cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקדוחן
פורע חוק או איש חוק
אקדחונים שומרי חוק ידועים היו בדרך כלל יעילים מאוד בביצוע עבודתם, ובמשך הזמן מצליחים להוריד את רמת האלימות, בדרך כלל לאחר שהאקדוחן שומר החוק היה מעורב במספר תקריות ירי, והפחד שהטיל עקב כך בקרב פורעי החוק גרם להם ליישר קו. לעיתים, הם נשכרו על ידי אנשי בקר או דמויות בולטות אחרות כדי לשמש כמגניהם במהלך מלחמות בקר. על אף שפעלו ברשות מצד רשויות אכיפת החוק, לאקדחונים רבים לא הייתה משרה רשמית. לעיתים, על מנת לעשות דברים באופן רשמי יותר, היו אקדחונים שמונו למשרות באופן פורמלי. דוגמה אחת לכך היא אנשי כנופייתו של ג'סי אוונס, שמונו לסוכנים במהלך המלחמה שמחוז לינקולן (טריטוריית ניו מקסיקו). אף עפ פי שטכנית הם היו אוכפי חוק רשמיים, בפועל הם היו למעשה רק שכירי-חרב.
בדרך כלל, כאשר אקדוחן נשכר על ידי עיירה לתפקיד המרשל, הוא זוכה למלוא תמיכתם של אנשי העיירה עד אשר הסדר שב על כנו, או אז אנשי העיירה "רומזים" לו שהגיע הזמן לשינוי - וזאת על מנת למנות מרשל פחות מסוכן, שמסתמך יותר על הכבוד שרוחשים לו, מאשר על הפחד ממנו, על מנת לאכוף את החוק. דוגמה טובה לכך הייתה החלטה שהתקבלה בשנת 1882 על ידי מועצת העיר של אל פאסו, טקסס, לפטר את מרשל העיירה דאלאס סטודנמאייר. הוא נכנס לאולם המועצה והזהיר את חברי המועצה שלא ינסו לקחת ממנו את אקדחיו או את משרתו, והם שינו מיד את דעתם, ואמרו לו שהוא יכול להמשיך בעבודתו. הוא התפטר בעצמו כעבור יומיים.
אקדוחנים מודרניים
ישנם אנשים המשחזרים את החיים כפי שהיו במערב הפרוע, בין אם מבחינה היסטורית ובין אם בייצוגם בתרבות הפופולרית, באמצעות השתתפות באירועים תחרותיים ייעודיים, בהם כל אקדוחן מאמץ לעצמו מראה המייצג דמות מערבית משלהי המאה ה-19, וכחלק מדמות זו - בוחר לעצמו כינוי. מקורם של אירועים מסוג זה הוא בדרום קליפורניה, ארצות הברית, בראשית שנות ה-80, אך הם מתרחשים כעת במקורות רבים אחרים, כאשר מספר ארגונים מקומיים מעודדים קיומם, הן בארצות הברית והן במדינות אחרות ברחבי העולם. ישנן קטגוריות שונות, בהן האקדוחנים יכולים להתחרות זה בזה.
לצד דמות הקאובוי האייקונית, האקדוחן הפך לדימוי תרבותי של העם האמריקאי ברחבי העולם, תוך אידיאליזציה של מעשי אלימות, לקיחת החוק לידיים, והרפתקה. גם מחוץ לז'אנר המערבון, במונח 'אקדוחן' נעשה שימוש בעידן המודרני בשביל לתאר מישהו בעל מיומנות מהירה ומדויקת בירי אקדחים, בין אם בחיים האמיתיים או בז'אנר בדיוני אחר.
"השליפה המהירה" - שהפכה לפופולרית בזכות האקדוחנים - עדיין נחשבת למיומנות בעלת חשיבות בקרב קהילות אנשי הצבא, המשטרה ואכיפת החוק האמריקניות.
בתרבות הפופולרית
דמויות של אקדוחנים כיכבו באמצעי מדיה שונים, גם מחוץ לז'אנר המערבון, לעיתים קרובות בשילוב עם אלמנטים ועם ז'אנרים אחרים, בעיקר מערבוני חלל וסטימפאנק. יכולות, בגדים והתנהגויות המקושרים עם האקדוחנים נראים בז'אנרים רבים אחרים. דוגמה לכך הוא האן סולו, הגיבור ה-"דמוי-אקדוחן" ממלחמת הכוכבים, שהורג את יריבו במהלך עימות בבר (בתחילת הסרט הראשון בסדרה). רולאן דיישן מסדרת ספרי הפנטזיה "המגדל האפל" הוא אקדוחן מצולק הנאבק במפלצות ובאויבים מעולם הפנטזיה. בהשראת טרילוגיית "האיש ללא שם" ודמויות אחרות ממערבוני ספגטי, דמותו מנותקת ולא סימפתית, לעיתים קרובות אדישה או כועסת למראה סימני פחדנות או רחמים עצמיים; עם זאת, לעיתים קרובות הוא מנסה לעזור לנזקקים (הפגנת מוסריות הנראית במידה רבה במערבונים).
ג'ונה הקס מ-DC קומיקס הוא צייד ראשים אכזרי המחויב לפעול על פי קוד אישי של כבוד, על מנת לנקום להגן על חפים מפשע. IGN דירג את ג'ונה הקס במקום 73 ברשימת גיבורי הקומיקס הגדולים בכל הזמנים. בהזדמנויות שונות ברחבי יקום DC, הקס מועבר מן המערב הפרוע לתקופה עכשווית, ואף מעבר לה. אפילו במקומות שאינם מוכרים לו, הקס מצליח לגבור על אויביו, בעלי כלי-נשק מתקדמים יותר. דמות קומיקס נוספת של אקדוחן הוא "Two-Gun Kid" של מארוול. תוך שימוש במיומנותו באקדחים, הוא מסייע לגיבורי-על רבים, בעיקר לענקית הירוקה.
יצירות מאנגה ואנימה יפניות רבות אימצו את ז'אנר המערבון. יאסוהירו נייטאו ידוע ביצירת מערבון החלל "טריגאן". הגיבור של הסיפור, ואש הבולש, הוא אקדוחן נודד עם עבר אפל. שלא כמו אקדחונים אחרים בעלי אופי אלים, ואש נושא עמדה פציפיסטית בדומה לשיין, ונמנע מלהרוג גברים, אפילו אויבים מסוכנים. מאחוריו עומד כומר בשם ניקולס ד. וולפווד, הנושא עמו מקלע כבד ומשגר רקטות בצורת צלב. ניקולס הוא אלים יותר מאשר וש, והשניים מתווכחים לעיתים קרובות על הריגת מתנגדים. יצירות מאנגה ואנימה אחרות, הפועלות בז'אנר המערבון, כוללות את "קאובוי ביבופ" ואת "מסעו של קינו".
אקדחונים מופיעים גם ביצירות מערבונים מודרניות. ריילן גיבנס מסדרת הטלוויזיה "Justified" מאופיין באותו קוד מוסרי מעורפל של שריף מהמערב הפרוע, אפילו באמצעות צורת דיבור מהירה עם יריביו. המתנקש אנטון שיגורן, מהרומן "לא ארץ לזקנים" (מוכר גם בשם "ארץ קשוחה"), בעל מאפיינים רבים של עבריין הנמלט מהחוק. בנוסף, דמות הקומיקס ויג'ילנטה הוא אקדוחן, שנוצר במהלך שנות ה-40.
דמויות של אקדוחנים הופיעו במשחקי וידאו רבים, הן במשחקים בסגנון המערב הפרוע המסורתי, והן במשחקים מודרניים ועתידניים. דמות אחת מאלה היא דמותו של קולטון ווייט, הגיבור של "Gun", משחק הווידאו הנמכר ביותר של 2005. דמות גיבור נודעת נוספת ממשחקי וידאו בסגנון המערב הפרוע היא של ג'ון מרסטון, מהמשחק "Red Dead Redemption", שהיה מועמד בשנת 2010 לפרס משחקי הווידאו של "ספייק". על פי הניו יורק טיימס: "הוא והיוצרים שלו יצרו עולם דמיוני משכנע, מלוכד ומרתק, אשר מציב רף חדש של תחכום ושל אמביציה עבור משחקים אלקטרוניים". קיילב, הדמות הראשית של משחקי הווידאו "Blood" ו-"Blood II: The Chosen", גם היא דמות של אקדוחן לשעבר מהמערב הפרוע. במילה "Gunfighter" נעשה שימוש על ידי קבוצה של מסוקי AH-64 אפאצ'י במשחק הווידאו Medal of Honor 2010. המסוקים יוצאים למבצע צבאי המכונה "Gunfighters", בו השחקן מגלם את דמותו של קפטן בראד "הוק" הוקינס.
הקוורטרבק לשעבר של הכדורגל האמריקאי, ברט פארב, זכה לכינוי "The Gunslinger", הודות למוצאו (הוא גדל באזור כפרי בדרום ארצות הברית) ולסגנון המשחק שלו (שהתאפיינו בפראיות ולקיחת סיכונים), שהובילו אותו להצלחה גדולה בליגת הפוטבול הלאומית.
ישראל אריה זלמנוביץ
הרב ישראל אריה זלמנוביץ (ד' בטבת תרע"ז, 29 בדצמבר 1916 - כ"ג בסיוון תשס"ג, 23 ביוני 2003) היה רבה של עכו ו"זקן חסידי צאנז" בישראל, לאחר השואה כיהן כרב במחנה ברגן-בלזן.
