cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאזאן
אוכלוסייה
קאזאן — העיר הגדולה ביותר באזור עבר הוולגה וברפובליקה הטטרית ומטרופולין קאזאן מאכלס 1.56 מיליון איש.
קאזאן היא העיר הששית בגודלה ברוסיה מבחינת גודל אוכלוסייה: 1,231,878 איש גרים בה לפי הערכות מינואר 2017 (1,200,000 איש התגוררו בה לפי מפקד אוכלוסין משנת 2010). במטרופולין קאזאן ובפרבריה מתגוררים 1,560,000, לפי הערכות השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית.
דירוג העיר נכון לינואר 2015:
ספירה ורישום ראשוני של כמות האוכלוסייה נערך לראשונה בתקופת החאנות של קאזאן, באמצע המאה ה-16, אז נמדדה כמות אוכלוסייה של בערך בין 25,000 ל-100,000, מרביתם היו בני הלאום הטטארי. לאחר כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1552 השתנה מאוד המבנה הדמוגרפי ומרבית התושבים המקומיים הם רוסים, כך בשנת 1907 אלה היוו 81.7% מהתושבים. מאז מהפכת אוקטובר ובעקבותיה מלחמת האזרחים אוכלוסיית העיר הצטמצמה כמעט ברבע בתוך שלוש שנים. ברם, לאורך כל התקופה הסובייטית, אוכלוסיית העיר הלכה וגדלה ובשנת 1979 נולד התושב המיליון וכמות האוכלוסייה המשיכה לגדול גם בתקופת השפל הכלכלי של שנות ה-90,בעיקר הודות להגירה והתרחבות שטח העיר, על חשבון יישובים קטנים שנבלעו והפכו לשכונות בעיר.
מרבית תושבי העיר הם רוסים (48.6% או 554.5 אלף איש, על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010) וטטארים (47.6% או 542.2 אלף איש) ובני לאום אחרים, כמו צ'ובשים, אזרים, אוקראינים, ומארי.
שתי הדתות העיקריות בקאזאן הם הנצרות-האורתודוקסית והאסלאם-הסוני.
פוליטיקה וממשל
הגוף המחוקק בעיר היא הדומה העירונית של קאזאן (Городская дума) שבראשה עומד ראש עיריית קאזאן (Мэр), אילסור מטשין המכהן בתפקיד מאז 17 בנובמבר 2005.
הדומה העירונית מנהלת ישיבות בבניין העירייה ונציגיה נבחרים בבחירות דמוקרטיות אחת ל-5 שנים. יושב ראש הדומה הוא ראש העיר, בדומה העירונית 7 ועדות: ועדת ההוצאה לפועל של קאזאן (Исполнительный комитет) היא למעשה שמה הרשמי של העירייה והרשות המבצעת בעיר קאזאן האחראית לניהול שבעת רובעי העיר. גוף אכיפת החוק העיקרי בעיר הוא המינהל לענייני פנים של קאזאן.
תרבות והשכלה
בקזאן אוניברסיטאות, תיאטראות ומוסדות תרבות רבים.
באוניברסיטה המרכזית של קזאן למדו בין היתר לב טולסטוי ולנין, אשר סולק בשל פעילותו הפוליטית והושלך לכלא. המתמטיקאי ניקולאי איוונוביץ' לובצ'בסקי, יוצר הגאומטריה הלא אוקלידית, למד באוניברסיטה זו וכיהן בה כפרופסור.
בשנת 2012 נחנכה העיר אינופוליס, השוכנת במטרופלין של קאזאן ובה אוניברסיטת אינופוליס, האוניברסיטה הבכירה בתחום לימודי היי טק בטטרסטן.
ב-2014 ירשה קאזאן מאסקישהיר את התואר של "הבירה התרבותית של העולם הטורקי". הבחירה נעשית מדי שנה ביוזמתו של הארגון הבינלאומי לתרבות טורקית.
נהרות הקזנקה והוולגה עוברים בעיר, ואחד מסממני העיר הם חופי הרחצה והדיג שלה.
תחבורה
קאזאן היא אחת מצמתי התחבורה הגדולים ביותר ברוסיה. בעיר עוברות מסילות ברזל המובילות רכבות המקשרות את העיר לאיז'בסק, פרם (עיר), יקטרינבורג, אוליאנובסק, אופה, מוסקבה, ניז'ני נובגורוד וקירוב ומתוכננת הוספת כביש מצפון אירופה למערב סין. בשטחה עוברים הכבישים הפדרליים M7, כביש Р241 ו¯Р239 וכביש "וולגה" 22. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קאזאן, הנמצא במרחק של 26 קילומטרים ממרכז העיר.
בין מערכות התחבורה הציבורית בעיר ניתן למנות את הרכבת התחתית של קאזאן שנחנכה באוגוסט 2005 ותחנות הרכבת "קאזאן 1" ו"קאזאן 2".
כלי התחבורה העיקרי בעיר עדיין מהווה רכב פרטי ונכון לשנת 2011 היו בעיר 284 אלף כלי רכב ולכן העיר סובלת מפקקי תנועה רבים. אמצעי ההתניידות הפופולרי ביותר הוא האוטובוס ובעיר ישנם 93 קווי אוטובוס (Bus.KZN.Ru) ופועלים גם 16 קווי רכבת קלה.
בשנים 2014–2017 שופצו מבנים וכבישים רבים בעיר, כחלק מתוכניות שיפוץ לקראת גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018
ספורט
ביולי 2013 אירחה העיר את האוניברסיאדה ושנתיים לאחר מכן, בקיץ 2015 היא אירחה את אליפות העולם בשחייה. כמו כן הייתה בין הערים שאירחו את מונדיאל 2018 ברוסיה, באצטדיון אק בארס ארנה. העיר נבחרה גם לארח את אליפות אירופה בשחייה 2021 ואליפות אירופה לענפי המים 2024.
יהודים
עד לשנת 1914 הותר רק לקנטוניסטים להתיישב בעיר. אחרי מלחמת העולם הראשונה פליטים יהודיים רבים הגיעו לעיר מאזור הקרבות בבלארוס וליטא, והקימו קהילה גדולה. כרב העיר כיהן הרב בן־ציון חיים ציוני (זילבר) עד לשנות ה־30. משנות ה־30 השלטון הסובייטי התחיל לרדוף את הדת היהודית, כל המוסדות נסגרו ובית הכנסת הוחרם. בתקופת הפרסטרויקה והגלאסנוסט של גורבצ'וב חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1997 הגיע הרב יצחק גורליק ופתח בית חב"ד במקום והתמנה לרב ראשי. תחת הנהגתו הקהילה המשיכה לפרוח. בעיר ישנם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים, ובהם הסוכנות היהודית, המפעילה את בית הספר היהודי "משפחתנו" והג'וינט המפעיל את "חסד". ישנו גם בית כנסת בעיר קאזאן.
ליגת ה-CBA
ליגת ה-CBA (באנגלית: Continental Basketball Association) הייתה ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית. ייעודה הראשוני של הליגה היה לפתח כישרונות לליגת הכדורסל הבכירה בארצות הברית, ה-NBA.
הליגה הוקמה ב-23 באפריל 1946, תחת השם "ליגת הכדורסל של מזרח פנסילבניה" (Eastern Pennsylvania Basketball League). בשנת 1948 שונה שם הליגה ל-"ליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית" (Eastern Professional Basketball League) ולבסוף ב-1970 קיבלה את שמה שהיה בשימוש עד לסגירתה.
בליגה זו שיחקו שחקנים אשר לא התקבלו ל-NBA או שנבחרו במקומות נמוכים בסיבובי הדראפט, ולעיתים גם שחקנים שכלל לא הצליחו להיבחר באחד מסיבובי הדראפט הנמוכים (הסיבובים השני והשלישי, שלא מבטיחים חוזה ב-NBA). מרבית השחקנים בליגה זו אינם מתאימים לרמה הגבוהה של ה-NBA. חלק גדול מהשחקנים עובר לשחק במקומות שונים ברחבי העולם במקום לנסות להתקבל ל-NBA. רבים מהם הגיעו לקבוצות באירופה ואפילו לאסיה, על מנת לשחק במסגרת הליגות הבכירות של המדינות מאותן יבשות.
מאמן הכדורסל פיל ג'קסון, המחזיק בשיא אליפויות ה-NBA בכל הזמנים (11), זכה בליגת ה-CBA באליפותו הראשונה כמאמן.
בין השנים 1998 ו-2000 היה אייזיאה תומאס הבעלים של ליגת ה-CBA, אותה רכש בכ-10 מיליון דולר. הוא קיווה להפוך את הליגה לליגת משנה של ה-NBA, אך דחה את הצעת ה-NBA לרכישתה תמורת 11 מיליון דולר. כשמונה בשנת 2000 למאמן אינדיאנה פייסרס אולץ להפקיד את ניהול הליגה לנאמנות עיוורת. הנהלת ה-NBA החליטה על הקמת ליגה משנה משלה, ה-NBDL, צעד שהוביל לפשיטת רגל כלכלית של ה-CBA. חמש קבוצות מן הליגה התחברו מיד לליגת ה-ABL, חמש הקבוצות האחרות התפרקו. מאז הליגה התאוששה כלכלית, אך בשנותיה האחרונות, עזבו רוב קבוצות הליגה לליגות אחרות כמו ליגת ה-NBDL, ליגת ה-ABA המחודשת, וליגת ה-PBL, שהוקמה בשנת 2007. לעונת 2009/2010 נרשמה קבוצה אחת בלבד והליגה חדלה מפעילות.
