cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגנטו (קומיקס)
סרטי קולנוע
מייקל פסבנדר מגלם את דמותו הצעירה של מגנטו באתחול המחודש שנעשה לסרטי אקס-מן "אקס-מן: ההתחלה", וכן בסרטים "אקס-מן: העתיד שהיה", "אקס-מן: אפוקליפס" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה". בסרט "אקס-מן: ההתחלה" במקום אנטגוניסט ראשי, הוא מתואר כאחד משני הפרוטגוניסטים בסרט, ורק בסופו מתבצעת הפיכתו לנבל. בסרט זה מתואר עברו של לנשר לפני שהפך למגנטו, ותקופת חברותו (ולבסוף יריבותו האולטימטיבית) עם צ'ארלס אקסבייר. הפיזיקאי הגרמני קלאוס שמידט רוצח את אמו של לנשר הצעיר במאמץ לחשוף את כוחותיו. לנשר מעביר את ימי התבגרותו בניסיון לאתר אותו. בשנת 1962, לנשר פוגש לראשונה באקסבייר לאחר ניסיון התנקשות כושל בסבסטיאן שו (שמידט), כאשר אקסבייר חוקר את מעורבותו של שו בניסיון לפריצת מלחמה גרעינית בידי ברית המועצות. שו מנסה לשכנע את ברית המועצות למקם טילים גרעיניים בקובה. אקסבייר מגלה שהשימוש בכוחותיו של לנשר מופעל על ידי כעסו, ולכן מחליט לאמן אותו להגיע "לרמה שבין זעם לשלוה". הוא מפתח יחסי חברות עמו, והשניים מגייסים חבורת מוטאנטים למלחמה הקרבה עם סבסטיאן שו. במהלך הסרט מצליח מגנטו לשלות מהים צוללת פלדה במשקל של כ-300,000 טון, עדות לעוצמה של כוחותיו. בסוף הסרט מגנטו הופך לנבל אחרי שהרג את שו כנקמה על רצח אימו והשתכנע שכוונת בני האדם היא להשמיד את המוטאנטים אחרי שציי ארצות הברית וברית המועצות מפגיזים אותו, את אקסבייר וחבריהם המוטאנטים. בסרט ההמשך, "אקס-מן: העתיד שהיה", מגנטו משוחרר מהכלא על מנת למנוע ממיסטיק להתנקש בטראסק שמפתח את רובוטי הזקיפים אך חוזר לסורו ומנסה להתנקם בנשיא ארצות הברית על שאישר לטראסק לבנות את הזקיפים. מיסטיק ואקסבייר מסכלים את תוכניתו ומצילים את העולם, אך נותנים למגנטו להימלט. בעקבות אירועים אלה מגנטו יורד למחתרת, מתחתן ומוליד ילדה וחיי את חייו בשלווה בפולין תחת השם הבדוי הנריק. בסרט "אקס-מן: אפוקליפס", שוטרים פולניים הורגים את משפחתו, ואפוקליפס מנצל זאת כדי לשכנעו לנקום באנושות ולגייסו כאחד מפרשי אפוקליפס. בקרב האחרון, מיסטיק מצליחה לשכנע את מגנטו לחזור בו ממסע ההרס והנקמה אותו החל, והוא עוזר לאקס-מן להביס את אפוקליפס. בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה" מגנטו הופך למנהיג פולחן "השוליות" ומנהל את אי המפלט ג'נושה. אחרי שג'ין גריי הורגת בטעות את מיסטיק היא בורחת לג'נושה אך כשמגנטו מגלה שהיא הרגה את מיסטיק הוא נלחם בה, אך לבסוף מגנטו עוזר לאקס-מן ולג'יין להביס את ווק - חוצנית שספגה חלק מכוחותיה של ג'ין. בסוף הסרט מגנטו משחק עם צ'ארלס אקסבייר שחמט כשברקע רואים עוף חול בוער בשמים.
סדרות אנימציה
ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" ששודרה בתחילת שנות ה-90 גם בישראל, דמותו של מגנטו דובבה על ידי דייוויד המבלן. למרות שדמותו החלה כנבל, הוא שימש כבן ברית לאקס-מן במרבית הפרקים ועזר להם להילחם נגד יריבים משותפים כזקיפי הסנטינלים ומיסטר סיניסטר.
בסדרת הטלוויזיה "אקס-מן: אבולוציה" משנות ה-2000, דובבה דמותו בידי כריסטופר ג'אדג'. בעונה הראשונה של הסדרה נראה כי שומר את ידיו נקיות לרוב, והוא מופיע כדמות החבויה בצללים אשר שולחת את חברי "אחוות המוטאנטים" לבצע את תוכניותיו, ואף מגייס את בנו קוויקסילבר לרגל עבורו. בעונה השנייה, מגנטו מגייס את קבוצת "השוליות" ומצעיר את עצמו בעזרת הטכנולוגיה שהפכה את קפטן אמריקה לסופר-חייל, זאת משום שיכולותיו הגנטיות אינן פועלות. הוא חושף את קיומם של המוטאנטים לציבור אחרי קרב עם זקיפי הסנטינלים. בעונה זו מוצגת בתו ונדה, שנוטרת טינה לאביה על כי נטש אותה בבית חולים פסיכיאטרי. בעונות השלישית והרביעית, מגנטו מקדיש את מרצו למנוע את עלייתו של אפוקליפס. הוא נכשל ועד מהרה הופך לאחד מארבעת פרשיו. בסוף הסדרה מוצג חזון עתידני של אקסבייר, בו מתגלה כי מגנטו הופך לבן בריתם של האקס-מן ועוזר בחניכתה של קבוצת "המוטאנטים החדשים".
בסדרת האנימציה "וולברין והאקס-מן", מגנטו מדובב על ידי טום קיין בעיבוד שדומה לגילומו של איאן מקלן בסרטי אקס-מן. הוא מופיע כשליטו של אי המוטאנטים ג'נושה, ומפציר בידי ממשלת ארצות הברית להעניק לו תמיכה. הוא מוצא את פרופסור אקס לאחר שאחוזת אקס הושמדה ומטפל בו.
משחקי מחשב
מגנטו הופיע ברוב משחקי הווידאו המבוססים על האקס-מן. הופעותיו הבולטות ביותר הן במשחק X-Men: Mutant Apocalypse על פלטפורמת הסופר-פמיקום, ובמשחק X-Men Legends ששוחרר למספר פלטפורמות. כמו כן, הוא דמות פופולרית ביותר במשחק Marvel Vs. Capcom 2, בגלל קלות התנועה והמהירות הגבוהה שלו. לאחרונה דמותו הופיעה במשחקי Marvel Ultimate Alliance.
אוניית קירור
שמאל|ממוזער|350px|אוניית הקירור "סליסה פריגו" אניית קירור היא כלי שיט להובלה בקירור של מטען מתכלה, בדרך כלל מוצרי מזון כמו בשר, דגים, פירות וירקות. ספנות האנייה (המחסנים) מקוררות ומבודדות, ובכל אחת מהן ניתן לקיים טמפרטורה שונה, המתאימה לסוג המטען הנמצא בה.
אוניות קירור מתחלקות לשתי קטגוריות עיקריות:
חלק משמעותי מצי אוניות הקירור בעולם שימש להובלת בננות, ופירות אחרים, אולם מאז פותחו מכולות הקירור המאפשרות הובלת פירות אף באוניית מכולות, פחת השימוש באוניות קירור מתמחות בעולם. בתחילת המאה ה-21, חלק משמעותי מן המטענים המתכלים הדורשים טמפרטורה מבוקרת בהובלה ימית, מובלים באוניות מכולות רגילות, בין במכולות בעלות גנרטור עצמאי לקירור, או מכולות המצוידות במתקן קירור חשמלי המתחבר בכבל למקור הזרם הראשי של האונייה. מכולות אלה נמצאות בהשגחה מיוחדת בעת היותן על האונייה, הן מכילות מכשירי ניטור הרושמים את שינויי הטמפרטורה במכולה ולכל אורך ההפלגה מתקיימות ביקורות קבועות באשר לתקינות פעולת הקירור.
אפי אושעיה
אפי (אפלטון) אושעיה (נולד ב-2 ביוני 1956) הוא יועץ אסטרטגי לתאגידים ולוביסט פוליטי, לשעבר חבר כנסת מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה
אפי אושעיה נולד ב-2 ביוני 1956. שמו המלא הוא "אפלטון" על שם סבו. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, בבסיס רפידים, שם שירת כשש שנים עד פינוי חצי האי סיני.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת לקסינגטון שבאנגליה, ובמקצועו הוא יועץ אסטרטגי לתאגידים.
בשירותו הציבורי כיהן אושעיה כיו”ר ההסתדרות במרחב נתניה, כחבר מועצת העיר נתניה מטעם מפלגת העבודה וכיושב ראש התנועה לקידום העבודה. כיהן בעבר כיושב ראש קרן ברל כצנלסון, חבר בוועד הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל וחבר בחבר הנאמנים של המכללה למנהל. מכהן כחבר ועד מנהל במועצה לישראל יפה.
אושעיה נבחר לראשונה לכנסת ב-1996, ובשנית ב-2001. בכנסת ה-14 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת וכמצליף סיעת העבודה ובכנסת ה-15 כיהן כיושב ראש סיעת העבודה-מימד וכיושב ראש הקואליציה. בשלהי הכנסת ה-16, הודיע חיים רמון על פרישתו ממפלגת העבודה, התפטרותו מן הכנסת והחזרת המנדט שלו למפלגת העבודה. ביום בו נכנסה ההתפטרות לתוקף, הודיע אושעיה, שנכנס תחתיו לכנסת, גם כן על התפטרותו מחברות בכנסת. התפטרותו נכנסה לתוקף לאחר ארבעה ימים, ותחתיו נכנסה טובה אילן.
