cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב רומני (קרב ימי)
לאחר הקרב
ניהול הקרב על ידי סא"ל שושן כמפקד בכיר, היה יעיל ביותר. השמדת המצרים נעשתה ללא אבדות בכלים לחיל הים, וללא אבדות בנפש (פרט לשמונה פצועים קל, כאמור). הקרב המחיש למצרים שחוף סיני גם הוא בידינו והסיורים שלהם באזור הופסקו. תוצאת הקרב תרמה רבות לעליית מורל ביחידות חיל הים. עם זאת עריכת קרב ימי שנראה כיזום במרחק קטן מנמל פורט סעיד, אליו נכנסה יום קודם לכן שייטת רוסית, שכללה סיירת טילים, נראתה כהתגרות.
שושן היה מודע להמצאות ספינות טילים בנמל פורט סעיד. העובדה שהן לא התערבו ולא נכנסו למרדף הביאה למסקנה שגויה כי טילי הסטיקס אינם מבצעיים. להערכה שגויה מיוחס חלק חשוב, שלושה חודשים מאוחר יותר, בטיבוע המשחתת אילת. לאחר טיבוע המשחתת, ניטש ויכוח בין סא"ל יצחק שושן לבין אלוף שלמה אראל, מפקד חיל הים באותה עת. אראל אינו מזכיר את התדרוך המוקדם וטוען כי הורה לשושן לא להיכנס לקרב. בעוד שושן טען מנגד שקיבל תדרוך בע"פ לתקוף. בראיון מצולם לטלוויזיה, סיפר קצין הגנ"ק של האנייה סרן ניסים משיח לעמוס כרמלי, כי אמנם התקבל מברק ממפקדת חיל הים, לאחר תחילת הקרב אולם שושן הורה להראות לו אותו לאחר הקרב.
הלשכה לתערוכות בין-לאומיות
הלשכה לתערוכות הבין-לאומיות (בצרפתית: Le Bureau international des Expositions; בראשי תיבות: BIE) היא הגוף המנהל של התערוכות העולמיות (אקספו). הלשכה נוסדה באמנה בינלאומית שנחתמה בפריז ב־22 בנובמבר 1928. מטרותיה של הלשכה, כפי שנוסחו באמנה, הן:
הלשכה מפקחת על שני סוגי תערוכות: תערוכות בין-לאומיות רשומות (הנקראות בדרך כלל תערוכות עולמיות) ותערוכות בין-לאומיות מוכרות (הנקראות בדרך כלל תערוכות נושא/תערוכות מיוחדות, או תערוכות בין-לאומיות).
תערוכות עולמיות
תערוכות עולמיות מתקיימות כל חמש שנים ונמשכות כשישה חודשים. בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות. הנושאים של תערוכות עולמיות חייבים להיות נושאים מקיפי עולם והמשתתפים חייבים לעצב ולהקים את ביתניהם. גודל הביתנים נקבע על ידי הגוף המנהל ואין הגבלה על גודל שטח התערוכה. הערים המארחות מקוות בדרך כלל לנצל את אירוח התערוכה כמנוף להתחדשות עירונית.
תערוכות נושא ותערוכות בין-לאומיות
תערוכות נושא מתקיימות בין שתי תערוכות עולמיות ונמשכות שלושה חודשים. בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות, ככל שהתצוגות עולות בקנה אחד עם נושא התערוכה. ביתני התצוגה נבנים על ידי המדינה המארחת ולא על ידי הגופים המשתתפים ואין המדינה גובה דמי שכירות או תשלום אחר עבור השימוש בביתן. הביתן הגדול ביותר בתערוכה בינלאומית מוגבל לשטח של 1,000 מ"ר ושטח התערוכה כולה אסור שיעלה על שטח של 250 דונם. הערים המארחות מבקשות בדרך כלל לנצל את התערוכה כדי לחזק את תדמיתן בזירה הבינלאומית.
ישראל בתערוכות בין-לאומיות
מדינת ישראל חתמה על אמנת הלשכה לתערוכות בין-לאומיות והצטרפה לארגון ב־31 במאי 1952. ישראל הפסיקה חברותה ב־18 בפברואר 1988 ושבה והצטרפה לארגון ב־10 ביוני 1997.
תערוכות בין-לאומיות שהתקיימו בישראל
התערוכה הבינלאומית הראשונה בארץ נקראה בשם: "אקספו 1953 ירושלים - לכבוש את המדבר" והיא נערכה בשנת 1953 בבנייני האומה בירושלים.
מדינות חברות
נכון לשנת 2021, חברות בלשכה 168מדינות בעולם:
רוח נשית
העמותה זכתה באות הוקרה של השרה לשוויון חברתי בתחום המאבק באלימות נגד נשים, בטקס שנערך בבית הנשיא. כמו כן, העמותה היא זוכת סטטוס יועץ מיוחד למועצה הכלכלית-חברתית של האו"ם משנת 2019 וקיבלה הכרה ופרסים מגופים נוספים.
היסטוריה
החל מיולי 2019 קיבלה רוח נשית הכרה בתפקידה כמובילה עולמית בתחום אלימות נגד נשים, וזכתה בסטטוס יועץ מיוחד למועצה הכלכלית-חברתית (ECOSOC) של האו"ם. המעמד מהווה הכרה בינלאומית באיכות פעילותה של רוח נשית לקידום נשים נפגעות אלימות ובמודל הליווי הייחודי ביום שאחרי מעגל האלימות - בפיתוח עצמאות כלכלית.
העמותה זכתה ב-2019 ב'אות האפקטיביות' אשר הוענק לה על ידי ארגון מידות - שיקוף ודירוג מלכ"רים. בין נימוקי הוועדה: "הוועדה התרשמה עמוקות מפועלכם לקידום עצמאות כלכלית לנשים נפגעות אלימות. הוועדה התרשמה מכך שהעמותה חותרת לשינוי חברתי אמיתי דרך עשייה במישור הפרטני, הקהילתי והציבורי. העמותה מגיעה לתוצאות חברתיות מרשימות ומשמעותיות; מפתחת תפיסה מקצועית ייחודית ומיישמת מודלים להעצמה ויצירת עצמאות וחיזוק של נשים נפגעות אלימות, תוך טיפול בבעיות עומק ורוחב. מאז הקמתה השפיעה העמותה על אלפי נשים וילדיהן באופן הראוי לציון".
פעילות
העמותה מפתחת ומפעילה מגוון תוכניות המותאמות לצרכים הייחודיים והמשתנים של נשים נפגעות אלימות, במטרה לסייע להן להתפתח מבחינה מקצועית-תעסוקתית ואישית. הדגש ניתן על בניית אופק תעסוקתי, הגדלת הכנסה, רכישת מיומנויות וידע להתנהלות עצמאית בתחום הכלכלי וחיזוק תחושות השליטה והביטחון בתחומים כלכליים וכתוצאה מכך בתחומים אחרים. הצוות המקצועי מכשיר ומלווה מאות מתנדבות שהופכות לחלק בלתי נפרד מהפעילות של העמותה, לשותפות לדרך, לשגרירות של העלאת מודעות וחשיפה לנושא של אלימות כלפי נשים והצורך בסיוע מקיף ורחב ב"יום שאחרי" לביסוס עצמאותן הכלכלית.
בין התוכניות שמפעילה העמותה: בנוסף, מקיימת העמותה שיתופי פעולה עם מחלקות רווחה על מנת להנגיש את מודל הפעולה והשירותים שמפעילה העמותה ומציעה סיוע משלים בתחומים של קורסים והכשרות, ניהול תקציב, ייעוץ משפטי, הכנה לראיונות עבודה ושדרוג קורות חיים, ושילוב נשים אצל "מעסיקים ידידים".
שינוי מדיניות
רוח נשית פועלת גם במישור הציבורי, על מנת להעלות מודעות למצבן הכלכלי של נשים נפגעות אלימות ולחסמים המקצועיים, הכלכליים והמשפטיים עימם הן מתמודדות. העמותה מקדמת מדיניות וחקיקה אשר יתנו מענים לחסמים אלה. התפיסה המנחה את הפעילות המערכתית של העמותה היא כי אלימות נגד נשים היא תופעה חברתית רחבה החורגת בהרבה מהמקרה הפרטי של זוג ספציפי. לכן, כדי למגר את האלימות וכדי לסייע לנפגעותיה, יש לחשוף ולשאוף לשנות מבנים חברתיים, תרבותיים ומשפטיים המאפשרים את קיומה של התופעה.
קואליציות נשים
בשנת 2012 התאגדה רוח נשית עם הארגונים "איתך-מעכי", "אחותי", "העמותה להעצמה כלכלית לנשים", "שדולת הנשים בישראל" ו"מרכז אדוה" להקמת קואליציית "שותפות" ארגוני נשים לקידום שוויון וצדק לנשים בזירה הציבורית והתקשורתית בישראל. במסגרת הקואליציה נכתב נייר עמדה בנושא יזמות זעירה של נשים נפגעות אלימות.
