cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כלאיים
כלאי אילן
לפי רמב"ם ו"שולחן ערוך" מותר לערב ולזרוע זרעי אילן שונים, וכן מותר לזרוע זרע אילן עם זרעים אחרים. ואילו לדעת הראב"ד אסור. הראי"ה קוק מבאר שגם לראב"ד זרעי אילנות ממינים שונים מותר לזרוע יחד. מותר לגדל עצים מסוגים שונים זה בסמוך לזה, ומותר לזרוע זרעים לעצים (למעט גפן) זה בסמיכות לזה.
מחמת איסור זה, נתון הנושא של הנדסה גנטית, בביקורת ופולמוס הלכתי. עם זאת, הפוסקים הבחינו בין הרכבה (דוגמת קביעת ענף ממין אחד על גזעו של מין אחר) ובין הכלאה (הצלבת אבקנים ממין אחד עם שחלות ממין אחר) כשבהכלאה יש המצדדים להקל.
פבלו אסקובר
מותו והתפתחויות שלאחר מותו
ב-2006 הציגה חברתו של אסקובר, וירג'יניה וייאחו, קלטת וידאו שבה נראים כמה מהמאורעות ההיסטוריים הנוראיים בקולומביה, שהיא הייתה עדה להם בשנות ה-80, ואשר תוכננו על ידי אסקובר והפוליטיקאי הקולומביאני לברטו סנטופימיו. היא קושרת את שני הפושעים לדמויות ציבוריות ידועות כמו הנשיא לשעבר של קולומביה, ארנסטו סמפר. היא טענה שאסקובר היה המוח מאחורי הרצח של לואיס קרלוס גאלאן, מועמד לנשיאות ב-1990.
כלאיים
כלאי אילן
איסור הרכבת אילן נוהג גם בחוץ לארץ.
פבלו אסקובר
מותו והתפתחויות שלאחר מותו
בסוף 2006 הציגה ועדת אמת, המורכבת משלושה שופטים של בית המשפט העליון, מסמך שטען שאנשי M-19 נפגשו עם אסקובר, קיבלו כסף מהקרטל וביצעו את המצור על בית המשפט העליון אשר בחן את חוקיות הסכם ההסגרה של קולומביה עם ארצות הברית.
כלאיים
כלאי אילן
אסור להשאיר בשדה גידולים שהם כלאים. פרי שנוצר מכלאי זרעים מותר באכילה.
כלאי הכרם
אסור לזרוע חרצן ענבים עם שני מיני זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות, וכן אסור לזרוע בסמוך לגפן או לכרם זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות. שיעור ההרחקה מגפן יחידית: 6 טפחים, מן הכרם: 4 אמות. אם זרע שני מיני זרעים במקום אחד, ללא גדר מפסיק ביניהם, נאסרים הזרעים, וכאמור בפסוק:, והם טעונים שרפה.
פבלו אסקובר
חיים אישיים
במרץ 1976 התחתן אסקובר עם מריה. היו להם שני ילדים, חואן פבלו ומנואלה. ידוע שלאסקובר היו רומנים עם כמה נשים לקראת סוף חייו, נראה היה שהעדיף קטינות. פאבלו אסקובר בנה חווה מפוארת בשם "Hacienda Napoles" (אחוזת נאפולי) ובה חי. הוא תכנן לבנות לידה מבצר בסגנון יווני. החווה, גן החיות והיער הולאמו על ידי הממשלה, וניתנו למשפחות עם הכנסה נמוכה בשנת 1990, לפי חוק שנקרא הלאמת קרקע.
כלאיים
כלאי הכרם
ההלכה אומרת, שאם יש גדר בין הזרעים לגפן, אין הדברים נחשב לכלאיים, ואין נאסרים הפירות. הגמרא במסכת בבא בתרא דנה בדין שני שכנים, שהייתה ביניהם גדר, שההלכה היא שכל עוד שאחד מהם פועל ובדעתו לגדור, אין הפירות נאסרים, אלא שהתעצל מי שהיה חייב לגדור, ולא גדר, וממילא נאסרו הזרעים, ובמקרה כזה עליו לשלם. אם כי, על בעל הזרעים לומר לו ולהתרות בו קודם לכן, שיגדור את הגדר, וגם אם אמר לו פעם אחת עליו להתרות בו שוב, שכן עלול הוא לחשוב, שהחובה לגדור אינה מוטלת עליו שוב ושוב.
פבלו אסקובר
חיים אישיים
אסקובר הקים באחוזתו גן חיות פרטי אליו הוא ייבא במטוסיו האישיים מגוון חיות מאפריקה. גולת הכותרת של הגן היו 4 היפופוטמים (3 זכרים ונקבה אחת). בשנת 1993, היא השנה שבה אסקובר חוסל, ארבעת ההיפופוטמים ברחו מהאחוזה והתמקמו בנהר מגדלנה. נכון לשנת הרביעייה התרבתה לכדי קהילה של כ-80 עד 100 פריטים, אחת הקהילות הגדולות בעולם של המין. הנושא הפך לבעיה ביולוגית שכן הקהילה מאיימת על שאר המינים באזור כולל בני האדם והריבוי המהיר שלה עלול להוביל לחדירה למורד הנהר המיושב בצפיפות.
כלאיים
כלאי הכרם
קיימת שאלה, מה תהיה ההלכה אם יש חלקת שדה קטנה הסמוכה לחלקת שדה גדולה. לפי הכלל דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה, אם יהיו גפנים בשטח הגדול, אסור יהיה לזרוע זרעים בחצר הקטנה, שכן נחשב הדבר כאילו בקטנה ישנן גפנים יחד עם זרעים, ואם זרע הזרעים אסורים, והגפנים מותרים, שכן אין בכוח השטח הקטן להשפיע על השטח הגדול, וכאשר ההתייחסות היא אל הגפנים שבשטח הגדול אין לזרעים שבשטח הקטן השפעה עליהם.
פבלו אסקובר
חיים אישיים
אחד מקרובי המשפחה של אסקובר שניצלו הוא בן דודו חואן אובדוליו גאווירייה, עורך-דין ומרצה באוניברסיטה, השייך לקבוצה פוליטית בשם "Firmes", אשר תמכה בנציג השמאל לנשיאות.
כלאיים
כלאי הכרם
איסור כלאי הכרם נוהג בארץ ישראל כאיסור דאורייתא ובחוץ לארץ כאיסור מדרבנן.
פבלו אסקובר
חיים אישיים
שניים מאחיו של גאווירייה נאסרו בארצות הברית בשנת 1983 בהאשמות של קשר לסמים. לאחר בחירתו של אלווארו אוריבה לנשיאות קולומביה ב-2002, הפך גאווירייה לאחד היועצים הנשיאותיים ונחשב ל"אידאולוג", למוח שלו, כאשר הגן על ממשל אוריבה בפני התקשורת.
כלאיים
כלאי בהמה
איסור הרבעה בין בעל חיים ממין אחד לבעל חיים ממין אחר. עם זאת, התורה לא אסרה את השימוש בוולד הנולד כתוצאה מהרבעה כזאת שנגרמה באיסור. פרד הוא דוגמה לבעל חיים שנולד מכלאי בהמה – הרבעה של חמור וסוסה. כאשר שתי הבהמות משתייכות למינים קרובים ביותר (לפי הקריטריונים ההלכתיים), הרבעתם מותרת.
כלאי מלאכת בהמה
איסור הנהגת שני בעלי חיים ממינים שונים כאשר הם קשורים יחדיו.
כלאי בגדים
אסור ללבוש בגד העשוי מצמר ומפשתן ביחד, אולם האבנט של כהן הדיוט המשמש בעבודת בית המקדש עשוי שעטנז ולמרות זאת מותר לכהן ללבשו בהיתר מיוחד. כמו כן, גם את בגד הציצית מותר לעשות וללבוש כלאיים, ויש סוברים שאכן ראוי לייצר ציצית של צמר ופשתים כרוכים יחד באופן של לכתחילה.
חלוקת המינים
החלוקה למינים שונים של צמחים או בהמות, נקבע לפי דמיון חיצוני וקריטריונים נוספים, ולא לפי המיון הבוטני או הזואולוגי. שאלת חלוקת המינים עוררה דיון רחב בספרות ההלכה מימי התנאים ועד ימינו.
הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל
הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל הוא הארגון המרכזי בישראל של חקלאים ואנשי תעשייה ישראלים העוסקים בגידול וייצור מוצרי חקלאות אורגנית תוך שמירה על ערכי הסביבה. הארגון לחקלאות אורגנית מאגד בתוכו מאות יצרנים, עוסקים ופעילים במגוון עיסוקים בתחום הייצור האורגני, התעשייה, המסחר והסביבה. במסגרת הארגון פועלים מומחים, חוקרים, עובדי אדמיניסטרציה ומנהל ומספר רב של מתנדבים. שווי התעשייה האורגנית בישראל הוערך בשנת 2012 בכמילארד ש"ח.
היסטוריה
הארגון הוקם כאגודה שיתופית בשנת 1982 על ידי מספר חברים מקיבוץ יודפת ושדה אליהו, בהם: מריו לוי, חקלאי מקיבוץ שדה אליהו. עד אז נהגו החקלאים בישראל להשתמש בכמויות גדולות של חומרי הדברה כדרך היחידה להתמודדות עם מחלות קרקע, מחלות צמחים, עשבים רעים ומזיקים. כמו כן, נעשה שימוש נרחב בדשן כימי ובשימוש בהורמונים לצורך השאת והשבחת היבולים החקלאיים. לוי יזם את איגודם של החקלאים מכל רחבי הארץ שדגלו בחקלאות אורגנית, הנקייה מכימיקלים והורמונים. עיסוקו המרכזי של הארגון הוא בחקלאות הצומח, אך הוא עוסק גם בחקלאות אורגנית בתחום חקלאות בעלי חיים.