אושעיה היה מנכ"ל חברת השדלנות "פוליסי", שבבעלות בוריס קרסני, ובעבר כיהן כחבר בדירקטוריונים של "קבוצת דלק", "גרין" "איסתא" וחברת העובדים.
בנובמבר 2021 הקים את חברת Plato consultants המייעצת ומלווה חברות ותאגידים בישראל ובעולם, והוא משמש כבעלים והמנכ"ל שלה.
חיים אישיים
נשוי ליפה, אב לארבעה וסב לחמישה.
סנג'אי וקרייג
סנג'אי וקרייג (באנגלית: Sanjay and Craig) היא סדרה קומית מונפשת המופקת ומשודרת בערוץ ניקלודיאון. הסדרה החלה את שידוריה ב-25 במאי 2013 בארצות הברית וב-16 בינואר 2014 בישראל. האנימציה שבסדרה דומה מאוד לזו שבסדרה Bob's Burgers של ערוץ Fox האמריקאי, זאת משום שאותם מעצבי דמויות ואנימטורים יצרו את שתי הסדרות.
בעקבות ההצלחה של הסדרה, ערוץ ניקלודיאון הזמין עונה שנייה לסדרה שעלתה לשידור ביולי 2014.
ב-11 ביוני 2014, הסדרה חודשה לעונה שלישית, ובה יהיו 20 פרקים. העונה עלתה לשידור ב-7 בספטמבר 2015. הסדרה הסתיימה ב-29 ביולי 2016 בארצות הברית וב-16 באוגוסט 2016 בישראל, לאחר 3 עונות ו-60 פרקים.
עלילת הסדרה
הסדרה עוקבת אחר מעלליהם של סנג'אי פטאל, ילד בן 12, וקרייג, נחש המחמד המדבר של סנג'אי. סנג'אי מנסה יחד עם חבריו-הקטור ומייגן להסתיר את העובדה שקרייג יכול לדבר,יש לציין שהוריו של סנג'אי מודעים לעובדה זו.
הפקה
על פי אחד מיוצרי הסדרה ג'יי האוול, הרעיון לסדרה עלה לו ולג'ים דירסצ'בארגר בזמן שעבדו על קומיקס עם עלילה זהה. הרעיון המקורי והראשוני בא מסיפורים שהאמהות של ג'ים והאוול סיפרו להם בילדותם. האוול אמר כי מאחר שמפיקי הסדרה וויל מקרוד וכריס ויסכרדי כבר יצרו סדרה עבור ניקלודיאון הם עזרו לו ולג'ים להוסיף הומור המותאם לילדים. שלא כמו מרבית סדרות האנימציה לילדים, הסדרה אינה מסתמכת על תסריט מסודר אלא על תרחישים. בסוף 2013 אושרה עונה שנייה והיא עלתה ב-2014.
ביקורת
מבקר הטלוויזיה של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, דוד וויגנט, אמר כי התוכנית "מצחיקה ומתוחכמת" וגם "מבינה מה לילדים ומה לא". מבקר הטלוויזיה של ניו יורק דיילי ניוז, דוד הינקלי, נתן לסדרה שלושה מתוך חמישה כוכבים ואמר "סלפסטיק אבסורדי שבחיים האמיתיים היה גורם לך למות". מרה אקין מאתר The A.V. Club נתנה לסדרה ציון "A". כתבת הטלוויזיה של Common Sense Media, אמילי אשבי, נתנה לסדרה שני כוכבים מתוך חמישה ונימקה:
פיטר גלאגר
פיטר קיליאן גלאגר (באנגלית: Peter Killian Gallagher; נולד ב-19 באוגוסט 1955) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. נודע בזכות תפקידיו בסרטים "סקס, שקרים ווידאוטייפ", "בזמן שישנת", "אמריקן ביוטי" ו"מר דידס", ובסדרות הדרמה "The O.C." ו"פרשיות סמויות".
סנג'אי וקרייג
ביקורת
פרק הבכורה של הסדרה זכה ל-3.6 מיליון צופים. גם שאר פרקי הסדרה זכו לנתונים נאים, ועמדו על ממוצע של כ-2 מיליון צופים.
פיטר גלאגר
ביוגרפיה
גלאגר נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. הוריו הם מרי אן (לבית או'שאה), ביולוגית ותומאס פרנסיס גלאגר, יועץ פרסום. גדל בכפר ארמונק שבניו יורק. למד באוניברסיטת טאפטס שבמדפורד, מסצ'וסטס.
קריירה
גלאגר החל את דרכו כשחקן ב-1980 כאשר הופיע בדרמה המוזיקלית "האיידולמייקר" בתפקיד עוזר המלצר גודיו ובסדרת הדרמה של התסריטאי והמפיק זוכה פרס האוסקר אבי מאן "סקאג". לאחר שפרץ שיחק גלאגר בדרמות "ילדת החלומות" בתפקיד העיתונאי ג'ק דולן, "קיץ לאוהבים", בקומדיית האימה של ניל ג'ורדן "המלון מת מצחוק" ובתפקיד ליאו פרנק במיני סדרת הדרמה שהפיק ג'ורג' סטיבנס הבן "הרצח של מרי פייגן". ב-1986 הועמד גלאגר לפרס טוני על הופעתו במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה". ב-1989 שיחק גלאגר בתפקיד הראשי בסרטו הראשון של סטיבן סודרברג "סקס, שקרים ווידאוטייפ" בתור עורך הדין המושחת ג'ון מולאני.
בתחילת שנות ה-90 התחבר גלאגר לבמאי רוברט אלטמן והופיע בסרטיו המצליחים "השחקן", בתור המפיק לארי לוי וב"תמונות קצרות". כמו כן השתתף בסרטו הראשון של טים רובינס "בוב רוברטס", במותחן "בכוונת זדון" בתפקיד דניס ריילי, עורך דינה של טרייסי ספיאן (ניקול קידמן), ובדרמות "גברת פארקר והחוג המרושע" בהפקתו של אלטמן בתפקיד התסריטאי אלן קמפבל ו"מייל לבן". ב-1995 הופיע גלאגר בקומדיה "בזמן שישנת" בתפקיד עורך הדין פיטר קאלאהן ובסרט הפשע "במעמקי התשוקה" בהופעתו השנייה עבור סטיבן סודרברג. ב-1996 השתתף גלאגר בתפקיד ראשי במיני סדרה "טיטניק" העוקבת אחר דמויות על ספינת הפאר טיטניק. ב-1997 שיחק לצדו של ביל מארי בקומדיית הריגול "האיש שידע מעט מדי". ב-1999 השתתף בדרמה זוכת 5 פרסי האוסקר של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד מתווך הנדל"ן באדי קיין, יריבה העסקי ומאהבה של קרולין (אנט בנינג), ובסרט האימה "הבית על הגבעה הרדופה" בתור ד"ר דונלד בלקבורן.
בשנת 2000 שיחק גלאגר בדרמת הבלט "מרכז הבמה" בתור ג'ונתן ריבס, הכוריאוגרף הראשי ובמאי המופע. ב-2002 הופיע גלאגר בקומדיה "מר דידס" בתפקיד נבל הסרט, איש העסקים צ'אק סידר. ב-2003 זכה גלאגר לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הפופולרית "The O.C." בתור הסנגור סנדי כהן. ב-2009 שיחק גלאגר בדרמה הקומית "אדם" בתפקיד מרטי אביה של בת' באצ'וולד (רוז ביירן) ובעונה השלישית של הסדרה "קליפורניקיישן" בתפקיד סטייסי קונס, מנהל הקולג' בו מלמד הסופר האנק מודי.
בשנת 2010 השתתף בדרמה המוזיקלית "בורלסק" בתור וינס סקאלי, בעלה לשעבר של מנהלת מועדון החשפנות טס שר. באותה שנה החל גלאגר את תפקידו בסדרת הדרמה "פרשיות סמויות" בתור ראש סוכנות הריגול ארתור קמפבל ושיחק בעונה השישית של סדרת הדרמה "הצילו", בתור הכומר האב פיל גלאגר. ב-2012 שיחק גלאגר בסרט הריקוד "סטפ אפ 4" בתפקיד הטייקון ביל אנדרסון, אביה של הדמות הראשית, הרקדנית אמילי אנדרסון.
בשנת 2014 הצטרף לעונה ה-16 במספר של סדרת הדרמה המשטרתית "חוק וסדר: מדור מיוחד", בתפקיד סגן ראש הממשלה וויליאם דודס. תפקיד זה הוא מגלם עד היום (2019; עונה 21).
ב-2016 שיחק בתור אביו של שמידט בסדרה הקומית "הבחורה החדשה".
בשנת 2017 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה הדרמה-קומית של נטפליקס "גרייס ופרנקי", בתפקיד חוזר של ניק סקולקה.
בשנת 2019 השתתף בסרט אפטר ״אחרי ש...״ בתור קן סקוט אבא של הרדין.
חיים אישיים
מאז 1983 הוא נשוי למפיקה פולה וויילדש, ואב לשני ילדים: הבמאי ג'יימס גלאגר, והשחקנית והזמרת קת'רין גלאגר.
פארק הרסטראו
פארק הרסטראו (ברומנית: Parcul Herăstrău), ששמו הרשמי הוא הפארק הלאומי קרול השני (ברומנית: Parcul Naţional Carol al II-lea) (על שמו של קרול השני, מלך רומניה), הוא הפארק הגדול ביותר בבוקרשט, בירת רומניה.
בפארק מתארחות תערוכות פרחים ותזמורות המנעימות את שהות הנופשים בו. בפארק יש תיאטרון קיץ, בית מלון, מועדוני ספורט ומועדוני ספורט מים. על חופי האגם הוקמו מסעדות ובתי קפה. בפארק מצוי גם מוזאון הכפר המנציח את התרבות הכפרית הרומנית.
יחסי ארצות הברית–צ'ילה
יחסי ארצות הברית–צ'ילה הם היחסים ההדדיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין ארצות הברית של אמריקה, אשר ראשיתם במהלך המאה ה-19, ואשר השתפרו יותר משנת 1988, וכיום יש ביניהם יחסים מצוינים. בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90, ממשלת ארצות הברית שיבחה את הלידה מחדש של הדמוקרטיה בצ'ילה, למרות שסייעה להפיכה הצבאית בצ'ילה בשנת 1973, וסייעה למשטר הצבאי שהיה לאחר מכן, אשר הביא לערעור היציבות במדינה, ולערעור הכלכלה והפוליטיקה.
המשטר בצ'ילה נחשב להכי פחות מושחת והכי דמוקרטי בדרום אמריקה, עם כלכלה בריאה, וצ'ילה היא כאמור בעלת ברית אסטרטגית של ארצות הברית בחצי הכדור הדרומי, יחד עם קולומביה, והיא חתומה על ההסכם בין-אמריקני לסיוע הדדי. דוגמה מובהקת לשיתוף פעולה בין המדינות, כולל את הסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לארצות הברית. צ'ילה היא גם היחידה בדרום אמריקה אשר חברה בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, והיחידה באמריקה הלטינית אשר אזרחיה פטורים מוויזה בארצות הברית.
הממשלות מתייעצות לעיתים קרובות בנושאי דיפלומטיה, ביטחון, תרבות ומדע. לאחרונה חתמו הממשלות על הסכמים בנושאי חינוך ואנרגיה ירוקה. על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 42% מהצ'יליאנים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 25% מסתייגים ו-32% אינם בטוחים.
שיתוף פעולה
המחלקה ליחסי הציבור האמריקנית משתפת פעולה עם אוניברסיטאות ועם ארגונים לא-ממשלתיים צ'יליאנים במגוון תוכניות, ובכלל זה תוכנית פולברייט תוכניות, סחר בינלאומי, אבטחה, ממשל דמוקרטי באזור, רפורמה משפטית, אכיפת החוק, נושאים סביבתיים, ולימודי אנגלית. המחלקה לענייני ציבור פועלת מדי יום עם התקשורת הצ'יליאנית, והיא גם מסייעת לתקשורת זרה, כולל עיתונאים אמריקנים.
בנוסף, קיים שיתוף פעולה בין המדינות בנושאי סחר חוץ, שירות חקלאי, ומשרד הפיקוח על החי והצומח (APHIS), וקיים שיתוף פעולה הדוק עם מאות חברות בארצות הברית אשר מחזיקות משרדים בצ'ילה.
תוכנית הפטור מוויזה
בפברואר 2014 ממשלת ארצות הברית הודיעה באופן רשמי, כי הוסיפה את צ'ילה לתוכנית הוויתור על ויזה, מה שמאפשר לכל אזרחי צ'ילה לנסוע לארצות הברית ללא ויזה, וכיום, צ'ילה היא המדינה היחידה באמריקה הלטינית המחזיקה בזכות זו, המוענקת בדרך כלל רק לבעלי הברית הקרובים ביותר של ארצות הברית, כגון האיחוד האירופי, יפן ואוסטרליה.
יחסים דיפלומטיים
צ'ילה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-20 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, דאלאס, דטרויט, הונולולו, יוסטון, קנזס סיטי, לאס וגאס, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, אורלנדו, פילדלפיה, פיניקס, סן אנטוניו, סן דייגו, וסן פרנסיסקו. מאידך, ארצות הברית מחזיקה בצ'ילה רק שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט
אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Albrecht I., Fürst von Anhalt-Zrebst; מת ב-17 באוגוסט 1316) היה נסיך גרמני מבית אסקניה והשליט השני של נסיכות אנהלט-צרבסט מ-1298 עד מותו.
ביוגרפיה
אלברכט היה הבן הבכור של זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו קתרינה בירגרסדוטר מביילבו, בתו של העוצר השוודי בירגר יארל ואחותם של ולדמאר, מלך שוודיה ומגנוס השלישי, מלך שוודיה. בשנת 1290 ויתר אביו על תפקידו והפך לנזיר מטיף, ואלברכט ירש את נחלות אביו, הכוללות את הערים של דסאו וקתן. בשנת 1295 אלברכט קבע את מקום מגוריו בטירת קתן.
בשנת 1291 הוא השתתף במצור על טירת הארלי נגד היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן מבית ולף, יחד עם קונרד, ראש המנזר של ניינבורג ובן דודו ברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1293 ביטל אלברכט את השימוש בפולביאנית (ונדית) כשפה רשמית בתחומי הנסיכות. בשנת 1307 רכש אלברכט את צרבסט מהענף הברנדנבורגי של בית אסקניה.
לאחר הרצח של אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג בשנת 1308, הוצע אלברכט על ידי גיסו ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג למלך הרומאים, אולם לא הצליח להיבחר לתפקיד.
ב-17 באוגוסט 1316 מת אלברכט, ובניו אלברכט וולדמאר ירשו את נחלותיו.
משפחתו
אלברכט התחתן עם ליוטגארד מהולשטיין-יצהו, בתו של הרוזן גרהרד, רוזן הולשטיין-יצהו, ממנה היו לו שני בנים:
בשנת 1300 התחתן אלברכט בשנית עם אגנס מברנדנבורג-שטנדאל, בתו של קונרד, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, ממנה היו לו חמישה ילדים:
נבל
נֵבֶל הוא כלי נגינה השייך למשפחת כלי המיתר. המיתרים בנבל קלועים בין הצוואר ותיבת הצלילים בצורה אלכסונית (ולא באופן מקבילי כמו בגיטרה). מנעד הצלילים של הנבל מתפרש על שבע אוקטבות, בדומה לזה של הפסנתר. כל מיתר מתאים לתו בסולם דו מז'ור (הקלידים הלבנים בפסנתר). בגלל המספר הרב של מיתרים בנבל, נהוג שכל המיתרים של דו צבועים בצבע אדום, ואילו כל המיתרים של פה צבועים בצבע כחול כדי להקל על מציאת המיתרים.
צורות
נבלים מיוצרים בשלוש צורות שונות: נבלים קשתיים, בהם הצוואר וגוף הנבל יוצרים קימור דמוי קשת; נבלים זוויתיים, בהם הצוואר וגוף הנבל יוצרים לפחות זווית ישרה; נבלים מסגרתיים, בהם חלק שלישי מוצב מנגד לזווית שבין הגוף והצוואר, יוצר משולש, זאת על מנת לחזק את הנבל מפני מתיחות המיתרים. הנבל המודרני בו משתמשים כיום נגני תזמורת הוא נבל מסגרתי גדול בעל 46 או 47 מיתרים (שש אוקטבות וחצי, שבעה מיתרים לכל אוקטבה). מיתרי הבס עבים, ועשויים ממתכת מצופה או תיל, ומיתרי הסופרן עשויים מניילון או מגידים.
כיוון
כיוון של נבל נעשה על ידי מתיחה או שחרור של המיתר מצוואר הנבל. הנבל רגיש לשינויים במזג אוויר וללחות וכתוצאה מכך, נבל עובר כיוון מחדש לעיתים מאוד קרובות (על ידי בעליו). אפילו כאשר הנבל מכוון לגמרי צריך למתוח או לשחרר תווים (או מיתרים מסוימים) כדי לאפשר נגינה בכמה סולמות. בנבלים המערביים היום יש שתי צורות עיקריות למטרה זו שמתבטאות בארכיטקטורה שונה של נבלים.
רגולציה
נבל הוא כלי עץ שאוגר בתוכו מאמצים חזקים ביותר. נבל דוושות (פדלים) עם 47 מיתרים מחזיק לחץ של כשני טון הלחץ הזה על העץ יוצר שינויים עם הזמן וגורם לכך שהמעברים בין הבמול לבקר והדיאז אינם מדויקים. בנוסף לכך אורך העמוד קטן עם הזמן דבר שמשפיע על מהלך הדוושות. ישנם דברים נוספים שדורשים תחזוקה כמו הלבד שעוטף את הדוושה במקום המפגש שלה עם העץ ועוד. הבלאי והשינויים שהנבל עובר יכולים לגרום לזיופים, זמזומים ואף רעשים מתכתיים לא נעימים. את כל הדברים הללו מבצע טכנאי הנבל בטיפול תקופתי שנקרא רגולציה. לנבל דוושות מומלץ לבצע רגולציה כל שנה או שנתיים ולנבל קלטי לאחר שנתיים מיום קנייתו כחדש ולאחר מכן כל חמש שנים אם אין בעיות מיוחדות.
נבל דוושות
לנבל דוושות יש סדרה של שבע דוושות בבסיס הנבל המחוברים לצוואר הנבל. כל דוושה שולטת על תו אחד בשלושה מצבים שונים: למטה, באמצע, למעלה. בעזרת הדוושות ניתן לנגן חצאי טונים. הרמה של פדל גורמת למיתר המתאים להשתחרר וכך פריטה על התו המתאים תנגן את התו בבמול. הורדת הדוושה גורמת לקיצור המיתר ופריטה עליו תנגן את התו בדיאז. המצב הרגיל של הדוושה (באמצע) תגרום לפריטה על המיתר לתת את התו במצב טבעי. הנבלים שמשתמשים בו היום בתזמורות הם נבלים עם דוושות.
נבל קלטי
בנבל קלטי (נקרא גם 'נבל עממי', 'נבל לברים', 'נבל אירי'), נגינה של חצאי טונים נעשית בשתי צורות: כתוצאה מכך, נבלאים רבים מכוונים את נבלי הלברים שלהם כך ש לה, סי ומי מכוונים לבמול (כיוון שסי דיאז זהה לדו, ומי דיאז זהה לפה).
הנבל הקלטי הוא בדרך כלל זול יותר מנבל הדוושות אך פחות גמיש מבחינת מעבר סולמות תוך כדי יצירה.
ישנן יצירות שנשמעות טוב יותר על סוגים שונים של נבלים, נבל קלטי לדוגמה מתאים יותר למוזיקה אירית ומוזיקה קלילה. נבל פדלים מתאים יותר למוזיקה קלאסית.
הנבל הקלטי הוא סמלה של אירלנד.
היסטוריה מוקדמת
נבלים קשתיים, העתיקים ביותר מבין כל הנבלים, נודעו בשומר ובמצרים בערך בין השנים 2000 ו-3000 לפנה"ס, ונבלים מסגרתיים הופיעו מאוחר יותר. נבלים קשתיים שרדו עד היום במיאנמר (בעבר, בורמה), בחלקים באפריקה, בכמה חלקים בסיביר ובאזורים מבודדים באפגניסטן. נבלים קשתיים היו ידועים במוזיקה הפרסית והערבית של ימי הביניים ונוגן בהם עד למאה ה-19 בפרס. נבלים מסגרתיים הופיעו רק באירופה במאה ה-9 והתפתחו בשתי גרסאות, אחת שימשה באירלנד וסקוטלנד, והשנייה בשאר היבשת.
פיתוחים אחרונים
המוזיקה בין המאות ה-16 וה-18 תבעה בהדרגתיות יותר ויותר תווים מחוץ למה שיכל לספק הסולם בעל שבעת התווים שבנבל האירופאי, עקב כך היו ניסיונות לייצר את התווים האלו. ניסיונות אלו כללו הוספת שורה שנייה לנבל והוספת ווים למיתרים שיסייעו למתיחת המיתר ולהעלאת הצליל (נבל קלטי). בסופו של דבר חוברו הווים לדוושה שהצליחה להעלות את גובה הצליל של מיתר מסוים בחצי טון (נבל דוושות).
מקור השם
בתנ"ך נבל הוא מילה נרדפת לנאד: בספר שמואל, ובספר ירמיהו . ומכיוון שתיבת התהודה של הנבל המקראי הייתה דמוית נאד עור, נקרא כלי הנגינה על שם כלי הקיבול.
Outlook.com
היסטוריה
מיקרוסופט החלה להעביר משתמשים ל-Outlook.com ביולי 2012. בפברואר 2013 הודיעה החברה כי השלימה את שלב הבטא, ובמסגרתו עברו כבר 60 מיליון משתמשים לשירות החדש.
אקירה יושיזאווה
אקירה יושיזאווה (ביפנית: 吉澤 章 ; 14 במרץ 1911 - 14 במרץ 2005) נחשב לגדול אמני האוריגמי.
Outlook.com
היסטוריה
במאי 2013 הודיעה מיקרוסופט כי סיימה להעביר את חשבונות הדואר הישנים של הוטמייל לשירות החדש. מבצע ההעברה החל באותה תקופה של שנת 2012, עת חשפה מיקרוסופט את Outlook.com. ההעברה הצריכה פעולות תחזוקה ושדרוג למערכות ושרתים, מה שגרם לתקלות בשירותים אחרים כשהבולטת בהן אירעה במרץ 2013, עת הושבתו שירותי המייל והאחסון של מיקרוסופט למשך יותר מיממה.
אקירה יושיזאווה
ביוגרפיה
יושיזאווה נולד למשפחה של חקלאים ביפן. בגיל 13 עבר לטוקיו ועבד כפועל במפעל ובמקביל למד והפך לשרטט טכני, תוך שימוש באוריגמי היפני המסורתי כדי להבין ולפתור בעיות גאומטריות. בשנת 1937 הוא עזב את עבודתו במפעל למען העיסוק באומנות האוריגמי וזכה להכרה ראשונית בתחום.
בשנת 1954 פרסם שיטה לרישום תהליכי הקיפול באוריגמי אשר גרמה למהפכה בתחום והפכה לסטנדרט. לאחר פרסום הספר יושיזאווה הקים את המרכז הבינלאומי לאוריגמי בטוקיו ויצא לסדרה של תצוגות בעולם כולו אשר גרמו לפרסום האוריגמי במערב ולפריחתו בעולם.
Outlook.com
מאפיינים
שירות הדואר מתאפיין באינטגרציה חזקה עם תוכנת Microsoft Office של החברה, והוא מעוצב בסגנון הדומה לתוכנת Microsoft Outlook. מאפיין נוסף של שרת הדואר הוא האפשרות לבצע באמצעותו שיחות בסקייפ גם בלי להשתמש בתוכנה עצמה.
אקירה יושיזאווה
ביוגרפיה
יושיזאווה המציא מעל ל-50,000 דגמי אוריגמי חדשים, שיטות חדשניות לקיפול ואף שיטות חדשות לייצור נייר המתאים יותר לאוריגמי. יצירותיו מזוהות בעיקר עם סוגת הקיפול הרטוב, שהיא שיטת לגימור הקיפולים, על ידי הרטבת הנייר. והוא בין האבות המייסדים שלה.
יושיזאווה זכה בפרסים רבים, נבחר לאיש השנה של הניו יורק טיימס ואף קיבל ב-1983 תואר חברות במסדר השמש העולה מאת הקיסר היפני.
נפטר ביום הולדתו ה-94 בשנת 2005.
כחליל הבקיה
כַּחְלִיל הַבִּקְיָה (שם מדעי: Polyommatus amandus) הוא פרפר נדיר ממשפחת הכחליליים. כחליל הבקיה נפוץ בצפון אפריקה, אירופה ועד מזרח אסיה. בישראל הוא נמצא רק בחרמון ובצפון רמת הגולן.
תיאור כללי
מוטת כנפיו נעה בין 29 ל-35 מילימטרים. כחליל הבקיה גדול באופן ניכר משאר הפרפרים בתת-המשפחה שלו (Polyommatinae), ניתן להבחין בכך בעיקר בעת התעופפותם. צידן העליון של כנפיי הזכר הן אפור כספי או תכלת, לרוב ישנו גם קו גבול שחור שמחוצה לו קו שוליים לבן שנמצא בקצות הכנפיים, אך לא תמיד. צידן העליון של כנפי הנקבה הן כחולות כהות עם גוונים חומים בפינות בחלק מהאזורים, באזורים אחרים הן חומות בהירות ובקצוות צורות בצבע המזכירות צורת חצי ירח. על קצוות הכנפיים מאחורה יש כתמים אדומים. צידן התחתון של כנפיי הזכר הן בצבע אפור בהיר עם כתמים שחורים הלבנים בחלקם החיצונים. צידן התחתון של כנפיי הנקבה דומה אך בעל חום-קרמי בהיר עשיר עם כתמים אדומים, בעיקר על השוליים של צידן האחורי של הכנפיים עם שורה של נקודות שחורות שבדרך כלל נוגעות אחת בשנייה, המקבילות לשולי הכנפיים.
מחזור חיים
פרפר זה מתעופף בדרך כלל מחודש מאי עד לאוגוסט. הנקבה מטילה את ביציה על עלי צמח הבקיה, בדרך כלל. הביצה לבנבנה, שטוחה ומרושתת המוטלת ברוב הפעמים יחידה, לעיתים, גם בקבוצות. הזחל שבוקע הוא בצבע קרם ועם גדילתו צבעו משתנה לירוק עם פס כהה יותר במרכז. יש בלוטות רוק המפרישות טל דבש המושך אליו נמלים, שאלו מגינות על הזחלים מטורפים. הזחל בשיא גדילתו מגיע לכ-20 מ"מ ולאחר מכן נכנס לדיאפאוזה חורפית לתקופה של כ-10 חודשים שלאחריה הופך לגולם. הגולם בצבע ירוק ואורכו כ-15 מ"מ, תקופתו כשלושה שבועות.
בארץ ישראל
בישראל נמצא הפרפר בסכנת הכחדה, ומתעופף רק בחרמון ובצפון רמת הגולן אך מאוד נדיר וקשה למצוא אותו. בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז כחליל הבקיה, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל.
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–ספרד
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–ספרד הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית וספרד.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדו-צדדיים בין ספרד לרפובליקה המרכז אפריקאית נכללו בתוכנית אפריקה. בתחום שיתוף הפעולה לפיתוח הוא מתבצע במיוחד באמצעות ארגונים רב-צדדיים. בתחום ההגנה, ספרד מחויבת בתוקף לביטחון באפריקה בכלל וברפובליקה המרכז אפריקאית בפרט ולכן השתתפה במשימת EUFOR-RCA של האיחוד האירופי עם כמעט מאה אנשי צבא וכיום במשימה EUMAMRCA עם 18 חיילים וכן מקיימת שיתוף פעולה עם כוח משימה צרפתי מליברוויל באמצעות מטוס תובלה ו-60 חיילים.
במסגרת שיתוף פעולה זה, שר ההגנה של ספרד, מר פדרו מורנס, ביקר בבנגי ב-15 ביוני 2014 כדי לפגוש את מקבילו ולבקר את הכוחות הספרדים שנפרסו במדינה.
יחסים כלכליים
החשיבות הכמותית של היצוא הספרדי קטנה מאוד. עם זאת, ייתכן ונתוני סחר החוץ אינם מייצגים לחלוטין, מכיוון שרבים מהמוצרים המיובאים על ידי הרפובליקה המרכז-אפריקאית מוצגים דרך קמרון.
לאחר שאיבד שטח מול מדינות אחרות, בשנת 2011 הגיע נתון היצוא הספרדי ל-2.61 מיליון אירו וב-2012 הוא המשיך להתאושש עד שהגיע ל-3.3 מיליון אירו.
שיתוף פעולה
למרות שאין סיוע ספרדי לרפובליקה המרכז אפריקאית, נערכו כמה פרויקטים מסוימים בשנת 2012 באמצעות ארגונים כגון:
בשנת 2013 הקצתה ספרד 500,000 אירו עבור פליטים מרכז אפריקאים שנמצאים בקמרון ובצ'אד. 216,000 דולר דרך הקרן המרכזית למענה לשעת חירום של האו"ם, 269,760 דולר באמצעות INTERMON-OXFAM לתמיכה בפליטי הרפובליקה המרכז-אפריקאית בצ'אד ו-500,000 אירו לפעילות MSF באזור נדל'ה במרכז אפריקה בשנת 2014.
ימאהה מוטור
ימאהה מוטור (Yamaha Motor Co., Ltd) היא חברה יפנית ליצור אופנועים, מוצרים ימיים, גנרטורים חשמליים ועוד. החברה הוקמה ב-1955 לאחר שגניצ'י קוואקאמי שהיה בנו של יושב ראש תאגיד ימאהה התבקש להפריד את פעילות הייצור בתחום המנועים מייצור כלי הנגינה. שתי החברות הפכו מאז לישויות נפרדות, אך הלוגו של יצרנית האופנועים נותר זהה לזה של חברת האם וכך נשמר הקשר לעולם המוזיקה עקב שלושת הקולנים המופיעים בו.
ימאהה היא יצרנית האופנועים השנייה בגודלה בעולם, אחרי הונדה, היפנית גם כן. במרכז היפני מתוכננים ומיוצרים מדי שנה עשרות דגמי אופנועים המיועדים למכירה בשוקי בעולם. בנוסף, מתוכננים ולעיתים אף מיוצרים דגמים ייחודיים בשווקים בעלי נפח מכירות גדול כדוגמת ארצות הברית, מזרח אסיה ואף איטליה.
כיום מייצרת ימאהה מגוון מוצרים רחב, אך לפי נתוני שנת 2006 רוב המכירות היו עדיין בתחום האופנועים (כ-55 אחוז), כשאחריו ממוקם התחום הימי (18 אחוז) ותחום המנועים (בעיקר גנרטורים, כ-17 אחוז). שאר המכירות הן בתחומים תעשייתיים אחרים כדוגמת מסוקים קלים בלתי מאוישים.
תחילת הדרך
הכוונה לייצר מוצרים המבוססים על מנועים החלה עוד לאחר מלחמת העולם השנייה כשקוואקאמי חיפש שימושים לציוד המכני שנותר בימאהה ונועד לייצור מדחפים בזמן המלחמה. סדרת בדיקות ותכנון שארכו שנים הובילו להחלטה לייצר את ה-YA-1, אופנוע עם מנוע 125 סמ"ק, חד צילינדרי מסוג שתי פעימות. זה היה אופנוע בעל דמיון רב לאופנוע אחר בשם RT125 של היצרן הגרמני DKW. עד מהרה החל תהליך פיתוח עצמאי ותוך שנתיים יוצר ה-YD-1 עם מנוע דו צילינדרי, דו פעימתי, בנפח 250 סמ"ק. ב-1960 החלה החברה בייצור סירות מנוע ומנועים לשימושים אחרים ובכך יסדה את העיסוק בתחומים המרכזיים שמלווים אותה מאז.
אופנועי המרוץ והאופנועים הסדרתיים שימאהה ייצרה בשנים אלו התבססו כולם על מנועי שתי פעימות. בניגוד להונדה שהתמחתה באותן שנים באופנועי ארבע פעימות, התמחתה ימאהה בשתי פעימות ואף הכריזה ב-1964 על מנוע שתי פעימות שצויד לראשונה (באופנועים) במערכת אוטומטית לערבול השמן והדלק. עד אז היה מקובל לערבב את השמן והדלק לפני מילוי מכל הדלק. ב-1970, לאור דרישה גוברת מארצות הברית, השוק הגדול ביותר של ימאהה, היא ייצרה את דגם ה-XS1. היה זה לראשונה אופנוע עם מנוע ארבע פעימות ובנפח גדול משמעותית של 650 סמ"ק, בהשוואה למקסימום 350 סמ"ק עד אז. הכניסה לתחום מנועי ארבע פעימות הסתברה בדיעבד כמאוחרת מדי ובמשך כל שנות ה-70 לא הצליחה ימאהה להדביק את הפער מהונדה בתחום האופנועים בעלי המנועים הגדולים.
בין השנים 1970–1967 ייצרה יצרנית הרכב היפנית טויוטה בשותפות עם "ימאהה מוטור"  את מכונית הספורט בסגנון גראן טוריסמו "טויוטה 2000GT"
שנות ה-70
בשנת 1973 זכתה ימאהה באליפות העולם במוטוקרוס. כמה שנים לפני כן, היא הציגה את אופנוע ה-DT1 250 סמ"ק, שכלל מאפיינים רבים של אופנועי שטח העתידים לבוא. בכך הציבה ימאהה את עצמה כמובילת מגמה בתחום אופנועי השטח. ב-1976 היא הציגה את אבי האופנועים הדו שימושיים לשטח ולכביש, ה-XT500 שהיווה מודל לאופנועים מסוגו אפילו עשרות שנים אחר כך. באופן מפתיע החליטה ימאהה, לראשונה אצלה, לצייד את ה-XT במנוע חד צילינדרי בנפח 500 סמ"ק, ארבע פעימות. בעבר היה טיפוס מנוע כזה נפוץ מאוד באופנועי כביש, אך כשימאהה בחרה בו, יצרנים אחרים כבר נטשו אותו. ימאהה החליטה שאופי המנוע מתאים לאופנוע דו שימושי ובדיעבד הוכח שצדקה כשבהמשך נוצרה קטגוריה רחבה של אופנועים המחקים מאפיינים אלו.
ב-1975 השיגה ימאהה את פסגת שאיפותיהם של כל מחלקות המרוץ של היצרנים היפנים. היא הפכה ליצרן הלא-אירופי הראשון שזכה בקטגוריה הבכירה של מרוצי הגרנד פרי. למרות שבשנות ה-60 כבר זכו יצרנים יפנים באליפויות עולמיות, הם עשו זאת תמיד בקטגוריות הקטנות, ובכך תרמו לתפיסה שרווחה בקרב ציבור הרוכבים שאופנועים בעלי נפח מנוע גדול הם מומחיות של יצרנים אירופיים בלבד. תפיסה זו חדלה מלהתקיים עת זכה ג'אקומו אגוסטיני בתואר ה-500 האחרון שלו עם ימאהה. אליפות זו שברה רצף אליפויות של 15 שנה בהן זכתה היצרנית האיטלקית אם וי אגוסטה.
ב-1976 הוצג ה-XS750, אופנוע הכביש הראשון של ימאהה שהצליח להתמודד עם המתחרים בקבוצת אופנועי ארבע הפעימות הגדולים. ימאהה בחרה לבדל את עצמה בעזרת תצורה נדירה יחסית של שלושה צילינדרים בשורה ועדיין הצליחה לספק ביצועי מנוע שהשתוו למתחרים בעלי מנועי ארבעה הצילינדרים. הדגם שנחל הצלחה במכירות, צירף את ימאהה לחזית היצרניות בתחום.
ב-1977 הקימה ימאהה חברת בת אמריקאית לשיווק, תכנון וייצור. באותה שנה הורידה ימאהה את האופנוע ה-10 מיליון שלה מפס הייצור. ימאהה השיגה זאת תוך 22 שנה, אך הגיעה לייצור של 20 מיליון יחידות תוך חמש שנים נוספות. באותה שנה גם הוצגה עבור השוק האמריקאי גרסת XS650 עם מאפיינים בסגנון קאסטום. המנוע היה עדיין דו צילינדרי בטור, אך תוך כמה שנים הוציאה ימאהה את ה-XV750 עם מנוע בתצורת V בזווית של 75 מעלות. הוא יועד להתחרות באופן ישיר בדגמי הרלי דייווידסון ונחל הצלחה שבמידה רבה הייתה אחראית למשבר שפקד את היצרן האמריקני באותה התקופה.
ב-1979 השיגה ימאהה ניצחון במרוץ הראלי פריז-דקר הראשון. ה-XT500 שהשתתף שם ניצח גם בשנה שלאחר מכן והגדיל את הפופולריות של הקטגוריה ברחבי העולם. בסוף שנות ה-70 התחיל גם תור הזהב של ימאהה במרוצי הגרנד פרי. בין 1978 ל-1992 השיגה ימאהה תשע אליפויות עולם בקטגוריה הבכירה - שלוש של קני רוברטס, שלוש של אדי לאוסון ושלוש של וויין רייני.
שנות ה-80
בתחילת שנות ה-80 כבר שלטו אופנועי ארבע פעימות בשוק אופנועי הכביש הסדרתיים, וזאת בניגוד לאופנועי המרוץ שעדיין התבססו על מנועי שתי פעימות. ימאהה, שעדיין הייתה מומחית לשתי פעימות החליטה להמשיך ולקדם אופנועי כביש מסוג זה, והוציאה את דגמי RD250LC ו-RD350LC, שהיו בעלי מנוע שתי פעימות דו צילינדרי עם הספקים של עד 40 כוח סוס. בתוספת למשקל קל של כ-140 קילוגרם, היוו אופנועים אלו חלופה ספורטיבית לאופנועים הגדולים. בעקבות ההצלחה היחסית הגדילה ימאהה לעשות ואף הציגה רפליקות של אופנועי מרוץ ובראשם ה-RD500LC מ-1984 שהיה חיקוי קרוב למדי לאופנוע ה-YZR500 של ימאהה בגרנד פרי. עם תצורת מנוע של V4, היה זה האופנוע הקרוב ביותר בתכונותיו לאופנוע מרוץ שייצר יצרן כלשהו. מיעוט המכירות של הדגם, שהיה מאוד לא נוח לרכיבה ולמעשה מסוכן בכביש הציבורי, הפכו אותו לאופנוע הכביש הדו פעימתי המשמעותי האחרון שימאהה תכננה.
ב-1985 הציגה ימאהה את V-Max, אופנוע קאסטום עם מנוע V4 בנפח 1200 סמ"ק וכ-145 כוח סוס. השילוב המפתיע של קאסטום עם אחד מהספקי המנוע החזקים עד אז, קנה לו קהל אוהדים נאמן והאופנוע יוצר במשך יותר משני עשורים ללא שינוי. כמו כן, ה-V-Max היה אחראי במידה רבה להיווצרות קטגוריה חדשה המכונה "פאוור קרוזרס". באותה שנה הציגה ימאהה גם את FZ750 שהיה אופנוע הכביש הספורטיבי הראשון שלה עם מנוע ארבע פעימות. המנוע שהיה בתצורת ארבעה צילינדרים בשורה כלל חידוש טכנולוגי של חמישה שסתומים לצילינדר ומרכיבים נוספים שכונה על ידי ימאהה "ג'נסיס". לצערה של ימאהה, סבל ה-FZ מתזמון הצגה גרוע כיוון שבאותה שנה הוצג גם סוזוקי GSX-R750 שהפך לאחד האופנועים המשמעותיים ביותר בהיסטוריה של האופנועים המודרניים. עדיין, באופנוע זה הוצגו רבים מהמאפיינים של סדרות ה-FZR וה-YZF שהוצגו בשני העשורים העוקבים.
במהלך השנים ניסתה ימאהה מספר פעמים להשתלב גם בתחום המכוניות. היא לא ייצרה מכוניות אלא הסתפקה בייצור מנועים עבור יצרני מכוניות שונים, ביניהם פורד וטויוטה. הקשר עם טויוטה נמשך מאז שנות ה-60 ומדי מספר שנים יצאו לשוק דגמי טויוטה, ספורטיביים בדרך כלל, שבהם הותקן מנוע של ימאהה. הקשר המתמשך עם טויוטה אף הוביל לבעלות חלקית של טויוטה בימאהה בשנת 2000. מעבר לפיתוח המנוע בשלמותו, סיפקה ימאהה מפעם לפעם גם ידע בתחום כוונון הביצועים של מנועים ספורטיביים לחברות מכוניות שונות. ב-1989 היא החליטה להיכנס לראשונה לפורמולה 1 בתור יצרן מנועים. היא הצטרפה מדי שנה לקבוצה אחרת, וב-1992 היא אף הייתה שותפה לפיתוח חלקי מכונית נוספים ביחד גם קבוצת ג'ורדן, אך חוסר ההצלחה הוביל לסיום הפעילות בפורמולה 1 תוך מספר שנים.
שנות ה-90 ואילך
ב-1990 הציגה ימאהה את האופנוע היפני הראשון בעל מערכת ABS, ה-FJ1200A (אופנוע ב.מ.וו שכלל ABS הוצג שנתיים לפני כן). ב-1992 הוצג GTS1000 שהיה אופנוע תיור ספורטיבי עתיר טכנולוגיות חדישות. מבנה השילדה הייחודי בתצורת U והמתלה הקדמי שבו הופרד ההיגוי מהשיכוך נתנו לאופנוע נופך עתידני, אך אי הצלחתו של הדגם הבהירה שהטכנולוגיות טרם הבשילו לשימוש באופנוע סדרתי ומקומן נותר באופנועי תצוגה. מאז לא חזרה ימאהה לשווק אופנועים בעלי מתלה קדמי שאיננו טלסקופי.
לאחר מספר שנים בהן אופנועי הספורט של ימאהה לא בלטו לטובה בהשוואה למתחרים, הציגה החברה דגם ספורטיבי ששינה מגמה בתחומו. בדומה ל-CBR900RR של הונדה מ-1992, גם ימאהה הציגה דגם ספורטיבי בעל משקל קל מהמתחרים, אך בניגוד ל-CBR היה זה גם אופנוע בעל הספק גבוה. ה-YZF-R1 שיצא ב-1998 שקל 177 קילוגרם, סיפק 150 כוח סוס וניחן במידות קומפקטיות שאפיינו אופנועים מקבוצות נפח קטנות יותר. המידות הקטנות ויחס ההספק למשקל שטרם נראה באופנוע סדרתי הושגו בין השאר הודות לסידור ייחודי של תיבת ההילוכים יחסית לבלוק המנוע. באותה שנה הוצגו גם דגמי שטח שחוללו מהפכה בתחומם. ה-YZ400F וה-WR400F היו דגמי מוטוקרוס ואנדורו מקצועיים בעלי מנוע ארבע פעימות. דווקא ימאהה שהוכיחה בעבר עליונות במנועי שתי פעימות הייתה זו שסיימה את דרכם גם בתחום השטח המקצועי שעד אז היה מבוסס על מנועי שתי פעימות. כיוון שמבחינת ביצועי מנוע היו מנועי שתי פעימות יעילים יותר יחסית לנפח נתון, נדרש שינוי תקנוני כדי לקדם את מנועי ארבע פעימות, ואכן החל מאותה שנה הורשו מנועי 400 סמ"ק של ארבע פעימות להשתתף בקטגוריית ה-250 סמ"ק של אליפות המוטוקרוס העולמית.
מאז זכייתה של ימאהה באליפות הגרנד פרי של 1992, היא חוותה 12 שנים של אכזבות בסדרה. עם פתיחת עונת 2004 כבר התבססה הקטגוריה הבכירה של הגרנד פרי, MotoGP, על מנועי ארבע פעימות וימאהה עם ה-YZR-M1 עדיין נחלה אכזבות. כדי לנסות ולשנות את המצב, היא גייסה את ולנטינו רוסי, אלוף העולם בשלוש העונות הקודמות, והצליחה כנגד כל הסיכויים עם אופנוע נחות בביצועיו לזכות בתואר האליפות. ההצלחה נמשכה גם בעונת 2005, 2008 ו-2009. בעונת 2010 זכתה החברה שוב באליפות, אך הפעם עם חורחה לורנסו הספרדי.
לין קונוויי
לין אן קונוויי (באנגלית: Lynn Ann Conway; נולדה ב-2 בינואר 1938) היא מדענית מחשבים, מהנדסת אלקטרוניקה וממציאה אמריקאית, שידועה בתרומותיה החלוציות לארכיטקטורת מחשבים ("תזמון פקודות דינמי") ותכנון מעגלי VLSI, ופעילת זכויות טרנסג'נדרים.
התאמה מגדרית
בשנת 1967 לאחר שקראה על עבודתו של הארי בנג'מין בטיפול בטרנסג'נדרים, הבינה קונוויי שתהליך התאמה מגדרית אפשרי עבורה, והיא פנתה אליו לטיפול התאמה. הטיפול החל בייעוץ פסיכולוגי ומתן מרשמים הורמונליים. לאחר שסבלה שנים מדיכאון עמוק שנבע מדיספוריה מגדרית, החלה להתכונן לניתוח להתאמה מגדרית. על אף המוסכמות השמרניות של אותה תקופה, משפחתה הקרובה של קונוויי והמנהל הישיר שלה ב-IBM תמכו וקיבלו את החלטתה, אך כשנודע ב-1968 לרופא הראשי של החברה על הניתוח המתוכנן הוא העיר את תשומת ליבו של נשיא החברה תומאס ווטסון הבן, שפיטר את קונוויי כדי להימנע מהעסקת עובדת טרנסג'נדרית.
לפיטורין היו תוצאות הרסניות עבורה: איבוד מקור ההכנסה ואי הוודאות בנוגע ליכולתה לפרנס את משפחתה ריסקו את התוכניות שלה לגירושין שקטים תוך שמירת זכויות ההורה שלה להסדרי ראייה. רשויות הרווחה בקליפורניה אף איימו עליה בצו הרחקה אם תנסה להתראות עם בנותיה.
קריירה כמדענית מחשבים
ב-1973 הצטרפה לחברת זירוקס לקבוצה שהיום מהווה את חברת פארק, בה הובילה את הקבוצה שעבדה על שיפור הארכיטקטורה של מעבדי מחשב, ותכנון עיצוב שבבי VLSI, המשלבים מספר רב של רכיבים אלקטרוניים ממוזערים. קונוויי שיתפה פעולה עם קארבר מיד מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, אחד המומחים הגדולים בתחום המיקרו-אלקטרוניקה, ויחד החלו לפתח מתודולוגיה לעיצוב שבבי VLSI ולכתוב ספר על הנושא. בשנת 1977 יצאה לשנת שבתון ב-MIT שם בנתה ולימדה קורס ראשוני מסוגו על עיצוב שבבים, שהיה מבוסס על טיוטת הספר. בשנת 1980 התפרסם הספר פורץ-הדרך "מבוא למערכות VLSI", שהיה ספר הלימוד הסטנדרטי לעיצוב שבבי מחשב, וב-1983 יותר מ-100 אוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית לימדו קורסים המבוססים עליו. הספר והקורסים על הנושא היו תחילתה של מה שמכונה "מהפכת מיד וקונוויי" או "מהפכת ה-VLSI".
שיטות המחקר ששימשו לפיתוח עבודתם המוערכת של קונוויי ומיד תועדו בדוחות Xerox והעיתון המדעי Euromicro. ההשפעה של עבודתם הוצגה בסקירות היסטוריות שונות העוסקות בהתפתחות המחשוב. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, קונוויי הצטרפה ל-DARPA, בה שימשה כאדריכלית מחשוב ראשית של מערכת מחקר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית לבדיקת מערכות טכנולוגית מחשבים בביצוע גבוה וטכנולוגיית נשק מתוחכם (טכנולוגיה צבאית, נשק גרעיני).
קונוויי מונתה כפרופסור באוניברסיטת מישיגן ב-1985 בפקולטה להנדסת חשמל ופקולטה למדעי המחשב, והייתה דקאן מחקר הנדסה עד לפרישתה בשנת 1998.
בשנת 2012 פרסמו IEEE, אגודת מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה, מהדורה מיוחדת של מגזין האגודה שהוקדשה לעבודתה של לין קונוויי.
מהפכת מיד-קונוויי
בין תרומותיה של קונוויי לטכנולוגיה בולטת מה שמכונה "מהפכת ה-VLSI" ובדרך כלל "מהפכת מיד קונוויי".
מראשית ימי תעשיית האלקטרוניקה, החל במעגלים מבוססי שפופרות ריק, ובהמשך התקני מעגל מוצק כמו טרנזיסטורים ודיודות, הפרקטיקה הייתה מבוססת על "חלוקה" ליצרני רכיבים וחברות ייצור והנדסה שהשתמשו ברכיבים הללו לייצור מוצרים.
חברות הייצור חייבות להיות בגודל מסוים: שני מהנדסים צעירים שעובדים בגרז' לא יכולים לייצר שפופרת ריק או טרנזיסטור, וגם לא רכיבים פשוטים בהרבה. לעומת זאת, גם מהנדס יחיד יכול להגיע עם רעיון ליישום חדש או מעגל חדש שעושה דבר בצורה טובה יותר ממה שנעשה עד אז, או דבר מה חדש לגמרי שטרם נעשה לפני כן.
התפתחות המעגל המשולב שינתה זאת: המעגלים הראשונים, עד תחילת שנות ה-70 היו בדרך כלל "רכיבי על", אך עדיין לא מימשו בדרך כלל פונקציונליות שימושית מלאה, ועדיין היה מקום לאותם שני ממציאים בגרז' להמציא משהו חדש, אך עם העלייה בצפיפות הרכיבים, מעגל משולב יחיד החל לכלול מעגלים מורכבים יותר ויותר, ומי שהיו יצרני רכיבים הפכו ליצרני מעגלים. IBM, פיירצ'יילד, אינטל, מוטורולה, טקסס אינסטרומנטס, וכמה עשרות חברות נוספות בארצות הברית ובשאר העולם, בעלות יכולת ייצור מעגלים המשולבים, היו גם אלו שתכננו את המעגלים האלקטרוניים המורכבים ביותר, כמו המעבדים.
מיד וקונוויי פיתחו בפארק מתודולוגיה חדשה, שאפשרה ליצרן מעגלים משולבים לקבל תכנון מעגל מגורם חיצוני, ולייצר אותו בהצלחה. האתגר אינו פשוט: לכל יצרן מעגלים משולבים טכנולוגיה ו"סטנדרטים" שונים במעט, שנוגעים וקשורים למבנה הרכיבים הפיזיים (טרנזיסטורים, קווי הולכה וכן הלאה), בעוד שפרטים אלו לא מעניינים את מתכנן המעגל, אך עם זאת, תכנון המעגל אינו רק סכמת חיווט של "מה מחובר למה", אלא גם סידור פיזי של הרכיבים בשבב.
המהפכה הייתה מהירה: כאמור, תוך שנים ספורות מפרסום הספר מאות אוניברסיטאות יכלו לאפשר לסטודנטים ייצור מעגל משולב לפי תכנונם, והופיעו יצרני מעגלים משולבים שסיפקו שירותי ייצור לחברות שיכלו להציג שבב קנייני חדש.
ב-1981 נבנתה מערכת MOSIS שהוסיפה למתודולוגיה תשתית אינטרנט, כך שמתכנן המעגל יכול להיות במקום כלשהו בעולם, בלי קשר למיקום היצרן. על בסיס תשתית זו נבנו יותר מ-60 אלף עיצובים למעגלים משולבים לחברות ממשלתיות, חברות מסחריות ומוסדות השכלה ברחבי העולם, ותוך זמן לא רב חברות נוספות החלו לספק שירותי ייצור, עד שכיום (2022), יצרנית השבבים הגדולה בעולם, חברת TSMC הטייוונית, היא ספקית שירותי ייצור, ומייצרת מעגלים משולבים עבור אלפי חברות "פאבלס", יצרניות שבבים "וירטואליות" המתכננות ו"מייצרות" בעזרתה שבבים שנמצאים בבעלותן המלאה.
קשה להפריז בהשפעת המהפכה על התפתחות הטכנולוגיה. חברות כמו צורן הישראלית לא יכלו לקום בלעדיה. ARM, המעבד שהוא כנראה הנפוץ בעולם, ובפרט, מניע את כל הטלפונים החכמים, מספר מחשבי-על, ואינספור מערכות משובצות מחשב, פותח ומיוצר במתודולוגיה של מיד וקונוויי. המהפכה אפשרה למודל הקוד הפתוח לחדור לתחום החומרה, וכיום ניתן למצוא ספריות פתוחות רבות של מעגלים המממשים פונקציות מתוחכמות ביותר, כולל מעבדים, שהמתכנן יכול לקחת ולשנות כרצונו, ולבנות בעזרתן שבבים חדשים.
אקטיביזם
לאחר יציאה מהארון ברבים, היא החלה בפעילות "אקטיביזם טרנסג'נדרי", במטרה "להאיר את בעיות הזהות המגדרית, ותהליכי מעבר מגדרי ולנרמל אותם". היא פעלה על מנת להגן על זכויות להט"ב ולהרחיבם. היא סיפקה סיוע ישיר ועקיף לנשים טרנסיות רבות העוברות את תהליך השינוי המגדרי באמצעות אתר אינטרנט ידוע המציע מקורות תמיכה פסיכולוגיים ורפואיים. אשר תורגם לשפות רבות.
קונוויי היא מתנגדת בולטת לתאוריית בלנצ'רד, ביילי ולורנס, לפיה התאמה מגדרית של נשים טרנסיות מונע מאובססיה אוטו-ארוטית לאברי מין נקביים, וכן היא הובילה קמפיין נגד ספרו של ביילי, The Man Who Would Be Queen, אשר במסגרתו, לדבריה, הוא ערך מחקר בדרך תצפית אינטימי על אנשים מבלי לגלות להם כי הם נמצאים תחת מחקר, ושדבר זה אינו קביל מבחינה אתית.
קונוויי היא חברת צוות בהצגה מונולוגים מהווגינה המורכבת מקאסט טרנסג'נדרי בלבד, והופיעה בסרט דוקומנטרי על האירוע.
בשנת 2009 קונוויי הוכרזה כ"אחת מ-40 גיבורות סטונוול" לכבוד יום השנה ה-40 למהומות סטונוול על ידי ה-"International Court System", מהארגונים הגדולים והוותיקים בעולם הפועלים למען להט"בים, וכן ארגון National Gay and Lesbian Task Force.
בשנת 2013, בשיתוף עם מובילי דעה בולטים מתחום הטכנולוגיה, קונוויי ועמיתה מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל שידלו בהצלחה את הדירקטוריון של Institute of Electrical and Electronics Engineers לכלול טרנסג'נדרים בקוד האתיקה של ארגון זה. הקוד, אשר נודע בקרב אנשי קהילת המדע כקוד הכבוד של האתיקה, החל מינואר 2014 כולל את קהילת הלהט"ב במלואה, צעד בעל השפעה רבה על החברה המדעית בה מונים כ-425,000 חברים מ-160 מדינות ברחבי העולם.
כמו כן היא תומכת בשוויון הזדמנויות ועיגון בחוק של חקיקה להגנת תעסוקה עבור טרנסג'נדרים בתעשיית ההיי-טק.
בשנת 2014 טיים מגזין הכריז על קונוויי כעל "אחת מ-21 הנשים הטרנסג'נדריות שהשפיעו על התרבות האמריקאית".
ב-2020 חברת IBM התנצלה על פיטורי קונוויי ואף העניקה לה תארים ופרסים שונים.
חיים אישיים
בשנת 1987 קונויי פגשה את בעלה צ'ארלס "צ'רלי" רוג'רס, מהנדס במקצועו, השותף לתחביבי הספורט שלה. זמן קצר מאוחר יותר, עברו להתגורר יחד, ובהמשך (ב-1994) קנו יחדיו בית רחב מידות עם חלקת אדמה מיוערת, אחו ומרעה באזור הכפרי של מישיגן. בשנת 2002 הם נישאו. בשנת 2014 בעיתון "חדשות ההנדסה" של אוניברסיטת מישיגן פורסם מאמר המנתח את הקשר בין התפתחות המחקר, הגילויים וההרפתקאות של קונוויי מבחינה מקצועית להתפתחותה מבחינה אישית בחייה הפרטיים.
אותות ופרסים
קונוויי זכתה למספר אותות ותארים:
יעקב דוד קאליש
רבי יעקב דוד קאליש (תקע"ד, 1814 - ד' בכסלו תרל"ח, 10 בנובמבר 1877) היה האדמו"ר הראשון מאמשינוב, מכונה בחסידות אמשינוב "האדמו"ר הזקן". בנו הגדול של רבי יצחק מוורקא.
ביוגרפיה
נולד בזוריק לרבי יצחק ולרחל בת ר' מאיר מזוריק. בצעירותו התקבל לרב בגוברצ'וב, ובהמשך כיהן בפשיסחה ובגור, לפני שכיהן בה יצחק מאיר אלתר בעל ה"חידושי הרי"ם". בהמשך עבר לאמשינוב.
בשנת תקצ"ו נישא לשרה לאה בתו של הרב שמואל מפרצובה ונולדה להם חיה פייגא אשת ר' ירחמיאל יהודה מאיר מפשיסחא. לאחר שהתאלמן בשנת תרי"ח נישא לחי' בתו של הרב יעקב מזרניבצה ונולדו להם שלושה בנים.
לאחר פטירת אביו בשנת תר"ח (1848) קיבל את מרותו של רבי שרגא פייבל מגריצא, ולאחר חצי שנה, עם פטירת רבי פייבל, החל לכהן באדמו"רות באמשינוב, לצד אחיו רבי מנחם מנדל מוורקא, שמילא את מקום אביו בוורקא.
כאביו, פעל בעסקנות ושהה רבות בוורשה לצורך שתדלנות. לעיתים פעל בשיתוף עם החידושי הרי"ם. יחד עם רבי אליהו חיים מייזל הוא פעל לבטל "גזירת הפאות והזקן" שנגזרה בתקופתו על ידי הממשלה הרוסית. כדרכה של חסידות וורקא הוא התבלט באהבת ישראל ובשמחה. הוא נהג לשתות משקאות חריפים ביותר, ועם זאת שמר על צלילות הדעת.
בין חסידיו, רבי צבי מרדכי בוים מפשיסחה והרב שמחה מסוחדניוב. הוא זכה להערכתם של רבי מאיר מפרמישלאן ורבי מנדל מקוצק.
נפטר בעיר המרפא מערן שבאיטליה והובא לקבורה באמשינוב חמישה ימים לאחר פטירתו.
ילדיו בזיוג שני:
מצבתו והאוהל שעל קברו שוחזרו ונבנו מחדש. מעט מדברי תורתו כונסו בספר "אהל יצחק", בספר "בית יצחק" (הרב יהודה לייבל לוין, מכון הרי"ם לוין, תשל"ה) ובספר "יד דוד" (אופלע, מכון לב אריה תשנ"ח).
אאוגניוס השני
האפיפיור אאוגניוס השני (בלטינית: Eugenius II; מת ב-27 באוגוסט 827) היה ההגמון של רומא מ-4 ביוני 824 עד מותו בשנת 827.
ביוגרפיה
אאוגניוס נולד בשנת 780, וב-4 ביוני 824 על ידי אצילי רומא, אשר נתמכו על ידי האימפריה הפרנקית. לואי החסיד שלח את בנו לותר הראשון לרומא כדי לחזק את ההשפעה הפרנקית. האצילים הרומיים שגורשו בימי שלטונו של האפיפיור הקודם, פסקליס הראשון, ונמלטו לצרפת חזרו, ורכושם הוחזר להם. בשנת 824 נחתם הסכם רומנה בין האפיפיור לקיסר, אשר קידם את היומרות הקיסריות בעיר רומא, אך חיזק גם את כוחם של האצילים, והביא בכך להקטנה לא מבוטלת של זכויות היתר שהוענקו לאפיפיור פסקליס הראשון. הסכם זה כלל את החוק כי לא יהא ניתן להכתיר אפיפיור חדש לאחר בחירתו, עד לאחר קבלת אישור של הקיסר הפרנקי. הוא קבע כי אלה שהיו תחת חסות מיוחדת של האפיפיור או הקיסר יהיו בלתי ניתנים להפרעה, וכי רכוש הכנסייה לא יישדד לאחר מותו של אפיפיור. בסתיו 826 נערך סינוד ברומא, אשר כלל 62 בישופים מכל רחבי איטליה, והתקבלו בו צעדים כדי לשפר את המשמעת ואת החינוך של הכמורה. ב-27 באוגוסט 827 מת אאוגניוס ברומא, וולנטינוס נבחר לאפיפיור במקומו.
רוי פטריסיו
רוי פדרו דוס סנטוס פטריסיו (בפורטוגזית: Rui Pedro dos Santos Patrício; נולד ב-15 בפברואר 1988) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק ברומא ובנבחרת פורטוגל בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
נולד בפרגזיה מאראזס שבעיר לייריה בפורטוגל.
בצעירותו שיחק פטריסיו בעמדת החלוץ. בגיל 14 סקאוט ששלחה ספורטינג ליסבון התרשם ממנו כשוער ופטריסיו עבר לקבוצת הנוער של ספורטינג. את הופעת הבכורה שלו בליגה הפורטוגזית הוא ערך במחזור ה-10 במשחק מול מאריטימו כאשר עלה כמחליף במקום השוער הראשון ריקרדו 15 דקות לסיום. קבוצתו ניצחה במשחק בתוצאה 0–1.
בשנת 2007 עזב ריקרדו, השוער הראשון, את ספורטינג לבטיס, וספורטינג החתימה את השוער הסרבי ולדימיר סטויקוביץ' ופטריסיו הפל לשוער השני. ב-27 בנובמבר 2007 ביצע את הופעת הבכורה שלו באירופה בהפסד 1–2 למנצ'סטר יונייטד בליגת האלופות.
בקיץ 2008 קיבל הצעה מקבוצת מילאן האיטלקית, אך סירב.
במוקדמות ליגת האלופות לעונת 10–2009 במשחק מול טוונטה אנסחדה שנערך בפורטוגל, בדקה ה-94 במצב של 0–1 לטוונטה, קיבלה ספורטינג כדור קרן, פטריסיו הצטרף להתקפה וכבש.
ב-12 בדצמבר 2012 זכה בפעם השנייה ברציפות בפרס כדורגלן השנה של ספורטינג.
ב-18 ביוני 2018 הצטרף למועדון וולברהמפטון וונדררס מליגת הפרמייר ליג וחתם על חוזה ל-4 שנים.
ב-13 ביולי 2021, פטריסיו חתם ברומא מהסרייה א'. משחק הבכורה שלו במדי הזאבים התקיים ב-19 באוגוסט תחת המאמן ז'וזה מוריניו, שהסתיים בניצחון חוץ 1–2 על טרבזונספור במסגרת המשחק הראשון בשלב הפלייאוף של הליגה האזורית. הופעת הבכורה שלו בסרייה א' הגיעה שלושה ימים לאחר מכן במסגרת הניצחון הביתי 1–3 על פיורנטינה.
נבחרת פורטוגל
ב-29 בינואר 2008 קיבל זימון ראשון לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק מול בציריך, אך לא שותף במשחק. גם במשחקי יורו 2008 נשאר על הספסל בכל המשחקים. את משחק הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך במשחק ידידות מול ספרד ב-17 בנובמבר 2010. ביורו 2012 היה השוער הראשון והגיע עם הנבחרת לחצי הגמר. במונדיאל 2014 פתח בהרכב במשחק הראשון, אך נפצע ולא שותף במשחקים הבאים. הנבחרת לא העפילה משלב הבתים.
ביורו 2016 שיחק בכל משחקי הנבחרת והיה שותף לזכייתה בטורניר, לראשונה בתולדותיה.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
יוסף אהרונוביץ'
יוסף אהרונוביץ' (19 ביולי 1877, ט' באב תרל"ז – 28 במרץ 1937, ט"ז בניסן תרצ"ז) היה עיתונאי, עסקן ומנהיג ציוני, היה בין מייסדי בנק הפועלים ומנהלו הראשון בשנים 1923–1937. בעלה של הסופרת דבורה בארון.
תולדות חייו ופועלו
אהרונוביץ' נולד בכפר קיריבקה שבקרבת העיירה ברשד (Бершадь) בדרום האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), נין ונכד למשפחת אדמו"רים. הוא היה אוטודידקט, שלמד בעצמו עד גיל הגיוס. בשנת 1905, לאחר סיום שירותו הצבאי, פרצה מלחמת רוסיה–יפן. על מנת להימנע מגיוס לשירות מילואים הוא עבר לברודי שבגליציה ושם עסק בחינוך נוער יהודי.
עלה לארץ ישראל בשנת 1906, בעקבות ה"קול קורא" שפרסם יוסף ויתקין. הוא החל לעבוד כפועל חקלאי פשוט ברחובות. יזם הקמת חנות קואופרטיבית של פועלי רחובות. אהרונוביץ' האמין שתחילה יש לכבוש את עבודת האדמה ורק אז לרכוש קרקעות, בניגוד לדעתו של ויתקין.
בשנת 1907 השתתף אהרונוביץ' כציר בקונגרס הציוני השמיני, שנערך בהאג. בקונגרס זה הוחלט על הקמת "המשרד הארצישראלי" ביפו ועל הקמת "חברת הכשרת היישוב". הוא נבחר כציר גם לקונגרס התשיעי ולקונגרס האחד-עשר.
כאשר נוסד עיתון "הפועל הצעיר" בשנת 1908, התמנה אהרונוביץ' לעורכו. הוא עמד בראשו עד תחילת שנת 1923. אהרונוביץ' היה מדובריה הראשיים של מפלגת הפועל הצעיר. הוא היה הוגה דעות ומראשי דובריה של "מפלגת פועלי ארץ ישראל" (מפא"י), שנוסדה בשנת 1930 מהאיחוד שבין שתי מפלגות הפועלים, "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה". אהרונוביץ' יזם את הוצאת הספרים "לעם" על۔ידי "הפועל הצעיר", ביחד עם יוסף שפרינצק והמורה ישראל יהודה אדלר. יחד עם ר' בנימין ואז"ר הוא ערך את כתביו של יוסף ויתקין, והיה אחד מעורכי כתביו של אהרון דוד גורדון.