cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רלף בוסטון
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה בוסטון במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.16 מטר, אחרי בוב בימון שקבע את שיא העולם המדהים של 8.90 מטר בקפיצתו הראשונה וקלאוס בר ממזרח גרמניה (8.19 מטר). בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה הטובה ביותר (8.27 מטר).
בנק מזרחי טפחות
בנק מזרחי טפחות הוא בנק ישראלי. קבוצת הבנק פועלת בישראל ומחוצה לה, ועוסקת בפעילות בנקאית מסחרית, עסקית וקמעונאית, ובפעילות משכנתאות בישראל, באמצעות 184 סניפים ומרכזי עסקים. פעילותו של הבנק בחוץ לארץ מתבצעת באמצעות מספר חברות בנות, שלושה סניפים וארבע נציגויות באירופה, בארצות הברית ובדרום אמריקה.
מנכ"ל בנק מזרחי טפחות מאז ספטמבר 2020 הוא משה לארי, אשר החליף בתפקיד את אלדד פרשר, שכיהן כמנכ"ל הבנק משנת 2014. בתקופתו של לארי בנק מזרחי רכש את כל מניות בנק אגוד לישראל והפכו לחברת בת, כאשר לארי מכהן כיו"ר הדירקטוריון הזמני שלה מאז אוקטובר 2020.
לפני קום המדינה
בנק המזרחי נוסד על ידי תנועת המזרחי העולמית בשנת 1923, במטרה להעניק סיוע כספי ולשמש מכשיר פיננסי למפעלם של יחידים ולמוסדות השייכים להסתדרות המזרחי. נוסף לכך הוטלה על הבנק המשימה לשמש בנק לאומי ציבורי לכלל היישוב. הבנק הוקם עם הון התחלתי של 10,000 לירות מצריות, וההון המונפק באותו שלב היה בערך של 100 מניות יסוד בנות לירה מצרית כל אחת, ו-9,900 מניות רגילות בנות לירה מצרית כל אחת. מניות היסוד אמורות היו, על פי התקנון, להישאר ברשות הסתדרות המזרחי כדי להבטיח את המשך קיומו של המוסד. במשך שנות ה-20 המזרחי פעל רבות בשיווק מניות הבנק בארץ ישראל, ארצות הברית ואירופה. מניות נמכרו בוועידות המזרחי בארצות הברית בשנים 1923-1925, באסיפות בארץ ישראל ושליחים נשלחו לאירופה, ארצות הברית ודרום אפריקה למכירת מניות. באפריל 1925 הבנק נפתח לקהל הרחב, ומניות המייסדים הראשונים הוקצו לרב יהודה לייב פישמן מימון ולפרופסורים הרמן שטרוק וחיים פיק. למנהל ראשי של הבנק מונה דוד צבי פנקס.
במאי 1936 עבר סניף הבנק בתל אביב לרחוב לילינבלום 48. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ד"ר אלכס פרידמן ובנייתו הושלמה בשנת 1936 בסגנון הבאוהאוס, שאפיין את הבניינים שנבנו בעיר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20.
לאחר קום המדינה
במאי 1960 פתח הבנק סניף שני בירושלים, ברחוב בן יהודה. במאי 1961 נפתח סניף ברמת גן. בשנת 1963 היו לבנק 14 סניפים, בין השאר באשדוד ובשלומי.
בשנת 1969 החליטו ראשי בנק המזרחי ובנק הפועל-המזרחי לחבור יחד ולהקים את בנק המזרחי המאוחד. לבנק המאוחד היו 42 סניפים ברחבי הארץ ונכסים בשווי של למעלה מ-400 מיליון לירות ישראליות. בשנת 1978 החל הבנק בתהליך מחשוב הסניפים, לאחר שקודם לכן רכש לשם כך את חברת המחשוב "חיש", שהפכה לחברת המחשוב של הבנק בשם "מחיש".
במרץ 1979 רכש הבנק מההאפוטרופוס הכללי את "בנק שווייץ ישראל לסחר", לאחר הרכישה שם הבנק שונה ל"בנק למימון ולסחר" עד לשנת 1990 בנק זה היה לחברת בת שבשליטת מזרחי, ולקראת סוף שנה זו הוא מוזג לתוכה. בשנת 1980 רכש הבנק מהמדינה את בנק טפחות שהחל להתנהל כחברת בת של הבנק.
בשנת 1983, בעקבות משבר מניות הבנקים, עבר הבנק לבעלותה של ממשלת ישראל. רכישת בנק טפחות הכבידה על הבנק, ולבסוף, שבועות לאחר שמאיר פנה אל ראש הממשלה שמעון פרס ואמר לו כי הבנק עומד בפני פשיטת רגל, ובסיוע יועצו של פרס, אמנון נויבך, המפקחת על הבנקים גליה מאור ונגיד בנק ישראל ד"ר משה מנדלבאום, הושג קו אשראי של 100 מיליון דולר שמנע את קריסת הבנק. לנוכח המלצות ועדת בייסקי נאלץ מנכ"ל הבנק, אהרן מאיר, להתפטר, והוא הועמד לדין ונדון למאסר על תנאי של שנתיים וקנס בסך 600,000 ש"ח.
בנק טפחות
טפחות הוקמה בשנת 1944 על ידי הסוכנות היהודית כחברה למתן משכנתאות שניות והושקעו בה כספים של קרן היסוד. היא הלוותה כסף לפרויקטים של שיכון כמלווה נוספת. בשנת 1949, שנת הקמתה של עמידר, היא הייתה לחברת בת שלה. פעילותה בשנת 1950 הייתה מצומצמת כי הממשלה הגדילה את אחוזי המימון של המשכנתא הראשונה דבר שייתר ברוב המקרים את הצורך במשכנתא שנייה. בראשית 1954 הוחלט שטפחות תעבור לממן פרויקטים ליצירת מקומות עבודה, עבודות ציבוריות ועבודות דחק. החברה העניקה הלוואות לרשויות מקומיות לעבודות פיתוח שונות, כמו חיבור יישובים לרשת החשמל, פיתוח דרכים והקמת בתי ספר ונודעה כ"בנק עמידר". במקביל העניקה החברה הלוואות לצורך בניית חדר נוסף בבתים פרטיים. בסוף 1961 הוחלט על הפיכתה לבנק למשכנתאות. בשנת 1965 פתח הבנק סניף בירושלים ובשנת 1968 עברה הנהלת הבנק מתל אביב לירושלים. בשנת 1975, בעקבות שמועות על הענקת הלוואות מועדפות למקורבים, עלתה בכנסת הדרישה להפריט את הבנק. הבנק היה לחברה ציבורית שרוב מניותיה בידי ממשלת ישראל. הממשלה החזיקה בשנת 1978 52% מהמניות, משקיעי ישראל החזיקו ב-16% וכלל החזיקה ב-20%. 22% מהמניות נסחרו בבורסה.
מיד לאחר המהפך, ביולי 1977 הוחלט במשרד האוצר להפריט את בנק טפחות. בשנת 1978 קיימה הממשלה משא ומתן למכירת מניותיה בבנק למשקיעים פרטיים וחברות כלל ומשקיעי ישראל של סם רוטברג טענו שנחתם עמם זיכרון דברים על מכירת הבנק להם. בינואר 1979 הסתמן שמניות הממשלה יימכרו למשקיעים קנדיים ולבנק המזרחי. בפברואר 1980 החליטה הממשלה על מכירת טפחות לבנק המזרחי, שהציעה את ההצעה הגבוהה ביותר והמכירה יצאה אל הפועל בסוף מרץ 1980.
מנכ"ל החברה היה חיים רייזל, עד פטירתו בשנת 1964. מנכ"ל הבנק בשנות ה-60 וה-70 היה משה מן. יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק היה דוד טנה שעד 1969 היה במקביל גם מנכ"ל משרד השיכון. במרץ 1974 נתמנה זאב שרף, שקודם לכן היה שר השיכון, ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק. ביוני 1975 עבר תפקיד יו"ר מועצת המנהלים לידי דוד וינשל שהיה מנכ"ל משרד השיכון.
מיזוג מזרחי טפחות
בשנת 2005 התמזגו בנק המזרחי המאוחד ובנק טפחות למשכנתאות, ומאז נקרא הבנק "בנק מזרחי טפחות בע"מ" או "מזרחי טפחות".
בנק טפחות נמנה עם קבוצת בנק המזרחי מאז רכישתו בשנת 1980. במשך השנים לא התקיימו בין חברת האם - (בנק המזרחי), לחברת הבת - (בנק טפחות), יחסי גומלין. ההנהלה והדירקטוריון של בנק טפחות התנהלו באופן עצמאי ובנק המזרחי לא התערב בניהולו. הקשר ביניהם התבטא בכך שבנק טפחות נהנה מן ההון ומן המקורות שהעמיד לרשותו בנק המזרחי, ועל בסיסם פיתח והרחיב את פעילותו העסקית, ואילו קבוצת בנק מזרחי נהנתה מרווחי בנק טפחות, שנרשמו בדוחות הכספיים של הקבוצה. היעדר שיתוף פעולה בין שני הבנקים שנבע, בין השאר, ממגבלות רגולטוריות, מנע מן הקבוצה לנצל את מלוא הפוטנציאל שהיה בידיה, והפתרון היחיד לבעיות אלו, היה מיזוג בין שני הבנקים - רעיון שעלה מדי פעם על סדר יומו של הבנק, ומסיבות שונות לא יצא אל הפועל.
