cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב יוסף הלחמי
ביוגרפיה
הלחמי נולד בתל אביב לחיים ולדבורה הלחמי. למד בבית חינוך בתל אביב, היה חניך בתנועת גורדוניה וכנער היה רץ (שליח אופניים) במחתרת ההגנה ופעל ביפו ובתל אביב.
בשירות הצבאי התגייס לגרעין נח"ל קיבוץ צרעה. בשירות המילואים שלו שירת ובין היתר ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל כצלם צבאי במלחמות ששת-הימים, ההתשה ויום כיפור. בהמשך שימש כקצין בטיחות בדרכים וכן היה אחראי יחידת שידורי החירום של הטלוויזיה הלימודית.
בשנת 1970, עבר להתגורר ברמת-השרון עם מיכל אשתו ושלושת ילדיו, ושימש כחבר ודרשן בקהילה הרפורמית ובית-הכנסת "דרכי נועם" ברמת-השרון. בהמשך, השלים תואר MSPC בתקשורת ובנוסף לתואר BA במדע המדינה וסוציולוגיה.
הוא נפטר ברמת השרון בערב ראש השנה תש"פ, 29 בספטמבר 2019. לאחר מותו הוקדשה הקרנה לזכרו בסינמטק תל-אביב וחברי ארגון Domitor הקדישו לו פרסום.
קריירה מקצועית
הקריירה המקצועית של יוסי הלחמי עיקרה במקצועות הטלוויזיה השונים ומאוחר יותר כחוקר ואקדמאי. ב־1953–1961 פעל בתפקידים שונים בתעשיית סרטים, חלקם טכניים וחלקם אמנותיים, באולפני הסרטה הרצליה. ב־1961–1965 למד באוניברסיטה B.A. סוציולוגיה ומדע המדינה. עבד כפרילנסר בצילום, הפקה ובימוי של סרטי הוראה, עריכת פוזיטיב ונגטיב, תסריטים והדרכה. ב־1965–1998 היה במאי, תסריטאי, מפיק ועורך בטלוויזיה החינוכית והיה חבר בגרעין המייסד שלה ('נאמנות הטלוויזיה הלימודית, הטלוויזיה הלימודית - בשמותיה הקודמים).
במלחמת לבנון הראשונה, כמי שהיה כאחראי יחידת שידורי החירום של הטלוויזיה, שימש גם ככתב שטח של מגזין 'הערב החדש' וצילם בלבנון.
ב־1998–2019 חקר את תחומי הקולנוע, הציונות וההיסטוריה, עם דגש על הסרט הארץ-ישראלי המוקדם וקולנוע יהודי.
היה חבר בארגון "DOMITOR" (האיגוד הבינ"ל למחקר הסרט הקדום) והשתתף והרצה בפסטיבלים של בולוניה ופורדנונה (כיום: סצ'ילה) שבאיטליה, ובכינוסים בין-לאומיים לנושא הסרט הקדום, בסינמטק הצרפתי בפריז ובמוזיאון הקולנוע הבריטי בברדפורד.
בית הסרט העברי
בשנת 2007, ייסד את האתר "בית הסרט העברי", אתר לחקר הקולנוע העברי, והיה העורך הראשי שלו.
יאן קופצקי
יאן קופצקי (בצ'כית: Jan Kupecký; 3 באפריל 1667 – 16 ביולי 1740) היה צייר דיוקנאות צ'כי בתקופת הבארוק. הוא היה פעיל גם בהונגריה, וינה ונירנברג.
ביוגרפיה
קופצקי, כמו אנשים רבים באותה תקופה, היה בן להורים פרוטסטנטים מאזורי צ'כיה שביקשו מקלט בהונגריה המלכותית מפני רדיפות דתיות מצד הקתולים. הוא נולד בפזינוק - עיירה ליד פרסבורג.
הוא החל את לימודיו אצל הצייר השווייצרי בנדיקט קלאוס, שהיה פעיל בווינה ובהונגריה המלכותית. בגיל עשרים יצא קופצקי למסע לימודים ארוך באיטליה. ברומא עזר לו להתפרסם הנסיך אלכסנדר בנדיקט סוביסקי, בנו של המלך הפולני יאן סובייסקי. הוא חזר לווינה ב-1709, לאחר עשרים ושתיים שנים שבילה בוונציה וברומא.
