cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהוד סביון
תפקידים אזרחיים
בשנת 1993 מונה סביון לתפקידו האזרחי הראשון כמנהל הקמת היישובים צור יגאל ומתן. סייעו לו רבות ניסיונו כאיש ארגון ופיקוד וכמי שלמד ניהול מגה פרויקטים. בשנת 1994 יצא סביון עם משפחתו לטורונטו שבקנדה, בשליחות ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית. זה היה שינוי מרענן. תפקיד חינוכי ציוני יחד עם הכרת עולם העסקים הבינלאומי. התחככות עם יהודים ואנשי עסקים מהעולם הגדול. בשנים 2016–2018 שימש כיושב ראש משותף בחברת פי-גלילות. כיום משמש כדירקטור מהציבור בחברת מגדל, עבר קורס גישור ומגשר מוסמך, ובנוסף דירקטור בחברת "שלווה הפקות בע"מ" אשר מנהלת את להקת שלווה כמו כן הוא תומך ומסייע לעמותה.
הקמת כביש 6
בשנת 1996, החליטה ממשלת ישראל להוציא מכרז ענק לבניית כביש אגרה חדיש ומודרני, ראשון מסוגו בישראל, שיבנה ויתופעל על ידי הסקטור הפרטי הידוע כיום בשם כביש 6. בטורונטו בקנדה קיים כביש אגרה מספר 407 שהמדינה החליטה להקים בארץ בדומה. אחת הקבוצות שהתכוונו לגשת למכרז החליטה להיפגש עם היזם הקנדי ולבדוק כיצד מפעילים כביש אגרה מסוג זה.
סביון התבקש לתאם פגישה וסיור בין נציגי הקבוצה הישראלית ובין היזם הקנדי ג'ון בק בעלים ונשיא חברת AECON הקנדית. במטרה להקים את הפרויקט במודל שיתוף פעולה בין המגזר הציבורי והפרטי בשיטת BOT. הפגישה הסתיימה בהצלחה גדולה, והקבוצה הישראלית החליטה לגשת למכרז ביחד עם היזם הקנדי. כשהקבוצה זכתה במכרז, מונה סביון למנכ"ל.
השכלה
סביון רכש בגרות מלאה בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי. תואר ראשון בגאוגרפיה עירונית מאוניברסיטת חיפה. בוגר קורס לפיקוד ומטה של המכללה לפיקוד ימי של צי ארצות הברית בניופורט רוד איילנד. תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. תואר שני נוסף במדעי המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה לביטחון לאומי של צה"ל. עבר קורס גישור אצל עורכת הדין תמר ברק. סיים ופיתח קורס לניהול פרויקטים במסגרת חיל הים.
תחביבים
הפלגה בסאפ (גלישה), טיולי טבע בישראל ומחוצה לה.
מעורבות ציבורית
במסגרת תפקידו כמנכ"ל חברת דרך ארץ נחשף סביון בשנת 2012 לעמותת "שלוה". העמותה הפועלת בעיקר מירושלים הוקמה לטפל בילדים עם מוגבלויות שונות ובני המשפחה שלהם. בתחילה דרך ארץ נתנה חסות ומימנה חלק מהתוכניות של העמותה כתרומה. בהמשך הקים סביון יחד עם קבוצת אנשי עסקים את אגודת הידידים של "שלוה" ומשמש מאז ועד היום כיושב ראש האגודה העוסקת בגיוס תרומות בארץ למען "שלוה". לאחרונה פרצה לתודעה העולמית להקת "שלוה" כפי שהדבר התבטא בהופעה באירוויזיון שנערך בתל אביב בשנת 2019. סביון לקח על עצמו למסד ולהקים את פעילות הלהקה שהביקוש להופעות שלה בישראל ומחוצה לה גדול.
ספרים והרצאות
בשנת 2018 פרסם סביון את ספרו "כביש מחבר ישראל", המתעד את פרויקט כביש 6 ומשמש כמורה דרך לניהול מגה פרויקטים בשיטת B.O.T.
סביון שימש כמרצה במשך שלוש שנים באוניברסיטת חיפה בתוכנית MBA קיימות, בקורס מימון פרויקטים בדגש על הגנה ושמירה על איכות הסביבה. סביון מרצה בחוג מדיניות ציבורית לתואר MA באוניברסיטת תל אביב בנושא הקמת פרויקט כביש 6 בדגש על עקרונות הניהול. סביון משמש כשופט ומבקר בתוכנית הפרויקטים בתוכנית Executive MBA באוניברסיטת תל אביב.
עודד חרמוני
עודד חרמוני (נולד ב-16 באוקטובר 1973) הוא עיתונאי לשעבר ב"הארץ", דה מרקר ובעל טור בכלכליסט, יזם ומשקיע הון סיכון בעמק הסיליקון וישראל, מייסד ושותף מנהל של קרן ההון סיכון האמריקאית J-Ventures. הוא השקיע בלמעלה מ-50 חברות סטארט אפ, בהן חברות ששוות מעל מיליארד דולר כמו יוטפו, דטהרובוט וויזבי מדיקל.
בעבר עמד בראש איגוד תעשיית ההיי-טק הישראלי (כיום IATI) ואיגוד ההון סיכון הישראלי (IVA) והיה ממייסדי הארגונים ICON, INTRO וכמו כן היה חבר במועצות המנהלים של הפדרציה היהודית בסן פרנסיסקו, JFCS, ידידי האוניברסיטה העברית בארצות הברית, מועצת האוניברסיטה של האוניברסיטה הפתוחה ובחבר הנאמנים של עיתון פורוורד. הוא חבר במועצת המנהלים של ארגון העיתונות העצמאי "שומרים" שהוא בין מייסדיו. הוא בוגר תוכנית ווסקנר למנהיגי קהילות יהודיות בארצות הברית ובוגר תוכנית גוונים.
ביוגרפיה
עודד רן חרמוני נולד בירושלים עשרה ימים לאחר שאביו, רס"ן עודד חרמוני, קצין החינוך של גייסות השריון, נהרג בחזית הדרומית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים. הוא קרוי על שמו של אביו. אמו היא המדענית והציירת, ד"ר מירה חרמוני – לוין, ואביו המאמץ הוא הפרופ' רפאל ד. לוין, חתן פרס ישראל לכימיה.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים ואחר כך שירת ביחידת דובר צה"ל בפיקוד המרכז והוא סרן במילואים. לאחר שירותו הצבאי החל את דרכו בעולם המדיה והעיתונות ובהמשך חייו הפך ליזם ולמשקיע הון סיכון. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה וסוציולוגיה (ולימודי כלכלה), ובעל תואר שני במנהל עסקים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו כעיתונאי וכעורך
בשנת 1996 החליט לעזוב את החברה כדי להיות עיתונאי והצטרף למוסף הכלכלי של עיתון ירושלים שם חשף בין היתר פרשות הקשורות לראש הממשלה באותה תקופה, בנימין נתניהו שפורסמו במקביל בידיעות אחרונות.
כמה חודשים לאחר מכן חבר לחברו מהשירות הצבאי עמירם ברקת ויחד עם גדעון גולד הקימו את המוסף הכלכלי של "כל העיר"- "פלוס" שאותו הוא ערך בין השנים 1998–2000. בין היתר חשף כעיתונאי ועורך פרשות כלכליות שונות ושחיתויות בעיריית ירושלים שהובילו לפסיקות בג"ץ ולאישומים והרשעות פליליות (פרשת הולילנד, פרשת עין חמד).
בשנת 2000 הוא עבר למוסף הכלכלה של עיתון "הארץ", שם שימש כעיתונאי בכיר בתחום ההיי-טק. בשנת 2004 מונה לעורך מדור ההיי-טק והתקשורת ועורך "קפטן אינטרנט" עם שחר סמוחה. באותה שנה גם היה בצוות החשיבה האסטרטגי שבנה את העיתון הכלכלי המודפס דה מרקר, שמיזג לתוכו את מוסף הארץ כלכלה וערך את מדורי ההיי-טק, התקשורת וקפטן אינטרנט. במקביל, הקים באותה שנה עם חברו מהילדות, אסף יצחקי, את אתר Ozeret4u שנמכר מאוחר יותר לקבוצת דפי זהב אחרי שהפך לאתר הגדול בישראל למנקים, בייסיטרים ומטפלים. עם מכירת החברה ב-2006, הוא עזב את העיתונות והצטרף לקבוצת ההשקעות "קפיטל פוינט". מאז פרסם טור קבוע במגזין דה מרקר ובכלכליסט וכתב מאמרים בשניהם.
פעילות עסקית 2006–2010
ב-2006 הצטרף כסמנכ"ל לקבוצת ההשקעות קפיטל פוינט ולחממה הטכנולוגית מיט"ג שבקצרין מתוך תפיסה ציונית של הגדלת ההשקעות בפריפריה. הוא היה בצוות שהנפיק את החברה בבורסה בתל אביב באותה שנה. במהלך השנים 2006–2010 הוא היה פעיל ב-14 מועצות מנהלים של חברות פורטפוליו בתחומי הרפואה, החקלאות, התוכנה והייצור.
חרמוני עזב את קפיטל פוינט ב-2010 בעקבות בקשה של בכירים בתעשיית ההיי-טק שיוביל את הקמת איגוד תעשיית ההיי-טק הישראלי, תפקיד שאותו מילא בין השנים 2010 לסוף 2011, עת שפרש בעקבות החלטת משפחתו לעבור לעמק הסיליקון.
