cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתרן
תכונות
פיסת נתרן מתכתי שתופל למים תנתר על פניהם עקב תגובה כימית עזה בינו לבין המים הפולטת חום רב וגורמת להתכת המתכת שעוד לא הגיבה ולפליטת גז מימן: משום כך נוהגים לשמור במעבדות נתרן טהור בתוך שמן.
שימושים
נתרן, בצורתו המתכתית נחוץ בייצור אֶסְטֶרים (קבוצת תרכובות אורגניות). מתכת אלקלית זו היא גם מרכיב יסודי במלח שולחני (NaCl) שהכרחי לחיים ושלל תהליכים ביולוגיים. שימושים נוספים:
תרכובות נתרן הם כימיקלים חשובים לתעשיות הזכוכית, מתכת, נייר, נפט, סבון וטקסטיל. בין תרכובות הנתרן החשובות ביותר נמצאות: מלח שולחן (NaCl), סודה לשתייה (NaHCO3), סודה קאוסטית (NaOH), סודיום טריפוספט ( Na5P3O10) ובוראקס (Na2B4O7)
תרכובות
נתרן כלורי (מלח שולחן, NaCl) התרכובת הנפוצה ביותר של נתרן. נתרן לא מופיע רק בשילוב עם כלור ויש לו מספר מינרלים נוספים כגון Na3AlF6, Na2Al2Si3O10-2H2O ועוד.
היסטוריה
נתרן בודד לראשונה ב־1807 על ידי האמפרי דייווי באלקטרוליזה של סודה קאוסטית (NaOH). באירופה של ימי הביניים תרכובת נתרן הייתה תרופה לכאבי ראש. סמלו של נתרן, Na בא מהתרכובת Natrium בלטינית, שמקורה בשם Nitron ביוונית שהוא סוג של מלח טבעי.
צורה בטבע
נתרן מהווה 2.83% ממשקלו של קרום כדור הארץ והוא היסוד השישי הנפוץ ביותר. כיום מייצרים נתרן באופן מסחרי באלקטרוליזה של מלח שולחן, שיטה זו יותר זולה מהשיטה הקודמת שהייתה אלקטרוליזת נתרן הידרוקסידי.
אמצעי זהירות
אבקת נתרן נפיצה ביותר במים ורעילה, בין אם היא משולבת עם חומרים אחרים ובין אם אינה משולבת. נתרן מצריך טיפול זהיר ואחסון באטמוספירה אדישה כימית או בשמן.
תפקיד ביולוגי
ליוני נתרן תפקידים פיזיולוגיים רבים, המשותפים לכל היצורים. אחד החשובים שבתפקידים אלו הוא כניסה ויציאה של יוני נתרן דרך משאבות נתרן-אשלגן בקרום התא לשליטה על נפח התא, להכנסה של חומרים לתוך התאים ולהוצאתם מתוכם (הוצאת סידן באמצעות משאבות נתרן-סידן והוצאת מימן באמצעות משאבות נתרן-מימן), וכן ליצירת המתח החשמלי המהווה את בסיס הפעולה של תאי עצב ותאי שריר על ידי הדחף העצבי.
חשיבותם של יוני הנתרן בביולוגיה מתבטאת בקיומם של פקעיות טעם מיוחדות לצורך זיהוים בלשונותיהם של בעלי חיים רבים וכתוצאה מכך ביכולתם של בעלי חיים רבים לחוש בטעם מלוח. פקעיות טעם אלו מגיבות בעיקר לנוכחות יוני נתרן אך במידה פחותה גם ליונים אחרים, דוגמת יוני ליתיום (+Li), יוני אמוניום (+NH4) ובמידה מסוימת גם יוני אשלגן (+K) ויוני סידן (2+Ca), אם כי אלו מורגשים לעיתים כתערובת של טעמים או כטעמים שאינם מליחות.
נחום כהן
נחום כהן (ידוע גם בשם העט "נחום קיין"; נולד ב-1938) הוא צייר אמן, אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
ביוגרפיה
נחום כהן נולד בסופיה, בירת בולגריה, ועלה לישראל בגיל 10 עם הקמת המדינה. בתחילה התגורר עם הוריו ביפו, ואחר כך עבר לצפון תל אביב. נחום כהן והוריו עם משפחותיהם, כמו רוב יהודי בולגריה, שרדו את השואה. שמו היהודי הוסתר על ידי אביו והוא נקרא "אדוארד" (אדי).
כהן למד הנדסה ואדריכלות בטכניון, וכן באוקספורד ובלונדון, וציור במכון אבני, עם השתלמות בהדפס בלונדון.
תערוכת היחיד הראשונה שלו הוצגה בירושלים בגלריה "ספראי", בשנת 1960. מאז הציג בפריז, בלונדון ובישראל, בעיקר בתערוכות יחיד. נחום כהן לא נספח לשום קבוצת ציירים. הוא נשאר נאמן למקורותיו, בעיקר האקספרסיוניזם הגרמני. בציוריו האקספרסיביים מופיעים אלמנטים של עיסוקיו האחרים: הציורים מכילים נושאים של אורבניות וחיים בעיר, מראות מן העיר יפו וחייהם של קשיי יום, נוף של שפת הים, טבע וחיות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 יזם, ביחד עם המשורר מקסים גילן, את כתב העת האוונגרדי "קילטרטן", אשר ארח את המשוררים יונה וולך ויאיר הורביץ. כהן שימש כעורכו בשם הספרותי "נחום קיין". "קילטרטן" זכה להתעוררות בשנות ה-90, כהוצאת ספרים, והפך לאתר אינטרנט.
כהן השתתף בכמה כתבי עת ספרותיים, כמו "רחוב" בעריכת המשורר יוסי שרון, בביטאון אגודת הסופרים "מאזנים", בגיליון מיוחד לכבודו, ב"פשיטא" שהיה בין מייסדיו, ובפרסומים "גוג" ו"סימן קריאה". היה גם העורך הראשון של מדור האדריכלות בשבועון "העיר", כתב במדורים הספרותיים בעיתון "הארץ" וב"דבר", וערך את עיתון אגודת האדריכלים. כמו כן אייר מספר ספרי שירה, בין היתר של יאיר הורביץ, עיצב במות תיאטרון ובלט, והיה המנהל העיצובי של "קבוצת התיאטרון", מיסודו של עודד קוטלר, בנווה צדק.
נחום כהן הוא מתכנן עירוני, בין היתר של חידוש יפו, תוך שמירת המרקם של שכונת עג'מי, ושכונת פלורנטין בתל אביב, בה הוא ערך מחדש את תקנוני הבניה המנדטוריים המורכבים. כמו כן ערך תוכניות מתאר עירוניות, כמו טייבה, צורן, וכדומה ותוכניות אב, בארץ ובאנגליה. בתכנון מפורט יותר תכנן שכונות מגורים גדולות, ביפו, בצפון תל אביב, כמו גם ביוקנעם וטייבה לדוגמה, ערים חדשות, ושיקום עירוני. כאדריכל תכנן ובנה עשרות מבני ציבור, כגון מרכז עפולה עילית, משרדים, מסחר, תעשייה ומגורים. ידוע גם פועלו בשימור מפורט, כמו מוזאון ראובן רובין, בעיקר בתל אביב, ויפו, שיקום מבנים ביפו העתיקה, קדמת יפו, בית החולים הסקוטי, תכנון ככר עירונית חדשה "ככר חרוב" בשכונת עג'מי, וכדומה. הוא תכנן פארק פיסולי נרחב, הכולל גן משחקים, ביער קק"ל ליד מבוא מודיעין.
נחום כהן פרסם ספרים ופרסומים מקצועיים בארץ ומחוצה לה, הנלמדים במספר אוניברסיטאות בעולם, כולל בסין ובטורקיה, בעיקר בנושאי שימור אורבני, ביניהם (Urban Conservation, MIT Press (1999. כהן הוא מחבר הספר "אגדה אורבנית" על תכנון העיר תל אביב בשנות המנדט הבריטי. המחבר מציע לשמר את מתחם גדס כולו, כמתחם היחידי בארץ המכיל יסודות אורבניים אמיתיים. כמו כן מבהיר הספר מדוע וכיצד ניתן להפיץ את הצלחת המתחם ברחבי העולם, כאשר תל אביב היא העיר המודרנית היחידה אשר הצליחה במאה העשרים. הספר יצא בעידוד של מר רון חולדאי, ראש העיר.
בישראל ידוע ספרו "באוהאוז – תל אביב" בשפה האנגלית, חלק מסדרה של מוציא לאור לונדוני, אשר נותן מקום מכובד לתל אביב, בין הגורמים להכרזתה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. הוא משמש כמרצה בכיר בטכניון, שם היה בתחילת הדרך עוזר וחבר קרוב של הפסל יצחק דנציגר. לאחר רצח יצחק רבין, הציע את עיצובו לאנדרטה משותפת לממלכת ירדן ולמדינת ישראל, בדמות קבר למלך עבדאללה וראש הממשלה רבין, על גדות נהר הירדן. רעיון זה זכה לתמיכתם של שמעון פרס ואהוד ברק, אך לא יצא לפועל.
בין יתר פעילויותיו לימד לאורך שנים רבות אדריכלות, תכנון ערים כמרצה בכיר בטכניון, ובחו"ל, עיצוב, פיסול וציור, במסגרות רבות. היה מהנדס העיר של העיר "אזור", שימש כראש מגמה בכמה מוסדות, ומפקח ארצי על הלימודים לאדריכלות. נחום כהן הוא שותף קבוע בשולחן יום השישי הנודע בשם "שולחן גולי בית הקפה כסית".
נחום כהן אלמן ואב לבן ובת.