בשנת 1733 קופצקי, ברח מוינה עם משפחתו מחשש מרדיפות דתיות, אל נירנברג ועבד שם עד מותו בשנת 1740.
מערכת השירות הסלקטיבי
מערכת השירות הסלקטיבי (באנגלית: The Selective Service System, בראשי תיבות: SSS) היא תוכנית פעולה לשעת משבר שהוכנה ונקבעה בחוק בארצות הברית לשם גיוס חובה של כוח אדם לזרועות הכוחות המזוינים שלה.
הבסיס לתוכנית הם פעולתה של סוכנות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שהיא בעלת אותו שם, ושל מרשם כוח אדם שהיא מנהלת. מרשם זה מכיל את פרטיהם של מועמדים פוטנציאליים לשירות צבאי. בעת הצורך, אם הקונגרס יאשר בחוק הנהגת גיוס חובה – במקום השירות ההתנדבותי הנוהג כיום בארצות הברית - ישמש המידע שבמרשם בסיס לגיוס כוח האדם הנוסף לזרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
סוכנות מערכת השירות הסלקטיבי משתייכת לזרוע המבצעת של הממשל האמריקני ומנהלה כפוף ישירות לנשיא ארצות הברית. בימי שגרה מפעילה הסוכנות מטה ראשי, השוכן במחוז ארלינגטון שבמדינת וירג'יניה (הסמוך לבירה וושינגטון). כמו כן היא מפעילה שלושה מטות אזוריים ומרכז ניהול נתונים. במידת הצורך, עם הנהגת גיוס חובה, היא ערוכה להפעיל מטות בכל מדינות ארצות הברית וכן למעלה מ-400 משרדים אזוריים.
הרישום למרשם המועמדים לגיוס ואכיפתו
רישום כוח אדם לקראת גיוס לשירות צבאי החל בארצות הברית ב-1917, לקראת מלחמת העולם הראשונה, והופסק לאחריה. הוא חודש ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, ונמשך למעשה מאז ועד כה תוך הכנסת שינויים שונים. כיום נעשה הרישום מכוח חוק השירות הצבאי הסלקטיבי שנחקק על ידי הקונגרס ב-1967.
בסוף שנת 2008 כלל המרשם את שמותיהם וכתובותיהם של 14 מיליון אנשים ויותר, ושיעור הרישום בו מתוך קבוצת הגיל של בני 18 עד 25 היה 91 אחוזים (בקרב בני 20 עד 25 עמד שיעור הרישום על 96 אחוזים).
אי ציות לחובת הרישום מהווה עבירה פלילית, אך מאז אמצע שנות השמונים לא נאכפה חובה זו בקפדנות.
במהלך השנים נעשו ניסיונות שונים לערער בבתי משפט בארצות הברית על חוקתיותה של החקיקה המהווה בסיס לרישום במרשם מערכת השירות הסלקטיבי, בטענה שהיא מנוגדת לתיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית. טענה זו נדחתה במספר פסקי דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית. בית משפט זה אישר גם את חוקיות ההימנעות של הממשל הפדרלי מרישום נשים במרשם המועמדים לשירות צבאי.
הממשלה הפדרלית יצרה למועמדים תמריץ לרישום במרשם על ידי התניית קבלה לעבודה ברוב המשרות בממשל הפדרלי והתניית קבלת הטבות כספיות שונות מן הממשל הפדרלי בביצוע הרישום. כמו כן, הרישום במרשם הוא תנאי לשם אישור בקשת התאזרחות בארצות הברית. כל מדינות ארצות הברית, למעט שמונה מהן, יצרו במסגרת חוקיהן תמריץ דומה - דרישה לרישום במרשם כתנאי לקבלת זכויות והטבות שונות, ובהן קבלה לעבודה במשרות בממשל המדינה וקבלת רישיון נהיגה.
