cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוטוטוב
השואה
בסוף 1939 (כפי הנראה - בנובמבר), כפי שעשו בערים אחרות, אסרו הגרמנים אישים רבים, פולנים ויהודים (שהוגדרו כ"אנשים מסוכנים"). בין השאר נאסר הסוחר העשיר והעסקן המקומי וולמן, שסירב להשתתף בהחרמת כסף, זהב וחפצי ערך של האוכלוסייה היהודית. האסורים, פולנים כיהודים, הוסעו לבית סוהר בוויילון, ומשם למחנה ריכוז ראדוגושץ' (Radogoszcz) על יד לודז'. לא ידוע כמה מהם שבו ללוטוטוב; ידוע כי וולמן חזר חולה ושיניו שבורות. מהנגישות והרדיפות האחרות שבתקופת הכיבוש הראשונה כדאי להזכיר את זו: ב-1940 (קרוב לוודאי — בראשית השנה) נהרג אופנוען גרמני, שעלה על מוקש ביער הסמוך. הנאצים אספו יהודים רבים מהרחובות ומהבתים, הוליכום ליער ושיסו בהם כלבים, כדי להריץ אותם בשטח הממוקש, שבו נהרג האופנוען, אך לא היו התפוצצויות נוספות.
ביודנראט, שהוקם בפקודת השלטונות, ישבו אנשים שלא החזיקו לפני המלחמה בתפקידים ציבוריים. יו"ר היודנראט, אייזיק ארליך, דאג כמידת יכולתו ליהודי לוטוטוב.
תאריך הקמתו של הגטו בלוטוטוב אינו ידוע. היה זה גטו פתוח, חצוי על ידי כביש שהותר לתנועה "ארית" ברכב וברגל. על היהודים נאסר לצאת מהגטו ללא רישיון מיוחד. בדצמבר 1941 נמצאו בגטו 1,375 יהודים, מהם 1,128 תושבי המקום ו-24 פליטים ועקורים ממקומות אחרים ומכפרי הסביבה. (נראה שחלק מיהודי המקום עזבו את העיירה בשנת הכיבוש הראשונה). ב-1942 היו בגטו כ-1,200 תושבים. הודות לגטו הפתוח ולאפשרות לקנות מזון, היה מצב האספקה של יהודי לוטוטוב לא רע יחסית.
על המגע עם הסביבה ועל סחר חליפין והברחת מזון — הקלו צוותי היהודים שעבדו מחוץ לגטו. עבודתם של צוותים אלה הייתה קשה: הגרמנים התעללו בהם, והשכר היומי העלוב היה — 50 פפניג. תנאי עבודה טובים יותר ניתנו רק לכמה עשרות "מיוחסים", שזכו להיות מועסקים במפעלים של גרמנים, ובעיקר בבית הבורסקאי, שהיה שייך ליהודים, אך עבר לידי גרמנים. מזמן לזמן שילחו הגרמנים קבוצות יהודים מהבלתי-מועסקים אל מחנות העבודה בסביבת פוזנן. אחד הטרנספורטים האלה לא יצא לפועל הודות להתנגדותו האמיצה של יו"ר היודנראט. היה זה בינואר 1941 (או 1942) כאשר הגרמנים תבעו את מכסת הגברים המקובלת. בימים ההם כבר ידעו תושבי הגיטו על התנאים האיומים ששררו במחנות עבודה אלה, וכשנודע על שילוח נוסף, נמלטו והתחבאו כל הגברים, מלבד המועסקים רשמית. בכיכר השוק, לפני ראש מחלקת העבודה הגרמני התייצבו רק 50 היהודים העובדים במפעלי גרמנים, שכן היו בטוחים כי לא יגורשו. כשציווה הפקיד הגרמני הנ"ל על ראש היודנראט להביא לפניו את הבלתי-מועסקים הנדרשים, הלה ענה לו בפומבי, כי היהודים מוכנים לנסוע לעבוד אך לא למות. הוא הוסיף, שרק הוא עצמו עומד לרשות השלטונות ואין בדעתו לחטוף אנשים אחרים.
קבוצת צעירים יהודים, וביניהם גם נשים, הועסקו פרק זמן ממושך במחנה "איילנד" (אוסטרובק Ostrówek pow. Wieluń) שבסביבת לוטוטוב בסלילת כביש. המגע עם מחנה זה, על אף האיסור, היה קל: יהודי הגטו ביקרו שם אצל קרוביהם וגם שוכני המחנה באו לגטו.
ב-8 בינואר 1942 זעזעה את האוכלוסייה של לוטוטוב הוצאתו להורג של יוסף גלדסמן, שעבד בבית הבורסקאי. הנאצים האשימו את גלדסמן בחבלה (כנראה, גנבת עור). הוא נאסר ועמד להתלות בעיר הנפה ויילון. אולם בעל המפעל דרש הוצאה להורג פומבית בלוטוטוב, למען יראו וייראו. ערב ההוצאה להורג הפריחו הגרמנים שמועה, כי ישחררו את הנדון למוות תמורת כופר. מתוך סולידריות עם יהודי לוטוטוב הביאו פולנים אחדים את חפצי החן שלהם אל היודנראט, כדי לסייע באיסוף הכופר. פעיל במיוחד באיסוף חפצי החן היה הספר הפולני פאטיק. כשנשלם האיסוף יצאה משלחת של חברי היודנראט להביא את הכופר לנציגי הגסטפו, הנמצאים במסעדה. הכל ציפו לשחרורו של האסיר. אולם הגרמנים הביאו את הנדון אל עמוד התלייה בדרך צדדית וציוו על שני יהודים לתלותו.
ראוי לציין את יחסם הידידותי של כמה גרמנים מתושבי המקום הוותיקים לשכניהם, יהודי לוטוטוב. אחד מהם, לודוויג שרייטר, חבר מועצת העירייה לפני המלחמה, שנודע כאנטישמי, סייע הרבה ליהודים בתקופת הכיבוש. משקיבל רשמית לידיו את טחנת הקמח של פרייליך והרשליקוביץ, הוסיף לשלם להם בחשאי חלק ניכר מההכנסה. כן העסיק בטחנתו יהודים באופן פיקטיבי. הגרמני רוברט ויטיך, מורה, שסירב להירשם כפולקסדויטש, היה מבקר אצל בני הנוער היהודי בגטו ומעודד את רוחם. הגרמנים הגלו אותו למחנה-ריכוז ושם לקה בריאותיו; ממחלה זו נפטר לאחר המלחמה. חיסול הגטו התחיל ב-25 ביוני 1942. השוטרים הגרמנים פרצו לרובע היהודי ביריות. כל תושבי הגטו נדחקו אל הכנסייה. קבוצה זקנים ותשושים הובאו לבניין היודנראט ושם נורו. כמה יהודים נצטוו לקבור אותם בבית העלמין. היהודים היו כלואים יומיים בכנסייה, עד שהגיע הנס ביבוב, ראש המינהל הגרמני של גטו לודז', בלוויית כמה עובדים של משרד זה ואנשי גסטפו מלודז'. הם ערכו סלקציה בין היהודים הכלואים בכנסייה. 80 גברים בריאים נבחרו ונשלחו לוויילון. גם שם הייתה אז אקציה של חיסול. משם נשלחו 50 לגיטו לודז' יחד עם 900 יהודים הכשרים לעבודה מבני ויילון והנפה. שאר ה-30 נשלחו למחרת בואם לוויילון בחזרה ללוטוטוב לזמן קצר, לשם איסוף שרידי הרכוש היהודי למען השלטונות. לאחר שעשו את מלאכתם, נשלחו אף הם לגטו לודז'. שאר יהודי לוטוטוב הכלואים בכנסייה נשלחו אל מחנה ההשמדה בחלמנו. מקומץ יהודי לוטוטוב בגטו לודז' הגיעו 30 בלבד לשעת חיסול גטו זה באוגוסט 1944.
לאחר המלחמה שבו ללוטוטוב כ-28 ניצולים מתושביה היהודים שהתגוררו שם בפרוץ המלחמה. הם מצאו את בית-הכנסת הרוס בחלקו ומשמש כמחסן גרוטאות. גם בית-המדרש נהרס בחלקו. בית-העלמין נהרס כולו. קבוצת הניצולים העמידו בו מצבה לזכר האוכלוסייה היהודית שהושמדה. משהגיעו ידיעות על רציחות ההולכות ורבות של היהודים בסביבה, עזבו גם יהודים מעטים אלה את העיירה.
טקס הנחת המצבה בלוטוטוב
ב-17 ביוני 2010 הונחה מצבה ברחוב הראשי של לוטוטוב בצמוד למצבה של האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בני המשפחות בתמיכת המכון לשימור תולדות יהודי פולין מימנו וניסחו את הכתובת על המצבה בשלוש שפות: עברית, יידיש ופולנית. נקנו ספרי היסטוריה על תולדות יהודי פולין ותלמידי לוטוטוב ילמדו אותם וישמרו על המצבה. בטקס נכחו הרב הראשי של פולין, כומר, אנשי ממשל, בני המשפחות וסטודנטים מאוניברסיטת לודז' ומארצות הברית. כמו כן נכחו תלמידי בית הספר בלוטוטוב ובני העיירה. את הנחת המצבה יזמה אסתר ברקוביץ'-אנקלביץ' בת העיירה וראש העיר של לוטוטוב. את הסטודנטים שערכו סיור לימודי בפולין הנחתה פרופסור דורותי קלארק שהוריה הם בני העיירה.
