cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אביעזר
טבע ועתיקות
המושב שוכן בעמק האלה, בין הר ושפלה, הנוף הוא חורש ים תיכוני, חלקו טבעי ומורכב מעצי אלון ואלה וחלקו נטוע, כמו עצי אורן וחרוב, זאת בצד בתה של צמחי בר. בתחום המושב קיימים שרידים של בארות וגתות שמן מן התקופה הביזנטית וכן עצי אלון ואלה עתיקי יומין. בעונת החורף יש פריחה מרהיבה של פרחי בר כגון כלניות, רקפות, חרדל אשר צובעים את הגבעות והעמק סביב. באוקטובר 2014, במסגרת המפעל ה-37 של תנועת הנוער בני המושבים לזכרו של יוסי יפה, הוכשר שביל טיולים העובר בחורש שבתוך המושב ומוביל לבית הבד העתיק. לאורך השביל הוקמו גם פינות מנוחה להנאת המסיירים במקום. בחודש ינואר 2019 נחנך שביל טיולים מעגלי אל החורש הטבעי שבכניסה הראשית למושב. השביל סומן בסימון שבילים ביוזמת תושבי המקום ובסיוע היחידה להגנת הסביבה והמועצה האזורית מטה יהודה. הוא כולל שני מסלולים: האחד כחצי קילומטר והשני כקילומטר וחצי. השביל עובר בין סלע נרקיסיים, חורבות עתיקות, עצי אלון חסונים ושדות פרחים, גם בו יש פינות מנוחה. הוא מגיע אל גבעת הרקפות הנקראת גם תצפית 360, תל אבנים עגול שמפסגתו ניתן לראות את נוף השפלה ויישובי הסביבה, על גבעה זו חוזרות בכל שנה העיריות והרקפות ומכסות אותה במרבד מרשים.
חורבת בית בד מתנשאת מעל לבתי המושב. (היא מופיעה במפת ה־F.E.P .בשם: Rus-er Umm. Kh) משתרעת על פני כ־15 דונם ושוכנת בראש גבעה המתנשאת לגובה של 442 מ' מעל לפני הים, החורבה מצויה במרחק של כ־5.2 ק"מ דרומית־מזרחית לחורבת בית נטיף וכ־3 ק"מ צפונית־מזרחית לתל עדולם. וכך נכתב בסיכום תחקיר שערכו איתן קליין, גדעון גולדנברג ואילן חדד:
"באתר נחשפה בשנת 1898 כנסייה מעוטרת בפסיפסים הכוללת כתובת בשפה היוונית והסורית המציינת את הקדשת הכנסייה ליוחנן הקדוש. מתחת לכנסייה אותרה מערת קבורה שבדופנותיה מקמרים, וזוהתה כקריפטה ביזנטית השייכת לכנסייה. בשנת 2014 נסקרה מערת קבורה זו בשנית בידי מפקחי היחידה למניעת שוד עתיקות עקב זיהוי פגיעה באתר על ידי שודדי עתיקות. התברר כי דופנות המערה מטויחות בטיח אפור מהסוג האופייני לימי הבית השני, והועלתה השערה כי מדובר במקווה טהרה מתקופה זו שהוסב לשמש מאוחר יותר כמערת קבורה. חפירת בדיקה שנערכה במקום מטעם רשות העתיקות איששה את השערתנו, ותוצאות הבדיקה מאפשרות לשחזר את שלבי השימוש השונים של המתקן. כחלק מעבודת שדה זו נסקרו באתר חללים תת־קרקעיים נוספים ובהם בורות מים, מחסנים תת־קרקעיים, מערכת מסתור ומקוואות טהרה"
מתנדבי היישוב בבאפס
מתנדבי היישוב בבאפס היו יהודים שהתנדבו בעידוד המוסדות הלאומיים של היישוב בארץ ישראל לשרת בצבא הבריטי והוצבו כחיילים בתפקידי עזר ביחידת ה-"באפס" - Buffs (יחידת חיל רגלים) במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
ה-Buffs היה הכינוי של 'הרגימנט המלכותי של קנט המזרחית' - Royal East Kent Regiment. רגימנט הבאפס הוקם בשנת 1572 והיה אחד הרגימנטים הוותיקים ביותר בצבא הבריטי, הוא פורק ואוחד עם רגימנטים נוספים בשנת 1966 ושוב ב-1992 וכיום מורשתו נמצאת ברגימנט המלכותי של נסיכת ויילס. השם "באפס" שמשמעו צבע בגוני חום-צהוב, ניתן לרגימנט בשל הצבע הצהבהב חום של צווארוני מדי הייצוג של חייליה.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ובמהלך כל שנות המלחמה, דרשה הנהגת היישוב מהבריטים ולחצה עליהם להקים יחידה עברית לוחמת, שתהיה מורכבת כולה מבני היישוב עם סמל ודגל משלה, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, בה יוצבו וישרתו מתנדבי היישוב לצבא הבריטי. הבריטים התחמקו כמעט עד סוף המלחמה מלהסכים לבקשה זו. מתנדבים בני היישוב נשלחו לשרת ביחידות עזר שונות, בחיל החפרים, ב'באפס', ברגימנט הארץ ישראלי, בפלוגות התובלה - אך לא ביחידה משלהם, בשפתם ותחת דגלם. יחידה כזו הוקמה רק לקראת סוף המלחמה.
בספטמבר 1940, בשיא תקופתה הקשה של בריטניה במלחמת העולם השנייה - ימי הקרב על בריטניה, הוקמה הפלוגה העברית הראשונה של חיל הרגלים בתוך ה-Buffs. שלטונות המנדט טענו כי הצבת מתנדבי היישוב ב'באפס' נעשתה מטעמים פורמליים, כדי להימנע מן הקשיים הכרוכים בהקמתו של רגימנט חדש, אך בעצם הצבתם של מתנדבי היישוב ביחידה טריטוריאלית של חיילים מחבל ארץ מסוים באנגליה, גילו הבריטים את כוונתם שלא להציבם בכל יחידה שיש בה סממן מקומי ארץ ישראלי או עברי.
משיקולים פוליטיים החליטו הבריטים לקיים שוויון בגיוס בין יהודים לערבים, אך בפועל רוב המתגייסים היו יהודים. הבריטים אפשרו תחילה גיוס לשש פלוגות בלבד, מהן שלוש פלוגות יהודיות ושלוש ערביות שתשרתנה בארץ ישראל ובעבר הירדן בלבד. בסופו של דבר קמו 15 פלוגות יהודיות, בכל אחת מהן כ-200 חיילים ובכולן יחדיו כ-3,000 איש. ציפיות המתגייסים והנהגת היישוב כי הפלוגות תזכינה לאימונים צבאיים מתקדמים נכזבו עד מהרה. הבריטים הטילו עליהן תפקידי עזר בלבד של אבטחה, שמירת מתקנים וליווי שיירות, ואימוניהן היו מצומצמים ביותר. הנשק שניתן להם היה משאריות מלחמת העולם הראשונה. פלוגות ה'באפס' חנו בארץ ישראל ותקוות המתנדבים כי במהרה ייצאו לחזית להילחם בגרמנים והאיטלקים נכזבו. לדברי מפקד ההגנה אליהו גולומב, במלאת חצי שנה לקיומן של הפלוגות, אין "פלוגות הבאפס אלה כוח צבאי: הן מנותקות מכל פיקוד, אין להם אימון רציני. החיילים עסוקים כרגיל בתפקידי-עזר שניים במעלה".
רק ב-1942 הורכבו מפלוגות הבאפס שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, וגם אימונן הפך יסודי יותר. הקמת יחידות עבריות של חיל רגלים סדיר בצבא הבריטי היה ציון דרך חשוב בדרך החתחתים שהובילה לבסוף, ב-1944, לקראת סיום המלחמה, להקמת עוצבה עברית במלוא מובן המילה. בעוצבה זו שירתו רק חיילים יהודיים מארץ ישראל, והיא נשאה דגל וסמל ייחודיים לה, מפקדיה היו יהודים בני הארץ ובראשם היהודי הקנדי לוי בנימין, ושפת הדיבור בה הייתה עברית בלבד - הבריגדה היהודית.
אליפות וימבלדון 1883
אליפות וימבלדון 1883 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-7 ביולי והסתיימה ב-16 ביולי.
בתחרות השתתפו 24 ספורטאים בריטים.
התחרות
התחרות נערכה ב-2 שלבים. בשלב הראשון 23 ספורטאים התחרו על הזכות להתמודד מול המנצח של התחרות שנערכה בשנה שעברה. בשלב השני המנצח של השלב הראשון נפגש עם האלוף-משנה שעברה.
כול המשתתפים חולקו ל-2 בתים (16 בעליון ו-7 ספורטאים בתחתון).המנצחים נפגשו בגמר מתמודדים.
המנצח של השלב הראשון היה טניסאי בריטי ארנסט רנשו, אח של מנצח אליפות וימבלדון 1882. אחים רנשו נפגשו במשחק הקובע את מנצח התחרות (כמו בשנה שעברה) וויליאם רנשו ניצח ב-5 מערכות. בכך הוא זכה באליפות השלישית ברציפות. במשחק הגמר נוכחו כ-2500 צופים.
אשר אלחיאני
אשר אלחיאני (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, היה מנכ"ל קופת חולים מאוחדת בשנים 2011–2013.
ביוגרפיה
אלחיאני סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1980, והתמחה ברפואת משפחה. הוא למד גם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה הוענק לו תואר שני במינהל ציבורי.
