cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבביל 1
שימוש
חמאס טוענים מנגד ששוגרו שלושה מטוסים כאלה לעבר ישראל, אחד יורט ושניים נוספים חזרו בשלום לשטחם ואף צילמו את הקריה בתל אביב. לדיווח שהכטב"ם הגיע עד ת"א לא היה אישור מישראל, אולם אזרח תושב יפו טען כי דיווח למשטרה בזמן אמת על שהבחין בכטב"ם. בדצמבר 2014 שיגר ארגון החמאס את הכטב"ם אבאביל במהלך תהלוכה צבאית של הארגון ופרסם תמונות של תהלוכה זו שצולמו באמצעות הכטב"ם.
בהמשך (כנראה בסוף 2019) נכנס לשירות החמאס גם הכלי אבאביל 2 שבעזה מכונה שיהאב. במהלך מבצע שומר החומות (מאי 2021) דווח על 7 יירוטים של כטבמי"ם מסוג זה (לראשונה) על ידי מערכת כיפת ברזל.
פרפרי תעתוע
"פרפרי תעתוע" הוא אלבום אוסף משירי המוזיקאי הישראלי ערן צור שיצא בשנת 2001.
האלבום מכיל אוסף משיריו של צור משנות ה-90, בעריכת דרור נחום, חלקם בגרסאותיהם המקוריות וחלקם בעיבודים חדשים. האלבום מתחיל בשיר "נימפה" אותו כתב צור ללחן של ברי סחרוף, שהוקלט במקור על ידי סחרוף, המתארח בהקלטה הזו בנגינה על גיטרות. רצועות נוספות הבולטות באלבום זה הן: "קיץ", "בלילות של ירח מלא" ו"ערב ב' כסלו" המוגשות כאן בעיבוד אקוסטי ושקט. שיר נוסף שהוקלט במיוחד לאוסף הוא השיר "גולדפינגר" המכיל סימפול מפסקול הסרט "גולדפינגר" שבסדרת סרטי ג'יימס בונד.
מזבח (קבוצת כוכבים)
מזבח הוא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום הממוקמת בין הקבוצות עקרב ומשולש דרומי באזור של שביל החלב שעשיר בצבירי כוכבים. הקבוצה הייתה אחת מ-48 הקבוצות המקוריות של תלמי והיא נחשבת לקבוצה הדרומית ביותר מביניהן.
כוכבים עיקריים
α במזבח הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-270 שנות אור ועם בהירות נראית משתנה בין דרגות 2.8 ו-3.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
β במזבח הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה, זהו על-ענק כתום במרחק של כ-650 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.8.
γ במזבח הוא כוכב זוגי במרחק של מעל 1,000 שנות אור המורכב מעל-ענק לבן-כחלחל עם בהירות מדרגה 3.5 ומכוכב הסדרה הראשית לבן עמום בהרבה עם בהירות מדרגה 10.
ζ במזבח הוא ענק כתום במרחק של כ-570 שנות אור עם בהירות מדרגה 3.1.
μ במזבח הוא כוכב צהוב במרחק של כ-50 שנות אור ועם בהירות מדרגה 5.1. ככל הנראה יש לכוכב זה מערכת של לפחות ארבעה כוכבי לכת, כאשר ייתכן שאחד מהם הוא סלעי.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
הקבוצה מכילה מספר צבירים כדוריים שהבהיר מביניהם הוא NGC 6397. הצביר מכיל כ-400,000 כוכבים ונמצא במרחק של כ-7,200 שנות אור, כך שהוא בין הצבירים הכדוריים הקרובים ביותר למערכת השמש. הצביר ניתן לצפייה במשקפת והוא נראה ככתם מטושטש עם בהירות מדרגה 7. בטלסקופים גדולים ניתן להבחין בכוכבי הצביר.
מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית הקבוצה זוהתה כמזבחו של הקנטאור כיירון ושמה הלטיני המקורי היה Ara Centauri (המזבח של כירון). לפעמים היא הוזכרה גם כמזבחו של דיוניסוס. באיורים הופיע שביל החלב כעשן היוצא מהמזבח.
ערך השרידים
ערך השרידים (בגרמנית: Ruinenwert) היא תאוריה אדריכלית שהעלה האדריכל הנאצי אלברט שפר. התאוריה מהווה הרחבה להשקפתו של האדריכל הגרמני בן המאה ה-19 גוטפריד סמפר בדבר העדפה של בנייה בחומרים טבעיים כגון סלע, על השימוש בחומרים מודרניים כברזל.
הבסיס התאורטי
בהתבסס על תפישתו של היטלר לגבי האדריכלות הנאצית, אימץ שפר את הרעיון בדבר בנייה בחומרים טבעיים שיוכל לשמש כגשר תרבותי לדורות הבאים. הימנעות משימוש בחומרים מודרניים "חסרי ייחוד" כבטון ופלדה בבניית מבני המפלגה ומונומנטים אדריכליים אחרים, יאפשר את יצירת אותו קשר בין העבר לעתיד.
הרעיון העומד מאחורי התאוריה טוען, כי מבנים אשר יבנו בהווה, ואשר יתמוטטו ויהרסו בעתיד הרחוק, יותירו אחריהם הריסות "אסתטיות" כדוגמת הריסות רומא העתיקה. לטענתו של שפר הבנייה שתתבסס על תאוריית ערך השרידים תיצור מבנים הדורשים תחזוקה שוטפת מינימלית ולכן יהיו גם שימושיים ומרשימים יותר וישמשו בתפקידם לאורך דורות רבים.
היסטוריה
הרעיון הראשוני עלה במוחו של שפר בתקופת הכנותיו ותכנוניו לאולימפיאדת ברלין שנערכה ב-1936. הביטוי הפומבי הראשון לרעיון ניתן על ידו ב"תוכנית ארבע השנים" בשנת 1937. במאמרו "אבן ולא ברזל" נתן כדוגמה את מבנה הפרתנון באתונה העומד על מכונו במצב שימור מצוין מן התקופה של יוון העתיקה ועד היום. שפר טען כי בנייה מודרנית מחזיקה מעמד כ-50 שנה לכל היותר, לעומת הבנייה בחומרים טבעיים בתרבויות העתיקות כמצרים ורומא המשתמרת עד ימינו.
היטלר אימץ בחום רב את רעיונותיו של שפר וראה בהם אמצעי וסמל להוכחת גדולתו של הרייך השלישי, בדיוק כפי שהשרידים ברומא וביוון מסמלים את גדולתן של התרבויות ההן.
שפר הציע וקיבל את אישורו של היטלר לקביעת "חוק ערך השרידים" למרות הסתייגויות מקורביו האחרים.
מרבית המבנים המתוכננים לא ניבנו מעולם, ובאחרים נעשה, למרות החוק, שימוש בבטון במקום בחומרים טבעיים.
עיר גנים
עיר גנים היא גישה בתכנון ערים שפותחה כתאוריה על ידי הפילוסוף אבנעזר הווארד באנגליה ב-1898.
גישת עיר הגנים התפתחה כמענה לבעיות שמהן סבלו ערי בריטניה לאחר המהפכה התעשייתית, שבאו לידי ביטוי בצפיפות, זיהום אוויר, תנאי תברואה ירודים, פערים ומתח חברתי. באותה תקופה התפתחו גישות תכנון נוספות כמענה לבעיות אלה, דוגמת גישת "יחידות השכנות" או גישת "העיר היפה" האמריקאית.
עיר גנים היא ניסיון לשילוב יתרונות הכפר עם יתרונות העיר במסגרת המרחב העירוני. תוכנית זו כוללת התייחסות רבה לאלמנטים כלכליים וחברתיים, נוסף לאלמנטים הפיזיים. עיר הגנים בנויה מריכוז מבני מגורים ושכונות שסביבם שטחים פתוחים ירוקים שישמשו גם לחקלאות. העיר מתבססת על בנייה נמוכה וכוללת הפרדה בין שימושי הקרקע השונים. הווארד הניח שהבעלות על הקרקע תהיה של כלל תושבי העיר, אשר יקבלו אותה מהמדינה, ושהם יחכירו קרקעות לתעשיינים (באזורים מובחנים, רחוקים מאזורי המגורים), וכך יממנו את פיתוח העיר. הווארד נתן בספריו גם הנחיות ליחסים החברתיים בעיר.
עיר הגנים היא דוגמה לתאוריות האדריכליות המודרניות שהתפתחו במערב משלהי המאה ה-19 ועד לסוף המאה ה-20, כתאוריות מודרניסטיות, פונקציונליסטיות וחברתיות.
ערי הגנים החלו להתפתח בראשית המאה ה-20, בעיקר באנגליה ובהולנד. תוכנית האב שהוכנה ללונדון בשנת 1944 התבססה בחלקה על גישה זו.