דסמנים
דסמנים (שם מדעי: Desmanini) הם שבט בעל 2 מינים של אוכלי חרקים ממשפחת החפרפרתיים. מינים אלה יודעים לשחות ולצלול והם יונקים מימיים למחצה.
אורכם של הדסמנים 11-20 ס"מ והם בעלי גוף עגלגל בעל פרווה מלאה בצבע כחול עד זהוב וזנב ארוך בצבע ורוד. הם בעלי קרומי שחייה ואפם נראה כמו חדק ורוד וחסר שיער. הדסמנים חיים בחצי האי האיברי ובנהרות במזרח רוסיה ואוקראינה. הם צוללים ושוחים מהר ומחפשים בעלי חיים קטנים אותם הם מלקטים עם אפם דמוי החדק.
שני מינים אלה מצוים בסכנת הכחדה עקב פגיעה במים בהם הם חיים.
בירגר, מלך שוודיה
בירגר (בשוודית: Birger Magnusson; 1280 – 31 במאי 1321) היה מלך שוודיה משנת 1290 ועד 1318.
ראשית חייו
בירגר היה בנם של מגנוס השלישי, מלך שוודיה ושל רעייתו, הדוויג מהולשטיין. הוא נבחר להיות מלך בהיותו בן ארבע. צעד זה נעשה על ידי אביו כדי לשמור על רצף הירושה לכתר. ב-1275 הוביל מגנוס השלישי מרד כנגד אחיו הבכור, המלך ולדמאר, והדיח אותו מכס המלכות. מגנוס הורה לקרוב משפחתו טורקל קנוטסטון, נציב הממלכה העליון, לשמש כאפוטרופוס של בירגר. ב-1293 הוכתר בירגר בסדרשופינג לאחר שנשא לאישה את מרתה, בתו של אריק החמישי, מלך דנמרק.
מלכותו
בירגר היה בן עשר שנים כאשר מת אביו ובאותה עת היה טורקל קנוטסון המדינאי בעל ההשפעה החזקה ביותר בשוודיה. ב-1293 הוביל טורקל את השוודים לניצחון שבעקבותיו הם זכו בשליטה על חלק מקרליה המערבית. מסע מלחמה זה זכה באופן מסורתי לכינוי מסע הצלב השוודי השלישי. עם שובו של טורקל מהובלת מסע הצלב בפינלנד התגלע סכסוך בין בירגר לבין אחיו. טורקל קנוטסון תמך בבירגר.
בעת הגעתו של בירגר לפרקו היה עימות בתוך הכנסייה השוודית בנוגע לפירוש הזכויות שהוכרז עליהם בשנת 1280 על ידי אביו של בירגר כגמול לתמיכת הכנסייה בתפיסת השלטון בכוח על ידו. אחיו של בירגר, אריק, דוכס סדרמנלנד וולדמאר, דוכס פינלנד, ניצלו את הסכסוך הזה לטובתם. אריק ניסה להקים ממלכה עצמאית סביב לבוהוסלן, מחוז שאותו הוא קיבל כחלק מנישואיו לאינגבורג, נסיכת נורווגיה וסביב להלנד, מחוז השוכן במשולש הגבולות בין שוודיה, נורווגיה ודנמרק. כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים, אך עד ל-1306 נרגעו הרוחות עד לנקודה בה הכירו ולדמאר ואריק במגנוס, בנו של בירגר כיורש בכוח לכתר. טורקל קנוטסון, שהיה חמו של ולדמאר, הוצא להורג ב-1306 כאות לפיוס בין בירגר לבין שני אחיו. באותה שנה, באירוע שנודע בשם "משחקי הטונה" (Håtunaleken), נלקח בירגר בשבי על ידי אחיו באחוזה המלכותית הטונה שבאופלנד ונלקח לטירת נישופינג.
ב-1308 אולצו אריק וולדמאר על ידי מלך דנמרק לשחרר את בירגר, אך הם עשו זאת בתנאים משפילים. כאשר שוחרר בירגר, הוא חיפש סיוע בדנמרק והסכסוך התחדש. בירגר נותר מלך להלכה, אך היה עליו לוותר על נחלותיו המלכותיות.
ב-1312 נשא אריק לאישה את אינגבורג, בתו של הוקון החמישי, מלך נורווגיה. באותה עת נשא ולדמאר את אינגבורג, בתו של אריק השני, מלך נורווגיה בחתונה כפולה שנערכה לשני הזוגות באוסלו. אריק החזיק בבוהוסלן בשבתו בנורווגיה וכן בצפון הלנד ויצר ממלכה נפרדת. בכל אופן, ב-1317 בירגר אסר את שני אחיו במהלך נשף שנערך בנישופינג. על פי הכרוניקה של אריק (Erikskrönikan) הורעבו שני הדוכסים למוות במרתף טירת נישופינג.
Shine (אלבום של סינדי לאופר)
Shine הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר, שיצא בלעדית ביפן בשנת 2004. האלבום היה מוכן להפצה כבר בשנת 2001 אך אדל רקורדס, חברת התקליטים שאיתה הקליטה לאופר את האלבום, נסגרה. רוב הרצועות שבאלבום הודלפו באינטרנט ולכן הבינה לאופר שאין מה להפיץ אותו כאלבום אולפן בשאר רחבי העולם.
במקום זאת הופצו שני מיני-אלבום: האחד נקרא גם "Shine" והשני נקרא "Shine Remixes".
הצלחה
ה-"Shine EP" נמכר בלמעלה מ-41,000 עותקים בארצות הברית, על פי נילסן סאונדסקאן.
אירוויזיון 2016
תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2016 הייתה ההפקה ה-61 של תחרות השירים הבינלאומית השנתית מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות נערכה בסטוקהולם, בירת שוודיה לאחר ניצחונה באירוויזיון 2015. זאת הפעם השישית ששוודיה אירחה את תחרות האירוויזיון.
43 מדינות אישרו את השתתפותן, אולם 18 ימים לפני חצי הגמר הראשון, ב-22 באפריל 2016, הודחה רומניה מהתחרות בשל אי-תשלום חובות לאיגוד השידור האירופי. בכך ירד מספר המדינות המשתתפות בשנה זאת ל-42.
המדינה שזכתה הייתה אוקראינה עם השיר "1944" של הזמרת ג'מאלה. השיר עוסק בגירוש הטטרים של קרים, ובהם בני משפחתה, מחצי האי קרים על ידי המשטר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות האירוויזיון שהושמעה על בימתו השפה הטטרית של קרים.
שיטת הצבעה חדשה
שיטת הניקוד והצגת הניקוד באירוויזיון שונו השנה בהחלטה שפורסמה ב-18 בפברואר 2016.
בשלב השני הוצגו הנקודות שהוענקו על ידי הצופים, ללא הפרדה בין המדינות. הניקוד של כל הצופים בכל המדינות סוכם על ידי מארגני התחרות. המנחים הכריזו על הניקוד הכולל שקיבלה כל מדינה מצופי כל המדינות גם יחד, מהנמוך לגבוה, כולל הכרזה על מדינות שקיבלו 0 נקודות מהצופים (השנה - צ'כיה).
פירוט הצבעת הצופים של כל מדינה בנפרד התפרסמה באתר האירוויזיון לאחר התחרות.
חצי גמר ראשון
בחצי גמר זה הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות היישר בגמר: שוודיה, ספרד וצרפת. חצי גמר זה התקיים ב-10 במאי ושודר בישראל בשידור מוקלט בלבד בצהרי הגמר עקב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
המדינות שהעפילו לגמר הן: רוסיה, ארמניה, מלטה, הונגריה, הולנד, אזרבייג'ן, אוסטריה, קפריסין, צ'כיה, קרואטיה
חצי גמר שני
בחצי גמר זה הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות היישר בגמר: גרמניה, איטליה ובריטניה. חצי הגמר שודר ב-12 במאי.
רומניה, ששירה שובץ להיות שיר מספר 12 בחצי גמר זה, הוצאה מן התחרות זמן קצר קודם לכן, בשל חובות כבדים לאיגוד השידור האירופי. לפיכך קודמו השירים מבולגריה ועד בלגיה במקום אחד (13 הפך ל-12 וכך הלאה).
המדינות שהעפילו לגמר הן: אוסטרליה, אוקראינה, בלגיה, ליטא, בולגריה, פולין, ישראל, לטביה, גאורגיה, סרביה.
ישראל דורגה במקום השביעי עם 147 נקודות בחצי הגמר. הייתה זו הפעם השנייה ברציפות שישראל עולה לגמר לאחר ארבע שנים שבהן כשלה בכך.
הגמר
הגמר נערך ביום שבת, 14 במאי 2016 בשעה 22:00
שקלול הצבעות סופי
שקלול והתפלגות הצבעות חבר השופטים והצופים מכל המדינות המשתתפות בתחרות. לראשונה הצבעות השופטים והצופים בבית חוברו יחדיו ולא שוקללו ביחס של 50/50 כמו שבשנים קודמות, ובכך גדל מס' הנקודות שכל מדינה יכולה לקבל באופן תאורטי.
ישראל זכתה במקום ה-14 עם 135 נקודות, מתוכן 124 נקודות מהשופטים ו-11 נקודות מהקהל. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 2005 שבה קיבלה ישראל 12 נקודות ("דוז פואה") מחבר השופטים של גרמניה.
חבר השופטים ישראל העניקה 12 נקודות לאוקראינה הזוכה.
לוח 12 נקודות
בלוח זה מוצג מי נתן למי 12 נקודות.
תוצאות סופיות - כולל חצאי הגמר
זוהי טבלה המציגה את מיקומן הסופי של כל המדינות אשר השתתפו בתחרות האירוויזיון בשנת 2016.
