cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוקראינה
גאוגרפיה
אקלימה של אוקראינה ממוזג, בדומה לרוב מדינות אירופה. רוב הגשמים יורדים בצפון ובמערב, ופחות במזרח ובדרום. האקלים החמים ביותר בחורף הוא על שפת הים השחור, ואילו האקלים הקריר ביותר נמצא בצפון ובמערב. בקיץ חם יותר בדרום.
גאולוגיה
מרבית שטח אוקראינה נמצא על מגן אוקראינה, שהוא חלק מקראטון שנקרא הלוח הבלטי שמשתרע מהים השחור ועד אסטוניה. מגן אוקראינה מתאפיין בסלעי יסוד מתקופת הפרקמבריון, שבחלקם מכוסים על ידי סלעי משקע שנוצרו על ידי הנהרות הרבים. בדרום אוקראינה, במיוחד באזור שפך הנהרות הדנייפר והבוג הדרומי, קיימים מופעים רבים של אבן חול כהה, גסת גרגירים. בדרום מזרח אוקראינה, צפון מערבית לעיר ברדיאנסק קיים אופיוליט נדיר מתקופת הארכאיקון. צפונית לשם, נמצא אזור דונבאס שם מצויים מכרות הפחם הגדולים באירופה. מרכז אוקראינה הוא מישורי יחסית ומתאפיין בסלעים מותמרים שמקורם בגרניט ובדיוריט קווארצי. בצפון מערב המדינה על יד העיר רובנו מצויים אזורים וולקניים המתאפיינים בבזלת, אנדזיט וטוף.
דמוגרפיה
אוכלוסיית אוקראינה מונה כ-36.7 מיליון בני אדם (ללא הרפובליקה האוטונומית של קרים). אוכלוסיית המדינה נמצאת במגמה מתמדת של ירידה מאז התפרקות ברית המועצות ובעקבות משבר כלכלי והמלחמה עם רוסיה. בשנת 1992 חיו באוקראינה כ-52 מיליון בני אדם ובשנת 2006, חיו כ-46 מיליון בני אדם.
תוחלת החיים עומדת על כ-71.7 שנים בממוצע. שיעור הפריון עומד על 1.16 ילדים לאישה.
על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה שנערך ב-2001, מתוך האוכלוסייה 78% אוקראינים, 17.3% רוסים, ולצידם מיעוטים כגון בלרוסים (0.6%), מולדובנים (0.5%), טטארים (0.5%) ויהודים (0.3%). לפני מלחמת העולם השנייה כ-5% מאוכלוסיית אוקראינה היו יהודים.
במערב המדינה, שלא היה תחת שלטון ברית המועצות עד מלחמת העולם השנייה, חזק היסוד האוקראיני הלאומי, ואילו במזרח יש מיעוט רוסי גדול.
רוב האוכלוסייה נמנית עם הכנסייה האורתודוקסית. ישנה קהילה קתולית קטנה במערב המדינה.
ב-4 ערים הגדולות מתגוררים יותר ממיליון תושבים (קייב, חרקוב, אודסה ודניפרו). בתחילת שנות ה-2000 גם בדונצק היו יותר ממיליון תושבים, אך לאור ההגירה השלילית מספר תושבי העיר ירד.
שפה
השפה האוקראינית היא שפה רשמית באוקראינה, למרות שקיים שימוש נרחב ברוסית בעיקר בדרום ובמזרח. על פי מפקד 2001 יותר מ-67% מאזרחי המדינה הכריזו על אוקראינית כשפת אם אל מול כ-30% שהכריזו על רוסית.
מרבית האוקראינים יודעים רוסית והיא מדוברת בעיקר בערים: קייב, אודסה, חרקיב, דונצק ודניפרו. באזורי הכפר השפה האוקראינית היא הדומיננטית. חרקוב, עדיין נחשבת לבירה הרוסית של אוקראינה ונדיר למצוא שם שימוש בשפה האוקראינית בחיי היום יום.
השפה באוקראינה מהווה מוקד לסכסוך פוליטי ואתני, משום שבתקופת ברית המועצות מרבית מוסדות הציבור התנהלו ברוסית ורוסית הייתה דה-פאקטו השפה הרשמית, בעוד השפה האוקראינית נדחקה אל מחוץ לחיים הציבוריים.
רוסים, יהודים ועמים אחרים באוקראינה אשר דיברו ברוסית אפשרו למדינה לעבור רוסיפיקציה ובכך פגעו בשאיפות התנועות הלאומיות באוקראינה לחזק את הזהות האוקראינית.
תפוצת המאמינים
באוקראינה ריכוז האוכלוסייה הנוצרית מזרחית אורתודוקסית השנייה בגודלה בעולם, אחרי רוסיה. סקר משנת 2021 שנערך על ידי המכון הבינלאומי לסוציולוגיה של קייב (KIIS) מצא כי 82% מהאוקראינים הצהירו על עצמם כדתיים, בעוד 7% היו אתאיסטים, ו-11% נוספים התקשו לענות על השאלה. דווח כי רמת הדתיות באוקראינה הייתה הגבוהה ביותר במערב אוקראינה (91%), והנמוכה ביותר בדונבאס (57%) ובמזרח אוקראינה (56%). ב-2019, 82% מהאוקראינים היו נוצרים; מתוכם 72.7% הצהירו על עצמם כאורתודוקסים, 8.8% יוונים קתולים, 2.3% פרוטסטנטים ו-0.9% קתולים לטינים. נוצרים אחרים היוו עוד 2.3%. יהדות, אסלאם והינדואיזם היו הדתות של 0.2% מהאוכלוסייה. על פי מחקר KIIS, בערך 58% מהאוכלוסייה האורתודוקסית השתייכה לכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה, ו-25.4% היו חברים בכנסייה האורתודוקסית הכפופה למוסקבה. על פי סקר מ-2018 של מרכז רזומקוב, 9.4% מהאוקראינים היו יוונים קתולים ו-0.8% היו קתולים לטינים. פרוטסטנטים הם קהילה צומחת באוקראינה, שהיוותה 1.9% מהאוכלוסייה ב-2016, ועלתה ל-2.2% מהאוכלוסייה ב-2018.
נצרות באוקראינה
מרבית הנוצרים באוקראינה הם פרבוסלבים. הכנסייה בקייב הייתה כפופה ישירות לקונסטנטינופול עד נובמבר 1686, ואז הוכפפה לפטריארך של מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקמו כמה כנסיות נפרדות, אך לכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית שכפופה לפטריארך של מוסקבה, יש מעמד מיוחד. בשל התדרדרות היחסים בין אוקראינה לרוסיה, הרשויות באוקראינה שואפות לנתק את הכנסייה האוקראינית מהכנסייה הרוסית. בשנת 2018 הם פנו לפטריארך קונסטנטינופול שיכיר בעצמאות של הכנסייה האוקראינית מהפטריארך של מוסקבה.
הכנסיות העיקריות באוקראינה עד 2019:
מאז הכרזת העצמאות, וביתר שאת מאז התגברות המתיחות עם רוסיה ב-2014, השלטונות עודדו הקמת כנסייה לאומית, נפרדת ממוסקבה. ב-5 בינואר 2019 אשרר פטריארך קונסטנטינופול ברתולומיאוס את הקמת הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית האוטוקפאלית. בכך אוחדו "הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית תחת פטריארך קייב" ו"הכנסייה הפרבוסלבית האוקראינית העצמאית" בראשות המטרופוליט אפיפניוס הראשון, שמונה למטרופוליט של קייב וכל אוקראינה.
מלבד האורתודוקסים, נוכחים זרמים אחרים. מספר המאמינים הקתולים באוקראינה, על פי נתוני Annuario Pontificio (שבועון האפיפיור) נכון לשנת 2009 עמד על 4,801,879 איש ב-4,293 קהילות. הכנסיות העיקריות הן:
נכון לשנת 2013 באוקראינה היו 10,613 כנסיות פרוטסטנטיות, שמהווה 28.7% מכלל הקהילות הדתיות במדינה. הכנסייה המשפיעה ביותר היא "האיחוד הכל-אוקראיני של הכנסיות האוונגליסטיות-בפטיסטיות נוצריות".
יהדות אוקראינה
אוקראינה הייתה מקום מושבם העיקרי של יהדות תחום המושב, אך מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, עקב חוקי מאי והפוגרומים שבוצעו בהוראתו של אלכסנדר השלישי צאר רוסיה, היגרו מאוקראינה יהודים רבים עד שבסוף שנות ה-30 הם היוו רוב בקהילות ארצות הברית, בריטניה וארגנטינה.
חלק הארי של העולים בעליות הראשונות לארץ ישראל הגיע מחבל ארץ זה של מזרח אירופה. בהם חובבי ציון, ארגוני הפועלים והחלוצים הראשונים אשר הקימו את הקיבוצים, מערך הבריאות, המשפט ואת צורת הממשל. היסודות עליהם נבנתה תדמיתה הסוציאליסטית והלאומית של מדינת ישראל היו גם על פי חזונם של ילידי אוקראינה. מהמפורסמים שבהם היו: גולדה מאיר, לוי אשכול, משה שרת, ישראל גלילי, יצחק בן-צבי, פנחס רוטנברג, יהושע חנקין, חיים נחמן ביאליק, יוסף טרומפלדור, חיים ארלוזורוב, יצחק בן-אהרן, מרדכי נמיר, ליאו מוצקין, אהרון דוד גורדון, רחל המשוררת, אברהם שלונסקי, נפתלי הרץ אימבר, שאול טשרניחובסקי, אורי צבי גרינברג, חיים בוגר, אפרים קציר, זאב ז'בוטינסקי, דב בר בורוכוב, יוסף חיים ברנר, אחד העם, שלום עליכם, שמואל יוסף עגנון, אבא קובנר, ויעקב דורי.
