cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ענבל לבבי
חצי גמר אליפות אירופה
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה לבבי ב-4 מדליות, זהב ו-3 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:58.72 דקות, לפני עדי ביכמן ממכבי קריית אונו (5:06.78 דקות) ותמר שושן מהפועל ירושלים (5:08.08 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 29.64 שניות, אחרי ורד בורוכובסקי ממכבי אשדוד (27.67 שניות) ולפני טל שפייזר מהפועל ירושלים (29.90 שניות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.92 דקות, אחרי מירב שיקלר ממכבי קריית אונו (2:40.64 דקות) ולפני מונה מירון מהפועל תל אביב (2:48.29 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.17 דקות, אחרי ורד בורוכובסקי (2:18.95 דקות) ולפני סיגל סימסולו מבני הרצליה (2:29.19 דקות).
2003
בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ביוני 2003 קבעה לבבי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא אישי חדש של 2:20.14 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקנה שבצרפת היא קבעה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא אישי חדש נוסף של 4:53.54 דקות.
אליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ביולי אותה שנה היא סיימה במקום 26 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.47 דקות ובמקום 24 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:54.31 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה באוגוסט היא זכתה ב-4 מדליות 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.47 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.62 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מאיה מנדל, שונית קריאף ועמית עברי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:04.54 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.22 דקות, אחרי דנית קמה ממכבי קריית אונו שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 16 - 18 של 2:18.06 דקות ואניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:20.06 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה לבבי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.47 דקות, לפני לי ראובני מבני הרצליה (2:27.29 דקות) וסיגל סימסולו (2:29.01 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.62 דקות, לפני עדי ביכמן (5:03.81 דקות) ותמר שושן (5:08.03 דקות).
2004
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 2004 זכתה לבבי במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.88 שניות, אחרי מאיה פינקלר (26.44 שניות) ואניה גוסטומלסקי (26.65 שניות).
2005
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה לבבי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.26 דקות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם סיגל סימסולו, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא ישראלי חדש של 8:39.71 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:25.09 דקות, אחרי פייטון ג'ונסון מארצות הברית (2:23.14 דקות) ולפני סיגל סימסולו (2:27.07 דקות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01.22 דקות, לפני תמר שושן מהפועל ירושלים (5:10.28 דקות) לוטם גליצקי ממכבי קריית ביאליק (5:12.36 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:24.73 דקות, אחרי נסטיה קורוטקוב (2:22.33 דקות) ולפני מיקה שליזנגר (2:29.36 דקות).
הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה (1943–2021)
הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה (באיטלקית: Amedeo di Savoia-Aosta; 27 בספטמבר 1943 – 1 ביוני 2021) היה בנו של הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה. אמדאו טען לראשות בית סבויה, אך טענה זאת נמצאת במחלוקת מצד דודנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי שטוען אף הוא לראשות הבית.
ביוגרפיה
אמדאו נולד ב-27 בספטמבר 1943 בפירנצה, לנסיך איימונה, דוכס אאוסטה ולאירנה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה. 3 שבועות לפני לידתו נכנעה איטליה לבעלות הברית, ובעקבות כך פתחה גרמניה הנאצית במבצע ציר לכיבוש איטליה, ואמדאו יחד עם אמו, דודתו ושני בני דודים נשלחו למחנה מעצר באוסטריה, שם שהו עד סוף המלחמה.
בשנת 1948, בהיותו בן 4, מת אביו הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ואמדאו ירש את תאריו.
אמדאו התחנך בוונציה ובבריטניה, ולאחר מכן למד באקדמיית הצי בליוורנו והוסמך כקצין בצי האיטלקי.
ב-22 ביולי 1964 התחתן אמדאו בסינטרה עם קלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
בשנת 1976 נפרדו השניים, בשנת 1982 הם התגרשו בגירושין אזרחיים, ובשנת 1987 הם קיבלו היתר מהכנסייה על ביטול הנישואים.
ב-30 במרץ 1987 התחתן אמדאו עם סילביה פאטרנו די ספדאלוטו, בתם של וינצ'נצו פאטרנו די ספדאלוטו, מרקיז רג'ובאני ורוזאנה באלרדו פרארי, אולם לא היו לו ילדים ממנה. אמדאו וסילביה התגוררו בכפר קטן בטוסקנה, ועסקו בפעילויות חקלאיות שונות, ובכלל זה ייצור יין.
משנת 1997 אמדאו כיהן כנשיא הקרן הבינלאומית Pro Herbario Mediterraneo, ובין השנים 2003–2006 היה נשיא הוועדה האחראית על שמורת הטבע באי ויווארה.
ב-21 במאי 2004 קיים חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ארוחת ערב בארמון זרזואלה ערב חתונת בנו פליפה, נסיך אסטוריאס. במהלך הערב קיבל אמדאו מדודנו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי שני אגרופים בפנים, ובעקבות כך נפל במדרגות. אנה מריה, מלכת יוון לשעבר תפסה את אמדאו, כדי למנוע ממנו להיפצע שוב, ועזרה לו להיכנס לבית, תוך שהיא מחזיקה את פניו המדממות עד שניתן היה לתת לו עזרה ראשונה. כתוצאה מהאירוע, חואן קרלוס, בן דודם של שני הגברים, הצהיר כי "לעולם לא עוד" ויותר הוא לא יזמין ביחד שני טוענים לכתר.
ביוני 2006 הכריז אמדאו על עצמו כ"דוכס סבויה" וכראש הבית, כיוון שוויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי הוצא מסדר הירושה על ידי אביו - אומברטו השני, מלך איטליה, בעקבות נישואיו ללא היתר. בעקבות כך תבעו אותו ויטוריו אמנואלה ובנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה לבית משפט איטלקי, והלה פסק על אמדאו לשלם להם 50,000 אירו פיצויים, ולהפסיק להשתמש בתואר. אמדאו ערער על פסק הדין, והמחלוקת לא נפתרה עד מותו ב-1 ביוני 2021.
משפחתו
ב-22 ביולי 1964 התחתן אמדאו בסינטרה עם קלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-30 במרץ 1987 התחתן אמדאו עם סילביה פאטרנו די ספדאלוטו, בתם של וינצ'נצו פאטרנו די ספדאלוטו, מרקיז רג'ובאני ורוזאנה באלרדו פרארי, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
בנוסף יש לאמדאו שני ילדים לא חוקיים, ובעקבות אי רצונו להכיר בבתו שנולדה עם תסמונת דאון, נשחק מעמדו בקרב המלוכנים האיטלקים.
Sicko Mode
Sicko Mode הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי טראוויס סקוט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Astroworld. השיר יצא לאור ב-21 באוגוסט 2018, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים קקטוס ג'ק, גראנד האסטל ואפיק. השיר כולל בתוכו הופעת אורח של הראפר הקנדי דרייק, וכן קולות רקע של הראפרים סוואה לי וביג הוק. השיר הועמד לפרסי גראמי לשיר הראפ הטוב ביותר ולביצוע הראפ הטוב ביותר.
השיר כולל בתוכו דגימה של שירו של הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י., "Gimme the Loot", שנכתב על ידי הנוטוריוס בי. איי. ג'י ואיזי מו בי.
ביקורת
השיר זכה לשבחים רבים, כאשר כמה מהמבקרים ראו בשיר כשיר הטוב ביותר באלבום Astroworld. כריסטופר ר. ויינגרטן כתב ברולינג סטון כי השיר הוא ה"היילייט של האלבום". ברנדן קלינקנברג מאותו המגזין תיאר את השיר כ"פסגת האינסטינקטים הסינתטיים של סקוט". בריאן ג'וזף מאנטרטיינמנט ויקלי כינה את השיר כ"מיני סוויטה של חבטנים". רויסין או'קונור מהאינדיפנדנט הרגישה כי דרייק "נשמע יותר חשוב בשיר הזה מאיך שהוא נשמע באלבומו האחרון, Scorpion, עם נשמה וזרימה בטוחה".
הצלחה
השיר הופיע לראשונה במקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100. לאחר הוצאתו של הווידאו קליפ של השיר, הגיע השיר למקום השני, ומאוחר יותר, ב-8 בדצמבר 2018, הגיע למקום הראשון, לאחר שבעה עשר שבועות בעשירייה הראשונה. השיר הוא השיר הראשון של סקוט שהגיע למקום הראשון במצעד זה.
וידאו קליפ
את הקליפ של השיר ביימו דייב מאיירס וטראוויס סקוט, והוא יצא לאור ב-19 באוקטובר 2018 בערוץ היוטיוב של סקוט. הקליפ מתחיל עם ראשו של סקוט על בניין בזמן שמצלמה מתקרבת אליו, ונחתך לסצנה הבאה, בה נראים אנשים שונים בבתים צבעוניים. בסצנה הבאה נראה דרייק הולך עם כלב כשהוא נשרף על ידי ליקוי וסקוט רוכב על סוס. הקליפ מסתיים כשדרייק וסקוט מתרחקים מהמצלמה.