ישראל באירוויזיון 2016
ישראל באירוויזיון 2016 השתתפה עם השיר "Made of Stars", שנכתב על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי חובי סטאר (זוכה "הכוכב הבא לאירוויזיון"). רשות השידור שיתפה פעולה בפעם השנייה יחד עם שידורי קשת, על מנת לבחור את הנציג הישראלי לאירוויזיון בעזרת תוכנית מציאות מוזיקלית.
"Made of Stars" שהצליח להעפיל לגמר, סיים במקום ה-14 עם 135 נקודות.
מוזיאון פיקאסו (ברצלונה)
מוזיאון פיקאסו (בספרדית: Museu Picasso) הממוקם בברצלונה, קטלוניה, ספרד, הוא מקום משכנו של אחד מהאוספים החשובים ביותר של האמן הספרדי בן המאה העשרים פבלו פיקאסו. הוא כולל 4,521 מעבודותיו של הצייר. ובכך המוזיאון מהווה את אחד מהאוספים השלמים ביותר של עבודותיו. המוזיאון מורכב מקומפלקס של חמישה מבנים מתקופת ימי הביניים, ברחוב מונטקאדה, ברובע לה ריברה של ברצלונה. נפתח לציבור ב-9 במרץ 1963, והיה המוזיאון הראשון שהוקדש לעבודתו של פיקאסו והיחידי שנוצר במהלך חייו של האמן. ב-2005 ממשלת קטלוניה הכריזה עליו כעל נכס לאומי.
בין המוצגים המרכזיים בו ניתן לציין שתיים מעבודותיו הגדולות: The First Communion (1896) ו-Science and Charity (1897). המוזיאון מאיר צוהר לקשריו של פיקאסו עם העיר ברצלונה, מערכת יחסים שהתעצבה במהלך נעוריו ובגרותו והמשיכה עד למותו.
מספר הר געש
מספר הר געש (באנגלית: Volcano Number או בקיצור VNum) הוא זיהוי להרי געש במערכת היררכית ושיטתית המחולקת לאזורים גאוגרפיים על-פני כדור הארץ. המספרים נקבעו לראשונה בקטלוג שפותח בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 לצורך פרויקט "קטלוג הרי געש פעילים בעולם" (Catalog of Active Volcanoes of the World) במסגרת "האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ" (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior – IAVCEI), ומנוהל כיום על ידי מוסד סמית'סוניאן במסגרת התוכנית לגעשיות עולמית (Global Volcanism Program) או בראשי תיבות GVP.
המדינות של ה-GVP הייתה לשלב במספר את גיל הר הגעש ומידע גאוגרפי והיסטורי עליו. עקב כך שינה ה-GVP לעיתים קרובות מספרי הר געש, בדרך כלל על מנת לאפשר הגדרה של הרי געש חדשים באזור גאוגרפי מסוים, ופעולה זו פגעה במטרה המקורית למנוע אי בהירות. ב-2013 העביר ה-GVP את הקטלוג לבסיס נתונים חדש והחליט בהזדמנות זו לשנות את השיטה.
מבנה המספר הישן
המספר הישן היה בנוי מארבע ספרות, מקף ושתי ספרות נוספות: 0000-00. שתי הספרות הראשונות ציינו אזור גאוגרפי כללי, שתי הספרות הבאות ציינו אזור משנה ושתי הספרות לאחר המקף ציינו הר געש ספציפי. לעיתים נוספה ספרה שלישית כאשר קטלגו הר געש המצוי בין שניים אחרים שקוטלגו בעבר. לדוגמה: בין סטרומבולי (שמספרו =0101-04) ובין וולקנו (שמספרו =0101-05) נוסף ליפארי, שצוין במספר 0101-041. זאת, על-מנת להימנע מהוספה של הר געש באזור-המשנה של יוון שהתחיל במספרים 0101 לרשימת הרי הגעש באזור-המשנה של איטליה שהתחילה במספרים 0102. הקידומת 01 של שני אזורי-משנה אלה ציינה את אזור הים התיכון ומערב אסיה. סימן שוויון (=) או מקף (-) בסוף המספר ציינו אם קיים מידע נרחב על הר הגעש או שיש בו צורך.
דוגמאות: מספרו של טמבורה היה: =0604-04, וזוב =0101-02 ואייאפיאטלאייקוטל =1702-02. הרי הגעש בקו התלים הישראלי דוגמת הר אביטל והר אודם כלולים בשדה הגעשי של רמת הגולן, שמספרו היה -0300-03.
גינון גרילה
גינון גרילה הוא גינון על שטח ציבורי מוזנח שאינו שייך לגנן, ללא אישור או הרשאה מבעליו החוקיים של השטח.
ישנן סיבות רבות מדוע בוחרים בכך. החל מהגנן החובב שפולש לשטח של שכנו, ועד פעיל פוליטית המבקש לערוך פרובוקציה באמצעות פעולה ישירה. השטח בו מתבצע גינון הגרילה הוא בדרך כלל שטח שננטש או הוזנח על ידי הבעלים החוקי, וגנני הגרילה משתלטים עליו ומגדלים בו צמחים שונים. גנני גרילה מאמינים בחשיבה מחדש בכל הנוגע לבעלות על אדמה, כדי לתבוע מחדש שטח מבעלים שהזניחו אותו או השתמשו בו לרעה, וכדי לעשות בו שימוש חדש.
חלק מגנני הגרילה פועלים בלילה ובסודיות יחסית, ואחרים עושים את הפעולה בשעות היום, כדי ליצור נראות בקרב הקהילה.
מטרות בגינון גרילה
גינון גרילה נעשה מתוך מגוון רחב של מטרות ומניעים, ולכל גנן גרילה יש דרך פעולה עצמאית. רבים בוחרים בגינון גרילה על מנת להחזיר שטחים ציבוריים פתוחים, אשר מוזנחים על ידי הרשויות, לידי הציבור. קבוצות אשר עוסקות בגינון גרילה מסיבות אלה מתמקדות בגידול של צמחי נוי ברחובות הראשיים, וכן בגידול של צמחי מאכל למען כלל התושבים. חלק מרכזי נוסף בפעילות של גנני רגילה היא שיתוף ידע, כולל הדרכות מעשיות כיצד לגדל צמחי מאכל במרפסות, מרזבים, וחצרות של בתים משותפים.
מספר גנני גרילה עצמאיים וקבוצות קטנות מגדלים גני מריחואנה בפארקים לאומיים, וישנם אתרים רבים המספקים טיפים וחולקים מניסיונם כיצד להבטיח את גני המריחואנה מפני הרשויות. פורומים באינטרנט מהווים את מקור הידע העיקרי, מאחר שהם מאפשרים למשתתפים לדון בנושאים מגוונים, תוך שמירה על אנונימיות. נושאי הדיון העיקריים הם שמירה על הגנים, וכיצד לא להשאיר עקבות. בדרך כלל אנשים הפועלים בסוג זה של גינון גרילה עושים זאת לשם רווח אישי, ולא מתוך מניעים פוליטיים, סביבתיים או אסתטיים. בשל המניע הכלכלי, גינון גרילה של מריחואנה בדרך כלל אינו מקושר לתנועת הגינון גרילה העולמית, אף על פי שדרכי הפעולה דומות בדרכים רבות.
קבוצה נוספת של גנני גורילה היא "דאמפסטרים", אנשים המלקטים מזון מתוך פחי זבל. בנוסף להם, גם לקטים שמבקשים לחיות בצורה עצמאית ולא להיות תלויים בחקלאות התעשייתית עוסקים בגינון גרילה. אוכלוסיות עירוניות תלויות לחלוטין בשינוע מוצרי מזון ממרחקים גדולים, ושינוע זה תלוי כיום במוצרי נפט. גנני הגרילה רואים בגננות גרילה, לצד דאמפסטינג, דרך בת קיימא ועצמאית לקיום ואמצעי להימנע מתלות בשרשרת המזון המתועשת.
היסטוריה
התיעוד המוקדם ביותר של גינון גרילה היה בשנת 1973, כאשר ליז כריסטי יחד עם קבוצת גנני גרילה פעלה בניו יורק. הם הפכו מגרש חניה מוזנח לגן שעדיין מטופח על ידי מתנדבים. כיום הגן נמצא תחת הגנה של רשות הפארקים העירונית. שני גנני גרילה ידועים שפעלו לפני הטבעת המונח, הם ג'רארד וינסטנסלי מקבוצת החופרים האנגלית בשנת 1649, וג'והני "אפלסיד" צ'פמן באוהיו, ארצות הברית, בשנת 1801.
גינון גרילה בישראל
בסוף שנת 2010 הוקמה קבוצת גינון גרילה בתל אביב, כיוזמה של ספי מיור במסגרת מיני קורס שיזם עם קהילת האקדמיה לגיבורי על. לאחר מספר מפגשי היכרות והדרכה, אייל אנגלמאיר מקהילת עץבעיר, ביחד עם גיא ברנשטיין, המשיכו את פעילות הקבוצה והתקיימו ברחבי העיר מספר מפגשים, אשר במסגרתם נשתלו צמחי נוי ברחוב המלך ג'ורג', צמחי מאכל בגן מאיר ופרחים בשכונת פלורנטין. בתחילת שנת 2011 הוקמה קבוצת גינון גרילה בחיפה, כיוזמה של שחף מרגלית ודאפי דביר, מקימות "עץבעיר" בחיפה. במסגרת פעילות קבוצה זו הוכנו מנבטות לשתילה עצמאית, נשתלו צמחי נוי ברחובות הדר הכרמל, וגינת ירק בגן נתן.
