cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תמס שריר
גורמים
בכל הפגיעות הישירות נוצר מצב שבו תהליך של חסימה ישירה של זרימת הדם או של דלקת ובצקת גורמים לאיסכמיה ממושכת של תאי השריר. מצב זה גורם לקריסת מערכות קיום החיים בתאי השריר כתוצאה ממחסור בחמצן ומאוחר יותר באנרגיה. כך נוצר סיכון שבזמן מאמץ כלשהו של השרירים ייווצר ראבדומיוליזיס. לכן ניתן למצוא את התופעה גם אצל אצני מרתון לאחר ריצה ואצל מרימי משקולות לאחר אימון קשה במיוחד. פעילות כזאת גורמת לירידה במאגרי הגליקוגן בתאי השריר ולירידה באנרגיה הנחוצה לתא. תהליכי התא נפגעים עד כדי הרס הממברנה. חולי אסתמה במצב סטטוס אסטמטיקוס נמצאים בקבוצת סיכון להתפתחות ראבדומיוליזיס כתוצאה מריקון מאגר הגליקוגן בתאי השריר. חולי אפילפסיה במצב של סטטוס אפילפטיקוס נמצא לאחר זמן ממושך של פרכוסים בלתי נשלטים של שרירי השלד. לכן קיים סיכון שגם הוא "רוקן" את מאגר הגליקוגן בתאי השריר. תופעה נוספת שיכולה לגרום לראבדומיוליזיס היא Prolonged myoclonus, שגורמת להיווצרות התכווצויות של השרירים, מה שגורם להרס שריר בדומה לאפילפסיה. תאי השריר קורסים תחת העומס שמוטל עליהם במצב שהם אינם מסוגלים לתפקד בו בצורה אופטימלית.
המחלה המטבולית השכיחה ביותר שגורמת לראבדומיוליזיס היא McArdle’s, מחלה שנובעת ממחסור באנזים מיופוספורילאז. אנזים זה חיוני לתהליך הנשימה האנאירובית בתא, היות שהוא גורם לפירוק הגליקוגן לגלוקוז בתהליך הגליקוליזה. הגליקוגן הוא צורת אגירת האנרגיה בשרירים, כדי שתא השריר יוכל להשתמש באנרגיה שעצורה במולקולת הגליקוגן יש לפרק אותה למולקולות של גלוקוז. לכן מחסור בפירוק של גליקוגן לגלוקוז יגרום לירידה ברמת האנרגיה הזמינה לתא ולנזק לשריר.
בתחילת כל פעילות ספורטיבית, השרירים משתמשים רק בתהליך הנשימה האנאירובית ליצירת אנרגיה. תהליך זה מורכב רק מגליקוליזה, כלומר רק מפירוק ראשוני של מולקולות גלוקוז לחומצה פירובית. לאחר מספר דקות של פעילות, התאים עוברים לנשימה אירובית, בה נעשה שימוש בחמצן ותהליך הפירוק של החומצה הפירובית נמשך ומביא לניצול מרבי של האנרגיה מהפירוק. תהליך הנשימה האירובית הוא יותר אפקטיבי ומייצר כמות אנרגיה גבוהה פי 19 מתהליך הנשימה האנאירובית.
החולים במקארדל'ס סובלים מכאבי שרירים עזים בדקות הראשונות של פעילות ספורטיבית, בעקבות המחסור במיופוספורילאז והמחסור החמור באנרגיה לתא. אך ברגע שהתאים עוברים לתהליך נשימה אירובית הכאבים חולפים.
במקרים מסוימים של פעילות מתמשכת במנגנון האנאירובי מתפתח אצל החולים תהליך של ראבדומיוליזיס. לכן יש חשיבות רבה לאימון של חולים אלה במטרה להרגיל את התאים למעבר מהיר למנגנון הפעולה האירובי.
קליניקה
הסימפטומים לזיהוי ראבדומיוליזיס מתחלקים לסימפטומים שרירניים וסימפטומים כלליים. הסימפטומים השרירניים הם כאב באזור הפגוע, קונטרקטורה – כיווץ וקשיון של האזור הפגוע וחולשה של השריר הפגוע. כאב זה נוצר כתוצאה מהאיסכמיה ופירוק התאים. הסימפטומים הכלליים הם כתוצאה מפעילות מוגברת של המערכת האימונית והמע"מ: חום, חולשה, טכיקרדיה, כאב בחילות והקאות. כתוצאה מתגובה של מערכת העצבים המרכזים לגירוי של כאב ופעילות מוגברת של מערכת החיסון שגורמת בין השאר להפרשת היסטמין מוגברת בקיבה. בנוסף יכול להגרם דיכוי של מרכזי הנשימה וקומה על ידי העלייה החריפה בריכוז החומצה האורית בדם.
בדיקות בבית החולים
בבית החולים ניתן לזהות את הראבדומיוליזיס על ידי בדיקות כימיה בדם ובשתן: 1. עלייה ברמת ה CPK בדם לרמה של פי 5 ויותר מהערך הפיזיולוגי היא מדד לזיהוי ראבדומיוליזיס. רמת הCPK בדם יכולה להגיע ל 1000 IU ויותר. CPK (creatine phosphokinase), הוא אנזים שקשור לתהליך הנשימה האנאירובית בעיקר בתאי שריר. כאשר נגרם נזק לממברנת התא, נוצרת דליפה של האנזים אל מחזור הדם ובעקבותיה עליה ברמתו בדם. ניתן לקבוע על פי סוג האיזואנזים שרמתו עולה האם הפגיעה היא בשריר הלב ((CPK MB, או בשריר שלד (CPK MM). האנזים CPK MM הוא כ- 98% מסך הCPK בדם והאנזיםCPK MB הוא כ-2% מסך אנזימי הCPK בדם. שינוי במאזן האחוזים ועליה ברמת סך כל הCPK בדם, הם מדדים לאבחון פגיעת שריר ומיקומה כפגיעה בשריר שלד או בשריר הלב. ישנו מצב שבו ניתן לחשוד בחולה קרדיאלי כנפגע של ראבדומיוליזיס. מצב זה מתקיים כאשר חולה הגיע לאחר החיאה, במהלך ההחיאה נוצר נזק לשרירים האינטרקוסטאליים וכך בנוסף להפרשת CPKMB נוצרה גם הפרשת CPKMM מרובה. 2. שינויים במאזן האלקטרוליטים בדם הם מדד נוסף לזיהוי ראבדומיוליזיס: א. היפרקלמיה, כתוצאה מהאשלגן שבורח מהתאים כאשר ממברנת התא נהרסת. ב. היפוקלצמיה, כתוצאה מספיחת הסידן לשרירים שיוצאת מכלל שליטה. ג. היפונטרמיה, כתוצאה מספיחת הנתרן שאינה תלויה עוד במשאבות ותעלות הנתרן-אשלגן בתאי השריר, שאינן מתפקדות. ד. היפראוריצמיה, שהיא עליה ברמת החומצה האורית בדם, דבר המעיד על תהליך פירוק השריר. 4. כמו כן, תמצא גם עליה ברמת האנזימים LDH, GOT ו- CA3, אשר מעידה על הרס התאים והפרשתם לדם בצורה מוגברת. 5. מיוגלובינוריה הוא מדד חשוב לזיהוי ראבדומיוליזיס. ניתן לזהות את המיוגלובינוריה בבדיקת כימיה בשתן. כאשר ריכוז המיוגלובין בשתן עולה על ng/ml 250 וקיימת פיגמנטאוריה (צבע השתן הוא כהה ושחרחר) בהיעדר המוגלובין ואריתרוציטים בשתן. כשכל הנתונים מתקבלים במקביל זהו צירוף הסממנים הברור ביותר לקיום מיוגלובינוריה.
טיפול
הטיפול מתמקד בעיקר במתן נוזלים אגרסיבי לטיפול בהיפוולמיה, וכדי "לשטוף" את הכליות מהמיוגלובין. בנוסף יש צורך במתן משתנים כדי להוסיף לפעילות ה"ניקוי" של הגוף ומערכת השתן מהרעלנים והמיוגלובין ובכך למנוע אי-ספיקת כליות וקריסת מערכות. מתן ביקרבונט כדי להבסיס ולתקן את מאזן החומציות בגוף, דבר שבנוסף להיותו שומר על המואסטזיס גם מקל ומזרז את פעילות הכליות. יש צורך גם בטיפול לתיקון אלקטרוליטרי, בהתאם לנזק שנמצא בבדיקות כימיה בדם: מתן קלציום לתיקון ההיפוקלצמיה, מתן אינסולין ואינהלציות של ונטולין כדי לתקן את ההיפרקלמיה על ידי ספיחת האשלגן לתאים. ואם התיקון לא מספיק אפקטיבי או שהמצב הוא קשה במיוחד, ניתן גם לספק תיקון אלקטרוליטרי על ידי דיאליזה. מעבר לכך, במידה וקיימת תסמונת מדור יש צורך בתיקון כירורגי. ברוב המקרים הנזק הפיך ונרפא ספונטנית לאחר ימים או שבועות.
גבעת משואה
גִּבְעַת מַשּׂוּאָה היא שכונה בדרום-מערב ירושלים. דרומית לה נמצא הכפר הפלסטיני אל-ולג'ה, צפונית לה נמצאת שכונת עיר גנים, ומערבית לה המושב אורה. היא שוכנת בסמוך למועצה אזורית מטה יהודה. השכונה שוכנת על יד הרכס הלבן וסמוך למעיינות עין לבן ועין איתמר. שמה ניתן לה בשל גובהה, ובשל ההשערה שבעבר הדליקו בה מַשואות איתות. בשכונה מתגוררים, נכון לשנת 2017, כ-4,500 תושבים.
