cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חג'
תנאי חובת העלייה לרגל
3.     הבגרות וההבחנה
5.     הביטחון בדרכים.
6.     היכולת, והיא משני סוגים: יכולת נפשית, ויכולות אחרות אשר חובה שיתקיימו:
6.1.    יכולת התניידות.
6.2.   מזון ושתייה המספקים לכל הדרך, וגם למשפחתו שנותרה מאחור בהיעדרו.
6.3.   היכולת לנסוע, וזה שהוא יכול לשהות במקום בערפה.
7.     על הנשים, בנוסף לאשר דובר למעלה, קיימים עוד תנאים:
7.1.   חובה שבעלה יהיה איתה, או כל אחד שנקרא מוחראם, והוא בן משפחה שאיתו אסור לה להתחתן, או שיש קבוצה של נשים.
7.3.   האישה לא יכולה לעלות לרגל בלי רשותו של בעלה.
היסודות
1.     האיחראם: הכוונה לכניסה או לעשייה של החג' או העומרה, ונמנים בו שלושה סוגים:
1.1.   לעשות בנפרד, רק את החג'.
1.2.   לעשות את העומרה, ומיד לאחר מכן את החג'.
1.3.   לעשות את החג' ואת העומרה ביחד.
לאיחראם יש מועד התחום בזמן: מתחילת חודש שאאוול, עד עליית שחר יום חג הקורבן.
לאיחראם יש מיקום התוחם אותו: זה הוא המקום שבו העולה לרגל נכנס למצב של איחראם, וזה שונה מבחינת איזה עיר או מדינה הוא מגיע:
א.     ד'ו אלחולייפה: שזה מיקום של אנשי אלמדינה וכל מי שמגיע מכיוונה.
ב.     אבר עלי: שזה מיקומם של אלו המגיעים מדמשק, ובכלל מאזור א-שאם.
ג.      יא למלם: שזה מיקום של אנשים המגיעים מאזור תימן וסביבתה
ד.     קרן: שזה מיקום של אזורי נג'ד
הדברים המומלצים לפני הכניסה לאיחראם
ב.     הטהרה (וודוא)
ג.      כסיסת ציפורניים.
ד.     קיצור השיער.
ה.     לביש בגדי האיחראם שהם בצבע לבן, בשני חלקים שמם הוא איזר ורידאא.
ו.      הבישום.
ז.      להתפלל שתי רכעות.
ח.     להתכוון לעשות את החג'.
ט.     להתחיל במסע הטלביה.
י.       האישה לא צריכה לשנות את הבגדים שלה, היא יכולה לעשות חג' באותו לבוש, בלי ניקאב.
הדברים האסורים באיחראם
ישנם 9 דברים אסורים באיחראם:
א.     אסור ללבוש בגדים מחויטים כמו חולצה, מכנס, נעליים, וכו'.
ב.     אסור לגברים לכסות את הראש, אלא אם יש צורך או עילה לזה.
ג.      אסור לעשות תסרוקות ופנים וכו'.
ד.     אסור לקצוץ את שיערות הערווה ובית השחי, אלא אם יש לזה עילה.
ו.      אסור להשתמש בבושם.
ז.      אסור לצוד.
ח.     אסור להתחתן.
ט.     ואסור לקיים יחסי מין.
העמידה בהר ערפה
תנאי העמידה:
א.     העמידה צריכה להיות בחלק מחלקי היום, החל מצהריי היום התשיעי בד'ו אלחיג'ה, עד שחר היום העשירי.
ב.     לעמוד במסגרת הגבולות של הר ערפה.
ג.      ההקפה סביב הכעבה, והיא נקראת הקפת אל-איפדא.
ההקפות
תנאים לתקינות ההקפות:
ב.        בזמן ההקפה תהיה מצדי השמאלי, ומתחיל את ההקפה באבן השחורה.
ג.         להשלים 7 הקפות.
ההקפות הן מארבעה סוגים:
2.     הקפה לאחר שיורדים מערפת (הקפת יסוד), שנקראת גם הקפת הביקור.
3.     הקפת העזיבה (הקפת רשות)
4.     הקפה התנדבותית (הקפה מומלצת).
התספורת
תספורת שלוקחת 3 שערות ויותר, או תספורת שלמה (קרחת), ותנאי התספורת הם;
1.     שיהיה אחרי חצות.
2.     שלא יפחת מספר השערות משלוש.
3.     האישה מקצרת את השער אך ולא מסתפרת.
החובות שבעלייה לרגל (חג')
2.     זריקת אבנים על השטן, שזמנה נכנס בחצות יום החג, ונמשך עד שקיעת השמש ביום החג. זריקה של שבע אבנים למקומות שמיועדים לכך, אשר נקראים "אלג'מרא אסוארה" "אלווסטה" "אלכוברא" (אלעקבה). חובות אלה, מי שמפספס אחד מהם, יהיה עליו צורך בשחיטת כבש.
הרשות בחג'
1.     לעשות רק את החג', ולאחר מכן את העומרה.
2.     התלביה.
3.     הקפת ההגעה.
4.     השינה במוזדליפה.
5.     2 רכעות לאחר הקפת החובה.
6.     השינה במינה.
היבטים רוחניים של החג'
העלייה לרגל עשויה לבנות את כל חייו של המוסלמי האדוק. המאמין מחויב לעלות לרגל לפחות פעם אחת בחייו, אך רק לאחר שכל ענייניו הגשמיים הושלמו כראוי. לפיכך (לפחות אידיאלית), כל חייו של המוסלמי מכוונים לקראת מטרה זו; כל חייו הם עלייה לרגל.
העלייה לרגל היא לא סתם ביקור בכעבה, היא ביקור אצל אלוהים, זו היא מצווה אברהמית אשר הלכתית נקבעה בימיו של מוחמד. עולה הרגל, ה"חג'", מכובד מאוד בקהילתו. כבוד זה הוא מניע לחלק מהמאמינים לקיים את החג'. יש מקומות בהם מכנים את מי שחזר מעליה לרגל "חג'" לשאר ימי חייו. ישנם מורים אסלאמיים שחושבים כי זהו מניע פסול, כיוון שהחג' צריך להיות תוצאה של דבקות באל ולא אמצעי למעמד חברתי. תפילת הטאלביה משקפת את ההרגשה הזו. על המאמין להיות מודע לעצמו ולמניעיו לקיום החג', וכך להשתפר כל הזמן במעשיו. לטקסי החג' יש השפעה פסיכולוגית עמוקה על מוסלמים המשתתפים בה. העלייה לרגל היא בדרך כלל חוויה עמוקה, ועשויה לשנות את חייו של עולה הרגל באופן מהותי.
סגולתו של החג'
מי שעלה לרגל, ונמנע מביאה אל נשים, ולא השחית, חזר טהור כמו ביום היוולדו.
החכמה שמאחורי העלייה לרגל (חג')
1.     העולה לרגל מביע את ההתמסרות לאללה, בזה שהוא מסיר את כל הקישוטים והבגדים וכל מה שמזכיר לו את העולם הזה.
2.     העלייה לרגל מחנכת את הנפש על הסבלנות, ונשיאת מסעות כבדים, ולציית לצווים שאללה ציווה עלינו.
3.     החג' מתניע את השוויון האנושי בין כל העולם לרגל.
4.     החג' מזכיר למוסלמי בהיסטורית הנביאים אברהם וישמעאל, עליהם השלום, וגם מזכיר את הנביא מוחמד עליו השלום והסחאבה, שאללה יתרצה מהם.
מיליוני עולי רגל
כיוון שכיום ישנם בעולם כ־1.3 מיליארד מוסלמים, ובעיקר עם השתכללות התעופה האזרחית באמצע המאה ה-20 שמאפשרת הגעה למכה בקלות ובעלות זולה יחסית, לרוב האוכלוסייה המוסלמית, מכה מוצפת בקהל עצום בזמן העלייה לרגל. בחודש החג' מגיעים למכה עד 4 מיליון עולי רגל. זרם עצום זה מכביד מאוד על העיר, שאינה תמיד מצליחה למנוע צפיפות גדולה, או לספק מקום מגורים לכל האורחים. מצב זה הביא למקרי מוות רבים ולפציעות, בעיקר כתוצאה מרמיסה בשל צפיפות. אלו שמתים במהלך הטקסים נחשבים לקדושים שמתו על קידוש שם אללה. בשנת 1990 נרמסו למוות 1,426 אנשים במהלך מהומה שפרצה במנהרה בעיר. במהלך 16 השנים שלאחר אסון 1990 אירעו במכה עוד שבעה אירועים במהלך הח'ג, שבהם נרמסו עשרות עד מאות אנשים למוות תחת רגלי הקהל. ב-12 בינואר 2006 נהרגו לפחות 346 אנשים. האסון החמור ביותר מסוג זה התרחש ב-24 בספטמבר 2015, ובו נספו לפחות 2,121 עולי רגל.
ארגונים רבים אחראים על ארגון וניהול החג'. ערב הסעודית מיישמת מערכת של רישום, דרכונים וויזות על מנת לשלוט בזרם עולי הרגל. מטרתה של המערכת לעודד ולעזור לאלה שמגיעים בפעם הראשונה למכה, ובמקביל להגביל יותר את אלה שכבר היו שם. יש רבים שמתנגדים למערכת זו, משום שהם רוצים לעלות לרגל מספר פעמים, אך ועדת החג' טוענת כי אין להם אפשרות אחרת למנוע תאונות וטרגדיות כתוצאה מהצפיפות.
