cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דונטה הול
קריירת מכללות
הול הוביל את האזור עם 8.8 ריבאונדים למשחק כ, תוך שהוא מעמיד ממוצעים של 10.5 נקודות ו-1.6 חסימות למשחק. הול סיים את קריירת המכללות שלו עם 1,014 נקודות, 850 ריבאונדים ו-228 חסימות (מקום שביעי בתולדות אלבמה) ב-135 משחקים, בהם פתח ב-85.
גרנד ראפידס דרייב (2019–2020)
הול שיחק בליגת הקיץ 2019 בסגל דטרויט פיסטונס, והעמיד ממוצעים של 16.8 דקות, 6.0 נקודות, 5.4 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים, 1.0 חטיפות ו-2.2 חסימות למשחק. הול חתם על חוזה לעשרה ימים למשחקי ההכנה עם בפיסטונס ב-23 ביולי 2019. הוא נחתך על ידי דטרויט ב-20 באוקטובר 2019 והצטרף לקבוצת ליגת הפיתוח של המועדון, גרנד ראפידס גולד. הול קלע שיא קבוצתי של 24 נקודות עם 12 ריבאונדים, שתי חטיפות, שתי חסימות ואסיסט ב-4 בינואר 2020 בהפסד 113–117 לראפטורס 905. הוא העמיד ממוצעים של 15.4 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק, וקלע ב-66% מהשדה ב-36 משחקים עם הדרייב ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
דטרויט פיסטונס (2020)
ב-22 בפברואר 2020, הדטרויט פיסטונס מה-NBA החתימו את הול על חוזה ל-10 ימים, לאחר שמרקיף מוריס הגיע להסכם יציאה עם הפיסטונס. הול ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 בפברואר, כשרשם ארבע נקודות, ארבעה ריבאונדים ואסיסט נגד דנוור נאגטס. הול הוחתם על חוזה נוסף ל-10 ימים ב-3 במרץ 2020. בסך הכל הול שיחק בארבעה משחקים במדי הפיסטונס והעמיד ממוצעים של 1.5 נקודות ו-3.8 ריבאונדים ב-12.0 דקות למשחק.
ברוקלין נטס (2020)
ב-10 ביולי 2020 חתם הול בברוקלין נטס כשחקן מחליף לשארית עונת 2019/20. הול רשם ממוצעים של 6.6 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.0 חסימות ב-17.0 דקות בחמישה משחקים עם הנטס בבועת ה-NBA.
ג'י ליג איגנייט (2021)
ב-14 בינואר 2021, הג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA הודיעו כי הול נוסף לסגל שלהם.
ראפטורס 905 (2021)
ב-26 בפברואר חתם הול חתם על חוזה ל-10 ימים עם טורונטו ראפטורס והועבר מיידית לקבוצת הפיתוח שלהם, ראפטורס 905. ב-3 במרץ 2021, הול הוחזר לטורונטו. עד סוף חוזהו, הוא שיחק רק ב-905. ב-12 משחקים עם האיגנייט וה-905, הוא העמיד ממוצעים של 10.2 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים ו-2.08 חסימות ב-24.8 דקות, תוך שקלע ב-62.5% (50 מ-80) מהשדה.
מונקו (2021–הווה)
ב-5 באוגוסט 2021 חתם הול חתם במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג, הקבוצה הראשונה שלו באירופה ומחוץ לאמריקה הצפונית בכלל.
ברכת השכיבנו
ברכת השכיבנו היא אחת מברכות קריאת שמע הנאמרת לאחר קריאת שמע בתפילת ערבית.
זמן אמירתה
ברכה זו נאמרת רק בערבית, משום שהיא עוסקת בבקשת הגנה בשעות הלילה.
נוסח הברכה
הברכה מתחילה במילים "השכיבנו ה' אלוהינו (הספרדים אומרים: אבינו) לשלום והעמידנו מלכנו לחיים (טובים ולשלום)" ומסתיימת בימות החול במילים "ברוך אתה ה' שומר עמו ישראל לעד" ובשבתות וחגים במילים: "(ה)פורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים".
בספרות האמוראים
נוסח הברכה אינו מופיע בתלמוד, המתייחס אליו רק בשם "השכיבנו", במה שנראה כמילה הפותחת את הברכה. חתימת הברכה מופיעה בספרות האמוראית בשני נוסחים שונים. במדרשים מופיע נוסח קצר: "פורס סוכת שלום" ובתלמוד ירושלמי מופיע נוסח ארוך יותר: "פורס סוכת שלום על עמו ישראל מנחם ציון ובונה ירושלים".
מהמקורות האמוראיים, שכולם ארצישראליים, נראה שנוסח חתימת הברכה הייתה קבועה בכל ימות השנה. שמעון פוגל ואורי ארליך טענו שהנוסח הקצר הוא קדום יותר, והנוסח הארוך התפתח ממנו מתוך רצון להוסיף את עם ישראל וירושלים לברכה. לטענתם, באותה תקופה היה הנוסח הארוך יותר רווח בקרב המתפללים.
בגניזה הקהירית
בגניזת קהיר נמצאו מעל 50 קטעי סידורים של נוסח הברכה המתחילה במילה "השכיבנו" ועוד מעל 30 קטעי סידורים בהם הברכה מתחילה במילה "נשכבה". קטעי סידורים אלו כוללים קטעים על פי נוסח ארץ ישראל וקטעים על פי מספר גרסאות של נוסח בבל. שמעון פוגל ואורי ארליך מסכמים את הנוסחים המתחילים בהשכיבנו כך:
בהתאם למגוון הנוסחים בגניזה משחזרים שמעון פוגל ואורי ארליך את נוסח ברכת השכיבנו הקדום כ:
מחקר נוסף שנעשה הראה כי החילופים הרבים בין כתבי היד מעידים על נוסח קדום קצר יותר:
להערכתם של שמעון פוגל ואורי ארליך, נוסח "נשכבה" הקדום: "נשכבה לשלום ונקיצה לשלום ופחד בלילות אל ימשול בנו ברוך אתה ה' הפורס סוכת שלום", הוא עיבוד פייטני מאוחר של הברכה המקורית. לטענתם, הנוסח הקדום של הברכה תואם את פשט דברי המשנה "ובערב שתים לפניה ושתים לאחריה אחת ארוכה ואחת קצרה", כפי שפורשו בין השאר על ידי רש"י, שברכת השכיבנו הייתה קצרה לעומת ברכת גאל ישראל.
היו שמצאו דמיון בין נוסחאות אחרים של הברכה ומקורות עתיקים. ח"י גרינפלד ומ. סטון מצביעים על דמיון בין הנוסח: "ופרוס עלינו סוכת שלומך ותקננו בעצה טובה מלפניך והגן בעדנו ... והסר מעלינו ... ושבור שטן מלפנינו ומאחרינו ובצל כנפיך תסתירנו" לטקסטים במגילת מקצת מעשי התורה וב"תפילת לוי" שבצוואות השבטים.
ברכת השכיבנו בשבת
בנוסח אשכנז, בנוסח איטליה (שאומרים שאר ברכות ק"ש בנוסח מיוחד) ובנוסח קטלוניה, נוסח ברכה זו הוא כמעט כמו בימות החול אלא שמוספים לומר "ופרושׂ עלינו סוכת שלומך" ובמקום לסיים "ברוך אתה ה' שומר עמו ישראל לעד", מסיימים "ברוך אתה ה' פורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים".
הנוסח דומה לנוסח ארץ ישראל (גם בחול), "בָּרוּךְ אַתָּה יי פּוֹרֵשׂ סֻכַּת שָׁלוֹם עָלֵינוּ וְעַל עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל מְנַחֵם צִיּוֹן וּבוֹנֵה יְרוּשָׁלַיִם". אצל הספרדים והתימנים משמיטים מנוסח הברכה את הבקשה להצלה "והסר מעלינו מכת אויב, דבר, חרב..." וכו' ואומרים במקום "ופרוס עלינו סוכת (רחמים ו)שלום", וחותמים "הפורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים (יש מוסיפים: עיר הקודש) אמן".
רבי דוד אבודרהם מביא מנהג שהיה נהוג בזמנו בערים איסביליא (היא סביליה) וטליטלא (טולדו) לומר ברכת השכיבנו בשבתות כמו בימות החול ורק בימים טובים היו אומרים "ופרוס עלינו" וכו', אך לדעתו אין מנהג זה נכון. יש מן הספרדים שבמקום הנוסח "ופרוס עלינו סוכת (רחמים ו) שלום" גורסים "ופרוס סוכת שלומך עלינו ועל ישראל עמך ועל ירושלים עיר קדשך".
עניית אמן אחר הברכה
לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך יש לחתום את ברכת השכיבנו בעניית אמן אחר הברכה של עצמו, ואילו לדעת הרמ"א אין לענות אמן אלא כששמעה מאחרים.
מחוז אטיראו
מחוז אטיראו (בקזחית: Атырау облысы; ברוסית: Атырауская Область; רשמי: גור'יב), הוא אחד ממחוזות קזחסטן. המחוז ממוקם במערב המדינה, ובצפון - מזרח הים הכספי. עיר הבירה של המחוז נקראת אטיראו, עם אוכלוסייה של 142,500 איש. במחוז כולו יש 556,388 איש, מתוכם 80% קזחים.
היסטוריה
השפלה הטוראנית הייתה המולדת המרכזית של ששולת "האן" של סוף העת העתיקה.
גאוגרפיה
עם שטח של 118,631 קמ"ר, מחוז אטיראו הוא המחוז השני הקטן ביותר בקזחסטן (הקטן ביותר הוא מחוז טורקיסטן ). המחוז גובל ברוסיה (מחוז אסטרחן) במערב, במחוז אקטובה במזרח, במחוז מנגוסטאו  בדרום, ובמחוז מערב קזחסטן  בצפון. נהר אורל הוא הגבול בין אסיה לאירופה וזורם מכיוון רוסיה אל הים הכספי דרך המחוז; מה שאומר שמערב המחוז הוא באירופה.