היסטוריה
בשנת 2012 אישרה הוועדה לדיור לאומי (וד"ל) במחוז ירושלים את תוכנית "מורדות משואה", תוכנית לבניית 490 יחידות דיור, בשטח שבין שכונת גבעת משואה לבין גן החיות, סמוך מאוד לגדר גן החיות. חוות דעת שהוגשה מטעם גן החיות קבעה שיש סכנה לבעלי החיים עקב הבנייה, בשל תאורה, רעשים וזיהום. מתנגדי התוכנית הגישו גם חוות דעת העוסקות ברווחתם של בעלי החיים ומצביעות על סכנות שונות לבריאות הפיזית והנפשית של דרי גן החיות. באפריל 2017 דחה בית המשפט המחוזי בירושלים את תוכנית הבנייה בשל פגיעה אפשרית בתנאי מחייתן של החיות.
בשנת 2015 צולם בשכונה הסרט "אבוללה".
מיקום וטופוגרפיה
השכונה שוכנת על גבעה בגובה 745–790 מטר, המתנשאת מעל רכס לבן המקיף אותה ממערב, מצפון וממזרח. בצפון גובלת גבעת משואה בשכונה עיר גנים, מושב אורה נמצא מערבית אליה ונחל רפאים בדרומה. השכונה נמצאת מעל מעין עין לבן.
כמו בשכנותיה, קריית מנחם ועיר גנים נמצאים בשכונה רגמים, אתרים ארכאולוגיים מן המאה ה-8 לפנה"ס. בהם רוגם מס' 2 שנחפר על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט ב-1923 בלב השכונה בשיא גובהה ורוגם קטן יותר בגן משחקים ברחוב מיס לנדאו. רות עמירן שיערה שאלו הם שרידי במות לעבודת אלילים שהוסרו ונגנזו על ידי המלך יאשיהו.
מאפייניה
גבעת מַשּׂוּאָה היא אחת מ-5 השכונות היקרות ביותר בירושלים לפי תחקיר שנעשה ב-2013, מתאפיינת באוכלוסייה במעמד הסוציו אקונומי גבוה הן בשל הבנייה החדשה והן בשל הקרבה למגוון המוסדות המצויים באזור, כגון קניון ירושלים ואצטדיון טדי. כמו כן השכונה קרובה לגן החיות התנ"כי ולעמק לבן ומעיינות רבים.
בשכונה קיים בית ספר בשם "היובל", שנקרא כך כיוון שתוכנן להיפתח בשנת היובל למדינת ישראל. בשכונה פועלת תחנת חיזוי מזג האוויר שאת נתוניה אפשר לראות ברשת האינטרנט בזמן אמיתי. בשכונה קיימים שני רגמים מתוך 19 שבאזור.
בתי כנסת
בשכונה ניתן למצוא 3 בתי כנסת פעילים:
רחובות
רחובות השכונה קרויים על שמות אישים ציוניים ויהודים. הרחוב הראשי בשכונה קרוי על שם נשיא ההסתדרות הציונית לשעבר אריה דולצ'ין. רחובות נוספים קרויים על שם יעקב צור, גרטרוד קראוס, מיס לנדאו, האחות זלמה (על שם זלמה מאיר, האחות הראשית של בית החולים שערי צדק), אנשי רשות השידור לאה בן פורת ויורם רונן, העיתונאי יהושע ביצור ועוד.
תנועות נוער
בשכונה פועלות שתי תנועות נוער. שבט "רכסים" מתנועת הצופים וסניף גבעת משואה (גמ"ש) של תנועת בני עקיבא.
בשל סמיכותה של גבעת משואה לשכונות קריית מנחם ועיר גנים, מהווים מרכזי הפעילות של תנועות הנוער בני עקיבא והצופים מוקד גם עבור נוער משכונות אלו. שבט "רכסים" של תנועת הצופים ממוקם בעיקרו בשכונת קריית מנחם, ופעולתו בשכונת גבעת משואה היא משנית יותר. סניף בני עקיבא פועל בעיקרו בשכונת גבעת משואה ופעולתו בשכונת קריית מנחם היא משנית יותר.
התפרצות החצבת בישראל (2018)
התפרצות מחלת החצבת בישראל היה אירוע של התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל במהלך שנת 2018, מעל 4,300 אנשים אובחנו כחולים, ועשרות אלפים נקראו להתחסן בעקבות חשיפתם לאנשים שחלו במוסדות לימוד, קופות חולים, בנסיעה באוטובוס או בטיסה.
רקע
עד לאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה החצבת מחלת ילדים נפוצה שכל ילד נדבק בה במהלך הילדות ובעקבות זאת הוא היה מחוסן נגדה במהלך כל חייו. משנת 1967 הוכנס החיסון נגד החצבת לשגרת החיסונים שניתנו לילדים בגילאי תשעה חודשים עד שנתיים בתחנה לבריאות המשפחה.
בעקבות הכנסת החיסון, בשנים 1971–1973 לא היה אף מקרה מוות מחצבת בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל. עם זאת, המחלה המשיכה להתקיים בקרב אוכלוסיות שלא חוסנו ובקרב חלק קטן מהמחוסנים, שכן יעילות החיסון אז נאמדה ב-98%. בשנת 1975 התפרצה בישראל מגפת חצבת בקרב ילדים מעל גיל 9 ועד מבוגרים צעירים שלא חוסנו בילדותם.
בתחילת 1990 עקב התפרצות מגפת חצבת בקרב העבריים מדימונה שגרמה למוות של ילדה מסיבוכי המחלה, הוחלט על חיסון כל הילדים בכיתה א', דבר שיאפשר להגיע לאחוז חיסון גבוה בהרבה מאצל תינוקות, כי לא כל ההורים הגיעו לחסן את התינוקות שלהם.
בעקבות החיסון ההמוני נגד החצבת, המחלה הפכה לנפוצה הרבה פחות. עם זאת, ישנן התפרצויות של המחלה שמתרחשות בעיקר בשל שיעורי התחסנות נמוכים.
ירידה בכיסוי החיסוני עשויה להביא לחזרה של המחלה ולפגיעה בעיקר בלא-מחוסנים, בתינוקות, בקשישים ובבעלי מערכת חיסונית חלשה.
התפרצויות במאה ה-21
בשנים 2007–2008 חלה עלייה חדה במספר מקרי החצבת בישראל לעומת השנים שקדמו להן. לפי נתוני משרד הבריאות, בין 1 באוגוסט 2007 ל-18 במרץ 2008 התגלו 902 מקרים, מתוכם 746 באזור ירושלים (לעומת 115 מקרים באזור ירושלים בכל שנת 2006). במשרד הבריאות ציינו שפלגים מסוימים בציבור החרדי מסרבים להתחסן בפני המחלה.
בשנת 2015 התגלו מספר מקרים של חצבת באזור מרכז הארץ. משרד הבריאות איתר מעל 1,000 איש אשר נחשפו למחלה וכ-680 חוסנו.
ההתפרצות בשנים 2018–2019
ב-2018 אירעה התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, כ-4,300 בני אדם, רובם ילדים, אובחנו כחולים במחלה בעיקר בירושלים, בית שמש, צפת, בני ברק וביתר עילית. דווחו 66 מקרים של דלקת ריאות ושלושה מקרים של דלקת המוח. למעלה מ-30,000 חוסנו.
בחודש אוקטובר פורסמו בהבלטה בעיתונות החרדית בישראל הוראות רבנים המורים על החובה להתחסן מפני המחלה, ועל הקביעה כי הנמנע מלהתחסן או לחסן את ילדיו דינו כשופך דמים.
בחודש נובמבר 2018 פעוטה הלוקה בתסמונת דאון מתה לאחר שחלתה בחצבת, הפעוטה לא חוסנה נגד המחלה. זה היה מקרה מוות מחצבת ראשון בישראל לאחר כ-15 שנה.
בחודש אוגוסט 2019 נפטרה דיילת אל-על בת 43, שנדבקה בחצבת במהלך טיסה מספר חודשים קודם לכן. מחלתה הסתבכה והיא סבלה ממנינגואנצפליטיס. היא הייתה מחוסנת במנה אחת מתוך השתיים המקובלות.
הפעלת סעיף 19 לפקודת בריאות העם מ-1940
בעקבות התפרצות המחלה בגן ילדים בחריש, וסירובם של חלק מההורים לחסן את ילדיהם, הורה רופא מחוז חיפה במשרד הבריאות, פרופסור שמואל רשפון, לראש המועצה לאסור את כניסתם של 14 ילדים שלא חוסנו נגד חצבת לשני גנים ביישוב, הילדים יוכלו לחזור לגנים רק לאחר שיקבלו לפחות מנת חיסון אחת נגד חצבת.
בעקבות ההתפרצות
באפריל 2019 מבקר המדינה יוסף שפירא החל בעריכת ביקורת בעקבות התמודדות משרד הבריאות עם ההתפרצות.. ב-23 במרץ, תוך כדי התפרצות נגיף הקורונה בישראל, התפרסם דו"ח מבקר המדינה בנושא התמודדות מערכת הבריאות עם מגפות לפי הדו"ח רק 57% מבדיקות החצבת נעשו במועד.
פיליפ השני, מלך צרפת
פיליפ נולד למלך לואי השביעי (1137–1180) לאחר שנים רבות של המתנה, ובמסגרת נישואיו השלישיים, והולדתו הצילה את עתיד השושלת הקפיטינגית. אביו קרא לו פיליפ על שם אחיו הבכור והנערץ, שאמור היה לרשת את הממלכה אך נהרג בתאונת רכיבה. השם פיליפ השתרש בתוך השושלת הקפיטינגית בהשפעת אן מקייב, אשתו של אנרי הראשון ואמו של פיליפ הראשון.
