cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בחורות אחרונות
זהו מטא-סרט העושה מחווה לסרטי הסלאשר של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ומציג באופן היתולי דמויות סטריאוטיפיות ומוטיבים המאפיינים סוגה קולנועית זו, תוך התמקדות בקלישאת "הנערה האחרונה". העלילה עוסקת בחבורת תלמידי בית ספר תיכון בלוס אנג'לס שנכנסים במקרה לתוך סרט סלאשר בשם "מחנה מרחץ הדמים" (באנגלית: Camp Bloodbath) משנת 1986, משבשים את התסריט ונאבקים על חייהם לצד דמויות מדריכי המחנה בסרט, שגורלן נחרץ וידוע מראש, ובמוקד – מפגשה של הנערה מקסין "מקס" קרטרייט (פרמיגה) עם הדמות שגילמה אמה, השחקנית המנוחה אמנדה קרטרייט (אוקרמן).
הקרנת הבכורה התקיימה ב-13 במרץ 2015 במסגרת פסטיבל הקולנוע "SXSW", והסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל.
עלילה
סרט הסלאשר "מחנה מרחץ הדמים" משנת 1986, מספר על הנער בילי מרפי, שבמהלך שהות במחנה קיץ בשנת 1957, הסתתר בתא השירותים מנערים שהציקו לו, והמדריכים זרקו פנימה זיקוקים בוערים כהלצה. בילי נכווה ופניו הושחתו. אחרי שהחלים, בילי חזר למחנה כשהוא עוטה מסכה, ורצח כנקמה שמונה דריכים, כמניין חודשי האשפוז שלו. לפי אגדה אורבנית שנפוצה, הוא חי באסם סמוך למחנה, ושב לרצוח מדריכים בכל קיץ. הסרט הפך לסרט פולחן.
השחקנית אמנדה קרטרייט התפרסמה כמלכת צרחות בתפקיד המדריכה ננסי. כעבור עשרים שנה, אמנדה היא אם יחידנית לנערה מקסין ("מקס"), ומתקשה לעשות קאמבק בגלל טייפקאסטינג. אחרי עוד מבחן בד כושל, הן נוסעות הביתה. בדרך מתרחשת תאונת דרכים, ואמנדה נהרגת. שלוש שנים אחר כך, מקס לומדת לבחינה עם חבריה גרטי וכריס. אחיה החורג של גרטי, דנקן, סמזכ"ל מועדון מעריצי "מחנה מרחץ הדמים", מצטרף ומשכנע את מקס לבוא להקרנה כפולה בה יוצגו הסרט וההמשכון שלו, "מחנה מרחץ הדמים 2: קיץ אכזרי", בסרטי 35 מ"מ המקוריים, לציון יום השנה למות אמנדה. לדאבונה של מקס, להקרנה באה גם ויקי, חברתו לשעבר הרכושנית של כריס, שהייתה גם חברתה הטובה ביותר של מקס. במהלך ההקרנה מתרחשת תאונה מוזרה, ושריפה פורצת באולם. כדי להימלט דרך היציאה האחורית, מקס קורעת עם מצ'טה חור במסך, והחבורה עוברת דרכו.
כאשר מתברר שבילי מרפי נמצא בקרבת האכסניה,החברים נאלצים להסביר למדריכים שבילי אמיתי. ננסי מתעקשת שמדובר באגדה ותו לא, או-אז מתרחש פלשבק לאירועי 1957, והמדריכים משתכנעים שבילי חי וקיים. פולה וקורט מנסים לברוח במכונית של פולה, אך דנקן, עדיין חי, מופיע מולם, המכונית דורסת אותו, מתנגשת בעמוד שער המחנה, והשלושה נהרגים. מאחר שהנערה האחרונה (פולה) מתה, הם נאלצים להסביר לננסי שהיא דמות בסרט אימה, ובילי באמת רוצה לפגוע בכולם, אבל אין מי שתהרוג אותו. מקס ממונה להיות הנערה האחרונה החדשה, מכיוון שהיא הבתולה היחידה. ויקי משלימה עם העובדה שבהיותה הנערה המרושעת מסרטי האימה של שנות ה-80, נגזר גורלה למות, וכבר מחצית הסרט חלפה, יותר ממה שהגיע לה לשרוד. ננסי מזכירה שגם היא עדיין בתולה, מכיוון שלא הספיקה לשכב עם קורט, והיא מבכה את מותה הצפוי. מקס מעודדת אותה ומעלה אפשרות לסייע לננסי לשרוד ולחזור איתה הביתה כשהסרט ייגמר.
החבורה מתכננת לפתות את בילי לבוא לאכסניה כדי להוציא את המצ'טה מידיו, ומקס תוכל להרוג אותו. טינה מולבשת בחגורת הצלה וכפפות איגרוף כדי שלא תוכל להתפשט לפני מסיבת הפיג'מות המתוכננת. הם ממלכדים את האכסניה בדרכים שונות ומשונות, ובשעה היעודה, טינה נשלחת לעשות סטריפטיז בכניסה לאכסניה. בילי מופיע וטינה נבהלת, נתקלת בתיל ממעיד, וראשה נמחץ בתוך מלכודת דובים. הם מפעילים את המלכודות, אך כמקובל בסרטים כאלה, בילי מסרב למות, והורג את בלייק בדיוק כאשר גרטי מגלה שהיא מאוהבת בבלייק. גם חיצים בוערים המשוגרים לעברו – לא מועילים. ויקי וגרטי נמחצות מתחת לארון שקרס, אך ויקי, ברגעיה האחרונים, הופכת על בילי דלי עם נוזל דליק, החדר מתפוצץ והאכסניה עולה באש. מקס, ננסי וכריס מספיקים לברוח דרך החלון, בילי יוצא לרדוף אחריהם בעודו בוער, דוקר את כריס וחוטף את ננסי.
מקס מוצאת את ננסי כלואה באסם המסתור של בילי, ומשחררת אותה. השתיים נאבקות בבילי שדוקר אנושות את מקס, אך הן מצליחות להימלט אל הכנסייה של המחנה. מתוך הבנה שהיא גוססת, מקס מגלה לננסי שלאמיתו של דבר היא, ננסי, השחקנית אמנדה קרטרייט, ומקס היא הבת שננסי תמיד רצתה שתהיה לה. ננסי נותנת למקס צמיד ידידות ויוצאת להקריב את עצמה בעבורה, מפתה את בילי ונרצחת. מקס מתמוטטת, אך בתוקף תפקידה החדש כנערה האחרונה, היא מתעשתת ויוצאת להילחם בבילי, מוציאה את המצ'טה מידו ועורפת את ראשו. כריס הפצוע מצטרף אליה, הם מתנשקים וצופים יחד בכתוביות הסיום המתגלגלות על רקע הזריחה, עד שמוקרנת שקופית סיווג הצפייה, הסליל מסתיים והם נזרקים מן הסרט.
מקס מתעוררת בבית חולים כשעל פרק ידה צמיד הידידות של ננסי, ופוגשת את כריס, גרטי, ויקי ודנקן, כולם מאושפזים לידה. דנקן מציג לה את פצע פגיעת המצ'טה במותנו, כראיה לכך שהיא לא חלמה חלום. בעוד החבורה חוגגת את האיחוד, נשמעת מוזיקת הרקע המתריעה על נוכחותו של בילי מרפי, ומתברר שהם נמצאים בקדימון של סרט ההמשך. בילי מתפרץ לבית החולים דרך שמשת זכוכית, רוצח רופא ואחות המפלרטטים במסדרון, והסרט מסתיים בהצגת הכותרת: "מחנה מרחץ הדמים 2: קיץ אכזרי".
פיתוח
בנובמבר 2011 רכשה חברת "ניו ליין סינמה" את התסריט שכתבו מילר ופורטין, והסרט תואר כשילוב של "בחזרה לעתיד" עם "יום שישי ה-13". אולם אחרי שההפקה לא התקדמה, נרכשו הזכויות על ידי חטיבת הרכישות הבינלאומיות (SPWA) בחברת "סרטי סוני", באמצעות המותג "Stage 6" של "סרטי סוני". על ההפקה הופקדו מייקל לונדון וג'ניס ויליאמס, באמצעות חברת "גראונדסוול הפקות" שבבעלותם, והבימוי נמסר לידי טוד סטראוס-שולסן, עם טאיסה פרמיגה ומולין אוקרמן בתפקידים הראשיים כאם ובתה, אמנדה ומקס קרטרייט.
אביו של התסריטאי ג'ושוע ג'ון מילר, השחקן ג'ייסון מילר, גילם את דמות הכומר דמיאן קאראס בסרט "מגרש השדים" (1973). מילר סיפר שהוא גדל תוך שהוא רואה את אביו מת שוב ושוב, והיה בכך, לדבריו, משהו מכשף, מוזר, מבלבל ולא טבעי. לכן, לצורך כתיבת "בחורות אחרונות" הוא ופורטין ניסו לנתח את ההשפעות של חוויה כזו, ומה אם אדם יקבל הזדמנות שנייה, אבל כזו שמתרחשת בתוך סרט, והתסריט נכתב בחלקו בהשראת "מגרש השדים". מ' א' פורטין הוסיף שבכתיבת הסרט לא הייתה אפשרות להתעלם מ"בחזרה לעתיד", שנחשב לסרט מסע בזמן עם מבנה מושלם, ושני ציוני דרך קולנועיים נוספים ששימשו כהשראה, היו "שושנת קהיר הסגולה" שביים וודי אלן, ו".Sherlock Jr" (1924) של באסטר קיטון.
לצידן של פרמיגה ואקרמן, במהלך אפריל 2014 לוהקו לתפקידי משנה השחקנים תומאס מידלדיץ', אלכסנדר לודוויג, נינה דוברב, אדם דווין, עליה שאוקת, קלואי בריג'ס ואנג'לה טרימבר.
צילומים
שלב הצילומים התקיים בבאטון רוז' ובסנט פרנסיסוויל, לואיזיאנה, התחיל ב-22 באפריל 2014, והסתיים ב-25 במאי באותה שנה.לצורך הצילומים, מפיקי הסרט ביקשו מעל 200 ניצבים, תלמידי בתי ספר תיכוניים ומכללות מעל גיל 18.
Love. Angel. Music. Baby.
'''Love. Angel. Music. Baby.''' הוא אלבום הבכורה של הזמרת האמריקאית גוון סטפאני. האלבום יצא לאור ב-12 בנובמבר 2004 דרך חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. בשנת 2003, לאחר שהשתתפה סטפאני במספר שירים של זמרים אחרים, בעודה חברה בלהקה נו דאוט, החלה בהקלטת חומרים לאלבומה. תחילה תוכנן האלבום להיות פרויקט קטן של סטפאני, ומאוחר יותר הפך לאלבום הראשון שלה כזמרת יחידה והוביל להפסקה של הלהקה. סטפאני השתתפה בכתיבת כל שירי האלבום, יחד עם כותבים ומפיקים שונים, ביניהם לינדה פרי, דאלאס אוסטין, הנפטונז, אנדרה 3000 וד"ר דרה.
בחורות אחרונות
גמר הפקה
ב-2 באוקטובר 2014 התקיימה לעיני בני נוער בלוס אנג'לס הקרנת מבחן של גרסה ערוכה, שבעקבותיה זומנו השחקנים לצילומים חוזרים וצילומי פיק-אפ קלים. ב-23 בדצמבר 2014 הודיע סטראוס-שולסן שהפקת הסרט הסתיימה. בריאיון לרגל הבכורה בפסטיבל "SXSW", סיפר הבמאי שהכוונה המקורית הייתה לצלם סצנות גור המאפיינות סרטי סלאשר, אולם האולפן (Stage 6) חייב אותו לעמוד בדרישות לסיווג צפייה PG-13 (בארצות הברית: צפיית ילדים בהשגחת הורה או בגיר, על פי הגדרת התאחדות הקולנוע של אמריקה), ולכן הצילומים נערכו כך שמהצופים נמנעו תמונות שפיכות דמים וגופות מדממות.
Love. Angel. Music. Baby.
בשבוע הראשון להוצאתו הגיע האלבום למקום השביעי במצעד האלבומים של ארצות הברית, בילבורד 200, לאחר שמכר 309,000 עותקים באותו השבוע, ובהמשך הגיע למקום החמישי במצעד זה. האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה במספר מדינות ומכר מעל למיליון עותקים ברחבי העולם. מהאלבום יצאו שישה סינגלים, ביניהם "Rich Girl" ו-"Hollaback Girl", שזכו להצלחה רבה. האלבום הועמד לשישה פרסי גראמי בשנים 2005 ו-2006, ביניהם הפרס לאלבום השנה ולאלבום הפופ הטוב ביותר. סטפאני קידמה את האלבום בסיבוב ההופעות שלה באמריקה הצפונית, "Harajuku Lovers Tour".
בחורות אחרונות
פסקול
את המוזיקה המקורית לסרט חיבר המלחין והמפיק המוזיקלי גרגורי ג'יימס ג'נקינס, שזה לו הסרט באורך מלא הראשון, אחרי מספר שנים של שיתוף פעולה עם סטראוס-שולסן בפרויקטים קודמים. לדברי ג'נקינס, אחד האתגרים הגדולים ביותר, היה ליצור מוזיקה שתהיה נטועה עמוק בשנות ה-80, ועם זאת – להציע משהו חדש, מעין שילוב של רטרו עם מוזיקה מודרנית. המוזיקה נוצרה באמצעים אלקטרוניים, תוך שימוש בסינתיסייזרים אנלוגיים. אלבום הסרט הופץ על ידי חברת "Varèse Sarabande", ב-3 בנובמבר 2015 – להורדה דיגיטלית ובפורמט בלו-ריי, וב-4 בדצמבר שלאחר מכן – בתקליטור.
בנוסף למוזיקה שחיבר ג'נקינס, בסרט מנוגנים להיטים מהתקופה שבה מתרחשת כביכול עלילת "מחנה מרחץ הדמים": "Mickey"  בביצוע טוני באזיל ; "Bette Davis Eyes" בביצוע קים קארנס; "Lollipop" בביצוע הקורדטס; "Heartbreakers" בביצוע The Cold Crush Brothers ; "Cherry Pie"  בביצוע וורנט ; "Dance Hall Days"  בביצוע ואנג צ'אנג; "Wild Heart" בביצוע בליצ'רז ; "Cruel Summer"  בביצוע בננהרמה.
הפצה
הקרנת הבכורה הרשמית התקיימה ב-13 במרץ 2015, במסגרת פסטיבל פסטיבל הקולנוע "SXSW", כאשר הסרט פתח את ערב ההקרנות באותו תאריך. ב-2 במאי באותה שנה נבחר הסרט לנעול את פסטיבל סטנלי לסרטי אימה באסטס פארק, קולורדו. בכורת גאלה חגיגית התקיימה ב-16 ביוני 2015, במסגרת פסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס, ובמהלך ספטמבר-אוקטובר באותה שנה, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל הקולנוע של סיטגס בספרד.
ב-9 באוקטובר הופץ הסרט לצפייה על פי דרישה, ובמקביל הופץ למספר מוגבל של בתי קולנוע בארצות הברית, על ידי החברות "Stage 6", חברה בת של "סרטי סוני", ו"ורטיקל אנטרטיינמנט"
ביקורות
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", זוכה הסרט לדעות חיוביות בשיעור 74%, עם דירוג משוקלל של 6.3/10. סיכום הביקורות הוא שהסרט מציע מחווה חביבה לדימויי סלאשר, ומוסיף רובד מרגש ומפתיע ההולם את המטא-בידור. באתר "Metacritic" עומד ציון הסרט על 59/100, בשקלול 13 ביקורות המוגדרות כמעורבות או ממוצעות.
מגזין התרבות הפופולרית "רולינג סטון", דרג את הסרט במקום העשירי ברשימת עשרת סרטי האימה הטובים ביותר לשנת 2015, ובאתר "BuzzFeed" דורג הסרט במקום התשיעי ברשימת 19 סרטי אימה הטובים ביותר באותה שנה.
פיטורים שלא כדין
פיטורים (או פיטורין) שלא כדין הם הפסקת עבודה של עובד על ידי מעסיקו בניגוד לחוק, הסכם או הלכה משפטית.
לפיטורים אלו סיבות רבות ומגוונות, בהן:
פיטורים שלא כדין אסורים במדינות רבות באנגליה בה על המעביד מוטל הנטל להוכיח שהנימוקים לפיטורין היו הוגנים, ואם לא יעשה זאת ראשי העובד לתבוע את המעסיק לצורך קבלת פיצוי נוסף מלבד פיצויי פיטורים.
בישראל
על פי החוק בישראל עובד שנפגע רשאי לתבוע פיצויים בבית הדין לעבודה בגין הנזק שנגרם לו. אחד מהסעדים שבית הדין לעבודה יכול להעניק לעובד הוא אכיפת יחסי העבודה - ביטול הפיטורים וחובת המעסיק להמשיך להעסיקו, סעד זה נדיר ונמצא בשימוש במקרים של הפרה זכויות בגין הסכם קיבוצי.
פונקה
פּוּנָקָה (בדזונגקה: སྤུ་ན་ཁ་) היא עיירה במחוז פונקה, בהוטן. כק"מ מהעיירה, נמצאת פונקה דזונג, שמשמשת כמרכז הרוחני של תושבי המחוז.
סאפיוסקסואליות
אטימולוגיה
המונח כנראה הומצא ב-1998 והוכנס ל-Urban Dictionary ב-5 בדצמבר 2002.
הגדרה
סאפיוסקסואליות הוא מונח המתאר העדפה מינית לאינטליגנציה; סאפיוסקסואלים נמשכים לאינטליגנציה, מה שגורם להם עוררות מינית. לדברי הסקסולוגית שנטל בכלט-פראונו, האינטלקט יכול להיות גם ארוטי, באותה מידה כמו פיזי.
צוות חוקרים אוסטרלי פיתח את השאלון הסאפיוסקסואלי (SapioQ) במטרה לבדוק האם אנשים נמשכים מינית לאינטליגנציה (אותה הגדירו עם ציון מנת משכל) והאם הם רוצים אדם אינטליגנטי כשותף רומנטי או מיני. הם גילו כי נראה שהמשתתפים נמשכים מינית ורומנטית לאנשים עם אינטליגנציה מעל הממוצע, עד מנת משכל של כ-120. מעל מנת משכל של 120, גם העניין המיני וגם העניין בבן/בת הזוג ירד. מנת משכל גבוהה מאוד לא נתפסה כמושכת במיוחד מבחינה מינית, או כאיכות הרצויה ביותר אצל בן/בת הזוג.
הפסיכולוג האבולוציוני ג'פרי מילר הדגים במחקר שנערך על 400 יוצאי וייטנאם כי מנת המשכל ואיכות הזרע מתואמים, והציע כי רמת אינטליגנציה גבוהה אצל גברים עשויה לאותת על גנים טובים לנשים ולכן יכולה להוות כגירוי מיני.
ה-Online Lexikon für Psychologie und Pädagogik (הלקסיקון המקוון לפסיכולוגיה וחינוך) הגרמני מכנה את הסאפיוסקסואליות "חידוש שמוטל בספק".
הסקסולוג אולריך קלמנט טוען כי אינטליגנציה היא מושכת ללא קשר להעדפות מיניות משום שהיא מבטיחה משאבים ארוכי טווח ובכך מאפשרת תכנון ארוך טווח של החיים המשותפים של זוג.
היסטוריה
המקור נובע מתנועה שהחלה בשנות ה-90, ועסקה סביב התאוריה הקווירית.
בעולם דובר האנגלית, בנוסף להד הכללי ברשת, יש כמה ביקורות על המונח בבלוגים מדעיים.
ההגדרה נכנסה למיינסטרים ב-2014, כשאתר ההיכרויות האמריקאי OkCupid הפך את המשיכה לאפשרות בחירה כאשר שואלים לגבי המשיכה המינית. לפי ראיון של האתר ל-npr.com, סאפיוסקסואליות הוא אחד מהטרנדים הלוהטים שלו, ושרבים מהמשתמשים באתר בוחרים להגדיר את עצמם ככאלה. כ-0.5% ממשתמשי האתר מזדהים כסאפיוסקסואלים, וההגדרה נפוצה ביותר בגילאי 31–40. OkCupid הסירה את ההגדרה ב-11 בפברואר 2019 בעקבות משוב שלילי ניכר, במיוחד בגלל מאמר במגזין Vice.
לנשים יש סיכוי גדול יותר להזדהות כסאפיוסקסואליות מאשר גברים.
בשנת 2019 הכריזה מזכירת המדינה הצרפתית מרלן שיאפה כי היא סאפיוסקסואלית.
מאפיינים
למראה הגופני, לגילו, למין או לסטטוס החברתי של האדם אין השפעה על המשיכה; יתר על כן, רבים מהסאפיוסקסואלים מסרבים להזדהות עם אף נטייה מינית. לטענת פליקס דוסו, ניתן לראות את הופעתם של זהויות מיניות חדשות, למשל סאפיוסקסואליות כאלטרנטיבות מעניינות הנועדות לאתגר תפיסות מונוגמוצנטריות.
סאפיוסקסואלים יכולים להשתמש בשיחה כמשחק מיני.
משיכה מינית זו יכולה להוות סכנה לאנשים עם הערכה עצמית נמוכה או חוסר ביטחון.
האופי של סאפיוסקסואליות
ישנו ויכוח על האופי המדויק של סאפיוסקסואליות. יש הטוענים כי זו נטייה מינית, ויישומוני ואתרי היכרויות מסוימים אף מאפשרים למשתמשים להזדהות כסאפיוסקסואלים. אחרים אומרים שזהו ניסיון לא הולם לקוויריות מקהילה שאינה שולית כמו נטיות מיניות אחרות. אחרים רואים בסאפיוסקסואליות כפטיש, במיוחד לכיוון אינטליגנציה.
לרוב, אנשים חושבים שסאפיוסקסואליות משתרעת על אחת משתי הקטגוריות: אוריינטציה או פטיש.
תיאור המשיכה כיכולתנית ואליטיסטית
יש אנשים שמאמינים כי סאפיוסקסואליות מפחיתה בערכם של אנשים עם יכולות נפשיות, מצבים טבעיים ומעמדים חברתיים שונים. אלה שמכנים את המשיכה כאליטיסטית, יכולתנית או אירוצנטרית טוענים שהיא מעריכה יתר על המידה את החינוך המערבי ואת מנת המשכל תוך התעלמות מצורות אחרות של אינטליגנציה. נואטיסקסואל (Noetisexual) נטבע כחלופה לטרמינולוגיה.
כמה פרשנים אף הצהירו כי סאפיוסקסואליות היא "אליטיסטית", "מפלה" ו"יומרנית".
מגיני המשיכה טוענים כי היא מבוססת על תאימות של מערכות יחסים ולא על סמך פסיקה של ערך מוחלט.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1997
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1997, הייתה האליפות האזורית ה-26 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בהונגריה בין ה-6 ביוני ל-15 ביוני 1997.
משחקי הגמר
למשחקי הגמר העפילו 7 נבחרות שהוקמו על בסיס מדינות שהתפרקו.
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית א'. המשחקים נערכו בהשתתפות 6 קבוצות. הנבחרת עברה שלב א' של המוקדמות ובשלב ב' הגיע למקום האחרון ולא העפילה.
מערכת ששת הימים
מערכת ששת הימים (בצרפתית: Campagne des Six-Jours) הייתה סדרת מבצעים צבאיים במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חלק מן המלחמות הנפוליאוניות שנמשכה בין 10 ל-15 בפברואר 1814. במהלך המערכה הנהיג נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, את הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בסדרת קרבות וניצחונות נגד כוחות הקואליציה (שכללו את צבאות האימפריה הרוסית וממלכת פרוסיה) שהיוו את פאר גאוניותו האסטרטגית של נפוליאון. נפוליאון הצליח להביס את הצבא הרוסי-פרוסי המאוחד תחת פיקודו של גבהרד לברכט פון בליכר, אך נאלץ להעביר כוחותיו דרומה עקב מתקפה אוסטרית של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג לעבר פריז.
מערכת ששת הימים נחשבת לאחד המבצעים הצבאיים המוצלחים ביותר בקריירה של נפוליאון והיא נודעת בעיקר עקב העליונות שהפגין הצבא הצרפתי על אויביו בלוגיסטיקה, מהירות תנועת הצבא ואחידות בהנהגה.
רקע
לאחר שנסוג מרוסיה בשנת 1812, ונאלץ לוותר על ההגמוניה במרכז אירופה בשנה שלאחר מכן עקב קרב לייפציג, נפוליאון נאבק בתחילת 1814 על שטחי הקיסרות הצרפתית הראשונה נגד כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (שכללו את האימפריה האוסטרית, ממלכת פרוסיה, האיחוד השוודי-נורווגי, הממלכה המאוחדת ומדינות גרמניות נוספות כגון ממלכת בוואריה).
לאחר שרוב "הצבא החדש" נפל במערכה בגרמניה, עמדו לרשות נפוליאון לא יותר מ-80,000 חיילים כדי להגן על 300 הקילומטר של גבול צרפת עם הקונפדרציה של הריין, לאורך נהר הריין. בתוך המדינות הגרמניות היו 100,000 חיילים צרפתים, אך הם היו מפוזרים או נצורים, ולא הצליחו להגיע לצרפת ולעבור את אויביהם. מעבר לריין, מול נפוליאון, עמדו 300,000 חיילי הקואליציה שהיו מוכנים לפלישה, המורכבים מצבאות רוסיה, אוסטריה ופרוסיה. בגבולות הדרום, הדף ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון את הצרפתים חזרה אל מעבר לגבול הצרפתי-ספרדי, ואילו חייליו של נפוליאון בחצי האי האפניני תמרנו ולא היו מסוגלים לסגת חזרה כדי להגן על המולדת הצרפתית.
גם בעלי ברית לשעבר של צרפת מקרב מדינות גרמניה וארצות השפלה החלו לנטוש את נפוליאון, כגון הולנד שהפכה לנסיכות הריבונית של ארצות השפלה. נפוליאון הוציא צו קיסרי לגיוס כללי. הוא זימן 900,000 מתגייסים, המשמר הלאומי הצרפתי ואפילו פקידי יערות שידעו לאחוז בנשקם. הוא דרש מהפרלמנט הצרפתי למצוא את הנשק והציוד הדרושים לכוח שנוצר בחיפזון. הוא הגדיל את משמרו הקיסרי המובחר, והציב מחדש את הקצינים המנוסים ביותר מבריגדות ישנות כדי להעניק לעצמו גרעין כוח אמין בין לגיונות המתגייסים החדשים והבלתי מנוסים. הצבא הצרפתי התמודד כעת עם צבאות גדולים בהרבה ממנו והכוחות היו נואשים לאזן את הסיכויים. נפוליאון הוציא לפועל מערכת תעמולה להפקת מאמצים גדולים יותר להגנתה של לה פטרי ('המולדת'); הוא קרא לכוחות מאיטליה וספרד וגייס צעירים שנתיים לפני גיל הגיוס הממוצע.
עם זאת, לא עמד נפוליאון ביעדיו. מתוך 900,000 שזומנו, רק 120,000 התגייסו לשירות. האוכלוסייה הצרפתית הכללית עייפת מלחמה סירבה לשלם מיסים. לא היו מספיק רובים או סוסים לפרשים ולתותחנים. גרוע מכך, ז'ואקים מירא, מרשל צרפת, שהיה באותה עת בממלכת נאפולי, ערק לצדן של בעלות הברית. עריקה זו שמה לאל את הסיכויים של נפוליאון לפעול מדרום צרפת ולכבוש את צפון איטליה על מנת לנתק את הכוחות האוסטרים מהמלחמה כפי שעשה במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. נפוליאון פנה למישור הדיפלומטי והציע להחזיר אל הכס הספרדי את פרננדו השביעי, מלך ספרד, בתקווה שמהלך זה יפצל את אחדותם של בעלות הברית בדיונים קשים, אך התוכנית נכשלה. למרות חסרונותיו הרבים, המשיך נפוליאון לבצע חישובים אסטרטגיים שנשענו על כושרו הצבאי כמפקד. הוא דחה את ההכרה בעצמאות ארצות השפלה ופעל להסיג את היד העליונה בדיוני סוף המלחמה כדי שיוכל לשמור על הקיסרות ולפחות על חלק מגבולותיה. פלישת הקואליציה החלה בינואר 1814, עם שלושה מערכים של הכוחות: צפון ומרכז תחת פיקוד רוסי-פרוסי, ודרום תחת פיקוד אוסטרי, המכוונות לכיבוש פריז.
התנועה לפריז
המפקד האוסטרי, קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, עבר את הריין העליון עם 210,000 חיילים לעבר צרפת, ואילו ז'אן-בטיסט ברנדוט (מרשל צרפתי לשעבר, שפנה נגד נפוליאון כדי להיות מלך שוודיה) העביר 60,000 חיילים דרך ארצות השפלה. הפרוסים, בפיקוד פון בליכר, צעדו עם 75,000 איש דרך או-דה-פראנס. בתגובה, שלח נפוליאון חיל של 30,000 חיילים חסרי ניסיון נגד אגף אחד של צבא בליכר ב-29 בינואר 1814. הפרוסים היו חייבים לסגת כאשר אוימו מהאגף, אך בליכר יצא במתקפת נגד בלה רותייר ב-1 בפברואר; המתקפה כללה 116,000 חיילי קואליציה נגד 40,000 חיילים בפיקודו של נפוליאון. נפוליאון ניסה לחלץ את הצבא אך נאלץ להילחם בשלג הסוחף עד שהחושך איפשר לאנשיו לחמוק. סופת שלגים הקשתה על שמירת הכיוון ועל הלוגיסטיקה, וחלק מהיחידות נקטו בלחימה פנים אל פנים עם כידונים כאשר הרטיבות הותירה את אבק השריפה לח והנשק החם הפך חסר ערך. המאבק הקצר אך התוקפני עלה לשני הצדדים ב-6,000 נפגעים, ונפוליאון נפגע קלות בקרב. לאחר מכן חידשו בעלות הברית את צעידתן לפריז בביטחון מסוים.
המערכה
החל מ-10 בפברואר החל נפוליאון בסדרת מבצעים נגד כל הכוחות התוקפים. הוא פגע תחילה בפרוסים, שכוחותיהם נמתחו בקו צעדה מורחב והיכולת הלוגיסטית שלהם נחלשה. הוא תקף את הגנרל זכר אולסופייב בשמפאובר, מזרחית לפריז, והסב לכוח שכלל 5,000 איש 4,000 נפגעים. ב-11 בפברואר תקף נפוליאון שני כוחות נוספים של צבא בעלות הברית במונמירייל, תחת פיקודם של הגנרלים לודוויג יורק פון וארטנבורג ודמיטרי סאקן. בתחילה היו לרשות נפוליאון רק 10,500 איש (שהורכבו מהמשמר הקיסרי עם כמה חיילים) נגד 18,000 בפיקודו של סאקן, אך בעת שהציב כמה חיילים לתצפית לקראת הגעתו של יורק, נפוליאון קרא לכל התגבורת הזמינה עד שגייס 20,000 איש בסך הכל, בעיקר תושבים מהאזור שהתגייסו מיד, ואז פתח במתקפה כוללת. סאקן תומרן לאחור ונאלץ בהמשך לסגת לעומת הצרפתים הקרבים, אך עם התקדמות הקרב הגיעו תגבורת של כוחות הקואליציה בפיקודו של יורק ותוכניתו של נפוליאון נראתה בסכנה, אך המרשל הצרפתי אדוארט מורטייה, הגיע עם תגבורת כדי להעסיק ולהרחיק את כוחו של יורק.
למחרת, רדף נפוליאון אחרי המערך האחורי של יורק עד לעיר שאטו-תיירי על נהר המארן. שם תקף מישל ניי, פילח את הקווים של בעלות הברית וכבש גבעות ועיירות ממזרח ומעבר להם. ההתקפה הייתה כה עזה, עד ששתי בריגדות שלמות של פרשים רוסים נותקו ונאלצו להיכנע, אם כי חיל הרגלים הפרוסי נמלט בזכות אש חיפוי ארטילרית. בשלושת ימי הלחימה ספגו כוחותיו של נפוליאון רק 3,450 הרוגים, ואילו בעלות הברית ספגו אבדות של למעלה מ-10,000 איש. כדי להבטיח ניצחון מכריע על הפרוסים, ביצע נפוליאון התקפה אחרונה נגד בליכר בכוונה לנטרל את המערך הפרוסי, והתכוון לאחר מכן לצעוד נגד שוורצנברג מדרום (שוורצנברג והכוחות האוסטרים נעו דרך בורגון-פראנש-קונטה).
נערה בחולצה כחולה
נערה בחולצה כחולה הוא הרומן השני והמקיף של גבריאל בן-שמחון שיצא באוקטובר 2013 בעריכת נוית בראל בהוצאת "ידיעות אחרונות ספרי חמד". במרכז הרומן סיפור אהבתו של יונתן מרציאנו, נער עולה חדש ממרוקו, לנורית סתיו הצברית שמעדיפה עליו את בולוש, נער פליט שואה, ומרציאנו נאלץ לגייס את דודו עמרם, מגרש שדים, לעזור לו להחזיר אליו את אהובתו. הספר כתוב כיומן שנמשך מגיל 14 ועד אחרי השירות הצבאי. ביוני 2014 הרומן הוכרז כ"ספר זהב" על ידי התאחדות הוצאות הספרים אחרי שנמכר בלמעלה מעשרים אלף עותקים. באוקטובר 2014 נבחר הספר "נערה בחולצה כחולה" על ידי וועדת שופטים למצעד הספרים לילדים ולנוער של משרד החינוך כספר מומלץ לכיתות י'-יב'.
מערכת ששת הימים
המערכה
נפוליאון יצא לאתר את בליכר ב-14 בפברואר בשעה 03:00, עם המשמר הקיסרי והחיל הפרשים בקדמת צבאו. החיל הפרוסי המוביל, בפיקודו של גנרל-אוברסט פרידריך פון קלייסט, מנה 20,000 איש והתעמת עם מאחזים צרפתיים בוואושאן בזמן שחיפש את מיקום גרעין ההנהגה של נפוליאון. הפרשים הפרוסים היו חייבים לסגת, אך הם לקחו אסיר צרפתי שהודיע לפון קליסט ולבליכר כי הכוח העיקרי של נפוליאון אכן נמצא באזור. בזמן שבעלות הברית התלבטו, נפוליאון כבר אסף במהירות את כוחותיו ברחבי או-דה-פראנס כדי לרכז 25,000 איש לעוד קרב מכריע נוסף. כשהתברר לבליכר כי לפרוסים אין עליונות מקומית במספרים, הוא החל לסגת. המרשל הצרפתי עמנואל דה גראוצ'י, שהוביל את עיקר פרשי נפוליאון, ניסה לרדוף אחרי הפרוסים הנסוגים כדי לנתק את קו הנסיגה שלהם, אך טקטיקת האדמה חרוכה שהונהגה בידי שני הצדדים האטה את התמרון כך שהפרוסים הצליחו להילחם בדרכם חזרה ולבסוף להימלט מהגעתם של כוחות צרפתים נוספים. עם זאת, הנסיגה המבולבלת עלתה לבעלות הברית בעוד 7,000 נפגעים ו-16 תותחים, ואילו אבדות הצרפתים מנו 6,000 איש סך הכל.
נערה בחולצה כחולה
ייחודו של הספר הוא בדמויות שלו וב"עולם" בו הן פועלות. זאת היא שכונת ואדי סאליב בחיפה התחתית בתקופת העלייה הגדולה של שנות החמישים, כשהנמל רוחש עולים שמחפשים את הארץ המובטחת. מרציאנו מוקף במשפחה גדולה עם הרבה דודים ודודות, סבים וסבתות, שכל אחד מהם מנסה בדרכו להתאקלם במקום החדש. כך הדוד עמרם, מגרש השדים, שכבר אין לו שדים לגרש; האב, דוד ציון, נגר ומקובל שמכלה את כוחו בעסקנות פוליטית כקבלן קולות; או הדודה סולטנה, זמרת בעיירת הולדתה שלמוזיקה שלה אין קונים ועוד. מרציאנו עצמו מנסה למצוא נחמה בסרטי התקופה, מתגנב לקולנוע "כרמל" לראות את גרי קופר, ג'ון ויין, קלארק גייבל וגלן פורד, את ריטה הייוורת', לורן באקאל וגרטה גרבו ובטוח שכמו בסרטים, כך בחיים, הטובים מנצחים תמיד וכמותם גם הוא יזכה באהובה הנכספת. הוא שהופך למתרגם ומגלגל את פס התרגום לצד הסרט, בחמלתו על צופי הקולנוע, גם משנה את סופי הסרטים העצובים להפי אנד, ואפילו את הסוף של "רומיאו ויוליה" הוא משנה כשהוא מוסיף לפס התרגום את המילים "רומיאו ויוליה מתים, אבל רק ליום אחד, כי הרעל ששתו מתגלה כמיושן ושני האוהבים מתעוררים בבוקר, שמחים להיווכח שעזה ממוות אהבה". קולנוע "כרמל" משמש כזירה עיקרית ברומן. הדודה סולטנה עולה על הבמה ושרה שירי חתונה מרוקאים לתשואות הקהל וגורמת לעולים אחרים מפולניה ורומניה להצטרף ולשיר את שיריהם, גם גרי קופר מגיע ל"כרמל" להזמנתה של ז'ולייט אסולין, הנערה מהשכונה שמחזרת אחרי מרציאנו, והוא עולה לבמה אחרי הקרנת סרטו "בצהרי היום" לפליאת הקהל, כשיונתן הוא היחיד שמפקפק במה שעיניו רואות, שכן הוא מזהה בתוך החליפה המחויטת את בעל בית הקולנוע, אביה של נורית, שרגיל להתחפש כל פעם לדמותו של הכוכב בסרט השבוע.
מערכת ששת הימים
לאחר ששת הימים
למרות הניצחונות הטקטיים הללו, פריז עדיין הייתה מאוימת על ידי כוח אוסטרי עצום, ונפוליאון נאלץ לצעוד בכוח למשך יומיים כדי להדביק את בעלות הברית בסן. אנשיו המותשים עברו 95 ק"מ בתנאי אמצע החורף, ובהגיעם נעו היישר לקרב.
נערה בחולצה כחולה
קו ישר נמתח בין "נערה בחולצה כחולה" למחזה "מלך מרוקאי" (כמו למרבית מחזותיו וספריו של בן שמחון). עיר הולדתו של המחבר, ספרו, היא מרכז אירועים גם כאן, והדמויות הראשיות - אותן דמויות - דוד ציון ואשתו רינה שהם שמות הוריו של בן שמחון וכן יונתן, שהוא שמו של בן זקוניו. אבל בעוד הסיפור ב"מלך מרוקאי" מתבסס על מטפורה מיתית - עיירת פייטנים שעפה על עננים לירושלים - כאן אותה עיירה, ספרו, מתוארת בסגנון ריאליסטי, על הסמטאות שלה, הטיפוסים, החתונות, והלוויות, בית הכנסת, החמאם ובית הקברות. גם ההיסטוריה הלא מוכרת של העיירה נפרשת מתקופת דהיה אלכהינה, המלכה הברברית היהודיה מהמאה השביעית ועד ימינו. תושבי ואדי סאליב ב"נערה בחולצה כחולה" נראים כאילו הם אותם תושבי ספרו שב"מלך מרוקאי" זינקו לעוף על עננים לירושלים ונחתו בחיפה תחתית.
"נערה בחולצה כחולה" הוא רומן דמוי "אלף לילה ולילה" עם הרבה סיפורים בתוך סיפור מסגרת וכמו שחרזאדה שמספרת סיפורים למלך כדי לשמור על חייה, כך מרציאנו מספר את סיפוריו לנורית כדי לשמור על הקשר איתה. השפה ויזואלית שמקורה בקולנוע ובתיאטרון, שהם תחום עיסוקו של בן שמחון. מאפיין נוסף של הספר הוא השילוב בין דמויות ואירועים בדויים עם כאלה שהיו. "נערה בחולצה כחולה" מספר פרק בהיסטוריה של מדינת ישראל, את העשור הראשון שלה, שעד כה לא ניתן לו כיסוי לא בספרות, לא בטלוויזיה ולא בקולנוע וזאת מנקודת מבטו של עולה חדש השואף להיות צבר.
במרץ 2016 ראה אור בהוצאת "ידיעות ספרים" הרומן "המרוקאי האחרון", ספר ההמשך ל"נערה בחולצה כחולה".
מערכת ששת הימים
לאחר ששת הימים
כוח הכיסוי של נפוליאון הובס בבר-סור-אובה ב-27 בפברואר והכוחות של בעלות הברית המשיכו להתקדם במערכה לעבר הבירה הצרפתית עד לקרב על פריז.
דזהרטיטניס
דזהרטיטניס (שם מדעי: Dzharatitanis; מילולית: "הטיטאן של דזהראקודוק") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הרבאצ'יזאוריים שחי לפני 92 עד 90 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו נמצאו בתוך מדבר קיזילקום שבאוזבקיסטן בתצורת ביסקטי. הסוג הוגדר בשנת 2021 ונכלל בו מין אחד - Dzharatitanis kingi. שם המין נקרא על שם הגאולוג כריסטופר קינג, שחקר מאובנים רבים באסיה.
תיאור
דינוזאור זה היה קרוב רחוק של הדיפלודוקוס, והוא משויך למשפחת הרבאצ'יזאוריים, אשר רובם חיו במשך היורה והקרטיקון התחתון והוא הראשון מבני המשפחה שהתגלה באסיה, אולי לאחר הגירה מאירופה. הוא הזאורופוד הידוע היחיד מהתצורה בה התגלה, לצד סוג לא מזוהה של טיטנוזאור.
הממצאים של הדינוזאור התגלו ב-1997 בידי החוקרים הנס דיטר זואס (Hans-Dieter Sues) ודייוויד ג'. וורד (David J. Ward) כחלק ממשלחת חיפוש גדולה, והוא תואר למדע ב-2021 בידי זואס ובידי אלכסנדר אבריאנוב (Alexander Averianov). במקור הוא נחשב לטיטנוזאור, בדומה לסוגים אסייתים רבים שנחשפו באזור, אך מבנה חוליות הזנב והחוליות הקוצניות לא התאים למבנה של הטיטאנוזאורים, והוביל לקשר עם דינוזאורים כמו הניז'רזאורוס והרבאצ'יזאורוס. מבדיקת העצמות נראה שהדינוזאור הגיע לאורך של 15 עד 20 מטרים, כך שהיה קטן יחסית לזאורופוד, אך גדול מאוד ביחס לפאונה שהתקיימה באזור.
גדודנית
גְּדוּדָנִית (שם מדעי: Spodoptera) הוא סוג של עש ממשפחת התנשמיתיים. שמה העברי נגזר מכך שהזחלים הצעירים חיים בקבוצות גדולות וכשהם גדלים מתפזרים ופושטים כגדודים על שדות שלמים.
55 יום בפקינג
55 יום בפקינג (באנגלית: Days at Peking 55) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1963 בהפקתו של סמואל ברונסטון ובבימוי של ניקולאס ריי, עם דייוויד ניבן, אווה גרדנר וצ'רלטון הסטון בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את המצור שהוטל על רובע הצירות בבייג'ינג (אז, השם תועתק כפקינג) בעת מרד הבוקסרים בסין בשנת 1900 במשך 55 יום (20 ביוני 1900 - 14 באוגוסט 1900).
הבמאי ניקולס ריי מופיע בתפקיד קטן של ציר ארצות הברית בפקינג.
המלחין דימיטרי טיומקין היה מועמד לפרס אוסקר על המוזיקה לסרט ועל השיר המקורי "So Little Time" ,אך השיר "55 יום בפקין" בביצוע ארבעת האחים התפרסם יותר.
תקציר העלילה
ברובע הדיפלומטי בפקינג ב-1900 היו צירויות של 11 מדינות. כל צירות כללה את הציר ומשפחתו, אנשי הצירות וחיילי הגנה. סה"כ היו כאלף חיילים ואזרחים ברובע. הרובע היה מוקף בחומה ובשער. בכל בוקר הונפו דגלי המדינות בזה אחר זה כשתזמורת מנגנת את ההמנונים.
בתחילת הסרט נכנס לרובע מייג'ור מאט לואיס (צ'רלטון הסטון) רכוב על סוסו בראש פלוגת חיילי מארינס. הוא נפגש עם הציר הבריטי סיר ארתור רובינסון (דייוויד ניבן) ועם ברונית רוסית יפהפייה אלמנה בשם נטליה איבנוב (אווה גרדנר). בין לואיס והברונית מתפתח קשר רומנטי ובנשף הכללי של הצירויות כולם מתבוננים בזוג החדש והיפה.
כאשר הציר הגרמני נרצח על ידי הבוקסרים, מגיעים לואיס ורובינסון לארמון המלכותי בעיר האסורה ומתלוננים בפני הקיסרית האלמנה צה שי (פלורה רובסון) משושלת צ'ינג התומכת בחשאי בבוקסרים. היא מייעצת להם לפנות את הרובע בהקדם. בשובם נערכת הצבעה ורוב הצירים מצביעים על פינוי פרט לבריטי. לבסוף כולם "מתיישרים" ומחליטים להישאר ולהגן על המקום עד שיגיע צבאו הבינלאומי של גנרל סידני וישחרר אותם.
הם מבצרים את הרובע ומתכוננים להתקפה. אלפי סינים חמושים ברובים ונשק קל תוקפים את הרובע אך מגיניו עושים בהם שמות בעזרת רובים, תותח מיושן ומכונת ירייה. הסינים מנסים לעלות על החומה בחבלים אך המגינים מעלים אותם באש.
הברונית הופכת לאחות ועוזרת לרופא המטפל בפצועים הרבים. המצור מתארך בגלל קושי של הצבא לפרוץ את הדרך לפקינג. יש מחסור בתחמושת, אוכל וציוד רפואי. הברונית מצליחה לצאת מהרובע, למכור את הענק היקר שלה ובכסף לקנות את המצרכים החיוניים אך בכניסה לרובע היא נורית, נפצעת קשה ומתה.
לואיס ורובינסון מיואשים. לואיס מציע לפשוט על מחסן התחמושת של הסינים. דרך תעלות הביוב הם מצליחים לצאת מהרובע להגיע למחסן ולפוצץ אותו. הפיצוץ נשמע בכל פקינג לחרדתם של הסינים והקיסרית.
המצור וההתקפות נמשכים עד לבואו של צבאו של גנרל סידני ב-14 באוגוסט 1900 המסלק את התוקפים ומסיר את המצור.
בסוף רואים את הארמון השומם ובו משוטטת הקיסרית ואומרת "השושלת גמורה".
בצפר (סדרת טלוויזיה, 2019)
בֶּצֶפֶר היא סדרת טלוויזיה מוקומנטרית ישראלית לנוער שנוצרה ובוימה על ידי אילן רוזנפלד. הסדרה משודרת ב-TeenNick מ־24 בנובמבר 2019 ומבוססת על הסדרה "בצפר" ששודרה בשנת 2005 בערוץ ניקלודיאון. הסדרה מציגה מערכונים קצרים המתרחשים בבית ספר, ובמרכזם תלמידים בבית הספר הפיקטיבי "אלון". הסדרה משודרת במקביל גם ב"הוט קומדי סנטרל" בשעות הערב.
הפקה
ב־14 ביולי 2019 פורסם שהתוכנית "בצפר" תחודש. השחקנים בסדרה שונים משחקני הסדרה המקורית, מלבד נדב אסולין, השחקן היחיד ששיחק גם בסדרה המקורית.
ב־30 ביולי 2019 התחילו צילומי הסדרה.
חסלט – עלי קטיף
חסלט עלי קטיף היא חברה ישראלית שעוסקת בגידול ושיווק של ירקות כשרים למהדרין והייתה הממציאה של רעיון הירקות ללא חרקים.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-1989 על ידי מספר חקלאים וחוקרים תורניים מכפר דרום, החברה גידלה את תוצרתה בחממות שבהם החקלאים יכלו להקפיד על שטח נקי מחרקים ותולעים. צוות גדול של משגיחי כשרות בדקו את תוצרת החברה על מנת לוודא את הכשרות, בנוסף לכך קבעה לחסלט גם תו הדברה בשיתוף עם מעבדת בקטוכם ששוכנת בנס ציונה.
כעשור לאחר הקמת החברה החליטה החברה להרחיב את עיסוקה ולהיכנס לשוק של ירקות מצוננים ולשם כך החליטה להקים חברת בת ששמה הוא "ירק נטו" שתפקידה הוא לייצר סלטים חתוכים שיהיו שטופים ומוכנים לאכילה, בתחילת 2005 שיתפה פעולה החברה עם תנובה, בעקבות כך שיווקה החבר את מוצרי חברת עלי קטיף לרשתות השיווק ולרשתות הפרטיות.
ענף החקלאות בגוש קטיף היה עוגן כלכלי מרכזי בגוש ודבר זה התבטא בריבוי החברות העוסקות בתחום זה בגוש, החברות המרכזיות היו חסלט - עלי קטיף מכפר דרום, גלאט עלים ותנובות קטיף שנהנו מתנאי מזג אוויר המתאים מאוד לתוצרה חקלאית, במקור מוצרי החברה שווקו בעיקר לצרכן הדתי אך בשלב מסוים הוא גם נצרך בידי השוק הכללי, מנהל החברה היה אליעזר ברט שגם הוא היה תושב כפר דרום, איש בכיר נוסף וממקימי החברה היה גם העיתונאי אלי ביתאן.
לחברה ולחממות שהיו בבעלותה הייתה זיקה לדת כמו חברות ומוסדות נוספים בגוש קטיף, זיקה זו התבטאה בכך שעובדיה היו שומרי מצוות ועבדו בשיתוף פעולה עם מכון התורה וארץ, מלבד זאת היו עוד דברים שבוצעו, כגוון התקנת מכונות שיבצע את פתיחת חלונות החממות באופן אוטומטי.
על פי ראיון שנתן לתקשורת שמעון ביטון, האגרונום של חברת חסלט וממפתחי רעיון הירקות ללא תולעים, החברה התחילה עם דונם אחד במושב גדיד ובשיאה החזיקה בשטח של כ-1,000 דונם בין בני עצמון לכפר דרום.
המפעל של החברה בכפר דרום הופעל עד ימי הפינוי האחרונים ואף שלחה מספר קווי ייצור זמן קצר לפני סגירתו של הגוש ליוצאים ונכנסים כהכנה לביצועה של תוכנית ההתנתקות.
עד אוגוסט 2005 שכנה החברה בכפר דרום ואף העסיקה עשרות חקלאים שהיו תושבי גוש קטיף אך לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות נאלצה החברה להעתיק את מקומה כמו חברות נוספות בגוש (גם חברת חרושת קטיף נאלצה להעתיק את מפעלה ששכן באזור התעשייה בנווה דקלים לאזור התעשייה באשקלון) לאזור התעשייה שער הנגב שנמצא בסמוך לשדרות וב-2018 עברה החברה לפארק תעשיות נעם סמוך לנתיבות, שם יושבת עד היום, מפעל החברה בנתיבות משתרע על שטח של כ-20 דונם ומייצרת 160 אחוז מהיקף הייצור לפני פינוי המפעל הקודם, מלבד המפעל של החברה קיים בסמוך למחלף שוקת, מתחם חממות בו גדל חלק גדול מהתוצרת של חסלט עלי קטיף, המתחם משתרע על שטח של כ-180 דונם, בעלי מתחם החממות הוא עוז לב־רן שהיה תושב גדיד ונעזר במהלך עבודתו בגוש בקרן מאמין וזורע.
בינואר 2018 ביקר הרב הראשי לישראל דוד לאו במפעל "חסלט– עלי קטיף" וכן בחממות אשר משמשות את תוצרת החברה, לאו ציין לשבח את החברה על מאמציה ליצור ירקות ללא תולעים שגם בריאים וגם כשרים לצרכן.
החברה היא תורמת מרכזית לארגון חותם: 120,000 ש"ח בשנת 2020, 160,000 בשנת 2021.
גיא שמיר
גיא שמיר (נולד ב-9 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. גיא, הוא בנו של מאיר שמיר. בעל תואר ראשון מהקריה האקדמית אונו.
קריירה
שמיר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-23 במרץ 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד צפרירים חולון. ב-14 בפברואר 1998 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד מכבי פתח תקווה. בעונת 1999/2000 רשם את עונת השיא שלו בקריירה כאשר רשם 31 הופעות, 5 שערים ושני בישולים.
בקיץ עזב שמיר את פתח תקווה וחתם במ.ס. אשדוד, אך בינואר  חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-13 ביולי 2006 שמיר חתם במכבי תל אביב, בה שיחק רק שני משחקים. בינואר חתם במכבי הרצליה בה שיחק עד לסיום העונה בה פרש מכדורגל.
אבסורדיזם
"האבסורד" בפילוסופיה מתייחס לקונפליקט שבין הרצון האינסופי של בני האדם להבין ולמצוא משמעות בקיומם, אל מול חוסר המשמעות או חוסר היכולת של בני האדם למצוא ולהבין את משמעות זו.
אחד הפילוסופים המוכרים ביותר שעסקו באבסורד הוא אלבר קאמי, שהיה אבסורדיסט אשר לטענתו האדם צריך לקבל את האבסורד הקיומי ולא להתנגד אליו, אך באותו הזמן לבצע מעין "מרד" על ידי הבנה והערכה של הדברים הטובים שמסבים אושר בחיים.
האבסורדיזם התפתח מהתנועה האקזיסטנציאליסטית האירופית שהתרחשה, במיוחד כאשר אלבר קאמי דחה היבטים מסוימים של קו מחשבה פילוסופי זה ופרסם את חיבורו "המיתוס של סיזיפוס".
יש דמיון רב בין פילוסופיית האבסורד, אל בין אקזיסטנציאליזם וניהיליזם. לכן, אנשים רבים עם מעט ידע בפילוסופיה נוטים להתבלבל בין אלו ולחשוב שמדובר בעמדה אחת המתייחסת אל חוסר המשמעות שבקיום.
סקירה כללית
בפילוסופיית האבסורד דואגים לציין את הקונפליקט שבין הרצון האינסופי של בני האדם להבין ולמצוא משמעות בקיומם, אל מול חוסר המשמעות או חוסר היכולת של בני האדם למצוא ולהבין את משמעות זו. בפילוסופיה זו אין שלילה של משמעות בחיים, אך הטענה היא כי גם אם קיימת משמעות ביקום, לבני האדם אין את היכולת להבין או לגלות את המשמעות הזו ולהיות בטוחים במשמעות.
לפי אלבר קאמי וסרן קירקגור, לאדם האבסורדי, בתור יצור חי אשר מחפש משמעות ביקום, יש 3 פתרונות אפשריים:
בחיבורו של אלבר קאמי "המיתוס של סיזיפוס", קאמי דואג להסביר מדוע אינו תומך בהתאבדות או באמונה בישות אלוהית (אשר הוא קורא לה "התאבדות פילוסופית"). אלבר קאמי מסביר כי ההתאבדות הפילוסופית אשר היא האמונה הדתית, אינה אלא ניסיון לברוח (לחמוק כלשונו) מהאבסורד. האמונה עצמה היא אינה רציונלית ובני האדם אינם יכולים להיות בטוחים בקיומו או בחוסר קיומו של אלוהים. בנוסף, בדומה לזאת קאמי טוען כי התאבדות של ממש היא, בדומה להתאבדות הפילוסופית, הצהרה שהעולם חסר המשמעות לא מתאים לאדם המתאבד, ומדובר בחוסר קבלה של האבסורד שמתבטא בניסיון לברוח מהאבסורד.
ההבדל בין אבסורדיזם, אקזיסטנציאליזם, וניהיליזם
יש דמיון רב בין פילוסופיית האבסורד, אל בין אקזיסטנציאליזם וניהיליזם. מסיבה זו, אנשים רבים עם מעט ידע בפילוסופיה נוטים להתבלבל בין אלו ולחשוב שמדובר בעמדה אחת המתייחסת אל חוסר המשמעות שבקיום. האמת היא, שאף על פי הדמיון בין אלו, קיימים הבדלים משמעותיים בין שלוש העמדות הפילוסופיות הללו.
האבסורדיזם מקורו מהאקזיסטנציאליזם והניהיליזם של המאה ה-20: הוא חולק כמה נקודות התחלה בולטות עם שניהם, אם כי גם טומן בחובו מסקנות הנבדלות באופן ייחודי מאסכולות מחשבה אחרות אלה. שלושתם נבעו מהחוויה האנושית של ייסורים ובלבול הנובעים מהאבסורד: חוסר המשמעות לכאורה בעולם שבו בני אדם, בכל זאת, נאלצים למצוא או ליצור משמעות.
לפי האקזיסטנציאליסטים המונותאיסטים, יש משמעות ביקום, אך על האדם להאמין בישות אלוהית. האדם יכול ליצור ולבנות משמעות משל עצמו, אך בסופו של דבר משמעות זו תכלול את אלוהים, בהיותו בורא היקום וה"משמעות" עצמה.
לפי האקזיסטנציאליסטים האתאיסטים, באמצעות שילוב של מודעות, רצון חופשי ואחריות אישית, האדם יכול לבנות משמעות משל עצמו בתוך עולם שלמעשה אין לו משמעות.
לפי האבסורדיסטים, החיפוש אחר משמעות מנוגד מטבעו לחוסר המשמעות בפועל, אך צריך גם לקבל את האבסורד וגם למרוד בו באותו הזמן, על ידי הערכה והסתכלות על מה שיש לחיים להציע, ושאיפה לחיים מאושרים או לפחות רגועים עד המוות. למראית עין הפילוסופיה דומה לפילוסופיה של פסימיזם ויאוש, אך אין הדבר נכון.
לפי הניהיליסטים, לא רק שאין משמעות ביקום, אלא גם אין טעם לנסות לבנות את עצמנו, לשנות או לקבל משהו, כי זה שלעצמו הוא חסר משמעות. הניהיליסטים נחשבים לפסימיסטים, ורבים מהם חווים מחשבות אובדניות ובמקרים מסוימים אף מתאבדים. קיימים ניהיליסטים המכנים עצמם "ניהיליסטים אופטימיים", ניהיליסטים אלו דומים מאוד לאבסורדיסטים. לעומת האבסורדיסטים, ה"ניהיליסטים האופטימיים" מאופיינים ברמות גבוהות יותר של אופטימיות.
מאחורי הסורגים 2
מאחורי הסורגים 2 הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1992 בבימויו של אורי ברבש ותסריט של בני ברבש, עם ארנון צדוק ומוחמד בכרי בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך ל"מאחורי הסורגים" משנת 1984 ובו שני הגיבורים הראשיים מהסרט הראשון, יהודי וערבי, משתפים שוב פעולה כדי לברוח מבית הכלא ולמרות הפיתויים הם אינם נפרדים עד לסוף הטראגי. הסרט לא הצליח בהשוואה לקודמו בביקורות ובקופות.
בועז שרעבי שהתפרסם בסרט הראשון עם "תני לי יד" שר בסרט הזה את "ציפור חפשיה" למילים של חמוטל בן זאב וללחן שלו.
מוחמד בכרי זכה בפרס השופטים לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בולנסיה.
תקציר העלילה
אורי מזרחי (ארנון צדוק) מתייצב לפני ועדת שחרורים של בית הכלא בו הוא כלוא בתא נפרד ארבע שנים על שוד. הוא מבקש להשתחרר לאחר ריצוי שני שלישים מעונשו אבל מפקד הכלא (אורי לוי) משיב לו בשלילה. אורי חוזר לתאו, מתפרע ושובר את כל החפצים, מכה בסוהרים עד שהוא מוכרע.
כעבור זמן מזמן המפקד את אורי ומודיע לו כי מתקיימת תחרות בין להקות על העלאת מחזות ומבקש ממנו להקים להקת אסירים כזאת. אורי מסכים כי הוא רואה בכך הזדמנות לברוח. את תוכניתו לבריחה הוא מעביר לידידו העבריין פיטוסי (רמי דנון).
אורי משכנע את עיסאם (מוחמד בכרי) לעזור לו בכתיבת המחזה בהעלתו בעזרת המדריכה מיה (גיליה שטרן). הם מקיימים את ההופעה במתנ"ס הדר יוסף שבסופה שר "הזמיר" (בועז שרעבי) עם כולם את "ציפור חופשית" לתשואות הקהל כשאורי ועיסאם עומדים באמצע אזוקים אחד לשני.
אורי רוצה לפתוח את האזיקים אך עיסאם זורק את המפתח ושניהם נאלצים להימלט ביחד. אנשיו של פיטוסי מתגברים על המאבטחים בחוץ אך מגיעה מיד משטרה ופיטוסי שאמור להסיע את אורי נמלט מהמקום. אורי ועיסאם מתחילים את הבריחה כשהם אזוקים אחד לשני. אורי מתקשר לפיטוסי ומודע על מקומו.
מיד מתחיל מרדף גדול של שוטרים, כלבנים ויחידה למלחמה בטרור בפיקודו של נמרוד (שלמה תרשיש). נמרוד וסגנו שי (אברהם אבוטבול) מגיעים לבית הבושת של פיטוסי ובמכות נמרצות הוא מגלה להם על שיחתו עם אורי ועל מיקומו.
בינתיים אורי ועיסאם מגיעים לדירתם של משפחת פלדמן. מר פלדמן (עזרא דגן) ואשתו (לבנה פינקלשטיין) ושני ילדיהם פוחדים מהם אבל כעבור זמן קצר נשבר הקרח והם מתחבבים על ידי המשפחה ואוכלים ביחד.
בינתיים אנשי היחידה למלחמה בטרור גולשים מהגג אך מר פלדמן מצליח למלט את השניים דרך הצינור של קבלן השיפוצים בדירתם. הם מגיעים לחברם לשעבר יחיאל (רוברטו פולק) שמשחרר אותם משרשרת האזיקים ומזעיק את פיטוסי.
פיטוסי התככן מציע לאורי תוכנית מילוט. הוא יסגיר את עיסאם תמורת מתן רשות לאורי לעזוב את ישראל לשיקגו, שם יחכה לו ידיד. אורי מהסס אך בתחילה מסכים להסגיר את עיסאם תמורת שיחרורו מהכלא.
אורי הולך לפני כן לפגוש את בתו סיגי (דנה כץ) ונכדו ולאחר הפגיעה המכאיבה הוא מחליט לקשור את גורלו בזה של עיסאם. הם לובשים מדים של קציני צה"ל ופיטוסי מסיע אותם בטנדר של חב"ד לכפרו של עיסאם בשטחים. אנשי הכפר רוגמים אותם ואחד יורה בעיסאם ופוצע אותו קל. לבסוף מתברר להם שמדובר בעיסאם והם מובילים אותו לביתו שם הוא נפגש עם אשתו מהא (דליה בגר). אורי ועיסאם לא רוצים לסבך אותם ועוברים מחוץ לכפר שם הם מתגלים ליחידה למלחמה בטרור. החיילים פותחים עליהם באש והורגים את שניהם.
שילה וידנל
שילה מארי אוונס וידנל (באנגלית: Sheila Marie Evans Widnall; נולדה ב-13 ביולי 1938) היא חוקרת חלל ופרופסורית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנים 1993–1997 היא כיהנה כמזכירת חיל האוויר של ארצות הברית, ובכך הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה והאישה הראשונה שעמדה בראש זרוע מזרועות הכוחות המזוינים במחלקת ההגנה של ארצות הברית. ב-2003 היא נבחרה כחברה בהיכל התהילה הלאומי לנשים.
ראשית חייה
שילה וידנל נולדה בטקומה שבמדינת וושינגטון. ב-1960 היא סיימה לימודי בוגרת במדעים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם היא סיימה גם לימודי מוסמכת במדעים ב-1961 ולימודי תואר דוקטור במדעים ב-1964, כל התארים באווירונאוטיקה. ב-1986 היא מונתה כפרופסורית לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה והצטרפה לחטיבת הנדסת המערכות של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם היא הייתה יושבת ראש הפקולטה בשנים 1979–1981 ובשנים 1992–1993 היא הייתה סגנית הנשיא של המכון. ב-1985 היא נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה. ב-1998 היא הייתה לנשיאת האגודה האמריקאית לקידום המדע.
המחקר של וידנל מתמקד במכניקת הזורמים, במיוחד באווירודינמיקה של כלי טיס הנעים במהירות גבוהה, מסוקים ומערבולות קצה כנף. אחד ממחקריה הבולטים הוא על מנגנון אי-יציבות אליפטי, שאותו היא ביצעה בשיתוף עם ריימונד פיירהומבט.
מזכירת חיל האוויר
ב-4 ביולי 1993 מינה הנשיא ביל קלינטון את וינדל כמזכירת חיל האוויר של ארצות הברית. ב-22 ביולי הוגש מינויה לאישור הסנאט וזה אישר אותו שבועיים לאחר מכן, ב-5 באוגוסט. עם מינויה הייתה וידנל לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד והאישה הראשונה שעמדה בראש זרוע מזרועות הכוחות המזוינים. במהלך כהונתה כמזכירת חיל האוויר היא טיפלה בשערוריית קלי פלין, טייסת B-52 סטרטופורטרס בחיל האוויר, שהייתה האישה הראשונה בתפקיד זה ושוחררה מהשירות ב-1997 בעקבות רומן שניהלה עם בן זוגה של חיילת שהייתה כפופה לה ועל עבירות נוספות כמו אי-ציות לפקודה ושבועת שקר.
המשך הקריירה
בשנים 1998–2005 שימשה וידנל כסגנית הנשיא של האקדמיה הלאומית להנדסה וב-2009 הוענק לה על ידם פרס ארתור מ. בושה.
וידנל הייתה חבר בועדת החקירה לאסון מעבורת החלל קולומביה.
עמק דייוויס (אנטארקטיקה)
עמק דייוויס (באנגלית: Davis Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם בסמוך ממזרח למצוק פורלידס.
אזור מוגן במיוחד אנטארקטי
עמק דייוויס ועמקים חשופי קרח סמוכים אחרים, מהווים את מערכת "העמקים היבשים" הדרומיים ביותר ביבשת אנטארקטיקה. בשל כך לעמקים אלה חשיבות מדעית יוצאת דופן, לחקר האקלים באזור.
העמק, וכן אגם פורלידס הממוקם 500 מטרים מהעמק, מהווים יחד אזור אנטארקטי מוגן מיוחד (אזור מס' 119), המוגן תחת האמנה האנטארקטית.
גילוי ומיפוי העמק
העמק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו במסגרת משלחת חקר הרי פנסקולה של הסקר הגאולוגי (USGS Pensacola Mountains Project), ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966.
מקור השם
העמק נקרא על שמו של אדוארד ה. דייוויס (Edward H. Davis), מצי ארצות הברית, מכונאי בניין, ששהא בעונת החורף האנטארקטי 1957 בתחנת אלזוורת'.
לקריאה נוספת
• Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 119, DAVIS VALLEY AND FORLIDAS POND, DUFEK MASSIF
ג'ים גילמור
ג'יימס סטיוארט "ג'ים" גילמור (באנגלית: James Stuart "Jim" Gilmore; נולד ב-6 באוקטובר 1949) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מדינת וירג'יניה בשנים 1998–2002. קודם לכן כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית וכתובע הכללי של וירג'יניה (1994–1997). בשנים 2019–2021 שימש שגריר ארצות הברית בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ביוגרפיה
גילמור נולד בריצ'מונד שבווירג'יניה. הוא חבר בכנסייה המתודיסטית. הוא עורך דין בהשכלתו, אותה רכש מאוניברסיטת וירג'יניה. שירת במודיעין של הצבא האמריקאי. הוא שירת במערב גרמניה במהלך מלחמת וייטנאם ושלט בגרמנית.
בשנת 1997 ניצח את מושל וירג'יניה ברוב של 56%. בזמן כהונתו הפחית את המיסים על כלי רכב, הוריד את שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה והפחית את הוצאות המדינה על גופים רבים.
בעבר הכריז על כוונתו להתמודד לנשיאות ב-2008, אך פרש מן המרוץ לאחר זמן קצר. באותה השנה התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית.
באוגוסט 2015 הודיע על התמודדותו בפריימריז הרפובליקנים לבחירות לנשיאות ב-2016. על אף שצלח את הכניסה לעימות הראשון שנערך בידי רשת פוקס ניוז, לא זכה לדי תמיכה על מנת להשתתף בעימותים שנערכו לאחר מכן. עם זאת, גילמור הצליח להשתתף לבסוף בעימות האחרון לפני אסיפות הבחירה באיווה, הנערך בידי פוקס ניוז גם כן, ב-28 בינואר 2016. בתום ספירת הקולות באיווה, זכה גילמור ב-12 קולות בלבד. ב-12 בפברואר 2016, לאחר הפריימריז בניו המפשייר הודיע גילמור על פרישתו מהמרוץ.
חבר מועצת המנהלים של איגוד הרובאים הלאומי.
סמדרו ג'ונגר
סמדרו ג'ונגר (בדזונגקה: བསམ་གྲུབ་ལྗོངས་མཁར་) היא עיירה שנמצאת ליד גבול בהוטן–הודו, במחוז סמדרו ג'ונגר, בהוטן.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-206 ק"מ מבירת בהוטן, טהימפהו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יוני (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,355 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש הגשום ביותר (557 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש היבש ביותר (1 מ"מ גשם).
היפופרתירואידיזם
היפופרתירואידיזם היא ירידה בתפקוד של בלוטת יותרת התריס הכוללת תת-ייצור של הורמון יותרת התריס. מצב זה גורם לירידה ברמת הסידן בדם, עוויתות והתכווצויות שרירים לא-רצוניות וכן סימפטומים נוספים.
סימנים וסימפטומים
הסימפטומים העיקריים של היפופרתירואידיזם מופיעים כתוצאה מרמת הסידן הנמוכה בדם, אשר פוגעת בתפקוד התקין של השרירים ומערכת העצבים. כתוצאה מכך, אנשים הסובלים מהיפופרתירואידיזם סובלים מנימול ותחושת עקצוץ סביב הפה ובקצות כפות הידיים והרגליים, ומהתכווצויות שרירים הפוגעות בעיקר בידיים וברגליים.
לייקלנד
לייקלנד' (באנגלית: Lakeland) היא עיר במחוז פולק בפלורידה שבארצות הברית הממוקמת באזור מפרץ טמפה, מזרחית לטמפה. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-112,000 תושבים.
הר סומגיה
הר סומגאיה הוא הר בקטע הצפוני של מינדנאו בפיליפינים. ההר נמצא בשטח השיפוט של עיריית קלווריה. הוא ניצב בגובה של כ.
לייקלנד
העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים. ארבעה חברים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה ושנים נוספים נבחרים על ידי כלל העיר.
כלכלת העיר מבוססת על חקלאות וכריית פוספטים.
היסטוריה
אינדיאנים חיו באזור מתום עידן הקרח. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לאזור לייקלנד בשנות ה-70 של המאה ה-19. ההתיישבות התרחבה מאוד עם הגעת הרכבות בעשור שלאחר מכן. ההתיישבות הוכרזה כעיר בשנת 1885. במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898 שכנו אלפי חיילים אמריקאים סביב העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקים חיל האוויר של ארצות הברית בסיסי הכשרה לטייסיו בסמוך לעיר.
קומובי
קומובי (בסרבית קירילית: Комови) הוא רכס הרים במזרח מונטנגרו המהווה חלק מהאלפים הדינריים. פסגתו הגבוהה ביותר מגיעה לגובה 2,487 מטר.
מדרום מזרח לרכס, מתנשא רכס ההרים המונטנגרי-אלבני פרוקלטייה ("המקוללים") (Prokletije). הר ביילאסיצה (Bjelasica) גובל ברכס הקומובי מצפון, ונהר טארה ממערב. הרכס מחולק בין העיירות קולאשין ואנדרייביצה. השבטים המונטנגרים קוצ'י וואסוייביצ'י היו באופן מסורתי בונים קבוצות בקתות קיץ לרועים על הרכס.
בשנת 2018 רכס ההרים הוכרז כשמורת טבע מוגנת, בשל חשיבותו האקולוגית, ושפע הצומח והחי שבו.
פסגות
חמש הפסגות הגבוהות ביותר של קומובי הן:
No Candle No Light
No Candle No Light הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האנגלי זאין, בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן השני שלו, Icarus Falls. השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA, כסינגל השישי מהאלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי זאין מאליק, ניקי מינאז', בריטני קוני, בלו ג'ון, קתרין אוסטנברג, בריאן לי, טי ג'יי רוטון וטושאר אפטה, והופק על ידי טושאר אפטה, סוייר ובריאן לי. השיר מכיל בתוכו את סגנונות ההאוס הטרופי, ה-EDM והפופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-36 מיליון השמעות.
אולגה שיק
ביוגרפיה
אולגה שיין נולדה במשפחה יהודית כבתם של פרקש מור שיין ושל בלנקה ולרשטיין. היא הייתה הצעירה מבין אחיה/אחיותיה. את תפיסתה והבנתה במוזיקה ואת המוזיקליות שלה היא חייבת להוריה. אביה ניגן בכינור, אמה ליוותה אותו בשירה בקול אלט עמוק. מאוחר יותר עברה המשפחה לנאג'ווארד ולאחר מכן לדברצן.
No Candle No Light
ביקורת
כלפי השיר הופנו ביקורות מעורבות וחיוביות כאחד, מטעם אתרי מוזיקה ומגזינים שונים.