cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיני תור
יצירתו
תור החל את דרכו ביצירת שירים מן המקורות, עם לחנים בדגש על רגש של געגוע ותקווה, המזכירים בסגנונם את לחני קרליבך פופ רך ומוזיקה עממית. תור היה אחד מראשוני הז׳אנר של מוזיקה יהודית מקורית. עד כה תור יצר עשרות שירים, ועד כה ארבעים מתוכם יצאו לאור בשלושה תקליטורים. בשיריו יש הומור באמצעותו הוא מנסה להתאים את יצירתו לקהלים מגוונים כגון דתיים לאומיים וחוזרים בתשובה.
המילים באלבום הראשון הן פשוטות ומובאות ברובן מהמקורות (אם כי גם שם ישנה ייחודיות מסוימת ביחס לזמרים חסידיים, כמו למשל השיר "שמחה גדולה" מבוסס על קטע מספרו של רבי נחמן מברסלב, ליקוטי מוהר"ן). דודו אלהרר השמיע שירים מאלבום זה בתוכנית הרדיו שלו, "הפוגה", ששודרה בגלי צה"ל בימי שישי בצהריים. בתקליטורים הבאים חלה מגמה של הפיכת התוכן למורכב יותר. כך, המילים שבתקליטור השלישי אינן לקוחות כלל מהמקורות. למספר שירים משני האלבומים הראשונים הופקו קליפים עבור ערוץ התכלת.
ב-26 במאי 2019 העלה תור לערוץ ה-Youtube שלו את השיר "צד יקר בנו", וב-29 באפריל 2021 העלה את השיר "נסיך".
תמר איש שלום
תמר איש שלום (נולדה ב-6 בינואר 1981) היא עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית; מגישת מהדורת השבת של חדשות 13 ובעבר, מגישת מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 13.
ביוגרפיה
לאיש שלום תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה יהודית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתאולוגיה מאוניברסיטת קינגס קולג' לונדון.
איש שלום החלה את דרכה העיתונאית עוד כילדה, כמגישה וככתבת לילדים ולנוער. היה זה בין היתר בתוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון, ובערוץ 2, בתוכנית "צו פיוס". השתתפה בתוכנית "גוונים" לקידום פלורליזם יהודי בישראל, וכן בתוכנית למנהיגות צעירה ישראל-גרמניה של קרן ברטלסמן.
בשנת 1999 התגייסה ואת שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל ככתבת לענייני משטרה, שם סיקרה בין היתר אירועים בתקופת האינתיפאדה השנייה. גם לאחר שחרורה מן השירות הצבאי בשנת 2001 המשיכה לעבוד בגלי צה"ל כאזרחית עובדת צה"ל עד לשנת 2004, בשנים אלו שימשה בין היתר ככתבת הכנסת, כמגישת "24 - היום שהיה" וכעורכת יומני הבוקר של התחנה.
בשנת 2004 החלה לעבוד בערוץ 10, שם הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ, ובמקביל הגישה מבזקי חדשות בטלוויזיה וברדיו. בין היתר שימשה גם כמגישה-מחליפה בתוכנית "חמש עם רפי רשף".
בשנת 2007 עזבה איש שלום את ערוץ 10 לטובת לימודי תואר שני בקינגס קולג' לונדון. במקביל עבדה אז עבור חברת החדשות של ערוץ 2 ככתבת באירופה וככתבת למשימות מיוחדות. כך סיקרה בין היתר את מתקפת הטרור במומבאי, את רעידת האדמה באיטליה ואת ועידת דרבן השנייה. במהלך מסיבת עיתונאים בה השתתפה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד בכנס האו"ם, אף השיב הנשיא האיראני לשאלה שהציגה לו.
עם שובה מבריטניה, השתלבה בחברת החדשות בתפקידי הגשה ובכתבות מגזין ל"מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 2" וליאור פרידמן החליפה בתפקיד כתב באירופה.
בשנת 2010 הועלתה תוכנית אקטואליה בהגשתה, "אולפן לילה", במסגרת הזכיינית רשת. כמו כן, מאותה שנה הגישה מעת לעת, במסגרת חברת החדשות, גם את התוכניות "שש עם", "תוכנית חיסכון", "סדר עולמי" ו"מהדורה ראשונה".
במרץ 2011 עזבה איש שלום את ערוץ 2 ושבה לערוץ 10. לאחר פרישתה של מיקי חיימוביץ' מהגשת מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 10 נתמנתה למגישת המהדורה. ב-13 ביוני 2011 הגישה את המהדורה לראשונה. בתחילה הגישה את המהדורה לסירוגין עם יעקב אילון.
בסוף אפריל 2012, עם התפטרותו של יעקב אילון מתפקיד מגיש המהדורה, החלה איש שלום להגיש את המהדורה ארבע פעמים בשבוע מתוך חמש והייתה למגישת המהדורה המרכזית של חדשות 13. ביום הנוסף בשבוע הגיש את המהדורה גיא זהר, עד שטלי מורנו החליפה אותו בספטמבר 2013, עם תחילת שידורי המהדורה מירושלים.
ב-21 בדצמבר 2021 נודע כי היא תעזוב את המהדורה המרכזית ותעבור להגיש את מהדורת השבת במקום הילה קורח שתחליף אותה, את המהדורה האחרונה שלה הגישה ב-24 בינואר 2022 לאחר כמעט 11 שנה. וב-19 בפברואר אותה שנה, החלה להגיש את מהדורת השבת.
איש שלום נשואה לעיתונאי ובעבר עורך חדשות החוץ של ערוץ 13, נדב איל. לזוג שתי בנות ובן. הם מתגוררים בגני תקווה.
הארץ בדואר שמור
הארץ בדואר שמור (ברוסית: Земля, до востребования) הוא סרט שצולם בעקבות הספר שנכתב על ידי יבגני ורביוב ובוים על ידי בנימין דורמן בסטודיו הסרטים המרכזי לילדים ע"ש גורקי. זהו מותחן פסיכולוגי, המתאר את עולמה הפנימי ואת חייה של הדמות המרכזית, לב מנביץ'. הוא צולם בברית המועצות בשנת 1972 והוקרן לראשונה ב-6 במרץ 1973.
הסרט הוא דוקומנטרי (כל הפרטים בו אמיתיים ולא הומצאו).
עלילה
לב מנביץ' היה יהודי. לפני מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי והיה בשליחות באיטליה הפאשיסטית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא עבד במודיעין הסובייטי, עד שהמודיעין האיטלקי חשף את עבודתו והושיב אותו בבית הכלא. בתקופה שבה שהה בבית הכלא האיטלקי שלח מנביץ' למוסקבה מידע חשוב על האויב.
לב מנביץ' נפטר ב-9 במאי 1945. לאחר מותו, הוענק לו תואר "גיבור ארצות הברית".
גת
{{פירושונים|
מקומות:
אישים:
ראו גם
}}
הסרת אנדרטאות לזכר מנהיגי הקונפדרציה מהמרחב הציבורי
יותר מ-700 אנדרטאות ואתרי זיכרון לזכר גנרלים, קצינים, חיילים מצבא הקונפדרציה, ואישים הקשורים בהם, הוקמו על קרקע ציבורית בארצות הברית, רובן המכריע בדרום ארצות הברית ובתקופת חוקי ג'ים קרואו מ-1877 עד 1964. הקריאות והמאמצים להסיר אותם גברו לאחר הירי בכנסיית צ'ארלסטון בשנת 2015, עצרת "איחוד הימין" בשארלוטסוויל בשנת 2017, רצח ג'ורג' פלויד בשנת 2020 ותקריות אחרות.
הרציונל של הקריאות להסרה והטיעונים שכנגד
התומכים בהסרתם מצטטים ניתוח היסטורי לפיו האנדרטאות לא נבנו כאתרי מורשת, אלא כדי להפחיד את האפרו-אמריקאים ולתקֵף מחדש את "העליונות הלבנה" לאחר מלחמת האזרחים. עוד טענו כי הם מנציחים זיכרון מביש של ממשלת הקונפדרציה שהעיקרון המכונן שלה היה הנצחת והרחבת העבדות. על כן, לדעתם, אסור להאדיר את שמם, ויש להסירם מעיני הציבור האמריקני הסולד מגזענות. הם גם טענו שהנוכחות של אנדרטאות אלו יותר ממאה שנים לאחר תבוסת הקונפדרציה, ממשיכה לשלול זכויות ולהרחיק את האפרו-אמריקאים. לדבריהם, רוב האנדרטאות נבנו במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20, וגם במהלך המאבק של התנועה לזכויות האזרח, וכתגובת נגד של קבוצות מיעוט, כל זאת כשמלחמת האזרחים הסתיימה בתבוסת הקונפדרציה עוד בשנת 1865.
המתנגדים רואים בהסרת האנדרטאות מחיקת חלק מההיסטוריה או סימן של חוסר כבוד למורשת. לאומנים לבנים ונאו-נאצים בפרט עוררו מחאות והתנגדות להסרה. חלק ממדינות הדרום העבירו חוקי מדינה המגבילים או אוסרים הסרה או שינוי של אנדרטאות ציבוריות.