שימש במספר תפקידים בשירותי בריאות כללית, ובהם סגן המנהל הרפואי של מחוז הנגב, מנהל מחוז המרכז של הקופה, ראש אגף הביזור בהנהלה הראשית וסגן מנהל בית החולים סורוקה. קודם למינויו למנכ"ל קופת חולים מאוחדת, בשנים 2007–2011, שימש כמנהל בית החולים מאיר בכפר סבא.
אלחיאני כיהן כיושב ראש המועצה הלאומית לבריאות בקהילה וכיושב ראש הוועדה הלאומית לסטנדרטים בבריאות הקהילה והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. כיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל.
חיים אישיים
אלחיאני נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר ביישוב להבים.
לאורי מארקנן
לאורי מארקנן (בפינית: Lauri Markkanen; נולד ב-22 במאי 1997) הוא כדורסלן פיני המשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת פינלנד.
ביוגרפיה
מארקנן נולד בוונטה וגדל ביובסקילה שבפינלנד. הוא אחד משלושה בנים של ריקה ופקה, שני הוריו היו כדורסלנים ששיחקו בנבחרת פינלנד. אחיו אירו הוא כדורגלן המשחק בא.י.ק סולנה ובנבחרת פינלנד.
מארקנן חבר מילדותו בנבחרות הלאומיות של פינלנד. ב-2013 סיים עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב'. הוא רשם באליפות ממוצע של 15.6 נקודות ו-5.9 ריבאונדים. ב-2014 היה חבר בסגל הנבחרת עד גיל 18 שסיימה שלישית באליפות אירופה דרג ב' והעפילה לדרג א'. הוא רשם באליפות ממוצע של 9.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים. ב-2015 שיחק עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א', שסיימה במקום ה-13 ושמרה על מקומה בדרג הגבוה. הוא היה מלך הסלים של הטורניר ורשם ממוצע של 18.2 נקודות ו-6.3 ריבאונדים. ב-2016 השתתף באליפות אירופה עד גיל 20, בו סיימה הנבחרת במקום ה-15, הוא סיים כמלך הסלים של הטורניר ונבחר לחמישיית הטורניר, עם ממוצע של 24.9 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
חנוך אטקין
הרב חנוך הניך אֶטקין (1863 – 16 בנובמבר 1937) היה רבה של לוגה בשנים 1895 – 1924 ורב בלנינגרד בשנים 1924 - 1937.
לאורי מארקנן
ביוגרפיה
באליפות אירופה בכדורסל 2017 היה השחקן הבולט בנבחרת פינלנד שסיימה במקום ה-11. הוא השיג באליפות ממוצע של 19.5 נקודות (שישי באליפות), ו-5.7 ריבאונדים למשחק.
חנוך אטקין
ביוגרפיה
נולד בשנת 1863 בווילקוביץ שברוסיה (ליטא) לרב יהואש אבא ורשבסקי, שכיהן כראש הישיבה בסובאלק, ולשפרה בת הרב משה פלצ'ינסקי.
הרב אטקין היה חניך ישיבת תנועת המוסר בסלבודקה שבליטא, "משגיח רוחני" בישיבת לומז'ה, ומ"עמודי התווך" של ישיבת נובהרדוק.
גד פולק
גד (גדי) פולק (5 ביוני 1940 — 8 בדצמבר 2018) היה מחשובי הבוטנאים בישראל, כותבם של כמה ספרי יסוד בחקר צמחיית ארץ ישראל.
לאורי מארקנן
שיקגו בולס
מארקנן נבחר במקום השביעי בדראפט 2017 על ידי מינסוטה טימברוולבס, והועבר באותו היום ב לשיקגו בולס. לאורך עונתו הראשונה עם הבולס פתח בכל 68 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. במאי 2018 נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, לצדם של בן סימונס, דונובן מיטשל, ג'ייסון טייטום וקייל קוזמה.
חנוך אטקין
ביוגרפיה
הרב אטקין נישא לפרדל כ"ץ, בת הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. בשנת 1895 נשלח על ידי החפץ חיים לכהן כרבה של העיירה לוגה, דרומית ללנינגרד (היום סנקט פטרבורג) שברוסיה. יותר מ-25 שנה היה הרב של לוגה (1895–1924), והחל משנת 1924 תחת שלטון הקומוניזם, כיהן כרב בלנינגראד.
גד פולק
חייו
פולק נולד בקיבוץ געתון. כשמלאו לו שנה עקרו הוריו לרמת גן, שם גדל ולמד, עד סיום לימודי התיכון בתיכון אהל שם.
לאורי מארקנן
קליבלנד קאבלירס
ב-28 באוגוסט 2021 עבר מארקנן בעסקת "החתמה והעברה" לקליבלנד קאבלירס, בה חתם על חוזה ל-4 עונות עבור כ-67 מיליון דולר. במסגרת הטרייד עבר לארי נאנס הבן לפורטלנד טרייל בלייזרס, ודריק ג'ונס עבר לשיקגו בולס.
חנוך אטקין
ביוגרפיה
בנוסף לרבנות, התפרנס מעמל כפיו (כורך ספרים) ולכן, לפי רוח אותם הזמנים, התקבל ברצון על ידי השלטון הקומוניסטי שרדף ואסר אנשי דת. בזכות יחס חיובי זה לא נרדף והצליח להושיט עזרה ולהציל ממאסר במחנות עבודת כפייה (גולאג) נפשות רבות מקהילתו ומכל הפונים אליו. בין האנשים שהציל מרדיפת השלטון היה הרב מנחם מנדל שניאורסון (לימים הרבי מלובביץ), שהסתתר כשנה בביתו כאשר היה נתון בסכנה.
גד פולק
חייו
בשנת 1964 נישא לנאוה. לשניים שלוש בנות ושישה נכדים.
מעין שטראוס
מעין שטראוס (נולדה בירושלים בשנת 1983) היא אמנית ישראלית, בוגרת המגמה לאדריכלות בבצלאל. בוגרת תואר שני באמנות מאוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
גד פולק
קריירה מקצועית
פולק שימש מרצה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן בטכניון ובפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. כמו כן פיתח את קורס ״צומח ארץ ישראל״ באוניברסיטה הפתוחה ושימש שנים רבות מנחה הקורס. פולק גם עבד כמרצה ומנחה לתואר ראשון ושני וכראש מסלול ביולוגיה-כימיה בסמינר הקיבוצים לאורך שנים רבות.
לאורי מארקנן
יוטה ג'אז
ב-1 בספטמבר 2022 עבר מארקנן ליוטה ג'אז, בעסקה שכללה את העברת דונובן מיצ'ל אל קליבלנד קאבלירס.
חנוך אטקין
ביוגרפיה
בניגוד למרבית הרבנים באותם הימים, הרב אטקין לא התנגד לציונות ואף עודד ותמך בילדיו לעלות לארץ הקודש. מתוך שבעת ילדיו, שלושה עלו ארצה: הבן הבכור יוסף אטקין, שרה אטקין אשת הרב דוד כהן "הנזיר", וזכריה מנדל אטקין.
ג'יין אייר (סרט, 1943)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-1943, עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. מפיצי הסרט הם חברת פוקס המאה ה-20, ביים רוברט סטיבנסון והפיקו ויליאם גץ, קנת' מקגוון ואורסון ולס. בתפקידים הראשיים כיכבו ולס וג'ואן פונטיין. אליזבת טיילור הופיעה בסרט ללא קרדיט באחד מתפקידיה הראשונים.
חנוך אטקין
ביוגרפיה
הרב חנוך אטקין נפטר בלנינגרד ביום ג', י"ב כסלו תרצ"ח, בגיל 74. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. גם אשתו פרדל שנפטרה לפניו ב-1934, קבורה באותו בית הקברות.
ג'יין אייר (סרט, 1943)
התסריט נכתב על ידי ג'ון האוסמן, אלדוס הקסלי, הנרי קוסטר ורוברט סטיבנסון, על פי תסכית רדיו שהיה עיבוד לרומן והושמע במסגרת סדרת התוכניות "The Mercury Theatre on the Air". את פסקול הסרט הלחין ברנרד הרמן והצלם היה ג'ורג' ברנס.
עלילה
מר ברוקלהרסט, בהתבסס על דבריה של גברת ריד, מודיע בפני כול שוכני הפנימייה שג'יין שקרנית, והיא נאלצת לעמוד על שרפרף במשך כל היום הראשון שלה במוסד. הלן ברנס (אליזבת טיילור), תלמידה נוספת בבית הספר, מתיידדת עם ג'יין ומנחמת אותה. כאשר ברוקלהרסט מורה לגזור את שערה המתולתל של הלן, ג'יין מוחה והן שתיהן נענשות. הן מסתובבות בחצר נושאות שלט והן נרטבות מגשם סוחף. כשד"ר ריברס (ג'ון סאטון) הרופא הרחום רואה את הדבר, הוא מיד מצווה שיוכנסו לתוך הבית. אך הלן, שבריאותה רופפת, לא מחזיקה מעמד והיא נפטרת באותו לילה.
אחרי עשר שנים, בשנת 1840, ג'יין כבר בת 20 (ג'ואן פונטיין). היא מסרבת להצעת עבודה כמורה בלווד. בתגובה למודעה שהיא מפרסמת היא מקבלת משרה של אומנת לילדה בשם אדל מרגרט אובריין. כשג'יין מגיעה לראשונה לתורנפילד, אחוזה קודרת ומבודדת, היא טועה וחושבת שגברת פיירפקס (אדית ברט) היא המעסיקה שלה, אך מגלה שגברת פיירפקס היא סוכנת הבית ושאדון האחוזה לרוב אינו שוהה בה.