פיליפ אוגוסט היה המלך הקפיטנגי הראשון שלא הכתיר את בנו בעודו בחיים, דבר המלמד על יציבות גדולה שהצליח ליצור בתקופתו, שכן לא חשש להמשך כהונת שושלתו. הוא גם היה המלך אשר החליף באופן רשמי בשנת 1181, את התואר "מלך הפרנקים" בתואר "מלך צרפת", דבר בעל משמעות לא מבוטלת מאחר שעד אז ראו המלכים את עצמם כמנהיגי העם, ולא כאדוני הארץ. פיליפ אוגוסט מת ב-14 ביולי 1223 ונטמן בבזיליקת סן-דני הסמוכה לפריז. מלכותו הייתה מכרעת לגיבושה הטריטוריאלי של צרפת, לחיזוק מעמד הכתר, ולהפיכתה של צרפת לכוח משמעותי באירופה.
סקירה כללית
במהלך 43 שנות כהונתו הצליח פיליפ אוגוסט להטביע את חותמו מבחינות רבות. הוא הגיע להישגים בתחומים רבים:
הוא חיזק את מעמד הכתר הצרפתי במערכת הפאודלית הצרפתית. הוא שמר בקנאות על ריבונותו נוכח ניסיונות ההתערבות של האפיפיור בנעשה בארצו, והצליח לבצר את ההכרה בריבונות העצמאית של צרפת כאשר הצליח להביא את האפיפיור להכיר בדקרטל "פר ונרבילם" המכיר באי תלותה של הממלכה הצרפתית כלפי הקיסרות: "מלך צרפת אינו מכיר בעליון עליו בעניינים הארציים". פיליפ פיתח את פריז, בין היתר בכך שריצף את הדרכים הראשיות של העיר והקיף אותה בחומה מהחלק הדרומי ועד נהר הסן. כמו כן, הגיע גם להישגים רבים ומרשימים בתחום הצבאי. בין גולות הכותרת של ההישגים בתחום זה כיבוש עכו במסע הצלב השלישי, והניצחון המזהיר בקרב בובין (Bouvines). בשנת 1180, עם עלייתו לשלטון, הייתה לממלכה האנגלית האנגווינית דריסת רגל בכמחצית משטח צרפת המודרנית, והשטח שהיה בשליטה ישירה של הכתר הצרפתי היה מאוד מצומצם. המלך האנגלי הנרי השני אף הגדיל את השטח "הצרפתי" שלו באמצעות נישואיו לאלינור מאקוויטניה, שהייתה נשואה לפני כן לאביו של פיליפ, לואי השביעי. במהלך כהונתו הצליח פיליפ אוגוסט להקטין בצורה משמעותית את השליטה האנגלית בתחומו. בין השנים 1202–1206 הוציא פיליפ מידי האנגלים את חבלי נורמנדיה, מן, אנז'ו, טורן, פואטו וסנטונז'. פיליפ שיכלל את סדרי הממשל והמינהל באמצעות פקידים מלכותיים (Baillis) שהופקדו על המשפט ועל מנהל הכספים בכל הממלכה, מאחר שהרחבת שטחי השליטה הישירים של המלך הצרפתי הצריכו היערכות אדמיניסטרטיבית גדולה.
התבססותו בשלטון
בשנת 1180, שנה לאחר מות אביו ועלייתו לשלטון, נשא פיליפ לאישה את איזבל דה-אנו, אחייניתו של רוזן פלנדריה, וכבעלה של איזבל קיבל את השליטה בחבל ארטואה. במהלך השנים הראשונות למלכותו עסק פיליפ רבות בניסיונות ליצור אי שקט פנימי בתוך ממלכתו של הנרי השני, שהיה יריבו הגדול באותה תקופה. באמצעות מגעים רצופים עם בניו של הנרי (בעיקר ריצ'רד, שעתיד להיות המלך ריצ'רד "לב הארי"), הצליח פיליפ ליצור סכסוכים וחיכוכים פנימיים סביב הירושה. הדבר גרם לכך שהנרי נאלץ לוותר על נחלות בצרפת עוד בחייו לטובת בניו.
מסע הצלב השלישי
ביוני 1190 יצא פיליפ למסע צלב לארץ הקודש. ריצ'רד, ששנה קודם לכן הומלך על אנגליה עם מות אביו, נטל גם הוא את הצלב, כחלק מהבטחתו של אביו במסגרת רצונו לכפר על חלקו ברציחתו של תומאס בקט. שני הצבאות שנעו במקביל לכיוון ארץ הקודש, התבשרו במהלך המסע על מותו של הקיסר פרידריך "ברברוסה" שאמור היה ליטול חלק במסע וטבע בים השחור בדרך לארץ הקודש. המסע התעכב הרבה מעל הדרוש בשל מאבקי כוח והגמוניה בין המלכים.
בסופו של דבר החליטו ראשי המחנות להמתין עד בוא האביב, ורק אז לצאת לכיוון ארץ הקודש. פיליפ עזב את סיציליה ב-30 במרץ 1191, והגיע לעכו דרך צור ב-20 באפריל, כאשר ריצ'רד עיכב את הכיבוש המתוכנן של עכו, בשל שאיפתו להשתלט קודם לכן על האי קפריסין. פיליפ, שהכין את צבאו להתקפה על העיר, עמד בהבטחתו לריצ'רד ונמנע מלתקוף את העיר עד לבואו, אך סבלנותו החלה לפקוע, כאשר ריצ'רד בושש להגיע. על פי עדות של צלבן מהתקופה, יכול היה פיליפ לכבוש את העיר בעצמו, אך בחר להמתין לריצ'רד. כאשר ריצ'רד הגיע בתחילת חודש יוני, חלק מהחומות כבר היו הרוסות למחצה, וחוסר המוטיבציה של ריצ'רד ליטול חלק במתקפת בזק על העיר מיד עם בואו, הביא לכך שהעיר עכו ניכבשה בסופו של דבר על ידי צבאו של פיליפ.
לאחר כיבוש עכו, שב פיליפ לצרפת, בלי שהושגה מטרת המסע העיקרית, שחרור ירושלים. הסיבה העיקרית לשיבתו המוקדמת הייתה מותו של פיליפ רוזן פלנדריה, ורצונו של פיליפ אוגוסט לפקח מקרוב על סידורי הירושה. בנוסף לכך, היה פיליפ חולה וסבל מחום גבוה במהלך השהייה בארץ הקודש, וגם הידיעות סביב מחלתו של בנו הפעוט, יורש העצר לואי, זירזו את החלטתו לשוב למולדתו. גם יחסיו המתוחים מאוד עם ריצ'רד לא נתנו לו עודף מוטיבציה להישאר ולהמשיך להילחם עמו כתף אל כתף. עם זאת, לפני שעזב את ארץ הקודש ב-31 ביולי, הבטיח פיליפ לריצ'רד כי לא ינצל את העדרו במטרה לגזול ממנו נחלות. פיליפ לא עמד בהתחייבות, ובמהלך העדרו של ריצ'רד כבש חלק מנחלותיו בנורמנדיה. בשנת 1194, עם שחרורו של ריצ'רד משביו בידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אילץ ריצ'רד את פיליפ להשיב לו את השטחים שכבש.
המלחמה נגד האנגלים
מותו של ריצ'רד בשנת 1199, ועלייתו לשלטון של אחיו, ג'ון "ללא ארץ", סייעו לפיליפ להגיע להישגים טריטוריאליים, ולהעביר חלק מנחלותיו של ג'ון בצרפת לשליטתו הישירה. פיליפ הצליח לנצל את חוסר הפופולריות של ג'ון בקרב הוסאלים שלו לטובתו. כך המריד פיליפ את ארתור רוזן בריטני נגד ג'ון, והכיר בו כוסאל ישיר שלו.
פיליפ אוגוסט ניצל היטב סכסוך שפרץ בשנת 1202 בין ג'ון, ששהה באחת מנחלותיו בדרום צרפת, לבין אחד מאציליו, איג העשירי מלוזיניאן, שהיה וסאל ישיר של פיליפ אוגוסט. זה האחרון התלונן בפניו על כך שג'ון גזל את אשתו המיועדת, ובכך נתן לפיליפ את העילה לכבוש בשנת 1204, כמעט ללא התנגדות, את כל חבל נורמנדיה.
יחסיו עם האפיפיור
העילה העיקרית למערכת היחסים הרעועה של פיליפ עם האפיפיור, נבעה מהמחלוקת סביב התרת נישואיו של פיליפ עם אשתו השנייה.
ב-1190 נפטרה איזבל, אשתו הראשונה של פיליפ שילדה רק בן אחד, יורש העצר לואי. ב-15 באוגוסט 1193 נישא פיליפ לאינגבורג, בתו של ולדמר הראשון, מלך דנמרק. לדנים היו תביעות לכתר האנגלי עוד מימיו של קאנוט הגדול, שמלך באנגליה בין השנים 1016–1035.
כשלושה חודשים אחרי הנישואין, ביקש פיליפ להכריז עליהם כבטלים בטיעון שאינגבורג היא קרובה בקשרי דם של אשתו המנוחה איזבל, ולכן יש בינו לבין אינגבורג זיקת קרבה משפחתית בדרגה האסורה על פי האמונה הנוצרית שלא מאפשרת קיום נישואין.
חבלי משיח
חבלי משיח ביהדות הם הייסורים שיקדמו לזמנו של המשיח, כמו "חבלי לידה". בזמן הגלות נמשלים ישראל לעובר בבטן אימו, ושלב המעבר הוא השלב של "צירי הלידה" וחבלי המשיח.
