cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חלבון פלואורסצנטי ירוק
היסטוריה
ביום רביעי 8 באוקטובר 2008 הכריזה האקדמיה השוודית המלכותית למדעים על חלוקת הפרס בכימיה לשנת 2008 לכימאים אשר גילו את החומר: אוסאמו שימומורה, מרטין צ'לפי ורוג'ר צין.
מוטציות
עקב הפוטנציאל לשימוש נרחב והדרישות המשתנות של החוקרים, מוטנטים רבים ושונים של חלבון ה-GFP הונדסו. השיפור המשמעותי הראשון נעשה במוטצית התמרה (S65T) שעליה דווח ב-Nature ב-1995&רלמ;. מוטציה זו שיפרה במידה ניכרת את התכונות הספקטרליות של GFP, ובכך הגבירה את הפלואורסצנציה, יציבות האור, והסיטה את נקודת העירור הראשית ל-488nm בעוד ששיא הפליטה נותר ב-509nm. תכונות אלו תאמו את התכונות הספקטרליות שניתן היה למדוד אותן באמצעות מערכות לקריאת FITC, וכך השימוש ב-GFP הפך למעשי יותר עבור החוקר הכללי. מוטציה נוספת שנעשתה, F64L, שיפרה את התקפלות החלבון ב-37°C. סדרת מוטציות נוספות שדווח עליהן ב-2006 איפשרו יצירה של חלבון GFP אשר מתקפל היטב גם כאשר הוא מאוחד עם פפטידים שאינם מתקפלים היטב.
מוטציות רבות נוספות נעשו, בהם גם מוטנטים בעלי צבעים שונים, בהם חלבון פלואורסצנטי כחול (EBFP, EBFP2, Azurite), חלבון פלואורסצנטי כחול-ירקרק (ECFP, Cerulean, CyPet) וכן נגזרות חלבון פלואורסצנטי צהוב (YFP, Citrine, Venus, YPet).
מרי למברט
מרי למברט (באנגלית: Mary Lambert, נולדה ב-13 באוקטובר 1951) היא במאית קולנוע ווידאו קליפים אמריקאית. עבדה עם מוזיקאים ידועים, ובהם מדונה, ג'נט ג'קסון, דולי פרטון, דבי הארי, לייב, סטינג ועוד.
למברט אף ביימה עשרות סרטי אימה ובהם; "אגדה עירונית 3", "בית קברות לחיות" ועוד.
ביוגרפיה
בהמשך הקריירה שלה ביימה למברט ווידאו קליפים רבים כדוגמת; "Material Girl", "La Isla Bonita", "Like a Prayer" וכדומה.
ג'ק למון
ג'ון אולר למון השלישי (באנגלית: John Uhler Lemmon III; 8 בפברואר 1925 – 27 ביוני 2001) היה שחקן אמריקאי. אחד משחקניה הגדולים של הוליווד בחצי השני של המאה העשרים ואחד השחקנים המעוטרים שקמו בהוליווד: זוכה שני פרסי האוסקר, מתוך שמונה מועמדויות, כמו גם זכה פעמיים בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובארבעה פרסי גלובוס הזהב ובעוד שלל פרסים אחרים בקריירה שהתפרשה על פני חמישה עשורים.
ביוגרפיה
הוא נולד במעלית בניוטון שבמסצ'וסטס. אביו עמד בראש חברה המייצרת דונאטס בבוסטון. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, התגייס למון לצי האמריקני. לאחר שחרורו החל ללמוד משחק באופן מקצועי ועבד כפסנתרן במועדון לילה, כמו גם עבד ברדיו, וכשחקן עבד באוף ברודוויי ואחר כך בברודוויי עצמה ובטלוויזיה. ורק לאחר כל זה הגיע למון לתעשיית הקולנוע.
הופעת הבכורה הקולנועית שלו הייתה ב"הגברת לוקחת מלח" (1949), סרטו של הבמאי מייקל קורטיז, זאת על אף שתפקידו בסרט היה זעיר ונטול קרדיט. הופעתו הרשמית הראשונה בקולנוע הייתה ב-1954 בקומדיה הרומנטית של ג'ורג' קיוקור "זה צריך לקרות לך", בו כיכב לצד ג'ודי הולידיי בתפקיד המשנה הגדול ביותר בסרט. בהמשך למון הפך לשחקן המועדף על הבמאי בילי ויילדר, כששיתוף הפעולה ביניהם נמשך שני עשורים, בסרטים "חמים וטעים" (1959), "הדירה" (1960), "אירמה לה דוס" (1963), "הפרקליט, הגיס והכיס" (1966), "אוואנטי!" (1973), "כותרת ראשית" (1974) ו"חברים, חברים, אבל..." (1981), ומתוכם שני הסרטים הנחשבים לטובים ביותר בשיתוף הפעולה הזה הם חמים וטעים" ו"הדירה", שיצא שנה אחריו. על שני הסרטים הללו קיבל למון מועמדות לאוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
שיתוף פעולה נוסף היה בין למון לוולטר מתאו. השניים הופיעו יחדיו במשך 30 שנה, כשסרטם המשותף הידוע מכל הוא הקומדיה "הזוג המוזר" (1968). הם הופיעו יחדיו גם בשלושה בסרטיו של ויילדר: "הפרקליט, הגיס והכיס", "כותרת ראשית" ו"חברים, חברים, אבל...". לשניים היה גם תפקיד קטן בסרטו של אוליבר סטון "JFK תיק פתוח" (1991). שנתיים אחר כך הם כיכבו יחדיו ב"זקנים חסרי מנוח", שהיה להיט קופתי מפתיע ובכך נחשפו לקהלים צעירים. לאור הצלחת הסרט, כיכבו למון ומתאו בסרט המשך בשם "משתגעים על אהבה" (1995). "נבל העשב" (1995), "קומדיה בלב ים" (1997) ו"הזוג המוזר 2" (1998). שניהם גם נפטרו בהפרש של שנה אחד מהשני.
ב"ימים של יין ושושנים" (1962) עשה למון את אחד מתפקידיו הטובים ביותר. הוא גילם את ג'ו קליי, איש עסקים צעיר ואלכוהוליסט. בסרט זה, למון אומר את המשפט הבלתי נשכח: ""My name is Joe C. and I am an alcoholic." שנים לאחר מכן הודה למון שהוא לא שיחק כשאמר את המשפט הזה. בניגוד לכוכבים הוליוודים אחרים כמו גרי קופר והנרי פונדה, למון מעולם לא גילם בסרטיו גיבור אמריקאי. במהלך הקריירה העשירה שלו גילם מגוון רחב של דמויות פשוטות ואמיתיות, אנטי-גיבוריות במובהק.
בטקס פרס גלובוס הזהב של שנת 1998 למון היה מועמד בקטגוריית 'השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה' על סרטו "שנים עשר המושבעים", שביים סידני לומט. הוא הפסיד לוינג ריימס. בנאום הזכייה של ריימס הוא ביקש מלמון לעלות לבמה, ואז עשה דבר שהדהים את הקהל, ונתן את פסלון הזכייה לג'ק למון (איגוד העיתונאים הזרים בארצות הברית המחלק את פרסי "גלובוס הזהב" החליט לשלוח לריימס פסלון נוסף, כך שפסלון "גלובוס הזהב" נשאר אצל למון, אף על פי שלא זכה בפרס). למון היה נשוי פעמיים - לשחקנית סינתיה סטון (ממנה יש לו בן) ולשחקנית פליצ'יה פאר, שאף עימה הוליד ילד, עימה היה נשוי עד מותו.
סרטים בולטים
סך הכל:
13 באוגוסט
13 באוגוסט הוא היום ה-225 בשנה בלוח הגרגוריאני (226 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 140 ימים.
מגד
מגד הוא שם משפחה ושם פרטי עברי, שפירושו "ממתק".
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תשבץ קו
תשבץ קו הוא תשבץ בו ההפרדות בין המילים מסומנות בקווים מעובים, במקום המשבצות השחורות המקובלות בתשבץ הקלאסי.
מסגרות של תשבצי קו מאפשרות ניצול טוב יותר של שטח המסגרת, כי כל המשבצות מארחות אותיות ואין צורך להקציב חלק מהמשבצות לאירוח נקודות שחורות, כמו בתשבץ הקלאסי. מחברי תשבצים יכולים ליצור תשבצי קו ללא אותיות סגורות (כמו בדוגמאות המוצגות כאן, בצד שמאל), תשבצים בהם כל אות משתתפת בהרכבן של שתי מילים, אחת במאוזן ואחת במאונך - בתשבץ קלאסי אין אפשרות כזאת ותמיד יהיו אותיות סגורות שמשתתפות רק בהרכבה של מילה אחת.
תשבץ קו קל לפתרון מתשבץ קלאסי בעל הגדרות באותה רמת קושי, משום שפתרון של הגדרה מסוימת מסייע לפתרונן של הגדרות רבות יותר המצטלבות עם פתרון זה.
מסגרות של תשבצי קו יכולות לשמש לצורך יצירת כל סוגי התשבצים הבנויים על מסגרות של תשבצים קלאסיים, כמו: תשבץ מוצפן, תשבץ לבן, תשבץ להרכבה, תשבץ היגיון, תשבץ הקשרים, תשבץ מספרים, תשבץ מפוצל ועוד.
למרות שאפשר לייצר מסגרות של תשבצי קו ללא אותיות סגורות, אין חובה לעשות זאת ויש מסגרות תשבצי קוף במיוחד באנגלית, עם הרבה אותיות סגורות.
יש מדינות בהן מכנים את תשבצי הקו בשם "תשבצים אסטוניים".
גואנג סו, קיסר סין
קיסר סין גואנג-סו (11 באוגוסט 1871 – 14 בנובמבר 1908; בסינית מסורתית: 光緒帝) היה התשיעי במניין קיסרי שושלת צ'ינג. שמו הפרטי שניתן לו בלידתו היה דזאי-טיאן. בתקופת שלטונו 1875-1908 נעשתה רפורמת מאה הימים ופרץ מרד הבוקסרים.
עלייה לכס
דזאי-טיאן הוכרז כיורש של דודו הגדול הקיסר שיאנפנג במקום יורשו של בן דודו הגדול הקיסר טונגזי למען שמירה על חוק הדור אחר דור הקיסרי. בגיל ארבע קיבל את הכס ואת השם הקיסרי גואנג סו בעוד היה בכוחו תחת הקיסרית האלמנה שיאן והקיסרית האלמנה צה שי.
החל משנת 1876 למד קיסר גואנג סו על ידי וונג טונגה, שהיה מעורב גם בהתפתחותו ובלימודיו של הקיסר הקודם טונגזי, ובכל זאת איכשהו הצליח להיגמל מכל ההאשמות האפשריות לאחר מות הקיסר הקודם בגיל צעיר (19). וונג לימד את הקיסר גואנג סו חובה של אדיקות וציות כלפי הקיסרית האלמנה צה שי והקיסרית האלמנה שיאן.
בשנת 1881, כשסו היה בן תשע, נפטרה הקיסרית האלמנה שיאן במפתיע, והותירה את הקיסרית האלמנה צה שי כיורשת העצר היחידה לילד. ביומנו של וונג באותם ימים, על פי הדיווחים, גואנג סו נראה בעל עיניים נפוחות, היה בעל ריכוז ירוד וחיפש נחמה מוונג. וונג הביע ביומנו את דאגתו כי צה שי היא שסבלה ממחלות כרונית לאורך השנים ולא שיאן. במהלך תקופה זו, הסריסים הקיסריים ניצלו לרוב את השפעתם על הקיסר הצעיר. בנוסף על פי הדיווחים, הקיסר של גואנג סו החל לאסוף קהל נאמן סביבו כאקט הכרחי להבעת סמכותו.
בין קיסר עצמאי למשנה לעוצרת
בשנת 1887, קיסר גואנג סו היה מבוגר דיו כדי להתחיל לשלוט בפני עצמו על הקיסרות, אך בשנה הקודמת, כמה חצרנים, בהם מורהו וונג, עתרו לקיסרית האלמנה צה שי לדחות את פרישתה מהעוצמה. למרות הסכמתה של צה שי להישאר כעוצרת קיסרית, עד 1886 הקיסר גואנג סו החל לכתוב הערות על אנדרטאות הכס. באביב 1887 הוא השתתף בטקס חריש השטח הראשון שלו, ובסוף השנה החל לשלוט באופן מלא אבל עדיין תחת פיקוחה של צה שי.
בסופו של דבר, בפברואר 1889, לקראת פרישתה של צה שי, נישא קיסר גואנג סו. אל שלא אהב הקיסר, בחרה צה שי את אחייניתה ג'ינגפן להיות קיסרית. היא נודעה מאוחר יותר כקיסרית לונגיו. היא גם בחרה בזוג אחיות, ג'ין וז'אן, להיות פילגשות הקיסר. בכל הקשור לפילגשים הקיסר לא הראה עניין ולכן הוא שחרר את האחיות זמן קצר אחר כך. בשבוע שלאחר מכן, כשנישא קיסר גואנג סו, פרשה צה שי מהעוצרות.
גם לאחר שהקיסר גואנג סו החל בשלטון רשמי, הקיסרית האלמנה צה שי המשיכה להשפיע על החלטותיו ומעשיו, אף על פי שהתגורר מספר חודשים בשנה בארמון הקיץ. על פי הדיווחים, וונג ציין כי בעוד הקיסר דאג לענייני המדינה היום-יום, במקרים קשים יותר ביקשו הקיסר והמועצה הגדולה את עצתה של צה שי. למעשה, הקיסר נסע לא פעם לארמון הקיץ כדי לחלוק כבוד לדודתו ולשוחח עמה עם ענייני המדינה.
במרץ 1891 קיבל קיסר גואנג סו את שרי החוץ לסין בפני קהל ב"ביתן האור הסגול ", במה שהוא כיום חלק מז'ונגננאהי, משהו שעשה גם קודמו הקיסר טונגזי בשנת 1873. באותו קיץ, תחת לחץ מהמעצמות הזרות ובתגובה למרידות בעמק נהר היאנגצה שכוונו למיסיונרים נוצריים, הקיסר הוציא צו המורה להגנת הנוצרים בתוך המדינה. הקיסר גואנג סו, ככל שגדל, ככל הנראה הוחדר בחשיבתו הצורך של חסינות והגנה. בשנת 1892 הוא ניסה ליישם סדרה של צעדים דרקוניים להפחתת ההוצאות על ידי חילוק משק הבית הקיסרי. היה זה רק ניצחון חלקי, מכיוון שהיה עליו לאשר הוצאות גבוהות יותר ממה שהיה רוצה לענות על צרכיה של צה שי.
מלחמת סין יפן הראשונה
בשנת 1894 פרצה מלחמת סין-יפן הראשונה. במהלך המלחמה, אף על פי שקיסר גואנג סו היה סמכות השליט הריבוני של אימפריית צ'ינג, לעיתים קרובות התעלמו ממנו גורמים רשמיים ובמקום זאת שלחו את אנדרטאותיהם לצה שי לאישוריה. בסופו של דבר נוצרו שתי קבוצות של תזכירי מועצה גדולה, האחת עבור הקיסר והשנייה עבור הצעותיה של הקיסרית, נוהג שנמשך עד שהדבר לא היה נחוץ יותר עקב האירועים בסתיו 1898 (רפורמת מאה הימים). בעקבות התבוסה של האימפריה של צ'ינג והסכמת הכפייה על פי תנאי אמנת שמונוסקי, קיסר גואנג סו הביע את רצונו להתנער מההסכם. הקיסר וממשלת צ'ינג התמודדו עם השפלה נוספת בסוף 1897, כאשר האימפריה הגרמנית השתמשה ברציחות של שני כמרים במחוז שנדונג כתירוץ לכיבוש מפרץ ג'יאוז'ואו, מה שגרם ל"מרוץ אחר ויתורים" מצד מעצמות זרות אחרות.
רפורמות הקיסר
בעקבות המלחמה והוויתורים הסיניים, האמין הקיסר גואנג סו כי על ידי למידה ממונרכיות חוקתיות כמו יפן, האימפריה של צ'ינג תתחזק יותר פוליטית וכלכלית. ביוני 1898 החל הקיסר את הרפורמה במאות הימים, שכוונה לשורה של שינויים פוליטיים, משפטיים וחברתיים גורפים. במשך זמן קצר, לאחר פרישתה כביכול של צה שי הוציא קיסר גואנג סו הוראות להגנה על מספר עצום של רפורמות מודרניזציה מרחיקות לכת בעזרת גורמים מתקדמים יותר בשלטון.
השינויים נעו בין תשתית לתעשייה ומערכת הבדיקה האזרחית. קיסר גואנג סו הוציא צוים המאפשרים הקמת אוניברסיטה מודרנית בבייג'ינג, הקמת מסילת לואן ומערכת תקציבים הדומה לזו של ממשלות המערב. המטרה הראשונית הייתה להפוך את סין לאימפריה חוקתית מודרנית, אך עדיין במסגרת המסורתית, כמו עם שיקום רסטורציית מייג'י של יפן.
עם זאת, הרפורמות לא רק שהיו פתאומיות מדי עבור סין שעדיין הייתה תחת השפעה נאו-קונפוצינית משמעותית וגורמים אחרים בתרבות המסורתית, אלא גם נקלעו לסכסוך עם צה שי, שעדיין החזיקה בכוח אמיתי. גורמים רשמיים רבים, שנחשבו חסרי תועלת ופוטרו על ידי קיסר גואנג סו, התחננו בפניה לעזרה. אף על פי שצה שי לא עשתה דבר כדי למנוע את רפורמת מאה הימים, היא ידעה שהדרך היחידה להבטיח את בסיס הכוח שלה הייתה לבצע הפיכה צבאית. קיסר גואנג סו התוודע לתוכנית כזו, ולכן ביקש מהיועץ פרו-רפורמי קאנג יונגווי ובני בריתו הרפורמיסטיים לתכנן את הצלתו. הם החליטו להשתמש בעזרתו של גנרל יואן שה קאי, שהיה בעל צבא מודרני, אם כי רק 6,000 איש. צה שי הסתמכה על צבאו של גנרל רונגלו בטיינג'ין. לרונגלו היה גם בעל ברית, הגנרל דונג פוקסיאנג, שפיקד על 10,000 חיילים מוסלמים, כולל גנרלים כמו מא פוקסיאנג ומו-פולו, שהוצבו במטרופולין בבייג'ינג היו חמושים בירי נשק וארטילריה מתקדמים יותר, הם כולם צדדו בסיעה השמרנית של צה שי במהלך ההפיכה.
יום לפני שההפיכה המבוימת הייתה אמורה להתקיים, יואן שה קאי בגד בקיסר וחשף את הכל בפני רונגלו וחשף את תוכניותיו של קיסר גואנג סו. זה זיכה את יואן שה קאי באמונה של צה שי, כמו גם את מעמד האויב לכל החיים של קיסר גואנג סו, ובהמשך אחיו גם למחצה הצעיר של הקיסר, זייפנג. לאחר חשיפת העלילה נפגשו הקיסר והקיסרית האלמנה, הקיסר נסוג לביתן יינגטאי, ארמון על אגם שהוא כיום חלק ממתחם זונגונגנאי. ליי צ'יה-שנג (雷 家 聖), פרופסור להיסטוריה של טייוואן, מציע השקפה אלטרנטיבית: שאולי הקיסר של גואנג סו הובל למלכודת על ידי הרפורמיסטים בהנהגת קאנג יונגווי, אשר בתורו לדעתו של ליי הונע על ידי המיסיונר הבריטי טימותי ריצ'רד וראש ממשלת יפן לשעבר, איטו הירובומי, והם הסכימו למנות אותו לאחד מיועצי חוץ רבים. שגריר בריטניה קלוד מקדונלד אמר כי הרפורמיסטים למעשה "פגעו" במודרניזציה של סין. לדברי ליי, צה שי נודעה על העלילה והחליטה לשים לה סוף ולהציל את סין מלהיכנס לשליטה זרה ועוד ככל הנראה בידי יפן.
תחת מעצר בית מאז 1898
חובותיו של קיסר גואנג סו אחרי 1898 הפכו מוגבלות למדי. יש שטענו כי הקיסר הוצא מהשלטון למעשה כקיסר (אף על פי ששמר על התואר), אך הוא שמר על מעמד מסוים. הקיסר התבשר על ענייני המדינה, קרא אותם עם צה שי לפני קהל, והיה גם נוכח בטקסים, כשהוא ישב על שרפרף ליד שמאלה של צה שי שישבה על כס המלוכה. הוא מילא את חובותיו הטקסיות, כמו הקרבת קרבנות במהלך הטקסים, אך מעולם לא שלט לבדו שוב. בשנת 1898, זמן קצר לאחר קריסת הרפורמה במאות הימים, החל בריאותו של קיסר גואנג סו להידרדר, מה שהניע את צה שי לקרוא לפוג'ון, בן דודתו של הקיסר, שנודע גם כנסיך דואן, כראש הבית היורש לקיסרות. פוג'ון ואביו הודחו מתפקידיהם לאחר מרד הבוקסרים. הקיסר שנחשש לבריאותו נבדק על ידי רופא מהלגיון הצרפתי ואובחן כחולה נפריטיס כרונית; באותה עת התגלה שהוא למעשה חסר אונים.
במהלך מרד הבוקסרים התנגד הקיסר גואנג סו בחריפות לרעיון השימוש בסופרים כאמצעי להתמודדות עם פלישה זרה. מכתבו לנשיא ארצות הברית, תיאודור רוזוולט, נשמר עדיין בארכיונים הממשלתיים של ארצות הברית. ב-14 באוגוסט 1900, קיסר גואנג סו, יחד עם צה שי, הקיסרית לונגיו וכמה פקידי בית משפט אחרים, ברחו מבייג'ינג כאשר כוחות ברית שמונה האומות צעדו על הבירה כדי להפיג את הצעדים שהיו נצורים במהלך מרד הבוקסרים. כאשר חזר לבירה בינואר 1902, לאחר נסיגת המעצמות הזרות, הקדיש קיסר גואנג סו את השנים הבאות לעבוד בארמונו המבודד עם שעונים ושעונים, שהיו קסם ילדותו, יש אומרים במאמץ להעביר את הזמן עד מותה של צה שי. הוא גם קרא בהרחבה ובילה זמן ללמוד אנגלית מהעוזרת הממתינה של צה שי, יו דלינג. גם מערכת היחסים שלו עם הקיסרית לונגיו, אשתו (ובת דודתו שלו) השתפרה במידה מסוימת.
סוף ימיו
הקיסר גואנג סו נפטר ב-14 בנובמבר 1908, יום לפני מותה של צה שי. בעוד היה רק בן 37. במשך תקופה ארוכה היו כמה תיאוריות על מות הקיסר, אף אחת מהן לא התקבלה לחלוטין על ידי ההיסטוריונים. רובם נטו להאמין שצה שי עצמה הייתה חולה מאוד, הרעילה את קיסר גואנג סו מכיוון שהיא חששה שהוא יהפוך את מדיניותה לאחר מותה. תאוריה אחרת היא שהקיסר בגואנג סו הורעל על ידי יואן שה קאי, שידע שאם הקיסר יעלה לשלטון שוב, הוא כנראה יוצאו להורג בגין בגידה. לא היו מקורות אמינים להוכיח מי רצח את קיסר גואנג סו. בשנת 1911 נרצח סריס לשעבר של צה שי בשם לי ליאנינג, אולי על ידי יואן, וידוע כי רמז שהם קשרו קשר עם רצח הקיסר. תאוריה זו הוצעה על ידי פויי בביוגרפיה שלו; הוא טען ששמע את זה מסריס זקן. מהרישומים הרפואיים שנשמרו על ידי רופא הקיסר גואנג סו עולה כי הקיסר סבל מ"כישופי כאב בטן אלימים", וכי פניו הפכו לכחולים, תסמינים אופייניים להרעלת ארסן. כדי להפיץ שמועות מתמשכות שהקיסר הורעל, בית המשפט הקיסרי בצ'ינג הוציא מסמכים ותיעוד רופאים שהצביעו על כך שקיסר גואנג סו נפטר מסיבות טבעיות, אך אלה לא הניחו חשד.
ב-4 בנובמבר 2008, בדיקות משפטיות גילו שרמת הארסן בשרידיו של קיסר גואנג סו הייתה גבוהה פי 2,000 מזו של אנשים רגילים. מדענים הגיעו למסקנה כי ניתן היה להעניק את הרעל רק במנה גבוהה פעם אחת. צ'יינה דיילי ציטטה היסטוריון בשם דאי יי, שהשערה כי צה שי אולי ידעה על מותה הקרב ודאגה כי קיסר גואנג סו ימשיך ברפורמות שלו לאחר מותה. קיסר גואנג סו הוחלף על ידי בחירתה של צה שי כיורש, אחיינו פויי בן השנתיים, שלקח את השם המלכותי "שואנטונג". אשת הקיסר של גואנג סו, שהפכה לקיסרית האלמנה לונגיו, חתמה על צו הגמילה כעוצר יורד בשנת 1912 בעת מהפכת שינהאי, ובכך הסתיימה באלפיים שנות שלטון קיסרי בסין. לונגיו נפטרה ללא ילדים בשנת 1913.לאחר מהפכת שינהאי בשנים 1911–1912 מימנה הרפובליקה הסינית את בניית המאוזוליאום של קיסר גואנג סו בקברי הצ'ינג המערביים. הקבר נשדד במהלך מלחמת האזרחים הסינית והארמון התת-קרקעי (תא הקבורה) פתוח כעת לקהל הרחב.
מטוס חשמלי
אף על פי שטיסות מאוישות במסוק המחובר לחשמל נעשו לראשונה בשנת 1917 ושל ספינות אוויר במאה הקודמת, הטיסה הראשונה של צוות מטוס חשמלי שלא מחובר לקרקע, ה-MB-E1, בוצעה באוקטובר 1973 ומרבית המטוסים החשמליים המאוישים כיום הם עדיין רק אב טיפוס ניסיוני. בין 2015 ל-2016 השלימה סולאר אימפולס הקפה של כדור הארץ באמצעות אנרגיה סולארית. לאחרונה, העניין במטוסי נוסעים חשמליים גדל, הן למטוסי נוסעים והן למטוסים קלים.
אחסון ואספקת חשמל
כמעט כל המטוסים החשמליים עד כה הופעלו על ידי מנועים חשמליים המניעים מדחפים המייצרים דחף או רוטורים המייצרים עילוי. כמה מהסוגים מונעי המדחף היו ספינות אוויר.
השפעת פליטת הפחמן דו-חמצני, על ההתחממות הגלובלית, הפכה לכוח מניע מרכזי בפיתוח מטוסים חשמליים, כשצוותי הפיתוח שואפים לזיהום אפסי. תעופה מהווה 2.4% מכלל פליטות הפחמן הדו-חמצני שמקורן בדלק מאובנים, וחלקו בסך הכל גדל ב-32% בין 2013 ל-2018. יתרון נוסף הוא הפחתת הרעש מאחר שמטוסים חשמליים שקטים ממטוסים בעלי בעירה פנימית. מנועים חשמליים גם אינם מאבדים כוח בגבהים, בניגוד למנועי בעירה פנימית, תוך הימנעות מהצורך באמצעים מורכבים ויקרים המשמשים למניעת זאת, כגון שימוש במגדש טורבו.
מנגנוני האחסון והאספקה של החשמל הדרוש משתנים במידה ניכרת, ולכל אחד מהם יתרונות וחסרונות מובהקים. המנגנונים שבהם נעשה שימוש כוללים:
תאים סולאריים
תא סולארי ממיר את אור השמש ישירות לחשמל, אם לצורך חשמל ישיר או לאחסון זמני. תפוקת החשמל של תאים סולאריים נמוכה ומחייבת שרבים מחוברים זה לזה, מה שמגביל את השימוש בהם. פאנלים סולאריים אופייניים הפועלים ביעילות המרה של 15–20% (אנרגיית אור השמש לחשמל) מייצרים כ-150–200 וואט למטר רבוע באור שמש ישיר. שטחים שמישים מוגבלים עוד יותר מכיוון שהפלט מלוח בעל ביצועים גרועים משפיע על התפוקה של כל הלוחות במעגל שלו, כלומר כולם דורשים תנאים דומים, כולל היותם בזווית דומה לשמש, ואינם מוסווים על ידי צל.
בין 2010 ל-2020 ירדה העלות של מודולי החשמל הסולאריים ב-90% והעלות ממשיכה לרדת ב-13–15% בשנה. יעילות התאים הסולריים עלתה גם היא באופן משמעותי, מ-2% בשנת 1955 ל-20% בשנת 1985, וכמה מערכות ניסיוניות עולות כעת על 44%.
הזמינות החופשית של אור השמש הופכת את כוח השמש לאטרקטיבי ליישומים בגובה רב, בעל סיבולת ארוכה, כאשר הקור וההפרעות האטמוספיריות המופחתות הופכות את האור ליעיל משמעותית מאשר על הקרקע. הירידה בטמפרטורת האוויר היבש ככל שהגובה עולה, עומדת בממוצע על 6.49 מעלות צלזיוס לקילומטר (שמחושב בהכשרת טייסים כ-1.98 מעלות צלזיוס ל-1,000 רגל או 3.56 מעלות פרנהייט ל-1,000 רגל) כך שהטמפרטורה בגובה השיוט של מטוס (כ-35,000 רגל) יהיה נמוך משמעותית מאשר בגובה הקרקע.
טיסות לילה בדרך כלל דורשות מערכת אחסון גיבוי, הנטענת במהלך היום מעודפי כוח, ומספקת חשמל בשעות החשכה.
סוללות
סוללות הן המרכיב הנפוץ ביותר באחסון האנרגיה המשולב במטוסים חשמליים, בשל כושר האחסון הגבוה יחסית שלהן. סוללות הפעילו ספינות אוויר במאה ה-19, אך סוללות עופרת-חומצה היו כבדות מאוד ורק עם הגעתן של כימיקלים אחרים, כגון ניקל-קדמיום (NiCd) מאוחר יותר במאה ה-20, הפכו הסוללות למעשיות לכלי טיס הכבדים מן האוויר. סוללות מודרניות הן לרוב נטענות ומבוססות על טכנולוגיות ליתיום.
בשנת 2017 ההספק הזמין מסוללות נאמד בסביבות 170 וואט/ק"ג, 145 וואט/ק"ג כולל יעילות המערכת, בעוד טורבינת גז הוציאה 6,545 וואט/ק"ג מדלק של 11,900 וואט/ק"ג. בשנת 2018 נאמדו סוללות ליתיום-יון כולל אריזה ואביזרים לתת 160 וואט/ק"ג בעוד שדלק התעופה נותן 12,500 וואט/ק"ג.
יאנג הואיאן
היא בתו של יאנג גואוצ'יאנג, שהקים חברה בשם Biguiyuan ב-1997 והעביר לה 70% ממניות Country Garden עוד טרם ההנפקה הראשונית ב-2007.
מטוס חשמלי
סוללות
פוטנציאל ההנעה הכל-חשמלית נשאר מוגבל לתעופה כללית, שכן בשנת 2018 צפיפות אחסון החשמל הייתה עדיין רק 2% משל דלק מטוסים. יחס 1:50 זה הופך את ההנעה החשמלית לבלתי מעשית למטוסים ארוכי טווח. לדוגמה, מטוס כול-חשמלי שיידרש לטוס למרחק של 500 מייל (930 ק"מ) עם 12 נוסעים תדרוש הגדלה פי שישה בצפיפות הסוללות.
יאנג הואיאן
יאנג קיבלה תואר ראשון בשנת 2003 מהאוניברסיטה של מדינת אוהיו.
בובטייל קורילי
בובטייל קורילי (באנגלית: Kurilian Bobtail) הוא גזע של חתולים ארוכי שיער, שמוצאם הוא באיים הקוריליים ברוסיה. הגזע חדש יחסית, והוכר לאחרונה על ידי WCF, ארגון החתולים הבינלאומי, וה-FIF. הוא נוצר מהכלאה של חתול יפני חסר-זנב, לבין חתול בר הנמצא באיים הקוריליים.
מטוס חשמלי
סוללות
נכון לשנת 2019, סוללות הלתיום-יון החזקות ביותר השיגו 250–300 ואט-שעה לק"ג, המספיקות למטוס קטן, ואילו מטוס אזורי יהיה צריך סוללה של 500 ואט-שעה לק"ג ומטוס בגודל של איירבוס A320 יהיה צריך סוללה בחוזק 2 קוט"ש לק"ג. סוללות כאלה יכולות להפחית את עלויות ההפעלה הכוללות של כמה טיסות לטווח קצר. לדוגמה, סוללה של 300 קוט"ש המשמשת ב-Harbour Air Beavers עולה להם בסביבות 30 דולר קנדיות בהשוואה ל-160 דולר להפעלת מנוע הבנזין פראט אנד ויטני R-985 וואספ ג'וניור למשך שעה אחת, כאשר הוא שורף 24 גלון אמריקאי.
יאנג הואיאן
בינואר 2021 הוערך הונה האישי במעל 31 מיליארד דולר. בשנת 2022 בעקבות משבר כלכלי בסין היא אבדה כחצי ההונה.
בובטייל קורילי
מראה חיצוני
לבובטייל הקורילי שיער ארוך וצמרירי, בעיקר על רגליו האחוריות וסביב צווארו ופניו, מה שמעניק לו מראה של רעמה. רגליו הקדמיות ארוכות במעט מרגליו האחוריות, ויש לו פרווה על כפותיו. בשל מוצאו מחתול הבר, שחי באזורים מושלגים, אוזניו גדולות ומצויות בקדמת ראשו, ומעליהן אניצי שיער.
אחד הדברים המיוחדים בחתול הקורילי הוא זנבו הקצר והשעיר, המזכיר בצורתו את זנבו של ארנב.
פרוותו של הבובטייל הקורילי מגיעה בצבעים רגילים, ובדוגמאות טאבי, אך גם בצבעי שיש עמוקים ועשירים.
יכולות פיזיות
הבובטייל, על אף מראהו המסורבל משהו, הוא חזק, מהיר ואתלטי.
מטוס חשמלי
טעינה
ועדת AE-7D של SAE אינטרנשיונאל הוקמה על ידי חברת אלקטרו. Aero בשנת 2018 לתקנת טעינת מטוסים חשמליים ואחסון אנרגיה. אחד המסמכים הראשונים שפותחו היה תקן AS6968 לטעינת מטוסים חשמליים תת-מגה-ואט של מטוסים חשמליים. ועדת AE-7D מפתחת גם את דו"ח המידע על החלל AIR7357 לטעינה ברמת הספק של מגה-ואט.
קבלי על
קבל על הוא מערכת אחסון אנרגיה אלקטרוכימית היברידית הגוברת בין סוללות וקבלים, ויש לה יתרונות מסוימים על פני סוללות ביכולת להטעין ולפרוק הרבה יותר מהר עם זרמי שיא גבוהים יותר, תוך שהיא לא מוגבלת במספר מחזורי פריקה-טעינה, כמו התגובה היא לא רק כימית אלא גם חשמלית.
צפיפות האנרגיה שלהם, בדרך כלל בסביבות 5 וואט שעה לק"ג, ועם זאת רמתם נמוכה בהרבה משל סוללות, והם יקרים בהרבה, גם כאשר תוחלת החיים שלהם ארוכה יותר.
תאי דלק
רחפן דיאמונד HK36 סופר דימונה שהוסב על ידי בואינג לנשיאת תאי דלק ביצע טיסות ניסוי ב-2008 עם מערכת היברידית של תאי דלק/סוללת ליתיום-יון והם שימשו בכמה רכבי נאס"א כולל לוויינים וכמוסות חלל, אם כי אלה חייבים לשאת גם חמצן.
טעינה אלחוטית
קרינת כוח (Power beaming) של אנרגיה אלקטרומגנטית כגון מיקרוגל נשענת על מקור חשמל על הקרקע. עם זאת, בהשוואה לשימוש בכבל חשמל, קרינת החשמל מאפשרת למטוס לנוע אופקית ולשאת משקל נמוך בהרבה, במיוחד ככל שהגובה עולה. הטכנולוגיה הודגמה רק בדגמים קטנים ומחכה לפיתוח מעשי בהיקפים גדולים יותר.
מנועים חשמליים
בעוד שהסוללות שוקלות יותר מכמות מקבילה של דלק, מנועים חשמליים שוקלים פחות ממקביליהם בעלי הבעירה הפנימית. המנוע החשמלי MagniX Magni500 המשמש את הדה האבילנד קנדה DHC-2 ביבר שוקל 135 ק"ג (297 ליברות) ומייצר 560 קילוואט (750 shp) בהשוואה ל-פראט אנד וויטני R-985 עם משקל יבש של 290 ק"ג (640 ליברות), שמייצר 300 קילוואט (400 כ"ס). מנועים אחרים שנמצאים בפיתוח, כגון סימנס, מספקים יחס הספק למשקל אפילו טוב יותר.
לסימנס יש מנוע חשמלי בחוזק 260 קילוואט (350 כ"ס) ששוקל 50 ק"ג (110 ליברות), שתוכנן במיוחד לשימוש במטוסים. תפוקות מנוע מקבילות לקונטיננטל IO-550, שמפיק 220 קילוואט (300 כ"ס) ושוקל 195.37 ק"ג (430.72 ליברות) משקל יבש. מלבד המנוע עצמו, מערכת הנעה חשמלית כוללת גם מהפך מתח ומכילה מערכת המקבילה לעתודת דלק, בעוד שבמנועי הבנזין יש גנרטורים, מצנני נפט, קווי דלק, משאבות וציוד אחר שצריך לקחת בחשבון במלואו בכל השוואה והם לא כלולים במשקל היבש.
בנוסף, עליית ההספק, בשילוב עם שינויים בתעודת סוג משלים (STC) יכולים לקזז את משקל הסוללות על ידי הגדלת משקל הפעולה ברוטו של המטוס, כולל באופן מחייב, משקל הנחיתה. כלי טיס שמשתמשים בדלקי מאובנים קלים יותר כאשר הם נוחתים, מה שמאפשר למבנה שצריך לספוג את ההשפעה להיות קל יותר. עם מטוס המונע באמצעות סוללות, המשקל נשאר זהה, ולכן עשוי לדרוש חיזוק.
הנעה היברידית
הוא כלי טיס בעל הנעה היברידית. בדרך כלל הוא ממריא ונוחת בעזרת כוח חשמלי נקי ושקט, ומשייט בעזרת מנוע בוכנה או מנוע סילון רגיל. זה הופך טיסות ארוכות למעשיות, תוך צמצום זיהום האוויר שלהן. במאי 2018 היו למעלה מ-30 פרויקטים, וכלי טיסה היברידיים-חשמליים לטווח קצר היו צפויים משנת 2032. המתקדמים ביותר הם הZunum Aero בעל 10 מושבים, האיירבוס E-Fan X VoltAero Cassio,  יונייטד טכנולוג'יס מסבה בומברדייה דאש 8 להנעה היברידית, בעוד שאב טיפוס של אמפר טס לראשונה הלאה 6 ביוני 2019.
מגנטו-הידרודינמיקה
בנובמבר 2018, מהנדסי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס הטיסו את הטיסה הראשונה עם מטוס מדגם ללא חלקים נעים, ה-EAD Airframe 2. הוא מונע על ידי מנוע יונים, הפועל באמצעות מגנטו-הידרודינמיקה. מגנטו-הידרודינמיקה שימשה בעבר להשגת המראה אנכית, אך רק על ידי חיבור מערכת מחולל היונים לאספקת חשמל חיצונית.
חלוצים
עבור מכשיר קשור כגון פלטפורמת תצפית אוויר, ניתן להפעיל את הכוח כלפי מעלה. בניסיון ליצור פתרון מעשי יותר מהבלונים המגושמים שהיו בשימוש, הוטס המסוק האוסטרו-הונגרי פטרוצ'י-קרמן-ז'ורובץ PKZ -1 בשנת 1917. היה לו מנוע חשמלי בחוזק 190 כ"ס (140 קילוואט) מתוצרת Austro-Daimler וקיבל את כוחו באמצעות כבל חשמלי שחובר לקרקע. אולם מנועים חשמליים עדיין לא היו חזקים מספיק ליישומים כאלה והמנוע נשרף לאחר טיסות ספורות בלבד.
בשנת 1909 נטען כי דגם טיסה חופשית חשמלית הוטס שמונה דקות, אך טענה זו חולקה על ידי בונה הטיסה הראשונה בשליטה מרחוק שתועדה בשנת 1957. צפיפות ההספק לטיסה חשמלית הייתה בעייתית אפילו לדגמים קטנים.
בשנת 1964 הטיל ויליאם סי בראון ברית'ון מסוק בלתי מאויש שקיבל את כל הכוח הדרוש לטיסה באמצעות טעינה אלחוטית.
אב טיפוס ראשון
הצלחה במטוס בגודל מלא לא הושגה עד שפותחו סוללות ניקל-קדמיום, בעלות יחס אחסון-משקל לאנרגיה גבוה בהרבה מסוללות חומצת עופרת. בשנת 1973, פרד מיליטקי והינו ברדיצ'קה הסבו מטוס מדגם Brditschka HB-3 למטוס חשמלי, ה-Militky MB-E1. ב-21 באוקטובר הוא טס במשך 14 דקות והפך למטוס החשמלי המאויש הראשון.
התאים הסולאריים, שפותחו כמעט במקביל לטכנולוגיית ניקל-קדמיום, הפכו אט אט גם למקור כוח אפשרי. לאחר בדיקת מודל מוצלחת בשנת 1974, התקיימה הטיסה הרשמית הראשונה בעולם במטוס המונע על ידי אנרגיה סולארית, ב-29 באפריל 1979. ה-Mauro Solar Riser השתמש בתאים סולאריים בחוזק 350 וואט (0.47 כ"ס) ב-30 וולט. אלה הטעינו סוללה קטנה, אשר הפעילה את המנוע. הסוללה לבדה הצליחה להניע את המנוע במשך 3 עד 5 דקות, לאחר טעינה של 1.5 שעות, ואפשרה לה להגיע לגובה גלישה.
בניהולו של פרדי טו, אדריכל וחבר בוועדת פרס קרמר, תוכנן ה-Solar One על ידי דייוויד ויליאמס והופק על ידי פיתוח כלי טיס המופעלים באמצעות סולארית. מטוס מסוג רחפן שנבנה במקור כמטוס המופעל על ידי דוושות כדי לנסות לחצות את תעלת למאנש והתגלה ככבד מדי מכדי שיוכל להניע אותו בהצלחה על ידי כוח אנושי הוסב לאנרגיה סולארית באמצעות מנוע חשמלי המונע על ידי סוללות. שטענו לפני הטיסה על ידי מערך תאים סולאריים בכנף. טיסת הבכורה של סולאר וואן התקיימה בשדה התעופה לאשם בהמפשייר ב-13 ביוני 1979.
לאחר טיסה מוצלחת המופעלת על ידי אדם, פרס קרמר שהושק מחדש אפשר לצוות לאחסן אנרגיה לפני ההמראה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עוצבו מספר מטוסים חשמליים שיצרו את החשמל על ידי דיווש, כולל את ה-Monarch של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואת אירווירומנט ביונק באט.
המטוס הסולארי הראשון, סולאייר 1, שפותח על ידי גינתר רושלט, טס בשנת 1983 עם ביצועים משופרים במיוחד. הוא הכיל 2499 תאים סולאריים על הכנף.
כלי טיס בלתי מאוישים
פאת'פינדר, פאת'פינדר פלוס, צנטוריון והליוס של נאס"א היו סדרה של כלי טיס בלתי מאוישים המונעים על ידי מערכת סולארית ותאי דלק שפותחו על ידי אירווירונמנט. משנת 1983 עד 2003 במסגרת תוכנית מטוסי חקר הסביבה וטכנולוגיית חיישנים של נאס"א. ב-11 בספטמבר 1995, פאת'פינדר קבע שיא גובה לא רשמי למטוסים המונעים על ידי אנרגיה סולארית כשהגיע לגובה  במהלך טיסה של 12 שעות ממרכז מחקר טיסות ארמסטרונג. לאחר שינויים נוספים הועבר המטוס לשדה הניסוי לשיגור טילים של הצי האמריקאי שבאי קאואיי שבהוואי. ב-7 ביולי 1997, פאת'פינדר העלה את שיא הגובה של מטוסים המונעים על ידי אנרגיה סולאריות ל, שהיה גם השיא של מטוסים המונעים על ידי פרופלור.
ב-6 באוגוסט 1998, פאת'פינדר פלוס העלה את שיא הגובה למטוסים המונעים על ידי שמש ומדחף ל.
ב-14 באוגוסט 2001 קבע הליוס שיא גובה של שתועד על ידי מחלקה U (טכנולוגיות ניסיוניות/חדשות) בקטגוריה U-1.d (כלי טיס בשליטה מרחוק עם מסה של 500 - 2,500 ק"ג (1,100-5,500 ליברות)) וכן שיא הגובה למטוסים המונעים על ידי מדחף. ב-26 ביוני 2003, אב הטיפוס של הליוס התפרק ונפל לתוך האוקיינוס השקט מול הוואי לאחר שהמטוס נתקל בסערה, וסגר את התוכנית.
מטוסים קלים
מטוס החשמל הראשון שנכנס לייצור מסחרי, שאינו מאושר, דאון השיגור העצמי Alisport Silent Club, טס בשנת 1997. הוא מונע אופציונלית על ידי מנוע חשמלי בחוזק 13 קילוואט (17 כ"ס) שפועל עם 40 ק"ג (88 ליברות) של סוללות המאחסנות 1.4 קוט"ש של חשמל.
המטוס חשמלי הראשון שאושר היה הLange Antares 20E שאושר בשנת 2003. כמו כן חשמלי, עצמי משיק 20 מ' (66 רגל /מטוס מפרש, עם 42 קילוואט (56 hp) מנוע DC/DC מברשת וסוללות ליתיום-יון, הוא יכול לטפס עד 3,000 מ' (9,800 רגל) עם תאים טעונים במלואם. הטיסה הראשונה הייתה בשנת 2003. בשנת 2011 זכה המטוס בתחרות ברבלינגר לשנת 2011.
בשנת 2005 הטיס אלן קוקקוני מחברת AC Propulsion, בסיוע מספר טייסים נוספים, מטוס בלתי מאויש בשם "SoLong" במשך 48 שעות ללא הפסקה, המונע כולו על ידי אנרגיה סולארית. זו הייתה הטיסה הראשונה מסביב לשעון, בעזרת אנרגיה שאוחסנה בסוללות המותקנות על המטוס. בשנת 2007 קיימה קרן CAFE את סימפוזיון המטוסים החשמליים הראשון בסן פרנסיסקו.
פרויקט FCD (מפגין תאי דלק) של בואינג משתמש בדאון הממונע דיאמונד HK -36 סופר דימונה בתור פלטפורמת ניסויים למטוס קל המונע בתא דלק. טיסות מוצלחות התקיימו בפברואר ומרץ 2008.
Taurus Electro היה המטוס החשמלי הראשון בעל שני המושבים שטס אי פעם, בעוד Taurus Electro G2 הוא גרסת הייצור, שהוצגה בשנת 2011. הוא מופעל על ידי מנוע חשמלי בחוזק וסוללות ליתיום להפעלה עצמית שמעלה את המטוס לגובה של 2,000 מטר (6,600 רגל), ולאחר מכן המנוע נכבה ואז המטוס דואה כמו דאון. זהו המטוס החשמלי הראשון בעל שני המושבים שנכנס לייצור סדרתי. אתגר הטיסה הירוק הראשון של נאס"א התקיים בשנת 2011 וזכה בו ה-Taurus G4 ב-3 באוקטובר 2011.
בשנת 2013 הדגימה צ'יפ ייטס כי המטוס החשמלי המהיר בעולם, Long ESA (מטוס רוטאן לונג EZ שהוסב להנעה חשמלית), יכול לעלות בביצועיו על ססנה ומטוסים אחרים המונעים על ידי בנזין בסדרת ניסויים שאומתו על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה. ה-Long ESA נמצא כזול יותר, בעל מהירות מרבית גבוהה יותר וקצב טיפוס גבוה יותר, בין היתר בשל יכולתו של המטוס לשמור על ביצועים בגובה מכיוון שצפיפות אוויר נמוכה אינה פוגעת בביצועי המנוע.
בשנת 2017, סימנס השתמשה במטוס אווירובטיקה נוסף, אקסטרה 300, כדי לקבוע שני שיאים חדשים: ב-23 במרץ בשדה התעופה דינסלאקן שוורצה הייד בגרמניה הגיע המטוס למהירות מרבית של כ-340 קמ"ש (210 קמ"ש) למרחק של 3 ק"מ (1.9 מייל) ולמחרת, הוא הפך למטוס החשמלי הראשון שגורר דאונים.
הקפת כדור הארץ
סולאר אימפולס 2 מופעל על ידי ארבעה מנועים חשמליים. הוא מפיק אנרגיה מתאים סולאריים על הכנפיים ומייצב הכיוון שמאוחסנת בסוללות ליתיום פולימר ומשמשת להנעת מדחפים. בשנת 2012 ביצע הסולאר אימפולס 2סולאר אימפולס הראשון את הטיסה הבין -יבשתית הראשונה על ידי מטוס סולארי, שטס ממדריד, ספרד לרבאט, מרוקו.
סולאר אימפולס 2 הושלם בשנת 2014, ונשא יותר תאים סולאריים ומנועים חזקים יותר, בין שאר השיפורים. במרץ 2015 המריא המטוס בשלב הראשון של טיול מתוכנן מסביב לעולם, שטס מזרחה מאבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות. עקב נזק לסוללה, המטוס נעצר בהוואי, שם הוחלפו סוללותיו. הוא חידש את הסיבוב באפריל 2016 והגיע לסביליה, ספרד, ביוני 2016. בחודש שלאחר מכן חזר לאבו דאבי, והשלים את עקיפת העולם.
פרויקטים והצעות מחקר
פאפין הייתה הצעת מחקר של נאס"א בשנת 2010, עבור מטוס אישי ממריא ונוחת אנכית חשמלי.
סיקורסקי פיירפליי S-300 היה פרויקט לבדיקת טיסה של כלי טיס חשמליים, אך הפרויקט הופסק עקב מגבלות הסוללה. המטה רוטור החשמלי הראשון בעולם היה פרויקט זירו של אגוסטה ווסטלנד.
הנציבות האירופית מימנה פרויקטים רבים בעלי רמת מוכנות טכנולוגית נמוכה למטוסי הנעה חשמלית או היברידית חדשניים. ENFICA-FC הוא פרויקט של הנציבות האירופית, לחקור ולהדגים מטוס חשמלי לחלוטין עם תאי דלק כמערכת החשמל הראשית או העזר. במהלך הפרויקט לשלוש שנים תוכננה והוטסה מערכת חשמל המבוססת על תאי דלק במטוס אולטרה לייט רפיד 200FC.
NASA Electric Aircraft Testbed (NEAT) היא תוכנית מחקר של נאס"א בתחנת פלום ברוק, אוהיו, המשמשת לעיצוב, פיתוח, הרכבה ובדיקה של מערכות כוח למטוסים חשמליים, ממטוס קטן של אדם אחד או שניים עד מטוסי נוסעים של 20 מגהוואט (27,000 כ"ס). הסכמי מחקר של נאס"א ניתנים לפיתוח רכיבי הנעה חשמלית. הם יושלמו בשנת 2019 והעבודה הפנימית של נאס"א עד 2020, ואז הם יורכבו במערכת הנעה בקנה מידה של מגה -ואט שתיבדק במטוס צר-גוף של NEAT.
נאס"א פיתחה את X-57 מקסוול כדי להדגים טכנולוגיה להפחתת השימוש בדלק, פליטות ורעש. X-57 פותח מהטקנאם P2006T, ויהיו 14 מנועים חשמליים המניעים מדחפים המותקנים בקצוות הקדמיים של הכנף. ביולי 2017, Scaled Composites הסבה את ה-P2006T הראשון על ידי החלפת מנועי הבוכנה במנועים חשמליים, והמטוס טס לראשונה בתחילת 2018, ואז מתוכנן להעביר את המנועים לקצות הכנפיים כדי להגביר את יעילות ההנעה ולבסוף יתקין את הכנף ביחס רוחב גובה גבוה עם 12 מדחפים קטנים יותר.
פרויקטים מסחריים
איירבוס סיטיאיירבוס הוא מפגין טכנולוגיה של מטוסי המראה ונחיתה אנכית המונעים בחשמל. המטוס הארבע מנועי נועד לשאת ארבעה נוסעים, ולהיות בהתחלה עם טייס ולבסוף להיות אוטונומי כאשר התקנות יאפשרו זאת. הטיסה הבלתי מאוישת הראשונה שלה נקבעה לסוף 2018 עם טיסות מאוישות שתוכננו לבצע בשנת 2019. אישור וכניסה ליצור מתוכננים לשנת 2023.
בספטמבר 2017 הודיעה חברת התעופה הבריטית איזיג'ט כי היא מפתחת מטוס חשמלי בעל 180 מושבים לשנת 2027 עם רייט אלקטריק. רייט אלקטריק האמריקאית, שהוקמה בשנת 2016, בנתה הוכחת קונספט דו מושבית עם 272 ק"ג (600 ליברות) של סוללות, ומאמינה שהיא יכולה לשנות אותם עם סוללות כימיות חדשות קלות משמעותית. טווח של 291 מייל (540 קילומטר) יספיק ל-20% מנוסעי איזיג'ט. רייט אלקטריק תפתח מטוס בעל 10 מושבים, כשבסופו של דבר יהיה אפשר להטיס לפחות 120 נוסעים בטיסה יחידה לטווח קצר והיעד שלהם הוא 50% פחות רעש ועלויות נמוכות יותר ב-10%. ג'פרי אנגלר, מנכ"ל רייט אלקטריק, מעריך כי מטוסים חשמליים בעלי ערך מסחרי יובילו להוזלה של כ-30% בעלויות האנרגיה.
ב-19 במרץ 2018 הודיעה התעשייה האווירית לישראל כי היא מתכננת לפתח מטוס חשמלי לטווח קצר, המבוסס על ניסיון מערכות החשמל הקטנות שלה בכלי טיס בלתי מאוישים. זה יכול לפתח את זה לבד, או עם סטארט-אפ כמו אוויאיישן הישראלית, Zunum Aero האמריקאית או רייט אלקטריק.
עד מאי 2018 ידוע כי כמעט 100 מטוסים חשמליים נמצאים בפיתוח. זה עלה מ70 ב-2017 וכלל 60% מסטארט-אפים, 32% ממשרדי תעופה וחלל, מחציתם יצרני OEM גדולים ו-8% של ארגונים אקדמיים, ממשלתיים וחברות שאינן חלליות, בעיקר מאירופה (45%) וארצות הברית (40%). לרוב מוניות אוויר עירוניות (50%) ומטוסי תעופה כללית (47%), רובם מונעים על סוללות (73%), בעוד שחלקם היברידיים-חשמליים (31%), רוב המטוסים ההיברידיים-חשמליים אמורים להיות מטוסי נוסעים גדולים יותר.
MagniX מאוסטרליה פיתחה מטוס חשמלי מסוג ססנה 208 עם מנוע בחוזק 540 קילוואט (720 כ"ס) למשך זמן טיסה של עד שעה. המנוע החשמלי Magni5 של החברה מפיק 265–300 קילוואט (355–402 כ"ס) במקסימום ב-2,500 סל"ד ביעילות של 95% במשקל 53 ק"ג (117 ליברות), בצפיפות הספק של 5 קילוואט/ק"ג, המתחרה במנוע הסימנס SP260D בחוזק 260 קילוואט (350 כ"ס) ובמשקל 50 ק"ג (110 ליברות) עבור האקסטרה 330LE. עד ספטמבר 2018, מנוע חשמלי בחוזק 350 כ"ס (260 קילוואט) עם מדחף נבדק על הססנה איירון בירד. הססנה 208 בחוזק 750 כ"ס (560 קילוואט) צפוי לטוס עד סתיו 2019 וMagniX מעריכה כי עד 2022–2024 יהיה למטוסים חשמליים טווח של 500 – 1,000 מייל (800 – 1,610 ק"מ). המנוע פעל על דינמומטר בדיקה במשך 1,000 שעות. איירון בירד הוא גוף של ססנה 208 המשמש כפלטפורמת ניסוי, כאשר מנוע הטורבופרופ PT6 המקורי של פראט אנד וויטני קנדה מוחלף על ידי מנוע חשמלי, עם מהפך מתח ומערכת קירור נוזלים, כולל רדיאטורים, המניעים מדחף של ססנה 206. מנוע הייצור יפיק 280 קילוואט (380 כ"ס) ב-1,900 סל"ד, למטה מה2,500 סל"ד של מנוע הבדיקה, המאפשר התקנה ללא תיבת הילוכים.
עד מאי 2019 מספר התוכניות המוכרות לפיתוח מטוסים חשמליים היה קרוב ל-170, כאשר רובן אמורות להיות מוניות אוויר עירונית. חברת ההפעלה האמריקאי/בריטית ZeroAvia מפתחת מערכות הנעה של תאי דלק בלי פליטת מזהמים למטוסים קטנים, ובודקת את HyFlyer שלה באורקני בסיוע של 2.7 מיליון ליש"ט מממשלת בריטניה. מפגין הטכנולוגיה של סקיילקס E10 הגרמני ה-10 מושבי אמור לטוס בשנת 2022. הוא אמור לשמש את חברת התעופה FLN Frisia Luftverkehr לחיבור איי פריזיה המזרחית עם טווח של 300 ק"מ (160 מייל) והמראה ונחיתה קצרה באורך 300 מטר (980 רגל).
ב-10 ביוני 2020, גרסת ווליס אלקטרו של פיפיסטרל וירוס הדו מושבי היה המטוס החשמלי הראשון שאושר מטעם הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה. הוא מופעל על ידי מנוע חשמלי בחוזק 76 כ"ס (58 קילווטט) שפותח עם Emrax, הוא מציע מטען של 170 ק"ג (370 ליברות), מהירות שיוט של 90 קשר (170 קמ"ש) וזמן טיסה של 50 דקות. פיפיסטרל מתכננת לספק למעלה מ-30 דוגמאות בשנת 2020, שיופעלו כמטוסי אימון.
ב-23 בספטמבר 2020 הציגה Heart Aerospace שבסיסהּ בגטבורג את עיצוב ה-ES-19 שלה, מטוס מסחרי חשמלי הכולל 19 מושבים המתוכנן לטוס עד אמצע 2026. עם מסגרת וכנף אלומיניום קונבנציונלית, הטווח המתוכנן שלו הוא 400 קילומטר (222 מייל) והוא אמור לפעול ממסלולים קצרים עד 800 מטר (2,640 רגל). החברה פנתה לראשונה לחברות תעופה הפועלות במדינות הנורדיות, וקיבלה "הבעות עניין" עבור 147 מטוסי ES-19 בשווי של כ-1.1 מיליארד אירו או 1.3 מיליארד דולר (7.5 מיליון אירו או 8.8 מיליון דולר לכל אחד) ללפחות שמונה חברות תעופה. היא קיבלה השקעות מהחברה השוודית EQT ונצ'רס, ממשלות נורדיות והאיחוד האירופי החברה מומנה בהתחלה על ידי סוכנות החדשנות השוודית וינובה והוא סוייעה על ידי האקסלרטור Y קומבינטור של עמק הסיליקון.
כטב"מים
מרבית המטוסים החשמליים הם כלי טיס בלתי מאוישים. אלה משתנים מגודל כף היד עד לגודל של מטוסים מאוישים קטנים ומשמשים במגוון רחב של יישומים. עבור כטב"מים קטנים, אשר מיוצרים בכמויות גדולות, נפוצה תצורת הקוודקופטר (רחפנים). עם זאת לאינג'ניואיטי, ה שטס על מאדים בשנת 2021 והפך לכלי הטיס הראשון מחוץ לכדור הארץ, יש זוג רוטורים קואקסיאליים בודדים.
כטב"מים משמשים במגוון רחב של יישומים כלליים, מסחריים וצבאיים והשימוש בהם מתרחב במהירות.
מטוסים
נכון לעכשיו, למטוסים חשמליים מאוישים המונעים באמצעות סוללות יש טווח ושהייה מוגבלים בהרבה מאלה המונעים במנועים קונבנציונליים. ההספק חשמלי מתאים למטוסים קטנים בלבד ואילו למטוסי נוסעים גדולים נדרש שיפור בצפיפות האנרגיה פי 20 בהשוואה לסוללות ליתיום-יון. עם זאת, הכשרת טייסים שמה דגש על טיסות קצרות. מספר חברות מייצרות, או הפגינו, מטוסים קלים המתאימים לאימון טיסה ראשוני. האיירבוס E-Fan נועד לאימון טיס אך הפרויקט בוטל. פיפיסטרל מייצרת מטוסים חשמליים קלים כגון פיפיסטרל אלפא אלקטרו ופיפיסטרל וליס. היתרון של מטוסים חשמליים לאימון טיס הוא העלות הנמוכה יותר של אנרגיה חשמלית בהשוואה לדלק תעופה. פליטת הרעש והמזהמים מופחתת גם בהשוואה למנועי בעירה פנימית.
יישום נפוץ יותר ויותר הוא כמנוע תומך או אפילו כמנוע להפעלה עצמית לדאונים. המערכת הנפוצה ביותר היא המתקן החשמלי הקדמי, המשמש למעלה מ-240 דאונים. הטווח הקצר אינו מהווה בעיה מכיוון שהמנוע משמש רק לזמן קצר, או להפעלה או כדי להימנע מהזדקרות. היתרון של מנוע חשמלי במקרה זה נובע מהאמינות שלו ומהירות ההפעלה בהשוואה למנועי בעירה פנימית.
מסוקים
למרות שצוות פטרוצ'י-קרמאן-ז'ורובץ האוסטרו-הונגרי הטיס מסוק תצפית צבאי מחובר לקרקע בשנת 1917 הפועל על חשמל, עד מהרה הם עברו להשתמש במנוע בנזין והשימוש בכוח חשמלי לטיסה המונעת על ידי הרוטור לא נחקר עוד עד לאחרונה.
המסוק החשמלי הראשון שטס ללא חיבור לקרקע המסוק ה-Solution F/Chretien, שפותח על ידי פסקל צ'רטיין בוונלס שבצרפת. זה עבר מתפיסת עיצוב בעזרת מחשב ב-10 בספטמבר 2010 לטיסה ראשונה באוגוסט 2011, תוך פחות משנה.
בספטמבר 2016, מרטין רוטבלט ו- Tier1 הנדסה בדקו בהצלחה מסוק המונע על ידי חשמל. טיסת חמש הדקות הגיעה לגובה של במהירות שיא של. מסוק רובינסון R44 שהוסב עם שני מנועים חשמליים במשקל 45 ק"ג (100 ליברות), בתוספת 11 סוללות ליתיום פולימר תוצרת ברמו במשקל 500 ק"ג (1,100 ליברות). מאוחר יותר הוא טס במשך 20 דקות בשנת 2016. ב-7 בדצמבר 2018, Tier 1 הנדסה הטיסו R44 חשמלי המופעל באמצעות סוללה למרחק של מעל 30 מייל (56 ק"מ) ב80 קשר (150 קמ"ש) בגובה של 800 רגל (240 מטר), וקבע שיא גינס למרחק הרחוק ביותר למסוק חשמלי.
ירום אריאב
ביוגרפיה
אריאב נולד בקיבוץ כברי כבן בכור לציונה, מורה במקצועה, ולעמרי אריאב, ששירת בחיל האוויר כטייס קרב. בהיותו כבן חודשיים נהרג אביו בתאונת אימונים. לאחר מות אביו עבר עם אמו להתגורר בקיבוץ הולדתה עין חרוד. בשנת 1959, בהיותו כבן חמש, נישאה אימו בשנית לשי קיפניס (בנו של הסופר לוין קיפניס) ועברה להתגורר עמו ברמת השרון. אריאב אומץ על ידי קיפניס כבן. אריאב שירת בצה"ל כקצין, בין השנים 1972–1977, והשתחרר בדרגת סרן. באוניברסיטה העברית בירושלים סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה (1981) ותואר שני בכלכלה ויחסים בינלאומיים (1984). בשנים 1984–1985 עבד ככלכלן באגף התכנון של משרד האנרגיה והתשתית. בשנת 1985 החל לעבוד באגף התקציבים של משרד האוצר, לצד עבודות כמרצה מן החוץ, באוניברסיטה העברית.
בעקבות מינויו למנכ"ל משרד האוצר בינואר 2007, שב אריאב לישראל. בשנת 2010 סיים תפקידו, לאחר שכיהן כמנכ"ל המשרד תחת השרים אברהם הירשזון, אהוד אולמרט (בתפקידו כראש ממשלה למ"מ שר האוצר), רוני בראון ויובל שטייניץ, ושימש גם כממלא מקום הממונה על התקציבים בזמן אישור התקציב הדו-שנתי לשנים 2009–2010. אריאב ניווט את המדיניות הכלכלית של הממשלה בתקופת המשבר הכלכלי של 2008–2009. במהלך כהונתו, עמד בראש צוות בין משרדי לתכנון ויישום רפורמה בחוק חובת המכרזים ופעל לתכנון וליישום רפורמת אופק חדש בחינוך היסודי, ועמד בראש הוועדה הציבורית לפיתוח והגברת התחרות בשוק ההון בישראל ("ועדת אריאב"). נודע בגישתו החברתית ופעל להצבת והגשמת מטרות לעידוד תעסוקה וצמצום העוני, ועמד בראש הוועדה הממשלתית ליישום האג'נדה החברתית כלכלית לצמצום פערים בחברה.
בשנת 2010 עמד בראש הוועדה הציבורית לבחינת המכינות הקדם אקדמיות. בשנים 2010 עד 2012 כיהן כמרצה בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
בשנים האחרונות מכהן ירום אריאב בשורה של תפקידים במגזר העסקי, הציבורי והשלישי. בין תפקידיו ניתן למנות: יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מנכ"ל חברת הייעוץ ירום אריאב בע"מ, יו"ר לביא קפיטל, יו"ר ועדת ההשקעות של עמיתים- קרנות הפנסיה הוותיקות, יו"ר ועדת ההשקעות של קרן הפנסיה של הסוכנות היהודית, דירקטור בחברות נייר חדרה, צור שמיר אחזקות, סונול ואמות השקעות, וחבר דירקטוריון קרן ואן ליר העולמית. כמו כן משמש אריאב (בהתנדבות) כיו"ר הקרן לפיתוח לוד, והוא חבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
חיים אישיים
אריאב נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא מתגורר במבשרת ציון.
אייל גולן בהופעה חיה
בהופעה חיה הוא אלבומו השני של הזמר אייל גולן שיצא לאור ב־19 ביולי 1996. האלבום כולל בעיקר מחרוזות שירים משירי בועז שרעבי, זוהר ארגוב, ג'ו עמר, רמי קלינשטיין, שלמה ארצי, מחרוזות שירים בערבית ובמרוקאית וכן השיר "סעידה" אשר מדבר על מחאת ילדי תימן החטופים (השיר בוצע במקור על ידי ששי יעיש)
האלבום קרוי אומנם "בהופעה חיה" אך בעצם הוקלט באולפן מקצועי עם נגנים חיים, ונערך על ידי הוספת קולות של קהל (מה שעשו באותן שנים זמרים שונים כגון שרית חדד, מייק שריף, יוסי שועה ועוד מטעמים מסחריים) אלבום זה, בניגוד לציפיות, הצליח מעבר למשוער ונמכר בעשרות אלפי עותקים. לאחר שהתפרסם והגיע גם לידי להקת אתניקס שהתלהבו מביצועיו של גולן, ומשם התחיל שיתוף הפעולה המצליח בין גולן לבין זאב נחמה ואתניקס.
האלבום הוקלט באולפני "בן צור" והופץ על ידי אבי גואטה, אשר הפיץ והפיק גם אלבומים זהים לשרית חדד ולמייק שריף.
ועוד משהו...
ועוד משהו... (באנגלית: ...And Another Thing) הוא שמו של הספר השישי בסדרת הספרים "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" אשר נכתבה על ידי הסופר דאגלס אדמס. הספר נכתב לאחר מותו של אדמס על ידי הסופר האירי אואן קולפר באישור אלמנתו של אדמס, ג'יין בלסון.
עלילה
הספר ממשיך את העלילה מהמקום שבו הפסיק הספר החמישי, "לא מזיק ברובו". הגיבורים הראשיים, ארתור דנט, פורד פרפקט, טריליאן ומקבילתה טריליאן ואקראית, בתם של ארתור וטריליאן, נחרדים לגלות שהשנים שעברו מאז האירועים שבסוף הספר החמישי היו הזיה שיצרה הגרסה החדשה של המדריך. הם עומדים בתוך מועדון בטא, בזמן שכדור הארץ עומד להיהרס על ידי הווגונים. הם ניצלים על ידי זאפוד ביבלברוקס ברגע האחרון, באופן דומה לזה שבספר הראשון. במהלך ויכוח, פורד מקפיא בטעות את מוח שמאל (הראש השני של זאפוד שניהל את הספינה) ונראה שהם נידונים, עד שבן אלמוות בשם וואובגר מביא אותם למקום מבטחים. זאפוד, כועס מהעלבונות של וואובגר, מבטיח להרוג את וואובגר, רעיון שלוואבגר, העייף מהאלמוות, אין התנגדות; וכך הקבוצה יוצאת לדרך בחיפוש אחר ת'ור, כדי לראות אם הוא יכול להרוג את וואובגר.
בחזרה לאסגארד, זאפוד הצליח להשיג גישה לוואלהלה ומוצא את מכרו הוותיק ת'ור. לאחר משא ומתן, ת'ור מסכים לעזור לזאפוד על ידי הפיכתו לאלוהיו של נאנו והורג את וואובגר.
הדברים בנאנו לא מתנהלים כמתוכנן, והילמן נאבק למצוא את האל שלו ולשמור על סדר בקרב האוכלוסייה שלו, כמו גם לשלוט במאגרתים שבנו את כדור הארץ. הילמן נזכר שיצר כת לעשירים, שהטיפה לאפוקליפסה הקרובה, שרק גרבולונים יכולים ליצור אפוקליפסה כזו. לאחר שקיבלו הצעה מזאפוד, הילמן ועוקביו עברו ל"מקלט" שלהם, כוכב הלכת נאנו. עם זאת, רבים מהצוות שננטש על ידי מעסיקיהם העשירים וכמה קבוצות דתיות יריבות התיישבו גם הם על פני הכוכב, כשהבולטים שבהם הם הטירומאנים הסוגדים לגבינות, בראשות אסיד. הטירומאנים ובני נאנו נכנסים למלחמה, ובמהלך אחד מקרבות המלחמה מגיעים לפתע החללית "לב הזהב" ות'ור.
הקרב מתחיל, אבל ת'ור לא מצליח לנצח מכיוון שוואובגר לא מת, גם כשהוא מכה בפטיש המיולניר. חבילה עבור אקראית מגיעה באמצעות הובלה בין-כוכבית, המכילה את הגומיות המעורבות בהפיכתו של וואובגר לאלמוות, שאקראית מאמינה שיוכלו לפגוע בו. באמצעות מיולניר, משופר עם גומיות, Thor שולח את וואובגר לחלל.
הווגונים מתקרבים מתוך כוונה להרוס את נאנו. ת'ור מצליח להסיט את טילי הווגון, אך נהרג לכאורה על ידי נשק ניסיוני בשם קווסט. קונסטנט מוון משבית את התותח של הווגונים ומשתמש בטיעון שהפקודות שלהם הן להרוג תושבי כדור הארץ ולא נאנו (מבחינה חוקית שתי קבוצות נפרדות, כאשר האחרונות הן אזרחים משלמי מיסים). ילץ מסכים לטענתו וגאה ביכולתו של בנו לפעול לפי החוק והביורוקרטיה. זאפוד והילמן אומרים לאנשים שת'ור הוא האל של נאנו ושכל הפקודות שהוא יוציא יבואו מעתה מהילמן, רק שהילמן ייחתך לשניים על ידי חתיכת פסולת פצצה. למרבה המזל, מותו של הילמן קצר, מכיוון שהמפרץ הרפואי לב זהב מחזיר אותו לבריאות מלאה, עם שינוי קטן בלבד - כעת יש לו פרסות ולא כפות רגליים. למרות שכעת יש לו שליטה על האוכלוסייה, הוא עצמו נהייה ממורמר כשמצא שהוא מוצף בניירת אזרחית. זאפוד יוצא לדרך עם המוח השמאלי לעבוד על מסע הבחירות החוזר שלו ופורד החליט להישאר מאחור ולדגום את הטוב ביותר שיש לנאנו להציע, כדי שיוכל לכתוב חומר למדריך. למעלה בחלל, ת'ור חי ומאוד שמח ללמוד על עלייתו חזרה לתהילה ועל הצלחת תרגיל "מות הקדושים" שלו. ארתור מוצא את החוף מהמבנה שלו. למורת רוחו, הוא מגלה שהווגונים עומדים להרוס אותו.
מהדורה עברית
בשנת 2011 יצאה המהדורה העברית, בתרגומו של עמנואל לוטם, בהוצאת כתר ספרים (שהוציאה גם את חמשת הספרים הקודמים).
משפט פיק
משפט פיק הוא משפט גאומטרי שמספק נוסחה לחישוב השטח של מצולע שקודקודיו נמצאים על נקודות בעלות קואורדינטות שלמות במישור הקרטזי.
את המשפט גילה והוכיח גאורג אלכסנדר פיק בשנת 1899. פיק היה מתמטיקאי אוסטרי-יהודי, שנספה בטרזיינשטאט בשנת 1942. ניתן להראות שלא ניתן להכליל את המשפט לשלושה ממדים באמצעות ספירת הנקודות בתוך הפאון ועל פניו והשוואה לנפח שלו. עם זאת, ניתן להכליל לממד גבוה יותר באמצעות פולינום ארהרט. ניתן גם להכליל את הנוסחה לפני השטח של פאונים.
הוכחה
יהי P מצולע כלשהו המקיים את תנאי המשפט, ו-T משולש החולק צלע משותפת עם P ונמצא מחוץ לו. נניח שמשפט פיק נכון עבור P ו-T. אנחנו רוצים להוכיח שגם המצולע P+T המתקבל מצירוף המשולש למצולע מקיים את משפט פיק. כיוון ש-P ו-T חולקים צלע משותפת, כל הנקודות שהיו על צלע זאת הופכות להיות נקודות פנימיות במצולע החדש, מלבד הקצוות, שנשארות על השפה. אם נסמן את הנקודות שהיו על הצלע המשותפת ב-c, נסמן את מספר הנקודות הפנימיות במצולע i ונסמן את מספר הנקודות שמונחות על צלע של מצולע b, נקבל:
ולכן
ואסילי חודיאקוב
ואסילי חודיאקוב (ברוסית: Василий Худяков;  24 בדצמבר 1825- 26 ביולי 1871) היה צייר היסטוריה, דיוקן וז'אנר רוסי.
ביוגרפיה
הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה של סטרוגנוב, ולאחר מכן בילה כמעט שנתיים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. המנטור שלו שם היה פרופסור פיודור זביאלוב. שהזמין אותו להיות עוזר לעבודות דקורטיביות שנעשות באולם הכניסה של ארמון הקרמלין. חלק מציוריו הוצגו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם קיבלו מדליית כסף.
ב-1848 הוא נסע לסנט פטרסבורג והשתתף בשיעורים באקדמיה. ברצונו להיקרא "אמן חופשי", הוא קיבל מדליית כסף והחמיץ את ההזדמנות להתחרות על מדליית זהב. לאחר מכן, הוא צייר בעיקר דיוקנאות בהזמנה. בשנת 1851, לאחר שסיים את אחד מהדיוקנות של האדריכל אברהם מלניקוב, הוא זכה בתואר "אקדמי".
בין יתר היצירות הבולטות בתקופה זו היו "מבריחים מפינלנד", אחת משתי היצירות הראשונות שרכש פאבל טרטיאקוב עבור הגלריה שלו, ו"רדיפות הנוצרים במזרח", שנרכשה על ידי הצאר ניקולאי הראשון במתנה למלך של יוון.
ב-1856 ביקר בצרפת ובאיטליה; שהה בפריז, רומא ובנאפולי כארבע שנים תוך המשך ביצוע משימות עבור בני האצולה הרוסית. על בסיס העבודות הללו, הוא נבחר לפרופסור על ידי האקדמיה בשנת 1860. לאחר שחזר, הוא הפך למורה באקדמיה במוסקבה. בשנת 1862, הוא עבר לסנט פטרסבורג, שם המשיך להציג לעיתים קרובות.
הוא מת מכולרה ב-1871.
סער בנבנישתי
סער בנבנישתי (נולד ב-26 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי יבנה.
קריירה
בנבנישתי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה והפועל ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. כשסיים את גיל הנוער שוחרר בנבנישתי מהפועל תל אביב, וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 נגד מכבי באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-10 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 6–2 נגד מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי. בנבנישתי סיים את העונה עם 27 הופעות בכל המסגרות כאשר בכולן עלה כמחליף, ועזר לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת בנבנישתי ערך רק הופעה אחת בכל המסגרות ובתום העונה עזב את המועדון.