cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרגיל טייגר
שאלת האחריות
גם קציני צי בריטיים היו שותפים לאחריות ולאשמה וטענות קשות הופנו על ידי האמריקאים כלפי תת-אדמירל רלף לית'אם, שהיה מפקד הגזרה הימית של אזור התרגיל, באשר לאחריותו לכשל אבטחת השיירה ובעיקר היעדרה של המשחתת "סימיטר" וכשלונו להקצות משחתת מחליפה. תת-אדמירל לית'אם קיבל על עצמו את האחריות לכך ואף התנצל במכתב ששיגר למקבילו האמריקאי אדמירל הול (Hall).
תת-אדמירל דון פ. מון פיקד על הנחיתה בחוף יוטה ב-6 ביוני 1944, מאניית הצי "בייפילד" (Bayfield). ולאחר מכן נשלח לנאפולי כדי להשתתף בפלישה לדרום צרפת - מבצע דרגון. ב-5 באוגוסט 1944 התאבד תת-אדמירל מון באמצעות ירי בראשו מאקדחו האישי. הגרסה הרשמית ייחסה מעשה זה להלם קרב בו לקה כביכול הקצין הבכיר. גרסה אחרת טוענת כי רגשות האשמה בשל תוצאות תרגיל טייגר, עליו פיקד, הביאוהו למעשה הקיצוני.
הנצחה
הסופר קן סמול (המוזכר לעיל ומספרו נלקחו סימוכין לערך זה) הצליח בשנת 1984, בעזרת תושבי האזור של חופי סלפטון, למשות מהים טנק שרמן שהשתייך לגדוד השריון ה-70 של צבא ארצות הברית ונטל חלק בתרגיל. הטנק הוצב, בעזרת ממשלת בריטניה, בכפר טורקרוס שבמחוז דבון ומשמש כיד זיכרון לאירוע.
בשנת 1954 התקיים טקס הנצחה בחוף סלפטון, במלאת 10 שנים לפלישה ליד אנדרטה המנציחה את עובדת פינוי הכפר מתושביו לטובת התרגיל והתרומה להצלחת הפלישה בשל כך. האנדרטה נתרמה על ידי צבא ארצות הברית. בלילה שבין ה-11 ל-12 בינואר 2001 ניזוקה האנדרטה בשל גאות קיצונית בחוף. רק פעולה דחופה של מועצת מחוז דבון מנעה הרס מוחלט של האנדרטה, והיא אוחסנה במקום בטוח עד הקמתה מחדש במקום סמוך שצוין בטקס ביום 13 בנובמבר 2002, הלא הוא יום השנה ה-59 להחלטה על פינוי האזור מתושביו לטובת האימונים לקראת יום הפלישה לנורמנדי.
איידה קראדוק
קורות חייה
איידה ס. קראדוק נולדה בפילדלפיה ב-1 באוגוסט 1857. אביה היה ג'וזף ט. קראדוק, שהתאלמן מאשתו בשנת 1852 ונותר עם ארבעה ילדים בני תשע עד שבע-עשרה. בשנת 1855 הוא התחתן עם ליזי קראדוק, ובסוף 1855 נולדה להם בת, שמתה בגיל שבעה חודשים, ונקברה לצד אשתו הראשונה של ג'וזף. איידה ס. קראדוק הייתה למעשה בתה השנייה של אמה. הבת הראשונה, שאף היא נקראה איידה, הפכה מאוחר יותר לדמות משמעותית בשם "ננה" בכתביה המיסטיים של איידה ס. קראדוק.
אביה מת כשהייתה בת כחצי שנה. אמה הייתה קווייקרית וחינכה אותה בחינוך ביתי.
בגיל עשרים ניסתה להתקבל לאוניברסיטת פנסילבניה, שלא קיבלה נשים ללימודים באותה עת. הם אפשרו לה לגשת למבחני הקבלה, אותם עברה בהצלחה, והייתה האישה הראשונה שהתקבלה ללימודי אמנויות באוניברסיטה, שם תוכנן להיבנות אגף מיוחד ללימודי נשים. אבל מנהלי האוניברסיטה לא הצליחו לגייס את התקציב הנדרש, ולאחר חודש בלבד הם שבו ואסרו על לימודי נשים, וגירשו את קראדוק מהמוסד. (האוניברסיטה החלה לקבל נשים ללימודים בשנת 1880.)
מספרים ידידים
במתמטיקה, זוג מספרים הם ידידים אם כל אחד מהם שווה לסכום מחלקיו של האחר (כאשר בין המחלקים אין סופרים את המספר עצמו). מספרים כאלה נקראים גם ידידותיים, רֵעִים, עמיתים או נאהבים.
איידה קראדוק
קורות חייה
היא למדה סטנוגרפיה בלימוד עצמי ועסקה בזה לפרנסתה. בגיל 18 פרסמה ספר ללימוד סטנוגרפיה, ולימדה את הנושא במכללת נשים בפנסילבניה. קראדוק שימשה דוגמה לנשים צעירות בפנסילבניה, כאישה בעלת מחשבה חופשית ועצמאות כלכלית.
מספרים ידידים
הזוג הקטן ביותר של מספרים ידידים הוא (220,284):
איידה קראדוק
קורות חייה
בשנות השלושים לחייה נטשה קראדוק את אורח החיים הקווייקרי. היא פיתחה עניין בתורת הנסתר ויצרה קשר עם האגודה התאוסופית. פרסמה מספר ספרים שבהם שילבה ספרות מיסטית מתורגמת ומסורות מתרבויות שונות. בין השאר, סוואמי ויווקאננדה הושפע מספריה ושילב חלק מרעיונותיה בספריו.
מספרים ידידים
מספרים כאלה היו כבר ידועים לפיתגוראים, שייחסו להם סגולות מיסטיות.
איידה קראדוק
ספריה
שני ספריה הראשונים של קראדוק באורך מלא, "פולחן הירח והמין" ו"פולחן המין", עסקו בדת השוואתית, וסקרו את יחסן של הדתות השונות לטקסים הקשורים בירח ובמיניות.
מספרים ידידים
קיימת נוסחה כללית שנותנת זוגות מספרים ידידים (אך לא את כל הזוגות). נוסחה זו נקראת נוסחת תאביט, על-שם המתמטיקאי הערבי ת'אבת אבן קורה. אם הם שלושתם מספרים ראשוניים, כאשר \,n טבעי, אז המספרים \,2^nr ו-\,2^npq הם ידידים זה לזה. נוסחה זו נותנת למשל את הזוגות (220,284), (17296,18416) ו-(9363584,9437056), אך לא את זוג המספרים (6232,6368).
איידה קראדוק
ספריה
לאחר מכן פרסמה קראדוק מספר ספרי הדרכה למיניות, בהם דנה במערכות יחסים בין בני זוג. בין ספריה הרבים נמנים "זיווג משמיים", "נישואי נפש", "שמחות רוחניות", "מכתב לכלה פוטנציאלית", "ליל הכלולות" ו"חיי נישואים נכונים". בביקורת של אליסטר קראולי על הספר "זיווג משמיים" ("Heavenly Bridegrooms") הוא כתב: "זהו אחד המסמכים האנושיים המדהימים ביותר שנכתבו אי פעם, והוא בהחלט צריך לצאת לאור בצורה מסודרת כספר. הסופרת טוענת שהיא נשואה למלאך. היא מפרטת באריכות רבה את הפילוסופיה הקשורה לתזה זו. היא למדה המון, והספר הזה הוא בעל ערך עצום לכל מי שלומד את תורת הנסתר. שום ספריית מאגיה אינה שלמה בלעדיו."
מספרים ידידים
מספרים ידידותיים ותכונותיהם נחקרו על ידי מתמטיקאים כגון פייר דה פרמה, רנה דקארט ולאונרד אוילר. הזוג השני בגודלו, (1184,1210), חמק משום מה מעיניהם של המתמטיקאים הדגולים, והתגלה ב-1866 על ידי נער איטלקי בן 16 בשם ניקולו פגניני. עד 1946 היו ידועים רק 390 מספרים ידידים, חיפוש באמצעות מחשבים הכפיל את קצב גילוי המספרים באלפים רבים, עד 2007 נתגלו 11,994,387 זוגות של מספרים ידידים, נכון ליוני 2021 ידועים לפחות 1,226,927,085 מספרים ידידים. סביב המספרים הידידים קיימות כמה בעיות פתוחות:
איידה קראדוק
ספריה
מדריכי המין שפרסמה קראדוק נחשבו כתועבה בסטנדרטים של אותה תקופה. הפצת הספרים הובילה לעימותים רבים עם רשויות החוק, לעיתים קרובות ביוזמת קראדוק. היא נעצרה מספר פעמים באשמת "פגיעה במוסר" וישבה בחמישה בתי כלא שונים, וכן אושפזה בבית משוגעים בפנסילבניה.
בגיל 32 היא נבחרה למזכירת סניף פילדלפיה של "האיגוד החילוני האמריקני". בין פעילויותיה בארגון היא ארגנה הרצאה של וולטרין דה קלייר בפורטסמות' ולאחריה הן נשארו בקשר ידידותי.
בזמנה הפנוי קראה כתבים בנושאי ארוטיקה ודת, והכריזה על עצמה כ"כוהנת וכומר של כנסיית היוגה".