תהליך גיוס החובה במסגרת מערכת השירות הסלקטיבי
בעת הצורך יתנהל תהליך הגיוס על פי תוכנית מערכת השירות הסלקטיבי כך:
עילות למתן פטור משירות חובה או לדחיית שירות חובה
לאחר הנהגת גיוס חובה יפעלו למעלה מ-2,000 ועדות ערר מקומיות. הן יהיו מוסמכות לתת פטור משירות או לאשר דחייה שלו, בין השאר במקרים הבאים:
לתת פטור משירות -
דיוויזיית הפאנצר התשיעית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר התשיעית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הרביעית, על בסיס הדיוויזיה הממונעת בצבא האוסטרי, והועמדה תחת פיקוד אלפרד פון הוביקי. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-3 בינואר 1940 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-3. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-18 בהולנד, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, והובילה את הארמייה בקרבות ביוגוסלביה וביוון. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בזירה המרכזית, ואף השתתפה בקרב רז'ב השני.
ביולי 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית, וספגה במהלכו אבדות כבדות. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לזירה הדרומית, והשתתפה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השישית וארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין.
באביב 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם השתתפה בקרב פאלז, ולאחר מכן בקרבות בבלגיה. בדצמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ואף השתתפה במצור על בסטון. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ואף כותרה בכיס הרוהר, שם נכנעה ב-18 באפריל 1945.
קבוצת הארמיות ה-21
קבוצת הארמיות ה-21 הייתה אחת מקבוצות הארמיות החשובות ביותר של בעלות הברית בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. קבוצת הארמיות הורכבה בעיקר מיחידות בריטיות וקנדיות. היא הוקמה בלונדון ביולי 1943, והייתה כפופה למפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, אשר בראשה עמד גנרל דווייט אייזנהאואר. קבוצת הארמיות ה-21 השתתפה בפלישה לנורמנדי ביוני 1944, ולאחר מכן פעלה במערב צרפת, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד וגרמניה עד תום המלחמה באירופה. עם סיום המלחמה שמה שונה לארמייה הבריטית של הריין (British Army of the Rhine).
היסטוריה
לאחר הצלחת מבצע דרגון באוגוסט 1944 - נחיתת קבוצת הארמיות ה-6 בדרומה של צרפת - היוותה קבוצת הארמיות ה-21 את אגף שמאל של מערך בעלות הברית במערב. היא הייתה אחראית לאבטחת הנמלים שבהם הייתה תלויה האספקה של בעלות הברית, ולהשמדתם של אתרי השיגור של טילי ה-V-1 וה-V-2 לאורך חופי מערב צרפת ובלגיה. בספטמבר 1944 השתתפה קבוצת הארמיות ה-21 במבצע מרקט גארדן הכושל, ולאחר מכן בקרב הבליטה בדצמבר 1944, אז צוותו לה שתי ארמיות אמריקאיות (התשיעית והראשונה). ב-1945 השתתפה בחציית הריין ובכיתור חבל הרוהר.
CBU-97 נשק מונחה סנסורים
תיאור המערכת
פצצת CBU-97 מורכבת ממיכל מעטפת SUU-66/B ובתוכו מסודרות 10 פצצות BLU-108/B. בכל פצצה ארבעה תתי חימושים בצורת דיסקה (skeet) חודרי שריון, ובסך הכל ארבעים תתי חימוש. תתי החימוש מאתרים טנקים, נגמ"שים ורק"ם אחר על ידי חיישן טרמי המתביית על חום המנוע, ויורים לעברו קלע שחודר אותו.
שימוש מבצעי
בשנת 1999 הובאו פצצות CBU-97 עם כוחות נאט"ו אל מבצע "שילוב כוחות" בקוסובו אך לא נעשה בהן שימוש. השימוש המתועד הראשון היה ב-2 באפריל 2003 על ידי האמריקאים במלחמת עיראק. ייתכן שערב הסעודית עשתה שימוש בפצצות CBU-105 בתקיפה בתימן בתחילת מאי 2015. החשד שהסעודים השתמשו בפצצה זו מתבסס על מציאת נפלים של תת-חימוש BLU-108/B באזור התקיפה, אולם חימוש זה מזווד גם בטיל AGM-154 שגם הוא נמצא בשימוש הסעודים.
