cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MrBeast Burger
פתיחה רשמית
המיקום הראשון של MrBeast Burger נפתח רשמית ב-10 בנובמבר 2020 בווילסון, קרוליינה הצפונית. המיקום הזה, שהיה מסעדת Burger Boy שעוצבה מחדש באופן זמני, היה המיקום הפיזי היחיד של החנות. כחלק מסרטון ביוטיוב, דונלדסון העניק אוכל בחינם ונתן כסף, מוצרי חשמל ואפילו מכונית חדשה לאנשים שעמדו בתור בדרייב ת'רו. האירוע משך אלפי לקוחות, כאשר הקו מגיע לפעמים עד כ-32 קילומטרים.
למרות שהמשטרה פעלה כדי לשלוט בתנועה, התור הפך בסופו של דבר ארוך מדי לטיפול, ולפי בקשת המשטרה, התור נסגר. דונלדסון העלה סרטון של אירוע זה לערוץ היוטיוב שלו ב-19 בדצמבר 2020, שם הכריז רשמית על פתיחת הרשת עם פופ-אפ וחוזה עם 300 מיקומים ברחבי ארצות הברית. דונלדסון גם הכריז שחלק מכל הזמנה ייתרם לעמותות צדקה שיסייעו להבטיח ביטחון תזונתי ברחבי העולם.
MrBeast Burger הפך במהירות לפופולרי לאחר שהוכרז. זמן קצר לאחר העלאת הסרטון, הוא הגיע למקום הפופולרי מספר 1 ביוטיוב, והאפליקציות המקבילות של MrBeast Burger עלו למקום הראשון בחנות האפליקציות של אפל ובחנות Google Play. האפליקציות הורדו בקצב כזה שהשרתים הפכו למוצפים, מה שגרם להפסקות שירות זמניות עבור חלק מהמשתמשים. הבעיה תוקנה זמן קצר לאחר מכן. בשל העלייה בפופולריות שלו, כמעט כל 300 המיקומים דיווחו שנגמר האוכל בלילה הראשון.
שלושה חודשים לאחר פתיחתו, MrBeast Burger מכר כמיליון המבורגרים.
ב-26 באפריל 2021, MrBeast Burger הכריז על שיתוף פעולה עם Dream הכולל הצגת Dream Burger חדש לזמן מוגבל שמכיל שתי קציצות בקר מרוסקות, גבינה אמריקאית, חסה, מיונז, בייקון, שני חמוצים ואבוקדו מרוסק.
ב-18 במרץ 2022, דונלדסון העלה סרטון בערוץ MrBeast 2 שלו, שכותרתו "גרמתי ל-100 אנשים לנסות את זה!". זה כלל את שחרורו של הפריט החדש ביותר בתפריט: 'the Shrek Quesadilla'. אולפני יוניברסל אפשרו לו להעניק רישיון לשם Shrek. הקסדייה מורכבת משתי קציצות בקר, גבינה, חמוצים ובצל.
הרחבה של הרשת
מאז פתיחתו הראשונית, הוכרזו תוכניות להרחבת מיקומי MrBeast Burger. בעקבות תלונות של מעריצים שלא התגוררו באזורים המשמשים למסירה, דונלדסון הודה בבעיה והצהיר כי נעשים מאמצים להכפיל ולשלש את מספר המיקומים.
המיקומים הראשונים בקנדה נפתחו בתחילת פברואר 2021, עם מיקומים בטורונטו, אדמונטון, קלגרי, עם מיקומים נוספים שנפתחו זמן קצר לאחר מכן בוונקובר, הליפקס ובוויניפג. המיקומים הראשונים בבריטניה (בריטניה) נפתחו בתחילת מאי, עם חמישה מיקומים.
ב-30 באוגוסט 2022, דונלדסון הודיע שהוא יקים חנות MrBeast Burger בקניון American Dream במזרח רתרפורד, ניו ג'רזי, ליד ניו יורק, ולמעשה תהיה המיקום של המסעדה הראשונה שלו בארצות הברית. לאחר מכן המסעדה נפתחה ב-4 בספטמבר 2022, שם אלפי אנשים הציפו את הקניון עד כדי כך שמשטרת מדינת ניו ג'רזי נקראו לשלוט במצב הקהל.
היא פתחה את המיקום הווירטואלי הראשון שלה בדרום מזרח אסיה בפיליפינים ב-22 במרץ 2023, בשיתוף עם JustKitchen Philippines ו-GrabFood.
ל-MrBeast Burger יש למעלה מ-300 מיקומים וירטואליים ברחבי יבשת ארצות הברית, ומיקום וירטואלי אחד בפוארטו ריקו.
דאגות לאיכות
מאז פתיחת הרשת, MrBeast Burger קיבל ביקורות מעורבות. הרבה לקוחות שיתפו את דעותיהם בטוויטר, חלקם משבחים את הרשת, בעוד שאחרים התלוננו על שירות גרוע, זמני המתנה ארוכים, והצגה לא מושכת. בנוסף, הופיעו האשמות שהרשת מגישה מזון גולמי. היוטיוברים ג'וש קארוט ואולי קנדל טעמו את תפריט הטייק אווי בערוץ שלהם "Jolly" וראו שאחד ההמבורגרים שהזמינו הובא בלחמנייה עם עובש.
למרות שלקוחות רבים ניסו ליצור קשר עם דונלדסון כדי להביע את תלונותיהם ישירות, אחרים יצאו להגנתו של דונלדסון והפנו את האשמה למסעדות שמכינות את ההזמנות. מכיוון שהרשת מופעלת כ"מטבח רפאים", ההזמנות מבושלות על ידי צוות המסעדה המוזמנת, ומכאן שאיכות ההזמנה יכולה להיות תלויה במיקום ממנו הוזמנה.
דונלדסון התייחס לתלונות בטוויטר וקבע, "אני אהיה הראשון לומר שאנחנו לא מושלמים! לחלק מהאנשים היו בעיות. אשמח לתת החזר כספי ואעשה מה שאני צריך כדי לתקן את זה!".
יתרון למסעדות במשבר כלכלי
MrBeast Burger הפך למקור הכנסה שני למסעדות מתקשות במהלך מגפת הקורונה. הרשת הציגה תפריט המתאים בקלות למטבחי מסעדות רבים ללא צורך בציוד חדש או הכשרה. מיקום אחד מחוץ לדאלאס דיווח שהרוויח יותר מ-7,000 דולר ביום הפתיחה הראשון שלהם. רוב המסעדות שמהן פועל MrBeast Burger הן Buca di Beppos, Bertucci's ו- Bravo! Italian Kitchens, אך גם מסעדות אחרות יכולות להגיש בקשה להפוך למיקום של MrBeast Burger.
ויקטור בוריסוב-מוסטוב
ביוגרפיה
ויקטור מוסטוב נולד בסראטוב, רוסיה. אביו היה פקיד רכבת. בילדותו הוא סבל מפציעה בעמוד השדרה, שגרמה לו לגיבנת למשך שארית חייו. בשנת 1884 הוא נכנס לבית הספר בסראטוב, שם התגלו כישרונותיו כאמן על ידי מוריו פדור וסילייב וקונובלוב.
הוא נרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1890, ובשנה לאחר מכן, עבר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרסבורג, שם היה תלמידו של פאבל צ'יסטיאקוב. האקלים הלח של סנט פטרסבורג לא היה טוב לבריאותו של ויקטור ובשנת 1893 הוא נאלץ לחזור למוסקבה ולהירשם מחדש לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. יצירותיו המוקדמות כמו "פרחי מאי", 1894 זכו לתווית דקדנטית על ידי הנהלת בית הספר, שביקרה אותו בחריפות על כך שלא הבחין בין הנשים לעצי התפוח בחיפושיו אחר אפקט דקורטיבי. עם זאת, אותן יצירות זכו לשבחים על ידי עמיתיו, שראו בו את המנהיג של תנועת האמנות החדשה. בשנת 1895 עזב ויקטור שוב את בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה וביחד עם קונסטנטין קוזנצוב נרשם לבית הספר של פרננד קורמון בפריז. הוא למד שם שלוש שנים, וחזר בחודשי הקיץ לסראטוב. הוא הוקסם מאמנותם של בני דורו הצרפתים, ובמיוחד מציוריו של "אבי הסמליות הצרפתית" פייר פובי דה שאבאן ומעבודתה של ברט מוריזו.
בשנת 1898 חזר בוריסוב-מוסטוב לרוסיה וכמעט מיד נקלע לקשיים והיו לו בעיות כספיות חריפות שהוקלו מעט רק בסוף ימיו, כאשר אספנים החלו לקנות את ציוריו. תגובתו של מוסטוב הייתה יצירת עולם דמיוני למחצה של אצולת המאה ה-19, הפארקים והאחוזות הכפריות שלהם. העולם הזה התבסס בחלקו על אחוזת הנסיכים פרוזורבקי-גליצינס זוברילובקה ובחלקו רק על דמיונו של מוסטוב.
בוריסוב-מוסטוב נטש גם את ציורי השמן לטכניקות המעורבות של טמפרה וצבעי מים ופסטל שמצא שהן מתאימות יותר לאפקטים הוויזואליים העדינים שניסה ליצור.
בוריסוב-מוסטוב היה חבר באיגוד האמנים הרוסים וממייסדי ומנהיג אגודת האמנים של מוסקבה, ארגון אמנותי מתקדם שהפגיש את פאבל קוזנצוב, פיטר אוטקין, אלכסנדר מטווייב, מרטירוס סאריאן, ניקולאי ספונוב וסרגיי סודיקין.