חלק גדול מהמחוז נמצא באזור עשיר בנפט. רוב בארות הנפט נקדחים בשדה טנגיז ובשדה קשגן. צינור נפט עובר ממחוז אטיראו אל העיר סמרה ברוסיה, ומצטרף למערכת צינורות הנפט של רוסיה. צינור נפט אחר עובר משדה טנגיז אל הנמל הרוסי נובורוסיסק.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2020, במחוז אטיראו יש אוכלוסייה של 645,280.
חלוקה מנהלית
המחוז מחולק ל-7 נפות (ולעיר אטיראו):
בה גואה ג'אנג
בה גואה ג'אנג (בסינית: 八卦掌, בפין-יין: Bāguà Zhǎng) היא אמנות לחימה סינית מסורתית שיוסדה על ידי דונג האי צ'ואן במאה ה-19. הבה גואה נחשבת "אמנות לחימה פנימית" על פי הקטגוריזציה הסינית, כלומר אמנות לחימה הכוללת היבטים רוחניים, נפשיים ויחס לצ'י לצד היבטים צבאיים. היא מזוהה עם הפילוסופיה הדאואיסטית בדומה לטאי ג'י צ'ואן.
אמנות לחימה זאת מתרכזת בזרימה ושינוי, מה שמתבטא על ידי התחמקויות ואיגופים. עיקרה הוא בשימוש בשינוי, המתבטא באופן מעשי בהתחמקות מהתוקף, איגופו והכאתו. היא מדגישה את השימוש בכף היד הפתוחה, ומשלבת שימוש בכלי נשק שונים.
השם בה גואה ג'אנג, פירושו, והגייתו
שמה של אמנות הלחימה בה גואה ג'אנג מורכבת משלוש מילים.
八 - בתעתיק אנגלי Ba ומשמעותה שמונה
卦 - בתעתיק אנגלי Gua ומשמעותה טריגרמה
掌 - בתעתיק אנגלי Zhang ומשמעותה כף יד או אמנות/שיטת לחימה
קשה לתרגם את המונח בה גואה ג'אנג, משום שהשם נועד להבהיר רעיון מופשט למדי הקשור לדאואיזם. יש המתרגמים מונח זה, בצורה מילולית למדי, כיד שמונה הטריגרמות. בתחילה מפתח השיטה קרא לשיטה ג'ואן ג'אנג (היד המסתובבת), עקב שיטת האימונים המעגליים הנהוגה בה.
אין גם צורה נכונה חד משמעית להגיית השם, משום שהשפה הסינית עצמה רוויה ניבים ומשתנה ממחוז למחוז. שתי צורות ההגייה המרכזיות לשם הן בה גואה ג'אנג, שמקורה בניב הלאומי הסיני, ופה קואה ג'אנג, שמקורה בניב הדרומי (קנטונזית). צורת ההגייה הצפונית נפוצה מעט יותר, שכן ממציא השיטה הגיע מצפון סין.
דונג האי צ'ואן וייסוד השיטה
בה גואה ג'אנג נוסדה על ידי דונג האי צ'ואן. מוצאו של דונג בוואן-אן במחוז חביי שבצפון סין, ובצעירותו התמחה בשיטות לחימה שונות שהיו נהוגות באזור מגוריו, והתאפיינו בדגש על לחימה בכף יד פתוחה יותר מאשר באגרוף. בגיל ארבעים החל דונג לנדוד במרחבי סין כדי ללמוד אמנויות לחימה חדשות ולהעמיק את הבנתו באמנויות הלחימה בהן התאמן. קשה למצוא תיעוד היסטורי למעשיו בתקופה זו. מקובל להניח כי בסופו של דבר הגיע לאזור חואה שאן (הר הפרחים), באזור במחוז שאנשי שבו שוכנת כיום שיאן. שם פגש דונג, בשני כוהנים דאואיסטים מזרם צ'ואן ג'ן (האמת המלאה, 全真), ובמשך עשר שנים למד מהם את עקרונות הדאו, מדיטציות ואמנויות תנועה דאואיסטיות. נהוג לספר כי בשבע השנים הראשונות למד דונג את טכניקת ההליכה במעגל, שנתיים נוספות למד את טכניקת חילוף יד הבודד, ובשנה האחרונה טכניקות אחרות שנגזרות משתי שיטות אימון אלו. לאחר שנות נדודיו, חזר דונג לעיר הבירה, בייג'ינג, שם, לאחר מספר שנים, התמנה לגובה המיסים הקיסרי (תפקיד מסוכן ורווי אלימות בזמנו). את שארית ימיו בילה דונג בבייג'ינג, והעמיד מספר תלמידים.
תלמידים מוקדמים ופיצול לסגנונות
לדונג היו מספר תלמידים בולטים; אחדים מהם שילבו בין מה שלמדו אצל דונג לבין האמנויות בהן היו מיומנים לפני כן, וייסדו סגנונות חדשים. יין פו שהיה בקי ב-לואו האן צ'ואן (罗汉拳) ב (אחת מאמנויות הלחימה מסגנונות שאולין), וממנה יש השפעה על אופי סגנון הבה גוואה שלו שהיה ידוע מאוחר יותר כסגנון יין פו. ליאנג צ'אנג פו שהיה מיומן ב-טאן-טוואי, סגנון המאופיין בעבודת רגליים מהירה ובעיטות רבות, הושפע מכך ולימים נוצר סגנון ליאנג. צ'אנג טינג חוואה שהיה לוחם שוואי ג'יאו, אמנות המזכירה את הג'ו ג'וטסו היפני, והמכילה מגוון טכניקות הפלה, בריחים והיאבקות, וייסד את סגנון צ'אנג. עוד תלמידים מפורסמים הם, בין היתר, ג'אנג ג'או דונג, מה וואי צ'י, וליו פאנג צ'ון ואחרים.
מטבע הדברים, הגיעה שיטת בה גואה ג'אנג לימינו אנו דרך תלמידיו של דונג, ולכן ניתן למצוא כיום מגוון מתאמנים בסגנונות שונים בהתאם לסגנון אותו לימדו מוריהם. לסגנונות יש דגשים שונים והבדלים צורניים, אך עדיין יש להם מכנה ועקרונות משותפים. בין היתר, כל אחד מהסגנונות מדגיש את אימוני ההליכה במעגל וחילוף היד הבודד, ועקרון השינוי התמידי. הפיצול, שאירע כבר בדור התלמידים הראשון, מעלה את הסברה שדונג לא לימד סדרות טכניקות, אלא עסק בלימוד עקרונות לחימה יותר מאשר לימוד טכניקות פרטניות מאחר שתלמידיו בדור הראשון היו כולם אמני לחימה מיומנים טרם פגשו אותו.
סגנון גאו אי שאנג
סגנון גאו קרוי ע"ש מפתחו 'גאו אי שאנג' יליד 1866 ממחוז שאנדונג שבמזרח סין נפת דה שאן בן לכפר דה ז`ואנג. גאו בילדותו למד שיטות שלרוב נקראו בסין 'ג`יה צ`ואן' （家拳) ובתרגום ישיר 'אגרוף הבית' זוהי אינה שיטה מוגדרת אלא שם כללי לאסופה של אמנויות לחימה שהיו נהוגות בכפרים שונים, מאחר שזו לא הייתה שיטה דידקטית אלא משהו בסיסי שהועבר בכפר או במשפחה. מאוחר יותר התאמן גאו אצל המורה ואמן הלחימה המפורסם 'לי צון אי' שהיה ידוע בעוצמה הרבה של האגרוף 'המבקע' שלו, אצל לי צון אי למד גאו, שינג אי צ`ואן (שיטה השייכת גם לאסכולת אמנויות הלחימה הפנימיות). לאחר שלמד גאו מלי צון אי, פגש גאו את ג`ואו יו שיאנג שהוא תלמידו של צ`אנג טינג חוואה (שכונה 'משקפיים צ`אנג') והחל ללמוד ממנו את הבה גוואה ז`אנג בסגנון 'צ`אנג'.  גאו החל ללמוד את הבה גוואה בסביבות גיל ה-40 ולאחר שהשתפר לקח אותו ג`ואו יו שיאנג לאביו הלא הוא צ`אנג טינג חוואה להמשך לימודיו.
מכיוון שגאו התגורר אז בטיינג`ין שהייתה מרחק כמה שעות ברכבת(מבייג`ינג שם התגורר צ`אנג) היה מגיע גאו ל'משקפיים צ`אנג' פעם בתקופה, כך ש'משקפיים צ`אנג' היה מתקן אותו ומלמד אותו דברים חדשים, עליהם היה חוזר ומתאמן לבד גאו בביתו. לאחר תקופה בהם התאמן כמה שנים גאו בצורה זו הוא החל לחקור לבד את אמנות הבה גוואה ז`אנג, במשך 9-10 שנים נוספות התאמן גאו לבדו ופיתח והוסיף דברים לשיטה, גאו הוסיף לשיטה את 64 הטכניקות לשיטה שעפ"י טענתו הוא קיבל אותם מיישות שמיימית אותה כינה 'סונג אי רן'. למעשה לא נמצאו עדויות להימצאות אדם או ישות שכזו כשניסו תלמידיו לאתרה כדי ללמוד ממנה. כל 64 הטכניקות הן למעשה ה-חואו טיין ז`אנג*. שישים וארבע טכניקות אלו מתורגלות בקווים ישרים ויש להן קשר ישיר ללחימה. כמו כן שישים וארבע טכניקות אלו מחולקות לשמונה שמיניות כשכל שמינייה משויכת לאחד מהחילופים הגדולים במעגל.