מאמרים
"העיר", והגדרת האורבניות הבעיה המרכזית של התכנון
תכנון עירוני ואקדמיה: עצות מעשיות
קישורים חיצוניים
"שימור אורבני" (1999) היערכות לתכנון מירקמי. "אגדה אורבנית, תכנון העיר תל אביב בימי המנדט הבריטי" בעידוד קרן רבינוביץ, 2011
אלימלך שפירא (גרודז'יסק)
רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק (תקפ"ד – א' בניסן תרנ"ב, 1892), נינם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי ישראל מקוז'ניץ, מחשובי האדמו"רים בדורו, מייסד שושלת גרודז'יסק.
קורות חייו
נולד בשנת תקפ"ד. אביו, רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, נכדו של רבי ישראל מקוז'ניץ, כיהן כאדמו"ר לאלפי חסידים וכונה "השרף ממוגלינצא" בגלל קדושתו והנהגותיו. אמו - גיטל, הייתה בתו של רבי אלעזר מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק שעל שמו הוא נקרא.
רבי אלימלך שפירא קיבל בחסידות מגדולי צדיקי דורו: אביו, רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי נתן דוד משידלובצה וכן מרבי ישראל מרוז'ין, אליו נהג לנסוע גם לאחר שנתמנה לאדמו"ר. לאחר פטירת אביו בט"ו באייר תר"ט (1849) התפצלה החסידות בין חמשת בניו שכיהנו כאדמו"רים בעיירות שונות. רבי אלימלך שפירא החל לכהן כאדמו"ר בגרודז'יסק שהפכה למרכז חסידי חשוב. רבי אלימלך היה עסקן ציבורי ידוע והיה משתתף חשוב בהנהגת יהדות פולין במחצית השנייה של המאה ה-19. בסוף ימיו נחשב כ"זקן האדמו"רים" בפולין.
רבי אלימלך שפירא נפטר בא' בניסן תרנ"ב (1892) ונקבר בבית העלמין בגרודז'יסק. חלק ניכר מחסידי גרודז'יסק הלכו לחצר תלמידו, רבי מאיר יחיאל האלשטוק מאוסטרובצא. כאדמו"ר בעיירה גרודז'יסק התמנה נכדו, רבי ישראל שפירא, שהיה אז רק בן 18.
רבי אלימלך שפירא היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה בתו של רבי ירחמיאל מפשיסחא, בנו של רבי יעקב יצחק מפשיסחא ("היהודי הקדוש"). מרבית ילדיו מנישואים אלו (ירחמיאל, אבי עזרא זעליג, ורבי חיים מאיר יחיאל, בתו מרת רח'לה וכן חתנו רבי יחיאל יעקב מקוז'ניץ ואף חתנו ר' אשר פרלוב) נפטרו עוד בחייו ומחשש לחיי נכדיו שלח אותם מחוץ לביתו. בשנותיו האחרונות נישא בשנית לחנה ברכה, בתו של רבי חיים שמואל הורוביץ מחנצ'ין. מנישואים אלו נולדו לו שני בניו הידועים, רבי קלונימוס קלמיש שפירא (נרצח בד' בחשוון תש"ד, 1943) ורבי ישעיהו שפירא (תרנ"א, 1891 - תש"ה, 1945). הרבנית חנה ברכה שפירא האריכה ימים לאחר בעלה ונפטרה בשיבה טובה בז' בחשוון ת"ש (1939). הייתה ידועה כלמדנית וכצדיקה, נהגה לקבל קוויטלך מהחסידים ואף לבשה בגד של ארבע כנפות.
דברי תורתו של רבי אלימלך מגרודז'יסק על התורה והמועדים הודפסו כבר בחייו בספרים "אמרי אלימלך" (ורשה תרל"ו) ו"דברי אלימלך" - שני חלקים (ורשה, תר"נ-תרנ"א).
איבר (תחביר)
איבר הוא משפט עצמאי המהווה חלק מהמשפט המאוחה (או משפט מחובר, ראו: תחביר עברי). לדוגמה, במשפט "דני הלך לים, ויוסי הלך לבית-הספר" שני איברים: (א) "דני הלך לים" ו-(ב) "ויוסי הלך לבית-הספר."
בין האיברים במשפט המאוחה יבוא בדרך כלל פסיק אלא אם כן האיברים קצרים.
בין האיברים קיים קשר לוגי המובע באמצעות מילות קישור או מובן לפי ההקשר הנסיבתי.
אין לבלבל בין איבר לבין פסוקית, הגם ששניהם מכונים באנגלית "clause".
קורוקו הדור
קורוקו הדור (שם מדעי: Pharomachrus mocinno) הוא מין בסוג קורוקו והוא המין הגדול ביותר בסדרת הטרוגונאים. תחום תפוצתו מתפרש מהצ'יאפס במקסיקו עד למערב פנמה (בשונה משאר המינים בסוג, שמצויים גם בדרום אמריקה ובמזרח פנמה). בתי גידולו הטבעיים הם יערות עננים הרריים. הקורוקו ידוע בשל נוצותיו המרשימות. ישנם שני תת-מינים: P. m. mocinno, ו-P. m. costaricensis. הקורוקו מהווה חלק חשוב במיתולוגיות של אזור מסו-אמריקה. הוא מופיע על דגל וסמל גואטמלה, ועל שמו נקרא המטבע המקומי (קצאל, GTQ).
מין זה תועד לראשונה על ידי הכומר ואיש הטבע המקסיקני פאבלו דה לה לאבה בשנת 1832. זהו אחד מחמשת המינים בסוג קורוקו; השם "קורוקו" תיאר לראשונה רק את הפרטים ממין זה, אך כיום הוא שמם של כל המינים בסוג קורוקו ו-Euptilotis.
מין זה רשום ברשימה האדומה של ארגון IUCN כ"קרוב לסיכון", בשל איבוד בתי גידול. עם זאת, ישנם מספר אזורים מוגנים לאורך תחום תפוצתו.
הקורוקו ההדור נחשב, לפי המיתולוגיה של תרבויות מסו-אמריקה הפרה-קולומביאניות, לבן אלמוות, והיה לו קשר לאל קצלקואטל. נוצות הקורוקו המרהיבות היו נערצות בעיני האצטקים ובני המאיה, שראו את הקורוקו כ"שר השמיים" וכסמל לאלוהות ולאור. הקורוקו גם סימל עבור בני המאיה חופש ועושר, בשל העובדה שעופות אלה מתו תמיד בשבי והעלות הרבה של נוצותיהם. על כתריהם של שליטים באזור מסו-אמריקה היו נוצות קורוקו, שסימלו את מעמדם. מכיוון שהרג קורוקו נחשב לפשע, עופות אלה נתפסו ושוחררו לאחר מכן לחופשי. בשפות מסו-אמריקה, המילה המציינת את הקורוקו מציינת גם את המונחים "יקר", "קדוש" או "מעמד".
תיאור
אורכו של הקורוקו (ללא הזנב) כ-36 עד 40 ס"מ. הזנב ארוך מאוד, ואורכו עשוי להגיע, אצל הזכר, לכ-65 ס"מ. משקלו כ-210 גרם. אצל הפרטים מתת-המין costaricensis אורך הגוף והזנב קטן יותר, והזנב צר יותר. צבע נוצות הקורוקו משתנה לפי זווית ההסתכלות, ונע בין ירוק-זהבהב לכחול-סגלגל. הבטן אדומה. נוצות הכיסוי, שמכסות את הזנב, ירוקות בוהקות, וארוכות באופן יוצא דופן. לזכר יש ציצה. המקור צהוב אצל זכרים בוגרים, ושחור אצל הנקבות.
התנהגות
עופות הקורוקו הם אוכלי פירות, אם כי עשויים לאכול גם חרקים (בעיקר צרעות, נמלים ופגיות), צפרדעים ולטאות. פירות האבוקדו והעצים ממשפחת העריים מהווים חלק חשוב מתזונתם. הקורוקואים בולעים פירות אלו שלמים; הזרעים עוברים במערכת העיכול שלהם בלי להינזק, ומוקאים. כך, הקורוקו מסייע להפצת הזרעים ברחבי יער הגשם.
רבייה
שני ההורים לוקחים חלק בדגירה על הביצים. נוצות הזנב הארוכות של הפרט הדוגר מזדקרות מפתח הקן, והן נראות כשרכים, דבר שמסייע להסוואת הקן. הדגירה נמשכת כ-18 ימים; הזכר דוגר בדרך כלל ביום, והנקבה - בלילה. לאחר הבקיעה, שני ההורים מאכילים את הגוזלים בפירות, פירות יער, חרקים, לטאות וצפרדעים קטנות. עם זאת, הנקבה עוזבת לעיתים קרובות את בן זוגה וגוזליה לקראת סוף עונת הקינון, כך שהזכר לבדו אחראי כעת על הגוזלים, עד שיפרחו מהקן ויעשו עצמאיים.
שקרים קטנים גדולים (סדרת טלוויזיה)
שקרים קטנים גדולים (באנגלית: Big Little Lies) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית שחורה המבוססת על ספר באותו השם מאת הסופרת ליאן מוריארטי, שנוצרה עבור רשת "HBO".
הסדרה מגוללת את סיפורן של שלוש אימהות בכיכובן של ניקול קידמן, ריס וית'רספון ושיילין וודלי, שמתגוררות במונטריי, קליפורניה ונכנסות למערבולות רגשיות לאחר שהן מסתבכות בחקירת רצח. לצידן מככבים אלכסנדר סקארסגארד, לורה דרן, ג'פרי נורדלינג, אדם סקוט, זואי קרביץ וג'יימס טאפר. הסדרה זכתה לשבחים רבים. היא קיבלה 16 מועמדויות לפרסי אמי, וזכתה בשמונה מהם, כולל פרס קטגוריית "מיני הסדרה המצטיינת ביותר" ופרסים בקטגוריות שונות, על משחקם של קידמן, סקארסגארד, ודרן. השלישייה גם זכו בפרסי גלובוס הזהב בקטגוריות שונות, בנוסף לפרס גלובוס הזהב עבור קטגוריית "מיני הסדרה או סרט טלוויזיה הטובים ביותר" שהסדרה זכתה בה. קידמן וסקארסגארד גם זכו בפרסי גילדת שחקני המסך על הופעתם בסדרה.
בתחילה, הסדרה תוכננה לעלות לשידור כמיני-סדרה, והיא נכתבה והופקה על ידי דייוויד אי קלי ובוימה על ידי הבמאי הצרפתי ז'אן-מארק ואלה, ועלתה לשידור ב-19 בפברואר 2017 והסתיימה ב-2 באפריל 2017. לאור הצלחת הסדרה והפופולריות לה היא זכתה, חידשה "HBO" את הסדרה לעונה שנייה, שנכתבה שוב על ידי דייוויד אי קלי, הפעם עם שיתוף פעולה של הסופרת ליאן מוריארטי, ובוימה על ידי הבמאית אנדריאה ארנולד והפקתה החלה במרץ 2018. העונה השנייה עלתה לשידור ב-9 ביוני 2019.
תקציר העלילה
לאחר שאירע רצח במהלך אירוע התרמה לבית הספר היסודי, הקהילה המקומית מזדעזעת - ועל אף שזהותו של הקורבן נשארת מסתורית, על פניו נראה כי יש קשר הדוק בין הפרשה ובין הסודות הסובבים את חייהן של שלוש אימהות: עקרת הבית המושלמת, מדלן מקנזי (וית'רספון), שלא מסתירה את קנאתה באשתו החדשה והצעירה של בעלה לשעבר (טאפר); חברתה הטובה ביותר של מדלן, סלסט רייט (קידמן), עורכת דין לשעבר שמנהלת חיי נישואין מושלמים לכאורה עם גבר הנוהג כלפיה באלימות (סקארסגארד); וג'יין צ'פמן (וודלי), אם חד-הורית עם עבר אפל, שאותה מדלן וסלסט לוקחות תחת חסותן. עם התקדמות חקירת הרצח, עדויות שונות שנאספות בחדר החקירות שופכות אור על מערכות היחסים בין תושבי העיירה.
פיתוח
ב-6 באוגוסט 2014, נודע שהשחקניות ניקול קידמן וריס וית'רספון מעוניינות בזכויות ההסרטה של הרומן של ליאן מוריארטי. השחקניות היו אמורות לפתח את הפרויקט כסרט שבו הן יככבו. ברונה פפנדריאה ופר סערי נשכרו כמפיקים בפועל לצידן של קידמן, וית'רספון ומוריארטי. ב-25 בנובמבר 2014 הוכרז שקידמן ווית'רספון החליטו להפוך את הפרויקט למיני סדרה במקום לסרט. בנוסף, הוכרז שהתסריט עבור מיני הסדרה ייכתב על ידי דייוויד אי קלי. ב-8 במאי 2015, הוכרז שרשת "HBO" הזמינה את הסדרה ושבנוסף לכתיבת התסריט, קלי גם ייקח על עצמו את תפקיד המפיק. ב-23 באוקטובר 2015, דווח שהבמאי ז'אן-מארק ואלה נמצא במשא ומתן על בימוי הפרק הראשון של הסדרה עם פוטנציאל לבימוי פרקים נוספים. ב-17 בדצמבר 2015, נודע שואלה יביים את כל שבעת הפרקים של הסדרה וב-28 בנובמבר 2016, הוכרז שבכורת הסדרה תתקיים ב-19 בפברואר 2017.
עונה 1
לצד ההכרזה הראשונית על הפיתוח של ההפקה, דווח כי שקידמן ווית'רספון גם ייכבו בעיבוד על הרומן. בדצמבר 2015, נודע ששיילין וודלי, אדם סקוט, לורה דרן, וזואי קרביץ הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. ב-5 בינואר 2016, הוכרז שאלכסנדר סקארסגארד וג'יימס טאפר הצטרפו לצוות השחקנים הראשי, ושג'פרי נורדלינג, סנטיאגו קבררה, פי. ג'יי. בירן, קלן קולמן, שרה ברנס, דרבי קאמפ, קמרון וניקולס קרובטי, אייבי ג'ורג', קלואי קולמן, וירג'יניה קאל, שרה בייקר, קת'רין קהבארי, לארי בייטס, הונג צ'או וג'יה קארידס הצטרפו לצוות השחקנים המשני. כמה ימים לאחר מכן, נמסר שאיאן ארמיטאג' הצטרף לצוות השחקנים ושהוא יגלם את בנה של וודלי. זמן קצר לאחר מכן, דווח שמרין דאנגי, לארי סאליבן, ודייוויד מונהאן הצטרפו גם הם לצוות השחקנים.
עונה 2
ב-24 בינואר 2018 הוכרז שהשחקנית מריל סטריפ הצטרפה לצוות השחקנים הראשי בדמותה של מרי לואיז רייט, אמו של פרי (שגולם על ידי אלכסנדר סקארסגארד בעונה הראשונה). בפברואר 2018, אושר ששיילין וודלי, לורה דרן, זואי קרביץ, אדם סקוט, ג'יימס טאפר, ג'פרי נורדלינג ואיאן ארמיטאג' ישובו לגלם את דמויותיהם בעונה השנייה. ב-27 במרץ 2018 הוכרז שדאגלס סמית' הצטרף לצוות השחקנים בתפקיד משני. ב-3 באפריל 2018, אושר שקתרין ניוטון, רובין ויגרט, מרין דאנגי, ושרה סוקולוביק ישובו לעונה השנייה, ונודע שניוטון וסוקולוביק קודמו לתפקיד ראשי. בנוסף, הוכרז שקריסטל פוקס תצטרף לצוות השחקנים בתפקיד ראשי ושמו מקרא'אה יגלם דמות משנית. ב-10 באפריל 2018 הוכרז שמרטין דונובן לוהק לדמות משנית. במאי 2018 נמסר שפורנה ג'אגנאת'ן הצטרפה לצוות השחקנים המשני. בנוסף, אושר שפי. ג'יי. בירן ישוב לדמותו של המנהל ניפאל. ב-15 ביוני 2018 הוכרז שדניס או'הר לוהק לתפקיד משני.
צילומים
הסדרה צולמה עם מצלמה דיגיטלית מחברת "Arri Alexa". ז'אן-מארק ואלה, שביים את כל העונה הראשונה, העדיף להשתמש בתאורה טבעית ובסגנון צילום ידני על מנת לאפשר לשחקנים לנוע בחופשיות סביב הסט.
רוב הסדרה צולמה בחצי האי מונטריי ובביג סאר. כמה מהסצנות צולמו גם בפסיפיק גרוב וגם בהרי הכרמל שבקליפורניה.
שיווק
ב-16 באוקטובר 2016, רשת "HBO" חשפה את הטיזר טריילר הראשון שלה עבור הסדרה. ב-5 בדצמבר 2016, "HBO" חשפה טריילר רשמי באורך מלא עבור הסדרה.
שידור הבכורה וההפצה
בכורת הסדרה התייקמה ב-7 בפברואר 2017 בתיאטרון הסיני של גראומן שבלוס אנג'לס, קליפורניה. ב-20 בפברואר 2017 בכורת הסדרה שודרה באוסטרליה דרך רשת "Fox Showcase" ובבריטניה דרך רשת "Sky Atlantic".
חידוש הסדרה
ביולי 2017, שבועיים לאחר שהסדרה הועמדה לפרס אמי עבור מיני הסדרה הטובה ביותר, רשת "HBO" חשפה כי הפקת עונה שנייה היא בגדר אפשרות, ושמוריארטי התבקשה לכתוב סיפור עבורה. בדצמבר 2017, לאחר שההצבעות עבור פרסי בחירת הקהל של המבקרים ופרסי גלובוס הזהב נגמרו, "HBO" חידשה באופן רשמי את הסדרה לעונה שנייה בת שבעה פרקים שייכתבו על ידי דייוויד אי קלי ויבוימו על ידי אנדריאה ארנולד, בעוד שואלה יישאר על תקן המפיק בפועל של הסדרה. נוסף לכך, נודע שמריל סטריפ תצטרף לצוות השחקנים בדמותה של אמו של פרי רייט, בגילומו של אלכסנדר סקארסגארד.
ההכרזה על העונה השנייה, ובמיוחד עיתוי ההכרזה על העונה השנייה, עוררה את זעמם של מפיקים של מיני סדרות יריבות שהתחרו נגד הסדרה על הפרסים בקטגוריות הקשורות למיני סדרות. מיד לאחר החלטת "HBO" להפיק עונה שנייה לסדרה, גילדת המפיקים של אמריקה שינתה את הסיווג המקורי של הסדרה ממיני סדרה לסדרת דרמה עבור טקס הפרסים שלהם לשנת 2018..
ביקורות
הסדרה התקבלה בביקורות חיובית רבות מהמבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה מחזיקה בדירוג של 93% עם דירוג ממוצע של 8.07 מתוך 10, בהתבסס על 108 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר כתב ש"מצחיקה וממכרת מאוד, שקרים קטנים גדולים הוא מסע מתפתל, מרגש, מאיר עיניים בראשות צוות שחקנים ממדרגה ראשונה." האתר "Metacritic", שמשתמש בשקלול ממוצע, נתן לסדרה ציון של 75 מתוך 100, על בסיס 42 ביקורות, ציון המציין "ביקורות חיובית לרוב".
המגזין "טיים" ציין את הסדרה ברשימת "עשרת סדרות הטלוויזיה משנת 2017 הטובות ביותר".
פסקול
הפסקול של העונה הראשונה הופץ באופן מקוון בחנויות גוגל פליי ואייטונז ב-31 במרץ 2017.
מדיה ביתית
עונתה הראשונה של הסדרה הופצה על גבי DVD ו-Blu-ray ב-1 באוגוסט 2017.
הפלס (ירחון)
הפלס היה ירחון בעברית שיצא לאור בעיר פולטבה באימפריה הרוסית, בין השנים 1900–1905. עורך ראשי ומו"ל כתב העת היה הרב אליהו עקיבא רבינוביץ.
הקמת כתב העת
במהלך המאה ה-19, יצאו לאור כתבי עת יהודיים רבים, אך רובם היו מזוהים עם חוגי המשכילים. במזרח אירופה הופיעו באותה עת הכרמל, המליץ והצפירה, ובעוד בארץ ישראל ובגרמניה, הוציאו האורתודוקסים כתבי עת כמו הלבנון, ודער איזראעליט, או מחזיקי הדת שיצא בגליציה, הרי בכל רוסיה ופולין לא היה קיים כתב עת אורתודוקסי-שמרני מובהק.
מטרתו של הרב רבינוביץ בהוצאת הירחון הייתה, לקרב לב ישראל לאביהם שבשמים, לתורה ולמסורת, ולהגן עליהם מפני הרוחות הרעות.
הפלס יצא לאור מתשרי תרס"א (אוקטובר 1900), במשך חמש שנים עד סוף שנת תרס"ה (1905).
לשם "הפלס" נועדה כפל משמעות. מלבד היותו פלס לשקול על ידו מה לקרב ומה לרחק, עוד גם יפלס נתיב בלב בני העם.
אופיו של הפלס
חידושי תורה והלכה תפסו חלק מעמודי "הפלס". אך רובו הכיל מאמרי הגות ופובליציסטיקה, כאשר חלק ניכר מהמאמרים נכתבו על ידי הרב רבינוביץ עצמו. גם הרב קוק והרב יהודה לייב צירלסון כמו רבנים רבים אחרים פרסמו שם מאמרים פעם בפעם. הפלס הרבה להתפלמס עם החילונים, ובפרט עם התנועה הציונית, ולדברי העורך הפלס גם סבל מהתנכלויות מידי הציונים.
עיתונים מאוחרים שהשתמשו בשם "הפלס"
בשנת תשל"א (1971) הוציא הרב יהודה אריה לייב לוין עורך המודיע, מגזין בשם הפלס על שם הירחון של הרב רבינוביץ שהוציא גם כן עיתון בשם המודיע. העיתון יצא במשך כשנה והתפרסמו בו זכרונותיו של אביו הרב יצחק מאיר לוין.
בשנת תשע"ב (2012) החלו להוציא אנשי הרב שמואל אוירבך יומון בשם הפלס, בעקבות המחלוקת בציבור הליטאי.
איבר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שלמה תירוש (מנכ"ל אגרקסקו)
שלמה תירוש (נולד ב-1944) הוא מנהל ישראלי. שימש במשך 16 שנה כמנכ"ל אגרקסקו. מ-2011 ועד 2015 שימש כיו"ר המפעלים האזוריים "מפעלי חבל מעון".
ביוגרפיה
תירוש נולד בסוריה לג׳מילה ולאלי זאגה, פעיל ״ההגנה״ בדמשק, ועלה לישראל בסירת דייגים מבירות בשנת 1949. היה חניך של מוסדות עליית הנוער, רכש את השכלתו כחניך בקיבוץ גליל ים ולאחר מכן הצטרף לקיבוץ כחבר. שירת בצה"ל, בחיל האוויר, בין השנים 1966-1962. ב-1969 התיישב תירוש עם רעייתו אסתר במושב מסלול, בנגב המערבי, שם הקים משק פרחים, לול ופרדס בשותפות עם אחיו ובו הוא מתגורר גם היום. נשוי ואב לשלוש בנות. בין השנים 1975-1974 שימש כמרכז משק במושב מסלול ובין השנים 1979-1976 שימש בתפקיד מזכיר אגודת פרחי הנגב. ב-1979 נתמנה למזכיר איגוד מגדלי הפרחים ושימש בתפקיד זה עד 1985.
בין השנים 1989-1985 שימש כמנהל אגף הפרחים בחברת אגרקסקו ומ-1990 ועד 1994 שימש כמנכ"ל מועצת הפרחים. באפריל 1994 מונה למנכ"ל אגרקסקו וכיהן בתפקיד עד שנת 2010. בתקופת כהונתו הוביל מהפך במעמד החברה, ממונופול מוכרז על פי חוק לחברה הפועלת בשוק תחרותי פתוח. ב-2009, יצאה אגרקסקו כ-50% מהייצוא החקלאי של ישראל למול למעלה מ-100 חברות מתחרות.
בשנת 2006 נקשר שמו של תירוש בחקירה משטרתית שנערכה בעקבות טיסות של חברי הכנסת אלי אפללו ורוחמה אברהם לחו"ל במימון אגרקסקו. החשד היה שמימון הטיסות היווה שוחד שניתן לחברי הכנסת תמורת קידום ענייני אגרקסקו בוועדות הכנסת. לאחר כמעט שנתיים נסגר תיק החקירה ללא הגשת כתבי אישום ולאחר שחברי הכנסת שילמו את עלות הטיסה.
במחצית 2010 נודע כי תירוש החליט להתפטר מתפקידו כמנכ"ל אגרקסקו לאור התנגדותו למתווה המיועד להפרטת אגרקסקו. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2010.
בפברואר 2011 נבחר תירוש לתפקיד יו"ר המפעלים האזוריים מפעלי חבל מעון, המאגדים את פעילות שיווק הירקות של "ישובי חבל מעון" - 14 קיבוצים בנגב המערבי. ענפי הייצור המרכזיים של חבל מעון הם תפוחי אדמה, גזר, צנונית, בצל והדרים. בישראל משווקים חלק ממוצרי חבל מעון תחת המותג "דוד משה". שימש בתפקידו זה עד 2015, עת הוחלף על ידי דיאנה בוגוסלבסקי.
ז'אן-מארי לה פן
תחילת חייו
ז'אן-מארי לה פן נולד לדייג בכפר קטן בברטאן, וגדל במשפחה קתולית. הוא הועבר לידי משפחה אומנת כאשר אביו מת בעת שסירתו התפוצצה ממוקש ב-1942. בגיל 16 ניסה להתגייס לתנועת ההתנגדות הצרפתית, אך נדחה על ידי קולונל אנרי דה לה וסייר (Henri de La Vaissière) בגלל גילו הצעיר, על כן הלך ללמוד משפטים במכון למשפטים של סורבון בפריז. במהלך לימודיו עסק בהפצת העיתון המלוכני "אקסיון פראנסז" ברחובות פריז והצטרף ל"איגוד החברות של הסטודנטים למשפטים" (Association corporative des étudiants en droit), ארגון סטודנטים אנטי-קומוניסטי שלה פן נבחר להנהגתו. הוא וחבריו לארגון הסטודנטים עסקו בעיקר בחרחור מריבות עם הקומוניסטים וניהלו עמם תגרות רבות. עקב פעולותיו הוא הורשע מספר פעמים בהשתתפות בקרבות רחוב. ב-1951 נשללה חברותו בארגון עקב גישתו הקיצונית.
שירותו הצבאי ולימודיו
עם קבלת התואר במשפטים התגייס ללגיון הזרים הצרפתי ושירת במלחמת הודו-סין הראשונה, הוא הגיע להודו-סין אחרי קרב דיין ביין פו. ב-1956 נשלח לסיני, אך הגיע לאחר הכרזה על הפסקת אש בתום מלחמת סיני.
לה פן התנדב להמשיך לשרת בלגיון הזרים ונשלח לאלג'יריה ב-1957 ושירת שם כקצין מודיעין ברגימנט הזרים המוצנח הראשון. לה פן הואשם בכך שהשתתף בעינויים שבוצעו במהלך חקירות, הוא הכחיש זאת, אך הודה שידע על אחרים שהשתמשו בעינויים. לאחר שסיים את שירותו הצבאי למד מדע המדינה באוניברסיטת פנתאון-אסאס, ובשנת 1971 הגיש תיזה על התנועה האנרכיסטית בצרפת לאחר 1945.
חיים אישיים
בין השנים 1960–1987 היה נשוי לפיירט לאלן. מנישואים אלו נולדו לו ארבע בנות, אחת מבנותיו אלו היא מארין לה פן, שהשתלבה בהנהגת המפלגה שבראשה עמד. מארבע בנות אלו יש ללה פן תשעה נכדים (אחת מהן מריון מרשל). הגירושים של לה פן מאשתו הראשונה היו קשים, וגרושתו אף צולמה בעירום למגזין פלייבוי בשביל להשפיל את לה פן. אחת מבנותיו, מארי-קרוליין, התנתקה ממנו בעקבות בעלה שהצטרף לברונו מגרה שפרש מן החזית הלאומית של לה פן והקים את התנועה הלאומית הרפובליקנית.
יחסי אוסטרליה–סין
יחסי אוסטרליה–סין הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לבין הרפובליקה העממית של סין. הקונסוליה הסינית הראשונה באוסטרליה הוקמה בשנת 1909, ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1941. אוסטרליה המשיכה להכיר בממשלת הרפובליקה של סין לאחר שהפסידה במלחמת האזרחים הסינית ונסוגה לטאיוואן בשנת 1949, אך החליפה את ההכרה ברפובליקה העממית של סין ב-21 בדצמבר 1972. מערכת היחסים בין סין לאוסטרליה גדלה משמעותית עם השנים. שתי המדינות מקיימות יחסים הדדיים הכוללים קשרים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים המשתרעים על פני ארגונים רבים כמו APEC, פסגת מזרח אסיה ו-G20. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה, והשקיעה בחברות כרייה אוסטרליות כדי לעזור בצרכים של הכלכלה הצומחת שלה.
ז'אן-מארי לה פן
חיים אישיים
ב-1977 לה פן ירש הון משותפו ותומכו הגדול הוברט למברט, מונרכיסט ותעשיין. בצוואתו הוריש למברט ללה פן שלושים מיליון פרנק (כחמישה מיליון אירו), וגם כן את טירתו בסנט קלאוד (הטירה בעבר הייתה שייכת למאדאם דה פומפדור).
יחסי אוסטרליה–סין
שושלת צ'ינג
ליאנג לאן - סון, הקונסול הכללי הסיני הראשון באוסטרליה תושבים סינים, בעיקר מפרובינציית גואנגדונג בדרום סין, היגרו לאוסטרליה מאז סוף המאה ה-18 (הדיווחים המוקדמים ביותר על סוחרים באוסטרליה מתוארכים עד שנות ה-50 של המאה ה-18) וצמחו בעידן הבהלה הוויקטוריאנית לזהב. עד שנת 1861 חיו באוסטרליה כ-40,000 אנשים סינים (3.3% מכלל האוכלוסייה). אוסטרליה במהלך המאה ה-18 עד ראשית המאה ה-20 הייתה מושבה - ובהמשך תחת שליטה - של הממלכה המאוחדת, וכיוונה את תשומת לבה בעיקר לעבר אירופה.
ז'אן-מארי לה פן
חיים אישיים
ב-31 במאי 1991, לה פן התחתן עם ז'אן מארי פסשוס ("ג'ני"), ממוצא יווני. היא הייתה נשואה בעבר לאיש העסקים הבלגי ז'אן גרנייה.
יחסי אוסטרליה–סין
שושלת צ'ינג
למרות ההיסטוריה הארוכה של ההגירה הסינית לאוסטרליה, הנוכחות הרשמית הראשונה של שושלת צ'ינג באוסטרליה לא הוקמה עד 1909, אז הייתה אוסטרליה דומיניון בריטי. בעוד שהקהילה הסינית הסתמכה במשך שנים רבות על הקונסוליה הסינית באוסטרליה, לא הייתה רתיעה במשרד החוץ הבריטי לאשר מהלך כזה. לאחר הקמת אוסטרליה בשנת 1901, הצורך של הקהילה הסינית בקול רשמי באוסטרליה גבר בעקבות הדחיפה למדיניות אוסטרליה הלבנה והרגש האנטי-סיני בעקבות חקיקתו של חוק הגבלת ההגירה 1901 באוסטרליה. במקביל, פעלו מהפכנים רפובליקנים סיניים באוסטרליה, וממשלת צ'ינג ראתה צורך להניא את הפזורה הסינית כנגד תמיכה ברפובליקנים. בדומה לוויכוח הפוליטי בסין, הקימו האוסטרלים הסינים עד 1900 סניפים של האיגוד הרפורמי של האימפריה הסינית כדי ללחוץ לרפורמה בסין.
ז'אן-מארי לה פן
קריירה פוליטית
לה פן התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בראש איגוד סטודנטים בטולוז. ב-1953 לה פן פנה אישית לנשיא וינסן אוריו בבקשה לאשר לו ולחבורת מתנדבים לצאת להולנד בשביל לסייע בשיקום לאחר שיטפון הים הצפוני. הנשיא אישר ותוך יומיים לה פן הצליח לארגן 40 מתנדבים מן האוניברסיטה שלו, הקבוצה גם תעזור מאוחר יותר לנפגעי רעידת אדמה באיטליה. ב-1956 לה פן נבחר להאספה הלאומית כחבר במפלגה הפופוליסטית UDCA. לה פן בן העשרים ושמונה היה החבר הצעיר ביותר באספה הלאומית.
ב-1957, לה פן נבחר כמזכיר כללי של החזית הלאומית של הלוחמים ארגון וותקי צבא. הוא גם היה הפוליטיקאי הראשון בצרפת להציג מועמד מוסלמי, אחמד דג'בור, אלג'ירי במוצאו לתפקיד בעירית פריז. ב-1958 לה פאן עזב את UDCA ונבחר לאספה הלאומית מטעם מפלגת המרכז הלאומי של העצמאים והאיכרים.
יחסי אוסטרליה–סין
שושלת צ'ינג
הקונסוליה הכללית של צ'ינג במלבורן הפכה לצינור העיקרי ליחסים בין אוסטרליה לסין החל משנת 1909. מיי קווונג טארט, היה מועדף במשך שנים כקונסול הכללי הסיני הראשון על ידי הקהילה הסינית, הקורפוס הקונסולרי האירופי, כמו גם ראש ממשלת אוסטרליה, אך הוא נפטר בשנת 1903 לפני הקמת הקונסוליה הכללית. במקום זאת, הקונסול הכללי הראשון היה ליאנג לאן - סון, דיפלומט רשמי קיסרי ומנוסה. עם זאת, תשומת ליבו של הקונסול התמקדה ביחסי סחר ולא באפליה נגד מהגרים סיניים.
ז'אן-מארי לה פן
מ-1972 ועד היום
ב-1972 הקים את מפלגת החזית הלאומית, והוא עמד בראשה במשך 39 שנה. בתקופה זו רכש כוח פוליטי רב והתמודד מספר פעמים על נשיאות צרפת, חרף אי הצלחה מתמשכת. בשנת 1977 הוריש לו אחד מתומכיו 30 מיליון פרנקים ועוד נכסים. בשנת 1984 עלה בידי לה פן להיבחר לפרלמנט האירופי, ובשנת 1986 זכתה מפלגתו בכ-10% מכלל קולות הבוחרים בבחירות לפרלמנט צרפת. נקודת ציון משמעותית לחזית הלאומית וללה פן הייתה בחירות 1995, בהן זכתה החזית הלאומית בהישג נכבד ברמה המוניציפלית ברחבי צרפת, ובעיקר באזור דרום מזרח צרפת. אך הוא לא נבחר לנשיאות. ב-2010 הודיע כי בכוונתו לפרוש מן החיים הפוליטיים ולא להתמודד עוד על נשיאות צרפת, והחל בינואר 2011 החליפה אותו בתו מארין לה פן כמנהיגת המפלגה. אך עם זאת המשיך לשמש כ"יושב ראש של כבוד" מטעם מפלגת החזית הלאומית.
יחסי אוסטרליה–סין
הרפובליקה הסינית
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, הסכסוך בין סין לבריטניה סביב שביתת קנטון-הונג קונג יצר מתחים גם בין סין לאוסטרליה (שתמכה בבריטניה). בעקבות אירועי המשלחת הצפונית בסין, האחדות הפוליטית הגדולה יותר בסין חיזקה את אמון הקונסוליה הכללית הסינית בביקורת על חוקים אוסטרלים שהפלו את הסינים; הם זכו לתמיכה מקומית על ידי החלטה בוועידה הלאומית השלישית של קומינטאנג בפסק הדין בשנת 1929. הכללים באוסטרליה נגד תושבים ומבקרים סיניים נרגעו בתגובה, כולל הקלה על אזרחי סין לבקר או ללמוד באוסטרליה.
ז'אן-מארי לה פן
מ-1972 ועד היום
ב-1987 טען לראשונה כי תאי הגזים באושוויץ הם פרט שולי בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. הוא הורשע בהפרת חוק גייסו, ונאלץ לשלם קנס בסך 1.2 מיליון פרנק. מאז חזר על טענתו זו בהזדמנויות שונות.
יחסי אוסטרליה–סין
הרפובליקה הסינית
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חלה עלייה ביחסים הדו צדדיים. הקונסוליה הכללית אורגנה מחדש ועברה לסידני, כשקונסוליות משנה נפתחו בערי מפתח אחרות. פקידים סיניים שונים ביקרו באוסטרליה. בשנים 1931–1932, לין סן, נשיא סין וראש המדינה למראית עין, ביקר בסידני ובמלבורן. זה היה ביקורו הראשון של מנהיג סיני באוסטרליה, ולין ניצל את ההזדמנות ללחוץ על רגיעה גדולה יותר של מגבלות אוסטרליה על הגירה סינית. כסימן של כבוד הוענק לו מושב על רצפת בית הנבחרים. בשנת 1934 הוביל ג'ון לאתם, סגן מנהיג הממשלה, משלחת למזרח הרחוק שביקרה בסין.
ז'אן-מארי לה פן
מ-1972 ועד היום
במהלך חודש אפריל 2015 התראיין מספר ראיונות בתקשורת הצרפתית, וחזר על טענותיו כי תאי הגזים הם פרט שולי בהיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. ואף הגן על פליפ פטן, מנהיג משטר וישי ששיתף פעולה עם הנאצים. עקב כך הודיעה בתו מארין לה פאן מנהיגת המפלגה שהוא פוטר ממשרתו כיושב ראש של כבוד מטעם המפלגה. ולא ינאם יותר מטעם המפלגה כיוון שדבריו "נוגדים את המדיניות הסדורה של המפלגה". עם זאת, בחודש יולי 2015 ביטל בית משפט מחוזי בצרפת את השעייתו של ז'אן מרי מהמפלגה.