אוקראינה ידועה כמולדתם של אדמו"רים מפורסמים רבים, בהם רבי שניאור זלמן מלאדי המכונה "האדמו"ר הזקן", רבי מנחם מנדל שניאורסון המכונה "הרבי מלובביץ'", רבי נחמן מברסלב ועוד.
לפני התפרקות ברית המועצות מנתה אוכלוסיית היהודים באוקראינה כחצי מיליון איש. מאז, כתוצאה מהגירה שלילית, ירד המספר לכ-200 אלף. רוב יהדות אוקראינה הגיעה בשנות ה-90 של המאה ה-20 לישראל אך קהילות גדולות קיימות גם בארצות הברית, רוסיה, קנדה וגרמניה. מספר היהודים באוקראינה גדל באופן קבוע ומשמעותי, לאו דווקא בגלל ילודה גבוהה, אלא מפני שיהודים שהסתירו בעבר את מוצאם, נחשפים הודות לפעילות אינטנסיבית של הקהילות היהודיות במדינה.
למרות מספרם הנמוך יחסית באוכלוסייה, היהודים מהווים גורם משמעותי כיום בפוליטיקה ובכלכלה האוקראינית. בשנת 2020, נשיא אוקראינה, יושב ראש האופוזיציה באוקראינה וכן בעל הבנק הגדול ביותר באוקראינה, היו יהודים. אוקראינה הייתה המדינה היחידה בעולם (חוץ מישראל) שבה היו בשלטון בו זמנית גם נשיא יהודי וגם ראש ממשלה יהודי.
האסלאם באוקראינה
האסלאם נפוץ בעיקר בקרב הטטרים של קרים, אשר מנו 220 ארגונים מוסלמיים נכון לשנת 2015.
בנוסף פעילים באוקראינה ארגונים כמו המחלקה הרוחנית של המוסלמים האוקראיניים, ארגון "אומה", המרכז הרוחני של המוסלמים של קרים והמופתיאת של קייב.
אוקראינה-ישראל
יחסי אוקראינה-ישראל מוסדו לראשונה ב-26 בדצמבר 1991, לאחר פירוקה של ברית המועצות וקבלת עצמאותה של אוקראינה.
נכון לשנת 2013 שתי המדינות מחזיקות בשגרירויות במדינה השנייה, כאשר שגרירות אוקראינה ממוקמת בתל אביב ושגרירות ישראל ממוקמת בקייב. נוסף לשגרירות, בתאריך 16 במאי 2013 מונה עופר קרז'נר, יזם ואיש עסקים ישראלי הפועל באוקראינה בתחום הנדל"ן, כקונסול הכבוד של אוקראינה בירושלים.
במהלך השנים היחסים ההדדיים בין שתי המדינות הלכו והתחממו, במידה רבה כתוצאה ממספרם הרב של תושבי ישראל שמוצאם באוקראינה (שבאו במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90). ההתקרבות ביחסים באה לידי ביטוי בחתימת הסכם מעבר חופשי בין שתי המדינות, שנחתם בתאריך 9 בפברואר 2011 ומאפשר לאזרחי כל מדינה לבקר במדינה השנייה ללא צורך בוויזה, וזאת לפרק זמן מוגבל ולמטרות תיירותיות בלבד.
כלא איסלאס מריאס
כלא איסלאס מַרִיאָס, או באופן רשמי מושבת העונשין הפדרלית איסלאס מריאס (בספרדית: Colonia Penal Federal Islas Marías) היה בית סוהר ומושבת עונשין של הממשלה הפדרלית של מקסיקו, שנוהל באמצעות המזכירות הפדרלית לביטחון הציבור. הכלא היה ממוקם על איסלה מריה מאדרה, האי הצפוני והגדול בארכיפלג איסלאס מריאס מחוץ לחוף האוקיינוס השקט של מקסיקו, בתחומי מדינת נאיאריט.
היסטוריה
הכלא נבנה בשנת 1905, תחת ממשלת פורפיריו דיאס. כלא איסלאס מריאס היה "גאוות הממשלה" והיווה את מודל הכליאה המודרני ביותר של אותה תקופה, "הוכחה לבריחה", אשר פעלה כחלופה לשיכון עבריינים, שבגלל הפרופיל שלהם והרקע, לא יכולים להיות מוחזקים בכלא לקומברי (Lecumberri).
עד 1950 מושבה זו הייתה ידועה כמרכז מעצר פדרלי, בשל אלימות, מחלה ועבודת כפייה. חושב כי המספר הכולל של האסירים ששוכנו שם הוא מעל 29,000.
במהלך ממשלת ארנסטו סדייו החליטה הממשלה על מודרניזציה של מערכת בתי הכלא ואיסלאס מריאס הוצא משימוש. ב-27 בנובמבר 2003 הוכרז המקום כשמורה ביוספרית, אך מערכת בתי הכלא המשיכה להתקיים.
מצב בתי הכלא במקסיקו נעשה כל כך חמור עד שהממשלה הודיעה ב-2004 כי הם מפעילים מחדש את בית הכלא של איסלאס מריאס כדי להעביר 2,500 אסירים מבתי כלא בכל רחבי הארץ.
ברם, ב-18 בפברואר 2019 חתם נשיא מקסיקו, אנדרס מנואל לופס אוברדור, על הצהרה לסגירת בית הכלא הפדרלי של איסלאס מריאס ואמר כי הוא רוצה לקדם "יותר בתי ספר ופחות בתי כלא".
בריחות מהכלא
בכלא היו לפחות 76 בריחות ב-25 השנים האחרונות שבהן 29 מהן התרחשו בשנת 1986 בלבד. על פי דיווחי העיתונות הגורמים הם ערנות מינימלית, מחסור בשומרים וציוד לקוי. בין המסוכנים ביותר להימלט היו פושעים שנשפטו על סחר בסמים, 28 רוצחים וחוטפים. מתוך 76 הנמלטים רק 10 נתפסו מחדש. לפי מקור אחד95% מהבריחות נגרמו עקב שחיתות.
מינהל
במשך שנים רבות נוהל בית-הסוהר על ידי מזכירות הפנים. במהלך השנים נעה אוכלוסיית הכלא מ-300 עד 3,000 אסירים.
בנוסף לאסירים, על האי ישנם עובדים של מוסדות שונים של הממשלה הפדרלית, כגון המזכירות לחינוך הציבורי, המזכירות לאיכות הסביבה, המזכירות לתקשורת ותחבורה, משרדי דואר ומזכירות הצי.
קבוצה נוספת של מתיישבים מורכבת משרי דת וחניכים של הכנסייה הקתולית, נזירות מסדר השירות החברתי ומורים וקרוביהם.
המושבה נשלטת על ידי פקיד ממשלתי שהוא גם מושל האיים וגם השופט הראשי.
הפיקוד הצבאי הוא עצמאי מהממשלה ומופעל על ידי קצין של הצי המקסיקני.
הכומר הראשון בהיסטוריה של איסלאס מריאס היה האסיר ארטורו סלסידו, שנידון על סחר בסמים. סלסידו בנה את בית התפילה הראשון והרכיב את הכנסייה הנוצרית הראשונה בכלא.
ג'ים וילסון
ג'ים וילסון (באנגלית: Jim Wilson) הוא מפיק ובמאי אמריקאי. הוא זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר על "רוקד עם זאבים", שאותו חלק עם קווין קוסטנר.
ביוגרפיה
מאז שנות ה-80 מחזיק וילסון בתפקידים שונים בתעשיית הקולנוע. הוא למד בקולג' אנטיוק ובמכון הקולנוע של ברקלי.
מפיק
בשנת 1990 הפיק וילסון את "רוקד עם זאבים" – שאת התסריט שלו כתב מייקל בלייק, על סמך הרומן שלו באותו השם. זה היה המערבון המכניס ביותר בכל הזמנים, עם הכנסות של 424.2 מיליון דולר ברחבי העולם, והוא זכה ב-7 פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
בעקבות ההצלחה של "רוקד עם זאבים" הפיק וילסון בשנת 1992 להיט נוסף, "שומר הראש", בכיכובם של קווין קוסטנר וויטני יוסטון. הפסקול "The Bodyguard" הוא הפסקול הנמכר ביותר בתולדות הקולנוע, ונמכר ביותר מ-44 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא זכה בפרס גראמי לאלבום השנה.
וילסון המשיך להפיק סרטים, כולל "ואייט ארפ", "הדוור" ו"מכתב בבקבוק". בטלוויזיה היה וילסון העורך בפועל של המיני-סדרה "" עטורת הפרסים עבור CBS.
בימוי
בנוסף להפקה, וילסון ביים מספר סרטים, בהם "Stacy's Knights" בכיכוב קווין קוסטנר, "ראש מעל המים" עם קמרון דיאז והארווי קייטל, "Whirlygirl" עם מונה מזור והסרט התיעודי "Laffit - All About Winning".
בשנת 2014 ביים את "", על קבוצה לא-תוצלח של בוקרים בניו מקסיקו.
