cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klebsiella
בבני אדם
במהלך עשרות השנים האחרונות נערכו ניסויים רבים לבניית חיסונים יעילים נגד Klebsiella pneumoniae, וטכניקות חדשות נוסו לבניית חיסונים נגד החיידק. עם זאת, טרם אושר חיסון לKlebsiella לשימוש בארצות הברית. K. Pneumoniae הוא הגורם השכיח ביותר לזיהום נוזוקומי בדרכי הנשימה ולזיהומים מוקדמים בטיפול נמרץ, והגורם השני בשכיחותו לזיהומים במחזור הדם מחיידקים גראם-שליליים ודלקות בדרכי השתן. אוכלוסיות מבודדות עמידות לאנטיביוטיקה הן פתוגן חיידקי חשוב שנדבקים בו בבתי חולים, מוסיפים במידה ניכרת לזמן השהייה בבית החולים, והם בעייתיים במיוחד באזורים רפואיים שבהם השפעתם ניכרת כגון יחידות טיפול נמרץ. סבורים כי עמידות זו לחיידקים מיוחסת בעיקר ל. היכולת של K. Pneumoniae להתיישב בסביבת בית החולים, לרבות שטיחים, כיורים, פרחים ומשטחים שונים, כמו גם עורם של החולים וצוות בית החולים, זוהתה כגורם מרכזי בהתפשטות הזיהומים הנרכשים בבתי החולים.
בבעלי חיים
בנוסף לכמה מינים של Klebsiella לאחר שהתגלו כמחוללי מחלות אנושיים, זוהו מינים אחרים, כמו K. Variicola כפתוגנים בבני אדם ובבעלי חיים כאחד. לדוגמה, K. Variicola זוהה כאחד הגורמים ל בבקר.
בצמחים
במערכות צמחים ניתן למצוא את ה-Klebsiella במגוון מארחים צמחיים. K. Pneumoniae ו-K. Oxytoca מסוגלים לקבע חנקן אטמוספירי לצורה שיכולה לשמש צמחים, ולכן נקראים מקבעי חנקן משותפים או. החיידקים נצמדים חזק לשערות השורשים ופחות חזק לפני השטח של אזור ההתארכות וה של קצה השורש. הם חיידקים חשובים בהקשר חקלאי, בשל יכולתם להגדיל את היבול. הכמות הגדולה שלהם בצמחים נובעת לפחות בחלקה מהיעדר שוטון, שכן ידוע ששוטונים מעוררים הגנת צמחים. בנוסף, ידוע ש-K. Variicola מתקשר עם מספר צמחים שונים כולל בננה, וקנה סוכר והוא בודד מגני הפטריות של.
זיהום מים
בניגוד לחיידקים מהסוג Escherichia השייכים לאותה משפחה, כמות החיידקים מסוג זה בצואה נמוכה, אבל בניגוד ל-Escherichia הם מסוגלים להתפתח ולהתרבות במים. לכן הימצאותם במים מעידה שבעבר הרחוק המים זוהמו בצואה, ואין זה סימן לסכנה.
לידה מוסר
לידה מוסר (באנגלית: Lida Moser; 17 באוגוסט 1920 – 12 באוגוסט 2014) הייתה צלמת וסופרת יהודיה אמריקאית, שפעלה במשך יותר משישה עשורים עד פרישתה בשנות ה-90 לחייה. היא הייתה חברה בליגת הצילום הניו יורקית, בה הייתה ידועה בצילומי עיתונות וצילומי רחוב. עבודתה, שממשיכה להשפיע עד היום, כוללת צילומים בשחור-לבן, צילום דוקומנטרי וצילומי דיוקן.
ליגת הצילום הניו יורקית הייתה מוקד של צילום תיעודי אמריקני בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, וכמה מהצלמים החשובים ביותר במאה ה-20 היו חברים בה. בתערוכת רטרוספקטיבה בגלריית פרייזר שבוושינגטון היא תוארה כחלוצה בתחום הצילום. היא גם תוארה, למורת רוחה, כ"סבתו של הצילום העיתונאי האמריקאי".
קריירה
מוסר נולדה ב-1920 בניו יורק להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה. הקריירה שלה החלה ב-1947 כעוזרת בסטודיו של ברניס אבוט. ב-1949, תוך נסיעתה ברחבי קנדה, היא קיבלה את משימתה הראשונה מווג. מגזינים אחרים שהציגו את עבודותיה כוללים את הרפרס בזאר, אסקווייר, ולוק. היא כתבה מספר ספרים על עבודתה, וכן הייתה שותפה לכתיבה של מספר ספרים העוסקים בטכניקות צילום. מאמרים וטורים פרי עטה הופיעו בפרסומים רבים, כגון הניו יורק סאנדיי טיימס, "מדריך אמפוטו לאפקטים מיוחדים", "הכיף בצילום", "צילום קריירה", "נשים רואות גברים", "נשים של חזון", ו"זו הייתה ליגת הצילום".
על אף שמוסר הכירה רבים ששויכו בדיעבד לאסכולת ניו יורק לצילום, עבודתה לא מוזכרת בספרות על אסכולה זו, ולא נראה שהיא שיתפה פעולה עם חבריה. אליזבת לי משערת שמוסר לא נכנסה לקבוצה זו, הן כיוון שהיא התמקדה בצילום מסחרי, בעוד שחברי האסכולה התייחסו לאומנות הצילום ולצילום מסחרי כאל תחומים נפרדים, והן בגלל אתוס "הגבר הקשוח", שאפיין את חברי הקבוצה ואת עבודתם והיה זר למוסר.
סדרת המאמרים של מוסר בנושא צילום, "Camera View", הופיעה בניו יורק טיימס בשנים 1974-1981. עבודות הצילום המוקדמות של מוסר מושפעות מהצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה, וכן מהצלם האמריקאי ווקר אוונס. ניתן לראות זאת בצילומים של אדינבורו.
מוסר הלכה לעולמה ב-12 באוגוסט 2014, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-94.
הסרט "הצלמת לידה מוסר: אודיסיאה בשחור לבן" על מסעותיה ועבודות הצילום שלה בקנדה נכתב ובוים על ידי ג'ויס בורנשטיין ויצא ב-2017.
בתרבות פופולרית
ספרה "בנייתו של בניין אקסון, ניו יורק" (1971) כולל תמונה של מנקי חלונות, אשר שוחזרה בלגו בפארק לגולנד בפלורידה.
אוספים קבועים
עבודתה נמצאת באוספים של המוסדות הבאים:
הגלקסיה הננסית אריה I
הגלקסיה הננסית אריה I, נקראת לפעמים גלקסיית אריה I, היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים אריה במרחק של כ-828,000 שנות אור ממערכת השמש והיא אחת מגלקסיות הלוויין הרחוקות ביותר של שביל החלב. הגלקסיה התגלתה בשנת 1950 על ידי אלברט וילסון ורוברט הארינגטון בתמונות שצולמו במצפה הכוכבים פאלומר, כשליש מעלה מצפון לכוכב הבהיר רגולוס. למרות שבהירות נראיתה של הגלקסיה היא מדרגה 10, קשה להבחין בה בשל קרבתה לרגולוס שאורו החזק מפריע לצפייה.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-11.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,760 שנות אור. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כחצי אלפית ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. מחקר שנערך ב-2020 העלה שבמרכז הגלקסיה ישנו חור שחור שמסתו כ-3 מיליון מסות שמש, דומה למסה של קשת A*, החור השחור שבמרכז גלקסיית שביל החלב, ומהווה למעלה מ-5 אחוזים ממסת הגלקסיה. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 5 מיליון מעוצמת ההארה של השמש, כך שהיא אחת מגלקסיות הלוויין הננסיות הבהירות ביותר. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כ-3.7% מזאת של השמש, מה שמראה שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבי שביל החלב, אך שלא כמו רבות מבין גלקסיות הלוויין של שביל החלב, יצירת כוכבים חדשים המשיכה להתרחש בגלקסיה עד לפני כמיליארד שנים.
כריש (שדה גז)
כריש הוא שדה קידוח של גז טבעי הנמצא בים התיכון, במים הכלכליים של ישראל, כ-90 קילומטר מערבית לחופי ישראל, בסמוך לגבול הצפוני של המים הכלכליים. השדה התגלה יחד עם מאגר תנין על ידי חברות דלק קידוחים ונובל אנרג'י. כריש ותנין יחד מכילים 60–80 מיליארד מטרים מעוקבים של גז (BCM). בנוסף, מאגר כריש מכיל 13 מיליון חביות קונדנסט, חומר גלם לייצור נפט מסוג ברנט.
פיתוח שדה הגז
בהתאם למתווה הגז הישראלי, חברות דלק ונובל אנרג'י מכרו בשנת 2016 את זכיותיהן בשדות לחברת אנרג'יאן היוונית תמורת כ-150 מיליון דולר. ביוני 2017 הגישה החברה לממונה על הנפט במשרד האנרגיה את תוכניותיה לפיתוח המאגרים, והיא הוצגה בפני המועצה הארצית לתכנון ולבנייה באוגוסט 2017. תוכנית הפיתוח כללה אסדת הפקה עצמאית, אפשרות לחיבור ספקים נוספים לצנרת האספקה בים, וטיפול מלא בגז הטבעי באזור שדה הגז במעמקי הים.
ב-2019 דיווחה חברת אנרג'יאן כי בחלק מהשדה הנקרא כריש צפון, היא מצאה כמות גז גדולה כפי 4 מצריכת הגז השנתית בישראל. באפריל 2020, החברה עדכנה כי המאגר מכיל 33.7 מיליארד מ"ק (BCM) של גז טבעי בר-הפקה, לעומת כ-25 BCM לפי האומדן שפורסם בעקבות קידוח ההערכה—כלומר עלייה של כ-32% בכמות הגז.