סיוע ירוק
סיוע ירוק הוא ארגון שהוקם על ידי דניאל פיליפס וקים קרלסרוד, ופועל בלוס אנג'לס החל משנת 2010. הארגון הופך מכונות פינבול ישנות למכונות להכנת "פצצות חרס", שהן תערובת זרעים מקומיים וקומפוסט, מצופה בחרס. לאחר הכנתן, פצצות החרס משוחררות בכל מקום שיכול להרוויח מפרחי בר או צמחי מאכל, לטובת הכלל. סיוע ירוק חובר לעסקים מקומיים ולאזרחים, כדי להפיץ מכונות פצצות זרעים בקהילות ברחבי העולם, ובאמצעות זרעים המותאמים למקום, מטרת הארגון היא לייפות את האזור בלי להפיץ מינים פולשים.
האחד במאי 2000
באחד במאי בשנת 2000, ארגון חוזרים לרחוב ארגן גינון גרילה המוני בכיכר הפרלמנט בלונדון. לאחר מסיבה של להקת סמבה ומסה קריטית (אופניים) של רוכבי אופניים מאזור הייד פארק, הגיעו אלפי גנני גרילה לכיכר ושתלו צמחים וירקות. במקום הוצב פסל מעץ, והפעילים רקדו סביבו, וכן נתלו כרזות כמו "תנו ללונדון לפרוח", "כדור הארץ הוא אזור משותף לכולנו", ועוד. במקום נפתח מרכז של אינדימדיה, והפסל של וינסטון צ'רצ'יל זכה לתספורת ירוקה. הפעיל שארגן את האירוע, חייל בריטי לשעבר, נקנס על השחתת פסלו של צ'רצ'יל.
GuerrillaGardening.org
זהו אתר אינטרנט המוקדש לגינון גרילה והוקם באוקטובר 2004 על ידי ריצ'רד ריינולדס כבלוג המתעד את פעילות גינון הגרילה אותה ביצע בבית מועצה מוזנח בלונדון. תחילה, פעילותו נבעה מתוך רצון לייפות את השכונה, אך האתר משך את תשומת הלב של גנני גרילה בלונדון ובסביבתה, כמו גם של התקשורת העולמית. הוא עובד בשיתוף פעולה עם גורמים נוספים, מקומיים כמו גם תיירים המגיעים במיוחד כדי להצטרף לפעילות גינון גרילה. כיום הוא עוסק בגינון גרילה גם בלוב, ברלין ומונטריאול, והאתר הוא עדיין בלוג אך כולל גם טיפים, קישורים ולוח מודעות פעיל המאפשר לגנני גרילה בכל העולם למצוא תומכים במקום מגוריהם.
גינון גרילה באוסטרליה
ברחבי מלבורן ניתן למצוא גינון גרילה ברובע הצפוני, וישנם גני ירקות קהילתיים רבים. מסילת הרכבת עברה שימור וטיפול, וכיום יש בה צמחייה מקומית. גנני הגורילה במלבורן נחלקים לשתי קבוצות עיקריות. הראשונה מבקשת לשמר את הצמחייה המקומית, ואילו הקבוצה השנייה עוסקת בגידול אוכל לצריכה מקומית. עם זאת, שתי הקבוצות משתפות פעולה ועובדת ביחד.
ברחבי אוסטרליה ישנן קבוצות קטנות של פעילים, הנפגשות בצורה סדירה כדי לתכנן ולהוציא לפועל גני ירקות עירוניים, כדי ללמד את התושבים כיצד לגדל בכוחות עצמם את מזונם כהכנה לתקופה שבה מחירי המזון יהיו גבוהים.
פפה (כדורגלן, 1997)
אדוארדו גבריאל אקינו קוסה (בפורטוגזית: Eduardo Gabriel Aquino Cossa; נולד ב־24 בפברואר 1997), הידוע בכינויו פפה (Pepê) הוא כדורגלן ברזילאי, שמשחק כחלוץ בפורטו.
ברזיל
נולד בפוז דו איגואסו, פפה סיים את לימודי האקדמיה לנוער של פוז דו איגואסו ובילה את עונת 2014 במדי קוריטיבה. לקראת עונת 2015 הוא הועלה לקבוצה הבוגרת. במהלך עונת 2016, הוא כבש שלושה שערים כולל צמד נגד פרנה.
ב־8 בינואר 2018 האריך פפה את חוזהו עד 2020. ב־7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקופה ליברטדורס, בתבוסה 2–1 מול המועדון הארגנטינאי אסטודיאנטס. חוזהו הוארך עוד יותר עד 2022 ב־26 בספטמבר. באוגוסט 2020 האריך את חוזהו עד 2024. בפברואר 2021 הוא חתם בפורטו אליה עבר בקיץ 2021.
תארים
פורטו
קריטריון המהירות הקריטית של לנדאו
מבוא
בהרבה מובנים, נוזל על מתנהג כמו ריק, כיוון שכל אטומי הנוזל מצויים במצב היסוד, והוא מאופיין באפס צמיגות. לנוזל העל אין אנרגיה כלל כל עוד הוא נמצא במנוחה ביחס למערכת המעבדה.
הפרעה במסה M אשר מתקדמת בנוזל במהירות v, כגון כדור מתכת, לא תגרום לאיבוד או החלפת תנע עם הנוזל, ובהתאם אף אטום בנוזל על לא יעורר לרמה אחרת מרמת היסוד. רק כאשר ההפרעה תנוע במהירות מספיק גבוהה היא תגרום לעירור אטומי הנוזל מרמת היסוד ולפיכך לא תחוש יותר אפס צמיגות. לפיכך המהירות הקריטית v_{c} שעבורה הפרעה הנעה במהירות גדולה ממנה תיצור עירורים באטומי הנוזל, ומתחתיה לא תיצור, מהווה קריטריון לפאזת נוזלות על.
פיתוח מתמטי
נניח הפרעה במסה M אשר מתקדמת בנוזל במהירות יחסית \vec{v}. אם תגרום לעירור אלמנטרי באטום יחיד כך שיהיה בעל תנע ואנרגיה  (עם יחס נפיצה מתאים), הרי שאפשר למצוא תנאי על המהירות כך שמתאפשר עירור כזה עבור יחס נפיצה נתון.
בהינתן כי ההפרעה מעוררת את האטום, הרי שכתוצאה מכך תאבד ממהירותה, שתהיה כעת \vec{u}. דבר אשר בתמונה המאקרוסקופית מתואר על ידי צמיגות הנוזל, שכעת אינה אפס.
משיקולי שימור אנרגיה נקבל:
מפולת הבוץ בקולומביה (2015)
מפולת הבוץ בקולומביה התרחשה ב-18 במאי 2015 בעיירה סלגר שבמחוז אנטיוקיה במדינה. 78 בני אדם נהרגו במפולת ו-37 נפצעו, שהייתה אסון הטבע הגדול במדינה מאז רעידת האדמה ב-1999.
קריטריון המהירות הקריטית של לנדאו
פיתוח מתמטי
ומשימור תנע:
מפולת הבוץ בקולומביה (2015)
מפולת הבוץ התרחשה בשעה 3 לפנות בוקר, לאחר מספר ימים שבהם ירדו באזור גשמים רבים. כתוצאה מכך עלה על גדותיו נהר ליבורדיאנה, מיובליו של נהר קאוקה, וגרם למפולת הבוץ. עשרות מבנים נקברו תחת הבוץ, ומאות איבדו את בתיהם. חלק מהגופות נסחפו במורד הנהר ונמצאו במרחק של כ-100 ק"מ מהעיירה, וחלקן הועברו למדיין לשם זיהוי. תושבי העיירה שניצלו הונחו שלא לחזור בשלב זה לבתיהם, מחשש למפולות נוספות.
נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס הגיע למקום כדי לפקח על מאמצי החילוץ, והבטיח להעניק סיוע ממשלתי לתושבים לשם שיקום בתיהם.
קריטריון המהירות הקריטית של לנדאו
פיתוח מתמטי
לאחר העברת אגפים:
לאחר העלאה בריבוע נקבל:
כפל בביטוי יאפשר לנו להגיע לביטוי דומה לשימור אנרגיה:
ולאחר הצבת הקשר של שימור האנרגיה נקבל:
ניתן לראות כי בהינתן תנע, הערך המינימלי של המהירות v אשר עדיין מקיים שימור אנרגיה ותנע, כלומר את המשוואה שהתקבלה, יתקבל כאשר. כלומר, המינימום הכללי של המהירות אשר אינו מפר שימור תנע ואנרגיה הוא:
או באופן שקול, במונחי התנע :
כאשר כיוון המהירות הוא כאמור ככיוון וקטור הגל.
לפיכך, הפרעה שנעה במהירות v<v_{c} לא תוכל, משיקולי שימור תנע ואנרגיה, לגרום לעירור של ולו אטום בודד בנוזל ולכן הנוזל יהיה נוזל על. מנגד, עבור הפרעה שנעה במהירות v>v_{c} ייתכנו עירורים של מצב היסוד ולכן יתרחש מעבר פאזה מנוזלות על.
הפרעה בעלת מסה גבוהה
בהרבה מקרים, נוח להסתכל על הקירוב עבורו מסת ההפרעה מאוד גדולה ביחס לשאר גודלי המערכת, כלומר, עבורו מתקיים:
או באופן שקול, במונחי התנע:
זהו קירוב סביר כאשר מדובר בנוזל בתוך צינור אשר נע במהירות יחסית ביחס למערכת הצינור. הוא נע ללא חיכוך עד אשר מהירותו על דפנות הצינור עוברת את המהירות הקריטית, שם הצמיגות של השכבה החיצונית נהית גדולה מאפס.