שלמה פריהוף
הרב שלמה בנט פריהוף (אנגלית: Solomon Bennett Freehof, נולד שלמה דב פרייליכוב; 8 באוגוסט 1892 – 12 ביוני 1990) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בארצות הברית, נשיא אגודת הרבנים המרכזית שלה ויושב-ראש האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. הוא נחשב למומחה הבולט של התנועה לנושאי הלכה.
ביוגרפיה
הרב שלמה דב פרייליכוב נולד בלונדון ליצחק וגולדה לבית בלונשטיין. אביו היה סופר סת"ם יליד שקלוב שעבר לצ'רניגוב, שם נישא לאמו. שני ההורים היו ילדיהם של חסידי חב"ד, אף כי האב נעשה למתנגד לחסידות. הרב פריהוף טען כל חייו שיצחק היה צאצא של שרה פרידה, בת בעל התניא, אך הביוגרפית ג'ואן פרידמן קבעה כי לא ניתן לאשש או להפריך זאת. משפחת פרייליכוב היגרה מתחום המושב לבריטניה בערך ב-1890, והתגוררה באיסט אנד. סבו מצד אמו, יהודה לייב, היה מלמדו הראשון. ב-1903 היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בבולטימור. אביו עבר לשמש כמוהל. האוכלוסייה היהודית נחלקה לקהילה הוותיקה, יוצאי מרכז אירופה רפורמים, ורוב של באים זה מקרוב ממזרח היבשת. המתח מותן על ידי הרב הרפורמי המקומי, הרב ויליאם רוזנאו, שבניגוד לרבים מעמיתיו בארצות הברית דגל בסובלנות ובאהדה למהגרים וניסה לסייע להם. הרב פרייליכוב פנה אליו כשהחליט להפוך לרב. מקץ שנתיים של לימודים במקצועות הקודש והחול עם רוזנאו, נרשם להיברו יוניון קולג' בסינסינטי, המוסד היחיד במדינה שהציע סבסוד של לימודים אוניברסיטאיים במקביל לסמיכה. הוא החל את חוק לימודיו בסתיו 1910. עוד באותה שנה החליף את שמו מפרייליכוב ל'פריהוף' בעל הצלצול המערבי יותר. הוא הושפע מאוד מהפרופסור לתלמוד יעקב בצלאל לויטרבך, יוצא בית המדרש לרבנים בברלין האורתודוקסי, שדגל בגישה מסורתית יחסית.
כרבים אחרים במחזורו, היה הרב פריהוף בן לדור ראשון של פרחי רבנות ממוצא מזרח-אירופאי שהחלו להשתלב בממסד הרפורמי האמריקני. קאופמן קוהלר, מנהל הקולג', היה גדול הוגיה של "הרפורמה הקלאסית" הקיצונית ושאף לחנך את החדשים ברוחה; הרב פריהוף נזכר לאחר מכן שנדהם מכך שנאסר עליהם לחבוש כיסוי ראש או טליתות. למרות זאת, קליטתם הניבה לבסוף מפנה של ממש בדרכה של התנועה. הרב פריהוף הוסמך לרבנות ב-1915 והתקבל לצוות ההוראה, יוצא תחום המושב הראשון שזכה לכך. ב-1918, עם כניסת ארצו למלחמת העולם הראשונה התנדב לשמש רב צבאי בחיל המשלוח של ארצות הברית בצרפת, אך הגיע לזירה רק לאחר שביתת הנשק. בשובו חזר להוראה, וב-1922 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. חילוקי דעות בינו לבין מנהל המכון החדש, ג'וליאן מורגנשטרן, הביאו להתפטרותו ב-1924. הוא קיבל רבנות בית-כנסת בקהל "אנשי מערב" בשיקגו, שם כיהן כעשור. ב-1934 עבר ל"רודף שלום" בפיטסבורג, הקהילה הרפורמית המרכזית של פנסילבניה. ב-29 באוקטובר אותה שנה נישא למזכירתו, ליליאן לבית סימון. הוא הוסיף לכהן ב"רודף שלום" עד שפרש ב-1966, אם כי שב מדי פעם לנהל את התפילות בשבתות.
לימים עמדו אחדים מממשיכי דרכו, כמו ולטר יעקב וסטיבן פסמנק, על כך שגישתו הוסיפה להסתמך על התפישה הבסיסית של התגלות מתמדת. הרב פריהוף הרבה לחבר ספרות שו"ת והשיב לרבים שפנו אליו. אף כי גם רפורמים קיצוניים עסקו בכך לפניו, היקף פעילותו בנושא היה חסר תקדים והוא נחשב לסמכות ההלכתית הבכירה של הזרם. עם זאת, הדגיש תמיד שתשובותיו אינן מחייבות ומקבליהן רשאים וצריכים להתאים אותן לצרכיהם. היה עליהם ללמוד את ההלכה לא כחוק מחייב, אלא כדי להפנים את הערכים והתובנות שהכילה. הוא עמד על כך, כפי שכתב ב-1960, ש פריהוף היה מגדולי חוקרי ספרות השו"ת, וספרייתו הפרטית הייתה המאגר הגדול בעולם שהוקדש לה.
בין 1939 ל-1941 כיהן כראש ועדת נוסח התפילה של אגודת הרבנים, בתקופה בה נערכו שינויים משמעותיים בסידור התנועתי האחיד "תפילות ישראל" (הידוע בשמו הלועזי, Union Prayer Book): רוב הטקסט הומר מאנגלית לעברית, ותפילות הקוראות לשיבה לציון הוחזרו. ב-1943 קודם לנשיא האגודה, תפקיד אותו מילא עד 1945, אז הוחלף על ידי הרב אבא הלל סילבר. במהלך מלחמת העולם השנייה עמד יחד עם הרב הקונסרבטיבי מיכאל (מילטון) שטיינברג והרב האורתודוקסי אליהו יונג בראש 'הוועדה לפעילויות דתיות בצבא ובצי' (CANRA), גוף על-זרמי שניסח במשותף מענה לבעיות הרבנים הצבאיים בכוחות המזוינים. ב-1944, בעת שהרב הרפורמי האנטי-ציוני אלמר ברגר הטיף להתנגדות לתנועה הלאומית, פרסם הרב פריהוף פתרון משלו לבעיה היהודית: הוא כתב במאמר כי ראשי הרפורמים, שתיארו את ישראל כעדה דתית ותו לאו, צדקו בהנחתם לגבי בני דתם שחיו בארצות האמנציפציה, בעוד הציונים צדקו באותה מידה לגבי היהודים ביתר העולם. הוא הציע תבנית משולשת של הגדרה יהודית: דת בלבד במערב; לאום פוליטי בארץ ישראל; ומיעוט אתני מוכר במזרח אירופה. ב-1955, שנים לאחר שהחל לחבר תשובות, נבחר ליו"ר ועד השו"ת של אגודת הרבנים. בין 1959 ל-1964 כיהן כיו"ר האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, והיה לאמריקאי הראשון שהחזיק במשרה זו. הוא חיבר גם פירושים על ספרים במקרא ולמעלה ממאה מאמרים. ב-1973 קבע כי ביתא ישראל הם יהודים לכל דבר; באותה שנה גם הכריע, במה שנחשב בזמנו לעמדה ליברלית למדי, כי אף שהומוסקסואליות היא חטא לפי כל קנה מידה אסור להרחיק את החוטאים מן הקהילה. רק ארבע שנים לאחר מכן אימצה אגודת הרבנים את הקביעה כי לחד-מיניים זכות שווה לכבוד. הוא פרסם את קובץ השו"ת האחרון שלו ב-1980, בגיל שמונים ושמונה. הרב פריהוף נפטר בגיל תשעים ושבע בבית החולים מונטיפיורי בפיטסבורג.
לארי סניידר
לורנס "לארי" סניידר (באנגלית: Lawrence "Larry" Snyder; 9 באוגוסט 1896 - 25 בספטמבר 1982) היה אתלט, מאמן ואיש צבא אמריקאי. הוא שימש עוזר מאמן ראשי של נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת הלסינקי (1952) והמאמן הראשי לאולימפיאדת רומא (1960).
ביוגרפיה
סניידר נולד וגדל בקנטון, אוהיו. הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של אוהיו (1922–1924)
קריירה צבאית
סניידר היה מדריך טייס במלחמת העולם הראשונה ושירת ב במלחמת העולם השנייה.
קריירת אימון
בתחרות שנערכה באן ארבור, מישיגן ב-31 במאי 1924 קבע סניידר בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 52.4 שניות שדירגה אותו בסוף השנה במקום שני בעולם ותוצאה טובה יותר מזו של מורגן טיילור המנצח באולימפיאדת פריז (1924), 52.6 שניות. הוא היה אמור להשתתף באולימפיאדה, אך נפצע בתאונת מטוס כמה שבועות לפני שהיה אמור לצאת לדרך. בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-27 במרץ 1925 הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות תוצאה של 14.8 שניות, שדרגה אותו בסוף השנה במקום חמישי בעולם. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות. לאחר שפרש מספורט תחרותי הוא שימש כמאמן אתלטיקה באוניברסיטת המדינה של אוהיו (1932–1965).
לארי סניידר היה מאמנו האישי של ג'סי אוונס. ספורטאים מצליחים אחרים שאימן סניידר היו דייב אלבריטון, גלן דייוויס ומל ויטפילד. בסך הכל האתלטים שאימן קבעו 14 שיאי עולם וזכו בשמונה מדליות זהב אולימפיות.
קריירת אימון אולימפית
סניידר היה עוזר המאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית באתלטיקה לאולימפיאדת הלסינקי (1952) והמאמן הראשי לאולימפיאדת רומא (1960). בהדרכתו, נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית זכתה ב-40 מדליות בהלסינקי וב-32 מדליות ברומא.
בתרבות
את לארי סניידר גילם ג'ייסון סודייקיס בסרט הביוגרפי "המרוץ" משנת 2016 אודות הספורטאי האולימפי ג'סי אוונס.
טוביה פרידמן
טוביה פרידמן (23 בינואר 1922 – 13 בינואר 2011) היה צייד נאצים חיפאי, מייסד ומנהל המכון לדוקומנטציה.
נעוריו והמלחמה
פרידמן נולד ליעקב פרידמן וחיה שרה לבית לנדר, כילד שני מתוך ארבעה, במשפחה מסורתית ומבוססת בעיר ראדום שבפולין. אביו, היה בעל בית דפוס בעיר ואמו הייתה בעלת מתפרה. הצבא הגרמני כבש את ראדום ב-8 בספטמבר 1939 והחרים את כל בתי הדפוס היהודיים בעיר ובהם גם את זה של משפחת פרידמן. באוגוסט 1940 נשלח פרידמן עם עוד כ-1,000 יהודים למחנה עבודה בצ'שאנוב, שם עסק בחפירת שוחות נגד טנקים באזור הגבול הגרמני-סובייטי. לאחר כמה שבועות התנדב לעבודה בלובלין ועם הגיעו לעיר הצליח לברוח מן המחנה בו הוחזק ולחזור לראדום. הוא ומשפחתו הועברו לגטו ראדום עם הקמתו באביב 1941. זמן קצר לאחר מכן נפטר אביו מתת-תזונה.
באוגוסט 1942 נערכה אקציה בגטו ואף על פי שאמו ואחותו הצעירה הועסקו כתופרות, נשלחו שתיהן לטרבלינקה. אחותו הגדולה פגשה אותן בתחנת הרכבת והספיקה להפרד מהן. במהלך האקציה נעלם אחיו הצעיר, שהיה כבן 14. פרידמן ואחותו הגדולה הועברו למחנה העבודה ברחוב שווארליקובסקה משם היה יוצא לעבודות כפייה במרכז רפואי צבאי גרמני.
באביב 1943 הודיע קצין האס אס אובר-שטורמפיהרר פרנץ שיפרס (Franz Schipers) ועוזריו אונטר-שטורמפיהרר אריך קאפקה וריכרד שייגל על האפשרות לעזוב את הגטו תוך חילופי שבויים עם הבריטים. פרידמן ואחותו המבוגרת בלה יצאו עם אחרים באוטובוס. אלא שהאוטובוס נסע לבית הקברות, ורק בזכות הקצין קאפקה לא נורו למוות כשאר יושבי האוטובוס. שניהם הוחזרו למחנה לאחר מכן.
באוקטובר 1943 הועברו פרידמן ואחותו למחנה ברחוב שקולנה (Szkolna). במחנה זה החליט לנסות ולברוח והצטרף לעוד ארבעה שהחלו בחפירת מנהרה. לאחר מספר שבועות נזנח רעיון המנהרה לאחר שבדק את האפשרות לברוח דרך תעלת ביוב ומצאה כממשית. ביוני 1944, כאשר נראה היה שהגרמנים עומדים לפנות את המחנה הצליחו פרידמן ועוד שניים מיושביו, טוביה רוטשטיין ואיצ'ה ביק, לברוח דרך תעלת הביוב. השלושה הסתתרו בבית הקברות היהודי במשך כמה שבועות וניזונו בהתחלה מלחם שקנו בכפר ואחר כך מתפוחי אדמה שגנבו משדה. הם ניסו פעמיים לעבור לצד הרוסי של החזית אולם נתפסו על ידי הגרמנים, הם התחזו לאיכרים פולנים שטעו בדרכם ושוחררו. בשלב מסוים אף פגשו פרטיזן פולני שהזהירם מלהצטרף לפרטיזנים הפולנים מכיוון שאלה ברובם שנאו יהודים. בנובמבר 1944 ניסה פרידמן לחצות את החזית לבדו ונתפס על ידי הגרמנים, שחשדו בו שהוא פרטיזן ורצו להוציאו להורג ביום המחרת. באותו לילה הוחזק בבונקר, אולם משהבחין פרידמן שהחייל השומר עליו נרדם, ניצל את הרגע, הרג אותו, לקח את נשקו וברח.
בחודש מרץ 1945 נשלח פרידמן ממשטרת ראדום לעיר דנציג, שזה עתה נכבשה על ידי הצבא האדום, לשמש כקצין חקירות בדרגת לוטננט במשרד הביטחון הפולני. במסגרת תפקידו הוא עצר כמה מאות גרמנים נאצים, חקר אותם והביא להעמדתם לדין. במסגרת עבודתו זו למד רבות על הדרכים והשיטות איך לאתר פושעי מלחמה וכיצד יש לתחקרם. בקיץ 1945 קיבל הודעה שאחותו בלה שרדה את המחנות ושבה לראדום. הוא לקח אותה אליו לדנציג.
פרידמן חש שכיהודי אין לו עתיד בפולין משום שהאנטישמיות בקרב הפולנים הייתה רבה אך הרשויות ניסו להתעלם מכך. בעקבות כך הוא החליט במרץ 1946 לעזוב את תפקידו, את חברתו הלא-יהודייה, שהכיר בדנציג, ואת פולין ולעלות לארץ. הוא התפטר, עזב את דנציג וחבר לקבוצת יהודים שיצאה מפולין, באופן בלתי-חוקי, עברה דרך צ'כיה והגיעה לווינה. הקבוצה הסתייעה בארגון "הבריחה".
פעילותו בווינה
מווינה רצה פרידמן לצאת לארץ ישראל, אולם שם פגש באשר בן נתן (פרידמן הכיר אותו רק בכינויו "ארתור"), ראש ארגון "הבריחה" באוסטריה ונציג המוסד לעלייה ב', שפעל להעלאת שארית הפליטה לארץ. בן נתן הציע לפרידמן לגבש צוות ולקחת על עצמו את איסוף המידע על פושעי מלחמה נאצים ואת איתורם ופרידמן הסכים. גולת הכותרת של פעילות זו הייתה איתורו ולכידתו של אדולף אייכמן.
פושע המלחמה הראשון שאיתר פרידמן באוסטריה היה איש האס אס, אונטרשארפיהרר קונראד בוכמאייר (Konrad Buchmayer), שהתעלל והכה ביהודים רבים בראדום. בעקבות מידע שקיבל הוא הצליח לאתרו במחנה שבויים אמריקאי בקרבת זלצבורג. בוכמאייר נשפט בווינה ונדון ל-12 שנות מאסר. לאחר מכן איתר קצין אס אס נוסף בשם ריכרד שייגל, שהעביר אלפי יהודים מגטו ראדום למחנה ההשמדה בטרבלינקה. שייגל נעצר בשנית (בפעם הראשונה בה נעצר, הוא שוחרר מחוסר הוכחות), הועמד לדין באוסטריה ובהסתמך על עדותו של פרידמן הורשע. שייגל מת בבית הסוהר בווינה.
בין פושעי המלחמה הבכירים שאיתר היה ראש האס אס ומפקד המשטרה בראדום, (בדרגת בריגדפיהרר וגנרל מאיור) הרברט בטכר (Herbert Böttcher) וסגנו אוברשטורמבאנפיהרר וילהלם בלום (Wilhelm Blum) שהיו אחראים לשילוחם של כ-300,000 יהודים לטרבלינקה, בהם בני עירו ובני משפחתו של פרידמן. פרידמן ועוזריו איתרו את בטכר ובלום במחנה שבויים בריטי בנוימינסטר, לאחר שהתחקו אחר עקבות אשתו של בלום. על סמך עדויות שנאספו בשטוטגרט ובראדום, הוסגרו לפולין, נשפטו בראדום, הורשעו והוצאו להורג בתלייה ב-1947.
פרידמן התאמץ רבות לאסוף מידע ולאתר את אדולף אייכמן, אולם כיוון שאייכמן לא הצטלם בפומבי לא הייתה בידי פרידמן תמונה עדכנית שלו. במהלך חקירותיו של פרידמן הוא תיחקר את נהגו לשעבר של אייכמן וגילה שאחת המאהבות שלו התגוררה בקרבת העיר לינץ. פרידמן שלח אליה סוכן צעיר ואטרקטיבי שיתיידד עימה וינסה לאתר אצלה תמונה של אייכמן. התמונה המבוקשת אכן נמצאה ונלקחה מבית האישה בחשאי על ידי בלשי המשטרה האוסטרית. התמונה הוצגה לניצול שואה יהודי-אוסטרי, שנפגש עם אייכמן במהלך המלחמה בניסיון להציל יהודים, שאישר שאכן זהו אייכמן.
בספטמבר 1947 פוטר מפקד משטרת וינה ממניעים פוליטיים ומחליפו העביר מתפקידם קציני משטרה רבים שסייעו לפרידמן בפעילותו. המפקד החדש נפגש עם פרידמן והודיע לו שלא יאפשר יותר את העמדתם לדין של שוטרים אוסטרים, ביניהם גם כמה עשרות, שנגדם כבר אסף פרידמן הוכחות על ביצוע פשעי מלחמה. פנייתו של פרידמן למנהלות השלטון האמריקאית והצרפתית לבקשת סיוע בהעמדת הפושעים לדין נענתה אף היא בשלילה. פרידמן פנה לבסוף לרשויות הסובייטיות כמפלט אחרון ושם החליט הקצין איתו נפגש לסייע לו. השוטרים, שנגדם נאספו הוכחות נעצרו ונשלחו לעבודות כפייה בברית המועצות. רובם שבו לאוסטריה באמצע שנות ה-50. הקצין הרוסי שסייע לפרידמן הועבר מתפקידו זמן קצר לאחר מעצרם של השוטרים האוסטרים.