יחסי אוסטרליה–סין
הרפובליקה הסינית
בשנת 1941, לאחר שאוסטרליה ביססה עצמאות רבה יותר בענייני חוץ, אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין. פרדריק אגלסטון, שעמד בעבר בראש ועדת המענקים של חבר העמים, מונה לשגריר הראשון בסין בצ'ונגצ'ינג, בירת סין בעת המלחמה, ואילו הסו מו, סגן שר החוץ, מונה לשגריר הראשון באוסטרליה. בשנת 1948 שדרגו שתי המדינות את ייצוגן ההדדי לשגרירים.
הרפובליקה העממית של סין
לאחר הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ("PRC") בשנת 1949 ונסיגת ממשלת הרפובליקה הסינית ("ROC") לטאיוואן, אוסטרליה לא הכירה ב-PRC. בריטניה הציעה בשנת 1949 כי בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד צריכות בו זמנית להכיר בממשלה החדשה. עם זאת, ממשלות אוסטרליה וניו זילנד דאגו מהשלכות בחירות בתקופה שבה הקומוניזם הפך להיות נושא אקטואלי יותר, ולא עשו זאת מייד. למרות שממשלת הלייבור של בן צ'יפלי העדיפה להיות מציאותית ביחס לממשלה הסינית החדשה ותמכה בקבלתה לאו"ם, היא הפסידה בבחירות. ממשלת בריטניה הכירה לבדה ב-PRC בשנת 1950, אולם ארצות הברית שמרה על הכרה ברפובליקה הסינית. מלחמת קוריאה הקשיחה את עמדת ארצות הברית בסיוע למשטר הרפובליקה של סין בטאיוואן במקום PRC. אוסטרליה שעקבה אחר שתי בעלות בריתה המסורתיות, בחרה לעקוב אחר הנהגת ארצות הברית, ולא לנהוג כמו בריטניה, שוודיה, דנמרק, פינלנד, נורווגיה, צרפת, קנדה ואיטליה (כל אלו החליפו הכרה ב-PRC לפני 1970).
עם זאת, החל משנת 1950 אוסטרליה סירבה לקבל שגרירים מה-ROC (המשלחת הורשתה להישאר, אך עד 1959 עמדה בראשה של משלחת סחר). באופן דומה, עד שנת 1966 אוסטרליה לא שלחה שגריר לטאיוואן. כבר משנת 1954 המליצה המחלקה לענייני חוץ של ממשלת אוסטרליה להכיר בסין העממית, אך המלצה זו לא התקבלה פוליטית. במהלך המלחמה הקרה, ההתאמה האסטרטגית של אוסטרליה התנדנדה לעבר ארצות הברית. בעוד מפלגת העבודה למדיניות הרשמית של מ-1955 הייתה כי אוסטרליה צריכה לפעול בהתאם לדוגמאות של בריטניה וצרפת בהכרה ב-PRC, על בסיס הטענה כי לא סביר ש-ROC תחזור לשלוט ביבשת, הקואליציה בראשות המפלגה הליברלית ניצלה את האיום הנתפס של סין קומוניסטית לטובת יתרון בחירותיי, כולל תמיכה של מפלגת העבודה הדמוקרטית האנטי-קומוניסטית. כחלק מאסטרטגיה פוליטית זו, הכיר ראש ממשלת אוסטרליה הרולד הולט במפורש בלגיטימיות המתמשכת של ממשלת ה-ROC בטאיוואן בשנת 1966, בכך ששלח לראשונה שגריר לטייפה.
ממשלתו של ויליאם מקמהון ביקשה לשפר את היחסים הלא רשמיים עם סין, בתחומים כמו סחר ותרבות, אך סין לא הייתה פתוחה לחילופי דברים כאלה ללא הכרה דיפלומטית.
כמנהיג האופוזיציה, גוף ויטלם ביקר בסין בשנת 1971 (לפני ביקורו ההיסטורי של הנרי קיסינג'ר מטעם ארצות הברית), ובדצמבר 1972, לאחר ניצחונו של ויטלם בבחירות הפדרליות של אותה שנה, אוסטרליה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, ואוסטרליה חדלה להכיר בממשלת צ'יאנג קאי-שק בטאיוואן. אף על פי שהחלטתו של ויטלם הושפעה על ידי התחממות היחסים בין סין למערב באופן כללי, ובמיוחד ארצות הברית, היחסים הדיפלומטיים האוסטרלים עם הרפובליקה העממית קדמו לזה של ארצות הברית בשבע שנים. כינון היחסים עם "סין האדומה" עורר התרגשות רבה באוסטרליה. סטיבן פיצג'רלד הפך לשגריר אוסטרליה הראשון ברפובליקה העממית של סין, וואנג גוקוואן היה שגריר ה-PRC הראשון באוסטרליה.
מאז הרפורמות הכלכליות הסיניות שיזם דנג שיאופינג, סין נהנתה מהשקעה משמעותית בסין על ידי חברות אוסטרליות (לדוגמה, ראש הממשלה העתידי מלקולם טרנבול הקים את חברת הכרייה המיזמית המשותפת הסינית-זרה הראשונה בסין בשנת 1994), בעוד שאוסטרליה נהנתה מתיאבון סיני למשאבי טבע למודרניזציה של כלכלתה, התשתיות ולעמידה בדרישות האנרגיה ההולכת וגוברת שלה. בשנת 2009 העריכו כי הסחר וההשקעה עם סין הביאו יתרונות של קרוב ל-4,000 דולר למשק בית אוסטרלי; בשנת 2011 נאמד כי מדובר בכ-10,500 דולר למשק בית בשנה.
אוסטרליה היא אחת המדינות הבודדות בעולם במהלך המשבר הפיננסי העולמי שלא הייתה במיתון. המשך הצמיחה הכלכלית שלה כתוצאה מאותה תקופה מיוחס בחלקו לביקוש גדול וליסודות חזקים לטווח הארוך מסין.
בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21 סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה. אולם חלה הרעה ביחסים בין קנברה לבייג'ינג על רקע החלטת אוסטרליה לאסור את השימוש בכמה מהטכנולוגיות של ענקית הטלקום הסינית וואווי, תמיכתה בחקירת מקורות מגפת הקורונה, וביקורת שהשמיע על יחסה של סין לאויגורים. מקור מתיחות נוסף היה פעילות בין בטריטוריה מסוימת בים סין הדרומי - לרבות הקמת איים מלאכותיים וסיורים של ספינות צבא סין.
בספטמבר 2021 ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה חתמו על ברית הגנה וכן עסקת צוללות. ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון אמר כי הוא מזמין את נשיא סין, שי ג'ינפינג, לקיים עמו שיחות בנושאים הנמצאים במחלוקת בין שתי המדינות. סין מתחה ביקורת על החתימה על ברית ההגנה ועל העסקה.
הונג קונג
קשריה של אוסטרליה עם סין כוללים את קשריה עם הונג קונג, ושתי המדינות היו תחת שלטון בריטי במשך שנים רבות. אף על פי שהונג קונג, כאזור מנהלי מיוחד בסין, אינה יכולה לנהל ענייני חוץ משל עצמה, יש לה ייצוגים קונסולריים וכלכליים. אוסטרליה מחזיקה בקונסוליה בהונג קונג ואילו הונג קונג מחזיקה את משרד הכלכלה והסחר בהונג קונג באוסטרליה.
טאיוואן
בעוד אוסטרליה כבר לא מכירה ברפובליקה של סין כממשלתה הלגיטימית של סין (או טאיוואן), נשמרים יחסים לא רשמיים בין אוסטרליה לטאיוואן. ממשלת טאיוואן מפעילה את משרד הכלכלה והתרבות של טייפה באוסטרליה, הממלא את מרבית תפקידי השגרירות והקונסוליות ברמה לא רשמית. המקביל האוסטרלי בטאיוואן הוא המשרד האוסטרלי בטייפה.
לפני 1912
למרות שלפי הדיווחים סוחרים סינים היו נוכחים באוסטרליה החל משנות ה-50 של המאה ה-18, הסחר הדו-צדדי היה בהיקף קטן עד המאה ה-20. קשרי הסחר של אוסטרליה התנהלו בעיקר עם האימפריה הבריטית, ובשנת 1901 היווה הסחר עם סין 0.3% מזרימת הסחר בסחורות אוסטרליות. בשלב זה, אוסטרליה בעיקר ייבאה תה ואורז מסין, וכן מותרות מסוימים כגון משי. היבוא הסיני מאוסטרליה התמקד במינרלים (כסף, זהב, נחושת ועפרות עופרת), אך כלל גם דגנים.
1912–1972
בראשית המאה העשרים החלה התוצרת החקלאית להוות חלק גדול יותר מהיצוא האוסטרלי לסין, כולל ביקוש גובר לחמאה או חיטה אוסטרליות. עד 1917–1918 ייצאה אוסטרליה 950,825 פאונד חמאה לסין. בתוך כך, הביקוש האוסטרלי למשי וטקסטיל אחר גבר בתחילת המאה העשרים.
מלחמת העולם השנייה שיבשה את הסחר בין אוסטרליה לסין. בעשורים שלאחר המלחמה הפך הצמר לסחורה אוסטרלית חשובה המיובאת על ידי סין. אולם משנות ה-60 המחסור החקלאי בסין הביא לייבוא כבד של חיטה אוסטרלית. בתחילת שנות ה-70, סין עדיין היוותה רק 1% מסך הסחר בסחורות באוסטרליה.
לאחר 1972
שנים ספורות לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לרפובליקה העממית של סין, החלה סין ברפורמות מכוונות שוק, שהובילו להרחבה משמעותית והולכת וגוברת של הסחר הבילטרלי. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של אוסטרליה, בעיקר בגלל הביקוש העז של סין לעפרות ברזל, פחם וגז טבעי נוזלי. היצוא לסין עזר לאוסטרליה להימלט מההשפעות הקשות ביותר של המשבר הפיננסי העולמי.
חברות כרייה אוסטרליות חשובות רבות מסתמכות מאוד על סין ועל כלכלות גדולות אחרות בצמיחה כמו הודו לייצוא. חברות אלה כוללות את קבוצת Fortescue Metals,, BHP Billiton ו-Xstrata המנהלות פעולות אוסטרליות גדולות.
סין מייצאת בעיקר בגדים, ציוד תקשורת ורכיבים, מחשבים, צעצועים, עגלות וציוד ספורט.
היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות עמד על 105 מיליארד דולר בשנת 2010/2011. הייצוא של אוסטרליה לסין הסתכם ב-64.8 מיליארד דולר, ואילו הייצוא של סין לאוסטרליה היה שווה 41.1 מיליארד דולר בשנת 2010–2011.
היה חשש ראשוני מהשקעות סיניות בענף המשאבים, בדומה לרגשות לגבי השקעות יפניות באוסטרליה בשנות השמונים, אך החשש נרגע בהתאם להשקעות שנבדקו על ידי מועצת סקירת השקעות זרות ופוליטיקאים. אוסטרליה מתמקדת בהשקעות בהן המצבים הם win win, בהשתתפות השתתפות חברות מקומיות וצמיחת מקומות עבודה.
ב-8 באפריל 2013 הודיעה ראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, על העסקה כי הדולר האוסטרלי אמור להפוך למטבע השלישי בלבד אחרי הדולר האמריקני והין היפני לסחר ישירות עם היואן הסיני, במהלך ביקור בשנגחאי.
כדי לעודד יזמות אוסטרלית בסין הגדולה, לשכת המסחר האוסטרלית של סין הגדולה מארגנת מדי שנה את פרסי אוסטרליה-סין לעסקים (ACBA), המוענקים לחברות שעבדו לספק מוצרים או שירותים אוסטרליים לאזור סין הגדולה.
הסכם הסחר החופשי סין-אוסטרליה נחתם ב-17 ביוני 2015 על ידי שר המסחר וההשקעות של אוסטרליה אנדרו רוב, ושר המסחר הסיני, גאו הוצ'נג.
בשנת 2020 התפתחה מתיחות כלכלית בין סין לאוסטרליה על רקע מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין, במסגרתה מבקשת ארצות הברית לצרף אליה ואל יפן את אוסטרליה.
נציגויות דיפלומטיות
אוסטרליה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-4 קונסוליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו, שנגחאי ושן-יאנג, ואילו סין מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה ו-5 קונסוליות באדלייד, בריסביין, מלבורן, פרת' וסידני.
איו אחרונה על כדור הארץ
אִיוֹ אחרונה על כדור הארץ או בקיצור איו (באנגלית: IO) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ג'ונתן הלפרט ובכיכובם של מרגרט קוואלי, אנתוני מאקי ודני יוסטון. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בינואר 2019, על ידי נטפליקס.
תקציר עלילת הסרט
סם היא אחת הניצולות בכדור הארץ שאחרי אסון קשה מאוד. היא מדענית צעירה שמתמסרת למטרה אחת ויחידה: למצוא דרך לעזור לבני האדם לשרוד בכדור הארץ ולאמץ את תנאי המחיה החדשים בעולם המזוהם ולמנוע את עזיבתם. אבל כאשר המעבורת האחרונה מתוכננת לעזוב את כדור הארץ למושבה מרוחקת על איו, נחישותה להישאר מתמוססת ויחד עם ניצול נוסף בשם מיכה הם יוצאים למסע להצטרף לשאר האנושות ולהתחיל חיים חדשים.
הפקה
בחודש ינואר 2015, נודע כי אל פנינג ודייגו לונה יככבו בסרט עם קליי ג'יטר כבמאי מתוך תסריט שהוא כתב בשיתוף עם ויל בסאנטה וצ'ארלס ספאנו. עם זאת, באוקטובר 2016, מרגרט קוואלי החליפה את פנינג, בעוד שאנתוני מקיי החליף את לונה, עם דני יוסטון שהצטרף גם הוא לצוות השחקנים. ג'ונתן הלפרט החליף את ג'טר כבמאי.
צילומים
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2016.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-18 בינואר 2019.
מסלול ההליכה על שם הנסיכה דיאנה
מסלול ההליכה על שם הנסיכה דיאנה (באנגלית: Diana, Princess of Wales Memorial Walk) הוא מסלול הליכה מעגלי שאורכו 11 ק"מ הממוקם במרכז לונדון והמוקדש לדיאנה, הנסיכה מוויילס. המסלול מקשר בין גני קנזינגטון, פארק גרין, הייד פארק ופארק סנט ג'יימס ומקשר בין חמישה אתרים הקשורים לחייה של הנסיכה דיאנה: ארמון קנזינגטון, בית ספנסר, ארמון בקינגהאם, ארמון סנט ג'יימס ובית קלרנס.
מסלול ההליכה הוקם בעלות של 1.3 מיליון ליש"ט.
Kill the Lights (שיר של בריטני ספירס)
Kill the Lights (בעברית: לכבות את האורות [לפי משמעות]; להרוג את האורות [מילולי]) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית בריטני ספירס, שנלקח מתוך אלבום האולפן השישי שלה Circus (2008). הוא נכתב על ידי נתנאל הילס, ג'יימס וושינגטון, לוק בויד ומרסלה אריקה, שעבדו בעבר עם ספירס על Blackout (2007). "Kill the Lights" הוא שיר R&B ודאנס-פופ בהפקת דנג'ה, שרומז ליחסים של הזמרת עם הפפראצי ותקשורת ההמונים, תוך התייחסות להשלכות של הפיכתה לידוענית. "Kill the Lights" זכה לביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה, שראו בו המשך עתידני ו"לוהט" ל-"Pece of Me" של ספירס (2007), על אף שהם תיארו את השירה שלה כ"כבדה".
אף על פי שלא הופץ כסינגל, "Kill the Lights" הצליח להגיע למקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100, תוך שדורג במצעד שירי הפופ ובמצעד האיירפליי פופ. הוא גם הגיע למקום ה-69 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים. הווידאו קליפ לשיר בבימויו של PUNY, מציג את ספירס מתחמקת מצלמי הפפראצי ומבקרת בכוכב לכת אחר. "Kill the Lights" נכלל בתקליטור קידום מכירות של הבושם "קרקס פנטזיה" מאת ספירס, ובוצע בעונה הרביעית של "הוליווד הילס" ב-MTV.
מוזיקה ומילים
"Kill the Lights" הוא שיר R&B ודאנס-פופ שרומז לקונפליקט של ספירס עם הפפראצי, שמוזכר בשורות כמו "אדון צלם / אני חושבת שאני מוכנה לקלוז אפ שלי / הערב / וודא שאתה תופס אותי מהצד הטוב שלי". ג'ון פארלס מניו יורק טיימס אמר שהשיר כולל "צלילים אלקטרוניים וכלי מיתר מלאכותיים דומיננטיים". "Kill the Lights" מציג נושא דומה לזה של "Pece of Me" מאת ספירס (2007) ונחשב להמשך שלו, בעוד קארין גאנז מרולינג סטון אמרה שהשיר "מזכיר את הסינת' קראש של Blackout מ-2007". השיר מתחיל בציטוט מתוך עיבוד הרדיו הידוע לשמצה של אורסון ולס "מלחמת העולמות", ('גבירותיי ורבותיי, אנו קוטעים את תוכנית מוזיקת הדאנס שלנו כדי להביא לכם עלון מיוחד מחדשות הרדיו הבין-יבשתיות...') מבקרי מוזיקה ביקרו את העובדה שספירס מוצגת על ידי דנג'ה כ"נסיכת הפופ שלנו / מלכת הפופ העכשווית", והעירו כי הכינוי המכובד "מלכת הפופ" מיוחס לזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
ביקורת
"Kill the Lights" קיבל ביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה. בסקירה של סאן תיארו את "Kill the Lights" כ"שיר דיסקו מבריק", בעוד סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic אמר ש-"Kill the Lights" הוא שיר "מלוטש וסקסי" נהדר, שהיה צריך להיכלל ב-Blackout במקום Circus. אנה דיימונד מ-TV Guide העירה ש-"Kill the Lights" מראה ש"אפילו כוכבת פופ צריכה זמן לבד. במיוחד עם המישהו המיוחד שלה", ודאריל סטרדן מ- ראה בו "שיר עתידני ומבשר רעות וחדשות מעורפלות". ג'ון מרפי מ-musicOMH ציין שהשיר הוא "לכאורה מכתב פתוח לבן זוגה לשעבר של ספירס, עם שורות כמו 'אדון צלם, אני חושבת שאני מוכנה לקלוז אפ שלי' ו'האם הכסף הזה נמצא בכיס שלך, או האם אתה פשוט מרוצה לראות אותי'", בעוד בן ריינר מטורונטו סטאר השווה את זה ל-"Wmanizer" (2008), ואמר שלשניהם יש "את אותו הביט המטלטל". אלכסיס פטרידיס מגרדיאן העניקה לשיר ביקורת שלילית, ואמרה שהוא "מנסה להעלות את הזעם מהסוג שנמצא ב-Blackout, אך נכשל בכך".