בשנת 1904 הציג בוריסוב-מוסטוב תערוכת יחיד מצליחה מאוד במספר ערים בגרמניה, ובאביב 1905 הציג בסלון של חברת אמנים צרפתיות והפך לחבר בחברה זו.
בוריסוב-מוסטוב מת ב-26 באוקטובר 1905 מהתקף לב ונקבר על גדת נהר אוקה ליד טרוסה.
על קברו יש פסל של ילד ישן מאת תלמידו של מוסטוב אלכסנדר מטבייב.
קרב רימניק
קרב רִימְנִיק היה אחד הקרבות העיקריים, שנערכו במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא התרחש ב-22 בספטמבר 1789 בקרבת רִימְנִיק (רמניקו סראט) שבוולארכיה בין כוחות צבאיים של האימפריה הרוסית ואוסטריה לבין הצבא של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבאות הרוסי והאוסטרי על כוח עות'מאני גדול בהרבה.
רקע
לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.
הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.
הקרב
בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.
האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבדות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.
ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.
תולעים טבעתיות
תּוֹלָעִים טַבַּעְתִּיּוֹת (שם מדעי: Annelida) או תולעי פרקים הן תולעים פרוקות ובעלות צלום (חלל גוף משני); רובן ימיות, חלקן חיות במים מתוקים וחלקן יבשתיות. במערכת התולעים הטבעתיות יש כ-22,000 מינים.
המערכת נחלקת לשלוש מחלקות עיקריות: הרב-זיפיות (Polychaeta), התולעים הדל-זיפיות (Oligochaeta) והעלוקות (Hirudinea). תולעים טבעתיות נבדלות מתולעים שטוחות בכך שיש להן גוף סגמנטלי (פרוק), כלומר מחולק לסגמנטים (פרקים) - טור של יחידות שחוזרות על עצמן, אחד מיתרונות הסגמנטציה הוא הסיוע לתנועה מכיוון שכל זוג פרקים מחוברים באמצעות שריר המאפשר לנוע אחד יחסית לשני.
מבנה הגוף ופיזיולוגיה
התולעים הטבעתיות בנויות מסדרה של פרקים, בתוספת ראש בו מרוכזים איברי החישה, גנגליוני העצבים והפה, ופרק אחורי בו מצוי פי הטבעת. התולעים הטבעתיות הן טריפלובלסטיות, כלומר: בעלות 3 שכבות נבט (אקטודרם, מזודרם ואנדודרם) ובעלות חלל גוף משני (צלום, coelum) מלא.
בין פרק לפרק מפרידה מחיצה הנקראת septum ובין הצלום הימני לצלום השמאל בכל פרק מפרידה מחיצה הנקראת mesentary. צינור העיכול וכלי הדם המרכזיים עוברים לאורך מחיצה זו.
לתולעים הטבעתיות מערכת עצבים מרכזית עם גנגליוני מוח בראש ונויורונים, סנסורים ומוטורים בכל פרק. מערכת העצבים אחראית לתנועה מתואמת של השרירים השונים המאפשרים לתולעת לנוע ולזוז במרחב. רוב התולעים נעות בתנועה פריסטלטית שנעשית על ידי כיווץ גלי של השרירים ההיקפים: כיווצם מצר את הפרק ומאחר שהצלום מלא בנוזל הוא מתמתח, וכאשר השריר מרפה שאר הגוף נמשך קדימה. שיטת תנועה אחרת, בעיקר ברב-זיפיות, היא על ידי הנעה של ה-Parapodia ("רגליים מדומות"), בליטות בשרניות מלאות ריסים, המכות במים.
מערכת העיכול היא חד-כיוונית וכוללת פתח כניסה ופתח יציאה (פי הטבעת, anus) נפרדים. דבר זה מאפשר לרקמות לאורך חלל העיכול להתמחות ולבצע תפקידים שונים במהלך העיכול: לוע, ושט, זפק, קיבת טחינה, מעיים ופי הטבעת. צינור העיכול עובר בכל פרקי הגוף של התולעת.
מערכת הדם סגורה. כלי הדם מורכבים משני צינורות, גבי וגחוני, ואלה עוברים לאורך כל גוף התולעת. באזור הוושט כלי הדם הללו מתחברים ברשת צינורות עבים המשמשים כלב. החמצן מועבר בנוזל הדם שבו מומס המוגלובין.
רב-זיפיות
רב-זיפיות (שם מדעי: Polychaeta) הם תת-מחלקה בקרב התולעים הטבעתיות, מדובר בדרך כלל בתולעים ימיות. בכל קטע (סגמנט) בגופן ישנן שתי בליטות בשרניות הקרויות בשם Parapodia המורכבות מזיפים רבים.
ישנם יותר מ-10,000 מינים המשויכים לתת מחלקה זו. המוכרים יותר מביניהם הם: תולעת הפתיון (Arenicola Marina), תולעת החול (Sandworm), תולעת הצדפה (Worm nereis).
רבי-זיפיות נפוצים מאוד בעולם, ונודעים ביכולתם לשרוד בטמפרטורות אוקיינוס הקרות ביותר של מישור תהומי, אך מצד שני, אותו מין מסוגל גם לשרוד בטמפרטורות הרבה יותר גבוהות. רבי-זיפיות מצויים באוקיינוסים בכדור הארץ בכל העומקים, החל במינים שחיים לצד פלנקטון, כלומר קרוב לפני המים, וכלה במינים – כמו תולעת צינור ענקית – שנצפו בידי רובוט-צוללת בתחתית תהום צ'לנג'ר, שהיא הנקודה העמוקה ביותר של תחתית האוקיינוסים המוכרת כיום בכדור הארץ.
דל-זיפיות
דל-זיפיות (שם מדעי Oligochaeta), היא תת-מחלקה במשפחת התולעים הטבעתיות, אשר מורכבת מסוגים רבים של תולעי מים, ותולעים יבשתיות. תת-מחלקה זו כוללת בתוכה את כל השלשולים השונים. דוגמאות לתולעים בתת-המחלקה: שלשולים יבשתיים (Megadrile, חלקם חיים רק ביבשה, חלקם רק במים, ואף יש מינים אשר חיים בשניהם), תולעת סיר (Pot Worm), תולעת קרח (Ice Worm), ועוד כמה תולעים שמבחינה אבולוציונית לא השתנו כלל עוד מימי הביניים. במחלקת הדל-זיפיות נמנים כ-10,000 מינים מוכרים. לתולעים אלה יש בדרך כלל מעט מאוד זיפים על גופן, בניגוד לרב-זיפיות ומכאן השם דל-זיפיות. הידועות ביותר מתת-מחלקה זו הן תולעי אדמה.
עלוקות
עלוקות (Leaches) הן תת-מחלקה השייכת לתולעים טבעתיות. עלוקות נבדלות מדל-זיפיות ומרב-זיפיות בצורה משמעותית. לדוגמה: העלוקות חסרות זיפים, ופילוח איבריהן הפנימיים שונה מזה של רב-זיפיות ודל-זיפיות, גופן מוצק הרבה יותר, ובכל אחד מקצותיהם איברים דמויי מוצצים המאפשרים להם להיצמד לגופים שונים.
רוב העלוקות חיות בסביבת מים מתוקים, קיימים אף מיני עלוקות החיים בסביבה בעלת אופי יותר יבשתי ואפילו באזור בו ישנם מים מלוחים. רוב העלוקות ניזונות מדם (hematophagous) בעלי חיים בעלי חוליות ואף מבעלי חיים חסרי חוליות. עלוקות כגון Hirudo medicinalis שימשו בעבר, כאשר הרפואה לא הייתה מתקדמת, להסיר דם מחולים עוד מימי יוון והודו הקדומות, מנהג זה עדיין נמצא בשימוש במדינות העולם השלישי.
בדומה לכל התולעים במשפחת התולעים הטבעתיות, גם גופה של העלוקה עשוי מסגמנטים (מקטעים), אבל בניגוד למינים האחרים, אין התאמה בין הפילוח החיצוני של גופה עם פילוח האיברים הפנימיים שלה. את המשטח החיצוני שלה ניתן לחלק ל-102 מקטעים, בעוד את החלק הפנימי ניתן לחלק ל-32 מקטעים; החלק הראשון מוגדר כראש העלוקה ומחולק לארבעה סגמנטים וכולל בתוכו גם איבר, סוג של מוצץ (Sucker), אחריו ניתן להבחין ב-21 מקטעים הכוללים בעיקר עצבים, שני אברי רבייה, ותשעה זוגות אשכים. לבסוף שבעת הסגמנטים האחרונים מאחסנים את המוצץ המצוי בצדה האחורי של העלוקה, וגם נוסף על כך מוח אחורי.
