cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורניום מועשר
צנטריפוגה גזית
העשרת אורניום על ידי צנטריפוגות היא אחת השיטות החשובות כיום ומחליפה בהדרגה את שיטת הדיפוזיה הגזית. העיקרון הפיזיקלי העומד מאחורי השיטה הוא קיום תלות בין אופן הצטברות החומר בדפנות הצנטריפוגה ובין מסת חלקיקיו: עם סיבוב הצנטריפוגה, חלקיקי הגז בתוכה נדחפים לעבר הדופן, אך צפיפותם הולכת ודועכת ככל שמתרחקים מהדופן. דעיכה זו חדה יותר ככל שמסת חלקיקי הגז גדולה יותר. לכן, במקרה של אורניום יהיה בשכבה הצמודה לדופן ייצוג יתר למולקולות הכבדות יותר המכילות 238U, וייצוג נמוך מהממוצע למולקולות הקלות יותר המכילות 235U. ככל שמתרחקים מהדופן כלפי המרכז כך יהיה הגז עשיר יותר ב-235U, אם כי רובו המוחלט יימצא במרחק קטן יחסית מהדופן (במרכז הצנטריפוגה כמעט ואין מולקולות גז כלל).
על ידי תכנון אווירודינמי קפדני הכולל שימוש בהפרשי טמפרטורות בין תחתית המכל המסתובב ובין ראשו, ניתן לשאוב בנקודה אחת זרם שמקורו בשכבה הצמודה לדפנות - שכבה מדוללת ב-235U (ובעלת ייצוג יתר ל-238U), ובנקודה אחרת זרם שמקורו בשכבה מעט יותר פנימית, המועשרת ב-235U.
בגלל ההפרשים הקטנים בין מסות האיזוטופים, כדי להגיע להפרדה משמעותית יש להשתמש במהירויות סיבוב עצומות. העבודה במהירויות אלה תוך הימנעות מחיכוך, ומאיבוד יציבות של הצנטריפוגה מהווה קושי טכנולוגי גדול איתו יש להתמודד בבניית הצנטריפוגות.
על אף שהשימוש בצנטריפוגות נבחן עוד בשנות ה-40, השיטה לא הגיעה לבשלות בזמן פרויקט מנהטן ולא השתמשו בה במסגרתו. קיום שיטת הדיפוזיה, שישימותה הוכחה, מנע את המשך פיתוחה של שיטת ההפרדה בעזרת צנטריפוגות בארצות הברית. בברית המועצות לעומת זאת, הצליח צוות בראשות המדען האוסטרי השבוי גרנוט ציפה (Gernot Zippe) לשכלל את תכנון הצנטריפוגות. ב-1956 שוחרר ציפה, חזר למערב והצליח לשחזר את החידושים בתחום אותו פיתח הצוות שלו בברית המועצות. בשנות ה-60 החל שימוש מסיבי בהעשרת אורניום בשיטות אותן פיתח ציפה, הן בברית המועצות והן במערב אירופה.
העשרה על ידי צנטריפוגות גז נחשבת לשיטה קלה ומהירה יחסית לשיטות אחרות, ולשיטה שיחסית לאחרות קל להסתירה. לכן, מדינות שניסו לפתח בחשאי נשק גרעיני פנו ברובן לניסיונות לשים את ידן על טכנולוגיה זו. הראשונה שהצליחה בכך הייתה פקיסטן, כאשר אבי תוכנית הגרעין שלה, עבדול קאדר ח'אן השיג את הידע לכך בתחילת שנות ה-70 בעת שעבד במעבדת מחקר הולנדית שהייתה מעורבת בתוכנית האירופית להעשרת אורניום. בשנות ה-90 העביר ח'אן חלק מהידע הזה לאיראן, קוריאה הצפונית ולוב. גם עיראק הצליחה להשיג ידע אירופי כשניסתה להשיג נשק גרעיני לפני פרוץ מלחמת המפרץ ב-1991.
שיטות אווירודינמיות
ישנן מספר שיטות להפרדה אווירודינמית, בה מוזרמת תערובת של גז אורניום שש-פלואורי וגז כמו מימן או הליום (לשיפור מהירות ואיכות הזרימה) באופן בו נוצרים כוחות צנטריפוגליים חזקים הגורמים להפרדה. יוצא ששיטות אלה הן למעשה "צנטריפוגות ללא חלקים נעים". שיטות כאלה פותחו בגרמניה ובדרום אפריקה. כך למשל, תערובת המכילה אורניום שש-פלואורי זורמת במהירות גבוהה בנחיר הפרדה בעל צורה מעוקלת. מסלול התנועה המעוקל גורם לכוח צנטריפוגלי חזק, שבעקבותיו האורניום בצד הפנימי של העיקול מועשר באיזוטופ הקל.
הפרדת איזוטופים אלקטרומגנטית
שיטת הפרדת איזוטופים אלקטרומגנטית מתבססת על כך שמסלולי חלקיקים טעונים בשדה מגנטי תלויים במסה שלהם - חלקיקים בעלי אותו מטען נעים באותה מהירות ומידת הכוח המגנטי המופעל עליהם זהה, אולם ככל שלחלקיק פחות מסה, התאוצה שלו גדולה יותר, והיא באה לידי ביטוי בעקמומיות גדולה יותר של המסלול. כדי להשתמש בעיקרון זה להפרדת איזוטופים, מאדים את החומר אותו רוצים להפריד והופכים את האטומים או המולקולות ליונים. מאיצים את היונים על ידי הפעלת שדה חשמלי ויוצרים אלומת חלקיקים שנכנסת לתוך שדה מגנטי, שם אלומת החלקיקים מתפצלת לאלומות שונות של האיזוטופים השונים, כך שניתן לאסוף בקצה המסלולים רק את האיזוטופים בהם מעוניינים. מתקן כזה מכונה ספקטרומטר מסות. באורניום, בשל ההבדל הקטן בין המסות של האיזוטופים השונים, המרחק בין מרכזי האלומות אינו גדול מספיק לעומת רוחבן, כך שלא ניתן לאסוף איזוטופים מסוג אחד בלבד, אלא תערובת בה אחוז האיזוטופים מהסוג הרצוי גדול במקצת מריכוזו בחומר הגלם. על מנת לקבל אורניום מועשר באופן משמעותי, יש לחזור על התהליך שוב ושוב כאשר התוצר של כל שלב משמש כחומר הגלם בשלב הבא.
שיטה זו הייתה הראשונה בה השתמשו להעשרת אורניום בקנה מידה גדול, כאשר ארנסט לורנס בנה באוק רידג' את הקלוטרון (על שם אוניברסיטת קליפורניה בה עבד), בו בוצעה רוב העשרת האורניום עבור פצצת "ילד קטן", הפצצה הגרעינית שהוטלה על הירושימה. גם האורניום שהועשר בשתי השיטות האחרות בהן השתמשו שם - הדיפוזיה הגזית, והדיפוזיה התרמית הנוזלית - עבר את שלב ההעשרה הסופי בקלוטרון. אחרי המלחמה נזנחה שיטה זו לטובת שיטת הדיפוזיה, אולם לפי דיווחי פקחי הנשק בעיראק, העיראקים עשו שימוש בשיטה זו להעשרת אורניום בתקופה שקדמה למלחמת המפרץ ב-1991.
העשרה באמצעות לייזרים
שיטות מתקדמות יותר, שטרם ידוע על שימוש תעשייתי בהן, מסתמכות על כך שההבדלים הקטנים במסת האיזוטופים השונים של האורניום גורמים לשינויים קטנים בספקטרום רמות האנרגיה הן של אטומי אורניום והן של מולקולות המכילות אורניום. מדובר בשינויים בסדר גודל קטן פי מאה אלף מההפרשים האנרגטיים בספקטרום עצמו. לשם כך יש צורך בלייזר שהתדירות שלו מתאימה בדיוק להפרש אנרגטי מסוים ברמות האנרגיה האלקטרוניות באטומי 235U. אם רמת הדיוק שלו תהיה גדולה מאחד למאה אלף, אז התדירות המקבילה באטומי 238U לא תיפול בתחום התדרים שהלייזר פולט.
כאשר מנדפים אטומים של אורניום ומפעילים על הגז לייזר כזה, הוא יעורר רק את אטומי ה-235U, ולא ישפיע על אטומי 238U. בצורה זו אפשר לגרום ליינון האטומים הרצויים, ואחר כך להשתמש בשיטה אחרת שתפריד בין חלקיקים טעונים וחלקיקים לא טעונים. תהליכים המשתמשים בשיטה זו על אטומים בודדים של אורניום נקראים AVLIS - Atomic Vapor Laser Isotope Separation. ניתן להפעיל את אותו העיקרון גם על מולקולות המכילות אטומי אורניום, ובפרט על ספקטרום רמות האנרגיה הוויברציוניות שלהן. תהליכים כאלה מכונים MLIS - Molecular Laser Isotope Separation.
השיטה פותחה בישראל בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בידי שני מדענים, מנחם לוין וישעיה נבנצל.
מהילת אורניום
דרך להפקת אורניום ברמת העשרה נמוכה (LEU) לשם שימוש כדלק בכורים גרעיניים היא מהילת אורניום ברמת העשרה של נשק גרעיני באורניום מדולדל, או באורניום טבעי. תהליך כזה מכונה "downblending". כ-10% מתצרוכת הדלק הגרעיני כיום מתקבלת ממקור זה. לצורך המהילה יש להפוך את האורניום לגז (אורניום שש-פלואורי) או לנוזל. ברוסיה משתמשים בשיטה הראשונה, בעוד שבארצות הברית משתמשים בשיטה השנייה.
