cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזי אוניל
ביוגרפיה
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 זכתה אוניל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:08.04 דקות, אחרי ארצות הברית (4:06.51 דקות) ולפני גרמניה (4:10.50 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.24 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.54 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה אוניל במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.03 דקות, אחרי סאמר סאנדרס מארצות הברית (2:08.67 דקות) וואנג קסיוהונג מסין (2:09.01 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.69 שניות, במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.01 דקות, במקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.89 דקות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.68 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה אוניל בשתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.11 דקות, אחרי לימין ליו (58.98 שניות) ויאן קו (59.69 שניות) שתיהן מסין ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.54 דקות, אחרי ליו (2:07.25 דקות) וקו (2:07.42 דקות). בנוסף, בשלושת משחי השליחות היא סיימה במקום רביעי, 4x100 מטר חופשי (3:45.38 דקות) 4x200 מטר חופשי (8:09.79 דקות), 4x100 מטר מעורב (4:06.95 דקות) ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.62 דקות.
דניאל דורון
דניאל דורון (1929 - 28 בפברואר 2022) היה כלכלן ישראלי. היה מעורב בהקמת מפלגת שינוי והקים וניהל את "המרכז הישראלי לקידום חברתי וכלכלי". הוא הרבה לכתוב מאמרים בזכות השוק החופשי בעיתונאות הישראלית והאמריקנית, ובמיוחד בג'רוזלם פוסט והוא סייע רבות לקידום של מספר רפורמות מבניות במשק הישראלי. הוא פרסם ספר בשם "תמול וכישלון" שיצא לאור ב־2022 בהוצאת ידיעות ספרים.
סוזי אוניל
ביוגרפיה
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בדצמבר 1995 זכתה אוניל ב-6 מדליות, 2 מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר (2:06.18 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.46 דקות), מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (58.69 שניות, מאית שנייה אחרי ליו שקבעה שיא עולם חדש), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:56.42 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:38.72 דקות) מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (8:01.86 דקות).
דניאל דורון
ביוגרפיה
דורון נולד בשם דניאל הלפרין וגדל בתל אביב, הוא נין של זרח ברנט. כשהיה בן 14 נפטרה אמו, וכשסיים את לימודיו בבית הספר הדתי "מוריה", נשלח אל קרובי משפחה בארצות הברית ושם החל ללמוד רפואה. ב-1948 התגייס בארצות הברית להגנה ונשלח לישראל באוניה "מארין קארפ". האוניה עגנה בביירות שבלבנון אחרי הקמת המדינה, והנוסעים הישראלים, ביניהם דורון, הועברו למעצר בבעלבכ. כששוחרר הגיע לישראל, ושירת במלחמת העצמאות במודיעין של חיל האוויר. אחר כך למד סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטה העברית, במחזור הראשון של החוג לכלכלה שבו לימד הכלכלן דן פטינקין.
סוזי אוניל
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה אוניל ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.76 דקות, לפני בת ארצה פטריה תומאס (2:09.82 דקות) ומישל סמית מאירלנד (2:09.91 דקות), מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.08 דקות, אחרי ארצות הברית (4:02.88 דקות) ולפני סין (4:07.34 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:05.47 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:59.87 דקות וגרמניה (8:01.55 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.17 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי תוצאה של 1:59.87 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.31 דקות.
דניאל דורון
ביוגרפיה
בשנות ה-50 היה מעוזריו של טדי קולק במשרד ראש הממשלה ושימש מטעמו כעוזר יו"ר וועדת חגיגות העשור למדינת ישראל. שימש גם כיועץ מיוחד מטעם משרד ראש הממשלה לשגרירות האמריקנית בתל אביב, לניהול קרן שהוקדשה לכארבעים מיזמים תרבותיים וחינוכיים. בנוסף שימש כמבקר ספרותי בעיתון "הארץ" ותרגם עם אברהם יבין את "דיוקן האמן כאיש צעיר" של ג'יימס ג'ויס, ואחר כך את "התפסן בשדה השיפון" של סלינג'ר.
בשנות ה-60 המשיך את לימודיו באוניברסיטת שיקגו, ואחר כך שימש כחוקר אורח באוניברסיטת קולומביה. דורון נשאר להתגורר בארצות הברית עד תחילת שנות ה-80.
סוזי אוניל
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' בשנת 1998 זכתה אוניל ב-4 מדליות, אחת זהב, אחת כסף ושתיים ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.93 דקות, לפני בת ארצה פטריה תומאס (2:09.08 דקות) ומיסטי היימן מארצות הברית (2:09.98 דקות), מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.12 דקות, אחרי ארצות הברית (4:01.93 דקות) ולפני יפן (4:06.27 דקות) ומדליות ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.71 דקות, אחרי ארצות הברית (3:42.11 דקות) וגרמניה (3:43.11 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:04.19 דקות, אחרי גרמניה (8:01.46 דקות) וארצות הברית (8:02.88 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.24 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.33 דקות.
דניאל דורון
ביוגרפיה
לאחר שאשתו קנתה מספר ציורים של הצייר הצפתי שלום מושקוביץ', הוא הפך לסוכן ונציג של הצייר וארגן עבורו תערוכות בישראל ובניו יורק. ב-1965 ביים בארצות הברית סרט תעודה על אודותיו. בשנות ה-70 היה פעיל במפלגת שינוי ועזר להקים את כוח המשימה לענייני ישראל-גולה של הוועד היהודי אמריקני. הוא שימש גם כמגייס תרומות עבור מפלגת שינוי בארצות הברית.
סוזי אוניל
שיאנית עולם
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה במאלמה, שוודיה בפברואר 1999 קבעה אוניל במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:05.37 דקות. בספטמבר אותה שנה בתחרות שנערכה בקנברה, אוסטרליה היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על 2:04.43 דקות. לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בסידני היא שיפרה את שיאה העולמי פעם נוספת וקבעה תוצאה של 2:04.16 דקות. שיא זה החזיק מעמד במשך 4 שנים.
דניאל דורון
ביוגרפיה
בשנת 1984, לאחר שחזר לגור בישראל ייסד את "המרכז הישראלי לקידום חברתי וכלכלי" (ICSEP), מלכ"ר, השואף להנחיל את עקרונות השוק החופשי בישראל. המרכז התבסס על הגותו של הכלכלן האמריקאי מילטון פרידמן והביע התנגדות לסוציאליזם ומדינת הרווחה. ופעל למען הפרטה והסחרה של שירותים ציבוריים בישראל. בשנת 1991 עורר המרכז סערה ציבורית לאחר ששילם עבור נסיעתם של תשעה חברי כנסת לביקור בלונדון.
שיער באף
שיער באף הוא שיער קשיח באורך של מספר מילימטרים בסמוך לפתחי הנחיריים, שמטרתם סינון האוויר מחלקיקים של אבק, חול ולכלוך טרם כניסתו לחלל האף.
סוזי אוניל
שיאנית עולם
במאי 2000 במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת סידני שנערכו בבריכה האולימפית, קבעה אוניל במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:05.81 דקות, שיפור של 15 מאיות השנייה לשיא הוותיק ביותר שהיה קיים בן ה-19 שנים של מרי טי מאהר מארצות הברית (2:05.96 דקות). שיא זה החזיק מעמד במשך שנתיים.
דניאל דורון
ביוגרפיה
דורון הוא ממייסדי כנס הרצליה. בשנת 2007 העניקה לו האגודה לזכות הציבור לדעת את הפרס לתקשורת כלכלית איכותית.
שיער באף
לאחר האזור השעיר בפתחי הנחיריים, ממוקמת רירית האף שמדפנת את חלל האף. הרירית מהווה מערכת הגנה נוספת אשר נועדה למנוע חדירת חלקיקים מיקרוסקופיים אל דרכי הנשימה.
סוזי אוניל
שיאנית עולם
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה אוניל ב-4 מדליות, אחת זהב ו-3 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.24 דקות, לפני מרטינה מורבצובה מסלובקיה (1:58.32 דקות) וקלאודיה פול מקוסטה ריקה (1:58.81 דקות). מדליות כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.58 דקות, אחרי היימן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:05.88 דקות ולפני תומאס (2:07.12 דקות) במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.59 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:58.30 דקות ולפני יפן 4:04.16 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.52 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:57.80 דקות ולפני גרמניה (7:58.64 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.91 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.27 שניות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.74 שניות, במקום 31 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.78 שניות,
דניאל דורון
ביוגרפיה
דורון נפטר ב-28 בפברואר 2022 בגיל 93. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
שיער באף
הסרת שיער בולט
קיימים מכשירים חשמליים לקציצת שיער קשיח שבולט מפתחי הנחיר או מכונות גילוח שבהן התקן לקציצת שיער זה. טיפול אפשרי נוסף הוא מריטת השיער באמצעות מלקטת אולם פעולה זו כואבת ועלולה לגרום לדלקת בזקיק השיער.