זיגמונט בוהוש-שיסקו
זיגמונט פיוטר בוהוש-שיסקו (בפולנית: Zygmunt Piotr Bohusz-Szyszko; 19 בינואר 1893 - 20 ביוני 1982) היה גנרל דיוויזיה פולני אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
בוהוש-שיסקו נולד בחלם ב-19 בינואר 1893. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה עם סיום המלחמה, הוא התגייס לצבא פולין. ב-1931 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-58. ב-1938 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-1. עם תחילת הפלישה הגרמנית לפולין, בוהוש-שיסקו היה מפקד הדיוויזיה ה-16. בעקבות כיבוש פולין, הוא נמלט לצרפת שם התגייס לצבא הפולני הגולה. הוא פיקד על כוח פולני שהשתתף במערכה על נרוויק. לאחר מכן עבר לבריטניה, ובאוגוסט 1941 נשלח למוסקבה לשמש כנציג הממשלה הפולנית הגולה בעיר. בהמשך מונה למפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא אנדרס. ב-1943 הועבר לאיטליה ומונה לסגן מפקד הקורפוס הפולני ה-2. הוא השתתף יחד עם הקורפוס בקרבות חזית האיטלקית. לקראת סוף המלחמה מונה למפקד הקורפוס.
לאחר סיום המלחמה, השתלטו הסובייטים על פולין, ובוהוש-שיסקו בחר להישאר בלונדון יחד עם הממשלה הפולנית הגולה. הוא עבד לפרנסתו בייצור חרסינה, ופעל עבור הממשלה הגולה. הוא מילא מספר תפקידים רשמיים שהיו ריקים מתוכן. כמו כן הוא פעל לסייע לחיילים משוחררים, וכן כתב ספרים ומאמרים העוסקים בחלקה של פולין במלחמה. הוא נפטר בלונדון ב-20 ביוני 1982, ולבקשתו, נקבר בוורשה.
משלחת צלב הדרום
משלחת צלב הדרום (באנגלית: Southern cross Expedition) ששמה הרשמי היה המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1898–1900, הייתה הגיחה הבריטית הראשונה של העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, שקדמה למסעות הידועים יותר של רוברט פאלקון סקוט וארנסט שקלטון. המשלחת, פרי חזונו של החוקר והמורה הבריטי למחצה, יליד נורווגיה, קאשטן בורשקרווינק, הייתה הראשונה שחרפה על יבשת אנטארקטיקה גופא, הראשונה שפקדה את חומת הקרח הגדולה מאז ביקורו של ג'יימס קלארק רוס בשנים 1839–1843, והראשונה שהוציאה לפועל נחיתה על פני חומת הקרח. כמו כן הייתה חלוצה בשימוש בכלבים גוררי מזחלות במסע אנטארקטי.
המשלחת מומנה באופן פרטי על ידי ג'ורג' ניונס, מו"ל כתב המגזין הבריטי. הקבוצה של בורשקרווינק הפליגה באונייה צלב הדרום ושהתה במשך החורף של 1899 בכף אדייר, בקצה הצפוני של קו החוף של ים רוס. כאן הוציאו חברי הקבוצה לפועל תוכנית רחבת-ממדים של תצפיות מדעיות, אף כי תנאי השטח ההררי ורצוף הקרחונים שהקיף את הבסיס הגבילו מאוד את אפשרויות החקר בפנים הארץ. בינואר 1900 הפליגה הקבוצה מכף אדייר, באונייה "צלב הדרום" לחקור את ים רוס, בנתיב השיוט של רוס שישים שנה קודם לכן. הם הגיעו אל חומת הקרח הגדולה, שם יצא צוות של שלושה אנשים למסע המזחלות הראשון על פני החומה. במהלך מסע זה השיגו שיא קו רוחב חדש של קצה הדרום כשהגיעו אל '50 78° דרום.
בשובה לאנגליה התקבלה המשלחת ביחס קריר מצד הממסד הגאוגרפי של לונדון, שלא ראה בעין יפה את תפיסת התפקיד שהועידו למשלחת דיסקברי מטעמם. הוצגו גם שאלות בדבר תכונות המנהיגות של בורשקרווינק ונשמעה ביקורת על ההיקף המוגבל של מידע מדעי שהביאה עמה המשלחת. על אף הישגיה פורצי הדרך בשרידה ובמסע באנטארקטיקה, לא הגיע בורשקרווינק למעמד ההרואי של סקוט או שקלטון, ומשלחתו נשכחה עד מהרה בדרמה שאפפה את שני אלה וחוקרים אחרים בעידן ההרואי. עם זאת, רואלד אמונדסן, הראשון שהגיע אל הקוטב הדרומי ב-1911, הצהיר, כי הייתה זו משלחת בורשקרווינק שהסירה את המכשולים הגדולים ביותר למסע אנטארקטי ופרצה את הדרך למשלחות הבאות.
רקע
קרסטן בורשקגרווינק נולד באוסלו בשנת 1864, לאב נורווגי ולאם אנגליה. בשנת 1888 היגר לאוסטרליה, שם עבד בצוותי סקר בפנים הארץ, לפני שהתקבל למשרת הוראה בבית ספר כפרי בניו סאות' ויילס. בשנת 1894 הצטרף למשלחת מסחרית בראשות הנריק בול, בספינת ציידי הלווייתנים "אנטארקטיקה", שפילסה לה דרך במימי אנטארקטיקה והגיעה אל כף אדייר, המבוא המערבי לים רוס. קבוצה שכללה את בול ואת בורשקרווינק ירדה אל החוף לזמן קצר וטענה להיותם האנשים הראשונים שהציגו את רגלם על יבשת אנטארקטיקה - אף כי לדברי צייד כלבי-הים האמריקאי ג'ון דייוויס, הוא ירד מספינתו אל חצי האי האנטארקטי עוד ב-1821. הקבוצה ביקרה גם באי פּוֹזֶשְן בים רוס, והשאירה שם מסר בתוך תיבת פח כהוכחה למסעם. בורשקרווינק היה משוכנע, שהאתר בכף אדייר, עם מושבת הפינגווינים הענקית שלו שתספק להם מזון טרי ושומן לדלק, ישמש כבסיס, שבו תוכלנה משלחות עתידות לחרוף ולצאת בהמשך לחקור את פנים אנטארקטיקה.
נחוש בהחלטתו לעמוד בראש משלחת כזאת בעצמו, השתדל בורשקרווינק במשך חלק גדול משלוש השנים הבאות להשיג תמיכה כספית באוסטרליה ובאנגליה. על אף עידוד מסוים מן החברה הגאוגרפית המלכותית, שלפני הכנס הבינלאומי שלה הרצה בשנת 1895, נכשלו מאמציו הראשוניים. לחברה הגאוגרפית היו תוכניות משלה לשיגור משלחת לאומית גדולה לאנטארקטיקה (שאכן הייתה לעובדה קיימת במשלחת דיסקברי, 1904-1901) וחיפשה מקורות מימון בשבילה; את בורשקרווינק ראה נשיא החברה קלמנטס מרקהם כפולש זר ויריב במאמצים להשגת מימון. אף על פי כן, בורשקרווינק הצליח בסופו של דבר לשכנע את המו"ל ג'ורג' ניונס (שיריבו העסקי אלפרד הרמסוורת' היה מפטרוני המשלחת המתוכננת של החברה הגאוגרפית) לשאת במלוא העלות של משלחתו, בסביבות 40,000 ליש"ט. המתנה הזאת עוררה את חמת מרקהם והחברה הגאוגרפית, משום שתרומתו של ניונס, לו הופנתה אליהם, היה די בה "להעמיד את המשלחת הלאומית על הרגליים".
ניונס התנה את תרומתו בכך, שמשלחתו של בורשקרווינק תפליג בדגל הבריטי ותיקרא בשם "המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה". בורשקרווינק ניאות לכך ברצון, אף כי רק שניים מכל צוות המשלחת היו בריטים. חבר אחר בקבוצת החוף, לואיס ברנאקי, היה אוסטרלי; כל השאר היו סקנדינבים, עובדה שהגבירה עוד יותר את עוינותו של מרקהם, שגינה את ספרן החברה הגאוגרפית יו רוברט מיל על שנכח באירוע יציאתה לדרך של משלחת צלב הדרום. בהזדמנות זו נשא מיל ברכה להצלחת המשלחת במילים מרגשות, באמרו כי זו "חרפה ליוזמה ולאומץ של האנושות", שעדיין יש חלקים של כדור הארץ שהאדם לא ניסה מעולם להגיע אליהם. הוא הביע את תקוותו, שהחרפה הזו תוסר בכוח "נדיבות לבו של סר ג'ורג' ניונס ואומץ לבו של מר בורשקרווינק".
יעדי המשלחת
יעדי משלחתו של בורשקרווינק מיזגו מטרות מסחריות, מדעיות וגאוגרפיות. הוא שקל יצירת חברה שתנצל את מרבצי הגואנו העשירים שראה במסעו בשנים 1894–1895, אבל היוזמה הזו התפוגגה לאין. באינספור הרצאות לפני חברות מדעיות הדגיש את היקף העבודה שתוכל לבצע משלחת שתשב ישיבת קבע באנטארקטיקה, ובכלל זה הסיכוי לקבוע את מיקומו של הקוטב הדרומי המגנטי. המדענים בצוות שבורשקרווינק מינה, אם גם היו חסרי ניסיון, כיסו קשת רחבה של תחומי מחקר - מגנטיות, מטאורולוגיה, ביולוגיה, זואולוגיה, טקסידרמיה וקרטוגרפיה. עוד קיווה בורשקרווינק, שלהישגיה המדעיים של המשלחת יתלוו תגליות ומסעות גאוגרפיים מרהיבים ושווי ערך בחשיבותם, ואולי אפילו ניסיון להגיע אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי עצמו. כיוון שלא התמצא בגאוגרפיה של יבשת אנטארקטיקה, לא היה מודע לכך, שמיקום הבסיס בכף אדייר ימנע כל אפשרות למחקר רציני של פנים היבשת.
