cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Full Gear (2019)
ביקורות
ג'ייסון פאוול מהאתר Pro Wrestling Dot Net "נהנה מהמופע" ואף אמר ש"זה היה מרענן לראות אירוע מלא בקרבות שבאמת הרגישו שייכים ולא סתם קרבות שנקבעו כדי להעביר זמן מסך". עוד אמר ש"הקהל היה חם וכל המשתתפים בקרבות נתנו מעל ומעבר". ברנט ברוקהאוס וג'ק קרוסבי מה-CBS Sports גם אהבו את האירוע ואמרו ש"שני הקרבות האחרונים של האירוע היו מיוחדים וברמה מאוד גבוהה שאפילו ה-WWE לא יכולים לייצר". הקרב המרכזי בין מוקסלי לאומגה וקרב אליפות העולם בין ג'ריקו לקודי היו הקרבות אשר קיבלו את הציונים הגבוהים ביותר באירוע, כששניהם קיבלו ציון "-A".
אף על פי שהאירוע קיבל ביקורות חיוביות, הקרב המרכזי בין מוקסלי לאומגה שהיה קרב ללא סנקציות יצר תגובות חלוקות בקרב הצופים עקב השימוש העודף באלימות ובאמצעי לחימה "כבדים". אריה ווינטר מה-Wrestling Observer Newsletter תיארה את הקרב כ"מבחיל". ג'ים קורנט אמר בפודקאסט שלו שהקרב היה "מזויף, צבוע וטיפשי שהכיל יותר אלימות מאשר היאבקות איכותית". מנגד, העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, אמר שאף על פי שהוא "שנא" את הקרב באופן אישי, "מנקודת מבט של קרב פיזי איכותי, זה אכן היה זה וברמה הגבוהה ביותר". הוא העניק לקרב ציון של 4.5 כוכבים.
הערות שוליים
S
CRIME
CRIME (ראשי תיבות של: Compression Ratio Info-leak Made Easy) היא התקפת סייבר המנצלת פרצת אבטחה בעוגיות מאובטחות הנשלחות בפרוטוקולים HTTPS ו-SPDY, המשתמשים בדחיסת מידע.
בתקיפה זה מנסה התוקף להשיג קובצי עוגייה המכילים מידע של אימות זהות סודיות. בעת ביצוע אחזור תוכנן של עוגיות הזהות הסודיות, באפשרותו של התוקף לבצע חטיפת שיחה על שרת אינטרנט מאובטח ויכולת לבצע התקפות נוספות.
פרוטוקול TLS 1.2 מצפין נתונים דחוסים מבלי לעכב את הנתונים הלא מוצפנים ובכך יכול התוקף לראות את גודל ההצפנה שנשלחה על ידי דפדפן האינטרנט ובאותו הזמן לגרום לו לשלוח בקשות מרובות אל אתר היעד. בשלב הבא יגלה התוקף את השינוי בגודל המטען הדחוס של הבקשה המכילה את קובץ העוגייה שנשלחה על ידי דפדפן האינטרנט רק אל אתר היעד, כאשר את התוכן ישנה התוקף על פי צרכיו. במידה והגודל מופחת הוא יוכל לגלות אם התוכן שהוזרק תואם למקור ומכיל את התוכן הסודי שחיפש.
התקפה זו יעילה נגד מספר גדול של פרוטוקולים: SPDY (דוחס את כותרת הבקשות), TLS (דוחס רשומות) ו-HTTP (דוחס תגובות).
דרכי מניעה
ניתן למנוע התקפה זו באמצעות מספר דרכים:
החל מספטמבר 2012, חברות שונות ומפתחי אתרים החלו ליישם מדיניות הגנה כנגד דחיסת נתונים בפרוטוקולים SPDY ו-TLS ובגרסאות האחרונות של דפדפני האינטרנט וכמו כן גם שרת האינטרנט nginx (גרסה 1.0.9 ומעלה), OpenSSL (גרסה 1.2.2 ומעלה) לא היו פגיעות להתקפה זו.
מוזיאון ידידי ישראל
מוזיאון ידידי ישראל (באנגלית: Friends Of Zion) הוא מרכז מבקרים פרטי השוכן במרכז העיר ירושלים ברחוב ריבלין. המוזיאון מוקדש להוקרת העם היהודי ואלה שעמדו לצידו ותמכו ברעיון הציוני והקמת מדינת ישראל.
פעילות
המוזיאון פתח את שעריו לציבור בספטמבר 2015 והוא מוזיאון אינטראקטיבי, ראשון מסוגו בארץ. המוזיאון מציג ב-16 שפות. מאחורי הקמת המוזיאון עומד ארגון נוצרי אמריקאי בהנהגתו של הסופר והפעיל האוונגליסט ד"ר מייק אוונס. מימון המוזיאון מגיע מכ-7,000 תורמים ברחבי העולם.
המוזיאון מספר את סיפורי גבורת ידידי ישראל הלא יהודים לדורותיהם שסייעו ליהודים ותמכו בציונות ועמדו לצד היהודים לאורך ההיסטוריה עד הקמת מדינת ישראל למשל צ'רצ'יל, הארי טרומן, ג'ורג' בוש הכומר וחוקר התנ"ך.
היו"ר הבינלאומי של המוזיאון היה נשיאה לשעבר של מדינת ישראל שמעון פרס. כראש חבר הנאמנים מכהן יוסי פלד, והוא מורכב ממספר חברים, בהם דן חלוץ, קובי אשרת ועוד.
תערוכות
במוזיאון מיצגים המשלבים אלמנטים טכנולוגיים ייחודיים כגון תלת מימד, מסכי מגע, ומערכות אור קוליות. בעבודה על המיצגים השונים השתתפו למעלה מ-150 אמנים ישראלים.
במוזיאון מספר תערוכות, המרכיבות את המיצג הכולל הקרוי "הנני". במוזיאון ישנם שבעה מיצגים הרצים על פני תקופות שונות בהיסטוריה, החל מתקופת התנ"ך ועד הקמת מדינת ישראל. כל מיצג מציג מספר דמויות שונות שתמכו ביהודים והיו שותפים לחזון של בנימין זאב הרצל למדינת היהודים ואשר הניח את היסודות להקמת מדינת ישראל.
ככלל, מתארים מיצגי המוזיאון את תרומתם של ידידי ישראל דוגמת: נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן, ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל, אורד וינגייט, וכן חסידי אומות העולם דוגמת אוסקר שינדלר, ראול ולנברג ומשפחת טן בום, אשר סיכנו את חייהם וחיי משפחותיהם, למען הצלת יהודים שנרדפו ברחבי העולם.
פרס ידידי ישראל
המוזיאון מעניק מדי שנה את פרס ידידי ישראל לאלו שעמדו לצד העם היהודי ותמכו בהם לאורך השנים. מקבלי הפרס לפי שנים:
אינגריד גוד
אינגריד גוד (בשוודית: Ingrid Goude; נולדה ב-26 במאי 1937) היא שחקנית ודוגמנית שוודית.
ביוגרפיה
גוד נולדה במחוז יבלבורג. ב-1956 היא נבחרה למיס שוודיה, לסגנית שנייה למיס תבל וסגנית ראשונה למיס אירופה.
היא הוחתמה באולפני יוניברסל לצד מיס תבל באותה שנה, קרול מוריס. גוד שיחקה מזכירה בסרט "The big Beat" לצד ויליאם ריינולדס ובקומדייה "היה היה פעם סוס" לצד דיק מרטין. כמו כן, היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה, בהן הסדרה "סטיב קניון" המבוססת על קומיקס.
היא נישאה ג'רום ק. אוהרבאך, ששימש כנשיא רשת חניות הכלבו "Ohrbach's", הם התגורר בבוורלי הילס, ב-1976 הם התגרשו, באותה שנה התחתנה בשנית, ב-1982 התגרשה ושנה לאחר מכן התחתנה בפעם השלישית עם איש העסקים והיורש פרדריק בי אינגרם.
חרטום (סרט)
חרטום (באנגלית: Khartoum) הוא סרט היסטורי אפי רחב ממדים משנת 1966 המבוסס על פרשת חייו ומותו של צ'ארלס גורדון בעת כיבוש ח'רטום על ידי כוחותיו של מוחמד אחמד שקרא לעצמו בשם המהדי בשנת 1885.
בתפקידים הראשיים, צ'רלטון הסטון, לורנס אוליבייה, ריצ'רד ג'ונסון ורלף ריצ'רדסון.
התסריט שונה מהאמת ההיסטורית בכך שמופיעות בו שתי פגישות אישיות בין גורדון והמהדי בעוד שלמעשה הם לא נפגשו מעולם אבל הייתה חליפת איגרות ביניהם.
הסרט צולם במצרים והסצנות הפנימיות צולמו בבריטניה.
ההסברים ההיסטוריים מוקראים בתחילת וסוף הסרט על ידי ליאו גן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. רלף ריצ'רדסון היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי וכן היה הסרט מועמד לפרס באפט"א לעיצוב האמנותי.
תקציר העלילה
הידיעות על כך מגיעות ללונדון וראש הממשלה ויליאם גלאדסטון (רלף ריצ'רדסון) מתבקש להגיב. הוא אינו רוצה להסתכן בשליחת צבא לסודאן.
שר החוץ, לורד גרנוויל (מייקל הורדרן) מציע לשלוח את צ'ארלס גורדון (צ'רלטון הסטון) לסודאן ללא צבא לשם פינוי הבריטים והאזרחים הזרים מח'רטום. לגורדון היה ניסיון בסודאן לאחר ששירת שם מספר שנים והפסיק את סחר העבדים שם. גלדסטון מקבל את ההצעה בחוסר רצון בגלל סלידתו מאופיו העצמאי והבלתי מתפשר של גורדון.
גורדון מקבל את ההצעה ונשלח לסודאן בלוויית קולונל סטיוארט (ריצ'רד ג'ונסון). הוא נפגש עם אל-זובייר רחמה מנסור (זיה מוהדין) ומבקש את עזרתו אך נענה בשלילה בחמת זעם היות שגורדון הוציא בעבר את בנו להורג במסגרת מלחמתו בסחר העבדים.
הם מגיעים לחרטום בפברואר 1884 ומתקבלים בהתלהבות על ידי הסודנים. גורדון נפגש עם המהדי שמבהיר לו שמטרתו לכבוש את כל סודאן ולאחר מכן להמשיך ולהשליט את שלטון האסלאם על כל המזרח התיכון.
גורדון מתחיל לבצר את העיר אף על פי שנאמר לו שאין זה תפקידו. סטיוארט נשלח ללונדון ומודיע על כך לגלדסטון. גלדסטון נמצא בלחץ ציבורי והפגנות המוניות נערכות בלונדות לשלוח צבא לחלץ את גורדון. לבסוף הוא מסכים לשלוח צבא בפיקודו של גרנט ג'וזף וולסלי (ניג'ל גרין) וסיוארט מגיע לחרטום בספינת קיטור על מנת לפנות את האזרחים ואת גורדון. גורדון מסרב להתפנות ונותן את טבעתו לסטיוארט. הספינה מותקפת על ידי מהדיסטים וכל נוסעיה נרצחים.
גורדון בונה תעלה בין הנילוס הלבן והנילוס הכחול והופך את חרטום לאי. הוא נפגש שוב עם המהדי שמציע לו להתפנות בשלום מחרטום ומראה לו את כף ידו הכרותה של סטיוארט עם הטבעת שנתן לו.
חרטום במצור והמים בנילוס ובתעלות נמצאים בשפל ולא מאפשרים הגנה טובה.
לבסוף מסתערים 100,000 מהדיסטים על חרטום. רבים מהם נהרגים באש ובתותחי המגינים אבל הם מצליחים להרוס את השער, לפרוץ לעיר ולארמון השלטון.
גורדון שומע את קולות המלחמה ויוצא מהארמון בבגדי השרד שלו. ההמון משתתק אך אחד מהם זורק כידון שננעץ בגורדון והורג אותו. ראשו נכרת ומוצג אל מוט לעיניו של המהדי שאינו מרוצה מכך.
חוק פעולת המסות
חוק פעולת המסות (The Law of Mass Action) הוא חוק מתחום הכימיה הפיזיקלית לפיו רמת הפעילות של תערובת כימית (כגון גז או תמיסה) היא יחסית לכמות החומר הפעיל בה.
על פי חוק זה, קצב תגובה כימית כלשהי פרופורציונלי ישירות לריכוזיהם של המגיבים, כאשר כל ריכוז מועלה בחזקה השווה למספר המולקולות של כל חלקיק המשתתף בתהליך. הדבר מסביר ומנבא את ההתנהגויות של פתרונות בשיווי משקל דינמי, עבור תגובות שונות יתקבלו ביטויים שונים של תלות המהירות בריכוז כאשר הטמפרטורה קבועה.
החוק התגלה על ידי המדענים הנורווגים קאטו מקסימיליאן גולדברג ופיטר ווגה בין השנים 1864–1867, חוק זה היה שימושי להשגת משוואת שיווי המשקל הנכונה לתגובה, אולם ידוע כי ביטויי הקצב שהוא מספק חלים רק על תגובות אלמנטריות (ראה פוטנציאל כימי).
טיינצ'י, קיסר סין
טְייֵנְצִ'י (במנדרינית: 明熹, משמעות מילולית: "פתיחות שמיימית"; 23 בדצמבר 1605 – 30 בספטמבר 1627) היה קיסר סין ה-16 משושלת מינג. בכור בניו של הקיסר טַאיצַ'אנְגּ ואחיו הבכור של הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן, אחרון הקיסרים של שושלת מינג. תקופת שלטונו, בין 1620 ל-1627, עמדה בסימן עלייה בשחיתות שלטונית ובסמכותם של פקידים בממשל, שימוש נרחב בגִ'ין-יִיוֵיי, המשטרה החשאית, בכדי להשקיט כל התקוממות, והתחזקותם של המאנצ'ו, תושבי מנצ'וריה, בהנהגתו של נוּרהַאצְ'י.
חוק פעולת המסות
היסטוריה
ווגה וגולדברג התבססו על רעיונותיו של קלוד לואי ברטולה בנוגע לתגובות כימיות הפיכות, והציעו את חוק פעולת המסות בשנת 1864.
מסמכים אלו, בדנית, לא זכו לפרסום כמו גם מסמכים שנכתבו מאוחר יותר בשנת 1867 (בצרפת) והכילו שינוי בחוק וכן נתונים ניסיוניים עליהם הוא מתבסס.
בשנת 1877 הכימאי ההולנדי יאקובוס ואן 'ט הוף הגיע למסקנות זהות באופן בלתי תלוי מפני שלא היה מודע לעבודה שנעשתה בנושא קודם לכן.
טיינצ'י, קיסר סין
ביוגרפיה
ג'וּ יוּאוּ-גְּ'יַאו כפי שנודע בשמו הפרטי, נולד ב-23 בדצמבר 1605, בשנת 33 לשלטון סבו, וָאן-לִי, קיסר סין. אביו, הקיסר טַאיצַ'אנְגּ, נפטר פחות מחודש מאז שירש את הכתר, ועל כן היה זה ג'ו יואו-ג'יאו שירש אותו בגיל 15 והוכתר כקיסר סין תחת השם המלכותי "טְייֵנְצִ'י". כישוריו האקדמיים היו ירודים עד לכדי היותו אנאלפבית לחלוטין. הוא גדל בחצר הקיסרית מלאת התככים של סבו ולא זכה לתשומת לב כיוון שהיה לכאורה השני בתור לסדר הירושה, רק לאחר אביו. בזמנו הפרטי נהג לעבוד בנגרות. טיינצ'י הפקיד חלק נרחב מסמכויות השלטון בידי המיילדת והמטפלת בו, ובידי סריס שהיה לעוזר של אמו.
חוק פעולת המסות
היסטוריה
עבודותו של יאקובוס הובילה להכרה נרחבת של רעיונותיהם של מקסימליאן גולדברג ופיטר ווגה בשנת 1879 בגרמניה, ואן 'ט הוף קיבל את עדיפותם של המדענים הנורווגים.
פיתוח פורמלי של החוק
ניתן לכתוב את משוואת התגובה הכימית באופן הבא: או, באופן שקול: כאשר (A_j) הם החומרים ו-(\nu_j) הם המקדמים הסטוכיומטרים המתאימים להם במשוואת התגובה הכימית. הדיון על שיווי משקל כימי בדרך כלל מתייחס לתגובות בתנאים של לחץ וטמפרטורה קבועים. בשיווי משקל האנרגיה החופשית של גיבס היא במינימום ביחס לשינויים בפרופורציות של המגיבים. הדיפרנציאל של G הוא: כאשר \mu_j הוא הפוטנציאל הכימי של האיבר ה-j, המוגדר כנגזרת חלקית: בלחץ קבוע dp=0, ובטמפרטורה קבועה d\tau=0, ולכן בסך הכל מתקבל:
השינוי באנרגיה החופשית של גיבס בתגובה כימית תלוי בפוטנציאליים הכימיים של המגיבים. בשיווי משקל G נמצא באקסטרמום ו- dG בהכרח שווה ל-0. השינוי dN_j במספר המולקולות של המרכיבים j פרופורציונלי למקדמים הסטוכיומטרים \nu_j במשוואת התגובה הכימית. ניתן גם לרשום את dN_j בצורה: כאשר d\hat{N} מציין את מספר הפעמים שהריאקציה התרחשה. הביטוי לדיפרנציאל dG הופך להיות:
בשיווי משקל כימי dG=0, ולכן נקבל לבסוף את הקשר:
זהו התנאי לשיווי משקל כימי בטרנספורמציה ליניארית (שינוי) של חומרים בלחץ וטמפרטורה קבועים.
עתה נדון במקרה של שיווי משקל כימי עבור גזים אידיאליים, עד כה הגענו לצורה כללית עבור התנאי לשיווי משקל כימי כאשר הנחנו שכל אחד מהמשתתפים בתגובה מתנהג כמו גז אידיאלי. נכתוב שוב את הביטוי לפוטנציאל הכימי של המרכיבים j הפעם באופן הבא:
כאשר n_j הוא הריכוז של המרכיב ה- j וכן, אשר תלוי בטמפרטורה אך לא בריכוז (כאן Z_{j,int} הוא פונקציית החלוקה הפנימית).
עתה ניתן לרשום את התנאי לשיווי משקל באופן הבא:
ואת האגף הימני ניתן לרשום כ:
כאשר K(\tau) נקרא קבוע שיווי המשקל, הוא כפונקציה של הטמפרטורה בלבד. הצבה מפורשת של הביטוי ל- c_j (המופיע מעלה) תוביל ל:
וזאת מכיוון שהאנרגיה החופשית הפנימית היא. נקבל לבסוף מקשרים אלו את חוק פעולת המסות:
המשמעות של תוצאה זו היא שהתוצר המתקבל מריכוזי המגיבים הוא פונקציה של הטמפרטורה בלבד. שינוי בריכוז של אחד מהמגיבים יוביל בהכרח לשינוי בשיווי המשקל עבור אחד (או יותר) מהמגיבים האחרים. כדי לחשב את קבוע שיווי המשקל K(\tau), חיוני לבחור באופן עקבי את האפס של האנרגיה הפנימית עבור כל מגיב. יש צורך בעקביות כאן מכיוון שהערך של כל פונקציית חלוקה Z_{j,int} תלוי בבחירה שלנו עבור האפס של מצבי האנרגיה העצמיים. האפסים השונים עבור המגיבים השונים חייבים להיות קשורים כדי לתת את הפרש האנרגיה או הפרש האנרגיה החופשית בתגובה. לא קיים קושי בביצוע הדבר, אך זה לא קורה ללא מאמץ מודע שלנו. לתגובת דיסוציאציה כמו לדוגמה, ההליך הפשוט ביותר הוא לבחור את אפס האנרגיה הפנימית של כל חלקיק מרוכב (כאן  היא המולקולה) כך שיתאים לאנרגיה של החלקיקים המנותקים (כאן ) במנוחה. בהתאם לכך אנו מציבים את האנרגיה של מצב האפס של החלקיק המרוכב ב- -E_B, כאשר E_B הוא האנרגיה הנדרשת בתגובה כדי לנתק את החלקיק המרוכב למרכיביו ונלקחת כגודל חיובי.
חשוב לשים לב לעובדה שהאנרגיה לאחר הריאקציה הכימית של המרכיבים היננה נמוכה יותר, אך לא כל המגיבים יהפכו לתוצרים אפילו אם הריאקציה ספונטנית. זה נובע משיקולי אנטרופיה ולא רק אנרגיה (אנו דנים במערכת ששואפת למינימזציה של פונקציית האנרגיה של גיבס).
הרחבה לפיתוח החוק (כולל דוגמה)
נתבונן בבעיות של מגיבים ותוצרים, והריכוזים שלהם במצב של שיווי משקל, לדוגמה חמצון של גלוקוז נרשם באופן הבא:
כאשר באגף שמאל מופיעים המגיבים ובאגף ימין התוצרים. זהו התהליך ההפוך לפוטוסינתזה (בו צמחים הופכים פחמן ומים בעזרת האור שמגיע מהשמש לגלוקוז וחמצן).
ניתן לרשום את התהליך גם באופן הבא:
או באופן כללי:
כאשר (A_j) הם החומרים ו- (\alpha_j) הם המקדמים הסטוכיומטרים המתאימים להם (בדוגמה המוצגת ).
נרצה למצוא את היחס בין המגיבים לבין התוצרים בשיווי משקל כאשר מערבבים מגיבים ביחס הסטויכיומטרי הנכון. לרוב, לא כל המגיבים הופכים לתוצרים, גם אם הריאקציה ספונטנית, וזאת משיקולי אנטרופיה. לכל מולקולה אנרגיית גיבס לחלקיק (פוטנציאל כימי), והחלקיקים עוברים דיפוזיה ממצב אחד למצב אחר. מספר החלקיקים תלוי ביחסים הסטויכיומטריים. מכיוון שאנו דנים במשתנים: \tau,P, N, (כאשר N הוא מספר החלקיקים במערכת, P הוא הלחץ במערכת, ו- \tau היא הטמפרטורה במערכת), הפונקציה הרלוונטית היא אנרגיית גיבס. בשיווי משקל G (אנרגיית גיבס) מינימלית ולכן \Delta G=0:
N_j קשורים על ידי היחסים הסטויכיומטריים באופן הבא:, כאשר d\nu הוא מספר הפעמים שהריאקציה התרחשה, כדאי לשים לב שסימן המקדמים תלוי בכיוון הריאקציה. קיבלנו חוק כללי לתהליכים/ ריאקציות ב- \tau,P ידועים, במצב של שיווי משקל:
עבור המקרה הפרטי של ריאקציה כימית בתמיסות דלילות (קירוב גז אידיאלי) מתקיים: ;  ;.
במקרה זה יודעים את \mu(\tau,P) כאמור הפוטנציאל הכימי על ידי הקשר:
טיינצ'י, קיסר סין
ביוגרפיה
"שלטון הטרור" שהנהיג וויי נמשך כעת ללא הפרעה עד למותו של הקיסר טיינצ'י בסוף ספטמבר 1627. יורשו, הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן, הגלה את וויי ג'ונג-שיאן למחוז אַנחְווֵי, שם התאבד האחרון. הנזק שנגרם למערכת השלטונית בתקופת קיסרותו של טיינצ'י היה בלתי הפיך. הסכמתו השקטה של הקיסר לסבלם העצום של בני עמו שכנעה רבים כי שושלת מינג איבדה את מנדט השמיים, מה שהוביל רבים לפנות לתמיכת המאנצ'ו, בהנהגת נוּרהַאצְ'י, שהחל במלחמת מינג–צ'ינג.
חוק פעולת המסות
הרחבה לפיתוח החוק (כולל דוגמה)
הקירוב מניח שכאשר החומרים רחוקים, הם לא משפיעים זה על זה. נציב את הביטוי שקיבלנו עבור הפוטנציאל הכימי בתהליכים אלו בקשר מעלה ונקבל:
כעת נגדיר גודל אופייני לריאקציה:, קבוע הריאקציה (והוא תלוי למעשה בריכוזים הקוונטים של החומרים), וכן נקבל את התנאי לשיווי משקל:
חוק זה נוסח על ידי המדענים הנורווגים ווגה וגולדברג, ונקרא חוק פעולת המסות.
אגף ימין מכונה גם קבוע שיווי המשקל הכימי, ונתון גם על ידי הקשר:
כאשר:
M_i- מסת המולקולה
T- טמפרטורת המערכת
h- קבוע פלאנק
\zeta_i- פונקציית החלוקה הפנימית המכילה מידע על המבנה הפנימי של המולקולת
\alpha_i- המקדמים הסטוכיומטרים
אם ידוע קבוע שיווי המשקל, ניתן לדעת את ריכוזי החומרים במערכת בכל טמפרטורה. את הפונקציות \zeta_i ניתן לקבוע מתוך ניסויים, באמצעות ספקטרום הבליעה והפליטה של המולקולות השונות ניתן לדעת את הפרשי האנרגיה שבין הרמות השונות במולקולות הדרושים לחישוב פונקציית החלוקה הפנימית. על ידי מדידות אלו ניתן לנבא את קבוע שיווי המשקל של ריאקציה כימית.
ניתן לרשום את חוק פעולת המסות גם בניסוח המודרני:
K(\tau)- קבוע שיווי משקל
- מקדמים סטויוכיומטריים לתגובה
[A]- ריכוז מגיב A
[B]- ריכוז מגיב B
[B']- ריכוז תוצר B
לסיכום, חוק זה מבטא את הקשר בין קבוע שיווי-המשקל הכימי K(\tau) לריכוזי החומרים במערכת בכל טמפרטורה, ועל כן הוא מהווה חוק חשוב בתחומים השונים.
יישומים בתחומים אחרים
חוק זה חל גם על מוליכים למחצה, ולכן יש לו כמה השלכות חשובות בתחומי האלקטרוניקה ופיזיקת המוליכים למחצה. כאן חוק פעולת המסות מספק קשר בין ריכוזי חורי האלקטרונים ואלקטרונים חופשיים כאשר מערכת מוליכים למחצה נמצאת במצב של שיווי משקל תרמי.
לחוק פעולת המסות יש יישומים גם בתחומים הבאים:
יחסי סינגפור–קוריאה הדרומית
יחסי סינגפור–קוריאה הדרומית הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת סינגפור לרפובליקה של קוריאה. היחסים בין שתי המדינות החלו כאשר משלחת סחר מדרום קוריאה ביקרה במושבת סינגפור בשנת 1950. היחסים הרשמיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1975, אך דרום קוריאה שלחה נציג מיוחד והקימה משרד סחר וקונסוליה כללית בסינגפור לפני כן. שתי המדינות הן חברות האו"ם היחידות מבין ארבעת הנמרים של אסיה. בשנת 2014 דרום קוריאה היוותה את מקור הייבוא הרביעי בגודלו של סינגפור.
היסטוריה
באפריל 1950 נוצר הקשר המוקדם ביותר בין שתי המדינות, כאשר משלחת סחר דרום-קוריאנית ערכה ביקור בן 5 ימים בסינגפור. בשנת 1964 ייסדה דרום קוריאה מרכז סחר בסינגפור. לאחר שסינגפור קיבלה את עצמאותה בשנת 1965, שתי המדינות ייסדו מיזם דיג בשנת 1967. באוגוסט 1969, ערך שגריר דרום קוריאה בתאילנד האן פיו-ווק ביקור בסינגפור כשליח המיוחד של פאק צ'ונג-הי, נשיא דרום קוריאה, מה שנחשב למעשה למגע הראשון בין שתי המדינות. במהלך ביקורו פגש האן את ס. רג'ראטנם,, שר החוץ של סינגפור והעביר "מסר מיוחד" לנשיא יוסוף בן אישק. ביקור זה התרחש חודש לאחר ביקור דומה של משלחת מיוחדת מצפון-קוריאה השכנה.
בשנת 1971 שונה שמו וייעודו של מרכז הסחר הדרום-קוריאני בסינגפור לקונסוליה כללית ובכך כוננו למעשה יחסים קונסולריים בין שתי המדינות. בשנת 1975 כוננו יחסים דיפלומטיים פורמליים בין סינגפור לקוריאה הדרומית. בשנת 1979 ערך ראש ממשלת סינגפור, לי קואן יו את ביקורו הראשון בדרום קוריאה ובכך הפך לראש ממשלת סינגפור הראשון שביקר בה. בהמשך השנה החלו ישיבות שרים קבועות בין שתי המדינות. בשנת 1981 ערך נשיא דרום קוריאה, צ'ון דו-הוואן ביקור ממלכתי בסינגפור ובכך הפך לנשיא הדרום-קוריאני הראשון המבקר במדינה. בשנת 2002 הפך ס.ר. נתן לנשיא סינגפור הראשון שמבקר בדרום קוריאה.
בשנת 2005 חתם שר המסחר והתעשייה של סינגפור, לים הנג קיאנג, עם שר החוץ והמסחר של דרום קוריאה, באן קי מון על הסכם הסחר החופשי בין דרום קוריאה לסינגפור. ההסכם נכנס לתוקפו בשנת 2006.
בשנת 2015 ביקרה נשיאת דרום קוריאה, פאק גון הייה בסינגפור כדי להשתתף בהלווייתו של ראש ממשלת סינגפור הראשון, לי קואן יו.
קשרי מסחר
ערך הייצוא מדרום קוריאה לסינגפור נאמד בין 4 מיליארד ל-6 מיליארד דולר אמריקני בין השנים 1995 ל-2003, והחל מ-2004 חל גידול בערך זה. ערך זה הגיע לשיא של 26 מיליארד דולר בשנת 2012. דרום קוריאה מייצאת לסינגפור בעיקר מכונות ומוצרים כימיים. חלקו של הנפט המזוקק בערך הייצוא עלה מאז 2003, ובשל כך חלקם של כלי השיט המסחריים בערך הייצוא עלה גם לאחר מכן.
יחסי תרבות
לורנס וונג, ממלא מקום השר לתרבות, קהילה ונוער של סינגפור, ביקר בדרום קוריאה פעמיים בשנת 2013 לקראת השקת התערוכה "העולם הפרנקני: אמנות חוצה תרבויות מסינגפור והמיצרים" במוזיאון הלאומי של קוריאה.
ב-12 בנובמבר 2014, ערכה סינגפור את פסטיבל הקאבר הראשון של K-pop אסייתי.
גארי פורבס
גארי אורלנדו פורבס (באנגלית: Gary Orlando Forbes; נולד ב-25 בפברואר 1985) הוא כדורסלן פנמי.
קריירת כדורסל תיכונים
פורבס ואמו התגוררו ביחד עם חמשת אחיו הגדולים ממנו בברוקלין, ניו יורק כשהיה ילד. הוא שיחק כדורסל ב"האקדמיה ע"ש בנג'מין באנקר" בברוקלין. הוא קלע 1,512 נקודות ולקח 766 ריבאונדים במהלך קריירת התיכון, וקבע בקריירה שיאי נקודות, ריבאונדים וחסימות. פורבס זכה בפרסים בזירה המקומית, הוא נבחר על-ידי ניוזדיי כ"שחקן השנה בברוקלין" בתור תלמיד כיתה י"ב, היה מועמד לפרס "שחקן השנה בעיר ניו יורק", וזכה להיכלל בחמישייה הראשונה של "כל העיר ניו יורק" וגם בחמישייה המצטיינת הראשונה של "שלוש המדינות". הוא נבחר גם למשחק ה"אול-אמריקן" של מקדונלד'ס.
כתלמיד כיתה י"א, פורבס קלע בממוצע 27 נקודות, קלט 11 ריבאונדים ומסר שישה אסיסטים למשחק. בשנתו האחרונה, הוא קלע בממוצע 31 נקודות, קלט 13 ריבאונדים, ומסר שלושה אסיסטים וחסם שלוש זריקות למשחק. באותה שנה, הוא קלע 30 נקודות ולקח 10 ריב בהפסד של תיכון בנג'מין באנקר 75-69 ל"תיכון לינקולן" במשחק האליפות של בתי הספר הציבוריים שנערך במדיסון סקוור גארדן.
קריירת המכללות
פורבס היה מדורג רביעי ברשימת הקלעים, ובמקום ה-20 בסך הכל בפרוספקט "100 המובילים של ESPN" עבור השחקנים המתחילים לשחק במכללות לשנת 2003. הוא התחייב לשחק באוניברסיטת וירג'יניה, גם אחרי קבלת הצעת מלגה מג'ורג'יה טק ואוניברסיטת מיסיסיפי. הקבוצה של המאמן פיט גילן הייתה מדורגת במקום ה-17 ברשימה העליונה של מחזור הגיוס של אותה השנה באתר Rivals.com.
בעונתו הראשונה, 2003-04, פורבס שיחק 31 משחקים, ופתח ב-17 מתוכם. הוא קלע בממוצע 7.6 נקודות וקלט 4.0 ריב' למשחק. הוא סיים שני בקבוצה בחסימת זריקות (28) וחטיפות למשחק (30). קלע 22 נקודות (שיא) וקלט 9 ריבאונדים נגד אוניברסיטת מינסוטה באתגר עשר הגדולות בקונפרנס ה-ACC. בעונת 2004-05, פורבס שיחק 29 משחקים, בהן פתח בחמישייה 4 פעמים, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק. קלע 23 (שיא), קלע ביחס של 8-11, בהפסד למדורגת במקום הרביעי במדינה, אוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל. לאחר תחילת המשחק על אוניברסיטת דיוק, פורבס השיג דאבל-דאבל עם 17 נקודות ו-10 ריבאונדים.
גילן התפטר מן וירג'יניה לאחר סוף עונת 2004-05, ופורבס החליט לעבור בית הספר. הוא עבר לאוניברסיטת מסצ'וסטס, ובשל חוק החלפת הקבוצות של ה-NCAA המחייב בשנת צינון לסטודנטים שעוברים מוסד, הוא נאלץ לשבת בחוץ בזמן עונת 2005-06.
בעונת 2006-07, הראשונה שלו במדי אוניברסיטת מסטצ'וסס, פורבס פתח ב-23 משחקים מתוך 33 המשחקים ששוחקו באותה העונה. פורבס שיחק ככינור שני לכוכבים בשנתם האחרונה בתואר רשון פרימן וסטפן לאזמה, ועדיין הצליח להעמיד בממוצע 13.0 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק. הוא קלע את שיא הקריירה של 31 נקודות ולקח 14 ריבאונדים במשחק כנגד באוניברסיטת טמפל. פורבס קלע 20 נקודות או יותר במהלך העונה והשיג עוד שלושה מקרים שבהם לכד 16 ריבאונדים במשחק נגד ריצ'מונד. פורבס עזר למסטצ'וסס לזכות במקום הראשון שלהם בבית האטלנטי 10 מאז עונת 1995-96. מסצ'וסטס גם העפילה לסיבוב השני של טורניר ה-NIT, בפעם הראשונה מאז עונת 1999-2000.
נכנס בשנה האחרונה שלו בשנת 2007-08, פורבס נבחר לחמישייה השלישית של הקונפרנס האטלנטי 10. בסוף העונה הוא היה עם ממוצע של 20.3 נקודות למשחק, המוביל בקליעה בליגה עם דיונטה כריסטמס מאוניברסיטת טמפל. פורבס קלע 25 נקודות או יותר על שש פעמים, כולל שיא של 29 נקודות במשחק נגד אוניברסיטת צפון איווה. הקונפרנס האטלנטי 10 כיבד אותו כשחקן השנה בקונפרנס, וגם הציב אותו בחמישייה הראשונה של הקונפרנס. פורבס עזר למסצ'וסטס להעפיל גבוה ב-NIT, כולל ניצחון על אלופת העבר סירקיוז וניצחון על אוניברסיטת פלורידה שזכתה בשנתיים הקודמות פעמיים ב-NCAA, אך בדרך לסיום הטורניר הפסידו לאוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא זכה להערכה רבה על פועלו באותה העונה ונבחר לחמישייה הראשונה של טורניר ה-NIT של 2008.
פורבס קלע סך של 1,639 נקודות בקריירת הקולג'ים שלו (698 בווירג'יניה, ו-1,128 באוניברסיטת מסצ'וסטס).
קריירה בינלאומית במדי נבחרת פנמה
בקיץ של 2007, פורבס שיחק עבור נבחרת פנמה אליפות האמריקות בכדורסל 2007 בלאס וגאס. בארבעה משחקים עם הקבוצה הוא השיג בממוצע 17.8 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק. הוא קלע 29 נקודות נגד ארגנטינה. הוא שיחק גם במדי פנמה באליפות האמריקות בכדורסל 2011.
הקריירה המקצוענית
אחרי שסיים את התואר שלו באוניברסיטת מסצ'וסטס, פורבס השתתף במחנה קדם הדראפט NBA באורלנדו בקיץ 2008. עם זאת, הוא לא נבחר בדראפט ה-NBA 2008. למרות זאת, וושינגטון וויזארדס הזמינו אותו להשתתף בקבוצה שלהם שלהם בליגת הקיץ, והוא שיחק את כל 5 המשחקים, אבל הוא השיג רק ממוצעים של 3.8 נקודות ו-0.6 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2008, פורבס חתם עם המועדון האיטלקי נאפולי, אבל הקבוצה התפרקה במהרה.
פורבס נבחר כבחירה הרביעית בסך הכל בדראפט של ליגת הפיתוח של ה-NBA לשנת 2008 על ידי סו פולס סקייפורס איתם חתם על טיוטה. פורבס שיחק בליגת הפיתוח בעונת 2008-09, הוא שיחק 22 משחקים עבור סו פולס לפני שהועבר בטרייד לטולסה '66, בה שיחק 30 משחקים. בסך הכל באותה העונה, פורבס השיג בממוצע 17.4 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. הוא גם השתתף במשחק האולסטאר של הליגה בסוף השבוע של האולסטאר, וסיים שלישי בתחרות הקליעה לשלוש נקודות.
פורבס חתם במאי 2009 בקבוצת TNT טרופנג טקסטרס מהפיליפינים. בה שיחק 2 משחקים, וקלע בממוצע 27.5 נקודות בטרם עזב את קבוצה. במאי-יוני 2009 שיחק בקבוצת טרוטמונדוס דה קרבובו מוונצואלה 5 משחקים.
ביולי 2009 שיחק שוב בליגת הקיץ של ה-NBA, הפעם עם פילדלפיה 76, ובהמשך אותו החודש חתם עם המועדון האיטלקי, סורסינה, אך החוזה בין הצדדים בוטל. באוגוסט 2009 חתם עם מועדון איטלקי אחר גרופו טריבודי, אך גם החוזה הזה לא האריך ימים ובוטל בטרם התחילה העונה.
את עונת 2009-10 פתח במדי מועדון איטלקי שלישי במספר בתוך חודשיים, ואנולי קרמונה. הוא שיחק ב-15 משחקים עבורם וקלע בממוצע 13.3 נקודות למשחק. ב-2010 עבר לשחק עבור עירוני רמת גן מליגת העל שאומנה על ידי דני גוט. המועדון היה בתחתית הליגה עם מאזן 2-11 לפני שפורבס הצטרף, ומאז היה על מאזן של 4-5 לשאר העונה והראה סימנים מעודדים לגבי יכולתם להישאר. פורבס קלע 28 בבכורה שלו, ואז המשיך עם ממוצע של 20.3 נקודות (הקלעי המוביל בליגה). עם זאת, הקבוצה לא הצליחה לעמוד במטרתה לשרוד את הפלייאוף התחתון, בו הם הפסידו את הסדרה, וירדו לליגה הלאומית בתום העונה.
ביולי 2010, פורבס קיבל עוד הזדמנות ב-NBA. הוא הוזמן לשחק עם יוסטון רוקטס בסגל שלהם לליגת הקיץ בלאס וגאס. פורבס שיחק בארבעה מתוך חמשת המשחקים, והעמיד ממוצעים של 3.8 נקודות ו-3.0 ריב' למשחק. בספטמבר 18, 2010, דנבר נאגטס הזמינו את פורבס למחנה האימונים. הוא שיחק ב-8 משחקים, בממוצע 19.0 דקות למשחק, והעמיד 10.1 נקודות ו-2.9 ריבאונדים למשחק. פורבס שרד את שינוי הסגל של טרום העונה ונכנס לסגל הקבוצה לעונה הסדירה.
ב-10 בדצמבר 2011 פורבס חתם על טיוטת חוזה שנשלחה לו מהטורונטו ראפטורס. ב-13 בדצמבר 2011, פורבס באופן רשמי חתום על ידי ראפטורס.
ב-11 ביולי 2012, פורבס נשלח בטרייד ליוסטון רוקטס, יחד עם בחירה עתידית בסיבוב הראשון על קייל לאורי. הוא שוחרר מיוסטון ב-29 באוקטובר 2012.
בחודש ספטמבר 2013, פורבס חתם עם ברוקלין נטס. עם זאת, הוא נופה ב-17 באוקטובר.
ב-1 בנובמבר 2013, פורבס נרכש על ידי ספרינגפילד ארמור. ב-3 בינואר 2014, הוא ויתר על מקומו בקבוצה בשל פציעה שסחב מסיום העונה הקודמת.
ב-21 דצמבר, 2015, פורבס חתם עם מועדון בשם Atenienses de Manatí מהליגה בפוארטו ריקו. ב-28 במרץ 2016, הוא עזב Atenienses ונרכש על ידי גרנד רפידס דרייב. באותו לילה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתבוסה 136-105 לראפטורס 905, בה קלע ארבע נקודות, קלט שני ריבאונדים ומסר אסיסט אחד בתוך דקת משחק אחת.
ב-1 בנובמבר 2016, פורבס נרכש על ידי לונג איילנד נטס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-17 בינואר, הוא ויתר על החוזה ב"נטס" אחרי הופעה ב-20 משחקים.
ב-19 בפברואר 2017, פורבס חתם עם בוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית. בקיץ של 2017 שיחק במדי קרוקודילוס דה קראקס מוונצואלה, ולקראת עונת 2017/2018 חתם בקבוצת ג'ימנסטיקוס ס. לאריסה-פארוס מליגת העל היוונית בכדורסל. ב-24 בפברואר 2018 הצטרף לקבוצת אל-איתיחאד ג'דה מהליגה הסעודית.
חיים אישיים
לפורבס יש סוכרת סוג 1, אשר היא מחלה עם היסטוריה במשפחתו. הוא אובחן עם המחלה בגיל 19, בתחילה שמר על האבחון בסוד מחשש שזה ישפיע על הסיכויים של הקריירה שלו. יש לו חמישה אחים מבוגרים ממנו.
אניטה דסאי
ראשית דרכה
היא סיימה לימודים תיכוניים בדלהי והשלימה תואר ראשון בספרות אנגלית בשנת 1957 באוניברסיטת דלהי. שנה לאחר מכן נישאה לאשווין דסאי, שהיה מנהל חברת תוכנה ומחבר הספר Between Eternities: Ideas on Life and The Cosmos. לזוג ארבעה ילדים, בהם הסופרת זוכת פרס מאן בוקר קיראן דסאי. כשהילדים היו צעירים, נהגה המשפחה לנפוש בכפר בשם תול (Thul) ליד אליבאג בסופי שבוע, ושם מתרחשת עלילת ספר הילדים של דסאי The Village by the Sea.
קריירה
דסאי פרסמה רומן ראשון, Cry The Peacock, בשנת 1963. היא רואה את היצירה Clear Light of Day (1980) כאוטוביוגרפית ביותר שכתבה, שכן היא מתרחשת בתקופה ובמקום שבו התבגרה בעצמה. בשנת 1984 פרסמה את הרומן In Custody, על משורר בשפת אורדו בערוב ימיו - שהיה מועמד לפרס בוקר. בשנת 1993 החלה להורות כתיבה יוצרת במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 2004 יצא רומן בשם The Zigzag Way, שעלילתו מתרחשת במקסיקו במאה ה-20. בשנת 2011 פרסמה קובץ סיפורים קצרים תחת הכותרת The Artist of Disappearance.
בעבר הרצתה דסאי במכללת מאונט הוליאוק, ברוך קולג', ומכללת סמית'. היא חברה באגודה המלכותית לספרות, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעי הרוח, ובגירטון קולג' באוניברסיטת קיימברידג' (למוסד זה הקדישה את ספרה Baumgartner's Bombay. כמו כן היא מפרסמת רשימות ב-The New York Review of Books.
יצירתה בתרגום עברי
בשנת 1999 פרסמה ספר בשם תעניות, תענוגות (יצא בעברית בשנת 2003 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בתרגום שאול לוין).
בקולנוע
בשנת 1993 עובד ספרה In Custody לתסריט והופק סרט באותו שם, בבימוי איסמעיל מרצ'נט. הסרט זכה במדליית הזהב של נשיא הודו עבור הסרט הטוב ביותר, ומככּבים בו שאשי קאפור, שאבנה אזמי, ואום פורי.
הפארק הלאומי צפון רכס קסקייד
הפארק הלאומי צפון רכס קסקייד (באנגלית: North Cascades National Park - מילולית "הפארק הלאומי הקסקיידס הצפוניים") הוא פארק לאומי בצפון מדינת וושינגטון בארצות הברית, על הגבול עם קנדה. הפארק משתרע על יותר מ-2,040 קילומטרים רבועים של רכס קסקייד, רכס הרים גבוה ממוצא געשי. הפארק הלאומי הררי ברובו, ונשמר בדרך כלל במצב הבראשיתי. עמק נהר סקאגיט, שבו שלושה מאגרי מים מוגדר כאזור הנופש הלאומי אגם רוס, והוא מפצל את הפארק הלאומי ליחידה צפונית ויחידה דרומית. היחידה הדרומית של הפארק גובלת מדרום באזור הנופש הלאומי אגם צ'לאן. שני אזורי הנופש הלאומיים מנוהלים יחד עם הפארק הלאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כמכלול הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד (North Cascades National Park Complex). צמודים לפארק כמה אזורי טבע בראשיתי ופארק בקולומביה הבריטית בקנדה הסמוכה.
בפארק יש פסגות הרים תלולים ומבותרים, והוא מגן על חלקים מרכס הקסקיידס הצפוניים (North Cascades) שהם בני כמה עשרות מיליוני שנים, ונוצרו מהפחתה של לוחות טקטוניים שמתחת לאוקיינוס השקט מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. בתחומי הפארק מצויים ארבעה אגני ניקוז של נהרות ויותר מ-500 אגמים, כולל אגם צ'לאן, האגם השלישי בעומקו בארצות הברית.
תשתיות תיירות ונופש זמינות כמעט רק באזורי הנופש הלאומיים, כאשר התשתית בפארק הלאומי מינימלית. לכן מספר המבקרים בפארק עצמו הוא בין הנמוכים ביותר בין הפארקים הלאומיים של ארצות הברית מחוץ לאלסקה.
התיישבות אנושית באזור מתוארכת לפחות לפני 8,500 שנים, כאשר פלאו-אינדיאנים חצו את האזור לשם ציד וליקוט צמחים. לאחר בואם של מגלי הארצות ממוצא אירופי נכחדו כמעט כל שבטי האינדיאנים שחיו באזור ממגפות של אבעבועות שחורות, מחלה שהובאה ליבשת על ידי מתיישבים אירופאים בשלהי המאה ה-18. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 היה האזור השראה לכמה משוררים אמריקנים, כולל ג'ק קרואק.
הפארק הוקם ב-2 באוקטובר 1968, בתקופת נשיאותו של לינדון ג'ונסון, ומאז 1988 מוגדרת מרבית שטחו כאזור טבע בראשיתי, ההגדרה המחמירה ביותר בהגנה על שמורות טבע בארצות הברית. הפארק הוא משכן ליותר מ-1,600 מינים של צמחים ולמעל ל-300 מינים של בעלי חוליות. יחד עם שמורות טבע סמוכות הפארק נמצא בלב מערכת אקולוגית מוגנת בת 12,000 קילומטרים רבועים.
פלאו-אינדיאנים וילידים אמריקניים
ההיסטוריה האנושית של האזור של הפארק הלאומי צפון רכס קסקייד מתוארכת לסיום עידן הקרח האחרון, והאזור היה מיושב ברציפות במשך לפחות 8,000 עד 10,000 שנים. בתקופה זו התקדמו האבות הקדמונים של הילידים בני שבטי סקאגיט (Skagit) לתוך האזור ההררי שבפנים הארץ ככל שהקרחונים נסוגו. עדויות ארכאולוגיות לנוכחות אנושית רציפה בקסקיידס הצפוניים מתוארכת ללפני 4,470 שנים, וסלעים שהושגו ממקורות באזור שימשו לייצור כלי אבן וכלי נשק במשך אלפי שנים. "חלמיש הוזומין" (Hozomeen chert), סוג סלע מתאים מאוד ליצירת כלים, נכרה מהר הוזומין (Hozomeen Mountain) הסמוך, מעט מזרחית לגבול הפארק, במשך 8,400 שנים. חלמיש הוזומין הוא חלק מהממצאים הארכאולוגיים לכל אורך עמק הנהר סקאגיט (Skagit River), מערבית לפארק ובאזורים ממזרח, מה שמעיד שאנשים ביקרו באזור לפחות לשם השגת חומרי גלם. להבים זעירים פרהיסטוריים המתוארכים מלפני 9,600 שנים נתגלו במעבר קסקייד (Cascade Pass), מעבר הרים המקשר בין השפלות ממערב לאזורים הפנימיים של הפארק ועמק הנהר סטהיקין (Stehekin River). הלהבים הזעירים הם חלק ממקבץ ארכאולוגי הכולל חמש תקופות תרבותיות מובחנות, ומעידים שאנשים נהגו להגיע להרים מלפני כ-10,000 שנים. החפירה הארכאולוגית במעבר קסקייד היא אחת מתוך 260 אתרים פרהיסטוריים שזוהו בתחומי הפארק.
בתוך הארץ וצפונית ומזרחית לסקאגיט היו בני השבטים של נלאקא'פמוקס (Nlaka'pamux), צ'לאן, סיילקס וונאטצ'י שחיו בתקופות מסוימות בשנה או כל השנה בחלקים המזרחיים של הקסקיידס הצפוניים. בין הסקאגיט והנלאקא'פמוקס הייתה יריבות ושני השבטים נהגו לפשוט על מחנות היריב בחיפוש אחר עבדים או כפעולת תגמול. כמו הסקאגיט שהתגוררו בסמוך לחוף נהגו השבטים בפנים הארץ לבנות בקתות ארוכות שבהן התגוררו כמה משפחות, אם כי סגנון הבנייה היה שונה כיוון שבבקתות לא היו מחיצות שנועדו לחצוץ בין משפחה אחת לרעותה, והמסגרת של המבנה כוסתה במחצלות קנים ולא לוחות ארז. תומפסון מתאר בקתה אחת של בני ונאטצ'י באורך 73 מטרים. השבטים בפנים הארץ נהגו לנוע ברגל או על גבי סוסים ולא בקאנו מכיוון שהאזורים בפנים הארץ היו מיוערים פחות בצפיפות. הדגה הייתה מצומצמת יותר לשבטים שבפנים הארץ ומזג האוויר קיצוני יותר בשל הריחוק מההשפעה הממתנת של האוקיינוס השקט. בנוסף, השבטים בפנים הארץ הציבו עמודי טוטם לעיתים רחוקות מאוד ולא השתתפו בטקסי פוטלאץ'. בתחילת המאה ה-20 הצטמצמה מאוד אוכלוסיית השבטים בפנים הארץ, בדומה לשכניהם מהחוף, החל מפגישתם הראשונה עם חוקרי הארצות הלבנים הראשונים מאה שנים קודם לכן, בעיקר בשל אבעבועות שחורות ומחלות אחרות.
חוקרי ארצות
חוקר הארצות הלבן הראשון שהגיע לקסקיידס הצפוניים היה ככל הנראה סקוטי בשם אלכסנדר רוס (Alexander Ross), שהועסק על ידי חברת הפרוות הפסיפית (Pacific Fur Company), חברה בבעלות אמריקנית. רוס ועובדים נוספים בחברה הקימו ב-1811 את פורט אוקנוגן (Fort Okanogan), דרומית-מזרחית לגבול הפארק של ימינו, כבסיס לפעולה בתקופה המוקדמת של סחר הפרוות בצפון-מערב החוף הפסיפי. פורט אוקנוגן היה ההתיישבות האמריקנית הראשונה במדינת וושינגטון של ימינו, והרחק צפונה מהמסלול של חברי משלחת לואיס וקלארק מהשנים 1804–1806, וכמו כן צפונית לפורט ונקובר ששכן על נהר הקולומביה. פורט אוקנוגן היה שייך מאוחר יותר לחברת נורת וסט (North West Company) ואחר-כך לחברת מפרץ הדסון, שתיהן חברות פרוות בבעלות בריטית. חלק ניכר מהמסחר בפרוות התנהל בין אינדיאנים לבין כמה ציידי פרוות לבנים בודדים בתחנות מסחר שאוישו על ידי נציגי חברת המסחר בפרוות. בעונה אחת בלבד, סחר רוס ב-1,500 פרוות של בונים. בשנת 1814 היה רוס לחוקר הארצות הלבן הראשון הידוע שחצה את הפסגות הגבוהות של צפון רכס קסקייד, אבל הוא היה פחות מעוניין לחקור את האזור ויותר לנסות לגלות מסלול שיקשר בין תחנות המסחר בפרוות שבתוך פנים מדינת וושינגטון של ימינו עם מפרץ פיוג'ט במערב. לרוס נלוו שלושה אינדיאנים, אחד מהם היה מורה דרך שהוביל את החבורה למעבר הרים גבוה בקסקיידס הצפוניים. ייתכן שרוס ומורה הדרך הגיעו הרחק מערבה עד הנהר סקאגיט, אבל כשלו בניסיון להגיע למפרץ פיוג'ט. המסחר בפרוות הואט במידה ניכרת כאשר הביקוש לפרוות ירד בשנות ה-40 של המאה ה-19, אבל כמה תושבים המשיכו להגדיל את הכנסתם על ידי ציד פרוות בפארק העתידי עד 1968 כאשר הפארק הוקם, והפך פעילות זו לבלתי חוקית. מלבד ציידי פרוות בודדים לא הגיעו חוקרי ארצות לקסקיידס הצפוניים עד שנות ה-50 של המאה ה-19. ב-1853 הוביל ג'ורג' מקללן, אז קפטן בצבא ארצות הברית, חבורה שבחנה באזור מקומות פוטנציאליים דרכם אפשר לסלול מסילת ברזל. מקללן הגיע למסקנה שהאזור הררי ותלול מדי, ולכן אפשר יהיה להניח מסילת ברזל רק במרחק ניכר דרומית לאזור הפארק של ימינו.
מחלוקות בין אמריקנים לבריטים באזור התמקדו בסחר בפרוות והחוזה של 1818 הגדיר ניהול משותף של ארץ אורגון (Oregon Country), כפי שהתייחסו לאזור בארצות הברית. האימפריה הבריטית התייחסה לאזור כ. החוזה קבע את הגבול הבינלאומי בקו הרוחב 49, אבל קביעה זו לא הייתה ברורה מספיק מערבית להרי הרוקי, כיוון שלחברות סחר בפרוות מתחרות היו רעיונות משלהן לגבי היכן צריך לעבור הגבול. המחלוקת על גבול אורגון בין בריטניה לארצות הברית הובילה בסופו של דבר לאמנת אורגון של 1846, וקו הרוחב 49 משמש הן כקו הגבול הבינלאומי של ימינו, כמו גם הגבול הצפוני של הפארק. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 סקרו חברים מוועדת צפון-מערב ארצות הברית (North West Boundary Commission) את אזור הגבול, כשהם מנסים לזהות אילו הרים, נהרות ואגמים שייכים לאיזו מדינה. חבורה אחת שנשלחה מטעם הוועדה בהנהגתו של חוקר הארצות הנרי קסטר (Henry Custer), והם סיירו במרבית החלק הצפוני של הפארק, ופרסמו את הדו"ח המסכם בשנות ה-60 של המאה ה-19. החבורה של קסטר חצתה את מעבר ואטקום (Whatcom Pass), וב-1858 הייתה הראשונה לצפות בקרחון צ'לנג'ר) והר הוזומין. קסטר התרשם מאוד מיפי הנוף של האזור ודיווח בתמציתיות "חובה לראות, לא ניתן לתיאור".
ב-1882 הוביל לוטננט הנרי האברד פירס (Henry Hubbard Pierce) מצבא ארצות הברית משלחת מחקר במימון הממשל שחצתה את הרכס לאורך הגבול המערבי של החלק הדרומי של הפארק של ימינו, בחיפוש אחר נתיבים לתחבורה ומשאבי טבע. משלחת פירס אימתה את מה שהתגלה במשלחת שהוביל מקללן בשנות ה-50, לא נמצא נתיב אפשרי לסלילת מסילת ברזל ורק נתיבים המתאימים בקושי לסלילת דרכים. במהלך מסע המחקר גילתה משלחת פירס זהב בעורקים של קוורץ במדרונות של פסגת אלדורדו. משלחות צבאיות נוספות ב-1883 ו-1887 הגיעו גם הן למסקנה שההרים הם בפועל בלתי חדירים. חוקרים המשיכו לחפש נתיבים לדרכים עבור עגלות ומסילות ברזל, ועד סוף המאה ה-19 נחקר מרבית שטח הפארק, אבל רק ב-1972 נסלל כביש שחתך דרך ההרים, כביש מדינתי 20 של מדינת וושינגטון, המכונה כביש הקסקיידס הצפוניים (North Cascades Highway).
כרייה, כריתת עצים ובניית סכרים
מחפשי זהב חדרו לקסקיידס הצפוניים החל משנות ה-50 של המאה ה-19. כריית פלייסר החלה לאורך הגדות של הנהר סקאגיט. בשנות ה-70 של המאה ה-19 התקדמה כריית פלייסר לאורך ערוץ ה"רובי קריק" (Ruby Creek), ומאות כורים התקבצו לאזור אף שהגישה אליו הייתה קשה. מרבית פעילויות הכרייה לאורך ערוץ רובי קריק הסתיימו בשנות ה-80 של המאה ה-19, אבל היא התחלפה במהרה בכרייה תת-קרקעית של כסף ומינרלים אחרים. תקופת כרייה שנייה זו נמשכה משנות ה-90 של המאה ה-19 עד שנות ה-40 של המאה ה-20, אבל הייתה רווחית רק במעט יותר. הכורים נתקלו בקשיים רבים: עונות כרייה קצרות, פני שטח קשים, כמויות עפרה קטנות ומחסור בהשקעות. הכורים סללו רבים מהשבילים והכבישים הראשונים לתוך חלק מהאזורים הנדחים, ולחלקם נדרש תכנון הנדסי מורכב, כולל גשרים מעל הפלגים הרבים ויצירת מדפי סלע מעל קניונים תלולים באמצעות פיצוץ מבוקר בעת סלילת הדרכים. חברת כרייה אחת בנתה סדרה של תעלות עץ, שהארוכה ביותר הייתה בת קרוב ל-5 קילומטרים, הן כדי להוביל גזעי עצים והן כדי לספק מים לשימוש בכרייה הידראולית. בשנים האחרונות של המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 כרו חברות כרייה בקנה מידה גדול כסף ועופרת בנוסף לזהב. הרוב ברווחיות נמוכה אם בכלל. הביקוש למתכות השונות לא היה יציב, ולכן המחירים נטו להתנדנד יותר מדי והפכו את הכרייה לבלתי כדאית. ברגע שהאזור הפך לפארק לאומי נשארו באתר כמה נכסים של חברות כרייה פרטיות. נכס אחד כזה, מכרה תאנדר קריק (Thunder Creek mine), היה עדיין שייך לגוף פרטי ב-1997.
שלא כמו במקומות רבים אחרים באזור הפסיפיק נורת' וסט, כמעט שלא הייתה השפעה של כריתת עצים על הפארק העתידי. פני השטח הקשים וקיומם של יערות בעלי ערך כלכלי גבוה יותר הקרובים לנתיבי התחבורה, לא עודדו את תעשיית העץ ליזום מפעלי כריתת עצים באזור. ב-1897 הוקצה שטח עבור שמורת היער וושינגטון, פעולה שבפועל שימרה את היערות שאחר-כך יהפכו לפארק. ב-1905 הועבר ניהול השמורה ממחלקת הפנים של ארצות הברית למחלקת החקלאות של ארצות הברית ושירות היערות של ארצות הברית שנוצר אחר-כך במטרה לנהל את שמורות היערות ברחבי המדינה, שהוגדרו מחדש כיערות לאומיים. אף על פי שמחלקת החקלאות הרשתה לחברות מסחריות לכרות עצים ברישיון, מרבית העץ שנכרת באזור שימש למטרות מקומיות לבניית בקתות ומבנים דומים בקנה מידה קטן. כריתת העצים התרחבה כאשר חברת חשמל ציבורית (Seattle City Light) בנתה את המיזם ההידרואלקטרי של הנהר סקאגיט (Skagit River Hydroelectric Project) בשנות ה-20 של המאה ה-20. כמעט 49 קילומטרים רבועים הוצפו עם השלמת סכר רוס. חוזה לכריתת עצים הוענק ב-1945 והמיזם לא הושלם עד 1958. הסכרים והאזורים שבהם כרתו עצים בצורה נרחבת שוכנים מחוץ לגבולות הפארק הלאומי, אבל הם באזור הנופש הלאומי אגם רוס (Ross Lake National Recreation Area) הסמוך.
הקמת הפארק הלאומי
הקמת הפארק הלאומי ילוסטון ב-1872 והפארק הלאומי יוסמיטי ב-1890, הובילו תומכי שימור לטעון בעד החלת הגנה דומה באזורים אחרים בארצות הברית. אפילו בטרם הוחלה הגנה מסוימת על אזור צפון רכס הקסקייד כאשר הוא הוגדר כשמורת יער ב-1897 טענו פעילים שיש להעניק לאזור הגנה גדולה יותר באמצעות הגדרתו כפארק לאומי. ב-1892 הגישו תושבים ממדינת וושינגטון עצומה להקים פארק לאומי צפונית לאגם צ'לאן, כיוון שרבים שביקרו באזור התרשמו שהנוף בו "יפה יותר משווייץ". מאמצים נוספים בכיוון זה נעשו שוב ב-1906 ושוב בין 1916 ל-1921, כאשר הצעות חוק להגדיר את האזור כפארק לאומי כשלו בהצבעה בקונגרס של ארצות הברית. לא כל התושבים המקומיים תמכו ברעיון הפארק הלאומי, מכיוון שחששו שהגדרה כזו תפגע במצבם הכלכלי. גם שירות היערות של ארצות הברית לא תמך בפארק משום ששינוי יעוד זה היה מוציא מידיהם את השליטה על הקרקע, אירוע שלא היה נדיר משום שפארקים רבים שהוקמו קודם לכן נוהלו במקור על ידי שירות היערות. במאמץ לפייס את שומרי איכות הסביבה הגדיר שירות היערות את האזורים שהיו במצב הטבעי ביותר בתוך שטחים בניהולם כאזורים פרימיטיביים (Primitive Areas) שבהם חלה הגנה מוגברת. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 טען איש השירות בוב מרשל שיש להקצות את האזור כאזור טבע בראשיתי, הגדרה שתרחיק את שירות הפארקים הלאומיים משום שעל פי הגדרת תפקידם הם חייבים לסלול כבישים ולבנות "שיפורים" עבור תיירים. בעלי עניין יריבים המשיכו להתווכח בשאלה האם הקרקעות צריכות להישאר תחת ההנהלה של שירות היערות של ארצות הברית או של שירות הפארקים הלאומיים, אך בשנות ה-60 גבר הטיעון הסביבתי שדוגל בפארק לאומי.
חוק הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד עבר בקונגרס ב-2 באוקטובר 1968 וקבע שהמקום יוגדר כפארק לאומי, וב-1 בינואר 1969 קיבל עליו שירות הפארקים הלאומיים את השליטה במקום. החוק גם הגדיר את אזורי הנופש הלאומיים אגם רוס ואגם צ'לאן. באותו יום הוקמה גם מערכת הפארקים רדווד בקליפורניה. בהגיע 1988 הוגשמה מרבית תוכניתו המקורית של בוב מרשל להקצות את הפארק העתידי כאזור טבע בראשיתי כאשר 93% משטח הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד הוגדר כאזור הטבע הבראשיתי סטיבן מאתר (Stephen Mather Wilderness).
ניהול הפארק
הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ומטה הפארק שוכן בעיירה סדרו-וולי (Sedro-Woolley). הפארק מחולק ליחידה צפונית ויחידה דרומית שאזור הנופש הלאומי אגם רוס מפריד ביניהן. הגבול הדרום-מזרחי של היחידה הדרומית גובל באזור הנופש הלאומי אגם צ'לאן. הפארק ושני אזורי הנופש הלאומיים מנוהלים כמכלול הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד (North Cascades National Park Complex). שלוש הישויות נקבעו ב-1968, וב-1988 הוגדר מרבית שטח מכלול הפארק כאזור טבע בראשיתי בשם "אזור הטבע הבראשיתי סטיבן מאתר", הגדרה האוסרת על ביצוע שינויים מלאכותיים ב-93% משטח הפארק. המנדט של שירות הפארקים הלאומיים הוא "...לשמר ולהגן על משאבים תרבותיים וטבעיים". שירות הפארקים הלאומיים הוקם כסוכנות פדרלית על בסיס חוק מ-25 באוגוסט 1916. חלק מרכזי בחוק מסוכם לעיתים קרובות כ"מטרת הארגון": "לקדם ולהסדיר את השימוש ב...פארקים הלאומיים; ...שמטרתו לשמר את יפי הנוף והאלמנטים הטבעיים וההיסטוריים ואת חיות הבר שבהם ולאפשר הנאה מהם בדרך כזו ובאמצעים כאלו שלא יפגעו בהנאה מהם גם מהדורות הבאים". בהתאם למנדט זה אסור הציד בפארק, כמו גם כרייה וכריתת עצים והוצאה משטח הפארקים של משאבים טבעיים ותרבותיים. בנוסף, אסורים בשטחי הפארקים חיפושים אחר נפט וגז טבעי או הפקתם.
ב-2016 ביקרו בפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד 28,646 מבקרים, בעוד שבאזור הנופש הלאומי אגם רוס ביקרו 905,418 מבקרים, ובאזור הנופש הלאומי אגם צ'לאן ביקרו 45,514 מבקרים. שיא עונת הביקורים הוא בין החודשים יוני וספטמבר. מרבית המבקרים מגיעים לאזור הנופש הלאומי אגם רוס שהגישה אליו קלה יחסית באמצעות כביש מדינתי 20 של וושינגטון הקרוי גם כביש הקסקיידס הצפוניים, הכביש היחיד העובר בתחומי מכלול הפארק. תקציב ההפעלה של מכלול פארק הלאומי צפון רכס הקסקייד ל-2010 היה 7.7 מיליון דולר, שהוגדל בתוספת מיוחדת של 3.7 מיליון דולר, כשגובה תוספת המימון יכול להשתנות בצורה משמעותית משנה לשנה, ותוספת מימון מהרווחים הנובעים מחוזים לקבלנים המפעילים שירותים ומדמי הכניסה. מרבית התקציב נועדה למשכורות, כש-83% ממנים את שכרם של 81 אנשי הצוות הקבועים, שלא כולם מועסקים במשך השנה כולה, וקרוב ל-250 עובדים עונתיים העובדים בעיקר בחודשי הקיץ.
פעילויות הניהול של מכלול הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד כוללים ניהול המתקנים: השגחה על תחזוקת וסלילת הדרכים, 637 קילומטרים של שבילים ו-260 מבנים. וניהול משאבים: ניהול אש, ניהול משאבים ביולוגיים וניטור קרחונים. עובדי הפארק גם אחראים על אכיפת החוק, חיפוש והצלה, הגשת סיוע רפואי, שירותי מידע ותוכניות חינוכיות, והמחלקה המנהלית האחראית על תקציבים, כוח אדם וטיפול בחוזים.
גאוגרפיה
הפארק נחלק לשתי יחידות, הצפונית והדרומית שביניהן מפריד אזור הנופש הלאומי אגם רוס. הגבול הצפוני של הפארק הוא גם הגבול הבינלאומי בין ארצות הברית לקנדה, האחרונה מנהלת את הפארק הפרובינציאלי עמק סקאגיט (Skagit Valley Provincial Park) הסמוך. הגבול המזרחי והדרומי של היחידה הצפונית גובלים באזור הנופש הלאומי אגם רוס. הגבול המערבי של היחידה הצפונית גובל ביער הלאומי הר בייקר-סנוקלמי (Mount Baker-Snoqualmie National Forest) שבתוכו שוכנים אזור הטבע הבראשיתי הר בייקר (Mount Baker Wilderness) ואזור הטבע הראשיתי נויזי-דיובסוד (Noisy-Diobsud Wilderness), שניהם גובלים בפארק. היער הלאומי הר בייקר-סנוקלמי גובל גם בדרום מערב היחידה הדרומית של הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד. בנוסף, בגבול הדרום-מערבי שוכן היער הלאומי ונאטצ'י (Wenatchee National Forest) שבתוכו שוכן אזור הטבע הבראשיתי גלשייר פיק (Glacier Peak Wilderness). הגבול הדרומי של הפארק משותף לגבול הצפוני של אזור הנופש הלאומי אגם צ'לאן, כשחלק קטן ממזרח היחידה הדרומית גובל ביער הלאומי אוקנוגן (Okanogan National Forest). אזור הטבע הבראשיתי אגם צ'לאן-סואוטות (Lake Chelan-Sawtooth Wilderness) שוכן ביערות הלאומיים ונאטצ'י ואוקנוגן לאורך הגבול הדרום-מזרחי של הפארק.
הפרש גובה של כ-2,700 מטרים מפריד בין המקום הגבוה ביותר בפארק, הר גוד (Goode Mountain) בגובה 2,800 מטרים, לעמקים המערביים בגובה 120 מטרים בלבד מעל פני הים. לכן יש בפארק מערכת אקולוגית מגוונת מאוד, כולל שמונה אזורי חיים. סחיפה ממים וקרחונים גרמו לפסגות ההרים בצפון רכס הקסקייד להיות בין התלולות ביותר בארצות הברית, כשהן מתנשאות לגובה שבין 1,200 ל-1,800 מטרים מבסיסן. הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד הוא משכן למעל ל-300 קרחונים כמו גם 300 אגמים, והוא המקור לנהרות סקאגיט (Skagit), סטהיקין (Stehekin) ונוקסק (Nooksack). פני השטח הקשים היוו מכשול להתיישבות ועקב כך הפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד כמעט כולו הוא אזור טבע, אף על פי שהוא במרחק של 190 קילומטרים בלבד מנמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה בסיאטל.
אקלים
הפארק הוא חלק מרכס קסקייד ויש בו פסגות המתקרבות ל-3,000 מטרים ולכן האקלים ברוב שטח הפארק הוא אקלים אלפיני. באזורים המערביים יותר האקלים הוא אקלים ימי ממוזג, בעוד שהאקלים באזורים המזרחיים יותר הוא אקלים יבשתי לח.
בשל הקרבה לאוקיינוס כמות המשקעים בחלק המערבי של הפארק משמעותית בין נובמבר לאפריל ובגובה בדרך כלל יורדים שלגים. משקעים אלו מועצמים משום שהמדרונות המערביים של הקסקדייס הצפוניים חוסמים את האוויר הלח. תקופת הקיץ יבשה יותר בדרך כלל. בגובה רב כמות השלג רבה במיוחד. בחורף של 1998–1999 ירדו על הר בייקר (Mount Baker) הסמוך 29 מטרים של שלג, שיא עולמי. בחלק המזרחי של הפארק האקלים יבש יותר כשחורפים קרים יותר והקיצים חמים יותר.
הרים
ההר הגבוה ביותר בפארק הלאומי צפון רכס הקסקייד הוא הר גוד (Goode Mountain) בגובה 2,800 מטרים. הר גוד שוכן באזור מרוחק, הרחק ממקום יישוב ביחידה הדרומית של הפארק. בסמוך להר גוד יש כמה פסגות נוספות שגובהן עולה על 2,700 מטרים כולל הר בקנר (Buckner Mountain – 2,778 מטרים) והר לוגן (Mount Logan – 2,770 מטרים), וכ-8 קילומטרים צפונית מזרחית להר גוד מתנשאת פסגת בלאק (Black Peak – 2,730 מטרים). פסגות בולטות נוספות ביחידה הדרומית של הפארק כוללות את פסגת בוסטון (Boston Peak – 2,711 מטרים), פסגת אלדורדו (Eldorado Peak – 2,703 מטרים) ופסגת פורבידן (Forbidden Peak – 2,687 מטרים).