cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שווי כוח הקנייה
דולר בין-לאומי
יחידת המטבע המקובלת בעולם שבה נמדד מחיר המחושב לפי שווי כוח הקנייה - נקראת: "דולר בין-לאומי". בשונה מהדולר האמריקאי - אשר כרגיל ערכו מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי בהתאם לשער החליפין המקומי עבור דולר אמריקאי אחד, הרי שערכו של הדולר הבינלאומי מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי עבור "סל מוצרים" בינלאומי שעבורו משולם בשוק האמריקאי דולר אמריקאי אחד.
שוויו של הדולר הבין-לאומי בשוק האמריקאי זהה תמיד לדולר האמריקאי. ביחס לשוק הישראלי, הוערך בשנת 2011 שוויו של הדולר הבין-לאומי על ידי קרן המטבע הבינלאומית בכשלושה שקלים ושני שלישים (בעוד שבהתאם לשער החליפין בישראל, שוויו של דולר אמריקאי היה אז כשלושה שקלים וארבע חמישיות); לעומת ישראל, אשר בה שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי, יחסית לערכו לפי שווי כוח הקנייה, הרי שברוב מדינות האיחוד האירופי המצב הפוך באשר אל מטבע האירו המקומי שם (נכון לשנים האחרונות).
כאשר שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי, הרי זה סימן שיוקר המחיה במדינה זול יותר (במקרה זה, בהשוואה לארצות הברית; זאת לעומת מדינות אירופה, שם יוקר המחיה יקר יותר ביחס לארצות הברית)
צמיחה המחושבת לפי שווי כוח הקניה - מתחשבת (בין השאר) באינפלציה - במקום בשינוי שבשער החליפין.
חישוב שווי הקנייה
שווי כוח הקנייה בניסוחו המתמטי הוא קשר בין שיעור האינפלציה המקומית (\pi) לבין שיעור האינפלציה הזרה (\pi^*) והשינויים בשער החליפין (de):
האשליה
האשליה (באנגלית: Now You See Me; מילולית: כעת אתם רואים אותי) הוא סרט מתח אמריקאי שביים הבמאי הצרפתי לואי לטריה, ומככבים בו ג'סי אייזנברג, מארק רופאלו, וודי הארלסון, דייב פרנקו, איילה פישר, מורגן פרימן ומייקל קיין. הסרט, אשר יצא לאקרנים ב-2013, הפך לשובר קופות חרף ביקורות פושרות, והרוויח למעלה מ-300 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 75 מיליון דולר.
עלילת הסרט
ארבעה קוסמים מתחומים שונים של אמנות האשליה מופגשים בנסיבות מסתוריות, שעיקרם הוא חלוקת קלפי טארוט לכל אחד מהם. ג'יי. דניאל אטלס (אייזנברג) הוא אמן אשליות; הנלי ריבס (פישר) היא אמנית בריחה; מריט מק'קיני (הארלסון) הוא מנטליסט; וג'ק ויילדר (פרנקו), קוסם-רחוב, כייס לעת מצוא. שנה לאחר מכן הם מעלים מופע תחת השם "ארבעת הפרשים" ובמהלך המופע הענק בלאס וגאס, הם מעלים מתנדב צרפתי בשם אטיין פורסייה מהקהל אל הבמה, משגרים אותו אל כספת בנק בבנק קרדיט רפובליקן בפריז, ומביאים את כל הכסף בחזרה אל האולם בלאס וגאס, בו הוא נושר על הקהל. בעת המופע החבורה מוצאת זמן להודות לספונסר שלהם, איש העסקים ארתור טרסלר.
לאחר שמתברר כי סכום של שלושה מיליון אירו נגנבו מכספת הבנק בצרפת, חוקר הבולשת הפדרלית, דילן רודס (רופאלו) נקרא לחקור את הקוסמים בעוון שוד ואליו מצטרפת אשת האינטרפול אלמה דריי (לורן). ארבעת הקוסמים נעצרים ונחקרים על ידי הבולשת. יש הרבה מאוד ראיות נסיבתיות נגדם – העובדה שהם הכריזו על הבמה, לעיני מאות צופים, שהם עומדים לשדוד את הבנק, רגע לפני שהוא אכן נשדד – ורק הגנה אחת: העובדה שלא יכול להיות שהם ביצעו שוד בפריז בעודם נמצאים בלאס וגאס. הם משוחררים כדי להמשיך בדרכם, הכוללת שתי הופעות נוספות.
הסרט מתמקד בסוכן הבולשת הפדרלית, המלמלן והסקפטי דילן רודס, וסוכנת האינטרפול הצרפתייה שצוותה אליו, אלמה דריי. יחד הם מתחקים על עקבותיהם של "ארבעת הפרשים" ומנסים למנוע את השוד הבא שלהם. השניים מתחקרים את יריבם של רביעיית הקוסמים, תדאוס בראדלי, אנטי-קוסם, אדם שמרוויח כסף מחשיפת סודותיהם של קוסמים.
תדאוס מסביר לחוקרים כיצד בוצע השוד, וכי בעצם הכסף נגנב שבועות קודם לכן והוחלף בכסף מזויף שהודפס על נייר נפץ ובעוד הכסף האמיתי נלקח ללאס וגאס לצורך המופע, הכסף המזויף הובער מבלי להותיר סימנים. תדאוס מזמין את החוקרים להצטרף אליו למופע הבא של "ארבעת פרשי האפוקליפסה", בניו אורלינס. במהלך המופע הרביעייה גונבת מיליונים מחשבון הבנק של האיש שמממן אותם, ארתור טרסלר והכסף מפוזר לעבר הקהל ובייחוד לקורבנות אסון קתרינה הנוכחים באולם. דילן מנסה ללכוד את החבורה אך נכשל. בינתיים, טרסלר מחליט לשכור את שירותיו של תדאוס על מנת שזה יסייע לחשוף את הקוסמים במופעם הבא. אלמה דריי חוקרת במקביל את הקבוצה ומציעה לדילן אפשרות שהם קשורים לאגודה חשאית של קוסמים בשם "העין" (בהשראת העין של הורוס) שנוסדה במצרים העתיקה ושטוענים שהייתה להם גישה לקסם אמיתי באמת וכי הם הביאו את אמנות אחיזת העיניים לכדי שלמות, בניסיונם לגנוב מזון מהפרעונים ולהעניקו לעבדים כשמטרתם הייתה להשתמש בקסם ואשליה כדי לאזן את מאזני הצדק. אחד מחברי האגודה מסתבר כליונל שרייק, שמת לפני עשורים כאשר תדאוס חשף את קסמיו והרס אותו, ליונל ניסה לשקם את הקריירה שלו ובעת תרגיל הימלטות מכספת הוא נכשל וטבע בנהר. דריי מאמינה שישנו "פרש חמישי" שמסייע לחבורה מחוץ לבמה.
בהכנתם לקראת המופע שלהם בניו יורק, השוטרים רודפים אחרי ג'ק ויילדר בעיר במרדף מכוניות אך רכבו מתרסק ומתפוצץ. השאר נשבעים להמשיך בשמו ולהשלים את המופע הסופי, הם גונבים כספת מחברת "אלקהורן", יצרנית כספות, שייצרה גם את הכספת ששימשה בעבר את שרייק בתרגיל הכושל שלו. הם מופיעים במופע שלהם בניו יורק ומצליחים לגרום לעצמם להיעלם באוויר לעיני הקהל המשתאה. על הקהל מתעופפים שטרות כסף מזויפים, אך שוטרי הבולשת מוצאים את השטרות האמיתיים ברכבו של תדאוס, וזה נלקח למעצר, בחשד שהוא "הפרש החמישי".
דילן מבקר אותו בתאו בכלא, היכן שתדאוס מסביר שישנה רק דרך אחת שהכספת יכולה הייתה להיות מועברת ולהיגנב וכי ג'ק ויילדר לא מת, אלא זייף את מותו. תדאוס משוכנע שהפרש החמישי הוא איש עם מידע מבפנים ואז מתברר שדילן הוא "הפרש החמישי" כאשר הוא נעלם מהתא הנעול ומופיע שוב בחוץ. דילן מספר לתדאוס שהוא רוצה שתדאוס יבלה את שארית חייו בכלא ועוזב אותו ללא הסברים מיותרים.
בפון דז אר שבפריז, דריי זוכה לביקורו של דילן שמגלה לה כי הוא בנו של ליונל שרייק וכי הוא תכנן את התוכניות של "ארבעת הפרשים", כחלק מתוכנית נקמה בתדאוס שהיה זה שגרם למות אביו בתרגיל הכספת הכושל, וכי השודים שבוצעו על הבנק הצרפתי וכנגד ארתור טרסלר בוצעו נגד הבנק וחברת הביטוח "טרסלר ביטוח" שדחו את תביעת הביטוח של משפחתו של שרייק. בשלב זה אלמה נוטלת מנעול ושמה אותו על הגדר ומשליכה את המפתח למי נהר הסיין, כאות לכך שסודו שמור עמה.
הפקה
במהלך הצילומים ארעה לשחקנית איילה פישר תקלה שבעטיה היא כמעט טבעה במכל מים. האירוע היה הסיבה שפישר לא השתתפה בסרט ההמשך השני, וככל הנראה פרשה סופית מסדרת סרטי "האשליה", ולא תשוב לגלם את דמות הנלי בסרט השלישי המתוכנן. בסצנה המדוברת, פישר הוכנסה למכל מים מזכוכית כשהיא כבולה בשלשלאות, והייתה אמורה להלום על דפנות המכל כאילו היא במצוקה. אולם השלשלאות הסתבכו והיא לא הצליחה לעלות אל פני המים, אף לא להגיע ללחצן הניקוז, או להזעיק את הצוללן שהיה בכוננות להכניס אליה מכל חמצן בעת הצורך. פישר סיפרה לאחר מכן שהפאניקה שלה בסצנה הייתה אמיתית. בסופו של דבר, היא הצליחה להחזיק את הראש מעל פני המים עד שחולצה מהמכל.