בשנת 2003 עבר מטה הבנק לבית מזרחי-טפחות, משכנו הנוכחי, בקומות 3–13 של מגדל משה אביב, בצומת הרחובות ז'בוטינסקי ואבא הלל סילבר ברמת גן.
בשנים 2009-2008 הושלמו רכישת 50% מההון המונפק של בנק יהב לעובדי המדינה בע"מ והמיזוג עם בנק אדנים למשכנתאות.
בשנים 2007 עד 2017 עלה תיק המשכנתאות של הבנק ביותר מפי שלושה לכ-115 מיליארד שקל, הונו העצמי יותר מהוכפל והגיע ליותר מ-13 מיליארד שקל במרץ 2017.
מיזוג מזרחי טפחות עם בנק אגוד
באוגוסט 2017 פורסם על מגעים למיזוג הבנק עם בנק אגוד לישראל, צעד שגרם להסתדרות להכריז על סכסוך עבודה בבנק אגוד. ביוני 2018 הודיע מ"מ הממונה על ההגבלים העסקיים על התנגדותו למיזוג. בעלי השליטה בשני הבנקים הגישו ערעור לבית המשפט, ובדיון שנערך בבית הדין לתחרות בנובמבר 2019 נדחה הערעור והמיזוג אושר. לאחר מכן החל תהליך שבו חברת מזרחי פירסמה הצעה לציבור לרכוש את כל מניות החברה, תהליך שלקח כ-3 חודשים. לאחר שתהליך רכישת המניות הושלם בהצלחה (מזרחי קיבלה את הסכמת 95% ממחזיקי המניות), החל תהליך מיזוג משפטי, שהסתיים בסוף 2020. בסוף אוגוסט 2020 בנק מזרחי פרסם הצעת רכש רשמית לבעלי 25% מניות המיעוט הכוללת הסכם חליפין תמורת כ-8% ממניות מזרחי.
העילה המרכזית של הממונה על התחרות להתנגדות המיזוג היא שוק האשראי לענף היהלומים הישראלי. בנק מזרחי מחזיק בכ-40% מהשוק, ואיגוד מחזיק בכ-22% ומיזוגם היה יוצר מונופול, ולכן הערעור של שני הבנקים התקבל בנובמבר על תנאי שהם ידללו את שליטתם בשוק זה. ביולי 2020 בנק מזרחי פרסם שהוא חתם על הסכם למכירת תיקי האשראי שלו בשוק זה לחברת "פנינסולה" וכך, הבנק התקרב עוד שלב בדרך להשלמת המיזוג.
בספטמבר 2020 רכש בנק מזרחי טפחות את כל מניות בנק אגוד וכך, מבחינה משפטית, החל מ-1 באוקטובר 2020, חדל בנק אגוד מלהתקיים כחברה ציבורית נסחרת והפך לחברה בת של "מזרחי טפחות". במסגרת זאת, מזרחי מינה 4 דירקטורים מטעמו לדירקטוריון הבנק וכן את מנכ"ל בנק מזרחי טפחות, משה לארי, כיו"ר הדירקטוריון במקומו של זאב אבלס. עד ל-15 בנובמבר 2022 הועברו כלל לקוחות בנק אגוד אל "מזרחי טפחות". ב-31 בדצמבר 2022, הושלם הליך המיזוג לחלוטין ו"אגוד" חדל להתקיים כתאגיד.
פרשת הסיוע בהעלמת מס ללקוחות האמריקאים
רשויות המס בארצות הברית פתחו בחקירה בשנת 2013 כנגד הבנק על כך שסייע ללקוחותיו האמריקאים להעלים מס בין השנים 2000-2010.
הר ליפטאק
הר ליפטאק או הר ליפטק (באנגלית: Mount Liptak) הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
להר, שגובהו 3,000 מטרים מעל פני הים.
להר פסגות תאומות.
ההר ממוקם 13 קילומטים דרומית מזרחית להר קראדוק.
גילוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. ההר נקרא על שם ל. ה. ליפטאק (L. H. Liptak), מכונאי מטוסים בצי ארצות הברית, אשר התגייס לצי בהיותו בן 15, במהלך מלחמת העולם השנייה, ושימש כמפקד טיסה, בטיסת הסיור הראשונה באזור ההר בינואר 1958.
רוטנברג
רוטנברג הוא שם משפחה ממקור גרמני.
ראסטי ג'וינר
ראסטי ג'וינר (באנגלית: Rusty Joiner; נולד ב-11 בדצמבר 1972) הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
ג'וינר נולד במונטגומרי שבאלבמה וגדל באטלנטה. הוא למד באוניברסיטת דרום ג'ורגיה ושם גם עסק רבות בספורט. בנוסף הוא עבד תקופה כמדריך בחדר כושר.
הוא הופיע בקליפ לשיר "Looking Good, Feeling Gorgeous" של רופול. בקולנוע הופיע בין היתר בסרטים "דודג'בול" ו"האויב שבפנים: השמדה". בטלוויזיה הופיע בין היתר בסדרות "ER", שם גילם מדריך ספורט, וב"המפענחת".
רנאן ברסאן
רנאן בארדיני ברסאן (בפורטוגזית: Renan Bardini Bressan; נולד ב-3 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי המחזיק באזרחות בלארוסית המשחק בקלוב דה רגאטס. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת בלארוס.
מאפיינים
ברסאן, יליד טובאראו, ברזיל, גדל במחלקת הנוער המקומית של אתלטיקו טובאראו. באפריל 2007 עבר להומל מליגת העל הבלארוסית. ב-28 בינואר 2010 עבר ברסאן לבאטה בוריסוב. בעונתו הראשונה הבקיע ברסאן 15 שערים בדרך לתואר מלך השערים של העונה בליגה הבלארוסית, ואף נבחר לקשר העונה בליגה.
ב-2 באוקטובר 2012 הבקיע ברסאן את שערו הראשון בקריירה בליגת האלופות בניצחון 1–3 על באיירן מינכן הגרמנית כאשר הבקיע את השער השלישי בדקה ה-94.
בדצמבר 2012 חתם באלניה ולדיקווקז.
ב-2012 קיבל ברסאן אזרחות בלארוסית כדי לשחק בנבחרת בלארוס. את הופעת הבכורה שלו ערך ברסאן נגד ב-29 בפברואר 2012. ברסאן אף נטל חלק במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון. את שערו הראשון בנבחרת האולימפית כבש נגד מולדתו בהפסד 1–3.
היפוקוריזם
היפוקוריזם (מיוונית עתיקה: היופוקוריזמה (ὑποκόρισμα), נובע מהמילה היפוקוריזסטאי (ὑποκορίζεσθαι), "לקרוא בשמות מחמד") או שם מחמד הוא שם המשמש להפגנת חיבה לאדם או חפץ. זו יכולה להיות צורת הקטנה של שם האדם, כמו איזי עבור איזבל או בוב עבור רוברט, או שזה יכול להיות שם לא קשור כמו אפו עבור פונית רג'קומאר.
ג'וזפה ארצ'ימבולדו
ג'וזפה ארצ'ימבולדו (באיטלקית: Giuseppe Arcimboldo; 1527 – 11 ביולי 1593) היה צייר איטלקי.
ביוגרפיה
ארצ'ימבולדו נודע בדיוקנאותיו שהורכבו מאלמנטים שונים הכוללים פירות, ירקות, פרחים, דגים וספרים.
בשנת 1562 מונה ארצ'ימבולדו לתפקיד צייר החצר של קיסר האימפריה הרומית הקדושה מקסימיליאן השני, ועבר להתגורר בווינה. ארצ'ימבולדו המשיך לכהן בתפקיד זה בתקופת מלכותו של בנו של מקסימיליאן - הקיסר רודולף השני. שני הקיסרים אהבו את יצירותיו יוצאות הדופן של ארצ'ימבולדו.
ארצ'ימבולדו שימש כמעצב החצר של החצר ההבסבורגית הקיסרית, ובמסגרת תפקידו עיצב פרטי לבוש ותפאורות וצייר עבור בית המלוכה.
סגנונו באותה תקופה היה יוצא דופן, ולמעשה כיום ניתן לאפיין את ציוריו כשייכים לסגנון הסוריאליזם, אף שקדמו בכ־350 שנה להולדתו של סגנון זה.
ארצ'ימבולדו נפטר במילאנו ב-11 ביולי 1593.
עבודותיו מוצגות במוזיאון לתולדות האמנות שבווינה, במוזיאון הלובר בפריז, בגלריית אופיצי שבפירנצה ובמוזיאונים נוספים.
רבות מעבודותיו של ארצ'ימבולדו נתגלו על ידי הסוריאליסט סלבדור דאלי.
בציורו של ארצ'ימבולדו "מים", נעשה שימוש לעטיפת האלבום Masque של להקת הרוק המתקדם האמריקאית, קנזס.
Let It Be (סרט)
Let It Be (תן לזה להיות/ לו יהי) הוא סרט תיעודי שיצא בשנת 1970 המתאר את התקופה האחרונה של ארבעת חברי להקת הביטלס כלהקה. הסרט צולם בזמן הקלטות אלבומם האחרון, Let It Be, במהלך חודש ינואר 1969. זהו הסרט האחרון שהוציאו הביטלס כלהקה. הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר לסרט. חמישים שנה לאחר יצירת הסרט לאקרנים, ערך הבמאי פיטר ג'קסון את הסרט The Beatles: Get Back מחומרי גלם ששימשו לצילום הסרט.
על הסרט
הביטלס החלו את הקלטות האלבום וצילומי הסרט באולפני טוויקנהאם בלונדון ב-2 בינואר 1969. כבר באותה עת היו חיכוכים רבים בין חברי הלהקה והם היו בלתי מרוצים מהתנאים באולפן ומלוח הזמנים של ההקלטות; להבדיל מהקלטות קודמות באולפני אבי רוד בהן התרגלו להתחיל את ההקלטות מאוחר ולהמשיך בהן לתוך הלילה, הם נדרשו להתחיל בעבודה בשעות הבוקר. רוב העימותים בין חברי הלהקה נותרו מחוץ לסרט, למעט סצינות מעטות, ביניהן אחת ובה עימות קשה בין פול מקרטני וג'ורג' האריסון. הסרט מציג ברובו את הלהקה בחזרות והקלטות לאלבום.
ב-10 בינואר הודיע האריסון כי הוא עוזב את הלהקה (הודעה שלא תועדה בסרט עצמו). הוא שוכנע על ידי שאר חברי הלהקה לחזור בו מהצהרתו וב-22 בינואר הם המשיכו בעבודתם במרתף ההקלטות שבבניין המשרדים של חברת אפל. האריסון הביא עמו את חברו בילי פרסטון שליווה את הלהקה באורגן.
ההופעה על הגג
הרעיון הראשוני בצילומי הסרט היה לסיים אותו בהופעה חיה, שתהיה הראשונה שלהם מאז סיבוב ההופעות האחרון באוגוסט 1966. אולם, הלהקה לא הצליחה להגיע להחלטה על סוג ההופעה; מקרטני הציע הופעה במועדון קטן, כפי שעשו בימיהם הראשונים, ג'ון לנון הציע הופעה מחוץ לבריטניה, רינגו סטאר העדיף להישאר בתחומי המדינה והאריסון לא הראה התלהבות לביצוע ההופעה כלל. לאחר שנכשלו בכך, הלהקה התפשרה על הופעה לא רשמית, על גג הבניין של משרדי אפל, ליד כיכר פיקדילי בלונדון. ההופעה התקיימה ב-30 בינואר 1969, ובה השתתפו ארבעת חברי הלהקה וכן בילי פרסטון, והם ניגנו 5 שירים. בסרט שולבו גם ראיונות עם אנשים מהרחוב, אשר הופתעו לשמוע את ההופעה, שכן קיומה לא פורסם. ההופעה והסרט מסתיימים עם הגעתה של המשטרה כדי להפסיק את ההופעה.
השירים בסרט
כל השירים נכתבו על ידי לנון ומקרטני, אלא אם צוין אחרת.
יחסי גינאה ביסאו–ישראל
יחסי גינאה ביסאו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין מדינת ישראל לרפובליקת גינאה ביסאו.
היחסים בין שתי המדינות כוננו במרץ 1994. ישראל מיוצגת בגינאה ביסאו על ידי שגריר לא-תושב היושב בסנגל. כיום, שגריר ישראל המואמן על גינאה ביסאו הוא פול הירשזון.
היסטוריה
יחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה ב-10 במרץ 1994, בעקבות חתימת הסכמי אוסלו והסכם השלום בין ישראל לירדן.
ביוני 2016 נפגש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נציגי גינאה ביסאו בוועידת ECOWAS במונרוביה, ליבריה.
בדצמבר 2016, אירחה ישראל כנס חקלאי בינלאומי בן שלושה ימים, שאורגן במשותף על ידי המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי וה-ECOWAS, אליו הוזמנו שרי החקלאות ופקידים מ-13 מדינות אפריקאיות. בפגישה השתתפו בכירי גינאה ביסאו.
בשנת 2017 ביקר שגריר ישראל בסנגל פול הירשזון, בגינאה ביסאו במסגרת ביקור עבודה. הוא נפגש עם שר החוץ, שר משאבי הטבע, ראש הממשלה והנשיא ז'וזה מאריו ואש. השגריר הירשזון הזמין את שר משאבי הטבע של גינאה ביסאו לכנס בינלאומי בנושא טכנולוגיות מים, שהתקיים בספטמבר 2017 בישראל, וכן קרא לרשויות שם לפתוח נציגות בתל אביב-יפו לחיזוק היחסים בין שתי מדינות. בתורו, הנשיא ואש הבטיח לתמוך בישראל בהשגת מעמד של מדינה משקיפה באיחוד האפריקאי.
יחסי אש"ף-גינאה ביסאו
לגינאה ביסאו קשרים עם הארגון לשחרור פלסטין זה מכבר. ב-1977 ישב בגינאה ביסאו שגריר תושב מטעם הארגון. במהלך שנת 1986 ערך יושב הראש של הוועד הפועל של הארגון, יאסר ערפאת, שלושה סבבי ביקורים מטעם אש"ף במספר ממדינות אפריקה, בתקופה בה ניתקו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל. בסבב השני, בערך בחודש יוני, הגיע ערפאת לגינאה ביסאו. הפלסטינים הוסיפו להקים בגינאה ביסאו גם חוות חקלאיות.
אנדרואיד אייס קרים סנדביץ'
אנדרואיד "אייס קרים סנדביץ'" היא הגרסה התשיעית של מערכת ההפעלה אנדרואיד שפותחה על ידי גוגל. אנדרואיד 4.0 נחשפה ב-19 באוקטובר 2011, וכללה שינויים משמעותיים שבוצעו באנדרואיד האניקומב שהתאים למחשבי לוח, במאמץ ליצור פלטפורמה אחידה לטלפונים חכמים ולמחשבי לוח.
אנדרואיד 4.0 זכתה לביקורות חיוביות של המבקרים, ששיבחו את המראה הנקי של מערכת ההפעלה, יחד עם השיפורים בביצועים ובפונקציונליות. עם זאת, היו שעדיין הרגישו שאפליקציית המניות לוקה בחסר בהשוואה לאחרות, וטענו כי חלק מהתכונות החדשות ובהן זיהוי הפנים הן גימיק.
נכון למאי 2019, נתונים מצביעים על כך ש-0.3% ממכשירי האנדרואיד הניגשים ל-Google Play מריצים אייס קרים סנדביץ'.
פיתוח
בעקבות המהדורה היחידה למחשב לוח שנקראה אנדרואיד האניקומב, הוכרז ב-Google I/O 2011 כי הגרסה הבאה של אנדרואיד, אשר נקראה בשם הקוד "אייס קרים סנדביץ'" תספק חוויית משתמש אחידה בטלפון החכם ובמחשב הלוח כאחד. ביוני 2011 החלו להתפרסם פרטים אודות טלפון נקסוס חדש של סמסונג שילווה את אייס קרים סנדביץ', ושיכלול מקשי ניווט. בלוג האנדרואיד RootzWiki פרסם תמונות באוגוסט 2011 המציגות את נקסוס S מריץ את האייס קרים סנדביץ', המתאר פריסת תפריט יישומים חדשה הדומה לזו של האניקומב וממשק חדש בצבע כחול.
אירוע השקה רשמי לאנדרואיד 4.0 וטלפון הנקסוס החדש תוכנן במקור ל-11 באוקטובר 2011 בתערוכת CITA בסן דייגו. עם זאת, על מנת לכבד את זכרו של סטיב ג'ובס שנפטר ב-5 באוקטובר אותה שנה, הוחלט לדחות את ההכרזה ל-19 באוקטובר ולהעביר את מיקומה להונג קונג.
הוצאה לאור
הגלקסי נקסוס היה מכשיר האנדרואיד הראשון שתמך באנדרואיד 4.0. ב-16 בדצמבר 2011 יצאה גרסה 4.0.3 וסיפקה תיקוני באגים, ממשק API ושיפורים נוספים. באותו היום, החלה גוגל בהשקת אייס קרים סנדביץ' לגרסה הקודמת של הגלקסי נקסוס, הנקסוס S. עם זאת, ב-20 בדצמבר "הושהה" המשך הוצאת הגרסה כדי שהחברה תוכל "לפקח על המשובים" לאותו עדכון.
ב-29 במרץ 2012 יצאה גרסה 4.0.4 שכללה שיפורי ביצועים למצלמה והמסך, לצד תיקוני באגים נוספים.
תמיכת Google Play לאנדרואיד אייס קרים סנדביץ', הסתיימה בפברואר 2019.
עיצוב
ממשק המשתמש של אנדרואיד 4.0 מייצג את ההתפתחות בעיצוב שהונהגה על ידי האניקומב, אם כי האסתטיקה העתידנית של האניקומב נלקחה לאחור לטובת תחושה נקייה יותר עם גוני כחול. אנדרואיד אייס קרים סנדביץ' הציג גם גופן חדש בשם Roboto; המיועד להחליף את משפחת הגופנים דרואיד, המותאם בעיקר לשימוש בתצוגה ניידת ברזולוציה גבוהה. המראה החדש של אייס קרים סנדביץ' יושם על ערכת כלים של ווידג'ט בשם Holo; כדי להבטיח גישה ל-Holo בכל המכשירים - גם אם הם משתמשים בממשק מותאם אחר, כל מכשירי האנדרואיד בעלי הגישה ל-Google Play חייבים להציע את האפשרות להשתמש ב-Holo ללא שינוי.
בדומה להאניקומב, המכשירים יכולים להעביר את לחצני הניווט - "חזרה", "בית" ו"יישומים אחרונים" - לסרגל המערכת בתחתית המסך, תוך ביטול הצורך בכפתורים פיזיים.
חוויית משתמש
מסך הבית הוגדר כברירת המחדל של אייס קרים סנדביץ' והציג סרגל חיפוש בראשו, מעגן בתחתיתו המכיל את לחצן מגירת האפליקציות באמצע, וארבעה חריצים לקיצורי דרך לאפליקציות לצידו. ניתן ליצור תיקיות של אפליקציות על ידי גרירת אפליקציה לאחרת. מגירת האפליקציות פוצלה לשתי כרטיסיות; האחת לאפליקציות והשנייה לווידג'טים בדפי מסך הבית. גרסה זו כללה גם שימוש מוגבר במחוות; כעת ניתן להסיר אפליקציות והתראות מתפריט היישומים האחרונים ולבטלן על ידי החלקות. אפליקציית הטלפון עודכנה אף היא לעיצוב Holo.
אפליקציות מובנות נוספות גם כן עודכנו. יישומון המצלמה עוצב מחדש, עם זיהוי פנים, מצב פנורמה חדש והיכולת לצלם תמונות סטילס מסרטון. הגלריה החלה לכלול כלים בסיסיים לעריכת תמונות ומסך הנעילה החל לתמוך בביטול נעילה על ידי זיהוי פנים, כולל קיצורי דרך למצלמה ולמוזיקה. המקלדת שילבה אלגוריתמים ומשלימים אוטומטיים משופרים, לצד שיפורים בקלט הקולי המאפשרים הכתבה רציפה. נוספה גם היכולת לצלם צילומי מסך.
פלטפורמה
אנדרואיד 4.0 ירשה תוספות מהאניקומב למחשבי לוח והוסיפה תמיכה בחיישני טמפרטורה ולחות, פרופיל התקני בריאות הפועלים על NFC, בלוטות' ועוד. מערכת ההפעלה החלה לספק גם תמיכה משופרת בעכברים יחד עם נגישות, לוח שנה, מחזיק מפתחות, בדיקת איות, רשת חברתית וממשקי API וירטואליים.
ורנר פון בלומברג
ורנר פון בלומברג (בגרמנית: Werner Eduard Fritz von Blomberg; 2 בספטמבר 1878 – 14 במרץ 1946), היה שר המלחמה של גרמניה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
נולד בפומרניה (כיום בפולין) לאֵמה ואמיל פון בלומברג, קצין בצבא הפרוסי. הוא למד בבית ספר צבאי בקרבת ברלין וב-1897 החל בקריירה צבאית כסגן ברגימנט הרובאים ה-73 (הנובר - הנסיך אלברכט, נסיך פרוסיה). בשנים 1907–1910 עבר הכשרה באקדמיה הצבאית בברלין והוצב בסיומה במטה הכללי. בשנת 1911 קודם לדרגת האופטמן. במלחמת העולם הראשונה שימש בתחילה כקצין מטה של דיוויזיית המילואים ה-19, והשתתף עמה בין היתר בקרב על המארן ובקרב ורדן. בשנת 1916 קודם לדרגת מיור ושימש כקצין המטה הבכיר בהארמייה השביעית. על תרומתו במלחמה בחזית המערבית זכה לעיטור פור לה מריט.
קריירה פוליטית וצבאית
לאחר המלחמה טיפס בתפקידי הפיקוד הצבאיים ובשנת 1925 התמנה כראש המחלקה להכשרת חיילים במשרד ההגנה. בשנים 1929–1933 שימש כמפקד הדיוויזיה ה-1, וכמפקד הצבאי העליון של פרוסיה המזרחית. פון בלומברג סבר שעל מנת שגרמניה תשיג את מעמדה הראוי בקרב העמים נחוצה מלחמת עולם נוספת. בשנת 1928 ביקר בברית המועצות לצורך הרחבת הסיוע הצבאי לסובייטים והתיאום הביטחוני עמם. ביקור זה חיזק את השקפותיו שהדרך הטובה ביותר לגייס את כל משאבי המדינה ולהכין את החברה למלחמה טוטלית היא הפיכת גרמניה לדיקטטורה. בביקורו בארצות הברית ב-1931 הביע עמדות פרו-נאציות ועשה כך גם כראש המשלחת הצבאית הגרמנית לוועדה הבינלאומית לפירוק החימוש בז'נבה. בשנים 1932–1933. השקפותיו של פון בלומברג ייצגו גם חלק נרחב מצמרת הוורמאכט.
עוד בטרם עלה היטלר לשלטון בינואר 1933, מינה הנשיא פאול פון הינדנבורג את פון בלומברג לשר ההגנה (המינוי נעשה בניגוד לחוקי רפובליקת ויימאר). במקביל הועלה לדרגת גנרל. למרות שבתחילה יחסיו של פון בלומברג עם ארנסט רהם והאס אה היו טובים, המצב השתנה כאשר רהם שאף למיזוג הוורמאכט לתוך האס אה דבר זה עמד בניגוד גמור להשקפותיו של פון בלומברג. המצב החמיר עם צירופו של רהם לממשלה. פון בלומברג רצה להוכיח את נאמנותו של הוורמאכט לעקרונות הנאצים ויזם בתחילת 1934 חוק שלפיו כל היהודים בצבא שוחררו לאלתר תוך שלילת דרגותיהם. בנוסף, שכנע את היטלר שעליו להיפטר מרהם ומהאס אה כדי לזכות בתמיכת הצבא. היטלר שוכנע וחיסל את צמרת האס אה ביולי 1934, באירוע שכונה ליל הסכינים הארוכות. פון בלומברג לא הגיב כלל, למרות רציחתם של שני קצינים בכירים באירוע, קורט פון שלייכר ופרדיננד פון ברדוב. לאחר מותו של פון הינדנבורג באוגוסט אותה שנה, חייב בלומברג את כל חיילי הצבא להישבע אמונים להיטלר.
בשנת 1935, כאשר הפך משרד ההגנה למשרד המלחמה, נתמנה בלומברג לשר המלחמה וגם למפקד העליון של הכוחות המזוינים, מינוי שהיה לצנינים בעיני מתחריו ובפרט בעיני הימלר וגרינג. בשנת 1936 קודם לדרגת גנרלפלדמרשל. בסוף ינואר 1937 הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל את "עיטור הזהב" מטעמה.
בנובמבר 1937 השתתף פון בלומברג בוועידת הוסבאך והביע את הסתייגותו מתוכניתו של היטלר ליציאה קרובה של גרמניה למלחמה. בספטמבר 1937 פגש בלומברג בברלין אשה צעירה (בת 26) בשם ארנה גרון (Erna Gruhn), מזכירה בעיסוקה, והתאהב בה. באותה עת, היה בלומברג אלמן בן 60 ואב לחמישה ילדים בוגרים. הוא החליט להתחתן איתה, ופנה בסוף 1937 לגרינג לקבל את ברכתו, כיוון שהנהלים לנישואי חיילים, אותם הקשיח פון בלומברג בעצמו, לא איפשרו לזוג להנשא. גרינג אישר את הנישואים ואף שלח חתן מיועד אחר לתפקיד מחוץ לגרמניה. גרינג והיטלר נכחו בטקס החתונה הצנוע שנערך ב-12 בינואר 1938 במשרד המלחמה וגרינג שימש בה כשושבין. זמן קצר לאחר מכן החלו להופיע שמועות על עברה המפוקפק של הכלה; הסתבר שהיה לה תיק במשטרת ברלין, היא הואשמה בזנות ואף הצטלמה בצילומים פורנוגרפיים. מפקד משטרת ברלין, הרוזן פון הלדורף, העביר את התיק לגרינג והלה העבירו להיטלר בחפץ לב. היטלר היה המום וחשש שיוודע שפילדמרשל גרמני התחתן עם זונה. הוא ביקש מבלומברג להתגרש וכאשר סירב, איים עליו גרינג בפרסום עברה ברבים. פון בלומברג נאלץ להתפטר מתפקידו כשר בסוף ינואר 1938. כאקט אחרון של נאמנות הוא המליץ על היטלר כיורשו בתפקיד. ימים ספורים לאחר מכן אף שוחרר מן הוורמאכט. פרשה זו, המכונה פרשת בלומברג-פריטש, על שמו של בלומברג, ומחליפו בתפקיד ורנר פון פריטש, שעד מהרה הסתבך אף הוא בשערורייה דומה ופוטר, מסמנת את השתלטותו האישית של היטלר על הוורמאכט. ב-4 בפברואר נכנס היטלר לתפקידו של פון בלומברג.
אחרית ימיו
בלומברג יצא עם אשתו לירח דבש מורחב בקאפרי שבאיטליה וקיבל מענק פרישה של חמישים אלף מארקים ופנסיה של פלדמרשל, בעוד שבציבור פורסם שפרישתו נבעה מסיבות בריאות. הוא ניסה לחזור פעם אחת לצבא אחרי פרישתו, הוא שלח להיטלר מכתב שבו הוא מבטיח להתגרש מאשתו אם היטלר יחזיר אותו לתפקידו, היטלר דחה את הצעתו. לאחר שובם מאיטליה התיישבו בלומברג ואשתו בעיר הקיט הבאווארית באד ויזה וחיו בה באלמוניות.
בשנת 1945 נתפס בלומברג על ידי בעלות הברית, הושם במעצר והעיד במסגרת משפטי נירנברג.
ורנר פון בלומברג מת מסרטן בכלא נירנברג ב-14 במרץ 1946 ונקבר בקבר לא מסומן ללא טקס. מאוחר יותר, גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בביתו שבבאד ויזה. פון בלומברג היה נשוי פעמיים. מרעייתו הראשונה, שרלוט הלמיך (נישאו ב-1904, נפטרה ב-1932), נולדו לו חמישה ילדים.
מירקו ג'נארי
מירקו ג'נארי (באיטלקית: Mirco Gennari; נולד ב-29 במרץ 1966 בסן מרינו) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת המגן.
קריירה
ג'נארי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סן מרינו ב-19 בפברואר 1992, במשחק ידידות שבו הפסידה סן מרינו לנבחרת איטליה בתוצאה 0 - 4. את הופעתו האחרונה הוא ערך ב-6 בספטמבר 2003, במשחק שבו סן מרינו הפסידה לנבחרת שוודיה בתוצאה 0 - 5. ג'נארי הופיע בסך הכל ב-48 משחקים במדי נבחרות (שיא ההופעות לשחקן), שבהם הנבחרת הפסידה ב-47 משחקים וסיימה בתיקו באחד, במשחק נגד נבחרת טורקיה ב-10 במרץ 1993. 3 מהמשחקים היו משחקי ידידות, 20 במוקדמות המונדיאל ו-25 במוקדמות אליפות אירופה. ג'נארי לא הצליח להבקיע במשחקים הללו.
נס (סרט)
נס הוא סרט עלילתי קצר משנת 2006, שביים יבגני רומן והיה סרט הגמר שלו במסגרת לימודי הקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
עלילה
הסרט מספר על ואלרה (ולדימיר פרידמן), אב שמגדל את מקס (אלכס קלניוק), בנו בן העשר לבדו, אחרי שאשתו נדיה נהרגה בתאונת דרכים שמונה שנים קודם לכן. ואלרה מעוניין לקחת את בנו לטיול שורשים למכורתו רוסיה. מכיוון שהוא אינו יכול להרשות לעצמו את הטיול, הוא מנסה לגייס כסף בדרכים שונות. במהלך ניסיונותיו נודע לו שבנו כנראה אינו בנו הביולוגי והוא מנסה לברר את האמת.
הסרט שודר בערוץ 2 ובסינמטקים ונרכש לשידור על ידי "YES".
מיסיונס
מיסיונס (בספרדית: Misiones; מילולית: "מיסיונים") היא פרובינציה באזור מסופוטמיה, בקצה הצפון-מזרחי של ארגנטינה. היא גובלת בצפון, במזרח ובדרום בברזיל, במערב בפרגוואי ובדרום-מערב בפרובינציית קוריינטס. שטחה של הפרובינציה 29,801 קמ"ר, והיא אחת מהקטנות במדינה: רק טוקומאן וטיירה דל פואגו קטנות ממנה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-965 אלף תושבים.
גאוגרפיה
רוב גבולותיה של הפרובינציה נקבעו על תוואיהם של נהרות גדולים: פרנה במערב, אורוגוואי בדרום ואיגואסו בצפון. בסמוך למפגש הנהרות פרנה ואיגואסו מצויים מפלי איגואסו, מהמפלים הגדולים והעוצמתיים בעולם, שרוחבם 5.8 ק"מ.
בניגוד לשכנותיה במסופוטמיה, קוריינטס ואנטרה ריוס המישוריות, במיסיונס אזורים הרריים, בצפון-מזרחה, הגם שאינם גבוהים במיוחד; הפסגה הגבוהה בפרובינציה היא סֶרוֹ רינקוֹן, שגובהה 843 מ' מעל פני הים.
האקלים בפרובינציה הוא סובטרופי גשום, וגשמים יורדים במשך כל ימות השנה, ללא עונה יבשה.
היסטוריה
התושבים הראשונים של האזור בו שוכנת כיום מיסיונס היו בני הקאינגנג והשוקלנג. לקראת המאה ה-15 הפכו בני הגוארני, שהגיעו מאמזוניה לעם הדומיננטי. האירופי הראשון שהגיע לאזור היה סבסטיאן קבוט, שהפליג לאורך נהר הפרנה ב-1527. ב-1541 הגיע קבסה דה ואקה למפלי האיגואסו. האזור היה אז בקצה התחום שהוקצה לאימפריה הפורטוגזית לפי חוזה טורדסיאס.
במהלך המאה ה-17 הגיעו לאזור מיסיונרים ישועים והקימו עשרות רדוקסיונים - יישובים שבהם השתכנו בני הגוארני, ושהתקיימה בהם פעילות מיסיונרית. כמה מהרדוקסיונים הוקמו בשטחיהן של ברזיל, פרגוואי וקוריינטס של ימינו, ואולם מרביתם התרכזו בשטחה של מיסיונס. עבור בני גוארני רבים סיפקו המיסיונים רווחה כלכלית וכן הגנה מפני סוחרי העבדים הספרדים והפורטוגלים. מיסיונים אלה הם שהעניקו לפרובינציה את שמה.
ב-1750 נחתם חוזה מדריד ששינה את הגבולות באזור, ונהר האורוגוואי נקבע כגבול בין האימפריה הפורטוגלית לבין האימפריה הספרדית. ממזרח לנהר, עתה בשטחה של ברזיל, נותרו שבעה רדוקסיונים ישועיים באזור המכונה מיסיונס אוריינטאלס ("המיסיונים המזרחיים"). ב-1756 התקוממו תושבי הרדוקסיונים נגד הסיפוח לברזיל, ופרצה מלחמת הגוארני. כוח משותף לספרד ולפורטוגל נשלח לאזור והביס את התושבים המקומיים.
ב-1759 הורתה ממשלת פורטוגל, בהשראתו של שר הממלכה סבשטיאאו דה מלו, על סגירתם של כל המיסיונים הישועיים שבשטח ברזיל. באותה העת חלק ניכר ממיסיונס היה חלק מברזיל, וגם מיסיונים אלה נסגרו. ב-1767 גורשו הישועים גם מהטריטוריות הספרדיות. רבים מבני הגוארני ששהו ברדוקסיונים היו עתה לעבדים העובדים במטעים.
במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית, הכריז מושל הפרובינציות המאוחדות של נהר לה פלטה (לימים ארגנטינה), חרוואסיו אנטוניו דה פוסאדאס ב-1814 על סיפוחה של מיסיונס לקוריינטס, ואולם רק ב-1830 הייתה להכרזה זו משמעות מעשית, כאשר כוח צבאי הגיע למיסיונס ומימש את הריבונות. שלטון זה לא נמשך זמן רב, שכן כבר ב-1834 נכבשה הפרובינציה בידי פרגוואי. ב-1841 חתם מושל קוריינטס פדרו פרה על הסכם המכיר בשליטתה של פרגוואי באזור, אך אף ממשלה ארגנטינאית לא הכירה בתקפותו של ההסכם. עם פרוץ מלחמת הברית המשולשת ב-1865 פלשה פרגוואי לקוריינטס וביססה את אחיזתה במיסיונס, אך לאחר תבוסתה במלחמה, נאלצה לוותר על שליטתה בפרובינציה לחלוטין, ובהסכם שקבע את הגבולות החדשים בין המדינות ב-1876 הועברה מיסיונס לשליטתה של ארגנטינה.
לאחר הסיפוח לארגנטינה, החלו להגיע למיסיונס מהגרים רבים, רובם מדרום ברזיל, אך חלקם גם מבואנוס איירס. בין המהגרים היו גם מזרח-אירופאים רבים, במיוחד פולנים ואוקראינים. מהגרים שוודים היו למזוהים במיוחד עם גידולי הז'רבה מאטה (העלים המשמשים את משקה המאטה).
ב-10 בדצמבר 1953 קיבלה מיסיונס מעמד של פרובינציה. חוקתה אושרה ב-21 באפריל 1958.
דמוגרפיה
בשנת 2001 התגוררו במיסיונס כ-965 אלף תושבים. צפיפות האוכלוסין בה באותה שנה הייתה 32.4 תושבים לקמ"ר. צפיפות בשיעור כזה אינה נחשבת גבוהה במיוחד, אבל ביחס לארגנטינה, מדובר באחת הפרובינציות הצפופות ביותר, רק טוקומאן ופרובינציית בואנוס איירס צפופות ממנה. מבחינה מינהלית, מחולקת מיסיונס ל-17 דפרטמנטוס. הערים הגדולות ביותר הן:
כלכלה
החקלאות מהווה כ-10% מהתוצר במיסיונס. ענף הגידולים הבולט ביותר הוא עצים לתעשיית העץ. בין היתר, מגדלים במיסיונס עצי אורן הפרנה, ארז ואקליפטוס. גידולים נוספים כוללים ז'רבה מאטה (מדי שנה נקטפים במיסיונס כחצי מיליון טונות מעלי הצמח, הכמות הגדולה ביותר בארגנטינה), תה, הדרים, טבק, קני סוכר, אורז וקפה. מרבית התעשייה (שמהווה כ-13% מהתוצר) מבוססת על הגידולים החקלאיים, על תעשיית נייר ועל תעשייה זעירה.
תיירות מהווה 13% מהתוצר. מפלי האיגואסו מהווים את אחד ממוקדי התיירות העיקריים בארגנטינה כולה, ובשנת 2005 ביקרו בהם כמיליון תיירים (מתוך כ-1.3 מיליון תיירים שפקדו את הפרובינציה באותה שנה). מוקד משיכה נוסף הוא שרידיהם של המיסיונים הישועיים, ובמיוחד השמור שבהם, סן איגנסיו מיני, בו ביקרו כ-150 אלף תיירים בשנת 2005. הן המיסיונים הישועיים והן המפלים הוכרזו בידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית ב-1983 וב-1984, בהתאמה.
יצרים (אלבום)
יצרים הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר אדם ישראלי, שיצא בשנת 2016.
על האלבום
את כל השירים באלבום כתב והלחין ישראלי, כמעין פסקול אישי לסיפור חייו ולחוויות כפי שחווה אותן בישראל ובעיקר בארצות הברית. האלבום, שהעבודה עליו נמשכה תשעה חודשים, מאופיין בסאונד אלקטרוני עשיר בשילוב סקסופון ופסנתר.
בנובמבר 2016 שוחרר אנאל כסינגל הראשון מתוך האלבום. הוא זכה לאהדה מיידית ולמאות השמעות בתחנות הרדיו בארץ. הקליפ לשיר, בהפקת רוברט בן שושן, שודר בין היתר בערוץ 24 וצבר מעל למיליון צפיות ביוטיוב. הקליפ, שצולם בנתניה, עיר הולדתו של היוצר, וביפו, ממחיש את "הפער שבין השייכות שהייתה לזרות שקיימת" על ידי עריכה המשלבת לסירוגין צילומים של ישראלי עם מושא האהבה בשיר בגוונים מוארים וחמים, ולבדו עם נופי הים בגוונים קרים. בקליפ משתתפים שחקנים מסוכנות הדוגמנות "רוברטו".
הליגה הישראלית בכדורגל חופים
משחקי הליגה הראשונים בכדורגל חופים בישראל החלו ב-8 ביוני 2007, שבוע לאחר השקתו הרשמית של הענף תחת פיקוחה של ההתאחדות לכדורגל בישראל. שחקני הליגה הם שחקני עבר בליגות המקצועניות והחובבניות של הכדורגל הרגיל בישראל, שחקני קטרגל, שחקנים זרים מקבוצות שונות בעולם ושחקני מחלקות הנוער של קבוצות הכדורגל מרחבי הארץ.
היסטוריה
בעונת הבכורה של הליגה השתתפו שמונה קבוצות, אשר התחרו במסגרת בית ליגה אחד. הקבוצות המייסדות של הליגה הן יהלומי "אגדיר" נתניה, מ.ז. ראש העין, בני כפר קאסם, אס"א באר שבע, מטיס "יורופקאר השכרת רכב" תל אביב, הפועל עירוני ראשון לציון, הכח "מאוחדת" ירושלים ופתח תקווה בולס. כל קבוצה שיחקה משחק בודד מול כל קבוצה אחרת, כאשר ארבע הראשונות בליגה בתום שבעה מחזורים העפילו לשלב הפיינל פור שבו שיחקו הקבוצה הראשונה מול הרביעית והשנייה מול השלישית.
ב-17 באוגוסט 2007 נערכו משחקי חצי הגמר בשיטת נוק אאוט. במשחק הראשון התמודדו נתניה, שלא הפסידה במהלך העונה, ובאר שבע שהעפילה לאחר ארבעה ניצחונות רצופים. במשחק השני התמודדו ראש העין וכפר קאסם. המשחקים הסתיימו בניצחון שתי הקבוצות שדורגו במקום הראשון ובמקום השני בסיום העונה הסדירה, נתניה וראש העין. באותו תאריך נערך גם משחק הגמר. נתניה ניצחה בתוצאה 2–5, וזכתה באליפות ללא הפסד בשלב כלשהו של העונה. היה זה גם ניצחונה השני על ראש העין, לאחר שבמשחק הליגה הסדירה ניצחה בתוצאה 4–5 משער זהב.
לקראת עונת קיץ 2008 הורחבה הליגה ל-10 קבוצות עם הצטרפותן של "קאזה דו ברזיל" אילת ונסיכי "90FM" חדרה. נוסף על כך החליפה "דיל טוב" אשקלון את עירוני ראשון לציון. הפעם חולקו הקבוצות ל-2 בתים שבכל אחד מהם התמודדו בסיבוב אחד. ארבע הקבוצות הראשונות בכל בית העפילו לרבע הגמר, שבו נקבעו המשחקים לפי שיטת הקבוצה הראשונה בבית א' מול הקבוצה הרביעית בבית ב' וכן הלאה. שתי הקבוצות שסיימו במקום החמישי התמודדו ביניהן במשחק נפרד על ההישארות בליגה.
רבע הגמר נערך בשיטת בית-חוץ בין ב-18 וב-25 ביולי. בתום צמד המשחקים ניצחו בכל המשחקים הקבוצות המדורגות נמוך יותר, כלומר הקבוצות שעלו לשלב ההצלבה ממקומות 4–3 ניצחו את הקבוצות שעלו מהמקומות 2–1. תל אביב, ששחקנה ערן לוי עבר לקראת משחק הגומלין להפועל חיפה, הובסה 2 -9 על ידי חדרה לאחר תיקו שלוש במשחק הראשון. ירושלים ניצחה פעמיים את אשקלון, כפר קאסם ניצחה את פתח תקווה עם שער ניצחון בתוך ההארכה, וראש העין הדיחה האלופה מנתניה, לה הפסידה בגמר העונה הקודמת. חצי הגמר נערך ב-1 באוגוסט 2008 בשיטת הנוקאאוט. בהגרלה המוקדמות שובצו הקבוצות למשחקים נגר היריבות שכבר התמודדו מולן בבתים המוקדמים. ירושלים שובצה מול כפר קאסם, וניצחה אותה 0–1 בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון שש בתום הזמן החוקי. חצי הגמר השני היה חד-צדדי, ובו ניצחה חדרה את סגנית האלופה ראש העין בתוצאה 1–6. גם משחק הגמר עמד על תוצאה 6–6, אך 15 שניות לסיומו הבקיעה חדרה את שער הניצחון. זה גם היה תוארה הראשון של הערך חדרה בענף ספורט כלשהו.
משחקי רבע הגמר נערכו גם הם ב-31 ביולי וב-7 באוגוסט, בשיטת בית-חוץ. קבוצות הבית הראשון היו עדיפות בהתמודדויות מול קבוצות הבית השני, ושלוש מתוכן העפילו לחצי הגמר: נתניה, פתח תקווה וראש העין, שבמשחקיה מול "ימאהה" תל אביב הובקע מספר השערים הרב ביותר (5–16). בחצי הגמר הראשון גברה פתח תקווה על בני "פלפלה" כפר קאסם, ולראשונה בתולדותיה העפילה לגמר הליגה. נתניה חזרה למשחק הגמר לראשונה מאז עונת הבכורה של הליגה, לאחר שגברה על ראש העין בתוצאה 5–6. במשחק הגמר ניצחה פתח תקווה בתוצאה מזערית 0–2 וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-2 ביולי 2010 נערך מחזור המוקדמות של הליגה הישראלית בכדורגל חופים לקראת עונת קיץ 2010. במוקדמות התמודדו קבוצות מתל מונד, חולון, ירושלים וחיפה. המוקדמות נערכו בשיטת בית ליגה אחד לארבע הקבוצות. בתום המשחקים עלתה "עידו קרן" חיפה עם שלושה ניצחונות משלושה משחקים, וירושלים לא הצליחה לשמור על מקומה בליגה הבכירה משנה שעברה. בעונה זו הוחתם לראשונה שחקן זר בליגה, כשמריאן מצ'יוקה מנבחרת רומניה הצטרף לראש העין. אלון מזרחי, מלך השערים בכל הזמנים של ליגת העל בכדורגל וממייסדי ליגת הכדורגל חופים, פרש בעונה זו ממשחק פעיל. שיטת המשחקים נותרה כפי שהייתה בשתי העונות הקודמות. שלב הבתים נערך בחמישה מחזורים בכל בית, כאשר בכל מחזור נערכו בכל בית שני מפגשים וקבוצה אחת נחה. פתח תקווה, אלופת העונה הקודמת, סיימה עם מאזן מושלם של ארבעה ניצחונות, ואילו כפר קאסם סיימה עם הפרש השערים הטוב ביותר (15+). "משתלות פתאל" אשקלון הייתה הקבוצה הגרועה בליגה לאחר שהפסידה בכל משחקיה וסיימה עם הפרש השערים הגרוע ביותר בליגה (12–). בבית ב' המצב היה שקול יותר, ו"אלי אזולאי" תל אביב דורגה במקום האחרון עם 3 נקודות בלבד בגלל הפרש שערים נחות יותר מעירוני "נאפיס" ראש העין.
שיטת רבע הגמר שונתה, ובניגוד לעונות הקודמות נקבעה על משחק נוקאאוט אחד. כל משחקי רבע הגמר נערכו ב-18 באוגוסט. פתח תקווה, האלופה מהעונה הקודמת, הפסידה כבר בשלב זה לראש העין והודחה מהתחרות. משחק זה וכן הניצחון של חיפה על כפר קאסם הושגו לאחר דו-קרב פנדלים. חצי הגמר נערך גם כן בשיטת נוקאאוט, והתקיים ב-19 באוגוסט. באותו יום התקיים גם גמר ליגת הנוער בכדורגל חופים בין "כוכבי השרון" ל-"אריות הים". סגנית האלופה נתניה העפילה בפעם השנייה ברציפות לגמר, בו התמודדה מול כפר סבא שגברה על חיפה. הגמר התקיים ב-20 באוגוסט 2010, ובו המשיכה כפר סבא את המגמה שבה הקבוצה שמעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר זוכה באליפות, לאחר שניצחה בתוצאה 3–5.
באותו יום נערך גמר הגביע לנשים בכדורגל חופים בו ניצחה עירוני פתח תקווה את כישרונות חדרה, וכן נערך גם המשחק על ההישרדות, שהמפסידה בו הייתה מיועדת לרדת למבחנים על ההישארות בליגה. במשחק זה התמודדו תל אביב ואשקלון, והוא הוכרע משער ניצחון של אורן פחימה התל אביבי בסמוך לשריקת הסיום. תל אביב נותרה לעונה חמישית בליגה הבכירה, ואילו אשקלון ירדה ליגה אחרי שלוש עונות.
בעונת 2012 של כדורגל החופים בישראל נקבע חוק על ידי הנהלת הליגה, המאפשר שיתוף של עד שני שחקנים זרים במשחק פעיל על החול (בעוד שהאחרים יושבים על הספסל). החוק בא להביא לרמה הוגנת של משחק ואי הפיכת הקבוצה לקבוצה בעלת שחקנים זרים מרובים.
קבוע פיזיקלי
קבוע פיזיקלי הוא גודל פיזיקלי שאינו משתנה בהתאם לסביבה בה נמדד. ערכו הידוע של קבוע פיזיקלי תלוי ברמת הדיוק של המדידה הנערכת (להבדיל מקבוע מתמטי, שערכו הידוע הוא תוצאה של חישוב).
במדע מתקיימים קבועים פיזיקליים רבים. עם הנודעים שבהם (שלעיתים נקראים קבועי יסוד או קבוע אוניברסלי) נמנים מהירות האור בריק, קבוע הכבידה, קבוע פלאנק, קבוע בולצמן ומספר אבוגדרו. קבועים מסוג נוסף הם גדלים כגון מסה ומטען של חלקיקי יסוד (כגון מטען האלקטרון, מסת הפרוטון ועוד).
בשנת 1937 העלה הפיזיקאי פול דיראק את ההשערה שקבועים פיזיקליים משתנים (קטנים) יחסית לגילו של היקום. השערה זו טרם הוכחה בניסוי, אך הוכח שאם היא נכונה הרי מדובר בשינוי זעיר ביותר.
רבים מהערכים של הקבועים תלויים ביחידת המידה שבה הם מוצגים. קבועים שאינם תלויים ביחידת המידה הם קבועים חסרי ממד.
חלק מהקבועים מהווים בסיס למערכת היחידות הבינלאומית, למשל מהירות האור, קבוע פלאנק, ומטען יסודי.
אימאן אל-נאפג'אן
אימאן אל-נאפג'אן (בערבית: إيمان آلنفجان) היא בלוגרית סעודית ופעילה למען זכויות נשים.
אקטיביזם
בפברואר 2008 החלה לכתוב בלוג בשם "Saudiwoman", על סוגיות ונושאים חברתיים ותרבותיים בערב הסעודית, עם דגש על נשים.
ב-17 ביוני 2011 היא נהגה ברכב בריאד כחלק מקמפיין מחאה של נשים, חלק מתנועת מחאה רחבה יותר שקמה במהלך 2011, במסגרת האביב הערבי. היא החלה לפרסם מאמרים במדיה המערבית על הקמפיין לאפשר לנשים לנהוג. בספטמבר 2016, אל-נאפג'אן הייתה בין החותמות על עצומה לביטול מערכת האפוטרופסות הגברית הנהוגה בסעודיה, שבמסגרתה כל ההחלטות לגבי חייה של אישה נקבעות על ידי גבר שמונה לכך - אביה, בעלה או בנה בדרך כלל.
ב-15 במאי 2018 החלו כוחות הביטחון בשורת פשיטות על פעילות זכויות נשים, ובמשך שלושה ימים עצרו לפחות 9 נשים וכן שני גברים שתרמו לתנועה. בין הפעילות שנעצרו הייתה גם אל-נאפג'אן, יחד עם לוג'יין אל-הד'לול, עזיזה אל-יוסף, עאישה אל-מאנה, ומדהה אל-עג'רוש. Human Rights Watch מפרש את מטרת המעצרים כאמצעי הפחדה "נגד כל מי שמביע ספקנות לגבי האג'נדה של נסיך הכתר בנושא זכויות". הממשלה השיקה יחד עם המעצרים ההמוניים קמפיין מדיה בו קראו לפעילות "בוגדות", ושר הפנים הסעודי הצהיר שהן תחת חקירה על "מגעים עם גורמים זרים" וניסיונות לגייס פקידי ממשל במטרה להסב נזק לממלכה. העיתון הסעודי "עוכאז", עיתון פרו-ממשלתי, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים. עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, הן צפויות לעונש של 20 שנים בכלא על פעילותן.
אדנאן מנדרס
אלי אדנאן ארטקין מנדרס (בטורקית: Ali Adnan Ertekin Menderes; נולד ב-1899 – הוצא להורג ב-17 בספטמבר 1961) היה מדינאי טורקי, ממייסדיה ומנהיגיה של המפלגה הדמוקרטית הטורקית וראש ממשלת טורקיה בין השנים 1950 עד 1960. מנדרס היה ראש הממשלה הטורקי הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות ולא היה מטעם מפלגת העם הרפובליקאית. מדיניותו הכלכלית הובילה לערעור היציבות הכלכלית של טורקיה, ביחד עם תמיכה בדרישות הקהילה הדתית במדינה ואופי כהונה יותר ויותר סמכותני, מנדרס הופל מהשלטון במהלך ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 1960. ההפיכה העלתה שלטון צבאי בראשות ג'מל גירסל ומנדרס נשפט והוצא להורג בעוון ערעור הרפובליקה הטורקית.
בלי שביקשתי
בלי שביקשתי הוא סינגל של הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-22 בדצמבר 2016, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן ה-23 שלה, שרה שרה. השיר יצא על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
אדנאן מנדרס
קריירה מוקדמת
מנדרס נולד בן למשפחת בעלי אדמות באסיה הקטנה והיה משפטן שלא נמנה עם האליטה של מלחמת העצמאות של טורקיה. הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקנית החופשית של אלי פטהי אוקיאר ב-1930, ולאחר פיזורה הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית. עם זאת, ב-1945 הוא הורחק משורותיה על רקע מחלוקת פנימית. ב-7 בינואר 1946 ייסדו מנדרס ואחרים את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti), ומנדרס היה עד מהרה לשני בהיררכיה המפלגתית לאחר ג'לל באייר. הנשיא המכהן, איסמט אינני (שהיה חבר מפלגת העם הרפובליקאית), קבע את מועד הבחירות להיות חודשיים בלבד לאחר הקמתה של המפלגה הדמוקרטית, כך שלמנדרס לא היה די זמן לארגן קמפיין בחירות יציב והוא הפסיד בבחירות.
במסגרת מצע הבחירות של המפלגה הדמוקרטית הבטיח מנדרס שיביא להתרת חלק מהאיסורים על הקהילה הדתית בטורקיה מימיו של מוסטפא כמאל אטאטורק. בכך השיגה המפלגה הדמוקרטית את תמיכת רוב הקהילה הדתית בטורקיה ובין לבין את התמיכה של תנועתו הדתית של סעיד נורסי. אף על פי זאת, התמיכה הדתית במנדרס הייתה מינורית ביחס לבעלי האדמות והמגזר התעשייתי החדש, שהיוו את עמוד השדרה לתמיכת במפלגה הדמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-1950 ניצחה המפלגה הדמוקרטית ובאייר היה לנשיא טורקיה וזאת בעוד מנדרס מונה במאי 1950 לתפקיד ראש ממשלה. בנאום הבכורה שלו בתפקיד הציג מנדרס את תוכניותיו שכללו את חיזוק הקשרים עם צרפת, בריטניה ובמיוחד ארצות הברית, והפרטה, ליברליזציה ומשיכת משקיעים זרים. מנדרס החזיק בתפקיד ראש הממשלה למשך חמש כהונות נפרדות עד 1960.
בלי שביקשתי
השיר הגיע למקום השני במצעד של מדיה פורסט, והעשירי במצעד של רשת ג'.
אדנאן מנדרס
כראש ממשלה
מנדרס גילה פתיחות להתערבות מדינתו בעניינים בינלאומיים וחיזק את קשריה הן עם מדינות ערב והן עם המערב. ב-1950 שלחה טורקיה למעלה מ-5,000 חיילים שנלחמו לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, וב-18 בפברואר 1952 הצטרפה לנאט"ו עקב האיום לביטחונה מצדה של ברית המועצות. ב-1955 נטל מנדרס גם את סמכויותיו של שר החוץ. בתחום הפנים הוא עודד את פיתוח התעשייה ואת תהליך העיור וגילה סובלנות כלפי האסלאם ואורח החיים המסורתי במדינה. לעיתים מנדרס יוצג בתור אסלאמיסט, בעיקר עקב העובדה שהוא אפשר לדת לקחת חלק מרכזי בתרבות האזרחית בטורקיה. למרות זאת, ממשל מנדרס לא ערער את מעמד הפרדת הדת מהמדינה בטורקיה. מנדרס אפשר קריאת מואזין ציבורית במסגדים, התיר שידור של מסרים דתיים ברדיו, הציג את דת האסלאם בתור מקצוע בבתי הספר אך לא בתור מקצוע חובה; כך שניתן להורים לקבוע אם ברצונם לאפשר לילדיהם ללמוד דת במסגרת הבית ספרית, הותיר בנייה של מסגדים חדשים (אשר נאסרו בידי ממשל אטאטורק) אפשר פתיחה של מוסדות חינוך דתיים תחת פיקוח ממושך מצדן של רשויות השלטון.
מדיניותו של מנדרס הובילה להעברת חברות לאומיות להנהלה פרטית, הסרת סובסידיה וסיום מדיניות מדינת הרווחה בטורקיה. מנדרס אף הנהיג מדיניות ליברלית יחסית בתחום הכלכלי ונודע באמרתו "אנו נעשה את טורקיה לאמריקה קטנה!" (!Türkiye'yi küçük Amerika yapacağız). מדיניותו הכלכלית אמנם הביאה להשקעה פרטית ולפיתוח מואץ אך דלדלה את אוצר המדינה בשל ייבוא מוגבר. הרפורמות הכלכליות של מנדרס עסקו בעיקר סביב המגזר החקלאי. דרך מסחר עלה השימוש במכונות כגון טרקטורים אשר הגבירו את הייצור החקלאי לכדי מצב שטורקיה יכולה הייתה להפסיק להתרכז בייצור לצריכה עצמית אלא בייצור למטרות ייצוא, בעיקר מכירת ירקות ופירות למדינות באירופה. למרות זאת, רק חקלאים מעטים יכלו להרשות לעצמם כלי ייצור חקלאי גדולים כגון טרקטורים, בעיקר בעלי אדמות. על כן נוצר מצב שהחקלאים המוחלשים בשוק החקלאי איבדו את מקומם בתחרות הכלכלית והיה עליהם לעבור לערים לשכונות עוני. מאות אלפי חקלאים עברו לערים הגדולות ועקב ההפרש במעמדם הכלכלי עלה אחוז העוני הכולל ברחבי המדינה. נכון לאותה העת, 70 אחוזים מכלל אוכלוסיית טורקיה היו חקלאים בעלי חוות קטנות וחלשות ביחס למיעוט של בעלי האדמות העשירים כמו מנדרס עצמו. רוב החקלאים החלשים הללו החלו לעבור לערים עקב המצב הכלכלי והתגוררו בשכונות עוני.
בלי שביקשתי
רקע כתיבה
כותבי השיר "בלי שביקשתי" הם דולב רם ופן חזות שאחראים ללהיטים שכתבו לאייל גולן, עדן בן זקן, דודו אהרון וכדומה. בנוסף לכך, השניים היו גם אלו שהפיקו את השיר. בנוסף לכך, על אהבה כוזבת.
אדנאן מנדרס
כראש ממשלה
הוא הואשם בארגון פרעות איסטנבול, מהומות על רקע אתני שהתרחשו ב-6 בספטמבר 1955 וביום המחרת, עת המון פרע ביוונים ובארמנים באיסטנבול, הרג 14 איש לפחות והסב נזק רב לרכוש בבעלות נוצרים. האירועים העלו את חשד הצבא בנוגע לממשל מנדרס שכן היה על הצבא להכניס טנקים לשכונות איסטנבול במטרה להפסיק את השנאה הדתית. למרות הפתיחות והסובלנות שגילה בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות ואף הורה על מעצרם של עיתונאים. מנדרס התיר מחדש למואזין לקרוא לתפילה בשפה הערבית, והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם. כמו כן הוא השתמש באמצעי תקשורת להפצת תעמולה. מדיניות זו כמו גם התנכלותו ליריביו הפוליטיים, ובמיוחד למפלגת העם הרפובליקאית, כרסמו בפופולריות שלו בקרב אינטלקטואלים, סטודנטים וגורמים צבאיים אשר חששו לגורלם של עקרונות הכמאליזם ומורשת אטאטורק.
ההפיכה וההוצאה להורג
בשנת 1960, לנוכח האי-יציבות הפוליטית והכלכלית בתוך טורקיה, ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של טורקיה, ג'מל גירסל, הביע בפני מנדרס את אי שביעות הרצון שלו לנוכח התסיסה הכלכלית. בתגובה על כך, מנדרס פיטר את הגנרל גירסל מתפקידו ואיים לנתק את הצבא מזכויותיו החוקתיות בתור ה"מגן של החוקה הרפובליקנית". ב-27 במאי 1960 תפס הצבא את השלטון, ומנדרס נעצר. הוא הועמד לדין באשמת בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה וכן באחריותו לפרעות איסטנבול. הוא נדון למוות, ולמרות בקשות מצד ראש המדינה החדש, הגנרל ג'מל גירסל להקלה בעונשו, הוא ושניים מחברי מפלגתו הוצאו להורג בתלייה ב-17 בספטמבר 1961. ההפיכה הצבאית נגד מנדרס נעשתה עקב מספר גורמים, בעוד ההתרות הדתיות של ממשלו היו מינימליות, האסון הכלכלי, הקנאות האתנית והדתית והאיומים לנתק את הצבא מחלק נרחב מסמכויותיו החוקתיות היו הגורמים המרכזיים להפיכה. 29 שנים לאחר מכן טוהר שמו, ונמל התעופה של איזמיר, האוניברסיטה באיידן עיר הולדתו, ומספר מוסדות נוספים נקראו על שמו.
יבגני סאדוביי
יבגני ויקטורוביץ' סאדוביי (ברוסית: Евгений Викторович Садовый; נולד ב-19 בינואר 1973) הוא שחיין עבר רוסי, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
סאדוביי נולד בוולשסקי. הוא החל לשחות בגיל שש. בשנת 1981, עברה משפחתו לוולגוגרד, ושנתיים לאחר מכן, החל להתאמן לקראת תחרויות בינלאומיות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה שביוון בשנת 1991 זכה סאדוביי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.02 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.96 דקות. במשחה ל-200 מטר חופשי הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 1:48.83 דקות, המנצח היה ארתור וודג'אט מפולין (1:48.10 דקות).
אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה סאדוביי בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:46.70 דקות, במאית השנייה לאט משיא העולם של ג'ורג'ו למברטי מאיטליה, לפני אנדרס הולמרץ משוודיה (1:46.86 דקות) שזכה פעם נוספת במדליית כסף במקצוע זה, ואנטי קאסביו מפינלנד (1:47.63 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:45.00 דקות, שיפור משמעותי לשיאו של קירן פרקינס מאוסטרליה ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף של 7:11.95 דקות, שיפור לשיאם של האמריקאים מהאולימפיאדה הקודמת (7:12.51 דקות) ולפני שוודיה (7:15.51 דקות) וארצות הברית (7:16.23 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבאנגליה בשנת 1993, זכה סאדוביי ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב במשחי השליחים ומדליית כסף אישית. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.25 דקות, אחרי אנטי קאסביו (1:47.11 דקות). מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:18.80 דקות לפני שוודיה (3:19.33 דקות) וגרמניה (3:20.13 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.84 דקות, לפני גרמניה (7:18.53 דקות) וצרפת (7:19.86 דקות).
סאדוביי פרש משחייה תחרותית בשנת 1996.
טאצ'בק
טאצ'בק (באנגלית: Touchback) הוא מצב במשחק פוטבול בו הכדור יוצא מהאנד זאון אל מחוץ למגרש כשהכדור לא בשליטת אחד השחקנים. אחרי טאצ'בק הקבוצה שבאנד זאון שלה התרחש הטאצ'בק, מקבלת את הכדור בקו ה-20 יארד שלה.
מהלך יחשב לטאצ'בק במקרים הבאים:
איי.די.איי. חברה לביטוח
"איי.די.איי. חברה לביטוח בע"מ" היא חברת ביטוח ישראלית העוסקת בביטוח ישיר. החברה היא הבעלים והמפעילה של המותגים "ביטוח ישיר", "ביטוח 9" (בעבר, ביטוח 9,000,000 שהיה שייך במקור לחברת "ביטוח אישי ישיר", אותה רכשה ביטוח ישיר ), ביטוח Life Direct." בתחומי הביטוח, והיא חברה-אחות של המותג "מימון ישיר" בתחום המימון.
פעילות החברה מתבצעת ללא תיווך סוכני ביטוח, ובכך היא מקטינה את ההוצאות על עמלות סוכנים. החברה טוענת כי שיטה זו מאפשרת לה לחשב את הפרמיות לפי בסיס דיפרנציאלי, והסבסוד הצולב שהיה קיים בחברות המסורתיות לכאורה מופחת.
היסטוריה
החברה החלה את פעולתה בנובמבר 1994, בניהולו של יהושע אגסי, כחברת הביטוח הישיר הראשונה בישראל, שמוצריה ניתנים לרכישה באופן ישיר בטלפון. בשנותיה הראשונות פעלה החברה ממשרדים בתל אביב, וכעת משרדיה המרכזיים ממוקמים בקריית אריה.
עם הקמתה החלה החברה למכור בטלפון פוליסות ביטוח רכב וביטוח דירה. במשך השנים הרחיבה את פעילותה ונכנסה לתחומי ביטוח נוספים: ביטוח חיים, ביטוח בריאות, ביטוח משכנתא, ביטוח נסיעות לחו"ל, ביטוח מפני אובדן כושר עבודה ועוד. עם התפתחות האינטרנט משמש גם כלי זה את החברה, ומאפשר רכישת ביטוח באמצעות אתר האינטרנט של החברה.
בשנת 2004 נתבעה החברה על ידי דוד הכי טוב על הפרת זכויות יוצרים, לאחר שהשתמשה בדמות המבוססת עליו בפרסומותיה.
בשנים 2008–2018 שימש רביב צולר כמנכ"ל החברה, מחליפו בתפקיד והמנכ"ל הנוכחי הוא קובי הבר.
בשנת 2013 החלה החברה להפעיל מוקד שירות לקוחות ביקנעם עילית.