האונייה
בורשקרווינק רכש את אוניית הקיטור "פולוקס", שנבנתה לציד לווייתנים במספנה של קולין ארצ'ר, בונה האוניות הנורווגי המהולל. ארצ'ר תכנן ובנה את "פראם", האונייה של פריטיוף ננסן, ששבה ללא פגע בשנת 1896 משיוט הסחף הממושך שלה באוקיינוס הקוטב במשלחת "קצה הצפון" של ננסן, בשנים 1896-1893. "פולוקס", שבורשקרווינק שינה את שמה מיד ל"צלב הדרום", הייתה במקורה ספינת מפרש, במשקל 520 טון ברוטו ואורך כולל של כ-48 מטר, ומנועיה תוכננו לפי דרישותיו המפורטות של בורשקרווינק והותקנו בה לפני שהפליגה מנורווגיה. אף כי מרקהם ביטא את ספקותיו באשר לכושר העמידה שלה בים הפתוח (אולי במטרה להניא את בורשקרווינק מהפלגה), הספינה עמדה בכל מה שנדרש ממנה במימי אנטארקטיקה. כמו אחדות מספינות הקוטב ההיסטוריות, גם תוחלת חייה לאחר המשלחת הייתה קצרה; כמו "נמרוד" (שהשתתפה במשלחת נמרוד) ואורורה (שהשתתפה במשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה) נמכרה "צלב הדרום" לחברה לציד כלבי-ים בניופאונדלנד ובאפריל 1914 אבדה עם כל אנשיה בסערה ליד חוף ניופאונדלנד.
הסגל
בעשרת האנשים של קבוצת החוף, שעתידים היו לחרוף בכף אדייר, היו בורשקרווינק, חמישה מדענים, קצין רפואה, טבח שמילא גם תפקיד של עוזר כללי, ושני נוהגי כלבים. מבין אנשי הקבוצה הזו, חמישה היו נורווגים, שניים אנגלים, אחד אוסטרלי ושניים, הכלבנים, היו בני סאמי מצפון נורווגיה, שתוארו לפעמים ברישומי המשלחת כלאפים או "פינים". בין המדענים היה טסמני לואיס ברנאקי, שלמד מגנטיזם ומטאורולוגיה במצפה הכוכבים של מלבורן. הוא התמנה למשלחת האנטארקטית הבלגית 1899-1897, אבל לא יכול היה להתייצב לתפקיד; אוניית המשלחת, בלגיקה לא עצרה במלבורן בדרכה דרומה, וברנאקי נשאר תקוע. לאחר זאת הפליג ברנאקי ללונדון והבטיח את מקומו בצוות המדעי של בורשקרווינק. יומן המסע שלו ממשלחת צלב הדרום, "אל מחוזות הקוטב הדרומי", הרסט ובלאקט, לונדון 1901, מתח ביקורת על היבטים במנהיגותו של בורשקרווינק, אבל הגן על הישגיה המדעיים של המשלחת. בשנת 1901 חזר ברנאקי לאנטארקטיקה כפיזיקאי במשלחת דיסקברי של סקוט. עוד אחד מאנשי בורשקרווינק שהצטרף בהמשך למשלחת של סקוט (כמפקד "מורנינג", ספינת הסיוע של "דיסקברי") היה האנגלי ויליאם קולבק, ימאי מנוסה, לויטננט בצי המלכותי. לקראת משלחת צלב הדרום השתתף קולבק בקורס במגנטיות במצפה הכוכבים בגני קיו.
עוזר הזואולוג של בורשקרווינק היה יו באקוול אוונס, בנו של כומר מבריסטול, שעשה שלוש שנים בחוות בקר בקנדה ואף השתתף במסע לציד כלבי-ים אל איי קרגלן. הזואולוג הראשי היה ניקולאי הנסן, בוגר אוניברסיטת כריסטיאניה. עוד היה בקבוצת החוף הרלוף קלובסטאד, קצין הרפואה של המשלחת, שמינויו הקודם היה בבית חולים לחולי נפש בברגן. שאר חברי הקבוצה היו אנטון פוגנר, עוזר מדעי ואיש תחזוקה כללי; קולביין אליפסן, טבח ועוזר כללי; ושני הכלבנים בני שבט סאמי, פר סאביו ואולה מוסט. סאביו ומוסט, בני 21 ו-20 בהתאמה, היו הצעירים בחבורה. בורשקרווינק תיאר לאחר זמן את סאביו כמי ש"נודע בנאמנותו, חוסנו ותבונתו".
סגל הספינה, בראשות רב החובל ברנרד ינסן, מנה 19 ימאים נורווגיים ודייל שוודי אחד. ינסן היה נווט קרח מנוסה במימי החוג הארקטי ואנטארקטיקה, והיה עם בורשקרווינק במסע "אנטארקטיקה" בהנהגת בול בשנים 1894–1895.
כף אדייר
"צלב הדרום" הפליגה מלונדון ב-23 באוגוסט 1898, אחרי שהדוכס מיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי) סקר את אוניית המשלחת וצוות המשלחת כנציג היוניון ג'ק. מלבד סגל המשלחת, הציוד והמצרכים, נשאה הספינה כלבי מזחלת סיביריים, הראשונים שמשלחת לקחה עמה לאנטארקטיקה. עוד לקחה עמה המשלחת רובי צייד, למקרה שייתקלו בחיות גדולות, הואיל ובורשקרווינק סבר, שדובי קוטב עשויים להימצא באנטארקטיקה כמו בחוג הארקטי. לאחר השלמת ציוד אחרונה בהובארט, טסמניה, הפליגה "צלב הדרום" לאנטארקטיקה ב-19 בדצמבר. היא חצתה את החוג האנטארקטי ב-23 בינואר 1899, ואז נלכדה בקרח דחוס למשך שלושה שבועות. כף אדייר נצפה ב-16 בפברואר, ולמחרת היום עגנה הספינה סמוך לחוף.
את כף אדייר גילה חוקר אנטארקטיקה ג'יימס קלארק רוס במהלך משלחתו, בשנים 1839–1843. הכף נמצא בקצה לשון יבשה ארוכה; מתחת לכף יש משולש גדול של שפת-ים זרועה חלוקי אבן, שם עצרו בול ובורשקרווינק לחניה קצרה בשנת 1895. על שפת-הים שוכנת מושבת הקינון הגדולה ביותר באנטארקטיקה כולה של פינגווין אדלי, וכפי שבורשקרווינק ציין בשנת 1895, "בנקודה מסוימת זו, יש שפע מקום לבתים, אוהלים וציוד".
הפריקה החלה ב-17 בפברואר. ראשונים על החוף היו 75 הכלבים עם שני נוהגי הכלבים הלאפים, שנשארו עם כלביהם ובכך היו לאנשים הראשונים ששהו בלילה על יבשת אנטארקטיקה. מבצע הפריקה, שתוכנן להימשך 4 ימים, התארך עקב סופה ל-12 ימים, שבמהלכם נפרק שאר המטען, ציוד ואספקה, אל החוף, ושני צריפים טרומיים הוקמו במקום, אחד למגורים והאחר למחסן.
בתוך צריף המגורים היו שני חדרים אחוריים קטנים, שאחד מהם שימש כחדר חושך והשני להתקנת פוחלצים. אל תוך מרחב המגורים הראשי הוכנס אור יום באמצעות חלון כפול-זגוגיות ומוגן בתריס ומבעד לשמשה קטנה רבועה גבוה על הקיר הצפוני. דרגשים נקבעו סביב הקירות החיצוניים, ושולחן ותנור תפסו את מרכז הצריף. הדרגשים הדו-קומתיים איפשרו סגירה לשם פרטיות, לפי הצעת הרופא שבורשקרווינק נועץ בו לפני המשלחת.
במשך השבועות הספורים שנותרו לפני בוא החורף, ערכו חברי הקבוצה מסעות מזחלות נסיוניים על קרח הים במפרץ רוברטסון הסמוך, ובמהלכם מיפו את קו החוף ואספו דגימות של עופות ודגים. כן צדו ושחטו כלבי-ים ופינגווינים למזון ולדלק. הפעילויות מחוץ לצריף הצטמצמו במידה רבה באמצע מאי, עם ראשיתו של מזג אוויר חורפי קשה.
חורף באנטארקטיקה
עם השתלטות החורף, הייתה הקבוצה מוגבלת כמעט לחלוטין לאגף המגורים הצפוף. היה זה זמן קשה; ברנאקי כתב על תופעות של שיעמום ועצבנות: "קצינים ואנשים, עשרה מאיתנו בסך הכל, מצאנו שסבלנותנו פוקעת בנקל". במהלך תקופה זו של מתח והגבלת תנועה, נמצאו סגולותיו של בורשקרווינק כמפקד לוקות בחסר; ברנאקי כתב, "במובנים רבים ... הוא לא היה מנהיג טוב". היסטוריון הקטבים ראנולף פינז כותב, שבתנאים של "אנרכיה דמוקרטית", לכלוך, אי-סדר ובטלה היו דבר שבכל יום.