קואליציה נוספת בה שותפה רוח נשית היא הקואליציה להבטחת תשלום מזונות ילדים, אותה היא מובילה ביחד עם מרכז רקמן לקידום מעמד האשה ועם קבוצת סינגור מזונות ילד. הקואליציה פועלת לשינוי האופן בו מיושם חוק המזונות (הבטחת תשלום), התשל"ב–1972, אופן שלטענת הקואליציה, פוגע בנשים גרושות שנאלצות לבחור בין פרנסה מכבדת לבין קצבת מזונות ילדים. הקואליציה נאבקת לשינוי מציאות זו במספר מישורים – הצעות לשינוי חקיקה, העלאת הנושא לדיון בפורומים שונים, הרצאות ומפגשים עם פעילות בשטח.
בשנת 2013 חברה רוח נשית למגוון ארגוני נשים להקמת קואליציה ליישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם בישראל, שמהותה הגנה וחיזוק ביטחונן של נשים וייצוגן במוקדי קבלת החלטות. בעקבות פעילות הקואליציה, בסוף שנת 2014 אימצה הממשלה תוכנית פעולה כוללת בנושא.
בשנת 2017 הצטרפה רוח נשית גם לקואליציה למען נשים וילדים מבקשי מקלט. במסגרת זו, לקחה חלק בהגשת בקשה להצטרף במעמד "ידיד בית משפט" בעתירה נגד חוק הפיקדון לעובדים זרים. טענת הקואליציה הייתה כי החוק, שקובע הפחתה בפועל משכרם של זרים, עלול לפגוע בצורה משמעותית בנשים מבקשות מקלט, שהן ממילא אחת הקבוצות המוחלשות בחברה, להוביל אותן למעגלי אלימות וניצול ולגרום לפגיעה קשה בילדיהן. עוד בהקשר לנשים חסרות מעמד, בשנת 2019 הגישה רוח נשית, עם עוד ארגוני נשים וילדים, בקשת "ידיד בית משפט" בהליך משפטי הנוגע למהגרת עבודה, אם יחידנית, שעמדה להיות מורחקת מישראל תוך שהיא מופרדת מילדיה. הקואליציה טענה כי ההחלטה בעניינה לא לקחה בחשבון שיקולים מהותיים בנוגע לזכויות של אימהות יחידניות ושל מהגרות עבודה.
ב-4 בדצמבר 2018 הייתה רוח נשית בין הארגונים שיזמו והובילו את "אני אישה אני שובתת" - שורת אירועי מחאה ושביתה במוקדים רבים ברחבי הארץ, בתגובה לאלימות כלפי נשים ולעלייה במספר מקרי רצח נשים בשנה זו. בעקבות מחאה זו, התכנסה וועדת שרים לטיפול באלימות במשפחה, בראשות ראש הממשלה, ואישרה את הגדלת התקציב השנתי לתוכנית למניעת אלימות במשפחה.
בשנת 2019 הצטרפה רוח נשית גם לקואליציית ארגוני החברה האזרחית ליישום אג'נדה 2030 בישראל, בהובלת איתך מעכי – משפטניות למען צדק חברתי, מרכז השל לקיימות ומנהיגות אזרחית. הקואליציה פועלת להטמעת היעדים הגלובליים של האו"ם לפיתוח בר קיימא עד שנת 2030 (בין היתר בתחומים של שוויון מגדרי, מיגור העוני ותעסוקה הוגנת). הקואליציה כתבה נייר עמדה אשר הוגש לממשלה וצורף כנספח לדו"ח הממשלתי שהוגש לאו"ם ביולי 2019. נייר העמדה מציג את המנגנונים ההכרחיים לצורך הטמעת היעדים הגלובליים בישראל.
אמנת הזמינות הבנקאית
ביוני 2019 השיקו בנק ישראל, איגוד הבנקים ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יחד עם רוח נשית, פיילוט להפעלת אמנת הזמינות הבנקאית במספר מרכזים למניעת אלימות ברחבי הארץ. האמנה מציעה כלים משמעותיים להקלה על נשים נפגעות אלימות עם חובות. בהמשך להצלחת הפיילוט, הוחלט בשנת 2022 להרחיב את הפעילות, ולפעול לקידום האמנה בכל המרכזים למניעת אלימות ברחבי הארץ. רוח נשית הובילה את הטמעת האמנה והנגשתה לעו"ס במרכזים למניעת אלימות. רוח נשית ממשיכה להוביל את הטמעת האמנה בכל המרכזים למניעת אלימות בארץ, ביחד עם שותפיה למיזם.
העלאת מודעות לקשר בין תלות כלכלית לאלימות כלפי נשים
מבחינת חקיקה, קידמה רוח נשית יחד עם מרכז רקמן ועמותת "אם הבנים" את הצעת התיקון לחוק המזונות אשר הוגשה בכנסת התשע עשרה על ידי חברת הכנסת זהבה גלאון ויו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה חברת הכנסת עליזה לביא. בסוף שנת 2014 הגישה חברת הכנסת גלאון הצעת חוק למניעת אלימות כלכלית שנכתבה על ידי רוח נשית ומרכז תמורה, והוגשה במקור על ידי חברת הכנסת לשעבר אורית זוארץ בשיתוף העמותה.
רוח נשית פועלת להעלאת מודעות לקשר בין תלות כלכלית לאלימות כלפי נשים – בקרב קובעי מדיניות, אנשי ונשות מקצוע והציבור הרחב. בספטמבר 2014 קיימה העמותה כנס בנושא "בין תלות כלכלית לאלימות כלפי נשים" בשיתוף בית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל אביב. היה זה הכנס הראשון בישראל אשר עסק בקשר בין תלות כלכלית לאלימות כלפי נשים, אליו הגיעה כמרצה אורחת פרופ' ליסה בראש מאוניברסיטת פיטסבורג.
בתחילת 2015 יזמה רוח נשית בשיתוף רשות האכיפה והגביה נוהל לליווי נפגעות אלימות בהליכי גביית דמי מזונות ילדים, אשר אומץ על ידי ההוצאה לפועל.
בשנת 2015 הגישה רוח נשית נייר עמדה בנושא המלצות לשינוי מדיניות לוועדה הבין-משרדית לצמצום תופעת האלימות במשפחה של משרד הרווחה והמשרד לביטחון פנים.
בשנת 2016 רוח נשית הייתה בין הארגונים המובילים לנסח את "אמנת זמינות בנקאית לנשים נפגעות אלימות", שנחתמה ביחד עם בנק ישראל ואיגוד הבנקים בישראל. עד 2019 קיבלו מעל 700 נשים סיוע מכח האמנה הבנקאית. האמנה, אשר מציעה כלים משמעותיים להקלה על נשים נפגעות אלימות עם חובות, הורחבה בשנת 2019 בעקבות יוזמה והובלה של רוח נשית, כך שתחול גם על נשים בקהילה ולא רק על נשים ששהו במקלטים. ביוני 2019 הושק פיילוט להפעלת האמנה בשמונה מרכזים למניעת אלימות ברחבי הארץ.
בסוף שנת 2014 הגישה חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון הצעת חוק למניעת אלימות כלכלית שנכתבה על ידי רוח נשית ומרכז תמורה, והוגשה במקור על ידי חברת הכנסת לשעבר אורית זוארץ, בשיתוף העמותה. בשנת 2017 עברה הצעת החוק גלגול נוסף, והוגשה כהצעת חוק ממשלתית על ידי השרה לשוויון חברתי, גילה גמליאל. בניסוח ההצעה היו מעורבים אנשי אקדמיה וארגונים, ובהם רוח נשית.
בינואר 2018 לכבוד עשור שנות פעילות ערכה רוח נשית, בשיתוף המכללה האקדמית רופין, כנס ראשון מסוגו בישראל, בנושא "אלימות כלכלית" בישראל. בסקר שערכה העמותה התברר כי כשליש מהאוכלוסייה מכירים נפגע מאלימות כלכלית בפועל, אף על פי שהמושג אלימות כלכלית לא מוכר (נשים מכירות יותר את המושג ומכירות יותר נפגעים מאלימות כלכלית בסביבתן).
בשנת 2019 יזמה העמותה סקר, ממנו עלה כי כשליש מהאוכלוסייה בישראל מכירים נשים שנפגעו מאלימות כלכלית בפועל, אף על פי שהמושג "אלימות כלכלית" עצמו אינו מוכר. כדי להעלות מודעות לתופעה, עורכת רוח נשית הרצאות בנושא לקהלים רבים, ובהם עובדים סוציאליים, שופטים ורשמי הוצאה לפועל, קליניקות משפטיות ועוד, וכן השתתפה בכנסים בנושא מטעם לשכת עורכי הדין, הסיוע המשפטי של משרד המשפטים, המכון להשתלמות פרקליטים ויועצים משפטיים, ועוד. פרויקט מרכזי של העמותה, שהחל בקיץ 2019, הוא הוצאה לאור של ספר המאגד עדויות של נשים על אלימות כלכלית שחוו. מטרת הספר היא להשמיע את קולן של נפגעות התופעה, ובכך לסייע בהמשגתה ולהשפיע על עיצוב המדיניות בנושא.
