cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הודו–סמואה
ביקורים דיפלומטיים
סמואה חברה בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג. היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו לאיי האוקיינוס השקט על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. ראשי הממשלה נרנדרה מודי ומאלילגאוי קיימו שיחות דו-צדדיות בשולי פסגת המנהיגים הראשונה של האוקיינוס השקט בסובה, פיג'י ב-19 בנובמבר 2014. לבקשת ראש הממשלה מודי, ראש הממשלה Malielegaoi, מלווה במשלחת בת 5 חברים, ביקר בהודו באוגוסט 2015 כדי להשתתף בפסגה השנייה של הפורום לשיתוף פעולה בין איי הודו לאיי הפסיפיק (FIPIC) בג'איפור. Malielegaoi ביקש את עזרתה של הודו בפיתוח מגזר הבריאות בסמואה.
במרץ 2017, ממשלת סמואה החלה לשלוח להודו חולים שלא ניתן היה לטפל בהם בסמואה. הממשלה שלחה בעבר חולים כאלה לניו זילנד. למרות המרחק הגדול יותר בין הודו לסמואה, עלות הטיפול הרפואי בהודו נמוכה בהרבה מאשר בניו זילנד. ראש הממשלה Malielegaoi שיבח את איכות הרופאים בהודו והצהיר כי התהליך החדש מפחית את ההוצאות עבור ממשלת סמואה. Malielegaoi גם ציין שרבים מהרופאים בניו זילנד הם גם הודים, והודיע כי הממשלה תביא מומחים רפואיים ורופאים מהודו שיספקו טיפול בבתי חולים בסמואים.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין הודו לסמואה הסתכם ב-4.68 מיליון דולר בשנים 2015–2016, עלייה מ-3.66 מיליון דולר בתקציב הקודם. הודו ייצאה סחורה בשווי 2.22 מיליון דולר לסמואה וייבאה 2.46 מיליון דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לסמואה הן מוצרי פלסטיק ופלסטיק, סוכר וממתקים, ומכונות וציוד חשמליים. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מסמואה הן מכונות וציוד חשמליים, ומוצרי פלסטיק.
בפסגת ה-FIPIC השנייה, ראש הממשלה מודי הודיע כי ייפתח משרד סחר של FIPIC בשטחי ה-FICCI בניו דלהי. משרד הסחר, שנקרא FIPIC Business Accelerator, נפתח רשמית ב-7 בספטמבר 2015. הקונפדרציה של התעשייה ההודית (CII) הקימה גם מחלקה ייעודית במטה שלה בניו דלהי המתמקדת בהגברת הסחר עם מדינות האוקיינוס השקט.
הודו וסמואה חתמו על הסכם לחילופי מידע מס בספטמבר 2016.
סיוע חוץ
הודו תרמה שלוש מכונות דיאליזה בשווי כמעט 123,000 דולר ניו זילנדי לסמואה בספטמבר 2006. בשנת 2007, ממשלת סמואה ביקשה מהודו לתרום עוד שלוש מכונות דיאליזה, שנמסרו במרץ 2008. עוד ביקשה המדינה לספק 3 מכונות דיאליזה מדי שנה כדי להחליף את המכונות הישנות יותר. בקשה זו נענתה על ידי ממשלת הודו. הודו סיפקה 66,000 דולר ניו זילנדי כמענק סיוע ב-2009 כדי לממן רכש של שש מערכות אוסמוזה הפוכה ניידות עבור הקרן הלאומית לכליות. לסמואה סופקו שלוש מכונות דיאליזה, מד נפח דם אחד ומד טמפרטורה אחד בשווי 81,000 דולר ניו זילנדי במאי 2011.
הודו תרמה 250,000 דולר כדי לעזור לסמואה לארח את הכנס השלישי של מדינות מתפתחות באיים קטנים (SIDS) באפיה בספטמבר 2014. הודו הודיעה כי תעניק מענק סיוע בסך 100,000 דולר בשנה לכל אחת מ-14 מדינות האוקיינוס השקט, כולל סמואה, בפגישת השותפים של Post Forum Dialogue בשנת 2006. הסכום הוגדל ל-125,000 דולר בשנה משנת 2009. ראש הממשלה Malielegaoi השתתף בפסגת מנהיגי האוקיינוס השקט הראשונה ב-19 בנובמבר 2014 שהתקיימה בסובה, פיג'י. במהלך הפסגה הודיע ראש ממשלת הודו מודי כי הודו תגדיל את המענק השנתי לסמואה ל-200,000 דולר.
אזרחי סמואה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי (ITEC). סמואים רבים קיבלו הכשרה בהודו בתחומי טכנולוגיית המידע, ארגונים בקנה מידה קטן, ניהול פיננסי ותחומים אחרים במסגרת ITEC. פקידים סמואים עברו הכשרה במכון הלאומי לאימוני הרחבת התעשייה הקטנה (NISIET) בהיידראבאד, ובסדנת TERI על פיתוח בר קיימא שנערכה עבור מדינות האוקיינוס השקט (PIC) בפיג'י ב-2007. דיפלומטים סמואים השתתפו גם בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ (FSI) של משרד החוץ. חלקם השתתפו גם בקורס קצר מועד לדיפלומטים של PIC שאורגן על ידי ה-FSI ב-Nadi, ובתוכנית ההכשרה המיוחדת של ה-FSI לדיפלומטים של חבר העמים הבריטי בניו דלהי.
סמואה חתמה על הסכם להקמת מרכז מצוינות ב-IT (CEIT) באוניברסיטה הלאומית של סמואה בסיוע הודי.
הונאה צבאית
הונאה בעת העתיקה
הונאה היא אחת השיטות המומלצות על ידי סון דזה בספרו אמנות המלחמה כדי לנצח במלחמה: בספר משלי נאמר:
ב, מופיעה דוגמה להונאה צבאית של יהושע בן נון בקרב על העי: בעוד כוח פריצה מסתתר במארב ממערב לעיר, יצא הכוח העיקרי לביים מתקפת דמה ממזרח על ביצורי העיר. כוח זה פתח בנסיגה לכיוון המדבר ובכך הוליך שולל את מגיני העיר, שיצאו לרדוף אחרי הנסוגים והותירו את העיר ללא הגנה. כאשר התרחקו הנסוגים ורודפיהם מהעיר, סבב הכוח העיקרי הנסוג על עקביו והחל ללחום ברודפים. בשלב זה חדר הכוח הפורץ לתוך העיר, העלה אותה באש, ובכך שבר את רוח הכוח שיצא למרדף, ואז יצא בעצמו ללחום באנשי העי מאגפם האחורי, מאלץ אותם ללחום בשתי חזיתות.
הונאה נוספת מיוחסת לגדעון בן יואש בקרב במדיינים המתואר ב. גדעון ריכז 300 לוחמים מובחרים, אך קודם לכן יצר רושם שצבאו מונה 32 אלף איש. את 300 הלוחמים הוא צייד בלפידים, בכדים - בתוכם הסתירו את הלפידים, ובשופרות, וחילק אותם לשלושה כוחות, שאגפו את מחנה המדיינים והתכוננו להסתער עליו משלושה כיוונים שונים. לפקודתו של גדעון שבר הכוח את הכדים ברעש רב, חשף את הלפידים הבוערים, תקע בשופרות, זעק זעקות רמות והסתער על המדיינים, שהיו מבוהלים ונפוצו לכל עבר.
הונאה מוכרת נוספת מהעת העתיקה היא השימוש בסוס טרויאני במלחמת טרויה ודומה לה הוא סיפור כיבוש יפו על ידי צחותי.
מלחמת העולם השנייה
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היו אלה בעיקר הגרמנים והאיטלקים שנקטו בפעולות הונאה שונות, רובן בתחום של הצגת יכולות צבאיות שנועדו להרתיע את מדינות המערב ואכן הובילו למדיניות הפיוס כלפי גרמניה. פעולת הונאה גרמנית נוספת הייתה תקרית גלייביץ, שנתנה לגרמניה עילה, כביכול, לצאת למלחמה.
ארצ'יבלד וייוול היה, כנראה, הקצין הבכיר הראשון מבעלות הברית שעשה שימוש נרחב בהונאה במהלך המלחמה. בקיץ 1940 הוא הקים בקהיר את "המטה הקדמי של כוח A", בפיקודו של דאדלי קלארק, שיזם מבצעי הונאה ופיקח עליהם ומבצעיו שימשו השראה לחלק ממבצעי יחידת הבקרה הלונדונית.
הגנרל הבריטי מונטגומרי הונה את הגרמנים בקרב אל עלמיין השני.
לארצות הברית הייתה יחידה הונאה מיוחדת בשם "צבא הרפאים".
שימושי ההונאה
ההונאה מיועדת להוליך שולל באחד משני עניינים בסיסיים, או שניהם גם יחד:
סיכוני השימוש בהונאה
השימוש בהונאה עלול לסכן גם את הצד המשתמש בהונאה:
הונאה אסטרטגית
הונאה אסטרטגית או הונאה מדינית היא הונאה הפועלת כנגד היעדים הרחבים של מדיניות החוץ והביטחון של היריב, דרכי פעולתו, בני בריתו, האסטרטגיה בה הוא נוקט והאחראים להוצאתה לפועל. הונאה בקנה מידה רחב נושקת לתחומי הביון האסטרטגי והריגול ויכולה לכלול מגוון שיטות רחב החל מהונאה גלויה באמצעי התקשורת הגלויים (למשל על קיום פגישות מדיניות שלא היו ולא נבראו) ועד שתילה והפעלת סוכנים.
כדוגמה, ניתן לציין את מבצע פורטיטיוד ומבצע "שומר ראש", ש"עטפו" את מבצע "אוברלורד" לקראת ובמהלך הנחיתה בנורמנדי במלחמת העולם השנייה, והתנהל בזירות שונות מול הגרמנים. מטרתו הייתה להטעות את הגרמנים בקשר למקום פלישתן של בעלות הברית לאירופה, שבוצעה בנורמנדי והייתה כביכול מיועדת לפה-דה-קאלה או לנורווגיה. כחלק ממבצע זה הוקמה קבוצת הארמיות הראשונה (FUSAG) שבראשה הועמד גנרל ג'ורג' פטון.
הונאה מערכתית
הונאה מערכתית היא הונאה הפועלת נגד הכנות המפקדים ברמת הדרג המערכתי (האופרטיבי) ומטרתה לסכל הפעלת כוחות בזירה המערכתית או לגרום להפניה שגויה של תשומת הלב והמשאבים למקום מסוים. הונאה מערכתית מפורסמת היא מבצע ברקלי, שחלק ממנו היה מבצע קציצה - מבצע הונאה בריטי במלחמת העולם השנייה שנערך לקראת פלישת בעלות הברית לסיציליה, ומטרתו הייתה לשכנע את הפיקוד העליון הגרמני, שבעלות הברית מתכננות לפלוש ליוון ולסרדיניה, במקום לסיציליה, היעד האמיתי; באחד המקרים נשתלו מסמכים ובהם ידיעות מטעות על גופה שהייתה כביכול של קצין בריטי, שנסחפה לחוף בספרד מתוך כוונה שהמידע יגיע לכוחות הביון הגרמניים. גם במסגרת ההונאה המערכתית ניתן להפעיל כלים של ההונאה הטקטית בקנה מידה גדול (לדוגמה הקמת שדה תעופה דמה).
הונאה טקטית
הונאה טקטית או הונאת שדה קרב היא הונאה במסגרת קרב המופעלת בכל רמות הפיקוד ודרגי היחידות על מנת להטעות את הכוח היריב. בהונאה חזותית מיוצרת פעולת הסחה על ידי דימוי של מצבים באמצעים חזותיים כגון הולכת מטרות דמי מחופשות או הצבת קנה של כלי ירייה בחלון, במטרה למשוך אליהם אש ותשומת לב של האויב, בעת ביצוע פעולה חרישית כנגדו או הסוואת מהלכים באמצעים חזותיים, למשל על ידי מסך עשן. גישה נוספת להונאה טקטית חזותית היא על ידי הרגלה של האויב לשגרה מסוימת המבוצעת בכוונה בגלוי ומיועדת לטשטש פעילות אחרת שתפתיע את היריב. שיטת הונאה טקטית נפוצה נוספת היא הונאה קולית בה מושמעים בכוונה קולות, רעשים, פיצוצים וצעקות על מנת לשדר מסר שקרי לאויב (בנוגע למיקום, לסדר גודל הכוח הניצב מולו, למורל שלו וכדומה). בהונאת קשר משודרים מסרים ברשת הקשר שכל תפקידם להיות מזוהים על ידי האויב ובכך להחדיר למערך ההאזנה שלו דיסאינפורמציה.
שיטות הונאה
הונאה יכולה להיות "פסיבית" - מבוססת על סודיות והסוואת אמצעים, או "אקטיבית" - חשיפת חצאי אמתות או מבצעי הונאה. הכללים לביצוע הונאה אקטיבית מוצלחת, בעיקר כשזו נעשית על ידי סוכנים כפולים הם:
לשיטות ההונאה וההטעיה השונות שהוזכרו, יש להוסיף גם את השיטות הבאות:
הסוואה
ההסוואה היא הסתרת כוחות מעיני היריב ותצפיותיו, כדי להטעותו באשר להיערכות הכוחות, גודלם, מקומם ומגמותיהם, וכך לגרום לאויב לבזבז את מאמציו על מטרות מדומות, ולערוך את כוחותיו באופן ובצורה הנוחה לצד המסתווה, כך שיוכל להפתיעו
הונאה אלקטרונית
הונאה אלקטרונית או הונאת סייבר היא הונאה העושה שימוש בשידור אותות, בלוחמת סייבר, בחסימה אלקטרונית ובלוחמה אלקטרונית.
מתיחה
מתיחה היא סוג של תעלול המציג אנשים שהתפתו להאמין למציאות מפוברקת. בימינו הפכה המתיחה לסוגה תיעודית קומית ברדיו, בקולנוע ובטלוויזיה, ובדרך כלל ייעודה הוא לשעשע את ההמונים. בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה ה-20 השתמשו במתיחה לצורכי הווי חברתי, ואף בימינו ניתן למצוא אירועים חברתיים בהם מככבים מותחים ונמתחים. בדרך כלל מסתיימת המתיחה ברוח טובה אך לעיתים היא מעוררת כעס, ובמקרים נדירים היא עלולה לגרום לאסון.
מאפייני המתיחה
בדרך כלל מייצרים במתיחה מציאות אבסורדית כדי לבחון את תגובותיו של הנמתח עד לרגע בו מתוודע לאמת. המתיחה מתוכננת מראש, וקיומה מותנה במיומנויות משחק נכונות של המותח וביכולתו לייצר מציאות הנחזית להיות מציאות אמיתית. מכיוון שמטרת המתיחה היא בסופו של דבר שעשוע, נדרשת הסכמתו של הנמתח לאחר גילוי האמת, להיות מוצג כגיבור המתיחה.
דוגמה למתיחה המשעשעת את מושאה: שחקן מתחזה לאסיר נמלט ומבקש מנהג רכב להסיע אותו למקום מבטחים. תגובותיו המבוהלות של הנהג ימשכו דקות ספורות עד שיגלו לו את האמת.
דוגמה למתיחה שאינה משעשעת את מושאה: להתחזות לנציג של מפעל הפיס, ולבשר לאדם על זכייתו בסכום כסף גבוה. מתיחה כזו עלולה להסתיים במפח נפש של הנמתח. ישנן סוגות ספרותיות רבות המבוססות על מתיחה.
מתיחה לעיתים קרובות מיועדת להצחיק או לגרום למבוכה, או לעורר שינוי חברתי או פוליטי על ידי העלאת מודעות של אנשים לעניין מסוים. המקור יכול להיות גם מטרה שיווקית או פרסומית. לדוגמה, כדי לשווק סרט קומדיה רומנטית במאי העלה "אירוע" מזויף במהלך חתונה לכאורה, שהראה כלה וכומר שנפלו לבריכת שחייה בעקבות נפילה מגושמת של אחד השושבינים. התוצאה הייתה "סרטון החתונה של קלואי וקית'" שהועלה ליוטיוב. הסרטון זכה ללמעלה מ -30 מיליון צפיות והזוג הוזמן להתארח בכמה תוכניות אירוח. היוצר השלה בעצם את הצופים במחשבה שמדובר בקליפ אותנטי של תאונה אמיתית בחתונה אמיתית; אבל בסופו של דבר כתבה שפורסמה בעיתון USA Today בשנת 2009 חשפה שמדובר היה במתיחה.
המתיחה בתחומים חברתיים
מנהגים ואירועים שונים בחברה כוללים קטע של מתיחה – כך למשל האירוע המכונה "חיים שכאלה", שבו מפגישים אדם עם אנשים שונים מההיסטוריה שלו, מחייבת הליך של מתיחה – גיבור התוכנית מתפתה להאמין כי הוא מוזמן לאירוע אחר מאשר האירוע המתקיים בסופו של דבר. באירועים אחרים נוהגים להפתיע אנשים בתעלולי מתיחה, כמו במסיבות יום-הולדת, מסיבות מחזור, וחגיגות פורים.
יום אחד באפריל הוא יום של מתיחות בינלאומי, וגם בישראל מתרחבת הפעילות בין אנשים ליצירת תעלולים – כמו כותרות מפוברקות באמצעי תקשורת או הפצת שמועות בלתי הגיוניות.
במדיה
סדרות מתיחות בטלוויזיה זכו להצלחה גם במקומות אחרים בעולם, כמו "Naked and funny" באוקראינה או "Punk'd" בארצות הברית.
עם עליית הפופולריות של האינטרט בבתים פרטים התפתחו גם מתיחות איטנרנטיות. האינטרנט, כאמצעי המאפשר תקשורת בהיקף רחב בין משתמשיו הרבים, משמש גם כלי להפצת מתיחות שונות, באתרי אינטרנט ובדואר אלקטרוני. סרטוני מתיחות של רמי גאייאר צברו ביוטיוב מעל ל-1.35 מיליארד צפיות.
פטיש אוויר
פטיש אוויר (מוכר בסלנג עברי גם כ"קונגו" או "קנגו") הוא כלי עבודה פנאומטי (המופעל על ידי לחץ אוויר) נייד, המשמש לחציבה באמצעות תנועות חוזרות ונשנות של הקשה. שימושיו העיקריים של הכלי הם חציבה בסלע ושבירת מדרכות במסגרת עבודות בינוי עירוניות. בשפה האנגלית במדינות צפון אמריקה ובאוסטרליה הוא מכונה Jackhammer.
מנגנון הפעולה
טכניקת הקידוח של הכלי דומה להפעלת פטיש או אזמל, והוא מבצע את מלאכת החציבה תוך נעיצה של הלהב שלו בחומר הנחצב - בניגוד לתנועה הסיבובית של כלים כגון מקדחה.
טכניקת החציבה של פטיש האוויר מסתמכת על משקלו הרב של הכלי, אשר מקל על חדירת הלהב אל תוך החומר הנחצב. תחת השפעת הכבידה, משקלו של הכלי מכה במשטח פעם אחר פעם, עם כל מחזור של הקשה. יתר על כן, מפעיל הכלי משתמש לעיתים גם במשקל גופו על מנת להפעיל לחץ על המכשיר ולהקל בחדירתו למשטח הנחצב. בשל כך, השימוש בכלי לחציבה בקירות או במשטחים משופעים בתלילות אינו יעיל.
לחץ האוויר לפטיש האוויר מסופק בדרך כלל על ידי מדחס אוויר (נפוץ בכינויו בישראל "קומפרסור", שמו של המדחס בשפות לועזיות [Kompresor]) נייד. כיום נפוץ השימוש במדחסים המונעים במנוע דיזל או במדחסי גז, אך בעבר היו נפוצים גם מדחסי בוכנה. המדחס ממוקם בדרך כלל על עגלה נגררת, עליה מותקן גם גנרטור חשמלי לטובת הפעלת כלים חשמליים אחרים ואספקת אור.
סכנות לבריאות
הרעש שמפיק פטיש האוויר בהקשותיו, בשילוב עם רעש מדחס האוויר, יכולים להגיע עד לרמה מסוכנת של 100 דציבל במרחק של 2 מטרים מנקודת ההפעלה. רעש זה עלול לגרום לנזקי שמיעה (בעיקר לטיניטוס), ועל כן מפעילי הכלי מחויבים ברוב המקרים בחבישת כיסוי אוזניים. פטישי אוויר חדישים כוללים משתיק קול המורכב בצורה גלילית על הכלי (בדומה לפעולתו של משתיק קול המורכב על כלי ירייה).
סכנה נוספת לבריאות נובעת מחשיפה ממושכת לויברציה שמייצר המכשיר. ויברציה זו עלולה לגרום לכשלים בזרימת הדם באצבעות המפעיל - תופעה המכונה "אצבע לבנה". הוויברציה עלולה אף לגרום לנזק בעצב התווך בשורש כף היד.
פטיש האוויר בתרבות הישראלית
בסרט תעלת בלאומילך של אפרים קישון משנת 1969, הדמות המרכזית היא אדם משוגע אשר מפגין גילויי אהבה לפטיש האוויר שלו - ומשתמש בו על מנת לחצוב תעלה לאורך רחוב אלנבי בתל אביב. עלילת הסרט עוסקת ברעש הרב שמלאכת הקדיחה מייצרת, תוך הפרעה לרווחת התושבים במקום, ובסצנות מסוימות בסרט לא ניתן לשמוע דבר פרט לרעש הקדיחה הבלתי פוסק.
בסלנג הישראלי, הכינוי "פטיש אוויר" שימש בעבר כהרחבה לכינוי "פטיש", והוא מהווה כינוי מחמיא לגבר.
ריצ'רד, רוזן קורנוול
ריצ'רד, הרוזן הראשון של קורנוול (באנגלית: Richard, 1st Earl of Cornwall; 5 בינואר 1209 - 2 באפריל 1272) היה אציל אנגלי, בן לשושלת המלוכה בית פלנטג'נט. ריצ'רד, בנו של ג'ון, מלך אנגליה, ואחיו של הנרי השלישי, מלך אנגליה, נשא בתואר רוזן קורנוול ומלך גרמניה. במהלך חייו נטל ריצ'רד מקונוול את שבועת הצלבן ועלה לרגל לארץ הקודש בספטמבר 1240 במסע צלב הנושא את שמו. הוא היה אציל בעל קשרים בחצרות מלכי אירופה ונטל חלק פעיל בעימותים בין האצולה האנגלית לבית המלוכה.
קורות חייו
ריצ'רד מקורנוול נולד ביום 5 בינואר 1209 בטירת וינצ'סטר שבמחוז המפשייר באנגליה. בנו השני של ג'ון, מלך אנגליה ואשתו איזבלה מאנגולם (בצרפתית: Angoulême) בגיל שמונה הוא התמנה לשריף של מחוז ברקשייר. בשנת 1225 הוא קיבל את התואר הרוזן של פואטו ואת התואר הרוזן מקורנוול מאחיו, הנרי השלישי, מלך אנגליה - כמתנת יום הולדת 16. מחוז זה היה ידוע במכרות ותעשיית הבדיל שהכנסותיה מימנו את תחילת עושרו של ריצ'רד.
היחסים בין האחים היו פחות הרמוניים והתנהלו על מים סוערים של יריבות בלתי פוסקת. מחד פעל ריצ'רד מקורנוול כעושה דברו של הנרי השלישי ומפקד צבא אנגלי בצרפת ובעיקר במערכות בבריטני ומאידך התייצב מולו במרד גלוי שהושקט בשוחד של תשלומים כספיים ומתנות יקרות. בתקופת חייו היה ריצ'רד מקורנוול ידוע כאדם עשיר ומקושר היטב לחצרות מלכי אירופה - באמצעות קשרי נישואים משפחתיים. הוא היה בקשרים עם כל המפלגות הפוליטיות באנגליה והיה ידוע כאחד הברונים היחידים שאכן מבין ומדבר אנגלית - בניגוד לאצילים אנגלים אחרים שדיברו צרפתית בלבד.
נישואים ראשונים
בחודש מרץ 1231 התחתן ריצ'רד מקורנוול עם איזבל מרשל, אלמנה עשירה של הארל החמישי של גלוסטרשייר. הנישואים נערכו למורת רוחו של הנרי השלישי שחשש מהתגברות כוחה של משפחת מרשל העשירה בעלת ההשפעה שמפעם לפעם נקטה עמדה כנגד הכתר האנגלי- מחד ומהאיחוד של משפחה זו עם אחיו המרדן מאידך. ריצ'רד אימץ את ילדיה של איזבל מנישואיה הראשונים ורכש את טירת וולינגפורד כמעונו העיקרי.
לריצ'רד ואיזבל נולדו ארבעה ילדים מהם שרד רק הנרי מאלמיין (Henri d'Almayne) והגיע לבגרות. איזבל נפטרה בשנת 1240, גופתה נקברה בכנסיית בוליו (Beaulieu Abbey) וליבה בטוקסברי בסמוך לקבר בעלה הראשון.
בתקופה זו של נישואיו הראשונים היה ריצ'רד מקורנוול מעורב בסכסוך עם סימון החמישי דה מונפור על רקע נישואיו של דה מונפורט עם אחותו של ריצ'רד - אלינור מאנגליה, הוא הסיר את התנגדותו משהובטח לו - על ידי הנרי השלישי - פרס כספי משמעותי של 6,000 מרקים עבור תמיכתו שבשתיקה לנישואים. הנישואים ויותר מכך היחסים בין דה מונפורט והמלך היו מתוחים ובעיתיים, החישוב הראשוני של הנרי היה רכישת בן ברית צרפתי בעל משקל לסייע בידו בהסדרת האינטרסים שלו בצרפת, אך בפועל הוא קנה מתנגד נוסף - פעיל במיוחד שבסיכומו של דבר עמד בראש מרד אצילים נגדו ואף תפס עמדת כוח באנגליה כשליט דה פקטו.
מסע הצלב של ריצ'רד מקורנוול
על רקע המתיחות ומאבקי הכוח באנגליה יצא ריצ'רד מקורנוול למסע צלב לארץ ישראל. הוא נטל את שבועת הצלבן עוד בשנת 1236 אך יצא מאנגליה לחופי ארץ הקודש בקיץ 1240 מלווה בגיסו סימון ממונפורט - שאף הוא היה במצב פוליטי קשה מול הנרי השלישי.
צמד הגיסים נחת בעכו ב-11 באוקטובר 1240 וגילה לאכזבתו כי האציל הצרפתי תיבו משאמפאן (בצרפתית: Thibaut de Champagne), שהגיע לארץ זמן מה לפני כן במסגרת מסע הצלב של הברונים, עזב את חופי ארץ הקודש כשבועיים לפני כן. משגילה ריצ'רד כי המצב הפוליטי הפנימי בממלכת ירושלים רווי פלגנות ומאבקי כוח בין האבירים המקומיים ברשות בני משפחת איבלין לבין המסדרים הצבאיים והקומונות הימיות האיטלקיות הוא יצא מעכו והחל לבצר את אשקלון. במקביל ניהל ריצ'רד מקורנוול משא ומתן עם הסולטאן האיובי, שליט מצרים אלמלך אלצאלח איוב. בסיכומו של המשא ומתן הצליח ריצ'רד מקורנוול להרחיב באופן משמעותי את שטחה של ממלכת ירושלים. בצפון נמסרו לידי הצלבנים מבצרים בעלי חשיבות אסטרטגית - הר תבור, טבריה, ומבצר הבופור, במרכז קיבלו הצלבנים את מבצר בית גוברין ובדרום שלטו הצלבנים על אשקלון ועל פי החוזה יכלו הצלבנים לבצר ללא התנגדות כל נקודת יישוב לפי רצונם. נקודה זו הייתה נקודת השיא של ממלכת ירושלים השנייה - זו שנותרה לאחר קרב קרני חיטין ונבנתה במהלך מסע הצלב השלישי ובהסכם יפו של מסע הצלב השישי.
גופות הצלבנים שנהרגו בקרב בית חאנון הוחזרו ונקברו בתוך מבצר אשקלון החדש, שבויים הוחלפו משני הצדדים. במקביל למשא ומתן עם המוסלמים פעל ריצ'רד ליישור ההדורים בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ששימש כעוצר לכתר ירושלים לבנו הקטין קונרד השני, מלך ירושלים, ניסיונות אלו במהלכם ניסה ריצ'רד להציב את גיסו סימון ממונפורט כעוצר מוסכם על שני הצדדים עלו על שרטון אך ריצ'רד קנה לעצמו שם בחצר המלוכה של פרידריך השני.
בצאתו מהארץ ביולי 1240 כתב ריצ'רד מקורנוול:.
נישואים שניים
בדרכו חזרה לאנגליה, ניצל ריצ'רד את מעמדו בחצרו של הקיסר וביקר את אחותו, איזבלה מאנגליה - אשתו השלישית של הקיסר. בחזרתו לאנגליה סוכמו סידורי חתונתו השנייה לאחות גיסתו - אשתו של הנרי השלישי סינטיה מפרובאנס והזוג בא בברית הנישואים במנזר וסטמינסטר בנובמבר 1243. בכך קירב הנרי השלישי וקשר את אחיו המרדן לחצר המלוכה האנגלית שעמדה עתה בפני תהפוכות וקשיים.
ריצ'רד מקורנוול, אדם עשיר בזכות הכנסות מנחלותיו באנגליה וצרפת קיבל לניהולו את המטבעה הממלכתית של אנגליה יזם רפורמה בשיטה המוניטרית וכתוצאה מכך גרף לעצמו הון שאיפשר לו - בניהול של יועץ פיננסי בשם אברהם מברקהמפסטד להשקיע את כספיו במתן הלוואות למלכים באירופה ולאנשי כנסייה רמי מעלה.
מלך גרמניה
שאיפותיו של ריצ'רד לנחלה וכיסא מלוכה הובילו אותו למספר ניסיונות, העיקרי שבהם היה כס המלוכה של סיציליה הנורמנית, ניסיון שלא צלח בגין תג המחיר הגבוהה שנדרש עבור הכתר.
לאחר מותו של פרידריך השני בשנת 1250 התפוררה השושלת בית שטאופן והקיסרות נכנסת לתקופת ביניים שבין 1246 ועד שנת 1273, ומכונה על פי רוב ה"Interregenum" (התקופה שבין הקיסרים).
תוך ניצול כאוס פוליטי זה נחל ריצ'רד הצלחה גדולה משנבחר בשנת 1256 כמלך גרמניה על ידי ארבעה מתוך שבעה נסיכים הבוחרים (Kurfürstenkollegium). כיאה לימים של מאבקים פוליטיים קם לריצ'רד מתחרה שנבחר בדעת המיעוט - אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה שנהנה מתמיכת לואי התשיעי, מלך צרפת. ריצ'רד מקורנוול ששילם סכום עתק של 28,000 מרקים עבור תמיכת האלקטורים זכה ביום 27 במאי 1257 לשבת על כיסא מלכות גרמניה ולשאת בתואר "מלך הרומאים" משהוכתר על ידי הארכיבישוף של קלן בקתדרלה של אאכן. גם תואר זה, כמו תאריו הצרפתיים נותר ריק מתוכן מעשי וריצ'רד מקורנוול ביקר רק 4 פעמים בנחלתו הגרמנית בתקופת מלכותו שנמשכה משנת 1257 עד 1269.
פקארד סטיישן סדאן
פקארד סטיישן סדאן (באנגלית: Packard Station Sedan) היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1948–1950.
דגם ה"פקארד סטיישן סדאן" התבסס על דגם "Packard Super Eight".
ריצ'רד, רוזן קורנוול
פעילות באנגליה
הסכסוך עבר מספר שלבים בניסיון של האצולה האנגלית לפקח על שלטונו הכושל של הנרי השלישי. בשנת 1258 נאלץ המלך לקבל את תביעות האצולה ("תקנות אוקספורד") שכללו בין השאר הקמת מועצה בת חמישה עשר ברונים, שייבחרו על ידי חבריהם למעמד, אשר תייעץ למלך ותבקר את פעולות המינהל. בשנת 1261 הודיע המלך על נסיגתו מההסכמות. הפרת ההסכם גרמה באפריל 1264 להתלקחות מחודשת של פעולות האיבה הידועה בשם מלחמת הברונים השנייה שנמשכה עד לשנת 1267. במהלך קרב לוויס שסימן נקודת שפל לכוחות המלוכניים הובס צבא המלך וריצ'רד מקורנוול נפל בשבי הברונים המורדים, הוא שהה בכלא עד לספטמבר 1265.
שנת 1265 הייתה שנת מפנה במלחמת הברונים וכוחות המלך הצליחו להשיג ניצחון מכריע ולהרוג את סימון ממונפורט בקרב אוושם. המרד דוכא לבסוף לאחר המצור על טירת קנילוורט והארץ חזרה למסלול של שיקום ושלום בראשות אדוארד הראשון, מלך אנגליה.
פקארד סטיישן סדאן
בדגמי "פקארד סטיישן סדאן" השתמשו בשילוב של מסגור פלדה וחלקי גוף, יחד עם לוחות עץ מבניים. השתמשו בתת-דלת פלדה ובדלתות-נוסע פלדה, שעליהן הונחו לוחות עץ קשיחים. דלת העץ היחידה על הרכב הייתה מכלול השער (דלת) האחורי.
ריצ'רד, רוזן קורנוול
נישואים שלישיים ומוות
בשנת 1261 נפטרה אשתו השנייה של ריצ'רד מקורנוול. ב-16 ביוני 1269 התחתן בשלישית עם ביאטריס מפוקנברג. עלמה בת 16 שהיסטוריוגרפים בני התקופה הכתירו כאישה היפה ביותר בדורה.
מאורעות התקופה הקרבות והשבי נתנו את אותותיהם וריצ'רד מקורנוול, שבור וחולה סבל בשנת 1271 משבץ ונותר נכה ומשותק. ב-2 באפריל 1272 נפטר ריצ'רד מקורנוול ונקבר בסמוך לאשתו השנייה סינתיה.
אשתו השלישית, ביאטריס נפטרה ב-17 באוקטובר 1277 ונקברה באוקספורד.
נחלתו המלכותית בגרמניה המשיכה לסבול ממאבקי כוח וסכסוכים על לעלייתו לכיסא המלכות הגרמני של רודולף הראשון מהמבורג בשנת 1273.
נחלתו בקורנוול עברה לאדמונד, הארל השני מקורנוול, בנו מנישואיו לסינתיה, אשתו השנייה.
נישואים ראשונים
נישא לאשתו הראשונה איזבל מרשל ביום 30 במרץ 1231.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם נפטרו שלושה נפטרו בסמוך ללידתם.
נישואים שניים
נישא לאשתו השנייה סינתיה (סנצ'יה) מפרובאנס ב-23 בנובמבר 1243. סינתיה נפטרה ב-9 בנובמבר 1261.
נישואים שלישיים
לבני הזוג לא היו ילדים.
ילדים לא חוקיים
ממאהבתו ג'ון דה ווליטרוט נולדו לו:
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1990
נבחרת ברית המועצות זכתה בטורניר בפעם השנייה בתולדותיה, עשר שנים לאחר זכייתה הראשונה, לאחר שגברה בשלב הגמר 3–7 על יוגוסלביה בסיכום שני המפגשים.
מוקדמות
שלב המוקדמות החל בשנת 1988, והשתתפו בו שלושים נבחרות צעירות. הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשמונה בתים, בני שלוש או ארבע נבחרות כל אחד. הבתים התבססו בעיקרם על בתי מוקדמות מונדיאל 1990, עם מספר שינויים בשל נבחרות שהשתתפו במוקדמות המונדיאל ולא שלחו נציגות צעירות, ולהפך. שמונה הנבחרות שסיימו כראשי בתיהן העפילו לשלב רבע הגמר.
הנבחרת שהעפילו
1 במודגש: זכתה בטורניר
שחקן הזהב
בתואר שחקן הזהב, הניתן לשחקן המצטיין בטורניר, זכה דאבור שוקר, חלוץ הפינאליסטית יוגוסלביה, ומלך השערים של הטורניר.
מלך השערים
ארבעה שערים
שלושה שערים
שני שערים
הנרי השמיני, מלך אנגליה
הנרי השמיני (באנגלית: Henry VIII; 28 ביוני 1491 – 28 בינואר 1547) היה מלך אנגליה מ-21 באפריל 1509 עד מותו. הוא היה גם מלך אירלנד מ-1541, והמשיך את תביעתם ארוכת הימים של שליטי אנגליה לכתר צרפת. כמי שירש את אביו, הנרי השביעי, היה הנרי השמיני השליט השני בשושלת טיודור.
רצונו העז לספק לאנגליה יורש זכר, שנבע הן מגאווה אישית והן מאמונתו כי אישה תתקשה לחזק את כוחה של שושלת טיודור ולשמור על השלום השברירי שנוצר לאחר מלחמות השושנים, הוביל למספר אירועים שבשלהם הוא בדרך כלל זכור: ששת נישואיו וניתוקו מהאפיפיור ומהכנסייה הקתולית.
חילוקי הדעות שהיו להנרי עם האפיפיור (שלא איפשר את ביטול נישואיו הראשונים) הובילו אותו להפריד את הכנסייה באנגליה מהסמכות האפיפיורית, ולהפוך את עצמו לראשה תוך קרע עם הכס הקדוש, שנידה אותו. בניגוד לרפורמטורים ביבשת, המלך כמעט לא עסק בתאולוגיה והתעניין בשליטה המעשית בכנסייה בארצו. מן הבחינה הדתית הצרופה הוסיף לדבוק בדוקטרינות הקתוליות, ומורשתו הטביעה חותם על המסורת האנגליקנית.
הנרי השמיני בלט גם ביריבות האישית הארוכה שהייתה לו עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת ועם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובמלחמות התכופות שניהל עימם.
בענייני פנים ידוע הנרי בשינויים הקיצוניים שערך בחוקה האנגלית: מלבד הכרזתו בדבר עליונות השליט על הכנסייה של אנגליה, שהתחילה את הרפורמציה באנגליה, הוא הרחיב באופן ניכר את הכוח המלכותי. בנוסף, הנרי פיקח על הסיפוח החוקי של ויילס לאנגליה.
אישומים בדבר בגידה וכפירה היו כלים נפוצים שבהם השתמש הנרי לדיכוי התנגדות, והנאשמים הוצאו להורג לעיתים קרובות בחסות החוק אומנם, אך ללא משפט רשמי. הוא השיג רבות משאיפותיו הפוליטיות באמצעות עבודתם של ראשי השרים שלו, שחלקם גורשו או הוצאו להורג כאשר סר חינם בעיניו. דמויות כגון תומאס וולסי, תומאס קרומוול, ריצ'רד ריץ' ותומאס קרנמר היו בולטות בממשלו של הנרי. כבזבזן ראוותני במיוחד, הוא השתמש בכסף שהגיע הן בעקבות פירוק המנזרים והן בעקבות חוקי הרפורמציה – שהפסיקו העברת כסף לרומא – להכנסה של הכתר. למרות זרימת הכסף מאותם מקורות, הנרי היה תמיד על סף חורבן כלכלי, בשל בזבזנותו האישית והמלחמות הרבות והיקרות שערך באירופה.
בני תקופתו החשיבו את הנרי בשיאו כמלך מלומד ואטרקטיבי שתואר כ"אחד השליטים הכריזמטיים ביותר שישבו על כס המלוכה האנגלי". הוא היה גם סופר ומלחין.
ככל שהתבגר הנרי סבל מהשמנת יתר חולנית ובריאותו נפגעה, דבר שתרם למותו ב-1547. הוא בדרך כלל מאופיין בשנותיו המאוחרות כמלך תאוותן, אנוכי, קשה וחסר ביטחון. לאחר מותו ירש אותו בנו אדוארד השישי.
נעוריו
הנרי נולד בארמון פלסנטיה. הוא היה הילד השלישי והבן השני של הנרי השביעי ואליזבת מיורק. מששת אחיו ואחיותיו של הנרי הצעיר, רק שלושה – ארתור, נסיך ויילס, מרגרט ומרי – שרדו את הילדות. הוא הוטבל על ידי ריצ'רד פוקס, הבישוף של אקסטר, בכנסיית הפרנציסקנים הסמוכה לארמון. בילדותו הוענקו לו תארים טקסיים רבים והוא צורף למסדרי אבירות חשובים של הממלכה. כל המינויים והתארים שקיבל כילד נבעו מרצונו של אביו שלא לחלוק ולשמור תחת ידו את השליטה בעמדות רווחיות. הנרי זכה לחינוך מעולה ממורים פרטיים מובילים, דיבר לטינית וצרפתית רהוטות ולמד גם מעט איטלקית. פרט למינויים טקסיים שקיבל, ידוע מעט על ראשית חייו, היות שלא היה מיועד להיות מלך (יורש העצר היה אחיו ארתור) אלא כומר. בנובמבר 1501 מילא הנרי חלק משמעותי בטקסים שסבבו את נישואי אחיו, הנסיך ארתור, לקתרין מאראגון, הצעירה מבין ילדיהם של פרננדו השני והמלכה איזבלה הראשונה. בהיותו דוכס יורק, הנרי השתמש בסמלו המלכותי של אביו בשינוי קל.
בשנת 1502, לאחר שהיה נשוי 20 שבועות לקתרין, נפטר אחיו ארתור בגיל 15. מותו של ארתור הפך את אחיו הצעיר, הנרי בן העשר, ליורש העצר. באוקטובר 1502 הוענק להנרי התואר דוכס קורנוול (תואר המוענק ליורש העצר) ובפברואר 1503 הוענקו לו התארים נסיך ויילס (התואר של יורש העצר האנגלי) ורוזן צ'סטר. הנרי השביעי הטיל על הילד מעט משימות; הוא היה נתון תחת פיקוח חמור ולא הופיע בציבור. כתוצאה מכך, עלה לאחר מכן על כס המלוכה כשהוא "לא מאומן דיו באמנות התובענית של המלוכה".
הנרי השביעי חידש את מאמציו לחתום על ברית הלוחמה בין אנגליה לספרד בכך שהציע להשיא את הנרי לאלמנתו של ארתור, קתרין. קתרין, שהייתה מבוגרת מהנרי בשש שנים, טענה כי נישואיה עם ארתור מעולם לא מומשו. איזבלה והנרי השביעי היו להוטים לממש את הרעיון שעלה זמן קצר לאחר מותו של ארתור. ב-23 ביוני 1503, נחתם הסכם נישואים והם התארסו יומיים לאחר מכן. היתר מאת האפיפיור לנישואין הגיע בשנת 1504. גילו הצעיר של הנרי, שהיה בן 11, מנע חיים משותפים עם קתרין.
מותה של איזבלה ב-1504 הביא למאבק ירושה בממלכת קסטיליה. אביה של קתרין העדיף שהיא תישאר באנגליה, אך יחסיו של הנרי השביעי עם פרננדו הידרדרו. כתוצאה מכך, קתרין נשארה בין הפטיש לסדן למשך תקופה, מצב שהחמיר עקב התנגדותו של הנסיך הנרי עצמו לנישואים כשהגיע לגיל כשיר לנישואים - 14. פתרונו של פרננדו היה להפוך את בתו לשגרירה, כך נתן לה אפשרות להישאר באנגליה לזמן בלתי מוגבל. קתרין, שהייתה קתולית אדוקה, האמינה שרצון האלוהים הוא שהיא תינשא לנסיך למרות התנגדותו.
תחילת שלטונו
הנרי השביעי נפטר ב-21 באפריל 1509 והנרי ירש אותו כמלך בגיל 17, כשהוא מאמץ את השם המלכותי הנרי השמיני. זמן קצר לאחר קבורת אביו ב-21 במאי, הצהיר הנרי במפתיע שיישא לאישה את קתרין. המלך החדש טען שבקשתו של אביו לפני מותו הייתה שהוא יינשא לקתרין. אי אפשר לדעת אם זה אכן היה נכון, אך בכל מקרה היה נוח להאמין שכן. ניסיונו של מקסימיליאן הראשון לחתן את נכדתו (ואחייניתה של קתרין) לאונור להנרי נכשל. חתונתם של הנרי וקתרין נערכה בצמצום בכנסיית הנזיר בגריניץ' ב-11 ביוני 1509. ב-23 ביוני 1509, הוביל הנרי את קתרין בת ה-23 ממצודת לונדון לכנסיית וסטמינסטר להכתרה שלהם שנערכה למחרת. היה זה אירוע מפואר: הדרך בה עבר המלך הייתה מצופה בטפטים ובבד משובח. לאחר הטקס נערך משתה מפואר באולם וסטמינסטר. כפי שקתרין כתבה לאביה, "הזמן שלנו עובר בחגיגה מתמשכת".
יומיים לאחר הכתרתו של הנרי, הוא אסר את שני השרים הכי פחות פופולריים של אביו, סר ריצ'רד אמפסון ואדמונד דאדלי. הם הואשמו בבגידה והוצאו להורג ב-1510. ההיסטוריון איאן קרופטון טען שהוצאות להורג מעין אלה הפכו לטקטיקה העיקרית של הנרי בהתמודדות עם אלו שעמדו בדרכו. הנרי גם החזיר לציבור חלק מהכסף שככל הנראה נסחט על ידי שני השרים. בניגוד לכך, השקפתו של הנרי על בית יורק – יריביו הפוטנציאליים לתביעה על הכתר – הייתה מתונה יותר מאשר זו של אביו. כמה מהם שנכלאו על ידי אביו, כולל תומאס גריי, המרקיז השני מדורסט, זכו לחנינה. אחרים, שהידוע מביניהם היה אדמונד דה לה פול לא זכו לכך. בסופו של דבר, ראשו של דה לה פול נערף ב-1513, הוצאה להורג שזורזה על ידי אחיו ריצ'רד שיצא נגד המלך.
זמן קצר לאחר מכן קתרין הרתה, אך ב-31 בינואר 1510 ילדה בת מתה. כארבעה חודשים לאחר מכן, קתרין נכנסה שוב להריון. ביום הראשון של שנת 1511, הילד – הנרי – נולד. לאחר הצער באובדן בתם הראשונה, הזוג היה מאושר בהולדת הבן ונערכו חגיגות, כולל תחרות הפלה ברומח. אולם הילד מת שבעה שבועות לאחר מכן. לקתרין היו שתי לידות של עוברים מתים ב-1514 וב-1515, אך בפברואר 1516 ילדה בת שנקראה מרי. היחסים בין הנרי וקתרין היו מתוחים, אך נרגעו מעט לאחר הלידה ונראה שהנישואים היו "טובים באופן כללי" באותה תקופה.
במהלך נישואיו לקתרין היו להנרי פילגשים. בשנת 1510 נחשף שהנרי ניהל רומן עם אחת האחיות של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, אליזבת או אן האסטינגס, הרוזנת מהאנטינגטון. הפילגש המשמעותית ביותר שהייתה להנרי במשך כשלוש שנים, החל משנת 1516, הייתה אליזבת בלאונט. בלאונט הייתה אחת משתי פילגשיו של הנרי שעליהן אין חולק - מעט יחסית עבור מלך צעיר וחסון. המספר המדויק של פילגשיו של הנרי שנוי במחלוקת: דייוויד לודס מאמין שלהנרי היו פילגשים "בכמות מוגבלת בלבד", לעומת זאת אליסון ויר מאמינה שהיו פרשיות רבות אחרות. בשנת 1518 קתרין הרתה בת נוספת שנולדה מתה. בלאונט ילדה ביוני 1519 בן בלתי חוקי להנרי: הנרי פיצרוי. הילד הצעיר מונה לדוכס ריצ'מונד ביוני 1525, במהלך שנראה לחלק מהציבור כצעד בדרך להפיכתו לבן חוקי. בשנת 1533 נשא פיצרוי את מרי הווארד, אך מת ללא ילדים לאחר שלוש שנים, בגיל 17. בזמן מותו של פיצרוי, יוני 1536, הפרלמנט חוקק את חוק הירושה השני, שהיה יכול לאפשר לו להפוך למלך.
צרפת ובית הבסבורג
באוקטובר 1511 כרת האפיפיור יוליוס השני ברית עם ספרד במטרה להרחיק את הצרפתים מאדמת איטליה כחלק מן המלחמות האיטלקיות המתמשכות. זמן קצר לאחר מכן צירף הנרי את אנגליה לברית זו שכונתה "הליגה הקדושה", דבר שהוביל להתקפה אנגלו – ספרדית משותפת ראשונה על אקיטן. זה נראה היה כתחילת הגשמת חלומותיו של הנרי לשליטה על צרפת. ההתקפה, שלאחריה באה הכרזת מלחמה באפריל, לא הובלה על ידי הנרי באופן אישי. בהמשך נראה היה שהברית היא כישלון ניכר – פרננדו השתמש במאורעות רק כדי לקדם את עצמו, וגרם למתיחות בברית האנגלו – ספרדית. אף על פי כן, זמן קצר לאחר מכן נדחקו הצרפתים מחוץ לאיטליה והברית שרדה, כששני הצדדים להוטים לזכות בעוד ניצחונות על צרפת. לאחר מכן הצליח הנרי בצעד מדיני מפתיע לשכנע את מקסימיליאן הראשון קיסר האימפריה הרומית הקדושה להצטרף לליגה הקדושה. במקרה של תבוסת לואי השנים עשר, מלך צרפת, הנרי הבטיח לעצמו במידה ניכרת את התואר "המלך הנוצרי ביותר של צרפת" וככל הנראה גם הכתרה על ידי האפיפיור עצמו בפריז.
ב-30 ביוני 1513 פלש הנרי לצרפת וכוחותיו הביסו את הצבא הצרפתי בקרב הספרס – ניצחון שולי, אך כזה שהאנגלים השתמשו בו למטרות תעמולה. זמן קצר לאחר מכן, האנגלים כבשו את העיר תרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה בצרפת) והעניקו אותה למקסימיליאן; טורנה, יישוב משמעותי יותר, נכבש בעקבותיה. הפעם הנרי הוביל את הצבא באופן אישי, ביחד עם פמליה גדולה. היעדרותו מאנגליה הניעה את גיסו, ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד לפלוש אליה לבקשת לואי. הצבא האנגלי, בהנהגתה של המלכה קתרין, הביס באופן מוחץ את הסקוטים בקרב פלודן ב-9 בספטמבר 1513. בין ההרוגים היה המלך הסקוטי, דבר שסיים את מעורבותה הקצרה של סקוטלנד במלחמה. המערכות הללו העניקו להנרי טעימה מההצלחה הצבאית שאליה שאף. בכל אופן, למרות האינדיקציות הראשוניות שהוא ימשיך במערכה בשנת 1514, הנרי החליט נגד מהלך שכזה. הוא תמך בפרננדו ובמקסימיליאן מבחינה כלכלית, אך קיבל מעט בתמורה וקופת אנגליה הייתה ריקה. עם החלפת האפיפיור יוליוס באפיפיור ליאו העשירי, שנטה לשאת ולתת לשלום עם צרפת, הנרי חתם על הסכם משלו עם לואי: אחותו מרי תהיה לאשתו של לואי (אף על פי שזמן קצר קודם לכן הובטחה לקרל, מלך קסטיליה הצעיר) ושלום הובטח לשמונה שנים, פרק זמן ארוך.
בעקבות מותם של שני סביו של קרל, פרננדו ומקסימיליאן, ב-1516 ו-1519 בהתאמה, הוא ירש את כתר ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. כמו כן פרנסואה הראשון ירש את הכתר הצרפתי לאחר מות אביו, לואי, בשנת 1515, מה שהותיר שלושה שליטים צעירים יחסית והזדמנות לפתוח דף חדש. בשנת 1518, הדיפלומטיה הזהירה של הקרדינל וראש השרים של הנרי, תומאס וולזי, הביאה לאמנת לונדון – הסכם אי-התקפה בין ממלכות מערב אירופה שמטרתו הייתה לאחד את הממלכות בעקבות איום עות'מאני חדש. בעקבות האמנה נראה היה שהשלום עשוי להיות מובטח. הנרי פגש את פרנסואה הראשון ב-7 ביוני 1520 בשדה אריג הזהב ליד קאלה למשך שבועיים של בילוי בזבזני שהדהים את אירופה. שניהם קיוו ליחסים ידידותיים במקום מלחמות העשור הקודם.
למרות זאת, אווירת התחרות החזקה הובילה לנטישת התקוות לחידוש אמנת לונדון וסכסוך בין המעצמות היה בלתי נמנע. להנרי היה יותר מהמשותף עם קרל, שאותו פגש פעם לפני ופעם אחרי פגישתו עם פרנסואה. קרל הוביל את האימפריה הרומית למלחמה עם צרפת ב-1521; הנרי הציע לתווך, אך רק מעט הושג מכך ובסוף השנה הנרי החליט על תמיכה בקרל כשהוא נצמד לשאיפתו הקודמת להשבת אדמות אנגליות בצרפת. התקפה אנגלית קטנה בצפון צרפת הפיקה קרקע מועטה. לאחר מכן הביס קרל את פרנסואה ושבה אותו בקרב פאביה ולכן יכול היה לכפות עליו לחתום על הסכם מדריד שיסיים את מלחמת ארבע השנים. הנרי בחושיו החליט להוציא את אנגליה מהמלחמה לפני בן בריתו וחתם על חוזה מור ב-30 באוגוסט 1525.
ביטול נישואיו לקתרין
בסביבות השנים 1521 - 1525 ניהל הנרי רומן עם מרי בולין, בת לווייתה של קתרין. נאמר כי שני ילדיה של מרי, קתרין והנרי, הם ילדיו של הנרי, אך פרט זה מעולם לא הוכח, והמלך מעולם לא הכיר בהם כפי שנהג עם הנרי פיצרוי. בשנת 1525, בעוד הנרי הופך להיות יותר ויותר חסר סבלנות לגבי אי יכולתה של קתרין ללדת יורש זכר כפי שציפה, הוא התאהב באחותה של מרי, אן בולין, שהייתה אז אישה צעירה וכריזמטית בפמליה של המלכה. אן התנגדה לניסיונותיו לפתות אותה וסירבה להפוך לפילגשו כמו אחותה. הנרי שקל את שלוש האפשרויות שלו למציאת יורש לשושלת, ובכך לפתור את מה שנקרא אז בחצר "עניינו הגדול של המלך". האפשרויות היו: להעניק לגיטימציה להנרי פיצרוי, פעולה שתדרוש את התערבות האפיפיור וגם תהיה ניתנת לערעור; להשיא את בתו מרי בהקדם האפשרי, בתקווה לנכד שיירש אותו באופן ישיר, אך מרי הייתה קטנה יחסית לגילה ונראה היה שלא תוכל להרות לפני מותו של הנרי; או להיפטר מקתרין בדרך כלשהי ולהינשא למישהי בגיל המאפשר לידת ילדים. בשל האפשרות להינשא לאן, האופציה השלישית הייתה בסופו של דבר המושכת ביותר מבחינת הנרי בן ה-34. במהרה הבשילה שאיפתו העיקרית של המלך לבטל את נישואיו לקתרין שמלאו לה 40. זו הייתה ההחלטה שתגרום להנרי לדחות את סמכות האפיפיור ולהתחיל את הרפורמציה באנגליה.
אין הסכמה רחבה על הכוונות ועל המניעים המדויקים של הנרי בשנים הבאות. הנרי עצמו, לפחות בחלק המוקדם של שלטונו, היה קתולי אדוק ובקיא בכתבי הקודש עד כדי כך שכשפרסם בשנת 1521 את ה-Assertio Septem Sacramentorum ("הגנה על שבעת הסקרמנטים") הוא זכה בתואר של מגן האמונה מהאפיפיור ליאו העשירי. העבודה ביטאה הגנה נלהבת על עליונות האפיפיור, כנגד רעיונותיו הפרוטסטנטיים של מרטין לותר. לא ברור מתי בדיוק שינה הנרי את דעתו על הנושא, במקביל להתגברות להיטותו הגוברת לנישואים שניים. עד שנת 1527 הוא שכנע את עצמו שבנישואיו לקתרין, אשת אחיו, הוא פועל נגד הכתוב בספר ויקרא, פרק כ', פסוק כ"א, מכשול שכעת האמין שלאפיפיור מעולם לא הייתה הסמכות להתיר. זה הטיעון שאותו הגיש הנרי לאפיפיור קלמנס השביעי בשנת 1527 בתקווה שיבטל את נישואיו עם קתרין, ובכך להבטיח לפחות קו התקפה אחד פחות. כל תקווה לפתות את קתרין לפרוש לנזירות או להישאר בשקט הייתה אבודה. הנרי שלח את המזכיר שלו, ויליאם נייט, לערער ישירות לכס הקדוש בטענה כי ההיתר המקורי של נישואי המלך לקתרין נוסח בצורה שגויה. נייט לא הצליח; האפיפיור לא היה יכול להיות מוסח בכזאת קלות.
כדי להשיג את מטרתו, התמקד הנרי עתה בארגון בית משפט כנסייתי שיתכנס באנגליה עם נציג של קלמנס השביעי. אף על פי שקלמנס הסכים ליצירת בית משפט כזה, לא הייתה לו כוונה לייפות את כוחו של שליחו, לורנצו קמפגיו, להחליט לטובת הנרי. ייתכן שהחלטה מוקדמת זו נבעה מלחץ מצד קרל החמישי, האחיין של קתרין, שקלמנס השביעי היה משועבד לו. לאחר פחות מחודשיים של שמיעת עדויות, קלמנס החזיר את התיק לרומא עד יולי 1529, מהלך שקבע שהדיון לא יעלה מחדש. לאחר שהסיכוי לביטול הנישואין עלה בתוהו, וולזי - בהיותו קרדינל ונציג של הכנסייה - נחשד בהאטה מכוונת של ביטול הנישואין ונפילת חינו הייתה "פתאומית ומוחלטת". הנרי האשים את וולזי בעבירה על חוק "ישן נושן" האוסר על כל סוכן אפיפיורי לבוא לאנגליה ללא הסכמת המלך (וזאת, על אף שהנרי הכיר בוולזי כבא כוחו (legatus) הרשמי של האפיפיור באנגליה כבר ב-1518). למרות ההתפייסות עם הנרי והעובדה שזכה לחנינה רשמית במחצית הראשונה של 1530, הואשם וולזי פעם נוספת בנובמבר 1530, הפעם בבגידה, אבל מת בזמן ההמתנה למשפט. לאחר תקופה קצרה שבה הנרי לקח את עול הממשלה על כתפיו, סר תומאס מור מונה ללורד צ'נסלור וראש השרים של הנרי. מור, שהיה אינטליגנט ובעל יכולת, היה קתולי אדוק והתנגד לביטול הנישואים. למרות זאת בתחילה שיתף פעולה עם מדיניותו של המלך והוקיע את וולזי בפרלמנט.
שנה לאחר מכן, קתרין גורשה מהחצר וחדריה ניתנו לאן. אן הייתה אישה מלומדת ואינטלקטואלית באופן בלתי-רגיל יחסית לזמנה, ותמכה בלהיטות ברעיונות הרפורמיסטים הפרוטסטנטים, אף על פי שיש מחלוקת על מידת היותה פרוטסטנטית אדוקה. כשהארכיבישוף מקנטרברי ויליאם ורהם מת, הצורך במציאת תומך נאמן בביטול הנישואים הוביל למינויו של תומאס קרנמר למשרה הפנויה. מינוי זה אושר על ידי האפיפיור, שלא היה מודע לתוכניותיו של הנרי לגבי הכנסייה.
נישואיו לאן בולין
בחורף 1532, הנרי פגש את פרנסואה הראשון בקאלה וגייס את תמיכת המלך הצרפתי בנישואיו החדשים. מיד עם חזרתו לדובר שבאנגליה, הנרי ואן נישאו בטקס סודי. תוך זמן קצר הרתה אן וב-25 בינואר 1533 נערך טקס נישואים שני בלונדון. ב-23 במאי 1533, במסגרת בית משפט מיוחד שהתכנס במנזר דנסטבל על מנת לפסוק בסוגיית תוקף נישואיו של המלך עם קתרין מאראגון, קרנמר הכריז על נישואי הנרי וקתרין כבלתי-מבוססים וחסרי תוקף. חמישה ימים לאחר מכן, ב-28 במאי 1533, הכריז קרנמר שנישואי הנרי ואן תקפים. קתרין נושלה באופן רשמי מתוארה כמלכה ובמקום זאת זכתה לתואר "הנסיכה האלמנה" (בהיותה אלמנת האח ארתור). במקומה, הוכתרה אן למלכה ב-1 ביוני 1533. ב-7 בספטמבר 1533, המלכה ילדה בת בלידה מוקדמת מעט. הילדה הוטבלה בשם אליזבת, לכבוד אמו של הנרי, אליזבת מיורק.
בעקבות הנישואים נוצרה סדרה של חקיקת חוקים על ידי הפרלמנט הרפורמיסטי. מטרת החוקים הייתה למצוא פתרונות לסדרה של בעיות מסוימות, תוך הגנה על הרפורמות החדשות מפני ערעור, שכנוע הציבור בחוקיות שלהן וכן חשיפת המתנגדים להן והתמודדות עימם. החוקים הללו טופלו בהרחבה על ידי קרנמר ואחרים וכן על ידי תומאס קרומוול, תומאס אודלי ותומאס הווארד, דוכס נורפוק, כמו גם על ידי הנרי עצמו, שלקח חלק משמעותי בכך. כתוצאה מהחוקים הללו, תומאס מור – שכאמור נותר קתולי – התפטר מתפקידו כלורד צ'נסלור והשאיר את קרומוול כראש השרים של הנרי. עם חקיקת חוק הירושה הראשון בשנת 1533, בתה של קתרין, מרי, הוכרזה בלתי חוקית; נישואיו של הנרי לאן הוכרזו כחוקיים וצאצאיה של אן הוכרזו כבאים בסדר הירושה. עם חוקי הסמכות העליונה שנחקקו בשנת 1534, הפרלמנט גם הכיר במעמד המלך כראש הכנסייה האנגליקנית. חוק הגבלת הערעורים שנחקק בשנת 1532, ביטל את הזכות לעתור לרומא בשום נושא שהוא. רק אז נקט האפיפיור קלמנס בצעד של נידוי כלפי הנרי ותומאס קרנמר, אף על פי שחלף זמן עד שהנידוי הפך לרשמי.
ההתנגדות למדיניות הדתית של הנרי דוכאה במהירות באנגליה. מספר נזירים שהתנגדו הוצאו להורג ורבים אחרים הוקעו. המתנגדים הבולטים ביותר כללו את ג'ון פישר, בישוף רוצ'סטר וסר תומאס מור, שסירבו להכיר במלך כראש הכנסייה. גם הנרי וגם קרומוול לא היו מעוניינים בהוצאת השניים להורג; הם קיוו שיחזרו בהם ויצילו את עצמם. פישר התנגד באופן פומבי להנרי כראש הכנסייה, אך מור, שלא כמו פישר, היה זהיר ונמנע מלעבור על חוק הבגידה באופן גלוי; חוק זה (שלא כמו חוקים מאוחרים יותר) לא אסר התנגדות שקטה. שניהם הואשמו מאוחר יותר בבגידה במלכות, אם כי הרשעתו של מור התבצעה באמצעות ראיה מפוקפקת שהתבססה על שיחה יחידה של מור עם ריצ'רד ריץ', פרקליט המדינה. הם הוצאו להורג בקיץ 1535.
הדיכויים הללו, כמו גם חוק פירוק המנזרים ב-1536, תרמו להתנגדות רחבה יותר לרפורמות של הנרי. הבולטת ביותר היא ה-"Pilgrimage of Grace" ("צליינות החסד"), התקוממות גדולה בצפון אנגליה באוקטובר 1536, שבה השתתפו 20,000 עד 40,000 מורדים בהנהגת רוברט אסק, ביחד עם חלק מאצולת הצפון. הנרי השמיני הבטיח למורדים שהוא יחון אותם והודה להם על "העלאת הנושא לתשומת לבו". אסק אמר למורדים שהם הצליחו במשימתם ושהם יכולים להתפזר ולחזור לביתם. הנרי ראה במורדים בוגדים ולא הרגיש מחויב לקיים את הבטחותיו, לפיכך, כאשר מקרי אלימות נוספים התרחשו לאחר הצעת המחילה של הנרי, הוא מיהר להפר את הבטחת החנינה. המנהיגים, כולל אסק, נעצרו והוצאו להורג באשמת בגידה. עוד כ-200 מורדים הוצאו להורג והפרעות הסדר פסקו.
ההוצאה להורג של אן בולין
ב-8 בינואר 1536, חדשות בדבר מותה של קתרין מאראגון הגיעו אל המלך והמלכה. הנרי קרא להפגנות שמחה פומביות על מותה של קתרין. המלכה הרתה שוב והייתה מודעת להשלכות שיהיו במקרה שלא תלד בן. מאוחר יותר באותו חודש, ב-29 בינואר 1536, יום הלווייתה של קתרין, נפל המלך מסוסו במהלך טורניר, נפצע קשה ולמשך זמן נראה היה שחייו בסכנה. כשחדשות על התאונה הגיעו למלכה, היא הפילה עובר זכר שהיה אז כבן 15 שבועות. האובדן האישי הזה סימן את תחילת הסוף של הנישואים המלכותיים. היות ששאיפתו הנואשת של הנרי לבן הייתה ידועה, רצף הריונותיה של אן משך עניין רב. הסופר מייק אשלי העריך שאן ילדה שני ילדים מתים לאחר ההפלה ב-1536, אך רוב המקורות מעידים רק על לידתה של אליזבת בספטמבר, 1533, הפלה אפשרית בקיץ של 1534 ועל ההפלה של הילד הזכר לאחר כארבעה חודשי הריון בינואר 1536.
סופה של אן בא זמן קצר לאחר החלמתה מההפלה האחרונה. האם ההוצאה להורג הייתה תוצאה של האשמות בבגידה, בניאוף, או בכישוף - זו שאלה שנשארה נושא לדיון בין היסטוריונים. סימנים מוקדמים לירידת חנה כללו את הפילגש החדשה של המלך, ג'יין סימור, שעברה לגור באגף חדש בארמון והסירוב שבו נתקל ג'ורג' בולין, אחיה של אן, להתקבל למסדר הבירית, מינוי שניתן במקום זאת לניקולס קרו. בין 30 באפריל ל-2 במאי, חמישה גברים, כולל אחיה של אן, נעצרו בגין ניאוף ובגידה והואשמו בקיום יחסי מין עם המלכה. אן נאסרה גם היא והואשמה בניאוף ובגילוי עריות. אף שהראיות נגדם לא היו משכנעות, הנאשמים נמצאו אשמים ונידונו למוות. ג'ורג' בולין והנאשמים האחרים הוצאו להורג ב-17 במאי 1536, ובשעה שמונה בבוקר, ב-19 במאי 1536, הוצאה אן להורג בטאוור גרין.
נישואיו לג'יין סימור; עניינים פנימיים וחיצוניים
יום לאחר הוצאתה להורג של אן ב-1536 התארס הנרי לג'יין סימור, שהייתה אחת מבנות הלוויה של המלכה. סימור הייתה ההפך המוחלט מאן בולין; רבים שיבחו את ג'יין על טבעה השליו והעדין. היא אוזכרה על ידי ג'ון ראסל כ"גברת העדינה ביותר שאי פעם היכרתי" וכונתה "האוקיינוס השקט" על ידי השגריר המלכותי צ'פויס בשל מאמציה להשכין שלום בחצר. היא נחשבה לאישה ענווה, עדינה, פשוטה וצנועה, שמשפחתה הגדולה הפכה אותה למועמדת מתאימה ללדת להנרי ילדים רבים. המוטו שלה היה "מחויבת לציית ולשרת". הם נישאו עשרה ימים לאחר מכן.
ב-12 באוקטובר 1537 ילדה ג'יין בן, הנסיך אדוארד - אדוארד השישי לעתיד. הלידה הייתה קשה, וב-24 באוקטובר 1537 מתה המלכה מזיהום ונקברה בטירת וינדזור. האופוריה שאפפה את הולדתו של אדוארד הפכה לצער. לאחר מותה של ג'יין לבש הנרי שחורים במשך שלושה חודשים ולא נישא שנית במשך שלוש שנים. ג'יין הייתה האישה האהובה על הנרי והיחידה שילדה לו יורש זכר.
במחצית הראשונה של שנות השלושים, בזמן שקרל החמישי היה עסוק בעניינים פוליטיים פנימיים בממלכותיו הרבות ובאיומים חיצוניים, ואף הנרי ופרנסואה היו ביחסים טובים באופן יחסי, סוגיות פנים ולא מדיניות החוץ היו בראש סדר העדיפויות של הנרי. ב-1536, לדוגמה, נתן הנרי את הסכמתו לחוקי האיחוד, שמשמעותם הייתה סיפוח ויילס מבחינה חוקית ואיחוד אנגליה ויילס לאומה אחת. בעקבות חוק זה בא לאחר חוק הירושה השני (חוק הירושה 1536), שעל פיו ילדיו של הנרי מג'יין הם הבאים ברצף הירושה. כמו כן משמעות החוק הייתה שמרי ואליזבת הן בלתי חוקיות ובכך נמנעה מהן אפשרות המלוכה. בנוסף, הוענק למלך כוח לקביעת סדר הירושה בצוואתו במקרה שלא יהיה לו צאצא נוסף (הדבר היה לפני לידת אדוארד). מכל מקום, כאשר בינואר 1539 קרל ופרנסואה כרתו שלום ביניהם, הנרי הפך יותר ויותר מודאג. קרומוול, בתפקידו כרב-מרגלים, סיפק להנרי רשימה קבועה של איומים על הממלכה (אמיתיים או מדומים, שוליים או רציניים), והנרי הפך לפרנואיד יותר ויותר. הנרי צבר עושר רב בעקבות פירוק המנזרים; בחלק מהרזרבות הכלכליות הוא השתמש לבניית סדרה של הגנות על החופים וחלק נוסף הוא חסך לשימוש במקרה של פלישה צרפתית – גרמנית.
נישואיו לאן מקליווס
בתקופה הזו, לאחר שהבטיח לעצמו יורש זכר, הנרי רצה להינשא שוב על מנת להבטיח את הירושה וראה בנישואין עניין פוליטי. בעקבות היפרדות הכנסייה האנגלית מרומא היה חשש מפלישה רומית-קתולית לאנגליה. בשל כך קרומוול, עתה רוזן אסקס, הציע להנרי את אן מקליווס, בתו השנייה של יוהאן השלישי דוכס קלווה שבגרמניה, וקרובה של יוהאן פרידריך הנסיך הבוחר של סקסוניה וראש הקונפדרציה הפרוטסטנטית של גרמניה – שהיה יכול לשמש כבן ברית חשוב במקרה של התקפה כזאת על אנגליה. הנס הולביין הצעיר נשלח לקליווס כדי לצייר דיוקן של אן עבור המלך. לאחר שבחן את הדיוקן של הולביין ודורבן על ידי תיאור מחמיא של אן שניתן על ידי אנשי החצר שלו, הם נישאו ב-6 בינואר 1540, אבל לאחר זמן לא רב הנרי רצה לבטל את הנישואים, כדי שיוכל להינשא לאחרת.
על פי עדות מלוויו, הנרי היה מאוכזב בראותו את אן והרגיש שלא נראתה כפי שתיארו אותה: "היא לא כה נאווה כפי שדווח עליה", הוא התלונן. למרות הספקולציה שהולביין צייר אותה באור מחמיא מדי, סביר יותר שהדיוקן היה נכון; רוב ההיסטוריונים מאמינים שמאוחר יותר הנרי השתמש במראה ה'רע' לכאורה של אן ובכישלונה לעורר בו רצון לממש את הנישואים כתירוץ, וזאת היות שכולם היללו את קסמיה, נוסף לעובדה שלא סר חִינו של הולביין בחצר לאחר מכן.
לאחר ליל כלולותיהם התוודה הנרי בפני קרומוול שהוא לא מימש את הנישואים ואמר: "קודם לכן, חיבתי כלפיה לא הייתה חזקה, אך עכשיו זה נעשה גרוע הרבה יותר". אן לא התווכחה ואישרה שהנישואים מעולם לא מומשו. אירוסיה הקודמים של אן לבנו של דוכס לורן סיפקו עילה נוספת לביטול הנישואים. כתוצאה מכך, הנישואים בוטלו ואן קיבלה את התואר "אחות המלך", שני בתים וקצבה נדיבה. באותו זמן כבר היה ברור שהנרי התאהב בקתרין הווארד, אחייניתו של תומאס הווארד, דוכס נורפוק יריבו הפוליטי של קרומוול.
זמן קצר לאחר מכן, רפורמיסטים פרוטסטנטים רבים (וחניכיו של קרומוול) נשרפו ככופרים. חינו של קרומוול סר בינתיים, אף על פי שלא ברור בדיוק מדוע. למרות חלקו המרכזי בנישואין הכושלים הוא לא הואשם באופן רשמי כאחראי על הכישלון, ויש מעט עדויות על חילוקי דעות שהיו לו עם המלך במדיניות פנים או חוץ. נורפוק ניצל את קשריה של אחייניתו המלכה כדי לגרום לקרומוול להיחשב לאויב החצר. קרומוול הואשם בבגידה בעקבות עבירות זוטרות כמכירת רישיונות ייצוא, מתן דרכונים וגביית עמלות ללא רשות וייתכן שגם באשמת הכישלון במדיניות החוץ שהתלווה לכישלון הנישואים עם קליווס. כתוצאה מכך, הוא נאסר וראשו נערף. הלך הרוח האנטי-פרוטסטנטי שגבר בעקבות נפילת קרומוול לא הצליח לחסל את הקו הפרוטסטנטי שקרומוול הוביל.