קוליות הגאים
קוליות הגאים (באנגלית: voicing) היא מאפיין פונטי של הגאים. הגאים עשויים להיות קוליים או אטומים (בלתי קוליים).
הגאים קוליים הם הגאים שבמהלך הפקתם לחץ האוויר מתוך הריאות גורם לרטיטת שפתות הקול.
עיצורים בעלי בסיס חיתוך ואופן חיתוך זהים, עשויים להיות נבדלים זה מזה בקוליות. במקרים אלה, הקוליות עשויה להיות תכונה מבחינה, היוצרת זוגות מינימליים של מילים שונות הנבדלות זו מזו בקוליות בלבד.
דניאיל חארמס
דניאיל איבנוביץ' חארמס (ברוסית: Даниил Иванович Хармс; נולד ב-30 בדצמבר 1905 (17 בדצמבר על פי הלוח היוליאני) בסנקט פטרבורג ומת בכלא הרוסי ב-2 בפברואר 1942) היה סופר וסאטיריקן של התקופה הסובייטית המוקדמת, שכתב בסגנונות הסוריאליזם והאבסורד.
חייו
נולד בשם דניאיל איבנוביץ' יובאצ'וב (רוסית: Даниил Иванович Ювачёв). את שם העט "חארמס" (Kharms) המציא בתקופת לימודיו בתיכון הגרמני היוקרתי "פטרשולה" (Peterschule), כנראה בהשפעת אהדתו לשרלוק הולמס של ארתור קונאן דויל. בשהותו שם, למד את יסודות השפות האנגלית והגרמנית. שמות עט נוספים בהם השתמש היו "חורמס" (Khorms), "צ'ארמס" (Charms), "שאראדם" (Shardam) ועוד.
ב-1924 נכנס חארמס לטכניון לחשמל של לנינגרד, משם נזרק עקב "חוסר השתתפות בפעילויות חברתיות". אחרי גירושו, התמסר לחלוטין לספרות ולעיסוק בה. ב-1927 הוקמה אגודת כותבי ספרות הילדים הרוסית, וחארמס הוזמן להיות חבר בה. בשנים 1928 עד 1941, חארמס הפיק ספרות לילדים ללא הרף.
חארמס הואשם בפעילות אנטי-סובייטית, ובתחילת שנות ה-30 נכלא, נשפט, ונידון לגלות בקורסק שבמרכז רוסיה. שנתיים לאחר מכן חזר ללנינגרד, כאשר שמו מופיע ברשימה של אנשים חשודים פוליטית, ואיום במאסר נוסף מרחף מעל ראשו. ביולי 1941, במהלך המצור על לנינגרד, חארמס נעצר בשנית באשמת תבוסתנות. הוא גווע ברעב ומת בתחילת 1942.
עבודתו
עולמו של חארמס הוא בלתי צפוי ומאופיין באי-סדר; דמויות חוזרות על אותן הפעולות פעמים רבות וברציפות, ומתנהגות באופן לא רציונלי; עלילות ליניאריות מתחילות להתפתח אך מופרעות על ידי קטסטרופות בלתי מוסברות אשר שולחות אותן לכיוונים שונים לחלוטין.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, לקח חארמס חלק בהקמת האובריו (רוסית: ОБэРИу) - איגוד אומנות ריאליסטית, והיה לאחד ממובילי האומנות השמאלנית. בשנות ה-30, כאשר הזרם המרכזי של הספרות הסובייטית הלך ונהיה יותר ויותר שמרני ביחס לקווים המנחים של הריאליזם הסובייטי, חארמס מצא מחסה בספרות הילדים. רבים מן הסיפורים הקצרים והפואמות שחיבר עבור ילדים ופורסמו במגזינים סובייטיים שונים, נחשבים ליצירות קלאסיות בסוגה זו, ועד היום כעשרים ספרי הילדים שפרסם מוכרים היטב ונאהבים על ידי קהל היעד שלהם.
כתביו של חארמס עבור מבוגרים מעולם לא פורסמו בימי חייו, ואף לא בשנים שלאחר מותו. רק בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, החלו הסמיזדט (אנגלית: Samizdat; התפוצה המחתרתית של ספרות שדוכאה על ידי המשטר הסובייטי) לאסוף אותם ולפרסמם במידה מוגבלת. אולם, רק בסוף שנות ה-80, עת החל המשטר הקומוניסטי לקרוס, פורסמו יצירותיו ברוסיה באופן רחב. למערב הגיעו הכתבים כבר בשנות ה-60, כאשר חוקרים-סלאביסטיים מארצות הברית ביקרו ברוסיה ופרסמו בגרמניה, בצרפת ובארצות הברית טקסטים ששמעו ממכריהם במוסקבה או בלנינגרד. אסופה מלאה של כתבי חארמס ששרדו פורסמה בברמן, בארבעה כרכים, בשנים 1988-1978.
ג'ובאני דראגוני
ג'ובאני אנדראה דראגוני (באיטלקית: Giovanni Andrea Dragoni; סביבות 1540 - בדצמבר 1598) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס, תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה, שהתבלט כמלחין וכמאסטרו די קאפלה ברומא בסוף המאה ה-16. הוא השאיר אחריו מספר רב של יצירות קודש וחול, כמעט כולן ווקאליות ונודע בייחוד בספרי המדריגלים שלו, שזכו להדפסות חוזרות ונשנות.
חייו
דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.
מוזיקה
תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.
דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.
המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.
יחסי טורקיה–מצרים
יחסי טורקיה–מצרים (בטורקית: Mısır-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية المصرية) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הטורקית ובין רפובליקת מצרים הערבית. מצרים וטורקיה קשורות בקשרים דתיים, תרבותיים והיסטוריים חזקים, אך הקשרים הדיפלומטיים בין השניים היו לעיתים ידידותיים במיוחד ולעיתים מתוחים מאוד. במשך שלוש מאות שנים הייתה מצרים חלק מהאימפריה העות'מאנית, שבירתה הייתה קונסטנטינופול בטורקיה המודרנית.
אולם היחסים היו מתוחים למדי בהזדמנויות רבות בהיסטוריה של שתי המדינות, כולל תקופת נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר במצרים בשנות החמישים והשישים. זה גם הידרדר מאוד בתקופה שלאחר הפלתו של נשיא מצרים מוחמד מורסי ב-3 ביולי 2013, לאחר מועד אחרון של 48 שעות ב-1 ביולי, לציון סיום ההפגנות נגד השלטון שהתקיימו בין 30 ביוני ל-3 ביולי באותה שנה.
עם זאת, ב-2021 החלה התחממות ונורמליזציה ביחסים.
יחסים תחת גמאל עבד אל נאצר
בעיצומה של המלחמה הקרה ובמהלך שלטונו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו באופן דרמטי בגלל חברותה של טורקיה בברית בגדאד בראשות בריטניה, שנאצר ראה בו איום גדול על מאמציו לחסל את נוכחות המערב בעולם הערבי ובגלל ההשפעה ההולכת וגוברת של האידאולוגיה הפאן-ערבית של נאצר, המכונה נאצריזם. בנוסף, טורקיה הייתה מדינת הרוב המוסלמית הראשונה שהכירה במדינת ישראל, יריבתה הגדולה של מצרים באותה תקופה, והראתה עוד יותר את ההתאמה הברורה שלה למערב. בשנת 1958 נכנסה מצרים לאיחוד קצר עם סוריה, שכנתה הדרומית של טורקיה עמה היא חולקת סכסוכים דיפלומטיים ובנושאי גבולות ארוכי שנים, וגרמה למתיחות קשה בין שתי המדינות עם טורקיה בתגובה על ידי מעורבותה ב"ברית היקפית" סודית עם ישראל. המתיחות הגיעה לשיא בשנת 1957 לפני האיחוד עם סוריה, כאשר נאצר, חשש מהסכם בגדאד של ממשלת סוריה, שלח כוח מותנה לסייע לכוחות סורים שהועברו בסמוך לגבול סוריה-טורקיה כתגובה לאיום טורקי של פלישה, כאשר מספר עצום של חיילים התאספו לאורך הגבול. העימות הקרוב הזה בין כוחות מצרים וטורקים סימן נקודה חשוכה ביחסי שתי המדינות, אולם בסופו של דבר הביא לנסיגת שני הצדדים, ומנע הסלמה האפשרית של המשבר.
יחסים תחת המהפכה המצרית שלאחר 2011
ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ערך את ביקורו הרשמי הראשון במצרים ב-12 בספטמבר 2011, ולווה על ידי שישה שרים וכ-200 אנשי עסקים. ביקור זה נחשב כהצלחה דיפלומטית והתקבל בהתלהבות רבה על ידי המצרים. רשת CNN דיווחה על כמה מצרים שאמרו "אנו רואים בו את המנהיג האסלאמי במזרח התיכון", בעוד שאחרים העריכו את תפקידו בתמיכה בעזה. ארדואן זכה לאחר מכן לכבוד בכיכר א-תחריר על ידי חברי איחוד הנוער המהפכני המצרי, ולכמה מאנשי השגרירות הטורקית הוענקו בפניו עיטורים כהוקרה על תמיכת ראש הממשלה במהפכה המצרית של 2011.
שבוע אחרי שעזב, הכריז שר החוץ הטורקי, אהמט דבוטאולו את חזונו של ברית אסטרטגית בין מצרים לטורקיה, שתיאר אותה כ"ציר הדמוקרטיה". עם זאת, חלקם השמיעו חששות כי המהפכה המצרית לא מומשה וכי ארדואן חיפש את האינטרסים האסטרטגיים של ארצו. הועלה חשש כי על ידי כריתת ברית עם ממשלת הביניים של ה-SCAF במצרים במהלך המעבר למדינה לדמוקרטיה, ייתכן שארדואן הטה את האיזון לטובת אלה העומדים בין המצרים לחופש שלהם.
היחסים בעקבות הרחקתו של מוחמד מורסי מתפקידו
בעקבות ההפגנות נגד הממשלה באמצע 2013 שהביאו למהפכת 2013 של נשיא מצרים מוחמד מורסי שגובתה בחוזקה על ידי מפלגת הצדק והפיתוח השלטת בטורקיה (AKP), עלו סימני יחסים מתוחים בין ממשלת הביניים החדשה שמונתה במצרים. וממשלתו של רג'פ טאיפ ארדואן בטורקיה, בעיקר בגלל דעותיו הדומות של ארדואן, שהגיעו לשיאם עם הפשיטות ברבאא ונחדה על ידי כוחות הביטחון, שם פוזרו מקומות ישיבה שאורגנו על ידי האחים המוסלמים והובילו לעימותים שהביאו ל-638 מקרי מוות, מתוכם 43 שוטרים. האירוע הביא לכך ששתי המדינות החזירו את שגריריהן בהתאמה ונפגעו עם כמה תקיפות מילוליות על ידי ארדואן, שתיאר את האירוע כ"אנטי-דמוקרטי "והתייחס אליו כ"טבח", תוך שהם מציעים להנהיג את מנהיגי מצרים תחת "משפט הוגן ושקוף." לאחר מכן הושעה התרגיל הצבאי בו השתתפו שתי המדינות. ארדואן האשים גם את הצבא המצרי בקשירת קשר עם ישראל כדי להפיל את ממשלת מורסי בישיבה מורחבת של כיסאות המחוז של ה-AKP השלטונית שלו וטען כי יש לו "הוכחות" לכך: "זה מה שהושם במצרים. מי עומד מאחורי זה? ישראל. יש לנו ראיות". התביעה נדחתה על ידי ממשלת הביניים המצרית, ותיארה אותה "חסרת שחר", ונועדה "לפגוע באחדות המצרים", כאשר דובר הנשיא אחמד מוסלמני אמר כי "סוכני המערב לא צריכים להעביר שיעורים בפטריוטיות".
בנוסף, פורסמו עשרות מאמרים מצריים המגנים את הכחשת טורקיה ברצח העם הארמני ומפצירים במנהיגים החדשים במדינה להכיר בכך. היו גם שיחות להקים מצבת זיכרון לזכר קרבנות רצח העם בקהיר.
היחסים תחת עבד אל פתח א-סיסי
ביולי 2014 הזהיר משרד החוץ המצרי כי היחסים יחמירו מאז שארדואן כינה את סיסי "רודן". זה קורה לאחר שראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן קרא לנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי כ"עריץ לא לגיטימי", ואמר כי לא ניתן יהיה לסמוך על מצרים לנהל משא ומתן על הפסקת אש עם ישראל במהלך מבצע צוק איתן. "האם סיסי הוא צד (להפסקת אש)? סיסי הוא רודן בעצמו", אמר ארדואן לכתבים. "הוא לא שונה מהאחרים", אמר, והוסיף כי השליטים הנוכחיים במצרים הם שחסמו את ערוצי הסיוע ההומניטריים לרצועת עזה שנשלטו על ידי הקבוצה המיליטימית של חמאס. שר החוץ של מצרים, סאמח שוכרי, אמר כי דבריו של ארדואן "אינם מקובלים".
משרד החוץ המצרי אמר עוד כי מצרים ביטלה תרגילים ימיים משותפים עם טורקיה בגלל התערבות טורקיה בענייני הפנים של מצרים.
בספטמבר 2014 ביטל שר החוץ של מצרים פגישה עם נשיא טורקיה ארדואן שביקשה טורקיה, לאחר שארדואן נשא נאום ביקורתי נגד מצרים בעצרת הכללית של האו"ם. יועץ לנשיא טורקיה הכחיש כי מנהיגי המדינות מתכוונים להיפגש. עם זאת, מאוחר יותר משרד החוץ של מצרים העביר לתקשורת מסמך סרוק של הצעת הפגישה של טורקיה והתפרסם בעיתון Youm7 של מצרים. ממשלת סיסי החליטה גם לבטל את הסכם "רו-רו" עם טורקיה, וחוסמת את טורקיה להעביר מכולות טורקיות למפרץ דרך נמלי מצרים. קמפיין אינטנסיבי שהתחיל מצרים וסעודיה נגד טורקיה גרם לה להפסיד את הניצחון הצפוי של חברות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ב-22 בנובמבר 2017 הורה התובע הציבורי במצרים על מעצרם של 29 אנשים החשודים בריגול מטעם טורקיה כנגד האינטרס הלאומי של מצרים ולהצטרפות לארגון טרור. הם מואשמים גם בהלבנת הון, בביצוע שיחות מחוץ לישראל ללא רישיון ומטבע סחר ללא רישיון. על פי תוצאות החקירה של שירותי המודיעין הכללי, הקבוצה מקליטה שיחות טלפון ומעבירה מידע למודיעין הטורקי כחלק מתוכנית להחזרת השלטון של האחים המוסלמים במצרים.
בעקבות הוצאות להורג של תשעה אנשים שהואשמו בהריגתו של הישאם ברקת בפברואר 2019 מתח הנשיא ארדואן ביקורת חריפה על הנשיא א-סיסי, באומרו שהוא מסרב לדבר עם "מישהו כמוהו".
הצעה להכיר ברצח העם הארמני
בגלל ההידרדרות המתמשכת ביחסים בין מצרים לטורקיה, ממשלת מצרים בראשות אל-סיסי קיבלה הצעה להכיר ברצח העם הארמני, נושא רגיש שטורקיה הוקיעה אותו פעמים רבות. הקולנוען מוחמד חנפי הפיק סרט, "מי הרג את הארמנים?", בתגובה למתיחות המתמשכת בין טורקיה למצרים, כמעשה של סולידריות מצרית לארמניה.
בפברואר 2019, הודיע עבד אל-פתאח א-סיסי כי הכיר ברמיזה ברצח העם הארמני, ודרדר עוד יותר את היחסים בין טורקיה למצרים.
הצעה למתן מקלט לפטהוללה גולן
חבר הפרלמנט עמאד מהרוס קרא לממשלת מצרים להעניק מקלט לגולן. בבקשה שנשלחה ליו"ר בית הנבחרים עלי עבדל-אאל, ראש הממשלה שריף אסמאעיל ושר החוץ סאמח שוכרי ב-24 ביולי 2016, מציין מאהרוס כי "[טורקיה] הייתה מדינה מוסלמית מתונה שהפכה לדיקטטורה איסלאמיסטית בידיו של [נשיא טורקיה] רג'פ טאיפ ארדואן ומפלגתו הפוליטית של האחים המוסלמים", וטען כי היה זה "מאוד לא נעים "שארדואן ביקש את הסגרתו של גולן מארצות הברית, ובאותה עת" ... מעניק מקלט למאות ממנהיגי ארגון הטרור "האחים המוסלמים" וחברי קבוצות איסלאמיסטיות מיליטנטיות עקובות מדם שתוקפות את מצרים ביום ובלילה".
מהרוס טוען כי לא רק שארדואן האשים את גולן במזימת ניסיון ההפיכה הכושל, בנוסף לשימוש בטענה זו כתירוץ לטיהור המוני נגד מוסדות ציבור לכאורה נאמנים לגולן - "במקביל, ארדואן החליט להפוך את טורקיה לשדה קרב תקשורתי נגד מצרים, כאשר המודיעין הטורקי מספק כספים לכמה ערוצי טלוויזיה של האחים המוסלמים כדי לתקוף את מצרים". מהרוס הצהיר כי עצתו לגולן היא לא לחכות עד להסגרתו, אלא לעזוב את ארצות הברית ולקבל מקלט קבוע במצרים. נשיא מצרים לשעבר אנואר סאדאת העניק מקלט לשאה מוחמד רזא שאה פהלווי לאחר שהגיע למצרים מארצות הברית, ללא קשר לכל האיומים שהוצאו על ידי האייתולות האיראנים במהלך המהפכה האיראנית.
שיפור ביחסים (2021 ואילך)
במרץ 2021 טענה טורקיה כי חידשה את מגעיה הדיפלומטיים עם מצרים (ברמת מודיעין ומשרדי חוץ) לאחר שהקפיאו את היחסים מאז 2013. עם זאת, משרד החוץ המצרי הכחיש את טענותיהם של ממשלת טורקיה כי היה שיקום בקשרים. בינתיים הורתה טורקיה לערוצי טלוויזיה המזוהים עם האחים המוסלמים לעצור את הביקורת נגד מצרים.
באפריל 2022, לאחר תשע שנים, מינתה טורקיה שגריר במצרים. בפברואר 2023 הבטיחו חברות טורקיות להשקיע כחצי מיליארד דולר במצרים אשר סבלה ממחסור חמור במטבע זר. במרץ 2023, בהמשך לביקורו של שר החוץ המצרי באנקרה בעקבות רעידות האדמה בטורקיה, הגיע מקבילו לשיחות בקהיר לקראת החזרת השגרירים. ביקור שר החוץ של טורקיה התקיים לאחר יותר מעשור ללא ביקורים בדרג זה.
נימבוסטרטוס
נִימְבּוֹסְטְרָטוּס (לטינית: נימבו - מוריד גשמים; סטרטוס - שכבתי) הוא ענן בעל אופי שכבתי אשר מפותח דיו על מנת להוריד משקעים, כגון גשם או שלג. לרוב בעוצמה חלשה אך רציפה ("גשם חקלאי"). ענן נימבוסטרטוס לא מוריד ברקים או רעמים.
אפיפיט
אֵפִּיפִיט ("צמח אוויר", או "צמח על צמח") הוא צורת חיים המתקיימת בעיקר ביער הגשם הטרופי, כאשר צמח אחד גדל על צמח אחר (או על חפץ דומם כלשהו) מבלי להיות טפיל עליו ומבלי לקיים עמו יחסי הדדיות, אלא משתמש בו כמקום לאחיזה בלבד (קומנסליזם).
ביערות הטרופיים גדלים רוב הסחלבים כאפיפיטים. רבים מהם מציגים לראווה פרחים גדולים, עזי צבע ומוזרי צורה.
באזורי אמריקה החמים והלחים והקרובים לחוף הים מצויים מיני קקטוסים אפיפיטיים. הקקטוסים הגדלים ביערות העד כמו אלה של האמאזונאס הם אוהבי חום ולחות בניגוד לדימוי שקקטוסים צומחים רק באזורים צחיחים.
רוב המינים של סוג הצמח ביישנית גדלים כאפיפיטים ביערות דרום-מזרח אסיה. כולם בעלי ענפים משתלשלים כלפי מטה. יש שאפילו ינבטו זרעי דקלים בינות לגזעי עצים וייתקיימו זמן מה כאפיפיטים, אם כי אין הם מסוגלים להגיע לממדיהם הטבעיים ולכן אינם נחשבים ככאלה.
האפיפיטים יוצרים תנאים ייחודיים למגוון רב של בעלי חיים, ולכן השפעתם ביער הגשם הטרופי גדולה למדי.
העיקרים של קוך
העיקרים של קוך הם ארבעה קריטריונים שנועדו לקבוע קשר סיבתי בין גורם מיקרוביאלי למחלה כלשהי או לשינוי מטבולי/פיזיולוגי אחר. העיקרים גובשו על ידי רוברט קוך ופרדריך לפלר בשנת 1884 ופורסמו על ידי קוך בשנת 1890. קוך עצמו השתמש בעיקרים להסביר את האטיולוגיה של הגחלת והשחפת.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 גובשה גרסה מולקולרית לעיקרים של קוך, לביסוס מידת הוויראליות של גנים מיקרוביאליים.
הסתייגויות
העיקר הראשון סויג כבר על ידי קוך עצמו לאחר שגילה נשאים של כולרה ללא תסמינים ולאחר מכן גם של טיפוס הבטן. לאחר מכן התגלה כי נשאים אסימפטומטיים (ללא תסמינים) הם תופעה נפוצה כמעט בכל מחלה מידבקת, כגון בנגיפים פוליו, הרפס, HIV והפטיטיס C. דוגמה ספציפית היא נגיף הפוליו שגורם לשיתוק רק בחלק קטן מן הנדבקים, אך הצלחתו של החיסון נגד הנגיף מוכיחה כי הוא אכן הסיבה למחלה. העיקר השלישי מנוסח באופן בלתי מחייב כי קוך הראה שלא כל מי שנחשף לשחפת או כולרה נדבק במחלה. חוסר ההידבקות יכול לנבוע ממזל; ממערכת החיסון של הנחשף שדחתה בהצלחה את הפתוגן; מחסינות בעקבות חיסון או הידבקות קודמת; מחסינות גנטית כמו אצל החסינות למלריה אצל נשאי הגן לאנמיה חרמשית. בנוסף, לחלק מגורמי המחלה לא נמצאו חיות ניסוי מתאימות שיכולות לשמש כמודל למחלה.
העיקר השני אף הוא בעייתי במקרים בהם אין יכולת לבודד את המיקרואוגניזמים בתרבית טהורה, כמו החיידקים הגורמים לעגבת והחיידקים הגורמים לצרעת.
גלילן שחור
גלילן שחור (שם מדעי: Holothuria atra) הוא מלפפון ים מסוג גלילן. תפוצתו באוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי, ובים סוף, כולל מפרץ אילת.
תיאור פיזיולוגי
אורך גופו מגיע עד 50 ס"מ. צבעו חום-שחור וגופו גלילי, ארוך ושרירי ובו שני פתחים. בצד הקדמי נמצא הפה וסביבו ערוכים בחנינים מורחבים (מעין משושים), המשמשים לליקוט המזון והעברתו פנימה. בקצה האחורי נמצא הביב. מן הפה ועד לביב עובר מעי ארוך. לאורך הגב והגחון ישנה מערכת של תעלות מים. בעזרת הבחנינים הוא מעביר אל הפה סחופת הכוללת אצות, שיירי צמחי מים, שברי אלמוגים ועוד. במעי נספגים חומרי המזון ולקט אורגאני וכל השאר מופרש דרך הביב כגלילים רבים.
רבייה
הרבייה משתנה בהתאם לעונות השנה. בעונה החמה הרבייה היא מינית. הזכרים והנקבות פולטים את תאי הביצה ותאי הזרע למים. הזחלים שבוקעים שוחים בחופשיות עד סיום הגלגול ואז יורדים לדור בקרקעית. בעונה הקרה ההתרבות היא א-מינית ונעשית על ידי ניתוק מקטע מאמצע הגוף אשר ממנו מתפתחים יתר האיברים, עד להיווצרות גלילן שלם. משך תהליך זה אורך כחודשיים.
תענית בה"ב
תענית בה"ב, תענית שני וחמישי ושני, הוא מנהג של יהדות אשכנז לצום שלושה צומות, בימים שני וחמישי ושני בחודש חשוון ובחודש אייר, שני וחמישי בשבוע האחד, ויום שני בשבוע שאחריו.
כיום רק בודדים צמים תעניות אלו בפועל, אבל בחלק מבתי הכנסת המתפללים בנוסח אשכנז (וכן בקצת קהילות נוסח ספרד החסידי) נוהגים לומר את הסליחות המיועדות לתעניות אלו. מנהג אמירת הסליחות נפוץ במגזר החרדי ליטאי, ובקצת קהילות (על פי רוב בישיבות) השייכות לזרם הדתי לאומי.
מקור וטעם המנהג
במסכת סופרים (פרק כא) מובא מנהג "התלמידים" להתענות שני וחמישי בחודש ניסן "מפני חילול השם ומפני כבוד ההיכל שנשרף", אך הודגש שם שהתענית מותרת רק בצנעה, אבל להזכיר בציבור – אסור עד שיעבור ניסן.
ב מופיע המנהג זוהה כמנהג אשכנז וצרפת. בדורות מאוחרים יותר אומץ המנהג גם בקרב קהילות ספרדיות שונות.
באשר לטעם המנהג, יש אומרים שכיוון שהמועדים פסח וסוכות עלולים לגרום לאנשים לבוא לידי עבירה, תיקנו להתענות אחריהם כדי לכפר על עבירות אלו. אך מכיוון שלא נהוג לצום בחודש ניסן ותשרי, דוחים את הצום לחודש שאחריהם. יש המסמיכים למנהג התענית את הפסוק בספר איוב (א,ה): "ויהי כי הקיפו ימי המשתה… והעלה עולות מספר כולם [=בניו]… כי אמר איוב אולי חטאו בני".
אחרים הסבירו את טעם התעניות ככפרה לפני עונת הגשמים (בחשוון) והקציר (באייר).
כיוון שחג השבועות אינו אלא יום אחד (או יומיים בחוץ לארץ), לא חששו לעבירה, ולא תיקנו תעניות בה"ב לאחריו. מכל מקום, היו יחידים שצמו בה"ב גם אחרי שבועות.
מדוע דווקא שני וחמישי
"ומה שמתענים בימים ב' וה', ולא בימים אחרים בשבוע, זה מפני שהם ימי רצון. כי "כשעלה משה למרום בפעם השנייה לקבל לוחות שניים, עלה ביום ה' וירד ביום ב'" (טור או"ח קלד)
מועד התענית
לדעת המשנה ברורה, יש להתחיל להתענות ביום שני אחרי השבת הראשונה שאחרי ראש חודש אייר ומרחשוון. ויש נוהגים שבאייר עושים בתחילת החודש כמו שכתב המשנה ברורה, ואילו במרחשוון דוחים את התענית עד סוף החודש, או כדי להקל על הציבור כדי שהימים יהיו יותר קצרים, או משום שרוצים להתחיל אחרי י"ז במרחשוון משום שהוא זמן רביעה.
סליחות
בבתי כנסת רבים נהוג לומר סליחות המיועדות לתעניות אלו אף כשאין בקהל עשרה אנשים שמתענים. סליחות אלו כוללות התייחסות מפורשת לצום, ולפיכך האחרונים הציעו תיקונים שונים לסליחות כאשר אין עשרה מתענים. למשל, יש שהציעו לדלג לחלוטין על הסליחה "תענית ציבור קבעו", ואחרים הציעו לדלג רק על המילה "ציבור" ולומר: "תענית קבעו", או לומר "תפילת ציבור".
לפי מנהג אשכנז הישן, אומרים סליחות לכל תענית ציבור באמצע חזרת הש"ץ בברכת סלח לנו. האחרונים דנו בשאלה האם יש צורך במניין מתענים כדי להתיר לומר סליחות באמצע חזרת הש"ץ, ויש שהתירו זאת, ויש שאמרו לומר אחרי התפילה. גם היום, בקהילות המועטות שממשיכות במנהג זה, יש חילוקי מנהגים בשאלה זו.
מי שברך
בשבת שלפני התענית נהוג שהחזן מכריז בתפילה על התעניות על ידי ברכה של אלו שיתענו. במנהג אשכנז המזרחי, נוהגים לומר מי שברך מיוחד לפני החזרת ספר התורה לארון הקודש, ואילו במנהג אשכנז המערבי, נוהגים להוסיף את הברכה לנוסח המי שבירך שאחר יקום פורקן.
לשון הברכה במנהג המזרחי:
האחרונים כתבו שמי שעונה אמן אחרי ברכה זו, אינו צריך לקבל על עצמו את התענית בתפילת המנחה ביום שלפני התענית כדין תענית יחיד, אך הדגישו שאין עניית אמן על ברכה זו מחייבת את העונה להתענות אם לא התכוון לכך.
תמנון (רשת אופנה)
תָמְנוּן היא רשת אופנה ישראלית.
היסטוריה
הרשת החלה את דרכה כחנות קטנה שהוקמה בשנת 1993 ברחוב שלומציון המלכה בירושלים. מייסד החנות, ברוך ריינר, משמש כמנכ"ל הרשת.
החנות התרחבה בהמשך לסניפים נוספים: בשנת 2004 היא מנתה 32 סניפים ובשנת 2012 מנתה 64 סניפים. מחזור המכירות של הרשת בשנת 2011 היה 190 מיליון שקלים. נכון לשנת 2017 מונה הרשת 80 סניפים והיא מעסיקה כ-1000 עובדים. ברשת נמכרים פריטי אופנת קז'ואל לנשים, גברים, נוער וילדים הנמכרים כולם בתוך כל סניף של הרשת, ללא קיומן של רשתות בת.
משרדי הנהלת הרשת ממוקמים בפארק התעשייה הר חוצבים בירושלים.
עמוס לוינברג
עמוס לוינברג (נולד ב-1949) שימש קצין בינה רשתית (קב"ר) ביחידה 848 (שמה שונה מאז ל"יחידה 8200") ששהה במוצב החרמון בתחילת מלחמת יום הכיפורים. הוא נשבה יחד עם 31 מחיילי המוצב בעת שכוחות צנחנים סורים כבשו את המוצב, וסיפק לשוביו מידע סודי רב על צה"ל. עקב כך כונה "הקב"ר המזמר".
הנפילה בשבי
ב-3 באוקטובר 1973 נשלח על ידי מפקדו למוצב החרמון הישראלי, למלא את מקום מפקד בסיס ברוש, יחידת המשנה של יחידת האזנה 848. ב-6 באוקטובר 1973, שעות אחדות לאחר פרוץ הקרבות, נכבש מוצב החרמון על ידי כוח קומנדו סורי, ו-26 מחייליו, ולוינברג בתוכם, נפלו בשבי הסורים (חמישה חיילים נוספים נשבו רק ב-12 באוקטובר 1973). על מה שראה מיד לאחר שנשבה והוצא מן המוצב, סיפר:
לאחר שהובהר לחוקרים הסורים שלוינברג הוא קצין מודיעין, התנהלה חקירתו בשפה הערבית בלבד. חוקריו הצליחו לגרום לו להאמין כי מדינת ישראל חרבה, וכי הם יוזמים הקמת "מוזיאון הנצחה" למודיעין הישראלי. לוינברג התפתה לדבר. ירדור תיאר זאת: "לוינברג זימר לחוקרים הסורים עוד ועוד, עד שהם עצמם לא יכלו לעמוד בשטף המידע שזרם ממנו. הם הרימו ידיים ואמרו לו: 'אדוני, תעשה לכולנו טובה ותכתוב הכול בעצמך'". לוינברג מילא מחברות שלמות עמוסות מידע על המבנה, בעלי התפקידים, משימות, דרכי פעולה של יחידת הסיגינט הצה"לית וכן מידע על יחידות מודיעין אחרות, במשך ארבעה חודשים בתנאי בידוד. לאחר מכן הועבר לכלא אלמזה שבפאתי דמשק והוחזק בו בחדר אחד עם שאר שבויי צה"ל למשך מספר חודשים נוספים. ברשתות הקשר הערביות דיברו על "הפרופסור היהודי שכותב ספרים". רק לאחר מכן הבינו בצה"ל את משמעותה האמיתית של הידיעה: המידע שסיפק לוינברג גרם לתדהמה בסוריה לנוכח ההיקף והאיכות של המודיעין הסיגינטי הצה"לי והמקורות למודיעין זה (כולל פעילותה של סיירת מטכ"ל). בכך גרמה חקירתו של לוינברג לאובדן מקורות מודיעיניים של צה"ל. משהתברר היקף המידע שמסר לוינברג לסורים, לא היה מנוס משידוד מערכות באגף המודיעין.
לוינברג חזר לישראל במסגרת עסקת חילופי שבויים. לאחר חזרתו נחקר במתקן החקירות בזכרון יעקב במשך זמן רב. בתקופת חקירתו נפגשה עמו ראש הממשלה גולדה מאיר. הרמטכ"ל מוטה גור החליט שלא להעמידו לדין צבאי. לבסוף הוא הוכר כנכה צה"ל.
בשנות התשעים של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 שימש לוינברג מנחה להיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה הפתוחה, עד יציאתו לגמלאות. הוא נשוי ואב לילדים, ומתגורר בחיפה.
הערכת התנהגותו בשבי
בניגוד לדימוי שכיח בתרבות הישראלית, רוב שבויי צה"ל אינם מחזיקים מעמד בחקירתם בשבי. לטענת ירדור, גם במלחמת יום הכיפורים הנחת העבודה הייתה שכל מה שיודע השבוי הופך לידוע גם לאויב. אף על פי כן, לאחר שובו של לוינברג לישראל היו שדרשו להעמידו לדין באשמת בגידה. לאחר פגישה בין לוינברג לבין הרמטכ"ל, הוחלט לסיים את שירותו של לוינברג ללא הליכים משמעתיים או פליליים. בדומה לקציני בינה רשתית אחרים באותה עת, לא הוכשר לוינברג להתמודדות עם הלחץ הנפשי העצום שהופעל על חיילים בשבי הסורי. גם סדרת השבי שהייתה נהוגה לפני המלחמה (ולא הועברה ללוינברג), נמצאה שגויה מן היסוד לאחר המלחמה.
היו מבין מפקדיו של לוינברג (כמו יואל בן-פורת) שאמרו שציפו ממנו להתאבד, ולא לאפשר לידע שרכש ליפול בידי הסורים. על כך העיר משה זונדר בספרו "סיירת מטכ"ל": "לעניות דעתי, עמדה כזאת מבטאת חוצפה ועזות מצח מצד מפקדים שישבו לבטח במפקדותיהם, ולא חוו אפילו חצי שעה של ישיבה בשבי".
סג"ם אברהם וייס היה קצין מודיעין שנפל בשבי בתחילת מלחמת יום הכיפורים וקיבל ציון לשבח מקצין מודיעין ראשי על התנהגותו בשבי. כשנשאל לדעתו על לוינברג, השיב וייס:
הספר מלחמת יום כיפור – זמן אמת מעריך את מעשיו של לוינברג: "פרשת לוינברג היא יום כיפור של מערך האיסוף של המודיעין הישראלי, כמו שההפתעה היא הקטסטרופה של מחלקת המחקר."
בקהילת המודיעין הישראלית הפך לוינברג לסמל לנחקר ש"זימר" בחקירה. מיכה קובי, בכיר בשב"כ לשעבר, אמר ב-2009:
בראיון שנתן בשנת 2016 לתוכנית "אולפן שישי" של ערוץ 2, הביע לוינברג לראשונה הערכה לפיה סמי אמת שהחדירו הסורים למשקאות שנתנו לו בשבי, היו בין הגורמים שהביאו אותו לספר להם את כל מה שידע.
העיקרון האנתרופי
הטיעון
חסידי העיקרון האנתרופי טוענים כי אנו חיים ביקום המכוונן להפליא לאפשר חיים מלאים. אילו היה אפילו אחד מן התנאים הפיזיים שונה אפילו במעט, לא היו החיים כפי שאנו מכירים אותם אפשריים. טענות נוספות שהועלו גרסו כי העיקרון האנתרופי מסביר קבועים פיזיים כמו קבוע המבנה העדין ומספר הממדים של היקום וכן את הקבוע הקוסמולוגי.
לפי ג'ון ד. ברו ופרנק ג'. טיפלר, יש ביקום מספר עצום של צירופי מקרים שלא ייאמנו, שכולם, כך נדמה, התלכדו כדי לאפשר את קיומנו באופן הנוכחי, החל במצב האנרגטי המסוים של האלקטרון ועד לרמה המדויקת של הכוח הגרעיני החלש. לטענתם, אנו חיים ביקום התלוי במספר משתנים עצמאיים, וישנו רק סיכוי קלוש שאלו יתקבצו למבנה המאפשר חיים ובכל זאת, יש חיים.
לפי בארו וטיפלר, ישנן שלוש גרסאות של העיקרון:
ביקורת
העיקרון האנתרופי עורר מחלוקת קשה, שהתמקדה בעיקר בארבע נקודות:
יום הצדק החברתי הבין-לאומי
יום הצדק החברתי הבין־לאומי (באנגלית: World Day of Social Justice) הוא מועד בין־לאומי שהוכר על ידי האו"ם. הוא נחגג מדי שנה ב-20 בפברואר, ומטרתו היא קידום המודעות לצדק חברתי ולשוויון חברתי.
רקע
המקור של המושג "צדק חברתי" מגיע מאמצע המאה ה-19, ומשמעותו היא חלוקה צודקת של משאבים חברתיים וכלכליים על ידי מוסדות השלטון לאזרחים. הרעיון הוא שהזכויות החברתיות כגון תעסוקה, שירותי חינוך, טיפול רפואי, דיור, קניין, ומצד אחר החובות, כגון שירות צבאי, מִסים וכיוצא בזה, תנאי יסוד ובסיס לחיים בין אנשים ועליהם להיות מחולקים שווה בשווה.
מועד זה הוכר על ידי האומות המאוחדות בשנת 2007; הוא נוסד על מנת להעלות את המודעות לצדק חברתי בעולם, מתוך תפיסה שצדק חברתי הוא אחד מעקרונות היסוד לקיום חברה צודקת, שלום, שגשוג וקיום משותף של אומות. הוא הוכרז מתוך הנחה שכדי לקדם חברה צודקת, יש להעלות את עקרונות הצדק החברתי לסדר היום ולקדם שוויון בין המינים. ארגון האומות המאוחדות הגדיר את הרדיפה אחר צדק חברתי כמשימה מרכזית עולמית ותכליתה קידום ושמירה על הכבוד האנושי. ההכרזה על יום הצדק החברתי הבין־לאומי מתמקדת בהבטחת הכנסה הוגנת לכל העובדים, הגנה סוציאלית, דיאלוג חברתי, עקרונות יסוד וזכויות בעבודה.
קשת (חינוך)
קשת הוא מודל ישראלי למוסדות חינוך משותפים לדתיים ולחילונים.
במודל קשת, תלמידים דתיים וחילוניים לומדים בכיתות מעורבות. בכניסה לבית הספר, כל תלמיד "מסומן" כשייך לאחת מהקבוצות: דתי או חילוני. חלק מהשיעורים נעשה בנפרד לדתיים ולחילוניים, על מנת לאפשר לחזק את הזהות הנפרדת של כל אחת מהקבוצות.
ראשיתו של מודל זה בבית הספר קשת בירושלים, שהוקם לאחר רצח רבין. החל משנת 2003 פועלת עמותת קשת שליד בית הספר, לסייע לקהילות ברחבי הארץ המעוניינות להקים בתי ספר במתכונת דומה.
מלבד שתי קהילות בירושלים, קהילות קשת פועלות גם במזכרת בתיה, ברותם, בנטור, באליקים, בלכיש, בשוהם, בגדרה ובשפיר-באר טוביה.
בית פומרוק
בית פּוֹמְרוֹק הוא בית מגורים שנבנה בסגנון הבאוהאוס השוכן ברחוב אחד העם מס' 56 בתל אביב.
היסטוריה
המבנה, שבנייתו החלה בסוף שנות ה-20, נקרא על שם מקימיו, ד"ר יוסף פומרוק (1894–1942), רופא שיניים ואיש ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, ואשתו שמחה לבית שלוש (1897–1900), נכדתו של אהרן שלוש ואחותו של האדריכל זכי שלוש, שתכנן את המבנה. כשהושלמה קומתו הראשונה, היא הושכרה לעובד בן עמי (שלימים היה מייסד הערים נתניה ואשדוד), ובמקביל נמשכה בניית שתי הקומות העליונות. בשנת 1933 נסתיימה הבנייה, ומשפחת פומרוק עברה להתגורר בקומה השנייה. כאן בביתו הקים פומרוק מרפאת שיניים וטיפל חינם במעוטי יכולת. הבית שימש כמקום מפגש לאירועים חברתיים, תערוכות ציור וקונצרטים. בביתם היה פסנתר מפורסם מסיינה.
בשנת 2000 שוחזר המבנה על ידי ילדיהם של מקימיו, וכיום הוא מכיל בעיקר משרדים ודירות מגורים. בחצר המבנה ניטע בוסתן בן כ-30 עצים לזכר הפרדסים שהקיפו את תל אביב הקטנה.
רשת אזורית
WAN - רֶשֶׁת תִּקְשֹׁרֶת מֶרְחָבִית (Wide Area Network) היא רשת תקשורת המחברת בין מספר רשתות עירוניות ורשתות מקומיות, אשר בדרך כלל ממוקמות במרחק ניכר זו מזו.
רשת אזורית שונה מרשת עירונית בכך שהיא יכולה להתפרס על פני אזור גאוגרפי בלתי מוגבל (רשת האינטרנט היא רשת אזורית המתפרסת על חמש היבשות). רשת אזורית עוסקת בעיקר בניתוב מידע בין רשתות מקומיות או עירוניות, ונדיר מאוד למצוא בה צרכני או ספקי תוכן. על כן ההתייחסות לרשת אזורית היא בשלוש השכבות הנמוכות של מודל ה-OSI או שתי השכבות הנמוכות של מודל ה-TCP/IP.
יחסי אוסטרליה–טורקיה
יחסי אוסטרליה–טורקיה הם יחסי החוץ בין חבר העמים של אוסטרליה לרפובליקה של טורקיה. יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1967. לאוסטרליה יש שגרירות באנקרה מאז 1968, קונסוליה כללית באיסטנבול וקונסוליה בצ'נקלה. לטורקיה יש שגרירות קנברה מאז 1967 ושתי קונסוליות כלליות במלבורן ובסידני. בין טורקיה לאוסטרליה אין סוגיות שנויות במחלוקת. הקהילה הטורקית המתגוררת באוסטרליה מהווה גשר של ידידות בין שתי המדינות.
מערכת גליפולי
המפגש הראשון של טורקיה ואוסטרליה היה במערכת גליפולי, זירת מלחמה קשה, אך עם זאת, ג'נטלמנית. חיילי מדינות ההסכמה מן האימפריה הבריטית, צרפת ורוסיה נחתו בגליפולי לאבטח מעבר דרך הדרדנלים, מתן מסלול ימי לרוסיה, וסיוע לחברה בברית. הקרב יצר קשר של כבוד הדדי, הערצה וחברות בין טורקיה לאוסטרליה.
ההיסטוריה בין שתי המדינות מהווה בסיס חזק לחיזוק והעמקת היחסים ביניהם בכל תחום. דוגמה לחמימות בין מדינות טורקיה לאוסטרליה הודגמו בהודעתו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שנשלחה לאמהות האוסטרליות והניו זילנדיות בשנת 1934 והיא כדלקמן: "אותם גיבורים ששפכו את דמם ואיבדו את חייהם ... הם עכשיו שוכבים באדמה של מדינה ידידותית. לכן תנוח בשלווה. אין שום הבדל בין הג'וננים לממחמטים שבהם הם שוכבים זה לצד זה כאן במדינה שלנו ... אתם האמהות ששלחו את בניהן מארצות רחוקות, נגבו את דמעותיכם. בניכם שוכבים כעת בחיקנו ונמצאים בשלום. לאחר שאיבדו את חייהם על הארץ הזו הם גם הפכו לבנים שלנו. "
קרבות צ'נקלה מוזכרים מדי שנה ב- צ'נקלה ב-24–25 באפריל, בהשתתפות רחבה של אנשים אוסטרלים וטורקים כאחד. באוסטרליה ובניו זילנד, כמו גם בכמה מדינות בדרום האוקיינוס השקט האחרים, מתקיים חג אירוע לאירוע, המכונה יום אנזא"ק. זהו תאריך חשוב בלוח השנה האוסטרלי והניו זילנדי, ומנציח את הקרבנות של חיילים אוסטרלים וניו זילנד בכל הקרבות והמלחמות. באופן מסורתי במדינות אלה, נצפתה אזכרה בסביבות השעה 5:30 לפנות בוקר, המכונה יום אנזא"ק. זוהי מחווה סמלית בפני הכוחות שנחתו על חצי האי גליפולי עם שחר. בשנת 1985, 70 שנה לאחר הקרב, הכירה ממשלת טורקיה באופן רשמית בשם מפרץ אנזא"ק, במקום בו נחתו הכוחות.
מאז מלחמת העולם הראשונה
במרץ 2019, ראש הממשלה אוסטרליה סקוט מוריסון גינה "פזיזות" והערות "מאוד מעליבות" שנעשו על ידי נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן. ארדואן הראה שוב ושוב וידאו שצילם היורה במסגד בכרייסטצ'רץ' לתומכיו בעצרות הקמפיין בבחירות לרשויות המקומיות, ואמר כי אוסטרלים וניו זילנדים שהגיעו לטורקיה עם רגשות אנטי-מוסלמים "יישלחו בחזרה בארונות קבורה כמו שסביהם נשלחו" במהלך מערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה.
ACSF3
הגן ACSF3 (קרוי גם ACSF3_HUMAN) הוא גן רצסיבי הממוקם בכרומוזום ה-16 בתאי בני-אדם. הגן בנוי מ-17 אקסונים ומצוי במקטע 16q24.3 של הכרומוזום. כיום ידועות כשתים-עשרה מוטציות של הגן הגורמות לתסמונת CMAMMA. המוטציה הבי-אללית נחשבת לנדירה מאד.
תפקיד הגן
הגן ACSF3 הוא גן רצסיבי האחראי על קידוד אנזים מקבוצת האנזימים המשתייך לאנזימים מקבוצת הליגזות. האנזים אחראי על יצירת תיואסטר בין חומצות השומן המסונתזות בתאי הכבד לבין קואנזים A. האנזים נמצא במיטוכונדריה.
אבחנה של תסמונת CMAMMA
הדיאגנוזה של תסמונת CMAMMA מתאפשרת על ידי כימות ריכוז החומצה המלונית MA, והחומצה המתיל-מאלונית-MMA בנסיוב. כאשר ריכוז החומצה המתיל-מאלונית גבוה יותר מריכוז החומצה המאלונית ושתי החומצות נמצאות בריכוז גבוה, מתאפשר הזיהוי של תסמונת נדירה זו לעומת תסמונת ה-MMA הקלאסית הנגרמת עקב עליה של חומצה מתיל-מאלונית בלבד. במקביל לשיטה הכימית, מבוצעות בדיקות מיפוי גנטי כדי לאתר מוטציות בגן ACSF3. הגן הוא רצסיבי ולכן תיתכן נשאות ללא ביטוי פנוטיפי.
תסמינים קליניים
התסמונת הנגרמת כתוצאה ממוטציות בגן ACSF3 קרויה אצידוריה משולבת חומצה מלונית ומתיל-מלונית -CMAMMA. המוטציות גורמות למספר תופעות פתולוגיות כתוצאה מהצטברות החומצה המאלונית והחומצה המתיל-מאלונית בנסיוב וברקמות ולפגיעה בכושר החמצון של חומצות שומן בשריר הלב.
המוטציות בילדים גורמות לעיכוב התפתחותי ולעיכוב בגדילה, ולרמות סוכר נמוכות בדם. לעיתים רחוקות נצפו גם מקרים של גולגולת קטנה מהנורמה, מיקרוצפליה. באנשים מבוגרים המוטציות מתבטאות בתסמינים פסיכיאטריים ונוירולוגיים, כגון אלצהיימר, דיסוטניה והיפוטוניה, טרשת נפוצה ותסמינים של צהבת ואנמיה. בסקרים גנטיים של אוכלוסיות נרחבות בסין התגלו גם מקרים של חוסר ביטוי פנוטיפי של התסמינים למרות הנשאות הבי-אללית, דהיינו, אנשים שנשאו את המוטציות הגנטיות ללא תסמינים פתולוגיים.
היות שהאנזים אחראי על חמצון חומצות שומן בשריר הלב, התסמונת עלולה להשפיע על מחלות קרדיווסקולאריות והשמנת יתר.
קיימים גם מקרים שבהם הנשאות הגנטית הבי-אללית, אינה מתבטאת בילדות ומגיעה לידי ביטוי רק בגיל הבגרות ומתבטאת בשורה של תסמינים נוירולוגיים, ירידה קוגניטיבית, פרכוסים, ותסמינים פסיכיאטריים שונים.
עבדאללה חמדוכ
עבדאללה חמדוכ (בערבית: عبدالله حمدوك; נולד בשנת 1956) הוא פוליטיקאי סודני, אשר כיהן כראש הממשלה ה-15 של סודאן. לפני מינויו שימש חמדוכ בתפקידים מנהליים ארציים ובינלאומיים רבים. מנובמבר 2011 עד אוקטובר 2018 היה סגן מזכ"ל הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה (UNECA). באוגוסט 2019 הועלה חמדוכ כמועמד אפשרי לראשות ממשלת סודאן לקראת מעברהּ של סודאן לדמוקרטיה בשנת 2019. לאחר העברת השלטון ממועצת המעבר הצבאית למועצת הריבונות של סודאן, מינתה מועצת הריבונות את עבדאללה חמדוכ לראש הממשלה בתקופת המעבר. הוא הושבע ב-21 באוגוסט 2019. ב-25 באוקטובר 2021 הוא עוכב והועבר למקום שלא נחשף בעקבות הפיכה צבאית. ב-21 בנובמבר 2021 הוחזר להיות ראש ממשלה בעקבות הסכם לאחר ההפיכה הצבאית. הוא התפטר ב-2 בינואר 2022 לאחר שלא הצליח להקים ממשלה אזרחית.
חינוך
עבדאללה חמדוכ הוא בעל תואר ראשון במדע מאוניברסיטת ח'רטום ודוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת מנצ'סטר.
קריירה
בשנים 1981–1987 היה חמדוכ בכיר במשרד האוצר והתכנון הכלכלי של סודאן.
בשנות ה-90 מילא חמדוכ תפקידים בכירים בדלויט וטוש, ואחר כך בארגון העבודה הבינלאומי בזימבבואה. לאחר מכן עבד כמה שנים בבנק האפריקאי לפיתוח בחוף השנהב. חמדוכ היה המנהל של אזורי אפריקה והמזרח התיכון במכון הבינלאומי לדמוקרטיה ולסיוע אלקטורלי משנת 2003 עד 2008.
בספטמבר 2018 מונה חמדוכ לשר האוצר של סודאן תחת הנשיא עומר אל-בשיר, אך הוא סירב לקבל על עצמו את המינוי.
ראש ממשלת סודאן
דובר קואליציית ארגוני המחאה הסודאניים, כוחות החופש והשינוי, הציע ביוני 2019 כי כוחות החופש והשינוי ימנו את חמדוכ לראש ממשלת סודאן, שכן הכוחות ניהלו באותו זמן משא ומתן עם מועצת המעבר הצבאית על שינוי שיטת הממשל בסודאן לדמוקרטיה. נוהלי המעבר לדמוקרטיה הוגדרו רשמית בהסכם הפוליטי שנחתם ב-17 ביולי 2019 על ידי כוחות החופש והשינוי ומועצת המעבר הצבאית, ובטיוטת ההצהרה החוקתית שעליה חתמו ב-4 באוגוסט 2019.
מועצת הריבונות של סודאן מינתה את חמדוכ לראש הממשלה ב-20 באוגוסט, כנדרש בטיוטת ההצהרה החוקתית. הוא הושבע ב-21 באוגוסט. על פי סעיף 19 לטיוטת ההצהרה החוקתית מאוגוסט 2019, חל על חמדוכ ועל שאר בכירי ממשלת המעבר להתמודד בבחירות הכלליות שמתוכננות להיערך בסודאן ב-2022 ולסיים את תקופת המעבר.
כראש ממשלה בחר חמדוכ בקבינט שרים. ב-4 באוקטובר 2019 טיהר את הנהלת האוניברסיטאות הסודאניות הציבוריות – פיטר 28 נשיאי אוניברסיטאות ו-35 סגנים, ומינה 34 סגנים מחליפים. המטרה הייתה להחליף אנשים בעמדות כוח המייצגים את ממשלת אל-בשיר. לדברי חמדוכ, ממשלתו תשתף פעולה עם מאמצי בית הדין הבינלאומי בהאג להעמיד לדין את המבוקשים על ביצוע פשעי מלחמה ורצח עם בחבל דארפור שמערב סודאן, והוא אישר שבכוונתו להעביר את אל-בשיר ובכירים אחרים לידי בית הדין.
ניסיון התנקשות
ב-9 במרץ 2020 שרד חמדוכ התנקשות בבירה ח'רטום, שבמסגרתה הונח מטען חבלה על יד רכבו. האשמים טרם זוהו. לפחות 3 כלי רכב נפגעו בהתנקשות, אך בני אדם לא נפגעו, למעט קצין ביטחון אחד שנפצע "באורח קל".
הפיכה צבאית
ב-25 באוקטובר 2021 פתח צבא סודאן בגל מעצרים נגד ההנהגה האזרחית של המדינה. נשיא סודאן עבד אל-פתאח אל-בורהאן הכריז על מצב חירום, פירוק הממשלה ובחירות שיתקיימו ב-2023. ב-21 בנובמבר 2021 הוחזר להיות ראש ממשלה בעקבות הסכם לאחר ההפיכה הצבאית.
הוא התפטר ב-3 בינואר 2022 לאחר שלא הצליח להקים ממשלה אזרחית.
חקלאות
חמדוכ דחף למעבר מחקלאות קיום, המיועדת לשימוש עצמי בעיקר, לחקלאות "דינמית יותר, מכוונת מסחרית" באפריקה, וקבע בשנת 2014 כי אפריקה מסוגלת להסתפק במזון שהיא מייצרת, אך 300 מיליון אפריקאים היו רעבים. בהתייחס לדו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, שדן בהשפעות ההתחממות הגלובלית ב-2 מעלות צלזיוס מעל לרמות הטרום-תעשייתיות, ציין חמדוכ כי השפעות כמו כמות מצומצמת של גשמים עשויה למנוע מאפריקה להפחית את העוני הקיצוני . כדי להילחם ברעב הציע חמדוכ שיפורים בתשתיות (כמו שיטות להמרת, אחסון והובלת עודפי תוצרת לשווקים); שימוש במידע אקלימי; ניהול מים משופר; ושילוב גדול יותר של החקלאות בתעשייה הלאומית ובמוסדות מחקר למדע ולטכנולוגיה.
זכויות נשים
כראש ממשלה בחר חמדוכ בסוף אוגוסט 2019 שרים מרשימת המועמדים שהציעו לו אנשי כוחות החופש והשינוי (FFC), מלבד שרי הפנים והביטחון, שנבחרו על ידי אנשי צבא, החברים במועצת הריבונות. חמדוכ התעכב בהחלטתו באילו מועמדים לבחור, והצהיר כי אחת הסיבות להתנגדות שלו היא שמעט מדי נשים היו ברשימה. הוא הצהיר כי "יביא בחשבון ייצוג הוגן של נשים". ארבע נשים הפכו לשירות בקבינט: אסמא מוחמד עבדאללה נבחרה לשרת החוץ, לינא א-שייח' מחג'וב לשרת העבודה והפיתוח החברתי, ולאא עסאם אל-בושי  לשרת הנוער והספורט ואנתסאר א-זין סרירון  לשרת ההשכלה הגבוהה.
בנובמבר 2019 ביטלה ממשלת סודאן את כל החוקים המגבילים את חופש הלבוש, התנועה, ההתאגדות, העבודה והלימודים של הנשים. חמדוכ שיבח נשים בהודעה שהתפרסמה ברשתות החברתיות, ואמר כי החוקים היו "מכשיר של ניצול, השפלה, פגיעה, תוקפנות בזכויות האזרחים". ב-2020 העביר חוק שאוסר על מילת נשים.
עידו מוסרי
עידו מוסרי (נולד ב־17 באפריל 1978) הוא שחקן, במאי, מנחה טלוויזיה, מוזיקאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
מוסרי נולד וגדל בתל אביב, לאב ממוצא ספרדי-מזרחי ולאם ממוצא אשכנזי. אחיו הגדול הוא השחקן והמנחה טל מוסרי. בילדותו למד בבית הספר לאמנויות תל אביב. כבר מגיל צעיר החל לשחק ולהופיע בתוכניות טלוויזיה כמו: תופסים ראש, עניין של זמן ותלויים באוויר כחלק מחברותו בלהקת צעירי תל אביב. בנערותו למד במגמת המשחק והתיאטרון בתיכון תלמה ילין.
לאחר שירותו, למד משחק בין השנים 1999–2001 במחזור ל"ז של "בית הספר למשחק ניסן נתיב" לצד מיכל לוי, מיקי לאון ואלון פרידמן. במהלך לימודי המשחק זכה פעמיים במלגת קרן שרת, והשתתף במספר סרטי סטודנטים, ביניהם הסרט "אקשן" אשר זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשנת 2003. לאחר לימודי המשחק השתלם בסדנת מחזות זמר בניו יורק.
מוסרי רווק ומתגורר בתל אביב.
קריירה
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב־1987 כשהיה בגיל תשע, כשגילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה בת חמשת הפרקים שביים ניל וייסברוד "מאש"ה", המספרת על משרד ממשלתי לשיפור תדמיתי (משרד איחוי שברי העם). בין השנים 1988 – 1991 שיחק בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש". ב־1992 הופיע בתפקיד בני בן דוד אחיו הקטן של תומר (אורי בנאי) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" שביימה יעל גרף. ב־1993 שיחק בסדרת הטלוויזיה "לא כולל שירות". ב־1994 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תלויים באוויר". ב־1996 גילם את מוטי בן דב בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י". ב־1998 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "מאז עד זאפ" – שהייתה ספיישל לכבוד 30 שנה לתוכניות הילדים של הערוץ הראשון. ב־1999 גילם את מוטי שמש, התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" שביים שרון עמרני.
ב־2001 השתתף בסדרת הטלוויזיה שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש "המכון". ב־2003 שיחק לצד מיקי לאון בסרט הסטודנטים "אודישן", סרטם של יניב שחם ודן ברומר – בוגרי המחלקה לקולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה. באותה שנה הסרט זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט הופק במסגרת קורס משותף לבית הספר והסטודיו למשחק ניסן נתיב. באותה שנה שיחק בסרט הקצר של ערן קידר "גירוש לגן עדן". ב־2004 גילם את מנש בסרטו של שמוליק קלדרון "תגובה מאוחרת", ובסרט הטלוויזיה שביים אורן שטרן "להשתחרר מסוזי" ששודר במסגרת "הראשון בדרמה". ב־2006 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "פפראצי", שיחק בסרט הקצר של גיא נתיב וארז תדמור "אופסייד". בין השנים 2006 – 2007 גילם את טל ששון/ששי טל בעונות השלישית והרביעית של הדרמה "השיר שלנו".
בשנת 2008 גילם את אורי שולמסון בסרט האמריקאי "אל תתעסקו עם הזוהן" לצד אדם סנדלר. מוסרי גילם תפקיד של סוחר אלקטרוניקה שהוא ידידו של הלוחם זוהן דביר (אדם סנדלר).
ב־2008 גילם גם שודד בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות". ב־2009 גילם את יפתח סיסו בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" של שמואל הספרי. ב־2010 גילם את אוהד בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הבורר" שכתב רשף לוי וביים שי כנות; שיחק בסדרת הטלוויזיה "בובי ואני" שיצרו רועי עידן ויובל שגב: בעונה הראשונה ששודרה בערוץ ביפ, מוסרי גילם את רני, אהובה של ג'נט (בגילומה של מיקי קם) – אמו של גיבור הסדרה עופר צ'יקו (יובל שגב); ובעונה השנייה של הסדרה ששודרה ברצועת הלילה של ערוץ ביפ בערוץ 2 גילם את דני – אחיו של רני והעובד הסוציאלי של עופר. באותה שנה השתתף כאחד מתוך מאה אנשים בשעשועון הטלוויזיה "אחד נגד מאה". בשנים 2010–2011 גילם את יגאל בסדרת הטלוויזיה "השועלים". ב־2011 גילם את ברווז בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון; גילם את מויש בסדרת הטלוויזיה "יוני והמחוננים" שהופקה על ידי ערוץ דיסני ישראל; שיחק בסדרה "ליברמן הקטן" שביים טל חיון ושודרה באינטרנט, החל לגלם דמויות שונות בסדרה הקומית "הפרויקט הירוק" של HOT; והחל לגלם את ג'קי בסדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים". באותה שנה גילם את ג'יי דיי (J. Day) בסרט "באקי לארסון: נולד להיות כוכב" שביים טום בראדי וכתב אדם סנדלר.
החל משנת 2014 שיחק בתוכנית "היהודים באים" בערוץ הראשון, והן התארח על בסיס שבועי (כל פרק) בתור דמויות שונות בסדרה הפרעת קשב עם הסטנדאפיסט שחר חסון ששודרה בערוץ הילדים. ב־2015 שיחק במיני-סדרה "חשודה" בערוץ 10.
ב-2014 שיחק בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
ב-2015 שיחק בסדרה חברות (מהעונה השנייה) בתפקיד חוזר את דמותו של בועז, בעלה של ורד (לירון וייסמן) ואחיה של פזית (לירית בלבן). בסוף שנת 2015 הצטרף לסדרה "מועדון החנונים" בתור "אבי אבי", אחיו של משה משה ובעל הקיוסק במקומו. נוהג להכין מאכלים משונים שבעיניו הם גורמה. וב־2017 הצטרף לקאסט עונה 2 של התכנית "הכל הולך".
ב-2018 גילם ב־2 העונות הראשונות של הסדרה "כפולה" את השוטר צדוקיאן. בשנה זו שיחק בסרט האמריקאי "קודם ניקח את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר.
ב־2019 השתתף בקומדיות "המוסד" ו"המחשמלים".