cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוקאקו
גוף האונייה
מבחינה חיצונית, דמתה שוקאקו לנושאת המטוסים היריו, אך הייתה ארוכה ממנה ב-35.3 מטרים, ורחבה ממנה ה-4.6 מטרים. האי החרטום הגיע עד לגובה סיפון ההאנגרים כדי לשפר את יכולת ההפלגה, והיה רחב ומעוגל דיו כדי למנוע ממי ים להגיע לסיפון ההמראה בכל תנאי מזג אוויר.
דון קישוט
תמצית העלילה
למשימה נלווה אליו סוס כחוש, שאותו הוא מכנה בשם רוסיננטה (Rocinante), המרמז ל'חיה רעה'. בעיני רוחו, זה הופך לסוס אציל שש אלי קרב. עוד נלווה אליו, סנשו פנסה הארצי, כנושא כלים.
החלק הראשון של הספר
החלק הראשון של הספר הוקדש לאלפונסו דייגו דה סונייגה-סוטומאיור אי פרס דה גוסמאן, דוקס בכאר ומבכירי ספרד (Grande de Espana). כאמור הוא מכיל 52 פרקים ונפתח בפרולוג, שבו סורוונטס לועג לשירה הקומית בת זמנו; ומנגד, הוא מהלל את יצירתו. מדבריו מתברר שזאת היא פרי דמיון צרוף, וכן עולה שהיא עשויה לעורר בוז וביקורת, מצד קוראיה.
שוקאקו
גוף האונייה
שוקאקו שקלה 10,000 טון יותר מנושאות המטוסים מסדרת סוריו, וזאת בשל המיגון הכבד הנוסף שהותקן בה. מעל מדורי המכונות הותקנו לוחות מיגון בעובי 215 מילימטרים, ובקו המים לאורך היקף האונייה הותקנו לוחות מיגון זהים בעוביים.
דון קישוט
החלק הראשון של הספר
העלילה מתחילה בתיאורו של אדם מסכן מבני האצולה הנמוכה (הידלגו). שמו, שמגולה אלא בסוף היצירה, הוא אלונסו קישאנו, שמרמז ל'מגן עכוזיים', שחגרו אבירים. מוצאו מכפר ללא-שם במחוז לה-מאנצ'ה, שבמרכז ספרד. האיש משתגע בעקבות קריאת ספרי אבירות מימי הביניים, עד כי הוא מדמה את עצמו כאחד מגיבוריהן. רכוב על רוסיננטה סוסתו, אלונסו מגיע לבית מרזח, שבדמיונו הוא תופס כארמון. את בעל הבית מרזח הוא מדמה לבעל הארמון; ואת הזונות הנצאות שם, הוא מדמה לנשות אצולה, ולגיבורות מרומני האבירים שאותם הוא קרא. לקראת הלילה, בבית המרזח, אלונסו מתכונן נפשית למשימתו. בטקס מעורר גיחוך, בעל הבית מרזח ממנה אותו כאביר, מחמש אותו כיאות ומכין אותו אל משימותיו הבאות.
ככלל, מניעיו של דון קישוט הם טובים ואידיאליסטיים; ומטרות מה שנתפס כהרפתקאותיו הן להביא לתיקונו של עולם, על ידי עזרה לנזקקים ולשכוחי אל. כך במשימתו הראשונה, הוא נחלץ לעזרתו של בחור בשם אנדרס. ואולם בניסיון להגן עליו מפני אדונו האכזר, הוא דווקא מרע את מצבו. מאוחר יותר, בצומת של דרכים הוא נתקל בקבוצה של סוחרים; ומפציר בהם שיכירו בכך, שגבירתו היא היפה בתבל - וזאת מבלי שראוה מעולם. בשלב מאוחר יותר, הוא נפגש עם כומר ועם ספר, אשר שורפים חלק ניכר מספרי ספרייתו. לאחר מכן, אלו מעמידים פנים, שלא הם שרפו את הספרים, כי אם קוסם.
שוקאקו
גוף האונייה
בניגוד לנושאות המטוסים הבריטיות של אותה תקופה, שאחסנו את דלק המטוסים שלהן במכלים שקועים במי ים, נהגו נושאות המטוסים היפניות לשלב את מכלי הדלק בתוך גוף האוניה, ולמלא את המרווחים ביניהם בפחמן דו-חמצני וכך גם בשוקאקו. אולם, רק לאחר תחילה הלחימה התברר שהזעזועים שנגרמו לנושאות המטוסים כתוצאה מפגיעות שונות סדקו את המכלים וגרמו לדליפות דלק מטוסים. לאחר שהלקח נלמד בדרך הקשה בקרב מידוויי, החליפו היפנים את הפחמן הדו-חמצני בבטון, אך גם זה לא מנע מדלק המטוסים להתפשט לאזור ההאנגרים, כפי שנלמד בקרבות מאוחרים.
דון קישוט
החלק הראשון של הספר
בשלב הבא, דון קישוט פוגש את שכנו סנצ'ו פנסה (שמשמעות המילה היא 'כרס'), אשר ממונה כנושא כליו. האיש ערמומי, ושמנמן. הוא רוכב על חמור, ואילו אדונו רוכב על הסוס רוסיננטה. דון קיחוטה מבטיח לו הרים וגבעות, לכשיכירו בגדולתו -ובין היתר שיהפוך אותו למושל המחוז. עם דמות זו מתפתח דיאלוג, הממחיש את היות דון קיחוטה חדור אידיאלים. איתו הוא מגיע ל'מחנה מונטיאל' (Campo de Montiel); ושם הוא נלחם בכארבעים טחנות רוח, שאותם הוא מדמה בדמיונו, לענקים. אף כי סנשו מציאותי יותר, ומתכחש להיותם ענקים, הוא מגיש עזרה לדון קישוט, הפצוע מקרבו עם טחנות הרוח.
לאחר אירוע זה, מתרחשים עוד ועוד אירועים, אשר בדרך כלל מסתיימים בכי רע. יוצא דופן מכלל זה הוא סיפור הדו-קרב המוצלח עם אדם צעיר וחסון מויסקייה, שמסתיים עם מותו. אמנם עילת הקרב היא יחס בלתי הולם כלפי עלמתו הרכובה על כרכרה, ואולם זאת מתנגדת לכל עזרה מצדו של דון קישוט. אבל זוהר הקרב פג, כשדון קיחוטה ונושא כליו סופגים מהלומות מצד חבורה של רוכבים, שסוסיהם באו במגע עם רוסיננטה. בהפסקה הלילית, קיחוטה וסנצ'ו באים בדברים עם בעל הפונדק אודות לבתו מריטורנס, שקיחוטה חושב אותה לזונה, שרוצה לתנות אהבים איתו. בקרות האירוע, אחד מהרוכבים מתעצבן ומפליג מכות בקיחוטה וסנצ'ו. למחרת היום, לאחר נטילת משקה קסם מפייראבראס אלו סופגים שוב מהלומות בידי אורחי הפונדק, שעיסוקם בצמר.
שוקאקו
סיפון המראה והאנגרים
אורך סיפון ההמראה של שוקאקו היה 242 מטרים, היה עשוי מלוחות עץ, ונתמך על ידי שישה עמודי פלדה שניצבו לאורך ההאנגרים. בין סיפון ההמראה להאנגרים חיברו שלוש מעליות לאורך גוף האוניה, שהיו מסוגלות להרים מטוס במשקל 5,000 קילוגרם בתוך 15–20 שניות.
גודל ההאנגר העליון היה 190 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים, וגודל ההאנגר התחתון היה 160 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים. בסך הכל תפסו ההאנגרים שטח כולל של 7,000 מטרים רבועים, ויכלו להכיל 72 מטוסים לפעילות מבצעית, ועוד 12 לעתודה.
דון קישוט
החלק הראשון של הספר
בהמשך מתרחשת אחת מהרפתקאותיו ההזויות ביותר של קיחוטה. ברואו עדרי כבשים, הוא מדמה אותם לשני מחנות חיילים. בפני סנשו פנסה ההמום, הוא עורך תיאור מפורט של הקרב המתנהל כביכול ביניהם. לבסוף קיחוטה נוקט צד ותוקף אחד העדרים; ובעקבות כך מופל מהסוס בידי הרועים. בלילה הוא תוקף תהלוכה של כמרים בנדיקטינים המלווים פסל שהם נושאים לעיר אחרת. באותו הלילה הם גם שומעים רעשים חזקים הבוקעים מהיער. אלו משכנעים את קיחוטה שאלו באים מגרונם של ענקים, הנמצאים בסביבה. רעשים אלו מתבררים כבאים מטחנת קמח, שכנפיה מכות במים.
למחרת מתרחשות עוד שתי הרפתקאות הזויות. דון קיחוטה חוטף את גביע הספר, בחושבו שהוא חלק מתלבושת אבירים. כמו כן, לאחר שהוא נתקל בחבורת נדונים לעבודות כפייה בידי שופטי המלך, הוא מנסה לשחררם - וזאת בניגוד לאידיאל האבירי. אבל בהנהגת חינס דה פסמונטה, אלו גומלים לו בסקילתו באבנים.
