cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבן בוץ
תיאור
אבן בוץ הוא סלע רך (לעיתים קשה) ופריך, חלק למגע, שצבעו משתנה: שחור, לבן, חום, אפור, אדום, ירוק וכחול. הרכב המינרלים באבן הבוץ משתנה והוא מכיל בדרך כלל מינרלי חרסית יחד עם קוורץ, פצלת השדה (אורתוקלז ופלגיוקלז) ומינרלים מקבוצת הנציצים (ביוטיט, כלוריט, מוסקוביט). לעיתים יש בסלע תחמוצות ברזל ואז הוא מקבל גוון אדמדם או כתום, לעיתים גונו שחור בשל תכולת פחמן או פיריט. אבני בוץ שונים בצורה משמעותית מאבני חול בשל הנקבוביות הקטנות יותר שלהם והנטייה שלהם להכיל כמות משמעותית של חרסית. טעות מקובלת היא לזהות אבן בוץ כפצלים, אבל אין באבן בוץ את תכונת הפצילות והלוחות הדקים הנוצרים ממנה האופייניים לפצלים. הסיבה להיעדר שכבות או הפצילות באבן הבוץ היא ככל הנראה בשל המרקם המקורי או שאורגניזמים מתחפרים הפריעו לתהליך השיכוב בטרם הוא עבר הסתלעות. כתלות בנסיבות היווצרותו יכולים להופיע באבן בוץ סדקים כמו שמופיעים במשקע חרסית חשוף לשמש.
פומפיוס לונגינוס
פומפיוס לונגינוס (שמו המלא: גנאיוס פינריוס אמיליוס קיקטריקולה פומפיוס לונגינוס, לטינית: Gnaius Pompeius Longinus) היה איש צבא רומאי, ומשנת 86 עד 90 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 90 נתמנה לתפקיד של קונסול.
תולדות חייו
אביו הביולוגי של לונגינוס נשא את השם פומפיוס לונגינוס ושימש טריבון אצל הפריטורינים בשנת 69, ואילו אביו המאמץ היה גנאיוס פינריוס אמליוס קיקטריקולה, אשר שימש כקונסול בשנת 79 או 80. פומפיוס לונגינוס מוזכר בשלוש דיפלומות צבאיות רומיות מהפרובינקיה יהודה מהתאריך 13 במאי 86, וכן בשלוש דיפלומות צבאיות רומיות משנת 87. באוקטובר 90 הוא כבר שימש כקונסול מוסף. לאחר הקונסולוט היה לונגינוס נציב קונסולרי של הפרובינקיה מואסיה העליונה בשנת 94, ושל פאנוניה בשנת 98. ייתכן כי "לונגינוס" שהנהיג את הצבא הרומאי בדאקיה בשנת 105, נפל בשבי והתאבד, הוא גנאיוס פומפיוס לונגינוס.
סידני סוויני
סידני סוויני (באנגלית: Sydney Sweeney; נולדה ב-12 בספטמבר 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. סוויני הופיעה בסדרות טלוויזיה כמו הכל על הפנים! (2018), סיפורה של שפחה (2018) ובמיני-סדרה חפצים חדים (2018). בשנת 2019 החלה לככב בסדרת דרמת הנעורים של "HBO", אופוריה. היא הופיעה בתפקיד קטן בדרמה הקומית של קוונטין טרנטינו, היו זמנים בהוליווד.
ביוגרפיה
סוויני נולדה וגדלה בספוקיין וושינגטון. יש לה אח צעיר בשם טרנט. אמה היא עורכת דין ואביה עובד בתחום הרפואה. היא התעניינה במשחק לאחר שרצתה להיבחן לתפקיד בסרט עצמאי שצולם בעיר שלה. על מנת לשכנע את הוריה, היא הציגה בפניהם תוכנית עסקית לחמש שנים. הם הסכימו וזמן קצר לאחר מכן עברה המשפחה ללוס אנג'לס.
קריירה
בתחילת הקריירה שלה, סוויני התארחה בסדרות טלוויזיה כמו 90210, מחשבות פליליות, האנטומיה של גריי ושקרניות קטנות.
בשנת 2018 סוויני כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "הכל על הפנים!", ומאוחר יותר באותה השנה גילמה את אליס במיני סדרה "חפצים חדים" של רשת HBO בכיכובה של איימי אדמס. במקור דמותה הייתה אמורה לקבל תפקיד קטן יותר, אך הבמאי כתב עבורה סצנות נוספות. לצורך התפקיד, סוויני חקרה על נערות שסבלו ממחלות נפשיות ופגיעה עצמית, והיא אף ביקרה בבתי חולים לנפגעי נפש. בנוסף, סוויני גילמה תפקיד בסרט המותחן "Under the Silver Lake". היא שיחקה בסדרה "סיפורה של שפחה" בתפקיד עדן ספנסר, ילדה אדוקה וצייתנית. היא גם כיכבה כגיבורה בסרט האימה Along Cme the Devil".
בשנת 2021 כיכבה במיני סדרה המוערכת "הלוטוס הלבן".
בשנת 2022 הופיעה ברשימת טיים 100 נקסט של מגזין טיים.
לסוויני יש חברת הפקות בשם "סרטי פיפטי-פיפטי".
קוונטיזציה (עיבוד אותות)
במתמטיקה ובעיבוד אותות דיגיטלי, קְוַּנְטִיזַצְיָה (בעברית: כִּמּוּי), היא תהליך מיפוי של ערכי קלט רבים לערכי פלט מועטים. קוונטיזציה גם מהווה את הליבה של אלגוריתמי דחיסה מאבדת נתונים.
ההפרש בין הערך הנקלט והערך הדגום שלו נקרא שגיאת קוונטיזציה.
התקן (או פונקציה אלגוריתמית) שמבצע קוונטיזציה נקרא קוונטייזר. ממיר אנלוגי-לדיגיטלי הוא דוגמה לקוונטיזר.
בתקשורת, קוונטיזציה היא חלק משרשרת הקליטה והשידור של אות המכיל מידע (סיגנל). כאשר נע האות דרך הרכיבים בשרשרת, מתווסף אליו רעש כתוצר לוואי. את הרעש שמוסיף הקוונטייזר בשרשרת ממדלים כרעש קוונטיזציה. איכות האות במוצאו נמדדת ביחס אות לרעש קוונטיזציה (SQNR).
על מנת לייצג פתרון של פונקציה רציפה (בעלת מספר אינסופי של ערכים) בסביבה ספרתית (דיגיטלית, ממוחשבת), מתבצעת קוונטיזציה, אשר ממירה את נתוני האות הרציף לתחום הערכים שמאפשר המחשב (אות בדיד).
ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC)
ממיר אנלוגי לדיגיטלי (ADC; Analog to Digital Converter) עשוי לבצע שני תהליכים: דגימה וקוונטיזציה.
דגימה ממירה אות מתח (כפונקציה של זמן) לאות בדיד (רצף של מספרים ממשיים). קוונטיזציה בוחנת את המספר הממשי הנדגם, ומחליפה אותו בערך מקורב, מתוך הקבוצה הסופית של הערכים הבדידים (רמות) אותה מאפשרת המערכת. תהליך הקוואנטיזציה הכרחי לאחסון ולעיבוד מידע מספרי (נומרי), והוא כרוך באיבוד חלקי של מידע באופן בלתי נמנע.
בסביבות בינאריות ממוחשבות, הרמות האפשריות הנפוצות לייצוג ערכי האות ("אורכי המילה") נשענות על חזקות של שתיים: 8 סיביות (256 רמות), 16 סיביות (65,536 רמות), 32 סיביות (4.3 מיליארד רמות לערך), וכן הלאה. ככל שהמילה ארוכה יותר (מכילה יותר סיביות) כך עולה מידת הדיוק של הייצוג, ושגיאת הקוונטיזציה קטנה בהתאם. עם זאת, אורכי מילה גבוהים מחייבים הקצאה רבה יותר של זיכרון, וניצול רב יותר של משאבי העיבוד במערכת.
מבחינה מתמטית טהורה, ניתן לבצע קוונטיזציה בכל בסיס מספרי.
אוניברסיטת מיינץ
אוניברסיטת מיינץ על שם יוהאן גוטנברג (בגרמנית: Johannes Gutenberg-Universität Mainz) היא אוניברסיטה במיינץ, בירת מדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. האוניברסיטה נקראת על שם יוהאן גוטנברג, ממציא הדפוס, אשר נולד וחי במיינץ. באוניברסיטה לומדים, נכון ל-2014, כ-36,500 תלמידים ב-11 פקולטות, והיא אחת מעשר האוניברסיטאות הגדולות בגרמניה. האוניברסיטה חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה).
האוניברסיטה נחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות בגרמניה, במיוחד במדעי הטבע ובכלכלה.
היסטוריה
רעיון הקמתה של אוניברסיטה במיינץ החל בזמנו של אדולף השני מנסאו, ארכיבישוף מיינץ. באותו זמן, היה נדרש אישור של האפיפיור על מנת להקים מוסד לימודי, ואדולף השני יזם את קבלת האישור. עם זאת, בזמנו של אדולף לא הקומה האוניברסיטה, אלא בזמן כהונתו של יורשו בתפקיד הארכיבישוף, דיטר מאיזנבורג, בשנת 1477. החל משנת 1784 הותרה למידתם של פרוטסטנטים ויהודים באוניברסיטה. במהרה הפכה לאחת האוניברסיטאות הקתוליות הגדולות באירופה, עם עשר מחלקות רק בתאולוגיה. בעקבות הקמת רפובליקת מיינץ ב-1792 וכיבוש מיינץ על ידי הפרוסים שנה לאחר מכן, הפעילות האקדמית במיינץ נעצרה. ב-1798 האוניברסיטה חזרה לפעילות תחת הממשל הצרפתי. רק פקולטה אחת לתאולוגיה מתוך העשר שהיו באוניברסיטה בעבר המשיכה לפעול לאורך המאה ה-19, בתוך "הסמינר התאולוגי", ומאז 1877 בתור "המכללה לפילוסופיה ולתאולוגיה".