אם מקור האורניום המדולדל המשמש בתהליך המהילה הוא פסולת של דלק ששימש בכורים גרעיניים, אז הוא מכיל את האיזוטופ 236U שנוכחותו מפריעה לתגובת השרשרת הגרעינית בשל האינטראקציה שלו עם הנייטרונים. מלבד המטרה המוצהרת של ייצור דלק לכורים גרעיניים, התהליך משמש לחיסול עודפי אורניום מועשר ברמת נשק גרעיני, וכך הוא עוזר למנוע את הגעתו של האורניום המועשר לידיים בלתי רצויות. ארצות הברית רוכשת מרוסיה אורניום מהול המיוצר מאורניום שמקורו בנשק גרעיני סובייטי שפורק.
בראבוצרטופס
בראבוצרטופס (שם מדעי: Bravoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון בגיל המאסטריכט כ-70 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש השם הוא "פנים בעלי קרניים פראי" (צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים, ואילו Bravo בספרדית זה "פראי", כמו בשם המקסיקני לנהר הריו גראנדה: "Rio Bravo del Norte"). הוא תואר וסווג מדעית על ידי ויק ולהמן ב-2013. המאובנים שנתגלו כללו גולגולת חלקית שנשתמרה יחסית טוב, ברמה המספקת להגדיר סוג חדש.
בראבוצרטופס חי בקרטיקון העליון במאסטריכט באמריקה הצפונית ושרידיו התגלו בטקסס שבארצות הברית. הוא היה דינוזאור צמחוני שהלך על ארבע. בשל מחסור במאובנים מעצמות השלד הלא-גולגולתי, קשה להעריך את גודלו במדויק, אך מהגולגולת שנמצאה אפשר להסיק שהוא היה אחד הכסמוזאורים הגדולים יותר, בסדר גודל של הטורוזאורוס. מבחינה פילוגנטית הוא קרוב לקואווילצרטופס ונמצא קרוב לענף שמוביל לשבט Triceratopsini.
לבראבוצרטופס הייתה עטרה ארוכה בצורת מלבן עם "חלונות" עטרה גדולים בדומה לכסמוזאורוס. בשולי העטרה היו מספר בליטות משולשיות, ובפינות ובמרכז דוקרנים ארוכים יותר. קרני הגבה שלו היו ארוכות וחסונות. קרן האף הייתה קצרה. מעצמות הלחיים (epijugals) שלו בלטו דוקרנים מחודדים ועבים, שמזכירים את אלה של פנטצרטופס.
Grand Theft Auto: London 1969
Grand Theft Auto: London 1969 (בעברית: גניבת מכוניות מקצועית: לונדון 1969) הוא משחק וחבילת הרחבה למשחק Grand Theft Auto, שפותח על ידי Rockstar Canada ושווק על ידי Rockstar Games. הוא יצא למחשב האישי ולפלייסטיישן באפריל 1999. המשחק מתרחש בלונדון במהלך שנות השישים, והשחקן שולט בפושע שעובד לצד כמה נבלים בלונדון בעבודות שונות.
חבילת הרחבה חינמית המבוססת על ההרחבה, Grand Theft Auto: London 1961, יצאה ביולי 1999.
משחקיות
כמו Grand Theft Auto, חבילת ההרחבה מורכבת מכמה רמות שעל השחקן להשלים. כל האלמנטים מהמשחק הראשי מופיעים ב-GTA London, כולל השגת ציון יעד להשלמת רמה, ביצוע עבודות בטלפונים ציבוריים, והצבת נקודות מכל סוג של פעולה במשחק.
ביקורות
חבילת ההרחבה זכתה לביקורות מעורבות וזכתה בפרס הבידור האינטראקטיבי של BAFTA בשנת 1999.
אסתר הרליץ
אסתר הֶרליץ (9 באוקטובר 1921 בברלין, גרמניה - 24 במרץ 2016, ישראל) הייתה פוליטיקאית, חברת הכנסת ודיפלומטית ישראלית. כלת פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ה. כיהנה בין שלל תפקידיה כחברת מועצת העיר תל אביב-יפו, כקונסול בניו יורק (1954–1958), כשגרירת ישראל בדנמרק (1966–1971; האישה הראשונה בישראל ששימשה שגרירה) וכחברת הכנסת מטעם סיעת המערך (1974–1977, 1979–1981).
ביוגרפיה
אסתר הרליץ נולדה בברלין בירת גרמניה, בתם של אירמה וגאורג הרליץ, מייסד הארכיון הציוני המרכזי. בילדותה פעלה בתנועת הנוער הציונית "הבונים – קדימה". בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחותה הצעירה מרים. בארץ למדה בתיכון "בית הכרם" (לימים "התיכון ליד האוניברסיטה") ובמקביל ללימודיה התיכוניים, הצטרפה לארגון "ההגנה".
הרליץ סיימה את לימודיה בבית המדרש למורים העברי בבית הכרם (היום המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים) והייתה מורה בכרכור בשנים 1941–1942. בשנים 1942–1946 שירתה בחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי (A.T.S). שימשה בשנים 1942–1943 כמדריכת טירוניות בבסיס צריפין (סרפנד). ב-1943 הועברה למצרים ליחידה 525, שחיילות היחידה הזו עבדו בין היתר בבית החולים הסקוטי מס' 15 בקהיר. במסגרת זו שימשה גם מפקדת "יחידת הניקוב", בה פעלו חיילות ארצישראליות כמנקבות הכרטיסים של אחד מאמצעי עיבוד הנתונים הראשונים במזרח התיכון, וכקצינה בבסיס נהגות. לימים נשלחה לקורס קצינות וחזרה לשמש כסגנית מפקדת פלוגה 531 בטורה שליד קהיר, יחידה על טהרת הארצישראליות. השתחררה מה-ATS בדרגת סגן (lieutenant) במרץ 1946, ושימשה שנה כאחראית מטעם ממשלת בריטניה על תוכנית המשך לימודים לחיילים משוחררים.
ב-1946 התקבלה למוסד להשתלמות - בית הספר לדיפלומטים של הסוכנות היהודית - בו הכינו 25 חניכים לשירות החוץ במדינה כאשר תקום. במרץ 1948 הוצאה מהקורס וגויסה לצה"ל על מנת להקים יחידת ח"ן בירושלים הנצורה.
בסתיו 1948 שחרר ראש הממשלה דוד בן-גוריון את הרליץ מצה"ל על מנת להתחיל לעבוד במשרד החוץ הישראלי המוקם בתל אביב כמנהלת מחלקת ארצות הברית. ב-1949 הייתה חברת המשלחת הישראלית לאו"ם, וב-1950 התמנתה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנים 1954–1958 שימשה כקונסול בניו יורק. הייתה שותפה לראשית מפעל הבונדס.
עם שובה ארצה הקימה את המחלקה לקשרים בינלאומיים במפא"י. במקביל, נבחרה בשנת 1959 למועצת עיריית תל אביב-יפו ועמדה בראש ועדת התרבות העירונית.
בשנת 1962 חזרה לעבוד במשרד החוץ, שימשה ראש מחלקת האורחים ולאחר מכן כראש מחלקת ההסברה במשרד ובשנים 1966–1971 כיהנה כשגרירת ישראל בדנמרק - האישה הראשונה ששימשה שגרירה ישראלית.
בשנים 1972–1974 שימשה כיועצת להתנדבות של ראש הממשלה גולדה מאיר הקימה וניהלה את המרכז להתנדבות בישראל (לימים המועצה להתנדבות).
בשנת 1974 נבחרה מטעם רשימת "המערך" לכנסת השמינית וכיהנה כחברה בוועדת החוץ והביטחון, ועדת הפנים ובועדת חוקה, חוק ומשפט, עד המהפך ב-1977. לאחר מכן כיהנה כחברת הכנסת התשיעית בשנים 1979–1981, בעקבות פטירתו של יהושע רבינוביץ', והייתה חברה בוועדת הכלכלה, בוועדת הפנים ואיכות הסביבה ובוועדת העלייה והקליטה, שהוקמה ביוזמתה.
משנת 1978 כיהנה כמזכירת נעמת בתל אביב. הייתה המנהלת והיו"ר של תחרות הנבל הבינלאומית בישראל ויו"ר "הזמריה", אותם ניהלה בהתנדבות בשנים 1983–2010, שנה בה התמנתה לנשיאת כבוד של שני המפעלים הללו. הייתה חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ושל ה"היברו יוניון קולג'" בירושלים, שגם העניק לה תואר דוקטור לשם כבוד. ממשלת דנמרק העניקה לה את "מדליית הדגל" על טיפוח קשרי ידידות ותרבות בין ישראל לדנמרק, ומנשיא גרמניה קיבלה אות כבוד על קשירת קשרים בין נשים ישראליות לגרמניות.
הרליץ הייתה כלת פרס רוזנבלום של עיריית תל אביב וכן, יקירת העיר תל אביב (תשנ"ו-1996). בערב יום העצמאות 2001 הייתה בין מדליקי המשואות בטקס בהר הרצל. בשנת 2015 זכתה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה למדינה.
הרליץ הייתה חברה במועצת הכבוד הבינלאומית של ארגון הנבל העולמי.
ב-24 במרץ 2016 הלכה לעולמה, בגיל 94.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
אנגוס קלאוד
קונור אנגוס קלאוד היקי (באנגלית: Conor Angus Cloud Hickey; 10 ביולי 1998 – 31 ביולי 2023) היה שחקן אמריקאי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור פזקו בסדרת הדרמה "אופוריה" של רשת HBO.
