cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ר"י הזקן
קורות חייו
ר"י חיבר קובצי תוספות רבים, ששימשו בסיס לכל יצירת הענק של התוספות; מלבד זאת, מצויות גם תשובות רבות שהשיב בהלכה להמוני שואליו מצרפת ומחוץ לה. בתשובותיו הוא מזכיר את סבתו מרים בתו של רש"י, ואת אלווינא בתו של הריב"ן. ר"י היה מורם של רבים מחכמי אשכנז וצרפת, ומגדולי תלמידיו בצרפת הם רבי יהודה שירליאון, רבי שמשון מקוצי והאחים הש"ר משאנץ והריצב"א, ובאשכנז רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, ורבי אברהם בן עזריאל תלמיד רבי ברוך מרגנשבורג ומחבר הספר "ערוגת הבשם".
ישיבתו הייתה אבן שואבת לתלמידי חכמים, ושמו של רבי יצחק נישא והתפרסם בכל אירופה, כשתלמידיו ומבקשי תורתו פרושים מצרפת ועד אשכנז ובוהמיה, ומאנגליה ועד איטליה. שאלות רבות שוגרו אליו בכל תחומי ההלכה, ביניהן מגדולי דורו כמו רבינו חיים הכהן מפריז, רבי יוסף מאורליינש (בכור שור), רבינו נחמיה, והקדוש רבי יום טוב מיואני - תלמידי רבנו תם, רבי יוסף ב"ר משה מטרוייש (רבינו פורת) תלמיד רשב"ם, רבי אשר מלוניל מפרובאנס תלמיד הרז"ה, רבי ברוך מרגנשבורג תלמיד הריב"ם, רבינו יואל הלוי מבונא אבי הראבי"ה, רבי משה מלונדריש (לונדון), רבי שמואל מאניוב (אולי היא אנז'ו), חכמי לוניל, ורבים אחרים.
רבי מנחם בן זרח כותב בהקדמתו לספרו "צידה לדרך":
ואכן תלמידיו מזכירים את הערותיו על תוספותיהם שישבו ופירשו לפניו.
ר"י נשא לו לאשה את בתו של רבי יהודה מפריז, נכדם של הריב"ן ומרים בת רש"י. ממנה נולד לו בנו אלחנן, לימים אחד מתלמידיו הגדולים; בין הבן לאביו שררו יחסים חמים, ורבי יצחק היה מפלפל עמו בהלכה, דורש בעצתו ואף מעיין בחיבוריו של רבי אלחנן, שהפך גם הוא לאחד מגדולי בעלי התוספות. רבי אלחנן שימש מעין מזכיר לאביו הגדול, והיה כותב את תשובותיו של ר"י למענו ורושם את דבריו.
בשנת ד'תתקמ"ד (1184), עוד בחייו של ר"י, נרצח רבי אלחנן על קידוש השם, מאורע שהיה קשה מאוד לאב השכול. רבי אלחנן הותיר אחריו בן יחיד, שמואל, שנולד בשנה בה נרצח אביו; התינוק הובא לבית סבו רבי יצחק, ור"י גידל בביתו את היתום כל ימיו.
ר"י הזקן נפטר בשיבה טובה בין השנים ד'תתקמ"ח (1188) – ד'תתק"ן (1190), ונקבר ברמרו.
לאחר מות ר"י הזקן הפכו האחים רבינו שמשון משאנץ והריצב"א ליורשיו התורניים, כאשר הריצב"א מילא את מקומו בראשות בית המדרש של דנפירא ואילו אחיו חזר אל שאנץ, עיר הולדתם, והפך שם למקור הוראה ופלפול עיקרי – הש"ר משאנץ הוא שנחשב בדרך כלל ליורשו הרוחני ולתלמידו המובהק של ר"י הזקן. גם תלמידיו האחרים נעשו אז למורי הוראה ורבנים מגדולי הדור, כאשר הוקמה בפריז ישיבתו של רבי יהודה שירליאון, ובטרוייש ישיבתו של רבינו שלמה הקדוש מדרוייש.
שיטתו
ר"י הזקן הגדיל את העיון והחקירה בתלמוד הבבלי יותר מכל קודמיו לפניו, ובדקדוקי התלמוד לא קם כמוהו לפניו ולאחריו; המהפכה התורנית והשיטה הלימודית שיצר הפכו נחלה לדורות עולם, והחותם שהותיר בפירוש התלמוד ובאופן לימודו הוא בולט וייחודי, הן בפן הלימודי-תאורטי והן בפן ההלכתי-מעשי. בכל הדורות שלאחריו נלמד התלמוד הבבלי בשיטה אותה הנחיל ר"י לתלמידיו.
ר"י הוא שהניח, לצד דודו רבנו תם, את היסודות ליצירתם של בעלי התוספות. עד לבעלי התוספות עסקה הספרות היהודית שמתקופת חיבור התלמוד ואילך בחיבורי קובצי הלכות או פירושים שונים לתורה שבכתב ולתורה שבעל-פה; בעלי התוספות פתחו נתיב חדש בצורת הלימוד המקובלת, ושמו להם למטרה ליישב את כל הסתירות שמצאו בתלמוד, מתוך הבנתם את התלמוד כ"כדור" – יצירה הרמוניסטית חסרת תחילה וסוף – ולא כ"קו", לו יש תחילה וסוף ובכל סתירה המצויה בו ניתן לומר כי התלמוד חזר בו מדבריו הראשונים. לנגד עיניהם של בעלי התוספות עמד חומר פרשני רב, החל מתלמוד ירושלמי ומדרשי אגדה והלכה וכלה בספרות הגאונים, והם השתמשו בו כדי לבאר את התלמוד בצורה מקיפה. מפעל התוספות הוא מהישגיה הגדולים ביותר של הרוח היוצרת בישראל בימי הביניים, ומהווה גורם עיקרי בהתפתחותה של ההלכה בתקופה ההיא.
תורתו ודבריו של ר"י הם ייחודיים מכמה צדדים: ראשית, משנתו עברה דרך כור מבחנם של שישים רבנים מתלמידיו שכל אחד מהם ייחד לו מסכת לבקיאות, לשם הארת דברים מכל חלקי התלמוד, ולכן תורתו של ר"י בהירה וסדורה היטב; ושנית, תורתו נמסרה לדורות בידי תלמידו רבינו שמשון משאנץ בתוספותיו, שבעריכתו של רבינו אליעזר מטוך נעשו לנחלת כל לומדי התורה שבעל-פה.
את עיקר תורתו למד מדודו רבנו תם, שהיה רבו המובהק ולו רחש כבוד רב והערכה עצומה; כאשר נפגש במאמר של רבנו תם שהיה מנוגד לדעתו שלו, כמעט תמיד ביטל דבריו מפני דברי דודו ורבו אולם לא נמנע גם מלחלוק על ר"ת במקומות שסבר שלא כדעתו, אף בהלכה למעשה. עוד למד גם מפי דודו ריב"ם, והוא מביא דברים בשמו ובשם הריב"א תלמיד רש"י. ענף עיקרי בפלפולו של ר"י בתלמוד היה העיסוק בדברי אבי זקנתו, רש"י, על פירושיו הוא משיג במקומות רבים בתוספותיו. כדודו ר"ת, אף ר"י לא נמנע מלחלוק אף על הגאונים, שקדמו לו.
כאשר הופנתה לר"י שאלה בעניין בשר בחלב, ערך ר"י בירור רחב-היקף אצל נשות משפחתו, כיוון שאפילו ; ובתשובתו הוא מספר כי בנידון זה שאל תחילה, והיא השיבה לו כי מנהגה להקל בנידון, וכי מימיה לא ראתה שמחמירים בדבר זה, ; לאחר מכן שאל ר"י את , ואף היא הקלה בנידון; לעומתן, נהגה להחמיר בדבר, ו. ועל כן מסיים ר"י כי
אף על פי שלאחר פטירת ר"י הזקן הלכו בדרכו רוב חכמי צרפת, ובראשם רבינו שמשון משאנץ, ועיקר עסקם היה לפלפל בדבריו – שונה מכלל זה היה הריצב"א, אשר פעמים מרובות חלק על דברי רבו וחידש שיטות שונות וייחודיות ללימוד הש"ס, ובדרכו זו הלכו אף חלק מחכמי איוורא שהיו תלמידיו.
לדמותו
רבי יצחק היה נערץ על כל סביביו. בדמותו הציבורית היה ר"י סמכות תורנית שהנהיגה ברמה את כל יהודי אירופה; מכל קצוות היבשת הריצו אליו השואלים את ספיקותיהם, ותלמידים נהרו לפתחו מכל הארצות. מעמדו השתווה רק לסמכותו של דודו רבנו תם לפניו.
גם בדמותו האישית היה רבי יצחק אדם משכמו ומעלה. רבי יצחק היה ענוותן גדול מטבעו, ולכל שואליו השיב בכניעות ובשפל רוח, ואף בפסקיו מעולם לא עמד על דעתו בתוקף כנגד דברי אחרים. כמעט בכל עת שראה כי רש"י או רבנו תם, רבותיו, סברו להלכה שלא כמותו, ביטל את דעתו מיד מפני דבריהם. בתשובותיו הוא כותב כי את . מחמת הליכותיו הצנועות והרכות הפך לפוסק המוסכם על הכל, ופסקיו נתקבלו על רבים מהפוסקים שבאו בעקבותיו.