בתחום של גביית מזונות בהוצאה לפועל, יזמה רוח נשית, בשיתוף רשות האכיפה והגביה ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שני נהלים שמטרתם להקל על נשים נפגעות אלימות המגיעות ללשכות ההוצאה לפועל כדי לגבות חוב מזונות. נוהל אחד מאפשר ליווי של קב"ט ללשכת ההוצאה לפועל, וזאת כדי להתמודד עם החשש של נשים רבות ממפגש אלים עם בן הזוג לשעבר. הנוהל השני מאפשר את הקדמת הדיון אצל רשם הוצאה לפועל, כאשר מדובר באישה נפגעת אלימות. העמותה פעלה להטמעת הנהלים בקרב הגורמים הרלוונטיים, להנגשתם ולתרגומם לערבית, רוסית ואמהרית.
פרס אות קטן
פרס המוענק מדי שנה על ידי העמותה לזכרו של פרופ' יוסי קטן, שנפטר בשנת 2012. פרופ' קטן היה חבר הסגל בבית הספר לעבודה סוציאלית שבאוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במרכז טאוב ובין היוזמים להקמת הפורום לחקר המדיניות החברתית בישראל. פרופ' קטן נחשב לפורץ דרך בתחום השירותים הסוציאליים האישיים, והיה חבר הנהלת רוח נשית. לאחר מותו החליטו בני משפחתו, בשיתוף עם עמותת רוח נשית, בה פעל למן יסודה, להמשיך ולשמר את מורשתו באמצעות מתן אות הוקרה שנתי לאשת או איש אקדמיה, המסורים ומחויבים לעשייה חברתית מגדרית, במקביל לפועלם האקדמי.
מעגילה (זיתים)
אבני מעגילה שימשו בעת העתיקה לכתישת זיתים. פעולתם הייתה בדומה לרחיים, אולם במקום פעולת טחינה שמבצעות אבני הרחיים, היו אבני המעגילה מועכים את הזיתים כהכנה לתהליך עצירת שמן הזית או כהכנה לשימורם.
יש הטוענים כי אבני מעגילה זהות לאבני ים וממל, אולם הסברה המקובלת היא שאבני מעגילה היו קלות יותר ובמקום לכתוש את הזיתים ולרסקם היו פוצעות ומועכות אותם בלבד.
שופט
שופט הוא אדם המכריע, בבית המשפט, בסכסוך בין מספר צדדים, או מכריע בתביעה פלילית שהגישה המדינה נגד נאשם.
השופטים הם המרכיבים את הרשות השופטת, והם אמורים למלא את תפקידם על-פי החוק, ללא משוא פנים וללא שיופעלו עליהם לחצים להטיית הדין.
אופן פעולתו של השופט
לאופן פעולתו של השופט נהוגות שתי שיטות:
מינוי שופטים
ברשימה להלן מובאות שיטות הבחירה של שופטים בבית המשפט העליון במדינות שונות בעולם. בחלק מהמדינות יש הבדל בין אופן המינוי לבית דין לחוקה/בית המשפט העליון לערכאות נמוכות יותר.
שופט בישראל
פעולתם של שופטים בישראל מוסדרת בחוק יסוד: השפיטה ובחוק בתי המשפט (ובעבר בחוק השופטים). כהונתם של שופטים בבתי דין מוסדרת בחוקים המתאימים, כגון חוק השיפוט הצבאי.
תנאי כשירות
על מנת להתמנות לשופט דרושים שני תנאי סף:
למעשה, ניתן למנות לבית-המשפט העליון (ולו בלבד) "משפטאי מובהק" שאין לו השכלה משפטית פורמלית (למשל, מומחה למשפט עברי). בעבר הועלו הצעות בנוגע למינוי אישים שונים כגון הרב שלמה דיכובסקי, אולם למעשה עד היום היה רק מינוי אחד כזה – השופט הרב שמחה אסף בשנת 1949. בבתי דין מכהנים גם שופטים חסרי השכלה משפטית. בבית הדין לעבודה, למשל, מכהנים בחבר השופטים גם נציגי ציבור חסרי השכלה משפטית, אך בעלי היכרות עם תחום יחסי העבודה.
הוועדה למינוי שופטים החליטה בשנת 2009 כי המועמדים לשיפוט יעברו מבחני התאמה וקורס הערכה שיכשיר אותם לתפקידם, ובמהלך הקורס הם ילוו בפסיכולוג שיבחן את התאמתם המנטלית לתפקיד.
גיל הפרישה לשופט הוא 70. ב-1 במרץ 2006 קיבלה הכנסת את תיקון מס' 42 והוראת שעה לחוק בתי המשפט, אשר מאפשר להכניס למערכת בתי המשפט שופטים במעמד של שופט עמית בבית משפט השלום או בבית משפט מחוזי. שופט עמית יכול להיות מי שהיה שופט אבל פרש מכהונתו השיפוטית, הוא לא יכול להיות מי שעבר את גיל 75, והוא יוכל לכהן תקופת כהונה אחת בלבד. תיקון זה נעשה במטרה להקל על העומס בבתי המשפט.
ביקורת על עבודת השופט
השופטים נבחרים אחרי תהליך מינוי ארוך, אך הם לא חפים מטעויות שיפוט. הכלים אשר משמשים לביקורת על החלטות השופטים הם ערעורים על פסקי דינם, אולם לא מפורסמות סטטיסטיקות אודות קבלת הערעורים. ביקורת על התנהלות השופטים תוגש לנציבות תלונות הציבור על שופטים. כלי נוסף שעומד לאזרחים על מנת לבקר את פעולת השופט הוא באמצעות עקרון פומביות הדיון למעט בתיקים שמתנהלים בדלתיים סגורות. במקרים קיצוניים יהיה אפשר להדיח שופטים מכהונתם.
הדחת שופט
תקופת כהונתם של השופטים היא עד גיל הפרישה. הדרך היחידה להדיחם היא בהמלצת שר המשפטים או נשיא בית המשפט העליון ועל ידי הוועדה למינוי שופטים, וגם אז רק ברוב של 7 מחבריה. כל זאת כדי למנוע את תלותם של השופטים בגוף אחר ולהבטיח את אמינותם.
על תפקידו של השופט
נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, תיאר את תפקידו של השופט:
נורמות התנהגות
שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה עמדה בפסקי דין אחדים על נורמות ההתנהגות הגבוהות הנדרשות משופט:
גבינת קשר
גבינת קשר (בטורקית: Kaşar peyniri) היא הגבינה הנפוצה ביותר במטבח הטורקי.
הגבינה היא חצי קשה, צבעה לבן והיא עשויה מחלב בקר או עזים. מבחינת סגנון קרובה גבינת הקשר לקשקבל הבלקנית. גבינת הקשר נאכלת עם לחם, פסטה וכן משמשת בהכנת מאפה שנקרא פידה. ביוון מיוצרת גבינה דומה מחלב צאן הנקראת קסרי.
נעם סמל
נעם סמל (נולד ב-21 באוקטובר 1946) הוא איש תרבות, מפיק, אמרגן ומנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל תיאטרון הבימה מדצמבר 2019 עד אוגוסט 2023 . כיהן בעבר כמנכ"ל התיאטרון הקאמרי ותיאטרון חיפה והיה קונסול התרבות של ישראל בארצות הברית.
ביוגרפיה
סמל נולד בנס ציונה, בן ליוסף סמל (זמל), שכיהן כראש מועצת נס ציונה משנת 1949. בשנת 1970 קיבל תואר בוגר במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה
בשנים 1969–1980 היה אמרגן. ב-1969 עבד כמפיק ומנהל הצגות ראשי במשרד ההפקות "התיאטרון העממי" של אברהם דשא (פשנל).
ב-1975 ניהל והפיק הצגה מוזיקלית לתיאטרון "The Frascati Theatre" באמסטרדם.
בשנים 1980–1988 כיהן כמנכ"ל תיאטרון חיפה ובמסגרת פעילותו זו הקים את במה 2 של התיאטרון. בנוסף ייסד את פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בין השנים 1985 ל-1988 שימש כמרצה אורח בקורס "ניהול תרבות" ביחידה ללימודי חוץ באוניברסיטת חיפה.
בשנים 1988–1992 שירת כקונסול התרבות של ישראל בארצות הברית.
סמל יזם את פסטיבל "הדור הבא" באקדמיה למוסיקה של ברוקלין, את מרתון הקולנוע הישראלי, ערך את הרבעון "תרבות" והגיש את תוכנית הטלוויזיה השבועית "קו תרבות ישראל" בתחנות הכבלים.
ב-1990 הפיק את האירוע "מרתון הקולנוע הישראלי בעשור האחרון" במרכז התרבות היהודי 92 ST. Y בניו יורק.
ב-1996 יזם והקים את פרס התיאטרון הישראלי יחד עם ציפי פינס ואילן רונן.
ב-1998 ניהל אומנותית את הפקת אירועי חגיגות היובל למדינת ישראל של עיריית תל אביב. בנוסף הקים באותה שנה את "המכון למחזאות ישראלית" על שם חנוך לוין, ואת עמותת "של"ך" לשירות לאומי כללי.
בשנת 1992 מונה למנכ"ל התיאטרון הקאמרי, תפקיד בו שימש 25 שנים, כשעם פרישתו החליף אותו בתפקיד שמוליק יפרח. בתקופתו, עבר הקאמרי למשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
ב-2005 יזם את התכנית לתואר שני במגמה לניהול מוסדות תרבות בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. מאז הוא משמש כיו"ר הוועדה הציבורית של המגמה.
בשנת 2008 סייע לראש הממשלה אהוד אולמרט בהכנת תוכנית עבודה לחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
בשנת 2018 ניהל את פסטיבל יפו הבינלאומי לאמנויות הבמה.
בקיץ 2023 יפרוש מתפקידו כמנכ"ל הבימה.
קונסול התרבות של ישראל בארצות הברית
בתפקיד הקונסול בשנים 1988–1992 פעל סמל רבות בתחומו:
הפיק את "קו תרבות ישראל" - תוכנית טלוויזיה שבועית בנושאי תרבות ישראלית בתחנות הכבלים בעברית ובאנגלית. תוכניות מיוחדות עם כוכבי הקולנוע והטלוויזיה איליי ואלאך, אן ג'קסון, ג'ייסון אלכסנדר, טובה פלדשו וטוני רנדל.
באביב 1990 יזם הופעות של תיאטרון הקאמרי בפסטיבל שיקגו, בהצגה שירה של עגנון.
ארגן מפגשים ספרותיים לסופרים ישראלים: א.ב. יהושע, שולמית הראבן, יורם קניוק, משה דור, אהרן אפלפלד, עמוס עוז, יהודה עמיחי.
יזם הפקת מחזאות ישראלית בארצות הברית: גטו בברודוויי, נפש יהודי בוודסטוק, 1989. יזם קריאה פומבית של מחזות ישראלים בתיאטרון אוף ברודוויי: נהג -ציירת (הלל מיטלפונקט); זה מסתובב ומיסטריה אמריקאית (יוסף מונדי); נעים (נולה צ'ילטון על פי א.ב. יהושע), קיץ 1990.
הפיק הצדעה לירושלים בניו יורק - קונצרט פומבי חגיגי בקתדרלת סן ג'ון דה-דיוויין, התזמורת הפילהרמונית של ברוקלין, בניצוח לוקס פוס. אורח כבוד ראש עיריית ירושלים טדי קולק. הצבת הפסל "עקדת יצחק" של מנשה קדישמן בחזית הקתדרלה, אביב 1989.
ארגן מסע הרצאות בקמפוסים ואוניברסיטאות על התיאטרון הישראלי. (הרווארד- קיימברידג', אוניברסיטת קליפורניה, גרץ קולג' פילדלפיה ואחרים); מסע הרצאות בקהילות היהודיות, על התרבות בישראל והתמודדות היצירה הישראלית עם נושא השואה, מסע הופעות באנגלית של השחקנית לאורה ריבלין בחורף 1990.
יזם וארגן משלחת מפיקים בכירים, מנהלי תיאטרון, תסריטאים, מחזאים ושחקנים מניו יורק לישראל באביב 1990. כמו כן משלחת שנייה מברודוויי והוליווד - מחזאים, במאים ושחקנים ביוני 1991.
דאג לביקור ראשון בישראל של אישים מעולם התרבות והאמנות האמריקאי: הארווי ליכטנשטיין - נשיא האקדמיה למוזיקה של ברוקלין (BAM); בארני וג'יין סאלינס - מנהלי פסטיבל שיקגו; רוברט באק - מנהל מוזיאון ברוקלין; ברנרד גרסטיין - מנהל התיאטרון של לינקולן סנטר.
הפיק מופע אמני ניו יורק בברודוויי, בעת מלחמת המפרץ ששודר בטלוויזיה הישראלית במלחמת המפרץ.
הפיק את פסטיבל תרבות ישראל "ישראלים-הדור הבא" באקדמיה למוזיקה של ברוקלין Brooklyn Academy of Music, בהשתתפות: נגני התזמורת הקאמרית הישראלית, בניצוח שלמה מינץ בקונצרט "הצדעה לחופש" עם סולנים עולים מברית המועצות; הצגת תיאטרון הקאמרי ואנסמבל עתי"ם - המלט בבימוי רינה ירושלמי; להקת המחול עמקא עם הזמרת עפרה חזה; הזמרת עולה מאתיופיה מסקי שיברו; הזמרת אחינועם ניני; רוק ישראלי עם שלמה ארצי ואתי אנקרי; מרכז תרבות יהודי-ערבי בית הגפן בהצגה "ראשו של ג'עבר"; תיאטרון "גשר" בהצגה רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים. דיונים וערבי-שיח ליוו את אירועי הפסטיבל.
ערך רבעון מידע - TARBUT בארצות הברית המופץ בכל רחבי היבשת ומספק מידע על אירועי תיאטרון, קולנוע, ספרות ואמנות פלסטית ישראליים המתקיימים באותה עת.
מנכ"ל התיאטרון הקאמרי של תל אביב
סמל הקים ויזם מיזמים ואירועים רבים כמנכ"ל התיאטרון:
מנכ"ל הבימה
סמל קבל ידיו את ניהול "הבימה" בדצמבר 2019, ונכנס עם התיאטרון לתקופת הקפאה עקב מגפת הקורונה שהתפרצה בישראל בתחילת 2020. סמל פעל להשבת התיאטרון לפעילות ובנוסף לפעילות השוטפת בהעלאת הצגות ומחזות יזם והוביל בשנים 2021 - 2023 מופעי מחווה מטעם "הבימה" לגיבורי התרבות הישראלית, היוצרים, הפזמונאים, המלחינים, הזמרים הבולטים בישראל כמו: דובי זלצר, מרדכי זעירא, יוסי בנאי, אהוד מנור , עוזי חיטמן ועוד...
טלוויזיה ורדיו
משנת 2018 משדר מדי יום שישי תוכנית תרבות שבועית "שישי תרבות", המשודרת בכאן תרבות ובערוץ כאן 11.
משנת 2019 משדר עם מאיה כהן את תוכנית הרדיו "סופ"ש תרבות" בערוץ "כאן תרבות".
בשנת 2021 שיחק סמל בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "חזרות", בתפקיד מגשר.
חיים אישיים
בשנת 1976 נישא סמל לנאוה סמל, אחותו של שלמה ארצי, סופרת, משוררת ותסריטאית, והיה נשוי לה מעל 40 שנה עד למותה בדצמבר 2017. לשניים שלושה ילדים, וביניהם אילאיל סמל. גיסתו הייתה האוצרת ומבקרת האמנות שרה ברייטברג-סמל.
מפרץ גואנברה
מפרץ גואנברה (בפורטוגזית: Baía de Guanabara) הוא מפרץ במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. המפרץ נפתח לאוקיינוס האטלנטי וגובל בערים ריו דה ז'ניירו (לכיוון דרום-מזרח) וניטרוי (לכיוון מערב). מפרץ גואנברה הוא המפרץ השני בגדלו בברזיל ועל שמו הייתה קרויה מדינת גואנברה, שהייתה קיימת בין השנים 1960 ל-1975.
העיר ריו דה ז'ניירו התפתחה תחילה סביב הנמל ששוכן בגדה המערבית של מפרץ גואנברה. בפתחו המערבי של המפרץ, מתנשא הר הסוכר, שהוא אחת מנקודות התיירות העיקריות של ריו דה ז'ניירו. בגדול מאייו, "אי המושל" (Ilha do Governador), שוכן שדה התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו וב"אי הפונדאו" (Ilha do Fundão) נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. מאז 1974, מחבר גשר ריו-ניטרוי בין ריו דה ז'ניירו לניטרוי, כאשר הוא חוצה את מפרץ הגואנברה.
היסטוריה
ב-1 בינואר 1502 הגיעה ספינתו של גספאר דה למוס לפתח מפרץ גואנברה, אך דה למוס סבר בטעות כי מדובר בשפכו של נהר רחב. משום כך, קרא לאזור "נהר של ינואר" (בפורטוגזית: "ריו דה ז'ניירו"). הטעות מונצחת עד היום בשם העיר שנוסדה מאוחר יותר. אולם, עם הזמן שמו של המפרץ שונה כששמו הנוכחי נגזר מהשם שנתנו לו שבטי האינדיאנים שחיו באזור במאה ה-16 - Iguaá-Mbara (בטופי-גוארני: iguaá = מפרץ, mbará = ים).
במשך למעלה מ-50 שנה מאז גילויו על ידי הפורטוגלים לא התיישבו אירופאיים באזור, עד שבשנת 1555 פלשו צרפתים תחת פיקודו של ניקולא וייגניון והקימו את היישוב צרפת האנטארקטית. הצרפתים התיישבו באחד מאיי המפרץ, שכיום נקרא אי וייגניון, שם נבנה מבצר בשם קוליני. כתגובה, בשנת 1560 תקף כוח פורטוגלי בפיקודו של מם דה סא את המבצר והרסו אותו, אולם הצרפתים נמלטו וגייסו את תמיכתם של האינדיאנים המקומיים.
בשנת 1565 ייסד אחיינו של מם דה סא, אסטסיו דה סא, את העיר "São Sebastião do Rio de Janeiro" ("סאן סבסטיאן של נהר ינואר", המוכרת כריו דה ז'ניירו), אשר שימשה בסיס מבצעי לקרבות נגד הצרפתים. הגירוש הסופי של הצרפתים הושג בשנת 1567 בקרב בו נהרג אסטסיו דה סא.
לאחר ניצחון הפורטוגלים, נבנו בפתח המפרץ מספר מבצרים במטרה לבטח את האזור, ביניהם - המבצרים סאו ז'ואאו (1565), סנטה קרוז (1605) ווייגניון (1733).
יום חמישי הקדוש
יום חמישי הקדוש (בלטינית: Dies Cenae Domini; ידוע גם בשמות יום חמישי הגדול ויום חמישי של רחיצת הרגליים) הוא חג נוצרי החל ביום חמישי שלפני חג הפסחא. החג מציין את רחיצת רגלי השליחים על ידי ישו ואת הסעודה האחרונה כפי שתוארו בבשורות. זהו היום החמישי של השבוע הקדוש, לאחר יום רביעי של הריגול ולפני יום שישי הטוב. החג חל בין ה-19 במרץ לבין ה-22 באפריל, תאריך אשר אינו זהה בלוחות השנה היוליאני והגרגוריאני אשר בשימוש על ידי זרמים שונים בנצרות. יום חמישי הקדוש מהווה את אות הפתיחה לטרידואום, שלושת הימים המציינים את הפסיון, הצליבה והתחייה של ישו, בהתאם לאמונה הנוצרית. ביום חמישי בערב מתקיימת מיסת הסעודה האחרונה, בו, לפי הבשורות הסינופטיות, צוין חג הפסח בסעודה האחרונה.
מפרץ גואנברה
מאפיינים גאוגרפיים
מפרץ גואנברה הוא גראבן שנוצר בעידן הקנוזואיקון. פתחו הצר (1,600 מ') ועמוק (17 מ') מקנה תנאים אידיאלים לבניית נמל ולפיתוח אורבני. שטחו של המפרץ הוא 381 קמ"ר והוא קטן רק ממפרץ כל הקדושים שבבאהיה מבין מפרצי ברזיל.
יום חמישי הקדוש
מנהגי החג
על מנת לשחזר את מעשהו של ישו, נהוג שאנשי דת בכירים רוחצים את רגליהם של אנשי דת הנמוכים מהם בדרגה, או אף של בני הקהילה. האפיפיור פרנציסקוס מציין את יום חמישי הקדוש מדי שנה על ידי רחיצת רגליהם של אסירים.
מעמד החג
יום חמישי הקדוש הוא חג ציבורי ברוב המדינות שהיו חלק מהאימפריה הספרדית (אורוגוואי, אל סלוודור, ארגנטינה, גואטמלה, הונדורס, ונצואלה, הפיליפינים, מקסיקו, ניקרגואה, ספרד, פרגוואי, פרו, קולומביה וקוסטה ריקה), ובמדינות שהיו חלק מהאימפריה הדנית (איי הבתולה של ארצות הברית, איסלנד, דנמרק ונורווגיה ובמדינת קרלה בהודו. בנוסף, במספר מדינות בגרמניה יש ליום חמישי הקדוש מעמד של חג ציבורי עבור העובדים במגזר הציבורי.
מפרץ גואנברה
מאפיינים גאוגרפיים
במפרץ גואנברה מספר רב של איים, כאשר הגדול ביניהם הוא "אי המושל" עם שטח של 42 קמ"ר. בין האיים המשמעותיים של המפרץ נכללים גם "אי הפונדאו", "פקטה" (Ilha de Paquetá), "אי וייגניון" (Ilha de Villegagnon) ו"האי הפיסקלי" (A Ilha Fiscal).
היבטים סביבתיים
המערכת האקולוגית של מפרץ גואנברה עשירה וענפה, עם עשרות מינים בוטניים וזואולוגיים. פוקדים את המפרץ על מנת לאכול או להתרבות דולפינים, צבי ים, סרדינים, ודגים רבים.
מצד שני, מאות שנים של תהליך עיור משפיעים בצורה שלילית על איכות הסביבה של מפרץ גואנברה. אזורים המנגרובים הצטמצמו באופן משמעותי מאז גילוי המפרץ, דבר אשר לאורך זמן עלול להנמיך את עומקו. המפרץ סובל מזיהום כבד הנגרם משפכים ודליפות נפט.
ליבי טריקט
ליזבת' "ליבי" קונסטנס טריקט, מדליה (OAM) (באנגלית: Lisbeth "Libby" Constance Trickett, OAM נולדה בשם לנטון ב-28 בינואר 1985) היא שחיינית אוסטרלית, אלופה אולימפית בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב, אלופת עולם בעלת 13 מדליות עולמיות, מהן 8 זהב ושיאנית עולם.
טריקט היא השחיינית הראשונה בהיסטוריה שירדה מ-53 שניות ב-100 מטר חופשי ומ-24 שניות ב-50 מטר חופשי בבריכה אולימפית.
ביוגרפיה
ליבי טריקט נולדה בטאונסוויל, קווינסלנד. היא מתאמנת תחת הדרכתו של המאמן יליד שווייץ סטפאן וידמר, יחד עם האלופה ושיאנית העולם בסגנון החזה לייזל ג'ונס בבריזביין.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה טריקט ב-2 מדליות ארד. במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.08 שניות, אחרי המנצחות אינגה דה ברוין מהולנד, שיאנית העולם (24.47 שניות) ובת ארצה אליס מילס (25.07 שניות). ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.83 דקות, אחרי ארצות הברית (3:38.09 דקות) וגרמניה (3:38.73 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.82 שניות, אחרי המנצחת אנה-מריה ספלה מפינלנד (54.37 שניות), מקום 14 ב-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.48 שניות ומקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.88 דקות.
שיא עולם ראשון
ב-31 במרץ 2004 במסגרת המבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת אתונה שנערכו בסידני קבעה טריקט את שיאה העולמי הראשון במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.66 שניות, שיפור לשיאה של אינגה דה ברוין מהולנד שעמד על 53.77 שניות ונקבע באולימפיאדת סידני (2000).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה טריקט ב-2 מדליות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:35.94 דקות, לפני ארצות הברית (3:36.39 דקות) והולנד (3:37.59 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.91 שניות אחרי האלופה האולימפית דה ברוין שהגנה על תוארה (24.58 שניות) ומאליה מטלה מצרפת (24.89 שניות). במשחה ל-100 מטר חופשי בו החזיקה בשיא העולם לפני המשחקים האולימפיים לא הצליחה טריקט להגיע לשלב הגמר וקבעה תוצאה של 55.17 שניות וסיימה במקום התשיעי בלבד. בת ארצה ג'ודי הנרי שיפרה את שיאה העולמי כבר בשלב חצי הגמר והעמידה אותו על 53.52 שניות. בגמר הנרי ניצחה בתוצאה של 53.84 שניות.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול בשנת 2005 זכתה טריקט ב-5 מדליות. 3 מדליות זהב במשחים ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.59 שניות, לפני מרליין ולדהויז מהולנד (24.83 שנהיות) וזו יינגוון מסין (24.91 שניות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.32 דקות, לפני גרמניה (3:38.24 דקות) וארצות הברית (3:38.31 דקות) ובמשחה השליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.47 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.92 דקות) וגרמניה (4:02.51 דקות). בנוסף, היא זכתה ב-2 מדליות כסף, במשחים ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.37 שניות, אחרי בת ארצה ג'סיקה שיפר (57.23 שניות) ולפני אוטיליה ינדז'ייצ'אק מפולין (58.57 שניות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.06 דקות אחרי ארצות הברית (7:53.70 דקות) ולפני סין (7:57.29 דקות). למרות שלא השתתפה במשחה ל-200 מטר חופשי קבעה טריקט כשחיינית ראשונה בשליחות את הזמן הרביעי בטיבו בהיסטוריה 1:57.06 דקות, מהיר ב-1.51 שניות מסוליין פיג מצרפת שזכתה במשחה זה. בנוסף היא ויתרה על השתתפותה במשחה ל-100 מטר חופשי, אך בשליחות חופשי היא קבעה את הזמן המהיר ולכן היא זו ששחתה במשחה שליחות מעורב ולא ג'ודי הנרי שזכתה במשחה.
במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006, זכתה טריקט ב-7 מדליות. 5 מדליות זהב במשחים 50 מטר חופשי (24.61 שניות), 100 מטר חופשי (53.54 שניות), 4x100 מטר חופשי (3:36.49 דקות), 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:56.30 דקות ו-4x200 מטר חופשי (7:56.68 דקות). 2 מדליות כסף במשחים 200 מטר חופשי (1:57.51 דקות) ו-100 מטר פרפר (57.80 שניות).
באליפות העולם שנערכה במלבורן בשנת 2007 זכתה טריקט ב-5 מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חופשי היא הגנה על תוארה מהאליפות הקודמת בתוצאה של 24.53 שניות, לפני תרז אלשאמאר משוודיה (24.62 שניות) וולדהויז (24.70 שניות). במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.40 שניות, לפני ולדהויז (53.70 שניות) ובריטה שטפן (53.74 שניות). במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.15 שניות, לפני שיפר (57.24 שניות) וקוגלין (57.34 שניות) ובשני משחי השליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.48 דקות, לפני ארצות הברית (3:35.68 דקות) והולנד (3:36.81 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:55.74 דקות לפני ארצות הברית (3:58.31 דקות) וסין (4:01.97 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה השליחות ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.42 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 7:50.09 דקות.
ימים ספורים לאחר אליפות העולם בשחייה המוצלחת שלה, ליבי לנטון התחתנה עם בחיר ליבה השחיין לוק טריקט, בסידני, באפריל 2007 ותרמה את כל הרווחים מפרסום תמונות חתונתה לשלושה מוסדות צדקה.
הישג היסטורי
ב-27 במרץ 2008 במסגרת המבחנים האוסטרלים לאולימפיאדה שנערכו בסידני, הייתה טריקט לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה מתחת ל-53 שניות במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, כשקבעה שיא עולם חדש של 52.88 שניות, שיפור לשיאה של בריטה סטפן מגרמניה (53.30 שניות). יומיים לאחר מכן היא שוב הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה מתחת ל-24 שניות במשחה ל-50 מטר חופשי, כשקבעה שיא עולם חדש נוסף של 23.97 שניות, שיפור לשיאה של מרלין ולדהויז מהולנד (24.09 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה טריקט ב-4 מדליות. היא זכתה ב-2 מדליות זהב במשחים ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.73 שניות, לפני כריסטין מאגנוסון מארצות הברית (57.10 שניות) ובת ארצה שיפר (57.25 שניות) ול-4x100 מטר מעורב שליחות כשחיינית החופשי שיא עולם חדש של 3:52.69 דקות, לפני ארצות הברית (3:53.30 דקות) וסין (3:56.11 דקות). היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.16 שניות, אחרי בריטה שטפן מגרמניה (53.12 שניות) ולפני נטלי קוגלין מארצות הברית (53.39 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.05 דקות אחרי המנצות מהולנד (3:33.76 דקות) וארצות הברית (3:34.33 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.25 שניות, אחרי המנצחת סטפן (24.06 שניות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה טריקט ב-3 מדליות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.58 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש (3:52.19 דקות) ולפני גרמניה (3:55.79 דקות). שתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.93 שניות אחרי המנצחות שטפן שקבעה שיא עולם חדש (52.07 שניות) ופרן הלסל מבריטניה (52.87 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.01 דקות, אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש (3:31.72 דקות) וגרמניה (3:31.83 דקות), כשחיינית ראשונה קבעה שיא אישי (52.62 שניות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה טריקט במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
פנומן
פנומן (באנגלית: Phenomenon) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1996 בכיכובו של ג'ון טרבולטה.
בריאיון לתוכנית "סטודיו למשחק" אמר טרבולטה שסרט זה הוא המועדף עליו מבין סרטיו וכשקרא את התסריט שלו אמר שהוא מוכן לשחק בסרט אפילו בחינם.
עלילה
ג'ורג' מאלי (טרבולטה) הוא מכונאי הרכב החביב של העיירה המנהל את חייו על מי מנוחות. ערב אחד לאחר שהוא יוצא מהפאב הוא רואה הבזק אור מהשמים ונופל על הרצפה. כשהוא קם הוא מגלה להפתעתו שיכולותיו השכליות מוגברות באופן משמעותי. כוחותיו מתגלים בהדרגה, הוא מגלה שהוא בעל יכולת טלקינטית, הוא מסוגל לקרוא ולקלוט במהירות לא אנושית, הוא אף מסוגל ללמוד שפה חדשה תוך פחות מיום. הכוחות שלו מפחידים אותו אך הוא מנסה לנצל אותם לטובתו. הוא מפתח דלק אורגני ומפתח שיטה לזיהוי רעידות אדמה מתקרבות בלי שימוש במכשירים. בעזרת נאט, חברו חובב הרדיו, עולה ג'ורג' על שידורי מורס מוצפן של הצבא ומצליח לפענח את הצופן. הוא שולח הודעה מוצפנת כמעשה קונדס אך גורם לבעיות לצבא. הצבא מתחקר אותו אך משחרר אותו בלית ברירה. כדי להתגבר על הפחד של האנשים ממנו מקים ג'ורג' דוכן הכולל את הספרים הרבים שהוא קרא. כשהאנשים מתכנסים ודוחקים אותו הוא מתעלף ומוצא את עצמו יותר מאוחר בבית חולים. הוא מגלה שהבזק האור שראה בתחילת השינוי שעבר עליו נבע מסרטן במוח שבמקביל לגדילתו עורר חלקים רדומים במוח מה שגרם ליכולותיו העל-אנושיות. הוא נשאר בבית חולים, ולבסוף בורח לחברתו (משום שרצו לערוך בו ניסוי) עד לפטירתו והעיירה שבה גדל משמרת את זכרו.
שיחות עם קפקא
שיחות עם קפקא הוא ספר המכיל לקט זיכרונות מאת גוסטב יאנוך המתעדים את פגישותיו ושיחותיו עם פרנץ קפקא. השיחות נערכו בפראג החל משנת 1920, בהיות גוסטב נער בן 17. הספר יצא לראשונה לאור בשנת 1951 בסיועו של מכס ברוד ותורגם מאז לשפות רבות. הספר היווה מקור חשוב, והטיל אור חדש על אישיותו ועל אורח מחשבתו של קפקא. מכס ברוד כתב בהקדמה לספר בתרגומו לאנגלית כי זכרונות אלה נושאים את חותם אישיותו של קפקא, באופן כזה שהם מצליחים לשקף את ידידו לנגד עיניו. כמו כן, הוא ציין בספרו "החוג של פראג" כי "את ספרו של גוסטב יאנוך, ניתן להעריך כזיכרון הדברים המפורט היחיד של בן דורו", לצד הביוגרפיה שהוא עצמו כתב על קפקא.
הרקע לכתיבת הזכרונות
אביו של גוסאב יאנוך, החליט לבדוק מדוע חשבונות החשמל שנשלחים לביתו, גבוהים במיוחד. לאחר שגילה כי האור בחדרו של בנו דולק בלילות, הוא מצא בחדר מחברת שירים שעל כריכתה מתנוסס השם גוסטב. לאחר קריאתם, הוא הדפיסם והראה אותם לקפקא, אותו הכיר במקום עבודתם המשותף במחלקה המשפטית של המוסד לביטוח עובדים מפני תאונות עבודה בפראג. לאחר שקפקא קרא את השירים, הוא ביקש מהאב שיציג בפניו את בנו. גוסטב יאנוך כתב כי המשפט הראשון שקפקא אמר לו בפגישתם הראשונה שנערכה בחודש מרץ 1920: "אינך צריך להתבייש בפני, גם לי יש חשבון חשמל גדול". כך החלה להתרקם ידידות בין גוסטב יאנוך הצעיר לבין קפקא שהיה אז בגיל 36. מאותו יום ואילך הרבו השניים להיפגש ולשוחח במשרדו של קפקא, או תוך כדי טיולים רגליים ברחבי העיר פראג. את הזכרונות מהמפגשים הללו, תיעד גוסטב יאנוך ביומניו ורק כ־30 שנה מאוחר יותר הם קובצו, נערכו ויצאו לאור.
הרקע לעריכת הזכרונות כספר
בשנת 1924, הלכו לעולמם בזה אחר זה, אביו של יאנוך וקפקא ומאז לפי דברי יאנוך "התמוטט עלי אופק הרגש והרוח של נעורי". שנתיים מאוחר יותר, פנה אליו יוזף פלוריאן - בעל הוצאת הספרים דוברה דילו, עבורה תרגם גוסטב יאנוך 6 סיפורים מתוך הספר הרופא הכפרי – וביקש ממנו לערוך את זכרונותיו שכתב על קפקא. גוסטב יאנוך מסר לידיו את כתב היד הצ'כי והגרמני שערך, אך רשימות אלה נגנזו לפי עדותו של יאנוך, בשל התרחקותו מיוזף פלוריאן. מאז חלה הידרדרות נוספת במצבו הנפשי והפיזי של גוסטב יאנוך, כפי שתיאר זאת בכתב בשנת 1947: "לאחר אותו זמן החלו בחיי שנים ארוכות של נדודים חסרי מנוח, שהוליכוני אל הסבל של מלחמת העולם השנייה ואל המבוכה ואי השקט של ההווה".
באותם זמנים פנו אליו חברו הקומפוזיטור ג'ורג' ואזובק ואשתו יוהאנה ובקשו ממנו לפרסם את רשימותיו. הם טענו כי הרשימות הללו אינן שייכות רק לו וכי כעד המחזיק בידו מפתח להבנת אישיותו של קפקא, אסור לו להמשיך ולהסתיר אותן. זמן קצר לאחר מכן, הואשם יאנוך שהיה חבר בתקופת מלחמת העולם השנייה בתנועת ההתנגדות, במעשי שחיתות על ידי פקידים של המשטר הישן, ונכלא במשך 13 חודשים בבית הסוהר פאנקראנץ.
את התקופה הזו הוא תיאר כאימת מוות, רדיפות, רעב בהמי, זוהמה וקור: "אותה ממלכת צללים מדמדמת של קפקא, נעשתה לי חוויית יומיום אישית, רגילה לחלוטין... גם היום הוא מופיע בכל נקודת מפנה בחיי... נזכר אני מה שאמר לי פעם: 'יש ושנים ארוכות צריכות לחלוף עד שהאוזן בשלה לסיפור מסוים, אולם האנשים – וביניהם ההורים שלנו ובכלל כל אשר אנו אוהבים ויראים – חייבים למות, על מנת שנוכל להבין אותם כראוי'". הבנה זו הייתה נקודת מפנה בהחלטתו להוציא את הספר לאור. לאחר שחרורו נוכח זיכויו המוחלט מההאשמות נגדו, הוא חיפש את רשימותיו שהיו מפוזרות בביתו ואצל ידידים. בסופו של דבר הוא מצא עותקים מהנוסח הצ'כי והגרמני של כתב היד, אותו מסר בזמנו לפלוריאן והחל לנפות חלק מהרשימות ולערכן מחדש. את הרשימות הוא הגיש בשם 'קפקא אמר לי', אך הן שונו על ידי המוציאים לאור, לשמו הנוכחי כיום.
מהדורה מורחבת
רק לאחר שהספר שיחות עם קפקא פורסם לראשונה בשנת 1951, ערך גוסטב יאנוך זכרונות נוספים מפגישותיו עם קפקא. זכרונות אלה, נוספו למהדורה האנגלית בתרגומו של Goronwy Reese, שיצאה לאור בניו-יורק בשנת 1971 על ידי הוצאת הספרים New Direction Publications Corporation. במהדורה זו נכללו גם דברי פתיחה מאת המתרגם, הקדמה מאת מכס ברוד ודבריו של גוסטב יאנוך אודות רשימותיו והכרותו עם קפקא.
קפקא אמר לי
במהלך פגישותיהם של קפקא וגוסטב יאנוך, פרש קפקא בפני יאנוך את תפיסת עולמו והתובנות שלו לגבי נושאים שונים. הנושאים עלו כבדרך אגב בשעה שיאנוך הציג בפניו ספרים או עיתונים שונים שקרא ובעת שחלפו במהלך טיוליהם ליד בתי הקפה והתיאטראות של פראג ובשכונות החדשות שנבנו על הריסות הרובע היהודי. בהערותיו של קפקא השתרבבו הומור, סרקאזם וביקורת נוקבת כלפי סופרים, משוררים ורוח התקופה. גוסטב יאנוך ציין ברשימותיו כי קפקא מעולם לא התאמץ להיראות מבריק או מבדח. כל מה שאמר, "נשמע פשוט, מובן מאליו וטבעי".
על כתיבה, סופרים וספרים
גוסטב יאנוך סיפר לקפקא כי הוא כותב בשעות הלילה, כדי למנוע מאור היום ומהבתים הנשקפים מחלונו להסיח את דעתו. על כך הגיב קפקא: כי האור "מסב את האדם מהאפלה שבתוך נשמתו, טוב אם יש באור כדי לגבור על האדם. אלמלא לילות הזוועה חסרי השינה הללו. לא הייתי כותב כלל. כך אני מודע שוב ושוב לצינוק האפל שלי". כאשר ביקש יאנוך את חוות דעתו של קפקא על שיריו, אמר קפקא: "בשירים שלך יש הרבה רעש, זוהי תופעת לוואי של הנעורים המעידה על כוחות חיים. על כן יש יופי ברעש הזה עצמו, אם כי אין בינו לבין האמנות ולא כלום".
גוסטב יאנוך היה מגיע מדי פעם למשרדו של קפקא עם צרור של ספרים מהספרות החדשה שהיו מסבים את תשומת לבו של קפקא. לאחר שהיה עובר עליהם ברפרוף, היה נאנח ואומר: "אתה מייגע את עצמך יותר מדי בזבובים בני יומם, רוב רובם של ספרים מודרניים אלה הם רק בבואות מהבהבות של הזה עתה, אלה כבות חיש מהר...גיתה, הישן מוציא את ערכו העמוק ביותר החוצה - את אריכות הימים". הוא היה מסביר כי מתוך החיים ניתן לשאוב הרבה ספרים, אך לצערו בתוך הספרים מהסוג הזה, יש כל כך מעט חיים.
על היהודים
כאשר חיפש יאנוך את אולם האסיפות של אגודת הפועלים היהודית 'פועלי ציון', אמרו לו אנשים מהסביבה, כי "אנשים מהוגנים אינם מתרועעים עם יהודים". כשסיפר זאת לקפקא, הסביר הלה ליאנוך כי הציונות היא הסיבה להתעצמות האנטישמיות: "התעוררות התודעה של היהודים נתפסת כשלילת הסביבה. מתוך כך נוצרים רגשות נחיתות, שמפרקים אותם בנקל לפרצי שנאה". הוא השווה את ההתקוממות של דתן ואבירם כנגד משה, ל"התקוממות האנושות כנגד ההתעלות אל האנושי וצלילתה לתהום האפלה של תורת הגזע". "מכים את היהודי והורגים את האדם". אולי זו הסיבה ש"אנחנו היהודים נולדים כבר זקנים".
"קפקא טען כי "ליהודים ולגרמנים יש הרבה מן המשותף, הם שאפתנים, יעילים, חרוצים ושנואים בתכלית על ידי האחרים. יהודים וגרמנים הם מנודים". הבנת היהודים לדעתו של קפקא היא מכשול, כיוון שדרכו של אדם היא לשעבד את הזולת כשאינו מכירו, באופן הזה מצפונו אינו מציק לו. "לכן אין איש מכיר את תולדות היהודים".
כאשר קפקא ויאנוך חלפו ברחובות הרחבים של פראג החדשה, העיר קפקא "אנו מהלכים ברחובות הרחבים של העיר החדשה, אך צעדינו ומבטינו אינם בטוחים... עיר היהודים הישנה החולה שבתוכנו, היא הרבה יותר מוחשית מאשר העיר החדשה ההיגיינית, הסובבת אותנו". כתושב יהודי של פראג, אמר קפקא כי כיהודי, הוא חולם לעלות לארץ ישראל. "היהודים אינם יכולים להסתפק עוד בהיסטוריה". אם ישראל היא בשביל היהודים מטרה חיונית, הרי שצ'כוסלובקיה, היא רק נקודת מוצא עבור הצ'כים. על אסופות סיפורים של יהודי מזרח אירופה, כגון י"ל פרץ ושלום אש, אמר שהם מציגים סיפורי עם כי "היהדות אינה רק עניין של אמונה, אלא בראש ובראשונה עניין של אורח חיים, של קהילה שדפוסיה נקבעים על ידי האמונה".
על משלח ידו
על עבודתו במשרד התלונן קפקא, כי זוהי עבודת כפייה וכי הוא מתגעגע לעבודת כפיים, אך בשל מצבו הבריאותי, אין הוא יכול לעשות זאת. "עבודה אינטלקטואלית עוקרת את האדם מן הקהיליה האנושית, ולעומת זאת מלאכת כפיים, מוליכה אותו אל הבריות... תמיד תוקפים אותי יסורי מצפון על שאני מניח לחיים שלי לטבוע בתוך פרנסה של משהו".
על מוזיקה ואמנות
"המוזיקה מגבירה את חיי החושים. ואילו השירה, לעומתה, מדבירה אותם, וגורמת לעילויים...את השירה משנים החיים, זה לפעמים עוד יותר גרוע". "האמנות לאמן היא סבל שמכוחו הוא משתחרר בשביל סבל חדש", הוא השווה את האמן לציפור תימהונית בתוך כלוב הקיום שלה, כמוה אמר: "אני ציפור בלתי אפשרית לחלוטין, אני קאק, אני קפקא".
על ציוריו
העטיפה הקדמית והאחורית של הספר שיחות עם קפקא במהדורה העברית, מאוירת ברישומיו של קפקא, והאותיות של שם הספר הן פרי המצאתו.
בשיחותיו עם יאנוך הביע קפקא מדי פעם את רצונו לדעת לצייר ואת אכזבתו מהתוצאות: "מאוד הייתי רוצה לדעת לצייר. למעשה, אני חוזר שוב ושוב ומנסה, אך אין תוצאות. זהו כתב תמונות אישי לחלוטין. כעבור זמן מסוים, אני עצמי איני יכול לגלות את פירושו". את האיורים שלו הוא כינה שרבוטים ואידיוגרמות ונוכח עיניו של יאנוך, הוא היה משליך אותם ככדורי נייר לפח האשפה. הוא הסביר כי לפיגורות שהוא מצייר אין פרופורציות נכונות ואופק משלהם וכי הפרספקטיבה שהוא כה מתאמץ ללכוד, מונחת מחוץ לנייר. "כשהאסקימוסים רוצים להצית אש על פיסת מקל, הם מציירים כמה פסים עבים עליה וכך גם הוא עושה, אבל הדמויות שלו אינן מציתות אש, כי הוא לא משתמש כנראה בחומרים הנכונים, אולי העיפרון שלו הוא זה שנטול כוח ואולי זה פשוט הוא עצמו", שנמצא עדיין במדבר המצרי ללא יכולת לחצות את הים האדום.
על ביתו
יאנוך שאל את קפקא לאחר שחזר מביקור בכפר: "שוב בבית?", וקפקא ענה: "בבית? אני גר אצל הורי. זה הכול. יש לי חדר כאן משלי, אך זו אינה מולדת, אלא רק מקום מקלט, שבו אני יכול להסתיר את אי השקט הפנימי שלי, ולהתמכר לו ביתר שאת". באחד מן הטיולים המשותפים, הראה קפקא ליאנוך את החנות ואת ביתו של אביו. "אם כן עשיר אתה" אמר יאנוך. קפקא עיקם את פיו וענה: "ומהו עושר? לאחד, אפילו חולצה ישנה היא עושר, אחר עני גם אם הוא בעל עשרה מיליונים".
על אביו של יאנוך
כשגוסטב יאנוך סיפר לקפקא כי אביו גזר מתוך עיתון את השירים של אלטנברג ושמר אותם, אמר קפקא: " תמיד אהבתי את אביך. במבט ראשון הוא נראה כל כך קריר ומפוכח, סבורים כי אינו אלא פקיד רציני וחרוץ, אך כשמכירים אותו מקרוב, מגלים מתחת לפני השטח המטעים, מעיין של אנושיות מחממת". ובהזדמנות אחרת אמר: "אביך מפתיעני ברבגוניות שלו. לגביו הדברים הם כל כך מוחשיים. הכול כה קרוב ונהיר לו. הוא בוודאי אדם מאמין בעומק נשמתו, כי אחרת לא היה עולה בידו להתקרב כל כך אל הדברים". כאשר יאנוך סיפר בדרך היתול על עבודת הנגרות והמסגרות של אביו, אמר קפקא: "אתה צוחק, כיוון שאתה מצטער על כי אינך יכול להשתתף במלאכת הנגרות והמסגרות יחד עם אביך. הצחוק שלך? אלה הן דמעות שלא נבכו".
מילות סיום
"ב-14 במאי 1924 נטש אבי את החיים מרצונו החופשי. עשרים ואחד ימים מאוחר יותר ב-3 ביוני הלך קפקא לעולמו. עשרים ואחד ימים מאוחר יותר... עשרים ואחד ימים... עשרים ואחד... זה היה מניין שנותי, כאשר התמוטט עלי אופק הרגש והרוח של נעורי".
הרובע השמיני של פריז
הרובע השמיני של פריז (בצרפתית: VIIIe arrondissement) הוא רובע בפריז, אחד מעשרים הרבעים של פריז, ונמצא בגדה הימנית. יחד עם הרובע השני והרובע התשיעי, הוא מאכלס את אחד ממרכזיה העסקיים של העיר, שמקובצים סביב האופרה גרנייה ובתי מלון יוקרתיים. על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999, ברובע זה הוצעו יותר משרות מאשר בכל רובע אחר. ציר המונומנטים האקס היסטוריק חוצה אותו ממזרח למערב. אתרים מרכזיים רבים, ממוקמים באזור, בהם השאנז אליזה, שער הניצחון, המוזיאונים: הארמון הקטן (Petit Palais) והארמון הגדול (Grand Palais) כיכר הקונקורד עם האובליסק, כנסיית מדלן,פארק מונסו וגשר אלכסנדר השלישי. ברובע נמצא גם ארמון האליזה שהוא מעונו הרשמי ומשרדו של נשיא צרפת. בשדרה ז'ורז' החמישי (Avenue Georges V), הקרובה לשאנז אליזה מצויים בתי אופנה עלית ובתי מלון, הידוע מביניהם הוא ז'ורז' החמישי, בסגנון אר דקו. שטחו של הרובע השמיני הוא 3.881 קמ"ר.
דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1891, אז הגיע מספר התושבים ל-107,485 איש (שהם 27,695 תושבים לקמ"ר). מאז משך הרובע בעיקר פעילות עסקית ושימש פחות כאזור מגורים. בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה רק 39,314 איש וברובע הועסקו 171,444 בני אדם.
עורק הכסל הפנימי
עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַפְּנִימִי (TA: arteria ilica interna), נקרא בעבר גם עוֹרֵק שִׁפּוּלֵי הַבֶּטֶן (arteria hypogastrica), הוא עורק באגן המתפצל מעורק הכסל המשותף ומספק דם לאיברי האגן.
הרובע השמיני של פריז
הרבעים הפנימיים
כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השמיני הם:
עורק הכסל הפנימי
אנטומיה
עורק הכסל הפנימי מספק דם לדופן האגן, לאיברים הפנימיים בו, לעכוז, למערכת הרבייה ולמדור התיכון של הירך. זהו עורק קצר ועבה הקטן מעורק הכסל החיצון ואורכו 3–4 ס"מ.
מהלך
ראשיתו של העורק בנקודת הפיצול של עורק הכסל המשותף מול מפרק העצה והכסל. הוא יורד מטה אל השוליים העליונים של נקב השת הגדול ומתפצל לשני גזעים גדולים: קדמי ואחורי.
העורק נמצא מאחורי השופכן, קדמי לווריד הכסל הפנימי, גזע המותניים והעצה והשריר האגסי. סמוך לראשיתו הוא תיכון לווריד הכסל החיצון הנמצא בינו לבין שריר המותניים הגדול. מתחתיו העצב הסותם.
סעיפים
סדרם המדויק של ענפי עורק הכסל הפנימי משתנה מאדם לאדם. באופן כללי, העורק מתפצל לחטיבה קדמית וחטיבה אחורית, כאשר מהאחורית מסתעפים עורק העכוז העליון, עורק הכסל והמותניים ועורקי העצה הצדיים, ומהקדמית מסתעפים יתר העורקים.
בעובר
בעובר עורק הכסל הפנימי גדול כפליים מעורק הכסל החיצון והוא למעשה המשכו הישיר של עורק הכסל המשותף.
שונות באוכלוסייה
עורק הכסל הפנימי יכול לצאת בגבהים שונים מעורק הכסל המשותף, דבר המשפיע על אורכו. אף שאורכו הממוצע נע סביב 3 ס"מ, הוא יכול להגיע עד ל-7 ס"מ או להיות קצר עד כדי סנטימטר אחד. מקום הפיצול של העורק משתנה גם הוא ויכול לנוע בין הגבול העליון של עצם העצה לבין הגבול העליון של נקב השת הגדול.
עבד א-רחים אל-כיב
אל-כיב מונה לראש הממשלה על ידי מועצת המעבר הלאומית לאחר התפטרותו של מחמוד ג'יבריל. הוא המשיך בתפקיד גם לאחר שהקונגרס הלאומי הכללי בראשות מוחמד מגריף נבחר באוגוסט 2012. באוקטובר 2012 הוא סיים את תפקידו והוחלף בעלי זידאן.
ביוגרפיה
עזב את לוב בשנת 1976 על מנת להצטרף לאופוזיציה הלובית. עבר ללוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עשה תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר מכן עבר לראלי שבקרוליינה הצפונית. בשנת 1984 סיים את הדוקטורט. בשנת 1985 הצטרף לאוניברסיטת אלבמה ושם הפך לפרופסור בשנת 1996.
חיבר מחקרים רבים ועמד בראש פרויקטים אוניברסיטאיים רבים בכל רחבי העולם.
מת מהתקף לב ב-21 באפריל 2020.
חבורת סימטריות
במתמטיקה ויישומיה, חבורת סימטריות של אובייקט (מוחשי או מופשט) היא האוסף של כל הדרכים לשנות את האובייקט, תוך שמירה על תכונותיו היסודיות. דרכים אלו, העשויות לכלול למשל סיבובים השומרים את האובייקט במקומו, נקראות "פעולות". פעולה טיפוסית עשויה להחליף, ללא עיוות, את מקומם היחסי של חלקי האובייקט, כך שהוא יחזור לתפוס את אותו מקום במרחב.
ההרכבה של פעולות, דהיינו, ביצוען בזו אחר זו, הופכת את האוסף לחבורה, שתכונותיה כרוכות באלו של האובייקט שבו מדובר, דרך הפעולה של החבורה על האובייקט. חבורת הסימטריות של מבנה מתמטי נקראת חבורת אוטומורפיזמים. מחוץ לתחומי המתמטיקה, לחבורות של סימטריות יש חשיבות רבה בעיקר בפיזיקה תאורטית, בכימיה ובקריסטלוגרפיה.
תכולתה של חבורת הסימטריות
בחישוב הסימטריות של אובייקט גאומטרי, מקובל לדרוש שהפעולות תהיינה ניתנות לביצוע במרחב שבו האובייקט מופיע. בלשון מתמטית, פירושו של התנאי השני הוא שהפעולות תהיינה מושרות על ידי אוטומורפיזמים של המרחב עצמו. דרישה זו הופכת את כל חבורות הסימטריה של אובייקטים במרחב X, לתת-חבורות של חבורת האוטומורפיזמים של X, ולכן יש לחבורות האוטומורפיזמים של מרחבים חשובים (כגון המרחב האוקלידי) מעמד מרכזי בחקר הסימטריות.
דוגמאות
אחד האובייקטים השכיחים והקלים ביותר לתיאור הוא תמורה: שורה שמסודרים בה n עצמים שונים זה מזה. חבורת הסימטריות כוללת במקרה זה את כל הדרכים לסדר את העצמים מחדש, תוך שמירה על עצם קיומה של השורה המסודרת. אופן הזזת העצמים במהלך הסידור אינו נלקח בחשבון, אלא רק הסידור הסופי של העצמים, וכך יש בדיוק n עצרת פעולות שונות. חבורת הסימטריות הזו נקראת החבורה הסימטרית.