סרט המשך
כבר ביולי 2013 מנכ"ל חברת Lionsgate, ג'ון פלטהיימר, הודיע כי החברה תומכת בהפקת סרט המשך, עקב הצלחתו המסחרית של הסרט. ההפקה תוכננה להתחיל בשנת 2014 אך בשל התנגשות עם לוחות זמנים של שחקנים הצילומים נדחו. הסרט צפוי היה להיקרא תחילה "Now You Don't" קיבל את אישורו של לואי לטרייה שהביע עניין לשוב לכיסא הבימוי.
ב-2014 הוחלף שם הסרט ל-"Now You See Me: The Second Act" (כעת אתם רואים אותי: מערכה שנייה)." הבמאי הוחלף וג'ון מ. צ'ו ביים את הסרט במקומו של לואי לטרייה והשחקנים שבו לגלם את דמויותיהם גם בסרט ההמשך. באוקטובר 2014 מייקל קיין אישר בריאיון כי דניאל רדקליף יגלם את בנו בסרט ההמשך. צילומי הסרט החלו בלונדון בדצמבר 2014.
אדה טלץ'
אדה טלץ', (במקור טלטש, Teltsch, בהונגרית: Telcs Ede; באיה, 12 במאי 1872 – בודפשט, 18 ביולי 1948) היה פסל הונגרי-יהודי, אומן מדליות (Medalist).
מוצאו ומשפחתו
טלץ' נולד במשפחה יהודית. סבו וסבתו: סבו מצד אביו, אהרון טלטש, היגר להונגריה ממיקולוב, מורביה. הוא עסק בהכנת מצבות וציור שלטים בעיר פאפה. סבתו מצד אביו תרזה האס הלכה לעולמה בגיל 115 ואדה, נכדה, עדיין הצליח לצייר אותה בבאיה בשנת 1892. סבו מצד אמו היה אדולף וולנר, סוחר תבואה עשיר בעיר באיה שהתרושש לאחר מכן, סבתו הייתה בטי פּלצר, שהלכה לעולמה בגיל צעיר.
אביו, מור טלטש (פאפה, 1842-1924) עבד כסנדלר. הוא נשא לאישה בבאיה את אנה וולנר (בוניהאד, 1846-1940) ב־15 בפברואר 1870. אֶחיו היו ארמין (שנולד בשנת 1870), ברטה, אילונה, גזה, קרולין, פליקס ואנדראש (שנולד בשנת 1891). הוריו עברו לסובוטיצה כשאדה היה בגיל צעיר מאוד וחוויות ילדותו ונעוריו נקשרו לעיר זו (אז הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית).
לימודיו
כבר בגיל תלמיד תיכון בסובוטיצה החליט טלץ' להיות צייר. לאחר שסיים את ארבע הכיתות של בית הספר התיכון, לקח אותו אביו לבודפשט ללמוד בבית הספר לעיצוב תעשייתי, יחד עם תלמידי פיסול בניין. עם זאת, טלץ' החליט לעזוב את לימודי הפיסול שם וחזר לסובוטיצה.
בשנת 1888 הפליג על הדנובה לווינה ונרשם לסטודיו לפיסול של הפסל אדמונד פון הופמן, שהבחין בכישרונו. בהמשך קיבל הפסל אדמונד פון הלמר את הילד בן ה -16 לאקדמיה. לאחר שנתיים לימודים הוא קיבל מהאקדמיה מלגה חודשית של 90 פורינט ובמקביל קיבל מענק חודשי של 50 פורינט מתא אחד של הבונים החופשיים בבודפשט (לימים התא קיבל אותו כחבר). אחרי סיום האקדמיה הוא המשיך ללמוד בבית הספר של המאסטר גספר קלמנס פון זומבוש (Gaspar Clemens von Zumbusch ) "מנהיג הפסלים" בווינה. כבר בהיותו תלמיד בשנה הראשונה זכה אדוארד טלטש (אדה טלץ') בפרס הגבוה ביותר של בית הספר ובסך 300 פורינט עבור קבוצת הפסלים המיתולוגית שלו Die zwei Durstigen. בעידוד המאסטר שלו הוא שלח את הפסל לתערוכה הבינלאומית של וינה בשנת 1893, ולאחר מכן לאנטוורפן, שם זכה במדליית כסף. הוא הציג אותה יצירה, שקרא לו בתרגום להונגרית "שני הצמאים", בתערוכת איגוד האמנויות היפות ההונגרית בבודפשט בשנת 1893/94. לאחר מכן גם פסלו הענק בשם "גוליית" הוצג והתפרסם בתערוכה בשנת 1894/95. זה היה המקום בו החלה הקריירה האמנותית שלו לנסוק בהונגריה. לאחר שסיים בהצלחה את האקדמיה בת ארבע השנים ולאחר מכן את בית הספר לתואר שני במשך שלושה שנים, סיים את לימודיו בווינה.
קריירה
בגיל 23 התיישב בבודפשט, אך תחילה יצא לטיול בוונציה. הוא הופיע בסטודיו של הפסל ג'רג' זאלה והגיש בקשה להתקבל על סמך מכתב המלצה מאת הלמר. זאלה קיבל אותו לעבודה ומיד מסר לו עבודות. ב־1 באוקטובר 1895 התגייס טלץ' ל"שנות ההתנדבות" לשרת בגדוד הרגלים הראשון. הוא פרש כסמל וכמועמד לקצונה במילואים. בינתיים מיצירותיו שהוצגו בתערוכת המילניום, פרנץ יוזף הראשון, קנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את "שני הצמאים" בעבור 600 פורינט, וטלץ' פגש את הקיסר באופן אישי. המדינה קנתה ממנו את הפסל גוליית עבור 800 פורנטים. בשכר שהרוויח בתערוכת המילניום הוא יכול היה לשכור סטודיו ברחוב מונקאצ'י 14.
שנתיים לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לקצונה, הוא התגייס להתמחות קיץ של חודשיים בגדוד הרגלים השישי של סובוטיצה. שם פגש את אנה גרפי, בת של מנהל מפעל ללבנים. הם התחתנו באביב 1900. דירתם הייתה ברחוב סונדי 80 בבודפשט. ילדם הראשון שארי, נולדה בשנת 1901, השני, מתי בשנת 1902, והשלישי, פאל בשנת 1903. אשתו חלתה בשחפת כלייתית ונפטרה ב־10 בפברואר 1910.
תלמידתו נורה מנספלד קיבלה עליה את הטיפול בילדיו, והוא יצא לבית הבראה ליד דרזדן כדי להתאושש מן האסון. טלץ' התחתן עם נורה ב־2 במרץ 1911. הם עברו לבודה ונולדו להם שני בנים, פטר ב -1911 ואדם ב -1914.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, האמן בן ה-42 לא היה צריך להתגייס. הוא חלה בשלהי 1917 ואושפז בבית חולים. הסופר דז'ה קוסטולאני, אף הוא מסובוטיצה, כבר ניסח את הספד עליו. לאחר המלחמה הוא ומשפחתו עברו להולנד בשנת 1920. שם, הפך טלץ' למנהל אמנותי במפעל הצורפות של חבר. הוא חזר הביתה אחרי שנתיים, גרוש מאשתו השנייה בספטמבר 1924, הוא התחתן בשלישית עם אירנה גליקשטַהל. הסטודיו והדירה החדשים שלו הושלמו ברחוב אלקוטאש 41. במהלך הכיבוש הגרמני הוא נשא עליו את הטלאי הצהוב, אך קיבל פטור ויכול היה להישאר בדירתו. עם העלייה לשלטון של מפלגת צלב החץ בהונגריה ולפני המצור על בודפשט הוא ואשתו עברו מבודה לפשט לדירת אמה של אשתו, שהייתה בבית מוגן תחת הגנה שוודית באמצעות פעילותו של ראול ולנברג. בסיום המלחמה חזרו לבודה ושחזרו את הסטודיו. אדה טלץ' תרם את הפסלים, הלוחות, הציורים, הצילומים והמסמכים האחרים שנותרו לו לאחר המצור על בודפשט, לעיר הולדתו באיה.
תערוכות ופרסים
בשפת המקור: בתרגום לעברית:
ראו גם
The Jewish Encyclopedia. Eduard (Ede) Telcs.
מוזילה ת'נדרבירד
מוזילה ת'נדרבירד (באנגלית: Mozilla Thunderbird) היא תוכנת דואר אלקטרוני המפותחת על ידי קרן מוזילה כתוכנת קוד פתוח.
גרסאות התוכנה מתורגמות לעברית במקביל או בתוך זמן קצר על ידי הסניף הישראלי של קרן מוזילה. התוכנה מופצת בגרסאות עבור מערכות ההפעלה לינוקס, חלונות ו־macOS, וכן ניתן להשתמש בקוד המקור שלה על מנת להדר גרסאות עבור מערכות הפעלה נוספות.
תכונות עיקריות
Thunderbird מיועדת להיות תוכנת דואר אלקטרוני וקבוצות דיון פשוטה ונוחה לשימוש. התוכנה מאפשרת להתקין הרחבות שונות אשר מוסיפות לה שלל תכונות שלא קיימות בה במקור.
היסטוריה
הפרויקט, הושק במקור ב-2002, בשם "Minotaur" זמן קצר לאחר השקת פרויקט "פיניקס" (השם המקורי של דפדפן "פיירפוקס"), אך לא הצליח לצבור תאוצה. עם ההצלחה של "פיירפוקס", לעומת זאת, גדל הביקוש ללקוח דואר שיצטרף אליו, והעבודה על Minotaur קמה לתחייה תחת השם החדש של Thunderbird, והועברה לערכת הכלים החדשה שפותחה על ידי צוות "פיירפוקס".
ב-7 בדצמבר 2004 שוחררה גרסה 1.0, שזכתה ליותר מ-500,000 הורדות בשלושת הימים הראשונים ליציאתה, ו-1,000,000 בעשרה ימים הראשונים.
ב-23 בדצמבר 2004, הוכרז על פרויקט "Lightning " אשר שילב גם פונקציונליות של לוח שנה (כולל תזמון, משימות וכו').
עבודה משמעותית על "ת'נדרבירד" החלה עם ההכרזה, במרץ 2005, כי מגרסה 1.5 ואילך חבילת היישומים ה־"Mozilla Application Suite" הראשית תתוכנן סביב יישומים נפרדים באמצעות ערכת כלים חדשה. בניוגד לגישת ה-All-in-One הקודמת של רקן מוזילה, זאת כדי לאפשר למשתמשים לערבב ולהתאים את יישומי מוזילה עם חלופות. חבילת "Mozilla Application Suite" המקורית ממשיכה להתפתח כ-SeaMonkey.
ב-19 בפברואר 2008 חברת "Mozilla Messaging" החלה את פעילותה, כחברה בת של קרן מוזילה, האחראית לפיתוח דואר אלקטרוני ומוצרי תקשורת דומים. ההתמקדות הראשונית שלה הייתה בפיתוח הגרסה הבאה Thunderbird 3 (גרסת האלפה הראשונה הושקה במאי 2008). הגרסה הושקה רשמית בדצמבר 2009. בין החידושים שלו היו: מערכת חיפוש הודעות חדשה, שמציעה כלי מיון מתקדמים, כולל חיפוש בעזרת כלי קו זמן ואפשרות להשתמש בהשלמה אוטומטית; לחיצה כפולה על הודעה שתפתח אותה תחת לשונית חדשה בתוך החלון הראשי במקום לפתוח חלון חדש. שיפורים במנהל התוספות, בניהול התיקיות, בפס הכלים, ובהצגת תקציר ההודעות; ושיפור השילוב של תיבת דואר מבוססת ג'ימייל.
ב-4 באפריל 2011, "Mozilla Messaging" מוזגה לקבוצת "Mozilla Labs" של קרן מוזילה.
ביולי 2011 הושקה גרסה חדשה של "ת'אנדרבירד". בכדי ליישר קו עם הדפדפן "פיירפוקס", זכתה הגרסה החדשה למספר 5, למרות שהגרסה הקודמת הייתה 3. הגרסה כללה: טיפול בתוספים בדף מיוחד שמציג מנהל תוספות חדש ומאורגן, שזהה כמעט לחלוטין לזה של פיירפוקס, וכולל הפניה לתוספים שמתאימים לדפדפן; מהירות עבודה גבוהה; אפשרות להזיז את הלשוניות השונות שנפתחות באופן חופשי ממקום למקום; אשף הגדרת חשבון חדש, שעל ידי הזנת שם המשתמש והסיסמה בלבד מאתר את ההגדרות הנדרשות לפתיחת החשבון בצורה אוטומטית; הצגת גודלם של קבצים מצורפים בהודעת הדואר (תוסף שהוא חיוני במיוחד עבור שירותי דואר שקובעים מגבלת נפח בעת שליחת הודעה חדשה); ולמעלה מ-390 תיקונים שונים בפלטפורמה עצמה במטרה לשפר את המהירות, הביצועים והיציבות של ת'אנדרבירד.
ב-6 ביולי 2012, תזכיר סודי של קרן מוזילה הודלף ופורסם. התזכיר ציין כי מוזילה תפסיק לתמוך בפרויקט ופיתוח נוסף של תכונות חדשות יישאר בידי הקהילה. התזכיר היה מיועד לפרסום ב-9 ביולי 2012. מוזילה הודיעה שהיא שומטת את העדיפות של פיתוח "ת'נדרבירד", מכיוון שהמאמץ המתמשך להרחיב את מערך התכונות של "ת'נדרבירד" היה ברובו עקר. מודל הפיתוח החדש שהציעה כלל רק "מהדורות תמיכה מורחבות", המספקות עדכוני אבטחה ותחזוקה, תוך שהיא מאפשרת לקהילה להשתלט על פיתוח תכונות חדשות.
לברן קוקס
לברן קוקס (באנגלית: Laverne Cox, נולדה ב-29 במאי 1972) היא שחקנית ודוגמנית אפרו-אמריקאית טרנסג'נדרית, הידועה בעיקר בשל הופעתה בתור סופיה ברסו בסדרה המצליחה "כתום זה השחור החדש" של נטפליקס, ובשל פעילותה למען זכויות ונראות הקהילה הטרנסג'נדרית.
ביוגרפיה
קוקס נולדה בעיר מוביל שבאלבמה, והיא בוגרת "מרימאונט מנהטן קולג'" שבניו יורק, שם החלה את קריירת המשחק שלה.
קוקס היא אישה טרנסג'נדרית, אשר החלה להתנסות בשינויים בנראות המגדרית שלה בגיל ההתבגרות, והתחילה להזדהות כאישה במהלך לימודיה בקולג'. היא עברה תהליך לשינוי פיזיולוגי בסביבות שנת 2008.
אחיה התאום הזהה של קוקס הוא המוזיקאי M למאר, שגילם בסדרה "כתום זה השחור החדש" את תפקיד דמותה של סופיה לפני השינוי המגדרי שעברה.
קוקס היא טבעונית מאז 2017.
קריירה
קוקס ידועה בעיקר בשל גילומה של הדמות סופיה בורסט בסדרה "כתום זה השחור החדש", אישה טרנסג'נדרית אשר נשלחה לכלא בגין הונאה, ומתפקדת כספרית עבור אסירות אחרות. היא גם הופיעה בעונה הראשונה של הסדרה "I Want to Work for Diddy" מבית VH1, והפיקה ואירחה עבור VH1 סדרת "מייקאובר" בשם "TRANSform Me", מה שהפך אותה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהפיקה וכיכבה בתוכנית טלוויזיה משלה. שתי התוכניות היו מועמדות לפרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) עבור תוכנית הריאליטי הטובה ביותר, וכשהתוכנית של פי דידי זכתה, קוקס קיבלה בשמו את הפרס. בנוסף, קוקס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כמו "חוק וסדר: מדור מיוחד", "משועמם עד מוות" ובסרט "כיסאות מוזיקליים".
בנוסף לעבודתה כשחקנית, קוקס פעילה למען זכויות הקהילה הטרנסג'נדרית, ומופיעה לעיתים קרובות במגזינים כמו "הפינגטון פוסט", תוכניות אירוח, ואירועים להטבא"קיים. בינואר 2014, הופיעה בתוכנית של קייטי קוריק וקוריק שאלה את קוקס (וגם את קרמן קררה אשר הופיעה עמה בתוכנית) שאלות על אברי מינה וניתוחים שהיא עברה וקוקס ענתה לה:
ערוצי חדשות כדוגמת Salon, הפינגטון פוסט, ו-Business Insider סקרו את מה שנקרא על ידי כתבת Salon קייטי מקדונו התשאול ה"פולשני" וה"קלולס" של קוריק.
ב-2013 זכתה קוקס בפרס "בחירת הקוראים" (Readers' Choice) של הירחון אאוט, בתור אחת ממאה האנשים המרתקים ביותר בשנה, וכן קיבלה את פרס הגבורה של "פרויקט האנטי־אלימות" (Anti-Violence Project). ב-2014 הוענק לקוקס פרס GLAAD על שם סטיבן קולזאק, עבור קידום השוויון.
קוקס הופיעה בדצמבר 2014 על שער המגזין C☆NDY יחד עם עוד 13 נשים טרנסג'נדריות, הכוללות את ג'נט מוק, כרמן קררה, אייסיס קינג, ג'ינה רוסרו, דינה מארי, ליינה ריימוס, ג'יזל אליסיאה, ניקי מ'נריי, ג'וליאנה הקסטבל, כרמן אקסטרבגנזה, פצ'ה די, ויסמין פטי.
בשנת 2015 שיחקה לצד לילי טומלין בדרמה הקומית "סבתא" של פול וייץ.
בשנת 2016 לוהקה לתפקיד הראשי של ד"ר פרנק נ' פורטר ב-"מופע הטלוויזיה של רוקי", הגרסה הטלוויזיונית של סרט הפולחן המוזיקלי "מופע הקולנוע של רוקי".
בשנת 2019, הופיעה בקליפ השיר "You Need to Calm Down" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט אשר הוקדש לקהילת הלהט"ב.
ברכות קריאת שמע
ברכות קריאת שמע הן ברכות המצוה הנאמרות לפני ואחרי קריאת שמע וכיום הן חלק מסידור התפילה היהודי היום-יומי, הנאמר בצמוד לקריאת שמע, כחלק מהותי שבתפילת ערבית ותפילת שחרית. מספר ברכות אלו שונה בין בערבית ובשחרית, הן בכמות והן בנוסח: בתפילת השחרית נכללות שלוש ברכות- שתיים לפני קריאת שמע ואחת לאחריה (ואז תפילת העמידה). בערבית אומרים ארבע ברכות, שתיים לפני ושתיים אחרי. שלושת הברכות הנאמרות בשחרית דומות או מקבילות לשלושת הברכות הראשונות הנאמרות בערב, אם כי הגרסאות הנאמרות בערב הן מעט קצרות יותר.
המקור לברכות אלו הוא מהפסוק בתהילים "שֶׁבַע בַּיּוֹם הִלַּלְתִּיךָ עַל מִשְׁפְּטֵי צִדְקֶךָ" דהיינו שבשעה שאומרים ביום את משפטי צדקך, נהללך אף בשבע ברכות אלו.
לפני קריאת שמע
בשחרית:
בערבית:
אחרי קריאת שמע
בשחרית:
בערבית:
קדושת יוצר
בברכה הראשונה בשחרית, יש הזכרת קדושה, כלומר הזכרת הפסוקים "קדוש קדוש קדוש" ו"ברוך כבוד". נחלקו הראשונים אם יחיד, המתפלל בלא מניין, רשאי לומר קדושה זו. למעשה, נהוג ברוב הקהילות לומר קדושה זו, כשברוב הסידורים מופיע שעדיף לאומרה בטעמים כדי שזה יהיה כקורא בתורה, אבל בנוסח תימן בלדי לא אומרים אותה.
התפתחות הברכות
במשנה במסכת תמיד מוזכרות ברכות שהיו הכוהנים אומרים בבית המקדש לפני ואחרי קריאת שמע: ברכה אחת לפניה (על פי התלמוד מדובר בברכת אהבה), ושלוש ברכות לאחריה: "אמת ויציב", "עבודה" ו"ברכת כוהנים".
סדר הברכות המקובל היום מוזכר במסכת ברכות, אך חוקרים משערים שנוסח הברכות בעבר היה מקוצר יותר. רב סעדיה גאון למשל מביא נוסח קצר יותר של ברכת יוצר, המורכב משלושה משפטים - הפתיחה, המשפט השני, והחתימה של הנוסח המקובל היום. ביניהם נוספו במהלך ההיסטוריה לברכה קטעי פיוט, פסוקי קדושה, תאורי מלאכים ועוד. מקור נוסף שממנו ניתן ללמוד על ההתפתחות ההיסטורית של הברכות הוא מהשוואה בין גרסת השחרית והערבית. ברכת אהבה בשחרית, לדוגמה, עוסקת גם בבקשות לגאולה וקיבוץ גלויות, שאינן מוזכרות בברכה שבערבית. מכך ניתן להסיק שאולי הן תוספת מאוחרת יחסית לנוסח וכן מופיע בנוסח ארץ ישראל של הגניזה הקהירית.
הבדלי נוסח
בנוסח אשכנז, לפני חתימת ברכת יוצר נאמר המשפט "אור חדש על ציון תאיר ונזכה כולנו מהרה לאורו". רב סעדיה גאון התנגד לשילוב המשפט בברכה זו. הוא הדגיש שהברכה עוסקת בנושא אוניברסלי ובבריאת כלל העולם, ואת ניגודו של פסוק זה לרוח הברכה. יהודי ספרד וארצות האסלאם דבקים בהתנגדות זו ו"אור חדש" אינו כלול בנוסחיהם.
ברכות קריאת שמע בליל שבת
בארץ ישראל היו שנהגו לומר בליל שבת ברכות קריאת שמע בנוסח מיוחד, הנוסח מובא בסידור רס"ג. בתשובת הרמב"ם הביא מנהג זה כמנהג הפשוט בבבל וסוריה ואדום, נוסח זה נהוג עד היום בקרב הנוהגים להתפלל בנוסח איטליא (עם שינויים קלים ובלי הגרסה המפוייטת של הברכה השנייה):
אמת ואמונה כו' כבכל ערב, ומוסיף:
סמליות המספר שבע
המספר הכולל של ברכות קריאת שמע הוא שבע (שלוש בבוקר, וארבע בערב). בתלמוד הירושלמי כתוב ששבע הברכות הן כנגד הפסוק מספר תהילים "שבע ביום הללתיך". המהר"ל מסביר שהמספר שבע מסמל דבר שלם ומלא, "שבע מלשון שביעה", "כי יש לשבח את ה' יתברך בשבח שלם ומלא, אשר השבח השלם ומלא על ידי מספר שבע".
בריאת החושך
הגמרא, ופרשנים בעקבותיה, דנים בשאלה מדוע ב"ברכת יוצר" מברכים על בריאת החושך, שנחשב לדבר שלילי. הפירוש המקובל הוא שהכוונה היא להדגיש שהיקום, כולל הניגודים שבו, נברא על ידי האל האחד, ולהצהיר על יחידותו ואחדותו של האל. הברכה מבוססת על פסוק בספר ישעיהו, "יוצר אור ובורא חושך עושה שלום ובורא רע, אני ה' עושה כל אלה", שנאמר כפולמוס עם האמונה הזורואסטרית שעל פיה הטוב והרע נבראו בידי אלים שונים. עם זאת, החליפו המחברים של "ברכת יוצר" את "בורא רע" - ל"בורא את הכל".
סוף זמנן
למרות ההלכה שצריך לומר את קריאת שמע של שחרית עד סוף שלוש שעות זמניות, ניתן לאומרם גם עד סוף זמן תפילה.
אם הברכות מעכבות זו את זו
על פי סוגיית הגמרא בברכות, סדר הברכות אינו מעכב, ולכן אם בירך את הברכות שלא כסדרן, כגון שהקדים ברכה ראשונה לשנייה, יצא ידי חובה, וכן נפסק להלכה בשולחן ערוך אורח חיים (סימן ס'). <BR/>לגבי השאלה האם הברכות מעכבות את קריאת שמע, כלומר אם קרא קריאת שמע בלא ברכות, יש בזה מחלוקת בין הפוסקים, יש האומרים שהברכות מעכבות ויש אומרים שהברכות אינן מעכבות, ומי שקרא קריאת שמע בלא ברכות יצא ידי חובה. חלק מהפוסקים מחלקים בזה בין יחיד לציבור. למעשה, השולחן ערוך הכריע שהברכות אינן מעכבות ואם קרא בלא ברכות יצא ידי חובת קריאת שמע, אך צריך לחזור ולקרוא את הברכות לאחר מכן, כדי לצאת ידי חובת ברכות קריאת שמע. והוסיף שטוב לחזור ולקרוא קריאת שמע עם הברכות.
כארון
כארון (ביוונית: Χάρων) הוא משיט המעבורת של האדס, אל השאול במיתולוגיה היוונית. המיתולוגיה מספרת שהוא העביר מתים לצידו השני של נהר האכרון או נהר הסטיקס רק אם היה ברשותם מטבע לתשלום עבור הנסיעה. לכן היוונים הקדמונים נהגו לקבור את מתיהם כשמטבע אובול מתחת ללשונם, או על עיניהם, כדי שלא ייאלצו לנדוד לנצח לאורך גדות הנהר.
כארון הוא בנם של ארבוס וניקס. הוא מתואר בדרך כלל כזקן רזה ונרגן או לחלופין כשד מכונף בעל פטיש דו־ראשי.
לדברי ורגיליוס בספרו "האיניאדה" וכן לדברי מקורות אחרים, כארון משיט את סירתו על הנהר סטיקס. עם זאת, על פי מרבית המקורות, הנהר שעליו שטה המעבורת של כארון הוא אכרון ולא סטיקס. בתקופה מאוחרת יותר גם דנטה בספרו "הקומדיה האלוהית" הצטרף לקביעה זו.
פעמים בודדות בלבד התיר כארון לאנשים חיים לשוט במעבורת שלו ולהיכנס אל תחומיה הפנימיים של ממלכת השאול. בין היתר, הוא אפשר זאת למוזיקאי המוכשר אורפאוס, שהצליח לעשות כן באמצעות נגינתו העצובה והיפה, שריככה את ליבו של כארון.
על שמו של כארון קרוי הירח כארון, ירחו של כוכב הלכת הננסי פלוטו. פלוטו עצמו קרוי על שמו של אל השאול הרומאי, הוא האדס בקרב היוונים.
בית השידור
בית השידור (באנגלית: Broadcasting House) הוא משכנו הראשי של ה-BBC, ברחוב פורטלנד בלונדון שבאנגליה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ג'ורג' ואל מייר, והבניין נחנך רשמית ב-14 במאי 1932.
בקדמת הבניין פסלי פרוספרו ואריאל ממחזהו של ויליאם שייקספיר "הסופה". הפסלים מעשי ידי הפסל אריק גיל.
הבניין נפגע בצורה קשה במהלך הבליץ ב-8 בדצמבר 1940.
ייחודו של המבנה
הבית בנוי מאבן פורטלנד ולו תשע קומות מעל הקרקע ושלוש מתחתיו. המבנה הוא אסימטרי, אף שלא כך הוא תוכנן: שכנים לבניין התנגדו לתוכניתו המקורית של ואל מייר, בטענה שהמבנה מסתיר להם את אור השמש, ועל כן שונתה התוכנית, כך שהחל מהקומה השישית הבניין אינו סימטרי.
בשנים 1961 ו-1995 נבנו שני אגפים נוספים אך אלה נהרסו במסגרת הרחבת הבניין. בתחילת המאה ה-21, עבר הבניין שיפוץ: שלב ראשון הסתיים בתחילת 2006, ושלב שני הסתיים ב-2010. בתום השיפוץ, עברו למבנה כל מחלקות החדשות של ה-BBC.
אלברט אבא סקולמן
אלברט אבא סקולמן (באנגלית: Albert P. Schoolman; 6 בספטמבר 1894 - 7 באפריל 1980) היה מחנך, מנהל והוגה דעות בתחום החינוך היהודי. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום החינוך היהודי בארצות הברית, בו היה מעורב לכל אורך חייו. עיקר פרסומו בא לו בזכות הקמתו וניהולו של מחנה הקיץ CEJWIN בשנת 1919.
חייו ופועלו
אלברט אבא סקולמן נולד ללאון ופרידה ליבסון בסובאלק, פולין ב-6 בספטמבר 1894. הוא היגר עם משפחתו בגיל 13 לניו יורק. סקולמן למד הנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן החליט לפנות לתחום החינוך- הוא נרשם למכוני המורים של הסמינר התאולוגי היהודי ושל אוניברסיטת קולומביה, שם סיים תואר שני בחינוך ב-1922.
בין 1916–1918 שימש סקולמן כמנהל המכינה לבית הספר לבנות של הלשכה לחינוך יהודי בניו-יורק (New York Bureau of Jewish Education). הוא היה מעורב בהקמת המרכז הקהילתי החינוכי היהודי Central Jewish Institute וניהל אותו בין השנים 1918–1945. המכון הוקם במנהטן ב-1916 על ידי שמואל היימן והציע פעילויות חינוך ותרבות שונות. בשיאה של פעילות המכון, היו בו כ-3,500 חברים רשומים.
בשנת 1919 הקים אלברט סקולמן את מחנה הקיץ CEJWIN. שמו של המחנה נוצר מקיצור של שם המכון שבראשו עמד סקולמן– CEntral JeWish INstitute. במחנות CEJWIN שהתקיימו בפורט ג'רוויס, ניו יורק, השתתפו בשיאם אלפי ילדים ובני נוער כאשר המחנה האחרון התקיים בשנת 1992.
בשנת 1922 נשא אלברט סקולמן לאשה את ברכה ברטה סינגר, אשת חינוך בעצמה.
לבקשתו של ד"ר יהודה מגנס נשיא האוניברסיטה העברית, סייע סקולמן בשנת 1934 להקים את מחלקת החינוך והכשרת המורים באוניברסיטה. הוא אף סייע להקמת התיכון ליד האוניברסיטה, שהוקם במטרה לאפשר לתלמידי מחלקת החינוך באוניברסיטה להתנסות בחינוך ובהוראה.
סקולמן היה חבר בקרן הרקונסטרוקטיבית ובחברה לקידום היהדות שנוסדה על ידי מרדכי קפלן- מורו וחברו. הוא היה רקונסטרוקטיבי בהשקפתו. כמו כן היה חבר בארגון ציוני אמריקה ונהג לבקר תכופות בארץ ישראל.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2012
הפרסים
סך הפרסים היה $22,204,000.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: מנצח תחרות 2011 נובאק ג'וקוביץ'  נפגש במשחק הגמר עם אנדי מארי  והפסיד ב-5 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2011 סמנתה סטוסור הודחה ברבע הגמר. סרינה ויליאמס נפגשה במשחק הגמר עם ויקטוריה אזרנקה  וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון
תחרות זוגות גברים
מנצחי תחרות 2011 יורגן מלצר ופיליף פטשנר  הודחו בסיבוב השני. בוב ומייק בריאן נפגשו במשחק הגמר עם לאנדר פאיס  וראדק סטפנק  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
מנצחות תחרות 2011 ליזל הובר וליזה ריימונד הודחו בסיבוב השלישי. שרה אראני ורוברטה וינצ'י נפגשו במשחק הגמר עם אנדראה חלבצ'קובה ולוציה הרדצקה  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג: מנצחי תחרות 2011 מלאני אודין וג'ק סוק לא השתתפו בתחרות. הזוג הלא מדורג יקטרינה מקארובה  וברונו סוארס   נפגשו במשחק הגמר עם קבטה פשקה  ומרצ'ין מטקובסקי  וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בתחרות
אנדי רם ויוני ארליך השתתפו בתחרות זוגות גברים. הם ניצחו בסיבוב הראשון אך הודחו בסיבוב השני.
שחר פאר השתתפה בתחרות זוגות נשים לצד לאורה רובסון מבריטניה. הן הפסידו בסיבוב הראשון.
יחסי סין–פרו
יחסי סין–פרו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של פרו. פרו היא המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שסין כוננה איתה קשרים רשמיים, מה שנעשה על ידי שושלת צ'ינג באוגוסט 1875. שתי המדינות חברות בשיתוף הפעולה הכלכלי אסיה-פסיפיק ובאו"ם.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות עברו שלושה שלבים: הקוליאיזם הסיני כמיסוד של ייצוא ההון האנושי לאמריקה הלטינית במהלך המאה ה-19; יצוא האידאולוגיה המאואיסטית בשנות ה-70 וה-80; ומשנות ה-90 ואילך, דרך מרכזי סחר בינלאומיים ותרבות ושפה מנדרינית - מכון קונפוציוס.
היחסים כוננו לפני יותר מ-160 שנה התחיל עם סחר קולי והתחזק במהלך 'מאה שנות החולשה והעוני' (ואנג, 1993) משנות ה-40 של המאה ה-19 עד 1949 תחת שושלת צ'ינג הענייה ואחריה רפובליקה מפולגת במלחמות אזרחים ואשר נפלשה על ידי יפן.
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי באפריל 2009. ההסכם אושרר רשמית על ידי ממשלות שתי המדינות ב-6 בדצמבר 2009 ונכנס לתוקף ב-1 במרץ 2010.
לי רוס
ביוגרפיה
רוס נולד בלוטון שבבדפורדשייר. הוא למד בבית הספר התיכון סטוקווד בעיר. לראשונה היה לפנים מוכרות בטלוויזיה הבריטית בשנת 1983 בדמות אחד הילדים בפרסומת עבור משחת השיניים "קולגייט" שהייתה פרודיה על השיר "Baggy Trousers" של להקת מאדנס. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בדמות סם השמן בהפקה של מיקי דולנז של המחזמר "באגסי מאלון" בווסט אנד. אחר כך גילם את דודג'ר בסדרת הטלוויזיה "Dodger, Bonzo and the Rest" שהייתה ספין אוף לסדרה "Dramarama". הסדרה רצה מ-1985 עד 1986. בשנים 1989 עד 1991 שיחק רוס בתפקיד קני פיליפס בסדרה לילדים "Press Gang".
בקולנוע שיחק רוס ב-1990 בתפקיד בריאן בסרט "Amongst Barbarians" ובתפקיד פיל ב-"Sweet Nothing". הוא גילם את ג'ייסון בסרט "Buddy's Song" וב-1999 שיחק בתפקיד דני בסרט "הסוחר הנוכל".
רוס שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Hard Men" בדמות הגנגסטר. ב-1995 הופיע בתפקיד גומבו בסרט.
ב-1991 גילם רוס את ג'סטין פאריש, בנו של הדמות שגילם ג'ים ברודבנט, בסרט. ב-1992 וב-1993 הופיע ב-"The Guilty", בסדרה "בין השורות", בסדרה "חדר מיון", ב-"Westbeach", ב-"The Bill", ובסדרה "The Upper Hand". בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק רוס בתפקידים רבים נוספים בהם בסדרה "משפט ועונש" וב-"Boobs in the Wood" של ג'ים דייווידסון.
ב-1996 הופיע רוס בתפקיד פול, החבר של רוקסן (קלייר ראשברוק) בסרטו עטור השבחים של מייק לי "סודות ושקרים". רוס דיבב את הדמות הוקביט בכול שלוש העונות של הסדרה "גבעת ווטרשיפ".
ב-2012 שיחק רוס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. הוא גילם את בארי במחזה "In Basildon" מאת דייוויד אלדריג'.
רוס הופיע במערכונים רבים בתוכנית "המופע של קתרין טייט" לצדן של קתרין טייט וניקי וורדלי. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "להעיר את המתים", "הנוכלים", "יריחו", "M.I.T.: Murder Investigation Team", "חיים על מאדים" ובמיני-סדרה "חברים משותפים".
ב-2006 וב-2009 שיחק רוס בתפקיד אוון טרנר באופרת הסבון "איסטאנדרס". ב-2010 השתתף ברדיו דרמה "De Moker" בתפקיד הגנגסטר בופוני.
בושמנים
היסטוריה
הבושמנים חיו בעבר, ככל הנראה, על שטח גדול בהרבה מזה שהם חיים בו כיום. הם נדחקו למדבר קלהרי עקב התפשטותם של שבטים מקבוצת בנטו. אנשי בנטו, שמאכלסים כיום שטחים נרחבים ביבשת אפריקה, פיתחו חקלאות והתחזקו מבחינה כלכלית וצבאית כבר בתקופות מוקדמות, והחלו לדחוק שבטים של פיגמים, של קוֶיים ושל בושמנים. הגעתם של פורטוגלים, הולנדים ואנגלים לדרום אפריקה, דחקה את הבושמנים עוד ועוד, עד שכיום אוכלוסייתם הצטמצמה והתרכזה במדבר, שבו התקשו אנשי בנטו ואירופים לחיות.
המגע של הבושמנים עם האדם הלבן החל במאה ה-17, ומאז החל מאבק ממושך, הן במישור הפיזי והן במישור התרבותי, שכתוצאה ממנו אוכלוסיית הבושמנים הלכה והצטמצמה. כבר עם בוא המתיישבים הלבנים הראשונים החלו העימותים. המתיישבים הלבנים נהגו לצוד ולהבריח את החיות ששימשו את הבושמנים למחייתם, ואילו הבושמנים החזירו מלחמה בצייד של הצאן והבקר של המתיישבים, אלא שזו הייתה מלחמה אבודה מראש עבורם. בראשית המאה ה-19 הייתה תקופת בצורת שכתוצאה ממנה סבלו תושבי האזור מרעב כבד שהביא למלחמות בין השבטים האפריקנים באזור בהם עורבו גם השבטים הבושמנים. המלחמות הפנימיות בין השבטים האפריקאים, בנוסף לעימותים המתמשכים עם המתיישבים הלבנים, הביאו להתמעטות דרמטית במספרם של הבושמנים.
הבושמנים הם כפי הנראה התושבים הקדומים ביותר של דרום אפריקה, והם חיים באזור זה בין כ-40,000 ל-25,000 שנה, כמעט ללא שינוי באורח חייהם. התרבות של הבושמנים היא תרבות של ציידים-לקטים. הגברים צדים בקבוצה באמצעות קשתות, חצים ואלות כמו גם מלכודות, ואילו הנשים מלקטות שורשים ופירות שונים. עיקר הצריכה הקלורית מורכב מאגוז המונגונגו ומבשר. הבושמנים חיים בקבוצות המונות בסביבות 25 איש כל אחת. הם נוודים, ומתגוררים בעיקר בבקתות ארעיות הנבנות מענפים. הבושמנים אינם מכינים כלי חרס, אלא משתמשים בביצי יען ושריונות צבים ככלי אוכל.
שפה
השפות הבושמניות משתייכות למשפחת השפות הקוֹיסַאניות. שפות אלו ידועות בעיקר בפונטיקה שלהן, כיוון שהן משתמשות בעיצורים מצוצים ("קליקים"). יש בלשנים המשערים, כי צלילים אלה היו נפוצים הרבה יותר בשפות טבעיות בעבר, אולם כיום הם קיימים רק בשפות הקויסאניות ובמספר מצומצם של שפות בנטו קרובות וכן בשפה כושית אחת.
מוצא אתני וגנטיקה
לפי מחקרים גנטיים בכרומוזום Y נמצא כי אוכלוסיית הבושמנים היא אחת האוכלוסיות האנושיות העתיקות בעולם.
מחקרי DNA מיטוכונדריאליים מצביעים על כך שהבושמנים נושאים גנים קדמונים בעץ ה-DNA המיטוכונדריאלי של האדם. הקבוצה המיטוכונדריאלית העתיקה ביותר, L0d, זוהתה בתדירות הגבוהה ביותר בקבוצות הבושמנים שבדרום אפריקה.
מחקר שנערך בשנת 2008 העלה כי ייתכן שאוכלוסיית הבושמנים הייתה מבודדת מקבוצות אנושיות אחרות במשך כמאה אלף שנה.
מחקר דנ"א על גנום ברצף מלא, שפורסם בספטמבר 2016, הראה כי אבותיהם הציידים-לקטים של הבושמנים, התפצלו מאוכלוסיות אנושיות אחרות באפריקה לפני כ-200,000 שנה.
הסכם ריגה
הסכם ריגה נחתם בין פולין, רוסיה ואוקראינה בריגה ב-18 במרץ 1921 וסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית.
פולין עמדה תחת לחץ מדינות חבר הלאומים לוותר על מרבית הישגיה הטריטוריאליים ולזנוח את חלומה להחייאת האיחוד הפולני-ליטאי. ההסכם שנחתם בסופו של דבר העניק לפולין שטחים נרחבים, אם כי מצומצמים בהיקפם יחסית לשטחים בהם החזיק הצבא הפולני עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש. ההסכם חילק את אוקראינה ובלארוס בין הרוסים ובין הפולנים. חלומו של יוזף פילסודסקי להחייאת האיחוד הפולני-ליטאי רב העוצמה, ויצירת קונפדרציה סלאבית, לא התממש.
הסכם ריגה היווה הפרה של ההבנה בין פולין ו"הרפובליקה העממית האוקראינית" שהוקמה על ידי אנשי סימון פטליורה לפיה אף אחת מהן לא תגיע לשלום נפרד עם הרוסים. המיעוט האוקראיני הניכר בפולין חש כי פולין בגדה בבעלת בריתה האוקראינית, עובדה אותה ניצלה התעמולה הבולשביקית, ואשר גרמה לתסיסה ולמהומות אתניות בשנות השלושים.
ההצלחה הפולנית בשדה הקרב איפשרה לפולנים לתבוע את העיר וילנה, בה שלטה ממשלת בובות פולנית. "סיים" של תושבי ליטא המרכזית הצביע ב-20 בפברואר 1922 על קיומו של משאל עם אשר העניק לפולין לגיטימציה לספח את וילנה ואת השטחים הסמוכים לה. הדבר גרם לקרע של ממש ביחסים בין ליטא ופולין, אשר לא נרפא למשך שנים רבות לאחר מכן.
שובה
שׁוּבָה הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מצפון מערב לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי, ומשתייך למועצה האזורית שדות נגב. שם המושב הוצע על ידי זאב וילנאי והוא מתבסס על הפסוק בספר תהילים:. המושב נוסד בשנת 1950, על ידי עולים מטריפולי (בירת לוב), ובשנת 1957, המושב חולק לשניים, וחלקו השני שימש להקמת מושב זמרת. שטח המושב הוא כ-4,500 דונם. התושבים עוסקים בעיקר בחקלאות. בשנת 2009 הצטרף למושב גרעין משפחות צעירות שהגיעו מרחבי הארץ שהוסיפו למקום גוון אקולוגי-חסידי-ארצישראלי, בנו במקום בתי קבע והקימו מוסדות חינוך דתי אלטרנטיבי.
בית הכנסת שמעון אטיאס
בית הכנסת שמעון אטיאס הוא בית כנסת מהמאה ה-19 באסואירה, מרוקו, הידועה בעבר בשם מוגדור. הוא ידוע גם כבית הכנסת שמעון אטיאס, מסעוד אטיאס ושערי תפילה. בית הכנסת נבנה בשנת 1882.
בית הכנסת מהווה אגף אחד של מבנה חצר בבניין שהכיל גם את ביתו של שמעון אטיאס. דלת אחת וגדולה הממוקמת בקשת פרסה מובילה אל הבניינים. בית הכנסת נמצא בקומה השנייה. בקומת הקרקע היו פעם חנויות. בקומה השלישית נמצאו משרדי בתי המשפט היהודיים, שדנו בתיקים מסחריים ואישיים כאחד. בית הכנסת עצמו הוא חלל בגובה שתי קומות, עם חלונות גדולים ומעוגלים בקשת ועזרת נשים.
ארון הקודש הגדול העשוי מעץ כולל עמודים ועמוד מעוגל, מעוטר בגילופי פרחים. בית הכנסת נקרא על שמו של שמעון אטיאס אחד מפרנסי הקהילה שתרם את הכסף להקמתו ומת בשנת 1892. בשנת 1993 היה בית הכנסת במצב תקין. בשנת 2009 הוא נסגר ועבר שיקום והסבה למוזיאון.
לאחר השחזור, בית הכנסת הוא חלק ממוזיאון "בית דקירה".
יחסי הודו–פרו
יחסי הודו–פרו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו ופרו.
היסטוריה
הודו ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 במרץ 1963, ושגרירות הודו בצ'ילה הוסמכה במשותף לפרו. הודו פתחה את הנציגות הדיפלומטית שלה בלימה בספטמבר 1969, והשגריר התושב הראשון בפרו נכנס לתפקידו בנובמבר 1973. פרו מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי, המוסמכת גם לבנגלדש, איראן, המלדיביים, נפאל וסרי לנקה. היחסים הכלכליים בין שתי המדינות החלו לצמוח באופן משמעותי בשנות ה-90, הניזונות מהצמיחה הטכנולוגית והכלכלית של הודו ומרצונה של פרו להגביר את נוכחותה באסיה. פרו חברה בשיתוף הפעולה הכלכלי של אסיה-פסיפיק (APEC). ההתעניינות ההודית בפרו גדלה כאשר האחרונה הייתה עדה לצמיחה כלכלית מהירה ותיעוש מהיר, והפכה לאחת המדינות הצומחות ביותר באמריקה הלטינית.
הקונגרס של פרו הפעיל מחדש את ליגת הידידות הפרלמנטרית של פרו-הודו ב-30 באפריל 2003. הפרלמנט של הודו הקים קבוצת ידידות פרלמנטרית הודו-פרו בדצמבר 2007. באוקטובר 2013 חתמו שתי המדינות על הסכמים בנושא שיתוף פעולה בחינוך, תרבות והקמת ועדה משותפת לקידום היחסים הבילטרליים.
פרו תומכת במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, וכן תומכת בהודו בסכסוך קשמיר. ממשלת פרו "הראתה באופן מסורתי הבנה לעמדה ההודית לגבי קשמיר והייתה אוהדת ומעריכה את האיפוק האחראי של הודו גם לנוכח פרובוקציה חמורה. פרו תומכת בעמדתה של הודו לפיה סכסוכים כאלה צריכים להיפתר באופן דו-צדדי באמצעות דיאלוג ולא להיות בינלאומיים."
שתי המדינות חגגו את 55 שנות הקשר הבילטרלי ביניהן בעת ביקורו בפרו של סגן נשיא הודו וניקאיאח נאידו, במאי 2018. פרו גם מעוניינת לקבל הסכם סחר חופשי עם המדינה, כאשר סבב הדיונים השלישי מתוכנן לאוגוסט 2018 שבו מתמקדת בהרחבת הסחר בסקטור התרופות וה-IT.
סחר
הסחר הדו-צדדי בין הודו ופרו היה עד לצמיחה מהירה בסוף שנות ה-2000 ותחילת שנות ה-2010, עלייה מ-250 מיליון דולר ב-2007 ל-3.126 מיליארד דולר ב-2018–2019. בשנת 2012, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות חצה לראשונה את רף מיליארד הדולר, מה שהפך את פרו לשותפת הסחר השביעית של אמריקה הלטינית של הודו שהשיגה את אבן הדרך, אחרי ברזיל, ונצואלה, מקסיקו, צ'ילה, קולומביה וארגנטינה.
הסחר הדו-צדדי בין הודו ופרו רשם את העלייה הגבוהה ביותר שלו של 76.95% בשנים 2017–2018, ל-3.137 מיליארד דולר, לעומת התקציב הקודם. בשנים 2018–2019 עמד הייצוא ההודי לפרו על 721 מיליון דולר, בעוד שהיבוא מפרו עמד על 2.405 מיליארד דולר. הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לפרו הן מגדלים מברזל ופלדה, צינורות לתעשיית הנפט והגז, מכוניות, אופנועים ותלת גלגלים, מוצרי ברזל ופלדה, חוטי פוליאסטר וכותנה ותרופות. הסחורות העיקריות המיוצאות מפרו להודו הן נחושת, זהב, פוספטים של סידן, אבץ ועופרת, קמח דגים, כבלים סינתטיים וענבים.
שתי המדינות מנהלות כעת משא ומתן על הסכם סחר חופשי דו-צדדי.
השקעה
לכמה חברות הודיות יש השקעות במגזר הכרייה של פרו כולל עפרות ברזל, מנגן, פוספט וזהב. IFFCO מחזיקה בנתח גדול במכרה פוספטים גדול בצפון פרו, ולחברת זוארי אגרו יש 30% (בשווי של כ-36 מיליון דולר) במאגר פוספט סלע באותו אזור. ריליאנס רכשה בלוק נפט בארץ. כמה חברות IT הודיות פועלות גם בפרו. Tata Services Consultancy פועלת בלימה, ו-Tech Mahindra החלה לפעול בארץ לאחר שרכשה את חברת LeadCom הישראלית.
Redbus רכשה את הרוב בחברת Busportal.pe הפרואנית. לכל חברות התרופות ההודיות הגדולות יש נציגות או חברה בת מקומית בפרו.
יצרנית המשקאות הפרואנית AJE Group פתחה חברת בת הודית, AJE India Pvt. בע"מ, במהרשטרה לייצור משקאות קלים. החברה הבת החלה לפעול בדצמבר 2010, והשקיעה 15 מיליון דולר בהודו עד 2016. חברת המכונות Resemen SAC הקימה בניו דלהי חברה בת בשם Reliant Drilling Ltd., לאחר שזכתה בחוזה מ-Hindustan Zinc Ltd. חברות שירותי כרייה אחרות בפרו, כגון Opermin ו-AAC Mining Executors Ltd. הקימו פעילות בהודו. יצרנית חומרי הסיכה ויסטון פתחה מפעל ליד רווארי, הריאנה.
יחסי הגנה
הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה ביטחוני ומניעת הפצת נשק להשמדה המונית באוקטובר 2013. ההסכם יאפשר לפרו לשלוח את אנשי הצבא שלה להודו לאימון. הודו הציעה לפקידי ההגנה הפרואניים משבצות במכללת שירותי ההגנה בוולינגטון, קוצ'י. הסכם ההגנה כולל גם מכירת חלקי חילוף לצבא פרו.
פרו שלחה קצין ימי להשתתף בקורס ה-NDC ה-53 בניו דלהי בשנת 2013.
סיוע חוץ הודי
הודו תרמה 500,000 דולר למאמצי סיוע באסון בעקבות רעידת אדמה בפרו ב-15 באוגוסט 2007. היא גם סיפקה מימון לתוכנית ייעור בפארק על שם מהטמה גנדי בלימה.
אזרחי פרו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות. דיפלומטים פרואנים רבים השתתפו בקורסי PCFD במכון שירות החוץ בהודו.
יחסי תרבות
הודו ופרו חתמו על הסכם על שיתוף פעולה תרבותי בשנת 1987. אגודת הידידות ההודו-פרואנית (בהינדית: "Bharat-Maitreyi Samiti") הוקמה בהודו ביוני 2007. זהו ארגון אזרחי שמטרתו לקדם ידידות בין שתי המדינות, להציג את התרבות הפרואנית ואת השפה הספרדית בהודו, כמו גם לעודד חילופי תרבות של פרופסורים וסטודנטים משתי המדינות.
מונדו לטינו הוא מרכז תרבות אמריקה הלטינית ומרכז מצוינות המזוהה עם שגרירות פרו בניו דלהי. המרכז מציע קורסי ריקוד בשפה הספרדית וסלסה ב-Delhi NCR. הוא גם מלמד אנגלית והינדית כקורסי שפות זרות.
הודים בפרו
נכון לדצמבר 2016, 500 אזרחים הודים מתגוררים בפרו. הקהילה עוסקת בעיקר בעסקים ובמסחר. כמה עובדים עם מיסיונרי הצדקה וארגונים נוצריים אחרים בלימה, צ'ימבוטה ופונו.
ארגונים כמו האר קרישנה, סאי באבא וברהמה קומאריס נמצאים גם הם בפרו.
פרואנים בהודו
נכון לשנת 2013, כ-200 פרואנים מתגוררים בהודו, רובם נשים. הקהילה מועסקת בעיקר כפרופסורים, מהנדסים וסטודנטים. מעטים נשואים לאזרחים הודים. רוב הקהילה הפרואנית מתגוררת ב-Delhi NCR ובמדינות אחרות כמו האריאנה, מהרשטרה, אוטר פראדש, קרנטקה וראג'סטאן.
המיילד (סדרת טלוויזיה)
המיילד (באנגלית: The Delivery Man) הוא סיטקום בריטי ששודר בשנת 2015 ברשת ITV. בסדרה מככב דארן בויד בתפקיד מתיו בנטינג, שוטר לשעבר שעזב את המשטרה והתחיל לעבוד כמיילד. החל מאוגוסט 2015 שודרה הסדרה בנטפליקס בבריטניה, אירלנד, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
הפקה
פרק הפיילוט צולם בפברואר 2014. העונה הראשונה של הסדרה צולמה מאוקטובר עד דצמבר 2014 באולפני 3 Mills.
צוען
צֹעַן עיר מצרית קדומה, ממזרח לדלתת הנילוס. שמה מופיע לראשונה במקרא ב בסיפור המרגלים שיצאו לתור את הארץ בשליחות משה. יש המזהים את צוען עם העיר הקדומה אווריס בירתם של הפרעונים החיקסוסיים, או פי-רעמסס שנבנתה על־יד חורבותיה. אחרים זיהו את העיר עם טאניס המופיעה במקורות הלניסטיים. מצוען שלט רעמסס השני.
בספר בראשית מתוארת ישיבתם של יעקב ובניו בגושן ולפי משורר תהילים היא "שדה צען". משפחת יעקב התיישבה במדבר ולא במרכזי הערים. שדה צוען הוא מקום המתאים למרעה. במקרא "שדה צוען" הוא גם כינוי למצרים. בתעודות מצריות מופיעים תיאורים על התיישבות שבטים נודדים באזור. פפירוס אנאסטזי מתאר את התיישבותם של שבטים אלה:.
בעברית, הכינוי הנפוץ לבני רומה הוא "צוענים". אחד המקורות הוא שבעבר סברו כי מוצא בני רומה הוא במצרים, וכך למשל השם באנגלית (Gypsy) פירושו "זה שבא ממצרים" (Egyptian), ובשם העברי ישנה רמיזה לצוען.
זמרת (מושב)
זִמְרָת הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מצפון מערב לנתיבות, המשתייך לארגון יישובי הפועל המזרחי. שם המושב הוא משירת הים בספר שמות:. המושב נוסד רשמית בשנת 1957 על ידי עולים מתוניסיה לאחר שפוצל היישוב הסמוך שובה (ועל כן בתחילה נקרא המושב "שובה ב'"). שטחו של המושב הוא כ-4,500 דונם, ותושביו עוסקים בעיקר בחקלאות.
המושב משתייך למועצה האזורית שדות נגב.
סלסו גולמאיו
גולמאיו נחשב לאלוף קובה החל משנת 1862 עת ניצח את פליקס סיקרה בדו-קרב. הוא השתתף בתחרות שהתקיימה בפריז בשנת 1867 וחלק מקום 7–8 (ניצח: איגנץ קוליש). ראו את התחבולה היפה בה נוצח על ידי סם לויד.
בשנת 1864 גולמאיו ניצח את פול מורפי בדו-קרב 2–3 אם כי מורפי נתן לו יתרון של פרש, הפסיד לגוסטב נוימן 3-0 בפריז בשנת 1867, הפסיד פעמיים לוילהלם שטייניץ 2-9 בשנת 1883 ו-0–5 בשנת 1888, ניצח פעמיים את אנדראס ולקז 0–7 בשנת 1887 ו-4–7 בשנת 1890, הפסיד שלוש פעמים לג'ורג' הנרי מקנזי 6-3 ו-5.5-0.5 בשנת 1887 ו-4.5-7.5 בשנת 1888, הפסיד לג'וזף הנרי בלקברן 4-6 בשנת 1891 והפסיד לעמנואל לסקר 2.5-0.5. כל הדו-קרבות התקיימו בהוואנה.
יוסף רוזנזפט
יוסף רוזנזפט (15 בינואר 1911 – 11 בספטמבר 1975) היה ניצול השואה ואחד מראשי קהילת העקורים היהודים (שארית הפליטה). הוא היה ממקימי ועד מרכזי ליהודים המשוחררים, שייצג את האינטרסים של פליטים במחנה העקורים ברגן-בלזן, ולאחר מכן את הפליטים במחנות העקורים בכל אזור הכיבוש הבריטי.
ביוגרפיה
רוזנזפט נולד לסוחר גרוטאות אמיד בבנדין שבפולין והיה בצעירותו פעיל בתנועת העבודה הציונית. הוא גורש לאושוויץ בשנת 1943 אך נמלט מהטרנספורט בקפיצה לנהר ויסלה. הוא נפצע מירי במהלך הבריחה אך חזר לבנדין, שם נלכד שוב, הולקה 250 מלקות ונכלא בכלוב עוף. רוזנזפט נשלח שוב לאושוויץ ושרד מחנה זה וכן מספר מחנות ריכוז נוספים. הוא נשלח בצעדת מוות והגיע לברגן-בלזן, שם שוחרר ב-15 באפריל 1945. כששוחרר שקל 38 ק"ג.
רוזנזפט נבחר על ידי הפליטים במחנה העקורים ל, וכיהן כיו"ר הוועד באזור הכיבוש הבריטי עד לפירוק הוועד בשנת 1950. בנוסף לקידום זכויותיהם והאינטרסים של הפליטים, היה רוזנזפט מתנגד פעיל להגבלת ההגירה היהודית לאזור המנדט הבריטי. במחנה פגש ניצולה אחרת, הרופאה הדסה (עדה) בימקו, והשנים נישאו. בנם הוא.
לאחר שהותו במחנה העקורים, נכנס רוזנזפט לעסקי האמנות והנדל"ן והתגורר במונטרה שבשווייץ. בסוף שנות החמישים עבר לארצות הברית. הוא ייסד את הפדרציה העולמית של ניצולי ברגן-בלזן, היה נשיא הפדרציה והוביל משלחת של 200 ניצולי ברגן-בלזן לאזור המחנה-לשעבר בשנת 1970, לזכר יום השנה ה-25 לשחרורו. הוא היה ידוע כאיש הסברה עקבי בנושא זכר השואה, ואמר לעיתים קרובות כי "לעולם לא ישכח ולעולם לא יסלח".
רוזנזפט נפטר בלונדון במהלך נסיעת עסקים ונקבר בעיר ניו יורק. הוא השאיר אוסף אמנות גדול שנמכר כדי לכסות את חובותיו. המכירה נערכה על ידי סות'ביס בשנת 1976. רכושו נקנה על ידי מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית, שם הוא מוחזק כיום. במכירה זו נקבע שיא של 1.4 מיליון דולר עבור יצירה מאת פול גוגן בשם טבע דומם עם חיתוך עץ יפני. כיום היצירה שווה כ-45 מיליון דולר.
מרשל (סרט)
מרשל (באנגלית: Marshall) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה משפטית-ביוגרפי משנת 2017, שבוימה על ידי רג'ינלד האדלין, ונכתבה על ידי מייקל וג'ייקוב קוסקוף. בסרט מככב צ'דוויק בוסמן בתור ת'ארגוד מרשל, שופט בית המשפט העליון השחור הראשון. הסרט מתמקד באחד התיקים הראשונים של מרשל, מדינת קונטיקט נגד ג'וזף ספל. בסרט מככבים גם ג'וש גאד, קייט הדסון, דן סטיבנס, סטרלינג קיי בראון וג'יימס קרומוול.
בדצמבר 2015 הוכרז כי פרויקט ההפקה של הסרט יצא לפועל ובנוסף הוכרז על ליהוקו של בוסמן. צילומי הסרט החלו בלוס-אנג'לס באמצע דצמבר 2015, אך לאחר זמן מה הצילומים עברו לבאפלו, מפלי הניאגרה, וניו-יורק. הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה באוניברסיטת הרווארד ב-20 בספטמבר 2017, והסרט יצא לארצות הברית על ידי "open road films" ב-13 באוקטובר 2017. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים, מרביתן על משחקו של בוסמן. למרות זאת הסרט קיבל מספר רב של ביקורות שליליות על העדר העומק בעלילת הסרט והדמויות. הסרט הכניס כ-10 מיליון דולר כאשר התקציב עבור הפקתו שקול ל-12 מיליון דולר.
בטקס פרסי אוסקר ה-90 התמודד הסרט על פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר "Stand Up for Something".
עלילה
עלילתו של הסרט מתחילה באפריל 1941, בה מרשל ת'ארגוד עורך הדין, עבור האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP), המסתובב ברחבי ארצות הברית ומייצג אנשים צבעוניים המואשמים בפשעים שלא ביצעו כתוצאה מגזענות. מרשל נשלח לברידג'פורט, קונטיקט כדי להגן על ג'וסף ספל, נהג המואשם באונס על ידי מעסיקתו הלבנה אלינור סטרובינג, במקרה משפטי אשר הגיע לכותרות. בברידג'פורט, אחיו של סאם פרידמן, עורך דין מקומי לענייני ביטוח, מטיל עליו בניגוד לרצונו לדאוג לכך שמרשל יתקבל בתור עורך דין במשפט. השופט פוסטר מסרב ובסופו של דבר משנה את דעתו, אך אוסר עליו לדבר בזמן המשפט. לכן, פרידמן נאלץ להיות היועץ מוביל במשפט.
ספל נשבע למרשל שמעולם לא הייתה לו אינטראקציה מינית עם סטרובינג אך רופא מעיד שמצא פיסות של עור מתחת לציפורני כפות ידיה של סטרובינג, בנוסף לחבטות. מאוחר יותר בתהליך המשפט, סטרובינג מעידה שהייתה קשורה במושב האחורי של רכבה כאשר עצר שוטר את ספל. לאחר קבלת המידע הזה, מתעמתים מרשל ופרידמן עם ספל שמודה כי אכן שיקר כאשר טען כי לא הייתה לו אינטראקציה מינית עם סטרובינג.
במשפט, ספל טוען כי החבורות על גופה של סטרובינג נעשו על ידי בעלה. באותו הלילה הוא פגש את סטרובינג בחדרה כדי לדבר איתה בקשר לשכר שלו. הוא מצא אותה בחדרה כאשר נראתה במצוקה ומוטרדת. סטרובינג מבקשת ממנו שישכב איתה והוא נענה לבקשתה. לאחר זמן מה סטרובינג נכנסת לפאניקה מהמחשבה על שיגלו על הרומן או שתיכנס להריון. בניסיון להרגיע אותה, ספל מסיע אותה במכונית, אך סטרובינג נאלצת להתחבא כאשר שוטר עבר על פניהם. לאחר שהוא עוזב את המקום, סטרובינג מכריחה את ספל לעצור את המכונית על גבי גשר שעברו על פניו, והיא יוצאת בכוונה לקפוץ מהגשר כדי להתאבד. ספל מנסה להניא אותה מהמעשה, אך בסופו של דבר היא קופצת. סטרובינג שורדת, ולאחר שהיא מטפסת בחזרה אל הכביש נהג משאית אוסף אותה. היא מחליטה להמציא את הסיפור לפיו אנס אותה ספל כדי לחפות על העובדה שהרומן התקיים מרצונה החופשי ומיוזמתה.
לפני הכרעת הדין מרשל נאלץ לעזוב את ברידג'פורט ולילה לפני כן הוא ופרידמן מכינים את נאום הסיום שמועבר על ידי פרידמן לבדו. פסק הדין הסופי שהוגש היה כי ספל אינו אשם. פרידמן מודיע למרשל את החדשות דרך הטלפון, ומרשל ממשיך לתיק הבא שלו.
הפקה
הצילומים החלו בלוס אנג'לס באמצע דצמבר 2015, ולאחר מכן עברו לבופאלו בתחילת 2016, שם צילמו בעיריית באפלו, התחנה המרכזית, מכללת דיימן, אורקארד פארק, ומפלי הניאגרה. רג'ינלד האדלין ביים את הסרט לפי התסריט של מייקל קוסקוף ובנו של מייקל קוסקוף, ג'ייקוב קוסקוף. החברה הסינית Super Hero Films מימנה את הסרטת שהופק על ידי פאולה וגנר דרך Chestnut Ridge Productions, יחד עם האדלין וג'ונתן סאנגר.
הוצאה לאקרנים
ההקרנה הראשונה של הסרט באוניברסיטת האוורד ב-20 בספטמברת 2017, ויצא לשאר מדינות ארצות הברית ב-13 באוקטובר 2017.
מכירות כרטיסים
בארצות הברית ובקנדה, הסרט הוצא לאקרנים יחד עם "מזל טוב", "נקמה זרה" ו"פרופסור מרסטון ונשות החיל", הייה צפי שהסרט יכניס בין 3–4 מיליון דולר ברוטו מהקרנה ב-821 בתי קולנוע בסוף השבוע הראשון שלו. בסופו של דבר הסרט הכניס 3 מיליון דולר.