רמיקס
ב-28 בנובמבר 2018 יצא רמיקס אלקטרוני של המפיק המוזיקלי האמריקאי סקרילקס. קטעי האודיו והליריקה הנלווים של הרמיקס יצאו בערוצי היוטיוב של סקוט וסקרילקס באותו היום.
Three Gays of the Condo
"Three Gays of the Condo" (בתרגום חופשי: "שלושת ההומואים מהבית המשותף") הוא הפרק השבעה עשר בעונה הארבע עשרה של משפחת סימפסון. היא שודרה במקור ברשת פוקס בארצות הברית ב-13 באפריל 2003. את הפרק כתב מאט וורברטון וביים מארק קירקלנד. הכותרת היא משחק מילים על הסרט שלושת ימי הקונדור (Three Days of the Condor) משנת 1975. בפרק הומר מגלה שבזמן שהם יצאו, מארג' לא נהנתה ללכת לטברנה של מו בזמן שהומר השתכר. הומר מבחין יומיים אחר כך שמארג' בהריון עם בארט, ולכן הוא חושב שזו הסיבה שהיא נשארה איתו. לאור היותו נסער, הומר עובר לגור עם שני בחורים הומואים, גריידי וחוליו.
"שלושת ההומואים בבית המשותף" היה הפרק השני של משפחת סימפסון שסבב אך ורק על הומוסקסואליות, אחרי 'הפוביה של הומר' ב-1997, ובדיוק כמו קודמו, הפרק קיבל ביקורות חיוביות בעיקר מהמבקרים ומהקהילת להט"ב, ששיבחה אותו עבור הקומדיה החוכמה שלה. הפרק זכה בפרס אמי לתוכנית אנימציה מצטיינת, בדיוק כמו ש"הפוביה של הומר" עשה בשנת 1997.
עלילה
המשפחה יוצרת פאזל אדיר. לאחר שהבינו שחסרה חתיכת פאזל אחת, המשפחה מחפשת אותה. הומר מביט בקופסת הזיכרון של מארג' ורואה כרזה של פתיחת הטברנה של מו ומארג' רשמה עליה. רשום שהומר עשה את הפתיחה ביום הגרוע ביותר בחייה מכיוון שהשתכר והתחמק ממנה על מנת לשחק באסטרואידים במכונת ארקייד עם חבריו, לאחר מכן הוא נשלח לבית החולים כתוצאה מהרעלת אלכוהול. זה מותיר את הומר מודאג מדוע מארג' נשארה איתו; לאחר מכן הוא מוצא כרטיס פגישה של בית חולים המתוארך ליומיים לאחר הפתיחה, דבר המאשר שהיא בהיריון עם בארט. כאשר הומר מתעמת עם מארג' לגבי המכתב, היא אומרת שהיא בדיוק הייתה נסערת באותו לילה, אך נאלצת להודות שהומר עשה, ועדיין עושה, דברים שמעצבנים אותה. לאחר מכן, הומר מבין שמארג' מתמרמרת עליו מאחורי גבו. למחרת שוב מתווכחים והומר עוזב את הבית. הוא מבלה זמן מה בדירתו של קירק ואן הוטן, אך מצב הרוח הדיכאוני של מתחם הדירות בו ואן הוטן גר גורם להומר לעבור דירה. לאחר מכן קורא הומר עיתון באומרו שיש מקום פנוי. כשהוא מגלה שהמקום נמצא ברובע הגאה של ספרינגפילד, הומר עובר לגור עם זוג גברים הומואים, גריידי וחוליו. הומר מבקר בבית לאחר שהוציא את בארט וליסה החוצה, אך מארג' והומר עדיין מתווכחים. בבר הגאה, הומר אומר לגריידי וחוליו כי מערכת היחסים שלו עם מארג' נמוכה.
למחרת, הומר רואה את מארג' ואת הילדים, שהביאו את "וירד אל" ינקוביק ולהקתו, שמנגנים שיר שנקרא "הומר ומארג'", פרודיה על "ג'ק ודייאן" של ג'ון מלנקמפ, כדי לספר להומר שמארג' אוהבת אותו. לאחר מכן מארג' מבקשת מהומר לצאת איתה לדייט, אבל הוא עצבני בזמן שהוא מתכונן לדייט שלו ושותה יותר מדי מרגריטה. בינתיים, במקום הדייט, מארג' מחכה בדאגה לבואו של הומר. כשהוא מגיע, היא מוטרדת מכך שהוא מאחר ששיכור, ועוזבת אותו. בחזרה לדירה, גריידי מנסה לנחם את הומר באומרו שהוא ימצא מישהו אחר, ואז הוא נישק אותו בצורה רומנטית. הומר מבין שגריידי מאוהב בו וקופץ מהחלון כשהוא פונה לטברנה של מו כדי לקבל עצות ממו. הומר עומד להגיע להבנה שכל בעיותיו נגרמות כתוצאה מאלכוהול כאשר מו מכריח את הומר לשתות בירה, ומעניק לו הרעלת אלכוהול.
לאחר שהומר מתעורר, ד"ר היברט אומר לו שהאירוע לא היה גרוע כמו הלילה בו טיפל בו לראשונה בגלל הרעלת אלכוהול. הומר אומר שזה היה הלילה שהרס את נישואיו. היברט לא מסכים ומנגן קלטת מעברו של הרעלת האלכוהול הראשונה של הומר. מארג' אומרת שהיא אוהבת אותו בקלטת. מארג' מופיעה ואומרת שהיא עדיין אוהבת אותו והם מתיישבים.
שנים לאחר מכן, ד"ר היברט קשיש צופה בקלטת ומציין שהוא עשה קלטות מכיוון שחשד באחות בגניבת ספוגים. ואז בפעם הראשונה הוא רואה קטעים של האחות שמתגנבת על פני מצלמת האבטחה הנסתרת תוך שהוא אוסף חופן ענק של ספוגים.
הפקה
את הדמות גריידי מדובב הקומיקאי/שחקן ההומוסקסואל הגלוי סקוט תומפסון, המפורסם בזכות היותו חבר בלהקת הקומדיה הסקיצית הקנדית "The Kids in the Hall". "וירד אל" ינקוביק אמר שהוא נקרא שבוע לפני שהפרק שודר להקליט מחדש שורה שהוא שר בקרדיטים בסיום הפרק. השורה המקורית הייתה "אה כן, יש לנו זמן למלא; למה שלא תשתין לפני המלך היל?" עם זאת, לפני השידור התגלה כי המלך היל הועבר מוקדם יותר וכי משבצת הזמן אחרי משפחת סימפסון נלקחה על ידי התוכנית החדשה אוליבר בין. השורה החדשה הושרה כ"אה כן, 'וירד אל' היה כיף בתוכנית הזו, גם אם זה היה רק קמע קצר". סצנת הסיום עם ד"ר היברט צופה בקלטות ואומר 'כל מה שיש לי עכשיו זה הקלטות שלי', היא רמיזה למחזהו של סמואל בקט 'הטייפ האחרון של קראפ', שהנושא המרכזי הוא אדם זקן שזוכר את ההיסטוריה שלו על ידי השמעת קלטות קול.
הארווי פירסטיין התבקש לחדש את תפקידו כקרל מהפרק העונה השני "סימפסון ודלילה" בהופעת קמע. בתסריט הומר הושלך מהבית על ידי מארג', ונתקל בקרל. מטרת ההופעה הייתה להציג זוג הומואים שהומר יחיה איתו. עם זאת, פיירסטיין חש כי "התסריט היה הרבה בדיחות הומואים חכמות מאוד, ופשוט לא היה טוויסט של משפחת סימפסון" וסירב לתפקיד.
טורסטן גוטשואו
טורסטן גוטשואו (בגרמנית: Torsten Gütschow, נולד ב-28 ביולי 1962 בגרליץ שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב שלבי הקריירה בדינמו דרזדן. גוטשואו הוכתר שלוש פעמים כמלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית, והיה האחרון לזכות בתואר זה ובתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית, לפני פירוק הליגה ואיחוד גרמניה.
קריירת מועדונים
גוטשואו החל לשחק בנוער של דינמו דרזדן בשנת 1976, ובשנת 1980, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצה הבוגרת. גוטשואו הפך לשחקן הרכב קבוע החל מעונת 1981/82, בה זכה בגביע המזרח גרמני בפעם הראשונה. בעונת 1983/84 זכה גוטשואו שוב בגביע המזרח גרמני, והגן על התואר בעונת 1984/85, בה הבקיע 17 שערי ליגה, והפך לאחד החלוצים הפוריים ביותר בליגת העל המזרח גרמנית. בשתי העונות הבאות סבל מפציעות ארוכות ומיעט מאוד לשחק. בעונת 1987/88 חזר גוטשואו לכושרו, ושיתף פעולה בחוד של דינמו דרזדן עם אולף קירסטן. בעונת 1988/89 זכה גוטשואו באליפות הראשונה שלו עם דינמו דרזדן, שקטעה רצף של עשר אליפויות רצופות של דינמו ברלין. באותה עונה, הוכתר בפעם הראשונה מתוך שלוש ברצף כמלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית, עם 17 הבקעות, וזכה בתואר זה גם בגביע אופ"א, שם הבקיע שש פעמים. בעונת 1989/90 זכה גוטשואו עם דינמו דרזדן בדאבל, והוכתר שוב כמלך השערים, עם 18 הבקעות. בעונת 1990/91, סיים גוטשואו עם דינמו דרזדן במקום השני, לאחר האלופה האנזה רוסטוק, הוכתר שוב כמלך השערים עם 20 הבקעות, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. זו הייתה הפעם האחרונה שהוענק תואר זה, שכן בעונת 1991/92, לאחר איחוד גרמניה (המאה ה-20), החלה דינמו דרזדן לשחק בליגת הבונדסליגה. בעונה זו, גוטשואו הבקיע עשרה שערי ליגה, והקבוצה סיימה במקום ה-14 בבונדסליגה.