חלקיק חופשי
יחס הנפיצה של חלקיק חופשי הוא.
ולכן המהירות הקריטית של חלקיק חופשי היא.
פונונים אקוסטיים
באנרגיות נמוכות, יחס הנפיצה של פונונים הוא בקירוב ליניארי -, כאשר v_{s} היא מהירות הקול.
לפיכך, עבור הפרעה מאסיבית, המהירות הקריטית היא.
לפיכך, הפרעה שנעה במהירות הקטנה ממהירות הקול לא תיצור עירורים בחומר.
בפועל, בנוזלי על כגון הליום נוזלי, קיימים עירורים נוספים, הרוטונים, כך שיחס הנפיצה שונה במקצת ובהתאם המהירות הקריטית נמוכה יותר ממהירות הקול.
לורי סגל
לורי סגל (באנגלית: Lore Segal; נולדה ב-9 במרץ 1928) היא סופרת, מתרגמת, מורה, סופרת ילדים וסיפורים קצרים יהודייה-אמריקאית.
ספרה, המטבח של שייקספיר, היה מועמד לפרס פוליצר ב-2008.
ביוגרפיה
סגל נולדה בשם לורי גרוסמן בווינה, שבאוסטריה, כבת יחידה למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אביה היה מנהל חשבונות ראשי בבנק, ואמה הייתה עקרת בית. ספרה ״Other People's Houses" מתאר את ילדותה, ואת השתתפותה כילדה בגל הראשון של הקינדר-טרנספורט, משימת הצלה שבמסגרתה נשלחו ילדים יהודים לאנגליה.
אופרטור הזמן
אופרטור הזמן במכניקת הקוונטים הוא אופרטור המדידה של הזמן. יש הטוענים שהזמן הוא רק פרמטר ואינו קיים בעולם הקוונטי, אבל ניתן לייחס לזמן משמעות של אופרטור היווצרות האנטרופיה (ואופרטור הריסת האנטרופיה הוא האופרטור הצמוד לו).
הגדרה
תהי \psi פונקציית גל כלשהי התלויה בזמן. כדי למדוד את הזמן בו התרחש המאורע עלינו להפעיל את אופרטור הזמן המלוכסן בבסיס היצירה וההריסה: כאשר \nabla t הוא הדיברגנץ של הזמן השייך לפונקציית הגל הגורם לה לעלות את האנטרופיה של עצמה ושל היקום כולו. מסתבר שהמרחב כולו עשוי מאותם אופרטורים הפועלים על כל חלקיק בהפרשי זמנים של \hbar (עד כדי פאזה). הגדרת הרמיטיות האופרטור היא מקרה מיוחד של הנרמול של דיראק, שכן בכלליות, אופרטור הזמן אינו הרמיטי ורק תחת הנרמול הנ"ל נוכל לקבל תכונה זו.
חורים שחורים
לאחרונה התגלה שבחורים שחורים, אופרטור הזמן T מפסיק להתקיים, ובמקומו פועל T^\dagger. במקום שהאנטרופיה גדלה, בחור שחור לא רק שהאנטרופיה קטנה, גם הפעלה של פונקציית הגל בתוך חור השחור נותנת פקטור של \nabla t^*, משמע, הזמן זז במרחב הצמוד לו (עד כדי פאזה ביחס למרחב הזמן הרגיל). מסתבר שתורה זו משלימה את תורת היחסות של איינשטיין בעניין חורים שחורים ומסבירה את הפיזיקה שעד היום נעלמה מהעין.
שזירה בין יקומים
אופרטור הזמן מאפשר תאורטית לבצע שזירה בין שני יקומים: נניח שני חלקיקים עם פונקציות גל \psi_1 ו-\psi_2 ביקומים שונים. כדי לבצע בהם שזירה, עלינו לבצע מדידה של חלקיק בחור השחור על אופק האירועים. בעת המדידה, בחור הלבן ביקום השני מתבצעת שזירה עם חלקיק נוסף. כעת, יש להם ציר זמן משותף ומידת האנטרופיה שלהם תעלה או תרד ביחד.
אופרטור הזמן כיוצר של אנטרופיה בכוכב נייטרונים
כאמור, אופרטור הזמן מיוחס להיווצרותה של אנטרופיה. נניח פונקציית גל \psi אשר תלויה בזמן. מסתבר שכאשר עובדים בתוך כוכב נייטרונים, אופרטור הזמן הוא קוואזיהרמיטי, כלומר בהפרשי זמן קטנים מספיק, כאשר שינוי גודל כוכב הנייטרונים הוא קוואזיסטטי ואיזוברי, אופרטור הזמן הוא הרמיטי. לכן פונקציית הגל יכולה להפרש על המצבים העצמיים של אופרטור הזמן תחת הנחות אלו. מתברר, כי בהצגת המיקום, ובהינתן ההנחות הנ"ל, ניתן להציג את פונקציית הגל כטור של פולינומי צ'ביצ'ב מהסוג הראשון של כפול פונקציות ההרמוניות הספריות, כלומר, כאשר R רדיוס הכוכב. תחת פרישה זו, ניתן לראות שאנטרופיית המצב הנתון היא למעשה סימטרית להזזות בזוויות מרחביות, וכי מידת שינוי האנטרופיה נתונה על ידי הסדר של היחס בין קבוע בולצמן לקבוע פלאנק. הקבוע G הוא קבוע הברכיסטוכרון הקוונטי, הנועד לסדר את היחידות. עם זאת, קבוע הברכיסטוכרון הקוונטי אינו ידוע, וההשערות אומרות כי רק מחשבים קוונטיים יוכלו לחשב אותו עד לדיוק של שתי ספרות אחרי הנקודה, כיוון שבעיית הברכיסטוכרון הקוונטית אינה ניתנת לפתרון אנליטי בכלים של היום. ההשערות נעות בין  ל-
טרנספורם איירי ואופרטור הזמן
כל פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין ניתן לכתיבה כצירוף ליניארי של פונקציות איירי, קרי אם f פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין, אזי ניתן לרשום, כאשר. מסתבר שכל פונקציה עצמית של אופרטור הזמן בהצגת המקום היא פונקציה פיזיקלית סבירה למקוטעין, ולכן אם \psi פונקציה עצמית של אופרטור הזמן, אזי בהצגת המקום (שלא בתוך כוכב נייטרונים, שכן אנו דורשים שאופרטור הזמן יהיה הרמיטי, ולא קוואזיהרמיטי), היא תכתב כטרנספורם איירי, קרי. הפונקציה נקראת בשפה המקצועית (ספציפית לפונקציה עצמית של אופרטור הזמן) טרנספורם הזמן הטראנסממדי, או בלעז Transdimensional time transformation. טרנספורם הזמן הטראנסממדי נותן מענה חלקי לבעיית השזירה בין יקומים, וכן קיימת ההשערה שהוא יכול לעזור למצוא פתרונות למשוואת שרדינגר בהצגת הזמן. השערה זו תלויה בקיומם של מחשבים קוונטים.
החי בכנרת
בכנרת חיים למעלה מ-44 מינים של בעלי חיים, בניהם 24 מיני דגים, עשרה מיני חלזונות, למעלה משלושה מיני סרטנאים, שלושה מיני דו-חיים, מין זוחל אחד מזדמן ועוד. בעבר חיו בה מינים נוספים כדוגמת: מיני הדגים, טברנון סימון חולתי וטברנון לסתני; מיני הזוחלים, צב רך מצוי וצב ביצות אירופי ועוד.
כמו כן, במרוץ השנים, הובאו לכנרת כ-8 מינים מיובאים של דגים (מתוך 24 מינים החיים בה כיום בסך הכול) כמו טרוטת עין-הקשת על מנת שיגדילו את תפוקת הדייג, וכן, פלשו לתוכה מינים פולשים כמו החילזון Thiara scabra.
בנוסף על המינים החיים במי הכנרת, מינים רבים נוספים חיים למרגלות חופיה, ניזונים מהחי בתוכה ועוד. בין מינים אלו ניתן למנות את הקורמורן הגדול, הקורמורן הגמדי, הטבלן, צולל הביצות, הפרפור העקוד, השלדג הגמדי, שלדג לבן-החזה ועוד הניזונים מדגת הכנרת.
בכנרת הוגדרו יותר מ-200 מינים של אצות והן שמייצרות חומר אורגני שממנו ניזון עולם החי של האגם.
הכחדה ומאמצי שימור
בין הבעיות האקלוגיות עימן מתמודדים בעלי החיים בכנרת נמנים: ירידה ועליית מפלס הכנרת, מינים פולשים, זיהום מי הכנרת ודיג יתר.
יחסי גומלין עם האדם
מדי שנה נידוגים כ-2,000 טון דגים בכנרת, מחציתם לבנון הכנרת והשאר בעיקר אמנון הגליל ואמנון הירדן. דגים אחרים כגון הבינית, החפף הישראלי, הקרפיון (מין שברח מבריכות הדגים) והשמפנון מהווים אחוז קטן מהשלל.
בתרבות
הסרט כנרת – ים של חיים הוא סרט טבע תיעודי ישראלי, העוקב אחר החי בכנרת.
סודות הפיכות החצר
"סוד הפיכות החצר", בשמה המלא "סוד הפיכות החצר. המאה ה-18" (ברוסית: «Тайны дворцовых переворотов. Россия, век XVIII») היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, המגוללת את תולדות הפיכות החצר ברוסיה. פרק הבכורה שודר בערוץ רוסיה-1 בשנת 2000.
הצילומים החלו בשנת 1995 ומתחילה תוכנן שהסדרה תכלול 12 פרקים, אך לבסוף הופקו 8 פרקים בלבד.
פרק 1: צוואת הקיסר
פיוטר הראשון מת. מות הקיסר, שלא מינה יורש, הוביל להתפתחות מאבק על השלטון בין הקבוצות השונות של האצולה. המנצח היה אלכסנדר מנשיקוב, שהושיב על כס המלוכה את יקטרינה, אשתו של פיוטר המנוח.
פרק 2: צוואת הקיסרית
שנתיים לאחר מותו של פיוטר, מנשיקוב שהציב את פילגשו לשעבר יקטרינה הראשון על כס המלוכה הרוסי, הפך לשליט דה פקטו של האימפריה עם כוח כמעט בלתי מוגבל. הדבר גורם לקנאת בעלי בריתו לשעבר, המנצלים את היעדרו של מנשיקוב כדי ליזום תוכנית להדחתה של יקטרינה. עם זאת, אהובה של הקיסרית מוזהר מפני האיום וכתוצאה מכך מצליח להימנע ממעצר.
פרק 3: אני — קיסר
לאחר מותה של יקטרינה הראשונה, לקיסר הופך נכדו בן ה-11 של פיוטר הראשון - פיוטר השני, המאוהב בדודתו - יליזבטה בת השבע-עשרה - הקיסרית העתידית. כדי לשמור על כוחו, מנשיקוב מתווך את בתו לפיוטר. מחשש להשפעתה מוציא מנשיקוב את יליזבטה ואחותה אנה מהחצר, תוך שהוא מנסה לשמור על הקיסר בבידוד. עם זאת, תוכניותיו מתבלבלות בשל מחלה, כתוצאה ממנה נופל פיוטר תחת השפעתם של הנסיכים לבית דולגורוקי.
פרק 4: נפילת גוליית
על מנת להפיל את מנשיקוב הכל יכול, מתאחדים הנסיכים דולגורוקי וסגן קנצלר אנדריי אוסטרמן. הם מכינים תוכנית - "נפילת גוליית" - ומארגנים את הברחתו של פיוטר.
פרק 5: כלתו השנייה של הקיסר
לאחר הגלייתו של מנשיקוב, מוכרז פיוטר השני כמבוגר ומוכן להכתרה. אך מאבק ההשפעה על הריבון הצעיר לא נפסק; הרוזן אוסטרמן והנסיכים דולגורוקי, שאחד מהם, איוון, הופך להיות למועמד המועדף לכס הקיסרות. כדי להגדיל את השפעתם, מחליטים בני דולגורוקי להשיא את פיוטר לאחותו של איוואן, יקטרינה.
פרק 6: מות הקיסר הצעיר
נערכות הכנות לנישואיו של הקיסר פיוטר עם יקטרינה דולגורוקאיה. עם זאת, תוכניותיו של דולגורוקי לא נועדו להתגשם: הריבון הצעיר חולה במחלה קטלנית - אבעבועות שחורות.
פרק 8: ציד הנסיכה
שנת 1736. הקיסרית אנה יוהאנובנה, שאין לה ילדים, מחליטה להוריש את כס המלוכה לבנה לעתיד של אחייניתה אנה לאופולדובנה, אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג. אנה לאופולדובנה לא אוהבת את החתן, מה שהרוזן פיוטר בירון והשליח הסקסוני מוריץ מחליטים לנצל ומתחילים במצוד אחר הנסיכה.
מנזר פרפה
מנזר פרפה (איטלקית: Abbazia di Farfa) הוא מנזר בצפון מחוז לאציו במרכז איטליה. המנזר הוא אחד המפורסמים באירופה כולה. הוא משתייך למסדר הבנדיקטיני ומרוחק כ-60 ק"מ מרומא, ביישוב פארה (Fara in Sabina). זהו מנזר אזורי (טריטוריאלי), שבו לאב המנזר סמכויות רוחניות על המאמינים שמחוץ לגבולת המנזר.
קיימים ממצאים ארכאולוגיים המצביעים על מנזר עתיק שהיה קיים באזור, על חורבותיו של אתר פגאני. מסמכים מעטים מצביעים על כך שהמנזר כבר היה קיים במהלך המאה ה-6, אך נחרב במתקפה של ונדלים. קיימות אף טענות כי המנזר עתיק אף יותר והתקיים בתקופת גרטיאנוס (המאה ה-4). על פי סיפורים מן המאה ה-12, המנזר הוקם על ידי לורנציוס הסורי, במהלך תקופת גרטיאנוס או אף מוקדם יותר בתקופת שלטונו של יוליאנוס הכופר.
במהלך המאה ה-7 שטף את אירופה גל של פעילות מיסיון מצד נזירים אירים וסקוטים שהחיו את תנועת הנזירות. תומאסו מפרפה, אחרי שלוש שנים בירושלים, לקח על עצמו, בעקבות גילוי רוחני ועל פי בקשתו ותמיכתו של דוכס ספולטו פרואלד השני, לחדש את המנזר בפרפה. במהלך מאה השנים הבאות, המנזר צבר כוח, והיה לתחנה בדרכו של קרל הגדול לרומא, להכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן הפך המנזר למעצמה כלכלית ופוליטית - לעיתים קרובות הטילה עוצמתו צל על זו של הוותיקן, דבר שעורר מתחים בין אפיפיורים שונים לאבות המנזר בפרפה.
ב-18 בפברואר 1145 הוכתר במקום, בבחירות מעוררות מחלוקת, אאוגניוס השלישי כאפיפיור.
ניווט חופי
ניווט חופי היא שיטה ותיקה ואמינה למציאת המיקום בים. השיטה אפשרית בקרבת החופים. השיטה אפשרית בראות טובה בתנאי שרואים בעין, ללא במשקפת, עזרי ניווט כמו מגדלורים, מבנים בולטים, מצופים, ארובות אנטנות. בתנאי שעצמים אלה עצמם מופיעים במפה הימית המפורטת ביותר שיש לאזור.
ביצוע הניווט
השיטה מתבססת בעיקר על מדידת תכוינים במצפן מגנטי או חשמלי, מרחקים על ידי מכ"ם ועומקים במד עומק. כאשר כל מדידה צריכה להיות נקייה משגיאות עין ומשגיאות מכשירים שבדרך כלל ידועות. מיקום המושג בשיטה זו חייב ברישום הזמן המדויק שלו על פי השעה האזורית בכלי השיט. ההשמה במפה תעשה על פי קוד סימון גרפי המקובל בימאות תוך שימוש בכלי שרטוט מדויקים כמו 'סרגל מקבילים' עפרונות מחודדים ועוד.
האחריות לניווט בכל סוגיו היא על קצין משמרת גשר באונייה, ומעליו רב החובל או מפקד כלי השייט. תכיפות חישוב המיקום תלויה בגורמים כמו: מהירות כלי השייט, תנאי הראות, עומק הים, מצב הים, רוחות, זרמים ועוד. רוח חזקה יכולה לגרום לסטייה ולכן יש להתחשב בה ולתת פיצוי מתאים בהיגוי ולקחת זאת בחשבון בחישובי הניווט.
קביעת מיקום האנייה על פי סימני חוף ועזרים כגון: מצופים, מגדלורים וכו', וזאת בשיטות: תכווין ומרחק, שני תכוונים (בו זמנית), שני טווחים (בו זמנית), תכוונים וטווחים עוקבים, זוויות אופקיות, תכווין ועומק, תכוויני מעבר, תכוויני סכנה. רצוי מאוד לקבל מיקום מדויק לפני ואחרי שינוי ה כדי להוציא ממנו את קו ההתקדמות על המפה הימית.
שיטת חיתוך תכווינים
השיטה הנפוצה ביותר לניווט חופי היא בחיתוך של שני תכווינים בו זמנית. את התכווינים יש לקחת במצפן מגנטי, או מצפן גירוסקופ, ששגיאתם העצמית ידועה בוודאות. מדידת הכיוונים נעשית בעזרת טבעת עליה מותקנות שתי לוחיות באחת חריץ ובשנייה חוט דק הטבעת מורכבת על שפת המצפן בעמדה הגבוהה בגשר האונייה. טבעת מדידת התכווינים נקראת "פלורוס" על שם הנווט של חניבעל שניווט את פינוי כוחות קרתגו מאיטליה. מודדים את התכווינים ל-2 עצמים מזוהים בחוף ומסומנים במפה בעדיפות למגדלורים או מצופים מוארים הניתנים לזיהוי גם בלילה. הזווית האופקית ביניהם תהיה לפחות 30 מעלות והם צריכים להילקח תוך זמן קצר כי האנייה מתקדמת כל הזמן. מסמנים את הכיוונים במפה בצורה מדויקת בעיפרון חד עם סרגל מקביל שהוא גם מד זווית והחיתוך ביניהם הנקרא, הוא מיקום כלי השייט לזמן המדידה.
שיטת כיוון ומרחק
כלי שיט המצוידים במכ"ם יכולים למדוד טווח לנקודות בולטות בחוף שניתן לאתר אותן במפה ימית. התכוין נמדד בטבעת המצפן והטווח נמדד במכ"ם לאותה נקודת חוף. מסמנים במפה את קשת הטווח עם מחוגה כאשר החוד שלה בקו המים הסמוך אל אותה נקודת החוף. החיתוך במפה בין קשת הטווח וקו התכווין הוא ה. אפשר להשתמש בשיטה זו גם כאשר הטווח נמדד לנקודה שונה מהתכווין. עדיף לקחת טווחים לכפים לשונות יבשה הבולטים לים כי הם נראים טוב במכם וגם במפה. בחופי ישראל למשל: כף כרמל, פינת כף עכו, וכף ראש הנקרה הם כאלה.