אושרה שוורץ
אושרה שוורץ (באנגלית: Oshra Schwartz; נולדה ב-7 בפברואר 1957) היא קולנוענית, מרצה לקולנוע, תסריטאית, במאית, עיתונאית ומבקרת סרטים לשעבר.
ביוגרפיה
אושרה שוורץ נולדה בנתניה, גדלה באבן יהודה ולמדה בכפר סבא. לאחר שירותה הצבאי כמורה חיילת, למדה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם ספרות והיסטוריה. עוד בתקופת לימודיה, בשנת 1983, הפיקה בפועל את סרטו של עמוס גוטמן, "נגוע". אחרי צילומי הסרט שימשה בו גם עוזרת העריכה שלו.
במהלך לימודים לתואר השני הייתה עוזרת הוראה ומתרגלת בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בקורסים שונים ואף לימדה קורס מבוא בקולנוע ישראלי במסגרת B.A. כללי. באותן שנים ערכה, ביחד עם אמיר רותם, את כתב העת "סרטים" (1985-1989).
הוראה וכתיבה
החל משנת 1986 שוורץ לימדה בבתי ספר לקולנוע. מאז 2013 מלמדת קולנוע באוניברסיטה הפתוחה ומרצה במסגרות שונות. במקביל, עבדה מאז שנת 1985 ככתבת קולנוע וכמבקרת סרטים, עיסוק שליווה אותה למעלה משני עשורים. היא כתבה ב"להיטון", "דבר", "כותרת ראשית", "חדשות", השבועון "שישי", "טיים אאוט תל אביב" ועוד. בשנת 1995 פורסם הספרון "קולנוע", שכתבה אושרה שוורץ בהוצאת פרולוג. שוורץ ממשיכה לכתוב ולפרסם מאמרים בעיקר בנושא הקולנוע הישראלי ומאפייניו.
יצירה קולנועית
בשנת 1995 כתבה את התסריט לדרמת הטלוויזיה "אש זרה" (50 דקות), שביימה עמליה מרגולין. שודרה בשידורי קשת בשנת 1996.
בשנת 1999 כתבה את התסריט והשתתפות בהפקת הסרט התיעודי "הקומדיאנטים", שביים ארנון גולדפינגר, עבור "שידורי קשת". הסרט זכה בפרס "האוסקר הישראלי" (היום פרס אופיר) ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה. הסרט הופץ ברחבי העולם, כולל הפצה מסחרית בארצות הברית, וזכה לשבחים.
בשנת 2003 כתבה וביימה, בשיתוף עם עמליה מרגולין, את הסרט התיעודי "מאה ילדים שלי", על פי סיפורה של לנה קיכלר זילברמן. הסרט זכה בפרס החוויה היהודית בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט הוקרן בפסטיבלים בעולם ובאירועי קולנוע חשובים, כמו מוזיאוני השואה בניו יורק ובפריס ובמוזיאון לתולדות יהודי פולין.
בשנת 2004 יצאה לאור מהדורה חדשה של ספרה של לנה קיכלר זילברמן, "מאה ילדים שלי" שערכה אושרה שוורץ, בהוצאת שוקן.
לאורך השנים כתבה שוורץ תסריטים שזכו לתמיכת קרנות ציבוריות בישראל, בין היתר השתתפה בכתיבת סרטיו של דן וולמן "אחות זרה" ו"ידיים קשורות". בשנת 2008 נסעה ביחד עם וולמן למרוקו לסדנה לפיתוח סרטים עלילתיים, מטעם פרויקט EuroMed Audiovisual של האיחוד האירופי, במרקש. שם פיתחו ביחד את התסריט "משורר בירושלים", על חייו ומותו של המשורר יעקב ישראל דה האן.
רוברטו סביאנו
רוברטו סביאנו (באיטלקית: Roberto Saviano; נהגה ; נולד בנאפולי, 22 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי חוקר וסופר המתמחה בכתיבה על עולם הפשע המאורגן והסחר בסמים.
