cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק
ראשית חייו
כריסטיאן נבחר כיורשו של אביו ביוני 1650. לא הייתה זו בחירה חופשית, אלא העברה בירושה שנעשתה באופן אוטומטי. כשהוא מלווה במנהל משק הבית שלו, כריסטופר פרסברג, יצא כריסטיאן למסע ארוך מעבר לים להולנד, אנגליה וצרפת ושב הביתה דרך גרמניה. במהלך מסע זה, הוא ראה את האבסולוטיזם במלוא תפארתו בחצר מלכותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ושמע על התאוריה של זכותם האלוהית של מלכים. הוא שב לדנמרק באוגוסט 1663. החל מ-1664 הותר לו להיות נוכח בישיבות של מועצת המדינה. המונרכיה העוברת בירושה הוגדרה בדנמרק בחוק ב-1665. כריסטיאן הוכרז כיורש באוגוסט 1665 באודנסה, בספטמבר בוויבורג ובכריסטיאנה (אוסלו) ביולי 1666. זמן קצר לפני עלייתו לכס המלוכה, הוא נכנס להיות חבר במועצת הממלכה ובבית המשפט העליון. כריסטיאן היה למלך לאחר מותו של אביו ב-9 בפברואר 1670 והוכתר באופן רשמי ב-1671. הוא היה המלך הראשון של דנמרק שהוכתר מתוקף ירושה ולכבוד אירוע זה נרכש כתר חדש ויקר וחרב טקסית חדשה.
מלך
מקובל בדרך כלל לחשוב שאישיותו האמיצה והאדיבה של כריסטיאן החמישי עשתה אותו לאהוד בקרב העם הפשוט, אך צל כבד הוטל על אישיותו בשל ניסיונו הבלתי מוצלח להשיג מחדש את סקונה עבור דנמרק במסגרת מלחמת סקונה. המלחמה סחטה את משאביה הכלכליים של דנמרק מבלי שהושגו מטרותיה. חלק מגישתו של כריסטיאן כלפי העם הפשוט ניתנת להסבר על ידי העובדה שהוא התיר להם להתקבל למשרות ממשלתיות, אך משמעות ניסיונותיו לצמצם את השפעתה של האצולה הייתה המשך המהלך של אביו להפיכתה של דנמרק למונרכיה אבסולוטית. כדי להכניס אנשים שלא באו משורות האצולה לשירות הממשלתי, הוא יצר את תוארי האצולה רוזן וברון. אחד מאנשי העם הפשוט שהענק להם תואר כזה היה פדר שומכר, שב-1670 הוענק לו התואר רוזן גריפנפלד וב-1674 הוא היה לחבר מועצת המדינה. גריפנפלד, שהיה מדינאי מיומן, הבין טוב יותר את המצב המסוכן שבו ניצבה דנמרק כאשר היא תקפה את שוודיה כאשר זו הייתה בעלת ברית של צרפת, מעצמה אירופאית באותה תקופה. כפי שגריפנפלד חזה, הייתה צרפת זו שהכתיבה את תנאי השלום עם הולנד, בעלת בריתה של דנמרק, ולמרות הניצחון הימי הדני בקרבות כנגד שוודיה בשנים 1675 – 1679, במהלך מלחמת סקונה, התקוות הדניות לתיקוני גבולות בין שתי המדינות בחצי האי הסקנדינבי, התנפצו. תוצאות המאמץ המלחמתי הוכחו כחסרות תועלת פוליטית וכלכלית עבור דנמרק. הנזק לכלכלה הדנית היה כבד. בנקודת זמן זו, כבר לא עמדה לרשותו המועצה המנוסה ליחסי חוץ כדי לתקן את הנזקים הפוליטיים. ב-1676 הוא שוכנע להפוך את גריפנפלד לשעיר לעזאזל ולהאשימו בבגידה, לשמחת יריביו. גריפנפלד נכלא עד ליומו האחרון.
לאחר מלחמת סקונה, נישאה אחותו של כריסטיאן, אולריקה אלאונורה, לקרל האחד עשר, מלך שוודיה, שאמו הייתה תומכת נלהבת של דוכס הולשטיין-גוטורפ. למרות קשרי המשפחה, המלחמה בין הגיסים כמעט ופרצה שוב ב-1689, כאשר קרל כמעט ועורר את העימות בין שתי המדינות כאשר הוא העניק את תמיכתו לדוכס הולשטיין-גוטורפ הגולה, כריסטיאן אלברכט, בתביעתו לשלטון בשלזוויג-הולשטיין.
ב-1683 פרסם כריסטיאן את ספר החוקים הדני (Danske Lov), הראשון שתפס לגבי כל דנמרק. לאחר מכן, ב-1687 פורסם ספר החוקים הנורווגי (Norske Lov). הוא גם הנהיג את מרשם המקרקעין ב-1688, שהיה ניסיון להעריך את ערכן של הקרקעות בממלכה כדי ליצור מערכת צודקת יותר של מיסוי. במהלך תקופת מלכותו, חל תור הזהב של המדע בזכות עבודתו של האסטרונום אולה רמר, למרות חוסר הידע וחוסר עניין של המלך במדע.
כריסטיאן מת כתוצאה מהשפעה מאוחרת של פציעה בתאונת ציד והוא נקבר בקתדרלת רוסקילדה.
אלק בולדווין
אלכסנדר ריי "אלק" בולדווין השלישי (באנגלית: Alexander Rae "Alec" Baldwin III; נולד ב-3 באפריל 1958) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי, זוכה שלושה פרסי גלובוס הזהב, שני פרסי אמי ושבעה פרסי גילדת שחקני המסך על תפקידו בסדרה "רוק 30". היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2003 על תפקידו בסרט "קולר – להרגיש את וגאס".
ביוגרפיה
בולדווין נולד בלונג איילנד לקרול ניוקום ולאלכסנדר ריי בולדווין הבן, מורה להיסטוריה ומאמן פוטבול. לבולדווין שלושה אחים: דניאל, ויליאם וסטיבן, כולם שחקני קולנוע (ידועים בתור האחים בולדווין), ושתי אחיות.
בולדווין למד בבית הספר התיכון "אלפרד ברנר" בלונג איילנד, שם שיחק בקבוצת הפוטבול המקומית. הוא למד כשלוש שנים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, עד שהתקבל לבית הספר "טיש" לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק, שם סיים ב-1994 לימודי תואר בוגר אוניברסיטה. בולדווין למד משחק אצל איליין אייקן וג'פרי הורן במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.
קריירת תיאטרון
בולדווין החל את דרכו כשחקן תיאטרון בברודוויי ב-1986 במחזה "שלל", לאחר מכן שיחק במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" בתפקיד הגיבור – סטנלי קובלסקי. על תפקידו במחזה קיבל מועמדות לפרס הטוני.
ב-1998 הופיע במחזה "מקבת'" לצידו של לייב שרייבר. ב-2004 שיחק במחזה של בן הכט "המאה ה-20". בשנה שלאחר מכן הופיע באולם קרנגי הול במחזה המוזיקלי של רוג'רס והמרשטיין "האוקיינוס הדרומי".
קריירת משחק
קריירת המשחק שלו החלה באופרת סבון מקומית בשם "הדוקטורים", לאחר מכן הופיע במספר פרקים בסדרה "נוטס לנדינג". את פריצתו לעולם הקולנוע עשה בשנת 1988 כשהשתתף בתפקיד ראשי בקומדיית האימה של טים ברטון "ביטלג'וס". בשנת 1990 הופיע במותחן האקשן "המרדף אחר אוקטובר האדום", בו גילם את קצין הנחתים וה-CIA ג'ק ראיין. שיחק גם בקומדיה של וודי אלן "אליס". בשנת 1992 שיחק בדרמה "גלנגרי גלן רוס" בה גילם את בלק, מנהל בסוכנות נדל"ן אשר מטיל אימה על עובדיו וגורם להם לנסות באופן נואש להציל את משרתם.
בשנת 1996 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה של רוב ריינר "פסק דין", בסרט גילם את בובי דלאוטרס, התובע המחוזי הפותח את פרשת רציחתו של מדגר אוורס, פעיל שחור למען זכויות השחורים במיסיסיפי. בשנת 1998 השתתף במותחן האקשן "קוד פרוץ", בו שיחק את קולונל ניקולס קודרו, האיש הרע בסרט שמוכן להקריב חיי ילד קטן לטובת ענייניו הצבאיים. בשנת 1999 החל לשמש כקריין בדיבוב האמריקאי של הסדרה "תומס הקטר וחברים" בין העונות החמישית והשישית, וב-2000 גילם את מר כרטיסן בסרט "תומס ומסילת הקסמים", המבוסס על הסדרה. לאחר העונה השישית הוחלף בתפקיד זה על ידי מייקל ברנדון.
בשנת 2001 כיכב בדרמת המלחמה הרומנטית זוכת פרס האוסקר של מייקל ביי "פרל הארבור". בסרט גילם את דמותו ההיסטורית של קולונל ג'ימי דוליטל, המפקד במהלך מבצע התגובה של חיל האוויר האמריקני "הפצצת טוקיו" שנועד לנקום על המתקפה על פרל הארבור. ב-2002 הופיע בהופעת אורח בסדרה "חברים" כחבר חדש של פיבי בופה.
בנוסף דיבב בסרט האנימציה "כלבים נגד חתולים" את דמותו של הכלב בוטש ובסרט האנימציה הבדיוני "פיינל פנטסי" את דמותו של קפטן גארי אדוארדס.
בשנת 2003 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הרומנטית "קולר – להרגיש את וגאס", בסרט גילם את דמותו של שלי קאפלו, מאפיונר המנהל קזינו שבעבר שבר את ברכו של ברני לוץ (ויליאם ה' מייסי) במהלך ויכוח בעניינים פיננסיים. כדי לא להרגיש אשם, שוכר שלי את לוץ כ"קולר" המקומי.
בשנת 2004 שיחק בדרמה הביוגרפית זוכת 5 פרסי האוסקר של מרטין סקורסזה "הטייס". בסרט גילם את דמותו של ג'ואן טרייפ, יזם של חברת תעופה אמריקנית. שיחק בקומדיה "ואז הגיעה פולי" ובסרט האנימציה "בובספוג: הסרט" בו דיבב את דניס, רוצח סדרתי שנשלח מטעם פלנקטון לחסל את בובספוג ואת חברו פטריק.
בשנת 2005 שיחק בסרט הקומי "דיק וג'יין עושים את זה", בו גילם מנכ"ל חברה בשם ג'ק מקאליסטר שמפטר את דיק הרפר, דבר שגורם לו לצאת למסע נקמה משעשע עם אשתו ג'יין. בנוסף הופיע בדרמה הקומית "אליזבט טאון".
בשנת 2006 הופיע במותחן הפשע זוכה 4 פרסי האוסקר של מרטין סקורסזה "השתולים", בסרט גילם את פקד ג'ורג' אלרבי, מפקד היחידה שרודפת אחר הבוס של המאפיה האירית בבוסטון – פרנק קוסטלו (ג'ק ניקולסון). בנוסף שיחק גם במותחן של רוברט דה נירו "שומר המדינה", בסרט גילם בולדווין את סוכן ה-FBI סם מוראץ'.
בסוף שנה זו החל להופיע בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "רוק 30". בסדרה גילם את דמותו של ג'ק דונגי, מנכ"ל חברת הטלוויזיה האמריקאית NBC. על תפקידו בסדרה קיבל שני פרסי אמי, שלושה פרסי גלובוס הזהב וכן את פרס גילדת שחקני המסך שבע פעמים ברציפות.
בשנת 2008 דיבב בסרט "מדגסקר 2" את דמותו של מקונגה האריה הרשע בסרט. בשנת 2009 שיחק בדרמה "שומרת אחותי" המבוססת על רומן הנושא אותו שם, בסרט שיחק את עורך הדין קמפבל אלכסנדר אליו פונה אנה פיצג'רלד (אביגייל ברסלין) כדי שתוכל לתבוע מהוריה את זכויותיה הרפואיות על מנת להציל את אחותה קייט החולה בלוקמיה.
בסוף שנת 2009 נבחר יחד עם השחקן סטיב מרטין להנחות את טקס פרס האוסקר לשנת 2010.
בשנת 2010 זכה בפרס גלובוס הזהב השלישי שלו בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה הקומית על הופעתו בסדרה "רוק 30".
בולדווין משתתף בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", וזוכה לפרסום עולמי בשל חיקויו לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
תקרית הירי בעת הצילומים לסרט ראסט
ב-21 באוקטובר 2021 נערכו צילומים למערבון "ראסט". בולדווין הוא אחד המפיקים של הסרט וגם נועד לשחק בו בתפקיד הראשי. בעת הצילומים ירה בולדווין בכלי נשק ששימש כאביזר צילומים ולא היה אמור להיות טעון בתחמושת קטלנית. מהירי נהרגה צלמת הקולנוע הלינה האצ'ינס ונפצע הבמאי ג'ואל סוזה. עקב התאונה הופסקו צילומי הסרט. בולדווין תושאל ושוחרר מבלי שהוגשו נגדו אישומים.
ב-10 בנובמבר 2021 נכלל בולדווין כנתבע בתביעת פיצויים מצד התאורן הראשי סרג' סבטנוי, בגין רשלנות כללית, נגד צוות ההפקה והבימוי, כולל העוזר הראשון לבמאי, אחראית החימוש, יועץ החימוש, כל מממני הסרט ואנשים נוספים. בתובענה שהגיש, טען סבטנוי שלא הייתה סיבה סבירה שבאקדח ה"קולט 45" היה קליע חי בעת חזרה על שליפה מהירה, ומדובר ברשלנות והזנחה, שסיכנו את חיי כל מי שנכחו באתר הצילומים.
ב-1 בפבואר 2023 הוגש כתב אישום נגד בולדווין בגין הריגה בשגגה של הצלמת הלינה האצ'ינס. התביעה טענה שאלק היה עסוק בטלפון בזמן הדרכת הירי לקראת הצילומים זאת בנוסף לתקריות נוספות שבהם נהג בחוסר אחריות.
ב-20 באפריל 2023 בית המשפט בניו מקסיקו הודיע כי הוא מבטל את כל האישומים נגד בולדווין.
חיים אישיים
בולדווין התחתן בשנת 1993 עם השחקנית זוכת פרס האוסקר קים בייסינגר אותה הכיר על סט הסרט "כל הזמן את אשתי". לזוג נולדה בת אחת. הזוג התגרש ב-2002, והחל מאבק מתוקשר בין השניים על משמורת על הבת. בולדווין השאיר הודעה קולית לבתו בתקופה הזו, ובה האשים אותה בכך שפגעה והשפילה אותו. ההודעה פורסמה בכלי התקשורת וגררה הד תקשורתי.
נשוי בשנית למדריכת יוגה בשם הילריה. לזוג שבעה ילדים משותפים.
בולדווין הוא קתולי, ומנהל אורח חיים טבעוני.
לוחמת שחיקה
לוחמת שחיקה היא אסטרטגיה צבאית להכנעת האויב על ידי שחיקת כוחותיו וציודו עד כדי קריסה. מלחמות אלה נמשכות זמן רב והן בוחנות את מגבלות כוח העמידה של הצדדים היריבים. הצד המנצח בדרך כלל הוא בעל המשאבים הגדולים יותר. לוחמת שחיקה מודרנית מבוססת על השמדת כוחותיו העיקריים של האויב באמצעות אש מנגד והתנגשות חזיתית עמו. היא מנוגדת לגישת הלוחמה המבוססת על תמרון (מכונה לוחמת תמרון). התמרון מבוסס על הפתעת האויב, ועל מיקוד העוצמה ההתקפית בנקודות התורפה במערך שלו.
שיקולים אסטרטגים
ההבדל בין לוחמת שחיקה לצורות אחרות של מלחמה הוא מלאכותי במקצת מכיוון שמלחמה תמיד מכילה אלמנט של שחיקה. בלוחמת שחיקה המטרה העיקרית לגרום להתשה הדרגתית של היריב, שבסופו של דבר תסתכם ברמות בלתי נסבלות או בלתי אפשריות עבורו. זאת בניגוד למטרות עיקריות אחרות כגון כיבוש משאב או שטח כלשהו או ניסיון לגרום לאויב הפסדים גדולים במתקפת מחץ (כגון על ידי כיתור וכיבוש).
מכתש ווסטוק
מכתש ווסטוק הוא מכתש פגיעה קטן באזור מישור מרידיאני שבאדמת כוכב הלכת מאדים. המכתש נחקר ב-8 במרץ 2005 על ידי הגשושית אופורטוניטי.
מאפייני המכתש
המכתש בקוטר כ-20 מטרים, ובחלקים משמעותיים בו כוסה על ידי חולות שנעו בעקבות הרוחות במאדים, אך ניתן עדיין לראות בו מחשופי סלעים רבים שטרם כוסו.
הרובר אופורטוניטי חקר במכתש מספר עניינים מדעיים, ובהם סלע שכונה "גגרין" (על שם הקוסמונאוט יורי גגארין), וכן דגימת אדמה שכונתה לייקה. בדרך הלוך וחזור מהמכתש התגלו מכתשים נוספים כשהגדול שבהם הוא מכתש ויקטוריה. בקרבת מכתש ווסטוק התקלקל מכשיר הספקטרומטר Mini-TES - כלי לניתוח חשיבותם המדעית של סלעים באמצעות הפליטה התרמית שלהם.
קאנאי
קאנאי מתורגם לעיתים כקאנה או קני (בלטינית: Cannae) היה כפר עתיק באזור פוליה שבאיטליה. הכפר התפרסם במיוחד בשל קרב קאנאי שנערך בסמוך אליו.
לאחר המלחמה, הרומאים שבו וייסדו עיר באזור, ששרידיה עדיין קיימים על הגבעה הידועה בשם "מונטה די קאנאי". בשנת 1018, התקיים באזור קרב נוסף, בין צבא ביזנטי לבין צבא לומברדי, הקרב הסתיים בתבוסת הלומברדים. בשנת 1083 הוחרבה העיר בידי רובר גיסקאר, שהותיר על כנם רק את הקתדרלה וביתו של הבישוף.
אמנון מצוי
אמנון מצוי (שם מדעי: Coptodon zillii) הוא מין של דג ממשפחת האמנוניים שבסדרת הדקראים והוא חלק מקבוצת דגי האמנון הלא-טקסונומית. דג זה נפוץ במימי אפריקה והמזרח התיכון לרבות ישראל בה הוא מצוי בעיקר בכנרת, וכן בנהר הירדן. הדג מוכר בשם מושט.
מאפיינים
אורך הדג עד 40 ס"מ והוא בעל ראש גדול, שפתיים מגודלות וסנפיר גבי היוצר מפרש קשתי עד לסנפירי השת המוגבהים. הזנב קטן בהרבה אך שריר ועוזר לדג לנוע קדימה. צבעו חום-ירקרק כשהקשקשים מובלטים והסנפירים כחלחלים. הבטן לבנה ותחתית הראש ורודה-אדומה.
הדג שוכן במקווי מים עומדים, נהרות איטיים ולעיתים נמצא אפילו בלגונות לצד החוף. בדלתת הנילוס הדג מגיע כמעט עד לחוף, מה שהופך אותו לאחד ממיני האמנוניים הנדירים החיים במים מלוחים או מליחים. הדג יכול לשרוד גם במים בטמפרטורה של מעל 36 מעלות.
כמו מרבית האמנוניים זהו מין מונוגמי והנקבה בונה קן ומטילה בו ביצים.
הר חרת
הר חרת הוא גן לאומי בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל.
הר חרת נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים תל אביב, ליד מבשרת ציון ובית זית והוא חלק מהממכלול הכולל את תל צובה - הר חרת - סטף. הר חרת ממוקם ליד פיתול של נחל שורק.
ההר בעל ערכי טבע ונשקפים ממנו נופים מרהיבים. עין חרת הוא מעיין נקבה עם בריכת איגום שמימיו שימשו להשקיית הטרסות החקלאיות שמתחתיו. חורבת חרת היא שרידים של בית חווה שמשמה הערבי ח`רבת אל חורית נגזר שמו של ההר "חרת". הר חרת מתנשא לגובה של 780 מ' מעל פני הים. נחל חרת הוא נחל תלול בעל צמחייה רבה היורד לאורך המורד המזרחי של ההר. במקום בוסתני פרי וכרם זיתים עתיק ומטופח מהגדולים שבכרמי הזיתים שבהרי ירושלים. אחרי הכרם יער של הקק"ל. בין הצמחים במקום נרקיסים, רקפות ואזוב מצוי.
למרגלות הר חרת ממוקמים בונקרים שהיו חלק מהבסיס של חטיבת ירושלים בבית זית. הבונקרים הוסוו עד למלחמת ששת הימים ובהם היו טנקים ונשק כבד שהיו אסורים באחזקה על פי הסכמי שביתת הנשק שנחתמו ברודוס בשנת 1949. לפי תוכנית הפיתוח של מערב ירושלים, המכונה "תוכנית ספדי", עשויים להיבנות בהר חרת כ-7000 יחידות דיור ומבני תעסוקה ומתוכננת הקמת גשר באורך של 700 מטרים עליו מתוכנן לעבור כביש הטבעת המערבי של ירושלים. הכביש מתוכנן להמשיך במנהרה מתחת לשלוחת בית החולים הדסה עין כרם.
מקום בשם חרת שמיקומו אינו ידוע מוזכר בספר שמואל א` כב: ה "וַיֹּאמֶר גָּד הַנָּבִיא אֶל-דָּוִד, לֹא תֵשֵׁב בַּמְּצוּדָה - לֵךְ וּבָאתָ-לְּךָ, אֶרֶץ יְהוּדָה; וַיֵּלֶךְ דָּוִד, וַיָּבֹא יַעַר חָרֶת"; החוקרים הבריטים בני המאה ה-19 קיצ'ר וקונדר הציעו לזהותו בכפר הפלסטיני ח'ראס.
מחצבה
מחצבת גיר הוקמה במקום ב-1860.
ב-1920 נמכרו 3 דונם להסתדרות ממוכתר הקסטל להקמת מחצבה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 נמסרה המחצבה לחברת אבן וסיד, והאבנים שנחצבו בה שימשו בין היתר להקמת מבנים של האוניברסיטה העברית, בית החולים הדסה הר הצופים.
ב-1974 הוצא צו הפסקה מינהלי למחצבה לזמן קצר. ב-1980 הוצא סגירה למחצבה מטעם ראש מועצת מבשרת ציון אלי מויאל, והמחצבה ננטשה במהלך שנות השמונים.
באתר שלולית חורף גדולה ובה נמצא מין בסכנת הכחדה של קרפדה ירוקה.
לקריאה נוספת
זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1986, עמוד 2529.
יד קנדי
יד קנדי הוא אתר הנצחה לנשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, שהוקם באזור עמינדב בהרי ירושלים.
היסטוריה
האתר נחנך ב־4 ביולי 1966, במעמד עם רב ובנוכחות השופט ארל וורן, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. האתר תוכנן על ידי האדריכל דוד רזניק וביצוע התוכנית נוהל בידי ידידיה איזנשטט, אדריכל קרן קיימת לישראל. מהנדס האתר הוא אינג' אוסקר סירקוביץ'-סער. הרעיון להקמת יער ההנצחה הקרוי על שם הנשיא, ובמרכזו אתר ההנצחה היה רעיון של מקס ברסלר, ראש הקרן הקיימת לישראל בארצות הברית בעת הרצחו של הנשיא.
צורתו של האתר ייחודית: הוא בנוי כגזע עץ כרות, הבא לסמל את הירצחו של הנשיא או כהר געש, המסמל את כוחו ומרצו של הנשיא. המבנה בנוי מ-53 עמודי בטון, שגובה כל אחד מהם 7.2 מטרים - כל עמוד מייצג אחת ממדינות ארצות הברית גם על ידי סמל המדינה המוטבע על כל אחד מהעמודים, כולל מחוז קולומביה, ושני עמודים עם סמל הקק"ל. שטח הרחבה שסביב המבנה כ-1,500 מ"ר והיא משמשת לאירועי הנצחה ואירועי ידידות בין ישראל וארצות הברית.
בתוך אתר ההנצחה דולק נר זיכרון לזכר הנשיא הבוער באש התמיד.
קוקורו
מבנה הספר והעלילה
הספר בנוי משלושה חלקים; השניים הראשונים נכתבו מנקודת מבטו של המספר, ואילו השלישי הוא מכתב שקיבל המספר מסנסיי, ובו כתוב סיפור חייו.
חלק ראשון - "סנסיי ואני"
תחילתו של הסיפור מתרחשת בקאמאקורה, בה נמצא המספר בחופשה. יום אחד, לאחר שסיים את השחייה היומית שלו, מבחין המספר באדם המלווה באורח זר. לאחר שהם נפגשים שוב ושוב, המספר מתחיל להכירו, ומנסה להתיידד איתו. למרות שסנסיי מפגין בפניו ריחוק, נוצרת ביניהם ידידות. המספר מבקר את סנסיי בטוקיו, ומכיר את אשתו; באחת הפעמים, בה סנסיי לא נמצא בביתו, היא מספרת לו על כך שהוא מבקר כל חודש בקברו של חבר, ועל תחושתה שדבר-מה רודף את סנסיי, אך הוא לא מספר לה מהו.
לכל אורך היכרותם, סנסיי שומר על ריחוק מהמספר, מסרב לספר לו על עברו או להסביר מדוע הוא מסתגר בביתו, ומזהיר אותו מכך שהקשר איתו יביא לו אומללות. למרות זאת, לאחר התעקשותו של המספר, סנסיי מבטיח לו שביום מן הימים הוא יספר לו את סיפור חייו.
חלק שני - "אני ומשפחתי"
לאחר שסיים את לימודיו, המספר חוזר לבית משפחתו שבאזור הכפרי. הפוגה במחלתו של אביו מעודדת את אמו של המספר, והיא מתכננת לחגוג את סיום לימודיו - אך תכנוניה מתבטלים לאחר שהגיעה אליהם הבשורה על מחלתו של הקיסר מייג'י. אביו של המספר חוזר למיטת חולייו ומצבו הולך ומידרדר. לאחר מותו של הקיסר, אמו של המספר מבקשת מהמספר למצוא לעצמו פרנסה כדי לעודד את אביו, ומעודדת אותו לכתוב לסנסיי ולבקש ממנו המלצה. אמנם המספר לא מצפה לעזרה מצדו של סנסיי, אך הוא מתאכזב לאחר שהוא רואה שלא מגיע ממנו מכתב תגובה. המשפחה מזועזעת לאחר שמגיעה אליה הידיעה על התאבדותו של הגנרל נוגי, שרצה ללוות את אדונו בדרכו האחרונה.
זמן קצר לאחר מכן, כאשר משפחתו של המספר והוא עצמו בחדרו של אביו, שנמצא על ערש דווי, מגיע אל המספר מברק מסנסיי, שמבקש ממנו שיבוא לבקר אותו בטוקיו. המספר לא מוכן לעזוב את מיטת חוליו של אביו, ושולח לסנסיי מברק ומכתב כדי להסביר מדוע הוא אינו מגיע. ימים ספורים לאחר מכן, מגיע אל המספר מכתב עבה; השורה האחרונה - "כשיגיע אליך המכתב, ככל הנראה כבר לא אהיה בחיים" - תופסת את עינו של המספר בזמן שהוא מדפדף במכתב. מזועזע, הוא רץ אל תחנת הרכבת, ועולה על הרכבת הראשונה לטוקיו; במהלך הנסיעה, הוא קורא את המכתב מתחילתו ועד סופו.
חלק שלישי - "מכתבו של סנסיי"
חלק זה הוא המכתב ששלח סנסיי, ולכן הוא נכתב מנקודת מבטו. בתחילת המכתב הוא מתנצל בפני המספר ומסביר מדוע הוא לא ענה למכתב ששלח לו; בשאר המכתב, הוא מקיים את הבטחתו ומספר את תולדות חייו.
סנסיי נולד באזור הכפר; הוריו נפטרו ממחלה כשהיה נער, והורישו לו סכום כסף גדול. דודו של סנסיי מעודד אותו ללמוד בטוקיו, וסנסיי מסכים לכך שינהל עבורו את כספו. באחת הפעמים בהן סנסיי חוזר לבית הוריו, דודו מציע לו להתחתן וכך להמשיך את שושלת היוחסין שלו. סנסיי מסרב, אך הדוד ממשיך להפעיל עליו לחץ על מנת שיינשא. לאחר שסנסיי מבין שדודו ניצל את הכסף שהורישו לו הוריו כדי לנסות להפיק ממנו רווחים (וכך בזבז את רובו), הוא מוכר את ביתו, לוקח עמו את כל רכושו ומנתק את הקשר עם משפחתו. האופן שבו דודו השתמש באמון שנתן בו סנסיי גרם לו להיות ציני בהמשך חייו, ולייחס את פעולותיהם של בני האדם לאנוכיות ולרצון להפיק מהן תועלת עבור עצמם.
כעת, משנמצא בידיו רק סכום כסף מועט, מחליט סנסיי לעבור לגור במקום בו יצטרך לשלם שכר דירה נמוך יותר. בעל חנות מפנה אותו לאלמנה שמחפשת שותף לדירה; לאחר היכרות קצרה, סנסיי עובר לגור בבית, בו היא חיה עם בתה ומשרתת. הוא מתאהב בבתה של בעלת הבית ממבט ראשון, אך חוסר האמון שלו בבני האדם בעקבות הרמייה של דודו לא מאפשר לו ליצור איתה קשר קרוב או לבקש מבעלת הבית את ידה, והוא פוחד מכך שהיא ואמה מנצלות אותו כפי שעשה דודו.
הסתיו מגיע, ושנת לימודים חדשה מתחילה. באחד הימים, סנסיי חוזר לביתו, ולחרדתו רואה את K ואת בתה של בעלת הבית משוחחים בחדרו; הם מפסיקים את שיחתם מיד לאחר שהוא נכנס. לבו של סנסיי מתמלא בחשש; הוא שוקל לבקש מבעלת הבית את ידה של בתה, אך בסופו של דבר לא עושה זאת, מהחשש ש-K הקדים אותו. כש-K מתוודה בפניו על אהבתו לבתה של בעלת הבית, סנסיי אינו מצליח לענות לו.
בימים הבאים, סנסיי מתענה בשל חוסר יכולתו להתוודות גם הוא בפני K, אך הוא מבין בשלב מסוים שרק הוא יודע על אהבתו של K. K, שנקרע בין הערכים הסגפניים בהם הוא מאמין לבין רגשותיו, שואל לעצתו של חברו; סנסיי, שמצא את נקודת התורפה שלו, עונה לו בדברים ש-K עצמו אמר לו לפני שנים, ובהם תיאר את חשיבותם של המשמעת העצמית והעול שהאדם לוקח על עצמו. K, שנפגע מדבריו של סנסיי, מבקש ממנו לא לדבר עוד על הנושא ומתעטף בשתיקה. סנסיי מעמיד פני חולה כדי להבטיח לעצמו זמן שבו יוכל לדבר ביחידות עם בעלת הבית, ולאחר שווידא ש-K לא הקדימו, ביקש מבעלת הבית את ידה של בתה. היא נותנת את הסכמתה, ומדברת על כך עם בתה עוד באותו היום. כל אותו הזמן, K לא מודע כלל למתרחש. סנסיי חש ייסורי מצפון בגלל הבגידה בחברו, אך לא מדבר איתו על הנושא. לאחר שבעלת הבית גוערת בו על שלא סיפר ל-K על אירוסיו, סנסיי מחליט לעשות זאת בבוקר שלמחרת - אבל לא מספיק, שכן באותו הלילה K תולה את עצמו, ומשאיר אחריו פתק שבו, להקלתו של סנסיי, הוא לא מזכיר את בגידתו בו.
סנסיי אכול-האשמה נישא לבתה של בעלת הבית חצי שנה לאחר שסיים את לימודיו, ומקפיד לבקר כל חודש בקברו של חברו. כעת, משאיבד את האמון באנושות ובעצמו, הוא מסתגר בפני העולם וחי בבטלה; אשתו חשה שהוא מוטרד, אבל הוא מעולם לא מסביר לה מדוע. עם הזמן הוא מרגיש אמפתיה כלפי K, ומבין שהוא התאבד בעיקר בגלל בדידותו והאכזבה שחש מעצמו. רצונו של סנסיי ללכת בעקבותיו של K הולך ומתחזק. לאחר מותו של הקיסר, עם סיומה של תקופת מייג'י, הוא מרגיש שאין לו עוד מקום בעולם, ומאבד את עצמו לדעת. בקשתו האחרונה מהמספר היא שלא יגלה לאשתו את סודו.
אינטגרל רב-ממדי
אינטגרל רב-ממדי הוא הרחבה של אינטגרל מסוים לפונקציה בשני משתנים או יותר (פונקציה מהצורה f(x,y,z) למשל). אינטגרל לא מסוים אינו מוגדר עבור פונקציה עם יותר ממשתנה אחד, כי לא מוגדרת פונקציה קדומה שלה, או פעולת גזירה שבעזרתה חוזרים לפונקציה המקורית. את המקרה הכללי ביותר מספק משפט פוביני, המספק נוסחה לחישוב אינטגרל לבג רב-ממדי על מרחבי מידה כלליים (סיגמא-סופיים).
את האינטגרל של הפונקציה \ f(x,y) (אינטגרל כפול - פונקציה עם שני משתנים) בתחום D מסמנים באמצעות: כאשר מספר סימני האינטגרציה מותאם למספר המשתנים שעליהם היא מבוצעת.
לאינטגרלים רב-ממדיים משמעות גאומטרית ופיזיקלית: כפי שאינטגרל חד-ממדי יכול לחשב את השטח במישור בין שני עקומים, כך בעזרת אינטגרל דו-ממדי, הנקרא אינטגרל כפול, מחשבים את הנפח בין שני משטחים במרחב, ובממדים גבוהים יותר מחשבים היפר-נפח. דוגמה נוספת היא חישוב מומנט התמד של גוף דו-ממדי או תלת-ממדי בעל צפיפות משתנה.
הגדרה
אינטגרל רב ממדי מוגדר על פונקציה המוגדרת בתחום, כלומר פונקציה מהצורה f:D\to\R. נתחיל מהמקרה בו D הוא קובייה, כלומר עבור  כלשהם. חלוקה של [a_i,b_i] היא קבוצה P_i של קטעים מהצורה המקיימים  עבור n_i\in\N כלשהו. לכל סדרה של חלוקות שיש בה בדיוק איבר אחד לכל צלע של הקוביה D, נסמן את הסדרה בP (כחלוקה כללית). מכפלה קרטזית של איבר אחד מכל איבר בחלוקה תיקרא קובייה בחלוקה. נסמן קובייה כללית בQ. נגדיר את הסכום העליון של החלוקה P להיות כאשר v(Q) הוא הנפח של הקוביה Q, ואת הסכום התחתון של החלוקה להיות. נגדיר את האינטגרל התחתון של הפונקציה בתחום להיות, ואת האינטגרל העליון להיות. אם מתקיים, נסמן את הערך המשותף ב-\int_Df ונקרא לו האינטגרל ה-n ממדי של f בתחום D.
במקרה שבו D אינה קובייה, תהי קובייה כלשהי המכילה את D. נגדיר :, ונגדיר.
למקרה של אינטגרלים דו-ממדיים ותלת-ממדיים יש סימון אחר: במקרה שבו האינטגרל הוא על פונקציה מתת קבוצה של \R^2, נכנה אותו אינטגרל כפול ונסמן. במקרה שבו האינטגרל הוא מתת קבוצה של \R^3 נכנה אותו אינטגרל משולש ונסמן.
רקע
מבחינה היסטורית, אינטגרל רימן שהוגדר על ידי המתמטיקאי ברנהרד רימן קודם לאינטגרל לבג שהוגדר על ידי אנרי לבג ופיתוחו דורש פחות ידע מתמטי מוקדם. לעומתו, כדי להגדיר את אינטגרל לבג אמנם יש להשתמש במושגים מתורת המידה שפותחה לשם מטרה זו. למרות זאת הטיפול המתמטי באינטגרל לבג נוח הרבה יותר מבאינטגרל רימן והוא גם כללי בהרבה. כך, בתורת המידה, הגדרת אינטגרל כפול אינה שונה בדבר מהגדרת האינטגרל הרגיל וכמוהו תלויה רק בבניית פונקציית מידה מתאימה על המרחב הדו-ממדי. מידה כזו ניתן לבנות על ידי המלבנים בדומה לבנייה של מידת לבג על הישר הממשי באמצעות הקטעים הסופיים.
חישוב אינטגרל רב-ממדי
בניגוד לאינטגרל על הישר הממשי, אותו ניתן לעיתים קרובות לחשב באמצעות המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי את האינטגרל הכפול לא ניתן לחשב בדרך זו ישירות. במקרה המיוחד בו התחום עליו עורכים את האינטגרציה הוא מלבני, ניתן לבצע את האינטגרציה על ידי אינטגרציה כפולה של אינטגרל חד־ממדי בכל פעם: למעשה, נוסחה זו היא מקרה פרטי של הנוסחה הבאה: בהינתן ותחום  כך שמתקיים D=A\times B, וכן פונקציה f:D\to\R, אז מתקיים, כאשר באגף ימין רואים את הפונקציה f כפונקציה בm משתנים, ושאר n המשתנים הופכים להיות פרמטרים, וכך הפונקציה  מוגדרת כפונקציה של n המשתנים החסרים.
הערות שוליים
Integralrechnung
ורדינה שלונסקי
ורדינה שלונסקי (22 בינואר 1905 – 20 בפברואר 1990) הייתה מלחינה, פסנתרנית ועיתונאית. נחשבת למלחינה הישראלית הראשונה.
ביוגרפיה
משפחתה עלתה לארץ ישראל בשנת 1921, ואילו היא נשארה בווינה על מנת להתפתח כמוזיקאית. לראשונה הגיעה לביקור בארץ ישראל ב-1925. שלונסקי החלה לנגן בפסנתר בגיל חמש, וכאשר הגיעה לבגרות המשיכה בלימודי הנגינה בשנים 1923–1930 אצל אגון פטרי וארתור שנאבל בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. שנאבל התפעל מכשרונה כפסנתרנית, אך עודד אותה גם לעסוק בקומפוזיציה. שלונסקי השתלמה בקומפוזיציה בשנים 1930–1934 בפריז אצל נדיה בולאנז'ה, מקס דויטש ולבסוף, גם אצל אדגר וארז. בין השנים 1934 ל-1937 שהתה גם בארץ ישראל וערכה את מדור השירה והמוזיקה בשבועון החיים הללו. ולאחר מכן שבה לפריז. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה ללונדון שם התפרנסה כתופרת ב"מרקס אנד ספנסר" ומנגינה בפסנתר בבית קפה בכיכר פיקדילי.
ב-1944 החליטה לעלות לארץ, אולם לא הצליחה להשתלב בחיי המוזיקה בה, ככל הנראה עקב נטייתה להתבדל מן השאיפה שהייתה אז מקובלת בישראל לגבש סגנון מוזיקלי ישראלי אוריינטלי. יצירותיה בוצעו לעיתים נדירות החל מאמצע שנות ה-60 ולא הוצעה לה משרה. היא התפרנסה בעיקר כמורה לפסנתר; על תלמידיה נמנים עדו אברבאיה, בנימין פרל ויהודית כהן. שלונסקי שלחה כתבות רבות לעיתונים "על המשמר" ו"דבר". הכתבות נכתבו ברוסית, תורגמו בידי אחיה אברהם ועסקו בביקורת מוזיקלית ובתיעוד מפגשים שלה עם בכירי המוזיקה של המאה ה-20.
ורדינה שלונסקי נפטרה בשנת 1990 בתל אביב, בגיל 85, עניה וערירית. שלונסקי תרמה את ארכיונה בשנת 1987 לספרייה הלאומית. הארכיון כולל את תכתובתה עם מוזיקאים מפורסמים רבים - למעלה מ-300 מכתבים.
משפחתה:
יצירתה
שלונסקי כתבה יותר ממאה שירים, למילים של משוררים שונים, בהם גיום אפולינר, שלום שבזי, ש. שלום, אברהם שלונסקי ונלי זק"ש. היא חיברה גם שירי ילדים למילים של אנדה עמיר-פינקרפלד.
השיר "פואמה עברית", שהיה אופוס 1 שלה ונכתב בשנת 1932 לזכר אביה, זיכה אותה בפרס בפריז, פרס שנועד לנשים בעלות מקצועות חופשיים. אברהם שלונסקי כתב מילים לשיר, שהולחן תחילה ללא טקסט. מחזור השירים, שכלל שיר זה ועוד חמישה משירי אברהם שלונסקי הופיע בדפוס בשנת 1933 בשם "תמונות ארץ-ישראליות".
הקנטטה "הודיה", למקהלה מעורבת ותזמורת (1946) בוצעה לראשונה בפסטיבל ישראל 1966. היא נכתבה למילים של אברהם שלונסקי. הקנטטה טונאלית אך יש בה מודולציות מפתיעות.
רביעיית מיתרים משנת 1948 זיכתה אותה בפרס בארטוק בהונגריה. בשנת 1935 כתבה שלונסקי סימפוניה, היצירה הראשונה שלה לתזמורת, ובשנים 4–1942 את הקונצ'רטו לפסנתר. שתי היצירות בוצעו לראשונה רק כעשרים שנה לאחר חיבורן. את השיר "קרועים אנו" עיבד גיל אלדמע ב-4 קולות.
ביצירה סריאלית לתזמורת קאמרית, "אאופוניה" ("נועם מצלול") משנת 1967 ורדינה שלונסקי מנצלת כל טכניקה אפשרית בנגינה בכלי קשת. בשנת 1979 עיבדה והרחיבה יצירה זו, שהייתה הראשונה שלה בשיטת השורה, בהרכב המקורי.
ביצירותיה הבאות גילתה המלחינה העדפה ברורה להרכבים קאמריים שונים, הכוללים לעיתים גם נבל וכלי הקשה. היא חיברה גם יצירות רבות לפסנתר. בישראל זכתה בשני פרסי אקו"ם על פועלה המוזיקלי - בשנת 1973 וב-1984 למפעל חיים.
מיצירותיה שיצאו לאור בהוצאת המכון למוסיקה ישראלית:
כמאה שירים, ובהם שירי עם ושירים אמנותיים:
מת'יו מודין
מת'יו אייברי מודין (באנגלית: Matthew Avery Modine; נולד ב-22 במרץ 1959) הוא שחקן אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידו בתור העיתונאי הצבאי "ג'וקר" בסרט "מטאל ג'אקט".
חיים אישיים
מודין נולד בעיר לומה לינדה שבמחוז סן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית. הוא גדל ביוטה. הוא בנם של דולורס, מנהלת חשבונות ומארק אלכסנדר מודין, מנהל מופעי דרייב אין. מודין עבר בין מקומות מגורים רבים במשך רוב ילדותו בשל עבודת אביו, ולמד במספר תיכונים, בהם גם התמקצע בתחום התיאטרון.
לאחר שצפה בעשיית המיוזיקל המצליח "אוליבר!", הוא החליט להפוך לשחקן. את השראתו קיבל בעיקר מהופעתם של השחקנים רון מודי וג'ק ווילד, ששיחקו בתור ילדים בסרט.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת בריגהאם יאנג, עבר לניו יורק כדי לפתח קריירת משחק. בתחילה לא צלח וחזר לביתו. כשחזר לניו יורק לניסיון שני, הוא הצליח יותר ועבד עם סטלה אדלר בסטודיו למשחק המפורסם שפתחה בעיר.
למודין בן ובת מאשתו קרידאד ריברה.
משחק
תפקידו הראשון והקטן בסרט "מותק זו את" פרץ את דרכו לתפקיד הראשי בדרמה הצבאית של רוברט אלטמן, "סטרימרס", וזיכה את מודין בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה.
מודין פרץ לתודעה באופן רשמי לצדו ניקולס קייג', בסרטו של אלן פארקר "בירדי", בו גילם את בירדי, הסובל מקשיים נפשיים עקב שירותו במלחמת וייטנאם. כן שיחק לצידה של דיאן קיטון כשגילם את אחיו של האסיר הנידון למוות אד בידל (מל גיבסון) בדרמה "גברת סופל".
מודין היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי על הופעתו בהפקת הטלוויזיה של HBO, "והתזמורת ממשיכה לנגן", בדמותו של ד"ר דון פרנסיס. הוא היה מועמד לפרס גלובוס זהב נוסף על תפקידו בסרט "מה שמע החירש".
ב-1993 הופיע בדרמה "תמונות קצרות", בתור ד"ר ווימאן, החווה בעיות בנישואים עם אשתו מריאן (ג'וליאן מור). ב-1995 שיחק מודין בסרט ההרפתקאות הכושל "אי הפיראטים". ב-1999 היה שותף בצוות השחקנים של דרמת הספורט "יום ראשון הגדול" וגילם את הרופא של קבוצת הפוטבול "מיאמי שארקס", ד"ר אולי פאוורס.
ב-2003 שיחק במיני סדרה הקנדית "היטלר: עליית הרשע", בתפקיד העיתונאי הגרמני פריץ גרליך, המתנגד לאופי דרכיו של אדולף היטלר (רוברט קרלייל). ב-2005 גילם בסרט האקשן "המשלח 2" את ג'פרסון בילינגס, אביו של הילד החטוף אותו מנסה למצוא פרנק מרטין (ג'ייסון סטיית'האם). ב-2007 הופיע בעונה השלישית של הסדרה "העשב של השכן", בדמותו של יזם הנדל"ן סאליבן גורף. בשנת 2012 שיחק בקומדיה "ילדה בתהליך" בכיכובה של אווה מנדז.
מאז שנת 2016 הוא מגלם את דמות הנבל ד"ר ברנר בסדרה דברים מוזרים.
בשנת 2017 שיחק בסרט ההישרדות "47 מטר", בכיכובן של מנדי מור וקלייר הולט. ושיחק בסרט האנתולוגיה, "תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות" בתפקיד תיאודור פוסטר, אביו של צ'רלי (ריקו רודריגז).
בשנת 2021 גילם את דמותו של סקוט שו, אביה של הדמות הראשית, בסרט טעות בכיוון, סרט המהווה אתחול לטעות בכיוון משנת 2003, והשביעי בסדרת הסרטים.
סלביה פראג
מועדון הספורט סלביה פראג (בצ'כית: SK Slavia Praha) הוא מועדון כדורגל צ'כי מן הבירה פראג. ידוע בשמו המקוצר "סלביה פראג". מרכזו ההיסטורי הוא שכונת ורשוביצה שממוקמת ברובע העשירי של פראג. קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת בחולצה ייחודית חצייה השמאלי אדום והימני לבן. נוסד בשנת 1892 וזכה מספר פעמים באליפות וגביע לאומיים.
בשנת 1996 העפיל המועדון לחצי-גמר גביע אופ"א. בשנת 2007 הגיע המועדון להישג שיא - העפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשנת 2009 ובשנת 2017 המועדון הגיע לשלב הבתים של הליגה האירופית יחד עם מכבי תל אביב, אסטנה ווויאריאל. אצטדיונו הביתי של המועדון הוא "עדן" שמכיל 21,000 מקומות ישיבה. ב-2018 שונה שמו ל"אצטדיון סינובו", על שם מחזיקת המניות העיקרית בקבוצה.
בשנת 2018 המועדון החתים את אונדז'יי קולאז' לתקופה של 4 שנים תמורת מיליון יורו שהפך אותו לשוער היקר בהיסטוריית הליגה הצ'כית.
את עונת 2020/2021 השלימה הקבוצה עם אליפות ללא הפסד, ואף קבעה שיא היסטורי בליגה עם 54 משחקים ברציפות ללא הפסד בשנים 2020–2021.
היריבות העירונית עם ספרטה פראג היא שם דבר בכדורגל הצ'כי (ראו "הדרבי של פראג"). יריבות זאת צברה תאוצה במהלך שנות המשטר הקומוניסטי, אז מועדון ספרטה נתפס כמייצג את השלטון ואילו אוהדי סלביה נתפסו כצ'כיים האמיתיים. במדי המועדון הוותיק כיכבו שחקנים מפורסמים רבים ובהם ולדימיר שמיצר, פטריק ברגר, קארל פובורסקי, יוזף ביקאן ודני מיגל אלבס.
ליילנד פנתר קוב
ליילנד פנתר קוב (באנגלית: Leyland Panther Cub) הוא אוטובוס, אשר יוצר על ידי חברת "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בין השנים 1964–1968.
לדגמי ה-"ליילנד פנתר קוב" בין 1-2 דלתות כניסה.
תור מזרחי
תור מזרחי (שם מדעי: Streptopelia orientalis; מילולית: Streptopelia - "מחרוזת צוואר" או "קולר"; orientalis - מזרחי) הוא מין של עוף מהסוג תור שבמשפחת היוניים.
סימני זיהוי
סימן הזיהוי החשוב ביותר שלו הוא דגם של שילוב הנוצות אחת על השנייה באזור השכמה ובאזור הכנף-סוככות. גבולות הנוצות מטושטשים ומרכזן כהה.
התור הוא עוף נפוץ שאיננו בסכנה בטבע.
בית גידול
בית גידולו של התור כולל מגוון רחב של אזורי מחיה, מחורשות צפונית קרות ועד חורש טרופי. מגובה פני הים ועד לרום של 4,000 מטר בנפאל.
בתרבות
אנשי האיינו מפרשים באופן מסורתי את קריאותיהן של ציפורים מסוימות כאמירות בשפתם שלהם. במקרה של התור המזרחי, הפירוש המקובל (שהוא למעשה חיבור של מספר פירושים) הוא: השורה הראשונה מתבססת על כך שהתור נוהג לנבור בשדות ברגליו בחיפוש אחר מזון, כך שנדמה כי הוא מעיד על עצמו כי הוא חורש בהם.
טריוויאליזציה של השואה
טריוויאליזציה של השואה הוא הכינוי שניתן למספר דרכי התייחסות לשואה או אופנים של הכחשתה, שנועדו למזער את ממדיה או את חשיבותה ההיסטורית.
הטריוויאליזציה ההשוואתית, או בשם האנגלי The Comparative Trivialization of the Holocaust, היא השוואת השואה עם אירועים שבהם נרצחו או נגרם מותם של אנשים רבים, תוך הצגת האירועים האלה כשווי ערך לשואה, עם הבדלים קטנים, כמו מספר הקורבנות או דרכי הביצוע. ההשוואות הנפוצות ביותר הן עם פשעי המשטרים הקומוניסטיים ועם רצח העם הארמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
אבינועם
אבינועם הוא שם פרטי, המשמש גם כשם משפחה.
נטשה פולי
ביוגרפיה
ותמונתה עיטרה את שערו של ווג הפריזאי פעמיים ברציפות.
מאז 2004 הופיעה פולי בפרסומות רבות, בכללן לגוצ'י, לאנוון, לואי ויטון, רוברטו קוואלי, H&M, סוניה ריקיאל, ניין וסט ודולצ'ה וגבאנה וצעדה בתצוגות אופנה של מותגים כמו בלנסיאגה, אלכסנדר מקווין, שאנל, גוצ'י, ורסצ'ה וויקטוריה'ס סיקרט. פולי צעדה בתצוגת האופנה השנתית של ויקטוריה'ס סיקרט פעמיים, ב-2005 וב-2006.
פולי הופיעה במאמרי מערכת בווג הרוסי, הצרפתי, האיטלקי, הסיני, היפני והאמריקני. מגזין אמנות האופנה First Face הקדיש את גיליון סתיו 2009 לפולי וצילמו אותה Sølve Sundsbø, טרי ריצ'רדסון ו-Craig McDean. כתב העת גם הביא עבודות של ג'ף קונס, סדריק ריוורן, ריצ'רד פיליפס, Billy Sullivan, מרקו ברמבילה ושנטל ג'וף (Chantal Joffe).
היא חתומה בסוכנות הדוגמנות Women Management בניו יורק, פריז ומילאנו, בסוכנות הדוגמנות; Select Model Management בלונדון, בסוכנות Mega Model Agency בהמבורג ובסוכנות Traffic Models בברצלונה.
ווג פריז הכריז עליה כעל אחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים.
פארוק בן מוסטפא
פארוק בן מוסטפא (בערבית: فاروق بن مصطفى; נולד ב-1 ביולי 1989) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת השוער באספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית ובנבחרת תוניסיה.
קריירת מועדונים
בן מוסטפא, התחיל את הקריירה שלו בביזרטה מליגת העל התוניסאית, בה הפך לשחקן הרכב כבר עם עלייתו לקבוצה הבוגרת. באוגוסט 2009 נבחר לשחקן החודש בליגת העל התוניסאית בבחירת האוהדים.
בקיץ, בן מוסטפא חתם בקלאב אפריקן, עמה זכה באליפות תוניסיה בעונתו הראשונה במועדון.
בקיץ, בן מוסטפא חתם בא-שבאב מליגת העל הסעודית.
בקיץ, בן מוסטפא חזר לתוניסיה וחתם באספראנסה דה תוניס.
נבחרת תוניסיה
הוא זומן לנבחרת תוניסיה לקראת גביע אפריקה לאומות 2010, אך לא שיחק בטורניר.
הוא היה בסגל נבחרתו למשחקי מונדיאל 2018, וערך את הופעת הבכורה שלו בגביע העולם ב-18 ביוני 2018, בהפסד נבחרתו 1–2 ל. הנבחרת סיימה במקום השלישי בשלב הבתים, עם ניצחון על והפסדים לאנגליה ול, והודחה מהטורניר.
בשנת 2019 השתתף עם נבחרתו בטורניר גביע אפריקה לאומות 2019. נבחרתו סיימה במקום השני בבית לאחר 3 שלוש תוצאות תיקו, ניצחה את בבעיטות הכרעה בשמינית הגמר, ניצחה 3–0 את  ברבע הגמר והפסידה 0–1 ל בחצי הגמר מכדור שהשמיט בן מוסטפא כדור פשוט שנבעט לעברו ובלם נבחרתו דילן ברון דחק את הכדור לרשת בשער עצמי בדקה ה-100 של המשחק. במשחק על המקום השלישי הפסידה נבחרתו 0–1 ל, וסיימה במקום הרביעי.
איסטנבול
אִיסְטַנְבּוּל היא עיר הנמל הראשית של טורקיה ובירת מחוז מרמרה בצפון-מערב המדינה. בעבר שימשה כבירת האימפריה הביזנטית, ואחריה כבירת האימפריה העות'מאנית. היא העיר הגדולה ביותר בטורקיה, ומשתרעת על פני שתי יבשות – אירופה ואסיה.
שם העיר
בראשיתה נקראה העיר ביזנטיון, והשם הוסב בשנת 330 לספירה לקונסטנטינופול (יוונית: Κωνσταντινούπολις, לטינית: Constantinopolis), כלומר "עירו של קונסטנטינוס". במקורות העבריים נקראה בשם קושטנדינא ובקיצור קושטא.
"איסטנבול" היה שמה הטורקי הקדם־עות'מאני של העיר. מקור השם ככל הנראה מהביטוי ביוונית ביזנטית מהמילים היווניות המודרניות "סטן פולי" (Στήν πόλι) שמקורו במילים ביוונית קדומה "איס טן פולין" (Εις τήν πόλιν) שפירושן "אל העיר" או "בתוך העיר" (פוליס) - כאשר העיר בה מדובר היא עירו של קונסטנטינוס, "קונסטנטין-פוליס", וכך כינו אותה התושבים היוונים המקומיים. שם זה שיקף את מעמדה כעיר הגדולה היחידה באזור.
לדברי ההיסטוריון הטורקי חליל אינאלג'יק, ביום שלאחר הכיבוש העות'מאני של העיר בשנת 1453, קרא לה הסולטאן מחמד השני "אִסלַאם־בּוֹל" ("שפע אסלאם"). אולם שם זה שימש רק את העולמא, ומלבדם קראו הכול לעיר בשמה הטורקי הקדם־עות'מאני, "איסטנבול". במסמכים רשמיים ועל גבי מטבעות שנטבעו בה נקראה העיר "קֻסְטַנטִינִיֶה". בתקופת האימפריה העות'מאנית השתמש השלטון בשמות "קוסטנטיניה" (בטורקית עות'מאנית: قسطنطينيه) ו"איסטנבול". כמה מקורות מהמאה ה-17 מתארים את השם "איסטנבול" כשם הרווח בזמנם. במאות ה-17 וה-18 שם זה היה גם בשימוש רשמי.
השם "איסטנבול" החל להיות נפוץ בשפה הטורקית החל מהמאה ה-19, אף שרבים השתמשו (ומשתמשים גם היום) בצורה המקוצרת יותר המתבססת על הצורה המקורית: "סטמבול" (Stamboul). הוספת הצליל "אי" בראשית השם מקובלת בטורקית לפני האותיות "ס" ו"ז", לדוגמה בשם העיר "איזמיר". רק בשנת 1923 הסבה הרפובליקה הטורקית רשמית את השם ל"איסטנבול", שהיה הכינוי הנפוץ בשפה המדוברת. במערב רווח השם "קונסטנטינופול" עד שנות ה-30 של המאה ה-20, אז החלו השלטונות הטורקיים ללחוץ בעד השימוש בשם "איסטנבול" בשפות זרות. במקורות ובדפוסים העבריים נקראה בווריאנט "קושטנדינא", ובקיצור "קושטא" או קוסטא.
מלומדים ערבים נהגו לקרוא לעיר "קוסטנטיניה" (قسطنطينية), אך העות'מאנים לא השתמשו בשם זה והעדיפו את הגרסה הפרסית "פאיתכ'ת" (پایتخت), שפירושה "רגל כס המלכות".
תולדות העיר
בראשיתה הייתה העיר פוליס יוונית שנקראה ביזנטיון. היא נוסדה בצד האירופאי של הבוספורוס על ידי מתיישבים יווניים ממגארה בערך בשנת 660 לפנה"ס, שכפי שמספרת מסורת עתיקה, קראו ליישוב על שם מנהיגם ביזס (Βύζας).
הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס צר על העיר בשנת 196 לספירה וגרם לה הרס. הקיסר הרומי קונסטנטינוס (306–337 לספירה) שיקם את העיר והרחיבה, ובשנת 330 חנך אותה מחדש כ"רומא החדשה" (Nova Roma), בירתה החדשה של האימפריה הרומית. מאז נודעה על שמו, קונסטנטינופוליס (ביוונית: Κωνσταντινούπολη או Κωνσταντινούπολις, בלטינית: Constantinopolis).
עם חלוקת האימפריה הרומית ב-395, נעשתה העיר לבירת האימפריה הרומית המזרחית (האימפריה הביזנטית), ששלטה גם בארץ ישראל, והייתה מרכז הנצרות המזרחית, שהתפתחה מאוחר יותר לכנסייה האורתודוקסית. מיקומה האסטרטגי - בין יבשות אירופה ואסיה, היותה בקצה דרך המשי המוליכה דרך אסיה עד סין, וכן שליטתה על נתיבי המסחר ימיים המוליכים מן הים השחור לים התיכון, הפכו את העיר למרכז עולמי של תרבות ומסחר.
במאה התשיעית היה מספר תושביה כ-800,000, והיא הייתה העיר הגדולה באירופה.
העיר נכבשה על ידי הצלבנים במהלך מסע הצלב הרביעי בשנת 1204 ונגרם לה הרס רב. יתר על כן, היא הפכה לזמן מה למרכזה של ממלכה צלבנית קתולית, הממלכה הלטינית. בסופו של דבר חזרה לשליטה ביזנטית בימיו של מיכאל השמיני פליאולוגוס, שתפס אותה ללא קרב בשנת 1261.
בתחילת המאה ה-15 לא נותרה לאימפריה הביזנטית כמעט כל טריטוריה מלבד קונסטנטינופול וסביבותיה.
בשנת 1453 נכבשה העיר על ידי הטורקים העות'מאנים באירוע שנודע בשם "כיבוש קונסטנטינופול", והייתה לבירת האימפריה העות'מאנית (עד קיצה של האימפריה ב-1 בנובמבר 1922).
בעת כיבוש העיר התגוררו בה 30,000 נפש, אולם בשנת 1478 גדלה אוכלוסייתה לכ-70,000 נפש. על פי מפקד אוכלוסין שנערך באותה שנה, כבר ישבו בעיר בין 35,000 ל-45,000 מוסלמים, בין 13,000 ל-16,000 נוצרים יוונים ובערך 7,000 או 8,000 יהודים.
העיר הפכה לבירת האימפריה העות'מאנית ושבה להיות מוקד של תרבות, אדריכלות ואמנות.
בשנת 1923 העבירה הרפובליקה הטורקית, יורשתה של האימפריה העות'מאנית, את הבירה לאנקרה.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 עברה איסטנבול פיתוח נרחב, אולם הקהילה היוונית הגדולה של העיר הצטמצמה מאוד בשל מלחמת יוון–טורקיה, שהביאה לבריחתם ליוון.
האתרים ההיסטוריים של איסטנבול (ההיפודרום של קונסטנטיניוס, כנסיית האיה סופיה ומסגד סולימאנייה) הוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1985.
במאה ה-21 סבלה העיר מסדרה של פיגועי טרור, חלקם בוצעו על ידי דאעש או המחתרת הכורדית: למרות מגמות של סגירות כלפי המערב תחת שלטון ארדואן, השפעתה הבינלאומית - כמרכז פוליטי, עסקי ותרבותי בצומת הדרכים שבין אירופה ואסיה - מקנה לה מעמד של עיר עולם, ובשנת 2014 נחשבה לאחת הערים המתפתחות ביותר במובן זה, על פי מדד הערים הגלובליות.
בעשור השני של המאה ה-21 נבנה בעיר שדה תעופה חדש - בשאיפה לבנות את שדה התעופה הגדול בעולם - אשר נפתח בשנת 2019. בניית שדה התעופה יצרה מתח רב בעיר, כאשר במהלך שנת 2018 הפגינו אלפי עובדים במחאה על תנאי העסקתם בבניית שדה התעופה, לאחר שבמהלך השנה נהרגו - לכאורה בגלל תנאי העבודה - 27 עובדים, ושהפועלים שעובדים במיזם עושים זאת "תחת לחץ ואיומים". ההפגנה פוזרה באלימות על ידי המשטרה, שהשתמשה בגז מדמיע כנגד המפגינים, ועצרה, על פי עדויות שונות, כ-400–500 מהמפגינים.
גאוגרפיה
איסטנבול שוכנת לחופי מצר הבוספורוס, רצועת מים המפרידה בין אסיה ואירופה שאורכה כ-30 קילומטר. העיר בנויה משני צדי המצר ומשתרעת גם לאורך ים השיש (ים מרמרה) על פני 5,196 קמ"ר, במרחק של 352 ק"מ צפון-מערבית לבירה אנקרה. שלושה גשרים מחברים בין חלקה האסיאתי של העיר לחלקה האירופי וחוצים את הבוספורוס. הראשון מכונה "גשר הבוספורוס" או "גשר הבוספורוס הראשון", ואילו הגשר השני, "גשר פתיה סולטאן מהמט" או "גשר הבוספורוס השני", שוכן כחמישה ק"מ צפונית לראשון. השלישי נחנך בשנת 2016, 10 ק"מ צפונית לגשר השני.
הצד המערבי והאירופי של העיר בנוי משני צדי קרן הזהב, לשון ים החודרת מהבוספורוס לעומק השטח האירופי. שלושה גשרים חוצים את קרן הזהב, גשר גלאטה (Galata Köprüsü) סמוך למקום מפגשה עם הבוספורוס, גשר אטאטורק (Atatürk Köprüsü) כ-750 מטר ממנו וגשר הליצ' (Haliç Köprüsü) הנושא את הכביש המהיר הפנימי של העיר (Çevre yolu – D100/O-1). מדרום גובלת העיר בים השיש, ומצפון מגיעים שולי פרבריה עד הים השחור. פני השטח גבעתיים משני צדי הבוספורוס.
העיר סמוכה למוקדי רעש אדמה הפוקד את העיר וסביבותיה אחת לכמה שנים. איסטנבול ממוקמת בקרבת העתק צפון אנטוליה (KAFK, Kuzey Anadolu Fay Hattı) – שבר פעיל האחראי למספר רב של רעידות אדמה בשנים האחרונות. קרבת העיר לים השיש מגבירה את הסיכון לעיר שכן בעקבות רעידות אדמה היא עשויה להיפגע מגלי צונאמי.
שבע הגבעות של איסטנבול
שבע גבעות איסטנבול הן הגבעות שהשתרעו בשטחה המקורי של העיר איסטנבול (אז ביזנטיון ולאחר מכן קונסטנטינופול) עת נבנתה בשנת 330 בידי הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס. לא ברור אם קונסטנטינוס אכן היה מודע לעובדה שעירו החדשה ישבה על שבע גבעות, אך עובדה זו יצרה דמיון בין העיר שכונתה "רומא החדשה" (Nova Roma) לבין רומא ושבע גבעותיה.
אקלים
שינויי הטמפרטורה באיסטנבול הם קיצוניים. בחורף שלג מכסה את העיר, ומגיע בממוצע ללמעלה מ-60 ס"מ בשנה. הטמפרטורות משתנות בין 10–25 מעלות צלזיוס. הקיץ חם מאוד ולח והטמפרטורות נעות בין 26–29 מעלות צלזיוס, ואף קרה שהטמפרטורות עלו ל-38 מעלות צלזיוס.
אם בשל התחממות כדור הארץ יעלו פני הים, יוצפו חלקים גדולים מהעיר.
דמוגרפיה
לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-15.9 מיליון בני אדם, רובם מוסלמים סונים. המיעוט הלא-סוני הגדול ביותר הוא הזרם המוסלמי שנקרא "האלווים", המונים 4.5 מיליון בני אדם, כששליש מכלל האלווים מתגוררים בטורקיה. המיעוט האתני הגדול ביותר באיסטנבול הם הכורדים, גם כן בני דת האסלאם, המונים בין 2 ל-3 מיליון בני אדם. המיעוט הנוצרי הבולט ביותר הוא הארמנים אשר מונים בין 50 ל-70 אלף. בין המיעוטים הזניחים ביותר קיימים, נכון לשנת 2019, כ־10,000 יהודים וכ-3,000 יוונים אשר מתגוררים באיסטנבול, באיזמיר ובבורסה.
תחבורה
בעיר מגוון של אמצעי תחבורה: רכבת תחתית, חשמליות, וספינות המקשרות בין חלקיה השונים של העיר.
בתי קברות
בתי קברות יהודיים באיסטנבול
השכלה
באיסטנבול ישנן הן אוניברסיטאות ציבוריות והן אוניברסיטאות פרטיות:
ערים תאומות
לאיסטנבול 45 ערים תאומות, בהן:
ישראל לוי (הרב הראשי לצרפת)
ביוגרפיה
נולד בפריז, ב-1879 השלים את לימודיו הרבניים בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז. ב-1880 היה שותף להקמת החברה לחקר חכמת ישראל (Société des Études Juives) בפריז ועורכו של כתב העת של החברה "Revue des Études Juives" בו פרסם מאמרים רבים בשלל נושאים השייכים למדעי היהדות.
ב-1892 החל לשמש כעוזר ומזכיר אישי לרב צדוק כהן רבה הראשי של פריז, ולימים של צרפת כולה. במקביל, שימש מ-1896 כמרצה לתלמוד.
בשנת 1909 עמד בראש משלחת שיצאה מטעם "כל ישראל חברים" לבחינת מצב החינוך היהודי בארצות אגן הים התיכון וביקרה בארץ ישראל, במצרים, בסוריה ובטורקיה.
ב-1914 עקב מחלתו של הרב אלפרד לוי, שימש כממלא מקומו כסמכות הרוחנית העליונה של יהודי צרפת, וב-1920 נבחר רשמית למשרת הרב הראשי לצרפת.
חבורת החצר
חבורת החצר (באנגלית: The Backyardigans) היא סדרת הנפשה מוזיקלית קנדית–אמריקאית שנוצרה על ידי ג'אניס בורג'ס. הסדרה מתארת את קורותיהם של חמישה ילדים–חיות הנפגשים בחצר ביתם המשותפת ומשחקים יחדיו במשחקי דמיון רוויים הרפתקאות, ריקודים ושירים. הדמויות עוצבו על ידי הסופר והמאייר דן יקרינו. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2009 בערוץ הופ!. לסדרה ארבע עונות ו-80 פרקים באורך 23 דקות כל אחד.
עלילה
הסדרה סובבת סביב חמישה ילדים–חיות: עידו, מיכאלה, יוני, דנה וירון. החמישה חולקים חצר אחורית בין הבתים שלהם, ובכל פרק הם נפגשים בחצר ומדמיינים את עצמם בשלל הרפתקאות. ההרפתקאות שלהם מתרחשות במקומות ובתנאים שונים; רבות מהן מתארות ביקור באזורים שונים בעולם, מסע לעבר או לעתיד ושימוש בכוחות על טבעיים או בקסמים. הדמויות מעניקות אחת לשנייה תפקידים בהתאם להרפתקה כמו בלשים, מדענים או אבירים. החל מהעונה השנייה, רבות מהחוויות הן פרודיות על סיפורי ג'יימס בונד, מסע בין כוכבים, אינדיאנה ג'ונס או מכסחי השדים.
ההתחלה והסיום בכל פרק דומים ליתר הפרקים. הסיפור מתחיל עם אחת הדמויות בחצר שמציגה את עצמה ומסבירה מה היא מדמיינת. בסיום הפרק, אחרי שהחבורה סיימה את ההרפתקה, הפנטזיה מתפוגגת והדמויות חוזרות לחצר. החבורה שרה שיר סיום תוך שכל הדמויות הולכות לאחד הבתים לאכול חטיף וסוגרות אחריהן את הדלת. בסוף הפרק, לפחות דמות אחת פותחת את הדלת וצועקת משהו שקשור לנושא הפרק.
התוכנית דומה למחזמר. כל פרק משתמש בסגנון מוזיקה שונה בארבעה שירים, בהם הדמויות שרות ורוקדות. לרוב, השירים משמשים להצגת תפקיד אחת הדמויות, לקדם את העלילה או להסביר בעיה. בנוסף לשירה שהז'אנר שלה משתנה מדי פרק, גם מוזיקת הרקע משתנה בהתאם לפעולות של הדמויות.
התזמורת הממלכתית של בוואריה
התזמורת הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerisches Staatsorchester), היא התזמורת של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת, שנוסדה בזמנו של לודוויג זנפל והתמחתה במוזיקת קודש, הייתה בין הטובות ביותר באירופה כבר בתקופתו של אורלנדו לאסוס. בשנת 1651 הגיעה האופרה האיטלקית למינכן. משנת 1652 ואילך נקראה בשם "תזמורת החצר", עד שבשנת 1918 קיבלה את שמה הנוכחי. תולדות התזמורת הבווארית כרוכות במידה רבה באלה של האופרה הממלכתית של בוואריה.
התזמורת קיימה קשר ארוך ומוצלח עם המנצח קרלוס קלייבר, אם כי הוא לא כיהן מעולם כמנהלה המוזיקלי. מאז 1998 היה זובין מהטה המנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית ושל התזמורת הממלכתית של בוואריה. בין השנים 2006 - 2013 שימש בתפקיד המנהל המוזיקלי קנט נאגנו ובשנת 2013 החליף אותו בתפקיד קיריל פטרנקו. פטרנקו סיים את תפקידו בשנת 2020 ומחליפו הוא המנצח הרוסי ולדימיר יורובסקי.
התזמורת הממלכתית של בוואריה היא אחת משלוש תזמורות גדולות במינכן, יחד עם תזמורת רדיו בוואריה והתזמורת הפילהרמונית של בוואריה.
מתווה הגז
המתווה עורר פולמוס פוליטי ומחאה ציבורית שהתבטאו בין היתר בסדרת הפגנות ברחבי ישראל ובעתירות לבג"ץ. לפי הממשלה, המתווה נועד לקדם פיתוח מהיר של המאגרים, להזרים הכנסות ממסים למדינה, לתרום לביטחון אנרגטי ולביטחון המדינה ולשפר את יחסי החוץ של ישראל. המתנגדים למתווה טענו שתנאי אסדרת משק הגז המקוריים, שלפיהם הונפקו הרישיונות, איפשרו פיתוח כלכלי של המאגרים, וגם אם לא, לאור אי עמידת הזכיינים בתנאי האסדרה, תגובת הממשלה הייתה צריכה להיות פסילת הרישיונות ולא הענקת הטבות שוות מיליארדים. לפי מתנגדים, אם תנאי המתווה יתממשו, יסתברו הוצאות ציבוריות מיותרות של עשרות ואולי אף מאות מיליארדי שקלים, הוצאות שהיו נחסכות אם הרישיונות היו מונפקים מחדש דרך מכרזים. מתנגדים גם טענו שהפטורים שהוצעו במתווה מהחוקים השונים ניתנו ללא סמכות משפטית ואם יתממשו יפגעו בעצמאותו של הדרג המקצועי בממשלה.
למרות הסכמתו למתווה, התפטר שר הכלכלה אריה דרעי ממשרד הכלכלה בנימוק שהוא אינו רוצה להיות אחראי על אישור הפטורים לחוק ההגבלים העסקיים, כפי שנדרש בפרק הראשון של המתווה. ראש הממשלה, בנימין נתניהו לקח על עצמו את הסמכויות של שר הכלכלה, וב-17 בדצמבר 2015, לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה של הכנסת כנדרש בחוק, הוא אישר את הפטורים להגבלים עסקיים, בניגוד להמלצת הוועדה.
בשנים 2021 ו-2022 מחיר הגז בעולם עלה בחדות. אך בישראל המחיר הורד ונותר יציב בשל מתווה הגז: סביב 4.8$ ליחידת חום. המחיר באירופה היה גבוה בערך פי 8 מבישראל ובארצות הברית הגיע לפי 2.
גילויי גז בישראל
בשנת 1999 התגלה מאגר הגז הראשון של ישראל, "נועה", שהיה גם התגלית הראשונה מבין התגליות מול חוף אשקלון של "שותפות ים תטיס". "מרי B", המאגר הגדול של השותפות, התגלה ב-2000 וסיפק גז לישראל בין השנים 2005 עד ל-2012. קריסת המאגר ב-2012 גרמה להפסד של כ-5 מיליארד ש"ח לציבור (ייתכן כי בגלל רשלנות של המפעיל).