תרומתו הגדולה של גאו למעשה הייתה לא בהמצאה או פיתוח טכניקות נוספות אלא בהפיכת השיטה והאמנות ממשהו שהיה מורכב מאוד ולא מסודר לצורה מסודרת ודידקטית אותה ניתן ללמוד בשלבים ובאופן מובנה. גאו הוא תלמיד לדור השלישי של הבה גוואה ז`אנג.
הליכה במעגל
הליכה במעגל היא צורת אימון שקיימת בכל אחת מסגנונות בה גואה ג'אנג, בשינויים ודגשים שונים. המתרגל נע במעגל, תוך ביצוע מנחי גוף שונים ו/או שינויי תנועה.
כנראה ומקור אימון ההליכה במעגל הוא למעשה מטקס הנהוג בזרם "האמת המלאה" בדאואיזם ומקורו מטקס "ריקוד הכוכבים" בו נראים כהנים דאואיסטים מזמרים מנטרות תוך כדי הליכה במעגלים על גבי מפת כוכבים המסמלת את הקוסמוס.
חילופי ידיים
חילופי ידיים הם סדרות תנועות קבועות, במהלכם עובר המתאמן בצורה רציפה בין תנוחות. חשוב לציין שחילוף יד הוא תרגום מילולי, והכוונה היא לסדרת תנועות בהן משתתף כל הגוף. סדרות תנועות אלו הן לרוב מעגליות באופיין, ומתאפיינות בשינויי כוון מהירים. חילופי ידיים נערכים בדרך כלל תוך כדי אימון ההליכה במעגל, כך שהמתרגל מקיף את המעגל, מבצע חילוף יד, וממשיך ללכת. רבים מחילופי הידיים מתחילים כשהמתאמן פונה לכוון אחד, ומסתיימים כאשר הוא פונה לכוון ההפוך. אלה משמשים להחלפת כוון ההליכה במעגל בין הליכה עם כוון השעון, להליכה נגד כוון השעון.
חילוף יד בודד
חילוף היד הבודד הוא חילוף שקיים בכל סגנון בה גואה ג'אנג (אם כי תוך שינויים בדגשים בין סגנון לסגנון). בבה גואה ג'אנג מקובל שחילוף יד זה הוא מהותי במיוחד, וכל שאר חילופי הידיים הם, במידה מסוימת, וריאציות שלו. ברוב הסגנונות מלמדים חילוף יד זה פרק זמן ארוך יחסית, ועוברים ללימוד חילופי ידיים אחרים רק לאחר שהושגה שליטה כלשהי בחילוף יד זה. חילוף היד הבודד הוא אחד מחילופי הידיים המשנים את כוון ההליכה במעגל.
חילופי ידיים אחרים
חלק מהסגנונות מכילים גם שישים וארבעה חילופי ידיים "משניים". חילופי ידיים אלה הם סדרות תנועות המדגישות צדדים לחימתיים פרטניים מודגשים יותר. הם נחשבים ליישומים של שמונת החילופים הגדולים (שבעצמם נחשבים לוריאציות של חילוף היד הבודד). חילופי ידיים אלה מתבצעים, בחלק מהסגנונות, תוך כדי תנועה במסלול ישר (ולא מעגלי, כבתרגול ההליכה במעגל), באופן דומה יותר לשינג אי ג'ואן.
בתרבות הפופולרית
אנג, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה אווטאר: כשף האוויר האחרון, עוסק באמנות לחימה דמיונית המאפשרת לו לשלוט במשב האוויר. אמנות לחימה זו מבוססת באופן הדוק על בה גואה, והנפשת הסדרה אף מבוססת על לכידת תנועה של אמני לחימה בסגנון זה.
מיקי רורק
פיליפ אנדרה "מיקי" רורק ג'וניור (באנגלית: Philip Andre "Mickey" Rourke Jr.; נולד ב-16 בספטמבר 1952) הוא שחקן קולנוע ומתאגרף עבר אמריקאי, שבתחילת דרכו השתתף בעיקר בסרטי דרמה, פעולה ומתח.
ראשית חייו
רורק נולד בסקנקטדי, מדינת ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית. גדל בשכונה שרוב תושביה היו אפרו-אמריקאים במיאמי. עקב גירושיהם של הוריו ונישואיה השניים של אמו, לרורק 6 אחים למחצה ושניים, אח ואחות צעירים, משני הוריו הביולוגיים.
רורק למד בתיכון מיאמי ביץ'. על תקופה זו בחייו נפוצו מספר גרסאות. על פי אחת הטענות, למד רורק משחק בבית ספרו; לפי טענה אחרת, למד והצטיין באיגרוף וכשמאס בספורט פיתח את כישורי המשחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון וקולנוע. ידוע כי רורק אכן היה מתאגרף מקצועי למשך זמן קצר, בשנת 1990. הקשר שלו למשחק החל עוד בסוף שנות ה-70, במספר הופעות בתפקידים קטנים, בהם בלטה הופעתו הקצרה בסרט "חום הגוף", ובמהרה זכה רורק לתפקידים משמעותיים יותר. במהלך שנות ה-80 השתתף בסרטים נוספים, כמו "דיינר" ו"Rumble Fish". הופעתו בסרטים אלו הזניקה את מעמדו ופתחה בפניו דלתות נוספות.
עלייתו כשחקן
הופעתו של רורק בסרט "מלך השכונה" ("The Pope of Greenwich Village") לצדם של דריל האנה ואריק רוברטס לכדה את תשומת לבם של מבקרי הקולנוע. למרות כישלונו של הסרט בקופות, סרט זה נודע כסרט קאלט. השחקן ג'וני דפ אמר על הסרט "קולנוע מושלם" וערוץ הטלוויזיה HBO תמך באמירה זו. רורק עצמו אומר שזה הסרט האהוב עליו ביותר מכל הסרטים בהם השתתף.
באמצע שנות ה-80 המשיך רורק להתפתח מבחינה מקצועית. תפקידו לצד השחקנית קים בייסינגר בסרט "תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים" העניק לו את התואר "סמל מין". מבקרי הסרטים שיבחו אותו על תפקידו בסרט זה. הוא שיחק לצד רוברט דה-נירו בסרט "לבו של אנג'ל", שזכה להצלחה למרות סצנת הסקס הנועזת עם השחקנית ליסה בונט. על אף שחלק מעבודותיו של רורק ידועות כשנויות במחלוקת בארצות הברית, הוא התקבל בחום בצרפת ותואר על ידי מבקר הקולנוע רובר בניון כבעל איכות "פרועה, מלוכלכת במקצת ושפלה". סרטים בולטים בהם שיחק בתקופה זו הם "שנת הדרקון", "כאב מלאכי", "שעות נואשות" ו-"עכבר הבארים".
בשנות ה-80 המאוחרות הופיע רורק עם הזמר דייוויד בואי באלבום "לעולם אל תאכזבי אותי", ובאותה תקופה גם כתב את סרטו הראשון "הום-בוי" המספר על מתאגרף. בשנת 1991 שיחק בסרט "הארלי דוידסון ואיש המרלבורו" המספר על אופנוען בשם 'הארלי דוידסון' שנמצא בעתיד, וחברו הטוב, הוא בחור בשם 'מרלבורו' (דון ג'ונסון). סרט זה נכשל בקופות, אבל במשך השנים גדלה הפופולריות שלו בעיקר בין אספני הסרטים מ'סוג ב''.
תפניות
דווח שרורק פסח על מספר לא קטן של תפקידים בעלי פרופיל גבוה וסיכויי הצלחה גדולים, כגון דמותו של אקסל פולי בסרט "השוטר מבוורלי הילס", דמותו של ג'ק קרופורד בסרט "שתיקת הכבשים" ותפקידו של טום קרוז בסרט "איש הגשם".
בתקופה זו בילה חלק ניכר מזמנו עם כנופיות אופנועים, וכוכבי היפ-הופ, בעיקר טופאק שאקור. דווח שיש לרורק קשרים לארגון הפשע של ג'ון גוטי. אף על פי שרורק סירב להמון תפקידי-פאר בקולנוע באותה התקופה, הוא שיחק בסרט "קליפה רכה", ובסרטים חצי-מבוגרים כמו "סחלב פראי". הסרט "סחלב פראי" היה מכת מחץ למוניטין שלו כשחקן באותה התקופה. בזמן הפקת "סחלב פראי" החל רורק מערכת יחסים עם שותפתו לסרט קרי אוטיס, שהובילה לנישואיהם. יש הטוענים שסצנת הסקס שצולמה לסרט היא אקט מיני מלא. השניים מכחישים זאת עד היום.
טענות שנויות במחלוקת בנוגע לעמדותיו הפוליטיות של רורק צצו כאשר הודה בתקשורת שתרם חצי מהשכר שהרוויח בסרטו משנת 1989 "פרנסיסקו" לארגון "PIRA - Provisional Irish Republican Army" ("צבא האספקה האירי-רפובליקני") (לאחר זמן מה התכחש להצהרה זאת, אף על פי שמעולם לא נאסר עליו להיכנס לבריטניה). בשנת 2006 תמך רורק במפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית שבראשה עומד ג'ורג' ווקר בוש.
בשנת 1991 רורק החליט שהוא "...חייב לחזור להתאגרף" מפני שהרגיש שהוא "בעל נטייה להרס-עצמי, חסר כבוד לעצמי ולעצם היותי שחקן". כשרורק חזר להיות מתאגרף מקצועי, הוא ניצח בכל הקרבות שלו שהתנהלו נגד יריבים קטנים ממנו (חוץ מאשר קרב אחד שתוצאתו נקבעה כתיקו). עם זאת, רורק אף פעם לא התפרסם כמתאגרף ברמה בינלאומית, וספג מספר פציעות שכללו אף שבור, בוהן שבורה, צלעות שבורות, חתך-מפוצל בלשון ועצם-לחי מרוסקת.