רחצת ידיים
על פי נתוני יוניצף ב-2008, רחיצת ידיים יכולה להפחית את הסיכוי לשלשולים ומחלות קשורות בכ-30% וזיהומים בדרכי הנשימה בכ-40%. כמו כן נמצא שביכולתה לשפר כישורים חברתיים, תקשורתיים, מוטוריים, קוגניטיביים והסתגלות אצל ילדים אשר חונכו לשטיפת ידיים בתחילת חייהם.
עוסק פטור
בישראל, עוסק פטור הוא עוסק הפטור מגביית מס ערך מוסף (מע"מ) בגין עסקאותיו ואינו רשאי לקזז מע"מ בגין תשומותיו. רשות המיסים בישראל קובעת מיהו עוסק פטור, בהתאם לקריטריונים הקבועים בחוק.
רחצת ידיים
תהליך רחצת הידיים
על פי רוב רחצת הידיים מתמקדת בכף היד ונעשית באמצעות מים, לרוב יחד עם סבון, בכיור. לאחר הרחצה נהוג ליבש את הידיים בעזרת מגבת, נייר מגבת או מייבש ידיים חשמלי. עם זאת, יש הממליצים על רחצה יעילה באמצעות התהליך הבא:
עוסק פטור
עוסק פטור מוגדר בחוק מס ערך מוסף כעוסק שמחזור עסקאותיו בשנה אינו עולה על סכום הקבוע בחוק, אשר מתעדכן מדי שנה על פי שיעור עליית מדד המחירים לצרכן.
רחצת ידיים
תהליך רחצת הידיים
מספר גורמים מתארים וממליצים לבצע את תהליך הרחצה בווריאציות דומות, כאשר המשותף לכולן הוא ביצוע יסודי של הרחיצה. עם זאת, מחקרים רבים מראים כי הרגלי רחצת הידיים של מרבית האוכלוסייה אינם מספקים היגיינה ברמה הנדרשת, ולאנשים שונים יש הרגלים שונים. למשל, יש הנוהגים להשתמש בסבון בתדירות גבוהה ויש המסתפקים ברחצה ללא סבון וכדומה.
עוסק פטור
הגדרתו של מושג זה נועדה להקל על אנשים לפעול כעצמאים תוך הגמשת חלק מהביורוקרטיה הכרוכה בכך וצמצום מספר העוסקים המורשים במדינה.
בתיקון 23 לחוק מס ערך מוסף (1/7/2002), בוטלה החלוקה של "עוסק זעיר" ו"עוסק זעיר פטור" וכיום מחליפה אותן הגדרת "עוסק פטור".
רחצת ידיים
פתוגניות והשפעתה
רחצת ידיים מפחיתה בעיקר את סיכויי ההידבקות במחלות המועברות דרך מחזור צואה-פה, וכמעט שכלל אינה יעילה נגד מחלות המועברות באמצעות האוויר.
צואה שמקורה בבני אדם ובעלי חיים היא מקור חשוב של סלמונלה, E Coli, נורווק וירוס (שיכולים לגרום לשלשול) ומקור להפצת זיהומים נשימתיים כגון אדנו וירוס ומחלת הפה והגפיים. גורמים אלו יכולים להגיע אל הידיים לאחר שימוש בשירותים או החלפת חיתול, וגם תוך כדי עיסוק עם בשר נא המכיל כמויות בלתי נראות של צואה. צואה בכמות מזערית של גרם אחד (כמשקלו של מהדק נייר אחד) יכולה להכיל כטריליון פתוגנים. פתוגנים מגיעים לידיים גם במקרים של נגיעה במשטחים או חפצים שהשתעלו או התעטשו עליהם, או שנגעו בהם חפצים אחרים בעלי זיהום. כאשר פתוגנים אלו מגיעים לידיים שלא עוברות רחצה, הם יכולים לעבור מאדם לאדם ולגרום למחלות.
עוסק פטור
רישום כ"עוסק פטור" מתאים בעיקר לעצמאים, לשכירים שרוצים לעסוק בעבודה צדדית כעצמאים, לסטודנטים שנותנים שיעורים פרטיים וכיוצא בזה.
מחזור פטור
עוסק פטור הוא עוסק שמחזור עסקאותיו השנתי אינו עולה על סכום:
רחצת ידיים
פתוגניות והשפעתה
מעריכים כי בממוצע מעל ל-3000 חיידקים נמצאים בידיו של אדם, והם שייכים ליותר מ-100 מינים. פתוגנים שהגיעו אל הידיים משפיעים בגלל מספר סיבות:
על פי הערכות מתים בשנה כ-300,000 בני אדם כתוצאה מהגיינת ידיים לקויה, ורובם מתחת לגיל 5 שנים.
עוסק פטור
מאפייני העוסק הפטור
עסקאותיו של עוסק פטור פטורות ממע"מ (למעט עסקאות מקרקעין). משמעות הפטור ממע"מ היא שהעוסק הפטור אינו חייב בתשלום מע"מ על עסקאותיו ואין הוא מחייב את לקוחותיו במע"מ, במקביל וכפועל יוצא, אין הוא רשאי לקזז ולדרוש את מס התשומות ששולם על ידיו.
חריגים
יחד עם האמור לעיל, יש לדעת, כי קיימים בעלי עיסוקים ומקצועות החייבים להירשם כעוסקים מורשים, וזאת ללא כל קשר לגובה מחזור העסקאות השנתי שלהם. אלו נמנים בתקנות מס ערך מוסף (רישום), סעיף 13. בעלי מקצועות ועיסוקים כגון:
רחצת ידיים
היסטוריה
אף שרחצת ידיים היא מרכיב של היגיינה אישית או רוחנית ברוב התרבויות, הקשר בין רחיצת ידיים לבריאות לא היה ידוע עד אמצע המאה ה-19, אז אוליבר ונדל הולמס האב פרסם מאמר בנושא קדחת הלידה, ובהמלצותיו מניעת ההדבקה באמצעות הימנעות ממגע, החלפת פרטי לבוש וניקוי ידיים.
עוסק פטור
רישום
בטרם תחילת הפעילות יש להירשם כעוסק פטור ברשויות המס. תהליך הרישום כולל את הצעדים הבאים:
נוסף על הליך הרישום ובמעמדו, רצוי גם להצטייד באישורים הבאים:
רחצת ידיים
היסטוריה
היתרונות ברחצת ידיים המשלבת חומר מחטא התגלו באמצע המאה ה-19 על ידי איגנץ זמלווייס, שזכה בכינוי "מציל האמהות", כשבעקבות הנהגת רחצת ידיים במחלקת היולדות, הצליח להוריד לפחות מחמישית את תמותת האמהות. זמלווייס, שנחשב לאבי הגיינת הידיים, הבחין ב-1846 שבמחלקת היולדות בה התמחו סטודנטים לרפואה, הרבה יותר נשים לקו באלח דם ומתו, בהשוואה לנשים שילדו במחלקת הסמוכה, בה עבדו מיילדות. הוא החליט לחקור את הסיבה, והבחין שלא אחת רופאים וסטודנטים עברו למחלקת היולדות מיד אחרי שעסקו באוטופסיה, ושיער שהם נשאו על ידיהם "חלקיקים גווייתיים" שאותם העבירו לנשים. היה זה לפני גילוי החיידקים כגורמי מחלות. כתוצאה מכך, הנהיג זמלווייס נטילת ידיים בתמיסה של נתרן תת-כלורי ("אקונומיקה") לפני בדיקת היולדות. שיעור התמותה במחלקה ירד בצורה דרמטית והשתווה למחלקה השנייה. זאת הייתה הוכחה שרחצת ידיים מונעת זיהום. בכל זאת, זמלווייס נתקל בביקורת של המימסד הרפואי, שכן התאוריה שלו, שלא נתמכה על ידי הידע המדעי דאז, רמזה לקשר בין קדחת הלידה ובין גופות, רעיון שנתפס כדתי וכאמונה טפלה, והיוותה ביקורת על התנהלות הממסד הרפואי עצמו. הוא אף כונה "הטיפש ממחוז פֶּשט". דחיית הממסד הרפואי את ממצאיו של זמלווייס גרמה, במחדל, למותן של אלפי נשים.
עוסק פטור
רישום
מי שיכול לספק אישורים כאלה הוא למשל יועץ מס.
רחצת ידיים
היסטוריה
בשנת 1981 פורסמו לראשונה בארצות הברית הנחיות להיגיינת ידיים על ידי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, ולאחריהן פורסמו מספר עדכונים על ידי גופים שונים ברחבי העולם. בסביבה ללא מים נקיים וסבון ניתן להשתמש בנוזל לחיטוי הידיים המכיל 60% כוהל לפחות.
עוסק פטור
ניהול חשבונות שוטף
על פעילותו השוטפת הוא מחויב לנהל ספרי הנהלת חשבונות ולדווח לרשויות בדרכים הבאות: הגדרת "עצמאי" במוסד לביטוח לאומי אינה חופפת להגדרת "עוסק פטור" במע"מ וישנם מצבים בהם עוסקים פטורים אינם נחשבים כעצמאים מבחינת המוסד לביטוח לאומי ואינם חייבים בדיווח דו חודשי על הכנסתם לביטוח הלאומי.
רחצת ידיים
מודעות ציבורית
במקומות רבים בעולם, מעסיקים מחייבים את עובדיהם לרחוץ ידיים ביציאה מהשירותים לפני החזרה לעבודה - ואף מפרסמים שלטים וסמלים המזכירים חובה זו. מחקרים הראו כי בין 64% ל-83% מהאוכלוסייה אכן רוחצים ידיים לאחר ביקור בשירותים, אך מעל ל-90% נוטים לדווח כי רחצו ידיים גם אם לא ביצעו פעולה זו. מחקר נוסף בארצות הברית הראה ש-95% מאלו שרוחצים את ידיהם, לא מבצעים זאת בצורה יסודית מספיק, ו-33% לא משתמשים בסבון במהלך רחצת הידיים.
עוסק פטור
ניהול חשבונות שוטף
תשלומים לרשויות המס מתקבלים באתרי האינטרנט של רשויות המדינה, בסניפי דואר ישראל ובבנקים מסחריים. ניהול הספרים (ספר תקבולים ותשלומים וחשבוניות/קבלות) ניתן לערוך באופן ממוחשב או ידני (ככלל עריכה ממוחשבת חוסכת זמן והוצאות).
דיווחים שנתיים
בסוף כל שנת מס, על העוסק הפטור לדווח את הדיווחים הבאים:
רחצת ידיים
מודעות ציבורית
שטיפת ידיים חוזרת ונשנית היא אחת המאפיינים הנפוצים של הפרעה טורדנית-כפייתית ושל מיזופוביה.
עוסק פטור
התנהלות כללית
מעבר לניהול ספרי החשבונות, העוסק הפטור חייב בשמירתם של המסמכים הנוגעים לפעילות העסק, קבלות, הוצאות, אישורי ניכוי מס, טופסי 106 אם העוסק הפטור עובד גם כשכיר, אישורי תרומות, אישורים על הפקדות לקופות גמל וקרנות השתלמות. העוסק הפטור (ככל בעל עסק הרשום כעצמאי במס הכנסה), מחויב בשמירת ספרי הנהלת חשבונות והמסמכים הנוגעים לפעילות העסק לתקופה של שבע שנים. מומלץ שלא לאחר בהגשת הדיווחים כדי שלא לשלם קנסות מיותרים.
עוסק פטור יכול לנהל את היבטי הדיווח הקשורים לרשויות המס בעצמו, לקבל ייעוץ והדרכה לגבי מילוי הדוח השנתי בלשכות של משרדי מס הכנסה ולהיעזר בחוברות ההדרכה המוצאות על ידי רשות המיסים מדי שנה. לעיתים כדאי ורצוי להיוועץ ביועץ מס או ברואה חשבון במילוי הדיווח השנתי וההתנהלות הכללית. השימוש ביועץ מס כאיש מקצוע המתווך בין העוסק לבין שלטונות המס, יכול לייעל את ההתנהלות מול רשויות המס ומאפשר למצות את מלוא זכויות הנישום.
רחצת ידיים
רחיצת ידיים בדת
רחצת ידיים הוטמעה במספר דתות, וביניהם נטילת ידיים ביהדות.
יחידות מובחרות בצה"ל
מעגל היחידות המובחרות בצה"ל כולל את יחידות העילית, חטיבת הקומנדו, סיירות החי"ר ויחידות טקטיות מיוחדות.
כוחות מיוחדים
מילון מונחי בצה"ל מגדיר כך את הכוחות המיוחדים:
"כוחות בעלי הכשרה קרבית מגוונת הדורשת התמחות מיוחדת, שכרגיל אינה אפשרית גם ביחידות נבחרות. כוחות אלה הם בעלי רמה גבוהה במיומנויות בסיסיות של הצבא. ייעודם הוא לבצע מבצעים מיוחדים, ולכן הם מאורגנים, מצוידים ומאומנים לצורך זה ביחידות קטנות ורב תכליתיות. הם כפופים כפיפות קבועה למטה הכללי (או למפקדה הצבאית העליונה או למפקדת זירת מלחמה) או למפקדה ראשית (כגון מפקדת כוחות האוויר או מפקדת כוחות הים). בזמנים שאינם זמן מלחמה הם מופעלים בדרך כלל ביוזמת הממשלה ושר הביטחון או באישורם". יחידות מיוחדות נבדלות מיחידות נבחרות אחרות בכוח אדם (משלב האיתור והגיוס וכלה בתהליכי הכשרה ארוכים ומורכבים), בשימוש באמצעי לחימה ומערכות המפותחים במיוחד ובמבנה ארגוני שונה מיחידות רגילות."
יחידות נבחרות
מקובל כי ההגדרה ליחידות הללו היא, יחידות לוחמות (שאינן כוח מיוחד), הניכרות ברמתן המבצעית הגבוהה ובאיכות ביצועים הבולטת לעומת יחידות דומות רגילות, כגון סיירת בחטיבת רגלים.
גיוס והכשרה
למסלול הגיוס, ההכשרה והשירות של היחידות המובחרות השונות, מספר מאפיינים אשר חלקם משותפים וחופפים, אך קיימים גם מאפיינים בלעדיים בהתאם לאופי וייעוד היחידה כמבואר במעט להלן:
כללי ביטחון המידע, מגבילים את החשיפה של היחידות המובחרות בכלל ושל היחידות המיוחדות בפרט לקהל הרחב. פרקים שלמים אודות הכשרתן ואודות פעילותן של היחידות המובחרות בשגרה ובחירום, עשויים להיות מסווגים כסודיים.
היסטוריה
עוד בתקופה שקדמה לקום המדינה, לוחמי הפלמ"ח של ההגנה היוו את הבסיס לכוחות המיוחדים של צה"ל. הפלמ"ח הצמיח דור של מפקדים ותרם ליחידות המובחרות השפעה רבה, יחסית לגודלן, על כלל הכוחות המזוינים. פלוגת הים של הפלמ"ח (פלי"ם) שימשה בסיס להקמת שייטת 13.
הסיירות החטיבתיות הסדירות הראשונות בצה"ל (סיירת צנחנים, סיירת שריון) לא הוקמו כיחידות מובחרות, ובמשך תקופה ארוכה לא זכו ליוקרה מבצעית. לעומתן, יחידה 101, שקמה ב־1953 לצורך ביצוע פעולות תגמול במדינות ערב שכנות ובשטחי הגדה המערבית תחת הכיבוש הירדני אחרי מספר פעולות כושלות של יחידות חי"ר סדירות, זכתה להערכה רבה ואף הכתיבה את אמות המידה לצה"ל כולו. ב־1955, בעקבות המיזוג של יחידה 101 לחטיבת הצנחנים, הוקמה סיירת צנחנים.
הסיירות הפיקודיות (סיירת אגוז, סיירת שקד, סיירת חרוב) הוקמו באמצע שנות ה־50 של המאה ה־20 בעקבות הניסיון של יחידה 101 וקיבלו על עצמן משימות ביטחון שוטף ופעולות מעבר לגבול בגזרותיהן. אף הן לא נהנו תחילה מעדיפות בגיוס כוח אדם או יוקרה מבצעית. במרוצת שנות ה־60 של המאה ה־20 הסיירות הפיקודיות פעלו בגזרות השונות, אך לאחר מלחמת יום הכיפורים הן פורקו לטובת תחזוקת יחידות חי"ר רגילות. כלקח מהמלחמה הוקמו יחידת שלדג, יחידה 669, יחידת עוקץ, ומאוחר יותר גם יחידת מגלן ויחידת מיתר. בשנות ה־70 של המאה ה־20 פעלה גם יחידת רימון, שתפקידה היה להילחם בטרור פלסטיני בעזה.
השינוי שהפך את הסיירות ליחידות מובחרות ולתופעה ייחודית לצה"ל נוצר ממספר גורמים במקביל. ראשית, פרסום יוקרתי (לא רשמי) של סיירת מטכ"ל בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20 (שאף היא הוקמה לצד הסיירות הפיקודיות) יצר הילה ויוקרה חברתית להשתייכות ליחידה מובחרת. שנית, חטיבת גולני טיפחה את סיירת גולני כיחידת עילית חטיבתית, והיוזמה המקומית הפכה למודל לחיקוי. שלישית, חקירת קרב תל פאחר ב־1967 העלתה כי סיירת גולני תיפקדה בצורה יוצאת דופן בהשוואה לשאר הגדודים. מיוקרתן של סיירת מטכ"ל והסיירות החטיבתיות, השתרשה בקרב הציבור הרחב המילה "סיירת" כשם נרדף ליחידה מובחרת.
בתחילת שנות ה־80 של המאה ה־20, במהלך מלחמת לבנון, הוקמו חטיבת גבעתי וחטיבת הנח"ל, ובהן סיירת גבעתי וסיירת נח"ל. ב־1982 קצין ההנדסה הראשי, תא"ל אבישי כ"ץ, הקים את סיירת יעל ככוח הנדסה קרבית מובחר לפעולות חבלה, קומנדו ומיקוש נגדי.
ובכל זאת בסוף שנות ה־80 החל צה"ל לצמצם את השימוש בכוחות המיוחדים בלבנון, אם אפשר היה לבצע את המשימה על ידי מסוקי קרב או מטוסי קרב של חיל האוויר. בשנת 1981 היחידה למשימות תת־מימיות (ילת"ם) הוכרזה כיחידה עצמאית, אחרי שקמה בשנות ה־60 של המאה ה־20 ואוחדה עם שייטת 13 בשנות ה־70 של המאה ה־20. בשנת 1987 (טרם פרוץ האינתיפאדה הראשונה) הוקמה יחידת דובדבן אשר הוטל עליה למנוע פעולות טרור, ובהמשך הפכה ליחידת מסתערבים.
בשנת 1993 הוכפפו יחידת מיתר ויחידת מורן לחיל התותחנים, אחרי שהוקמה בשנת 1984 בחטיבת הצנחנים כאחד הלקחים ממלחמת יום הכיפורים. בשנת 1995 הוקמה יחידת אגוז כחלק מחטיבת גולני, לצורך לחימת גרילה נגד ארגון החזבאללה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון. באותה שנה אוחדו סיירת יעל והיחידה לסילוק פצצות (יחס"פ) של חיל ההנדסה הקרבית ליחידת הנדסה למשימות מיוחדות (יהל"ם). ב־2001 אוחדו היחידות החטיבתיות (היח"טיות), ובהן הסיירות של חטיבות חיל הרגלים לגדודי סיור (גדס"רים) חטיבתיים. הסיירות הפכו לפלוגות סיור (פלס"רים). ב־2015 הוצאו יחידת מגלן, יחידת דובדבן, יחידת אגוז ויחידת רמון מחטיבות חיל הרגלים הסדירות והוכפפו לחטיבת עוז – חטיבת הקומנדו של זרוע היבשה.
במאה ה־21, בעיקר עקב האינתיפאדה השנייה, יחידות מיוחדות ומובחרות רבות שמו דגש על לוחמה בטרור לצד מטרותיהן המקוריות. כך למשל, יחידת דובדבן ביצעה פעילות מסוערבת רבה כנגד המחבלים, ושייטת 13 לחמה בלב הערים הפלסטיניות לצד פשיטות ימיות על אוניות הברחת נשק ערביות ואיראניות. בשל הצורך הנרחב בסיוע הנדסי כנגד מטעני חבלה ומנהרות תת־קרקעיות גדלה יחידת יהל"ם באופן ניכר ונוספו לה פלגות נוספות המתמחות בפריצה, רובוטיקה ועוד, וכן פלגת סמו"ר שייעודה לפעול כנגד סליקים ומנהרות. היחידות המובחרות של צה"ל משתפות פעולה באופן נרחב גם עם השב"כ והיחידות המיוחדות של משמר הגבול, בהן הימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור) והימ"ס (יחידות מסתערבים).
פרדריק יונגברי
קרל פרדריק "פרדי" יונגברי (בשוודית: Karl Fredrik Ljungberg; נולד ב-16 באפריל 1977) הוא כדורגלן עבר שוודי, אשר שיחק בעמדת הקיצוני הימני.
קריירת מועדונים
יונגברי הצטרף לארסנל בשנת 1998. קודם לכן, הוא שיחק במועדון הצמרת השוודי האלמסטדס בה-קו, בו ערך 136 הופעות, וכבש 16 שערים. ממוצע כיבוש השערים שלו השתפר באופן ניכר מאז שהצטרף לארסנל. מאמן ארסנל בזמנו, ארסן ונגר, נקט צעד בלתי שגרתי ואישר את החתמתו של יונגברי לארסנל לאחר שצפה בו משחק במדי שוודיה נגד אנגליה בטלוויזיה, מבלי לערוך אחריו מעקב אישי ופיזי. זה נראה צעד מוזר מאוד, אולם ונגר שמע דברים רבים על הקשר המרכזי השוודי המחונן. ונגר ציפה בכיליון עיניים לראות איך יונגברי ישתלב בכדורגל האנגלי, נגד יריבים מקומיים. יונגברי ענה על כל הציפיות של ונגר ושל שאר הספקנים כאשר כבש שער במשחק הבכורה שלו בקבוצתו החדשה, נגד יריבתה השנואה והגדולה לתואר האליפות, מנצ'סטר יונייטד, וכל זאת לאחר שעלה לשחק כמחליף.
רבים מחשיבים את הצגות הכדורגל המבריקות של יונגברי כגורם מרכזי וקריטי שסייע רבות לארסנל לזכות בדאבל (אליפות וגביע) בעונת, זאת לאחר שקיבל את ההזדמנות לשחק בהרכב הראשון של הקבוצה בעקבות פציעתו של הצרפתי רובר פירס בברך לקראת סוף אותה העונה. יונגברי נכנס להרכב וכבש ברוב משחקיה האחרונים של ארסנל לאותה העונה, כולל במשחק מרשים בגמר הגביע נגד יריבתה מהבירה, צ'לסי.
יונגברי העדיף לשחק בעמדת הקיצוני הימני, אך לעיתים תפקד גם כקשר מרכזי. במשך הזמן הוא נאלץ להיאבק במספר פציעות חוזרות ולעיתים קרובות הוא התלונן שהוא סובל ממיגרנות. בשנת 2005 פציעת ירך חוזרת ומסתורית הובילה רבים לחשוש שייתכן ויונגברי סובל ממחלת הסרטן, אולם השערות אלו הופרכו.
עד ל-22 באוקטובר 2005 הופיע יונגברי במהלך 179 משחקי פרמייר ליג במדי ארסנל, כבש 45 שערים ובישל 24 שערים. בליגת האלופות, הוא שיחק 48 משחקים וכבש 13 שערים, ולקראת סוף ימיו בקבוצה, היה השחקן הוותיק ביותר בארסנל. בשנת 2007 עבר יונגברי לקבוצת וסטהאם יונייטד.
אחרי מספר עונות ב-MLS בקבוצות סיאטל סאונדרס ושיקגו פייר, חתם יונגברי ב-30 בדצמבר 2010 בסלטיק מליגת העל הסקוטית. ב-6 בספטמבר 2011 שוחרר מסלטיק וחתם בקבוצה שימיזו ס-פולסה מליגת העל היפנית. ב-24 באוגוסט 2012 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 35.
ב-25 ביולי 2014 חזר יונגברי מפרישתו, כאשר חתם לשלושה חודשים במומבאי סיטי מליגת העל ההודית. לאחר ארבעה משחקים בלבד בהם השתתף ועקב פציעה מתמשכת בגבו, עזב יונגברי את הקבוצה ופרש סופית.
קריירה בינלאומית
יונגברי שיחק בנבחרת השוודית במהלך טורנירי יורו 2000, במונדיאל 2002, ביורו 2004, במונדיאל 2006 וביורו 2008. הוא הופיע ב-74 משחקים במדי הנבחרת, וכבש 14 שערים. לאחר ההדחה בשלב הבתים מיורו 2008, הודיע על פרישתו מן הנבחרת.
ארסנל
ב-12 ביולי 2016 צרפה ארסנל את יונגברי לצוות האימון באקדמיית הכדורגל של המועדון.
וולפסבורג
עם מינויו של אנדראס יונקר, אשר שימש כראש האקדמיה לכדורגל של ארסנל, כמאמנה של וולפסבורג ב-27 בפברואר 2017 הצטרף אליו גם יונגברי כעוזר מאמן בקבוצה. בספטמבר 2017, לאחר שישה חודשים במועדון, פוטרו יונקר וצוותו מאימון וולפסבורג.
חזרה לארסנל
ב-12 ביוני 2018 שב יונגברי לארסנל כמאמן בקבוצת המילואים של המועדון. ב-5 ביוני 2019 קודם יונגברי לצוות האימון של הקבוצה הבוגרת כעוזר מאמן, וב-29 בנובמבר, לאחר פיטוריו של אונאי אמרי, מונה למאמן הזמני.
חיים אישיים
עבודה נוספת שבה הוא מחזיק היא דוגמנות. יונגברי מדגמן תחתונים עבור חברת ההלבשה קלווין קליין. הוא גם משחק כדוריד, גולף והוקי קרח. הוא מתגורר כיום לסירוגין בהמפסטד שבלונדון ובהאלמסטד שבשוודיה.
תיאודור זנדל
תיאודור זַנדֶל (בגרמנית: Theodor Sandel; 2 באוקטובר 1845 – 1 ביוני 1902) היה אדריכל טמפלרי, איש המושבה הגרמנית ביפו והמושבה הגרמנית בירושלים, מהבולטים בבוני ירושלים בתקופת היציאה מן החומות במחצית השנייה של המאה ה-19.
קורות חיים
זנדל נולד בהיילברון שבווירטמברג (גרמניה) למשפחה פרוטסטנטית דתית. בשנים 1863–1866 למד לימודי אדריכלות והנדסה בבית הספר המלכותי הטכני הגבוה בשטוטגרט. בשנת 1871 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף למשפחתו, שהייתה בין חלוצי ההתיישבות הטמפלרית בארץ הקודש. האב, ד"ר כריסטיאן גוטלוב דוד זנדל, ייסד את בית החולים הגרמני ביפו וב-1867 שימש כיועץ למשה מונטיפיורי בתכנון פרויקטים שונים שיזם בארץ באותה עת. בין היתר היה חבר, יחד עם האדריכל והארכאולוג קונרד שיק וחתנו הרופא ד"ר אָדַלבֶּרט איינסלֶר, בצוות התכנון להקמת בית החולים למצורעים "עזרת ישו" בירושלים (בשכונת טלביה של היום).
תיאודור זנדל התגורר בבית שרכש מרולה פלויד במושבה הגרמנית ביפו, וב-1871 פתח משרד לתכנון אדריכלי והנדסי בעיר. עבודתו הראשונה באותה שנה הייתה תכנון מדידות של המושבה הטמפלרית שרונה. בשנים 1878–1879 ביצע מיפוי של יפו וסביבתה, ובאותה תקופה עסק גם בתכנון שיפוץ הדרך ההיסטורית מיפו לירושלים. הדרך הייתה עד אז דרך עפר משובשת, שעל משתמשיה העיקריים נמנו עמיתיו העגלונים הטמפלרים שהפעילו קו כרכרות נוסעים להסעת צליינים נוצרים בין נמל יפו ועיר הקודש.
בעת ביקורו ההיסטורי של הקיסר הגרמני וילהלם השני בירושלים באוקטובר 1898 הועמד תיאודור זנדל בראש משלחת המכובדים מקבלי פני הקיסר בביקורו במושבה הגרמנית. במעמד זה הגיש זנדל לקיסר את מתנת המתיישבים הטמפלרים לרגל ביקורו - אסופת ציורים של גיסו הצייר גוסטב באוארנפיינד, המתעדים את חיי המתיישבים הטמפלרים בארץ הקודש. הקיסר, שהתפעל מאוד מכישורי התכנון והבנייה של זנדל, העניק לו את תואר הכבוד המקצועי "באוראט" (Baurat) – יועץ לבנייה. הוא מונה מטעמו כאחראי על בניית אכסניית סנט פאולוס (בסמוך לשער שכם), אך זנדל לא זכה להשלים את המלאכה ונפטר בשנת 1902, כשנתיים טרם הנחת אבן הפינה. הוא נקבר בבית הקברות הטמפלרי בירושלים.
1946 בברית המועצות
1946 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-29 למהפכת אוקטובר.
אירועים בולטים
במהלך מחצית השנייה של שנות ה-40 ועד לתחילת שנות ה-50 בשטחים ליטא, אסטוניה ולטביה התנהל מאבק מזוין בין מוסדות השלטון הסובייטי לבין מחתרות מקומיות ("אחים של יערות") שנתמכו על ידי התושבים המקומיים. כמו כן, במערב אוקראינה פעל צבא מחתרתי שדגל בעצמאות אוקראינה.
בשנים 1946–1947 היה רעב בברית המועצות. היקף הרעב היה מצומצם לעומת הולודומור, אך בכל זאת לפי הערכות במהלך שנתיים נפטרו מרעב עד כ-1.5 מיליון אזרחים. לפי הערכות אחרות היקף הקורבנות היה קטן מזה.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2004
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2004 היא המהדורה ה-14 של אליפות אירופה לנבחרות צעירות שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בגרמניה בין ה-27 במאי ל-8 ביוני 2004.
הטורניר שימש בנוסף גם כשלב המוקדמות האירופי של אולימפיאדת אתונה 2004. בנוסף לנבחרת יוון המארחת שזכתה בכרטיס אוטומטי, העפילו לטורניר שתי העולות לגמר, והנבחרת שניצחה במשחק פלייאוף שנערך בין מפסידות חצי הגמר.
נבחרת איטליה זכתה בטורניר בפעם החמישית בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 3-0 על סרביה. אלברטו ג'ילארדינו האיטלקי ויוהאן אלמנדר השוודי, שכבשו ארבעה שערים כל אחד במהלך הטורניר, זכו במשותף בתואר מלך השערים. ג'ילארדינו זכה בנוסף בתואר השחקן המצטיין.
מוקדמות
שלב המוקדמות התקיים בין החודשים ספטמבר 2002 לנובמבר 2003. 48 הנבחרות הצעירות שהשתתפו בטורניר חולקו לעשרה בתים (שני בתים בני ארבע נבחרות ושמונה בתים בני חמש נבחרות). עשר הנבחרות שסיימו כראשי בתים, בנוסף לשש הסגניות הטובות ביותר, העפילו לשלב פלייאוף בשיטת בית חוץ, ושמונה הנבחרות שניצחו בסיכום שני המפגשים העפילו לטורניר הגמר. גרמניה, שהדיחה בשלב זה את טורקיה, נבחרה לאחר מכן להיות הנבחרת המארחת של טורניר הגמר.
נבחרת ישראל סיימה את שלב הבתים במקום השלישי של בית 1. היא סיימה את השלב עם 10 נקודות, מתחת לראש הבית צרפת וסגניתה קפריסין.
שחקן הזהב
בתואר שחקן הזהב, הניתן לשחקן המצטיין בטורניר, זכה אלברטו ג'ילארדינו, שחקנה של הנבחרת הזוכה, נבחרת איטליה, ומלך שערי הטורניר (במשותף).
מלך השערים
4 שערים
2 שערים
אות השומר
אות השומר הוא אות שירות המוענק על ידי משרד הביטחון מכוח החלטת ועדת השרים לענייני טקסים וסמלים, לציון חברותו של אדם בארגון השומר בין השנים 1909 ועד 1920. חלוקת האות החלה בשנת 1981.
מקבלי אות השומר ששירתו בארגון לפחות שישה חודשים, היו זכאים לקבל באופן אוטומטי גם את עיטור לוחמי המדינה, שהוענק בשנת 1968.
במקרה של פטירת אדם הזכאי לאות הוא יוענק לאחד מקרובי משפחתו.
קרלו אנג'לה
קרלו אנג'לה (באיטלקית: Carlo Angela, 9 בינואר 1875, אולצ'ננגו (Olcenengo), פיימונטה – 3 ביוני 1949 טורינו) היה חסיד אומות העולם, רופא ופוליטיקאי אנטי-פאשיסטי. בשנת 2001 זכה להכרה כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ראשית חייו ופעילותו הפוליטית
סיים את לימודי הרפואה בשנת 1899 באוניברסיטת טורינו.
הוא נסע לקונגו, שם שירת כרופא בצבא הבלגי. לאחר מכן למד בפריז קורסים של נוירופסיכיאטריה בהנחיית ז'וזף בבינסקי. בזמן מלחמת העולם הראשונה, שימש כקצין רפואה של הצלב האדום האיטלקי בבית החולים "ויטוריו עמנואלה השלישי" בטורינו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החליט להיכנס לפוליטיקה. הוא הצטרף לתנועה הסוציאל-דמוקרטית, שצמחה מתוך המפלגה הרדיקלית האיטלקית (Partito Radicale Italiano). המפלגה התפלגה לאחר עליית מוסוליני לשלטון, משום שהיו חברים במפלגה שהצטרפו לממשלה של מוסוליני. בעקבות כך, אנג'לה זנח את המפלגה וחבר לסוציאליסטים הרפורמיסטים של איבנואי בונומי (Ivanoe Bonomi), שהתמודד בבחירות שהתקיימו ב-6 באפריל 1924, אך לא נבחר. לאחר רצח ג'אקומו מאטיאוטי, ביוני 1924, האשים קרלו אנג'לה במפורש את הפשיסטים במעשה בעיתון Tempi Nuovi על "הפשע המרושע שהכתים את הכבוד הלאומי". לאחר מספר שנים שבהן שימש כרופא בעיירה הקטנה בונינקו (Bognanco), ויתר על פעילותו הפוליטית ועבר לסן מאוריציו קנאבזה (San Maurizio Canavese) , שם התמנה למשרת מנהל בית החולים לטיפול במחלות נפש: "וילה טורינה אמיונה" (Villa Turina Amione).
לאנג'לה נולדו שני ילדים: סנדרה ופיירו אנג'לה (Piero Angela), איש הטלוויזיה, הסופר והעיתונאי. הוא סבו של המדען והסופר אלברטו אנג'לה (Alberto Angela).
הצלת יהודים בתקופת השואה
בזמן הכיבוש הגרמני של איטליה בתקופת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, הציע אנג'לה מקלט לאנטי-פשיסטים וליהודים רבים בבית החולים שאותו ניהל. בשיתוף פעולה עם מספר חברי צוות, הם זייפו עבורם מסמכים רפואיים כדי להצדיק את אשפוזם בבית החולים. אנג'לה עזר בהצלחת פעילים אנטי-פאשיסטים, משתמטים משירות צבאי, ומעל לכל, יהודים רבים. הוא זייף אבחנות רפואיות וגם את התיעוד הקליני, הפך זהותם של יהודים לארים ואנשים בריאים לחולי נפש. בין היהודים שהציל במסגרת עבודתו: דונאטו באקי (Bachi), שהיה בעבר מנהל העיתון האנטי-פאשיסטי Tempi Nuovi, עורך הדין מאסימו אוטולנגי, אשתו ובתו, משפחת פיץ', קפטן פינצי, קולונל לאטס, סוחר מילנזי בשם לוי, ורנצו ונלה סגרה (Segre).
אנג'לה דאג לכרטיסי מזון ותעודות מזויפות ל"מטופליו". הוא השתדל לפתור את כל בעיותיהם ולרומם את רוחם בשל הסכנה שניצבה בפניהם. עוזריו מצוות בית החולים היו ד"ר ג'וזפה ברון (Brun), האם טקלה (Tecla), והאחים והאחיות פיורה דסטפאניס (Destefanis) וקרלו וסנטה סימיונאטו (Simionato).
המשטרה הפאשיסטית זימנה את אנג'לה לחקירה בטורינו, בשל חדשות שהוא מסתיר יהודים, אך הוא לא נעצר. לאחר חיסולו של מנהיג פשיסטי בכיר על ידי הפרטיזנים, נעצר פרופ' אנג'לה יחד עם אח ממרפאתו ושני אזרחים. השלושה האחרים הוצאו להורג, אך אנג'לה ניצל בשל התערבותו של מנהיג פשיסטי אחר שהיה בעבר מאושפז במרפאתו.
סיפור הצלתם של רנצו ונלה סגרה
רנצו סגרה נולד ב-1909 בקזאלה מונפראטו. הוא למד כלכלה ומסחר, ועבד ברומא במגזר הציבורי עד שחוקקו חוקי הגזע ב-1938, אז איבד את עבודתו ועבר לביאלה כדי לעבוד בעסק משפחתי.
רק אחרי המלחמה הוא גילה לצוות בית החולים שהמשטרה הפאשיסטית גילתה על הקשר שלו עם בני הזוג סגרה, וכאשר הוזמן לחקירה בטורינו היה זה בנוגע לקשר שלו לבני הזוג סגרה. בחקירה הוא הכחיש שסגרה היה יהודי והצליח לשכנע את חוקריו שסגרה הוא מטופל כמו כל יתר המטופלים. אחרי המלחמה הוא אף הראה לבני הזוג את המסמכים מהחקירה. בני הזוג הסתתרו בבית החולים במשך 20 חודשים, עד לסיום המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר סיום המלחמה מונה אנג'לה לראש עיריית סן מאוריציו קאנאבזה. מאוחר יותר הוא התמודד בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שהתקיימו באיטליה מזה עשרים שנה, באותה רשימה של נורברטו בוביו, מאסימו מילה ועדה גובטי מרצ'יני.
אנג'לה מונה לנשיא בית החולים "מולינט" (Molinette) בטורינו.
אנג'לה היה חבר בבונים החופשיים משנת 1905 ועד למותו בשנת 1949.
הכרה והנצחה
פעולות ההצלה של אנג'לה לא היו ידועות במשך למעלה מ-25 שנים בשל צניעות משפחתו, והן נחשפו רק בשנת 1995 על ידי בתו של רנצו סגרה, אחד היהודים שניצלו בזכותו של אנג'לה. בתו פרסמה את יומנו של אביה, בשם "עשרים חודשים" (Venti Mesi), על שם 20 החודשים, שבני הזוג סגרה הסתתרו ב"וילה טורינה אמיונה".
בשנת 2000 נקרא רחוב בטורינו על שמו של קרלו אנג'לה, ולוחית זיכרון הוצבה בכניסה למרפאה שבה הציל חיי יהודים רבים.
ב-6 במאי 2017 הוקם בית ספר יסודי בויה צ'רונה (Via Cerrone) בטורינו על שמו. בטקס הקדשת בית הספר השתתפו ילדיו של קרלו, פיירו וסנדרה.
לקריאה נוספת
Renzo Segre, Venti Mesi. Palermo: Sellerio, 1995
טביליסובה
טביליסובה (בגאורגית: თბილისობა, תבּיליסוֹבָּה) או יום טביליסי, הוא הפסטיבל השנתי הגדול ביותר בטביליסי, המנציח את היווסדה של העיר. הוא נערך בהתאם למסורת הגאורגית, שבה נהוג לחגוג את יום השנה לייסודן של ערים ועיירות בפסטיבלים. זה הנערך בטביליסי הוא הגדול מכולם.
הפסטיבל של טביליסי, טביליסובה, נחגג מדי שנה ביום א' האחרון של חודש אוקטובר. זו גם עת הבציר וייצור היין, וחתונות רבות בגאורגיה נערכות אף הן בתקופה זו. ביום הפסטיבל מתקיימים קונצרטים והופעות מחול עממי ברחובות העיר, דבר המושך גם תיירים. הפסטיבל נוסד בשנת 1979, וחודש בשנת 1994 לאחר השעיה בת 6 שנים בתקופה בה שררה מתיחות פוליטית.
איי הודו המערבית במשחקים האולימפיים
הפדרציה של איי הודו המערבית השתתפה באולימפיאדה אחת בלבד, אולימפיאדת רומא (1960), שהייתה אולימפיאדת הקיץ היחידה שנערכה בעת שהפדרציה הייתה קיימת. שתיים מהטריטוריות שהרכיבו את הפדרציה, ג'מייקה וטרינידד וטובגו שלחו משלחות עצמאיות למשחקים החל מאולימפיאדת לונדון (1948), עוד בהיותן מושבות בריטיות. עבור הספורטאים מברבדוס הייתה זו השתתפות ראשונה, שכן משלחת ממדינה זו החלה להשתתף במשחקים רק באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
במשחקים השתתפו 13 ספורטאים מהאיים, כולם גברים, שהתחרו באופניים, אתלטיקה, הרמת משקולות, קליעה ושיט. הג'מייקני ג'ורג' קר זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר. רביעיית שליחים שהורכבה משלושה ג'מייקנים (קר, קית' גרדנר ומלקולם ספנס) ומתושב ברבדוס אחד (ג'יימס ודרברן), הגיעה להישג דומה במירוץ ל-400X4 מטרים. גרדנר התחרה גם בריצת 110 מטר משוכות, ואף שסיים בין שלושת הראשונים בשלבי המוקדמות, רבע הגמר וחצי הגמר, הסתפק במקום החמישי בשלב הגמר. ביתר הענפים הגיעו ספורטאי הפדרציה להישגים נמוכים.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
פפירוס אנאסטאזי א
פפירוס אנאסטאזי א הוא פפירוס מצרי עתיק, המכיל טקסט סאטירי, ששימש לאימון סופרים בתקופת הממלכה החדשה. הפפירוס מתוארך לתקופת השושלות ה-19 וה-20 המאות ה-13-14 לפנה"ס. בטקסט כותב סופר צבאי ששמו חורי, לחברו הסופר ששמו אמנמופה (Amenemope), בדרך השמה ללעג את טיב עבודתו חסרת האחריות של אמנמופה. הוא שואל אותו סדרת שאלות ולועג לו על חוסר יכולתו לענות לו. הפפירוס נקרא על שמו של סוחר ארמני שרכש אותו במחצית הראשונה של המאה ה-19. הפפירוס הוא חלק מאוספו של המוזיאון הבריטי ומספרו 10247.
המכתב נותן דוגמאות מה סופר אמור להיות מסוגל לעשות: לחשב את מספר המנות שצריך לחלק למספר מסוים של חיילים החופרים גם, או כמות הלבנים הנדרשות לבניית רמפה בגודל נתון. להעריך את מספר האנשים הדרושים כדי להעביר אובליסק או לבנות פסל ולארגן אספקה לצבא באמצעות לוח מזון צבאי.
בקטע אחר דן חורי בגאוגרפיה של חופי הים התיכון עד לבנון והבעיות המתגלעות לנוסעים במסע לשם.
פפירוס זה חשוב להיסטוריונים וחוקרי המקרא בגלל המידע שהוא מספק הכולל רשימה של ערים בגבולות השליטה של מצרים, בסוריה ובכנען בתקופת הממלכה החדשה. רשימת הערים המופיע בטקסט עוקבת אחר דרך הים על סעיפיה השונים. הסופר מתחיל בצפון מצומור עובר דרומה לאורך החוף הפיניקי עד עכו, משם ממשיך הסופר לכיוון חצור וינועם ששלטו על מעברי בקעת הירדן. משם עולה צפונה לבקעת הלבנון מגיע לקדש עולה לכיוון דמשק וחוזר דרך רמת הגולן לאזור בית שאן. משם פונה למגידו, עובר דרך נחל עירון ומגיע ליפו. בקטע האחרון של החלק הגאוגרפי של הפפירוס מתוארות דרכי המדבר בין הגבול המצרי ועד רפיח.
הערים מוזכרות במסגרת שאלות אותן שואל חורי, על הערים האלה, כדי להראות עד כמה הוא לא מכיר אותן ואת דרכי המעבר בכנען.
ברשימת ערים המוזכרות בפפירוס אפשר למצוא את מגידו, חצור, שכם, אדרעי, צומור, גבל, ביירות, צידון, צור, סרפטה (Sarepta), עכו, עזה וערים נוספות.
דובי הלמן
דב הלמן (נולד ב-7 באפריל 1936), הוא איש ציבור ששימש כראש המועצה האזורית חבל אילות, כמזכיר ההתנועה הקיבוצית. בעברו היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים.
קורות חייו
הלמן נולד וגדל בקיבוץ גבת בן ליהודה (יודקה) ובתיה הלמן המוכרים מן הספר "כמו שני סלעים" שנכתב על ידי אורה ערמוני. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קצינים וסיים כחניך מצטיין. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890. הלמן לחם בפעולות התגמול ובמלחמת סיני, בה השתתף בקרב המתלה. בשירות המילואים שימש הלמן בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה 55. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד פלס"ר חטיבה 55, ולקח חלק בקרב על מעוז בודפשט, במבצע אבירי לב ובקרב סרפאום.ב
בהמשך מונה למפקד גדוד בעוצבת חצי האש. ב-28 בפברואר 1977, במהלך תרגיל חטיבתי נפצע קשה, כאשר עלה רכבו על מוקש באזור ניצנה שבנגב. באוגוסט 1977 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים ושירת בתפקיד עד אוקטובר 1983. הוא פיקד על החטיבה במלחמת לבנון הראשונה, תחת פיקודו לחמה החטיבה לחמה בקרבות לכיבוש צור וצידון. הלמן הוא חבר קיבוץ יטבתה וכיהן כראש המועצה האזורית חבל אילות (1981-1985) וכמזכיר התנועה הקיבוצית בסוף שנות ה-1980.
הלמן הוא בעל תואר אקדמי בגאולוגיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
מבצע אה בה
מטרות המבצע ותכנונו
המבצע תוכנן על ידי הנס פרנק, המושל הכללי של אזור הגנרלגוברנמן בפולין. הצבא הגרמני ביקש להימנע מלקיחת חלק בביצוע הזוועות, וכך בוצעו אלו על ידי הגסטפו והאס אס. בכמה ישיבות של ועדת ההגנה של הרייך בתחילת 1940 נעשה התכנון הראשון בנושא, והוחלט להשמיד את מנהיגי תנועת ההתנגדות 'במכה אחת'.
ביצוע ותוצאות
המבצע נפתח ב-16 במאי 1940 בהוראת פרנק. בסך הכול נעצרו כ-6,500 פולנים, מתוכם כ-3,500 שהיו חשודים בקשר להתנגדות ולהתאגדות מחתרתית, והיתר נחשדו כעבריינים. רובם ככולם הוצא להורג בשטחי הגנרלגוברנמן, בעיקר ביערות. המבצע נסתיים לקראת סוף 1941, כמה חודשים אחרי המתוכנן.
תוצאות המבצע המידיות היו בבירור לרעת גרמניה הנאצית. אמנם מספר חברי המחתרת קטן באופן זמני, אך פעילות המחתרת רק הלכה וגדלה. הנאצים לא הצליחו לחרב את ההתנגדות והאינטליגנציה הפולנית. בנוסף, המבצע הוביל לעליית המורל בקרב העם הפולני, על אף נפילתה של צרפת.
אחרי המלחמה, הפשעים שבוצעו במסגרת המבצע היו בין ההאשמות כלפי הנאצים במשפטי נירנברג וכן בבית המשפט העליון של פולין.
סילוק החיילים היהודים מצבא רומניה
יהודים חיו בשטחים מהם הורכבה רומניה עוד מלפני כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית. במסמכים מסוף המאה ה-14 מוזכר שהווייבוד רומן הראשון, שליט מולדובה, פטר את יהודי המקום משירות צבאי תמורת תשלום מס. במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עם היווצרות המדינה הרומנית המודרנית, יהודי רומניה הוכפפו לחוקי הגיוס, גויסו ואף לקחו חלק במערכות הצבא הרומני. חשדנות מתמדת הופנתה כלפי היהודים בטענה שקשריהם עם יהודים מארצות אחרות, שאולי משרתים בצבאות הנלחמים נגד רומניה, יוצרים רקע נוח לבגידה. האנטישמיות העממית הכבידה מאוד על חיי היהודים המגויסים, לכן כל יהודים שיכול היה להשיג/לקנות פטור עשה זאת, אך למרות זאת יהודים רבים שירתו בצבא הרומני ואף נפצעו ונהרגו במערכותיו. היו גם יהודים שזכו לאותות כבוד על מעשיהם בשעת מלחמה והיו יהודים, מעטים, שזכו בדרגות קצונה.
איציק שטרול, עריק
הקונפליקט הבסיסי בין גיוס היהודים, כאזרחים מין השורה ובין היחס המפלה והחשדני כלפיהם היה לשם דבר ואף בא לידי ביטוי בספרות הרומנית, בסיפור פסיכולגי ידוע בשם "איציק שטרול, עריק", מאת הסופר ליביו רבראנו. הסיפור מגולל תולדותיו של פטרול חורפי אליו נשלחו רב-טוראי רומני וחייל יהודי בשם איציק שטרול. השנים הולכים ומדברים ותוך כדי כך מספר שטרול לרב-טוראי על עצמו ועד כמה לא רצה להתגייס לצבא ואיזה שינוי חל אצלו לאחר מכן, הודות לחברות של יתר החיילים ועד כמה הוא גאה להיות חייל. לקראת סוף הפטרול, כששטרול נופל לתוך בור, הרב טוראי מספר לו את האמת, הם נשלחו יחד לסיור מתוך מזימה של חיילי היחידה, כדי שרב הטוראי ינצל הזדמנות זו ויהרוג אותו באמתלה ששטרול ניסה לערוק. בעקבות השיחה, שהתפתחה ביניהם, רב הטוראי כבר אינו מוכן לרצוח אותו ומציע לו לערוק "על אמת". רב הטוראי עוזב את שטרול וחוזר לבדו ושטרול, שלא מוכן לערוק, מתאבד בתליה.
הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1919.
הרקע לסילוק היהודים מהצבא הרומני
לאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה רומניה לצירוף מחוזות רבים לטריטוריה שלה, מה שהפך אותה ל"רומניה הגדולה", אך לצירוף מחוזות אלו נלווה תנאי של מתן זכויות למיעוטים. הרומנים צייתו בחירוק שיניים ותוך התמרמרות רבה בקרב כל שכבות האוכלוסייה ובמיוחד התמרמרות כנגד מתן זכויות ליהודים. המחוזות שצורפו לרומניה, במיוחד מולדובה ובוקובינה, כללו מספר גדול של יהודים, שנוכחותם בלטה, גם בגלל לבושם, מנהגיהם ושפתם השונים מהלבוש, המנהגים והשפה המקובלים ברומניה. מסע אנטישמי שהונהג על ידי חוגי אינטליגנציה, קשת רחבה של מפלגות וחוגי כמורה, מצא עידוד במתרחש בגרמניה ההיטלראית.
הסכם מולוטוב ריבנטרופ ולאחר מכן הפישור/הדיקטט של גרמניה ואיטליה בנושא הסכסוך של רומניה עם הונגריה על טרנסילבניה ועם בולגריה על דוברוג'ה, הביאו לקריעת חבלים נרחבים מהמולדת הרומנית והעברתם לברית המועצות, הונגריה ובולגריה. העם הרומני, שעבר טראומה כשנאלץ לוותר על חבלים אלה ללא מלחמה, חיפש שעיר לעזאזל ומצא אותו ביהודים. במהלך נסיגת הצבא הרומני מחבל בסרביה היו תושבים מקומיים, שאינם רומנים, שהפגינו את שמחתם ואף פגעו בחיילים הנסוגים. הדיווחים העדיפו להגדיר את כל האלה כ"יהודים", למרות שביניהם היו אוקראינים, רוסים, בעלי השקפות אוהדות לקומוניזם וגם פושעים ששוחררו מבתי הסוהר. סביר להניח שגם חלק מהיהודים, שסבלו מהאנטישמיות הרומנית, שמחו לקראת שינוי השלטון, אך היו גם יהודים שחששו מכך ואפילו עזבו את החבלים האלה, כדי לא לחיות תחת משטר קומוניסטי.
פגיעות בחיילים היהודים
הצבא הרומני הנסוג מבסרביה ומבוקובינה חיפש מוצא לתסכולו ומצא אותו בנקל ביהודים שנקלעו בדרכן של היחידות הנסוגות. הם הרגו ושדדו ביהודים ורק קצינים מעטים ניסו למנוע זאת בעוד שקצינים רבים ארגנו את מעשי הטבח והמעטים שהועמדו למשפט, נמצאו זכאים או שהועברו לתפקיד אחר.
בין היהודים בהם פגעו היחידות היו גם החיילים היהודים ששירתו ביחידות אלה ונפגעו על ידי חבריהם לנשק.
חיילי חטיבת חיל רגלים מספר 14 אסרה כ-30 יהודים שהיו חייליה. היהודים הוכו, נלקחו מהם נעליהם והם הוצעדו לבסיסם יחפים.
בחטיבת חיל רגלים מספר 54, בפקודת אחד הקצינים, הוצאו להורג מספר חיילים יהודים.
החיילים היהודים של גדוד 3 בחטיבה 27 הוכו בידי החיילים האחרים ורופא השיניים הגדודי, שהיה יהודי, נרצח בידי אחד החיילים.
בשלושה כפרים באזור דורוחוי נקבר מספר לא ידוע של חיילים יהודים שנורו למוות בידי חבריהם ליחידה.
הטבח בדורוחוי החל עם הוצאתם להורג של החיילים היהודים ששימשו כיתת ירי בהלווית חברם שנורה על ידי חיילים סובייטים כשהגן על הקצין הרומני שהיה ממונה עליו.
החקיקה לסילוק היהודים מהצבא הרומני
ביום 19 באוגוסט 1940 הוצא לראשונה צו לסילוק היהודים מהצבא הרומני. הצו התבסס על סעיף מתוך חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944, שחוקק ביום 9 באוגוסט 1940 ובו נקבעה חלוקת יהודי רומניה לשלוש קבוצות - שתי קבוצות נפסלו לשירות צבאי (סוגים א' ו-ג'). היהודים שנפסלו לשירות צבאי חויבו לפדות עצמם בתשלום מס מיוחד או ב"עבודות ציבוריות" לתקופה שיקבע המשרד להגנה לאומית.
ב-5 בדצמבר 1940 הופעל סעיף זה גם על היהודים מסוג ב' ובכך הושלם סילוק היהודים מהצבא הרומני (פרט ליוצאים מן הכלל שעוד יפורטו בהמשך). הסעיף המחייב את היהודים ב"עבודות ציבוריות" שימש בהמשך כבסיס חוקי להקמת מחנות העבודה ופלוגות העבודה. חוק זה נקרא "חוק המעמד הצבאי של היהודים".
ביום 21 בינואר 1941 פורסם "תקנון המעמד הצבאי של היהודים". החוק החדש קבע שהיהודים חייבים, תמורת הפטור משירות צבאי, בתשלום כספי ובעבודות כפייה. החוק פירט את התשלום שחייב כל יהודי, בהתאם לגילו ובהתאם להכנסותיו. לצורך חישוב הכנסותיו נכללו גם הכנסות אשתו, הכנסות הוריו והכנסות הורי אשתו. החוק גם קבע שבעת גיוס כללי התשלום מוגדל ב-50% ובעת מלחמה ב-100%.
טקסי השפלה, הכאה ורצח
סילוק החיילים היהודים מהצבא הרומני, על פי החקיקה, בוצע תוך ניצול האירוע להשפלתם, הכאתם ולפעמים גם הריגתם של החיילים היהודים.
פנקסי השירות של החיילים היהודים הוחלפו לפנקסים מיוחדים בצבע אדום שעליהם הוטבע החותמת "יהודי, סולק מהשירות הצבאי". בספר של ד"ר ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה - רומניה, מובאת ציטטה מפי אחד החיילים היהודים שעבר טקס כזה:
טיהור סלקטיבי
הצבא הרומני נזקק מאוד לחלק מהחיילים היהודים שהיו בעלי התמחויות מיוחדות, לכן הטיהור לא היה מושלם. מאות חיילים יהודים בעלי התמחויות נדרשות, כמו מכונאים ורופאים, נותרו בצבא הרומני. גם הבירוקרטיה הרומנית תרמה את חלקה לכך שנשארו יהודים בצבא הרומני. יותר ממאתים יהודים, חלקם קצינים שיהדותם לא הייתה ידועה, נותרו בשורות הצבא הרומני. נוכחות היהודים, שנותרו בשורות הצבא הרומני, הוצנעה על ידי שלטונות הצבא, אך היחשפותם של בודדים על ידי ההמון הביאה לא פעם למעשי לינץ' בטענה שמדובר ביהודי שהתחפש לחייל כדי לפגוע בצבא.
היחס למיעוטים אחרים
מיעוטים אחרים לא הופלו בחוק, כמו היהודים, אך מעשית זכו לגורל דומה. מרבית ההונגרים, האוקראינים והבולגרים, שחיו ברומניה הוקצו לאחר גיוסם ליחידות נפרדות, לא חמושות ולא לוחמות, שעסקו בעבודות כפייה.
אות ניל"י
אות ניל"י הוא אות שירות המוענק על ידי משרד הביטחון מכוח החלטת ועדת השרים לענייני טקסים וסמלים לציון חברותו של אדם בארגון ניל"י בין השנים 1915 ועד 1917. חלוקת האות החלה בשנת 1981.
מקבלי אות ניל"י ששירתו בה לפחות שישה חודשים, היו זכאים לקבל באופן אוטומטי גם את עיטור לוחמי המדינה, שהוענק בשנת 1968.
במקרה של פטירת אדם הזכאי לאות הוא יוענק לאחד מקרובי משפחתו.
הורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה
בהלכה, גר שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה הוא אדם שההיריון שממנו הוא נולד החל כאשר אמו הייתה גויה – וממילא גם העובר – ובתקופת ההריון התגיירה אמו, כך שלידתו הייתה לאם יהודייה. דינו של גר כזה, שווה בדינים רבים ליהודי ובדינים רבים אחרים לגר.
רקע
בהלכה קיימים שלושה מיני מעמדות:
שני מאפיינים אלו קיימים בגר שהורתו שלא בקדושה והורתו שלא בקדושה. חלק מהדינים, הקשורים לאי הייחס של גר כזה לאביו, קיימים גם בגר שהורתו ולידתו היו בקדושה ואפילו ביהודי רגיל, אם האב היה גוי. הלכות אלו נחשבות כאקטואליות ביותר בקהילות אורטודקוסיות המתירות הזרעה מלאכותית מזרע של גוי. בן כזה נחשב לאדם שאין לו אב, אלא אם, מכיוון שיהודי אינו מתייחס אחר אב גוי. זו גם אחת מהסיבות שבשלהם נאסרה ההזרעה מלאכותית ברוב הקהילות החרדיות ובחלק גדול מהקהילות הדתיות, שכן תינוק שנולד מהזרעה מלאכותית באופן סודי כנהוג, אין ידוע שהוא אינו נחשב כבנו של אביו, הוא עלול לפטור את אשת אחיו מהאם מהחליצה שלא כדין, לעלות לברכת כוהנים שלא כדין, ובעיות רבות אחרות. הפוסק הבולט ביותר שמתיר זאת הוא הרב משה פיינשטיין, שגורמים חרדים ניסו להפיץ שמועה לפיה הוא חזר בו באחרית ימיו, אך פוסקים אחרים ובראשם הרב שמואל וואזנר אוסרים לבצע הזרעה כזו, מסיבות רבות שהוזכרו וגם רבות אחרות.
מעמד
גר שהורתו שלא בקדושה נחשב כיהודי. לכן, למרות הדין שקובע כי גר פסול לדון יהודי (מכיוון שכתוב, שכל שררה בעם היהודי תינתן רק למי שנולד יהודי), הרי שגר שהורתו שלא בקדושה אבל לידתו בקדושה כשר לדון יהודי בדין תורה. לעומת זאת, הוא פסול להצטרף לשמש כדיין בבית דין שעורכים בו חליצה, שבה נאמר פסוק נוסף הבא ללמד שלדין זה כשר רק מי שנחשב כישראל גמור מצד אביו ומצד אמו.
לעומת זאת, החלקים האחרים הכתובים בפרשה – פרשת מוציא שם רע הקובעת כי אם הבעל הוציא עליה שם רע שזינתה והתברר שהדבר שקר עליו לשלם מאה סלעים ומלקות – אינם קיימים בנערה כזו, מכיוון שהריבוי שנלמד מהמילה בא לרבות את העונש רק לעניין מיתה, כמשמעות המילה.
ירושה
הלכה זו נידונה למעשה על ידי רבא, במיתתו של איסור גיורא, גר ידוע, שאנס את בתו של שמואל בעודה בשבי, והתגייר. מאונס זה נולד האמורא רב מרי בר רחל, שנקרא על שם אמו רחל, בתו של שמואל. כאשר חלה איסור גיורא ונטה למות, היו בידיו של רבא כסף פיקדון שהפקיד בידו איסור, ובתלמוד מובא כי רבא דן בבית המדרש, שאין לאיסור שום דרך להקנות את הכסף לבנו הלא הלכתי - רב מרי, וכעס על מי שגילה לאיסור את הטכניקה של אודיתא, שעל ידה יכול היה איסור להקנות את הכסף לרב מרי בדיבור בלבד. על פי פירוש רבנו תם הסיבה היא מכיוון שההלכה ש"רוח חכמים נוחה הימנו" היא דווקא בהלוואה ולא בפיקדון, ולפירוש ר"י הסיבה היא מכיוון שרב מרי היה גר שהורתו שלא בקדושה ולידתו בקדושה.
דגל מושבת הכף
דגל מושבת הכף (באנגלית: Flag of the Cape Colony) הונף לראשונה ב-12 במאי 1875 עם הנחת אבן הפינה של בית הפרלמנט בקייפטאון.
השימוש הראשוני בדגל היה כדגלו האישי של מושל מושבת הכף ועיצובו היה בהתאם למסורת דגלי המושלים - דגל הממלכה המאוחדת אשר הושחת בסמל מושבת הכף והוקף בזר עלי דפנה. במהרה החל הדגל לייצג את המושבה בכללותה.
צו מלכותי אשר אישר את השימוש בסמל המושבה הוענק לאחר שנה ב-29 במאי 1876 וכתוצאה מצו זה הנס הכחול עם סמל המושבה הפך לדגל המושבה הרשמי.
הדגל הוחלף בדגל הממלכה המאוחדת (כדגל האימפריה הבריטית) ב-31 במאי 1910.
כיכר גרוונר
כיכר גרוונר או כיכר גרובנר (באנגלית: Grosvenor Square) היא כיכר מרובעת, שבמרכזה גן, הממוקמת בשכונת מייפר היוקרתית ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
הכיכר נבנתה על ידי משפחת גרוונר, דוכסי וסטמינסטר על אדמות המשפחה, וקרויה על שם המשפחה.
היסטוריה
בשנת 1710 קיבל סר ריצ'רד גרוונר רישיון מלכותי לפתח את האדמות. עבודות הבנייה החלו בשנת 1721 ובמהרה הפכה כיכר גרוונר לאחד מאזורי המגורים היוקרתיים והאופנתיים ביותר בלונדון ובכיכר התגוררו בני משפחות אצולה רבות - מצב שנמשך עד מלחמת העולם השנייה.
במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נבנו מרבית הבתים מחדש, ונוספה להם קומה נוספת. כך למשל מבנה מס' 26 נבנה מחדש עבור אדוארד סטנלי, רוזן דרבי ה-11, בין השנים 1773–1774 על פי תכנונו של האדריכל רוברט אדאם, ונחשב לאחת היצירות האדריכליות היפות ביותר של אדריכל זה; המבנה נהרס ונבנה מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-19.
באמצע המאה ה-20 נהרסו רוב המבנה ונבנה מחדש בסגנון נאו-ג'ורג'יאני.
הגן שבמרכז הכיכר משמש כיום כפארק ציבורי מלכותי.
השגרירות האמריקאית
מאז 1785 הייתה בכיכר נוכחות של ארצות הברית. שגרירותה שכנה בכיכר בשנים 1938-2017. המבנה בו פעלה השגרירות בין השנים 1938–1960 נרכש על ידי ממשלת קנדה ושמו שונה לבית מקדונלד המשמש כיום את המשלחת העליונה הקנדית בלונדון.
במהלך מלחמת העולם השנייה מוקמה במבנה מס' 20 בכיכר מפקדתו של הגנרל דווייט אייזנהאואר. מבנה זה משמש גם כיום את צי ארצות הברית כמפקדתו באירופה ובמערב אפריקה.