סוגיות הלכתיות
הרב עובדיה יוסף קבע פסק הלכה שלפיו אין לחטט באף בשבת מחשש שמא במהלך הפעולה יתלשו שערות האף מדופן הנחיר וכתוצאה מכך יתקיים חילול שבת. פסק הלכה זה היה מושא ללעג והוצג כקוריוז אצל חלקים בציבור החילוני לנוכח התערבותו בפעולה מוצנעת ואזוטרית בחיי היום יום.
נאפלם רקורדס
נאפלם רקורדס (באנגלית: Napalm Records) היא חברת תקליטים אוסטרית שמתמקדת בעיקר במוזיקת מטאל, מטאל גותי, רוק גותי ומוזיקה גותית.
בין השאר חתומות אצלה הלהקות הבאות:
היו חתומות ועזבו:
בית הספר גליל
שמאל|ממוזער|250px|בית הספר גליל, מבט מ[[אשחר (יישוב)|אשחר. היישוב שברקע הוא העיר סח'נין]] בית ספר "גליל" הוא בית ספר דו-לשוני, בו לומדים ערבים ויהודים, הפועל בתחום מועצה אזורית משגב. זהו בית ספר ציבורי, שבו לומדים כיום כשלוש מאות תלמידים ותלמידות מיישובי מועצה אזורית משגב ומהיישובים הסמוכים, בעיקר מסח'נין, משעב וכן מכרמיאל ומישובים נוספים באזור.
בית הספר נוסד ביוזמת אמין ח'לף ולי גורדון שהקימו את יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל, ופנו לרשויות מקומיות ברחבי ישראל בהצעה להקים בתי ספר דו-לאומיים. ההצעה זכתה לתמיכה של הורים וראשי הרשויות המקומיות במשגב, שעב וסח'נין ובשנת 1998 בית הספר החל את פעולתו כבית ספר יסודי, עם שיתוף פעולה של משרד החינוך. בשנים הראשונות בית הספר כלל גם חטיבת ביניים. בהמשך שואפים בבית הספר להפעיל חטיבת ביניים ולצמוח לבית ספר תיכון.
נכון ל-2021 לומדים בבית הספר 305 תלמידים ותלמידות ב-6 שכבות.
המודל החינוכי
בבית הספר לומדים יחד ילדים ערבים ויהודים. בכל כיתה מספר שווה של תלמידים יהודים וערבים, ושתי מחנכות, ערבייה ויהודייה, המלמדות בצוותא בשתי השפות.
החופשות בבית הספר שונות מן החופשות המתקיימות בבתי ספר אחרים, מאחר שבית הספר אינו מקיים לימודים בימי החג של כל שלוש הדתות. עם זאת, מספר ימי הלימוד בשנה זהה למספר ימי הלימוד בכל בית ספר אחר.
סגל המורים מורכב, כתלמידים, מיהודים וערבים. בית הספר מנוהל בצורה משותפת על ידי מנהל יהודי ומנהל ערבי.
בית הספר מקנה לתלמידיו גם שיעורי העשרה במגוון נושאים - יוגה, אוריגמי ונגינה בדרבוקה.
בית הספר היה הראשון שהפעיל מודל זה במדינת ישראל. בית ספר נוסף הוקם במקביל על ידי "יד ביד" בירושלים, אך החל עם כיתת גן בלבד. בעקבותיהם הוקם בשנת 2004 בית הספר "יד ביד - גשר על הוואדי" בכפר קרע.
עמי סגיס
עמיעז (עמי) סגיס (נולד ב-18 בנובמבר 1948), שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
ביוגרפיה
הוריו הם נצחיה ויהודה סגיס.
עמי הוא האח הבכור מבין שלושה אחים, האחות האמצעית גלי סגיס והאח הקטן שוקי סגיס.
סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות. התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה. בהמשך יצא לקורס קצינים.
בשנת 1970 יצא סגיס ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני. עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה.
בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל. מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א).
שירותו בצה"ל כקצין חימוש ראשי וראש אט"ל
בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל. בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו.
כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל. החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים.
בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
תפקידיו במגזר העסקי
בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות. עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות. בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ. ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל.
פרטים כלליים
סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). הוא נשוי, ואב לבן ובת.
דוד פרנקל (שופט)
דוד פרנקל (נולד ב-1936, הונגריה) הוא שופט בכיר בדימוס ויקיר ירושלים.
ביוגרפיה
לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, שהה פרנקל בגטו בודפשט, ממנו הועבר בהמשך למחנה ריכוז ברגן-בלזן. רוב בני משפחתו נרצחו על ידי הנאצים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא שהה מספר חודשים בשווייץ, ועלה לארץ ישראל ללא הורים, במסגרת "עליית הנוער" באונייה "וייל דאורון" בספטמבר 1945. לאחר שהגיע לארץ ישראל, למד פרנקל בבית הספר החקלאי הדתי "עליה", המסונף לרשת אמי"ת בפתח-תקוה. בהמשך הוא השתתף בהכשרה בקיבוץ עין צורים. פעל בהתנדבות להצלת ילדי עולים בשיטפונות בחורף 1952, והדריך במחנה ילדים ברמת-דוד. לאחר מכן, המשיך פרנקל את לימודיו בישיבת בני עקיבא כפר הרואה, והיה ממייסדי ישיבת ההסדר הראשונה, ישיבת כרם ביבנה, בשנת תשי"ד (1954). פרנקל התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל בקיבוצים עין הנצי"ב וכפר דרום. במהלך שירותו בצה"ל, הן כחייל סדיר והן כחייל מילואים, השתתף פרנקל במערכות להגנת המדינה. במלחמת ששת הימים פיקד על כוח בצפון ירושלים. במלחמת יום הכיפורים היה קצין מטה באוגדת האלוף שרון, ושירת מספר חודשים במצרים. הוא סיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף, לאחר שירות של 58 שנה בצה"ל בשירות חובה ומילואים – רובן בהתנדבות.
פרנקל פעל כקומונר בסניף תנועת הנוער "בני-עקיבא" בירושלים, יחד עם זבולון המר, ולמד בישיבת מרכז הרב. לאחר מכן שימש כשליח מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לתנועת בני עקיבא ולארגון קק"ל בארצות הברית בשנים 1958–1961. לאחר שובו לישראל, ב-1961, לימד פרנקל במכון למדריכי חו"ל של הסוכנות היהודית בירושלים.
פרנקל סיים תואר ראשון בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1967–1979 עבד פרנקל כעורך דין פרטי. לאחר מכן כיהן כיועץ משפטי של חברת הכשרת היישוב בישראל בע"מ, ובחברות רבות נוספות. כמו כן, כיהן כדירקטור במשך למעלה מ-10 שנים, בחברה לבניין ופיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. פרנקל היה פעיל במשך שנים רבות במוסדות לשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 1989 מונה פרנקל לכהונת שופט בבית משפט השלום בירושלים. בין פסקי הדין התקדימיים שנתן מצויים: יצחק עוזר נגד חברת ביטוח אררט (לגבי הגדרת המונח תאונת דרכים בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים), אסתר לם נגד המשביר לצרכן (בשאלת חבות נזקית בתאונה על דרגנוע), ללזרי נגד ללזרי (בתחום המעמד האישי), חב' קול התור בע'מ נגד גורבין ( זכויות יוצרים  ביצירות אמנות),נפתלי נגד נפתלי ואח' (פיצוי עקב תרומת כליה), מדינת ישראל נגד יהודה עציון ( בעניין עליית יהודים על הר הבית). ב-1991 יצא פרנקל בשליחות משרד החוץ לברית המועצות. בשנת 2001 פרש פרנקל לגמלאות ומאז הוא מתנדב ביד ושם, וכן לפעולות הסברה במסגרות שונות. משמש כמרצה ואיש עדות בפורומים שונים הן של ניצולי שואה והן של חוקרי שואה בישראל ומחוצה לה. התבקש ללוות כאיש עדות, משלחות שונות למחנות ההשמדה בפולין, לרבות משלחת מיוחדת של חברי כנסת ושרים למחנה ההשמדה אושוויץ ביום השואה הבינלאומי בשנת 2015. שימש כיו"ר הוועדה לסיוע למפוני גוש קטיף. פעיל  במשך שנים לרווחת ניצולי השואה. הוזמן על ידי שגרירות ישראל ברואנדה לשאת דברים בטקס הממלכתי בקיגאלי ביום השואה הבינלאומי ב-27 בינואר 2020.