חזרה למסך
בשנות ה-90 המוקדמות, קוונטין טרנטינו הציע לרורק את התפקיד של בוטש קוליג', המתאגרף ב"ספרות זולה". רורק סרב, ולאחר דחיות נוספות מצד מאט דילון וסילבסטר סטאלון, התפקיד עבר בסופו של דבר לברוס ויליס.
לאחר פרישתו מעולם האיגרוף, רורק קיבל תפקידים קטנים בכמה סרטים משנות ה-90 כמו תפקיד בסרט "מוריד הגשם" של ג'ון גרישם, תפקיד ב"באפלו 66" של וינסנט גאלו ובסרטו של סטיב בושמי ב"מפעל החיות". רורק קיבל תפקיד משמעותי בסרטו של טרנס מאליק בשם "הקו האדום הדק", אבל תפקידו הושמט בחדר העריכה. ב-1996 כיכב בסרט הפשע "הקליע" לצידו של טופאק שאקור.
בתחילת שנת 2000 קיבל רורק את אחד מתפקידיו המוכרים כה"טבח" ("Cook") בסרטו של ג'ון אקרלונד "ימים מכורים" ("Spun"), שהפך לסרט קאלט לקהל דור ה-X. בסרט זה רורק שיתף פעולה פעם נוספת עם אריק רוברטס. הופעה זו נחשבת בעיני מבקרים רבים כאחת נקודות האור של סרט זה מבחינות רבות. שיתוף הפעולה הראשון עם הבמאי רוברט רודריגז וטוני סקוט בסרט "היו זמנים במקסיקו" ו"איש בוער" היו תפקידים קטנים ביחס לסרטו הבא עם במאים אלה.
בשנת 2005 עשה קאמבק לקולנוע ההוליוודי ולתודעת האנשים עם דמותו של פסיכופת בעל פנים מרוטשות בשם 'מארב', בסרט "עיר החטאים". סרט זה, בבימויו של רוברט רודריגז, הוא חידוש לספר הקומיקס הקלאסי של פרנק מילר. רורק קיבל שבחים רבים ופרסים מארגון מבקרי הסרטים של שיקגו, מארגון IFTI, ומארגון מבקרי קולנוע און-ליין. באותה השנה קיבל את פרס "איש השנה" ממגזין "טוטאל פילם". לאחר יציאת הסרט "עיר החטאים" קיבל רורק תפקיד משנה בסרט "דומינו" של הבמאי טוני סקוט, לצידה של השחקנית קירה נייטלי. עיסוקו של רורק בשנות ה-90 עם "מלאכי הגיהנום" (כנופיית אופנוענים), טופאק שאקור ועיסוקו כמתאגרף לשעבר חישלו אותו בעמידות, וחוכמת רחוב שהתאימה לתפקידו כ'צייד ראשים'.
בשנת 2008 כיכב בתפקיד הראשי בסרט "המתאבק", בגינו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה וכן בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ואף היה מועמד לפרס האוסקר אותו הפסיד לשון פן על תפקידו בסרט "מילק".
בשנת 2010 הופיע בשובר הקופות "איירון מן 2" בדמותו של הנבל הראשי בסרט, איבן ואנקו, פיזיקאי רוסי שנשבע לנקום בטוני סטארק. עוד בשנת 2010 הופיע בסרט "בלתי נשכחים" של סילבסטר סטאלון, במותחן הפסיכולוגי "13" לצד ג'ייסון סטיית'האם ובדרמה "משחק התשוקה" בכיכובה של מייגן פוקס.
בשנת 2011 הופיע בסרט "בני אלמוות" בתפקיד המלך היפריון.
בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "למות בקבר" לצד דני טרחו.
בשנת 2015 שיחק בדרמה הקומית "אשבי", את דמותו של אשבי, ושיחק בסרט הבריטי "רוצח שכיר בלונדון" ובאותה שנה שיחק בסרט הפעולה האמריקאי-קולומביאני "תחרות נשק" ובסרט המלחמה והפעולה "חזירי המלחמה" בתור קולונל איי.ג'י רידינג.
בשנת 2016 שיחק לצד טום סייזמור בסרט הפעולה העתידני "נשק מתוכנן".
מחוזות קוריאה הצפונית
קוריאה הצפונית מחולקת מנהלתית ל-9 מחוזות (do), עיר מטרופולינית (Chikhalsi) ו-4 ערים מיוחדות (אחרון התווסף בשנת 2019). בנוסף קיימת חלוקה משנית לנפות.
קימבר סטרלינג
קימבר סטרלינג (בדנית: Cimber Sterling) הייתה חברת תעופה זולה דנית.
בסיסה הראשי היה בנמל התעופה קופנהגן קסטרופ והנהלתה ישבה בסונדנבורג שבדנמרק. החברה נוסדה ב-1 באוגוסט 1950 כקימבר אייר ובשנת 2008, התאחדה עם חברת סטרלינג איירליינס. בשיא פעילותה טסה החברה לכ-53 יעדים מדנמרק, בעיקר ברחבי אירופה, סקנדינביה ודנמרק עצמה, ביניהם: סטוקהולם, אוסלו, ברגן, זלצבורג, דבלין ועוד, בשיתוף פעולה עם Scandinavian Airlines ולופטהנזה. הבסיסים העיקריים שלה היו נמל התעופה של קופנהגן ושדה התעופה בילונד, עם בסיס קטן יותר בנמל התעופה של אלבורג. החברה הודיעה על הליך פירוק וסגירת החברה ב-3 במאי 2012. קימבר סטרלינג איבדה לבסוף את מאבקה להישאר פעילה לאחר שנים של הפסדים, והנפקה ראשונית הרת אסון שבאה בעקבות ניסיון שאפתני לבנות על מותה של סטרלינג איירליינס בשנת 2008.
פעילות החברה בישראל
החברה הפעילה מסוף שנת 2010 ועד אפריל 2012, 3-4 טיסות שבועיות וסדירות בקו נמל התעופה בן-גוריון - נמל התעופה קופנהגן קסטרופ במהלך כל השנה. הטיסות התבצעו במטוסי בואינג 737-700.
אנדראס סמאריס
אנדראס סמאריס (ביוונית: Ανδρέας Σάμαρης; נולד ב-13 ביוני 1989) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת הקשר המרכזי בריו אבה מהפרמיירה ליגה הפורטוגלית.
מועדונים
סמאריס שיחק מגיל צעיר במחלקת הנוער של הקבוצה מעיר הולדתו, וארדה. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2006 בקבוצת פנצ'איקי. בתקופה בה שיחק בפנצ'איקי הופיע ב-37 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים. ב-11 בינואר 2010 סמאריס עבר לפאניוניוס. באוגוסט 2012 סמאריס חתם בקבוצת הפאר היוונית אולימפיאקוס. מיד לאחר חתימתו הושאל לעונה אחת לקבוצתו הקודמת, פאניוניוס. בשלוש וחצי עונות בפאניוניוס סמאריס הופיע ב-72 משחקים, בהם כבש שישה שערים.
לאחר עונת השאלה לפאניוניוס הוא סמאריס חזר לאולימפיאקוס. הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-23 בנובמבר 2013, בניצחון 1–4 על פאנטראקיקוס.
ב-22 באוגוסט 2014 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 10 מיליון אירו.
ב-29 באוגוסט 2022 סמאריס חתם בריו אבה.
נבחרת יוון
סמאריס הופיע לראשונה בנבחרת יוון במשחק האחרון של יוון במוקדמות מונדיאל 2014, ששלח אותם למשחקי הפלייאוף נגד. הוא הופיע בשני משחקי הפלייאוף. בסופו של דבר הנבחרת עלתה למונדיאל 2014. סמאריס זומן על ידיד מאמן הנבחרת פרננדו סנטוש לסגל הנבחרת לטורניר. במשחק האחרון של יוון בשלב הבתים, נגד, סמאריס נכנס כמחליף בדקה ה-12 וכבש את השער הראשון של נבחרתו במשחק, ובכך סייע לה לעלות לראשונה בתולדותיה לשמינית גמר גביע העולם.
מייק לארגי
מייק לארגי (באנגלית: Mike Largey; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בישראל בהפועל תל אביב, והיה לזר הראשון אי-פעם שמונה לקפטן של קבוצת כדורסל ישראלית.
גובהו של לארגי 2.04 מטרים. הוא שיחק בשני תפקידי הפורוורד. לאחר שסיים את לימודיו במכללת אפסלה שבניו ג'רזי (1979–1982), נבחר על ידי הוושינגטון בולטס בסיבוב השלישי של הדראפט ה-NBA, כבחירה ה-58 הכוללת.
שנותיו בהפועל תל אביב
לישראל הגיע בשנת 1983 והצטרף לקבוצת הפועל תל אביב בהדרכת המאמן יהושע רוזין. הקבוצה, שסיימה את העונה הקודמת במקום השביעי והגרוע ביותר בתולדותיה עד אז, החתימה בנוסף אליו גם את ההמתאזרח וילי סימס. יחד עם לבן מרסר, פיני חוזז, ג'ון ויליס, דני ברכה ואחרים, זכתה הקבוצה ב-1984 בגביע המדינה, אחרי ניצחון במשחק הגמר על הפועל רמת גן בתוצאה 73–79. רמת גן הייתה זו שהדיחה את מכבי תל אביב בחצי הגמר. במשחק הגמר שנערך ב-2 באפריל 1984, הצטיין לארגי וקלע 25 נקודות. בליגה הודחה הפועל תל אביב על ידי הפועל רמת גן בחצי גמר הפלייאוף, אך לא לפני שניצחה את מכבי תל אביב בדרבי העירוני, לראשונה מזה שש שנים בתוצאה 80–84. גם במשחק זה הוביל לארגי את קלעי הפועל עם 25 נקודות.
בשנת 1985 העמידה הפועל תל אביב את אחת הקבוצות הטובות בתולדותיה. היא נצמדה לאלופה הנצחית, מכבי תל אביב, בפתח העונה, גם אחרי הפסד צמוד בדרבי 87–88. בדרבי השני של אותה עונה הביסה הפועל את מכבי 80–96, בניצוחם של לארגי, שקלע 26 נקודות, ומרסר שהוסיף 25. את העונה הסדירה סיימה הפועל שנייה למכבי, כאשר גורל האליפות הוכרע בסדרה של שלושה משחקים בין שתיהן, בגמר הפלייאוף. בסדרת הגמר של 1985 הצליחה הפועל לגבור על מכבי בהיכל הספורט יד אליהו 84-73, בתום משחק שאותו הובילה בשלב מסוים ב-27 נקודות. כפי שהיה רגיל במשחקים מול מכבי, גם במשחק זה הרבה לארגי לקלוע וסיים עם 28 נקודות.
למרות היתרון המבטיח בסדרה, שוב לא עלה בידי הפועל לזכות בסדרה ובאליפות. המשחק השני נחרת בזיכרון עולם הכדורסל הישראלי בגלל תקרית בלתי ספורטיבית: 14 דקות לסיום המשחק, שהיה פיזי וקשוח, בעת שמכבי הובילה ב-8 נקודות, נאבק לארגי על כדור חוזר מול רכז מכבי מוטי ארואסטי, שהתנגש בו. ארואסטי שלח את ידו אל פניו של לארגי ונענה באגרופיו. המהומה שפרצה בין שחקני הקבוצות הסתיימה בהחלטה שנויה במחלוקת של השופטים, אברהם זגול ודוד דגן, להרחיק את שני השחקנים מן המגרש (החלטה שמשמעותה הייתה הרחקה לא רק מאותו משחק, אלא גם מהמשחק השלישי במקרה שיתקיים). עומק הספסל העדיף של מכבי אפשר לה לשלוח את חן ליפין הצעיר במקום ארואסטי, אך להפועל לא היה מחליף הולם ללארגי. מכבי ניצחה במשחק השני 80–89 ואת השלישי 66–76 והצליחה למנוע מהפועל אליפות ראשונה מאז 1969.
בעונה שלאחר מכן החליט רוזין לעזוב את הקבוצה ובמקומו הובא מאמן מכבי חיפה פיני גרשון. יחד עם גרשון הגיעו לקבוצה ארל ויליאמס וג'ק צימרמן, שהצטרפו לרכז הצעיר עמוס פרישמן למה שנראה היה כהרכב מבטיח. אולם הפועל הובסה בידי מכבי בהפרש של 35 נקודות וסיימה את הליגה הסדירה רק במקום החמישי. אף על פי כן, הצליחה הקבוצה להעפיל לסדרת חצי גמר הפלייאוף בה הפסידה למכבי אחרי שלושה משחקים.
עונת 87/1986 הייתה האחרונה של לארגי בקבוצה. במשך חלק ניכר ממנה הוא היה פצוע בגבו, פציעה שבגינה עבר ניתוח. הרגע הזכור ביותר מעונה זו הוא הניצחון במשחק הראשון של סדרת הגמר נגד מכבי, על חודה של נקודה מסל ניצחון של לארגי שתי שניות לסיום, לאחר שלא שיחק במשך חודשיים. כמו ב-1985 שוב הצליחה מכבי לנצח בשני המשחקים הנותרים ובסדרה כולה.
פרישה מכדורסל
אף שהיה חתום, לדבריו, לעונה חמישית בקבוצה, החליטה הפועל שלא להעסיק אותו עוד, לנוכח פציעתו. לארגי עזב את הארץ, עבר לשחק בהולנד ופרש מכדורסל בתום עונת 1988.
כיום לארגי מנהל חברת היי-טק בשם IT Web Solutions, הממוקמת באושנפורט, פרבר יוקרתי בעיר הולדתו ניו ג'רזי. הוא נשוי לכריס (פיזיותרפיסטית במקצועה), ואב לשני ילדים.
יעקב בירב
רבי יעקב בירב (ידוע גם כמהר"י בירב; ה'רל"ד 1474 - ל' בניסן ה'ש"א 1541), היה מגדולי חכמי ארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-16. יוזם ניסיון חידוש הסמיכה ב-1538.
תולדות חייו
נולד לרב משה בעיר מקדה, הסמוכה לטולדו, אשר בקסטיליה, ספרד. למד בצעירותו תורה מפי רבי יצחק אבוהב (גאון קסטיליה) עד שגורש בגירוש ספרד, בהיותו בגיל שמונה עשרה, והגיע לצפון אפריקה. תוך זמן קצר הבחינו בכישרונו והוא הפך להיות רבה של הקהילה היהודית הגדולה בפאס שבמרוקו. כך סיפר על עצמו לימים במהלך פולמוס הסמיכה:. בשנת ה'רנ"ג (1493) עבר לעיר תלמסאן, שבאלג'יריה.
עם פלישת צבאות הספרדים למגרב בשנת 1510, עבר למצרים, שם היה אחד מחברי בית הדין של הנגיד רבי יצחק הכהן שולאל. מעט לאחר מכן (עוד בטרם הכיבוש העות'מאני, 1516) עלה לירושלים, וקרוב לוודאי ששימש כראש ישיבה בירושלים עד 1519, אז חזר למצרים בשל מצוקה כלכלית קשה. במצרים עסק גם במסחר עד שעלה שוב לארץ ישראל והתיישב בצפת ב-1524 (ייתכן ועלה אף לפני שנה זו).
בצפת עמד בראש ישיבה והיה הדמות המרכזית בחיי הרוח של העיר עד לפטירתו בשנת ה'ש"ו (1546). היה רבם של כל רבני צפת בדורו. ביניהם, רבי יוסף קארו, ורבי משה מטראני (המבי"ט).
ב-1538 ביקש לחדש את הסמיכה, ובעקבות כך פרץ פולמוס גדול (להלן), בעטיו עזב לדמשק.
על שמו בית כנסת בירב בעיר העתיקה של צפת.
חידוש הסמיכה
מאורע מרכזי בחייו של רבי יעקב בירב, הוא ניסיון חידוש הסמיכה. בשנת רח"צ (1538) החל להוביל את הרעיון ודן עם רבנים רבים בנוגע לאפשרות ההלכתית של חידוש הסמיכה. הוא כינס 25 מגדולי רבני צפת, שכולם הסכימו ותמכו בו וסמכו אותו - את רבי יעקב בירב לסמוך ראשון על מנת שיוכל לסמוך אחרים (זאת על פי הרמב"ם, בפירושו למשנה - במסכת סנהדרין, פ"א, מ"א). לאחר המעשה שלחו שליח לירושלים והודיעו על כך לרב העיר לוי בן חביב (הרלב"ח). כאן החל פולמוס קשה, כאשר הרלב"ח סירב להשתתף בחבורת המוסמכים והתנגד עם רבנים אחרים למעשה. בעקבות התנגדותו חזרו בהם גם כמה מחכמי צפת. הפולמוס המשיך בעוז וחבורת החכמים בראשותו של רבי יעקב נמנעה מלסמוך עוד אנשים למשך מספר חודשים אך בסופו של דבר סמך ארבעה חכמים - ר' יוסף קארו, ר' משה מטראני, ר' אברהם שלום ור' ישראל די קוריאל. לפי מסורת אחרת, ארבעת הנסמכים היו: רבי יוסף קארו, רבי משה מטראני, רבי יוסף סאגיס - מחותנו של האר"י ורבי משה קורדובירו - הרמ"ק.
לאחר שוך הפולמוס, שארך למעלה משנה, והשתתפו בו כל חכמי ארץ ישראל בנוסף לרדב"ז שנטה להתנגד למעשה, סמך רבי יוסף קארו, תלמיד הרב בירב שנסמך על ידו, את רבי משה אלשיך שהסמיך בתורו את רבי חיים ויטאל. שרשרת הסמיכה המשיכה עד לאמצע המאה ה-17, אך המוסמכים נמנעו מלייחס לסמיכתם תוקף הלכתי ממשי בשל התנגדותם של חלק מהרבנים.
ספריו
מחבר שו"ת מהר"י בירב, שיטות על התלמוד, פירושים על הרמב"ם, ודרושים על הנביאים.
באתרו
בארכאולוגיה בַּאֲתָרוֹ (בלטינית: in situ (אין סיטו) - בַּמקום, בַּאתר, משמש בצורה זו גם בשפות רבות אחרות) הוא מונח המתאר את הישארותו של מושא המחקר במקומו המקורי. בגאולוגיה נהוג להשתמש גם במונח הלטיני "אין סיטו". באתרו מתייחס לממצא שנמצא בעת חפירה ארכאולוגית במקום המקורי שבו הושאר על ידי האדם האחרון שהשתמש בו ולא הוזז משם על ידי בני אדם או על ידי כוחות הטבע. מציאת ממצא ארכאולוגי באתרו עוזרת לארכאולוג החופר לתארך את השכבה הנחפרת בעזרת טיפולוגיה ולהבין ולאפיין את התרבות שבה הממצא היה בשימוש. לאחר שהממצא מתועד, מצולם ונרשם, ניתן להזיזו ממקום מציאתו. ממצא שלא נמצא באתרו נחשב כממצא שנמצא מחוץ להקשר (קונטקסט) ולא יספק מידע מדויק לגבי התרבות או האתר שבהם נמצא.
