cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפועל עין שמר
היסטוריה
בתחילת שנות ה-80 החלו בעיות פיננסיות והקבוצה התאחדה עם קיבוץ ברקאי השכן ונקראה "הפועל עין שמר/ברקאי". בתום עונת 1984/1985 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה. וירדה לאחר עונה אחת. בהמשך התמזגה הקבוצה בתוך קבוצה מאוחדת של המועצה האזורית מנשה, ונקראה "הפועל עין שמר - מנשה חדרה" ולבסוף התפרקה. כיום הקבוצה שמייצגת את עין שמר היא קבוצת הפועל המעפיל המכונית גם "המעפיל עין שמר".
קבוצת הנשים
בנות הפועל עין שמר בדיוק כמו הגברים, שלטו בענף בתחילת דרכו כשזכו באליפות הראשונה בליגה הבכירה ובהמשך סיימו באופן קבוע בצמרת הטבלה. לזאת הוסיפו שלוש זכיות בגביע המדינה ועוד פעמיים הגעה לגמר הגביע.
נייטרון איטי
נֵיטְרוֹן אִיטִּי או נֵיטְרוֹן תֶּרְמִי הוא נייטרון הנע במהירות הדומה למהירות התנועה התרמית של האטומים בחומר הסובב אותו. כאשר נייטרון נפלט מגרעין של אטום מתבקע הוא נע במהירות גבוהה המגיעה לכמה אחוזים ממהירות האור. מהירות זו מקבילה לטמפרטורה של מיליוני מעלות. בכל פעם שנייטרון מתנגש באטום הוא מאט ולאחר סדרה ארוכה של התנגשויות כאלה הוא מגיע לשיווי משקל תרמודינמי עם החומר הסובב אותו והופך לנייטרון תרמי. בכל התנגשות כזו יש סיכוי לנייטרון להיבלע באטום. אם ההסתברות הזו גבוהה מדי אז הסבירות גבוהה שהוא ייבלע לפני שיספיק להפוך לנייטרון תרמי.
לנייטרון איטי יש סיכוי גדול יותר לגרום לביקוע של אטום בקיע כמו אורניום. מרבית הכורים הגרעיניים מכילים לצורך זה חומרים שמטרתם להאט את הנייטרונים. התכונות הרצויות של חומר להאטת נייטרונים הן משקל אטומי נמוך הגורם לכך שכל התנגשות תאט את הנייטרון ככל האפשר וכן הסתברות נמוכה לבליעת הנייטרון על ידי האטום. החומרים הנפוצים המשמשים לכך הם מימן (בדרך כלל בצורה של מים), מימן כבד (בצורה של מים כבדים), פחמן (בצורת גרפיט) או בריליום. חומר שהיה לו שימוש היסטורי כמאט נייטרונים הוא הפרפין, שנעשה בו שימוש זה בניסוייו המפורסמים לגילוי הנייטרון של הפיזיקאי ג'יימס צ'דוויק.
דיפאק צ'ופרה
דיפאק צ'ופרה (באנגלית: Deepak Chopra; בהינדי दीपक चोपड़ा; נולד ב-22 באוקטובר 1946) הוא מרפא אלטרנטיבי, סופר, ונואם בתחום הניו אייג' ממוצא הודי המתגורר בארצות-הברית. כתב ספרים רבים העוסקים בדרכים להגביר את אושרו של אדם, בעיקר בהשפעת תפיסות בודהיסטיות, וכן כתב על הקשר הרוחני בין הגוף לנפש.
על פי גישתו של צ'ופרה תהליכים נפשיים הם בעלי השפעה רבה על בריאות הגוף. גישתו הפסאודו-מדעית שואלת מונחים מתוך הרפואה המדעית ומשלבת אותם ברפואה אלטרנטיבית המבוססת בעיקרה על פילוסופיות של המזרח הרחוק. על פי טענותיו חוסר שקט ולחץ נפשי הם בעלי השפעה רבה על בריאותו של האדם ובעזרת פעילות גופנית, מדיטציה, ושינוי תפיסת החיים יכול האדם להגיע לבריאות טובה יותר ואף לעכב תהליכי הזדקנות.
בשנת 1999 בחר בו המגזין טיים לאחד ממאה הגיבורים החשובים של המאה ה-20. כיום, צ'ופרה הוא בעל מספר ספרים רבי-מכר ברחבי העולם. כמו כן, לצ'ופרה קו מוצרי בריאות משלימים אלטרנטיביים, והוא נוהג להעביר הרצאות וסדנאות.
ביוגרפיה
צ'ופרה נולד בניו דלהי, הודו. אביו, קרישאן צ'ופרה, היה קרדיולוג מומחה בהודו, שעמד בראש בית החולים בניו דלהי למשך למעלה מחצי יובל, ושרת כסגן בצבא הבריטי.
בביקור בניו דלהי בשנת 1981, פגש צ'ופרה את רופא האיור ודה, בריהאספאטי דב טריגונה, ובעצתו החל ללמוד את רפואת האיור ודה. בשנת 1985, פגש צ'ופרה את מהרישי מהש יוגי, שהורה לו ליסד מרכז לרפואת איור ודה. צ'ופרה עזב את משרתו בבית החולים במסצ'וסטס, והפך למייסד ולנשיא האגודה האמריקאית לרפואת איור ודה, ובהמשך גם למנהל של המרכז הרפואי לרפואה התנהגותית וטיפול בלחצים על שם איור ודה.
צ'ופרה עזב את קהילת המדיטציה הטרנסצנדנטלית בינואר 1994, כיוון שלטענתו הואשם בניסיון להתחרות ולגזול את מקומו של מהרישי כגורו. על פי מקורות חיצוניים, צ'ופרה עזב את הארגון כאשר "החברות בו לוותה בלחץ גדול מדי" והיוותה "עיכוב להצלחתו".
אחרי 1993, עבר צ'ופרה לחוף המערבי של ארצות הברית, והחל לעבוד עבור חברת בריאות שעסקה ברפואה הקשורה לגוף ולנפש בקליפורניה. צ'ופרה הוסמך לעסוק כרופא במדינת קליפורניה רק בשנת 2004, עד אז העדיף ללמד ולכתוב את תורתו. יחסיו עם חברת הבריאות באו לקיצם בשנת 1996, והוא הקים, יחד עם הנוירולוג דייוויד סימון את מרכז הבריאות על שם צ'ופרה. אז החל גם צ'ופרה לצבור פופולריות רבה בקרב התקשורת האמריקאית, ובין היתר התראיין בתוכניתה של אופרה וינפרי וזכה לסיקור במגזין פיפל.
צ'ופרה יסד את קרן צ'ופרה בשנת 2009, במטרה לקדם ולחזק את המודעות להחלמה רוחנית, כמו גם חינוך ומחקר בתחום הרפואה האלטרנטיבית. הוא מרצה בפקולטה לעסקים באוניברסיטת קולומביה, ומשתתף מדי שנה כמרצה באירועים שונים של אוניברסיטאות בארצות הברית, בין היתר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. כמו כן, צ'ופרה הוא בעל טור שבועי בעיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", וכתב קבוע בעיתון וושינגטון פוסט.
על פי הערכות השוק, עסקיו של צ'ופרה מניבים כ-20 מיליון דולרים בשנה, המתבססים על מכירת מוצרי רפואה אלטרנטיבית, ביניהם תוספי מזון, שמני עיסוי, ספרים, קלטות וידאו וקורסים. מחיר הנוכחות בהרצאותיו מגיע עד ל-25 אלף דולר.
צ'ופרה ציין בעבר כי אחת מהסיבות בגינן עזב את הרפואה הקונבנציולית, הייתה חוסר שביעות רצונו מכמות התרופות הרבה שנהג לתת למטופליו, מאחר שמנקודת מבטו "שמונים אחוזים מכל המרשמים הניתנים כיום הם טיפולים אופציונליים או חלקיים בתועלתם".
גישתו הטיפולית
צ'ופרה מתואר כאחד מאנשי החזית הבולטים של תורת האיור ודה באמריקה.
ככלל, צ'ופרה שואל מושגים ורעיונות מתחומים רבים, גם כאלה שנתפסים לרוב כסותרים זה את זה, ומשלב אותם. הוא איננו מגבה את רעיונותיו במחקרים ואיננו מנסה לקבל להם תמיכה מדעית. למשל שילב רעיונות פסאודו מדעיים בנוגע למכניקת הקוונטים ועקרונות מתורת איור ודה, ונוהג לכנותם "ריפוי קוונטי", ובין רפואה אלטרנטיבית של המזרח העתיק, ובין רעיונות פסאודו מדעיים מעולם הפסיכולוגיה, הביולוגיה והפיזיקה.
בהתייחסותו למחלות, צ'ופרה תיאר את וירוס האיידס כיצור המפיק "צליל שמפתה את ה-DNA לכדי השמדה", ועל כן ניתן לטפל בו בעזרת "צלילים קדמוניים של איור ודה". הצהרה זו עוררה מחלוקת רבה בקרב הרפואה הקונבנציונלית, כיוון שהיא טעונה מבחינה אתית. בדומה לפתרונות רבים אחרים שמציעה הרפואה האלטרנטיבית, הטיפול שהציע צ'ופרה אינו מבוסס על נתונים מחקריים שהוכחו מדעית, ועל כן יעילותו מוטלת בספק, מעבר לאפקט הפלצבו.