ביוגרפיה
רב-המכר הבינלאומי הראשון שלו, גומורה, שם שעשה שימוש בדמיון הפונטי של המילים "עמורה" ו"קאמורה", עסק בקאמורה - המאפיה של נאפולי, היקף פעילותה הכלכלית ואכזריותה. הספר תורגם ללמעלה מ-50 שפות, ובעברית קיבל את השם "קאמורה - המאפיה של נאפולי". על הספר מבוססים הסרט וסדרת הטלוויזיה "גומורה" שיצר סטפאנו סולימה. רב המכר הבינלאומי השני שלו הוא הספר "אפסאפסאפס" העוסק בתעשיית ייצור ושיווק הקוקאין בעולם וארגוני הפשע סביבה, גם על ספר זה מבוססת סדרת טלוויזיה של סולימה, "זירו זירו זירו".
מאז 2006 חי סביאנו תחת אבטחה של משטרת איטליה, לאחר שהתקבלו איומים על חייו מצד אנשי קבוצת (קלאן) קאמורה שחשף בספרו. נכון ל-2020 סביאנו עודנו מסתובב עם 7 מאבטחים, 2 מכוניות משוריינות וחי בעיקר בתחנות משטרה ובבתי מלון אותם הוא מחליף כל כמה ימים.
הוא כותב עבור עיתונים נחשבים רבים ברחבי העולם, בהם בארצות הברית: הוושינגטון פוסט, הניו יורק טיימס, ניוזוויק וטיים. בספרד: "אל פאיס". בגרמניה: די צייט ודר שפיגל. ובבריטניה עבור הטיימס והגארדיאן.
דוד ברוך
דוד ברוך (25 בספטמבר 1928 - 22 באפריל 2017) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי. שיחק במחזות ובסרטי קולנוע רבים.
קורות חייו
ברוך נולד בסופיה בירת בולגריה ליצחק וקלרה, ועלה לארץ ישראל ב-1944. הוא למד משחק בסטודיו למשחק של מניה ארנון.
ב-1953 עשה את תפקידו במחזה "זעקי, ארץ אהובה", וכן השתתף בהצגה "אכזר מכול המלך", אשר הוצגו בתיאטרון הבימה. ב-1954 שיחק במחזות "ברווז הפרא", ו"מקבת'". ב-1956 שיחק במחזה "מראה מעל הגשר" בתיאטרון הבימה. ב-1959 שיחק במחזה "הסוחר מוונציה".
ב-1961 עשה את תפקידו במחזה "בגדי המלך". ב-1962 גילם את דמותו של "פדנזיפן", במחזה "אירמה לה דוס". ב-1964 שיחק במחזה מאת ויליאם שייקספיר "קומדיה של טעויות". ב-1965 השתתף בסרט הקולנוע "הילד מעבר לרחוב", לצדם של אריה אליאס, יעקב בנאי, שאול שלחין, חנה שלחין ועוד. ב-1966 שיחק במחזה "נתן החכם", פרי עטו של גוטהולד אפרים לסינג. ב-1967 עשה את תפקידו בסרט הקולנוע "שלושה ימים וילד".
ב-1970 שיחק במחזה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי". ב-1971 שיחק בסרטו של בועז דוידזון "חצי חצי", וכן שיחק במחזות "יתוש בראש", פרי עטו של ז'ורז' פדו, ובמחזה מאת ויליאם שייקספיר, "ריצ'רד השלישי". באותה שנה עשה את תפקידו במחזה "מחכים לגודו". ב-1972 שיחק בסרט "עזית של הצנחנים" לצדם של גדעון זינגר, יוסי פולק, מונה זילברשטיין, ראובן שפר ושחקנים נוספים. ב-1973 לוהק לסרט הקולנוע "אבו אל בנאת" לצדם של שייקה אופיר, יוסף שילוח, מיכל בת-אדם ועוד. ב־1975 גילם את דמותו של אדון ששון הטכנאי, בסדרת הטלוויזיה "רגע עם דודלי".
ב-1976 שיחק בסרטו של אסי דיין "איזה יופי של צרות!", וכן שיחק במחזה "כובע הקש האיטלקי". ב-1977 גילם את דמותו של "אהוד ברנע" בסרט הקולנוע "בדרנית בחצות". באותה שנה שיחק במחזה "שבת ראשון שני".
ב-1989 שיחק בסרט הקולנוע "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב", וב-1992 גילם את דמותו של "שמעון" בסרט הקולנוע "אזרח אמריקאי".
חייו הפרטיים ופטירתו
ברוך היה נשוי לשחקנית והזמרת רחל אטאס, עד שהתאלמן ממנה ב-2004. להם שלושה ילדים.
שתי בנותיהם, אורית שחם ועופרי ברוך, שיחקו לצידם בהצגות ילדים רבות כגון "עלילות פתי מאמין לכל דבר" שהועלתה בשנות השבעים, ו"שיגעון של משפחה", אותן חיבר חתנו של ברוך, גידי שחם.
דוד ברוך נפטר ב-22 באפריל 2017 בגיל 88. הוא נטמן למחרת בבית העלמין של פרדס חנה, המושבה בה חי בשנותיו האחרונות.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון לדוד ברוך ורחל אטאס על ביתם ברחוב שינקין 22.
ארינומה
ארינומה (נקרא גם Jupiter XXV) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק. ארינומה התגלה בשנת 2000 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
מאפיינים
קוטרו של ארינומה 3.2 קילומטרים ומהירות הקפתו את צדק היא 2.32 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו סביב צדק הוא 22,986,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 711.965 ימים.
ארינומה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.266.
את שמו קיבל ארינומה על שם ארינומה שהייתה בתו של קלס אשר התאהבה בזאוס על ידי פקודה של אפרודיטה על פי המיתולוגיה היוונית.
ארינומה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק
היסטוריה
בעקבות הצלחת המפלגה הנאצית של גרמניה בבחירות לרייכסטאג ב-1930, החליטו פעילי ימין קיצוני בדנמרק להקים מפלגה דומה שתרוץ בבחירות לפולקטינג. ב-16 בנובמבר הוקמה מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. המפלגה הייתה מלכתחילה חיקוי של המפלגה הנאצית הגרמנית. בהשראת הגרמנים, אימצו הדנים את צלב הקרס כסמלם, וכן את ההצדעה במועל יד למנהיג המפלגה. המיליציה הצבאית למחצה של המפלגה נקראה "אס אה" (ראשי תיבות של Storm Afdeling - פלוגות הסער), בהשראת האס אה הגרמני. אפילו המנון המפלגה היה דומה לשיר הורסט וסל. למפלגה היה גם ארגון נוער שנקרא "הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק".
עם זאת, הנאצים הדנים היו חלוקים על עמיתיהם הגרמנים בכמה נושאים. האנטישמיות של המפלגה הנאצית הדנית הייתה מרוככת בהרבה מזו הגרמנית. כמו כן, הנאציזם הדני היה בעל אופי דתי, והדגיש את הנאמנות לכנסייה הדנית. הנאצים הדנים גם קראו לנאמנות מוחלטת למלך דנמרק, בזמן שהנאצים הגרמנים ראו במלוכה מוסד מיושן שעבר זמנו. מחלוקת נוספת הייתה פוליטית: הדנים שאפו לספח מחדש לדנמרק את שלזוויג-הולשטיין. הנאצים הדנים ראו באזרחים הגרמנים שחיו בשני המחוזות, דנים לכל דבר. הנאצים הגרמנים לעומת זאת, שאפו להרחיב את שליטת גרמניה עוד צפונה, על חשבון דנמרק.
ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק וכבשה אותה כמעט ללא קרב. מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית תמכה בפלישה מהרגע הראשון, וקיוותה שהגרמנים יעניקו לה את מוסרות השלטון במדינה. הממונה הגרמני לענייני דנמרק, ססיל פון רנטה-פינק החל לבחון את האפשרות של הקמת ממשלת בובות בהנהגת הנאצים הדנים. ב-17 בנובמבר החליטו הנאצים הדנים לכנס עצרת תמיכה בכיבוש הגרמני, וקיוו להפוך את האירוע להכרזה רשמית על העברת השלטון לידיהם. אולם העצרת הפכה לכישלון מוחלט כאשר התברר שמספר האנשים שהגיעו אליה היה קטן בהרבה ממספר האנשים שהגיעו כדי להפגין נגד העצרת. בסופו של דבר המשטרה נאלצה לפנות את הנאצים הדנים מהאזור מחשש שההמון יבצע בהם לינץ'. בעקבות האירוע, הגיע רנטה-פינק למסקנה שממשלת בובות נאצית לא תזכה לתמיכת העם הדני והחליט לשמר את הממשל הקיים בשיתוף כוח כיבוש גרמני. למרות זאת, הגרמנים העניקו לנאצים הדנים תמיכה כלכלית ופוליטית.
הנאצים הדנים רשמו לעצמם הצלחה כאשר הצליחו להוביל את הקמת "הגייסות החופשיים הדנים" - יחידה של מתנדבים דנים שלחמה לצד הוורמאכט. אולם בבחירות 1943 המפלגה לא הצליחה להגדיל את כוחה. מספר מצביעיה גדל אמנם ב-10,000, אולם מספר נציגיה בפולקטינג נותר שלושה בלבד. קלוזנר המאוכזב, החליט לוותר על התמיכה הכלכלית הגרמנית, והחליט להוביל את מפלגתו בכיוון דני לאומני בלי תלות בגרמנים. עם סיום המלחמה והכיבוש הגרמני של דנמרק, התפרקה המפלגה באופן רשמי. למרות זאת, כמה מחבריה המשיכו לפעול בזירה הפוליטית הדנית. גלגול מודרני של המפלגה היא התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק.
פולו מוגובאני
פולו מוגובאני (באנגלית: Fulu Mugovhani; נולדה ב-7 בספטמבר 1990) היא שחקנית דרום אפריקאית. ב-2016 היא זכתה בפרס עבור השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע.
ביוגרפיה
מוגובאני נולדה בעיירה תוהויאנדו בפרובינציית לימפופו של דרום אפריקה. היא למדה תיאטרון מוזיקלי באוניברסיטת צוואנה לטכנולוגיה, שם אביה לימד, וסיימה את לימודיה בשנת 2011. היא נישאה לבחירת ליבה, טימי מודיבדי, שעובד כדי ג'יי וכמפיק מוזיקלי, ביוני 2018.
קריירה
בשנת 2012, מוגובאני הצטרפה להפקה בינלאומית של המחזמר מלך האריות על ידי דיסנילנד הונג קונג בדמות של נלה, ולצורך המופע גרה בהונג קונג לשנה וחצי. בשנת 2013, היא שיחקה בפעם הראשונה בטלוויזיה במיני-סדרה Remix, וגם שיחקה באופרת הסבון Scandal!.
בשנת 2017, מוגובאני שיחקה באופרת הסבון Isidingo, של רשת SABC3, בתפקיד חוזר. בנוסף, באותה השנה, היא כיכבה בתפקיד ראשי באופרת הסבון Ring of Lies בדמות של רנדאני שממרה את פי אביה המסורתי כדי להגשים את חלומה להיות מתאגרפת. בשנת 2020, לאחר הפסקה של שנה, היא כיכבה בסדרה Still Breathing, בו גילמה בפעם הראשונה אמא, ובסרט הקומדיה הדרום אפריקאי Seriously Single.
מוגובאני אומרת שיש הבדל בין להופיע בתיאטרון ובקולנוע, כאשר יש צורך בשליטה שונה על עוצמת הקול, מה שהביא לאתגר במעבר מתיאטרון לקולנוע והקשה עליה לאחר המעבר למצוא עבודה בתיאטרון.
אדית פיאף – החיים בוורוד
אדית פיאף – החיים בורוד (בצרפתית: La Môme / La Vie en rose) הוא סרט קולנוע ביוגרפי מוזיקלי צרפתי משנת 2007, אודות חייה והצלחתה של הזמרת הצרפתייה המפורסמת, אדית פיאף. הסרט בוים והופק על ידי, ולנעליה של פיאף נכנסה השחקנית מריון קוטיאר. מקור שם הסרט משירה המפורסם ביותר של פיאף, "La Vie En Rose" ("החיים בוורוד").