ישראל כרמי
ראשית דרכו
ישראל כרמי נולד בשנת 1915 בלודז' שבפולין וגדל בדנציג. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. התיישב בקיבוץ גבעת השלושה והצטרף ל"הגנה". בשנים 1935–1938 שירת במסגרת משטרת המנדט כסמל נוטרים. היה מפקד פלוגות השדה, הפו"ש, בגוש דן. ב־21 במרץ 1938 השתתף באבטחת העלייה לחניתה ולאחר מכן נתמנה למפקד בפלגות הלילה המיוחדות (SNS) שהקים קפטן אורד צ'ארלס וינגייט ("הידיד"). במסגרת זו היה משומרי צינור הנפט כירכוכ–חיפה. זכה ב"מדליה המשטרתית הקולוניאלית על אומץ לב" על "שהציל חייו של הקצין הממונה על פלוגות הלילה", וינגייט, בקרב ליד הכפר דבורייה.
במלחמת העולם השנייה
בשנת 1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התנדב כרמי לצבא הבריטי ליחידת חיל הרגלים ה"באפס", והיה סמל מחלקתי בפלוגה ששמרה על שדה התעופה של חיפה, על מחסני נשק ותחמושת בסביבת חיפה ועל הנמל ושובר הגלים. למראה הנשק הרב, החליט להעביר חלק ממנו להגנה. לימים סיפר: "אם כי ידעתי, שתחמושת זו מיועדת לחזית, למלחמה בנאצים, הלא הייתה כאן, לנגד עיניי, כמות עצומה כל כך של תחמושת, עד שלא יכולתי להימנע מהרהורים על ניסיון 'ללוות' משהו, למען צורכי ההגנה הדוחקים." כרמי סיפר על כך ליצחק שדה, ולאחר הרבה מאמצי שכנוע, קיבל אור ירוק. בקיץ 1941, הוביל כרמי כעשרים אנשי "הגנה" אל מצבורי נשק קל, והשלל היה עשרים ארגזי תחמושת. בעקבות הצלחה ראשונה זאת, באו רכישות נוספות.
כרמי המשיך בפעילות רכש נשק לארגון "ההגנה" ממצרים ומהמדבר המערבי, בזמן המלחמה. בפברואר 1943, הקימה "ההגנה" מרכז רכש בקהיר, בפיקודו של לוי אברהמי, ראש הש"י בחיפה, שהגיע, בעזרתו של ישראל כרמי, למצרים מחופש כסרג'נט בצבא הבריטי. במסגרת פעולות רכש אלו הוכנה בסדנת יחידתו של כרמי משאית שלל גרמנית (מאלו ששימשו את יחידות הקומנדו להעברת חילים מחופשים במדים גרמניים לביצוע מבצעים מאחורי קווי האויב), עליה הועמסו חמישה טון תחמושת ונשק, כולל מקלעים ותת־מקלעים. כרמי יצא עם משאית זו, כשבידו מסמכים המעידים כביכול שהנשק נשלח לשם בדיקה במשרדי המודיעין הבריטי בארץ ישראל, דרך המדבר המערבי, עד שהגיע עמה בשלום לקיבוצו גבעת השלושה, שם נפרק הנשק ונשלח למחסני "ההגנה".
בבריגדה, בנוקמים ובבריחה
בשנת 1944 עבר לשרת בבריגדה היהודית שלחמה בחזית איטליה. לאחר תום המלחמה נמנה עם קבוצת הנוקמים, קבוצה שביצעה מעשי נקם בפושעי מלחמה נאצים, לצדם של חיים לסקוב, מאיר זורע, שמעון אבידן ואחרים. בתום המלחמה חזר לגבעת השלושה, אך שב לאירופה כדי לקחת חלק בפעולות תנועת הבריחה, שהעבירה ניצולי שואה ממזרח וממרכז אירופה לנמלי איטליה, משם העפילו לארץ ישראל.
במלחמת העצמאות
בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות סייע כרמי לפליקס באטוס בהקמת הקורס הראשון ב"הגנה" למפקדי שריון. פליקס ביאטוס היה לוחם בצבא האדום לשעבר שלאחר מכן הקים את גדוד הטנקים במסגרת חטיבה 8, חטיבת השריון הראשונה של חיל השריון הישראלי. לאחר מכן הוצב כרמי לשירות המשוריינים (שמ"ש) של "ההגנה" שעל בסיסו הוקם לאחר מכן חיל השריון.
מיד לאחר הכרזת העצמאות הוקמו שתי פלוגות ג'יפים שנשלחו לנגב וכרמי נתמנה לפקד על אחת מהן. על בסיס פלוגות אלו הוקם הגדוד התשיעי של הפלמ"ח שהיה גדוד פשיטה ממונע במסגרת חטיבת הנגב וישראל כרמי מונה למפקדו. הגדוד פשט על שדה התעופה של עזה ופוצץ את גשר דאהרייה.
בעת ההתקפה על קיבוץ נגבה, ביוני 1948, היה הכוח של כרמי בדרכו דרומה וחטיבת גבעתי שלחה אותו לעזרת נגבה. ישראל כרמי סיפר לימים:
מיד לאחר נסיגתם של הטנקים המצרים מגדרות נגבה, נסוגו ממנה שאר כלי-הרכב המשוריינים ואנשי חיל הרגלים המצרי. תוך כדי כך סבלו אנשי החי"ר המצרים אבדות כבדות מאש מגיני נגבה.
ביוני 1948, בעת ההפוגה הראשונה, והטבעת אלטלנה נערך כרמי להתקפה על מצודת זאב, משכן הצה"ר ובית"ר שברחוב המלך ג'ורג', אולם ההוראה לביצוע ההתקפה בוטלה ברגע האחרון.
הגדוד התשיעי השתתף בהדיפת ההתקפה על קיבוץ בארות יצחק ולחם בהתקפה השנייה על משטרת עיראק סווידאן, בכיבוש באר שבע ועוד. בסוף 1948 החליף חיים בר לב את כרמי בפיקוד על הגדוד, וכרמי עבר לחטיבה 7 עד לתום המלחמה
לאחר המלחמה
ישראל כרמי חזר לזמן מה לקיבוצו, גבעת השלושה, בטרם שב וחזר לשרת בצה"ל. בשנת 1952 התמנה כמפקד גדוד הסיור של פיקוד הדרום. בשנת 1954 מונה למפקד עוצבת בני חיל. במלחמת סיני, בשנת 1956, היה סגנו של דוד אלעזר בפיקוד על חטיבת הנגב, חטיבת חיל רגלים במילואים שלחמה ברצועת עזה. לאחר המלחמה שירת כמפקד חטיבה 27. בשנת 1962 נתמנה לתפקיד קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר), ואותו מילא עד לפרישתו מצה"ל בשנת 1971. את זיכרונותיו מזירות הקרב הרבות שהשתתף בהן העלה על הכתב בספרו "בדרך לוחמים" שיצא לאור בשנת 1960.
ישראל כרמי נפטר בשנת 2008, בגיל 92.
כך עושות כולן
כך עושות כולן (איטלקית: Così fan tutte) היא אופרה שהלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט בשנת 1789, ומספרה ברשימת קכל הוא K.588. ביוזמתו של הקיסר יוזף השני, הוא נתן למוצרט להלחין את האופרה (במקור אנטוניו סליירי, יריבו של מוצרט, היה צריך להלחין אותה, והוא אכן הלחין חלקים מועטים מהמערכה הראשונה לפני שקטעו את עבודתו). הצגת הבכורה שלה התקיימה בבורגתיאטר בווינה, אוסטריה ב-26 בינואר 1790, יום לפני יום הולדתו ה-34 של המלחין.
מוצרט ודה-פונטה לקחו את fiancée swapping כנושא האופרה, אשר מחזיר את הקהל למאה ה-13, אחרי גרסאות חשובות מוקדמות יותר כגון הדקאמרון של בוקאצ'ו ומחזהו של ויליאם שייקספיר "סימבלין" (Cymbeline). היא גם משלבת אלמנטים מהמיתולוגיה על פרוקריס של אובידיוס.
העלילה לא פגעה בכבודה של וינה באותה התקופה, אך במשך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היא נחשבה למסוכנת. בשל כך, "כך עושות כולן" נשמטה מן הרפרטואר האופראי במשך שנים רבות, וכאשר היא הופיעה, הדבר נעשה באחת מגרסאותיה המצונזרות. לאחר מלחמת העולם השנייה מקומה ברפרטואר האופראי הוחזר על כנו. גם בארצות הברית בוצעה האופרה במלואה רק ב-1922, בעוד "דון ג'ובאני" ו"נישואי פיגארו" בוצעו שם לראשונה ב-1817 וב-1824.
ישנן הקלטות רבות של האופרה, והיא מבוצעת לעיתים תכופות. המחזה "כך" (Così), אשר נכתב על ידי המחזאי לואיס נאורה, והציגה בעלי מחלות נפש משחקים באופרה. נעשה שימוש בקטעים רבים מן האופרה בפסקול של הסרט Closer (משנת 2004).
שלושה זמרים שרים את המילים "כך עושות כולן" במערכה השנייה, סצנה XI, ממש לפני הסיום (הפינאלה). מעבר לכך, הצירוף הושר כבר על ידי הרוזן, דון באזיליו וסוזנה בשלישייה בנישואי פיגארו (במערכה I, סצנה VII), אשר גם הליברטו שלה חובר על ידי לה פונטה, וגרמו לכותרת להישמע כמו בדיחה תוך-מוצרטית.