בורשקרווינק לא הוכשר להיות מדען, וחוסר המיומנות שלו במכשור ואי-יכולתו לערוך תצפיות פשוטות עוררו על פי הרישומים דאגה ניכרת בלב כמה מאנשי הקבוצה. עם זאת, התקיימה תוכנית של תצפיות מדעיות, פעילות גופנית התבצעה מחוץ לצריף כשמזג האוויר אפשר זאת, וכאמצעי נוסף לבידור והסחת דעת אילתר סביו הלאפי סאונה בסחף השלג שהצטבר לאורך הצריף. נערך קונצרט, שכלל תצוגת פנס קסם, שירים וקטעי קריאה. במהלך תקופה זו אירעו שתי תקריות, שהיו עלולות להיות קטלניות; בראשונה, הצית נר, שהושאר דולק לצד דרגש שינה, את הצריף וגרם נזק רב. בשנייה, היו שלושה מחברי הקבוצה קרובים להיחנק מאדי פחם בשנתם, אלמלא התעורר לואיס ברנאקי בעוד מועד ופתח את דלת הצריף.
הקבוצה הייתה מצוידת היטב במגוון מוצרי יסוד - חמאה, תה וקפה, דגים מלוחים, סרדינים, גבינות, מרקים, בשר בקר, לפתן שזיפים, תפוחי אדמה וירקות מיובשים. עם זאת, עד מהרה נשמעו תלונות על מחסור במותרות. קולבק ציין, ש"כל שימורי הפירות שסופקו לקבוצת החוף, או שנאכלו בזמן ההפלגה או שנשארו על הספינה בשביל הצוות". היה גם מחסור בטבק, על אף הכמות המיועדת של 500 ק"ג, רק כמות מוגבלת של טבק לעיסה הגיעה אל קבוצת החוף.
הזואולוג, ניקולאי הנסן, חלה במשך החורף. הוא מת ב-14 באוקטובר 1899, כנראה ממחלת מעיים, והיה לאדם הראשון שנקבר על יבשת אנטארקטיקה. קברו נחצב בדינמיט מן הקרקע הקפואה בפסגת הכף. ברנאקי כתב, "כאן, בשלוות השקט עמוקה, אין דבר שיפריע שנת נצחים זו מלבד מעוף ציפורי-ים". הנסן הניח אישה ותינוקת, שנולדה אחרי שהפליג לאנטארקטיקה.
ב-28 בינואר 1900 שבה האונייה "צלב הדרום" לאסוף את אנשי המשלחת. האונייה הגיעה בבוקר, כשכל אנשי המשלחת ישנו, ורב החובל ינסן דפק בדלת הצריף וקרא "דואר!"
חקר ים רוס
ב-28 בינואר 1900 חזרה "צלב הדרום" לכף אדייר מאוסטרליה. בורשקרווינק החל לפרק את המחנה ולהעלות את שארית האספקה לאונייה, אבל עד מהרה חדל מזה; ב-2 בפברואר השיט את האונייה דרומה, אל תוך ים רוס. ראיה ליציאה חפוזה ובלתי מאורגנת מכף אדייר נמצאה כעבור שנתיים, כשחברי משלחת דיסקברי ביקרו באתר. אחרי הביקור כתב אדוארד וילסון: ".... ערימות אשפה בכל מקום, והר של תיבות צידה, גוויות של עופות, כלבי ים וכלבים, ציוד מזחלות; ... ורק אלוהים יודע מה עוד".
המקום הראשון שבו ביקרה "צלב הדרום" במסע לים רוס היה האי פוזשן, שם נמצאה תיבת המתכת, שבורשקרווינק ובול השאירו בשנת 1895. משם התקדמו דרומה, במקביל לחוף ארץ ויקטוריה תוך גילוי עוד איים, שאחד מהם קרא בורשקרווינק על שם סר קלמנטס מרקהם, שעוינותו כלפי המשלחת לא פחתה כהוא זה בגין הכבוד שניתן לו. משם המשיכה "צלב הדרום" אל האי רוס, צפתה בהר ארבוס הוולקני ועצרה להנחית אנשים בכף קרוזייה, לרגלי הר טרור. בורשקרווינק ורב החובל ינסן כמעט וטבעו כאן בגל גדול, שחוללה הינתקות קרח מעל מדף הקרח רוס הסמוך. נאמנים לנתיב שקבע ג'יימס קלארק רוס שישים שנה קודם לכן, התקדמו מזרחה לאורך שפת החומה, בחיפוש אחר המפרצון שציין את קצה הדרום של רוס בשנת 1843. תצפיות לימדו, ששפת החומה נעה כ-50 ק"מ דרומה מאז זמנו של רוס, ומכאן שהאונייה נמצאה כבר דרומית לשיא של רוס. בורשקרווינק היה נחוש בדעתו לרדת אל פני החומה עצמה, ובקרבת מפרצון רוס מצא מקום, שבו השתפע הקרח די הצורך להניח אפשרות של נחיתה. ב-16 בפברואר ירדו הוא, קולבק וסביו, עם כלבים ומזחלת, אל פני החומה, ומשם נסעו כמה קילומטרים דרומה אל נקודה, שאת מיקומה חישבו כ-78°50′ דרום, שיא חדש של קצה הדרום. הם היו האנשים הראשונים שנעו על פני חומת הקרח, ועל כך אמר אמונדסן: "חייבים אנו להכיר בכך, שבעלייתו על חומת הקרח, פתח בורשקרווינק את הדרך לדרום ופינה את המכשול הגדול ביותר לפני המשלחות הבאות".
סמוך למקום זה, עשר שנים לאחר מכן, יקים אמונדסן את מחנה הבסיס שלו, פראמהיים, לפני מסעו המוצלח אל הקוטב הדרומי.
במסעה צפונה, עצרה "צלב הדרום" באי פרנקלין, סמוך לחוף ארץ ויקטוריה, וערכה סדרה של חישובים מגנטיים. החישובים הורו, שמיקום הקוטב הדרומי המגנטי היה, כצפוי, בתחומי ארץ ויקטוריה, אך רחוק יותר צפונה ומערבה מכפי שהניחו קודם לכן. אז הפליגה הקבוצה הביתה, וב-28 בפברואר חצתה את החוג האנטארקטי. ב-1 באפריל נשלחו חדשות על שובם בשלום במברק מבלאף, ניו זילנד.
לאחר המשלחת
"צלב הדרום" חזרה לאנגליה ביוני 1900, לקבלת פנים צוננת. בחוגים הגאוגרפיים באנגליה שררה עדיין טינה כלפי הצלחתו של בורשקרווינק בהשגת התמיכה של ניונס, אבל תשומת הלב הציבורית הייתה נתונה, בכל מקרה, להכנות למשלחת דיסקברי, שנועדה להפליג בשנה הבאה. בורשקרווינק הציג בינתיים את מסעו כהצלחה רבתי כשפסק: "מחוזות אנטארקטיקה עשויים להתגלות כקלונדייק חדש" (מקום שבו התגלו מרבצי זהב באלסקה) - במונחים של סיכויי דיג, ציד כלבי-ים וכריית מחצבים. הוא הוכיח, שמשלחת קבע יכולה לשרוד בחורף האנטארקטי, והביא עמו שורה של תגליות גאוגרפיות. אלה כללו איים חדשים במפרץ רוברטסון ואת ים רוס, והנחיתות הראשונות על האי פרנקלין, האי קולמן, האי רוס וחומת הקרח הגדולה. מיפוי החוף של ארץ ויקטוריה חשף את "התגלית הגאוגרפית החשובה ... של פיורד צלב הדרום, כמו גם את המקום המצוין למחנה למרגלות הר מלבורן" ההישג המשמעותי בתחום חקר היבשת, לדעת בורשקרווינק, היה בהעפלה אל חומת הקרח הגדולה והמסע אל "קצה הדרום הרחוק ביותר שאליו הגיע האדם עד כה".
הדין וחשבון של בורשקרווינק על המשלחת, "ראשונים על יבשת אנטארקטיקה", יצא לאור כעבור שנה; המהדורה האנגלית, שחלק גדול ממנה קושט אולי בידי צוותו של ניונס, ספגה ביקורת על סגנונה ה"עיתונאי" ועל נימתה המתרברבת. המחבר, שהפרשנים זיהו כמי ש"אינו ידוע בצניעותו או בטקט שלו", יצא למסע הרצאות באנגליה ובסקוטלנד, אבל קבלת הפנים הייתה מאכזבת בדרך כלל.
יו רוברט מיל קבע, שאם כי התוצאות המדעיות של המשלחת לא היו מרשימות כמצופה, לאחר שרבות מרשימותיו של הנסון נעלמו באופן מסתורי, המשלחת הייתה "מעניינת כדוגמה מרשימה של עבודה מדעית". התנאים המטאורולוגיים והמגנטיים של ארץ ויקטוריה תועדו במשך שנה תמימה; מיקום הקוטב הדרומי המגנטי חושב (אם כי ללא גישה פיזית); נאספו דגימות של החי והצומח הטבעי של היבשת ושל הגאולוגיה שלה. בורשקרווינק טען גם לגילוי חרק חדש ודגימות מן החי במים רדודים, שהוכיח לדבריו דו-קוטביות (קיום מינים בקרבת הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי).
שרידים מן המשלחת
בתערוכה "לשבור את הקרח", המציגה חפצים מעשה ידי אדם, שנמצאו בצריפים שבכף אדייר, במוזיאון קנטרברי בניו זילנד, מוצגים שרידים מצריף המשלחת.