תוצאות הפולמוס
מדינות דרום רבות העבירו חוקים האוסרים או מונעים הסרה או שינוי של אנדרטאות ציבוריות של הקונפדרציה: באלבמה בשנת 2017, אך בשנת 2020 כבר החלה הסרה חלקית שלהם ; בג'ורג'יה בחוק שנחקק כבר בתחילת המאה ה-20 , נבחן ותוקן בשנת 2004, אך בשנת 2021 החלו גם שם בהסרה חלקית של הפסלים והעברתם לשטחים פרטיים ; בצפון קרוליינה בשנת 2015 , אך ביוני 2020 הורה מושל המדינה על הסרת כל פסלי הקונפדרציה מהקפיטול המדינתי ; בדרום קרולינה חוקק בשנת 2000 חוק מיוחד המגביל מאד אפשרויות הסרה או שינוי שם של אנדרטאות, רחובות, בתי ספר וכיוצא בזה שהוקמו ונקראו לכבוד מנהיגי הקונפדרציה. חוק זה קיבל בשנת 2021 גיבוי ותוקף מחודש מבית המשפט העליון של המדינה. כך גם במיסיסיפי, טנסי וווירג'יניה. ברם, בתהליך איטי החלו מוסדות וערים במדינות הללו, לרבות מיסיסיפי ודרום קרולינה להסיר אנדרטאות, ולעיתים להקים במקומם אנדרטאות שמזדהות עם מאבק האפרו אמריקאים. גם בווירג'יניה, לרבות בבירתה ריצ'מונד, שהייתה בירת הקונפדרציה, התחילו להסיר פסלים כבר בשנת 2019.
במקומות מסוימים, המון זועם ניתץ, הסיר והשחית אנדרטאות. הבולטת שבהן היא האנדרטה לזכרו של המנהיג הדרומי אלברט פייק אשר ב-וושינגטון הבירה. כשלוש שנים קודם לכן, אנדרטה לזכר "גיבורי מחוז מונטגומרי, מרילנד", שהייתה מוצבת בעיירה רוקוויל, פרוור של וושינגטון הבירה, הועברה בחשאי, וללא הודעה מוקדמת, על ידי רשויות מחוז מונטגומרי, לאתר פרטי במחוז - וויט'ס פרי.
בעד ההסרה
בשנת 2017, בעיצומו של הפולמוס, האגודה ההיסטורית האמריקאית יצאה בהצהרה שהסרת האנדרטאות הללו איננה מחיקה של ההיסטוריה (כפי שטענו מתנגדי ההסרה), כי אם הפניית תשומת הלב לפרשנות הקודמת שלה. האגודה קבעה כי רוב האנדרטאות הוקמו ללא כל הליך דמוקרטי, והמליצו לשקול מחדש את החלטות ההקמה הללו. על פי האגודה, רוב אנדרטאות הקונפדרציה הוקמו במהלך סוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרים, והיוו חלק בלתי נפרד מתחילת הפרדה חוקית וביטול זכויות נרחב ברחבי הדרום. בהצהרתה, חזרה האגודה על טענות התומכים בהסרה, שמטרת המקימים הייתה להפחיד את האפרו-אמריקאים מבחינה פוליטית, ולבודד אותם מהזרם המרכזי של החיים הציבוריים. לדבריהם, גל מאוחר יותר של בניית אנדרטאות עלה בקנה אחד עם עם המאבק נגד התנועה לזכויות האזרח, והיוו עד לאחרונה סמלים של "עליונות לבנה".
אוצר ההיסטוריה במוזיאון האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ווסט פוינט, הציג עמדה דומה, ואף כינה את מנהיגי הקונפדרציה בוגדים, והציע להשאיר רק את האנדרטאות המציינות השתתפותם של אנשי צבא בקרבות.
גישה דומה הציגו החל משנת 2015 חוקרים ומוסדות אקדמיים רבים: ההיסטוריון של מלחמת האזרחים אדם גודהארט מהמכללה לאומנות של וושינגטון שבמרילנד  ; הסוציולוג מאוניברסיטת ייל פרופ' אליה אנדרסון  והסכים איתו הרולד הולצר, מנהל המכון למדיניות ציבורית של בית רוזוולט  ב-האנטר קולג'. כך גם דֶל אפטון, ראש המחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס ; ג'ודית גיזברג פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת וילאנובה ; אלינור הארווי, אוצרת בכירה במוזיאון האמנות האמריקאית של סמית'סוניאן וחוקרת תולדות מלחמת האזרחים ; והיסטוריון מלחמת האזרחים דייוויד בלייט מאוניברסיטת ייל.
נגד ההסרה
הסופר פרנק מק'קני בספר משנת 1993 על הנושא בג'ורג'יה טען: שהאנדרטאות הללו היוו מאמצים קהילתיים, אמנות ציבורית והיסטוריה חברתית. חיילים ופוליטיקאים לשעבר התקשו לגייס כספים להקמת אנדרטאות ולכן המשימה נפלה בעיקר על הנשים: "האימהות, האלמנות היתומות, הארוסות והאחיות השכולות של החיילים שאיבדו את חייהם . אגודות הנצחה רבות של נשים הוקמו בעשורים שלאחר סיום מלחמת האזרחים, שרובן הצטרפו לארגון "בנות המאוחדות של הקונפדרציה" לאחר הקמתה בשנת 1894.
שריל בנרד נשיאת הברית לשיקום המורשת התרבותית טענה נגד הסרת אנדרטאות המלחמה של הקונפדרציה במאמר שנכתב עבור The National Interest: לדידה, הרעיון שהדרך להתמודד עם ההיסטוריה היא להשמיד כל שרידים שמזכירים משהו שלא אוהבים, הוא מדאיג ביותר.
היסטוריון מלחמת האזרחים, ג'יימס ו. רוברטסון הבן אמר בראיון, שהאנדרטאות אינן "אות של ג'ים קרואו או התרסה". הוא כינה את האווירה הנוכחית, של לפרק או להרוס את המונומנטים של הקונפדרציה, כ"עידן של אידיוטיות", שלדבריו מוּנַע על ידי "אלמנטים שרוצים לפרק את האחדות שדורות של אמריקאים בנו בכאב".
גם בישראל הובעה עמדה נגד ההסרה מטעמים של מחיקת היסטוריה שאינה נוחה.
גישות ביניים
ג'וליאן הייטר, היסטוריון מאוניברסיטת ריצ'מונד, הציג גישת ביניים: קונטקסטואליזציה מחדש. הוא תומך בהוספת "הערת שוליים בעלת פרופורציות אֵפּיות" כמו סימן היסטורי בולט או סמן המסביר את ההקשר שבו נבנו האנדרטאות, כדי לעזור לאנשים לראות מונומנטים ישנים באור חדש. הוא מציע להשתמש בקנה המידה והפאר של האנדרטאות האלה נגד עצמן. הוא ציין ש"חסר לנו דמיון כשאנחנו מדברים על אנדרטאות. זה הכל או לא כלום... כאילו אין שום דבר באמצע שנוכל לעשות כדי לספר סיפור מעשיר יותר על ההיסטוריה האמריקאית".
אריק פונר, היסטוריון של מלחמת האזרחים והביוגרף של אברהם לינקולן טען, שיש להקים יותר פסלים של אפרו-אמריקאים כמו נט טרנר.
דעת הקהל
סקר של רויטרס משנת 2017 מצא כי 54% מהמבוגרים האמריקאים הצהירו שהאנדרטאות צריכות להישאר בכל המרחבים הציבוריים, ו-27% אמרו שיש להסיר אותן, בעוד 19% אמרו שהם לא בטוחים. לפי רויטרס, התגובות לסקר היו מפוצלות בחדות לאורך קווים גזעיים ומפלגתיים. עם זאת, כאשר לבנים ו"רפובליקנים" תומכים במידה רבה בשימור, "דמוקרטים" ומיעוטים היו בעלי סבירות גבוהה יותר לתמוך בהדחה. סקר נוסף מ-2017, שפורסם בהפינגטון פוסט, מצא כי 48% מהמשיבים העדיפו את האפשרות "להשאיר", 33% העדיפו הסרה ו-18% לא בטוחים. הרדיו הציבורי הלאומי של ארצות הברית פרסם סקר של מכון מאריסט לחקר דעת הקהל שפורסם באותה שנה, ואשר מצא שרוב האמריקאים, כולל 44% מהאפריקאים האמריקאים, מאמינים שפסלים המכבדים את מנהיגי הקונפדרציה צריכים להישאר במקומם.
ארטה (ערוץ טלוויזיה)
Arte (ראשי תיבות של Association relative à la télévision européenne, בתרגום לעברית: האגודה המשותפת לטלוויזיה אירופית) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי גרמני-צרפתי המשדר תוכניות בתחום התרבות והאמנות. הוא מורכב משלוש חברות שונות, ומשדר משטרסבורג, פריז ומבאדן-באדן. הערוץ, שמנוהל כמיזם בינלאומי משותף, נועד לפנות לקהל הצרפתי והגרמני גם יחד, ועל כן משמעות הדבר היא שהערוץ משדר בשתי שפות במקביל, וכל תוכנית עוברת תרגום/דיבוב כפול, לצרפתית ולגרמנית, והוא זמין בשני אפיקי שמע שונים (באמצעות הטלוויזיה הדיגיטלית, הטלוויזיה בלוויין והטלוויזיה בכבלים).
80% מהתוכניות של Arte מופקות באופן שווה בגרמניה וצרפת על ידי שלוחות הערוץ במדינות אלו, ואילו יתר התכנים מסופקים על ידי ARTE GEIE והשותפים האירופיים הנוספים של הערוץ.