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
הוועידה הכנסייתית שפיליפ כינס בראשות דודו, הארכיבישוף של ריימס, קיבלה את טיעוניו של פיליפ והתירה את הנישואין. הדנים פנו לאפיפיור סלסטינוס השלישי, ששלח ב-1195 מטעמו לבחון את פרטי המקרה. הבירור והחלטת האפיפיור לקחו זמן רב ובינתיים, ב-7 במאי 1196, נשא פיליפ את לאשתו השלישית. נישואין אלה לא זכו להכרה של הכנסייה ברומא, והן סלסטינוס והן אינוקנטיוס גינו את פיליפ על כך שנישא בשלישית בטרם הוסדרו באופן סופי עניין נישואיו לאינגבורג.
חבלי משיח
מקור
המקור למושג זה נמצא בספר ישעיהו: על פי חז"ל (סנהדרין צח ע"ב) הופעת הגאולה, לפני סיום הגלות אינה דווקא מהירה ופשוטה אלא יכולה לגרור בדרכה ייסורים רבים מסוגים שונים, כשם שיש כאבים ליולדת בזמן הלידה, כך יהיו כאבים לציון המנסה ללדת את עצמה מחדש, כל זה אם לא יחזרו בתשובה אז יעמיד מלך שגזרותיו כהמן הרשע עד שיחזרו בתשובה. על פי המסופר שם היו כמה מחכמי התלמוד כמו עולא ורבא שחששו מהייסורים עד שאמרו "יבוא [המשיח] (הגאולה) ולא אראנו" לעומתם אמר רב יוסף "יבוא [המשיח] (הגאולה) ואשב בצל צואת חמורו", ישנם פרשנים המסבירים שאין כוונת רב יוסף שישב בשלווה בזמן זה אלא יאבק.
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
ב-1198, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי פסק לטובת אינגבורג וביטל את ביטול הנישואין.
חבלי משיח
ייסורים פיזיים
לגבי מהות הייסורים פרשן התלמוד רש"י מפרש: "פחדים וחבלים שיהיו בימיו מחיל האומות". יש המביאים את הפסוק האפוקליפטי מספר דניאל כהסבר לחבלי משיח באסון גדול שיתרחש לעם ישראל באחרית הימים:
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
התרת נישואיו השניים של פיליפ אוגוסט היו הבסיס למערכת היחסים הרעועה בינו לבין אינוקנטיוס השלישי. פיליפ טען שקופח במקרה הזה לעומת מלכים אחרים שנהגו כמוהו בעבר, ולא זכו ליחס כה עוין מצד האפיפיור. לגאט הכס האפוסטולי, פטרוס מקפואה, שנשלח מטעם אינוקנטיוס במטרה לנסות להגיע לפשרה עם פיליפ ונכשל, החליט להטיל אינטרדיקט על השטחים שהיו תחת שליטתו הישירה של המלך הצרפתי. לאינוקנטיוס לא היה אינטרס לדרדר את יחסיו עם פיליפ, משום שהיה עסוק בניסיונו לקדם את מועמדותו של אוטו מבראונשוויג.
חבלי משיח
ייסורים פיזיים
גם המלבי"ם קושר את חבלי משיח למלחמת גוג ומגוג: "בבוא זמן הגאולה שאז תשב היולדת על המשבר ויגיעו לה חבלים וצירים שהוא מלחמת גוג, אז יהיה לידתה באופן מופלא".
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
בספטמבר 1200, כשיזם פיליפ משא ומתן עם האפיפיור, ביטל האפיפיור את האינטרדיקט, למרות שבפועל מעמדה של אינגבורג בארמון לא השתנה. פתרון לבעיית מעמדה של אינגבורג התאפשר רק בשנת 1201 עם מותה של אגנס, עד אז סירב פיליפ בתוקף לוותר לאפיפיור בסוגיה זו. בהסכם הפשרה בין פיליפ לאפיפיור הוסכם כי פיליפ ישיב את אינגבורג למעמדה המקורי, ובתמורה לכך יכיר האפיפיור בתאומים ו שנולדו כתוצאה מהיחסים עם אגנס, ונחשבו עד אז לממזרים. הסיבה המעשית להסכמת האפיפיור להכרה בתאומים, היה החשש שיקרה משהו ליורש היחיד, וצרפת תישאר ללא המשכיות בשלטון. במהלך התקופה השתפר היחס לאינגבורג בתוך החצר, אך השתנה משמעותית רק בשנת 1213, כשהחליט פיליפ לפלוש לאנגליה במטרה לאכוף את הדחתו של המלך ג'ון בידי האפיפיור. הפלישה לאנגליה לא בוצעה בסופו של דבר בשל כניעתו המוחלטת לאפיפיור, שביטל את ההדחה שהוטלה עליו.
חבלי משיח
ייסורים פיזיים
יש הרואים בעקבות ספר דניאל, בשואה ובצרות של תקופתנו חבלי משיח. השקפה דומה הייתה ליהודים בעבר על אסונות כגון גירוש ספרד ופרעות ת"ח ות"ט.
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
ב-1204 ניסה האפיפיור אינוקנטיוס השלישי להתערב בסכסוך הפיאודלי, ונימק את זכותו לעשות כן בטענה, כי פיליפ עבר על מצוות התוכחה, שהוא חטא בין אדם לחברו. להלכה, ניסה אינוקנטיוס להשיג שביתת נשק בין הנצים במטרה הפורמלית להשגת "שלום האל" (Pax Dei), אך בפועל היו לו שאיפות להתערב בעניינים פוליטיים, ובמגמות אלה פיליפ נילחם בתקיפות.
חבלי משיח
ייסורים רוחניים
על פי עולא, רבא ורב יוסף מדובר בייסורים רוחניים שעם ישראל יגיע לשפל המדרגה מבחינה רוחנית, שאותו מסמל "צל צואת החמור", וישתקע באופן מרובה בעשיה ובחומריות באופן מוגזם. וכן סבר הראי"ה קוק:
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
יחסיו של פיליפ אוגוסט עם האפיפיור אינוקנטיוס השלישי היו מורכבים מאוד; ספק אם יחסיו של המלך הצרפתי היו כה בעייתיים תחת כהונתו של אפיפיור אחר. אינוקנטיוס השלישי נחשב לאפיפיור פוליטי מאוד, שלא הסתפק בתפקידו הדתי כ"ממלא מקומו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי. בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה, גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים. פיליפ אוגוסט נתן לכנסייה את הכבוד הראוי לה, אך לא מעבר לכך. הוא סירב בכל תוקף, כאמור, להתיר לאפיפיור להתערב בענייניה הפנימיים של צרפת, ופעמים רבות מחה על כך בתקיפות. עם זאת, לפיליפ היה יתרון גדול מעל למלכים אחרים, בזכות מורשת אבותיו אשר פיתחו מערכת יחסים טובה מאוד עם הכנסייה ברומא.
הטיפול התקיף של פיליפ בנושא המינות היה פועל יוצא של המדיניות הזאת, הוא נלחם במינות בנחלות שהיו בשליטתו הישירה בצורה התקיפה ביותר מבין המלכים בתקופתו. בצפון צרפת, שם השלטון המלכותי היה חזק יחסית, הצליח פיליפ להשתלט על כתות המינות ללא קושי מיוחד, אך בתקופתו החלה להתגבר בדרום המדינה "המינות הקתרית". הקתריזם התפשט לכל רחבי אירופה המערבית, אך הכה את השורש העמוק ביותר באזור הדרומי של צרפת, שם זוהה יותר כ"המינות האלביגנזית". מינות זו התפתחה דווקא שם בשל יחס סלחני של האצולה המקומית באזור. עד לתקופתו של פיליפ לא הייתה כמעט דריסת רגל מלוכנית באזור זה, שהיה עצמאי מאוד, ובכך נתן קרקע פורייה להתפתחות רעיונות מלוכניים אלטרנטיביים לכנסייה. נזיר קתולי סיפר כי "כה רב היה כוחה (של המינות האלביגנזית) עד שכל זרעי האמונה של עם זה נראו עשבים שוטים של מינות". הרוזן ריימונד מטולוז, שהיה השליט המרכזי ביותר של האזור חשש להתמודד עם המינות בשל ממדיה הגדולים, ולכן נחשד על ידי הכנסייה כבעל גישה אוהדת לאלביגנזים. כאשר אינוקנטיוס הגיע למסקנה כי עליו לפעול לדיכוי בכוח של המינות, פנה לעזרתו של פיליפ אוגוסט ואף הבטיח לו בתמורה הבטחות טריטוריאליות. ברם, פיליפ שהיה זהיר מאוד במהלכיו לא התפתה לקבל את ההצעה, שכן לא הכיר כלל בסמכותו של האפיפיור להבטיח הבטחות מסוג זה.
חבלי משיח
ייסורים מצפוניים
על פי רבי יוחנן שם מדובר בייסורים מוסריים שגורמים לקיפאון ומצב בלתי אפשרי, כמו גבר שמנסה ללדת, על פי הפסוק: "שאלו נא וראו אם ילד זכר מדוע ראיתי כל גבר ידיו על חלציו כיולדה ונהפכו כל פנים לירקון". (ירמיהו ל, ו), שבהם אלוהים (ועימו האנשים המוסריים) אומר: "הללו [=האומות] מעשי ידי והללו [=ישראל] מעשי ידי, היאך אאבד אלו מפני אלו?". שם בתלמוד מובא משל "שכשהשור רץ ונופל, מעמידים במקומו סוס באבוס", שימלא את תפקידו וכאשר השור מתרפא, קשה להוציא את הסוס ששימש כממלא מקום, ולהחזיר את השור.
