cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת בראשית
הולדת שת
לאחר מותו של הבל, לאדם ולחווה נולד בן שלישי בשם שת, ממנו נולדה השושלת שהביאה אל נח.
עשרת הדורות
תולדות עשרת הדורות שמאדם עד נח. הפרשה מסתיימת בתיאור השחיתות המוסרית שעלתה בעולם, ועל התקווה שהביאה הולדתו של נח, שכן נח "מצא חן בעיני ה'".
מצוות בפרשה
בפרשה ישנה מצווה אחת:
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת בראשית יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
מפטירים ב, ראשון של שירי עבד ה' המצויים בספר זה. התימנים והאיטלקים מתחילים ב, והספרדים והאשכנזים מתחילים ב. התימנים מסיימים ב, הספרדים והאיטלקים וכן קהילות פרנקפורט דמיין ופוזנא ב, והאשכנזים (חוץ מהנ"ל) ב. ההפטרה עוסקת בהנהגתו של ה' ופותחת בבריאת העולם והיצורים החיים בו:
בנוסח רומניא הפטירו - עד.
Ghost (שיר של אלה הנדרסון)
Ghost (בעברית: רוח רפאים) הוא סינגל הבכורה של הזמרת והפזמונאית הבריטית, אלה הנדרסון, שיצא, על ידי חברות התקליטים סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס, ב-6 ביוני 2014 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, Chapter One. השיר נכתב על ידי אלה הנדרסון, קינן ויליאמס, ראיין טדר ונואל זנקנלה, והופק על ידי ראיין טדר ונואל זנקנלה.
מאז יציאתו, נמכרו למעלה מ-1.8 מיליון עותקים בבריטניה ויותר ממיליון עותקים בארצות הברית. הסינגל נחשב לסינגל השישי הנמכר ביותר ב-2014 בבריטניה. הוא הופיע בפסקול של הקומדיה הרומנטית My Dead Tinder Match.
קליפים
הווידאו קליפ הרשמי צולם בניו אורלינס, לואיזיאנה ב-10 במרץ 2014, ויצא בערוץ היוטיוב של אלה הנדרסון ב-23 באפריל 2014. נכון לספטמבר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-108 מיליון פעמים.
הווידאו קליפ לרמיקס Switch, שבוים על ידי ג'ם טלבוט, יצא ב-14 באפריל 2014. נכון לספטמבר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים.
שושנה רזיאל
שושנה רזיאל (כ"ו בחשון ה'תרע"ח, 11 בנובמבר 1917 - ח' בניסן תש"ע, 23 במרץ 2010) הייתה אלמנתו ומשמרת זכרו של דוד רזיאל, לוחמת האצ"ל, ואשת חינוך. יקירת ירושלים.
ביוגרפיה
נולדה כבת זקונים לחיים וחנה שפיצר, ודור שביעי בירושלים. אביה הוא בנו של שמואל זנוויל שפיצר, מעסקני היישוב הישן ומבוני שכונות ירושלים. אמה היא בתו של הרב צבי אשר כהנא שפירא, נצר למשפחת ריבלין. אמה ייסדה את בית הספר תלמוד תורה לבנות החרדים בשכונת הבוכרים שנודע בשם בית ספר "שפיצר" אשר שפת ההוראה בו הייתה עברית והייתה חלוצת החינוך לבנות חרדיות. את לימודיה בבית הספר ובסמינר התחילה בגיל מוקדם, מפני שאמה דרשה זאת ממנה.
שושנה הגיעה לשרת באצ"ל לאחר ששמעה על הארגון מפנינה הורן, חברתה לסמינר.
דוד יצא למשימתו האחרונה מטעם האצ"ל לחבניה שבעיראק בכ' אייר ה'תש"א, 17 במאי 1941 וממנה לא שב. שושנה נותרה אלמנה בגיל 23 לאחר שלוש שנות נישואין, כאשר היא בחודש הראשון להריונה.
את בנה היא ילדה בבית החולים הדסה בירושלים, אולם התינוק נפטר ביומו השני בבית החולים. מאז מותו של דוד, לא התחתנה שושנה ולא נולדו לה ילדים.
שושנה הלכה לעולמה בשנת 2010, בת 92 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
המאבק להעלאת עצמות
רזיאל נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי בחבניה. כבר ביום השנה הראשון לנפילתו נסעה שושנה עם יצחק ברמן לעלות לקבר בעלה. על מצבתו נכתב השם 'בן משה'.
שושנה דרשה מהבריטים להתקין מצבה חדשה שעליה יכתב דוד רזיאל. הבריטים קיימו את דרישתה אך סירבו להעביר את ארונו לארץ בטענה שלפי החוק הצבאי החללים נטמנים במקום נפילתם. שושנה עמדה איתנה בדרישתה ובדצמבר 1955 הרשתה ממשלת עיראק להעביר את גופתו לקפריסין, שהייתה אף היא באותה התקופה תחת שלטון בריטי.
מדי שנה הקפידה שושנה לפקוד את קברו של רזיאל בקפריסין. במארס 1961, לאחר שקפריסין זכתה בעצמאותה ניאות הארכיבישוף מקריוס להעלות את עצמותיו של דוד לקבורה בארץ ישראל. אביו של רזיאל, מרדכי רזיאל, רצה לטמון את בנו בחלקת הקבר המשפחתית בסנהדריה, ליד קבר אמו בלומה, אך שושנה נאבקה על כך שדוד ייקבר בחלקה הצבאית בהר הרצל.
כשהגיע ארונו של דוד ארצה, נערכה לו הלוויה צבאית ממלכתית והוענקה לו דרגת אלוף לאחר מותו.
פעילות באצ"ל
שושנה שירתה שש שנים באצ"ל. היא הייתה מפקדת פלוגת בנות ואף נאסרה על ידי הבריטים ב-1944 והייתה כלואה בבית הסוהר לנשים בבית לחם.
לאחר שחרורה מהכלא, יצאה רזיאל מטעם האצ"ל לשליחות הסברה בארצות הברית ועמדה בראש מחלקת הכספים בשלוחת פאריס.
פעילות חינוכית
שושנה הייתה מחנכת אשר נקטה גישות פורצות דרך בציבור הדתי-ציוני.לאחר סיום מלחמת העצמאות, שושנה ייסדה בקטמון את בית הספר 'יהודה הלוי' שנפתח לבנות מכל העדות ואותו היא ניהלה במשך ארבעים שנה.שושנה חוללה מהפכה כאשר חינכה את הבנות להכשרה מקצועית בתחומי משלח יד, כלכלת בית, אמנויות ומוזיקה. בנוסף, החלטתה לצרף בנים לשיעורים משותפים בבית הספר הרעידה את אמות הספים, אך שושנה לא נרתעה ודבקה בעשייתה החינוכית. בשנת תשנ"ח 1998 זכתה בתואר יקיר העיר ירושלים על תרומתה החינוכית לעיר.
אקוש ברצ'אי
אקוש ברצ'אי, או בשמו המלא נאג'ברצ'אי אקוש ברצ'אי, (1619 - תחילת יולי 1661) היה אציל הונגרי מטרנסילבניה, בעל שורשים רומנים, דיפלומט, שליט טרנסילבניה בשנים 1660-1658. כיהן גם כבאן האחרון של לוגוז' וקאראנסבש (1644-1658). שמו מושפע ממקום הולדתו והתקופה בה חי, בהונגרית: Nagybarcsai Barcsay Ákos, בלטינית: Acatius Barcsai, נכתב בזמנו Achatius Barchai, ברומנית: Acaţiu Barcsai de Bârcea Mare; 1619 - תחילת יולי 1661.
רקע משפחתי
אקוש ברצ'אי נולד במשפחת אצולה קלוויניסטית, באזור האצג בטרנסילבניה. אביו היה שאנדור ברצ'אי ואשתו ארז'ה פאלאטיץ'. האחוזה המקורית של משפחת ברצא'י שכנה בכפר נאג'בורצ'ה (Nagyborcsa), וברומנית: ברצ'ה מארה (Bârcea Mare). למשפחה היו שורשים רומנים. מייסד השושלת, גאשפאר ברצ'אי, קיבל תואר אצולה, היה חסיד הדת הקלוויניסטית, וכיהן כקפטן של ה"כיסא" מורש (מארוש) 24 שנים. בשלהי המאה ה-15, למשפחת ברצ'אי היו 41 אחוזות ברחבי הקומיטט (רוזנות) של הונדוארה. ביולי-אוגוסט 1575, ברצ'אי טען לכתר טרנסילבניה והיה יריבו של אישטוואן באטורי. בסופו של דבר הצטרך להסתפק בתפקיד של קפטן המבצר ליפובה.
אחיו של אקוש, אנדראש ברצ'אי, הגיע למעמד של קפטן של חבל פגראש. אחותם, אנה ברצ'אי, התחתנה עם פטר בורדה (Burda), אציל ממוצא רומני מהאצג, שהתמנה בין השנים 1642-1641 לסגן רוזן הונדוארה.
דרך משפחת האם, היו לברצ'אי, ככל הנראה, גם שורשים סלאביים, מדרום באנאט. מולדת משפחת האם, פאלאטיץ', הייתה בכפר אילידיה, שבמחוז קאראש-סוורין של ימינו. מקרב בני פאלאטיץ' קמו דמויות חשובות כמו גיירג' פאלאטיץ', באן של לוגוז' וקאראנסבש, בן זמנו של מיכאי האמיץ.
