cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוסט ריידר
כוחות ויכולות
גוסט ריידר הוא בן אנוש המסוגל לשנות את צורתו לישות בעלת גולגולת בוערת וכוחות על-טבעיים. האופנועים בהם הוא רוכב יכולים לנסוע במהירות הגבוהה ממהירות אופנועים רגילה וכן לבצע תימרונים בלתי אפשריים כמו נסיעה על משטח אנכי, מעל מים וזינוק למרחקים גדולים יותר מאשר אופנוע רגיל. קשה לפצוע את גוסט ריידר, וזאת כאשר כדורים וסכינים עוברים דרך גופו ללא גרימת כאב. אפשרי הדבר כי גוסט ריידר הוא אלמותי, וכי אלוהים הוא זה שיצר אותו ואלוהים הוא היחיד שיכול להשמידו.
הגוסט ריידרים הם בעלי כוחות-על, במידה כזו שהם מסוגלים להרים משאית ולזרוק אותה למרחק רב. בנוסף, נאמר שגוסט ריידר יכול לשאת משקל של מעל 5 טונות, כפי שנראה ב-"מלחמת-עולם הענק הירוק". לכל גוסט ריידר יש גם יכולות ייחודיות רק לו:
בהתגלמותו הנוכחית, ג'וני בלייז הוא ככל הנראה הגיבור החזק ביותר על פני כדור הארץ. במהלך סיפור World War Hulk צוין בידי ד"ר סטיבן סטריינג' שגוסט ריידר חזק באותה מידה כמו אישיות סקאר הירוק של הענק הירוק ומסוגל להביסו. הוא ככעת מסוגל לנשוף רשפי אש ולשלח שרשראות מצווארו או חזהו. כמו כן, הוא מסוגל לעבור בין ממלכות בין ממדיות.
כגוסט ריידר, קטץ' משתמש בשרשרת מיסטית העונה לפקודותיו. היא מסוגלת לשנות את אורכה, לשנות כיוון בזמן מעופה באוויר, להקשיח כחנית או מטה, ולהיפרד למספר חלקים התוקפים כפגזי רסס ומתחברים שוב יחדיו. כוחו המפורסם ביותר של דניאל היה מבט הכפירה שלו - בכך שנעל את עיניו בעיני קורבנו והתפקס מנטלית, גוסט ריידר בגרסתו של קטץ' היה יכול לגרום לקורבנו לחוות את כל הכאב אותו גרם אי פעם לאחרים. יכולת זו התבררה כלא יעילה נגד כאלה שהיו בלתי יציבים נפשית (דדפול, קרנג', מאדקאפ). במקור, גרסה זו של גוסט ריידר הייתה יכולה להיות מזומנת רק כאשר קטץ' נכח בקרבת "דם חפים מפשע שנשפך" (חפים מפשע אשר אוימו בלבד לא הספיק בשביל לעורר את השינוי), מה שגרם לקטץ' לפעמים לגעת בצינור הפליטה החם של אופנועו כדי לאלץ את השינוי. מאוחר יותר הוא היה מסוגל לזמן את גוסט ריידר בכוח רצונו בלבד.
מארק ספיץ
מארק אנדרו ספיץ (באנגלית: Mark Andrew Spitz, נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא שחיין יהודי-אמריקאי בעבר, מגדולי השחיינים והספורטאים בכל הזמנים. הוא אלוף אולימפי בעל 11 מדליות אולימפיות, מהן 9 מדליות זהב ושיאן עולם ב-5 משחים אישיים שונים.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה ספיץ ב-7 מדליות זהב, מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו באולימפיאדה אחת עד לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), בה זכה השחיין מייקל פלפס ב-8 מדליות זהב. השיא הקודם היה שייך לסייף נדו נדי מאיטליה שזכה ב-5 מדליות זהב באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
קורות חיים
ספיץ נולד במודסטו, בעמק המרכזי של קליפורניה. אביו יהודי אמריקאי יליד הונגריה ואימו יהודיה מפוארטו ריקו שמוצאה מרוסיה. בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו להוואי ושם למד לשחות. בעת שהיה בן שש חזרה משפחתו לקליפורניה וספיץ התאמן במועדון שחיה בסקרמנטו תחת הדרכתו של המאמן שרם צ'אבור (Chavoor). כבר בגיל 10 הוא החזיק ב-17 שיאי גילאים של ארצות הברית ושיא עולם אחד לגילו. בגיל 14 משפחתו עברה לסנטה קלרה ושם התאמן במועדון השחייה המקומי תחת הדרכתו של המאמן ג'ורג היינס (Haines). במועדון השחייה שחו מספר אלופים אולימפיים כמו דיק רות', קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, דבי מאייר וקארן מו. הוא למד בתיכון המקומי בסנטרה קלרה.
בגיל 15 וחצי השתתף ספיץ בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965. בתחרויות הוא זכה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:24.0 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (17:50.3 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (5:02.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי והיה לשחיין המצטיין של המכבייה.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בהייוורד שבקליפורניה ב-25 ביוני 1967 קבע ספיץ במשחה ל-400 מטר חופשי את שיאו העולמי הראשון בתוצאה של 4:10.6 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות בינלאומית שנערכה בסנטה קלרה ב-7 ביולי הוא שיפר את השיא והעמיד אותו על 4:08.8 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בסוף יולי הוא זכה ב-5 מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר פרפר, בו הוא קבע גם שיא עולם של 56.30 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר, בו הוא קבע שיא עולם נוסף, 2:06.42 דקות, ובשלושת משחי השליחים.
לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיע ספיץ כשיאן עולמי במשחי הפרפר, לאחר ששבר 11 פעמים את השיא העולמי. הוא ציפה לזכות ב-6 מדליות זהב, אך זכה רק בשתי מדליות זהב במשחי שליחים. במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש 3:31.7 דקות לפני ברית המועצות (3:34.2 דקות) ואוסטרליה (3:34.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי סיים בתוצאה של 7:52.33 דקות לפני אוסטרליה (7:53.77 דקות) וברית המועצות (8:01.66 דקות). במשחה ל-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 56.4 שניות אחרי בן ארצו דאגלס ראסל (55.9 שניות) ולפני בן ארצו רוס וואלס (57.2 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.00 שניות אחרי מייקל ונדן מאוסטרליה (52.2 שניות, שיא עולם) וקן וולש מארצות הברית (52.8 שניות). נוסף לכך, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר פרפר וסיים במקום שמיני המאכזב בתוצאה של 2:13.5 דקות. המנצח היה קרל רובי מארצות הברית (2:08.7 דקות). בשלב במוקדמות הוא קבע את הזמן המהיר ביותר 2:10.6 דקות, תוצאה שהייתה מדרגת אותו במקום רביעי.
לאחר המשחקים האולימפיים החל ספיץ ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה (בלומינגטון). הוא החל להתאמן אצל המאמן הנודע "דוק" קונסילמן (Counsilman). הוא כונה על ידי חבריו "Mark the Shark" (מארק הכריש).
ספיץ השתתף פעם נוספת בתחרויות השחייה של המכבייה, אך הפעם הגיע כאלוף אולימפי וכשיאן עולם. בתחרויות של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן ביולי 1969 הוא זכה ב-6 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (52.9 שניות, 7 עשיריות השנייה איטי משיא העולם), במשחה ל-200 מטר חופשי (2:02.7 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר (58.1 דקות) ובשלושת משחי השליחים והיה לשחיין המצטיין של המכבייה, פעם שנייה ברציפות.
במבחנים לאולימפיאדת מינכן שנערכו בשיקגו בתחילת אוגוסט 1972 קבע ספיץ 5 שיאי עולם חדשים, במשחה ל-100 מטר חופשי אותו קבע במוקדמות (51.47 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר בשלב המוקדמות (54.72 שניות), אותו שיפר בגמר והעמידו על תוצאה של 54.56 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשלב המוקדמות (2:01.87 דקות), אותו שיפר והעמידו על תוצאה של 2:01.53 דקות.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה ספיץ ב-7 מדליות זהב, כשבכל שבעת המשחים הוא קובע שיא עולם, 4 מדליות מהן היו במשחים אישיים: במשחה ל-100 מטר חופשי (51.22 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי (1:52.78 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר (54.27 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר (2:00.70 דקות). כן זכה ב-3 מדליות זהב במשחי השליחים, תוך ששותף בכל פעם בקביעת שיא עולם חדש: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:26.42 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:35.78 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:48.16 דקות). עקב טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן פונה ספיץ מהכפר האולימפי והוחזר לארצות הברית עקב חשש לגורלו (משום מוצאו היהודי).
לאחר המשחקים האולימפיים פרש ספיץ משחייה תחרותית בגיל 22, גיל צעיר יחסית, על מנת לפנות את זמנו לרווח מהפרסום שהעניק לו ההישג הגדול שלו. באותו הזמן ספורטאים מקצועניים לא הורשו להשתתף באולימפיאדות ולכן הוא העדיף לוותר על השתתפות באולימפיאדה הבאה במונטריאול. הוא הרוויח קרוב ל-7 מיליון דולר מפרסומות בשנתיים (שווה ערך לכ-70 מיליון דולר כיום).
במכביה ה-12 שנערכה בשנת 1985 הדליק ספיץ את הלפיד, ובמכביה ה-17 שנערכה בשנת 2005 הוא נשא את הדגל של המשלחת האמריקאית.
הוא זכה להתאמן אצל שלושת המאמנים הגדולים של ארצות הברית שזכו להירשם בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה שרם צ'אבור, דוק קונסילמן וג'ורג' היינס.
ניסיון לחזור לשחייה תחרותית
לקראת אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 ניסה ספיץ, בגיל 41 ולאחר כמעט 20 שנות היעדרות, להיכנס למשלחת ארצות הברית לאולימפיאדה. הוא כשל בניסיון להשיג את המינימום הנדרש ולא נשלח למשחקים.
חיים אהרן טורצ'ין
הרב חיים אהרן טורצ'ין (ה'תרע"ז, 1917 - י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971) היה ראש ישיבה ממוצא ליטאי, מגדולי תלמידיו ומקורביו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק "הרב מבריסק", וראש "הישיבה למצוינים" בירושלים.
ביוגרפיה
נולד באמדור, ליטא, לרב יצחק יונה טורצ'ין ולפייגל בת חיה מינדל וחיים אהרן ויטקינד, ונקרא על שם סבו זה. למד בישיבת שער התורה בגרודנה אצל הרב שמעון שקופ. אמו ניהלה את עסקיו של אביה והייתה אחראית לפרנסת המשפחה, בשנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל יחד עם חיה מינדל, סבתו של חיים אהרן. בשנת 1944 נפטרה הסבתא, אביו שנשא הספד בהלווייתה התמוטט ונפטר במהלך ההספד ושניהם נקברו יחד בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. אמו האלמנה שלחה אותו ללמוד אצל אחיה הרב הלל ויטקינד בישיבתו, ישיבת "בית יוסף - נובהרדוק" בתל אביב. בהמשך למד בישיבת חברון כנסת ישראל.
בעידודו של הרב מבריסק, הקים בשנת ה'תשי"ט (1959) יחד עם תלמיד נוסף, הרב יצחק חיים קרסניצקי את "הישיבה למצוינים" בירושלים ועמד בראשה. הישיבה התפרסמה בשל סגנון לימודה בשיטת בריסק.
ביום שבת, י"ב בסיוון ה'תשל"א, 5 ביוני 1971, נפטר בבית חולים הדסה עין כרם בירושלים לאחר אשפוז קצר. הוא נקבר לאחר השבת בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
לאחר פטירתו נדפסו משיעוריו ומכתביו, ספרי מעשי חייא על התלמוד ובעניינים שונים.
משפחתו
אחיו הם: הרב יהושע חנן טורצ'ין רבה של שכונת הרצליה בחיפה, הרב ניסן טורצ'ין, רבה של יהוד והרב אלעזר צדוק טורצ'ין, מחבר-משותף של "שונה הלכות" עם הרב חיים קניבסקי.
אי הילדים
אי הילדים (בגרמנית: Insu-Pu) הוא ספר מאת הסופרת מירה לובה, שיצא לראשונה בעברית בשנת 1947 בתרגומה ובשכתובה של ימימה אבידר-טשרנוביץ מתוך כתב היד של הסופרת שנכתב בגרמנית.
ב-1951, לאחר שהיגרה לאוסטריה, הוציאה הסופרת את הגרסה המקורית בגרמנית בשם Insu-Pu.
הגרסה הגרמנית המשוכתבת תורגמה לעברית ב-2002 בידי יוספיה סימון, תחת השם אי-בוד.
עלילה
תיאור העלילה מתייחס לספר בעברית ולא למקור הגרמני.
הסיפור מתחיל בתיאור שני אחים אנגלים, סטנלי ותומאס, שחיים באנגליה בזמן מלחמת העולם השנייה. שני האחים גרים עם אמם, בזמן שאביהם יצא להילחם במלחמה. האחים סובלים מהתלאות שעוברות על ילדי לונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה, כמו הירידה היומית למקלטים, ולילות ללא שינה. הם מחליטים לשלוח מכתב לנשיא ארצות הברית, בבקשה שיאסוף את כל ילדי לונדון וייתן להם מקום מגורים זמני עד שתגמר המלחמה.
בינתיים, ויליאם קפני ואחותו סוזן, נכדיו של נשיא ארצות הברית, מתארחים בביתו - הבית הלבן. במקרה נתקל ויליאם במכתבו של סטנלי ומחליט לפעול בעניין. הוא מתפרץ לישיבה סמכותית של הנשיא עם שגרירו של המלך האנגלי, וקורא את תוכן המכתב בהתרגשות. בעקבות מכתב זה, מוחלט לבצע מהלך, שבו יועברו ילדי לונדון לארצות הברית, למקום מבטחים. לאחר מספר שבועות מתבצעת תוכנית אדירה זו. אלפי ילדים מועברים בספינות ענק, ולאחר המשלוח הראשון, יוצאים גם השני והשלישי. סטנלי ותומס, שהגו את התוכנית, הוזמנו להתארח בביתו של ויליאם קפני עצמו. במשלוח הראשון, יוצאות לעבר נמל ניו יורק מספר ספינות: ניו יורק, ויליאם סקוט, פוסידון וכן פילדלפיה, הספינה בה נוסעים האחים.
כשבוע עובר, והילדים כבר מתרגלים לשגרת החיים על הספינה. אך לילה אחד, כאשר הילדים ישנים במיטותיהם, עולה הספינה פילדלפיה על מוקש. כדי להמשיך בהעברת הילדים, צריך להעביר אותם לשלוש הספינות האחרות. סטנלי, תומאס, ועוד תשעה ילדים, מועלים לסירת הצלה, אך בעקבות תקרית מצערת משתחררת סירת ההצלה ואחד עשר הילדים נסחפים אל לב הים.
לאחר לילה קשה מגיעים הילדים לאי באמצע האוקיינוס. הם חוקרים את האי ומגלים שיש שם נהר מים טובים לשתייה, מגוון רחב של עצי פרי, וחיות לצייד.
בשלב הזה גם מוצגים בספר הילדים האחרים שהיו על הסירה:
בהמשך, קורים להם על האי אירועים משונים רבים. ביניהם המאורעות הבאים:
בניית החווילה, הבית הרשמי של הילדים על האי. האחראים על הבנייה היו פיט (היוזם, המתכנן והמוציא לפועל), וסטנלי וסטיוון, הפועלים והעוזרים הנאמנים.
אימוץ הקופה התינוקת ביבי, שנפצעה בבטנה. הקופה הופכת לחלק בלתי נפרד מהחבורה, ונקשרת לכולם, בעיקר לדיאנה.
מקרה אשר נשמר בסוד בין משתתפיו: היה זה יום חם. קטלין הולכת להתקלח בנהר, ופתאום שומעת קול של ציפור מתייסרת. היא יוצאת, מתלבשת, והולכת לבדוק את מקור הרעש. המראה שנראה לעיניה מזעזע אותה עד כלות נשמתה - ג'ון בקסטון מחזיק ציפור כשרגלה קשורה לחבל בידו. כל פעם שמנסה הציפור לעוף, מושך אותה ג'ון לאחור, בעוד הוא צוחק. קטלין פורצת בזעם על ג'ון ובמטר של צעקות דורשת ממנו לשחרר את הציפור. ג'ון מתעצבן, קושר אותה לעץ, ומאיים להרוג אותה בעזרת חציו אם תספר מה אירע. קטלין חוזרת משם חיוורת וחולה, ולוקח לה כמה ימים להתאושש. ג'ון, המוכה ברגשות אשם, מסווה אותם בחזותו היהירה והרגילה.
יום אחד, מתרסק על האי מטוס אמריקאי. הילדים מתרגשים מאוד, ובאים לחקור את המקום. לאחר שרוקנו את המטוס מחפצי ערך, לפיט עולה רעיון. הוא מחפש את מכשיר הקשר, וכשמוצא אותו, משדר את מקום הימצאם, על אף שהוא משוכנע שאיש אינו שומע. פיט טועה.
באותו הזמן, נופש ויליאם, נכד הנשיא, בספינת הנשיא. המכשיר שקלט את התדר של פיט נמצא גם הוא על אותה ספינה. ויליאם שומע את המסר, ומחליט לשחרר את הילדים. על ויליאם עוברות מספר חוויות לפני שהוא מצליח לשחרר אותם, אך בהרבה מאמצים, הוא מצליח לגייס טייס, אלן, לשחרר את הילדים. הם ממריאים למסע מסוכן באוקיינוס, כדי להוכיח את קיומו של האי עליו שוכנים הילדים. לאחר טיסה ארוכה, מוצאים ויליאם ואלן את האי, ושולחים לילדים מסר (בתוך הנעל של ויליאם) שהם הולכים לאסוף אותם. הספר נגמר בכך שוויליאם, אלן וסבו של ויליאם, הנשיא, באים לאסוף את הילדים מהאי. הקופיפה ביבי מצטרפת אליהם.
הבדלים בין אי הילדים לאינזו-פו
המלחמה באינזו-פו היא בין מדינות דמיוניות, אורביה וטרניה. שמות הילדים - גרמניים.
ימימה אבידר-טשרנוביץ גרסה שילדים ישראלים יתקשו להתחבר לשמות גרמניים, ושאין צורך במדינות דמיוניות: הרקע לסיפור מאוד מזכיר את הבליץ על לונדון ואת פינוי הילדים מהערים בבריטניה. הואיל וכך - שמות הילדים שונו לשמות אנגלו-סקסיים, והמדינות בעלילה - לבריטניה, ארצות הברית וגרמניה.
על מנת ליצור קשר יהודי לסיפור, אחד הילדים - וולפגנג המוזיקאי, יוהד והפך לדוד.
פרק שלם הושמט מהגרסה העברית: 'ההפיכה', בו ג'ון בקסטון / קורט קונרד מנסה להחליף את אוליבר כמנהיג. הוא נכשל על חודו של קול - קולה של קטלין. הוא עוזב את הקבוצה, ומנסה לשרוד לבדו. הוא נכשל והילדים מוצאים אותו על סף מוות. הוא חוזר לחבורה והופך לידידותי יותר.
בגרסה העברית, לאחר שג'ון בקסטון מתעלל בקטלין, נכתב ש'יום הנקמה של קטלין לא אחר לבוא', אבל הוא לא מגיע.
מהדורות
לאחר הקרנת סדרת הטלוויזיה הבריטית אי הילדים, יצא הספר ב-1986 במהדורה מחודשת בעלת 197 עמודים בהוצאת ב. ליכטנפלד. במהדורה זו משולבים צילומים מתוך מסדרת הטלוויזיה עם תרגומה של ימימה טשרנוביץ. על כריכת מהדורה זו צילום קבוצתי של הילדים מתוך הסדרה.
אנדרטת מיאזיה 27
אנדרטה מיאזיה 27 (געז: ሚያዝያ ፳፯), היינו, אנדרטת "ה־27 (בחודש) מיאזיה", המקביל ל־5 במאי בלוח השנה הגרגוריאני, היא אנדרטה באדיס אבבה, בירת אתיופיה, המנציחה את שחרורה של העיר מהכיבוש האיטלקי, ב־5 במאי 1941. ביום זה, חמש שנים בדיוק לאחר כיבוש העיר בידי האיטלקים, נכנס ההיילה סלאסי אל העיר.
הקמה
האנדרטה בצורת עמוד מתומן, ניצבת על בסיס עגול, הנח בתורו על ארבעה עמודים. בראש האנדרטה שעון, ובקצה העמוד נראה סמלם של אתיופיה עד 1991 ושל הקיסר, אריה "פוסע" (Passant) הפונה שמאלה. לראשו כתר וברגלו הקדמית הימנית הוא אוחז במוט המסתיים בצלב. על האנדרטה הותקן תבליט של הקיסר אוחז בדגל אתיופיה. בתקופת החונטה הצבאית האתיופית הוחלפה דמות הקיסר בדמות לוחם, אך לאחר מלחמת האזרחים האתיופית הושב המצב לקדמותו. על ארבעת העמודים נראים תבליטי דמויות, ולוחות הנצחה נקבעו על הבסיס העגול.
החונטה הצבאית שינתה את מועד חגיגות הניצחון ליום בו נכנסו כוחות הצבא הבריטי אל העיר, אך לאחר הדחתה מהשלטון, הושב ציון האירוע למועד המקורי. בעת ביקורים ממלכתיים של ראשי מדינות זרות באתיופיה, הם מניחים זר למרגלות האנדרטה.
התרבות האחמרית
שתי התרבויות המשפיעות במזרח התיכון בתקופה הפלאוליתית העליונה היו "התרבות האוריניאקית הלבנטינית" לאורך חופי הצד המזרחי של הים התיכון ו"התרבות האחמרית הקדומה" שהייתה הנפוצה ברחבי הלבנט. בין שתי התרבויות אובחנה שונות מהותית – הראשונה מזוהה עם חדירה של מסורות ומנהגים מאירופה והאחרונה מזוהה כהתפתחות מקומית. הבדלים משמעותיים קיימים גם בתרבות החומרית, ובעיקר בין התעשיות הליתיות יחד עם זאת שתי התרבויות מכילות תעשיות עצם וחרוזי צדפים, אם כי התעשייה האוריניאקית נחשבת למפותחת ומורכבת מבין השתיים.
קמרובו
קמרובו (ברוסית: Кемерово) היא עיר בסיביר שברוסיה. העיר היא מרכזו של מחוז קמרובו ונמצאת על גדתו של הנהר טום, יובלו של הנהר אוב, במקום בו נשפך אליו הנהר איסקיטים. דרך העיר עוברת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. העיר שוכנת באגן קוזנצק, שבו נמצאים כמה ממרבצי הפחם הנרחבים ביותר בעולם, משום כך העיר היא מרכז להפקת פחם. אוכלוסיית העיר מונה כ-558,973 תושבים (נכון לשנת 2018).
היסטוריה
לאחר כיבוש האזור על ידי הרוסים במאה ה-17 האזור נקרא "קוזנצקי" על-שם העיר המרכזית בו - קוזנצק. ב-1701 נוסד הכפר שצ'גלובקה בשפך הנהר איסקיטים. ב-1721 התגלה ליד הכפר פחם בכמות גדולה. מדגם מהפחם נשלח לסנקט פטרבורג, אך הממשלה לא עשתה מאומה בנידון.
ב-1907 הממשלה הצארית התחילה להשקיע בהפקת פחם מהמכרות ברמה ארצית. בית החרושת הכימי נוסד ב-1916.
במרץ 2018 נספו בשרפה במרכז הקניות בקמרובו 67 אנשים, בהם 40 ילדים ששהו באותה עת בבית קולנוע, במה שהוגדר לאחד האסונות הטרגיים בתולדות הפדרציה הרוסית.
ערים תאומות
לקמרובו שתי ערים תאומות:
בידיא
בידיא (ערבית:بديا) היא עיירה פלסטינית בנפת סלפית שבהשומרון, הנמצאת במרחק 32 ק"מ מדרום-מערב לשכם וכ-16 ק"מ מסלפית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בבידיא היו 9,784 תושבים בשנת 2016.
במועצה המקומית אחד עשר חברים אשר מייצגים את כל המשפחות הבולטות בבידיא, והם בוחרים את ראש העיירה. בידיא ממוקמת על רכס הרים הנמצא במערב רכס ההרים המרכזי, שעובר מצפון לדרום בגדה המערבית. היא שוכנת בגובה 320 מטר מעל פני הים. הכביש ההיסטורי שכם-ירושלים נמצא בקרבתה.
היסטוריה
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 792 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-1,026 מוסלמים אשר שכנו ב-245 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,360 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 13,466 דונם. מתוכם היו 5,088 דונם של מטעים ואדמות השקיה, 2,319 של גידולי דגנים, ואילו 47 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עברה בידיא משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה בידיא משליטה ירדנית לישראלית. מדינת ישראל הפקיעה 950 דונמים של אדמה מבידיא, לצורך בניית ההתנחלויות ברקן, קריית נטפים, לסלילת כביש חוצה שומרון ולגדר ההפרדה.
פרשת אלקנה ד'
בשנת 1981, מוח'תאר הכפר, מוסטפא אבו בכר, ניצל את מעמדו כדי למכור לכאורה מאדמות הכפר ליזמים יהודים שביקשו להקים התנחלויות סמוך לכפר. אבו בכר, עבד עבור חברה בשם "אהליבה לימיטד בע"מ", חברה שנרשמה בליבריה כמקלט מס, והייתה רשומה גם באזור יהודה ושומרון, ועסקה ברכישת קרקעות באזור יהודה ושומרון ומכירתן למתיישבים. אבו בכר, יחד עם מוח'תאר אחר, סמי שתאת, מכרו קרקעות שלא היו שייכות להם, אחרי שזייפו מסמכים וחתימות של תושבי הכפר. תושבי הכפר פנו לעורכי-דין ובמשטרה נפתחו תיקים, שלתוכם נאספו גם חוות־דעת של גרפולוג, שקבע כי החתימות מזויפות. במאי 1983, החלו טרקטורים להכשיר שטח על קרקעות אלו, לטובת הקמת התנחלות שנקרא אז "אלקנה ד'". איבראהים אל־אכרע, בעל הקרקע ניסה לחסום בגופו את הטרקטור שעלה על אדמתו. חיילי משמר-הגבול שהיו במקום ירו בו למוות. ההתנחלות "אלקנה ד'", שוועדת השמות הממשלתית נתנה לה את השם "גבריאל", לבסוף לא הוקמה. בזמן האינתיפאדה הראשונה, באוקטובר 1988, התנקשו אלמונים בחייו של אבו בכר, בתגובה הטיל צה"ל עוצר על הכפר במשך חמישה ימים, עצר 120 תושבים ופוצץ שישה בתים. כמו כן הכריזה מדינת ישראל שהיא מפקיעה את השטח שבמחלוקת, והסתמכה על סעיף מחוק העות'מאני המתיר לה להפקיע אדמה חקלאית שלא עובדה במשך עשר שנים.
לאחר הסכם אוסלו, 15% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-85% הנותרים הם שטח C. עד הקמת גדר ההפרדה נהגו ישראלים רבים לבצע קניות בכפר, בעיקר של רהיטים וחומרי בניין. מתחם הקניות שהוקם לאורך כביש חוצה שומרון הישן קיבל את השם "שוק בידיא". לאחר שהכביש נחסם לתנועה על ידי צה"ל סמוך לכפר, השוק נסגר.
מערת בידיא
באוגוסט 1986 נערכה במערה, כקילומטר מצפון לבידיא, חפירה מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם המרכז לחקר מערות בישראל. מערת בידיא היא מערת נטיפים מרהיבה ופעילה בשטח של 400 מ"ר ובאורך של 100 מטר, ובה מספר מחילות וחדרים. בחפירה נמצאו שרידי התיישבות החל מהתקופה הנאוליתית בארץ ישראל, האלף ה-6 לפנה"ס. בין הממצאים שנחשפו היו כלי חרס מהתרבות הירמוכית הצבועים אדום, חפצי לוואי למת מנחושת ומשנהב וכן טבעות זהב גדולות, אחד ממצאי הזהב הקדומים בעולם. מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל נמצאו במערה מיכלול עשיר של כלי חרס, כלי בזלת, חפצי שנהב וכלי נחושת הדומים בצורתם למטמון נחל משמר. המערה ננטשה והכניסה אליה נחסמה במפולות באלף ה-3 לפנה"ס, ומאז לא דרכה בה רגל אדם.
תנת
תנת (בפיניקית: 𐤕𐤍𐤕, נהגה כנראה כ"תִנִּת" ) הייתה אלה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלת ירח ואלה מרכזית בעיר קרתחדשת ובאימפריה שלה. תנת זוהתה עם ארטמיס היוונית ועם יונו קאילסטיס (יונו השמימית) הרומית.
תליון של סמל תנת מהמאה ה־11 לפנה"ס התגלה במגידו. אחת ההופעות המוקדמות ביותר של תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה־7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי תנת־עשתרת:. כתובת מקרתחדשת המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, פותחת בהקדשה:. הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד.
לתנת הוקדשו מרבית כתובות הנדר הפיניקיות, לרוב יחד עם בעל חמון. תוארה הנפוץ בכתובות היה "ה תנת פני־בעל", שנכתב בהקדשות בכתיב חסר כ, ולעיתים גם בשייכות כגון. כינוי נוסף שלה שנמצא בכתובות הנדר הוא "אם" או "אמא", כינוי המקביל ככל הנראה לתוארה של אשרה "אם אלים" באוגרית, ואף לתואר השמי "אם גדולה" לאלה האם, כפי שהשתמר בשם amygdalus לשקד מצוי. תוארה הקבוע של תנת "פני בעל", שהופיע גם על מטבע יווני מאשקלון בו נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ (תעתיק: פַנבּלוֹס), מורה שגם כאשר הפולחן מרוכז סביבה, כוחה נשאב מבעל חמון, והיא פניו. ייתכן שפולחנה קשור במסכות שעליהן סהר, סמל בעל חמון, כלומר ממש פני־בעל, פניו של בעל חמון.
סמלה של האלה מופיע על מצבות רבות ומורכב ממשולש שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול. הסמל מופיע על כתובות נדר פיניקיות רבות המוקדשות לאלה, וכן כאמור על מטבע מאשקלון, ועל משקולת עופרת מדרום לאשדוד ים. הסמל נמצא גם על תליונים רבים, בין השאר ממגידו (הוא התליון העתיק ביותר), אשקלון, תל מיכל, מרשה, צידון ומטוא.
בדומה לאשרה בכנען, תנת היתה מקושרת לייצוגי עצים חיים, במיוחד עצי תמר, לעתים עם יעלים משני צדדיו (מוטיב העץ והיעלים).
שאנדור שנשטיין
שאנדור שנשטיין (בהונגרית: Schönstein Sándor; שאטוראליאויהיי, 5 באוגוסט 1898 – ברגן-בלזן, אפריל 1945) היה רופא יהודי-הונגרי, פעיל המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית.
ביוגרפיה
שאנדור שנשטיין נולד במשפחה יהודית. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הרפואית בפראג, הפך לרופא עור בפוליקליניקת קאסאב בבודפשט. בית חולים יהודי ראשון נוסד בפשט בשנת 1802. הוא נפתח בצורתו המורחבת בשנת 1889. למעשה הוא היה באותה תקופה בית חולים מודרני, בסטנדרטי האירופי, שהיו בה 240 מיטות ו-7 ביתנים. המחלקות היו: רפואה פנימית, כירורגיה, גינקולוגיה שנוסדה על ידי הברון שאנדור הטוואני, עיניים, אף אוזן גרון. מאז מאי 1925 טופלו חולים ברמת מרפאת חוץ בפויקלינקת קסאב (מרפאה רב תחומית). על מנת להקל את העומס על בית החולים. אלאדר קסאב ורעייתו יוז'ה וייסקופף הקימו את הפוליקלינה היהודית היחידה אז בהונגריה. היא הוקמה מתוך קרן רחבת היקף שנתרמה על ידי יוז'ה וייסקופף. הבנייה החלה בשנת 1923 ובמאי 1925 נפתחה המרפאה בטקס חגיגי ונשא את שם מייסדה. הפוליקליניקה שירתה לא רק כמחלקת חוץ של בית החולים, אלא גם את הכשרתם המעשית של רופאים יהודים צעירים. נכון ל-1929 למדו בה כ-120 רופאים ורופאות. מבחינה ארגונית, היא הייתה שייכת לבית החולים של הקהילה היהודית של פשט.
סרט טבע
סרט טבע הוא סרט תיעודי, על בעלי חיים, צמחים או כל יצור חי שאיננו בן-אדם. במרבית המקרים הסרט מצולם בסביבת המחיה הטבעית של האובייקט המצולם. רוב סרטי הטבע מצולמים עבור הטלוויזיה, ומשודרים בערוצי שידור ציבורי, אולם קיימים סרטי טבע שנעשו ישירות עבור קולנוע או חברות סטרימינג דוגמת נטפליקס. סרטוני טבע קצרים מועלים גם ליוטיוב.
מאפייניו של סרט הטבע הוא שימוש באמצעים אמנותיים רבים הקשורים לצילום, זאת כדי לתעד את הטבע על כל צורותיו. לפיכך רוב סרטי הטבע מכילים צילומי נופים מרהיבים במגוון אזורים רבים ושונים ברחבי העולם.
מעבר לערך החינוכי והרחבת הדעת, לסרטי טבע יש לפעמים גם ערך מדעי בתיעוד הטבע ובחשיפת תופעות או התנהגויות שטרם נחקרו. לעיתים מצולם סרט הטבע כאשר צוות צילום מתלווה לחוקר טבע ומתעד אותו מבצע מחקר, לצד תיעוד מושא המחקר. פעמים רבות מסייעים סרטי הטבע במימון המחקר ולעיתים הם גם מאפשרים לחוקר גישה לציוד מתקדם ויקר שמסייע מאוד למחקר.
גם ה-BBC יוצר ומפיק סרטי טבע (באמצעות חטיבת BBC Earth), כאשר הבולטים שבהם הם בהפקתו ו/או בהנחייתו של סר דייוויד אטנבורו, בהם צילומי טבע מרהיבים ונדירים. בין סרטים אלה בולטים: עולם מופלא, הכוכב הכחול, עולם קפוא, המצוד, סיפור החיים ועוד רבים.
פאראמגנטיות על
פאראמגנטיות על היא תופעה שבה חומרים מגנטיים עשויים להראות התנהגות דומה לפאראמגנטיות גם בטמפרטורות נמוכות מתחת לטמפרטורת קירי או טמפרטורת ניל שלהם. זוהי תופעה קצרת טווח, שבה האנרגיה הדרושה כדי לשנות את הכיוון של המומנט המגנטי של חלקיק הנה בת השוואה לאנרגיה התרמית הסביבתית. בנקודה זו, שיעור החלקיקים שיהפכו את כיוונם באופן אקראי יגדל.
בדרך כלל, כוחות מזווגים בחומרים פרומגנטיים גורמים למומנטים המגנטיים של אטומים שכנים להיערך באופן מסודר, מה שגורם לשדות מגנטיים פנימיים חזקים מאוד. זו התכונה המבדילה בין חומרים פרומגנטיים לחומרים פאראמגנטיים.
בטמפרטורות גבוהות מטמפרטורת קירי (או טמפרטורת ניל עבור חומרים אנטי פרומגנטיים), האנרגיה התרמית ממסכת על הכוחות המזווגים, וגורמת למומנטים המגנטיים האטומיים לנוע באקראי. כיוון שכבר אין יותר סדר מגנטי, השדה המגנטי הפנימי מפסיק להתקיים והחומר מראה התנהגות פאראמגנטית. אם החומר הוא לא הומוגני, ניתן לצפות בצברי אטומים פאראמגנטיים ופרומגנטיים באותה טמפרטורה, ובמילים אחרות, בשלב של פאראמגנטיות על. הרעיון של פאראמגנטיות על מהווה חלק מאלגוריתם הצבר העל פאראמגנטי (SPC), כמו גם בהרחבה שלו: SPC עולמי.
פאראמגנטיות על מתרחשת כאשר חומר עשוי מהרבה גבישים בודדים קטנים (1-10 nm). במקרה זה, גם כאשר הטמפרטורה היא מתחת לטמפרטורת קירי או ניל (ומכאן שהאנרגיה התרמית לא מספיקה כדי להתגבר על הכוחות המזווגים בין שני אטומים שכנים), האנרגיה התרמית מספיקה כדי לשנות את כיוון המגנטיזציה בכל הגביש הבודד.
התנודות בכיוון המגנטיזציה שנגרמות מכך גורמות לשדה המגנטי להגיע לערך של אפס בממוצע. באופן זה, החומר מתנהג באופן דומה לפאראמגנטיות, מלבד שבמקום שכל אטום יהיה מושפע עצמאית מהשדה המגנטי החיצוני, המומנט המגנטי של כל הגביש הבודד יטה להיערך עם השדה המגנטי.
האנרגיה הדרושה כדי לשנות את כיוון המגנטיזציה של גביש בודד ידועה בשם "אנרגיה גבישית אניזוטרופית" ותלויה בתכונות החומר ובגודל הגביש הבודד. ככל שגודל הגביש הבודד יורד, כך גם האנרגיה הגבישית האניזוטרופית, מה שגורם להפחתה בטמפרטורה שבה החומר יהפוך לעל פאראמגנטי.
הקצב שבו חלקיקים יאבדו את הכיוון שלהם נקבע על ידי משוואת ניל ארניוס. באופן מיוחד, היא פונקציה של הירידה המעריכית בנפח מערך הסיבים.
השפעות על כוננים קשיחים
פאראמגנטיות על מציבה גבול לצפיפות האחסון של כוננים קשיחים בגלל הגודל המינימלי של החלקיקים שניתן להשתמש בהם. גבול זה ידוע בשם "גבול על פאראמגנטי". הטכנולוגיה הנוכחית של דיסק קשיח עם הקלטה אורכית מוערכת כבעלת גבול של 100 עד 200Gbit/sq.inch, למרות שהערכה זו משתנה כל הזמן.
טכניקה אחת שהוצעה על מנת להרחיב את צפיפות ההקלטה על דיסקים קשיחים היא לעשות שימוש בהקלטה אנכית במקום בהקלטה האורכית המסורתית. דבר זה משנה את הגאומטריה של הדיסק ומשנה את העוצמה של האפקט העל פאראמגנטי. הדעה כיום היא שהקלטה אנכית תאפשר להגיע לצפיפויות מידע של עד 1Tbit/sq.inch.
טכניקה נוספת שנמצאת בתהליכי פיתוח היא שימוש בכונני HAMR (הקלטה מגנטית המסתייעת בחום), שעושים שימוש בחומרים יציבים בגדלים קטנים בהרבה. אבל, הם דורשים חימום לפני שהאוריינטציה המגנטית של ביט יכולה להשתנות.
אופטיקה פעילה
אוֹפְּטִיקָה פְּעִילָה היא טכנולוגיה פיזיקלית, שעושה שימוש בטלסקופים מחזירי אור, והתפתחה בשנות השמונים. טכנולוגיה זו מעצבת באופן פעיל את מראות הטלסקופ למניעת עיוות עקב השפעות חיצוניות כמו רוח, טמפרטורה ולחץ מכני.
יישום הטכנולוגיה
אם מכוונים לייזר על נקודה במטרה, הוא יפגע בנקודה, אבל אם יש הבדלים בטמפרטורה קרן הלייזר תפגע במקום שונה. אותו הדבר יכול להתרחש עם אור מהכוכבים, שבגלל הבדלים בטמפרטורה אפשר לראות אותם במקומות שונים בשמיים מאשר אם היינו בלי שום הבדלים בטמפרטורה או באטמוספירה. אופטיקה פעילה מניעה את הטלסקופ בדרכים שונות ומשנה את הטמפרטורה של העדשה בניסיון להתאים את הכוכב למיקום האמיתי שלו.
ג'ובאני לו סלסו
ג'ובאני לו סלסו (בספרדית: Giovani Lo Celso; נולד ב-9 באפריל 1996 ברוסאריו; נהגה לעיתים קרובות "לו צ'לסו") הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כקשר בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת ארגנטינה.
רוסאריו סנטראל
לו סלסו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של רוסאריו סנטראל. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בעונת, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ב-19 ביולי במשחק מול ולס סארספילד שהסתיים בשוויון 0-0. עד לתום העונה רשם 13 הופעות ליגה, ותרם לעונה המוצלחת של רוסאריו שסיימה שלישית בטבלה, עם שלושה הפסדי ליגה בלבד.
בעקבות מיקום הליגה הגבוה, השתתפה רוסאריו, עם לו סלסו, במשחקי גביע ליברטדורס 2016. לו סלסו שותף בתשעה מתוך עשרת משחקיה של רוסאריו בטורניר, בו צלחה את שלב הבתים מהמקום הראשון והדיחה את גרמיו בשמינית הגמר, עד שהודחה על ידי אתלטיקו נסיונל, שזכתה לבסוף בטורניר. ב-28 בפברואר כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי רוסאריו, בניצחון 0–3 על אתלטיקו קולון. בסך הכול באותה העונה שותף ב-14 מתוך 16 משחקי הליגה של קבוצתו, שסיימה שביעית בטבלה האזורית. הוא כבש פעמיים באותה העונה, והוסיף חמישה בישולים.
ב-26 ביולי 2016 נרכש לו סלסו על ידי פריז סן-ז'רמן הצרפתית תמורת סכום המוערך בכ-15 מיליון אירו, ונותר ברוסאריו בהשאלה עד ל-31 בדצמבר.
פריז סן-ז'רמן
לו סלסו הצטרף לפריז במהלך עונת, תחת המאמן אונאי אמרי. הוא הצטרף בקבוצה לבני ארצו, חאבייר פסטורה ואנחל די מריה, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 באפריל 2017, בניצחון 0–4 על אבראנש במסגרת הגביע הצרפתי. עד לתום העונה הוסיף ארבע הופעות ליגה בלבד, ונותר על הספסל בגמר הגביע בו גברה קבוצתו 0–1 על אנז'ה.
בעונתו השנייה של לו סלסו בפריז כבר היה לשחקן משמעותי ברוטציה של אמרי, כאשר פריז הפגינה עליונות מוחלטת וזכתה בכל ארבעת התארים המקומיים. לו סלסו לא שותף בניצחון 1–2 על מונקו בסופר קאפ הצרפתי, ועלה כמחליף בניצחון 0–3 על אותה הקבוצה בגמר גביע הליגה הצרפתית. במהלך זכייתה של הקבוצה באליפות צרפת בפער מרשים של 13 נקודות, תרם לו סלסו ארבעה שערי ליגה ב-33 הופעות. הוא פתח בהרכב לגמר הגביע הצרפתי מול לז הרבייה מהליגה השלישית, וכבש את השער הראשון במשחק בדקה ה-26, בדרך לניצחון קבוצתו 0–2 בסיום. במהלך העונה אף הוסיף שבע הופעות בקמפיין ליגת האלופות, בו נעצרה קבוצתו בשמינית הגמר.
טוטנהאם הוטספר
ב-8 באוגוסט 2019 הושאל לטוטנהאם הוטספר לעונה אחת עם אופציה לרכישה בסוף העונה. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 2-2 נגד מנצ'סטר סיטי. ב-7 בנובמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על הכוכב האדום בלגרד בליגת האלופות. ב-28 בינואר 2020 חתם באופן קבוע בטוטנהאם לחמש וחצי שנים.
קריירת נבחרות
בעקבות סדרת הופעות מרשימות במדי רוסאריו, זומן לו סלסו על ידי חוליו אולרטיקואצ'אה לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. הוא שותף כמחליף בהפסדה של ארגנטינה 0–2 לפורטוגל בפתיחת שלב הבתים, ושותף בהרכב בניצחון 1–2 על אלג'יריה ובשוויון 1-1 מול הונדורס, שהביא להדחתה של ארגנטינה כבר בתום השלב המוקדם.
לו סלסו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה ב-11 בנובמבר 2017, תחת המאמן חורחה סמפאולי, במשחק ידידות מול. הוא פתח בהרכב והוחלף לאחר כשעה, וארגנטינה המשיכה לניצחון 0–1 בסיום.
לקראת מונדיאל 2018 ברוסיה, זומן לו סלסו על ידי סמפאולי לסגל הנבחרת לטורניר. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-9 באוגוסט 2018, בניצחון נבחרתו 3–0 על נבחרת גואטמלה.
תארים
נבחרת ארגנטינה
נבחרת לאומית
נכון ל-7 ביולי 2019
מאכער
בתרבות הישראלית, מאכער (מיידיש; נהגה "מַאכֶר") הוא אדם בעל השפעה המציע את שירותיו כמתווך לשם השגת קיצורי דרך במערכת בירוקרטית סבוכה, לתיאום מפגשים עם אישים שדלתם אינה תמיד פתוחה לציבור, ולעיתים אף להשגת הטבות המנוגדות לחוק תמורת שוחד.
הגדרה
ביידיש יש למילה מספר משמעויות: איש עשייה המביא דברים לכלל ביצוע, רמאי ואיש תחבולות, מנהל, מתווך ואיש קשרים. על זו הדרך, "מָאכֶערַיי" הוא כינוי לעשייה שכזו, או לפעילות נכלולית. בנוסף המילה עשויה לתאר מקצוע אם היא מוצמדת לחפץ כלשהו, כגון "זייגער מאכער" (שען) או פאנצ'ר מאכער (צמיגאי).
המונח נטמע בעברית תחילה בעיקר במשמעות חיובית או נייטרלית. כך, למשל, במילון אבן שושן מוגדר המאכער כ"ביצועיסט", וגם אדם המקדם דברים אצל פוליטיקאים ומוסדות ציבוריים. ברבות השנים, ככל הנראה עם התרבות הפרסומים על פעילות פלילית בקרב מאכערים, החל הכינוי להיות מוזכר פעמים רבות בהקשר שלילי של פעילות בתחום האפור ופעילות פלילית כגון רמאות ושוחד. ב"מילון הסלנג המקיף" (2005), של הסופר רוביק רוזנטל, כבר מתואר המאכער כ"מתווך, עוסק בפעילות עסקנית מפוקפקת". קיימים מונחים נוספים ולעיתים מכובדים יותר לתיאור פעילות תיווכית, כגון שדלן, לוביסט, עסקן, ואף "מוציא ומביא" שמקורו בפסוק על דוד המלך אשר מונה להוציא ולהביא את בני ישראל במלחמות. למונחים הללו מכנה משותף, כפי שמציין רוזנטל בתיאור המילה לוביסט:
המילה חדרה גם לשפה האנגלית כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, במובן של איש ביצוע, וכן במשמעות אירונית שלילית של אדם שתלטן או חשוב בעיני עצמו.
רקע
התופעה מלווה את מדינת ישראל מאז הקמתה וכונתה לא אחת "מכת מדינה". המאכערים שפעלו משנות קום המדינה ואילך פעלו בלב הממסד וההסתדרות ואף נהנו מיראת כבוד, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בערך "מאכער" ב"מילון עולמי לעברית מדוברת" של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה: "אדם פעיל, בעל השפעה, מנהל, ראש". בקולנוע הישראלי תואר המאכער בדמותו של סרג'יו קוסטנצה שהופיעה בסרט הקומדיה "גבעת חלפון אינה עונה".
המאכער הוא חסר סמכות או הכשרה פורמלית בתחום בו הוא פועל. לרוב מדובר בבכירים לשעבר, בעלי קשרים, המכירים מקרוב את המנגנון הבירוקרטי ונהנים מקשרים אישיים עם פקידים ונבחרי ציבור. פעילות התיווך מסתכמת לעיתים במסירת מידע מנהלי שאינו שקוף וגלוי דיו לאזרחים שנזקקים לו, אך היא עשויה גם להשתלב בתהליכים בהם הבירוקרטיה אטית, או לשם השגת תוצאות העולות על המקובל.
צבי רייזמן
הרב צבי רייזמן הוא איש עסקים, נדבן ומחבר ספרי הלכה ומחשבה חרדי.
מאכער
רקע
בשנת 2001 מצא דו"ח מבקר עיריית תל אביב כי בתחום אישורי הבנייה, אדם שמשתמש בשירותי מאכער מקבל את התוצאה עד שמונה ימים, וכל היתר ב-200 ימים, כאשר התשלום הממוצע לשירות הוא 1,000 דולר. מהנדס העיר של תל אביב בשנת 1999, ישראל גודוביץ', תיאר את פעולת המאכערים ברשויות המקומיות: "אם המאכערים מבקשים למשל לסגור מרפסת, הם ילכו לאחד הפקידים הזוטרים אבל כאלה שבכוחם להחליט ולחתום על ההיתר. זה מקצר את הזמן בהרבה. ברמה גבוהה יותר, בכל הנוגע לאישור תוכניות ושינויי ייעוד, המאכער כבר צריך חבר ועדת בניין עיר שיכול להצביע ולתמוך בבקשה".
צבי רייזמן
ביוגרפיה
למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, אצל רבי יהודה קולודצקי ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים.
מאכער
רקע
על היקף התופעה ועל תפיסתה כמעין פעילות לגיטימית ניתן ללמוד מדברי אהוד אולמרט, אשר נבחר לראש עיריית ירושלים בשנת 1993, ולימים תיאר במהלך משפטו את עד המדינה שמואל דכנר כ"אחד מעשרות המאכערים ששוטטו בקומה שש בעירייה", קומת ראש העירייה. ברוח זו העיד במשפט גם איש העסקים דני דנקנר.
בשנת 2006 בדקה ועדה מטעם משרד מבקר המדינה את התופעה במשרדי הרישוי, במוסד לביטוח לאומי ובעיריות במרכז הארץ ובירושלים. הבדיקה מצאה כי מספר מצומצם מאוד של מאכערים מבצע חלק גדול מאוד מהפעילות ברשויות הללו: כ-65% מהפעולות במשרד הרישוי בחולון נעשו על ידי מיופי כוח שתפסו מקום בעמדה, ובכך מנעו מאנשים רגילים לקבל את השירות. הוועדה המליצה על פישוט תהליכים ביורוקרטיים, ועל מתן שירות ידידותי שיבטלו את הצורך במתווכים. ליקויים חמורים בשל פעילות מאכערים התגלו כבר בשנת 1979 במשרד הרישוי בחולון, שטיפל במחצית מכלי הרכב בישראל.
צבי רייזמן
ביוגרפיה
בשנת 1971 הקים את חברת AII (ראשי תיבות של American International Industries) המשמשת כתאגיד של כ-40 מותגים שונים, בעיקר בתחום הקוסמטיקה. AII רוכשת מדי שנה-שנתיים חברה נוספת ומגדילה את סל המותגים שלה.
מאכער
רקע
ביולי 2008 אישרה ממשלת ישראל השלושים ואחת המלצות צוות בינמשרדי שהוקם בעקבות דוח המבקר. בין היתר הומלץ על פרסום זמני התגובה המצופים לשירותים המבוקשים, צמצום הצורך במפגשי פנים אל פנים על ידי שימוש באמצעים טכנולוגיים, מתן פומבי להחלטות נותן השירות והקפדה על שמירת התור ועל רמת שירות. כמו כן הומלץ לקבוע תנאי סף למתווכים (מאכערים) וחובת דיווח של נותן השירות על היכרות מוקדמת עם המתווך. בנובמבר 2009, פירטו גופי הממשלה השונים את השינויים שביצעו לאור ההמלצות. משרד הפנים, האחראי בין היתר על הרשויות המקומיות, הודיע כי לא יישם את המלצות הצוות בטענה שיש צורך בהסדרת הנושא בחקיקה.
ביקורת והסדרה חוקית
השימוש בקשרים ובמקורות השפעה כאמצעי תיווך מול רשויות שלטוניות מעורר לעיתים קרובות ביקורת ציבורית ומשפטית, אף ששימוש זה אינו מוגבל למאכערים, ובא לידי ביטוי בין היתר בפעילות שדלנים, יחצ"נים, אמצעי התקשורת (לדוגמה: התוכנית "יהיה בסדר" בגלי צה"ל) וכן עורכי דין ורואי חשבון ששירותיהם נשכרים בעיקר בשל קשריהם במסדרונות השלטון, ולא רק בשל מומחיותם. עם זאת, חוסר השקיפות שבה מתאפיינת לעיתים פעילותם של ה"מאכערים", לצד היקף פעילותם והימצאותם בקרב גופי שלטון רבים ומגוונים כל כך שאמורים לספק שירותים בסיסיים, מייחדות אותם משאר המתווכים וכן מעוררות חששות לפעילות פלילית.
צבי רייזמן
פעילות תורנית
בשנת 2008 ייזם את הקמת ארגון 'עולמות', באמצעות הרב יעקב יהודה זילברליכט, במסגרתו הוקמו כ-200 שיעורים בעשרות יישובים בישראל ובעולם וכן בארגונים, כולל צה"ל והתעשייה האווירית לישראל. באתר הפרויקט 650 שיעורים בתוספת דפי מקורות ודפי עזר לסוגיות הלכתיות.
מאכער
ביקורת והסדרה חוקית
כאשר מאכערים אינם פועלים בדרכים פסולות כגון הצעת שוחד לפקידים, הם עשויים לגרום לפקידים לקבל החלטות משיקולים לא מקצועיים כגון קשרים משפחתיים או חבריים. טענה נוספת נגד פעילותם היא כי הם דואגים ללקוחותיהם תמורת תשלום, וכך נוצרת עדיפות לבעלי ממון הנהנים מטיפול מועדף על ידי רשויות המדינה. עם זאת, עדיפות זו קיימת גם בתחומים בהם התקשורת של האזרח עם הבירוקרטיה נעשית באמצעות בעלי מקצוע שהוסמכו לכך, כגון יועץ מס או עורך דין. פעילות המאכערים נתקלת בהתנגדות גם מצד בעלי המקצוע הללו כשהיא חופפת לתחומי פעילותם, הרואים בכך פגיעה בפרנסתם והסגת גבול.
בהיעדר חוק בעניין, פסקי דין שעוסקים בתופעה מדגישים מחד את ההיבטים השליליים שלה בכך שהיא פותחת פתח לעבירות אתיות ופליליות, ועלולה לגרום לשינוי תפיסת התפקיד הציבורי בהתאם לעקרון "המדינה כרכוש פרטי" שרווח במדינות מתפתחות, ומאידך קבעו שיש להימנע מהתמודדות עם התופעה באמצעות הגבלת פעילות ה"מאכערים", וזאת משום פגיעה בחופש העיסוק.
בהכרעת הדין בפרשת הולילנד (2014), שהעלתה את התופעה לדיון ציבורי רחב, הבחין השופט דוד רוזן בין פעילות מותרת בתחום זה, שדלנים המציגים את עמדות הציבור שלטובתו הם פועלים, לבין פעילות אסורה שכוללת תשלום למאכער כדי להשיג מידע פנים מרשויות שלטון או להפעיל עובד ציבור באופן פסול, דבר המהווה מתן שוחד. השופט המליץ למחוקק להגדיר בחקיקה את גבולות המותר והאסור.
גורמים
הגורמים המרכזיים לתופעה הם הליכים ביורוקרטיים סבוכים, חוסר נגישות למידע ושירות לא ידידותי שמולידים את הצורך בתיווך עוקף בירוקרטיה. ניתן למצוא את שורשי התופעה גם בתרבות הישראלית, וביחס המורכב של החברה הישראלית הרב-תרבותית לרשויות השלטון, שהניב תופעות נפוצות דומות ובהן השימוש ב"פרוטקציה", עקיפת סמכויות וקיצור תהליכים. על פי פרופ' תאודור ויינשל, התרבות המנהלית הציבורית בישראל מורכבת מפסיפס של שלשה תת-תרבויות שמקורן בארצות המוצא של העולים לישראל במהלך השנים: תרבות הגטו, תרבות הבקשיש (מדינות צפון אפריקה והמזרח התיכון) ותרבות "הסוציאליזם הנאיבי" (רוסיה ומדינות מרכז אירופה). לצד זה קיים הרצון לא להיות "פראייר", המהווה מוטיב מרכזי בהוויה הישראלית - צברית, מה שמוביל גם לעקיפת חוקים והליכים בעיקר כאשר קיימת תחושה ש"כולם עושים את זה".
פעילות פלילית
למרות היקף התופעה, רק אחוז קטן מהפעילות מגיע לחקירות משטרתיות משום שגם כאשר מדובר בפעילות פלילית רוב המקרים אינם זוכים לחשיפה, בעיקר בשל האינטרס המשותף של כל הצדדים להמשך פעילותם. להלן מקרים בולטים שנחקרו משנת 1998:
נואסטרה סניורה דה סנטה אנה
נואסטרה סניורה דה סנטה אנה (בספרדית: Nuestra Señora de Santa Ana) הוא מיסיון ישועי שפעל בצפון-מזרח ארגנטינה, בתחומי פרובינציית מיסיונס של ימינו, במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17. ב-1983 הוכרז המיסיון, יחד עם מיסיונים ישועיים נוספים בארגנטינה ובברזיל כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
המיסיון הוקם ב-1633, הועתק לגדות נהר הפרנה ב-1638, ולמיקומו הנוכחי, כ-45 ק"מ מזרחית לפוסאדס, ב-1660. בדומה למיסיונים ישועיים אחרים, הוקם בסמוך לו רדוקסיון – יישוב שבו התגוררה האוכלוסייה הילידה שהמיסיון יועד כלפיה, במקרה זה בני הגוארני. בשיאו, התגוררו ברדוקסיון של סנטה אנה כ-7,000 תושבים, והכיכר המרכזית שלו הייתה גדולה יחסית, באורך 140 מ'. ב-1767 גורשו הישועים מהמושבות הספרדיות והמיסיון ננטש. רבים מהמבנים שבו נהרסו עם הזמן וכוסו בצמחייה, ואולם חלקים מהכנסייה, ובהם עמודי השיש, נותרו על תלם. בית העלמין המשיך לשמש את תושבי הכפרים באזור עד אמצע המאה העשרים. ב-1982 הוחל בשיפוץ ובשיקום המיסיון.
מה זה הדבר הזה
מה זה הדבר הזה הוא אלבומה הרביעי של להקת מרסדס בנד. האלבום יצא בשנת 2019 ובוצע על ידי ההרכב החדש של הלהקה (גל תורן כזמר, אורי גת כמתופף, יוגב גלוסמן כבסיסט ויונתן גלילה כגיטריסט). זהו אלבום פופ רוק ומוזיקה אלקטרונית שיצא בתאריך 11 בינואר 2019 לאחר כמעט שנה של הקלטות על ידי הוצאת נענע דיסק.
האלבום הודפס על גבי תקליט בשנת 2020 ונמכר בפלטפורמה דיסקוגס ב-300 דולרים אמריקאים, אף על פי שמחירו הקמעונאי היה כ-100 שקלים חדשים.
היסטוריה
מאז שנת 2012 ניסו גל תורן, אורי גת, יוגב גלוסמן ויונתן גלילה, להוציא אלבום חדש ללהקתם "מרסדס בנד", אך ללא הצלחה. תורן העיד כי מספר פעמים הוא וחבריו ללהקה היו משתמשים בסמים בזמן היצירה, והקליטו מספר שירים בזמן היותם מסוממים. לאחר שחלפה השפעת הסמים היו החברים מקשיבים להקלטות של עצמם ולא מאמינים שהם עשו "חומר כל כך גרוע שרצינו להקיא על עצמנו". לבסוף הצליחו הלהקה להקליט מספר שירים שקשורים בחייו של אדם בגיל ה-40 לחייו כשהוא סולן של להקת רוק, החברה הישראלית ככלל ומשבר ההזדקנות. בשונה מאלבומיהם הקודמים של הלהקה, שהיו אלבומי רוק כבד, פאנק ומטאל, האלבום הזה הוא בעיקר אלבום פופ רוק ומוזיקה אלקטרונית. עוד דבר שונה באלבום הוא שבאלבומים קודמים סולן הלהקה, גל תורן, שהוא גם כותב השירים, היה כותב על דברים שעשה בצעירותו: סקס, סמים, אלכוהול ואהבה. ואילו באלבום הזה תורן כבר היה אב לשתי בנות, נשוי, בגיל 40. לכן החומר שכתב לאלבום זה היה קשור בנושאים כמו משבר גיל הארבעים, מחשבות והרהורים על הזקנה ומבט לאחור על חייו.
מסעדה
מסעדה היא בית עסק לממכר מזון מוכן ומשקאות לצריכת הפוקדים אותו. מסעדות רבות מהוות גם מקום מפגש ובילוי.
מסעדה יכולה להיות מוסד עצמאי או חלק ממכלול גדול יותר, כמו בית מלון. המבחר המוגש במסעדה רשום לרוב על-גבי לוח או בתפריט המסעדה.
אטימולוגיה
מקור השם למסעדה "רסטרונט" (מסעדה). בא ממנה שנקראת "מרק משקם" (A Restorative Broth) שהיה שם כולל לסוגים שונים של מרק שהמתכונים שלו היו פופולריים בספרי הבישול של המאה ה־15 בצרפת. סוגי קונסומה שונים אלו נחשבו לבעלי סגולות רפואיות שונות. מלבד המרכיבים הבסיסיים שמכיל ציר מרקים אלו כללו גם מרכיבים שונים, כמו: יין, ברנדי, שוקולד, בשר וגרגירי חומוס, שצומצמו בבישול ארוך על אש קטנה או באמבט מרים, ולבסוף סוננו עד לכדי קבלת הציר שנחשב בריא לאכילה. בהמשך המנות שהוגשו בבתי אוכל אלו קיבלו את שמן על סמך הסגולות הרפואיות והשיקומיות שיוחסו להן, והן נקראו בפשטות Restaurants.
היסטוריה
התפתחותה של המסעדה המודרנית במודל בו היא קיימת כיום החלה לא כמקום בו יש מבחר גדול של מנות אלא כמקום המגיש מנה אחת ספציפית אותה יכולים הסועדים להזמין.
המסעדה הראשונה הידועה נרשמה באדו (טוקיו) בשנת 1657. גרסאות קודמות התקיימו כנראה עוד לפני הספירה במצרים העתיקה ובהמשך ביוון, ברומא, בהודו ובסין.
המוסדות הראשונים שנקראו "רסטורנטים" נוצרו בפריז, בשנת 1760–1770.
כבר בתחילת שנות ה־60 של המאה ה־18, לפני פרוץ המהפכה, עסקן צרפתי בשם מת'ורין רוזה דה שנטוזואה, הידוע כמסעדן הראשון בעולם, הגיע לפריז במטרה לנהל משם את עסקי הנדל"ן של אביו. הוא הציע למשטר תוכנית למחיקת החובות של צרפת. בנוסף הוא רצה למכור את הקונסומה המשקם שלו לעוברים והשבים וחשב שבית אוכל כזה יתפתח לכדי מקום ריווחי. הוא הבין שלפתיחה של מקומות כאלו יכולה להיות השפעה חיובית על הכלכלה בעקבות השיח שהתפתח באותה התקופה בנושא המטבח הצרפתי. הוא ראה בחקלאות מקומית והגישה הצרפתית שראתה בהוצאות כספים כלי לשיקום הכלכלה בסיס להקמה של חדר אירוח גדול עם שולחנות, שעליהם מוגשות מנות רסטורנט שהכין מראש. בנוסף לפתיחת המסעדה הוא החל לערוך אנציקלופדיה של בתי עסק בפריז ובמסגרתה ביצע רישום של מוסדות שונים ובנוסף מסעדות. האנציקלופדיה הזו הפכה בהמשך למקור עליו מבוססים מדריכים שונים, כמו מדריך מישלן האדום. זמן לא רב לאחר שפתח את המסעדה שלו החלו להופיע מסעדות דומות ברחבי פריז.
המסעדות הראשונות שנוצרו פעלו תחת חוקי המשטר הישן והגדרתן הייתה מקומות שנועדו להגיש מנות מבריאות (רסטורנט - מזון או תרופה שיש בכוחם להשיב אדם עייף או חולה לאיתנו). ניתן היה למצוא שם ציר מרק, מאכלים שהוכנו מביצים רכות וחביצות אורז. קהל היעד היה בעיקר האליטה האורבנית. למרות ההגדרה הראשונית שלהן, מסעדות לא הוקמו בעקבות מגפה או חולי כלשהו אלא כי נורמות האכילה השתנו: עד אותו זמן נהוגות היו ארוחות ערב כבדות ומורכבות, וארוחות הערב הקלות שנכנסו באותה תקופה לתפריט היומי נחשבו לסמל של עידון חברתי ותרבותי. בתי אוכל מסוגים שונים היו קיימים מאז ומעולם, אבל המסעדות שנפתחו הציעו גם סגולות בריאותיות של מזון קל יחסית ובריא, וגם שירותים מיוחדים שלא היו בנמצא קודם לכן, כמו: ישיבה בשולחנות נפרדים, תפריט שממנו ניתן לבחור ולהזמין מנות, זמנים גמישים לארוחות ועוד.
בעקבות המהפיכה הצרפתית הגילדות הגדולות שנחשבו לחזקות (גילדות הקונדיטורים, השרקוטיירים, מוכרי הג'ינג'ר ברד, יצרני החומץ ועוד) החלו להתפרק והשפים נותרו ללא איגוד מקצועי. המתקפה על המעמד האריסטוקרטי באותה תקופה הביא לכך ששפים פרטיים לא יכלו יותר לעבוד מבחינה חוקית ורבים ממעסיקיהם הוצאו להורג. שפים רבים שנותרו ללא תעסוקה הגיעו לפריז כדי לחפש מטבחים לבשל בהם.
דירוג מסעדותני
קיימים מדריכים רבים המדרגים את המסעדות השונות לפי קריטריונים שונים. כנראה המדריך המפורסם ביותר לדירוג מסעדות הוא מדריך מישלן, שבו מקבלות מסעדות ברמה קולינרית גבוהה מאוד דירוג של כוכב אחד עד שלושה כוכבים. מדריך מפורסם נוסף הוא המדריך הקולינרי הצרפתי היוקרתי: השולחנות הגדולים בעולם, המדרג את המסעדות הטובות בעולם לפי הקריטריונים שקבע. בישראל ישנה מסעדה אחת שנבחרה על ידי המדריך הצרפתי והיא מסעדת מול ים בנמל תל אביב שנשרפה ונסגרה לצמיתות ב-2015.
מדריך מפורסם נוסף הוא הגו-מיו.
מדריכים נוספים לדירוג מסעדות מופיעים בעיתונים שונים, כגון מדריך הניו יורק טיימס, במדריכי טיולים, כגון "לונלי פלנט" ובאתרי אינטרנט שונים.
נגישות
כמו כל בית עסק ומבנה ציבור אחר, החוקים במדינות מערביות רבות דורשים ממסעדות להיות נגישות לנכים. אולם, בהנגשה של מסעדה ישנם דגשים מיוחדים. עמותות שונות בודקות את נגישות המסעדות ומדרגות מסעדות על פי נגישות זו. בישראל לבדה פועלות לפחות שתי תוכניות דירוג כאלה, זו של נגישות ישראל וזו של מעגלי צדק. דוגמאות לפרמטרים בדירוג זה: חניית נכים, היכולת להיכנס למסעדה בכיסא גלגלים, שירותי נכים ותפריט בכתב ברייל.
תקנות
בארצות רבות מסעדות נתונות לאסדרה בתחומים של בטיחות מזון כשמירה על היגיינה נאותה ותנאי תברואה וניקיון במסעדות. כחלק מתקנות אלו, נקבעו הגדרות שונות לבישול והתעסקות עם בשר טחון על מנת למנוע התפרצות של זיהומים מחיידקי אי קולי. ההפרות הנפוצות ביותר של תקנות מסוגים שונים לגבי מסעדות הן אלו הקשורות לאחסון של מזון קר בתנאי טמפרטורה מתאימים, ניקיון של ציוד המטבח, שטיפת ידיים של העובדים ותהליכי סילוק נאותים של כימיקליים מזיקים. ישנם צעדים פשוטים שניתן לנקוט כדי לוודא את שיפור תנאי התברואה וההיגיינה במסעדות. מאחר שחיידקים מחוללי מחלות יכולים לעבור בקלות יחסית דרך מגע, התקנות כוללות ניקיון קבוע של שולחנות, ידיות של דלתות ותפריטים
גדלות האדם
גדלות האדם הוא כינויה של אחת משלוש האידאולוגיות המרכזיות של תנועת המוסר מבית מדרשה של ישיבת סלבודקה שבליטא. הגה וחינך על פיה - ר' נתן צבי פינקל ראש ישיבת סלבודקה. השיטה מהווה חלק אינטגרלי מתנועת המוסר, נבעה ישירות ממנה והיא חלק חשוב בהתפתחותה ובמשך השנים השפיעה השקפה זו רבות על עולם הישיבות.
"גדלות האדם" דגלה בהבנה של מרכזיות האדם בעולם. לפיה האדם הוא "נזר הבריאה" ומעמדו ככזה, מחייבו להתנהג בצורה נעלה. השיטה דגלה בעיקר בהבנה תאורטית ופחות במעשים ועל ידי הבנת גדלותו של האדם תושג התגברות על היצר הרע שכן לגישת מצדדי "גדלות האדם" המין האנושי מעצם ברייתו נברא ישר, ורק המצבים אליהם הוא נקלע מובילים אותו לעיתים למעשים רעים. השיטה שללה התנהגות אינסטינקטיבית ודרשה חשיבה ושיקול דעת באשר לכל פעולה.
יישום השיטה בישיבת סלבודקה
שיטת גדלות האדם הושגה על ידי שליטה וביקורת עצמית בלתי פוסקת ובאמצעות אימון אישי וקבוע.
לדוגמה: קביעת סדרים בני 10 דקות בלבד - לצורך ההכרה בחשיבות הזמן וניצולו המיטבי מחד, ומאידך ישיבה רצופה ומרוכזת בלימוד במשך שעות ללא הסחת דעת, גם הקפדה על לבוש נקי ומסודר ודיבור אצילי הייתה תנאי ליישום השיטה. דייקנות בזמנים הייתה מאבני היסוד של השיטה ודבר זה בא לידי ביטוי אף באכילה שהייתה בקצב ובמשך זמן קבוע. במקרים קיצוניים היו כאלה שהשתמשו גם בסיגופים גופניים עצמיים.
השיטה בימינו
עם השנים ולתפיסת האורתודוקסיה גם ירידת הדורות, לא היה ניתן להמשיך ביישום השיטה ולכן התמעטו הישיבות שנוהגות בדרכה.
כיום מקובלת השיטה בצורה חלקית בעיקר בישיבות הממשיכות באופן ישיר את ישיבת כנסת ישראל, שנקראה מאוחר יותר ישיבת חברון, כגון :חברון, נתיבות חכמה, עטרת ישראל, כנסת הגדולה ואור אלחנן. וכן מקובל בחלק מהישיבות הספרדיות שקמו בעשרים שנה האחרונות, כגון בישיבות מאור התורה, תפארת לוי, דעת חיים ואש התלמוד.
לקריאה נוספת
הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר ח"ג פרקים ח - טו.
עמימות (מדיניות)
מדיניות של עמימות היא מדיניות שבה מדינה נמנעת מלחשוף פרטים על פעילות ביטחונית שלה, אף שעצם קיומה של פעילות זו אינו ניתן להסתרה, כדי להימנע מתוצאות אפשריות של הודאה גלויה בפעילות זו.
ההחלטה האם לשמור פעילות מסוימת בסוד, להתייחס אליה בעמימות או לפרסם את דבר קיומה משלבת שיקולים ביטחוניים ומדיניים.
מדיניות הגרעין של ישראל
בשנת 1960 הוקמה הקריה למחקר גרעיני ליד דימונה. ביוני 1960 טענה ישראל כי המבנה המוקם הוא "מפעל טקסטיל", בספטמבר אותה שנה תיארו אישים ישראלים את המבנה ההולך ונבנה כ"תחנת מחקר במטלורגיה", ולאחר שהוברר שזהו כור גרעיני, נטען כי הוא למטרות שלום בלבד. ממשלת ישראל מסרבת לפתוח את הכור לפיקוח בינלאומי, אף על פי שבעבר ביקרו בכור משלחות ביקורת אמריקאיות.
מאז שומרת ישראל על מדיניות של עמימות, כלומר אינה מאשרת ואינה מכחישה את יכולתה הגרעינית. חרף עמימות זו, על פי הערכות של מומחים וארגוני מודיעין שונים, על פי הדלפה לעיתונות של מרדכי ואנונו, טכנאי שעבד בקריה למחקר גרעיני, ועל פי רמזים של אנשי ממשל בישראל, ישראל נמנית עם המדינות שלהן נשק גרעיני.
בשל העמימות אין מידע אמין אודות המספר מדויק של הפצצות הגרעיניות שברשות ישראל, אך מקובל להעריך סדר גודל של עד 600 פצצות מדגמים שונים. ההערכות מתבססות על הדלפתו של ואנונו, על קיומו של הידע הנדרש בידי מדעני ישראל, ועל פוטנציאל הייצור של הקריה למחקר גרעיני.
מדיניות עמימות גרעינית הייתה נחוצה לצרכים פוליטיים גלובליים. הכרזה רשמית של מדינת ישראל על כך שהיא מחזיקה בנשק גרעיני הייתה פוגעת ביחסיה עם מדינות העולם ובמיוחד עם ארצות הברית, שהייתה בין היוזמות על חתימה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT) ודגלה בפירוז המזרח התיכון מנשק שכזה. חשיפה כזו הייתה פוגעת גם בסיכויי ישראל לקבל תמיכה פוליטית וסיוע, בגלל לחץ חלק מהקונגרס האמריקאי שלא היה משלים עם הכרזתה של ישראל על יכולת גרעינית.