האוניברסיטה הנושאת את השם "אוניברסיטת מיינץ" הוקמה בשנת 1946 על ידי כוחות צרפת ששלטו אז באזור. שרידי צריפים של נ"מ ממלחמת העולם השנייה שימשו כמבנה הראשון של האוניברסיטה, וממשיכים לשמש אותה גם כיום.
הקשר בין המוסד שהוקם במיינץ בימי הביניים לבין המוסד שהוקם לאחר מלחמת העולם השנייה שנוי במחלוקת. בין שני המוסדות ישנן מאה שנים שבהן לא התקיים מוסד אקדמי זה, מלבד סמינר תאולוגי ומכללה למיילדות.
פקולטות
פקולטות אוניברסיטת מיינץ כוללות :
בוגרים ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה נכללים:
החל משנת 1946:
סטפנל
סטפנל (באיטלקית: Stefanel S.p.A) היא חברת אופנה איטלקית שבסיסה בפונטה די פיאבה, במחוז ונטו שבצפון מזרח איטליה. היא נוסדה בשנת 1959 על ידי קרלו סטפנל (1926–1987) בשם Maglificio Piave, ובשנת 1980 שונה שם החברה ל"סטפנל". מאז 2021 הוא חלק מקבוצת OVS.
מניות החברה נסחרו בבורסה איטליאנה שבמילאנו בין השנים 1988 עד 2020.
היסטוריה
בשנת 1985החברה הגדילה את מחזור המכירות ומספר החנויות שלה פי ארבעה, בשנת 1986 הגיעו הכנסותיה ל-170 מיליארד לירה איטלקית עם רווחים של כשלושים מיליארד, מספר החנויות (רובם בזכיינות) גדל ל-700 והם נפרסו ברחבי איטליה, אירופה, קנדה וארצות הברית בשנת 1988, חודשים ספורים לאחר מותו של קרלו סטפנל בגיל 62, עקב דימום מוחי, הוחלט על רישום מניות החברה למסחר בבורסה של מילאנו.
בסוף שנות ה-80, סטפנל, באמצעות שורה של רכישות והסכמים בינלאומיים, הופכת לקבוצת אופנה בינלאומית גדולה, היא מגוונת את קווי המוצרים שלה, ובנוסף לייצור של סריגים מייצרת ומשווקת בגדי ספורט, ג'ינס וקולקציית prêt-à-porter (מוכן-ללבוש). בשנת 1992 הפעילה 1,500 חנויות ברחבי העולם ומחזור המכירות שלה הגיעה ל-400 מיליון דולר.
בשנת 2007, לאחר שהתעוררו חילוקי דעות בין ג'וזפה ("בפי") לאחותו ג'ובאנה, ובמקביל הצלחתם של קמעונאים גדולים כמו "זארה" ו-H&M, נכנסה החברה לקשיים. בשנת 2008 החלה החברה במיצוב מחדש של המותג כ- "יוקרה פשוטה", בשנת 2008 חגגה החברה 50 שנות פעילות, אך הבעיות המבניות שלה מתווספות להמשבר הכלכלי העולמי. המאזן נסגר באותה שנה עם ירידה של 10% במחזור והפסד של 44 מיליון יורו. עקב כך יוצאת לדרך תוכנית הבראה לשלוש שנים, ללא הצלחה יתרה. במהלך ששת החודשים הראשונים של 2013 רשמה הקבוצה הכנסות נטו של 84.3 מיליון יורו, ירידה של 12% בהשוואה לשנה הקודמת, אז הסתכמו ב-96 מיליון.
בספטמבר 2017, קרנות השקעות הפרטיות הבריטיות Oxy ו-Attastor רכשו 71% מהבעלות, כאשר ג'וזפה סטפנל נותר עם 16.4%. יוצאת לדרך תוכנית ארגון מחדש הכוללת את צמצום רשת החנויות הקמעונאיות, פיתוח המסחר הסיטונאי, מעבר לייצור רק באירופה, על מנת למקם מחדש את המותג מוצר יוקרה עם "איכות משתלמת". אך חובות החברה עלו בחודשים הראשונים של 2018 מכמעט 40 מיליון ב-2017 לכמעט 60 מיליון בסוף יוני
ביוני 2019 נכנסה החברה להסדר נושים.
ב-29 בספטמבר 2020 הודיעה בורסה איטליאנה על ביטול הרישום של מניות החברה, שהושעו מהמסחר כבר מ-6 ביוני 2019.
במרץ 2021 סטפנל (עם 23 מתוך 27 חנויות שלה שעדיין פעלו) נרכשה על ידי קבוצת OVS תמורת 3.2 מיליון יורו.
חסויות ספורט
החברה נתנה חסות לשלוש קבוצות כדורסל במהלך השנים:
פעילות בישראל
בפברואר 1992 חתמה חברת קסטרו מודל על הסכם זיכיון עם סטפנל, לפתיחת רשת חנויות של המותג בישראל. זאת על רקע הסכם הסחר החופשי שנחתם עם השוק האירופי המשותף, שבמסגרתו בוטל המכס על יבוא בגדים מאירופה. החנות הראשונה נפתחה בספטמבר 1992, בקניון גן העיר בתל אביב, בקונספט משפחתי שכלל אופנת נשים, גברים וילדים.
בשיאה, הפעילה קסטרו 8 חנויות של המותג בישראל, במיקומים מרכזיים דוגמת דיזנגוף סנטר, קניון אילון וקניון מלחה. בעקבות החדירה של מותגים בינלאומיים נוספים לישראל, כמו "זארה" ו"מנגו", והתגברות התחרות, הודיעה קסטרו בסוף 1998 כי היא בוחנת את המשך הפעלת הרשת בישראל. בשלב זה נותרו רק 3 חנויות סטפנל: בגן העיר תל אביב, בדיזנגוף ובקניון ירושלים במלחה. בתחילת 1999 סגרה קסטרו את פעילות רשת החנויות.
יוליוס סקה
יוליוס סקה (בסלובקית: Július Szöke; נולד ב-1 באוגוסט 1995 בהנושטה שבסלובקיה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אריס לימסול.
קריירת מועדונים
סקה שיחק בספורט פדברוזובה, במ.פ.ק. רוז'ומברוק ובזלאטה מורבאצה מליגת העל הסלובקית.
ב-2 במרץ 2016 חתם בשחטיור קרגנדה מליגת העל הקזחית, במדיה ערך 55 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-10 בינואר 2018 חתם סקה בשחטיור סליהורסק מליגת העל הבלארוסית.
בנובמבר סקה סיכם בעירוני קריית שמונה מליגת העל והצטרף אליה בינואר.
הדיוויזיה ה-63 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-63 (באנגלית: 63rd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה
דיוויזיית הרגלים ה-63 הופעלה מחדש בפברואר 1952 על ידי שינוי שמה של הדיוויזיה המשוריינת ה-13, והוקצתה למילואים של הצבא, עם מפקדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הדיוויזיה שוב הושבתה בדצמבר 1965, ותגי הדיוויזיה הועברו ליחידה ה-63 לאימוני תגבור. ב-1 בינואר 1968, הופעל פיקוד המילואים של הצבא ה-63 (ARCOM) וכחריג למדיניות, הורשה לענוד את תג הכתף ואת סמל היחידה הייחודי של דיוויזיית הרגלים ה-63. אולם ARCOM ה-63 לא הנציח את השושלת והכבוד של דיוויזיית הרגלים ה-63, שכן מדיניות המחלקה של הצבא אינה מאשרת יחידות TDA, כגון ARCOMs, לרשת את השושלת והכבוד של יחידות TO&E, כגון דיוויזיות. הפיקוד הקיף את יחידות המילואים של הצבא בדרום קליפורניה, אריזונה ונבאדה. מ-1990 עד 1991, למעלה מ-2,500 חיילי מילואים של היחידה ה-63 שירתו בתפקיד פעיל בתמיכה במבצע "מגן מדבר" ומבצע "סערת המדבר". 22 מיחידות הפיקוד גויסו, כאשר 14 מהן נפרסו ב.
באפריל 1995, ה-ARCOM ה-63 סומנה מחדש כמפקדת התמיכה האזורית ה-63 (שחודשה מאוחר יותר ל-Regional Readiness Command), והגבולות הגאוגרפיים שלו הותאמו מחדש כך שיתאימו לאלו של הסוכנות הפדרלית לניהול חירום, אזור IX. ה-63 שמר על פיקוד ושליטה על 14,000 חיילים ו-140 יחידות במדינות קליפורניה, אריזונה ונבאדה, ולקח על עצמו אחריות נוספת לתמוך במפקדות המילואים הפונקציונליות העיקריות בתחומה. ה-RRC ה-63 תמך במשימות פעילות צבאיות זרות ומקומיות, כולל השתתפות בפעולות נאט"ו בבוסניה ובקוסובו. מאז 2001, אלפי חיילים מה-RRC ה-63 שירתו באפגניסטן ועיראק.
בספטמבר 2008, מפקדות הכוננות האזורית ה-63 וה -90 שולבו ל-63, אשר סומנה שוב לפיקוד התמיכה האזורי ה-63, עם המפקדה החדשה שלו במופט פילד, קליפורניה. כמרכיב מרכזי במעבר של הצבא המילואים לכוח מבצעי, ה-RSC ה-63 החדש שהוקם ויתר על פיקוד ושליטה ביחידות לטובת תחום אחריות מורחב מאוד. ה-RSC ה-63 מספק תמיכה בסיסית ותמיכה מנהלית ליותר מ-40,000 חיילי מילואים של הצבא בדרום מערב ארצות הברית.