הצלחה מסחרית
בשבוע שאירע ב-20 בדצמבר 2008, "Kill the Lights" הופיע לראשונה במספר מצעדי הבילבורד המבוססים על הורדות דיגיטליות, בעוד אלבום האם שלו Circus הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. בארצות הברית, השיר הגיע למקום ה-69 במצעד שירי הפופ, בעוד שהגיע למקום ה-72 במצעד האיירפליי המקביל. השיר גם הופיע לראשונה במקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100. בקנדה, "Kill the Lights" הופיע לראשונה במצעד השירים הדיגיטליים של המדינה במקום ה-69.
וידאו קליפ
ב-10 בפברואר 2009, הושקה תחרות ספרות חובבים באתר הרשמי של ספירס. הזוכה בתחרות זכה לראות את הסיפור שלו הופך לעלילה לקליפ רשמי של שיר. מאוחר יותר, נחשף כי אליאנה מויאנו הארגנטינית זכתה בתחרות עם הקונספט שלה ל-"Kill the Lights" שנחשף ב-11 בפברואר 2009, ששמו "ידועה בכל מקום", בעוד שתצוגה מקדימה בלעדית פורסמה ב-18 במאי 2009. הקליפ המונפש, בבימויו של PUNY, יצא לראשונה ב-27 ביולי 2009, והופץ לרכישה באמצעות אייטונס ב-4 בספטמבר 2009. הקליפ מתחיל עם דמות מונפשת של דנג'ה המקריאה את ההקדמה לשיר, בעוד שצלמי פפראצי ברקע מצלמים מספר תמונות. לאחר מכן, רואים את ספירס קופצת לתוך החללית שלה, עפה ומתחמקת מהצלמים שעוקבים אחריה. היא מתחבאת בכוכב לכת אחר, מדליקה את כל האורות בו בזמן שהיא הולכת, ונמלטת מצלמי הפפראצי שמאוחר יותר עוקבים אחריה. עם זאת, ספירס מצליחה להתחמק מהם, אך הפעם מפוצצת את כדור הארץ ו"הורגת את כל האורות" שלו תוך תמרון ג'ויסטיק.
שימוש במדיה
"Kill the Lights" בוצע בעונה הרביעית של "הוליווד הילס" ב-MTV, במהלך סצנה שבה לורן קונרד ולו בוסוורת' מדברות על היידי מונטאג בעת שהן בסלון.
אילנה כרמל
אילנה כרמל נולדה בסין, לאחר שהוריה עברו לשם מאירופה. בגיל 16 עלתה לישראל וגרה בבת ים, בגיל 20 השתתפה בתחרות מלכת היופי וזכתה בתואר מלכת היופי של ישראל. שמה קודם התחרות היה לילי פרז'אנסקי, במהלך התחרות הסופר יגאל מוסינזון, משופטי התחרות, הציע לה את שמה העברי.
הסנאט של פקיסטן
הסנאט של פקיסטן (באורדו: ایوانِ بالا پاکستان) הוא הבית העליון בפרלמנט של פקיסטן. הסנאט כונס לראשונה בשנת 1973. בסנאט חברים כ-103 נציגים הנבחרים באופן שווה על ידי מחוזות פקיסטן. הסנאט מתכנס בבניין הפרלמנט שבבירת המדינה, אסלאמאבאד. לסנאט ישנן סמכויות חקיקה ייחודיות הכוללות חקיקת חוקים מסוימים. הבחירות לסנאט מתקיימות אחת לשלוש שנים לחצי מחבריו, כך שכל סנאטור מכהן כ-6 שנים. לפי החוקה, הסנאט בלתי ניתן לפיזור על ידי הנשיא או ראש הממשלה.
אילנה כרמל
כרמל השתתפה בתחרות מיס תבל שנערכה ב-2 ביולי 1955 בלונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית.
הסנאט של פקיסטן
מטרתו של הסנאט היא מתן ייצוג שווה לכל המחוזות, בשונה מהאספה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט), שבה כמות הנציגים לכל מחוז משתנה בהתאם למספר תושביו. לפי החוקה, בסנאט חייבות להיות לפחות כ-17 סנאטוריות. כיום יש כ-18 נשים בסנאט. יושב ראש הסנאט הוא זה שמחליף את הנשיא במקרה שזה אינו יכול למלא את תפקידו, עד אשר נשיא חדש נבחר.
אילנה כרמל
אילנה כרמל לא עסקה בדוגמנות בזמן כהונתה כמלכת יופי, ולא אחריה.
יחסי אנגולה–יוון
יחסי אנגולה–יוון הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אנגולה לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית
שתי המדינות לא כוננו אף פעם יחסים דיפלומטיים ואין קשר דיפלומטי מעשי בין השתיים. עם זאת, לא מתקיימת עוינות בין השתיים ויש יחסים כלכליים בין המדינות ושיתוף פעולה במגוון תחומים. הסיבה העיקרית לכך היא בשל מלחמת האזרחים הממושכת באנגולה. בנוסף, האוכלוסייה היוונית באנגולה מוערכת בכ-3 משפחות בלבד וקונסול כבוד שפעיל בתחום הספנות והמסחר בשמן.
אנגולה פתחה את שגרירותה באתונה בשנת 2003.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, היקף הסחר בין אנגולה ליוון הסתכם בכ-2.96 מיליון דולר אמריקאי כאשר יוון ייצאה לאוגנדה סחורה בשווי 2.96 מיליון דולר אמריקאי ואנגולה ייצאה ליוון סחורה בשווי 36 אלף דולר אמריקאי. יוון מייצאת לאנגולה בעיקר צמנט, פסטה, אלומיניום ועוד. בעוד שאנגולה מייצאת ליוון בעיקר עץ מנוסר, חלקי מנוע ועוד.
אליפות אסיה בכדורגל נשים
אליפות אסיה בכדורגל נשים היא טורניר כדורגל נשים בינלאומי הנערך בין החברות ב-AFC, התאחדות הכדורגל של אסיה. כיום מתקיים הטורניר אחת לארבע שנים, למרות שבמהלך השנים ההפרש השתנה לעיתים קרובות, עקב סיבות שונות.
האליפות נוסדה בשנת 1975, ולפיכך היא נחשבת לאליפות היבשתית הוותיקה ביותר בכדורגל הנשים. בשנים הראשונות של הטורניר, אופיינה התחרות בשליטה של נבחרת טאיוואן, שזכתה בשלוש מארבע האליפויות הראשונות. לאחר מכן, נבחרת סין ביססה את עצמה כנבחרת הטובה באסיה, לאחר שזכתה בשבע אליפויות רצופות בין השנים 1986 ל-1999. בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכה קוריאה הצפונית לנבחרת הדומיננטית, כשאספה לחיקה שלוש אליפויות. בשנת 2006 הצטרפה אוסטרליה לקונפדרציה, וביחד עם נבחרת יפן, הפכו לשתיים מהנבחרות החזקות ביבשת.
מאז 1991, משמש הגביע כטורניר העפלה לגביע העולם, כאשר שבע נבחרות אסייתיות כבר זכו לייצג את היבשת בטורניר היוקרתי.
פודינג יורקשייר
פודינג יורקשייר הוא מאפה עשוי בלילה מהמטבח הבריטי. הוא מוגש לצד רוסטביף או מנות אחרות הכוללות רוטב בשר עשיר, ונלווה באופן מסורתי לארוחת צלי יום ראשון. המנה אהודה מאוד בכל רחבי הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
פודינג יורקשייר מוגש באופן מסורתי עם צלי יום ראשון ולעיתים מוגש כמנה נפרדת לפני מנת הבשר העיקרית. אכילתו כמנת פתיחה נפוצה עדיין ביורקשייר. כשהוא נאכל כמנת פתיחה בדרך כלל מצורף לו רוטב בשר ובצל. רוטב הבשר נחשב בעיני רבים כליווי חיוני לפודינג יורקשייר. מקור המנהג בתקופות עוני, בהן אכילת מנה משביעה כפודינג יורקשייר קודם לבשר עודדה הסתפקות בכמות קטנה יותר של בשר. כיוון שרוטב הבשר העשיר משומן הצלי הוגש עם הפודינג במנה הראשונה, לעיתים קרובות הוגשו פטרוזיליה או רוטב בשמל עם המנה העיקרית ומנת הירקות.
הכנה
ניתן להקפיא פודינג יורקשייר כשהוא עטוף במהודק, ולהפשירו לפי הצורך. כיום נפוצות גם יחידות אישיות שלו (שנאפו בתבנית לחמנייה) המשווקות כמוצר קפוא.
גיוונים
כאשר אופים את המאכל עם נקניקיות בתוכו הוא מכונה "קרפדה במאורה". בתפריטי הפאבים המאפה משמש כקערה, בה מגישים מגוון מילויים. ניתן להשתמש במאפה גם כמאכל מתוק, במילוי ריבה, סירופ זהוב, סוכר או שמנת.
סרגיי מראדונז'
סרגיי מראדונז' (ברוסית: Сергий Радонежский; 3 במאי 1314 – 25 בספטמבר 1392) היה נזיר רוסי, אחד הקדושים הרוסים הנודעים והמוערכים ביותר בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הוא נחשב לגדול הנזירים הסגפנים (פודביז'ניק) של רוסיה. הוא מכונה "האיגומן של רוסיה" ("אב המנזר של רוסיה").
סרגיי מראדונז' הוא מייסדם של מספר מנזרים, ביניהם לאוורת השילוש-סרגייב. ידוע גם כנציגו של ההסיכאזם הפעיל, מייסד מסורת ה"סטרצים" הרוסים וכמחייה מסורת קהילות הנזירים, שמקורה באנתוני  ופאודוסי  מפצ'רסק.