קיחוטה וסנשו שמים את פעמיהם לעבר הסיירה מורנה, שהיא חבל ארץ הררי הגובל בלה-מנצ'ה. הם חווים בה עוד ועוד הרפתקאות - לרבות היעלמות הבלתי מובנת של אל-רוסיו, אתונו של סנשו. תוך שהוא מחקה את 'אמאדיס מגאולה', קיחוטה מכה על חטא על מעשיו הרעים. בפני סנשו ההמום, הוא מגלה לאזניו את סודו הקמוס ביותר -והוא זהותה של דולסינאה דל טובוסו אהובתו. האדון ונושא כליו מכירים את קרדניו, המעורער בעקבות אהבת-כזב. דון קיחוטה שולח איגרת לדולסיניאה, באמצעות סנשו, שמאולץ לצאת לעבר טובוסו, עיירת דולסינאה. בדרך סנשו פוגש את הכומר ואת הספר. סנשו חוזר מבלי לקיים את משימתו, אך משקר לאדונו. הם נפגשים עם העלמה דורוטיאה, שמאהבה פגע בכבודה. הם משכנעים אותה להתחזות לנסיכה בשם מיקומיקונה, שממלכתה מאוימת על ידי ענקים. שלושתם מתחפשים ומופיעים בפני דון קיחוטה; והנסיכה מבקשת מזה לעזור לה לשחרר את ממלכתה מאיומם של הענקים. דון קיחוטה מסכים ויחדיו הם שמים את פעמיהם לעבר הממלכה. במהלך המסע, סנשו מוצא את אתונו, שנגנב בידי חינס דה פסמונטה.
שוקאקו
סיפון המראה והאנגרים
בספטמבר 1942 התקינו היפנים מכ"ם בשוקאקו, לראשונה בנושאת מטוסים, וזה סייע לשוקאקו לשרוד את קרב איי סנטה קרוז, כשמפציצי צלילה מנושאת המטוסים אנטרפרייז תקפו אותה. הגילוי המוקדם של כוח התקיפה האמריקני על ידי המכ"ם נתן לאנשי הצוות מספיק זמן לפנות את הסיפונים ממכלי דלק ולרוקן את כל צינורות התדלוק, ובכך נמנעו שריפות ענק שבעבר הכריעו נושאות מטוסים.
וומניזם
הגדרת המונח
אידאולוגיית הוומניזם התפתחה מתוך ראייה היסטורית של התנועה הפמיניסטית, שהונהגה לרוב על ידי נשים לבנות, והשיגה את מטרותיהן של נשים לבנות. במספר מקרים התנועה הפמיניסטית הייתה אדישה לצרכים של נשים שחורות, ואפילו פגעה בהם. פמיניזם עלול להיות נגוע בגזענות, בעוד וומניזם היא גישה אנטי-גזענית, המעניקה חשיבות לתרבות אפרו-אמריקאית ולהעצמת נשים שחורות.
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
שוקאקו וזואיקאקו היוו את פלגת נושאות המטוסים החמישית, והחלו את פעילותן המבצעית מעט לפני ההתקפה על פרל הארבור. כל נושאת מטוסים נשאה 15 מטוסי קרב מדגם A6M זירו, 27 מפציצי צלילה מדגם אאיצ'י D3A "ואל", ו-27 מפציצי טורפדו מדגם נקג'ימה B5N "קייט".
וומניזם
הגדרת המונח
אחת הדוגמאות הבולטות בתחום זה היא השגת זכות בחירה לנשים על ידי פעילות הגל הראשון של הפמיניזם. זכות בחירה זו ניתנה לנשים לבנות בלבד.
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
שוקאקו וזואיקאקו הצטרפו לקידו בוטאי, קבוצת נושאות המטוסים העיקרית של הצי היפני המשולב, והשתתפו בפעילות הצי הקיסרי בראשית המלחמה, בהן תקיפת פרל הארבור וקרב רבאול בינואר 1942. שוקאקו השתתפה גם בפשיטה באוקיינוס ההודי בחודשים מרץ ואפריל, ומטוסיה תקפו את העיר קולומבו ב-5 באפריל. נושאות המטוסים היפניות טיבעו באותו יום שתי סיירות כבדות בריטיות, וב-9 באפריל טיבעו את נושאת המטוסים הבריטית הרמס.
וומניזם
הגדרת המונח
בגל השלישי של הפמיניזם יש התייחסות להצטלביות, אך רק כמרכיב משני, בעוד שהוומניזם מציב את הזהות השחורה כמאפיין ראשוני של הזהות הפמיניסטית והנשית.
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
לאחר מכן נשלחה פלגת נושאות המטוסים החמישית לבסיס הצי בלגונת טרוק, כהכנה למבצע MO, שמטרתו הייתה כיבוש פורט מורסבי שבגינאה החדשה. במבצע, שבמהלכו התנהל קרב ים האלמוגים, הצליחו מטוסיה לטבע את נושאת המטוסים האמריקנית לקסינגטון, אך שוקאקו עצמה ספגה נזק כבד ממטוסים אמריקנים ב-8 במאי. שוקאקו נפגעה משלוש פצצות במשקל 1,000 קילוגרם: בצד השמאלי הקדמי של סיפון ההמראה, בצד הימני האחורי של סיפון ההמראה, ובצד ימין של הגשר. אף על פי שנושאת המטוסים לא הייתה בסכנת שקיעה, למעשה נמנעה ממנה היכולת לשגר ולקלוט מטוסים, ובנוסף 109 ממלחיה נהרגו ו-114 נוספים נפצעו, ולפיכך עזבה את הקרב והפליגה ליפן.
וומניזם
הגדרת המונח
קיים קשר בין פמיניזם שחור לוומניזם, אך קיימים הבדלים דקים בין שתי התפיסות. על פי פעילי הוומניזם, זוהי תנועה רב-ממדית השואפת להילחם באפליה מינית, בגזענות ובאפליה מעמדית, בניגוד לפמיניזם, שנאבק רק למען שוויון מגדרי. כמו כן נטען כי הפמיניזם הוא אירוצנטרי (מבוסס על תפיסה אירופאית), בעוד וומניזם שם דגש על זכויות האישה באפריקה ובעולם השלישי. בנושא זה הצהירה אליס ווקר כי "הקשר בין וומניזם לפמיניזם הוא כמו הקשר בין סגול ללבנדר".
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
במסעה חזרה נתקלה שוקאקו בקשיי הפלגה בים הסוער, בעקבות הנזק שספגה. בנוסף, היה עליה לפלס דרכה דרך מארבי צוללות שהציב הצי האמריקני בדרכה. בסופו של דבר הגיעה שוקאקו למספנת הצי בקורה ב-17 במאי, ועלתה על מבדוק יבש ב-16 ביוני. התיקונים ארכו מספר ימים בלבד, וב-14 ביולי שבה שוקאקו לפעילות, והצטרפה לפלגת נושאות המטוסים הראשונה. למרות זאת, הנזק שספגה בקרב ים האלמוגים מנע ממנע להשתתף בקרב מידוויי.
לארס יאקובסן
לארס כריסטיאן יאקובסן (בדנית: Lars Jacobsen; נולד ב-20 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת המגן הימני.
דון קישוט
החלק השני של הספר
לאור הצלחתו המסחררת של החלק הראשון של הדון קיחוטה, יצא חלקו השני, כעבור עשור. הוא הוקדש לרוזן של למוס, פדרו פרננדס דה קסטרו אי אנדרדה. חלק זה מכיל 74 פרקים. במבוא לאותו פרק, סרוונטס מגיב להתקפותיהם של תומכי לופה דה וגה, על ספרו. הוא גם מקונן על הקושי שבכתיבת רומנים, הכרוכה בכתיבת סיפור שיש בו מהפנטזיה, שלה תאווים הקוראים, כמו כלבים רעבים. ברמת העיקרון, בחלק השני עצמו של הספר מופיעות שוב דמויותיו של חלקו הראשון. דון קיחוטה וסנשו מודעים להצלחתו של החלק הראשון של הספר; ולהיותו נתפס כספר מופת, וכן להיות דון קיחוטה דמות מופת של אביר, המסמל גם את חבל לה-מנצ'ה.
לארס יאקובסן
קריירה
יאקובסן גדל במחלקת הנוער של אודנסה בולקלוב – קבוצת הכדורגל המקומית של אודנסה, העיר בה נולד. כישרונו של יאקובסן התגלה במהירות רבה, ובא לידי ביטוי בכך שיאקובסן שיחק 58 הופעות במדי נבחרות הנוער של דנמרק. יאקובסן שיחק לראשונה באודנסה בולקלוב, בעונת של ליגת העל הדנית, בהיותו בן 18.
וומניזם
הגדרת המונח
בין הנשים הנחשבות לוומניסטיות נמנות מרי מקלאוד בת'ון, מריאמה בה וסטייסיאן צ'ין.
לארס יאקובסן
קריירה
בעונה הבאה, שיחק יאקובסן 15 משחקים ועשה את פריצת דרכו הגדולה בקבוצה. כמו כן, ב-2002, זכה יאקובסן עם אודנסה בולקלוב בגביע הדני. לאחר סיום עונת, חתם יאקובסן בקבוצת הכדורגל הגרמנית, המבורג. את הופעתו הראשונה בהמבורג שיחק יאקובסן ב-11 בספטמבר 2002, בהפסד 2-1 לוולפסבורג, בבונדסליגה.
דון קישוט
החלק השני של הספר
החלק השני של היצירה מתחיל בהכנות למסעות, שאליהם מתנגדים אחייניתו של דון קיחוטה. הכומר וכן הספר חוזרים להודות בשגעון דון קיחוטה, והפעם הם נתמכים במלומד סנסון קראסקו. הם זוממים למנוע את יציאתו למסעותיו. מצד אחד דון קיחוטה ממשיך להבטיח לסנשו, להיות מושל של אי -וזאת בתמורה לשירותיו. מצד שני, סנשו מתאווה יותר מתמיד לעלות בסולם החברתי - מה שמעורר את לעגה של רעייתו טרזה פנסה.
לארס יאקובסן
קריירה
בסיום העונה, מספר קבוצות, כולל המבורג, קבוצתו לשעבר, הביעו עניין ברכישתו של יאקובסן, אך השחקן בחר להישאר בפ.צ. קופנהגן. עם תום חוזהו בקבוצה, חתם יאקבוסן לשלוש עונות בנירנברג, וערך את הופעת הבכורה באוגוסט 2007, בהפסד 2-0 לקרלסרוהה.
יאקובסן לא שיחק משחקים רבים בנירנברג, בשל פציעות. בסוף עונת, קבוצתו של יאקובסן, נירנברג ירדה לליגה השנייה בגרמניה. בעקבות ירידתה של נירנברג לליגה השנייה, ביקש יאקובסן לעזוב את נירנברג. בסוף יוני 2008, שוחרר יקובסן מהקבוצה.
לקראת עונת, ביקש מאמן אולימפיק מרסיי, אריק גרטס להביא את יאקובסן לקבוצה. עם זאת, באוגוסט 2008, חתם יאקובסן לשנה באברטון. יאקובסן החמיץ את רוב עונה זו בגלל פציעה בכתף. את הופעת הבכורה שלו באברטון, ערך יאקובסן ב-21 במרץ 2009, במשחק ליגה נגד פורטסמות'. כמו כן, יקובסן נכנס כמחליף במחצית השנייה של גמר הגביע האנגלי 2009.
ב-29 ביוני 2009, חתם יאקובסן לשנתיים בבלקברן רוברס. ב-15 באוגוסט 2009, ערך יאקובסן את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-0 למנצ'סטר סיטי. בסוף עונה זו, שוחרר מהמועדון. ב-31 באוגוסט 2010, חתם יאקובסן לעונה אחת במדי וסטהאם יונייטד. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-11 בספטמבר, בהפסד 3-1 לצ'לסי. בעונה זו, המאמן הישראלי, אברהם גרנט, היה מאמנו של יאקובסן. בסוף עונה זו, ירד יאקובסן עם וסטהאם יונייטד לליגת המשנה, הצ'מפיונשיפ.
לפני תחילת עונת, ב-13 בספטמבר, סיכם יאקובסן לעונה אחת בסנט אטיין, אך שלושה ימים לאחר מכן, חתם יאקובסן בקבוצתו לשעבר, פ.צ. קופנהגן. את הופעת הבכורה שלו בפ.צ. קופנהגן ערך יאקובסן בניצחון 0-2 על אלבורג. יחד עם פ.צ. קופנהגן, זכה בעונה זו יאקובסן בגביע הדני.
דון קישוט
החלק השני של הספר
בסופו של דבר, דון קיחוטה יוצאים למסעם השלישי ; והם שמים את פעמיהם לעבר העיירה טובוסה, היכן שגרה דולסיניאה (פרקים 8–10). סנשו חושש שמא תתגלה תרמיתו, שו הוא לא מסר את מכתבו של דון קיחוטה לאהובתו, כפי שהתבקש. סנשו משכנע את דון קיחוטה שהוטל קסם על דולסיניאה והיא נראית עתה כאחת מנשות העם המצויות במקום - וזאת לתדהמתו של אדונו. זה סבור ששוב הוטל קסם על אהובתו, בידי מכשפים הרודפים אותו. אלו ומעשיהם המיוחסים להם הם ליבת הסיפור החלק השני של הדון קישוט. נעצב, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. עד מהרה, הוא פוגש בקרקרה של שחקנים, המופיעים במחזה 'חצרות המוות' (Las Cortes de la Muerte), אשר מעצבנים אותו עד מאוד.
הפרקים 11–21 מתארים אירועים שהתרחשו ביציאה מטובוסו: לילה אחד, הוא נפגש עם 'אביר המראות', שהוא לא פחות ולא יותר סנסון קראסקו מחופש; ושמלווה בנושא כלים שכן בשם טומה ססיאל. למורת רוחו של דון קיחוטה, אביר המראות טוען שהוא הביס אותו בעבר בדו-קרב. הוא גם טוען, שאם הוא מביס אותו שוב הוא ייאלץ לחזור לכפרו. ואולם כנגד כל הציפיות, דון קיחוטה יוצא עם ידו על העליונה. עם הזנב בין הרגלים, אביר המראות נאלץ להודות על טעותו, תוך שהוא כבר זומם נקמה, שתצא לפועל בסוף היצירה. מעודד, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. הוא פוגש בעוד אביר -דון דיאגו דה מירנדה הוא האביר ורדה גאבאן verde gaban, אשר עד למתרחש בין דון קיחוטה לאריות. דון קיחוטה מוכיח את עליונותו על אריה, שמובא מחצר המלך. למזלו של דון קיחוטה, האריה לא שש לקרב, ולפיכך דון קיחוטה מוכרז כמנצח. בעקבות ניצחונו, הוא מסב את תוארו מ-'אביר בעל הפרצוף העצוב' ל-'אביר האריות'. במשך כמה ימים, דון קיחוטה מתארח אצל דון דיאגו דה מירנדה; אשר בנו הסטודנט, בוחן את רמת שגעונו. לאחר שהוא משבח אותו, דון קיחוטה ממשיך בדרכו. עד מהרה, הוא פוגש עוד שני סטודנטים, אשר בדרכם לחופתם של קאמאצ'ו העשיר ובחירה ליבו קיטריה. באופן לא טיפוסי, הוא משכיל לעשות צדק, ובסופו של דבר קיטריה מתחתנת באופן מפתיע עם בסיליו, אהובה הראשון. כעת דון קיחוטה מאויים בידי קארמאצ'ו ורעיו; ואולם הוא זוכה להערכה ולהוקרה מצד הנישאים החדשים.
הפרקים 22–24 מתארים את האירועים במערת מונטסינוס. עת הוא נח שם, דון קיחוטה חולם חלומות רבים. סנשו מפקפק באמיתותם, שכן הם על אודות כישופה לכאורה של דולסיניאה. לקורת רוחו של סנשו, לאחר מכן דון קיחוטה מגיע לפונדק, שלשם שינוי אין הוא מזהה כארמון. למראית העין, דון קיחוטה רואה את המציאות כפי שהיא. אולם לפונדק מגיע פדרו, שתפקידו הוא להפעיל בובות ושמחזיק קוף מגיד עתידות – ואין הוא אלא מיודענו חינס דה פסמונטה. זה מיד מכיר את דון קיחוטה ונותן לו תפקיד בהצגת הבובות. בהתקף של זעם פתאומי, בחרבו דון קיחוטה הורס את הבמה, שבה מוצגות הבובות -תוך שהוא מאשים מכשפים. התהלוכה ממשיכה, ודון קיחוטה וסנשו נקרים להשכין שלום בין שני עמים, שנמצאים במדון בגלל לעג שהטיח אחד על השני בעבר. אבל אבדן העשתונות מצד סנשו, מאלץ את גיבורי היצירה לנוס על נפשם תחת איום תוקפיהם. הם מגיעים לנהר האברו, שבו מתרחשת הרפתקת הספינה המכושפת; אשר במהלך הפלגתה מתהפכת. בכך בא הקץ על המסע, לאחר שהאישים כמעט טובעים בנהר.
בפרקים 30 עד 57, לראשונה דון קיחוטה וסנשו באים במגע עם האצולה הגבוהה של ספרד, אשר למעשה תואמים לספר הדן באבירים. מכל מקום, הם לנים בארמון אמיתי, אשר יושביו קראו את החלק הראשון של יצירתו של סרוונטס, ומבינים את ההומור שבה. הדוקסים מספקים לאורחיהם במה אמיתית להוצאה מהכוח אל הפועל של כל הפנטזיות שתוארו לעיל. ואולם באופן מעודן הם מתנהגים אליהם כאל ליצני חצר, מבלי שאלו שמים לב לכך. רק כומר החצר מסב את תשומת לב הנוגעים בדבר, שהם למעשה לא שפויים בדעתם. פתאום מופיע מרלין הקוסם; אשר מכריז כי רק לאחר שסנשו יקבל 3000 חבטות בעכוזיו, תצא דולסינאה מכישופה. עונש זה לא נעים לסנשו, ובעקבותיו מתקיים מתח מתמיד בינו לבין אדונו. לבסוף, אלו משתכנעים בידי מארחיהם הצוהלים לעוף על סוס מעץ בשם קלאווילניו, בכדי להציל נסיכה ואביה מכשפיו של ענק.
בפרקים 42–53 סנשו מקבל ממארחיו שליטה על האי המובטח, שמכונה 'באראטאריה'. סנשו דווקא מתגלה כשליט נבון, שקט ורגיש. לשם שליטתו הוא מוותר על עבודה מלאה בסיכונים תחת שרביטו של הרופא פדרו רוסיו דה טיטאה-פוארה, אשר לא נותן לו להכניס ביס לפה. תוך כדי שסנשו שולט באיו, דון קיחוטה ממשיך להיות אובייקט לצחוק מצד מארחיו: העלמה אלטיסידורה מעמידה פנים שהיא מאוהבת בו עד כלות, עד כי אהבה זו מאתגרת את אהבתו את דולסיניאה. ועוד: לילה אחד הם תולים מעל חלונו שק של חתולים, אשר שורטים את אפו. דון קיחוטה נאלץ לבוא בדו-קרב, כדי להציל את כבוד בתה של דונייה רודריגס, הסבורה שהוא אכן אביר. לבסוף שלטונו של סנשו מתמוטט, והוא חוזר לאדונו.
השניים עוזבים את מארחיהם ויוצאים לדרך לסרגוסה, שם מתקיימת תחרות. עקב תעוזתו של דון קיחוטה, הם נפגעים בידי שוורים. למורת רוחו, בסרגוסה נודע לזה שיצא לאור 'דון קיחוטה דה אוויאנדה', שבו הוא מתואר כמשוגע הראוי לקשירה. לפיכך, האיש ונושא כליו שמים את פעמיהם לברצלונה. הרומן הופך למציאותי יותר, מה שמבשר את סופו. הם נתקלים בשודדים, המונהגים על ידי רוקה גינארט, שהוא דמות היסטורית. דווקא שודד זה מתנהג היטב עם גיבורי הרומן; אבל אלו נחשפים למקרים עקובים מדם. לאחר חיים בחסותם של השודדים, אלו עוזבים אותם בחוף ימה של העיר ברצלונה, שממנה הם ממש מתפעלים. הם לנים בביתו של דון אנטוניו מורנו, שמראה להם ראש של ברונזה קסום, אשר משיב כיאות לשאלות רציניות. יום אחר שני האישים מבקרים ביציעי הנמל ופתאום עדים לקרב עקוב מדם המתנהל נגד אונייה טורקית, שאירחה גבירה מוריסקית, אשר ברחה מאלאג'יר. איש אינו שם את ליבו להגיגיו של דון קיחוטה ושגעונו אינו מסב יותר בידור. יחד עם זאת, מגיע הרגע הדרמטי של היצירה, כשדון קיחוטה מוזמן בבוקרו של יום לדו-קרב בידי האביר דה לה בלנקה לונה.
בפרקים 71–74 דון קיחוטה מובס בדו-קרב בידי דה לה בלנקה, לא לפני שהוא מצהיר על נאמנותו לדולסיניאה. דה לה בלנקה לונה הוא בעצם סנסון קאראסקו, שאתו הוא התמודד בחלקה הראשון של היצירה. כעבור שלושה ימים, שבהם דון קיחוטה שוהה במיטתו, הוא ונושא כליו חוזרים לכפרם. בדרך אליו, הם סובלים מרדיפות ומלעגן של הדמויות שליוו אותם במסעם. בסופו של דבר, דון קיחוטה הולך לעולמו, כשהוא כולו צער על חורבן עולמו.
טכניקות נרטיביות
אף על פי שבתודעה הציבורית נחקקו עלילות דון קישוט כסיפור הרפתקאות היתולי, הרי שמבחינה ספרותית היווה הספר פריצת דרך. לדוגמה, יחסי גיבור – מספר – מחבר: הסופר מייחס את הספר למספר מחברים בדיוניים. בחלק השני דון קישוט מודע לקיום החלק הראשון של הספר. מורכבות סיפרותית זו מהווה הישג נאה כיום ומהפכה בזמן פרסום היצירה.
דון קישוט כתוב בפרוזה, שבה משולבים קטעי שירה בורלסקיים בעיקרם. בשל היותו יצירה ארוכה, סרוונטס שילב ביצירתו סיכומי-ביניים בעלי תובנות עמוקות. הוא מנגיד בין האידיאל למציאותי, הן מהבחינה הסגנונית והן בשימוש בשפה על שלל משלביה. למעשה סרוונטס נותן במה לבני כל שכבות החברה. בעזרת שפה מדוברת, הוא יוצר דיאלוג בין זוגות של אנשים, בעלי גישה קוטבית על החיים; כשכל אחד מהם מביע את הריאליה שלו מנקודת מבטו האישית. סרוונטס עורך היפוך תפקידים; ובסוף היצירה דון קיחוטה מקבל סממנים האופייניים לסנשו, ואילו זה הופך למעין דון קישוט. אף כי ההומור והאירוניה הם מרכיבים קבועים ביצירה, אין הם פוגעים בכבודן של הדמויות. היצירה מורכבת מסיפורי משנה, שמגוללים בזה אחר זה, תוך שימוש מושכל בקישוריות. סורוונטס משכיל להשאיר את הקוראים במתח עד ממש לסוף היצירה. אמנם המחבר מתערב ביצירה, אבל זאת בכדי לציין שאין הוא יוצרה האמיתי, אלא סיד חמד בננגלי או ארכיוני לה מאנצ'ה. אבל בסופו של דבר הקורא נאלץ להיסחף לתוך היצירה, והופך לדמות ממנה.
לארס יאקובסן
תארים
פ.צ. קופנהגן:
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
עם שובן לחזית, היוו שוקאקו, זואיקאקו ונושאת המטוסים הקלה זואיהו את פלגת נושאות המטוסים הראשונה, ולקחו חלק במספר קרבות נוספים במהלך 1942: קרב איי שלמה המזרחיים, בו הסבו נזק לאנטרפרייז, קרב איי סנטה קרוז, בו הסבו נזק כבד להורנט (שלאחר מכן ננטשה), אך שוקאקו ספגה נזק ממפציצי הצלילה של אנטרפרייז, ושוב נאלצה לשוב ליפן לתיקונים.
לארס יאקובסן
תארים
אברטון:
וומניזם
אליס ווקר
הסופרת והמשוררת אליס ווקר טבעה את המונח "וומניזם" בשנת 1979 בסיפורה הקצר "Coming Apart", ומאוחר יותר הרחיבה אותו באסופה "In Search of our Mothers' Gardens: Womanist Prose" משנת 1983. בסיפוריה, נשים וומניסטיות הן בעלות התנהגות עצמאית, אמיצה ומאתגרת את הנורמות החברתיות.
לפי ההגדרה של ווקר, וומניזם הוא גם אוניברסליזם. היא מציגה מטאפורה על גן שבו כל הפרחים פורחים באופן שווה, והנמשל הוא שנשים מחויבות לרווחתם של גברים ונשים כאחד, והיא שואפת לעולם שבו גברים ונשים יכולים לחיות ביחד, תוך שמירה על הייחודיות התרבותית של כל אחד מהם. שילוב זה של גברים מאפשר לנשים שחורות להתייחס לדיכוי מגדרי ללא תוקפנות כלפי גברים.
אף על פי שווקר יצרה את המונח, היא הגדירה אותו במספר חיבורים באופן שאינו אחיד, ולעיתים סתרה את עצמה. למשל, ההגדרות המוקדמות של וומניזם היו סלחניות, בעוד שבהגדרות המאוחרות יותר הנשים המתוארות על ידה הן יותר אסרטיביות.
שוקאקו
היסטוריה מבצעית
לאחר מספר חודשי תיקון ואימון צוותי אוויר חדשים, שבה שוקאקו במאי 1943 לפעילות ועמדה לצאת למתקפת-נגד באיים האלאוטיים, אך המבצע נזנח בעקבות הניצחון האמריקני באטו. תחת זאת, הפליגה שוקאקו למעגן הצי בטרוק, שם עגנה במשך שארית השנה, ולבסוף שבה ליפן לתחזוקה.
וומניזם
קלנורה הדסון-ווימס
טבעה את המונח "" בסוף שנות השמונים, מתוך כוונה למקד את הוומניזם בקידום נשים באפריקה, או נשים ברחבי העולם שהן ממוצא אפריקאי. לדבריה, שורשי הפמיניזם נטועים באורח מחשבה אירופאי, שהוא זר לנשים אפריקאיות, ויש לפמיניזם האפריקאי מאפיינים ייחודיים, עם יותר דגש על חיי משפחה, רוחניות ודת, ומאבקים לשוויון גזעי, מעמדי ומגדרי.
שוקאקו
טיבוע
ב-15 ביוני 1944 יצאה שוקאקו להתקפת-נגד עם קידו בוטאי כנגד כוחות בעלות הברית שפעלו באיי מריאנה. טייסיה ספגו אבדות רבות מאש מטוסים ואש נ"מ מאוניות אמריקניות. במהלך קרב ים הפיליפינים, ב-19 ביוני, פגעו בשוקאקו שלושה טורפדו ששיגרה הצוללת האמריקנית "קוואלה". אחד מהטורפדו פגע במכל דלק המטוסים בסמוך להאנגר הראשי ומטוסים ששהו בו באותה עלו בלהבות. הימצאות תחמושת ופצצות בהאנגר תרמה לגודל הפיצוץ, כמו גם דליפת דלק ממכל שבור. כשהחלה הספינה לשקוע והלהבות יצאו מכלל שליטה, נתן הקפטן את הפקודה לנטוש את הספינה. לאחר פגיעת הטורפדו החלו להתפשט ברחבי הספינה אדי דלק, וכשאחת הפצצות התפוצצה על סיפון ההאנגר הרעידה את הספינה כולה סדרה של פיצוצים עזים, שקרעה חלקים מנושאת המטוסים. תוך דקות התהפכה נושאת המטוסים וטבעה, עימה 887 אנשי צוות ו-376 אנשי צוות אוויר, בסך הכל 1,263 אנשים. מתוך 570 השורדים נמצא מפקד נושאת המטוסים קפטן הירושי מטסובארה.
וומניזם
קלנורה הדסון-ווימס
ווימס פיתחה את התאוריה שלה במספר ספרים, וקישרה אותה למאבק בעבדות, ל ולגאווה שחורה.
התאוריה של ווימס אומצה ברובה גם על ידי הפעילה הניגרית.
הרחבת המונח
במאמרים רבים ניתנו דוגמאות לדמויות של נשים וומניסטיות המתוארות בספריהן של אליס ווקר, טוני מוריסון ואודרי לורד.
רוחניות
בהגדרות רבות של וומניזם נכללים אלמנטים של רוחניות ודת. למשל, תיאור של נשים שחורות נוצריות המבקרות תדיר בכנסייה וממלאות תפקיד בתפעול הכנסייה הוא אחד התיאורים הנפוצים של וומניזם. עם זאת, תפיסה זו ספגה לביקורת, ואין לגביה תמימות דעים.
וומניזם בישראל
בישראל לא התפתחה תפיסה של וומניזם לצד התנועות הפמיניסטיות הפעילות. בשנת 2016 פורסם מנשר הקורא לפעילות וומניסטית בישראל, כחלק מהחזון של מכון שחרית. המנשר נכתב על ידי יעל גידניאן, מרצה בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית ומנהלת תוכנית "120" במכון שחרית, שנועדה להכשיר צעירים מרקעים מגוונים לפעילות פוליטית. גידניאן מציעה לראות את הפמיניזם הדתי כפעולה "היוצאת מדל"ת האמות שלנו" וקוראת לפעילות הפמיניסטיות בישראל "להתחבר למאבקים אחרים בחברה הישראלית, מאבקים של נשים מזרחיות, אתיופיות, יוצאות ברית המועצות לשעבר, ערביות; אמהות יחידניות, נשים עניות, וכן הלאה. זה הזמן להתחבר לוומניזם של הנשים המרוקאיות."
דון קישוט
הפרשנות של דון קישוט
סרוונטס משתמש באשליות של דון קיחוטה כדי להעיר על מהות המציאות, שהוא מציג כסובייקטיבית. מספרו עולה כי תפיסותינו של העולם מעוצבות על ידי האמונות והדמיון שלנו. המציאות של דון קישוט מעוצבת על ידי אמונתו בקוד האבירי ורצונו להפוך לאביר, גם אם בעיני הזולת הוא נראה כשוטה. בדמיונו, העולם הרגיל סביבו הופך לתחום פנטסטי של הרפתקאות וגבורה. במקביל, סרוונטס גם חוקר את כוחו של הדמיון. דמיונו של דון קישוט הוא מה שמניע אותו להגשים את חלומותיו ולצאת להרפתקאותיו. הוא זה שנותן לו את האומץ להתמודד עם סכנה ולהילחם על מה שהוא מאמין בו. אף כי דמיונו מוביל אותו לפעמים שולל, זה גם נותן לו תחושה של מטרה ומשמעות. בסך הכל, דון קיחוטה הוא רומן המעלה על נס את כוחו של הדמיון, תוך שהוא מזהיר מהסכנות שבאיבוד הקשר עם המציאות. היצירה קוראת לאמץ את דמיוננו ולהשתמש בו כדי להגשים את חלומותינו; תוך מודעות לדרכים שבהן האמונות והתפיסות שלנו יכולות לעצב את הבנתנו את העולם שסביבנו.
מורשת דון קישוט
בספרד קיים "נתיב דון קיחוטה" (בספרדית: Ruta de don Quijote). , נתיב תיירות בחבל לה מנצ'ה שאורכו כ-2,000 ק"מ והוא עובר ב-10 מסלולים דרך 148 יישובים. נתיב זה הוכר ב-2007 כאתר מורשת תרבותי על ידי מועצת אירופה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות בעיבודי הרומן לקולנוע ולטלוויזיה: פיודור שאליאפין, פיטר או'טול וג'ון לית'גו. בסוף שנות השישים החל גדעון זינגר להופיע בתיאטרון באירופה ובברודוויי בתפקיד דון קישוט בהצגה "איש למנשה".
פסבדו קיחוטה
החלק הראשון של "דון קישוט" זכה להצלחה רבה, ובעקבותיה נתפרסם בשנת 1614 ספר בשם "כרך שני של הרפתקאותיו של ההידאלגו החריף דון קישוט דה לה מנצ'ה, המכיל את היציאה השלישית שלו, והוא החלק החמישי של הרפתקאותיו. נערך על ידי אלונסו פרננדס דה אווליאנדה, יליד טוֹרדסיליאס" הממשיך את עלילותיו. אמנם היה זה מנהג מקובל באותם ימים לחבר המשכים לספריהם של מחברים אחרים, אלא שאווליאנדה מצא לנכון גם לכתוב הקדמה מעליבה כלפי סרוואנטס, ועובדה זאת המריצה את הסופר הספרדי להשלים את חלקה השני של יצירתו, אשר נכתבה עד השנה ההיא בצורה לא שיטתית. גם כיוונו של החלק השני השתנה כליל בעקבות "פסבדו קיחוטה" – סרוואנטס החליט כי דון קישוט יפנה לברצלונה במקום לסרגוסה. בפרקים האחרונים של החלק השני נרמז באופן משעשע לגבי ההמשך של אווליאנדה, וההקדמה הפוגענית שלו אף זכתה לתשובה בהקדמה של סרוואנטס לחלק השני. חוקרים עשו מאמצים רבים לגלות את זהותו האמיתית של אווליאנדה, אך ללא הצלחה. כפי הנראה, היה זה כינוי ספרותי.
תרגומים
כבר בתחילת דרכו, דון קיחוטה תורגם לשלל שפות, שבהן נעשו לו גם עיבודים רבים.
תרגומים לעברית
הספר זכה לפופולריות רבה בקהל דוברי העברית ובולט מספר התרגומים והעיבודים שנעשו עבור הקוראים הצעירים.
כפל השמות בעברית ליצירה הספרדית ולשמו של גיבורה ("קיחוטה" ו"קישוט") נובעים משינוי היסטורי באופן הגיית השפה הספרדית. במאה ה-16, עת חובר הספר, נהגתה האות "x" כ-"ש", ועל כן נהגה השם "דון קישוטה", הגייה שנשתמרה בתרגומים לשפות אחרות וממנה שאב ביאליק את השם "דון קישוט". אולם, ברבות הימים בהמשך אותה המאה התחלפה ההגייה של האות לצליל "ח", ומכאן "דון קיחוטה" בספרדית מודרנית. תרגומו של ביאליק שימר את הצליל העתיק מתוך התרגום הרוסי, שביסוסו בתרגום הצרפתי ובהתאם להגייתה של שפה זו, בעוד תרגומים מאוחרים יותר מביאים את ההגייה הספרדית המעודכנת. כמו כן, חזר ביאליק על ההגייה הרוסית של השם (שינוי דומה ניתן למצוא, למשל, בשם העיר והמדינה "מקסיקו").
גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 32)
גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (בלטינית: Gnaeus Domitius Ahenobarbus; 2 לפנה"ס - 40 לספירה) היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 32 לספירה, התפרסם כאביו הביולוגי של נירון קיסר.
ביוגרפיה
הוא היה בנם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה. היו לו שתי אחיות גדולות שנקראו דומיטיה הזקנה ודומיטיה לפידה הצעירה. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. סווטוניוס כותב שהוא השתתף במסע המלחמה של גאיוס קיסר אל האימפריה הפרתית בשנת 2 לפנה"ס, ולפיכך יש להרחיק עד לידתו לאזור שנת 20 לפנה"ס. עם זאת, יש רמזים לכך שסווטוניוס טעה, וכי הוא השתתף למעשה במסע המלחמה של גרמאניקוס יוליוס קלאודיאנוס קיסר בשנת 17 לספירה. כך או כך, הוא סולק משירותו במזרח עקב כך שפעם רצח עבד משוחרר שלו, שסירב לשתות לשוכרה ככל שהורה עליו.
באופן כללי הוא נודע כאדם רע מעללים. פעם הוא דרס למוות במרכבתו בכוונה תחילה ילד, ופעם אחרת הפיל את עינו של פרש רומאי שהעליב אותו באמצע הפורום. כשהיה פראיטור, שלל את הפרסים שזכו בהם הנהגים במרוצי המרכבות, וכשהתלוננו עליו על כך, חוקק חוק שקבע שהפרסים יינתנו מכאן ולהבא מיד לאחר הזכייה. בשנת 28 הוא נישא לאגריפינה הצעירה, נכדתו של הקיסר טיבריוס ואחותו (וייתכן שאף המאהבת) של הקיסר קליגולה. טקיטוס כותב שטיבריוס בחר בו בעיקר בגלל ייחוסו. היא ילדה לו בשנת 37 בן אחד בשם לוקיוס דומיטיוס אהנוברבוס, לימים נירון קיסר. מסופר כי דומיטיוס אהנובארבוס העיד כששמע שנולד לו בן כי "ממנו ומאגריפינה לא יוכל להיוולד אלא תועבה ואסון לעולם", דבר שהפך לנכון בהתחשב בשלטונו ההרסני של נירון. אגריפינה הציעה לאחיה קליגולה להעניק לילד שם. כבוד זה יכול היה לסמל כי הילד עתיד להיות יורש לדודו, אך קליגולה, בתור בדיחה, הציע לקרוא לילד "קלאודיוס", על שם דודו קלאודיוס, שנחשב לשוטה החצר. אגריפינה לא הסכימה לקרוא לילד בשם זה.
בשנת 32 לספירה הוא נבחר כקונסול. הוא הואשם בגילוי עריות עם אחותו דומיטיה לפידה, ובניאוף, אולם ניצל מההאשמות אלו עקב חילופי השלטון שבאו עם מותו של טיבריוס בשנת 37. בשנת 39 הואשמה אשתו אגריפינה בקשירת קשר לרצוח את אחיה קליגולה והוגלתה מרומא. הוא מת בשנת 40 בפרגי שבאיטליה. הוא הוריש לבנו בן השלוש כשליש מרכושו. בשנת 41 הורשתה אגריפינה לחזור לרומא, ונישאה לגאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס, ומאוחר יותר לקלאודיוס.
ברדה Ba.65
ברדה Ba.65 (באיטלקית - "Breda Ba.65") היה מטוס תקיפה חד מנועי וחד כנפי מתוצרת איטליה שהיה בשימוש ה"Aviazione Legionaria", לגיון המתנדבים האווירי האיטלקי למלחמת האזרחים בספרד וכן בשימוש ה"Regia Aeronautica", חיל האוויר האיטלקי המלכותי בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. כן היה המטוס בשימוש עיראק, צ'ילה ופורטוגל.
שירות מבצעי
ב-1938 רכשה עיראק 25 מטוסים. במאי 1941 הופעלו מטוסים אלו במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית במהלכה הושמד רוב חיל האוויר העיראקי.
מטוסים נוספים סופקו לצ'ילה ולפורטוגל.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופעל המטוס בעיקר כנגד הבריטים במסגרת המערכה במדבר המערבי. כאשר נכנסה איטליה למלחמה, ביוני 1940, היו כ-150 מטוסים פעילים בשירותה. בשלבים הראשונים של הלחימה במדבר ספגו האיטלקים אבדות כבדות ורוב המטוסים הופלו או הושבתו עד פברואר 1941. משלב זה הפך הסבויה מרקטי SM.79 למטוס העיקרי בחיל האוויר האיטלקי ששימש בתפקיד מפציץ הצלילה.
חנרל גואמס
חנרל גואמס (בספרדית: General Güemes), או בקיצור גואמס, היא עיר במרכז פרובינציית סלטה בארגנטינה. נכון לשנת 2010 מתגוררים בה 47,738 תושבים.
רקע
העיר ממוקמת 45 ק"מ צפונית מערבית  מסלטה, בירת הפרובינציה, סמוך לכביש הלאומי מספר 9. העיר נקראת על שמו של הקאודיו מרטין מיגל דה גואמס, איש צבא ארגנטינאי שמילא תפקיד מכריע במלחמת העצמאות של ארגנטינה.
פוקימון אדום אש וירוק עלה
פוקימון אדום אש וירוק עלה (אנגלית: Pokémon FireRed Version and LeafGreen Version, יפנית: ポケットモンスター ファイアレッド・リーフグリーン, רומאג'י: Poketto Monsutā Faiareddo Rīfugurīn, תרגום מילולי: "Pocket Monsters: FireRed & LeafGreen") הם שני משחקי וידאו מסוגת משחקי התפקידים, המהווים חידוש ועיצוב מחדש למשחקים פוקימון אדום וכחול אשר ראו אור בשנת 1996. המשחקים החדשים פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל-Game Boy Advance. פוקימון אדום אש וירוק עלה ראו אור לראשונה ביפן בינואר 2004, בצפון אמריקה בספטמבר ובאירופה באוקטובר אותה שנה. לאחר שנתיים מיציאתם, ניטנדו שיווקה אותם מחדש ככותרים האהובים ביותר על ידי השחקנים.
השליטה והמשחקיות נשארו דומים לסדרת המשחקים של פוקימון, ולמשחקים פוקימון אדום וכחול. השחקן שולט על הדמות בגוף שלישי, ומשתתף בקרבות פוקימונים מבוססי תורות. עלילת המשחק מבוססת על אדום וכחול, וכוללת את מחוז קנטו, בתוספת אזורים חדשים. בשונה מהמשחק המקורי ובדומה למשחקים הקודמים בסדרה, תכונות חדשות נוספו, כגון מין, אופי ויכולות לפוקימונים כמו גם פוקימון ומתקפות שהוצגו בדור השני והשלישי של המשחקים.
ביקורות
המשחק זכה לביקורות חיוביות בעיקר, וקיבל ציון משוקלל של 81 באתר Metacritic, המרכז ממוצע ביקורות מאתרים שונים. רוב המבקרים שיבחו את הוספת התכונות החדשות תוך שמירה על המשחקיות המסורתית בסדרה. בנוגע לגרפיקה ושמע הדעות היו חלוקות יותר, כיוון שהמשחק לא הציג שיפור משמעותי מהמשחקים הקודמים, פוקימון רובי וספיר. המשחק היה להצלחה מסחרית, עם מכירה כוללת של כ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם.
נקודת דריינקור
נקודת דריינקור (באנגלית: Driencourt Point) היא לשון יבשה בצדו המערבי של האי ברבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 11 קילומטרים דרומית-מזרחית לנקודת קלוד.
גילוי חצי האי
חצי האי התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905.
הנקודה צולמה מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ז'אן-באטיסט שארקו.
חצי האי נקרא על שמו של ג'וזה דריינקור (Joseph F.L. Driencourt), מהנדס צרפתי אשר ייעץ למשלחת בדבר הציוד ההידרוגרפי הנדרש לה.
פיקו טרונקדו
פיקו טרונקדו (בספרדית: Pico Truncado; לעיתים מקוצר לטרונקדו) היא עיירה בפרובינציית סנטה קרוס שבארגנטינה. העיירה נמצאת בצפון הפרובינציה, במרחק של כ-50 קילומטרים מהעיר קלטה אוליביה.
בשנת 1921, תחנת הרכבת במקום הייתה אחת מנקודות העימות בין צבא ארגנטינה לאנרכיסטים במהלך שביתת הפועלים הכללית בארגנטינה, שם היה ההרוג היחיד של צבא ארגנטינה במהלך כל העימותים.
בוגדן וילוולדה
בוגדן פבלוביץ' וילוולדה (ברוסית: Богдан Павлович Виллевальде; 12 בינואר 1819 – 24 במרץ 1903) היה פרופסור אימפריאלי מהאקדמיה הרוסית לאמנות צבאית.
ביוגרפיה
בוגדן וילוולדה נולד בפבלובסק, סנט פטרסבורג ב-12 בינואר 1819, במשפחת אצולה ממוצא בווארי. מילדותו, הוא הכיר והיה חבר של הדוכסים הגדולים הרוסים והתחבר באופן אינטימי למשפחה הקיסרית וההיררכיה הרשמית שלה.
לימודי האמנות שלו היו באקדמיה הקיסרית לאמנויות של סנקט פטרבורג בשנת 1838. הוא למד אצל קארל ברולוב ואלכסנדר סאוורוויד. בשנות ה-40, לאחר שהשיג הצלחה בלימודיו האקדמיים, הוא נשלח לדרזדן כדי להתאמן באמנות ציורי מלחמת 1813. ב-1844 הוא חזר לסנט פטרסבורג עם מותו של סוארוויד, כדי לסיים את המחזור של האחרון של ציורי המלחמה הרוסית נגד נפוליאון. בשנת 1848, הוא מונה לפרופסור באקדמיה הקיסרית לאמנויות, וכיו"ר המדור לאמנויות צבאיות.
אמנות צבאית
בתחילת דרכו האמנותית הושפע וילוואלדה ממאסטרים גרמניים, בעיקר פטר פון הס שבסיסו במינכן, ברוחו צייר וילוואלדה את הקרב על גיסגובל. לאחר מכן הוא הפך לחסידיו של האמן הצרפתי הוראס ורנה, אם כי הוא לא ממש יכול היה להשתוות לקלות משיכת המכחול והאלגנטיות של האחרון.
יצירותיו העיקריות של וילוולדה בתקופה ראשונה זו הן ארבעת בדי הציור הענקיים של ההיסטוריה של המלחמות הנפוליאוניות בשנים 1813–1814, שנמצאים כעת באולם אלכסנדר של ארמון החורף: הקרבות של קולם, לייפציג, פר-שמפנוס ופריז.
בתקופה השנייה של הקריירה שלו, וילוואלדה הפנה את תשומת לבו למרד נובמבר הפולני בשנת 1831, המהפכה ההונגרית של 1848, מלחמת קרים ("המצור על סבסטופול"), והכיבוש הרוסי של הקווקז. וילוואלדה צייר גם כמה מהמלחמות של שנות ה-70, אם כי במידה קטנה יותר.
בתקופתו האחרונה, חזר וילוואלדה לנושא החביב עליו והנחקר ביותר: עידן נפוליאון. היצירות של תקופה זו מתארות את חיי היומיום של הצבא, ומדגימות תכונה חדשה של כישרונו - הומור עדין בתיאור סצינות צבאיות-אידיליות כמו בציור ״קוזקים על הריין״. הוא היה תומך נלהב בסדר צבאי, וילוואלדה הצטיין בדימויים של מצעדים ותמרונים שאינם משמשים דוגמה לתיאורי מלחמה, כגון אימון שומרי הסוסים של בחיל התותחים.
אמנות המלוכה
וילוולדה זכה להערכה רבה על ידי החצר הקיסרית וקיבל כמה עבודות לתאר את אנשי החצר בטקסיים שונים. בשנת 1859, הוא יצר בד מונומנטלי – טקסי כניסת הקיסרים למוסקבה לפני הכתרתם הקדושה ב-17 באוגוסט 1859 לכבוד הכתרתו של הצאר אלכסנדר השני. בעקבות הצלחה זו, הוא התבקש לתאר את המשיחה של הדוכס הגדול ניקולס כיורש לכס הקיסרי. הציור שכותרתו ״שבועת הוד מעלתו הקיסרית הנסיך ניקולאי אלכסנדרוביץ' באולם כס גאורגייב של ארמון החורף 8 בספטמבר 1859״.
הגנת העדר שליטה
הגנת העדר שליטה היא הגנה במשפט הפלילי, המשמשת סייג לאחריות פלילית.
בחוק הישראלי
חוק העונשין פוטר אדם שביצע עבירה ללא שליטה על תנועותיו הגופניות:
בוגדן וילוולדה
אמנות המלוכה
שש שנים מאוחר יותר, בעקבות מותו בטרם עת של יורש העצר, הופקד וילוולדה לצייר את המשחה של בנו השני של הצאר, אלכסנדר אלכסנדרוביץ', ליורש החדש של כס המלכות הקיסרי: ״שבועת הוד מעלתו יורש העצר הנסיך אלכסנדר אלכסנדרוביץ'. באולם כס גאורגייב בארמון החורף הופק בשנת 1867.״ כמעט אותם פרצופים מופיעים בציור הזה כמו בציור הקודם, וחלוף הזמן ניכר בהם, במיוחד המראה העייף של המלכה מריה אלכסנדרובנה, שחלתה לאחר מות בנה הראשון.
הגנת העדר שליטה
בפסיקה
בפסיקה נעשתה הבחנה בין אוטומטיזם בלתי-שפוי (INSANE AUTOMATISM), שמקורו במחלה נפשית ואשר יכול שיצדיק הגנה של אי שפיות הדעת, לבין אוטומטיזם שפוי (SANE AUTOMATISM) שמקורו בגורם חיצוני אשר אין רואים אותם באור של מחלה נפשית. בפסק דין חמיס קבע נשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט כי טענת האוטומטיזם מתקיימת רק אם הנאשם מצליח להוכיח כי חוסר השליטה נבע מאיבוד מודעות לגבי הנעשה סביבו:
פרשת גטאהון
טאדסה גטאהון, שהיה בהליך גירושין, הגיע לבניין כלל בירושלים ורצח את עורך הדין שלו ואת ביתו ימית, באמצעות אקדח שהיה ברשותו מתוקף עבודתו כמאבטח. בבית המשפט המחוזי גטאהון הורשע ברצח בכוונה תחילה של שניהם ונידון לשני מאסרי עולם. בערעור לבית המשפט העליון טען גטאהון כי הירי לא היה בשליטתו אלא נבע מהתפרצות של פוסט טראומה, ולכן עומדת לו הגנת העדר השליטה. לטענתו זו צירף חוות דעת רפואית של מומחה התומכת בדבריו. השופטת דפנה ברק-ארז דחתה את הערעור, מפני שחוות הדעת הרפואית הסתמכה יתר על המידה על דבריו של גטאהון ולכן היא אינה מהימנה. בנוסף, שאר הנסיבות הראו שגטאהון דווקא הבין את המתרחש, ופירט היטב את התרחשות האירוע, דבר המלמד על מודעותו לנעשה סביבו.
בוגדן וילוולדה
חיים אקדמיים
וילוולדה נשאר ראש חטיבת האמנות הצבאית של האקדמיה האימפריאלית לאמנויות עד הרפורמה שלה בשנות ה-90. מצוינות הוראתו שימשה להכשרת כמעט כל הדור הבא של אמני צבא רוסים. למרות שווילוולדה עצמו היה אדם בעל דעות עקביות על אמנות והוא לא אהב את הדור הצעיר על חידושיו השונים, הוא הצליח שלא לשבש את כישרונותיהם. כישרונות מגוונים כמו אדולף שרלמן, פיליפוב, קובלבסקי, גרוזינסקי, פופוב, מזורובסקי יצאו מבית הספר שלו.
סִגְנוֹן
וילוולדה הוא אחד הנציגים העיקריים של הסוג הדומיננטי של ציור הקרב של המאה ה-19, המשלב את נקודות החוזק והחולשה של הסגנון. הוא נשאר תלוי באקדמיה שתמכה באותה תקופה ושמרה על ז'אנר האמנות הצבאית. היו דרישות מחמירות של תאורי המלחמה, לאור התפתחות הריאליזם באמנות בכלל: ייצוג מדויק במיוחד בצורה והצגה של הכוחות המשתתפים בקרב. הדימוי אמור לשקף את העמדה הרשמית לגבי המלחמה המתוארת, ותלויה במסרים הרשמיים. כל יצירתו של וילוולדה הייתה מוקפת בדרישות אלה: דיוק, תיאור האמת כפי שהיא מיוצגת על ידי השלטונות הרוסיים והציור גמור היטב.
וילוולדה יצר דיוקן קבוצתי מורכב המצויר בצורה מופתית של בני מלוכה, מכובדים, מנהיגים צבאיים, נציגי כל המעמדות של המדינה הרוסית, מהאליטה השלטת ועד אזרחים רגילים. הבד המונומנטלי שלו משנת 1859 להכתרת הצאר אלכסנדר השני מתאר כ-200 איש, ל-82 מהם יש דיוקן מדויק, מה שהופך את המוצר למקור לא יסולא בפז של איקונוגרפיה של המדינאים של האימפריה הרוסית.
המשפחה והאצולה הקיסרית העריכו את יכולתו המדהימה של וילוולדה לתיאור מדויק, להעלות על בד את היופי של העולם האמיתי, של דגמי הלבוש והתכשיטים. בסצנות הקרב הריאליסטיות שלו, השיג האמן שיאים בתיאור בעלי חיים, במיוחד של סוסים. הוא פיתח חתימה משלו על ידי תיאור סוג סוס אהוב שתמיד נוכח בציוריו: הם צוירו בצורה מושלמת ומייצגים אידיאל חיצוני.
תערוכות
בשנת 1867 הציג וילוולדה את עבודותיו בתערוכה הבינלאומית בפריז. ב-1873 הוצגו יצירותיו בווינה, לאחר מכן באנטוורפן ב-1885, ובברלין ב-1886.
חיים מאוחרים
האמן בילה את שנותיו האחרונות בגרמניה. נותרו מסמכים רבים המראים את ההכרה שקיבל וילוולדה מהחצר הקיסרית, ואת חסות האצולה ממנה נהנה.
הוא מת בדרזדן ב-24 במרץ 1903. בנו אלכסנדר, הפך גם הוא לצייר.
המלחמה על הכוח
הסרט שהופץ על ידי חברת ויינסטין בנובמבר 2017, נגנז ונמכר בעקבות ההאשמות כנגד הארווי ויינסטין. הסרט נקנה בסופו של דבר על ידי Lantern Entertainment (היורש של TWC), שמכרה אז את זכויות ההפצה לאולפני 101. לאחר שגילה סעיף הרשאות קיצוני בחוזה של סקורסזה, גומז-רחון שכנע אותו לאפשר ביצוע צילומים מחודשים ולקצץ עשר דקות מהגרסה המקורית, והביא לכך שהסרט יצא לאור בסופו של דבר לבתי הקולנוע. הסרט יצא בבכורה בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2019.
עלילה
בשנת 1880 תומאס אדיסון חשף את הנורה החשמלית שלו והחליט שזרם ישר (DC) הוא זול ונקי יותר מאור הגז אף על פי שהוא מוגבל בטווח ויקר. ג'ורג' וסטינגהאוס איש עסקים וממציא בעצמו, מבקש ללמוד עוד ומזמין את אדיסון לארוחת ערב. לאחר שנדחה על ידי אדיסון, ווסטינגהאוס מתכוון להוכיח כי זרם חילופין הוא הטכנולוגיה הטובה יותר מכיוון שהיא יכולה לעבוד במרחקים גדולים יותר ובעלות נמוכה משמעותית. אדיסון ו-ווסטינגהאוס מתחרים כדי לגרום לערים ברחבי ארצות הברית להשתמש במערכת שלהם. הממציא המבריק ניקולה טסלה מגיע לארצות הברית ומתחיל לעבוד עם אדיסון, אך מאוכזב מאי-נכונותו של אדיסון לשקול מחדש את רעיונותיו ולהגשים את מה שטסלה חשב כהבטחה כספית שאדיסון פטר כסתם בדיחה. לאחר מכן טסלה עוזב את הצוות של אדיסון. אדיסון שומר בתוקף על הפטנטים שלו ותובע את ווסטינגהאוס.
אדיסון מציע כי זרם חילופין מסוכן ויוצא במלחמת פרסום, ואילו ווסטינגהאוס עומד מאחורי היתרונות הטכניים של זרם החילופין. כאשר אדיסון נאבק למצוא דרכים להפוך את הזרם הישר ליותר נוח, וסטינגהאוס מנסה לגרום למערכת זרם חילופין מתח גבוה שיעבוד עם מנועים. אשתו של אדיסון נפטרת, ווסטינגהאוס נפגע גם בטרגדיה אישית כאשר חברו פרנקלין לאונרד פופ מת בתאונת חשמל. שניהם מתמודדים עם סיכון פיננסי משמעותי. כדי לייצר כספים אדיסון מוכר באופן מסחרי את מכונת הדיבור שלו "הפונוגרף". כדי לפגוע במוניטין של זרם חילופין, אדיסון מראה כיצד זו בקלות מחשמלת חיות, ובסתר עובד כדי לסייע ליצרני המכשור של הוצאת להורג בכיסא חשמלי, למרות ההתנגדויות הקודמות שלו לייצור נשק או מכונות אחרות של מוות. האדם הראשון שמת בהתחשמלות הוא ויליאם קמלר ועיתונים מכנים את האירוע כ"גרוע בהרבה מלהיתלות". ווסטינגהאוס מגלה את מעורבותו של אדיסון וחושף זאת לעיתונות.
לאחר ניסיון לא מוצלח להתמודד לבדו, פוגש טסלה את ווסטינגהאוס שמציע לעבוד יחד ולבנות מנוע זרם חילופין מעשי. תפקידו של אדיסון בחברת החשמל שלו הופך להיות שולי יותר ויותר וג'יי.פי מורגן ממזג את חברת אדיסון אלקטריק אל תוך ג'נרל אלקטריק. המערכות המתחרות עולות בראש כששניהם מעלות הצעות להאיר את התערוכה העולמית בשנת 1893 בשיקגו. סמואל אינסול מציג את ההצעה מטעם אדיסון, ווסטינגהאוס מציג את הצעתו המתחרה. זוכה המכרז על היריד מתגלה כווסטינגהאוס. ביריד וסטינגהאוס ואדיסון נפגשים בקצרה. אדיסון דן כיצד היה זה להשיג המצאה נהדרת ומציע שההמצאה הבאה שלו (הסרט הנע) יכולה להיות כה מדהימה שאנשים עשויים לשכוח ששמו אי פעם היה קשור לחשמל.
אולקסנדריה (מחוז רובנו)
אולקסנדריה (באוקראינית: Олександрія; בפולנית: Aleksandria, "אלכסנדריה") היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על שפת נהר הורין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי אולקסנדריה
היישוב יהודי בעיירה החל עוד לפני גזירות ת"ח ות"ט, אך נהרס בעקבותיו. בישיבת ועד מחוז ווהלין בשנת 1700 הוטל על הקהילה במקום, שהייתה כפופה לקהילת אוסטרוה, מס גולגולת בסך 350 זהובים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היוו היהודים רוב גדול בעיירה, ותרמו לפיתוחו הכלכלי והתעשייתי של היישוב, ובני הקהילה היו מראשוני המצטרפים לתנועה הציונית בווהלין. כמו כן, פעלו בעיירה ספרייה יהודית, ישיבה ובית ספר מרשת תרבות. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מפשיטות הקוזקים, ולאחר מכן, מהתעמרות חיילי הצבא הכחול. בעקבות זאת, רבים מיהודי העיירה עזבוה.
פעילות ציונית
בשנת 1906 רכש זאב ז'בוטינסקי בית בעיירה, כדי שיוכל להצהיר שהוא בעל-בית באזור ווהלין, ועל ידי כך יזכה באפשרות להעמיד את עצמו לבחירות כנציג התנועה הציונית לבית-הנבחרים האזורי. ז'בוטינסקי סיפר על כך ביומנו:.
בשנות העשרים והשלושים פעלו בעיירה תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, החלוץ הצעיר, גורדוניה ובית"ר. מבין בוגרי תנועות אלה היו שעלו לארץ, והקימו את קיבוץ גלאון.
מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה, מונה המחנך הנודע שמואל רוזנהק, שאחר כך היה מנהל רשת החינוך "תרבות" בפולין, למנהל בית הספר היסודי על שם אליעזר בן-יהודה בעיירה. בבית ספר זה, כמו בכל רשת "תרבות", דיברו כמעט אך ורק עברית ולימדו בו "עברית בעברית". כתוצאה מכך דיבור העברית באולקסנדריה, שהחל עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, במקביל להשתרשותה של העברית בארץ ישראל, הלך והתבסס בין שתי מלחמות העולם, רוב יהודי אולקסנדריה דיברו עברית שוטפת. כך כאשר רבים מהם עלו לארץ ישראל, הם השתלבו במהירות וקלות.
בשואה
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-1,300 יהודים, רוב תושביה.
עם פרוץ מבצע ברברוסה החלו יהודים להימלט מהעיירה, וב-29 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים. עם כניסתם, החלו הגרמנים, ביחד עם תושבי המקום האוקראינים, בביזת רכוש היהודים בעיירה, תוך רצח יהודים, התעללות בהם, ושרפת וחילול בתי הכנסת שבעיירה וספרי התורה שבהם. כמו כן, צוו יהודי העיירה לשאת סימן מזהה, והם הועסקו בעבודות כפייה באזור, תוך שהוטל עליהם תשלום כופר בזהב ובחפצי ערך.
ב-31 ביולי 1941 נרצחו בעיירה 85 יהודים, ובימים שלאחר מכן נמשכו רציחות בודדים. בספטמבר 1941 מונה יודנרט בעיירה, ובאוגוסט 1942 הוקם בעיירה גטו, בו שוכנו למעלה מאלף איש במספר קטן של בתים מטים לנפול. ב-23 בספטמבר 1942 לפנות בוקר כותר הגטו, וכ-900 יהודים הובלו לבורות ירי ליד הכפר סווט, שם נרצחו. אנשי היודנרט שסידרו את בגדי הנספים נרצחו לאחר מכן.
ב-28 באוקטובר 1942 נורו בעיירה 85 יהודים שנותרו בה או שנתפסו.
הצבא האדום נכנס לעיירה ב-31 בינואר 1944. מקהילת העיירה שרדו 11 איש שהסתתרו בסביבותיה, וכ-40 איש שנמלטו לברית המועצות.
קרחון בימן
קרחון בימן או קרחון בימאן (באנגלית: Beaman Glacier) הוא קרחון יובלי של קרחון אבי, באזור חוף פנל, בדרום מערב הרי אנארי, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
קרחון בימן ממוקם צפונית בסמוך לקרחון מקלין.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט ראשון צ'ארלס וו. בימן (Charles W. Beaman), שהיה טייס מסוקים, אשר ביצע טיסות סיוע עבור הסקר הגאולוגי של ארצות הברית - במסגרת משלחת טופו מערב, אשר סקרה אזור זה בעונת המחקר 1962–1963.
כדורגל בקזחסטן
הכדורגל בקזחסטן מנוהל על ידי הגוף הלאומי פדרציית הכדורגל של קזחסטן. פדרציית הכדורגל של קזחסטן מארגנת את כדורגל הגברים, הנשים ואת הנבחרות לאומיות.
היסטוריה
הכדורגל בקזחסטן הופיע לראשונה בעיר סמיי לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר סוחרים בריטיים הביאו את המשחק לאזור. בין השחקנים המוקדמים של המשחק היה הסופר מוחתאר אאואזוב שהתברר למועדון 'יארייש', הגדול ביותר של הזמן. קבוצות יושמו במהרה בערים פבלודר וטראז, לפני ההופעה הרשמית הראשונה של קבוצה נציגת ההרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בשנת 1928. בשנות ה-30 המועדונים הקזחים השתתפו באופן קבוע ברמות הנמוכות של הכדורגל הסובייטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הליגה הסדירה החלה בשנת 1946 כתחרות גביע, שנערכה בעבר לסירוגין הונהגה בעונה סדירה בשנת 1948. התאחדות כדורגל קבועה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית הוקמה בשנת 1959. המועדון המוביל קאיראט אלמטי הפך בשנת 1960 למועדון הקזחי הראשון שהתחרה בליגת העל הסובייטית, בשנת 1963 היה גם לראשון שהגיע לחצי הגמר של הגביע הסובייטי, הביצוע הטוב ביותר של קבוצה קזחית בתחרות. הוא גם המועדון הקזחי הראשון שזכה באליפות הליגה הסובייטית הראשונה בשנת 1976.
לא היה כדורגלן קזחי ששיחק בנבחרת ברית המועצות בכדורגל עד 1977 כאשר מגן קאיראט אלמטי סילדה בישקוב ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות המונדיאל נגד הונגריה. מאוחר יותר, בשנת 1986, המועדון קאיראט אלמטי סיים במקום השביעי בליגת העל הסובייטית, המקום הגבוה ביותר בכל הזמנים עבור מועדון קזחי בליגות הסובייטיות. איאוגניי יארובנקו גם הצטיין כחבר בצד הסובייטי כשניצח באולימפיאדת סיאול (1988).
לאחר נפילתה של ברית המועצות, התאחדות הכדורגל של הרפובליקה של קזחסטן הוקמה בשנת 1992 והתקבלה מהרה לפיפ"א וקונפדרציית הכדורגל של אסיה. הנבחרת הלאומית הוקמה לראשונה זמן קצר לאחר מכן ותחרויות קזחיות בודדות הוקמו. פדרציית הכדורגל של קזחסטן עזבה את קונפדרציית הכדורגל של אסיה, והצטרפה לאופ"א בשנת 2002.
תחרויות מקומיות
תחרות הליגה העיקרית במדינה היא ליגת העל הקזחית, אשר הוקמה בשנת 1992 מאזור 8 של הרמה השלישית של הכדורגל הסובייטי עם מועדונים קזחים אחרים שצורפו. הליגה הקזחית הראשונה נוספה בשנת 1994 ותחרות זו והיא הליגה השנייה בקזחסטן. הגביע הקזחי הוא הגביע הלאומי של קזחסטן, והמועדונים שזכו בגביע מעפילים לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות והליגה האירופית. הסופר קאפ הקזחי הוא גביע שבו נפגשות האלופה ומחזיקת הגביע למשחק אחד.
נבחרת לאומית
מאמר ראשי: נבחרת קזחסטן בכדורגל
למרות שהם השתתפו במשחקים נגד רפובליקות אחרות של רפובליקות ברית המועצות, נבחרת קזחסטן לא עשתה את הופעת הבכורה הרשמית שלה עד 1 ביוני 1992, כאשר הם ניצחו 0–1 את נבחרת טורקמניסטן. גם מתי שהם משחקים באצטדיון אלמטי סנטר, הם עדיין יכולים להעפיל לטורניר גדול.
פאולו פרננדס
פאולו פרננדס קנטין (בספרדית: Paolo Fernandes Cantin; נולד ב-19 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני הימני בוולוס.
קריירה
פרננדס נולד בסרגוסה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה. ב-2013 עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי, אך בשל מחלוקות עם ריאל סרגוסה הוא נרשם בצורה רשמית במנצ'סטר רק באוגוסט 2014, כשמלאו לו 16. במהלך השנים הוא השתלב באקדמיות הנוער של המועדון, ובעונת 2016/2017 כבש 11 שערים ב-22 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-24 ביוני 2017 הושאל לנאק ברדה מליגת העל ההולנדית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית בהפסד קבוצתו 1–4 לוויטסה ארנהם. ב-3 בדצמבר כבש את שער בכורה בניצחון קבוצתו 3–1 על אקסלסיור רוטרדם. ב-12 ביולי 2018 הוארכה השאלתו לקבוצה לעונה נוספת.
ב-17 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לפרוג'ה מהסרייה ב' האיטלקית.
ב-3 בספטמבר 2020 חתם לשלוש עונות בקאסטיון, העולה החדשה ל.
מרדכי קלעי
הרב מרדכי (בכור) קלעי (נפטר בט"ו בכסלו ה'ת"ז; 1647) היה פוסק וראש ישיבה בשאלוניקי.