איגוד תעשיית ההייטק
עם תחילת תפקידו קרא חרמוני לאחד את תעשיית ההיי-טק, לעבוד עם הממשלה, ועם הרשויות ולנסות למנף בצורה אופטימלית את המקבצים השונים שמהווים את החדשנות הישראלית - אקדמיה, חברות סטארט אפ, קרנות הון סיכון, חברות רב לאומיות, חממות טכנולוגיות ומשקיעים פרטיים ולאפשר לציבורים בחברה הישראלית שאינם חלק מהתעשייה ליטול בה חלק – חרדים, נשים וערבים. במהלך 18 החודשים ששימש בתפקיד, איגוד תעשיית ההיי-טק דחף לחקיקה של 3 חוקים שהתקבלו לקידום תעשיית ההיי-טק יחד עם משרד האוצר ושדולת ההיי-טק בכנסת: במקביל יזם חרמוני את הקמת הקונגרס העולמי של ראשי איגודי ההון סיכון שהתקיים לראשונה בהשתתפות 30 מנהלי האיגודים הללו בניו יורק ב-2010 וב-2011 בירושלים.
חרמוני הקים יחד עם ערן וענונו, שעמד בראש אורקל ישראל ויורם יעקובי שעמד בראש מיקרוסופט ישראל את פורום החברות הרב לאומיות שקישר בין מנהלי חברות הרב לאומיות בישראל והאינטרסים המקומיים שלהם ויצר את הכנס השנתי של הגופים האלו.
במהלך תקופתו באיגוד ההייטק פעל חרמוני למזג לתוכו ארגונים שונים כדי ליצור מטרייה רחבה של תמיכה בתעשיית ההיי-טק. חברות המסחור של האוניברסיטאות, חממות טכנולוגיות, חברות רב לאומיות וחברות סטארט אפ הצטרפו לחברים הקיימים שהיו ברובם קרנות הון סיכון. עיקר מאמציו היו למזג את איגוד מדעי החיים הישראלי ILSI ואת איגוד תעשיית ההיי-טק לגוף אחד ששמו נקבע ל IATI ולאחר עבודה מאומצת של כשנה ולפני פרישתו מהאיגוד, אושר המיזוג והשם החדש בשתי מועצות המנהלים של שני הגופים. חרמוני, שעמד לסיים את תפקידו באיגוד ולעבור לעמק הסיליקון השאיר את המיזוג עצמו למחליפתו.
פעילות עסקית בעמק הסיליקון
ב-2011 הוא עבר עם משפחתו לעמק הסיליקון והצטרף כשותף לקרן ההשקעות רודיום, שהקים דניאל רקאנטי. הקרן השקיעה בלמעלה מ-20 חברות בהן Yotpo, Outbrain, IMGN, Rounds ואחרות בישראל ובארצות הברית. יחד עם שותפיו הקים גם את חברת ההשקעות COIN שהשקיעה בכמה חברות סטארט אפ. הוא היה שותף בקרן עד 2019. במקביל שימש בוועדת ההשקעות של TIE Angels והיה מעורב בדרקטוריונים של כמה חממות.
J-VENTURES
הקשר בין יהדות ארצות הברית וישראל, העסיק את חרמוני לאורך שנותיו בעמק הסיליקון. החשש מהרחבת הפער בין שתי הקהילות הובילה אותו לשאוף להקמת תשתית שמחברת את שתי הקהילות בארצות הברית וזו קיבלה חיזוק עם סקר שמצא ש46% מיהדות מפרץ סן פרנסיסקו לא מרגישה קרבה לישראל, כשאחת הסיבות המרכזיות לכך – שאחוז גבוה לא פגש ישראלים בארצות הברית או בישראל. על מנת ליצור תשתית אפקטיבית, בין שתי קהילות מנותקות בארצות הברית הוא חיפש מודל שיוביל לעניין מעבר לזהות היהודית. יחד עם ג'ים קושלנד, בעבר נשיא הקהילה היהודית בסן פרנסיסקו ומבעלי חברת הג'ינסים ליוויס, הוא הקים ב-2016 את J-ANGELS שאיפשרה, באמצעות השקעות משותפות של ישראלים ויהודים אמריקאים ליצור קהילה חדשה. המועדון השקיע ב16 חברות, כשחמש מהן נמכרו. ביוני 2018 הקימה הקבוצה קרן הון סיכון במודל של "קיבוץ קפיטליסטי" שבו המשקיעים מעורבים בקרן. הקרן ביצעה 18 השקעות במהלך 18 חודשי פעילות – ורשמה שני אקזיטים. היקף הגיוסים של החברות עד שנת 2021 עמד על 180 מ דולר.
באוקטובר 2019 הקימה הקבוצה את קרן ההון סיכון הגלובלית שלה, שמרכזה בעמק הסיליקון – J-VENTURES II שגייסה עשרות מיליוני דולרים מכ-300 משקיעים, רובם בעמק הסיליקון וכוללים משקיעי הון סיכון, מנהלים בכירים בחברות ציבוריות ויזמים סדרתיים. בין החברות שבהן השקיעה הקרן – דטהרובוט, ויסבי מדיקל, קוני הלת', Veev, בי הירו ואחרות.
פעילות ציבורית
לצד פעילותו בקרנות הון סיכון ויזמות, חרמוני פעל לחיזוק הקשר בין יהדות התפוצות וישראל, ובין קהילות שונות של יהדות התפוצות, וכן בקידום ההיי-טק הישראלי בארצות הברית. בין הארגונים שהיה בין מייסדיהם שניים מהארגונים הישראלים הגדולים בעמק הסיליקון – ICON ואינטרו. בנוסף הוא שימש כחבר דרקטוריון של הפדרציה היהודית בסן פרנסיסקו, של JFCS- הארגון הקהילתי היהודי הגדול ביותר במפרץ סן פרנסיסקו, אגודת ידידי האוניברסיטה העברית בארצות הברית וארגונים נוספים. הוא ייעץ לקונסולים הישראלים ולפרויקט Back to tech להשבת ישראלים להיי-טק הישראלי, וסייע למשרד התמ"ת.
במקביל חבר חרמוני ליואל אסתרון וללאורה לאודר להקמה של "שומרים", גוף שלא למטרות רווח שמקדם תחקירים ועיתונות עצמאית בישראל לקידום הדמוקרטיה. הוא משמש בדרקטוריון הארגון מהקמתו. חרמוני גם יושב בחבר הנאמנים של העיתון היהודי הגדול בארצות הברית- פרוורד ויושב בוועדת האסטרטגיה שלו.
יחידת עילית (סרט, 2007)
יחידת עילית (בפורטוגזית: Tropa de Elite) הוא סרט קולנוע ברזילאי בבימויו של ג'וזה פדיליה ובכיכובו של ואגנר מורה. זהו מותחן פשע המגולל את אופי הפעילות בריו דה ז'ניירו של הגדוד למבצעים מיוחדים של המשטרה הצבאית של ברזיל.
טוסי צ'יזה
טוסין "טוסי" צ'יזה (נולד ב-1 בינואר 2002) הוא זמר קונגולזי–שוודי. בשנת 2019, צ'יזה זכה באיידול השוודי. צ'יזה היה לאדם הצעיר ביותר שזכה בתחרות. ב-22 בנובמבר 2019, צ'יזה הוציא גרסת כיסוי לסינגל "How Will I Know" של ויטני יוסטון. בשנת 2021, צ'יזה זכה במלודיפסטיבלן 2021, עם השיר "Voices" ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2021. השיר הגיע למקום השמיני במצעד הסיגנלים השוודי.
יחידת עילית (סרט, 2007)
הסרט מבוסס על ספר באותו השם מאת הסוציולוג לואיז אדוארדו וקציני היחידה לשעבר, אנדרה בטיסטה ורודריגו פימנטל. הסרט זכה להצלחה מסחרית רבה והפך לתופעה תרבותית בברזיל, כששיר הנושא שלו הפך למפורסם מאוד. הסרט זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2008. סרט ההמשך שלו "יחידת עילית 2" יצא באוקטובר 2010.
טוסי צ'יזה
קריירה
צ'יזה נולד ב, וב-2015, עבר לבדו לשוודיה כפליט. ב-2018, צ'יזה השתתף בתוכנית הטלוויזיה השוודית "Talang", שם הודח בשלב חצי הגמר. לאחר שזכה באיידול השוודי, צ'יזה הוציא שלושה סינגלים. ב-13 במרץ 2021, צ'יזה זכה בקדם השוודי לאירוויזיון 2021, "המלודיפסטיבלן", ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון עם השיר "Voices". ב-18 במאי 2021, צ'יזה ביצע את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיע למקום השביעי עם 142 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע צ'יזה למקום ה-14 עם 109 נקודות.
יחידת עילית (סרט, 2007)
עלילת הסרט
בשנת 1997, לפני ביקור האפיפיור בריו דה ז'ניירו, קפטן נסקימנטו מהגדוד המשטרתי למבצעים מיוחדים (BOPE) מונה לחסל את הסיכונים של סוחרי הסמים בשכונת עוני מסוכנת ליד המקום שבו האפיפיור מתכוון להתאכסן.
קפטן נסקימנטו מנסה למצוא אדם שיחליף אותו מפני שאשתו בהריון והוא מתכוון להתפטר מהפיקוד ולאמן מגויסים חדשים. בינתיים, שני החברים האידיאליסטים נטו ומטיאס מצטרפים לחייל המשטרה הצבאית בכוונה להיות אנשי משטרה הגונים ולהילחם בפשע. אולם, הם רואים רק שחיתות, אנשים חסרי כושר וביורוקרטיה מטופשת במשטרה הצבאית. בעקבות תקרית רצינית, הם מחליטים להצטרף ל-BOPE. החיים של קפטן נסקימטו, נטו ומטיאס משתלבים בין החודשים, בהתחלה בתקופת האימונים הקשים ואחר כך בפעולות נגד סוחרי סמים.
תמסורת (מכניקה)
תמסורת (באנגלית: Transmission) היא מנגנון להמרת אנרגיה או העברת אנרגיה מנקודה אחת לאחרת, כאשר לרוב מדובר באנרגיה מכנית סיבובית. השימוש הנפוץ בתמסורת הוא הפחתת מהירות סיבובית והגדלת מומנט במוצא ביחס למבוא. לעיתים תמסורת משמשת ליצירת תנועה מתואמת, כמו במקרה של רצועת תזמון.