במאי 2020 הודיעה חברת אנרג'יאן כי השלימה את הנחת הצנרת התת-ימית של המאגר מאזור נקודת הקיבול בחוף דור ועד למיקום הבאר. הצנרת היא באורך של 90.3 ק"מ והונחה בעומק של עד 1,700 מטרים בקצב הנחה ממוצע של 4,578 מטר ליום.
ב-5 ביוני 2022 דווח כי אסדת הפקת הגז הגיעה לאזור ישראל והיא עוגנת מול חופי חיפה. באוקטובר 2022 החלה הפקת גז בשדה "כריש".
אנרג'יאן נגד דלק קידוחים
באפריל 2020, דווח כי אנרג'יאן שלחה מכתב לדלק קידוחים שבו היא שוללת את חישוב התמלוגים שאמורים להגיע אליה. במכתב שנשלח ליוסי אבו, מנכ"ל דלק קידוחים, טענה חברת אנרג'יאן כי ההערכות שדלק קידוחים הציגה ביחס לשווי התמלוגים מכריש ותנין מופרזות ואינן משקפות את תנאי ההסכם בין הצדדים. כמו כן, אנרג'יאן טענה כי המשא ומתן עם דלק קידוחים והחתימה על ההסכם קדמו לקידוח ולתגלית בכריש צפון—המהווה כ-30% מסך עתודות הגז שהוערכו במאגרי כריש-תנין—ולכן אין היא מחויבת בתשלום תמלוגים בגינה. לפי הדוחות של דלק בשנת 2019, שווי התמלוגים לכלל הזכאיות נאמד בכ-1.1 מיליארד שקל, לפי שיעור היוון של כ-11%. כ-600 מיליון שקל מיוחס לחלקה של דלק קידוחים, כ-410 מיליון שקל לקבוצת דלק ולדלק אנרגיה, והיתרה לכהן פיתוח.
טענות לבנון לשטח כריש ותנין
באוקטובר 2020, כחלק ממשא ומתן הנפתח בין ישראל ללבנון, העלו הלבנונים את הדרישה לדון בשטחים שכוללים את מאגרי כריש ותנין. דרישת לבנון התבססה על שטח ימי של 1,460 קמ"ר נוספים מהמים הכלכליים של ישראל, בנוסף ל-860 הקמ"ר שעליהם החל הדיון בשיחות לסימון הגבול הימי. במכתב שנשלח למנכ"ל חברת אנרג'יאן שאול צמח על ידי מנכ"ל משרד האנרגיה הישראלי אודי אדירי, שעמד בראש המשלחת הישראלית לשיחות עם לבנון, הובהר כי העמדה הלבנונית כלל לא תידון ושהיא נדחית על הסף.
ב-2 ביולי 2022 יירט צה"ל שלושה כלי טיס בלתי מאוישים של חזבאללה, שעשו את דרכם לעבר האסדה, בשטח המים הכלכליים של ישראל.
קרם בוואריה
קרם בוואריה (בצרפתית: Crème bavaroise) הוא שמו של קינוח קרמי ממקור צרפתי, הקרוי על שם מדינת בוואריה שבגרמניה.
קינוח זה מבוסס על קינוח בווארי מסורתי העשוי מקרם המקורר בתבנית ונהפך על צלחת הגשה.
ניתן לעשות שימוש בקרם זה למילוי סופגניות או כחלק מהקינוח שארלוט.
אדואר רקין
אדואר-ז'אן רקין (בצרפתית: Édouard Réquin; 13 ביולי 1879 – 2 בינואר 1953) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
רקין נולד ב-13 ביולי 1879 ברואן, ובשנת 1898 התגייס ל. בין השנים 1900–1911 הוא היה חלק ממשלחת לצפון אפריקה. ואז בשנים 1916–1918 היה קצין מטה של המרשלים ז'וזף ז'ופר ופרדיננד פוש. בשנים 1917–1918, כלוטננט קולונל, הוא היה חלק מהמשלחת הצבאית הצרפתית לוושינגטון די. סי.. בקיץ 1918 קידם את מדיניות הצבא הצרפתי בנושא שילוב גזעי. גורמים צבאיים אמריקאים התרשמו מתיאורו של רקין את המצב בצבא הצרפתי בו לבנים ושחורים שירתו זה לצד זה וטופלו באותם בתי חולים ועל ידי אותו כוח אדם, ורקין פרסם את הדו"ח שלו "La Course de l'Amérique à la Victoire" באנגלית כמרוץ הניצחון של אמריקה (1919). בשנת 1919 היה יועץ טכני בוועידת השלום בפריז, ומאוחר יותר חיבר את המאמר Projet de Traité d'Assistance Mutuelle (1924). משנת 1930 הוא היה נציג הצבא הצרפתי בליגת האומות, ובשנים 1930–1932 היה ראש הקבינט במשרד המלחמה.
ב-14 באוקטובר 1932 מונה רקין למפקד הדיוויזיה ה-11, וב-6 באפריל 1935 הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס ומונה למפקד האזור הצבאי ה-18. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת ז'נרל ד'ארמה ומונה למפקד האזור הצבאי ה-20. ב-4 בספטמבר 1938 הוא מונה לחבר במועצת המלחמה העליונה ובמקביל למפקד המכללה לחקר ההגנה הלאומית (Collège des Hautes Etudes de Défense Nationale).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-2 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הארמייה הצרפתית הרביעית ופיקד עליה במהלך הפלישה הגרמנית לצרפת, וב-6 ביולי 1940 נכנע עם כוחותיו לצבא הגרמני.
אושר
אושר הוא נחת, הרגשת נעימות, הצלחה ושביעות רצון.
מושג האושר נדון בהגות כבר בעת העתיקה. בתקופה המודרנית הוצעו מספר שיטות בניסיון להגדיר את האושר באופן מדיד יותר.
גישות לאפיון והשגת אושר
לפי סוקרטס המפתח לאושר הוא הפניית תשומת הלב מהגוף אל הנשמה. יש לשאוף לאיזון – הרמוניה – בין התשוקות שלנו וכך להרגיע את הנפש ולהשיג מצב שלווה אלוהית. חיים מוסריים עדיפים על פני חיים לא מוסריים, בעיקר משום שאלה חיים מאושרים יותר. בנוסף – השאיפה לידע, ללמוד, להבין את העולם גורמת לאושר כמעט אלוהי. לפי סוקרטס ניתן ללמוד איך לחיות באושר.
תומאס הובס הגדיר את האושר כ"התקדמות מתמדת של התשוקה ממושא אחד אל אחר, והשגתו של הראשון עדיין איננה אלא הדרך אל האחרון". הוא הסביר זאת בכך שהתשוקה האנושית היא לא רק סיפוק צרכים רגעי, אלא רצון להבטיח את הדרך לסיפוק התשוקות גם בעתיד.
לפי מרטין זליגמן מייסד הפסכולוגיה החיובית אושר מאופיין באמצעות חמישה מרכיבים: תחושה חיובית, מעורבות, קיום יחסים טובים עם אנשים אחרים, הרגשת משמעות ושייכות למשהו גדול יותר מעצמי והרגשת הצלחה. לדבריו, כל אלה ניתנים למדידה ויש אפשרות ללמוד איך לממש אותם.
לפי אברהם מאסלו תאוריית הצרכים שפיתח מראה שהדחף לצמיחה אישית ולמימוש עצמי מושרשים עמוק בנפש האדם. אף על פי כן, אצל רוב האנשים, הדחף הזה מופיע רק לאחר שהצרכים הבסיסיים יותר מתמלאים. ברגע שהצרכים למזון, ביטחון, אהבה ושייכות והערכה עצמית מסופקים, עולה על פני השטח רצון עמוק לביטוי יצירתי ולמימוש עצמי.
לפי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית מה שגורם לנו אושר הוא קשר אוהב עם אנשים והשתקעות בנושא מעניין עד כדי אובדן מודעות עצמית, למשל בספורט, אמנות, כתיבה וכדומה. "אושר אובייקטיבי הוא איך זה להיות את כשאת לא חושבת על החיים שלך".
לפי אריך פרום אושר הוא תוצאה של יצירתיות ויכולת תגובה למה שקורה לבני האדם ולטבע. אושר הוא לא ההפך של עצב. אדם מאושר לפעמים שמח ולפעמים עצוב. מה שמאפשר אושר הוא תחושת קשר אמיתי למציאות. עם זאת בתרבות המערב אנחנו נוטים להתייחס אחד לשני כמו חפצים בשוק, יחס תן־קח שטחי. עיסוק מעין זה מונע מאיתנו את התחושות האמיתיות של קשר אנושי.
לפי הדלאי לאמה אושר הוא שלווה פנימית שאינה נתונה להשפעה חיצונית, אבל מתוך ערות מלאה לסביבה. אם קורה משהו קשה בחיים הוא אמור ללמד אותנו שיעור. חשוב לחשוב באופן גלובאלי על כל בני האדם, למשל בהקשר ההתחממות העולמית יש לגלות אכפתיות לא רק לגבי מה שטוב למדינה שלי או ליבשת שלי אלא לכל בני האדם. וחשוב לאהוב כל אדם באשר הוא.
פילוסופיה ומוסר
אריסטו פיתח מרשם לאושר – אודימוניה. בליקיאון מוסבר איך למקסם את האושר על ידי התנהלות מוסרית בחיים, הגשמת הפוטנציאל האישי ויצירת קשרים עם אנשים. אכן, יש לספק גם את הצרכים הגופניים באמצעות אכילה וקיום יחסי מין, אך כיוון שאלוהים לא מתעניין בבני האדם ובמה שהם עושים. בני אדם צריכים לקדם את עצמם. אודימוניה לפי אריסטו הוא אושר פנימי. לא תלוי ברכוש אלא בתחושת מימוש עצמי.
הדוניזם הוא השקפה שונה, הרואה בהנאות גופניות וחושיות את פסגת האושר.
בבודהיזם מבחינים בין עונג שניתן לחוות באמצעות החושים שקולטים את מה שהעולם מציע לבין אושר שהוא חווית נדיבות פנימית, שמטרתה להציע מעצמנו לעולם. אשר לשאלה איפה נמצא האושר – האם הוא מרוחק ובעתיד לא ידוע, שמושג רק לאחר תרגול ממושך, בסוף כל הגילגולים, או כאן ועכשיו. נירוונה מכילה את מה שיש בלי להיאבק ולרצות לשנות. "האושר כוויתור על משאלת האושר."
פילוסופיה מודרנית
במאה ה־18 הפילוסוף האנגלי ג'רמי בנת'ם ייסד את התועלתנות, על פיה המטרה המוסרית העליונה היא להביא לכך שיהיה כמה שיותר אושר לכמה שיותר אנשים. בנת'ם טען שכל החקיקה והמדיניות צריכות להיעשות מתוך עמדה זאת. מתוך ראיית האושר של כלל בני האדם כערך עליון, טען ממשיך דרכו של בנת'ם, ג'ון סטיוארט מיל, שאפליה כלפי נשים אינה מוסרית, שכן האושר של נשים חשוב לא פחות משל הגברים. הוא גם טען שיש רמות אושר גבוהות ונמוכות, וכי הפרט מעדיף להיות אדם לא מסופק מאשר "חזיר" מסופק, לכן הנאות "גבוהות" הקשורות להיותו אדם הן חשובות יותר.
תומכי הדמוקרטיה, כגון תומאס ג'פרסון, האמינו כי "חיים, חירות ורדיפת האושר" הן זכויות בלתי ניתנות לשלילה, ומהוות עילה מוצדקת להפיכת השלטון.
לתפיסת קאנט, האושר לא יכול להתקיים בלי רמת מוסר משמעותית של האדם, וסבר שהכלי היעיל ביותר להשגת אושר הוא האינסטינקט.
תנועת הרומנטיקה העריכה ביטויי רגש אישיים, וחתרה להגיע ל"אני האמיתי" שאינו מושפע מנורמות חברתיות. אהבה ואינטימיות הפכו למוטיבציה העיקרית של אנשים להינשא.
אומללות
לפי הנרי אונגר מבחינה פילוסופית יותר קל להגדיר אומללות מאשר אושר. הסיבה לכך היא שאומללות היא מצב קונקרטי. למשל: אברהם אומלל כשהוא צריך להעלות לעולה את בנו יצחק. מרים אומללה כשהיא רואה את בנה ישוע הצלוב. אלה מצבי אומללות קיצונית ואילו האושר לפי השקפה זאת הוא מצב סיכום החיים, כשמתקבל הסך הכולל של מהלך כל החיים. רק אז – לאחר מות – ניתן להגדיר אם היו אלה חיים מאושרים.
ברטראנד ראסל בספרו כיבוש האושר מזכיר את קהלת שהיה לו כל מה שאדם יכול לרצות – הנאות, רכוש, משרתים, כוח – ובכל זאת הוא היה אומלל.
ב הֲבֵל הֲבָלִים אָמַר קֹהֶלֶת הֲבֵל הֲבָלִים הַכֹּל הָבֶל: [...] יב אֲנִי קֹהֶלֶת הָיִיתִי מֶלֶךְ עַל יִשְׂרָאֵל בִּירוּשָׁלָם: יג וְנָתַתִּי אֶת לִבִּי לִדְרוֹשׁ וְלָתוּר בַּחָכְמָה עַל כָּל אֲשֶׁר נַעֲשָׂה תַּחַת הַשָּׁמָיִם הוּא עִנְיַן רָע נָתַן אֱלֹהִים לִבְנֵי הָאָדָם לַעֲנוֹת בּוֹ: יד רָאִיתִי אֶת כָּל הַמַּעֲשִׂים שֶׁנַּעֲשׂוּ תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ וְהִנֵּה הַכֹּל הֶבֶל וּרְעוּת רוּחַ: טו מְעֻוָּת לֹא יוּכַל לִתְקֹן וְחֶסְרוֹן לֹא יוּכַל לְהִמָּנוֹת: יח כִּי בְּרֹב חָכְמָה רָב כָּעַס וְיוֹסִיף דַּעַת יוֹסִיף מַכְאוֹב:
ראסל לא מסכים עם עמדתו זאת של קהלת.
דתיות
דתיות משמעה בדרך כלל שייכות לקהילה. שייכות לקהילה נחשבת בדרך כלל גורם מגביר אושר. קשה לבודד את השפעת הקהילה מהשפעת הדתיות כשבוחנים את מידת האושר. במחקר שפורסם בשנת 2020 החוקרים סקרו 40,534 נשאלים שנבחרו באקראי מ־43 מדינות. הנחקרים נשאלו לגבי מידת האושר שלהם ועוצמת אמונתם הדתית. בנוסף נחקרה תחושת החופש האישי שלהם, מתוך מחשבה שאוטונומיה – שנחשבת גורם משפיע על רמת האושר – עלולה להוות גורם שמתנגש ישירות בסמכות הדתית.
כדי למדוד את הדתיות, המשתתפים נשאלו אם הם פעלו על פי כללי הדת שלהם בקפדנות, לעיתים רחוקות או איפשהו באמצע. כדי למדוד אוטונומיה, הסקר שאל אם המשיבים מרגישים חופשיים לחיות את החיים כפי שהם רוצים, האם יש מניעה כלשהי לעשות את מה שהם רוצים לעשות, או איפשהו באמצע.
מניתוח התוצאות במדינות השונות עולה כי אנשים שחשו שיש להם יותר אוטונומיה נטו להיות פחות דתיים ואנשים שהיו יותר דתיים נטו להעריך פחות חופש אישי. כמו כן נמצא כי היחס בין דת לאושר ובין אוטונומיה לאושר היה שונה בהתאם למקום המגורים ולתנאי החיים במדינה. במדינות דמוקרטיות מפותחות יותר מבחינה כלכלית, החופש האישי נחשב בעל ערך גבוה והדתיות נחשבת פחות. במדינות פחות מפותחות מבחינה כלכלית שהן שמרניות, הדתיות נחשבת יותר מהחופש האישי. מכך עולה כי תנאים כלכליים משפיעים על אמונות דתיות. הדת חשובה יותר לאנשים כשהם חיים במדינות מפותחות פחות מבחינה כלכלית, שהן גם פחות דמוקרטיות, מקומות בהם יש ניצול לרעה של כוח, אי שוויון מגדרי ותנאי חיים עתירי גורמי לחץ. במדינות כאלה האנשים זקוקים לדת כדי להתמודד פסיכולוגית עם אתגרי החיים.
בעוד שהדפוס הזה היה כמעט אוניברסלי, ארצות הברית הייתה קצת חריגה. אף על פי שזאת אחת הדמוקרטיות המודרניות הוותיקות ביותר, בארצות הברית הדתיות עדיין גורמת לאנשים יותר אושר, בדומה להשפעתה במדינות העניות. החוקר – מיכאל מינקוב – משער שבניגוד למדינות העשירות והדמוקרטיות האחרות, בארצות הברית יש הרבה אי שוויון חברתי ואין בה תמיכה מהמערכת הסוציו־אקונומית. עקב כך רבים מבני קבוצות המיעוט מרגישים מקופחים ומופלים לרעה וכתוצאה מכך מתגברת הדתיות.
מצב האושר בעולם
בשפות שנסקרות בדו"ח העולמי על האושר, אנגלית, צרפתית, איטלקית, סינית, ניכרת מגמה להעדיף מונחים שקשורים לאושר על פני מונחים ותיקים יותר, כמו תוצר מקומי גולמי, שנמצא כי אינם מסייעים בעיצוב מדיניות המטיבה עם האזרחים. במחקר העולמי אודות האושר ניכרת תשומת לב להעמקת אי־שוויון כלכלי וגוברת ההכרה בכך שמשבר האקלים מאיים על יכולת חיזוי הרווחה העתידית. לממשלות יש אתגר לבנות סולם העדפות חברתיות ניתנות למדידה. למשל התקציב של ניו זילנד לשנת 2021 כונה "תקציב מרוציות מהחיים" והוא מבוסס על שני מרכיבים: מסגרת איכות חיים וגישה מאורית שמכונה "שביל בריא". ממשלת קנדה קבעה אסטרטגיית איכות חיים. האושר וחוויות החיים הסובייקטיביות של האזרחים הן מטרות מרכזיות של הממשלה הקנדית ושל התקציב שלה.
מה הם חיים טובים?
מחקר של אוניברסיטת הרווארד שהחל בשנת 1938 נמשך עד העשור השלישי של המאה ה־21.
מטרת המחקר הייתה מלכתחילה למצוא את הדרכים לחיים בריאים ומאושרים. בתחילת דרכו כלל המחקר גברים בלבד, כולם סטודנטים (באותה תקופה לא התקבלו נשים ללמודים באוניברסיטה). בהמשך הורחבה אוכלוסיית המחקר והיא כוללת את צאצאי הגברים שנחקרו, נשותיהם וכן תושבי שכונת עוני בעיר בוסטון. חלק מהמשתתפים הפכו לאנשי עסקים מצליחים, רופאים, עורכי דין ואחרים לקו בסכיזופרניה או הפכו אלכוהוליסטים. הגילוי המפתיע של המחקר הוא כי אף שיש חשיבות לתחזוקת הגוף, מערכות יחסים קרובות משמעותיות יותר מכסף או תהילה והן אלה שגורמות לאנשים להרגיש אושר לאורך חייהם. קשרים בין אישיים טובים מגנים עלינו מאי שביעות רצון בחיים, עוזרים לעכב דעיכה רגשית ופיזית ומנבאים חיים ארוכים ומאושרים. קשרים בין־אישיים הם בעלי משמעות רבה יותר בהקשר זה מאשר מעמד חברתי, מנת משכל או תורשה. ממצא זה הוכיח את עצמו גם בקרב הסטודנטים לאורך חייהם וגם בקרב משתתפים ממעמדות נמוכים יותר, שהצטרפו למחקר במהלך השנים. עוד נמצא כי רמת שביעות הרצון של אנשים ממערכות היחסים שלהם בגיל 50 ניבאה את מצב בריאותם הגופנית באופן מדויק יותר מאשר רמות הכולסטרול שלהם. כמו כן נמצא כי אנשים שהיו נשואים באושר בשנות ה־80 לחייהם דיווחו על מצבי רוח תקינים אפילו בימים שבהם היו להם כאבים פיזיים. אלה שהיו להם נישואים אומללים חשו ביותר כאב רגשי ופיזי.
פסיכולוגיה חיובית
הפסיכולוגיה החיובית דנה בשאלה איך להיות יותר מאושרים. על פי טל בן שחר מתבססת חוויית האושר על חמישה עקרונות:
סקירת מחקרים מהעשור השני של המאה ה־21 הראתה את החשיבות הפיזיולוגית, החברתית והאישית של אושר. על פי הממצאים, עלייה בחוויית האושר האישית העלתה במחקרים שונים את היכולת לעבד מידע, את רמת השליטה העצמית, את מהירות ההחלמה מכאבים, את הצלחתן של מערכות יחסים, את ההצלחה המקצועית ואת הבריאות הגופנית והנפשית במגוון פרמטרים.
המחקר העדכני לשנת 2016 מצא מתאמים גבוהים בין אושר לבין מספר פרמטרים, והם: יחסים קרובים ונעימים עם אנשים אחרים, תפיסת הערך העצמי, יכולת הכרת התודה, תחושת אופטימיות לגבי העתיד, השקעת זמן בעשייה בעלת תחושת משמעות ושכיחות יחסי מין.
המחקר מצא מתאמים בינוניים בין אושר לבין כמות חברים, מצב נישואין, אמונה דתית, תרבות פנאי, בריאות פיזית ושליטה בחיים, כך שההשפעה של כל אחד מהם על חוויית האושר האישית קיימת אך לא דומיננטית.
המחקר מצא מתאמים נמוכים בלבד בין אושר לבין מגדר, גיל, מוצא אתני, מראה חיצוני וגובה ההכנסה הכספית, כך שהשפעת כל אחד מהם על חוויית האושר האישית נחשבת לזניחה במחקר.
ביקורת
אווה אילוז ואדגר קבאנאס בספרם שלטון האושר מבקרים את מה שהם מכנים "מדע האושר"
בית עיריית מוסקבה
בית עיריית מוסקבה (הידוע גם כביתו של גוליצין, אחוזת צ'רנישב) הוא מבנה הממוקם במוסקבה ברחוב טברסקיה, בית 13. הוא נבנה בשנת 1782 על פי פרויקט האדריכל מאטוויי קזאקוב ועד שנת 1917 שימש כמקום מגורי המושלים הכללים של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר, הבית נכבש על ידי הסובייטים ושימש את הסובייט של מוסקבה ומאז 1993 נמצא בבעלות עיריית מוסקבה.
אושר
גיל ואושר
מחקרים שונים מנסים לבחון את מהות הקשר בין גיל לאושר.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
במחצית השנייה של המאה ה-18, קטע מרחוב טברסקאיה ליד ווזנסנסקי נפגע קשות כתוצאה משריפת רחוב טרויצק. בשנים 1778–1782 הוקם בניין חדש באתר זה. מרבית ההיסטוריונים מייחסים את מחברי הפרויקט למאטוויי קזאקוב, אולם יש חוקרים הסבורים שהוא ביצע עבודות הנדסיות רק על פי תוכניתו של אדריכל לא ידוע. האחוזה שימשה כמקום מגוריו האישי של הרוזן זכאר צ'רנישב, שבעת סיום העבודות נכנס לתפקיד המושל הכללי של מוסקבה.
אושר
גיל ואושר
משבר אמצע החיים עשוי להיות הסימן המהימן הראשון לירידה ברמת האושר במהלך חיי אדם ממוצע. ממצאים מראים כי רוב האנשים נעשים מאושרים יותר עם הגיל, למעט בגילאי 40–50, אשר בהם משבר עלול להתגלע. חוקרים מציינים כי אנשים בשנות ה־20 ובשנות ה־70 שלהם מאושרים יותר מאשר באמצע החיים, אם כי רמת האושר משתנה. למשל, רגשות לחץ וכעס דועכים לאחר גיל 20, דאגה דועכת לאחר גיל 50, והנאה יורדת לאיטה עם הבגרות, אך מתחילה לעלות שוב לאחר גיל 50. ממצאים אלה מבוססים על עשורים של מידע, אשר נאסף מקבוצת אנשים בעלי אפיון סטטיסטי או דמוגרפי משותף; המחקר מתעלם מהסיכוי שהירידה באושר נובעת מחוויות ייחודיות של האוכלוסייה בחתך הגיל המסוים – כמו מלחמה למשל. המחקרים לקחו בחשבון גם הכנסה, תעסוקה והורות, כדי לנסות לבודד את אפקט הגיל. חוקרים מצאו תמיכה ברעיון של גיל תרומה בשינוי האינדיבידואל, ולכך יש השפעה על האושר.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
הארמון בן שלוש הקומות בסגנון הקלאסיזם הרוסי ניצב מול כיכר טברסקאיה. היה לו מתווה מקושט: טיפוס על גרם המדרגות הקדמי, מעוטר בידיות נחושת, והמבקרים הגיעו לאולם לבן. קירותיו היו מעוטרים בשיש ותבליטי בסיס דמויות, הרצפה הייתה מכוסה בפרקט מוערם עם שיבוץ עץ אלון כהה. תחת התקרה היו מקהלות מיוחדות למוזיקאים שתמכו בעמודים מזווגים מלמטה. דרך האולם הכחול, אורחים הגיעו להיכל האדום, שהיה שונה מאוד מהעיצוב הקפדני של החדרים הקודמים. החדר עוצב בגוונים לבנים, זהב וארגמן, ועוטר גם הוא במראות רבות, עיטורי טיח וקישוטי צבע. בגב האחוזה ישנם בניינים צדדיים שיצרו את החצר. במהלך בניית המסד נעשה שימוש בחומרי הקירות המפורקים של העיר הלבנה.
אושר
גיל ואושר
גורמים פסיכולוגיים יכולים להיות: מודעות גבוהה יותר של האדם להעדפותיו; היכולת לשלוט בתאוות ולאמץ ציפיות יותר ריאליסטיות – ציפיות לא ריאליסטיות נוטות לטפח אי שביעות רצון; קרבה למוות, מניעה אנשים לרדוף אחר מטרות אישיות; שיפור כישורים חברתיים, כמו סלחנות, תכונה שלוקח שנים לפתח – לניסיון בסלחנות קשר הדוק לרמות אושר גבוהות; שינויים כימיים בגוף הקשורים בגיל ומשחקים תפקיד.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
בשנת 1785, לאחר מותו של צ'רנישב, נרכשה האחוזה על חשבון האוצר מידי יורשיו. בשנות ה-90 של המאה ה-19 שופצה האחוזה על פי פרויקט של מטוויי קזקוב. באותה תקופה הוא נקרא "בית האוצר של טבר של המושל הכללי" והיה אחד מבנייני המינהל הגדולים ביותר מחוץ לחומות הקרמלין. לחימום חללים בבניין היו 182 תנורים מתוצרת הולנדית, 52 תנורים מתוצרת רוסית, 17 תנורי רוח, וארבעה אחים ו 12 מוקד חימום. ידוע שבהמשך נבנה בית המגורים שוב ושוב בהתאם לדרישותיו וטעמו של ראש העיר. לקראת סוף המאה ה-18 הוקמה חצר מצעד צבאי מול האחוזה, ובשנת 1806 נבנתה במקום כנסייה שעמדה עד שנת 1921.
אושר
גיל ואושר
מחקרים אחרים הצביעו כי זקנים מדווחים יותר על בעיות בריאותיות, אך על פחות בעיות בסך הכול. מבוגרים צעירים דיווחו על יותר כעס, חרדה, דיכאון ובעיות כלכליות, בעיות במערכות יחסים ובקריירה. חוקרים הציעו כי דיכאון אצל זקנים הוא תוצאת פסיביות או בטלה – והמליצו לאנשים להמשיך לקחת על עצמם מטלות, ופעילויות שיביאו אושר, גם בגיל מבוגר.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
מקום מגוריו של ראש העירייה שרד את מהלך שריפות הבירה בשנת 1812, אך הושפע קשות מהוונדליזם של הכוחות הצרפתים. החיילים השתמשו בדלתות העץ ובפרקט כדי להצית תנורים וקמינים. שיקום הארמון החל רק בשנת 1814 תחת המושל הכללי אלכסנדר טורמוב, בראשות האדריכל מירושבסקי. שנה לאחר מכן נערכה קבלת פנים בקירות הבית לכבוד יום הולדתו של הקיסר אלכסנדר הראשון. יש חוקרים הסבורים שדווקא בתקופה זו הושלם העיצוב האדריכלי של קזאקוב עם הסדר הקלאסי שהועבר על ידי פילסטרים קורינתיים. בשנת 1823 נפגע הבניין משריפה, שהשחזור לאחר מכן ארך יותר משנתיים. מאוחר יותר, בשנת 1839, חלק ממבני החצר הוסבו לדירות לפקידי העירייה.
אושר
מזג האוויר ואושר
ישנן עדויות המציעות כי אקלים שמשי לא מצביע על אושר. במחקר שנערך, צפו גם תושבי קליפורניה וגם תושבי המערב התיכון של ארצות הברית, כי רמת האושר של תושבי קליפורניה תהיה גבוהה יותר, כתוצאה מהאקלים השמשי. למעשה, דירוג האושר של תושבי קליפורניה וגם של תושבי המערב התיכון, כפי שנמדד בשאלון, לא הראה הבדל משמעותי. חוקרים אחרים טוענים, שהכמות המינימלית של אור שמש הדרושה היא חצי שעה ביום.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
בסוף המאה ה-19, האזור בו שכנה האחוזה היה די רועש. בסמוך למקום מגוריו של ראש העיר נמצאו תחנת מכבי האש של טבר, בית כלא פוליטי, מרכז הבראה וחדר מתים. מסלול הלילה של צורפים, מפני ביוב מהעיר, עבר ליד הבית. עם זאת, האחוזה הייתה אחד ממרכזי התרבות של מוסקבה בזכות המושל הכללי ולדימיר דולגורוקוב, שארגן לעיתים קרובות נשפים באחוזה. על פי השמועות, באחד הערבים הללו במסווה של בעל אדמות עשיר חדר הרמאי פאבל שפייר, שהוביל את מועדון הג'קים הטהורים. הוא הקסים את דולגורוקוב בשיחות חולין וביקש רשות להציג את האחוזה לזר מוכר. למחרת ביקר שפייר בבית, מלווה באציל אנגלי, ובפיקוח קצין תורן בדק את האחוזה. כפי שהתברר מאוחר יותר, הרמאי הציג את עצמו כבעל המגורים וסיכם עסקה עם הזר למכירה, המלווה לא הצליח להבין זאת, מכיוון שהוא לא ידע אנגלית.
אושר
מזג האוויר ואושר
אין זה אומר כי מזג האוויר לעולם אינו גורם המשפיע על האושר. ייתכן כי שינוי ברף כמות השמש גורם להפרעה עונתית, שפוגעת ברמת האושר.
בית עיריית מוסקבה
בית המושל הכללי
במהלך כהונתו כמושל הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ' בוצע בבניין שיפוץ בקנה מידה גדול בהנהגתו של האדריכל ניקולאי סולטנוב. האחוזה צוידה באספקת מים, מערכת חימום, חשמל, הותקנו שתי מעליות, וגם האורווה נבנתה מחדש כמוסך. לבקשת הנסיך, אורגנה תערוכה של דיוקנאות של כל ראשי הערים במוסקבה, כמו גם אוסף מתנות שהוצג בפני הנהלת העיר.
בית מועצת העיר מוסקבה
לאחר מהפכת אוקטובר, נכבש משכנו של המושל הכללי לשעבר על ידי מטה המשמר האדום וועדת המהפכה הצבאית. במרץ 1917 הועבר הבניין לידי מועצת צירי הפועלים והחיילים, לימים הסובייט של מוסקבה ומועצת העיר מוסקבה. לאחר שהממשלה עברה לקרמלין ולדימיר לנין הופיע לנאום שוב ושוב בבית זה. אז בשנת 1919, ממרפסת הבניין, נשא נאום בפני הקומוניסטים שהלכו לחזית. מאוחר יותר אירוע זה היווה את הבסיס לציור באותו שם מאת דמיטרי נלבנדיאן, והונצח גם על לוחית זיכרון שהוצבה על קיר הבניין.
בשנים 1929–1930 נבנה הבית מחדש על ידי האדריכל איוואן פומין. למתחם האחוזה נוספה בניין חדש בן שש קומות בסגנון קונסטרוקטיבי. הוא ממוקם בחלק האחורי של האחוזה באתר של מבני מגורים ישנים מפורקים. המבנה הופרד מהבניין הראשי באמצעות קשתות אבן עם מעברים.
בשנת 1937, במהלך הרחבת רחוב טברסקאיה (שנקרא רחוב גורקי באותה תקופה), הועמד בניין מועצת העיר מוסקבה לתוכנית הזזת המבנה ב-13.65 מטרים. הוחלט להציל את הבניין ההיסטורי ולהעביר את הבית למרחק הנדרש. יישום הפרויקט הסתבך בגלל הגיל הניכר של הבניין ותכונותיו העיצוביות: תשתית האבן העשויה אבן לבנה לא הייתה עמידה, ובקומת הקרקע של הבניין היה אולם נשפים שלא היו בו תומכים פנימיים. בנוסף, היה צורך לשמר את מרתפי הבית בו נאגר הארכיון באותה תקופה. ב-16 בספטמבר 1939 החלו עבודות בהעברת הארמון במשקל של כ-20 אלף טון. למטרות אלה מחוזק המבנה עם מסגרת מתכתית וקשתות החצר האחורית שהוקמה על ידי פומין פורקו. ההובלות לוו בריכוז גדול של תושבים ובעיתונות. למטרות תעמולה, הועבר הבניין מבלי להפריע לעבודתם של עובדי המועצה; לפי השמועות הדבר גרם לפיטורים המוניים של עובדים ערב ביצוע ההזזה. כל התהליך ארך 41 דקות, שהפכו לשיא עולם חדש למהירות תנועה של בניין.
לקראת 1945 הבניין הוקף במבנים גבוהים וכדי לשמור על גובהו הוצע להוסיף לו 2 קומות אך האדריכל הממונה סירב, כתוצאה מכך הועברה העבודה לדמיטרי צ'צ'ולין. כדי שהקירות הישנים של הקומות התחתונות יוכלו לעמוד בעומס, הם חוזקו יחד עם חגורה לבנה מתכתית מסיבית, המסווה אותה מבחוץ עם כרכוב רחב. בנוסף, חוזקה מסגרת המבנה עם 24 עמודי מתכת. לחלקו התחתון של החזית הראשית נוספו פילסטרים בסדר ענק ושכבה עליונה עם פורטיקו בן שמונה עמודים. הכניסה הראשית הורחבה והיא דמתה לשער הניצחון, שהיה אופייני לאדריכלות של אותה תקופה. הבית נצבע מחדש מצהוב לאדום כהה, והדגיש חלקים בודדים בלבן. הקירות עוטרו בתבליטי בסיס על ידי הפסל ניקולאי טומסקי ובסמל ברית המועצות. פנים האחוזה שוחזר בהדרכתם של האדריכלים ג. וולפסון, א. שרשטנבה ופ. ד. קורין.
לכבוד חגיגות 800 שנה למוסקבה הוצב מדחום ברונזה מסיבי בשערי הבניין. בשנת 1988, נעשה שיפוץ חלקי של פנים האחוזה עם שיקום פנים היסטורי.
בית עיריית מוסקבה
בשנת 1993 בוטלה מועצת העיר מוסקבה, והבניין בטברסקיה הוסב למעונו של ראש עיריית מוסקבה. בשנת 1994 הוחזרו דיוקנאות של המושלים הכלליים וראשי העיר מכספות המוזיאונים לאולמות הקדמיים של הבית. במקביל, סמלי מוסקבה הוחלפו בסמלים סובייטיים המקשטים את גמלון הבית.
מאז שנת 2002, בניין העירייה משתתף בתוכנית "ימי המורשת ההיסטורית והתרבותית במוסקבה". את הסיור הראשון במעון המושל הכללי לילדי בתי הספר ערך ראש עיריית העיר, יורי לוז'קוב. באופן מסורתי, תושבי מוסקבה עורכים טקסי חתונה סמוך לאחוזה. בסמוך לבניין נערכות עצרות שונות של האופוזיציה כדי למשוך את תשומת הלב הציבורית להתנהלויות שונות של העירייה.
בשנת 2013 נערך שיפוץ נרחב של הקישוטים האדריכליים של הבית, שהכספים עבורו הוקצו מתקציב העיר. במהלך העבודות תוקנו מרכיבי החזית הדקורטיביים, חישולי גדרות וסורגי מרפסת, כיסוי הגג שופץ חלקית, הוחלפו צינורות ניקוז והוסרו חיבורי הרחבה במקומות עם סדקים אנכיים.
תפיסת דימויים דתיים בתופעות טבע
נמצא שאנשים תופסים דימויים בעלי נושאים רוחניים או דתיים, המכונים לפעמים סימולאקרה, בצורות של תופעות טבע. הדימויים הנתפסים, בין אם הם איקוניים ובין אם לא, עשויים להיות פניהם של בולטים דתיים או ביטוי של סמלים רוחניים במדיה הטבעית, האורגנית או בתופעות של עולם הטבע. ההתרחשות או אירוע התפיסה עשויים להיות חולפים ורגעיים או מתמשכים ומונומנטליים יותר. נראה כי התופעה היא כמעט אוניברסלית ולעיתים קרובות עשויה ללוות פולחן לטבע, אנימיזם ופטישיזם, יחד עם מערכות אמונה רשמיות או מאורגנות יותר.
בנצרות, מקרים רבים שדווחו כוללים תמונות של ישו או דמויות נוצריות אחרות שנראו באוכל; בעולם המוסלמי, תבניות במזון ובחפצים טבעיים אחרים עשויים להיתפס כטקסט דתי בכתב ערבי, במיוחד המילה אללה או פסוקים מהקוראן. מאמינים דתיים רבים רואים בהם גילויים אמיתיים ומחשיבים אותם לנס; דעה ספקנית היא שתפיסות כאלה הן דוגמאות לפראידוליה.
התופעות המקוריות מסוג זה היו אכרופיטים: דימויים של אייקונים נוצריים מרכזיים כמו ישו ומריה הבתולה, שהאמינו כי נוצרו באמצעים על טבעיים. מקור המילה "אכרופיט" מיוונית ἀχειροποίητος, שפירושו "לא נוצר בידי אדם", והמונח יושם לראשונה על התכריכים של טורינו ועל הצעיף של ורוניקה. מאוחר יותר, המונח החל לחול באופן כללי יותר על סימולאקרות בעלות אופי דתי או רוחני המתרחשות בתופעות טבע, במיוחד אלו שנראו על ידי המאמינים כבעלות מקור פלאי ונסי.
פארידוליה
מבחינה מדעית, דימויים כאלה מאופיינים בדרך כלל כצורה של פראידוליה. זוהי תפיסה שגויה של דימויים עקב מה שמתואר כרגישות היתר של המוח האנושי לתפיסת דפוסים, במיוחד דפוס של פנים אנושיות גם בעצמים אקראיים.
מוצע כי הנטייה באסלאם לתפוס דימויים כמילים בערבית הופכת סבירה יותר בגלל הפשטות הכללית של צורות האותיות באלפבית הערבי (במיוחד בצורת הכתב היומיומית); מסורת של גמישות טיפוגרפית מסיבית בקליגרפיה האסלאמית; and והצורה של המילה אללה (الله). גורמים אלה הופכים את המילה לאפשרית לקריאה במבנים רבים עם קווים מקבילים עם בסיס משותף.
ק.ס. לואיס
הסופר ק.ס. לואיס כתב על ההשלכות של תפיסת דימויים דתיים בנסיבות שנויות במחלוקת על אמונה ואמונה דתית. הוא טען שהיכולת של אנשים להיות מוכנים לתפוס צורות של דמויות אנושיות סביבם משקפת מציאות דתית לפיה הקיום האנושי נמצא בעולם המכיל יצורים כאלה. הסיבה העיקרית שהוא האמין בדת הייתה בגלל שהוא האמין שהוא מחווט להאמין בה, בדיוק כפי שהוא האמין שבני אדם מחווטים להסיק מסקנות (אם... אז) ותופעות לוגיות נפשיות אחרות כמייצגות אמיתות על העולם החיצוני. ניתן ללמוד מהן, במקום לטעון כי הן מייצגות תופעות פנימיות בלבד שיש לאפיין כשגיאה. הוא בחר להאמין בחיווט שלו לתפיסה דתית באותו האופן ומאותן הסיבות שהוא בחר להאמין בחיווט שלו להיגיון, ובחר להשתמש בשניהם ולהסתמך עליהם כדרכים ללמידה על העולם במקום להתייחס אליהם כאל אקראיים גרידא ולשלול אותם. אנשים ממשיכים להאמין בתופעת ההיגיון, למרות העובדה שלפעמים הם מסיקים מסקנות מוטעות במופגן.
תופס כמסנן תרבותי
מנקודת מבט אטית (לא לבלבל עם אתית, היא נקודת מבט הנשענת על הכללות לגבי הטבע האנושי שזכו למעמד של אקסיומה, ומניחה כי יש אמת אובייקטיבית), תפיסה של תמונה, אייקון או סימן בעלי חשיבות דתית או רוחנית לתופס מתווכת או מסוננת באופן בלתי מחיק באמצעות תרבות, פוליטיקה ותפיסת עולם. כפי שגרגורי פרייס גרייב טוען:
על פי הפסיכולוגיה של הקודש, בחינת מצב האדם, אנשים בונים משמעות ממה שאין לו משמעות; אפשר לומר כי התרבות נותנת הקשר לחוויה חיה. לכן, גם משמעות וגם היעדר משמעות עשויים להיתפס בדו-קיום אחד עם השני. הקשר תרבותי כמשמעות בנויה והעברה ממטית יוצר נחמה חברתית, קיומית ורוחנית בחוויה חיה קלושה ושרירותית: תפיסה כאירוע משתף המנתח חוויה ליחידות משמעותיות. צומת הדרכים או הצמתים של הפסיכולוגיה האבולוציונית של הדת, זיהוי הדפוסים, הנוירו-אסתטיקה והתקשורת הסימבולית תורמים לבניית משמעויות כמו לכידות קבוצתית ויצירת קשרים בחברה האנושית.
דוגמאות נוצריות
מריה הבתולה מופיעה במספר ניכר של תצפיות מסוג זה. דוגמה טיפוסית היא "הבתולה בקלירווטר", שם דווח כי תמונה של מריה הופיעה בחזית הזכוכית של בניין פיננסי בקלירווטר שבפלורידה, ומשכה תשומת לב תקשורתית נרחבת. הבניין משך כמיליון מבקרים במהלך השנים הבאות ונרכש על ידי קבוצת התחייה הקתולית באוהיו. כימאי מקומי בחן את החלונות והציע שהכתם נוצר על ידי משקעי מים בשילוב בליה, מה שהניב תגובה כימית כמו זו שנראית לעיתים קרובות על בקבוקים ישנים, אולי בשל פעולתו של ממטר המים. ב-1 במרץ 2004 נשברו שלושת השמשות העליונות של החלון על ידי ונדליסט. דוגמאות נוספות מסוג זה שזכו לסיקור עיתונאי משמעותי כוללות גדר בקוג'י, אוסטרליה ב-2003; בית חולים במילטון, מסצ'וסטס ביוני 2003; ועץ כרות בפאסיק, ניו ג'רזי בשנת 2003. הופעת דמותה של מריה דווחו גם על סלע בגאנה, מעבר תת-קרקעי בשיקגו, גוש עצי הסקה בג'נסוויל, ויסקונסין; מפעל שוקולד ב-Fountain Valley, קליפורניה; ומחבת פיצה ביוסטון, טקסס. טוסט גבינה, בייגלה וחלוק נחל שנאמר כי הם דומים לתמונות של מריה הבתולה הוצעו למכירה באתרי מכירות פומביות באינטרנט, הראשון נרכש על ידי קזינו האינטרנט GoldenPalace.com, הידוע בתרגילי הפרסום שלו.
תמונה נוספת המדווחת בקביעות היא זו של ישו. תצפיות מסוג זה דווחו באמצעי תקשורת מגוונים כמו תמונות ענן, ממרח מרמייט צ'פאטי, צללים, צ'יטוס טורטיות, עצים, צילומי שיניים, כלי בישול, חלונות סלעים ואבנים,  קירות צבועים ומטויחים, חלקים אחוריים של כלבים. חלק מהפריטים הללו הוצעו למכירה באתרי מכירות פומביות באינטרנט,     וחלקם נקנו על ידי קזינו גולדן פאלאס. כאשר תמונות כאלה זוכות לפרסום, אנשים נוסעים לעיתים קרובות למרחקים ניכרים כדי לצפות בהן.
ב-30 באפריל 2002 פרסם המכון למדעי החלל האבל צילומים חדשים של ערפילית החרוט, הידועה גם בשם הר החלל, כדי להציג מצלמה חדשה ברזולוציה גבוהה במיוחד. זמן קצר לאחר מכן חלקם החלו לקרוא לזה "ערפילית ישו", מתוך אמונה שהם יכולים לראות בה את פניו של ישו. המצלמה החדשה הותקנה על האבל על ידי אסטרונאוטים במהלך משימת מעבורת חלל במרץ 2002. ערפילית החרוט, הממוקמת בקבוצת הכוכבים חד-קרן, היא אזור המכיל קונוסים, עמודים וצורות זורמות מלכותיות השופעות במשתלות כוכבים שבהן ענני לידה של גז ואבק נפגעים על ידי רוחות אנרגטיות ממשתלות של כוכבים שזה עתה נולדו.
תקרית אחת שנויה במחלוקת שזכתה לפרסום רב הייתה כאשר נטען כי פניה של אמא תרזה זוהו בלחמניית קינמון בבונגו ג'אווה בנאשוויל, טנסי ב-15 באוקטובר 1996. הוא זכה לכינוי "Nun Bun" (לחמניית נזירה) בעיתונות, הפך על ידי החברה למיזם למכירת חולצות וספלים, מה שהוביל לחילופי מכתבים בין החברה לבין נציגיה של אמא תרזה. ב-25 בדצמבר 2005 נגנבה הלחמנייה במהלך פריצה לבית הקפה.
תופעה זו יכולה לקבל אפילו משמעויות פוליטיות, כמו השתקפות בצורת צלב שנראתה על מגדל הטלוויזיה של מזרח ברלין, שכונה "נקמת האפיפיור" וקיבלה התייחסות על ידי רונלד רייגן כדוגמה להישרדותם של רעיונות דתיים בחברה הקומוניסטית החילונית.
לפחות בשני מקרים, תמונותיהם של אנשי דת אנגליקניים שנפטרו הופיעו לכאורה על קירות הכנסייה שלהם. בשנת 1902, דמותו של דין ווהן הופיעה לכאורה על קירות קתדרלת Llandaff, בעוד שדמותו של דין הנרי לידל הופיעה לכאורה על קירות כרייסט צ'רץ', אוקספורד בשנת 1923.
דוגמה נוספת לסימן פלאי או פראידוליה לזיהוי פנים, מקורה בשרפה בקתדרלת נוטרדאם, כאשר כמה משקיפים טענו שהם רואים את ישו בלהבות.
דוגמאות באסלאם
בקהילה המוסלמית, תפיסה דתית המדווחת תדיר היא הדימוי של המילה "אללה" בערבית על חפצים טבעיים. שוב, גילוי של חפץ כזה עשוי למשוך עניין רב בקרב מאמינים הפוקדים את החפץ למטרת תפילה או הערצה. דוגמאות לתופעה זו דווחו על דגים,   פירות וירקות, צמחים ועננים, ביצים, חלות דבש, ועל גופם של בעלי חיים.
המילה אללה בערבית נראתה לכאורה בתצלום לוויין של הצונאמי באסיה ב-2004. זה נלקח כראיה על ידי מספר מוסלמים לכך שאללה שלח את הצונאמי כעונש.
דימויים שנוצרו בכוונה
במקרים מסוימים, דימויים דתיים נוצרו לכאורה במכוון מחומרים טבעיים כחלק ממאמץ אומנותי או חקירה של תופעת התפיסות של דימויים דתיים. "טארט האפיפיור" היה תגלית מתיחה שנוצרה על ידי קארן סטולזנוב (Karen Stollznow) ב-2005 כחלק מחקירה על פראידוליה עבור מגזים The Skeptic באוסטרליה. במקרים אחרים התמונות המכוונות היו מיזמים מסחריים בלבד. טוסטרים בשם הטוסטר של ישו והטוסטר של מריה הבתולה (The Jesus Toaster ו-The Virgin Mary Toaster) נוצרו על ידי Galen Dively בשנת 2010. טוסטרים אלה יוצרים תמונות של ישו ומריה על לחם.
XM250
XM250 הוא מקלע קל בעל קליבר 6.8×51 מ"מ שפותח על ידי זיג זאואר בשנת 2022 כדי להחליף את ה-מקלע M249 כנשק הסיוע הכיתתי הסדיר בצבא ארצות הברית.
היסטוריה
בינואר 2019, צבא ארצות הברית החל את תוכנית הנשק "Next Generation Squad Weapon Program" כדי למצוא תחליפים לרובי השירות הסדיר M4 קרבין ומקלע הכיתתי M249. בספטמבר 2019, זיג זאואר הגישה את העיצובים שלה. ה-XM250 תוכנן לירות ממחסנית SIG Fury בגודל 6.8×51 מ"מ בתגובה לחששות ששיפורים בשריון הגוף יפחיתו את האפקטיביות של קליעים נפוצים כמו 5.56x45 מ"מ (בשימוש ב-M4 וב-M249) ו-7.62x51 מ"מ.
ב-19 באפריל 2022, צבא ארצות הברית העניק חוזה ל-10 שנים לזיג זאואר לייצור רובה אוטומטי XM250, יחד עם רובה XM7, כדי להחליף את ה-M249 וה-M4, בהתאמה.
בדיקות מבצעיות של הרובה האוטומטי XM250, יחידה אגנוסטית של פלטפורמת Fire Control Optic XM157 וכלי הנשק של חוליית התחמושת 6.8×51 מ"מ צפויים להתחיל בשנת 2024 ובפועל אינם מבטיחים הפצה נרחבת בעתיד. בינואר 2023 שונה שמו של מ-XM5 ל-XM7 כדי להימנע מבעיית זכויית יוצרים אל מול הקולט קרבין M5.
מחלף רמלה דרום
מחלף רמלה דרום הוא מחלף המקשר את כביש 40 וכביש 431. הוא נפתח לתנועה בפברואר 2009 ביחד עם פתיחת חלקו המזרחי של כביש 431.
המחלף נמצא מדרום לרמלה בין מצליח לישרש ומכאן שמו. הוא נבנה בתצורת מחלף יהלום עם שני גשרים בתוואי כביש 40 שהוסט בחלקו לטובת המחלף. ממערב למחלף זה נמצא מחלף רמלה מערב שמקשר את רמלה ובאר יעקב לכביש 431 בדרך נוספת הנקראת כביש 200. במחלף עלולה להיווצר בעיה בטיחותית עקב נתיבי האצה קצרים.
המחלף נבנה על ידי חברת דניה סיבוס. המחלף הוא מסוג מחלף יהלום.
פוטבול אוסטרלי
פוטבול אוסטרלי (המכונה גם אוסי רולז, פוטבול או פוטי), הוא סוג של פוטבול, המשוחק עם כדור בצורת אליפסה במגרש אליפטי ובו ארבעה עמודים בכל קצה, 2 עמודים ארוכים ו-2 עמודים קצרים. מטרת המשחק היא לבעוט את הכדור בין העמודים והקבוצה המנצחת היא הקבוצה אשר בעטה מספר כדורים גבוה יותר בין העמודים, ובכך צברה מספר נקודות גבוה מהקבוצה היריבה. בפוטבול אוסטרלי, מספר השחקנים בכל קבוצה לא יכול לעלות על 18 שחקנים וארבעה מחליפים. הפוטבול האוסטרלי מחולק לארבעה רבעים, שאורך כל אחד מהם בין 15 ל-25 דקות. בליגה האוסטרלית כל רבע אורך 20 דקות.
היסטוריה
המשחק הומצא בשנת 1858, במלבורן שבוויקטוריה, על ידי טום וילס. באותה התקופה היה צורך למצוא פעילות גופנית בעונת החורף לשחקני הקריקט, לכן, ב-10 ביולי 1858 פרסם וילס כתבה בעיתון עם הכותרת "מועדון פוטבול", ובה נרשמו חוקי המשחק. מטרת הכתבה הייתה למשוך את שחקני הקריקט לשחק בפוטבול האוסטרלי, אך הכתבה משכה גם שחקני פוטבול שונים ולכן ב-31 ביולי 1858 התקיים משחק ניסיון, בו שיחקו וילס ואחרים בריצ'מונד פאדוק (שלאחר מספר שנים שונה שמו לפארק ירה), סמוך למגרש הקריקט במלבורן. ב-7 באוגוסט 1858 התקיימו לראשונה שני משחקים רשמיים ובעלי משמעות בפוטבול האוסטרלי. קבוצת הפוטבול האוסטרלי של העיר מלבורן, אשר נוסדה בשנת 1859, היא הקבוצה הוותיקה ביותר בתולדות המשחק. הקבוצה נוסדה ב-17 במאי 1859, במלון פאראד שבדרום מלבורן. השפעת המשחק על בתי ספר ואוניברסיטאות העוסקים בפעילות גופנית הייתה ללא ספק גדולה מאוד. מכיוון שקריקט משוחק על מגרשים אובליים בקיץ, אותם מגרשים אובליים שימשו גם למשחקי הפוטבול בחורף.
המשחק החל לצבור פופולריות רבה בוויקטוריה ומאוחר יותר גם בדרום אוסטרליה ובאוסטרליה המערבית. אולם הוא לא הצליח מעולם להפוך לספורט הפופולרי ביותר במדינות הצפון מזרחיות (ניו סאות' ויילס וקווינסלנד), שבהם משחקי הרוגבי שולטים. במלבורן לעומת זאת המשחק הפך כמעט לדת והוא מהווה עד היום מקום מרכזי בחיי התרבות בעיר.
הליגה
עונת הפוטבול האוסטרלי מתקיימת בין החודשים מרץ ואוגוסט (תחילת הסתיו עד סוף החורף באוסטרליה) ומסתיימת רשמית בחודש ספטמבר. במדינות הטרופיות שבאוסטרליה העונה מתקיימת בין החודשים אוקטובר למרץ, החודשים הרטובים של השנה. משחקי טרום העונה מתקיימים לרוב בסוף חודש פברואר ותחילת מרץ.
הליגה הלאומית של הפוטבול האוסטרלי, הנקראת Australian Football League) AFL) היא הגוף המרכזי של הפוטבול באוסטרליה. הליגה כוללת 18 קבוצות שמתוכן 10 קבוצות הגיעו מוויקטוריה, 2 קבוצות הגיעו מאוסטרליה הדרומית, 2 קבוצות הגיעו מאוסטרליה המערבית, 2 קבוצות מניו סאות' ויילס ו-2 קבוצות מקווינסלנד. בעבר נקראה הליגה הנקראת Victoria Football League) VFL) וכללה רק קבוצות מוויקטוריה. שם הליגה שונה משום שעם השנים נוספו לליגה קבוצות מאזורים אחרים באוסטרליה.
במטרה להפיץ את המשחק גם בשווקים בהם הרוגבי הוא הספורט השולט, הוספו לליגה גם קבוצות מסידני ובריזביין (שתי קבוצות מוויקטוריה הועברו למדינות הצפון מזרחיות). הדבר אומנם החדיר את הפוטבול האוסטרלי לתודעת הציבור במדינות אלו, אך ענף הספורט הפופולרי נשאר הרוגבי ליג, בעוד שהפוטבול האוסטרלי הוא שני בחשיבותו.
בשאר אוסטרליה, זוכה ה"פוטי" (כפי שמכונה בשפת העם) לספורט הפופולרי ביותר בהפרש גדול על כל המתחרים. משחק ממוצע יכול להביא קהל של לפחות 40,000 צופים.
בשנת 2017 נפתחה לראשונה גם ליגת נשים לפוטבול אוסטרלי. לאחר שלמשחק הראשון הגיעו למעלה מ-20 אלף איש, אשר חלקם לא יכלו להיכנס לאצטדיון - הועברו המשחקים לאצטדיונים גדולים יותר.*
חוקי המשחק
בפוטבול אוסטרלי, צורת המגרש וצורת הכדור היא אליפטית. מספר השחקנים בכל קבוצה לא יכול לעלות על 18 שחקנים וארבעה מחליפים. מספר החילופים המתאפשרים במשחק אינו מוגבל. מטרת המשחק היא לצבור מספר נקודות גבוה יותר מהקבוצה היריבה, על ידי החדרת הכדור בין ארבעת העמודים שנמצאים בכל אחד משני הקצוות של המגרש. חוק האופסייד אינו קיים במשחק, ובניגוד לפוטבול רגיל, בתחילת כל משחק מקיפים כל שחקני 2 הקבוצות את המגרש במלואו. בתחילת כל רבע, או לאחר שאחת הקבוצות כובשת שער, מורשים 4 שחקנים מכל קבוצה להיכנס אל הריבוע המרכזי של המגרש, שם מקפיץ השופט את הכדור למגרש והמשחק מתחיל באופן רשמי.
בפוטבול אוסטרלי ישנן שתי דרכים להנעת הכדור. הדרך האחת היא ביד, על ידי אחיזת הכדור ביד אחת ואגרוף הכדור עם היד השנייה, והדרך השנייה היא ברגל, על ידי בעיטה או בריצה עם הכדור והקפצתו על הדשא לפחות כל 15 מטר. במקרה שאחד השחקנים בועט בכדור מרחק של לפחות 15 מטרים מבלי שהכדור נוגע בשום דבר, יזוכה השחקן שתפס את הכדור מהאוויר במארק (סוג של בעיטה חופשית). לשחקנים קיימת האפשרות להתקיל או להכשיל שחקן אחר במהלך המשחק. דחיפה מאחור אינה נחשבת להכשלה חוקית, לכן במקרה ששחקן מסוים ידחוף שחקן אחר מאחור במהלך המשחק, תישרק עבירה בגין דחיפה מאחור. במקרה ששחקן יפגע בשחקן אחר באזור נמוך מהברכיים או גבוה מהכתפיים, תזוכה הקבוצה של השחקן הנפגע בבעיטה חופשית.
ישנן דרכים שונות לבעיטת הכדור במשחק. הדרך המקובלת ביותר, בה משתמשים כיום, היא להפיל את הכדור מהידיים, ולהקדים את נפילתו לדשא בבעיטתו לכיוון מסוים.
צבירת נקודות
בכל אחד מהקצוות במגרש הפוטבול האוסטרלי קיימים 4 עמודים. שני העמודים המרכזיים נקראים "עמודי הגול", בעוד ששני העמודים הנוספים, אשר קצרים יותר, נקראים "עמודי הנקודות". גול (אשר מביא לקבוצה שכבשה אותו 6 נקודות) מובקע כאשר נבעט הכדור על ידי הקבוצה המתקיפה, ללא הגבלת גובה, בין שני עמודי הגול.
בניגוד למשחקי ספורט אחרים, בפוטבול לא קיים המונח "שער עצמי", כלומר, בעיטת הכדור בין עמודי הגול על ידי שחקן מהקבוצה המגנה לא תיחשב כשער אלא כנקודה אחת לקבוצה היריבה. במקרה שהכדור נוגע באחד מעמודי הגול תזוכה הקבוצה אשר תוקפת לאותו הכיוון גם כן בנקודה אחת. נקודה אחת גם ניתנת לקבוצה המתקיפה אם הכדור עובר במרחב שבין שני עמודי הנקודות בכל צורה שאינה גול. במקרה שהכדור נוגע באחד מעמודי הנקודות, הכדור נחשב ככדור חוץ. הקבוצה אשר זוכה במספר נקודות גבוה יותר היא המנצחת. במקרה של מספר נקודות זהה בין הקבוצות, תוצאת המשחק תהיה תיקו.
בעיטה חופשית
בעיטה חופשית ניתנת על עבירות שונות, שהחשובה מביניהן היא העבירה בה השחקן שאוחז בכדור מתוקל על ידי שחקן יריב. במקרה כזה השחקן עם הכדור חייב להפטר ממנו בצורה חוקית מהר ככל האפשר. במקרה של כישלון, מקבל השחקן המתקיל בעיטה חופשית. בפוטבול אוסטרלי, השחקן שזוכה בבעיטה החופשית הוא זה שמבצע אותה.
יחסי ספרד–קומורו
יחסי ספרד–קומורו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ספרד לבין האיחוד של איי קומורו.
סקירה כללית
היחסים שבין ספרד לקומורו כוננו ב-1 במרץ 1983.
הנוכחות הכלכלית העיקרית של ספרד בקומורו היא של ציי אוניות דייג טונה שב. האוניות העוגנות בקומורו נהנות מתוצאותיו של הסכם הדייג של המדינה עם האיחוד האירופי. בקומורו רואים במגזר התיירות כמגזר פוטנציאלי מאוד לפיתוח. חברות מלונות ספרדיות שכבר פועלות באזור בוחנות הקמת מלונות גם בקומורו. ניתן להגיד את אותו הדבר לגבי תחום הגז והנפט המתפתח במדינה.
אף על פי העובדה שקומורו לא זוכה להתייחסות רבה מצד התוכניות לשיתוף פעולה של ספרד, ספרד משתפת פעולה עם קומורו דרך האיחוד האירופי.
סוד מסחרי
סוד מסחרי הוא מידע עסקי שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי בנקל על ידי אחרים. סודיותו מקנה יתרון לבעליו על פני המתחרים ונדרשת השקעת מאמצים סבירים כדי לשמרו כסוד. כדי שסוד יזכה להגנה, נדרש כי יהיה בו פוטנציאל להעניק תועלת תחרותית משמעותית לבעליו וכי לא יהיה בנחלת הרבים.
סוד מסחרי במשפט הישראלי
בישראל עוסק פרק ב' של חוק עוולות מסחריות, התשנ"ט-1999, בהגנה מפני גזל סוד מסחרי. סוד מסחרי מוגדר בחוק זה "מידע עסקי, מכל סוג, שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי כדין בנקל על ידי אחרים, אשר סודיותו מקנה לבעליו יתרון עסקי על פני מתחריו, ובלבד שבעליו נוקט אמצעים סבירים לשמור על סודיותו".
התנאי היסודי הראשון בהוכחת קיומו של סוד מסחרי הוא הגדרת הבעלים לפי סעיף 5 לחוק עוולות מסחריות. לשונו הוא "לרבות מי שסוד מסחרי נמצא בשליטתו כדין", כלומר שהסוד הומצא או פותח ברשותו או שהוא רכש הזכות בתום לב.
על הסוד המסחרי להיות בעל ערך כלכלי ולהקנות לבעליו יתרון מסחרי. מדובר במידע סודי, שגילויו עשוי לחסוך למתחרים זמן, טרחה או הוצאות, או שבעליו השקיע משאבים על מנת להשיגו. בישראל לא נדרש לעשות שימוש בסוד כדי לזכות בהגנה.
על הסוד המסחרי להיות חסוי מפני הרבים, כך שלא ניתן לגלותו בצורה חוקית בקלות. בנוסף, על הבעלים מוטלת החובה לנקוט אמצעים סבירים לשמור על סודיותו. על הבעלים להגן על הסוד המסחרי בצורה אקטיבית, מידע שאינו מוגן - אינו נחשב כסוד מסחרי. הדרישה להגן על הסוד היא באמצעים סבירים, כך לדוגמה אי נעילת מחשב המכיל נוסחה כימית פרי עמל חברה עלולה להיחשב כאי שימוש באמצעים סבירים לאבטחת הסודיות. חוזי אי-תחרות ותזכיר לעובדים בעניין חובת שמירת הסודיות ייחשבו אף הם כאמצעים סבירים להגנת הסוד. אין דרישה לאמצעים פיזיים, ואמצעי מילולי כגון שלט הנושא את הכיתוב "אזור ממודר" ייחשב כאמצעי סביר להגנה על הסודיות. עקב הקושי הרב להוכיח כי מידע מסוים הוא בגדר סוד מסחרי, נהוג לנקוט במדיניות של החתמת עובדים, ספקים ולקוחות על הסכמי סודיות, המגדירים את המידע אליו הם נחשפים כסוד מסחרי, תוך אזכור סוגי המידע הטיפוסיים אליו הם עתידים להיחשף. חתימה על הסכם הסודיות מהווה הסכמה לכך שהמידע הוא סוד מסחרי.
מעסיקים נוקטים באמצעים מילוליים גם כדי להגן על עצמם מתביעות של מעסיקים קודמים – כותבות הוראות לעובדים חדשים שאסור להשתמש בידע שהביאו ממעסיקים קודמים.
ההגנה על סוד מסחרי יכולה לפקוע כאשר המידע הפך לנחלת הכלל. מידע הנגיש לציבור או מוצר מוגמר הנמכר לציבור הרחב, אינם נופלים בגדר "סוד מסחרי". כאשר מדובר בסוד מסחרי מדובר בדרך כלל במידע המצוי בידי חלק קטן מעובדי המעסיק, כגון חברי ההנהלה הבכירה או מנהלי מחלקת השיווק. בפרשת צ'ק פוינט נקבע כי מידע שאיננו ממודר, המופץ לכלל העובדים בחברה, כמו מידע שניתן לגלות אודות חברה באמצעים המודרניים הקיימים דוגמת האינטרנט - כל אלה אינם בגדר "סוד מסחרי". מכאן כי חשיפת המידע לציבור (לעיתים אף שלא ברצון הבעלים) תשלול את סודיות הסוד. עצם החשיפה עשויה להקנות לבעלים עילה נגד מפרסם המידע, אך צד שלישי שאינו קשור יוכל לעשות שימוש בסוד בלא להיות חשוף לתביעה. הסוד המסחרי אינו מגן על המידע כלפי כל צד שלישי, אלא רק אם יש חובה חוקית, חוזית או אחרת בין בעל הסוד למשתמש בו. ניתן להטיל אחריות על צדדים שלישיים גם אם פעלו בתום לב. בפרשת עלית נגד סרנגה נקבע כי עצם שיווק המוצר אינו הופך את הליך יצורו לנחלת כלל.