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
בינואר 1208 נרצח שליח הלגאט האפיפיורי, פטרוס מקאסטלנו, דבר שגרם לאינוקנטיוס להכריז על מסע צלב נגד האלביגנזים. פיליפ, למרות פנייה נוספת של האפיפיור, עמד בסירובו להשתלב באופן אקטיבי במיגור המינות, ובמקומו נטל את המשימה סימון הרביעי דה מונפור. הסיבה שהניעה את פיליפ, בסופו של דבר, לשלוח את בנו לואי למערכה, הייתה סיבה פוליטית ולא דתית. מעורבותו של מלך אראגון, פרו השני, שנלחם לצד האלביגנזים לא יכלה להשאיר את פיליפ אדיש. עם זאת, חלקו של פיליפ בדיכוי מינות זו היה שולי.
חבלי משיח
תרופה לייסורים
חז"ל מייעצים לרוצה להינצל מהייסורים הכרוכים בחבלי המשיח לעסוק בתורה ובגמילות חסדים. בעקבות זאת ספר הזוהר (בפרשת נשא דף קכד ע"ב) מחדד את העיסוק בתורה וסובר שמדובר בלימוד תורת הנסתר דווקא, "שבזכות ספר זה, ספר הזוהר יצאו ישראל מן הגלות ברחמים", כמו כן בהמשך הדברים בספר הזוהר שם מובאת גרסת הזוהר לעקבתא דמשיחא, מה שגרם לרבים לקשר בין שני המושגים לאחד.
פיליפ השני, מלך צרפת
יחסיו עם האפיפיור
במסגרת סקירת יחסיו של פיליפ עם הכנסייה, נראה שפיליפ היה תומך נלהב של פיתוח האוניברסיטה של פריס, שם היוו לימודי התאולוגיה את המקצוע העיקרי. במהלך כהונתו הייתה פריחה גדולה של מוסד זה. כמו כן, הלך פיליפ לקראת הכנסייה בכך שאיפשר חופש רב יותר בבחירות כנסייתיות מאשר קודמיו, ובהשוואה למלכים אחרים בתקופתו, כך שבאופן כללי היו לאינוקנטיוס סיבות מעטות לבוא בטענות כלפי פיליפ. ניתן לומר, כי המקורות מלמדים שאינקונטיוס רכש הערכה כלפי פיליפ, ועל אף שהיה שייך לשושלת הקאפטינגית, אינוקנטיוס ראה והתייחס אליו כ"צאצא ישיר של השושלת הקרולינגית". בפורמולת הפתיחה של הדקרטל novit ille שפנה לפיליפ בשנת 1204 הוא מכנה אותו "בננו המהולל ביותר בכריסטוס פיליפ מלך הפרנקים המצוין...". הפרנקים היו הראשונים מבין השבטים הגרמאניים שקיבלו על עצמם את הדת הקתולית. התואר "מלך הפרנקים" הוא תואר שנושא עמו הרבה הילה ומסורת הן מבחינה טמפוראלית והן מבחינה דתית בכל מה שקשור לדת הקתולית.
חבלי משיח
בחסידות
ישנה קבלה בחסידות בנוגע לחבלי משיח שרבי אלימלך מליז'נסק, נהג היה להילחם בשרי מעלה, וגרם לכך שהמתיק את חבלי משיח מעל ישראל. רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור נוקט בספרו שפת אמת (פסח תרמ"ב ד"ה בשה"ש) כי התארכות הגלות פועלת להקל על חבלי משיח.
פיליפ השני, מלך צרפת
קרב בובין
ב- 1214 התארגנה נגד פיליפ אוגוסט ברית צבאית שכללה את ג'ון, מלך אנגליה, את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרדינאן, רוזן פלנדריה. בפברואר 1214 ג'ון, שהיו לו תומכים בקרב האצולה הצרפתית בחבל לימוזן ובחבל פואטו, הגיע עם צבאו אל עיר הנמל לה רושל בקוותו להפתיע את פיליפ. בחודש מאי הגיע ג'ון אל עמק הלואר והשתלט על העיר אנז'ה שהייתה נחלת אבותיו. פיליפ שהיה עסוק בפלנדריה, הפקיד בידי בנו יורש העצר לואי (לימים לואי השמיני, מלך צרפת) את המערכה נגד ג'ון. לואי פנה מיד עם אביריו למבצר רוש או מואה שליד אנז'ה, שבו חנה ג'ון. ג'ון נתפס לבהלה ונמלט משם ב-2 ביולי. אך הקואליציה נגד פיליפ עדיין לא התפרקה. ביום ראשון 27 ביולי 1214 צבאו של פיליפ, שנרדף על ידי צבאו של אוטו הרביעי, הגיע אל הכפר בובין (בחבל נור פה דה קאלה בצרפת בין העיר ליל לבין העיר טורנה שבבלגיה), והתכונן לעבור על הגשר שמעל הנהר מארק. אוטו החליט לצאת למתקפה ולהפתיע את פיליפ. אך צבאו של פיליפ תפס עמדות והכה בחיל הפרשים הפלמי. פיליפ הופל מעל סוסו, אך פרשיו הגנו עליו והציעו לו סוס ופיליפ תפס מחדש את הפיקוד ואוטו נאלץ לסגת בבושת פנים.
קרב בובין היה ניצחון מזהיר של פיליפ למרות נחיתותו המספרית של צבאו. כתוצאה, התפרקה הקואליציה וב-18 בספטמבר 1214 חתם פיליפ על הסכם שינון עם ג'ון, מלך אנגליה. לפי הסכם זה ויתר ג'ון על דרישותיו הטריטוריאליות מצפון לנהר לואר, וחבלי הארץ של ברי, טורן, מיין ואנז'ו עברו לשליטת מלך צרפת.
יחסו ליהודים
פיליפ אוגוסט היה עוין ליהודים. בשנת 1182 הוא גירש אותם מנחלותיו והחרים את רכושם. רק בשנת 1198 התיר להם לשוב לארצו וקבע להם את שיעורי הריבית המותרים בניגוד להוראות הכנסייה. גם על כך ספג ביקורת מצידו של האפיפיור.
אישיות ומראה
התיאור היחיד הידוע של פיליפ מתאר אותו כ"בחור נאה וחגור, קירח אבל עם פנים עליזות של עור אדמדם, ומזג נוטה הרבה למען חיים טובים, יין ונשים. הוא היה נדיב לחבריו, קמצן כלפי אלה שלא מצאו חן בעיניו, בקיא באמנות התחבולות, אורתודוקסי באמונה, זהיר ועקשן בנחישותיו. הוא עשה פסקי דין במהירות ובדייקנות רבה. החביב על הון, חושש לחייו, נרגש בקלות ונינוח בקלות, הוא היה קשוח מאוד עם אנשים חזקים שהתנגדו לו, ונהנו לעורר מחלוקת ביניהם. עם זאת, מעולם לא גרם ליריב למות בכלא. הוא אהב להעסיק אנשים צנועים, להיות מכניעם של הגאוותנים, מגן הכנסייה ומאכיל העניים".
קא' סגרדו
קא' סגרדו (באיטלקית: Palazzo Morosini Sagredo, הוא קיצור של קאסה (בית) סגרדו) הוא ארמון ונציאני מהמאה ה-14 הבנוי בסגנון ביזנטי גותי הממוקם בפינת רחוב סטרדה נואובו וקמפו סיינט סופיה במרכז העיר ונציה שבאיטליה. הארמון שוכן על גדת התעלה הגדולה.
משפחת סגרדו
שם המשפחה הוא שיבוש של המילה 'סוד', (הנגזרת מהמילה האנגלית secret), מכיוון שבני המשפחה שימשו במשך שנים כיועצים סודיים של קיסרים ושליטים. המשפחה שימשה כשליטי דלמטיה והגיעה לוונציה, ככל הנראה, במאה התשיעית לספירה. בשנת 1100 לספירה הצטרפה המשפחה למועצה הגדולה של ונציה ומעמדה הלך ועלה.
הארמון
הארמון, שהיה שייך בתחילה למשפחת מורוסיני, נרכש בשנת 1661 על ידי השגריר ניקולו סגרדו (ששימש כדוג'ה של ונציה בין השנים 1674–1675). בארמון זה נולדו וגדלו חובבי אמנות, מוזיקה ומדע רבים. בעבודתו של גליליאו גליליי, "דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות", ישנה שיחה עם חברו הקרוב, המתמטיקאי וחובב המדע ג'יאנפרנצ'סקו סגרדו. אחיינו, זכריה סגרדו, החזיק בזמנו, באחד מאוספי האמנות הגדולים והחשובים בעולם. במאה ה-18, שופץ הארמון ועוצב מחדש בהתאם למעמד החברתי של המשפחה, בתכנונו של הארכיטקט תומאסו טמנצה. לפנים הארמון נוסף גרם מדרגות דרמטי ומרשים שעוצב על ידי אנדראה טיראלי (1732) ועוטר בפרסקו "נפילתם של הענקים" שצייר הצייר הוונציאני החשוב פייטרו לונגי (1734), שצויר בהשראת יצירתו של ג'וליו רומאן "קרב הענקים" שנמצאת בארמון במנטובה. שני פסלוני ילדים-מלאכים, אופייניים לתקופה, בעיצובו ופיסולו של פרנצ'סקו ברטוס, מעטרים את תחתית גרם המדרגות המרשים. באותו זמן, החלל הפנימי אליו מוביל גרם המדרגות עוטר בעבודות פרסקו וסטוקו יוקרתיות מעשה ידיהם של האמנים אבונדיו סטראציו וקארפופורו מאדזטי טקאלה, מרביתם עדיין באתרם, כלומר בארמון. אותם אמנים יצרו גם את העיטורים יוצאי הדופן בסגנון רוקוקו קלאסי המוצגים היום במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. אוגוסטינו סגרדו, סנטור איטלקי במאה ה19, היה הבעלים האחרונים של המלון מבין בני המשפחה. בשנת 1913 מכרה המשפחה את הנכס והוא עבר ידיים במשך שנים עד אשר, בשנת 2007, נרכש והפך למלון בוטיק ונציאני, ומתפקד ככזה עד היום.