ביוגרפיה
קלאוד נולד ב-10 ביולי 1998 באוקלנד, קליפורניה. יש לו זוג אחיות תאומות צעירות ממנו. הוא למד בבית ספר תיכון לאמנויות, בית ספר פרטי בעיר ולאחר מכן סיים את לימודיו בקולג' המקומי. כשסיים את לימודיו הוא עבר לניו יורק והתגורר בבושוויק, ברוקלין. הוא התחיל לעבוד בסניף של רשת המזון המהיר “Chicken&Waffle Joint”, שם התגלה על ידי סוכנת ליהוק.
קריירה
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2019 כאשר לוהק לגלם את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "אופוריה", סדרת נעורים אמריקאית שנוצרה על ידי התסריטאי והמפיק היהודי-אמריקאי סם לוינסון, המבוססת באופן רופף על הסדרה ישראלית באותו השם שנוצרה על ידי רון לשם, דפנה לוין וטמירה ירדני. הוא מגלם בסדרה את "פזקו", סוחר סמים מקומי שנשר מהלימודים כדי לטפל בסבתו.
בשנת 2020 לוהק קלאוד לתפקיד בסרט של הבמאי הבריטי רופרט סנדרס; "The Things They Carried" לצד אשטון סנדרס, מרטין סנסמאייר וביל סקושגורד.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "North Hollywood". באותה שנה לוהק לסרט הקולנוע העתידי, "Your Lucky Day".
בשנת 2022 שימש כפרזנטור של חברת פולו ראלף לורן.
אח"י דולפין (צ-79)
אח"י דולפין היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1970 עד 1974. מספרה בחיל הים היה צ-79.
היסטוריה
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Truncheon ומספרה היה P353. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1967 בהמשך לשתי אחיותיה, אח"י לוויתן ואח"י דקר. בניגוד להן הדולפין שופצה במספנות ישראל ולא באנגליה. הדולפין הניפה את נס השרות הפעיל בנמל פורטסמות ב-9 בינואר 1968, יום הפלגתה של הדקר לישראל, והגיעה לישראל מספר ימים לאחר שהדקר הייתה אמורה להגיע. כיוון שרכישתה של צוללת שלישית נשמרה בסוד, הדמיון בין השתים והעובדה שהנמל נראה כמעט מכול מקום מהכרמל גרמו להפצת השמועה כי הדקר הגיעה לחיפה.
הצוללת שופצה במספנות חיל הים בחיפה, והשקתה לפעולה הייתה ביום 12 בפברואר 1970. עם השקתה, מנה צוות הצוללת 71 איש. מהירותה הייתה 17 קשר מעל המים, ו15 קשר מתחתם. הצוללת הייתה מחומשת בצמ"ט (צינורות מובילי טורפדו).
ביולי 1974 היא הוגבלה לצלילה עד עומק 120 רגל בלבד, ובנובמבר 1974 חדלה לתפקד כצוללת אך המשיכה לפעול ככלי שיט על-מימי להגנת החופים, ולשם כך חומשה במקלעים.
אורית הבר
אורית הבר (נולדה ב-25 באפריל 1968) היא דוגמנית ישראלית וממייסדי סוכנות הדוגמנות לוק.
ביוגרפיה
הבר גדלה בכפר סבא, בת בכורה ואחריה שתי אחיות, היא החלה לדגמן בגיל שבע עשרה בזכות חבר שהביא אותה אל סוכנות הדוגמנות של בטי רוקאווי. הופיעה בקמפיינים למספר חברות וביניהם גוטקס, קרליין, "פינוק" וקרייזי ליין, ובהמשך גם קמפיין לעמינח. היא גם עבדה כדוגמנית חצי שנה בחוץ לארץ ובעיקר באירופה. בסוף שנות ה-80 הייתה מהדוגמניות הבולטות בישראל. ב-1999 הופיעה בקמפיין לשמן "פנטן", היא הייתה ממקימי סוכנות הדוגמנות לוק. אחרי שעזבה את תחום הדוגמנות למדה גרפיקה ועיצוב פנים.
ב-2007 פתחה את מותג התכשיטים שלה "MALLAH OF LOVE". ב-2010 לקחה חלק בתצוגת אופנה שנערכה במלון "קולוני" לרגל השקת פורטל היופי "FACECOS" ב-2019 לקחה חלק בשבוע האופנה בתל אביב.
בנדיקוט ננסי פפואני
בנדיקוט ננסי פפואני (שם מדעי: Microperoryctes papuensis), הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי למזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1952 על ידי הממולוגית הבריטית אלינור מרי אורד לורי (Eleanor Mary Ord Laurie). משמעות שמו המדעי היא "חופר-כיס זעיר מפפואה".
מידע כללי
לבנדיקוט הפפואני גוף עגלגל ומקושת, ראש קצר וחרוטי ואף מחודד. אוזניו עגולות וקצרות, ועיניו ואפו קטנטנים. זנבו ארוך ודקיק, ובכפות ידיו ורגליו טפרים גדולים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה. הפרווה של הבנדיקוט הפפואני קצרה וזיפית. צבעה הכללי חום-אפרורי או חום קפה בחלק העליון, וכתמתם או צהבהב קרמי בחלק התחתון. לאורך הגב יש פס עבה בצבע ערמוני, לצד פסים רוחביים קצרים בפלג הגוף האחורי. הראש מתאפיין בפס כהה על החרטום, משקפיים כהים סביב העיניים ולחיים וסנטר לבנבנים. חלקי הגוף החשופים ורודים. הזנב כהה בצידו העליון, ובהיר בצידו התחתון ובקצהו. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הפפואני 20.5-17.5 סנטימטרים, אורך זנבו 15.8-14 סנטימטרים ומשקלו 145–184 גרם. הזכרים ככל הנראה גדולים במקצת מן הנקבות.
כפי שמרמז שמו, הבנדיקוט הפפואני אנדמי לחצי המזרחי של גינאה החדשה השייך לפפואה. טווח התפוצה שלו מוגבל לרכס אואן סטנלי בחצי האי זנב-ציפור, והוא חופף בחלקים מסוימים מהתפוצה לקרובו בנדיקוט ננסי מפוספס שכמעט כפול ממנו בגודלו. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי ויער עננים ברום 2,650-1,200 מטר מעל פני הים.
אין מידע זמין אודות האקולוגיה של המין. ככל הנראה, הוא ניזון משלשולים, חרקים וזרעים, ובונה לעצמו קינים על אדמת היער הבוצית. הבנדיקוט מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה. לבנדיקוטית 4 פטמות בכיס, אך לרוב נולד רק גור אחד בכל פעם.
מצב
הבנדיקוט הפפואני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות שטווח התפוצה קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה שלו גדולה ויציבה, ובית גידולו ההררי והבלתי נגיש מגן עליו במידה רבה מפני בירוא יערות וציד. הגודל הקטן שלו, הופך אותו לפחות פופולרי אצל הילידים המקומיים שמעדיפים לצוד את קרוביו הגדולים יותר (בנדיקוט ענק, בנדיקוט ראפראי ובנדיקוט קוצני). לא ידוע האם הבנדיקוט הפפואני מצוי באזורים מוגנים כלשהם.
ירי-בודד
כלי נשק בעל מנגנון ירי-בודד (אנגלית: Single-shot) הוא מונח המשמש בתכנון וייצור כלי נשק חמים ומתאר כלי-יריה שתוכננו עם מנגנון המאפשר שימוש וירי של תחמיש אחד בלבד ומחייב את היורה לטעון כדור חדש לאחר כל ירייה וזאת בניגוד לכלי נשק בעלי מנגנון של טעינה חוזרת המסוגלים לטעון תחמושת באופן מיכאני או אוטומטי אל תוך בית הבליעה ולירות בקצב אש גבוה או מספר רב של כדורים בכל מחזור ירי. בכלי נשק אוטומטיים חוזרת קיימת אפשרות לירי ב"בודדת" אך מדובר בהגבלת מנגנון הפעולה האוטומטי על כל המשתמע מכך מבחינה מיכאנית ומעשית.
כלי נשק בעל מנגנון ירי-בודד היו כלי הנשק החמים הראשונים בשימוש במהלך ההיסטוריה של כלי הירי ושימוש דורות רבים של כלי נשק שונים עד להופעת כלי נשק בעלי טעינה חוזרת. תחילה השתמשו חיילים בכלי ירייה שהיו בעיקרם צינור מתכת (קנה) שהוחזק ביד ובו אבקת שריפה וקליע, במהלך המאה ה-15 הופיעו בשדות הקרב כלי נשק בעלי מנגנון טעינה מהלוע שבהם השתמשו בשלושת המרכיבים של כל כלי נשק קנה, בריח וקת, במהלך המאה ה-18 החלו להופיע כלי נשק בעלי מנגנון טעינה מהבריח  ולאחר מכן לאחר מכן הופיעו כלי נשק מרובי קנים  שהמשותף לכל כלי הנשק הללו היה מנגנון פעולה של ירי בודד. אף על פי שמתחילת המאה העשרים רוב כלי הנשק בשימוש צבאי משטרתי ואזרחי הם כלי נשק אוטומטיים וחצי אוטומטיים קיים ביקוש וייצור של כלי בעלי מנגנון ירייה בודדת לשימושים ומטרות מיוחדות וזאת לאור היתרונות הייחודיים של המגנון.