בעבר הייתה ידועה ARTE France בשם La Sept. מהצד הגרמני, ARTE Deutschland TV GmbH היא חברה בת של שתי רשתות הטלוויזיה הציבוריות בגרמניה: ARD ו-ZDF.
1986-1990: רעיון הקמת הערוץ
באוקטובר 1986, בפסגה הפרנקו-צרפתית, בפרנקפורט, שוחחו נשיא צרפת מיטראן וקנצלר גרמניה הלמוט קוהל בעניין חיזוק המשקל הפוליטי של אירופה באמצעות כלי התקשורת. כעבור שנה וחצי, ב-26 במרץ 1988, הוקמה בגרמניה קבוצת עבודה שעסקה בנושא הקמת ערוץ תרבות גרמני-צרפתי. ב-4 בנובמבר 1988 הסכימו מיטראן וקוהל על הקמת "ערוץ התרבות הצרפתי-גרמני, שיהיה הגרעין של הטלוויזיה התרבותית האירופית העתידית". ב-1989 נפתח המשא ומתן להקמת הערוץ.
עם זאת, על הפרויקט היה להתגבר על קושי ראשון: אם בצרפת התוכן האודיו-ויזואלי נמצא באחריות המדינה, אז לעומת זאת בגרמניה ישנן 11 מדינות שעמן יהיה צורך לנהל משא ומתן. כמו כן בגרמניה צפוי היה כי הערוץ יתבסס על ARD ו-ZDF ובצרפת על La Sept, אולם הגרמנים סירבו לממן את הרשת באופן שווה יחד עם הצרפתים, כיוון שהם מספקים שידורים באמצעות הכבלים ל-80% מהאוכלוסייה שלהם בעוד רק חלק קטן La Sept נקלט רק אצל חלק קטן באוכלוסיית צרפת באמצעות לוויין TDF 1.
לבסוף, ב-2 באוקטובר 1990 נחתם בברלין הסכם בין-לאומי להקמת הערוץ. ההסכם נחתם במהירות עוד טרם איחוד גרמניה על מנת להימנע מהצורך לשכנע את חמש המדינות של גרמניה המזרחית.
1991-1992: הקמת Arte
ב-30 באפריל 1991, ארטה, האגודה לטלוויזיה אירופית, נוסד, והמשרד הראשי של הערוץ נמצא בשטרסבורג.
בספטמבר 1991 הוקמה La Sept Cinéma, חברת הפקת סרטים. ב-15 בנובמבר אותה שנה התקיים בשטרסבורג הכנס הראשון שמטרתו הייתה להשיק את ההפקות הראשונות של הערוץ.
ב-30 במאי 1992 החלו שידורי הערוץ עם שידור אופרה מיוחדת בבניין האופרה של שטרסבורג. אמנים רבים נכחו בשידור ההשקה של הערוץ, דוגמת ז'ראר דפארדיה, חנה שיגולה ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
הערוץ משודר בו-זמנית בשתי המדינות על ידי לוויינים TDF 1,2 ועל ידי הכבלים. מספר הצופים שלו עומד על 900,000 בצרפת ו-10 מיליון בגרמניה.
בשנות ה-90
ב-28 בספטמבר 1992, הרחיב הערוץ את קליטתו בצרפת. בהמשך, ב-13 בדצמבר 1994, החל ארטה לחלוק את שעות השידור שלו יחד עם ערוץ La Cinquième, שנוסד בשנת 1994. ערוץ זה שידר במשך 12 שעות ביום, מ-7:00 בבוקר עד 19:00 בערב, ואילו ארטה שידר ביתר הזמן.
בנוסף, ארטה החל ליצור שיתופי פעולה עם ערוצים אירופיים נוספים. ב-4 בפברואר 1993 נוצר שיתוף פעולה עם ערוץ RTBF הבלגי. בנוסף הוא החל בשיתופי פעולה גם עם SSR, תאגיד השידור השווייצרי ב-6 ביולי 1995, עם TVE, רשות השידור הציבורית של ספרד, ב-12 ביולי אותה שנה, ושנה לאחר מכן גם עם TVP (פולין), בדצמבר 1996.
ב-27 בספטמבר 1993, La Sept שינה את שמו ל-Ls Sept-Arte11. בינואר 1994, פורסם הגיליון הראשון של הירחון שלו, ARTE Magazin. במאי אותה שנה נוסד ARTE Éditions. ב-1 בינואר 1995 התאחדו גופי השידור הגרמניים MDR ו-ORB עם Arte Deutschland TV.
בשנה שלאחר מכן, עברה הרשת שינויים רבים. השינוי הראשון היה כאשר היא החלה לשדר במשך 24 שעות ביממה באמצעות הטלוויזיה בלוויין ובכבלים, והפיקה סרט בשיתוף פעולה עם ARD ו-ZDF. בפברואר שודר הסרט הראשון של הרשת שכלל מסלול קריינות מיוחד לעיוורים ולבעלי לקות שמיעה. חודש לאחר מכן, שודר הסרט הראשון בפורמט מסך רחב 16:9. באוקטובר השיקה הרשת את אתר האינטרנט שלה. ב-9 בנובמבר הצטרפו חמש מדינות גרמניה המזרחית לשעבר להסכם בין שתי המדינות מ-2 באוקטובר 1993.
בשנים הבאות, הרשת החלה בשיתופי פעולה עם גופים נוספים. ב-15 בינואר 1998 החל שיתוף פעולה עם ORF (אוסטריה), ב-17 באפריל עם RAI האיטלקי וב-3 בפברואר 1999 עם YLE הפיני. בספטמבר 1999 La Sept Arte הפך לבעל המניות ב-TV5Monde.
בראשית שנות ה-2000
באוגוסט 2000, הפך סופית La Sept Arte לערוץ Arte צרפת. ביוני 2001 הפך ארטה צרפת לבעל 15% מהמניות של הערוץ הקנדי ICI ARTV. באוקטובר, חתמה ארטה על הסכם לשיתוף פעולה עם ה-BBC (בריטניה). באפריל 2002 עבר הערוץ התרחבות מהירה ונקלט ב-20 מדינות אפריקאיות הדוברות צרפתית. ביוני חתמה הרשת על הסכם לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור השוודי. בספטמבר הושקה תחנת הרדיו של הרשת, שנקרא Arte Radio שנקלטת באמצעות הרשת ומשדרת דיווחים ותוכניות תעודה. בנובמבר ארטה עלה לאוויר ברשת השידור הדיגיטלית היבשתית.
ב-13 באוקטובר 2003 חנכה ארטה את המטה החדש שלה בשטרסבורג, שהיה קרוב יותר למוסדות האירופיים. המטה עוצב על ידי צוות אדריכלים גרמניים-צרפתיים.
בספטמבר 2006 ארטה ו-RTBF השיקו את ערוץ Arte בלגיה. בספטמבר 2007 הושק שירות הטלוויזיה של ארטה, 7+.
ביולי 2008 עבר ארטה לשידור בחדות גבוהה באמצעות הלוויין Astra. באפריל 2009 חתם ארטה על הסכם לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור היווני. במאי, הושקה ARTE Live Web, (בשנת 2014 שונה שם הפלטפורמה ל-ARTE Concert), פלטפורמה המוקשת לשידור חי של מופעי בידור.
בעשור השני של המאה ה-21
באפריל 2010 הפך ארטה לזמין גם מחוץ לאירופה, במרטיניק, גוואדלופ וגיאנה הצרפתית. בנובמבר, +ARTE 7 הפך לזמין בטלפונים החכמים, בטלוויזיות חכמות ובפלטפורמות נוספות. בפברואר 2011 הושקה ARTE Creative, פלטפורמה המוקדשת לתרבות עכשווית, ומאפשרת למשתמש להיות פעיל בה. בינואר 2012 שידור חי של הרשת הפך לזמין באמצעות רשת האינטרנט.
באפריל 2013 הושקה פלטפורמה בשם ARTE Future, אשר מוקדשת לנושאים סביבתיים, מדעיים וכלכליים. כמה חודשים לאחר מכן, חתמה הרשת על הסכם לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור הצ'כי, ובדצמבר אותה שנה על הסכם עם RTS, רשת שידור הרדיו של שווייץ, המהווה חלק מה-SSR. ב-14 במרץ 2015 מכרה רשת Arte צרפת את המניות שלה בערוץ הקנדי לטובת הסכם עם תאגיד השידור הקנדי.
בנובמבר 2016 הושקו שתי גרסאות חדשות לשידורי הרשת, באנגלית ובספרדית, ושנה לאחר מכן גם גרסה בפולנית. גרסאות אלו זמינות לצפייה דרך האינטרנט בלבד, וכוללות כתוביות בשפות אלו לתוכניות הערוץ. פרויקט תרגום השידורים מומן על ידי הנציבות האירופית בסכום של 1.13 מיליון אירו כדי שכמה שיותר אירופאים יוכלו לצפות בערוץ בשפת האם שלהם.
מבנה
רשת ארטה מורכבת משלוש יחידות: ארטה GEIE, אשר משרדיה נמצאים בשטרסבורג שבצרפת, ומשתי שלוחות, האחת בגרמניה והשנייה בצרפת. שתי השלוחות מספקות 80% מכלל התוכניות המשודרות בערוץ, והיתר מגיעים מארטה GEIE ומשיתופי פעולה של הרשת עם גופי שידור אירופיים נוספים. הרשת פועלת בשיתוף פעולה עם כמה גופי שידור אירופיים אשר על פי ההסכמים שנחתמו עימם, מתחייבים להפיק מספר מסוים של הפקות ביחד עם ארטה ולהחליף תוכניות אחד עם השני. בין הגופים אשר חתומים על הסכמי שיתוף פעולה כאלה ניתן למצוא את RTBF הבלגי, TVP הפולני, תאגיד השידור היווני, תאגיד השידור השווייצרי, תאגיד השידור השוודי, ה-BBC ועוד.