נכון ל-2008, עמדו השטחים האורגניים בישראל על כ-1.9 אחוז מכלל שטחי חקלאות הצומח בישראל. כיוון שהגידולים הצמחיים האורגניים בישראל הם מוטי יצוא (בעיקר לשוק האירופי המשותף) עמד ב-2008 נתח היצוא של המוצרים האורגניים הצמחיים על כ-10.6% מכלל יצוא המוצרים הצמחיים מישראל.
כיום מונה הארגון מאות חברים שהם מגדלים חקלאיים. כמו כן שותפים לו מאות איש מתחום התעשייה האורגנית: משווקים, יצרני חומרים, אנשי הדרכה ומחקר.
הארגון ממומן על ידי מיסי חבר המשולמים על ידי חבריו. בבעלות הארגון המותג "טוב-השדה" והוא מאפשר לחבריו לסמן את תוצרתם במותג זה. הארגון היה המייסד והבעלים של חברת "אגריאור" העוסקת בפיקוח על העוסקים האורגניים השונים וב-2011 מכר את החברה לד"ר צחי סקלסקי.
הערות שוליים
חקלאות ביולוגית
סוניה רוקס
סוניה רוקס (18 במרץ 1964 – 22 במאי 2019) הייתה פסיכולוגית חברתית, אשר חקרה את התפקיד של ערכים אישיים ושל זהויות קבוצתיות בקביעת התנהגות חברתית. מחקריה שופכים אור על המוטיבציות החברתיות שמשפיעות על יחסים בין ובתוך קבוצות, כגון קבוצות לאום, קבוצות דת, או קבוצות אידאולוגיות. רוקס הייתה פרופסורית מן המניין במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה
סוניה רוקס נולדה בציריך בת להורים איטלקיים. אביה בן למשפחה רומאית ותיקה, אמה גדלה במילאנו. היא הייתה האמצעית מבין 3 אחיות. עלתה לארץ עם משפחתה בשנת 1971 והשתקעה בהרצליה. רוקס למדה בבית הספר אליאנס (תל אביב), ואחר-כך בתיכון הנדסאים, תל אביב. בצה"ל שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. היא השלימה את שלושת תאריה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (תואר ראשון – 1987; תואר שני– 1990; תואר שלישי – 1997). עבודת הדוקטורט שלה, בהדרכת פרופסור שלום שוורץ, עסקה בהשפעות הייחודיות והמשותפות של מאפיינים אישיים ומאפיינים קבוצתיים על הזדהות עם קבוצות. בשנת 1997, עם סיום לימודי הדוקטורט, רוקס נסעה לאוניברסיטת המדינה של אוהיו להתמחות בתר-דוקטורט אצל פרופסור מרילין ברואר . עם שובה ארצה, רוקס התמנתה להיות חברת סגל בכיר במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, שם המשיכה לעבוד ולחקור עד יום מותה (2019-1998). לאורך השנים היא התארחה במכוני מחקר בינלאומיים, בהם מרכז סולומון אש לחקר קונפליקטים אתנו-פוליטיים באוניברסיטת פנסילבניה (2001) והמרכז לחקר תהליכים קבוצתיים באוניברסיטת קנט שבאנגליה (2009).
רוקס הייתה פרופסורית מן המניין באוניברסיטה הפתוחה. בשנים 2009–2012 רוקס כיהנה כדיקנית הלימודים האקדמיים באוניברסיטה. פרס דיקן הלימודים האקדמיים ליוזמות ולהתחדשות בהוראה לשנת 2019 הוקדש לזכרה. היא ייסדה את התוכנית לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטה הפתוחה ועמדה בראשה עד שנת 2017. מדי שנה מאז מותה, מוענקות מלגות הצטיינות על שמה לסטודנטים ולסטודנטיות בתוכנית.
רוקס שימשה כעורכת (Associate Editor) בכתבי העת European Journal of Social Psychology ו-Personality and Social Psychology Bulletin. היא יזמה גיליון מיוחד של כתב העת Journal of Cross-Cultural Psychology שהוקדש למחקר של שלום שוורץ על ערכים, וערכה אותו ביחד עם פרופסור אריאל כנפו ופרופסור לילך שגיב.
מ-1987 ועד למותה חייתה עם בן זוגה, דניאל באראז, ולהם שלושה ילדים.
מחקריה
המחקר של רוקס עסק בשני נושאים מרכזיים בפסיכולוגיה חברתית: זהויות קבוצתיות וערכים אישיים. רוקס חקרה כל נושא בנפרד, אך גם שילבה ביניהם במטרה לספק תמונה רחבה של התנהגות חברתית. מחקריה עוסקים ביחסי הגומלין בין גורמים אישיותיים, גורמים מצביים וגורמים תרבותיים בקביעת ההתנהגות בסיטואציות חברתיות.
זהויות קבוצתיות
רוקס חקרה תהליכים פסיכולוגיים שקשורים לאימוץ של זהויות קבוצתיות ולהזדהות עם קבוצות אלו. ביחד עם מרילין ברואר היא פיתחה את המושג של מורכבות הזהות החברתית (Social Identity Complexity). בבסיס מושג זה עומד הרעיון שכל אדם משתייך למגוון רחב של קבוצות חברתיות (למשל, עורכת דין שייכת גם לקבוצה מקצועית וגם לקבוצת הנשים). המורכבות של הזהות החברתית משקפת את האופן שבו אנשים תופסים את הקשרים בין הזהויות השונות. כאשר אנשים מתייחסים לחלקים החופפים בין הקבוצות ("אני עורכת דין אישה"), הזהות החברתית היא פשוטה יחסית. לעומת זאת, כאשר אנשים חושבים על החלקים שלא חופפים בין הקבוצות ("אני גם עורכת דין וגם אישה"), הזהות החברתית מורכבת יותר. רוקס חקרה גורמים שמשפיעים על מורכבות הזהות החברתית, כגון ערכים אישיים או איום על קבוצת הפנים. כמו כן, היא חקרה את ההשלכות של מורכבות הזהות החברתית על התנהגויות ושיפוטים חברתיים. למשל, היא בדקה עד כמה מורכבות הזהות החברתית של אנשים קשורה בסובלנות שהם מפגינים כלפי חברי קבוצות אחרות.
רוקס בחנה גם גורמים שמשפיעים על הזדהות עם קבוצות, וכיצד ההזדהות עם הקבוצה משפיעה על היחסים בין קבוצות ועל היחסים בתוך הקבוצה. ביחד עם מספר עמיתים, רוקס פיתחה מודל רב-ממדי של הזדהות קבוצתית. לפי מודל זה, הזדהות עם קבוצות מורכבת מארבעה ממדים: מחויבות (Commitment) – המידה שבה חברי קבוצה רוצים לתרום לרווחת הקבוצה; חשיבות (Importance) – המידה שבה חברי הקבוצה חשים שהקבוצה היא חלק מרכזי בזהותם העצמית; כבוד (Deference) – המידה שבה חברי הקבוצה מעריכים את המוסדות, את המנהיגות ואת הסמלים של הקבוצה; ועליונות (Superiority) – המידה שבה חברי הקבוצה מאמינים שהקבוצה טובה יותר מקבוצות אחרות. על בסיס המשגה זו, רוקס ועמיתיה תיקפו כלי שמאפשר למדוד עד כמה אדם מזדהה עם קבוצה מסוימת, כגון קבוצת הלאום, על גבי כל אחד מארבעת הממדים.
ונוס מברכת רם
ונוס מברכת רם הוא השם שניתן לאבן חרוטה, ככל הנראה פסלון, מהקדומים שידועים בעולם. האבן נמצאה בשנת 1981 על ידי פרופ' נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית באתר הארכאולוגי בבריכת רם שברמת הגולן. יש המשייכים את האתר בו נמצאה לתרבות האשלו-יברודית.
סוניה רוקס
זהויות קבוצתיות
הניתוח הרב-ממדי של מושג ההזדהות הקבוצתית תרם, בין היתר, להבנה מחודשת של תופעות פסיכולוגיות-חברתיות. למשל, ממצאים קודמים הראו שתחושה של אשמה קולקטיבית בשל פעולות שליליות של הקבוצה פוחתת ככל שההזדהות עם הקבוצה עולה. בניגוד לכך, רוקס ועמיתיה מצאו שהקשר בין הזדהות קבוצתית לאשמה קולקטיבית תלוי באופן ההזדהות עם הקבוצה. תחושת אשמה קולקטיבית פוחתת ככל שהאדם מזדהה עם הקבוצה בממדים של כבוד ועליונות [אופן הזדהות של האדרת הקבוצה (glorification of the group)]. לעומת זאת, תחושה של אשמה קולקטיבית גוברת ככל שהאדם מזדהה עם הקבוצה בממדים של מחויבות וחשיבות [אופן הזדהות של התקשרות לקבוצה (attachment to the group)].
ונוס מברכת רם
הצלמית גולפה מאבן סקוריה אדומה, אורכה 3.5 ס"מ ווייתכן ששימשה למטרות סמליות או דתיות. היו חוקרים שערערו על היותה של צלמית זאת מעשה ידי אדם (ולא אבן טבעית בעלת צורה זו), אך בעקבות "בדיקה מיקרוסקופית עולה שהיא עוצבה ביד אדם, ולפיכך זוהי יצירת האמנות הקדומה ביותר שנמצאה עד כה." כפי שמוגדר באתר מוזיאון ישראל.
השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית תוארכה לתקופה שבין 800,000 ל-233,000 שנים לפני זמננו, לפי גילים בשיטת אשלגן-ארגון שנמדדו בשתי שכבות הבזלת התוחמות אותה (מלמעלה ומלמטה). עם זאת, נראה כי התחתונה משתי השכבות קדומה בהרבה לממצאי האתר והתיארוך ההגיוני הוא זה הקרוב לשכבת הבזלת העליונה המכונה "בזלת כרמים". הצלמית נוצרה כנראה בידי הציידים-לקטים מהמין הומו ארקטוס.
סוניה רוקס
ערכים אישיים
רוקס התמקדה בהשלכות האישיות והחברתיות של אימוץ ערכים מסוימים. היא חקרה את התפקיד החשוב של ערכים במגוון רחב של הקשרים חברתיים, החל מבחירה בתחום עיסוק
ונוס מברכת רם
צלמית זאת נחשבת לממצא העתיק ביותר של דמות אנושית הקיים בתיעוד הארכאולוגי. היא מזכירה את קבוצת הצלמיות הפרהיסטוריים המכונות צלמיות ונוס, מהתקופה הפלאוליתית העליונה של אירופה, ומכאן כינויה.
סוניה רוקס
ערכים אישיים
או נכונות להתנסות בחידושים טכנולוגיים,
ונוס מברכת רם
קיימים סימנים כי האמן או האמנית הקדומים חרצו חריצים על הצלמית בכלי צור שבעזרתו עוצב הראש, ובאופן זה גם עוצבו הזרועות והחזה השופע של הדמות. אין הסכמה בין החוקרים אם הפסלון הוא אכן צלמית. פרופ' עופר בר-יוסף ופרופ' יוסף גרפינקל כתבו בספרם :
סוניה רוקס
ערכים אישיים
דרך דפוסי התקשרות עם אחרים
ואושר,
ועד אימוץ תפיסות אידאולוגיות של דתיות
ומוסר.
אחת התובנות המרכזיות ממחקריה היא שההשפעות של ערכים תלויות בהקשר החברתי. רוקס הדגישה במיוחד את התפקיד החשוב של תרבות בקביעת הקשר שבין ערכים להתנהגות. כך למשל, היא הראתה שהמשמעות של דתיות תלויה בתרבות, ולכן הקשר בין ערכים לבין התנהגויות דתיות אינו זהה בתרבויות שונות.
תובנותיה לגבי ערכים אישיים וההקשר הבין-תרבותי שלהם מופיעות בספר שערכה יחד עם פרופסור לילך שגיב.
רוקס גם שילבה בין תאוריות של קבוצות לבין תאוריות של ערכים, תחומים שקודם לכן נחקרו בדרך כלל בנפרד זה מזה. היא הציעה שישנה השפעה הדדית בין קבוצות לערכים של היחידים שמרכיבים אותן. קבוצות הן מבנה חברתי שמוגדר ומושפע מהערכים של החברים בהן. בד בבד, קבוצות מגדירות וקובעות אילו ערכים אנשים יכולים לממש בהן. בתפר שבין קבוצות וערכים רוקס בחנה תופעות כגון אקולטורציה,
תפיסת דמיון לחברי קבוצה אחרים,
וסובלנות לאחרים בקבוצה.
רוזי רואיז
רוזי רואיז ויוואס (בספרדית: Rosie Ruiz Vivas; 21 ביוני 1953 – 8 ביולי 2019) הייתה אמריקאית ממוצא קובני, שב-21 באפריל 1980 הוכרזה כמנצחת בין הנשים במרתון בוסטון, אבל כעבור 8 ימים נשלל ממנה התואר, לאחר שהתברר כי לא רצה את כל המסלול בן 42 הקילומטרים ו-195 המטרים, אלא הייתה רשומה למירוץ, ולקראת סיומו קפצה אל המסלול מתוך קהל הצופים ורצה במהירות עד סופו.
רואיז עוררה חשדות מהרגע שהוכרזה כמנצחת - איש לא ראה אותה רצה בתחילת המירוץ, והיא לא הופיעה בתצלומי הווידאו של המירוץ. כמו כן, העידו מספר אנשים כי ראו את רואיז מזנקת אל המסלול במייל האחרון. לאחר בדיקה מעמיקה, התברר כי רואיז נתפסה בעבירה דומה חצי שנה לפני כן, כשרימתה במרתון ניו יורק, וניצלה את הונאתה כדי להתקבל גם לריצה זו בבוסטון. סוזן מורואו, צלמת במקצועה, דיווחה כי טרם מעשה הזינוק היא פגשה ברואיז ברכבת התחתית בניו יורק, לאחר שכנראה נקעה את קרסולה. היא ליוותה אותה אל תחנת העזרה הראשונה בקו הסיום של המרתון, ולאחר מכן ניתקה עמה את הקשר. רק לאחר שהתפרסם סיפור המרתון בבוסטון, הבינה מורואו שהאישה בה פגשה רמאית, וסיפרה את הסיפור לעיתונות. נראה כי המתנדבים באזור קו הסיום של מרתון ניו יורק סימנו בטעות את רואיז כמי שסיימה את המרתון, על אף שאת רוב המסלול היא עברה באמצעות הרכבת התחתית, ובכך איפשרו את תנאי הסף שנדרשו להשתתפותה במרתון בוסטון והכניסו במפתיע את שמה לרשימת המתחרות.
תאוריות על הונאת רואיז והתגובות למקרה
חוסר יכולתה להיזכר בציוני דרך לאורך מסלול הריצה, ואי היכרותה עם מונחים ידועים בריצת המרתון, מאמתים היטב את החשדות כנגדה, אך מאידך גם מראים כי התרמית של רואיז לא הייתה מתוכננת מראש, ולא נועדה אף לגרום לה לזכות במקום הראשון ובתוצאה הטובה ביותר שהושגה על ידי אישה במרתון בוסטון עד אז. יש להניח, שאדם המתכנן להגיע להישג כה בולט, ילמד את המושגים ואת ציוני הדרך הקשורים בריצה, על מנת שיוכל לענות על שאלות פשוטות, שאלות שעליהן רואיז לא הייתה מסוגלת לענות.
מאידך, יש המאמינים כי רואיז ראויה לתואר "זוכה", ומאמינים שהיא אכן רצה את מלוא המסלול בזמן שיא, ושההתייחסות למקרה כהונאה אינה מוצדקת. אמונה זו מבוססת על היעדרותן של "הראיות הממשיות" להונאה. למשל, אף אחד, כולל סוזן מורואו שפגשה ברואיז ברכבת התחתית בניו יורק, לא צילם את רואיז קופצת מן הקהל אל המסלול (ובמקרה של מורואו, היא לא צילמה את רואיז ברכבת התחתית), והראיות המעידות לכאורה על רמאות, הן ברובן נסיבתיות. חשוב מאוד לציין שהיחידה המביעה בציבור אמונה בגרסה זו היא רואיז עצמה. גם בתוכנית שצולמה ב-2006, המשיכה רואיז להכחיש את החשדות נגדה, וטענה כי היא לא רימתה כלל ורצה את מלוא המסלול בשתי הריצות. עד מותה רואיז החזיקה במדליה שקיבלה בבוסטון, וסירבה להחזירה.
חייה של רואיז לאחר התקרית
לאחר התקרית, רואיז נעלמה מעין הציבור. זמן מה לאחר האירוע היא גם פוטרה ממקום עבודתה, בחברה ניו יורקית למסחר במתכות. נראה כי הסיבה לכך הייתה החולצה שלבשה במהלך המירוץ שהייתה מתנה ממעסיקיה. כלומר, היא ביצעה את ההונאה בעודה נושאת את סמלה של החברה.
בשנת 1982, צץ שוב שמה של רואיז. הפעם נעצרה רואיז בעוון גנבת כסף וצ'קים בשווי של 60,000 דולר מחברת נדל"ן שבה הועסקה במנהטן. היא נאסרה לתקופה של שבוע, ונדונה למאסר על תנאי לתקופה של חמש שנים. כשנה וחצי לאחר מכן, נעצרה רואיז שוב לאחר שהתגלה כי סחרה בקוקאין במיאמי. רואיז נכלאה לשלושה שבועות, ונדונה לשנתיים מאסר על תנאי.
בשנת 1984 נישאה רואיז והתגרשה כעבור שנתיים. גם לאחר הגירושים שמרה רואיז על שמו של בעלה, ויוואס. עד למותה היא התגוררה בפאלם ביץ', פלורידה. כאשר כמה ממכריה נשאלו על כך על ידי תחקירני תוכנית הטלוויזיה מ-2006, הם הביעו פליאה על כך שהאישה הזו אותה הם מכירים, הייתה מעורבת בשערוריית המרתון בבוסטון.
בשנת 1998 דיווח ה"פאלם ביץ' פוסט" כי רואיז מתכננת לרוץ במרתון בוסטון ה-104 בשנת 2000. כללי המרתון אוסרים על התמודדותו של אדם שבעברו ביצע תרמיות כגון זו של רואיז. בריאיון לתוכנית הטלוויזיה מסרה רואיז כי אינה רצה עוד בשל פגיעה (שאת מהותה לא ציינה). היא סיפרה כי במהלך השנים הוצעו לה סכומי כסף גדולים אם תכתוב ספר על הפרשה, ובו תודה על מעשיה ותסביר את מהלכיה המדויקים באותו היום, אך היא סירבה לכל ההצעות.
רואיז מתה מסרטן ב-8 ביולי 2019 בביתה בפאלם ביץ', פלורידה.
מרתון בוסטון לאחר הפרשה
הזוכה האמיתית, ז'קלין גרו, קיבלה מדליית זהב במסיבת עיתונאים מיוחדת שנערכה שבוע לאחר המרתון. המדליה שלה הייתה גדולה מזו שקיבלה רואיז, ושווה בגודלה למדליית הגברים, שהייתה עד אז גדולה מזו של הנשים. מאז המדליות לגברים ולנשים במרתון בוסטון שוות בגודלן. בשנת 2005 שימשה גרו כראש הטקס ("גראנד מרשל") במרתון בוסטון, ובטקס מיוחד שחזרה את סיום הריצה משנת 1980, ובזו הפעם התאפשר לה לקרוע בגופה את סרט הנייר (אותו קורע המנצח במרתון).
נעמי חזן
ביוגרפיה
שרה נעמי חזן נולדה בירושלים, בת לאברהם הרמן, לימים שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, ולזינה הרמן, לימים חברת הכנסת. נעמי חזן היא אם לשניים.
לחזן תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "פוליטיקה וארגוני נוער בגאנה ובחוף השנהב". שימשה כפרופסור באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת הרווארד.
חזן מילאה שורה של תפקידים ציבוריים ואקדמיים, בהם: ראש מכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית, נשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא האיגוד העולמי), ממיסדות שדולת הנשים בישראל, וחברת המשלחת הישראלית לוועידת האו"ם לציון עשור האישה הבינלאומי בניירובי ובבייג'ינג. היא פעילה גם במגוון ארגוני נשים, בהם בת שלום ונציבות הנשים לשלום צודק ישראלי-פלסטיני.
כתבה וערכה שמונה ספרים בנושא פוליטיקה השוואתית, ופרסמה מאמרים רבים בנושא פוליטיקה ומדע המדינה באפריקה, יחסי ערב-ישראל, פוליטיקה בישראל ומעמד האשה.
כחברת הכנסת
בשנת 1992 נבחרה לראשונה כחברת כנסת מטעם סיעת מרצ (מטעם מפלגת רצ) בבחירות לכנסת ה-13. במהלך כהונתה בכנסת מונתה לסגנית יושב ראש הכנסת ושימשה כיו"ר ועדת המשנה לדיני אישות של הוועדה למעמד האשה בכנסת וכחברה בוועדת החוץ והביטחון. בשנת 1994, בעודה מכהנת כחברת-כנסת, קודמה חזן לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1996 נבחרה בשנית בבחירות לכנסת ה-14 מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת.
בשנת 1998 הייתה מועמדת מרצ לראשות עיריית ירושלים.
בשנת 1999 נבחרה בפעם השלישית בבחירות לכנסת ה-15, מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת. שימשה כחברת כנסת עד לפברואר 2003.
בבחירות לכנסת ה-17 היא הוצבה במקום ה-113 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימה זו.
במהלך פעילותה בכנסת יזמה חזן מספר חוקים, רבים מהם בתחומי מעמד האישה והצרכנות. בין היתר, יזמה תיקון לחוק שירות ביטחון שעיגן את זכותן של נשים לשרת בצה"ל בכל תפקיד בו משרת גבר, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו של התפקיד. כן יזמה תיקון לחוק עבודת נשים המאפשר למי שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת להאריך את חופשת הלידה בשבועיים. יחד עם נעמי בלומנטל יזמה תיקון לפקודת בתי הסוהר המאפשר לשירות בתי הסוהר שלא להפריד בין אסירים לאסירות במקרים שבהם הדבר דרוש לשם מתן טיפול רפואי או טיפול בנפגעי סמים.
בתחום הצרכנות, יזמה עם חיים אורון חוק שאפשר הגשת תובענות ייצוגיות בענייני הגבלים עסקיים ובנקאות. בהמשך יזמה חוק המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות גם בתחום הביטוח. בנוסף, יזמה שני תיקונים לחוק הגנת הצרכן – האחד הטיל איסור על בעלי עסקים להציב שלטים הפוטרים אותם מאחריות לנזקים גופניים שעלולים להיגרם ללקוחות בתחום בית העסק ותיקון נוסף המאפשר ביטול עסקאות רוכלות בתוך 14 ימים, בנסיבות מסוימות.
חוקים נוספים שיזמה כוללים את חוק המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח אזרחי (עם מיכאל איתן), תיקון לחוק שירות ביטחון שחייב את עיגון הוראות הקריאה לשירות מילואים בפקודות הצבא ואת יידוע חיילי המילואים בהן, וכן חוק המחייב את שר הביטחון לקבוע אמות מידה אחידות להכרזה על אתרי הנצחה ממלכתיים, ומחייב הקצאת תקציב שנתי מיוחד לשם הקמת אתרי הנצחה.
בשנת 2002 ניהלה את דיוני ועדת החוץ והביטחון בחוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם, התשס"ב-2002 המגדיל את הקצבאות לחייל מילואים שנהרג או הפך לנכה עקב שירותו במילואים.
לאחר סיום כהונתה בכנסת
החל משנת 2005 ועד 2017 כיהנה כראש בית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו. משמשת כנשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא באיגוד העולמי).
בשנת 2008 מונתה לשמש כנשיאת הקרן החדשה לישראל. חזן שימשה כחברת הנהלת הקרן גם בשנים 1992–1993 ו-2007–2008. בתחילת 2010 יצאה תנועת "אם תרצו" בביקורת על הקרן, בשל תמיכתה בארגונים כגון רופאים לזכויות אדם ותקפה את חזן אישית, גם בקריקטורות בשלטי חוצות. נעמי חזן הגיבה ואמרה כי הביקורת שקרית ומרושעת.
ביולי 2012 פרשה מכהונתה כנשיאת "הקרן החדשה לישראל".
מאז 2019 כותבת קטעי דעה באתר "זמן ישראל".
מספריה
<DIV dir=ltr> </DIV>
נדב הולנדר
נדב הולנדר (נולד ב-31 בדצמבר 1980) הוא מוזיקאי וקולנוען ישראלי.
ביוגרפיה
הולנדר נולד בשנת 1980 בקריית טבעון, ליעל ושאול הולנדר. סיים את לימודיו במגמת אמנות ומוזיקה בתיכון בקיבוץ יגור, למד צילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה והוא בוגר מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בצבא שירת כקצין בחיל האוויר.
מוזיקה
הולנדר מנגן על גיטרה מגיל צעיר. הוא למד לבד לנגן על גיטרה, פסנתר, בס ותופים. משנת 2011 הוא חבר בלהקתו של אלון עדר. במסגרת חברותו בלהקה הוא אחראי על כתיבתם והלחנתם של כמה משירי האלבומים.
בשנת 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו "מתת ועוגן" שהוקלט ביישוב מתת ובקיבוץ העוגן. הולנדר כתב הלחין והפיק את כל שירי האלבום למעט השיר "השומר" שנכתב על ידי המשורר אלי אליהו. האלבום יצא תחת הלייבל "קמע" וזכה לביקורות מצוינות.
אגרא דפרקא
אגרא דפרקא הוא ספר תורני חסידי שנכתב על ידי רבי צבי אלימלך שפירא, רבה של דינוב המכונה על שם ספרו המפורסם "בני יששכר".
נדב הולנדר
מוזיקה
בשנת 2019 הופיע במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, יעל קראוס, אלה רונן, מירב הלינגר ואחרים.
אגרא דפרקא
מבנה הספר
בספר אגרא דפרקא כתב המחבר שלוש מאות חמישים ושניים דברי תורה ורעיונות חסידיים שונים, אותם חידש. בספר מובאים גם ציטוטים מראשוני תנועת החסידות, ומה ששמע - או שמע נאמרו - מפי רבותיו.
פרסומים
בנוסף לפרסומים אלו, יצא לאור מספר פעמים הספר אגרא דפרקא, במהדורת צילום.
נדב הולנדר
מוזיקה
בשנת 2020 הוציא אלבום הילדים "מגש הקצב" למילותיו של נתן אלתרמן. הולנדר הלחין את כל השירים למעט השיר "בלדה על חמוריקו" שהלחין סשה ארגוב ושיר העמק שהלחין דניאל סמבורסקי. האלבום יצא בחברת התקליטים נענע דיסק, ושיריו זכו להשמעות ולתשבחות רבות.
הולנדר הלחין מוזיקה מקורית לסדרות הטלוויזיה רבות בהן ״מייקל״, ״פלמ״ח״, ״הבאר״, ו-״ערים״.
כמו כן הלחין מוזיקה מקורית לסרט התיעודי ״בת האמן״ של מרגריטה ויניב לינטון (2022) שזכה בפרס לסרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב ובפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי מתחת 60 דקות.
באוקטובר 2022 שחרר הולנדר סינגל ראשון מתוך אלבום חדש, ״עלים יבשים״, שבו הוא מארח את המוזיקאי אלי מגן. בדצבמבר 2022 יצא אלבומו "הזמן האחרון".
קולנוע
בשנת 2012 יצא הסרט חתולים על סירת פדלים, קומדיית אימה רומנטית בכיכובם של מיכאל מושונוב, דנה פרידר ושמואל וילוז'ני. הולנדר ביים את הסרט עם יובל מנדלסון וכתב את המוזיקה עבורו יחד עם קולקטיב LEGIT. הסרט שהופק באופן עצמאי על ידי יהונתן בר אילן הוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ ובפסטיבלי קולנוע רחבי העולם.
תיאטרון
בשנת 2008 יצר יחד עם אנסמבל מייקל את ההצגה מייקל וכתב עבורה את המוזיקה. מאז עלתה לבמות הוצגו קרוב לאלף הצגות.
בשנת 2010 זכתה ההצגה בשלושה פרסי קיפוד הזהב בין היתר בקטגוריות הצגת השנה ובמאי השנה, והולנדר עצמו זכה בקטגוריית מבצע השנה.
בשנת 2011 השתתף ביצירת המופע הקומי מוזיקלי אבי הזמר יחד עם אבי דנגור.
טלוויזיה
בשנת 2018 עלתה ב-YES העונה הראשונה של "מייקל הסדרה" שנכתבה בידי חברי האנסמבל. הולנדר השתתף בסדרה ככותב, יוצר, שחקן וכמלחין המוזיקה המקורית לסדרה. בשנת 2021 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
בין היתר השתתף ביצירת סדרת הטלוויזיה "אבי הזמר מארח".
עיתונות
הולנדר שימש במשך שנים כסגן עורך המוסף "גלריה שישי" של עיתון הארץ. כמו כן כתב טורי ביקורת על סרטים שיוצאים ב- DVD.
חדשות הערב (עיתון)
חדשות הערב היה יומון ערב, בעל זיקה למפא"י, שראה אור בין 10 במרץ 1946 ל-31 במרץ 1948. העיתון נוסד במטרה להתחרות ב"ידיעות אחרונות" והחזיק בדרך כלל שני עמודים. מו"ל העיתון, עורכו הראשי ומחבר חלק ניכר מהמאמרים היה אליהו פורצקי. עוד כתבו בעיתון אביגדור המאירי, הלל זיידמן, אלחנן צייטלין, הרצל ברגר, רבקה כצנלסון ונתן דונביץ. עקב הפצת העיתון הופסקה הפצת מהדורת הצהריים של "דבר".
העיתון סיקר את פעולות ההגנה וההעפלה. לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, גילה יחס שלילי ומגנה לארגוני הפורשים (האצ"ל והלח"י).
תפוצת העיתון בשיאו הגיעה ל-8,000-6,000 עותקים.
העיתון נסגר עם החלטת מפא"י להפסיק את התמיכה בו.
פזעה
פַזְעָה ( בערבית فَزْعَة - "אזעקה - אנשים שנזעקים לעזרת אדם אחר"). בהקשר של העימות היהודי ערבי, המושג שימש לתיאור אזעקת לוחמים בלתי סדירים מכפרי הסביבה לצורך פעולה צבאית. הלוחמים היו מביאים איתם את נשקם האישי מביתם ולאחר סיום הקרב היו חוזרים לביתם.
פעולה זו אפשרה גיוס מהיר וקל של אנשים ונשק, במגבלות של צמידות מקום הקרב לריכוז אוכלוסייה, אי יכולת לניהול קרב ממושך מאוד או קרב במקום מרוחק, רמת מיומנות נמוכה של הלוחמים, ורמת ארגון נמוכה של הלחימה.
הפזעה היא תופעה מסורתית עתיקת יומין, המונעת מכוח נאמנות למשפחה, לחמולה ולשבט, ממניעים דתיים, לאומיים, ומתאוות שלל.
במלחמת העצמאות היו מספר אירועי פזעה של ערביי ארץ ישראל בפיקודם של מפקדים מקומיים, כמו קרב ג' בשבט, ההתקפה על מחלקת הל"ה וההתקפה על הקסטל (במסגרת קרב הקסטל) במטרה לחלץ את גופתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
וויאג'ר (מאדים)
תוכנית וויאג'ר מאדים (באנגלית: Voyager Mars Program) הייתה תוכנית לחקר החלל של נאס"א לשליחת גשושיות לא מאוישות אל מאדים. המשימות תוכננו כחלק מתוכנית יישומי אפולו בין 1966 ל-1968 ותוכננו לשיגור ב-1974-5. מטרת שיגורן היה ביצוע משימות מקדימות לנחיתה מאוישת על המאדים.
במקור הציעה נאס"א להשתמש בנחתת שתוכנס לתוך תא פיקוד של חללית אפולו ותשוגר על גבי סטורן IB בעל שלב קנטאור. אולם מארינר 4 גילתה ב-1965 שאטמוספירת מאדים דלילה ביותר ולכן היה אפשר להסתפק במגני חום פשוטים יותר ולפיכך תוכננה חללית חדשה שכללה מקפת ונחתת. התכנון החדש הצריך משגר סטורן 5 לשיגור הנחתת והמקפת. המקפת תוכננה להיות גשושית מארינר משופרת, זהה לגשושיות מארינר 8 ו-9, בעוד הנחתת תהיה נחתת סרוויור שתשופר ויתווספו לה מצנחים ומנועי האטה נוספים.
תקצוב התוכנית יחד עם כל תוכנית יישומי אפולו הופסק ב-1968 והמשימה בוטלה לגמרי ב-1971, בעיקר בגלל ששיגור שתי הגשושיות על גבי משגר אחד היה מסוכן ויקר מדי.
למרות ביטול התוכנית, התכנונים והפיתוחים שיועדו לוויאג'ר - מאדים שימשו בסופו של דבר בתוכנית ויקינג של אמצע שנות ה-70.
השם וויאג'ר שימש לאחר מכן את חלליות מארינר 11 ו-12 שנקראו בשמות וויאג'ר 1 וויאג'ר 2 שנשלחו לחקור את כוכבי הלכת החיצוניים. גם חלליות הוויאג'ר אלו הגיעו מתוכנית גדולה יותר שתוכננה ובוטלה - הפלנטרי גראנד טור.
אקסום (להקה)
אקסום הם הרכב היפ הופ ודאנסהול ישראלי מנתניה. חברי ההרכב הם ראובן אראגיי (טדרוס) וגילאור יהודה (ג'קסון).
היסטוריה
אקסום התפרסמו לראשונה ב-2007 כאשר התארחו באלבומם של פלד ואורטגה, "ממשיכים לבעוט" בשיר "צ'ק וואן טו", לצד איתי לוקץ'.
ב-2008 הוציאו את שירם הראשון, "הקשיבו נא", סינגל ראשון מתוך אלבום הבכורה שלהם.
ב-2009 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם. האלבום כולל הופעות אורח של פלד, אורטגה, נצ'י נצ' ועוד. האלבום כלל בתוכו את הסינגלים "פתאום באנו", "אחלה קומבינה" ו-"פרחה", שזכו להצלחה רבה.
ב-2010 הוציאו חידוש לשירו של אלון אולארצ'יק, "בחור חדש", השיר שימש כפתיח לסדרה "עבודה ערבית".
ב-2015 לקחו חלק בסופרגרופ "קבינט" לצד פלד ואורטגה וכהן@מושון.
ב-2017 התארחו בשיר "תרקדי" של עומרי 69 סגל לצידם של רון נשר, בומרנג, לוקץ', דנידין וג'הבי.
ב-2018 השתתפו בעונה החמישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" וביצעו את שירם "ארנבת".
סקואלודון
סקואלודון (שם מדעי: Squalodon; מילולית: "שן קוצן" כלומר: "שן כריש") הוא סוג נכחד של לווייתן מתקופת האוליגוקן עד המיוקן. המאובנים נמצאו באירופה,ארצות הברית,צ'ילה, ארגנטינה, קוסטה ריקה וברזיל. המין תואר לראשונה ב-1840 ונחשב למין של דינוזאור איגואנודוני, אך בהמשך סווג מחדש כלווייתן.
מאפיינים
לסקואלודון היה חרטום מוארך וצר בתוכו היו שיניים חדות שהזכירו שיני כריש אך היו קטנות. אורך גולגולתו הגיע ל-1.5 מטר ואורכו הכולל הגיע לחמישה מטרים. הוא היה קטן מאוד ביחס למרבית הלווייתנאים והיה קרוב לדולפיניים המודרניים אך אולי היה קרוב יותר לדולפיני הנהרות החיים כיום במים מתוקים. בדומה לשאר לווייתני השיניים הוא תיקשר והתמצא באמצעות פליטת אקולוקציה מבסיס מקורו.
לווייתן זה חי לאורך הימים הטרופיים הרדודים כנראה בלהקות קטנות וניזון מדגים בעזרת שיניו. הוא עצמו נטרף בידי המגלודון הענקי ולווייתני ענק כמו לווייתן מלווילי.
נכחד בסוף המיוקן כתוצאה משינויי אקלים ואולי תחרות עם דולפינים ולווייתנים מפותחים יותר.
פינגווין מלכותי
פינגווין מלכותי (שם מדעי: Aptenodytes patagonicus) הוא מין פינגווין מהסוג פינגווין גדול.
מאפיינים
זהו המין השני בגודלו במשפחת הפינגוויניים: גובהו כ-70 עד 100 ס"מ ומשקלו כ-11 עד 16 ק"ג; הוא שני בגודלו רק לפינגווין הקיסרי. גודל האוכלוסייה של הפינגווינים המלכותיים עומד כיום על 2.23 מיליון פרטים, ונמצא בעלייה. אף על פי שהפינגווין המלכותי דומה בהופעתו לפינגווין הקיסרי, הוא צבעוני יותר, ומקורו ארוך יותר. כל הניצוי של הגוזלים, עד נשירת הנוצות הראשונה שלהם, הוא חום. פינגווינים צעירים דומים לבוגרים, אך הניצוי שלהם פחות צבעוני; הניצוי משתנה לזה של מבוגר בגיל 3.
הפינגווין המלכותי מגיע לבגרות מינית בגיל שלוש שנים, אם כי רק כ-5% מהאוכלוסייה מתרבה בגיל זה; רוב הפרטים מתרבים החל מגיל 6. הפינגווינים מונוגמיים. עונת הרבייה נמשכת בין אוקטובר לדצמבר. כדי להגדיל את סיכוייהם של הגוזלים לשרוד ולגדול, הפינגווינים צריכים להטיל את ביציהם בין אמצע נובמבר לתחילת ינואר וכך הם מבטיחים שלגוזלים תהיה מספיק אנרגיה לשרוד את הצום בחורף. זהו אחד משני מיני הפינגווינים שאינם בונים קנים, אלא דוגרים על הביצים בין רגליהם. הנקבה מטילה ביצה אחת. הגוזלים בוקעים לאחר כ-54 ימים, ונעשים עצמאיים בגיל 14–16 חודשים.
פינגווינים מלכותיים נמצאים בקצוות הצפוניים של אנטארקטיקה,(משלושת מיני הפינגווינים היחידים ביבשת זו לצד פינגווין אדלי ופינגווין קיסרי) ארץ האש, איי פוקלנד ואיים אחרים באזור, בעלי אקלים מתון. באי החזיר נמצאת אחת המושבות הגדולות בעולם של מין זה.
גריגורי סוקולוב
גריגורי ליפמנוביץ סוקולוב (ברוסית: Григо́рий Ли́пманович Соколо́в; נולד ב-18 באפריל 1950 בלנינגרד) הוא פסנתרן יהודי-רוסי, פרופסור בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג.
חייו
סוקולוב התחיל את לימודי המוזיקה בגיל 5 ובגיל 7 התקבל לבית ספר למוזיקה לילדים מחוננים תחת חסות קונסרבטוריון סנקט פטרבורג. למד אצל ליאה איליניצ'נה זליחמן. ב-1973 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון אצל מויסיי יאקובלביץ' חלפין.
הופיע עם רסיטל ראשון בגיל 12 ובגיל 16 זכה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית על שם צ'ייקובסקי (1966). מאז מופיע בכל העולם, כ-80 הופעות בשנה, בעיקר באירופה. הוא מעדיף להופיע כסולן אך לפעמים מופיע גם עם תזמורת. נחשב לאחד הפסנתרנים הטובים בעולם.
נגינת סוקולוב מתאפיינת בווירטואוזיות, אינדיבידואליות ואינטרפרטציות מעמיקות.
לעיתים רחוקות מוציא תקליטים, בעיקר מהופעות חיות.
ג'ייק לרביה
ג'ייקוב גלן לרביה (באנגלית: Jacob Glen LaRavia; נולד ב-3 בנובמבר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בממפיס גריזליס.
קריירה
כשהיה בן חמש עברה משפחתו של לרביה מפסדינה לאינדיאנפוליס, ולאחר ששיחק בתיכונים מקומיים, בחר לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם ממוצעים של 9.4 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, ובעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. לאחר עזיבתו של מאמן הקבוצה, גרג לנסינג, החליט לרביה לעבור לאוניברסיטת וייק פורסט. ב-22 בינואר 2022 רשם שיא קריירה של 31 נקודות, 10 ריבאונדים וארבעה אסיסטים בניצחון 98–76 על צפון קרוליינה, ובתום העונה העמיד ממוצעים של 14.6 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
לרביה הצטרף לסגל הגריזליס לטורניר ליגת הקיץ של ה-NBA, ובהופעת הבכורה שלו בטורניר קלע שלוש עשרה נקודות בניצחון 103–99 על פילדלפיה 76'.
הנס קלזן
הַנְס קֶלְזֶן (בגרמנית: Hans Kelsen; 11 באוקטובר 1881 – 19 באפריל 1973) היה משפטן אוסטרי-אמריקאי יהודי.
קורות חיים
קלזן החל ללמד משפטים באוניברסיטת וינה בשנת 1911 ובשנת 1919 מונה לפרופסור מן המניין למשפט ציבורי ומנהלי באוניברסיטת וינה. הוא ייסד וערך את כתב העת למשפט ציבורי (Zeitschrift für Öffentliches Recht). לבקשת קרל רנר, ראש ממשלת אוסטריה, עסק קלזן בניסוח חוקה חדשה לאוסטריה וזו נתקבלה בשנת 1920 ומהווה את הבסיס למשפט החוקתי האוסטרי עד עצם היום הזה. קלזן מונה לבית המשפט החוקתי למשך כל חייו.
בעקבות התגברות המחלוקות הפוליטיות על כמה מפסקי דינו של בית המשפט לחוקה, בעיקר בנושאי גירושין, והאקלים הציבורי השמרני, הודח קלזן, שנחשב לסוציאל-דמוקרט, מבית המשפט בשנת 1930. מיד לאחר מכן קיבל קלזן הצעה לשמש פרופסור באוניברסיטת קלן. כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 הוא הודח גם ממשרה זו ועבר לז'נבה, שם לימד משפט בינלאומי במכון ללימודים בינלאומיים בין 1934 ל-1940 ובמקביל כיהן כפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג, עד להשתלטות הנאצים על צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 עבר לארצות הברית, הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן היה לפרופסור מן המניין במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד צאתו לגמלאות בשנת 1952. בשנים אלה עסק בעיקר במשפט בינלאומי ובמוסדות בינלאומיים. בין 1953–1954 שימש מרצה אורח למשפט בינלאומי בבית הספר של חיל הים האמריקני. בשנת 1953 הציעה לו ממשלת ישראל לכהן כיועץ של מדינת ישראל לענייני משפט בינלאומי, אולם סירב בנימוק שבגילו הוא עלול לא למלא את התפקיד כראוי.
במהלך שנות עבודתו פרסם מספר ספרים בנושאי משפט. בשנת 1925 פרסם את הספר "תאוריה פוליטית כללית" (Allgemeine politische Theorie) בברלין ובשנת 1934 פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו תורת משפט טהורה (Reine Rechtslehre). גרסה נוספת של ספר זה הוא הוציא לאור בשנת 1960. לאחר פרישתו הוא הכין ספר על תאוריה כללית של הנורמות, אך החליט לא להוציאו לאור.
בשנת 1971 הקימה ממשלת אוסטריה מכון למחקר משפטי על שם קלזן בווינה.
מריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן
מריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן (בגרמנית:  Maria Gräfin Drašković von Trakošćan; 8 במרץ 1904 - 10 ביוני 1969), הייתה אשתו של אלברכט, דוכס בוואריה ראש בית ויטלסבאך.
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-8 במרץ 1904 בווינה, לדיוניס מריה דרשקוביץ', רוזן טראקושצ'ן וליוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו, בתם של אלפרד, נסיך מונטנואובו השני ופרנצסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. אביה של מריה השתייך לאצולה הקרואטית הישנה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואף היה חבר בבית המגנטים ההונגרי ובפרלמנט הקרואטי. מצד אביה הייתה מריה צאצאית של הרוזנת ההונגרייה ארז'בט באטורי הידועה לשמצה, ואילו מצד אמה היא הייתה צאצאית של מארי לואיז, דוכסית פארמה מבעלה השני אדם אלברט פון נייפרג.
ב-3 בספטמבר 1930 התחתנה מריה בברכטסגאדן עם אלברכט, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1955 מת חמיה רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ובעלה אלברכט הפך לראש בית ויטלסבאך. ב-10 ביוני 1969 מתה מריה בביתה בקרויט, והיא בת 65 שנים.
משפחתה
ב-3 בספטמבר 1930 התחתנה מריה עם אלברכט, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
ולוול פסטרנק
וֶלוֶול פסטרנק (באנגלית: Velvel Pasternak; 1 באוקטובר 1933 – 11 ביוני 2019) היה חוקר מוזיקה יהודי שהתגורר בארצות הברית והתמחה בעיקר בחקר מוזיקה חסידית. במהלך עבודתו הוציא פסטרנק הקלטות רבות הקשורות לתחום עבודתו. הוא הוציא למעלה מ-26 הקלטות ו-150 ספרים מאז 1971. על אף שתחום עבודתו השתרע על מוזיקה ישראלית, יידית, לדינית ומוזיקה שעסקה בשואה, הוא הרצה לרוב על מוזיקה חסידית.
ביוגרפיה
פסטרנק נולד בטורונטו שבקנדה, להורים שהיגרו לקנדה מפולין ב-1930. לאחר שקיבל חינוך יהודי מסורתי בעירו, נשלח ללמוד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. שנה לפני שנסמך לרבנות עזב את האוניברסיטה ועבר ללמוד בבית הספר ג'וליארד. בנוסף, קיבל תואר מוסמך בחינוך מוזיקלי באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, עבד מספר שנים כמורה לזמרה בבתי ספר יהודיים, מנצח מקהלות ומרצה לחזנות. בהמשך שב לאוניברסיטת קולומביה ללמוד לדוקטורט.
בשנת 1971 ייסד את הוצאת Tara (שם ההוצאה נגזר משמה של בתו עטרה), ובה הוציא מגוון פרסומים של מוזיקה יהודית: יצירות חזנות, אנתולוגיות של מוזיקת כליזמרים, וכן מלחינים מודרניים של מוזיקה יהודית כמו שלמה קרליבך.
נפטר ב-11 ביוני 2019, בעקבות דום לב שבו לקה במאי 2019, ממנו לא התאושש. הותיר אחריו את רעייתו, גולדי לבית גרבר, שני בנים, שלוש בנות ונכדים.
Reprise: 1990-1999 (אלבום)
Reprise: 1990-1999 הוא אלבום מוזיקה אלקטרונית מאת האמן ואנגליס. האלבום יצא בשנת 1999.
הרצועות 3,4,5,6 ו-11 נאספו מהסרט 1492: מעבר לאופק. רצועות 1,2 ו-8 מן האלבום Oceanic, רצועות 6 ו-17 נלקחו מן האלבום Voices, רצועה 16 נאספה מהאלבום The City, רצועה 13 מן הסרט בלייד ראנר ורצועות 9, 10 ו-14 לוקטו מEl Greco. רצועה אחת: Psalmus Ode, לא פורסמה בעבר על ידי ואנגליס.
ג'ודו
ג'וּדוֹ (קאנג'י: 柔道, רומאג'י: Jūdō, מילולית: "הדרך הרכה") היא אמנות לחימה יפנית מודרנית (גנדאי בודו) וספורט לחימה מקטגוריית הגראפלינג שנוסדה בסוף המאה ה-19 ביפן על ידי פרופ' ג'יגורו קאנו. אדם המתאמן בג'ודו נקרא ביפנית "ג'ודוקא" ובעברית "ג'וּדַאי".
הבוג הדרומי
הבּוּג הדרומי (באוקראינית: Південний Буг או Буг (בוֹה); ברוסית: Южный Буг), להבדיל מן הבוג המערבי, או הבּוּג, הנמצא ברובו בפולין, הוא נהר באוקראינה הנשפך לים השחור, בקרבת ערבת אודסה. הנהר הוא השני באורכו באוקראינה, אורכו כ-806 קילומטר, והוא מנקז שטח של 63,700 קילומטרים רבועים.
ג'ודו
רקע
בימי הביניים יפן התנהלה בצורה פאודלית, ומקצוע הוראת הלחימה, כמו כל המקצועות בחברה כזאת הועבר מאב לבן והגיע לרמות פיתוח גבוהות מאוד. למאסטרים בתחום הוראת הלחימה היה תפקיד חשוב בהוראת הסמוראים. עם פריצת שערי יפן על ידי האמריקאים הפכה יפן תוך שנים ספורות לחברה מודרנית, שבה למעשה למקצוע הוראת הלחימה של יפן הקלאסית לא היה מקום. כתוצאה מכך חלק גדול של מקצועות הלחימה נזנח ונשכח, אבל חלק מאמנויות הלחימה הצליחו להשתמר על ידי הפיכתם לאומנות אותה ניתן ללמד לקהל הרחב במתכונת המודרנית המקובלת היום. ג'ודו פותח בכוונה להפוך אותו לספורט. לשם כך קאנו חקר ובחן שיטות לחימה יפניות רבות שהיו ידועות בזמנו (הקרויות בשם הכולל ג'ו ג'יטסו), הוציא מהן את הטכניקות המסוכנות (כגון בעיטות, אגרופים), שכלל חלק מהטכניקות הקיימות ויצר שיטה שמאפשרת להילחם בכל הכוח בלי לפצוע, להרוג או להטיל מום ביריב. ב-1886 פתח בטוקיו, בירת יפן, את "מכון קודוקאן לג'ודו". מכאן ואילך הלך הג'ודו והתפרסם ברחבי יפן ובעולם כולו.
הבוג הדרומי
מוצא הנהר הוא במערב אוקראינה, כ-145 ק"מ מהגבול עם פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1941 ל-1944, סימן הבוג הדרומי את הגבול בין החלקים הכבושים של אוקראינה שהיו בידי הגרמנים לאלו שהיו בידי הרומנים בטרנסניסטריה.
ג'ודו
רקע
מרכז הג'ודו הוא בקודוקאן שבטוקיו, ביפן.
צלמית ונוס
צלמית ונוס הוא כינוי קבוצתי למספר חפצים פרהיסטוריים רובם בצורת פסלון של אישה שמנה או בהריון מתקדם מהתקופה הפלאוליתית העליונה שנמצאו באירופה ובצפון אסיה. צלמיות אלו נמנות עם החרסים העתיקים ביותר הידועים כיום ומהווהות דוגמה עתיקה של היריון באמנות. משמעותן התרבותית אינה ידועה. עם זאת, בהתחשב בכך שייתכן כי בתקופה בה נוצרו היחס להשמנה בחברה האנושית היה שונה מהיום (שכן מזון, בייחוד מזון משמין היה מצוי בצמצום כיוון שהחקלאות טרם התפתחה), צלמיות אלו יכלו להיות סמל להצלחה ואיקונין של פוריות, או אף מייצגות באופן ישיר את האלות השונות בעצמן.
מחוזות סנט וינסנט והגרנדינים
מבחינה מנהלית מחולקת סנט וינסנט והגרנדינים לשישה מחוזות (Parish – קהילה), שמתוכם חמישה נמצאים על האי סנט וינסנט, ואילו המחוז השישי, מחוז הגרנדינים, כולל את כל איי הגרנדינים השייכים למדינה.
צלמית ונוס
נוהגים לשייך לקטגוריה זו שני ממצאים ארכאולוגיים עתיקים בהרבה - ונוס מברכת רם, שגילה בין 233,000 ל-800,000 לפנה"ס וונוס מטן-טן, שגילה בין 300,000 ל-500,000 לפנה"ס, השייכים לתרבות האשלית התיכונה. צלמיות אלו שנמצאו באסיה ובאפריקה עשויות אבן ולא חרס. שתי הצלמיות עשויות בצורה גסה, וייתכן כי קבלו את צורת הדמות האנושית כתוצאה מתהליכים גאולוגיים טבעיים. עם זאת, קווקווים החרוטים על ונוס מברכת רם מרמזים על שימוש אנושי בכלי עבודה מאבן, ועל ונוס מטן-טן יש סימנים כי נצבעה - "שכבה שומנית" על פני האבן נבדקה והיא מכילה ברזל ומנגן, עדות לכך שהצלמית עוטרה בידי מישהו שעשה בה שימוש כצלמית, בלא קשר לדרך בה נוצרה.
ג'ודו
ג'ודו תחרותי
בשנת 1899 התבקש ג'יגורו קאנו לעמוד בראש ארגון "Dai Nippon Butoku Kai", אשר ריכז את אמנויות הלחימה ביפן. הוא התבקש ליצור מערכת ניקוד וכללי תחרות רשמיים עבור אמנות הלחימה העממית ג'ו ג'וטסו. כללים אלו שימשו עבור תחרויות ג'ו ג'וטסו וג'ודו אזוריות בין בתי ספר והסדירו כללי משחק משותפים.
אליפות יפן בג'ודו, "All-Japan Judo Championships", מתקיימת החל משנת 1930, ובשנת 1956 נערכה לראשונה אליפות העולם בג'ודו.
הפעם הראשונה שענף הג'ודו הופיע במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדה העשירית בלוס אנג'לס 1932 שם הוצג כספורט הדגמה לא רשמי. למרות זאת, קאנו לא היה אופטימי לגבי הכללה עתידית של הג'ודו במשחקים האולימפיים.
עם זאת, בשנת 1964 הפך הג'ודו לספורט אולימפי כאשר נכלל באולימפיאדת טוקיו (1964). הוועד האולימפי הבינלאומי תחילה הוריד את הג'ודו מענפי הספורט באולימפיאדת 1968, אך נתקל בהפגנות והחזיר את הג'ודו למשחקים החל ממינכן 1972. ג'ודו הנשים תחילה הוצג במשחקים האולימפיים כספורט הדגמה בסיאול 1988 אך שותף באופן רשמי החל מברצלונה 1992.
תחרויות בינלאומיות בישראל
לאורך השנים אירח איגוד הג׳ודו הישראלי טורנירים בינלאומיים. בדצמבר 2022 התקיים טורניר המאסטרס בירושלים, עם 500 הג'ודאים המובילים בעולם.
יסודות הג'ודו
קרבות מוכרעים בג'ודו בשני אופנים:
כניעה מתבצעת על ידי שתי טפיחות קלות ביד פתוחה על המזרן או על גוף היריב (וזאת אם הנכנע אינו מסוגל להגיע למזרן עקב תפיסתו בידי יריבו).
אימוני הג'ודו מורכבים מחימום מיוחד, אוצ'יקומי (כניסות לתרגילים מבלי להפיל), תרגול 'כניסות'. תרגול הטלות משלושה סוגים עיקריים: כאלו שמבוססות בעיקר על שימוש בידיים, כאלו שמבוססות בעיקר על שימוש באגן וכאלו שנעשות באמצעות הרגליים.
כמו כן ישנן הטלות שמבוססות על הקרבה שבה המתחרים נופלים ומפילים באופן זה או אחר את היריב יחד עמם. כל תנועה והטלה מתבצעת באמצעות כל הגוף. התרגול נעשה בזוגות וכולל, כאמור, תרגול כניסות ללא הטלה ותרגול טכניקות בעמידה ועל הארץ.
חלק חשוב באימון הוא ה'ראנדורי', הקרב הידידותי, שנעשה בשתי צורות עיקריות: טאצ'י ואזה – בעמידה ונה-ואזה על הארץ (קרב קרקע). בקרקע מתורגלים ונלמדים ריתוקים, חניקות ובריחים. בנוסף יש בג'ודו גם 'שיאיי', שהוא קרב לפי חוקי הג'ודו המתרחש עד להשגת נקודה אחת או באיפון (הכרעה מושלמת) או בצבירת חלקי נקודות עד לסוף הזמן וניצחון.
חלק נוסף חשוב מאוד בתרגול הג'ודו הוא תרגול קאטות, סדרות של תנועות ותרגולים מובנים מראש המסייעים מאוד להתפתחות התלמיד כלוחם ג'ודו. הקאטות מתורגלות גם כדי שלוחם יוכל לעבור מחגורה כחולה לחגורה חומה ומחומה לשחורה. המעבר מחגורה לחגורה נעשה על ידי קאטות שונות.
כללי
קרב ג'ודו תחרותי אורך 4 דקות בבוגרים, 4 דקות בנוער ו-2 דקות אצל ילדים. בכל פעם, שהקרב מופסק על ידי השופט והמתחרים חוזרים למצב ההתחלתי, השעון עוצר (בדומה לכדורסל). הניקוד הגבוה ביותר הוא איפון (השווה ערך ל-2 ואזארי), והמתחרה שמשיג ניקוד זה מנצח באופן מיידי את הקרב. ניקוד זה מושג על ידי הטלת היריב במהירות ועוצמה על הגב, ריתוק גב היריב לקרקע למשך 20 שניות, או הכנעתו על ידי חניקה או בריח (בריחים מותרים על המרפק בלבד). הניקוד המשני הוא ואזארי. במקרה שלא הושג איפון עם תום הזמן שהוקצב ינצח בעל הניקוד הגבוהה ביותר, ובמקרה של שוויון הקרב יימשך ל"ניקוד זהב" ללא הגבלת זמן. במקרה של ניקוד זהב ינצח המתחרה שהשיג ואזארי או איפון. קיימים שני סוגי עונשים: שידו, שהוא אזהרה, והנסוקו-מאקה שהוא הרחקה. שידו יכול להינתן למתחרה פעמיים בקרב, כאשר בפעם השלישית יינתן למתחרה הנסוקו-מאקה. מתחרה שנענש בהנסוקו-מאקה מפסיד את הקרב באופן מיידי. עונש מסוג שידו ניתן על עבירות קלות (כגון פאסיביות) ועונש מסוג הנסוקו-מאקה ניתן על עבירות חמורות (כגון תרגיל מסוכן). אם מתחרה נענש בהנסוקו-מאקה באופן ישיר, בנוסף להפסדו בקרב, הוא לא יוכל להשתתף בהמשך התחרות.
שני המתחרים לובשים גי, האחד בצבע לבן והשני בצבע כחול.
מילות מפתח
הוראות השופטים ניתנות ביפנית. מספר מילות מפתח לדוגמה:
ניקוד
ניקוד הקרב נעשה על פי פרמטרים שונים. ככל שמתחרה מפגין עליונות על המתחרה השני, כך ניקודו יהיה גבוה יותר.
עבירות
העבירות הן שונות:
כל אלה יגרמו לענישה בשידו, כאשר העונש השלישי יגרום לפסילה הנסוקו-מקה. שני העונשים הראשונים לא מקנים כל ניקוד לצד השני.
עבירות עליהן מתקבל הנסוקו-מקה
יש כמה עבירות:
פסילה ישירה (הנסוקו-מקה ישיר) תינתן במקרים בהם מתחרה מסכן את עצמו או את היריב או מבצע פעולה שנוגדת את רוח הג'ודו. במקרה של פסילה עקב פעולה נגד רוח הג'ודו, כולל פסילה עקב פעולה שמסכנת את היריב, המתחרה שנענש לא יוכל להמשיך בתחרות.
משך הקרב
משך הקרב הוא 4 דקות (נטו), אלא אם כן התקבל איפון.
עונשים מסוג שידו, לא יכריעו את הקרב, לא במשך הקרב הרגיל ולא במשך ניקוד הזהב, אלה אם כן יתקבל שידו שלישי-שווה ערך להנסוקו-מקה. רק עונש מסוג הנסוקו-מקה, השקול לאיפון, יכריע את הקרב.
זירת הקרב
בשנת 2006 חל שינוי בחוקת הג'ודו בו שונה גם מבנה הזירה. לפי חוקה זו אזור התחרות מחולק לשני חלקים: אזור הקרב ואזור הביטחון: אזור הסכנה שהיה בעבר (בצבע אדום ברוחב 1 מטר) בוטל ויחד איתו גם העונש של 5 שניות שהייה על הקו האדום.
שינויים בחוקה
בשנים האחרונות בוצעו שינויים רבים בחוקה, בעיקר להפוך את הג'ודו ליותר אטרקטיבי, ולשמור על בריאות הספורטאים.
קטגוריות משקל
בתחרויות הג'ודו מסווגים המתחרים בהתאם למשקלם. כיום ישנן 7 קטגוריות משקל:
דרגות חניכות (קיו)
ביפן כל הדרגות הנמוכות עד לחגורה חומה הן חגורות לבנות. ראשיתו של השימוש בצבעים באירופה ב-1935. מספרי הדרגות הנמוכות הולכים וקטנים עם העלייה בדרגות. מועדון הג'ודו היפני הראשון, הקודוקאן לא מכיר בדרגות שהוענקו על ידי איגודים או מועדונים אחרים.
דרגות הדרכה (דאן)
חגורות שחורות, מוענקות על ידי איגוד המדינה
דרגות כבוד
חגורות לבנות-אדומות
חגורות אדומות
דיניקטיס
דיניקטיס (שם מדעי: Dinictis; מילולית: "דלק נוראי") הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הנימרווידיים הנכחדת שחי באמריקה הצפונית של סוף האאוקן עד לתחילת המיוקן. בצורתו הוא הזכיר חתול שן-חרבי אך למעשה לא היה חתול כלל אלא רק קרוב לחתולים. סוג זה כלל מין אחד - Dinictis felina.
מאובני היצור נמצאו בחפירות בססקצ'ואן שבקנדה ובקולורדו, מונטנה, נברסקה, דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, וויומינג ואורגון. המאובנים הקדומים ביותר שלו התגלו ב-1854.
תיאור
הדיניקטיס היה טורף בינוני באורך 1.1 מטרים וגובה 60 סנטימטרים. משקלו דמה לגודל של שונר או נמר קטן והגיע ל-12–50 ק"ג והוא היה קטן יחסית למינים אחרים במשפחה כמו ההופלופונאוס, דמוי הנמר. ייתכן שהוא היה מטפס על עצים וחי בדומה לאוצלוט המודרני בערבות ויערות אמריקה הקדומה. הוא היה בעל ניבים ארוכים מאוד איתם היה מסוגל להרוג טרף הגדול ממנו בהרבה, כמו מיני פרסתנים קדומים. מבנה התנועה שלו היה שונה ממבנה תנועה של חתולים בכך שכפות הרגליים היו קטנות יותר, חסרי טפרים נשלפים ועצמות הרגל היו חלשות יותר.
קרייב רקורדס
קרייב רקורדס (באנגלית: Crave Records) הייתה חברת תקליטים שפעלה תחת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט שנוסדה על ידי מריה קארי בפברואר 1997, ונסגרה ביולי 1998. חברות הבת שלה כללו את די ג'יי קומפני, רביעיית בנות ה-R&B אלור, שהוציאה אלבום בעל אותו השם הכולל את הלהיטים "Head Over Heels", "All Cried Out" ו-"Last Chance" ורביעיית ה-R&B 7 מייל, אשר הוציאו גם אלבום באותו השם.
מרי ברטון
מרי ברטון (באנגלית: Mary Barton) הוא הרומן הראשון מאת הסופרת הבריטית אליזבת גאסקל, הוא פורסם ב-1848. העלילה מתרחשת בעיר מנצ'סטר שבאנגליה בזמן שנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, והיא מתייחסת לקשיים שהמעמדות הנמוכים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית היו צריכים להתמודד איתם.
עלילה
הרומן מתחיל במנצ'סטר, שם אנחנו מכירים את משפחת ברטון ואת משפחת וילסון, שתי משפחות ממעמד הפועלים. ג'ון ברטון מתגלה כאדם המטיל ספק בחלוקה של העושר וביחסים שבין העניים לעשירים. בנוסף הוא גם מתאר איך גיסתו אסתר נעלמה לאחר שברחה מביתה.
מיד לאחר מכן מרת ברטון מתה, וג'ון נשאר עם ביתו מרי להתמודד עם העולם האכזרי סביבם. ג'ון המדוכא הושפע קשות ממותו של בנו טום בגיל צעיר, לאחר מות אשתו, הוא מתחיל להיות מעורב בארגונים למען זכויות העם אשר מתקשרים לארגוני המסחר.