בהשוואה לכלי ירייה בעלי מנגנון טעינה חוזרת כלי נשק בעלי מנגנון ירייה בודדת הם פשוטים מאוד לתכנון, ייצור ושימוש. הם בעלי מספר קטן מאד של חלקים מיכאניים נעים וכתוצאה מכך אמינים מאד בשימוש, מדויקים מאד ובעלי יכולת להשתמש בתחמושת מיוחדת ובעלת עוצמה רבה. מאידך כלי נשק בעלי מנגנון ירייה בודדת מסוגלים לקצב אש איטי ביחס לכלי נשק נטענים. פשטות הייצור מביאה לכך שמנגנון זה משמש לעיתים לייצור כלי ירייה מאולתרים, הקומפקטיות של המנגנון מביאה לשימוש בייצור כלי ירייה קומפקטיים כגון אקדחי כיס הדיוק הרב והיכולת להשתמש בתחמושת מיוחדת מביאה לשימוש במנגנון בכלי נשק המשמשים לירי ספורטיבי ולרובי צלפים וכן רובי ציד.
מנגנון שבירה
מנגנון השבירה הוא הנגנון הנפוץ ביותר לכלי נשק לירי-בודד וגם הפשוט ביותר מבחינה מיכאנית. במנגנון זה הקנה או מספר קנים נפרדים מחוברים לגוף הנשק על ידי ציר תלויים בדומה לדלת ומסתובבים בניצב לציר הקדח כדי לחשוף את פתח בית הבליעה ולאפשר טעינה ופריקה של תחמושת, הפעולה בדרך כלל נפרדת מפעולת דריכת מנגנון ההדק וכתוצאה מכך נדרשת פעולה נפרדת לדריכת הפטיש כדי לירות את הכדור החדש. מנגנוני ירי אלו פועלים בצורה הטובה ביותר עם תחמישים בעלי תרמיל בעלי כרכוב בולט המשתלבים היטב במנגנון חליצה קבוע שהוא אמין ומצליח להמנע ממעצורי ירי שמקורם בחליצה שלא הושלמה בעוד שתחמישים המשתמשים בתרמיל בעלי כרכוב שקוע המאפיינים כלי נשק בעלי מנגנון טעינה חוזרת מחייבים שימוש בחולץ קפיצי המשתלב בחריץ הכרכוב ונוטה לתקלות שמקורן בהתשלבות לקויה של המנגנון.
פעולת שבירה היא המנגנון המשמש באופן בלעדי רובי-ציד מסורתיים בעלי קנה בודד או קנה כפול, ורובי -קומבינציה בהם יש מספר קנים נפקדים חלקם חלקי-קדח וקנה אחד או יותר עם קנה מחורק. המנגנון משמש גם אקדחים ליריה בודדת בעלי קנה בודד או מרובה קנים. המנגון משמש כלי ירייה מיוחדים כגון רובי זיקוקים, משגרי רימונים, רובי אוויר. מנגנון שבירה שימש בעבר כלי נשק בעלי מנגנון טעינה חוזרת ידני כגון אקדח תופי כדוגמת אקדחי ובלי ששימשו את משטרת ישראל וצה"ל במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20.
למנגנון שבירה מספר חסרונות מהותיים. הבלאי במנגנון מתמקד באזור המגע הקטן של התפס בין גוף הרובה לקנים וקשה לאטום את הבריח כראוי ברגע שהתפס נשחק. המנגנון עצמו לא מאפשר אטימה טובה של בית הבליעה והסגירה של הבריח נסמכת בדרך כלל על ידי פין נעילה בודד הממוקם בדרך כלל מתחת לקנה ונושא אל כל הכוחות המופעלים על כלי הנשק העת הירי ומחייב שימוש בתחמושת היוצרת לחצים נמוכים.
בלוק מסתובב
מנגנון ירי המבוסס על בלוק מסתובב משתמש במחסום דהיינו "בלוק" המסתובב על ציר על מנת לסגור את בית הבליעה בעת הירי. הבלוק מעוצב כמו קטע של עיגול וננעל במקומו על ידי תנועת הפטיש בעת הירי ובכך מונע מהתרמיל לנוע אחורה ברגע הירי. על ידי הפעלת הפטיש למצב דרוך ניתן לפתוח את בית הבליעה ולטעון את הנשק. זהו מנגנון פשוט ואמין. מנגונון זה פותח והיה בשימוש נרחב בכלי נשק מתוצרת רמינגטון החל מסוף המאה ה 19 בפעולת רמינגטון הפטיש משמש לנעילת בית הבליעה ברגע הירי, והבלוק מונע מהפטיש ליפול כשבית הבליעה פתוח.
בלוק נופל
מנגנון ירי המבוסס על בלוק-נופל משתמש בבלוק שנע מלמעלה למטה על מנת לנעול את בית הבליעה בעת ירי או לפתוח אותו בעת טעינה, מנגנון זה שתוכנן תחילה עבור כלי נשק לירי בודד שוכלל בהמשך כך שמערכת המיכאנית ששימשה להניע את הבלוק ומנגנון ההדק שוכללה לאפשר טעינה חוזרת של כדורים מתוך מחסנית. במנגנון "נופל", כאשר הבלוק נמצא במצב סגור (עליון), הוא אוטם את בית הבליעה מהלחצים הגבוהים שנוצרים כאשר הקליע נורה. כאשר הבלוק נמצא במצב פתוח (התחתון), הקצה האחורי של בית הבליעה פתוח כדי לאפשר פליטה או חילוץ של התרמיל הריק טעינה מחדש של תחמיש מוכן לירי. מנגנון זה או עמיד לתקלות ונזקים ומסוגל לעמוד בלחצים חזקים וקצב אש גבוה. כאשר בית הבליעה סגור, מנגנון הירי הופך למעשה ליחידה אחת ולכן סוג זה של מנגנון נעילה משמש בארטילריה כבדה וכן בנשק קל. יתרון נוסף הוא נתיב הטעינה ללא הפרעה, שאינו מטיל הגבלה על אורך הכדור שנית להתאים לכלי הנשק.
ירמיהו יובל
ירמיהו יוֹבֵל (כונה יֶֶרִי, 20 באוקטובר 1935 – 10 ביוני 2018) היה פילוסוף ישראלי והיסטוריון של הפילוסופיה, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובניו סקול ניו יורק. עסק בעיקר בחקר הפילוסופיה של העת החדשה. חתן פרס ישראל לשנת תש"ס. היה איש קול ישראל, עורך תוכניות בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית וחבר מליאת רשות השידור.
ביוגרפיה
בשנת 1971 הועלה לדרגת מרצה בכיר באוניברסיטה העברית. ב-1972 מונה לראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית, ושנתיים מאוחר יותר, ב-1974, מונה לראש המכון לפילוסופיה. במשך השנים שימש גם כמנהל מרכז שמואל הוגו ברגמן לעיון פילוסופי. בשנות ה-80 לימד כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פריז 4 (סורבון-פנתאון), וכן באוניברסיטאות המבורג,מילאנו, וקולומביה (ניו יורק). משנת 1993 לימד סמסטר בשנה בפקולטה ללימודים מתקדמים ב-New School for Social Research בניו יורק ובשנת 1996 היה לפרופסור הראשון בקתדרה לפילוסופיה על שם הנס יונאס. תלמידיו משמשים כיום כחברי סגל באוניברסיטאות רבות בעולם.
ב-1991 הקים את מרכז שפינוזה בירושלים (היום חלק ממכון ון ליר) ועמד בראשו עד סמוך לפטירתו.
יובל היה ממייסדי "חוג 77" במפלגת העבודה (פרש ב-1978).
פעילות עיתונאית
בתחילת שנות ה-60 שימש כעורך יומן החדשות ב"קול ישראל" וביחד עם יורם רונן יסד את "יומן השבוע". במלחמת ששת הימים שימש ככתב צבאי לרדיו בחזית סיני. לאחר המלחמה החל לפרסם מאמרים פובליציסטיים ולהופיע בתקשורת בדרישה לשלום ולהכרה הדדית בין ישראל לפלסטינים. יובל פרסם לעיתים מאמרים פובליציסטיים ב"הארץ" וב"ידיעות אחרונות" בנושאים חברתיים ופוליטיים.
היה פעיל בהקמת רשות השידור העצמאית ב-1967, וכיהן שתי תקופות במליאתה. ב-1968 ערך את תוכניות הדוקומנטריה הפוליטית הראשונות בטלוויזיה הישראלית. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושימש כתב צבאי לרדיו בחזית המצרית. בשנות ה-70 היה העורך והמנחה של תוכנית הטלוויזיה העיונית "השעה השלישית", שעסקה בנושאים חברתיים. במהלך השנים פרסם במאה מאמרי דעה ב"הארץ" ו"ידיעות אחרונות" כמו גם ב-Le Monde.
חיים אישיים
היה נשוי לשושנה יובל (לשעבר שטיין), סופרת, פעילה חברתית ומדריכה של עובדים קהילתיים. בנם, פרופ' יונתן יובל, הוא מרצה למשפטים ולפילוסופיה באוניברסיטת חיפה, סופר ומשורר. בתם, רוני יובל, היא מוזיקאית ופסיכולוגית, לשעבר מנחת תוכניות טלוויזיה ורדיו.
יובל היה ספורטאי פעיל (ריצה, אופניים, שחיה, סקי, כדורסל) וטייל, שייחס חשיבות לפעילות גופנית, להנאות אסתטיות, מוזיקליות ואומנותיות, ולחיבור אל הטבע. היה מיודד עם אומנים, מוזיקאים, סופרים ומדענים מתרבויות ושפות שונות. המלחין לוצ'אנו בריו הקדיש לו ולשושנה יצירות קאמריות שכתב.
ירמיהו יובל נפטר ב-10 ביוני 2018 ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחת עולם בנתניה. בין כתביו שהותיר תרגומי שירה מגרמנית (רילקה, ניטשה, הלדרלין) ומלטינית, שלא פרסם מעולם.
סוס הקווטר
סוס הקווטר (באנגלית: Quarter Horse) האמריקאי הוא גזע של סוס המצטיין בריצות למרחקים קצרים. מקור שמו בא מיכולותו להקדים גזעי סוסים אחרים במרוצים של רבע מייל, או פחות.
אבולוציה
ארץ מוצאו של סוס הקווטר היא וירג'יניה, ארצות הברית. סוס הקווטר הוא כנראה הכלאה בין סוס אנגלי מהיר לסוס ספרדי קטן עם קווי דם ערביים - אלו סוסים שהובאו לעולם החדש מאנגליה ואירלנד בתחילת המאה ה-16. גרסה אחרת מספרת שהקווטר נוצר מערבוב של מספר גזעים, כגון: ת'ורוברד, ערבי, מורגן, וגזעים נוספים.
כאשר המתיישבים הראשונים נדדו מערבה במאה ה-18 והחלו לגדל בקר, נדדו איתם גם סוסי הקווטר.
לפי צורה אחרת של סיפור האבולוציה של הקווטרים, הבסיס לגזע נובע מערבוב סוסים ערביים, הבארב וגזעים טורקיים אחרים, שהובאו לאמריקה על ידי סוחרים וחוקרים ספרדיים. נבחרו מתוכם זכרים ונקבות משובחים במיוחד ואותם הרביעו עם סוסי ת'ורוברד איכותיים במיוחד שהובאו מאנגליה.
מאפיינים
ישנם 2 תת-מינים של קווטר כשיר: טיפוס "הבולדוג" המאופיין בשרירים רבים ובגובהו הנמוך, וטיפוס "הטורוברייד" המאופיין ברגלים ארוכות, המיועד למרוצים.
טיפוס הבולדוג נחשב לסוס המשפחה האידיאלי שמסתדר מצוין עם ילדים קטנים בגלל אופיו הרגוע והשליו.
סוס הקווטר מופיע בגוונים רבים של חום זהוב, חום אדמוני, שחור ואפור. הקווטר בצבע הנפוץ ביותר הוא חום אדמוני. לא קיים קווטר בצבע לבן מלא, אולם לסוסי קווטר רבים יש כתמים לבנים על הפנים ומתחת לברכיים. הפלומינו, סוס בגוון זהוב, נחשב למרשים ביותר מבין הקווטרים. לסוסים קומפקטיים אלו המעוטרים שרירים כבדים המכסים את גופם, יש את היכולת לרוץ מרחקים קצרים בקו ישר מהר יותר מכל סוס אחר. אורכה של תוחלת החיים של סוס הקווטר הכשיר היא 25 שנים.
זהבה סולומון
זהבה סולומון (נולדה ב-31 במאי 1950) היא חוקרת בתחום האפידמיולוגיה הפסיכיאטרית, בריאות הנפש והעבודה הסוציאלית, פרופסור אמריטה בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב וכלת פרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית לשנת תשס"ט (2009). בעבר שירתה כראש ענף מחקר במחלקה לבריאות הנפש בצה"ל, בדרגת סגן-אלוף.
סוס הקווטר
תזונה
מאחר שסוס הקווטר נכלל בסדרת סוס הבית, תזונתו זהה לשאר הסוגים בסדרה: אוכלי עשב, עם מערכת עיכול המותאמת למספוא ועשבים וחומר צמחי אחר, שנצרכת בעקביות לאורך כל היום. סוסי הקווטר, כמו שאר סוסי הבית אינו מעלה גירה, כך שיש לו רק קיבה אחת, כמו בני אדם, אך שלא כמו בני אדם, הוא יכול לעכל תאית, מרכיב עיקרי של דשא.
זהבה סולומון
ביוגרפיה
זהבה סולומון נולדה ב-1950 בהרצליה, למשה וברכה העליון. לאחר סיום לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בשנת 1973, היא המשיכה ללימודי תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, אותם סיימה ב-1976. את לימודי הדוקטורט עשתה בתחום אפידמיולוגיה פסיכיאטרית באוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלה היא בחנה את תרומתם של משתנים חברתיים במיתון השפעות דחק בקרב אמהות שמגדלות ילדים בסביבה אברסיבית.
סוס הקווטר
התנהגות
סוס הקווטר מסוגל כמעט לקרוא מחשבות של עגל מופחד: הוא צופה מראש לאיזה כיוון העגל יפנה, ואז הוא מזנק קדימה וחוסם בפניו בזריזות את המעבר. הקווטר שומר על קשר עין בלתי פוסק עם הבקר - ער לכל תנועה של הבקר. כמעט ללא עזרת הרוכב, מסוגל הקווטר להפריד פרה מן העדר, ולהובילה למקום המבוקש. בניגוד לסוסים אחרים, שנכנסים לפאניקה, הקווטר שומר על קור רוח בעת שרפה, או בסביבתה של אש. הוא יוביל את הבקר המפוחד בשלווה מוחלטת למקום מבטחים, הרחק מהאש.
רבייה
מחזור הייחום של סוסה מתרחש בערך כל 19–22 יום, ומתרחש מתחילת האביב לסתיו.
זהבה סולומון
ביוגרפיה
בסיום לימודיה, בשנת 1981, שבה לישראל וגויסה לצה"ל. סולומון שירתה בדרגת סגן-אלוף כראש ענף מחקר במחלקת בריאות הנפש בחיל הרפואה. הענף הוקם באותן שנים והוגדר כגוף מודיעין הפועל לזיהוי יחידות וחיילים בסיכון. בתקופתה הוקם מאגר הנתונים לנפגעי תגובות הקרב במלחמת לבנון הראשונה (1982). מאגר שיטתי ייחודי זה, שהוקם במהלך הקרב, היה הראשון מסוגו בעולם והיווה בסיס לשורה של מחקרים פורצי דרך.
סוס הקווטר
רבייה
הריון הסוסה נמשך כ-340 ימים, עם טווח ממוצע של 320–370 ימים (11 חודשים). הסוסה ממליטה בדרך כלל סייח אחד; תאומים ייתכנו אבל מדובר בתופעה נדירה ולפעמים מסוכנת. בשעות הראשונות שלאחר ההמלטה הסייח יונק את חלב האם הראשון. חלב זה הוא חיוני בבניית מערכת החיסון של הסייח מכיוון שהוא מכיל נוגדנים. הגמילה של הסייחים מתרחשת בדרך כלל בגיל שבין 4 ל 6 חודשים.
שרות האדם
הסוס הקומפקטי החדש סייע לחוואים לחצות את המישורים הגדולים, ושימש לפעולות רבות בחווה כמו חרישה, סחיבת בולי עץ ומסעות קלים אחרים.
זהבה סולומון
ביוגרפיה
ב-1992 הצטרפה סולומון לסגל בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, שם מילאה בין היתר את תפקיד ראש בית הספר לעבודה סוציאלית.
סוס הקווטר
שרות האדם
בסוף יום העבודה נהגו החוואים לרדת עם הסוסים לעיירה ולהשתעשע עם סוסיהם בתחרויות מרוצים - הספורט הפופולרי ביותר באותם ימים.
סוס הקווטר הוא כוכב מערבונים, סוס עבודה וספורטאי מצטיין. הקווטר היה מאז ומתמיד כוכב ראשי בסרטי מערבונים מהמערב הפרוע, הסוס שמתלווה לבוקר, אולם הפופולריות הרבה של הקווטר, בעיקר בארצות הברית, קשורה לאפיו הנוח ומבנה גופו האתלטי ולא לעברו הקולנועי. הוא קל לאילוף, מהיר קפיצה ומגיע לבגרות במהירות. התאמתו של הקווטר גם לעבודה וגם לספורט ייחודית לו מאוד, ומאפיינת סוסים מעטים בלבד. פרט למרוצים, הוא מצטיין בדרסאג' אומנותי, קפיצות ראווה וכמובן ברודיאו. הקווטר שמסוגל לזנק, לעצור ולהסתובב במהירות אידיאלי גם למשחק הפולו שבו 2 קבוצות הרוכבים מנסות להבקיע לשער היריב בעזרת כדור עץ.
זהבה סולומון
ביוגרפיה
זהבה סולומון זוכה להכרה בינלאומית גבוהה, בהיותה חברת מערכת בכתבי העת המרכזיים בתחום הטראומה הנפשית, ובהם "Journal of Traumatic Stress; Trauma and Loss", וכן בחירתה לחברה בוועדת המגדר הפסיכיאטרי DSM. בוועדה זו מספר חברים לא-אמריקאים בודדים ובמסגרתה מוגדרים קריטריונים לאבחון של הפרעה פוסט-טראומתית.
בשנת 2008 סולומון השתתפה ביצירת הסרט "ואלס עם באשיר" של הבמאי ארי פולמן. היא הופיעה שם בתפקיד עצמה, עובדת סוציאלית וחוקרת ישראלית אשר מתמחה בתחום הפסיכוטראומה. הסרט זכה בפרסים רבים והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
בשנת 2021 הצטרפה סולומון למועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה ומחתה נגד מדיניות הסגרים עקב ההשלכות הפסיכולוגיות ארוכות הטווח שלה. בנובמבר 2021 הוסר שמה משמות החברים באתר המועצה.
מחקרים
בתום שירותה הצבאי, במסגרת אוניברסיטת תל אביב התרחבה פעילותה המחקרית לחקר התמודדותם של ניצולי שואה, חולי נפש, ובני משפחותיהם, ובעיקר ילדים בסיכון החיים בסביבה אברסיבית ופוגענית. במרכז אדלר באוניברסיטת תל אביב היא יזמה וניהלה מחקרים רחבי היקף שבחנו את השפעתם הפתוגנית והסלוטוגנית של אירועי דחק, במשפחה (גילוי עריות) ובאלימות פוליטית (כמלחמה, שואה וטרור), על ילדים.
מאמרים
סולומון פרסמה עד שנת 2009 כ-300 מאמרים, מהם למעלה ממאה פורסמו בכתבי עת מקצועיים. מרבית מאמריה אלו פורסמו בעת שירותה הצבאי, טרם היותה פעילה במסגרת אקדמית.
שימון ניימייץ
בין השנים 2000–2006 כיהן כשגריר התרבות של פולין ל-International Lesbian and Gay Culture Network. בשנים 2001–2005 כיהן כנשיא אגודת התרבות הבינלאומית של לסביות והומואים בפולין.
משנת 2002 משתייך ניימייץ לשמאל בפולין, וב-6 במאי 2005 נבחר לסגן נשיא מפלגת איחוד השמאל (Unia Lewicy). משנת 2008 הוא משמש ככומר מטעם הכנסייה החופשית המתוקנת של פולין (פלג נוצרי מתקדם), ומאוגוסט 2012 הוא מכהן כבישוף של הכנסייה הנוצרית המאוחדת בפולין. חבר ההתאחדות הלאומית של עיתונאים לסביות והומואים בארצות הברית (National Lesbian and Gay Journalists Association) משנת 2008.
בת' פיניקס
אליזבת' קופלנד (באנגלית: Elizabeth Copeland; שמה לפני הנישואים קוצ'יאנסקי; נולדה ב-24 בנובמבר 1980 באלמירה, ניו יורק) הידועה יותר בשם הבמה שלה, בת' פיניקס, היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. בתקופת עבודתה ב-WWE, היא פעם אחת אלופת הדיוות, שלוש פעמים אלופת הנשים והאדם הצעיר ביותר שנכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
קוצ'יאנסקי ידעה קריירת היאבקות חובבנית מוצלחת בבית הספר התיכון, לפני שהחלה להתאמן בהיאבקות מקצועית. לאחר הופעת הבכורה שלה במאי 2001, היא התאבקה עבור ארגונים עצמאיים רבים. בשנת 2004, היא החלה לעבוד עבור הארגון Ohio Valley Wrestling (OVW) ולאחר מכן חתמה על חוזה פיתוח עם ה-WWE באוקטובר 2005. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במותג Raw במאי 2006, אך שברה את הלסת שלה חודש לאחר מכן. כתוצאה מכך, היא נאלצה לעבור מספר ניתוחים וחזרה אל OVW לאימונים נוספים. היא זכתה פעמיים באליפות הנשים של OVW, אף על פי שהזכייה השנייה שלה לא מוכרת באופן רשמי על ידי OVW.
היא חזרה ל-Raw ביולי 2007 וקיבלה "פוש" (דחיפה) גדול, כששלטה במחלקת הנשים של ה-WWE ביד רמה; משום כך, היא השיגה את הכינוי "הגלמזון". שליטה זו הקנתה לה את הזכייה באליפות הנשים של ה-WWE לאחר שניצחה את קנדיס מישל באירוע ללא רחמים, שנערך בחודש אוקטובר, ובו החזיקה במשך כחצי שנה. לאחר מכן, היא פיתחה מערכת יחסים עם סנטינו מארלה, כששניהם נודעו בשם "גלמארלה". היא זכתה באליפות הנשים בפעם השנייה באוגוסט 2008 והחזיקה בתואר זה עד ינואר 2009. בינואר 2010, באירוע הרויאל ראמבל, היא הפכה לאישה השנייה בהיסטוריה שנכנסה לקרב הרויאל ראמבל של הגברים. הזכייה השלישית בתואר לא איחרה לבוא, בחודש אפריל, אך החזיקה בתואר זה במשך חודש אחד בלבד. באוקטובר 2011, היא זכתה באליפות הדיוות בפעם הראשונה בקריירה שלה, כשבאפריל 2012 היא הפסידה את התואר לניקי בלה.
פיניקס הודיעה על עזיבת הארגון ופרישה מהיאבקות באוקטובר 2012 כדי להתמקד בחיי המשפחה שלה. ב-27 בפברואר 2017, ה-WWE הודיעו על כניסתה להיכל התהילה של ה-WWE. כניסה זו להיכל התהילה בהיותה בת 36 הפכה אותה לאדם הצעיר ביותר שנכנס. בשנת 2018, היא השתתפה ברויאל ראמבל הראשון של הנשים, מה שהפך אותה למתאבקת הראשונה שהשתתפה גם ברויאל ראמבל הגברים וגם ברויאל ראמבל הנשים. לאחר מכן, היא הפכה לפרשנית מטעם ה-WWE.
ב-18 במרץ 2019 בתוכנית Raw, פיניקס חזרה מהפרישה שלה כדי לאחד ביחד עם נטליה את הצמד The Divas of Doom ולנסות לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE.
החיים שלפני
כשקוצ'יאנסקי הייתה בת 11, היא זכתה בכרטיסים להקלטות של ארגון ה-World Wrestling Federation. מאז אותה הפעם היא הודתה שהיא התאהבה בענף ההיאבקות המקצועית. היא ציינה את ברט הארט, אואן הארט וטד דיביאסי כמתאבקים האהובים עליה. קוצ'יאנסקי בעלת תואר ראשון ביחסי ציבור. כשהתאבקה בארגון OVW, היא עבדה כמלצרית במסעדה מקומית באלמירה.
קריירת היאבקות חובבנית
קוצ'יאנסקי החלה להתאבק בנבחרת ההיאבקות של בית ספר תיכון באלמירה. היא הייתה המתאבקת הראשונה בהיסטוריה של בית ספר זה. בשנת 1999, היא הפכה לאלופת הנשים בסגנון חופשי של ארגון North-East Wrestling ולאלופת הנשים של ארגון New York State Fair. באותה התקופה, היא גם הייתה חברה בארגון היאבקות אמריקאי בסגנון חופשי בשם USA Wrestling. היעד שלה בחיים היה להיות מתאבקת מקצועית, והיא האמינה שידע קודם בענף יעזור לה להשיג זאת.
השתתפותה במדיה
פיניקס, לצד קנדיס מישל וליילה אל, הופיעו במגזין FLEX של חודש פברואר 2009. פיניקס השתתפה בשבעה משחקי וידאו של WWE. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במשחק ההיאבקות WWE SmackDown vs. Raw 2009 ומאז הופיעה ב-WWE SmackDown vs. Raw 2010, WWE SmackDown vs. Raw 2011, WWE '12, WWE '13, WWE 2K18 (DLC) ו-WWE 2K19.
חיים אישיים
בין 2001–2010 הייתה נשואה לג'ואי קרולאן, המוכר בשם הבמה ג'ואי נייט.
לאחר מכן, היא ניהלה מערכת יחסים עם אדם קופלנד, המוכר בשם הבמה אדג'. לזוג שתי בנות: ליריק, שנולדה ב-12 בדצמבר 2013 ורובי, שנולדה ב-31 במאי 2016. הזוג נישא ב-30 באוקטובר 2016.
חאסאן
חאסאן (ברוסית: Хасан) הוא יישוב עירוני במחוז חאסאנסקי בפרימוריה, רוסיה הממוקם ליד משולש הגבולות על נהר טיומן, שם נפגשים גבולות רוסיה, סין וצפון קוריאה. אוכלוסייה: 742  (על פי מפקד 2010).
גאוגרפיה
חאסאן הוא היישוב הרוסי היחיד המאוכלס בגבול עם צפון קוריאה והוא שוכן ליד אגם חאסאן ונהר טיומן. הגבול בין רוסיה לצפון קוריאה נוצר על ידי הנהר, אך מסלולו משתנה לעיתים במהלך שיטפונות, ובכך למעשה מצמצם את שטחה של רוסיה ומאיים להציף את היישוב ותחנת הגבול פשצ'אנאיה.
מאז 2003 מתקיימות עבודות לחיזוק האזור בקרקע סלעית להגנה מפני סחף ליד הנהר. יש מאחז רוסי ליד הגבול עם מערך מכ"ם גדול. בצד הצפון קוריאני של הגבול שוכנת טומנגאנג. העיירה הסינית הקרובה ביותר היא פנגצ'ואן.
רכבות
לחאסאן תחנת רכבת בקו הרכבת בראנובסקי-חאסאן מולדיווסטוק לראסון שבצפון קוריאה. זהו הקישור בין רוסיה לצפון קוריאה, על ידי גשר רכבת מעל נהר טיומן הנקרא גשר הידידות קוריאה-רוסיה (קוריאנית: 조로 친 선교). התחנה הצפון קוריאנית במחוז הפועלים טומנגאנג, מחוז סונבונג, נמצאת ממש מעבר לנהר.
הבנייה החלה על קו הרכבת מתחנת הרכבת בראנובסקי עד הקילומטר ה-190 בכיוון ההפוך לקרסקינו והושלם בשנת 1941. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך קו בראנובסקי-קרסקינו לגבול עם צפון קוריאה, והתוצאה הייתה אורך כולל של 238 קילומטרים. סוף הקו היה תחנת חאסאן שנמצאת בסמוך לאגם חאסאן. תחנת חאסאן נפתחה ב-28 בספטמבר 1951. זמן רב נותר כמבוי סתום: מעבר לנהר טיומן, המהווה את גבול המדינה, הוקם גשר עץ זמני שהוביל את הרכבת הראשונה לקוריאה בשנת 1952. החלפת סחורות בין ברית המועצות וצפון קוריאה ברכבת בתחנת חאסאן החלה בשנת 1954. 65 מכוניות או 1,300 טון מטען יוצאו לצפון קוריאה, עם יבוא של 153 מכוניות או 3,123 טונות. בשנת 1955 ייצאו לצפון קוריאה 530 מכוניות או 7,200 טונות, בעוד שיובאו 295 מכוניות או 4,800 טון מטען. שנתיים לאחר מכן, הייצוא בתחנת חאסאן גדל פי ארבעה עשר והייבוא פי שישה. גשר העץ הזמני לא הספיק לתנועה הגוברת, ולכן בשנת 1959 התקבלה החלטה משותפת לבנות גשר מתכת, המכונה "גשר הידידות". הוא הוזמן באוגוסט 1959. יש פער מסילתי בין שתי הרכבות מאחר שמערכת הרכבות הרוסית היא בעוד מערכת הרכבות הצפון קוריאנית היא.
קו זה נמצא כיום בשימוש מועט, כשרק 10,000 נוסעים הועברו בשנת 2005. בשנת 1988 תעבורת המטען הדו-כיוונית עברה את היקף 5 מיליון טון בשנה, אך עד שנת 2001 נפח ההיקף הכולל ירד ל-144,000 טון בלבד. בשנת 1989 עברו 830,000 טון משא בגבול מרוסיה (חאסאן) לצפון קוריאה (טומנגאנג). עד 1998 מספר זה עמד על 150,000 טונות ובשנת 2001, רק 92,000 טון משא עברו את הגבול, על פי משרד המכס של המזרח הרחוק. החלק הקוריאני מטומנגאנג לנמל ראג'ין נהרס בשנת 1950.
לאורך שנות ה-90, מצב הרכבת הידרדר בחדות בשל המשבר הכלכלי ברוסיה. עד 1996, צפון קוריאה הייתה חייבת 20 מיליון דולר למפעילת הרכבות הרוסית, חברת הרכבות הרוסית. חוב זה הצטבר במהלך חמש השנים הקודמות כאשר צפון קוריאה השתמשה בקרונות רכבת רוסיים שהיו בצפון קוריאה. המצב הוביל לכך שמשרד הרכבות ברוסיה הוציא הנחיה האוסרת מעבר של רכבות מחאסאן לצפון קוריאה, ובכך למעשה בודד את צפון קוריאה מהשוק הרוסי. המשבר נפתר בספטמבר 1996, כאשר צפון קוריאה הסכימה לשלם 26 מיליון דולר.
שיפוץ
בתחילת המאה ה-21 המצב השתפר והושקע הון בשיפור ומודרניזציה של מערכת הרכבות באזור. תחנת הרכבת קיבלה גג חדש בשנת 2002 ומסילת הרכבת הוגבהה באמצעות אבנים מרוסקות בשנים 2002–2003. בשנת 2001, חברת הרכבות הרוסית הניחה סיבים אופטיים לקישור אוסוריסק ים תחנת רכבת חאסאן, אשר אפשרו לחבר את חאסאן למערכת הנתונים המאוחדת של הרכבות במזרח הרחוק.
באפריל 2008 חתמו רוסיה וצפון קוריאה על עסקה לבניית קו הרכבת לצפון קוריאה. במסגרת העסקה, שתי המדינות ישפצו את קו הרכבת מעיירת הגבול של רוסיה חאסאן לנמל ראג'ין הצפון קוריאני, שם ניתן יהיה לפרוק מטען ים לדרום קוריאה וממנה. כדי להוציא לפועל את הפרויקט הקימו בית המסחר של חברת הרכבות הרוסית ונמל רג'ין מיזם משותף שיבטיח השקעות בפרויקט וכן העסקת קבלנים לעבודות תכנון ובנייה. המיזם המשותף אמור להימשך 49 שנים, כאשר 70 אחוז מהמניות שייכות לרוסיה ו-30 אחוז לצפון קוריאה. אנשי הרכבת הרוסים החלו בשיפוץ קטע הרכבת חאסאן-רג'ין באוקטובר 2008, ורכבת הורצה על ציר רג'ין-חאסאן באוקטובר 2011. כבר בפברואר שלאחר מכן הוצב מד כפול חדש באורך של 32 ק"מ בקטע רג'ין-חאסאן. בוצע שיפוץ מלא של 20 ק"מ מהמסילה, הותקנו מסוטי רכבת ומסילה, שוחזרו מספר תחנות, העבודות במנהרות החלו, קווי תקשורת וקווי מטען חשמליים נמתחו ושוחזרו מבני ניקוז. הובלת פחם מצפון קוריאה החלה בקיץ 2014.
כבישים
בחאסאן יש אקלים יבשתי לח האופייני לפרימוריה. בשל מיקומה, הוא מכיל תנודות עונתיות פחותות מאשר באזורים יבשתיים בצפון הארץ. כמאפיין לאזור זה, המונסון המזרח אסייתי בקיץ והגובה הסיבירי בחורף הם המניעים העיקריים של האקלים המקומי, והתוצאה היא קיץ רטוב ולח וגם בקיץ חם מאוד. אחריו מגיעים חורפים קרים ויבשים.
פולקסווגן 411
פולקסוגן 411 (בגרמנית: Volkswagen 411) הייתה מכונית משפחתית שייצרה חברת פולקסווגן הגרמנית בשנים 1968–1972. הפולקסווגן 411 הורכב גם בדרום אפריקה משנת 1969. דגם הפולקסווגן 411 התחרה בדגם הפולקסווגן K70.
פולקסווגן 411 שווק בישראל.
לונה פאפא
לונה פאפא (ברוסית: Лунный Папа, מילולית: "אב הירח") הוא סרט קולנוע משנת 1999 בבימויו של בחטיאר חודוז'אינאזרוב בשיתוף פעולה בין רוסיה, טג'יקיסטן, גרמניה, אוסטריה וצרפת. הסרט הוא דרמה קומית המגוללת את סיפורה של נערה אי שם במרכז אסיה, המחפשת את אבי בנה.
הסרט הופץ בישראל ב-8 במרץ 2001 על ידי קולנוע לב.
תקציר עלילה
ממלאקאט בת ה-17 גרה עם אביה ספאר והאח המוגבל נסרדין בכפר בטג'יקיסטן. היא עובדת במסעדה קטנה וחולמת להפוך לשחקנית. כשחברת תיאטרון נודד נכנסת לעיר היא מתגעגעת לביצוע התיאטרלי אך מפתה בחושך על ידי טייס המטוס יאסיר, שמתיימר להיות שחקן ומבטיח לעזור לה להפוך לשחקנית, מבלי לדעת מה קורה בפועל.
כשהיא מאוחר יותר מגלה שהיא בהיריון, אין לה מושג איך זה קרה ומי האב. נחושה לשמור על כבודם, משפחתה האקסצנטרית יוצאת למסע במטרה למצוא את אביו של הילד הלא נולד של ממלאקאט ולאלץ אותו להתחתן איתה. במהלך מסע זה עם מכונית ישנה עמוסת ארנבים דרך אוזבקיסטן, טג'יקיסטן וקירגיזסטן, המשפחה פוגשת שודדים שונים ואת המתחזה המקסים אליק, שמתחזה למפתה בחושך, ומתאהב גם הוא בממאלקאט.
הפקה
צילומי הסרט נערכו בקייראקום שבצפון מערב טג'יקיסטן.
פרסים
הסרט קיבל את הפרס הראשי "ורד הזהב" בפסטיבל קינוטבר בשנת 2000. בטקס פרסי הגילדה הרוסית של מבקרי הקולנוע בשנת 2000 זכה הסרט בפרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
פסקל סיאקם
פסקל סיאקם (באנגלית: Pascal Siakam; נולד ב-2 באפריל 1994) הוא שחקן כדורסל קמרוני המשחק בטורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA. לאחר ששיחק במכללות במדי אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו, סיאקם נבחר עם הבחירה ה-27 בדראפט 2016 על ידי טורונטו ראפטורס.
ראשית חייו
סיאקם נולד בדואלה שבקמרון לטצ'מו ולוויקטורי סיאקם, הצעיר מבין ארבעה אחים. אביו של סיאקם עבד בחברת תחבורה מקומית, והיה גם ראש העיר של העיירה מקננה. סיאקם תכנן בתחילה להיות כומר קתולי, אבל ככל שגדל למד לאהוב את משחק הכדורסל. סיאקם התגלה על ידי לוק בא א מוטה במחנה מקומי של "כדורסל ללא גבולות". עם בא א מוטה בתור מנטור, סיאקם עבר לגור בארצות הברית בגיל 16. סיאקם עבר ממחנה למחנה הבא כדי להיות שחקן כדורסל טוב יותר לפני שהחליט להתגורר בלואיוויל שבטקסס. הוא העביר שנה ב"גוד'ס אקדמי" (God's Academy) בלואיוויל, ובסיומה עבר לאוניברסיטת מדינת ניו מקסיקו.
קריירת המכללות
סיאקם החל ללמוד באוניברסיטת מדינת ניו מקסיקו ב-2013. עם זאת, בשל פציעה, לא שיחק במשך כל עונת 2013/2014. במהלך שנת המשחק הראשונה שלו באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו בעונת 2014/2015, סיאקם נבחר לחמישיית הפרשמנים של העונה בליגת ה-WAC. בעונה הבאה, עונת 2015/2016, קלע בממוצע 20.2 נקודות, והוסיף 11.6 ריבאונדים ו-2.2 חסימות ב-34 משחקים ונבחר לשחקן השנה של חטיבת ה-WAC.
ב-19 באפריל 2016, הכריז סיאקם על הצטרפותו לדראפט ה-NBA של אותה שנה, ובכך ויתר על זכאותו לשנתיים נוספות באוניברסיטה.
טורונטו ראפטורס (2016–הווה)
ב-23 ביוני 2016 נבחר סיאקם על ידי טורונטו ראפטורס בבחירה ה-27 בדראפט 2016. ב-9 ביולי חתם על חוזה הרוקי שלו בראפטורס. ב-26 באוקטובר 2016 היה סיאקם לרוקי הראשון לפתוח במשחק הראשון של העונה מאז עשה זאת יונאס ולנצ'יונאס ב-2012; במשחק רשם תשעה ריבאונדים וארבע נקודות ב-21 דקות, בניצחון 109-91 מול דטרויט פיסטונס. ב-3 בדצמבר 2016, קלע שיא עונתי של 14 נקודות בניצחון 128-84 על אטלנטה הוקס. ב-1 בינואר 2017 רשם שיא-עונה של 10 ריבאונדים, כאשר הראפטורס ניצחו 123-114 את לוס אנג'לס לייקרס. סיאקם שימש הפאוור פורוורד הפותח בכל 34 המשחקים הראשונים של עונת 2016/2017 לפני שהוחלף על ידי לוקאס נוגיירה ב-5 בינואר 2017. במהלך עונת הרוקי שלו, עבר סיאקם מספר פעמים לראפטורס 905, קבוצת ליגת הפיתוח של טורונטו. באפריל 2017, הוא עזר לראפטורס 905 לזכות באליפות ליגת הפיתוח, לאחר שהביסו את ריו גראנדה ואלי וייפרס 2-1 בסדרת הגמר. סיאקם רשם בממוצע 23.0 נקודות ו-9.0 ריבאונדים בסדרה זו, ונבחר ל-MVP של סדרת הגמר של ליגת הפיתוח בשל רמת משחקו הגבוהה בסדרה.
ב-26 באוקטובר 2017 קלע סיאקם 20 נקודות, שיא קריירה, נגד גולדן סטייט ווריורס. במשחק השישי של סדרת הסיבוב הראשון של הראפטורס בפלייאוף 2018 נגד וושינגטון ויזארדס, קלע סיאקם 11 נקודות והוסיף שמונה ריבאונדים בניצחון 102-92, שבשלו ניצחה טורונטו גם בסדרה.
ב-7 בפברואר 2019 קבע שיא קריירה חדש עם 33 נקודות בניצחון 119–101 נגד ההוקס. בסיום עונת זכה עם טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על גולדן סטייט ווריורס בסדרת הגמר בתוצאה 4–2. במשחק השישי והמכריע הוביל סיאקם את קלעי קבוצתו עם 26 נקודות (כמו קייל לאורי). בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, וחתם על הארכת חוזה לארבע שנים בשווי 130 מיליון דולר.
חייו האישיים
סיאקם הוא בנו של טצ'מו סיאקם, ראש העיר לשעבר של מקננה שבקמרון, ושל ויקטורי סיאקם. אביו נהרג בתאונת דרכים בחודש אוקטובר 2014. יש לו שלושה אחים גדולים, בוריס, כריסטיאן וג'יימס, ששיחקו כדורסל מכללות בארצות הברית.
בג"ץ לך תצטיין
בג"ץ 606/93 קידום יזמות ומו"לות נגד רשות השידור ואחרים שניתן בחודש ינואר 1994, המוכר בשם בג"ץ לך תצטיין, היא עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי חברת קידום כנגד החלטה לפסול את תשדיר הפרסום שהשתמש במשחק מילים המרמז על גידוף שגור. בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ קבע כי הביטוי המסחרי נכלל בזכות לחופש הביטוי המהווה תנאי הכרחי לקיום הליך דמוקרטי ולשמירת זכויות יסוד. חשיבותו של בג"ץ זה בהיותו תקדים להרחבת ההגנה של חופש הביטוי גם על דעות מרגיזות ואף פוגעות בתשדירי פרסומת, באמצעות הרדיו והטלוויזיה.
חברת קידום
חברת "קידום" עוסקת בהכשרת תלמידים לבחינות בגרות ולבחינות פסיכומטריות הדרושות לקבלה למוסדות להשכלה גבוהה. במודעת הפרסום של החברה בעיתונים ובשלטי חוצות, וגם בספרים שהוציאה לאור מופיעות המילים "קידום: לך תצטיין", כסיסמה להפצת מסר הצטיינות. המילים המשמשות את הסיסמה מזכירות את הביטוי "לך תזדיין", גידוף השגור על לשונם של בני נוער ומבוגרים.
חופש הביטוי
חופש הביטוי נקבע כזכות יסוד עילאית במשפט החוקתי בישראל, אף על פי שאינו מופיע בחקיקה. חופש הביטוי הוא 'זכות שלילית', המחייבת את המדינה להימנע מלהגביל את חופש הביטוי של הפרט. חופש הביטוי אינו מוחלט: חופש הביטוי מוגבל כאשר הוא מתנגש בזכויות אחרות ואינטרסים אחרים. התנגשות חופש הביטוי בזכויות אחרות כגון זכות לפרטיות ולכבוד, נקראת התנגשות אופקית. התנגשות בין חופש הביטוי לאינטרסים, כמו אינטרס הציבור, נקראת התנגשות אנכית, למשל התנגשות בין חופש הביטוי לבין ביטחון הציבור. לחופש הביטוי בנושאים פוליטיים ניתנת הגנה מאוד רחבה, מאחר שהוא מגשים את זכות האזרחים להשפיע על מהלך חייהם, בעוד חופש הביטוי המסחרי מגשים אינטרסים מסחריים מסוג של קניין, שלהם מקום משני בערכי היסוד של השיטה הדמוקרטית.
טענות העותרת
העותרת, חברת קידום, טענה כי חופש הביטוי וחופש העיסוק חלים גם על תשדירי פרסומת ורשות השידור התעלמה מעקרונות יסוד אלה. לדעת העותרת הסיסמה "לך תצטיין" מעבירה לצעירים את מסר ההצטיינות באסוציאציה הומוריסטית, אין בה פגיעה ב"טעם הטוב" המצדיקה פסילה של הסיסמה ולכן החלטת רשות השידור חורגת מתחום הסבירות.
טענות המשיבים
מנהל הרדיו פסל לשידור את המילים "לך תצטיין", בהסתמכו על סעיף 6 לתקנון שידורי הפרסומת שהוצא על ידי רשות השידור המסמיך אותו לפסול תשדיר שאינו עומד באמת מידה של "טעם טוב". לפי התקנון אפשר לפסול תשדירי פרסום שאינם עומדים בקריטוריונים שנקבעו בו, ואין להתערב בשיקול הדעת, כל עוד הוא בתנאי הסבירות. התקנון, המהווה בסיס להתקשרות החוזית בין רשות השידור למפרסמים, מגביל את הפרסום לתשדירים ב"טעם הטוב", והסיסמה "לך תצטיין" מעוררת קונוטציה לקללה הגסה "לך תזדיין", ולפיכך נפסל. המאזינים הם "קהל שבוי" שאינו יכול להימנע משמיעת פרסומות המשודרות בצמידות לתוכניות פסקי ד, גם כאשר הפרסומת וולגרית ואינה נעימה לאוזן.
המבחנים להגבלת חופש הביטוי כפי שנקבעו בפסיקה, אינם חלים על פרסומת מסחרית מאחר שתחולתו של חופש הביטוי על פרסומת מסחרית היא מזערית.
תשדיר פרסום נבדל משידורי יצירות בעלות תוכן מיני. יצירות אלה מוגנות על ידי חופש הביטוי והיצירה של האמנים, ורק קהל מעוניין מאזין להן.
דעת הרוב
השופטת דליה דורנר קובעת כי רשות השידור לא נתנה דעתה לזכות חופש הביטוי של חברת קידום, ולא עשתה איזון בין הזכות לחופש הביטוי לבין פגיעה ברגשות המאזינים. השופטת מפרטת את התנאים לפגיעה בחופש הביטוי שיש לו מעמד של "זכות עילאית", בהתנגשות בין זכויות מתחרות: הסמכה מפורשת של המחוקק הראשי; ההסתברות כי הערך המתנגש בחופש הביטוי ייפגע כתוצאה מהפעלת חופש הביטוי מגיעה, למצער, לדרגה של ודאות קרובה או, לעיתים, אפשרות סבירה; הפגיעה בערך המתנגש היא קשה וממשית. חופש הביטוי הוא תנאי הכרחי לקיומו של ההליך הדמוקרטי ולשמירתן של זכויות היסוד האחרות, וחשיבותו היא בהבעת דעות, אף אם הן מרגיזות ופוגעות. פרסומת היא ביטוי מסחרי וחלק אינטגרלי מחופש הביטוי, הביטוי המסחרי הוא ממרכיבי המסחר החופשי המאפיין משטר דמוקרטי. תשדיר פרסום שאינו פוגע בוודאות קרובה ברגשות הציבור, וכשעוצמתו אינה ממשית, אין הצדקה לפסילתו. "טוב הטעם" משקף הסכמה כללית ואין להביא בחשבון רגשות של מיעוט או רגשות של מיעוט קיצוני. מאחר שלדעת דורנר אין "בתשתית העובדתית יסוד אובייקטיבי לפגיעה קשה ברגשות", היא מקבלת את העתירה.
השופט גבריאל בך מצטרף לדעת השופטת דורנר שיש להתערב בשיקול הדעת של רשות השידור מאחר שאינו מוצא סיבה סבירה לפסילת תשדיר הפרסום המגביל את חופש הביטוי הבסיסי של חברת קידום. באשר להחלת מבחן לבדיקת הוודאות סבור השופט בך שיש להתייחס אף בעת המיעוט וברגשותיו, אבל לא במקרה זה, בו נעשה שימוש בגימיק פרסומי, אשר אצל רוב המאזינים יעלה חיוך קל.