ערי גנים בישראל
אבנעזר הווארד היה בין אלה שפעלו ליישם את התפיסה הזו בתכנון העיר תל אביב בשנות ה-20. מספר אישים בתנועה הציונית דבקו ברעיון. ר' בנימין (יהושע רדלר) פרסם ב-1913 תוכנית להקמת ערי גנים בארץ-ישראל. דייוויס טריטש ראה בעיר הגנים פתרון דיור הולם להתיישבות בארץ ישראל בה בית קטן עם גן פרי וירק יספק את צורכי המשפחה. את רעיונותיו לפיתוח מסחרי ותעשייתי של א״י בשילוב הקמת ערי גנים הוא קידם בקונגרסים הציוניים ובביטאונו ״עם וארץ״ (ברלין, 1919). גם עקיבא אטינגר וד"ר אברהם גרנובסקי מראשי הקרן הקיימת פעלו החל מ-1920 ליישום הרעיון בארץ. המתכנן פטריק גדס תכנן להמשך הפיתוח של תל אביב צפונה מבנים עירוניים המקיפים גן ובניינים הנמצאים בעצמם במרכז של מגרש ירוק. התוכנית להקמת גינות ירק, ערוגות פרחים ומגרשי משחקים היו ניגוד משמעותי ביחס לאיכות החיים הירודה שאפיינה את המגורים ביפו. צורת הבינוי של תוכנית גדס היא צורת הבינוי המוכרת והמקובלת ביותר עד היום באזור הצפון הישן של תל אביב וכן גם במקומות נוספים בישראל. הגישה גם אומצה על ידי מקימי העיר רמת גן, שאף נקראה בתחילתה "עיר גנים".
במקביל לגדס, פעל האדריכל ריכרד קאופמן להשתתת עקרונות ערי הגנים בשכונות הגנים שבנה בירושלים בשנות ה-20, בהן השכונות רחביה, תלפיות, בית וגן, קריית משה ואחרות.
ארז תדמור (במאי קולנוע)
ארז תדמור (נולד ב-18 בינואר 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי זוכה שני פרסי אופיר.
ביוגרפיה
תדמור גדל בנתניה ולמד קולנוע ב"קמרה אובסקורה" בתל אביב. סרטו הקצר הראשון, "מוש", שהוא גם סרט הגמר שלו, שזכה במענק על התסריט מקרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן סנונית וקרן גלפנד לסרטים קצרים. הסרט מספר על בני זוג שמאמצים תינוק שננטש וכך מתאחדים מחדש. הסרט זכה בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ביניהם יוסטון, טייפה, קרלה שבהודו, פאלם ספרינגס ב-2001 ובעוד כ-20 פסטיבלים נוספים. הסרט הוקרן בערוץ 2.
סרטם הקצר המשותף השני של תדמור ונתיב, "אופסייד", בכיכובם של לירון לבו ועידו מוסרי, זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל מנהטן 2006. בפסטיבל זכו הבמאים בתקציב לבימוי סרט באורך מלא, וכך ב-2008 פיתחו את סרטם הקצר "זרים" לסרטם הארוך המשותף הראשון, שנקרא גם הוא "זרים". בסרט כיכבו לירון לבו ולובנה אזאבל. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים, כולל בתחרות הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2008 (שם הוא הוצג לצד סרט לבנוני תחת פצצות גם הוא על מלחמת לבנון השנייה) וב"פסטיבל הסרטים טרייבקה" 2008. הסרט נמכר והופץ בכ-28 מדינות בעולם. בנוסף לכך זכתה שחקנית הסרט לובנה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים 2008.
בקיץ 2009 הופץ סרטו השני באורך מלא של תדמור, "סיפור גדול", שאותו ביים יחד עם שרון מימון ומככבים בו, בין השאר, איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן, טוגו איגאוואה, עירית קפלן, אוולין הגואל, לבנה פינקלשטיין, הילה סורג'ון פישר, אופירה רחמים, אושרי סהר ואלברט אילוז. הסרט הוא דרמה קומית על קבוצת אנשים כבדי משקל מרמלה שמקימים מועדון סומו. הסרט התקבל לפסטיבל טרייבקה 2009 בניו יורק בקטגוריית "דיסקברי", שבה הוקרנו בבכורה 13 סרטים נבחרים המייצגים את הקול החדש בקולנוע העולמי.
הסרט גם פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2009. הוקרן בפסטיבל קרלובי וארי 2009, שם זכה בפרס חביב הקהל, זו הפעם הראשונה שסרט ישראלי זוכה בפרס. בנוסף זכה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "טרברס" במישיגן בארצות הברית מיסודו של הבמאי זוכה האוסקר מייקל מור, זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע היהודי הבינלאומי בלונדון, זכה בפרס "תגלית הפסטיבל" בסארלה שבצרפת, בפרס הקהל בפסטיבל היהודי בלונדון, בוושינגטון ובהונג קונג. הסרט שבפתח פסטיבלים בינלאומיים רבים כגון: פסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית, פסטיבל היהודי של וושינגטון, פאלם ביץ' ופסטיבל הקולנוע הישראלי ברומא. "סיפור גדול", שחצה כבר בשבוע ה-14 שלו בבתי הקולנוע את ה-300 אלף צופים בישראל, קיבל 13 מועמדויות לפרס "אופיר" לטקס שהתקיים בספטמבר 2009, הסרט זכה בפרס השחקנית הטובה ביותר לשחקנית עירית קפלן, בפרס השחקנית המשנה לבנה פינקלשטיין ובפרס עיצוב התלבושות. בפרס תא המבקרים לשנת 2009 זכה איציק כהן בפרס השחקן הטוב ביותר.
חברת ההפקה ההוליוודית "סרטי פרמאונט" רכשה את הזכויות להפקת הסרט "סיפור גדול" כרימייק אמריקאי בשנת 2011. את הרימייק היה לביים הבמאי ג'ון טרטלטאוב, אך הוא לא הופק לבסוף.
סרטו הארוך השלישי "הבן של אלוהים" (בשיתוף עם גיא נתיב) דרמת מסע של אב ובנו בצפון יוון, בעקבות קוסם יווני שנעלמו עקבותיו. בסרט מככבים מכרם ח'ורי וזהר שטראוס, את התסריט כתב בשיתוף עם גיא נתיב ושרון מימון. ארז וגיא ביימו את הסרט במשותף, בהפקתם של שמי שינפלד ועמיתן מנלזון. בהשקעת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וערוץ 10. הסרט קיבל 4 מועמדויות לפרס אופיר, כולל הסרט הטוב, השחקן המשנה והמוזיקה וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע לשנת 2013 ובפרס תא המבקרים לשחקן הטוב ביותר לשנת 2014, הסרט יצא לבתי הקולנוע במרץ 2014.
בנוסף תדמור ביים וכתב (בשיתוף עם גיא נתיב) סרט קצר בן 12 דקות בשם "אלוהים יקר" בכיכובם של ליאור אשכנזי וריימונד אמסלם. דרמה פיוטית על שומר הכותל המערבי בירושלים העתיקה, שעוקב אחרי אשה מסתורית שמגיעה יום יום לכותל, ובסוף כל יום קורא את הפתקים שהיא כותבת וטומנת בכותל, הוא מחליט להגשים את משאלות ליבה. הסרט ממומן על ידי קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה. הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
בדצמבר 2015 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הרביעי "ארץ פצועה, (בכיכובם של רועי אסף, דביר בנדק, משה אשכנזי, קרן ברגר, שרון טל, יואב לוי, מכרם ח'ורי ועוד). הסרט זכה ב-3 פרסים בטקס פרסי אופיר לשנת 2015: פרס הבמאי הטוב ביותר (תדמור), פרס השחקן הטוב ביותר (רועי אסף) ופרס האיפור. הסרט מספר על לילה אחד בחייהם של ארבעה שוטרים שנאלצים לשמור על מחבל מתאבד, שגרם לפיגוע בחיפה ולא נהרג. את התסריט כתב במשותף עם שלמה אפרתי וזה סרט הקולנוע הראשון שביים לבדו. אסף סודרי צילם.
סרטו החמישי "נמל בית" שאותו כתב עם שלמה אפרתי והוקרן בבתי הקולנוע ב-23 במרץ 2017 (בכיכובם של יורם חטב, שמיל בן ארי, לירון בן-שלוש, אנה דוברוביצקי, דליה בגר, לירון לבו, יעקב דניאל זאדה, אודי פרסי ועוד). הצלם הוא זיו ברקוביץ', חברת ההפקה היא פאי סרטים. הסרט זכה בפרס הצילום בפסטיבל חיפה.
בשנת 2017 כתב וביים את הסרט הקצר "נפילות" שזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר, "נפילות" בכיכובם של רועי אסף, לירון בן-שלוש ואלי גורנשטיין, אותו כתב וביים תדמור. השתתף גם בפסטיבל חיפה 2017. באותה שנה כתב ויצר ביחד עם בן כליפי סדרת רשת אמריקאית בשם "טייקון" בבימויו של הבמאי האמריקאי צרפתי לואי לטרייה (שביים את "האשליה", "הענק הירוק", "האחים גריסבי" ועוד). בהפקת "בלאקפילס".
בשנת 2019 ביים את הדרמה "בשורות טובות" העוסקת בטיפולי פוריות של זוג צעיר.
גייזר כוורת הדבורים
גייזר כוורת הדבורים, הידוע גם בשם ביהייב (באנגלית: Beehive Geyser) הוא גייזר שנמצא באגן הגייזרים העילי בילוסטון שבארצות הברית ונחשב בין הגייזרים היפים והמרשימים בילוסטון ובעולם. הגייזר נחשב מיוחד במינו מכיוון שניתן לראות את פתח התפרצותו ממרחק קטן מאוד. למשך מספר דקות הגייזר מציג תצוגה מרשימה של מים רותחים מזנקים לגובה של לפחות 10 מ', רעידה, לעיתים התפרצות שנייה של גייזר האריה ולעיתים קרובות גם קשת.
טרכיאה (דינוזאור)
טרכיאה (שם מדעי: Tarchia) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים שחי בתקופת קרטיקון עליון לפני 75-70 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בערבות מונגוליה ב-1977 ותוארו על ידי החוקרת טרזה מריאנסקה.