בסתיו 1947 התבקש לעסוק גם ברכישת נשק עבור ההגנה בארץ ישראל ובמעקב וסיכול רכישות נשק של מדינות ערב, שרבות מהן נערכו בווינה. בסוף אוקטובר אותה שנה נסע לכנס של מרכזים לתיעוד השואה שנערך בפריז. לכנס הגיעו נציגים מ-18 מדינות שונות.
ב-14 באוגוסט 1949 השתתף פרידמן בהוצאת קברי משפחת הרצל מבית הקברות המקומי והעברתם לקבורה בארץ. באותה שנה החל לימודי עיתונאות באוניברסיטת וינה.
בתקופת פעילותו בווינה נעצרו בזכות פועלו מעל 250 פושעי מלחמה נאצים. את הישגיו הגדולים ביותר באיתור פושעי מלחמה רשם בתקופה לפני עלייתו ארצה.
בראשית שנות ה-50 הפסיקה ארצות הברית ומדינות אחרות את מאמציהם באיתור פושעי מלחמה וכתוצאה מכך לא ניתן היה לממן כל פעילות בתחום זה. פרידמן החליט לעלות לארץ מתוך תקווה ואמונה שמדינת ישראל תסייע לו בהמשך פעילותו ללכידת פושעי מלחמה נאצים.
פעילותו בישראל
פרידמן עלה לישראל בקיץ 1952, התיישב בחיפה והחל לעבוד כעיתונאי, תחילה במקומון ולאחר מכן בעיתון היידי "לעצטע נייעס". בשנת 1954 מונה לנהל את הסניף החיפאי של "יד ושם". בתקופה זו, במקביל לעיסוקו בלכידת פושעי מלחמה, פעל רבות לתיעוד עדויות של ניצולי שואה.
בשנת 1956 כינס פרידמן בסיוע ראש הנציגות הישראלית של הקונגרס הציוני העולמי, פרופ' אריה טרטקובר, שתי מסיבות עיתונאים בירושלים ובתל אביב. במסיבות עיתונאים אלו הוצגו מסמכים רבים, שאסף פרידמן בזמן שהותו בווינה, המרשיעים פושעי מלחמה נאצים רבים. אלה לא הועמדו לדין עד אז ומדינת ישראל לא עשתה דבר על מנת לדרוש הסגרתם. בעקבות אירוע זה הסתכסך פרידמן עם "יד ושם" שעיקר עיסוקה בעת ההיא התמקד בתיעוד עדויות ורשימות של נספים ולא ברדיפת פושעי מלחמה.
ביולי 1957 נאלץ לעזוב את "יד ושם" והחליט לייסד מכון עצמאי שימשיך את הפעילות לאיתור ולכידת הפושעים הנאציים. מאוחר יותר באותה שנה ייסד פרידמן את המכון לדוקומנטציה בישראל לחקר פעולות הפושעים הנאציים.
עיקרי פעילות המכון הן:
למכון לא היו כל משאבים כספיים חיצוניים לכן עבד פרידמן בהתנדבות עד אפריל 1958, כאשר הקונגרס הציוני העולמי החליט לאשר מימון חודשי של 200 לירות לפעילות המכון.
בדצמבר 1958 הוקם בלודוויגסבורג שבגרמניה "המרכז הפדרלי לחקירת פשעי הנאצים" (Zentrale Stelle der Landesjustizverwaltungen zur Aufklärung nationalsozialistischerVerbrechen). פרידמן יצר קשר עם מנהל המרכז ארווין שילה (Erwin Schüle) והעביר לו תיעוד רב לצורך איתור והעמדה לדין של פושעים נאצים.
סיועו בעניין אייכמן
בסוף אוגוסט 1959 קיבל פרידמן מכתב מארווין שילה, לפיו אותרו עקבותיו של אייכמן בכווית. לאחר כמה שבועות בהם לא הצליח לגרום לשום פעילות ממלכתית בנושא הוא פנה לעיתונאי שאול מייזלס ובערב יום הכיפורים הופיעה כתבה בעמוד הראשון במעריב על כך שאייכמן אותר בכווית. בעקבות הכתבה נוצר לחץ ציבורי על הממשלה לפעול לתפיסתו של אייכמן. פרידמן הוזמן למשרד החוץ לדווח על ממצאיו והתבקש להפסיק כל פרסום נוסף בעניין. ביוזמתו הוא החל לפרסם מודעות בעיתונים זרים בהם הוצע פרס כספי של 10,000 דולר למוסרי מידע על מקום הימצאו של אייכמן. בעקבות כך הוצף פרידמן במבול של מכתבים ממדינות רבות. אחד המכתבים שהגיע באוקטובר 1959 ונראה כאמין טען שאייכמן התגורר בקרבת בואנוס איירס שבארגנטינה. כותב המכתב היה לותר הרמן (Lothar Herrmann), ארגנטינאי ממוצא גרמני (חצי יהודי) שנרדף על ידי הנאצים ונמלט לארגנטינה עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. פרידמן פנה למוסד וענה בכתב להרמן שסוכן המוסד ייצור עמו קשר. בסוף מרץ 1960 כתב הרמן לפרידמן שאכן זכה לביקור של סוכן המוסד בסוף השנה הקודמת והעביר לו פרטים מדויקים על מקום מגוריו של אייכמן. מכתב נוסף מהרמן הגיע בסוף אפריל ובו נאמר שסוכן המוסד עדיין מחכה לתגובת הממונים עליו. ב-23 במאי הכריז בן-גוריון מעל בימת הכנסת שאייכמן נתפס והובא לישראל. יומיים לאחר מכן מסר פרידמן למשטרת ישראל תיק שהכיל 400 עמודים של חומר על אייכמן. על איסוף חומר זה שקד פרידמן במשך קרוב ל-15 שנה.
נכון לשנת 2005 הוציא המכון לדוקומנטציה למעלה מ-150 פרסומים וכ-20 ספרים בנושא השואה.
הוקרה
בשנת 2002 העניקה לו עיריית חיפה את תואר יקיר העיר.
ב 25 ביוני 2007, בטקס שנערך בכנסת בנוכחות ממלאת מקום הנשיא דליה איציק וחבר הכנסת רפי איתן, העניק מאיר דגן לטוביה פרידמן, את מגן המוסד ותעודה כהוקרה על חלקו בחטיפת אייכמן.
משפחתו
פרידמן נישא, לאחר עלייתו לישראל ב-1952, לאנה לבית גוטמן, ילידת 1927, שהחלה לעבוד במשרדו בווינה כקלדנית בתחילת 1948, ועבדה מאוחר יותר בקונסוליה הישראלית בווינה. היא סיימה לימודי רפואה בווינה ועבדה כרופאת עיניים בבית חולים בחיפה. בנו היחיד רוני נולד במרץ 1959 וטבע בתאונת צלילה בפסח 1978 בסיני. אשתו נפטרה בשנת 1984.
אחותו הגדולה בלה שרדה את השואה והגיעה בקיץ 1946 לווינה, שם הכירה את בעלה בוריס קנגון, שעמד בראש המוסד לעלייה בווינה ואיש הקשר היחידי עם מפקדת הצבא האדום ששכנה במלון אימפריאל. השניים עלו לישראל ב-1952.
הבחירות לנשיאות איראן 2017
הבחירות לנשיאות איראן 2017 (בפרסית: انتخابات ریاست‌جمهوری ایران ۱۳۹۶) נערכו באיראן ב-19 במאי 2017. בחירות אלו היו הבחירות לנשיאות האיראנית ה-12 במספר אשר בחרו את הנשיא השמיני של איראן. הבחירות המקומיות התקיימו לצד הבחירות לנשיאות.
מספר בעלי זכות ההצבעה עומד על 55 מיליון איראנים, 2.5 מיליון מהם מתגוררים מחוץ לגבולות איראן.
שיטת הבחירות
הנשיא צריך להיבחר ברוב של מעל 50 אחוזים מקולות המצביעים. לעיתים קרובות, בשל מספר המועמדים הרב, יש צורך בסבב בחירות נוסף כדי להכריע את הבחירות. אורך כהונת הנשיא הוא ארבע שנים, ובסיומן הוא יכול להיבחר רק לעוד קדנציה אחת. עם בחירת הנשיא הוא הופך לראש המועצה לביטחון לאומי (אך הדמות החזקה בגוף זה הוא מזכיר המועצה) וראש המועצה למהפכה חברתית, שאחראית להפיץ את רעיון המהפכה האסלאמית ברחבי העולם באמצעות תעמולה.
כשירות
הדרישות בהם צריכים לעמוד המועמדים לנשיאות:
כרוניקה
נקודות זמן משמעותיות בבחירות בהתאם לתאריכים הרשמיים שפורסמו ב-1 באפריל 2017 על ידי משרד הפנים של איראן:
מצעד הסינגלים הבריטי (2000–2009)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו משנת 2000 עד שנת 2009.
הבחירות לנשיאות איראן 2017
מועמדים
במהלך חמישה ימים, כ-1,636 אנשים הגישו את מועמדותם למירוץ לנשיאות, עלייה של למעלה מ-686 מועמדים בבחירות לנשיאות איראן 2013. בין המועמדים היה מספר שיא של 137 נשים. מאות מהמועמדים היו אנשים רגילים ללא רקע פוליטי, מה שמנוגד לדרישות לתפקיד המפורטות בפרק 115 של חוקת איראן. רבים מתחו ביקורת על החוק שנחקק בדצמבר 2012 בעניין נשיאות איראן אשר קובע כי מועמדויות לתפקיד זה יוכלו להגיש גברים בגילאים 75-40. כמה מהם התכוונו לזכות בתשומת לב ציבורית, ובכללם האסירים הפוליטיים מהדי ח'זאלי וחבר הפרלמנט לשעבר גאסם שולה-סעדי. כמה נשים ניסו לאתגר מחדש את הפרשנות המשפטית של המילה "גברים", ובראשם עזאם טאלגאני. ב-20 באפריל 2017 הודיעה מועצת שומרי החוקה על רשימה סופית של המועמדים לנשיאות ובה שישה מועמדים מאושרים. הרשימה כוללת את הנשיא המכהן חסן רוחאני, סגן הנשיא המכהן אשק אישחק ג'הנגירי, התובע הכללי של איראן לשעבר אברהים ראיסי, ראש עיריית טהראן מוחמד קליבאף, מוסטפא מיר סלים ומוסטפא האשמי טאבא.
הנשיא לשעבר מחמוד אחמדינז'אד וסגנו, חמיד בג'אי, נפסלו מהמירוץ. על אף שהמנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי ביקש מאחמדינז'אד שלא להתמודד מחדש לנשיאות משום שהוא נתפס כדמות פלגנית. אחמדינז'אד לא יישם את בקשתו של ח'אמנאי. בסופו של דבר, מועצת שומרי החוקה פסלה את מועמדותו של אחמדינז'אד מבלי לפרט לציבור את הסיבות לפסילה.
מצעד הסינגלים הבריטי (2000–2009)
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני מכירות הסינגלים בבריטניה והחל משנת 2005 גם נתוני הורדת שירים חוקית באינטרנט.
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בעשור הראשון של המאה ה-21
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה ♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בעשור הראשון של המאה ה-21
הבחירות לנשיאות איראן 2017
מועמדים מרכזיים
שני המועמדים המרכזיים לנשיאות הם הנשיא המכהן, חסן רוחאני והתובע הכללי של איראן לשעבר, איברהים ראיסי. מלבדם, גם ראש עיריית טהראן מוחמד קליבאף התמודד לנשיאות עד לפרישתו מהמירוץ ב-15 במאי.
מועמדים שפרשו
בהצהרתו האשים קאלאיבף את הנשיא הנוכחי, חסן רוחאני, בניהול כספים לא תקין. עוד אמר כי ו.
בילבורד הוט 100 (2021)
זוהי רשימה של השירים שדורגו במקום הראשון בארצות הברית במהלך שנת 2021. השירים והסינגלים המובילים ביותר בארצות הברית מדורגים במצעד בילבורד הוט 100, שמפורסם על ידי מגזין בילבורד. הנתונים נאספים על ידי נילסן סאונדסקאן, בהתבסס על צריכה רב-מטרית כפי שהיא נמדדת במכירות המתבססות על כמה פרמטרים: עותקים פיזיים ודיגיטליים והשמעות בתחנות הרדיו שבארצות הברית. בנוסף לכך, מתפרסם המצעד באופן קבוע כבר ביום ראשון של כל שבוע, באתר בילבורד הרשמי.
אלקטרו האוס
אלקטרו האוס (באנגלית: Electro house) הוא ז'אנר של מוזיקת דאנס אלקטרונית המאופיינת בבס כבד ובקצב של כ-130 פעימות לדקה. בין המוזיקאים המשתמשים בז'אנר נמצאים המוזיקאים בני בנאסי, סקרילקס, סטיב איוקי ו-Deadmau5.
מאפיינים
העיתונאי הבריטי, סיימון ריינולדס תיאר את הז'אנר כסגנון המיוחס לאמנים כמו זד, ארול אלקן  ו-The Bloody Beetroots. אלקטרו האוס מאופיין בבס כבד, לרוב עם צלילי תוף בס גדולים, בייסליינים, גלי שן מסורים ודיסטורשן. הקצב של הז'אנר הוא בדרך כלל בין 125 ל-135 פעימות לדקה, אם כי בדרך כלל 130 פעימות לדקה. אף על פי שאלקטרו האוס לפעמים דומה לטק האוס, אלקטרו האוס יכול להכיל אלמנטים מלודיים, וכן דגימות וסינתיסייזרים מבוססי אלקטרו. לעומת זאת, ריינולדס הצהיר שלז'אנר כמעט ולא קשור להאוס או לאלקטרו.
היסטוריה
ריינולדס תיאר כי אלקטרו האוס הושפע מ-Discovery של דאפט פאנק, ג'אסטיס ודיגיטליזם. הז'אנר הצליח בארצות הברית בזכות Deadmau5.
עד 2011, המילה "אלקטרו" כבר נתפסה כשם תואר המציין "מוזיקת דאנס אלקטרונית קשה".
שירים שסומנו רטרואקטיבית כאלקטרו האוס כוללים את "Dark Invader" של Arrivers ו-"Raw S*it" של Basement Jaxx. הסינגל "Flat Beat" של Mr. Oizo נחשב גם הוא כשיר מהז'אנר.
אנדי קלמן מ-AllMusic תיאר את "Satisfaction" של בני בנאסי כשיר אלקטרו האוס. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, אלקטרו האוס נהיה פופולרי. בנובמבר 2006, השיר "Put Your Hands Up 4 Detroit" של פדה לה גרנד והרמיקס של די. רמירז  לשיר "Yeah Yeah" של בודירוקס  ולוסיאנה  הופיעו במקום הראשון והשני, בהתאמה, במצעד הסינגלים הבריטי. מאז, צצו מפיקי אלקטרו האוס כמו ג'ון גוך, נייף פארטי , The M Machine , פורטר רובינסון, יסוטאקה נקאטה ודאדה לייף.
די אוהרה
'''דלורס ב. "די" או'הרה (באנגלית: Dolores B. "Dee" O'Hara'''; נולדה ב-9 באוגוסט 1935) היא האחות הראשונה שטיפלה באסטרונאוטים הראשונים של נאס"א, במסגרת תוכנית מרקורי, והניחה את התשתית לטיפול של אחיות מוסמכות במסגרת רפואה בחלל (אחיות המוסמכות לטיפול באסטרונאוטים ). אוהרה הייתה האחות הראשונה הרשמית של אסטרונאוטי תוכנית מרקורי ומשפחותיהם, והמשיכה לתמוך בתוכנית ג'מיני, תוכנית אפולו וגם באסטרונאוטים של תוכנית סקיילאב.
בצעירותה
אוהרה נולדה ב-9 באוגוסט 1935 בנמפה, איידהו, ארצות הברית. בשנת 1956 קיבלה הסמכה כאחות מוסמכת לאחר סיום לימודים בבית הספר לאחיות בבית חולים פרובידנס בפורטלנד, אורגון. לאחר סיום הלימודים, בין השנים 1956-1957 היא השלימה הסמכה כאחות חדרי ניתוח באוניברסיטת אורגון, ועבדה שם כאחות מוסמכת. לאור בעיות גב, היא עברה לעבוד עם רופאים פרטיים בעיר פורטלנד, ולמדה איך לבצע עבודות מעבדה וצילומי רטנגן.
בחיל האוויר האמריקני
אוהרה שוכנעה על ידי השותפה שלה להצטרף לחיל האוויר האמריקני, דבר שהיה פחות נהוג שנשים עושות באותה תקופה. היא השלימה את קורס הקצינים בבסיס חיל האוויר מקסוול באלבמה וקיבלה דרגת לוטננט שני.
במאי 1959 היא הוצבה לבסיס חי האוויר פטריק בקייפ קנברל, פלורידה, כתמיכה בתוכנית מרקורי. בשנת 1963 היא הוצבה כאחות הצוות ב Cocoa Beach, פלורידה.
ISO 27799
ISO 27799 הוא תקן בינלאומי לאבטחת מערכות מידע בתחום הבריאות, שפורסם בסוף שנת 2010 על ידי ארגון התקינה הבינלאומי - ISO. התקן מתבסס על התקן הכללי לאבטחת מידע ISO 27002, ומטרתו לתת כלים בידי ארגונים רפואיים, לצורך הגנה על מידע רפואי אישי שברשותם.
די אוהרה
בחיל האוויר האמריקני
אוהרה פרשה רשמית מחיל האוויר בשנת 1964 כדי לעבור למרכז הטיסות המאוישות (לימים מרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס) כדי להקים את מעבדת רפואת החלל.
כאחות חלל
בנובמבר 1959 אוהרה מונתה האחות הרשמית של צוות תוכנית מרקורי. תפקידה היה להקים את מעבדת הרפואה האווירית (Aeromed), אזור השינה של הצוות, אזור בדיקות האסטרונאוטים בהאנגר S, ולהיות האחות של הצוות. מפקד בסיס חיל האוויר פטריק סקייפ קנברל, הקולונל ג'ורג' האף, התעקש שתהיה אחות בצוות כיוון שהוא חשב שהאסטרונאוטים ישתפו יותר מידע עם האחות (במקום עם הרופא שעלול לקרקע אותם). בנוסף, הוא חשב שאם האחות תשהה עם הצוות מספיק זמן, היא תדע לזהות מתי הם לא מרגישים טוב. אוהרה זכתה באמונם של האסטרונאוטים. היא ערכה איתם הסכם - הם לא יסתירו ממנה מידע, והיא לא תבגוד באמונם, אלא אם מדובר במקרה שלדעתה מסכן את בריאותם או את הצלחת המשימה.