פרנקל הוא ממייסדי מכון מאיר ללימודי היהדות בישראל, הנקרא על שם גיסו, שהיה בכוח החוד של הצנחנים לצליחת תעלת סואץ ונפל במלחמת יום כיפור. כמו כן, היה פרנקל ממייסדי עמותת "עוצבת הצליחה". הוא כיהן במשך שנים רבות בהתנדבות, כיושב ראש ועדת הקשר למשפחות הנופלים. בשנת תשס"ז-2007 הוענק לפרנקל עיטור "יקיר ירושלים".
חולות איוו ג'ימה
חולות איוו ג'ימה (אנגלית: Sands of Iwo Jima) הוא סרט קולנוע משנת 1949 המספר את סיפורם של חיילי חיל הנחתים האמריקאי במהלך קרב איוו ג'ימה בכיכובם של ג'ון ויין, ג'ון אגר ופורסט טאקר. איירה הייז, רני גאגנון וג'ון בראדלי, שלושת החיילים שהניפו את הדגל במהלך הקרב ולא נספו בו, הופיעו בקצרה בסרט לפני שחזור האירוע בסרט.
ג'ון ויין היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט.
באמצע הסרט אחד החיילים אומר בעברית 'שלום עליכם' ומפקד היחידה סטריקר עונה לו 'עליכם השלום'. יותר מאוחר בקרב, אותו חייל נדקר מאחורה בידי חייל יפני ומתמוטט ובנשמותיו האחרונים אומר בידיו של מפקדו סטריקר 'שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד' וסטריקר עונה 'אמן'.
דארל אימהוף
דארל טאקר אימהוף (באנגלית: Darrall Tucker Imhoff; 11 באוקטובר 1938 – 30 ביוני 2017) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1960–1972. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך 12 עונותיו בליגה הם 7.2 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
אימהוף נולד בעיר סן גבריאל אשר בקליפורניה, ובין השנים 1956–1960 למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1958/1959, הוביל את ה"גולדן ברס" לזכייתם הראשונה אי פעם בטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 11.3 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר קלע אימהוף 22 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת סינסינטי, בה שיחק אוסקר רוברטסון, ובמשחק הגמר קלע 10 נקודות מול אוניברסיטת וירג'יניה המערבית, אותה הוביל ג'רי וסט. בעונתו האחרונה, 1959/1960, העפיל פעם נוספת לגמר טורניר המכללות, אך הפעם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחקו ג'רי לוקאס וג'ון האבליצ'ק. בסיום אותה עונה, בה קלע 13.7 נקודות והוריד 12.4 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
נבחרת ארצות הברית
מיד עם סיום לימודיו בקליפורניה, בקיץ 1960, השתתף באולימפיאדת רומא כחבר נבחרת ארצות הברית בכדורסל. לאורך הטורניר ניצחה ארצות הברית בכל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב. אימהוף עצמו שותף בכל שמונת המשחקים וקלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק, כשחקן ספסל. בשנת 2010 הוצגה נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת רומא, בשלמותה, בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1960 נבחר אימהוף על ידי ניו יורק ניקס בבחירה השלישית, אחרי אוסקר רוברטסון וג'רי וסט. ב-3 במרץ 1962 היה הסנטר הפותח של הניקס ב"משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין", ולאורך המשחק היה השומר העיקרי על צ'מברלין. בשתי עונותיו בניו יורק קלע אימהוף 5.4 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, והקבוצה רשמה מאזן כולל של 50 ניצחונות ו-109 הפסדים.
לקראת עונת הועבר יחד עם ארצ'י קלארק וג'רי צ'יימברס בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לווילט צ'מברלין. בעונתו השנייה בקבוצה קלע שיא קריירה של 13.6 נקודות בממוצע למשחק. בקיץ 1970 נשלח בטרייד לסינסינטי רויאלס, אך לאחר 34 משחקים בקבוצה סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית, והושבת ממשחק עד לסיום העונה. במהלך עונת עבר לשחק בפורטלנד טרייל בלייזרס, ובסיומה פרש ממשחק.
ב-30 ביוני 2017 נפטר אימהוף כתוצאה מהתקף לב, בגיל 78.
אפימנידס
אפימנידס (ביוונית: Ἐπιμενίδης) איש קנוסוס שבכרתים היה פילוסוף ומספר אגדות יווני בן המאה השישית לפנה"ס.
מסופר עליו שנרדם במערה והקיץ כעבור 57 שנה לראות כי הכול סביבו השתנה; שהאריך לחיות שנים רבות (לפי גרסה אחת 299 שנה); שחווה חוויות מחוץ לגופו; שטיהר את אתונה ממגפה שפרצה בה, ועוד.
בשמו נקשרת האמירה, המובאת באיגרת אל טיטוס (א, 13-12) שבברית החדשה "כל בני כרתים שקרנים", ובהיותו איש כרתים, יצר בכך את פרדוקס השקרן.
דיוגנס לארטיוס מספר עליו בפרק הראשון שבספרו.
אקסאי יסאולובסקי
נהר אקסאי יסאולובסקי (ברוסית: Аксай Есауловский) הוא נהר בדרום רוסיה, היובל השמאלי של דון. הנהר זורם בשטח של מחוז וולגוגרד.
מקור השם - מילה טורקית "אקסאי" שפרושה "זרם לבן".
שלגים מהווים את מקור המים העיקרי של הנהר. בחלק העליון הנהר מתייבש בתקופת הקיץ. החל מתחילת דצמבר הנהר מכוסה בקרח ומפשיר במהלך מחצית מרץ. מי הנהר מנוצלים להשקיה.
סימון וייל (פילוסופית)
סימון וייל (בצרפתית: Simone Weil; 3 בפברואר 1909 – 24 באוגוסט 1943) הייתה פילוסופית והוגה דתית יהודיה-צרפתייה, פעילה חברתית, מורה לפילוסופיה, ופעילת מחתרת במלחמת העולם השנייה, נמשכה למיסטיקה ולפילוסופיה הנוצרית, להגותו של אפלטון ולהשקפות הבודהיסטיות.
ביוגרפיה
סימון וייל נולדה בפריז ב-1909, אחותו הצעירה של המתמטיקאי אנדרה וייל. הם נולדו למשפחה ממוצא יהודי, אך חונכו כאגנוסטים. וייל הצטיינה מגיל צעיר, ובגיל 12 שלטה היטב ביוונית עתיקה. היא הגיעה למקום הראשון בכיתתה באקול נורמל סופרייר, לפני סימון דה בובואר, שהגיעה למקום השני.
בשנת 1931 הפכה למורה לפילוסופיה, בזמן שעבדה בעבודות מפרכות בתעשיית הרכב ובחקלאות, מתוך הזדהות עם מעמד הפועלים. היא ראתה עצמה כפציפיסטית, אך בשנת 1936 הצטרפה לרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד, בתפקיד לא צבאי. היא נכוותה קשות ועברה לאסיזי שבאיטליה, כדי להחלים. באסיזי חוותה חוויות מיסטיות הקשורות בישו. היא נמשכה לנצרות הקתולית, אך סירבה לעבור הטבלה, מאחר שבזה לקבלתה של הנצרות את המקרא.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה זמן מה במרסיי, וקיבלה הדרכה רוחנית מנזיר דומיניקני. בשנת 1942 נסעה לארצות הברית, ומשם לבריטניה. בלונדון הצטרפה לארגון המחתרת צרפת החופשית. בריאותה הייתה רופפת תמיד, והמאמץ שהשקיעה בפעילות צרפת החופשית גבה את מחירו. בשנת 1943 אובחנה כחולה בשחפת, והיא צוותה לנוח ולאכול היטב. האידיאלים שהאמינה בהם גרמו לה להגביל את עצמה למנות המזון ששיערה שחבריה זוכים להן בצרפת הכבושה, אך יש השערות כי סבלה גם מאנורקסיה והפרעות אכילה אחרות, אך הוריה לא פרסמו את הדברים על מנת לשמור על שמה הטוב. מצבה הידרדר במהירות, והיא נפטרה ב-24 באוגוסט 1943, בת 34 כתוצאה ממחלת השחפת. מרבית הגותה פורסמה לאחר מותה.
ב-2018 התקיים בישראל כנס בינלאומי העוסק בהיבטים תאורטיים, השוואתיים והיסטוריים של הגותה וברלוונטיות שלה לחברה ולפוליטיקה של זמננו.
תפיסת עולמה והגותה
וייל הכירה את כתבי הקודש הנוצרים ומעט את היהודיים, כך שהפילוסופיה שלה יצאה מתוך עמדה נוצרית מובהקת, אף על פי שחלקים רבים בהגותה אינם תלויים בהכרה הנוצרית שלה, והם ניתנים להילמד ולהיקרא באופן עצמאי. ליהדות רחשה וייל התנגדות ותיעוב. מספריה: "ציפייה לאלוהים", "הצורך בשורשים", "הכובד והחסד" (ראה אור בעברית בהוצאת כרמל).