Sento, o Dio, che questo piedo è restio (אני חש, הוי אלוהים, שרגלי מסרבת ללכת) --פרנדו וגוגליאמו Oh, poverini, per femmina giocar cento zecchini? (הוי, קטנים מסכנים, להמר 100 סקווינים על אישה) --אלפונסו In uomini, in soldati, sperare fedeltá? (בגברים, בחיילים, אתן נותנות את תקוותכן?) --דספינה לאחיות É amore un ladroncello (האם האהבה היא גנבת קטנה) --דורבלה לפיורדיליג'י
תקציר העלילה
מערכה ראשונה
מערכה שנייה
לאחר הטפת מוסר נוספת של דספינה, מחליטות האחיות שכל רע לא יאונה להן מפלירט תמים וקצר. דורבלה, אהובתו של פרנדו, בוחרת בגוליילמו המחופש, בעוד פיורדיליג'י, אהובתו של גוליילמו, בוחרת בפרנדו. האלבנים האורחים שרים סרנדה לשתי האחיות ולאחר מכן יוצאים פיורדיליג'י ופרנדו לטיול רומנטי קצר בגן, בעוד גוליילמו המחופש מחזר אחר דורבלה. לתדהמתו הרבה היא מתמסרת לו ומחליפה עמו תליונים. בעוד שניהם נבלעים בין שיחי הגן שבים פרנדו ופיורדיליג'י אך היא נותרת איתנה בנאמנותה הראשונית. כאשר שני הגברים נפגשים מתעצב פרנדו בעת שגוליילמו מראה לו את התליון שדורבלה העניקה לו. פרנדו מנסה פעם נוספת לזכות בחסדיה של פיורדיליג'י, כאשר גוליילמו ודון אלפונסו מציצים בסתר. לתדהמת כולם פיורדיליג'י נכנעת לבסוף גם היא. דון אלפונסו זכה בהתערבות והוא מנסה לנחם את שני הגברים הצעירים שלמדו לפתע כי כל הנשים הן אותו דבר - COSI FAN TUTTE. חגיגות הנישואין בין שתי האחיות לאלבנים בעיצומן כאשר לפתע נשמע קול הלמות התופים במרחק המכריז על שובם של הקצינים. בהיסטריה, אולי מאולצת מעט, האלבנים והנוטריון (שוב דספינה המחופשת) מתחבאים. רגע לאחר מכן נכנסים פרנדו וגוליילמו אל החדר בלבוש הצבאי שלהם ונדהמים מקבלת הפנים הקרירה למדי לה הם זוכים. אך כאשר הם מגלים את חוזה הנישואין ואת הנוטריון המסתתר מתבהרת התמונה. בחרבות שלופות הם ממהרים לרדוף אחר יריביהם וחוזרים מיד עם התחפושות האלבניות בידם. התרמית הגיעה לסופה וכל שנותר לארבעת האוהבים הצעירים הוא לקבל את עצתו של דון אלפונסו - לשכוח וגם לסלוח.
תומר (מושב)
תומר (תֹּמֶר) היא התנחלות וכן מושב עובדים בבקעת הירדן השייך לתנועת המושבים ונמצא בתחום מועצה אזורית בקעת הירדן.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1976 ושמו ניתן לו בגלל עצי התמר הרבים הנפוצים באזור בו הוקם. מקץ שנתיים, בשנת 1978, עבר היישוב למיקומו הנוכחי. מושב תומר ממוקם במרכז בקעת הירדן על כביש 90, מרחק של 4 קילומטר דרומית לצומת פצאל ("מפגש הבקעה").
רוב התושבים עוסקים בענפי חקלאות שונים כגון: כרמים, פרחים וירקות לייצוא.
המבנה המתארי של היישוב הוא בצורת משולש כאשר שכונות המגורים הם 8 אשכולות הפזורים בתוך המשולש. הגישה לאשכולות בדרך היקפית התוחמת את אזור המגורים, וממנו יש כביש המוביל פנימה לאשכול המגורים.
חקלאות
היקף שטחי הקרקע המיועדים לחקלאות בתומר הוא כ-4,200 דונם. הקרקעות החקלאיות אינן צמודות לבתי המגורים אלא נמצאות בסמוך ליישוב ובמרחק. מרבית חברי המושב עוסקים בחקלאות כמקצוע העיקרי, ומיעוטם מלבד חקלאות עובדים בעיסוק נוסף. הגידולים העיקריים בתומר הם פלפל לייצוא, מטעי תמרים, כרמים (ענבי מאכל), תבלינים, עגבניות שרי ופרחים.
עצם השכם
עצם השכם (TA: Scapula) המהווה חלק מחגורת הכתף, היא העצם המחברת בין עצם הזרוע לעצם הבריח. עצם השכם היא עצם שטוחה ודקה (בחלקה היא אף שקופה לאור), בעלת מבנה משולש. היא ממוקמת בחלקו האחורי העליון של כלוב הצלעות כך שהיא מכסה חלק מצלעות שתיים עד שבע.
קל לזהות את עצם השכם במבט אחורי על גב. בזמן הרמת הזרוע והורדתה בולטים במיוחד קוץ עצם השכם, הגבול השדרתי והזווית התחתונה של העצם. במישוש חלקה העליון של הכתף מורגשת הבליטה הגרמית הנקראת שיא הכתף.
מבנה אנטומי
צורתה האופיינית של עצם השכם, דמוית משולש שטוח, יצרה מספר נקודות ציון המתייחסות לצורה - משטחים או פנים, גבולות וזוויות. בפני העצם נאחזים השרירים סובבי הכתף בגומצים גדולים ומרבית יתר השרירים המניעים את הכתף.
בחלקה הצידי, שתי בליטות גדולות ושקע, להם תפקיד מרכזי במפרק הכתף.
הפן הצלעי (קדמי)
הגומץ מופרד מהגבול השדרתי של עצם השכם, דרך שני משטחים משולשים וחלקים באזור הזוויות העליונה והתחתונה וכן דרך רכס צר העובר לאורך הגבול השדרתי, בין שתי הזוויות. במשטחים המשולשים וברכס נאחז שריר המסור הקדמי.
הפן הגבי (אחורי)
המבנה הבולט ביותר בפן הגבי (Facies posterior scapulae, תמונה 1) של עצם השכם הוא קוץ השכם (Spina scapulae), המחלק את הפן לשני משטחים. בקוץ נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. המשטח העליון לקוץ הוא גומץ הרום קוצי (Fossa supraspinata) והתחתון יותר הוא גומץ המך קוצי (Fossa infraspinata). הגומץ הרום קוצי הוא נקודת החיבור של השריר הרום קוצי. הגומץ המך קוצי נרחב יותר מהגומץ הרום קוצי, ובו נאחז השריר המך קוצי.
צידי לגומץ המך קוצי מתרומם רכס, מעט תיכון לגבול הבית שחיי. בשטח בין הרכס לגבול הבית שחיי נאחזים השרירים העגולים (השריר העגול הגדול והשריר העגול הקטן). לעיתים קרובות משמש חלקו התחתון של השטח כאזור אחיזה לסיבי שריר הגב הרחיב.
גבולות וזוויות
שלושת הגבולות של עצם השכם (תמונה 1) נקראים על פי מיקומם: הגבול העליון (Margo superior scapulae), הגבול השדרתי או הגבול התיכון (Margo medialis scapulae) והגבול הבית שחיי או הגבול הצידי (Margo lateralis scapulae). בנקודות המפגש של הגבולות נמצאות זוויות העצם (תמונה 2): הזווית העליונה (Angulus superior scapulae), הזווית התחתונה (Angulus inferior scapulae) והזווית הצידית (Angulus lateralis scapulae), המוכרת יותר בשם ראש עצם השכם.
בין זיז החרטום (Processus coracoideus) לבין הגבול העליון (הקצר מהשלושה) עובר חריץ (Incisura scapulae) המשמש כמעבר לעצב. בחלקו העליון של הגבול הבית שחיי (העבה מהשלושה) נמצאת הגבשושית המך גומתית (Tuberculum infraglenoidale) - נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע התלת ראשי. הגבול השדרתי הוא הארוך מהשלושה. לאורכו מתחברים השרירים המעוינים ובחלקו העליון נאחז השריר מרים השכם.
החלק הצידי
במרכז חלקה הצידי של עצם השכם (איור 1) קיים שקע מעוגל בשם החלל הגומתי (Cavitas glenoidalis scapulae). שפתי החלל הגומתי מועמקות על ידי מבנה סחוסי (Labrum glenoidale scapulae) ליצירת התאמה עם ראש עצם הזרוע, אליה הוא מופרק. מעל החלל הגומתי נמצאת הגבשושית הרום גומתית (Tuberculum supraglenoidale) - נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע הדו ראשי.
שתי בליטות גדולות כמו עוטפות את אזור מפרק הזרוע: הראשונה היא זיז קוץ השכמה (Acromion), המשכו של קוץ השכם. שיא הכתף מופרק בחלקו העליון-התיכון, דרך מפרק שיא הכתף והבריח, לעצם הבריח. כמו לקוץ השכם, גם בשיא הכתף נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. הבליטה השנייה היא זיז החרטום (Processus coracoideus). בזיז החרטום נאחזות רצועות המחברות אליו את עצם הבריח, כמו גם רצועה אל שיא הכתף, שכמו סוגרת את חלקו העליון של מפרק הזרוע. בזיז החרטום נאחזים גם שריר החזה הקטן, הראש הקצר של שריר הזרוע הדו ראשי ושריר החרטום והזרוע.
אמרה
אמרה היא ביטוי מילולי קצר, מוכר וידוע בציבור. השימוש באמרות מסייע לדובר להרשים את שומעיו ולשכנעם בצדקת דבריו. חוקר הפולקלור הרוסי, גרגורי פרמיאקוב, מבחין בין אמרה לבין פתגם בהגדירו את האמרה כביטוי מילולי לא־שלם שאפשר לשלבו במשפטים אחרים ולהתאימו להטיות דקדוקיות שונות. הפתגם, לעומת זאת, הוא ביטוי מילולי המעלה מחשבה שלמה מנוסחת במשפט עצמאי. ראו לדוגמה את האמרות הבאות, אשר שינוי המתאם הדקדוקי בהן מאפשר את שילובן באופן בלתי אמצעי בשיח: "הוא לא עשוי מסוכר", "הלך על חבל דק", "אבא שלך לא זגג", "אכלו לי שתו לי" ועוד. עם זאת, יש לציין, שההבחנה בין אמרות לבין פתגמים איננה חד משמעית ויימצאו, לא פעם, ביטויים מילוליים, אשר אפשר לשייכם לשתי הסוגות.
ישנן אמרות הלקוחות מטקסטים קנונים. הדבר מעצים את משמעותן ומעניק להן משנה תוקף. כך למשל, האמרה: "והגדת לבנך", המציינת את החובה להעביר לדור הבא מורשת, ערכי מוסר ואמונה. האמרה ידועה מהגדת פסח ומקורה בפסוק:. דוגמה נוספת היא האמרה: "לא על הלחם לבדו", אשר משמעותה היא שאדם זקוק למזון רוחני על מנת להיות מאושר ואין די במילוי צרכיו הגשמיים. מקורה של אמרה זו הוא הפסוק:.
שנה אקדמית
שנה אקדמית היא פרק הזמן שבמהלכו מתקיימים לימודים במוסדות להשכלה גבוהה.
אמרה
בנוסף, יש שפע של אמרות הלקוחות מטקסטים ואירועים תרבותיים והיסטוריים, המופיעות במשלבי שפה שונים, למשל: "להיות או לא להיות?" אמרה הלקוחה מן המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר; "גפן במובן גָאפן", אמרה הלקוחה מן המערכון "חידון התנ"ך" של להקת לול, אשר מבטאת עיסוק דקדקני בשאלות סרק ; או האמרה: "הצ'ופצ'יק של הקומקום", המציינת עניין חסר ערך המעסיק את הציבור, הלקוחה מהמערכון "הכה את המומחה" מאת דן אלמגור בביצוע הגשש החיוור– "איך קוראים בעברית לצ'ופצ'יק של הקומקום". אמרות רבות הן בסלנג כמו למשל: "שבר את הראש", "לא ראה אותו ממטר", "חבל על הזמן", "גילה את אמריקה" ועוד. הדינאמיות המתקיימת בשפה מאפשרת יצירה מתמדת של אמרות חדשות ושילובן בשיח.
שנה אקדמית
השנה האקדמית בישראל
השנה האקדמית במוסדות להשכלה גבוהה בישראל מתחילה בדרך כלל בחודש אוקטובר (לאחר סיום חגי תשרי) ומסתיימת בחודש יוני או ספטמבר. במהלך הסמסטרים חלות חופשות לימודים קצרות בהתאם לחלק ממועדי ישראל.
מרבית המוסדות מחלקים את השנה האקדמית לשלושה חלקים הנקראים סמסטרים. החלק הראשון הוא סמסטר חורף החל בקירוב מאוקטובר ועד ינואר. מיד עם סיומו נערכת חופשת סמסטר בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (פרק זמן המכונה גם ״תקופת בחינות״). החלק השני הוא סמסטר אביב החל בקירוב ממרץ ועד יוני. מיד עם סיומו נערכת חופשה בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (תקופת בחינות). החלק השלישי הוא סמסטר קיץ שחל בקירוב מיולי ועד ספטמבר. זהו חלק חובה רק לחלק מהסטודנטים, לרבות הלומדים במסלול לימודי ערב שמחויבים בהשלמות בקורסי חובה. בנוסף אליהם רשאים ללמוד בו גם שאר הסטודנטים מקצועות בחירה על פי בחירתם. עם סיומו נערכות בחינות סיום לקורסים לרוב לפני חגי תשרי.
בעבר נהגה במוסדות מסוימים בישראל (כמו באוניברסיטה העברית) שיטת הטרימסטרים (ראו להלן).
השנה האקדמית במדינות העולם
במוסדות אקדמיים בעולם מחולקת השנה האקדמית לרוב לפי אחת משתי שיטות:
שיטה שלישית הקיימת בעולם לחלוקת השנה האקדמית היא חלוקה לרבעים, שאורך כל אחד מהם כ-12 שבועות. הם משתרעים גם על פני עונת הקיץ ומכסים שנה קלנדרית שלמה.
במדינות בחצי הדרומי של כדור הארץ - אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צ'ילה - מקבילה בדרך כלל השנה האקדמית לשנה הקלנדרית ונמשכת מפברואר או מרץ ועד לנובמבר או דצמבר. הסיבה לכך היא שעונת הקיץ – שבה משובצת חופשת הקיץ - חלה בחצי הכדור הדרומי מחודש דצמבר ועד לחודש פברואר.
מידת הגיוון בין המוסדות האקדמיים בארגון השנה האקדמית במסגרת השיטות המתוארות - הן מבחינת משך חלקי השנה האקדמית והן מבחינת מועדי תחילתם וסיומם - היא רבה, בין מדינות העולם כמו גם בין מוסדות הפועלים במסגרת אותה מדינה.
צ'יינטאון
צ'יינטאון (באנגלית: Chinatown) הוא כינוי לרובע או לשכונות של מהגרים ממזרח אסיה בערים באמריקה, אירופה ואוסטרליה ולרובע או לשכונת המהגרים מסין בערים במזרח אסיה (מחוץ לסין). ככל הנראה תיאר הכינוי לראשונה את רובע המהגרים הסינים בסן פרנסיסקו.
מאפייני צ'יינטאון
ברובע צ'יינטאון טיפוסי בולט הסגנון המזרח-אסיאתי: מסעדות המגישות מזון מהמטבח המזרח-אסיאתי, שילוט החנויות, סחורות וסגנון בנייה עם אלמנטים בולטים המקובלים במדינות מזרח אסיה המושך מבקרים לרובע. ברבעים אלה ישנם בתי עסק רבים בבעלות מהגרים ממדינות האזור העוסקים בתחומים המקובלים למהגרים מהאזור, למשל מכבסות ציבוריות בבעלות של מהגרים מיפן כמקובל בארצות הברית.
צ'יינטאון של סן פרנסיסקו
רובע צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו הוא המפותח ביותר בהשוואה ליתר ערי ארצות הברית וככל הנראה גם בהשוואה ליתר הערים שמחוץ לאסיה. הרבה מהאוכל שמוכר במערב כאוכל סיני מקורו ברובע זה. הסיבה להתפתחות הרובע, מלבד הקרבה היחסית של חופי קליפורניה אל מזרח אסיה היא רעידת האדמה והשריפה הגדולה של סן פרנסיסקו בשנת 1906. לפני האסון היה בעיר רובע סיני קטן יותר שמרבית תושביו היו מהגרים סינים. מיד לאחריו הגיעו לעיר מכל רחבי ארצות הברית מהגרים לא חוקיים רבים שמוצאם ממזרח אסיה וטענו שהם תושבים חוקיים בעיר ושמסמכיהם נשרפו.
הרובע אומנם כונה צ'יינטאון עוד לפני השריפה אבל הבניה המחודשת והייחודית ששיקום השריפה הקנתה לו וגודלו החדש פרסמו אותו והפכו את שמו למטבע לשון.
צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו שימש השראה לסרטים שונים כגון שנת הדרקון ושירת תוף הפרח והסדרה לוחם.
ארצות הברית
מלבד בסן פרנסיסקו, בארצות הברית יש לפחות עוד 12 ערים עם רובע או שכונה בשם צ'יינטאון. בניו יורק יש שכונות רבות שגרים בהן מהגרים ממוצא מסוים ובהן גם צ'יינטאון הנמצאת בדרום מרכז האי מנהטן. בשיקגו יש שכונת צ'יינטאון מדרום ללופ (מרכז שיקגו) ושכונה נוספת שנקראת צ'יינטאון הקטנה (סביבות רחוב ארגייל בצפון העיר). גם ביוסטון יש שני רובעי צ'יינטאון. ברוס לי נולד בצ'יינטאון של סן פרנסיסקו, גדל בהונג קונג וחזר לארצות הברית אל צ'יינטאון של סיאטל (וממנה חזר שוב להונג-קונג). הסרט צ'יינטאון מראה את צ'יינטאון של לוס אנג'לס. גם בערים בוסטון, לאס וגאס, אוקלנד, אוקלהומה סיטי, פילדלפיה, פורטלנד ווושינגטון יש רובע או שכונה בשם צ'יינטאון.
מזרח אסיה
יש לפחות שבע מדינות במזרח אסיה עם ערים שיש בהן רובע או שכונה בשם צ'יינטאון:
ג'יימי דיימון
ג'יימי דיימון (באנגלית: Jamie Dimon; נולד ב-13 במרץ 1956) הוא מיליארדר ואיש עסקים אמריקאי. יו"ר ומנכ"ל חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס, הגדולה מבין ארבעת הבנקים הגדולים בארצות הברית, והיה בעברו חבר דירקטוריון בבנק הפדרל ריזרב בניו יורק. דיימון נכלל ברשימות של 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין "טיים" לשנים 2006, 2008, 2009, ו-2011.
דיימון הוא אחד המנהלים הבודדים בבנק שהפכו למיליארדרים, בין היתר בזכות אחזקה של 485 מיליון דולר בארצות הברית במניות של הבנק. הוא קיבל חבילת שכר של 23 מיליון דולר לשנת הכספים 2011, יותר מכל מנכ"ל בנק אחר בארצות הברית. דיימון קיבל מענק של 20 מיליון דולר בגין עבודתו בשנת הכספים 2013, ומענק של 29.5 מיליון דולר בשנת 2017.