cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דומינטריקס
פרטים
כמה מהדומינטריקסיות עוסקות ב"שליטה כלכלית" או "שליטה כספית" הקרויה "פינדום" (מהמילים: שליטה פיננסית), פטיש שבו הכנוע מתעורר מינית על ידי שליחת כסף או מתנות לדומינטריקס בהוראתה. בחלק מהמקרים שולטת הדומינטריקס באופן טוטאלי על כספי הכנוע, או שמתרחש תהליך "סחיטה". ברוב המקרים הדומינטריקס והכנוע אינם נפגשים פיזית. האינטראקציות מתבצעות בדרך כלל באמצעות האינטרנט, שבו גם שירותים אלה מפורסמים. פינדום היה במקור שירות נישה שהדומינטריקסיות המסורתיות הציעו, אולם מאוחר יותר הפך לפופולרי בקרב דומיננטיות פחות מנוסות, כתוצאה מהתפתחות האינטרנט.
The Kazan Herald
The Kazan Herald (ברוסית: Казанский Вестник, בטטרית: Казан Мөхбире; מילולית: "ידיעון קאזאן") היה הירחון היחיד בשפה האנגלית שפורסם בקאזאן, בירת טטרסטן, רוסיה. הוא הופץ ללא תשלום במיקומי תיירות ועסקים בקאזאן ובערים אחרות ברחבי רפובליקת טטרסטן, כולל ילבוגה, ניז'נקאמסק ונברז'ני צ'לני.
העיתון נוסד במאי 2010 במטרה לספק מאמרים בשפה האנגלית של התפתחויות וחדשות מקומיות בתוך טטרסטן מנקודת מבט זרה וכיסה גם ידיעות עסקיות וחדשות ספורט מקומיות. שימש גם כקול לקהילת הזרים בקאזאן וכלל קטעים על דעות זרות של טטרסטן והפוליטיקה שלה וכן חדשות על חיי הזרים בה. העיתון מקיים אתר אינטרנט שמתעדכן באופן קבוע ומשחרר גרסת מודפסת אחת לחודש. בנובמבר 2010 הוענק למערכת העיתון פרס למדיה בשפה האנגלית בפורום הנוער הרפובליקני של טטרסטן, כחלק מהאינטרס ההולך וגובר של הרפובליקה בשיפור מיומנות בשפה האנגלית לפני אירוח האוניברסיאדה בקאזאן בשנת 2013. . הפצה של The Kazan Herald הופסקה בשנת 2013
קמבודיה
ממלכת קמבודיה (בקמרית: ព្រះរាជាណាចក្រកម្ពុជា/ preăh riəciənaːcaʔ kampuciə מבוטאת גם קמפוצ'יאה) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה. היא גובלת בדרום עם מפרץ תאילנד, במערב עם תאילנד, בצפון עם לאוס, ובמזרח עם וייטנאם.
היסטוריה
קמבודיה היא מולדתו של העם הקמרי. מהמאה ה-1 עד מחצית המאה ה-6 הייתה קמבודיה חלק מממלכת פונאן, ממלכה גדולה בדרום מזרח אסיה שמוקדה בדלתא של המקונג. בממלכה הייתה השפעה הודית חזקה (לפי גרסאות מסוימות היא אף נוסדה בידי הודים) ושפתה הייתה סנסקריט. פונאן הייתה היחידה הכלכלית הגדולה הראשונה בדרום-מזרח אסיה. כלכלתה התבססה על נהר המקונג והתקיים בה סחר עבדים. בקרבתה התקיימה גם ממלכת צ'נלה. בין המאה ה-9 והמאה ה-13 היוותה הבירה אנגקור אבן שואבת ליצירות תרבות ואומנות רבות. בין המאה ה-15 והמאה ה-19 חוותה קמבודיה תקופה של שקיעה ממושכת ואובדן טריטוריה הדרגתי, בה הפכה למדינת חסות של תאילנד ווייטנאם. קמבודיה נהנתה מתקופה קצרה של פריחה במאה ה-16, כאשר מלכיה, אשר בנו את בירותיהם באזור דרום מזרח הממלכה, שבו זורם נהר המקונג, קידמו את המסחר באזורים אחרים של אסיה. בשנת 1533 הגיעו לראשונה מיסיונרים פורטוגזים לארץ, והקימו בה מיסיון, ומאז זכתה קמבודיה לנוכחות פורטוגזית וספרדית קבועה על אדמתה.
החל משנות ה-50 של המאה ה-19 החלה נוכחות גוברת של צרפת בקמבודיה, אשר הפכה בהדרגה למושבה צרפתית. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה על ידי האימפריה היפנית. לאחר שזו הובסה שבה קמבודיה והייתה למושבה צרפתית, עד שקיבלה את עצמאותה בשנת 1954. במקביל, הדפו הקמבודים והצרפתים את ניסיונות כוחות הוייט מין הוייטנאמים לחדור לממלכה. בשנות השישים החלו חלקים ממזרח הממלכה לשמש כבסיסים לצבא צפון וייטנאם ולווייטקונג, אשר שימשו לפעולה כנגד צבא דרום וייטנאם והכוחות האמריקנים. בתגובה הפציצו כוחות ארצות הברית מטרות בממלכה, ואלו הובילו להתערערות מצבה הכלכלי והחברתי.
פוליטיקה
קמבודיה היא מונרכיה חוקתית, שבראשה עומד המלך נורודום סיהאמוני.
במאי 1993 התקיימו בממלכה לראשונה בחירות דמוקרטיות, ובהן נבחר נורודום סיהאנוק, שלאחר מכן מונה למלך. בעקבות זאת אומצו מחדש דגל קמבודיה וסמל קמבודיה המלכותיים. באוקטובר 2004 התפטר סיהאנוק מתפקידו כמלך ובנו, נורודום סיהאמוני הוכרז כמלך החדש.
הממשלה הנוכחית מורכבת מקואליציה של מפלגת העם הקמבודית ('CPP') ושל החזית המאוחדת לקמבודיה עצמאית נייטרלית וחופשית.
כוחות האופוזיציה מטילים ספק בנטיותיו הדמוקרטיות של ראש הממשלה, הון סן.
מקווי מים
אגם טונלה סאפ מתחבר לנהר המקונג בפנום פן, בתעלה שאורכה 100 ק"מ, ששמה נהר הטונלה סאפ. מאמצע מאי עד אוקטובר (העונה הגשומה במדינה) עולה מפלס המקונג ומימיו, הגבוהים יותר ממימי הטונלה סאפ, נשפכים לנהר וגורמים לו לזרום לכיוון צפון-מערב, לתוך אגם טונלה סאפ. בתקופה זו גדל שטחו של האגם ב-250%, ל-7500 קמ"ר. כאשר יורד מפלס המקונג בעונות היובש מתהפך כיוון זרימת נהר הטונלה סאפ, ומימיו זורמים לכיוון המקונג. הליך יוצא דופן זה הופך את אגם טונלה סאפ לאחד המקורות העשירים בעולם לדגי מים מתוקים.
דמוגרפיה
אוכלוסיית קמבודיה מוערכת בכ-15.5 מיליון נפש (2019). במפקד האוכלוסין האחרון, שנערך ב-1998, נמנו 11.43 מיליון תושבים.
כ-90% מן התושבים משתייכים לקבוצה האתנית קמרים. 5% הם ממוצא וייטנאמי, כ-1% הם סינים, והיתר משתייכים לקבוצות שונות, בהם תושבים ממוצא הודי, בני לאו (העם שמרכזו בלאוס) וכן קבוצות אתניות מקומיות קטנות: בני קמר לואו (מונח המתייחס למגוון של קבוצות אתניות של קמבודים תושבי אזורים הרריים), צ'אם וקבוצות קטנות נוספות.
כ-97.9% אחוזים מן האוכלוסייה הם בודהיסטים מאסכולת טהרוואדה. מעמדה של הדת, שנרדפה בימי הקמר רוז', נמצא במגמת התחזקות. האוכלוסייה הלא-בודהיסטית מתחלקת בין אמונות שונות, בעיקר אסלאם (1.1%) ונצרות (0.5%).
תוחלת החיים היא 70.1 שנים. שיעור הריבוי הטבעי הוא כ-1.36%. ממוצע הילודה לאישה הוא 2.5 צאצאים. הגיל החציוני צעיר, כ-25.6 שנים, בין היתר כתוצאה מן ההשלכות הדמוגרפיות של מלחמת האזרחים. מאותה סיבה, שיעור הגברים באוכלוסייה נמוך והיחס בין גברים לנשים הוא 0.95 גברים לכל אשה.
כלכלה ותיירות
כלכלת קמבודיה נשענת ברובה המכריע על חקלאות. ענפי החקלאות העיקריים הם אורז, מניהוט (קסאווה) ודיג.
תעשיית קמבודיה אינה מפותחת כתעשיית שכנותיה, בעיקר עקב ההיסטוריה הסבוכה שאפשרה את פיתוח התעשייה רק לאחר 1989, השנה בה שחררה וייטנאם את אחיזתה במדינה. התעשייה מתמקדת בענף הגומי (ללא עיבוד). מאז שהסתיימו סופית המאבקים האלימים בקמבודיה ב-1999 ידעה כלכלת המדינה שיעורי צמיחה גבוהים, מעל 5% בשנה. עם זאת ההכנסה לנפש עדיין נמוכה ביחס למדינות האזור.
הסמכות המוניטרית העליונה במדינה הוא הבנק המרכזי של קמבודיה, אשר מטהו ממוקם בבירה, פנום פן.
סחר באנשים
קמבודיה היא ארץ מקור, צינור מעבר ויעד לסחר בבני אדם. בין הסוחרים קבוצות פשע מאורגן, הורים, קרובים, חברים, ושכנים. למרות שסחר בבני אדם הוא בלתי חוקי בקמבודיה, קיימת בה תופעה של תיירות מין עם קטינים. חלק מהילדים נמכרים על ידי הוריהם, אחרים מפותים לעבודות מלצרות לכאורה ואז נכלאים ומשודלים לזנות בכפייה. על פי הערכות UNICEF כ-35% מהפרוצות בקמבודיה מתחת לגיל 16.
ישנה תופעה של בתי בושת שהם למעשה בתי כלא בהם הנשים והילדות לא מקבלות כסף כלל אלא אוכל בלבד והמקום מחזיק שומרים המונעים מהן לברוח.
תרבות
באזור אנגקור, ליד העיר סיאם ריפ שבמערב קמבודיה, מצויים שרידיה של בירת האימפריה הקמבודית בין המאה ה-9 למאה ה-15, כולל שרידים של מעל אלף מקדשים. ביניהם נמנה מקדש אנגקור ואט המפואר, שיש האומרים שהוא המונומנט הפולחני היחיד הגדול ביותר בעולם. קרוב לשני מיליון תיירים מבקרים מדי שנה באתר, שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. אתר נוסף אשר הוכרז כאתר מורשת עולמית הוא מקדש פּרֶאַהּ וִיהֶאַר שבצפון קמבודיה, בגבולה עם תאילנד.
גאוגרפיה של ספרד
ספרד שוכנת בדרום מערב אירופה. היא תופסת את רובו של חצי האי האיברי (כ-85%) כאשר מלבדה שוכנת בו רק פורטוגל. בצפונה, לאורך שרשרת הרי הפירנאים היא גובלת בצרפת ובנסיכות הקטנה אנדורה. תחת ריבונותה של ספרד שני ארכיפלגים עיקריים - האיים הקנריים שבאוקיינוס האטלנטי, השוכנים למול חופי מרוקו והאיים הבלאריים בים התיכון והן הערים הספרדיות סאוטה ומלייה, הנמצאות במובלעות בצפון אפריקה, אשר גובלות במרוקו. בנוסף, לספרד איים ואיונים השוכנים מול חופי חצי האי האיברי, דוגמת האיים הקולומברטיים. בנוסף, נמצאים תחת תחום שיפוטה של ספרד מספר טריטוריות בלתי יבשתיות קטנות אף יותר כגון האיים הצ'פריניים, האיון ולס דה לה גומרה והאיון אלהוסמס, השוכנים כולם מול חופי צפון אפריקה.
שטחה של ספרד הוא 504,782 קמ"ר, מהם 499,542 קמ"ר אדמה ו-5,240 קמ"ר מים. מבחינת היקף שטחה, ספרד היא המדינה הרביעית בגודלה באירופה, אחרי רוסיה (החלק האירופי של שטחה), אוקראינה וצרפת. מבין מדינות האיחוד האירופי, היא מדורגת שנייה אחרי צרפת.
מבחינה אדמיניסטרטיבית מתחלקת ספרד ל-17 קהילות אוטונומיות (Comunidades Autónomas, ביחיד Comunidad Autónoma) ושתי ערים אוטונומיות (Ciudades Autónomas), בעלות אוטונומיה חקיקתית וניהולית רחבה.
האקלים ברוב הארץ ים תיכוני (חורף מתון וגשום, קיץ חם ויבש). בחוף הצפוני גשום כל השנה, בעוד הדרום יבש ומועד לבצורת.
רכסי ההרים המרכזיים במדינה הם הרי הפירנאים, ההרים הקנטבריים והרמה המרכזית. הרי הפירנאים בצפון מזרח ספרד נמתחים על פני 435 ק"מ מהים התיכון ועד מפרץ ביסקאיה. בלב ספרד נמצא המסטה או הרמה המרכזית של חצי האי האיברי, וזו משתרעת על פני כ-210,000 קמ"ר. גובהה הממוצע של הרמה המרכזית הוא כ-700 מטרים מעל פני הים. בצפון מערב המדינה נמצא רכס ההרים הקנטבריים, אשר נמשך לאורך כ-480 ק"מ במקביל לים בצפון ספרד, מהרי הפירנאים במזרח ועד למפרץ ביסקאיה במערב. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס שוכנת במסיב "פסגות אירופה" (Picos de Europa) ונקראת טורה דה סרדו (Torre de Cerredo), בגובה 2,648 מ' מעל פני הים. רכס ההרים הגבוה בחצי האי האיברי הוא סיירה נבאדה שבאנדלוסיה, כשהנקודה הגבוהה ביותר בו מתנשאת לגובה של 3,478 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בספרד היא פסגתו של הר הגעש טיידה (בספרדית: Pico del Teide) שבאי טנריפה שבאיים הקנריים, שגובהה 3,718 מטרים.
נתונים
גבולות יבשתיים: 1,917.8 ק"מ
קו חוף: 4,964 ק"מ
גובה פני השטח:
באזורים גבוהים ניתן להבחין באקלים הררי, בהרים הקנטבריים, בהרי הפירנאים, בשרשרת ההרים האיברית, בשרשראות ההרים המרכזית ובזו של בטיקה, כמו גם באזורים הגבוהים של האיים הקנריים, בהם שוררות טמפרטורות נמוכות (חורף קר או קר מאוד) ושפע משקעים.
באזורים מסוימים במזרח חצי האי שורר אקלים צחיח או צחיח למחצה (פחות מ-300 מ"מ משקעים בשנה): מחוז אלמריה (בפרט מדבר טאברנאס) או הפארק הלאומי קאבו דה גאטה-ניחאר (בו נרשמים פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה), גרנדה, גוואדיקס, מורסיה, אליקנטה, ועמק נהר אברו, שבו נובעות כמויות המשקעים הקטנות מאפקט פון.
באיים הקנריים שורר אקלים סובטרופי, עם טמפרטורות גבוהות כל השנה ומעט משקעים. האיים המערביים שופעים יותר במשקעים. אקלים זה שורר גם בחופיו הדרומיים של חצי האי - במלגה, גרנדה, אלמריה, שבהן שוררות טמפרטורות נוחות יחסית במשך כל השנה, אף שנמדדות בהן כמויות משקעים גבוהות יותר במידת מה מאשר באיים הקנריים.
אזורי מטרופולין גדולים
חמשת המטרופולינים המאוכלסים ביותר בספרד הם:
קמדן (ניו ג'רזי)
קמדן (באנגלית: Camden) היא עיר המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז קמדן שנמצא בניו ג'רזי, ארצות הברית. העיר יושבת על גדת נהר הדלאוור, וממוקמת מול פילדלפיה. מספר התושבים בשנת 2009 נאמד ב-78,790.
אוניית צי ארצות הברית ניו ג'רזי עוגנת על גדת הנהר ומהווה את אחת מהאטרקציות המרכזיות בעיר.
בשנת 2004 זכתה העיר בתואר המפוקפק "העיר המסוכנת ביותר בארצות הברית". על פי סקר של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יותר מ-44% מתושבי קמדן חיים חיי עוני. זהו אחוז העניים הגבוה ביותר בעיר בארצות הברית.
בין התושבים המפורסמים של העיר היה המשורר וההומניסט האמריקאי וולט ויטמן, שחי בעיר את שנותיו האחרונות ואף נטמן באחד מבתי הקברות שלה.
שחיתות פוליטית
לאורך השנים, שלושה ראשי עיריית קמדן הורשעו בשחיתות: אנג'לו הריצ'טי (Angelo Errichetti), ארנולד ובסטר (Arnold Webster) ומילטון מילן (Milton Milan). ב-1981, הורשע הריצ'טי ביחד עם עוד שלושה אחרים בקבלת שוחד בסך 50,000 דולר מסוכנים חשאיים של ה-FBI בתמורה לסיוע לשייח' ערבי פיקטיבי להיכנס לארצות הברית. תחבולת ה-FBI בה נתפס הריצ'טי הייתה חלק ממבצע Abscam. ב-1999, ובסטר, שהיה בעברו המפקח על בתי הספר הציבוריים של עיריית קמדן, הודה באשמה כי לאחר שהתמנה לראש העיר העביר לעצמו 20,000 דולר מכספים שיועדו לבתי הספר. ב-2000, נגזר דינו של מילן ליותר מ-6 שנות מאסר על קבלת שוחד משותפים של בוס המאפיה ראלף נטלה (Ralph Natale), בקשת שוחד ושיפוצי בתים בחינם מספקים של העיר, מעילה בכספי קמפיין בחירות, והלבנת כספי סחר בסמים.
טייניקולגראוס
טייניקולגראוס (שם מדעי: Tanycolagreus; מיוונית: "צייד ארוך-גף") הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת הצלורידים שבקבוצת התרופודים אשר חי בסוף היורה באמריקה הצפונית. חלק מהחוקרים רואים בו סוג ללא מקור בקבוצת הטירנוזאורים ואחרים משייכים אותו למשפחה סטוקסוזאוריים.
גילוי
דינוזאור זה התגלה בתצורת מוריסון של מחוז אולבני, ויומינג ב-1995 כשלד חלקי של תרופוד קטן יחסית. הוא נחשב למאובן של צלורוס או של אורניתולסט אך מחקרים מ-2001 הוכיחו שמדובר היה במין חדש, אשר היה שייך אולי למשפחת הצלורידים ולקבוצת הטירנוזאורים. נמצא ממנו מין יחיד - Tanycolagreus topwilsoni.
המאובנים שנמצאו כללו עצמות גפיים, לסתות ועוד כמה איברים בקטעים חלקיים מהם משוער שאורך היצור הגיע, יחד עם הזנב, ל-3.3-4 מטרים ולמשקל 120 ק"ג. הוא היה תרופוד בעל חרטום קצר ושטוח ולסת עם שיניים מחודדות שהיו בעלי דמיון לאלה של הטירנוזאורים. הרגליים האחוריות היו חזקות ותמכו בגוף בעוד הזרועות הקדמיות עזרו לתפוס טרף עם הטפרים.
יצור זה חי בסביבת ויומינג של סוף היורה לצד הסטגוזאורוס, הדיפלודוקוס, האותניליה והדריוזאורוס וייתכן שהיה צד את הפרטים האיטיים או הפגיעים שלהם.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחק Jurassic World: Alive.
אלווין גולדנר
אלווין וורד גולדנר (באנגלית: Alvin Ward Gouldner; 29 ביולי 1920 – 15 בדצמבר 1980) היה סוציולוג שחקר את התנהגותם של ארגונים בירוקרטיים, וניתח את כשליהם, על בסיס ניתוח יחסי הכוחות בתוכם.
ביוגרפיה
גולדנר נולד בניו יורק ורכש את התואר הראשון שלו במכללת ברוך (אנ')ואת התואר השני והשלישי שלו מאוניברסיטת קולומביה. לימד מסוף שנות הארבעים בארצות הברית במספר אוניברסיטאות וכן באירופה. מותו אירע במדריד, ספרד בסיבוב הרצאות באירופה.
עמדותיו
על פי גולדנר, קיימים יחסי כוחות באופן טבעי בכל ארגון בין הדרגים השונים בהיררכיה הארגונית, על בסיס הבדלי האינטרסים בתוכו. שימוש בשיטות פורמליות, שהן יסודה של הבירוקרטיה (כללים, תפקידים מוגדרים, סטנדרטים וכו'), מפחית את ההיראות (visibility) של יחסי כוחות אלו, בכך שהיא מטמיעה אותם במערכת והופכת אותם לבלתי אישיים (כלומר, לא תלויים באנשים השונים המאיישים את התפקידים). בכך משיג הארגון איזון יחסי בין העובדים לדרגים שמעליהם.
גולדנר מוסיף כי כתוצאה מתהליך זה נוצרת בינוניות – עמידה של העובדים במינימום הנדרש מהם לפי התקנות, בלא מאמץ נוסף. ההנהלה מגיבה לבינוניות זו, שכן מטרתה לשפר את יעילות הארגון, בכך שהיא מגבירה את הפיקוח על העובדים. הגברת הפיקוח מגדילה את ההיראות של יחסי הכוחות בארגון (שכן היא מהווה הפעלת כוח על העובד), באופן המערער את הארגון (אף על פי שהשימוש בכללים הפורמליים הפחית במקור תהליך זה).
אחת התרומות החשובות של גולדנר להגות הסוציולוגית והנאו מרקסיסיטית, היא פיתוח המושג מעמד חדש, מעמד השונה מהבורגנות או מהפרולטריון בהם עוסק קרל מרקס. כוחו של המעמד החדש, אשר בבסיסו הוא מעמד פגום, הוא בהפיכת הידע להון על ידי תרגומו של הידע למומחיות בשמה פועלים. הפרקטיקות אותן מפעיל המעמד החדש הן בחלקן פרקטיקות דיסקורסיביות (פרקטיקות של שיח) המעניקות לגיטימציה לשליטת מעמד זה, בעזרת הגדרת אמיתויות והחלתן על האובייקטים בשדה.
בהתאם לכך, ממשיך גולדנר וטוען כי קיימת תרבות שיח ביקורתי המבוססת על הצדקה של טיעון, ולא מתוקף סמכות או מעמד הדובר. גולדנר, אשר ראה את המעמד החדש כמורכב מאינטלקטואלים ואינטליגנציה טכנית, העלה את האפשרות שמעמד זה משתמש בידע המיוחד שלו כדי לקדם את האינטרסים והכוח שלו, על מנת לשלוט בתנאי עבודתו. הוא תיאר מעמד זה כבורגנות תרבותית חדשה הצוברת כוח רב, למרות העדר של רכוש.
הארמייה ה-14 (ורמאכט)
הארמייה ה-14 (בגרמנית: 14. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הקמה ראשונה
הארמייה ה-14 הוקמה ב-13 באוקטובר 1939, בפיקודו של וילהלם ליסט. היא נכללה במסגרת קבוצת ארמיות דרום והוצבה במוראביה וסלובקיה. היא לקחה חלק במהלך המערכה בפולין, ותפקידה היה להשמיד את הצבא הפולני באזור קרקוב.
הקמה שנייה
הארמייה השנייה שנשאה את השם "הארמייה ה-14", הוקמה ב-3 בנובמבר 1943, בפיקוד אברהרד פון מקנזן. הארמייה הוצבה באיטליה, כדי להדוף את פלישת בעלות הברית אליה. הארמייה הייתה אחראית בין היתר לטבח בפוסה ארדיאטינה. ב-4 ביוני 1944 פרש פון מקנזן מתפקידו בעקבות חילוקי דעות עם היטלר, וכמחליפו מונה יואכים למלזן. הארמייה נכללה בתוך קבוצת ארמיות C, והשתתפה בנסיגה הגרמנית אל הקווים בצפון איטליה. היא נכנעה יחד עם כל הקבוצה ב-2 במאי 1945.
מגפת הקורונה בניו זילנד
מגפת הקורונה התפשטה לניו זילנד ב-28 בפברואר 2020. בשלב מוקדם, הגדירה הממשלה תוכנית המורכבת ממספר דרגות כוננות במדינה שמשתנות לפי הנתונים.
כאשר מספר הנדבקים היה קטן, המדינה סגרה את שעריה וב-26 במרץ נכנסה לסגר למשך חמישה שבועות. המגפה נבלמה, ומסוף חודש אפריל החלה הממשלה להסיר בהדרגה את ההגבלות. עד ראשית יולי 2020 התגלו במצטבר כ-1,500 נשאים ונמנו 22 מתים. ב-8 ביוני הסירה המדינה את ההגבלות הנותרות בתחומי הארץ, לאחר שלא נותרו במדינה חולים, אך נשארה סגורה לתיירות והותירה את חובת הבידוד לתושבים חוזרים. בהמשך התמודדה עם התפרצויות נוספות.
ינואר 2020
ב-28 בינואר הקים משרד הבריאות הניו זילנדי את המרכז לתיאום בריאות לאומי (NHCC) בתגובה לדיווחים על התפרצות הנגיף.
בסוף חודש ינואר הודיעה ראש ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן על הימצאותם של 53 אזרחי המדינה באזור העיר ווהאן בסין, בה התחילה ההתפרצות. הממשלה החליטה להגדיר את המחלה ככזו המאפשרת לרשויות להכניס אנשים החולים בה להסגר במידת הצורך.
פברואר
ב-2 בפברואר החליטה הממשלה לאסור על כניסת אזרחים זרים שהגיעו מסין, לתוך המדינה.
ב-4 בפברואר התגלו בספינת התענוגות דיימונד פרינסס מקרים של הדבקות בקורונה. כתוצאה מכך הוכנסו כ-3700 נוסעיה ואנשי צוותה להסגר בנמל יוקוהומה שביפן. על הספינה שהו 11 אזרחי המדינה. ארבעה מהנוסעים הניו זילנדים בספינה נדבקו בווירוס.
ב-5 בפברואר הובילה טיסת שכר של אייר ניו זילנד שאורגנה על ידי הממשלה 193 נוסעים בהם 54 אזרחי ניו זילנד ו-44 תושבים קבועים, וכן אוסטרלים שהמשיכו בטיסת המשך לארצם, ותושבי מדינות באוקיינוס השקט. הנוסעים שנשארו בניו זילנד הועברו להסגר של 14 ימים בבסיס צבאי בוונגאפאראואה, צפונית לניו זילנד.
המקרה הראשון של הדבקות קורונה דווח ב-28 בפברואר. אדם בשנות ה-60 לחייו שהגיע לניו זילנד מאיראן דרך האי באלי, אינדונזיה נדבק בנגיף. בתאריך זה הגבילה הממשלה גם הגעת נוסעים מאיראן. בהמשך הודיעה ראש הממשלה כי על כל מי שמגיע למדינה להיכנס לבידוד של 14 ימים. הוראה זו לא כללה הגעה מהאיים הפסיפיים, למעט אם האדם המגיע מגלה סימני מחלה. על ספינות תענוגות נאסר לעגון בנמלי ניו זילנד עד 30 ביוני.
מרץ
ב-4 במרץ דווח על מקרה הקורונה השני במדינה. אישה בשנות השלושים לחייה שחזרה מצפון איטליה ב-25 בפברואר נדבקה בנגיף. בן זוגה אף הוא נדבק בווירוס והיה לחולה הרביעי במדינה, כפי שדווח יומיים לאחר מכן.
ב-19 במרץ, נסגרו גבולות למי שאינם אזרחים או תושבים.
ב-23 במרץ הודיעה ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, על העלאת רמת הכוננות במדינה לרמה הגבוהה ביותר, בעקבות התפשטות מגפת הקורונה. היא הכריזה כי כל השירותים הלא-חיוניים במדינה ייסגרו תוך 48 שעות. צעד זה הביא לסגירתם של בתי קפה, מסעדות, בתי קולנוע וברים. כמו כן, בתי הספר נסגרו החל מ-24 במרץ. ארדרן הדגישה כי מרכולים ובתי מרקחת יישארו פתוחים, וציינה שלמדינה יש אספקה רבה.
ב-24 במרץ אובחנו 40 חולים חדשים, מה שהביא את מספר החולים הכולל במדינה ל-155. באותו היום הודיע שר האוצר גרנט רוברטסון על "הקפאה" של עליות בשכר הדירה. רוברטסון הודיע גם כי הממשלה מנהלת משא ומתן עם בנקים כדי להבטיח שאיש לא יאבד את ביתו כתוצאה מאי תשלומי המשכנתה בעקבות המגפה.
ממשלת ניו זילנד האריכה אוטומטית את כל אשרות הכניסה הזמניות למדינה עד לסוף ספטמבר 2020. מטיילים אשר הוויזה שלהם פגה לפני 1 באפריל רשאים להישאר אם הם לא מסוגלים לעזוב את המדינה. ראש הממשלה ג'סינדה ארדרן הפצירה בניו זילנדים השוהים מחוץ למדינה לחזור לביתם. שר החוץ פיטרס הפציר בניו זילנדים שנקלעו מעבר לים לשקול מקלט במקום. פיטרס העריך שישנם כ-80,000 בני ניו זילנד ששוהים מחוץ למדינה.
ב-25 במרץ הכריזה ראש ממשלת ניו זילנד על מצב חירום במדינה עקב התפשטות הנגיף, ועל כניסת המדינה לסגר מלא בתוך 48 שעות, למשך ארבעה שבועות לפחות. בנאום בפרלמנט הדגישה ראש הממשלה, ג'סיקה ארדרן כי מטרת ההכרזה היא לשמור על אורח החיים במדינה. רמת הכוננות במדינה עלתה לרמת הכוננות הגבוהה ביותר, דרגה 4. עד אותו היום אובחנו בניו זילנד 205 חולים בנגיף הקורונה.
ב-26 במרץ דווח על 78 מקרי הדבקות חדשים, מה שהביא את מספר החולים במדינה ל-283. בסך הכל 27 אנשים החלימו מהנגיף. בנוסף דווח כי 168 מטיילים מניו זילנד נמצאים בהסגר.
אפריל
בשבועיים הראשונים של אפריל ירד במהירות מספר המקרים החדשים היומי, משיעור של 80 בקירוב בסוף מרץ ל-8 ב-17 באפריל. מ-6 באפריל החל מספר המחלימים מדי יום לעלות על מספר החולים החדשים, כך שבמספר המקרים הפעילים החלה ירידה.
ב-10 באפריל דווח על מקרה המוות השני מקורונה, של אשה בשנות ה-90 לחייה בבית חולים בעיר כרייסטצ'רץ'. עד 17 באפריל נמנו 1,409 חולים, שמתוכם החלימו 816, 14 נמצאו באשפוז ו-11 מתו. 59,543 אנשים עברו בדיקה לנוכחות הנגיף, וזוהו 16 מקבצים של הדבקה משמעותית.
למרות הירידה במספר הנדבקים הכריזה ארדרן ב-20 באפריל על הארכת הסגר בשבוע, ועל כוונת הממשלה לרדת ב-27 באפריל לדרגה 3 במצב החירום, שיחול משך שבועיים לפחות. הסיבה להארכת הסגר הייתה הרצון למזער את הסכנה להתפרצות נוספת, שעלולה להסיג את המדינה שוב לסגר מלא.
ב-27 באפריל הודיעה ארדרן, כפי שתוכנן, כי דרגת מצב החירום תרד מארבע לשלוש, כך שיותר בתי עסק, חנויות מזון ובתי ספר יוכלו להיפתח מחדש. עם זאת, הזהירה כי החזרה לחיים רגילים עוד רחוקה. באותו היום היו 2 נדבקים חדשים ויום קודם היו 0.
מאי
במהלך חודש מאי נמשכה הירידה במספר החולים הפעילים, ולקראת סוף החודש הגיע מספר הנדבקים החדשים היומי לאפס, ולא נותרו חולים הזקוקים לאשפוז.
ב-14 במאי הורדה רמת הכוננות לדרגה 2, המאפשרת פתיחת עסקים ופעילות חברתית בתנאי שמתקיים ריחוק חברתי, וב-18 במאי נפתחו כל בתי הספר. עדיין נותר על כנו האיסור על התקהלות של יותר מעשרה אנשים, אלא אם מתקיים ביניהם ריחוק חברתי, ובהלוויות על יותר מ-50 אנשים בכל מקרה. הוצע לקצר את שבוע העבודה כחלק מהניסיון לעורר את המשק ולהגביר את תיירות הפנים בזמן שגבולות המדינה היו סגורים בפני אזרחים זרים.
ב-25 במאי הוגדלו ההתקהלויות ל-100. כך גם בשירותי דת, חתונות והלוויות. הנחיות אלו נכנסו לתוקף בשעה 12:00 בצהריים ב-29 במאי. לפניה הייתה מגבלה של עשרה אנשים בשירותי הדת ובחתונות ומגבלה של 50 איש על הלוויות.
יוני 2020 עד ספטמבר 2021
ב-8 ביוני המדינה עברה מכוננות בדרגה 2 לכוננות בדרגה 1 והסירה את ההגבלות הנותרות, לאחר שלא נותרו במדינה חולים ולא אובחנו נדבקים חדשים. גבולות המדינה נשארו סגורים לתיירים, ועמדה בעינה חובת בידוד לשבועיים במתקן ממשלתי לניו זילנדים השבים לארצם. עד סוף יוני לא התגלו מקרים נוספים של הדבקה בקהילה, אך נמצאו מספר חולים בין השבים מחוץ למדינה.
ב-11 באוגוסט, לראשונה לאחר 102 ימים, נרשמה הדבקה מקומית לאחר שארבעה בני בית נמצאו חולים בקורונה. ראשת הממשלה הודיעה על סגר בעיר אוקלנד למשך שלושה ימים וקראה לתושבי ערים אחרות להימנע מהתקהלויות ולעבור לעבוד מהבית ככל יכולתם. בסוף אוגוסט הוקלו ההנחיות באוקלנד ותם הסגר בעיר. היא הייתה בדרגה 2.5: דרגה 2 עם תוספת של הגבלת התקהלות ל-10 פרט להלוויות (שהוגבלו ל-50). שאר המדינה נשארה בדרגה 2.
הבחירות שהיו אמורות להתקיים בחודש ספטמבר 2020 נדחו לחודש אוקטובר בשל ההתפרצות המחודשת במדינה.
ב-23 בספטמבר, אוקלנד עברה לכוננות בדרגה 2. יומיים קודם שאר המקומות בניו זילנד עברו לכוננות בדרגה 1. ב-7 באוקטובר גם אוקלנד עברה לדרגה 1. ב-16 באוקטובר הותרו נסיעות לאוסטרליה בלבד ללא בידוד. מעבר חופשי בין המדינות יתאפשר ברבעון הראשון של 2021. עד סוף 2021, ההדבקות האחרונה בקהילה הייתה ב-18 בנובמבר. באותו החודש, בתחילת נובמבר דרשה הממשלה מהמטיילים שנכנסו לניו זילנד להזמין מקום במתקן בידוד לפני שנסעו למדינה.
ברבעון הראשון, ירד התוצר הלאומי הגולמי ירד ב-1.6%. הוא צנח ב-11% ברבעון השני, מיתון לפי ההגדרה בארצות הברית. ברבעון השלישי, עלה ב-14%.
באפריל, נוצרה "בועת תנועה" בין ניו זילנד ואוסטרליה, שבמסגרתה נוסעים בין שתי המדינות לא נדרשו להיכנס לבידוד. אף שרוב מדינות המחוז באוסטרליה אפשרו זאת לנוסעים מניו זילנד, הרשויות בוולינגטון סירבו עד כה לפעול באופן דומה, ודרשו מהבאים מאוסטרליה – כפי שהן דרשו מכל מי שמגיע מחו"ל – להיכנס לבידוד במלון למשך שבועיים, על חשבונו.
ב-23 ביוני 2021, דרגת הכוננות באזור ולינגטון הועלתה ל-2. ב-29 ביוני הדרגה הורדה ל-1. לאחר איתור נדבק ראשון בקהילה לאחר שמונה חודשים, דרגת הכוננות הועלתה ל-4 והוטל סגר בן 3 ימים בכל במדינה. באזור אוקלנד וקורומנדל הוטל סגר של 4–7 ימים. הסגר הוארך בכל המדינה. ב-27 באוגוסט הודיע ארדן כי ניו זילנד תישאר בדרגת הכוננות 4 עד 23:59 ב-31 באוגוסט. בעוד אוקלנד ואזור נורתלנד יישאר ברמת ההתראה 4 עוד שבועיים נוספים, שאר המדינה תעבור לדרגת הכוננות 3 החל מ-1 בספטמבר. ב-3 בספטמבר, גם נורתלנד עבר לדרגת הכוננות 3 לאחר שלא אותרו סימני קורונה בביוב, כלי המסיע לאתר התפרצות מוקדמת.
ב-6 בספטמבר נקבע כי כל ניו זילנד למעט אוקלנד תעבור לדרגת הכוננות 2 בשעה 23:59 ב-7 בספטמבר. עם זאת, יוצגו מגבלות חדשות ברמה 2 הכוללות חובת עטית מסכות ברוב המקומות הציבוריים, עטית מסכות מומלצות לתלמידי בית ספר מעל גיל 12, מגבלה של 50 איש במקומות פנימיים, ומגבלה של 100 איש בחוץ.
ב-20 בספטמבר פורסם כי אוקלנד תעבור לדרגת הכוננות 3 בשעה 23:59 ב-21 בספטמבר בעוד שאר המדינה תישאר בדרגת הכוננות 2. הגבלות האירועים הוקלה גם באזורים בדרגה 2, כשהתקהלות בפנים הוגבלה ל-100. בנוסף, הוטל סגר בווקאטיוואי שבוואיקטו, עקב הדבקות בקהילה ביישוב. הסגר הוטל לחמשת הימים הקרובים בזמן שמשרד הבריאות ערך מעקב אחר מי ששהה ליד הנדבקים במטרה לבודדם. ב-22 בספטמבר הוחלט שרמת הכוננות ביישוב ווקאטיוואי תהיה 3.
אוקטובר 2021 ואילך
ב - 3 באוקטובר, דרגת כוננות 3 הוחזרה בכמה חלקים של וואיקטו מהחצות של 4 באוקטובר לאחר נדבקים שאותרו בקהילה. בתגובה לסגר בוואיקטו, הצהירה ארדרן כי הסגרים יימשכו אלא אם כן שיעורי המתחסנים הארצי יעלה.
למחרת, הכריזה ארדרן על 3 שלבי מעבר הדרגתי מדרגה 3 ל-2 אשר יובילו ליציאה מהסגר באוקלנד. תחילתו נקבעה ב-5 באוקטובר בלילה. צעדים אלה סימנו ויתור על מדיניות אפס ההדבקה בקהילה שהונהגה עד אז. הקלות באזור אוקלנד נקבעו גם בנובמבר.
ב-15 באוקטובר, הצהירה ראש הממשלה כי ההנחיות יקבע לפי מתווה רמזור גאוגרפי. שלוש הצבעים הם אדום כאשר מערכת הבריאות נמצאת בסיכון לעומס יתר, כתום כאשר יש לחץ על מערכת הבריאות וירוק כאשר רמות האשפוז ניתנות לאשפוז. בהמשך פורסם שהמעבר למתוה יחל בדצמבר. הוחלט להגביל את המעבר ממחוז אוקלנד האדום לתקופה. המתוה החל ב-3 בדצמבר 2021. גבולות המדינה נשארו סגורים.
באמצע נובמבר היה שיא בכמות ההדבקות היומית, כ-170 נדבקים, ומאז ירד לממוצע של כ-20 מקרים חדשים בכל יום.
ב-22 בינואר 2022 הוחלט שכל ניו זילנד תהיה אדומה. התקהלות הוגבלה והיה תו ירוק.
המדינה התמודדה עם עליה חדה בכמות הנדבקים לאור הופעת וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה.
ב-26 בינואר הכריזה הממשלה על תוכנית שלושת השלבים שלה למלחמה בזן האומיקרון. התכנית עסקה בעיקר בתגובה של האזרחים בעת החשפות לנדבקי אומיקרון.
בתחילת פברואר 2022, הוצגה תוכנית לפתיחת גבולות המדינה. הואצה מגמת הפתיחה של גבולות המדינה. במרץ החלה ירידה בכמות הנדבקים. המדינה התמודדה עם כל תחלואה ביולי 2022. ב-1 באוגוסט 2022, גבולות המדינה נפתחו מחדש במלואם - לראשונה מפרוץ המגפה. בספטמבר 2022, הממשלה סיימה את מסגרת ההגנה מנגיף הקורונה, והסירה את הכללים ביחס להתחסנות ולעטיית מסכות.
פוליטיקה
ב-7 באפריל הציע שר הבריאות של ניו זילנד את התפטרותו לאחר שנתפס רוכב על אופניים בערים, וגם נתפס נוסע עם משפחתו, בניגוד להנחיות הסגר. ראש הממשלה ארדרן לא קיבלה את התפטרותו לדבריה עקב המצב המיוחד, אך אמרה שבזמנים רגילים הייתה מפטרת אותו. במקביל נטלה ממנו את תפקידו כשותף בכיר לשר האוצר. ביולי, הוא התפטר.
ב-15 באפריל הודיעה ראש הממשלה ארדרן על קיצוץ בשכר למשך שישה חודשים לאות סולידריות עם העם הנאנק כלכלית. שכר השרים יקוצץ אף הוא.
תגובתה הראשונית של הממשלה למשבר זכתה לתמיכה ציבורית רחבה וכן לציות של האזרחים. גם ראש האופוזיציה סיימון ברידג'ס תמך בסגר, אך טען שהארכתו בשבוע עלולה לגרום לנזק כבד לעסקים, והאשים את הממשלה בכישלון להרחיב את תשתית הבדיקות ואיתור הנשאים.
שר הבריאות דייוויד קלארק התפטר ביולי אחרי תקלות במתקני בידוד ממשלתיים, וכן 2 הפרות של הסגר.
בבחירות שנערכו ב-17 באוקטובר זכתה מפלגת הלייבור בראשות ג'סיקה ארדרן ברוב של 64 מושבים מתוך 120 (49%).
תגובת הציבור
בניו זילנד נרשמו ביקושים גבוהים למסכות פנים ומחטאי ידיים, ונרשם מחסור במוצרים אלה. בעקבות גילוי הנדבק הראשון בסוף פברואר, נרשמה בהלת קנייה בסופרמרקטים באוקלנד.
על-ענק כחול
על-ענק כחול הוא כוכב על-ענק הנמצא בחלקה העליון של דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, כלומר דרגת הבהירות של על-ענק כחול היא I והסיווג הספקטרלי שלו הוא O-B. כוכבים אלו הם בעלי טמפרטורת פני שטח חמה במיוחד בין 20,000 ל-50,000 קלווין והם הכוכבים החמים ביותר והבהירים ביותר שנתגלו עד כה. הכוכב ריג'ל מקבוצת הכוכבים אוריון, הוא דוגמה לעל-ענק כחול.
התפתחות
כוכב על-ענק כחול הוא כוכב מסיבי עם מסה של 10 - 50 מסות שמש שנמצא בסוף התפתחותו ומסיבה כלשהי תהליכי ההיתוך הגרעיני שבו הואטו. כתוצאה מכך הכוכב התכווץ לרדיוס של עשרות רדיוסי שמש (בהשוואה לרדיוס של מאות רדיוסי שמש בעל-ענקים אדומים), שטח פניו הצטמצם, אך כמות האנרגיה הנפלטת ממנו לא קטנה בהרבה כך שטמפרטורת פני השטח שלו עלתה בהרבה. כוכב על-ענק אדום עשוי להפוך באופן זה לעל-ענק כחול כאשר בזמן המעבר הוא עובר דרך הסוגים הספקטרלים השונים כעל-ענק צהוב וכעל-ענק לבן. אם תהליכי ההיתוך הגרעיני מאיצים שוב, הכוכב יכול להפוך בחזרה לעל-ענק אדום כשהוא שוב עובר דרך אותם סוגים ספקטרלים וחוזר חלילה.
על-ענק כחול מתאפיין ברוח שמש מהירה ודלילה לעומת רוח שמש איטית וצפופה של על-ענקים אדומים. מכיוון שעל-ענק כחול היה בעברו על-ענק אדום, רוח השמש המהירה שלו מתנגשת ברוח השמש האיטית והדחוסה שנפלטה בשלב העל-ענק האדום ודוחסת אותה ליצירת מעטפת גז דקה ודחוסה. אם הכוכב עובר מספר מחזורי מעבר בין על-ענק אדום ועל-ענק כחול, ייווצרו מספר מעטפות כאלו זו בתוך זו. כמעט לכל על-ענק כחול שנצפה עד כה יש לפחות מעטפת אחת כזאת, מה שמרמז שעל-ענקים כחולים נוצרים בדרך כלל מעל-ענקים אדומים.
בשל מסתו הגבוהה תוחלת חייו של על-ענק כחול היא קצרה למדי - בין מיליוני שנים לעשרות מיליוני שנים בלבד שבסופן הכוכב צפוי להתפוצץ כסופרנובה. על-ענקים עם מסה נמוכה יחסית, סביב 10 מסות שמש עשויים לאבד מספיק מסה בתהליכי ההתרחבות וההתכווצות ולסיים את חייהם כננס לבן נדיר שעשוי מחמצן ומניאון. בעבר היה מקובל להניח שרק על-ענקים אדומים הופכים לסופרנובות, כך שעל-ענקים כחולים יהפכו תמיד לעל-ענקים אדומים לפני סוף חייהם. הנחה זו נסתרה כאשר סופרנובה 1987A נוצרה ישירות מעל-ענק כחול. מכיוון שמוצאים כיום הרבה יותר על-ענקים אדומים מאשר על-ענקים כחולים וכמעט כל אירועי הסופרנובה נוצרו מעל-ענקים אדומים, סביר להניח שכוכבים על-ענקים נמצאים רוב הזמן במצב של על-ענק אדום ורק חלק קטן מהזמן כעל-ענק כחול. שכיחותם הגדולה יחסית בין הכוכבים הבהירים בשמים נובעת מבהירותם המוחלטת הגדולה כך שניתן לראותם גם ממרחקים גדולים מאוד.
סקודונוזאורוס
סקודונוזאורוס (שם מדעי: Secodontosaurus; מילולית: "לטאה בעלת שינים חותכות") הוא סוג של סינאפסיד קדום ממשפחת הספנקודונטיים, אשר היה קרוב משפחתו של הדימטרודון. הוא חי בתקופת הפרם שבעידן הפלאוזואיקון לפני 285-272.3 מיליון שנה.
בניגוד לדימטרודון המוכר יותר, לזוחל זה היו לסתות צרות אך מותאמות לחיתוך ובדומה לדימטרודון היו לו מספר סוגי שיניים בלסתו כשמקדימה היו ניבים בולטים ומאחורה שיניים מותאמות יותר ללעיסה. צורת הלסתות שלו אולי מעידה על התאמה לתפיסת דגים או טרף מיימי או לשליפת טרף מסדקים וחללים באדמה. היה לו מפרש גבי גדול והוא הגיע לאורך 2-2.7 מטר ולמשקל 110 ק"ג, יותר קטן מהדימטרודון. הוא היה בעל מבנה עגלגל עם רגליים קצרות וזנב מוארך.
המאובנים של יצור קדום זה נמצאו בטקסס ותוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1880. עם זאת הוא נתן להם סיווג כמין חדש של אופיאקודון (Ophiacodon) ומיונים מאוחרים יותר סיווגו אותו כמין של דימטרודון. רק ב-1936 החוקר אלפרד רומר סיוג אותו כסוג עצמאי בעל "פני שועל" שונים מאלה של הדימטרודון.
בתרבות
יצור קדום זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
ד'תתקמ"ט
אירועים
ל' בחשוון - הפעם האחרונה שזמן שאילת גשמים בגולה התחיל בחודש חשוון
אימות שבבים
אימות שבבים (באנגלית: Chip Verification) הוא תהליך שנועד לבצע אימות לתכן של רכיב אלקטרוני על מנת לבחון את ההתנהגות של הרכיב. אם לאורך הבדיקות נמצא שהרכיב המתוכנן אינו פועל כפי שמצופה ממנו – הרי שהתגלתה תקלה או שגיאה בתכן. במצב זה, יש לתקן את התכן ולחזור שנית על תהליך האימות, עד לקבלת רכיב נקי מתקלות ובעיות.
רקע
התהליך מתכנון ועד ייצור שבב (צ'יפ) הוא תהליך ארוך-זמן ועלותו עלולה להגיע למיליוני דולרים. ההתקדמות הטכנולוגית האדירה בייצור שבבים ובמורכבות שלהם הן מבחינת הלוגיקה שלהם והן מבחינת השילוב שלהם עם זיכרון פנימי וארכיטקטורות אחרות יצרה תחום מורכב מאוד של בדיקת השבבים על ידי שיטות מתוחכמות המצריכות ידע רב בתכנות ובהבנת הלוגיקה העומדת מאחורי השבב. בשונה מהנדסת תוכנה ואימות תוכנה (QA), קשה מאוד ולעיתים בלתי אפשרי לגלות ולתקן טעות שלא נתגלתה בשלב התכנון, לכן תהליך האימות חשוב כל כך בייצור שבבים. הווריפיקציה העיקרית בפרויקט מתבצעת על ה-design הכתוב בשפת RTL כגון Verilog או VHDL. בדרך כלל, מקובל שהאדם המבצע את הווריפיקציה אינו אותו אדם הכותב את ה-design, מאחר שאחד הגורמים לבאגים הוא תפישה מוטעית של ההגדרה של הפונקציונליות, וכאשר אותו אדם מבצע את שני התפקידים, הוא נשאר "כלוא" בקונספציה המוטעית שלו.
אופן הביצוע
כיום, ישנם שבבים מאוד מורכבים, ולכן מחלקים את השבב הנבדק ל"בלוקים" - קטעי קוד, כאשר כל בלוק מבצע פונקציונליות מסוימת של השבב. עבור כל בלוק נבנית סביבת בדיקה נפרדת. לאחר שכל בלוק נמצא תקין, מבצעים בדיקות אינטגרציה של כל הבלוקים ביחד, על-מנת לוודא שכל המכלולים עובדים כמו שצריך.
תהליך הווריפיקציה הוא תהליך איטרטיבי המורכב ממספר שלבים:
שפות וריפיקציה
כיום השפות הנפוצות בקידוד לווריפיקציה הן:
סביבת העבודה
לכל רכיב חשמלי ישנם אותות כניסה אותם הוא מקבל מרכיבים אלקטרוניים אחרים במעגל, ואותות מוצא, אותם הוא מפיק לאור תפקידו במעגל החשמלי. על מנת לבדוק שאותות המוצא עונים על הדרוש, יש לספק לרכיב המתוכנן את אותות הכניסה המתאימים, ולוודא שהוא אכן מגיב בצורה הרצויה והמתוכננת. לשם כך בונים סביבה המכילה את הרכיבים הבאים:
במתודולוגיות עבודה שונות ייתכנו שמות שונים לחלקים השונים של סביבת הווריפיקציה
שיטות וריפיקציה
ישנן שתי שיטות עיקריות לווריפיקציה: בווריפיקציה רנדומלית (Coverage Driven) מנסים להתגבר על העובדה שמספר המצבים שבהם יכול להמצא הרכיב הנבדק הוא אדיר ולא ניתן להגיע לכל המצבים (בהינתן יכולת מחשוב מוגבלת וזמן מוגבל). הרעיון הוא להביא את הרכיב למקרי הקצה שבהם עלולים להיות באגים מבלי שהמהנדס יצטרך לחשוב בעצמו על כל מקרה באופן פרטני. המהנדס צריך להגדיר בסביבת הווריפיקציה את כל המקרים האפשריים וכאשר הסביבה רצה אז היא תגיע למקרים הבעייתיים. כדי להגדיר את השלב בו ניתן לומר שהבדיקה הסתיימה, מגדיר המהנדס את רשימת המקרים אותה הוא מגדיר כחשובה. כלי הווריפיקציה אוסף את מכלול הצירופים שנבדקו, ובהתאם ניתן לראות את יעילות הרנדומיזציה (בהגעה למקרי קיצון), ואת מידת בשלות הקוד לייצור (כמות ואיכות ה"חורים" - אותם צירופים שלא נבדקו עדיין). בשיטת הוריפקציה ישירה (Test Driven) כותבים test עבור כל אירוע שרוצים לבדוק. סביבת הבדיקה בנויה ממספר טסטים אשר כל אחד מהם נועד לבדוק מקרה אחר. במרבית הפרויקטים ייעשה שילוב של שתי השיטות, השיטה הישירה היא יותר פשוטה ומתאימה במיוחד למקרים מאוד ספציפיים אשר אינם קורים במהלך עבודה רגיל של הרכיב, כמו כן בשלב הראשוני של הפרויקט הרבה יותר מהיר וקל לכתוב טסטים בודדים. לעומת זאת הווריפיקציה הרנדומלית עשויה למצוא באגים יותר מורכבים אשר קשה למצוא אותם בטסטים הפשוטים, מאחר שמתוך מכלול המקרים האפשריים, ישנם מקרים שלא אופיינו כחשובים לבדיקה, אך התבררו כגורמים בעייתיים.
Too Weird to Live, Too Rare to Die!
הוא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו. האלבום יצא לאור ב-8 באוקטובר 2013 דרך חברות התקליטים Decaydance ו-Fueled by Ramen. אלבום זה הוא האלבום הראשון של הלהקה בו משתתף הגיטריסט דלון וויקס, שהצטרף לראשונה ללהקה בשנת 2009.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של ארצות הברית, בילבורד 200, שם מכר כ-84,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו.
איגור אנדרייב
איגור אנדרייב (ברוסית: Игорь Валерьевич Андреев; נולד ב-14 ביולי 1983) הוא טניסאי עבר רוסי שנולד במוסקבה הידוע כמומחה על משטח החימר. בשיאו דורג במקום ה-18 בעולם בדירוג הסבב ה-ATP. זכה ב-3 תארים במשחקי יחידים ותואר אחד בזוגות.
קריירת טניס
אנדרייב הוא אחד מטניסאי רוסיה הבכירים, והוא משחק עם ציוד של חברת בבולט. בסבב ה-ATP ניצח אנדרייב 182 משחקי יחידים והפסיד 153. בסבב ה-ITF ניצח אנדרייב 97 משחקי יחידים והפסיד 52. בגביע דייוויס ניצח אנדרייב 13 משחקי יחידים והפסיד 11. בסבב ה-ATP ניצח אנדרייב 43 משחקי זוגות והפסיד 64. בסבב ה-ITF ניצח אנדרייב 42 משחקי זוגות והפסיד 26. בגביע דייוויס ניצח אנדרייב 3 משחקי זוגות והפסיד 4.
2004
לראשונה סיים אנדרייב את השנה בין 50 הטניסאים הבכירים, תוך עלייה לשני גמרים בטורנירים, בטורניר גשטאט בו הפסיד לרוג'ר פדרר ובטורניר בוקרשט בו הפסיד לחוסה אקסוסו. בנוסף לכך ערך אנדרייב את הופעתו הראשונה בגביע דייוויס בשנה זו, ואף הצליח לנצח את מקס מירני.
בשנת 2004 השתתף אנדרייב לראשונה בטורניר גראנד סלאם, כאשר הפסיד בסיבוב הראשון באליפות אוסטרליה הפתוחה. את ניצחונו הראשון בטורניר גראנד סלאם השיג ברולאן גארוס באותה שנה כאשר העפיל לרבע הגמר. בווימבלדון העפיל לסיבוב השני, ואילו באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד כבר בסיבוב הראשון. כמו כן, לראשונה זכה אנדרייב בטורניר זוגות, טורניר הקרמלין קאפ ביחד עם ניקולאי דוידנקו.
באולימפיאדת אתונה (2004) הפסיד אנדרייב בסיבוב השלישי לצ'יליאני ניקולס מאסו, שהמשיך וזכה במדליית הזהב באותה שנה.
2005
באפריל 2005 זכה לראשונה אנדרייב בטורניר ATP, לאחר ניצחון בגמר טורניר ולנסיה על דוד פרר, והדחת המדורג הרביעי בעולם באותה עת, רפאל נדאל, ברבע הגמר. במהלך השנה זכה אנדרייב בשני טורנירים נוספים, והגיע לגמר של טורניר נוסף. את השנה סיים אנדרייב במקום ה-26 בדירוג הטניסאים. בגביע דייוויס תרם אנדרייב להגעת נבחרת רוסיה לגמר הטורניר.
2006
למרות העפלה לגמר נוסף, פציעת ברכיים שחווה אנדרייב אילצה אותו לפרוש מחציה השני של עונת החימר המועדפת עליו בסבב ה-ATP, ועל כן הפסיד אנדרייב נקודות דירוג רבות וסיים את השנה במקום 96 המאכזב, ולא השתתף בניצחון נבחרת רוסיה בגביע דייוויס.
2007
בשנת 2007 הפך אנדרייב לשחקן היחידים הבולט של נבחרת רוסיה, ועזר לה להעפיל לגמר תוך ניצחונות על נבחרות צ'ילה, גרמניה, וצרפת, ושחקנים כגון טומי האס ופרננדו גונזלס. חזרתו לסבב הורגשה והוא העפיל לרבע גמר הרולאן גארוס, תוך ניצחון על המדורג 1 בעבר אנדי רודיק. זהו הישגו הטוב ביותר של אנדרייב בטורניר גראנד סלאם. את השנה סיים אנדרייב במקום ה-33, לאחר שבמהלכה כבר היה מדורג במקום ה-235 לפני הקאמבק שעשה.
2008
בשנת 2008 הצליח אנדרייב לשמור על יכולותיו הטובות משנים עברו, והגיע לשלבים הגבוהים במספר טורנירים רב. אנדרייב הצליח להשוות את הישגו הטוב ביותר באליפות אוסטרליה כאשר העפיל לסיבוב השלישי, ולקבוע שיא אישי חדש באליפות ארצות הברית תוך העפלה לשמינית הגמר. בנובמבר אותה שנה העפיל אנדרייב למקום ה-18 בדירוג הטניסאים, דירוג השיא שלו. את השנה סיים אנדרייב במקום ה-19.
2009
הישגו הבולט ביותר של אנדרייב בשנת 2009 היה העפלה לסיבוב השלישי באליפות אוסטרליה. אולם שמו של אנדרייב ייקשר דווקא להפסדה המפתיע של נבחרת רוסיה ברבע גמר גביע דייוויס לנבחרת ישראל. אנדרייב הפסיד לשחקן הישראלי הראל לוי שדורג במקום ה-210 בדירוג הטניסאים, 186 מקומות מתחת לאנדרייב.
שפת הסימנים הישראלית
שפת הסימנים הישראלית או בראשי תיבות שס"י היא שפת הסימנים העיקרית המשמשת את קהילת החירשים בישראל. היא התפתחה משפת הסימנים הגרמנית בעקבות הקמת בית ספר לחירשים בירושלים ב-1932 בידי מורים יהודים שהתמחו בבית הספר היהודי-גרמני לחירשים מייסודו של . בישראל יש כשבע מאות אלף כבדי שמיעה וחירשים (כ-8% מן האוכלוסייה), מתוכם כעשרים אלף איש משתמשים בשפת הסימנים הישראלית במידה זו או אחרת, והיא משמשת שפת אם לחלק ניכר מהם, בפרט הצעירים שבהם שהתחנכו במערכת החינוך הישראלית. שפת הסימנים הישראלית מוכרת בישראל כשפה המשמשת במערכת החינוך לחירשים, וכשפת התקשורת בין חירשים לשומעים.
בצד שפת הסימנים הישראלית משמשות בישראל גם שפות סימנים אחרות בעיקר בקהילות של חירשים מקרב ערביי ישראל או בקרב עולים חדשים. המפורסמת שבהן היא שפת הסימנים של שבט א-סייד שהיא מוקד למחקר בלשני. שאילה של מילים ומבנים תחביריים משפות סימנים אחרות המדוברות בישראל, היא אחת הסיבות להתרחקות שפת הסימנים הישראלית משפת הסימנים הגרמנית.
בישראל קיימת גם שפה מסומנת (manually coded language) שמשמשת להוראת עברית לחירשים או כאמצעי תקשורת בין שומעים לחירשים. על אף הדמיון החיצוני בין השפה המסומנת לשפת הסימנים הישראלית, אין קשר ישיר ביניהן. השפה המסומנת היא שפה מלאכותית, שמקודדת מילים ומבנים תחביריים בעברית לסימנים חזותיים. שפת הסימנים הישראלית היא שפה טבעית בעלת תחביר משלה השונה מהתחביר העברי.
מוסדות חינוך והתפתחות שפת הסימנים הישראלית
גורם מרכזי בהתפתחות שפת הסימנים הישראלית הוא מערכת החינוך. הקמת מוסדות חינוך לחירשים היוותה זרז להתפתחות שס"י. מקום המפגש של מספר רב של ילדים מדי יום ביומו ולאורך זמן, היווה גרעין לקהילה לשונית-חברתית, כאשר השפה שדיברו בה התלמידים החירשים הייתה שפת הסימנים. בצרפת ובארצות הברית, הביא ייסוד בתי ספר לחירשים להיווצרותן ולהתבססותן של קהילות החירשים.
בישראל לא היו מסגרות חינוכיות לחירשים עד שנת 1932, לכן משפחות מבוססות שלחו את ילדיהן החירשים לבתי ספר באירופה – בפריז, בווינה ובברלין. המידע המקיף ביותר שיש הוא על בית הספר בברלין, המוסד לחירשים יהודים בברלין – וייסנזה (Der Israelitischen Taubstummenanstalt in Berlin), שנוסד בשנת 1873 בידי מרכוס רייך, מורה יהודי שהתמחה בחינוך ילדים חירשים. התלהבותו ומסירותו הרבה לבית הספר, השיטה החינוכית שפיתח וצוות המורים שטיפח, כל אלה עשו את בית הספר למוסד בעל שם, שקלט תלמידים לא רק מקרב יהודי גרמניה, אלא גם מקהילות יהודיות במדינות אחרות. כמה מהדמויות המרכזיות בראשיתה של קהילת החירשים בישראל למדו במוסד זה, והמורים הראשונים לחירשים בישראל באו מקרב צוות בית הספר.
הגישה האוראלית בבתי הספר (1932 – אמצע שנות השבעים במאה העשרים)
בנובמבר 1932 נוסד בירושלים בית הספר העברי הראשון לחירשים. את הכסף להקמת בית הספר תרם יהודי עשיר משאנגחאי, ליאון לוי, שהתחרש בזקנתו. הוא העביר את התרומה לחברת כי"ח, והיא פנתה לאגודת העזרה של יהודי גרמניה בבקשה להמליץ על אדם שיוכל לייסד מוסד זה. האגודה המליצה על ריכרד בצלאל הקסטר, שהיה מורה בבית הספר לחירשים בברלין. הקסטר נבחר לתפקיד בשל כישוריו בהוראה לילדים חירשים ומשום שהיה דובר עברית.
משנת 1941 פעל בית הספר בתנאי פנימייה, כאשר לפני כן שוכנו הילדים בבתי משפחות מארחות, ושהו בו ילדים החל מגיל ארבע. לבוגריו הוא זכור כמוסד נוקשה שהונהגה בו משמעת ברזל. הגישה החינוכית בבית ספר זה הייתה אוראלית. תלמידים שנתפסו מסמנים, הוכו, אך כאשר הם היו בטוחים שאיש אינו רואה אותם, נשלפו הידיים מאחורי הגב, ושיחות ערות התנהלו בשפת הסימנים. למרות הדגש החזק על חינוך אוראלי, למורים עצמם היה ידע בשפת הסימנים, משום שבבית הספר בברלין, שבו לימדו המורים, דיברו בשפת הסימנים הגרמנית, בעיקר בפעילויות בשעות הפנאי. כשנוסדו בתי ספר נוספים לחירשים, בתל אביב ב-1941, בהנהלתה של בטי מילר-לטה, וב-1949 בחיפה, בהנהלתו של ד"ר אברהם צליוק, נקטו אף הם את גישת החינוך האוראלי שהייתה נהוגה בבית הספר בירושלים. גישה זו שלטה במערכת החינוך בישראל עד אמצע שנות השבעים, כפי שנכתב בערך 'חרשות-אלמות' באנציקלופדיה העברית, שנכתב ב-1966 בידי ד"ר צליוק:.
ניצני שינוי בגישה לשפת הסימנים (אמצע שנות השבעים במאה העשרים)
בראשית שנות השבעים במאה העשרים, החל שינוי בגישה לשפת הסימנים, הן בקהילה והן במערכת החינוך. שינוי זה הושפע משילוב של מספר גורמים. ראשית, במרץ 1973 התקיים בישראל כנס בינלאומי שנקרא 'הכינוס הבינלאומי הרביעי לבעיות חירשות'. הכנס הפגיש חברים מקהילת החירשים ואנשי מקצוע ישראליים עם מספר רב של חירשים ושל אנשי מקצוע מחו"ל, וההרצאות בכנס תורגמו לארבע שפות סימנים. המפגש עם אנשים מחו"ל והבאת שפות הסימנים לקדמת הבמה, גרמו להעלאת המודעות לחשיבותה של שפת הסימנים כאמצעי תקשורת עיקרי בין חירשים. היו לכך השפעות מעשיות כמעט מיידיות כפי שנכתב בביטאון אגודת החירשים 'דממה שלנו': "בעקבות הסיכומים של הכינוס הבינלאומי הרביעי לבעיות חירשות שהתקיים בבת ים בין ה-19–23 במרץ 1973, חלה התעוררות לידיעת שפת תנועות הידיים בבתי הספר, במוסדות לחירשים ואחרים. אח"א העמידה 5 מדריכים להוראת שפת הידיים בערים שונות כדי להדריך מורים בבתי הספר".
שנית, ב-1976 החל פרופ' יצחק שלזינגר מהמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים לחקור עם קבוצת המחקר שלו את שפת הסימנים בישראל. נקודת המוצא במחקר הייתה ששפת הסימנים היא שפה ככל השפות, ולא זו בלבד אלא שהיא אף נעשתה למוקד עניין אקדמי. הפרויקט עורר עניין בקרב קהילת החירשים, ופרופ' שלזינגר הוזמן להרצות על מחקרו בבית הלן קלר. בהרצאתו זו הדגיש שלזינגר ששפת הסימנים איננה מערכת תקשורת פרימיטיבית אלא שפה של בני אדם במלוא מובן המילה, והיא עומדת בכל הקריטריונים של השפה. התוצאה המעשית הבולטת ביותר של מחקר זה הייתה פרסום שני מילונים לשפת הסימנים, שאחד מהם היה מילון מדעי ובו כ-1,500 ערכים. הסימנים במילון זה תועדו באמצעות כתב התנועה, המאפשר רישום מדויק של כל תנועה שמבצעים חלקי הגוף השונים.
שלישית, באותם ימים התרבו הקשרים והמגעים של חברי אח"א ושל אנשי חינוך שומעים עם אנשים ממדינות אחרות, ובעיקר עם ארצות הברית. במדינות אלו הגישה לשפת הסימנים כבר הייתה שונה. במערכת החינוך בארצות הברית, הוחלפה שיטת הלימוד האוראלית בשיטות שאימצו בצורה זו או אחרת את השימוש בסימנים, כמו אנגלית מסומנת – Signing Exact English. המפגשים עם סטודנטים חירשים ועם מורים חירשים שלימדו לימודים אקדמיים בשפת הסימנים, חיזקו את התחושה שיש להתחיל להשתמש בשפת הסימנים במערכת החינוך. נוסף על כך, הסתמנה בקרב המורים אכזבה מהישגיהם הלימודיים של החירשים, והייתה תחושה שלפחות חלק מהבעייתיות נובעת מהיעדר תקשורת טובה בין המורים לתלמידים.
המוסד החלוצי בתחום השימוש בשפת הסימנים היה מיח"א חיפה. רות פיילר הייתה סוכנת השינוי שם. בתחילה נתקל הרעיון החדשני בהתנגדות. אך לאט לאט, בעזרת אנשי צוות והורים שהבינו את חשיבות התקשורת הזורמת עם ילדיהם, קרם הרעיון עור וגידים, וב-1977 נעשתה שפת הסימנים לשפת לימוד במיח"א חיפה. מחקר של מכון הנרייטה סאלד שנעשה במרכזי מיח"א בשנות השמונים מצא כי הילדים במיח"א חיפה, שנחשפו לשימוש בסימנים, השיגו תוצאות טובות יותר במבדקי שפה, ואף במבדקי שפה אוראלית, מהילדים במיח"א תל אביב, ששם לא השתמשו בשפת הסימנים. מחקר זה קידם גם כן את הלגיטימציה לשפת הסימנים במערכת החינוך. אחרי פריצות הדרך בגישה ובמחקר, החלו מוסדות נוספים להשתמש בשפת הסימנים.
השימוש בשפת הסימנים במערכת החינוך עורר בעיה הנוגעת לטרמינולוגיה המיוחדת של חומר הלימוד. בדרך כלל אוצר המילים של שפה מתרחב בהדרגה לפי הצרכים התקשורתיים של הקהילה. תהליך טבעי זה חל גם בשפת הסימנים הישראלית, אך כאשר שפת הסימנים החלה לשמש כשפת הוראה במערכת החינוך, הורגש צורך מיידי להרחיב את אוצר המילים של תחומי ידע במקצועות הנלמדים בבתי הספר. נוסף על המחסור באוצר המילים, השוני בין התחביר של שפת הסימנים הישראלית ובין העברית, הקשה גם הוא על המורים. בתקופה זו תוצאות המחקר המדעי על שפת הסימנים עדיין לא חדרו לתודעת הציבור הרחב, הן החירשים והן השומעים, ולכן שפת הסימנים נבחנה והוערכה על פי מידת הדמיון שלה לעברית, ולא על פי אמות מידה בשפה עצמה. כדי להתגבר על קשיים אלה, הוקמה ועדה ארצית של מורים לשפת הסימנים, שתפקידה היה להעשיר את שפת הסימנים ולהרחיבה. חברי הוועדה היו משה במברגר, חוה סביר, שושנה וינשטוק, רות לוין אלוף וישראל סלע. כל חברי הוועדה היו חירשים, למעט ישראל סלע שהיה בן להורים חירשים. הוועדה המציאה מילים חדשות כמו 'דוד' או 'גיס', כדי להבדיל אותן מהמילה 'משפחה', אך הייתה התנגדות של חברי קהילת החירשים למילים חדשות, משום שהם הרגישו שמילים אלו נכפו על הקהילה והיווצרותן הייתה מאולצת ובלתי טבעית. עם זאת, מספר מילים חדרו לשפת הסימנים הישראלית, כמו המילה 'בעיה' שסימנו אותה בתחילית של האות ב', להבדיל מהמילה 'שאלה', כאשר לפני כן 'שאלה' ו'בעיה' סומנו באופן דומה, וניתן היה להבדיל ביניהן לפי הקשרן במשפט.
התפתחויות מאוחרות של שפת הסימנים (שנות השבעים במאה העשרים עד המאה העשרים ואחת)
בחינוך ילדים חירשים יש שלוש אפשרויות: א. בית ספר מיוחד לחירשים – לומדים בו חירשים בלבד, לעיתים עם מוגבלות נוספת. ב. שילוב כיתתי – מסגרת של בית ספר, שבו יש כיתות של תלמידים שומעים, ובמקביל להן כיתות של תלמידים חירשים, עם שיעורי מלאכה, התעמלות וציור משותפים לשומעים ולחירשים. ג. שילוב אינדיבידואלי – תלמידים חירשים בודדים בכיתת שומעים בבית ספר לשומעים, השוכן בדרך כלל בשכונת המגורים של התלמידים. גם בגני הילדים יש שלוש קטגוריות: גן רגיל, גן משולב וגן מיוחד. למרות ההתפתחות בהכרה בשפת הסימנים קיימת ביקורת מצד ד"ר חגית גור כי ילדי קבוצת המיעוט של החירשים מתחנכים בידי מורים השייכים לקבוצת הרוב, היא קבוצת השומעים. המדיניות של חינוך חירשים נקבעת בידי שומעים, וגם שיבוצם במסגרות החינוך השונות נעשה בידי שומעים. שומעים אלה מנוכרים למשמעויות התרבותיות של הקבוצה, וגישתם הבסיסית היא שיקומית (אינטגרטיבית). גישה זו גורסת, שצריך להטמיע ולהתאים את החריג לחברה, ולצמצם את חריגותו במידת האפשר. מידת ההצלחה של השיקום נמדדת בקריטריונים של עד כמה הצליח החריג למחוק את שונותו, להידמות לרוב הדומיננטי ולהיות ככל האנשים. מסיבה זו, מסרבים מטפלים בחירשים להכיר בשפת הסימנים כשפת אם טבעית של הילדים החירשים, והשימוש בשפת הסימנים מסמל עבורם כישלון בהטמעת החירש בחברה השומעת. יש ביניהם מי שמאמינים כי שפת הסימנים תפגע ביכולות הילדים ללמוד את השפה האוראלית, המדוברת בפי שומעים.
התומכים בשפת הסימנים טוענים כי בעבר, קשרו את ידיהם של הילדים החירשים מאחורי גבם, כדי שיימנעו מלהשתמש בשפת הסימנים. היום דיכוי שפת הסימנים אינו נעשה באמצעים כה בוטים כבעבר, אלא נעשה על ידי העברת מסר סמוי וגלוי לילדים חירשים ולהוריהם, כי מי שמשתמש בשפת הסימנים הוא כישלון חינוכי. מורים נעזרים בשפת הסימנים בחינוך חירשים רק עם מי שמתקשים ואינם מצליחים בלימודים במסגרות הנמוכות של החינוך המיוחד לחירשים. תלמידים חירשים משולבים במסגרות עיוניות גבוהות בשילוב אינדיבידואלי רק אם הם אוראליים. אף על פי שהתלמידים החירשים גדלים בסביבה דו לשונית, בבתי הספר שבהם הם מתחנכים – נלמדת רק עברית. היעדר הכרה בשפת הסימנים כשפה, מתבטא גם בכך שבחינות הבגרות בישראל לילדים חירשים אינן כוללות מבחן בשפת האם שלהם, שפת הסימנים. המורים וקובעי המדיניות בחינוך חירשים אינם מוכנים לעשות את השינוי הנדרש, ואינם מוכנים להכיר בשפת הסימנים כשפה לגיטימית וכשפה טבעית של הילדים. אי הכרה בשפת הסימנים כשפה ואי הכרה בזכותם של החירשים להיעזר בה, מתבטאת במיעוט שירותי תרגום לחירשים בחינוך.