קראדוק מעולם לא התחתנה, אם כי היו לה מספר מערכות יחסים משמעותיות עם גברים. היא טענה שיש לה מערכת יחסים זוגית מתמשכת ומאושרת עם מלאך בשם סופי, וביומניה תיארה באריכות את יחסי המין ביניהם. אמה כעסה על התנהגותה זו, ואיימה לשרוף את ספריה וכתביה ולאשפז אותה במוסד לחולי נפש. היא ברחה מפילדלפיה ועברה להתגורר במשך מספר חודשים בלונדון, תחת זהות בדויה, ולאחר מכן לזרה לארצות הברית והתגוררה בשיקגו, שם פתחה מכון לחינוך מיני וקליניקה לייעוץ מיני "מיסטי" לזוגות נשואים.
משפטה ומותה
בשנת 1893 נערכה התערוכה העולמית של שיקגו, ובמהלכה נחשף הציבור האמריקאי לריקודי בטן ארוטיים שבוצעו על ידי רקדנית שנקראה "מצרים הקטנה" ("Little Egypt"). רבים טענו כי ריקודים אלה נחשבים למעשה מגונה, אך קראדוק פרסמה באחד העיתונים מאמר התומך בריקודים אלה ובגילויי מיניות פומביים. בעקבות מאמר זה היא נרדפה על ידי אנתוני קומסטוק, שהיה פעיל למען חוקי המוסר.
היא תרגלה האטה יוגה, ובפרט ניסתה ליישם מודרות טנטריות, שתיאוריהן נחשב למעשה מגונה. גם תרגילי היוגה שתיארה נחשבו למעשים מגונים, מכיוון שהם נועדו לגרום לחוויות גופניות מהנות ומספקות.
קראדוק פרסמה מאמר על חיי מין בזוגיות בכתב העת הרפואי The Chicago Clinic שזכה לפרסום רב בארצות הברית, והיא שלחה אותו בדואר לכל מי שהתעניין בו. משלוח מאמר על מיניות בדואר נחשב לעבירה פדרלית, ובשנת 1899 הוגש נגדה כתב אישום. היא הודתה באשמה ונגזר עליה מאסר על תנאי.
מספרים ידידים
מספר שהוא מספר ידיד לעצמו נקרא מספר משוכלל. מספרים ידידים הם מקרה פרטי של מספרים חברותיים.
מספרים ידידים בתרבות
בעבר הרחוק, מספרים ידידים היוו סמל לזוגיות ולרומנטיקה. כך, לדוגמה, אדם אשר ביקש להביע את אהבתו לאישה, היה מכין שני תליונים - האחד נושא את המספר 220 והשני את המספר 284 - ונותן אחד מהם לאהובתו.
איידה קראדוק
משפטה ומותה
בשנת 1902 משטרת ניו יורק ביצעה תרגיל עוקץ והזמינה מקראדוק בדואר עותק של הספר "ליל הכלולות" ("The Wedding Night"). היא נשפטה והורשעה בפגיעה במוסר. עורכי דינה יעצו לה לטעון לאי-שפיות וכך להימנע ממאסר, אך היא סירבה ונידונה לשלושה חודשים בכלא, אותם ריצתה בעבודות שירות באי רוזוולט. עם שחרורה, נעצרה מיד שוב בגין הפרת "החוק למניעת סחר והפצה של ספרות מגונה ומוצרים לשימוש בלתי-מוסרי", שנחקק באותה עת על ידי קומסטוק. היא שוב נשפטה, וב-10 באוקטובר 1902 הורשעה בהפרת החוק למניעת הפצת ספרות מגונה. השופט אמר על הספר "ליל הכלולות" שהוא "מלא במעשים מגונים, זימה, תאווה וזוהמה" ולא אישר לחבר המושבעים לעיין בספר במהלך המשפט.
מספרים ידידים
מספרים ידידים בתרבות
בפירושו לתנ"ך, בעלי ברית אברם, מביא רבי אברהם אזולאי, סבו של החיד"א, הסבר של רב נחשון גאון למשמעות כמויות הבהמות שיעקב אבינו שלח כדורון לאחיו עשיו, על פי תורת המספרים הידידים הרב מנחם מנדל כשר מזכיר זאת בפירושו תורה שלמה על פרשת וישלח.
איידה קראדוק
משפטה ומותה
קראדוק, שהייתה אז בת 45, נדונה לחמש שנות מאסר, שנדמו בעיניה למאסר עולם. ב-16 באוקטובר 1902, יום לפני ריצוי העונש, היא התאבדה בדירתה על ידי חיתוך פרקי ידיה ושאיפת גז. היא השאירה מכתב פרטי לאמה וכן מכתב התאבדות פומבי ארוך בו גינתה את קומסטוק ואת חוקי המוסר. במכתב זה כתבה, בין היתר: "קומסטוק הוא סוטה מין, הוא מה שרופאים מכנים סדיסט - כלומר אדם שדחפי האכזריות מתעוררים בו במקביל להתעוררות הרגשות המיניים." בהמשך המכתב כתבה: "אני נוטלת את חיי בגלל שבית המשפט, ביוזמתו של קומסטוק, הכריז שאני אשמה בפשע שלא ביצעתי – הפצת ספרות מגונה. אולי לאחר מותי, יותר מאשר בימי חיי, הציבור האמריקאי יזדעזע ויחקור כיצד נוצר המצב הנורא המאפשר לאותו צבוע מיני מרושע אנתוני קומסטוק לגדול ולהתרברב ולרמוס את חירות העם, ולפגוע, במקרה שלי, בזכות לחופש דת וחופש הביטוי." במכתב לאמה כתבה: "אני שומרת על זכותי למות כפי שחייתי, אישה חופשיה, שלא נרתעת או מושתקת על ידי מישהו אחר."
לאחר מותה
ליזי, אמה של איידה ס. קראדוק, מתה בשנת 1904 ונקברה לצדה בבית קברות במערב פילדלפיה.
מספר חוקרים אספו מכתבים, יומנים, כתבי יד וחומרים מודפסים של קראדוק. אוסף כתביה נמצא כיום באוניברסיטה בדרום אילינוי.
סופרים אחרים, שפרסמו מאוחר יותר ספרים על מיסטיקה ומיניות, עשו שימוש בטכניקות מיניות שקראדוק תיארה בספריה.
בשנת 2007 הוצג במיאמי מחזה על חייה בשם "Smut" ("ניבול פה").
כוכבים בארון
כוכבים בארון (באנגלית: The Celluloid Closet) הוא סרט תיעודי משנת 1995 בבימויים של רוב אפשטיין וג'פרי פרידמן. הסרט מבוסס על ספר באותו שם משנת 1981 (מהדורה מתוקנת יצאה ב-1987) מאת ויטו רוסו ועל קטעי וידאו והרצאות שערך בין השנים 1972–1982. רוסו ביקש לחקור כיצד מוצגים בסרטים, במיוחד סרטים הוליוודיים, דמויותיהם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
הסרט יצא בהפצה מוגבלת במספר בתי קולנוע בארצות הברית תחילה, בהם גם בית הקולנוע בקסטרו בסן פרנסיסקו באפריל 1996, ולאחר מכן הוצג ברשת הטלוויזיה בכבלים HBO. ויטו רוסו סייע בהפקת הסרט התיעודי עד לפני מותו, בשנת 1990.
הסרט מציג קטעים מעשרות סרטי קולנוע, כמו גם ראיונות עם נשים וגברים מתעשיית הקולנוע ההוליוודית, המדברים על היחס לדמויות הומואים בסרטים מנקודת המבט שלהם: החל עם דמות ה"סיסי" ועד קוד הצנזורה ההוליוודי וההתקדמות החיובית בייצוג ההומו-לסבי שהחלה בשנות ה-90. רוסו נחשב אחד הראשונים לעודד הומואים וסטרייטים לבחון את השפעתה של התרבות הפופולרית על עיצוב עמדות כלפי זהות מינית וזהות מגדרית. הוא יצר ז'אנר ביקורתי הבוחן כיצד סרטים, תוכניות טלוויזיה, קומיקס ומשחקי מחשב מציגים דמויות להט"ב.
בגרסת ה-DVD שיצאה בשנת 2001 משולבת ביקורת מפי צוות ההפקה וכן ביקורת מפי רוסו עצמו מתוך ראיון שהתקיים ב-1990. כמו כן ישנו קישור לאתר הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ומספר ראיונות משוחזרים, אשר יצאו כסרט שני בשם "Rescued From the Closet".
ארקולוגיה
מקור המילה הוא הלחם בין שתי המילים: "ארכיטקטורה" ו"אקולוגיה". המונח הוטבע על ידי האדריכל פאולו סולרי (Paolo Soleri), שהגה רעיון זה ועסק בו בפירוט באחד מספריו.
הרעיון של הארקולוגיה מהווה דרך אלגנטית להשתמש באדמות באופן יעיל יותר, ובכך להעניק מקום מחיה ברמה גבוהה למספר רב של נפשות. כמו כן הוא מציע בנייה של שטחים ירוקים ואף חקלאיים הנבנים באופן מלאכותי במרומי הבניין. רעיון זה הועלה על ידי אנשים שונים כבר בתחילת המאה ה-20 כאשר הצפיפות העירונית הגיעה לשיאים בעקבות המהפכה התעשייתית. הרעיון של מבני-על ו"ערים ורטיקליות" נהגה על ידי סופרי מדע בדיוני שונים והושפע גם מרוחה של תנועת הפוטוריזם. רעיון דומה העלה האדריכל פרנק לויד רייט בשנת 1956 בשם The Illinois. בשנת 1970 החלה בניית עיר ניסיונית ארקוסנטי המבוסס על רעיונות ארקולוגיות.
ארקולוגיות רבות מתוארות בספרות המדע הבדיוני כצורת התיישבות הכרחית בעתיד המין האנושי. כיום ישנן כמה תוכניות, בעיקר ביפן ובסין, לבנייה של כמה מבני על. הם אינם מכונים "ארקולוגיה" אך הם מבוססים על עקרונות דומים מאוד.
ג'ין
היסטוריה
אין יודעים בוודאות מי יצר לראשונה את הג'ין (בדומה למרבית המשקאות האלכוהוליים), אך יש המשערים כי נוצר לראשונה על ידי הרופא והמדען (כימאי, פיזיולוג ואנטומאי) פרנסיסקוס סילביוס מהולנד אשר חיפש אחר תרופה לטיפול בהפרעות תפקוד הכליות. הג'ין הוא פיתוח של משקה הולנדי עתיק יומין בשם או "ינייבר" (הולנדית: Jenever), שהוא גם שמו ההולנדי של הערער שהוא גם מרכיב הטעם הדומיננטי במשקה. עדיין ניתן להשיג ינייבר בבקבוקי חרס מסורתיים.
בתחילת המאה ה-18 הפכו משקאות מזוקקים מבוססי דגנים לפופולריים מאוד באנגליה. אף שמשקאות אלה שונים מהג'ין שמקובל לשתות היום, הם כונו כולם בשם "ג'ין" או "ז'נבה", שיבוש של המילה ההולנדית "ינייבר". תופעת העלייה הדרמטית בצריכת ג'ין בלונדון והניסיון של הממשלה לשלוט במכירה וצריכה של ג'ין קיבלו את השם "שיגעון הג'ין". במאה ה-19 נוסדו בבריטניה חנויות מפוארות לממכר ג'ין, שכונו "ארמונות ג'ין" (Gin Palaces). אלמנטים בעיצוב של ארמונות הג'ין הפכו לחלק מהעיצוב הסטנדרטי של הפאב המודרני, גם אחרי שדעכה הפופולריות של המשקה.
יצור המשקה
ג'ין מבוסס על דגנים, ומזוקק בזיקוק דודי כפול. לאחר מכן בגלל טעמו התפל של המשקה המתקבל מוסיפים תבלינים: בראשם הערער, אשר מעניק למשקה את טעמו הייחודי, ובנוסף גם כוסברה, לענה, אירוס פלורנטיני, קינמון ועוד.
לאחר מכן מדולל הג'ין במים ומבוקבק לבקבוקים.
ג'ין וטוניק
מקובל ברחבי תבל לשתות ג'ין עם טוניק, על פי המנהג הבריטי. מקורו של המנהג בחיילי האימפריה הבריטית במאות הקודמות. הצבאות הבריטים זכו להכיר את הג'ין מידי הצבאות ההולנדים, והמשקה הפך חיש מהר לחביב החיילים הבריטים, ונקשר ישירות לחיילות (מותג הג'ין Beefeater מציג חייל בריטי על הבקבוק, וזכה לשמו מכינוים של החיילים באותו שם). הקשר בין ג'ין וטוניק נעשה על ידי חיילים בריטים באסיה, אשר נדרשו לצרוך כינין כתרופת מנע למלריה. את הכינין, אשר לו טעם מריר מאוד ערבבו עם מים וכינו "טוניק" (Tonic פירושו המילולי "תרופה" באנגלית). את מי הטוניק הוסיפו החיילים למשקם האהוב, וכך נוצר הצמד. כיום נוהגים רבים לערבבו עם מעט לימון - דבר אשר, לפי דעת רבים, משפר את טעמו של הקוקטייל.
פצע לחץ
פצעי לחץ הם פצעים בעור, הנגרמים עקב פעולות ממושכות או חוזרניות של הפעלת כוח על אותו שטח עור. הפעלת הכוח יכולה להיות באחד מהאופנים הבאים:
מניעה
פצע לחץ עלול להיווצר תוך 2–3 שעות, אך לרפא אותו לוקח הרבה זמן. לכן חשוב להשקיע במניעת פצעי לחץ. מניעה תיעשה על ידי שינויי תנוחה תכופים, תזונה מותאמת, אביזרי מניעת פצעי לחץ כגון מזרן אקטיבי דינמי או כרית ומשטחים לפצעי לחץ מחומרים ויסקו-אלסטיים, הקפדה על היגיינה והשגחה על שלמות העור.
אדם בריא, חש לאחר מספר דקות בלחץ המופעל על הגוף, כאשר לא נוח לו או כואב לו ויכול לשנות תנוחה. אדם שסובל מהפרעות בתחושה, עצבוב, תחושת כאב ולחץ או חוסר יכולת לנוע, זקוק לעזרה אקטיבית ופסיבית. עזרה אקטיבית היא שינוי תנוחה על ידי שימוש באנשים אחרים או מנופים. עזרה פאסיבית היא שימוש באביזרים מונעי לחץ – מזרנים, כריות או מגפיים מיוחדים.
קיימים מספר עקרונות נוספים למניעת פצעי לחץ: שינוי תנוחה כל שעתיים גם בשכיבה וגם בישיבה. הושבה על משטח המאפשר פיזור לחצים תוך מתן תמיכה לגוף במקומות ה"בעייתיים" – ישבן, עקב, גב תחתון ומרפקים. שכיבה במיטה בזווית לא יותר מ-30 מעלות. שמירה על היגיינה אישית והגנה על העור מפני רטיבות וחומציות השתן אצל אנשים עם חיתולים. אמצעי יעיל למניעת נזקי רטיבות במקרי חוסר שליטה על הסוגרים הוא שימון של העור. אצל אנשים נכים ניתן לטפל ולמנוע פצעי לחץ על ידי התאמה ייחודית של מערכת ההושבה של כיסא הגלגלים ושחרור לחצים מהישבן בכל פרק זמן קבוע על ידי מערכת מנופים המשכיבה את המשתמש על גבו יחד עם מערכת ההושבה. בשנת 2017 פותח כיסא גלגלים רובוטי שמשלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית ומגיב בהתאם למדדי הגוף ומשנה את מנח גופו של היושב וגורם ליושב לשבת בתנוחה אחרת, נוחה יותר ומונעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת.
נשא (ביולוגיה מולקולרית)
בביולוגיה מולקולרית, נַשָּׂא או וֶקְטוֹר הוא אמצעי להעברת DNA זר לתא אחר. הנשא הוא מקטע של DNA המתכונן לשאת עליו גנים שונים, על פי הצורך, ומשמש בהנדסה גנטית כדי להעביר תכונות מסוימות לאורגניזם כלשהו, לבודד או להרבות DNA בתא המטרה. שני סוגי הנשאים הנפוצים ביותר הם פלסמידים ונגיפים.
קיימים נשאי ביטוי (expression vectors) שמטרתם לגרום לתא המטרה לבטא גן זר. נשאי ביטוי כוללים לרוב רצף פרומוטור, שמניע את ביטוי הגן הזר. נשאים פשוטים יותר הנקראים נשאי שעתוק (transcription vector) מיועדים לאפשר שעתוק של גן זר, אך לא לתרגמו: הם יכולים להיות מועתקים בתא המטרה, אך לא להתבטא, בניגוד לנשאי ביטוי. נשאי שעתוק משמשים להגברה.
החדרת וקטור אל תא המטרה נקראת טרנספקציה, ובהחדרה של וקטור נגיפי נעשה שימוש במושג ספציפי טרנסדוקציה.
ראו גם
פלסמיד
הנדסה גנטית
יחסי אוסטרליה–זמביה
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1972. הקשר בין המדינות מתבטא בביקורים רשמיים בשני הכיוונים, קשרים חזקים בין אנשים, וקשרים מסחריים כולל מעורבות כלכלית של מיליארדי דולרים במגזר הכרייה. סטודנטים זמביים מוכשרים ללמוד באוסטרליה, וחוזרים עם מיומנויות שיפתחו עוד יותר את הכלכלה. ממשלת אוסטרליה תרמה גם תרומה גדולה לפיתוח בתחומים אחרים, כולל במים ותברואה, ובפיתוח מגזר הכרייה.
סקרמנטו
סקרמנטו (באנגלית: Sacramento) היא עיר הבירה של מדינת קליפורניה שבארצות הברית וכן בירתו של מחוז סקרמנטו. עם אוכלוסייה של 524,943 תושבים (לפי מפקד משנת 2020), סקרמנטו היא העיר השביעית בגודלה בקליפורניה. בסקרמנטו רבתי גרים מעל מיליון בני אדם. סקרמנטו היא מקום מושבו של בית המחוקקים של קליפורניה. העיר ידועה בתרבות העכשווית שלה ומכונה "העיר ההיפסטרית" ביותר בקליפורניה. בשנת 2002 פרויקט של אוניברסיטת הרווארד שנערך עבור מגזין טיים כינה את סקרמנטו כעיר "המגוונת ביותר באמריקה".
גאוגרפיה
העיר נמצאת במפגש שני נהרות, סקרמנטו ו. שטחה הוא 257 קמ"ר, 2 אחוזים ממנו מים.
אקלים
לסקרמנטו יש אקלים ים תיכוני אשר מאופיין בחורפים מתונים וקיצים יבשים אך קרירים בלילה. לרוב אין האזור סובל מלחות גבוהה. הטמפרטורה הממוצעת לאורך השנה היא 16 מעלות. הטמפרטורה החמה ביותר שנמדדה הייתה 46 מעלות, ביולי 1925. היום הקר ביותר שנמדד היה בדצמבר 1932, כאשר עמדה הטמפרטורה על 8- מעלות.