טירת מצואה
טירת מַצוּאהֶ (ביפנית: 松江城) היא טירה פיאודלית במצואה, בירת מחוז שימאנה ביפן. הטירה, המכונה "הטירה השחורה" או "טירת החופמי", היא אחת הטירות הבודדות ששרדו מתקופת ימי הביניים ביפן, ובייחוד היא בין הבודדות שמבנה העץ המקורי שלהן שרד ולא הוחלף במבנה מודרני הבנוי בטון.
בניית טירת מצואה החלה ב-1607 והסתיימה ב-1611, על פי הוראותיו של האציל המקומי, הוריו יושיהארו. ב-1638 עברו שטחי האחוזה והטירה לבעלותו של שבט מצואהדאירה, ענף זוטר בשבט טוקוגאווה, ששלט ביפן.
רוב הטירות ביפן נפגעו או נהרסו במלחמה, רעידות אדמה, או סיבות אחרות. מכיוון שרוב המבנה עשוי עץ הייתה שרפה סכנה עיקרית. טירת מצואה נבנתה לאחר שהסתיימה המלחמה הפיאודלית הגדולה האחרונה ביפן, ולכן מעולם לא חוותה לחימה. ועם זאת רק חלק מהקירות ומגדל העוז קיימים כיום.
היסטוריה
מתוך 12 הטירות ששרדו ביפן, טירת מצואה היא היחידה ששרדה באזור סאנין. הטירה היא השנייה בגודלה, השלישית בגובהה (30 מטרים) ואחת העתיקות שבהן. את הטירה בנה במשך 5 שנים הדאימיו של אזור איזוּמוֹ, הוֹריוֹ יוֹשיהארוּ, והיא הושלמה ב-1622.
לאחר שלטונם של טדהארוּ הוֹריוֹ וטדטקה קיוגיוּ, שלט בטירה נאומאסה מצואהדאירה שהיה נכדו של טוקוגאווה איאיאסו מייסד שוגונות טוקוגאווה. מצואהדאירה עבר לטירה ממצואהמוטו במחוז שינשו, וכך החל שלטון שבט מצואהדאירה בטירה שנמשך עשרה דורות שהשתרעו על פני תקופה של 234 שנים.
ב-1875 נהרסו כל הבניינים בתוך הטירה, למעט מגדל הטירה, ששרד הודות ללחץ שהפעילו קבוצות עניין. בין 1950 ל-1955 עברה הטירה שחזור מלא.
הטירה היא מבנה מורכב, שנבנה בסגנון מגדל שמירה, שמבחוץ נראה כאילו גובהו 5 קומות, אך בפועל יש בפנים שישה מפלסים. רוב קירות הטירה צבועים בשחור. הטירה היא מבנה חסון שנבנה על מנת לעמוד בפני לחימה ובו בזמן הוא בעל נוכחות מלכותית חגיגית, המזכיר את סגנון מומויאמה.
מיס אל-ג'בל
מַיְס אל-גַ֫'בַּל (בערבית: ميس الجبل) הוא כפר לבנוני בנפת מרג' עיון, מחוז א-נבטיה שבדרום לבנון, במרחק 114 ק"מ מביירות.
היסטוריה
בשנת 1596 היה הכפר תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, מחוז משנה של תבנין, במחוז צפת. באותה שנה היו במיס אל-ג'בל 75 משקי בית. כל האוכלוסייה הייתה מוסלמית. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים כגון חיטה, שעורה, וגידולי קיץ. האוכלוסייה התפרנסה מגידול עצי זית, ירקות, גן פירות, וגידול עיזים.
בשנת 1881 ערכה הקרן לחקר ארץ ישראל מיפוי ארכאולוגי באזור הכפר. נמצאו בכפר שרידי עתיקות שכללו בית עתיק. בצד המזרחי של הכפר נתגלו שני סרקופגים. בנוסף, נחשפה ליד הכפר בריכה, ושלושה מעיינות בצפון הכפר, בנוסף למספר בורות מים.
הנרי בייקר טריסטראם, במסעותיו בשנים 1863–1864 בלבנט, ציין שמיס הוא אתר אהוב על תיירים. וכאן לראשונה זכתה משלחתו לראות את אייל הכרמל, שהוחרד מרבצו פעמיים, עד שלא יכלו לטעות בזיהויו.
בשנת 1932 נערך מפקד אוכלוסין רשמי, שהצביע על 1,800 תושבים.
בכפר קיים מקדש שיעי לחברו של הנביא אבו ד'ר אלע'פארי. מקדש שיעי נוסף לאבו דאר נמצא באזור שרידי העיר צרפת.
במאה העשרים
לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 1960, הוקמה מועצת עיריית מיס אל-ג'בל. ב-1964 הובילו המאמצים של מועצת העיר לחלוקת העיר לשכונות מזרח ומערב.
בשנת 1972 הכפר חולק מנהלית לארבע שכונות, כל אחת לשכונה נבחרת. בשנת 2001 נבחר מיס אל-ג'בל למועצה עירונית של 18 חברים ושש נשים.
עד שנת 1962 ההוראה בבתי ספר של הכפר הייתה מוגבלת לשפה הערבית ולכלליה, לימוד הקוראן ודקלום. בין התלמידים שהתגלו בחינוך בבתי הספר הללו נמצאים שייח' אבראהים חבחב, שייח' עקיל המדאני (عقيل همداني), מוחמד איבראהים קארוט ושייח' מוחמד המדאני שנפטר בשנת 1963. מותו היה עד לסוף סוג זה של חינוך, וגם נוסד בשנת 1978 בית ספר פרטי בשם "בית הספר לחינוך המודרני".
המשפחות החשובות ביותר בכפר הן: אַאל עמאר, שקיר, קבלאן, וחמדאן. משפחת אַאל עמאר מונה 1,779 נפש, משפחת שקיר מונה 1,539 נפש, משפחת קבלאן מונה 1,269 נפש ומשפחת חמדאן מונה 1,211 נפש.
בכפר מתגוררים יותר מ-20,000 תושבים.
אתרים בכפר
היה בכפר בית חולים פרטי שנסגר על ידי צה"ל והוא נמצא תחת תיקונים. קיים גם בית החולים הממשלתי הממוקם מצפון לכיוון העיירה חולא, שיכול להכיל כ-60 מיטות. ישנן שתי מרפאות המנוהלות על ידי הצלב האדום ועל ידי משרד הרווחה הלבנוני.
נכון ל-2006 יש בכפר שלושה בתי ספר, שניים ציבוריים (בהם 435 תלמידים) ואחד פרטי (בו 114 תלמידים).
1948
ב-23 בנובמבר 1948 הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את הכפר, וב-25 בדצמבר 1948 פוצצו כוחות צה"ל מספר בתים בשטח הכפר.
1965
ב-27 באוקטובר 1965 ערכה חטיבת גולני בכפר פעולת התראה ("מבצע מאזניים"), לאחר שמחבלי פת"ח חדרו לישראל דרך כפר זה. בפעולה פוצצו שלוש בארות מים בכפר.
1978
במבצע ליטני בו חדר צה"ל לחלקה הדרומי של לבנון עד לנהר הליטני, והחזיק בשטח זה במשך כשלושה חודשים, כולל שטח הכפר, עד לנסיגתו חזרה לגבול הבינלאומי.
מלחמת לבנון השנייה (2006)
ב-2 באוגוסט 2006 כוחות הקרקע של צה"ל המשיכו בהשתלטות על כפרים בדרום לבנון: מיס אל-ג'בל, מחיביב ובלידא, בגזרה המזרחית, וכן א-טייבה, אל-עדיסה  ורב א-ת'לאת'ין , ממערב למטולה, כמו גם עייתא א-שעב, מארון א-ראס ובינת ג'בייל. במהלך הלחימה תפסו הלוחמים אמצעי לחימה רבים והשמידו משגר רקטות. חייל נפצע קשה ועוד 2 נפצעו קל בקרבות בכפר מחיביב שבגזרה המזרחית. בקרבות נהרגו 10 מחבלי חזבאללה.
במהלך 3 באוגוסט 2006 פעלו כוחות קרקעיים רחבים בדרום לבנון. הכוחות תפסו עמדות שליטה במיס אל-ג'בל ובכפרים מחיביב, בלידא, שיחין, רג'מיל ומג'דל זון בגזרה המזרחית בדרום לבנון. במקביל, ביססו הכוחות את אחיזתם בכפרים א-טייבה, אל-עדיסה ורב א-ת'לאת'ין, ממערב למטולה, ובכפרים עייתא א-שעב, מארון א-ראס ובינת ג'בייל.