תולדותיו
נולד בקכניה שברומניה, בנם של שמואל נטע פישר ופרידה מילכה בת מאיר (החליף את שם משפחתו לזלמנוביץ כדי לעבור גבולות). למד בישיבות בטרנסילבניה ובהן וישווה וקלויזנבורג, שם היה מתלמידיו של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם. לאחר נישואיו, בשנת תש"א (1941), כיהן כר"מ בישיבה בבורשה. בשנת תש"ד (1944) נהרגו אשתו ובתו היחידה במחנה הריכוז אושוויץ. הרב זלמנוביץ היה במחנה ברגן-בלזן, ולאחר שחרורו היה מרבני מחנה העקורים ברגן-בלזן ופעיל מרכזי בקרב הניצולים בברגן-בלזן.
בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל. עמד בראש הקבוצה שהכתירה את רבו הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם לאדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג. בשנות ה-50 נישא בשנית וכיהן ברבנות ביבנה.
בתחילת שנות ה-60 מונה כרבה האשכנזי הראשי של עכו, וכיהן בתפקידו כעשרים שנה. בהגיעו לגמלאות פרש מן הרבנות בעכו ועבר להתגורר בבני ברק. וכן היה רב של קריית צאנז בנתניה. נחשב זקן תלמידי האדמו"ר מקלויזנבורג וחסידי צאנז בישראל. לאחר פטירת האדמו"ר הכריז על מינוי שני בניו לאדמו"רים - בישראל ובארצות הברית.
נפטר בשנת תשס"ג, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
משפחתו
חלק מאחיו ואחיותיו שרדו את השואה ועלו לישראל.
קוקייה רצנית
קוקייה רצנית (שם מדעי: Geococcyx) הוא סוג קוקיות בעל שני מינים הנפוצים באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית.
מאפיינים
אורכה של הקוקייה הרצנית מהזנב עד המקור נע בין 46 ל־61 ס"מ בממוצע. נוצותיה חומות, שחורות ולבנות. לקוקייה רגליים ארוכות. אף שהיא מסוגלת לעוף היא מבלה את רוב זמנה על הקרקע.
קוקייה רצנית בתרבות
הדמות המצוירת רוד־ראנר, המופיעה ביצירות רבות של האחים וורנר, מבוססת על הקוקייה הרצנית. שמה של הדמות הוא כשמה האנגלי של הקוקייה, ובמרבית הזמן היא נמלטת – בריצה, ולא בתעופה – מזאב הערבות וייל אי קויוטי (נשמע כמו "זאב ערבות ערמומי").
אסתר שפירא גינזבורג
אסתר (שפירא) גינזבורג (1881, רוסיה – 5 בינואר 1966, תל אביב) הייתה מחנכת עברייה, מייסדת גן הילדים העברי הראשון בארץ ישראל במושבה ראשון לציון והגננת הראשונה בו. חלוצה ופורצת דרך בהוראת עברית לגיל הרך בארץ.
ילדות ונעורים
נולדה בשנת 1881 לשרה פייגה וישראל חיים, סוחר תבואות, בוורונש שברוסיה, בת זקונים במשפחה בת שלוש בנות. בשנות התשעים של המאה ה-19 עלתה המשפחה לארץ ישראל למושבה ראשון לציון. אחיותיה, שכבר היו נשואות, נשארו ברוסיה. אביה עבד ככורם במושבה ובהמשך מונה לאחראי על ארגון הובלות עגלות היין מהיקב בראשון לציון לעיר יפו.
הכשרתה כגננת עברייה
שפירא הצטיינה בלימודיה בבית הספר בראשון לציון, שהיה בית ספר מטעם הברון רוטשילד ושפת ההוראה בו הייתה צרפתית. בשל כך ביקש אליהו שייד, המפקח ראשי על מושבות הברון, לשלוח אותה לפריז כדי שתשתלם שם כגננת ואחר כך תפתח במושבה גן ילדים. דוד יודילוביץ, איש ביל"ו סופר ומורה לעברית במושבה, ששאף לפתוח במושבה גן ילדים עברי, ראה באסתר שפירא מועמדת אידיאלית לתפקיד, ועל כן פנה להוריה וגילה התנגדות להשתלמות הבת בחוץ לארץ. כך סוכם שתשתלם בהוראה בירושלים. בתיווכו של יודילביץ ובעזרתו של אליעזר בן-יהודה קיבלה שפירא מהמפקח הראשי של מושבות הברון תקציב להוצאות לימודיה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד שבניהולה של פורטונה בכר. בעת הכשרתה כבר החלו להקים את המבנה לגן הילדים העברי בראשון לציון. יודילוביץ תיאר את ההכנות:
תחילה גרה בחדר בבניין בית הספר וסעדה עם המורות. לאחר כחודש עברה להתגורר בבית אשת המורה זאב יעבץ, ואת ארוחותיה קיימה על שולחנו של המורה מרדכי קריצ'בסקי. בבית שני המורים הללו, שפעלו למען תחיית הלשון העברית, נהגה לשוחח בעברית ולשפרה. הגננת הראשית בכיתת הגן בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, שמנתה מאה ועשרים ילדות, הדריכה את שפירא. במהלך השבוע השתלמה בגן תוך צפייה בגננת והתנסות בהוראה. לאחר שעות הלימודים הכינה חומרי למידה, תרגמה שירים לעברית וקראה ספרות מקצועית.
הקמת גן הילדים העברי הראשון
גן הילדים העברי בראשון לציון היה המוסד החינוכי הראשון לגיל הרך שענה על הצורך להקנות לילדים ולילדות שליטה בעברית לקראת לימודיהם בבית הספר. הגן נפתח בשנת 1898 באולם קומת הקרקע של בית הכנסת הגדול בעיר. בשנים הראשונות שימש כמכינה להוראת עברית לקראת הכניסה לבית הספר, ולאחר שנים אחדות הפכה המכינה לגן ילדים של ממש. שיטת החינוך הייתה שיטתו של פרידריך פרֶבֶּל, לפיה במרכז תוכנית הלימודים עומדת פעילות עצמאית של הילדים והילדות המבוססת על ניסיונם תוך הבעה עצמית ספונטנית, משחק ויוזמות חופשיות. אריה ליב הורוביץ, שעבר מהמושבה עקרון לראשון לציון סייע בהכנת ה"שיעורים הפרֶבֶּליים" וכן בתרגום פרוזה, שירים ומשחקים, וכך גם דוד יודילוביץ. על פי חוקר החינוך שלמה הרמתי, לא הייתה זו ספרות מופת אלא טקסטים שאִפשרו שימוש מידי בעבור הגננת שפירא. יהודית הררי (אייזנברג), תלמידתה של שפירא והגננת הראשונה במושבה רחובות, סיפרה כיצד בישראל ובשאר העולם התפעלו מן הפעוטות שדיברו עברית. שליטתם בשפה השפיעה על הוריהם, שהחלו לדבר עברית. שפירא גם לימדה עברית גננות אחרות. יודילוביץ אמר עליה: "באופן מצוין הסתגלה אסתר לתפקידה כמנהלת גן-ילדים: ולמקצוע הפדגוגי הזה התמכרה בכל רצונה ומרצה והקימה דור עברי קטן נחמד וטוב, בנים ובנות עברים ועבריות...". בזיכרונותיה תיארה גרטלה (בן זאב) הורביץ, מראשונות ראשון לציון, את ימיה כתלמידה בגן זה:
שפירא ניהלה את גן הילדים ושימשה בו כגננת במשך כשש שנים, עד פסח שנת 1903, אז פרשה, ככל הנראה מסיבות בריאותיות. במכתב הפרישה כתבה:
גן הילדים העברי בראשון לציון המריץ אנשי המושבות אחרות להקים בהן גני ילדים עבריים. בגן שניהלה שפירא הוכשרו הגננות לאה מזא"ה, שחנכה בשלבי 1901 את הגן העברי הראשון ביפו, ויהודית אייזנברג-הררי, שבשנת 1902 פתחה גן עברי במושבה רחובות. בשנת 1903 נפתח ביוזמת דוד ילין גן עברי בירושלים, בניהול הגננת אלישבע גיסין-אפרתי.
חייה האישיים
ב-7 בדצמבר 1901 נישאה שפירא לאהרן גינזבורג, חניך בית הספר העברי במושבה וחבר בתזמורת של ראשון לציון. לזוג נולדו בת ובן. בעקבות תפקידו של אהרן כבא-כוחה של הנהלת היקב בראשון לציון בלונדון, עברה המשפחה להתגורר שם. גם בלונדון חינכה את ילדיה "ברוח היהדות הטהורה והלאומיות". בשנת 1950 חזרו לישראל וגרו בתל אביב. העיתונאי והסופר מידד שיף, אחיינה מצד אישהּ, סיפר כי גם בערוב ימיה הקפידה על עברית צחה. בשנת 1960 התאלמנה.
מסקנה מחייבת מהנחה שוללת
מסקנה מחייבת מהנחה שוללת היא כשל לוגי הקיים כאשר המסקנה מסילוגיזם קטגורי היא חיובית, אך לפחות אחת מההנחות היא שלילית (נגטיבית). בגרסאות שונות, מופיע כשל זה גם בתצורות נוספות כמו זו שבלך תוכיח שאין לך אחות. דוגמאות:
אסתר שפירא גינזבורג
חייה האישיים
אסתר שפירא גינזבורג נפטרה ב-5 בינואר 1966, בגיל 85, ונקברה לצד אישהּ בבית העלמין קריית שאול.
פיומי
פיומי (גם: "אל-פיומי") הוא שם משפחה טופונימי המעיד על ייחוס לעיר פיום שבמצרים. השם מתועד בקרב יהודים וגם בקרב ערבים מצרים ופלסטינים.
יעקב אחימאיר
ביוגרפיה
אחימאיר נולד ברמת גן בשנת 1938. בנם של סוניה ואב"א אחימאיר. אביו היה מראשי ברית הבריונים, הזרם הימני-רדיקלי בתנועה הרוויזיוניסטית.
נקרא יעקב שלמה על שמם של לוחם האצ"ל ועולה הגרדום שלמה בן יוסף.
אחימאיר גדל בירושלים, וסיים את לימודיו בגימנסיית "דביר". את שירותו בצה"ל עשה בחיל השריון. לאחר מכן, למד היסטוריה כללית ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
את דרכו בעיתונות החל ככתב "חרות לנוער". בשנות השישים שהה בלונדון, שם שימש כשדר בשידור העברי של הבי בי סי, אשר כלל שידור יומי קצר בשפה העברית ששודר לישראל בגלים קצרים.
מראשית שנות השבעים, היה יעקב אחימאיר שדר בקול ישראל ובערוץ הראשון. הוא הגיש את התוכנית "היום הזה", עבד כמראיין ומנחה ב"מוקד", שימש כעורך ומגיש ב"יומן", ככתב מדיני וככתב בוושינגטון. בעשרות שנות עבודתו, סיקר יעקב אחימאיר חלק ניכר מן האירועים המדיניים בישראל. בין היתר, היה ליד כבש המטוס שהביא לארץ את נשיא מצרים אנואר סאדאת ב-19 בנובמבר 1977 וסיקר את ההתנתקות מגוש קטיף באוגוסט 2005.
בראשית שנות ה-80 היה כתב הטלוויזיה בכנסת ובשנת 1986 נתמנה לעורך "מבט". בחירתו הגיעה לאחר שמלשכת ראש הממשלה שמעון פרס, ביקשו שלא למנותו לתפקיד מאחר שאחיו היה יועץ התקשורת של יצחק שמיר.
במהלך שנות ה-90, הנחה אחימאיר מספר תוכניות אקטואליה, בהן "פוליטיקה" ו"פופוליטיקה". כמו כן, הוא נמנה בין מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל, עד אשר הופסק שידורה.
גם לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי, המשיך אחימאיר לערוך ולהגיש את התוכנית "רואים עולם", בערוץ "כאן 11", אותה הגיש בימי הערוץ הראשון. המשדר האחרון של "רואים עולם" שודר ב-1 בפברואר 2020 ולאחריו אחימאיר פרש לגמלאות. עד אז, הגיש אחימאיר לעיתים גם את התוכנית "הבוקר הזה" בכאן ב'. הוא גם פרסם מאמרים במדור הדעות בעיתון "מעריב", וכיום, ב"ישראל היום".
ביוני 2020 החל לשמש כפרשן בחדשות הבוקר, באוקטובר 2021 פוטר.
לאחר פיטוריו החל לשמש כפרשן בתוכנית שש - אמנון לוי.
החל מ-2022 הוא משמש כפרזנטור של חברת דינמיקה סלולר.
מנימוקי זכייתו בפרס ישראל:.
אחימאיר הוא עמית-בכיר במרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לסופרת וחוקרת הספרות אורה אחימאיר, ואב לבן ובת. אחיו הוא חבר הכנסת לשעבר יוסף אחימאיר. בנוסף יש לו אחות למחצה, זאבה, מנישואיו הראשונים של אביו.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
ימים ארוכים
ימים ארוכים הוא האלבום השלישי של צמד הראפרים הישראלי כהן@מושון, האלבום יצא לאור ב-13 באוגוסט 2016, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
האלבום מושפע מוזיקלית מהזמר אריק איינשטיין וכולל דגימות רבות של שיריו. כמו כן, איינשטיין היה חבר קרוב של אביו של מיכאל "מושון" מושונוב, מוני. השיר "אין שום בעיה" מתוך האלבום הופק על ידי המפיק הבינלאומי דה אלכימיסט.
סין (אפקוט)
ביתן סין הוא אחד מביתני המדינות המצויים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
תיאור
ביתן זה נבנה עם הקמת הפארק, בשנת 1982 - פחות מעשור לאחר ביקור נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג במסגרת הסדרת היחסים בין ארצות הברית לסין העממית. הביתן איפשר לאזרח האמריקאי לראות בפעם הראשונה מאז הקמת סין העממית איך נראים מבנים בסין (באותה עת טרם התאפשרה כניסת תיירים לסין). הביתן נבנה בשיתוף עם ממשלת סין, ומדמה גן סיני, וכן נמצא בו מבנה המהווה העתק מוקטן של מקדש השמיים המצוי בבייג'ינג ופגודה. בתוך מבנה זה מוקרן הסרט על גבי מסכי 360° - מחשבות על סין (או השתקפויות של סין - Reflections of China). כמו כן מצויים בביתן חנות למוצרים סינים ומסעדות סיניות.
בביתן צולם הווידאו קליפ של השיר "Reflection" של הזמרת כריסטינה אגילרה (שיר הנושא של הסרט "מולאן)".
ניצול יחסי מרות
ניצול יחסי מרות הוא שימוש לרעה שעושה אדם בשליטה או בהשפעה שיש לו על אדם אחר מכוח היחסים שביניהם, כגון יחסים שבין מנהל לעובדיו או בין מורה לתלמידיו. חוק העונשין וחוק למניעת הטרדה מינית עוסקים במצבים שבהם ניצול יחסי מרות הוא עבירה פלילית.
יחסי מרות
יחסי מרות בין שני אנשים הם יחסים שבהם מתקיים פער כוח בין שני אנשים שיש קשר ביניהם, כתוצאה ממעמדם:
בפסיקה נקבע שקיום יחסי מרות בעבודה "אינו מוגבל ליחסים של מעסיק או ממונה ישיר בלבד, אלא כולל גם השפעה, סמכות ומרות עקיפה במקום העבודה".
ניצול יחסי מרות
כאשר היוזמה לקיום קשר אסור במסגרת יחסי מרות הייתה של הבכיר מבין השניים, עולה הסבירות שזהו ניצול יחסי מרות, אך גם כאשר היוזמה הייתה של הזוטר, עלול הקשר להיחשב כניצול יחסי מרות.
השופט דב לוין עמד על חשיבות הביעור של ניצול יחסי מרות:
חוק למניעת הטרדה מינית
בהתאם ל הצעות חוזרות בעלות אופי מיני והתייחסויות חוזרות המופנות לאדם, המתמקדות במיניותו נחשבות להטרדה מינית, כאשר האדם הראה למטריד שאינו מעוניין בהצעות או בהתייחסויות האמורות. במצבים אחדים מעשים אלה נחשבים להטרדה מינית גם כאשר המוטרד לא הראה למטריד שאינו מעוניין בהצעות או בהתייחסויות האמורות. מצבים אלה הם הצעות והתייחסויות כאמור, המופנות אל:
על כך העירה שופטת בית הדין הארצי לעבודה, ורדה וירט לבנה:
עוד ציינה השופטת וירט לבנה את הדרך על בעל מרות ללכת כאשר הוא מעוניין לפתח קשר אמיתי עם הכפוף למרותו:
חוק העונשין
בעבירות מין שבהן עוסק חוק העונשין, ביצוע העבירה תוך ניצול יחסי מרות מביא בחלק מהעבירות להחמרה בעונש דוגמה: העונש על סרסרות הוא חמש שנות מאסר, אך כאשר היא נעשית תוך ניצול יחסי מרות עונשה שבע שנות מאסר. במקרים אחרים מעשה שאינו נחשב לעבירה הופך לעבירה כאשר הוא נעשה תוך ניצול יחסי מרות. דוגמה: בעילה בהסכמה של אישה שמלאו לה 18 שנים אינה עבירה, אך אם נעשתה תוך ניצול יחסי מרות ביחסי עבודה או בשירות היא נחשבת לבעילה אסורה בהסכמה, שעונשה שלוש שנות מאסר.
גם בעבירה של התעללות גופנית, נפשית או מינית בקטין או בחסר ישע מוחמר העונש כאשר מתקיימים יחסי מרות בין המתעלל לקורבנו.
חוק ההתיישנות
קובע שבחישוב תקופת ההתיישנות לא יבוא במניין הזמן שבו טרם מלאו לנפגע 28 שנים, כאשר, בין השאר, זו תובענה שהגיש נפגע בשל תקיפה מינית שבוצעה בנפגע בהיותו בגיר אך בטרם מלאו לו 21 שנים, תוך ניצול יחסי אמון, תלות, טיפול או מרות.
דוד באטוויניק
דוד באָטוויניק (יידיש, קרי: בוֹטוִויניק, נכתב גם בוטביניק; באנגלית: David Botwinik; 12 בדצמבר 1920 – 9 בפברואר 2022) היה מלחין מוזיקת יידיש ומורה למוזיקה יהודי-קנדי יליד פולין.
ביוגרפיה
באטוויניק נולד בשנת 1920 בעיר וילנה שבפולין (כיום בירת ליטא). בגיל 12 החל את לימודיו בקונסרבטוריון "יידישער מוזיק" בעירו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה התיישב בלודז'. מאוחר יותר למד בקונסרבטוריון למוזיקה סנטה צ'צ'יליה שברומא. ב-1956 היגר למונטריאול ועבד כמורה למוזיקה ומנהל מקהלה בבית הספר היהודי "פרץ" ובתלמוד תורה. לתקופה קצרה פרסם את כתב העת "דר נייער דור" ("הדור החדש") ואת העיתון הסאטירי "שמייזר" ("המצליף").
באטוויניק נפטר ב-9 בפברואר 2022.
טריומף GT6
טריומף GT6 (באנגלית: Triumph GT6) היא מכונית ספורט, 2.5 דלתות (2 דלתות צד + חלון אחורי נפתח), בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית טריומף, אשר יוצרה בין השנים 1966–1973.
יוצרו 40,626 יחידות.
ראסינג קלוב
ראסינג קלוב (בספרדית: Racing Club de Avellaneda) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי הנחשב לאחד מחמשת המועדונים הגדולים של ארגנטינה. הקבוצה זכתה בשמונה עשרה אליפויות וארבעה גביעים בינלאומיים. היא מכונה בארגנטינה La Academia (האקדמיה) בזכות התארים הרבים בהם זכתה בתקופה הפרה-מקצועית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בעיר אבז'אנדה שמדרום לבירה בואנוס איירס בשנת 1903. הקבוצה זכתה לכינוי "האקדמיה" בזכות שבע אליפויות ליגה (שאז נחשבה לחובבנית) רצופות, בין השנים 1913 ו-1919, תשע גביעים לאומיים באותן שנים ואליפויות נוספות 1921 ו-1925. בתקופה המקצוענית הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה בשנת 1949 ובארבע אליפויות נוספות עד שנת 1961, כאשר מאמנה בשלוש האליפויות הראשונות והרצופות היה גיז'רמו סטאבילה, מלך השערים במונדיאל 1930. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 שכתה הקבוצה פעמיים באליפות המדינה. באותה תקופה שיחק בה אורסטה קורבטה. לאחר מכן זכתה הקבוצה פעם נוספת באליפות בשנת 1967. כמו כן זכתה הקבוצה באותה שנה בגביע הליברטדורס ובגביע הביניבשתי ובכך הייתה לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בתואר זה. מאמנה באותה שנה היה חואן חוסה פיסוטי והקבוצה כונתה אז "אל אקיפו דה חוסה" (הקבוצה של חוסה). בין שחקני הקבוצה הבולטים באותה תקופה היו רוברטו פרפומו ואלפיו באסילה.
הקבוצה שיחקה שנתיים בליגה השנייה בשנים 1983 עד 1985. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1988 זכתה הקבוצה בשני גביעים - גביע הסופרקופה סוד-אמריקנה וגביע סופרקופה אינטר-אמריקנה (גביע לא רשמי אליבא ד-CONMEBOL).
בשנת 1999 ניצלה הקבוצה מפשיטת רגל, התאוששה וזכתה בשנת 2001, לאחר בצורת של 35 שנה, באליפות ארגנטינה, בהובלתו של המאמן ריינלדו מרלו. ב-14 בדצמבר 2014 זכתה הקבוצה באליפות טורניר המעבר לאחר 13 שנה. זכייה זו הגיעה הרבה בזכות דייגו מיליטו שחזר לקבוצת נעוריו לאחר גלות בליגות שונות באירופה.
הדרבי מול אינדפנדיינטה
משחקה של הקבוצה מול אינדפנדיינטה, נחשב לאחד החמים בכדורגל הארגנטינאי ומכונה "הקלאסיקו של אבז'אנדה". זה הוא הדרבי בו נפגשות שתי קבוצות גדולות בארגנטינה ושתיהן נמצאות בשכונת עוני כך שהיריבות בין האוהדים היא קשה ומפחידה עד כדי כך שבדרבי בשנת 2003 שני אוהדי אינדפנדיינטה נהרגו מירי. אחד ממשחקי הדרבי הזכורים היה כאשר דייגו מיליטו, אז חלוצה של ראסינג, ביקש מהשופט להרחיק את אחיו גאבי, ששיחק כבלמה של אינדפנדיינטה, במשחק בו צפתה אמם של השניים.
מדי הקבוצה
הקבוצה משחקת בתלבושת הכוללת חולצת פסים אנכיים בצבע תכלת ומכנסיים לבנים המזכירה את מדי הנבחרת.
טיתראוסטס
טיתראוסטס (ביוונית: Τιθραύστης, בלטינית: Tithraustes) היה הסטרפ הפרסי של סרדיס למשך שנים אחדות בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. העדויות ההיסטוריות אודותיו מעטות ביותר. הוא נשלח משושן ב-395 לפנה"ס כדי להחליף את טיספרנס, ולאחר שאסר אותו - הוציאו להורג.
כדי לסלק את האיום שנשקף לסטרפיה מצד הצבא הספרטני בפיקודו של אגסילאוס, שכנע טיתראוסטס את אגסילאוס להצעיד את אנשיו צפונה אל הסטרפיה של פרנבזוס, והעניק לו כסף למימון המסע. מלבד פעולה זו לא ידוע עוד דבר אודותיו.
קסנופון מספר כי טיתראוסטס הוא ששלח את טימוקרטס מרודוס אל ארץ יוון כדי להקימה על ספרטה, אך הדבר אינו מסתדר מבחינה כרונולוגית.
רבקה סוני
רבקה סוני (באנגלית: Rebecca Soni; נולדה ב-18 במרץ 1987) היא שחיינית עבר מארצות הברית ממוצא יהודי, היא אלופה אולימפית פעמיים ברציפות (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) במשחה 200 מטר חזה, בעלת 6 מדליות אולימפיות, אלופת העולם ושיאנית עולם במשחים ל-100 מטר חזה ול-200 מטר חזה. היא השחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה 100 מטר חזה מתחת ל-1:05 דקות ו-200 מטר חזה מתחת ל-2:20 דקות.
קורות חיים
רבקה סוני נולדה בפריהולד, ניו ג'רזי הוריה של רבקה פיטר וקינגה שונברג היגרו מקלוז'-נאפוקה שבטרנסילבניה (כיום ברומניה) לארצות הברית. סבא וסבתא רבתא של רבקה, בני הזוג שונברג, הם יהודים שניספו בשואה. בנם פולי (סבא של רבקה ואבא של פיטר) ניצול שואה ששרד את אושוויץ (נפטר בסוף יולי 2012). לרבקה סוני משפחה בישראל. היא דוברת גם הונגרית. החלה לשחות בגיל 10. היא בוגרת של אוניברסיטת דרום קליפורניה בתקשורת. התאמנה בהדרכתו של המאמן דייב סאלו. בשנת 2012 פרשה משחייה תחרותית ונכון לשנת 2017 היא מנטורית ספורטאים.
בשנת 2013, אימצה אורח חיים טבעוני. סוני לא הייתה מודעת לאורח חיים זה בתקופתה כספורטאית, ולדבריה העובדה שלא התחרתה כטבעונית היא אחת החרטות הגדולות שלה.
2005
באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר, טורקיה בשנת 2005 זכתה סוני בשתי מדליות כסף. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.77 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.84 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.71 שניות.
2006
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2006 סיימה סוני במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.06 דקות.
2009
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה, שנערכו באינדיאנפוליס ביולי 2009 קבעה סוני שיא אמריקאי חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.34 דקות. בנוסף, היא ניצחה במשחה ל-200 מטר חזה ( 2:20.38 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה סוני בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.93 דקות, לפני יוליה יפימובה מרוסיה (1:05.41 דקות) וקייסי קרלסון בת ארצה (1:05.75 דקות). בשלב חצי הגמר במשחה זה, היא קבעה שיא עולם חדש של 1:04.84 שניות ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:05 דקות. היא שיפרה את שיאה העולמי של לייזל ג'ונס מאוסטרליה שעמד על 1:05.09 דקות. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.11 שניות אחרי יפימובה שקבעה שיא עולם חדש (30.09 שניות) ולפני שרה קסוליס מאוסטרליה (30.16 שניות). במשחה ל-200 מטר חזה היא סיימה במקום רביעי בתוצאה של 2:22.15 דקות אחרי המנצחת נדיה היגל מסרביה (2:21.62 דקות). סוני פתחה בסערה את המשחה, בקצב מדהים של 1:05.73 דקות לאחר 100 מטר, כמעט 3 שניות לפני היגל. על סף הסיום כוחה לא עמד לה ושלוש השחייניות הזוכות הצליחות להשיגה.
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה ב-18 בדצמבר אותה שנה היא קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:14.57 דקות (השיא נוכחי, 2021). למחרת היא קבעה במשחה ל-100 מטר שיא עולם חדש של 1:02.70 דקות, שיפור לשיא העולם בן החודש של לייזל ג'ונס (1:03.00 דקות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי רותה מיילוטיטה מליטא (1:02.36 דקות).
2010
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה סוני ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חזה (1:04.93 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:20.69 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:55.23 דקות). תוצאות אלו שקבעה היו מהירות יותר מאלו שניקבעו באותם המשחים באליפות אירופה בשחייה שנערכה במקביל בבודפשט.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר 2010 זכתה סוני ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לשחיינית המצטיינת בתחרות. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.83 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 1:03.98 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש נוסף של 2:16.39 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.36 דקות.
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה סוני ב-4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.05 דקות, לפני לייזל ג'ונס (1:06.25 דקות) וליפינג ג'י מסין (1:06.52 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.47 דקות, לפני יפימובה (2:22.22 דקות) ומרתה מקייב מקנדה (2:24.81 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם נטלי קוגלין, דנה ולמר ומליסה פרנקלין (3:52.36 דקות), לפני סין (3:55.61 דקות) ואוסטרליה (3:57.13 דקות). היא קבעה תוצאה של 1:04.71 דקות ב"זינוק שליחות". מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.58 שניות, אחרי הארדי (30.19 שניות) ויפימובה (30.49 שניות).
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סוני ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:19.59 דקות, לפני סאטומי סוזוקי מיפן (2:20.72 דקות) ויוליה יפימובה (2:20.92 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-2:20 דקות, כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 2:20.00 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם מליסה פרנקלין, דנה ולמר ואליסון שמיט בשיא עולם חדש של 3:52.05 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.55 דקות, אחרי רותה מיילוטיטה (1:05.47 דקות) ולפני סאטומי סוזוקי (1:06.46 דקות).
רבקה רומיין
רבקה אלי רומיין (באנגלית: Rebecca Alie Romijn; נולדה ב-6 בנובמבר 1972) היא שחקנית אמריקאית ודוגמנית על לשעבר.
ביוגרפיה
רומיין נולדה בברקלי, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-פרסביטריאנית. הוריה הם אליזבת' (לבית קויזנגה) וג'אאפ רומיין. אביה יליד הולנד ואמה היא אמריקאית ממוצא הולנדי ואנגלי. הוריה נפגשו כאשר אימה כנערה הייתה בתוכנית לחילופי סטודנטים ולמדה בהולנד.
דוגמנות
כאשר למדה רומיין מוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, היא התחילה לעסוק בדוגמנות. לצורך קידום קריירת הדוגמנות, רומיין עברה להתגורר בפריז למשך יותר משנתיים.
לצד עבודות נוספות, דיגמנה רומיין לגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ואף הייתה על השער פעמיים. בפעם הראשונה, בשנת 1999, רומין הופיעה לבד, ובפעם השנייה, בשנת 2006, הופיעה על השער עם דוגמניות העבר.
רומיין הייתה דוגמנית בחברת ההלבשה התחתונה "ויקטוריה'ס סיקרט". בנוסף, היא הנחתה את התוכנית "House of Style" בערוץ MTV, בין השנים 1998 עד 2000. בין היתר, השתתפה מספר פעמים בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
משחק
בשנת 1998, שיחקה רומיין את תפקידה הקולנועי הראשון בסרט "עבודה מלוכלכת". בשנת 1999, שיחקה רומיין בתפקיד עצמה בסרט "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי".
בשנת 2000, ביצעה רומיין את התפקיד הראשון שלה בסרט קולנוע גדול, בסרט "אקס-מן". ב-2003, הופיעה בסרט השני בסדרה, "אקס-מן 2", וב-2006 בסרט השלישי בסדרה, "אקס-מן 3: המפלט האחרון". בסרטי "אקס-מן" גילמה רומיין את מיסטיק, מוטאנטית משנת צורה המשמשת כסוכנת ועוזרת עבור הנבל הראשי מגנטו.
רומיין ביצעה את התפקיד הראשי הראשון שלה, בשנת 2002 בסרט צרפתי בשם "Femme Fatale". בנוסף היא כיכבה בסרטים נוספים כמו: "רולרבול", "המעניש" ו"שיבוט מסוכן". רומיין שיחקה את התפקיד הראשי ב"פפר דניס", סדרת טלוויזיה של רשת The WB.
בינואר 2007, הופיעה רומיין לראשונה בסדרה של ABC, "בטי", בה היא משחקת בתפקיד קבוע את אלכסיס מיד, אחותו הטרנסקסואלית של הדמות הראשית, דניאל מיד. רומיין השתתפה בסדרת הדרמה "איסטוויק", עיבוד טלוויזיוני לספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות מאיסטוויק". לצידה השתתפו גם לינדסי פרייס וג'יימי ריי ניומן.
עד שנת 2018 שיחקה בסדרה "שומרי האוצרות" לצדו של נואה ויילי ("ER", "השמיים נופלים").
החל משנת 2019 משחקת בתפקיד אונה צ'ין-ריילי (מספר אחת) בסדרות "מסע בין כוכבים: דיסקברי" ו"מסע בין כוכבים: מסעות קצרים".
חייה האישיים
רומיין נישאה לשחקן ג'ון סטיימוס ב-19 בספטמבר 1998. כאשר הייתה נשואה השתמשה רומיין בשם רבקה רומיין-סטיימוס בחייה האישיים והמקצועיים. הזוג נפרד ב-12 באפריל 2004, והתגרש באופן רשמי ב-1 במרץ 2005. לאחר הפרידה חזרה רומיין לשם נעוריה.
ב-19 בספטמבר 2005, הודיעה רומיין על אירוסיה לשחקן ג'רי אוקונל. ב-14 ביולי 2007, התחתנה רומיין עם אוקונל באוג'אי, קליפורניה. בדצמבר 2008, ילדה רומיין זוג תאומות.
רומיין דוברת צרפתית והולנדית באופן שוטף, בנוסף לשפת האם שלה, אנגלית.
מרדכי מקלב
מרדכי מקלב (תרכ"ו, 1866 – כ"א בתשרי תרצ"ג, 21 באוקטובר 1932) היה איש העלייה הראשונה, פרדסן ובנקאי, מראשי הציבור במושבה פתח תקווה.
קורות חיים
בשנת 1891 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחיו אריה לייב, וכעבור זמן עלה גם אחיו משה. בשנת תר"ס (1900) ביקר לראשונה בארץ ישראל. הוא רכש כרם ענבים בפתח תקווה, שבו התגוררו שני אחיו. הוא שב לבלארוס לחסל את עסקיו וכעבור שנה עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. היה בין הפרדסנים הידועים בפתח תקווה. הוא הרחיב את עסקי הפרדסנות כשרכש את פרדס אחיו משה שנפטר. השפיע על גיסו שאול אש שהתגורר בוורשה לרכוש מאה וחמישים דונם ביהודייה ומקלב נטע בו כרמים.
בשנת 1924 נפטרה אשתו. אחיו אריה, אשתו ושלושה מילדיהם, נרצחו במאורעות תרפ"ט במוצא. אחד מילדיהם שנצלו הוא מרדכי, לימים הרמטכ"ל ה-3 של צה"ל.
מרדכי מקלב נפטר בשנת 1932, ונקבר בבית הקברות סגולה. שמות האחים מרדכי ומשה מקלב הונצחו ב"משעול משפחת מקלב" בפתח תקווה.
נכדו, בן בנו דוד, היה לוחם אצ"ל שנהרג במלחמת העצמאות. נינו הוא ח"כ אורי מקלב. נין נוסף הוא הרב אברהם מקלב שהקים את מוסדות עץ הדעת, נינים נוספים הם האחים האדריכלים רם כרמי ועדה כרמי-מלמד.
קתדרלת פרייבורג
קתדרלת פרייבורג (גרמנית: Freiburger Münster פרייבורגר מינסטר) היא קתדרלה גותית בעיר פרייבורג, גרמניה.
היסטוריה
הכנסייה נבנתה במספר שלבים. השלב הראשון היה החל מ-1120 באדריכלות רומנסקית תחת השגחתו של קונרד הראשון מבוהמיה והמשיך אף לתחילת המאה ה-13. השלב השני החל ב-1210 ואילו השלב הגותי החל ב-1230. בשנים 1230–1320 נבנתה הכנסייה מחדש מאבן חול אדומה בסגנון גותי בשל. הבנייה הסתיימה רשמית ב-1513 אך בשנים 1515–1530 נעשו בכנסייה שיפוצים.
חוץ
חזיתה המערבית של קתדרלת פרייבורג ייחודית בשל היותה מורכבת ממגדל גבוה בודד הנמצא במרכזה עם שער יחיד, ובראשו צריח תחרה בסגנון גותי גרמני. המגדל, שמתנשא לגובה 116 מטר, הושלם באורח נדיר עוד בימי הביניים (1320). המגדל מתחיל כמרובע בבסיסו ואז משתנה למעושר ואחר כך למתומן, מעליו הצריח. באורח נס, שרד המגדל את ההפצצות על העיר במלחמת העולם השנייה והחלונות, שהוסרו ממנו, לא נפגעו גם הם. כמו כן, עקב גובהו הרב הצריח התנודד עקב הרוחות ולכן חובר בעוגני עופרת לבסיסו במגדל. במגדל 16 פעמונים, העתיק שבהם, מ-1258, נקרא "הוזאנה" ושוקל 3,290 ק"ג. על המגדל אמר ההיסטוריון השווייצרי יעקב בורקהרדט שזהו המגדל הכי יפה של הנצרות.
ממדי הספינה הראשית הם אורך של 116 מטר ורוחב של 30 מטר.
פנים
הגילדות השונות בעיר תרמו את חלונות הוויטראז' וסמליהן מופיעים על החלונות. הצבע האדום העז המופיע בחלק מהחלונות הוא לא תוצאה של צבע אלא של נידוף ננו-חלקיקי זהב בעת קישוט החלונות (ראו קולואידים ופלזמון שטח).
כזב אנימיסטי
כזב אנימיסטי הוא כשל לוגי הקיים כאשר טוענים כי אירוע או מצב הוא עדות לכך שמישהו גרם לו במודע. שמו של הכזב שאוב מהאמונה האנימיסטית ששינויים בעולם הטבעי נובעים מפעולתם של אלים או רוחות.
הביטוי כשל לוגי בהקשר זה אין משמעותו שחלק כלשהו (הנחות, מסקנות, אופרטורים) הוא כוזב. הכשל הלוגי טמון בצירופם יחד. בכזב האנימיסטי, הארגומנט הוא: אם קרה מאורע א', אז ב' הוא שגרם לו. שני החלקים יכולים להיות נכונים—רק הצירוף שלהם יחד מהווה כשל, משום שהמסקנה אינה נובעת מההנחות ומהשרשור הלוגי. הכזב האנימיסטי הוא דוגמה לטיעון סינתטי-אינפורמטיבי, ומעצם טבעו ככזה הוא בהכרח לא וודאי מבחינה לוגית.
אורן נהרי
אורן נהרי (נולד ב-25 באוקטובר 1955) הוא עיתונאי, עורך ומגיש תוכניות טלוויזיה ורדיו ישראלי, היה עורך חדשות החוץ בערוץ הראשון ובוואלה!.
ביוגרפיה
נהרי, בנם של דוד, קצין בצבא הקבע ולימים איש המוסד ותמר, מורה לפסנתר, נולד וגדל בחיפה. הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה, שירת בצבא בתפקידי מודיעין. למד באוניברסיטה העברית מדע המדינה ויחסים בינלאומיים. הוא חלק מהמחזור שהגיע לאוניברסיטה בשנת "המהפך" של 1977. איתו למדו צחי הנגבי, אביגדור ליברמן, ישראל כץ, אילן גילאון, אמנון ברקאי, דן מרגלית וטלי בשן. בזמן לימודיו עבד כקצין ביטחון בטלוויזיה, וירין קימור, חברו מנוער, גייס אותו לטלוויזיה למחלקת הספורט, שהייתה אז בניהולו של אלכס גלעדי.
נהרי החל לעבוד במחלקת הספורט בתפקידים שונים. כתבתו הראשונה הייתה על דורון ג'מצ'י, שהיה אז שחקן כדורסל צעיר ומבטיח במכבי רמת גן, ולימים נעשה כוכב מכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
ב-1985 עבר למחלקת החדשות, אז בניהולו של יאיר שטרן, ככתב חדשות חוץ. משנת 1993 שימש עורך חדשות החוץ בערוץ הראשון. בשנת 1988 היה ממייסדי התוכנית "רואים עולם" עם דוד ויצטום (העורך והמגיש הראשון), עמנואל הלפרין ומיכאל דורון. בשנת 2000 ייסד עם דוד ויצטום את התוכנית "גלובוס" והיה עורך התוכנית. היה ממגישי תוכנית חדשות הלילה "מהיום למחר", וכן הגיש משדרים מיוחדים בנושאים שונים.
במהלך עבודתו סיקר מהשטח את הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה, את רצח העם ברואנדה, את הטיהור האתני בקוסובו, את פיגועי 11 בספטמבר ועוד. נהרי ראיין, בין השאר, את נלסון מנדלה, את הדלאי לאמה, את ואצלב האוול, ואת ג'ורג' בוש.
משנת 2007 עד 2013 הגיש את התוכנית "השעה הבינלאומית" ברשת ב' כשלצידו הגיש את התוכנית יצחק נוי ואחר כך ערן סיקורל.
נהרי מוזמן כפרשן מומחה לערוצי הטלוויזיה והרדיו השונים, וכן לאוניברסיטאות ומכוני מחקר, בישראל ובעולם. הוא כותב טורים בעיתונים ובכתבי עת שונים ("הארץ", "גלובס", "מטרופוליס" ועוד). הוא הרצה באוניברסיטת תל אביב, ומרצה כיום בתחומים שונים ובמסגרות שונות. הוא כתב וערך מספר ספרי עיון שהיו לרבי-מכר, וערך במשך מספר שנים את סדרת המתח "עקבות" בהוצאת כתר.
ביוני 2013 הוכרז כזוכה פרס סמולר ג'וינט לשנת 2013 בנימוק: "עשייתו רבת השנים של מר נהרי בתחום ראויה ביותר להערכה והוקרה".
בתום שנת 2016 סיים את עבודתו ברשות השידור, בה שימש כפרשן ועורך חדשות החוץ, ועבר לשמש פרשן באתר האינטרנט "וואלה! NEWS".
נהרי נשוי בשנית, למשוררת וחוקרת השירה ורד אריאל-נהרי. אב לשני ילדים. מתגורר ברמת גן.
הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה
הקואליציה השנייה (1799 – 1802) הייתה איחוד כוחות של האימפריה הרוסית, האימפריה הרומית הקדושה (אוסטריה) והאימפריה הבריטית נגד הרפובליקה הצרפתית הראשונה במטרה לחסל או לכל הפחות להכיל את המהפכה הצרפתית. האוסטרים והרוסים גייסו את צבאותיהם ופלשו לגרמניה ולאיטליה.
המלחמה הסתיימה בניצחון צרפתי ובחתימה על חוזי שלום שלא החזיקו מעמד זמן רב. בהפוגה בין המלחמות ביסס נפוליאון את שליטתו בצרפת, פעל לכינונה של חוקה חדשה וביצע רפורמות בצבא.
רקע
אחרי חתימה על הסכם קמפו פורמיו בשנת 1797 שסיים את המלחמה בין האימפריה הרומית הקדושה לצרפת עברו על אירופה כמה שנות שקט. צרפת נכנסה למערבולת פוליטית פנימית, נפוליון יצא למערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל ורק האימפריה הבריטית (שלא היו לה כוחות יבשתיים משמעותיים) נותרה במצב מלחמה עם צרפת.
כינון הקואליציה ופריצת המלחמה
בקיץ 1798 יצא נפוליאון למסע למצרים ובזמן היעדרותו מהומות בשווייץ הובילו להתערבות צרפתית נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה. אחרי שהממשלה השווייצרית בברן הופלה על ידי מהפכנים, פלש הצבא הצרפתי למדינה מתוך מטרה מוצהרת של תמיכה במהפכנים.
המערכה ב-1799
את הצבא הרוסי באיטליה הנהיג המצביא המהולל אלכסנדר סובורוב. הוא הצליח לדחוק את הצבא הצרפתי מרוב אדמת איטליה תוך כדי הנחלת מספר תבוסות לגנרל ז'אן מורו, אך בהמשך נתקל בבעיות אספקה שלא איפשרו את המשך שהותו באיטליה ולכן נאלץ לסגת דרך האלפים.
בגרמניה נחלו האוסטרים הצלחות נגד הגנרל הצרפתי ז'אן ז'ורדן וגירשו אותו מגרמניה. הוא הוחלף באנדרה מסנה, שהוביל את צבאו לאלפים, שם נלחם באוסטרים בקרב ציריך הראשון וברוסים בקרב ציריך השני.
באותה עת היה קורסקוב בתנועה במטרה לחבור לסובורוב, אך מסנה הדביק אותו וניצחו בקרב ציריך השני. סובורוב נאלץ לעזוב את המערכה, מה שהביא לפרישת רוסיה מהקואליציה זמן קצר לאחר מכן.
המערכה ב-1800
נפוליאון בונפרטה חזר ממצרים, ביצע הפיכה ונטל את השלטון. הוא שלח את מורו לגרמניה ובעצמו תפס את הפיקוד על הכוחות באיטליה ובאלפים. עיקר המערכה הייתה נגד האוסטרים, להם היו שני צבאות: 100,000 באיטליה תחת מלאס צרים על ג'נובה ו-120,000 על הריין. כוחו של נפוליאון: 120,000 בפיקוד מורו 40,000 נצורים בג'נובה על ידי האוסטרים ו-50,000 בעתודה בעיר דיז'ון.
נפוליאון רצה לבצע תנועת איגוף נגד הצבא האוסטרי על הריין אך לא הוציא את התוכנית לפועל בשל יחסיו הרעועים עם מורו אשר בלעדיו האיגוף לא התאפשר. במקום זאת הוא ריכז את מאמציו באיטליה, לשם לקח את כוחות העתודה מדיז'ון. הוא כבש את מילאנו ועל ידי כך איים על נתיב האספקה של מלאס. הוא התבצר וחיכה שמלאס ינסה לחדש את נתיב האספקה ויבוא להתעמת איתו.
מסנה לא הצליח להחזיק מעמד בג'נובה והוא השיג הסכם לפינוי מרצון חזרה לצרפת. נפוליאון התקדם במהירות לעבר הכוח האוסטרי לפני שזה הספיק לקבל אספקה ותגבורת מהצי הבריטי דרך ג'נובה, שכעת הייתה נטולת הגנה. שני הצבאות התנגשו בקרב מרנגו. בתחילה נראה שהכף נוטה לכיוון האוסטרים שמנצחים הודות לעדיפותם המספרית, אך בהמשך הצילה את המצב התקפת נגד צרפתית, שאותה הוביל גנרל לואי דסו. נפוליאון שאל את דסו בקשר לסיכויי הקרב וזה השיב לו: "את הקרב הזה הפסדנו, אך היום עוד ארוך ויש זמן להתחיל קרב חדש" ויצא להוביל את המתקפה. האוסטרים הפסידו בקרב וצבאם עזב את צפון איטליה. מורו הביס את צבאות אוסטריה על הריין וצעד לעבר וינה מצפון, בעוד נפוליאון צועד אליה מדרום. האוסטרים איבדו תקווה והחלו משא ומתן על הסכם שלום.
המערכה ב-1801
האנגלים, שהיו הכוח המשמעותי האחרון בקואליציה, תקפו את הצרפתים בים התיכון ואת הצי הדני בקרב קופנהגן.
המערכה ב-1802
ב-25 במרץ 1802 חתמו הבריטים על הסכם אמיין עם הצרפתים ובכך התפרקה סופית הקואליציה השנייה.
ריסה (אתר מקראי)
רִסָּה הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע ב:
בני ישראל הגיעו אל ריסה מלבנה, והמשיכו במסעם לקהלתה. אין בתורה או בחז"ל התייחסות לאירועים שקרו במקום זה.
דרדנוטוס
דרדנוטוס (שם מדעי: Dreadnoughtus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה שנתגלה ב-2014. הדרדנוטוס חי בדרום אמריקה בתקופת הקרטיקון העליון, כ-75 מיליון שנים לפני זמננו. פירוש שמו מילולית הוא "לא פוחד מכלום", אך הוא נקרא על שם אוניית המערכה הכבדה דרדנוט.
מאפיינים
הדרדנוטוס היה טיטאנוזאור זאורופודי טיפוסי. גופו היה ארוך וכבד, צווארו ארוך ועבה, ראשו קטן ודמוי קופסה ובעל נחיריים גדולים בחזית הגולגולת ושיניים. הוא היה אוכל צמחים. הדרדנוטוס היה דינוזאור גדול וכבד, אורכו כ-26 מטר (58 רגל) ומשקלו כ-59 טונות. אורך עצם השכם (Scapula) הוא 174 ס"מ, הארוכות ביותר שנתגלו אי-פעם.
גילוי
הדרדנוטוס נתגלה ב-2005 בתצורת Cerro Fortaleza שגילה 66–84 מיליון שנה לפני זמננו שבסנטה קרוס שבארגנטינה ותואר וסווג ב-2014. השרידים שנתגלו כללו את רוב השלד מאזור הכתפיים ומטה ומספר חוליות מהצוואר. הוא נחשב לטיטנוזאור שידוע מהשרידים השלמים ביותר: כ-44% אחוז מהשלד נתגלו (שמהם אפשר לשחזר עד כ-70% מהשלד על ידי שיקוף בגלל סימטריה דו-צידית), דבר שאיפשר לחשב את אורכו ומשקלו בדיוק רב יחסית. למעשה, במשקל 59 טון, דרדנוטוס הוא הדינוזאור הכבד ביותר שמשקלו חושב ברמת ודאות גבוהה למדי. ארגנטינוזאורוס, ששקל לפי ההערכות למעלה מ-70 טון, היה כנראה כבד יותר, אך הוא ידוע מחומר מאובנים הרבה יותר חלקי מאשר דרדנוטוס, ולכן חישוב משקלו הרבה פחות מדויק ופחות ודאי. מחקר שפורסם ב-2015 בחן את הממצאים מחדש וקבע שמסתו של הדרדנוטוס הייתה לא יותר מ-40 טון.
משמרות כהונה
משמרות כהונה היו קבוצות של כוהנים, אשר על פי ספר דברי הימים עבדו בבית המקדש בתורנות שבועית, וכל אחת נקראה משמרת. כל בני המשמרת, היו בני משפחה אחת, והתגוררו ביחד באחת מערי ישראל.
סדר החלוקה למשמרות
חלוקת הכהנים ל-24 קבוצות עבודה, על פי בתי אבות, נזכרת לראשונה בתנ"ך בספר דברי הימים.
על פי המדרש, חלוקה זו נעשתה לראשונה על ידי משה במשכן, אשר פעל כך במצוות הקב"ה. בימי משה החלוקה הייתה ל-8 משמרות בלבד, כמו שכתוב בתלמוד: "אמר רב חמא בר גוריא, אמר רב: משה תיקן להם לישראל שמונה משמרות, ארבע מאלעזר וארבע מאיתמר. בא שמואל והעמידן על שש עשרה, בא דוד והעמידן על עשרים וארבעה".
משה רבנו חילק את הכהנים לשמונה קבוצות, ארבע קבוצות של כהנים מבני אלעזר בן אהרן, וארבע קבוצות מבני איתמר בן אהרן. כל קבוצה כזאת נקראת 'משמרת'. שמואל הנביא חילק את משפחות הכהונה לשש עשרה משמרות, ואחריו דוד המלך חילק את משפחות הכהונה לעשרים וארבע משמרות. חלוקות נוספות אלו היו צורך השעה עקב הריבוי הטבעי בעם, ובמקביל בכהנים.
תורנות המשמרות
יש אומרים שסדר תחלופת המשמרות התנהל על פי תאריכים קבועים: בשבת הקרובה לראש חודש ניסן החלה המשמרת הראשונה - יהויריב, את עבודתה, ולאחריה שאר המשמרות זו אחר זו. באחד ממדרשי חז"ל משתמע כדעה זו. מנגד, מכמה מקורות בתלמוד הבבלי והירושלמי מוכח שסבב המשמרות התנהל ברצף, ללא כל היצמדות לתאריך קבוע.
במסכת תענית נאמר: "כל כהן שמכיר משמרתו ומשמרת בית אב שלו, ויודע שבתי אבותיו קבועין שם – אסור לשתות יין כל אותו היום. במכיר משמרתו ואין מכיר משמרת בית אב שלו ויודע שבתי אבותיו קבועין שם – אסור לשתות יין כל אותה שבת" כלל זה תקף אף לאחר חורבן בית המקדש, כפי שמפרש רש"י: "שמא יבנה בית המקדש ותכבד העבודה ויהיה זה צריך לעבוד".
כלוח שנה
ב הוזכר שהיו מציינים את התאריך בחותמות לנסכים על ידי המשמר השבועי. אנשי כת קומראן גם ציינו במגילות רבות את לוח השנה שלהם בהתאמה למחזור המשמרות.
עבודת המשמר
משמרות הכהונה היו מתחלפות מידי שבת בצהריים. העבודות שהיה על המשמר לבצע בשבוע שנקבע לו, היו כדלקמן:
בתי אב
כל משמר היה מחולק לשבעה בתי אב, שכל אחד שירת ביום אחר. בתפקיד ראש בית אב נשא אחד מזקני וחשובי אותו בית אב, ראש בית האב היה מבֵין אלה שהלכו לצידו של הכהן הגדול, יחד עם הסגן, ולקחו חלק בפעולות טקסיות כמו הוצאת הגורלות, ניחום אבלים ועוד. במסכת תמיד מסופר שמפתחות העזרה היו בידי זקני בית האב.
עליית עזרא ונחמיה
לא כל 24 המשמרות עלו בעליית עזרא ונחמיה. על פי המסופר בספר עזרא בין העולים היו משפחות "יְדַעְיָה", "חָרִם", "פַּשְׁחוּר" (כינויה של משמרת יקים) ו"אִמֵּר" בלבד, (4289 נפש), והמשפחות האחרות נשארו בבבל. חלק ממשפחת בני "הקוץ" עלו אף הם, והיות שלא מצאו את כתבי הייחוס של משפחת חביה מבני הקוץ, שוחררו משפחתו ממשמרתו בכהונה, ונאסר עליהם לאכול מתנות מסוימות מבין מתנות הכהונה. לאחר חנוכת בית המקדש השני קמו הנביאים חגי וזכריה וחילקו מחדש את ארבע המשמרות, לעשרים וארבע משמרות, אשר עבדו על פי מתכונת המשמרות במקדש שלמה וגם כונו בשמות המשמרות הקודמות
רשימת המשמרות ומקומותיהן
שמותיהן של המשמרות מופיעים לראשונה בספר דברי הימים. לאחר חורבן בית המקדש השני ומרד בר כוכבא, לא יכלו עוד משפחות הכוהנים להישאר בירושלים ועברו להתגורר ב.
תקנת כ"ד מעמדות
במקביל למינויים של 24 משמרות הכהונה ו-24 משמרות הלוייה, תיקנו הנביאים הראשונים שיש למנות גם 24 קבוצות של אנשים מישראל, אשר יעמדו (מכאן השם מעמדות) ליד הכוהנים, בשעה שהם מקריבים את הקורבנות. כך אומר הרמב"ם בעניין זה: אנשי המעמד היו מתחלפים מדי שבוע, וכל מעמד היה נמצא בבית המקדש פעמיים או שלוש בשנה למשך שבוע. עם החורבן, משבטלה עבודת המקדש, ובמקום הקורבנות באו התפילות תיקנו חז"ל פרקי תפילה הנקראים סדר מעמדות.
סדר המעמדות
רב עמרם גאון בסידורו מביא את סדר המעמדות כפי שנכתבו במשנה, בתוספת פסוקים מנביאים וכתובים, פרשת המן, עשרת הדיברות, פרק ממסכת תמיד והדרן. פרקי המעמדות מסודרים לכל יום בשבוע. רב עמרם גאון פוסק שהמנהג לומר מעמדות בכל יום נכון עבור יחידי סגולה, אך כל הציבור אינם צריכים לנהוג כך, כדי שלא יתבטל איש ממלאכתו.
האחרונים הוסיפו עוד לקוטים מהתנ"ך המשנה והתלמוד. ומזה הסתעף אחר כך הסדר "חק לישראל" עם הוספות מספר הזוהר לכל ימי השנה, על פי סדר פרשיות השבוע. ר' יעקב עמדן ערער על הסדר הזה, והכין סדר חדש, המופיע בסוף סידורו "בית יעקב".
הזכרת המשמרות בבית הכנסת
בחפירות שנערכו באשקלון בשנת 1921, ובחפירות בקיסריה בשנת 1962, התגלו חלקי לוח שיש סמוך לבתי כנסת, ועליהם רשומים חלקים מרשימת משמרות הכהנים. בסמוך לקיבוץ כיסופים נמצא בשנת 1961 שבר אבן חרות שהוצע לקרוא בו את שם משמרת פתחיה. משערים שבמאות הראשונות לאחר חורבן בית המקדש השני, היה מנהג לשים כתובת כזו בבית הכנסת. מנהג זה נהג גם מחוץ לגבולות ארץ ישראל. בחפירות ארכאולוגיות בכפר בית אל חאצ'ר שבתימן, התגלתה אבן שעליה רשומים שמות המשמרות.
בקובץ פיוטים משנת ד'תשצ"ד נמצא נוסח להזכרת המשמרת מדי שבת:
פיוטי משמרות
המנהג להזכיר את המשמרות בבית הכנסת משתקף בפיוטים רבים שנמצאו בגניזה הקהירית ועוסקים במשמרות.
הפייטן הדותהו שפעל בארץ ישראל הביזנטית במאה השישית, כתב מחזור קדושתאות העוסק בעשרים וארבע משמרות הכהונה, שהשתמר בחלקו. ככל הנראה, בקהילתו של הדותהו נהגו לומר כל שבת קדושתא, אך בניגוד לקהילות אחרות שאמרו כל שבת קדושתא העוסקת בסדר או בפרשת השבוע שנקראו בתורה בשבוע זה, בקהילתו של הדותהו אמרו קדושתא העוסקת במשמר שאמור היה לשמש במקדש בשבוע זה. בפיוטיו, עוסק הדותהו בתפילה להחזרת המשמרות לעבודתם ואגב כך גם בתפילה על בניין המקדש, ופורענות באומות. הדותהו בונה את תפילתו על משחקי מילים והטיות של שורשים הדומים לשם המשמר כפי שהוא מופיע ברשימה שבספר דברי הימים ולשם מקומו וכינויו של המשמר המופיעות בברייתא דכ"ד משמרות.
רבי פינחס ברבי יעקב הכהן, פייטן שחי בכפרא שעל יד טבריה במאה השמינית, חיבר סדרה בת 24 שבעתות על משמרות הכהונה, שחלקה הגדול שרד בידינו. בנוסף לסדרת השבעתות, כתב רבי פינחס גם סדרה נוספת של פיוטים מסוג 'עושה השלום' שעסקו במשמרות. חוקרי הפיוט עזרא פליישר ושולמית אליצור, שיערו ששתי סדרות הפיוטים משקפות שני מנהגים שונים בדורו של רבי פנחס, יש שנהגו להקדיש למשמר של השבוע חזרת הש"ץ שלמה של אחת מתפילות השבת ויש שנהגו להקדיש לנושא זה רק את הברכה האחרונה באחת מהתפילות, ורבי פינחס כתב שתי סדרות פיוטים לצורכי קהילות שונות שכל אחת מהן אחזה במנהג אחר.
גם הפייטן רבי חדותא בירבי אברהם, שחי בדרום איטליה בראשית המאה התשיעית עסק בכתיבת פיוטים למשמרות, ובגניזה שרד חלק משבעתא פרי עטו בשם 'אתה הוא שוכן עד' שיועדה לשבת שבה היה אמור לשרת משמר שכניה.
בנוסף לפיוטים אלה שנכתבו לכל משמר בנפרד ונועדו להאמר בשבתות שבהן כל משמר היה אמור לשרת במקדש, נכתבו גם כמה וכמה פיוטים המזכירים את כל המשמרות יחד ונועדו להזדמנוית שונות. בין הפיוטים המזכירים את המשמרות בולטים במיוחד פיוטים שנועדו לתשעה באב.
בקרובה לתשעה באב שנכתבה ככל הנראה בידי יניי חורז כל בית בשם של אחד המשמרות ובסוף כל בית באים המילים 'לכן תבכה משמר פלוני'. בראש חטיבות השלמת הקרובה של פיוט זה, מופיעים מילים מהמשפט במקומות שבהם אמורות להופיע מילים מפסוק מסגרת מהתנ"ך. מכיוון שמשפט זה אינו מופיע במקרא, שיער פליישר שמשפט זה לקוח מברייתא דכ"ד משמרות. לאחר כל בית בקרובת הי"ד ובהשלמת הקרובה באה מחרוזת סיום פזמונית שמילות הפתיחה שלה הם 'כל משמרות ישמחו לי' (או 'כל משמרות יבכו לי' ).
הפייטן רבי אלעזר ברבי קליר, מחשובי פייטני ארץ ישראל בתקופה הקלאסית של הפייטנות, עסק בנושא המשמרות בפיוטים רבים מפרי עטו. בקרובת הי"ד לתשעה באב 'זכור איכה אנו' (שחטיבותיה האחרונות נאמרים עד היום בקהילות אשכנז כקינה נפרדת בשם שבת סורו מני), מקפיד הקליר לרמוז בכל חטיבה לשמה של אחת המשמרות. למשל במילים יש רמיזה למשמרת בילגה. בקינה איכה ישבה חבצלת השרון מוקדש כל בית לבכיה על גלותה של אחת המשמרות, בקינה זו מופיעים במפורש שמה או מקומה של המשמרת ולא ברמיזה כמו בשבת סורו. שני פיוטים אלה וקינה קלירית נוספת בשם 'הילילו הה' שעוסקת גם היא במשמרות נאמרו בחלק קהילות אשכנז במהלך הדורות והרבה מהמידע על המשמרות שהיה לפרשני ימי הביניים לקוח משלוש פיוטים אלה. שלוש פיוטים אלה אף שימשו את שמואל קליין בעבודת השחזור של ברייתא דכ"ד משמרות.
גם הפייטן רבי יוסף אבן אביתור, מראשוני פייטני ספרד, הקדיש חלק מיצירתו לנושא המשמרות. בקינה פרי עטו בשם 'איכה אהלי ידידות משכני אהב' התייחס רבי יוסף בכל בית לאחת מהמשמרות, תוך חידוש צורני שלא היה בפיוטי קודמיו- המשמרות מובאות על פי סדר אלפביתי, בניגוד לנהוג שהמשמרות מובאות לפי סדרם בברייתא או לפי התפתחות מהלך הפיוט. בחמש הבתים הראשונים אף מצא משמרות המתחילות ב5 האותיוית הראשונות באלף בית וכך יכל לשלב את שם המשמרת באקרוסטיכון. לאחר שלא היה לו משמרת ששמה מתחיל באות ו הוא הפסיק לשלב את המשמרות באקרוסטיכון, אך המשיך לסדרם על פי סדר אותיות האלף בית.
בשבעתא שכתב פייטן בשם מבורך מובאים שמותיהם של 24 וארבע המשמרות. בסוף כל בית בשבעתא זו באה מחרוזת סיום שלשונה. פליישר ראה במחרוזת זו הֶרְמֵז ללשונה של ברייתא דכ"ד משמרות, תופעה שקיימת גם בקרובתו של יניי לתשעה באב.
הפייטן מסאפר בן יוסף שפעל באלכסנדריה ופוסטאט במאה האחת עשרה, כתב קדושתא לתפילת שחרית של שבת בשם 'אות נופש מראש', שכל בית בה מסתיים בשמו של אחד המשמרות. מקדושתא זו שרד רק פיוט המגן, שהוא המרכיב הראשון של הקדושתא.
בפיוט מסוג מי כמוכה של הפייטן רבי יהושע בן כלפה שפעל בפוסטאט בסביבות שנת 1,000, מפויטים שמותיהם של 24 המשמרות על פי הרשימה המקראית בספר דברי הימים תוך שימוש במשחקי מילים מהסוג המאפיין את פיוטי המשמרות של הדותהו ופנחס.
בפיוט בן 12 בתים מסוג זולת החתום "ראובן הכהן חזן", מופיעות בכל בית שתי משמרות לצד אחד מהשבטים, אחת מאבני החושן, אחד מחודשי השנה, ואחד מהמזלות.