר.
ביוני 2018, הודיעה שותפות דלק קידוחים כי היא מנהלת משא ומתן לרכישת החברה לצורך שימוש בקו צינור אל עריש-אשקלון. בסוף יולי 2019 הודיעה רשות התחרות שתדרוש את האפשרות ליבוא לגז טבעי ממצרים כתנאי לרכישה.
בעלות
הבעלות על חברת EMP מתחלקת בין:
ביקורת על החברה
משרד האוצר פטר את החברה מתשלום מס ומע"מ לתקופה של עשרים שנה. בעקבות כך פנה נשיא איגוד לשכות הסחר למבקר המדינה.
אבראהים צרצור
שייח' אִבְּרָאהִים עַבְּדאללה צַרְצוּר (בערבית: إبراهيم عبد الله صرصور; נהגה: איבראהים סרסור; נולד ב-2 בפברואר 1959) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת רע"ם-תע"ל, ולשעבר ראש הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית.
ביוגרפיה
בסוף שנות ה-70 למד ספרות אנגלית ובלשנות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן, וקיבל תואר ראשון בשנת 1981.
צרצור מתגורר בכפר קאסם וכיהן כראש מועצת כפר קאסם בין השנים 1988 ל-1998.
הוא הגיע לתנועה האסלאמית לאחר שהיה תלמידו של השייח' עבדאללה נימר דרוויש במסגד בכפרו, ומאז 1998 הוא עומד בראש הפלג הדרומי שלה. ב-23 בפברואר 2006 עמד בראש משלחת מטעם הפלג, שביקשה להיכנס לרצועת עזה ולהיפגש עם אסמאעיל הנייה ועם אבו מאזן, לאחר הבחירות שבהן ניצחה תנועת חמאס. הביקור נמנע על ידי משרד הביטחון בשל האיסור על כניסת ישראלים לרצועת עזה. צרצור חבר בוועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל.
ב-2007 נתגלע מאבק בינו לבין חבר הכנסת עבאס זכור עקב אי נכונותו של זכור לפנות את מושבו בכנסת לחבר הבא ברשימת התנועה האסלאמית. זכור הסכים לבצע את הרוטציה רק בחודש אוגוסט 2008 למורת רוחו של צרצור שפנה למאבק נגדו בהליכים משפטיים, ולבסוף הביא להדחתו מהתנועה. בכנסות ה-17-19 עמד בראש סיעת רע"ם-תע"ל אשר בכל כנסת כללה ארבעה חברי כנסת- שלושה מהתנועה האיסלאמית ואחמד טיבי מתע"ל.
חבר הכנסת צרצור היה חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדה למינוי קאדים שרעים. כמו כן היה חבר בשדולה למען ירושלים, השדולה הסביבתית-חברתית והשדולה למען דו קיום יהודי-ערבי.
עמדותיו
צרצור יזם הצעת חוק שתעניש כל אדם הפוגע בקודשי דת אחרת בשלוש שנות מאסר וקנס של מאה אלף שקלים, בתגובה להתבטאויות נגד מוחמד בעת משחק של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
הוא נמנה עם יוזמי תוכנית "ירושלים תחילה" הקוראת "לשחרר ולהציל את ירושלים מהתוכניות הישראליות ומהגברת המודעות והמאמצים של המוסלמים בעולם לכיוון ירושלים ולא למדינות אחרות".
צרצור גם תמך בהקמת מדינת ח'ליפות אסלאמית. לאחר שנשאל על כך על ידי גורמים ישראליים בטרם התנהלו הבחירות, טען שהתכוון לכינון ח'ליפות במדינות ערב ולא בישראל. הוא פתח בקמפיין נגד מה שהוא מכנה "התועבה" המתפרסמת באתרי האינטרנט הערביים בישראל, תמונות בעלות אופי מיני של שחקנים וזמרים ערבים או אחרים. לטענתו גורמות תמונות אלו להשפעה שלילית על האוכלוסייה הערבית ואף מעודדות ביצוע עבירות ופשעים.
לאחר הופעתה של הזמרת הלבנונית ננסי עג'רם בפני קהל פלסטיני בירדן, התבטא נגדה וכינה אותה "סרטן בגוף האומה". דעתו של צרצור שאופי השירים, התוכן והלבוש של הזמרות ננסי עג'רם והייפא והבי משפיעות לרעה על הנוער, מעודדות התפשטותם של יצרים מזיקים ותורמות לפירוק של מסגרות משפחתיות. בדיון שנערך על שאלת הקיום של מצעד הגאווה של הקהילה ההומו-לסבית בירושלים אמר כי הוא לא מכיר את השאלה מכיוון שבחברה המוסלמית אין "בעיה שכזו".
לאחר שחוסאם א-זהאר, בנו של בכיר חמאס מחמוד א-זהאר וחבר בגדודי עז א-דין אל-קסאם, נהרג לאחר שהשתתף בשיגור רקטות ובפעולות טרור לעבר יעדים ישראליים, כינה צרצור את התקיפה של צה"ל "מעשי טבח" ואת ישראל כינה "ברברית". צרצור פרסם בעיתון התנועה האיסלאמית הודעת תנחומים הממוענת למחמוד א-זהאר בה הביע את צערו ואת שותפותו עם העם הפלסטיני.
ב-22 באוגוסט 2011 קרא לג'יהאד לשחרור ירושלים -
צ'ארלי קונדו
צ'ארלי קונדו (באנגלית: Charlie Condou; נולד ב-8 בינואר 1973) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מרקוס דנט באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט".
ביוגרפיה
קונדו נולד בהמרסמית' שבלונדון ב-1973. קריירת המשחק שלו החלה ב-1985 כשהיה בן 12 בסרט הטלוויזיה האמריקאי "שם הצופן: רבקה", ובסרט הקולנוע "Exploits at West Poley". קריירת הטלוויזיה שלו נמשכה בנעוריו והוא שיחק בסדרות כגון "רובין משרווד", ו-"A Sense of Guilt". ב-1987 כיכב בתפקיד טום בסרט הטלוויזיה "Every Breath You Take" לצדה של קוני בות', הילד שחולה בסוכרת. בשנות העשרים לחייו שיחק במגוון תפקידים בסדרות כגון "מרטין צ'זלוויט", "Pie in the Sky", הסדרה המשטרתית "The Bill", סדרת הדרמה "Peak Practice", ובסדרת האימה "Urban Gothic". ב-1995 שיחק ללא קרדיט בסרט המדע בדיוני "השופט דרד". ב-2005 גילם את בסיטקום "נייתן בארלי" של ערוץ 4. לפני כן הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בריטיות בהן "עולמו של ה. ג'. ולס" ו"רציחות במידסומר". ב-2001 השתתף בסרט המתח "שארלוט גריי" בכיכובה של קייט בלאנשט.
ב-2006 גילם קונדו את דמותו של פייר-אוגוסט רנואר בסדרת הדרמה של ה-BBC "האימפרסיוניסטים". עוד הופיע בתפקיד נינו בסדרה "תן לי, תן לי" עם קתי ברק, ובתפקיד ג'יילס בסרט "Dead Babies" לצדם של פול בטאני, אוליביה ויליאמס וקריס מרשל. ב-2007 שיחק בתפקיד קמע כאחד האלפים בסרט הפנטזיה "פרד קלאוס" יחד עם וינס ווהן וקווין ספייסי. בקיץ 2007 הצטרף לצוות שחקני אופרת הסבון "קורוניישן סטריט". ב-2008 הופיע קונדו בסרט "Good" בכיכובם של ויגו מורטנסן וג'ייסון אייזקס. באותה שנה עזב את הסדרה "קורוניישן סטריט", ורמז על צילומי סרט בחו"ל.
La Llorona (שיר)
"La Llorona" (נהגה: לה יורונה, תרגום חופשי: "האישה הבוכייה") הוא שיר עממי מקסיקני. השיר מקורו במצר היבשתי של טוואנטפק ומקורותיו מעורפלים. המשורר, אנדרס אנסטרוסה, בן מדינת אואחאקה (האזור בו צמח השיר), הביא ב-1941 לפרסום ולפופולריות השיר ואולי אף הוסיף מלל חדש. לשיר יצאו גרסאות רבות בשפות שונות, כולל גרסה בעברית, "העלמה יורונה מטורונה", למילים של דידי מנוסי, שביצע דני בן ישראל ב-1966.
צ'ארלי קונדו
ביוגרפיה
ב-2013 פורסם שקונדו יעזוב את "קורוניישן סטריט" באמצע 2014. בספטמבר 2014 החל להופיע במחזה "Next Fall" בווסט אנד בתפקיד אדם. אחרי שסיים את צילומי הסדרה "בלתי נשכח" של ITV, כיכב בסיור הופעות של "מופע האימים של רוקי". בינואר 2017 החל להשתתף בחזרות למחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר.
La Llorona (שיר)
המילים המקוריות מבוססות על האגדה העתיקה בעלת אותו שם, La Llorona, הפופולרית במקסיקו ובדרום אמריקה, ומספרת אודות אישה שהטביעה את בניה בנהר לאחר שמאהבה נטש אותה לטובת אישה אחרת. כיוון שבמותה סירבו לקבל אותה בשמיים היא נודדת בעולם הארצי כרוח, מבכה את בניה וחוטפת ילדים. בגלל שרוב מילות השיר נכתבו במהלך המהפכה המקסיקנית (1910 - 1920) או אף מאוחר יותר, הסיפור המסופר בשיר שונה מאוד מזה שבאגדה. בדרך כלל המבצעים נוהגים לקחת עבור ביצועיהם רק מספר שורות מתוך כל מילות השיר שהוא ארוך מאוד.
צ'ארלי קונדו
ביוגרפיה
ב-2016 כתב קונדו את ההקדמה לספרו של אריק רוזווד " Journey to Same-Sex Parenthood: Firsthand Advice, Tips and Stories from Lesbian and Gay Couples".
חיים אישיים
קונדו חי באיזלינגטון יחד עם בן זוגו הקנדי קמרון לוקס, ושני ילדיו ג'ורג'יה והאל, שמחלקים את זמנים בינו לבין אמם השחקנית קתרין קנטר. עד יולי 2012 כתב טור בעיתון הגרדיאן בנושא הורות להט"בית. בנו האל נולד בינואר 2012, והוא הוזכר פעמים רבות בטור "The Three of Us" שכתב קודנו בגארדיאן.
La Llorona (שיר)
מילות השיר מתארות את אהבתו הנואשת של הזמר אל יורונה אהובתו אשר אינה נענית לו. הוא מתאר באריכות את סבלות אהבתו ומסיים בכך שאם חפצה הוא שימות - רצונה יעשה כדי שמישהו אחר יוכל לחיות.
גרסאות פופולריות
"לה יורונה" נכלל בסוגת זמר העם המקסיקני, הרנצ'רה, המתאפיין, בין היתר, בבולטות הליווי בגיטרה. הזמר הספרדי רפאל הקליט את השיר באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 וזכה עמו לפופולריות. ב-1974 הקליטה ג'ואן באאז את השיר באלבומה, Gracias a la Vida.
הזמרת המזוהה ביותר עם השיר היא הזמרת המקסיקנית ממוצא קוסטריקני, צ'אבלה ורגאס, שביצעה את השיר בהזדמנויות שונות, כולל בסרט פרידה, שיצא לאור ב-2002. ורגאס הכירה את פרידה קאלו שאודות חייה נסוב הסרט, ושיחקה בו רוח הפוגשת את קאלו בבר ושרה לה את "לה יורונה". בסוף הסרט מופיע ביצוע אחר לשיר, הפעם של הזמרת המקסיקנית שמוצאה מאואחאקה, לילה דאונס, שגם היא התפרסמה בביצועיה ל"לה יורונה". השיר נכלל באלבום הבכורה שלה ב-1999 והיא העניקה לו מאז נופך מודרני בעיבודים שונים.
סרט נוסף בו הושמע השיר הוא סרט ההנפשה הממוחשבת, "קוקו", שיצא לאור ב-2017. בגרסה האנגלית לסרט שרים את השיר אלאנה אובאץ' ומרקו אנטוניו סוליס. בגרסה הספרדית שרים אותו אנחליקה ואלה ומרקו אנטוניו סוליס.
הגרסה העברית: "העלמה יורונה מטורונה"
ב-1966 הקליט הזמר הישראלי, דני בן ישראל, גרסה עברית ללחן של "לה יורונה". את מילות השיר כתב דידי מנוסי והן עוסקות בנושא אחר מנושאי השיר המקסיקני. השיר העברי הוא כעין בלדה, המספרת אודות עלמה בשם עמנואלה, המפורסמת בכל רחבי ספרד בשל יופייה ומתגוררת בעיר בשם טורונה. כשעולה האויב לצור על טורונה, מתגייס כל העם להגן על טורונה ועל עמנואלה, אך ללא הועיל. בניגוד לחלק גדול מהבלדות, מסתיים השיר בנימה אופטימית בשורות: "אך יום עוד יבוא, ושיר סרנדה ירעם ברחובות וירונה". המילה המסיימת את השיר, דהיינו הפועל "ירונה", מהווה מעין גשר לשיר המקורי, שבו יורונה היה שם הגיבורה.
קובי אפללו הוציא גרסה משלו לשיר, באלבומו "בא מן השתיקה" ב-2007, בו נקרא השיר "טורונה".
סבון
סבון הוא תערובת דטרגנטים פעילת שטח המיועדת לניקוי הגוף, לכביסה או לניקיון כללי. בדרך כלל סבון נמכר בצורה מוצקה של פיסות מרובעות או מעוגלות או בצורה נוזלית בבקבוקים.
סבונים רבים מיוצרים מתערובת של מלחים נתרניים או אשלגניים של חומצות שומן, הנוצרים בתהליך הנקרא סיבון (בלעז: סַפּוֹנִיפִיקַצְיָה): בתגובה של אסטרים של חומצות שומן (מסורתית, נעשה שימוש בטריגליצרידים) עם בסיסים (כנתרן הידרוקסידי או אשלגן הידרוקסידי), בטמפרטורה של 80-100°C. האסטר עובר הידרוליזה ומתקבלת תערובת של כוהל ומלח חומצת שומן, המהווה סבון גולמי. כאשר בתהליך הייצור מחליפים את חומצת השומן בסולפט (מלח של חומצה גופרתית), התוצר הסופי ידוע בשם אל-סבון.
היסטוריה
השימוש באפר צמחים יחד עם שומן מהחי לייצור סבון היה ידוע במשך אלפי שנים. בתהליך שריפת האפר נותרים מלחי אשלגן כאשלגן פחמתי. כבר בימי קדם ידעו שכאשר מבשלים שומן בתמיסה של מים ואפר, מתקבלת תמיסה סמיכה, המסוגלת לסלק כתמים. העדויות הקדומות ביותר לסבון הן מבבל, משנת 2800 לפנה"ס.
ייתכן כי במקרא נזכר שימוש בסבון: . סבורים כי הפיניקים הם שהפיצו טכניקה זו באירופה במאה השישית לפנה"ס. בספרות התלמודית נזכרו מספר צמחים, ובהם אהל, עדעד ומלחית (מלחית אשלגנית), כצמחי מדבר ומלחה, שלאחר שריפתם נקראו "אשלג".
לפני כאלף שנים היו בדרום אירופה כמה מרכזים חשובים לתעשיית סבון ובהם העיר סאבונה שבאיטליה, ששמה מזכיר את שמו של תוצר זה. עד לפני מאתיים שנה הייתה תעשיית הסבון ביתית בעיקרה, והיה צורך לאסוף כמויות ניכרות של אפר כדי להפיק את הסבון.
ב-1790 גילה הצרפתי ניקולה לבלאן שיטה לייצר סודה לכביסה ממלח בישול רגיל וגרם בכך למהפכה בתעשיית הסבון. מאז נתאפשר לרכז את תעשיית הסבון ולייעלה וכך להוריד את מחיר המוצר.
מקור המילה בעברית חדשה, מצרפתית: savon, מגרמנית: Seife. המילה מצויה גם בתלמוד בכתיב "צפון": מהלטינית: sapo, דרך היוונית: sapon) σαπων). מקור המילה כנראה בגאלית, "חומר שומני לצביעת השׂער", והגיע ללטינית דרך הגרמנית העתיקה.
אופן פעולת הסבון
הסבון, ככל הדטרגנטים, פועל כך: החלק ההידרופובי ("שונא-מים") של מולקולת הסבון הוא החומצה השומנית, שנקשרת לשומן - שהוא הלכלוך. החלק ההידרופילי ("אוהב-מים") של מולקולת הסבון נמס במים. כך נוצרות מיצלות – גושי שומן עטופים במולקולות סבון, כאשר הקצה ההידרופילי פונה כלפי חוץ וממיס את הגוש במים. כך בעזרת הסבון מתמוסס ונשטף החלק השומני במים.
תהליך הייצור
בבית החרושת מכינים תמיסה של מים וסודה קאוסטית, ומוסיפים את השמנים או את השומנים. מבשלים את התערובת זמן ממושך, עד שהחומצות והשומנים מתרכבות עם הבסיס ויוצרות תמיסת סבון. לאחר מכן מוסיפים תמיסה רוויה של מלח בישול, והסבון צף ועולה. מסלקים את מוצרי הלוואי (כגון: גליצרול) ומייבשים את הסבון הגולמי. חומר זה עובר תהליכים נוספים של עידון, ניקוי ותוספות של ריח וצבע, בהתאם למטרה הסופית שלה נועד. לבסוף מעבירים את החומר דרך מכונה הדומה למטחנת בשר גדולה (מכונת שיחול, או אקסטרודר בלועזית), וממנה יוצא מוט ארוך מאוד של סבון הנחתך ונכבש לפיסות שוות בגודלן ובצורתן. כל התהליך, מתחילתו ועד סופו, נעשה במכונות אוטומטיות.
בימינו, משמש לעיתים הסבון לייצור מי סבון, שבעזרתם ניתן להפריח בועות סבון.
בית החרושת המודרני הראשון לייצור סבון בארץ ישראל היה חדיד בבן שמן, שהוקם ב-1906.
בועת סבון
בועת סבון היא גוף חלול העשוי משכבה דקה מאוד של מי סבון. לרוב, בועות סבון שורדות זמן קצר לפני שהן מתפקעות, בין אם בעצמן או בגלל מגע עם חפץ אחר. בועות סבון יכולות לשמש כהמחשה פיזיקלית לבעיה מתמטית מורכבת בנושא מינימום שטח פנים. צורת הפנים הכדורית של הבועה נגרמת גם היא ממתח הפנים. המתח גורם לבועה ליצור כדור, שכן לכדורים יש את שטח הפנים הקטן ביותר עבור נפח נתון. צורת הכדור אמנם מושפעת מהאוויר, אבל בהנחה שהבועה מרחפת כשלעצמה במקום חסר רוח, היא תשמור על צורה קרובה מאוד לכדור, בעיקר בשל משקלה הנמוך.
יעקב שפי
יעקב שפי (נולד ב-25 בינואר 1941) הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה.
חייו
שפי, יליד פתח תקווה, למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר.
פעילות הציבורית החלה במישור המקומי, בהיותו חבר מועצת פועלי פתח תקווה ויו"ר הנהלת עמותת הכדורגל של הפועל פתח תקווה. מקצועית שימש שפי מזכיר הארגון של עובדי התעשייה האווירית. במהלך השנים נבחר לכהן בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית וחבר הנהלת "מבטחים". כמו כן מונה לחבר בהנהלת ההתאחדות לכדורגל.
בשנים 1992–1996 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד שפי על המקום ששוריין לנציג מחוז דן. הוא הגיע למקום החמישי מתוך שמונה, בתמיכת 3,080 קולות, ולפיכך שובץ במקום לא ריאלי ברשימת המפלגה לכנסת.
פול-אנרי סנדאוגו דמיבה
פול-אנרי סנדאוגו דמיבה (בצרפתית: Paul-Henri Sandaogo Damiba; נולד ב-2 בינואר 1981) הוא קצין בצבא בורקינה פאסו, שעמד בראש התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום (MPSR).
לאחר ההפיכה בינואר 2022 הצבא הדיח את הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה, ומינה את דמיבה לראש המדינה בפועל. בספטמבר 2022 דמיבה הודח בהפיכה צבאית נוספת, במקומו מונה ראש המטה הכללי איברהים טראורה לראש המדינה.
ביוגרפיה
פול-אנרי סנדאוגו דמיבה נולד ב-2 בינואר 1981. סיים את לימודיו בבית הספר להכשרה צבאית אקול מיליטר שבפריז.
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית (באנגלית: International Fact-Checking Network - או ה-IFCN) הוא ארגון עולמי שנועד ליצור שיתופי פעולה וסטנדרטיזציה בין ארגונים שונים מרחבי העולם שעוסקים בבדיקת עובדות. הרשת עובדת בשיתוף פעולה עם ארגונים רבים, ביניהם גוגל ופייסבוק, ומתפקדת גם כגורם סמכות להכשרת בודקי-עובדות.
הרשת הוקמה ב-2015 כיחידה של מכון פוינטר, מוסד ללא מטרות רווח שעוסק בלימודי ומחקר בתחום העיתונאות. ברשת חברים ארגונים שונים מרחבי העולם, וחלק מתפקידה הוא לשמש כמוקד אליו יפנו גורמים שונים אשר מעוניינים להיחשב כארגוני בדיקת עובדות, כדי לקבל אישור מהרשת שהם אכן ארגון אמין בנושא זה. רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית מבצעת בדיקה שנתית עבור הארגונים החברים כדי לוודא שהם עדיין ראויים לחברות גם בחלוף הזמן. נכון לספטמבר 2019 בארגון חברים 56 ארגונים להם סוכנויות בעלות תו-תקן של ה-IFCN הפועלות ב-39 מדינות.
הארגון לומד מגמות עולמיות הקשורות לתחום בדיקת-העובדות, ואחר קביעת מדיניות בנושא על ידי מוסדות וגופי תקשורת ברחבי העולם. עיקר פועלו של הארגון בהגברת שיתוף הפעולה בין ארגונים שונים מרחבי העולם שעוסקים בבדיקת עובדות, להם מציע הארגון כנסים מקצועיים, וכן ליווי והדרכה. הארגון פרסם קוד עקרונות המיועד לארגוני בדיקת עובדות.
שיתופי הפעולה של הרשת
הארגון יוצר שיתופי פעולה עם ארגונים שונים העוסקים במידע. בשנת 2016 ביצע הארגון מיזם משותף עם קרן ויקימדיה. בשנת 2017 החלה הרשת שיתוף פעולה גם עם פייסבוק, כחלק מניסיון של פייסבוק ליצור רשת רחבה של גורמים המסוגלים לאמת תוכן ולאתר פייק-ניוז במהירות. בשנה זו פרסמה גוגל שתתחיל גם היא לבצע שיתוף פעולה קבוע עם רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית במטרה לוודא ככל האפשר שהמידע המופיע בחיפוש גוגל, ובמיוחד בחיפוש ממוקד-חדשות, יהיה אמין. גוגל הכריזה שתסייע לרשת בקיום סדנאות ומפגשי הדרכה, מימון כלים טכנולוגים לבדיקת-עובדות, וכן בגיבוש הרשת העולמית של הארגונים, כך שתהייה רלוונטית לדוברי שפות רבות. בשנת 2019 הכריזה חברת הבת של פייסבוק, אינסטגרם, שתעזר ברשת כגורם הסמכות לקביעת בודקי-עובדות אמינים, ותוסיף עבורם כפתור מהיר לדירוג מידת האמינות של תוכן המפורסם ברשת החברתית.
פול-אנרי סנדאוגו דמיבה
קריירה צבאית
דמיבה הוא לוטננט קולונל ומפקד האזור הצבאי השלישי הכולל את ואגאדוגו בירת המדינה, מנגה, קודוגו ופאדה נגורמה.
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית
שיתופי הפעולה של הרשת
כפועל יוצא של שיתוף הפעולה עם פייסבוק ואינסטגרם, מסתמכות הרשתות החברתיות על גורמים שקיבלו את אישור ה-IFCN על מנת לקבוע דירוג תוכן, כך שתוכן שאינו אמת ייחשף בפני פחות אנשים, ובנוסף על מנת לאתר גורמים אשר מפיצים באופן קבוע חדשות שקריות ולפעול מולם באופן מיוחד.
פול-אנרי סנדאוגו דמיבה
קריירה צבאית
היה חבר בגדוד הביטחון הנשיאותי - המשמר הנשיאותי של בלז קומפאורה.
ההפיכה בינואר 2022
לאחר ההפיכה הצבאית ב-24 בינואר 2022, הודח הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה, ודמיבה מונה לראש המדינה בפועל. בספטמבר 2022 דמיבה הודח בהפיכה צבאית נוספת, במקומו מונה ראש המטה הכללי איברהים טראורה לראש המדינה.
רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית
שיתופי הפעולה של הרשת
נכון לספטמבר 2019 בארגון חברים 56 ארגונים, כשהמרכזיים ביניהם הוא סוכנות הידיעות הצרפתית אשר 24 סוכנויות שלה במדינות שונות קיבלו את תקן ה-IFCN, וארגון Africa Check לו 4 סוכנויות בעלות-תקן במדינות שונות. בסך הכל, כולל כל הסוכנויות השונות, מדובר על 82 מוקדים מ-39 מדינות: 8 ארגונים מהודו, 6 ארגונים מאינדונזיה וארצות הברית, 5 ארגונים מצרפת, 4 ארגונים מברזיל, 3 ארגונים מקולומביה, קניה, ניגריה, הפיליפינים וספרד, 2 ארגונים מארגנטינה, אוסטרליה, גרמניה, מקסיקו, פורטוגל, סנגל, דרום אפריקה, סרי לנקה ובריטניה, וארגון 1 מקמרון, קנדה, קרואטיה, דנמרק, יוון, הונג-קונג, אירלנד, ישראל, איטליה, ליטא, מלזיה, הולנד, נורווגיה, פקיסטן, פולין, סינגפור, טאיוואן, טורקיה, אורוגוואי, ומוקד סוכנות הידיעות הצרפתית במזרח התיכון.
נכון לספטמבר 2019 הגורם היחיד מישראל שקיבל את תו התקן של ה-IFCN הוא מיזם המשרוקית של עיתון גלובס, ובמידה חלקית פועלת בישראל גם נציגות של סוכנות הידיעות הצרפתית במזרח התיכון.
בשנת 2020 החלה הרשת שיתוף פעולה מול גוגל ופייסבוק במטרתו להתמודד גם עם תמונות מזויפות, כאשר ברגע שמזוהות מילות מפתח מסוימות, למשל, חיפוש בגוגל תמונות אחר נושא המזוהה עם תמונה שסומנה כמזויפת על ידי ארגוני הרשת, מופיעה הערה ליד התמונה ובה המידע האמין על הנושא.
רנו GBC 180
רנו GBC 180 (בצרפתית: Renault GBC 180) היא משאית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר מיוצרת עבור צבא צרפת משנת 1997.
בולבול טרנג
בולבול טָרַנְג (מהינדי: बुलबुल तरंग, "גלי הזמיר") או בנג'ו הודי הוא כלי מיתר הנפוץ בהודו.
הכלי מורכב משתי מערכות מיתרים, אחת להשמעת צליל קבוע (drone) ואחת של מיתרים מלודיים, המשמשים לביצוע הנגינה. המיתרים המלודיים בכלי מתוחים מתחת ללוח ובו קלידים, הדומים לקלידי פסנתר או, על פי רוב, למקשים של מכונת כתיבה. לחיצה על אחד הקלידים בעת פריטה על המיתרים המלודיים מניחה מעצור על המיתר (בדומה לאצבעו של הנגן בכלי קשת), ועל ידי כך מקצרת אותו ומשנה את גובה הצליל הנשמע.
המיתרים המלודיים מכוונים לרוב לאותו צליל, או באוקטבות, ואילו המיתרים ה"קבועים" מכוונים לרוב במרווח של פרימה או קווינטה ממיתרי המנגינה. כיוון שמיתרי ה-drone נשמעים לכל אורך הנגינה, פירוש הדבר הוא שאין אפשרות לבצע מודולציה (מעבר מסולם לסולם) במהלך הנגינה. ניתן לכוון את המיתרים המלודיים כך שכל אחד ישמיע צליל שונה (כלומר, לא באוניסון או אוקטבות בלבד), וכך לאפשר מגוון צלילי רב יותר, אך דבר זה דורש מיומנות רבה בנגינה. הבולבול טרנג משמש על פי רוב לליווי זמרה.
הגרסה ההודית לכלי מכונה לעיתים "בנג'ו הודי". כלי נגינה דומה הנפוץ ביפן נקרא טאישוגוטו (Taishōgoto).
לעיתים נעשה שימוש בכלי גם במוזיקה מערבית, למשל בקרב אמני ג'אז שונים. בישראל ידוע הכלי בתור כלי הנגינה האקזוטי שבו השתמשה אהובה עוזרי, שבשנת 1968 למדה לנגן בו ממוזיקאי הודי יחזקאל מזגאוקר. ניתן לשמוע את עוזרי מנגנת בכלי, בין היתר, בשירם של הדג נחש "שירת הסטיקר", בשיר "האיש ההוא" שכתבה ליהודית רביץ, בשיר של אתניקס "קלמנסי", בשירה של קרן פלס "רק אלוהים ישפוט אותי" וגם בשירה שלה "אמי אמי".
רענן לוי
רענן לוי (1 במרץ 1954 – 2 ביוני 2022) היה צייר ישראלי, שחי שנים רבות בפריז.
ביוגרפיה
רענן לוי נולד בירושלים. אביו רפאל לוי, היה הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים. אמו רינה (אלגרה), הייתה בתו של אליהו ששון, דיפלומט, חבר כנסת ושר בממשלות ישראל. בנעוריו למד בגימנסיה רחביה (במחזור שסיים ב-1972). התחיל לצייר מילדות, ובמקביל ללימודיו בבית-הספר למד גם בחוגים לאמנות במוזיאון ישראל. לאחר שירותו הצבאי נסע ללימודי אמנות באיטליה. באיטליה למד ברומא ובפירנצה בין השנים 1975–1978. עם שובו לישראל עבד במחלקה לרסטורציה במוזיאון ישראל. בשנת 1979 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלימודי מזרח תיכון והיסטוריה כללית. הוא הציג את תערוכותיו הראשונות בגלריות ירושלמיות: גלריה דבל וגלריה ארטא. בהמשך עבד לוי, במשך כעשרים שנה, עם שעיה יריב מגלריה גורדון, והיה בקשרים קרובים עם מרדכי עומר. בין השנים 1982–1984 התגורר באמסטרדם. בשנת 1987 קיבל מלגת שהייה בקריית האומנים הבינלאומית בפריז. מאז ועד למותו, הוא התגורר, רוב זמנו, בצרפת ובאיטליה. בסיום ראיון לעיתון "הארץ", העיד רענן לוי על עצמו: "היום המצב הוא שאני זר פה ואני זר בארץ".
מנישואיו לציירת הירושלמית רוני ברות, נולדו לו שני בנים: יזם ההייטק יאיר לוי ועיתונאי-הספורט אורי לוי, ושני נכדים: לאוֹ רפאל לוי, אליסיה ג׳וזפין לוי.
סלומון סמוליאנוב
סלומון סמוליאנוב (ברוסית: Соломон Смолянов, בגרמנית: Salomon Smolianoff; מרץ 1899 – 1976) היה זייפן וניצול שואה שהיה מעורב במבצע ברנהרד. בסרט "הזייפנים" המבוסס על זיכרונותיו של אדולף בורגר, שונה שם הדמות לסלומון "סאלי" סורוביץ'. את הדמות מגלם קארל מרקוביץ, שחקן תיאטרון וטלוויזיה אוסטרי.
חייו
סלומון סמוליאנוב נולד למשפחה יהודית בקרמנצ'וק, אוקראינה. הוא למד ציור באימפריה הרוסית, אך נאלץ לעזוב את הארץ בשנת 1922 מכיוון שהוריו היו בצד הלא נכון של המהפכה הסובייטית. הוא טייל ברחבי אירופה, התחתן באיטליה ולבסוף ניסה לפתוח חיים חדשים בגרמניה, שם פגש זייפן והחליט להפוך לאחד כזה בעצמו. הוא היה מבוקש על ידי כמה כוחות משטרה אירופיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 ברנהרד קריגר, מי שיהיה לשטורמבנפירר באס-אס וראש מבצע ברנהרד, כלא מאחורי סורג ובריח והוא נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן ושימש את שומרי האס אס כצייר דיוקנאות ואמן. הוא נבחר להשתתף במבצע ברנהרד, הועבר למחנה הריכוז זקסנהאוזן בשנת 1944 ובסופו של דבר לאתר אבנזה ברשת המחנות של מאוטהאוזן, משם שוחרר על ידי צבא ארצות הברית ב-6 במאי 1945. עקבותיו אבדו לאחר שחרורו. עד מהרה הוא היה ברשימות "מבוקש" בינלאומיות כזייפן, אך לפי ההערכות הוא גם זייף ניירות הגירה ליהודים שניסו להגיע לארץ ישראל.
לאחר מכן היגר לאורוגוואי, שם זייף אייקונים רוסיים. המשטרה באורוגוואי ככל הנראה עלתה על עקבותיו וסמוליאנוב עבר לברזיל בשנות החמישים, שם נכנס לעסקי הצעצועים.
מותו
סמוליאנוב נפטר בפורטו אלגרה בדרום ברזיל בשנת 1976. את שנותיו האחרונות העביר בציור דיוקנאות ויצירת צעצועים.
ליאור אדרי
הרב ליאור אברהם אדרי (נולד ב-13 בפברואר 1979, ט"ז בשבט ה'תשל"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס בשלהי כהונתה של הכנסת התשע עשרה.
ביוגרפיה
אדרי נולד וגדל בנתניה. בנם של אשר ונורה. הוא למד בישיבת באר התורה, ישיבה ליטאית בבית וגן אצל הרב גבריאל יוסף לוי ובישיבת עיון התלמוד בקריית ספר אצל הרב אבא ברמן. למד חמש שנים בכולל הלכה של הרב שמעון גבאי והוסמך לרבנות בידי הרב אליהו אברז'ל.
שירת שלוש שנים בצה"ל כמורה חייל. שירת במילואים ברבנות הצבאית. כיום משרת בקצין העיר נתניה כמודיע נפגעים בדרגת רב-סרן.
החל לעבור כמשגיח כשרות ברבנות נתניה, התקדם והפך למפקח רבנות במועצה האזורית חוף השרון. בשנת 2007 הצטרף לחברת השיווק "נטו מלינדה סחר בע"מ" והיה מנהל המותג "עטרה". בשנת 2010 צורף בידי הרב משה יוסף לבד"ץ בית יוסף כאחראי על תחום בשר ושחיטה בישראל ובחו"ל.
בהמשך מונה אדרי לסמנכ"ל בד"ץ בית יוסף ונחשב כמקורבו של הרב משה יוסף.
אדרי משמש כרב בית הכנסת "בית ראובן" בנתניה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה שובץ במקום ה-13 ברשימת ש"ס לכנסת, אך ש"ס זכתה ב-11 מנדטים בלבד. בשלהי כהונת הכנסת התשע עשרה עם התפטרותו מהכנסת של יושב ראש ש"ס אריה דרעי החל אדרי לכהן כחבר הכנסת ב-1 בינואר 2015.
חיים אישיים
אדרי הוא תושב נתניה. נשוי לשרה לבית ארביב, בתו של הרב מאיר ארביב, רבה של רמות ג. הוא אב לחמישה ילדים.
Copy constructor
בנאי העתקה (בעברית: משבט) - מתודה של מחלקה המופעלת בעת יצירת מופע של המחלקה כהעתקה (=שכפול) של נתוני מופע קיים. בשפת (כמו גם שפות אחרות המאפשרות תכנות מונחה עצמים) בנאי העתקה הוא פונקציה בעלת שם זהה לשם המחלקה שבה היא מוגדרת.
מבחינים בין שני סוגי העתקה:
העתקה עמוקה מטפלת בנתונים שאינם אמורים לעבור מעצם לעצם כפי שהם. הדוגמה הבולטת לכך היא מצביעים. אם נסתפק בהעתקה רדודה ונעתיק מצביע אחד מעצם לעצם, יעשו שני עצמים שימוש באותו מצביע. כל שינוי בעצם אחד שבו ישתנה תוכן כתובת הזיכרון המוצבעת (אך לא תשתנה כתובת הזיכרון עצמה) יגרור שינויים גם בעצם האחר. מצב כזה לרוב אינו רצוי.
בשפת, לא ניתן להצהיר על בנאי העתקה, מבלי להצהיר על בנאי ברירת- מחדל (Default Constructor), אף על פי שהמהדר לרוב ייצור אותו על פי רצון המתכנת.
ב־.NET וב־Java קיימת פונקציית Clone המוגדרת על מחלקת השורש (Object) המבצעת בתור ברירת המחדל העתקה רדודה וניתן לדרוס אותה כך שתבצע העתקה עמוקה (בשתי הסביבות אין Copy constructor).
קניון עזריאלי עכו
קניון עזריאלי עכו הוא מרכז קניות בעיר עכו, הקניון בבעלות קבוצת עזריאלי.
הקניון ממוקם בכניסה לעיר, סמוך לצומת תל עכו, ומכיל שתי קומות.
שטחו של הקניון כ-12,500 מטרים רבועים וקיימות בו כ-90 חנויות.
ב-2015 הוערך כי 10,000 איש מבקרים בקניון בכל יום.
היסטוריה
הקניון הוקם בשנת 2011 על ידי קבוצת עזריאלי (שבבעלות דוד עזריאלי).
עלות הקמת הקניון המשוערת היא 130 מיליון ש"ח.
ב-2015 פורסם שקבוצת עזריאלי תבנה שתי קומות משרדים בשטח של 9,000 מטר רבוע מעל קניון עכו, כחלק מתוכנית־האב לעיר.
MINURSO
משלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית (בערבית: بعثة الأمم المتحدة لتنظيم استفتاء في الصحراء الغربية) היא משלחת של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות בסהרה המערבית, שנוסדה בשנת 1991 בעקבות החלטה 690 של מועצת הביטחון של האו"ם כחלק מ"תוכנית ההתיישבות" (Settlement Plan), שסללה את הדרך להפסקת אש בסכסוך בין מרוקו לחזית פוליסריו (המייצגת את רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) על פני השטח הטריטוריאלי של סהרה המערבית (לשעבר סהרה הספרדית).
המשימה של MINURSO הייתה לפקח על הפסקת האש ולארגן ולערוך משאל עם בהתאם ל"תוכנית ההתיישבות", שיאפשר לבני העם הסהראווי (Sahrawi people) של סהרה המערבית לבחור בין השתלבות עם מרוקו, ובין עצמאות. משאל העם נועד להוות תרגיל להגדרה עצמית של הסהראווים, ובכך להשלים את תהליך הדה-קולוניזציה של סהרה המערבית.
תוכניות
כיום, אין תוכנית לקיים את משאל עם, והיְשִׂימוּת של הפסקת האש מוטלת בספק.
המנדט של MINURSO הוארך עשרות פעמים מאז ניתן לראשונה בשנת 1991. תוקפו של המנדט הנוכחי הוא עד 30 באפריל 2019.
התקציב של MINURSO הוא כ-52 מיליון דולר בשנה.
בסיסים
ישנן שני מערכים של צוותים: צוות אחד באזורים שבשליטה מרוקאית ממערב לגבול, וצוות אחר באזור שבשליטה סהראווית ובמחנות הפליטים ממזרח ובאלג'יריה. בסיסי MINURSO שממערב לחומה שבנו המרוקאים נמצאים באל-מחבס, בסמרה, באום דרייגה ובאוסרד. המחנות המזרחיים כוללים את ביר לחלו, טיפאריטי, מחיירס, מיג'ך ואע'וואנית. ישנו גם משרד קישור בטינדוף ששימש ערוץ תקשורת עם מנהיגות חזית פוליסריו.
הרכב נוכחי
החל מ-30 ביוני 2018, היו בסך הכל 220 חיילים במדי MINURSO, כולל 19 חיילים בכוננות, 193 מומחים במשימה, 7 קציני מטה וקצין משטרה אחד, הנתמכים על ידי 227 אנשי צוות אזרחי ו-16 מתנדבי או"ם. רוב החיילים הגיעו מבנגלדש, מצרים ופקיסטן. יחידות חמושות מסיירות לאורך שטח ההפקר של חומת מרוקו-סהרה המערבית, כדי לשמור על הפסקת האש.
ביקורת
בשנת 1995 טען סגן ראש הארגון לשעבר, פרנק רודי, כי MINURSO חסר יכולת או רצון לפעול נגד פגיעה מרוקאית בתהליך, ולמנוע התעללות באזרחים סהראווים; מאז המשיך רודי בביקורתו, כלפי מה שהוא תופס כתהליך יקר מבחינה כלכלית ופגום מבחינה פוליטית. MINURSO הוא כוח שמירת השלום היחיד של האו"ם שהוקם מאז 1978, מבלי שאחת ממשימותיו תהיה שמירה על זכויות האדם באזור המאבק. אף על פי שהחלטה 1979 של מועצת הביטחון המליצה על הוספת הסעיף הזה, הדבר טרם קרה. ביקורת רבה החלה להישמע כלפי מועצת הביטחון, כדי שיוקם כוח לפיקוח על זכויות האדם של תושבי סהרה המערבית ושל העם הסהראווי. האפשרות הזו, שבה תמכו רבים באו"ם, נדחתה על ידי צרפת באמצעות זכות הווטו שלה במועצמת הביטחון.
במהלך תקופה של שנתיים, בעיקר בשנים 2006–2007, השחיתו אנשי MINURSO אתרים ארכאולוגיים על ידי ריסוס גרפיטי על ציורי סלעים פרהיסטוריים ותחריטים באזור החופשי (חלקי סהרה המערבית שבהם שולטת חזית פוליסריו). ישנן גם האשמות, בהן של אנשי מנהל מרוקאים באזור, של ביזה של ציורים פרהיסטוריים בידי אנשי האו"ם בכמה אתרים.
במאי 2010 הפסיקה חזית פוליסרו את מגעיה עם ה-MINURSO, בשל מה שהגדירה "כישלון ביישום משאל העם להגדרה העצמית", והאשימה את כוח האו"ם בניסיון "להפוך למגן העובדה הקולוניאלית, כיבוש סהרה המערבית בידי מרוקו".
סן פייטרו אין וינקולי
סן פייטרו אין וינקולי (איטלקית: San Pietro in Vincoli; מילולית: פטרוס הקדוש בשלשלאות) היא בזיליקה על גבעת האסקלין ברומא, לא הרחק מהקולוסיאום. בכנסייה הקתולית, שחזיתה צנועה למדי, נמצאת אחת מעבודות האמנות המפורסמות ביותר: פסל "משה" מאת מיכלאנג'לו. לפי האגדה שימשו השלשלאות שנמצאות בכנסייה לכבול את השליח פטרוס הקדוש, ומכאן שמה.
אבן היסוד לכנסייה הונחה בשנת 431. שלוש שנים לאחר מכן חנך את הכנסייה האפיפיור סיקסטוס השלישי. את בניית הכנסייה, מעל להריסות מהמאה השנייה, מימנה אוודוקסיה, אשתו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. השלשלאות עצמן הובאו לרומא ב-438 על ידי אמהּ, אליה אודוקיה שקיבלה את השלשלאות במתנה מלובנליס, בישוף ירושלים. ב-439 נבנתה בזיליקה (שנועדה לשמור על השלשלאות) בשם Basilica Eudoxiana ושמה של הכנסייה שונה במהלך השנים לשמה הנוכחי.
פסל משה
חשיבות הכנסייה כיום נובעת מפסל משה של מיכלאנג'לו המוצב בה. מיכלאנג'לו יצר את הפסל ב-1515 כחלק ממצבת ענק מתוכננת של קבר האפיפיור יוליוס השני. היצירה אמורה הייתה להשתרע על קיר שלם בבזיליקת פטרוס הקדוש. תוכניותיו השאפתניות של מיכלאנג'לו נכשלו כאשר האפיפיור נפטר. יורשיו קיצצו את מימון המיזם, כנראה בגלל קשיים כלכליים שהוותיקן נקלע אליהם.
העמדת הפסל כיום היא "פשרה" של מיכלאנג'לו. פסלו של משה שאמור היה להיות באחת מזוויות הקומה השנייה של האנדרטה, נמצא היום בגובה עיניים. משה המזוקן יושב, ראשו מורם מעט ונוטה הצידה. ידו השמאלית נחה על רגליו, ידו הימנית עוטפת את לוחות הברית, ועל ראשו קרניים. העובדה שמשה בעל קרניים באה מתרגום מוטעה של הפסוק "וַיְהִי, בְּרֶדֶת משֶׁה מֵהַר סִינַי...כִּי קָרַן עוֹר פָּנָיו" (שמות ל"ד כ"ט).
כביש 204
כביש 204 הוא כביש אורך אזורי בנגב ואורכו כ-30.4 קילומטר. הוא מתחיל בצומת חלוקים עם כביש 40, חולף על-פני העיירה ירוחם ומסתיים בצומת דימונה על כביש 25, סמוך לדימונה.
היסטוריה
הקטע הדרומי של הכביש, מירוחם דרומה, נפרץ בידי צה"ל החל משנת 1951, במסגרת סלילת הכביש לאילת דרך מכתש רמון. הכביש לאילת נחנך רשמית בפברואר 1954.
הקטע הצפוני של הכביש נסלל בשנת 1952 ונחנך בפברואר 1953, במסגרת סלילת כביש באר שבע - סדום. הוא נסלל כמעקף זמני המחבר את הכביש מסדום לכביש הנפט ובכך דחה את ההוצאות של סלילת כביש 25 מדימונה לבאר שבע. הכביש הפך את ירוחם לצומת דרכים מרכזית בנגב בשנות ה-50 וה-60. פתיחת כביש 25 מבאר שבע לדימונה, צמצמה את השימוש בקטע הצפוני של הכביש, בעוד הקטע הדרומי שימש את הדרך הראשית לאילת. במאי 1961 נסגר הקטע הצפוני לזמן מה לתיקון ובשנת 1963 בקשו ראשי דימונה וירוחם לשפצו ולהרחיבו. אולם מע"ץ ביקש לסלול כביש חדש במקום הכביש הישן ועל כן לא שפצו ולא בנה בו גשרים, למנוע את סגירתו בגלל שיטפונות. בינואר 1966 תואר הכביש: "הקטע של 14 הקילומטרים בין דימונה לירוחם, איננו ראוי כלל להיקרא כביש. נותרו שם כ"מזכרת" חלקי אספלט מרופטים לכל האורך, אפילו ללא שוליים. בהמשך מצויים כ-4 קילומטר טובים מירוחם ושוב 15 קילומטרים גרועים ביותר".
הכביש עובר בקער שבין קמר חתירה של המכתש הגדול לקמר חלוקים. תוואי הכביש עובר במשוער על דרך עתיקה, בין ממשית ועבדת. הכביש עובר בחלקו בתוואי דרך האתרים המקראית ולאורכו נמצאו מספר מצודות ישראליות בנגב כמו חרבת חלוקים וחרבת הרועה.
ז'ורנל
המילה ז'ורנל מקורה במילה הצרפתית journal שמשמעה "יומי". בעברית נהוג גם ג'ורנל.
Petit Roi
Petit Roi (בעברית: המלך הקטן) הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי צחי הלוי. השיר יצא לאור ב-10 ביוני 2014, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הליקון. שיר זה יצא כחלק מקידום הופעתו של הפרויקט של עידן רייכל בפארק הירקון, שהתקיימה ב-13 ביוני.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי צחי הלוי והולחן והופק על ידי עידן רייכל. השיר הוא בסגנון המוזיקת עולם אשר משלב בתוכו את סגנונות האפריקאית והאתני. כמו כן, השיר הוא בשפה הצרפתית. את השיר מלווים קולות רקע בביצוע ריף כהן.
וידאו קליפ
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. העלה רייכל לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר אשר מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל ואף את מילותיו של השיר.
זכריה יוסף רוזנפלד
הרב זכריה יוסף רוזנפלד (באנגלית: Zacharya Yosef Rosenfeld או Zechariah Joseph Rosenfeld; ~1846 – ראש השנה, א' בתשרי ה'תרע"ו, 9 בספטמבר 1915) היה רב אוקראיני-אמריקאי. רבה של קובל ורב בסנט לואיס.
ביוגרפיה
נולד בטוריסק שבווהלין, בנו של הרב משה גבריאל רוזנפלד, רבה של העיירה. התמנה כרבה של קובל, וכיהן במשרה זו בין השנים 1870–1874. מאוחר יותר ירש את מקומו של אביו ברבנות טריסק, ושם זכה למעמד של כבוד גם בין גויי העיר. הוא נודע כרופא מומחה אף שלא הוכשר רשמית לכך; בשל היעדר הסמכה רשמית חשש לרשום מרשמים והיה רוכש את רכיבי התרופות לבדו ומכין אותן בביתו. בשלב מסוים הסתכסך עם חצרו של המגיד מטוריסק בשל אסיפות "מתנגדים" שקיים בביתו, אך הם לא תקפו אותו אישית ומעמדו לא נפגע. במשך שנים נהג לשחרר צעירים, בעיקר תלמידי חכמים, מגיוס לצבא הרוסי, אך בשלב מסוים הסתבך ונאלץ להימלט לארצות הברית.
עם הגיעו לארצות הברית התמנה לרב בסנט לואיס. הייתה לו מחלוקת הלכתית עם רב אחר בעיר, הרב שלום אלחנן יפה, לגבי תעתיק שם העיר בעת עריכת גט; לדעת הרב יפה, יש לכתוב: (באות ז') ולהשמיט את אותיות ה-s וה-p הכפולות משם הנהר:. בעוד לדעת הרב רוזנפלד יש לכתוב:.
הוא נקבר בבית הקברות של חברת חסד של אמת בסנט לואיס.
קישורים חיצוניים
יוסף תקוה - בעניין מצות מכונה תרס"ו.
אלכסנדרה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אלכסנדרה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Великая княжна Александра Александровна Романовa; 30 באוגוסט 1842 - 10 ביולי 1849) הייתה בתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה
אלכסנדרה נולדה ב-30 באוגוסט 1842 בארמון החורף בסנקט פטרבורג, כבתם הבכורה של אלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה בנם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. היא כונתה במשפחתה "לינה" או "ששנקה". אביה נהג להחזיק אותה על ברכיו בחדר העבודה שלו. היא מתה בגיל 6 ב-10 ביולי 1849 מדלקת קרום המוח. מותה שבר לחלוטין את הוריה. אביה הניח פרח מיובש ביומנו במקום שבו תוארה הלוויה, וצבע את הדף בשחור. אמה הייתה פורצת בבכי כאשר היו מזכירים את שמה גם עשרות שנים לאחר מכן.
אווה סימונס
אווה מריה סימונס (בהולנדית: Eva Maria Simons; נולדה ב-27 באפריל 1984) היא זמרת-יוצרת הולנדית. סימונס התפרסמה בעקבות השיר "Policeman" ושיתופי פעולה עם זמרים אחרים, דוגמת אפרוג'ק, TYP וויל.איי.אם. במהלך קריירת הסולו שלה, סימונס הוציאה לאור 12 סינגלים.
ביוגרפיה
סימונס נולדה באמסטרדם, בירת הולנד, לאם זמרת ממוצא סורינאמי ולאב הולנדי. סבה, ג'וני מאייר, היה נגן אקורדיון. כנערה, סימונס לקחה חלק במקהלה הבית ספרית שלה, "ג'ודיס קידס". בשנת 2004, סימונס השתתפה בתחרות המוזיקה ההולנדית "Popstars: The Rivals". לאחר האודישן שלה, שופטי התחרות החליטו לחבר את סימונס עם ארבע זמרות נוספות וליצור להקה חדשה בתחרות. הלהקה הוציאה את הסינגל "Plaything" ואת האלבום ?How Raffish Are You. ביולי 2005, סימונס פרשה מהלהקה.
קריירה
בשנת 2009, סימונס הוציא לאור את סינגל הבכורה שלה, "Silly Boy". נכון לינואר 2021, השיר צבר כ-3.2 מיליון צפיות באתר "יוטיוב". ביולי 2010, סימונס ומייק המילטון כתבו את השיר "Take Over Control". השיר הוצא לאור על ידי הדי ג'יי אפרוג'ק. השיר הגיע למצעד הבילבורד הוט 100 6 שבועות רצופים וזכה במצעד שירי הדאנס קלאב. השיר הוסמך במדינות רבות לפלטינה ולזהב באוסטרליה ובארצות הברית. בשנת 2011, סימונס הופיעה יחד עם הזמר ויל.איי.אם בשיר "This Is Love" מתוך אלבומו הרביעי Willpower.