באחד הלילות היא נתקלת בדרכה בסוס דוהר שנבהל ממנה ומפיל את האיש הרוכב עליו. מתברר שזהו אדוארד רוצ'רסטר (אורסון ולס) בעל האחוזה ששב לביתו. בערב הוא מראיין את ג'יין.
באחד הלילות מתעוררת ג'יין בשמעה צחוק מוזר. היא יוצאת לבדוק את הדבר ומגלה שווילונות מיטתו של מר רוצ'סטר עולים באש. היא מעירה אותו משנתו, והשניים מכבים יחד את האש בלי להעיר איש. רוצ'סטר מבקש מג'יין לחכות בחדרו, והולך לאגף אחר של הבית בו שוכנת תופרת מסתורית בשם גרייס פול (אתל גריפיס ללא קרדיט). כשהוא חוזר אינו מספר דבר לג'יין רק מרגיע אותה שהדבר נמצא בשליטה. למחרת הוא עוזב את תורנפילד.
חורף ואביב חולפים ורוצ'סטר חוזר לביתו בלוויית אורחים רבים. ג'יין מתעצבת לשמוע מפי גברת פיירפקס שכולם מצפים שרוצ'סטר יישא לאישה את בלאנש אינגרם (הילרי ברוק) היפה. אבל רוצ'סטר עצמו טוען בפניה שמיס אינגרם נמשכת אך ורק לכספו.
כאשר מישהו בשם מייסון (ג'ון אבוט) מג'מייקה מגיע לבית, ג'יין רואה שרוצ'סטר מוטרד מנוכחותו. בלילה מעירה צרחה את כל אנשי הבית. רוצ'סטר מבטיח לאורחיו שאחת המשרתות צעקה בגלל סיוטים, אבל כשכולם חוזרים לחדריהם, הוא לוקח את ג'יין לטפל במייסון המדמם, בעוד הוא עצמו הולך להביא רופא. רוצ'סטר דואג שמייסון יצא מהבית וייסע עם הרופא.
רוצ'סטר משוחח עם בלאנש, כשהוא טוען בפניה שהיא מעוניינת בו בגלל עושרו היא נעלבת ועוזבת את תורנפילד יחד עם כל האורחים. ג'יין שאינה מודעת למתרחש, מעלה בפני רוצ'סטר את נושא העסקתה בעתיד אחרי שהוא יתחתן. רוצ'סטר מגלה לה שהיא עצמה היא זו שהוא רוצה לשאת לאשה.
אחרי שכספה אוזל, ג'יין חוזרת לגייטסהד, לבית דודתה ריד. נודע לה שדודתה סבלה משבץ שנגרם לה מדאגה על התנהגותו ההרסנית של בנה שהתאבד, ומצער על מותו. ג'יין מתפייסת עם דודתה. אחרי מות גברת ריד, ג'יין שוקלת את מצבה לפתע היא שומעת קול מיוסר הקורא בשמה.
גד פולק
ספריו
ספרו החשוב הראשון של פולק היה אקולוגיה של הצומח בארץ ישראל (1978), המשמש ספר מרכזי בתחום צומח ארץ ישראל עד היום. המשך והרחבה לספר זה באו מאוחר יותר (2001), בספר אקולוגיה - התאוריה והמציאות הישראלית. תרומה נוספת בעלת חשיבות רבה הייתה בשני כרכי הספר האדום – צמחים בסכנת הכחדה בישראל, שמנו צמחים הנמצאים בסיכון בישראל וצמחים הנמצאים בסכנת הכחדה. שני כרכי ״הספר האדום״ היו מפעל יחידאי כמעט בתחום צומח ארץ ישראל שנהנה מהיקף אנציקלופדי תוך הקפדה על דיוק מדעי.
ג'יין אייר (סרט, 1943)
עלילה
היא נוסעת לתורנפילד ורואה את הריסות המבנה. גברת פיירפקס מספרת לה שהאשה המטורפת הצליחה להימלט, והעלתה את הבית באש. היא עצמה נמלטה אל הגג, כאשר רוצ'סטר ניסה להצילה, היא קפצה מהגג ונהרגה. הוא נפגע מהאש והתעוור. בהיעדר מכשול נוסף ג'יין חוזרת בשמחה לחיקו של רוצ'סטר. בסיום הסרט מספרת ג'יין שכאשר נולד בנם הבכור ראייתו של בעלה השתפרה במידה מספקת בשביל לראות את עיני התינוק.
הפקה
דייוויד או סלזניק שפיתח את הסרט מכר אותו לויליאם גץ באולפני פוקס המאה ה-20. גץ היה באותה עת מחליפו של דריל זאנוק.
גד פולק
ספריו
פולק, שנודע בגישתו המדעית היסודית והמעמיקה העשיר את מדף הספרים הקשורים לצומח ארץ ישראל גם בספר על החורש הים תיכוני, ובספרון, פרי מחקר מעמיק, שעסק בביולוגיה והאקולוגיה של בר זית בינוני. תרומה נוספת לחקר הבסיסי בתחום צומח ארץ ישראל העלה ביחידות הלימוד שכתב לאוניברסיטה הפתוחה (״צומח וצמחים״ ו״צומח וצמחים בארץ ישראל״).
ג'יין אייר (סרט, 1943)
הפקה
הקרנת הבכורה הייתה בניו יורק ב-4 בפברואר 1944. לפי TCM הסרט הוקרן לראשונה בבריטניה בסוף דצמבר 1943. מבחינה רשמית הוא נחשב סרט משנת 1944 כי זכויות היוצרים של ההפקה הם מאותה שנה, וכך גם מופיע ברשימת הקרדיטים שעל המסך.
הסרט זכה לשבחים על יצירת המראה של אדמות יורקשייר. למעשה הסרט צולם כולו באולפנים בהוליווד. הערפל הכבד והצללים הארוכים הוסיפו לאווירה של הגותית שחסרה בעיבודים אחרים של הרומן.
גד פולק
מדריכים ואנציקלופדיות
פולק היה האחראי לעריכה מדעית של הערכים הבוטניים באנציקלופדיה חדוות הדעת - עולם הטבע, והאנציקלופדיה המדעית לנוער. עוד היה אחראי לערכים חשובים במדריך ישראל ובמדריך החי והצומח של ארץ ישראל.
מעין שטראוס
ביוגרפיה
בגיל 19 הציגה שטראוס במוזיאון ישראל ובתערוכת יחיד בגלריה גבעון ("הדרך לאיקאה"). עבודתה, "פינוי התנחלות מפליימוביל", שנעשתה שנים ספורות קודם לתהליך ההתנתקות, זכתה לתגובות רבות ובהן תלונה מצד חבר הכנסת אריה אלדד. העבודה הוצגה גם במיני ישראל (אוצר: לארי אברמסון, מוזיאון ישראל, 2006)
ג'יין אייר (סרט, 1943)
הפקה
ברנרד הרמן היה הבחירה השנייה כמלחין. הראשון שוולס פנה אליו היה איגור סטרווינסקי, והוא החל אפילו לכתוב מוזיקה עבור סצנת הציד, בה השתמש מאוחר יותר ביצירה אחרת שכתב אודה לתזמורת. הרמן, בזמן הלחנת פסקול הסרט, החל לעבוד על אופרה משלו "אנקת גבהים", המבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה אחותה של שרלוט. באופרה הוא ציטט נושאים אחדים מפסקול הסרט "ג'יין אייר" ומהפסקול של סרטים אחרים שהלחין.
הבדלים בין הסרט לרומן
בתחילת הסרט פונטיין קוראת משפט ממה שנראה כמו דף מתוך הרומן, שלמעשה נכתב על ידי התסריטאים. בנוסף לכך יש בסרט השמטות ושינויים אחדים מהרומן. בספר הלן ברנס לא מתה בגלל עונש שקבלה, אלא כיוון שפורצת מגפה בלווד ופוגעת ברבות מהתלמידות. השליטה במוסד עוברת מטיפולו הקשוח והקמצן של ברוקלהרסט להנהלה חדשה רחומה יותר. ג'יין משגשגת בבית הספר כתלמידה ואחר כך כמורה.
חלק מהעלילה הושמט לחלוטין. כאשר שג'יין עוזבת את ת'ורנפילד אחרי הגילוי שרוצ'סטר נשוי לברתה, היא נודדת לבדה עד שהיא פוגשת במשפחת ריברס, סט. ג'ון ואחיותיו מרי ודיאנה. לבסוף מתברר שהם קרובי משפחתה, והיא מקבלת בירושה סכום כסף גדול מדודה, ג'ון אייר. סט. ג'ון מציעה לה נישואים אך היא מסרבת.
מעין שטראוס
ביוגרפיה
"דורון", תערוכה באצירתה (יחד עם יהושע סימון ורועי ארד), הוצגה במאי-יוני 2006 בגלריה בית הספר הגבוה לאמנות מנשר. שם התערוכה "דורון" מתייחס לדורון סבג, בעלי חברת כח האדם O.R.S, ממפעילי תוכנית מהל"ב (תוכנית ויסקונסין הישראלית) באשקלון ואספן האמנות החשוב בישראל. התערוכה הציגה את המתח בין שני התפקידים של דורון סבג ועל ידי כך בחנה את הקשר בין אמנות והון בישראל או בין יצירה וניצול עובדים. תערוכה זו היא יוצאת דופן כי היא מציגה מראה ביקורתית מול עולם האמנות הישראלי שבו סבג הוא דמות מרכזית ובעלת עוצמה רבה.
השתתפה בביאנלה בהרצליה בספטמבר-אוקטובר 2007 ובתערוכות קבוצתיות נוספות.
