cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נבחרת ספרד בכדורגל
אליפות אירופה 1964
באליפות אירופה הראשונה שהתקיימה בשנת 1960 ניצחה ספרד פעמיים את פולין בשמינית הגמר, אך סירבה להגיע לברית המועצות על מנת לשחק נגד נבחרתה ברבע הגמר עקב הנסיבות הפוליטיות בין שתי המדינות. כעבור שנתיים העפילה ספרד למונדיאל 1962, והודחה בשלב הבתים.
כעבור שנתיים נבחרה ספרד לארח את יורו 1964. מאמן הנבחרת חוסה וייאלונגה הוביל אותה לניצחונות על רומניה, צפון אירלנד ואירלנד בדרך לחצי גמר הטורניר. בחצי הגמר ניצחה ספרד את הונגריה, המועמדת המובילה לזכייה, 1-2 בהארכה משעריהם של חסוס מריה פרדה ואמנסיו אמארו. במשחק הגמר ניצחה את ברית המועצות 1-2 לעיני למעלה מ-79,000 צופים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, ביתה של ריאל מדריד. חסוס מריה פרדה ומרסלינו מרטינס הבקיעו את השערים לספרד בגמר. הזכייה הראשונה באליפות אירופה היוותה את הזכייה הראשונה של נבחרת ספרד בתואר משמעותי בזירה הבינלאומית, הישג ששוחזר רק 44 שנים מאוחר יותר.
מונדיאל 1982 ואליפות אירופה 1984
לאחר הזכייה באליפות אירופה נכנסה ספרד לתקופה ארוכה ושחונה ללא הישגים משמעותיים.
בשנת 1966 העפילה ספרד למונדיאל, אך הודחה כבר בשלב הבתים. כעבור שנתיים כשלה ספרד בניסיון ההגנה על תוארה כאלופת אירופה, כאשר הודחה במוקדמות אליפות אירופה ברבע הגמר על ידי אנגליה. ספרד כשלה בניסיונות ההעפלה שלה גם למונדיאל 1970 וליורו 1972.
ספרד נבחרה לארח את גביע העולם, לראשונה בתולדותיה, בשנת 1982. ציפיות גבוהות ליוו את הנבחרת המארחת, אך היא פתחה את שלב הבתים בתוצאת תיקו מאכזבת נגד הונדורס. בהמשך ניצחה ספרד את יוגוסלביה והפסידה לצפון אירלנד, והעפילה לשלב הבא מהמקום השני בבית.
בשלב הבתים השני הפסידה ספרד לגרמניה המערבית, ואיבדה סיכוי להעפיל לחצי הגמר. את משחקיה בטורניר סיימה ספרד בתיקו עם אנגליה, ובסך הכל רשמה טורניר מאכזב למדי.
כעבור שנתיים רשמה ספרד העפלה דרמטית ליורו 1984. במשחקה האחרון בשלב המוקדמות נגד מלטה הייתה זקוקה ספרד לניצחון בהפרש של 11 שערים לפחות על מנת לעלות לטורניר הגמר על חשבון הולנד. לאחר שהובילה 1–3 במחצית המשחק, הבקיעה ספרד תשעה שערים במחצית השנייה כדי לנצח 1–12 ולהעפיל לטורניר הגמר. הטורניר עצמו היה מוצלח עבור הנבחרת הספרדית. היא פתחה אותו בשתי תוצאות תיקו 1-1 נגד רומניה ופורטוגל ובניצחון 0–1 על גרמניה המערבית כדי לעלות מהמקום הראשון בבית משלב הבתים. בחצי הגמר סיימה ספרד בתיקו 1-1 עם דנמרק וניצחה בבעיטות הכרעה 4-5 שהעלו אותה למשחק הגמר מול צרפת. במשחק הגמר הפסידה ספרד 0–2 וסיימה במקום השני, אך היה זה ההישג הטוב ביותר של ספרד מזה עשרים שנה.
1986 עד 2006
השנים הבאות של נבחרת ספרד היו משופעות בנבחרות חזקות שנטו להרשים בשלבים המוקדמים של התחרויות ולהיכשל ברגעי ההכרעה. דוגמה טובה לכך ניתן היה לראות במונדיאל 1986, שאותו פתחה ספרד דווקא בהפסד לברזיל אך בהמשך ניצחה את צפון אירלנד ואת אלג'יריה, והעפילה לשמינית הגמר. בשמינית הגמר הביסה ספרד בתצוגה מצוינת את דנמרק 1-5 מרביעייה של אמיליו בוטרגניו, אולם ברבע הגמר סיימה בתיקו 1-1 עם בלגיה והודחה מהטורניר בבעיטות הכרעה.
כעבור שנתיים העפילה ספרד ליורו 1988, אך הודחה בשלב הבתים.
במונדיאל 1990 פתחה ספרד היטב את הטורניר כאשר סיימה ראשונה בשלב הבתים, אך הודחה בשמינית הגמר על ידי יוגוסלביה לאחר הארכה.
יורו 1992 היה הטורניר המשמעותי האחרון שאליו לא הצליחה ספרד להעפיל.
במונדיאל 1994 הצליחה ספרד להעפיל עד לרבע הגמר, אך הפסידה לאיטליה והודחה.
את יורו 1996 סיימה ספרד ללא הפסד, אך הודחה ברבע הגמר בבעיטות הכרעה על ידי אנגליה.
ביורו 2000 סיימה ספרד במקום הראשון בבית המוקדם לאחר ניצחון דרמטי 3–4 במחזור הסיום על יוגוסלביה. הספרדים פיגרו שלוש פעמים במשחק והפכו פיגור 2–3 בדקה ה-90 לניצחון בתוספת הזמן. ברבע הגמר הודחה ספרד על ידי האלופה שבדרך, צרפת.
מונדיאל 2002 היווה דוגמה נוספת לנבחרת ספרדית מוכשרת, אשר נכשלת ברגעי ההכרעה. ספרד ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים וסיימה ראשונה, כשהיא מבקיעה שלושה שערים בכל משחק. מאזנה של ספרד בשלב הבתים היה שני רק לברזיל. בשמינית הגמר ניצחה ספרד את אירלנד בבעיטות הכרעה וברבע הגמר הודחה על ידי קוריאה הדרומית המפתיעה בבעיטות הכרעה.
יורו 2004 הסתיים בהדחה מוקדמת בשלב הבתים, ובמונדיאל 2006 סיימה ספרד את שלב הבתים במאזן מושלם בפעם השנייה ברציפות אך הודחה בשמינית הגמר על ידי נבחרת צרפת שסיימה במקום השני.
יורו 2008
יורו 2008 היה הטורניר ששבר את בצורת התארים של נבחרת ספרד, והוכיח שהיא מסוגלת לנצח גם בשלבי ההכרעה המאוחרים. ספרד זכתה באליפות אירופה בפעם השנייה בתולדותיה, ובפעם הראשונה לאחר 44 שנים. ספרד השיגה מאזן מושלם בשלב הבתים כאשר הביסה 1–4 את רוסיה וניצחה 1–2 את שוודיה ואת יוון. בעקבות ניצחונותיה סיימה ספרד במקום הראשון בבית. בשלב רבע הגמר ניצחה ספרד את איטליה 2-4 בבעיטות הכרעה, לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 0-0. בחצי הגמר ספרד הביסה שוב את רוסיה, הפעם בתוצאה 0–3 משעריהם של צ'אבי, דניאל גוויסה ודויד סילבה. במשחק הגמר ניצחה ספרד את גרמניה 0-1 משער ניצחון של פרננדו טורס בדקה ה-33. דויד וייה סיים כמלך השערים של הטורניר עם ארבעה שערים וצ'אבי נבחר על ידי אופ"א לשחקן המצטיין בטורניר. שחקני נבחרת בולטים נוספים היו השוער איקר קסיאס, קרלס פויול, קרלוס מרצ'נה, ססק פברגאס, אנדרס אינייסטה, מרקוס סנה ופרננדו טורס. מאמן הנבחרת היה לואיס אראגונס.
מונדיאל 2010
ספרד השתתפה לראשונה בגביע הקונפדרציות בשנת 2009, וניצחה בכל שלושת משחקיה בבית המוקדם. בכך קבעה ספרד שיא של 15 ניצחונות רצופים במשחקים רשמיים והשוותה את שיאה של ברזיל העומד על 35 משחקים רצופים ללא הפסד. הרצף נקטע בהפסד מפתיע לארצות הברית בחצי הגמר, ובסופו של דבר סיימה ספרד במקום השלישי לאחר ניצחון 2–3 בהארכה על דרום אפריקה.
ספרד העפילה למונדיאל 2010 לאחר שניצחה בכל עשרת משחקיה בשלב המוקדמות. את הטורניר פתחה ספרד בהפסד מפתיע 0–1 לנבחרת, אך בהמשך גברה על נבחרות ו, והעפילה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. את כל ארבעת משחקיה בשלב הנוק-אאוט של הטורניר סיימה ספרד בניצחון 0–1: בשמינית הגמר מול, ברבע הגמר מול , בחצי הגמר מול ובגמר מול , משער בהארכה של אנדרס אינייסטה בדקה ה-116. הכובש המצטיין של ספרד במונדיאל זה היה דויד וייה, שעם חמישה שערים בסך הכל חלק את תואר מלך השערים של הטורניר עם שלושה שחקנים נוספים: תומאס מולר, וסלי סניידר ודייגו פורלאן.