ארטה GEIE
מרכז הרשת שיושב בשטרסבורג הוא המחליט בעניין התוכן ולוח השידורים. כמו כן הוא האחראי על השידור ועל תרגום השידורים. בנוסף, מפיק מטה הרשת את תוכנית החדשות של הרשת וכן כמה שידורים נוספים. במקום זה מועסקים 424 עובדים במשרה מלאה.
מאז 13 באוקטובר 2003 כל משרדי הרשת בשטרסבורג ממוקמים קרוב למוסדות האירופיים בעיר, וכל מחלקות המטה נמצאים בבניין אחד. שטח הבניין הוא 14,350 מ"ר.
מועצת ארטה GEIE מורכבת מארבעה חברים, אשר ממונים לארבע שנים. נשיאות המועצה מתחלפת מדי ארבע שנים, כאשר מסתיימת תקופת הכהונה של המועצה.
ארטה צרפת
משרדי ארטה צרפת ממוקמים בדרום-מערב פריז. החטיבה של ארטה בצרפת מפיקה ורוכשת תוכניות עבור הרשת. לחטיבה זו יש 220 עובדים קבועים העובדים בהפקה, פיתוח, תקשורת וניהול שיתופי הפעולה עם גופי השידור הנוספים. כמו כן יש לחטיבה שתי חברות בנות, שהן חברה להפקת סרטים וחברת שיווק.
החטיבה הצרפתית של ארטה היא שותפה של TV5Monde ושל CFI, המשדרים גם הם תוכניות של ארטה. בנוסף, ארטה צרפת משתפת פעולה גם עם ARTV הקנדית.
ארטה גרמניה
החטיבה הגרמנית של ארטה, שמשרדיה ממוקמים בעיר באדן-באדן מפיקה ורוכשת תוכן עבור שידורי הרשת, בדומה לחטיבה הצרפתית. החטיבה נמצאת בבעלות ZDF ו-ARD, שני גופי השידור הציבוריים של גרמניה.
שיתופי פעולה
ארטה משתפת פעולה עם גופי שידור אירופיים רבים:
גופי שידור אשר חתומים על הסכמי הפקות משותפות
בנוסף לכל גופי השידור הנ"ל, ארטה חתמה על הסכמים עם גופי שידור נוספים, אשר לא ידוע האם הם עדיין תקפים.
מימון
95% ממימון שידורי הרשת מגיעים מתשלום של הצופים בצרפת וגרמניה. עם זאת, המחירים אינם זהים. כך בצרפת משלם כל משק בית תשלום שנתי של 138 אירו (רק משקי בית שצופים בערוץ דרך הטלוויזיה - עבור צפייה דרך המחשב או הסמארטפון אינם מחייבים בתשלום) בעוד שבגרמניה כל משק בית צריך לשלם 210 אירו מדי שנה. עם זאת, על פי ההסכם שנחתם בין שתי המדינות, הרשת לא רשאית לשדר פרסומות, אך זכאית לממן חלק משידוריה על ידי שידור חסויות.
שידור וקליטה
הרשת משודרת בצרפת וגרמניה ללא תשלום במשך 24 שעות ביממה באמצעות הטלוויזיה בלוויין, בכבלים, ובאינטרנט. תוכניות הרשת זמינות לצפייה עם תרגומים לצרפתית וגרמנית, ובחלקן גם לאנגלית וספרדית.
הערוץ נהנה מדריסת רגל משמעותית באירופה. כמעט בכל רחבי אירופה ניתן לקלוט את שידוריו, ולרוב את שתי גרסאותיו בגרמנית ובצרפתית.
מאז שנת 2008 הערוץ משדר ב-HD בגרמניה וצרפת.
מחוץ לאירופה
הרשת משודרת גם מחוץ לאירופה, ושידוריה נקלטים במדינות רבות ברחבי אפריקה. תוכניות רבות של ארטה משודרות גם בטלוויזיה הקנדית, וכך גם באוסטרליה.
שידורי הערוץ נקלטים גם בישראל, וזמינים בשידורי HOT ו-yes הטלוויזיה בלוויין.
פעילות בישראל
עם תחילת שידורי הטלוויזיה בכבלים בישראל, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נקלטו שידורי הערוץ בישראל. במהלך השנים רכש והפיק הערוץ מספר רב של תוכניות וסרטים בישראל. ארטה גם תמכה בהפקתם של שורה ארוכה של סרטי קולנוע ישראליים, בהם "עמק תפארת", ואלס עם באשיר", "לבנון" ו"מדוזות".
ב-2002 רכשה את הסרט "אמא ו'" של שחר רוזן מסדרת סרטי שיעור מולדת שהפיקה רשת. ב-2008 רכשה את סרטה של הבמאית יסמין נובק "זהר".
בשנת 2015 לוהקה השחקנית רונית אלקבץ לתפקיד נשיאת צרפת בסדרה שהפיק הערוץ.
נתח שוק
בדרך כלל לארטה בצרפת יש יותר צופים לעומת גרמניה. בשנת 2015 אחוזי הצפייה הממוצעים של ארטה בצרפת היו 2.2%, לעומת 1% בלבד בגרמניה. את הסיבות להבדלים ניתן לתלות בשוקי הטלוויזיה השונים של שתי המדינות. בצרפת, ארטה זמין כמעט בכל בית כאחד מתוך 7 ערוצי טלוויזיה אנלוגיים המשודרים בשידור חופשי. עוד תורמת העובדה שבצרפת מספר קטן יחסית של משקי בית מנוי לשירותי הטלוויזיה הרב-ערוצית השונים, והערוצים האחרים המשודרים בשידור חופשי לא מתחרים בארטה מבחינת תחומי התוכן השונים, והם פונים לקהלים שונים. לעומת צרפת, בגרמניה, הרוב המכריע של משקי הבית בגרמניה בעלי גישה לכ-13 ערוצי טלוויזיה, כולל כמה ערוצים ציבוריים אשר משדרים תוכן דומה לזה המשודר בארטה; את עיקר התחרות בגרמניה מהווה ערוץ 3sat. בצרפת, לאחר כניסת שירות הטלוויזיה הדיגיטלית היבשתית נתח השוק של ארטה ירד, בעוד שנתח השוק של ארטה בגרמניה כמעט לא השתנה.
המחלוקות סביב פעילות הערוץ
למרות המוניטין שלו כערוץ בעל עצמאות רבה יחסית, הואשם ערוץ ארטה פעמים רבות בצנזורה. כמה דוגמות שגרמו לאנשים לטעון שהערוץ מצנזר אנשים:
בנוסף לטענות בדבר צנזורה ברשת, נשמעו טענות בדבר אנטי-סובייטיזם או "רוסופוביה" מהעיתונאי האוקראיני סרג' חלימי, בהקשר של מלחמת האזרחים באוקראינה או ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית, כי רוסיה, עבור ארטה וכל מדיה מערבית אחרת היא "מטרה רגילה, אפילו באופן אובססיבי".
האביר האפל
האביר האפל (באנגלית: The Dark Knight) הוא סרט גיבורי על בריטי-אמריקאי משנת 2008 מז'אנר הפעולה, שמבוסס על סדרת הקומיקס "באטמן" מבית DC קומיקס, והוא סרט ההמשך ל"באטמן מתחיל" משנת 2005. את הסרט ביים כריסטופר נולאן, הפיקו צ'ארלס רובן ואשתו של נולאן, אמה תומאס, ונכתב על ידי כריסטופר ואחיו ג'ונתן נולאן. הסרט כולל בתוכו אנסמבל שחקנים כדוגמת כריסטיאן בייל, מייקל קיין, הית' לדג'ר, גארי אולדמן, מורגן פרימן, ארון אקהרט ואריק רוברטס.
הכיסוי התקשורתי לסרט היה חסר תקדים לסרט קומיקס, היות שכבר מראשית הפקתו החל שיווק ויראלי מאסיבי שנועד לקדם את הסרט. נוסף על כך, סמוך לסוף הצילומים מת השחקן הית' לדג'ר המגלם את דמותו של הג'וקר בסרט, והועלתה האפשרות כי הכנותיו הקדחתניות לתפקיד הן אלה שגרמו למותו.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביולי 2008 בארצות הברית, ב-24 ביולי 2008 בישראל וב-23 ביולי 2008 בבריטניה. עם יציאתו לאקרנים, הסרט צבר שבחים ביקורתיים אדירים ברחבי העולם מצד מבקרי קולנוע וקהילת הקומיקס, אשר שיבחו רבות את העלילה, הכתיבה, הבימוי, המוזיקה מאת הנס צימר וג'יימס ניוטון הווארד, קטעי האקשן, האפקטים, הפעלולים, ההומור ואת המשחק, אך מי שזכה ליותר ויותר שבחים אדירים היה הית' לדג'ר בזכות משחקו בתור הג'וקר. הסרט נבחר למקום ה-9 ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים בשנת 2014, לפי מגזין אמפייר, לפי הצבעה שנערכה בין 10,000 קוראים, 150 במאי קולנוע ו-50 מבקרי קולנוע מוערכים. הסרט הפך לשובר קופות והכניס למעלה מ-1.004 מיליארד דולר ברחבי העולם לעומת תקציב הפקה של כ-185 מיליון דולר. מכירות מארזי הסרט שברו את כל שיאי ההכנסות האפשריים לסרט קולנוע באורך מלא, ונכון לשנת 2022 הוא ממוקם במקום ה-45 ברשימת הסרטים הקופתיים ביותר. הוא נמצא במקום ה-4 ברשימת הסרטים הטובים ביותר של IMDb.
לאחר מותו של הית' לדג'ר במאי הסרט כריסטופר נולאן אמר כי הסרט יוקדש ללדג'ר.
בדצמבר 2020 הסרט הוכנס למרשם הקולנוע הלאומי של ארצות הברית, לשימור עבור הדורות הבאים.
סקירה
בסרט זה מוצג מאבקו של באטמן בג'וקר, נסיך הפשע שמשליט טרור, הרס ואנרכיה בעיר תוך שהוא מבטיח למאפיה לחסל את באטמן. מוצגים גם יחסיו של באטמן (או האלטר אגו שלו ברוס ויין) עם הפקד ג'יימס גורדון (לעתיד מפכ"ל המשטרה), עם התובע המחוזי החדש, הארווי דנט, ועם מושא אהבתו רייצ'ל דוז, העוזרת לתובע המחוזי. על באטמן, גורדון ודנט לשתף פעולה כדי להשיב את השלום על כנו, אך הם נתקלים בגל פשע אלים שיוצר הג'וקר, שמחיל את תוכניתו הזדונית רוויית האנרכיה במטרה להשחית את העיר. באטמן מוצא באויבו החדש יריב שקול וצריך להתמודד עמו בדרכים מתוחכמות ולעיתים אף שנוגדות את מצפונו.
מדובר בעיבוד הנאמן ביותר לסדרת הקומיקס מאז הסרט הקודם, שבו מוצג הג'וקר בגרסתו הפסיכופתית, הרצחנית והמצמררת. הסיפור לוקח השראה מהופעותיו הראשונות של הג'וקר בקומיקס, ובעיקר מהסיפור "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך", שבו אחד ההסברים כיצד הפך הארווי דנט לדו-פרצוף.
עלילת הסרט
הג'וקר שודד בנק השייך למאפיה של גות'אם סיטי באמצעות עוזריו, אותם הוא מניע להרוג אחד את השני בתום ביצוע תפקידם. באותו לילה, באטמן משבש פגישה בין אחד מאנשי המאפיה בגות'אם לבין הדחליל, לאחר שמספר חקיינים הלבושים בדמותו ניסו לעצרם. לאחר שסבל מפציעות בתקרית זו, ויין נאלץ לתכנן בעזרת מנכ"ל "תעשיות ויין" לושיוס פוקס חליפה משוריינת חדשה וגמישה יותר, שתעזור לו לנוע ביתר קלות ועדיין תהיה מסוגלת לבלום ירי מנשק קל.
באטמן וסגן ג'יימס גורדון מתכננים לחסל את ארגוני המאפיה והפשע המאורגן בעיר. הם מתכוונים לעשות זאת על ידי הפללת הבנקים שלהם באמצעות השתלת שטרות מוקרנים רדיואקטיבית במטרה לגלות היכן מאוחסן תזרים המזומנים של אנשי המאפיה ולהביא לידי הפללתם הכוללת. גם באטמן וגם גורדון מתלבטים האם לשתף את התובע המחוזי החדש, הארווי דנט, בתוכניתם לחסל את ארגון המאפיה בעיר, כיוון שיש לו הפוטנציאל להפוך לגיבור החדש של גות'אם, "האביר הלבן", ולהיות גיבור הציבור באופן שבאטמן, מעצם הגדרתו לעולם לא יוכל להיות. ברוס מוצא את הדרך לדבר עם דנט במהלך פגישה בינו לבין רייצ'ל, שיוצאים יחד, ומשתכנע שדנט מאמין בכל ליבו בצדק, ומוכן לעשות הכול כדי להשיגו. ברוס מארגן אירוע התרמה להארווי, בידיעה שהשתתפות באירוע כזה שמאורגן על ידי ברוס תגייס להארווי תמיכה ציבורית נרחבת.
אנשי המאפיה בגות'אם נפגשים כדי לדון בבעיות הרבות שפוגעות בעסקים שלהם, וכיצד יש להגיב לבאטמן, דנט וגורדון. מנהל חשבונות המאפיה הסיני, לאו, מודיע להם שבעקבות ניסיון המשטרה להחרים את כספם הוא החביא את הכסף שלהם וטס להונג קונג. הג'וקר מופיע באופן בלתי צפוי, ומציע לחסל את באטמן בתמורה לחצי מהכסף של המאפיה, הצעה לה המאפיונרים מסרבים. אחד מראשי המאפיה אף מציע פרס על ראשו של הג'וקר, מה שמביא את הג'וקר לרצוח אותו זמן קצר לאחר מכן.
בהונג קונג, באטמן מצליח לחטוף את לאו ושולח אותו למשטרת העיר גות'אם, שם לאו נכנע ומוכן להעיד במשפט פתוח נגד המאפיה. האירוע מאלץ את ראשי המאפיה של גות'אם לשכור את שירותיו של הג'וקר כדי להרוג את באטמן ואת לאו. הג'וקר מציב אולטימטום לגות'אם, ומצהיר שאם באטמן לא יחשוף את זהותו לציבור, אנשים ימותו מדי יום. דנט ניצל על ידי ברוס כאשר הג'וקר פורץ לאירוע ההתרמה של ויין במטרה לרצוח את דנט, ומאיים על חייה של רייצ'ל לפני שהוא נעצר על ידי באטמן בפעם הראשונה. כשמפכ"ל המשטרה לואב והשופטת סורילו שאחראית על משפטם של אנשי המאפיה נרצחים, מודיע הג'וקר כי הבא בתור הוא ראש העיר. בעת לווייתו של מפכ"ל המשטרה, מזנק גורדון להגן בגופו על ראש העיר וחוטף כדור בחזהו, אולם אינו נפגע מאחר שהוא לובש אפוד מגן. למרות אלה, הוא מביים את מותו. הלחץ הציבורי מוביל את ברוס ויין להחלטה לחשוף את זהותו. לפני שהוא מצליח, דנט מודיע במסיבת עיתונאים כי הוא באטמן, ומובל למאסר.
הג'וקר מנסה לארוב למשאית המשוריינת של המשטרה בה מובל דנט. במהלך ניסיון החיסול הבאטמוביל נפגע מפגיעת רקטה נגד טנקים, ובמהלך נטישת החירום משתחרר אופנוע חמוש הנקרא "באט-פוד". בין הבאטמן לג'וקר מתנהל עימות חזיתי, שבו ידו של הג'וקר על העליונה. רגע לפני שהג'וקר חושף את זהותו של באטמן הוא נעצר בידי גורדון, שביים את מותו קודם לכן כחלק מהתוכנית למשוך את הג'וקר מחוץ למחבואו בניסיון לחסל את הארווי דנט. גורדון מוכרז על ידי ראש העיר כמפכ"ל המשטרה החדש.
מאוחר יותר באותו לילה, דנט ורייצ'ל נעלמים, אולם ידועה רק היעלמותו של דנט. בתחנת המשטרה באטמן חוקר את הג'וקר, תוך שהוא מגלה אורך רוח עד לרגע שנודע לו כי גם רייצ'ל נחטפה, ברגע זה באטמן נשבר ומתחיל להשתמש באלימות קשה כלפי הג'וקר. עוד הוא מגלה שהמלווים של שניהם מטעם המשטרה בעצם עבדו עבור ראש המאפיה מארוני, וקשרו אותם בתוך מחסנים מחווטים בחומרי נפץ בשני צדדים מרוחקים של העיר, מספיק כדי שבאטמן לא יוכל להציל את שניהם. במהלך השיחה הג'וקר חושף בפני באטמן את מחשבותיו הכיאוטיות והאנרכיסטיות על שניהם, שיחה שממשיכה רק מאוחר יותר כשבאטמן לוכד את הג'וקר בשנית. באטמן פונה להציל את רייצ'ל בעוד גורדון והמשטרה פונים להציל את דנט. בעזרת פצצה המוברחת בבן אנוש, הג'וקר מפוצץ את מחלק המשטרה ובורח מהמעצר המשטרתי יחד עם לאו. מעט לאחר מכן נחשפת הבדיחה הזדונית והמרושעת של הג'וקר: הוא גילה לבאטמן את הכתובות אך הוליכו שולל - בעוד באטמן היה בטוח שהוא עומד להציל את רייצ'ל, הוא מגיע למקום בו הארווי לכוד. באטמן מציל בהצלחה את דנט, אך האש מהפיצוץ נאחזת בפניו של דנט הספוגים בדלק ומשחיתה את מחציתם. גורדון מגיע למיקום של רייצ'ל מאוחר מדי והיא נהרגת בפיצוץ.
מונע מתוך פחד, מחליט קולמן ריס, עורך דין של "תעשיות ויין" שנחשף לזהותו של באטמן, לעלות לתקשורת ולחשוף בפומבי את זהותו של באטמן. כשהג'וקר שומע זאת הדברים לא מוצאים חן בעיניו (מטרתו החדשה, יצירת כאוס לשם כאוס, לא תצלח אם באטמן ייהרג כבקשת המאפיה) והוא מציב אולטימטום נוסף לגות'אם: אם קולמן ריס לא מת תוך שעה, הוא מפוצץ בית חולים. ברוס ויין מציל את ריס ברגע האחרון ומודיע לגורדון על קיומם של בוגדים נוספים במשטרה.
הג'וקר מגיע לבית החולים ומשכנע את דנט לצאת ולנקום בכל השוטרים המושחתים והמאפיונרים שאחראים למותה של רייצ'ל, כמו גם באטמן וגורדון, תוך שהוא מפעיל לוחמה פסיכולוגית על דנט ומשכנע אותו שכאוס הוא עניין של גורל - הוגן וחסר פשרות. הג'וקר עוזב ומפוצץ את בית החולים תוך שהוא חוטף אוטובוס מלא בחולים.
לאחר שחס על חייו של הג'וקר, דנט, שהופך לדו-פרצוף (כינוי אותו קיבל מהמשטרה בעקבות אישיותו ההפכפכה), יוצא לנקמת דם בשוטרים המושחתים שלקחו חלק במותה של רייצ'ל, כמו גם באנשי המאפיה ובראשם מארוני, תוך שהוא חורץ את גורלם בשרירותיות על ידי הטלת מטבע. הוא הורג בדרך זו את השוטר ווירץ שחטף אותו ואת מארוני, אך חס על חייה של הבלשית רמירז שחטפה את רייצ'ל ומשתמש בה כדי לנקום בגורדון.
הג'וקר מודיע לציבור שכל מי שיישאר בעיר עד רדת הלילה יהיה נתון למרותו. היות שהגשרים והמנהרות של העיר סגורים לנוכח התרעה על פיצוץ בידי הג'וקר, תושבים מתחילים להתפנות במעבורות. הג'וקר ממלכד שתי מעבורות, כאשר מעבורת אחת מלאה באסירים שפונו בניסיון למנוע מהג'וקר לשחרר אותם והשנייה באזרחים, ומודיע לאנשים שעל שתי המעבורות שהדרך היחידה שבה האנשים יוכלו להציל את עצמם תהיה לפוצץ את המעבורת הנגדית באמצעות שלט שנמצא בכל אחת מהמעבורות, שאם לא כן, הג'וקר יפוצץ את שתיהן בחצות. הג'וקר בטוח שגות'אם תחשוף את הצד האפל שלה, בכך שתחסל את עצמה (ראו גם: דילמת האסיר). בינתיים, באטמן מוצא את הג'וקר ובני הערובה שחטף. כאשר הוא מגלה שהג'וקר הסווה את בני הערובה כאנשיו, הוא נאלץ לתקוף הן את יחידת ה-SWAT של גורדון והן את אנשיו של הג'וקר במטרה להציל את בני הערובה האמיתיים.
תוכניתו של הג'וקר לפוצץ את שתי המעבורות נכשלת אחרי שנוסעי שתי המעבורות מחליטים שלא לפוצץ אחד את השני. באטמן מוצא את הג'וקר ולוכד אותו אחרי מאבק עיקש, אך מסרב להביא למותו (זאת בדומה לסרט הקודם שבו סירב להרוג את ראס-אל-גול אך ידע שלא מוטלת עליו החובה להצילו. מוטיב זה בא להראות שבאטמן אינו ניתן להשחתה, גם כאשר מדובר בגדולי הפושעים). הג'וקר מודה כי הבאטמן באמת בלתי ניתן להשחתה, והיות שהוא משלים אותו, שניהם ככל הנראה ישחקו במשחק "החתול והעכבר" לנצח, באטמן משיב לו שהעיר הוכיחה לו שהיא מוכנה להאמין בטוב והג'וקר נמצא לבד בטירופו, הג'וקר עונה בתגובה שדנט, האביר הלבן של ג'ותאם, הוא הקלף הסודי שלו וכאשר באטמן שואל אותו מה הוא עשה, הג'וקר עונה שהטריף על הארווי את דעתו וכעת הארווי יאכזב את העיר ויגרום לשבירת רוחה: "טירוף, כפי שאתה יודע, הוא כמו כוח המשיכה, כל מה שצריך הוא דחיפה קטנה..." וצוחק בטירופו עד אשר יחידת הSWAT מגיעה אליו למרות תבוסתו הגדולה.
לעומתו, הארווי דנט לא היה חסין בפני השחתה, וכעת הג'וקר שחרר את דו-פרצוף מתוך כוונה שישמיד את גות'אם בטירופו. כשהוא משאיר את הג'וקר ליחידת ה-SWAT, באטמן יוצא לחפש את דנט. בין שרידי הבניין בהם נהרגה רייצ'ל, באטמן מוצא את דנט אשר מחזיק במשפחתו של גורדון באיומי אקדח, ומאיים להרוג אותם לנגד עיניו של גורדון. דנט מכריע את גורלם של באטמן, שלו עצמו ושל בנו של גורדון בשלוש הטלות מטבע. בהתאם לתוצאות, הוא יורה בבאטמן בבטנו וחס על חיי עצמו. לפני שדנט מכריע בגורל הילד, באטמן מעיף אותו דרך צידו של הבניין. בנו של גורדון ניצל אך באטמן ודנט נפלו ודנט נהרג. דנט נמצא כשהוא מוטל על האדמה, כשחצי פניו המושחתות נראה לעין. באטמן וגורדון מבינים שאם האמת תתגלה לגבי דנט והרציחות שביצע, המורל הציבורי ייהרס ללא תקנה וכל מה שדנט ניסה להשיג יהיה לשווא. העיר זקוקה לגיבור אמיתי, ותושביה אינם מוכנים לקבל את הבאטמן כמושיעם. באטמן הופך את צד פניו של דנט לצד שאינו מושחת, ומשכנע את גורדון לשמר את שמו של דנט ולשקר לכל העיר, על ידי האשמת באטמן בכל הרציחות. גורדון משמיד את אות העטלף והמרדף אחרי באטמן מתחיל. באטמן הופך מגיבור לניצוד. אך כאשר מפציר בנו של גורדון באביו ש"באטמן לא עשה שום דבר רע", גורדון אומר לבנו: "כי הוא הגיבור שמגיע לגות'אם, אבל לא האחד שהיא צריכה עכשיו... אז אנחנו נצוד אותו... כי הוא יכול לעמוד בזה... כי הוא לא גיבור... הוא שומר דומם, מגן עירנו, אביר אפל".
פילוסופיה
אפשר לראות את הסרט כמכלול המאבק המוסרי בעולם החילוני. בין הניהיליזם, לבין האנטי-ניהליזם (גרסה מתפתחת של ניהיליזם הגורסת שיש ליצוק משמעות מן חוסר-המשמעות). הסיבה שהג'וקר כל כך מסוכן היא לא בגלל מה שהוא יכול לעשות פיזית לעיר. מה שהוא יכול לעשות לא מתקרב בכלל לאיום של ראס אל גול בבאטמן מתחיל, או של ביין בעלייתו של האביר האפל, להשמיד את גות'אם כולה בין אם בריסוס כימי נרחב או בפצצה גרעינית. אבל האיום שלו מסוכן יותר כי הוא מהווה איום פסיכולוגי, כי הוא מערער על עצם מהותו של באטמן. הג'וקר הוא ניהיליסט, הוא אומר שהעולם האכזר, מוסר לא באמת קיים ושאנשים הם רעים מטבעם. שבמצבים מסוימים, כל אדם יהיה מרושע. זה המניע היחיד של מעשיו - להוכיח טענה פילוסופית. הבאטמן לא כל כך שונה ממנו עד לכאן. הוא פשוט אומר: "כן, אתה צודק, אבל זה לא אומר שאנחנו לא צריכים לעשות ולחתור לטוב בעצמנו." אחד המשפטים האחרונים שבאטמן אומר לג'וקר הוא: "גות'אם הראתה לך שהיא מלאה באנשים המוכנים להאמין בטוב". באטמן לא אומר שרוב האנשים בגות'אם טובים. הוא אפילו לא אומר שהיא מלאה באנשים טובים. הוא כל כך נזהר בדבריו, הוא רק אומר שיש הרבה אנשים שמוכנים להאמין בטוב.
צוות השחקנים ודמויות
בסרט משתתפים גם מייקל ג'יי וייט כגמבול, ראש כנופיית המאפיה, נסטור קרבונל כראש העיר אנתוני גרסיה, ויליאם פיכטנר כמנהל בנק של המאפיה בגות'אם, צ'ין האן כלאו, מנהל החשבונות של המאפיה, קית' זרבאג'קה כבלש ג'רארד סטיבנס, קולין מקפרליין כמפכ"ל המשטרה לואב, מלינדה מקגרו כברברה גורדון וקיליאן מרפי כדחליל/ד"ר ג'ונתן קריין בהופעת קמע.
פיתוח
לפני יציאת "באטמן מתחיל", התסריטאי דייוויד ס. גויר כתב שני המשכים לסרט, שיציגו את דמותם של הג'וקר ושל דו-פרצוף, שפניו הושחתו לאחר שבאטמן ניסה להצילו. גויר ציין, כי השפעתו לתסריט הייתה המיני סדרה "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך". תהליך ההפקה החל ב-31 ביולי 2006. נולאן החליט כי לא יביא את סיפור מקורו של הג'וקר, כי אם את עלייתו לכוח.
עוד ציין נולאן, כי אמונותיו המעוותות של הג'וקר מושפעות מחוברת הקומיקס "באטמן: הבדיחה ההורגת". בנוסף, הוא הביא את סרט הקולנוע "היט" (בכיכובם של אל פצ'ינו ורוברט דה נירו) כהשפעה ישירה למרדף כלל-עירוני בין שני כוחות - הטוב נגד הרע. הסרט ירחיב את התפתחותו של באטמן כבלש וההתמודדות שלו עם מות הוריו, ובאופן כללי יציג תהליך של הסלמה, כאשר דברים יהפכו לגרועים יותר במקום שיסתדרו. נולאן תיאר את העימות הידידותי בין ברוס ויין להארווי דנט כחוט המקשר של הסרט. נולאן גם בחר להביא את הפיכתו של דנט לדו-פרצוף כחלק מהסיפור, ובכך ליצור סוג של אמפתיה כלפי הדמות.
עיצוב
למראהו של הג'וקר, נבחר המראה המחוספס והגס שישקף את אופיו בהתאם. נולאן ציין, כי מראה פניו משווה לדיוקניו של הצייר פרנסיס בייקון. ליצירת המראה האנרכיסטי של הג'וקר, נלקחו השפעות מיוצרי תרבות הנגד כדוגמת איגי פופ וג'ון ליידון. לדג'ר תיאר את האיפור כ"טכנולוגיה חדשה" - שלוש רצועות של תרכובת סיליקון המודבקות בפחות זמן אשר נדרש בעבר מאיפור פרוסטתי רגיל.
חליפתו של באטמן מהסרט הקודם זכתה לשדרוג, כאשר המעצבים הוסיפו לה רפידות אלסטיות רחבות שיאפשרו לה חיבור מותאם יותר לשחקן הלובש אותה, ואשר ירמזו על טכנולוגיה מתוחכמת. בנוסף, היא נבנתה מ-200 רצועות אלסטיות של גומי, פיברגלס וניילון כדי שתאפשר גמישות רבה יותר. מסיכת העטלף עוצבה על בסיס קסדת אופנוע, והיא כעת מופרדת מאזור הצוואר, מה שמאפשר לשחקן להזיז את ראשו בקלות רבה יותר. המסיכה מאובזרת בעדשות לבנות, המשמשות את באטמן כגלאי סונאר. עובדה זו נותנת לדמות את מראהּ מהקומיקס ומסדרות האנימציה. כמו כן, מגני הזרוע של באטמן מסוגלים לירות להבים, בשונה מהסרט הקודם. אף על פי שהחליפה החדשה כבדה ב-3.5 ק"ג יותר, כריסטיאן בייל מצא שהחליפה נוחה יותר ושאינה מחממת כקודמתה. בסרט זה נעשה עדיין שימוש בחליפה המקורית, כאשר באטמן מפעיל לחץ הידראולי כדי לכופף קנה של אקדח וכדי לחתוך מתכת.
עיצובה של גות'אם סיטי אינו כה מחוספס כמו בסרט הקודם. קראולי ציין כי "בסרט זה העיר שרויה בכאוס תמידי, וכל העת מתפוצצים דברים, כך שהיה צורך 'לנקות' מעט את חזות העיר".
אפקטים
הסרט מציג לראשונה את ה"באט-פוד", עיצוב מחודש לאופנוע העטלף, שמשתחרר מנטישת החירום של הבאטמוביל.
לגבי מראהו של דו-פרצוף, ארון אקהרט ציין כי "בסרט זה הוא מחליא, ונותן את ההרגשה המזוויעה של אדם תמים וטוב שפרצופו נתלש מעליו בפתאומיות, מותיר אחריו אדם שפל וממורמר". תמונות רבות המתיימרות להציג את פניו המושחתות של דו-פרצוף יצאו לרשת חודשים לפני יציאת הסרט לאקרנים, אך אקהרט ביטל את הניסיונות הללו באומרו "הם חושבים בקטן. נולאן הולך עם מראהו של דו-פרצוף עד הסוף". חברת האפקטים Framestore יצרה 120 שוטים של גרפיקה ממוחשבת כדי להמחיש את מראהו החרוך של דו-פרצוף. נולאן חשב כי שימוש באיפור ייראה לא מציאותי, משום שהשיטה מוסיפה לתווי הפנים ולא מחסירה, כפי שנראה בכוויות אשר בקורבנות שרפה. חברת האפקטים אישרה את העובדה כי סידרה מחדש את מיקום העצמות, השרירים והחיבורים העיצביים כדי לתת לדמות אווירה דרמטית יותר. לכל שוט, שלוש מצלמות באיכות של 720 פיקסל מוקמו בזויות שונות ולכדו במדויק את הבעות פניו של אקהרט. סממנים ובסיס לגולגולת שמוקמו על פניו של אקהרט שימשו בתור אזכור לתאורה.
מוזיקה
להלחנת פסקול הסרט, נשכרו הנס צימר וג'יימס ניוטון הווארד, שהלחינו גם את הפסקול הקודם בסדרה. צימר ציין כי נעימת הנושא העיקרית של באטמן הוצגה רק בסוף הסרט הקודם, וכי עתה יש אפשרות להרחיב אותה לכדי שלמותה, תוך כדי התפתחות הדמות. הווארד וצימר האמינו כי יצירתה של נעימת נושא הרואית שאותה יוכל הצופה להמהם יביא להתעלמות ממורכבותה ואפלותה של הדמות.
הסוויטה בת תשע הדקות לדמותו של הג'וקר ("למה כל כך רציני?") מבוססת על שני תווים המנוגנים על ידי צ'לו אלקטרוני, סולו של כינור ומקטע כינורות. צימר השווה את סגנון הלחנתו לזה של הלהקה הגרמנית קרפטוורק וכן לעבודתו עם להקת הרוק האנגלית "The Damned" למשך כל אורכה של היצירה, צימר השתמש בתערי גילוח על כלי מיתרים כדי להשיג את האפקט המעונה והמעוות שמלווה את הדמות על המרקע. כאשר לדג'ר מת, צימר הרגיש כי עליו להתחיל מחדש את החומר ולהלחין נעימת נושא חדשה, אך עצם כך "תבטל את האלמנטים המרושעים". ג'יימס ניוטון הווארד הלחין נעימות אלגנטיות ויפהפיות לדמותו של הארווי דנט/דו-פרצוף כדי שישמשו כקונטרסט לדמותו של הג'וקר.
ב-12 בנובמבר 2008 פורסם, כי חברי האקדמיה פסלו את הפסקול משום שיותר משני אנשים חתומים על הלחנתו. דבר זה אירע גם לפסקול הסרט הקודם בסדרה, "באטמן מתחיל". לאחר בדיקת הנושא חזרה בה האקדמיה מהחלטתה ב-9 בדצמבר 2008 ואיפשרה לפסקול להתמודד בטקס האוסקר.
האלבום הגיע למקום מספר 20 ברשימת בילבורד 200, ולמעלה מ-25 אלף עותקים נמכרו כבר בשבוע הראשון ליציאתו. ב-8 בפברואר 2009, הפסקול זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפסקול לסרט קולנוע הטוב ביותר". במאי 2009, הפסקול זכה בפרס המוזיקה הבריטית למוזיקה קלאסית בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר.
הביקורות לפסקול היו ברובן חיוביות. אתרים מקוונים כגון scorenotes.com, tracksounds.com ו-soundtrack.net שיבחו את השילוב בין האלמנטים האלקטרוניים והתזמורתיים, נוסף על ההתרחקות הנוספת מהטון של פסקול הסרט באטמן של טים ברטון, אותו הלחין דני אלפמן. אתרים אחרים, כמו Movie Music UK ו-filmtracks.com מצאו שהפסקול הוא שטחי ולא יצירתי, כאשר הרבה אלמנטים נלקחו מפסקולים קודמים של שני המלחינים, ובעיקר של צימר. כריסטיאן קלמנסן מ-filmtracks.com מצא שנעימת הנושא של הג'וקר ("למה כל כך רציני?") בלתי ניתנת לשמיעה ומדובר ב"תשע דקות מחייך שלעולם לא תקבל בחזרה". הערות נוספות היו על נעימת הגיבור, כפי שהודגשה בנעימה "כמו כלב שרודף אחרי מכוניות". קלמנסן החשיב אותה כ"ערבוב מעומעם בין הפסקולים של הסמוראי האחרון, הקו האדום, צופן דה וינצ'י וכוננות מיידית".
רשימת הרצועות והסצינות שבהן הן מושמעות:
רשימת הרצועות, דיסק שני - מהדורה מיוחדת
שיווק
במאי 2007 החל להתפרסם שיווק ויראלי רחב היקף שכותרתו הייתה "?Why so serious". באתר האינטרנט הוצג מסע פרסום פיקטיבי לבחירתו של הארווי דנט לראשות משרד התובע המחוזי, תחת הסיסמה "אני מאמין בהארווי דנט". אתר נוסף הציג גרסה מושחתת של הססמה, באומרה "אני גם מאמין בהארווי דנט", שאפשרה שליחת מכתבי מעריצים לכדי פרסומה של תמונה רשמית ראשונה של הג'וקר.
במהלך כנס קומיק-קון 2007, נפתח האתר WhySoSerious.com, ומעריצים נשלחו למספר משימות כדי לפרסם את הקדימון הראשון של הסרט, בנוסף לתמונה נוספת של הג'וקר. ב-31 באוקטובר 2007 פוזרו מספר מסרים סמויים באתר ששלחו את המעריצים למספר ערים ברחבי ארצות הברית עם מצלמות כדי לתעד את מציאותיהם. הרמזים שולבו יחדיו ופיענחו תמונה נוספת של הג'וקר וקובץ קול. פיצוח הרמזים הוביל לאתר נוסף בשם "Rory's Death Kiss" (שם הצילומים של הסרט), ובו יכלו המעריצים לפרסם את תמונתם כשהם מחופשים לדמותו של הג'וקר.
ב-14 בדצמבר 2007 הוקרנה סצנת הפתיחה של הסרט - שוד בנק של הג'וקר - יחד עם הסרט "אני אגדה". בהמשך, הופץ הסרטון כמבוא לסרט. לאחר מותו של הית' לדג'ר, התמקד מסע הפרסום בג'וקר, ואתר WhySoSerious.com פרסם סרט שחור על תמונתו כאות לאבל.
ב-15 במאי 2008 נפתח מתקן שעשועים על האביר האפל, המדמה את העיר גות'אם סיטי ויוצר את התחושה כאילו הג'וקר אורב למבקרים בו.
בין ה-4 ביולי ל-6 ביולי 2008 נמשך מרוץ פורמולה 1 בגראנד פרי הבריטי, כאשר פורסם בו סמלו של הבאטמן.
ב-9 בדצמבר 2008 יצאו מארזי DVD ו-Blu-ray לסרט, ביניהם מהדורת דיסק יחיד, מהדורה רגילה ו-Blu-ray של שני דיסקים, מהדורת הסרט עם מסיכת העטלף וכן מהדורת הסרט עם פסל הבאט-פוד. מכירות המארזים ביום הראשון הגיעו בארצות הברית לשיא מכירות של 3 מיליון עותקים, מתוכם 600,000 מארזי Blu-ray, בעוד שבבריטניה הגיעו ל-513,000 יחידות, מתוכם 107 Blu-ray. נכון ל-17 בדצמבר 2008, מכירות המארזים שברו כל שיאי הכנסות כאשר מכירות מארזי ה-Blu-ray נאמדו בכ-1.7 מיליון יחידות, ומכירות המהדורות הרגילות נאמדו בכ-10 מיליון יחידות.
אולפני האחים וורנר הוציאו את הסרט מחדש לאקרנים ול-IMAX ב-23 בינואר 2009, וזאת כדי להגביר את סיכוייו לזכות בטקס האוסקר, שנערך בפברואר.
תקציב והכנסות
הסרט נעשה בתקציב של 185 מיליון דולר, כ-30 מיליון דולר יותר מקודמו. הכנסות הסרט ביום הראשון להקרנתו נאמדו בכ-67.85 מיליון דולר, ובכך עבר את הכנסות היום הראשון של הסרט "ספיידרמן 3", שהרוויח 59.8 מיליון. רק בהקרנת חצות הסרט הכניס כ-18.5 מיליון דולר, ובכך עבר את הקרנת הבכורה של "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'", שסכום הכנסותיו נאמדו ב-16.9 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הגיעו סכומי הכנסות הסרט לסכום שיא של 158.41 מיליון דולר, כ-7 מיליון דולר יותר מסכום הכנסותיו של "ספיידרמן 3". בהקרנות הסרט ב-IMAX, הכנסותיו נאמדו ב-6.2 מיליון דולר נוספים.
בסוף שבוע הראשון הכניס הסרט 158.4 מיליון דולר וכך שבר את השיא בהוליווד לפתיחה הגדולה ביותר. הסרט שודר ב-4,366 אולמות קולנוע והוקרן מסביב לשעון.
הסרט ממוקם במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות הרווחיים ביותר של שנת 2008 עם הכנסות של 533.4 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ו-1,001.9 מיליון דולרים ברחבי העולם, בכך עקף שוברי קופות נוספים כ"הארי פוטר ואבן החכמים", "שודדי הקאריביים: סוף העולם", "שר הטבעות: שני הצריחים" ו"הארי פוטר ומסדר עוף החול". מבין סרטי הקומיקס, הסרט עבר את סרטי ספיידרמן והגיע למקום החמישי ברשימת סרטי הקומיקס הרווחיים ביותר של כל הזמנים, אחרי "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון" ו"עלייתו של האביר האפל", והוא הראשון מזה שנים לשבור את שיאי ההכנסות של "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה".
ביקורות
במסד הנתונים IMDb הסרט קיבל את הציון 9.0, מקום 4 ברשימת 250 הסרטים הגדולים של האתר. באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ביקורות נלהבות עקב הנאמנות הרבה לקומיקס כמו גם ליצירתה של סאגת פשע רחבת היקף, עם ציון 8.5 מתוך 10 בהתבסס על 288 ביקורות (270 מתוכן "טריות" ורק 18 מתוכן "רקובות"), באומרו כי "בהיותו קודר, מורכב ובלתי נשכח, 'האביר האפל' מצליח לא רק כסרט קומיקס מבדר אלא גם כסאגת פשע מרגשת ביותר". אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ממוצע משוקלל של 82 מתוך 100 בהתבסס על 39 ביקורות. חברת מחקרי השווקים CinemaScore ציינה כי קהל הצופים דירג את הסרט ברמה הגבוהה ביותר. הסרט נמצא ברשימות עשרת הסרטים הגדולים של מרבית מבקרי הקולנוע בעיתונים ידועים כהניו יורק טיימס, ניו יורק דיילי ניוז, רולינג סטון, ניו יורק פוסט, אנטרטיינמנט ויקלי, שיקגו סאן-טיימס, הוליווד ריפורטר, הבוסטון גלוב ושיקגו טריביון.
פרסים ומועמדויות
בנוסף להכללתו ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר בקטגוריות שחקן המשנה (הית' לדג'ר), עיצוב אמנותי, צילום, עריכה, איפור, עריכת סאונד, עיבוד סאונד ואפקטים מיוחדים. מלבד זכייתו של לדג'ר בפרס, הסרט זכה באוסקר גם על עריכת הסאונד. נוסף על כך, הסרט היה מועמד לפרס סאטורן ב-11 קטגוריות, בהם זכה בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, שחקן משנה (הית' לדג'ר), כתיבה, מוזיקה ואפקטים מיוחדים.
נוסף על כך, הסרט קטף שבעה מתוך 12 פרסים בטקס פרסי "Scream" שנערך ב-18 באוקטובר 2008 בקטגוריות הסרט, הבמאי, הסצנה הטובה ביותר (התהפכות המשאית), הגיבור (כריסטיאן בייל), שחקן המשנה (גארי אולדמן), הנבל הטוב ביותר ושחקן הז'אנר הטוב ביותר (שניהם להית' לדג'ר). כמו כן, צמד המלחינים ג'יימס ניוטון הווארד והנס צימר זכו בפרס גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר. צוות הפעלולנים של הסרט זכה בפרס גילדת שחקני המסך.
על תפקידו, הית' לדג'ר המנוח זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס ושל וושינגטון הבירה, בפרס איגוד הסרטים האוסטרלי, ובפרסי גלובוס הזהב, הבאפטא, האוסקר, הסאטורן ופרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר.
פגניות
פגניות (בעברית: עבודת אלילים) הוא מונח מערבי המתאר פולחנים ומנהגים של דתות פוליתאיסטיות לרוב, עתיקות וחדשות, מערביות ומזרחיות. הדתות הפגניות שונות זו מזו אך יש להן מאפיינים ייחודיים המבדילים אותם מהדתות האברהמיות.
מאפייני הפגניות
הפגניות היא למעשה שם כולל לכל הדתות של העולם העתיק המצויות בכל מרחב הגלובוס: אסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה. אף שהפגניזם איננו דת אחת אלא מספר רב של דתות קדומות מאזורים שונים בעולם, הכוללים אוספי מיתוסים ומנהגים הנבדלים אחד מהשני שוני רב, עדיין ניתן לציין כמה קווים משותפים שעוברים ביניהם. המאפיינים הנפוצים של הפגניות הם:
התרבות הפגנית ניסתה לתת הסבר למהותו של העולם ולמוצאו של האדם, ולכן לא יפליא למצוא מיתוסי בריאה כמו למשל האנומה אליש המסופוטמי. היא ניסתה לתת הסבר למהות התהליכים האסטרונומיים והמטאורולוגיים שעוברים על פני כדור הארץ: למחזוריות היומית של השמש, החודשית של הירח, והשנתית של עונות השנה, וגם לתופעות שאינן קבועות כמו בצורת, ליקוי חמה וליקוי לבנה, מטאורים, סופות וסערות, רעידות אדמה, התפרצויות געשיות, שיטפונות והצפה של נהרות ונחשולי ים פתאומיים, כפי שניתן לראות במיתוסים האוגריתיים, ובמיוחד בעלילות בעל וענת.
כל תופעת טבע סימלה אל העומד מאחוריה, שמתחזקת באופן ישר להתעצמותו ולדומיננטיות שלו. על כן יש לעבוד את האלים הטובים והנכונים, להיכנע בפניהם ולקבע אותם כפטרוני המקום, וזאת כדי לחזק את כוחם ולקבל מהם שפע וברכה. לעיתים אף יש להקריב קורבנות לאלים הרעים ולמשרתיהם הדמונים, כדי לשכך את כעסם. למשל בתרבות המסופוטמית היום ה-14 בחודש הירחי (אמצע חודש כאשר הירח במילואו), היה מוקדש לשיכוך כעסם האלים, ועל כן בני האדם היו מתנזרים מתענוגות ושובתים מפעילויות חשובות.