גייזר כוורת הדבורים
הגייזר מתפרץ לגובה של עד 60 מ' מ"גביע" בגובה 1.2 מטר בצורת כוורת דבורים. על פי כן, גייזר זה הוא גייזר חרוט. התפרצותיו אינן ניתנות לחיזוי בחורף, אך בקיץ ניתן לחזות התפרצויות בצורה מעט יותר מדויקת: הגייזר מתפרץ פעם עד פעמיים ביום. מקרים של יותר מפעמיים נדירים מאוד. מימין לגייזר נמצא האינדיקטור שלו, אשר כשהוא מתחיל להתפרץ הוא מסמל שבעוד 20 דקות לערך, הגייזר יתפרץ. לעיתים רחוקות מאוד הגייזר מתפרץ ללא התרעה ולעיתים רחוקות אף יותר, האינדיקטור מתפרץ ללא ההתפרצות של גייזר כוורת הדבורים.
טרכיאה (דינוזאור)
מאפיינים
יצור זה הגיע לאורך 8 מ' והיה האנקילוזאור האסייתי הגדול ביותר ואולם גולגולתו הגיע לאורך של 40 ס"מ בלבד. מראהו התבסס על דמיון לדיפולוזאורוס (Dyoplosaurus). ליצור זה היה גוף גדול, כתפיים ורגליים נמוכות ושריון גרמי לאורך הגוף שכוסה בבליטות קוצניות. בקצה הזנב הייתה אלה כבדה שהגנה עליו מטורפים. הראש היה בעל מקור קרני ושיניים קטנות ומאחורי הלחי היו 2 דוקרנים גדולים. הגולגולת כוסתה שריון והייתה משוריינת.
היצור חי בערבות של מונגוליה הקדומות וייתכן שאף במדבר, ורעה צמחייה לצד אוכלי עשב נוספים כמו הזאורולופוס. אויבו העיקרי היה הטרבוזאורוס.
המנון איסלנד
"Lofsöngur" (בעברית: "מזמור"), ידוע גם בשם "Ó Guð vors lands" ("הו אלוהי ארצנו") הוא ההמנון הלאומי של איסלנד. את המילים כתב מאתיאס יוכומסון (Matthías Jochumsson) (1835-1920) ואת הלחן כתב סוויינבירן סוויינבירנסון (Sveinbjörn Sveinbjörnsson). בהמנון שלושה בתים, אך בדרך כלל נהוג לשיר רק את הבית הראשון. השיר קשה לביצוע. ההמנון הוא למעשה מזמור דתי, כיאה לאיסלנד שלה כנסייה לאומית משלה.
אינוכטון
אִינוּכְּטוּן (Inuktun, בגרינלנדית: avanersuarmiutut, בדנית: nordgrønlandsk, polarskimoisk, thulesproget) היא שפתם של האינוגואיטים, עם אינואיטי החי בצפון גרינלנד (קאנאק והכפרים הסמוכים לה).
תפוצה גאוגרפית
מלבד העיר קאנאק, אינוכטון מדוברת גם בכפרים מוריאוסק (Moriusaq) (או מוריאוהק (Muriuhaq) באינוכטון), סיאורפלוכּ (Siorapaluk) (או היאורפלוכּ (Hiurapaluk) באינוכטון), קקרטט (Qeqertat) (או קיכּיקטט (Qikiqtat) באינוכטון), סוויסיוויכּ (Savissivik) (או הוויכיוויכּ (Havighivik) באינוכטון) וקקרטרסואק (Qeqertarsuaq) (או קיכּיקטכואק (Qikiqtarhuaq) באינוכטון).
סיווג
השפה היא שפת אסקימו-אלאוט, והיא נמצאת מבחינה דיאלקטולוגית בין שפת ה-כּלשׂיסוט של גרינלנד לבין שפת ה-אינוקטיטוט של קנדה. ישנם כמה הבדלים דקדוקיים ולקסיקליים קטנים בין אינוכטון וכלשיסוט, למשל, בהחלפת העיצור /s/ של כלשיסוט בעיצור /h/ שנהגה לעיתים קרובות כעיצור חכי, חוכך, אטום. אינוכטון גם מאפשרת רצפים של עיצורים יותר מאשר כלשיסוט שמאפשרת רצפים של שני עיצורים שונים רק אם הראשון הוא / ʁ /.
היסטוריה
האינוגואיטים היו האינואיטים האחרונים שעברו מקנדה לגרינלנד, וייתכן שהם הגיעו במאה השמונה עשרה. השפה תוארה לראשונה על ידי החוקרים קנוד רסמוסן ופטר פרויקן שנסעו דרך צפון גרינלנד בתחילת המאה העשרים והקימו תחנת מסחר בדונדאס בשנת 1910.
סטטוס רשמי
לאינוכטון אין אורתוגרפיה משלה והיא לא נלמדת בבתי הספר. עם זאת, רוב תושבי קאנאק והכפרים הסמוכים משתמשים באינוכטון בתקשורת היומיומית שלהם. כיום, כל דוברי האינוכטון מדברים גם גרינלנדית ורבים מדברים גם דנית ומעטים אף אנגלית.
סונסונטה
סונסונטה (בספרדית: Sonsonate) היא בירת מחוז סונסונטה באל סלוודור. העיר נמצאת במרחק של כ-50 קילומטרים מסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
היסטוריה
האזור בו נמצאת סונסונטה היום נכבש על ידי הספרדים במאה ה-16, ולאחר מכן מספר משפחות התיישבו בו. העיר נוסדה ב-1553 תחת השם "וייה דה לה סנטיסימה טרינידד דה סונסונטה" (בספרדית: Villa de la Santísima Trinidad de Sonsonate, מילולית: "כפר השילוש הקדוש של סונסונטה"), אשר קוצר בהמשך לסונסונטה.
עם קבלת העצמאות מספרד ב-1821 סונסונטה סופחה למדינת גואטמלה, שהייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. עם זאת, עקב קרבתה לאל סלוודור ורצון התושבים באזור הם סופחו לאל סלוודור ב-1823. ב-1 באפריל 1824 סונסונטה קיבלה מעמד של עיר.
בג"ץ שגיא צמח
בג"ץ 6055/95 שגיא צמח נ' שר הביטחון ואחרים הוא פסק דין שנתן בית המשפט העליון בשנת 1999, ובו נקבע כי הוראה בסעיף 237א לחוק השיפוט הצבאי, שהתירה מעצר של חייל למשך 96 שעות בטרם הבאתו בפני שופט, פוגעת בזכות לחירות המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, ועל כן בטלה. פסק הדין ניתן בהרכב של 11 שופטים. את דעת הרוב כתב יצחק זמיר, אליו הצטרפו תשעה שופטים נוספים, והשופט יעקב קדמי היה במיעוט. היה זה פסק הדין הראשון שבו נפסל חוק בשל פגיעה בזכות המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, והשני שבו נפסל חוק בעידן המהפכה החוקתית (בבג"ץ לשכת מנהלי השקעות שקדם לו, נפסלו הוראות חוק שלא עמדו בפסקת ההגבלה שבחוק יסוד: חופש העיסוק).
רקע חקיקתי
כשנחקק חוק השיפוט הצבאי ב-1955, לא הייתה בו הבחנה בין שוטר צבאי לבין קצין שיפוט לעניין סמכות המעצר, והוא קבע כי שניהם רשאים לעצור חייל למשך 96 שעות, וכי קצין בדרגת סגן-אלוף יכול להאריך את משך המעצר ל-15 ימים, ואחר כך בעשרה ימים נוספים. כן רשאי היה קצין זה להאריך את המעצר בתקופות נוספות, באישור של פרקליט צבאי, ובלבד שתקופת המעצר הכוללת לא תעלה על חודשיים.
ב-1982 תוקן חוק השיפוט הצבאי, ונוסף בו סעיף 237א שהבחין בין שוטר צבאי לבין קצין שיפוט. לגבי שוטר צבאי נקבע כי תקופת המעצר המרבית תעמוד על 35 ימים (96 שעות בידי השוטר הצבאי, הארכה ל-15 ימים בידי סגן-אלוף, והארכות נוספות בידי פרקליט צבאי), ולגבי קצין שיפוט נקבעה תקופת המעצר המרבית על 15 ימים (7 ימים בידי קצין השיפוט ו-8 ימים נוספים באישור פרקליט צבאי). ההבחנה נוצרה משום שמעצר בידי שוטר צבאי נעשה בדרך כלל בשל עבירה פלילית במהותה, בעוד שמעצר בידי קצין שיפוט נעשה בדרך כלל בשל עבירת משמעת.
בשנת 1993 שוב תוקן חוק השיפוט הצבאי, ותקופות המעצר המרביות קוצרו בשנית. לגבי שוטר צבאי נקבע כי תקופת המעצר המרבית תהיה 25 ימים (10 ימים בידי השוטר הצבאי, והיתר באישור פרקליט צבאי) ולגבי קצין שיפוט נקבע כי תקופת המעצר המרבית תעמוד על שבעה ימים, ולא ניתן יהיה להאריכה מעבר לכך. ב-1996 תוקן החוק פעם נוספת, ונקבע כי תקופת המעצר המרבית בידי שוטר צבאי תקוצר ל-8 ימים (4 ימים בידי השוטר הצבאי, והיתר באישור פרקליט צבאי), וכי תקופת המעצר המרבית בידי קצין שיפוט תמשיך לעמוד על שבעה ימים, אלא שמעתה תקופה הארוכה מ-96 שעות תהיה טעונה אישור של קצין בדרגת סגן-אלוף, ומכל מקום לא תתאפשר אם לא הוגשה תלונה ולא נפתחו הליכי בדיקה או חקירה. מועד תחילתו של התיקון נקבע ל-1998, ובינתיים תוקן החוק פעם נוספת, ונקבע בו כי במקום תקופה של ארבעה ימים תעמוד התקופה על 96 שעות. זאת, כדי למנוע קשיים פרשניים ואי בהירויות באשר לחישוב משכה המדויק של תקופת המעצר, בהתחשב בהגדרה "יום" שבחוק הפרשנות.
עובדות המקרה
ב-26 בספטמבר 1995 נעצר חייל בשם שגיא צמח בידי שוטר צבאי, בחשד לעריקה, ונעצר לחמישה ימים. צמח עתר באמצעות עו"ד אריה אבריאל לבג"ץ בטענה שההוראות שאפשרו את מעצרו אינן עולות בקנה אחד עם הזכות לחירות המוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. הדיון בעתירה ראשונה זו אוחד עם עתירה נוספת באותו הנושא שהוגשה באמצעות האגודה לזכויות האזרח על ידי חמישה סניגורים צבאיים (והאגודה עצמה כעותרת שישית).
בתוך כך, הובא צמח בפני שופט צבאי ביום החמישי למעצרו, מעצרו הוארך, ובהמשך הורשע ונדון לחודשיים וחצי מאסר. כאשר דן בית המשפט העליון בעתירה, כבר שוחרר צמח מהמאסר, ולמעשה, כאשר ניתן פסק הדין, ב-14 באוקטובר 1999, לא היה עוד חייל.
תאורטיות
הסוגיה הראשונה לה נדרש בית המשפט העליון היא הפיכתה של העתירה לתאורטית, שכן עם הארכת מעצרו של צמח בידי שופט (לא כל שכן לאחר שנגזר דינו, לאחר ששוחרר ממאסר ולאחר שהשתחרר מצה"ל), לא עמדה עוד על הפרק שאלת מעצרו הראשוני.
ככלל, יכול היה בית המשפט העליון לדחות את העתירה בנימוק זה, בהיותו עילת סף מקובלת. עם זאת, החליט בית המשפט לדון בעתירה, מאחר שמדובר בשאלה שיכולה לעלות לעיתים קרובות, אך מטבעה אורח חייה קצר - היא הופכת לתאורטית ברגע שבו החייל משתחרר ממעצר או שמעצרו מוארך בידי שופט. לכן, אם הייתה נדחית העתירה מהטעם שהיא תאורטית, לא ניתן היה לעולם לדון בסוגיה, אותה הגדיר בית המשפט כ"נוגעת לעקרונות היסוד של שלטון החוק", ומעצרי החיילים היו הופכים לחסינים מפני ביקורת שיפוטית.
שאלות שבית המשפט החליט לא להידרש להן
אחת מדרישותיהם של העותרים הייתה להורות על בטלותו של סעיף 234(א) לחוק השיפוט הצבאי, שאפשר לקצין שיפוט להורות על מעצרו של חייל לתקופה של שבעה ימים, אם נחשד או נאשם בעבירה. בית המשפט קבע כי טיעוניהם של הצדדים לא היו מקיפים ויסודיים דיים כדי לבסס החלטה, וכן כי אף שהיה מוכן לדון בשאלה תאורטית שנכרכה בשאלה מעשית, בכל הנוגע למעצרם של חיילים בידי שוטרים צבאיים, אין בכוונתו לדון בשאלת המעצר בידי קציני השיפוט, שעלתה אגב אורחא.
סוגיה נוספת, שעלתה בעתירתם של הסניגורים הצבאיים והאגודה לזכויות האזרח, נוגעת לעילות המעצר. העותרים ביקשו מבית המשפט שיכריע האם ניתן להחזיק חייל במעצר גם אם צורכי החקירה, שיבוש הליכי החקירה או החשש מפני הימלטות מן הדין אינם מחייבים את מעצרו. זאת, בשל הפרקטיקה הנוהגת במערכת המשפט הצבאית, של מעצר הרתעתי. גם בסוגיה זו בחר בית המשפט לא להכריע, וקבע שראשית על בית משפט צבאי לדון בה כאשר יעלה בפניו מקרה קונקרטי.
פגיעה בזכויות בחוק מיטיב
שאלה עקרונית נוספת שעמדה בפני בית המשפט היא האם ניתן לטעון שחוק שצמצם פגיעה בזכויות יסוד ביחס למצב שהיה קבוע בו בעבר הוא בלתי חוקתי. זאת, משום שלמעשה תוקן סעיף 237א לאורך השנים באופן שהפחית את משך הזמן שבו רשאי שוטר צבאי להורות על מעצר חייל.
בית המשפט קבע כי העובדה שהחוק מיטיב את המצב, היא שיקול שיש לשקול בין כלל השיקולים ששוקל בית המשפט, אך אין בו כדי למנוע ביקורת חוקתית על החוק.
פסקת ההגבלה שבסעיף 9 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
ככלל, נבחנות פגיעות בזכויות היסוד המוגנות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו לאור פסקת ההגבלה שבסעיף 8 לחוק היסוד, הקובעת כי "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". עם זאת, בסעיף 9 לחוק היסוד פסקת הגבלה נפרדת, ייחודית לכוחות הביטחון, ובה נקבע כי "אין מגבילים זכויות שלפי חוק-יסוד זה של המשרתים בצבא-הגנה לישראל, במשטרת ישראל, בשירות בתי הסוהר ובארגוני הביטחון האחרים של המדינה, ואין מתנים על זכויות אלה, אלא לפי חוק ובמידה שאינה עולה על הנדרש ממהותו ומאופיו של השירות".
מאחר שהסוגיה שעמדה על הפרק עסקה במעצר חיילים, נבחנה חוקתיותו של סעיף 237א לפי פסקת ההגבלה שבסעיף 9 לחוק היסוד.
בפסק הדין נקבע כי אף שלשונו של סעיף 9 אינה מחייבת כי הפגיעה תהיה בחוק "ההולם את ערכיה של מדינת ישראל" וש"נועד לתכלית ראויה", כפי שמחייבת פסקת ההגבלה שבסעיף 8, הרי שפרשנות תכליתית של הסעיף מחייבת גם עמידה בתנאים אלה, שאינם כתובים בו. לפי פסיקת בית המשפט, ההבדלים שבין פסקת ההגבלה "הרגילה" שבסעיף 8 לבין פסקת ההגבלה "הביטחונית" שבסעיף 9 הם שניים: האחד - לשונה של פסקת ההגבלה הביטחונית מאפשרת פגיעה בזכויות גם שלא מכוח הסמכה מפורשת בחוק (סוגיה שבית המשפט לא נדרש לה במקרה זה, שבו הייתה הסמכה מפורשת בחוק השיפוט הצבאי); והשני - המידתיות נבחנת לאור "מהותו ואופיו של השירות".
חוקתיותו של סעיף 237א
ראשית, בחן בית המשפט, בהתאם לקביעתו לעיל, האם חוק המאפשר מעצר חיילים הולם את ערכיה של מדינת ישראל ותכליתו ראויה. בשאלה זו פסק בית המשפט בחיוב, וציין כי מעצר חשודים הוא אמצעי מוכר ומקובל לשם הגנה על שלום הציבור, אף שהדגיש כי "מעצר בידי רשות מינהלית, כגון שוטר, הוא הצורה הקשה ביותר של פגיעה בחירות האישית. מעצר כזה, להבדיל ממאסר, אינו מוטל על ידי בית-המשפט, לאחר הליך שיפוטי, כעונש על ביצוע עבירה. הוא מוטל על ידי רשות מינהלית על אדם שהוא עדיין בחזקת חף מפשע, על יסוד חשד בלבד".
משכך, נותר לבית המשפט לקבוע האם הפגיעה בחירות הפרט באמצעות מעצר בידי שופט צבאי למשך 96 שעות, לשם הגנה על שלום הציבור היא במידה ש"אינה עולה על הנדרש ממהותו ומאופיו של השירות".
העותרים טענו כי מעצר ל-96 שעות הוא פגיעה העולה על הנדרש, וכי יש להסתפק בתקופה של 48 שעות, כפי שהיה מקובל באותה העת לגבי מעצר אזרחים בידי שוטרים, שכן מהותו ואופיו של השירות אינם מצדיקים מעצר ממושך יותר. בעת ההליכים המשפטיים נחקק חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים), שבו קוצרה תקופת המעצר בידי שוטר אזרחי ל-24 שעות. העותרים מן הסניגוריה הצבאית תיקנו את עתירתם עקב כך, ודרשו להורות על קיצור תקופת המעצר בחוק השיפוט הצבאי לתקופה זהה.
במהלך הדיונים פנו השופטים לנציגי המדינה בבקשה לשקול את תיקון החוק ביוזמתו כך שתקופת המעצר המרבית לא תעלה על 48 שעות. לאחר שקיימו התייעצויות בצה"ל ובפרקליטות המדינה, הודיעו נציגי המדינה כי צה"ל לא יהיה ערוך לתיקון כזה לפני שנת 2000, וכי תיקון מוקדם יותר יצריך הקצאת משאבים רבים, אם כי צה"ל יפעל ביוזמתו לצמצום של תקופת המעצר, ככל שניתן יהיה.
בסופו של דבר פסק בית המשפט כי מעצר בידי שוטר צבאי ל-96 שעות, כפי שמתיר חוק השיפוט הצבאי, הוא פגיעה במידה העולה על הנדרש ממהותו ומאופיו של השירות. השופט זמיר העיר כי למעשה אף המדינה עצמה ציינה כי היא מעוניינת בקיצור תקופת המעצר, ולמעשה תלוי הדבר רק בהקצאת משאבים. כדי לא ליצור ואקום, קבע בית המשפט כי ההוראה בדבר בטלותו של הסעיף תיכנס לתוקפה שישה חודשים לאחר מתן פסק הדין, כדי להותיר די זמן לתיקונו. בפסק הדין לא נקבע איזו תקופה תהיה מידתית, אך זמיר העיר כי "לכאורה, אם המחוקק יקבע תקופת מעצר של 48 שעות, היא התקופה הנראית למשיבים כתקופה ראויה, יש יסוד לטענה כי במצב הקיים כיום תקופה זאת לא תחרוג ממיתחם המידתיות".
דעת המיעוט של השופט קדמי
השופט היחיד שפסק כי יש לדחות את העתירות היה יעקב קדמי, שחלק על זמיר כמעט בכל אחת מהסוגיות שעמדו על הפרק.
ראשית, סבר כי די היה בהיותה של העתירה תאורטית כדי לדחות אותה על הסף. שנית, טען כי אל לו לבית המשפט להשתמש בסמכותו הקיצונית להורות על בטלותו של חוק כאשר מתעוררת סוגיה תאורטית ואין עומד בפניו מקרה קונקרטי. שלישית, טען כי בהיותו של החוק חוק מיטיב, חזקה עליו שהמחוקק בחן את הסוגיה וסבר שהחוק חוקתי, מה גם שלשיטתו פסילת חוקים מיטיבים תיצור תמריץ שלילי לתיקונם של חוקים ישנים בעייתיים. רביעית, ציין כי הואיל ושלטונות הצבא הודיעו כי בכוונתם לתקן את החוק ביוזמתם, אין כל צורך בהתערבות שיפוטית, אף אם הדבר ייקח עוד מספר שנים. לבסוף, העיר כי אין לפסול על הסף את השיקול הכלכלי שהעלה הצבא.
בעקבות פסק הדין
ב-21 בפברואר 2000 פרסמה הממשלה את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 36) (קיצור תקופת המעצר) שבה הוצעו תיקונים שונים בחוק השיפוט הצבאי, שנועדו לקצר את תקופות המעצר הקבועות בו, ובהן קיצור תקופת המעצר בידי שוטר צבאי מ-96 שעות ל-48 שעות, וקיצור תקופת המעצר בידי קצין שיפוט משבעה ימים ל-48 שעות. ב-28 במרץ אותה שנה אישרה הכנסת את החוק.
מוזיאון דל בריו
מוזיאון דל בריו (בספרדית: El Museo del Barrio, "מוזיאון השכונה"), הוא מוזיאון בעיר ניו יורק המציג את אמנות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים. המוזיאון נוסד בשנת 1969, ונמצא באזור המוזיאנים במנהטן. המוזיאון מציג הן חפצי אמנות מסורתיים (אמנות פרה-קולומביאנית) מאמריקה הלטינית והקריביים, והן תערוכות של אמנים בני זמננו שמוצאם מאזורים אלה.
אגתאומס
אגתאומס (Agathaumas) הוא סוג מוטל בספק של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי באמריקה הצפונית לפני 66 מיליון שנה. הוא היה הצרטופסיד הראשון שקיבל שם מדעי, אך לא ידוע עליו הרבה. מאובניו התגלו לראשונה בוויומינג ב-1872 על ידי אדוארד דרינקר קופ. מאובנים נוספי התגלו בתצורת מוריסון.
יצור זה תואר כדומה לסטירקוזאורוס ובכמה ציורים היה דומה למונוקלוניוס מקורנן בכבדות. משערים שהוא הגיע לאורך ושקל 6 טונות. בגופו הוא דמה במראה לטריצרטופס ויש המעריכים שהיו אותו יצור.
איו (מיתולוגיה)
איו (ביוונית Ἰώ) הייתה נאיאדה (נימפת מים) במיתולוגיה היוונית, בתו של אינכוס שהיה אל הנהר (הקרוי על שמו) בארגוס (לפי גרסאות אחרות הייתה בתו של פיירן).
דמותה
זאוס חשק בה ולקחה לעצמו עד שהרה כמעט תפסה אותם יחד. כדי למנוע מהרה לתופסם זאוס הפך את עצמו לענן לבן (או שהוריד ענן לבן לארץ והתחבא בתוכו), ואת איו הפך לעגלה (פרה) לבנה יפהפייה. כל זה קרה באי שזאוס קרא לו על שם המאורע "איובאה" - "אי הבקר" (היום הוא נקרא גם אוויאה או אויאה). על פי הביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), איו הייתה בתו של אינכוס והיא כיהנה ככוהנת של הרה (פעמים היא מוזכרת בשם קליטיאה) עד שזאוס ראה אותה והתאהב בה.
הוא לא הצליח להערים על הרה שחשדה בעגלה והיא בקשה ממנו את העגלה כמתנה. כיוון שלא רצה לעורר את חשדה הוא הסכים ונתן לה אותה. הרה מינתה את ארגוס (הענק בעל מאה העיניים) לשמור על איו רחוקה מזאוס. זאוס, שביקש להציל את איו, פקד על הרמס להרוג את ארגוס. הרמס הרדים את כל עיניו ואז היכהו באבן. (לאחר מכן הרה לקחה את העיניים ושמה אותם על זנבו של הטווס).
כשהרה נוכחה לדעת שאיו חופשייה היא שלחה את זבוב הבקר שעף בעקבות איו ועקץ אותה ללא הפסקה עד לחוסר שפיות, כך גרמה לאיו לברוח ולנדוד ללא מנוחה. איו נדדה בבריחתה באזור החוף המערבי של טורקיה (אזור אנטוליה) שבעקבות זה בעת העתיקה נקרא על שמה - איוניה. לבסוף איו עברה מים מרמרה לים השחור דרך מצר הבוספורוס - אירוע שהעניק למצר את שמו - משמעות המילה "בוספורוס" היא "מעבר הפרה". בהרי הקווקז היא פגשה בפרומתאוס הכבול. פרומתאוס נאסר בשלשלאות על ידי זאוס כעונש על שלימד את האדם להבעיר אש ועל כך שהונה את זאוס והגיש לו ממנחת בני האדם רק את העצמות, יום יום היה מגיע נשר ומנקר בכבדו של פרומתאוס. למרות ייסוריו שלו פרומתאוס ניחם אותה ואמר לה שהיא עוד תחזור לצורתה המקורית ומצאצאיה יעמוד גדול הגיבורים - הרקולס - שיציל את פרומתאוס עצמו.
איו המשיכה בדרכה דרך הים היוני עד למצרים, שם זאוס החזירה לצורתה המקורית והיא ילדה לזאוס את בנם אפפוס (שמזוהה במיתולוגיה המצרית כשור הקדוש "אפיס"). לאחר מכן היא נישאה למלך המצרי טלגונוס.
במיתולוגיה המצרית איו מזוהה כאיזיס.
לדעות מסוימות מצאצאיה עמדו קדמוס מייסד הממלכה בתביי וכן דנאוס ממייסדי ארגוס.
על שמה נקרא אחד מירחי צדק - איו, וכן האסטרואיד.
אל קודס 3
אל קודס 3 היא רקטה המבוססת על הגראד והקטיושה הרוסים. הרקטה, שנורתה לראשונה על אשקלון ב-28 במרץ 2006, שוקלת 66 ק"ג ונושאת 17 ק"ג של חומר נפץ. היא פותחה ברצועת עזה, במימון הרשות הפלסטינית ואיראן. באפריל 2006, DebkaFile דיווח כי חמושים פלסטינים מייצרים את אל קודס 3 יחד עם מערכת משגר מרובה רקטות.
מערכת משגר מרובה רקטות יורה 10 רקטות בו זמנית למרחק של 18–30 קילומטרים. המערכת, המסוגלת לירות 40 רקטות תוך 20 שניות, שוקלת 13 טון ומאפשרת לפלסטינים ברצועת עזה לפגוע באשקלון, אשדוד, נתיבות ואופקים. הרקטות משוגרות על ידי צוות הנסוג לאחור כ-60 מטרים מהמשגר ומשחרר את הרקטות על ידי משיכת חוט.
ביולי 2006, דיווחים בתקשורת הצביעו על כך שחמאס פיתח בהצלחה גרסה מקומית של גראד עם טווח של 24 קילומטרים. ה-122 החדש מ"מ גראד נורה (ב-18 ביולי) למרחק של כ-19 קילומטרים מרצועת עזה. הרקטה הגיעה למרחק של 24 קילומטרים.
המצור על עכו (1189–1191)
המצור על עכו, שנערך בין השנים 1189–1191, היה אקורד הפתיחה של מסע הצלב השלישי ותחילת בניין הממלכה הצלבנית לאחר קרב קרני חיטין. המצור, שסימן את מעבר היוזמה הצבאית מהמוסלמים לצלבנים, החל כיוזמה פרטית של גי דה ליזיניאן שתפס עמדה שולטת מול העיר ביום 28 באוגוסט 1189 וזמן קצר לאחר מכן הפך המקום לאבן שואבת לאבירים נוצרים מאירופה. במשך שלוש שנים התחוללו קרבות במישור המקיף את עכו, על חומות העיר ובים כאשר הצבאות הנוצרים שולטים על נקודות אסטרטגיות אך מוקפים ונמצאים במצור חלקי של צבאות צלאח א-דין, המצור נחשב לאחד הקשים והממושכים בתולדות ממלכת הצלבנים והיסטוריונים בני התקופה השוו את המערכה לכיבוש טרויה כמתואר בספר האיליאדה. לאחר שהצדדים הגיעו לנקודת שבירה, הגיעו לחופי עכו כוחות צבא אנגלי של ריצ'רד הראשון ("לב הארי") ושל פיליפ השני מלך צרפת והצטרפו למערכה וב-12 ביולי 1191 עכו נכנעה.
קרב קרני חיטין והתפוררות ממלכת ירושלים
קרב קרני חיטין התחולל ב-4 ביולי 1187, בקרני חיטין הסמוכה לטבריה, בין הצלבנים מממלכת ירושלים בהנהגת גי דה ליזיניאן, ובין השושלת האיובית בהנהגת צלאח א-דין. בקרב זה נחלה השושלת האיובית ניצחון מכריע מול הצלבנים. תוצאות היו הרות אסון לצלבנים. כמעט כל צבאם הושמד במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. המלך וקומץ האצילים ששרדו את טבח השבויים הוגלו לדמשק. הגיוס הטוטאלי של ממלכת ירושלים פגע בה קשות כי לא נותרו מספיק חיילים כדי להגן על המבצרים ועל הערים הבצורות. קומץ המגינים שנשאר להגן על מקומות היישוב הצלבניים נכנע במהירות ורק נקודות יישוב בודדות נשארו בידיים פרנקיות בפרק הזמן הקצר שעבר בין הקרב לבין שטיפת הארץ בנחשול המוסלמי.
כניעת עכו
לאחר יום הניצחון כבש צלאח א דין את טבריה, שנכנעה ללא קרב וביום 8 ביולי הופיע עם צבאו מול חומות עכו וקבע את אוהלו ליד תל אל פוח'אר המתנשא ממזרח לעיר. עם הופעת הצבא המוסלמי יצאו נציגי הצלבנים בעיר שנותרה ללא מגינים וביקשו לבוא במשא ומתן על כניעה, צלאח א-דין הציע לצלבנים לצאת את העיר או להישאר בה כנתינים מוסלמים. הצלבנים קיבלו את תנאי הכניעה ועזבו את העיר ללא קרב בעוד הנוצרים המקומיים נשארים בעיר. כך, החלה השמועה על נדיבותו מפליגת הלכת של צלאח א-דין שסייעה בקריעת מרקם האמון הרופף בין הצלבנים לנתיניהם המקומיים.
המוסלמים שנכנסו לעיר שביצוריה שלמים, מחסניה מלאים ובתיה עומדים ללא נזק תפסו מכל הבא ליד, וחלקם אף התבסס והתיישב בעיר. צלאח א-דין חילק למקורביו ארמונות וביצורים ואת השלטון העיר מסר לבנו אלמלך אלאפדל שהפך את הכנסייה המרכזית של העיר "כנסיית הצלב הקדוש" למסגד. לאחר מספר ימי שהות בעיר, יצאו הגדודים המוסלמיים מעכו להמשך כיבוש ארץ ישראל.
עמידת צור
העיר צור נותרה בשלטון צלבני לאחר שקונרד ממונפראטו הופיע בה וארגן את הגנתה, על פי הסיפור יצא קונרד המכונה "המרקיז" מקונסטנטינופול לעכו בעת שאביו גיום ממונפראטו נשבה בקרב קרני חיטין. במזל לא נפל לידי המוסלמים בעכו ומצא עצמו בצור. העיר הייתה במצב של ייאוש ומלאה פליטים שמספרם הלך וגדל עם התקדמות צבאות צלאח א-דין וכניעת מבצרי ממלכת ירושלים. קונרד תפס את מצודת העיר ואת השלטון והחליט להתגונן מההתקפות המוסלמיות, ביצורי העיר חוזקו והעיר התכוננה למצור.
ביום 12 בנובמבר הגיעו צבאות צלאח א-דין ושמו את העיר במצור. העיר עמדה בכל ניסיונות התקיפה מהיבשה וגם הצי המוסלמי שהגיע מאשקלון לא הצליח להביא את העיר לכלל כניעה. עם כניסת החורף החלו התנאים במחנה המוסלמי להיות קשים בעוד העיר סובלת מרעב אך מגיניה לא הראו סימני כניעה.
ביום 30 בדצמבר 1187, יצאו מנמל צור ספינות צלבניות שמשכו חלק מהצי המצרי אל מלכודת בנמל העיר, הספינות שנתפסו שלל שימשו את הצלבנים לפזר את שארית הצי המוסלמי שברח לכוון ביירות. התקפת נגד מוסלמית מכיוון היבשה נתקלה בתגובה צלבנית שהדפה את המוסלמים באבדות קשות. תבוסה זו הביאה להתפוררות המחנה המוסלמי ולהסרת המצור על העיר.
על אף שבטווח הקצר המשיך המצור המוסלמי על מבצרים נוצריים בלבנון, ועבר הירדן ומסע מלחמה מחודש בשנת 1188 חיסל את נסיכויות הצפון הצלבניות, הצלת העיר צור סימנה את תחילת המהפך ושמרה על האחיזה בארץ ישראל שתאפשר את כיבושה מחדש של עכו ותחילתו של מסע הצלב השלישי. עמידת העיר גם איפשרה לשליטה קונרד ממונפראטו לתבוע, ולקבל בסיכומו של דבר, את כתר ממלכת ירושלים.
שובו של גי דה ליזיניאן
בקיץ של שנת 1188 שוחרר גי דה ליזיניאן, מי שנשא - עדיין את התואר מלך ירושלים משביו בדמשק, אשתו המלכה סיבילה, מלכת ירושלים חזרה והפצירה בצלאח א-דין שיעמוד בהבטחתו שניתנה בעת המצור על אשקלון בשנת 1187 עד שנתרצה.
המלך המשוחרר עשה את דרכו לטריפולי מלווה במפקד מסדר הטמפלרים, אחיו של המלך אמלריך דה ליזיניאן וגיום ממונפראטו. מכאן יצא בראש גדוד צלבני קטן אל צור - בעבר בתחום שלטון ממלכת ירושלים ככל הנראה להתבסס ולתפוס את כס המלכות - מחדש. בהגיעו לעיר הוברר כי מעמדו כמלך התערער קשות לאחר קרב קרני חיטין. קונרד ממונפראטו סגר בפניו את שערי העיר והודיע לגי דה ליזיניאן כי מעתה הוא - קונרד - אדון העיר.
באביב אותה שנה יצא גי דה ליזיניאן לכוון עכו עם גדוד קטן מפליטי טריפולי, מלווה בצי סיציליאני ועליו 200 אבירים וצי פיזאני שלווה אותם לאורך החוף. אל הכוח הקטן הצטרפו אבירים מהמסדרים הצבאיים, בהגיעם אל אזור נחל בצת הגיעה הידיעה על תנועתם לצלאח א-דין שהיה צר על מבצר הבופור. כאן עשה צלאח א-דין משגה טקטי ונמנע מליירט את הכוח הצלבני הקטן מתוך מחשבה כי בעת ריכוזם לפני עכו ייקל על המוסלמים להשמיד אותם.
ביום 26 באוגוסט הגיע הכוח הצלבני שכלל ככל הנראה 600 פרשים וכ-7000 חיילים רגלים למישור עכו, ובחסות החשיכה עלה גי דה ליזיניאן על תל עכו הידוע גם בשם תל אל-פחאר והתבצר עליה.
ביצורי העיר עכו
העיר עכו הייתה מוקפת בחומות מצידה הצפוני והמזרחי המתחברות במגדל גדול ממדים שנקרא המגדל הארור על ידי הצלבנים (לטינית: Turris Maledicta) ומגדל הקרבות על ידי המגינים המוסלמים, ומוקפות בחפיר יבש. העיר ישבה על חוף הים ולה נמל המוגן על ידי מצודה הידועה בשם מגדל הזבובים.
עמדות הצדדים
נחל נעמן תוחם את מישור עכו מדרום ואליו היו צמודות דיונות חול. במרכז מישור עכו עומדות מספר גבעות ששימשו כעמדות לצדדים הניצים, תל עכו - עמדתם המבוצרת של הצלבנים, מתנשא לגובה של כ 30 מטר מעל פני הים עמד מרחק של 1200 מטר מחומת העיר ונקרא בפי הצלבנים "הגבעה" (לטינית: Toron) בעוד המוסלמים קוראים למקום בכינוי הגנאי "תל הניצלבים" ומזרחה ממנו תל כיסן מקום מפקדתו של צלאח א-דין, אך למעשה נע צלאח א-דין ממפקדות בתל ח'רובה (כ 12 קילומטר מזרחית לעכו), תל אל-עיאדיה (צפונית לח'רובה ובמרחק 8 קילומטר מעכו) ולעיתים אף ישב בשפרעם. מחנות צבא וריכוזים צבאיים מוסלמיים היו גם באכזיב ובחיפה.
בתחילת המערכה התמקמו הכוחות המוסלמים בתל ח'רובה כאשר אגפם הימני מגיע לתל אל-עיאדיה והשמאלי לנעמן, כאשר הבסיס הלוגיסטי נקבע בציפורי. בשלב זה הצלבנים על ה"טורון" לא היוו איום של ממש על העיר ומגיניה לא טרחו לסגור את שערי העיר, הצבא המוסלמי שקיפאון אחז אותו סגר על העמדה הצלבנית אך לא ניסה להתקיפה ישירות או לנתק את העמדה הצלבנית מחוף הים ולמנוע אספקה ותגבורות. כך בנו הצלבנים צפונית לחומות העיר במפרצון קטן ורדוד מזח הידוע בשם מזח המרקיז - על שם המרקיז קונרד ממונפראטו. עם התקרבות אוניות נוצריות לחוף היה גדוד צלבני יוצא מתל עכו אל המזח ופורק את מטענן, בחלק מהמקרים היו הצלבנים מעלים את הספינות לחוף ומפרקים אותן כחומר גלם לביצורים או מכונות מצור.
אופי הלחימה
תנאי השטח היו מרכיב בהכתבת אופי הלחימה אך אלו הושפעו - מחזורית בעיקר מעונות השנה. בעונות הלחימה המסורתיות האביב והקיץ היה במחנה הצלבני מתמלא בעולי רגל מאירופה שהגיעו להילחם בעכו ויזמו התקפות וקרבות שהשתוללו סמוך לחומות העיר, בעוד מכונות המצור השונות תוקפות, לעיתים ללא הפסקה, את ביצורי העיר. עונות הלחימה איפשרו לגדודים מוסלמיים להגיע מכל רחבי האימפריה האיובית ולהשתתף בלחימה. בעונת החורף, בעת שגשמים מלאו את אפיק הנעמן בזרימת מים ומישור עכו הפך בוצי הייתה הלחימה משתתקת.
בהיות עכו עיר נמל היה ללוחמה ימית מקום מרכזי בקרבות, הן כאמצעי אספקה עיקרי אם לא יחיד לצרים (שהיו מנותקים מבסיסיהם על ידי צבאו של צלאח א-דין) שקיבלו דרך הים את כל אספקתם כולל נשק ותחמושת והן לחיל המצב של עכו.
במספר קרבות ימיים בסמוך לחופים הייתה ידו של הצי הנוצרי בדרך כלל על העליונה והמצור על נמל עכו בדרך כלל הצליח למנוע כניסת אספקה לעיר.
1189
ביום 31 באוגוסט 1189 זמן קצר לאחר התבססות המחנה הצלבני על גבעת "טורון" יצאו הלוחמים הנוצרים במתקפת פתע אל חומות העיר כשהם נעזרים בסולמות בלבד, ההתקפה נהדפה אך הצלבנים הבהירו את רצינות כוונותיהם.
עד ספטמבר 1189 גדל המחנה הצלבניעל ידי צי מדנמרק, וצי פלמי ואחריהם גדודים של צלבנים מאנגליה וגרמניה ולאחר מכן גדודים מצפון איטליה, אספקת הצבא נעשתה על ידי קונרד ממונפראטו באוניות מצור.
בשלב זה נתהדק המצור הצלבני על העיר, ומסביב התהדק המצור המוסלמי על הצבא הצלבני. האסטרטגיה המוסלמית גרסה תגובות להתקפות הנוצריות - ומתן היוזמה לצבא הצלבני. כך כל התקפה על חומות העיר גררה איתות עשן מתוך העיר והתקפה מוסלמית מבסיסיהם אל כוון גבעת "טורון", מתקפות צלבניות אל בסיסי המוסלמים גררה יציאה מן החומות של כוח חיל המצב.
1974 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1974.
המצור על עכו (1189–1191)
1189
עד מהרה הביאה אסטרטגיה זו להתפתחות מערכת מצור יוצאת דופן, כאשר העיר מוקפת בחפיר וביצורים צלבנים משני הכוונים - אחד מול העיר ואחד מול צבאו של צלאח א-דין.
ביום 14 בספטמבר נטלו המוסלמים את היוזמה וכוח חזק בפיקוד אחיו של צלאח א-דין של תקי א-דין יצא מתל על עיאדיה ותקף את גבעת "טורון", עמדות הצלבנים הסמוכות לגבעה נפרצו והדרך המובילה צפונה אל כוון אכזיב נתפסה על ידי המוסלמים, מיד הועברו לעיר אספקה ולוחמים.
הקרבות באזור זה שעתיד היה להיקרא "מון מיזאר" בעכו הצלבנית נמשכו מספר ימים אך החזית התייצבה, והמחנה המוסלמי שינה את מיקומו ומשקלו בשדה המערכה על מנת לנצל את הצלחה. כך מנעו המוסלמים אפשרות להתקפה ישירה על החומות ואיימו באופן ישיר על עורף הביצורים הצלבניים.
ביום 4 באוקטובר פתחו הצלבנים בהתקפה מאסיבית על נקודות תורפה בקו ההגנה המוסלמי בצפון העיר, אגרוף ברזל של פרשים צלבניים בעיקר מהמסדרים הצבאיים מוגן על ידי קשתים רגליים מוטטה את חייליו של תקיא-דין ותפסה מחדש את גבעת "מון מיזאר" משם המשיכה ההתקפה הצלבנית אל האגף הימני המוסלמי והביאה אותו לכלל נסיגה, הצבא הצלבני התקדם במהירות שהפתיע את המוסלמים אל כוון תל אלעיאדיה, אז נפתחו הקווים הצלבניים והאבירים שטפו את הביצורים המוסלמיים.
ברגע מכריע זה החלו החיילים הצלבנים לבזוז את המחנה המוסלמי ושוק המזון שפעל סמוך אליו, המחנה המוסלמי ובעיקר האגף השמאלי שלא נכנס כלל למגע יזם התקפת נגד שהביאה את הצלבנים לכלל נסיגת בהלה, כוח מחיל המצב של העיר יצא להתקיף את הנסוגים שחזרו מוכים ובאבדות כבדות לגבעת "טורון".
בסיכומו של יום הקרב המוסלמים לא הצליחו לנצל את המומנטום, לא הצליחו לסלק את הצלבנים מעמדותיהם החדשות ב"מון מיזאר" ומפקדי הכוחות של צלאח א-דין סירבו לחדש את הקרבות.
ביום 31 באוקטובר הופיע צי מוסלמי בן 50 ספינות מול נמל עכו ופרץ את טבעת המצור הימי והציל את העיר מרעב. צי נוסף ממצרים הצליח לפרוץ, שוב את המצור במהלך חודש דצמבר.
1190
חורף שנת 1190 תפס את הצלבנים במגורים ארעיים החשופים לפגעי מזג האוויר שבנוסף לכך הביא לניתוק עורק האספקה הסדירה, בעוד חיל המצב של עכו פטור מהתמודדות עם הגשם והקור ועם עתודות אספקה. במהלך חמשת חודשי החורף הושבתה הלחימה בשדה.
במרץ 1190 הצליח קונרד ממונפראטו להגיע מצור לעכו עם ספינות אספקה. הצלבנים החליטו על שינוי הטקטיקה ולהתמקד בהרעשה ארטילרית על החומות, מילוי החפיר וכריית מנהרות. במהלך חודשי החורף נבנו על ידי הצלבנים 3 מגדלי מצור מאסיביים שגבהם כ 30 מטר, המכוסים בעורות ספוגי חומץ להגנה מפני אש יוונית. בסוף חודש אפריל החלה ההתקפה הצלבנית על חומות העיר, תחילה הצליחו הצלבנים למלא את החפיר ולאחר הפגזה ארטילרית הגיעו מגדלי המצור אל החומות ולחימה פראית התלקחה עליהן. התקפת נגד נואשת של צלאח א-דין עצרה את ההתקפה הצלבנית אך גם לאחר מכן הקרבות המשיכו באזור החומה עד חודש מאי. אז הצליחו מגיני העיר להצית ולהעלות באש את המגדלים באמצעות חומר דליק מיוחד שהוכן על ידי טכנאי מיוחד שהגיע מדמשק. במקביל החל צלאח א-דין לקרב את גדודי צבאו אל כוון עכו וביום 19 במאי שיגר התקפה עזה אך חסרת מחץ על הקווים הצלבניים.
אפיסת הכוחות אליה הגיעו הצדדים, והידיעות על התקרבות המחנה הגרמני הגדול בפיקוד פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פרידריך ברברוסה) הביאו את המערכה לקיפאון, על רקע התסכול והקשיים במחנה יצא גדוד של חיילים רגלים ממחנה הנוצרים ללא פיקוד ופרץ את דרכו אל כוון צפון דרך הקווים המוסלמים אל כוון אכזיב - מרכז לוגיסטי מוסלמי. כאן לא יכלו החיילים הנוצרים מלעצור בעצמם והחלו לבזוז את המחנה, החיילים המוסלמים התארגנו להתקפת נגד שהדפה את הצלבנים והביאה להרג של רובם. משיצאו אבירים צלבנים לחלץ את שרידי הגדוד יצא חיל המצב משערי העיר ונכנס אל תוך מערכת הביצורים הצלבניים משם נהדף בקושי.
במהלך ספטמבר הגיע למחנה הצלבני אנרי השני, רוזן שמפאן, מי שעתיד להיות מלך ירושלים, ותפס את הפיקוד הצבאי במחנה. בשלב זה נדחק גי דה ליזיניאן לצד, למרות גבורתו בקרב הוא היה חסר מעמד בעכו. הלוחמים החדשים החיו את מאמצי ההתקפה ומספר מכונות מצור נבנו על ידי הצלבנים בעמל רב ובהן איל ניגוח אדיר מדים וכלי ארטילריה חדשים אך במהלך הקרבות נפגעו אילי המצור באש יוונית ונשרפו, בשלב זה העביר צלאח א-דין את מפקדתו אחורה אל שפרעם וכתוצאה ממהלך זה התקשו המוסלמים לספק את צורכי העיר וזנחו את יוזמות ההתקפה על ביצורי הצלבנים.
בשלב זה הציעו הפיזאנים לשנות כוון ההתקפה ולנסות לפרוץ לעיר מתוך הים אל הנמל. לצורך ההתקפה נבנה מגדל צף המצויד במכונות מצור שתקף את מגדל הזבובים ששלט על נמל עכו, ספינה אחרת הועמסה בחומרי תבערה ונשלחה אל תוך הנמל וספינה שלישית עם חיל נחיתה התקרבה לחוף. ההתקפה נסתימה בכישלון מוחלט משעלה המגדל הצף באש ושתי האוניות האחרות טבעו.
ביום 1 באוקטובר מתה סיבילה, מלכת ירושלים במגפה שהשתוללה במחנה הצלבני ועמה מתו שתי בנותיה מבעלה גי דה ליזיניאן, ב-27 בדצמבר נישאה איזבל הראשונה, מלכת ירושלים לקונרד ממונפראטו, כך התערערה עוד יותר אחיזתו של דה ליזיניאן בכתר של ממלכת ירושלים.
ביום 11 בנובמבר יצא צבא צלבני לתקוף את חיפה ולפשוט על מחסני האספקה במקום. הצלבנים הגיעו לעין אפק וחנו על תל כורדאני שם היו חשופים להטרדות כל הלילה, עם בוקר התברר לצלבנים כי הם מוקפים מכל עבר בלוחמים מוסלמים ובעיקר בפרשים טורקים, הנוצרים החלו בנסיגה מסודרת עד לנעמן, שם פוזרו המוסלמים בהתקפה נועזת של.
האירוע החשוב האחרון של שנת 1190 התרחש ביום 27 בדצמבר כשצי של 25 אוניות אספקה חדר לעיר והציל את תושביה מחרפת רעב.
1191
חורף שנת 1191 היה הקשה ביותר בתקופת המצור, במשך ארבעה חודשים קשים נפלו במחנה הנוצרי צלבנים רבים ממחלות, חשיפה לקור ורעב. חיילים פשוטים וחסרי אמצעים אף ערקו לצד המוסלמי בקבלם עליהם את עול האסלאם. בעת קשה זו נוסד למרגלות העיר אחד המסדרים הצבאיים החשובים - מסדר האבירים הטבטוני. עד אז היה המסדר חלק ממסדר ההוספיטלרים, בעכו ייסד המסדר בית חולים בתוך ספינה שנגררה על החוף והחל לפעול כמסדר עצמאי.
המצב במחנה המוסלמי לא היה מזהיר אף הוא וייאוש שאחז בו מנע ריענון של חיל המצב בעיר. ביום 5 בינואר התמוטט חלק מהחומה של העיר אך הצלבנים לא הצליחו לנצל את האירוע הן מחמת תשישותם והן מאחר שהגשם הפך את כל שדה המערכה לביצה טובענית המקשה על תנועה.
באביב של שנת 1191 התארגנו הצדדים הלוחמים להמשך הלחימה, בשלב זה כבר הופיעו לפני חומות העיר ביום 20 באפריל כוחות צרפתיים בפיקודו של פיליפ אוגוסט - סנוניות ראשונות של מסע הצלב השלישי, וב-8 ביוני נחת המלך עצמו בשדה המערכה של עכו. בשלב זה, בטרם התחדשו הקרבות עקובי הדם כבר הדלדלו השורות המוסלמיות, וניכר כי היאוש פשט בשורותיהם. בחודש האחרון לקרבות, מול ריצרד לב הארי ניכר היה כי הפיקוד התפורר וללחימה אין תוכנית או כוון.
תחילה ניסה המלך הצרפתי פיליפ אוגוסט להכריע את המצור בסדרת התקפות עזות על ביצורי העיר, שלוש התקפות שנערכו בחודש יוני נהדפו בקושי אך במקביל המשיכה הארטילריה הצלבנית להפגיז את חומות העיר שבקיעים, סדקים ואף הרס מאסיבי ניכר בהן. ההתקפות נערכו מאחרי חומות עפר מהודק שהפכו את האש היוונית לחסרת תועלת.
ביום 8 ביוני נחת הצבא האנגלי בעכו, ביום 2 ביולי חלקים מהמגדל הארור התמוטטו, התקפה ראשונה על הפרצה נהדפה, התקפות נוספות נערכו מיום 5 ביולי עד ליום 7 ביולי אך ללא הצלחה. התקפה נוספת ביום 11 ביולי הביאה את המגינים לייאוש מוחלט ולסכם כניעה שעליו מוסכם ביום למחרת.
על פי הסכם הכניעה הפכו כל תושבי עכו לשבויים ורכושם לשלל, וצלאח א-דין התחייב לפדות את השבויים המוסלמים, להחזיר את שבויי המלחמה הנוצרים ואת הצלב האמיתי.
סוף דבר
בהתערבות פיליפ אוגוסט, מלך צרפת הוחזרו הנכסים בעיר לידי בעליהם הוותיקים (אלו שיכלו להוכיח את בעלותם). כך הוחזרו נכסים לקומונות האיטלקיות ולמסדרים הצבאיים והמסגדים חזרו להיות כנסיות.
בגלל הצפיפות בעיר נאלצו נוצרים מקומיים וחלק מהצלבנים להתגורר באזור מון מיזאר מחוץ לחומות העיר.
ביום 31 ביולי עזב המלך הצרפתי את חופי הארץ למרות מחאות הצלבנים והשאיר את ריצ'רד לב הארי כשליט ומפקד עליון. ביום 20 באוגוסט משנתעכבו תשלומי פדיון השבויים המובטח ומשהחזיר צלאח א-דין רק חלק משבויי המלחמה הנוצרים הוציא ריצ'רד לב הארי את האסירים המוסלמיים אל מחוץ לעכו (אל אזור חורבת עוצה) והוציא אותם להורג.
יומיים לאחר מכן, יצא הצבא הצלבני מעכו דרומה למסע של כיבוש מחדש של ארץ הקודש. מסע זה עתיד להמשך שנה - עד לנובמבר 1192 מתוך מטרה מוצהרת של כיבוש ירושלים אותה לא ישיג.
From Genesis to Revelation
From Genesis to Revelation הוא אלבום הבכורה של להקת ג'נסיס. האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 1969 על ידי דקה רקורדס בבריטניה ולונדון רקורדס בארצות הברית. האלבום הופק על ידי ג'ונתאן קינג שגילה את הלהקה ב-1967. בזמן זה, חברי הלהקה היו תלמידים בבית הספר צ'רטרהאוס. ג'נסיס בתקופה הזו כללה את פיטר גבריאל, טוני בנקס, מייק רות'רפורד ואנתוני פיליפס. האלבום נשאר עד היום תחת הזכויות של חברת Jonjo ולכן, השירים מהאלבום אינם מופיעים באלבום אוסף, בהופעה חיה או במארז תקליטורים.
באלבום זה שירי הלהקה לא היו בעלי רעיונות מרכזיים או סיפורים מהמיתולוגיה היוונית או סיפורים סוריאליסטיים. קינג רצה לעשות את האלבום כמין אלבום קונספט עם שירים שעוסקים בתנ"ך. האלבום הוקלט ב-1968 בחופשות מבית הספר ולאחר מכן, נוספו לאלבום כלי קשת וכלי נשיפה. מאוחרי גבם של הלהקה, הגיטריסט אנתוני פיליפס הגיב על זאת כך: "היו לנו המון ויכוחים בנוגע להפקה, ועל התוצאה הסופית. שנאתי את מה שיצא בסוף. הוסיפו לנו עיבוד של רביעיית מיתרים, בלי לשאול אותנו, ממש מאחורי גבינו. לא ידענו על זה כלום. הייתי מאוד מדוכדך. כל החברים שלנו שמעו את ההקלטות ושאלו אותנו 'איך הסכמתם שיעשו לכם דבר כזה?'. לא ידענו מה לענות להם.
האלבום התאפיין בסגנון בארוק פופ, אולם Silent Sun התאפיין בפולק רוק. ב-1990, יצא דיסק בונוס לאלבום שכלל חומר מהאלבום שלא יצא וריאיון עם הלהקה הנמשך 21 דקות. השיר נכתב על ידי טוני באנקס ופיטר גבריאל והופק על ידי ג'ונתן קינג ששכנע את הלהקה לנגן מוזיקת פופ במקום רוק מתקדם. בהתאמה, לאחר שדרכיהן של ג'נסיס וקינג נפרדו, ג'נסיס עברו לרוק מתקדם שהוא הז'אנר בו הם רצו להתמקד מלכתחילה. קינג, שהיה מעריץ של להקת הבי ג'יז, הוא הסיבה שבאנקס וגבריאל כתבו את השיר בסגנון פופי.
תחת חוזה ההוצאות של הלהקה, הסינגל יצא לאור ב-22 בפברואר 1968 ולאחר שנה יצא לאור באלבום הבכורה של הלהקה From Genesis to Revelation. השיר, The Silent Sun, הוא שילוב בין פולק רוק ופופ רוק ואילו השימוש הכבד בכלי מיתר נותן לשיר תחושה רומנטית. הסגנון של אלבום זה לא דומה כלל לסגנון האלבום הבא של ג'נסיס, Trespass, אשר מאופיין ברוק מתקדם. השיר, כמו כל שירי האלבום From Genesis to Revelation, לא נכלל בשום אלבום הופעה או אלבום אוסף של הלהקה. הסינגל יצא מחדש ב-2006 ללא "בי-סייד".
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום היא הדלה ביותר, בניגוד לאחרים שהיו עשירים בפריטים. העטיפה כוללת רקע שחור עם שם האלבום בסגנון כתיבה גותי.