עבודותיה נרכשו על ידי מספר אוספי אמנות ישראליים חשובים.
כתב העת לשירה ואמנות "מעין" קרוי על שמה של מעין שטראוס.
גד פולק
כתבי עת
לצד פרסומים רבים בכתבי עת בישראל ובחו״ל, בהם טבע וארץ, רתם, Israel Journal of Ecology and Evolution, ואחרים, היה פולק אחד מעורכיו (לצד פרופ׳ אבי שמידע של כתב העת ״רתם״. מאוחר יותר (2014–2018) היה מקימו, מנהלו והנפש החיה שמאחורי כתב עת לצמחי ישראל ״כלנית״. בכתב עת זה - יחיד בסוגו בישראל - ראו אור רשת מאמרים, דוחות ומחקרים ששילבו הקפדה מדעית בעריכה עם ניסיון להנגיש את תחום צומח ארץ ישראל לקהל מתעניינים רחב. ״כלנית״ שיקף גם את החשיבות שייחס פולק להגשת חומרים מדעיים איכותיים בנושא צומח ארץ ישראל בשפה העברית, ודחה את התפישה לפיה הפרסום בעברית צריך להיות משני או פחות ערך לפרסום בכתבי עת בלעז.
נוריו ססאקי
נוריו ססאקי (ביפנית: 佐々木 則夫; נולד ב-24 במאי 1958) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל יפני. כיום מאמן ססאקי את נבחרת הנשים של יפן, והוביל אותה לזכייה היסטורית בגביע העולם 2011. ססאקי זכה פעם אחת בפרס מאמן השנה בעולם, והיה מועמד לזכייה עוד שלוש פעמים נוספות.
קריירה
ססאקי נולד ב-1958 במחוז יאמאגטה שבחבל טוהוקו, יפן. כבר כשהיה בתיכון, הוא שימש כקפטן קבוצת הכדורגל של בית ספרו והוביל אותה לחצי גמר אליפות בתי הספר. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, החל ססאקי לעבוד בענקית התקשורת ניפון טלגרף אנד טלפון (NTT), ואף הצטרף לקבוצת הכדורגל של החברה. ב-1986, הוא היה חלק מרכזי בעליית הקבוצה לליגה היפנית השנייה. כשהיה בן 33 פרש ססאקי ממשחק פעיל.
ב-1997, מונה ססאקי למאמן אומיה ארדיג'ה, שהייתה גלגול מתקדם של קבוצת נעוריו. לאחר שנה בתפקיד, עבר ססאקי למחלקת הנוער של המועדון ובמקביל מונה לראש מחלקת הפיתוח. בשנת 2006, הוא החל לשמש כמאמן נבחרת הנשים הצעירה וכעוזר המאמן בנבחרת הנשים הבוגרת של יפן. לאחר שנתיים בתפקיד, קודם ססאקי לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת הנשים.
תחת שרביטו של ססאקי, הפכה יפן לאחת הנבחרות הטובות בעולם והחלה לצבור הצלחה רבה. ב-2008, זכתה הנבחרת בתואר גדול ראשון בתולדותיה - אליפות מזרח אסיה שנערכה בסין. באותה שנה, הוא אף הוביל את הנבחרת למקום הרביעי בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג. ב-2010, אירחה יפן את אליפות מזרח אסיה וזכתה בתואר בפעם השנייה רציפות. באותה שנה, זכתה הנבחרת לראשונה במשחקי אסיה, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על צפון קוריאה.
לפני מונדיאל 2011 נחשבו היפניות לנבחרת בינונית ובעלת סיכויים לא גבוהים לזכייה. למרות זאת, הוגרלה הנבחרת לבית קל, סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר פגשו היפניות את נבחרת גרמניה, שנחשבה למועמדת הבולטת לזכייה. לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3. ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א - ארצות הברית. שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה הומארה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן. בדו-קרב הפנדלים, גברו היפניות 1-3 על האמריקאיות וזכו בגביע ההיסטורי.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-9 בינואר 2012, זכה ססאקי בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה. הוא קיבל 45.57 אחוזים מקולות המצביעים, וגבר על פיה סונדהאגה השוודית (15.83% מהקולות) ועל ברונו ביני הצרפתי (10.28%). בסוף שנה זו, הוביל ססאקי את יפן לזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית. בשנת 2014, זכתה יפן בפעם הראשונה באליפות אסיה שנערכה בווייטנאם. היה זה התואר החמישי של ססאקי עם נבחרת יפן בשש שנות אימון.
בגביע העולם 2015, ניסה ססאקי להפוך למאמן הראשון מאז ויטוריו פוצו האיטלקי שמצליח לזכות בשני גביעי עולם כמאמן ראשי. הוא כמעט והצליח במטרתו, אך יפן הפסידה בגמר 5-2 לארצות הברית.
צורן (יישוב קהילתי)
נכון לשנת 2018 בצורן התגוררו כ-9,500 תושבים. כש-6,000 מתוכם בחלק הוותיק של צורן הכולל בעיקר קוטג'ים, ו-3,500 בשכונת "רמת אמיר" המורכבת מבניינים בני שמונה קומות שנבנו בעשור השני של המאה ה-21.
מקורות השם
המקורות לשם היישוב מגוונים: ראשית, היישוב ממוקם על יד תל צורן, תל קטן הנמצא צפונית לו ומכונה "אום צור" במפת החברה הבריטית לחקירת ארץ ישראל משנת 1880. שנית, צורן הייתה גבולה הדרומי של נחלת קיסרי, כפי שכתוב בתלמוד הירושלמי במסכת דמאי ב' ("עד היכן פונדקא דעמודא פונדקא דטיבתא עד ארץ ישראל. וצירן ודאי בקיסרין"), ובנוסף, אדמת החמרה באזור מורכבת ברובה מגרגרי קוורץ, דו-תחמוצת הצורן (צורן הוא המילה העברית לסיליקון).
חינוך
בצורן ישנם שני בתי ספר יסודיים, לב-רן ויובלים, וחטיבת הביניים הרצוג. עד שנת 2013, תלמידי חטיבת הביניים והתיכון למדו בבית הספר "רבין" בתל-מונד, אך חרף התנגדות התלמידים, החלו ללמוד בחטיבת הביניים "הרצוג" בקדימה. בשנת 2016 נפתחה חטיבת ביניים בצורן בסמוך לבתי הספר היסודיים לב-רן ויובלים עם השם "הרצוג" ושם חטיבת הביניים בקדימה הוחלף ל"עודד" על שמו של עודד ראור, כשהוא משמש כבית ספר תיכון לתלמידי קדימה-צורן. תיכון חדש נפתח ושמו נקרא תיכון עודד. מעולם לא היה תיכון בשם הרצוג או בכלל תיכון בקדימה, כך ששמו לא הוחלף, אלא מלכתחילה נקרא תיכון עודד על שם עודד ראור.
ביישוב פועלת תנועת הנוער "התנועה החדשה" בשיתוף עם תנועת "השומר החדש".
ראשי המועצה
כשהופרד היישוב מהמועצה האזורית לב השרון והפך למועצה מקומית, מונה מטעם שר הפנים אליהו סויסה כראש מועצה זמני עד לבחירות המקומיות, שנקבעו למועד לא ידוע, אך לבסוף, מונה יצחק אגסי מירושלים כראש המועצה הזמנית. הבחירות למועצה התקיימו בדצמבר 2011 ובהן זכה יוסי מלכה, שכיהן בתפקיד עד האיחוד עם קדימה. כיום (2022) קרן גרין מכהנת כראש המועצה.
המאבק נגד תחנות השידור
צורן עלתה לכותרות בעקבות המאבק שניהלו תושבי היישוב בקרינה האלקטרומגנטית מאתר השידור "הלל" שפעל בקרבת היישוב. המשרד להגנת הסביבה, חברת "בזק" ומשרד התקשורת התנגדו להקמת היישוב כה סמוך לאתר השידור, אולם חרף כל האזהרות אוכלסה צורן החל משנת 1994. בשנת 1997, נפתחו בצורן בית ספר ומתנ"ס כ-200 מטר בלבד מן האנטנות. לרוכשי הבתים בצורן לא נמסר מידע, או שנמסר מידע מטעה על אופי האנטנות ועוצמתן. לאחר מספר שנות מאבק, בשנת 2003, החל משרד התקשורת לפרק את האנטנות ולהסירן. באתר השידור "הלל" הסמוך לצורן פעלו עוד לפני שנת 1978 שני משדרי רדיו חזקים מאוד. הראשון שידר את רשת ד' (קול ישראל בערבית) בתדר 738 קילוהרץ בהספק של 1200 קילוואט, והשני שידר את רשת א' בתדר 575 קילוהרץ בהספק 200 קילוואט, כך שמתכנני היישוב הקימוהו תחת האנטנות.
דגל צורן
לצורן אין דגל רשמי, אך, בשנת 2022 נערכה הצבעה באינטרנט בשביל לבחור לצורן דגל חדש. נבחר דגל אבל הוא לא אושר על ידי מועצת קדימה-צורן בשל ההתייחסות לצורן כיישוב נפרד.
הדגל מייצג כמה דברים:
הערות שוליים
Tzoran-Kadima
עמוס טרטמן
עמוס טרטמן (נולד ב-19 בנובמבר 1943) הוא איש צבא ופוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה המקומית מעלה אדומים וראש העירייה הראשון שלה, וראש המועצה המקומית גבעת זאב.
ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל בשנת 1943 ליוסף ויונה טרטמן, וגדל ברמת גן. אביו היה פעיל בהסתדרות, ועמוס היה חבר בתנועת הנוער העובד. למד בתיכון אורט יפו.