הולכת שבעה
הולכת שבעה הוא סרט ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 2016 בכתיבה, הפקה ובימוי של טומי לנג, עם מיקי קם ורוברט הניג בתפקידים הראשיים.
הסיפור הוא על גבר אלמן ואשה גרושה בני 60 פלוס שנתקלים זה בזו במקרה בטיול על שביל ישראל בנגב שכל אחד מגיע לשם מסיבות טראגיות שלו והמפגש הזה מוליד חברות חדשה ולא מתוכננת.
זו השתתפותו הרביעית של רוברט הניג בסרטיו של טומי לנג לאחר טייארה, זוג או פרד ופטר השלישי שבכולם הוא משחק אלמן.
תקציר העלילה
אלה אדלר (מיקי קם) היא שחקנית ותיקה ומפורסמת שמתכננת עם שכנתה תמי טיול בשביל ישראל בנגב.
אלה היא גרושה ואם למיכל (ליאור בסון) בת 29 שעובדת כמדריכת החלקה על גלגיליות.
ממש ביום היציאה, נהרגת תמי בתאונה במעלית הבית שצונחת פתאום. אלה שקועה בצער, מחליטה להתנתק מהכול ולצאת לטיול המתוכנן עם התיקים שלה ושל תמי במקום להיות נוכחת בהלוויה ולהשתתף בשבעה. היא לא מעדכנת את מיכל וגם לא את הסוכנת שלה, ציפי (ציפי מייזלר).
גבי ואלה נפגשים באמצע המדבר. הוא נצמד אליה ואיכשהו גם היא אליו, והם ממשיכים את הטיול יחד. בהתחלה יש ביניהם זרות וניכור, עליו מתעקשת אלה לשמור, אבל אט אט גם היא מתרככת וכך נולדת קרבה ונוצרת אינטימיות בין השניים. במהלך המסע נוצרים מצבים משעשעים כמו עיסוי שמקבלת אלה מנטאשה (הלנה חייט) במדבר.
מיכל מחפשת אחרי אמה ומוצאת בבית את מפת הטיול ומחליטה לנסוע דרומה. אמיר חוזר מטיול ברומניה ומחליט לחפש את אביו במקום הידוע בנגב בו גבי מתייחד עם זכר אשתו המנוחה.
השניים יורדים למדבר במקביל לחפש את הוריהם ונפגשים במקרה מבלי לדעת שההורים אף הם יחד. עם הזמן מתפתחת ידידות ביניהם. לבסוף הם נפגשים עם אלה וגבי ונוצר קשר מורכב בין מיכל ואלה. מיכל רוצה לעזוב ואמיר מצטרף אליה ושניהם משאירים את ההורים להמשך מסעם בנגב.
נורן
נוֹרְן (Norn) היא שפה נכחדת מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופיות, אשר הייתה מדוברת באיי שטלנד, באיי אורקני ובקייטנס שבסקוטלנד.
Stormfront (אתר אינטרנט)
Stormfront (בעברית: חזית הסערה) הוא פורום אינטרנט ימני רדיקלי נאצו-נאצי, ואתר האינטרנט הראשון אשר התבסס בעיקרו על שנאה וקסנופוביה. האתר והמשתמשים בו עוסקים בלאומנות לבנה, אנטישמיות ובהכחשת השואה. בנוסף לעלייתה של שיח הכחשת השואה באתר, יש עלייה חדה גם בשיח האסלאמופובי בפורומים של האתר.
נורן
לאחר שנורווגיה העבירה את השליטה על האיים לידי סקוטלנד במאה ה-15, הוחלפה הנורן בהדרגה על ידי הסקוטית.
Stormfront (אתר אינטרנט)
Stormfront התחיל כפורום אשר התבסס על מערכת המחשב BBS בתחילת שנות ה-90, לפני שחבר שמנהיג הקו קלוקס קלאן דון בלאק הקים אותה בשנת 1996. האתר זכה להרבה תשומת לב על ידי תושבי ארצות הברית בשנת 2000, לאחר שהופיע בפרויקט תיעודי של האתר Hate.com. האתר זכה לתשומת לב רבה לאחר שנאסר בגוגל הצרפתי, הגרמני והאיטקלי, עקב שניסו לפגוע בסקר של אתר החדשות פוקס ניוז המדבר על הפרדה גזעית; ועל כך שהיו מועמדים פוליטיים כחברים באתר. בולטותה באינטרנט גדלה מאז שנות התשעים, ומושכת תשומת לב מצד ארגוני כלבי שמירה המתנגדים לגזענות ולאנטישמיות.
באוגוסט 2017, Stormfront הוסרה מהרשת למשך קצת יותר מחודש כאשר הרשם אינטרנט שלהם אסר את דומיין של האתר בשל תלונות על כך שהוא מקדם שנאה וכי חלק מחבריה אף מקושרים לרצח. ועדת עורכי הדין לזכויות האזרח על פי חוק תבעה את רשם האינטרנט של האתר, Network Solutions, עקב עקיפה ישירה של תנאי השימוש שלהם, האוסרת על משתמשים להשתמש בשירותיה כדי לעורר ולעודד אלימות.
נורן
היסטוריה
התיישבות נורדית באיים החלה כנראה בתחילת המאה התשיעית לספירה. הסברה היא שאותם מתיישבים הגיעו בכמויות גדולות מאוד, ככל הנראה מהחוף המערבי של נורווגיה. השם "שטלנד" מגיע מנורדית עתיקה ומזכיר בצורתו שמות של מקומות בצפון-מערב נורווגיה. לעומת זאת, מרמז אוצר המילים הנורני על קשרים עם המחוזות הדרומיים יותר של נורווגיה.
אורקני ושטלנד נשבעו אמונים למלך ג'יימס השלישי בשנים 1468 ו-1469, בהתאמה, וההחלפה של נורן בסקוטית מיוחסת בעיקר לשבועות האמונים הללו. עם זאת, שקיעתה של הנורן באורקני החלה ככל הנראה ב-1379, כשרוזנות אורקני הועברה לידיו של שבט סינקלייר. בשטלנד השינוי החל מאוחר יותר, אבל עד סוף המאה ה-15 היו שני האיים דו-לשוניים. עם זאת, התהליך שבו עקפה הסקוטית את הנורן בתור השפה המדוברת הראשית באיים לא היה מהיר, ורוב הילידים באורקני ושטלנד דיברו כנראה נורן כשפה ראשונה עד סוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, בהתאמה.
Stormfront (אתר אינטרנט)
היסטוריה מוקדמת
Stormfront החל בשנת 1990 כלוח מודעות מקוון התומך במסע הבחירות של הלאומן דייוויד דיוק עבור הסנאט של ארצות הברית בלואיזיאנה. השם "Stormfront" נבחר בשל הקונוטציות שלו לחזית פוליטית או צבאית (כגון Sturmabteilung הגרמני הנאצי (הידוע גם בשם חיילי סערה או SA)) והאנלוגיה לחזיתות מזג אוויר המעוררות את הרעיון של סיום סערה סוערת. אתר Stormfront נוסד בשנת 1996 על ידי דון בלאק, הקוסם הגדול בדימוס בקבוצת הקו קלוקס קלאן בשנות השבעים וחבר במפלגה הנאצית האמריקנית. בלאק השיג לראשונה ניסיון מחשבים בזמן שנכלא על תפקידו בניסיון הפלה מ-1981 להפיל את ממשלת דומיניקה.
למרות ש-Stormfront הפך לאתר הראשון אשר מתקשר לעליונות לבנה, הקמתו כמרחב סייבר פרטי לעליונות לבנה התבססה על מערכת לוח מודעות מקוונת ישנה יותר הנקראה ליברטי נט. ליברטי נט הוקמה בשנת 1984 על ידי הדרקון הגדול של קלאן לואיס בים ומוגנת על ידי ארבעה מחשבים המוגנים בסיסמה שלקח ל-FBI שנתיים לפענח. לוח ההודעות של ליברטי נט הכיל מודעות שידוכים יחד עם חומר גיוס ומידע על תנועת הכוח הלבן. ההצלחה של ליברטי נט כפלטפורמת מחשבים הובילה להקמתו של Stormfront ובהמשך הפיכתו לאתר אינטרנט.
עד לנקודה זו, ניסיונות השימוש באינטרנט בניגוד ללוחות מודעות לתנועת הגאווה הלבנה זכו להצלחה מוגבלת, אך Stormfront פותחה עוד יותר בעקבות צמיחת האינטרנט במהלך שנות התשעים. עד 1999 היו כמעט 2,000 אתרים הקשורים לעליונות לבנה, בעלי מיליוני צפיות ברחבי ארצות הברית.
התפרסמות
האתר זכה לתשומת לב רבה ברחבי ארצות הברית, וכתוצאה מכך, נכון ל-2009, לאתר היו כ-120,000 חברים אשר היו מחוברים קבוע לאתר.
הסרט התיעודי המיוחד של CBS/HBO לשנת 2000, Hate.com, התמקד בעלייה של קבוצות שנאה באינטרנט וכלל את האתר של דון בלאק, מייסד חברת Stormfront. הסרט מסופר על ידי מוריס דיס מהמרכז המשפטי לדרום העני (SPLC), הוא כלל ראיונות עם בלאק ובנו דרק וכן ראיונות עם קבוצות וארגונים לאומנים לבנים אחרים. בלק השתתף בתקווה שהשידור יראה קצת אהדה כלפי התנועה הלאומנית הלבנה, אך Hate.com התמקד אך ורק בטקטיקות הקבוצה ולא בתלונותיה.
מחלוקות
בשנת 2002, גוגל נענתה לחקיקה הצרפתית והגרמנית האוסרת על קישורים לאתרים המאחסנים חומרים המעידים על עליונות, הכחשת שואה או שכתוב היסטורי על ידי הסרת אתר Stormfront מהאינדקסים הצרפתיים והגרמניים שלהם.
Stormfront חזר לחדשות במאי 2003, כאשר מארח ערוץ פוקס ניוז, ביל אוריילי, פרסם סקר על נשף אשר נערך בגאורגיה ושאל את צופיו אם ישלחו את ילדיהם לאחד. למחרת בלילה הודיע אוריילי כי אינו יכול לדווח על תוצאות הסקר מכיוון שנראה ש-Stormfront דחקו בחבריהם להצביע בסקר ובכך הטהו את המספרים.
בשנת 2012 חסמה המשטרה האיטלקית את האתר ועצרה ארבעה בני אדם בגין הסתה לשנאה על רקע גזעי. הצעד ננקט לאחר פרסום רשימה שחורה של "יהודים בולטים ואנשים התומכים ביהודים ומהגרים" במדור האיטלקי באתר. הרשימה כללה יעדים אפשריים להתקפות אלימות, כולל מחנות צוענים. בשנה שלאחר מכן, בנובמבר 2013, פשטה המשטרה האיטלקית על 35 בתים בעלי כרזות Stormfront. לאדם אחד שנעצר במנטואה היו שני כלי נשק טעונים, מעטפת רימון יד ודגל שברשותו צלב קרס.
על פי מחקר שנערך במשך שנתיים על ידי דו"ח המודיעין של מרכז העוני הדרומי (SPLC) בשנת 2014, משתמשי Stormfront רשומים אחראים באופן לא פרופורציונלי לכמה מפשעי השנאה וההרג ההמוניים ביותר מאז שהוקם האתר בשנת 1995. בין 1995 ל-2014 נרצחו כמעט 100 בני אדם על ידי חברי Stormfront.  מתוכם 77 נרצחו על ידי משתמש אחד של Stormfront, אנדרס בהרינג ברייוויק, מחבל נורווגי שביצע את מתקפת הטרור בנורווגיה (2011).
אניאס מקינטוש
אניאס ליונל אקטון מקינטוש (באנגלית: Aeneas Lionel Acton Mackintosh; 1 ביולי 1879 - 8 במאי 1916) היה קצין בצי הסוחר הבריטי וחוקר אנטארקטיקה, שפיקד על קבוצת ים רוס כחלק מן המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, 1917-1914. משימתה של קבוצת ים רוס הייתה לתמוך בחציית היבשת האנטארקטית שתכנן ארנסט שקלטון על ידי ציוד מחסני אספקה לאורך השלבים המאוחרים של נתיב הצעדה המתוכנן. לנוכח עיכובים חוזרים ונשנים וקשיים מעשיים, עמדה קבוצת מקינטוש במשימתה, אף כי מקינטוש עצמו ושני אחרים ממשלחתו נספו במילוי תפקידם.
Artrosis
Artrosis (תעתיק: ארטרוסיס) היא להקת מטאל גותי פולנית שנוסדה בשנת 1995 בז'לונה גורה. הלהקה מנגנת מטאל גותי סימפוני שגובל ברוק גותי.
אניאס מקינטוש
התנסותו הראשונה של מקינטוש באנטארקטיקה הייתה כקצין שני במשלחת נמרוד של שקלטון, 1909-1907. זמן קצר לאחר הגיעו לאנטארקטיקה נפגעה עינו הימנית בתאונה על סיפון האוניה, והוא נשלח חזרה לניו זילנד. ב-1909 חזר להשתתף בשלבים המאוחרים של המשלחת; כוח הרצון ונחישות הדעת שלו בנסיבות קשות הרשימו את שקלטון והובילו למינויו לקבוצת ים רוס בשנת 1914.
בהוראות הביצוע של מקינטוש חל בלבול עקב בעיות תקשורת, והוא לא ידע בוודאות את לוח הזמנים לחציית היבשת המתוכננת של שקלטון. קשייו הוכפלו כאשר ספינת הקבוצה, "אורורה", נסחפה ממעגן החורף שלה בשעת סופה ואנשיה לא יכלו לחזור. על אף אובדן ציוד, אספקה ואנשי צוות, מקינטוש וקבוצת החוף התקועה שלו הצליחו להוציא לפועל את משימת ציוד המחסנים במלואה. מקינטוש עצמו שרד רק בקושי את תלאות המסע וחב את חייו לפעולות חבריו. מקינטוש ועוד חבר מן הקבוצה ניסו לחצות את 24 הק"מ של ים קרח שהפריד בין הקבוצה לבסיסה, אבל השניים נעלמו בסופת שלג וההנחה הייתה, שנפלו אל בקיע בקרח. גופותיהם לא נמצאו מעולם.
פרשנים העמידו בספק את כשירותו של מקינטוש ודנו בחסרונותיו כמנהיג. שקלטון עצמו ציין לשבח את עבודת מקינטוש וחבריו, והשווה את הקרבת חייהם לזו של החפירות במלחמת העולם הראשונה. עם זאת, הוא דן לשבט הביקורת את כישורי הארגון של מקינטוש. שנים לאחר זאת הגדיר לורד שקלטון, בנו של ארנסט שקלטון, את מקינטוש כאחד מגיבורי המשלחת, לצד ארנסט ג'ויס ודיק ריצ'רדס.
ילדות ונעורים
מקינטוש נולד בטירהוט שבראג' הבריטי (כיום הודו), ב-1 ביולי 1879 וכעבור שנים מעטות חזרו הוא ואחיו לאנגליה עם אמו. הסיבה לקרע במשפחה אינה ידועה, אך הוא היה למצב קבוע. לאחר לימודים בבית ספר בבדפורדשייר, המשיך מקינטוש בדרך שבה הלך ארנסט שקלטון חמש שנים לפניו, עזב את בית הספר בגיל 16 ויצא אל הים. אחרי שירות מפרך כצוער בצי הסוחר, הצטרף לקו ספנות מסחרי ושם נשאר עד ששקלטון גייס אותו למשלחת נמרוד, שהפליגה אל אנטארקטיקה בשנת 1907. לפני צאת המשלחת גויס מקינטוש כקצין מילואים בדרגת סגן משנה לצי המלכותי.
משלחת נמרוד
משלחת נמרוד, 1909-1907, הייתה הראשונה בשלוש המשלחות שהנהיג ארנסט שקלטון. מטרתה, כפי שהציג אותה שקלטון, הייתה "להתקדם אל רביע רוס של אנטארקטיקה בכוונה להגיע אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי ואל הקוטב הדרומי המגנטי." חברת הספנות המסחרית המליצה לפני שקלטון על מקינטוש כמתאים לקצונה במשלחתו, ותוך זמן קצר רכש מקינטוש את אמונו של שקלטון ובה בעת הרשים את חבריו הקצינים בכוח הרצון ובנחישות שהפגין. כשהמשלחת עגנה בניו זילנד, צירף שקלטון את מקינטוש לקבוצת החוף, כמועמד סביר למסע אל הקוטב.
התאונה
ב-31 בינואר 1908, זמן לא רב לאחר ש"נמרוד" הגיעה של מצר מקמרדו באנטארקטיקה, כשמקינטוש סייע בהעברת ציוד מזחלות על סיפון האונייה, השתחרר קרס טעינה, היטלטל על פני הסיפון וחבט בעינו הימנית, שנהרסה כליל. הוא נלקח מיד אל תא רב החובל, שם ניתח אותו רופא המשלחת אריק מרשל להוצאת העין, תוך שימוש בציוד ניתוח מאולתר. מרשל התרשם ביותר מעוז רוחו של מקינטוש וציין, כי "איש לא יכול היה לעמוד בכך טוב ממנו." התאונה גזלה ממקינטוש את מקומו בקבוצת החוף, וחייבה את חזרתו לניו זילנד להמשך טיפול. הוא לא היה שותף לאירועים העיקריים של המשלחת, אך חזר דרומה עם "נמרוד" בינואר 1909, להשתתף בשלבי הסיום שלה. שקלטון, שהסתכסך קודם לכן עם רב החובל של האונייה, רופרט אינגלנד, רצה שמקינטוש יקבל עליו את תפקיד רב החובל של "נמרוד" במסעה זה, אבל הפגיעה בעין לא נרפאה די הצורך לאפשר מינוי זה.
תועים על הקרח
ב-1 בינואר 1909 נתקעה "נמרוד" בקרח, עדיין במרחק 40 ק"מ מבסיס החוף של המשלחת בכף רוידס. מקינטוש החליט לחצות את מרחב הקרח הזה ברגל. ההיסטוריון בו ריפנבורו מתאר את המסע הזה כ"אחד החלקים מוטעי-השיקול ביותר במשלחת כולה".
בקבוצתו של מקינטוש, שעזבה את האונייה בבוקר ה-3 בינואר, היו מקינטוש ושלושה מלחים, עם מזחלת שהכילה צידה ושק דואר גדול. שני מלחים חזרו עד מהרה לאונייה, ואילו מקינטוש ועוד חבר משלחת המשיכו להתקדם. הם חנו על הקרח אותו ערב, ולמחרת גילו שכל האזור סביבם נשבר והתפרק לחלקים. לאחר מרוצה נואשת על פני שדות הקרח הנעים, הצליחו להגיע אל לשון קרחון קטנה. הם חנו שם והמתינו ימים אחדים עד שיחלוף עוורון השלג שלקו בו. כאשר שב אליהם כוח הראייה, מצאו שכף רוידס נמצא בטווח ראייה אבל בלתי נגיש, כיוון שקרח הים שהוביל אליו נעלם והותיר מרחב מים פתוחים. לא נותרה להם ברירה אלא לעשות את דרכם אל הצריף בדרך היבשה, מבצע מסוכן ללא ציוד וניסיון נאות.