בשנה ממוצעת ישנם 58 ימים בהם יורד גשם. כמות המשקעים הממוצעת היא 470 מ"מ בשנה. בסוף דצמבר 1861 ובינואר 1862 פקד את העיר השיטפון הגדול של 1862, שבו כל העיר הוצפה. בפברואר 1992 אירע אירוע נדיר בעיר כאשר במשך 16 ימים לא הפסיק לרדת גשם ובסופם נמדדו 163 מ"מ גשם. סקרמנטו היא העיר השנייה הרגישה ביותר לשיטפונות אחרי ניו אורלינס.
שלג הוא מחזה נדיר מאוד בעיר ומאז 1900 רק שלוש פעמים ירד שלג בעיר כשהפעם האחרונה ב-1976.
דמוגרפיה
צפיפות האוכלוסין בעיר היא 1,617.4 לקמ"ר. 48% מתושבי העיר הם לבנים, 16% הם אסיאתים, 15% הם שחורים, ו-1.3% הם ילידים אמריקאים (אינדיאנים). כ-16% דיווחו כי מוצאם מ'קבוצה אתנית אחרת' או מ'שתי קבוצות אתניות ויותר'. 21.6% מהאוכלוסייה מזהים עצמם כהיספאנים, אשר יכולים להיות מכל קבוצה אתנית.
לעיר אחת מאוכלוסיות הלהט"ב הגדולות בארצות הברית והיא מדורגת במקום השביעי בקרב הערים הגדולות בארצות הברית והשלישית בקליפורניה אחרי סן פרנסיסקו ואוקלנד כאשר בערך 10% מתושבי בעיר מגדירים את עצמם להט"ב. כמו כן, 1.4% מהעיר נישואין בנישואין חד מיניים.
הגיל הממוצע בעיר הוא 33. 27.3% מן התושבים הם מתחת לגיל 18 ו-11.4% הם מעל גיל 65.
20% מהאוכלוסייה נמצאת מתחת לקו העוני.
יהדות
מספר היהודים בסקרמנטו מוערך בכ- 30,000 אולם המספר המשויך לקהילות יהודיות קטן בהרבה ומגיע לכמה אלפים בודדים. בעיר קיים סניף של "הפדרציה היהודית". בסקרמנטו מספר קהילות יהודיות ממגון הקשת: אורתודוקסים, קונסרבטיביים ורפורמיים.
בעיר פועל בית ספר יסודי יהודי פרטי "בית ספר שלום" שאינו מזוהה עם זרם כזה או אחר של היהדות ומשרת את כל הקהילה היהודית.
ערים תאומות
נכון לשנת 2015 לסקרמנטו יש 13 ערים תאומות:
בדחוס
היסטוריה
תאריך היווסדה של העיר בדחוס נחשב לשנה בה יסד אותה האציל המוסלמי איבן מרואן, בשנת 875. ישנן עדויות באזור למבנים רומאים אך לא נמצאו לכך עדויות בכתבים רומאים. בין שנת 875 עד המאה ה-10 תחת איבן מרואן, הייתה העיר בירתה של ממלכה אוטונומית ומורדת עד אשר נפלה הממלכה. החל משנת 1022 הייתה העיר לבירה של הממלכה המורית 'טָאִיפַת בדחוס', ממלכה אשר התקיימה עד לשנת 1229, בה כבש את העיר אלפונסו ה-9 מליאון. תחת השליטה המורית נקראה העיר בָטַלבוּס ובָטַליוֹס. בשל מיקום העיר כעיר ספר על הגבול בין ספרד לפורטוגל, העיר ידעה מספר רב של קרבות ומצורים. בשנת 1168 הייתה העיר בידי פורטוגל באופן זמני, בשנת 1660 הייתה העיר שוב תחת מצור כוחות פורטוגלים. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הייתה העיר שוב תחת מצור בשנת 1750 על ידי כוחות הברית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות נפלה העיר לידי צרפת בשנת 1811 לאחר ניסיונות כושלים לכובשה בשנים 1808 ו-1809. כוחות הבריטים תחת פיקודו של וולינגטון הצליחו לאחר מצור ממושך ועיקש לכבוש לבסוף את העיר במצור של שנת 1812.
טבח בדחוס
בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים בספרד הייתה העיר בשליטת תומכי הממשלה הרפובליקאית. ב-14 באוגוסט 1936 הגיע לעיר כוח של צבא אפריקה בפיקודו של הגנרל חואן יגו, במטרה לכבוש אותה. לאחר יממה של קרבות רחוב עקובים מדם כבשו כוחותיו של יגו את העיר. הכוחות הלאומנים ערכו בעיר טבח של תומכי הממשלה, באמצעות כינוסם והוצאתם להורג בזירת מלחמת השוורים העירונית. ממדי הטבח שנויים במחלוקת. המספר המקובל ביותר הוא כ-2,000 נרצחים רפובליקאים, כאשר יש האומדים את המספר בפי שניים. היסטוריון אחד הצליח למנות 1,341 שמות של נרצחים בטבח, אך טען שמספר הנרצחים בפועל היה גבוה יותר. קיימת טענה לפיה עודד יגו את חייליו לבצע מעשי אונס בנשים תומכות הממשלה.
האירועים הקנו לגנרל יגו את הכינוי "הקצב מבדחוס".
אה"מ מסדוניין
אוניית הוד־מלכותו "מַסֶדוֹניֶין" (באנגלית: HMS Macedonian) הייתה פריגטת מפרשים בת 38 תותחים מסוג "לייבלי" של הצי המלכותי הבריטי. היא נבנתה במספנת הצי בווליץ' ב-1809, הושקה ב-2 ביוני 1810 והוכנסה לשירות פעיל באותו החודש תחת פיקודו של קפטן לורד ויליאם פיצרוי. במהלך מלחמת 1812 הוכנעה האונייה לאחר קרב על ידי הפריגטה האמריקנית "יונייטד סטייטס". "מסדוניין" הוכנסה לשירות בצי האמריקני באותו שם, והוסיפה לשרת עד סיום המלחמה בפיקודו של קפטן ג'ייקוב ג'ונס. ב-1815 השתתפה האונייה במלחמה הברברית השנייה. היא מילאה משימות סיור והגנה על הספנות המסחרית לאורך החוף הפאסיפי של אמריקה הדרומית ובים הקריבי עד 1828, אז הוצאה מן השירות.
שירותה בצי המלכותי
מחליפו של פיצרוי, ויליאם ווֹלדגרֵייב, היה מינוי זמני, ותקופת פיקודו נמשכה שבועות אחדים בלבד. את מקומו תפס ג'ון סוּרְנֶם קָרְדֶן. בינואר 1812 נצטוותה "מסדוניין" להעביר בחשאי שטרי חליפין אל נורפוק, וירג'יניה, ולהביא בחזרה כמות שוות-ערך של מטבעות זהב וכסף עבור הבנק של אנגליה. במהלך הביקור נפגש קרדן עם כמה מנכבדי נורפוק, ביניהם הקפטן-אז סטיבן דיקייטר. אלא שהוא חיבל במשימה כאשר גילה בהיסח הדעת את טיבה, ונאלץ לשוב לליסבון בידיים ריקות. בעת שהותו בנורפוק סעד קרדן תכופות עם דיקייטר ואשתו סוזן, כשהשניים מתערבים בבדיחות על כובע פרוות־בונה מה תהיה תוצאתו של קרב אם יפרוץ בין אוניותיהם.
בספטמבר 1812 הוטל על "מסדוניין" ללוות אוניית הודו המזרחית אל מדיירה ואחר כך לתור אחר אוניות שלל ככל שתאפשר אספקת המזון והמים שברשותה. הפריגטה יצאה ממדיירה ב-22 באוקטובר 1812, וימים אחדים אחר כך, בבוקר ה-25 באוקטובר, נתקלה בפריגטה האמריקנית "יונייטד סטייטס" בפיקודו של המארח לשעבר דיקייטר. ארצות הברית הכריזה זה לא כבר מלחמה על בריטניה, וכל אחד משני הקפטנים היה להוט לנחול תהילה בקרב.
איתרע מזלה של "מסדוניין" ו"יונייטד סטייטס" הייתה אחת מן הפריגטות החדישות בנות 44 תותחים, שמשקל מטח הדופן שלה הגיע ל-864 ליטראות, לעומת 528 ליטראות של "מסדוניין". "יונייטד סטייטס" חגה ופנתה אל מורד הרוח, כשהיא מניחה לאה"מ "מסדוניין" לרדוף אחריה. דקות אחדות אחר כך, כשהמרחק ביניהן הצטמצם, פתחה "יונייטד סטייטס" באש מתותחי 24 הליטראות שלה, מוטטה את שלושת תרניה של האונייה הבריטית ושיתקה את תנועתה. אחר כך התרחקה מעט, כשהיא מותירה זמן לקרדן להבין כי אין כל מוצא זולת כניעה. כשנערכה להמטיר אש אורכית על האונייה הבריטית, פקד קרדן להרכין את דגל אונייתו. "מסדוניין" הייתה האונייה השנייה של הצי המלכותי שנפלה לידי האמריקנים במהלך המלחמה.
שירותה בצי האמריקני
דיקייטר דאג לכשירותה של "מסדוניין", ושלח צוות מיוחד שיסייע בתיקונה. הדבר ארך שבועיים תמימים. ב-4 בדצמבר 1812 נכנס דיקייטר עם אוניית השלל אל ניופורט, רוד איילנד. הכנעת אוניית הקרב הבריטית חוללה התרגשות עצומה בדעת הקהל האמריקנית. זמן מה לפני כן הכניעה "קונסטיטושן" את אה"מ "גרייר" בקרב אונייה-מול-אונייה, אך האונייה הבריטית ניזוקה קשות ולא ניתן היה להצילה. "מסדוניין" הייתה תוספת משמעותית ומבורכת לצי האמריקני הזעיר של אותם ימים.
"מסדוניין" צורפה מיד לצי האמריקני תחת אותו שם, והפיקוד עליה נמסר לידי קפטן ג'ייקוב ג'ונס. בתחילת מאי, לאחר שנעשו בה התיקונים הדרושים, קיוותה "מסדוניין" כי יעלה בידה לצאת לים, אך כמו אוניות אחרות נותרה מסוגרת בנמל עד סוף המלחמה בשל ההסגר הימי ההדוק שהטילו אוניות הצי המלכותי על נמל ניו יורק ומבואותיו.
"מסדוניין" הייתה חלק משייטת בת 10 אוניות בפיקודו של קומודור דיקייטר, שיצאה ב-20 במאי 1815 לים התיכון כדי לחדש את הלחימה בקורסארים הברברים ולשים קץ להתנכלותם לאוניות סוחר אמריקניות. האונייה סייעה בלכידתה, ב-17 ביוני 1815, של "מסעודה", אוניית הדגל של הביי של אלג'יריה. אחרי המלחמה הברברית השנייה וחתימת חוזי השלום עם שליטי הפרובינציות העות'מאניות של אלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה, מילאה האונייה משימות סיור הן בים התיכון הן בחוף המזרחי של ארצות הברית.
מינואר 1819 עד מרס 1821 פעלה הפריגטה לאורך החוף הפסיפי של אמריקה הדרומית, כשהיא מגנה ומושיטה עזרה לאוניות סוחר בתקופת המרידות בארצות אמריקה הלטינית נגד השלטון הקולוניאלי. ביוני 1821 שבה אל בוסטון. לאחר תיקונים והצטיידות יצאה "מסדוניין" אל הים הקריבי, ועד 1826 נטלה חלק בהדברת הפירטיות באזור.
ב-11 ביוני 1826 יצאה "מסדוניין" מנורפוק, כשמגמת פניה תחנת הצי באוקיינוס השקט, ממנה שבה אל המפטון רודס ב-30 באוקטובר 1828. באותה שנה הוצאה משירות פעיל ופורקה במספנת הצי בנורפוק. עם צוותה האחרון נמנה ויליאם הנרי לאונרד פו, אחיו של הסופר האמריקני אדגר אלן פו.
לייב שרייבר
אייזק לייב שרייבר (באנגלית: Isaac Liev Schreiber; נולד ב-4 באוקטובר 1967) הוא שחקן, מדבב, קריין, תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסדרת סרטי האימה "צעקה", בסרט "אקס-מן המקור: וולברין" בתור ויקטור קרין, ובסדרת הטלוויזיה "ריי דונובן" בתור ריי דונובן. זוכה פרס טוני לשנת 2005 על משחקו במחזה "גלנגרי גלן רוס".
ביוגרפיה
שרייבר נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, להת'ר (מילגרם במקור) וטל קרול שרייבר, שחקן תיאטרון ובמאי. אביו נוצרי פרוטסטנטיואימו יהודייה.
אימו קראה לו על שמו של הסופר המועדף עליה, לב טולסטוי, בעוד אביו טען שהוא נקרא על שם הדוקטור שהציל את חייה של אימו. כששרייבר היה בן שנה, עברה משפחתו לקנדה. אך בגיל חמש, לאחר שהוריו התגרשו, הוא עבר עם אימו לניו יורק. לשרייבר אחות למחצה וארבעה אחים למחצה, וביניהם השחקן פבלו שרייבר (אביהם משותף).
בקולנוע
בתחילת שנות האלפיים שיחק במספר סרטים מצליחים בהם: "ההוריקן (1999), "המלט" (2000), "צעקה 3" (2000) ו-"כל הפחדים כולם" (2002).
בשנת 2004 שיחק בגרסה המחודשת לסרט "השליח ממנצ'וריה", שביים ג'ונתן דמי, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2006 שיחק בסרט האימה "אות משמיים" שהוא חידוש לסרט המצליח משנת 1976, באותה שנה, הופיע בסרט "הצעיף הצבעוני". בשנת 2008 שיחק בסרט "התנגדות", בו לפי דברי המבקרים ביצע את ההופעה הטובה ביותר שלו על המסך. בשנת 2009 כיכב שרייבר בסרט "אקס-מן המקור: וולברין" כסייברטות'. ב-2010 שיחק בסרט "סולט" בתפקיד הסוכן טד ווינטר לצד אנג'לינה ג'ולי.
כתסריטאי, החל שרייבר לכתוב תסריט על יחסיו עם סבו האוקראיני, הפרויקט ננטש, לפי הניו יורק טיימס, כששרייבר קרא את הספר "הכל מואר" של הסופר ג'ונתן ספרן פויר והחליט שמיסטר פויר עשה עבודה טובה יותר. הסרט "הכל מואר" ששרייבר כתב וביים ובכיכובו של אלייז'ה ווד יצא לאקרנים בשנת 2005 וקיבל ביקורות פושרות-עד-חיוביות. בשנת 2006 קיבל שרייבר הזמנה להצטרף אל האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2018 דיבב את דמותו של ספוטוס בסרט "אי הכלבים" שביים וס אנדרסון, ודיבב את דמותו הדמיונית של נבל-העל קינגפין בסרט "ספיידרמן: ממד העכביש". בשנת 2019 שיחק בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "גולדה" בדמותו של מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר. הסרט, בבימויו של גיא נתיב, מתמקד בהחלטות הדרמטיות והרות הגורל שאיתן נאלצה ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר להתמודד בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים.
בטלוויזיה
בשנת 1995 שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד קטן, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'. בשנת 1999 לוהק שרייבר לסרט הטלוויזיוני של HBO, "אר קיי או 281" בתור אורסון ולס הצעיר. משחקו בסרט הביא לו מועמדויות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 2000. בשנת 2005 שיחקה את אוליסיס פורד, עובד סוציאלי בסרט הטלוויזיוני "בלוז בלקאוונה", אשר מבוסס על מחזה באותו שם מאת רובן סנטיאגו האדסון.
בשנת 2007 הצטרף כדמות אורחת לעונה השביעית של סדרת המשטרה "CSI: זירת הפשע" כמייקל קפלר, מפקח מטעם הCSI, דמות אשר השתתפה במשך ארבעה פרקים.
החל משנת 2013 מככב שרייבר בסדרת הפשע של רשת שואוטיים "ריי דונובן" בתפקיד הראשי, על משחקו בסדרה הועמד שרייבר לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה במשך 4 שנים רצוף בשנים 2014–2017, והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה בשנים 2015, 2016 ו-2017
בתיאטרון
בשנת 1998 שיחק במחזה "סימבלין" של שייקספיר. הניו יורק טיימס קרא להופעתו "גילוי מפתיע" וסיים את הכתבה עם האמירה "עוד שייקספיר, מיסטר שרייבר." שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד מינורי במחזה "המלט". בשנת 2000 שיחק את לארטס ב"המלט", גרסה מודרנית למחזה. בשנת 2002 כיכב במחזה אוף ברודוויי "The Mercy Seat" של ניל לביוט, לצד סיגורני ויבר שזכה להצלחה רבה. באביב 2005 שיחק בחידוש למחזה של דייוויד מאמט זוכה פרס פוליצר "גלנגרי גלן רוס", כריצ'רד רומא. עקב משחקו במחזה זה, זכה שרייבר בפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה. ב-2006 הוא שיחק במחזה "מקבת'" לצד ג'ניפר אילי בתיאטרון דלקורטה. בשנת 2007 שיחק בהפקה מחודשת של המחזה "שיחות לילה", ועל תפקידו היה מועמד בשנית לפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי.
בשנת 2010 שיחק בהפקה של תיאטראות ברודוויי "מראה מעל הגשר" של המחזאי ארתור מילר, ועל משחקו היה מועמד בשלישית לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה, וזכה בפרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזה לאחר שגבר על ג'וד לאו, כריסטופר ווקן, אדי רדמיין ואלפרד מולינה. בשנת 2016 שיחק במחזה "יחסים מסוכנים", בתיאטרון בוט של ברודוויי, בתפקיד הקורבן של ולמונט, במחזה גם שיחקו דומיניק וסט וג'נט מק'תיר.
חיים אישיים
ב-2016 בראיון שרייבר נשאל לגבי קמפיין ה-BDS ואמר "חרם על ישראל הוא בושה וחרפה", וציין שהוא רוצה לבקר בארץ בשנית לאחר שבעבר אף השתתף עם משפחתו בנטיעות של קק"ל.
בנוסף ב-2016 בגאלה חגיגית קיבל שרייבר פרס מיוחד על שימור השפה והתרבות היהודית. לאחר מכן, הוא סיפר על סבו שדיבר אליו ביידיש. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך במועמד לנשיאות ברני סנדרס.
יריב נחשון
יריב נחשון הוא איש מחשבים העוסק במסחר מקוון באינטרנט. המייסד והבעלים של אתר פלונטר. התפרסם בעקבות מחאות צרכניות שהוביל בעבר.
ביוגרפיה
בשנת 1999 החל נחשון במחאת אינטרנט שקראה לבזק ליצור תעריף מיוחד לגולשי האינטרנט. רבים מגולשים נאלצו להתקשר לספק שירותי אינטרנט בשיחת טלפון רגילה באמצעות מודם קווי, והתעריף הרגיל לשיחת טלפון, שבו חויבו, ייקר מאוד את ההתקשרות לספק אינטרנט. בעקבות קריאתו של נחשון נערכה שביתה שבמסגרתה עשרות אלפי משתמשים התנתקו מהאינטרנט וביום השביתה נרשמה ירידה של 15% בכמות פעילות הגלישה בישראל. ועדת הכספים של הכנסת דרשה מבזק להציע לגולשים פתרון וכך היה.
נחשון היה פעיל בנושאי תקשורת סלולרית בישראל, המהווה אוליגופול. פעלתנות צרכנית זו קוראת לאנשים לכבות את הטלפון הסלולרי שלהם או להפחית בכמות השיחות ליום אחד כל חודש תחת הכותרת "יום ללא סלולרי", ומטרותיה הן ביטול דמי הקישוריות והחלת ניידות מספרים בין חברות סלולריות
החל מאמצע ינואר 2007 אתר "נזק" משתתף במאבק של רוכבי כלי הרכב הדו גלגליים למען הורדת תעריפי הביטוח שעלו כתוצאה מ"הסכם החצייה" שבו נקבע כמה תשלם כל חברת ביטוח של שני כלי רכב שמתנגשים אחד בשני.
נחשון נבחר לאחד מרשימת עשרת "אנשי השנה הנכונים" של מגזין TheMarker בדצמבר 2005.
בספטמבר 2012, יריב נחשון ואתר נזק החלו לפעול לאישור נסיעה של כלים דו-גלגליים על נתיבי תחבורה ציבורית. בתאריך 19 באוגוסט 2015, הפעילות נשאה פרי וחלה התקדמות משמעותית, עת פרסמה המשטרה כי לא תאכוף נסיעה של כלים דו-גלגליים על נת"צ (נתיבי תחבורה ציבורית).
יחסי אוסטרליה–חוף השנהב
יחסי אוסטרליה–חוף השנהב הם יחסי החוץ בין אוסטרליה וחוף השנהב.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-17 בספטמבר 1974. חוף השנהב פתחה שגרירות בקנברה ב-2016 אך היא נסגרה ב-2021. הסחר הדו-כיווני בין המדינות היה בשווי 123 מיליון דולר אוסטרלי בשנים 2019–2020.
אצטדיון חואן דומינגו פרון
אצטדיון חואן דומינגו פרון (בספרדית: Estadio Juan Domingo Perón) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר אבז'אנדה בפרובינציית בואנוס איירס ומשמש את קבוצת הכדורגל ראסינג קלוב. האצטדיון מכונה בארגנטינה אל סילינדרו ("הצילינדר") בשל מראהו העגול. הוא נקרא על שמו של שליט ארגנטינה בעבר חואן פרון שתרם רבות לבניית האצטדיון במהלך כהונתו.
האצטדיון נחנך לראשונה ב-3 בספטמבר 1950 במשחק בין ראסינג קלוב לוולס סרספילד לעיני 100,000 צופים. האצטדיון עבר שיפוץ נרחב ב-1997. האצטדיון נחשב היום לשני בגודלו בארגנטינה אחרי אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי המשמש את הנבחרת הלאומית וריבר פלייט.
יורם גלובוס
יורם גלובוס (נולד ב-7 בספטמבר 1943) הוא מפיק קולנוע בישראל ובארצות הברית, מבכירי תעשיית הקולנוע הישראלי. גלובוס הפיק כ-50 סרטי קולנוע ישראליים וכ-250 סרטים אמריקאים.
ביוגרפיה
יורם גלובוס נולד בטבריה וגדל בקריית מוצקין. בילדותו עבד כמקרין סרטים בבית הקולנוע "אורות", שהיה בבעלות אביו. שירת בצה"ל בחטיבת גולני והשתחרר כקצין בדרגת סגן.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1964, החל לשתף פעולה עם בן דודו, הבמאי מנחם גולן. השניים הקימו את חברת ההפקות "סרטי נח", על שם אביו של גולן. גלובוס עבד כמפיק ומפיץ בחברה, וגולן כבמאי ומפיק. במהלך שנות השישים והשבעים הם הפיקו עשרות סרטים, שחלקם זכו להצלחה ופופולריות רבה בישראל: "סאלח שבתי", "אני אוהב אותך רוזה", "אסקימו לימון", "מלכת הכביש", "אהבה אילמת", "קזבלן", "מבצע יונתן", שהצליח גם ברחבי העולם והיה מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב, ועוד רבים. בנוסף עסקו בניהול בתי קולנוע והפצת סרטים.
בשנת 1974 הפיק גלובוס, יחד עם מנחם גולן שגם ביים, סרט ראשון בהוליווד, "לפקה" (Lepke), בכיכובו של טוני קרטיס. אך במקביל המשיכו להפיק סרטים בישראל.
המעבר להוליווד
בשנת 1978 עברו גולן וגלובוס להוליווד ורכשו את חברת הפקות הסרטים "קנון גרופ". עד אמצע שנות ה-80 הפיקו גולן וגלובוס כ-40 סרטים בשנה וקנון הפכה להיות אחת מחברות הסרטים העצמאיות הגדולות בעולם והגדולה בארצות הברית. יורם ומנחם רכשו לעצמם שם של מפיקי-על בהוליווד ותרמו רבות לפתיחת תעשיית הסרטים מארצות הברית החוצה לשווקים הבינלאומיים. בין הסרטים שהפיקו: "ספורט הדמים" עם ז'אן-קלוד ואן דאם, "מעבר לשיא" עם סילבסטר סטאלון, "סופרמן 4" עם כריסטופר ריב, "מחץ הדלתא" עם צ'אק נוריס, "השגריר" עם רוברט מיצ'ם ורוק הדסון, ”Missing in Action", "נינג׳ה אמריקאית", "לוחמי החופש" ועוד רבים. בנוסף למותגים נוספים שהיו בבעלותם במהלך השנים החזיקו גולן וגלובוס בעלות על כגון "ספיידרמן", "קפטן אמריקה" ועוד רבים.
בפברואר 1985 זכו גלובוס וגולן לפגוש את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובני משפחת המלוכה בהקרנת הבכורה של הסרט "Ordeal by Innocence" עיבוד קולנועי לספרה של אגאתה כריסטי, שנערכה בלונדון, בבית קולנוע שגם היה בבעלותם.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 הרחיבו גולן וגלובוס את פעילות הקבוצה על ידיד ברכישת רשתות בתי קולנוע ואולפנים ברחבי העולם בעיקר באירופה. לאחר רכישת "קלאסיק" ו"סטאר צ'יין" וחברת Thorn EMI שלטה "קנון גרופ" על כ-40 אחוזים משוק הקולנוע הבריטי והייתה רשת האולפנים ובתי הקולנוע הגדולה בהולנד, איטליה וגרמניה עם כ-1,800 בתי קולנוע באירופה בלבד. עם זאת לצורך הרכישה נטלו הלוואות ובמקביל החלה חקירה של הוועדה לניירות ערך ולבורסות נגד החברה.
במאי 1987 מכרה "קנון גרופ", לאחר שצברה חובות כבדים של מאות מיליוני דולרים, את ספריית הסרטים הבריטית שלה "Thorn-EMI Screen Entertainment Library" אשר מנתה כ-2000 סרטים בריטיים לחברת Weintraub Entertainment Group בסכום של כ-85 מיליון דולר. בסוף 1987 רכשה את השליטה ב"קנון גרופ" חברת "Pathé Communications", חברת החזקות בשליטת איש העסקים האיטלקי ז׳אן-קארלו פארטי. אחר כך פרקו בני הדודים גולן וגלובוס את השותפות ביניהם, והחל סכסוך עסקי מתוקשר בין השנים. בריאיון עיתונאי ב-2002 סיפר יורם גלובוס כי "קנון גרופ" נקלע לקשיים, לאחר שמנחם גולן חתם על התחייבויות להפקת 46 סרטים בשנה אחת, כמות גדולה יחסית ליכולת הפיננסית של הקבוצה. גולן מצידו סיפר שסמך על גלובוס בנושא ניהול הכספים ולא עסק בצד הפיננסי.
בשנת 1990 מונה יורם גלובוס לנשיא ויו"ר חברת הסרטים האמריקאית "Metro-Goldwyn-Mayer" ויונייטד ארטיסטס כאשר היא נרכשה על ידי Cannon Group\Pathe Communications בסכום של 1.4 מיליארד דולר. החברה הממוזגת פעלה בשם "MGM-Pathé Communications" . בתקופה זו הפיק במסגרת החברה את הסרטים "לא בלי בתי", "תלמה ולואיז" ועוד. אולם החברה פעלה בהפסד, ונפתחה חקירה פדרלית נגד בעל השליטה ז׳אן-קארלו פארטי.
בשנת 1992 פשטה "MGM-Pathé" את הרגל, עקב חוב עצום לבנק הצרפתי קרדיט ליאונה. גלובוס ניסה להקים מחדש את חברת "קנון".
בשנת 1993, לאחר שהפיק למעלה מ-200 סרטים בהוליווד, חזר גלובוס לגור באופן קבוע בישראל.
פעילות בישראל
בשנת 1983 השתלטה קבוצת "גולן-גלובוס" על 80% משוק הפצת הסרטים בישראל לאחר שרכשה את זכויות ההפצה של רוב האולפנים ההוליוודים בישראל. באותה שנה יזמו גולן וגלובוס תוכנית להקמת קומפלקס של אולפני קולנוע בישראל. האולפנים הוקמו בנווה אילן בשם "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים" ונפתחו בשנת 1990.
בשנת 1993 היה שותף בקבוצה שהתמודדה במרכז להפעלת ערוץ 2, יחד עם איש העסקים שאול אלוביץ, העיתון "גלובס" ומשקיעים נוספים. הקבוצה לא זכתה במכרז.
בקיץ 1996 החל לפעול במרכז קונגרסים בינלאומי חיפה פרויקט שהקים בשם "גלובוס סיטי", שכלל חמישה בתי קולנוע, שטחי הסעדה ובידור, אולם שנה אחר כך מכר את המתחם.
בשנת 1997 חזר לפעול עם מנחם גולן והקים חברת הפקות משותפת.
בשנת 2001 היה שותף לקבוצה שזכתה במכרז להפעלת ערוץ החדשות הייעודי, ביוני 2004 רכש את השליטה בערוץ אך לבסוף הוא לא עלה לשידור.
בשנת 2007 גייסה חברת "גלובוס מקס"שבבעלותו הון בבורסת תל אביב. "גלובוס מקס" החזיקה ברשת בתי הקולנוע בשיטת IMAX בישראל.
בשנת 2014 מכר גלובוס את רוב עסקיו בישראל.
ב-1999 זכה יורם גלובוס בפרס אופיר על מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
חיים אישיים
בשנת 1991 נישא גלובוס לזמרת עדנה לב, והתגרש ממנה כעבור זמן קצר. בשנת 1993 נישא לגיסתה של גרושתו, לאה גלובוס. בהמשך נולד בנם המשותף אורי.
גלובוס ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים, ובשנת 1991 תרם 400 אלף דולר לרכישת כרטיס השחקן אלי אוחנה, שכרטיסו היה שייך לקבוצת מכלן הבלגית. גלובוס תומך של מפלגת הליכוד והפיק בהתנדבות את תשדירי הבחירות של המפלגה ב-1996 ו-1999. הוא גם חבר אישי של בני הזוג נתניהו, המרבים להשתתף באירועים משפחתיים של גלובוס.
בפברואר 2013, גלובוס נעצר על-ידי רשות המיסים ונערך חיפוש בביתו, אחר כך שוחרר בערבות. לפי החשד, משך גלובוס כ-26 מיליון שקל מחברות בבעלותו, אך לא דיווח על ההכנסה. באוגוסט 2016 נסגר תיק העלמת המס הפלילי נגדו, אך רשות המיסים עדיין דרשה ממנו תשלומי מס שטענה שהוא חייב.
Sabotage (אלבום)
Sabotage הוא אלבומה השישי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור ביולי 1975.
הקלטות
הלהקה החלה בהקלטות לאלבום באולפני "Morgan Studios" שבלונדון. חברי הלהקה היו באותו הזמן שקועים בבעיות משפטיות רבות עם מנהלם לשעבר. שם האלבום "Sabotage", שבאנגלית פירושו "לחבל" או "לפגוע", סימל את הקשיים והסיבוכים שהיו מנת חלקה של הלהקה. כפי שאמר מאוחר יותר טוני איומי: "חשנו כי 'פגעו בנו לאורך כל הדרך, וקיבלנו אגרופים מכל הכיוונים'" ("sabotaged all the way along the line and getting punched from all sides"). איומי אף ייחס את סגנונו הכבד ועצבני של האלבום לבעיות של הלהקה שהשפיעו לדבריו על הסאונד.
סגנון האלבום
"Sabotage" הוא אלבום משופע סגנונות, אך בלתי אופייני ל"בלאק סבאת'" באופן בולט. שיריו נעים בין יצירות הבי מטאל כבדות במיוחד, כגון "Hole in the Sky" ו-"Symptom of the Universe", לשירים רכים והתנסויות מוזיקליות ופסיכדליות, כגון "Supertzar" ו-"(Am I Going Insane (Radio". גם אלבום זה, כקודמו, מכיל נגינה בסינתיסייזר.
השיר "Symptom of the Universe" הוא אחד הנודעים של הלהקה, והתפרסם בהשפעתו הרבה על סגנון עתידי שייקרא ת'ראש מטאל, ונחשב כשיר שניבא את הז'אנר והוא הדוגמה הראשונה והמובהקת לסגנון.
בשיר "Supertzar" הובאה "המקהלה הפילהרמונית של לונדון" על מנת לבצע קולות רקע בשיר. כאשר אוזי אוסבורן הגיע לאולפן וראה את המקהלה, הוא חשב שהגיע לאולפן הלא נכון ועזב את המקום.
השיר "The Writ" שכתב אוזי אוסבורן, מדבר אודות תסכולו של אוסבורן ממנהלם לשעבר פטריק מיהאן, איתו הסתבכו משפטית לאחר שפוטר. בשיר תוקף אוסבורן בצורה בוטה את מיהאן בפרט ואת תעשיית המוזיקה בכלל.
הצלחה וביקורות
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד הבריטי, ולמקום ה-28 במצעד האמריקאי והצליח היטב במכירות.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות. מבקר המוזיקה המוזיקה בילי אלטמן ממגזין הרולינג סטון (מגזין שנודע כמבקר חריף ביותר של הלהקה), שיבח את האלבום וכתב בביקורתו: "'Sabotage' הוא לא רק האלבום הטוב ביותר של הלהקה מאז Paranoid, אלא אולי הטוב ביותר שלה אי פעם". סטיב יואי מאתר Allmusic היה מתון יותר בביקורתו וכתב כי "הכימיה הקסומה, שיצרה אלבומים מיוחדים כל כך כגון "Paranoid" ו-Vol. 4, החלה להתפוגג". עם זאת, העניק לאלבום 4.5 כוכבים מתוך 5. גם הרנן מ. קמפבל (Hernan M. Campbell) מאתר Sputnikmusic קילס את האלבום וכתב: "'Sabotage' הוא באמת אלבום מהנה, וייזכר כאחד מהטובים של "בלאק סבאת'". זהו אלבום שחייב להישמע על ידי כל חובב הבי מטאל, וזאת ללא ספק תהיה חוויית שמיעה שתמלא את הזמן באופן ראוי".
אהרן בלומלין
רבי אהרן בלומלין (או רבי אהרן פלוּמֶל, נהרג בט' בניסן ה'קפ"א, 24 במרץ 1421), ממנהיגי יהדות אוסטריה.
ביוגרפיה
רבים מקורות חייו לוטים בערפל. נולד בעיירה קרימז (קרמס, Krems). אביו היה רבי חיים (חיטשל) מהרצוגנבורג, שזוהה על ידי מספר חוקרים בתור רבי חיים הענשל מהיינבורג (היימבורג, סלובקיה) שהיה סבו של רבי ישראל איסרלן. שם משפחתו המעניין, 'בלומלין' או 'פלומל', נקרא ע"ש אמו, שנפטרה כנראה בל"ג בעומר לפני 1407. ככל הנראה, נקברה האם בישיבת גיסו, רבי אברהם קלויזנר, בווינה. רבי אהרן עצמו היה נשוי, ונודע כי הייתה לו בת, שנישאה לתלמידו, רבי מורקלן.
למד בעיקר אצל רבי שלום מנוישטט, איתו למד כנראה בתור תלמיד חבר, בגיל מתקדם אחר נישואיו, ולא כבחור צעיר. עמד בקשרים טובים עם רבי יעקיל מאיגרא, ששימש יחד איתו ברבנות קרימז. כמו כן, שמר על קשר דרך מכתבים עם המהרי"ל ממיינץ ועם המהרז"ך בנירנברג.
בין תלמידיו הידועים נמנים אחיינו, רבי ישראל איסרלן, מחבר הספר תרומת הדשן; רבי דוד שפרינץ מנירנברג, ורבי יצחק אייזיק מטירנא. ישנן עובדות המצביעות גם על כך שרבי מיישטרליין מנוישטט היה דן לפניו.
רבי אהרן הושלך לכלא בזמן פרעות 1421, ונרצח עם מרבית מנהיגי היהודים, ועם אחותו, אמו של רבי ישראל איסרלין.
פעילותו התורנית והחברתית
מרבית התשובות של רבי אהרן ששרדו הן בענייני מנהגים, ובפרט מנהגי תפילה. ההכרעה המקובלת בתשובות היא לקולא ולא לחומרא. בין התקנות המקלות, ניתן למנות את ההיתר שגוי יוכל להביא מזון לאסירים יהודיים בכלא. באופן מפתיע, פעמים רבות פעל רבי אהרן נגד המנהגים המקובלים, וצודד בפסיקות הרמב"ם.
כנראה ביטא את עצמו בתוך הליטורגיה היהודית, ואולי היה מוזיקלי.
מלבד תשובותיו, כתב פירוש לתורה. דבריו נזכרים רבות בדברי אחיינו, בעל תרומת הדשן.
דינר אלג'ירי
דינר אלג'ירי (בערבית: دينار جزائري, סימון לפי תקן ISO 4217: DZD) הוא ההילך החוקי של אלג'יריה. כמטבעות רבים במזרח התיכון, המטבע מכונה דינר על בסיס המטבע דנאריוס מהתקופה הרומית. כל דינר כולל 100 סנטימס.
המטבעות בתפוצה כללית של 5, 10, 20, 50 ו-100 דינר. מטבעות הסנטימס אינם נמצאים עוד בשימוש רחב, כמוהם כמטבעות 1 ו-2 דינר. השטרות בשימוש הם בערכים של 100, 200 ו-1,000 דינר. נכון לינואר 2022, היחס בין הדינר לשקל הוא כ-43 דינר לשקל אחד.
שיטות אלטרנטיביות ליישוב סכסוכים
שיטות אלטרנטיביות ליישוב סכסוכים (באנגלית: Alternative dispute resolution) הן הליכים וטכניקות ליישוב סכסוכים שאינן נעזרות במערכת בתי המשפט של המדינה. שיטות אלו קיבלו הכרה הן בציבור הרחב, הן בקהיליה המשפטית, והן בחוק, וזאת עקב העומס הגובר על מערכת בתי המשפט. שופטים רבים מצאו כי שיטות אלו הן אמצעי מקובל להורדת העומס מן המערכת, ומהווים דרך הוגנת וישרה לסיום סכסוכים, ובדרך כלל אף זולה יותר לצדדים המתדיינים.
הבוררות הייתה אחד האמצעים המוקדמים ליישוב סכסוכים. לידתה עוד בימי האימפריה הרומית, והיא קודמת לשיטה האדברסרית לפי המשפט המקובל באלף שנים לפחות. רבים שמשו בתפקידי המגשר, המפשר או הבורר, מבלי לקרוא לכך בשמות אלו.
שיטות אלו מחולקות לרוב לשלושה סוגים:
סעיף 79 לחוק בתי המשפט נוסח משולב מונה שלוש דרכים ליישוב סכסוכים אלטרנטיבי, אם כי הדרך הראשונה היא באמצעות בית המשפט.
התפיסה כי הליכים אלו הם "אלטרנטיביים" מתייחסת בדרך כלל להיותם אלטרנטיביים להליך של התדיינות בפני בית משפט, אך הם גם אלטרנטיביים להידרדרות הסכסוך אל מחוץ לשליטת בעלי הדין, והגעתו לפתרון הכפוי על הצדדים, ולעיתים לאלימות.
דגל טרנסניסטריה
דגל טרנסניסטריה הוא הדגל הלאומי של הרפובליקה המולדובנית של פרידנסטרוביה, מדינה ללא הכרה בינלאומית, אשר מולדובה טוענת לריבונות עליה. הדגל הוא גרסה של דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה.
היסטוריה
לאחר אימוץ דגל מולדובה ב27 באפריל 1990, הודיעו הערים טירספול ודובסרי כי הן מסרבות להשתמש בדגל החדש, וכי ימשיכו להציג את דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, צעד שהחל את התגבשות טרנסניסטריה.
הדגל הנוכחי אומץ לפי חוק סמלי המדינה ב-25 ביולי 2000.
למרות שהמדינה אינה סוציטלאיסטית באופן רשמי, היא משתמשת בסמל הפטיש והמגל הקומוניסטי.
הפטיש והמגל מופיעים רק על צידו האחד של הדגל, ועל פי החוק מותר להציג את הדגל ללא סמל הפטיש והמגל כלל אך בשימוש ממשלתי מותר הדגל המלא בלבד.
ב-2009 אישרה מועצה העליונה של טרנסניסטריה הצעה להחליף את הדגל הלאומי בטריקולור בעל שלושה צבעים - לבן כחול ואדום, באופן זהה כמעט לחלוטין לדגל רוסיה, פרט ליחס הדגל (1:2 לעומת 2:3 בדגל רוסיה). לפי ההצעה, לדגל הקודם ניתן מעמד של 'דגל מדיני'.
ב-2017 אישרה המועצה העליונה של טרנסניסטריה את הפיכת הדגל הנוסף לדגל שני של הרפובליקה, לצד הדגל הוותיק.
עיניים עצומות לרווחה
עיניים עצומות לרווחה (באנגלית: Eyes Wide Shut) הוא מותחן ארוטי משנת 1999. הסרט הוא יצירתו הקולנועית האחרונה של הבמאי האמריקני סטנלי קובריק שהפיק, ביים והיה שותף לכתיבת התסריט לסרט. מככבים בו טום קרוז וניקול קידמן, והוא מסתמך על הנובלה הווינאית "סיפור חלום" מאת המחזאי ארתור שניצלר. קובריק נפטר שישה ימים לאחר סיום העריכה.
הסרט כולל סצינות המציגות עירום מלא ואף אקטים מיניים. בבתי הקולנוע בארצות הברית הוסרו סצינות מסוימות ואחרות צונזרו וטושטשו באמצעים דיגיטליים. בישראל ובמרבית מדינות העולם הוקרן הסרט במתכונתו המלאה.
עלילה
ד"ר ביל הרפורד (טום קרוז) ואשתו אליס (ניקול קידמן) הם זוג צעיר המתגורר בניו יורק אשר לו ילדה בת שבע. הזוג הולך למסיבת חג המולד שמאורגנת על ידי זקן עשיר בשם ויקטור זיגלר (סידני פולאק). במהלך המסיבה מזהה ביל את נגן הפסנתר כחברו הוותיק מבית הספר לרפואה, ניק נייטינגייל (טוד פילד), שעכשיו הוא פסנתרן מקצועי. בעוד שאחד מאורחי המסיבה מנסה לפלרטט עם אליס, שתי דוגמניות צעירות מפלרטטות עם ביל. הניסיון נקטע כשביל נקרא לחדרו של זיגלר כדי לטפל בדוגמנית מפורסמת בשם מנדי ששכבה עם זיגלר והתעלפה כתוצאה ממנת יתר. ביל עוזר למנדי והיא מצליחה להתאושש.
ביל יוצא בערב ויושב עם ניק, חברו אשר פגש במסיבה של זיגלר. בשיחה ביניהם ניק מספר לו על אירוע בו הוא מנגן בעיניים עצומות. אירוע זה מתקיים בכל פעם במקום אחר, וכדי להיכנס אליו האורחים מחויבים לומר סיסמה סודית וללבוש מסיכות. ביל מסתקרן מהאירוע ומחליט לשכור חליפה ומסיכה כדי לחדור לאירוע.
הוא נוסע במונית לאירוע ומגיע לאחוזה מסתורית. הוא אומר את הסיסמה (שניק גילה לו). הוא נכנס ומגלה סוג של פולחן דתי. אף על פי שהוא רעול פנים, אחת הנשים מזהה אותו, לוקחת אותו לצד ומזהירה אותו שהוא בסכנת חיים. לאחר מכן ביל מסתובב במקום ומגלה אורגיה המונית מוזרה. האישה לוקחת אותו שוב לצד ומזהירה אותו על חייו, אך השיחה ביניהם נקטעת לאחר שהשוער אומר לו שהמונית מחכה לו. ביל הולך עם השוער והם מגיעים לכינוס פולחני של חברי אגודה מסתורית. אדון האגודה שואל אותו על סיסמה שנייה, וביל טוען ששכח אותה. לאחר מכן הוא מתבקש להוריד את המסיכה שלו. לפני שהוא נענש, האישה שניסתה להזהיר אותו מתערבת שוב ומבקשת שיענישו אותה במקומו. ביל מורחק מהטירה ומוזהר שלא לספר לאף אחד על מה שראה שם.
ממש לפני עלות השחר ביל מגיע לביתו, כשהוא מרגיש אשם ומפוחד. הוא מוצא את אליס חולמת על כך שקיימה יחסים מיניים עם קצין חיל הים וגברים רבים נוספים, בנוסף, ומספרת שראתה גם את ביל בחלומה. למחרת בבוקר ביל מגיע למלון בו שהה ניק, ומדבר עם פקיד הקבלה. הפקיד מספר לו על כך שמספר שעות קודם לכן ניק חזר עם שני גברים חסונים כשהוא חבול ומבוהל. ניק ניסה להעביר מעטפה לקבלה, אך הגברים מנעו זאת ממנו והכניסו אותה למכונית שנסעה משם. ביל חוזר לחנות ממנה שכר את הבגדים, אך גילה שהמסיכה ששכר לא נמצאת איתו, וחושב כי אבדה לו. לאחר מכן הוא חוזר לאחוזה, שם קיבל מעטפה מהשוער שבה נמצא איום נוסף שמזהיר אותו לחדול מחיפושיו.
ביל קורא בעיתון כי מלכת יופי נמצאה מתה ממנת יתר. לאחר מכן הוא נקרא לביתו של זיגלר. זיגלר חושף בפניו של ביל כי הוא עצמו היה באורגיה וזיהה את הקשר שלו עם ניק. זיגלר חושף בפניו כי באגודת הסתרים הזו יש מספר אנשים ידועים מאוד ("אם הייתי אומר לך את השמות שלהם, אני לא חושב שהיית ישן כל כך טוב"). בנוסף, זיגלר טוען כי ניק חזר בבטחה אל משפחתו שבסיאטל. זיגלר טוען כי האישה שהזהירה את ביל היא מלכת היופי שמתה ממנת יתר, ושמה הוא מנדי. היא אותה האישה שביל הציל בתחילת הסרט. זיגלר מנסה לשכנע את ביל כי למה שקרה באחוזה אין קשר למותה של מנדי, וכי היא הייתה נרקומנית כבדה (הוא מאשש את טענתו בכך שבתחילת הסרט ביל אומר למנדי כי היא לא יכולה להרשות לעצמה לקיחת סמים נוספת).
כשהוא חוזר הביתה, ביל מוצא את המסכה השכורה על הכרית שלו לצד אשתו הישנה. הוא פורץ בבכי ומחליט לספר את כל מה שקרה ביומיים האחרונים לאשתו. למחרת בבוקר, הם הולכים לקניות חג המולד עם בתם. אליס חושבת שהם צריכים להיות אסירי תודה על כך ששרדו, שהיא אוהבת אותו, ויש משהו שהם חייבים לעשות בהקדם האפשרי. כאשר ביל שואל מה זה יכול להיות, היא עונה בפשטות: "להזדיין".
יחסי זמביה–יוון
יחסי זמביה–יוון הם יחסי החוץ בין זמביה ויוון.