למרות העליונות המוחלטת שנתנו בני דורו לפסקיו, ר"י עצמו ברח תמיד מן ההוראה ולא היה סומך על פסקיו שלו כלל. באחת מתשובותיו כותב ר"י,
ר"י נהג על עצמו חומרות רבות, ואף בדברים בהם היה פוסק להלכה להקל, חשש להקל לעצמו; לדוגמה, נהג להתענות שני ימים ביום הכיפורים, מספק. בתוספות הביאו שלדעת רבנו תם, דין הגמרא לפיו יש לאדם להמתין בבית הכנסת עד שיסיים חברו את תפילתו, נאמר רק בזמן התלמוד אז היו בתי הכנסת מרוחקים מהעיר, וסכנה הייתה להימצא בהם ביחידות, אך לא בזמננו אנו; אך אף שר"י קיבל את סברתו של רבנו תם להלכה, מסופר שם כי הוא עצמו היה מתפלל ארוכות ומאחֵר בתפילתו ומאריך בה עד שיצאו כולם, ואם כששהה שם היה אי-מי נכנס לבית הכנסת ומתחיל אז להתפלל, היה רבי יצחק מחכה שיצא ומעיין בספר עד שיגמרו כל הנוכחים את תפלתם.
נכדו, רבי שמואל בן הקדוש רבי אלחנן, מביא פעמים מספר הנהגות שראה אצל סבו.
מורשתו וההערכה לדמותו
ר"י הזקן הוא המחבר הראשון של התוספות, ובחיבורי הראשונים הוא מכונה גם "בעל התוספות" סתם. במפעלו זה יצר שיטת לימוד חדשה בתכלית בעולם התורני, שענפיה מגיעים עד לימינו אנו. רבי מנחם בן זרח בעל ה"צידה לדרך" טוען בהקדמתו לספרו כי כל לימוד התלמוד הבבלי בימינו נובע מפעילותם של רש"י ובעלי התוספות.
כל מאות בעלי התוספות שבאו אחריו הניחו להם ליסוד את דברי ר"י ורבנו תם, הן ביישוב סוגיות סותרות והן בפסקי הלכות, ואף אם חלקו עליהם או פירשו בדרך שונה תמיד היו להם דבריו ליסוד. כפי שכותב תלמידו הסמ"ג בהקדמתו לספרו, ר"י נמנה - יחד עם רש"י ורבנו תם - כאחד מגדולי החכמים אשר כל חכמי ישראל האחרונים שותים את דבריהם.
רבינו ישעיה הזקן מטראני כתב בתשובותיו:
המהרש"ל כתב בספרו 'ים של שלמה':
תלמידיו
מבין תלמידיו הידועים לנו, המפורסמים שבהם הם אלו:
ועוד תלמידים לרוב, שחלקם מוכרים לנו ורובם אינם ידועים לנו.
חיבוריו
ר"י חיבר תשובות ופסקים רבים, שרובם אינם נמצאים בידינו; כמה מהם נדפסו על ידי הרב משה יהודה בלוי בספר "שיטת הקדמונים" על מסכת עבודה זרה, בניו יורק ה'תשנ"א. רוב התשובות שבקובץ הועתקו בידי תלמידיו של ר"י, רבינו אלחנן בנו והר"ש משאנץ. פסקים אחרים שלו נדפסו על ידי שמחה אסף בספר היובל לכבוד אלכסנדר מרכס, ניו יורק ה'תש"י. תשובות רבות שלו מצויות גם בספרי ההלכה של הראשונים כמו המרדכי, האור זרוע, הגהות מיימוניות ועוד.
נוסף לתוספותיו ותשובותיו המרובות, לא הזניח ר"י את לימוד התנ"ך, וכתב אף פירוש על התורה, שנקרא ככל הנראה "ליקוטי מדרש"; פירושיו מובאים כמה פעמים בחזקוני ובפירושי ראשונים נוספים שעל התורה. מלבד זאת, ככל הנראה כתב ר"י גם מספר פיוטים. נוסף לכך חיבר אף פירוש להלכות הרי"ף, אשר הרא"ש מצטט ממנו פעמים מספר. על פי השמועה היה לר"י יד אף בתורת הנסתר.
מוזכר גם כי ר"י חיבר קונטרס על תיקון הגט.
בש"ס וילנא הודפס בצד גיליון הגמרא במסכת קידושין פירוש בשם "תוספות ר"י הזקן", אך הזיהוי הופרך כבר בש"ס ווילנא עצמו (בדבריהם שבשער כל מסכת) על פי המובאות של ספרים מאוחרים כמו פירושי הרמב"ם או ספר התרומה (תלמידו של ר"י) בפירוש זה. לבסוף הוכח על פי סגנונו כי הכותב הוא רבי אברהם מן ההר, בן המאה ה-14.
בשנת 2001 נתגלה כתב יד המכיל פירושים מדברי בעלי התוספות ובעיקר מר"י הזקן. עיקרו של הקובץ הוא על מסכת שבת (החל בדף י"ג), וההשערה הנבדקת היא שהכותב היה מתלמידיו של ר"י הזקן, משום שעל חלק מהדברים נחתם מ"ר = מפי רבי, חתימה האופיינית לתלמידי ר"י. כמה מהדברים שבקובץ מצויים בתוספות המצויים שנדפסו בש"ס וילנא למסכת שבת. כמו כן, מכיל הקובץ תוספות שחוברו על ידי תלמידי רבינו תם, ריב"א, רשב"ם, ראב"ן, רבי אליעזר ממיץ, ר"י פורת, ואחרים. כתב היד פורסם בצירוף מבוא והערות על ידי הרב אברהם שושנה בשנת 2007.
גואל לויצקי
גואל לויצקי (2 בנובמבר 1917 – 6 במרץ 2009) היה מאנשי הש"י וממפקדי "ההגנה", ממייסדי קיבוץ אלונים ו"מוכתר" הקיבוץ. התפרסם כשגילה את זהות רוצחו של אלכסנדר זייד.
ביוגרפיה
לויצקי נולד בישראל לאליהו לויצקי ולשרה, בתו של דוד קושניר. בשנות ה-30 התגייס ליחידת הנוטרים שהוקמה להגן על יישובי עמק יזרעאל. בשנת 1938 היה ממקימי קיבוץ אלונים שבעמק יזרעאל. באותה תקופה הכיר את אשתו, שרה לבית טומרקין, שעלתה לארץ בעליית הנוער מגרמניה. במשך שנים שימש 'מוכתר' הקיבוץ.
שירת ב"הגנה" והיה מאנשי הש"י. כשהוקם הפלמ"ח התגייס לשורותיו ושירת בפלוגה א', תחת פיקודו של יגאל אלון. יחד עם יצחק חנקין פעל לויצקי לגילוי זהותו של רוצחו של אלכסנדר זייד, אותו הכיר מקרוב. לויצקי קיבל את אישורו של יגאל אלון למשימה. הוא הגיע לנערה בדואית בשם שינארה, שהייתה משבטו של הרוצח, ולאחר שדובב אותה, היא גילתה לו את זהותו של הרוצח, קאסם אל-טבאש. בית הדין של "ההגנה" דן את אל-טבאש למוות והוא נורה בידי חנקין.
מפקד חבל סדום
לקראת מלחמת העצמאות מונה לויצקי למפקד גזרת חבל סדום של "ההגנה". ב-18 באפריל 1948 הפסיקו הבריטים ללוות שיירות מירושלים אל מפעל האשלג בצפון ים המלח. מאז תחילת מלחמת העצמאות ניהל מייסד ומנהל המפעל, משה נובומייסקי, מגעים עם המלך עבדאללה וגורמים ירדניים אחרים לשמור על מפעלי חברת האשלג ולהוציאם ממעגל המלחמה. אולם ב-17 במאי הוחתמו שני נציגים, של המפעל ושל "ההגנה", על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג לחסות ירדנית. לויצקי לא קיבל את ההסכם והודיע על כוונתו להילחם על סדום.
ב-29 באפריל 1948 קיבלו כל הפועלים בסדום הודעות פיטורים, שעמדו להיכנס לתוקפן עם סיום המנדט הבריטי, ב-14 במאי. אנשי מועצת הפועלים, ובהם יהודה אלמוג, באו במשלחת אל גואל לויצקי, הניחו את נשקם לפניו ואמרו כי אינם רוצים להגן על המפעל שממנו פוטרו. לויצקי כינס אספה כללית והודיע כי מעתה אין זה "המפעל של נובומייסקי", אלא עמדה אסטרטגית חשובה. דבריו שכנעו את האנשים ליטול את נשקם ולצאת למילוי תפקידיהם. ב-9 ביולי החליף אמנון זעיר את גואל לויצקי.
בהמשך המלחמה הוצב לויצקי בחטיבת עודד (חטיבה 9) כמפקד גדוד 91.
לאחר קום המדינה שימש לויצקי כמפקד הצבאי של אזור המשולש.
אלוני יצחק
אַלּוֹנֵי יִצְחָק הוא כפר נוער פנימייה באזור הצפון ליד גבעת עדה, מצפון לקיבוץ כפר גליקסון, השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה
כפר הנוער הוקם בשנת 1948 על ידי יחיאל חריף, על מנת לקלוט ילדים ניצולי שואה מארצות אירופה. הוא נקרא על שמו של יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל.
כיום הכפר קולט ילדים מכל רחבי העולם מכיתות ז'- יב'. אלוני יצחק הוא פנימייה, אך לומדים בה גם תלמידי חוץ שחוזרים לביתם כל יום. בפנימייה כ-300 תלמידים מכל רחבי הארץ, ועוד כ-200 תלמידי חוץ, תושבי הסביבה הקרובה. 77.7% של בוגרי 2016 זכאים לבגרות.
הפנימייה קולטת נוער מהתפוצות, בתוכניות שונות של משרד החינוך, בהן הכרת הארץ ולימוד עברית.
מחכים לברברים
מחכים לברברים היא נובלה מאת הסופר הדרום אפריקאי, ג'ון מקסוול קוטזי זוכה פרס נובל לספרות לשנת 2003. הנובלה פורסמה בשנת 1980 והיא נחשבת לאחד הספרים הטובים של קוטזי. היא נבחרה על ידי הוצאת ספרי פינגווין להכלל ב"ספרים הגדולים של המאה ה-20". המלחין האמריקאי פיליפ גלאס כתב אופרה באותו שם, המבוססת על הספר, שהוצגה לראשונה ארפורט, גרמניה בספטמבר 2005.
שמה של הנובלה לקוח משיר של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס.
עלילה
הסיפור מתרחש ביישוב השוכן בפאתי ממלכה ששמה אינו ידוע.
שופט היישוב הוא המספר והדמות העיקרית. חייו השלווים למדי בספַר מתערערים עם בואו ליישוב של כוח מיוחד של הממלכה בפיקודו של קולונל ג'ול המרושע. ישנן שמועות לפיהן הברברים מתכננים מתקפה על הממלכה. מסיבה זו קולונל ג'ול ואנשים מקיימים משלחת לחבל הארץ מעבר לגבולות הממלכה. הם אוסרים כמה "ברברים", מביאים אותם ליישוב, מענים אותם, הורגים כמה מהם, והולכים לעיר הבירה כדי להכין תוכנית מתקפה גדולה יותר כנגד הברברים.
בינתיים, מתחילים להתרקם יחסים בין השופט לבין "נערה ברברית" אשר הושארה מאחור על ידי החיילים המענים, כשהפכו אותה לנכה ועיוורת. בסופו של דבר, השופט מחליט לקחת אותה בחזרה אל אנשיה שלה. לאחר מסע הרה סכנות באדמות השוממות, הוא חוזר לכפרו. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הממלכה חוזרים ומתחילות צרותיו של השופט עצמו.
תרגום לעברית
הספר יצא לאור בעברית בשנת 1984 בהוצאת עם עובד, בתרגומו של יהושע קנז.
קארלו פדרוטי
קארלו פדרוטי (באיטלקית: Carlo Pedrotti, 12 בנובמבר 1817 - 16 באוקטובר 1893) היה מלחין ומנצח איטלקי.
ביוגרפיה
פדרוטי נולד בוורונה. כבר בגיל צעיר גילה כישרון מוזיקלי, שבא לביטוי בהלחנת יצירות לתזמורת ובארגון קבוצת נגנים מקרב חבריו הסטודנטים לביצוען בניצוחו. אחרי הלימודים פנה לאופרה. אחרי שני ניסיונות שלא זכו לביצוע, העלה את האופרה השלישית שלו, "לינה", בוורונה, בשנת 1840. בעקבות הצלחתו התמנה למנצח באופרה האיטלקית באמסטרדם ונשאר שם ארבע עונות.
ב- 1845 חזר לוורונה ונשאר שם עד 1868. אחרי תקופת עבודה בהוראה, התמנה למשרת מדריך אופרה ומנצח ב"תיאטרו פילהרמוניקו" וב"תיאטרו נואובו". היו אלה שנותיו הפוריות כמלחין והאופרות שכתב בתקופה זו ביססו את המוניטין שלו באיטליה. הצלחתה של "פיורינה" בשנת 1851 פרסמה אותו גם מחוץ לגבולות ארצו ו-"Tutti in maschera" משנת 1856 הוכרה תוך זמן קצר כטובה ביצירותיו וכיצירת מופת בתחום האופרה בופא. האופרה הגיעה בשנת 1865 לווינה ובשנת 1869 לפריז.
בשנת 1868 התמנה פדרוטי למנהל בית הספר למוזיקה בטורינו ולמנהל ומנצח של ה"תיאטרו רג'ו" בעיר. הוא הכניס שיפורים מפליגים באיכות הביצוע של האופרות בתיאטרון ואף עשה שימוש בתזמורת ובמקהלה של התיאטרו רג'ו לסדרה של קונצרטים פופולריים, שכללה בין השאר יצירות של בטהובן ווגנר. לקהל האיטלקי היה זה מפגש ראשון עם קונצרטים מסוג זה ועם מלחינים שהיו זרים לו עד אז. היה זה ציון דרך בהתחדשות העניין במוזיקה האינסטרומנטלית באיטליה של שלהי המאה ה-19.
בשנת 1876 הוצגה בטורינו האופרה לוהנגרין של וגנר. לקראת ביצועה יצא פדרוטי למינכן להיפגש עם וגנר. האופרה נחלה הצלחה בבולוניה ונכשלה כישלון חרוץ במילאנו בשנת 1873, אך ההפקה בטורינו עלתה יפה ועודדה את המשך הפקות וגנר באיטליה. הפקה של כרמן ביוזמת פדרוטי ירדה לאחר שתי הופעות כושלות, אך חזרה מנצחת בסוף אותה עונה.
ב-14 שנותיו בטורינו העלה פדרוטי את רמת ה"תיאטרו רג'ו" להתחרות בזו של לה סקאלה והציב את טורינו בשורת המרכזים המוזיקליים החשובים באיטליה. במקבילך להצלחתו כמנהל ומנצח, דעכה הקריירה שלו כמלחין. האופרה Il favorito הייתה היחידה שלו שהוצגה, ב-1870, בטורינו וב-1872 עלתה האופרה האחרונה שלו, Olema la schiava במודנה.
פדרוטי עבר בשנת 1882 לפזארו, לכהן שם כמנהל הראשון של בית הספר למוזיקה, שהוקם בעיר על פי צוואתו של רוסיני. אחרי עשר שנות ניהול וארגון חגיגות המאה להולדת רוסיני, נאלץ להתפטר מחמת בעיות בריאות. הוא חזר לוורונה ושם, אחרי שהתייסר חודשים אחדים בדיכאון חמור, התאבד בטביעה בנהר אדיג'ה.
פדרוטי נחשב בזמנו למלחין עתיר כישרון ומזתמר מבריק, שהצטיין בעיקר באופרה בופא, בזכות הלקטנות התרבותית שלו, חיוניותו הרתמית וקלות המגע שהצטיין בהם. האופרה שלו Tutti in maschera, שזכתה להתחדשות במאה ה-20, משופעת בעליצות ובכתיבה מלודית, אך גם בה ויותר מכך באופרות הרציניות שלו, פדרוטי מייצג סגנון גווע ונעלם. בשנות ה-80' של המאה ה-19 השווה את האופרות שלו לאלה של ורדי והגדיר את יצירותיו הוא כ"עניין לזקנים", מסקנה שבעטיה התנגד לביצוען. רישומו כמנצח תזמורת היה רב יותר. הוא היה, קרוב לוודאי, הראשון למסורת הניצוח האיטלקי במובן המודרני של המילה, כוותיק ביותר בקבוצה של מלחינים-מנצחים משלהי המאה ה-19, ביניהם פרנקו פאצ'ו וג'ובאני בוטזיני. פדרוטי הכין את התזמורת ואת הקהל להצלחתו הראשונה של ארטורו טוסקניני בטורינו.
מקורות
מילון גרוב החדש למוזיקה
לפיתים
הלַפּיתים (ביוונית: όι Λαπίθες, בלטינית: Lapithes) היו על פי המיתולוגיה היוונית בני עם אגדי שישב בתסאליה, בעמק הנהר פֵּנֵיוֹס ובמורדות ההר פֵּלִיוֹן. הלפיתים, כמו המירמידונים ושבטים תסאליים אחרים, קדמו לבואם של ההלנים לארץ יוון. הקדמונים סברו כי הם שארי-בשר לקֶנְטָאוּרִים: על פי אחת הגרסאות היו לַפּיתֵס וקֶנְטָאוּרוֹס בניהם התאומים של אפולון והנימפה סְטִילְבֵּה, בת אל הנהר פֵּנֵיוֹס. לפיתס היה לוחם עז-נפש ואילו קנטאורוס בעל-מום שנזדווג לימים עם סוסה; מבטנה יצאו הקנטאורים, אותם יצורי כלאיים שחציים אדם חציים סוס. לפיתס היה האב הקדמון של הלפיתים ומי שהעניק להם את שמו, ועם צאצאיו נמנו לוחמים ומלכים כמו אִיקְסִיוֹן, פֶּרִיתוֹאוֹס, קַיינֶאוּס וקוֹרוֹנוּס וחוזי העתידות אִידְמוֹן ומוֹפְּסוֹס.
באיליאדה מסופר כי הלפיתים שלחו ארבעים אוניות ולוחמים בפיקוד פּוֹלִיפּוֹאֶטֵס (בן פריתואוס) ולאונטאוס (בן קורונוס, בן קיינאוס). אמו של פריתואוס, מלכם של הלפיתים בדור שקדם למלחמת טרויה, הייתה דִיָה, בת איונאוס או דֵיוֹנֵאוֹס; כמו גיבורים רבים אחרים היו לפריתואוס שני אבות, האחד בן-תמותה והשני בן-אלמוות, הלא הם איקסיון והאל זאוס. כדי לארוב לדיה, עטה זאוס צורת סוס רביעה, משום שכמו בני דודיהם שמחצית גופם כשל סוס, היו הלפיתים פרשים בשדות המרעה של תסאליה הנודעת בסוסיה. ללפיתים אף מיוחסת המצאת הרסן.
קרב הקנטאורים
הסיפור הידוע ביותר הקשור בלפיתים הוא הקרב שניהלו עם הקנטאורים בחתונת פריתואוס עם הִיפּוֹדַמֵיָה, ה"קנטאורומכיה". הקנטאורים הוזמנו למשתה הכלולות, אך מאחר שלא היו מורגלים בשתיית יין, השתכרו ועד מהרה נחשף אופיים הפראי לעין כל. כשהוצגה הכלה בפני האורחים ועמדה לברכם, זינק הקנטאור אֶוּרִיטִיוֹן וניסה לאונסה. מיד קמו שאר הקנטאורים על רגליהם ונטפלו לנשים ולנערים. בקרב שנתלקח נחלץ תסאוס לעזרת הלפיתים. הם קצצו את אוזני אוריטיון ואפו והשליכוהו החוצה. הלפית קיינאוס נהרג בקרב, והקנטאורים המוכים גורשו מתסאליה אל צפון מערב.
קיינאוס היה לפנים נערה בשם קייניס שפוסיידון חשק בה, אך לבקשתה הפכה לגבר ועשאה לוחם חסין מפגיעת כלי נשק. נשים לוחמות כמותה, שלא נבדלו מגברים, היו ידועות גם בין הפרשים הסקיתים. לשווא ניסו הקנטאורים להורגו בקרב. הם הצליחו לגבור עליו רק לאחר שהשליכו עליו סלעים וגזעי עצים והוא נקבר תחת משאם. קיינאוס נעלם אל מעמקי האדמה ללא כל פגע.
ברנרד רדר
ברנרד רדר (Bernard Reder; 1887 – 1963) היה אמן אוסטרי ממוצא יהודי שעסק בפיסול, אדריכלות, תחריט ותצריב.
קורות חיים
רדר נולד בצ'רנוביץ שבבוקובינה שהייתה חלק מאוסטריה שלפני מלחמת העולם השנייה, מקום שנחשב למרכז יהודי באותה התקופה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג במשך שלוש שנים. בשנת 1935 הציג רדר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בפראג, שנתיים לאחר מכן עבר לפריז שם עבד והציג את פסליו יחד עם אריסטיד מאיול, יצירותיו של רדר הושפעו רבות מן הפולקלור היהודי, מהתנ"ך ומהמיתולוגיה היוונית. בזמן כיבוש אירופה על ידי הנאצים ברח רדר מפריז עם אשתו לספרד בעזרת חברו אריסטיד מאיול, משם הוא עבר לקובה, שם השפיע סגנון עבודתו על הרבה אמנים בני התקופה.
בשנת 1943 עבר רדר לארצות הברית, שם התגורר בניו יורק, רדר הציג את עבודותיו באופן קבוע במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ובמוזיאון פילדלפיה. בשנת 1954 נסע רדר לאיטליה כדי לפסל ברומא ובפירנצה, לאחר כשנתיים הציג רדר שם את פסליו במוזיאון לאומנות מודרנית, תערוכתו של רדר זכתה להערכה רבה והתייחסות של חוקר האומנות הנודע John Rewald. לאחר חזרתו לארצות הברית ערך רדר תערוכת יחיד במוזיאון ויטני, התערוכה הייתה תערוכת היחיד הגדולה ביותר שנערכה במוזיאון מאז הקמתו.
יצירותיו הנדירות ביותר של רדר הן יצירותיו משנות השלושים. בהגיעם לפריז השמידו הנאצים את הסטודיו של רדר על כל עבודותיו. בשנת 1967 ערך חיים גמזו (מנהל מוזיאון תל אביב) תערוכה של יצירותיו של רדר בבית הלנה רובינשטין במהלך סידרה של תערוכות פיסול שונות בהן הוצגו גם פסליהם של האמן הצרפתי אוגוסט רודן והאמן הבריטי הנרי מור. במרכז הבינתחומי הרצליה מוצג חלק מעזבונו של האמן. פסליו של רדר מוצגים כיום במוזיאונים החשובים לאמנות מודרנית בעולם, ביניהם בפריז, בניו יורק, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב לאומנות ועוד. רדר נפטר בשנת 1963 בניו יורק.
פסלו "אשה עם כדור ופירמידה" (1959) הוצב בתל אביב, בגינת וינר, תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
צלילה טכנית
צלילה טכנית היא צלילה מקצועית לעומקים החורגים מהמותר בצלילה ספורטיבית, שמטרתה עבודה, שיקום, ואחזקה כמו גם חילוץ והצלה ומחקר תת-ימי.
צלילה טכנית עלולה לחשוף את הצולל לסכנות בטיחותיות מעבר לאלו הקשורות בדרך כלל לצלילה ספורטיבית. הסיכון עשוי להיות מופחת על ידי הקניית מיומנויות מתאימות, ידע וניסיון, ושימוש בציוד ונוהלי עבודה ובטיחות מתאימים. ניתן לפתח את הכישורים באמצעות הכשרה והתנסות מיוחדים בקורסים ייעודיים לצלילה טכנית ומקצוענית. הציוד כולל לעיתים קרובות גזי נשימה שאינם אוויר או תערובות נייטרוקס.
היסטוריה
ניתן לייחס את האזכור הראשון של המונח צלילה טכנית לכותרת השער של המהדורה הראשונה של מגזין "AquaCorps", בראשית 1990, שכותרתו "צלילת הייטק" מאת ביל המילטון. המונח צלילה טכנית מיוחס למייקל מנדונו, שהיה עורך מגזין הצלילה "aquaCorps Journal". המונח, צלילה טכנית, הוא מאוחר יחסית, אם כי צוללנים עוסקים במה שכיום מכונה צלילה טכנית במשך עשרות שנים.
הגדרות
יש חברות צלילה שמסווגות צלילת מערות כצלילה טכנית.
בארצות הברית מינהל הבטיחות והבריאות התעסוקתית מסווג את הצלילה הטכנית שאינה תעסוקתית כצלילה ספורטיבית כדי להימנע מתקינה. כך נוהגות הרשויות במספר מדינות נוספות, כולל דרום אפריקה.
ציוד צלילה ייחודי לצלילה טכנית
צלילות טכניות נמשכות לרוב זמן רב יותר מהממוצע בצלילות פנאי. מכיוון שחובת דקומפרסיה מונעת מצולל לעלות באופן מיידי, יש צורך ביתרות של גזי נשימה. צוללנים טכניים בדרך כלל נושאים לפחות שני מקורות גז נשימה עצמאיים, שלכל אחד מהם מערכת אספקת גז משלו. במקרה של כשל בערכה אחת, המערכת השנייה זמינה כמערכת גיבוי. מערכת הגיבוי אמורה לאפשר לצולל לחזור בבטחה אל פני השטח מכל נקודה בצלילה המתוכננת, אך עשויה לכלול התערבות של צוללנים אחרים בצוות.
תערובות גז
ניתן לבצע צלילה טכנית באמצעות אוויר כגז נשימה, אך בדרך כלל משתמשים בתערובות גז נשימה אחרות לניהול בעיות ספציפיות. נדרש ידע נוסף כדי להבין את השפעות הגזים הללו על הגוף במהלך צלילה ויש צורך במיומנויות נוספות כדי לנהל את השימוש בהם בבטחה.
תערובות להפחתת זמן הדחיסה
נייטרוקס הוא תערובת גז צלילה פופולרית, ובעוד שהיא מקטינה את העומק המרבי המותר בהשוואה לאוויר, היא גם מאפשרת זמן תחתון גדול יותר על ידי הקטנת הצטברות החנקן ברקמות הצולל על ידי הגדלת אחוז החמצן בגז הנשימה. גבול העומק של תערובת ניטרוקס נשלט על ידי הלחץ החלקי של החמצן, שבדרך כלל מוגבל ל-1.4 עד 1.6 בר, תלוי בפעילות הצוללן ומשך החשיפה.
נייטרוקס וחמצן טהור משמשים גם לשחרור לחץ מואץ.
תערובות להפחתת הרעלת חנקן
לחץ מוגבר בשל עומק צלילה גורם לחנקן להיות נרקוטי (רעיל), וכתוצאה מכך מופחתת יכולת תגובה או חשיבה צלולה. על ידי הוספת הליום לתערובת הנשימה, ניתן להפחית את ההשפעות הללו, מכיוון שלהליום אין אותן תכונות נרקוטיות בעומק. תומכי הליטרוקס/ טוענים כי הסיכון המגדיר לעומק צלילה באוויר ונייטרוקס צריך להיות הרעלת חנקן, ומציעים שכאשר הלחץ החלקי של חנקן יגיע לכ־4.0 אטמ', המתרחש בערך באוויר, הליום הכרחי כדי להגביל את השפעות הרעלת החנקן.
תערובות להפחתת הרעלת חמצן
צולל טכני הנושם אוויר רגיל (עם 21% חמצן) ייחשף לסיכון מוגבר להרעלת חמצן במערכת העצבים המרכזית בעומקים העולים על כ. הסימן הראשון להרעלת חמצן הוא לרוב פרכוס ללא סימן מקדים אשר בדרך כלל מביא למוות כאשר ווסת הנשימה נופל והקורבן טובע. לעיתים רחוקות הצולל עלול להראות סימנים מוקדמים לפני הפרכוס. אלה יכולים לכלול הזיות חזותיות והזיות שמע, בחילות, עוויתות (במיוחד בפנים ובידיים), עצבנות וסחרחורת.
תערובות גז אלו יכולות גם להוריד את רמת החמצן בתערובת כדי להפחית את הסכנה להרעלת חמצן. לאחר שהחמצן מצטמצם מתחת לכ־18% התערובת מכונה תערובת היפוקסית מכיוון שהיא אינה מכילה מספיק חמצן לשימוש בבטחה על פני השטח.
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי (באיטלקית: Museo Archeologico Nazionale di Napoli) הוא מוזיאון בעיר נאפולי שבאיטליה, אשר אוצר את מרבית הממצאים שנמצאו בערים פומפיי, הרקולנאום וערים עתיקות אחרות במפרץ נאפולי. הוא ממוקם בפינה הצפון-מערבית של החומה של העיר היוונית העתיקה נאפוליס. המוזיאון מציג מוצגים מהתקופה היוונית, הרומאית ומתקופת הרנסאנס.
צלילה טכנית
סכנות בטיחותיות
אחד ההבדלים הבולטים בין צורות שונות של צלילה ספורטיבית לצלילות טכניות הוא הסכנות הבטיחותיות הנלוות לצלילה, שקשורות באופן מובהק לצלילה טכנית, והסיכון שלרוב, אך לא תמיד, גדול יותר בצלילה זו. סכנות הן הנסיבות העלולות לגרום נזק, והסיכון הוא הסבירות שהנזק יתרחש בפועל. הסכנות נובעות בחלקן מההיקף המורחב של צלילה טכנית מבחינת עומק וסביבת הצלילה העלולה לגרום להרעלת חמצן, הרעלת חנקן או פגיעה כתוצאה מתרכובת שגויה אחרת העלולה להשפיע לרעה על תפקוד הצולל הטכני. צמצום הסיכונים המשניים עשוי להשפיע גם על בחירת הציוד, אך הוא מבוסס בעיקר על מיומנות. הכשרה של צוללנים טכניים כוללת פרוטוקולי עבודה קפדניים ונהלים הידועים מניסיון כיעילים לטיפול במצבי הסיכון הנפוצים ביותר. צוללנים הבקיאים בנוהלי עבודה אלו ומיומנים בתרגול מצבי חירום נוטים פחות להיות מוצפים רגשית בנסיבות בהן הדברים אינם מתנהלים על פי התוכנית, ופחות נוטים להיכנס לפאניקה.
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
החדר הסודי
במוזיאון היה מעין חדר סודי (Gabinetto Segreto) ששימש לאחסון יצירות אמנות ארוטיות שנתגלו בפומפיי. התרבות הרומאית הייתה מתירנית מאוד ביחסה למין, וציורים אלה לא נחשבו בגדר תועבה. משנחשפו היצירות הן הוגדרו כפורנוגרפיה, שאינה מתאימה לתצוגה לציבור הרחב.
צלילה טכנית
עומק צלילה
ניתן להגדיר צלילות טכניות כצלילות עמוקות יותר מ או צלילה בסביבה תקורה ללא גישה ישירה לפני השטח או לאור טבעי. סביבות כאלה עשויות לכלול מערות מים מתוקים ומלוחים וחללי פנים של ספינות טרופות. במקרים רבים, צלילות טכניות כוללות גם שחרור לחץ מתוכנן המבוצע במספר שלבים במהלך עלייה מבוקרת אל פני השטח בסוף הצלילה. ההגדרה המבוססת על עומק מתייחסת לסיכון הנגרם על ידי פגיעה הדרגתית בכשירות הנפשית עם לחץ חלקי הולך וגובר של חנקן. נשימה של אוויר בלחץ גורמת לנרקוזת חנקן שבדרך כלל מתחילה להפוך לבעיה בעומק של ומעלה, אך עניין זה הוא אינדיבידואלי ושונה בין צולל לצולל ולעיתים אף בין צלילה לצלילה. עומק מוגבר גם מגביר את הלחץ החלקי של החמצן וכך מגביר את הסיכון להרעלת חמצן. צלילה טכנית כוללת לרוב שימוש בתערובות נשימה שאינן אוויר להפחתת סיכונים אלה, והמורכבות הנוספת של ניהול מגוון תערובות נשימה מכניסה סיכונים אחרים ומנוהלת על ידי תצורת ציוד ואימון פרוצדורלי (אימון צלילה מיוחד למצבי חירום). להפחתת הרעלת חנקן, מקובל להשתמש ב הכולל הליום כדי להחליף חלק מהחנקן בתערובת הנשימה של הצוללן, או, שאין בו חנקן.
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
החדר הסודי
ב-1819, בעקבות ביקורו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות במוזיאון, הוכנסו היצירות הארוטיות לחדר הסודי. החדר הסודי הוגבל בתקופות מסוימות לכניסה ל"אנשים בוגרים ובעלי רמה מוסרית גבוהה", ומאז נסגר ונפתח חליפות. רק בשנת 2000 נפתח החדר מחדש לציבור הרחב. כיום האוסף פתוח לציבור באולם נפרד ובתשלום נוסף. על פתחו של אולם התצוגה קיימת אזהרה על תוכנו.
צלילה טכנית
עומק צלילה
לחלופין ניתן להגדיר צלילות טכניות כצלילות בהן הצולל אינו יכול לעלות בבטחה ישירות אל פני השטח, עקב חובת עצירת דקומפרסיה או תקרה פיזית כמו במערות או ספינות טרופות.
תקרה פיזית
סוגים אלה של תקורה פיזית, או תקרה "קשה" או "סביבתית" יכולים למנוע מהצולל לעלות ישירות:
בכל שלושת המצבים הללו, קו מנחה או חבל הצלה מהכניסה לאתר הצלילה אל הצוללן הם השיטה הסטנדרטית להפחתת הסיכון לחוסר יכולת למצוא את הדרך החוצה. חבל הצלה קבוע לצוללן הוא אמין יותר מכיוון שלא קל לאבד אותו, והוא משמש לעיתים קרובות בעת צלילה מתחת לקרח, כאשר סביר להניח שהקו לא יתקע והמרחק קצר למדי, ויכול להיות מטופל על ידי אדם על פני השטח. הנחיות סטטיות מתאימות יותר כאשר חבל הצלה עשוי להסתבך במכשולים אשר בסביבה או על צוללנים אחרים בקבוצה, ועשוי להישאר במקום לשימוש לצלילות אחרות ההנחיות עשויות להיות ארוכות מאוד מקווי החיים, והן עשויות להיות מסועפות ומסומנות. קוים מנחים הם משמשים כתרגול סטנדרטי לצלילת מערות.
בטיחות
צלילה טכנית כוללת היבטים מרובים של סוגיות בטיחות וסיכונים, שבדרך כלל מתאפיינים בחוסר גישה ישירה אל פני השטח, אשר עלולה להיגרם ממגבלות פיזיות, כמו סביבה תקורה, או פיזיולוגית, כמו חובת עצירת דקומפרסיה.
עצירת דקומפרסיה
צולל בתום צלילה ארוכה או עמוקה עשוי להזדקק לביצוע הפסקות לחץ על מנת להימנע ממחלת האמודאים. גזים אינרטיים מטבולית בגז הנשימה של הצוללן, כמו חנקן והליום, נספגים ברקמות הגוף כאשר הצולל נושם את אותם הגזים בלחץ גבוה, בעיקר בשלב העמוק של הצלילה. גזים מומסים אלה חייבים להשתחרר באטיות מרקמות הגוף על ידי שליטה בקצב העלייה כדי להגביל את היווצרותן והתפשטותן של בועיות מיקרוסקפיות. זה נעשה בדרך כלל על ידי השהיה או "ביצוע עצירות" בעומקים שונים במהלך העלייה לפני השטח. רוב הצוללנים הטכניים נושמים תערובות גז נשימה מועשרות בחמצן כגון נייטרוקס וחמצן טהור מכיוון שהדבר מגביר את קצב הפחתת הגז האינרטי. הפחתת הגזים האינרטיים ממשיך במהלך מרווחי השטח (זמן שהות על פני השטח בין צלילה), שיש לקחת בחשבון בעת תכנון הצלילות הבאות. חובת דקומפרסיה מכונה גם תקרה "רכה", או "פיזיולוגית".
נושא בטיחות מרכזי הוא שאננות צוללנים ותיקים. ככל שצוללנים ותיקים מכירים יותר את הציוד, מתחילים להזניח רשימות ביקורת תוך כדי הרכבת והכנת הציוד לשימוש - נהלים שהם רשמית חלק מכל תוכניות ההכשרה ותוכניות רענון. יכולה להיות גם נטייה להזנחת תחזוקה לאחר הצלילה, ויש צוללנים שיצללו בידיעה שיש בעיות תפקודיות בציוד הצלילה, מכיוון שהם יודעים שיש בדרך כלל יתרות שתוכננו במערכת. יתרות אלו נועדו לאפשר סיום בטוח של הצלילה אם היא מתרחשת מתחת למים, על ידי ביטול נקודת כשל קריטית. צלילה עם ציוד שכבר יש בה תקלה, פירושה שיש באותה יחידת ציוד נקודת כשל קריטית אחת שעלולה לגרום למצב חירום מסכן חיים אם פריט אחר בדרך הקריטית ייכשל.
מצבי תאונה
מספר גורמים נפוצים בתאונות צלילה טכנית. הטכניקות והציוד מורכבים, מה שמגדיל את הסיכון לטעויות בהרכבת הציוד או השמטת חלקים קריטיים בהרכבת הציוד.
נסיבות הצלילה הטכנית בדרך כלל גורמות לכך ששגיאות או השמטות הן בעלות השלכות חמורות יותר מאשר בצלילה ספורטיבית, ויש נטייה לתחרותיות ולקיחת סיכונים בקרב צוללנים טכניים רבים שנראה כי תרמה לכמה תאונות מתוקשרות.
כמה שגיאות וכשלים נפוצים בתאונות צלילה טכניות כוללים:
סטטיסטיקה של תאונות
קיימים נתונים מהימנים מעטים המתארים את הדמוגרפיה, הפעילויות והתאונות של אוכלוסיית הצלילה הטכנית. דו"ח ה-DAN משנת 2003 על מחלות אמודאים והרוגים בצלילה מצביע על כך ש-9.8% מכלל מקרי מחלת דקומפרסיה ו-20% ממקרי ההרוגים בצלילה בארצות הברית התרחש בצלילות טכניות.
הדרכות מקצועיות
צלילה טכנית דורשת ציוד והכשרה מיוחדים. ישנם ארגוני הכשרה טכנית רבים:
ארסה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קבוצת ראסל
קבוצת ראסל (באנגלית: Russell Group) היא אגודה שבחרה בעצמה עשרים וארבע אוניברסיטאות מחקר ציבוריות בבריטניה. מקום מושבה של הקבוצה בקיימברידג' והיא הוקמה בשנת 1994 כדי לייצג את האינטרסים של חבריה, בעיקר כלפי הממשלה והפרלמנט. הקבוצה נתפסת לעיתים כמייצגת את האוניברסיטאות 'הטובות ביותר' במדינה, אם כי מדובר במחלוקת. קבוצת ראסל הוקמה על ידי 18 אוניברסיטאות מחקר בריטיות עתירות מחקר ברמה העולמית הממלאות תפקיד חשוב בחיים האינטלקטואליים של בריטניה ויש להן השפעות חברתיות, כלכליות ותרבותיות ברחבי בריטניה וברחבי העולם. השם לקבוצה ניתן בגלל המפגשים הראשוניים הלא-רשמיים של חברי קבוצת המייסדים בבית המלון קימפטון פיצרוי לונדון בכיכר ראסל, בשכונת בלומסברי, ברובע קמדן, לונדון. מטרת קבוצת ראסל לסייע ולהבטיח כי לאוניברסיטאות יהיו התנאים האופטימליים בהם לפרוח ולהמשיך להשפיע השפעה חברתית, כלכלית ותרבותית באמצעות המחקר וההוראה המובילים שלהם. הקבוצה מספקת אסטרטגיה, פיתוח מדיניות, מודיעין, תקשורת וסנגור למוסדות החברים בקבוצה.
24 חברי קבוצת ראסל הם אוניברסיטאות עתירות מחקר ברמה עולמית. הם מוסדות ייחודיים, שלכל אחד מהם היסטוריה ואתוס משלהם, אך הם חולקים כמה מאפיינים מובחנים. האוניברסיטאות מאמינות שאנשים ורעיונות הם המפתח לעמוד באתגרים עולמיים. באמצעות מחקר וחינוך ברמה העולמית הם עוזרים ליצור כלכלה דינמית, קהילות חזקות יותר ועתיד טוב יותר לבריטניה. הם מקיימים את המחקר הטוב ביותר, חוויית הוראה ולמידה יוצאת מן הכלל וקשרים ללא תחרות עם עסקים מקומיים ולאומיים והמגזר הציבורי. לחברי קבוצת ראסל יש גם תפקיד חזק והשפעה בתוך הקהילות האזוריות והמקומיות שלהם, הם משתפים פעולה עם עסקים על פרויקטים של מחקר משותף ומספקים בוגרי עובדים מקומיים בעלי מוטיבציה גבוהה.
קשרים בינלאומיים
קבוצת ראסל, חברה ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר, הכוללת את הארגונים הבאים: U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בפרייבורג), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה והונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (הרפובליקה העממית של סין), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן), קבוצת השמונה (שבסיסה בקנברה, בירת אוסטרליה) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 (שבסיסה באוטווה, קנדה). קבוצת ראסל, הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
רשימת האוניברסיטאות
שמות המוסדות החברים בקבוצת ראסל ושנת ההצטרפות לקבוצה:
פורפיריוס
פורפיריוס (ביוונית: Πορφύριος, בלטינית: Porphyrios; נקרא גם: פורפירי מצור; בערך 233–309 לספירה) היה פילוסוף נאופלאטוני ממוצא סורי.
חייו
פורפיריוס נולד בשם "מלכוס", כלומר "מלך", להורים סוריים בעיר צור. בשנת 254 הגיע לאתונה ולמד שם פילוסופיה, דקדוק ורטוריקה אצל קסיוס דיוניסיוס לונגינוס, ששלח אותו לרומא ב־263 כדי להשתתף שם בהרצאותיו של פלוטינוס, הפילוסוף הנאופלאטוני. במשך חמש שנים פורפיריוס הקדיש את זמנו ללימוד תורת הנאופלאטוניזם ובשל כך פיתח נטיות להתאבדות. ב־268 הוא נשלח לסיציליה על ידי פלוטינוס, שם הבריא מנטיותיו להתאבדות וכתב את ספרו "דברים נגד הנוצרים". אוגוסטינוס טען כי פורפיריוס היה נוצרי לפני שהפך ללא מאמין. אולם הסיפור על כך שהיה במקור נוצרי והפך להיות פגאני בשל מקרה אישי מצער, נראה כהמצאה גמורה.
בערך ב־301 פורפיריוס כתב את הספר "חיי פלוטינוס". אין ברשותנו פרטים רבים על חייו של פורפיריוס ואין אנו יודעים בבירור באיזו שנה נפטר.
חיבוריו
פורפיריוס ידוע ביותר בשל תרומותיו לפילוסופיה. הוא נודע בראש ובראשונה בשל ספרו "הקדמה לקטגוריות" (ביוונית: "Εἰσαγωγή", הקדמה; בלטינית: "Introductio in Praedicamenta" או "Isagoge et in Aristotelis Categorias commentarium"), שרבים חושבים שבו התכוון לקטגוריות של אריסטו. אולם יש סבורים כי המדובר בתורת ההיגיון בכללה ובמיוחד בתאוריות של סיווג, הגדרה והוכחה. ביצירתו זאת הוא מסביר כיצד ניתן לסווג את התכונות שאנו מייחסים לשמות עצם או לתואר השם המלווה אותם, ומיישם את תורת ההיגיון של אריסטו בתאוריה של הנאופלאטוניזם. על השפעתו ארוכת־הטווח של החיבור, תעיד למשל העובדה, שגם במאה ה־14 נכתב (בידי הרלב"ג) פירוש לחיבור ה־Isagoge של פורפיריוס.
מלבד חיבור זה, הוא כתב גם את "אמצעי־עזר ללימוד הקלים להבנה" (ביוונית: Ἀφορμαὶ πρὸς τὰ νοητά; בלטינית: Sententiae Ad Intelligibilia Ducentes) – תקציר בסיסי של הנאופלאטוניזם.
פורפיריוס כתב את ספרו "דברים נגד הנוצרים" (ביוונית: Κατὰ Χριστιανῶν; בלטינית: Adversus Christianos) בחמישה עשר כרכים, שמהם שרדו קטעים בלבד.
פורפיריוס ידוע כמגן הפגאניות. חיבורו "פילוסופיה מאורקלים" (ביוונית: Περὶ τῆς ἐκ λογίων φιλοσοφίας; בלטינית: De Philosophia ex Oraculis Haurienda) כלל במקור שלושה ספרים וישנה מחלוקת באשר לזמן כתיבתו – אם נכתב בצעירותו, כדברי אונאפיוס, או סמוך יותר לזמן רדיפת הנוצרים תחת שלטונם של דיוקלטיאנוס וגלריוס. קטעים מהחיבור מצוטטים רק בכתבים נוצריים, במיוחד של אוסביוס, תאודורטוס, אוגוסטינוס ויואנס פילופונוס. קטעים אלה מספרים על מנהגי הקרבת קורבנות, על אופיו של הגורל האסטרולוגי ועל נושאים אחרים הקשורים בדת היוונית והרומית במאה ה־3 לספירה. ישנה מחלוקת בקרב החוקרים בנוגע לשאלה אם חיבור זה סותר את מאמרו המגן על צמחונות, שהזהיר את הפילוסוף וקרא לו להימנע מהקרבת בעלי חיים.
פורפיריוס, שהעריץ את פיתגורס שהטיף לצמחונות, כתב את החיבור "על הימנעות ממאכלי חיות" (ביוונית: Περὶ ἀποχῆς ἐμψύχων; בלטינית: De Abstinentia ab Esu Animalium), שבו התריע נגד "אי ההגינות שברצח בעלי חיים למטרת אכילה". פורפיריוס טוען כי "למרות שאנו אוסרים מלחמה על חיות טרף בשל סיבות מוצדקות, עדיין אנחנו נמנעים מאכילת בעלי חיים החיים לצד בני האדם. זאת הסיבה שהיוונים אינם אוכלים כלבים או סוסים או חמורים, אולם אוכלים חזירים וציפורים. מכיוון שחזירים הם חסרי תועלת אלא כמזון". פורפיריוס טוען כי הקרבת בעלי חיים מתרחשת תחת לחץ חברתי ומעמת את הכניעה ללחץ עם עמידתם של היהודים בפני רדיפות על רקע סירובם לאכול חזיר: "וגם כאשר מלכים רבים התאמצו לשנותם הם העדיפו למות ולא לעבור על החוק, אנחנו בוחרים לעבור על חוקי הטבע ועל הצווים האלוהיים בשל פחד מבני אדם או מלשון הרע שעשויה לצאת מפיהם".
שוקי לוי
יהושע (שוקי) לוי (נולד ב-3 ביוני 1947 בתל אביב) הוא זמר ומלחין ישראלי-אמריקאי. עבודותיו המוכרות ביותר הם הפסקולים מתוכניות טלוויזיה משנות השמונים, כמו "חוש-חש הבלש", "ערי הזהב הנסתרות", "הי-מן ושליטי היקום", "דרגון בול Z" ועוד.
פורפיריוס
כתבי פלוטינוס
פורפיריוס כתב את מאמריו של פלוטינוס, ה"אנאדות" (Ἐννεάδες), במשך שנים. מ־253 לספירה עד לכמה חודשים לפני מותו בהערכה. פלוטינוס לא יכול היה לערוך את כתביו בעצמו בשל ראייתו הגרועה אך כתביו היו צריכים עריכה דחופה. כתב ידו של פלוטינוס היה גרוע מאוד, הוא לא הפריד כיאות בין המלים, והיה אדיש כלפי כתיב נכון. הוא לא אהב את המשימה של כתיבה מחדש, ולכן העביר אותה לפורפיריוס, שתיקן את הכתבים וסידר אותם.
שוקי לוי
ביוגרפיה
לוי נולד בתל אביב בשנת 1947, לאב ממוצא יהודי-אשכנזי ולאם ממוצא יהודי-ספרדי. התחיל את הקריירה שלו כזמר ואמן במועדונים שונים בתל אביב. הוא גם השתתף בלהקת השוקולדה יחד עם צביקה פיק וגבי שושן, והופיע במחזמר שיער.
פורפיריוס
על היהדות
בחיבור "פילוסופיה מהאורקלים" מזהה פורפיריוס את האל היהודי עם הדמיורג, שבהתאם לתורת האורקלים הכלדיים, מזוהה כאל השני, כלומר האינטלקט שמעצב את העולם. בחיבור "על מערת הנימפות" הביא פורפיריוס ציטוט ישיר של נומניוס מאפאמיאה, שציטט את הפסוק "רוח אלוהים מרחפת על פני המים" מספר בראשית והזכיר את משה בכנותו אותו "הנביא". אם החיבור "Ad Gaurum" הוא אכן פרי עטו של פורפיריוס, גם בו נעשה שימוש בספר בראשית, שם הוא מצטט את "התאולוג של העברים" בהקשר להשקפה שכאשר גוף האדם נוצר, "אלוהים נשף אוויר מעצמו אל תוך הגוף כדי שנשימתו תשמש כנשמה חיה". אוסביוס מקיסריה ציין בהקדמה לכרוניקון שלו, כי בספר הרביעי של החיבור הזה פורפיריוס מיקם כרונולוגית את משה כמעט 850 שנה לפני מלחמת טרויה, וזאת למרות שלדברי אוסביוס, מוסכם על סופרי ההיסטוריה העתיקה כי משה חי בתקופת אינכוס (מלכה הראשון של ארגוס) ואילו זה קדם למלחמה ב־500 שנה בלבד.
שוקי לוי
ביוגרפיה
במהלך שנות השבעים, לוי זכה לפרסום רב כאשר הופיע יחד עם אשתו הזמרת אביבה פז בצמד "שוקי ואביבה" וזכה להצלחה רבה באירופה. הזוג ביצע את הלהיט "סניורינה - קונצרטינה" שמכר מעל שני מיליון עותקים.
פורפיריוס
ביקורת על ספר דניאל
כל הספר ה־12 של החיבור "נגד הנוצרים" הוקדש לביקורת על חזיונות דניאל. חלק ניכר מהחומר והטענות שהוא כלל השתמרו בפירוש של הירונימוס לדניאל. טענתו העיקרית של פורפיריוס הייתה שספר דניאל לא חובר על ידי אדם בשם זה, אלא על ידי יהודי מזמנו של אנטיוכוס אפיפנס, ומשום כך אינו נבואה. הוא סבר שספר דניאל הוא זיוף ולא היה שייך לכתבים העבריים, אלא המצאה שחוברה ביוונית. זאת הוא הסיק מהעובדה שבמעשה שושנה, כאשר דניאל מדבר אל הזקנים, ישנם ביטויים הכוללים משחקי מילים המתאימים יותר ליוונית מאשר לעברית, אולם לא ידע כי קטע זה אינו מופיע במקור העברי, אלא בספר חיצוני על נבואת חבקוק. פורפיריוס טוען כי סופר ספר דניאל לא חזה את העתיד אלא כתב על אירועים שכבר קרו, ושכתב את הספר כדי להפיח את תקוותיהם של בני עמו. פורפיריוס פירש בעקביות את הטקסט של ספר דניאל לאורם של אירועים אמיתיים בהיסטוריה הפוליטית של התקופה ההלניסטית, בהתבססו על מספר היסטוריונים יוונים בשביל העובדות ההיסטוריות. הירונימוס ציין שפורפיריוס, כמו היהודים, חשב שהמלכות הרביעית הנזכרת בנבואה ב כזאת שאמורה באחרית הימים לשלוט לנצח, מתייחסת לעם ישראל. פורפיריוס מזהה בנבואה בדניאל את האירועים שהתרחשו בתקופת שלטונו של אנטיוכוס ובהם גם פרוץ מרד החשמונאים. הוא סבר שהמילים "עזר מעט" מתייחסות למתתיהו החשמונאי, אולם טעה כשכתב שמתתיהו נהרג בקרב. פורפיריוס הוא המקור היחידי הטוען כי אנטיוכוס הציב בבית המקדש בירושלים פסל של עצמו.
שוקי לוי
ביוגרפיה
לוי הלחין עבור הכל עובר חביבי את השיר "הלילה" שייצג את ישראל באירוויזיון 1981. באותה תחרות הלחין גם את השיר "מונה ליזה" שביצעה עירית בולקא.
לאחר שהשניים התגרשו פז חזרה לישראל ולוי עבר ללוס אנג'לס, שם החל לעבוד בכתיבת מוזיקה לסרטים ולסדרות אנימציה בטלוויזיה. יחד עם שותפו לעסקים חיים סבן, השניים ניהלו את חברת ההפקות Saban Entertainment, אשר הפיקה רבות מסדרות האנימציה הפופולריות בשנות התשעים ובהן הסדרה "פאוור ריינג'רס". החברה נמכרה לבסוף לחברת וולט דיסני בסוף העשור.
פורפיריוס
כרוניקון ועל הימנעות ממאכל חיות
נראה כי לאחר מותה של קלאופטרה השלישית, יהודי מצרים, שתמכו בה באדיקות, נותרו נאמנים לבנה הצעיר תלמי אלכסנדר, שככל הנראה חיזק את שלטונו בעזרת קשרים קרובים עם נתיניו היהודים הרבים, כנגד אחיו הגדול, תלמי סוטר לתירוס. האירועים הללו נובעים מדברי פורפיריוס, שגורס כי תמיכת היהודים הייתה סיבה עיקרית לעוינותם של האלכסנדרונים לתלמי אלכסנדר, שהתבטאה במחיקת שנות שלטונו מהכרוניקות וצירופן לאלה של אחיו. עם זאת, מקורות אחרים המתייחסים לגירושו של תלמי אלכסנדר אינם מזכירים את חלקם של קשריו עם היהודים.
שוקי לוי
ביוגרפיה
לוי הלחין אף מחזות זמר ישראליים בהם המחזה לילדים הכל אגדה בבימויו של אורי פסטר.
פורפיריוס
כרוניקון ועל הימנעות ממאכל חיות
בספר הרביעי של החיבור "על הימנעות ממאכלי חיות", פורפיריוס מציין חיבור שיוסף בן מתתיהו כתב "נגד היוונים", אותו יש לזהות עם "נגד אפיון", ומצטט בפרפרזה מתוך הספר השני בחיבורו מלחמת היהודים, כאשר להקדמתו לתיאור הסערות והרדיפות שסבלו מהן היהודים תחת אנטיוכוס והרומאים, יש נימה אוהדת. הוא מזכיר את שלוש הכיתות של היהדות בתקופת בית שני (פרושים, צדוקים ואיסיים), כאשר על האיסיים הוא מצטט קטע שלם מיוספוס. הוא אף מדגיש את נחישותם של היהודים בהימנעותם ממאכלי בשר שונים: חזיר, דגים ללא קשקשים וכל בעל חיים שאינו בעל שסע; ומציין את האיסור על הריגת בעלי חיים שמצאו מקלט בביתם ועל הרג חיות יחד עם צאצאיהן, ואת המצווה לחוס על בעלי חיים המסייעים לאדם בעבודתו, אפילו בארץ אויב. הוא מסביר שהמחוקק "לא חשש שבעלי החיים שאסורים לקורבן יתרבו ויגרמו לבני האדם רעב, כי הוא ידע שבעלי החיים המתרבים הם בעלי תוחלת חיים קצרה, ושרבים מהם ימותו אם לא יקבלו תשומת לב אנושית ושישנן חיות אחרות התוקפות את אלה המתרבות". בחיבורו זה סבר פורפיריוס כי היהודים (והפיניקים) נמנעו מאכילת חזיר "משום שבמקומותיהם לא היו כלל חזירים בנמצא".
שוקי לוי
ביוגרפיה
ללוי יש בסך הכל 14 תקליטי זהב ופלטינה, הוא הלחין מנגינות הפתיחה ליותר מ-130 תוכניות טלוויזיה ומכר מעל ל-14 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
פורפיריוס
על הנצרות
בחיבור "פילוסופיה מהאורקלים", פורפיריוס מבטא את ההשקפה שהיהדות עולה על הנצרות. גישתו כלפי היהדות, כפי שמתבטאת בחיבורו "נגד הנוצרים", היא אופיינית לפולמוסנים האנטי־נוצרים הפגאנים הגדולים, מקלסוס והלאה. אהדתו של פורפיריוס נתונה למסורת היהודית על פני תורתו של פאולוס. ניתן לצפות לגישה זאת מפורפיריוס, שגרס כי אדם צריך לעבוד את האלוהות על פי המסורת הלאומית.
פורפיריוס נודע כמתנגד לנצרות, והגן על פילוסופיה הנובעת מבת קולם של האלים. בחיבורו "נגד הנוצרים" כתב: "האלים הכריזו על ישו כירא שמים, אך הנצרות היא דת רעה ומבולבלת." הוא חשב כי מנקודת מבט פילוסופית, האמונה הנוצרית מהווה השקפה אבסורדית ולא הגיונית על האלוהות. השקפתו האנטי נוצרית גרמה לאיבה מצד סופרים נוצריים ובהם אוסביוס מקיסריה, שכינה אותו "אויבם של הנוצרים". ב"פילוסופיה מהאורקלים" פורפיריוס אף מצדיק את הוצאתו להורג של ישו. ב"נגד הנוצרים" פורפיריוס טוען לגבי פסוק מהברית החדשה האומר כי בתורת משה נכתב על ישו, כי הוא "מלא טיפשות", מאחר שלדבריו חיבוריו של משה נשרפו עם חורבן בית ראשון. לטענתו, כל מה שנחשב כחוקיו של משה, בעצם נאסף על ידי עזרא הסופר, וגם אם אכן חוברו על ידי משה, פורפיריוס מציין כי אין בהם שום רמז לאלוהותו של ישו או למות בצליבה. פורפיריוס שואל מדוע לקח למשיח הגואל (ישו) כל כך הרבה מאות שנים להגיע. הוא תוהה מה היה גורלן של כל אותן נשמות של בני אדם שחיו לפני זמנו ומוסיף: "אל להם לומר שלאנושות דאג החוק היהודי העתיק; חוק היהודים הופיע הרבה זמן לאחר מכן ופרח רק באזור קטן של סוריה".
בהקדמה ל"נגד הנוצרים", נראה כי פורפיריוס הדגיש כי הנוצרים אינם עובדים את האלוהים שהיהודים עובדים אותו על פי המנהגים של אותו עם: הנוצרים מעדיפים לבחור "לסלול לעצמם סוג חדש של מסילה במדבר ללא דרכים, שלא שומר על דרכי היוונים או על אלה של היהודים". פורפיריוס מתייחס לפאולוס כאישיות בת כלאיים, שבהתאם לנסיבות המשתנות, מקבל על עצמו דמות של יהודי, רומאי, או יווני. הוא מצביע על מה שלדעתו נראה כצביעות אצל הנוצרים: "הם מגנים את טקסי הקורבנות, הקטורת ודברים אחרים הנהוגים במקדשים שלנו, בזמן שאותו סוג של פולחן מקור בעת העתיקה בהם עצמם או מהאל שלו הם סוגדים". הוא תוקף את הנוצרים, שמחקים את בוני המקדשים "על ידי בניית בתים גדולים מאוד שבהם הם מתכנסים לתפילה, למרות ששום דבר לא מונע מהם לעשות זאת בבתי מגוריהם, מאחר שאלוהים מקשיב מכל מקום".
חלק בולט בביקורתו של פורפיריוס את האוונגליסטים, היא חשיפתו הקפדנית של אי דיוקיהם בציטוט מהתנ"ך. הוא האשים את האוונגליסט מתי בעשיית טעות בשל העובדה שנראה כאילו באוונגליון שלו חסר דור. ובפרשנותו לספר תהילים, הוא מכנה אותו "בור" ומציין שהוא מייחס לישעיהו מה שבכלל שייך לתהילים. נגד פאולוס הוא מצטט קטעים מתורת משה.
עיר מתוכננת
עיר מתוכננת היא יישוב מכל סוג שהוא (עיר, מושב או כפר) שבנייתו נעשתה על-פי תכנון מראש, בניגוד ליישובים שנבנו בשעת הצורך או ללא תכנון מראש - בנייה ורנקולרית. ערים מתוכננות נבנות לרוב בשטחים שאינם מיושבים בשעת מעשה, כך שהתכנון מקיף את כל חלקי היישוב. יש ולאחר אסון (כמו מלחמה או רעידת אדמה) הגורם לחורבן העיר או רובה, מעדיפים פרנסי העיר לבנות עיר חדשה ומתוכננת, מאשר לשחזר את העיר כפי שהייתה קודם האסון.
ערי בירה מתוכננות
לעיתים, מדינות מקימות ערים מתוכננות כדי שישמשו עיר בירה, כמו: קנברה בירת אוסטרליה, וושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית, גאבורון בירת בוטסואנה, בלמופן בירת בליז, ברזיליה בירת ברזיל, סנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, ניו דלהי בירת הודו, נייפידאו בירת מיאנמר, ולטה בירת מלטה, אבוג'ה בירת ניגריה, איסלאמאבאד בירת פקיסטן ואסטנה בירת קזחסטן.
ערים מתוכננות בישראל
מספר ערים בישראל נבנו כערים מתוכננות, ביניהן: אשדוד, מודיעין-מכבים-רעות, כרמיאל, ערד וחריש. גם המועצה המקומית שוהם נחשבת כעיר מתוכננת.
קרל מאק פון לייבריך
קרל מאק פון לייבריך (בגרמנית: Karl Mack von Leiberich; 25 באוגוסט 1752 - 22 באוקטובר 1828), היה גנרל אוסטרי במהלך המלחמות הנפוליאוניות, אשר נודע עקב תבוסתו בקרב אולם.
ראשית חייו
מאק נולד ב-25 באוגוסט 1752 בעיר ננסלינגן שבנסיכות אנסבך, כקרל לייבריך, ובשנת 1770 התגייס לצבא האוסטרי, והצטרף לרגימנט פרשים, שבו כיהן דודו כמפקד גדוד. במהלך מלחמת הירושה הבווארית שירת מאק במטה של פרנץ יוזף, רוזן קינסקי, ולאחר מכן במטה של פרנץ מוריץ פון לאסי. בשנת 1785 התחתן מאק עם קתרינה גבריאל, וקיבל את השם קרל מאק פון לייבריך.
במהלך המלחמה עם הטורקים מונה מאק לעוזרו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1789 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. במהלך אותה שנה היו לקרל חילוקי דעות חריפים עם ארנסט גדעון פון לאודון, ובעקבות כך הוא נאלץ לפרוש משירותו בחזית, אולם הוא הועלה לדרגת אוברסט וקיבל תואר אביר של המסדר הצבאי של מריה תרזה. בשנת 1790 שוב הסתכסך מאק עם פון לאודון, ומאוחר יותר נפצע קשה בראשו. בשנת 1793 הוא מונה לראש מטהו של יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד שפיקד על הצבא בארצות השפלה האוסטריות, וקיבל שבחים רבים על תפקודו במערכה נגד הצרפתים.
המלחמות הנפוליאוניות
מאק פיקד על כוח בקרב נירווינדן, ונטל חלק לאחר מכן במשא ומתן בין קובורג לדומורי. בהמשך מונה למפקד רגימנט קירסירים, ולאחר מכן נפצע בפמארס, אבל בשנת 1794 חזר שוב לשירות פעיל, והועלה לדרגת גנרל מיור. על אף כישלון כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, נשאר פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תומך של קרל, ובשנת 1797 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובשנה שלאחר מכן הוא קיבל, על פי בקשתו האישית של הקיסר, את הפיקוד על הצבא הנאפוליטני. מאק לא הצליח לעמוד אל מול הכוחות הצרפתיים, ומשום כך נכנע בראש כוחותיו. בתחילה הובטח לו מעבר חופשי לארצו, אבל נפוליאון ציווה לשלוח אותו לצרפת כשבוי מלחמה.
באוקטובר 1805 ספג מאק תבוסה קשה בקרב אולם, ועל אף שכמה מקציניו, ובהם הנסיך פון שוורצנברג, פרצו את ההגנות הצרפתיות ונמלטו, רוב הפיקוד העליון האוסטרי נתפס בשבי, יחד עם 25,000 חיילים, 18 גנרלים, 65 תותחים ו-40 דגלים. הגנרלים האוסטרים קיבלו חנינה ושוחררו מהשבי, בתנאי שיימנעו מלחימה נגד צרפת.
אחריתו
אחרי קרב אוסטרליץ הורשע מאק בפחדנות על ידי בית דין צבאי, ובשל כך נשללו ממנו דרגתו, עיטוריו ותפקידיו, והוא נכלא במשך שנתיים. בשנת 1808 שוחרר מאק מהכלא, והוא חי באלמוניות עד לשנת 1819. לאחר תבוסת נפוליאון נשכחו הכשלונות הישנים, ובשנת 1819, על פי בקשתו של הנסיך פון שוורצנברג, חזר מאק לצבא בדרגת פלדמרשל-לוטננט, וכן הוא מונה שוב לאביר של המסדר הצבאי של מריה תרזה.
ב-22 באוקטובר 1828 מת מאק בסנקט פלטן.
נט-לוגו
נט לוגו היא שפת תכנות המשמשת ליצירת מודלים של מערכות רבות-סוכנים (multi-agent systems). שיטת המידול נקראת ABM (Agent Based Modeling) במודלים אלו הסוכנים מקבלים החלטות ופועלים לפי מערך של כללים פשוטים,‬ בהתאם לאירועים ולתנאים בסביבתם הקרובה.
מאפשרת חקירה של תופעת התנהגות קולקטיבית הצומחת מתוך תכונות היחידים והאינטראקציות ביניהם. סביבה זו כוללת ספריית מודלים רחבה במגוון תחומים: כלכלה, ביולוגיה, פיזיקה, אקולוגיה, פסיכולוגיה ועוד.
נט לוגו משמשת ככלי ללמידה והוראה לגילאים שונים. בהיותה סביבת הדמיה ממוחשבת, היא מאפשרת לפשט את המערכת האמיתית ואת המרכיבים אותם רוצים לחקור. הלומד יכול לשלוט בכלי, לערוך מניפולציה במשתנים ולצפות בהשפעה של פעולותיו על המערכת כולה.
נט לוגו היא כלי עריכה לבניית מודלים תלת-ממדיים, מודלים של רשתות ועוד. מתאימה במיוחד למידול מערכות מורכבות המתפתחות לאורך זמן. המפתחים יכולים לשלוט על מאות סוכנים עצמאיים, הפועלים במקביל ובאינטראקציה זה עם זה. באמצעות המודלים ניתן לחקור את הקשר בין התנהגות היחידים ברמת המיקרו, לדפוסי פעולה הצומחת מהאינטראקציה ביניהם, ברמת המקרו.
נט לוגו נוצרה על ידי פרופ' אורי וילנסקי, ראש המרכז ללמידה מחוברת ומידול מבוסס-סוכנים (Center for Connected Learning and Computer-based Learning), במחלקה למדעי הלמידה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית.
אלי החתול
אלי החתול היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בהפקת "נתן אנטרטנמיינט", אשר משודרת מחודש אוגוסט 2022 בערוץ הופ!, yes הטלוויזיה בלוויין, פרטנר tv, סלקום tv, ערוץ BIGI ויוקיד.
סרט הקולנוע המחשמלים
סיפורו של אלי החתול נוצר כחלק מכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "המחשמלים". הסרט מביא את סיפורה של להקת רוק משנות ה-80 שהייתה הבטחה גדולה, אך התרסקה. את השיר יומולדת לאלי החתול הוציאה הלהקה בשיא תהילתה והוא הפך ללהיט היסטרי, אבל רק בקרב פעוטות, מה שהעמיד את הלהקה בקונפליקט לגבי הצלחת השיר, שהרחיקה אותם מהניסיון ליצור קריירת רוק.