ב-11 בינואר יצאו לדרך. במשך 48 השעות הבאות עשו את דרכם על פני קרקע זרועת מכשולים ומהמורות, בכברות ארץ של בתרונים עמוקים ושדות שלג בוגדניים. תוך זמן קצר איבדו את כל הציוד והאספקה. בנקודה מסוימת אילצו אותם פני הקרקע לטפס 1,000 מ' ואחר לגלוש מטה אל מרגלות מדרון שלג. לבסוף, אחרי שכשלו סחור-סחור בערפל במשך שעות, נתקלו למזלם בברנרד דיי, חבר בקבוצת החוף, במרחק קצר מן הצריף. לאחר זמן אספה האונייה את הציוד הנטוש. ג'ון קינג דייוויס, ששירת אז כקצין ראשי ב"נמרוד", ציין כי "מקינטוש היה תמיד האיש שינסה את מזלו בסיכוי המאה במספר. הפעם שיחק לו המזל."
מאוחר יותר הצטרף מקינטוש לארנסט ג'ויס ואחרים במסע לחציית מדף הקרח רוס אל שונית מינה, לצייד שם מצבור לקבוצת הקוטב של שקלטון, ששובה מן הצעדה דרומה היה צפוי. ב-3 במרץ כשעמד בתצפית על סיפון "נמרוד", הבחין מקינטוש בזיקוק, שבישר את שובם בשלום של שקלטון ואנשיו. הם החמיצו במעט את יעד הקוטב הדרומי שהציבו לעצמם, והגיעו אל נקודת הקיצון הדרומית ב-88° 23' S.
בין משלחות
מקינטוש חזר לאנגליה ביוני 1909. כשהתייצב בחברת הספנות שהעסיקה אותו לפני משלחת נמרוד נאמר לו, שלא יוחזר לעבודה בגלל הפגם בראייתו. ללא סיכויי העסקה מידיים הסכים, בראשית 1910, להילוות אל דאגלס מוסון (שהשתתף כגאולוג במשלחת נמרוד ובהמשך הנהיג את משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה) במסע להונגריה, לבחון שדה זהב פוטנציאלי, ששקלטון קיווה להפיק ממנו יוזמה עסקית מכניסה. על אף דין וחשבון מעודד ממוסון, לא יצא דבר מיוזמה זו. בהמשך יצא מקינטוש למשלחת חיפוש-אוצרות משלו באי קוקוס הסמוך לחוף האוקיינוס השקט של פנמה, אבל גם הפעם חזר הביתה בידיים ריקות.
קשיים מוקדמים
המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון הכילה שני רכיבים נפרדים. מן הקבוצה הראשית, שבסיסה היה בים ודל, יצאה קבוצה של שישה אנשים בפיקודו של שקלטון בצעדה חוצת-יבשת, דרך הקוטב הדרומי. קבוצת ים רוס מסייעת, שבסיסה היה בצד הנגדי של היבשת, במצר מקמרדו, נועדה לצייד מצבורי אספקה על פני חומת הקרח הגדולה, כדי לסייע לקבוצה הטראנס-קונטיננטלית בשלב האחרון של מסעה. מקינטוש היה אמור במקור לצאת כחבר בקבוצה הטראנס-קונטיננטלית של שקלטון, אך קשיים התעוררו בשאלת מינוי המפקד לקבוצת ים רוס. אריק מרשל, הרופא ממשלחת נמרוד, סירב למינוי, וכמוהו גם ג'ון קינג דייוויס; מאמצי שקלטון להשיג מן האדמירליות צוות ימי לחלק זה של המבצע הושבו ריקם. תפקיד מנהיג קבוצת ים רוס הוצע לבסוף למקינטוש, שנענה בחיוב. האונייה שהוקצתה למשימה זו הייתה ה"אורורה", ששימשה לאחר זמן את המשליחת הטראנס-אנטארקטית האוסטרלית של מוסון וכיון עוגנת באוסטרליה. שקלטון עבר על תוכנית המשימה של קבוצת ים רוס ולא ראה שום קשיים מיוחדים בהוצאתה לפועל.
כבר עם הגעתו של מקינטוש לאוסטרליה באוקטובר 1914 כדי להיכנס לתפקיד, ציפו לו קשיים רציניים. ללא התרעה או הודעה מוקדמת, קיצץ שקלטון את המימון שהוקצה לקבוצת ים רוס במחצית, מ-2,000 ליש"ט ל-1,000 ליש"ט. מקינטוש צווה להשלים את החסר בעתירה לתרומות ללא התחייבות ולמשכן את אוניית המשלחת כדי לגייס כספים נוספים. אז התברר, שרכישת "אורורה" לא הושלמה בהתאם לדרישות החוק, עובדה שעיכבה את נסיונותיו של מקינטוש למשכן אותה. זאת ועוד, "אורורה" לא התאימה לעבודה באנטארקטיקה ללא שיפוץ מקיף, שדרש שיתוף פעולה מממשלת אוסטרליה הנרגזת. משימת הטיפול בקשיים אלה במסגרת זמן מוגבלת מאוד הדאיגה מאוד את מקינטוש, וההסתבכויות השונות יצרו דימוי שלילי של המשלחת בעיני הציבור האוסטרלי. כמה חברים במשלחת פרשו, אחרים פוטרו; גיוס חברי צוות וסגל מדענים כדי להגיע למספר הדרוש היה כרוך בכמה מינויים של הרגע האחרון, שבעטיים סבלה הקבוצה מחסך ניכר בניסיון אנטארקטי.
ציוד מצבורים, העונה הראשונה
"אורורה" עזבה לבסוף את הובארט, טסמניה, ב-24 בדצמבר 1914. ב-16 בינואר 1915 נחתה הקבוצה במצר מקמרדו, שם הקים מקינטוש מחנה בסיס במטה הישן של קפטן סקוט בכף אוונס. הוא סבר, שקיימת אפשרות ששקלטון התחיל כבר בצעידה מים ודל, והיה נחרץ בדעתו, שיש להתחיל ללא דיחוי בציוד המצבורים. ג'ויס, חוקר אנטארקטיקה המנוסה ביותר במשלחת - הוא יצא במשלחת דיסקברי של סקוט בשנים 1904-1901 ובמשלחת נמרוד - התנגד בטענה, שהקבוצה זקוקה לזמן לשם התאקלמות ואימונים, אבל התנגדותו נדחתה. ג'ויס היה המום מן הדחייה; הוא ציפה, שמקינטוש יכבד את דעתו בענייני מסע מזחלות: "לו שאקס [שאקלטון] היה כאן אתי, הייתי משכנע אותו להתחשב בטיעון שלי", כתב ביומנו. מסע ציוד המצבורים החל את דרכו בשורה של תקלות. סופת שלגים עיכבה את היציאה, מזחלת ממונעת התקלקלה לאחר קילומטרים ספורים, ומקינטוש וקבוצתו תעו בדרכם על ים הקרח בין כף אוונס להאט פוינט. התנאים על חומת הקרח היו קשים לאנשים חסרי הניסיון, שלא הוכשרו להם. רבים מן המצרכים שנלקחו אל חומת הקרח הושלכו על הקרח כדי להפחית את כובד המטענים ולא הגיעו אל המצבורים. עקב התעקשותו של מקינטוש, בניגוד למחאותיו הדוחקות של ג'ויס, לקחת את הכלבים כל הדרך עד 80° דרום, מתו כל הכלבים עד האחרון בהם בדרך חזרה. האנשים, מוכי כוויות קור ומותשים, הגיעו אל הצריף הישן של משלחת דיסקברי בהאט פוינט ב-24 במרץ, אבל נותקו מן האונייה ומבסיסם בכף אוונס בגלל קרח-ים מסוכן למעבר, ונאלצו לחכות שם בחוסר-מעש במשך קרוב לשלושה חודשים. לאחר ההתנסות הזאת, היה האמון במנהיגותו של מקינטוש בשפל המדרגה ומריבות היו דבר שבכל יום.
אובדן "אורורה"
כשמקינטוש וקבוצת ציוד-המצבורים הגיעו לבסוף אל כף אוונס באמצע יוני, נודע להם ש"אורורה", עם 18 איש על סיפונה ורוב אספקת הקבוצה וציודה, ניתקה ממעגן החורף שלה בשעת סופה. תנאי הקרח במצר מקמרדו מנעו את חזרת הספינה; עשרת האנשים של קבוצת החוף נשארו תקועים ללא מוצא, עם מעט מאוד משאבים לקיומם. אף על פי כן, רוב המצרכים שנדרשו למצבורי הצידה נפרקו כבר מן האונייה. מקינטוש החליט לפי כך, שעבודת העונה הבאה תימשך לפי המתוכנן: מצבורי צידה יונחו על פני מדף הקרח רוס לכל אורך הדרך עד קרחון בירדמור. הקבוצה תעשה כמיטב יכולתה לפצות על המחסור במצרכי מזון ובציוד בשימוש במצבורי המצרכים שהשאירו משלחות קודמות, בעיקר אלה שנותרו משהותו של קפטן סקוט בכף אוונס. הקבוצה כולה הקדישה את כל מאמציה למטרה זו, אף על פי שהיה ברור להם, כך כתב מקינטוש, שלשם כך יצטרכו לשבור שיא במסע קוטבי. מכל מקום, חודשי ההכנות הארוכים לא היו קלים למקינטוש. כקצין היחיד בקבוצה, התקשה ליצור קשרים קרובים עם חבריו לקבוצה. מעמדו בודד אותו יותר ויותר וחשף אותו לביקורות תכופות וקולניות, בעיקר מצד ג'ויס.