יורו 2012
ספרד העפילה ליורו 2012 לאחר שניצחה בכל משחקיה בשלב המוקדמות. את הטורניר פתחה ספרד בתיקו 1-1 מול ובהמשך גברה בתוצאה 0–4 על  ובתוצאה 0–1 על. ברבע הגמר ניצחה ספרד בתוצאה 0–2 את ובחצי הגמר ניצחה בתוצאה 2–4 את  לאחר דו-קרב בעיטות עונשין. ספרד זכתה בטורניר לאחר ניצחון בתוצאה 0–4 על איטליה במשחק הגמר של הטורניר. בכך הפכה ספרד לנבחרת הראשונה שזוכה בשלושה טורנירים חשובים ברצף (יורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012). בגביע הקונפדרציות 2013 העפילה ספרד למשחק הגמר, בו הפסידה 0:3 לנבחרת ברזיל.
הסמל על מדי הנבחרת
בנובמבר 2012 גילו בספרד שהמגן באמצע הסמל שייך לבית הבורבון הצרפתי במקום זה הספרדי כבר משנת 1981. יום לאחר הפרשיה הציגו מרטין מונטויה ומרקל סוסאיטה את המדים החדשים עם הסמל המתוקן.
מונדיאל 2014 ויורו 2016
ספרד העפילה למונדיאל 2014 בברזיל מהמקום הראשון בבית המוקדם לאחר שגם בו לא הפסידה באף משחק ואף השיגה ניצחון חוץ יוקרתי בצרפת. בטורניר הגמר שובצה ספרד לבית מוקדם עם נבחרות הולנד, צ'ילה ואוסטרליה. במשחקה הראשון בטורניר הושפלה ספרד על ידי הולנד כאשר הובסה בתוצאה 1–5. תבוסה זו הייתה הקשה ביותר של אלופת עולם מכהנת בגביע העולם וכן התבוסה הגדולה ביותר של ספרד בגביע העולם מאז 1950 (שאף הוא נערך בברזיל). ספרד לא הצליחה להתאושש ממכה כואבת זו והפסידה גם במשחקה השני בטורניר לצ'ילה 0–2, תוצאה שהדיחה אותה מהמשך המשחקים כבר לאחר שני משחקים בלבד בשלב הבתים. בכך הפכה ספרד לאלופת העולם המכהנת החמישית שמודחת כבר בשלב הבתים והראשונה מאז 1950 שמודחת לאחר שני משחקים בלבד. במשחקה האחרון בשלב הבתים, שנערך לפרוטוקול בלבד, ניצחה ספרד את אוסטרליה 0-3. ביורו 2016 נפרדה ספרד גם מתואר אלופת אירופה, אחרי שתי אליפויות רצופות, לאחר שהודחה בשמינית הגמר על ידי איטליה 0–2. בכך גמלה איטליה לספרד על ההפסד בגמר האליפות הקודמת.
מונדיאל 2018
ספרד העפילה למונדיאל 2018 לאחר שסיימה ראשונה בבית המוקדמות לפני איטליה במאזן של 9 ניצחונות ותוצאת תיקו אחת. בטורניר הגמר סיימה ספרד בתיקו 3-3 עם פורטוגל ובהמשך ניצחה את אירן 0–1 וסחטה תיקו 2-2 מול מרוקו לאחר שהבקיעה את שער השוויון בתוספת הזמן. בזכות שער זה, סיימה ספרד במקום הראשון בבית כאשר היא מקדימה את פורטוגל, שסיימה עם אותו מספר נקודות והפרש שערים, בזכות שער זכות אחד. בשלב שמינית הגמר סיימה ספרד בתיקו 1-1 עם רוסיה המארחת והודחה לאחר הפסד 3–4 בבעיטות הכרעה מאחד עשר מטרים.
ספרד זכתה בגביע המשחק ההוגן במונדיאל 2018.
יורו 2020
ספרד העפילה ליורו 2020, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית המוקדמות לפני שוודיה עם 8 ניצחונות ושתי תוצאות תיקו. בטורניר הגמר, אירחה ספרד את משחקי הבית שלה. היא פתחה בתיקו 0-0 עם שוודיה, עימה התמודדה גם בשלב המוקדמות, ולאחר מכן סיימה בתיקו 1-1 עם פולין. במשחקה האחרון בבית הביסה ספרד את סלובקיה 0-5 והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר התמודדה ספרד נגד קרואטיה ונקלעה לפיגור 1-0. ספרד הפכה ל-1-3 כאשר נותרו 13 דקות לסיום, אולם בדקות הסיום קרואטיה הצליחה להשוות ל3-3- ולכפות הארכה. בהארכה ניצחה ספרד 3-5 והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר שוב הגיעה ספרד להארכה, כאשר סיימה סתיקו 1-1 עם שווייץ. בהארכה לא הושגה הכרעה ובבעיטות הכרעה מ-11 מטר ספרד ניצחה 1-3 והעפילה לחצי הגמר. גם בחצי הגמר סיימה ספרד בתיקו 1-1 עם איטליה והגיעה להכרעה בבעיטות מ-11 מטר. הפעם ספרד הפסידה 4-2 והודחה.
סגל נוכחי
להלן סגל שחקני הנבחרת לקראת משחקי מונדיאל 2022.
הנתונים מעודכנים ל-17 בנובמבר 2022
שחקני סגל לאחרונה
השחקנים הבאים זומנו לנבחרת ב-12 החודשים האחרונים.
שיאי שחקנים
נכון ל-19 ביוני 2022.
M551 שרידן
M551 שרידן (M551 Sheridan, על שם גנרל צבא האיחוד פיליפ שרידן) הוא טנק אמריקאי קל, שתוכנן להיות כלי סיור יביל אוויר לסיוע לאוגדות המוטסות וכוחות הקרקע של צבא ארצות הברית. השרידן מצויד בתותח בעל יכולת לירות טילים מונחים נגד טנקים מסוג "שיללה", וכן תחמושת רגילה מאותו קנה. כלים כאלה היו בשימוש צבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם וכן בקרבות מלחמת המפרץ. הטנק יצא משימוש בצבא ארצות הברית.
התפתחות הטנק האמריקאי הקל
שורשי ההגות הצבאית האמריקנית בתחום הטנקים יבילי האוויר (כלומר, טנקים המוצנחים ממטוסים) נעוצים בשנות הארבעים הראשונות, בתקופת מלחמת העולם השנייה. הטנק הקל הראשון שיוצר בארצות הברית למטרה זו היה לוקסט M22, שמשקלו 8.5 טונות וחימושו העיקרי תותח בן 37 מ"מ. ואולם, טנק זה כבול היה במגבלות רבות כל כך באשר לתכונות השריון וכוח האש שלו, עד כי לא הגיע לכלל פעולה של ממש. יתרונו הבולט היחידי הייתה מהירותו הגבוהה - 64 קמ"ש.
הטנק האמריקני הקל הבא היה M24 צ'אפי; משקלו היה 18 טונות, וחימושו תותח בן 75 מ"מ, בעל מהירות לוע נמוכה. טנק זה לא הצליח לעמוד בקרבות במלחמת קוריאה כנגד הטנקים הסובייטים מסוג T-34/85, וכישלונו הניע את האמריקנים לחפש פתרון מהיר לטנק קל בעל כוח אש משמעותי יותר. הפתרון נמצא בדמות M41 ווקר בולדוג, אך שיפור תכונות החימוש בטנק גרר בעקבותיו עלייה דרסטית במשקל הטנק, שהגיע ל-23 טונות. דבר זה ביטל את ערכו כטנק קל, וחמור מכך, הוא הקשה מאוד על האפשרות להובילו באוויר.
השרידן
ב-1966 הוצג ה-M551 שרידן. רכב-קרב זה, שתכנונו החל בראשית שנות ה-60, נבנה כדי לספק את הקריטריונים רבי-הפנים שהציג הצבא לטנק קל, ולעמוד בתנאים המיוחדים של תגובה מהירה, כנדרש בפעולות לוחמה מוגבלות ובפעולות "כיבוי אש". השרידן תוכנן למלא שני תפקידים עיקריים: טנק סיור וטנק יביל אוויר. כמו כן הוא נדרש ליכולות אמפיביות, כלומר לצלוח מכשולים ימיים.
משקלו הקרבי של השרידן עומד על 15.8 טונות. שריון הטנק הוא קל, כדי לשמור על משקל נמוך, ומספק הגנה רק בפני נשק קל ורסיסי פגזים. הוא מורכב מאלומיניום בגוף הטנק ופלדה בצריח. מהירותו הרבה וצלליתו הנמוכה, הופכים אותו למטרה קשת-פגיעה תוך-כדי תנועה. כמו כן מוגן הצוות מפני התקפה אטומית, ביולוגית או כימית; מסנן-אוויר מרכזי מאפשר לטנק לצלוח שטחים מזוהמי-קרינה.
הטנק מונע על ידי מנוע דיזל מקורר מים בעל 6 צילינדרים, המספק 300 כוחות סוס. מכלי הדלק מאחסנים 600 ליטרים דלק, ומאפשרים לו טווח פעולה של 600 ק"מ. לשם צליחת מכשולי מים הוא משתמש במסכי ציפה, בדומה לטנקי ה-DD ממלחמת העולם השנייה; מהירות התקדמותו במים, בהנעת זחליו, היא 6.5 קמ"ש.
חימושו העיקרי של השרידן הוא שמבדילו משאר הטנקים, בייחוד הקלים. הוא מצויד בתותח בקוטר 152 מ"מ קצר קנה, דו תכליתי, המסוגל לירות טילים מונחים נגד-טנקים מסוג שיללה וכן פגזים רגילים. אחד החידושים בתחמושת הטנק טמון בעובדה שהתרמיל נשרף בשלמותו, ובכך נפתרה בעיית אחסונם של תרמילי המתכת בתא הלחימה. השרידן נושא תחמושת של 10 טילים ו-20 פגזים. קדח הקנה מחורק.
אמנם מערכת הנשק של השרידן הייתה מתקדמת לזמנה, בייחוד לטנק קל, אך היא הייתה מסובכת לתפעול. לתותח רתע ניכר, וקצב אש נמוך. טנק השרידן הופעל לראשונה במלחמת וייטנאם, בהצלחה חלקית, ובשלהי שנות ה-70 הוחלט להוציאו משירות. אף על פי כן, הוא נשאר בשירות בגדוד בודד מהדיוויזיה המוטסת ה-82, והיה לטנק הראשון בעולם שהוצנח בקרב, במהלך הפלישה האמריקנית לפנמה ב-1989. טנקי שרידן השתתפו בקרב גם במבצע סופה במדבר, והיו לטנקים הראשונים שהגיעו לזירה הודות להיותם יבילי אוויר. לאחר פרישתו משירות נעשו מספר ניסיונות להחליפו, אך עד עתה נותר השרידן טנק יביל אוויר האחרון של ארצות הברית.
סנצ'ה
סֵנצָ'ה (ביפנית: 煎茶) הוא סוג של תה ירוק, המיוצר ביפן. השם בא מהביטוי "חליטת תה" (ביפנית: 煎じ茶).
היסטוריה
עד אמצע המאה ה-18 טחנו היפנים עלי תה למאצ'ה, או קלו אותם בווק ע"פ הטכניקה הסינית (כיום נקרא תה המיוצר כך קאמאיריצ'ה). פיתוחו של תהליך אידוי התה במקום קלייתו שינתה את טעמו, והתה החדש הפך במהרה לפופולרי. תפקיד חשוב בהפצת המשקה החדש מילא הנזיר לשעבר בּאייסָאוֹ (1675–1763), שהחל לסחור בתה בגיל 60. בשנת 1742 הוא ביקר במטעו של נָגָטָאנִי סוֹאֵן ליד אוג'י. ארבע שנים קודם לכן, לאחר 15 שנים של ניסיונות, נגטאני שיכלל את שיטת אידוי התה ששימשה כבר לייצור מאצ'ה והתאים אותה לתה לא טחון. בייסאו התרשם מהטעם והריח שלו, והחל לפרסם אותו בכל דרך אפשרית. לאחר מותו המשיכו את מאמציו קִימוּרָה קֵנקאדוֹ ואוּאֵדָה אָקינארי.
בסוף המאה ה-18 התפתח גם סביב שתיית סנצ'ה טקס הסֵנצָ'ה-דוֹ בדומה לטקס התה היפני עם מאצ'ה, אם כי פחות פורמלי. בשנת 1970 התקיימה הצגה פומבית של טקס הסנצ'ה-דו בתערוכה העולמית באוסקה, הדבר ציין את הכרתה הרשמית כאמנות יפנית מסורתית.
מגדלי התה היפניים החלו בפיתוח זני תה איכותי במאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20, והמדינה עודדה ניסויים בהכלאת זנים קיימים. בתחילת שנות ה-1950 סיים מגדל תה סוּגיאָמָה היקוֹסאבוּרוֹ משיזואוקה לפתח את זן היאבּוּקיטָה (שהוא עסק בשיפורו מאז 1908). בשנות ה-2010 הוא מהווה כ -80% מסך הסנצ'ה שגדל ביפן. זן זה אינו תובעני ומתאים היטב לקטיף מכני, מכיוון שעלים צעירים צומחים ישירות כלפי מעלה.
בתחילת המאה ה-21, עלה הביקוש לסנצ'ה ביפן על ההיצע, ולכן מיובא לשם גם סנצ'ה סיני באיכות ירודה.
גידול
סנצ'ה נקטף לאורך כל הקיץ. הסוג שִינצָ'ה (新茶, "תה חדש", קטיף אפריל) נקטף לפני העונה העיקרית ומצטיין בטעם עדין במיוחד. התה שנקטף בחודשים מאי-יוני נקרא «אִיצִ'יבָּנצָ'ה» (יפ. 一番茶, תה של הקטיף הראשון). התה שנקטף בחודש הבא (סוף יוני) נקרא «נִיבָּנצָ'ה» (יפ. 二番茶, תה של הקטיף השני) הקטיף השלישי (החל מאמצע אוגוסט) נקרא «סָנבָּנצָ'ה» (יפ. 三番茶, תה של הקטיף השלישי). השמות מבוססים על מספרים יפניים 1, 2, 3.
לאחר הקטיף התה מועבר למפעל, שם הוא עובר טיפול באדים על מנת למנוע חמצון, מגולגל לצורה גלילית, המעניקה לו מראה של מחטים, ומיובש באוויר חם.
צריכה
סנצ'ה הוא התה הנצרך ביותר ביותר ביפן (71% מסך ייצור התה הירוק במדינה בשנת 2006).
בהתאם לזן, הוא נחלט במים בטמפרטורה של 50 ° C עד 80 ° C, בדרך כלל כ־80 ° C
שטפן קינג
שטפן קינג (באנגלית: Stefan Küng; נולד ב-16 בנובמבר 1994) הוא רוכב אופני כביש ואופני מסלול שווייצרי בקבוצת Groupama–FDJ. בתחום הכביש, קינג הוא מדליסט הארד מאליפות העולם 2019, אלוף אירופה (פלואה 2020) בנגד שעון, והיה חלק מסגל BMC Racing Team בעת זכייתה במדליית זהב באליפות העולם 2015 בנגד השעון לקבוצות, ובמדליית כסף באליפות באותו המקצה שנה לאחר כך. בתחום המסלול, קינג הוא אלוף העולם לרדיפה אישית ב-2015, ומדליסט הכסף באליפות העולם באותו המקצה ב-2014 ו-2013.
ביוגרפיה
קינג נולד בוויל, עיירה בסנט גאלן שבשווייץ. בנוסף לכך הוא גם אזרח ליכטנשטיין.
ב-2011, הוא אף ייצג את ליכטנשטיין במשחקי מדינות אירופה הקטנות וזכה במדליית הכסף גם בנגד השעון וגם בכביש, כשבשני המקצים הקדים אותו בוב יונגלס. ב-2013, זכה באותה התחרות במדליית זהב בנגד השעון.
בתחום המסלול, זכה קינג במדליית ארד באליפות העולם ברדיפה אישית, לאחר שמייקל הפבורן המנצח ומייקל אירווין הקדימו אותו. ב-2014 כבר זכה במדליית הכסף במקצה זה וב-2015 הפך לאלוף העולם ברדיפה אישית. באותה עונה הפך קינג לאלוף אירופה באותו מקצה, וזכה עם שווייץ במדליית הכסף ברדיפה קבוצתית. בתחום הכביש, סיים קינג במקום השישי באליפות העולם עד גיל 23 בנגד השעון בשנת 2013. שנה לאחר מכן, כבר זכה במדליית ארד באותה התחרות.
BMC Team Racing (2015–2018)
ב-2016, קינג סיים שביעי את שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה והפעם סיים את המרוץ בהצלחה, כשהתוצאה הבכירה שלו במרוץ היא מקום שביעי בקטע ה-9 שהיה נגד השעון. קינג סייע לדרווין אטאפומה לסיים תשיעי את המרוץ. באליפות העולם, הוא ושאר BMC נכשלו במטרה להגן על תוארם כאלופי העולם בנגד השעון לקבוצות והסתפקו במדליית הכסף, כשמקדימים אותם אטיקס קוויקק סטפ. במקצה האישי בנגד השעון באליפות, סיים קינג במקום ה-17.
ב-2017, ניצח קונג את הקטע השני בטור דה רומאנדי לאחר שגבר על אנדרי גריבקו בספרינט הסיום. הוא ניצח את אליפות שווייץ בנגד השעון וסיים שני במקצה הכביש באליפות, 1:51 אחרי סילבן דילייר המנצח. ביולי, קינג ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, כשהתוצאה הבכירה שלו במרוץ היא מקום 9 בקטע ה-20 שהיה נגד השעון. בבינקבנק טור, הוא ניצח את הקטע השני שהיה נגד השעון. בספטמבר, סיים שלישי ב אחרי לארס בום המנצח ואדוואלד בואסון האגן. הוא שוב זכה עם קבוצתו במדליית כסף באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות, הפעם סיימו אחרי קבוצת סאנווב.
ב-2018, קינג התחרה בכמה מקלאסיקות האביב, כשהתוצאה הבולטות שלו בהן הייתה מקום 10 בE3 בינקבנק קלאסיק. הוא ניצח את קטע 9 (נגד השעון) בטור דה סוויס ושמר על תוארו כאלוף שווייץ בנגד השעון. הוא נבחר לטור דה פראנס בפעם השנייה ברציפות וניצח עם קבוצתו את הקטע ה-3 במרוץ, שהיה נגד השעון לקבוצות. התוצאה האישית הטובה ביותר של קינג במרוץ הייתה בקטע ה-20, שגם היה נגד השעון, כשסיים במקום ה-12. לאחר מכן הוא סיים שביעי באליפות אירופה בנגד השעון ושוב ניצח את קטע נגד השעון בבינקבנק טור. באליפות העולם בנגד השעון, סיים במקום ה-12.
Groupama–FDJ (2019–היום)
לאחר שקבוצת BMC הפכה לקבוצת CCC, העדיף קינג שלא לחדש את חוזהו בקבוצה ולעבור לGroupama–FDJ הצרפתית. בתחילת 2019 התחרה לראשונה בוואלטה או אלגארבה וניצח את קטע נגד השעון במרוץ. הוא סיים במקום ה-11 במונומנט פריז - רובה, מכן התחרה בטור דה סוויס וניצח את הקטע השני לאחר בריחת יחיד. הוא ניצח את אליפות שווייץ בנגד השעון בפעם השלישית ברציפות וסיים שמיני במרוץ הכביש באליפות. קינג השתתף בפעם השלישית לטור דה פראנס והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 25 בקטע ה-21. לאחר מכן סיים רביעי באליפות אירופה בנגד השעון, 21 שניות פער מרמקו אוונפול המנצח, כשרק עשיריות שנייה מפרידות בינו לבין פיליפו גאנה שזכה במדליית הארד. לאחר מכן סיים שמיני בבינקבנק טור וניצח את המרוץ כי יומי בצרפת "טור דו דובס". הוא ניצח את החלק הראשון של הקטע הראשון בטור של סלובקיה וסיים במקום השלישי הכללי את המרוץ, 3 שניות מאיב למפרט המנצח. באליפות העולם, סיים קינג במקום העשירי את מקצה נגד השעון. במקצה הכביש, היה חלק מקבוצה קדמית שכללה אותו, את מאדס פדרסן, מת'יו ואן דר פול, מטאו טרנטין, וג'אני מוסקון. הקבוצה שרדה עד לסיום אך ואן דר פול נשר ממנה ובעוד מוסקון עבד בתור פועל של טרנטין, גם הוא נשר ממנה עקב כך וזה השאיר את קינג, טרנטין ופדרסן לספרינט הסיום. בספרינט הסיום פדרסן ניצח וזכה במדליית הזהב, בעוד טרנטין זוכה בכסף וקינג מסתפק בארד. לאחר מכן סיים תשיעי בבינץ' - שימאי - בינץ'. לקראת סוף העונה, סיים במקום ה-13 בפריז–טור.
ב-2020, סיים תשיעי באומלופ הט ניוסבלד.
רות פיין
רות ויוויאנה פיין (נולדה ב־1957) היא פרופסור מן המניין וראש החוג ללימודים ספרדיים ולטינו אמריקאיים באוניברסיטה העברית וחוקרת ישראלית, הגרה בירושלים ועוסקת בספרות ספרדית ולטינו-אמריקנית. פיין מתמחה בסיפורת תור הזהב של ספרד (המאות ה-16 וה-17), ובפרט ביצירתו של מיגל דה סרוונטס.
ביוגרפיה
נולדה בארגנטינה, בת למשפחת נוסנוביץ. בשנת 1981 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת בואנוס איירס בספרות כללית והשוואתית, ספרות ספרדית ופילולוגיה. עם תום לימודיה עלתה לישראל בשנת 1981. בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור לספרות ספרדואמריקה הלטינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. פיין הייתה מרצה מן המניין בחוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקניים בשנת 1991. מאז שנת 2005 היא פרופסור חבר בחוג ומשנת 2014 פרופסור מן המניין.
בשנים 2007–2018 פיין עמדה בראש אגודת ההיספניסטים בישראל. כמו כן היא מרכזת את תחום ספרד ופורטוגל במפעל לתרגום ספרות מופת, סגנית נשיא האגודה הבינלאומית של הסרוונטיסטים ושותפה בארגונים אחרים העוסקים בתרבות ובספרות ספרדית. היא מכהנת כנשיאת אגודת ההיספניסטים הבינלאומית (AIH).
פיין חקרה, בין השאר, את התאוריה הספרותית של תור הזהב של ספרד, את נוכחות התנ"ך ושל הספרות היהודית ביצירותיהם של חורחה לואיס בורחס ומיגל דה סרוונטס, ואת ספרות המומרים לאחר גירוש ספרד.
רות פיין שימשה פרופסור אורחת באוניברסיטאות ומכונים ברחבי העולם, כגון באוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת בואנוס איירס, מכון סרוונטס במדריד, אוניברסיטת נווארה בספרד, אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת סאו פאולו, אוניברסיטת הרטפורד ועוד.
הייתה נשואה לסופר והחוקר ד"ר יונתן פיין, בנה של המשוררת זרובבלה ששונקין ונכדו של המשורר אלכסנדר פן, שנפטר מדום לב בשנת 2015.
בשנת 2013 ממשלת ספרד העניקה לה אות כבוד (Orden del Mérito Civil) על פועלה בפיתוח היחסים התרבותיים בין ספרד וישראל ועל קידום התרבות והספרות הספרדית בארץ.
בשנת 2016 היא נבחרה לחברה באקדמיה המלכותית של ספרד (Real Academia Española).
בשנת 2019 היא קיבלה תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת נווארה בספרד.
משפט
{{תקציר פורטל|חוק ומשפט}} {{ערך מורחב|:קטגוריה:חוק ומשפט}}
ראו גם
}}
יצחק אוורבוך-אורפז
ביוגרפיה
יצחק אוורבוך-אורפז נולד בזינקיב שבאוקראינה, אז חלק מברית המועצות. משפחתו נמלטה מחמת רדיפות לעיירה ליפקאני שבבסרביה, שם גר סבו. עקב מחלתו לא למד בבית ספר אלא באמצעות מורה פרטי. בגיל 17, ב-1938, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. למד במשך חצי שנה בכפר הנוער מאיר שפיה, והצטרף לגרעין הקיבוצי "יסעור" במושבה מגדיאל. בסוף 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, הגיעו ידיעות על מותם של הוריו ואחותו במחנה לעבודות כפייה בטרנסניסטריה. אוורבוך התגייס לצבא הבריטי ושירת במסגרת הבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין תותחנים. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא הקבע. בשנת 1960 החל ללמוד פילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיו עבד כעורך לילה בעיתון "על המשמר" וכתב בו טור אישי שבועי על תופעות בתחומי התרבות והחברה.
ב-1949, לאחר שכתב סיפור קצר, התבקש – לשם הקראתו ברדיו – שיעברת את שמו, והוא שינה את שם משפחתו ל"אורפז". ב-1982 השיב את השם אוורבוך, והוא השתמש בשם כפול זה, תוך שהוא גם עוסק בשאלות הקשר בין הזהות היהודית ההיסטורית והישראלית.
ספרו הראשון, "עשב פרא", ראה אור בשנת 1959.
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף אל התנועה לשלום וביטחון.
אוורבוך-אורפז התגורר בתל אביב, היה נשוי שלוש פעמים ואב לארבעה ילדים. במותו תרם את גופתו למדע.
הנצחה
במסגרת המיזם של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי תרבות תושבי העיר, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב מלכי ישראל 9.
קישורים חיצוניים
על כתביו:
מחרוזת (מדעי המחשב)
בתאוריה של שפות פורמליות ובמדעי המחשב, מחרוזת (באנגלית: string) היא רצף של סימנים מתוך אלפבית נתון. בשפות תכנות מחרוזת היא טיפוס נתונים המכיל רצף של תווים.
בשפות תכנות
בשפות תכנות אימפרטיביות המחרוזת מאוחסנת כמערך של תווים. בשפות פונקציונליות (כגון LISP או Haskell) מחרוזות מאוחסנות כרשימה.
יש מספר צורות מקובלות להתייחסות למחרוזת:
בשפות בהן צורת האחסון היא תמיד כמערך, הצורה המדויקת משתנה בהתאם לשפה: בשפות בהן המחרוזת היא אובייקט, לרוב ההקצאה היא אוטומטית (כלומר כאשר מגדילים את גודל המחרוזת, המערכת מקצה שטח זיכרון גדול יותר) ואילו בשפות אחרות ההקצאה היא סטטית (אם חורגים מגודל המערך ב־C עלולים לקבל השחתת זיכרון).
זריקת דיסקוס
זריקת דיסקוס הוא אחד מענפי הספורט העתיקים ביותר והחל עוד במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
בתחרות זריקת דיסקוס המתחרים זורקים דסקה עגולה מעל מגרש מסומן. למנצח מוכתר מי שזורק למרחק הגדול ביותר.
יש הבדל בין משקל הדיסקוס בין תחרות הגברים לתחרות הנשים. משקל הדיסקוס של הגברים הוא 2 ק"ג, ושל הנשים הוא ק"ג אחד.
זורק הדיסקוס אוחז בו ביד אחת מתוחה כאשר היא מורמת לצד גופו, מסתובב סביב עצמו, כדי לתת לדיסקוס תנופה, וזורק את הדיסקוס.
תיאור הדיסקוס
צידיו של הדיסקוס התקני עשויים אחד החומרים הבאים: פלסטיק, עץ, מתכת, פיברגלס או סיבי פחמן. לעיתים משתמשים בדיסקוס מגומי קשיח.
שולי הדיסקוס עשויים ממתכת, ופנים הדיסקוס אף הוא מתכת, שמהווה את משקל הדיסקוס.
חוקים
את הדיסקוס זורק מתחרה העומד בתוך מעגל בקוטר 2.5 מטר. המעגל נמוך מהרצפה ב-20 מילימטר, ורצפתו בטון. לזורק אסור לצאת מתחום המעגל או לגעת ברגליו ברצפה המוגבהת לפני נחיתת הדיסקוס. על הדיסקוס לנחות בשטח הנוצר מזווית של 34.92 מעלות- ה"סקטור". אזור הזריקה מוקף גדר גבוהה על מנת להבטיח את ביטחון הסובבים.
לא קיימים חוקים לגבי אופן הזריקה של הדיסקוס.
לאחר נחיתת הדיסקוס, נמדד המרחק בין קצהו הקדמי של תחום המעגל, למקום הנחיתה הראשוני של הדיסקוס. למקום שבו נעצר הדיסקוס בסוף אין משמעות. זריקה פסולה אינה נמדדת.
ברוב התחרויות מוקצבים שלושה או שישה ניסיונות זריקה לכל מתחרה. המתחרה שזרק את הדיסקוס למרחק הגדול ביותר באחד מן הניסיונות מוכרז כמנצח. לשאר ניסיונות הזריקה יש משמעות רק במצב של שוויון (תיקו). במקרה כזה, ישמשו הזריקות האחרות כשוברי שוויון, ובתחרות ינצח המתחרה שהוא גם בעל הזריקה השנייה בטיבה.
קרור אחזקות
קרור אחזקות (באנגלית: Kerur Holdings) המוכרת בשם המקוצר "קרור" היא חברת החזקות ישראלית. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125. מניות החברה נסחרו גם בלשכת החליפין לניירות ערך (שקדמה לבורסה לניירות ערך בתל אביב) החל מ-1935.
היסטוריה
החברה נוסדה במאי 1929 בשם "החברה הארץ-ישראלית לקרור והספקה בע"מ" למטרת הקמה וניהול של מחסני קירור וסחר במוצרים קפואים. החברה רכשה מגרש בגודל 4.5 דונם בסמוך לבית המכס בתל אביב ולמסילת הרכבת יפו–ירושלים והקימה במקום, בשנים 1931-1930, בית קירור חדיש. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נבנה בסמוך מבנה נוסף ובו מחסנים ואולמות קירור. המבנה נהרס בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה מגדל לוינשטיין. מייסדי החברה היו חיים יפה (1884-1935), האחים לואיס ופיליפ פוליקנסקי ומקס גורלנד (1872-1940) ילדי ליטא שהיגרו בצעירותם לדרום-אפריקה ועשו חיל בעסקיהם. חיים יפה היה בעל מפעל בקייפטאון לעיבוד בשר בקר ובתי קרור לאחסונו, בשנת 1924 ביקר לראשונה בארץ-ישראל וגילה שיש צורך במפעל קירור. החברה עסקה באחסון קירור וסחר במוצרי מזון, בין השאר שיווקה חמאה שייבא מאוסטרליה. כמו כן הקימה מחסני קירור גם בחיפה וב-1951 גם בחולון.
בשנת 1934, הוקמה "החברה הארץ-ישראלית לספנות והספקה בע"מ", שבשנות ה-60 הפכה לבעלת השליטה ב"חברת קרור והספקה".
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם החברה ל"חברה ישראלית לקרור והספקה בע"מ", כמו כן נסגר ונמכר מבנה החברה בתל אביב ונרכשה השליטה בחברת יפאורה. בשנת 1980 רכש איש העסקים שאול אייזנברג את החברה לספנות והספקה בעלת השליטה בחברה. בשנת 1996 רכשו את השליטה בחברה שני מנהלים בקבוצת אייזנברג, שלמה רודב ורוני גת. ב-1997 רכשה החברה את מלוא הבעלות בחברת יפאורה בשיתוף עם חברת כלל תעשיות. כמו כן רכשה מניות של החברה לישראל באמצעות חברת הבת "י.מ. מקס השקעות" ומכרה אותם ברווח ניכר כעבור שנתיים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה החברה לצאת מתחום ניהול מחסני קירור ולפתח או למכור את המקרקעין בהם פעלו. כמו כן החלה להשקיע במיזמי טכנולוגיה. בין השאיר החזיקה מקרקעין בחיפה, נשר, חולון וראשון לציון. בשנת 2002, נמחקה מהמסחר בבורסה חברת האם "החברה לספנות והספקה" בעקבות הצעת רכש ונעשה ניסיון למחוק גם את "קרור והספקה".
בשנת 2015, רכשה חברת הבת יפאורה את מלוא הבעלות בחברה הנכדה יפאורה-תבורי מידי משפחת תבורי, שהייתה לה החזקת מיעוט. חברת "יפאורה-תבורי" נוסדה בשנת 1990 בעקבות מיזוג החברות "יפאורה" ו"תבורי". בשנת 2018 כלל תעשיות שמחזיקה ב-30% מיפאורה מכרה 45% מאחזקתה בחברה באמצעות הצעת מכר באמצות חברת הבת ייעודית שהקימה בשם "כלל תעשיות ומשקאות", שעיסוקה היחיד הוא אחזקת מניותיה של יפאורה.
גלוריה ווטסיס
גלוריה ווטסיס (באנגלית: Gloria Votsis; נולדה ב-9 בפברואר 1979) היא שחקנית אמריקאית, המפורסמת בעיקר בזכות משחקה כאלכס האנטר בסדרת הדרמה האמריקאית "צווארון לבן".
אובפמי אוולווו
צ'יף אובפמי ג'רמיה אוייניאי אווֹלוֹווֹ (באנגלית: Obafemi Jeremiah Oyeniyi Awolowo, 6 במרץ 1909 – 9 במאי 1987), ידוע גם כאובפמי אווֹלוֹווֹ או אווֹ (Awo), היה מדינאי ופטריוט ניגרי אשר שיחק תפקיד מפתח בתנועת העצמאות של ניגריה בתקופת הרפובליקה הראשונה והשנייה, ובמהלך מלחמת ביאפרה (מלחמת האזרחים של ניגריה). הוא היה ראש הממשלה הראשון של המחוז המערבי של ניגריה, הנציב הפדרלי של האוצר, וסגן יושב-ראש המועצה הפדרלית המבצעת במהלך מלחמת ביאפרה.
אוולווו אשר נולד בעיר איקנה בניגריה, היה האדם הראשון בעידן המודרני שזכה להיקרא "מנהיג אנשי היורובה" (Asiwaju Omo Oodua) - תואר אשר עם הזמן הפך למקובל לתיאור ממשיכיו בתפקיד המנהיג הפוליטי של אנשי היורובה של ניגריה.
חיים מוקדמים
אובפמי אוולווו נולד ב-6 במרץ 1909 בעיר איקנה (Ikenne) במדינת אוגון (Ogun State) בדרום-מערב ניגריה שבזמנו הייתה תחת שלטון בריטי (British Protectorate). אוולווו נולד למשפחה שעל פי דבריו הייתה אצילה ומהוללת. אביו אשר היה איכר בן יורובה (Yoruba) היה מבוסס דיו על מנת לחנך את אוולווו בבתי ספר של הכנסייה האנגליקנית ושל הכנסייה המתודיסטית בעיר הולדתו. ב-1920 אביו נפטר במפתיע ממחלת אבעבועות שחורות ולכן מפאת מחסור בכסף, נאלץ אוולווו להפסיק את לימודיו. בשנים הבאות הוא עבר ממקום למקום ועבד במקומות שונים על מנת לחסוך כסף עבור המשך לימודיו. בשנים 1923-1926 הוא למד בשלושה בתי ספר שונים בעיר אבאוקוטה (Abeokuta) שכללו את בית הספר התיכון לבנים בפטיסטיים (Baptist Boys’ High School – BBHS).
גלוריה ווטסיס
ביוגרפיה
בהיותה בת 17, נסעה ללמוד את שנת הלימודים האחרונה שלה בצרפת.
אובפמי אוולווו
חיים מוקדמים
בתחילה עבד כמורה מתלמד ולאחר מכן השתלם בהוראה במכללת ווסלי (Wesley College) שנמצאת בעיר איבדאן (Ibadan). לאחר זאת, ב-1927 נרשם ללימודי קצרנות והדפסה במכללת ווסלי. ב-1928 נשר מלימודיו במכללה כדי לעבוד כמורה בית ספר באבאוקוטה ובלאגוס (Lagos). ב-1932 הוא חזר למכללת ווסלי על מנת לעבוד כפקיד במכללה, ובנוסף עבד ככתב בעיתון "Daily Times Nigeria". מאוחר יותר עבד כסוחר ועיתונאי, וביוני 1940 נתמנה למזכיר סניף איבדאן של "תנועת הנוער הניגרי" (Nigerian Youth Movement – NYM).
גלוריה ווטסיס
ביוגרפיה
כשחזרה לארצות הברית למדה ווטסיס באוניברסיטת ניו יורק. לאחר זמן מה החלה לשחק בתיאטרון מקומי, כשבמקביל עבדה בעבודה פיננסית כדי לממן את לימודיה. היא גם דיגמנה למספר פרסומות טלוויזיוניות והחלה להשתלב בעולם הטלוויזיה. לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
אובפמי אוולווו
חיים מוקדמים
בשנות ה-30 החל להתמקד באיגודים המקצועיים. הוא ארגן את אגודת הסוחרים היצרניים של ניגריה, והתמנה למזכיר איגוד התחבורה הניגרי.
גלוריה ווטסיס
קריירה
ווטסיס החלה את הקריירה שלה בהשתתפות בפרסומות בטלוויזיה של חברת "קרסט", המייצרת משחות שיניים.
ב-2003 קיבלה את תפקידה הראשון, כששיחקה בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
תפקידה המרכזי הראשון היה בשנת 2010, בסדרת הפשע האמריקאית "שערים", שירדה מהמסך לאחר 13 פרקים בלבד, בשל אחוזי צפייה נמוכים.
בין השנים 2010–2012 שיחקה את אלכסנדרה האנטר בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן".
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
בספרו רב ההשפעה "הנתיב לחירות ניגרית" (Path to Nigerian Freedom – 1947) אשר היה למעשה המנשר השיטתי הפדרלי הראשון שנכתב על ידי פוליטיקאי ניגרי, הוא תמך בהפיכת ניגריה לפדרציה על ידי חלוקתה למספר מדינות על פי שיוך אתני. הוא האמין כי ממשל פדרלי מהווה את הבסיס היחיד שיכול לאפשר אינטגרציה לאומית הוגנת אשר תגן על זכויותיהן של הקבוצות האתניות השונות בניגריה.
גלוריה ווטסיס
קריירה
במשך השנים שיחקה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה נוספות, מהן: "מחשבות פליליות", "מבוקש לחקירה", "שש מעלות", "CSI: מיאמי", "הוואי 5–0", "היפה והחיה", "גרים" ועוד.
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
לאחר הסמכתו לעו"ד, הוא חזר לאיבדאן ב-1947 והחל לעסוק במקצועו, אך המשיך לפעול במסגרת "החברה של צאצאי אודודווה", ואף התמנה למזכירו הכללי ב-1948.
גלוריה ווטסיס
קריירה
ווטסיס גם כיכבה במספר סרטים, מהם: "רכבת האימה", "Killer Movie", "חינוכו של צ'רלי בנקס" ועוד.
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
ב-1949 הוא ייסד את ה"טריבון הניגרי" (Nigerian Tribune) – העיתון הניגרי הפרטי הוותיק ביותר, שבאמצעותו הפיץ מודעות פטריוטיות בקרב אזרחי ניגריה.
גלוריה ווטסיס
קריירה
בשנת 2021 התארחה בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה המשטרתית "מוקד 911", שיצרו ראיין מרפי, טים מינר ובראד פלצ'וק לרשת פוקס.
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
ב-1951 "קבוצת הפעולה" הוכרזה באופן רשמי כמפלגה פוליטית, וכן זכתה בבחירות המקומיות במערב-ניגריה. אוולווו היה למנהיגה הבלתי מעורער. כתוצאה מכך, אוולווו הפך לראש השרים של המחוז המערבי, אשר היה האזור הראשון בניגריה שזכה לאוטונומיה בטרם שחרורה של ניגריה מידי הבריטים.
גלוריה ווטסיס
חיים אישיים
ווטסיס מדברת באופן שוטף אנגלית, יוונית וצרפתית.
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
בשנים 1951-1954 הוא כיהן כשר לענייני ממשל מקומי, ביצע רפורמה במבנה הממשל המקומי וייסד מערכת מודרנית של מועצות נבחרות, שבהן נשמרו מושבים לצ'יפים מסורתיים. במהלך הוועידה בנוגע לחוקת ניגריה ב-1953, הוא הוביל יחד עם ננמדי אזיקיווה שהיה פוליטקאי בולט משבט איגבו, את המשלחת הדרומית במאבק לכינון ממשל עצמי בניגריה.
גלוריה ווטסיס
חיים אישיים
ווטסיס גרה בלוס אנג'לס. ב-5 בספטמבר 2015 נישאה לבן-זוגה סקוט דייוויס. לשניים נולדו תאומים.
אובפמי אוולווו
פוליטיקה
בתור היותו ראש "קבוצת הפעולה", הוא קרא לכתיבת חוקה פדרלית אשר הוצגה ב-Lyttleton Constitution ב-1954, ונכתבה ברובה על פי המודל שהוצע על ידי המשלחת של המחוז המערבי שאותה הנהיג אוולווו. באותה השנה, לאחר שהחוקה נכנסה לתוקף, אוולווו הפך לראש-ממשלת מערב-ניגריה. בערב ההכרזה על עצמאות ניגריה ב-1959, הוא התפטר מתפקידו על מנת להתמודד לתפקיד ראש-ממשלת ניגריה, ובמקומו מינה את צ'יף סמואל לאדוק אקינטולה בתפקיד ראש-ממשלת מערב-ניגריה. אוולווו היה המנהיג הרשמי של האופוזיציה בפרלמנט הפדרלי בתקופת שלטונו של אבובכר טפוואה בלווה בשנים 1959-1963.
בעקבות חילוקי דעות כבדים בין אוולווו לאקינטולה בנוגע לשיטת שלטונו של אקינטולה במערב-ניגריה, הוביל אקינטולה יחד עם בלווה ובכירים בממשלת ניגריה מהלך להפלתו של אוולווו. ב-1963 במלאת שנתיים לעצמאות ניגריה, משימתם צלחה, ובעקבות כך אוולווו נעצר והואשם בבגידה ובקשירת קשר להפלת השלטון. הוא נידון ל-10 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1966 על ידי הגנרל יעקובו גואון (Yakubu Gowon) שהיה ראש הממשלה בצפון. בעת מלחמת ביאפרה, בשנים 1966-1970, הוא שימש כשר האוצר וכסגן ראש הממשלה. ב-1971 הוא פרש מהפוליטיקה ושב לעסוק בעריכת דין. ב-1979 הוא נכשל בבחירות לנשיאות ניגריה.
מורשת
ב-1922 הקרן על שם אובפמי אוולווו (Obafemi Awolowo Foundation) הוקמה בתור ארגון עצמאי, לא פרטיזני, ללא מטרות רווח למען קידום אינטראקציה שיתופית של המדיניות הציבורית ומלגה רלוונטית עם גישה לקידום הפיתוח הכולל של אומת ניגריה. הקרן הושקה על ידי נשיא ניגריה בזמנו – גנרל איברהים באבנגידה (General Ibrahim Babangida), ב"אצטדיון החירות" (Liberty Stadium) באיבדאן.
שמו מוזכר גם הודות ליוזמותיו להקמת אחד האצטדיונים הראשונים במערב אפריקה, הקמת תחנת טלוויזיה חלוצית ומאמציו להכללת החינוך היסודי לכל ילדי האזור המערבי של ניגריה
למרות זאת, המורשת החשובה ביותר שלו היא היושרה המופתית שלו, גישתו לרווחה, תרומותיו להאצת הדה-קולוניזציה ותמיכתו העקבית והמנומקת בגישה פדרלית המבוססת בין היתר על שפה והגדרה עצמית – כבסיס הטוב ביותר לאחדות ניגרית.
אוולווו נפטר בשלווה בביתו באיקנה ב-9 במרץ 1987 בגיל 78, והובא לקבורה במתחם The Ikenne Residence of Chief Obafemi Awolowo אשר מייצג את ביתו של אוולווו. בין היתר, המתחם הכיל בתוכו את "היכל אפוניילה" שנקרא על שם אימו של אוולווו (Mary Efunyela Awolowo) אשר משרת כאזור קבלה ואירוח, ואת "ספריית שופולו" על שם אביו של אוולווו (David Shopolu Awolowo). אשתו האנה אידווו דידאולו אוולווו (Hannah Idowu Dideolu Awolowo) המוכרת כ-HID נפטרה ב-2015, ונקברה לצידו במתחם.
הרלי דייווידסון ואיש המרלבורו
הרלי דייווידסון ואיש המרלברו הוא סרט פעולה משנת 1991 בכיכובם של מיקי רורק ודון ג'ונסון. הסרט נכתב על ידי דון מייקל פאול ובוים על ידי סיימון וינסר. הסרט נחל כישלון ביקורתי וכלכלי; הוא ספג ביקורות שליליות רבות והכניס סכום של כ-7 מיליון דולר בלבד. עלות ההפקה מוערכת בכ-23 מיליון דולר.
עלילה
בתחילת הסרט נראה הרלי דייווידסון (מיקי רורק) מקשיב לשדרן רדיו המספר על סם חדש בשם "חלום גבישי". חשיבות הסם מוסברת רק בהמשך הסרט. הרלי פוגש חבר, בוקר בשם "איש המרלבורו" (דון ג'ונסון), יחד הם מחליטים לשדוד בנק כדי לעזור לידידם להציל את הבר שלו שעומד בפני סכנת סגירה. הם שודדים רכב משוריין השייך לבנק כלשהו ומגלים כי במקום כסף, גנבו את הסם מהסוג החדש, עליו דיבר שדרן הרדיו. צ'אנס ווילדר (טום סיזמור), נשיא הבנק המעורב בעסקאות סמים, דורש את הסם חזרה. בשאר הסרט בורחים השניים מחברי כנופיית הסמים המזוינים.
ויקטור כהן
ויקטור חיים כהן (נולד ב-1924) הוא בכיר לשעבר בשירות הביטחון הכללי (1952 - 1977). משנת 1967 עד פרישתו כיהן בתפקיד ראש אגף חקירות בשב"כ. נוסף על כך, כיהן גם כיועץ משפטי של השירות והיה ראש מחלקת הפוליגרף. הביא את הפוליגרף לישראל לשימוש ביטחוני ולאחר שחרורו הקים מכון פוליגרף אזרחי.
ילדות ונעורים
ויקטור כהן נולד בדמשק, סוריה בשנת 1924. בילדותו התגורר עם משפחתו בח'ארת אל יהוד (רובע היהודים) בדמשק. בקהילה דיברו ערבית. לעברית נחשף מלימודי תורה. בילדותו למד בבית ספר אליאנס ואחר כך קיבל מלגה ללימודים בבית הספר התיכון לאליק.
בשנים 1942 - 1949 עבד כפקיד בבנק "סוריה ולבנון" בדמשק. במקביל סיים לימודי משפטים באוניברסיטה סורית בדמשק בשפה הערבית, הוא היה הסטודנט היהודי היחיד ולמד בימי ראשון כשהבנק היה סגור.
באותן שנים גם ביקר פעמיים בישראל. כציוני היה לו קשר עם שליחים של הסוכנות היהודית ועם ההגנה גם בארץ וגם בדמשק.
כהן הוסמך כעורך דין ב-1955.
פעילות ביטחונית
עם הגיעו ארצה בגיל 25 עבד תחילה במחלקה המדינית של משרד החוץ לימים המוסד, בגיל 26 קיבל שחרור מהצבא בגלל גילו, אך בחר להתנדב לשרת בצבא ושירת בפרקליטות הצבאית בפיקוד המרכז רמלה (שם הכיר את אשתו, שרה). לאחר השירות הצבאי התקבל לעבוד בשב"כ. גמליאל כהן, חברו של ויקטור מדמשק שהגיע לארץ לפניו, המליץ עליו ללא ידיעתו. ויקטור עבד בשירות הביטחון הכללי במשך 25 שנים. תחילה כראש מחלקת חקירות ולאחר מלחמת ששת הימים, כראש אגף חקירות, עקב התגברות מטלות השב"כ. ויקטור כיהן בתפקיד ראש אגף חקירות בשב"כ עד סוף שירותו בקהילת המודיעין הישראלית. במהלך עבודתו בשירות כיהן גם כיועץ משפטי של השירות (עבודה מול הפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה). במהלך שירותו ויקטור כהן סייע למוסד בבדיקת סוכנים בפוליגרף ובחקירתם כשהתבקש מהמוסד ומאמ"ן.
במסגרת תפקידו כראש אגף חקירות בשב"כ, ויקטור היה אחראי על פעילויות וחקירות רבות שחלקן נותרו עלומות עד היום. חלק מהאירועים היותר מוכרים בהם היה מעורב:
פוליגרף
ב-1959 במהלך שירותו בשב"כ השתלם בשיקגו ארצות הברית כחצי שנה בפוליגרף אצל ג'ון ריד מומחה עולמי. מאבות הפוליגרף ומפתח Reid technique.
בשנת 1966 קיבל תעודת חבר מן המנין באגודה האמריקאית לפוליגרף. מ-1961 ועד שחרורו ב-1977 היה אחראי על מעבדת הפוליגראף בשב"כ.
לאחר שסיים את עבודתו בשירות, בשנת 1977 הקים יחד עם צבי אהרוני את המכון הישראלי לפוליגרף.
בזכות מומחיותו ערך אלפי חקירות בישראל ומחוצה לה עבור גורמים שונים במגוון רב של נושאים. בנו אודי שגם הוא התמחה בתחום בארצות הברית ממשיך את פעילות המכון. ויקטור ממשיך לעבוד במכון באופן חלקי גם בשנות ה־90 לחייו.
חיים אישיים
ויקטור גר בתל אביב, היה נשוי לשרה (לבית אפרתי) כ־67 שנים, עד לפטירתה ב-2021. אב לשלושה.
איאן סטיוארט (מתמטיקאי)
איאן ניקולס סטיוארט (באנגלית: Ian Nicholas Stewart; נולד ב-24 בספטמבר 1945) הוא מתמטיקאי בריטי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת ווריק. נודע בתרומתו לתורת הקטסטרופות וככותב של ספרי מדע פופולרי ומדע בדיוני.
ביוגרפיה
איאן סטיוארט נולד בקנט, אנגליה. מורהו למתמטיקה בבית הספר התיכון עמד על כישרונו המתמטי, וטיפל בקבלתו לאוניברסיטת קיימברידג', שבה קיבל סטיוארט תואר ראשון במתמטיקה. הוא המשיך לדוקטורט באוניברסיטת ווריק, שבה קיבל תואר דוקטור בשנת 1969, הצטרף לסגל האקדמי שלה, ובה הוא מכהן כפרופסור למתמטיקה. בסוף שנות ה-60 ערך את כתב העת המתמטי של האוניברסיטה, "Manifold". במשך שנים אחדות כתב טור בשם "שעשועים מתמטיים" בירחון "סיינטיפיק אמריקן".
היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בגרמניה, בניו זילנד ובארצות הברית.
בשנת 1995 הוענקה לו מדליית מייקל פאראדיי ובשנת 1997 נשא את הרצאות חג המולד של המכון המלכותי. בשנת 2001 נבחר לעמית של החברה המלכותית.
יחד עם ג'ק כהן וטרי פראצ'ט חיבר שלושה ספרי מדע פופולרי המבוססים על "עולם הדיסק" של פראצ'ט. בשנת 1999, בטקס שבו קיבל פראצ'ט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ווריק, מינה פראצ'ט את כהן וסטיוארט ל"קוסמי כבוד של האוניברסיטה הנעלמת".
סטיוארט פרסם יותר מ-140 מאמרים מדעיים, בהם סדרה של מאמרים רבי השפעה ביחד עם ג'יימס קולינס מאוניברסיטת בוסטון.
פרסם כשלושים ספרי מדע פופולרי, מרביתם עוסקים במתמטיקה, שני ספרי מדע בדיוני וארבעה ספרי לימוד במתמטיקה. אחדים מספריו תורגמו לעברית:
פוליסה
פוליסה היא מסמך בעל נוסח אחיד המכיל את פרטי ההתקשרות בין חברת ביטוח לבין המבוטח. הפוליסה מגדירה את התחייבות חברת הביטוח לשלם פיצוי כספי בגין נזקים שונים שייגרמו עקב סיכונים מוגדרים וקשורים למבוטח או לצד שלישי. כמו כן היא כוללת את כל החובות והזכויות של החברה ושל המבוטח, ובין היתר: גובה התשלום (הפרמיה) שישלם המבוטח, סכום הפיצוי שישולם, הגורמים שיקבלו את הפיצוי, תוקף הפוליסה, והתנאים לקיומה. לפוליסה האחידה לעיתים קיים גם נספח אישי הבוחר את תנאיה למבוטח המסוים, לבעל הפוליסה או למוטב שלה, כתלות בחישוב תשלום הפרמיה. לדוגמה: תוספת לביטוח מנהלים עבור אובדן כושר עבודה.
פוליסת הביטוח נערכת על ידי אקטוארים ועל ידי יועצים משפטיים של חברות הביטוח כדי לקבוע את תנאיה על פי הפסיקה הקיימת. הפוליסה כוללת סעיפים רבים אשר לא תמיד זוכים לתשומת לב נאותה של המבוטחים, וכתוצאה מפרושים שונים של תנאיה ונספחיה מהווה מקור להתדיינויות משפטיות בין חברות ביטוח למבוטחיה.
נסקפה
נסקפה (Nescafé) הוא מותג קפה מתוצרת חברת נסטלה השווייצרית. השם הוא הלחם בסיסים של המילים "נסטלה" ו"קפה". נסטלה הציגה לראשונה את מותג קפה הדגל שלה בשווייץ ב-1 באפריל 1938.
היסטוריה
נסטלה החלה בפיתוח מוצר קפה בשנת 1930, ביוזמת ממשלת ברזיל, כדי לסייע בשימור העודף הגדול של קציר הקפה הברזילאי השנתי.
מקס מורגנטלר הוביל את פרויקט הפיתוח. נסטלה הציגה את המוצר החדש בשם המותג "נסקפה – Nescafé" ב-1 באפריל 1938. נסקפה הוא אבקת קפה נמס, שהפך למצרך אמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1965 הציגה נסטלה מותג קפה מיובש בהקפאה בשם "נסקפה זהב - Nescafé Gold" באירופה.
בשנת 1966 פיתחה נסטלה מותג קפה מיובש בהקפאה בשם Taster's Choice.
בשפת הסלנג העברית, קיבל שם המותג "נס קפה" (או בקצרה - "נס"), כינוי לקפה נמס בכלל.
שיווק
בארצות הברית השתמשה נסטלה בשם נסקפה על מוצריה עד סוף שנות השישים. מאוחר יותר הציגה נסטלה מותג חדש בקנדה ובארצות הברית בשם "Taster's Choice", שהחליף את Nescafé. החברה ממשיכה למכור את Taster's Choice כמוצר נפרד, שממותג כנעלה על Nescafé ונמכר במחירים גבוהים יותר.
בשנת 2003 הציגה החברה מחדש את המותג Nescafé בקנדה ובארצות הברית, והמוצר ידוע כיום בשם Nescafé Taster's Choice. הוא נמכר בסופרמרקטים בצפון אמריקה באריזות זכוכית ופלסטיק כאחד.
בעוד המותג Nescafé נוצר לקפה נמס, הוא שימש לאחר מכן כמותג מטרייה במספר מוצרי קפה נמס, כולל, בבריטניה, קפה זהב מיובש ובלנד 37.
בשנת 2006 השיקה נסקפה את מערכת מכונות הקפה החדשה "Dolce Gusto" ("טעם מתוק" באיטלקית). המערכת מאפשרת לצרכנים להכין בעצמם סגנונות שונים של קפה (קפוצ'ינו, לאטה מקיאטו, אספרסו וכו'). בנוסף, ניתן להכין שוקו חם ומשקאות קרים באמצעות המכונה. המכונות נמכרות כעת ביותר מ-60 מדינות. בניגוד למוצרי Nescafé אחרים, רוב משקאות דולצ'ה גוסטו משתמשים בפולי קפה קלויים וטחונים, במקום בקפה נמס.
יצחק ביגר
יצחק ביגר (2 בנובמבר 1917 – 1 במרץ 1948) היה שחקן כדורמים ארץ ישראלי, שוער מכבי חיפה ונבחרת ארץ ישראל בכדורמים ושוער קבוצת הוקי שדה של מכבי חיפה. ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות נגד מצרים, לבנון ויוון. נהרג בגשר רושמיה בחיפה במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
ביגר נולד וגדל בזכרון יעקב למשפחת עובדים דור רביעי בארץ ישראל, בנם של חיה שרה ודוד ביגר. בילדותו עבר עם משפחתו לשכונת בת גלים בחיפה. משפחתו הייתה מראשוני המתיישבים בשכונה. הוא בן מתוך עשרה אחים ואחיות. אברהם, נחמן, אפרים ויורם אחיו היו אף הם שחיינים ושחקני כדורמים מצטיינים בקבוצת מכבי חיפה, ונבחרת ארץ ישראל.
בטורניר גביע פארוק, מלך מצרים, שנערך בקהיר באוקטובר 1944 שיחק ביגר כשוער הנבחרת, שניצחה את לבנון 4–1 ואת צבא הברית 7–1. במשחק הגמר ניצחה מצרים את ישראל 2–0.
ביגר היה אמור להשתתף באולימפיאדת לונדון (1948), אך מותו ב-1 במרץ 1948 קטע את החלום.
חיים אישיים
ביוני 1946 התקבל ביגר כחבר בחברת ההובלה "הנמל החדש", ומאז עבד בקביעות כנהג. במאי 1947 יצא לאימונים מטעם ההגנה. למרות ניתוקה של חיפה מהמפרץ על ידי מארבים של הערבים בוואדי רושמיה, ביגר הוביל מדי יום מצרכים מחיפה למפרץ. ב-1 במרץ 1948 (כ' באדר א' ה'תש"ח), תוך כדי מילוי תפקידו כנהג, נהרג מפגיעת כדורים בבטנו כאשר נסע בוואדי רושמיה. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בחיפה.
ביגר היה נשוי לאיילה ואב לבן.
הנצחה
במשך כארבעה עשורים נערך מפעל העשרה, שכלל תשע תחרויות שחייה לזכרם של תשעה מהרוגי מלחמת העצמאות שחייני מכבי ומשחק כדורמים לזכרו.
פיי וייט
פיי וייט (באנגלית: Faye White; נולדה ב-2 בפברואר 1978) היא כדורגלנית אנגליה המשחקת בקבוצת ארסנל ליידיס ובנבחרת אנגליה.
ארסנל
וייט החלה את הקריירה שלה בארסנל כשהייתה בת 18. בעונת 1996/1997 היא זכתה במקום קבוע במרכז מערך ההגנה של הקבוצה, וזכתה עמה באליפות הפרמייר ליג לנשים. בעונה שלאחר מכן היא זכתה עם ארסנל בדאבל של אליפות וגביע ה-FA לנשים, ואף נבחרה לשחקנית השנה בפרמייר ליג. לאחר מכן זכתה עם ארסנל פעם נוספת בגביע ה-FA ופעמיים בגביע הליגה לנשים. ארסנל לא זכתה בתארים נוספים בשנים שלאחר מכן, ורק בעונת 2000/2001 הצליחה הקבוצה לזכות בכל שלושת התארים האפשריים בכדורגל האנגלי.
בשנת 2002 קיבלה וייט את סרט הקפטן של ארסנל, והובילה את הקבוצה לזכייה בדאבל בעונת 2003/2004 ובעונת 2005/2006.
היא החמיצה את רוב עונת 2006/2007 לאחר שסבלה מקרע ברצועה הצולבת הקדמית בפעם השנייה בקריירה שלה. בעקבות ניתוח ושיקום מוצלחים היא חזרה לסגל של ארסנל, והובילה את הקבוצה לזכייה בגביע אופ"א לנשים. לאחר מכן היא עזבה לקנדה והצטרפה לאוטווה פיורי, שאותה הובילה למשחקי הפלייאוף על האליפות. בנוסף, היא הובילה את ארסנל לזכייה באליפות חמישית ברציפות באותה שנה, שהייתה חלק מדאבל שלישי ברציפות.
בשנת 2007 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לספורט.
נבחרת אנגליה
ב-1997 היא ערכה את הבכורה שלה במדי נבחרת אנגליה במשחק מול נבחרת סקוטלנד, ובמשחקה המלא הראשון (מול נבחרת צרפת ב-1998) היא נבחרה לשחקנית המצטיינת של המשחק. הטורניר החשוב הראשון שבו היא נכללה בסגל הנבחרת היה יורו 2001 שנערך בגרמניה.
במשחק מול נבחרת ניגריה ב-2002 היא קיבלה את סרט הקפטן של הנבחרת, ושימשה בתפקיד זה במהלך מוקדמות מונדיאל 2003 בארצות הברית, שאליו לא העפילה אנגליה לאחר הפסד לנבחרת צרפת במשחקי הפלייאוף.
היא הייתה קפטן הנבחרת גם ביורו 2005 שנערך באנגליה, והובילה את הנבחרת לרבע הגמר במונדיאל 2007 שנערך בסין. היא השתתפה בכל משחקי הטורניר בסין, ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת בתיקו 0 - 0 מול נבחרת גרמניה.
נכון ל-9 ביולי 2011 היא השתתפה ב-90 משחקים של הנבחרת, והבקיעה בהם תריסר שערים.
טוליה (להקה)
טוליה (בפולנית: Tulia) היא להקת בנות פולנית המשלבת בסגנונה מוזיקת פולק פולני מסורתית ומוזיקת פופ מודרנית. הלהקה ייצגה את פולין באירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, ישראל.
קריירה
הלהקה הוקמה בשנת 2017 בעיר שצ'צ'ין שבפולין. בלהקה חברות ארבע בנות: יואנה סינקיוויץ', דומיניקה סיפקה, פטרישיה נואיקה וטוליה ביצ'אק, ששמה נבחר לשמש כשם הלהקה כולה. הלהקה התפרסמה בפולין בעקבות קאבר שעשתה לשירם של דפש מוד, "Enjoy the Silence" ביוטיוב.
ב-15 בפברואר 2019 פרסמה רשות השידור הפולנית את הלהקה כנציגתה לאירוויזיון 2019 שיתקיים בתל אביב שבישראל. את ההרשמה להתמודדות הלהקה על ייצוג פולין באירוויזיון ביצעה חברת התקליטים בה חתומה הלהקה (Universal Music Poland) ללא ידיעת הלהקה. חברות הלהקה התבטאו בעבר נגד התחרות: "האירוויזיון משתמש באלמנט מסוים של יריבות בין עמים, ואנחנו לא אוהבות יריבויות כאלה. אולי האירוויזיון הוא לא אירוע שנרצה לראות, אך נשמח לקבל הזמנות לאירועים אחרים".
יעקב קוזלצ'יק
יעקב קוזלצ'יק (כונה "שמשון אייזן"; 1902 – 13 ביוני 1953) היה איש בידור שערך הופעות המדגימות את כוחו הפיזי הרב, ראש המשטרה היהודית בעיירה קרינקי, קאפו במחנה המוות אושוויץ.
ביוגרפיה
קוזלצ'יק נולד בעיירה קרינקי שליד ביאליסטוק למשפחה של בורסקאים. כבר בגיל צעיר התבלט בזכות כוחו האדיר וגופו הרחב והשרירי. בגיל 7 הדהים את יהודי העיירה, כאשר נשא בשיניו דלי מים מן הבאר ועד בית-הוריו. בגיל 8 התייתם משני הוריו - אבל ידע לדאוג לעצמו. כשהיה בן 14 הניס פורעים פולניים שניסו לערוך פוגרום בעיירה.
כשמלאו לו 18 עזב את פולין ונסע לאמריקה, אל קרובי משפחה שהיו לו בקובה. הוא מצא עבודה כסבל בנמל הוואנה וערך הופעות-ראווה בנמל, שהציגו את כוחו האדיר, כגון משיכת חבל נגד עשרות אנשים או עצירת עגלה רתומה לסוסים.
בשנת 1932 הגיע קוזלצ'יק לניו יורק, הצטרף לכנופייתו של אל קפונה, ושימש כשומר ראש בין היתר של המתאגרף הגרמני מקס שמלינג, עובדה שהצילה את חייו בהמשך.
כגבר צעיר וחזק, ששקל 130 ק"ג, הצטרף לקרקס של מתאבקים ויצא איתו למסע הופעות בארצות הברית, מקסיקו וארגנטינה.
בתקופת השואה
בשנת 1941 נכנסו הגרמנים לעיירה קרינקי, שבה נולד ובה חי. כאשר נמצאה פצצה במשקל 100 ק"ג שלא התפוצצה באחד הבתים, הרים אותה קוזלצ'יק ונשא אותה אל מחוץ לעיר. הגרמנים כינו אותו "בומבנטראגר" - "נושא הפצצות", ומינו אותו להיות מפקד המשטרה היהודית של הגטו.
לפי כמה מקורות, ובהם זיכרונותיו של אברהם סופר, קומוניסט יהודי שברח מהגטו והצטרף לפרטיזנים ודבריו של אליהו קושניר, נהג קוזלצ'יק להציל יהודים, ולעיתים "לקנות" את חייהם מהגרמנים תמורת שוחד.
בנובמבר 1942 חוסל גטו קרינקי. כל היהודים, ובהם אשתו ושני ילדיו הקטנים של קוזלצ'יק, נשלחו להשמדה בטרבלינקה. הוא עצמו נשלח לפקד על "מחנה מפעל" שבו עבדו 350 יהודים לטובת מכונת המלחמה הגרמנית.
ב-26 בינואר 1943 הגיע קוזלצ'יק לאושוויץ. הוא הרשים את הגרמנים בממדי גופו ובכוחו הרב. לבקשתם, הצליח לכופף מוטות ברזל ברוחב של פסי-רכבת. בקרב יהודי המחנה הוא זכה לכינוי "שמשון אייזן" - משחק מילים על שמו של שמשון, הגיבור המקראי ועל המילה "ברזל" ("אייזן" ביידיש).
בחודש מאי 1943 נעשה קאפו באחד המקומות הנוראים במחנה אושוויץ - בלוק 11, שנקרא "בלוק המוות", ושימש מתקן חקירות של האס אס. תפקידו היה לחלק מזון לעצירים שהוחזקו ב-28 תאים, לנקות את הבלוק, להוציא לפועל עונשי מלקות ולהוביל את הנידונים למוות אל "הקיר השחור" שלפניו בוצעו ההוצאות להורג בחצר הבלוק.