cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A Black Box
באלבום זה מתחיל האמיל את עיסוקו בשפה, בו הוא ממשיך עד עצם היום הזה. שני שירים מוקדשים לכך - Losing Faith in Words (מאבד אמונה במילים) ו-The Jargon King (מלך הז'רגון). באחרון מתאר האמיל כיצד בעצם יצירת מונחים של שפה יכול אדם לשלוט, ולו רעיונית, באחרים.
בצליל האלבום בולט ניסיון להמשיך את קו הסימפולים התעשייתיים, בהם החל באלבומים קודמים, בשירים The Jargon King, The Wipe ו-The White Cane Fandango. באלבום זה מדובר בקקפוניות של ממש, ולמרבה המזל האמיל לא המשיך את נסיונותיו אלו.
כל חציו השני של האלבום משולב ליצירה אחת בשם "טיסה" (Flight) ומציג אחידות סגנונית ורעיונית, למעט "ריקוד המטה הלבן" (The White Cane Fandango). ביצירה משווה האמיל את חיי האדם לטיסה בה אחד לאחר השני חדלים לתפקד כל מכשירי הנחיית המטוס. היצירה נחתמת בשיר הנושא, בו לאחר התחבטות בשאלה האם כל שאנו מקודד ב-DNA האמיל מסיק שמוטב להניח לשאלה ולעסוק במקומה בבעיות ההווה.
יחסי אלג'יריה–גרמניה
יחסי אלג'יריה–גרמניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
רקע כללי
בשנת 1962 קיבלה אלג'יריה את עצמאותה לאחר מלחמה קשה עם צרפת, וזמן קצר לאחר מכן כוננה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית. בשנת 1999 העבירה אלג'יריה את שגרירותה מבון לברלין בעקבות איחוד גרמניה מחדש.
מאז השבעתו בשנת 1999, פעל הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה להרחבת ההשפעה הבינלאומית של אלג'יריה וביקר ברחבי העולם. הוא ערך סדרה של ביקורים רשמיים, במיוחד בצרפת, דרום אפריקה, איטליה, ספרד, גרמניה, סין, יפן ורוסיה.
נציגויות דיפלומטיות
גרמניה מחזיקה באלג'יריה שגרירות באלג'יר בלבד. מאידך, אלג'יריה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
מזימת ההפיכה הגרמנית (2022)
מזימת ההפיכה הגרמנית הייתה כוונה לערוך הפיכה בגרמניה, שנחשפה ב-7 בדצמבר 2022, כאשר נעצרו חברי קבוצת ארגון טרור מהימין הקיצוני שזממו להפיל את השלטון בגרמניה, ולהחזיר את המדינה לשלטון המלוכני של ימי הרייך השני.
ב-7 בדצמבר 2022, נעצרו 25 חברי ארגון טרור מהימין הקיצוני בגין תכנון ההפיכה. הארגון הנקרא "" (בגרמנית: Patriotische Union) או "המועצה" (בגרמנית: Der Rat) היא קבוצה של הרייכסבורגר, קבוצה ימנית קיצונית גרמנית, ששואפת להקים מחדש ממשלה מונרכיסטית בגרמניה במסורת האימפריה הגרמנית. הקבוצה רצתה לכאורה לעורר כאוס ומלחמת אזרחים בגרמניה על מנת לתפוס את השלטון. למעלה מ-3,000 שוטרים וכוחות מיוחדים ערכו חיפוש ב-130 מקומות ברחבי גרמניה וביצעו מספר מעצרים, כולל מעצר היינריך רויס, צאצא של, וכן חברת פרלמנט לשעבר של "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD) בירגיט מלזק-וינקמן. הקבוצה כללה גם אנשי צבא ומשטרה פעילים. המבצע נגד הקבוצה נחשב למבצע הגדול ביותר בתולדות גרמניה המודרנית ו הכריז על הקבוצה כארגון טרור.
יוזמי מזימת ההפיכה
התובעים דיווחו כי יותר מ-50 מארגנים היו חברי (Reichsbürger), מקבץ של קבוצות ימין קיצוני אשר חבריה אינם מכירים בגרמניה המודרנית ורוצים לחזור למצב של תקופת האימפריה הגרמנית ("הרייך השני"), החברים נקשרו למקרי אלימות ואנטישמיות. על פי הדיווחים, המתכננים כללו עוקבים של QAnon ומכחישי מגפת הקורונה. הקבוצה חולקה לתחומי אחריות. בידי התובע הכללי הפדרלי בגרמניה, 52 חשודים מהם 25 נעצרו.
הקבוצה כללה גם כמה חברים לשעבר בפיקוד הכוחות המיוחדים (KSK), כולל סמל לשעבר של גדוד הצנחנים של הבונדסוור, רידיגר פון פסקטורה, שהיה אמור להוביל את "הזרוע הצבאית" של הקבוצה ונעצר על ידי לוחמי GSG-9. התובע הפדרלי תיאר את פון פסקטורה לצד היינריך רויס כ"מנהיג ראשי" של יוזמת ההפיכה. פון פסקטורה ניסה לגייס שוטרים וחיילים. בין חבריו היו גם אוברסט מקסימיליאן אדר, לשעבר קצין משטרת הפלילים הפדרלית, מיכאל פריטש ופטר וורנר, שהקים עסק לאימון הישרדות.
עורכת דין ושופטת ממדינת ברלין, בירגיט מלזק-וינקמן, סומנה כ"שרת המשפטים" העתידית. היא הייתה חברה בבונדסטאג הגרמני מ-2017 עד 2021 מטעם מפלגת AfD ונעצרה ב-7 בדצמבר 2022. הקבוצה כללה לפחות פוליטיקאי אחד נוסף של ה-AfD, כריסטיאן ונדלר.
אידאולוגיה ומטרות
מטרת הקבוצה הייתה להקים ממשלה מונרכית בדומה לאימפריה הגרמנית של 1871. מאז נובמבר 2021, הרשת על פי החשד תכננה מתקפה מזוינת על הבונדסטאג, כמו גם מעצרים פומביים של פוליטיקאים כדי לגרום לתסיסה ציבורית. "האיחוד הפטריוטי" הניח כי אז חלקים מרשויות הביטחון הגרמניות היו מגלים סולידריות עם המאמץ שלהם, מה שהיה מוביל ל"הפלת השלטון" ומאפשר לה להשתלט על המדינה בקלות. הקבוצה בעלת דעות ימניות אנטישמיות. לפי הרשויות בגרמניה, ההפיכה המתוכננת כללה הסתערות על הרייכסטאג, בניין הפרלמנט הגרמני, בהשראת ההסתערות על בניין הקפיטול בארצות הברית, ב-6 בינואר 2021.
חקירות ומעצרים
רשויות המשטרה הגרמנית חקרו את הקבוצה מאז אביב 2022. הקבוצה מורכבת גם מחלקים מתנועת החשיבה הרוחבית הגרמנית הקיצונית. היינריך רויס נחקר על ידי משרד משטרת הפלילים הפדרלית (BKA) תחת השם "צל". בנוסף, היו מעורבים כמה משרדי חקירות פליליות ומחלקות של המשרד הפדרלי להגנת החוקה (BfV). הרשויות בגרמניה הצהירו כי ההפיכה תוכננה מאז נובמבר 2021 ונועדה להיות הפלה אלימה של הממשלה הנוכחית. המשטרה עלתה על המזימה לראשונה באפריל 2022, כאשר עצרה חברים בארגון "האיחוד הפטריוטי", שתכננו לחטוף את, שר הבריאות הפדרלי (BMG) של גרמניה. בספטמבר 2022 המשטרה התחילה במעקב צמוד אחר 52 חשודים.
כ-3,000 שוטרים היו מעורבים בפעולות המעצר של זוממי ההפיכה, שהגיעו בעיקר מדרום גרמניה, בוואריה ובאדן-וירטמברג, אך כללו גם אנשים ב-9 מדינות אחרות, כגון אוסטריה ואיטליה. בין האנשים שנעצרו היו אריסטוקרטים, חבר פרלמנט לשעבר ואנשי צבא. אישה רוסייה אחת גם נעצרה ומתכנני ההפיכה ניסו כנראה לגרור את רוסיה לשתף פעולה עמם, אך דובר השגרירות הרוסית בברלין הכחיש כל מעורבות.
נמל התעופה הבין-לאומי סלוניקי מקדוניה
נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי "מקדוניה" (ביוונית: Κρατικός Αερολιμένας Θεσσαλονίκης «Μακεδονία») הוא נמל תעופה השוכן בקצהו הצפון-מערבי של חצי האי כלקידיקי לחופו המזרחי של מפרץ תרמה (Θερμαϊκός Κόλπος). השדה שוכן כ-15 ק"מ דרומית למרכז העיר סלוניקי אותה הוא משרת, ונקרא על שמו של חבל הארץ מקדוניה שבה הוא ממוקם.
השדה כיום
נמל התעופה מקדוניה הוא השלישי בהיקף התנועה האווירית ביוון והגדול ביותר המופעל על ידי המדינה. בשנת 2010 עברו דרכו 3,910,751 נוסעים, מהם 2,228,680 בטיסות בינלאומיות ו-1,682,071 בטיסות פנים. נמל התעופה הוא מרכז חשוב לחברות התעופה היווניות אולימפיק אייר ואגאן איירליינס, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי עבור חברת אסטרה איירלנייס.
קרב כף הצפון
קרב כף הצפון (באנגלית: Battle of the North Cape) היה קרב ימי שנערך ב-26 בדצמבר 1943 ליד כף הצפון. בקרב טיבע הצי המלכותי הבריטי את סיירת המערכה שרנהורסט של הקריגסמרינה.
מהלך הקרב
ב-25 בדצמבר 1943 יצאה שרנהורסט בדרכה צפונה, כדי ליירט שתי שיירות שהיו בדרכן אל ומברית המועצות. אל שרנהורסט נלוו חמש משחתות, והשייטת כולה הייתה בפיקוד קונטראדמירל אריך ביי. הבריטים, בפיקודו של אדמירל ברוס פרייזר, ציפו לשרנהורסט והעריכו שתצא לתקוף את השיירה. הליווי לשיירה שהפליגה לברית המועצות היה מורכב מאוניית מערכה אחת, אה"מ דיוק אוף יורק, סיירת קלה וארבע משחתות; ליווי השיירה השבה מברית המועצות כלל סיירת כבדה אחת, אה"מ נורפוק (Norfolk), שתי סיירות קלות ומספר משחתות. הבריטים ידעו על יציאתה של שרנהורסט גם מפיצוח שידורים גרמניים וגם מתצפיות של סוכנים שצפו על הנמל.
בחצות הלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר התקרבו שתי השיירות לביירנייה. לקראת הבוקר הורה מפקד השייטת הגרמנית, אדמירל ביי, למשחתות להתפרס לצורך סריקת הים וחיפוש השיירה. ביצוע לקוי של הוראותיו גרם לכך שהמשחתות איבדו את הקשר עם שרנהורסט. ב-8:30 בבוקר גילו הסיירות הבריטיות את האונייה הגרמנית על מסכי המכ"ם שלהן; שרנהורסט לא הייתה מודעת לכך. כשעה לאחר מכן פתחו האוניות הבריטיות באש. הן השיגו כמה פגיעות באונייה הגרמנית: אחת מהן הייתה פגיעה קריטית במכ"ם של שרנהורסט. בלילה הארקטי ששרר איבדה האונייה הגרמנית את יכולתה להשיב אש יעילה. הגרמנים ניתקו מגע ופנו לדרום מזרח במהירות גבוהה; מאוחר יותר ניסתה שוב שרנהורסט לפנות צפונה כדי לתקוף שוב את השיירה, ושוב נהדפה על ידי המלוות הבריטיות. אחר הצהריים ניסתה שרנהורסט שוב לתקוף את השיירה. הפעם הצליחה אוניית המערכה הבריטית "'דיוק אוף יורק'" לסגור את הטווח, ובמטח השני של תותחיה הצליחה לשתק שניים מצריחי התותחים הראשיים של שרנהורסט. בשעה 18:00 כבר היו תותחיה הראשיים של האונייה הגרמנית משותקים; ב-18:20 נפגע אחד מהדוודים הראשיים, ומהירותה של שרנהורסט ירדה ל-10 קשר, דבר שאיפשר למשחתות הבריטיות להתקרב אליה ולירות טורפדו. למרות הנזק הכבד שספגה, המשיכה שרנהורסט לירות בכל התותחים שנותרו תקינים. ב-19:37 ירתה המשחתת ג'מייקה מטח טורפדו קטלני, וכמה דקות לאחר מכן התהפכה שרנהורסט וטבעה. האוניות הבריטיות אספו מן המים 36 מלחים גרמניים, מתוך צוות של 1,968, אך לא התעכבו לאסוף יותר, מחשש להיפגע על ידי צוללות גרמניות.
מאוחר יותר באותו ערב אסף אדמירל פרייזר את קציניו על אוניית המערכה דיוק אוף יורק, ואמר להם:.
ב-3 באוקטובר 2000 נמצאו שרידיה של שרנהורסט על קרקעית הים, בעומק כ-300 מטרים, במרחק של כ-130 ק"מ מצפון-צפון מזרח לכף הצפון.
דוד בן בסט
דוד בן בסט (נולד ב-19 בדצמבר 1944) הוא איש רדיו ותקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
בן-בסט נולד להורים יוצאי בולגריה וגדל בשכונת פלורנטין בתל אביב. מאז שהיה בן 14 הוא חובב רדיו פעיל. אמו מתה כשהיה בן 16. למד אלקטרוניקה בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי ושירת בחיל האוויר כטכנאי אלקטרוניקה. כשהשתחרר מצה"ל, למד לתעודת הוראה באלקטרוניקה ועם סיום הלימודים התקבל לעבוד כמורה בבית ספר תיכון בתל אביב, שם התקדם עד לתפקיד סגן המנהל. אחרי כ-10 שנים עזב את תחום החינוך והקים חברה למוצרי אלקטרוניקה.
עם שחרורו מהשירות הצבאי הקים בן-בסט בביתו תחנת רדיו חובבים. ובמקביל לניהול עסקיו הוא קיים קשר עם חובבי רדיו מכל העולם. בשנת 1985 נחטפה האנייה אקילה לאורו על ידי ארבעה מחבלים, חברי החזית העממית, בעת שעשתה את דרכה סמוך לחופי מצרים. מתחנת הרדיו הביתית שלו הצליח בן-בסט למצוא את התדר שבו שידרו המחבלים מהאנייה לבסיס האם שלהם, הקליט אותם והעביר את ההקלטה לרשת הטלוויזיה NBC. מאז שימש כקשב עבורם ואחר כך עבור גלי צה"ל, וסוכנות הידיעות עתי"ם.
בין השנים 1990 ל-1998 שימש כמנכ"ל עיריית הוד השרון. בשנת 1992 מונה כחבר דירקטוריון בזק, וכיהן מטעם בזק גם כחבר דירקטוריון פלאפון תקשורת מ-1994 ועד שנת 1998.
בבחירות המקומיות בשנת 1993 נבחר בן-בסט כחבר מועצת עיריית רעננה מטעם מפלגת העבודה.
בשנת 1995 הקים בשותפות עם שאול אלוביץ' את קבוצת "רדיוס", שהתמודדה וזכתה בזיכיון להקמת תחנת רדיו אזורית בשרון - רדיוס 100FM. ב-2001 רכש את רדיו לב המדינה המדינה כשזו הייתה בקשיים, והקים את פירוויה רדיו, תחנה המשדרת בשפה הרוסית. בשנה זו נבחר לכהן לראשונה כיו"ר התאחדות תחנות הרדיו האזורי, הפועלת לאורך כל השנה לביסוס מעמדן של תחנות הרדיו מול הרגולטור, למאבק ברדיו הפיראטי, להסדרת נושא התמלוגים ולקידום האינטרסים המשותפים לבעלי תחנות הרדיו. בשנת 2013 נבחר פעם נוספת לתפקיד ומכהן בו עד היום. במרץ 2008, לאחר שזיכיון תחנת רדיוס 100FM פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", במכרז הרדיו באזור השרון. בספטמבר 2010 רכש את חלקו של שאול אלוביץ' בקבוצת "רדיוס".
בנוסף לתפקידו, בן בסט עורך ומגיש את תוכנית האקטואליה השבועית "הנבחרים", המשודרת ברדיוס 100FM ובערוץ 20 בטלוויזיה, ועורך את התוכניות "Twilight Time" ו"עברי לפני שבת" המשודרות ברדיוס 100FM.
בשנת 2010 התמנה בן בסט לקונסול הכבוד של הרפובליקה של נאורו, וב-2011 התמנה לקונסול הכבוד של סיירה לאון בישראל. דוד בן בסט הוא יו"ר עמותת בית החולים מאיר בכפר סבא וסגן יו"ר עמותת בית החולים לוונשטין ברעננה. מאז 2016 משמש בן בסט כנשיא אגודת חובבי הרדיו בישראל. בשנת 2017 קיבל דוד בן בסט מאגודת העיתונאים פרס מפעל חיים על תרומתו לתקשורת במשך שנים רבות. בן בסט כותב במדור הדעות של העיתון מעריב בנוגע ליחסים בין ישראל לפלסטינים ועל נושאים נוספים. מאז העשור השני של המאה ה-21 מגיש דוד בן בסט את התוכנית "הנבחרים" ובה הוא מראיין כל שבוע מספר פוליטיקאים וחברי כנסת.
חיים אישיים
נשוי ואב לשלושה. בתו, שרון, הגישה בעבר את תוכנית הרדיו "בלינג" ברדיוס 100FM.
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל הייתה נבחרת לאומית, שייצגה את ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, על אף שהאזור לא היה מדינה עצמאית וריבונית. שורשיה של נבחרת זו בשלהי שנות ה-20, בטרם הוקמה ההתאחדות לכדורגל, כאשר אלפרד מונד, ברון מלצ'ט הראשון, ניסה בלא הצלחה להקים נבחרת שתייצג את כלל הקבוצות היהודיות בארץ ישראל וזאת כדי לשלוח אותה למסע משחקי ראווה באנגליה.
הכדורגל הבין-ארצי לא היה מפותח באותה עת, ולפיכך השתתפה הנבחרת בחמישה משחקים רשמיים בלבד למן הופעתה הראשונה ב-1934 ועד להקמת מדינת ישראל. בארבעת משחקיה הראשונים, שהיו במסגרת מוקדמות המונדיאל (1934 ו-1938), נחלה הנבחרת הפסדים. משחקה החמישי והאחרון היה מול, ובו זכתה בניצחונה היחיד (5 - 1). מעבר לכך קיימה הנבחרת מספר משחקי ידידות, שהראשונים שבהם התקיימו ב-1930. לאחר הקמת המדינה הפכה נבחרת זו לנבחרת ישראל בכדורגל.
הניסיון של לורד מלצ'ט
אלפרד מונד, ממנהיגי יהדות בריטניה ופעיל ציוני, ערך סיור בארץ ישראל ביוני 1928. במהלך הסיור החליט לפעול להקמת נבחרת שתורכב מהכדורגלנים היהודים שהיו פעילים באותה עת בארץ, שתצא לסדרת משחקים בממלכה המאוחדת. לצורך כך הכריז כי הוא מוכן לתרום 2,000 לירות שטרלינג. הצעתו של מונד נועדה בין היתר לצורכי תעמולה, מתן ביטוי לתפיסת "יהדות השרירים", הידוק הקשר עם יהדות התפוצות והשגת לגיטימציה בינלאומית למוסדות העבריים. ההצעה באה על רקע מסעות משחקים שערכו מספר קבוצות עבריות בחוץ לארץ, בהן מכבי תל אביב, מכבי חיפה ומכבי חשמונאי ירושלים, אך זו הייתה הפעם הראשונה שבה הוצע להקים נבחרת כלל-ארצית. משמעות ההצעה של מונד הייתה שיתוף פעולה מלא בין שני מרכזי הספורט הגדולים ביותר ביישוב, הפועל ומכבי, אולם בהמשך התברר שזו מטרה לא פשוטה להשגה, דבר שגרם לבסוף לדחיית הצעתו של מונד.
על מנת לקבוע את זהות השחקנים שירכיבו את הסגל הסופי של הנבחרת, הוחלט לערוך טורניר שבו יתמודדו ארבע קבוצות זו נגד זו במשחקים כפולים. הקבוצות שנבחרו לטורניר היו הקבוצות העבריות שנחשבו לטובות ביותר באותה עת: מכבי והפועל תל אביב, מכבי חשמונאי ירושלים והפועל חיפה. הטורניר עצמו התקיים ביוני וביולי של שנת 1928, והפועל זכתה בו עם מאזן של ארבעה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו ואפס הפסדים. בעקבות כך ציפו אנשי הקבוצה כי שחקניה יהוו חלק משמעותי מהנבחרת העתידית. עם זאת, הוועדה הטכנית הביעה את התנגדותה לכך והחליטה על הקמת שלוש קבוצות כשלב ראשון: נבחרת של שחקני הפועל חיפה ומכבי חשמונאי ירושלים, נבחרת של הפועל ומכבי תל אביב ונבחרת שלישית שתורכב משחקנים מצטיינים שלא עמדו בקריטריונים להתקבל לשתי הנבחרות האחרות. עוד החליטה הוועדה כי שלוש הקבוצות ישחקו זו נגד זו, ומהן ייבחרו שחקני הנבחרת הארצית.
החלטה זו עוררה את מורת רוחם של אנשי הפועל תל אביב, שדרשו לתת לשחקניהם עדיפות בהרכב הנבחרת בשל זכיית קבוצתם בטורניר ההכנה ובטורנירים נוספים באותה שנה (בהם גביע ארץ ישראל), ושחקני המועדון החליטו לא להתייצב למשחק הראשון של נבחרת תל אביב. גם שחקני הפועל חיפה כעסו על אי-הכללתו של אחד מחברי הקבוצה בסגל הנבחרת הארצית, ולאור זאת החליטו גם הם לא להתייצב למשחק של נבחרתם המשותפת עם שחקני מכבי חשמונאי ירושלים. בעיות אלו עוררו חששות כבדים בקרב אנשי הוועדות שהוקמו, והם חששו כי במהלך הנסיעה יפגינו השחקנים חוסר משמעת. כשהובאו בעיות אלו בפניו של קולונל פרדריק קיש, מנהל המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית, אמר הקולונל כי הוא חושש:
חששות אלה לא היו היחידים שנגעו למסע הנבחרת. אנשי הוועדה חששו גם כי בעקבות המאבקים הבלתי פוסקים בין מרכזי הספורט, לא תספיק הנבחרת להתאמן די הצורך ולהגיע לרמת משחק שתאפשר לה להתמודד בכבוד מול הקבוצות האנגליות. בדיוני הוועדות הועלו הצעות לקיים סדרת משחקי ידידות נגד אחת מהקבוצות הבכירות שבמצרים, לדחות את הנסיעה בשנה, ולחלופין להביא מאמן בעל שיעור קומה כדי שידריך את השחקנים העבריים, שבאותה עת היו חובבנים ודגלו בגישה כי אין להתפרנס מכדורגל. גם במדורי הספורט של שניים מהעיתונים הנפוצים באותה עת, "הארץ" ו"דבר", הובעה דאגה מפני הצפוי לנבחרת בהתקיים שהמצב באותה עת ייוותר על כנו. מאיר בניהו מ"הארץ" כתב ב-19 ביוני כי מרכזי הספורט הגדולים חייבים להפסיק את המאבקים ביניהם אם ברצונם לממש את הצעת מונד, ולשים דגש על אימונים נמרצים ככל האפשר. כחודשיים לאחר מכן חיווה את דעתו כי המצב לא השתפר כלל וכי עדיף שהמסע יבוטל, ואם לא יבוטל - ייגרם בזבוז זמן וכסף. שמעון סאמט מ"דבר" הביע ביקורת במישור אחר, ועיקרה היה שהנבחרת לא ברמה מתאימה להתמודד מול קבוצות אנגליות, וניסיונות כאלה יגרמו להתבזוּת הספורט הארץ-ישראלי. במקום זאת הוא המליץ לבקש ממונד לשלוח לארץ את אחד מהמאמנים הבכירים של אנגליה.
כל הגורמים הללו הובילו בסופו של דבר להשהיית המענה ללורד מלצ'ט. ב-5 באוגוסט החליט מרכז הפועל באחת מישיבותיו כי הנסיעה תידחה בשנה, ובהתאם להצעת שמעון סאמט ביקש מהלורד לממן את הגעתו של מאמן מאנגליה לקראת המסע. החלטה זו הובילה בסופו של דבר לירידת הנושא מסדר היום.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית (באנגלית: First Amendment) הוא חלק ממגילת הזכויות הנספחת לחוקת ארצות הברית. התיקון התקבל על ידי הקונגרס בשנת 1791 והוא אוסר על חקיקת חוקים אשר עוברים על אחת מהמגבלות הבאות:
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל
הניסיון השני והמסע לקהיר
1928 הייתה גם שנת הקמתה של המוסד "התאחדות ארץ ישראלית למשחק כדור-רגל", לימים ההתאחדות לכדורגל בישראל. ב-14 באוגוסט נערכה אספת ההקמה של ההתאחדות, ובה השתתפו נציגי "מכבי" ו"הפועל", וכן נציג של הקבוצה הערבית נאדי אל ריאדי אלערבי. יוסף יקותיאלי מונה למזכיר הכבוד, ואורי נדב מונה לסגן היושב ראש. השניים פעלו לצירופה של ההתאחדות לפדרציית הכדורגל הבינלאומית (פיפ"א) - יקותיאלי השתמש בקשריו עם ההתאחדות המצרית ונדב פנה לעזרה מהוגו מייזל, מאמנה של "נבחרת הפלא האוסטרית" (כפי שכונתה באותה עת). מאמציהם צלחו, וההתאחדות התקבלה כחברה זמנית בפיפ"א ב-1928, וכעבור שנה, ב-6 ביולי 1929, הפכה לחברה מלאה.
מייזל היה גם חבר בוועדה שארגנה את המונדיאל הראשון באורוגוואי, שהתקיים בשנת 1930. ההתאחדות, פחות משנתיים לאחר הקמתה, החליטה לנסות ולשלוח נבחרת לאומית למונדיאל על אף העלויות הכבדות הכרוכות בכך, שבעקבותיהן כמעט שלא נרשמו נבחרות מאירופה לטורניר עד למועד ההרשמה האחרון - 28 בפברואר 1930. החלטה זו הייתה טעונה אישור של שלטונות המנדט הבריטי. מונדיאל זה היה היחיד בתולדות התחרות שנערך ללא שלב מוקדמות, ולפיכך הנבחרת הייתה משתתפת במונדיאל לו היה מתקבל האישור הבריטי. עם זאת, ב-1927 פרשו כל התאחדויות הכדורגל של אומות הבית מפיפ"א, ולאחר שהועלה הרעיון להקים נבחרת ארצית לקראת המונדיאל התקבלה הוראה מלונדון שאסרה על ההתאחדות המקומית לשלוח נבחרת למונדיאל. עם זאת, הבהירה פיפ"א להתאחדות כי אם תוקם נבחרת ארצית פעילה, היא תורשה להשתתף במוקדמות מונדיאל 1934, שהיו עתידים להיערך ב-1933 וב-1934.
עוד באותה שנה הוקמה נבחרת כלל-ארצית, שלא הייתה על טהרת השחקנים העבריים. בחודשים הראשונים של 1930 נערכו בארץ שני מסעות משחקים של קבוצות מצריות - נבחרת הסטודנטים של קהיר ונבחרת קהיר עצמה. הקבוצות הללו, שפעלו גם כן בטריטוריה בריטית ונחשבו לנבחרות חזקות ובולטות באזור המזרח התיכון, שאפו לשחק נגד קבוצות חזקות אחרות. שלטונות המנדט החליטו על קיומו של מסע משחקי גומלין, לפי הזמנה שהתקבלה מההתאחדות המצרית, והעניקו לשחקנים מהקבוצות הבריטיות שפעלו בארץ את הדומיננטיות בהרכב הנבחרת. התוכנית המקורית הייתה לשלוח סגל בן 17 שחקנים, מהם 9 בריטים והיתר יהודים מהקבוצות העבריות. בסופו של דבר הופחת מספר השחקנים ל-16, ומקום אחד שנשמר לשחקנים היהודים ניתן לנציג של קבוצת נאדי ריאד אל ערבי. הסכסוכים בין "מכבי" ל"הפועל" ביחס להרכב הנבחרת נמשכו גם בתקופה זו, על אף שהכישלון לממש את הצעת מונד אירע רק כשנתיים קודם לכן. בעקבות הסכסוכים החליטו חמישה משחקני הנבחרת, שקבוצותיהם היו הפועל תל אביב והפועל חיפה, לפרוש מהסגל. סיבה נוספת לאי-השתתפותה של נבחרת "הפועל" בהרכבת הסגל הלאומי הייתה אולימפיאדת הפועלים שהתקיימה באותה שנה בווינה, ובה הייתה אמורה להשתתף נבחרת "הפועל".
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
בשנת 1919 הרכב של בית המשפט העליון של ארצות הברית בראשות השופט אוליבר ונדל הולמס קיבל החלטה המגבילה את תחום החלות של התיקון הראשון במקרה שמימוש התיקון הראשון (וכן מימושן של זכויות אחרות, בסיסיות ככל שתהיינה) יוצר "סכנה ברורה ומיידית שתיגרמנה הרעות שהקונגרס מוסמך למונען".
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל
הניסיון השני והמסע לקהיר
בסופו של דבר נכללו 9 משחקניה של קבוצת המשטרה הבריטית, אלופת ארץ ישראל הראשונה, בסגל הנבחרת. השחקנים היהודים שזומנו לסגל היו עקיבא "דוצי" צוובנר ממכבי חשמונאי ירושלים, שמעון "לומק" רוטנר (מכוכבי הכח וינה לשעבר) ממכבי אבשלום פתח תקווה ואמרה יעקובי, מנחם חרש, חיים "סטודיבייקר" דליצקי ואברהם רזניק ממכבי תל אביב.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
מקור
Congress shall make no law respecting an establishment of religion, or prohibiting the free exercise thereof; or abridging the freedom of speech, or of the press; or the right of the people peaceably to assemble, and to petition the Government for a redress of grievances.
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל
הניסיון השני והמסע לקהיר
בראשות המשלחת לקהיר הועמדו פרסי ספיד ממחלקת העבודות הציבוריות ומזכיר ההתאחדות לכדורגל, א. תבורי. כצעד ראשון לפני היציאה לקהיר החליט ספיד על קביעת תלבושת אחידה לנבחרת, ולשם כך התבסס על לבושה של נבחרת אנגליה - מכנסיים שחורים וחולצות לבנות. סמל שלושת האריות של הנבחרת האנגלית, המשמש אותה עד היום, הוחלף על ידי האות P, שהיא האות הראשונה במילה "Palestine" - "פלשתינה", הכינוי האנגלי לארץ ישראל בתקופת המנדט. ליד האות P הוספה הכיתובית "ארץ ישראל". כהכנה אחרונה למסע המשחקים, נערכו חמישה משחקי ידידות נגד קבוצות צבאיות אנגליות ששהו בארץ ישראל באותה עת, והנבחרת ניצחה בכולם.
התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
Freedom of religion
חירות דתית, הידועה גם בשם חופש הדת, היא "זכותו של כל אדם להאמין, לדבר ולפעול - באופן אינדיבידואלי ובקהילה עם אחרים, בפרטיות ובפומבי – בהתאם להבנתם את האמת הסופית". ההכרה בחופש הדת כזכות הראשונה המוגנת במגילת הזכויות מצביעה על הבנתם של המייסדים האמריקאים לגבי חשיבות הדת לפריחה אנושית, חברתית ופוליטית. חופש הדת מוגן על ידי התיקון הראשון באמצעות סעיף ההקמה וסעיף המימוש החופשי שלו, שיחד מהווים את סעיפי חופש הדת של התיקון הראשון. הסעיף הראשון אוסר על כל "הקמת דת" ממשלתית והשני אוסר כל התערבות שלטונית ב"מימושה החופשי". הסעיפים הללו של התיקון הראשון עוסקים ומקיפים את "שתי הזירות הגדולות של הדת במשפט החוקתי".
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל
הניסיון השני והמסע לקהיר
הנבחרת יצאה מתל אביב ברכבת, עברה דרך קנטרה והגיעה לקהיר ביום רביעי, 2 באפריל 1930. לאחר הגעתה ערכה הנבחרת מספר אימונים במגרש של נבחרת הצבא הבריטי ששכן במרכז קהיר, וביום שישי, 4 באפריל 1930, החלה במשחקיה, בהתמודדות מול נבחרת קהיר (מצרים). קודם למשחק זה נערך פרסום רב בעיתונים ובמודעות קיר ברחבי קהיר, אך בשל היעדר הפופולריות של הנבחרת לא נכח קהל רב כמצופה. בהרכב הארץ ישראלי עלו רק שלושה שחקנים יהודים - יעקובי, לומק ורזניק, כך שגם הקהל היהודי התאכזב למראה נבחרת שהייתה כמעט כולה אנגלית. שחקני הנבחרת, ובעיקר השוער, הפגינו יכולת ירודה ותוך חמש דקות מפתיחת המשחק ספגו 3 שערים. מפגן זה של יכולת ירודה נמשך, והמשחק הסתיים בתוצאה 5–0 לטובת המארחת המצרית, כשבמהלכו החטיאה הנבחרת שתי בעיטות עונשין מ-11 מטרים. דוד תדהר מ"דבר" חיווה אז את דעתו, כי השחקנים האנגלים נבחרו בזכות דרגתם הצבאית ולא בזכות כישורי הכדורגל שלהם, והוסיף כי שום קבוצה ארץ ישראלית לא מסוגלת להתחרות בנבחרת מצרית כלשהי בשל הפערים הניכרים ברמתן.
לאחר מכן נלקחו השחקנים לטיול באזור הפירמידות ולשיט על הנילוס, ומשם המשיכו לאלכסנדריה על מנת לשחק מול הנבחרת המקומית. יכולת המשחק הנמוכה באה לידי ביטוי גם במשחק זה, אם כי הנבחרת הצליחה להתאושש במקצת והפסידה רק 0 - 2. לאחר מכן חזרה הנבחרת לקהיר למשחק השלישי והאחרון במסע, מול נבחרת הצבא הבריטי. במשחק זה נכחו כ-15,000 צופים, מרביתם חיילים, ולפני שריקת הפתיחה נוגן ההמנון הבריטי. נבחרת הצבא הבריטי הורכבה בין היתר משחקנים ששיחקו בעבר בנבחרת אנגליה ובמועדונים בכירים, והיא הצליחה לנצח בקלות את הנבחרת מארץ ישראל בתוצאה 5 - 2. בעוד שלא ברור האם לומק או סידני וב האנגלי הבקיעו את השער הראשון לטובת הנבחרת, ידוע כי חיים דליצקי הבקיע את השער השני בבעיטה ממרחק 30 מטרים, שכוונה אל בין חיבורי השער.
מוקדמות מונדיאל 1934
לתפקיד מאמן הנבחרת מונה שמעון "לומק" רוטנר. לקראת ההתמודדות מול מצרים נערכו שלושה משחקי אימון נגד קבוצות צבאיות בריטיות. ב-10 במרץ 1934 נערך משחק האימון הראשון. העיתונאי אלישע שוחט טען בספרו "100 שנות כדורגל" כי היה זה ניצחון 7–2 על נבחרת חיל האוויר הבריטי בארץ ישראל, אך לעומתו טען אשר גולדברג בכתבה שפורסמה באתר ההתאחדות לכדורגל כי רק במשחק האימון השלישי התמודדה הנבחרת מול הנבחרת הבריטית, וניצחה בו בתוצאה 7–1. לאחר מכן התמודדה הנבחרת מול קבוצה צבאית-בריטית מדרום הארץ וניצחה 3–1, ובמשחק אימון נוסף ניצחה הנבחרת 8 - 1 את קבוצת "המעופפים המלכותיים". לאחר משחק האימון הראשון בחר לומק את 16 חברי סגל הנבחרת והתבסס בעיקר על שחקני הפועל תל אביב, שאותם חיזק באמצעות נציגים מקבוצות אחרות. לומק תדרך את שחקניו לפני היציאה למצרים, הזהיר כי מצרים היא אחת הנבחרות הטובות ביותר במזרח התיכון והורה לשחקנים להישמר במיוחד מפני החלוץ מחמוד מוכתר מ"ארסנל קהיר", שכינויו היה "נסיך הנילוס", ומפני המקשר הימני עבדל פאוזי.
ב-11 במרץ או ב-12 במרץ החל מסעה של הנבחרת, מתחנת הרכבת תל אביב שבדרום-מרכז תל אביב לכיוון מצרים. המאמן לומק לא התייצב בנקודת האיסוף, ובמקומו מונו יהושע אלוף ואריה בן גד לראשי המשלחת. הנבחרת נסעה דרך מספר ערים בארץ ישראל, ועצרה רק להחלפת קטרים בעיר רפיח. בהמשך עברה הנבחרת דרך קנטרה (בדומה למסע הקודם למצרים ב-1930) והחליפה קטר פעם נוספת, ומשם המשיכה דרך תעלת סואץ לקהיר. לפי המלצתם מראש של לומק ואברהם רזניק, שנמנו עם משתתפי המסע ב-1930, הוחלט לשכן את שחקני הנבחרת במלון "קונטיננטל". הנבחרת זכתה לביקורם של אורחים רבים במלון, ובראשם בכירי התאחדות הכדורגל המקומית והכדורגלן היהודי-הונגרי פרי נויפלד, ששיחק ביחד עם מחמוד מוכתר ב"ארסנל קהיר" והגיע לבקר את השוער וילי ברגר, עמו שיחק בעבר. נויפלד הזהיר גם הוא את ברגר מפני מחמוד מוכתר, וסבר כי אין שום סיכוי שארץ ישראל תנצח במשחק.
בימים שנותרו עד למועד המשחק התאמנו שחקני הנבחרת מספר פעמים (ככל הנראה שלוש), בין היתר במגרש המקומי של נבחרת הצבא הבריטי, ואף הורשו לצפות באימון שהעביר המאמן הסקוטי ג'יימס מקריי לנבחרת מצרים. השחקנים לא הקדישו את מרבית זמנם לאימונים, ובין היתר ערכו מסע לפירמידות בגיזה ולבזאר הראשי של קהיר. ערב המשחק נערכה מסיבת תה שבמהלכה אמר המאמן מקריי כי נבחרתו תנצח בפער של חמישה שערים לכל הפחות. את חוסר מוכנותה של הנבחרת תיאר השחקן אברהם נודלמן בראיון שהעניק ל"חדשות הספורט" ב-30 בנובמבר 1969:
המשחק נערך, כאמור, ב-16 במרץ במגרש הכדורגל הראשי של הצבא הבריטי במצרים. למשחק קדם מסע פרסום נרחב באמצעי התקשורת המקומיים, ומספר הצופים היה גבוה מאוד - כ-14,000, ובהם גם הנסיך פארוק (לימים המלך פארוק הראשון) וראש ממשלת מצרים. הרכב נבחרת ישראל, במשחקה הראשון בהיסטוריה במסגרת רשמית, היה: וילי ברגר, אברהם רזניק (קפטן), פנחס פידלר, זלמן "דז'מפה" פרידמן, גאזה פוקס, יוחנן סוקניק, אמנון חרל"פ, פורי קראוס, פאול קסטנבוים, חיים רייך ואברהם "נוצ'ה" נודלמן. נבחרת מצרים פתחה את המשחק בהתקפות רבות על שערו של ברגר, והחזיקה בכדור בחלק ניכר מהזמן. גאזה פוקס נכשל בשמירה על מחמוד מוכתר, למרות הוראותיו המקדימות של המאמן לומק, ומוכתר הצליח להכניע את ברגר בשלושה ניסיונותיו הראשונים. למרות זאת, היה ברגר השחקן המצטיין של הנבחרת, והיה הגורם העיקרי שמנע ספיגת שערים נוספים, למעט שער של מוחמד לטיף בדקה ה-37. ההגנה המצרית שיחקה היטב גם כן, ושחקני ההתקפה של ארץ ישראל לא הצליחו להוות איום משמעותי על שערו של מוסטפא כאמל.
במהלך הפסקת המחצית של המשחק העבירו ראשי המשלחת מארץ ישראל הוראות נוספות לשחקנים, ומקריי ביקש משחקני מצרים לא להשפיל את נבחרת ארץ ישראל. על אף זאת, המשיכו שחקני ארץ ישראל להפגין יכולת חלשה בהגנה והחלו גם לשחק באופן נוקשה שגרם למספר פציעות ברגליהם של השחקנים המצרים. מנגד פתחו המצרים בהתקפות רבות על שערו של ברגר, ויתרונה של מצרים עלה ל-6 - 0, משעריהם של מוחמד לטיף ומוסטפא טהא. בדקה ה-81 הצליח אברהם נודלמן לחלוף עם הכדור על פני חלק משחקני ההגנה של מצרים, ומנקודה קרובה לשער הצליח להכניע את השוער המצרי ולהבקיע את שערה הראשון של הנבחרת במוקדמות המונדיאל. לאחר מכן הצליח מוחמד לטיף להבקיע שער בבעיטה ממרחק 25 מטרים, שקבעה את תוצאת המשחק על 7–1 לטובת מצרים.
מאחר שבאותה עת אמצעי התקשורת לא היו מפותחים, סוכם עוד קודם ליציאת הנבחרת כי תוצאת המשחק תועבר באמצעות שיחת טלפון לבית הקפה "ספיר" ששכן אז ברחוב אלנבי בתל אביב. בזמן ההמתנה לתוצאות המשחק החלו להתפשט שמועות על כך שארץ ישראל הצליחה לגבור על מצרים. אולם, תוך זמן קצר נוצר הקשר עם מצרים והתקבלה תוצאת המשחק האמיתית.
שנים רבות לאחר המשחק התראיין אברהם נודלמן לעיתון "חדשות הספורט", ועורר שערורייה כאשר אמר את הדברים הבאים:
ב-6 באפריל נערך משחק הגומלין במגרש הדקלים, ששכן ברחוב שלוש בתל אביב. לאחר התבוסה בקהיר החליט לומק לשנות את הרכב הנבחרת, להדיח את הקפטן רזניק, את קסטנבוים ואת קראוס, ולהחליפם בדוד ויינברג, ביעקב זליבנסקי ובמאיר לוי. החלטה נוספת של לומק הייתה להעביר את סרט הקפטן למגן פנחס פידלר. ארץ ישראל עלתה למשחק עם מדים הדומים לאלה של נבחרת אנגליה, למעט פיסת בד כחולה בשרוול השמאלי, שעליה נכתבו המילים "ארץ ישראל" בעברית. בדומה למשחק בקהיר, העלה מחמוד מוכתר את מצרים ליתרון 1 - 0, ועד סוף המחצית הראשונה עלתה מצרים ליתרון 4 - 0, בדיוק כמו במשחק הראשון. ההגנה הארץ-ישראלית, בראשותו של השוער ברגר, הפגינה שיפור ניכר ביכולתה במחצית השנייה, ובדקה ה-70 בקירוב בישל יעקב זליבנסקי שער ליוחנן סוקניק, שהצליח להכניע את השוער המצרי בבעיטה ממרחק 30 מטרים, שכוונה במדויק לחיבורי השער. שער זה קבע את תוצאה המשחק על 4–1 לטובת מצרים במשחק הגומלין, שהמשיכה והעפילה עד למונדיאל באיטליה, שבו הפסידה 2 - 4 ל בשלב הראשון.
שחקן הנבחרת בטורניר שהאריך ימים יותר מכול היה החלוץ אמנון חרל"פ מהפועל תל אביב, שהלך לעולמו בשנת 2006.
מוקדמות מונדיאל 1938
במוקדמות מונדיאל 1938 הוגרלה ישראל מול, והמנצחת בסיכום שני המשחקים הייתה אמורה להעפיל למשחק מכריע נוסף מול (סגנית אלופת העולם). לקראת הטורניר מונה אגון פולק למאמן הנבחרת, והוא ערך שינויים רבים בסגל הנבחרת. פולק זימן סגל שמנה כ-20 שחקנים, בעיקר מהפועל ומכבי תל אביב ומהפועל חיפה, וכהכנה למשחק ערכה הנבחרת מספר אימונים קטן ושלושה או ארבעה משחקי אימון בלתי-רשמיים. השחקנים היחידים שהשתתפו במוקדמות מונדיאל 1934, ושנותרו בסגל למוקדמות מונדיאל 1938, היו החלוץ אברהם "נוצ'ה" נודלמן, המגן הימני אברהם רזניק (שאיבד את סרט הקפטן) ויוחנן סוקניק (מבקיע שני השערים בטורניר הקודם). את השינויים הרבים בסגל תיאר השחקן ג'רי בית הלוי כך:
הנבחרת היוונית לא הייתה מוכרת בקרב קהילת הכדורגל העברית, ובמהלך השבוע שחלף בין הגעתה לבין המשחק בפועל הצליחו המאמן פולק וחלק מהשחקנים להתגנב לאימוניה כדי ללמוד על יכולותיה. עוד לפני המשחק התפתחו מחלוקות רבות, שפגעו בהכנה הספורטיבית של הנבחרת. באותה תקופה הייתה נהוגה שיטת ה"פיפטי פיפטי", שלפיה היה חייב להיות שוויון במספר השחקנים ממרכז "מכבי" וממרכז "הפועל". כתוצאה מכך זומן יוליוס קליין לנבחרת, זימון שעורר ביקורת רבה לאור זאת שווילי ברגר נחשב השוער הטוב ביותר בארץ ישראל באותה תקופה.
ביום המשחק, שנערך ב"מגרש מכבי", מגרשה של מכבי תל אביב, הגיעו כ-15,000 צופים על מנת לצפות בנבחרת. שופט המשחק היה המצרי יוסוף ביי מחמוד, שהיה מידידי ישראל באותה עת ומי שהמליץ על קבלת ההתאחדות לפיפ"א. כבר בתחילת המשחק ניכרו ההבדלים בין הנבחרות מבחינת רמת ההכנה. החלוץ היווני ויקילידיס הצליח להכניע בקלות את השוער קליין לאחר שהתגבר על הבלם יוסף ליברמן, וכעבור שש דקות העלה טסיס את נבחרתו ליתרון 2 - 0 לאחר בעיטה מוצלחת ממרחק 30 מטרים. כעבור עשר דקות הצליחה ישראל להתאושש, לאחר שפרי נויפלד ממכבי תל אביב עבר ארבעה שחקני הגנה יוונים והכניע את השוער פפדופולוס, שזינק אל הכדור מהפינה השמאלית של השער ונכשל בעצירתו. יכולתה ההתקפית הלא-טובה של ארץ ישראל נמשכה במחצית השנייה, ומנגד הצליח מיגאקיס היווני להעלות את נבחרתו ליתרון 3 - 1. נחמיה בן אברהם ויזהר ברנר הסבירו בספר שפרסמו ב-1954 את ההבדלים בין ישראל ליוון. לדבריהם, היוונים לקו מבחינה טכנית ומבחינה הגנתית, אך פיצו על כך במהירות, בחריפות משחק ובהתקפה חזקה. הם תלו את הסיבות להפסד של ארץ ישראל באנשי הנבחרת עצמם ולא ביתרונות שהחזיקו היוונים. הם מתחו ביקורת על השיקולים הפוליטיים שהיו כרוכים בקביעת הרכב הנבחרת, ועל כך שהשחקנים לא היו מאומנים דיים ועל כן התעייפו ככל שהתקדם המשחק. לדבריהם, בעיות אלה העצימו את יתרון המהירות היווני, שבזכותו הצליחו לנצח על אף שלא קיוו לכך מלכתחילה.
על פי פרי נויפלד, ההכנסות של ההתאחדות מהמשחק עמדו על 185 או 835 לירות ארץ ישראליות, ובסיום המשחק התברר כי הקופה שהכילה את הכסף נגנבה ולא נותר מימון מספיק למסע הנבחרת ליוון. יצחק חלוץ, מזכיר ההתאחדות לכדורגל, שכנע את יושב ראש הסוכנות היהודית משה שרת להלוות להתאחדות את הסכום הדרוש, ובאופן זה הושג המימון. בשל הכושר הלקוי קבעה ההתאחדות כי הקבוצות שמשורותיהן יזומנו השחקנים לנבחרת מחויבות להתאמן שלוש פעמים בשבוע במקום פעמיים, כפי שהיה מקובל אז, ובכל קבוצה מונה אחראי מיוחד שיוודא כי שחקני הנבחרת אכן יבצעו זאת. הנבחרת יצאה מנמל חיפה לכיוון אתונה על סיפונה של ה"רג'ילה קארול". איש מבכירי היישוב לא בא להיפרד מהנבחרת, ביטוי לאדישות ששררה אז ביחס לפוטנציאל יחסי הציבור של הספורט. בהגעה לספינה התברר שהמאמן אגון פולק לא הצטרף לנבחרת, בדומה לאי-הצטרפותו של המאמן לומק למשחק הראשון בטורניר המוקדמות הקודם. עד היום לא הובררה הסיבה להיעדרותו של פולק. יושב ראש ההתאחדות יצחק חלוץ עמד בראש הנבחרת במקום פולק, וקיבל ממנו פתק עם רשימת 11 השחקנים שצריכים לפתוח במשחק.
גם הפעם חלו מספר שינויים בהרכב הנבחרת, וזאת בעקבות ביטולה החריג של שיטת ה"פיפטי פיפטי" לקראת המשחק. יוחנן סוקניק הוותיק הוחלף על ידי גאזה פוקס, שהשתתף במשחק הראשון בטורניר הקודם, השוער יוליוס קליין הוחלף על ידי ישראל אלסנר ו"נוצ'ה" נודלמן הוחלף על ידי נתן פנץ, שנחשב אז לאחד השחקנים הצעירים המוכשרים ביותר בכדורגל העברי. בנוסף, פולק החליט כי בהרכב הפותח יוצבו האחים אברהם בית הלוי וג'רי בית הלוי, והייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הנבחרת שבה עלו שני אחים יחדיו בהרכב הפותח. לאחר הגעת הנבחרת לאתונה נערכו מספר אימונים באצטדיון לאופורוס, ששימש במשך שנים רבות אצטדיון הבית של פנאתינאיקוס, ובעקבות מזג האוויר הגשום באותה עת היה המגרש בוצי ולשחקני הנבחרת היה קשה להתרגל אליו.
ב-20 בפברואר 1938 נערך משחק הגומלין, לעיני כ-12,000 צופים. שחקני הנבחרת, ששמונה מהם שיחקו בשורות מכבי תל אביב, הפגינו את משחקם הטוב ביותר עד כה, והצטיינו בעיקר בהגנה. הקפטן רזניק הצליח למנוע מהכוכב היווני ויקליאדיס להפגין את כישוריו, ואילו שחקני ההתקפה של הנבחרת, בראשות נתן פנץ ופרי נויפלד, החמיצו הזדמנויות אחדות. בדקה ה-15 נפצע השחקן היווני סוטירידיס והוצא מן המגרש, ומאחר שבאותה עת לא הותרו חילופים הייתה ארץ ישראל ביתרון מספרי עד לסיום המשחק. לאורך המשחק כולו היו יחסי הכוחות שקולים, והוא הוכרע רק בדקה ה-90. השחקן היווני מארופולוס דחף את הקפטן גאזה פוקס תוך כדי מאבק על סף רחבת העונשין, אך השופט היוגוסלבי מיקה פופוביץ' החליט דווקא להעניק בעיטה חופשית ממרחק 16 מטרים לטובת יוון. שחקני ארץ ישראל ניסו לשכנע את פופוביץ' לשנות את החלטתו, אך הלה סירב, גם כאשר מארופולוס הודה שביצע עברה על פוקס. ויקליאדיס ביצע את הבעיטה בהצלחה וכבש שער, ומיד לאחר מכן שרק השופט לסיום המשחק, שהיה המשחק הרשמי האחרון של הנבחרת בגלגולהּ זה. בריאיון ל"חדשות הספורט" שפורסם ב-30 בנובמבר 1969 הודה פרי נויפלד כי, ביחד עם אברהם בית הלוי, הכה את השופט פופוביץ' לאחר המשחק. יוון המשיכה לשלב הבא מול הונגריה, וספגה בו את התבוסה הגדולה ביותר בתולדותיה, 1 - 11. לפני שעלתה על הספינה לכיוון ארץ ישראל ערכה הנבחרת משחק אימון בלתי-רשמי מול נבחרת עיר הנמל פיראוס, וניצחה בו בתוצאה 2 - 0, משערים של גאול מכליס ונתן פנץ.
המשחק נגד לבנון
משחקה הרשמי האחרון של נבחרת ארץ ישראל לפני הקמת המדינה היה משחק ידידות נגד, שנחשבה באותה עת לאחת הנבחרות החלשות ביותר בעולם. המשחק נערך באצטדיון המכביה, לעיני כעשרת אלפים צופים. לראשונה בתולדות הנבחרת זומנו שחקנים מקבוצה של מרכז בית"ר - בית"ר תל אביב, והיו אלה המגן לוניה דבורין, החלוץ המרכזי ("צנטרפור" במונחי התקופה) ורנר כספי והשוער בנימין מזרחי. במהלך אספת ההכנה למשחק הודיע מרכיב הנבחרת ארתור באר כי על השחקנים להביא עמם למשחק נעלי כדורגל באופן עצמאי וכי יסופקו להם רק מדי הנבחרת.
לאורך כל המחצית הראשונה במשחק הרבו שחקני הנבחרת הארץ-ישראלית לבעוט לכיוון שערו של נ. סאיאד הלבנוני. מנגד הפגינו הלבנונים חולשה רבה בהגנה. כבר בדקה הראשונה של המשחק הצליח הקיצוני הימני הרברט מייטנר מהפועל ראשון לציון להכניע את סאיאד, ובדקה ה-11 הכפיל אברהם שניידרוביץ' (שני) ממכבי נס ציונה את יתרונה של ארץ ישראל. בנקודה זו החלו הלבנונים להגיב בהתקפות משל עצמם, אך לא הצליחו להכניע את השוער בנימין מזרחי. בהמשך המחצית חזרה ארץ ישראל ונטלה לעצמה את היתרון במשחק, ועד סיום המחצית הבקיעו גאול מכליס וורנר כספי שני שערים נוספים.
המחצית השנייה הייתה שקולה יותר מבחינת יחסי הכוחות. במהלך המחצית הוחלף הרץ המרכזי גאזה פוקס בעקבות פציעה, והשינוי הכפוי במערך המשחק של ארץ ישראל פגע ביכולת המשחק שלה. בדקה ה-50 של המשחק הצליחה לבנון להכניע את השוער מזרחי, אך כעבור 10 דקות הבקיע ורנר כספי את שערו השני במשחק, והתוצאה מול לבנון 1–5 לטובת ארץ ישראל נותרה בעינה עד לשריקת הסיום. לאחר הבקעתו של שער זה ביקש מאמן נבחרת לבנון מארתור באר לא להביס את נבחרתו בצורה קשה מדי ולהשפילה שלא לצורך. באר העביר את הבקשה לשחקנים הארץ-ישראלים, שנעתרו לה והחלו למסור את הכדור זה אל זה, ללא ניסיונות התקפה ממשיים. הניצחון שהושג בסיום המשחק היה הניצחון היחיד של נבחרת ארץ ישראל במשחק רשמי.
יוסף ברזאני
יוסף ברזאני (1869–1964) היה איש ציבור יהודי ספרדי בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20. כיהן 40 שנה כגזבר עיריית ירושלים תחת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי. היה ממייסדי שכונת אהל שלמה. נמנה עם מייסדי מושב הזקנים הספרדי בירושלים ושימש כגבאי המוסד האחרון וכחבר ועד העדה הספרדית בירושלים לאורך מספר עשורים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, דור חמישי בארץ ישראל, בנם של אברהם ברזאני וריינה מזרחי. ראש המשפחה, חכם דוד ביראזאן, עלה לארץ ישראל בשנת 1741, השתקע בצפת והיה שד"ר לעיראק למען מוסדות התורה בארץ ישראל.
ברזאני למד בבית הספר "דורש ציון", ואת השכלתו הכללית רכש בבבית הספר אליאנס בירושלים. באותן שנים למד גם את השפות ערבית טורקית וצרפתית.
בשנת 1896 החל לעבוד בעיריית ירושלים תחת השלטון העות'מאני כממונה על הגבייה. בשנת 1900 התמנה לגזבר העירייה, ושימש בתפקידו ארבעים שנה, עד צאתו לגמלאות בשנת 1940. הוא פיתח קשרים הדוקים עם כל חלקי הציבור בירושלים - יהודים, ערבים מוסלמים ונוצרים, ושימש בתפקידים רשמיים שונים.
במקביל לעבודתו בעירייה עסק רבות בפעילות ציבורית בעדה הספרדית בירושלים. בשנת 1906 נמנה עם מייסדי מושב הזקנים הספרדי בירושלים, ובמשך שנים רבות שימש בהתנדבות כגבאי המוסד. משנת 1908 נבחר לוועד העדה הספרדית בירושלים וכך נבחר ומונה במסגרתה לתפקידים שונים לאורך מספר עשורים. היה חבר במועצת ההנהלה של עיזבון בליליוס. היה גבאי ומנהל מטעם ועד העדה הספרדית בחברה קדישא ובוועד בית העלמין בהר הזיתים.
הסופר והחוקר יעקב יהושע פרסם חומר רב מזיכרונותיו של ברזאני.
אלכסנדר יאנג ג'קסון
אלכסנדר יאנג ג'קסון (באנגלית:Alexander Young Jackson; 3 באוקטובר 1882 – 5 באפריל 1974) היה צייר קנדי וחבר מייסד בקבוצת השבעה. הקריירה הארוכה שלו כללה שירות כאמן מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה (1917–1919) והוראה בבית הספר לאמנויות יפות באנף, בשנים 1943 עד 1949.
ראשית חייו
ג'קסון נולד במונטריאול, בנם של אליזה ג'ורג'ינה (יאנג) והנרי אלן ג'קסון. כצעיר עבד ג'קסון כנער במשרד חברת ליטוגרפיה, לאחר שאביו נטש את משפחתו שמנתה שישה ילדים. דווקא בחברה זו החל ג'קסון את הכשרת האמנות שלו. בערבים השלים אותה בשיעורים באמנות.
בשנת 1905 עבד ג'קסון בדרכו לאירופה על ספינת משא, וחזר באותה דרך ונסע לשיקגו. בשיקגו הוא הצטרף למשרד לאמנות מסחרית ועבר קורסים במכון לאמנות בשיקגו. בשנת 1907 הצליח לבקר בצרפת כדי ללמוד את סגנון האימפרסיוניזם. שם, ג'קסון החליט להיות צייר מקצועי, ולמד באקדמיה ז'וליאן בפריז. התפתחות אמנותית חשובה ביותר שלו הייתה במושבת האמנות אטפלס.
קריירה מקצועית
כשחזר ג'קסון לקנדה, התיישב בסוויטסבורג, קוויבק, שם החל לצייר עבודות בסגנון הנאו-אימפרסיוניסטי. הוא ערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה לאמנות במונטריאול בשנת 1913. הוא לא יכול היה להסתדר והתייאש מעולם האמנות הקנדי, ושקל לעבור לארצות הברית. עם זאת, הציור שלו "עץ האדר" נרכש על ידי האמן לורן האריס, דבר שעודד את ג'קסון מאוד.
עד מהרה החל ג'קסון לבקר בטורונטו. ד"ר ג'יימס מק'קלום שכנע את ג'קסון להתגורר בטורונטו בכך שהציע לקנות מספיק מציוריו למשך שנה כדי להבטיח לו הכנסה למחיה. הוא עבר לגור בבניין הסטודיו שמומן על ידי לורן האריס וד"ר ג'יימס מקקלום.
ג'קסון היה תוספת מבורכת לעולם האמנות בטורונטו, לאחר שטייל באירופה והביא איתו כישרון מכובד. בינואר 1914 בניין הסטודיו היה מוכן לכניסת הציירים. טום תומסון היה אחד הראשונים בבניין וחלק סטודיו עם ג'קסון במשך שנה. כמו הקבוצה האחרת של שבעה ציירים, ג'קסון אימץ את נושאי הנוף וביקש לפתח סגנון נועז. ג'קסון, התיידד עם טום תומסון, והצמד לעיתים קרובות טיילו ושרטטו יחד, החל בטיול לפארק אלגונקווין בסתיו 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס ג'קסון לגדוד השישי של צבא קנדה בשנת 1915. זמן קצר לאחר שהגיע לחזית הוא נפצע בקרב ביוני 1916 ומצא את עצמו פעם נוספת באטפלס בבית החולים שם. בזמן שהתאושש מפציעותיו, שמו הגיע לידיעתו של לורד ביברברוק. לאחר מכן הועבר ליחידת אומני המלחמה. כאמן, ג'קסון יצר תמונות חשובות מאירועי המלחמה. בהמשך עבד עבור אנדרטאות המלחמה הקנדיות כאמן מלחמה רשמי משנת 1917 ועד 1919.
עם שובו ממלחמת העולם הראשונה, ג'קסון שוב התגורר בבניין הסטודיו. זמן קצר לאחר שחזר נודע לו כי בהיעדרו הוא נכלל בקבוצה בלתי פורמלית של אמני בניין סטודיו, שהציגה לראשונה, ונקראה קבוצת השבעה.
במהלך השנים ג'קסון שמר על הקשר בין טורונטו למונטריאול, ותמך והמריץ את אמני מונטריאול באמצעות ביקורים קבועים, צייר עם אמנים כמו אלברט רובינסון ואחרים בנופיים שונים וכן עסק בהתכתבויות איתם. הוא הודיע להם על האירועים בטורונטו ודאג שהעבודות שלהם ייכללו בתערוכות של קבוצת השבעה. באמצעות קשר זה הוא התחבר עם האמניות אן סאבאג', שרה רוברטסון וקתלין מוריס.
ג'קסון עזב את בניין הסטודיו בשנת 1955. לורן האריס, כתב לו במכתב מוונקובר, "המעבר שלך מבניין הסטודיו מסמן את סיומו של עידן, עידן האמנות היצירתית שיש לו את המשמעות הגדולה ביותר עבור קנדה ... היית הכוח וההשראה האמיתיים שהובילו את כולנו לתפיסה מודרנית שהתאימה למדינה הזו, והאחרון שעזבת את בסיס הפעילות הביתי."
שנים מאוחרות
בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הנהלת חברת הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציור עבור פנים אחת מקרונות הפארק החדשות שנכנסו לשירות ברכבת הטרנס-יבשתית הקנדית החדשה. בכל ציור תוארו נופי פארק לאומי או אחר. ג'קסון צייר את פארק המחוז של קרחון קוקאני.
ג'קסון עבר לאזור אוטווה בשנת 1955, והתיישב במנוטיק.
ג'קסון נפטר בשנת 1974, במהלך חופשת הפסחא בבית אבות בטורונטו.
הוא נקבר בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל.
אחייניתו נעמי ג'קסון גרובס פרסמה כמה ספרים על חייו ויצירתו.
דרכים צדדיות
דרכים צדדיות (באנגלית: Sideways) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה קומית משנת 2004 בבימויו של אלכסנדר פיין. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. כמו כן זכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
תקציר העלילה
מיילס (פול ג'יאמטי) וג'ק (תומאס היידן צ'רץ) הם חברים מתקופת הקולג' שיוצאים למסע תענוגות אחרון לפני חתונתו של ג'ק עם בחורה ארמנית אמידה. מיילס הוא גרוש שעדיין מאוהב בגרושתו, סופר מתוסכל, חובב יין ומורה המרגיש שחייו הם בזבוז, לעומתו ג'ק הוא שחקן סדרות טלוויזיה מצליח בעברו וקריין תשדירי פרסומת הולל בהווה.
במהלך המסע מתברר אט אט כי לשניים ציפיות שונות, מיילס מאופק יותר ביחסיו עם נשים ומעדיף לצאת למסע בעקבות היין ולשחק גולף ואילו ג'ק מנסה לשכב עם כל אישה מזדמנת וסוטה תכופות מהתכנון המקורי של המסע. במסעם הם פוגשים שתי בחורות, סטפני (סנדרה או) ומיה (וירג'יניה מדסן), המצטרפות אליהם במסעם, ג'ק וסטפני מתחברים מיד ואילו מיילס ומיה מאופקים יותר ביחסיהם. הטיול המשותף מתפוצץ לאחר שג'ק מסתבך במסכת שקריו וסטפני מגלה שהוא עומד להתחתן אך למרות היפרדות הרביעייה בסיום הסרט מיילס חוזר אל מיה.
כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג
סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג (באנגלית: St Augustine Watling Street) הייתה כנסייה אנגליקנית מזרחית לקתדרלת סנט פול בסיטי של לונדון.
הכנסייה נהרסה עד היסוד במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. כיום עומד במקום בית הספר למקהלות של קתדרלת סנט פול.
אוויאנקה
אוויאנקה (בספרדית: Avianca) היא חברת התעופה הלאומית והגדולה ביותר של קולומביה. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אל דוראדו שבעיר הבירה בוגוטה. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בקולומביה וכן טיסות בינלאומיות ליעדים באמריקה ואירופה. היא חלק מחברת Avianca Holdings SA, בה קבוצת Synergy הגרמנית היא בעלת המניות הגדולה ביותר. Avianca Holdings הוקמה בשנת 2010 כתוצאה ממיזוג בין אוויאנקה לחברת TACA. הקבוצה כוללת כמה חברות תעופה שהיו בעבר חלק מ־Avianca SA ו- Grupo TACA, אך כולן פועלות תחת המותג Avianca.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-5 בדצמבר 1919 בעיר ברנקיה שבקולומביה. אוויאנקה היא חברת התעופה הראשונה שהוקמה באמריקה והשנייה בעולם, כמה חודשים אחרי KLM ההולנדית. מאז 1919, היא חברת התעופה הלאומית של קולומביה וכיום היא בולטת כחברת התעופה הגדולה במדינה, ואחת החשובות ביותר בדרום אמריקה. היא הצטרפה לברית סטאר אליאנס ביוני 2012. ב-10 במאי 2020 הכריזה החברה על פשיטת רגל צ'פטר 11 בארצות הברית והפסיקה מיידית את פעילותה בפרו.
צי המטוסים
צי מטוסי חברת אוויאנקה, נכון למאי 2020:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אוויאנקה באתר Airliners.net
יחסי גאורגיה–רומניה
יחסי גאורגיה–רומניה הם יחסי החוץ בין גאורגיה ורומניה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו רשמית את יחסיהן הדיפלומטיים ב-25 ביוני 1992.
גאורגיה ורומניה, יחד עם אזרבייג'ן, הן חלק מפרויקט החיבור בין אזרבייג'ן–גאורגיה–רומניה (AGRI). פרויקט זה נועד להעביר גז טבעי אזרי לחוף הים השחור של גאורגיה, שם הוא יונזל ויועבר לנמל קונסטנצה בים השחור הרומני. משם, הגז יילקח לחלקים שונים של אירופה. פרויקט זה צפוי להסתיים עד 2024–2026. הוא החל בעקבות חתימת מזכר ב-13 באפריל 2010 על ידי נציגי שלוש המדינות.
בשנת 2021, שגריר רומניה דאז בגאורגיה Răzvan Rotundu הודיע כי רומניה תתרום 10,000 יחידות חיסון חיסון אסטרהזניקה נגד COVID-19 לגאורגיה כדי לסייע למדינה להתמודד עם מגפת ה-COVID-19.
אנטים האיברי הוא דמות היסטורית חשובה בגאורגיה וברומניה ומייצג סמל ליחסים בין מדינות אלו. הוא היה תאולוג גאורגי שנולד במאה ה-17 בממלכת כארתלי, שנודעה אז כאיבריה באירופה. הוא הגיע לנסיכות ולאכיה הרומנית בשנת 1689, שם הוביל את הדפוס של נסיך המדינה והיה אב מנזר של מנזרים שונים. הוא הדפיס וכתב ספרים רבים ובסופו של דבר הפך למטרופולין של ולאכיה, כאשר פעולותיו הגיעו גם לאזורים אחרים, כולל מולדתו גאורגיה. אנטים מת בשנת 1716. הוא הוכרז כקדוש על ידי הסינוד הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בשנת 1992 והונצח על ידי אותו מוסד בשנת 2016 כאשר הכריז על אותה שנה כשנת הומאז' לאנטים. מאז 2002, נבחרות הרוגבי יוניון של רומניה וגאורגיה משחקות בכל שנה את גביע אנטים, הקרוי על שמו של אנטים האיברי. נכון ל-2021, גאורגיה זכתה בגביע 14 פעמים בעוד רומניה עשתה זאת 6 פעמים.
מבחן קוקראן-ארמיטאז'
מבחן קוקראן-ארמיטאז' הוא וריאציה של מבחן חי-בריבוע המתאימה להערכת מגמת הקשר (trend) בין שני משתנים איכותיים, שאחד מהם נמדד בסולם מדידה סודר, והשני מקבל שני ערכים בלבד. בניגוד למבחן חי בריבוע, מבחן זה לוקח בחשבון את העובדה שקיים סדר בין ערכי המשתנה הסודר. מבחן זה הוא מקרה פרטי של מבחן M בריבוע.
מוטיבציה
כשמשתנה נמדד בסולם סודר וערכיו מקודדים במספרים, אין משמעות לערכים המספריים האלה. לדוגמה, משתנה המתאר את המצב הסוציואקונומי של משפחה יכול לקבל את הערכים המילוליים "נמוך", "בינוני" או "גבוה", וניתן לקודד את הערכים המילוליים על ידי הערכים 1, 2, 3 או 4, 18, 21. על פי הגדרת סולם הסדר, כל שלושת הקידודים האלה שקולים.
הגדרה
כן נסמן ב-n_{i.} את מספר הפרטים במדגם עבורם X=i, וב-n_{.j} נסמן את מספר הפרטים במדגם עבורם Y=j.
מבחן קוקראן-ארמיטאז', T, מוגדר על ידי:
כאשר w_j הם ציונים מספריים עבור ערכי המשתנה Y, המקיימים. ציונים אלה העשויים להיקבע על ידי המשתמש על סמך ידע קודם אודות המשתנה Y, או על סמך השערה ספציפית על הקשר בין המשתנים. לדוגמה, אם Y מקבל את הערכים 1,2,3, ואנו מצפים כי השכיחויות של הערכים 1 ו-2 יהיו דומות (עבור כל אחד משני הערכים של X, אך השכיחויות של הערך 3 יהיו שונות, משקלות מתאימים יכולים להיות . אם לעומת זאת אנו מצפים כי השכיחויות של Y עבור X=1 יעלו כאשר j גדל, משקלות מתאימים יכולים להיות . לסקירה נרחבת על אופן בחירת הציונים עיינו בספרו של אלן אגרסטי.
השערת האפס של המבחן היא ההשערה כי לא קיימת מגמה כלשהי בשכיחויות של ערכי המשתנה Y. ניתן לבטא השערה זו באופן הבא:
תחת השערת האפס ניתן להראות כי E(T)=0 וכי השונות של T שווה ל-:
כאשר גודל המדגם n מספיק גדול, אזי תחת השערת האפס ל-T יש בקירוב התפלגות נורמלית:.
דוגמה
הדוגמה הבאה מבוססת על הדוגמה שהובאה בספרו של אגרסטי שהוזכר קודם.
במחקר תצפיתי פרוספקטיבי, נלקח מדגם של כ-32000 נשים בשלבים המוקדמים של הריון. כל אישה ענתה על שאלון שתיאר את הרגלי שתיית האלכוהול שלה בשלושת החודשים הראשונים של ההריון, ועל סמך שאלונים אלה חושב ממוצע מנות האלכוהול ליום ("drinks") של כל אישה. נתונים אלה קובצו לקטגוריות שיצרו משתנה איכותי בסולם סדר. בסיום ההריון ולאחר הלידה, נרשם האם התינוק שנולד סובל ממום מולד.
הנתונים מוצגים בטבלה הבאה:
נבחן 3 אפשרויות למתן ציונים למשתנה צריכת האלכוהול היומית:
בתוכנת R ניתן לבצע את מבחן קוקראן-ארמיטאג' בעזרת הפונקציה prop.trend.test מחבילת stat. נגדיר תחילה את טבלת הנתונים:
למעשה, כדי לבצע את המבחן הפונקציה צריכה לקבל את אחת השורות בטבלה: "לא קיים מום בלידה" (absent) או "קיים מום בלידה" (present). כן יש להזין לפונקציה את שורת סך הכל.
הפרמטר השלישי שיש להזין לפונקציה הוא ציוני השורות:
כעת נוכל לבצע את המבחן. עבור הציונים הליניאריים נבצע אותו פעמיים: פעם אחת עבור השורה/משתנה absent, ופעם עבור השורה. משתנה present:
כצפוי מתקבלת אותה התוצאה. שימו לב שהפונקציה מסתמכת על התפלגות חי בריבוע לחישוב ערך ה-p. זאת מכיוון שאם ל-T יש בקירוב התפלגות נורמלית סטנדרטית, הרי של-T^2 יש בקירוב התפלגות חי בריבוע עם דרגת חופש אחת.
נבצע את המבחן גם עבור ציוני אמצע הטווח וציוני הדרגה הממוצעת:
דוגמה זו ממחישה את הרגישות של המבחן לבחירת ציוני הדרגות. הציונים הליניאריים של שתי הקטגוריות העליונות בסולם (בין מנה אחת לשתיים ושלוש או יותר) קרובים יחסית, וגם ציוני הדרגה הממוצעת. הם מבטאים הנחה מוסתרת כי אין הבדל משמעותי בין צריכה של עד 2 מנות וצריכה גבוהה יותר. ייתכן מאוד כי הנחה זו אינה סבירה, כיוון ששלוש מנות או יותר יכולות להיות 3 מנות, 54 מנות, ואף יותר מכך.
בהנחה כי בחרנו מראש רמת מובהקות \alpha=0.05 (ובהתעלמות מבעיית ההשוואות המרובות), נדחה את ההשערה כי לא קיימת מגמת עליה בשיעור המומים המולדים בתינוקות ביחס לאמצע הטווח של קטגוריות צריכת האלכוהול, אך לא נוכל לדחות את ההשערות האחרות.
בשפת R קיימת חבילה (Package) בשם CATT שיש בה את הפקודה (פונקציה) CATT שמבצעת את מבחן מבחן קוקראן-ארמיטאז'.