המלון
מאז פתיחתו ב-2007, זכה המלון בפרסים רבים, בהם: best wedding hotel, 2017 Condé Nast Traveler, Reader's Choice Award: ranked 4th among the Venetian Best Hotels 2016
U.S. News Travellers: ranked 55th among the Italian Best Hotels 2016
T+L, 500 The World's Best Hotels 2015
Best Hotel by Region: 12th of the "Italian Best Hotels" 2015
Condé Nast Johansen: finalist for the category "Best Urban Hotel" 2015
שערי צדק (שכונה)
שכונת שערי צדק היא שכונה קטנה בירושלים, השוכנת בצמוד לרחוב יפו מצפונו, מול בניין שערי צדק הישן, הקרוי על שם השכונה, וממערב לשכונת מחנה יהודה.
רקע היסטורי
חברת 'שערי צדק' נוסדה בשנת ה'תרמ"ט (1889) במטרה לגאול שטחי קרקע גדולים ככל הניתן בירושלים, שיאפשרו הקמת שכונות אחדות, נוסף לשכונה מיוחדת שתוכננה להיבנות על ידה. בהיקף השאיפות החזון והביצוע, נבדלת החברה מאגודות אחרות שהקימו שכונות באותה תקופה, שמטרתם הייתה מצומצמת יותר.
קא' סגרדו
המלון
Citalia: awarded for “Outstanding Quality & Service” 2014
שערי צדק (שכונה)
רקע היסטורי
בראש הוועד הראשון של השכונה היו אישים ידועים ובראשם יוסף ריבלין, ובהתאם למקובל הוציא הוועד את ספר התקנות של השכונה, הידוע גם כספר היסוד של שכונה. בראש העמוד הראשון מודפס הפסוק ממנו נגזר שמה של השכונה:
בספר התקנות של השכונה, מלבד התקנות המתארות את קווי היסוד והכללים המנחים את תכנון השכונה העתידה לקום, ישנה גם הקדמה ובה תיאור של הבסיס הרעיוני והדתי, האבסטרקט, של הקמת השכונה, פירוט מצוות בנין העיר ירושלים, וחשיבות המפעל לקירוב הגאולה.
יסוד השכונה
בקובץ "ירושלים" שנה שלישית, כותב אברהם משה לונץ, בשנת 1889 תחת הכותרת "שערי צדק" :
במפת ירושלים מתחילת תקופת המנדט שנערכה בשנת 1922, מופיעה השכונה צמודה ממערב לשכונת מחנה יהודה, ומצפון לשכונת בית יעקב הוותיקות יותר, ובמרחק מה מרחוב יפו. בזמן בנייתה, הייתה זו השכונה המערבית ביותר בירושלים.
בנין השכונה
בלוח ארץ ישראל לשנת 1898 מספר אברהם לונץ באזכור קצר בנוגע לשכונה:
פנחס גרייבסקי שהוציא לאור את "ספר היישוב", לציון שמונים שנה ליציאה אל מחוץ לחומות העיר העתיקה, מציין אף הוא בקצרה את השכונה כדלקמן:
אברהם לונץ מזכיר את השכונה ביתר פירוט בספרו "ירושלים":
לאחר השלמת בניית השלב הראשון של השכונה נמשכה התפשטות איטית שלה לכוון רחוב יפו, בשונה מתבנית שכונות החצר, ויותר בדומה לתבנית הבניינים בעיר העתיקה, ממנה יצאו תושבי השכונה. במקביל לזחילת גבולות השכונה דרומה, נבנו בצמוד אליה לכוון מערב שכונת אהל שלמה ושכונת שערי ירושלים שקמו בין השנים 1891 ו-1894.
קא' סגרדו
המלון
Condé Nast Johansen: awarded as "Best Hotel for Weddings, Parties and Special Events" 2014
שערי צדק (שכונה)
בנין השכונה
בספרו 'שכונות בירושלים – פרשת בניינה והתפתחותה של ירושלים מחוץ לחומות' כותב יעקב גליס:
קא' סגרדו
המלון
Condé Nast Traveler, Gold List, World’s Best Places to Stay: voted as “One of the Best Italians Hotels” 2014
שערי צדק (שכונה)
בנין השכונה
עם חיבור השכונה עם שכונות סמוכות, טושטש גבול השכונה, ובהיעדר תיעוד קרטוגרפי התקשו חוקרי ירושלים להגדיר את גבולותיה ושטחה מקובל, כי למרות הנאמר בספרו של לונץ, השכונה איננה שוכנת מול מבנה שערי צדק הישן אלא צפון מזרחית ממנו, בפינת רחוב נבון ורחוב אלפאנדרי.
עובדות אלו בלבלו את זאב וילנאי בספרו 'ירושלים העיר החדשה', שם הוא מציין:
הווה ועתיד
עם השנים התחברה השכונה עם שכונות העיר האחרות, והקהילה המקורית נעלמה ובמקומה נכנסה אוכלוסייה קשת יום. במסגרת ההכנות לבניית הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, העובר ברחוב יפו, הורחב הרחוב ונהרסו הבתים הקיצוניים של השכונה, דבר שחשף את פנים השכונה, שבתיה החיצונים שימשו כחומה לה.
ביאס
ביאס איש פריאנה (יוונית עתיקה: Βίας ο Πριηνεύς) היה פילוסוף יווני מן המאה השישית לפנה"ס, שנמנה עם שבעת חכמי יוון העתיקה.
חייו
ביאס היה מושלה של העיר פריאנה, שהייתה באיוניה שבדרום מערב אסיה הקטנה (כיום בטורקיה). פריאנה הייתה עיר המקלט העיקרית של איוניה, שבה פרחו ערי מסחר יווניות רבות. ביאס נודע בחוכמתו הרבה, בכוח שיפוטו שהיה ללא רבב, ובכוח דיבורו המחונן. הוא עשה שימוש בכשרונותיו כדי להגן במשפט על בני אדם שהואשמו על לא עוול בכפם, ולא גבה שכר טרחה עבור שירותיו. ביאס בכה כאשר היה עליו לדון אדם למיתה.
ביאס חרז חרוזים כדי ללמד כיצד אדם יכול להגיע אל האושר:
ביאס נפטר כשהיה בן שמונים שנה, אחרי שהוכיח במשפט את צדקתו של אדם זקן. אנשי פריאנה ערכו לו הלוויה מפוארת, הקימו מקדש לזכרו, וחרטו על מצבתו את הכתובת: "תחת אבן זו נטמן ביאס, בנה המצוין של פריאנה, ותהילתה של איוניה".
טראגוצרס
טראגוצרס (שם מדעי: Tragocerus; מיוונית עתיקה: "קרן עז") הוא סוג נכחד של אנטילופה מתת-משפחת הפרים, אשר התגלה במזרח אירופה והתקיימה בין האוליגוקן לפליוקן שלפני 30 עד 5.5 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר ב-1913 בידי החוקרים רות וואגנר (Roth & Wagner) והוא נחשב לאחד מהקדומים שבאנטילופות. בסוג התקיים מין יחיד - Tragocerus amaltheus, הקרוי על שם הנימפה אמלטוס מהמיתולוגיה היוונית.
סוג זה היה דומה במראהו ליעלים המודרניים, אף שמחקרים מראים שהיה קרוב יותר לקצרי הקרניים ובהם הנילגאי המודרני והארבע קרן וכן לאנטילופה הנכחדת טראגופורטקס, כשאבותיה היגרו לאירופה ממרכז אסיה. לפי ההערכות הוא הגיע לאורך 1.3 מטר, לגובה 90 ס"מ ולמשקל של 50 ק"ג. הוא היה בעל מבנה קרניים דומה לזה של יעלים, מה שנתן לו את שמו וצמיחת הקרניים הגיעה לאורך 90 ס"מ. הקרניים היו עבות בבסיסן ובעלות עיקול קל, דומה לזה של אנטילופת סוס או הבובאלים ופחות לקודו ולעזים. בדומה להרבה אנטילופות קרני הנקבות היו כנראה קצרות ודקות יותר מאצל הזכרים.
אנטילופה זו התקיימה במשך הנאוגן של אירופה כשהמאובנים התגלו במולדבה ואוקראינה, בהם רעתה בעבר בערבות עשב רחבות. לפי מספר הממצאים המרובים נראה שחיו בעדרים בדומה לרוב האנטילופות. הם שגשגו במשך הפליוקן אך נכחדו לפני 5.5 מיליון שנה מזמננו, ככל הנראה עקב התייבשות האקלים והתקררות הערבות.
בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת
בית המשפט נוסד מתוקף החלק השלישי של חוק הרפורמה החוקתית משנת 2005, והחל לפעול באחד באוקטובר 2009. בית המשפט העליון קנה את סמכויותיו השיפוטיות של בית הלורדים אשר מומשו על ידי ועדת הערעורים של בית הלורדים שהורכבה משנים עשר שופטים מקצועיים אשר מונו כחברים לבית הלורדים כדי לבצע את פעולותיו השיפוטיות. את סמכויותיו להכריע בסכסוכי האצלת סמכויות קנה בית המשפט מסמכויותיה של הוועדה השיפוטית של מועצת המלכה.
אינדיקטור pH
בכימיה, אינדיקטור pH הוא תרכובת כימית המוספת בכמויות קטנות לתמיסה על מנת לקבל מדד ויזואלי של גובה ה-pH (חומציות או בסיסיות) של התמיסה. מכאן שאינדיקטור pH הוא גלאי כימי של פרוטונים (+H). בדרך כלל גורם האינדיקטור לשינוי הצבע של התמיסה בתלות בגובה ה-pH. אינדיקטורים רבים רגישים לנוכחותם של פרוטונים (יוני מימן). היות שריכוז הפרוטונים בתמיסה משמש מדד לחומציותה (כיוון שחומצה מוגדרת כחומר התורם פרוטונים), משמשים אינדיקטורים אלו למדידת ה-pH. נייר לקמוס (קרוי גם נייר ליטמוס) כחול, למשל, משנה צבעו לאדום בנוכחות pH חומצי. נייר לקמוס אדום משנה צבעו לכחול ב-pH בסיסי. סוג נוסף של נייר לזיהוי חומציות הוא נייר pH, המשנה את צבעו בהתאם לדרגת החומציות/בסיסיות של החומר. לנייר pH טווח רחב של צבעים, והוא מאפשר קביעה של ה-pH בדיוק טוב למדי, בניגוד לנייר לקמוס, המאפשר קביעת חומציות או בסיסיות בלבד. קביעת מיקום הצבע על הסקלה היא החלטה סובייקטיבית ולכן דיוקם של אינדיקטורי pH מוגבל. לצורך מדידה מדויקת של pH נדרש מד pH.
במיקרוביולוגיה משתמשים רבות באינדיקטורים בהכנת צלחות מצע לגידול מיקרואורגניזמים. חיידקים מסוימים, למשל, מפרקים חומרים הנמצאים על מצע הגידול (סוכרים, למשל); תוצרי הפירוק יהיו במקרים רבים חומציים. האינדיקטור הנמצא על המצע משנה את צבעו עם הופעת תוצרי הפירוק, וכך יודעים החוקרים שמושבות החיידקים שגדלו על-גבי המצע אכן שייכות לסוג מסוים של חיידק.
אינדיקטורי pH הם בעצמם חומצות או בסיסים חלשים. כשמוספים אותם לתמיסה הם קושרים +H (יון מימן) או יוני -OH (הידרוקסיד). מערך האלקטרונים החדש של האינדיקטור בעקבות הקשירה גורם לשינוי הצבע של האינדיקטור. את צבע האינדיקטור לאחר התגובה משווים לסקלת צבעים הנותנת תרגום למידת ה-pH.
בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת
נכון לשנת 2020, נשיא בית המשפט העליון הוא רוברט ריד.
אינדיקטור pH
באינדיקטורי pH משתמשים בכימיה אנליטית לצורך טיטרציה - תהליך קביעה כמותית של חומצה (או בסיס) על ידי הוספת בסיס (או חומצה) בריכוז ידוע בצורה מבוקרת והדרגתית ומעקב אחר התגובה הכימית ביניהם עד השלמתה. כמו כן, בביולוגיה משתמשים בהם לצורך קביעה איכותית של רמת pH, הדרושה לתהליכים שונים.
בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת
סמכות שיפוט
תפקידו העיקרי של בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת הוא לדון בערעורים על החלטות של בתי משפט של המדינות המרכיבות את הממלכה המאוחדת, אשר לכל אחת מהן מערכת משפט עצמאית במידה חלקית: אנגליה, ויילס, צפון אירלנד וסקוטלנד (למעט ויילס ואנגליה, שלהן מערכת משפט משותפת אולם חוק שונה במקרים שבהם האספה הלאומית הוולשית מחוקקת חוקים לוויילס השונים מאלה שבאנגליה). בית המשפט מתמקד בנושאים בעלי חשיבות ציבורית, ויש לו סמכות רחבה לדון בערעורים במגוון רחב של נושאים: כולל משפט מסחרי, דיני משפחה, משפט מינהלי ועניינים מכוח חוק זכויות האדם משנת 1998. לבית המשפט אף הסמכות לשמוע ערעורים בעניינים פליליים, למעט אלו שנדונו בסקוטלנד.
אינדיקטור pH
ישנם סוגים שונים של נייר לקמוס, כאלה המודדים ערכים רק בטווח החומצי או רק בטווח הבסיסי, וכן כאלה המודדים את כל טווח הערכים. כמו כן הנייר מגיע בנגזרות קטנות או בגליל ארוך.
בטבלה להלן מפורטים מספר אינדיקטורי pH הנמצאים בשימוש מעבדתי. לעיתים משתנה צבע האינדיקטורים בהתאם לגובה ה-pH לצבעי ביניים בתחומי ה-pH המפורטים כתחומי מעבר. לדוגמה, בתחום ה-pH של 6.6-8.0 צבעו של פנול אדום הוא כתום. תחום המעבר יכול להשתנות בהתאם לריכוז האינדיקטור בתמיסה ולטמפרטורה.
בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת
סמכות שיפוט
עד ספטמבר 2015 ניתן היה לערער לבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת על החלטות בנושאים אזרחיים של בית המשפט העליון של סקוטלנד ללא בקשת רשות ערעור, אך מצב זה השתנה עקב כניסתו לתוקף של חוק הרפורמה בבתי המשפט (סקוטלנד) 2014, וכיום ערעורים על כל ההחלטות של כל מערכות המשפט של הממלכה הם ברשות בלבד.
בית המשפט העליון דן אף בסכסוכים הנוגעים ל"האצלת סמכויות" (כפי שהוגדרו בחוק סקוטלנד משנת 1998, חוק צפון אירלנד משנת 1998, וחוק ממשלת ויילס משנת 2006). אלה הם הליכים משפטיים הנוגעים לסמכויות שניתנו לשלוש הממשלות: הממשל הצפון אירי והאסיפה הצפון אירית, ממשלת סקוטלנד והפרלמנט הסקוטי, ממשלת האספה של ויילס והאסיפה הלאומית של ויילס. עד ליסודו של בית המשפט העליון טופלו נושאי האצלת הסמכויות בידי הוועדה השיפוטית של מועצת המלכה. רוב המקרים הנידונים בנושאי האצלת סמכויות הם באשר ליחס שבין חוקים מקומיים לזכויות הניתנות מתוקף האמנה האירופית לזכויות אדם, אשר לה תוקף מכוח חוק זכויות האדם הבריטי משנת 1998.
לרוב, יושב על המדוכה בכל עניין מוֹתב של חמישה שופטים, אם כי מספר חברי ההרכב יכול לנוע בין שלושה לתשעה, מתוך כלל שנים עשר שופטי בית המשפט העליון. בכך הוא שונה מבית המשפט העליון האמריקאי הפוסק רק בהרכב הכולל את כל שופטיו, ודומה לבית המשפט העליון הישראלי.
היסטוריה
על הקמת בית המשפט הומלץ לראשונה בנייר עמדה של המחלקה לעניינים חוקתיים של הממלכה המאוחדת שפורסם ביולי 2003. ההמלצה נומקה בכך שהעובדה כי לבית הלורדים סמכויות בתחום החקיקה וגם בתחום השפיטה (באמצעות הוועדה השיפוטית של בית הלורדים) סותרת את עקרון הפרדת הרשויות, ושההפרדה בין הסמכויות עדיף שהתא ברורה ומפורשת. עם זאת, חוות הדעת לא כללה ביקורת נגד לורדי המשפט, ולא מצאה כל ראיות למשוא פנים מצדם. חוות הדעת דנה בסוגיות הבאות: הטיעון העיקרי נגד הקמת בית משפט חדש היה שהמערכת הקודמת הייתה חסכנית ותפקדה היטב. אולם תומכי השינוי הביעו חשש שמא הפגיעה בהפרדת הרשויות שהייתה מנת חלקה של המערכת הקודמת עומדת בסתירה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. למשרתי הציבור המחוקקים או מוציאים לפועל חקיקה יש עניין במשפטים שבהם נבחנים חוקים אלה. לפיכך, כאשר ניתנת למשרתי ציבור אלה או אף לעמיתיהם המקצועיים גם הסמכות השיפוטית, עלול להיווצר ניגוד עניינים המעמיד בסכנה את עצמאותם ואת הנייטרליות שלהם, באופן העלול לפגוע, בתנאים מסוימים, במימוש הזכות להליך הוגן.
לורד דוד ניוברגר, לימים נשיא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, הביע חשש שבית המשפט החדש יוכל להפוך את עצמו ליותר חזק מהוועדה של בית הלורדים באומרו כי יש סיכון ממשי מפני "שופטים שירחיבו את הסמכויות של עצמם שלא בצדק בהשוואה לסמכויותיהם טרם התיקון". מנגד, טען לורד פיליפס, מי שהיה לנשיאו הראשון של בית המשפט החדש, כי מצב כזה "אפשרי" אך "אינו סביר".
בית המשפט העליון עצמו הוקם על ידי חלק 3 של חוק הרפורמה החוקתית 2005, והחל בעבודתו באחד באוקטובר 2009. הוא קיבל את סמכויותיו השיפוטיות של בית הלורדים שבוצעו בפועל על ידי לורדי המשפט. את סמכותו לדון בסכסוכים משפטיים בין ממשל הממלכה המאוחדת לממשלים האוטונומיים למחצה של צפון אירלנד וסקוטלנד ירש מהוועדה המשפטית של מועצת המלכה.
התיק הראשון שבו דן בית המשפט היה משרד האוצר נ' אחמד.
שופטי בית המשפט
עשרת לורדי המשפט של בית הלורדים שהיו בתפקיד זה באחד באוקטובר 2009 היו לשופטיו הראשונים של בית המשפט העליון. שופטו האחד עשר היה לורד אנטוני פיטר קלארק (Anthony Peter Clarke), וסר ג'ון דייסון (John Dyson) מונהיה השופט השנים עשר.
זקן לורדי המשפט באחד באוקטובר 2009, לורד פיליפס, היה לנשיאו הראשון של בית המשפט העליון, וסגנו בוועדת המשפט של בית הלורדים, ארתור דוד הופ (Arthur David Hope) היה לסגנו בבית המשפט העליון.
שופטים במינוי זמני
נוסף על תריסר שופטיו הקבועים של בית המשפט, רשאי נשיאו לבקש משופטים בכירים להתמנות לבית המשפט במינוי זמני. שופטים אלה מגיעים משתי קבוצות:
הליך המינוי של שופטים קבועים
הליך המינוי של שופט בבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת מעוגן בחוק הרפורמה החוקתית 2005: כאשר מתפנה משרת שופט, מוקמת ועדה הכוללת את נשיא בית המשפט ואת סגנו וכן חבר מוועדת המינויים לתפקידים שיפוטיים של ויילס ואנגליה, חבר מוועדת המינויים לתפקידים שיפוטיים של סקוטלנד, וחבר מוועדת המינויים לתפקידים שיפוטיים של צפון אירלנד.
הוועדה בוחרת אדם אחד למילוי המשרה, ומודיעה על בחירתה ללורד צ'נסלור. הלורד צ'נסלור רשאי:
אם דחה הלורד צ'נסלור את מועמדהּ של הוועדה, היא תגיש מועמד שני, ואם גם זה יידחה יוגש שמו של מועמד שלישי. במקרה כזה יחויב הלורד צ'נסלור לאשר את המועמד השני או את השלישי.
לאחר שאושר המינוי על ידי הלורד צ'נסלור, ראש הממשלה חייב להמליץ על מינויו למלך, והוא ממנה אותו באופן פורמלי.
שופטים חדשים הממונים לבית המשפט לאחר הקמתו לא בהכרח מקבלים בעקבות המינוי תואר אצולה, אולם הם כן מקבלים courtesy title של לורד או של ליידי. בשונה מהנהוג בישראל, נשיא בית המשפט וסגנו ממונים אף הם, ולא נבחרים על פי ותק.
מבנה בית המשפט
חוק הרפורמה החוקתית 2005 הקצה זמן למציאת בניין מתאים לבית המשפט טרם עברו לורדי המשפט מבניין הפרלמנט שבו הם השתמשו במספר חדרים בארמון ווסטמינסטר.
לאחר שבדקה מספר אתרים אפשריים, הודיעה הממשלה הבריטית כי בחרה בבית הגילדות של מידלסקס ברובע הפרלמנט בווסטמינסטר. ארגון בריטי שמרני בשם "הצילו את מורשת בריטניה" ערער על ההחלטה אך הערעור נדחה.
בנימין זיגל
בנימין זיגל (18 באפריל 1922 – 28 בספטמבר 2001) היה ניצב במשטרת ישראל, ממקימי היחידה הארצית לחקירות הונאה, נודע כחוקר לוחמני אשר חרת על דגלו את הלוחמה בשחיתות הציבורית.
ילדותו ובחרותו
עם תחילת מלחמת העולם השנייה היה במחנה עבודה, אך הצליח לברוח משם וחצה את קו החזית. בשנת 1942 גויס לצבא האדום ושירת ביחידת סיור תחת פיקוד פולני. בהמשך שירת בחטיבת חיל הרגלים הראשונה של ורשה. התקדם בשרשרת הפיקוד ומונה לסגן מפקד הגדוד ואף זכה לציון לשבח על מבצע השתלטות על שדה תעופה גרמני. זו תחילתה של דרך שהביאה אותו להיות הקצין היהודי בעל הדרגה הגבוהה ביותר ביחידות הקרביות הפולניות במלחמת העולם השנייה. פלוגת הסיור הייתה יחידת קומנדו, שעסקה בפעילויות נועזות מאחורי קווי האויב. במהלך המלחמה זכה זיגל ב-13 אותות גבורה: תשעה פולניים וארבעה סובייטים, אחד מהם הוא עיטור הכוכב האדום. הוא מונה למפקד בית הספר לחיל רגלים בפולין.
הגיוס לצבא האדום הציל את חייו במהלך מלחמת העולם השנייה, משפחתו המורחבת הושמדה בשואה מלבד שתיים מאחיותיו שניצלו, האחת היגרה לארצות הברית והשנייה הוגלתה לסיביר. הוא עצמו היה למנהל בית ספר הקצינים בפולין. עם תום המלחמה נרשם לגיוס חוץ לארץ (גח"ל) שפעל בפולין בחסות הסוכנות היהודית.
במשטרה
ב-1948, בגיל 26, התגייס למשטרת ישראל כשוטר מן המניין. שימש במשך שנתיים בתפקידי סיור ובילוש ואף זכה לצל"ש ממפכ"ל המשטרה על לכידת שלושה שודדים חמושים. בשנת 1951 נמנה עם המחזור הראשון של קורס קציני משטרה ואף שימש כמפקד בית הספר לשוטרים במחוז תל אביב. מהלך עבודתו במשטרה למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. עם סיום התמחותו המשפטית, שימש כקצין חקירות במשטרת תל אביב, בדרגת מפקח.
בשנים 1960–1961 היה חוקר במדור המרכזי של המטה הארצי ועסק בעיקר בעבירות כלכליות. בשנים 1965–1970 היה ראש מחלק ההונאה במחוז תל אביב בדרגת פקד ורב פקד.
בשנת 1971 הועלה לדרגת סגן ניצב ומונה לראש מדור כוח אדם במשטרה. מקורביו של זיגל טענו שהוא הורחק מתפקיד החוקר בגלל שעשה עבודתו נאמנה יתר על המידה והיה צורך בהדרתו מהתפקיד.
עם חילופי כוח אדם במשטרה ומינוי של רב-ניצב שאול רוזוליו למפכ"ל המשטרה, הוחלט על שינויים במבנה המשטרה, והושם דגש רב בלוחמה בשחיתות הממסדית הגואה. רב ניצב רוזוליו קרא לזיגל לעמוד בראש מדור חדש שהוקם במשטרה - מדור חקירות הונאה במטה הארצי, שבינואר 1975 הפך למחלקה לחקירות הונאה ובהמשך נודע כיחידה לחקירות הונאה, שמטרתה לחימה בעבירות צווארון לבן. באפריל 1975 הועלה לדרגת ניצב משנה. אחת החקירות הראשונות שניהלה היחידה החדשה הייתה בעניין קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה ועבירות שעבר מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, שהובילו לקריסה. מקרה זה תאם את השקפת עולמו של זיגל שלפיה יש להתמקד ב"עבריינים הגדולים". חקירה נוספת בתחילת דרכה של היחידה הייתה זאת של מיכאל צור, ראש החברה לישראל. בעקבות רינונים לגבי טיב פעילותו, החל זיגל לחקור חשדות למעשים פליליים. זיגל פעל בשני ערוצים: נבירה של צוותו במסמכים חשבונאיים ומאמץ אישי שלו לשבור את הנחקר, שהביא את צור להודות. פרשה נוספת באותה תקופה הייתה פרשת ידלין. החקירה נגד אשר ידלין נפתחה בעקבות טענות לשוחד בשבועון "העולם הזה". החקירה לא העלתה דבר, אולם זיגל הרחיב את החקירה לכל פעילויותיו של ידלין ולבסוף הצליח להביא להרשעתו בפרשה אחרת.
במרץ 1978 הועלה זיגל לדרגת תת-ניצב. ב-1981 עוטר בעיטור השירות.
בפברואר 1985 מונה זיגל לאב בית הדין למשמעת של המשטרה והועלה לדרגת ניצב. ב-1 ביולי 1987 יצא לגמלאות בגיל 65 ופתח משרד עורכי דין שהתמחה בעבירות צווארון לבן. עם פרישתו מהמשטרה אמר זיגל, על רקע המדליות הרבות להן זכה במלחמת העולם השנייה: "אומץ לב צבאי דורש רגע אחד של התעלות ואילו אומץ לב אזרחי הוא לא פעם אפור ואין בו רגעי תהילה, זו מלחמה יומיומית, שבה בעצם העובדה שאתה נאבק, מתגלה כוחך, אומץ לב אזרחי הוא אפור יותר, קשה יותר".
בשנת 2001 נפטר בנימין זיגל והוא בן 79. היה אב לשתי בנות מנישואיו לנחמה. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הערכה
זיגל נודע כקצין שהטיל את חיתתו על שרים, נגידי עם ונודע במאבקו הבלתי פוסק בשחיתות, שיטות החקירה הייחודיות והגישה הבלתי מתפשרת הובילו לחשיפתן של הפרשות הסוערות ביותר שידעה מדינת ישראל. בין הפרשות החשובות בהם נטל חלק מכריע ניתן למנות את פרשת ידלין, תיק אפרסק, יהושע בן-ציון, ברוך אבוחצירא ועוד רבים אחרים. הוא זכה לכינויים שונים בתקשורת כגון "זיגל האיום", "הצייד" ואף נכלל במערכונים הומוריסטיים שונים המדגישים את היראה הציבורית מהחוקר הנודע.
מנגד, היו שבקרו את שיטות העבודה של זיגל. בשנת 1966 מתח בית המשפט העליון ביקורת חריפה על שיטות העבודה של זיגל. השופט משה לנדוי כתב: