cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירלי נייט
קריירת משחק
נייט זכתה בשנת 1967 בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ונציה על הופעתה בסרט דאצ'מאן. באמצע שנות ה-70 זכתה נייט בפרס טוני על תפקידה במחזה "הילדים של קני" והתפרסמה בסרטי האסונות "יוגרנאט" של ריצ'רד לסטר ו"מעבר להרפתקה בפוסידון" בתור הנוסעת האנה מרדית'.
ב-1980 הועמדה נייט לפרס אמי על הופעתה בדרמת השואה "תזמורת על תנאי" בתפקיד קצינת האס אס מריה מנדל. ב-1981 הופיעה בסרטו של הבמאי האיטלקי פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתור אן אמה של הנערה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס). לקראת סוף שנות ה-80 זכתה נייט בפרס אמי על הופעת אורח בסדרת הדרמה "שלושים ומשהו" וקיבלה מועמדויות על הופעותייה בסדרות "נקודת שוויון", ו"חוק וסדר". ב-1995 זכתה נייט בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי על הופעתה בסרט הטלוויזיה המצליח של מיק ג'קסון "אישום: המשפט של מקמרטין" ובפרס אמי נוסף, על הופעת אורח שעשתה בסדרת המשטרה "NYPD Blue". ב-1996 הופיעה בהפקת הטלוויזיה המוערכת של דמי מור "אם הקירות יכלו לדבר" בתפקיד מרי דונלי. ב-1997 השתתפה נייט בקומדיה של ג'יימס ל. ברוקס "הכי טוב שיש" בתפקיד בוורלי אמה של המלצרית החד הורית קרול קונלי (הלן האנט) והועמדה לפרס טוני על הופעתה במחזה "הריש הצעיר מאטלנטה".
ב-2002 השתתפה נייט בדרמה הקומית "הסודות של יה יה" בתפקיד דניס רוז "נסי" קלר. ב-2006 שיחקה בקומדיה "ילד של סבתא" והועמדה לפרס אמי על תפקיד פיליס, אמו של רקס ואן דה קאמפ אותו שיחקה בחמישה פרקים בסדרה "עקרות בית נואשות". ב-2007 שיחקה בקומדיה "פול בלארט: שוטר קניון" בתור מרגרט אמו של המאבטח פול בלארט (קווין ג'יימס).
נייט נפטרה ב-22 באפריל 2020. הותירה אחריה שתי בנות, השחקנית קייטלין הופקינס מנישואיה לשחקן והמפיק יוג'ין פרסון, והתסריטאית סופי הופקינס, מנישואיה לתסריטאי האנגלי ג'ון הופקינס.
מנזר נורת'אנגר (סרט, 1986)
מנזר נורת'אנגר (באנגלית: Northanger Abbey) הוא סרט טלוויזיה משנת 1986 המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור ב-1818. הסרט שודר לראשונה ב-1987 ברשת A&E וב-BBC.
תקציר עלילה
"מנזר נורת'אנגר" הוא סיפורה של קתרין מורלנד, נערה צעירה המוזמנת לשהות בבאת' שבסאמרסט עם משפחת אלן, חברים של משפחתה. בני הזוג אלן נוסעים לבאת' בתקווה שהמים שם יועילו למר אלן להחלים ממחלת הצינית. קתרין, שאחיה הצעירים קוראים לה קאתי, חיה חיים מוגנים למדי, והיא בורחת אל מחוזות הדמיון בקריאה של רומנים גותיים, והיא מתלהבת מהנסיעה לבאת'. גברת אלן מציגה את קתרין בפני משפחת ת'ורפ, והבת הבכורה איזבלה מתיידדת איתה. בין השתיים נוצר קשר מיוחד באהבתן לרומנים גותיים. אחר כך מגיעים לבאת' האחים שלהם שהם חברים. ג'יימס (אחיה של קתרין) מתאהב באיזבלה, וג'ון (אחיה של איזבלה) מחזר אחרי קתרין. היא אינה מחבבת את ג'ון, לעומת זאת נראה שהוא אוהב מאוד את עצמו.
קתרין מתאהבת בכומר צעיר ומוזר בשם הנרי טילני, אותו היא פוגשת באולם הנשפים. היא מתיידדת עם אלינור, אחותו של הנרי, והשלושה יוצאים יחד לטיולים בחיק הטבע. מאוחר יותר גם אחיהם קפטן פרדריק טילני מגיע לבאת'. איזבלה וג'יימס מתארסים בברכתם של בני הזוג מורלנד. אבל כשהיא מגלה שהם אינם עשירים כפי שחשבה, היא מתחילה לפלרטט עם פרדריק. אלינור מזמינה את קתרין לבוא איתם למנזר נורת'אנגר, האחוזה המשפחתית.
קתרין נענית בשמחה רבה להזמנה, עם זאת היא מדמיינת את המנזר כטירה קודרת כמו אלה המופיעות בספרים שהיא קוראת. בתחילה גנרל טילני (אביו של הנרי) מקבל בברכה את קתרין. ג'ון ת'ורפ, שחושב שקתרין מאוהבת בו, התרברב בפני הגנרל שקתרין היא היורשת של מר אלן העשיר. כשהגנרל מבין שקתרין אינה יורשת ואינה עשירה, הוא מסלק אותה מהבית. כשקתרין חוזרת לבית הוריה היא אומללה, ומתגעגעת להנרי. היא מתפכחת מהאשליות שעוררו הרומנים הגותיים. הנרי מופיע שוב, מבקש את סליחתה ומציע לה נישואים.
סטלה הנדלר
סטלה פוליאק הנדלר (נולדה ב-4 בדצמבר 1961) היא מנהלת ישראלית. כיהנה מנכ"לית חברת בזק בין השנים 2013–2018, כמנכ"לית 012 סמייל טלקום בע"מ בין השנים 2003–2011 וכיו"ר הדירקטוריון של חברת HOT בין השנים 2011–2013.
ביוגרפיה
הנדלר נולדה בשנת 1961 בעיר לבוב באוקראינה (אז חלק מברית המועצות) לזוג רופאים, ועלתה לישראל בתחילת 1974. המשפחה התגוררה ברחובות.
הנדלר נשואה לרואה חשבון אייל הנדלר, חבר מועצת מודיעין-מכבים-רעות, היה מנכ"ל החברה הקבלנית "ב. יאיר" עד־2011 ובאמצע העשור השני של המאה ה-21, יושב ראש קבוצת "כנען". הם מתגוררים במכבים והורים לשניים.
קריירה
הנדלר החלה לעבוד ככלכלנית במחלקת רכש בחברת בזק בשנת 1989, וקודמה לתפקיד מנהלת תחום חברות בת בשנת 1992. בשנת 1997 עברה לכהן כסמנכ"לית פיתוח עסקי בחברת 012 קווי זהב ובשנת 2003 מונתה למנכ"לית החברה. בשנת 2007, לאחר רכישת 012 קווי זהב על ידי שאול אלוביץ' ומיזוג החברה עם חברת סמייל אינטרנט זהב שבבעלותו, מונתה למנכ"לית החברה הממוזגת, 012 סמייל. ב-2009 הייתה מעורבת ברכישת השליטה בבזק על ידי אלוביץ'. בעקבות הפיכתו של אלוביץ' לבעל השליטה בבזק, הוא נאלץ למכור את חברת 012 סמייל שבבעלותו, שעוסקת בתחומי פעילות מקבילים. החברה נמכרה ליוסי מימן, וכשנה לאחר מכן, ב-2011, מכר מימן את הבעלות לאילן בן דב. הנדלר המשיכה בתפקידה כמנכ"לית 012 סמייל עד לשנת 2011, אז הודיעה על התפטרותה.
ביוני 2017 עלה שמה כחשודה בעבירות מרמה ודיווח במסגרת חקירת בזק על ידי רשות ניירות ערך. בדצמבר 2018 פרסמה המשטרה את עמדתה כי התגבשה תשתית ראייתית נגד הנדלר לביצוע עבירות של מרמה והפרת אמונים בתאגיד ועבירות דיווח לפי חוק ניירות ערך. ב-1 בספטמבר 2019 גובש כתב אישום, בכפוף לשימוע, שבו יוחסו להנדלר עבירות מרמה והפרת אמונים בתאגיד, עבירת דיווח לפי חוק ניירות ערך, וכן עבירת שיבוש מהלכי משפט. ההליך הסתיים בהסדר שבמסגרתו הודתה הנדלר שהייתה מעורבת בהכללת פרט מטעה בדיווחי בזק, והוטל עליה קנס בסך 400 אלף ש"ח, והיא תהיה מנועה לכהן כנושאת משרה בתאגיד מדווח במשך תשעה חודשים (בנוסף לתקופה של יותר משנתיים מאז תחילת החקירה שבה לא כיהנה כנושאת משרה).
פטריק פייפר
פטריק פייפר (בגרמנית: Patrick Pfeiffer; נולד ב-20 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן גרמני ממוצא גנאי המשחק בעמדת הבלם בדרמשטאדט 98.
קריירה
פייפר נולד בהמבורג למשפחה ממוצא גנאי. פייפר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ברמפלד ובגיל 14 הצטרף לזו של המבורג. ב-21 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון בניצחון 1-2 נגד אוטינר. ב-6 באפריל 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 3-4 נגד וייכה פלנסבורג.
גבריאל אפלין
גבריאל אן אפלין (באנגלית: Gabrielle Ann Aplin; נולדה ב-10 באוקטובר 1992), המוכרת בשם הבמה גבריאל אפלין (Gabrielle Aplin), היא זמרת-יוצרת בריטית.
ראשית חייה
אפלין נולדה וגדלה בצ'יפנהאם, בווילטשייר, הממלכה המאוחדת. הוריה של אפלין קנו לה את הגיטרה הראשונה שלה כשהייתה בת 11. אפלין המשיכה ללמוד מוזיקה במכללת באת', והייתה חתומה תחת חברת התקליטים BA1 רקורדס.
2010–2012: תחילת הקריירה
ב-13 בספטמבר 2010, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Acoustic.
באפריל 2011, היא ביצעה את "Fix You" של קולדפליי בתוכנית המוזיקה BBC Music Introducing.
ב-9 במאי 2011, היא הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Never Fade.
ב-9 בינואר 2012, היא הוציאה את המיני-אלבום השלישי שלה, Home.
2012–2016: English Rain ו-Light Up the Dark
ב-29 בפברואר 2012, אפלין הודיעה שהיא חתומה תחת פרלופון.
ב-17 בספטמבר 2012, היא הוציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה, Gabrielle Aplin: iTunes Festival 2012.
ב-9 בנובמבר 2012, היא הוציאה גרסת כיסוי לשיר "The Power of Love" של פרנקי הולך להוליווד, כחלק מפרסומת חג המולד של John Lewis & Partners. השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון של מצעד הסינגלים הבריטי.
ב-10 בפברואר 2013, היא הוציאה את הסינגל "Please Don't Say You Love Me". השיר הגיע, בשיאו, למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1 במאי 2013, היא הוציאה את אלבום ההופעה השני שלה, Gabrielle Aplin: Live at Koko.
ב-5 במאי 2013, היא הוציאה את הסינגל "Panic Cord". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-13 במאי 2013, היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, English Rain. גרסת מיני-אלבום של אלבום האולפן יצאה בארצות הברית ב-6 במאי 2014.
ב-14 ביולי 2013, היא הוציאה את הסינגל "Home". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר הופיע בפסקול הבין-לאומי של הטלנובלה הברזילאית, Totalmente Demais.
ב-7 באוקטובר 2013, היא הוציאה את אלבום ההופעה השלישי שלה, Gabrielle Aplin: iTunes Festival 2013.
ב-12 בינואר 2014, היא הוציאה את הסינגל "Salvation". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-122 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 באוגוסט 2015, היא הוציאה את הסינגל "Sweet Nothing". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-178 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-80 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-18 בספטמבר 2015, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Light Up the Dark.
ב-26 ביוני 2016, היא הופיעה בפסטיבל גלסטונברי.
2016–הווה: Dear Happy
ב-9 בנובמבר 2016, היא הוציאה את הסינגל "Miss You". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-52 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-16 בדצמבר 2016, היא הוציאה את המיני-אלבום החמישי שלה, Miss You.
ב-9 באוגוסט 2017, היא הוציאה את הסינגל "Waking Up Slow". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-69 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-6 באוקטובר 2017, היא הוציאה את המיני-אלבום השישי שלה, Avalon.
ב-28 בנובמבר 2018, היא הוציאה את הסינגל "My Mistake".
ב-4 בדצמבר 2018, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם האנה גרייס, את המיני-אלבום השביעי שלה, December.
ב-27 במרץ 2019, היא הוציאה את הסינגל "Nothing Really Matters".
ב-14 באוגוסט 2019, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם ג'ייפי קופר, את הסינגל "Losing Me".
ב-3 בינואר 2020, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם נינה נסביט, את הסינגל "Miss You 2".
ב-17 בינואר 2020, היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Dear Happy.
חיים אישיים
אפלין היא טבעונית. היא נמצאת במערכת יחסים עם חבר להקת הדסון טיילור, אלפי הדסון-טיילור. בני הזוג מתגוררים בברייטון.
עונת 1956/1957 בלה ליגה
עונת 1956/1957 הייתה העונה ה-26 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 בספטמבר 1956 והסתיימה ב-21 באפריל 1957.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. שיטת משחקי המבחן שהיית הנהוגה מספר שנים בוטלה.
מליגת המשנה עלו אוססונה, ריאל חאאן, קונדל וריאל סרגוסה. לראשונה עיר ברצלונה הייתה מיוצגת על ידי שלוש קבוצות: ברצלונה, אספניול וקונדל.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם החמישית בתולדות המועדון.
דפורטיבו לה קורוניה וקונדל ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק אלפרדו די סטפנו (ארגנטינה), ריאל מדריד. זאת בפעם השלישית בקריירה ובפעם השנייה ברציפות. בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP הוא כבש 31 שערים ב-30 משחקים.
השוער הטוב ביותר היה אנטוני רמלייטס מברצלונה שספג 35 שערים ב-29 משחקים. זאת בפעם השלישית בקריירה ובפעם השנייה ברציפות.
לאסלו גארה
לאסלו גארה (במקור גולדמן, בהונגרית: Gara László; בודפשט, 18 ביולי 1904 – פריז, 9 במאי 1966) היה סופר יהודי-הונגרי, עיתונאי, מתרגם ספרות, היסטוריון ספרות, עורך. יצירותיו בצרפתית פורסמו בשם לדיסלאס גארה, שמו הספרותי כמתרגם היה אימרה לאסלו.
ילדות, לימודים, תחילת קריירה
לאסלו גולדמן נולד במשפחה יהודית במשפחת סוחרים אמידה. אביו היה אברהם אהרון גולדמן, סיטונאי פרחים, ואמו הייתה צציל סידוניה קוהן (כהן). בין 1914 לבין 1922 למד בגימנסיה ברחוב לונאי בבודפשט. משנת 1918, הסופר לימים לאסלו צ'. סאבו, היה כיתה מתחתיו ושניהם השתתפו בפעילויות של המדור הספרותי של חוג החינוך העצמי של יאנוש אראן. הוא סיים את לימודיו ביוני 1922. בערך בזמן הזה, שינה את שם משפחתו לגארה. הוא עבר את מבחן הכניסה לאוניברסיטה, אך לא היה יכול להתחיל את לימודיו בשל יהדותו, כלומר בגלל חוק הנומרוס קלאוזוס.
תקופת פריז הראשונה (1924–1940)
עם הזמן, התעניינותו הופנתה לעיתונאות. בשנת 1924, בהיותו בן עשרים, שלח אותו עיתון הונגרי לפריז ככתב ספורט למשחקים האולימפיים, דבר שהתאפשר בזכות ידיעותיו בשפה הצרפתית שנרכשו בתיכון. הוא נרשם לסורבון וסיים את הקורס במכון להכשרת מורים לצרפתית. אז פגש, בין היתר, את טיבור דרי וג'ולה אייש. הוא הפך לחבר באגודת הסטודנטים ההונגרית, שם, הוא וכמה חברים - אימרה צ'רפלבי, איגנץ מורגנשטרן, גזה שרש ואחרים - התחייבו לתת שיעורי שפה חינם פעמיים בשבוע לעובדים הונגרים שעבדו בפריז. הוא הפך למזכיר המנהל של האגודה.
בסורבון פגש את טאובה נחמה (נטלי) רבינוביץ' (ורשה, 1905 – פריז, 1984) שהפכה לאשתו, בשם נטלי גארה. לאחר שסיימו את לימודי השפה והפילולוגיה הצרפתית, עבדו שניהם כעיתונאים ותרגמו יצירות ספרותיות. מהמחצית השנייה של שנות ה-20, הפך גארה לכתב בפריז של עיתוני בודפשט השונים: האשט, "אשטי קוריר" ו"הונגריה" (Magyarország). הוא גם תרגם שירה ופרוזה הונגרית בנות זמנו לצרפתית. אחרי שתי אנתולוגיות הגיעו תרגומיו החדשים, למשל:
במהלך מלחמת העולם (1940–1945)
במאי 1940 עזב גארה את פריז עם אשתו ובתם קלייר וחיפש מקלט באזור החופשי כביכול, בפרובנס. הם הסתתרו מ-1942 בעיירה למסטר במחוז ארדש, דרומית-מערבית לליון. במהלך מלחמת העולם השנייה, גארה היה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית (la Résistance) כפרטיזן (חבר בקבוצות מאקיס). מפברואר 1943 הוא ארגן את התעמולה של ההתנגדות בארדש, השתתף במערכה בעמק הרון, בקרבות סנט אטיין, פריבס ואחרים וכן בשחרור ליון בדרגת סמל. לאחר מכן שירת עם הגדוד הראשון שלו בארדש בחזית האלפינית. משנת 1943 פרסם עיתון שבועי בשם "סקירה הונגרית" (Magyar Szemle) (בהוצאת תנועת העצמאות ההונגרית) יחד עם עיתונאים הונגריים שמאלנים שהתגוררו בפריז - אימרה דיומאי, לזר אנדרה באיומי, פרנץ פייטה.
לאחר המלחמה (1945–1952)
לאחר שחרור צרפת חזרה המשפחה לפריז. לפני ועידת השלום שהתקיימה בפריז ב-29 ביולי 1946, הוא פרסם פרסום הסברתי בן 60 עמודים בצרפתית בשם La Hongrie nouvelle (הונגריה החדשה) במטרה להשכין שלום. גארה התקבל לעבודה ב-1947 בלשכת העיתונות של שגרירות הונגריה בפריז. משנת 1948 היה הכתב בפריז של סוכנות הידיעות ההונגרית. במהלך תקופה זו, שלח מאמרים לעיתונים וכתבי עת "עם חופשי" (Szabad Nép) ו"אור" (Vílagosság).
ביניים הונגריים (1952–1955)
ב-1952 הוא נקרא מפריז לבודפשט. גארה חזר בשמחה הביתה לחופשה שתוכננה לכמה שבועות, כדי לחזור למשפחתו בפריז לאחר מכן. עם זאת, דרכונו הוחרם בהונגריה והוא אולץ לעבוד במערכת שידורי החדשות לחו"ל במשך שלוש שנים. משימתו הייתה לתרגם לצרפתית דו"חות וחומרי תעמולה שהיו מיועדים למדינות זרות.
שוב בפריז (1955–1966)
באביב 1955 חזר גארה לתפקידו ככתבו של סוכנות הידיעות ההונגרית בפריז ובשנת 1956 נשאר סופית בצרפת, כלומר היגר סופית. בנוסף לעבודתו, החל לעבוד על תרגומים לצרפתית של משוררים הונגרים וכתב רומן. משנת 1957 פעל לסייע למהגרים שהגיעו מהונגריה. הוא הפך לחבר פעיל במדור הצרפתי של מועדון ה-PEN, מילא תפקיד מרכזי במסעות דרישות השחרור וההקלות של גזרי דין מוות על סופרים ועיתונאים שנכלאו ונשפטו בהונגריה (יוז'ף גאלי, דיולה אוברשובסקי), ובסתיו 1957 ב-Comité Déry שהוקמה.
מותו
הדיכאון של גארה, שהעמיק עם השנים, היו לו כמה מרכיבים: מצבו כמהגר, בעיות בחייו האישיים, התמודדות עם הגופים הרשמיים של חקר הספרות ההונגרית, עם טיבור דרי, וכן גם הסכסוכים הקבועים שלו עם המשוררים הצרפתים שעבדו עבורו תרמו לכך. הוא שם קץ לחייו בנטילת תרופות בפריז. אשתו, נטלי, נפטרה ב-1984.
סן-בוניפס ויהודיה (רומן)
לאחר המלחמה כתב רומן בצרפתית יחד עם אשתו "בארבע ידיים" על זוועות המלחמה: Saint-Boniface et ses juifs, כלומר סן-בוניפס ויהודיה (ספרם הוקדש לאנדראש הבשי, שמת מוות הירואי למען צרפת) הכרך יצא לאור בשנת 1946 על ידי Édition du Bateau Ivre, בראשותו של אנדור אדוריאן, וזכה מיד להצלחה רבה הן בקרב המבקרים והן בקרב הציבור הרחב. הוא פורסם שלוש פעמים בצרפתית, ב-1949 יצא לאור תרגום לדנית (Invasion i villagen), וב-2006 וב-2013 שני תרגומים שונים לאנגלית. גארה עצמו תרגם את הרומן שלו להונגרית, שעם זאת פורסם בהונגריה רק ב-2018 בשם הלא מדויק (כנראה בכוונה) "סן-בוניפאס ותושביה".
תיאור קצר של הרומן: במאי 1942 מגיע קהל של פליטים לכפר הקטן סן-בוניפאס. הם באים למצוא מחסה בשטח שטרם נכבש על ידי הצבא הגרמני. שני עולמות נפגשים: המקומיים ותושבי העיר הפליטים, אינטלקטואלים ואמנים. המלחמה מערבבת את שני העולמות: מופיעות סצנות טרגיות, הרפתקאות קומיות, חוסר תום לב, שקרים וקנאות. גבורה מהולה בפחדנות, אומץ ורעות. כולם נלחמים: בזהירות, בערמומיות, בתושייה ובתאוות בצע. בלב הרומן עומד הקונפליקט בין היהודים הפליטים לבין החקלאים האדישים והנכבדים המקומיים. התיאור הסאטירי והאכזרי לרוב אינו חוסך את שבטו מאיש. הרומן הוא גם מסמך היסטורי וסוציולוגי חשוב: אחת היצירות הראשונות שהציגו ועיבדו את הזוועות של מלחמת העולם השנייה.
אנתולוגיות שירה הונגרית בצרפתית
עבודתו הגדולה ביותר שלו היא הכרך המייצג בן 500 העמודים והמציג את התפתחות השירה ההונגרית לאורך תקופה בת שמונה מאות שנים: Anthologie de la poésie hongroise du XIIe siècle à nos jours (1962). האוסף מכיל 402 שירים מאת 132 משוררים. חיבור המבוא נכתב על ידי לאסלו צ'. סאבו. תרמו לספר 48 משוררים צרפתים, שעבדו על בסיס תרגומים גולמיים מילוליים שהוכנו על ידי מתרגמים הונגרים.
לזכותו עומדים יותר מחמישים אנתולוגיות ותרגומי רומנים. בין היתר, של ז'יגמונד מוריץ, אטילה יוז'ף, אנדרה אדי, ג'ולה אייש לאיוש קשאק, מור יוקאי, פרידייש קארינתי, דז'ה קוסטולאני, שאנדור מאראי, טיבור דרי גזה אוטליק, מגדה סאבו, ארון טמאשי וטיבור מיראי ואחרים. הוא פירש יצירות אלה ושל אחרים עבור הציבור הצרפתי. גארה לא היה רק "מתווך שפה", אלא היוזם של רוב התרגומים.
Riding with the King
Riding with the King הוא אלבום אולפן מאת בי בי קינג ואריק קלפטון. האלבום כמעט כולו הוא גרסאות כיסוי ונקרא גם "Riding with the king" על שם השיר הראשון באלבום, שגם יצא כסינגל לפני שחרור האלבום. האלבום הוא אלבום רוק בלוז ובלוז קלאסי, והוא זכה בפרסים רבים, וביניהם פרס גראמי לאלבום הבלוז המסורתי של שנת 2000.
שיתופי פעולה ראשוניים
בי בי קינג ידוע כאמן שמרבה בשיתופי פעולה עם אמנים אחרים הבאים מז'אנרים שונים, כמו ואן מוריסון, שריל קרואו או אלטון ג'ון, אבל שיתופי הפעולה הרבים ביותר של בי בי קינג עם אמן אחר הוא שיתוף הפעולה בינו לבין אריק קלפטון. שיתוף פעולה זה היה קיים הרבה שנים לפני יציאת האלבום, כשהמפורסם שבהם הוא שיתוף הפעולה בשיר של קינג "the thrill is gone" שמדבר על הפרידה מאהובתו. השיר זכה בפרסים רבים, וביניהם "פרס גראמי להיכל התהילה" ו"פרס גראמי לביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר - גבר". את השיר במקור שר וניגן לבדו בי בי קינג, אך לאחר כמה זמן החל לנגן את השיר יחד עם קלפטון, כאשר קינג שר לבדו וקלפטון מנגן על הגיטרה. הביצוע המשותף הצליח כל כך, עד שהשיר החל להיות מוכר בזכות הביצוע המשותף, וקינג החל לארח את קלפטון בהופעותיו בשביל לנגן יחדיו את השיר הזה. ישנם ביצועים רבים של השיר באלבומים שונים של בי בי קינג ובכולם הוא מנגן שותף עם קלפטון, כמו בביצוע שמתוך האלבום "80" שהוציא בי בי קינג לכבוד יום הולדתו השמונים בשנת 2005.
הוצאת אלבום משותף
לאחר ששיתופי הפעולה ביניהם היו שכיחים כל כך החליטו שני האמנים להוציא אלבום משותף יחד בהפקתם. לימים סיפרו כי קלפטון מאז ומעולם היה מעוניין באלבום משותף, והוא וקינג היו דנים בפרויקט לעיתים קרובות. לבסוף בשנת 2000, כאשר קלפטון בגיל 55 וקינג בן 74, הוציאו שני האמנים אלבום משותף שכולל שירים שכתב קינג, וגרסאות כיסוי לשירים רבים אחרים. שמו השני של האלבום "riding withe the king" נקרא על שם השיר הראשון באלבום שהוא גרסת כיסוי לשירו של ג'ון היט.
ג'רוויס
ג'רוויס (Jarvis או Jervis) הוא שם משפחה בריטי.
עדי שטרן גרונדלנד
עדי שטרן גרונדלנד (נולדה ב-25 בפברואר 1978) היא מיקרוביולוגית ישראלית, פרופסורית חברה בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
עדי שטרן גרונדלנד גדלה בירושלים לאב פיזיקאי ואם ציירת. שלוש שנים התגוררה המשפחה בארצות הברית, במהלך תקופת הבתר-דוקטורט של אביה. בתור נערה השתתפה באולימפיאדת המתמטיקה.
היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה, בפסיכולוגיה ובמתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב (סיימה בבהצטיינות ב-2003), ותואר שני (2005) ושלישי (2009) מהמחלקה לחקר התא ואימונולוגיה בפקולטה למדעי החיים של אוניברסיטת תל אביב. עשתה בתר-דוקטורט במכון ויצמן למדע (2009-2011), בהנחיית פרופסור רותם שורק, בו חקרה את האבולוציה של וירוסים של חיידקים. לאר מכן, שימשה כבתר-דוקטורנטית במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (2011-2014), שעסקה בווירוס הפוליו; ובמחלקה לביולוגיה אינטגרטיבית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שעסקה בדגמים מתמטיים סטטיסטיים.
החל מ-2014 היא ראש מעבדת מחקר חברת סגל בכירה במחלקה לביולוגיה מולקולרית של התא וביוטכנולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. הקימה את ה"פורום לדוקטורנטיות צעירות".
מחקריה עוסקים באבולוציה של פתוגנים היא מנתחת שינויים ברצפי ה-DNA בעזרת כלים חישוביים, ומפענחת בדרך זו את הכללים המכתיבים את התפתחותם האבולוציונית.
חיים אישיים
שטרן גרונדלנד נשואה לאדם, איש חינוך ומורה למתמטיקה, ואם לשני בנים ובת.
רוח הרפאים (סרט, 2015)
רוח הרפאים (ברוסית: Призрак) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2015, בכיכובם של פיודור בונדרצ'וק וסמיון טרסקונוב. זה היה הסרט הרוסי הראשון שהשתמש בטכנולוגיית Dolby Atmos. תקציב הסרט עמד על 150 מיליון רובל רוסי והסרט הרוויח כ-350 מיליון רובל.
פיודור בונדרצ'וק זכה על תפקידו בפרס נשר הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
עלילה
רק אתמול היה יורי גורדייב מעצב מטוסים שאפתן, חלומן של כל הגבירות ועל סף ניצחון. המטוס שלו YG-1 אמור היה להיות פריצת דרך אמיתית בתחום התעופה הביתית. אך כיום איש אינו רואה או שומע עליו ועסק מתחרה גורם באופן מוחלט לחברה של יורי להיסגר. הסיבה לכך היא שיורי נהג כשהוא שיכור, נקלע לתאונת דרכים, מת והפך לרוח רפאים.
תלמיד כיתה ז', איוואן קוזנצוב, או וניה בקיצור, תמיד היה במקום ריק. קורבן לאם שמגוננת עליו יתר על המידה, מושא ללעג מצד חברי כיתתו וחושש אפילו לדבר עם בחורה שהוא מאוהב בה כבר זמן רב. בעוד ליורי יש שבוע אחד להשלים את מפעל חייו ולהעלות את המטוס החדש שלו לאוויר, וניה הוא היחיד שיכול לראות אותו ולעזור לו.
הפקה
במהלך הצילומים שבר השחקן יאן צפניק את רגלו, האירוע הוכנס לתסריט והוכנס לסצינות הסיום של הסרט.
כלי הטיס YG-1, שתוכנן על ידי יורי גורדייב, נוצר כולו באמצעות חברת הגרפיקה הממוחשבת Main Road Post, זאת מכיוון שאף אחד מהמטוסים המודרניים והטכניים לא יכול היה להעביר את כל הייחודיות של כלי הטיס הזה.
סרט המשך ורימייק
בינואר 2020 המפיקים מיכאיל ורובל ואלכסיי אנדריושצ'נקו הודיעו על תחילת הפקת סרט המשך שיציאתו לאקרנים תוכננה ל-11 בפברואר 2021, אך הפרויקט נזנח לבסוף.
באוגוסט 2021 חברת Erdu Films הסינית של בן ז'י רכשה את הזכויות לעיבוד רימייק סיני.
משפט הערך הממוצע של גאוס
במתמטיקה, משפט הערך הממוצע של גאוס הוא שמם של שני משפטים דומים:
הדמיון בין המשפטים אינו מקרי. החלק הממשי והמרוכב של פונקציה הולומורפית הן פונקציות הרמוניות.
מהמשפט נובע עקרון המקסימום.
פונקציות הולומורפיות
תהי f פונקציה הולומורפית, ויהי 0\le r כך שהעיגול ברדיוס r סביב נקודה z_0 מוכל בתחום של f. אזי:
הוכחה
יהי. לפי נוסחת האינטגרל של קושי:
היא פרמטריזציה של המעגל C. לכן:
פונקציות הרמוניות
מהשוויון הנ"ל ניתן להסיק שוויון אנלוגי לפונקציות הרמוניות.
נניח ש-u פונקציה הרמונית בתחום פשוט קשר פתוח. לפי משפט מאנליזה מרוכבת, היא מהווה חלק ממשי של פונקציה אנליטית f על התחום. עבור f מתקיים השוויון לעיל, ולכן אם נוציא חלק ממשי נקבל (בגלל שאינטגרל על פונקציה מרוכבת בגבולות ממשיים מוגדר להיות האינטגרל על החלק הממשי שלה ואנטגרל על החלק המדומה שלה כפול i) :
תכונה זו נקראת תכונת הערך הממוצע לפונקציות הרמוניות. לפי משפט, פונקציה היא הרמונית אם ורק אם היא מקיימת את תכונת הערך הממוצע.
(כאשר ). להכללה של העקרונות הללו ראו גרעין פואסון.
יום הצבא (פולין)
יום הצבא הפולני או בשמו הרשמי חג הצבא הפולני (בפולנית: Święto Wojska Polskiego) הוא החג הרשמי של הכוחות המזוינים של פולין. החג נחגג מדי שנה ב-15 באוגוסט, יום הניצחון בקרב ורשה שנערך במסגרת המלחמה הפולנית סובייטית, והוא יום שבתון. באותו היום מתקיים במקביל חג עליית מרים.
היסטוריה
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, במה שנודע כ"נס על הוויסלה", הצבא הפולני בפיקודו של המרשל יוזף פילסודסקי הדף בהצלחה מתקפה של הצבא האדום מחוץ לוורשה באמצע אוגוסט 1920. תבוסת הצבא הרוסי הבטיחה את הגנתה של הבירה ורשה ולמעשה את הישרדות הרפובליקה הפולנית השנייה שקמה זה לא מכבר. לזכר ניצחון פולין על הצבא האדום, קבע שר הצבא סטניסלב שפטיצקי את חג החייל (בפולנית: Święta Żołnierza), ב-1923 כחג ציבורי. בהכרזת החג, הצהיר שפטיצקי כי, "ביום השנה לתבוסה הבלתי נשכחת של המתקפה הבולשביקית על ורשה, אנו מכבדים את זכרם של ההרוגים בקרבות עם אויבים לאורך כל הדורות ולמען עצמאות פולין." התאריך 15 באוגוסט נבחר כיוון שהוא עלה בקנה אחד עם מתקפת הערב של דיביזיית ההרים ה-21 על הצבא הסובייטי, מתקפה שבסופו של דבר הובילה לנסיגה כללית של הצבא האדום חזרה לכיוון ברית המועצות ובראייה מקיפה למניעת נפילתה של פולין לידי שלטון קומוניסטי פרו-סובייטי.
חג החייל נשאר באופן רשמי בתוקף עד 1947, כאשר הממשלה הקומוניסטית החדשה של הרפובליקה העממית הפולנית הפסיקה את המסורת. בשנת 1950 העבירה מועצת השרים תחת ראש הממשלה יוזף סירנקייביץ' תקנות לשינוי שם החג ליום הצבא הפולני ותאריך החג שונה ל-12 באוקטובר לציון יום השנה של דיביזיית הרגלים הפולנית הראשונה ע"ש תדאוש קושצ'יושקו, שאורגנה על ידי ברית המועצות ונלחמה נגד הצבא הגרמני בקרב לנינו באוקטובר 1943. הדבר במסגרת רצון של הממשלה הפולנית הקומוניסטית למחוק או לכל הפחות להתעלם מהנרטיב ההיסטורי שהתגבש במהלך קיומה של הרפובליקה הפולנית השנייה ובכלל זה של ניצחון צבאי פולני על ברית המועצות והאדרת הפסדו של הצבא האדום. לאחר הקמתה של הרפובליקה השלישית (פולין המודרנית) בעקבות התמוטטות המשטר הקומוניסטי באירועי 1989, אישר ב-30 ביולי 1992 הבית התחתון של הפרלמנט הפולני, הסיים, את החזרת יום הצבא לתאריך ולמשמעות המקוריים של 15 באוגוסט.
מנהגי החג
בבירה וורשה מציינים את החג במספר אירועים ממלכתיים בהשתתפות נשיא פולין שמשמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים ובניהם טקס הענקת דרגות לקצינים בארמון הנשיאות וטקס בהנצחות ליד קבר החייל האלמוני בכיכר פילסודסקי. בנוסף, באופן מסורתי מתקיים בוורשה המצעד הצבאי המרכזי הנערך בדרך כלל לאורך שדרת אוייזדוב (ורשה). אנשי שירות פעילים כמו גם מילואים משתתפים באירועים רבים, אליהם מצטרפים לעיתים קרובות מתנדבים המופיעים במדי צבא היסטוריים ששימשו את צבא פולין לאורך הדורות.
עמאן
עמאן (בערבית: عمان; בעברית נקראת גם רבת עמון ובמקרא רבת בני עמון) היא בירת ממלכת ירדן והעיר הגדולה בה. לפי הערכות משנת 2021 התגוררו בעיר כ-2.23 מיליון בני אדם שהם כ-21% מאוכלוסיית המדינה.
קיים תיעוד ליישוב באזור כבר לפני 8,500 שנים, והעיר שימשה כבירתם של העמונים במחצית השנייה של האלף השני לפנה"ס. היא נזכרה מספר פעמים בתנ"ך עת נודעה כ"רבת בני עמון" על שם בן עמי, בנם של לוט ובתו, אבי האומה העמונית. לאחר מכן נכבשה בידי האשורים, הפרסים ועל ידי אלכסנדר מוקדון. השלטון הערבי בעיר החל בשנת 636 אך היא חרבה במספר רעידות אדמה, והייתה לכפר קטן עד סוף המאה ה-19.
הגעת מסילת הרכבת החיג'אזית אל העיר, וקביעתה של עמאן כבירת ממלכת ירדן ב-1921, שינו את גורלה, והעיר צמחה מאז במהירות והייתה לעיר הגדולה והחשובה בירדן. עמאן שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2002.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת בצפון-מערבה של ירדן, באזור גבעי על גבול המדבר ובגובה של 773 מטרים מעל פני הים. העיר הוקמה במקור על שבע גבעות, אך כיום היא משתרעת על פני 19 גבעות, ואזוריה העיקריים נוטלים את שמותיהם משמן של גבעות אלה. סמוך לעמאן נמצאים מעיינות המשמשים לה כמקורות מים זמינים.
בשל גובהה, האקלים בעיר מתון יחסית בהשוואה לזה של המדבר שממזרח לה ולזה של בקעת הירדן שממערב לה. הלחות בעיר נמוכה ומשקעים יורדים בחורף בצורת גשם, ולעיתים בצורת שלג, ב-5 עד 45 ימים בשנה.
פרה-היסטוריה
לפי ממצאים ארכאולוגיים, התקיים יישוב בעמאן כבר בתקופת האבן החדשה, לפני כ-8,500 שנה. הממצאים המוקדמים ביותר הם מעין ע'זאל במזרחה של העיר. במאה ה-13 לפני הספירה בקירוב נקראה העיר "רבה" או "רבת עמון" על ידי יושביה העמונים ושימשה כבירתם. היישוב העמוני שכן במצודת עמאן, אך הממצאים המוקדמים ביותר שנמצאו במקום הם מתקופת הברונזה, מאמצע האלף ה-4 לפנה"ס.
שם העיר בעברית
העיר נזכרת בתנ"ך מספר פעמים כ"רבת בני עמון" או "רבה" בהקשר לכיבושה על ידי בנ"י או ממלכת יהודה:. . . . . . בהתאם למופע זה מוכר גם אזכור כיבוש העיר בשירה למשל ב"שלום לך דודי".
כיבושים זרים
רבת עמון נכבשה בהמשך על ידי האשורים, הפרסים והסלאוקים, ובמאה ה-3 לפנה"ס שינה תלמי פילדלפוס השני את שמה ל"פילדלפיה" (ביוונית: Φιλαδέλφεια). עם זאת, גם השם העתיק נותר שגור במקורות היווניים: ב ואצל פוליביוס מופיע בתעתיק יווני השם "רבת־עמאנה". אצל סטפנוס מביזנטיון מופיעה הידיעה כי העיר נקראה גם על שם עשתרת (ביוונית: אסטרטה). פילדלפיה הייתה לחלק מהממלכה הנבאטית עד לשנת 106 לפני הספירה, עת נכבשה על ידי האימפריה הרומית והפכה לאחת מעשר ערי הדקאפוליס הרומיות.
בתחילת התקופה הביזנטית הייתה העיר למקום מושבו של בישוף. הסאסאנים כבשו את העיר בשנת 614 ולאחריהם כבשו אותה הערבים ב-636, אשר השיבו לה את שמה העתיק, עמאן. העיר פרחה תחת שלטונה של שושלת בית אומיה ובהמשך תחת שלטונו של בית עבאס, אך במרוצת השנים חרבה על ידי מספר רעידות אדמה ואסונות טבע אחרים, ובמאה ה-19 כל שנותר ממנה היה כפר קטן ובו כ-2,000 תושבים.
בעת המודרנית
מפנה בתולדותיה של עמאן החל בשנת 1887, עת התיישבו בה צ'רקסים. הם הובאו לעבר הירדן מן הבלקנים בידי השלטון העות'מאני בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, כפליטי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). 500 מהם התיישבו באתר הרומי שבעיירה הנטושה, וחידשו את חיי המקום. המפנה הואץ משמעותית עם סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית והפיכתה של העיר לתחנה מרכזית בנתיבה.
בשנת 1921 מנתה עמאן 2400 נפש. ב-2 במרץ 1921 התמקם בה האמיר עבדאללה הראשון, מלך ירדן ובחר בה לשמש כבירתו. הוא בחר בה בעיקר מכיוון שתושבי העיר הגדולה א-סלט לא רצו לקבלו, מכיוון שבינתיים הפכה עמאן למטה של הכוח הצבאי שעתיד היה להיות משענתו העיקרית (הלגיון הערבי), מכיוון שהיא הייתה קרובה אל גשר הירדן, שהוביל לארמון הנציב בירושלים, מעונו של פטרונו, הנציב העליון הבריטי של ארץ ישראל, בגלל מיקומה על מסילת הרכבת החיג'אזית – מיקום ששיקף את שאיפתו לעלות על סוריה ולרשת את שלטונה, ומכיוון שהיא שכנה על גבול המדבר, בשכנות לשבטי המדבר, שפיוסם היה מפתח להישרדותו. בעיר לא היה באותה עת מבנה שהתאים לשמש כארמון או כבניין משרדים ממלכתי, והמלך קבע את לשכתו בבניין תחנת הרכבת החיג'אזית והתגורר בקרון.
עמאן נותרה עיר קטנה יחסית עד שנת 1948, עת גדלה אוכלוסייתה באופן משמעותי, בעקבות מלחמת העצמאות והגירת פליטים פלסטינים רבים אליה מארץ ישראל. גל נוסף של פליטים פלסטיניים הגיע לעיר לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967. בספטמבר השחור בשנת 1970, התרחשו בעיר קרבות רחוב בין צבא ירדן לכוחות אש"ף, ולמבני העיר נגרם נזק רב. נזק רב במיוחד נגרם לארמון המלך ולמבנים שבסביבתו.
העיר הייתה שוב ליעדם של גלי פליטים שנמלטו מעיראק במלחמת המפרץ ב-1991 ובמלחמת עיראק בשנת 2003. גלים אלה הביאו לתנופת בנייה ולהיווצרותם של שכונות עוני ומחנות פליטים, ואלה מכבידים על משק המים של העיר ועל כלכלתה. ב-9 בנובמבר 2005 אירעו שלושה פיצוצים מתואמים בשלושה בתי מלון בעיר וארגון אל-קאעידה נטל את האחריות להם.
העיר בימינו
בעמאן פועלת תעשייה קלה של טקסטיל ומזון ותעשייה כבדה הכוללת בתי זיקוק לנפט. העיר שוכנת במרכזה של רשת הכבישים בירדן, ונמל התעופה הבינלאומי על שם המלכה עליה (مطار الملكة علياء الدولي) הוא השער האווירי העיקרי של הממלכה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, שהחשובות שבהן הן "אוניברסיטת ירדן", "אוניברסיטת אלזייתונה הירדנית" (جامعة الزيتونة الأردنية), "האוניברסיטה הגרמנית הירדנית" (الجامعة الألمانية الأردنية), "אוניברסיטת עמאן אלאהלייה" ו"האוניברסיטה הירדנית למדע ולטכנולוגיה" (جامعة العلوم والتكنولوجيا الأردنية أو جامعة التكنو). כמו כן, בעיר פועלת אוניברסיטת המזרח התיכון, שהיא אוניברסיטה פרטית ללא כוונת רווח.
אתרים
רוב אתריה של העיר שוכנים ברובע "מדינה" במרכזה של העיר, הכלוא בעמק שבין ג'בל אל-אשרפיה מדרום, ג'בל אל-קלעה (הר המצודה) מצפון וג'בל עמאן ממערב.
המצודה
המצודה במרכזה של העיר שוכנת על ג'בל אל קלעה ("גבעת המצודה") בגובה של 850 מטר, וזהו המקום בו שכנה רבת עמון ההיסטורית. ממצאים מתקופת הברונזה מצביעים על כך שהגבעה שימשה כמצודה ומקום יישוב משך אלפי שנים. המתחם מוקף בחומה באורך של 1,700 מטר, וזו נבנתה וחודשה פעמים רבות בתקופת הברונזה, בתקופת הברזל, וכן בתקופה הרומית, הביזנטית ובתקופת שלטונו של בית אומיה. עוד נמצאה במקום כתובת מצודת רבת עמון.
החלק המרשים ביותר במצודה הוא "ארמון אומיה" השוכן בצפונה. הארמון הוקם בשנת 720 על ידי שושלת אומיה ושימש בעברו כמקום משכנו של שליט עמאן. המתחם היה גדול למדי אך רובו חרב ברעידת אדמה בשנת 749 ולא הוקם מחדש. המבנה הבולט במתחם הוא אולם השימוע הניכר בכיפתו. צורתו של האולם בבסיסו היא כשל צלב בשל כך שהוקם על שרידיה של כנסייה ביזנטית. החצר הפתוחה הצמודה לאולם מצפון מובילה אל רחוב העשוי בצורת אכסדרה שמשני צדדיו הריסות מבני ממשל וציבור. אכסדרה זו מסתיימת בשרידיו של בניין מגורי המושל שבו אולם כס, והשוכן בקצה הצפוני של המצודה. ממזרח לאולם השימוע שוכן מאגר אומיה העגול. קוטרו כ-17 מטר ומדרגות מוליכות אל בסיסו. המאגר שימש כמקור המים של המצודה וסביבתה, וככל הנראה ניצב במרכזו בעבר עמוד שהראה את גובה המים.
מדרום לארמון אומיה שוכנים שרידיה של בזיליקה ביזנטית מהמאה ה-6 או המאה ה-7. הבזיליקה חרבה ברעידת אדמה אך השתמרו בה מספר פסיפסים. סמוך לבזיליקה ניצב מקדש הרקולס שנבנה בתקופת מרקוס אורליוס במאה ה-2, אך כל שנותר ממנו הוא במה ומספר עמודים.
המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן צמוד למקדש הרקולס ומציג ממצאים היסטוריים מרחבי ירדן ושכנותיה. במוזיאון גולגולות בנות 6,000 שנים מתל יריחו, מספר מגילות שנמצאו בקומראן בשנת 1952 כולל מגילת הנחושת, העתק של מצבת מישע וממצאים שונים מפטרה ומג'רש. עוד מוצגים במקום שלושה פסלים מעין ע'זאל המתוארכים לאלף השביעי לפנה"ס.
התיאטרון הרומי, הפורום והאודאון
התיאטרון הרומי בעמאן נחצב במורדותיה הצפוניים של הגבעה הפונה אל מרכז העמק, והוא שוכן כ-250 מטר דרומית לקצה המזרחי של המצודה. הוא הוקם במאה ה-2 על ידי אנטונינוס פיוס במקום בו שכן קודם לכן נקרופוליס קדום. המבנה עשוי משלושה אגפים רוחביים שיועדו לשכבה השלטת (התחתון), לאנשי צבא (האמצעי) וליתר הצופים (העליון). סך הכל יכול התיאטרון להכיל 6,000 צופים. מעל לשורה העליונה שוכן מקדש קטן שבו ניצב בעבר פסל האלה אתנה, אך זה הועבר למוזיאון הארכאולוגי במצודה. המבנה שוחזר בשנת 1957, ככל הנראה לא בצורה מדויקת, ונערכים בו מופעים ואירועי תרבות שונים. עוד שוכן בו מוזיאון קטן לפולקלור (ממערב לבמה) ומוזיאון למסורת עממית (ממזרח לה).
מהפורום הרומי העתיק שרדו רק שתי שורות העמודים הדרומיות. הוא הוקם בשנת 190 לערך והשתרע על שטח של 5,000 מ"ר. הוא הוקף בשורות עמודים משלושת צדדיו, ועל ידי נחל עמאן מצפונו, אך זה זורם כיום בתעלה תת-קרקעית מתחת לרחובות העיר. ממזרח לפורום ניצב האודאון, גם הוא מהמאה ה-2. בהיכל שהשתמר במצב טוב מקומות ל-500 צופים, וככל הנראה נשא גג עץ או אוהל זמני שסוכך על הצופים מפני פגעי מזג האוויר.
ערים תאומות
לעמאן 31 ערים תאומות:
צעדת המוות בבטאן
צעדת המוות בבטאן (באנגלית: Bataan Death March) הייתה אירוע ידוע לשמצה שהתחולל במלחמת העולם השנייה בחצי האי בטאן שבפיליפינים. במהלכה, באפריל 1942, הוצעדו למחנה שבויים רבבות חיילים אמריקניים ופיליפיניים, שנשבו שם על ידי הצבא היפני. במהלך ימי הצעדה מתו 7,000 עד 10,000 מהם מרעב, מהתייבשות, מתשישות ועקב התעללות על ידי היפנים ומעשי רצח מכוונים מצדם.
רקע
ב-22 בדצמבר 1941, שבועיים לאחר ההתקפה על פרל הארבור, פלש הצבא היפני לצפונו ולדרומו של האי לוזון שבפיליפינים והחל לעלות משני כיוונים על העיר מנילה, בירת המדינה. יחידות הצבא האמריקני שחנו באי ועמן יחידות הצבא הפיליפיני המסייעות להן נאלצו במהרה לסגת מפני היפנים והתכנסו אל חצי האי בטאן, הבולט מצפון אל תוך מפרץ מנילה, ואל האי המבוצר קורגידור שמדרומו. הם קיוו להחזיק שם מעמד במשך חדשים רבים עד אשר יגיעו מארצות הברית תגבורות שיביסו את היפנים, אך לא כך היה. ב-9 באפריל 1942, לאחר קרבות שנמשכו 3.5 חדשים, נכנעו היחידות שהחזיקו בבטאן, שמנו כ-76 אלף איש, כשאנשיהן מורעבים ותשושים ממלריה. האי קורגידור החזיק מעמד עד ל-7 במאי.
התוכנית היפנית לצעדה
עוד לפני הכניעה בבטאן החליטו היפנים להעביר את השבויים שייתפסו אל מחנה אודונל, מחנה צבאי בלוזון, שנמצא כ-110 קילומטרים מצפון לקצהו הדרומי של בטאן. הם החליטו על מסע בן ארבעה שלבים: ראשית יצעדו השבויים ברגל עד כ-30 קילומטרים לעיר בלנגה שבמרכז חצי האי, ומשם יוסעו במשאיות כחמישים קילומטרים לעיר סן פרננדו (San Fernando). שם נועדו השבויים לעלות על רכבות משא שיובילום כ-50 קילומטרים נוספים לכפר קפאס (Capas), וממנו יצעדו עוד 13 קילומטרים עד למחנה אודונל (בסך הכל - כ-143 קילומטרים). לפי התוכנית גם נועדו לקום בתי חולים שדה ותחנות רפואיות לאורך נתיב ההעברה. היפנים הכינו תוכנית לוגיסטית למבצע ההעברה והיא אושרה על ידי מפקד הכוחות היפנים בפיליפינים, גנרל הומה מסאהרו.
התוכנית הלוגיסטית היפנית הייתה שגויה מיסודה. ראשית, היפנים שיערו שיישבו רק 25 אלף איש - שליש ממספר השבויים בפועל. כמו כן הניחו שבמהלך הצעדה לבלנגה - שהייתה אמורה להימשך יום אחד - יאכלו השבויים את מנות המזון שלהם עצמם, אלא שמנות אלו אזלו מכבר. שלישית, לא היה מספר מספיק של משאיות להובלת מספר השבויים הרב שנשבה בפועל. לבסוף, היפנים לא היו ערים למצבם הגופני הירוד של השבויים.
הצעדה
השבויים הוצעדו כלפי צפון בקבוצות של כ-300 איש, שעל חלקן לא הופקדו שומרים. הם נתקלו בהתנהגות לא עקבית מצד היפנים, כאשר בצד מעשי אכזריות והתעללות היו יפנים שנהגו כלפיהם בצורה הומנית וסיפקו להם מים, אך ככל שהצפינו בדרכם החמיר היחס היפני. כמו כן, מעשי ההתעללות היו ספונטניים בתחילה אך בהמשך הפכו למכוונים יותר.
השבויים צעדו במזג אוויר חם וסבלו מרעב והתייבשות. בלילות שבמהלך הצעדה הוחזקו השבויים במכלאות מאולתרות בצפיפות רבה ובתנאי תברואה קשים ביותר, שגרמו להפצה של מחלות.
מעשי ההתעללות היפניים בשבויים כללו מניעת מנוחה בצל, מניעת מי שתייה, מכות שחולקו לשבויים צועדים ומניעת האוכלוסייה המקומית מלתת להם מצרכי מזון ומי שתייה. שבויים נרצחו על ידי היפנים במכות או בדקירות של חרבות וכידוני רובה, ולעיתים גם נערפו ראשיהם של שבויים. במיוחד הוכו, נדקרו ונרצחו שבויים שנחלשו והתקשו להמשיך וללכת. היו גם מקרים שבהם פקדו יפנים על שבויים לקבור שבויים אחרים בעודם בחיים, ושבויים שסירבו לעשות זאת הסתכנו במוות. מספר קצינים יפניים קיבלו פקודה מן הממונים עליהם להוציא להורג את כלל השבויים שבידיהם, וחלקם סירבו למלא אותה. עם כל זאת, ההתעללות היפנית הייתה אקראית: היו שבויים שלא סבלו כמעט מהתעללויות וקיבלו מזון מספיק, ואילו אחרים שהיו בקרבתם הוכו ונרצחו.
קצב הצעדה היה איטי בהרבה מכפי שציפו היפנים והאריך את סבלם של השבויים. כך, מסעם של השבויים עד לתחנה הראשונה בבלנגה נמשך עד שלושה ימים. שם נועדו השבויים לקבל מזון, אך עקב אי סדר ובעיקר עקב מספרם הגדול רבים מהם לא קיבלו אותו. טיפול רפואי ניתן רק על ידי רופאים וחובשים מקרב השבויים, שלהם חסרה אספקה רפואית מתאימה.
האוכלוסייה הפיליפינית המקומית הייתה עדה לצעדת השבויים במהלך כל שלביה. המונים מן האזרחים ניסו לחלק לשבויים הצועדים (מרביתם מבני עמם) מים ומצרכי מזון. בחלק מן המקרים מנעו זאת מהם השומרים היפנים שצעדו עם השבויים.
מבין 76 אלף השבויים שהחלו בצעדה הגיעו ליעדם הסופי במחנה אודונל 54 אלף. אלפים ברחו בדרך ואלפים מתו. מספר המתים המדויק איננו ידוע. הוא מוערך ב-7,000 עד 10,000 איש. מרביתם היו חיילים פיליפינים והיתר - כ-2,300 - היו אמריקנים. לפי גרסה אחרת מתו 2,500 עד 10,000 פיליפינים ו-300 עד 650 אמריקנים.
ברקע מקצת מעשי ההתעללות של החיילים היפנים עמד חינוכם הצבאי, שהאכזריות הייתה חלק בלתי נפרד ממנו. בעיניהם גם הייתה כניעה מעשה שלא יעלה על הדעת הכרוך בקלון, ועל כן הם נהגו באכזריות יתרה באויביהם שנכנעו.
לאחר הצעדה
ימים לאחר הצעדה, במאמץ להמעיט מחומרת האירועים בה, פרסמו עיתונים מקומיים בפיליפינים בפקודת היפנים ידיעות, שבהן נטען כי הצבא היפני יצא מגדרו לסייע לשבויים בעת הצעדה. נטען שם גם שאלו שמתו למרות זאת בדרך הם קורבנות הפיקוד האמריקני העליון, שאיפשר להם להיכנע ליפנים רק לאחר שכבר נחלשו מאד.
בארצות הברית עוררו מאורעות הצעדה זעם רב, ונעשה בהם שימוש מכוון במסגרת התעמולה המלחמתית נגד יפן.
בספטמבר 1945, לאחר כניעת יפן, נעצר גנרל הומה. הוא הועמד לדין באשמת שורה של פשעי מלחמה ובכללם הצעדה בבטאן. להגנתו הוא טען כי היה שקוע בהכנות להסתערות על האי קורגידור וכי לא נודע לו על מספר הקורבנות בצעדה אלא חודשיים לאחריה. הוא הורשע, נדון למוות והוצא להורג בפיליפינים ב-3 באפריל 1946.
הנצחת קורבנות המצעד
זכרם של קורבנות הצעדה הונצח בארצות הברית ובפיליפינים במספר רב של אנדרטאות, לוחות זיכרון, מוסדות ומבנים שנקראו על שמם. בין השאר הוקמו בבטאן לאורך נתיב הצעדה עמודי זיכרון שעליהם הכיתוב "צעדת המוות", איור של הצועדים וציון של מספר הקילומטרים מראשית נתיב הצעדה ועד למקום הימצאו של כל עמוד.
אירועים לכבוד הקורבנות נערכים עד היום ובכללם אירועי ספורט שונים וטקסי זיכרון. בשטח מטווח הטילים וייט סנדס במדינת ניו מקסיקו נערכים מדי שנה מאז 1989 מרוץ מרתון וצעדה לזכרם.
רונן הילל
קריירה
הילל נולד בשכונת שעריה שבפתח תקווה. הוא החל לשחק בליגת המועדונים בגיל צעיר והצטרף לקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה בגיל 17. לאחר מספר חודשים זומן לנבחרת הנוער של ישראל. ב-29 במרץ 1980, בגיל 18, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, כשפתח בהרכב והבקיע את שער הניצחון במשחק החוץ נגד בני יהודה. בסך הכל רשם הילל במדי הקבוצה 164 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 31 שערים.
הילל שיחק גם בבני יהודה, הפועל לוד, הפועל צפרירים חולון, מכבי פתח תקווה, הפועל תל אביב ובית"ר רמלה, במדיה פרש מכדורגל לאחר ששימש מאמן-שחקן.
ליסה ברנשטיין
ליסה ברנשטיין היא פרופסור למשפטים ועורכת דין. כיום היא משמשת כבעלת הקתדרה ע"ש וילסון-דיקינסון למשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה
בשנת 1986, ברנשטיין סיימה תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו, שם הייתה באחוות הסטודנטים פי בטא קפא, ובשנת 1990 קיבלה דוקטורט מבית הספר למשפטים בהרווארד. לימדה בפקולטה באוניברסיטת בוסטון (החל משנת 1991) ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון (החל משנת 1995) לפני שהצטרפה לפקולטה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1998. ברנשטיין מרצה מדי שנה בסדנאות באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
Just Whitney
Just Whitney (בעברית: פשוט ויטני) הוא אלבומה החמישי של הזמרת האמריקאית ויטני יוסטון. האלבום יצא לאור ב-10 בדצמבר 2002 על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס בצפון אמריקה. זהו היה אלבומה הראשון מזה ארבע שנים ואלבומה הראשון לאחר החידוש עם חברת אריסטה בשנת 2001.
רקע וסוגה
האלבום התברג במקום ה-9 בארצות הברית, עם מכירות של 205,147 עותקים והגיע למקום ה-3 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ. הישג זה נחשב לגדול עבור יוסטון מכיוון שזוהי הייתה הפתיחה הגדולה ביותר שלה מאז אלבומה השני בארצות הברית והפתיחה הגדולה ביותר שלה בעידן ה-SoundScan.
סינגלים והצלחה
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים אשר 3 מתוכם הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב. השיר "Try It on My Own" הגיע גם למקום ה-10 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים. נכון לשנת 2012 מכירותיו של האלבום עומדות על כ-2 מיליון עותקים בכל העולם והגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ושווייץ ולמעמד זהב בצרפת, ברזיל ויפן.
הביקורת לאלבום היו מעורבות.
דרור טוויל
הרב דרור טוויל (יליד 1969) הוא רב ישראלי, המשמש כרבה הראשי של העיר שדרות. משמש גם כרב הגרעין התורני "אפיקים בנגב" בעיר מאז הקמתו, ר"מ וראש הכולל בישיבת אפיקי דעת ודיין בבית דין לממונות.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1969 בכפר סבא. למד בישיבת מרכז הרב. התגורר בעבר בנוה דקלים. ממקימי ישיבת ההסדר אפיקי דעת בעיר שדרות, ר"מ וראש הכולל בה במשך שנים רבות. כן מלמד בישיבת ההסדר אור עציון. שימש גם כרב הגרעין התורני "אפיקים בנגב" בעיר ועמותת "רעות שדרות" מיסודו מאז הקמתו.
החל משנת ה'תשס"ה משמש דיין בבית דין לממונות בעיר שדרות מיסודה של ישיבת ההסדר בעיר, לצד ראש הישיבה הרב דוד פנדל והרב אריאל בראלי. בעל כושר לרבנות עיר מטעם מועצת הרבנות הראשית.
בשנת 2013, הבחירות לכנסת ה-19, השתתף בכנס שערכה מפלגת הבית היהודי. בשנת 2015, במערכת הבחירות לכנסת ה-20, הביע מחאה על שימוש בשירת נשים בקמפיין הבית היהודי. באוגוסט אותה שנה, לצד רבני ישיבת שדרות, הביע התנגדות להקמת בתי דין לגיור שלא במסגרת הרבנות הראשית.
בפברואר 2019 היה בין החותמים על אמנת תנועת חזון. בינואר 2022 קרא לתושבי העיר שלא להירשם לגני הילדים בשל נוסח טפסי הרשמה המשתמש בביטויים "הורה 1" ו"הורה 2". לאחר מכן שוחח עם פעילת להט"ב תושבת העיר, והגיע עמה להבנות והסכמות בנושא.
בפברואר 2022 החל הליך בחירת רב עיר לעיר שדרות, משרה שהייתה פנויה כאחת-עשרה שנים מאז פטירת הרב דוד בר חן. הרב טוויל נחשב למועמדם של שר הדתות מתן כהנא וראש העיר אלון דוידי, ונתמך גם על ידי תנועת ש"ס והרב יצחק יוסף. ביולי 2022 נבחר לתפקיד ברוב גדול. בטקס הכתרתו השתתפו בין השאר הרבנים הראשיים לישראל הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף, הרב חיים דרוקמן, הרב דוב ליאור, הרב אריה שטרן, הרב יעקב שפירא, הרב ציון כהן, הרב מיכה הלוי, ראש העיר אלון דוידי וסגנו, ועוד.
Resource Access Control Facility
Resource Access Control Facility ובראשי תיבות RACF, הוא מוצר תוכנה של חברת IBM לאבטחת מידע במחשבי מיינפריים. המוצר פועל על מערכות ההפעלה z/OS ו-z/VM. המוצר RACF קיים משנת 1976. התפיסה היסודית שלו היא הגדרת משאבי מחשב ומשאבי מחשב לוגיים והגדרת משתמשים המורשים לגשת אליהם.
מאפיינים
המאפיינים העיקריים של RACF הם: המוצר התפתח והמהדורות העדכניות שלו תומכות גם במאפיינים הבאים:
מוצרים מתחרים
שני המוצרים המתחרים העיקריים של RACF הם Top Secret ו-ACF2. שניהם מוצרים של חברת CA.
שלמה כדורי
שלמה כדורי (1909 – 8 במרץ 2005) היה צייר ישראלי.
שלמה כדורי נולד בבגדאד, עיראק בשנת 1909 תחת השם סלים חלסצ'י כ'דורי. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בשנת 1938 הקים בית מלאכה קטן לציור שלטים בדרך יפו בתל אביב. לימים הפך בית מלאכה זה למפעל שלטי כדורי.
לצד עבודתו במפעל השלטים, עסק שלמה כדורי בתחביבו - ציור. הוא היה חבר באגודת הציירים והפסלים הישראלית. ברבות השנים הציג בתערוכות רבות.
בשנת 1999 הוא פרסם את ספרו "בגדאד, ניו יורק, תל אביב"
חיים אישיים
לשלמה ולאשתו עליזה נולדו 12 ילדים, בהם הצייר אליהו כדורי. בניו המשיכו את פועלו במפעל השלטים.
שטפן ביינליך
שטפן "פאולה" ביינליך (בגרמנית: Stefan "Paule" Beinlich, נולד ב-13 בינואר 1972 בברלין המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
ביינליך היה מראשוני הכדורגלנים הגרמנים ששיחקו בפרמייר ליג כאשר שיחק באסטון וילה. אחר כך שיחק ביינליך גם בהנזה רוסטוק, באייר לברקוזן, הרטה ברלין והמבורג, היה לאחד הקשרים המובילים בבונדסליגה, ונודע בבעיטות החופשיות המסוכנות שלו. ביינליך ערך חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
ביינליך נולד בגרמניה המזרחית, וכנער שיחק בדינמו ברלין ובמועדון ברגמן-בורזיג, ממנו עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1990. כעבור שנה, חתם ביינליך באסטון וילה מהפרמייר ליג, בצוותא עם חברו לקבוצה מתיאס ברייטקרויץ. שני השחקנים שיחקו שלוש שנים באסטון וילה, אך ערכו הופעות מעטות ולא הותירו חותם.
בקיץ 1994 עבר ביינליך, שוב בצוותא עם ברייטקרויץ, להנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה, הבקיע ביינליך 15 שערי ליגה, וסייע להנזה רוסטוק להעפיל אל הבונדסליגה. בעונת 1995/96 היה ביינליך חלק מעונה מפתיעה במיוחד של הנזה רוסטוק, שסיימה במקום השישי בבונדסליגה בעונת החזרה שלה לליגה. ביינליך הבקיע בעונה זו 11 שערים. בעונת 1996/97 הבקיע ביינליך שמונה שערים, והנזה רוסטוק סיימה את העונה במקום ה-15, אך במרחק ביטחון של שבע נקודות מהקו האדום.
בקיץ 1997 עזב ביינליך את הנזה רוסטוק וחתם בבאייר לברקוזן, שם חבר בקישור לקארסטן ראמלו, יאן היינצה, הנס-פיטר לנהוף ואמרסון. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1997/98, הבקיע ביינליך שבעה שערים, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי. בעונת 1998/99 סיימה לברקוזן במקום השני, בעונה טובה מאוד של ביינליך, בה הבקיע שישה שערים ובישל תשעה. בעונת 1999/00 ביינליך הבקיע 11 שערים ובישל שמונה, ובאייר לברקוזן סיימה את העונה שוב במקום השני, רק בגין הפרש שערים נחות משל האלופה באיירן מינכן, על אף שהתקפת הקבוצה הייתה הטובה ביותר בעונה זו.
בקיץ 2000 עזב ביינליך את באייר לברקוזן לאחר שלוש עונות מוצלחות, וחתם בהרטה ברלין המתחדשת, שם חבר בקישור לדריוש ווש, מיכאל טרטשוק, פאל דרדוי וסבסטיאן דייסלר. ביינליך לא הצליח לחזור למספרים אותם הציג בבאייר לברקוזן, כאשר הבקיע בעונתו הראשונה חמישה שערי ליגה, ובשתי העונות הבאות שלושה שערים במצטבר. עם זאת, ביינליך היה חלק מקבוצת צמרת באותם ימים, וזכה עם הרטה ברלין פעמיים ברציפות בגביע הליגה הגרמנית, כאשר הקבוצה ניצחה בשנים 2001 ו-2002 את שאלקה 04 בגמר בתוצאה הזהה 4-1. ביינליך שיחק 90 דקות בגמר הראשון, אך לא שותף בשני.
בקיץ 2003 עזב ביינליך את הרטה ברלין וחתם בהמבורג, שם שיחק שלוש עונות, וחבר לדוד יארולים, רפאל ויקי, קולין בנג'מין וכריסטיאן ראן בקישור. בשתי העונות הראשונות של ביינליך בהמבורג, הקבוצה סיימה במקום השמיני. בעונת 2005/06 ביינליך והמבורג סיימו במקום השלישי, שהקנה לקבוצה מקום בליגת האלופות לעונת 2006/07. עם זאת, פחתה בעונה זו כמות ההופעות של ביינליך, והוא שב למועדון בו פרץ, הנזה רוסטוק, ששיחק אז בבונדסליגה השנייה. ביינליך העפיל עם הנזה רוסטוק לבונדסליגה בפעם השנייה בקריירה תוך עונה אחת, אך הקבוצה שרדה בבונדסליגה עונה אחת בלבד, ובתום עונת 2007/08 נשרה בחזרה לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2008 הודיע ביינליך על פרישה ממשחק פעיל, לאחר שסבל מבעיות בברכיים.
קריירה בינלאומית
ביינליך ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה בספטמבר 1998, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 2-1. ביינליך ערך בסך הכל חמש הופעות במדים הלאומיים, האחרונה הייתה בשנת 2000. ביינליך היה מועמד לזימון ליורו 2000, אך לא זומן לבסוף.
תארים
עם הרטה ברלין:
קרביניירי
הקרבניירי (השם הרשמי באיטלקית: Arma dei Carabinieri), הוא כוח המשטרה הצבאית של איטליה, שמבצע הן תפקידי שיטור צבאיים והן תפקידי שיטור אזרחיים. במקורו הוא הוקם ככוח השיטור של ממלכת סרדיניה. במהלך איחוד איטליה הוא מונה כזרוע הראשונה של הארגון הצבאי הלאומי. למרות שהקרביניירי השתתף בפעולות דיכוי האופוזיציה בתקופת המשטר הפאשיסטי, הוא גם היה אחראי על נפילתו ויחידות רבות שלו פורקו על ידי גרמניה הנאצית וכתוצאה מכך הצטרפו רבים מאנשיה למחתרת האיטלקית. מאז 2001 הוא מהווה אחת מארבע הזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה.
היסטוריה
הקרביניירי הוקמו על ידי ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה במטרה ליצור עבור ממלכת סרדיניה כוח משטרתי. קודם לכן תפקידי השיטור בוצעו על ידי כוחות הפרשים של סרדיניה (Dragoni di Sardegna corps) שהוקמו ב-1726 וכוח האדם שלהם היה התנדבותי. לאחר שהצבא הצרפתי כבש את טורינו בסוף המאה ה-18 ולאחר מכן נטש אותה לטובת ממלכת סרדיניה, מוסדו הקרבניירי בצו מלכותי ב-13 ביולי 1814. הכוח החדש חולק לדיוויזיות על פי חלוקה של דיוויזיה אחת לכל מחוז. הדיוויזיות חולקו בהמשך לפלוגות, שהן בתורן חולקו למחלקות שפיקדו על תחנות המשטרה המקומיות, תיאמו את פעולתן, היו פזורים בכל רחבי הממלכה והיו בקשר ישיר עם הציבור.