הפעילות הדיפלומטית
אקוש ברצ'אי מילא שליחויות דיפלומטיות רבות בימי שלטונו של גיירג' ראקוצי הראשון. ברצ'אי נסע מטעם השליט אל הארכיבישוף פטר פאזמאן, שליטי מולדובה, וסילה לופו וגאורגה שטפאן, אל שליטי ולאכיה, מאתיי בסאראב, וגם לשער הנשגב, למשל, בנוגע להסגרתו של בנו של מוזש סקיי, יריב אדונו, שהיה כלוא בידי הטורקים.
בין היתר, ניסה ברצ'אי באוגוסט 1538 לתווך בין וסילה לופו ובין שליט ולאכיה, מאתי בסאראב, כמו כן דן עם לופו בינואר - אוגוסט 1644 בסיכויים לשדך את בתו של השליט המולדבי לז'יגמונד, בנו הקטן של גיירג' ראקוצי הראשון. כמו כן, נשא ונתן בדצמבר 1643 לשם השגת ברית אפשרית בין מולדובה ובין טרנסילבניה.
בשנת 1644 יצא ברצ'אי לשליחות דיפלומטית נוספת אל חצרו של וסילה לופו על מנת להשיג סיוע במאמץ המלחמתי האנטי-הבסבורגי של טרנסילבניה בימי מלחמת שלושים השנים. וסילה לופו הסכים לשלוח יחידה של 700 חיילים מולדבים. ב-1645 יחד עם הגנרל יאנוש קמן ועם אישטוואן מאריאש ברצ'אי ייצג את השליט של טרנסילבניה בחתונה של מריה, הבת של וסילה לופו, עם האציל הליטאי יאנוש רדזיוויל.
בימי גיירג' ראקוצי השני
אחרי מותו של גיירג' ראקוצי הראשון, גם בנו, גיירג' ראקוצי השני, שלח את ברצ'אי בשליחות לאיסטנבול. כמן כן מינה אותו ב-1653 וב-1657-1655 בראש בית הדין הנסיכותי (ה"טבולה" הנסיכותית). בשנת 1653 הוא השתתף בוועדה שדנה בשינויים בתקנונים הקרויים "החוקות המאושרות" של טרנסילבניה. ב-1655 בשמו של ראקוצי, ברצ'אי בא לחבל הז'יו לעזרתו של השליט הוולאכי קונסטנטין שרבאן, על מנת לדכא את מרד ה"סיימנים" שגרם לאי סדר רב וביזה בנסיכות הרומנית.
בכינוס בווישק לא התנגד למהלך הצבאי של השליט נגד פולין ובהיעדרו של הווייבוד מן הארץ, היה יחד עם פרנץ רדיי ואישטוואן שרדי חבר בשלישייה שניהלה את ענייני הנסיכות. לבסוף נשאר באלבה יוליה כעוצר בלעדי של טרנסילבניה.
שליט טרנסילבניה
אחרי שובו של גיירג' ראקוצי השני המובס מהמלחמה בפולין, השיג ברצ'אי את הסכמתו של הווזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו להתמנות החל מ-11 בספטמבר 1658 לשליט טרנסילבניה. אבל הדיאטה הטרנסילבנית שהתכנסה בעיר מדיאש בחרה בפרנץ רדיי. הטורקים סירבו להכיר בבחירה זו ובאו לכפות את העלאתו של ברצ'אי לשלטון. תמורת זאת התחייב אקוש ברצ'אי לתשלומים לשער הנשגב בצורת מס שנתי של 40,000 זהובים ובפיצויי מלחמה בשווי 500,000 טאלר כסף. בנוסף נכנע לאולטימטום הטורקי מספטמבר 1658 ונאלץ להסכים למסור לטורקים את הבאנות של לוגוז' וקאראנסבש עם הערים לוגוז', קאראנסבש, אינאו ודזנה, שהיוו חלק מקו ההגנה המערבי של טרנסילבניה. בפנייה ב-12 בספטמבר 1658 לתושבי האזורים שמסר לטורקים ניסה להרגיעם על ידי הבטחות של פיצויים באדמות בטרנסילבניה. הכרוניקן גאורג קראוס הצדיק את ויתוריו על ידי הלחץ הצבאי הטורקי העצום. בין הכוחות שהגיעו לסייע לברצ'אי על מנת שיתחזק בשלטון היו השליטים הרומנים מיכניה השלישי של ולאכיה וגאורגה גיקה של מולדובה. אקוש ברצ'אי הואשם על ידי רבים באנוכיות וצמאון לכוח, אבל בסופו של דבר הדייטה שהתכנסה בביסטריצה אישרה את מינויו כוויבוד של טרנסילבניה ב-7 באוקטובר 1658. בחירתו כשליט הייתה אמורה להיות לזמן קצר עד שראקוצי יקבל מחילה מהסולטאן העות'מאני. בנסיבות אלה שמר ברצ'אי זמן-מה על קשר גם עם השליט המודח. לגבי תביעת הטורקים שיעצור את השליטים הרומנים המרדנים גאורגה שטפאן וקונסטנטין שרבאן שנמלטו לארצו, לא התאמץ ברצ'אי למלא את בקשת הטורקים, זאת בהתאם למסורת הטרנסילבנית של ארץ מקלט לפליטים.
מדיניותו הדתית וכלפי האוכלוסייה הרומנית
חסיד נלהב של הדת הקלוויניסטית, פעל לעיתים נגד האינטרסים הקתוליים. בשנת 1644 עצר את עבודות הסיום של בניית הכנסייה הקתולית בסלטינה דה טימיש. ככל הנראה בסביבות 1648 מימן ברצ'אי מכיסו את פרסום הקטכיזם הקתולי של פטרוס קניזיוס, בתרגום הרומני של הישועי ממוצא רומני גאורגה (ג'ורג'ה) בואיטול. זה היה הספר הראשון שפורסם בשפה הרומנית באותיות לטיניות - לפי כללי הכתיב ההונגרי. באותה תקופה פורסם באלבה יוליה תרגום לרומנית של קתכיזם לותרני בתרגום לרומנית על ידי גיי'רג' פוגאראשי. בימי כהונתו של ברצ'אי בתי הספר הקלוויניסטים הרומניים בלוגוז' ובקאראנסבש נהנו מתמיכה כספית.
בימי שלטונו הקצרים, בשנת 1659 הוקל גם היחס לכנסייה האורתודוקסית הרומנית. הארכיבישוף (מיטרופוליט) סאווה ברנקוביץ' קיבל אישור למעמדו, ולהרחבת סמכותו לחבל פגראש (9 בינואר 1659) והצליח להשיג מהשליט פטור הכמרים האורתודוקסים הרומנים (Ecclesia valachica) מכל רחבי טרנסילבניה, מהמסים על השדות ועל הבקר (15 במרץ 1659). (ב-20 במרץ 1659 הפטור יושם גם בחבל פגראש, שבו היה קיים עוד מימי השליט גאבור בתלן, משנת 1614. אמנם אחרי שהשתקע באלבה יוליה החליף את סווה ברנקוביץ על ידי גנאדייה השלישי שקרא לעצמו ארכיבישוף של בליגרד (אלבה יוליה), מרמורוש ושל כל ארץ טרנסילבניה (ארדיאל). רק שב-5 בפברואר 1660 הטיל השליט גזרות על הפולחן האורתודוקסי בניסיון להכפיפו לכנסייה הרפורמית - תפילות רק ברומנית, פיקוח הדוק של בכירים קלוויניסטים, כולל בנוגע למפשט גירושים, איסור על אמונות טפלות, על נישוק האיקונין והצלבים, על טקס אכילת הלחם הקדוש ועל הטבילה לפי המסורת הישנה, הגבלת החינוך הדתי על למידת כתבי הקודש בלבד, כשהברית החדשה הייתה צריכה להיות הגרסה "מבליגרד" משנת 1648. נאסר על הכנסייה הרומנית לגבות קנסות, להגדיל יותר מדי את הכנסותיה, להתערב בענייני המלכות ולארח נזירים וזרים.
העימות עם גיירג' ראקוצי השני
ראקוצי לא התכוון להתפשר. הוא כינס דיאטה בטרגו מורש (מארוש ואשארהיי), ובסיועו של יאנוש קמני, נבחר שוב לשליט ב-29 בספטמבר 1659. בהיעדר כוחות צבאיים מספיקים, התבצר ברצ'אי בסיביו, בעוד גיירג' ראקוצי השני הטיל עליו מצור בחורף 1660-1659. המעשה גרר להתערבות צבאית מסיבית של הפאשה מבודה שניצח את ראקוצי ב-22 במאי 1660 בקרב גיאלו, שבו השתתף גם ברצ'אי. השליט המובס, פצוע קשות, מת כעבור זמן קצר בעיר אוראדיה. בעקבות הניצחון הטורקים העלו את ברצ'אי בחזרה על כס המלכות של טרנסילבניה. אך המיסים הכבדים שהטיל עוררו תגובות נזעמות בקרב העם. בדצמבר 1660 דיאטה נוספת הדיחה אותו והחליפה אותו ביאנוש קמן.
על יד היישוב אורמניש (Ormeniş) התחולל קרב בין המחנה של יאנוש קמן ובין תומכי ברצ'אי. מובס, ברצ'אי התפטר מהתפקיד של ווייבוד ב-31 בדצמבר 1660 והתיר את תומכיו משבועת הנאמנות כלפיו. בהתחלת שנת 1661 אנשיו של קמן עצרו את אחיו, אנדראש ברצ'אי, שהיה מפקד של פגראש, כלאו ועינו אותו. בהמשך נתפסו גם אקוש עצמו ואחיו השלישי, גאשפאר. שלושת האחים נידונו למוות באשמת שיתוף פעולה עם הטורקים והומתו ביישוב קוזמה (קוזמטלקה). הטורקים פלשו שוב לטרנסילבניה בקיץ 1661, ולבסוף שמו קץ גם לשלטונו של יאנוש קמן.
נשותיו
אקוש ברצ'אי היה נשוי פעמיים.
לא נולדו לו ילדים.
At (פקודה)
at הוא כלי במערכות הפעלה דמויות יוניקס המשמש לתזמון עבודה להרצה בודדת, בזמן מוגדר בעתיד.
פעולה
נוסף על כך, at מסוגל לשלוח דואר אלקטרוני כאשר הוא מסיים להריץ עבודה, להגדיר מספר תורים לעבודה, ולקרוא רשימת עבודות מקובץ.
ברוב מערכות ההפעלה, at משתמש ב-daemon (תהליך רקע) בשם  לשם תזמון והרצת העבודות. התהליך atd מחכה ובודק בכל דקה האם קיימות עבודות חדשות להרצה.
תחביר
באופן כללי, התחביר לקביעת עבודה חדשה הוא כדלקמן: at [-q queue] [-f file] [options] TIME
דוגמה לתזמון עבודה להידור, בשעה 11:45 בתאריך ה-31 בינואר תהיה:
הפקודה  משמשת להצגת רשימת העבודות הנוכחית, בעוד הפקודה   משמשת להסרת עבודות מהתור. דוגמה לשימוש בהם:
חוג פשוט למחצה
בענף המתמטי העוסק בחוגים, חוג פשוט למחצה הוא חוג המהווה מודול פשוט למחצה כמודול (שמאלי) מעל עצמו. תנאי זה סימטרי להחלפת ימין ושמאל.
המבנה של חוגים פשוטים למחצה (ארטיניים - ראו להלן) ידוע מאז משפטי המבנה של ג'וזף ודרברן ואמיל ארטין, והם מהווים אבן פינה בתורת המבנה הכללית של החוגים: לפי משפט ודרברן-ארטין, חוג R הוא פשוט למחצה אם ורק אם הוא איזומורפי למכפלה ישרה כאשר D_i הם חוגים עם חילוק ו-M_n(D) הוא חוג המטריצות בגודל n\times n מעל D.
לפי משפט משקה, עבור שדה F וחבורה סופית G, חוג החבורה F[G] הוא פשוט למחצה אם ורק אם המאפיין של F לא מחלק את סדר החבורה.
ההגדרה
חוג נקרא פשוט למחצה אם, כמודול שמאלי מעל עצמו, הוא מהווה מודול פשוט למחצה. כלומר, אם הוא מתפרק לסכום של אידיאלים שמאליים מינימליים. מכיוון שלחוג יש איבר יחידה, די במספר סופי של אידיאלים כאלו.
בספרות מופיעה גם הגדרה חלשה יותר: חוג הוא פשוט למחצה במובן החלש אם חיתוך האידיאלים המקסימליים שלו הוא אפס. חוג הוא פשוט למחצה במובן החלש אם ורק אם הוא מכפלה תת-ישרה (כלשהי) של חוגים פשוטים, באופן אנלוגי לשימוש במלה "למחצה" במקרים אחרים בתורת החוגים: חוג הוא ראשוני למחצה אם הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים ראשוניים, ופרימיטיבי למחצה אם הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים. חוג הוא פשוט למחצה במובן שלנו אם ורק אם הוא פשוט למחצה במובן החלש, וארטיני.
תכונות של חוגים פשוטים למחצה
התנאים הבאים שקולים עבור חוג עם יחידה R:
לפי משפטי גולדי, כל חוג גולדי ראשוני למחצה אפשר לשכן כחוג שברים בחוג פשוט למחצה. כל חוג רגולרי פון-נוימן נותרי הוא פשוט למחצה. הממד הגלובלי של חוג פשוט למחצה הוא 0.
חוגים פרימיטיביים למחצה
חוג שרדיקל ג'ייקובסון שלו הוא אפס נקרא פרימיטיבי למחצה (לפעמים גם "פשוט למחצה לפי ג'ייקובסון", או "J-פשוט למחצה"). כל חוג פשוט למחצה הוא פרימיטיבי למחצה, אבל ההפך אינו נכון בדרך כלל. חוג פרימיטיבי למחצה ארטיני הוא פשוט למחצה.
דאח'לה
דאח'לה (בערבית: الداخلة, בברברית: ⴻⴷⴷⴰⵅⵍⴰ), לשעבר וייה סיסנרוס (בספרדית: Villa Cisneros) היא עיר בסהרה המערבית הנמצאת תחת שליטת מרוקו. העיר היא המרכז המנהלי של מחוז ואדי אל-ד'הב לכוירה (وادي الذهب لكويرة). מספר תושבי העיר עמד בשנת 2004 על 58,104 תושבים. העיר שוכנת על חצי אי צר – חצי אי "ריו דה אורו" (דהיינו, חצי אי נהר הזהב; בספרדית: Península de Río de Oro; בערבית: شبه جزيرة وادي الذهب) – על חוף האוקיינוס האטלנטי כ-550 ק"מ מדרום לבירת הטריטוריה לעיון.
היסטוריה
האזור היה מיושב על ידי ברברים מאז העת העתיקה. דאח'לה הוקמה או לכל הפחות הורחבה על ידי המתיישבים הספרדים. האינטרס של הספרדים בחופים המערביים של מדבר סהרה היה קשור לפעילות הדיג שנוהלה מתוך המושבה הספרדית של האיים הקנריים ולאיום שנשקף מצדם של שודדי ים. הספרדים עסקו בפעילות דיג ענפה ובצייד לווייתנים בכל חופי מערב אפריקה החל מראשית המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-20. ב-1884 הוקמה דאח'לה באופן רשמי ונבנה במקום מזח דיג. בתקופה הקולוניאלית שימשה העיר כבירת המושבה ריו דה אורו שהייתה אחד משני החלקים של סהרה הספרדית (כיום סהרה המערבית). הספרדים בנו בעיר מבצר (שנהרס על ידי המרוקאים ב-2004) וכנסייה שקיימת עד היום. במקום היה גם בית כלא שפעל בעיקר בתקופת מלחמת האזרחים בספרד ונכלאו בו מתנגדי המשטר של פרנקו.
בשנות השישים בנו הספרדים בעיר נמל תעופה ובינואר 1976 המריאו ממנו אחרוני החיילים הספרדים כאשר ספרד פינתה מיוזמתה את המושבה. בין השנים 1975–1979 הייתה דאח'לה בירת המחוז הדרומי של סהרה המערבית שנשלט אז על ידי מאוריטניה. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר הם דיג ותיירות.
דני ויי
דני ויי (באנגלית: Danny Way; נולד ב-15 באפריל 1974) הוא גולש סקייטבורד שזכה בפרסים רבים וערך גלישות הרפתקניות במקומות שונים בעולם. הוא נולד בפורטלנד, אורגון, אשר בארצות הברית.
דני ויי החל לגלוש בסקייטבורד בגיל שש. הוא זכה פעמיים בתואר גולש הסקייטבורד של השנה מטעם כתב העת "טראשר", וכן הוכתר כגולש "רמפות הוורט" הטוב ביותר על ידי כתב העת "טראנסוורלד סקייטבורדינג". ויי זכה במדליות זהב במשחקי ה"איקס גימס" והתפרסם בקפיצות ממסוק, בקפיצות מעל החומה הסינית ומעל ה"גיטרה" בלאס וגאס.
חיפוש מקומי
חיפוש מקומי הוא טכניקה היוריסטית-למחצה לפתרון בעיות מיטוב. השיטה כוללת שיפור הדרגתי של פתרון נתון, על ידי בחירת פתרונות קרובים – עד להגעה לפתרון מיטבי מקומית (כזה שאין פתרונות עדיפים בסביבתו).
שיטת החיפוש המקומי לא תמיד תפיק פתרון אופטימלי, אך לעיתים קרובות תיצור אלגוריתם קירוב לבעיה הנתונה ותרוץ בזמן סביר, מה שגורם לכך שפעמים רבות בוחרים בשיטה כזו עבור בעיות NP קשות.
על מנת לבצע אלגוריתם כזה עבור בעיה נתונה יש צורך להגדיר את מרחב הפתרונות, שכנות בין פתרונות ופונקציה שמגדירה עד כמה פתרון כלשהו טוב או לחלופין קרוב היוריסטית לפתרון.
אלגוריתם hill-climbing
האלגוריתם הבסיסי ביותר מגריל פתרון כלשהו ממרחב הפתרונות, ולאחר מכן בכל איטרציה עובר על כלל השכנים ועובר אל השכן שהפונקציה נותנת לו את הערך הטוב ביותר. האלגוריתם עוצר כשאין שכן שהפונקציה נותנת לו ערך טוב יותר מהפתרון הנוכחי ומחזירה את הפתרון הנוכחי.
שיפורים אפשריים לאלגוריתם זה הם:
אלגוריתם simulate anealing
האלגוריתם מגריל בכל שלב שכן, אם הוא טוב יותר מהנוכחי עוברים אליו, אחרת עוברים אליו בהסתברות גבוהה יותר ככל שהוא פחות גרוע ובהסתברות גבוהה יותר ככל שהאלגוריתם עוד לא ביצע מספר רב שאיטרציות (באלגוריתם מוגדרת טמפרטורה שגבוהה בתחילה ויורדת בכל איטרציה ועל פי זה מחושב).
אלגוריתמים גנטיים
אלגוריתמים גנטיים מתחילים עם מספר מצבים, בכל שלב יוצרים שילובים בין מצבים קיימים ומוטציות שלהם, ואז משאירים רק את הטובים ביותר, בדומה לתורת האבולוציה שהציג דרווין.
בעיית כיסוי קודקודים
בהינתן גרף (המורכב מאוסף קודקודים \ V ואוסף קשתות \ E המחברות ביניהם), ברצוננו למצוא קבוצת קודקודים  בגודל מינימלי, כך שאחד מצדיה של כל קשת יהיה שייך לה.
דרך אפשרית ליישום חיפוש מקומי עבור בעיה זו היא התבוננות בכיסוי שרירותי כלשהו של הגרף (למשל, אוסף כל הקודקודים כולם, \ V) והסרת קודקוד לא הכרחי אחד מדי איטרציה, עד להגעה לאוסף, שהסרת כל קודקוד ממנו תגרום לו להפסיק לכסות את \ G.
בעיית הספיקות
בבעיית הספיקות, נתון אוסף פסוקיות מעל לאוסף משתנים בוליאניים \ V (פסוקית היא אוסף ליטרלים (ליטרל הוא משתנה או שלילתו). פסוקית מסופקת אם אחד הליטרלים שלה מסופק), ויש למצוא השמת ערכי אמת (\ False\\ True), עבורה יסופק מספר מרבי של פסוקיות.
ניתן ליישם חיפוש מקומי עבור בעיה זו על ידי בחירת השמת ערכי אמת שרירותית (למשל, השמת \ True בכל המשתנים), והחלפת ערכו של משתנה אחד מדי איטרציה, עד להגעה להשמת ערכי אמת מיטבית מקומית (כזו, שהיפוך ערך האמת של כל אחד ממשתניה יקטין את מספר הפסוקיות המסופקות). ניתן להוכיח שאלגוריתם זה נותן קירוב- לכל הפחות, ומספר האיטרציות שיתבצעו קטן או שווה למספר הפסוקיות בנוסחה (ולכן, חסום ליניארית על ידי גודל הקלט).
פאלה ד'אורו
לוח זה נחשב ליצירה המעוטרת ביותר ולשיאה של האמנות הביזנטינית.
תיאור היצירה
בחלקו התחתון של הלוח, מתוארים חייו של מרקוס הקדוש על גבי לוחות אמייל. חלק זה של הלוח הוזמן על ידי הדוג'ה אורדלאפו פאליירי מקונסטנטינופול בשנת 1102. בשנת 1204, במהלך מסע הצלב הרביעי, נשדדה התמונה המתארת את המלאך מיכאל.
בשנת 1343 הורה הדוג'ה אנדרה דאנדולו לחבר את שתי היצירות במסגרת אחת, בסגנון גותי. לצורך המסגרת, יצר פאולו ונציאנו לוח עץ, אותו ציפה זהב ו-1,927 אבנים יקרות.
אדוארד שטראוס
אדוארד שטראוס (גרמנית: Eduard Strauss; 15 במרץ 1835 – 28 בדצמבר 1916) מלחין אוסטרי בעל שורשים יהודים, בנו של יוהאן שטראוס האב. אדוארד נולד בווינה, צעיר בניו של יוהאן שטראוס האב, מנהיגה האחרון של התזמורת של שטראוס.
אדוארד שטראוס חיבר כ-295 יצירות. ב-8 בינואר 1863 נשא לאישה את מריה קלאנקהארט ונולדו להם שני ילדים, יוהאן שטראוס השלישי ויוזף אדוארד שטראוס. הילד הבכור, יוהאן שטראוס השלישי, ייצג את משפחתו במאה העשרים.
ביר גנדוז
ביר גנדוז (בערבית: بئر كندوز) הוא כפר בדרום סהרה המערבית, על גבול מאוריטניה. אוכלוסיית הכפר מונה 4,625 תושבים נכון לשנת 2014. במקום קיימים עמדה של צבא מרוקו ונקודת מעבר גבול.
מעבורת החלל פטיצ'קה
מעבורת החלל פטיצ'קה (ברוסית: Птичка משמעו ציפור קטנה) הוא השם הלא-רשמי למעבורת חלל סובייטית שנבנתה על ידי ברית המועצות, השנייה מתוך 5 המעבורות הסובייטיות שלא קיבלו שם רשמי. מעבורת זו התייחדה משאר המעבורות בקונסטרוקציה אדומה שהוצמדה לגגה.
בנייתה של ה"פטיצ'קה" החלה בשנת 1988, והיא תוכננה להסתיים בסמוך למועד סיום בנייתה של מעבורת החלל בוראן (1.01), אולם בנייתה מעולם לא הושלמה. בנייתה הופסקה עם פירוקה של ברית המועצות ועצירת המימון לפרויקט, לאחר ש-97% ממנה כבר הושלמו, והתוכנית בוטלה רשמית בשנת 1993.
טיסתה הראשונה של המעבורת תוכננה ל־1992, זו הייתה אמורה להיות טיסה לא מאוישת לשבעה/שמונה ימים לתחנת החלל מיר.
המעבורת נמצאת היום בבייקונור שבקזחסטן, ונכון להיום היא נמצאת בבעלות חברה רוסית-קזחית.
דבר שאינו מתכוון
דבר שאינו מתכוון בשבת
בדין זה ישנה מחלוקת תנאים, ובה בעלי הדעות המרכזיים הם רבי יהודה ורבי שמעון, האם "דבר שאינו מתכוון" מותר או אסור. מחלוקת זו מוזכרת בפירוש במשנה במסכת ביצה, ונזכרת במקומות נוספים בדרך אגב, וכך נזכר במסכת ביצה:
הגמרא מסבירה שמחלוקת זו עוסקת במחלוקת בדין דבר שאינו מתכוון:
במשנה הבאה מובאת דעת ר' יהודה בנושא באופן יחיד: ובתוספתא מובאת דעת רבי שמעון:
כלומר, רבי יהודה אוסר לגרור כלים על גבי קרקע מפני שהכלי עלול לחְרוץ בקרקע – דבר האסור משום מלאכת חורש (בשדה פתוח) או בונה (בבית עם רצפת עפר), וכן אוסר לסרק בהמה באופן שאולי יגרום להורדת דם. רבי שמעון, לעומת זאת, סובר שאין לחשוש לתוצאות לוואי, ומתיר את המעשה כל עוד הכוונה אינה לעשות את המלאכה האסורה, וגם רבי אליעזר סובר כמותו, ולכן מתיר סירוק בהמה שיכול לגרום להורדת דם.
מחלוקת זו מובאת בעוד הקשרים רבים בהלכות שבת.
דבר שאינו מתכוון בשאר התורה
ישנם כמה מקרים שהותרו בשאר התורה משום דבר שאינו מתכוון, למשל במשנה בכלאים, מובא:
דין זה הובא כאפשרות להסביר את ההיתר למול תינוק שיש בהרת על גבי ערלתו (הסבר זה לכאורה נדחה כיוון שחיתוך הבהרת במילה הוא "פסיק רישיה" גמרא שבת, דף קלג, ב), לגבי ההיתר להקיז דם לבהמת בכור (גמרא בכורות דף לג, ב), ועוד.
בשיטת רבי יהודה נחלקו הראשונים:
לדעת רוב הראשונים, רבי יהודה אוסר דבר שאינו מתכוון מהתורה.
אולם לדעת בעלי התוספות, רבי יהודה אוסר דבר שאינו מתכוון מהתורה רק בשאר איסורים, אולם באיסורי שבת מודה רבי יהודה שהאיסור הוא מדברי חכמים בלבד (תוספות מסכת יומא דף לד, ב).
פסיקת הלכה
דוגמה לכך, בגמרא במסכת ביצה נאמר:
בדומה לכך נאמר במסכת שבת:
ואמנם כמעט כל הראשונים הסכימו שהלכה במחלוקת זו היא כדעת רבי שמעון שדבר שאינו מתכוון - מותר, אולם דעת השאילתות היא שרק בהלכות שבת הלכה כרבי שמעון, ואילו בשאר איסורי תורה הלכה כרבי יהודה, שדבר שאינו מתכוון אסור.
בשולחן ערוך נפסקה הלכה כרבי שמעון:.
פסיק רישא
היתר "אינו מתכוון", המתיר פעולה אסורה, לא נאמר כאשר מדובר בתוצאה בלתי נמנעת, דבר המכונה בהלכה – "פסיק רישא" (או "פסיק רישיה") (=יחתך ראשו). מצבים המוגדרים "פסיק רישא" הם כאלה שבהם האדם שעושה את המעשה מוכרח לדעת מראש שיש למעשהו תוצאות אסורות, מכיוון שהן בלתי נמנעות, ואין העושה זאת יכול לטעון שאינו מתכוון לכך.
מקור משמעות המונח "פסיק רישא" היא כפי שמנסח זאת הרמב"ם: . במקרים מסוג זה אמרו אביי ורבא בתלמוד מספר פעמים שאף רבי שמעון, שמתיר בדרך כלל "דבר שאינו מתכוון", אוסר "פסיק רישא".
החילוק בין פסיק רישא לאינו פסיק רישא הוא רק בדבר שאינו מתכוין, אך כאשר קיימת כוונה מכוונת הפעולה אסורה גם אם אינה פסיק רישא.
פסיק רישא דלא ניחא ליה
כאמור, דין "פסיק רישא" הוא כאשר האדם בפעולתו לא התכוון למלאכה האסורה, אך ברור שבפעולתו שהמלאכה תעשה בוודאות. במקרה בו ברור שהמלאכה תעשה בוודאות, אך תוצאת המלאכה האסורה אינה נוחה לעושה המעשה קיימת מחלוקת ראשונים האם האיסור הוא דרבנן, או מותר מלכתחילה. רובם המכריע של הפוסקים הכריעו כדעה הראשונה, שהדבר אסור מדרבנן.
פסיק רישא באיסור דרבנן
אם פעולת האדם תגרום בוודאות לאיסור דרבנן להיעשות, לדעת רוב הפוסקים גם פעולה זו אסורה. לכן אסור לגרור ספסל כשוודאי שיעשה חריץ בקרקע, אף על פי שעשיית החריץ נעשית בשינוי, וממילא האיסור הוא רק מדרבנן.
פסיק רישא לשעבר - ספק פסיק רישא
"ספק פסיק רישא" (נקרא גם 'פסיק רישא לשעבר'), הוא כאשר קיים ספק בידיעת אדם לגבי המציאות. לדוגמה, אדם סוגר את דלת ביתו, ולא יודע אם יש בבית בהמה או לא. אם יש - אז סגירת הדלת היא מלאכת צד מדין פסיק רישא. אם אין בבית בהמה - מותר לסגור את הדלת מלכתחילה.
הט"ז פוסק במקרה שאדם סוגר תיבה שייתכן שיש בה זבובים, ואם יש בה - יחשב הדבר כצידה, שמותר לסגור אותה כי הדבר לא נחשב "פסיק רישא". אך לדעת רבי עקיבא איגר הדבר אינו בכלל דבר שאינו מתכוון והוא אסור. להלכה הסכים המשנה ברורה עם דברי הט"ז וכתב להתיר ספיק פסיק רישא אף באיסורי דאורייתא.
חוויית סף מוות
חוויית סף מוות או NDE (ראשי תיבות של: Near-Death Experience) היא חוויה שמתרחשת לעיתים בעת מוות קליני. NDE נחווית באופן שווה בכל רחבי העולם בתדירות זהה, בכל טווח הגילאים, כולל ילדים קטנים, וכן בכל מגזר תרבותי או דתי, כולל אתאיסטים.
לרוב חוויית סף מוות מתוארת על ידי החווים אותה כחוויה חיובית ונעימה, אך לפעמים (כ-5%) היא נחוות כטראומה ובמקרים קיצוניים אף משאירה סימנים של פוסט טראומה.
ממדי התופעה
מחקר שפורסם בהולנד על ידי הקרדיולוג פים ואן לומל מצא כי 18% מאלו שעברו דום לב והוגדרו במוות קליני, דווחו לאחר מכן על חוויית סף מוות.
מחקרים במדינות לא-מערביות, כולל סין, הודו, תאילנד, טיבט, קהילות ילידיות באוסטרליה, צ'ילה, גואם, הוואי ועוד, מצביעים על כך שהחוויות המדווחות בהן דומות בכך שיש תחושת "חיים שאחרי המוות" או מודעות לכך שאדם נמצא במצב של מוות, תיאור של שלווה גדולה, פגישת קרובים שנפטרו, פגישת ישויות רוחניות, וכן מעבר על "סרט" מאורעות החיים.
על פי אזכורים בספרות עתיקה נמצא שהתופעה הייתה מוכרת לכל אורך הדורות. היא מוזכרת כבר בכתבי אפלטון בשנת 420 לפני הספירה, במקורות של היהדות מלפני 2,000 שנה ואילך וכן בכתבים היסטוריים שונים ברחבי העולם. בעידן המודרני החלו להצטבר עדויות מתועדות, ואף מוקלטות ומצולמות, ובסוף המאה ה-20 התחילו ניצני מחקרים מדעיים המנתחים את התופעה.
מחקר מדעי של חוויית סף מוות
חוקרים שונים, ביניהם סם פרניה שהוביל כמה מהמחקרים הגדולים בתחום, מפרשים את הממצאים שנאספו עד 2020 ככאלו המצביעים על כך שבדקות הראשונות לאחר המוות התודעה האנושית עדיין קיימת. אחרים, דוגמת הדוקטור לפסיכולוגיה רון סיגל, רואים בחווייה המתוארת כהזיה של המוח. סיגל מנמק את גישתו בכך שהתסמינים השונים של חוויית סף המוות - החל מראיית האור ועד לתחושה שכל חוויות החיים חולפות במהירות מול העיניים - כבר זוהו ככאלו שיכולים להיגרם על ידי תופעות שונות כמו חום גבוה, התעלפות, זיהום, לחץ או אף כתוצאה מתופעות פסיכולוגיות. דרגות קיצוניות של תסמינים אלו עלולים להשפיע על הנשימה ודופק הלב או על מערכת העצבים האוטונומית, באופן שיגרום להפחתה קצרה של העברת חמצן למוח. גם מחקר שבחן מניעת חמצן למוח בקרב חולדות וגם מחקריו של פרניה הצביעו על קשר בין הפחתת חמצן למוח לחוויית סף מוות והראו שמצב זה מעורר גירוי גבוה בפעילות המוחית בשלבים המוקדמים של דום לב כאשר נפסקת זרימת הדם במוח.
הפסיכולוגית סוזן בלקמור שבחנה עדויות מרחבי העולם בהם מאפיינים של חוויות סף המוות מושפעות מהדת והתרבות המאפיינת את סביבתו של הנבדק (למשל, כאשר חווים שפוגשים דמויות מסוימות), שיערה שכאשר התפיסה החושית של הגוף קורסת המוח מנסה לגשר על הפער באמצעות שימוש בסימבולים מוכרים. הנוירולוג קווין נלסון שחקר את התהליכים הביולוגים של החוויה הצביע על אפשרות לקשר בין תהליך המוח בעת חוויית סף המוות לבין התהליך שמתקיים בעת חלימה, אולם מחקר זה עדיין לא מבוסס.
ממצאיו של ריימונד מודי
החלוץ בתחום המחקר המדעי היה ד"ר ריימונד מודי (Raymond Moody), רופא צעיר שהתמחה בפסיכיאטריה, שפרסם בשנת 1975 את הספר "החיים שלאחר החיים". ספר זה, המבוסס על מחקר איכותני שערך, מביא 150 עדויות של אנשים אשר נפגעו קשות ומתו מוות קליני, ואחר כך חזרו להכרתם, רובם חולים קשים או פצועי תאונה - שהוכרזו מתים אך נשארו בחיים כניסים רפואיים. העדים הרבים שהביא עמדו מאחורי עדותם, גם לאחר בדיקות חוזרות, ומבחינתם דיווחו על אירועי אמת.
מודי, במחקרו, הביא עדויות בעלות מאפיינים דומים מרגעי הפטירה, וממה שלפי הטענה התרחש מיד אחר כך. בעדויות אלה חוזר התיאור של תחושת עזיבת הגוף הפיזי וריחוף, ראיית מנהרה ולעיתים מעבר דרכה, אור חזק ובדרך-כלל לבן, וקיומה של ישות, שאינה בהכרח מוגדרת, השופעת אהבה ללא קץ, ששוחחה עמם והובנה על ידם, אף על פי שלא "דיברה" באופן מילולי.
המחקר של פרניה
בשנת 2001 פרסמו סם פרניה ועמיתיו את תוצאות מחקרם שנמשך שנתיים, ובמהלכו תועדו 63 מקרים של חולים שהוחיו בהצלחה לאחר דום לב. 11.1% מהנבדקים דווחו על זיכרונות כלשהם מסף המוות, ובאותם המקרים תועד לחץ חמצן מעט גבוה יותר באותם החולים. החוקרים מיקמו בתקרת החדר סימנים מיוחדים לזיהוי כדי לנסות לבחון מקרים של "חוויה חוץ גופית", אולם לא עלה בידם להגיע למסקנה מחקרית בהקשר זה.
המחקר של פים ואן לומל
סקר שנערך בבתי חולים בהולנד בשנת 2001, וכלל 344 חולים שעברו החייאה מוצלחת העלה ש-62 מתוכם (18%) דיווחו על חוויית סף מוות. ל-21 מתוכם (6%) היה "זיכרון כלשהו" ול-6 (2%) מהם היו חוויות near-death experience) NDE) עמוקות מאוד (היתר הוגדרו כדרגות ביניים).
דוגמה לדיווח על חוויה חוץ גופית:
על שכיחותה של החוויה מעיד סקר של מכון גאלופ המדווח על כשמונה מיליון אמריקאים שטוענים שחוו חוויה שכזאת. מחקר שהשווה סיפורי חוויות סף מוות לפני ואחרי שנת 1975 (אז הביא הפאראפסיכולוג ריימונד מודי את התופעה לתודעת הציבור הרחב), הראה כי הסיפורים ברובם אינם אופנה מתחלפת.
AWARE
החל משנת 2008 ניסה סם פרניה לשחזר את מחקרו משנת 2001, אולם הפעם בהיקף גדול יותר ולאורך טווח רב יותר, בתקווה להצליח ולבחון הפעם מקרים של חוויה חוץ גופית, באמצעות תמונות נסתרות שניתן יהיה לראותן רק מזווית גבוהה. נכון לשנת 2020 המחקר נמשך ברצף ב-25 בתי חולים באירופה ובאמריקה, וסיפק נתונים מלמעלה מ-2,000 מקרי החייאה בדום לב, אולם רק מעט מאוד מאותם המקרים היו רלוונטיים למחקר. מבין מעט יותר מ-300 ששרדו את ההחייאה, 142 יכלו להתראיין בפועל מסיבות רפואיות או מהעדפה אישית. מתוך 142 המרואיינים, 38% דיווחו שזכרו דבר מה מהשלב בו היו מחוסרי הכרה ובפועל 9% בלבד חוו תסמינים המזוהים ממש עם חוויית סף המוות. 2 מטופלים דיווחו גם על חוויה חוץ גופית, אולם אחד מהם לא יכול היה להשלים את הראיון בנסיבות בריאותיות והשני עבר את ההחייאה בחדר בו במקרה לא הציבו החוקרים תמונות, כך שגם בשלב זה לא היה יכול פרניה להציג מסקנה כלשהי בנוגע לאותנטיות של החוויות.
מחקרים נוירולוגים
הבסיס הנוירולוגי של חוויית סף המוות אינו ידוע, אם כי מחקרים שונים עשויים לרמז על אופיו.
מחקר של קווין נלסון (Kevin R. Nelson, מהמחלקה לנוירולוגיה של אוניברסיטת קנטקי) שפורסם בשנת 2006 ב-Neurology מצביע על קשר בין פריצת שנת רע"מ (REM intrusion) לחוויית סף המוות. פריצת שנת REM היא תסמונת בה נוצר מצב דמוי שנת REM (השלב בשינה המאופיין בתנועות עיניים מהירות וחלימה מוגברת) בזמן ערות. ההפרעה מאופיינת בתחושת ערות המלווה חוסר שליטה על הגפיים ובהזיות חזותיות ושמיעתיות. המצב נלווה בדרך כלל להפרעות שינה. מחקרו של נלסון בדק 55 אנשים שדיווחו על חוויית סף מוות, והראה שכיחות גבוהה של הפרעות שינה הקשורות בהזיות (60%) לעומת קבוצת ביקורת (במאפייני גיל ומין דומים). נלסון העריך בעקבות תוצאות המחקר שלאנשים שחווים חוויית סף מוות יש נטייה נוירולוגית שמעודדת תגובתיות של פריצת שנת REM במקרים שונים, דוגמת סכנה, גם אם אינם מאובחנים כבעלי פריצת שנת REM . חלק מעמיתיו הנוירולוגים הטילו דופי במחקרו וטענו שהמחקר לא בוצע באופן המאפשר לגבש מסקנה ברורה.
מחקר שפרסמה אוניברסיטת מישיגן בשנת 2013 בחן פעילות האלקטרואנצפלוגרם המוחית בחולדות 30 שניות לאחר שנגרם להם מוות קליני בדום לב, וגילה בכל המקרים שנבחנו דפוסי פעילות מוחית האופייניים לתפיסה מודעת ברמת גירוי גבוהה, גם לאחר הפסקת זרימת הדם במוח. נוסף על כך, פעילות מוחית דומה נצפתה גם בקרב חולדות שחוו חנק. מסקנתם של החוקרים הייתה שמניעת חמצן מהמוח, או מניעה משולבת של חמצן וגלוקוז, גורמת להתעוררות מוגברת של פעילות מוחית.
קטאמין
יש הטוענים כי חלק מהתופעות המדווחות בחוויית סף המוות נוצרות גם כשמזריקים לווריד 50–100 מ"ג סם הזיה הנקרא קטאמין (ketamine). הקטאמין חוסם קולטנים של גלוטמט שהוא מוליך עצבי חשוב בקליפת המוח. במצב של חוסר חמצן פתאומי, נוצר שטף של גלוטמט שעלול להרעיל תאי עצב. השערה רווחת היא שלמוח מנגנון הגנה מפני נזקו של עודף גלוטמט על ידי חסימת הקולטנים שלו, כלומר על ידי יצירת מצב הדומה לפעולת סם הקטאמין.
תחושת יציאה מהגוף
אחת התופעות המדווחות במצבי סף מוות היא יציאה מהגוף (Out Of Body Experience OBE) וראית האדם את עצמו והסביבה מלמעלה. ד"ר ברוס גרייסון תיעד במשך כ-50 שנים של מחקר באוניברסיטת וירג'יניה, מקרים רבים בהם תואר החדר מזווית השהייה בחוויה החוץ-גופית. בנוסף נגבו תיאורים מדויקים של מהלך אירועים בעת ניתוח אשר התבצע בהרדמה כללית שהתפתחה למוות קליני.
בעקבות בדיקות נוירולוגיות הוצעו הסברים שונים לתופעה זו, כמו פריצת שנת רע"מ (REM intrusion) במהלך ערות, תופעות שנגרמות בגלל מחסור חמצן למוח, ואף הוצעו הסברים פסיכולוגיים שונים לתופעה. עם זאת, בעקבות מיעוט מקרים וקושי לבצע מחקר בנבדקים על סף מוות, נכון לשנת 2020 טרם התגבשה תיאוריה מסודרת לנושא.
השפעת חוויית סף מוות
מחקרי מעקב אחר אנשים שדיווחו על חוויית סף מוות גילו כי בעקבות החוויה הם פוחדים פחות מהמוות, אמפתיים יותר, סומכים יותר על אינטואיציה, פגיעים יותר מבחינה רגשית ומאמינים יותר בחיים שלאחר המוות. אנשים לאחר חוויית סף מוות נוטים להתחזק באמונתם הדתית בעקבות האירוע.
לפי ליאונרד ל. מרטין צמיחה פסיכולוגית עשויה לנבוע מחוויית סף מוות משום שהמודעות לקרבת המוות עשויה להביא את החווה לבניה מחודשת של סדר העדיפויות בחייו. מתחדדת ההבחנה בין מטרות ויעדים שמקורן תרבותי ושאינן משקפות את ערכיו העצמיים של האדם ליעדים וערכים אותנטיים. שינוי של סדר העדיפויות בעקבות טראומה מביא לעיתים לחיים מספקים יותר.
ג'ון רן-לואיס שהיה עד לחוויית סף מוות פעיל בתנועת "אלוהים מת" הפך אחריה לבן אדם שתומך במיסטיקה.
הקבלה למקורות ביהדות
ישנה הקבלה בין מקורות היהדות לפרטים המתוארים בעדויות על חוויית סף המוות:
ביקורת
אד שרמר, אחד המבקרים של ממצאי ריימונד מודי, טען כי האשליה המשותפת, לכאורה, לכל הנפגעים שחזרו לחיים במחקרו של מודי, נסמכת על אמונות ועולם מושגים קודמים משותפים, שהיו להם, לפני שנפגעו ומתו מוות קליני. לפי שרמר, ערפול החושים שבהם שהו הניצולים שחזרו לחיים, הביא אותם לחוויה של עולם הציפיות והאמונות שהיו קיימים אצלם, דבר שהביאם לפרש את הטראומה שחוו במונחים של "חיים לאחר המוות". אולם מחקרים מודרניים מראים כי התופעה רחבת היקף, אחידה לאורך ההיסטוריה וברחבי העולם, ולרוחב חתך הגילאים כולו, כולל ילדים קטנים.
בדיקת פעילות המוח של חולי אפילפסיה ומיגרנה שדיווחו על "יציאה מהגוף" הראתה פגיעה באותו אזור של אונות הרקה (ה"גשר" לאונת הקודקוד) החשוב בעיבוד מידע מהסוג הזה. ניתן אפילו לעורר הזיות ראייה, תנועה ומיקום על ידי גרוי חשמלי חיצוני של אזורי מוח אלו.
הוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית
הוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Veterans' Affairs) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית האמונה על טיפול בסוגיות ובעיות הנוגעות ליוצאי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. הוועדה הוקמה ב-1946, וכיום עומד בראשה הסנאטור ג'ון טסטר ממדינת מונטנה.
תולדות הוועדה
הוועדה נוסדה ב-1970 במטרה להעביר תחומי אחריות הנוגעים לחיילים משוחררים מוועדת הכספים ומוועדת העבודה אל פאנל אחר. משנת 1947 עד ל-1970, עניינים הקשורים לשיפוי ומימון חיילים משוחררים הופנו באופן כללי לוועדת הכספים, ואילו עניינים הנוגעים לשיקום מקצועי, חינוך, טיפול רפואי, סעד אזרחי והסתגלות מחדש לחיי אזרחות של יוצאי צבא הועברו לוועדת העבודה והרווחה הציבורית.
החקיקה בקונגרס של ארצות הברית הנוגעת לחיילים משוחררים השתנתה במרוצת השנים. עבור חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובני משפחותיהם שלחמו במלחמותיה של ארצות הברית — מלחמת העצמאות, מלחמת 1812, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, מלחמת האזרחים האמריקנית ומלחמת ארצות הברית-ספרד — תמיכה מצד הממשלה הפדרלית הייתה מהותית מבחינה כלכלית. היה זה ברור כי תמיכה שכזו הייתה בתחום השיפוט של ועדת הפנסיות של הסנאט, אשר נוסדה כאחת מוועדות הקבע המקוריות של הסנאט ב-1816 ופעלה עד לפירוקה מכוח "חוק הארגון החקיקתי מחדש" שנחתם ב-1946.
במהלך מלחמת העולם הראשונה אופי התגובה של הקונגרס לצורכי החיילים המשוחררים השתנה למערכת מיזמים תוכניות מגוונים יותר. תוכנית לביטוח סיכון מלחמתי, שהופנתה לוועדת הכספים של הסנאט, שינתה את שיקול ההטבות שהוענקו ליוצאי צבא. ועדת הכספים הייתה הוועדה הפרלמנטרית של הסנאט שהייתה אמונה על תוכניות עבור חיילים משוחררים בשנים 1917–1946. לאחר מלחמת העולם השנייה טיפלה ועדת הכספים ב"חוק ההסתגלות מחדש של יוצאי צבא" (G.I. Bill) משנת 1944, שהרחיב שירותים חיוניים עבור חיילים משוחררים ומשפחותיהם והעניק סיוע ביציאה ממעגל האבטלה וכניסה למערכות החינוך, הכשרה מקצועית, ערבויות לדיור והלוואות עסקיות וכן הטבות רפואיות ופנסיות. מומחים רבים סבורים כי חוק זה היה אחד המרכיבים החשובים ביותר בהרחבת מעמד הביניים לאחר מלחמת העולם השנייה.
בקונגרס הראשון בו התכנסה הוועדה לענייני חיילים משוחררים, הקונגרס ה-92 (1973-1971), מנתה הוועדה תשעה חברים. בהווה, בימי הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, בוועדה חברים 18 סנאטורים: תשעה חברי רוב מהמפלגה הדמוקרטית ותשעה חברי מיעוט מהמפלגה הרפובליקנית.
עדן מאירי
עדן מאירי (נולד ב-18 ביולי 2000) הוא זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
מאירי נולד בירושלים לאב דתי עובד חברת טבע ואם חילונית עובדת חברת ביטוח. בילדותו עבר למעלה אדומים ושיחק בקבוצות הכדורגל בית"ר מעלה אדומים והפועל מעלה אדומים. לאחר מספר שנים, חזרה המשפחה לירושלים. מאירי יצר מוזיקה אלקטרונית במחשבו הביתי, איתה הופיע במסיבות בבתי ספר בירושלים. ב-2015, הופיע עם השיר "ריקנות" עם להקת "שורה אחורית" שהורכבה מחבריו לתיכון במיזם "מקורוק" בו יצרו תלמידי תיכון שירי רוק המבוססים על סיפורי התנ"ך.
באוקטובר 2019 התגייס לצה"ל.
קריירה
ב-2018, בעקבות פניית הפקת התוכנית לאחר השתתפותו במיזם מקורוק, השתתף בעונה החמישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", והודח בחצי הגמר. באותה השנה, חתם בחברת NMC והשתתף במופע Freestyle פסטיגל.
ב-13 בדצמבר 2020 הוציא את השיר "החזקתי לך ת'יד".
ב-29 בדצמבר 2020 הוציא גרסה אקוסטית יחד עם רוני דלומי (שגם כתבה והלחינה יחד עם אביב קורן) לשיר "החזקתי לך את היד".
ב-25 באפריל הוציא את השיר "גלדיאטור".
במהלך הקיץ, השתתף בפרויקט הלייב סשן של "עודד פז והקסדות" כשחידש עם עודד פז ויהודה קיסר את השיר "לילה יום" מהסדרה "הפיג'מות". מאירי ביצע את השיר עם עודד במופע ההשקה של ההרכב ב-28 באוקטובר במועדון ה-B-Side בתל אביב
ב-3 בנובמבר 2021 הוציא את השיר "אולי תתעוררי".
ב-12 בינואר 2022 הוציא את השיר "הלב שלי" שכתב והלחין בעצמו. ב-7 בפברואר הוציא גרסה אקוסטית לשיר "הלב שלי" ושילוב של השיר "רוח ים" (עופר לוי). ב-17 במרץ הוציא את השיר "סרנדה" מתוך הסרט "הסיפור שלנו" בבימויים וכיכובם של לי בירן ואליאנה תדהר. מאירי משחק בסרט זה לצד קים אור אזולאי, יעל פדן, אוראל צברי ועדי חבשוש. ב-22 בדצמבר הוציא את השיר "גיבור של קלישאות" בשיתוף ארגון "הידברות" עבור מיזם "בנפשנו" התומך בחיילים הלומי הקרב.
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
בית היתומות של חברת עזרה
בית היתומות של חברת עזרה היה בית יתומות עברי מודרני בירושלים בתחילת המאה ה-20.
שנים ראשונות
בשנת 1904, בעקבות פרעות קישינב, קבלו בבית היתומים הפרנקפורטי בירושלים תרומה של 40,000 מארק לצורך הקמת בית יתומות בירושלים. בית היתומות הוקם בשנת תרס"ו, כך שבתחילת 1907 כבר היו בירושלים שני בתי יתומות, האחד של היישוב הישן שקלט המוני בנות, והשני של חברת עזרה בניהול הגברת כהן שקלט מספר מוגבל של בנות והשקיע יותר בהכשרתן. בית היתומות קיבל תמיכות מחברת עזרה של יהודי גרמניה ובהשתדלותה גם מהחברה "לעזרת היהודים הרוסיים". כן קיבל בית היתומות כסף מהועד הפועל הציוני.
בפברואר 1909 הוא תואר:
בשנת 1911 הוא תואר:
בשנת 1911 בקשו מנהלי בית היתומות להעביר אותו לאחת המושבות כדי שהיתומות תלמדנה להיות אכרות.
מלחמת השפות
באוקטובר 1913, בעקבות מלחמת השפות, פתחו הבנות בבית היתומות בשביתה וסירבו ללכת לבית הספר של חברת עזרה, אותו עזבו מוריהן. בעקבות זאת הוצאו חלק מהבנות מהמוסד והועברו למוסד שהקימו המורים השובתים. בעיתונות פורסמו תלונות על אכזריות כלפי הבנות השובתות ותמיכה בהן, וכנגדן מכתבי תמיכה במנהלת. לאחר אחת ההפגנות למען השפה העברית הגיעו המפגינים אל מול בית היתומות להביע סולידריות עם השובתות.
בשנות ה-20
לאחר תקופה של אי פעילות, נפתח בית היתומות מחדש בשנת 1924.
בשנת 1929 נסגר בית היתומות וחניכותיו הועברו לבית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן.
בית האיגודים
בית האיגודים (ברוסית: Дом Союзов) הוא בניין ציבורי בפינת הרחובות אוחוטני ריאד ובולשאיה דמיטרובקה במרכז מוסקבה. אנדרטה לקלאסיציזם של סוף המאה ה-18.
נכון לשנת 2022 באולם העמודים בבניין מתקיימים קונצרטים הלוויות, אירועים חגיגיים, כנסים וסמינרים.
אולם העמודים של בית האיגודים הוא מקום פרידה ממדינאים ואנשי תרבות שנפטרו. מסורת זו התחילה מפברואר 1921 לאחר טקס אזכרה אזרחי למהפכן פיטר קרופוטקין.
היסטוריה
לאחר מותו של ולדימיר לנין, ב-21 בינואר 1924, נערך טקס הפרידה באולם העמודים. לארגון ההלוויה הוקמה ועדה בהנהגתו של פליקס דזרז'ינסקי. לאחר תהלוכה לאורך הכיכר האדומה, הובל הארון לבית האיגודים והותקן באולם העמודים, שם היה בין ה-23 ל-27 בינואר. במהלך תקופה זו ביקרו בבניין יותר מ-50 אלף איש, בסך הכל הונחו 821 ורידים.
לפני המלחמה ובפעם הראשונה אחריה, כמעט כל טקסי הפרידה מחברי הפוליטביורו שנפטרו, הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של כל האיחודים של הבולשביקים, חברי הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות, מועצת העם. קומיסרים של ברית המועצות התקיימו באולם העמודים.
טקס הפרידה מיוסיף סטלין החל למחרת יום מותו, 5 במרץ 1953, בהיכל העמודים.
בנובמבר 1982, בבית האיגודים, נפרדו מהמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, יו"ר נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב. יורי אנדרופוב, מיכאיל גורבצ'וב, ויקטור גרישין ואחרים היו במשמר הכבוד.
ב-3 בספטמבר 2022 התקיימה פרידה מהמזכיר הכללי האחרון של המפלגה הקומוניסטית, ומהנשיא היחיד של ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב.
צאגה אמלק
צאגה אמלאכ (נקרא גם: אבא צאגה) היה נזיר יהודי אשר חי ופעל במאה החמש-עשרה באימפריה האתיופית והיה תלמידו הקרוב של הנזיר אבא צברה.
ביוגרפיה
אמלאכ נולד בשם "אסכל" כבן בכור לקיסרית היהודיה ציון ציפורה ולקיסר זרע יעקב ויועד להיות יורש אביו.
בשנת 1462 כאשר התרחש מרד ציפורה בראשותו של מלך ממלכת ביתא ישראל גדעון החמישי אסקל יועד להיות קיסר אתיופיה לאחר שהמרד יצליח בעיני אמו. לאחר שהמרד חוסל בצורה אכזרית, אמו הוצאה להורג בידי בעלה הקיסר ואסקל הודח מתפקיד יורש העצר לטובת אחיו הצעיר באדה מריאם והוא הפך לאחראי על בית הכלא של האסירים היהודים שנלקחו בשבי במרד. בין האסירים היה הנזיר אבא צברה.
אסקל, אשר שמר טינה לאביו מפני שרצח את אמו לנגד עיניו, שכנע בסופו של דבר את אבא צברה לברוח מהכלא ולקחת אותו עמו. אסקל וצברה היו צריכים לברוח מפני חיילי הצבא שחיפשו את אסקל, שלו הייתה חותמת מלכותית על מצחו. לאחר מכן אבא צברה גייר את אסקל ליהדות ושינה את שמו ל"צאגה אמלק" ("בן המלך"). שני אישים אלו פיתחו וחיזקו את מעמד הנזירים אצל יהודי אתיופיה ופסקו הלכות שונות.
פול דניאל
פול דניאל (באנגלית: Paul Daniel; נולד ב-3 ביולי 1958) הוא מנצח אנגלי, נודע במיוחד בביצועיו והקלטותיו לאופרה ולמוזיקה בריטית.
חייו
דניאל נולד בברמינגהאם. בנעוריו שר במקהלה של קתדרלת קובנטרי, שם קיבל השכלה מוזיקלית. הוא המשיך את לימודי המוזיקה בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. אחרי סיום לימודיו עבר להשתלם בניצוח בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בין מוריו שם היו אדריאן בולט ואדוארד דאונס. ב-1982 הצטרף לסגל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית, שם נשאר עד 1987. כמו כן התמנה למנהל מוזיקלי של "אופרה פקטורי". בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 היה מנהל מוזיקלי של כמה מקהלות חובבים, בהן "האגודה הכוראלית של ווקינגהם".
הקריירה שלו החלה לשגשג בשנות ה-80'. מ-1990 עד 1997 היה מנהל מוזיקלי של "אופרה נורת'" ומנצח ראשי של ה"פילהרמוניה של צפון אנגליה". הצלחתו למצוא ולהעלות על הבמה אופרות ראויות, שלא נכנסו קודם לרפרטואר משכה אליו את תשומת לבם של חוגים רחבים, כמו גם תמיכתו ברפרטואר חדש. ההצגות כללו את "אדריאן וכחול הזקן" של דיקא, "המלך פריאמוס" של טיפט, דון ג'ובאני, "הצליל המרוחק" של שרקר, "ויולאנטה" של קורנגולד (ביצוע קונצרטנטי), בוריס גודונוב של מוסורגסקי (הופעתה הראשונה של אופרה נורת' בקונצרטי הפרומס של 1992), "דון קרלוס" של ורדי, ווצק של ברג, "גלוריאנה" של בריטן, הטרובדור של ורדי, "פליאס ומליסנד" של דביסי, הצגות בכורה עולמיות של "בה בה בלקשיפ" מאת מייקל ברקלי ו-Playing Away של בנדיקט מייסון, שעלתה בהצגת בכורה בביאנלה של מינכן וזכתה בפרסים על ההפקה והתפאורה הטובות ביותר, "ינופה" של ינאצ'ק, "לואיזה מילר", "פלסטף" של ורדי ו"טנהויזר" של וגנר.
דניאל התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית בספטמבר 1997 ונשאר בתפקידו עד 2005. בתקופת כהונתו ניצח על "ההולנדי המעופף" של וגנר, "פלסטף", "מבית המתים" של ינאצ'ק, סיפורי הופמן של אופנבך, "מאנון", אותלו של ורדי, "בוריס גודונוב", לה טרוויאטה של ורדי, "הדיאלוגים של הכרמליטיות" של פולנק, "אביר הוורד" של שטראוס ו"פיטר גריימס" של בריטן. בראשית כהונתו בתזמורת האנגלית הלאומית נתקל דניאל בקשיים, עקב פרישתו של דניס מרקס מתפקיד מנהלה הכללי של התזמורת כחודש אחרי בואו של דניאל. מחמת העומס שפרישה זו הטילה על דניאל, לא הקדיש די מזמנו וכוחותיו ליצירת קשר טוב יותר עם התזמורת. בדצמבר 2003 הודיע דניאל על פרישתו עם תום החוזה ב-2005.
בין השנים 2009 - 2013 היה מנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של אוסטרליה המערבית, עמה הופיע כמנצח אורח ב-1995 ושוב ב-2006.
יעקב אדרי
יעקב אדרי (נולד ב-25 בנובמבר 1950) הוא ראש עיריית אור עקיבא לשעבר, והיה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה
שימש כראש עיריית אור עקיבא בשנים 1989–2003.
ב-2003 נבחר לכנסת ה-16 מטעם הליכוד, ועקב כך התפטר מתפקידו כראש עירייה. לאחר הרכבת הממשלה, ב-10 במרץ 2003 מונה לסגן השר לביטחון הפנים. בנובמבר 2005 נמנה עם פורשי הליכוד שהקימו את סיעת "קדימה". ב-18 בינואר 2006 מונה לשר הבריאות והשר לפיתוח הנגב והגליל. ב-4 במאי 2006, עם הקמת הממשלה ה-31, מונה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת. ב-27 ביולי 2006, מונה לשר לענייני ירושלים, בנוסף לתפקידו כשר המקשר בין הממשלה לכנסת. ב-25 בפברואר 2007 החליטה הממשלה שהוא ירכז את חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. ב-4 ביולי 2007 מונה לשר לקליטת עלייה וכן השר לפיתוח הנגב והגליל, והעביר את סמכויות ריכוז חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל לשרה רוחמה אברהם. בתקופת הפריימריז של מפלגתו תמך במפתיע במאיר שטרית, שהגיע למקום האחרון.
בכנסת ה-18 כיהן כחבר בוועדת הכספים ובוועדת הפנים והגנת הסביבה. במהלך כהונתו יזם, יחד עם משה גפני וציון פיניאן, תיקון לחוק לעידוד השקעות הון שנותן הקלות במס בבניינים חדשים להשכרה, וכן יזם, יחד עם ציון פיניאן, את חקיקת החוק להרחבת הייצוג של בני העדה האתיופית בשירות הציבורי. בנוסף, היה בין יוזמי הצעת חוק הדיור המוגן, ששולבה בהצעת חוק ממשלתית בנושא.
באוקטובר 2013 זכה אדרי בבחירות המקומיות לראשות עיריית אור עקיבא, ממנה פרש כעשור לפני כן.
באפריל 2014 התפקד אדרי לליכוד, כ-8 שנים לאחר שעזב את המפלגה.
באוקטובר 2018 נבחר לכהונה נוספת בראשות העיר, כמתמודד מטעם הליכוד.
פלילים
ב-10 בנובמבר 2020 נעצר אדרי יחד עם שלושה בני אדם נוספים, בחשד לשורת עבירות על טוהר המידות ובהן שוחד, מרמה והפרת אמונים, בקידום מכרזי עירייה. במהלך חקירתו וימי מעצרו התקבלה תלונה במשטרה על אונס שביצע לכאורה באישה שעמה היה בקשר במשך שנים, לפני 17 שנה, ועלה החשד כי לפני שבע שנים ביצע עבירות אלימות. ביוני 2021 הודיעה המשטרה כי נמצאה תשתית ראייתית להעמדתו לדין בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים, גניבה בידי עובד ציבור, אלימות ועבירות מס. כתב אישום נגד אדרי הוגש ב-20 במרץ 2023, ועקב כך התפטר מתפקיד ראש עיריית אור עקיבא.
חיים אישיים
אדרי הוא תושב אור עקיבא, נשוי לנינה ואב לשניים.
ציון קינן
ציון קינן (נולד ב-3 בספטמבר 1955) הוא מנכ"ל בנק הפועלים לשעבר.
ביוגרפיה
קינן נולד כציון וקנין ב־3 בספטמבר 1955 במעברה ליד צומת מסמיה.
לתפקידו הבכיר הראשון בבנק – מנהל האגף למשאבי אנוש – מונה קינן בשנת 1995. כעבור שלוש שנים מונה למנהל החטיבה הקמעונאית באזור הדרום, תפקיד בו היה ממונה על כ-40 סניפים.
בשנת 2000 קודם קינן לתפקיד מנהל האגף הקמעונאי, וקיבל אחריות על כ-250 הסניפים הקמעונאיים של הבנק. בשנה שלאחר מכן מונה לחבר הנהלת הבנק ולראש החטיבה למשאבי אנוש ולוגיסטיקה. ב-2003 מונה לראש החטיבה הקמעונאית של הבנק.
ב-2006 מונה לממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים, ושנה לאחר מכן עבר לניהול החטיבה העסקית, שבין לקוחותיה החברות הגדולות ביותר בישראל. הוא הקים מטה לאסטרטגיה, שיווק ופיתוח עסקים, המתמחה בפיתוח פתרונות בנקאיים ועסקיים כוללים, מותאמים במיוחד לצורכי הלקוחות.
באוגוסט 2009 הודיעה ועדת איתור שהוקמה בבנק לאחר פרישת המנכ"ל הקודם צבי זיו, על בחירתו של קינן, קיבלה את אישור בנק ישראל למינוי, וקינן מונה למנכ"ל בנק הפועלים.