שיטת הרצת תכוינים
שיטה זו שמושית כאשר באזור ההפלגה יש רק עזר ניווט יבשתי אחד (כגון מגדלור) הנראה ומזוהה ובתנאי שמהירות כלי השייט ידועה ומהימנה ומזג האוויר נוח. בהנחה שכלי השייט חרש נתיב ישר במים. שלבים:
הכרת המפה הימית
מפות ימיות, צריכות להיות מאושרות לשימוש על ידי מוסדות בינלאומיים. מופקות ברמת הדפסה גבוהה ומעודכנות דוגמה: איסורי שייט שמוציאה מדינה מסוימת בשטח בו מבוצעים תמרונים צבאיים שלה באופן קבוע או זמני. שיטת מרקטור וגנומונית. סימנים וקיצורים במפה.
לצורכי אימן בניווט חופי הנפיק בשנת 2009 המרכז למיפוי ישראל בשיתוף רשות הספנות והנמלים מפה של חוף ישראל ובה הוכנסו נתונים נוספים שאינם קיימים במציאות.
עזרים ומכשירי ניווט
מצפנים (כולל עקרון פעולה ועקרון איפוס), מד עומק, G.P.S, DGPS, מדי מהירות A.I.S, CHART P., VDR, Auto Pilot.
פרסומי ניווט
כל ספרי הגשר, מפות ועדכונן, ספרי חופיות, רדיו, מגדלורים, הודעות לימאים וכו'. בכל אונייה חייבים להמצא ספרי חופאות ( Pilot books) המכסים בכללי את כל נתיבי השייט בעולם. ספרים אלה נותנים בעיקר מידע מפורט ומדויק על סכנות שייט, שרטונות, זרמים ורוחות ועוד באזור ההפלגה.
תכנון הפלגה
על פי הוראות הפלגה, תכנון, ביצוע ומעקב. הניווט החופי מאפשר תכנון מראש של ההפלגה תוך התחשבות בסכנות שייט. קורס אמיתי מעל הקרקע, מהירות ממוצעת כפי שבוצעה בפועל על הנתיב.
הפתעות
ככלל הים צופן הפתעות. ייתכנו זרמים שלא תמיד ידועים באזור ההפלגה. סכנות לשייט שהתגלו כגון שרטון שנתגלה ולא מופיע במפה. יש לדווח עליהן למדינה נוגעת בדבר.
שועל-מעופף אפור-ראש
שועל-מעופף אפור-ראש (שם מדעי: Pteropus poliocephalus) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי הפירות החי בדרום-מזרח אוסטרליה.
זהו מין העטלף הגדול ביותר באוסטרליה ואחד מהגדולים ביותר בעולם. מוטת כנפיו של העטלף עשויה להגיע ל-1 מטר ומשקלו עד 1 ק"ג. צבע גופו חום עם עורף זהוב וראש אפור. פניו מוארכות כמו פני שועל. עיניו גדולות ואוזניו קטנות. העטלפים נוטים להיתלות הפוך, וגידים ברגליהם עוזרים להם להיאחז בענפים.
העטלפים מתמחים בתעופה מעל יערות, ביצות, מנגרובים וערבות בדרום אוסטרליה, ובעת רעב יגמאו קילומטרים רבים. הם יכולים גם לדאות לפרקי זמן קצרים אך הם מהלכים בצורה מגושמת על הקרקע.
להקות העטלפים מחפשים יחדיו פירות ופרחים מפיקי צוף שונים. הם ניזונים בעיקר מפרחי אקליפטוס וגם מעצי פיקוס. העטלפים צריכים גם מים מתוקים אותם הם מלקטים מהאוויר.
לעטלפים מספר טורפים הכוללים עופות דורסים כמו עיטים, עיטם לבן חזה, דיות ובזים ונטרפים גם על ידי נחשים או לטאות כוח. עטלפים מנמיכי עוף מעל מים עלולים להיטרף על ידי תנינים. הטורפים כמעט ולא פוגעים בהמון העטלפים המעופפים יחדיו.
ג'ורג' הריוט (צייר)
ג'ורג' הריוט (באנגלית: George Heriot; 1759 – 22 ביולי 1839) היה סופר ואמן סקוטי-קנדי. הוא בולט כדמות מרכזית באמנות הקנדית המוקדמת.
ביוגרפיה
הריוט נולד בהדינגטון, סקוטלנד, בשנת 1759, בנם הבכור של ג'ון הריוט, פקיד העיירה, ואשתו מרג'ורי. משפחת הריוט היו חלק ממשפחה וותיקה שהידוע בה, היה הצורף והפילנתרופ של המאה השבע-עשרה ג'ורג' הריוט. הוא התחנך בבית הספר התיכון של דנס לפני שלמד בבית הספר התיכון המלכותי של אדינבורו מ-1769 עד 1774, שם קיבל חינוך קלאסי רגיל. לאחר שעזב את התיכון המלכותי הוא נשאר באדינבורו, שם למד אמנות בעידוד סר ג'יימס גרנט.
ב-1777 נסע ללונדון, ככל הנראה מתוך כוונה להתחיל קריירה אמנותית, אך במקום זאת החליט לנסוע לאיי הודו המערבית. לא ידוע מדוע שינה את תוכניותיו, אך עסקיו של אביו נכשלו באותה שנה, מה שגרם לאחיו הצעיר ג'ון לעזוב את האוניברסיטה ולהצטרף לצבא. הוא כתב ושרטט בהרחבה בתקופתו באיים הקריביים, וכשחזר ללונדון ב-1781 פרסם ספר, שנכתב באיי הודו המערבית. בשובו, הוא נרשם לאקדמיה הצבאית המלכותית, וולוויץ'. כאן, לימד אות פול סנדבי רישום נוף, שנחשב אז לחלק חיוני בחינוך צבאי.
הוא עזב את האקדמיה ב־1783, אך נשאר בוולוויץ', מועסק כפקיד אזרחי בצבא. בשנת 1792, הוא הוצב בקוויבק, בשירות מינהל הקולוניה.
קנדה
הוא הגיע לקנדה ב-1792, תחילתו של קשר של רבע מאה עם המושבה. הוא צייר מעט בשנותיו הראשונות, - כמה רישומים ששרדו מצביעים על כך שהוא נסע ברחבי קוויבק ומונטריאול, והוא פרסם סקיצה אחת בחורף 1792. ב-1796, הוא חזר לבריטניה, נסע לאורך החוף הדרומי ובוויילס לפני שבילה כמה חודשים באוניברסיטת אדינבורו. לאחר שהכין כמה ציורים לתערוכה באקדמיה המלכותית, הוא חזר לקנדה.
זמן קצר לאחר שובו לקוויבק, הוא מונה לתפקיד בכיר יחסית של עוזר מחסנאי כללי, אולי בהשפעת אחיו הצעיר, העיתונאי ג'ון הריוט. הוא מילא את שני תפקידיו במקביל. כשהתגלה על ידי המפקד העליון ב-1799 כי הוא מקבל שכר כפול הודח מהתפקיד החדש. עם זאת, הוא פגש את ויליאם פיט כשהיה בלונדון - שוב דרך קשריו של אחיו - ובאמצעות השפעתו של פיט מונה לסגן מנהל הדואר הכללי של צפון אמריקה הבריטית כולה באוקטובר 1799. הוא החליף את יו פינליי, שנקלע לקושי כלכלי חמור ולא זכה עוד לתמיכת הממשלה. ניסיון מאוחר יותר להשיג את מושבו הקודם של פינליי במועצה המחוקקת של קנדה התחתית לא צלח מה שהביא לשפל את יחסיו עם רוברט שור מילנס, סגן המושל.
הוא החל את הקריירה החדשה שלו במרץ, במטרה להרחיב את שירות הדואר היעיל מעבר למסלול הקיים של קוויבק למונטריאול, על ידי שימוש בשירות הרווחי הקיים כדי לעזור להניע רשת חדשה באזורים של קנדה עילית. עם זאת, הוא נתקל במהירות בבעיות מנהליות ובבעיות כספיות; מנהל הדואר דרש שכל השירותים החדשים יוכלו לתחזק את עצמם, וסירב לאפשר השקעה מחדש של רווחים במערכת, במקום להעבירם לשלטון המרכזי. עם זאת, הוא קיבל מידה מסוימת של תמיכה מהרשויות המקומיות - פיטר האנטר, סגן-המושל של קנדה עילית, היה מאוד בעד שיפור התשתיות - ועד שנת 1805 השיג עלייה ניכרת אם כי מוגבלת באיכות השירות במדינה. הוא מצא את עצמו מסוכסך עם הממשל, ובסופו של דבר התפטר מתפקידו ב-1816. חזר לבריטניה, שם פרש.
עבודה אמנותית
הריוט נחשף כנראה לסגנון הציורי בוולוויץ', וניתן למצוא את הסגנון הזה ברישומים ובצבעי מים שיצר לאורך שנות ה-1780. שני ציורים של מוהוקים ושני נופים מקוויבק נמצאים בלה רושל.
במהלך חזרתו לבריטניה ב-1796, הוא הגיש שלושה ציורי צבעי מים לאקדמיה המלכותית לאמנויות, שהוצגו באביב הבא.