ארז בדש
ארז בדש (נולד ב-27 בספטמבר 1967) הוא ראש מועצה מקומית תעשייתית נאות חובב, אשר נכנס לתפקידו בחודש יולי 2022.
תמסורת (מכניקה)
יחס תמסורת (ובשמו האחר יתרון מכני) מבטא את יחס ההמרה בין המומנט או המהירות בין המבוא למוצא (או ההנעה והעומס). תמסורת פשוטה יכולה לכלול שלב אחד ותמסורות מורכבות יותר יכולות לכלול מספר שלבים. במקרה של תמסורת מורכבת יש יחס תמסורת כללי לכל המנגנון והוא שילוב של יחסי התמסורת בכל השלבים-לרוב קל למצוא את יחס התמסורת אך לעיתים החישוב פחות פשוט, כמו במקרה של תמסורת פלנטרית.
לרוב, לתמסורת יש יחס תמסורת קבוע. תמסורת בעלת יחס תמסורת משתנה נהוג לכנות בשם תיבת הילוכים והן נפוצות בעיקר בכלי רכב. המונח האנגלי לתיבת הילוכים, Gearbox, לעיתים משמש כדי לתאר בפשטות את הקופסה בה נתון מנגנון גלגל שיניים.
אליפות אירופה בכדורסל נשים
אליפות אירופה בכדורסל הנקראת גם יורובאסקט היא טורניר הכדורסל הראשי לאומות ביבשת אירופה. האליפות המאורגנת על ידי פיב"א נערכה לראשונה ב-1938 ברומא שבאיטליה, ושבה להתקיים רק בשנת 1950, לאחר מלחמת העולם השנייה.
ארז בדש
ארז הוא איש ניהול ישראלי ואל"ם במילואים. כיהן כגזבר עיריית אופקים ומועצה מקומית נאות חובב (2004-1999), שימש מנכ"ל חברת כיוונים, החברה העירונית של עיריית באר שבע (2004–2008), מנכ"ל הפועל באר שבע בכדורגל (2010-2009) מנכ"ל תאגיד המים האזורי "מי שבע" (2011–2014), מנכ"ל וגזבר מועצה אזורית תמר (2011–2017), מנכ"ל מיתר שירותים מוניציפליים (2017–2020) ומנכ"ל מושבי הנגב (2020–2021).
אליפות אירופה בכדורסל נשים
הטורניר התקיים אחת לשנתיים, בכל שנה זוגית עד לשנים 1980-1981 בהן נערך טורניר בשנתיים רצופות, ומאז נערך אחת לשנתיים בכל שנה אי-זוגית.
ארז בדש
ביוגרפיה
בדש נולד וגדל במושב גילת. ביסודי למד בבית הספר האזורי נחלים ובתיכון במגמת חובלים בבית הספר לקציני ים בעכו.
אליפות אירופה בכדורסל נשים
ישראל אירחה את הטורניר ב-1991 בתל אביב וצפויה לארח שוב חלק מהטורניר ב-2023 יחד עם סלובניה.
ארז בדש
ביוגרפיה
ב-1985 התגייס לחיל ההנדסה הקרבית ושימש בתפקידי פיקוד, בהם מפקד פלוגה בבית הספר למ"כים. והחל מפרוץ האינתיפאדה הראשונה ועד לשחרורו מצבא הקבע בשנת 1990 פיקד על פלוגת החרמ"ש אשחר בחטיבה 401, אחת משתי יחידות ניסיוניות שהוקמו לצורך פעילות בשטח הבנוי. במילואים שימש כמ"פ בגדוד הנדסה, כמ"פ פלחה"ן (פלוגת הנדסה חטיבתית) בחיל השריון. הקים את גדוד האב"כ של נפת נגב בפיקוד העורף וכיהן כמג"ד הראשון שלו. גויס במהלך מלחמת המפרץ השנייה ושימש כמפקד הגדוד שנפרש בדימונה בעקבות איום הטילים מעיראק.
בהמשך קודם בדש למפקד נפת נגב בפיקוד העורף בדרגת אלוף-משנה, תפקיד שבמסגרתו פיקד על פעולות ההגנה האזרחית באזור במהלך שלושת סבבי העימות המרכזיים מול רצועת עזה במסגרת המבצעים עופרת יצוקה בשנת 2008, עמוד ענן בשנת 2012 וצוק איתן בשנת 2014.
לאחר שחרורו מצבא הקבע, למד בדש לתואר ראשון בכלכלה ולתואר מוסמך במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במקביל, שימש בשנים 1997–1999 כחוקר ביחידה הארצית לחקירות הונאה בדרגת פקד במשטרת ישראל. עם סיום לימודיו בשנת 1999 מונה לגזבר עיריית אופקים, ומאוחר יותר, לגזבר המועצה התעשייתית נאות חובב.
בשנת 2004 מונה בדש על ידי רוביק דנילוביץ' למנכ"ל חברת "כיוונים". הוא גיבש עבורה תוכנית הבראה ושיקם אותה.
בשנת 2007 מונה על ידי משרד הפנים כחבר המועצה הממונה של עיריית לוד, ושימש כיו"ר ועדת הנחות, חבר ועדת הכספים, חבר בדירקטוריון החברה הכלכלית של לוד וחבר הוועדה מקומית לתכנון ובניה. במקביל שימש כחשב מלווה של שלוש רשויות מקומיות שנקלעו לקשיים.
בשנים 2009–2010 כיהן בדש כמנכ"ל מועדון הכדורגל הפועל באר שבע ובשנת 2011 מונה למנכ"ל תאגיד המים והביוב האזורי "מי שבע" שנתון היה בהפסדים מיום הקמתו וצבר גירעון מצטבר גדול. בדש הוביל תהליך הבראה אינטנסיבי שכלל קיצוץ של 50% במספר העובדים, הקטנת אובדני המים וגידול בשיעורי הגביה והסתיים בעליה על פסי רווחיות ומחיקת גירעון מצטבר של כ-40 מיליוני ש"ח בשלוש שנים.
בשנים 2014–2017 מונה בדש כמנכ"ל ומנהל הכספים של המועצה האזורית תמר.
בשנים 2018–2020 מונה בדש למנכ"ל חברת "מיתר - שירותים מוניציפליים" מתקדמים מקבוצת "וואן טכנולוגיות" במסגרת האסטרטגיה של הקבוצה לביסוס ולהרחבת הפעילות במגזר המוניציפלי, ובשנת 2020 מונה למנכ"ל "מושבי הנגב", תפקיד בו כיהן כשנה עד למינויו כמנהל מטה השטח של מפלגת ימינה בבחירות לכנסת ה-24.
בחודש יולי 2022 מונה לראש מועצה מקומית תעשייתית נאות חובב.
בדש מתגורר ביישוב עומר. דודו הוא ראש המועצה המקומית פיני בדש.
שרה פאיאנס-גליק
שרה פָאיַאנְס-גְליק (1900 – 20 בינואר 1976) הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך משנת 1936 והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב לשנת 1969.
ביוגרפיה
קיבלה חינוך עברי מסורתי, ולמדה בבית ספר תיכון. לאחר שסיימה את לימודיה נסעה ללמוד פדגוגיה במכון הפסיכולוגי שעל יד אוניברסיטת ברלין, והתמחתה בפסיכולוגיה אקספרימנטלית של גיל הילדות. נישאה לד"ר שמואל אליעזר גליק, רופא גינקולוג.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. לימדה פסיכולוגיה בסמינרים למורות וגננות בתל אביב ובירושלים.
פרסמה ספרים ומאמרים בתחומה בעברית ובגרמנית, מהם רבים בירחון "הד הגן". בשנים תש"ז עד תשי"ז ערכה את "אוּשיות", כתב עת לענייני החינוך שלפני בית הספר.
בשנת 1969 זכתה בפרס לעובדים בתחום החינוך העברי מטעם עיריית תל אביב, על פועלה הספרותי-חינוכי הענף בתחום החינוך לגיל הרך.
אחיה הגדול אריה לייב פאיאנס היה עורך ובלשן עברי, ובנו דוד פאיאנס משורר, סופר ועורך.
אביה התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק. אמה ואחותה הגדולה מינה קפלן עלו לארץ אף הן.
ספריה
בעריכתה:
עונת 2021 בגביע הליגות
עונת 2021 בגביע הליגות היא המהדורה השנייה של גביע הליגות, שהינו טורניר כדורגל המפגיש בין קבוצות מליגת ה-MLS ומליגת העל המקסיקנית. הוא נערך בין ה-10 באוגוסט ל-22 בספטמבר 2023, כאשר כל 7 המשחקים נערכים בארצות הברית. הטורניר מאורגן על ידי ה-MLS והתאחדות הכדורגל המקסיקנית ומאושר על ידי CONCACAF, הגוף המנהל היבשתי של הספורט בצפון אמריקה.
הסמכות
שני קבוצות ה-MLS הכי טובות מכל צד (המזרחי/המערבי) בעונת 2020 שלא זכו להכניס עצמן לליגת האלופות של CONCACAF ב-2021, נכנסו לגביע הליגות.
ארבע הקבוצות המובילות בליגת העל המקסיקנית מעונת 2020/21, שאינן מתמודדות בחצי הגמר של ליגת האלופות של CONCACAF ב-2021 או בגביע קמפאונס, זכו להכניס את עצמן לגביע הליגות.
תאודור קוהן
תאודור קוהן (בגרמנית: Theodor Kohn; 22 במרץ 1845 – 3 בדצמבר 1915) היה הארכיבישוף השביעי מאולומואוץ בין השנים 1892–1904, נוצרי קתולי ממוצא יהודי, פרופסור לתאולוגיה ולמשפט קאנוני.
ראשית דרכו
קוהן נולד למשפחת איכרים עניה בכפר ברז'ניצה (בצ'כית: Březnice) בדרום מערב מוראביה, ליד העיר זלין (בצ'כית: Zlín). אימו, ורוניקה (1820-1897), באה ממשפחה בעלת שורשים צ'כים קתולים. יוסף, אביו (נולד 1824), היה בנם של יעקב קוהן (נולד ב-1798) ורוזליה (שם נעוריה – בראון, נולדה ב-1800), שניהם יהודים שהמירו את דתם בשנת 1826 ביחד עם בנם הפעוט, זאת על רקע חוקים שהגבילו נישואים והתיישבות יהודים בבוהמיה. אף על פי שהותר למומרים לשנות את שם משפחתם, הותיר יעקב קוהן את שם משפחתו היהודי ללא שינוי.
לאחר סיום לימודיו בתיכון החל קוהן בלימודים אקדמיים לתאולוגיה, השלים שני תוארי מוסמך בגרמנית ובצ'כית, והוסמך לכמורה ב-5 ביולי 1871 על ידי הקרדינל פרידריך אגון פון פירסטנברג (בגרמנית: Friedrich Egon von Fürstenberg), הארכיבישוף של אולומואוץ. משנת 1874 שימש כמזכירו של הארכיבישוף ובשנת 1875 הוענק לו תואר דוקטור לתאולוגיה. הוא עסק בהוראת המשפט הקאנוני, פרסם מאמרים רבים בנושא ובשנת 1882 מונה למשרת פרופסור באוניברסיטת אולומואוץ. קוהן ניהל אורח חיים צנוע ביותר וסייע כלכלית להוריו ולשלוש אחיותיו (מימן עבורן נדוניות). מעמדו במינהל הכנסייתי באולומואוץ המשיך להתחזק, ובשנת 1887 מונה לגוף הבוחר בבישופות (באנגלית - College of canons - קבוצת הכמרים הבכירים בבישופות אשר מתוכה נבחר המועמד לרשת את משרת הארכיבישוף הבא).
הרקע למינויו
אולומואוץ כונתה "רומא של מוראביה" והייתה מקום מושבו של ארכיבישוף חשוב מאוד באימפריה של בית הבסבורג. כבר במאה ה-9 כיהן בתפקיד בן לאחת המשפחות החזקות במוראביה. משרת הארכיבישוף באולומואוץ הייתה מבוקשת ביותר בקרב משפחות האצולה במוראביה בשל העוצמה הכלכלית שהייתה נחלתו של נושא תפקיד זה. כס הארכיבישוף חלש על אדמות בהיקף של כחצי מיליון דונם, 23 טירות, 11 מבשלות בירה, 3 מזקקות, 10 טחנות, 17 מנסרות, 5 מפעלים לייצור לבנים, ומספר מפעלי מתכת. לקראת סוף המאה ה-19 חלו שתי התפתחויות שאיימו לשבש את הסדר העתיק ואת העדפתם של כמרים בני המשפחות החזקות לכהונה באולומואוץ. הראשונה נגעה לחתירתם של כמרים צעירים לדמוקרטיזציה של מבנה הכנסייה ולשיפור תנאי מחייתם, תהליך שהתרחש במקביל לדרישות מעמד הביניים באימפריה לזכויות פוליטיות. בשנת 1881, לאחר כ-30 שנות מאבק, התיר הקיסר למנות לכהונות שונות באולומואוץ גם כמרים מקרב פשוטי העם. בכך גבר למעשה הסיכוי למינוי בישוף משכבת כמרים זאת. ההתפתחות השנייה התבטאה בהתגברות המתח האתני בין לאומנים גרמנים לצ'כים. כבר באותה עת התנהל בבוהמיה, בעיקר, מאבק על רקע אתני על כל מינוי בעל השפעה פוליטית (לפרלמנט, לעיריות, לניהול מוסדות חינוך וכדומה). עם הזמן זלגו מאבקים אלה גם לכנסייה, למרות מדיניותה הכללית להימנע מעירוב אינטרסים לאומיים בענייניה הפנימיים. החל משנת 1870 הפך תהליך מינויים של ארכיבישופים בבוהמיה למקור לחיכוכים סוערים על רקע הסכסוך בין צ'כים לגרמנים. התפתחויות אלה סייעו להתהוות מאזן כוחות חדש בגוף הבוחר את ארכיבישוף אולומואוץ, שהתכנס כשלושה חודשים לאחר מותו של הארכיבישוף פירסטנברג, בסתיו 1892. לאחר סיבוב ראשון של הצבעה, בה נכשלו הכמרים מבני האצולה לזכות ברוב למינוי ארכיבישוף מקרבם, עלה בידי הכמרים בני מעמד הביניים לנצח בסיבוב השני ולמנות ב-8 בנובמבר 1892 את תאודור קוהן, כומר צ'כי שאינו בן אצולה, למשרה הבכירה כארכיבישוף אולומואוץ. בפעם הראשונה מאז שנת 1566 נבחר לתפקיד מועמד שאינו ממעמד האצולה. תוצאות ההצבעה עשו במהרה כותרות בעיתוני וינה, שם צוטטו דבריו של קוהן כי הוא היה כה נרגש ומופתע מבחירתו עד כי עמד להתעלף. האפיפיור לאו השלושה-עשר אישר את המינוי ב-10 בינואר 1893.
קוהן במאבקים האתניים במוראביה
הלאומנים הצ'כים היללו את קוהן ואת בחירתו, שאבו עידוד מהצלחתו וראו בה חלק מחתירתם לאחדות האומה הצ'כית. הקתולים ראו במינוי הוכחה שהכנסייה אינה אנטישמית. בקרב היהודים היו כאלה שקיוו להתייצבותו לצידם במאבק מול הגורמים האנטישמים, אך רבים אחרים סברו כי מינוי ארכיבישוף ממוצא יהודי יתפרש בחוגים אנטישמיים נרחבים כפרובוקציה.
מיד לאחר בחירתו, פרסמו עיתוני פראג, וינה, ובודפשט קריקטורות מלגלגות העושות שימוש בפער בין מעמדו החדש של קוהן כארכיבישוף קתולי לבין מוצאו היהודי (ראה קריקטורה בעמוד זה).
תקוותם של היהודים שקוהן יפעל בנחישות נגד האנטישמיות נכזבה במהרה. בראיון שהעניק כשבועיים לאחר בחירתו הוא ענה תשובות מתחמקות בעניין זה. במקביל הופיעו בעיתונים ציטוטים מפורשים מדברים שאמר שנה קודם לכן, ב-1891, בהרצאה בפני סטודנטים בנושא "המגע בין יהודים לנוצרים". קוהן קונן אז על הפרת חוקי הכנסייה האוסרים על נוצרים לעבוד כמשרתים או כמטפלות אצל יהודים ואוסרים על נוצרים לבקר אצל רופא יהודי, לגור במחיצת יהודים, להשתתף בחתונה יהודית או לאכול בצוותא עם יהודים.
בסתיו 1899, בעקבות ביטול מעמדה הרשמי של השפה הצ'כית בבוהמיה, פרץ גל מהומות שהופנה כלפי המיעוט הגרמני וגם כלפי היהודים. ההמון שהוסת על ידי לאומנים צ'כים שרף ובזז חנויות ועסקים של גרמנים ויהודים. בתגובה למאורעות אלה פנה קוהן במכתב לקהל עדתו, וקרא להם להפסיק את האלימות. הוא לא נגע בסיבות לאלימות ואף נמנע מגינוי הפורעים או לצאת להגנת היהודים. בהתאם למדיניות הכנסייה שלא להתערב בסכסוכים לאומיים, הוא ניסה להתחמק מלקיחת צד בסכסוך הלאומי בין צ'כים לגרמנים. למרות שליטתו בשתי השפות ותרומותיו למוסדות ולארגונים משני צידי המתרס, נקיטת מדיניות עמומה בשאלות הלאומיות הייתה לו לרועץ והוא איבד במהרה את אמון הציבור. במאמץ להוריד את מפלס המתח בין התנועות הלאומיות הצ'כית והגרמנית ארגן קוהן בשנת 1901 שני כנסים כנסייתיים נפרדים, האחד בשפה הצ'כית בעיר קרומייז'יץ (בצ'כית Kroměříž), והשני, בגרמנית, באולומואוץ. לכנס הצ'כי נהרו כ-40,000 מאמינים רובם המכריע צ'כים, ואילו בכנס הגרמני השתתפו כ-8000 איש, מרביתם ממוצא גרמני. בכנסים אלה הוא קרא לשמירת ערכי הכנסייה והיה גאה בכך שהמפגשים עברו בשלום. אך העיתונות, בעיקר, הצ'כית תקפה כינוסים אלה בעוקצנות בציינה שהאלימות בהם נמנעה הודות לנוכחותם של כוחות צבא שאבטחו את המפגשים.
קוהן נחשב לבעל הישגים רבים בתחום הניהול הכלכלי של הבישופות. במהלך כהונתו עלה בידו להשביח את נכסי הבישופות, ולגרוף רווחים גדולים מהפעילות הכלכלית בהם הודות לניהול קפדני, ולעיתים אף קשוח. הוא ערך יותר מ-500 ביקורים רשמיים בקהילות ברחבי הבישופות, בהם גם חנך 22 כנסיות חדשות ולמעלה מ-400 מזבחות. הוא חיזק קהילות חלשות ועניות, תרם לאגודות שסייעו לכמרים מעוטי יכולת, ותמך במיזמים חברתיים לשיפור תנאי החיים בהן. ביזמתו נערך שיפוץ מקיף במשכן הארכיבישוף בטירת קרומייז'יץ ובגן הפרחים שלה וכמו כן תרם כספים להקמת מוזיאון להנצחת מורשתו של הוגה הדעות, המלומד הצ'כי יאן עמוס קומניוס (בצ'כית: Jan Amos Komensky).
אולם הישגיו אלה לא שיפרו את תדמיתו כפי שהשתקפה בעיתונים הצ'כים. סכסוך השפה זלג גם לענייני הכנסייה, ובעיתונות הצ'כית הותקף קוהן על כך שניהול נכסי הבישופות מתבצע בגרמנית ולא בצ'כית. קוהן הואשם בבלימת התקדמות שכבת המשכילים הצ'כית בכך שהוא נמנע מהעסקתם במשרות הניהול בבישופות תוך הבעת זלזול ברגשות הלאום הצ'כי. כמו כן יצאו נגדו על העדר תמיכתו במועמדים צ'כים ללשכת המסחר באולומואוץ, על הזנחת הוראת השפה הצ'כית בבתי הספר במוראביה, על העדפת מינוי כמרים בני אצולה ממוצא גרמני על פני כמרים צ'כים, ועל כך שאילץ את הכמרים שתחתיו לפרוש מאגודות לאומיות צ'כיות. המתח הגואה בין קוהן לציבור הרחב והעיתונות הביא בשנת 1902 לסיכול קידומו למעמד קרדינל על ידי הקיסר.
פרשת "רקטוס"
הביקורת נגד קוהן הגיעה לשיאה בסדרת מאמרים, שנחתמו בשם העט רקטוס (Rectus) שפרסם העיתון פוזור (Pozor בצ'כית- זהירות) באולומואוץ בקיץ 1902. במאמרים אלה הואשם קוהן ברדיפת בצע וכבוד, ובהתנהגות יהירה ורודנית תוך פגיעה בשאיפות הלאומיות של הצ'כים. רקטוס אמנם לא הזכיר לקוהן את מוצאו היהודי, אך טען נגדו כי הוא שואף לשליטה בעולם כמו הרוטשילדים, האשמה אנטישמית טיפוסית באימפריה של בית הבסבורג באותה עת. ביקוריו הרשמיים של קוהן ברחבי הבישופות זכו אף הם לגינויו של רקטוס בתארו אותם כמסעות ראווה מפוארים בליווית סוסים מקושטים, תפאורות של שערי ניצחון מהודרים וקבלות פנים על ידי נערות פרחים. המאמרים טוענים ליחס מטריד ומזלזל מצד קוהן כלפי הכמורה הזוטרה במטרה להכניע את רגשותיהם הלאומיים הצ'כים.
באותה עת כיהן בגוף הבוחר של הבישופות באולומואוץ כומר, בן למשפחת אצילים, בשם ברון יוזף גרימנשטיין (Baron Joseph Grrimenstein) שהיה מינוי ישיר של הקיסר פרנץ יוזף. גרימנשטיין פנה, ביחד עם מספר פוליטיקאים צ'כים, אל הוותיקן בבקשה לשחרר את פרנטישק אוצאסק ולהשיבו לשורות הכמורה. ואכן ב-27 באפריל (כשבוע לאחר מאסרו) שוחרר אוצאסק לביתו והתקבל שם בקבלת פנים חגיגית שהפכה עד מהרה להפגנה נגד הארכיבישוף קוהן. שלב חדש ב"פרשת רקטוס" נפתח כאשר במאי 1903 הועלתה בפרלמנט האוסטרי דרישה לפתוח בחקירה נגד קוהן בחשד שעבר על חוק סודיות המידע בטלגרף. קוהן נחשד שבמהלך מאמציו לחשוף את זהותו של רקטוס הגיע לידיו נוסח של מברק המפליל ככל הנראה את הכומר אוצאסק. לאחר שטף של האשמות והתקפות על קוהן, עברה בפרלמנט החלטה, ברוב של 66 נגד 30, לפתוח בחקירה בנושא ואם יהיה צורך, להפעיל אמצעי ענישה נגדו. פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי סיכם זאת כך: קוהן שנוא על הגרמנים, על הצ'כים ויותר מכל על הכמרים. האפיפיור לא ימנה אותו לקרדינל ואפילו הקיסר דחה את בקשתו להיפגש עימו. אף אחד לא רוצה בקרבתו, לא עשירים, ולא העניים, לא הכמרים ולא ההדיוטות, לא לאומנים ולא ליברלים, לא צ'כים ולא גרמנים, לא נוצרים ולא יהודים.
סילוקו של קוהן
הממשלה לא הזדרזה לפתוח בחקירה אך הדיונים בפרלמנט הביאו לפרסום נרחב של "פרשת רקטוס" בעיתונות האירופאית. בוותיקן עקבו בחשש אחר האירועים הללו והגיעו להבנה שרק התערבות האפיפיור תוכל לשים קץ לפרשה. במהלך שנת 1903 נקרא קוהן פעמיים להתייעצויות עם האפיפיור. ראשית עם ליאו ה-13 ואחר כך עם יורשו, פיוס העשירי. תוך כדי כך נמשכו ההתקפות על קוהן בעיתונות ובחוגים פוליטיים נרחבים. ב-9 במרץ 1904 הוחלט בוועדה מיוחדת של קרדינלים בראשות הקרדינל וינצ'נצו ואנוטלי (Vincenzo Vannutelli) לזמן את קוהן לרומא ולהציג בפניו דרישה להתפטרותו לאחר שחשף את עצמו לזעם הציבור והכמורה. לא היה בסמכות הקרדינלים לאלץ את קוהן לפרוש מפני שהוא לא עבר על חוק הכנסייה, אולם הם הודיעו לו כי אם יסרב הם ימליצו על השעייתו וגירושו מאוסטריה. בפגישה בין האפיפיור לקוהן ב-10 במרץ, ביקש ממנו פיוס ה-10 להתפטר מתפקידו באולומואוץ ולהישאר ברומא לשירות בוותיקן. קוהן לא יכול היה לסרב לבקשתו המפורשת של האפיפיור אך ביקש לשפר את תנאי פיטוריו. הוא התנגד לדרישה להגלייתו מאוסטריה בטענה כי הוא אזרח נאמן שלה. לבסוף האפיפיור ויתר על דרישה זו בתנאי שקוהן לא ישוב לאולומואוץ. ב-12 במרץ 1904 הגיש קוהן, בחוסר רצון, את מכתב התפטרותו לאפיפיור. התפטרותו נכנסה לתוקפה יומיים לאחר מכן. עם פיטוריו הוענק לו תואר בישופות סמלי - בישוף פלוסיום (Pelusium).
אחרית ימיו
גם לאחר ההתפטרות לא ריככה העיתונות את הביקורת עליו. במאמר פרידה מקוהן בעיתון הווינאי דויטשס פולקבלאט (Deutsches Volkblatt) טוען הכותב כי תכונותיו המולדות של קוהן הן הסיבה להתנהגותו הנובורישית והרודנית, כמו כל יהודי שהגיע למעמד של בכורה ושליטה על נוכרים.
במכתב ההתפטרות שלו כלל קוהן הפתעה – הוא העמיד חלק מקצבת הפנסיה שלו לטובת הקמת אוניברסיטה צ'כית נוספת במוראביה, דרישה שהושמעה פעמים רבות על ידי הלאומנים הצ'כים. בצוואתו הוא אף הוריש סכום נכבד של שלושה מיליון כתר לאוניברסיטה זו בברנו (Brno). מספר חודשים לאחר פרישתו הוא רכש את הנחלה בטירת ארנהאוזן (Ehrenhausen) שבחבל שטיריה באוסטריה, שם הוא חי 11 שנים, בלוויית מזכירו הנאמן פרנץ בוטק (בצ'כית Franz Botek), עד פטירתו ב-3 בדצמבר 1915 ממחלה בכבד. הלווייתו נערכה ב-7 בדצמבר 1915 והוא נקבר במאוזוליאום על שם רופרכט פון אגנברג (בגרמנית Ruprecht von Eggenberg) המצוי בקרבת הטירה בה התגורר בארנהאוזן.
בשנותיו האחרונות כתב קוהן את זיכרונותיו שכונסו בספר עב כרס (למעלה מ-400 עמודים) גדוש ברגשות כעס, התמרמרות, ויש הטוענים אף צדקנות מתחסדת. הספר יצא לאור שש שנים לאחר מותו ובו הוא טוען כי ב"פרשת רקטוס" הוא נפל קורבן לקנוניה מתוכננת שקשרו נגדו גרימנשטיין, אוצאסק והופר. בזיכרונותיו ציין שגם אביו סבל בגלל השם קוהן, ודימה את נשיאת שמו זה לדרך ייסורים פרטית משלו.
במרבית המקורות של הכנסייה מתואר סיום כהונתו כהתפטרות מרצון ודווקא מקורות חוץ כנסייתיים, רבים מהם יהודים, מוסרים מידע מדויק על נסיבות פיטוריו.
קוהן מוזכר בספרו של ירוסלב האשק, החייל האמיץ שווייק, כדוגמה לכומר ממוצא יהודי בעת תיאור דמותו של הכומר השתיין אוטו כץ. בשנת 1934 בגרמניה, בזמן המשטר הנאצי, פורסמה סאטירה אנטישמית מרושעת העושה שוב שימוש בדמותו ובמוצאו היהודי של קוהן. בה מברכת דמותו של קוהן את הארכיבישוף של מינכן באותה עת, מיכאל פאולהבר (Michael Faulhaber) על דרשתו היוצאת נגד האנטישמיות.
אנציקלופדיה אאוריקה
אנציקלופדית אאוריקה (או אאוריקה!) היא אנציקלופדיה אינטרנטית לילדים ונוער הכוללת תוכן קצר בליווי סרטונים, מדיה ואתגרים יומיים.
היסטוריה
האתר נוסד בשנת 2015 על ידי נדב דפני. שמו של האתר לקוח מאמרתו המפורסמת של ארכימדס, אאורקה, המיוחסת לו לאחר גילוי חוק הציפה שעל שמו.
אאוריקה פונה בעיקר לילדים בני 9-13, מטרת האנציקלופדיה היא ללמד ולהנגיש תוכן איכותי ומעניין לילדים, באמצעות הצגת ערכים קצרים, המלווים בתמונות וסרטוני וידאו , כשבחלק מהערכים משולבים גם משימות ולמידה מתוך ניסוי וטעיה. כיום ישנם באאוריקה כמעל ל-5,000 ערכים. אייקונים נוספים בכל ערך מאפשרים לצפות בגלריית תמונות ממוקדת, לקרוא הרחבה לנושא באתר ויקיפדיה או להוסיף עדכון על הערך. באאוריקה הילדים יכולים גם לשאול שאלות ולקבל תשובות מחוקרי האתר, שכותבים ערכים מתאימים לשאלותיהם.
בנוסף, המשתמשים גם יכולים לשאול שאלות ולקבל תשובות באימייל ממומחים ומבוגרים מתנדבים בעלי ידע המכונים "אאוריקנים".
האקדמיה הצעירה
למשתמשים הרשומים באאוריקה יש צבירת נקודות שעל פיהם מתקדמים המשתמשים בדרגות ב"סגנון אקדמאי". את הנקודות צוברים על ידי מענה תשובות ב"אתגר היומי", ומעל דרגת "מועמדת לתואר" מתחילים המשתמשים לכתוב ערכים בכוחות עצמם.
ברוניוס קוטאביצ'יוס
ברוניוס ויידוטיס קוטאביצ'יוס (בליטאית: Bronius Vaidutis Kutavičius; 13 בספטמבר 1932 – 29 בספטמבר 2021) היה מלחין ליטאי ומורה להלחנה. הוא כתב אורטוריות ואופרות רבות, לעיתים קרובות בהשראת אומנות ומוזיקה ליטאית עתיקה. הוא גם הלחין נעימות לסרטים, יצירות לתזמורת ומוזיקה קאמרית. קוטאביצ'יוס נחשב לסמל של הזהות התרבותית הליטאית, הן במוזיקה והן בפוליטיקה. בין פרסים רבים, הוא קיבל את פרס ליטא ב-1987.
ביוגרפיה
קוטאביצ'יוס נולד במולאינאי, במחוז פוניבז', ליטא. בין השנים 1959–1964 הוא למד באקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון של וילנה בכיתת ההלחנה של אנטאנס רצ'יונס. קוטאביצ'יוס הלחין אורטוריות ואופרות רבות, ביניהן "הפולחנים הפגניים האחרונים", "לוקיס הדוב" ו"שערי ירושלים". רבות מיצירות קוטאביצ'יוס בעלות השפעה מהאמונה הפוליטאיסטית העתיקה של ליטא ומהמוזיקה שלה.
קוטביצ'יוס העביר לימודי הלחנה בבית הספר לאמנות Čiurlionis משנת 1975. הוא עבר ללמד הלחנה באקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון בשנת 1984 ושם מונה מונה לפרופסור שנה לאחר מכן. הוא פרש מהוראה פעילה בשנת 2000.
חייו הפרטיים
בשנת 1958 קוטאביצ'יוס נישא לשחמטאית וילהלמינה קאושילאיטה-קוטאביצ'נה (1936–1988).
נפטר בוילנה ב-29 בספטמבר 2021.
יצירות קוליות
א.שמחות האביב ב.יגיעות הקיץ ג. עושר הסתיו ד. דאגות החורף הוצגה ב-2012 בבכורה בקתדרלת קתרינה הקדושה בווילניוס לרגל חגיגות יום הולדת ה-80 של המלחין :אופרות: הוצגה לראשונה בפסטיבל וילניוס, אחר כך נכנסה לרפרטואר האופרה הלאומית בווילניוס.
ניקולאיה אלכסנדרו
קורות חייו
ניקולאיה אלכסנדרו היה בנם של בסאראב הראשון ושל אשתו, מרגרטה. ככל הנראה הוטבל לראשונה לדת הרומית-קתולית תחת השם אלכסנדר. מאוחר יותר הוטבל ככל הנראה לדת הנוצרית אורתודוקסית ונוסף לו השם "ניקולאיה".
היחסים עם הונגריה
ניקולאיה אלכסנדרו המשיך במדיניות אביו, אם כי נאלץ כבר ב-1344 להכיר בחסות ממלכת הונגריה על ארצו, לאחר שנשא אשה קתולית (ממשפחת לצקוביץ' או אולי לצקפי). מלך הונגריה שלח אליו מספר פעמים את הבישוף דמטריוס של אוראדיה עם משימות דיפלומטיות ומיסיונריות. בין השנים 1345–1353 השתתף במערכה המוצלחת המאורגנת של ידי בית אנז'ו מהונגריה נגד המונגולים-טטרים שפלשו ממזרח לקרפטים. בהזדמנות זו שטחים הנקראים "אזור הספר הטטרי" (părţile tătăreşti) שבין הנחל מילקוב ובין הים השחור סופחו לוולאכיה. שיתוף הפעולה במלחמה בטטרים שיפר ככל הנראה את מערכת היחסים עם מלך הונגריה. בנסיבות אלה, ב-10 בפברואר 1355 אישר לו לאיוש הגדול את הזכות להחזקת הבאנאט של סוורין, שבזמנו הוענק לאביו. ב-28 ביוני 1358 העניק המלך ההונגרי, לפי השערת ההיסטוריונים תוך הסכמה עם ניקולאיה אלכסנדרו (ק.ג'ורסקו) את הפריווילגיה המסחרית הראשונה בוולאכיה לסוחרים הסקסונים טרנסילבנים מהעיר השכנה, ברשוב. בשנותיו האחרונות כנראה שוב הפסיק ניקולאיה אולכסנדרו לכבד את החסות המלכותית ההונגרית, דבר המוזכר בטרוניות של לאיוש הגדול כלפי יורשו, ולדיסלב (ולאיקו).
המדיניות בתחום הדת
לאחר מותו ב-16 בנובמבר 1364 הובא ניקולאיה אלכסנדרו לקבורה בתוך כנסיית המנזר נגרו וודה בעיר קמפולונג.
נשותיו וצאצאיו
ניקולאיה אלכסנדרו היה נשוי פעמיים.
קישורים חיצוניים
(קונסטנטין ק. ג'ורסקו ודינו ג'ורסקו - תולדות הרומנים כרך ב 1352–1606, בוקרשט 1976 (ברומנית) (ניקולאיה יורגה - תולדות הרומנים. מייסדי המדינות כרך ג (בצרפתית) בוקרשט 1937 (בצרפתית) Tiberiu Ciobanu Voievozi desăvârşitori ai statelor medievale Ţara Românească şi Moldova Excelsior Art ,Timişoara 2003 (ברומנית) (קונסנטין קולגלניצ'אנו - מחקרים בקורתיים על תולדות הרומנים - בסאראב הראשון המכונה נגרו וודה, מינרווה, בוקרשט 1908) (ברומנית) Vălenii de Munte 1908 (ברומנית)
יחסי טורקמניסטן–ישראל
יחסי טורקמניסטן–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת טורקמניסטן. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1992 עם קבלת עצמאותה של טורקמניסטן מברית המועצות.
היסטוריה
היחסים הפוליטיים שבין ישראל לטורקמניסטן הם יחסים סבירים עקב לחץ שנובע מאיראן השכנה. ישראל מכבדת את הנייטרליות של טורקמניסטן בארגונים בינלאומיים ומכירה ביחסיה עם טורקמניסטן כיחסים חשובים. שיתופי הפעולה בין שתי המדינות מתבטאים בנושאים מגוונים בהם בריאות, מים וחקלאות שמוגדרים כמשמעותיים לטורקמניסטן. עם זאת, הטורקמנים דחו פעמיים קבלת שגרירים ישראלים לארצם לאורך השנים על רקע הסוגיה האיראנית.
בשנת 2012 ביקרה משלחת ישראלית בבירת טורקמניסטן, אשגבאט, וקיימה פגישות עם ראשי חברות הנפט, הדלק והאנרגיה של המדינה. באוקטובר אותה שנה שלח נשיא מדינת ישראל שמעון פרס מכתב ברכה לעמיתו הטורקמני גורבנגולי ברדימוחמדוב לרגל יום השנה ה-21 לעצמאות טורקמניסטן, בו ציין כי הוא מקווה לחזק את הקשרים בין שתי המדינות. לאורך השנים, ישראל הייתה אחת המדינות שהשקיעו סך של 1.6 מיליארד דולר בשיקום בית זיקוק בעיר טורקמנבאשי, פרויקט בו השתתפו גם יפן, טורקיה, צרפת, גרמניה, איראן ומדינות נוספות.
ב-29 בספטמבר 2013 ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו נפגש עם שר החוץ הטורקמני ראשיד מרדוב בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק. פגישה זו התקיימה שלושה חודשים לאחר מינויו של השגריר הישראלי הראשון בטורקמניסטן. בעקבות הפגישה, הוכרז על "העמקה והרחבה" של היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות.
ביוני 2017 נערכה בירושלים פגישת התייעצויות ברמת סגני שרי החוץ בין שתי המדינות. במהלכה נדונו מספר נושאים לחיזוק היחסים בין טורקמניסטן-ישראל במישור המדיני, המסחרי, הכלכלי, התרבותי וההומניטרי, כמו גם פיתוח שיתוף פעולה בנושאי תעשייה, היי-טק, משאבי מים, בריאות ותיירות.
ב-8 באוגוסט 2018 התקיים באשגבאט הליך משא ומתן בין נציגי משרדי החוץ של שתי המדינות על רקע שיתוף פעולה בנושאי אנרגיה, חקלאות, חינוך ותיירות. על פי דיווחים שנחשפו באותה שנה, חברות ישראליות מסייעות באופן פעיל לטורקמניסטן בפיתוח ענף החקלאות שלה ובשחזור בית הזיקוק הגדול ביותר בשטח המדינה.
באפריל 2023 ביקר שר החוץ הישראלי אלי כהן במדינה וחנך שגרירות קבועה במדינה.
תקרית דינאל-קורן
בשנת 2009 הוחלט לפתוח שגרירות ישראלית בטורקמניסטן ומונה לה השגריר ראובן דינאל. דינאל נדחה, לאחר שבשנת 1996 גורש מרוסיה לאחר שנתפס על ידי גורמי ביטחון במוסקבה, כשקיבל תצלומי לוויין מסווגים מקצינים רוסים, אז שימש כראש שלוחת המוסד הראשון במוסקבה. לאחר דחיית מועמדותו של דינל על ידי משרד החוץ הטורקמני, שר החוץ אביגדור ליברמן מינה אותו לשגריר בקייב, בירת אוקראינה.
באוגוסט 2010 הוחלט על מינוי הדיפלומט המקצועי חיים קורן לתפקיד השגריר הישראלי הראשון באשגבאט. עם זאת, במשך עשרה חודשים לא נתנו השלטונות הטורקמנים את הסכמתם למינויו של קורן. תקופה ארוכה לא הצליחו במשרד החוץ בירושלים להבין את הרקע להחלטת משרד החוץ של טורקמניסטן. אולם, ביוני 2011 התבררו הדברים לאחר שבכירים במשרד החוץ של טורקמניסטן נפגשו עם דיפלומטים ישראלים בכירים והבהירו להם כי הם מתנגדים למינויו של קורן כיוון שבקורות החיים שלו, שהועברו שנה לפני כן, צוין שהוא שימש במשך שלוש שנים מדריך במכללה לביטחון לאומי בגלילות. לדברי מקור במשרד החוץ בירושלים, הבכירים הטורקמנים טענו כי זו ראיה לכך שקורן הוא איש המוסד ולא דיפלומט. משרד החוץ הישראלי ניסה להסביר למשרד החוץ הטורקמני שהמכללה לביטחון לאומי היא מוסד לימודי ולא גוף מודיעיני, אך הטורקמנים לא קיבלו את הסברו של משרד החוץ הישראלי וסירבו למינויו של קורן. "אנחנו רוצים שתשלחו שגריר שיחזק את היחסים הבילטרליים, ולא מרגל שיאסוף מודיעין על איראן", הדגישו הבכירים הטורקמנים.
יחסי טג'יקיסטן–ישראל
היחסים שבין מדינת ישראל לבין רפובליקת טג'יקיסטן החלו בשנת 1992 עם עצמאותה של טג'יקיסטן, על אף התנגדות העם, שתמך בפלסטינים ובאיראנים.
טג'יקיסטן היא מדינה מוסלמית שנמצאת ביחסים הדוקים - כלכליים, חברתיים ותרבותיים עם איראן; המדינה תמכה בתוכנית הגרעין האיראנית, התנגדה לסנקציות הבינלאומיות על איראן, ועמדה לצד הפלסטינים במאבקיהם נגד ישראל באו"ם. למרות זאת, ישראל מנסה לפתח את יחסיה עם טג'יקיסטן, כדי למנוע בריתות נגדה באזור מרכז אסיה.
יחסים פוליטיים
היחסים הפוליטיים שבין שתי המדינות הם יחסים קרים, עקב תמיכתה של טג'יקיסטן באיראן וברשות הפלסטינית. טג'יקיסטן מטיפה לישראל שהיא צריכה לקבל את תמיכתה באיראן וברשות הפלסטינית באו"ם ובארגון הוועידה האסלאמית. היחסים של ישראל עם שתי מדינות אלו גורמים להתרסה בישראל מצד טג'יקיסטן ואי-השקעה ביחסים עם ישראל.
שיתופי פעולה
שיתופי הפעולה בין ישראל לבין טג'יקיסטן הם בעיקר בתחומי החקלאות ופיתוח הכפר - 70 אחוזים מהטג'יקים מתגוררים באזורים כפריים. בטג'יקיסטן, החקלאות מהווה כ-23 אחוזים מסך התוצר המקומי הגולמי, ו-75 אחוזים מכלל התעסוקה. עם זאת, מעט מאוד קרקע בטג'יקיסטן היא קרקע חקלאית, עקב כך שהמדינה הררית.
סחר
בין 2009 ל-2013 שווי הייצוא הישראלי הממוצע לטג'יקיסטן היה 400,000 דולר אמריקאי לשנה, והייבוא הישראלי הממוצע מטג'יקיסטן היה כ-5,000 דולר אמריקאי.
נציגויות
ישראל מיוצגת בטג'יקיסטן על ידי שגרירות ישראל בטשקנט (אוזבקיסטן).
Another Year
Another Year הוא שיר חג המולד מאת הזמר-יוצר האמריקאי פיניאס. הוא שוחרר על ידי OYOY ב-1 בדצמבר 2020. השיר הוא בלדת פסנתר ש "מציירת תמונה של בני משפחה וחברים שנאספו יחד כדי להפיץ קצת שמחה". זה שיר חג המולד הראשון של פיניאס.
רקע וקידום
פיניאס הכריז על השיר בטוויטר ב-25 בנובמבר 2020 עם הכיתוב "שיר חג המולד ביום שלישי". פיניאס כתב במקור את השיר בדצמבר 2019. הוא הסביר בהצהרה על יצירת השיר: "אני כתבתי את השיר הזה בחג המולד האחרון, כששנה של אי ודאות לפנינו, לו ידעתי, כל מה שאני יודע עכשיו על איך 2020 תעבור, אני לא חושב שהייתי משנה מילה. אני מקווה שבכל מקום שהשיר הזה ימצא אותך, זה מביא לך איזו מנה קטנה של נוחות. האופק בהיר לדעתי."
ב-8 בדצמבר 2020 פיניאס ביצע את השיר בשידור חי ב-The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון. ההופעה תוארה על ידי לארס ברנדל מ"בילבורד" כ"נוטפת מקלאס."
ביקורות
רייאן דיילי מ-NME דירג את השיר ארבעה כוכבים מתוך חמישה, והדגיש את המילים "אני לא מאמין שישו נולד כדי להציל אותי / זהו לחץ רב לתינוק".
גראמפי קאט
החתולה טרדר סוס (באנגלית: Tardar Sauce, איות שגוי מכוון של "רוטב טרטר"; 4 באפריל 2012 - 14 במאי 2019), המכונה "גראמפי קאט" (באנגלית: Grumpy Cat), הייתה חתולת רשת אמריקאית מפורסמת. היא נודעה בזכות הפרצוף ה"זועף" באופן קבוע שהיה לה כתוצאה מליקוי סגר וגמדות. היא פרצה לתודעה הציבורית כאשר בראיין בונדסן האמריקאי העלה לאתר החברתי Reddit תצלום של החתולה של אחותו ב-22 בספטמבר 2012. ממים ופרודיות שנוצרו מהתצלום על ידי משתמשים באתר הופצו מחוץ לאתר, ו"גראמפי קאט" הפכה למילה נרדפת לאדישות ולאנשים זועפים ברשת. הגולשים הצמידו לתמונה שלה כיתובים ממורמרים והיא הפכה לתופעת אינטרנט.
רקע
טרדר סוס הייתה אחת מארבעה חתלתולים שנולדו לחתולת בית קצרת פרווה טריקולורית. אביה כנראה היה אפור עם פסים לבנים. היא נולדה בביתה של טבת'ה בונסדן במוריסטאון, אריזונה. הבונדסנים אמרו שפניה של טרדר נראו זועמים משום שנולדה עם גן הגמדות. טרדר הייתה בעלת פרווה בצבע קרם, אוזניים חומות-שחורות ועיניים כחולות שמוקפות בכתמים חומים. אף על פי ששני הוריה תוארו כ"חתולי בית קצרי שיער בגודל נורמלי", טרדר הייתה גמדה והיו לה רגליים אחוריות "קצת שונות". גם היא וגם אחיה, פוקי, נולדו עם "פנים שטוחים, עיני בועה וזנב קצר". אף על פי שהייתה לה הופעה "זועפת" ונקראה "חתול זועף", לדברי הבונדסנים, "ברוב הזמן היא רק חתול רגיל".
הצלחה בתקשורת
מאז שפרצה לתודעה הציבורית ב-2012 הופיעה גראמפי קאט פעמים רבות בתקשורת, בדרך כלל מלווה בבעליה טבת'ה בונדסן, אחיה בריאן ולפעמים בתה קריסטל, אשר התראיינו בשמה ודיברו עליה בתוכניות. היא השתתפה בפרסומות לדגני בוקר, מזון החתולים פריסקיס ובקפמפיין של דיסנילנד והופיעה בפרסומות של המותג שלה עצמה, גראמפי קאט בע"מ.
גראמפי התארחה בפסטיבל האירועים South by Southwest. מעריציה הגיעו לפסטיבל בטקסס לא במטרה לראות את חידושים האחרונים בתעשיית הקולנוע, המוזיקה והאינטראקטיב, אלא כדי להצטלם עם החתולה. כ-600 מעריצים חיכו שעות בתור כדי להרים, ללטף, לגעת ולהצטלם עם גראמפי. לעומת זאת, בווידקון בקליפורניה גראמפי נרדמה וישנה במהלך כל השעתיים שהוקצו ל-meet and greet עם המעריצים.
גראמפי השתתפה בסרט טלוויזיה שנקרא על שמה "Grumpy Cat’s Worst Christmas Ever" ("חג המולד הגרוע ביותר של גראמפי קאט"). את גראמפי קאט דיבבה אוברי פלזה. הסרט לא הצליח במיוחד ברייטינג אבל דובר עליו רבות ברשתות החברתיות.
נכון ל-5 במרץ 2019, היו לגראמפי קאט 8.3 מיליון עוקבים בפייסבוק, 2.4 מיליון עוקבים באינסטגרם ו-1.5 מיליון עוקבים בטוויטר. סרטוני היוטיוב שלה זכו למיליוני צפיות. על פי דיווחים בעולם החתולה שווה כ-100 מיליון דולר. החתולה הרוויחה ב-2014 יותר מאשר כוכבות הוליווד ניקול קידמן, קמרון דיאז, מאט דיימון ואפילו זוכה האוסקר מתיו מקונוהיי. בעליה של החתולה, טבת'ה בונדסן מספרת שכבר ימים בודדים מאז שהתפרסמה החתולה שלה, היא כבר הרשתה לעצמה להתפטר מעבודתה כמלצרית "והטלפון לא הפסיק לצלצל".
מוצרים נלווים
למותג גראמפי קאט בע"מ היו נכון לאוגוסט 2018 שמונה שמות מסחריים למוצרים כמו מכשירי כתיבה וציוד משרדי, קפה ותה, דאורדורנט לחתולים ומזון לחתולים. המוצרים נמכרים בחנות הרשת הרשמית של גראמפי קאט.
הספר הרשמי הראשון של גראמפי קאט יצא לאור ב-2013 בהוצאת "קרוניקל בוקס" והספר השני בשם "גראמפי קראט: מדריך לחיים" הגיע למקום השלישי בדירוג ספרי העיון של הניו יורק טיימס ב-2014.
ב-2013 וב-2016 הושקו שני משחק מחשב "גראמפי קאט: לא התרשמתי" ו-"המשחק הגרוע ביותר של גראמפי קאט" בהתאמה וב-2016 יצאה אפליקצית מזג אוויר לאייפון ואנדרוייד בשם "מזג האוויר של גראמפי קאט".
ב-2018 ניצחה גראמפי קאט במשפט נגד חברת משקאות ששיווקה מוצרים עם דמותה ללא אישור ובכך הפרה את זכויות היוצרים של "גראמפי קאט בע"מ" והפיקה רווחים על חשבונה. שמונה מושבעים בבית המשפט הפדרלי בקליפורניה פסקו לה פיצויים בגובה כמה מאות אלפי דולרים.
מותה
גראמפי קאט מתה בגיל שבע בעקבות הסתבכות של דלקת בדרכי השתן ב-14 במאי 2019. היא מתה בביתה, בזרועותיה של טבת'ה בונדסן. משפחתה עדכנה ברשתות החברתיות ב-17 במאי 2019 על מותה וכתבה: "מלבד היותה התינוקת שלנו, וחברת משפחה אהובה, גראמפי קאט עזרה למיליוני אנשים ברחבי העולם לחייך - גם כשהזמנים היו קשים. הרוח שלה תמשיך לחיות באמצעות המעריצים שלה ברחבי העולם".
פוליטיקה של הוותיקן
הפוליטיקה של הוותיקן מתקיימת בשיטה מונרכית תיאוקרטית נבחרת, שבה ראש הכנסייה הקתולית, האפיפיור הוא הסמכות העליונה בשלוש הרשויות (השופטת, המחוקקת והמבצעת) במדינה. תפקיד זה הוא מקרה נדיר של מלוכה שאינה תורשתית.
למרות שהאפיפיור הוא הרשות העליונה במדינה, ישנן רשויות ופקידים אשר דואגים לכל אחת מהרשויות. לדוגמה: מועצת הקרדינלים אשר משמשת כרשות המחוקקת, תחת האפיפיור והקוריה הרומאית המהווה את הרשות המבצעת. המחלקה הוותיקה והחשובה ביותר בקוריה היא מזכירות המדינה, בראשונה מכהן הקרדינל מזכיר המדינה, ראש הממשלה ושר החוץ של הוותיקן.
בחירת האפיפיור
האפיפיור נבחר בקונקלווה - ישיבה הסגורה של מועצת הקרדינלים לאחר מותו או התפטרותו של האפיפיור הקודם. הישיבה הסגורה מתקיימת בקפלה הסיסטינית, שבו כל הבוחרים נעולים עד שמועמד כלשהו נבחר ברוב של שני שלישים. המאמינים נוהגים לעקוב אחרי הבחירות באמצעות ארובה גלויה מכיכר פטרוס הקדוש. חברי מועצת הקרדינלים שורפים את פתקי ההצבעה ומצרפים תוספות כימיות במטרה לסמן לקהל את התוצאות. עשן שחור מסמל בחירות ללא תוצאות ועשן לבן מסמל שאפיפיור חדש נבחר כעת. לפי המנהג, דיקן המכללה הקדושה מבקש מהאפיפיור לבחור את שמו הרשמי החדש, ולאחר שזה מתלבש בלבוש המהודר המסורתי, הוא יוצא למרפסת הכנסייה, עם המשפט הלטיני המפורסם Annuntio vobis gaudium magnum: habemus papam. (אני מודיע לכם בשמחה גדולה: יש לנו אפיפיור).
הכס הקדוש
המונח "הכס הקדוש" מתייחס מהרכב הסמכות, השיפוט, והריבונות של האפיפיור ויועציו בעולם הכנסייה הקתולית. מושג זה נוצר עם היווצרות מדינת הוותיקן בשנת 1929, דרך ההסכמים הלטרניים בין הכס הקדוש ואיטליה הפשיסטית. הכס הקדוש הוא "השלטון המרכזי" של הכנסייה הקתולית. לכס הקדוש יש יכולת משפטית שמאפשרת לשלוח נציגים דיפלומטיים ולהשפיע על החוזים המשפטיים של הוותיקן. לכס הקדוש יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 179 מדינות. קריית הוותיקן מצידה מוכרת על פי החוק הבינלאומי כטריטוריה ריבונית, אולם הנציגות הדיפלומטית לוותיקן אינה לטריטוריה גרידא אלא לישות המופשטת של "הכס הקדוש".
מערכת המשפט בוותיקן
בוותיקן ישנה מערכת משפטית שונה מזו של איטליה. מקרי העונשין הם בדרך כלל בעבירות קלות כמו כייסות. אם עבירה מבוצעת בכיכר פטרוס הקדוש, אז המשטרה האיטלקית יכולה לעצור את החשוד ולהעמידו לדין. לפי ההסכמים הלטרניים, עבריין איטלקי יכול ליהנות מחסינות בוותיקן.
אין בית כלא בוותיקן, מלבד כמה תאי מעצר.
בית העירייה הישן (האג)
בית העירייה הישן של האג שבהולנד הוא מבנה בסגנון אדריכלות הרנסאנס. הממוקם בסמוך לכנסיית ג'יימס הקדוש. המבנה שימש בעבר כמושבה של ממשלת העיר, עד שהוחלף על ידי בית העירייה הנוכחי (בית עיריית האג).
בית העירייה, שהקמתו הסתיימה בשנת 1565, מכיל בתוכו גלריית ציורים היסטוריים. בתקופתו, נחשב המבנה למרשים מאוד וגדול.
המבנה נפגע במהלך המהפכה הפרוטסטנטית, אך שוחזר והורחב בשנת 1882.
ויליאם צ'רצ'יל
ויליאם צ'רצ'יל (באנגלית: William Churchill; 1852 - 13 בפברואר 1911) היה מגלה ארצות, פילולוג ואתנולוג אמריקני.
ביוגרפיה
צ'רצ'יל נולד בברוקלין, ב-1881 נרשם לאוניברסיטת ייל, אך הפסיק את לימודיו עקב מצב בריאותו. הוא חזר לייל ב-1882 והצטיין בחיבור וביכולת הנאום. צ'רצ'יל תרם מאמרים לעיתונים של האוניברסיטה ופעל במסגרת האגודה לתולדות הטבע של ייל. במשך שנה לאחר סיום לימודיו לימד בבית ספר באינדיאנפוליס, ואז ערך מסע ארוך באיי דרום האוקיינוס השקט. לאחר שהות ארוכה בסמואה שבה למד את השפה המקומית, הוא ביקר באוסטרליה, ניו זילנד ופיג'י, שבה ניהל עסק.
לאחר ששב לארצות הברית הוא עסק בעיתונאות באזור סן פרנסיסקו. במשך זמן מה היה כתב ועורך משנה של האוקלנד טיימס (Oakland Times) והיה הספרן באקדמיה למדעים של סן פרנסיסקו ובמסגרת זו הרצה על הילידים של דרום האוקיינוס השקט. הוא עבר למזרח ארצות הברית והמשיך לתרום מאמרים לעיתונים. ב-1891 הוא התמנה לעורך הספרותי של הברוקלין טיימס עד יוני 1896, שאז מינה אותו נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד לקונסול כללי בסמואה, ב-1897 הורחב המינוי והוא כלל גם את טונגה.
הוא שב לארצות הברית ב-1898 ושב לעסוק בעיתונות, ומונה לעורך הספרות בעיתון סאן (Sun) של ניו יורק. ב-1915 עקר לוושינגטון די. סי. כעמית מחקר במכון קרנגי למדע (Carnegie Institution for Science) בתחום הפילולוגיה הפרימיטיבית. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא הצטרף לוועדה למידע לציבור (Committee on Public Information), והיה אחראי על הצנזורה על החדשות וניהל את המחלקה של הפרסומים בשפות זרות. במסגרת תפקידו זה הוכה וגולגולתו נסדקה על ידי מי שהוגדר בהספד עליו כ"מרגל של האויב". ב-1920 קיבל את אות מסדר לאופולד השני (Ordre de Leopold II), על שירותו לבלגיה במלחמה.
ויליאם צ'רצ'יל מת מדלקת ריאות, לאחר שסבל מהמחלה קרוב לשנה, ב-9 ביוני 1920.