רבי טרפון
רבי טרפון היה תנא ממשפחת כהנים המיוחסים לעזרא הסופר שחי בדור שאחרי המרד הגדול (הדור השני והשלישי). מתלמידיו של רבן יוחנן בן זכאי ומתלמידי בית שמאי. רב, חבר ובר פלוגתא לרבי עקיבא. בית מדרשו של רבי טרפון היה בעיר לוד. מכונה בתלמוד ירושלמי בתואר "אביהן של כל ישראל", וכן: "רבן של כל ישראל". מוזכר במשנה ארבעים ותשע פעמים, לרוב כשהוא חלוק עם רבי עקיבא שהיה תלמיד חבר שלו, אך גם כאשר הוא חלוק עם רבי אליעזר, רבי יהושע בן חנניה, רבי אלעזר בן עזריה, רבי ישמעאל ורבי מאיר, ורבות הלכות אחרות שחידש ועליהן אין חולק.
אישיותו
רבי טרפון היה אדם עשיר ובכספו היה עוזר רבות לעניים ואף השתמש לשם כך בסמכויותיו ככהן. את חמשת הסלעים של דמי פדיון הבן שהיו נותנים לו נהג להחזיר, ופעם אחת, בשנת בצורת, אירס עם 300 נשים, על מנת שיהא מותר להן לאכול את התרומה שברשותו. מסופר שפעם שאל אותו רבי עקיבא: "רבי, רצונך אקח לך עיר אחת או שתיים?" (האם אתה מעוניין בנכסים רבים?), לאחר שרבי טרפון ענה בחיוב ונתן לו ארבעת אלפים דינרי זהב, חילק רבי עקיבא את הנכסים לתלמידי חכמים עניים. לאחר זמן מה, שאל אותו רבי טרפון היכן הערים שקנה לו. רבי עקיבא לקח אותו לבית המדרש, הביא לפניו ילד עם ספר תהילים שקרא עד הפסוק, והסביר לו כי זהו הנכס שקנה, נכס שעומד לעולמי עד. אז נישק רבי טרפון את רבי עקיבא ואמר לו: "רבי אלופי! רבי בחכמה ואלופי בדרך ארץ".
רבי טרפון העיד עדויות שונות על אשר ראה בבית המקדש ככהן, כך למשל העיד כי שמע את השם המפורש יוצא מפי כהן גדול. הוא העיד שבעלי מומים כשרים לעבודה בבית המקדש, על סמך דודו אחי אמו, שהיה כהן ותקע בבית המקדש בחצוצרות (אך לבסוף התברר שהיה זה בשעת הקהל) על פי התלמוד, רבי טרפון היה אדם גבוה יחסית לדורו.
חכמי ישראל העריכו את רבי טרפון בזכות ענוותנותו ובזכות בקיאותו העצומה בכל מקצועות התורה, כמסופר באבות דרבי נתן: "בשעה שתלמיד חכם היה נכנס אצלו והיה אומר לו: שְנה לי! מביא לו מקרא ומשנה, מדרש, הלכות ואגדות, כיוון שיצא מלפניו - היה מלא ברכה וטוב". בענוותנותו הרבה נזהר תמיד שלא לפרסם את שמו ולא להתכבד בו, ובתלמוד מסופר עוד כי כל חייו הצטער על שניצל ממוות בזכות כתרה של תורה.
רבי טרפון היה ידוע באמירותיו הקיצוניות ובלהיטותו הרבה בשעת ויכוחים. אחד הביטויים השגורים בפיו היה - "אקפח את בני", שמשמעו הוא - אם אני טועה, אהרוג את בניי.
רבי טרפון סבר שמצוות מעשיות חשובות יותר מלימוד תורה. הוא עצמו נודע במיוחד בשל מעשיו הטובים. כך למשל מסופר, שכשחלה רבי טרפון ובאו חכמים לבקרו ספרה להם אימו כמה מקפיד בנה על מצות כיבוד אם. אמרו לה: כל מה שעושה אינו חצי חציה של המצווה. בתלמוד עוד סיפרה, כי פעם במהלך טיול קצר, נקרעה נעלה, ומכיוון שהיה זה בשבת, אסור היה לתקן את הנעל. בנה, רבי טרפון, שם את ידיו מתחת לרגלה וליווה אותה עד שהגיעה למיטתה.
קברו
בספר "יחוס הצדיקים" (רשימת אילן ג', המאה ה-11/המאה ה-12) נזכר לראשונה קברו רבי טרפון במירון, בשנת 2007 המקום אותר לאחר מחקר מקיף של קברי הצדיקים בגליל, על ידי ועד אהלי צדיקים.
בספר "סדר קברי אבותינו ז"ל" (רשימת אילן ב', שנת 1300 לערך) נזכר קברו בבניאס.
ב"איגרת יחוס האבות" (שנת 1537 לערך) נזכר קברו בטבריה.
המסורת המאוחרת מבין כולם המופיעה בספר "שערי ירושלים" (שנת 1850 לערך) מאת משה ריישר, המציינת את קברו בכדיתה, אך קריאה נכונה של הכתוב מביאה לכך שכוונתו הייתה למירון עצמה בסמוך לקדיתא.
מתורתו
רבי טרפון נחלק בעיקר עם רבי עקיבא. לרוב רבי טרפון נמנה עם הצד המקל. בשאלה האם עבד שיצא בשן ועין זקוק גם לגט שחרור, סבורים רבי מאיר ורבי טרפון שאינו צריך, לעומת רבי ישמעאל, רבי אליעזר ורבי עקיבא שמצריכים גט שחרור. בדין אדם שקיבל על עצמו נזירות ותלה זאת בדבר שהיה מוטל בספק, סבורים בית שמאי כי הוא נזיר ובית הלל סבורים שרק אם נתקיים נזרו הוא ספק, אך רבי טרפון סבור שבין כך ובין כך אין הוא נזיר כי "לא ניתנה נזירות אלא להפלאה". על אחת ממחלוקותיו עם רבי עקיבא מסופר כי רבי טרפון עצמו הודה לו, כפי שמסר רבי שמעון בר יוחאי: "אמר רבי שמעון: מעשה במגורה של דסקים ביבנה שהייתה עומדת בחזקת שלימה ומדדו ונמצאת חסירה, כל טהרות שנעשו על גבה היה רבי טרפון מטהר ורבי עקיבא מטמא. אמר רבי טרפון מקווה זה בחזקת שלם הוא עומד מספק אתה בא לחסרו, אל תחסרנו מספק. אמר רבי עקיבא: אדם זה בחזקת טמא הוא עומד, מספק אתה בא לטהרו, אל תטהרנו מספק. אמר רבי טרפון: משל לעומד ומקריב על גבי המזבח ונודע שהוא בן גרושה או בן חלוצה שעבודתו כשירה. אמר רבי עקיבא משל לעומד ומקריב על גבי המזבח, ונודע שהוא בעל מום שעבודתו פסולה. אמר רבי טרפון אתה דימיתו לבעל מום, ואני דמיתיו לבן גרושה או לבן חלוצה, נראה למי דומה? אי דומה לבן גרושה ולבן חלוצה נדוננו כבן גרושה, או כבן חלוצה אם דומה לבעל מום נדוננו כבעל מום! התחיל רבי עקיבא לדון: מקווה פסולו ביחיד ובעל מום פסולו ביחיד, ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו בשנים, דבר אחר מקווה פסולו בגופו בעל מום פסולו בגופו ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו מאחרים, אמר ליה רבי טרפון עקיבא כל הפורש ממך כפורש מן החיים!".
ידועה מחלוקתו עם רבי עקיבא האם תלמוד תורה חשוב יותר או שמא מעשים טובים: "כבר היה רבי טרפון וזקנים מסובין בעלית בית נתזה בלוד, נשאלה שאילה זו בפניהם: תלמוד גדול או מעשה גדול? נענה רבי טרפון ואמר: מעשה גדול. נענה ר"ע ואמר: תלמוד גדול. נענו כולם ואמרו תלמוד גדול שהתלמוד מביא לידי מעשה".
רבי טרפון סובר, שבמקרה שעל ידי שנדרוש את הכלל דיו לבא מן הדין להיות כנדון - הקל וחומר יופרך, כלומר המשמעות היחידה שתהיה לקל וחומר תהיה רק אם לא נשתמש בכלל "דיו", לא נדרוש "דיו". הגמרא במסכת בבא קמא מסבירה שבמקרה של מרים הנביאה, לא כתוב שתצטרך אפילו שבעה ימים, והקל וחומר יכול היה להוסיף לה שבועיים, ועל כך נאמר "דיו" ומוריד שבעה. אבל במקרה שבו הדין הנלמד בקל וחומר יעלם לגמרי, לא דורשים "דיו".
תלמידיו
על תלמידיו נמנה רבי יהודה שלמד אצלו בלוד. תלמיד נוסף שלו הוא יהודה בן נחמיה.
ג'וס
ג'וס (באנגלית: Jos; ידועה גם בשם J-Town) היא בירת מדינת פלטו במרכז ניגריה והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת בצפון-מערב מדינת פלטו כ-180 ק"מ מצפון-מזרח לבירת הפדרציה אבוג'ה בגובה 1,217 מטרים מעל פני הים. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.04 מיליון תושבים.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ג'וס היוותה מרכז חשוב לכריית בדיל ואת מרכז המסחר של מדינת פלטו מכיוון שהפעילות המסחרית גברה בהתמדה.