צ'ופרה פיתח את הרעיון לפיו ניתן לעכב או להפוך הזדקנות אנושית. הוא טוען כי בניגוד לתפיסה המסורתית של הזדקנות, ניתן ללמוד כיצד לכוון את כיוון המטבוליזם של הגוף, וכי הזדקנות היא התנהגות נרכשת. בנוסף, צ'ופרה טוען שהזדקנות יכולה להיות מואצת, לדוגמה בשל אורח חיים ציני וסקפטי של אדם. השחקנית דמי מור ציינה כי היא מאמינה שבעזרת תורתו של צ'ופרה תגיע עד גיל 130, וצ'ופרה עצמו העיד שהוא מצפה לחיות הרבה מעבר לגיל 100.
ביקורת
פול קורץ, הומניסט, ספקן וחילוני אמריקאי, כתב כי הפופולריות של השקפות של צ'ופרה קשורה להתגברות עמדות אנטי-מדעיות בחברה, ופופולריות שכזאת מבטאת במתקפה על האובייקטיביות של המדע עצמו על ידי המבקשים צורות חדשות, אלטרנטיביות, לאמת את רעיונותיהם.
באופן כללי, צ'ופרה תקף את הספקנות. למשל ב"הפינגטון פוסט" כתב כי "אף ספקן, למיטב ידיעתי, לא גילה אי פעם תגלית מדעית חשובה או מתקדמת לרווחתם של אחרים." אסטרונום Phil Plait טען שאמירה זו מחרידה "על גבול הדק משקר גס ובוטה", וציין את קרל סייגן, ריצ'רד פיינמן, סטיבן ג'יי גולד ואדוארד ג'נר שלדבריו היוו דוגמאות נגדיות להצהרתו של צ'ופרה בין "אלפי מדענים [שהם] ספקנים".
ספריו
צ'ופרה כתב למעלה מ-50 ספרים, שתורגמו ל-35 שפות שונות. ספריו שתורגמו לעברית יצאו לאור על ידי הוצאת מודן. ביניהם:
עמק הבכא (סרט טלוויזיה)
עמק הבכא (באנגלית: Valley of Tears) הוא סרטו התיעודי של הבמאי הישראלי חיים גיל על הלחימה ברמת הגולן בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים. הסרט נערך על פי כתבות מן השטח ששודרו במקורן באוקטובר 1973 והוקרן לראשונה בערוץ הראשון באוקטובר 1981. הוקרן בפתיחת הרטרוספקטיבה של חיים גיל בסינמטק ירושלים בפברואר 2011. שמור בסרטיית הטלוויזיה של רשות השידור, שם גם ניתן למצוא את תוכן הסרט מפורט על פי תמונות. הסרט לא הופץ לציבור הרחב וקיימים ממנו רק העתקים פרטיים שהוקלטו משידורי טלוויזיה.
רוקי (ספורט)
רוּקֵי (באנגלית: Rookie, מילולית: טִירוֹן) הוא אדם המצוי בשנת המשחק הראשונה במועדון בענף הספורט שלו, בליגה מקצוענית או לא, בעיקר בארצות הברית. הכינוי הוא בעל משמעות גם לגבי כל מקצוע, אימון או כל פעילות חדשה, או לעיתים אף לגבי פרשמן (בייחוד בקבוצות אתלטיקה).
במספר ענפי ספורט התפתחה מסורת לפיה שחקני הרוקי מחויבים לעשות פעולות משפילות או שהן במסגרת "מתיחתם" על ידי השחקנים הוותיקים יותר. דוגמאות לכך ניתן למצוא בבייסבול, בליגת הNBA, ובפוטבול האמריקני.
בליגת ה-NBA, ליגת הכדורסל הנחשבת לטובה בעולם, מחולק פרס "רוקי השנה" לרוקי המצטיין של העונה. בעבר, במסגרת אירועי סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, הייתה מתמודדת נבחרת שחקני רוקי מול נבחרת שחקני שנה שנייה (המכונים "סופמורס") במשחק הכוכבים העולים של הליגה. כיום מתמודדות קבוצות של רוקיז וסופמורס במתכונת של חלוקה לפי ארץ מוצא: ארצות הברית נגד שאר העולם. פרס רוקי השנה מחולק גם בענפי ספורט נוספים כמו בייסבול וכדוריד. לעיתים נתלות תקוות רבות בשחקני רוקי שיושיעו את קבוצתם החדשה, כיוון שברוב הדראפטים קבוצות שהפסידו יותר בעונה הקודמת זוכות לבחור במקום גבוה יותר בדראפט.
אטימולוגיה
על פי המילון האנגלי של אוקספורד, מקורותיה של המילה "rookie" אינם ודאיים, אך ככל הנראה המילה היא שיבוש של המילה "recruit" (טירון). ההופעה המוקדמת ביותר של המילה, לפי מילון אוקספורד, היא בספר שיריו של רודיארד קיפלינג, "Barrack-Room Ballads", שפורסם ב-1892, בהתייחסו לטירונים בצבא הבריטי. סברה נוספת היא שמקור המילה הוא מהולנדית, מהמילה 'ברוקי' (קיצור של ברוקוונט, ילד שלבוש במכנסיים קצרים), מושג המתאר איש צוות בספינה.
איפראן
איפראן (בערבית: إفران, בברברית: ⵉⴼⵔⴰⵏ (מערה), בצרפתית: Ifrane) היא עיירת נופש בהרי האטלס התיכון במרוקו, כ-70 קילומטר דרומית לעיר פאס. העיירה ממוקמת 1665 מטר מעל גובה פני הים וידועה בתור אתר מרכזי לתיירות סקי במרוקו. היא הוקמה במאה ה-20 בתקופת הפרוטקטורט הצרפתי.
העיירה מונה כ-14 אלף תושבים, נכון לשנת 2014. בנוסף לאטרקציות תיירותיות רבות נמצאת בעיירה אוניברסיטת אל-אחוויין, מהאוניברסיטאות היוקרתיות במרוקו. הלימודים באוניברסיטה מתנהלים באנגלית. העיירה בנויה ברובה בסגנון אדריכלי מערב-אירופאי.
עיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים (היידן)
העיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים הוא מן הקבצים הגדולים ביותר ביצירתו של יוזף היידן, וכולל כמעט 400 שירים שעיבד לזמרים בליווי הרכב. רוב העיבודים הללו נכתבו בשנות חייו האחרונות לשלושה מו"לים בריטיים שונים.
הרקע לכתיבת הקבצים השונים
בעת ביקורו הראשון בלונדון בשנים 1792–1793, פגש בה היידן את המו"ל ויליאם נפיר. היידן התבקש על ידי נפיר לכתוב "מוזיקה לשלושה תפקידים" לקול, כינור ובס ממוספר, על פי מלודיות (Airs) וטקסטים שאותם יספק נפיר. המפגש הזה הניב את הקובץ הראשון של שירים סקוטיים ובו 100 שירים שיצאו לאור בשנת 1792. בביקורו השני של היידן בלונדון בשנת 1795, הוא כתב קובץ עיבודים שני בן 50 שירים לאותו מו"ל, שיצא לאור באותה שנה.
בחודש נובמבר 1799 קיבל היידן פניה מן המו"ל ואספן המוזיקה העממית ג'ורג' תומסון לכתוב גם לו עיבודים לשירים עממיים שאותם יספק המו"ל, אך הפעם להרכב שכולל כינור, צ'לו, פסנתר ושני קולות, לסירוגין וביחד. תוכניתו של תומסון הייתה ליצור אוסף של שירי עם מכל העמים ששכנו באיים הבריטיים, ושמעבדיו יהיו מן המלחינים הידועים של אותה תקופה, ביניהם גם בטהובן, ובר, פלייל ומלחינים נוספים. בין חודש יוני 1800 ועד אוקטובר 1804 שלח היידן לתומסון שבאדינבורו, סך של 208 עיבודים, והוא המלחין המשמעותי ביותר שתרם לאוסף זה של תומסון.
במשלוחים שבשנים 1803–1804 שלח היידן בין שאר השירים הסקוטיים, גם 60 שירים וולשיים. אך המשלוחים הללו מתייחדים גם בכך שהם אינם כולם משל היידן. כיום ידוע שכ-30 מן השירים הללו עיבד תלמידו של היידן, זיגיזמונד פון נויקום, וזאת מחמת התגברות מחלתו של היידן. העבודה של נויקום התבססה על זו של היידן ונעשתה בפיקוחו, אך היא נחשבה לפחותה ברמתה. המו"ל עצמו לא ידע מכך, וחשב כי איכות הכתיבה ירדה, ולפיכך חלק מן העיבודים במשלוח הזה לא פורסמו בחוברות שהוציא.
את שישים וחמישה השירים הנותרים עיבד היידן בשביל ויליאם וואיט. וואיט לא היה מו"ל באופן רשמי, אלא בעל חנות ספרים מאדינבורו, שמכר גם מוזיקה. היידן כתב לוואיט עיבודים לפי המתכונת שכתב לתומסון. הכרך הראשון של וואיט יצא לאור ב-1804 ובו 40 עיבודים משל היידן. הכרך השני יצא לאור ב-1807 ובו 25 עיבודים. העיבודים שנכתבו בשביל וואיט הם לשירים סקוטיים בלבד, כאשר את חלקם היידן כבר עיבד קודם לכן בשביל המו"לים הקודמים, ועל כן יש זהות רבה בין הגרסאות.
על המוזיקה והטקסט
כל המו"לים שלהם כתב היידן, דרשו מן המעבדים לכתוב למוזיקאים חובבים, ועל כן הרמה הטכנית של העיבודים הללו היא לא גבוהה, והם כמעט נטולי פסאז'ים וקטעים הקשים לנגינה. היידן עצמו היטיב לשמור על רמת כתיבה מתאימה, והתבקש לערוך שינויים רק לעיתים בודדות. כל זה לא גורע מאופיים הקולח והעליז של השירים המהירים, או מן האינטימיות, ולפעמים אף הקדרות, של השירים המתונים.
רוב השירים הסקוטיים מתאפיינים, מבחינה מוזיקלית, בכתיבה שאינה טונאלית מובהקת, אלא בנטייה קלה למודאליות. הדבר ניכר בראשונה במלודיות העממיות שניתנו מראש, אך גם בהרמוניה; קדנצות פלגאליות וסיומים מדומים הם שכיחים מאוד, וכמו כן מהלכים הרמוניים שאינם טיפוסיים לגמרי לסגנון הקלאסי ה"היידני", נפוצים גם הם. המקצב גם הוא כזה האופייני למוזיקה עממית קלטית, ושכיחות מאוד סינקופות ו"פולסים" אופייניים, כמו למשל המקצב המסורתי של הג'יג.
השירים הוולשיים, מאידך, הם יותר "קלאסיים" מבחינה מוזיקלית; הטונאליות שלהם היא מובהקת, וכמו כן גם המשקל והמקצב.
כמעט כל השירים כולם כתובים כ"שיר בתים", כלומר אותה המוזיקה שחוזרת בבתים השונים.
הכתיבה להרכב מתאפיינת בכך שהמקלדת והכינור פותחים את השיר, ועם כניסת הזמר\זמרים הם עוברים לתפקיד הליווי, גם אם זה מאוד עשיר ויצירתי. תפקידו של הצ'לו הוא הבס הממוספר בעיבודים לנפיר. בעיבודים המאוחרים יותר הצ'לו מקבל תפקיד עצמאי, אך לרוב הוא מכפיל את קול הבס של המקלדת. ישנם מספר שירים "ללא מילים" בקובץ של תומסון, הכתובים להרכב בלבד.
הכתיבה לזמרים גם היא פשוטה ונוחה מאוד. לרוב הם לא נדרשים להפגנת וירטואוזיות, אך לעיתים ניתנת להם הזדמנות לשיר ללא הצמדות לליווי (כשהוא איננו) במעין קדנצות קצרצרות.
הטקסטים להם כתובים השירים הם באנגלית. בשירים הסקוטיים ישנם מונחים רבים מן הניב הסקוטי, אך השירים הוולשיים הם כולם באנגלית ולא בוולשית. רוב השירים הם שירי אהבה, דבר שניכר בחלק מן הדואטים לזמר ולזמרת. ישנם שירים עד הטבע, על המלך, שירי עם לכבוד החגים, וכדומה.
הוצאות והקלטות
כל העיבודים שכתב היידן יצאו לאור בהוצאה הכוללת של יצירותיו, וכמו כן אוספי שירים נבחרים יצאו לאור בהוצאות שונות. בקטלוג יצירותיו של הובוקן הם נמצאים בקבוצה מס' 31 Hob. XXXI. חלק מן השירים הוקלטו במשך השנים על ידי זמרים ידועים כגון דיטריך פישר דיסקאו, פריץ וונדרליך ואליזבת שוורצקופף. בשנים האחרונות (ראשית שנות האלפיים) מוקלטים בחברת "בריליאנט" כל העיבודים של היידן לשירי העם, בביצועם של לורנה אנדרסון, ג'אמי מקדגל וטריו היידן-אייזנשטאדט, כחלק מפרויקט ההוקרה להיידן שנערך ב-2009 לציון 200 שנים למותו.
שרון רבין-מרגליות
שרון רבין-מרגליות (נולדה ב-1967) היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת רייכמן, כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים כאשר האוניברסיטה נקראה המרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה
שרון רבין נולדה בשנת 1967 בניו יורק, בעת שהוריה, רות ומיכאל רבין, שהו שם בשבתון. גדלה בשכונת רחביה בירושלים. התגייסה לצה"ל בשנת 1985, ושירתה בחיל המשטרה הצבאית ואחר כך בלשכת אלוף פיקוד המרכז.
בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים ובשנת 1994 קיבלה תואר שני במשפטים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1991 התמחתה בבית המשפט העליון אצל השופט גבריאל בך. חברה בלשכת עורכי הדין בישראל מאז 1992. בשנים 1993–1994 הייתה יועצת משפטית במשרד העבודה והרווחה. בשנת 1997 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1997 הצטרפה בדרגת מרצה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2004 קודמה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2011 מונתה לפרופסור. בשנים 2012–2016 כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים. מחקרה מתמקד בשוק העבודה, אפליה תעסוקתית, זכויות נשים בעבודה והגנה על זכויות עובדים.
בשנים 2001–2003 הייתה חוקרת אורחת בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ניו יורק. בשנים 2008–2009 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, שם לימדה דיני עבודה וזכויות נשים.
משפחתה
אביה, מיכאל רבין, הוא פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג. אמה, רות רבין, עבדה בפרקליטות המדינה, הייתה מנהלת המחלקה הבינלאומית. דודתה, פרופ' מרים בן-פרץ, היא חוקרת חינוך והוראה, כלת פרס ישראל, ודודהּ, פרופ' חיים רבין, הוא בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות. אחותה, ד"ר טל רבין, היא חוקרת בתחום ההצפנה.
במהלך לימודיה לתואר ראשון נישאה ליורם מרגליות, כיום פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בני הזוג מתגוררים ברעננה ולהם שלושה בנים.
לאבק
לאבק (באנגלית: Lubbock) היא עיר במדינת טקסס שבארצות הברית. העיר לאבק היא בירת מחוז לאבק, וממוקמת בחלק הצפון-מערבי של טקסס. בעיר נמצאות שלוש אוניברסיטאות: Lubbock Christian University, Texas Tech University ו-Texas Tech University Health Sciences Center. על פי ההערכות של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2012 אוכלוסיית העיר הייתה 236,065, מה שהפך את לאבק לעיר ה-84 בגודלה מבחינת אוכלוסייה בארצות הברית וה-11 בגודלה בטקסס. העיר נחשבת למרכז הכלכלי של אזור המטרופולין לאבק, אשר בה מתגוררים כ-297,669 על פי ההערכות של מפקד האוכלוסין ב-2012.
העיר לאבק מכונה "עיר המרכז", הכינוי נובע מהיותה מרכז כלכלה, חינוך ובריאות בצפון מערב טקסס. האזור הוא אזור גידול הכותנה הרציף הגדול ביותר בעולם ותלוי רבות בהשקיית מים המגיעים מן אקוויפר אוגלהלה. אתר CNNMoney.com דירג את לאבק במקום ה-12 ברשימת הערים הטובות ביותר לפתיחת עסק קטן. האתר ציין את אווירת העסקים המסורתית בעיר, את מחיר ההשכרה הזול יחסית למקום מסחרי ואת המיקום המרכזי של העיר ושיתופיות העירייה. בית הספר התיכון בעיר, 'לאבק היי סקול' זכה לסיקור עיתוני שלוש שנים ברציפות על ידי מגזין החדשות ניוזוויק כאחד מהתיכונים הטובים ביותר בארצות הברית.
היסטוריה
מחוז לאבק נוסד בשנת 1876, נקרא על שמו של תומאס סאלטוס לאבק, רנג'ר לשעבר ואחיו של פרנסיס לאבק, מושל טקסס בזמן מלחמת האזרחים. כבר בתחילת 1884, הוקם בעיר סניף דואר פדרלי בשם לאבק. אולם, העיירה לאבק לא נוסדה עד שנת 1890, כשנוסדה העיירה, היא נוסדה מהתמזגות ייחודית בין שתי עיירות קטנות הנקראו 'אולד לאבק' ו'מונטריי'. מונחי הפשרה כללו על שמירת שם לאבק. בשנת 1891 לאבק הפכה לבירת המחוז וב-16 במרץ 1909 נוסדה העיר.
הקולג' הטכנולוגי של טקסס (כיום 'Texas Tech University') נוסד בלאבק בשנת 1923. אוניברסיטה נפרדת, 'Texas Tech University Health Sciences Center' (נפתחה בשם Texas Tech University School of Medicine) נוסדה ב-1969. האוניברסיטה הנוצרית בלאבק נוסדה ב-1957. בעיר נמצא מוזיאון 'לאבק לייק לאנדמרק' אשר מופעל על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית של טקסס. המוזיאון הוא שמורת טבע והיסטוריה ונמצא בקצה הצפוני של העיר, במוזיאון המבקרים יכולים לצפות בחפירות ארכאולוגיות אקטיביות, לראות הוכחות של 12,000 שנים על קיום ועיסוק בני האדם באזור, בני אדם עתיקים וחיות שנכחדו. חלק אחר במוזיאון מראה מבנה היסטורי של חוות שונות באזור.
באוגוסט 1951 נראו מעל שמי העיר אורות בצורת האות V. סדרת התצפיות של "אורות לאבק" קיבלו פרסום לאומי ונחשבות לאחד ממקרי העב"ם הראשונים הגדולים. התצפיות נחשבו לאמינות מכיוון שסדרת האורות נראו גם על ידי פרופסורים למדע בקולג' הטכנולוגי של טקסס אשר היו עדים למקרה, אחד מהסטודנטים בקולג' גם צילם את התקרית, התמונות הודפסו בפריסה כלל לאומית בעיתונים ומגזינים. פרויקט הספר הכחול, מחקר רשמי של חיל האוויר האמריקני על תקריות עב"מים, פתח בחקירה מקיפה על המקרה. הם הסיקו שהתמונות שצילם הסטודנט היו אמיתיות ולא תרמית, אך דחו את האורות כעב"מים ואמרו שהאורות בשמיים היו עשים או סוג של ציפורים הנקראים פלובר. חיל האוויר טען שהחלק התחתון של העשים או הפלוברים השתקף בזוהר האורות של הרחוב החדש בלילה. אולם, חוקרים אחרים חלקו על הסברים אלו ועבור רבים, "אורות לאבק" עדיין נשארה בגדר תעלומה.
בשנת 1960, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דיווחה ש-91.9% מאוכלוסיית העיר הם לבנים ו-8.0% שחורים.
בתאריך 11 במאי 1970, סופת הטורנדו 'לאבק' הכתה בעיר. 26 אנשים נהרגו, ושווי הנזקים היה מוערך בכ-125 מיליון דולר. מגדל המטרו בעיר, בגובה של 84 מטרים נחשב לבניין הגבוה ביותר אי פעם ששרד פגיעה ישירה של סופת טורנדו בדרגה F5. ראש העיר דאז, ג'ים גראנברי, מועצת העיר ויורשו של ראש העיר, נוריס טורנר הואשמו במעורבות בתוכנית השיפוץ של מרכז העיר לאחר נזקי הסופה.
גאוגרפיה
גובה העיר מעל לפני הים הוא 992 מטרים, לאבק נחשבת למרכז הכלכלה, החינוך והבריאות של צפון-מערב טקסס. על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, שטחה הכולל של העיר הוא 319.99 קמ"ר, מתוכם 317.04 קמ"ר אדמה ו-2.95 קמ"ר מים.
אקלים
עונות הקיץ בעיר הם חמות, עם ממוצע של 78 ימים בשנה עם טמפרטורה של 32°C ו-7 ימים של 38 °C, למרות זאת עקב הצחיחות הטמפרטורות נשארות 21 °C רק במשך כמה לילות. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר היא 46 °C, ב-27 ביוני 1996.
ימי החורף בלאבק הם בדרך כלל שמשיים וקלים יחסית, אך הלילות קרים, בדרך כלל עם טמפרטורות מתחת לאפס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בעיר הייתה 27 °C-, ב-8 בפברואר 1933.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין, נכון לשנת 2010 היו בעיר 229,573 תושבים, 88,506 משקי בית, ו-53,042 משפחות. צפיפות אוכלוסייה הייתה 724.2 אנשים לקמ"ר. בעיר היו 95,926 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 302.6 יחידות דיור לקמ"ר. 75.8% מהתושבים בעיר הם לבנים, 8.6% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.4% אסיאתים, 9.9% מגזע אחר, ו-2.5% משני גזעים או יותר.
אולפני FAME
אולפני FAME (ראשי תיבות של: Florence Alabama Music Enterprises וכן המילה "תהילה") היו אולפני הקלטות בעיירה מאסל שולס שבצפון מדינת אלבמה. מייסד האולפנים והרוח החיה בהם היה המפיק ריק הול. באולפנים, שהתקיימו משנות החמישים ועד 2018, הקליטו יוצרים רבים, בהם וילסון פיקט, אוטיס רדינג, פרסי סלדג', פול אנקה, אריתה פרנקלין, אטה ג'יימס, בובי ג'נטרי, סולומון ברק, להקת האחים אולמן, האבנים המתגלגלות, בוב דילן, סיימון וגרפונקל, דייר סטרייטס, רוד סטיוארט, סטיבי ריי וון, לנרד סקינרד, ג'יי ג'יי קייל ורבים מאמני אטלנטיק רקורדס. שתי קבוצות של נגני אולפן קבועים של האולפנים, חטיבת כלי נשיפה (Muscle Shoals Horns) וחטיבת קצב ( Muscle Shoals Rhythm Section שנקראו גם The Swampers), השתתפו בהקלטת מאות שירים ויצרו צליל ייחודי ומזוהה בתחומי הקאנטרי, בלוז, פ'אנק, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת הנשמה והרוק הדרומי שנקרא Muscle Shoals Sound. ב-2013 ראה אור הסרט התעודי Muscle Shoals המגולל את סיפור האולפנים. מבנה האולפנים נכלל ב-2016 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
תולדות האולפנים
אולפן ההקלטות נוסד ב-1959 בעיר פלורנס באלבמה על ידי ריק הול ושני שותפים, בילי שריל וטום סטאפורד. בראשית שנות השישים עזב הול והקים את האולפן במבנה מחסן טבק נטוש. באמצע שנות השישים הפך האולפן הנידח למרכז הפקה של להיטי מוזיקת נשמה. מפיקים כג'רי וקסלר ופלטון ג'רוויס הביאו את אמניהם להקליט במקום, שבו עבדו בהרמוניה אפרו-אמריקאים ולבנים בתקופה שבה שלטה עדיין מדניות ההפרדה הגזעית (סגרגציה).
ב-1969 פרשו חלק מנגני האולפן של FAME והקימו את Muscle Shoals Sound Studio ב-Jackson Highway 3614 (לכן מופיע המספר 3614 על הקלטותיהם), בעידודו של ג'רי וקסלר שהעביר אליהם את אמניו. אולפנים אלה נסגרו ב-1979 לא לפני שהפיקו כמה להיטי ענק, בהם Brown Sugar של האבנים התגלגלות, Kodachrome ו-Loves Me Like a Rock של פול סיימון, התקליט Atlantic Crossing של רוד סטיוארט ועוד.
בשנות השבעים הגיע הול להסכם לפיו תפיץ חברת קפיטול רקורדס את קליטי FAME. בין האמנים שהחתים באותה תקופה נמנים טרי גיבס, רוני מילסאפ, ג'רי ריד, להקת האוסמונדס, בובי ג'נטרי ופול אנקה, שסימנו מעבר למוזיקת קאנטרי.
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2019
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2019 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 2019 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה ב-5 בדצמבר 2019. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך שנה. כמו כן, הוא מחושב לפי נתוני המכירות שנאספו מה-24 בדצמבר 2018 עד 16 בנובמבר 2019.
סיג'ילמסה
היסטוריה
על פי אל-בכרי בספר המסלולים והמקומות, הצאפריים יישבו את העיר לראשונה בעקבות התקוממות ברברית נגד בית אומיה. אל-בכרי מספר כי אחרים הצטרפו למתיישבים המוקדמים הללו שם, עד שמנו כארבעת אלפים, ואז הניחו את היסודות לעיר. הם בחרו מנהיג עיסא בן מאזיד אל-אסוואד, לטפל בענייניהם בשנים הראשונות הראשונות להקמת העיר. לאחר ששלט במשך 14 שנה הואשם על ידי חבריו בשחיתות והוצא להורג. אחריו הנהיג את העיר אבו אל-קאסים סמגו בן וואסול אל-מיקנאסי, מראשי שבט מיקנסה. צאצאיו מכונים שושלת מידרריד הם שלטו באזור שכונה על ידם אמירות סיג'ילמסה וקבעו את סיג'ילמסה כבירתם.
הגאוגרף הערבי אבן האוקל ביקר בספרד ובמגרב בין השנים 947–951. על פי החשבון בספר שלו "כתאב סוראט אל-ארד", שהושלם בסביבות 988, סיג'ילמסה גדלה בכוחה הכלכלי עקב שינוי דרכי סחר. בגלל עושרה הצליחה העיר לקבוע את עצמאותה תחת שושלת מידרריד, ולהשתחרר מהחליפות העבאסית כבר בשנת 771.
לפי אל-בכרי, בשנת 1055, עבדאללה בן יאסין, המנהיג הרוחני של אל-מוראביטון הביא צבאו לסיג'ילמסה והרג את מנהיג העיר. מורביטון נקטו בפרשנות קפדנית ביותר לאסלאם, הם ניפצו כלי נגינה וסגרו חנויות יין ברחבי העיר. סיג'ילמסה הייתה הכיבוש הראשון של המורביטון ונותרה בשליטתם עד 1146, אז חליפות אל-מוואחידון השתלטה על העיר וביצעה טבח של רבים מיהודי המקום.
הנוסע המרוקאי אבן בטוטה שהה בסיג'ילמסה במסעו לביקור באימפריית מאלי בשנים 1352–1353. הוא כתב: "הגעתי לעיר סיג'ילמסה, עיר יפה מאוד. יש בה שפע של תמרים באיכות טובה. העיר בצרה דומה לה בשפע התמרים, אך אלה של סיג'למסה עדיפים." אבן בטוטה מזכיר גם את העיר כאשר הוא מתאר את העיירה הסינית קוואנז'ו : "בעיר זו, כמו בכל הערים בסין, לגברים יש פרדסים ושדות ובתיהם באמצעם, כפי שהם נמצאים בסיג'ילמסה אצלנו. זו הסיבה שהעיירות שלהם כה גדולות."
האזכור הבא של סיג'ילמסה במקורות הקיימים הוא זה של ליאו אפריקנוס, שנסע למרוקו בתחילת המאה ה-16, הוא הלך לנוה המדבר תאפילאלת ומצא את הריסות סיג'ילמסה. הוא מעיר על "הקירות הממלכתיים והגבוהים ביותר", שכנראה עדיין עמדו. הוא כותב שהיו הרבה מקדשים ומכללות מפוארים בעיר, וגלגלי מים שהוציאו מים מהנהר זיז. ליאו אפריקאנוס אומר שמאז שהעיר נהרסה, תושבים לשעבר עברו לגור בכפרים ובעיירות שמסביב. על פי ליאו אפריקאנוס, העיר נהרסה כאשר הנסיך האחרון שלה נרצח על ידי אזרחי סיג'ילמסה ולאחר מכן עברה האוכלוסייה לכפרי הסביבה.
העיר נבנתה מחדש במאה ה-18 בהוראת הסולטאן מולאי איסמעיל, אך היא נכבשה והושמדה על ידי השבטים הנודדים של "איית אטא" בשנת 1818. כיום, הריסות סיג'ילמסה, כמה ק"מ צפונית לעיירה ריסאני, מוכרים על ידי הקרן העולמית לאנדרטאות כאתר בסכנת הכחדה. הם נשמרים על ידי משרד התרבות המרוקאי.
יהדות סיג'ילמסה
במאה ה-11 התקיימה בסיג'למסה קהילה יהודית, בה היו חכמים מפורסמים ובית דין. הדים מתקופה זו אנו מוצאים בשאלות שהפנה לרב האי גאון. חכם זה נזכר גם באגרת מרב שרירא גאון לרבי יעקב בן נסים מקירואן. חכם נוסף הידוע מאותה התקופה הוא רבי יהודה בן רבי יוסף סג'למאסי מחבר ה"תוכחה".
במאה ה-12 אנו מוצאים שם את הדיין רבי יוסף בן עמראן, ידידו הנערץ של רבי אברהם אבן עזרא. באותה התקופה כבשו כוחות המוואחידון את הסהרה מידי המוראביטון, וביצעו טבח ביהודי הקהילה.
יהודי בשם רבי שלמה הכהן שהיה מבני העיר באותה התקופה והיגר לקהיר בעקבות המאורעות, מספר במכתב לאביו על המאורעות. הוא כותב כי רבי יוסף בן עמראן אולץ להתאסלם ומכנהו בשל כך "ראש הפושעים", אולם בדברי אבן עזרא שהיה ידידו של רבי יוסף נרמז על נאמנותו ליהדות על אף ההמרה שהייתה למראית העין. באותו המכתב מזכיר רבי שלמה הכהן חכם נוסף מהמקום בשם רבי יוסף בן מלאל, הוא מספר שהוא היגר בעקבות המאורעות למצרים ונשאר חסר כל, לדבריו חכם זה למד לפני רבי יוסף אבן מיגאש וקיבל ממנו כתב סמיכה. עוד הוא מספר על דודיו שנמלטו מהעיר לפני המאורעות.
רבי אברהם אבן עזרא חיבר באותה התקופה את הקינה המפורסמת אהה ירד עלי ספרד, המתארת את חורבן הקהילות בספרד ובמגרב במאה ה-12 בידי שלטון אל-מווחידון, בתוך דבריו מקונן האבן עזרא על גם חורבן סיג'ילמסה:
עם כיבוש כוחות אל-מוואחידון נדם קולה של הקהילה בעיר סיג'ילמסה, אנשיה עברו כנראה לאחר חורבנה בשלהי המאה ה-14 אל העיר תאפילאלת הסמוכה (ראו להלן).
תאפילאלת
לפי מסורת יהודי העיר תפילאלת משתייכת הקהילה במקום לסיג'ילמסה הקדומה. בשטרות הכתובה והגט של אזור זה מופיע השם בנוסח (=למניין שאנו מונין כאן בעיר סג'למאסא שעל נהר זיז מושבה). נוסח זה רשום בכל שטרי הכתובות והגטין של הקהילות הדרומיות בתפילאלת שבידינו. זהו ביטוי מובהק לרצף היסטורי מן המאה ה-11 ועד למאה ה-20, וכן לרצף הטריטוריאלי של תחומי סיג'ילמסה ותפילאלת.
היות שהשם הקדום "סיג'ילמסה" לא היה בשימוש היומיומי הרווח, התעוררה השאלה הלכתית האם ניתן להמשיך במנהג המקום ולציין אותו בכתובות ובגיטין. שאלה זו נידונה בפירוט רב על ידי שני חכמים שהיו מבני המקום, רבי מכלוף אבוחצירא ורבי שלום אביחצירא, ואלו תמכו בשימור המנהג להשתמש בשם הקדום "סיג'ילמסה". בתוך דבריהם הם מעלים מסקנה זהה ולפיה קהילות תאפילאלת של זמנם הן קהילות סיג'ילמסה ההיסטורית, אשר נעלמה אומנם מן האופק בשל רעידת אדמה, אך תושביה לא נעלמו, אלא בנו להם קהילות קטנות מסביב, ברדיוס עד 20 ק"מ מסיג'ילמסה, ולכן נותר השם "סיג'למאסא".
הצוק הפיסקלי
הצוּק הפִיסְקָלִי (באנגלית: Fiscal Cliff) הוא מונח בכלכלה המתייחס לתוצאות האפשריות של העלאת מיסים, קיצוץ בהוצאות הממשלה והפחתת הגירעון התקציבי.
המונח נטבע בפברואר 2012 על ידי ראש הבנק הפדרלי של ארצות הברית, בן ברננקי, בהתייחסו לגירעון שייווצר בתחילת 2013, אם לא ישונה החוק הקיים המחייב זאת עד סוף 2012.
גירעון הוא הפער שבין הכנסות הממשלה להוצאות. הגירעון בארצות הברית היה צפוי לקטון בכמחצית ב-1 בינואר 2013. הירידה החדה בטווח זמן מיידי נקראת "הצוק הפיסקלי".
מחלקת התקציבים של הקונגרס (CBO) העריכה שהקיצוץ הפתאומי יוביל למיתון בתחילת 2013 כאשר הפעילות הכלכלית תמשיך לדעוך עד סוף 2013.
החוקים הנוגעים לצוק הפיסקלי כוללים את חוק הבקרה התקציבית משנת 2011 שתוקפו צפוי לפוג ביום זה. החוק אושר בזמנו כפשרה בעניין תקרת החוב המותרת לממשל הפדרלי של ארצות הברית. מספר תוכניות מרכזיות, כמו הביטוח הלאומי, מדיקר, תשלומים פדרליים (כולל תשלומי שכר ופנסיה לחיילים) ורווחים וטרניים הוצאו מתוכנית הקיצוצים.
הרפובליקה הליברלית בצ'ילה
הרפובליקה הליברלית הוא הכינוי המקובל לתקופה בהיסטוריה של צ'ילה שהחלה בשנת 1861 עם קריסת הרפובליקה השמרנית ואשר נמשכה עד ל-1891, עת הסתיימה מלחמת האזרחים ועלה כוחו של הקונגרס בפוליטיקה הצ'יליאנית והחלה תקופת הרפובליקה הפרלמנטרית.
כהונתו בנשיאות של חוסה חואקין פרס, מועמדה של מפלגת המיזוג הליברלי שמרני, בין השנים 1861 - 1871, הייתה האחרונה בפרק בהיסטוריה של צ'ילה שזכה לכינוי "תקופת העשורים" (Época de los Decenios), על שם משך כהונתן הכפולה, בת 10 שנים, של הנשיאים פרייטו, בולנס, מונט ופרס.
מעט לאחר תחילת כהונתו של פרס, בשנת 1864, השתתפה צ'ילה במלחמת ספרד–אמריקה הדרומית. במסגרת העימות תמכה צ'ילה בהתנגדותה של פרו לכיבוש איי צ'ינצ'ה (Chincha) העשירים בגואנו בידי ספרד. חלקה של צ'ילה במשבר החל עם סרובה לצייד ספינה ספרדית בפחם, בנימוק כי המחצב מהווה אספקה צבאית ואינו אפשרי בשם הנייטרליות הצ'יליאנית בסכסוך. בתגובה הטיל האדמירל הספרדי מצור ימי על צ'ילה, ועל אף שלמעשה היה בכוחו להטיל מצור על נמל ולפראיסו בלבד, הרי ששיתוקו של נמל עיקרי זה הסב לצ'ילה נזק כלכלי משמעותי. ב-17 בספטמבר, יום לפני חגיגת עצמאותה של צ'ילה, סירבו הצ'יליאנים לכבד ספינה ספרדית בנמל ולפראיסו במטח כבוד ושבוע לאחר מכן, ב-24 בספטמבר 1865, הכריזה צ'ילה מלחמה על ספרד. עוד בטרם חברו פרו וצ'ילה באופן רשמי הנחיל הצי הצ'יליאני תבוסה צורבת לזה הספרדי בקרב פפודו (Papudo) ב-26 בנובמבר 1865, בעקבותיה התאבד האדמירל הספרדי על סיפון ספינתו. בתחילת דצמבר נחתם הסכם צבאי בין צ'ילה ופרו ובאמצע ינואר הכריזה גם פרו מלחמה על ספרד. ב-31 בינואר 1866 הפגיז הצי הספרדי את נמל ולפראיסו, שרף את העיר והשמיד את צי הסוחר הצ'יליאני. משם פנו הספרדים לנמל קייאו הפרואני המבוצר. בו בזמן הצטרפו גם אקוודור ובוליביה לברית כנגד ספרד, והצי המשותף הועמד תחת פיקודו של איש הצבא והנשיא הצ'ילאיני לשעבר בלנקו אנקלדה. ב-2 במאי 1866 התחולל קרב קייאו, אולם הוא לא הוכרע צבאית בצורה ברורה. לאחר הפגזת הנמל נסוגו הספרדים ובכך הסתיים העימות.
נתן צבי פרידמן
נתן צבי פרידמן (כ"ה בתמוז תרע"ד; 21 ביולי 1914 - ו' באלול תשנ"ג; 23 באוגוסט 1993) היה רב, סופר וחוקר; מוותיקי רבני בני ברק.
הרפובליקה הליברלית בצ'ילה
תנופת ההתפשטות שהחלה בימיו של הנשיא מונט נמשכה. במדבר אטקמה, החלה הפקה מואצת של מלחת, הצורה הטבעית של חנקות, כגון אשלגן חנקתי, ושל נחושת בניהול בוליביאני. בו בזמן בדרום הכריז הצרפתי אורלי-אנטואן דה טואנן על הקמת ממלכת אראוקניה ופטגוניה. על אף שמדינה זו מעולם לא נוסדה למעשה, עוררה הפרשה את רעיון השליטה האופרטיבית בטריטוריות הדרומיות, שנמצאו תחת השפעה אינדיאנית. בשנת 1865 התיר חוק פרשני של החוקה את חופש הפולחן.
נתן צבי פרידמן
תולדותיו
נולד בהונגריה לרב מנחם גרשון ולאסתר פרידמן, ולמד בישיבות הונגריה. בשנת תרצ"ד הוא הוסמך לרבנות באמצעות ועד הרבנים שליד הלשכה המרכזית של החרדים בהונגריה. בגיל 22 החל לשמש כמגיד שיעור ב"חברה ש"ס" בעיר בודפשט והורה באיסור והיתר ומקוואות מטעם הבד"ץ בבודפשט.
הרפובליקה הליברלית בצ'ילה
בשנת 1871 נבחר פדריקו ארסוריס סניירטו (Errázuriz Zañartu) לנשיאות. במהלך תקופת נשיאותו בא הקץ על המיזוג הליברלי שמרני והליברלים באו בברית פוליטית עם המפלגה הרדיקלית (Partido Radical) ביוצרם את הברית הליברלית (Alianza Liberal). תחת השלטון הליברלי נערכו מספר שינויים בחוקת 1833 שרובם חיזקו את הקונגרס על חשבון הנשיאות, כגון צמצום הקוורום הדרוש בקונגרס, צמצום סמכויות הנשיא, והקלה ביכולת הפיקוח של הקונגרס על השרים. בה בעת החל הטיפול בסדרה של נקודות חיכוך בין הכנסייה למדינה, שנקראו "שאלות תאולוגיות" (cuestiones teológicas). הקוד הפלילי אושר בשנת 1874 ושנה לאחר מכן הועבר החוק שארגן את מערכת המשפט שביטל את זכויות היתר הקורפורטיביות (פוארו) הכנסייתיות.
נתן צבי פרידמן
תולדותיו
בשנת תרצ"ה נישא לשרה גיזה, בת מנחם צבי ויליגר. הוריו והורי אשתו נספו בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש כרב לשארית הפליטה במחנה פרנוואלד שבבוואריה, היה חבר מועצת היהודים המשוחררים במינכן ונציג שארית הפליטה בקונגרס הציוני ה-22.
הרפובליקה הליברלית בצ'ילה
התפשטות טריטוריאלית ומלחמת האוקיינוס השקט
בשנת 1879, לאחר סדרת מגעים דיפלומטיים בין צ'ילה ובוליביה בעניין הגבול המשותף ביניהן והאינטרסים המנוגדים במכרות המינרלים בצפון צ'ילה הביאו לנחיתת כוחות צ'יליאנים ב-14 בפברואר ולפריצת מלחמת האוקיינוס השקט, המלחמה הגדולה ביותר בהיסטוריה הצ'יליאנית.
נתן צבי פרידמן
תולדותיו
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת תש"ז, עלה לישראל ושימש כרב בגבעת שמואל. בשנת תשי"ב התמנה כרבו של שיכון ה' בבני ברק, שאכלס עולים חדשים ממזרח אירופה ומתימן, ושימש בתפקידו כארבעים שנה. טקס הכתרה רשמי התקיים במאי 1953.
השקפותיו ומאמריו
הרב פרידמן היה חבר ועדת החינוך של הרבנות הראשית לישראל וחבר המזכירות של חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי. היה בעל השקפה ציונית והביע תמיכה במדינת ישראל. בספרו "נצר מטעי" כתב בעניין שלוש השבועות, שהואיל ונפסק בשולחן ערוך "שניים שנשבעו לעשות דבר אחד, ועבר אחד מהם על השבועה, השני פטור ואינו צריך התרה", ומכיוון שהגויים הפרו את חלקם, דהיינו רדו בישראל יותר מדי, פקע גם תוקפן של שתי השבועות האחרות ובטל האיסור לעלות בחומה.
הוא עסק רבות בסוגיות אקטואליות מההבט ההלכתי ואת מאמריו פרסם בבמות שונות, ובהן: "הצופה", "סיני", "קול תורה", "התורה והמדינה", "נועם", ו"שנה בשנה". בין נושאי המאמרים שעסק בהם: לימוד תורה שבעל-פה לנשים; זכויות המיעוטים והגבלותיהן לשם ביטחון - לאור ההלכה; סמכות הרשויות המוניציפליות לאור ההלכה; שימוש באוכלין ליצירות אומנותיות ועוד.
אוצר הרבנים
מפעלו הגדול של הרב פרידמן הוא הספר האנציקלופדי "אוצר הרבנים", המכיל כעשרים אלף ערכים על הרבנים וגדולי התורה באלף השנים שבין 970–1970. הערכים כוללים פרטים ביוגרפיים קצרים ומתומצתים ובהם מצוינים שמות הרבנים, תפקידם, ייחוסם, ותאריכים שונים בחייהם. ספר זה נחשב אחת היצירות הראשונות והמרכזיות בתחום זה.
הפולמוס על היתריו בספרו נצר מטעי
בשנת תשי"ז הוציא הרב פרידמן את ספרו שו"ת "נצר מטעי", המכיל "בירורים, דינים וחידושים בבעיות המתעוררות בחיי יום יום". בספר נקט הרב פרידמן גישה מקלה בתחומים שונים. פסק שעורר התנגדות מצד כמה רבנים הייתה היתר לסגור ברז ראשי של מערכת גז ביום טוב, שגורם אחר כמה דקות לכיבוי הגז. פסק זה התקבל במרוצת השנים על ידי כמה פוסקים אבל לא מוסכם באופן כללי. הצעה נוספת שלו הייתה לברך על הלל ביום העצמאות, הצעה שהתקבלה עשרות שנים אחר כך על ידי רבנות הראשית לישראל. הפסק על גרם כיבוי גז ביום טוב עורר את התנגדותם של כמה רבנים בבני ברק אז. רבנים החרדים, ובראשם הרב שמואל וואזנר, רבה של העדה החרדית הרב פנחס אפשטיין ורבה של יפו הרב יוסף צבי הלוי פרסמו קול קורא ובו הביעו את מחאתם נגד היתריו של הרב פרידמן. (התברר שחתימת הרב הלוי לפחות הייתה מזויפת!) מאידך, הראשון לציון הרב עובדיה יוסף, אף על פי שלא צידד בפסיקותיו של הרב פרידמן, דעתו לא הייתה נוחה מקול קורא זה. יש רבנים ציוניים שטוענו שהביקורת בראש חוצות בבני ברק נגד הפסק על כיבוי הגז ביום טוב הייתה חריפה בגלל ההתנגדות לפסקו בעניין יום העצמאות.
משפחתו
בנו הוא הרב יעקב פרץ פרידמן שנולד בהונגריה וכילד עלה עם הוריו לישראל. הוא למד בישיבת פוניבז' ונישא לבתו של הרב יהושע חנן טורצ'ין, מרבני חיפה. לאחר פטירת אביו, מילא יעקב פרץ פרידמן את מקומו ברבנות שיכון ה'. בשנת 2008 נפטר יעקב פרץ פרידמן ואת מקומו ממלא חתנו הרב מרדכי בונם זילברברג, אף הוא בוגר ישיבת פוניבז'.
בתו אהובה נישאה לרב צבי דב זרצקי, רב שכונת קריית הרצוג וראש מחלקת נישואין ברבנות בבני ברק, בנו של הרב משה זרצקי מכרכור (נפטר בה' בחשוון תשס"ג).
הרפובליקה הליברלית בצ'ילה
התפשטות טריטוריאלית ומלחמת האוקיינוס השקט
לאחר כיבוש אזור אנטופגסטה (Antofagasta) מבוליביה, התמודדה צ'ילה בזירה הימית אל מול פרו ובוליביה, וזכתה גם בטריטוריות הפרואניות של טרפקה (Tarapacá), אריקה (Arica) וטקנה (Tacna). במאי 1880 פרשה בוליביה מהמלחמה ואילו ב-15 בינואר 1881 כבשו הגייסות הצ'יליאנים את לימה בקרב מיראפלורס (batalla de Miraflores). המלחמה באה על סיומה בקרב וואמאצ'וקו (batalla de Huamachuco) ב-10 ביולי 1883, וחוזה אנקון (Tratado de Ancón) נחתם ב-20 באוקטובר 1883.
הטריטוריות החדשות שנוספו למדינה עוררו צמיחה כלכלית חסרת תקדים שהונעה, בעיקר, מכריית האשלגן החנקתי, ואשר הביאה להתאוששות מהמשבר הכלכלי של שנות ה-70. חברות אירופאיות שונות, ובעיקר בריטיות, החלו בהפקת האשלגן החנקתי בצפון המדינה ו"הזהב הלבן" היווה כ- 75% מהכנסות המדינה.
בין השנים 1883 ו-1884 נחקקו מספר חוקים שנועדו להפוך את צ'ילה למדינה חילונית יותר, כגון היתר קבורה חילונית, נישואים חילוניים, ורישום אזרחי של נישואים, במקום הרישום בכנסיות שקדם לו.
בלמסדה ומלחמת האזרחים של 1891
בשנת 1886 נבחר חוסה מנואל בלמסדה (Balmaceda) לנשיאות. בנצלו את ההכנסות הגבוהות מהמכרות בצפון החלה ממשלתו של בלמסדה בפרויקט מודרניזציה רחב היקף של הכלכלה, החינוך, בריאות הציבור ובניית תשתיות, כגון הנחת פסי רכבת ובניית גשר מייקו (Viaducto del Malleco). על אף מאמציו של בלמסדה לאחד את הליברלים מאחוריו, במהלך שנות שלטונו התרחבו הקרעים בקרבם והפריעו למידת המשילות של הממשלה. חזון נפרץ היו האשמות של השרים בידי הקונגרס בהתאם לחוקה ששיתקו את התנהלותו התקינה של הממשל. נוסף על המתנגדים מבית קמו כנגד השלטון מנהיגי השמרנים, האריסטוקרטיה ונציגי חברות הכרייה הגדולות.
התנגדות גדולה לבלמסדה התעוררה כאשר סירב הקונגרס לאשר את תקציב שנת 1891. עם תחילת השנה, ב-1 בינואר 1891, הכריז הנשיא על פיזור הקונגרס עד לחודש מרץ של אותה השנה. בו ביום החשיב הקונגרס את הצו הנשיאותי כבלתי חוקי והכריז על הדחתו. הצי נשמע לפרלמנט ואילו הצבא נשאר נאמן לנשיא, ושני הצדדים פצחו במלחמת האזרחים הצ'יליאנית של שנת 1891.
ב-12 באפריל הוקם ממשל מקביל לזה הנשיאותי באיקיקה (Iquique) בהנהגת רמון בארוס לוקו (Barros Luco) והאדמירל חורחה מונט (Montt). עד מהרה הביסו כוחות הקונגרס את אלו הנשיאותיים בצפון המדינה ולאחר קרב קונקון (batalla de Concón) ב-20 באוגוסט וקרב פלאסייה (batalla de Placilla) ב-28 באוגוסט עלה בכוחות תומכי הקונגרס להיכנס לסנטיאגו הבירה. בלמסדה מצא מקלט בשגרירות ארגנטינה ונטל את חייו בידו ב-19 בספטמבר, יום לאחר סיום כהונתו, ובכך הסתיימה מלחמת האזרחים, שהותירה אחריה כ- 10,000 הרוגים. עם ניצחון כוחות הקונגרס במלחמת האזרחים עלו כוחות חדשים בפוליטיקה הצ'יליאנית, וכך גם כוחו של הקונגרס, ובכך באה אל סופה הרפובליקה הליברלית.
האסון באתר הניסויים הגרעיניים פונגיי-רי
רקע
אתר הניסויים פונגיירי הוא אתר הניסויים הגרעיניים היחיד הידוע בקוריאה הצפונית. בשנים שקדמו לאסון נערכו בו ניסויים גרעיניים רבים (2006, 2009, 2013, ינואר 2016, ספטמבר 2016, 2017), אשר בעקבותיהם כשירות האתר החלה להיות נתונה בספק.
במהלך 2017 שיגרה קוריאה הצפונית מספר טילים בליסטיים בעלי יכולות גרעיניות. חלק מהטילים חלפו בשמי יפן, אשר כינתה את השיגורים "איום חסר תקדים".
האסון אירע בעת ששררה מתיחות גבוהה בנושא מלחמה גרעינית אפשרית בין קוריאה הצפונית למדינות מערביות, ובפרט ארצות הברית, יפן ודרום קוריאה המלווה באיומי מלחמה מתוקשרים משני הצדדים.
ב-2018 דווח על פי צילומי לוויין כי האתר נמצא בתהליך הריסה.
תסמונת ההר העייף
מספר ימים לפני האסון פורסם מחקר של מדענים סיניים שהובא לידיעת הממשל בקוריאה הצפונית ובו הובע חששם של הסינים מקריסת האתר, עקב תופעה מוכרת הידועה בשם תסמונת ההר העייף (Tired mountain syndrome).
האסון
ב-10 באוקטובר, מבנה גדול ממדים המשמש לניסויים גרעיניים, חצוב כולו בהר מנטאפ, קרס והרג עשרות אנשים ששהו במקום, מבצע חילוץ רחב היקף הסתיים במותם של עשרות רבות של אנשי חילוץ. על פי דווחים נהרגו מעל 200 איש באירוע.
רנו PR180.2
רנו PR180.2 (בצרפתית: Renault PR180.2) הוא אוטובוס ארוך, (אוטובוס מפרקי או אוטובוס אקורדיון) מתוצרת חטיבת הרכבים המסחרים והמשאיות של רנו ("Renault Trucks" ) חברת בת של יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצר בין השנים 1985–1993.
27 יחידות מדגם "רנו PR180.2" יוצאו לאוסטרליה בין התאריכים 23 בדצמבר 1987 ל-23 באוגוסט 1989.
אימרה שלאי
אימרה שלאי (במקור הולנדר עד 1916, בהונגרית: Sallai Imre; פיליה, 17 בדצמבר 1897 – בודפשט, 29 ביולי 1932) היה פוליטיקאי, פעיל ומנהיג קומוניסטי יהודי-הונגרי, עיתונאי ופקיד במוסד פיננסי במקצועו. בשנים 1931–1932 כיהן שלאי במחתרת כמזכיר כללי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. שלאי הואשם האשמת-שוא על ביצוע הפיגוע החבלני בגשר הרכבות ביאטורבאדי ועל אף היותו חף מפשע, הוצא להורג בגין האשמה זו. הפיגוע בביאטורבאדי התרחש ב־13 בספטמבר 1931, אז פוצץ פושע בשם סילבסטר מטושקה את קטע מסילת הרכבת שעברה על הגשר ביאטורבאדי. הפיצוץ גרם ל 22 הרוגים ובעקבותיו הוכרז על הנהגת ממשל צבאי בהונגריה לתקופה של למעלה משנה.
ביוגרפיה
שלאי נולד בארדפילה (Erdőfüle), (כיום הכפר פיליה במחוז קובאסנה של רומניה) במזרח טרנסילבניה (אז בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית). הוא היה חבר באיגוד הלאומי של פקידי המוסדות הפיננסיים. היו לו יחסים טובים עם אוטו קורווין, איתו ארגן תנועה אנטי-מיליטריסטית במהלך מלחמת העולם הראשונה (הסוציאליסטים המהפכניים). ב -1 בינואר 1918 חולקו עלונים לחיילים שהפצירו בהם ללכת אחרי המהפכה הסובייטית. שלאי נעצר ב־6 במאי ושוחרר רק לאחר ניצחונה של מהפכת החרציות. הוא הפך לעורך "החייל האדום" עד שנעצר בפברואר 1919 יחד עם מנהיגים קומוניסטים אחרים, ושוחרר רק ב־19 במרץ. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה סגן מנהל המחלקה הפוליטית של קומיסר העם לענייני פנים, למעשה סגנו של אוטו קורווין. לאחר נפילת הרפובליקה הוא נמלט לווינה, ואז היגר למוסקבה, שם השתתף בפיתוח "הסיוע האדום הבינלאומי". הוא נשלח ממוסקבה להונגריה על פי הצעתה של בלה קון כדי לעבד את משימות העיתונות הקומוניסטית הבלתי חוקית בהונגריה.
הוצאתו להורג
בעקבות הפיגוע בביאטרבאדי האשימה הממשלה את הקומוניסטים והכריזה על ממשל צבאי. על פי כתב האישום שלאי הואשם בביצוע הפיגוע יחד עם שאנדור פירסט, שניהם יהודים, והם נידונו למוות. "הסיוע האדום ההונגרי" פתח בקמפיין כדי לעזור להם, אך ניסיונם לא הצליח. גזר הדין בוצע ב־29 ביולי 1932. שלאי צעק את שמו של בלה קון מתחת לעץ התלייה. לדברי ארווין שינקו, בלה קון שלח את שלאי להונגריה בגלל קרבות מפלגתיים פנימיים וכדי "להיפטר ממנו" ושלאי רצה לומר זאת בעת התלייה.
רד בול זלצבורג (הוקי קרח)
רד בול זלצבורג (בגרמנית: Red Bull Salzburg) הוא מועדון הוקי קרח אוסטרי מהעיר זלצבורג, המשתייכת לחברת רד בול ומשחקת בליגת ההוקי האוסטרית - ליגת ההוקי קרח הבכירה באוסטריה. הקבוצה הוקמה ב-1995 ומאז שנת 2000 נמצאת בבעלות חברת רד בול. החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21, נחשבת הקבוצה לאחת הקבוצות הבכירות בהוקי קרח האוסטרי. לזכותה שבע אליפויות. כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע הקונטיננטלי והיא הקבוצה הראשונה בתולדות ההוקי האוסטרי שזכתה ביותר ממפעל אירופאי, לאחר שזכתה גם בתואר האירופי. מגרשהּ הביתי של הקבוצה, משנת הקמתה, הוא היכל הקרח זלצבורג. היכל זה מכיל 3,400 מקומות ישיבה.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1995. עד שנת 2000, הקבוצה נקראה בפשטות זלצבורג, אז נוסף לשם הקבוצה גם שם הספונסר הראשי — חברת רד בול. הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הכי חזקות באוסטריה. את משחקי הבית מארחת בהיכל הקרח זלצבורג (קיבולת של 3,600 צופים).
הקבוצה זכתה בשבע אליפויות הליגה האוסטרית (בעונות 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016) ובעונת 2007/08 אף זכתה לערוף משחקי ראווה נגד קבוצות ליגת ה-NHL. עונת 2011/2012 הייתה אחת הגרועות כשרד בול סיימה רק במקום הרביעי בעונה הסדירה והפסידה ברבע הגמר של הפלייאוף לקבוצת קלגנפורטר.
בעונת 2008 נטלה חלק בגביע הקונטיננטלי בהוקי קרח שם הודחה בשלב השני, ברם הישג השיא שלה היה בשנת 2010 כשזכתה בגביע אחרי שניצחה את יונוסט מינסק בגמר. בעונת 2011 זכתה בתואר האירופי, לאחר ניצחון 5-3 בגמר על יוקריט הלסינקי הפינית.
במהלך השבתת ליגת ה-NHL בשנת 2012 בשורותיה שיחקו דרק דורסט, דריק בראסר, טוביאס אנסטרום ודייוויד קלרקסון. ב-19 ביוני 2013 קבוצת הנוער של "רד-בול" התקבלה לליגת MHL ובעונת 2013/14 ובעונת 2014/15 השתתפה בליגת ההוקי הצעירה.
If I Fell
If I Fell (אם אפול, או עם המשך השורה - "in Love with You": אם אתאהב בך) הוא שיר רוק אנד רול ומרזיביט של להקת הביטלס מהאלבום A Hard Day's Night, שנכתב בעיקר על ידי ג'ון לנון, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.
השיר מתאפיין במבנה בלתי רגיל הכולל הקדמה שלא חוזרת במהלך השיר ולאחריה בתים רצופים (בלי פזמון מובהק), כשכל אחד מהם מתרחב מעט מקודמו. ההרמוניה בשיר מורכבת משני חלקים נפרדים המורכבים כל אחד ממהלך הרמוני נפרד. המרכז הטונאלי מתחלף במהלך השיר בין רה במול מז'ור לרה מז'ור. בהקלטה שרים לנון ומקרטני ביחד לתוך מיקרופון אחד.
מבנה
השיר נפתח בקטע מבוא שלנון לא שר. לכל פסוק שקדם לקטע ב' (גשר או אמצע שמונה) יש סיומת מעט שונה, מה שיוצר מעבר חלק בין השניים. שאר השיר משתמש בהרמוניה של שני חלקים, כאשר לנון שר את התווים הנמוכים בעוד מקרטני שר את התווים הגבוהים יותר. הוא כולל את שינויי האקורדים המורכבים של לנון: השינויים העיקריים ממי במול מינור לרה מז'ור בסוף המבוא, המנוגנים בסדרה של אקורדים יורדים; שאר היצירה משתמשת בעיקר באקורדים פתוחים, כולל D תשיעית יוצאת דופן דומיננטית.
הקלטה וביצוע
לנון ומקרטני חלקו מיקרופון אחד "בשביל ההרמוניות הקרובות של האחים אברלי".
כמו רוב היצירות המוקדמות של הביטלס, השיר יצא בשני מיקסים שונים למונו וסטריאו. שירת הפתיחה של לנון היא חד-פעמית במונו, אך כפולה במיקס הסטריאו.
"If I Fell" היה חלק מהרפרטואר של הביטלס במהלך סיבוב ההופעות שלהם בארצות הברית ובקנדה בשנת 1964. הלהקה בדרך כלל ביצעה את השיר מהר יותר מגרסת האולפן, ולנון ומקרטני שרו אותו לעיתים קרובות בצחוק מודחק בקושי. יותר מפעם אחת הוא הוצג כ"If I Fell Over".
מהדורות סינגל
"If I Fell" שוחרר כבי-סייד של הסינגל האמריקאי "And I Love Her" בקפיטול 5235. בתור הבי-סייד, הוא הגיע למקום ה-53 במצעד הבילבורד הוט 100. למקום ה-28 בקנדה. גם כסינגל בנורווגיה, שם הגיע למקום הראשון.
בבריטניה, הוא יצא לאור ב-4 בדצמבר 1964 כ-A-side של סינגל "Tell Me Why" ב-Parlophone DP 562. הסינגל היה מיועד לייצוא, אך כמה קמעונאים מכרו אותו בבריטניה בכל מקרה. השיר לא נכנס למצעדים שם ובדרך כלל אינו נחשב לסינגל "רשמי" בבריטניה.
ויליאם פיירהורסט
ויליאם פיירהורסט (באנגלית: William Albert Fairhurst) (21 באוגוסט 1903, אנגליה – 13 במרץ 1982, ניו זילנד) היה שחמטאי בריטי-ניו זילנדי בדרגת אמן בינלאומי ומתכנן גשרים. זכה באות מסדר האימפריה הבריטית.
פיירהורסט הצליח מאוד בשני התחומים בהם עסק וחילק את זמנו במשך הרבה שנים בהצלחה בין שתי הקריירות. את אות מסדר האימפריה הבריטית קיבל על שירותיו בתחום ההנדסה.
ביוגרפיה
פיירהורסט היה בן 13 כאשר לימד את עצמו לשחק שחמט מאוסף ספרים שהיה בבית משפחתו. במהלך שלב התפתחותי זה קיבל פיירהורסט השראה מכתבי זיגברט טאראש וכתוצאה מכך סגנון משחקו התבסס ברובו על עקרונות אסטרטגיים דוגמטיים. בגיל 18 הפך לאלוף צ'שייר וזמן קצר לאחר מכן עבר ללנקסטר, שם נודע כשחקן מוביל בצפון אנגליה. כחובב לא היו לו הזדמנויות לשחק בתחרויות בינלאומיות, אך הוא התמודד בתחרות סקרבורו בשנת 1927 והגיע למקום השני משותף עם פרדריק ייטס והקדים כמה שחמטאים נודעים כיפים בוגוליובוב, ג'ורג' אלן תומאס וויקטור בורגר. בין היתר, הוא ניצח את בוגוליובוב המנוסה וכן את מנצח התחרות אדגר קול. בשנות העשרים לחייו ערך פיירהורסט את מדור המשחקים בביטאון Chess Amateur.
בשנת 1931 עבר פיירהורסט לסקוטלנד והניח את היסודות לפריחה שחמטאית מצפון לגבול. הוא זכה באליפות המדינה מספר שיא של 11 פעמים בין השנים 1932 ו-1962. פיירהורסט הצטיין במשחק עיוור ובשנת 1932 שיחק משחק סימולטני עיוור נגד 12 שחקנים במועדון גלאזגו, ניצח תשעה וסיים שלושה בתיקו. שנה לאחר מכן סיים בתיקו דו-קרב עם האמן האוסטרי אריך אליסקסיס, כוכב עולה בעולם השחמט. בשנת 1937 זכה פיירהורסט באליפות אנגליה בשחמט.
פיירהורסט ייצג את אנגליה פעמים רבות בתחרויות קבוצתיות, בסדרת דו-קרבות מול צ'כוסלובקיה, הולנד וברית המועצות, בין השנים 1937 ו-1954.
בין קורבנותיו על לוח השחמט גם בנט לארסן, אלוף דנמרק ומתמודד על תואר אליפות העולם, שהיה אז קרוב לשיא כוחו. בשנת 1947 שיחק בדו-קרב מול אוסטרליה, דו-קרב שהתקיים באמצעות הרדיו. בסוף השנה הגיע למקום החמישי המכובד בתחרות הייסטינגס, ושנה לאחר מכן חלק מקום רביעי בתחרות הייסטינגס.
בשנת 1950 מארגני השחמט ניצלו את ההזדמנות שהשחקנים המובילים של אנגליה, סקוטלנד, קנדה, ניו-דילנד ודרום אפריקה נפגשו באנגליה באותו הזמן. יוזמה מהירה לארגון אליפות חבר העמים הבריטי בשחמט צלחה והתחרות התקיימה באוקספורד. פיירהורסט ניצח בתחרות בהקדימו את דניאל ינופסקי, רוברט וייד ווולפגאנג היידנפלד ועוד. בשנת 1953 הפסיד פיירהורסט בדו-קרב לרוברט וייד.
פיירהורסט המשיך לתרום מזמנו ומכספו בנדיבות כדי לקדם את השחמט בסקוטלנד, הגם ששיא יכולתו השחמטאית כבר היה מאחוריו. הוא התמנה לנשיא איגוד השחמט הסקוטי בשנת 1956 וקשר קשרים חדשים עם איגוד השחמט האנגלי. בסיום תקופת כהונתו השתלט פיירהורסט על איגוד השחמט הסקוטי, מינה עצמו שוב לנשיא עם זכות בחירה מי ישותפו יחד עמו. לתקופת מה זה נראה כשיפור לעומת מצבו המעורער של האיגוד, אך מאוחר יותר השפעתו של פיירהורסט החלה להעיק ולאחר מחלוקת לגבי בחירת הנבחרת לאולימפיאדת לוגנו, כאשר פיירהורסט התנגד להשתתפותו של שחקן, הודח פיירהורסט והתבקש למנות מחליף.
עסקיו של פיירהורסט גרמו לו לנסוע לניו זילנד בשנת 1970. בשהותו שם השתתף פיירהורסט באליפות השחמט של ניו זילנד והחליט שהמקום כה מוצא חן בעיניו שיהיה מקום אידיאלי לתקופת הפרישה. הוא השתתף באולימפיאדת ניצה בנבחרת ארצו החדשה, שיחק בלוח הראשון והשיג 40%, תוצאה יוצאת מן הכלל לשחקן מעל 70 שנים.
השתתפות באולימפיאדות
פיירהורסט השתתף בנבחרת האולימפית של סקוטלנד שש פעמים, בין השנים 1933 ו-1968. בשנת 1974 השתתף בנבחרת האולימפית של ניו זילנד.