cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרחון באלאנסטרה
הקרחון ממוקם צפונית מזרחית לקרחון היפוקרטס, ודרומית מערבית לקרחון מקנזי.
הקרחון מנקז את המורדות הדרום-מזרחיים של הרי סטריבוג, זורם לכיוון מזרח - דרום-מזרח ונשפך אל מעבר פמפה דרומית לנקודת מומינו, וצפונית לנקודת פינל.
אורכו של הקרחון 12 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם המוצב הרומי העתיק בבאלאנסטרה במערב בולגריה.
מירנדה מיי
מירנדה מיי (באנגלית: Miranda May; נולדה ב-6 באפריל 1996) היא שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של לייסי בסדרת הטלוויזיה "ליב ומאדי" וגילום דמותה של לו החל מ-2015 בסדרה "קיקיוואקה: מחנה קיץ".
ביוגרפיה
מירנדה מיי נולדה באוהיו והחלה לשחק בגיל 8. בגיל 10 עברה ללוס אנג'לס, ולוהקה לסרט "אשת החלומות".
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית, רומא
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית ועכשווית (באיטלקית: Galleria Comunale d'Arte Moderna) היא מוזיאון לאמנות מודרנית ברומא.
היסטוריה
בשנת 1883 רכשה עיריית רומא 40 צבעי מים, עבור הצייר האיטלקי אתורה רוזלר פרנץ, וכמה יצירות היסטוריות וגנריות בתערוכה עולמית. בעשורים שלאחר מכן, מאז רכשה העירייה יצירות אחרות למטרות שונות, החל להתפתח הרעיון לבנות גלריה עירונית לאמנות מודרנית ועכשווית.
בשנת 1925, כאשר האוסף מנה כמאתיים יצירות המורכבות מציורים, פסלים ועבודות גרפיקה, הוא הוצג לקהל בארמון קפרלי בגבעת הקפיטולין ונקרא בשם Galleriad'Arte Moderna (גלריה לאמנות מודרנית). האוסף המשיך לגדול ובשנת 1931 נחתם הסכם חדש, שכלל מספר תרומות ובעיקר 70 עבודות שרכשה העירייה.
בשנת 1938 נסגרה הגלריה באופן זמני למרות שהעירייה המשיכה ברכישותיה.
בשנת 1963 היא נפתחה מחדש בארמון התערוכות שהיה פתוח לקהל עד 1972, עת נסגרה שוב, לאור הצורך בשיקום הארמון, והעבודות הוצבו במחסני ארמון בראשי ובכמה חדרים ששייכים לעירייה. כשליש מהעבודות שימשו לקישוט משרדים. בהמתנה למשכנם הסופי, חלק מהאוספים הועברו למנזר העתיק של הכרמלים היחפים של סנט ג'וזף ברחוב Capo le Case, שם הם שוב מוצגים לקהל מאז 1995.
לאחר תקופת סגירה בעקבות עבודות שיפוץ, המוזיאון נפתח מחדש בנובמבר 2011.
בית הישימות
בֵּית הַיְשִׁמוֹת הייתה עיר מקראית בערבות מואב, אשר המשיכה להתקיים בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד.
היישוב נזכר לראשונה בספר במדבר בתיאור נדודי בני ישראל במדבר, כתחנה אחרונה לפני הכניסה לארץ כנען:.
בימי המרד הגדול נזכר היישוב בצורה היוונית "איסימות" בכתבי יוסף בן מתתיהו, כאחת הערים היהודיות שנפלו בידי הרומאים בעת כיבוש עבר הירדן.
אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) מזכיר כי העיר הייתה נושבת בתקופתו, ומציין את מיקומה - 15 ק"מ דרומית ליריחו.
בתלמוד הירושלמי צוין כי המרחק בין "בית הישימות" לבין אבל השיטים היה 12 מיל.
היישוב נזכר בסיפור מעשה בתלמוד הבבלי.
יש שזיהו את בית הישימות עם ח'רבת סוויימה, הנמצאת כארבעה ק"מ מזרחית לנהר הירדן, וכשני ק"מ צפונית-מזרחית לים המלח. באתר נמצאו שרידים החל מהתקופה הרומית, ולכן, סבורים החוקרים כי העיר המקראית שכנה בתל הנמצא כחמישה ק"מ מזרחית לחורבה (ומכונה "תל אלעט'ימה" - תל הגדולה), בו נתגלו ממצאים החל מהתקופה הכלקוליתית, ובעיקר מן התקופה הישראלית.
נראה כי מקור שם היישוב הוא במילה העברית "יְשִׁימוֹן", המתארת שטח מדברי כגון זה בו שכנה העיר.
תעודת פרו
תעודת פְּרוֹ של אופ"א (באנגלית: UEFA Pro Licence) היא תעודה המאשרת שמאמן כדורגל עבר קורס הסמכה המאושר על ידי הארגון והוא יכול לאמן קבוצה במשחק רשמי של אופ"א במסגרת ליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית, משחקים בינלאומיים, או בליגה הראשונה במדינה החברה באופ"א. תעודה זו תקפה ל-3 שנים קלנדריות ועל המחזיק בתעודה חלה אחריות לחדש אותה בכל פעם. במסגרת הליגה המקומית מותר למאמן לאמן ללא תעודת פרו לתקופה של 12 שבועות.
את קורסי ההסמכה מעבירים התאחדויות הכדורגל המקומיות לאחר הדרכה מאופ"א ובאישור הארגון. בישראל, ההתאחדות לכדורגל אחראית על הקורסים.
קריטריונים לקבלה לקורס
כדי להירשם לקורס המעניק תעודת פרו, על המועמד לעמוד באחד התנאים הבאים:
תעודות נוספות
תעודת הפרו היא ההסמכה הבכירה של אופ"א, אך קיימות הסמכות נוספות יותר עבור מאמנים.
תעודת A - תעודה דרג ב' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נוער עד גיל 18, קבוצות מילואים בליגות נמוכות, וקבוצות חצי מקצועניות.
תעודת B - תעודה דרג ג' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נערים עד גיל 16, קבוצות חובבים, ומאפשרת להיות עוזר מאמן בקבוצות מקצועניות.
בנוסף, קיימות תעודות נוער עילית A למאמני נוער בכירים, קטרגל B למאמני קטרגל ושוערים A למאמני שוערים.
מקרים מיוחדים
ב-2006 מאמן ניוקאסל יונייטד גלן רודר קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית להמשיך לאמן במסגרת פרמייר ליג למרות שלא היה לו תעודת פרו מעבר ל-12 השבועות המותרים למשך שבועיים נוספים, על מנת לסיים את העונה כמאמן הקבוצה.
ב-2007 מאמן צ'לסי אברהם גרנט קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית ואופ"א להמשיך לאמן במסגרת הפרמייר ליג וליגת האלופות.
ב-2009 מונה ניר לוין כמאמן מכבי תל אביב למרות שעוזר המאמן אבי נמני היה המאמן בפועל, מכיוון שלנמני לא היה תעודת פרו ולא יכל לאמן את הקבוצה.
רכס וילט
רכס וילט (באנגלית: Willett Range) הוא רכס או מצוק, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע לכיוון צפון, החל מפסגת מיסטייק; אורכו של הרכס 37 קילומטרים; והוא מגיע עד קרחון מקאיי.
מספר קרחונים הזורמים לכיוון מזרח מן הרמה "פורצים" את קו הרכס.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס נחקר על ידי משלחת הסקר הצפונית הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958; המשלחת הקימה בסיסי סקר בקצה הדרומי של הרכס באוקטובר 1957 ובינואר 1958.
מקור השם
של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית.
הרכס נקרא ר. וו. וילט (R.W. Willett), מנהל הסקר הגאולוגי של ניו זילנד, אשר סייע באופן משמעותי למשלחת הטראנס אנטארקטית במהלך המחקר והסקרים, ולאחר שובה של המשלחת - בעיבוד הנתונים שנאספו במחקר.
לקריאה נוספת
• B. C. McKelvey & P. N. Webb (1962), Geological investigations in southern Victoria Land, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 5:1, 143-162, https://doi.org/10.1080/00288306.1962.10420116
• J. Linsley Gressitt, PROBLEMS IN THE ZOOGEOGRAPHY OF PACIFIC AND ANTARCTIC INSECTS, Pacific Insects Monograph 2: 1-94
• Isaac, M.J.; Chinn, T.J.; Edbrooke, S.W.; Forsyth, P.J. 1996, GEOLOGY OF THE OLYMPUS RANGE AREA, SOUTHERN VICTORIA LAND, ANTARCTICA, Institute of Geological & Nuclear Sciences
קוצנאים
קוצנאים (שם מדעי: Squaliformes; מכונים גם כרישי כלב) היא סדרת כרישים בעלי ממדים משתנים, החיים ברחבי הימים בעולם מהאוקיינוס הפתוח לחוף הים ומהאזור הטרופי לאוקיינוס הארקטי. הם בעלי קוצי-סנפירים וחמישה חריצי זימים.
מיון
סדרה זו מונה 7 משפחות ובהם 126 מינים:
ארתור או'קונל
ארתור או'קונל (באנגלית: Arthur O'Connell; 29 במרץ 1908 - 18 במאי 1981) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. אוקונל הועמד לשני פרסי אוסקר בשנות ה-50 של המאה ה-20 על הופעותיו בסרטים "אנטומיה של רצח" ו"פיקניק".
נולד וגדל בניו יורק סיטי. או'קונל החל את דרכו בשנות ה-30 ב"תיאטרון מרקורי" ובסרטים קטנים בהם הופיע בעיקר כניצב. את פריצתו עשה או'קונל בשנת 1955 בזכות תפקיד משני בדרמה הרומנטית של ג'ושוע לוגאן "פיקניק" בתור בעל החנות הווארד ביוואנס, עליו הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. או'קונל המשיך לשתף פעולה עם לוגאן גם בשנה שלאחר מכן בסרט "תחנת אוטובוס" בו שיחק בתפקיד וירג'יל בלסינג חברו של הקאובוי בוגארד (דון מארי).
בשנת 1960 שיחק או'קונל במערבון "סימארון". ב-1964 הופיע פנטזיה הקומית של ג'ורג' פאל "שבעת פניו של ד"ר לאו" בתפקיד הטייקון האכזרי קלינט סטארק. בנוסף הופיע או'קונל לצד כוכב הרוקנרול אלביס פרסלי בסרטים המוזיקליים "רדוף אחר החלום הזה" ו"דודנים מתנשקים". בתקופת מלחמת וייטנאם נסע או'קונל לבדר חיילים אמריקאים פצועים בשטח והיה לאהוד במיוחד בקרב הכוחות. את תפקידיו האחרונים כשחקן עשה או'קונל בסרט האסונות "הרפתקה בפוסידון" ובדרמת השואה הביוגרפית "מקום המחבוא" בתור קאספר טן בום יצרן השעונים ההולנדי שהחביא יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
או'קונל נאלץ לפרוש ממשחק עקב בעיות רפואיות, הוא נפטר ב-18 במאי 1981 ממחלת האלצהיימר בלוס אנג'לס כשהוא בן 73, נקבר ב"בית הקברות קלבאריי" שבקווינס.
ברל כהן
ברל כׇהׇן (קָגָן) (ביידיש: בערל כּהן; באנגלית: Berl Kagan; 1911 – 19 באפריל 1993) היה ביבליוגרף יידי ליטאי-אמריקאי
ביוגרפיה
כהן נולד בשנת 1911 בעיר טֶלז שבליטא, בנם של אהרן ובּרַיינה. היה פעיל בציונות הסוציאליסטית ומזכ"ל המפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס) בליטא, וכיהן כעורך-משנה של היומון היידי "דאָס וואָרט" בקובנה. ב-1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות במלחמת העולם השנייה, גורש לגטו קובנה שבסלובודקה, ושהה בו עד שברח ליערות בסוף שנת 1943. שרד את השואה. אחיו, יעקב-מיכאל, נספה. לימים פרסם את יומנו מתקופה זו, בשם "אַ יִיד אין וואַלד" ('יהודי ביער'; ניו יורק 1955). לאחר המלחמה נותר באירופה, עד שבשנת 1950 היגר לארצות הברית עם משפחתו, והתיישב בברוקלין. עבד במשך שנים בייווא (המכון המדעי היהודי) בניו יורק, והיה חבר מערכת העיתון היידי האנרכיסטי האמריקאי "פֿרייע אַרבעטער שטימע" (Fraye Arbeter Shtime). בהמשך עבד בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה, עד פרישתו בשנות ה-70.
בשנות עבודתו ערך כהן כמה ספרים, בהם כמה ספרי זיכרונות מתקופת השואה (בהם זיכרונותיו של הסופר ירחמיאל בְּרִיקְס מגטו לודז') ושלושה ספרי יזכור לקהילות שנחרבו בשואה (סובאלק ויישובי הסביבה, שידלוביץ ולוּבּוֹמְל).
בשנת 1986 פרסם כהן את ה"לעקסיקאָן פֿון יידיש-שריַיבערס" (לקסיקון המחברים היידיים), ובו תוספות ותיקונים ללקסיקון המונומנטלי "לעקסיקאָן פֿון דער ניַיער יִידישער ליטעראַטור" (לקסיקון ספרות היידיש החדשה), שראה אור בשמונה כרכים בניו יורק בהוצאת הקונגרס הבינלאומי לתרבות יידיש (אַלוועלטלעכער יִידישער קולטור-קאָנגרעס) בשנים 1956–1981, וכן רשימה של 5,800 שמות עט. ספר חשוב נוסף פרי עטו הוא "ערים, עיירות וכפרים יהודיים בליטא עד 1918: סקיצות ביוגרפיות-היסטוריות" (1991), שפורסם שנים ספורות לפני מותו.
ברל כהן היה נשוי לרעיה לבית אילְמַן ואב לשתי בנות ובן: מרים לִיבֶּר (Lieber), אם לילדים; עדה-אן; ויחזקאל-אהרן, שנפטר בגיל 25 (מרץ 1964 – ינואר 1972).
כהן נפטר באביב 1993, בן 81 במותו. עד מותו עסק בהכנת תוספות והשלמות ללקסיקון לסופרי היידיש.
בעריכתו
ספרי יזכור:
טירת דולוויד'לן
טירת דולוויד'לן (בוולשית: Castell Dolwyddelan) היא טירה ולשית הממוקמת במחוז קונווי, צפון ויילס.
הטירה נבנתה במהלך המאה ה-13 ושימשה את ממלכת גוויניד' הוולשית, היא נכבשה על ידי הצבא האנגלי של אדוארד הראשון ושימשה אותו למספר שנים. בהמשך שופצה הטירה מספר פעמים ושימשה בעיקר בעלי קרקעות אזוריים בתקופות שונות, במאה ה-19 עברה הטירה את השיפוץ הנרחב האחרון שהביא אותה לצורתה הנוכחית עם מגדל העוז המלבני ששולט בנוף.
היסטוריה
טירת דולוויד'לן נבנתה ככל הנראה בתחילת המאה ה-13 על ידי ל'ואלין אפ לורוורת' (ל'ואלין הגדול) על גבעה המשקיפה על העמק מסביב במיקום אסטרטגי, לאורך אחד מצירי התנועה החשובים בצפון ויילס. האתר שימש ככל הנראה למבצר גבעה מוקדם יותר, על פי האגדה ל'ואלין עצמו נולד במבצר ובהמשך חיו בנה את טירת האבן כחלק מ-"ביצורי סנודוניה" להגנה על ממלכת גוויניד' מפני הצבא האנגלי.
ב-18 בינואר 1283 נפלה הטירה לידי הצבא האנגלי של אדוארד הראשון, היא עברה שיפוץ בשנים 1283-4 במטרה לשרת את הצבא הכובש אך בשנת 1290 היא ננטשה כמבצר צבאי, מאחר שהדגש האסטרטגי הושם על מבצרי החוף וננטשו רוב הביצורים בפנים ויילס. במהלך השיפוץ האנגלי ככל הנראה נוספו הביצורים בצד המערבי של הטירה ונבנה המגדל המלבני. בשנת 1488 רכש מרדוד' אפ איוון, יורש העצר לבית בית אברפראו, את הטירה ושיפץ אותה באופן נרחב לשימוש - בין היתר נוספה קומה עליונה למגדל העוז ונחפרו תעלות ניקוז.
במהלך המאה ה-19 עברה הטירה שיפוץ ועיצוב מחודש ברוח הרומנטיקה ההוויקטוריאנית על ידי הברון ווילובי דה ארסבי. כיום רק מגדל העוז שעוצב בתקופה זו עומד על תילו, בעוד שחומות הטירה והמגדל השני נותרו בהריסות.
שטח הטירה נמצא בבעלות מועצת השימור הוולשית Cadw, הכניסה לאתר פתוחה לציבור אך עוברת בשטח פרטי.
פלפץ
פלפץ (בהונגרית: Felpéc) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי פלפץ
בפלפץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיימות מצבות אחדות שהיו בית קברות יהודי.
תיאטרון רויאל קורט
התיאטרון הראשון
התיאטרון הראשון ב-Lower George Street, מחוץ לכיכר סלואן, הוקם בקפלת רנלאג שהוסבה למבנה ממשלתי, נפתח ב-1870 בשם "תיאטרון צ'לסי החדש" (The New Chelsea Theatre). מארי ליטון התמנתה למנהלת שלו ב-1871, היא שכרה את וולטר אמדן לעצב מחדש את פנים הבניין, והעניקה לו את הכינוי "תיאטרון קורט" (Court Theatre).
אחדים ממחזותיו המוקדמים של ויליאם שוונק גילברט, בכללם Randall's Thumb, Creatures of Impulse (עם מוזיקה של אלברטו רנדגאר), "תקוות גדולות" (עיבוד לרומן פרי עטו של דיקנס ו- On Guard (כולם ב-1871); "הארץ השמחה" (1873, עם גילברט אבוט א-בקט, מחזהו השנוי ביותר במחלוקת של גילברט), "מארש החתונה", תרגום של "כובע הקש האיטלקי", מאת אז'ן לביש (1873); "האישה כחולת הרגל", תרגום מ La Dame aux Jambes d'Azur- מאת לביש ומארק-מישל (1874) ו"לבבות שבורים" (1875). ב-1878 התיאטרון נוהל במשותף בידי ג'ון הייר וו.ה. קנדל.
שינויים נוספים עשה ב-1882 אלכסנדר פיבלס, שהעלתה את תכולת התיאטרון ל-728 מקומות ישיבה (בכללם בתאים, ביציע, במרפסת ובאמפיתיאטרון). אחר-כך, ארתור ססיל (שהצטרף ללהקת התיאטרון ב-1881) התמנה למנהל שותף של התיאטרון ביחד עם ג'ון קלייטון. בין עבודותיהם, הם הפיקו סדרת פארסות של ארתור וינג פינרו, בכללן "הרקטור", "השופט" (1885), "המורה" (1886) ו"הגנדרן" (1887). דיוקן של התיאטרון ותיאטראות ויקטוריאניים אחרים, באתר victorianweb.org התיאטרון נסגר ב-22 ביולי 1887 ונהרס.
התיאטרון הנוכחי
ססיל וקלייטון העבירו את ניהול התיאטרון לגברת ג'ון ווד וארתור צ'אדלי ב-1887, למרות שססיל המשיך לשחק בלהקה (ובמקומות נוספים) עד לשנת 1895. ההפקה הראשונה בבניין החדש הייתה "מאמה", מחזהו של סידני גרנדי, בכיכובם של גברת ג'ון ווד וג'ון הייר, בו שיחקו גם ארתור ססיל ואריק לואיס.
הארלי גרנוויל-בארקר ניהל את התיאטרון בשנותיה הראשונות של המאה העשרים, תקופה בה הופקו מחזותיו של ג'ורג' ברנרד שו ברויאל קורט. המבנה חדל לשמש כתיאטרון ב-1932, אולם השתמשו בו כקולנוע בשנים 1940 עד 1935, עד שנזק שנגרם לבניין כתוצאה מהפצצה במלחמת העולם השנייה, גרם לסגירת הבניין.
פנים הבניין נבנה מחדש בידי רוברט קרומי ומספר המושבים צומצם ל-500. התיאטרון נפתח מחדש ב-1952. ג'ורג' דיוויין נעשה המנהל האמנותי וייסד את להקת הבמה האנגלית (English Stage Company) ברויאל קורט ב-1956. כתיאטרון מסובסד הפיק מחזות בריטים וזרים חדשים, בד בבד עם קלאסיים. דיוויין ניסה להפוך את התיאטרון לחממה לכותבים, בחפשו מחזאים חדשים שמיצירותיהם יפיק הצגות מודרניות איכותיות. הוא הפיק את "הבט אחורה בזעם" מאת ג'ון אוסבורן ב-1956, המחזה הראשון שזוהה עם קבוצת "גברים צעירים זועמים".
במהלכה של תקופה זו, התיאטרון נתקל בעימות עם הצנזורה. הצגות הבכורה שלהם של "פטריוט שלי" ו"הצילו" של אדוארד בונד (שניהם ב-1965), אילצו את התיאטרון להפוך את ההפקות הללו לסגורות ל"מועדון חברים פרטי", על מנת לעמוד בדרישותיו של לורד צ'מברלין (הצנזור). תוצאות עימות הביאו לביטול הצנזורה בבריטניה, צעד שיושם בחוק התיאטרון של 1968. במהלך תקופת ניהולו של דיוויין, פרט לאוסבורן ובונד, הרויאל קורט הציג לראשונה גם את עבודותיהם של ארנולד וסקר, ג'ון ארדן, אן ג'ליקוז ונ.פ. סימפסון. מנהלים שבאו אחריו העלו לראשונה את יצירותיהם של כריסטופר המפטון, אתול פוגארד, הווארד ברנטון, קריל צ'רצ'יל, חניף קוריישי, שרה דניאלס, טימברלייק וורטנבייקר, מרטין קרימפ, שרה קיין, מארק ראבנהיל, מרטין מק'דונה, סיימון סטיבנס ולאו באטלר. העונות הראשונות כללו מחזות בינלאומיים חדשים פרי עטם של ברטולט ברכט, אז'ן יונסקו, סמואל בקט, ז'אן-פול סארטר ומרגריט דיראס. בנוסף לאולם התיאטרון התחתון פרוסניום המכיל ארבע מאות מקומות, נפתח גם אולם התיאטרון העליון ב-1969, שבאותה עת הכיל 63 מקומות ישיבה. בו הועלה ב-1973 "מופע האימים של רוקי".
אמנם האולם הראשי והחזית היו נאים ונוחים, אולם יתר הבניין סיפק מתקנים עלובים, גם לקהל וגם למבצעים, והמושבים ואחורי הקלעים סבלו מהצפה לעיתים קרובות במהלך המאה העשרים. בראשית שנות התשעים, מצב בניין התיאטרון החמיר עד כדי סכנה שאיימה על סגירתו ב-1995. הרויאל קורט קיבל מענק של 16.2 מיליון פאונד מהלוטו הלאומי הבריטי וממועצת האמנויות של בריטניה לצורך שיקומו, והחל ב-1996, בהדרכתו האמנותית של סטיבן דלדרי, הוא נבנה מחדש מהיסוד, פרט לחזיתו ולאודיטוריום הקטן. האדריכל היה הוורת' טומפקינס. התיאטרון נפתח מחדש בפברואר 2000, עם אולם תחתון "ג'רווד" (Jerwood Theatre Downstairs) בן ה-380 מקומות ישיבה, ואולם בן 85 מקומות ישיבה, כיום הוא תיאטרון "ג'רווד" העליון (Jerwood Theatre Upstairs). מאז 1994, דור חדש של מחזאים הציג את מחזותיו לראשונה, בהם ג'ו פנהול, שרה קיין, מארק ראבנהיל ורוי ויליאמס.
התיאטרון הוכרז כבניין רשום דרגה II ביוני 1972.
במרוצת העשור האחרון, רויאל קורט שם דגש חזק על פיתוחה והפקתה של יצירה בינלאומית. ב-1993, המועצה הבריטית החלה לתמוך בתוכנית לאירוח יוצרים זרים (שהחלה ב-1989 עם הקמתו של בית הספר קיץ הבינלאומי של רויאל קורט) ובראשית 1996 הוקמה מחלקה מיוחדת שהוקדשה לעבודה בינלאומית. דיאלוג יצירתי מתרחש כיום בין כותבי ויוצרי תיאטרון חדשנים מרחבי תבל שמגיעים מארצות שונות, בכללם: ברזיל, קובה, צרפת, גרמניה, הודו, מקסיקו, ניגריה, רומניה, רוסיה, ספרד, סוריה ואוגנדה. ברבים מפרויקטים אלה תומכת המועצה הבריטית ולאחרונה תומכת בהם קרן גנסיס, שתומכת גם בהפקת מחזות בינלאומיים. המחלקה הבינלאומית זכתה במספר פרסים, בכללם פרס מוסד התיאטרון הבינלאומי (International Theatre Institute award) לשנת 1999.
להקת הבמה האנגלית השתתפה בפסטיבלים בינלאומיים, בהם, במאי 2008 הציגה את "המכוער" מאת מריוס פון מיינבורג בפסטיבל התיאטרון הבינלאומי בפולין.
דומיניק קוק היה מנהלו האמנותי של התיאטרון בשנים 2012-2007; המנהל שותף היה סשה וורס וסגן המנהל האמנותי היה ג'רמי הרין. ויקי פיצ'רסטון, האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד המנהלת האמנותית, בעבר ניהלה את התיאטרון הלאומי של סקוטלנד, החליפה אותו בתפקיד באפריל 2013. בין המנהלים האמנותיים הקודמים היו איאן ריקסון (2006-1998), מקס סטאפורד-קלארק, סטיוארט ברג', רוברט קיד, ניקולס רייט, לינדזי אנדרסון, אנתוני פייג', ויליאם גסקיל. כותבים צעירים (בגילאי 18 עד 25) יכולים להגיש מועמדות לתוכנית הכותבים הצעירים, שמעוניינת לקדם את עבודתם.
המחלוקת לגבי הפקת "שבעה ילדים יהודים"
המחזה "שבעה ילדים יהודים", פרי עטה של קריל צ'רצ'יל, פתח את עונת התיאטרון בפברואר 2009. הרבה מנהיגים יהודים ועיתונאים מתחו ביקורת על ההצגה והוקיעו אותה כאנטישמית. בטענם שהוא מפר את הכלל ש"מחזה ביקורתי ושבו כל הדמויות הן בנות לאום אחד, ניתן להגן עליו רק אם הוא נכתב בידי חבר אותה קהילה", יתרה מכך, המנהל האמנותי השותף, רמין גריי, הואשם בצביעות, מכיוון שנמסר שהוא הצהיר שהוא יסרב להעלות מחזה המותח ביקורת על האסלאם.
מייקל בילינגטון מעיתון "הגארדיאן", מתאר את ההצגה כ"קינה נוגעת ללב עבור הדורות הבאים". במאמר אחר ב"גארדיאן" נטען שההצגה שנויה במחלוקת, אבל לא אנטישמית, מבקר אחר בגארדיאן כתב שההצגה אינה מדויקת היסטורית ומותחת ביקורת קשה על היהודים. ג'ונתן הופמן, סגן יושב ראש שותף של "הפדרציה הציונית של בריטניה הגדולה ואירלנד", כינה את ההצגה: "דמוניזציה משמיצה ונבזית של הורים וסבים ישראלים" והביע חשש מכך שהיא "תחולל גלים של אנטישמיות". הוא הוסיף שההצגה היא עלילת דם מודרנית הנשענת על מיתוסים אנטישמיים עתיקים. ג'פרי גולדברג מ-"The Atlantic" כינה אף הוא את ההצגה בשם עלילת דם. בעלת הטור מלאני פיליפס כתבה ש"ההצגה היא הכפשה גלויה של העם היהודי... הנשענת על גבי שנאה מושרשת של היהודים" וכינתה אותה "הסתה גלויה לשנאה". "הניו יורק טיימס" כתב שההצגה היא "מתארת את הישראלים כאכזרים".
בתגובה, תיאטרון הרויאל קורט מסר את ההצהרה הבאה:
התיאטרון הדיגיטלי
הרויאל קורט היה אחד מהארגונים הראשונים שנכנס לעידן התיאטרון הדיגיטלי, משימה שהופכת את הפקות התיאטרון לזמינות לצפייה בווידאו. ההצגה הראשונה שצולמה והופצה בצורה זו הייתה Over There.
דגל אנושי
דגל אנושי הוא תרגיל באימון רחוב שבו הגוף מקביל לקרקע ונתמך על ידי מוט אנכי. קו ישר נוצר באמצעות הזרועות והגוף. התרגיל דורש מהמבצע להיות בעל חוזק נרחב בפלג הגוף העליון.
טכניקה
היד התחתונה בדרך כלל מסובבת כדי לאחוז במוט והיא ישרה כדי "לדחוף" את הגוף למעלה. היד העליונה פונה קדימה ואוחזת במוט. זרוע זו "מושכת" את הגוף כדי לשמור על מיקום מקביל לקרקע. וריאציות קלות יותר כוללות חיבור זרוע אחת על המוט או על ידי רגליים מפוסקות, מקופלות או מורמות.
לימוד האחיזה נעשה בדרך כלל על ידי התחלת הרגליים מקבילות למוט ואז הורדתן לאט לקרקע. קיפול או פישוק הרגליים מפחיתה את הלחץ על הבטן, וגם הופכת את המהלך להרבה יותר קל לאחיזה.
גרסאות
גרסאות קשות יותר כוללות:
שיא עולם
שיא העולם לדגל האנושי הארוך ביותר שנערך עומד על דקה ו-5 שניות ובוצע על ידי וואנג ז'ונג-הואה.
ATLiens
ATLiens הוא אלבום האולפן השני של צמד ההיפ הופ האמריקאי אאוטקאסט. האלבום יצא לאור ב-27 באוגוסט 1996, על ידי חברות התקליטים לה-פייס רקורדס ואריסטה רקורדס.
רקע והפקה
בין השנים 1995 ל-1996 הקליטו אאוטקאסט את האלבום בסשנים במספר אולפנים באטלנטה - בוסטאון, דופלר, PatchWerk, דרגון דרגון ו-LaCoCo, כמו גם אולפני Chung King ו-Sound On Sound בניו יורק.
האלבום כולל צלילי הפקה בהשראת החלל החיצון, כאשר אאוטקאסט והמפיקים אורגנייזד נויז משלבים אלמנטים של דאב, רוק פסיכדלי וגוספל בקומפוזיציות. בכמה שירים, מופיעים הניסיונות הראשונים של הצמד להפיק מוזיקה בעצמם. מבחינה לירית, הצמד דן במגוון רחב של נושאים, כולל החיים העירוניים כמניעים, התבוננות פנימית קיומית וחיים מחוץ לכדור הארץ. שם האלבום הוא הלחם בסיסים של "ATL" (קיצור של אטלנטה) ו"חייזרים" (aliens), שהתפרש על ידי המבקרים כפרשנות על תחושת הבידוד מהתרבות האמריקאית.
הצלחה
האלבום הגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200, ומכר קרוב ל-350,000 עותקים בשבועיים הראשונים לצאתו. האלבום זכה לשבחים מהמבקרים עם צאתו, ששיבחו את תוכנו הלירי. האלבום זכה בתואר הפלטינה הכפולה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירת שני מיליון עותקים בארצות הברית. האלבום תואר על ידי כתבי עת ומבקרים שונים כאחד מאלבומי ההיפ הופ הגדולים בכל הזמנים.
מיקלוש קון (רופא)
ביוגרפיה
מיקלוש קון סיים את לימודיו באוניברסיטה הרפואית הקירגיזית בשנת 1942. הוא הורשה לחזור להונגריה בשנת 1959 וב-15 בספטמבר 1961 קיבל על סמך תעודתו משם את תעודת הרופא בהונגריה. הוא קיבל אזרחות גם בהונגריה. קון כתב את התזה של עבודת הדוקטורט שלו בנושא "ניתוח פלסטי מיוחד" שהיה "יצירת נרתיק באמצעות השתלת מעי גס", ששיקף בצורה מושלמת את כישוריו המיוחדים בניתוחים פלסטיים ובטן ואת ניסיונו הרב. קון החזיר את ההזדמנות לקיום יחסי מין ליותר מ-500 נשים שסבלו ממום מולד בנרתיק שנקרא "מחסור בנרתיק - אפלציה נרתיקית". נשים אלה יכלו להשיב לעצמן את נשיותן הראויה באמצעות ניתוח שיחזור פלסטי מורכב. הוא יצר מחלקות מיוחדים במרפאת הכירורגיה שלו. שיקום פלסטי וניתוחי שד, ניתוחי בטן ופרוקטולוגיה. משימת השיקום הפלסטי של המרפאה הייתה לתקן שיחזורים מסובכים של דופן הבטן, בקעים וצלקות, ניתוחים פלסטיים של הבטן התלויה. במרפאת הניתוחים שלו בוצעו ניתוחי זפקת וגידולים ואלה בוצעו עם חתך פלסטי בקושי מורגש. מיקלוש קון היה הראשון בניתוחים אלה בהונגריה בשנת 1970. במרפאתו לכירורגיה הוצג ניתוח שיקום חזה בעקבות כריתה עקב סרטן השד על פי השיטה במחקרו של ברנרד פישר מארצות הברית בשם "Lumpectomy" ((לומפקטומי=כריתת גוש (המכונה לעיתים כיילקטומיה, כריתת שד חלקית, כריתה חלקית של השד או כריתה מקומית רחבה) היא הסרה כירורגית של חלק נפרד או "גוש" של רקמת השד, בדרך כלל בטיפול בגידול ממאיר או בסרטן השד)).
מאוחר יותר, מיקלוש קון הציג במרפאתו את ביצועי ניתוח סרטן השד עם שמירה על הפטמה במקום הסרת חזה מלאה בחולות מתאימות אונקולוגית. המחלקה הפרוקטולוגית ומרפאת החוץ המיוחדת - כמו כל המרפאות של מיקלוש קון - התפרסמו בכל רחבי הונגריה בזכות התוצאות הטובות והעבודה המחקרית שלהם. מיקלוש קון פרש לגמלאות בשנת 1990.
משפחתו
אביו, בלה קון (1886 – 1938), היה פוליטיקאי קומוניסטי, המנהיג בפועל של הרפובליקה הסוביטית ההונגרית וקומיסר העם לענייני חוץ (שר החוץ) ואמו, אירן גאל הייתה מורה לפסנתר. הוא נולד כאמור בבולוניה לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, כשהוריו היו בגלות. אחותו, אגנש קון נולדה בשנת 1915 שבעלה היה אנטל הידאש, משורר, סופר ומתרגם יהודי הונגרי קומוניסט. אשתו של מיקלוש קון הייתה אולגה סריאגובה רופאה ילידת מוסקבה שסיימה גם היא את האוניברסיטה הרפואית בקירגיזסטן בשנת 1942.
סולם מי שברך
סולם מי שברך הוא שטייגר מוזיקלי, פופולרי במוזיקה היהודית, הרומנית וכן במוזיקת כליזמר. שמות נוספים הוא "סולם אוקראיני" ו-"סולם אב הרחמים". במוזיקה ערבית הוא מכונה מקאם נָגְרִיז (نِكْرِيز).
הסולם מבוסס על מודוס דורי אך הדרגה הרביעית מוגבהת, או באפשרות אחרת: סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה הרביעית (בדוגמה המצורפת: סולם לה מינור הרמוני המבוסס על רה). מרווחי הסולם הם: טון, חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון. האקורדים המנוגנים בדרך כלל בסולם זה הם: דרגה ראשונה, שנייה ושלישית.
מלבד השימוש בסולם זה כבסיס לשיר, הוא משמש רבות כקטע מעבר או חריגה בשיר בסולם המינורי שבטוניקה שלו (למשל בדוגמה המצורפת, שירים בסולם רה מינור הרמוני, יכולים לעבור או לחרוג לסולם זה).
דוגמה לשיר בסולם זה הוא השיר המפורסם "הבן יקיר לי" של החזן שמואל מלבסקי, ולהבדיל, היצירה "מריה המתוקה" של ברט קמפרט.
אוולין גודמן-טאו
הרבה אוולין (חוה) גודמן-טאו (נולדה בווינה ב-1934) היא פרופסור למחשבת ישראל.
ביוגרפיה
גודמן-טאו נולדה בווינה למשפחה מסורתית שמוצאה מגליציה. אביה אברהם היה בנקאי, ואמה יוטה כימאית. עם האנשלוס ברחה המשפחה להולנד, ושם התחבאה בימי השואה. לאחר המלחמה נשארה המשפחה בהולנד ואף רכשה את הבית בו התגוררו במהלך המלחמה. בשנת 1955, לאחר פטירת אמה, נסעה גודמן-טאו עם אביה ואחותה לארצות הברית, שם נישאה למשה גודמן. בשנת 1956 עלתה עם בעלה לישראל.
בשנות התשעים הקימה מחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת האלה שבגרמניה, ליד לייפציג, ועמדה בראשה במשך 6 שנים. לאחר מכן לימדה במשך שנה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. בשנת 1999 הקימה את האקדמיה ע"ש הרמן כהן לדת, מדע ואמנות בבוכן שליד קרלסרוהה.
לאחר שהתבקשה לכהן ברבנות בקהילה הרפורמית "אור חדש" בווינה, תפקיד אותו מילאה במשך שנה, חיפשה גודמן-טאו אחר רב אורתודוקסי שיסמיך אותה לרבנות. בשנת תשס"א (2000) היא הוסמכה לרבנות על ידי הרב יהונתן צ'יפמן מירושלים.
גודמן-טאו מתגוררת בירושלים. בנה הוא האנתרופולוג יהודה גודמן, אשר התפרסם בעקבות ספרו 'גלות הכלים השבורים: חרדים בצל השיגעון' שעוסק בטיפול במחלות נפש בחברה החרדית. גודמן-טאו היא אחותו של הרב צבי טאו, נשיא ישיבת הר המור. אחות נוספת שלהם היא ד"ר גרדה אילתה-אלסטר, מרצה לשעבר לספרות משווה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ג'רג' סאנטו (סופר)
ג'רג' סאנטו (במקור שייבר, בהונגרית: Szántó György; 7 ביוני 1893 – בודפשט, 11 בספטמבר 1961) היה סופר הונגרי זוכה פרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי ממלכתי הגבוה בהונגריה).
קורות חייו
ג'רג' סאנטו נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר ז'יגמונד שייבר (סאנטו) ושל פרנצישקה פופר. הוא החל את לימודיו בלוגוז', ולאחר מכן נרשם לפקולטה לארכיטקטורה של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל מלחמת העולם הראשונה. הוא נלחם בחזית, שם נפצע במצח ולאחר מכן התעוור בעינו הימנית. לאחר שחזר הביתה, החל לצייר. הוא היה מעצב התפאורה והתלבושות של בית האופרה הרומני בקלוז' ב-1920 ולאחר מכן עבר לווינה לטיפול רפואי, אך עד מהרה התעוור גם בעינו השמאלית. הוא השתקע בארד וב-1924, ובין השנים 1925-1926 ערך את כתב העת "פריסקופ". הוא כתב רק בשפה ההונגרית. בשנת 1929 היה חבר בהליקון טרנסילבניה. ב-1932, הוא החל לפרסם את הרומן שלו "הגז" בכתב העת "כתב" (Az Írás) ולאחר מכן, עקב סגירת העיתון, המשיך אותו ב"ידיעות ארד" (Aradi Közlöny). הוא התגורר בבודפשט בין השנים 1942–1944 ובשנת 1947 עבר לבודפשט לצמיתות. הוא כתב בעיקר רומנים של נוער ורומנים היסטוריים, שבהם משולבת שיטת העריכה הנועזת בציוריות עשירה.
חייו הפרטיים
בשנת 1921 נשא לאישה את אדל ברנדייס. כך היא הפכה ל"עין הרואה" שלו, היא תמכה בהגשמת הכתיבה של בעלה לכל אורך חייו. לא היו להם ילדים. ג'רג' סאנטו למד להקליד בעיוורון, אשתו עשתה את עבודת העריכה והתיקונים שלאחר מכן. לקראת סוף ימיו תפקדה דירתם בבודפשט גם כמעין סלון ספרותי.
מריינדורף
מריינדורף (בגרמנית: Mariendorf) הוא יישוב ברובע הדרומי טמפלהוף-שנברג בברלין.
גאוגרפיה
מריינדורף ממוקם בין היישובים טמפלהוף בצפון ומריינפלדה (Marienfelde) וליכטנראדה (Lichtenrade) בדרום. ממערב הוא חולק גבול עם לנקוויץ ושטגליץ-צלנדורף, וממזרח - עם בריץ ובוקו (Buckow) וחלקים מרובע נויקלן.
היסטוריה
היישוב מריינדורף מוזכר לראשונה במסמך משנת 1348, כאשר הוחזק בידי בייליוויק מברנדנבורג ממסדר יוהאן הקדוש (יוהניטר-אורדן, Johanniterorden). המסדר מכר את מריינדורף, יחד עם טמפלהוף ומריינפלדה, לעיר ברלין וקלן (Coelln) בשנת 1435. בשנת 1800 מנתה מריינדורף 162 תושבים.
משנת 1872 פותחה וילנקולוני (Villenkolonie, "מושבת אחוזה") בדרום מריינדורף, ובשנת 1900 היו ביישוב 5,764 תושבים. מסלול מרוצי הרתמות (Trabrennbahn) נפתח בשנת 1913, ובשנת 1920 התמזגה מריינדורף רשמית עם העיר ברלין. בשנת 1924 פותח פארק (Volkspark) מריינדורף.
בסוף מלחמת העולם השנייה, הפכה מריינדורף לחלק מאזור הכיבוש האמריקאי. בשנת 1946, רחוב אייזנאכר (Eisenacher Straße) במריינדורף היה אתר מחנה עקורים בו היו כ-3,250 איש עד 1948.
בשנת 1966 נבנתה תחנת רכבת תחתית U-Bahn ששרתה את הרובע בקו U6.
תחבורה
במריינדורף תחנות הרכבת התחתית של ברלין דרך וסטפאליה (Westphalweg), רחוב אולשטיין (Ullsteinstraße) ומריינדורף הישנה (Alt-Mariendorf), הקצה הדרומי של קו U6 והרכבת העילית של ברלין בקו S2, זמינה בתחנת רחוב אטילה (Attilastraße).
ג'יילס ברנס
ג'יילס גורדון קירלו ברנס (באנגלית: Giles Gordon Kirlue Barnes; נולד ב-5 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן עבר ג'מייקני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
ברנס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דרבי קאונטי. ב-5 באוגוסט 2005 ברנס חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לגרימסבי טאון במסגרת גביע הליגה האנגלי. בסיום העונה, האריך את חוזהו בקבוצה הבוגרת בארבע שנים. בעונת כבש 8 שערים ב-46 משחקים, והיה שותף לעליה של הקבוצה לפרמייר ליג. במרץ נבחר לשחקן החודש בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ולשחקן הצעיר של הקבוצה בסיום העונה. במהלך עונת סבל מפציעות חוזרות שהביאו להיעדרותו והוא חזר לשחק כדורגל באופן סדיר רק בינואר.
ב-31 בינואר 2009 הושאל לפולהאם עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה בסיום העונה.
ב-3 בפברואר 2010, ברנס חתם בווסט ברומיץ' אלביון לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת. ב-9 במרץ 2010 ברנס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–0 נגד שפילד וונסדיי. בינואר מונה רוי הודג'סון למאמן הקבוצה, שבחר לא לתת לברנס דקות משחק.
ב-4 באוגוסט 2011, ברנס חתם לעונה בדונקסטר רוברס. ברנס ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הפתיחה של העונה נגד ברייטון אנד הוב אלביון. ב-25 בפברואר 2012 ברנס הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון בתיקו 1-1 נגד פיטרבורו יונייטד.
ב-29 באוגוסט 2012 ברנס חתם ביוסטון דינמו מה-MLS. ב-20 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד פאס במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF. ב-21 בספטמבר 2013, הבקיע צמד בניצחון 1-5 נגד צ'יבאס ארצות הברית. בעונת שימש כקפטן המועדון.
ב-30 ביולי 2016 ברנס חתם בוונקובר ווייטקאפס.
ב-25 בפברואר 2017 ברנס חתם באורלנדו סיטי. ב-5 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ניו יורק סיטי לאחר שנכנס כמחליפו של קאקה בדקה ה-11.
ב-13 ביולי 2018, ברנס חתם על לחצי שנה בקולורדו ראפידס.
בשנת ברנס חתם בהיידראבאד מהסופר ליג ההודי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, ברנס שיחק בנבחרות הנוער של אנגליה. במרץ הודיע כי הוא מעוניין לייצג את ג'מייקה, אותה הוא היה זכאי לייצג בזכות מוצאם של סבו וסבתו.
ברנס נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2015, גביע הזהב 2015 וקופה אמריקה 2016.
חוליו אלברטו מורנו
חוליו אלברטו מורנו קסס (בספרדית: Julio Alberto Moreno Casas, נולד ב-7 באוקטובר 1958 בקנדאס שבאסטוריאס, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ונודע בשמו הפרטי, חוליו אלברטו. חוליו אלברטו החל את הקריירה המקצועית שלו במדי אתלטיקו מדריד בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, והחל מ-1982 עד פרישתו ב-1991 היה שחקנה של ברצלונה. בנוסף, היה חוליו אלברטו שחקן נבחרת ספרד, והוא ייצג אותה ביורו 1984 ובמונדיאל 1986.
קריירת מועדונים
חוליו אלברטו נולד בקנדאס שבאסטוריאס. בנעוריו הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד. במהלך עונת 1977/78 החל מאמן הקבוצה הבוגרת של אתלטיקו מדריד, לואיס אראגונס, להשתמש בחוליו אלברטו. ב-29 בינואר 1978 ערך חוליו אלברטו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, במשחק בו ניצחה קבוצתו 2-1 את ריאל סוסיאדד. חוליו אלברטו שיחק בשני המחזורים הקרובים, בהפסד לריאל בטיס ובניצחון על ברצלונה. את עונת 1978/79 החל חוליו אלברטו כשחקן הרכב. הוא פתח בחמשת המחזורים הראשונים של העונה ואף הבקיע שער בכורה במדי אתלטיקו מדריד, בהפסד 4-3 לריאל סרגוסה ב-24 בספטמבר 1978. אולם, בהמשך העונה הופיע רק פעם אחת נוספת, כשחקן מחליף.
בעונת 1979/80 הושאל חוליו אלברטו לרקראטיבו ולבה מהליגה השנייה. תחילת דרכו ברקראטיבו הייתה חיובית, עם שער בהופעת הבכורה בניצחון 3-0 על ז'ימנסטיק, והוא פתח בשמונת מחזוריה הראשונים של העונה, אך פציעה שעבר במהלך המשחק מול ראסינג סנטאנדר ב-21 באוקטובר 1979 השביתה אותו עד סוף העונה.
בתום העונה שב חוליו אלברטו לאתלטיקו מדריד, ובעונת 1980/81 הפך לשחקן קבע בקבוצה. הוא הבקיע שער בודד ב-31 משחקים בהם שותף, מתוכם פתח ב-28, והוא עזר לאתלטיקו מדריד לסיים את הליגה במקום ה-3. חוליו אלברטו הבקיע שער עצמי בתיקו 2-2 עם לאס פלמאס ב-11 בינואר 1981. בעונת 1981/82 המשיך חוליו אלברטו להיות שחקן משמעותי בהרכב הקבוצה, אם כי עונה זו הייתה קשה עבור אתלטיקו מדריד, שפיטרה את מאמנה לואיס סיד כעבור 11 מחזורים, כשהקבוצה במקום ה-14, והחזירה את המאמן הקודם גארסיה טרייד. אתלטיקו התאוששה במידת מה מהמשבר שפקד אותה וסיימה את העונה במקום ה-8, כשחוליו אלברטו פותח בהרכב ב-30 משחקים ונכנס כמחליף במשחק נוסף, מבלי להבקיע שערים.
בקיץ 1982 הצטרף חוליו אלברטו לברצלונה ומיד השתלב בהרכב הקבוצה. בעונתו הראשונה ערך חוליו אלברטו 34 הופעות, 24 מתוכן בליגה, וברצלונה סיימה את העונה במקום ה-4. חוליו אלברטו כבש שני שערים בליגה באותה עונה, הראשון מהם היה בניצחון 4-0 על סלטה ויגו ב-20 במרץ 1983. חוליו אלברטו עזר לקבוצה לזכות בגביע המלך ובגביע הליגה. אולם, בגומלין הסופר קאפ האירופי מול אסטון וילה הורחק חוליו אלברטו בכרטיס אדום וברצלונה הפסידה את התואר. יתר על כן, כשהקבוצה הודחה מגביע מחזיקות הגביע על ידי אוסטריה וינה, לא שותף חוליו אלברטו בשני המשחקים מולה.
טוקיו דום
טוקיו דום (ביפנית: 東京ドーム; בבורסה:9681) הוא אצטדיון בייסבול הממוקם ברובע בונקיו שבטוקיו. הוא מכיל כ-55,000 מושבים והוא אצטדיון הבייסבול המקורה הגדול בעולם.
חוליו אלברטו מורנו
קריירת מועדונים
בעונת 1983/84 המשיך חוליו אלברטו לשחק באופן עקבי בהרכב ברצלונה, תחת אימונו של ססאר לואיס מנוטי. הוא פתח ב-39 מתוך כל 42 המשחקים של הקבוצה וסייע לה לזכות בסופר קאפ הספרדי ולסיים במקום ה-3 בליגה, תוך שהוא מבקיע שלושה שערים. ברצלונה הגיעה לרבע גמר גביע המחזיקות, שם הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד בתוצאה המצטברת 3-2. מנוטי הוחלף על ידי טרי ונבלס לקראת עונת 1984/85, וחוליו אלברטו היה קבוע בהרכבה של ברצלונה, החמיץ שני משחקים בלבד, עת זכתה באליפות ספרד. חוליו אלברטו הבקיע שער בודד באותה עונה, בניצחון 2-0 על הרקולס ב-21 בנובמבר 1984.
בעונה הבאה כשלה ברצלונה לשמור על תואר האליפות, והיא סיימה במקום השני מאחורי ריאל מדריד, ובנוסף, את הסופר קאפ הספרדי הפסידה לאתלטיקו מדריד בתוצאה מצטברת 3-2. בדרבי נגד אספניול ב-22 בדצמבר 1985 קיבל חוליו אלברטו כרטיס אדום בדקה ה-89. חוליו אלברטו הבקיע במשך שלושה משחקים רצופים, השניים הראשונים בניצחונות על קדיס וריאל ואיאדוליד והשלישי במשחק הראשון של רבע גמר ליגת האלופות מול יובנטוס, שער שהביא לברצלונה ניצחון 1-0. הגומלין הסתיים בתיקו 1-1 וברצלונה העפילה לחצי הגמר. בחצי הגמר, אחרי הפסד 3-0 במשחק הראשון לגטבורג, הצליחה ברצלונה לנצח 3-0 ולהעפיל לגמר לאחר שניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין. משחק הגמר נגד סטיאווה בוקרשט הגיע גם הוא לדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו מאופס הן בתום 90 הדקות והן בתום ההארכה. ברצלונה החמיצה את כל ארבע בעיטותיה, כשגם חוליו אלברטו בועט, והיא הפסידה את התואר ליריבתה.
טוקיו דום
האצטדיון נפתח ב-17 במרץ 1988. הוא נבנה באתר בו שכן ולודרום ואצטדיון "קורקואן". כמו קורקואן לפניו, האצטדיון מארח מדי שנה את Toei Superheroes, מופע גיבורי על עם מסורת ארוכת שנים.
חוליו אלברטו מורנו
קריירת מועדונים
בעונת 1986/87 סיימה ברצלונה פעם נוספת במקום השני בליגה, ופציעה שעבר חוליו אלברטו בסוף ינואר השביתה אותו לשלושה חודשים. חוליו אלברט הבקיע שער אחד בליגה ואחד נוסף בגביע אופ"א, שער ניצחון על ספורטינג ליסבון ב-22 באוקטובר 1986. בספטמבר 1987, כשהקבוצה פותחת את עונת 1987/88 עם ארבעה הפסדים בחמשת המחזורים הראשונים, פוטר ונבלס מתפקידו והוחלף על ידי לואיס אראגונס. אראגונס הצליח לעזור לקבוצה להתאזן והוא הדריך אותה למקום ה-6, כשחוליו אלברטו מופיע ב-26 משחקי ליגה, ללא שערים. למרות העדר ההצלחה בליגה, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע המלך הודות לניצחון 1-0 במשחק הגמר על ריאל סוסיאדד, עם חוליו אלברטו בהרכב הקבוצה.
טוקיו דום
הטוקיו דום מכונה "הביצה הגדולה" או "הביצה הגדולה של טוקיו" הודות לצורת הכיפה של גג האצטדיון. הגג הוא קרום גמיש שצורתו נשמרת על ידי הפעלת לחץ אוויר מועט אך רציף מצדו הפנימי של האצטדיון.
חוליו אלברטו מורנו
קריירת מועדונים
לקראת עונת 1988/89 התמנה יוהאן קרויף ההולנדי לתפקיד המאמן. קרויף מיעט לשתף את חוליו אלברטו במשחקי הקבוצה ומעמדו דעך. בעונה זו, בה סיימה ברצלונה במקום השני, שיחק חוליו אלברטו ב-10 משחקי ליגה בלבד, ובגביע המחזיקות השתתף ברבע הגמר ובחצי הגמר, אך לא בגמר מול סמפדוריה, בו ניצחה ברצלונה 2-0 וזכתה בתואר. בעונת 1989/90, בה שותף פעם נוספת ב-10 משחקי ליגה, הודחה ברצלונה בשמינית גמר גביע המחזיקות וסיימה במקום ה-3 בליגה. כמו כן, ברצלונה זכתה בגביע המלך אחרי שניצחה את ריאל מדריד 2-0 בגמר, אך ללא חוליו אלברטו בהרכב הקבוצה. בעונת 1990/91 נדחק חוליו אלברטו משמעותית, הוא אף לא נכלל בסגל הקבוצה ברוב משחקיה עת זכתה באליפות. הוא נכנס כמחליף פעמיים, ובמשחק הבית האחרון לעונה, מול ריאל אוביידו ב-2 ביוני 1991, פתח בהרכב במשחק שהיה לאירוע הפרידה ממנו.
טוקיו דום
הטוקיו דום הוא מושבו של היכל התהילה של הבייסבול ביפן, המסקר את ההיסטוריה ואת השחקנים הטובים ביותר בבייסבול היפני מאז ומעולם.
עיר הטוקיו דום
האצטדיון הוא חלק מקומפלקס, הנקרא עיר הטוקיו דום, בו נכללים מרכז בידור הכולל גם מרכז לייף סטייל (ספא, חדר כושר, קניון), פארק שעשועים, בית מלון, אולם אירועים ותחנת רכבת תחתית. הקומפלקס כולו מושך למעלה מ-30 מיליון מבקרים בשנה.
אירועים
הטוקיו דום הוא אצטדיון ההופעות הגדול ביפן. ההופעה הראשונה שנערכה בו הייתה ב-19 במרץ 1988, בידי ההרכב The Alfee שהופיע עם תזמורת צבאית בינלאומית, שכללה נגנים מכל רחבי העולם.
חוליו אלברטו מורנו
קריירת נבחרות
חוליו אלברטו המשיך לקחת חלק פעיל במשחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1986, כשחקן הרכב ומחליף לסירוגין. הוא זומן למונדיאל 1986 על ידי המאמן מיגל מוניוס. חוליו אלברטו פתח בהרכב במשחק הראשון במונדיאל, בו הפסידה ספרד 1-0 ל, אך לא שותף בשני המשחקים הבאים, בהם ניצחה ספרד והעפילה לשמינית הגמר. הוא פתח בשמינית הגמר נגד ועזר לנבחרתו לנצח 5-1. ברבע הגמר מול פתח חוליו אלברטו גם כן, אך נבחרתו הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין 5-4 והודחה מהטורניר.
טוקיו דום
הופעות בולטות
האצטדיון אירח את קונצרט הצדקה היפני בסדרת ה-"" של אמנסטי אינטרנשיונל, ב-27 בספטמבר 1988. הקונצרט הונחה בידי סטינג ופיטר גבריאל, וכלל הופעות של ברוס ספרינגסטין וה-E Street Band, טרייסי צ'פמן ויוסו נ'דור.
חוליו אלברטו מורנו
קריירת נבחרות
חוליו אלברטו השתתף בשלושה משחקים במוקדמות יורו 1988 ובמקביל לקח חלק במספר משחקי ידידות נוספים. ספרד העפילה ליורו 1988, אך חוליו אלברטו לא נכלל בסגל הנבחרת. שני משחקיו האחרונים היו משחקי ידידות ב-1988, מול ו, ב-27 בינואר ו-24 בפברואר בהתאמה. בסך הכול שותף חוליו אלברטו ב-34 משחקים בנבחרת ספרד הבוגרת לאורך 4 שנים.
חיים אישיים
לאחר פרישתו ממשחק, סבל חוליו אלברטו מדיכאון, בגללו התמכר לסמים. הוא הצליח להתגבר על ההתמכרות והחל להרצות ולעבוד בנושא בקרב הקהילה בספרד.
טוקיו דום
הופעות בולטות
בשנת 1992 באצטדיון נערכה הופעה של נאגאבוצ'י צויושי בנוכחות 62 אלף צופים. שיא זה נשבר רק בשנת 2007.
בפברואר 1992, להקת Guns N' Roses מכרה את כל הכרטיסים לשלוש הופעות בטוקיו דום, כחלק מסיבוב ההופעות שלהם, "Use Your Illusion". אחת מההופעות אף שוחררה כ-DVD ב-2 חלקים. ב-19 בדצמבר 2009, הופיעה הלהקה בטוקיו דום בהרכבה החדש, כחלק מסיבוב ה-"Chinese Democracy" שלהם. ההופעה שארכה 3 שעות ו-37 דקות הייתה ההופעה הארוכה ביותר שנוגנה אי פעם בטוקיו דום, וכן ההופעה הארוכה ביותר בהיסטוריה של הלהקה.
בתרבות פופולרית
בשירם "The Sounder" מהאלבום "G Sides", מתייחסים הגורילז לטוקיו דום, באמירתם "גורליז קורעים את הכיפה כמו זאת שבטוקיו".
סצנה בספרו של בן מזריץ', "אמריקנים מכוערים", כוללת משחק פוטבול בין שחקני נבחרת ליגת הקיסוס לבין נבחרת האול סטארס היפנית.
בפרק 17 של סדרת האנימה Baki the Grappler, נחשף כי הזירה המחתרתית של תחרות ה"אדם החזק בעולם" ממוקמת בקומה תת-קרקעית מתחת לטוקיו דום.
הטוקיו דום מופיע ב-"Love Addiction", וידאו קליפ הבכורה של קייצ'ירו קויאמה, חברת להקת NEWS.
שלמה זאב צווייגענהאפט
הרב שלמה זאב צווייגענהאפט (צוויגנהפט; 2 בנובמבר 1915, כ"ה בחשוון תרע"ו – 2 באוגוסט 2005, כ"ו בתמוז תשס"ה) היה ראש השוחטים של מדינת פולין עד השואה. לאחר השואה כיהן כרב הראשי של הנובר וסקסוניה התחתונה. לאחר מכן היה רב המכשיר בארצות הברית.
שנותיו הראשונות
שלמה זאב צווייגענהאפט נולד כ"ה בחשוון תרע"ו (1915) בסוסנוביץ פולין. אמו מיכלא, שאביה היה הגאון ר' מאיר דוד ריינהרץ, בן הרב של יאנוב ונכד הרב של פשדבורז. אביו הרב משה חיים צווייגענהאפט היה תלמידו של ה"אבני נזר" והוא שימש כשוחט בעיר סוסנוביץ בצעירותו.
תלמיד ומוסמך של הרב אריה צבי פרומר
כילד הרב צווייגענהאפט למד ב"חדר" כתר תורה של חסידות ראדומסק. בגיל 12 התקבל כתלמיד של הרב דב בריש איינהורן בישיבת אמסטוב. כשהוא היה עדיין בגיל 14 התקבל כתלמיד של הרב דוד משה רבינוביץ בישיבת "קיבוץ גבוה" של ראדומסק בסוסנוביץ. כעבור תקופה ב"קיבוץ גבוה", היה הרב צווייגענהאפט תלמיד של הרב אריה צבי פרומר אחר שנים אחדות של לימוד אצלו נסמך הרב צווייגענהאפט על ידו.
ראש השוחטים של מדינת פולין וליטא
הרב צווייגענהאפט גדל במשפחה של שוחטים, אביו, סבו וסבא רבא היו כולם שוחטים, בנוסף על זה הרב צוייגענהאפט זכה לקבלה לשחיטה מרבנים, בהם הרב דב בריש וידנפלד, ומהרב שלמה אליעזר זילברבערג רב של וולברום, והרב דב בריש איינהורן, והרב ישעיהו אנגלרד, והרב יצחק מרדכי רבינוביץ רב של פלאוונא. מסורת השחיטה שבידי הרב מפלאוונא היה מסבו, ה"תפארת שלמה" מראדומסק שהייתה כה חשובה אצל הרבי הרביעי של ראדומסק, עד שמסופר כי הוא היה מקפיד לאכול דווקא בשר שנשחט על ידי הרב צווייגענהפט הצעיר.
מסופר כי כעבור זמן קצר אף על פי שהוא היה אחד מהשוחטים הצעירים בפולין, הרב צווייגענהאפט כבר כיהן לשו"ב של הרבה קהילות, וביניהן, ראדומסק, אולקוש, אמסטוב, וולברום, וגם כיהן כראש השוחטים של עיר הגדולה סוסנוביץ, ועוד אחר כך הרב צוויגענהאפט מונה בהמלצתו של האדמו"ר מסוכאטשוב והאדמו"ר של ראדומסק להיות ראש וועד ראשי השוחטים של פולין וליטא, המכונה "ועד ראשי השוחטים דמדינת פולין וליטא." בתפקידו כראש השוחטים של פולין, הרב צוייגענהאפט היה אחראי על אלפי שוחטים.
מסופר כי כשהסיים עסק בשנת 1936 בהצעת חוק לבטל את השחיטה היהודית, פעלו הנציגים היהודים ב'סיים' שוועדה מטעם הסיים יהיה נוכח ויראה את השחיטה היהודית בפעולה. היה זה הרב צווייגענהאפט שהציג בפני הוועדה הממשלתית את האופן בו מתבצע השחיטה היהודית. פעילים מובילים בהגנת השחיטה היהודית היו משוכנעים שהיה זה הרב צווייגענהאפט בגישתו ובאישיותו הייחודית שהרשים מספר נציגי הוועדה, והשפיע עליהם שהאיסור על השחיטה תהיה מרוככת יותר מהמגמה המקורית, ושהשחיטה תותר על מקומה עבור התצרוכת המקומית.
חידוש שחיטה כשרה בגרמניה - ראש השוחטים של אזור הבריטי של גרמניה
הרב צווייגענהאפט שרד את השואה ושוחרר בברגן-בלזן ב־11 באפריל 1945. וביום י"ב באלול תש"ה (21 באוגוסט 1945) ביצע שחיטה הראשונה בגרמניה אחר השואה עם חלף שהוא מצא במוזיאון בעיר המבורג עם שלט שנכתב "עם הסכינים האלה היהודים נהגו לרצוח את הבקר שלנו", אחר זה, הרבנות הראשית של בריטניה הגדולה מינתה את הרב צווייגענהאפט להיות ראש השוחטים של אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה (צפון מערב גרמניה). בתפקידו כראש השוחטים בגרמניה, רב צווייגענהאפט היה שוחט בברגן-בלזן ובעיר הסמוכה של צלה, ועוד הרבה ערים, ובניהם הנובר, המבורג, לינבורג, הארצבערג ובבראונשווייג. בנוסף להשחיטה, הרב צווייגענהאפט היה אחראי לעשות כל הסידורים עם בתי השחיטה ועם השלטון המקומי של כל עיר ועיר. הרב צווייגענהאפט בחר כמה אנשים שראויים להיות שוחטים והוא התחיל ללמד אותם הלכות שחיטה ובדיקה.
רב המכשיר של ברגן-בלזן
ב־7 בנובמבר 1945 הרבנות הראשית של בריטניה הגדולה מינתה את הרב צווייגענהאפט להיות רב המכשיר של ברגן-בלזן, ושני המטבחים הגדולים בעיר צלה, שסיפקו מזון כשר לאלפי ניצולים המתגוררים במחנה העוקרים הסמוך ברגן-בלזן היה תחת השגחתו. ובנוסף לכך, הרב צווייגענהאפט סידר מזון כשר לכל היהודים בבתי החולים ובבתי הסוהר המצויים ברחבי האזור הבריטי.
רב של עיר הנובר ורב הראשי של סקסונה התחתונה
בינואר 1946 מינתה הרבנות הראשית של בריטניה הגדולה את הרב חיים פנחס לובינסקי להיות הרב של הנובר, ולאחר זמן הרב צווייגענהאפט מונה לרב נוסף לצדו. בשנת 1949 הסתיים הכיבוש הבריטי של גרמניה והקהילה מינתה את הרב צווייגענהאפט להיות הרב היחידי של הנובר, ולאחר זמן קצר הוא כיהן כרב הראשי של הנובר וסקסונה התחתונה.
מסופר כי בעשרות מקרים שחרר יהודים מבתי כלא בגרמניה, וסיפק סיוע לנוסעי האקסודוס לשעבר.
בארצות הברית
בשנת 1952 הגיע הרב צוויגענהאפט לארצות הברית והרב אליעזר סילבר הזמין אותו לבוא לעיר סינסינטי להיות ראש השוחטים של שני בתי השחיטה שם. הרב צוויגענהאפט התגורר שם כשנה עד שבתי השחיטה נסגרו ואז עבר לברוקלין ניו יורק. היה "הרב המכשיר" של מספר בתי שחיטה בארצות הברית.
עם הזמן, התפרסם כמומחה בענייני שחיטה ובדיקה, ורבנים ממדינות שונות הזמינו אותו לייעוץ. ה-OU התירו את אכילת שליו נודד (Coturnix Coturnix) על פי המסורת ששימר הרב צווייגענהאפט.
פטירה
הרב צווייגענהאפט נפטר ביום כ"ו בתמוז תשס"ה בניו יורק ונקבר למחרת בהר הזיתים.
משפחתו
בגיל 18, נישא לבת דודו הרבנית אסתר בתו של הרב שלמה שטנצל. נולדו להם שני ילדים. אסתר והילדים נרצחו באושוויץ.
הוא נישא בשנית אחר השואה בגרמניה, לפריידה בתו של הרב יחיאל מאיר לובינסקי (ראש ישיבה בעיר לודז), סופרת ומחנכת בבית יעקב. בארצות הברית היא פעלה עבור מוסדות גור ועוד. לשניים נולדו בת ובן.
תעשיית הרכב היוונית
תעשיית הרכב היוונית (ELVO, ביוונית: Ελληνική Βιομηχανία Οχημάτων) היא חברת כלי רכב יוונית שבסיסה בסלוניקי. היא נוסדה בשנת 1972 בשם .Steyr Hellas S.A ושינתה את שמה לשמה הנוכחי ב-1986. היא מייצרת בעיקר אוטובוסים, משאיות וכלי רכב צבאיים.
היסטוריה
העיצובים המקוריים הראשונים של החברה היוונית היו משאית במשקל 3 טון בשנת 1980 (לא מיוצרת תעשייתית) ואוטובוס צבאי (שלדה וגוף) בשנת 1981. באותה שנה היא לקחה על עצמה את בנייתו של מוביל כוח אדם "שלה" ליאונידס (דגם ה-4K 7FA של Steyr שנבנה עם שינויים קלים, שוב עם תוכן מקומי שהולך וגדל בהדרגה). בשנת 1987 הציגה Hellenic Vehicle Industry את Leonidas-2, הפעם עם שינויים משמעותיים משלה. מאות משאיות נבנו, בעוד שהוצעו מספר גרסאות שונות.
בשנים שלאחר מכן הפכה תעשיית הרכב היוונית ליצרנית מרכזית של משאיות צבאיות ואזרחיות למגוון שימושים (כולם על בסיס דגמי שטייר), מנועים (סוגי שטייר, רבים לייצוא לחברה האוסטרית עצמה), ג'יפים צבאיים (מרצדס-בנץ G-Class ברישיון), כלי רכב ומכונות מותאמים אישית ואוטובוסים, עם יצוא משמעותי. ייצור אוטובוסים כלל בדרך כלל בניית מרכבים על שלדות מיובאות; רק דגמים בודדים כללו תכנון ובנייה מלאים של שלדות ELVO, ביניהם דגמי Midas ואירופה משנת 1993, ומספר סוגי אוטובוסים צבאיים. אוטובוסים של סקניה L113 בעלי גוף ELVO, שיוצאו לשירותי אוטובוס טרנס-איים בסינגפור בשנת 1996, התקבלו בברכה על ידי העיתונות של סינגפור כאוטובוסים הנמוכים הראשונים באזור.
בשנת 2000 הופרטה חלקית תעשיית הרכב היוונית, כאשר קבוצת המתכת וההנדסה Mytilineos היוונית רכשה 43% ולקחה על עצמה את ניהול החברה. החברה התמודדה עם בעיות כלכליות קשות עקב צמצום ההזמנות בשנת 2009, לאחר שהושלם ייצור (בשיתוף עם מספר חברות יווניות) של 140 Leopard 2 Hel MBT ברישיון של Krauss-Maffei Wegmann (KMW). הנהלת החברה חזרה ליוון ב-2010.
יוון עתרה להכניס את תעשיית הרכב היוונית לכונס נכסים בינואר 2014. עד שנת 2015, החברה הייתה בתהליך פירוק. עם זאת, באפריל 2015 הפירוק הוקפא מכיוון שממשלת יוון ביקשה למצוא קונה פרטי לחברה, תוך ציון חשיבותה האסטרטגית לבסיס התעשייתי הביטחוני היווני.
הרכישה הושלמה ב-14 בפברואר 2021 עם השתלטות הקונסורציום הישראלי על הייצור של כלי רכב מסוג ELVO, שהצבא היווני היה מעוניין בהם. הם שוקלים לייצר כלי רכב צבאיים וכלי רכב רגילים עבור יוון ולאחר מכן לאירופה, כמו ELVO Aletis שהייתה מכונית קונספט בשנות ה-2010.
LXQt
LXQt היא סביבת שולחן עבודה חופשית וקוד פתוח. היא מהווה שילוב של סביבות שולחן העבודה LXDE ו־Razor-qt.
היסטוריה
בתחילת שנת 2013 הונג ג'ן יִי, מפתח סביבת שולחן העבודה LXDE, לא היה מרוצה מהפיתוח שהיה קיים אז עם GTK3, והחל להתנסות בפיתוח חלופי לסביבת שולחן העבודה עם Qt במקום, כשהחל עם גרסת Qt למנהל הקבצים של LXDE, הקרוי PCManFM. עם זאת, הוא הבהיר גם שגרסאות GTK ו־Qt יתקיימו האחת לצד השנייה. בהמשך נוצר היסב גם לממשק המשתמש הגרפי-lxrandr.
ב־3 ביולי באותה שנה הסב ג'ן יי את סביבת שולחן העבודה במלואה ל־Qt, היסב אשר נקרא LXDE-Qt. אך ב־21 ביולי פוצל LXDE-Qt לשני מיזמים שונים: LXDE-Qt ו־Razor Qt, כשהעבודה על גרסת GTK נמשכה, מתוך שאיפה לאחד בעתיד בין שתי גרסאות Qt. בהמשך נזנחה גרסת GTK לטובת גרסת Qt משופרת המורכבת שוב מאיחוד של שני המיזמים שפוצלו - שכעת כונתה LXQt. הגרסה הראשונה שפורסמה בשם זה הייתה 0.7.0.
זמינות בהפצות
ההפצה לובונטו החלה להשתמש בסביבת שולחן עבודה זו באופן רשמי החל מגרסה 18.10. הפצות נוספות הכוללות גרסה רשמית של סביבת שולחן העבודה הן פדורה, דביאן, מנג'רו (בגרסה הנתמכת על ידי קהילת המפתחים) ואופן סוזה.
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג (נפטר ב-1233) היה אציל גרמני. הוא היה הרוזן השליט של אולדנבורג מ-1209 ועד מותו.
גראנד ואלס בריליאנט
גראנד ואלס בריליאנט (בצרפתית: Grande valse brillante) במי במול מז'ור, אופוס 18, מאת פרדריק שופן הוא ואלס שחובר בשנת 1833 ויצא לאור ב-1834. היה זה הוואלס הראשון שלו לפסנתר סולו שיצא לאור, אף כי עוד לפני 1834 כתב שופן לפחות 16 ואלסים, שחלקם הושמדו וחלקם יצאו לאור לאחר מותו.
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג
ביוגרפיה
כריסטיאן היה בנם של מוריץ הראשון, רוזן אולדנבורג וזלומה מוויקרודה.
גראנד ואלס בריליאנט
שופן נתן את השם Grande valse brillante לשלושת הוואלסים הבאים, בקובץ של אופוס 34, שיצא לאור בשנת 1838.
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג
ביוגרפיה
לאחר מות אביו, הוא שלט במשותף עם אחיו אוטו הראשון. הם שלטו בהרמוניה והצליחו להרחיב משמעותית את הזכויות והשטח של אולדנבורג בפריזיה.
גראנד ואלס בריליאנט
ב-1909 יצר המלחין הרוסי איגור סטרווינסקי תזמור לוואלס זה בשביל הבלט "הסילפידות" של סרגיי דיאגילב מאותה שנה. עוד מלחינים שתזמרו את הוואלס לבלט זה הם אלכסנדר גרצ'נינוב, גורדון ג'ייקוב, רוי דאגלס ובנג'מין בריטן.