את עונת 1992/93 החל גוטשואו בדינמו דרזדן והבקיע שני שערים בשמונה הופעות, אך בפגרת החורף של עונה זו, עזב את הקבוצה לאחר 12 עונות וחצי בבוגרים, בהן הבקיע 116 שערי ליגה ב-247 הופעות, וחתם בגלאטסראיי הטורקית, שם חבר למאמן הגרמני קרל היינץ פלדקאמפ ולכדורגלנים הגרמנים פאלקו גץ וריינהארד שטומפף. גוטשואו שיחק חצי עונה בלבד בגלאטסראיי, וזכה עמה בדאבל, כשהוא מבקיע עשרה שערי ליגה. בתום עונה זו, חזר גוטשואו לגרמניה, וחתם בקארל צייס יינה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. גוטשואו ערך באותה עונה תשע הופעות בלבד, ולא הבקיע, ואף נשר עם הקבוצה לליגות האזוריות. בעונת 1994/95 שיחק גוטשואו בהנובר 96, אף היא מהבונדסליגה השנייה, והבקיע בעונה זו 16 שערי ליגה. האנובר סיימה את העונה במקום ה-12. בעונת 1995/96 שיחק גוטשואו בקמניצר, והבקיע 15 שערי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בתום העונה, וגוטשואו חזר בתום עונה זו לדינמו דרזדן. גוטשואו שיחק שלוש עונות נוספות בדינמו דרזדן, ששיחקה אז בליגה האזורית, שהייתה השלישית בהיררכיית הליגות בגרמניה. גוטשואו לא הצליח לחזור עם דינמו דרזדן לליגות הבכירות, אך הבקיע 33 שערים ב-82 הופעות. בתום עונת 1998/99 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
על אף הצלחתו בדינמו דרזדן, גוטשואו ערך שלוש הופעות בלבד במדי נבחרת גרמניה המזרחית. שתי ההופעות הראשונות היו במשחקי ידידות מול נבחרת יוון בשנת 1984. בשתיהן הבקיע שער אחד. הופעתו הבאה והאחרונה של גוטשואו במדי נבחרת גרמניה המזרחית הייתה בשנת 1989, בתיקו 1-1 במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד. עם זאת, גוטשואו צבר הופעות רבות במדי נבחרות גרמניה המזרחית הצעירות, וערך שלוש הופעות עם הנבחרת האולימפית של גרמניה המזרחית.
קריירת אימון
לאחר פרישתו, גוטשואו עבד בקבוצת המילואים של בוכום, ובעונת 2003/04 אימן את פ.צ. אוברנוילנד. בשנת 2006 החל לאמן את TUS היסלינגן, עמה העפיל לליגה השלישית, ונשאר במועדון עד לשנת 2013, כאשר הקבוצה הושעתה מהליגה בגין חובות כספיים. בשנת 2014 אימן את TSG נויסטרליץ מהליגה השלישית אף היא.
תארים
עם דינמו דרזדן:
עם גלאטסראיי:
פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון
פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון (באנגלית: Dobbs v. Jackson Women's Health Organization) הוא פסק דין תקדימי שניתן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-24 ביוני 2022, ואשר במסגרתו קבע בית המשפט שחוקת ארצות הברית אינה כוללת זכות לבצע הפלה מלאכותית ושהזכות להסדיר ביצוע הפלות נמצאת בידי המחוקקים במדינות האיחוד ללא מגבלה חוקתית. השופט סמואל אליטו, שכתב את דעת הרוב, קבע שחוק של מדינת מיסיסיפי אשר אוסר על ביצוע הפלות אחרי השבוע ה-15 להיריון ואשר היה במרכז העתירה, הוא חוקתי, ובתוך כך קבע ששני פסקי דין קודמים – רו נגד וייד והורות מתוכננת נגד קייסי – מוטעים ובטלים. ארבעה שופטים הצטרפו לדעתו. נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס כתב בנפרד חוות דעה בה הוא הסכים שהחוק של מיסיסיפי חוקתי ושיש לבטל את הכלל שאוסר על מדינות למנוע ביצוע הפלות לפני הזמן בו העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם, אך כתב שלא היה מרחיק מעבר לכך ומבטל את פסקי הדין הקודמים בשלמותם. שלושה השופטים שמזוהים עם הצד הליברלי של בית המשפט התנגדו להחלטת הרוב במלואה.
השופטים שמעו טיעונים בעל-פה ב-1 בדצמבר 2021. באופן חסר תקדים, ב-2 במאי 2022 הודלפה לאתר התקשורת פוליטיקו טיוטת ההחלטה מאת סמואל אליטו, אשר צפתה את ההחלטה הסופית.
רקע
פסק הדין התקדימי רו נגד וייד משנת 1973 קבע שלנשים יש זכות לבחור לעבור הפלה בשליש הראשון של ההיריון, ושלמדינות האיחוד אין זכות להגביל הפלות בתקופה זו. בשנת 1992 דן בית המשפט בשאלת הזכות לבחור בהפלה בתיק "הורות מתוכננת נגד קייסי". על בסיס התיקון ה-14 לחוקה, בית המשפט קבע שהגבלות על הפלה לפני הזמן בו העובר מסוגל לשרוד מחוץ לרחם (viability) פוגעות בזכותן של נשים להליך הוגן. ככלל, מאז קייסי נאסר על מדינות להגביל הפלות לפני השבוע ה-24 להיריון. עם זאת, על פי הפסיקה ב"קייסי", הזכות של נשים לעבור הפלה אינה אבסולוטית, ויש לאזנה אל מול אינטרסים פוטנציאליים של המדינה.
מאז קייסי הוגשו לבית המשפט העליון עתירות שונות המבקשות לערער על כלל זה, אך ככלל הן נדחו. לאחר מותה של השופטת רות ביידר גינסבורג והחלפתה על ידי איימי קוני בארט, וביתר שאת לאחר שהסכים בית המשפט לדון בחוק החדש של מיסיסיפי, מחוקקים במדינות בעלות רוב רפובליקני החלו לחוקק חוקים המערערים על הכללים שנקבעו בפסקי דין קודמים. עד מאי 2021, לפחות 22 מדינות העבירו חוקים ברוח זו, בתקווה שהרוב השמרני בבית המשפט יקבל את חוקתיותם.
החוק במדינת מיסיסיפי (Gestational Age Act) עבר במרץ 2018. הוא קבע שאסור לאנשי רפואה לבצע הפלות לאחר השבוע ה-15 להיריון, למעט במקרים חריגים של מקרי חרום רפואיים וגילוי של מומים מולדים בעובר. הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שמפעיל את מרפאת ההפלות היחידה במיסיסיפי, הגיש עתירה נגד החוק יום לאחר שעבר.
ערכאות נמוכות
בית המשפט הפדרלי המחוזי בדרום מיסיסיפי קיבל את עתירת הארגון נגד החוק והטיל צו שאוסר על אכיפתו. הוא קבע שעל פי העובדות שהוצגו בפני בית המשפט העובר הוא בר-קיימא מחוץ לרחם רק בשבועות ה-23 או ה-24 להיריון, ולכן למדינה אין סיבה לגיטימית להגביל הפלות לפני כן. השופט כתב בהחלטתו מנובמבר 2018 כי "המדינה בחרה להעביר חוק שהיא ידעה כי אינו חוקתי, בשביל לקדם קמפיין שהחל לפני עשורים והובל על ידי קבוצות אינטרס, במטרה לבקש מבית המשפט העליון לבטל את רו נגד וייד". הוא אמר בנוסף שבית המשפט מחויב לתקדימים של בית המשפט העליון ולא "לחישובים הבלתי-כנים של המחוקקים במיסיסיפי".