הצעידה אל הר התקוה (מאונט הופ)
ב-1 בספטמבר 1915 החלו תשעה אנשים, בצוותים של שלושה, במשימה של העברת כ-2,250 ק"ג של צידה מבסיס כף אוונס אל מרומי מדף הקרח - המדען אלכסנדר סטיבנס נשאר לבדו במחנה בבסיס. מבצע זה היה השלב הראשון בתהליך הנחת מצבורי האספקה ברווחים של מעלת קו רוחב אחת (110 ק"מ), עד להר התקווה למרגלות קרחון בירדמור. בסיס חלוץ גדול הוקם אז במצבור השונית, מעט צפונית ל-79°, משם נוח יהיה להוציא את המסעות האחרונים אל מאונט הופ בראשית 1916. במהלך השלבים המוקדמים הללו, אירעו התנגשויות חוזרות ונשנות בין מקינטוש לג'ויס בנושא שיטות הפעולה. בעימות שהתחולל ב-28 בנובמבר, כשהוצגו לפני מקינטוש ראיות בלתי ניתנות לערעור ליתר היעילות של שיטותיו של ג'ויס על פני אלה שלו, נאלץ מקינטוש לסגת מעמדותיו ולקבל תוכנית מתוקנת, ששרטטו ג'ויס וריצ'רדס. ההערה הפרטית של ג'ויס הייתה "מעולם בכל נסיוני לא נתקלתי באידיוט כזה בתפקיד אחראי על אנשים".
הצעידה העיקרית דרומה ממצבור השונית החלה ב-1 בינואר 1916. תוך ימים ספורים, נאלץ צוות אחד של שלושה לחזור לבסיס, עקב תקלה בפרימוס שלהם. שאר השישה המשיכו בדרכם: מקינטוש, ג'ויס, ארנסט ויילד, דיק ריצ'רדס, ארנולד ספנסר-סמית וויקטור היוורד. מצבור ה-80° שצויד בעונה שעברה תוגבר, ומצבורים חדשים נבנו במעלה ה-81 ו-82. עם התקדמות הקבוצה הלאה, לקראת הר התקווה, החלו הן מקינטוש והן ספנסר-סמית, צלם המשלחת, לצלוע. זמן קצר לאחר שעברו את ציון המעלה ה-83, התמוטט ספנסר-סמית והושאר באוהל, בעוד שיתר אנשי הקבוצה השתרכו בעמל לאורך הקילומטרים הספורים שנשארו. מקינטוש דחה את ההצעה להישאר עם החולה ועמד על דעתו, שחובתו לוודא שכל מצבור יצויד כראוי. ב-26 בינואר הגיעו אל הר התקווה והניחו את המצבור האחרון במקום המיועד.
בצעידה חזרה, היה עליהם לגרור את ספנסר-סמית על המזחלת. מצבו של מקינטוש התערער במהירות; נבצר ממנו להשתתף בגרירה, והוא דשדש כושל הלאה, מותש מהשפעותיה הגוברות והולכות של צפדינה. כשהוחמר מצבו, נאלץ מקינטוש להצטרף לפרקי זמן אל ספנסר-סמית כנוסע על המזחלת. גם חברי הקבוצה הכשירים יותר סבלו מכוויות קור, עוורון שלג וצפדינה, והמסע היה למאבק הישרדות נואש. ב-8 במרץ התנדב מקינטוש להישאר באוהל בזמן שהאחרים ניסו להביא את ספנסר-סמית אל הביטחון היחסי של האט פוינט. ספנסר-סמית מת למחרת היום. ריצ'רדס, ויילד וג'ויס גררו את עצמם הלאה עד האט פוינט, עם היוורד, שהיה עכשיו מוכה והמום-חולי, לפני שובם לחלץ את מקינטוש. ב-18 במרץ, נמצאו כל חמשת השורדים בהאט פוינט, מתאוששים לאחר שהשלימו את מה שהביוגרפים של שקלטון, מרג'ורי וג'יימס פישר, מתארים כ"אחד המעללים הבולטים ביותר, ובלתי אפשריים לכאורה, של כוח סבל והתמדה בתולדות מסעות הקוטב."
היעלמות ומוות
בעזרת בשר כלבי ים טרי, שעיכב את נזקיה ההרסניים של הצפדינה, התאוששו השורדים בהדרגה בהאט פוינט. אי-היציבות של קרח הים במצר מקמרדו מנעה מהם להשלים את המסע אל בסיס כף אוונס. התנאים בהאט פוינט היו קודרים ומדכאים, בדיאטה משמימה באחידותה וללא אמצעי רווחה ונוחות רגילים. מקינטוש, בייחוד, לא יכול היה לשאת את העזובה והזוהמה של הצריף. האפשרות, שבגלל העיכוב הכפוי בצריף יחמיצו את שיבת הספינה, החרידה אותו. ב-8 במאי 1916, אחרי סיורים לבדיקת מצב הקרח, הודיע מקינטוש, שהוא והייוורד מוכנים להסתכן בהליכה אל כף אוונס. בניגוד לעצתם הדוחקת של חבריהם למסע, יצאו השניים לדרך ועמם מלאי קל של צידה.
זמן קצר לאחר שיצאו מטווח ראייה מהאט פוינט, התחוללה סופת שלגים קשה, שנמשכה יומיים. לאחר שוך הסערה, יצאו ג'ויס וריצ'רדס בעקבותיהם לפי טביעות הרגליים, שנראו עדיין לעין, עד לסדק גדול, שם נפסקו העקבות. לא מקינטוש ולא היוורד הגיעו אל כף אוונס ושום זכר לשניהם לא נמצא מעולם, על אף חיפושים מקיפים שערך ג'ויס אחרי שהוא, ריצ'רדס ויילד הצליחו לבסוף להגיע לכף אוונס ביוני.
אחרי ש"אורורה" חזרה לבסוף לכף אוונס בינואר 1917, נערכו חיפושים נוספים, שגם הם לא העלו דבר. כל הסימנים העידו על כך, שמקינטוש והייוורד נפלו אל תוך בקיע בקרח או שהקרח שעליו צעדו נסחף אל הים הפתוח בסופת השלגים.
מצבת זיכרון למקינטוש הוקמה על קבר אמו אני, בבית הקברות שבחצר כנסיית סנט ג'ונס בבורגס היל, מערב סאסקס. על גבי המצבה מוזכרים גם שניים מאחיו של מקינטוש, שמתו בגיל צעיר בתאילנד וברודזיה הדרומית ואחות, שהאריכה ימים ומתה בשנת 1962.
הערכה
למקינטוש היו שתי בנות, השנייה נולדה כששהה באוסטרליה בהמתנה להפלגת "אורורה". במסעו חזרה על מדף הקרח בפברואר 1916, כשראה את המוות לנגד עיניו, כתב מסר פרידה, שדברי קפטן סקוט מהדהדים בו. המסר מסתיים במילים: "אם רצון האל הוא שנמסור את חיינו, אנו עושים זאת ברוח הבריטית, כפי שהמסורת שלנו מחייבת אותנו בתוקף הכבוד. היו שלום, חברים. אני סמוך ובטוח, שהיקרים לי, אשתי וילדי, לא ייעזבו." בשנת 1923 נישאה גלדיס מקינטוש לג'וזף סטנהאוז, הקצין הראשון של אורורה ובהמשך רב החובל שלה.
הנצחה
מקינטוש, שקיבל את מדליית הקוטב מכסף על עבודתו במשלחת נמרוד, מונצח בהר מקינטוש שבהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה.
הכל עליי
הכל עליי הוא אלבום הסולו השני של הראפר פלד שיצא במרץ 2016, באלבום 11 שירים כמו באלבומו הקודם. האלבום עוסק בחייו של פלד, הרע והטוב, ולכן יש בו קטעים רבים מחייו האישיים. האלבום הוא השני, לאחר ח.ר.ק.ו.ת שיצא ב-2012. השירים הכי מצליחים באלבום הם "קוקוס", "הכל עליי" ו"אין יותר טוב מזה". בריאיון לקראת יציאת האלבום סיפר פלד שהאלבום היה אמור להיקרא "לא כמו כולם" (שמו של השיר הרביעי באלבום). את האלבום הפיקו אורי שוחט ומיכאל כהן.
טוקונומה
טוקונומה (ביפנית: 床の間) הוא מונח יפני המשמש לתיאור מגרעת בקיר בואשיצו, חדר בסגנון יפני, בו מוצג חפץ אמנותי. החפצים אותם מציגים בטוקונומה הם לרוב מגילות המכילות קליגרפיה או ציורים וסידור פרחים. לעיתים מציגים בטוקונומה גם עצי בונסאי, אך באופן מסורתי אלה נחשבים מלוכלכים מדי עבור מקום מכובד זה. הטוקונומה והחפצים המוצגים בו מהווים חלקים חשובים בעיצוב הפנים היפני המסורתי. המילה "טוקו" משמעותה רצפה או מיטה, ומשמעות המילה "מה" היא מקום או חלל.
כשמארחים אורחים בוואשיצו, נהוג להושיב את האורח המכובד ביותר עם גבו לטוקונומה, והסיבה לכך היא צניעות. אין זה מנומס שהמארח מראה את הטוקונומה לאורחיו, ולכן עליו להימנע מלכוון את אורחו לשם. בשום אופן אין לדרוך בתוך שטח הטוקונומה, מלבד כשיש צורך בהחלפת המיצג, ואז יש לעקוב אחר כללי הנימוס.
אלכס צ'וברביץ'
אלכס צ'וברביץ' (נולד ב-23 ביולי 1986) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בקבוצת הפועל עפולה מליגת winner סל  ובנוסף שיחק בנבחרת ישראל בכדורסל.
ביוגרפיה
צ'וברביץ' נולד בברית המועצות ועלה לישראל בגיל 10. הוא שיחק כדורעף ובכיתה י"ב החליט לעבור הסבה ולהיות כדורסלן מקצועי. הוא החל להתאמן במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובנבחרת העתודה אך נופה לאחר מספר חודשים. הוא עבר מספר קבוצות, בהן קבוצת בת של ברק נתניה מליגה א', מכללה בארצות הברית, אליצור רמלה, הפועל גלבוע גליל, אליצור כוכב יאיר ואליצור יבנה. משם עבר לשחק בליגה השלישית בספרד, בקבוצת בת של פואנלברדה ולאחר מכן בקנט קלאביחו מהליגה השנייה שם שיחק מספר חודשים. ב-2011 חזר לישראל וחתם בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית. בדצמבר 2011 חתם בברק נתניה. ושותף ב-11 משחקים במהלך עונת 2011/2012.
באוגוסט 2012 הצטרף לסגל מכבי חיפה וזכה עמה באליפות המדינה. בעונת 2014/2015 הפך לשחקן חמישייה בעקבות פרישתו של עידו קוז'יקרו. הוא קלע בעונה הסדירה 7.2 נקודות בממוצע למשחק ולקח בממוצע 5.8 ריבאונדים. ב-2013 זומן צוברביץ' לסגל נבחרת ישראל.
ביולי 2018, חתם צ'וברביץ' בהפועל ירושלים. באוגוסט 2019 הצטרף למכבי ראשון לציון.
ביולי 2020 חתם לשנתיים במכבי חיפה.
ב-11 ביולי 2021, חתם בעירוני נהריה. צ'וברביץ' הוא חובב דיג והבעלים של חנות דיג בנתניה במשותף עם הכדורסלנים ניר נחייסי ואלירן גואטה.
אפריקה המשוונית הצרפתית
היסטוריה
ב-1911 העבירה צרפת חלקים מכל טריטוריה לקמרון הגרמנית בעקבות משבר אגדיר. טריטוריות אלו הושבו לריבונות צרפתית לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, כאשר קמרון עצמה הושמה תחת שלטון מנדט צרפתי, בהחלטת חבר הלאומים ולא אוחדה עם אפריקה המשוונית הצרפתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר תבוסת צרפת והקמת משטר צרפת של וישי, הוביל פליקס אבואה, מושל צ'אד, את מושבות אפריקה המשוונית הצרפתית להצטרפות לתנועת צרפת החופשית של הגנרל שארל דה גול, זאת כאשר מושבות אפריקה הצפונית הצרפתית, ואפריקה המערבית הצרפתית נותרו נאמנות למשטר וישי. בתחילה סירבה גבון להצטרף לשאר המושבות בתמיכה בצרפת החופשית, אך לאחר הקרב על גבון השתלטו על ליברוויל תומכי צרפת החופשית, והמושבות התאחדו בתמיכה בצרפת החופשית, והיו למרכז האסטרטגי של פעילות צרפת החופשית באפריקה.
תחת משטר הרפובליקה הרביעית (1946–1958) יוצגה הפדרציה בפרלמנט הצרפתי. בספטמבר 1958 במסגרת קבלת חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית נערך במדינות אפריקה המשוונית הצרפתית משאל עם בדבר המשך דרכן כמושבות צרפתיות. כל מדינות אפריקה המשוונית הצרפתית החליטו לקבל את החוקה החמישית והצטרפו לגוף בשם "הקהילה הצרפתית" כמדינות עצמאיות, והפדרציה "אפריקה המשוונית הצרפתית" פורקה. ב-1959 הקימו מדינות אלו גוף זמני בשם "איחוד הרפובליקות המרכז אפריקאיות" בטרם קיבלו עצמאות מלאה באוגוסט 1960.
דב (זמרת)
דווין סטאר טיילס (באנגלית: Devin Star Tailes, נולדה ב-2 ביולי 1989), הידועה יותר בכינויה דב (באנגלית: Dev), היא זמרת וכותבת שירים אמריקאית.
2010–2012: אלבום בכורה
ב-13 באפריל 2010 יצא הסינגל של דב והקטרקס בשיתוף פעולה עם פאר איסט מובמנט שנקרא "Like a G6". השיר סימפל בתוכו שיר דמו אחר של דב שנקרא "Booty Bounce". הסינגל הגיע למקום הראשון של מצעד הבילבורד והפך לאחד השירים המושמעים ביותר באותה שנה. באוקטובר 2010 חתמה דב על חוזה עם חברת ההקלטות יוניברסל רפבליק רקורדס. הסינגל הראשון של דב היה "Bass Down Low" שיצא ב-16 בנובמבר 2010. לאחר מכן היא השתתפה בשיר "Backseat" של ה-ניו בויז. ב-22 במרץ 2011 יצא סינגל של דב עם הקטרקס בשם "Top of the World". הסינגל השני מאלבום הבכורה שלה יצא ב-25 באפריל ונקרא "In the Dark". לאחר מכן יצא שיתוף פעולה של דב עם להקת הבנים JLS בשיר "She Makes Me Wanna". הסינגל הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת. אלבום הבכורה של דב שנקרא "The Night the Sun Came Up" יצא ב-31 באוגוסט 2011.
דב הופיעה באלבומה השלישי של הזמרת דמי לובאטו, "Unbroken" בשיתוף פעולה בשיר "Who's That Boy". ב-26 בספטמבר יצא שיתוף פעולה של דב עם לורנט וורי בשיר "Hey Hey Hey". ב-2 בנובמבר הוציא הזמר אריק סעדה את השיר "Hotter Than Fire" שהיה שיתוף פעולה עם דב. דב הופיעה באלבום Nothing but the Beat של הדיג'יי דייוויד גטה בשיר "***I Just Wanna F" שהיה שילוב של דב יחד עם טימבלנד ואפרוג'ק. בנוסף הופיעה דב ברמיקס לשיר "Bad Girl" של להקת הבנות Girls' Generation ובשיר "Break Ya Back" יחד עם טימבלנד. ב-13 בדצמבר יצא הסינגל השני מהאלבום של דב והקטרקס אשר עתיד לצאת, הסינגל נקרא "Sunrise". ב-20 בדצמבר יצא הסינגל השלישי מהאלבום שהיה "Naked" והיה שיתוף פעולה עם הזמר אנריקה איגלסיאס. הסינגל הגיע למקום השני המצעד הדאנס של הבילבורד. ב-24 ביולי 2012 יצא הסינגל הרביעי והאחרון מאלבומה של דב ונקרא "In My Trunk".
2013–הווה: אלבום שני
בסוף שנת 2012 הודיעה דב כי החלה לעבוד על אלבום שני. האלבום עתיד לצאת בתחילת 2014.
חיים אישיים
דב ידועה כתומכת בזכויות הלהט"ב. דב בזוגיות עם ג'ימי גורצ'קי. ב-9 בדצמבר 2011 נולדה לשניים בתם.
נכון לשנת 2015, הונה של דב מוערך בכ־3 מיליון דולר.
איש צעיר עם חצוצרה
אדם צעיר עם חצוצרה (באנגלית: Young Man with a Horn) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של מייקל קורטיז עם קירק דאגלס, לורן באקול, דוריס דיי והוגי קרמייקל בתפקידים הראשיים.
התסריט מתבסס על הרומן "איש צעיר עם חצוצרה" מאת דורותי בייקר (1938) המתבסס באופן רופף על חייו של נגן הקורנט ביקס ביידרבק.
המלחין והפסנתן הוגי קרמייקל מופיע בסרט כפסנתרן, שחקן וסיידקיק. הוא הכיר את ביקס ביידברק והופיע אתו.
תקציר העלילה
ריק מרטין (קירק דאגלס) מתאהב במוזיקת ג'אז ובנגינה בחצוצרה מאז שהיה ילד קטן. הוא רכש חצוצרה בעזרתו של נגן החצוצרה ארט האזרד (חואנו הרננדז) שלימד אותו את סודות הנגינה והטכניקה בכלי זה.
כעת הוא בוגר ומוצא עבודה בתזמורתו של ג'ק צ'נדלר (וולטר ריד) שם הוא פוגש את הזמרת ג'ו ג'ורדן (דוריס דיי) ואת פסנתרן הג'אז "סמוק" (הוגי קרמייקל). שניים מכירים בכישרונו של ריק שמתקשה לנגן בתזמורת ריקודים עם כללי נגינה נוקשים ומרבה לאלתר על החצוצרה, דבר שמביא לפיטוריו.
ג'ו מסדרת לו עבודה בתזמורת ביג בנד בניו יורק ומכירה לו את חברתה איימי נורת' (לורן באקול). איימי היא מתמחה בפסיכיאטריה, אכולה בבעיות נפשיות לאחר שאימה התאבדה ומעדיפה מוזיקה קלאסית ונגינה של שופן על פני ג'אז. למרות זאת ריק נמשך אליה והם מתחתנים.
הנישואים אינם מוצלחים והם רבים כל הזמן. ריק מתחיל לשתות אלכוהול, להיפגש פחות עם עמיתיו הנגנים ואיכות נגינתו יורדת.
ארט האזרד נפגש איתו בבית קפה ומנסה לשווא לעודד אותו. ביציאה מבית הקפה נפגע ארט ממכונית ומועבר לאשפוז. ריק ממהר לבית החולים אבל מסתבר שארט כבר מת. הוא נוכח בעצב בטקס האשכבה שלו בכנסייה.
בשובו הביתה אומרת לו איימי כי החליטה לעזוב את ההתמחות ולנסוע לפריז עם חברתה וכי התחתנה איתו רק כדי לחוות מה זה נישואים. היא רוצה להתגרש ובחמת זעם שוברת את תקליטיו הרבים. ריק בורח לרחובות ניו יורק שתוי נופל ברחוב ומובא לבית מחסה לאלכוהוליסטים.
סמוק וג'ו מוזעקים למקום ומעבירים אותו לבית חולים.
בניגוד לספר ולמציאות, ריק מתאושש וממשיך להופיע עם סמוק וג'ו שמבצעים ביחד את השיר With the Song in my Heart.
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
נמל התעופה הבינלאומי ריגה (בלטבית: Rīgas Starptautiskā Lidosta) הוא נמל התעופה המסחרי הראשי של לטביה והגדול ביותר בה ובמדינות הבלטיות בכלל. הנמל ממוקם כ-13 ק"מ מערבית לעיר ריגה, בקרבת עיירה מרופה.
דגדוגים
דגדוגים הוא שמם של ספר, תקליטור DVD וקלטת וידאו לילדים, שכתבה דתיה בן דור.
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
מהשדה יוצאות טיסות ל-80 יעדים ב-31 מדינות. טיסות לישראל מבוצעות על ידי חברות אייר בלטיק וסאן דור. בשנת 2010 הנמל שירת מעל 4.6 מיליון נוסעים (גידול של 15% לעומת שנת 2009). נמל התעופה ריגה מהווה נמל הבית של חב' אייר בלטיק וחברות לטביות נוספות.
דגדוגים
הספר
הספר מאגד 14 שירי משחק, המיועדים למשחקי מגע ומשחקי אצבעות לפעוטות, לפעילות משותפת של מבוגר וילד. לכל שיר מתלווים הוראות משחק ואיור צבעוני.
הספר מודפס במהדורת נייר ובמהדורת קרטון קשיח.
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
אמצעי התחבורה לשדה
נמל התעופה מקושר למרכז העיר באמצעות קו אוטובוס מס' 22. חברת התעופה המקומית אייר בלטיק מפעילה שאטל למלון ריבל במרכז העיר. בנוסף לכך, מופעלים קווי אוטובוס בינלאומיים לערי אסטוניה, ליטא, רוסיה ופולין.
דגדוגים
הספר
השירים
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
אמצעי התחבורה לשדה
בקרבת נמל התעופה עובר כביש ראשי מס' E22 שקשור עם הנמל באמצעות כביש מס' P133.
דגדוגים
הספר
הספר זכה בפרס "ספר הזהב", מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל, בשנת 1996.
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
היסטוריה ופיתוח
נמל התעופה הוקם בשנת 1973 במקום נמל תעופה הישן ששירת את העיר עוד מלפני מלחמת העולם השנייה. בשנת 2001 הסתיימה עבודה של חידוש המתקנים. בשנת 2006 נכנס לפעולה הטרמינל החדש. בהתאם לכך, מופעלים כעת בנמל התעופה 3 טרמינלים.
דגדוגים
הספר
בהוצאת מודן הוצאה לאור (1993)
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
היסטוריה ופיתוח
טרקלין עסקים בשדה התעופה של ריגה. נוסעי מחלקת העסקים יכולים לבקר בטרקלין ללא עלות, אך כעת גם מחזיקי הכרטיסים של Basic ו- Premium יכולים לבלות בו את זמנם, אך יש להזמין כרטיסי כניסה מראש. בטרקלין העסקים כלולים השירותים הבאים: ארוחות טעימות וטריות בתצורת מזנון הגשה עצמית, בר עם מגוון רחב של משקאות וכיבוד, מקלחת עם כל האביזרים הדרושים, חדר ילדים נפרד למטיילים הקטנים (תינוקות יכולים גם לבקר בטרקלין העסקים ללא עלות, בליווי בעל כרטיס למבוגרים).
דגדוגים
הקלטת
תקליטור DVD וקלטת וידאו ובו סרט בעל סיפור עלילה, המאגד בתוכו 19 שירי משחק, בהם גם שירים מהספר "דגדוגים". משך הסרט 47 דקות. קלטת הוידאו יצאה ב1995, ואולם גרסת הDVD יצאה בשנת 2003.
נמל התעופה הבין-לאומי ריגה
היסטוריה ופיתוח
ממשלת לטביה עיבדה תוכנית הרחבת נמל התעופה שכוללת טרמינל חדש שיהיה מסוגל לטפל ב-20 מיליון נוסעים בשנה. כמו כן מתוכנן להקים בקרבת האתר בתי מלון, פארק תעשייתי, מסלול נוסף, מגדל פיקוח חדש וקו רכבת מהירה. השלב הראשון של הפרויקט החל כבר בשנת 2008. לאור הבעיות הכספיות תוכניות אלו הוקפאו בחלקן וכעת חברת אייר בלטיק מקדמת בניית טרמינל חדש שיענה לצרכיה בלבד. עם סיום הפרויקט בשנת 2014, נמל התעופה יוכל לשרת כ-7.5 מיליון נוסעים בשנה.
דגדוגים
עלילת הקלטת
ספור העלילה מתרחש בעולמה הדמיוני של הילדה שני. דִיגִי, חברה הדמיוני, המתגורר מתחת למיטתה, משכיב אותה לישון ויורד אל מתחת למיטה, שם הוא חוגג לעצמו יום הולדת, במסיבת הפתעה לילית. אל המסיבה מגיעים, בזה אחר זה, גיבוריהם של שירי ילדים קלאסיים: השפן הקטן - מהשיר העממי "השפן הקטן", הסבתא של אפרים - מהשיר "ברווזיים" מאת לאה גולדברג, צילי וגילי - מהשיר "שתי בנות" מאת ח.נ. ביאליק, יונתן הקטן - מהשיר העממי "יונתן הקטן רץ בבוקר אל הגן" ולהקת ילדים. בתום המסיבה כל החבורה נשארת לישון בביתו של דיגי, מתחת למיטתה של שני.
השירים
כל השירים הם שירי משחק
ועידת הפסגה הערבית הראשונה
רקע
לוועידת הפסגה קדמו מספר כינוסים בדרגים נמוכים יותר, ככינוסי מועצת הליגה הערבית (מרץ 1962, מרץ 1963, ספטמבר 1963), מועצת ההגנה הערבית המשותפת (יוני 1961) וכינוס הרמטכ"לים הערבים (אפריל 1961). בכינוסים אלו התקבלו החלטות שבהמשך היו בסיס להחלטות הפסגה, אולם לטענת נאצר ההחלטות לא יושמו בשל פער בין הדרגים המבצעים לקובעי המדיניות, כאשר ראשי המדינות אינם מעוניינים לשתף פעולה בישום ההחלטות מסיבות פוליטיות. נאצר ראה בפסגה אמצעי להשגת מחויבות אמיתית של מדינות ערב לתוכניות שכבר גובשו. הוא האמין, כי באמצעות הועידה ניתן יהיה לגבש וליישם אסטרטגיה ארוכת טווח לניצול המשאבים הערביים על מנת להכין את מדינות ערב למלחמה שתסתיים בהשמדת ישראל.
הסוגיות העיקריות שעמדו ברקע הועידה היו:
תעלת ההטיה, והמוביל
בשנות ה-50 של המאה ה-20, התבצע על ידי מדינת ישראל מיזם שנודע בשם תעלת ההטיה. מיזם זה היה אמור להיות שלב ראשון במיזם המים הגדול של מדינת ישראל, המוביל הארצי. על פי התוכנית, יובלו מי הירדן ההררי מדרום לגשר בנות יעקב בתעלת הטיה פתוחה לכורזים, משם ימשיך חלקם לכנרת, תוך ייצור חשמל הידרואלקטרי, והחלק הנותר יוזרם מערבה למאגרי צלמון ואשכול. בעוד ישראל הייתה נחושה לישם את המיזם, מדינות ערב ובראשן סוריה הביעו התנגדות נחרצת לביצועו.
העבודות על המיזם החלו ביולי 1953 בשטח ישראל, ובספטמבר נכנסו שני מחפרים לשטח המפורז. ההתנגדות המעשית של הערבים, התבטאה בהפרעה לעבודות באמצעים צבאיים, תלונות למועצת הביטחון, והטלת וטו על ידי ברית המועצות, על החלטות של מועצת הביטחון לטובת המשך המיזם.
יחסי סוריה מצרים
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 שרר משבר ביחסי מצרים–סוריה. הרקע להתערערות היחסים היה פרישתה החד-צדדית של סוריה מקע"מ. באותה עת שלטה בסוריה מפלגת הבעת'. שלטונות סוריה לחצו על הליגה הערבית, לאשר יציאה למלחמה נגד ישראל, כדי למנוע את השלמת הקמת המוביל הארצי. בעוד שהאינטרס של עבד אל נאצר היה לדחות מלחמה שכזאת, שכן צבא מצרים היה שקוע עד צוואר במלחמת האזרחים של צפון תימן. (נאצר תמך במהפכנים הרפובליקנים בפיקודו של עבדאללה אל סלאל, באמצעות חיל משלוח שכלל כ-70,000 חיילים וכלי נשק). נאצר התנגד ליוזמה הסורית, וכפעולת נגד יזם את כינוס ועידת הפסגה.
סכסוכים בין מדינות ערב השונות
באותה תקופה שררו יחסי משבר בין מספר מדינות חברות הליגה לבין עצמן. בין אלג'יריה למרוקו היה סכסוך גבול בנוגע לשליטה בסהרה המערבית. בין סוריה ומצרים, כאמור לעיל, שרר סכסוך כבד, כאשר סוריה טוענת שמצרים זנחה את הבעיה הפלסטינית, ואף מזלזלת בצורכי המים של סוריה. סכסוך שרר גם בין סעודיה למצרים. זאת עקב המתקפות התעמולתיות המצריות על סעודיה, עקב היותה פאודלית שבטית. היוזמה לקיים את ועידת הפסגה, נבעה (הצהרתית) גם מהרצון להפגיש בין מנהיגי המדינות היריבות.
החלטות הועידה
בוועידה התקבלו פה אחד 3 החלטות עיקריות: