cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיינה רורבאקר
רורבאקר הצביע עבור ביטול החוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, מתכחש להתחממות עולמית, ותומך בהכנסה לחוק של קנאביס. הוא תומך בנסיגה מאפגניסטן, צידד ברוסיה במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה, והגן על הסיפוח של חצי האי קרים. לשכת החקירות הפדרלית דיווחה ששירותי המודיעין של רוסיה נתנו לרורבאקר שם קוד.
פלקסיטריאניזם
פלקסיטריאניזם (באנגלית: Flexitarianism, הלחם של המילים flexible [גמישות] ו-vegetarianism [צמחונות]), המכונה גם צמחונות למחצה (באנגלית: Semi-vegetarianism), הוא אורח חיים תזונתי הכרוך בעיקר באכילת מאכלים צמחוניים כאשר בשרים ודגים נאכלים בכמויות מוגבלות.
בשנת 2003 בחרה האגודה האמריקאית לדיאלקטים במילה "פלקסיטריאניזם" כמילה השימושית ביותר לאותה השנה.
אנשים שמקפידים על דיאטה זו עושים זאת לרוב מסיבות בריאותיות, כולל להימנע מלחלות במחלות לב, בסוכרת או בשבץ מוחי, אך גם על מנת לוודא שהם יצרכו מספיק חומצות אמינו חיוניות, ויטמינים (B12) ומינרלים.
מפעל הכוכבים
מפעל הכוכבים (ברוסית: "Фабрика звёзд"; משנת 2017 ידוע בשם "מפעל הכוכבים החדש", Новая фабрика звёзд) היא תוכנית מציאות רוסית, שעלתה לשידור בערוץ 1 הרוסי באוקטובר 2002, כאשר במרכזה תחרות שירה בין כישרונות צעירים וחדשים בתחום. התוכנית מבוססת על הפורמט של התוכנית אמריקן איידול.
העונה החמישית של התוכנית הופקה על ידי הזמרת אלה פוגצ'ובה והעונה השביעית בהפקתם של קונסטנטין מלאדזה וואלרי מלאדזה. החל מהעונה השמינית שינתה התוכנית את שמה ל"מפעל הכוכבים - השיבה" (Фабрика звёзд. Возвращение) ובתוכנית התמודדו גם משתתפים מהעונות הקודמות. בתוכנית מתמודדים לא רק זמרים בודדים אלא גם להקות וזוכי העונה הראשונה היו חברי להקת הפופ "קורני".
בספטמבר 2017 עלתה העונה העשירית, בערוץ Muz-TV תחת השם "מפעל הכוכבים החדש" (ברוסית: Новая Фабрика Звёзд) בהנחיית קסניה סובצ'ק.
התוכנית מבוססת על תוכנית המציאות "אקדמיית הכוכבים", ששודרה לראשונה בצרפת, ולאחר מכן בספרד.
יחסי אוסטרליה–הוותיקן
יחסי אוסטרליה–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית.
סקירה כללית
הכס הקדוש מחזיק שגרירות בקנברה החל משנת 1973.
החל משנת 2008 אוסטרליה מחזיקה שגרירות ברומא ושגריר תושב בוותיקן. המהלך נתן לאוסטרליה את האפשרות לנהל עם הוותיקן דיאלוג בנוגע לביטחון גלובלי ואזורי, חופש דת, הלגיטימיות של אמונות ודתות שונות מן הנצרות, ותפקידה של הדת בפוליטיקה הכלל עולמית.
וולטר גרגאנו
וולטר אלחנדרו גרגאנו גווארה (בספרדית: Walter Alejandro Gargano Guevara, נולד ב-23 ביולי 1984 בפייסאנדו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בפניארול.
קריירת מועדונים
גרגאנו החל לשחק בדאנוביו באורוגוואי. בקיץ 2007 רכשה קבוצת נאפולי את כרטיס השחקן שלו תמורת 3 מיליון אירו כחלק מהיערכותה לקראת חזרתה לסרייה א'. העברתו התאפיינה בקשיים רבים והעסקה אף עמדה בפני פיצוץ, בין היתר בשל סחבת בקבלת דרכון איטלקי. לבסוף חתם גרגאנו בקבוצה והפך לשחקן הרכב חשוב. הוא היה ממצטייני הקבוצה שסיימה במקום השמיני בעונת 2007/08.
בשנת 2012 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת שבסופה אחרי עונה כושלת חזר לנאפולי.
ב-1 בספטמבר 2013 הושאל גרגאנו לעונה אחת לפארמה האיטלקית.
בקיץ 2015 חתם במונטריי המקסיקנית.
קריירה בין־לאומית
גרגאנו שיחק בנבחרת אורוגוואי ונטל חלק במשחקי נבחרתו במשחקי הקופה אמריקה שנערכו בקיץ 2007 בוונצואלה, במונדיאל 2010 ונכלל גם בסגל למונדיאל 2014.
חיים אישיים
גרגאנו נשוי עם שני ילדים לאחותו של מארק האמשיק ששיחק עמו בנאפולי.
חצי האי רליובו
חצי האי רליובו (באנגלית: Relyovo Peninsula; בבולגרית: полуостров Рельово)  הוא חצי אי מכוסה קרח, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
WeChat
WeChat (בסינית מפושטת: 微信, פין-יין: Wēixìn - תרגום: "הודעה קטנטונת") היא אפליקציה למכשירים ניידים המאפשרת למשתמש לנהל רבים מתחומי החיים שלו. היא החלה כיישום מסרונים לטלפונים חכמים, להעברת מסרים מיידיים, תמונות, קטעי וידאו וקול, מאוחר יותר הוסיפה אפשרות לתשלומים דרך הנייד. ולימים התרחבה כמעט לכל תחום, כולל הזמנת תור לרופא, או מסעדה, ודירוג השירות בסיום הארוחה או טיפול, העברת כסף לחבר, יומן, אנשי קשר, ניווט, מזג אוויר וכיוצא בזה. גם בעלי עסקים ועובדיהם משתמשים לנהל את העסק ואת השירות דרך WeChat.
חצי האי רליובו
חצי האי בולט מחוף דאנקו לכיוון מצר ז'רלאש בין מפרצון דוארטה, שמדרום לחצי האי, ומפרצון בריאלמון שמצפון לחצי האי.
WeChat
היא שוחררה בינואר 2011 והגיעה ב-2014 להיות האפליקציה העצמאית המצליחה בעולם במונחי מספר משתמשים פעילים (זאת לאחר שעקפה את וואטסאפ). ב 2018 היו מעל מיליארד משתמשים פעילים.
חצי האי רליובו
אורכו של חצי האי 4.8 קילומטרים, ורוחבו 5.2 קילומטרים.
WeChat
האפליקציה נתמכת באנדרואיד, אייפון ,BlackBerry ,Windows Phone ו-Symbian אך ישנם גם משתמשים מבוססי אינטרנט ו-OSX (הדורשים חשבון מאושר על טלפון חכם).
חצי האי רליובו
בקצה חצי האי מצויים נקודת רנצו ונקודת צ'ארלס.
WeChat
היסטוריה
WeChat התחיל כפרויקט במרכז המחקר "Tencent Guangzhou Research and Project" באוקטובר 2010. השם המקורי של האפליקציה היה "Weixin" (מבוטא וֶיְשִׁין).
חצי האי רליובו
מיפוי חצי האי
חצי האי מופה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.
WeChat
היסטוריה
האפליקציה צברה פופולריות במהירות. במאי 2011 כבר היו לאפליקציה מעל 4 מיליון משתמשים, בסוף 2011 כ-50 מיליון, ושלשה חדשים אחר כך 100 מיליון. באפריל 2012 נעשה ל "Weixin" מיתוג מחדש והשם שונה ל WeChat כדי שיתאים יותר לשוק הבינלאומי.
חצי האי רליובו
מקור השם
חצי האי נקרא על שם הכפר רליובו (Рельово) שבמערב בולגריה.
WeChat
היסטוריה
קצב הגידול נשאר גבוה ובינואר 2013 נרשמו כ-300 מיליון משתמשים.
המיתוג האוניברסלי הצליח וביולי 2013 היו ל-WeChat מיליון משתמשים מחוץ לסין, וזאת לאחר ש-Tencent השקיעה מאמצים רבים לגייס כוכבים מקומיים ושחקנים מפורסמים בהודו ותאילנד. באותו זמן גם הודיעה החברה שליונל מסי ישמש פרזנטור של המוצר וכן שהחברה שוקלת הכנסת משחקים מקוונים לאפליקציה (ואכן הכניסה כאלו בהמשך).
ביוני 2014 סגרה Tencent כ-20 מיליון חשבונות בטענה שהם מציעים שירותי זנות.
לאפליקציה כ-438 מיליון משתמשים פעילים כאשר כ-33% מהם הם מחוץ לגבולות סין. היא תרמה רבות למהפכת התשלומים ללא כסף או כרטיס אשראי בסין.
ב-18 בספטמבר 2020 נאסרה להורדה עד 12 בנובמבר לכל המאוחר, בהוראת הנשיא דונלד טראמפ. הסיבה להוראה היא החשש לאיסוף נתוני משתמשים. בית משפט בקליפורניה הוציא צו מניעה נגד האיסור לחסום את האפליקציה. זאת לאחר שמוקדם יותר פורסם כי טראמפ אישר את הסכם שיתוף הפעולה בין אורקל לטיקטוק, במסגרתו וולמארט ואורקל ישתפו פעולה עם אפליקציית שיתוף הווידאו הוויראלית, ובכך נמנעה סגירתה של האפליקציה בארצות הברית.