לדברי אל"ם מוטי כידור, מח"ט חטיבה 401 בתקופת מלחמת לבנון השנייה "ב-9 באוגוסט 2006 באזור מיס אל-ג'בל, פגע אחד הטנקים בארבעה מחבלים והרגם, וטנק אחר, שהותקף בנ"ט, הרג עוד שלושה מחבלים".
חטיבת גולני החלה במבצע במרחב הכפר במטרה להשמיד תשתיות חזבאללה.
גדוד המח"ץ (605) מחיל הנדסה, הוקפץ למלחמה לאחר שלחם בגזרת רמאללה במשך 3 חודשים. תחילה פרץ הגדוד את הציר המוביל למחיביב. לאחר מכן, פרץ מעבר לחטיבת הנח"ל וכבש לצידה, ככוח חי"ר את מיס אל-ג'בל, פוצץ והרס תשתיות בכפר וחילץ, במשך יממה, תחת אש כוח טנקים שנתקל בקסבה של הכפר.
2009
כלי תקשורת בלבנון דיווחו ב-18 באוקטובר 2009, כי אמצעי ריגול ששתלו כוחות הביטחון הישראליים בדרום לבנון פוצצו יום קודם לכן בחצות. על פי הדיווח, אחד המכשירים נמצא באזור מיס אל-ג'בל ופוצץ, ככל הנראה, בהפעלה מרחוק על ידי כלי טיס ישראלי.
2017
ב-22 בפברואר 2017 חזבאללה טען כי צה"ל התקין מכשירי ריגול סלולריים באזור מיס אל-ג'בל.
מבצע מגן צפוני (2018)
ביום השני למבצע (5 בדצמבר 2018) החל צה"ל בחיפוש מנהרת טרור שנייה שיצאה מראמיה והגיעה בסמוך למושב זרעית, ובהמשך החלו פעולות לאיתור מנהרת טרור שלישית שיצאה ממיס אל-ג'בל.
מקורות בלבנון דיווחו באותו יום כי צה"ל העלה בלון תצפית מול מיס אל-ג'בל.
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים)
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד-1994 הוא חוק ישראלי הקובע איסורים והגבלות בנוגע לפגיעה בבעלי חיים, ביניהם איסור על עינוי, התעללות, ארגון קרבות בין בעלי חיים, העבדה מוגזמת והמתה ברעל. על ביצוע החוק ואכיפתו ממונה שר החקלאות.
תפיסה ועונשים
החוק מאפשר למשרד להגנת הסביבה למנות אזרחים להיות "נאמני בעלי חיים". בתוקף סמכותם של הנאמנים, לבקש מאדם שראו עובר עבירה על חוק צער בעלי חיים, להזדהות לצורך הגשת תלונה.
המדינה רשאית לתפוס בעלי חיים שנעברו בהם העבירות, באמצעות מפקח או שוטר, ולהחזיקם במתקן משלה. אם בעליו של בעל החיים לא דרש אותו לאחר עשרים יום מיום ההודעה על התפיסה, רשאית המדינה למכור או למסור את בעל החיים.
החוק קובע עונשי מאסר לעוברים עליו: שנה על העבדת בעלי חיים והמתתם שלא כדין, ושלוש שנים על עינוי בעלי חיים והתאכזרות אליהם.
קרן למען בעלי חיים
תוקם קרן להגנת בעלי חיים במשרד להגנת הסביבה שתפקידה יהיה חינוך, הדרכה והסברה לקידומו של החוק וכן עזרה לארגונים למען בעלי חיים.
הגבלות
החוק אינו חל לגבי המתת בעלי חיים לצורך מאכל אדם, ולא על ניסויים בבעלי חיים שנעשים לפי חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים).
תקנות
לחוק זה הותקנו מספר קובצי תקנות:
כיוון תנועה
המונח כיוון תנועה מתייחס לחוקים הקובעים את כיוון נסיעתם של כלי רכב בדרכים. ברוב מדינות העולם, הכוללות כ-66% מאוכלוסיית כדור הארץ, מתנהלת התנועה בצד ימין של הדרך, ובייתרתן, בחלקן הגדול מדינות החברות בחבר העמים הבריטי, התנועה היא בצדו השמאלי של הכביש. במונחי קילומטראז', בכ-72% מכבישי העולם הנסיעה היא בימין הדרך.
היסטוריה
בעת העתיקה לא הייתה כל חשיבות לכיוון התנועה. התנועה בדרכים התנהלה לרוב ברגל, כאשר רק לבעלי האמצעים ולשליטים היו כרכרות ועגלות, ולאלה ניתנה זכות קדימה כאשר יתר העוברים בדרך סטו לשולי הדרך. רק במקומות בהם הייתה תנועה רבה לשני הכיוונים (דבר נדיר ביותר בעת העתיקה) הייתה חשיבות לכיוון התנועה.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, שהתבססו על עקבותיהן של עגלות מטען, התנועה בדרכים הרומאיות התנהלה מצידה השמאלי של הדרך. עדות לכך נמצאה במחצבה בסווינדון, אנגליה: ב-1998 נמצאו עקבות עמוקים של עגלות בימין הדרך שהובילה למחצבה. בהנחה שהעגלות יצאו מהמחצבה כשהן טעונות וכבדות, הסיקו שהתנועה התנהלה בצד שמאל של הדרך.
מאחר שלפני עידן המכונית עיקר התנועה בדרכים התנהלה באמצעות סוסים ועגלות, הרי שמאחר ומרבית בני האדם הם ימניים, הם מטפסים על גב הסוס מצד שמאל הקרוב לשפת הדרך ומעדיפים שבמקרה של עימות עם אדם אחר בדרך, יד ימינם האוחזת בשוט ועשויה לאחוז חרב תפנה אל מרכז הדרך. לכן ניתנה העדפה לתנועה בשמאל הדרך.
החלפת הנתיב במעברי הגבול
בעוד שתחומי השיפוט של חלק גדול מהמדינות בהן התנועה מתנהלת בשמאל הדרך נמצאים על איים, ישנם מספר מקרים בהם כאשר כלי רכב עוברים במעבר הגבול ממדינה בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך צריכים לשנות נתיב כאשר הם נכנסים למדינה הסמוכה בה התנועה מתנהלת בימין הדרך. מרבית מעברי הגבול מהסוג הזה נמצאים כיום באפריקה ובדרום אסיה.
לדוגמה, לתאילנד, בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך, יש שלוש מדינות שכנות בהן התנועה מתנהלת בימין הדרך: קמבודיה, לאוס ומיאנמר. ברוב מעברי הגבול ישנו שלט פשוט אשר מציין, כי כל מי שחולף במעבר חייב להחליף את נתיב הנסיעה שלו, אך ישנם גם מעברי גבול עם מחלפים מיוחדים, המאפשרים מעבר מהיר יותר של כלי הרכב לנתיב הנגדי.
גשר נהר טקוטו המחבר בין גיאנה (בה התנועה מתנהלת בשמאל הדרך) לברזיל (בה התנועה מתנהלת בימין הדרך) הוא מעבר הגבול היחיד ביבשת אמריקה בו יש להחליף נתיב בעת המעבר למדינה השכנה.
אף על פי שתעלת למאנש מפרידה בין הממלכה המאוחדת ליבשת אירופה יש כמות גדולה של תעבורה העוברת בין הממלכה המאוחדת לצרפת דרך מנהרת התעלה. כמות זו מוערכת בכ- 3.5 מיליון כלי רכב מדי שנה. כל כלי הרכב העוברים במנהרה חייבים להחליף נתיב.
כיוון התנועה במדינות העולם
מתוך 195 מדינות, ב-141 מדינות התנועה מתנהלת בימין הדרך ו-54 מדינות התנועה מתנהלת בשמאל הדרך.
בריטניה, שבמאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 שלטה במדינות רבות, השפיעה על כיווני התנועה בחלק גדול מאותן המדינות, ועד ימינו רובן המוחלט של מדינות חבר העמים הבריטי מפעילות מערכות כבישים בהן התנועה מתנהלת בשמאל הדרך. על מדינות אלו נמנות בין היתר הודו, אוסטרליה, דרום אפריקה, בנגלדש וסינגפור. גם מדינות שאינן חברות בחבר העמים, או שפרשו ממנו, אך היו תחת השפעה בריטית בעבר, משתמשות בשיטה זו, כגון אירלנד ופקיסטן.
בעוד שרוב המדינות ששינו את כיוון התנועה, עברו לנסיעה בצד ימין, היו שני מקרים בהם נעשה מעבר לצד שמאל.
רכבות
ככלל, אחידות כיוון תנועת הרכבות פחות חשובה מאחידות כיוון תנועת כלי הרכב בכבישים. זאת משום שמסלול התנועה במסילות הרכבת נקבע מראש ואינו תלוי בהחלטות הנהג. על כן הנהגים אינם יכולים לגרום לאסון כשהם מתבלבלים בכיוון התנועה. חוסר אחידות בכיוון תנועת הרכבות ניתן לראות בפרוורי החוף הצפוני של שיקגו - במסילת הברזל הקרובה ביותר אל החוף כיוון התנועה הוא משמאל ואילו ברוב מסילות הברזל שבאילינוי כיוון התנועה הוא מימין.
במדינות רבות, ובהן ישראל, נוסעות הרכבות בצד שמאל, על אף שהתנועה של כלי הרכב היא בצד ימין.
כיוון תנועה ביהדות
לדברי המשנה "בכל יום כהנים עולים במזרחו של כבש (של מזבח העולה בבית המקדש) ויורדין במערבו", כלומר התנועה על כבש המזבח התנהלה בצד ימין.
אנטוניו דה סילבה ריביירו
אנטוניו מנואל פרננדש דה סילבה ריביירו (בפורטוגזית: António Manuel Fernandes da Silva Ribeiro; נולד ב-14 באוקטובר 1957) הוא אדמירל פורטוגזי המשמש כראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של פורטוגל מאז 1 במרץ 2018.
ביוגרפיה
ריביירו נולד בפומבל ב-14 באוקטובר 1957. ב-1974 הוא הצטרף לבית הספר הימי של הצי, וסיים את לימודיו ב-1978. הוא הוצב כנווט על סיפון NRP São Gabriel (A5206) ולאחר מכן שימש כקצין בכיר על סיפון NRP Save (P1161). הוא שימש גם כראש שירות הניווט של NRP Comandante João Belo (F480), והפך לראש המרכז ללימודים טכניים-ימיים, וכן שימש כנציג באיגוד הפורטוגזי למשאבי מים ומשאבים הידראוליים.
בין תפקידיו השונים בשנים הבאות: סגן המנהל הטכני לשיתוף פעולה עם מדינות אפריקה דוברות פורטוגזית, ראש מדור פרסומים ימיים, סגן ראש אגף דינמיקת חופים במכון ההידרוגרפי הפורטוגזי. הוא שימש גם כמפקד הספינה NRP Almeida Carvalho (A527) וכסגן ראש המחלקה למחקרים אסטרטגיים וצבאיים במנהל הכללי למדיניות הגנה לאומית.
כמו כן, היה ראש מדור תכנון כוחות באגף התכנון במטה הימי, יועץ במוסד לביטחון לאומי, מנהל מחקר ותפעול בשירות ההגנה האסטרטגית והמידע הצבאי וכמפקד NRP Almeida Carvalho (A527). הוא שימש גם כמנהל הכללי של המכון ההידרוגרפי הפורטוגזי, הפך לרכז המחלקה לאסטרטגיה ולפרופסור לאסטרטגיה ותכנון אסטרטגי במכון המלחמה הימי העליון, והפך לראש אגף התכנון במטה הימי. ב-9 בדצמבר 2016 הוא מונה לראש מטה הצי הפורטוגזי. ב-1 במרץ 2018 הוא קודם לתפקיד ראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל).
יהדות קלוז'
ב-13 בספטמבר 1600 ציווה הגנרל ג'ורג'ו בסטה על שחיטת היהודים, הסרבים והרומנים שהיו בקלוז'.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה, שנוצר בעקבות הקונגרס של יהודי הונגריה בשנת 1868, יהדות קלוז' צידדה במחנה האורתודוקסי, אך כעבור זמן לא רב הופיעו בקיעים גם בקהילה זו. בשנת 1875 החסידים (שכונו "הספרדים" על שם נוסח תפילתם) הקימו לעצמם בית כנסת נפרד בשם בית אברהם ברחוב Malom (כעת נקרא G. Bariţiu) ובשנת 1881 הבורגנים והאינטלקטואלים היהודים המקומיים הקימו קהילת סטטוס קוו, שמאוחר יותר הייתה לקהילה נאולוגית ובראשה עמד וילמוש פישר. בית הכנסת הניאולוגי בקלוז' נבנה על ידי האדריכל איזידור הגנר ונחנך ב-4 בספטמבר 1887.
הקהילה האורתודוקסית הקימה את בית הספר היהודי הראשון ב-1875, בית ספר לבנים, וב-1908 הקימה בית ספר לבנות. בית הספר הניאולוגי הראשון הוקם ב-1904.
לפי המפקד של 1910 היו בקלוז' 7,046 בני הדת היהודית וב-1930 התפקדו 13,504. בדצמבר 1927, במסגרת פרעות הסטודנטים באורדיה נפגעו מוסדות יהודיים בעיר. כך תוארו הפרעות בדואר היום:
העיר התפרסמה בעולם החסידי היהודי בין היתר הודות לחסידות צאנז-קלויזנבורג, שנוסדה בה בשנת 1927, על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, ששימש כרב הקהילה החסידית בעיר.
בעיר פעל בית חולים יהודי שהחל משנת 1919 בראשו עמד אדה גולדברגר.
ב-1941, לפני שואת יהודי צפון טרנסילבניה, היו בקלוז' 16,763 יהודים. כאשר העיר עברה לשליטת הונגריה השלטונות גירשו כל היהודים שלא היו יכולים להוכיח קיום אזרחות הונגרית למחנה ריכוז. יתר היהודים רוכזו בגטו. בהמשך גם הם הועברו למחנה ריכוז ורובם לא חזרו משם.
כיום קיימת בקלוז' קהילה יהודית קטנה המפעילה בית כנסת, מסעדה כשרה ובית חב"ד בראשות הרב דובער אורגד.
נולדו כאן
שנת הגנן
שנת הגנן (בצ'כית Zahradníkův rok) הוא ספר שכתב קארל צ'אפק (Karel Čapek) בשנת 1929. זמן קצר אחרי צאתו לאור כבר תורגם לשפות שונות. לעברית תורגם על ידי רות בונדי בשנת 2010, והוא ראה אור בהוצאת בבל, ידיעות ספרים.
הספר - המתאר את הקמתה של גינה פרטית בעיר, ואת אחזקתה במשך שנה - מונה 26 פרקים, שנים-עשר מהם עוסקים בחודשי השנה לפי סדרם מינואר ועד דצמבר. בין הפרקים הללו שזורים פרקים בנושאים כלליים ובנושאי גינון, דוגמת "איך נוצר גנן", "על יופיו של סתיו" ו"איך מניחים יסודות לגינה". צ'אפק מתאר את הטיפולים בגינה העירונית בצ'כוסלובקיה אך גם את נפש הגנן. הספר כתוב בהומור ומעוטר באיורים רבים, מעין קריקטורות הקשורות לתאורים בספר, פרי עטו של יוזף צ'אפק, אחיו של הסופר.
לא אחת קושר צ'אפק בין הגינה ובין תכונות האנשים המטפלים בה (או, מנגד, מתעלמים מקיומה). כך, כל עוד האדם בלבלוב נעוריו, הוא מניח שפרח זה מה שתוקעים בדש המעיל או מעניקים לבחורה. חסרה לו ההבנה האמיתית שפרח הוא משהו שחורף, שעודרים ומזבלים ושותלים ומעבירים וגוזמים וקושרים ופוטרים מעשבים שוטים ומעלים יבשים ומכנימות ומקימחון. במקום לעדר ערוגות, רודף העלם אחרי בחורות, מפגין את שאפתנותו, נהנה מפירות החיים שלא הוא הצמיח. דוגמה נוספת: במה שנוגע לצמחיית החלונות, קיימים שני סוגים: ענייה ועשירה. צמחיית העניים לרוב במצב טוב יותר, צמחיית העשירים בדרך כלל גוועת כשהם בחופשת הקיץ.
אדריכלות איראנית
אדריכלות איראנית או אדריכלות פרסית היא האדריכלות שנוצרה באיראן (פרס). ביטוייה של האדריכלות האיראנית הטיפוסית ממוקמים באזור הרחב, המשתרע מטורקיה לצפון הודו ולגבולות סין ומהקווקז לזנזיבר. בניינים בעלי מאפיינים פרסיים מאופיינים בדרכים רבות, החל מסוכות איכרים, לבתי תה, לגנים פרסיים, לפביליונים ועד ל"חלק מהמבנים הכי מלכותיים שראה העולם". ההיסטוריה של סוג אדריכלות זה מתחילה בסביבות שנת 5000 לפנה"ס.
בסאם א-שכעה
ביוגרפיה
א-שכעה נולד בשכם לאחת המשפחות העשירות בעיר. כשגדל, צורף לעסקי המשפחה. לאחר זמן נטה לקומוניזם והצטרף למפלגת הבעת'. הוא נאסר מספר פעמים על ידי שלטונות ממלכת ירדן. בשנות ה-60 של המאה ה-20 שהה מספר שנים במצרים, בלבנון ובסוריה. בשנת 1965 הורשה לחזור לשכם ולאחר מלחמת ששת הימים היה לאופוזיציה לראש עיריית שכם, נגדו העלה טענות על שחיתות ושיתוף פעולה עם הממשל הצבאי.
אדריכלות איראנית
האדריכלות האסלאמית אף היא העתיקה הרבה ממאפייניה הייחודיים של האדריכלות הפרסית שהייתה אחת מהתרבויות הראשונות שהאסלאם פגשה בזמן ולאחר לידתה. הבירה הפרסית הייתה על הגדות המזרחיות של הפרת והחידקל במאה ה-7. קרבה זו הביאה אדריכלים של האסלאם הקדום לשאול, ולמעשה לרשת את המסורות והדרכים של האימפריה הפרסית-סאסאנית שנפלה. בגדאד, לדוגמה, התבססה על תקדימים פרסיים כמו העיר ע'ור (פירוזבאד של ימינו) בפרס. למעשה, כיום ידוע ששני המעצבים שאל-מנסור שכר על מנת לתכנן את העיר היו נאובח'ת, זוראסטרי לשעבר פרסי, ומשאללה אבן את'רי, יהודי לשעבר מח'וראסאן שבאיראן.
בסאם א-שכעה
ביוגרפיה
בשנת 1976 נבחר לראשות עיריית שכם. בסוף שנת 1978 יצא נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד. היה ממייסדי הוועדה להכוונה לאומית שביקשה לקשר בין אש"ף לערביי יהודה, שומרון וחבל עזה, והביע אהדה כלפי גורמים רדיקליים באש"ף. ביוני 1979 הוביל צעדת מחאה נגד הקמת אלון מורה, דבר שלפי שלמה גזית העלה את יוקרתו, והביאו לעמדה של המנהיג הבלתי מוכתר של הוועדה להכוונה לאומית. הממשל הצבאי ביקש להעמידו לדין על ארגון הצעדה, אולם הדבר רק מינף את הפרסום לו זכו מובילי הצעדה, והכוונה נזנחה.
ב-6 בנובמבר 1979 ביקר מתאם פעולות הממשלה בשטחים, דני מט, בשכם ונפגש עם א-שכעה. לאחר השיחה דיווח אחד מאנשי פמלייתו של מט כי א-שכעה הביע תמיכה בפיגוע כביש החוף, ובעקבות זאת נעצר וממשלת ישראל הוציאה נגדו צו גירוש. א-שכעה פתח בשביתת רעב ופנה לבג"ץ, אשר פסק שעל א-שכעה לפנות קודם כל לוועדה המייעצת שליד המושל כדי למצות את ההליכים, ורק אחר כך יוכל לפנות לבג"ץ. הוועדה המייעצת דנה בעניינו ב-28 בנובמבר, והמליצה לקבל את הבהרותיו של א-שכעה, שדבריו הוצאו מהקשרם. בהתאם לכך שוחרר א-שכעה ב-5 בדצמבר. באותה תקופה הורה טומי לפיד שלא לשדר בטלוויזיה ריאיון עם א-שכעה, כדי לא "למסור את המיקרופון או המסך לידי תומכי אש"ף כדי שהם יפנו במישרין לציבור הישראלי, היהודי או הערבי". צעד זה נתקל במחאה של ועד עובדי רשות השידור. על א-שכעה הוטלו מגבלות, ובין השאר, נאסר עליו להשמיע הצהרות לעיתונות.
אדריכלות איראנית
המסגד הגדול בסאמרא הוא דוגמה נוספת, שם המגדל הספירלי התבסס על אדריכלות פרסית, כמו המגדל הספירלי באמצע פירוזאבאד, בירה סאסאנית לשעבר.
בסאם א-שכעה
ביוגרפיה
בבוקר 2 ביוני 1980 הניחה חוליה של המחתרת היהודית, שכללה את נתן נתנזון, עירא רפפורט ומשה זר, מטען חבלה ברכבו של א-שכעה. המטען התפוצץ בעת שא-שכעה הניע את הרכב, וכתוצאה מכך שתי רגליו נקטעו. הוא הועבר לטיפול בבית חולים בשכם ובהמשך הועבר באמבולנס לטיפול בבית חולים בירדן.
יעקב הולנדר
יעקב הוֹלַנדֶר (2 במרץ 1928 – 2 באפריל 2014) היה מלחין בזמר העברי, מעבד מוזיקלי ומנצח מקהלות ישראלי. מגדולי המלחינים בזמר העברי, המזוהה בעיקר עם פסטיבלי הזמר, בהם זכה שלוש פעמים במקום הראשון, ועם חבורות הזמר הרבות שיסד לאורך השנים.
בסאם א-שכעה
ביוגרפיה
ב-11 במרץ 1982 הכריזה ישראל על הוצאתה של הוועדה להכוונה לאומית אל מחוץ לחוק, וב-25 במרץ 1982 הדיח ראש המנהל האזרחי, מנחם מילסון, את א-שכעה מתפקיד ראש העיר. בשנת 1995 יצא נגד הסכמי אוסלו, אותם כינה "קונספירציית האוטונומיה", ומאז מיעט לעסוק בפוליטיקה. בנובמבר 1999 היה בין עשרים חותמי עצומה שגינתה את מה שהם כינו השחיתות ופגיעה בזכויות האדם של שלטונו של יאסר ערפאת ואת הסכמי אוסלו, דבר שהביא להשמתו במעצר בית.
אחיינו ע'סאן א-שכעה כיהן גם הוא כראש עיריית שכם. אחיין נוסף שלו, אריאן אל-פאסד הוא פעיל זכויות אדם וחבר פרלמנט לשעבר בהולנד.
יעקב הולנדר
ביוגרפיה
עד 1964 התעניין הולנדר יותר במוזיקה קלאסית, אבל בשנה זו חל המפנה הגדול בקריירה המוסיקלית שלו, כאשר הייתה זו אשתו דבורה שעודדה אותו לכתוב שיר לפסטיבל הזמר והפזמון שהיה האירוע המוסיקלי הנחשב ביותר בשנות השישים והשבעים והתקיים בכל מוצאי יום העצמאות ושודר בשידור חי בערוץ הטלוויזיה הבודד בישראל. השיר הראשון שהלחין היה "ילדתי אִמרי" (מאת משה דור), שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1964, בביצועם של בני אמדורסקי ונחמה הנדל. שני שירים נוספים שהלחין, זכו אף הם במקום הראשון בפסטיבלי הזמר מאוחרים יותר : "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור ולעיבוד של שמעון כהן בביצועו של מייק בורשטיין, 1967 ו-"פתאום עכשיו, פתאום היום" ("אהבתיה") (מילים תרצה אתר, עיבוד אריה לבנון, בביצועו של שלמה ארצי, 1970). בכך למעשה הפך הולנדר לשיאן הזכיות במקום הראשון בפסטיבלי הזמר עם שלוש זכיות, שקידמו את הקריירה המוסיקלית שלו בצורה משמעותית, וקיבעו את מעמדו כאחד המלחינים החשובים והמובילים בזמר העברי.
בסאם א-שכעה
ביוגרפיה
נפטר ב-22 ביולי 2019.
יעקב הולנדר
ביוגרפיה
הולנדר, מהאבות המייסדים של חבורות הזמר בארץ, שימש במשך עשרות שנים מעבד קולי ומנצח של הרכבים קוליים רבים, מהם כמה שייסד: "הרעננים" (1970), "אדם לאדם", "שירן", "השרונים" (1994), "זמר לך".
ב-1966 הקים את להקת "זמרי החוף", שפעלה במשך שנה אחת בלבד והוציאה אלבום אחד המורכב משיריו ומעיבודיו.
מהמחצית השנייה של שנות השישים ובמהלך שנות השבעים הִרבה לעבוד עם הלהקות הצבאיות ושימש כמנהל מוזיקלי של תוכניות, שהבולטות שבהן היו "במרכז העניינים" של להקת פיקוד מרכז, "שבר ענן" של להקת חיל האוויר ו"במוצב רוח" של להקת גולני. כמו כן, הלחין עבור הלהקות הצבאיות שירים רבים, בהם "להתראות" למילים של שמואל רוזן (בביצוע להקת פיקוד דרום), "בימים שכאלה" למילים של צביקה זליקוביץ' (גם כן בביצוע להקת פיקוד דרום), "למפקד באהבה" למילים של רימונה די-נור (בביצוע להקת פיקוד צפון), "כל העיר מרכלת עלינו" למילים של יוסי גמזו (בביצוע צוות הווי הנח"ל), ועוד שירים רבים שהיו להיטים באותה תקופה.
בשנת 1980 זכה בפרס זעירא. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה 2007 נבחר להדליק משואה במהלך העצרת הממלכתית ביד ושם. ב-23 במאי 2011 הוענק להולנדר אות הוקרה על תרומה לזמר העברי בפסטיבל ימי הזמר בר-אילן, שנערך על ידי הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן, המחלקה למוזיקה והמרכז לחקר המוזיקה העממית הישראלית, בשיתוף עם גלי צה"ל ובמלאת 40 שנה למחלקת המוזיקה בתחנה הצבאית.
ב-1 ביוני 2014, חודשיים לאחר מותו, הוענק להולנדר אות הוקרה מטעם "שירת רבים" (מיסודה של עמותת "מיתר" לטיפוח הזמר העברי) על תרומה לתרבות הישראלית ולזמר העברי.
הולנדר היה נשוי לדבורה ואב לשניים. הוא נפטר ב-2 באפריל 2014, בגיל 86. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
פרנסיס גרינוויי
פרנסיס גרינוויי (באנגלית: Francis Greenway; בנובמבר 1777 Alexander "Alex" Russell ספטמבר 1837) היה אדריכל יליד אנגליה, שהועבר לאוסטרליה כנידון בגין עבירת זיוף.
בניו סאות' ויילס עבד אצל המושל, כארכיטקט הממשלה הראשון באוסטרליה. הוא התפרסם ונודע בזכות עבודתו שהוצגה בבניינים כמו כנסיית סנט מתיאו בווינדזור, ניו סאות' ויילס, כנסיית סנט ג'יימס, סידני והייד פארק, סידני.
ביוגרפיה וקריירה
גרינווי נולד במנגוטספילד, גלוסטרשייר (בריסטול), בנם של פרנסיס גרינווי ואן ווב. גרינוויי הפך לאדריכל בבריסטול ובבאת'. הבניין היחיד שנותר בבריטניה הוא מועדון קליפטון בבריסטול, במקור היה מלון קליפטון. בשנת 1809 הוא פשט את הרגל ובשנת 1812 הודה באשמת בזיוף מסמך כספי ונידון למוות. גזר הדין הזה הוסב מאוחר יותר לגירוש של 14 שנים. בעודו ממתין לגירוש לסידני, בילה גרינוויי בכלא בבריסטול, שם השלים ציורים המתארים סצינות בתוך הכלא.
גרינוויי הגיע לסידני שבניו סאות' ויילס עם הגנרל יואיט בפברואר 1814 כדי לרצות את עונשו. על סיפון הספינה היה המנתח ד"ר ג'ון האריס שהיה אמור להעניק לגרינוויי את המשימה הפרטית הראשונה שלו במושבה שכללה אירוח במגוריו באחוזתו. גרינוויי פגש לראשונה את המושל מקווארי ביולי 1814 בהמלצת האדמירל ארתור פיליפ. במהלך הפגישה הראשונה מקווארי ביקש לבדוק את גרינוויי על ידי בקשה שיעתיק את תכנון בית העירייה ובית המשפט מתוך ספר תוכניות. גרינוויי נעלב מכך והוא הגיב במכתב שהצהיר על כישוריו וציטט את סר ויליאם צ'יימברס שמקווארי צריך לנצל את ההזדמנות לעיצוב קלאסי של הבניינים ולא להשתמש בו כמעתיק.
בין השנים 1816–1818, בעודו מורשע, גרינוויי היה אחראי על תכנון ובניית מגדלור מקווארי בכניסה הדרומית לפורט ג'קסון. לאחר הצלחתו של פרויקט זה שוחרר על ידי המושל מקווארי, והחל לממלא מקום של האדריכל האזרחי ועוזר המהנדס האחראי ומפקח העבודות הציבוריות. הוא המשיך לבנות מבנים משמעותיים רבים במושבה החדשה.
עבודותיו של גרינוויי כוללות מבנים בהייד פארק, הרחבות לבית הממשל הראשון, האורוות לבית הממשל חדש (הבניין הוא כעת בית הקונסרבטוריון למוזיקה בסידני), בית המשפט העליון, כנסיית סנט ג'יימס, סידני, שנבחרה לאחד משני ה'אוצרות' מעשה ידי אדם באוסטרליה על ידי דן קרוישנק בסדרת BBC ברחבי העולם.
גרינוויי פוטר על ידי המושל הבא, תומאס בריסביין, בשנת 1822. הוא המשיך לעסוק במקצועו בהצלחה מועטה.
בשנת 1835 הוא היה חסר כל, ופרסם בעיתון סידני כי "פרנסיס הווארד גרינוויי, מנסיבות בעלות אופי מיוחד מבקש שוב את חסות חבריו והציבור".
לא ידוע על תאריך מותו המדויק. הוא נקבר במזרח מייטלנד ב-25 בספטמבר 1837, אך קברו אינו מסומן.
להב 433
יחידת להב 433 היא היחידה הארצית למלחמה בפשיעה החמורה הארצית והבינלאומית, בשחיתות הציבורית ובפשע המאורגן בישראל. היחידה אחראית לאכיפת החוק ולמתן מענה מקצועי במאבק נגד הפשיעה החמורה המאורגנת והשחיתות הציבורית. מטה היחידה שוכן באזור התעשייה הצפוני של לוד ומפקדה הוא קצין בדרגת ניצב. החל מ-3 במאי 2020 מפקדה הוא ניצב מוטי לוי.
הספרה 4 בשם היחידה מסמלת את ארבע היחידות הארציות ו-33 מסמל את יחידת הגדעונים.
מבנה
היחידה מורכבת משש יחידות ארציות ומאגדת בתוכה מכלול של תפקידים למלחמה בפשיעה חמורה:
היסטוריה
להב 433 הוקמה ב-1 בינואר 2008 כמחלקה באגף המודיעין של משטרת ישראל, ביוזמת השר לביטחון פנים אבי דיכטר, המפכ"ל דודי כהן, וראש אגף חקירות יוחנן דנינו.
בינואר 2014 מנשה ארביב יצא לחופשה במהלך פרשת הניצבים עקב חקירת מח"ש ובפברואר הודיע על פרישתו. בחודש מרץ הוגש נגדו כתב אישום.
בדצמבר 2014 הפכה לגלויה חקירתה של פרשת השחיתות בישראל ביתנו, שבהמשך הובילה להרשעתם של אחדים מהחשודים.
בשנת 2015 הודה ערן מלכה, קצין בלהב 433, שהעביר לרונאל פישר מידע מתוך חקירות של היחידה, תמורת כסף.
בסוף 2015 נחקרו רוני ריטמן ובמקביל גיא ניר בעבירות משמעת. בעקבות ועדת בדיקה בראשות דוד ביתן, מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך החזיר את ריטמן לתפקידו לאחר חופשה כפויה.
לאורך כהונתו של ריטמן נדונו בתקשורת תיקי חקירה כנגד ראש הממשלה נתניהו ומקורבים לו - תיק 1000, תיק 2000 (שהסתיימו במסקנת המשטרה שיש ראיות להעמיד לדין את בנימין נתניהו, ארנון מילצ'ן וארנון מוזס), תיק 3000, תיק 4000 ופרשת מעונות ראש הממשלה.
בנובמבר 2017 בג"ץ דרש מאלשיך לבחון מחדש את החלטתו בנוגע לריטמן, ובעקבות זאת ביקש ריטמן לפרוש מתפקידו. ב-15 במרץ 2018 מונה יגאל בן שלום למפקד היחידה. ב-3 במאי 2020 מונה ניצב מוטי לוי למפקד היחידה.
קורנוול
קורנוול (באנגלית: Cornwall, בקורנית: Kernow) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, ב, על חצי אי הנמצא ממערב לנהר תמר ולמחוז דבון, קורנוול ידוע בנופיו הפראיים, באקלימו הממוזג, ובממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בו.
המחוז היה מיושב כבר ב, אולם תושביו היום הם צאצאי מתיישבים קלטים שהגיעו מברטאן שמעבר לתעלה. קורנוול היה המחוז האנגלי הראשון שהפך לדוכסות כאשר אדוארד השלישי העניק אותו לבנו. מאז מוענק התואר באופן אוטומטי לבנו של המונרך (ולו בלבד, ללא יכולת הורשה). "דוכס קורנוול" הוא אחד מתאריו של ויליאם, נסיך ויילס. קשריו של הנסיך עם המחוז אינם סמליים בלבד: הוא בעל קרקעות במחוז, ואף מקבל מהן הכנסה קבועה.
כאחוז אחד מתושבי המחוז מנסים לשמר את השפה הקורנית, שפה קלטית עתיקה שאחרון דובריה הילידיים נפטר בשנת 1777.
העיר היחידה במחוז, המהווה אף את מקום המנהל, היא טרורו.