שירות צבאי
טרטמן התגייס ב-1962 לנח"ל, במסגרתו שירת בקיבוץ נווה איתן. ב-1968 התמנה למפקד פלוגה ד' בסיירת שקד, אותה הוביל במבצע ויקטוריה במלחמת ההתשה. ביוני 1976 נשלח להקים את גדוד 931 (שחם) בחטיבת הנח"ל, והיה מפקדו הראשון עד יולי 1977, אז עבר לשרת כסגן מפקד חטיבה 525 בפיקוד דרום ומושל צבאי של נפת רמאללה.
השתחרר בדרגת סגן אלוף ב-1981.
פעילות ציבורית
בשנת 1979 היה ממייסדי העיר מעלה אדומים מזרחית לירושלים, וב־23 בספטמבר 1980 נבחר לראש המועצה המקומית. ב-1989 נבחר לכהונה נוספת. בשנת 1991 הוכרזה מעלה אדומים כעיר, והוא היה לראש העירייה הראשון. ב-1992 פרש מתפקידו, ובהמשך התגורר בגבעון החדשה ובגבעת זאב.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד על ראשות המועצה המקומית גבעת זאב, וגבר בסיבוב השני על כדורגלן העבר יוסי אברהמי. בבחירות ב-2008 התמודד לקדנציה נוספת, אך הפסיד לאברהמי.
ב-2016 התמודד בבחירות להנהלת מחוז ירושלים של צוות - ארגון גמלאי צה"ל, אך לא נבחר.
חיים אישיים
מתגורר בירושלים עם בת זוגו חנה לוי.
אבירים
אַבִּירִים (בתעתיק לטיני: Abbirim) (הידוע גם כ"מצפה אבירים") הוא יישוב קהילתי חילוני ישראלי בגליל המערבי, הממוקם 3 ק"מ ממעלות תרשיחא, צמוד לשמורת מצד אבירים. אבירים שייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
היסטוריה
אבירים הוקם בשנת 1980 במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל". שמו המקורי היה "אֶדֶר" והוא שונה מאוחר יותר ל"אבירים", על שם מצד אבירים הסמוך אליו. בשנת 2011 מנה היישוב 42 משפחות והוכנה תוכנית לקליטת 40 משפחות נוספות.
בתי היישוב תוכננו ונבנו בהתאמה לנוף הטבעי, הם משתלבים בחורש והנוף הכפרי, ורבים מהם כמעט ואינם נראים מהרחוב. ועדה אחראית על אופי הבנייה ושמירת הצורה הכללית של היישוב והבתים. בתכנון הבתים הושם דגש על התאמתם לסביבה תוך הקפדה על מיקום ועל עבודות הפיתוח ביישוב. היישוב בנוי בתוך חורש ים תיכוני עשיר וצפוף, ומתאפיין בפגיעה מינימלית בחורש.
בשנת 2011 נוסח תקנון ליישוב ובו מוגדר אבירים כ"קהילה חילונית פלורליסטית הפועלת ברוח חזון מגילת העצמאות של מדינת ישראל, השומרת על ערכי התנועה הציונית, על יישוב ארץ ישראל ועל מורשת ישראל". התקנון קובע גם כתנאי קבלה ליישוב שירות צבאי או לאומי או התנדבות במסגרת אחרת לטובת הקהילה. סעיף 2 בתקנון (ג עד ו) קובע כי בין מטרות האגודה: "לקיים קהילה חילונית פלורליסטית... הנמנעת מכפייה דתית מכל סוג שהוא... להבטיח בכל דרך יעילה את השמירה על אופי היישוב ואורח החיים הקהילתיים". האגודה לזכויות האזרח עתרה נגד התקנון בפני רשם האגודות השיתופיות בטענה כי הוא מפלה ומדיר אזרחים ערבים. תשובת הרשם לעתירה טרם ניתנה.
במרכז אבירים מצויה "נקודת חן" - גן משחקים שנבנה על שמו של חן שמיר, בן היישוב שנפטר ממחלת הסרטן.
הפרש שערים
בענפי ספורט, כדוגמת כדורגל והוקי קרח, הפרש שערים (שהוא מספר השערים שהובקעו פחות מספר השערים שנספגו) הוא בדרך כלל שובר השוויון הראשון המשמש לדירוג קבוצות המסיימות בתחרות ליגה עם מספר נקודות שווה.
אם מספר הנקודות וגם הפרש השערים של הקבוצות שווה, השערים שהובקעו משמשים לאחר מכן כשובר שוויון שני, כאשר הקבוצה שכבשה יותר שערים מבין הקבוצות המשתוות, מנצחת. שוברי שוויון חלופיים שאפשר להשתמש בהם, הם: קביעת הדירוג לפי התוצאות במשחקים ששוחקו בין הקבוצות המשתוות, קיום משחק פלייאוף, או קיום הגרלה שתקבע את הדירוג או העלייה לשלב הבא.
יחס השערים או ממוצע השערים הוא שיטת הכרעה שונה שקדמה להפרש השערים. בשימוש בשיטה זו, מספר השערים שהובקעו מחולק במספר השערים שנספגו. שיטת הפרש השערים החליפה את שיטת יחס השערים בגביע העולם בכדורגל 1970 והחל מעונת 1976/77 בפוטבול ליג האנגלית.
בישראל, הוחלפה שיטת "יחס השערים" בשיטת הפרש השערים בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. החלפת השיטה נדונה לראשונה בענף הכדורגל הישראלי כבר ב-1966 ונעשתה כדי לעודד כדורגל התקפי, כיוון ששיטת יחס השערים עודדה את הקבוצות להתמקד באי-ספיגת שערים.
ממוצע השערים גם משמש לשובר שוויון בענף הפוטבול האוסטרלי, שבו השיטה ידועה באנגלית בשם "percentage" (שיעור אחוזים). שיטה זו מחושבת כך: מספר נקודות הזכות מחולקים במספר נקודות הספיגה ואז מכפילים ב-100.
אזוואק
אזוואק (באנגלית: Azawakh) הוא גזע של כלב הבית מסוג כלב רוח שמקורו באפריקה.
היסטוריה של הגזע
מקור הגזע הוא בכלבי רוח שהובאו עם שבטי נודדים מהמזרח הקרוב לצפון אפריקה ומשם חצו את מדבר הסהרה. מוצאו בעמק האזוואק, בדרום מדבר סהרה באפריקה, שם שימש ככלב ציד וכלב שמירה במחנות נוודים וגודל על ידי שבטי הטוארג. האזוואק הוא השם המקומי לעמק הנהר ניג'ר והמקומיים קוראים לכלב אידי-אידי או אסקאס. לאירופה הגיע בשנות השבעים על ידי דיפלומט יוגוסלבי שקיבל במתנה כלבת אזוואק ואחר כך לצרפת. לארצות הברית בתחילת שנות ה-80, בשנת 1891 הוכר כגזע.
ארצות המוצא של הגזע עד היום הן ארצות הסהל - דרום הסהרה: מאלי, מאוריטניה, בורקינה פאסו וניז'ר. הגזע קנה לו באירופה ובארצות הברית מעריצים רבים הן בקרב מגדלים והן בקרב אומנים וציירים בשל דמותו האלגנטית והמיוחדת ובשל אופיו האצילי. באירופה וארצות הברית, פועל ארגון A.B.I.S. ששם לו למטרה לשמור את המשך קיום הגזע בארצות המקור שלו ובקרב המגדלים המקוריים הסובלים מתוצאות של שנות בצורת קשות ומלחמות אזרחים. ארגון א.ב.י.ס. מקיים משלחות לסהרה ופועל להקמת בתי ספר, מפעלי הזנה ומקורות תעסוקה לבני הטוארג גם כדי שיוכלו לשמר את גידול הכלבים המיוחדים האלה. בארץ קיים לגזע בית גידול אחד בבעלות ד"ר צחי נבו.
ייעודו של גזע זה היה הן לציד והן לשמירה.
מבנה כללי
האזוואק הוא גזע בריא ועמיד שתהליכי הברירה האכזריים במדבר הכתיבו לו במהלך הדורות מבנה המאפשר לו לשרוד בתנאים הקיצוניים של מדבר הסהרה.
האזוואק מייצג היטב את כלבי הרוח האוריינטלים ומהווה מעין נקודת שיא בהתפתחותם. כמו כלבי רוח אוריאנטלים נוספים: האפגני, הסלוקי והסלוגי, הוא בעל מבנה קצר יחסית ולמעשה זהו הכלב היחיד שאמור להיות יותר גבוה מארוך וצלליתו בהתאם כשל מלבן עומד. המבנה הקצר והדק, מאפשר ריצה למרחקים ארוכים תוך שימור מקסימלי של אנרגיה ויכולת להתיש גם את חיות הציד המסוגלות לנוס למרחקים ארוכים. החזה העמוק מאוד והזיוותים המיוחדים ברגליו מאפשרים ריצה מהירה לאורך זמן רב תוך חיסכון באנרגיה, וגם משווים להליכתו ולריצתו את המראה הקופצני הטיפוסי.
אופי
בשל נטיתו לשמור על הבית, נטייה שמנוצלת גם על ידי המגדלים המקוריים של הגזע- שבטי הטוארג, יש לחשוף את הגור ככל האפשר לאנשים זרים ולסיטואציות שונות ולהשקיע בחיברות של הכלב.
הפונותיקה הלאומית
הפונותיקה היא חלק מהמחלקה למוזיקה של הספרייה הלאומית וחלק מתוך "המרכז לחקר המוזיקה היהודית". מטרתה לאסוף, לקטלג ולשמֵר את מסורות המוזיקה של הקהילות היהודיות בישראל ומחוצה לה, וכמו כן מסורות של הקהילות הלא-יהודיות בישראל (מוסלמים, נוצרים, שומרונים, דרוזים, בדואים וכך הלאה). הפונותיקה משמשת כלי עזר לחוקרים בענייני המוזיקה היהודית והישראלית, אך גם לחוקרי ההיסטוריה היהודית הישראלית החדשה. הפונותיקה הוקמה על ידי ישראל אדלר שאף נמנה עם מייסדי האיגוד העולמי לארכיוני צליל - IASA,
הבעיה המרכזית בפונותיקה היא ההתחדשות המתמדת, היקרה מאוד, של אמצעי ההקלטה והשימור. בתחילת המאה ה-21 נערך בפונותיקה מבצע מקיף של דיגיטציה מטעם "קרן לגסי הריטג'" (Legacy Heritage Fund)-ארגון הבא לשמר תרבות יהודית, שיאפשר, בין השאר, גם העלאת אוצרות הפונותיקה לרשת האינטרנט, מנהלת הפונותיקה היא ד"ר גילה פלם.
מקור השם פונותיקה לאומית הוא תרגום מצרפתית של Phonothèque nationale, מה שהיה ארכיון הצליל הלאומי של הספרייה הלאומית של צרפת (Bibliothèque nationale), היום ארכיון זה הוא חלק מהמחלקה האודיו-ויזואלית שם.
אוסטין A40 קאנטרימן
אוסטין A40 קאנטרימן (באנגלית: Austin A40 Countryman) היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1948–1956 בבריטניה.
משנת 1952 Austin Motor Company הייתה בבעלות British Motor Corporation.
מקצב
במוזיקה המערבית נהוג לחלק את משכי הצלילים על בסיס המספר שתיים או שלוש. החלוקה לשתיים נפוצה יותר ברוב המכריע של הסגנונות. היא פשוטה יותר, ומופיעה להלן:
על מנת לעבור לחלוקה לשלוש ("טריולה"), יש להוסיף את הספרה 3 מעל התווים המחולקים. בדוגמה הבאה, מופיעה חלוקת הרבע לשלושה שלישונים, במקום החלוקה לשתי שמיניות, אשר להן אין צורך בסימון מיוחד: על מנת לחלק כל אורך נתון לשלוש, יש להשתמש בתיווי, אשר ערכו הרתמי נמוך ממנו בדרגה אחת, ולהוסיף מעליו את הספרה 3. חלוקת השלם לשלוש תראה כמו שלושה חצאים אשר מעליהם הספרה 3.
על ידי שימוש בספרות, ניתן לחלק גם לערכים מורכבים יותר, כמו ל-5, 7 או ל-11. כמו כן, ניתן להוסיף "נקודה" ליד כל תו כדי להאריך אותו בחצי ממשכו. לדוגמה, רבע מנוקד יהיה בעצם באורך רבע ושמינית, כלומר שלוש שמיניות. צליל המנוקד בשתי נקודות, יוסיף 75% לאורכו, וכן הלאה. דרך נוספת ליצור משך לא זוגי היא לחבר את משכם של שני צלילים זהים בגובהם על ידי שרטוט קשת ביניהם. התוצאה היא צליל יחיד שמשכו הוא סכום משך הצלילים המחוברים.
סוגי מקצבים:
מקצב חוזר זו תבנית מקצבית שחוזרת הרבה פעמים.
מקצב קבוע זו תבנית מקצב שחוזרת בלי הפסקה.
מקצב מאפיין זו תבנית מקצב שחוזרת רק פעמים ספורות אז אפשר להשוות בין תיבות.
תבניות קצביות
שימוש בתבניות קצביות חוזרות שכיחות יותר בז'אנרים של מוזיקה קלה, מוזיקה אתנית ובמוזיקת מצעדים. תבנית קצבית פופולרית ופשוטה היא "מקצב מנוקד", אשר בה מופיעים בעיקר בליווי, שמינית מנוקדת ולאחריה חלק שש-עשרה, וחוזר חלילה. בבלוז מופיעה בדרך כלל תבנית קבועה במחלקת הקצב, של שני שלישונים מחוברים, ולאחריהם שלישון נוסף (המשלים לרבע אחד). תבנית זו נקראת "סווינג" או "שאפל" ודומה לתבנית של מקצב מנוקד, אך פחות "חדה" ממנה.
אלפחור
אלפחור (מספרדית: Alfajor, ראו פירוט להלן) היא עוגייה שמורכבת מקורנפלור, ביצים וחמאה, ואופיינית לספרד ולמדינות דרום אמריקה - בעיקר ברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי ופרו.
אלפחור ארגנטינאי מסורתי עשוי לרוב ככריך משתי עוגיות שביניהן מרוחה ריבת חלב. יש הנוהגים לקשט את דפנות האלפחור בקוקוס ואחרים מצפים את האלפחור כולו בשוקולד מריר או מרנג איטלקי. במחוז קדיס שבאנדלוסיה (ספרד) נפוצה, בעיקר בזמן חג המולד, מרקחת - עשויה מקמח, דבש, שקדים ותבלינים (לרוב קינמון) - המכונה אף היא "אלפחור".
חלק מהחברות ממתגות את עוגיות האלפחור ומשווקות אותן ביחידות בודדות עטופות אריזה סגורה הרמטית. מגוון סוגי האלפחור גדל אף הוא: במילוי מרנג, ריבת חבושים, רסק תפוחי עץ, שוקולד - וחלקם אף עשוי משלוש שכבות עוגייה ומילוי כפול.
השם
מקור השם הספרדי אלפחור במילה הערבית אַל-פָאחִ'ר ׁ(الفَاخِر) שפירושה "המשובח". באזורים מסוימים בספרד עוגייה זו נקראת אָלָחוּ ׁ(alajú).
נווה שרת
נווה שרת (לשעבר מעברת "יד המעביר") היא שכונה צפון־מזרחית של תל אביב, באזור עבר הירקון, ממערב לנחל הפרדסים, השייכת לרובע 2 בצפון־מזרח תל אביב-יפו, מצפון־מערב לקריית עתידים, מדרום־מערב לצהלה ומזרחית לרמת החייל. ממזרח ומצפון לשכונה מצויים שטחים חקלאיים. הרכב אוכלוסיית השכונה נמצא בעיצומו של שינוי, אחרי השלמת חלקו הראשון של פרויקט פינוי-בינוי גדול ולקראת השלמת חלקו השני. בדרום השכונה שוכנת קהילת חסידי גור בקריית הרי"ם לוין.
אלפחור
השם
לעיתים נתפסת בעברית צורת הרבים הספרדית אלפחורס (Alfajores) כצורת היחיד (בדומה לבורקס), והיא מקבלת ריבוי כפול - אלפחורסים.
נווה שרת
היסטוריה
ראשיתה של השכונה במעברת "יד המעביר", שנקראה על שמו המקורי של שיכון דן הסמוך, ובתחילת 1950 היו בה מעל 500 משפחות. המעברה, שנמצאה על השטח שהיום מצוי בו קריית עתידים, אכלסה בשנות החמישים בעיקר עולים מצפון אפריקה. בשנת 1951 תוארה המעברה בקול העם: "חיים קשים ללא נשוא של משפחות גדולות בצריפים לוהטים משמש הקיץ; חוסר חשמל; בתי שימוש שריחם נישא לכמה קילומטרים; לכלוך וזוהמה". עד שנת 1960, השיכון למפוני המעברה היה במרחק מהמעברה, למשל במעוז אביב. משנת 1961 אוכלסו שיכונים של יוצאי המעברה בסמיכות למעברה וביוני 1962 עמדו עשרות דירות ריקות בגלל סירוב תושבי המעברה לעבור לשיכון בתנאים שהוצעו להם. באמצע שנת 1962 הוחלט להרחיב את השיכונים בצמידות למעברה לשכונה שלמה של 3000 יחידות דיור. 1000 יחידות דיור יועדו לעולים חדשים, 500 לזוגות צעירים והשאר למפוני המעברה. במרץ 1964 נחנך כביש גישה לשכונה. באמצע 1964 הוענק לשכונה השם "דרום צהלה". השכונה שכללה תושבים יוצאי צפון אפריקה לצד תושבים יוצאי אירופה, חייתה בשנת 1966 בצילה של שכונת צהלה שכבר אז נחשבה לשכונת יוקרה. ב-1967 נקבע שמה ל"נווה שרת"
בסוף שנות ה-60 הגיעו לשכונה עולים ממזרח אירופה ונוצרה מתיחות בין האוכלוסייה הוותיקה לבין החדשה.
בשנות השבעים החלה תנופת בנייה בשכונה ונבנו דירות לזוגות צעירים. בתחילת שנות השמונים עברו להתגורר בשכונה (ברחוב הדף היומי) משפחות מהמגזר החרדי מקהילת חסידות גור והקימו בה את קריית הרי"ם לוין ע"ש הרב יצחק מאיר לוין. האנתרופולוגית תמר אלאור תיארה את אורח חייהם של הנשים חסידות גור בשכונה בספר משכילות ובורות. בתחילת שנות השמונים, בתקופת כהונתו של ראש הממשלה מנחם בגין, נכללה נווה שרת בפרויקט שיקום שכונות שבמסגרתו הופנו משאבים רבים לפיתוח השכונה. אוכלוסיית השכונה גדלה משמעותית בשנים 1989-1990 עם העלייה מברית המועצות.
נווה שרת ממוקמת בצפון תל אביב הנחשב לאזור אמיד וגובלת בשכונת היוקרה צהלה. בשכונה מתגוררים תושבים מקבוצות שונות: ילידי "יד המעביר", עולים חדשים מחבר המדינות, יוצאי צפון אפריקה ומזרח אירופה, וכן סטודנטים וזוגות צעירים (בעיקר בשכירות). לשכונה פוטנציאל התפתחות בשל מיקומה הקרוב למתחם ההיי-טק קריית עתידים וכן בשל המיקום בצפון העיר. בסוף העשור השני של המילניום הולך ונשלם פרויקט רב-ממדים של פינוי בינוי במתחם הרחובות בית-אל, רמה ואח"י-דקר. עד כה (2018) הסתיים אכלוסם של כ-10 מגדלי-דירות בכ-1,000 משפחות, רובן חדשות - צעירות ומגילאי הביניים, ומיעוטן משפחות שהתגוררו בבניינים הישנים שפונו.
בשכונה פועל תוכנית היל"ה.
בשל שכנותה של נווה שרת למסוף התחבורה קריית עתידים היא נהנית מקווי תחבורה רבים ותדירים לכל שכונות תל אביב ויישובי גוש דן ומהם. בנוסף אחת השלוחות של הקו הירוק של הרכבת הקלה אמורה להסתיים בשכונה.
ב-2012 התגוררו בנווה שרת כ-7,000 תושבים. ובשנת 2018 כ-8,400 תושבים. בין היתר בשל פרויקטים נרחבים של פינוי-בינוי בשכונה.
כך עוברים חיי
כך עוברים חיי הוא אלבומו החמישי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור באביב 1984. האלבום הוקלט בין פברואר 1983 לאפריל 1984 באולפני "קולינור".
הפקה
לאחר הצלחת האלבום הקודם שלו נכון להיום, התחיל ארגוב בראשית 1983 להקליט את אלבומו הבא "כך עוברים חיי", אך הפקת התקליט הופסקה פעמים רבות מכיוון שארגוב היה שקוע עמוק בסמים הקשים, אותם הכיר כחצי שנה קודם לכן כאשר היה בארצות הברית בהופעות. האחים ראובני היו על סף יאוש, אך בסופו של דבר הצליחו לסיים איתו את הפקת התקליט שיצא ב-1984. זהו התקליט האחרון של ארגוב שיצא תחת הפקת האחים ראובני. לאחר צאת תקליט זה שיחררו האחים ראובני את ארגוב מהחוזה שהיה בתוקף לעוד שנתיים לפחות.
השיר "מרלן" לקוח משירו של אנריקו מסיאס "Le violon de mon père" (כינורו של אבי). שיר הנושא של האלבום, הופיע בתרגום שונה מאת יעקב גלעד באלבום חולם בהקיץ של יהודה פוליקר.
אלוהי הקטל (סרט)
אלוהי הקטל (באנגלית: Carnage) הוא סרט קולנוע סאטירי משנת 2011, בבימויו של רומן פולנסקי שגם כתב את התסריט יחד עם יסמינה רזה, על פי המחזה "אלוהי הקטל" שכתבה רזה שנים אחדות קודם לכן והוצג בהצלחה בעולם.
עלילת הסרט מתרחשת בברוקלין, אך הוא צולם בפריז, משום שפולנסקי נמנע מלהגיע לארצות הברית עקב צו מעצר שהוצא שם נגדו. הצגת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-9 בספטמבר 2011.
עלילת הסרט
הסרט עוסק בשני זוגות הורים מהמעמד הבינוני הגבוה שבין ילדיהם בני ה-11 פרצה קטטה, שבה נפצע אחד הילדים. הם נפגשים בבית המהודר של אחד הזוגות, כדי לדון בנושא בצורה תרבותית, אולם לאט לאט הם משילים את הנימוסים ונכנסים לוויכוחים מרים. בין שני הזוגות, בין הגברים לנשים, ובתוך כל אחד מהזוגות. מלבד שניות מעטות בתחילת הסרט ובסופו, הסרט מתרחש כולו בבית (בעיקר בסלון), בהשתתפותם של ארבעה שחקנים בלבד: פנלופה (ג'ודי פוסטר) ומייקל (ג'ון סי. ריילי) לונגסטריט, הוריו של איתן (אלוויס פולנסקי, בנו של הבמאי) הילד הפצוע, שבביתם מתרחש הסרט, וננסי (קייט וינסלט) ואלן קוון (כריסטוף ואלץ), הוריו של זאכארי, הילד הפוצע.
השיחה בין ארבעת המשתתפים מופרעת לעיתים תכופות על ידי שיחות שמקבל אלן לטלפון הסלולרי שלו, ובמידה פחותה על ידי שיחות שמקבל מייקל מאמו, לטלפון הביתי שלו. השיחות מצטלבות: אלן, שהוא עורך דין עוסק בניהול משברים אצל לקוח חשוב שלו, יצרן תרופות, שבתרופה ללחץ דם שהוא מייצר התגלו תופעות לוואי לא רצויות. מייקל מופתע לשמוע מאמו שהיא נוטלת את התרופה, ומורה לה לחדול מכך מיד, לאחר ששמע את דבריו של אלן בשיחות קודמות.
יבגני אלכסנדרוביץ' פרימקוב
יבגני אלכסנדרוביץ' פרימאקוב (ברוסית: Евгений Александрович Примаков; נולד ב-29 באפריל 1976) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה, פוליטיקאי ודיפלומט המשמש כראש הסוכנות הפדרלית לשיתוף פעולה הומניטרי בינלאומי, מאז 25 ביוני 2020. בעבר היה חבר הדומה הממלכתית משנת 2018 עד 2020. בתקשורת הוא ידוע בשם הבדוי יבגני סנדרו. שימש שנים רבות ככתב של רשת NTV והערוץ הראשון ב.
חיים מוקדמים
יבגני פרימקוב נולד ב-29 באפריל 1976 במוסקבה במשפחתו של אלכסנדר פרימקוב, שהיה בנו של יבגני פרימקוב, מרגל ופוליטיקאי סובייטי-רוסי. כשהיה בן חמש אביו מת.
בשנת 1999 סיים את לימודיו במחלקה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטה הרוסית למדעי הרוח עם תואר בהיסטוריה.
קריירה עיתונאית
זמן מה עבד ברדיו הד מוסקבה, בסוכנות הידיעות TASS ובמגזין קומרסאנט.
הוא עבד בטלוויזיה מאז 2002. בתחילה עבד בערוץ TVS ככתב צבאי של התוכניות "חדשות" ו"תוצאות". הוא היה בין העיתונאים הראשונים מרוסיה שסיקר את מלחמת עיראק ועבד ככתב בישראל ובעיראק. במאי 2003 עזב את TVC והחל לעבוד ברשת NTV. בשנים 2003–2005 עבד לרוב במוסקבה, לעיתים נדירות - ליווה כוחות מיוחדים במזרח התיכון. הוא סיקר את הפיגוע בפסטיבל הרוק "כנפיים" ביולי 2003. בזמן שעבד ב-NTV ככתב, נשלח לסקר אירועים בישראל, ברשות הפלסטינית, באפגניסטן, פקיסטן, לוב ובעיראק. במהלך נסיעותיו לישראל ולרשות סיקר את פיגועי הטרור של ארגונים פלסטיניים בערי ישראל.
בשנים 2005–2007 שימש כראש הלשכ המזרח-תיכונית של NTV. הוא סיקר את מלחמת לבנון 2006 בלבנון עבור הערוץ וסיקר אירועים ברצועת עזה, ביהודה ושומרון ושימש ככתב מלחמה. בעת עבודתו בעזה שקד על ארגון פינוי אזרחים רוסיים מרצועת עזה בקיץ 2007 במהלך ההפיכה שביצע חמאס, על כך הוענקה לו מטעם המשרד למצבי חירום ונציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) תואר "חבר מבצע החירום ההומניטרי". ביוני 2007, הוא התפטר מ-NTV.
מסתיו 2007 ועד אוקטובר 2011 היה כתב של הערוץ הראשון ברוסיה. מאפריל 2008 ועד ינואר 2011 שימש כראש לשכת הערוץ הראשון בישראל. שימש גם ככתב בלוב במהלך קרב טריפולי בקיץ 2011.
משנת 2011 עד 2014 עבד במשרד נציב האו"ם לפליטים בטורקיה וירדן. בתחילה (משנת 2011 עד 2013), במשרד האו"ם בטורקיה כיועץ מיוחד למדיניות הפליטים העירונית, בשנים 2013–2014, בירדן, במשרד המנהל של המזרח התיכון וצפון אפריקה בעמאן כקצין תקשורת. ממרץ 2015 הנחה את התוכנית "ביקורת בינלאומית" בערוץ הטלוויזיה רוסיה-24.
קריירה פוליטית ודיפלומטית
ב-20 במרץ 2017 מונה יבגני פרימקוב לחבר הלשכה הציבורית לשנים 2017–2020. במאי 2017 מונה ליועצו של יושב ראש הדומה ויאצ'סלב וולודין בנושאים בינלאומיים ופרויקטים הומניטריים. בשנת 2018 תמך בולדימיר פוטין בבחירות לנשיאות רוסיה 2018.
באפריל 2018 הודיע יבגני פרימקוב על השתתפותו בבחירות המקדימות למפלגת רוסיה המאוחדת. פרימקוב זכה בפריימריז המקומיים ב-4 ביוני והשיג 72.3% מהקולות, שהעניקו לו מקום בדומה הממלכתית ב-9 בספטמבר 2018.
ב-25 ביוני 2020, הוא מונה לראש הסוכנות הפדרלית לשיתוף פעולה הומניטרי בינלאומי (רוסוטרודניצ'סטבו).
חיים אישיים
יבגני פרימקוב נשוי ואב לארבעה ילדים.
פרנץ לפורט
ראשית חייו
לפורט נולד בז'נבה במשפחת סוחרים. עד לגיל 14 למד בבית הספר המקומי ועם סיומו נשלח למרסיי להמשך לימודי מסחר. בשנת 1674 בניגוד לרצון המשפחה נסע להולנד. הוא שירת בצבא הצרפתי וההולנדי. זמן קצר לאחר מכך, נסע למוסקבה וקיבל דרגת קפטן בצבא.
בהיעדר פעילות צבאית ממשית, החל לעבוד בתור עוזר בשגרירות דנמרק. בסוף שנת 1678 הועבר לשירות בקייב והיה מפקד פלוגה. בתקופה זו השתתף בהיתקלויות עם הכוחות שפלשו מחאנות קרים. בשנת 1681 הגיע לז'נבה. קרובי משפחתו ביקשו ממנו להישאר, אך הוא החליט לחזור לרוסיה הצארית. בחזרתו למוסקבה התברר לו שפיודור השלישי כבר לא בחיים והשלטון במדינה הועבר לצאר שעודנו ילד ומעשית לנסיכה סופיה. המקורב לה, וסילי גוליצין היה ידוע כאוהד המערב ופרנץ לפורט התקרב אליו. בשנת 1683 הוא קיבל קידום בצבא. בשנת 1687 הוא השתתף בפשיטה לקרים, קיבל אות גבורה ועלה בדרגה.
בשנת 1689 החל מאבק בין הנסיכה סופיה לבין פיוטר הגדול המתבגר. בתחילת אוגוסט 1689 פיוטר הסתגר בלאוורת השילוש-סרגייב. ב-4 בספטמבר 1689 לפורט עם מספר חיילים התייצב במנזר והכריז על תמיכה בצאר הצעיר.
שרות בתקופת פיוטר הגדול
במהלך סתיו 1689 היחסים בין פיוטר הגדול ופרנץ לפורט התחממו. החל משנת 1690 הצאר ביקר באופן תדיר בביתו של לפורט, למרות התנגדות מקורבי הצאר ובמיוחד אנשי הכנסייה.
בשנת 1690 קודם לפורט לדרגת סגן-אלוף. באותה תקופה הצאר נתן לו כסף להרחבת ביתו.
בסוף שנת 1696 לפורט חלה. כאשר בריאותו השתפרה החלו חגיגות גדולות, שבמהלכן פיוטר הגדול הכיר בביתו של לפורט את אנה מונס שבהמשך הייתה בת-זוגו של הצאר במשך שנים.
ככל הנראה, נסיעת פיוטר הגדול לאירופה הייתה ביוזמת לפורט. במהלך הנסיעה, פרנץ לפורט היה ראש המשלחת.
בעקבות מרד 1698 לפורט ופיוטר הגדול חזרו למוסקבה.
בסוף 1698 - תחילת 1699 הוא היה עסוק בבניית הארמון החדש והמפואר. אזור בו היה ממוקם הארמון נקרא עד היום "לפורטובו" לזכרו. פתיחת הארמון והחגיגות הגדולות נערכו בסוף פברואר 1699. מספר ימים לאחר החגיגות חלה לפורטובו ונפטר ב-2 במרץ 1699.
קארוי אנגל
קארוי אנגל (בהונגרית: Engel Károly; 22 בינואר 1879, ראקופריבוץ – 4 בפברואר 1968, בודפשט) היה רופא ופרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי. הסופר ז'יגמונד אנגל היה אחיו.
ביוגרפיה
קארוי אנגל נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אנגל ושל צציליה ברגר בכפר ראקופריבוץ שכיום נמצא בשטח סלובקיה ואז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא החל ללמוד באוניברסיטת וינה ובשנת 1902 קיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). לאחר סיום לימודיו החל לעסוק ברפואה בבית חולים ובמקביל תוך זמן קצר החל ללמד באוניברסיטה בה סיים את התואר.
בשנת 1919 חקר את הסיבות למגפת השפעת הספרדית וגילה את סיבותיה. בשנים 1922–1944 היה מנהל המחלקה הפנימית בבית חולים. במשך כל התקופה הוא היה מרצה באוניברסיטה במקביל לעבודה בבית חולים. על פעילותו באוניברסיטה הוא קיבל מספר פרסי הצטיינות. קארוי אנגל כתב מספר ספרים בתחום הרפואה, הראשון כבר בשנת 1914 ואחרון בשנת 1935.
הוא היה:
קרוי אנגל התחתן עם מריה סאנטו בשנת 1913, בתם של פרידייש סאנטו, מנהל בנק ושל וילמה ויינברגר. המיר את דתו לקתוליות בשנת 1914.
בו ביום
בו ביום הוא כינוי בדברי חז"ל ליום שבו הורידו את רבן גמליאל מנשיאותו והעלו את רבי אלעזר בן עזריה.
רקע
בפעם הראשונה הם נחלקו לגבי התאריך שבו אמור לחול ראש השנה, אז רבן גמליאל ציווה על ר' יהושע שיבוא אליו מחוץ לתחום עם חפצי מוקצה ביום הכיפורים שחל להיות לפי חשבונו של ר' יהושע, ובכך להורות על קבלת סמכותו של רבן גמליאל. בפעם השנייה נחלקו לגבי מום מסוים שנפל בבכור בהמה של ר' צדוק, אם הבהמה נפסלה בכך או לא. רבן גמליאל התווכח עם ר' יהושע ובסיום הוויכוח השאירו לעמוד על רגליו, בשלב הזה כבר התעוררה מחאה בקרב התלמידים והם השתיקו את מתורגמנו של רבן גמליאל (אדם שתפקידו לעמוד בסמוך לתנא הדורש ולחזור בקול רם לאוזני הציבור על דברי התנא הנאמרים בקול שקט).
העברת רבן גמליאל מהנשיאות ובחירת ר' אלעזר בן עזריה
במחלוקת השלישית (האם תפילת ערבית היא רשות או חובה) העמיד שוב רבן גמליאל את ר' יהושע על רגליו ולא אישר לו לשבת. גם בפעם זו השתיקו התלמידים את המתורגמן, אך כעת הוסיפו והחליטו להוריד את רבן גמליאל מנשיאותו.
בבואם למנות חכם אחר כנשיא במקומו עלו מספר הצעות שנפסלו, את רבי יהושע עצמו נמנעו מלמנות כדי שלא לפגוע ברבן גמליאל, ואת ההצעה למנות את רבי עקיבא פסלו בשל חוסר ב"זכות אבות" (ייחוס לאנשים צדיקים).
לבסוף נבחר ר' אלעזר בן עזריה שהוכר כחכם גדול והיה גם בעל ייחוס מתאים, וכן היה עשיר - דבר הנצרך לנשיא בעת שתדלנותו מול הקיסרות הרומית. למרות גילו הצעיר של רבי אלעזר בן עזריה, שהיה כבן שמונה עשרה בלבד בעת מינויו לנשיא, החליט, לאחר התלבטות והתייעצות עם אשתו, לקבל את המינוי. למרות צעירותו נעשה לו נס ושערותיו הלבינו, כדי שיראה חשוב בעיני התלמידים.
המשך אותו היום
החלפתו של רבן גמליאל בישרה את התנפצות המדיניות הנוקשה שהוביל בתחילת דרכו של בית המדרש ביבנה, שהוקם על חורבותיו של המרד הגדול. רבן גמליאל נאבק בתופעות שזיהה כמאיימות על אחדותו של בית המדרש והיה זה שקיבל את ההחלטה לנדות את רבי אליעזר לאחר המחלוקת העזה בעניין תנורו של עכנאי. רבן גמליאל גם דאג לאיכות הלומדים ואסר על כניסת מי ש"אין תוכו כברו" לבית המדרש, ולשם כך העמיד שומר בפתח בית המדרש שמנע את כניסתם של רוב התלמידים.
מסכת עדויות כולה היא פירות הדיון בבית המדרש באותו יום וכן פרק חמישי במסכת סוטה ומשניות נוספות.
סוף המעשה
לבסוף החכמים התפייסו עם רבן גמליאל והוא הוחזר לתפקידו כנשיא, אך את דרשת הנשיא המשיך ר' אלעזר בן עזריה למסור ברוטציה של שבוע אחד מכל שלושה (לפי חלק מהמקורות שבוע אחד מכל ארבעה).
מסתערים על אזור 51, הם לא יכולים לעצור את כולנו
מסתערים על אזור 51, הם לא יכולים לעצור את כולנו (באנגלית: Storm Area 51, They Can't Stop All of Us) הוא אירוע פייסבוק אמריקאי שתוכנן ל-20 בספטמבר 2019 באזור 51, בסיס חיל האוויר של ארצות הברית (USAF) במתקן האימונים נליס, שמטרתו הייתה לפשוט על המתקן ולחפש יצורים חיים מחוץ לכדור הארץ. האירוע נוצר על ידי מתי רוברטס, שטען שיצירת האירוע היא למטרות בידור וסירב לקחת אחריות על נפגעים במקרה שאנשים אכן ינסו לפשוט על הבסיס הצבאי. רוברטס פרסם את האירוע ב-27 ביוני 2019. מאז, האירוע הפך לתופעת אינטרנט - למעלה משני מיליון אנשים סימנו כי הם "משתתפים" וכ-1.5 מיליון סימנו כי הם "מתעניינים" בעמוד האירוע.