במהלך שהותו בקנדה, הוא בילה זמן רב בנסיעות, כמו גם בציור ובכתיבה. הוא פרסם שני ספרים המבוססים על ניסיונו בקנדה: ההיסטוריה של קנדה מגילויה הראשון (1804), ומסעות דרך קנדה (1807). המאוחר שבהם מאויר בהרחבה עם לוחות שנעשו מציוריו.
ליוויה רוטקירכן
קורות חייה
רוטקירכן הייתה בת אמצעית מבין בן וארבע בנות לבית דובר הונגרית וגרמנית בעיר וינוהרדיב. הבן נפטר בצעירותו. בבית הספר למדה רוטקירכן צ'כית וגרמנית, ובחוסט הסמוכה לווינוהרדיב רכשה השכלה גבוהה. במרס 1939 כבשו ההונגרים את חוסט ועל היהודים בה הוטל נומרוס קלאוזוס. עקב כך לא התאפשר לרוטקירכן להתקבל לאוניברסיטה. במרס 1944 נכבשה הונגריה בידי גרמניה. ב-26 במאי 1944 גורשה רוטקירכן עם משפחתה לאושוויץ. היא שרדה וכך שלוש אחיותיה, אך הוריהן נספו.
ב-1956 הצליחה לעלות לישראל והגיעה לירושלים. היא החלה לעבוד ביד ושם. המורה שלה לעברית באולפן היה אביגדור המאירי.
מחקריה
רוטקירכן הייתה אספנית מסמכים, חוקרת וכותבת, ועורכת כתב העת המחקרי יד ושם: קובץ מחקרים. היא הייתה עובדת האגף המדעי של יד ושם והועסקה בקִטלוג מדעי. היא הביאה תיעוד מצ'כוסלובקיה ומהונגריה ליד ושם, כולל ארכיונו של אוטו קומוי ותיעוד של קטרינה סנש, אמה של חנה סנש.
רוטקירכן פרסמה מאמרים מחקריים בתחומים רבים, בעיקר בחקר צ'כוסלובקיה והשואה, ופרסמה מאמרים על הממשלה הגולה, הממשלה הצ'כית ב בפראג, ההנהגה היהודית בטרזין ועוד.
Here We Are (שיר)
Here We Are (בעברית: הנה אנחנו) הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית גלוריה אסטפן אשר הופץ בדצמבר 1989 בארצות הברית ובשאר העולם במהלך 1990. השיר יצא כסינגל השלישי מאלבום הבכורה של אסטפן, Cuts Both Ways. השיר הופץ כבי-סייד ביחד עם גרסת כיסוי לשיר "Don't Let the Sun Catch You Crying" של אלטון ג'ון ברחבי אירופה ומאוחר יותר גרסת כיסוי הופיעה גם באלבום, Hold Me, Thrill Me, Kiss Me. לשיר הופצה גם גרסה פורטוגזית בשם "Toda Pra Você", שנכללה מאוחר יותר גם באלבום האוסף, Éxitos de Gloria Estefan ובגרסה הפורטוגזית של אלבום הבכורה. בשנת 2019 אסטפן העלתה לחשבון היוטיוב שלה גרסה נוספת של השיר בספרדית בשם "Tu y Yo" ("אתה ואני") לרגל 30 שנה לצאת השיר. גרסה זו נכללה גם באלבום, Brazil305. הזמרת סלין דיון עשתה גרסת כיסוי לשיר בספיישל הטלוויזיוני, All The Way Concert.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-6 במצעד האמריקאי ובכך הפך לשיר התשיעי של אסטפן להיכנס לעשירייה העליונה במצעד. בנוסף השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים שם נשאר במשך 5 שבועות. בנוסף השיר זכה להצלחה גם בקנדה, יפן ואוסטרליה כאשר נכנס לכל המצעדים של אותם מדינות לעשרים העליונים. באירופה זכה להצלחה פחותה כאשר במצעד האירופאי הכללי השיר הגיע למקום ה-55 בלבד.
1917 בספורט
בשל אירועי מלחמת העולם הראשונה רוב התחרויות בוטלו.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
מבצע בוליבר
מבצע בוליבר (באנגלית: Operation Bolívar) היה שם הקוד של מבצעי מערכת הריגול של גרמניה הנאצית באמריקה הלטינית ובמיוחד בדרום אמריקה בארגנטינה וצ'ילה, במהלך מלחמת העולם השנייה. שם המבצע נקבע על שם סימון בוליבר מחשובי המצביאים בדרום אמריקה במאה ה-19. המבצע התקיים בשליטה מבצעית של המחלקה VID 4 של סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית הגרמנית, שעסק בעיקר באיסוף מידע חשאי מאמריקה הלטינית ודרום אמריקה על פי פקודות המטה הגרמני הנאצי באירופה. במטרה להשתלט על דרום היבשת, על בסיס ריכוזי האוכלוסייה הגרמנית שחיה שם מראשית המאה ה-19. במהלך המבצע, הגרמנים הצליחו להקים רק רשתות תקשורת סודיות המבוססות על שידורי רדיו, כשתחנת השליטה שלהן הייתה בארגנטינה, כמו גם מערכת שליחים, בלדרים וסוכנים שהשתמשו באניות סוחר ספרדיות למשלוח חומרי מודיעין כתובים לגרמניה.
השלטונות בארגנטינה עצרו את רוב הסוכנים הגרמנים שפעלו בארצם באמצע שנת 1944, והביאו לסיומה של כל פעילות אפקטיבית במבצע בוליבר. ההערכה היא, שהמידע שנאסף במהלך המבצע היה שימושי יותר לבעלות הברית, שיירטו חלק גדול מהשידורים החשאיים, מאשר לגרמניה. פעילות הרשת התקיימה בעיקר בכל מדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה כולל ארצות הברית, הייתה גם התעניינות מסוימת במדינות המייצרות סחורה אסטרטגית הנחוצה למאמץ המלחמתי הנאצי כמו ונצואלה (נפט), צ'ילה (נחושת), פרו (כותנה) וקולומביה (פלטינה).
פעילות מוקדמת
אף על פי שמבצע בוליבר היה פרויקט של שירות המודיעין הצבאי במקורו, רבים מהסוכנים האחראים על איסוף המידע היו חלק מהאבווהר. אחד המרגלים של אבווהר בארצות הברית שנסע לעיתים קרובות לברזיל כדי לדבר עם אנגלס היה דושקו פופוב (ש.ק. Ivan), שהיה גם אחד הסוכנים הכפולים הבריטיים המצליחים ביותר במהלך המלחמה. מרגלים חשובים אחרים של בוליבר כללו את נספח הצי והאוויר הגרמני בצ'ילה, לודוויג פון בולן (ש.ק. Bach); הנספח הימי בריו דה ז'ניירו, הרמן בוהני (ש.ק. Uncle Ernest); הנספח הצבאי בבואנוס איירס, גנרל Niedefuhr; והנספח הימי בבואנוס איירס, קפטן דיטריך ניבוהר (ש.ק. Diego), שעמד בראש ארגון הריגול בארגנטינה. באמצע 1941, הרברט פון הייר (ש.ק. Humberto) הצטרף לארגון כדי לספק מודיעין ימי.
הפעילות בארגנטינה
במרץ 1942, בשעה שהשלטונות הברזילאים עצרו את כל הסוכנים הגרמנים החשודים בריגול. בקר עצמו לא נעצר כי הוא שהה בגרמניה בזמן המעצרים, כדי להיפגש עם הממונים עליו. במהלך שהותו בגרמניה הוא קבל פיקוד על כל פעילויות הריגול הגרמני בדרום אמריקה, שהתרכזו בעיקר סביב הקמת מערכת תקשורת הרדיו. הוא הורה להפוך את תחנת בואנוס איירס לתחנת השליטה שממנה יצאה כל התקשורת מדרום אמריקה ישירות לברלין. תחנת בואנוס איירס עמדה בקשר עם תחנות קטנות יותר במדינות אחרות בדרום אמריקה. היינץ לאנג, שנמלט מברזיל לפרגוואי לפני המעצרים, קיבל הוראה לארגן רשת ריגול בצ'ילה, וג'וני הרטמוט (ש.ק. Guapo ), סוכן מחלקת VID 2 שגם הוא הצליח לברוח מברזיל, נשלח לארגן את הרשת בפרגוואי. סוכן בשם פרנצ'וק (ש.ק. Luna ), הופקד על הפעלת רשת הרדיו שהייתה אמורה לקום בפרגוואי.
בפברואר 1943, לאחר קושי לא מבוטל, הצליח בקר לחזור לארגנטינה כנוסע סמוי באנייה שהפליגה מספרד לבואנוס איירס. בקר קיווה להקים תחנות רדיו חשאיות בכל מדינה ממדינות דרום אמריקה, אך בפועל הוא הצליח להקים תחנות רק בפרגוואי, צ'ילה וארגנטינה.
הפעילות בברזיל
הקבוצה של אנגלס לא הייתה היחידה שפעלה בברזיל. בשנת 1941 החלו לפעול, עוד שלוש תחנות רדיו חשאיות אחרות, כל אחת שרתה רשת ריגול אחרת. בחודש מאי החלה לפעול תחנת הרדיו שאות הקריאה שלה היה LIR מריו דה ז'ניירו שתקשרה עם תחנה בשם MAX בגרמניה. רשת LIRMAX, כפי שנקראה, התרחבה ופעלה בברזיל, בארגנטינה, אורוגוואי ואקוודור. היא התרכזה באיסוף מידע מסחרי. תחנת הרדיו נוהלה על ידי פרידריך קמפר (ש.ק. Koenig ).