אירוספסיאל סוקאטה ראלי
אירוספסיאל סוקאטה ראלי הוא מטוס תיור 4 מושבי מתוצרת צרפת.
בהתחלה המטוס פותח על ידי חברה צרפתית ב-1958 אבל אחרי שהיא פשטה את הרגל הייצור עבר לחברת אירוספסיאל שייצרה את המטוס הזה תחת חברת הבת שלה שנקראת סוקאטה. עזר ויצמן שהיה מפקד חיל האוויר קיבל את המטוס במתנה מתעשיית המטוסית הצרפתית בשנות השישים בגלל עסקת מיראז' ואז נעשה שימוש במטוס להטסת מפקדים. המטוס נמכר לחברה אזרחית אחרי כמה שנים.
קישורים חיצוניים
אירוספסיאל סוקאטה ראלי באתר חיל האוויר
פוסט-בריטפופ
פוסט-בריטפופ (באנגלית: Post-Britpop) הוא תת-ז'אנר של הרוק האלטרנטיבי. הוא הופיע לראשונה בסוף שנות ה-90 כהמשך לבריטפופ, בהשפעת להקות כמו אואזיס, פאלפ ובלר.
לפוסט-בריטפופ יש אלמנטים של רוק בריטי מסורתי עם השפעות מהמוזיקה האמריקאית. להקות פוסט-בריטפופ משתמשות לעיתים קרובות באלמנטים של מוזיקת פופ בריטית ומוזיקת רוק בריטית משנות ה-70. הלהקות הבולטות של תת-ז'אנר זה הן קולדפליי, טראוויס ו-The Verve.
פראז'נה פרמיטה
פראז'ניה פרמיטה (בסנסקריט: Prajñāpāramitā) או פאניה פרמי כפי שמבוטא בפאלי הוא מושג מרכזי בזרם המאהאינה הבודהיסטי, ומשמעותו המילולית היא "שלמות החוכמה הנעלה/הנשגבת" והוא אחד מסדרה של מושגים המכונים פרמיטה. חוכמה זו מתוארת בסדרת כתבים (סוטרות), שמטרתה להביא לידי שלמות את תפישת המציאות כפי שהיא. מבין שלושת סימני הקיום המתארים את טבען של כל התופעות, היא שמה דגש מיוחד על עקרון הריקות (בסנסקריט: שונייטא), ועל היעדר מהות פנימית עצמאית. לימוד ותרגול שלמות החוכמה מהווים גורם מוביל בדרכו של הבודהיסטווה, החותר להארה במטרה לשחרר מסבל ("דוקהה") את כל היצורים החיים. שלמות החוכמה מתוארת בתמציתיות בסוטרת היהלום ובסוטרת הלב.
פוסט-בריטפופ
רקע
החל מ-1997, הפופולריות של הבריטפופ דעכה, וכמה להקות ניסו ליצור ז'אנרים חדשים בהשפעתו. בין השנים 1997–2000, קולדפליי, טראוויס ו-The Verve הוציאו שלושה אלבומים מצליחים: Parachutes, The Man Who ו-Urban Hymns בהתאמה.
עוזיאל לב
עוזיאל לב (נולד ב-20 בינואר 1939) הוא איש חינוך, היסטוריון וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
לב נולד בקיבוץ יגור, לשמואל (זיגפריד) בן דוד ולאה לב, וגדל בעפולה. ב-1957 החל את שירותו בצה"ל עד לשחרורו בדרגת סא"ל ב-1983. ב-1966 הוא נישא לרבקה, ולזוג ארבעה ילדים.
לב הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובספרות עברית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר מוסמך בהיסטוריה במגמת היסטוריה צבאית מאוניברסיטת תל אביב.
שירותו הצבאי
בשנת 1957 התגייס לצה"ל, שם מילא מספר תפקידים חינוכיים בתפקיד קצין חינוך במספר אוגדות ויחידות, כשהראשונה שבהן הוא בכח שהוצב במוצב "אל-קובה" ופרץ לרצועת עזה במלחמת ששת הימים, באוגדת 252 בזמן מלחמת סיני ובתעלת סואץ במלחמת ההתשה, באוגדה 143 במלחמת יום הכיפורים, קצין חינוך פיקוד דרום וראש ענף הדרכה והסברה במפקדת קצין חינוך ראשי. במסגרת תפקידו זה, יזם את תוכנית כתיבת מערכי מורשת קרב, בה הופקו כמאה מערכי שיעור שעניינם תיאורי לחימה, סיפורי קרב, איכויות ומצוינות הלחימה ביחידות צה"ל השונות.
בין השנים 1980–1983, במהלך מלחמת לבנון השנייה, שירת ביחידה לביטחון לאומי שהקים שר הביטחון, אריאל שרון, כשבראשה עמד האלוף אברהם טמיר. במסגרת תפקידו זה, היה שותף בצוות היגוי מצומצם שגיבש את התפיסה האסטרטגית של מערכת הביטחון לשנות ה-80, וכתב את המיתאר הדמוגרפי של מדינת ישראל, אזורה והתפוצה, לשנות ה-80. לב השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל בשנת 1983.
פעילות אזרחית
בין השנים 1983–1984 כיהן כמרכז המערכת בהוצאת הספרים "מסדה". בתפקידו ריכז את ועדת המו"לים האחראית על הוצאתן לאור של ספרים חדשים. שמש כעורך בכיר במספר תחומי ידע.
בין השנים 1984–2004 כיהן כמנהל אגף חינוך עירוני בעיריית בת ים, בציר הזמן בו נקלטו בעיר עשרות אלפי עולים חדשים מברית המועצות, ונדרשה לגשר על פערים תרבותיים.
בתקופת כהונתו פעל להקמת מסגרות שסיפקו תמיכה לימודית, סוציאלית ותזונתית לאלפי תלמידים בעיר בהן שכבות חלשות ונוער בסיכון. בנוסף, כ-3,300 תלמידי על יסודי, שנאלצו ללמוד מחוץ לבת-ים בשל מחסור במסגרות לימודיות מתאימות, בעיקר במקצועות הטכנולוגיים, חזרו ללמוד בעיר לאחר שהוקמו בה בתי ספר ייעודיים, עובדה שגרמה להכפלת מספר התלמידים בשכבת גיל זו. על פי תוכנית המיתאר שיזם לב, הוקמו מרכזי למידה, כיתות ואולפנים מיוחדים, שסיפקו כלים לקליטה ולשילוב בקהילה של העולים החדשים של 1990, אשר מספרם הגיע לכדי שליש מתושבי העיר. על פי הדיווחים, תוכנית זו הובילה לעלייה רציפה באחוזי זכאות לבגרות, ובשנת 2003 דורגה העיר בפסגת הרשויות המקומיות הגדולות בזכאות תלמידים לבגרות. על בסיס נורמות והישגים אלה, גובש בהמשך מודל בת-ים לחינוך אישי, שנלמד והוטמע ברשויות נוספות.
בשנת 1994 הוענק לו פרס "יקיר אורט" על פועלו החינוכי למען קידום וטיפוח בתי הספר של רשת אורט בעיר בת ים.
יחסי פנמה–קנדה
יחסי פנמה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין קנדה לבין הרפובליקה של פנמה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטים ב-1961.
סחר ותיירות
בשנים 2010, 2011 ו-2012 היקף הסחר בין שתי המדינות נאמד על כבין 200 מיליון לכ-250 מיליון דולר.
בשנת 2008, קנדה ופנמה חתמו על הסכם הובלה אווירית. הסכם זה הכניס מסגרת חדשה ומודרנית לשירותי אוויר מתוזמנים בין קנדה לפנמה. ההסכם הוביל להגדלת התיירות בין שתי המדינות.
יחסים דיפלומטים
קנדה מחזיקה בשגרירות בפנמה סיטי. מאידך, פנמה מחזיקה בשגרירות באוטווה וקונסוליות במונטריאול, טורונטו וונקובר.
הגן של פינצי קונטיני
הגן של פינצי קונטיני (באיטלקית: Il giardino dei Finzi-Contini) הוא סרט קולנוע איטלקי מ-1970 בבימויו של ויטוריו דה סיקה, המהווה עיבוד קולנועי לספרו האוטוביוגרפי של ג'ורג'ו באסאני מ-1962, "גן פינצי-קונטיני". הסרט מתאר את מערכות היחסים של המספר (המגולם בידי לינו קפוליקיו) עם ילדי משפחת פינצי-קונטיני, בתקופה שבין עלייתו של מוסוליני לשלטון לתחילתה של מלחמת העולם השנייה.
פרטי עלילה
שם הסרט מתייחס לגן גדול ומוקף בחומה הצמוד לביתה של משפחה יהודית אמידה בפרארה שבאיטליה, בתקופת עלייתו של הפשיזם באיטליה. הגן מהווה מעין מקדש של תמימות עבור ילדי המשפחה מיקול ואלברטו, המגן עליהם מפני ההתפתחויות הקשות שבעולם החיצוני. ג'ורג'ו, נער יהודי המשתייך לבני המעמד הבינוני בעיר, הוא אחד מבני העיר הבודדים הזוכים להיכנס לאחוזה ולבלות עם ילדי המשפחה בגן. ג'ורג'ו מאוהב במיקול הגחמנית וקלת הדעת, שיחסיה עם אחיה אלברטו עלולים להתפרש כקרובים מדי. אלברטו מצידו נמשך אל מלנאטה יפה התואר, אורח קבוע אחר בגן שהופך לחברו של אלברטו רק לשם התקרבות אל מיקול.
הסרט מדגיש את הניגודיות שבין האווירה החופשית והמתירנית שבגן לבין ההפרה השיטתית של זכויותיהם של יהודי העיר. כך למשל לג'ורג'ו המוכשר לא מתאפשר ללמוד באופן מסודר והוא נאלץ לעשות שימוש בספרייתם העשירה של בני משפחת פינצי-קונטיני, בעוד שברור כי לימודיו לא יישאו פרי והוא בין כה וכה ייאלץ לעזוב את המדינה. הסרט מסתיים בהצגת דמויותיהם של בני המשפחה וחבריהם המשחקים בגן, כאשר ברקע נשמעת תפילת "אל מלא רחמים".
הפקה וחשיבות
בסרט, שנחשב בדרך כלל ליצירתו הגדולה האחרונה של דה סיקה, חזר הבמאי לשיטת העבודה שנקט בסרטיו הנאו-ריאליסטיים המוקדמים, כאשר ליהק לסרט בעיקר שחקנים ללא ניסיון משחק קודם, שחלקם היו תושבי העיר פרארה במציאות. הסרט צולם בפרארה, והקרנת הבכורה שלו הייתה בישראל, בנוכחות נשיא המדינה, זלמן שזר. בדומה לספרו של באסאני, הסרט סייע רבות בהנצחתה של שואת יהודי איטליה.
"הגן של פינצי קונטיני" זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. זהו הסרט הרביעי והאחרון בבימויו של דה סיקה שזכה בפרס אוסקר.
קולה די ריינצו
נִיקוֹלָה גָבְּרִינִי (באיטלקית: Nicola Gabrini), הידוע יותר כקוֹלָה דִי רְיֶנְצוֹ (Cola di Rienzo; 1313 – 8 באוקטובר 1354), או ריינצי (Rienzi), היה פוליטיקאי ומנהיג איטלקי, שהגדיר את עצמו כ"טריבון של תושבי רומי".
מאחר שדגל בביטול הכוח החילוני והפוליטי של האפיפיור ובאיחוד איטליה, צץ קולה מחדש במאה ה-19 כזיכרון רומנטי בקרב מנהיגי הלאומיות הליברלית ואומץ כמבשר של הריסורג'ימנטו (איחוד איטליה) של המאה ה-19.
תחילת חייו והתחלת קריירה
קולה נולד ברומא ממוצא צנוע. הוא טען שהוא ילדו הטבעי של היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אבל הוא נולד למעשה לכובסת ושומר בית מרזח בשם לורנצו גבריני (Lorenzo Gabrini). שמו של אביו של ניקולה התקצר לריינצו, ושמו התקצר לקולה; מכאן קולה די ריינצו, או ריינצי, שם שבו הוא ידוע בדרך כלל.
את שנותיו הראשונות בילה באנאני, שם הקדיש חלק ניכר מזמנו לחקר סופרים, היסטוריונים, נואמים ומשוררים לטיניים. לאחר שהזין את מוחו בסיפורי התהילה והכוח של רומא העתיקה, הוא הפנה את מחשבותיו למשימה של שיקום עיר הולדתו. קולה רצה להשיב את רומא, אז מושפלת ועלובה, לא רק לסדר טוב, אלא אפילו לגדולתה הבתולית. הלהט שלו למשימה זו הואץ על ידי הרצון לנקום את מות אחיו שנהרג על ידי אציל.
הוא הפך לנוטריון ולאדם בעל חשיבות מסוימת בעיר, ונשלח ב-1343 בשליחות פומבית מטעם העיר לאפיפיור קלמנס השישי באביניון להזמינו לשוב לרומא. באניון הוא נפגש והתייד עם המשורר פטרארקה. הוא מילא את חובותיו בכישרון ובהצלחה, ואף שהוקיע באומץ את השליטים האריסטוקרטים של רומא, הוא זכה בחסד ובהערכה של האפיפיור, שהעניק לו תפקיד רשמי בחצרו.
מנהיג מרד
לאחר שחזר לרומא באפריל 1344, עבד קולה במשך שלוש שנים עבור המטרה הגדולה של חייו, השבת העיר לעמדת הכוח הקודמת שלה. הוא אסף קבוצת תומכים, נערכו תוכניות, ולבסוף הכל היה מוכן למרד.
ב-19 במאי 1347 הזמינו כרוזים את העם לפרלמנט בקפיטול, וב-20 במאי, יום ראשון, התקיימה הפגישה. לבוש בשריון מלא ובהשתתפות נציג האפיפיור, עמד קולה בראש תהלוכה לקפיטול, שם פנה לקהל הנאסף, ודיבר "ברהיטות מרתקת על השעבוד והגאולה של רומא". הוא הודיע על סוף שלטונם של האצילים מבית אורסיני ובית קולונה. "סדרת חוקים חדשה פורסמה והתקבלה בשבחים, וסמכות וכוח בלתי מוגבלים ניתנו למחבר המהפכה".
במקום לדכא את המרד עזבו האצילים את העיר או הסתתרו, וכמה ימים לאחר מכן קיבל ריינצו את התואר טריבון (Nicholaus, severus et clemens, libertatis, pacis justiciaeque tribunus, et sacræ Romanæ Reipublicæ liberator, בלטינית "ניקולס, חמור סבר ורחום, טריבון החירות, השלום והצדק, ומושיע הרפובליקה הרומית הקדושה").
טריבון של רומא
קולה שלט בעיר במשפט צדק שעמד בניגוד בולט לשלטון הקודם של אי סדר. כתוצאה מהנהגתו, התקבל הטריבון בבזיליקת פטרוס הקדוש בשירת בוא, רוח בורא, בעוד שבמכתב הפציר בו המשורר פטרארקה להמשיך בעבודתו הגדולה והאצילה, ובירך אותו על הישגיו בעבר, וכינה אותו קאמילוס, ברוטוס ורומולוס החדש. כל האצילים נכנעו, אם כי בחוסר רצון רב; הדרכים פונו משודדים; כמה אירועים של ענישה חמורה הרתיעו את העבריינים, והטריבון נחשב בעיני רבים כמי שישיב את תהילת רומא ואיטליה.
ניסיון לאחד את איטליה
ביולי, בצו שהוכרז בקולי קולות, הוא הכריז על ריבונות העם הרומי על האימפריה, אך לפני כן הוא החל לעבוד על משימתו להחזיר את סמכותה של רומא על הערים והמחוזות של איטליה, להפוך את העיר מחדש ל- (בלטינית: בירת העולם). הוא כתב מכתבים לערי איטליה, וביקש מהן לשלוח נציגים לאספה שתתכנס ב-1 באוגוסט 1347, אז תישקל הקמת פדרציה גדולה בראשות רומא. ביום המיועד הופיעו מספר נציגים, וקולה הוציא צו שציטט את לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויריבו קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכן את האלקטורים האימפריאליים וכל האחרים הנוגעים בסכסוך, להופיע בפניו במטרה שהוא יפסוק.
למחרת נחגג חג אחדות איטליה, אך לא לזה ולא לפגישה הקודמת היו תוצאות מעשיות. אולם כוחו של קולה הוכר בממלכת נאפולי, משם פנו אליו גם ג'ובאנה הראשונה, מלכת נאפולי וגם אויבה המר, לאיוש הראשון, מלך הונגריה, בבקשת הגנה וסיוע, וב-15 באוגוסט 1347 בפאר רב הוא הוכתר כטריביון. ההיסטוריון הגרמני בן המאה ה-19 כתב שטקס זה "היה הקריקטורה הפנטסטית שסיים את האימפריום של קרל הגדול. עולם שבו פעולה פוליטית הייתה מיוצגת במסווה שכזה היה בשל להפיכה, או שניתן היה להצילו רק על ידי רפורמציה נפשית גדולה".
סוף שלטונו
לאחר מכן הוא כלא, אך עד מהרה שחרר את וכמה אצילים אחרים שדיברו עליו בזלזול, אך כוחו כבר החל לדעוך.
דמותו של קולה די ריינצו תוארה כשילוב של ידע, דיבור רהוט והתלהבות למצוינות אידיאלית, בשילוב עם יהירות, חוסר ניסיון, חוסר יציבות וביישנות פיזית. כאשר התכונות האחרונות הללו הפכו בולטות, הן האפילו על מעלותיו וגרמו לשכוח את יתרונותיו. ממשלו היה יקר, וכדי לעמוד בהוצאותיו הרבות הוא נאלץ להטיל מיסים כבדים על העם. הוא פגע באפיפיור ביהירותו ובגאוותו, וגם באפיפיור והן בקיסר בהצעתו להקים אימפריה רומית חדשה, שריבונותה תהיה תלויה ישירות ברצון העם. באוקטובר, מינה קלמנס נציג שידיח אותו ויביא אותו למשפט, והסוף היה ברור באופק.
כתוצאה מצעד זה אספו האצילים הגולים חיילים, והמלחמה החלה בסביבת רומא. קולה די ריינצו השיג סיוע מלאיוש מלך הונגריה ומאחרים, וב-20 בנובמבר הביסו כוחותיו את האצילים בקרב פורטה סן לורנצו (Porta San Lorenzo), ממש מחוץ לשער טיבורטינה, קרב שבו הטריבון עצמו לא לקח חלק, אך בו האויב המר ביותר שלו, סטפנו קולונה, נהרג.
חיים בשבי
כשיצא מבדידותו, נסע קולה לפראג ביולי 1350, וביקש את הגנתו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בהוקיע את כוחו החילוני של האפיפיור, הוא הפציר בקיסר לחלץ את איטליה, ובמיוחד את רומא, מידי המדכאים שלהם; אך קרל לא נעתר להפצרותיו והחזיק אותו בכלא במשך יותר משנה ב, ולאחר מכן מסר אותו לאפיפיור קלמנס השישי.
באביניון, לשם הובל באוגוסט 1352, נשפט קולה על ידי שלושה קרדינלים, ונידון למוות, אך פסק דין זה לא בוצע, והוא נשאר בכלא למרות בקשות של פטרארקה לשחרורו.
בדצמבר 1352 מת קלמנס, ויורשו, האפיפיור אינוקנטיוס השישי, להוט להכות את הברונים ששלטו ברומא, וראה בטריבון לשעבר כלי מצוין למטרה זו, חנן ושחרר את ריינצו.
מורשת
קולה די ריינצו היה הגיבור של אחת ממיטב האודות של פטרארקה, ספיריטו ג'נטיל (Spirito gentil).
לאחר שדגל הן בביטול כוחו החילוני של האפיפיור והן באיחוד איטליה, צץ קולה מחדש במאה ה-19, והפך לדמות רומנטית בקרב לאומנים ליברלים פוליטיים ואומצה כמבשרו של הריסורג'ימנטו (Risorgimento, "איחוד איטליה") של המאה ה-19, שנאבק למען שתי מטרות אלו ובסופו של דבר השיג אותן. בתהליך זה הוא תואר מחדש כ"סטריאוטיפ הרומנטי של החולם בעל ההשראה שחוזה את העתיד הלאומי" כפי שהביע זאת אדריאן ליטלטון (Adrian Lyttleton), והמחיש את דבריו באמצעות הציור "קולה די ריינצו מתבונן בחורבות רומא" (1855) של הצייר האיטלקי בן המאה ה-19, שעליו הוא העיר: " אפשר היה לשחרר את שפת המרטירים מההקשר הדתי שלה ולהשתמש בה נגד הכנסייה".
חייו וגורלו של קולה די ריינצו היוו נושא לרומן מאת אדוארד בולוור-ליטון (1835), מחזות טרגיים מאת (1826),  (1828),  (1837) ופרידריך אנגלס (1841), וגם של כמה בתים מהיצירה "העלייה לרגל של האביר הרולד" (1818) מאת לורד ביירון. האופרה המצליחה הראשונה של ריכרד וגנר, ריאנצי (דרזדן, 1842), המבוססת על הרומן של בולוור-ליטון, התבססה על קולה כדמות מרכזית, ובמקביל, בלי לדעת על ההפקה של דרזדן, ג'וזפה ורדי, פטריוט נלהב של הריסורג'ימנטו ואנטי-קלריקלי, שקל הפקה של סיפורו של קולה די ריינצו.
בשנת 1873 - שלוש שנים בלבד לאחר שממלכת איטליה החדשה מידי כוחות האפיפיור – תוכנן רובע פראטי, כאשר הרחוב הראשי של הרובע החדש הוא "ויה קולה די ריינצו" וכיכר בולטת, פיאצה קולה די ריינצו. בכוונה, השם הוענק דווקא לרחוב המחבר את הטיבר לוותיקן - בזמנו המטה של הכנסייה הקתולית שעדיין הייתה רחוקה מלהשלים עם אובדן כוחה החילוני. כדי להדגיש עוד יותר, פיאצה דל ריסורג'ימנטו הייתה ממוקמת בקצה המערבי של ויה קולה די ריינצו, ונוגעת ישירות במטה הכנסייה.
בשנת 1877 הוצב פסל של הטריבון מאת, למרגלות גבעת הקפיטולין ברומא. ברומא, ברובע ריפה, בסמוך לבוקה דלה וריטה, עדיין קיים בית מעוטר לבנים מימי הביניים, המכונה "בית פילאטוס", אך ידוע גם כביתו של קולה די ריינצו (למעשה הוא היה שייך למשפחת האצולה ).
מכתביו, בעריכת א' גבריאלי (A. Gabrielli), פורסמו בכרך השישי של Fonti per la storia d'Italia ("מקורות לתולדות איטליה", רומא, 1890).
לדברי אוגוסט קוביצק, חבר ילדות של אדולף היטלר, היה זה בהופעה של האופרה ריאנצי של ריכרד וגנר שהיטלר, כנער, ראה את החזון האקסטטי הראשון שלו על.
בשל הרטוריקה הדמגוגית שלו, המשיכה העממית ורגשותיו האנטי-ממסדיים (למוסד האצילות), חלק מהמקורות רואים בו דמות פופוליסטית מוקדמת ו.
21 Questions
הוא שיר של הראפר האמריקאי 50 סנט בהשתתפות הראפר והזמר האמריקאי נייט דוג. הוא יצא לאור ב-4 במרץ 2003 באמצעות אינטרסקופ רקורדס, אפטרמת' אנטרטיינמנט של ד"ר דרה, שיידי רקורדס של אמינם וג'י יוניט רקורדס של 50 סנט עצמו, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של 50 סנט, Get Rich or Die Tryin'.
רקע וכתיבה
בשונה משאר שירי האלבום, "" הוא שיר אהבה המושפע מ-R&B, העוסק בעיקר סביב סדרה של שאלות הנוגעות למערכת יחסים בין 50 סנט לבת זוגו. כשהמפיק ד"ר דרה עבד עם 50 סנט על אלבום הבכורה שלו, הוא התנגד שהשיר ייכלל ברשימת הרצועות של האלבום. על פי 50 סנט, "דרה אמר: 'איך אתה הולך להיות גנגסטה והכל, ואחר כך לשים את שיר האהבה המלוכלך הזה באלבום?'". 50 סנט הגיב לדרה: "אני שני אנשים. תמיד הייתי צריך להיות שני אנשים מאז שהייתי ילד, כדי להסתדר. מבחינתי זה לא גיוון, זה הכרח".
בשיר אלמנטים משירו של בארי וייט משנת 1978, "It's Only Love Doing Its Thing".
הצלחה מסחרית
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי במאי 2003, והפך לשירו השני של 50 סנט ברציפות בצמרת המצעד, לאחר הסינגל המוביל מתוך האלבום, "In da Club", וכן הראשון של נייט דוג. בסך הכל, השיר בילה ארבעה שבועות בצמרת המצעד וכ-23 שבועות במצעד כולו. הוא הצליח גם מחוץ לארצות הברית, והגיע לעשירייה הפותחת בהולנד, ניו זילנד ובריטניה, ולחמישייה בקנדה ואוסטרליה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי דיימון ג'ונסון, ד"ר דרה ופיליפ אטוול במרץ 2003, והוא מתאר את 50 סנט שנעצר ונמצא בכלא, שם הוא מנסה לשמור על קשר עם חברתו, אותה מגלמת מייגן גוד. בכלא, הוא מוטרד כל הזמן על ידי אסיר אחר. הקליפ מסתיים עם המשך של ההתחלה, כש-50 סנט וחברתו צופים מביתם כשהמשטרה עוצרת את האסיר במקום; סצנות הכלא מתגלות כתרחיש היפותטי בו 50 סנט מודאג. בקליפ הופעות קמע של חברי ג'י יוניט לויד בנקס ויאנג באק כאסירים נוספים בכלא.
קארל טרייבל
קארל טרייבל  (בצ'כית: Karel Treybal ; 2 בפברואר 1885 - 2 באוקטובר 1941) הוא שחמטאי צ'כי.
טרייבל נולד בכפר דרום מערבית לפראג במרכז בוהמיה. הוא למד משפטים ולאחר קבלת תואר עו"ד היה ליו"ר של בית משפט בעיר קטנה בשם ולורי.
טרייבל שיחק שחמט כחובב, אך היה כה חזק עד שבמרבית שנותיו דורג בין 50 השחקנים החזקים בעולם. טרייבל היה אחיו הצעיר של פרנטישק טרייבל, שחמטאי מוביל אף הוא.
בשנת 1905 חלק מקום 3-4 באליפות צ'כיה הראשונה שהתקיימה בפראג (ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1907 חלק מקום 2-4 בתחרות ברנו (אליפות צ'כיה השנייה (ניצח: פרנטישק טרייבל). בשנת 1908 ניצח בתחרות פראג (דרג ב'), בשנת 1909 הגיע למקום השני בתחרות פראג (אליפות צ'כיה השלישית, ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1921 חלק מקום ראשון-שלישי ביחד עם קארל הרומאדקה ולדיסלב פרוקש בתחרות ברנו, אליפות צ'כיה השביעית.
השתתפות באולימפיאדות
טרייבל שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות :
טבח מרזבוטו
טבח מרזבוטו (איטלקית Strage di Marzabotto) היה אירוע רצח המוני שבוצע ב-1944 על ידי חיילים גרמנים מיחידות הואפן אס אס, בכפר איטלקי קטן בשם מרזבוטו וכפרים נוספים סמוכים לו השוכנים במורדות מונטה סולה בהרי האפנינים - ליגוריים בנפת בולוניה, 30 ק"מ דרומית מבולוניה. היה זה אחד ממעשה הטבח הגדולים שבוצעו על ידי האס.אס. בזירה האיטלקית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הטבח
הטבח בוצע בין 29 בספטמבר ל-5 באוקטובר 1944, כתוצאה מההערכה הגרמנית כי אנשי הכפר תמכו בפרטיזנים ובתנועת ההתנגדות האיטלקית (Resistenza italiana). חיילים מדיביזיית הואפן אס.אס. :"16. SS-Panzergrenadier-Division „Reichsführer SS“" בפיקודו של ולטר רדר (Walter Reder), רצחו באופן שיטתי מאות אזרחים תושבי הכפר מרזבוטו וכפרים שכנים: גריזאנה מורנדי (Grizzana Morandi) ומונזונו (Monzuno).
במשך השנים הועלו השערות לגבי מספר הקרבנות: מקורות אחדים דיווחו על 1,830 נרצחים, אחרים טענו על 955 קרבנות. הדיווח של המוסד העוסק בזיכרון הקרבנות: "Fondazione Scuola di Pace di Montesole" מוסר על 770 קרבנות, מספר התואם את הדיווח הגרמני, אשר מפקדו דיווח על "הוצאה להורג של 728 שודדים (בנדיטים)". בין הקרבנות: 45 - תינוקות מתחת לגיל שנתיים, 110 - ילדים בני פחות מ-10, 95 - נערים בני פחות מ-16 ו-142 קשישים בני יותר מ-60, בין הנרצחים היו 316 נשים וכן 5 כמרים.
תאריך פטירה
תאריך פטירה של אדם הוא התאריך שבו מת אותו אדם. זהו פרט בסיסי במאפייניו של אדם, והוא מופיע בתעודת הפטירה ובמרשם האוכלוסין. על מצבה נהוג לציין את תאריך הלידה ותאריך הפטירה.
את תאריך הפטירה נהוג לציין מדי שנה, ביום השנה.
לוחות שנה לציון תאריך הפטירה
אנשים מציינים את תאריך הפטירה בהתאם ללוח השנה המקובל עליהם. כמקובל ביחס לתאריכים אחרים, נהוג לציין את תאריך הפטירה לפי הלוח הגרגוריאני, ויהודים נוהגים לציינו גם (או רק) לפי הלוח העברי. בחוק מרשם האוכלוסין נקבע: "תאריך פטירה" - יום הפטירה הן לפי הלוח העברי והן לפי הלוח הגריגוריאני. קיומן של שתי שיטות לציון יום הפטירה ניכר ביום הזיכרון ליצחק רבין, שמועדו על פי חוק הוא י"ב בחשוון, יום הירצחו של יצחק רבין לפי הלוח העברי, אך יש המציינים את יום הירצחו של רבין לפי הלוח הגרגוריאני, ב-4 בנובמבר.
כיוון שהמעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני נעשה במועדים שונים בארצות שונות, תאריכי פטירה של אישים ילידי רוסיה שנפטרו במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נהוג לציין לפי התאריך היוליאני, שנהג באותה עת בארצם, ולפי התאריך הגרגוריאני, שנהוג כעת ברוסיה (וביתר מדינות העולם). כיוון שבשני הלוחות שמות החודשים זהים, ציון תאריך פטירה במצב זה, ללא ציון לוח השנה, יוצר אי-בהירות.
קביעת תאריך הפטירה
בתקופה המודרנית בדרך כלל אין ספק באשר לתאריך פטירתו של אדם, אך לעיתים אדם מת בנסיבות שבהן אין ידיעה מדויקת על תאריך פטירתו. דוגמה בולטת לכך היא רבים מהנספים בשואה, שתאריך פטירתם המדויק אינו ידוע. לקרוביהם של נספים אלה קבעה הרבנות הראשית לישראל את יום עשרה בטבת בכל שנה כיום הקדיש הכללי, שבו יקיימו את מנהגי יום השנה (כגון אמירת "קדיש יתום") על קרוביהם.
בעקבות טביעת הצוללת דקר, שהקשר האחרון אתה התקיים ב-24 בינואר 1968, קבעה הרבנות הצבאית את יום הפטירה ליום שלישי, כ"ט בטבת תשכ"ח, 30 בינואר 1968.
תשובה יום לפני יום המיתה
התלמוד במסכת שבת מצטט את מאמרו של רבי אליעזר בן הורקנוס:, ומביא את שאלת תלמידיו ותשובתו:. כלומר, חובתו של אדם לחזור בתשובה יום אחד לפני מותו ואי ידיעת יום המוות מאלצת את האדם לחיות כל ימי חייו בתשובה ולזכור את יום מיתתו. מסיבה זאת קיימים כמה מנהגים הקשורים בתכריכים ותפקידם להזכיר את יום המיתה.
וְאֵין שִׁלְטוֹן בְּיוֹם הַמָּוֶת
בספר קהלת נאמר:. רש"י מפרש זאת, בעקבות דברים רבה ט ג: "ואין שלטון של שום מלך ניכר ביום מותו. בכל מקום אתה מוצא 'והמלך דוד' וביום מותו (מלכים א ב) 'ויקרבו ימי דוד למות' - לא הוזכר מלכות כאן". פרשן אחר בדברים רבה מפרש זאת: "אין אדם שליט לומר: המתיני לי עד שאעשה חשבונותי ועד שאצוה לביתי ואחר כך אני בא".
קבורה ביום המיתה
לפי ההלכה האבלות מתחילה רק לאחר קבורת המת. בתקופה שבין המוות לקבורה, נמצא קרוב המשפחה במצב ביניים של אבלות חלקית בו מקיימים רק חלק קטן מדיני האבלות. בהתאם לאיסור הלנת המת, יש לחתור שיום המיתה יהיה גם יום הקבורה, אך "אם הלינו לכבודו להכין תכריכים, או שיבואו רבים ללוותו, או לעשות ארון, או שיבואו מקוננות, או להביא ספדן, וכיוצא בו – אינו עובר עליו" (ערוך השולחן יורה דעה שנז). בהתאם לכך מקובל לדחות את הקבורה ביום או יותר, על מנת לאפשר השתתפות ציבור בהלוויה, או לאפשר את השתתפותם של קרובים שנמצאים במקומות רחוקים. אולם בירושלים נהוג לקבור כל מת ביום מותו, אף בשעות מאוחרות בלילה, ולא לדחות את קבורת הנפטרים מעבר ליום מותם. לעיתים דוחים את הלווייתם של אישים חשובים גם בירושלים, כדוגמת הלווייתם של רבנים מפורסמים, על מנת לאפשר הלוויה מכובדת ורבת משתתפים.
בשנת 1772, הדוכס של מחוז מקלנבורג-שוורין הוציא הוראה, לפיה אסור לקבור אף אדם עד שיעברו שלושה ימים מיום מותו, מחשש שהמיתה היא רק למראית עין. הקהילה היהודית פנתה למשה מנדלסון ובקשה את עצתו בנושא. מנדלסון כתב לדוכס והסביר לו שאמנם דין התורה לא מחייב קבורה מיידית, אבל ההלכה מחייבת אותה מדרבנן. הוא הציע פשרה, שהקהילה היהודית תמשיך במנהג של קבורה מיידית אבל רק אחרי שרופא מוסמך יוודא שהנפטר באמת מת. הפשרה נתקבלה על ידי הממשלה.
כתיבת תאריך פטירה לועזי על מצבה
לפי פוסקי ההלכה, ובהם הרב עובדיה יוסף, אין לכתוב על המצבה תאריך פטירה לפי הלוח הגרגוריאני, אלא רק את התאריך העברי. בג"ץ, לעומת זאת, פסק ברוב דעות שעל חברה קדישא להתיר כתיבת תאריך פטירה לפי הלוח הגרגוריאני למי שחפץ בכך.
חיים יחיאל בורנשטיין
חיים יחיאל הלוי בורנשטיין (בכתיב מיושן: בארנשטיין; 15 ביוני 1845 – 14 באוגוסט 1928) היה חוקר, תוכן, כרונולוג ומתרגם. עסק בחקר לוח השנה בכלל ולוח השנה העברי בפרט. תרגם את המחזה "המלט" לעברית.
ביוגרפיה
בורנשטיין נולד לשמואל בורנשטיין בא' בסיוון ה'תר"ה (1845) בוורשה בירת פולין הקונגרסאית. אמו, חנה לבית כהן, הייתה בת אחיו של רבי אלעזר הכהן כ"ץ מסוכטשוב (מהרא"ך).
במשך תקופה שימש מנהל חשבונות בבית חרושת לסוכר בכפר מנישב.
משנת ה'תרמ"א (1881) כיהן כגזבר ועד בית הכנסת הגדול בוורשה, ובתרמ"ו (1886) התמנה למזכיר הוועד. בגיל 42 חלה במחלת עיניים קשה, שהתגברה משנה לשנה, ולעת זקנתו היה כמעט עיוור. מת בכ"ח באב ה'תרפ"ח (1928), ונקבר בבית הקברות היהודי הישן בוורשה. את הנוסח הכתוב על המצבה כתב בעצמו.
המחקר
מחקרו של בורנשטיין יצא מתוך נושא לוח השנה העברי, על כל תתי-הנושאים הקשורים אליו והמסתעפים ממנו, כמו אורך היום, החודש והשנה והגדרתם, מולדות, תקופות, עיבורים, מחזורי שמש וירח, קביעות ודחיות ועוד, ועל כל ההיסטוריה של ההתפתחות האנושית בחקר התכונה (אסטרונומיה) ומהלך גרמי השמים. המחקר התפתח לחקר לוחות שנה של עמי קדם והתפתחותם, ולנושאי כרונולוגיה והיסטוריה רבים לפרטיהם.
בורנשטיין היה מן החוקרים הראשונים שעסקו בחקר תעודות הגניזה הקהירית לאור הנושאים שאותם הרבה לחקור - הלוח והכרונולוגיה. חקירותיו הרבות הובילו אותו למסקנה כי לוח השנה העברי נחתם סופית בתקופת הגאונים ולא בזמן האמוראים. את העדויות לכך הוציא מן הגניזה הקהירית. ספר מיוחד הוציא בורנשטיין על מחלוקת רב סעדיה גאון ובן מאיר בנושא קביעת לוח השנה בשנים ד'תרפ"ב-פ"ד. חקירותיו בנושא התפתחות הלוח והתגבשותו המשיכו להניב מאמרים רבים, ארוכים ומפורטים, שאותם פרסם בכתבי עת ובספרי זיכרון, בעיקר בכתב העת "התקופה".
בורנשטיין הביא במחקריו ציטוטים רבים, ממקורות היהדות ומחוצה להם, וציטט גם את החוקרים שקדמו לו בחקר הנושאים שבהם הוא דן, ותוך כדי כך נושא ונותן בדבריהם בעברית משובחת וקולחת, המתובלת בחישובים סבוכים, לפי הצורך. מספרים על חיים נחמן ביאליק, שהיה מתפאר שהוא קורא 'אפילו' את מאמרי בורנשטיין ב"התקופה", אף שהודה שלא הבין בהם הכל, אלא שנמשך אחרי "הקסם הלשוני שבדבריו". בין החוקרים המצוטטים על ידו נמצאים פרידריך קארל גינצל, אדוארד מאהלר, אידלר, וייסבאך ועוד רבים. את דבריהם ומסקנותיהם הוא העמיד כנגד הביקורת, אם לדחות ואם לקבל, תוך שהוא מביא מקורות רבים לדבריו. מנהגו, לפי עדות מקורביו, לברר כל מסקנה ולנפות אותה טרם פרסומה. במחקריו ירד לפרטי פרטים ונגע בנקודות שנזנחו בידי כל החוקרים שקדמוהו.
חברו למחקר היה צבי הירש יפה, שחיבר ספר להרצאת חקירותיו - קורות חשבון העיבור. יפה היה גר בוורשה ועבר לרוסיה, והקשר ביניהם התבצע באמצעות מכתבים. תלמיד וחבר במקצוע זה היה לו גם אברהם אריה עקביא. האחרון קרא "לכנס את כל כתבי ח"י בורנשטיין המפוזרים בחוברות ובמאספים שונים ולהוציאם בהוצאה חדשה מסודרה ומתוקנה", דבר שלא יצא לפועל, כמו דרישתו של נחום סוקולוב לאחר מותו של בורנשטיין "חובה על חכמי ישראל להקדיש לבורנשטיין ספר-זיכרון, קובץ מאמרי מדע, וחובה על יהודי פולין, על עדת ורשה, לייסד באוניברסיטה העברית בירושלים קתדרה מדעית להציב יד ושם לעובד הגדול הזה".
בספרו "אגן הסהר" (סימן כ"א), טוען הרב חיים צימרמן למגמתיות ושגיאות של בורנשטיין ושל יפה בעניין מחלוקת רס"ג ובן מאיר.
התרגום
יצירה שעבד שנים רבות על תרגומה היא המחזה "המלט" של שקספיר. התרגום נדפס תחילה ב"הצפירה", ורק אחרי למעלה מ-20 שנה, בשנת תרפ"ו (1926), הוציא אותו בורנשטיין לאור כספר בצירוף מבוא גדול וביאורים ביקורתיים והיסטוריים מפורטים.
הוציא לאור גם חוברת בשם "מזמרת הארץ", שבה תרגום כמה שירים מאת גדולי משוררי פולין, ובהם אדם מיצקביץ', יוליוש סלוואצקי ואחרים.
כתבים
נוסף על כך פרסם שורה של מאמרים ארוכים ומפורטים בכרכים של כתב העת "התקופה", כרכים: ד', ו', ח', ט', י"א, י"ד-ט"ו, ט"ז, כ'. תרגום:
מרדכי יגאל
מרדכי יגאֵל (1892- 1979) היה חבר ארגון השומר ומראשי פעיליו, חבר בגדוד העבודה, ממייסדי אגודת השומרים, מפקד בארגון ההגנה ואיש תנועת העבודה.
יחסי אוסטרליה–טובאלו
יחסי אוסטרליה–טובאלו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין טובאלו.
מרדכי יגאל
חייו ומפעליו
מרדכי יגאל נולד למשפחת איליוביץ' בזכרון יעקב. כילד גדל במושבה הקטנה עין זיתים, בסמוך לצפת. כך הכיר מקרוב הן את חיי האיכרים היהודים מייסדי המושבה והן את חיי הפלאחים הערבים מן הכפר הסמוך עין זיתון, שפתם ותרבותם. כנער התקרב אל אנשי העלייה השנייה. בשל עוז רוחו, ידיעותיו ומסירותו בשמירה הוא התקבל אל ארגון השומר, ופיתח יחסים קרובים עם ראש הארגון ישראל שוחט.
יחסי אוסטרליה–טובאלו
סקירה כללית
אוסטרליה עוזרת לטובאלו להגדיל את כוח העבודה במדינתה על ידי חלוקת מלגות חלקיות ללימודים לטובאלואנים רבים.
מרדכי יגאל
חייו ומפעליו
בשורות ארגון השומר מילא תפקידים בסג'רה, בחדרה ובכרכור, והגיע אל דמשק, צור, מטולה, פטרה ועוג'ה אל-חפיר. כאשר היה במרחביה בתיה מיטלמן התאהבה בו ובשל אהבה נכזבת התאבדה. בעת ששמר במרחביה נחלץ ממארב בשדות עמק יזרעאל, ותוך כדי כך הרג את אחד מתוקפיו. בתחילה נאלץ לעזוב בשל חשש מנקמת דם, ואחר נעצר בבית הסוהר בנצרת, עד שנערכה "סולחה" עם משפחת ההרוג. יגאל החזיק בדעה הרווחת אצל אנשי השומר לנהוג ריסון ביחסים עם הבדואים והערבים, לנקוט כלפי שודדים באלימות מרוסנת ולהחזיר מלחמה שערה לתוקפים באופן מחושב ובמידה.
בעקבות גילויו של ארגון המחתרת ניל"י בשנות מלחמת העולם הראשונה, הוכנס יגאל אל רשימת החשודים של השלטון הטורקי, הוא נעצר ונחקר, וכמו רבים מחבריו גורש מן הארץ. הוא חזר לארץ בשלהי מלחמת העולם הראשונה דרך צידון ומשם לחיפה, ואחר חצה את קו החזית, והגיע אל השטח הדרומי שהיה כבר בשליטת הבריטים. הוא התגייס אל הגדוד הארצישראלי. אך בחורף 1920, בעקבות סדרת אירועי הדמים בגליל העליון, ערק מן הגדוד שהוצב בדרום הארץ, ויצא לעזור לאנשי היישובים היהודים אשר שיוועו לעזרה. באותה תקופה נישא לחיה, ואיש "השומר" מנדל פורטוגלי נישא לאחותו, טובה. יגאל היה מאנשי השומר שהצטרפו אל גדוד העבודה שהוקם בקיץ תר"פ (1920), הוא השתתף בהקמת פלוגת החוצבים של גדוד העבודה בירושלים, ויחד עם חבריו השתתף בהקמת כח ההגנה בעיר ובסביבתה. בשנות העשרים הקים וניהל משק לייצור חלב ב"שכונת הפועלים" בסמוך לשכונת בית הכרם בירושלים.
יחסי אוסטרליה–טובאלו
סקירה כללית
כל שנה אוסטרליה מעניקה ל-15 מלגות מלאות ללימודים באוניברסיטאות ברחבי אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט. המלגות שמעניקה אוסטרליה מתמקדות בתחומים חשובים להתפתחותה של טובאלו כגון: בריאות, חינוך, חזאות, משפטים, דוברות, כלכלה ושינויי האקלים והסביבה בכדור הארץ.
אוסטרליה מפעילה תוכנית מתנדבים שנוסעים לטובאלו לחיות שם את חייהם ולעזור בפיתוח המדינה.
מרדכי יגאל
חייו ומפעליו
במחצית שנות השלושים חזר יגאל לשירות פעיל בהגנה. הוא הופקד על השמירה בגדר גבול הצפון. בתחילת שנת 1943 מונה יגאל מטעם קרן קיימת לישראל על אזור גוש עציון, לשמש כ"מוכתר" ההתיישבות - איש הביטחון המרכזי, במהלך הושבתם של ארבעת היישובים: כפר עציון (אשר הוקם ב-30.4.1943), משואות יצחק (4.11.1945), עין צורים (22.10.1946) ורבדים (11.2.1947). הוא שימש בתפקיד עד מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב יגאל בקריית עמל, עסק ברישום נכסי נפקדים באזור חיפה, ועבד במנהלת נמל חיפה. עם צאתו לגמלאות עברו מרדכי וחיה יגאל אל קיבוץ חפציבה בעמק יזרעאל, שם הדריך מבקרים בבית הכנסת העתיק בבית אלפא. בשנת 1959 נפטרה חיה יגאל. כאשר מרדכי יגאל נפטר ב-1979, הוא נקבר בבית הקברות של השומר בכפר גלעדי. בשל כהונתו כמרכז האגודה ב-1935, שמו חקוק בשלט בשער הכניסה של בית הקברות של אגודת השומרים.
"עלי אוכף"
בספרו תוארו לאחר שנים חוויותיו הססגוניות כאיש השומר. למשל, השמירה במשמרתו הראשונה במושבה מסחה. הוא הצטייד ברובה "מרטין"
בזכרונו של יגאל נצרב טקס התקבלותו לארגון השומר עם ייסודו הרשמי על ידי חברי בר-גיורא. "לפי הנוהג שנקבע צריך מועד לשמור או לעבוד יחד עם חברים ותיקים לשם היכרות קרובה, למען יוכלו אלו להמליץ עליו, ודרושה הצבעתם של שני שלישים מן המשתתפים בעד קבלתו של חבר חדש". יגאל חפץ מאוד להתקבל לארגון, אך לא ידע כיצד יפול דבר. ערב האספה הכללית במסחה ב"א' דחול-המועד פסח (כ"ב בניסן) תרס"ט" 1909, הוא נרמז בשיחותיו עם "החברים רחל ינאית ויצחק בן-צבי" כי יתקבל; וכך גם עם צבי נדב אשר "ביטל את חששותי". ואז
יחסי טג'יקיסטן–סין
יחסי טג'יקיסטן–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין וטג'יקיסטן. לשתי המדינות יש יחסי ידידות המאופיינים בשיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים רשמיים ב-4 בינואר 1992, זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות. מנהיג טג'יקיסטן, הנשיא אמומאלי רחמון, ביקר לראשונה בבייג'ינג במרץ 1993.
סכסוך גבולות
לסין הייתה תביעה טריטוריאלית ארוכת שנים על כ-28,430 קמ"ר של טריטוריה טג'יקית מאז 1884, שנלקחה משושלת צ'ינג על ידי הסכמים לא שוויוניים.
בשנת 2011, כחלק מהסכם גבול, ויתרה סין רשמית על תביעתה על 96% מכלל השטח השנוי במחלוקת, בעוד טג'יקיסטן ויתרה על כ-4% - כ-1,137 קמ"ר - לסין.
שיתוף פעולה בינלאומי
טג'יקיסטן וסין חברות פעילות בארגונים אזוריים ובינלאומיים, וכתוצאה מכך, הן משתפות פעולה הדוק במסגרות של ארגונים אלה, במיוחד במסגרת ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה.
מכיוון שיש לה גבול עם מחוז שינג'יאנג המוסלמי בסין, היציבות הפוליטית של טג'יקיסטן חשובה מאוד לסין. סין תומכת בתוקף במאמציה של טג'יקיסטן לשמור על ביטחונה הלאומי ויציבותה, והיא גם עוזרת לטג'יקיסטן לפתח את כלכלתה. ב-2012, טג'יקיסטן השיגה את הבטחתה של סין לספק לה כמעט מיליארד דולר בצורת מענקים, סיוע טכני ואשראי בתנאים מועדפים.
שגרירות הרפובליקה העממית של סין בדושנבה פועלת מאז 13 במרץ 1992 ושגרירות הרפובליקה של טג'יקיסטן בבייג'ינג הוקמה ב-7 באפריל 1997.
המסגרת המשפטית של מערכת היחסים בין שתי המדינות כוללת יותר מ-200 הסכמים בין-מדינתיים ובין-ממשלתיים.
האומות המאוחדות
ביולי 2019, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-50 מדינות שתמכו במדיניותה של סין בשינג'יאנג, ואף חתמה על מכתב משותף ל-UNHRC המשבח את "ההישגים המדהימים של סין בתחום זכויות האדם", בטענה "עכשיו הבטיחות והביטחון חזרו לשינג'יאנג והבסיס הבסיסי. זכויות האדם של אנשים מכל הקבוצות האתניות שם נשמרות.
בנובמבר 2019, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-54 מדינות שחתמו על הצהרה משותפת שבה הביעו את תמיכתן במדיניותה של סין בשינג'יאנג.
ביוני 2020, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
שיתוף פעולה צבאי וביטחוני
ממשלות סין וטג'יקיסטן משתפות פעולה בתחום הביטחון והאימונים הצבאיים; שיתוף הפעולה הזה התחזק מאז פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001. הצבאות של שתי המדינות ערכו תרגילים צבאיים משותפים מאז 2006. בשנת 2021, על רקע חששות ביטחוניים הקשורים למתקפה של הטליבאן ב-2021, השר הסיני לביטחון פנים, ז'או קז'י, אמר כי התרגילים הצבאיים ישפרו את מאמצי המלחמה בטרור של שתי המדינות.
נטען כי חיילים סינים נמצאים בטג'יקיסטן מאז 2016 לערך, במטרה לפקח על הגישה למסדרון וואקהאן. שר החוץ של הרפובליקה של טג'יקיסטן הכחיש שיש חיילים סינים בטג'יקיסטן.
צבי ג'ירפי
צבי ג'ירפי או גרנוק (שם מדעי: Litocranius walleri) הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת הצבאיים. צבי זה חי במזרח אפריקה והוא מתאפיין בצווארו הארוך. השם גרנוק מקורו מהשפה הסומלית ופירושו "בעל צוואר ג'ירף". הצבי הג'ירפי נפוץ באזור הסרנגטי שבצפון טנזניה, בקניה, באתיופיה, באריתראה ובדרום סומליה.
מאפיינים
לצבי ג'ירפי ראש קטן יחסית לגופו, אך עיניו ואוזניו גדולות. סביב עיניו אזור כהה, וסביבו אזור בהיר. לזכרים, בניגוד לנקבות, יש קרניים המגיעות באורכן ל-25–44 ס"מ, וכן צוואר שרירי יותר. לצבי הג'ירפי פרווה קצרה שצבעה חום, ובחלק גופו התחתון צבעה בהיר. לצבי הג'ירפי רגליים דקות וזנב קצר באורך של 25–35 ס"מ שצבעו שחור. מהראש ועד הזנב, אורכו של הצבי הג'ירפי כ-150 ס"מ. הזכרים מעט גבוהים יותר מן הנקבות, וגובהם 89–105 ס"מ, בעוד שגובה הנקבות 80–100 ס"מ. משקלם 29 עד 58 ק"ג.
הצבי הג'ירפי ניזון ממקומות גבוהים, בניגוד לצבאים ואנטילופות אחרות שניזונים לרוב ממזון המצוי קרוב לקרקע. הם מסוגלים לעשות זאת באמצעות עמידה על רגליהם האחוריות ומתיחת צווארם הארוך כדי להגיע למזון המצוי בשיחים גבוהים. הם ניזונים בעיקר מעלים ומענפים של צמחים קוצניים ועצים, אך גם מניצנים, פרחים, פירות, וצמחים מטפסים. צבי ג'ירפי לא זקוק לעשב או מים, וזאת מאחר שהוא משיג די מים מהצמחים שמהם הוא ניזון.
קיימים טורפים רבים המאיימים על הצבי הג'ירפי בהם צ'יטות, נמרים, אריות, זאבים טלואים וצבועים. כדי להימנע מטריפה פיתח הצבי הג'ירפי שיטות הגנה שונות. צבאים צעירים נותרים ללא תנועה כאשר הם מסתתרים בין השיחים ונשארים קרוב לאמם. כבוגרים הם קופאים על מקומם בהתקרב סכנה.
לצבי הג'ירפי טקס חיזור מורכב. כאשר נתקל הזכר בבת זוג פוטנציאלית הנקבה מרימה את אפה, ומושכת אוזניה קרוב לראשה כסימן להתגוננות ובינתיים מציג הזכר את צווארו וקרניו. אם הנקבה מעוניינת בזיווג, יסמן הזכר את הנקבה באמצעות הפרשה מבלוטה מיוחדת, וימשיך ללכת בעקבות הנקבה תוך כדי בעיטות באמצעות רגליו הקדמיות באזור הירך של הנקבה. כאשר הנקבה משתינה מרחרח הזכר את השתן ומסוגל לזהות אם בת זוגו נכנסה לתקופת הייחום. הזכרים מזדווגים עם כמה נקבות.
הרבייה יכולה להתקיים בכל זמן במהלך השנה. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, ואילו הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה וחצי. ההיריון אורך כ-165 יום. בהמלטה נולד לרוב עופר יחיד שמסוגל ללכת דקות מעטות לאחר הלידה. הנקבות נגמלות מיניקה בגיל שנה והזכרים בגיל שנה וחצי. אורך חייהם מגיע לכ-8 שנים בטבע, ואילו בשביה מסוגלים לחיות עד גיל 13 ואף יותר.
מזון-על
מזון-על (באנגלית: Superfood) הוא מונח שיווקי, המשמש לתיאור מזונות מסוימים, ומייחס להם יתרונות לבריאות האדם הנובעים מכך שהם בעלי צפיפות תזונתית גבוהה. המונח הפך נפוץ במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
אין שום בסיס מדעי המאפשר לקבוע אם מזונות מסוימים נכללים בקטגוריה זו או לא, ועל כן ישנה במדעי התזונה והרפואה ספקנות רבה לגבי עצם המושג. באיחוד האירופי נקבע כי החל מ-1 ביולי 2007 אסור לשווק מוצרים כמזונות-על, אלא אם ניתן לספק הוכחות המתבססות על מחקר מדעי מהימן התומכות בקביעה זו.
כמזון-על משווקים למשל סוגים שונים של כרוב, אגוזים, פירות יער ועוד.
תומאס אלפרד סמית'
תומאס אלפרד סמית' (באנגלית: Thomas Alfred Smyth; 25 בדצמבר 1832 - 9 באפריל 1865) היה בריגדיר גנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא היה הגנרל האחרון שנהרג במלחמה.
סמית' נולד באירלנד ועבד בחווה של אביו. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1854 והתיישב בפילדלפיה. בשנת 1861 הוא התגייס לצבא האיחוד. בשנת 1864 קודם סמית' לדרגת בריגדיר גנרל בעת המצור על פטרסבורג, וירג'יניה. הוא נורה על ידי צלף.
אמב
אָמְבַּ (בגעז አምባ, בתיגרינית እምባ אִמְבַּ) הוא מבצר הררי המתבסס על מבנה גאולוגי אופייני לרמה האתיופית – הר שולחן מוקף מצוקים תלולים. הגישה ליישובים המבוצרים שהוקמו על ראשי המצוקים קשה ביותר ולכן ההגנה עליהם נוחה. ממלכת ביתא ישראל הצליחה להחזיק בשורת מבצרים הרריים מעין אלה לאורך תקופת ההישרדות, תחת התקפות הולכות ומתעצמות מצד האימפריה האתיופית הנוצרית. בכברה נגסת מסופר על סלעים עצומים שאגרו היהודים על שפת המבצרים בהמתנה ליום פקודה, בהם סלעים שדורדרו מראש המבצר על הכוחות המסתערים למעלה ממאה שנים לאחר הצבתם. הבקעת מערכי ההגנה ההרריים התאפשרה לראשונה בשלהי המאה השש עשרה, בסיוע תותחים פורטוגזיים ובמחיר אבדות כבדות בנפש. אזור אמב סֵל (מבצר סֵל) נודע בכינוי "הרי היהודים" ותואר האצולה העתיק ג'נטיראר מוענק לשליטו. אמב אלאגי ואמב אראדם נודעו במערב בזכות הקרבות שהתנהלו בהם במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה והשנייה, בהתאמה, אולם מטבע הווייתם התנהלו בהם מספר קרבות חשובים קודם לכן.
שלושה מבצרים הרריים מילאו תפקיד ייחודי בקורות האימפריה החבשית והאימפריה האתיופית - דברה דאמו, אמב גשן וווחני. בשלושתם הוחזקו זכרים בני משפחת המלוכה תחת משמר קיסרי שמטרתו כפולה - להגן עליהם ולהגן על הקיסר המכהן מפניהם. שיטה זו תרמה ליציבות השלטון הקיסרי, אך גם סייעה למתנגדי המשטר לחסל את רוב משפחת המלוכה במתקפה מרוכזת על המבצר. כך עלה בידי יהודית המלכה להשמיד כמעט את כל בית המלוכה החבשי במתקפה על מנזר דברה דאמו. כחמש מאות שנים מאוחר יותר השמיד אחמד גראן את רוב הטוענים לכתר במתקפה מוצלחת על אמב גשן, בו נכלאו בני המלוכה מאז ימי הקיסר ימהרנה קריסטוס. הקיסר פאסיל כלא את שארי בשרו בווחני, מסורת שהחזיקה מעמד למעלה ממאתיים שנים לאורך השושלת הגונדרית, עד ימי תוודרוס השני. במרוצת המאה העשרים גלו רבים מבני בית המלוכה האתיופי לבירות אירופה, כשם שגלו אבותיהם למבצרים ההרריים הנידחים.
בדומה לבתרונות הרריים מבודדים במקומות אחרים בעולם (למשל בגינאה החדשה ובמדגסקר) נודעה לאָמְבַּ חשיבות כגומחה אקולוגית ייחודית בה שורדות אוכלוסיות מבודדות שנכחדו במקומות אחרים. בשנת 2008 אותר באמב קונדודו שבקרבת העיר הרר עדר סוסי הפרא היחיד במזרח אפריקה. בכך עלה לשניים מספר עדרי סוסי הפרא שהתגלו בכל יבשת אפריקה.
שארל לואי אלפונס לבראן
שארל לואי אלפונס לבראן (בצרפתית: Charles Louis Alphonse Laveran; 18 ביוני 1845 – 18 במאי 1922) היה רופא צרפתי וזוכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1907 על מחקרו בנוגע לפרוטוזאה כגורמים למחלות ובפרט למחלת המלריה.
ביוגרפיה
לבראן נולד בפריז. אביו, ד"ר לואי תיאודור לבראן היה רופא צבאי בכיר ופרופסור בבית הספר לרפואה "אקול דה ואל דה גראס" (École de Val-de-Grâce). אמו, ניאה גואנרד דה לה טור, הייתה בתם ונכדתם של שני מפקדים בכירים בצבא הצרפתי. לבראן הלך בעקבות אביו והחל את לימודי הרפואה שלו בשנת 1863, בבית הספר לבריאות הציבור בשטראסבורג. בתום לימודיו ובפרוץ המלחמה הפרנקו-פרוסית (1870) שימש אלפונס לבראן קצין אמבולנס בכמה מהקרבות הגדולים במלחמה זו. לאחר המלחמה, שובץ לבראן כרופא בבית החולים בעיר הצרפתית ליל, ולאחריו בבית החולים סנט מרטין שבפריז. כמו כן, בשנת 1878 הוא נבחר לשמש כראש המחלקה למחלות צבאיות ומגפות בבית הספר "אקול דה ואל-דה-גראס", משרה שאוישה בעבר על ידי אביו.
בתום תקופת כהונתו נשלח אלפונס לבראן לאלג'יריה לעיר בונה (Bône) ולאחר מכן לקונסטנטין, בתקופה זו ערך אלפונס לבראן את מחקרו המשמעותי ביותר על הגורמים למחלת המלריה בבני אדם. בניסוייו, לבראן הצליח לבודד את הטפיל למחלת המלריה ובשנת 1882 הוא ערך את הניסוי הגורלי בו הוא נסע לרומא כדי לבדוק האם הטפיל שהוא שיער כגורם למחלת המלריה שבודד מדמו של חולה מלריה באלג'יריה זהה לזה שנמצא בדמו של חולה מלריה ברומא. כאשר הניסוי נחל הצלחה, פרסם לבראן את ממצאיו.
בתחילה הקהילה המדעית קיבלה את מאמרו של לבראן בסקפטיות כיוון שהיה זה המקרה הראשון שבו פרוטזאה נחשב כגורם למחלה. אך בהדרגה, ובעקבות מחקרים נוספים בנושא, שביססו את ממצאיו של לבראן, כיום אין ויכוח כי לבראן אכן מצא את הגורם למחלת המלריה בבני אדם.
מאלג'יריה חזר לבראן לצרפת לאחר שהועלה לדרגה של קצין רפואה בכיר מהדרגה הראשונה ושימש גם כראש בית החולים הצבאי בעיר ליל. בשנת 1897, הצטרף לבראן למכון פסטר ושם ערך מחקרים מקוריים נוספים. בשנת 1907 זכה לבראן בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה על מחקרו פורץ הדרך במחלות הנגרמות על ידי פרוטוזואים, ואת חצי מכספי הזכייה תרם לטובת הקמת מחלקה למחלות טרופיות במכון פסטר. בשנה לאחר מכן הוא הקים את "החברה לפתולוגיה אקזוטיות" (Société de Pathologie Exotique) ושימש כנשיאה למשך 12 שנים נוספות.
לבראן התחתן בשנת 1885 ונפטר בפריז ב-18 במאי 1922 בעקבות מחלה של כמה חודשים, הוא נקבר בבית הקברות מונפרנאס.
עבודתו המדעית
מחקרו של לבראן עסק בעיקר בפתוגנים ממשפחת הפרוטוזואים. הצלחתו של לבראן בבידודו של טפיל המלריה והגילוי כי הוא שייך למשפחת הפרוטוזואים הייתה תגלית מדעית חדשנית כיוון שעד אותו הזמן לא נתגלה פתוגן ממשפחה זו. ולכן מחקרו של לבראן פתח תחום חדש בפתולוגיה (לאחר מכן נתגלה כי פרט לטפילי המלריה גם מחלת הדיזינטריה, מחלת השינה ומחלות נוספות נגרמות על ידי פרוטוזואים). לאחר הצלחתו בבידוד הגורם למלריה, השקיע לבראן מאמצים גם בגילויו של הגורם למחלת השינה (גם כן ממשפחת הפרוטזאים). הוא פרסם מאמרים רבים על מחלת השינה בבעלי חיים שונים ובאזורים שונים בעולם. ובעבודתו שלא הושלמה הוא אף התקרב למציאת תרופה למחלה.
עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, קולי
עיצור בתר־מכתשי מחוכך שורק קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʤ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-dZ. העיצור מוכר לדוברי עברית מודרנית כג|גימ"ל גרושה (ג') המשמשת לכתיבת מילים שאולות. כדי לבטא עיצור זה יש לבטא את העיצורים [] ו-[] בו זמנית. זהו צליל ה-ג' במילה ג'חנון וכמו J במילה Jacket באנגלית.
למעשה, תעתיקו האמיתי של עיצור זה אינו /dʒ/ אלא /ḏʒ/, שכן בהידמות בסיס החיתוך (המכתשי) של פונמת /d/ לזה של /ʒ/ (בתר־המכתשי) הופך זה לאלופון [ḏ] (עיצור בתר-מכתשי, סותם, קולי), אך מפאת הנוחות ואי־ההבדל לאזניים רגילות, נוח יותר לתעתקו כ-/dʒ/.
עלייתה של הבתולה השמיימה (טיציאן)
עלייתה של הבתולה השמיימה היא ציור שמן מעשה ידי טיציאן, שצויר בין השנים 1516–1518. היצירה ממוקמת במרכז המזבח של כנסיית בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי בוונציה שבאיטליה.
יצירה זו מהווה ציור המזבח הגדול ביותר בעיר ונציה, והייתה היצירה שהפכה את טיציאן לאמן פופולרי.
בשנת 1818 הועברה היצירה לגלריית האקדמיה אולם בשנת 1919 הושבה למקומה המקורי.