בית המשפט העליון
מיסיסיפי עתרה ביוני 2020 לבית המשפט העליון בבקשה שיהפוך את החלטת הערכאות הנמוכות. באופן לא רגיל, בית המשפט העליון, שלו הזכות לבחור את התיקים בהם הוא דן, דחה את ההחלטה אם לדון בעתירה במשך חודשים רבים. ב-17 במאי 2021 הוציא בית המשפט צו עיון מחדש, לפיו בית המשפט ידון בעתירה ובאופן ספציפי בשאלה "האם כל האיסורים על הפלה מלאכותית לפני שהעובר בר קיימא הם בלתי-חוקתיים?". על פי הכללים של בית המשפט העליון, כדי לדון בעתירה כלשהי, נדרשים קולותיהם של ארבעה שופטים לפחות המעוניינים לדון בה. כיוון שהחוק של מיסיסיפי מערער במפורש על הכללים שנקבעו ברו ובקייסי, ההחלטה לדון בעתירה פורשה כהבעת נכונות מצד בית המשפט לדון מחדש בפסיקה הקודמת, כתוצאה של שינויים בהרכב בית המשפט.
הדיון בעל-פה נערך ב-1 בדצמבר 2021. פרקליט המדינה של מיסיסיפי, סקוט סטיוארט, ייצג את המדינה וביקש מבית המשפט לבטל את רו וקייסי ולהותיר את ההחלטה בנוגע להפלות לפני השבוע ה-24 למחוקקים במדינות ארצות הברית. הוא טען שפסקי דין אלה "רדפו את המדינה", "הרעילו את החוק" ו"חנקו את האפשרות לפשרה". ג'ולי ריקלמן ייצגה את המרפאה לבריאות האישה. אליזבת פרילוגר טענה בפני בית המשפט מטעם הממשל הפדרלי של ארצות הברית, לטובת המשיבים (המרפאה).
השופטים המזוהים עם הצד הליברלי, סטיבן ברייר, סוניה סוטומיור ואלנה קגן הדגישו בדיון את החשיבות של כיבוד תקדימים משפטיים, וברייר טען שרו נגד וייד הוא "סופר-תקדים" (Super stare decisis) שחשוב במיוחד לא להופכו על מנת לשמור על הלגיטימציה של בית המשפט. סוטומיור אמרה במהלך הטיעונים שהסיבה היחידה לחקיקה ולדיון היא שינוי בהרכב של בית המשפט. השופטים המזוהים כשמרנים הביעו עמדות ידידותיות יותר כלפי העותרים. השופט ברט קוואנו הציע במהלך הדיון שעל בית המשפט להישאר נייטרלי בנושא הפלות, ובתגובה לטענות של הליברלים לגבי תקדימים הוא הזכיר שורה של תקדימים אחרים שנהפכו בהחלטות מאוחרות יותר של בית המשפט. גם סמואל אליטו הזכיר את פסק דין בראון נגד מועצת החינוך שהפך החלטה קודמת של בית המשפט בפסק דין פלסי נגד פרגוסון, כדוגמה לכך שכאשר פסקי דין הם "מוטעים באופן ברור" ניתן לבטלם. קלארנס תומאס הוא השופט היחיד מבין התשעה, שהיה חבר בבית המשפט כשהתקבלה ההחלטה ב"קייסי". הוא התנגד להחלטה וכתב בדעת מיעוט שההחלטה ב"רו" היא טעות ושיש לבטלה. נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס שאל בדיון מדוע 15 שבועות אינם זמן מספיק בשביל נשים לבחור להפיל. השופטת איימי קוני בארט הציעה בשאלותיה שטיעונים לפיהם הורות שאינה מבחירה פוגעת בנשים אינם רלוונטיים, משום שישנם חוקים חדשים שמאפשרים להורים טריים למסור תינוקות בני יומם לאחר הלידה מבלי להסתכן באשמה פלילית. השופט ניל גורסץ' הדגיש את הקושי לאכוף את הסטנדרטים שהוכרזו ברו וקייסי, והוא הציע שמצב זה מהווה שיקול-נגד לשיקולים הנובעים מרצון בית המשפט לכבד תקדימים.
ההחלטה של בית המשפט העליון ניתנה ב-24 ביוני 2022.
הדלפת הטיוטה של אליטו
ב-2 במאי 2022, בפעם הראשונה בהיסטוריה של בית המשפט העליון של ארצות הברית, הודלפה לפוליטיקו טיוטת ההחלטה של השופט סמואל אליטו בתיק, לפיה על בית המשפט לבטל את רו וקייסי ולהותיר את ההחלטה בנוגע להסדרת הפלות בידי המחוקקים במדינות, גם בתקופת ההיריון לפני שהעובר יכול לשרוד מחוץ לרחם. המסקנה המרכזית בטיוטה של אליטו זהה לזו של פסק הדין הסופי, וכמו בפסק הדין הסופי אליטו דוחה בה את הטענה שעל בית המשפט לדבוק בהליכים קודמים.
על פי הנוהג בבית המשפט העליון, לאחר שמיעת הדיונים בתיק מסוים, מתכנסים השופטים לישיבה שתוכנה חשאי ומצביעים בהתאם לעמדותיהם. עמדות אלה יכולות להשתנות לאחר מכן, עד שמתפרסמת חוות הדעה של בית המשפט באופן רשמי, כפי שקרה למשל בתהליך ההחלטה על קייסי, אז השופט אנתוני קנדי הצביע בישיבה החשאית בעד ביטול פסק דין רו נגד וייד ושינה את עמדתו בהמשך. לאחר ההצבעה הראשונית, אם נשיא בית המשפט נמצא ברוב, הוא מחליט מי יכתוב את דעת הרוב, ואם הוא לא ברוב, השופט הוותיק מבין שופטי הרוב מחליט מי יכתוב את הפסיקה. לכלל זה יש חריגים, הידוע שביניהם הוא פסק דין רו נגד וייד עצמו, בו נשיא בית המשפט וורן ברגר החליט שהארי בלקמן יכתוב את דעת הרוב על אף שברגר עצמו היה בתחילה בדעת מיעוט. לאור הנוהג, לאחר ההדלפה העריכו פרשנים שלאחר שמיעת הדיונים היה רוב של חמישה שופטים לפחות בעד ביטול רו וקייסי, ושבהתאם ניתנה לאליטו, שתמך בעמדה זו, הזכות לכתוב את דעת הרוב (אם רוברטס לא הצביע בעד ביטול רו וקייסי, סביר שקלארנס תומאס הוא שהחליט על מי יוטל לכתוב את דעת הרוב). עם זאת, לאחר כתיבת הטיוטה הראשונה היא מופצת לשאר השופטים, שיכולים להגיב לה ולהשפיע על כתיבתה.
שעות לאחר ההדלפה החלו הפגנות מחוץ לבית המשפט העליון בוושינגטון ובערים אחרות בארצות הברית. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כינה את טויטת הדעה "רדיקלית" והזהיר שגם זכויות אחרות, כגון הזכות של זוגות להט"בים להינשא (פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס) והזכות להשתמש באמצעים למניעת היריון (גריסוולד נגד קונטיקט) נמצאות בסכנה. מזכירת האוצר של ארצות הברית ג'נט ילן אמרה בתגובה להדלפה "אני מאמינה שלביטול הזכות של נשים לקבל החלטות בעצמן לגבי מתי ואיך להביא ילדים יהיו השפעות מזיקות על הכלכלה וזה יחזיר נשים [בארצות הברית] עשרות שנים לאחור".
כשבועיים לאחר מכן הזהיר השופט קלרנס תומאס שההדלפה גרמה למשבר עמוק באמון ההדדי של השופטים בבית המשפט ושהיא מערערת את יציבות המוסד.
ב-19 בינואר 2023, פרסם בית המשפט העליון הצהרה, שבה נכתב כי החקירה שניהלה המרשל של בית המשפט לא הובילה לזיהוי של האחראים להדלפה. בהצהרה נכתב שההדלפה היא "אחת מהפרות האמונים הגרועות בהיסטוריה" ושהיא מהווה "התקפה חמורה על ההליך המשפטי". נכתב בה שבמסגרת החקירה תושאלו 100 מהעובדים בבית המשפט ושל-82 עובדים הייתה גישה לטיוטה, אך לא נמצאו ראיות לאחריות של מי מהם. להצהרה צורף דו"ח שכתב מייקל צ'רטוף, אשר נשכר כדי לבצע הערכה חיצונית של פעילות החקירה. נכתב בו, בין השאר, שלא נמצאו כל ראיות לפריצה חיצונית למערכות הממוחשבות של בית המשפט.
פסק הדין
ב-24 ביוני 2022 פרסם בית המשפט את החלטתו. רוב של שישה שופטים הפך את ההחלטה של הערכאות הנמוכות וקבע שהחוק במדינת מיסיסיפי הוא חוקתי. חמישה שופטים קבעו מעבר לכך שהזכות לבצע הפלה אינה מובטחת על ידי חוקת ארצות הברית, שפסקי הדין "רו" ו"קייסי" מבוטלים, והזכות לקבוע חוקים לגבי הפלות, ללא מגבלה חוקתית, נמצאת בידי העם ונציגיו במדינות השונות. שלושה שופטים כתבו במשותף דעת מיעוט המתנגדת להחלטה.
דעת הרוב (אליטו)
סמואל אליטו כתב את דעת הרוב, אליה הצטרפו קלארנס תומאס, ניל גורסץ', ברט קוואנו ואיימי קוני בארט. דעת הרוב קובעת שלא קיימת בחוקה באופן מפורש זכות לביצוע הפלה. המבחן בשאלה האם קיימת במובלע זכות כזו, על אף שהיא אינה מוזכרת במפורש, מתמקד בהיסטוריה ובמסורת של ארצות הברית. אך הזכות להפלה לא הייתה נטועה עמוק בהיסטוריה ובמסורת זו. מכאן מגיעה דעת הרוב למסקנה המרכזית:
חוות דעה שמסכימות לדעת הרוב בשלמותה (קוואנו ותומאס)
קלארנס תומאס כתב באופן עצמאי שהוא מסכים עם דעת הרוב במלואה, על מנת להדגיש שלדעתו הסיבה המהותית יותר לבטל את "רו" ו"קייסי" היא שכל פסקי הדין אשר מתבססים על הטענה שהזכות להליך הוגן המובטחת על ידי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית כוללת זכות ל"הליך הוגן מהותי", מעבר להליך ההוגן הפרוצדורלי, הן מוטעות מיסודן. "הליך הוגן מהותי" הוא, לדעת תומאס, "אוקסימורון" ואין למושג בסיס בחוקה. על כן, תומאס מדגיש שבהחלטות עתידיות על בית המשפט לבחון מחדש פסקי דין אחרים המתבססים על אותו העיקרון, ובכלל זאת, הזכות לגישה לאמצעי מניעה, הזכות לקיים יחסי מין בהסכמה בין אנשים מאותו המין (לורנס נגד טקסס) והזכות של בני אותו המין להינשא (אוברגפל נגד הודג'ס).
ברט קוואנו כתב בנפרד שהוא מסכים עם החלטת הרוב, על מנת להדגיש ש"החוקה היא נייטרלית בנוגע לנושא ההפלות" ועל כן על בית המשפט להיות גם כן נייטרלי בנושא. על כן, הוא הדגיש, החלטת בית המשפט לא מוציאה הפלות מחוץ לחוק אלא מותירה את ההחלטה בנושא לעם, לנציגיו הנבחרים ולהליך הדמוקרטי. הוא הדגיש שלבית המשפט, שחבריו אינם נבחרים, "אין סמכות להכריז על קיומה של זכות להפלה או להכריז על איסור חוקתי על הפלה".
הסכמה חלקית (רוברטס)
נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס כתב בנפרד חוות דעה שמסכימה עם המסקנה של דעת הרוב בנוגע לחוק ממדינת מיסיסיפי וכן מסכימה שיש לבטל את הכלל שנקבע ב"רו" ו"קייסי", לפיו הקו המבחין בין שלבי ההריון שבהם מותר למדינה להתערב בהחלטת האישה לעבור הפלה לבין השלבים בהם התערבות זו אסורה הוא "קו החיות" (באנגלית: viability line) – נקודת הזמן שממנה והלאה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם. אולם, הוא לא מסכים עם החלטת הרוב להרחיק מעבר למסקנה זו ולבטל את פסקי הדין הקודמים במלואם. רוברטס כתב: "הייתי מאמץ קו מחושב יותר מזה של שופטי הרוב. אני מסכים עם בית המשפט שיש לבטל את קו החיות, שנקבע על ידי רו וקייסי... קו זה מעולם לא היה הגיוני. התקדימים שלנו בנוגע להפלות מתארים את הזכות הקשורה בכך כזכותה של האישה לבחור לסיים את ההיריון. על זכות זו להיות רחבה מספיק בכדי להבטיח הזדמנות סבירה לבחור, אך היא לא צריכה להמשיך מעבר לכך – בהחלט לא להמשיך כל הדרך עד קו החיות". רוברטס כתב שאם היה בית המשפט מאמץ מסקנה זו, החוק ממדינת מיסיסיפי היה מאושר, כיוון שהוא מאפשר החלטה לסיים את ההיריון הרבה מעבר לנקודה שבה זה נחשב "מאוחר" עבור אישה לגלות שהיא בהיריון.
דעת מיעוט (ברייר, סוטומיור וקגן)
סטיבן ברייר, סוניה סוטומיור ואלנה קגן כתבו במשותף דעת מיעוט המתנגדת לדעת הרוב. דעתם נפתחת בבחינת הבסיס של רו וקייסי. לפיהם, בית המשפט ברו וקייסי הכיר בזכותה של אישה על גופה ובזכותה לבחור האם להמשיך את הריונה. בנוסף הפסיקות הקודמות קבעו שעד לנקודה בה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם ("קו החיות"), לבתי המחוקקים ולמדינות ארצות הברית אין סמכות לשלוט בגופה של האישה או לשלוט בעתידה. פסקי הדין רו וקייסי, לפי שופטי המיעוט, לא התעלמו מכך שלמדינה יש אינטרס להגן על חיי העובר, אך כמו במקרים רבים שבהם ערכים ומטרות שונות נמצאים בקונפליקט, קבע בית המשפט כלל שמאזן ביניהם. הפסיקות הקודמות לא אסרו על המדינות להסדיר באופן משמעותי הפלות לפני קו החיות, אך הם אסרו על המדינות להעמיד בפני האישה "מחסומים משמעותיים" לפני חציית קו זה. בכך, הפסיקות הקודמות הכירו בנשים כבעלות אוטונומיה והעניקו להן "חופש בחירה משמעותי הנוגע להחלטה האישית ביותר ורבת ההשפעה ביותר מבין כל ההחלטות הנוגעות לחייהן".
לפי שופטי המיעוט החלטת בית המשפט הנוכחית משליכה מהחלון את האיזון שקבע בית המשפט קודם לכן. בחוות דעתם הם הדגישו את התוצאות השליליות שתהיה להחלטה על חייהן של נשים ובעיקר של נשים עניות. התוצאה המיידית היא אישור החוק במיסיסיפי, אך מדינות ירגישו חופשיות כעת לקבוע כל חוק בנוגע לזכותן של נשים להפלה. התוצאה של גישת בית המשפט כבר מורגשת והמדינות כבר מתחילות להרחיב את הפגיעה בזכותן של הנשים לבחור בהפלה, כולל מניעה של הפלה באמצעות נטילת תרופות בבית, וזאת ללא התחשבות בנסיבות. "תחת חוקים אלה, אישה תהיה חייבת ללדת את הבן של האדם שאנס אותה וילדה צעירה תאלץ ללדת את הבן של אביה – מבלי להתחשב בכך שזה עלול להרוס את חייהן". בנוסף, מדינות יוכלו לאלץ נשים ללדת תינוקות עם מומים ואנומליות ויוכלו אפילו לכפות את שיפוטן המוסרי במקרים בהם קיים סיכון לבריאות האישה. שופטי המיעוט מכנים מגבלות כאלה "דרקוניות" ומשערים שפסיקת בית המשפט מתירה אותן.
החלטת הרוב, לפי שופטי המיעוט, "מנסה להחביא את ההשפעה הגאוגרפית היקרה של החלטתם". שופטי הרוב קובעים שהמדינות יוכלו להחליט בעצמן מהם הכללים בנוגע להפלות, "אך זו כמובן נחמה פורתא עבור נשים עניות שאין בהישג ידן כסף לטוס למדינות רחוקות בכדי לעבור את ההליך. יותר מכולן, נשים שאין ברשותן אמצעים פיננסיים יסבלו מההחלטה שקיבל היום בית המשפט". קיים חשש שבעקבות החלטת בית המשפט מדינות יפגעו בזכותן של נשים לנסוע למדינות אחרות כדי לעבור הפלה ואפילו ימנעו מהן להשיג תרופות ממדינות אחרות ויהפכו פעולות שונות של סיוע להן לעבירות פליליות. שופטי המיעוט מסכמים, "יהיה אשר יהיה הטווח של החוקים שיתקבלו בעתיד, תוצאה אחת של פסק הדין שהתקבל היום היא ברורה: קיצוץ זכויותיהן של נשים ופגיעה במעמדן כאזרחיות חופשיות ושוות".
חוקים המגבילים הפלות
ממוזער|מגבלות על הפלות לפי מדינה, נכון לאוגוסט 2022. התתייחסות היא להפלות מלאכותיות בלבד. בכל המדינות ניתן לבצע הפלה אם האישה ההרה נמצאת בסכנת חיים. בחלק מהמדינות הפלות הן חוקיות במקרים של [[אונס וגילוי עריות. מספר השבועות מתייחס לספירה מאז הווסת האחרונה, אלא אם צוין אחרת. קו גבול בצבע שונה מציין מגבלה שבוטלה או הושהתה על ידי בתי המשפט במדינה.
]]
עוד לפני פסק הדין חוקקו במספר מדינות חוקים "רדומים" שמטרתם להגביל הפלות לכשישתנה הדין הפדרלי, ואלו נכנסו לתוקף זמן קצר לאחר ביטול רו נגד וייד (באנגלית: trigger laws). חוקים כאלה קיימים באוקלהומה, איידהו (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט 2022), ארקנסו (האיסור בתוקף נכון לאוגוסט 2022, גם במקרים של אונס וגילוי עריות), דקוטה הדרומית (האיסור בתוקף נכון לאוגוסט 2022, גם במקרים של אונס וגילוי עריות), דקוטה הצפונית (החוק מושעה נכון לאוגוסט 2022, בעקבות עתירה משפטית), ויומינג (החוק הושעה ב-27 ביולי 2022, בעקבות עתירה משפטית), טנסי (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט 2022, ובינתיים חוק אחר מונע הפלות לאחר השבוע השישי), טקסס (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט, ובינתיים חוקים אחרים מונעים הפלות בכל שלב של ההיריון), יוטה (החוק הושעה בבית המשפט; חוק אחר מונע הפלות אחרי השבוע ה-18), לואיזיאנה (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות), מיזורי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות), מיסיסיפי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, למעט מקרים של אונס, אך גם במקרים של גילוי עריות) וקנטקי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות).
בנוסף, תשע מדינות מעולם לא ביטלו חוקים שחוקקו לפני פסק דין רו נגד וייד ואשר מגבילים גישה להפלות. עד ביטול פסק דין דובס לא ניתן היה לאכוף את החוקים האלה. חוקים כאלה קיימים באלבמה (בה חוק נוסף משנת 2019, שאוסר על ביצוע הפלות בכל המקרים, כולל אונס וגילוי עריות ואשר אכיפתו הושהתה עקב מאבקים משפטיים, נכנס גם כן לתוקף), אריזונה (החוק מושהה נכון לאוגוסט 2022 עקב תביעה משפטית; בספטמבר צפוי להיכנס לתוקף חוק שאוסר על הפלות מהשבוע ה-15), וירג'יניה המערבית (החוק הושהה, נכון לאוגוסט 2022 על ידי בית משפט במדינה) וויסקונסין (החוק בתוקף נכון לאוגוסט 2022, אף שהמושל טוני אוורס והתובע הכללי הגישו עתירה נגד אכיפתו), וכן בארקנסו, מיסיסיפי, אוקלהומה וטקסס. במישיגן, היה קיים חוק רדום, אך החוק נחסם בבית המשפט, המושלת גרטשן ויטמר והתובעת הכללית, שתיהן מהמפלגה הדמוקרטית, הבטיחו שהחוק לא ייאכף, וב-8 בנובמבר 2022 הצביעו אזרחי מישיגן בעד תיקון לחוקת המדינה, אשר מעגן את הזכות לבחור בהפלה.
במדינות אחרות נכנסו לתוקף חוקים שעברו לפני ההחלטה בפסק דין דובס והושעו עקב עתירות נגדם בבתי המשפט הפדרליים. כך למשל באוהיו נכנס לתוקף חוק משנת 2019 שאוסר על הפלות החל מהשבוע ה-6 להיריון, ללא חריגים במקרים של אונס, גילוי עריות או גילוי מומים מולדים. החוק עורר ויכוח ציבורי סוער לאחר שפורסם כי ילדה בת 10 שנאנסה באוהיו נאלצה לנסוע לאינדיאנה כדי לעבור הפלה. ב-7 באוקטובר 2022 הוציא בית משפט באוהיו צו מניעה זמני על אכיפת החוק. בג'ורג'יה נכנס לתוקף חוק מ-2019, שמונע ביצוע הפלות לאחר השבוע ה-6 להיריון, אך ב-15 בנובמבר 2022 קבע שופט בית משפט מחוזי במדינה שהחוק אינו תקף כיוון שלא היה חוקי בזמן חקיקתו.
בנוסף, בחלק מהמדינות מנסים מחוקקים רפובליקנים לקדם חקיקה חדשה נגד הפלות. ב-6 באוגוסט 2022 עבר באינדיאנה חוק שאוסר על ביצוע הפלות ברוב המקרים. החוק צפוי להיכנס לתוקף באינדיאנה ב-15 בספטמבר, ולאחר כניסתו תתוקף ייאסר ביצוע הפלות באופן גורף, למעט מקרים של אונס, גילוי עריות וגילוי מוקדם של מומים מולדים. עוד קודם לכן, ב-5 ביולי, עבר בפלורידה חוק חדש שאוסר על הפלות החל מהשבוע ה-15. תיקון מ-1980 לחוקת פלורידה קובע שלאזרחי פלורידה קיימת זכות לפרטיות, ובית המשפט העליון של פלורידה פירש תיקון זה ב-1989 וב-2017 ככולל את הזכות לבחור בהפלה. עם כניסת החוק לתוקף קבע שופט בבית משפט של המדינה שהוא אינו חוקתי, אך המושל רון דה-סנטיס הגיש ערעור לבית המשפט העליון של פלורידה, ועד שתתקבל החלטה לגבי הערעור החלטת הערכאה הנמוכה מושעית והחוק בתוקף. באפריל חתם דה-סנטיס על חוק חדש שאוסר על ביצוע הפלות לאחר שישה שבועות. החוק ייכנס לתוקף אם בית המשפט יאשר את החוק הקודם. במאי 2023 עבר בקרוליינה הצפונית חוק שאוסר על ביצוע הפלות אחרי השבוע ה-12. מושל המדינה הדמוקרטי רוי קופר אמר שהוא יטיל וטו על החוק.
בית המשפט העליון של קנזס קבע ב-2019 שחוקת המדינה כוללת זכות לבחור בהפלה מלאכותית, ועל כן למחוקקים במדינה אין סמכות להעביר חוקים המגבילים הפלות באופן לא סביר (החוק הקיים מתיר הפלות עד השבוע ה-22 להיריון). פעילים המתנגדים להפלות הציעו תיקון לחוקה שלפיו החוקה אינה מגנה על הזכות להפלה, אך ב-2 באוגוסט 2022 דחו המצביעים בקנזס את התיקון ברוב של 59%.
תגובת הממשל הפדרלי
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן מתח ביקורת על החלטת בית המשפט העליון, וב-8 ביולי 2022 הוא חתם על צו נשיאותי המבקש להתמודד עם חקיקה המגבילה הפלות במדינות השונות. בסעיף הראשון לצו הנשיאותי הגדיר ביידן את המצב החדש כ"משבר בריאותי" ונקבע בו שלהחלטת בית המשפט יהיו השלכות הרסניות על מיליוני נשים בארצות הברית. הסעיף השלישי מנחה את מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית להגיש לנשיא תוך 30 יום דו"ח שבו יזוהו אמצעים להגנה והרחבה של הגישה לשירותי הפלה ולתרופות הקשורות בהפסקת היריון, וכן לאתר אמצעים להרחיב את הגישה לאמצעי מניעה, גופים המסייעים בתכנון המשפחה וחינוך הקשור בהפלות ובפיריון. הסעיף הרביעי מנחה את התובע הכללי של ארצות הברית ואת מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית לבחון דרכים להבטיח את הביטחון של מרפאות ובתי מרקחת המספקים שירותי הפלה ותרופות להפסקת היריון ושל לקוחותיהם, וכן לטפל בבעיות הקשורות בזכות לפרטיות. סעיף זה "מעודד" גם את יושבת ראש נציבות הסחר הפדרלית לשקול דרכים להגן על הפרטיות של צרכנים המעוניינים במוצרים הקשורים בבריאות מינית ומנחה את מזכיר הבריאות להנגיש מידע לגבי הגנה על פרטיות ולשקול דרכים למניעת הונאה. הסעיף החמישי מנחה את מזכיר הבריאות ואת מנהלי נציבות המדיניות המגדרית בבית הלבן להקים צוות משימה מיוחד שיתאם מדיניות בין-משרדית בתחום.
הצו הנשיאותי נועד להגביר את הסיוע הרפואי והמשפטי לנשים שיתמודדו עם מגבלות על בחירה בהפלה ועל ספקים שמסייעים להן במדינות השונות. בנוסף להוראות שניתנו למחלקת המשפטים של ארצות הברית ולמחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית לשקול אמצעים לסייע לנשים שמבקשות לעבור הפלה, הצו מביע את רצון הממשל להגן על הגישה לטיפול תרופתי לנשים שרוצות להפסיק את היריונן. הבית הלבן גם קרא לעורכי דין להעניק סיוע לנשים שמתמודדות עם תביעות בנושא.
הבית הלבן הדגיש כי גם הצו הנשיאותי לא יחדש את הזכויות להפלה במלואן. על פי ההודעה, "הדרך היחידה להבטיח את זכותה של אישה לבחור היא שהקונגרס יהפוך את פסיקת העבר לחוק פדרלי". חוק פדרלי קודם לחוק במדינות. חוק כזה היה זקוק באותה העת לתמיכה של הרוב בבית הנבחרים, לרוב של 60 קולות בסנאט, ולחתימה של נשיא ארצות הברית.
ב-11 ביולי 2022 פרסמה מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית הנחיה לפיה "חוק הטיפול הרפואי בחירום ובלידה" מ-1986 (EMTALA; Emergency Medical Treatment and Labor Act) מחייב רופאים ובתי חולים שמשתתפים בתוכנית מדיקר הפדרלית להעניק טיפול חירום לנשים שנזקקות לו, ובכלל זאת לבצע הפלה במקרים שבהם זהו הטיפול שנדרש כדי לעזור לאישה. לפי הממשל, חוק זה קודם לחוקי מדינה שאוסרים על הפלות. בתגובה, מדינת טקסס הגישה עתירה נגד הממשל הפדרלי, ואילו הממשל הפדרלי הגיש עתירה נגד מדינת איידהו בטענה שהחוק במדינה אינו עומד בכללים של של החוק הפדרלי.
הצעות לחקיקה פדרלית
לאחר פרסום פסק הדין עברו בקונגרס ה-117 של ארצות הברית שתי הצעות חוק שמטרתן הרחבת הגישה להפלות ברמה הפדרלית. הצעת חוק אחת אוסרת על המדינות למנוע מנשים לבחור בהפלה לפני "קו החיות" ולמנוע מרופאים ומוסדות לבצע הפלות בשלב זה של ההיריון. מטרת ההצעה היא להפוך את הלכת רו נגד וייד לחוק פדרלי. הצעת החוק השנייה אוסרת על מדינות שבהן קיימים חוקים מגבילים להקשות על תנועה של נשים למדינות אחרות שבהן החוק מאפשר להן לבחור בהפלה. ההצעה השנייה באה על רקע ניסיונות לקדם חקיקה בחלק מהמדינות, שתמנע מנשים במדינות שבהן ההפלה אסורה לבצע את ההליך במדינות אחרות. שתי ההצעות עברו בבית הנבחרים בתמיכת הנציגים הדמוקרטים שלהם רוב בבית זה. ההצעה הראשונה עברה ברוב של 219 תומכים מול 210 מתנגדים, כאשר נציג דמוקרטי אחד, הנרי קולר מטקסס, הצביע יחד עם הרפובליקנים נגד ההצעה. ההצעה השנייה עברה ברוב של 223 תומכים מול 205 מתנגדים, כאשר שלושה נציגים רפובליקנים – פרד אפטון ממישיגן, אדם קינזינגר מאילינוי ובריאן פיצפטריק מפנסילבניה – תמכו בהצעה. עם זאת, שתי ההצעות לא קודמו בסנאט, שבו לא היה לדמוקרטים רוב של 60 קולות, שנדרש כדי להתגבר על עיכוב חקיקה בפיליבסטר.
הצעות אחרות לחקיקה פדרלית הועלו במטרה להגן על זכויות שמוגנות על ידי פסקי דין אחרים של בית המשפט העליון, אותם ביקר השופט קלרנס תומאס בדעת היחיד שכתב בפסק הדין, ביניהן הזכות לנישואים של בני זוג מאותו המין והזכות לשימוש וגישה לאמצעים למניעת היריון. גם הצעות חוק אלה עברו בבית הנבחרים אך לא עלו להצבעה בסנאט.
רואה מחמת תשמיש
בהלכה, רואה מחמת תשמיש (נפוץ בר"ת רמ"ת) הוא השם שניתן לתופעה של אשה המדממת מהנרתיק או מהרחם במהלך או מעט לאחר קיום יחסי אישות. במידה שמקור הדימום ברחם והדימום נובע מתהליך הורמונלי, הופך הדימום את האשה לנדה (או זבה) האסורה באיסור כרת בקיום יחסי אישות עם בעלה. באם הדבר קורה תוך כדי יחסי האישות באופן קבוע, האשה נאסרת על בעלה משום שעל פי ההלכה הקובעת שיש לפרוש מקיום יחסי אישות סמוך להופעת הווסת, לא ניתן לקיים יחסי אישות במצב זה כלל, וממילא זו עילה לגירושין.
כאשר קיום יחסי אישות גורם ליציאת דם מהנרתיק, מתעוררת השאלה האם מקור הדם הוא ברחם (דבר ההופך את האשה לנדה או זבה) או בנרתיק (דימום חסר משמעות הלכתית), והאם מדובר באירוע תמידי או חד-פעמי. לשם בדיקת הדבר ניתן לעשות שימוש בשפופרת המוחדרת לנרתיק ומדמה יחסי אישות, ובאמצעות בדיקה זו ניתן לאמוד אם הדימום הוא כתוצאה מיציאת דם מהרחם או פצע כלשהו בנרתיק, ועל פי זה לקבוע את מעמדה ההלכתי של האשה.
מקור הדין
מקור הדין הוא בברייתא:
אופן האיסור
אם האשה רואה דם על עד הבדיקה שבו בדקה את עצמה מיד לאחר תשמיש המיטה, או לחלופין אם מצא הבעל דם על אבר מינו (גם אם לא מיד אחרי קיום יחסי אישות), ייתכן שקיום יחסי אישות גורם לדימום. אך למרות זאת, כל עוד הדימום לא חזר ונשנה שלוש פעמים עדיין אין חזקה על ראיית דם באופן קבוע, כי ייתכן שבאותה פעם האופן שבו קויימו היחסים הוא זה שגרם לדם, אך לאו דווקא מקרה זה ישנה גם בפעמים הבאות. רק לאחר שהדבר חזר ונשנה שלוש פעמים יש לאשה חזקה שהיא "רואה מחמת תשמיש".
כמו כן, קיימת חזקה זו בכל סדר שהוא לפיו האישה רואה דם בעקבות התשמיש באופן קבוע. למשל, אם רואה באופן קבוע דם לאחר הביאה הראשונה שלאחר ליל הטבילה שהוחזקה כ"רואה מחמת תשמיש" בפעם הראשונה לאחר הטבילה - וממילא חל עליה איסור לשמש עם בעלה בפעם הראשונה לאחר הטבילה וכמובן שאז גם אין "פעם שנייה". ואם ראתה דם באופן קבוע בפעם הראשונה לאחר לידה, או שהוחזקה כרואה שלוש פעמים לאחר כל לידה ולאחריה מפסיקה לראות דם ניתן להקל ולתלות את הראייה בחולשת הלידה ויש אומרים שאם הוחזקה לראות שלוש פעמים אחר לידות, אין להתיר בשום אופן גם אם עברה ושימשה ולא ראתה.
הברירה היחידה הקיימת במקרה כזה, הוא לעשות "בדיקה".
ההבדלה בין דם בתולים לדם נידה
כדי שלא לבלבל בין הרואה דם מחמת דם הבתולים קבעו חז"ל במשנה את מספר הימים שעד אז ניתן לתלות את הדם שהאישה רואה בדם הבתולים, בהתחשב במצבה הגופני של האישה ובכל הנתונים.
הפעם הראשונה
דעת הראב"ד כי הפעם הראשונה שבה האשה רואה דם, לאחר שהפסיקה לראות דם בתולים, אינה מן המניין, כיוון שלא בדקה לפני התשמיש שהמקום נקי וממילא אין ודאי שהדם בא מהרחם מחמת התשמיש, שמא הוא היה במקום כבר לפני כן, וכן פסק להלכה השפתי כהן במקום אחד. פוסקים אחרים פסקו שמצטרף וגם הש"ך במקום אחר פסק כמותם. בנוסף, קובע החתם סופר, גם כאשר נשאת לבעל שני ושלישי, אינה צריכה לבדוק לפני הפעם הראשונה, ולאחר מכן, אם ראתה דם, בודקת שלוש פעמים נוספות.
למעשה כיום יש נוהגים להחמיר כדעת הרי"ף הסובר שעל כל אישה נשואה שאין לה וסת קבוע לבדוק את עצמה בשלוש הפעמים הראשונות שהיא מקיימת יחסי אישות. הרי"ף מחדש הלכה זו מתוך דבריו של רבי חנינא בן אנטיגנוס שאומר בברייתא, ולדבריו הכוונה היא, שעל כל אישה שאין לה וסת לבדוק את עצמה בשלוש הפעמים הראשונות שהיא מקיימת יחסי אישות, ואם תמצא טהורה בשלוש פעמים אלו - יתברר שאינה רואה מחמת תשמיש, ואם תמצא טמאה, יתברר שהיא אסורה לנצח לבעל זה ודינה ככל רואה מחמת תשמיש עד שתבדוק את עצמה כמפורט.
הר"ן מסביר כי לפי שיטת הרי"ף, בכל אישה שאין לה וסת נראה שהווסת מגיע בגופה לא לפי זמנים קבועים - כאישה שיש לה וסת, אלא לפי מקרים חיצוניים כמו קפיצות או אכילות וכיוצא בהן, ולכן עלינו לחשוש גם שמא היא רואה מחמת תשמיש, וקיום יחסי האישות משפיע על מחזור הדם וגורם לה שיצא דם נידה מגופה.
הבדיקה להתירה
הבדיקה להתירה נעשית באמצעות קנה חלול של עופרת (או חומר אחר) שקצהו קופל בצורה שלא ישרוט את מקום הבדיקה ויטעה אותה. בתוך הקנה יש קנה ("מכחול"), ועל ראשו מוך וכאשר תוחבת את הקנה החלול ובתוכו המכחול, המכחול יגע בצוואר הרחם או בסביבתו הקרובה (ראו להלן ). אם אכן הדם הוא מהרחם, יתגלה דם על המוך ואז תאסר האשה לצמיתות, שכן הוחזקה להיות רואה מהרחם, אך אם לא יהיה דם על הקנה מתברר שהדם שהיא רואה הוא ככל הנראה ממכה בצדדים, וממילא היא מותרת בתשמיש.
בתלמוד הוזכרה בדיקה זו כשלב הנעשה רק לאחר שנישאה לשלושה גברים וראתה דם שלוש פעמים, והראשונים התחבטו בשאלה מדוע לא תעשה האשה בדיקה זו מיד לאחר שראתה דם שלוש פעמים תחת בעלה הראשון כדי שלא תצטרך להתגרש.
מחלוקת הראשונים
בראשונים הובאו מספר דעות להסבר הדבר:
מחלוקת האחרונים
נחלקו פוסקי ההלכה באופן הבדיקה. לפי דעתו המחמירה של בעל ה"פרישה", המוך צריך לנגוע בצוואר הרחם, ומכיוון שמדרך צוואר הרחם לנטות לצדדים ומקומו אינו קבוע, יש למסור את הבדיקה ביד אישה המומחית בדבר וידועה כיראת שמים, שתוודא כי אכן המוך נוגע בצוואר הרחם ולא במקום אחר. לעומת זאת, רבי פייביש מקראקא וה"משאת בנימין" חולקים עליו, והם סבורים שלא ייתכן שהבדיקה נעשית באופן כזה, הן מכיוון שקיים חשש שהמוך עצמו יוציא דם מצוואר הרחם, והן מכיוון שקשה מאוד לעשות בדיקה זו והם קובעים שממפרשי התלמוד נראה שהמוך אינו צריך להגיע יותר מהמקום שלפני צוואר הרחם, הנקרא בהלכה "בין השיניים", עד היכן שהאישה משערת שלשם מגיע אבר המין של הבעל בשעת קיום יחסי אישות.
תלייה במכה
בגמרא מובא כי "אם יש לה מכה תולים במכתה". הראשונים נחלקו האם גם היום תולים את הדם בדם מכה. הרמב"ן סובר שדווקא בעבר היו חז"ל בקיאים בדם לדעת אם הוא מהמכה או לא ורק במקרה כזה שחכמי ישראל בקיאים בטיב הדם, ניתן להתיר את האשה אם ידוע שהדם הוא דם מכה. כראיה הביא את העובדה שחז"ל קבעו כלל שאת הדם בלילות הראשונים של תשמיש המיטה תולים בדם בתולים שהוא דם מכה, וכלל זה הוגבל כיום רק ללילה הראשון. הרא"ש והרשב"א חלוקים עליו נחרצות, ומסבירים שדם בתולים, הוא דם שניתן לתלות בו בוודאות רק פעם אחת, מכיוון שהמכה יכולה להתרפאות גם לאחר פעם אחת ולכן בפעם השנייה לא ברור שיש כלל מכה, אך וודאי כאשר יש מכה ניתן לתלות בה תמיד את הדם היוצא. מלבד זאת, מוסיף הרשב"א, ברור שיש להקיל ברואה מחמת תשמיש, שבה השאלה היא האם האשה תאסר לצמיתות וממילא קיימת תקנת עגונות שלפיה כידוע חז"ל הקילו בדברים רבים כדי שלא לעגן את האשה לצמיתות.
נחלקו הפוסקים האם ניתן לתלות את הדם במכה דווקא אם ידוע בבירור שהדם בא מהמכה, וברמ"א הובאו דעות להקל, אך השפתי כהן מחמיר.
בשולחן ערוך נפסק כי אישה שיש לה ווסת יכולה לתלות את דם הנראה מחמת תשמיש במכה גם אם אינה יודעת בוודאי שמכתה מוציאה דם, או אם אין לה ווסת קבוע וספק אם הדם בא מהרחם או מהצדדים שאז היא יכולה לתלות במכה מספק מדין ספק ספיקא, אך אם ידוע שהדם בא מהרחם אינה תולה את הדם במכתה אלא אם כן יודעת בוודאי שהמכה מוציאה דם. האישה עצמה נאמנת לומר שהדם בא ממכתה.
רפואה
גם אם לאחר הבדיקה התברר ללא כל ספק שהדם בא מצוואר הרחם והוא טמא, ייתכן שניתן לרפא את האישה. סיבת מחלת ה"רואה מחמת תשמיש", קשורה בשני גורמים אפשריים: הראשונה - חררת דם שנמצאת בצוואר הרחם והאבר הבעל נוגע בו בשעת יחסי האישות וגורם ליציאת דם. השנייה תולה את יציאת הדם בתאוות המין, בדומה לדם חימוד.
מכיוון שכך, בתלמוד מובא כי אם הפחידו את האשה באופן פתאומי ונפל ממנה חררת דם, הרי זה סימן שזה היה סיבת מחלתה כ"רואה מחמת תשמיש" ומכאן ואילך מותרת. אך אם חזרה וראתה דם בפעם הבאה - נתברר למפרע שפעולה זו לא ריפאה אותה. כיום אין מתירים את האשה, לאחר שהתגרשה מבעלה על סמך רפואה זו, אך גם אין מוציאים אותה מבעלה - אם לא התגרשה, אם עשתה כן ויצא ממנה חררת דם.
גמינה
גמינה (בפולנית: gmina; רבים: gminy, "גמיני") היא החלוקה הנמוכה ביותר בשלטון המקומי של פולין. בפולין יש (נכון ל-2010) 2,459 גמיני.
הגמינה מקבילה ל"מועצה מקומית" בישראל, או ל"מחוז" בארצות הברית.
גודל הגמינה נע בין 517.2 קמ"ר ו-1,697,596 תושבים בגמינה הגדולה ביותר (ורשה, נכון ל-2006) לבין 3.32 קמ"ר (גורובו אילאבצקיה) ו-1,634 תושבים (קריניצה מורסקה).
מבצר האפאצ'ים
זה הראשון בטרילוגית המערבונים של פורד-וויין ולאחריו הופקו "היא ענדה סרט צהוב" (1949) ו"ריו גראנדה" (1950).
זה סרטו הראשון של ג'ון אגר והוא משחק כאן לצידה של אשתו דאז שירלי טמפל.
זה המערבון הראשון שמציג את הילידים האינדיאנים בצורה מכובדת ואוהדת יותר.
ג'ון פורד זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר וארצ'י סטאוט זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל לוקרנו.
פרנק נאג'נט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על התסריט.
תקציר העלילה
לוטננט קולונל אוון סרסדיי (הנרי פונדה) מגיע עם בתו פילדלדפיה "פיל" (שירלי טמפל) ל"מבצר האפאצ'ים" כדי לקבל פיקוד על המקום. סרסדיי הוא קצין ותיק ומוערך ממלחמת האזרחים האמריקאית וקיווה שיקבל קידום לאחריה ולא להיות מוצב במקום מבודד. הוא בוגר וסט פוינט והועדף על קפטן קירבי יורק (ג'ון וויין) שהיה אמור לקבל את הפיקוד על המבצר ולהחליף את קפטן סם קולינגווד (ג'ורג' אובראיין).
פיל מתאהבת בלוטננט מייק אורורקה (ג'ון אגר) בנו של רב-סמל הבסיס מיקי אורורקה (וורד בונד). האב ממוצא אירי הצטיין במלחמת האזרחים ובעקבות זאת הצליח בנו להיכנס לווסט פוינט. סרסדיי מתנגד לקשר של פיל אתו כי הוא ממעמד נמוך ממנה.
סרסדיי הוא שחצן, יהיר ולא מתחשב בעצות של אחרים ובעיקר של יורק. יורק נפגש עם מנהיג האפאצ'ים קוצ'יס (מיגואל אינקלן) בעזרת המתורגמן מספרדית סרג'נט בופור (פדרו אלמנדריז) ומגיע אתו להסכם אך סרסדיי היהיר והמתנשא לא מקבל את ההסכם ומחליט לצאת למלחמה נגד קוצ'יס.
ביציאה לקרב מותח יורק ביקורת על תוכניתו של סרסדיי לניהול הקרב. סרסדיי מורה לו לעזוב ואתו עוזב גם אורורקה.
סרסדיי ולוחמיו נכנסים למארב של האפאצ'ים שעורכים בהם טבח. יורק ואורורקה מצליחים לחזור למבצר.
כמה שנים לאחר מכן מארח יורק כמפקד המבצר עיתונאים בחדרו כשעל הקיר תמונה גדולה של "הגיבור" אוון סרסדיי והוא מספר בשבחו. פיל ומייקל התחתנו ויש להם ילד קטן.
יובל פוקס
יובל פוקס (נולד ב-1961) הוא דיפלומט ישראלי כיהן בתפקיד האחרון כשגריר ישראל בגאורגיה.