אוהרה הייתה האחות היחידה אשר רשמית מונתה לטפל באסטרונאוטים, והיא יצרה קשר טוב וחברויות עם האסטרונאוטים והמשפחות שלהם. לפני כל שיגור היא ביצעה את הבדיקות הרפואיות הנדרשות כולל בדיקת גובה ומשקל, (בשביל להשוות ולמדוד כמה משקל איבדו במהלך בטיסה), טמפרטורת גוף ובדיקות דם, עם הזמן האסטרונאוטים לא הסכימו שמישהו אחר חוץ מאוהרה יבצע את הבדיקות הללו.
ISO 27799
תקנים לאבטחת מידע
תקן לאבטחת מידע פורסם כבר במחצית שנות ה-90 של המאה ה-20, במהלך השנים עודכן התקן מספר פעמים עד שבשנת 2007 התייצב על הגרסה הנקראת ISO 27002. תקן זה מספק את הכללים הברורים ביותר לניהול אבטחת מידע בארגון, והוא כולל הנחיות בנושאים הבאים:
די אוהרה
כאחות חלל
אוהרה עזרה להקים בית חולים נייד באיי בהאמה (באי בהאמה הגדול) כדי לתמוך בבדיקות לאחר הטיסה, או לטפל באסטרונאוטים שנפצעו לאחר הנחיתה (בעיקר בטיסות התת-מסלוליות הראשונות). אחות נוספת, לוטננט שירלי סינאת' (Shirley Sineath) הייתה מיועדת כאחות חדר ניתוח בצוות שטיפל באסטרונאוטים החוזרים.
ISO 27799
אבטחת מידע רפואי
המידע הרפואי האישי האגור בארגוני הרפואה בעולם, הוא מצד אחד רגיש במיוחד, אך מצד שני הוא מצוי בסביבה רוחשת משתמשים ומבקרים. עם הגברת השימוש בארגוני הבריאות בטכנולוגיות אלחוטיות ומבוססות אינטרנט, נוצר צורך הכרחי ומיידי באינטרפרטציה מיוחדת של ISO-27002 המותאמת להגנה על מידע רפואי אישי. צורך זה אובחן על ידי איציק כוכב הממונה על הגנת המידע בשירותי בריאות כללית, בעת שהטמיע את ISO-27001 במוסדות הקופה. בשיתוף פעולה עם מכון התקנים הישראלי, פנה כוכב לארגון התקינה הבינלאומי, והיה שותף פעיל בניסוח התקן מדובר בהליך בינלאומי מורכב, בו מעורבים כל הגופים בתחום הבריאות והרפואה בעולם כמו חברות תרופות, חברות ביטוח, וחברות לציוד רפואי.
די אוהרה
כאחות חלל
בשנת 1964 היא עברה ליוסטון כדי להקים את מרפאת רפואת החלל (Flight Medicine Clinic) במרכז החלל ג'ונסון. היא מונתה לאחות התעסוקתית האחראית עד שנת 1967, והמנהלת של משרד לרפואה מונעת בין השנים 1967-1971. במהלך תוכנית ג'מיני היא עבדה מול האסטרונאוטים ומשפחותיהם, והייתה האחות היחידה יחד עם חמישה רופאים.
אוהרה ביצעה את כל הבדיקות לפני טיסה, והיה טסה כל פעם מיוסטון לקייפ קנבראל עם הצוותים ונשארת בפלורידה עד לחזרתם אחרי הנחיתה. היא אז ביצעה את כל הבדיקות אחרי הטיסה והיה אחראית על התיעוד. ביוסטון היא ביצעה את המעקבים הרפואיים השגרתיים, בדיקות יותר מעמיקות וניהול הטפסים המנהליים, יחד עם הטיפול השוטף במשפחות האסטרונאוטים. המרפאה הרפואית טיפלה גם בכל הצוות המוטס, טייסים ואנשי התפעול. אוהרה תמכה וליוותה את כל השיגורים בתוכנית אפולו, מהטרגדיות (כמו שריפת אפולו 1) ועד להצלחות הגדולות ונחיתות על הירח.
בין השנים 1971-1974 אוהרה הייתה המנהלת של מחלקת התפעול הרפואי בענף רפואת החלל, עד שעברה למרכז המחקר איימס בקליפורניה. אוהרה הייתה מעורבת בהחלטה למנוע מהאסטרונאוט קן מטינגלי לטוס בטיסות אפולו 13 לאור החשד שהוא נחשף לאדמת.
ISO 27799
התקן וייחודו בתחום הבריאות
התקן מגדיר תהליכי ציות, כדי לוודא עמידה של הארגון בכללי התקן, וקובע כללים להערכת סיכונים, הניהול והטיפול בהם.
די אוהרה
כאחות חלל
במהלך תפקידה כאחות הרשמית של האסטרונאוטים היא קיבלה הרבה מכתבי מעריצים.
ISO 27799
התקן וייחודו בתחום הבריאות
התקן מציין כי אבטחת המידע הבריאותי, היא מכלול על פיו יש לשמור על סודיות, שלימות, וזמינות של המידע. בעוד שלא כל מידע חייב להיות סודי (לדוגמה: מידע סטטיסטי), הרי שכל המידעים חייבים להיות שלמים, וזמינים לבעלי ההרשאות.
התקן נותן כלים להתמודדות עם חולשות מובנות של ארגוני הבריאות. בתקן רשימה של סוגי האיומים אותם על הארגונים לשקול, בבואם להעריך סיכונים, כמו:
די אוהרה
במרכז המחקר איימס
בשנת 1974 אוהרה עברה למרכז המחקר איימס שם היא הייתה אחראית מתקן לחקר גוף האדם (Human Research Facility). במסגרת תפקידה הייתה אחראית על ניהול מחקרי המנוחה במיטה (bed rest studies). במסגרת מחקרים אלו הרופאים בדקו את ההקבלות בין ההשלכות הגופניות של שהייה ממושכת במצב מאוזן וטיסות בחלל במיקרו כבידה.
אוהרה המשיכה להיות המנהלת של המכון עד פרישתה בשנת 1997. לאחר הפרישה אוהרה המשיכה להתנדב במרכז החלל איימס. היא גם משמשת כחברת וועד חיצונית של הוועדה לבחינת המחקר של גוף האדם והשלכות התעופה בחלל על גוף האדם.
ISO 27799
התקן וייחודו בתחום הבריאות
התקן מציג את חובת סיווג המידע, ומבהיר את הכללים לסיווג, תוך שהוא לוקח בחשבון כי לא כל מה שסודי לדעת מטופל זה, ייחשב סודי לדעתו של מטופל אחר.
התקן מדגיש את החשיבות של מחויבות הנהלת הארגון לכללי התקן, לשם הצלחת הטמעתו בארגון.
ISO 27799 בישראל
ביום 14 בנובמבר 2011, הוציא רוני גמזו מנכ"ל משרד הבריאות חוזר למנהלים הכלליים של כל קופות החולים, בו הוא מנחה אותם כי עד לסוף שנת 2013 יוסמכו מטות קופות החולים לתקן אבטחת המידע הבינלאומי ISO 27799. בהתאם לחוזר זה יוסמכו המחוזות של קופות החולים עד לסוף שנת 2016.
בנוסף הורה מנכ"ל משרד הבריאות להסמכת בתי החולים הממשלתיים לתקן ISO 27799 עד לתאריך 1 באפריל 2014, ללא יוצא מן הכלל.
בעקבות כך החל פרויקט נרחב להסמכת בתי החולים לתקן.
מוסדות רפואיים אשר אינם יעמדו בתקן ISO 27799, לא יוכלו לקבל רישיון למוסד רפואי ולחידוש רישיונם.
החל מיום 1 בינואר 2016 ספקים אשר מספקים שירות למוסדות בריאות מחויבים להיות מוסמכים לתקן הבינלאומי לניהול אבטחת המידע תקן ISO 27001 או בתקן אבטחת מידע למערכות בריאות – ISO 27799.
ספקים אשר אינם יעמדו בתקנים אלו, לא יוכלו לעבוד מול מוסדות הבריאות.
Tracfin
הטיפול המודיעיני כנגד מסלול החשאיות הפיננסית (בצרפתית: Traitement du Renseignement et Action contre les Circuits FINanciers clandestins, בראשי תיבות: TRACFIN) הוא השם הרשמי לארגון הצרפתי למאבק בהלבנות הון, שהוא למעשה היחידה הצרפתית למודיעין פיננסי. זוהי סוכנות ביון שעוסקת באיסוף מידע כלכלי.
הארגון הוקם ב-1990 כחלק מן המינהל הראשי למיסים ומכס (Direction générale des douanes et droits indirects), של משרד האוצר הצרפתי והוא משתף פעולה עם סוכנות של DGSE שנאבקת במימון טרור וגופים מקבילים כמו FINTRAC הקנדי.
סלאם עליכום
{{פירושונים|
ראו גם
שלום עליכם }}
הנרקוד?
הנרקוד? (באנגלית: Shall We Dance?) הוא סרט שיצא לאקרנים ב-2004. הסרט מבוסס על סרט יפני בשם דומה משנת 1996.
עלילה
ג'ון קלארק (ריצ'רד גיר) הוא עורך דין נשוי שאמנם מצליח בעבודתו ובחייו אך אינו חש סיפוק בחייו. בדרכו חזרה מעבודתו הוא עובר כל יום ליד סטודיו לריקודים ומתאהב באחת המורות לריקוד - פאולינה (ג'ניפר לופז). ג'ון מחליט להירשם לחוג לריקוד על מנת לפגוש את פאולינה אך ככל שהוא מתקדם בלימוד גדלה אהבתו לריקודים מאהבתו לפאולינה. בברלי, אשתו של ג'ון (סוזן סרנדון), חושדת בו ושוכרת חוקר פרטי שיעקוב אחרי בעלה.
עיצור כפוף, אפי
עיצור כפוף אפי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ɳ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-`n.
יחסי יפן–מזרח טימור
יחסי יפן–מזרח טימור הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה הדמוקרטית של טימור לאסטה.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי בחודש ספטמבר 2002.
מורגן פרימן
ביוגרפיה
פרימן נולד בממפיס שבטנסי למשפחה אפרו-אמריקאית. אביו (שעל שמו הוא נקרא) היה ספר ואמו מנקה. בילדותו עברה משפחתו מספר מקומות מגורים, ביניהם גרינווד, מיסיסיפי וגארי, אינדיאנה, עד שהשתקעה לבסוף בשיקגו שבאילינוי. בגיל 12 זכה בתחרות דרמה, ואף הופיע בתוכנית רדיו מקומית בזמן לימודיו בתיכון. עם סיום לימודי התיכון, הוצעה לו מלגת דרמה באוניברסיטה המקומית, אך הוא סירב לה והתגייס לחיל האוויר האמריקני בתור טכנאי מכ"ם.
בתחילת שנות ה-60 פרימן גר לבדו בלוס אנג'לס ועבד כפקיד באוניברסיטה המקומית, בניו יורק שם עבד כרקדן, ובסן פרנסיסקו היה חבר במקהלת האופרה.
מ-1965 החל להופיע בהצגות קטנות ובמספר הצגות אוף ברודוויי, וב-1968 הופיע בהצגה "הלו, דולי!" בברודוויי.
ב-1971 הופיע לראשונה בסרט שלא זכה להצלחה רבה. הגעתו הראשונית לתודעת רבים נזקפת בעיקר להופעותיו בשתי סדרות של רשת PBS: "החברה האלקטרונית" (תוכנית לילדים) ואופרת הסבון "עולם אחר". השתיים צולמו במהלך שנות ה-70.
בשנות ה-80 החל לפתח את הקריירה הקולנועית שלו, והופיע בתחילה בסרט ברובייקר לצדו של רוברט רדפורד. בהמשך העשור הופיע במספר סרטים מוכרים, בהם הסרט "חוכמת רחוב" (1987), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. שנתיים לאחר מכן הופיע בסרט "הנהג של מיס דייזי" (1989), שעל תפקידו בו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ובסרט המלחמה גלורי (1989). היה מועמד לאוסקר בשלישית ב-1994 על תפקידו ב"חומות של תקווה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט "שבעה חטאים" לצדו של בראד פיט. המשך העשור היה מוצלח עבורו, אך ללא פרסים או מועמדויות עבור אף תפקיד.
ב-2003 שיחק בסרט "ברוס הגדול מכולם" ובנוסף קיבל פרס מפעל חיים עבור תרומתו לקולנוע. שנה לאחר מכן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה על תפקידו בסרט "מיליון דולר בייבי". בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידה של פאס וגה. ב-2007 שיחק פרימן את אלוהים בסרט הקומדיה, בעל התקציב הגבוה ביותר אי פעם, "מבול של צרות".
ב-2008 יצא הסרט "מתים על החיים" (בו כיכב פרימן לצד השחקן ג'ק ניקולסון), שבו שיחק חולה סופני, היוצא להגשים את משאלות ליבו בטרם ילך לעולמו. באותה שנה שיחק גם בסרט "האביר האפל", מסדרת סרטי באטמן. ב-2010 כיכב ואף היה שותף להפקת הסרט "אינוויקטוס", בבימויו של קלינט איסטווד המתאר את חודשי שלטונו הראשונים של נלסון מנדלה בדרום אפריקה.
בשנת 2016 שיחק בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור" בבימויו של טימור בקממבטוב ובכיכובם של ג'ק יוסטון, טובי קבל ואיילת זורר. בשנת 2016 הוא כיכב בתוכנית הדוקו "הסיפור של אלוהים" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. כמה מצילומיו נערכו, בין השאר, בירושלים. תמונות שהעלה באפריל אותה שנה, לעמוד הפייסבוק שלו תחת התיוג "ירושלים, ישראל", גררו מחאות ואיומים מצד אנטי-ישראליים עקב שיוך עיר הבירה למדינת ישראל, ותמיכה בשיוך מצד פרו-ישראלים. כעבור יממה אחת הוא נכנע ללחץ והסיר את המילה "ישראל" מהתיוג והשאיר רק "ירושלים".
ב-2017 זכה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים. במאי 2018 פורסמו נגד פרימן טענות בדבר הטרדה מינית והתנהגות בלתי הולמת כלפי שמונה נשים. פרימן התכחש לדברים ואף דרש התנצלות פומבית מרשת CNN על הדברים.
החל מראשית 2019, מככב פרימן בפרסומות של חברת המזגנים "תדיראן".בשנת 2021 השתתף בסרט "שומר הראש ואשתו של המתנקש".
חיים אישיים
לפרימן שני ילדים מחוץ לנישואים.
נוקלאופרוטאין
נוקלאופרוטאין (באנגלית: Nucleoprotein, "חלבון גרעיני") הוא אחד מכמה מערכות המצויות בתאיהם של יצורים חיים והמורכבות מחלבונים וחומצות גרעין.
במערכות אלה קיימים קשרים אלקטרוסטטי וקשרי מימן בין החלבונים וחומצות הגרעין.
הכרומוזומים הם נוקלאופרוטאינים. הם מורכבים מ-DNA הארוז בצפיפות ומלופף סביב חלבונים הקרויים היסטונים; הללו מאפשרים את האריזה הצפופה, מגנים עליו מפני אנזימים מעכלים ומסייעים בתהליך השעתוק. גם הריבוזומים הם נוקלאופרוטאינים. המורכבים מ-rRNA ומחלבונים מסייעים.
ניתן להתייחס גם לרוב הנגיפים כאל נוקלאופרוטאינים; בכמה מקרים משמש החלבון כעטיפה מגינה סביב חומצת גרעין (לעיתים DNA ולעיתים - ברטרו-וירוסים, למשל - RNA).
רטיקולוציט
רטיקולוציטים הם תאי דם אדומים צעירים, שרק השתחררו ממח העצם אל זרם הדם, לאחר יום בו שהו בזרם הדם הם מסיימים את תהליך התבגרותם והופכים לכדוריות דם אדומות רגילות. שמם של הרטיקולוציטים נגזר מכך שבעזרת מיקרוסקופ ניתן לראות דרך קרום התא את הרטיקולום אנדופלסמי (אברון הנמצא בציטופלזמה ומהווה מדור תאי מסועף מאוד בעל פעילויות ייחודיות) ובתוכם יש שרידי RNA שנצבעים בצביעה מיוחדת כ"רשת".
סיבה אחרת אפשרית לרטיקולוציטוזיס היא כאשר יש דרישה מוגברת לכדוריות דם אדומות, כמו אצל מי שמתרחש אצלו תהליך של המוליזה (הרס של תאי דם אדומים) או אצל מי שמאבד דם (דימום אקוטי או כרוני) וכדי לשמור על רמת המוגלובין תקינה עולה הייצור של כדוריות אדומות במח העצם ושחרורן לדם מוגבר.
רטיקולוציטופניה
מוגדר כמצב של מחסור ברטיקולציטים, לרוב ממקור נגיפי - כגון נגיף פרוו (Parvo Virus B19).
הנגיף גורם למחסור חריף בכדוריות דם אדומות עקב מנגנון הפתולוגיה ההמוליטי שלו שכולל תקיפת רטיקולוציטים וכדוריות דם בוגרות. מצב זה שבו מקור כדוריות הדם וכדוריות הדם עצמן נמצאות בחוסר, נקרא אנמיה אפלסטית Aplastic Anemia.
לעומת זאת, משבר אפלסטי Aplastic crisis הוא מצב חריף שמופיע לרוב אצל חולים במחלות המוליטיות או כתוצאה מדימום אקוטי או כרוני, בנוסף על פגיעה בנגיף פרוו. מצב זה מוליד תופעה קשה שבה בנוסף על איבוד כדוריות הדם הבוגרות, אין יצור חדש של כדוריות דם.
אפיונים נוספים של המשבר - מחסור בטסיות דם - תרומבוציטופניה, (הנגיף תוקף בנוסף את המגקריוציטים - תא המקור של הטסיות) ולכן אי קרישה.
החולים לרוב מטופלים בעירוי דם.
קישורים חיצוניים
Erythropoese
סימן הפוך
סימן קריאה הפוך (¡) וסימן שאלה הפוך  (¿) הם סימני פיסוק בהם נעשה שימוש בשפה הספרדית.
הסימן ההפוך נכתב בתחילת משפט השאלה ומשפט הקריאה בספרדית, בעוד שהסימן הרגיל נכתב בסופו של המשפט (סימן שאלה בסופו של משפט השאלה, וסימן קריאה בסופו של משפט הקריאה), לדוגמה: