cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מום לב מולד
לב שמאלי היפופלסטי
תסמונת לב שמאלי היפופלסטי הוא תסמונת נדירה המהווה 1% מכללה מומים הלבביים, אולם היא הסיבה השכיחה ביותר למוות כתוצאה ממום לבבי בחודש הראשון לחיים. מום זה נוצר לאור כישלון התפתחות של המסתם המיטרלי או האאורטלי או של קשת האאורטה. כתוצאה מכך החדר השמאלי היפופלסטי ולא מספק תמיכה תקינה לזרימת הדם הסיסטמית בגוף. מבחינה קלינית, התינוק תלוי בפתיחת הדוקטוס ארטריוסוס המחבר בין אבי העורקים לעורק הפולמונרי על מנת לשרוד. כאשר צינור זה נסגר, מצב התינוק הופך להיות קריטי עם סימנים של אי ספיקת לב כתוצאה מזרימת דם עודפת במערכת הריאתית וחסימה של ההחזר הוורידי של דם מחומצן מהריאות ללב השמאלי. הדפקים הופכים להיות מוחלשים ואף חסרים. לעיתים הכיחלון יהיה מינימלי, אולם תפוקת הלב הנמוכה נותנת לתינוק מראה של עור ירקרק לאור הכיחלון הנוצר מאי אספקת חמצן. באק"ג ובצילום חזה ניתן להתרשם מהגדלת הלב הימני וכן מגודש ריאתי. הטיפול כולל ראשית מתן פרוסטגלנדין E1, תיקון רמת החמצת שנוצרה וכן מתן תמיכה נשימתית ותמיכה בלחץ הדם. לאחר מכן מתבצע תיקון כירורגי הנקרא Norwood procedure ותיקונים נוספים - גלן ופונטאן (כלומר, מדובר בתיקון כירורגי בעל שלוש פרוצדורות) שבמהלכם הלב הימני הופך לספק הסירקולטורי הראשי ומחליף את עבודתו של החדר השמאלי. הן הפרוגנוזה והן שיעורי ההישרדות עלו משמעותית בעשורים האחרונים עבור ניתוחים אלו.
ALCAPA - Anomalous Left Coronary Artery From the Pulmonary Artery
מום לבבי מולד נדיר (0.25-0.5 אחוזים מכלל מומי הלב המולדים) בו העורק הכלילי הימני יוצא מהכלי הפולימינרי במקום מאבי העורקים (אאורטה) מום זה הוא קטלני במיוחד בשיעור של כ-90% בשנת החיים הראשונה.
כירורגיה של מומי לב מולדים
הניתוח הראשון לתיקון מום לב כחלוני בוצע בבית החולים ג'ון הופקינס ב-29 בנובמבר 1944 על ידי הכירורג ד"ר אלפרד בליילוק בשיתוף עם מנהלת המרפאה לילדים עם מומי לב מולדים ד"ר הלן טאוסיג.
פריץ רימן
פריץ רימן (בגרמנית: Fritz Riemann; 2 בינואר 1859, פולין - 25 בנובמבר 1932, גרמניה) היה שחמטאי גרמני.
קריירה
רימן היה תלמידו של אדולף אנדרסן בעיר ורוצלב. בשנת 1876 ניצח בדו-קרב את ארנולד שוטלנדר 5-0.
בשנת 1879 הגיע רימן למקום החמישי בלייפציג (אליפות גרמניה הראשונה, ניצח: ברטולד אינגליש), והגיע למקום השני בתחרות וסלבורן. בשנת 1880 הגיע למקום השני, אחרי לואיס פאולסן בתחרות בראונשויג, ובברלין סיים בתיקו דו-קרב עם אמיל שאלופ +2 -2 =2 (+ ניצחונות –הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1881 חלק מקום 13-14 בתחרות ברלין (אליפות גרמניה השנייה, ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן). בשנת 1883 חלק מקום 6-7 בתחרות נירנברג (האליפות השלישית, ניצח: שמעון אברמוביץ וינוור). בשנת 1885 חלק רימן מקום 8-9 בתחרות המבורג (האליפות הרביעית, ניצח: איזידור גונסברג), ובאותה שנה סיים בתיקו דו-קרב עם ארנסט פלשיג +5 -5 =0) בעיר ורוצלב. בשנת 1888 חלק מקום ראשון עם קורט פון ברדלבן בתחרות לייפציג. כתב ספר: Riemann, Fritz: Schach-Erinnerungen des jüngsten Anderssen-Schülers. Mit vielen Diagrammen im Text und einem Bildnis des Verfassers. de Gruyter, Berlin und Leipzig 1925.
שבטי קייס וימן
המונחים שבטי קַיְס (قيس) ויַמַן (يمن) מגדירים פיצול היסטורי ומסורתי בין שתי קבוצות חמולות בלבנט בכלל ובארץ ישראל בפרט. ראשיתו של הפיצול בנדודי העמים שליוו את הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7 וסופו הרשמי בצו של האימפריה העות'מאנית משנת 1856. עם זאת, הפיצול ממשיך לתת את אותותיו גם במאה ה-20 וביישובים ערביים רבים ניתן להבחין עד היום בשכונות נפרדות לחמולות בני קייס וחמולות בני ימן. השיוך של חמולה מסוימת לאחד משני השבטים מבוסס על מסורת ועל פולקלור יותר מאשר על עובדות היסטוריות, אך הוא משפיע באופן עמוק על תודעת הנאמנות השבטית שהיא מעל שיקולי אידאולוגיה ותפיסה דתית וכן על מנהגים, מסורות, פריטי לבוש וכדומה. הפיצול חוצה את כל החלוקות האחרות בציבור הערבי וקיים בקרב ערבים נוצרים, מוסלמים ודרוזים. לא פעם הגיע הפיצול לכדי שפיכות דמים בין שתי הקבוצות.
היסטוריה
מקורו של שבט ימן, מבני קחטאן, מדרום חצי האי ערב, באזור תימן. שם נוסף הוא בני-כַּלבּ, על שם האב-המייסד של השבט.
העדויות הראשונות לתפקודם של השבטים כסיעות יריבות מגיע מתקופת שלטון בית אומיה, בעיקר בתקופת מועאויה הראשון ומרואן הראשון. כל שבט תמך בח'ליף אחר או בשליט מקומי אחר והם קיימו מאבקי כוח ומלחמות בלתי פוסקות אלו באלו. היריבות המשיכה גם בין שתי קבוצות לוחמים, אחת מכל שבט, שהגיעו מסוריה לכיבוש אל-אנדלוס (דרום ספרד).
בשנת 1711 התחולל קרב עין-דארה בין דרוזים משני השבטים שישבו בהר הלבנון. בקרב (המכונה בפי הדרוזים הימנים "טבח") גברו הדרוזים הקייסים על הדרוזים הימנים והכריחו אותם לנדוד אל אזור החורן הצחיח ("הר הדרוזים"). הדבר הביא בהדרגה לדלדול האוכלוסייה הדרוזית באזור דרום הר-הלבנון.
במהלך הלחימה בארץ ישראל הוקמה מצודה בכפר ראס כרכר שנשמרה עד היום.
גם לאחר שהוצא, במסגרת הטנזימאט, ב-1856 צו שלטוני המחייב את ערביי האזור לחדול ממלחמות בין-שבטיות בין יישובים ובתוכם, נותרו סימנים מובהקים למחלוקת. אחד מהם הוא היריבות המרה בין המג'ליסיון והמעארדיון ("החוסיינים והנשאשיבים") בעת התגבשות המפלגות הלאומיות הערביות בשנות ה-30 של המאה ה-20.
דוגמאות לחלוקה שבטית של המשפחות העיקריות בין ערביי ארץ ישראל
יצחק בן-צבי מביא בספרו "ארץ ישראל ויישובה בימי השלטון העות'מאני" מספר דוגמאות לחלוקה השבטית בארץ ישראל כפי שהשתקפה במקורות מהמאה ה-18 והמאה ה-19:
הקונסול הבריטי באמצע המאה ה-19, ג'יימס פין, מספר בספרו שניתן להבדיל בין הגברים הקייסים והימנים על פי צניפיהם: לקייסים יש פסים של אדום כהה וצהוב, ואילו לימנים יש פסים של ורוד על לבן. לדבריו, הם נבדלים גם בהגייה הערבית. בין שאר ההבדלים, הקייסים הוגים קו"ף כמו גימ"ל, כהגיית הבדואים.
התאחדות הוצאות ספרים בישראל
הִתְאַחֲדוּת הוֹצָאוֹת סְפָרִים בְּיִשְׂרָאֵל. הוא ארגון שהוקם בשנת 1939 כדי לעזור להוצאות ספרים בישראל במתן שירותים מקצועיים, בייצוגן מול רשויות המדינה, בעידוד מכירת ספרים בישראל ובארגון רוב הוצאות ספרים הפעילות בישראל. קיימות הוצאות ספרים מסחריות, הוצאות לא-מסחריות של האקדמיה, מוסדות, עמותות, ארגונים והוצאות עצמיות.
הפעילות המו"לית בישראל
התאחדות הספרים בישראל הציבה לעצמה יעדים במטרה להגביר את מכירות הספרים והפצתם ולעודד את הקריאה בקרב הציבור בכללו ובקרב בני הנוער בפרט. לשם כך מקיימים מדי שנה בשנה את האירועים הבאים:
שבוע הספר העברי
ההתאחדות יוזמת, מפיקה ומנהלת את "שבוע הספר העברי" המתקיים בישראל מדי שנה בערים המרכזיות, בעיירות הפיתוח ובישובים רבים אחרים בכל רחבי ישראל. בשבוע זה מוקמים ירידי ספרים ובהם מיוצגות מרבית הוצאות הספרים בישראל המוכרות את ספריהן במחירים מוזלים. גם בחנויות נמכרים הספרים בהוזלה בתקופה זו, ויש בהן המאריכות את המכירה המוזלת על-פני כל החודש.
"ספר זהב" ו"ספר פלטינה"
לקראת שבוע הספר העברי מפרסמת התאחדות הוצאות ספרים בישראל את רשימת הספרים שזכו באות 'ספר זהב' המוענק הן למחבר והן להוצאות ספרים על מכירת ספר מעל 20,000 עותקים ואות 'ספר פלטינה' על מכירת ספר מעל 40,000 עותקים. האותות מוענקים הן למחבר והן להוצאת הספרים. רשימות הספרים מפורסמות באתר התאחדות הספרים בישראל
קרן ברנשטיין- פרסים ספרותיים
האגודה להענקת פרסים מעניקה פרסים ספרותיים ליוצרים צעירים עד גיל 50 ב-
תחום הפרוזה- לסופר/ת, שכתב/ה רומן מובחר ומקורי מחיי ישראל.
תחום השירה- לספר שירה עברי מקורי שנכתב בעברית על ידי משורר/ת הגר/ה בישראל.
תחום ביקורת ספרותית- לסופר/ עיתונאי/מבקר, הכותבים ביקורת ספרות בעברית באחד מהמוספים לספרות בעיתונות היומית על ספר עברי מקורי בתחום הספרות היפה.
מאגר המו"לים
המידע המפורסם במאגר המו"לים מבוסס בעיקר על מידע שנמסר מההוצאות לאור המוסרות עותקי חובה ומאתרי האינטרנט שלהן ומידע מהעיתונות הכתובה והאלקטרונית המאומת עם המו"לים. במאגר רשומות הוצאות לאור של ספרים, עיתונים, כתבי עת, מוזיקה ומאגרי מידע. המאגר כולל בין היתר מו"לים קטנים ובלתי מוכרים, גופים ציבוריים ומוסדות חינוך שמוציאים לאור כחלק מפעילותם, וכן מו"לים שאינם פעילים עוד, החל מתחילת הפעילות המו"לות בארץ ישראל. זהו המאגר המקיף ביותר בתחום זה בישראל, והוא מתעדכן באופן שוטף. המידע הניתן כולל את תולדות ההוצאה, כתובתה, שם המנהל או הבעלים, שינויי שם ושותפויות בין מו"לים, שפות הפרסום, סוג המדיה ולגבי חלק מהמו"לים הערה קצרה על תחומי הדעת שבהם הם עוסקים. כמו כן, ניתן מידע על זכויות היוצרים של מו"לים שחדלו להתקיים
הסכם קהיר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נשמה
גישות לרעיון הנשמה
קיימות גישות רבות לתפיסת הנשמה, חלקן דתיות וחלקן חילוניות. התפיסות נבדלות בביטוין בספרות, בכתבי דת ובשפה.
נשמה כישות עצמאית: על פי גישה זו, נשמה היא ישות ממשית, חסרת צורה, המסוגלת לקיום שאינו מחויב ותלוי בקיומו הגופני של האדם. כאשר היא נמצאת בגוף היא מהווה המנוע הפנימי ומרכז הבקרה והשליטה שלו, וכאשר היא עוזבת אותו באופן חלקי (בשינה) או לצמיתות (במוות), הגוף מאבד את חיוניותו והופך לחפץ דומם, שאין לו זרם תודעה סובייקטיבי. על פי תפיסה זו, לנשמה קיום במישורים שאינם פיזיים, ועל כן היא כפופה לחוקיות שונה מהחוקיות הפיזיקלית (למשל היא יכולה להיות בכמה מקומות בו זמנית).
מרבית המצדדים בגישה זו סוברים שהנשמה מתקיימת גם לאחר מות הגוף עצמו, במישור המנותק מהמישור הגופני הרגיל. אמונה כזו עשויה להיות קשורה לאמונה בתיקון הנפש, חיי אלמוות, חיי העולם הבא, וגלגול נשמות.
ההסבר לצורך לדבר על נשמה לאדם בגישה הזו, הוא בפשטות העובדה שיש לכל אדם אני ואישיות משל עצמו. איזו ישות תודעתית שתופסת את העולם ומתבוננות בו מבחוץ, שהעיניים משמשים לה ככלים להתבונן והאוזניים ככלים לשמוע, אבל היא מעבר לכך.
בנוסף, ההתבוננות בזרם התודעה הסובייקטיבי של האדם שמכיל מחשבות, מילים, דימויים ותחושות וקיים בכל רגע, המופסק בשינה או בעילפון, וחזרתו של זרם התודעה בהתעוררות בבוקר לנקודה האחרונה שבה הופסק לפני השינה, מתוך אוריינטציה נפשית ברורה ללא כל בלבול או שכחה, דבר דומה יש בסוגי זיכרון שאינם צורכים חשמל כדי לזכור נתונים. האדם המתעורר זוכר בדיוק מי הוא, מה ייעודו, רצונותיו והדברים האחרונים שעשה לפני שנרדם. ההסבר לפי דתות שונות הוא עזיבה ארעית של הנשמה בעלת התודעה והזכירה את הגוף ועלייתה לעולם העליון הנסתר, ובמצב של עוררות, חזרתה של הנשמה לשכון בגוף. מקרה של תרדמת, יכול להיות מוסבר באופן דומה: הנשמה עוזבת את הגוף אך אינה שבה אליו.
עניין נוסף שמוסבר לפי גישה זו הוא התהליך של טרנספורמציה של רעיון ומחשבה מופשטת שאין לה מקום מיוחד, שהופכת ומיתרגמת למעשה ופעולה. כיצד קורה שאדם חושב לרוץ, וכתוצאה מאותה מחשבה מתבצעים בגופו תהליכים פיזיוביולוגיים, שבהם המחשבה הזו שאין לה ממשות פיזית מייצרת פולסים חשמליים בנוירוני המוח, שמתחילים את השרשרת של הפעילות הזו, עד שלבסוף השרירים מתכווצים והאדם מתחיל לרוץ?
תפיסת הנשמה ביהדות
מושג הנשמה ביהדות קיבל משמעויות שונות בתקופות שונות. אף על-פי שבדתות מצרים העתיקה ומסופוטמיה הייתה אמונה במעין נשמה שעוזבת את הגוף עם המוות וממשיכה להתקיים אחריו (כך בספר המתים המצרי, ובחלקים אחדים של עלילות גילגמש), הרי שבמקרא המושג לא הודגש (המילה נשמה בעברית מקראית מבטא בעיקר כינוי לאדם החי או לחיי האדם. כמו למשל:, ). עם זאת, כבר בבריאת האדם נזכר שהוא מורכב משני חלקים שאחד מהם הוא נשמה:. הרעיון המקראי שהאדם מורכב משני חלקים שונים - גוף ונשמה פותח במקורות מאוחרים יותר ביהדות, בחלק מאגדות חז"ל, במדרשים ובפילוסופיה היהודית של ימי הביניים.
יש הטוענים כי הדגש של רעיון הגוף והנשמה התרחש בהשפעת הפילוסופיה היוונית של אריסטו ואפלטון, פילוסופיה שהייתה לה השפעה מרחיקת לכת גם על דתות ותרבויות אחרות במערב (ראו דואליזם). לפי התפיסה הזו, הנשמה היא חלק שונה לחלוטין מהגוף ואינה חומרית. הרצון החופשי נובע מן הנשמה, ולפיכך, בעולם הארצי, רק לבני אדם יש רצון חופשי. לפי תפיסה זו, לבעלי חיים אין נשמה, אלא רק גוף ולפיכך אין להם רצון חופשי. מבין המאמינים בגלגול נשמות, יש המוציאים מכלל זה בעלי חיים שהם התגלגלות של נשמת אדם. מעבר לכך, בנשמה, שהיא עצמוּתוֹ של האדם ועיקר אופיו, יש משהו מהאלוהות. כך הבינו חז"ל את המימרה.
על פי תפיסה זו גרסו הוגי היהדות כי כלל רצונות האדם בחייו חלוקים לשני חלקים, החלק האחד כולל את הרצונות הנובעים מהנשמה, והחלק האחר כולל את הרצונות הנובעים מהגוף. רצונותיו של הגוף הם זמניים וחולפים עם המוות, לעומת הרצון של הנשמה הקיים לנצח, כשם שהנשמה קיימת לנצח. לכן ראוי לאדם לעבוד בחייו בעבור נשמתו הנצחית, ולא בעבור גופו החולף, כי נשמתו היא "האני הגבוהה" יותר שלו, והגוף איננו אלא ביטוי חיצוני וזמני. לדבריהם, רצון הנשמה הוא להתקרב לאלוהים ולעבוד אותו, ולכן על האדם לקיים את מצוות האלוהים, ולהשתדל בכל נפשו להתקרב אליו. אמנם, במקביל מוטל על האדם לספק את צורכי גופו הפיזיים והנפשיים (כל עוד אינם מהווים "עבירה"), כדי שיהיה לו יישוב הדעת לעבודת השם.
בקריאת שמע על המיטה ובברכות השחר ישנן תפילות המבטאות את הנשמה כיחידה רוחנית בפני עצמה, שבשעת השינה מתנתקת מהגוף ומופקדת בידי האל, והוא מחזירה ברחמיו בבוקר מחודשת ורעננה. סימוכין לתפיסה זו יש בפסוק מתהלים "בידך אפקיד רוחי" הנאמר לפני השינה. משום כך נחשבת אצל חז"ל שינה כמיתה קטנה, "שינה אחד מששים במיתה" . בבוקר נאמרת תפילת הודיה על "תחיית מתים" קטנה זו בתפילה "אלהי נשמה", שמופיעה בתלמוד הבבלי: "אֱלהַי, נְשָׁמָה שֶׁנָּתַתָּ בִּי טְהורָה הִיא. אַתָּה בְרָאתָהּ, אַתָּה יְצַרְתָּהּ, אַתָּה נְפַחְתָּהּ בִּי, וְאַתָּה מְשַׁמְּרָהּ בְּקִרְבִּי, וְאַתָּה עָתִיד לִטְּלָהּ מִמֶּנִּי, וּלְהַחֲזִירָהּ בִּי לֶעָתִיד לָבוא. כָּל זְמַן שֶׁהַנְּשָׁמָה בְּקִרְבִּי, מודֶה אֲנִי לְפָנֶיךָ ה' אֱלהַי וֵאלהֵי אֲבותַי, רִבּון כָּל הַמַּעֲשים, אֲדון כָּל הַנְּשָׁמות. בָּרוּךְ אַתָּה ה', הַמַּחֲזִיר נְשָׁמות לִפְגָרִים מֵתִים." אולם מתפילה זו לא מובן הרעיון שהנשמה היא מקור הרצון החופשי ועיקר האדם, אלא שהנשמה היא דבר הנתון באדם, דהיינו הגוף, ומאפשרת את חיי הגוף עד המוות, וכן לעתיד לבוא בתחיית המתים.
על פי ספר הזוהר, נותרת בגוף האדם בזמן שינה רק חלק קטן מהנשמה, המכונה קוסטא דחיותא, ורק בזכות הקוסטא דחיותא האדם יכול להקיץ בבוקר משנתו.
הרב אברהם יצחק קוק כותב שכל ישראל הם נשמה אחת הכוללת את כל היחידים ולכן לכולם יש חלק לעולם הבא.
בתורת הקבלה
בתורת הקבלה יש הרחבה ופירוט של הנושא. על פיה באדם חמישה חלקים רוחניים, כאשר השניים העליונים קשורים לתופעת הנבואה: נפש, רוח, נשמה, חיה ויחידה (נר"ן ח"י).
ישנם הרבה פירושים בקשר לכוחות האלו. אחד מהנפוצים:
מכאן שיש באדם רבדים עליונים ותת מודעים של "אני", שאחד סמוי יותר ממשנהו ויותר כוללני ומתאחד עם הסביבה והיקום, עד שברמה העליונה והנסתרת ביותר, ישנה התאחדות בין בני האדם לבין עצמם ובינם לבין האלוהים.
נשמה יתרה בשבת
על פי המסורת היהודית, בשבת מתווספת לאדם היהודי, נשמה נוספת, ששוהה בגוף למשך השבת, רש"י מסביר שתוספת הנשמה בשבת, גורמת לכך שניתן לאכול יותר מאשר בדרך כלל, ואין נפשו קצה עליו, אולם בספרות הקבלה והחסידות מבואר שהנשמה היתירה גורמת להרגשת התעלות רוחנית, לשומרי השבת.
הנשמה בפילוסופיה
הדיון לגבי קיום הנשמה החל כבר בימי הפילוסופיה היוונית. אפלטון טען לקיום הנשמה הנצחית בדיאלוג "מנון" אך היו פילוסופים שהתנגדו לו. אריסטו למשל, סבר שאין נשמה, אך ייחס לכל חומר תכונות "נשמתיות" כרצון ומטרה. בפילוסופיה המודרנית התפתחו שלוש גישות עיקריות:
הנשמה והמדע
בדרך כלל המונח נשמה אינו מתאר ישות פיזיקלית (כלומר ישות בעלת אנרגיה או מסה) ולכן במקרה כזה המדע מתייחס לנשמה כאל גורם מטאפיזי שקיומו אינו ניתן להפרכה באמצעות ניסויים, כך שגם אם היא קיימת ומשפיעה, לא ניתן להוכיח זאת. לפיכך, אין חקירה של המושג "נשמה" במסגרת המחקר המדעי, וכל התאוריות בעניין אינן מדעיות אלא פילוסופיות. עם זאת, המחקר המדעי בוחן את הקורלציה (מתאם) בין תחושותיו ומחשבותיו של אדם לבין תופעות פיזיקליות וכימיות שנובעות מפעילות תאי העצב במוח ומהקשרים ביניהם, או לפעמים מתופעות בחלקי הגוף האחרים.
פוריותו של המחקר המדעי בשיטה זו ניכרת, למשל, בהתקדמות הטיפול במחלות המשפיעות על מצב הרוח וההתנהגות (מחלות נפש) באמצעים פסיכיאטריים. מחקרים שהתייחסו לקורלציה בין מצב הרוח וההתנהגות לתופעות במערכת העצבים, הביא לפיתוח תרופות ואף טיפולים כירורגיים במחלות נפש.
לאור כל זאת, הדיון בנשמה כישות עצמאית, או ככזו שיכולה להתקיים במנותק מהמוח או אחרי הפסקת פעילותו והריסת רקמותיו, אינו נעשה במישור המדעי, אלא במישור הפילוסופי, הרוחני והדתי.
אלסנדרו פטאקי
אלסנדרו פטאקי (באיטלקית: Alessandro Petacchi; נולד ב-3 בינואר 1974) הוא רוכב איטלקי (רוכב עבר) שהתמחה במרוצי אופני כביש. נחשב לאחד הספרינטרים הבולטים בעשור הראשון של המאה ה-21. בין הישגיו העיקריים:
קריירה והישגים
ב-2010, בעת שרכב במדי הקבוצה הוותיקה למפרה, ניצח פטאקי שני קטעים בטור דה פראנס וזכה בסיום המרוץ בחולצה הירוקה - חולצה המוענקת לרוכב שצבר את מירב הנקודות במאוצים במרוץ. ב-2011 נטל פטאקי חלק בשלושת הגראנד טורים אך הצליח לנצח רק בקטע אחד; הקטע השני בג'ירו ד'איטליה. גם ב-2012 התקשה פטאקי לחזור לשורה הראשונה של הספרינטרים המובילים ולא היווה גורם משמעותי במאוצים החשובים. למרות זאת, צבר בשנה זו ארבעה ניצחונות, ובהם, שלושה קטעים במרוץ הקטעים הגרמני, "Bayern Rundfahrt".
באפריל 2013, כשהוא בן 39 ולאחר 18 שנים של רכיבה מקצוענית, הודיע פטאקי על פרישה מרכיבה תחרותית. לאחר מספר חודשים, באוגוסט 2013, שב להתחרות במדי קבוצת אומגה פארמה קוויק סטפ. ב-2014 הצליח לנצח במרוץ החד-יומי הבלגי, גראן פרי פינו קראמי. בסיום שנה זו הודיעה קבוצתו כי לא תחדש עמו את החוזה. ב-2015 הוא רכב בקבוצה האיטלקית Southeast ופרש סופית ביוני 2015 לאחר שנאלץ לפרוש מהג'ירו ד'איטליה יום לפני סיום המרוץ לאחר שסבל מווירוס.
אופי ומאפיינים
אופיו של פטאקי הוא יוצא דופן בין עמיתיו הספרינטרים. בדרך כלל רוכבים אלו ניחנים באינסטינקטים מפותחים ביותר ומסוגלים להגיב בחלקיקי שנייה על התפתחויות המתרחשות בזמן המאוץ הסופי אל קו הסיום. כמו כן, מדובר לרוב ברוכבים אשר אינם חוששים מסיכונים ואינם נרתעים אף ממגע פיזי במאבק על מיקום במהלך המאוץ הסופי אשר מתבצע במהירות מסחררת.
פטאקי נחשב כרוכב שאינו ניחן בתכונות אלו. זו כנראה גם הסיבה המרכזית לכך שבשנים הראשונות בקריירה המקצוענית שלו הישגיו היו דלים ביותר. פטאקי סיפר בראיון עמו כי בתחילת הקריירה שלו היה מעורב בנפילה בזמן מאוץ שגרמה לשבר בעצם הבריח ומאז, הוא חשש להיכנס לשורה הקדמית במאוצים מרובי משתתפים בה נערכים המאבקים הפיזיים על המיקום. יחד עם מנהלו הספורטיבי בקבוצת פאסה בורטולו, ג'נקרלו פרטי, הוא ניתח את סרטי הווידאו של המאוצים בהם נטל חלק והם גילו כי אמנם יש לו נטייה להיתקע בקו האחורי במאוץ, אך מהרגע שהאיץ, צמצם פטאקי באופן ניכר את הפער בינו ובין הרוכבים שסיימו ראשונים. המסקנה של פרטי הייתה שכדי להביא לידי ביטוי את יכולת ההאצה של פטאקי, יש לאפשר לו להתחיל את המאוץ הסופי כשהוא ראשון בדבוקה.
שיטת ה"רכבת"
על מנת להשיג מטרה זאת, יישם פרטי את שיטת ההולכה הקבוצתית המכונה "רכבת". שיטה זו, אשר שוכללה על ידי קבוצותיו של הספרינטר המצטיין, מריו צ'יפוליני, אומצה על ידי פאסה בורטולו. הקבוצות המשתמשות בטקטיקה זו מנסות להשיג שלוש מטרות עיקריות: השגת קבוצות בריחה שנוצרו במהלך המרוץ והחזרת הדבוקה למצב מלוכד, ניטרול בריחות מסוכנות בקילומטרים האחרונים של המרוץ והבאת ספרינטר המטרה של הקבוצה אל ראש דבוקת הספרינטרים, כך שהוא יוכל להתחיל את המאוץ הסופי מקדמת דבוקת הספרינטרים. לשם השגת מטרות אלו עובדת כל הקבוצה במשך כל המרוץ בתיאום מלא. בקילומטרים האחרונים במרוץ, רוכבים כ-5-6 רוכבים מהקבוצה בטור עורפי (ומכאן הדימוי לקרונות של רכבת), בראש דבוקת הרוכבים, במהירות גבוהה מאוד, המונעת, לרוב, מרוכבים אחרים אפשרות בריחה. רוכב המטרה נמצא בחלקה האחורי של ה"רכבת" ונהנה משבירת הרוח על ידי חבריו לקבוצה. במהלך 2-3 הקילומטרים האחרונים במרוץ, נושר כל פעם הרוכב הקדמי, לאחר שכילה את כוחותיו, וזה שנמצא אחריו תופס את עמדת ההולכה לכמה מאות מטרים, עד אשר גם הוא נושר. כ-200 מטר לסיום נושר המוביל האחרון ואז, לראשונה במרוץ, נחשף ספרינטר המטרה אל הרוח כשהוא ראשון בטור הרוכבים וכאן מגיע לידי ביטוי מבחנו האמיתי ביכולתו לגבור על הספרינטרים האחרים אשר צמודים אליו מאחור.
כאשר יש לקבוצה ספרינטר על, בדמותו של צ'יפוליני, יש לשיטה זו יתרונות רבים, אך גם לא מעט מגרעות. שיטה זו דורשת תיאום ותזמון מושלם בין הרוכבים המרכיבים את הרכבת בקילומטרים האחרונים של המרוץ ועל כן נדרש מהרוכבים ניסיון רב במרוצים בכלל ובקבוצה בפרט. כמו כן, קבוצה המיישמת שיטה זו מוותרת, בדרך כלל, על כל המטרות האחרות במרוצים, כמו השגת ניצחונות בקטעים הרריים (אשר אינם מתאימים לספרינטרים ונחשבים כקטעים יוקרתיים במיוחד), השגת ניצחונות בדירוג הכללי במרוצי קטעים ולעיתים, בחירת הרוכבים לסגל הקבוצה, כך שיתאימו לשיטה, מונעת הבאת רוכבים המוכשרים להשיג הישגים אחרים במרוצי האופניים.
הצלחתו של פטאקי
בזכות התאמת טקטיקת ה"רכבת", הצליחו פטאקי וקבוצתו להתגבר על חולשותיו כספרינטר והוא השיג בשנים 2003-2005 עשרות ניצחונות שהציבו אותו בעמדה של ספרינטר על שכמעט תמיד היה מועמד לניצחון בקטעים המתאימים למאוץ רב משתתפים. התברר שיכולתו לייצר כוח מרבי בהאצה ב-20 השניות האחרונות במרוץ היא בלתי רגילה וכשהתקיימו התנאים האופטימליים, איש לא היה יכול להשיגו. יכולתו זו, הביאה לו את הכינוי "Ale-Jet" ("הסילון").
כאמור, הצלחתו של פטאקי תלויה כמעט לחלוטין ביכולת של קבוצתו וכאשר זו נכשלת בגלל עייפות, חוסר תיאום, או כל סיבה אחרת, סיכוייו של פטאקי לנצח במאוץ יורדים בצורה משמעותית ביותר. חלק חשוב במיוחד בהצלחת השיטה שמור לתפקודו של הרוכב המשמש כמושך האחרון לפני היציאה למאוץ. תפקיד זה דורש יכולת האצה כשל טובי הספרינטרים ובנוסף, דורש יכולת התמצאות ותאום מושלם עם הספרינטר הכוכב. בין הרוכבים שהובילו את פטאקי לקו הסיום התפרסמו במיוחד: מרקו ולו וגווידו טרנטי.
חולשתה של טקטיקת ה"רכבת" נחשפה בעונת 2006 כאשר פטאקי עבר לקבוצה חדשה, "מילרם", שחלק מרוכביה היו חסרי ניסיון מספיק וחלקם חסרי יכולת מספיקה ועל כן, אחוזי ההצלחה של פטאקי (במיוחד במרוצים החשובים ביותר) ירדו בצורה משמעותית. שרשרת הכישלונות הביאה לתסכול הולך וגובר אצל פטאקי, שנחשב כבחור שקט ומאופק, עד אשר בסיום מאוץ כושל בוואלטה אספניה של 2006, הטיח את אגרופו באוטובוס של קבוצה מתחרה (לאחר דין ודברים עם רוכב מתחרה שפטאקי סבר כי חסם אותו במזיד בזמן המאוץ) ושבר את אצבעו.
מתים לרגע
מתים לרגע היא סדרת טלוויזיה יומית ישראלית מסוג דרמה רפואית ומדע בדיוני של חברת התקשורת HOT, שעלתה לשידור ב-17 ביולי 2014 בערוץ HOT3. יוצרי הסדרה הם גל זייד, ורוני ידור שהייתה גם הכותבת ובמאית יחד עם יואב ודורון פז. הסדרה מתאר את קורותיהם של חמישה סטודנטים לרפואה, שנבחרו כמצטיינים מבין אלף מתמודדים. העונה הראשונה הסתיימה ב-9 בספטמבר 2014.
צילומי העונה השנייה החלו בספטמבר 2016, והיא עלתה לשידור ב-19 ביוני 2017. בעונה השנייה הצטרפו השחקנים ירדן תוסייה כהן, מיכאל אלוני, ניב סולטן, גל זייד, אורי בנאי, נעמה שטרית, מיכה סלקטר, מוריס כהן, רותם קינן, עודד לאופולד, ויעל הדר, והיא כוללת 39 פרקים. העונה הסתיימה ב-23 באוגוסט 2017 לאחר העונה השנייה.
עלילה
הסדרה מבוססת על עלילות קבוצת סטודנטים לרפואה, שמתקבלים להתמחות בבית חולים "כצנלסון". במהלך ההתמחות מגלה החבורה ניסוי שאותו ערך פרופסור לנדאו, מוכר ונערץ עליהם, לפני כחצי שנה (פרויקט "אורפאוס"), ובו הצליח לגרום לנסייניתו להרגיש את תחושת המוות ולחזור לתחיה. אנשי הקבוצה נמלאים סקרנות, ומהר מאוד מחליטים להפעיל את הניסוי על עצמם, ואז צצות הבעיות. תוצאות הניסוי משפיעות על כישוריהם של הסטודנטים: בעקבותיו הם זוכים ליכולות-על שונות כתוצאה מהישארות מוחם במצב של גלי גמא של 200 הרץ כמו במצב של מוות קליני.
הסדרה משופעת בקטעים ש"מנבאים את העתיד" ומוסברים רק בהמשך, כך, זאב סיבירי שמופיע בהתחלה מקבל את המשמעות רק בסוף הסדרה. רק קטע אחד נותר לא מוסבר: כשאסמא עושה את הפרוצדורה בפעם הראשונה היא רואה במימד המוות את עצמה זקנה והיא מובלת, צועקת ונקשרת למיטה על ידי שני צעירים ערבים שמדברים על אי השפיות שלה.
שידור
עונתה הראשונה של הסדרה "מתים לרגע" עלתה ב-17 ביולי 2014, ושודרה בימי ראשון-חמישי ב-20:15 בערוץ HOT3. אולם ביום שידור הבכורה, השידור ראשון היה למעשה בערוץ HOT Family בשעה 18:40. העונה הסתיימה ב-9 בספטמבר 2014, וכללה 38 פרקים. לאור הצלחתה של הסדרה, הוזמנה עונה שנייה והיא הייתה צפויה לעלות בקיץ 2015, אך בספטמבר נמסר כי הצילומים טרם החלו, לכן השידור נדחה עד לאמצע דצמבר 2015 לכל הפחות; העונה השנייה לא עלתה בדצמבר כצפוי. בסקירת העונה בכל הערוצים של השבועון פנאי פלוס בתחילת אוקטובר 2015 הסדרה כלל לא הופיעה כחלק מעונת אוקטובר 2015 - אמצע מאי 2016. כמו כן, פורסם בתחילת נובמבר 2015 בידיעות אחרונות כי עופר שכטר מצטלם באותו זמן לסרט קולנוע, כלומר לא נמצא בצילומי העונה כמובטח. העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 ביוני 2017.
"מתים לרגע" נמכרה להולנד, עובדה בידי התסריטאית של הגרסה ההולנדית של "בטיפול", הופקה בידי חברת ההפקה הבינלאומית של "הגשר" ו"החטא הקדמון" ועלתה לשידור ב-13 במרץ 2016. סדרת המתח שהפיקה אנדמול שיין ישראל, נמכרה לרשת ההולנדית המובילה Avrotros כבר ב-2015. את הגרסה ההולנדית, שתקרא "Orpheus Project" ("פרויקט אורפאוס"), הפיקה השלוחה ההולנדית של אנדמול שיין הבינלאומית והתסריטאית הראשית, מריון פאו, שכתבה בעבר גם פרקים רבים בעיבוד ההולנדי לסדרה הישראלית "בטיפול". מדינות נוספות ברחבי העולם הביעו גם הן התעניינות לרכישת הסדרה. היוצר גל זייד, מנהל מחלקת הדרמה של אנדמול שיין ישראל, מסר: "אני מתרגש מאוד, כנראה שהחיבור בין דרמת בית-חולים למדע בדיוני מייצר משהו שלא נעשה עדיין ומסקרן צופים במקומות שונים בעולם".
פרקים
המקרים הרפואיים בסדרה נכתבים בעזרת היועצת הרפואית ד"ר דנה פלורנטין
בסדרה קיימים הבדלים משמעותיים רבים בין שיחות של סלאבה ואביו ברוסית לבין כתוביות תרגום לעברית, בשתי העונות. שתי הגרסאות מתאימות לסיטואציה, אבל שונות בתכלית.
במהלך הסדרה מופיעים ציטוטים ותמונות מערך לילית בוויקיפדיה.
ביקורת
באתר nrg, נכתב מצד אחד כי. אולם, הכותב מעביר ביקורת על התסריט והתחקיר:.
באתר וואלה תרבות, נכתב אחרי הפרק הראשון כי. אך ישנה ביקורת לגבי השילוב שבין דרמה רפואית ומדע בדיוני:.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
ויליס ג'יפ טנדר
ויליס ג'יפ טנדר (באנגלית Willys Jeep Truck) הוא טנדר, בגרסאות: הנעה אחורית (2x4) והנעה לכל 4 הגלגלים (4x4), אשר יוצרו על ידי יצרנית הרכב האמריקאית "ויליס" (Willys-Overland Motors) בין השנים 1947–1965 בארצות הברית.
כל דגמי ה-"ויליס ג'יפ טנדר" שהורכבו בישראל, היו בגרסת הנעה 4x4.
דגמי ה-"ויליס ג'יפ טנדר" התבססו על דגמי ה-ויליס ג'יפ סטיישן.
ויליס ג'יפ טנדר
המחוונים - מד מהירות ומד מרחק, כמו גם כפתורי האורות, לא היו ממוקמים כמו ברוב כלי הרכב, מול ההגה, אלא היו ממוקמים במרכז לוח המחוונים (הדשבורד). משנת 1958, לדגמי ה- "ויליס ג'יפ טנדר" שיוצרו בארצות הברית, הורכב "רדיו AM" כציוד סטנדרט.
יבוא והרכבה "ויליס ג'יפ טנדר" בישראל
היבוא הסדיר של דגמי "ויליס" התחיל באפריל, שנת 1949. היבואן היה “שותפות להפצת תוצרת ויליס ומכונות” מ-תל אביב.
חברת קייזר-אילין תעשיות, בראשות אפרים אילין, התחילה להרכיב בשנת 1952 את דגמי ויליס. הגיעו למפעל בחיפה 58 ערכות סטיישן ו- 67 ערכות טנדר. המחיר היה 729 ל"י ליחידת סטיישן, ו- 618 ל"י ליחידת טנדר.
הדגמים הורכבו ב- חיפה על ידי קייזר-אילין תעשיות, בהנעה 4X4.
בקיץ 1962 החליטה הוועדה הבין-משרדית לענייני רכב על התרת יבואם החופשי של טנדרים ומשאיות קלות, שזכתה לכינוי “הליברליזציה ביבוא טנדרים”. אפרים אילין הצהיר כי בכוונתו להרחיב ולהעמיק את התכולה המקומית בטנדרים מתוצרתו, אך כי כדאיות יצורם של חלקים בארץ (גל הינע וסרן אחורי מתוצרת מפעלי אילין ב- אשקלון) תלויה ביצור מינימלי של כאלף יחידות לשנה.
לטנדרים המקומיים ניתנה הטבת מס בדמות מס קצוב לטנדר מייבוא, שנקבע על 5,000 ל"י ליחידה, כמחצית ממחירו של ויליס עברי. התוצאה הייתה כי בשעה שטנדר הוויליס עלה 10,400 ל”י, עמד הטנדר המתחרה לעלות 13,980 ל”י.
השינוי בתעריפי המכס פורסם בנוסחו המקורי בנובמבר 1962, והליברליזציה יצאה לדרך. "ויליס קומפקט", טנדר זול על בסיס המסחרית הסגורה של ויליס, המחיר לצרכן של הדגם היה (8,675 ל”י ללא גג אחורי ומושבים לנוסעים). במהלך שנת 1964 נמכרו בישראל 398 דגמי “קומפקטים”, שהפכו את הדגם לוויליס הפופולרי ביותר עם סך של 41% מכלל המכירות. בסך הכל מכר אפרים אילין 661 טנדרים בשנה שאחרי הליברליזציה.
סיום הייצור היה ב-1965.
דגמי ה- "ויליס ג'יפ טנדר" שירתו את קציני צה"ל בדרגת רס"ן.
דגמי "ויליס" בכל הגרסאות שהורכבו בארץ היה 11,500 יחידות
חסידות הורניסטייפול
חסידות הורניסטייפול היא ענף של חסידות צ'רנוביל, על שם הכפר הורנוסטייפל שבאוקראינה. החסידות נולדה משושלת חסידות אניפולי. אבי השושלת היה רבי מרדכי דב טברסקי.
כיום מכהנים מספר אדמו"רים מהשושלת, בהם רבי יחיאל מיכל טברסקי במילווקי ואחיינו רבי מרדכי טברסקי בפלטבוש, ניו יורק, ואחיינו רבי שלום שכנא פרידמן בביתר עילית, ישראל.
רבי מרדכי דב
רבי מרדכי דב (כ"ט בכסלו ת"ר, 1839 - כ"ב באלול תרס"ג) נולד לרבי משולם זושא אוירבך מטלומשט, שהיה נינו של רבי זושא מאניפולי. אמו שטערנא פייגא רחל הייתה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס ונכדתם של רבי מרדכי מצ'רנוביל ורבי דובער שניאורי מחב"ד. רבי מרדכי דב התייתם בצעירותו מאמו וגדל אצל סבו הרבי מצ'רקס ואף אימץ את שם משפחתו - טברסקי. נישא לרייצא, בתו של מייסד שושלת צאנז, רבי חיים הלברשטאם, בעל "דברי חיים". בעת אירוסיהם היו החתן והכלה בני שלוש עשרה, והשידוך נעשה בלי שאבי הכלה ראה את החתן לפני כן.
בשנת תרכ"ג (1863), בהוראת סבו מצ'רקס, נתמנה לאדמו"ר. הוא שב להורניסטייפול ושם החל לנהל חצר חסידית גדולה. לאחר פטירת סבו, בשנת תרל"ו (1876), גדל מספר חסידיו והוא היה אחד מגדולי האדמו"רים ברוסיה. תקופת אדמו"רותו בעיר הורניסטייפול נמשכה ארבעים שנה.
נחשב תלמיד חכם מופלג והִרבה להתכתב עם גדולי התורה שבדור. ספריו: "חיבור לטהרה" - על הלכות מקוואות ונטילת ידיים, "עמק שאלה" - שאלות ותשובות בהלכה, "עמק חכמה" - דרושים על פרשת השבוע, "תורי זהב" - על הלכות ריבית. כתב יד של ספר נוסף, "כד הזהב", שעסק בתורת הקבלה, הושמד על ידי פורעים אוקראינים בפרעות תרע"ח-תר"פ (1918-1920).
ילדיו
היו לו ארבעה בנים:
בין חתניו היו: אחיו למחצה של אשתו, רבי שלום אליעזר הלברשטאם,; אחיינו רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ, ;קרוב משפחתו רבי חיים ישעיה שניאורסון בנו של רבי שלום דובער שניאורסון מרציצה ;רבי נחום זלמן שניאורסון אב בית דין צ'רקס (נכדו של דודו רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש) ;רבי משה גוטרמן מקייב בנו של רבי דוד מסאווראן.
רבי בן ציון יהודה לייב טברסקי
רבי בן ציון יהודה לייב (השם 'בן ציון' נוסף לו לאחר מחלה) טברסקי (כ' בתשרי תרכ"ח, 1867 - כ"ח בטבת תשי"א, 1951) נולד בהורניסטייפול, ולאחר פטירת אביו בשנת תרס"ג (1903) נקרא למלא את מקומו, אף שהיה בנו השלישי. במשך אחת עשרה שנה ניהל את חצרו בהורניסטייפול. נישא לרחל, בתו של רבי יצחק יואל רבינוביץ, האדמו"ר מקונטיקוזיבה.
בשנת תרע"ד (1914) עלה לארץ ישראל, אולם כעבור זמן קצר שב לאוקראינה והתיישב בקייב. לאחר המהפכה הקומוניסטית ברח מקייב לפולין, ובשנת תרפ"ה (1925) עבר לאנטוורפן, בה התגורר במשך אחת עשרה שנה. בשנת תרצ"ו (1936) עלה בשנית לארץ ישראל, וגם הפעם לתקופה קצרה בלבד, בת שנה אחת, שבסיומה שב לאנטוורפן. בכוונתו הייתה להסדיר את ענייניו ולשוב לארץ ישראל לצמיתות, אולם הוא התעכב באנטוורפן, וימים אחדים לפני כניסת הנאצים לעיר הצליח להימלט ממנה. מכיוון ששערי ארץ ישראל היו נעולים, הוא הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, ובה שהה עד פטירתו בשנת תשי"א (1951).
בנו החמישי, צעיר הבנים, רבי יעקב ישראל, המשיך את שושלת האדמו"רות.
בנו רבי משה משולם זושא נפטר בחייו בב' בשבט תר"פ. היה חתנו של רבי שמחה יששכר בער הלברשטאם מצישינוב. שימש כרב בלוהין וכאדמו"ר בקייב.
רבי יעקב ישראל טברסקי
רבי יעקב ישראל טברסקי (תרס"ח, 1908 - י' באב תשל"ג, 1973), נקרא על שם זקנו מצ'רקס. התיישב בעיר מילווקי, ובה הקים חצר חסידית קטנה. נישא לרבנית דבורה לאה הלברשטאם, בת בן דודו (חתן רבי שלום אליעזר הלברשטאם חתנו של סבו רבי מרדכי דב) האדמו"ר רבי בן ציון הלברשטאם מבאבוב, שנהרג בשואה.
בנו הגדול וממשיך דרכו ממלא מקומו באדמורו"ת הוא רבי שלמה טברסקי. שאר בניו הם בעלי הופעה חסידית אדמורי"ת אך גם בעלי תארים אקדמיים: רבי מרדכי דב (חתן רבי שלום מנדבורנא ברייטן), רואה חשבון; רבי אברהם יהושע השל, פסיכיאטר, מייסד מוסדות לטיפול בהתמכרות לסמים ומחבר ספרי רפואה על מחלות נפש; רבי אהרון דוד, עורך דין, מרצה ודיקן בפקולטה למשפטים ב בן אחר, רבי יחיאל מיכל (חתן רבי ישראל אברהם שטיין אב"ד פאליטשאן), ממלא את מקום אביו בקהילת "בית יהודה" במילווקי, מלחין ועוסק בקירוב רחוקים.
רבי שלמה טברסקי
רבי בן ציון חיים שלמה משולם זושא טברסקי (ה' בתמוז תרפ"ג, 1923 - תשמ"ב, 1981) כיהן כרב ואדמו"ר בדנוור, קולורדו. נולד בקרקוב, פולין כבנם הבכור של רבי יעקב ישראל ודבורה לאה טברסקי. גדל במילווקי, ארצות הברית. בצעירותו קיבל שיעורים פרטיים ובהמשך למד בישיבת תורה ודעת. נישא ללאה הינדא לייפר, בתו של רבי יוסף לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג. ב-1945 התמנה לרב הקהילה היהודית בדנוור. בראש השנה של שנת תשכ"א (1960) אושפז בבית החולים בשל מחלה קשה ועבר כמה ניתוחים. ביום הכיפורים של אותה שנה הוסיפו לו שתי הקהילות, בדנוור ובמילווקי, שם נוסף כסגולה להחלמה, ובגלל חוסר היכולת לתאם ביניהן נוספו שני שמות שונים. המחלה המשיכה לקנן בגופו עד לפטירתו כ-20 שנה לאחר מכן ובמשך השנים נאלץ לעבור טיפולים וניתוחים רבים. ב-1966 ביקר עם משפחתו בישראל במשך 9 חודשים. בי' באב תשל"ג, 1973, עם פטירת אביו, נתמנה להמשיך את השושלת של אדמורו"ת הורניסטייפאל, הרבה לעסוק בהפצת יהדות וב"קירוב" בעלי תשובה. פעל למען שחיטה מהודרת בארצות הברית. נפטר בשמחת תורה תשמ"ב (1981).
בנו רבי מרדכי טברסקי פתח בית מדרש בפלטבוש בנוסח קרליבך. כדודו, אף הוא מלחין ניגונים רבים.
חתנו רבי שלום שכנא פרידמן, ממלא את מקומו ומכהן כאדמו"ר מהורניסטייפול בארץ ישראל, בית מדרשו נמצא בעיר ביתר עילית.
בשנת תשס"ו הוציא נכדו את הספר "מלכות שלמה" ובו דברי תורה וסיפורים אודותיו.
בארץ ישראל
אחיו של האדמו"ר רבי יעקב ישראל טברסקי, חיים אהרון, שהתגורר בתל אביב, הפעיל במשך שנים רבות בית כנסת חסידי קטן, שטיבל, בשם "בית יהודה", ברחוב מלצ'ט במרכז תל אביב, על שם אביהם רבי יהודה לייב בן ציון טברסקי.
אח אחר, הרב מנחם נחום טברסקי (הקרוי על שם אבי השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל, בעל "מאור עיניים"), היה בעלה של בתו היחידה של רבי יוסף צבי קאליש, האדמו"ר מסקרנביץ, נצר לשושלת וורקא, שבשנות השלושים כיהן כרבה של בני ברק, אז מושבה דתית צעירה. הרב טברסקי פרסם את הספר "מדור אל דור" לתולדות המשפחה.
האדמו"ר הנוכחי
חתנו של רבי בן ציון חיים שלמה משולם זושא טברסקי, רבי שלום שכנא פרידמן, ממלא את מקומו ומכהן כאדמו"ר מהורניסטייפול, ובית מדרשו בשכונת פאג"י בירושלים, בשנת תשע"ז החל לבנות בית מדרש חדש מפואר בעיר ביתר עילית, ובשנת תשע"ח עבר לגור בביתר עילית.
גרייס הופר
גרייס הופר (באנגלית: Grace Murray Hopper; 9 בדצמבר 1906 – 1 בינואר 1992) הייתה מדענית מחשב אמריקאית, ואדמירל משנה (Rear Admiral, תת-אלוף) בצי האמריקני. הייתה מחלוצי המחשוב, המתכנתת הראשונה על המחשב הרווארד סימן 1 ומפתחת המהדר הראשון לשפת תכנות. טביעת המונח "לדבג" במשמעות של "לנפות משגיאות" (תוכניות מחשב) מיוחסת להופר, אף על פי שהמונח היה בשימוש קודם בתעשיות אחרות.
הופר זכתה בפרסים רבים על עבודתה, ובנוסף, קראו על שמה ספינת מלחמה אמריקנית, מחשב-על וארכיטקטורה של מעבדים גרפיים.
שירותה בצי האמריקאי
ב-1943, הופר נטלה חופשה מן המכללה בה לימדה, והתגייסה לשורות הצי האמריקני כחלק מה-WAVES (Women Accepted for Volunteer Emergency Service), חיל הנשים המתנדבות שבצי. על מנת לגייסה, היה צורך באישור מיוחד, מכיוון שמשקלה היה כ-7 ק"ג מתחת למשקל המינימום, 54 ק"ג.
במסגרת שירותה בצי הוכשרה גרייס בתחום המחשוב, והוצבה באוניברסיטת הרווארד, בצוות המתכנתים של המחשב החלוצי הרווארד סימן 1, צוות שבראשו עמד הווארד אייקן. היא המשיכה לשרת בצי במעבדת המחשבים בהרווארד עד 1949, ולשם כך ויתרה על מינוי לפרופסור מן המניין במכללת ואסר.
באביב 1959 בוועידת מומחי מחשבים מטעם זרועות הממשלה והמגזר הפרטי האמריקניים, הוגדרה שפת COBOL. השפה שנודעת בפשטותה הרבה, נשארה נפוצה גם 50 שנה אחר כך, ועודנה פופולרית במערכות רבות. השפה התבססה על עבודתה של הופר ופיתוחים קודמים שלה. בשנת 1962 נבחרה הופר לעמית IEEE.
עם סיום שירותה מונתה ליועצת לחברת המחשבים DEC, וכיהנה במשרה זו עד למותה בשנת 1992.
היא נקברה בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
פרסים והנצחה
על שמה של הופר נקראו ספינת מלחמה אמריקנית (USS Hopper) ומחשב-על במרכז המחקר NERSC.
ב-9 בדצמבר 2013, יום הולדתה ה-107, הקדישה חברת גוגל להופר לוגו דודל מיוחד, לציון הישגיה בתחום המחשב. בדודל נראית הופר כותבת תוכנית COBOL המחשבת את גילה.
ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה (לאחר מותה).
כוכב הלכת המינורי 5773 Hopper, שהתגלה על ידי אלינור הלין, נקרא על שמה. השם הוכרז בנובמבר 2019.
יון מצולה
"יְוֵן מְצוּלָה" הוא שמה של כרוניקה שכתב הרב נתן נטע הנובר על גזירות ת"ח ת"ט.
המחבר התגורר באיזיאסלב, משם נמלט עם פרוץ המרד למז'יבוז'. הרב הנובר היה עד ראייה למתרחש בעירו; את היתר השלים משמועות ומהעתקה ספרותית משלוש כרוניקות קודמות: "צוק העתים" למאיר בן שמואל משברשין (יצא ב-1650), "מגילת עיפה" לר' שבתי כהן (1651), ו"פתח תשובה" מאת גבריאל בן יהושע שוסבורג (1651). הרב הנובר תיאר את התקופה הסוערת שהחלה במרד חמלניצקי, בו תקפו הקוזאקים והטטרים מחאנות קרים את האיחוד הפולני-ליטאי, תוך שהם טובחים ביהודים וביתר האוכלוסייה. כמו כן תיאר את ההגנה על ערים בידי כוחות האיחוד, כולל היהודים. הספר התקבע בזיכרון ההיסטורי: הוא יצא ביותר מעשרים מהדורות ותורגם לכמה שפות.
הרב הנובר נטה להגזים מאוד בקני-מידה מספריים וניסה, כסופרים אחרים בני זמנו, לקשור את קרבנות המאורעות למסורת האשכנזית של מוות על קידוש השם. בין היתר, דיווחו על הסירוב ההמוני להתנצר בטולצ'ין הוא כנראה העתקה מהתיעוד של מאיר בן שמואל על אירוע דומה בהומל. עד המאה ה-20 כמעט ולא היה היסטוריון יהודי שלא הסתמך על ספרו, אך במחצית השנייה שלה הפחית המחקר המודרני בהערכת אמינותו המוחלטת של "יון מצולה"; למרות זאת, הוא עודנו מקור חשוב אודות המאורעות.
מאעת
במיתולוגיה המצרית, מאעת (גם: מועת) הייתה אלת הצדק, החוק והאמת.
מאעת
במיתולוגיה המצרית המאעת הוא מושג מופשט המתאר את עיקרון הצדק הקוסמי הנוכח בעולם, אך עם זאת, מושג זה הואנש לדמות אלה. כנגזרת מתוך עיקרון הצדק המופשט אלה זו מייצגת את הסדר, האמת והחוק השרירים במצרים העתיקה. עיקרון זה הוא גם עיקרון הסדר החברתי וגם עיקרון סדר התופעות בעולם. המקביל הזכרי של מאעת הוא תחות, אל החוכמה והשירה, בעל ראשה של ציפור האיביס.
ישויות מזוהות עם אלה זו
שליט מצרים, הפרעה המכהן, נחשב לדובר המאעת. מתוך כך קיבל את הסמכות להשליט את החוק המשפטי והסדר החברתי. הקשר בין הפרעה המצרי והמאעת הוא עתיק יומין, ועדויות כתובות ראשונות אודות מערכות יחסים אלו השתמרו למן המאה ה-24 לפני ספירת הנוצרים, ימי הממלכה המצרית הקדומה, שושלות 4-8.
חוקיה של מאעת
בתקופת מצרים העתיקה, הפרעה המכהן היה נחשב לדוברה של מאעת, שכביכול הייתה קיימת בלבו כל הזמן, והכתיבה דרך פיו את חוקיה וכלליה, לכן כל צו שלו נחשב לצו מפיה של מאעת, שאין עליו עוררין. רוב החינוך והתרבות המצרית הקדומה התבססו על מספר חוקים ואמות מוסר, שנקבעו על ידי מאעת.
היווצרות המאעת
על-פי המיתוס מאעת נולדה כאשר אל האוויר, שו, הפריד בין נות אלת השמים, וגב אל האדמה. מהריק שנוצר ביניהם נוצרה נוצה לבנה וקלילה, שהייתה מאעת. היא נחשבה לזו המשליטה סדר בכאוס, ובנוסף הנוצה נקראת גם נוצת האמת. אוסיריס השתמש בנוצה הזאת כדי להחליט אם המת דובר אמת או שקר במשפט המוות, וכך הוא החליט אם לתת לאמות הטורף לאכול את הלבבות שלהם, ולמנוע מהמתים את העולם הבא.
תיאור המאעת
באומנות המאעת מיוצגת כאישה אידיאלית- יפהפייה, ענוגה ועדינה. ראשה מעוטר בנוצת יען, לעיתים הנוצה צומחת ישירות מקודקודה ולעיתים הנוצה קשורה בסרט. נוצה זו מהווה את הסמליל הפונטי של השם מאעת. האלילה לובשת שמלה צרת גזרה וללא קישוטים נוספים. בחלק מהעדויות שהשתמרו לגביה היא עונדת צמיד או שרשרת. מלבד הנוצה המאפיינת של מאעת, דמותה הגשמית אוחזת בענח', סמל החיים המצרי.
עיקרון המאעת
עבור המצרים הקדמונים עיקרון הצדק משמש כאמצעי וכמטרה. מטרת העיקרון היא להאריך את החיים ולייצר ביטחון, שגשוג ואושר לאדם. תפיסת עיקרון הצדק באופן זה, נובעת מהאמונה כי כל אדם הוא חלק מהקוסמוס וכל אדם מסוגל להשפיע על הקוסמוס בחזרה במעשים או בדיבור. כל הממלא אחר חוקי המאעת יזכה בטוב וכל העובר על חוקים אלו יזכה לרע: למחלות, סבל ומוות.
תפקיד המאעת
לפי ספר המתים המצרי, כל נשמה כשהייתה מגיעה לתחום שיפוטו של אוסיריס, אל המוות, הייתה מוסרת את לבה לשקילה על מאזניים, אשר בכף המאזניים השנייה נחה נוצת האמת – סמלה-נציגתה של מאעת. אם הלב היה שווה במשקלו לנוצה, היה זה סימן כי היא טהורה מחטאים ורשאית להמשיך לעולם הבא; אך אם הלב היה כבד יותר מהנוצה, הוא היה נטרף על ידי המפלצת אמות, והנשמה הייתה נידונה לשכחה נצחית.
השפעות תאולוגיות ותרבותיות
עבור התרבות המצרית רעיון המאעת מהווה את מעטפת הדת הקוהרנטית הראשונית של המצרים הקדומים. עיקרון מופשט זה נגע בכל תחומי החיים של האדם, החל מרגע לידתו ועד לרגע מותו. העיקרון הכווין את מעשיי האדם בתחומי המשפט, הפוליטיקה, סדר התופעות בעולם (מדע) והאתיקה. העיקרון חלש על התחומים האישיים, הקהילתיים והמדינתיים, ומתוך כך נחשב כערש הדת הקוהרנטית הראשונית בממלכת מצרים הקדומה. בראשיתה שרתה תרבות זו תחת שלטון האימפריה המצרית, ומתוקף כך תרבויות אלו שיחלפו ביניהן רעיונות ומאפיינים אשר הושפעו מתפיסות העולם האחת של השנייה. יחסי גומלין אלו באים לידי ביטוי בין היתר באופן תיאור המציאות ובאופן קביעת חוקיה. דוגמה לכך היא קווי דמיון מסוימים בין עשרת הדיברות המקראיים ופרק 125 בספר המתים המצרי. בשני קובצי חוקים אלו, מוסדרים עקרונות היחסים בין אדם לאדם המנוסחים על דרך השלילה, וזאת על מנת לצמצם את ההגבלה על האדם. כמו כן, קבלת חוקים אלו מהאל באופן ישיר משמשים על מנת להנכיח את האל. דמיון תאולוגי זה נובע מהסיבה ששתי תרבויות אלו שאפו "חזות בהתגלמות האל המופשט, עיקרון הצדק והסדר הקוסמי, דרך קיום חוקי הסדר והמוסר האלוהיים. בתקופת מצרים התלמיית שולבו החוקים ההלניסטיים באלה של המצרים, באופן זה חוקי תלמיי הושפעו רבות מחוקיה של האלה מאעת.
באסקט סרגוסה
באסקט סרגוסה (בספרדית: Basket Zaragoza), ובשמה הנוכחי (נכון ל-2021) קאסאדמונט סרגוסה עקב חסות מסחרית, היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר סרגוסה שבצפון ספרד. נכון לעונת המועדון משחק בליגת העל הספרדית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2002, כשרכשה את מקומה של קבוצת סונדאוס דל נורטה קורוניה בליגה השנייה. בעונת 2003/04 זכתה הקבוצה בגביע הנסיך אסטוריאס לאחר ניצחון מול "פלסנסיה גלקו". במהלך שנותיה הראשונות התבססה בצמרת הגבוהה של הליגה השנייה, אך החמיצה פעם אחר פעם את העלייה לליגת העל בהפסדים כואבים בפלייאוף העלייה.
בסיום עונת 2007/08 העפילה לראשונה לליגת העל. אך סיימה במקום ה-17 וירדה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 2009/10 שוב העפילה לליגת העל.
הקבוצה מארחת בפרנסיפה פליפה ארנה המכיל 10,801 מקומות ישיבה, והוקם בשנת 1990.
בעיר סרגוסה קיימת עוד קבוצה, קלוב סרגוסה (כיום בליגה החמישית) שבעונת 1990/91 הגיעה עד לגמר גביע ספורטה והפסידה לפאוק סלוניקי.
פורמולה 1 עונת 1963
עונת 1963 היא העונה ה-14 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו עשרה מרוצים. ג'ים קלארק היה דומיננטי לאורך העונה כולה, ניצח בשבעה מרוצים וזכה באליפות הנהגים. קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים בפעם הראשונה בתולדותיה.
תקציר העונה
ג'ים קלארק זכה באליפות לאחר שניצח שבעה מרוצים במהלך העונה. גרהאם היל, האלוף היוצא, ניצח שני מרוצים וג'ון סורטיס ניצח את המרוץ הנוסף. שיא שבעת הניצחונות בעונה החזיק מעמד במשך 21 שנים עד שאלן פרוסט השווה את ההישג בשנת 1984. השיא נשבר על ידי איירטון סנה בשנת 1988 (8 ניצחונות).
קבוצת ATS, שהוקמה על ידי יוצאי פרארי, נכשלה במהלך העונה דבר שפגע בקריירת המרוצים של פיל היל.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 6 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
דירוג הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
דירוג היצרנים
עונה זאת הייתה העונה השישית של אליפות היצרנים. חלוקת הנקודות התבצעה בדומה לאליפות הנהגים. הניקוד ניתן ליצרן, בהתאם לתוצאה הגבוהה ביותר שהשיגו נהגי הקבוצה בכל מרוץ.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2014
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-42 התקיים ב-23 בנובמבר 2014 בתיאטרון נוקיה לייב, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2014. המועמדים הוכרזו באופן רשמי בשידור חי ב-20 באוקטובר 2014 על ידי, תוך שהוכרז שפיטבול ינחה אותו. איגי אזליה הייתה לאמן עם מרבית המועמדויות בטקס (6), תוך שואן דיירקשן וקייטי פרי היו לאמנים שזכו במרבית הפרסים בטקס (3). הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט זכתה בפרס דיק קלארק למצוינות.
לאחר הטקס, הוכרז כי נתוני הרייטינג שלו עמדו על כ-11.61 מיליון צופים בסך הכול.
מזוזואיקון
עידן המזוזואיקון (עידן החיים האמצעי, מיוונית: meso-/μεσο – אמצעי, zōon/ζῷον – חיים או בעלי חיים) הוא עידן בלוח הזמנים הגאולוגי. משך תקופתו: 186 מיליוני שנים, מ-252 מיליון שנה לפני זמננו ועד ל-66 מיליון לפני זמננו. במזוזואיקון נמצאים לפי הסדר תור הטריאס, תור היורה ותור הקרטיקון.
עידן המזוזואיקון, העידן התיכון בהתפתחות עולם החי ועולם הצומח, היה בעל חשיבות רבה מבחינה גאולוגית באזורנו. סלעים רבים מעידן זה נחשפים בארץ ישראל, וכן התרחשו בו אירועים טקטוניים חשובים שהשפיעו על עיצוב השטח. לעידן זה גם חשיבות כלכלית – רבים מהסלעים שנוצרו בו משמשים מלכודות למאגרי מים, נפט וגז טבעי, וכן מקור לחומרי בנייה.
עידן המזוזואיקון נחלק לשלושה תורים, כאשר גבולות התורים נקבעו לפי שינויים קיצוניים בהרכב החיים בכדור הארץ. שמותיהם של התורים ניתנו לפי טור הסלעים מתקופות אלה באירופה:
בסופו של עידן הפלאוזואיקון חלה נסיגת ים נרחבת, אשר אפשרה התפתחות של מינים יבשתיים רבים וכן התאמה של מינים נוספים לתנאי לגונה. מינים ימיים רבים, לעומת זאת, נכחדו בתקופה זו.
טריאס
בתור הטריאס הופיעו אלמוגים ונבנו שוניות, התפתחו אמוניטים חדשים, וכן זוחלים ימיים, דינוזאורים, צבים ויונקים קטנים. כמו כן, הופיעו בה שרכים ונמשכה התפתחות המחטניים. בתקופה זו שגשגו הארכוזאורים – זוחלים קדומים מהם התפתחו התנינאים, התקודונתים, הפטרוזאורים והדינוזאורים, הקדום ביותר הידוע מהם היה הניאסזאורוס (Nyasasaurus) שצץ לפני 243 מיליון שנה. הטריאס הסתיים בהכחדה המונית שהביאה לעלייתם של הדינוזאורים והפיכתם לחיות היבשה הדומיננטיות.
יורה
בתור היורה שרר באזורנו אקלים חם, ושוניות האלמוגים שגשגו. בעולם החלה בתור זה פתיחתם של האוקיינוס האטלנטי ושבירת יבשת גונדוואנה שמדרום לים הטתיס. בסוף היורה חלה נסיגת ים נרחבת. ביורה שלטו ביבשה הדינוזאורים ובפרט הזאורופודים הענקיים ששקלו עשרות טונות והגיעו לגדלים של עשרות מטרים, והיו היצורים הגדולים ביותר שהילכו על פני האדמה. באמצע היורה החלו להתפתח העופות אך באוויר עדיין שלטו הפטרוזאורים. בים שרצו זוחלי ענק כגון פלזיוזאורים ואיכתיוזאורים.
קרטיקון
לקראת סוף המזוזואיקון חל שינוי קיצוני בתנאים בכדור הארץ. שינוי זה גרם להיעלמותם של מינים רבים, ביניהם האמוניטים, הרודיסטים, חוריריות שונות, המוזאזאוריים, הפטרוזאורים והדינוזאורים. לעומת זאת, היונקים, העופות, התנינאים והצבים שרדו את ההכחדה וחיים גם כיום. הכחדה גדולה זו יצרה גבול ביוגני בין המזוזואיקון והקנוזואיקון, עידן בעלי החיים החדשים, שבא אחריו. גבול זה מכונה גם "גבול K-Pg" משום שמפריד בין הקרטיקון והפלאוגן.
המסלע המזוזואי בארץ ישראל
בעידן המזוזואיקון חדר ים תטיס לתוך היבשה בפעימות מתגברות. שינוי הדרגתי זה גרם למעבר הדרגתי של סלעי המשקע מקלאסטיים לקארבונטים ימיים, תוך שיש לעיתים החלפות המעידות על נסיגות.
הסלעים המזוזואים באזורנו נחלקים לשלוש קבוצות:
יצורים שהתקיימו בעידן המזוזואיקון
רשימה חלקית של קבוצות האורגניזמים הרב-תאיים שהתקיימו במזוזואיקון:
קלגרי פליימס
קלגרי פליימס (באנגלית: Calgary Flames) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מקלגרי, אלברטה, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1972 באטלנטה תחת השם אטלנטה פליימס כתוצאה ממתן זיכיון חפוז באותה שנה לניו יורק איילנדרס והרצון לשמור על מספר קבוצות זוגי בליגה. ב-1980 עברה הקבוצה לקלגרי.
הפליימס זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-1989.
1972 - 1980: ימי אטלנטה פליימס
סיפורה של קלגרי פליימס התחיל ב-1968 באטלנטה, כאשר איש העסקים טום קזינס ומושל ג'ורג'יה לשעבר, קרל סנדרס, קנו את קבוצת ה-NBA סנט לואיס הוקס והעבירו אותה לעיר. השניים בנו עבור קבוצת הכדורסל אולם חדש במרכז אטלנטה, "אומני קוליסאום", וביססו עליו גם בקשה לזיכיון לקבוצת NHL.
ב-1972 העניקה ה-NHL בחופזה זיכיון לקבוצה בלונג איילנד (שהפכה להיות ניו יורק איילנדרס) כדי להדוף תחרות מצד ליגה מתחרה שהייתה בשלבי הקמה, ה-WHA. מתוך רצון לאזן את לוח המשחקים ולשמור על מספר קבוצות זוגי בליגה הוענק גם הזיכיון לקבוצה מאטלנטה - קבוצה ראשונה של ה-NHL בדרום-מזרח ארצות הברית. השם "פליימס" ("להבות") נבחר כדי לייצג את השריפה הגדולה שהשמידה את אטלנטה במלחמת האזרחים.
הפליימס הצליחו למדי בעונה הרגילה - מתוך שמונה העונות שלהם באטלנטה הם עלו שש פעמים לפלייאוף. עם זאת, בפלייאוף הייתה הקבוצה כישלון חרוץ; היא נוצחה בכל שש סדרות הפלייאוף בהן השתתפה, וניצחה בכולן ביחד בשני משחקים בלבד.
הפליימס היו כישלון גם בתחום הכספי. ההימור על קבוצה ראשונה בדרום-מזרח ארצות הברית התגלה באותם ימים ככישלון, והתחרות עם ה-WHA גבתה גם היא מחיר כבד. הפליימס לא הצליחו להשיג חוזה טלוויזיה, וקזינס נאלץ למכור את הקבוצה כדי להצילה מפשיטת רגל. בהיעדר הצעות שישאירו את הקבוצה באטלנטה, מכר קזינס את הקבוצה לאיש עסקים קנדי, נלסון סקלבניה, שבעברו החזיק בשתי קבוצות ב-WHA - אדמונטון אוילרס ואינדיאנפוליס רייסרס, שם התפרסם כראשון שהחתים על חוזה מקצועני את וויין גרצקי. סקלבניה החליט להעביר את הקבוצה לקלגרי, ולשמר עבורה את השם "פליימס", אותו ראה כמתאים לקבוצה המבוססת באלברטה שבה מפותחת תעשיית הנפט. את עונת 1981 פתחה הקבוצה בביתה החדש.
1980 - 1985: הצלחה ראשונית בבית החדש
עם הגיעם לקלגרי הפכו הפליימס לסיפור הצלחה מיידי. הקהל קיבל את הקבוצה בהתלהבות, והאולם הביתי של הקבוצה, "סטמפיד קורל" בן ה-7000 מקומות, היה מלא בכל משחק. 10000 מנויים עונתיים וחצי-עונתיים נמכרו לעונה הראשונה של הקבוצה - הצלחה מפתיעה בהתחשב בעובדה שקבוצת ה-WHA ששיחקה בעיר עד 1977 התקבלה בקרירות והביאה מעט מאוד קהל למשחקיה.
הפליימס, בהנהגת המנהל קליף פלטשר, פנו מיד לאסטרטגיית הרכש שבנתה אותם בהמשך שנות ה-80 - רכישה של כמות גדולה של שחקנים אירופים ושחקני מכללות מליגת ה-NCAA, שווקים שאז היו ממועטי תחרות. כבר בעונה הראשונה בקלגרי השתלמה ההחלטה לקבוצה, כאשר החלוץ השוודי קנט נילסון, עם 49 שערים, הוביל אותה לפלייאוף. ההצלחה נמשכה גם בפלייאוף כאשר הפליימס ניצחו בסדרת פלייאוף לראשונה בתולדותיהם כולל תקופת אטלנטה, מול שיקגו בלאקהוקס, והמשיכו בניצחון נוסף בשבעה משחקים, נגד יתרון הביתיות, על פילדלפיה פליירס. בחצי הגמר נעצרו הפליימס בהפסד למינסוטה נורת'סטארס.
למזלם הרע של הפליימס חל בליגה באותה עונה ארגון מחדש על בסיס גאוגרפי. הפליימס מצאו עצמם בבית קשה מאוד, "בית סמיית'", שכלל את הקבוצות במערב היבשת, כולל מי שכבר הפכה ליריבתם המושבעת - אדמונטון אוילרס, שבאותה תקופה בנתה את אחת הקבוצות הגדולות בתולדות הליגה. כיוון שהפלייאוף באותה תקופה היה על בסיס בתים ולא חטיבות, הפליימס והאוילרס נפגשו בפלייאוף כמעט מדי שנה. בשתי העונות הבאות הצליחו הפליימס לעבור את ונקובר קנאקס בסיבוב הראשון בפלייאוף, אולם בשתי הפעמים כשלו מול האוילרס בסיבוב השני.
בינתיים המשיכו הפליימס במדיניות הרכש שלהם. בוגרי קולג'ים מליגת ה-NCAA השתלבו בקבוצה, וגם הרכש מאירופה נמשך עם הגעתו של כוכב שוודי נוסף, הוקן לוב. גם בית חדש נמצא לקבוצה - ה"סאדלדום" (Saddledome), ששמו נגזר מצורתו המזכירה אוכף.