טוטופאקה
טוּטוּפַּאקָה הוא הר געש במחוז טאקנה בפרו. ההר הוא חלק מן הקטע הפרואני של טבעת האש באזור האנדים. טוטופאקה מורכב משלושה הרי געש חופפים אשר נוצר מזרמי לבה וכיפות לבה אנדזיטיים ודקיטיים, אשר התפתחו על גבי סלעים וולקניים ישנים. הגבוה ביותר מבין הפסגות הוא בדרך כלל בגובה  ועליו היה קרחון בעבר.
טוטופאקה היה אחד מבין מספר הרי געש בפרו אשר היו פעילים במאות האחרונות. הפעילות הגעשית נגרמת על ידי הפחתה של לוח נסקה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי. אחד מהרי הגעש הללו התמוטט, ככל הנראה בשנת 1802, ויצר מפולת פסולת ענקית עם נפח מוערך של  וזרם פירוקלסטי. ההתפרצות הייתה אחת הגדולות ביותר בהיסטוריה המתועדת של פרו. הר הגעש הפך פעיל לפני כ-700,000 שנים, והפעילות נמשכה לתוך עידן ההולוקן, אבל אין עדויות ברורות להתפרצויות גדולות בעבר הרחוק; שלא כמו התפרצויות המיוחסות להר הגעש יוקמנה שעבר שחיקה פחותה. שלטונות פרו מתכננות לנטר את הר געש בעתיד. בהר הגעש טוטפאקה פעילות גאותרמית עם פומרולות ומעיינות חמים.
המסורת שבעל-פה
על פי המסורת באזור העיירה קנדרבה, טוטופאקה נחשב הר "רע", בעוד שיוקמנה נחשב כהר "טוב". שוני זה משקף אולי את העובדה שהר טוטופאקה התפרץ במאות השנים האחרונות, בעוד שהר יוקמנה רדום ככל הנראה מאז המאה ה-14.
גאולוגיה וגיאומורפולוגיה
טוטפאקה נמצא  מצפון לעיירה קנדרבה באזור טאקנה בפרו. אגם סאחס שוכן מצפון להר הגעש, שני נהרות זורמים בקרבת מקום: קאלאזאס (Callazas), זורם מזרחה בצד הצפוני של הר הגעש, ולאחר מכן דרומה לעבר טוטופאקה וטאקאלאיה (Tacalaya) אשר זורם דרומה ממערב להר. האקלים המקומי הוא קר, השטח סלעי, עם מעט צמחייה. במהלך העונה הרטובה, ההר מכוסה שלג וקרח. טוטופאקה וההרים סביבו הם מקור חשוב למים בנהרות האזור.
התפרצויות ההר בהיסטוריה
טוטופאקה הוא בן כ-700,000 שנים. ההר הקדמון היה פעיל תחילה עם זרמי לבה ואז בהתפרצות נפיצה עזה. כיפות הלבה הקטנות באזור ההר הקדמון תוארכו כבנות 260,000 ± 200,000 שנים. הפעילות הוולקנית נמשכה לתוך עידן ההולוקן, והר געש נחשב כהר געש בעל פוטנציאל פעיל. היום, פומרולה פעילות על פסגת טוטופאקה.
קיימים דיווחים על התפרצויות ההר בשנים 1780, 1787, 1802, 1862 ו-1902. דיווחים אלה נתמכים בבדיקות תיארוך פחמן-14 מדעיות המצביעות על התפרצויות במהלך תקופה זו. מנגד היו חוקרים אשר טענו כי הר הגעש יוקמנה הוא מקור סביר יותר להתפרצויות הללו. אולם מחקר משנת 2015 הראה כי התפרצות אחרונה על הר הגעש יוקמנה אירעה לפני 3,000 שנה, עובדה התומכת במסקנה כי הדווחים על התפרצויות, במיוחד בשנים 1802 ו-1787, סביר להניח שהתרחשו על טוטופאקה.
התמוטטות חלקו המזרחי של הר טוטופאקה הייתה מלווה בהתפרצות געשית בין החזקות בהיסטוריה הפרואנית, והגיעה לדרגה 3 או 4 במדד התפרצות געשית. דיווחים מעת ההתפרצות מתעדים אפר געשי במרחק של  דרומית להר באריקה. התמוטטות ההר אירעה ככל הנראה בין השנים 1731-1802, ומשערים שהיא סמוכה להתפרצות משנת 1802. זמן קצר לפני ההתמוטטות התפרץ זרם פירוקלסטי מתוך הר געש ככל הנראה כתוצאה מהתמוטטות כיפת הלבה. ההתפרצות יצרה שכבה של תוצרי ההתפרצות בעובי של 6 מטר במדרון המזרחי של טוטופאקה ייתכן שהתפרצות מוקדמת יותר ערערה את יציבות הר הגעש והביאה להתמוטטות ולזרם הפירוקלסטי. האזור הר הגעש היה מיושב בדלילות בעת ההתפרצות ולכן ההשפעה של ההתפרצות על בני אדם היה מועטה.
פעילות גאותרמית
טוטפאקה הוא אף שמו של שדה גאותרמי סמוך להר הגעש. טמפרטורת השדה בעומק האדמה היא כ-200 מעלות. בשדה פומרולות, גייזרים, בריכות בוץ געשי והצטברות גופרית מוצקה וגז מימן גופרי. בשדה גם משקעי טרוורטין ומעיינות חמים בשולי הר הגעש מהם זורמים מים לנהרות הסמוכים.
נשקל ניצולו של אתר טוטופאקה כשדה גאותרמי למטרות הפקת אנרגיה. בשנת 2013 חברת החשמל הקנדית "אלטרה" הקימה מיזם משותף עם חברה מן הפיליפינים כדי לבדוק אפשרות לניצול השדה הגאותרמי בטוטופאקה. נכון לשנת 2018 לא הוכרז על בניית המפעל המתוכנן.
אלבניה באירוויזיון 2021
אלבניה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Karma", שבוצע על ידי הזמרת האלבנית, אנג'לה פריסטרי. פריסטרי נבחרה באמצעות הקדם האלבני, "פסטיבלי אי קנגס", לאירוויזיון 2021, שאורגנה על ידי רשות השידור האלבנית, "RTSH".
רקע
אלבניה נטלה חלק באירוויזיון כ-16 פעמים, החל מהצטרפותה ב-2004, כאשר אנייזה שהיני נשלחה כנציגה האלבנית עם השיר "The Image of You". באותה התחרות, אלבניה זכתה במקום השביעי עם 106 נקודות. בשנת 2012, אלבניה שלחה את רונה נישליו עם השיר "Suus", וזכתה במקום החמישי עם 146 נקודות, המיקום הגבוה ביותר אליו אלבניה הגיעה בתחרות. אלבניה לא העפילה לגמר שבע פעמים. בשנת 2020, הזמרת ארילנה ארה זכתה בקדם האלבני לאירוויזיון 2020, ונבחרה לייצג את ארצה באירוויזיון עם השיר "Shaj". ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי בעקבות מגפת הקורונה, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה. זמן קצר לאחר ההודעה, רשות השידור האלבנית הכריזה כי ארה לא תייצג את אלבניה באירוויזיון 2021. RTSH
פסטיבלי אי קנגס
שני חצאי הגמר התקיימו בין התאריכים 19 בדצמבר–20 בדצמבר 2020. עקב מגבלות מגפת הקורונה, שלושת המופעים הוקלטו מראש. מתוך 26 המתחרים, רק 18 עלו לשלב הבא.
באירוויזיון
ב-20 במאי 2021, פריסטרי ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום העשירי עם 112 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע פריסטרי למקום ה-21 עם 57 נקודות.
סופרסטאר שייק-אפ 2019 (WWE)
הסופרסטאר שייק-אפ של ה-WWE לשנת 2019 (באנגלית: 2019 WWE Superstar Shake-up או בפירוש העברי: "זעזוע המתאבקים") היה הדראפט ה-13, שהופק על ידי ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, בין המותגים Raw ו-SmackDown. האירוע נערך יומיים: ב-15 באפריל וב-16 באפריל בתוכניות Raw וסמאקדאון, בהתאמה, ברשת הטלוויזיה USA. התוכניות Raw וסמאקדאון שודרו מהסנטר בל שבמונטריאול, קוויבק, קנדה.
רקע
ב-8 באפריל בתוכנית Raw, ה-WWE הודיעו שהסופרסטאר שייק-אפ ייערך שבוע לאחר מכן. בניגוד לדראפט המסורתי, מנהלי התוכניות מנהלים משא ומתן ביניהם לגבי העברה של מתאבק מסוים ממותג אחד לשני. לעומת זאת, לאחר האירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך בדצמבר 2018, משפחת מקמהן (וינס מקמהן, סטפני מקמהן, שיין מקמהן וטריפל H) לקחו את השליטה לידיהם, כשהחליטו שהם אלו שינהלו את המותגים, ללא ג'נרל מנג'ר כלל. כתוצאה מכך, דבר זה השאיר אותם להיות אחראים על קיום החלטות הדראפט.
Raw
רשימת העובדים שעברו בין המותגים במסגרת התוכנית Raw שהתקיימה ב-15 באפריל.
סמאקדאון
רשימת העובדים שעברו בין המותגים במסגרת התוכנית סמאקדאון שהתקיימה ב-16 באפריל.
תאודור גברה סלאסי
תאודור גברה סלאסי (בצ'כית: Theodor Gebre Selassie, נולד ב-24 בדצמבר 1986 בטשביץ' שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת המגן הימני.
חיים אישיים
אביו של גברה סלאסי נולד באתיופיה, והיגר לצ'כוסלובקיה כדוקטור לרפואה, בתקופה בה שרר קומוניזם בצ'כוסלובקיה. אמו של גברה סלאסי היא צ'כית, ואחותו משחקת בנבחרת כדוריד הנשים של צ'כיה. גברה סלאסי עצמו נולד בצ'כוסלובקיה, ובבגרותו קיבל חינוך גבוה וכמעט נטש את הכדורגל כדי להתקדם באקדמיה, אך נשאר לבסוף בכדורגל.
קריירת מועדונים
גברה סלאסי החל שיחק בשנות נעוריו במועדונים ולקה מזיריצ'י וויסוצ'ינה ייהלבה, כאשר גם בתחילת קריירת הבוגרים שלו הוא שיחק ביילהבה והושאל בחזרה למזיריצ'י. בעונת 2007/08 עבר לשחק בסלביה פראג, שם שיחק עונה אחת בלבד, בה זכה באליפות ליגת העל הצ'כית. בתום עונה זו עבר לסלובן ליברץ, שם שיחק שלוש עונות והפך לשחקן מפתח בקבוצה. בעונת 2011/12 זכה גברה סלאסי באליפות נוספת, הפעם עם סלובן ליברץ. בתום עונה זו, לאחר הצלחתו בקבוצה וביורו 2012, עזב גברה סלאסי את ליברץ לאחר שהבקיע שמונה שערי ליגה ב-97 הופעות וחתם בורדר ברמן לארבע שנים. במשחק הבכורה של גברה סלאסי בורדר ברמן, באוגוסט 2012, הוא הבקיע שער שוויון בהפסד הליגה 1–2 לבורוסיה דורטמונד. בהמשך, הפך גברה סלאסי לשחקן הרכב קבוע בורדר ברמן, כאשר הוא משתף פעולה בהגנת הקבוצה עם קלמנס פריץ, אסאני לוקימיה וסנטיאגו גרסיה. ביוני 2021 חזר לאחר 9 שנים בורדר ברמן לסלובן ליברץ.
קריירה בינלאומית
גברה סלאסי הוא השחקן הראשון בעל השורשים האפריקאים שמשחק בנבחרת צ'כיה. הופעת הבכורה שלו נערכה בתיקו 0-0 מול נבחרת פרו במסגרת גביע קירין. גברה סלאסי השתתף עם נבחרת צ'כיה ביורו 2012 בו הודחה צ'כיה ברבע הגמר על ידי נבחרת פורטוגל, והציג יכולת טובה. במשחק מול נבחרת רוסיה בשלב הבתים של יורו 2012, ספג גברה סלאסי קריאות גזעניות מאוהדי רוסיה, במשחק בו ניצחה רוסיה בתוצאה 1–4. את שערו הבינלאומי הראשון הבקיע גברה סלאסי במוקדמות מונדיאל 2014 בניצחון 1–3 על נבחרת מלטה, אך כשל להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 עצמו.
תארים
עם סלביה פראג:
עם סלובן ליברץ:
בית הקברות היהודי ברוסאו
מיקום
בית הקברות ממוקם בפרבר רוֹסַאוּ של הרובע התשיעי של וינה, ומכסה שטח של כ-2,000 מ"ר. כיום, בית הקברות נמצא בחצר בית אבות הנמצא ברחוב סיגאסה (Seegasse), ששימש בעבר את הקהילה היהודית כבית חולים סגור לחולים מדבקים. בשנת 1629 קראו לרחוב: "רחוב קטן עם בית קברות יהודי" (Gassel allwo der Juden Grabstätte). בשנת 1778 הרחוב נקרא "רחוב היהודים" (Judengasse). בשנת 1862 שונה שם הרחוב לשמו הנוכחי סיגאסה (Seegasse), רחוב האגם, על שם בריכת דגים שהייתה באזור.
היסטוריה
בית הקברות נבנה במאה ה-16 ושימש כבית הקברות של הקהילה היהודית כמעט 250 שנה. בעקבות פוגרום שבוצע ביהודי העיר בשנת 1670, שילם הסוחר היהודי קופל פרנקל סכום של 4,000 זהובים עבור התחייבות העיר להמשיך לקיים את בית הקברות. בית הקברות פעל עד לשנת 1783, בה החליט הקיסר יוזף השני שאין לקבור יותר בין חומות העיר, ובית עלמין יהודי חדש הוקם מחוץ לחומות העיר ברובע ורינג (Währing). בינואר 1941 החליטו הנאצים להרוס את בית הקברות ולבנות עליו מחדש. קבוצה של יהודים מווינה הבריחו את המצבות לבית הקברות המרכזי בווינה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 280 מתוך 931 הקברים, הושבו למקומם ושוחזרו, לפי רישומיו של ההיסטוריון ברנרד ואכשטיין מתחילת המאה ה-20. בית הקברות קודש מחדש ב-2 בספטמבר 1984. המצבות כתובות כולם בעברית.
Just for the Record...
ביקורת והצלחה
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ואף גם זכה להצלחה מסחרית כאשר בארצות הברית נכון לשנת 1994 היה למארז התקליטים השני הכי מצליח בתולדות המדינה. נכון להיום מכירותיו עומדות על מיליון עותקים במדינה מה שמזכה אותו למעמד פלטינה. מחוץ לארצות הברית האלבום זכה להצלחה פחותה כאשר דורג בהולנד בלבד שם הגיע למקום ה-72 בלבד.
ליאנה בדר
ליאנה בַּדר (בערבית: ليانة بدر; נולדה ב-1950) היא סופרת פלסטינית המכהנת כמנכ"לית משרד התרבות הפלסטיני.
ביוגרפיה
בדר נולדה בירושלים וגדלה ביריחו. אביה היה ד"ר עבד א-רחים בדר, רופא ואסטרונום שאמו הייתה יהודייה, ואמה הייתה מנהלת בית ספר לבנות. בדר למדה לתואר בפסיכולוגיה בירדן. אחר כך נסעה לביירות ולמדה לתואר בפילוסופיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה הערבית בביירות. היא הייתה עורכת של מדור התרבות בכתב העת "אל-חורייה". בשנת 1982 היא עברה מלבנון וחיה בדמשק, תוניס ועמאן, ושבה לרשות הפלסטינית בשנת 1994.
"הגפן", סיפור קצר פרי עטה, הופיע בעברית בשנת 2004 באנתולוגיה "נעליים ללא עקבים: סיפורים מודרניים של יוצרות ערביות" בהוצאת מעריב.
בדר נשואה ליאסר עבד רבו, פוליטיקאי פלסטיני, ומתגוררת עמו ברמאללה. היא אם לשניים.
דוד ברזילי
דוד ברזילַי (1924–2010) היה רופא פנימאי ישראלי, ממייסדי הפקולטה לרפואה בטכניון, פרופסור ודקאן הפקולטה במשך שתי כהונות. מנהל מחלקה במרכז הרפואי רמב"ם חיפה.
ביוגרפיה
ברזילי נולד בחיפה בשנת 1924 למניה ודב ברזילי, אח לעמי ברזילי. סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי. במהלך שירותו נשלח למדבר המערבי, איטליה, הולנד ובלגיה והשתחרר בשנת 1946.
עם שחרורו החל בלימודי רפואה באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ. עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר לישראל ונשלח לפקד על אחד ממחנות העולים באירופה. לאחר מכן נשלח מטעם הצבא לארצות הברית, ובשנת 1949 סיים את שירותו הצבאי. הוא המשיך את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימם בשנת 1952 בהצטיינות, כשהוא זוכה בפרס על שם חנה בינארי בלימודי רפואה פנימית.
באותה שנה הגיע ברזילי לביה"ח הממשלתי בחיפה, שם עשה את לימודי הסטאז', ובשנת 1953 קיבל את התואר ברפואה, כשהוא מגיש עבודת תזה העוסקת בהיבטים הקרדיו-וסקולריים של פוליומיאליטיס. עם תום הסטאז' החל לעבוד במחלקה הפנימית בניהולו של ד"ר ברנדשטטר וכעבור כמה שנים מונה כאחראי למרפאה האנדוקרינולוגית. בשנת 1961 חזר מהשתלמות בבוסטון, החל לשמש כמנהל בפועל של פנימית ג. בשנת 1964 הוא נבחר במכרז כמנהל המחלקה. בין מטופליו היו יעקב דורי וסעד חדאד. בשנת 1969 הוא החל לנהל במקביל לעבודתו ברמב"ם, מרפאה לחולי סוכרת בפוריה.
במקביל לטיפול בחולים עסק ברזילי במחקר מחלת הסרטן ועמד בראש מעבדות המחקר ברמב"ם.
בשנת 1966 החל ללמד כמרצה קליני בכיר באוניברסיטה העברית, ואחר כך הוא צורף לוועדת ההוראה של המכון האוניברסיטאי להשתלמות רפואית. בשנת 1969 היה שותף לייסוד הפקולטה לרפואה של הטכניון, ומונה לתפקיד סגן הדקאן. הוא שימש מאוחר יותר כדיקן הפקולטה בשתי קדנציות, משנת 1979 עד שנת 1983.
בנו, ניר ברזילי, הוא פרופסור לרפואה פנימית ולגנטיקה מולקולרית בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי.
נפטר בשנת 2010, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עין כרמל, לצד אשתו דרורה.