הפקה
הבמאי אוליבייה דהאן בחר בקוטיאר לשחק בתפקיד הראשי עוד טרם פגש אותה, והסביר כי ראה דמיון בין עיניה של פיאף לשחקנית הצעירה. קוטיאר לא שרה את השירים בסרט, חלק מההקלטות הן של פיאף עצמה וחלקן הקלטה מחודשת עם הזמרת ז'יל איגרוט (Jil Aigrot). הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-57.
עלילה
הסרט מגולל את סיפורה הביוגרפי של הזמרת אדית פיאף, מילדות ענייה וקשה בבלוויל אל במות הזוהר והתהילה בניו יורק. פיאף נודדת בילדותה יחד עם אביה, להטוטן רחוב, לאחר שננטשה על ידי אמה.
בתחנות חייה היא עוברת במעונות של פרוצות בפריז, האשמה ברצח בדיוק כשהקריירה שלה החלה להמריא, רומנים מלאי תשוקה וחברות עם גדולי השמות באותה תקופה – איב מונטאן, מרלין דיטריך ועוד, ועד מותה הטרגי בגיל 48 מסרטן בכבד.
קבלה וביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל 74% ביקורות חיוביות. הביקורות היללו את משחקה של מריון קוטיאר שזכתה על תפקידה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ופרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר.
פרידה, מלכת מצרים
פְרִידָה, מלכת מצרים (בערבית מצרית: فريدة ملكة مصر; 5 בספטמבר 1921 – 16 באוקטובר 1988) או בשמה הפרטי, סַפִּינָאז זוֹלְפִיקָאר (בערבית מצרית: صافيناز ذوالفقار), הייתה רעייתו המלכותית של פארוק, מלך מצרים ומלכת ממלכת מצרים בין השנים 1938 (עת נשאה לפארוק) ל-1948 (עת התגרש הזוג). פרידה נודעה בהערצה הרבה שרחשה לה החברה המצרית.
קורות חיים
פארוק ופרידה התחתנו בשנת 1938 ופרידה הייתה אהובה על ידי העם מכיוון שלקחה על עצמה תפקיד כשל הגברת הראשונה והעבירה כספים רבים לארגוני צדקה. כמו כן העבירה כספים לארגון הסהר האדום. פארוק, אשר היה בעל אופי בוגדני ביחסיו לנשים, התגרש מפרידה בשנת 1948 בטענה כי לא הולידה לו בן יורש ורק בנות. הגירושים מפרידה היו סיבה מרכזית לירידת הפופולריות של שושלת מוחמד עלי והמלך פארוק בראשה בעיני העם.
בשנת 1952, לאחר נפילת המוסד המלוכני עקב מהפכת הקצינים החופשיים, פרידה נותרה במצרים ונבצר ממנה להיפגש לעיתים קרובות עם בנותיה שעברו לגלות עם אביהן באיטליה. מאוחר מכן הורשתה פרידה לבקר את בנותיה יותר לאחר שאלו עברו לשווייץ. פרידה נודעה בכך שנהגה לצייר רבות וקיבלה תמיכה מדודה, מחמוד סעיד. לאחר הפלת המלוכה התפרנסה ממכירת ציוריה למוזיאונים לאומיים וניהלה תצוגות איורים במדריד, מיורקה, פריז, ז'נבה, בולגריה וטקסס לאורך שנות ה-70 ושנות ה-80.
פרידה התגוררה במצרים עד 1963, לאחר מכן נסעה ללבנון ומשם עברה לשווייץ ובהמשך לפריז, שם השתכנה. בשנת 1982 היא חזרה למצרים וחיה שם את חייה ללא מותרות, בדירה פשוטה בקהיר, וכן קיימה תערוכת אמנות שכותרתה "אלף חזונות וחזונות". היא נפטרה בקהיר ונקברה שם, ועם מותה הגיעו שלוש בנותיה ללווייתה.
משפחתה
מנישואיה עם פארוק נולדו לזוג שלוש בנות. לאחר גירושה בשנת 1948 העליל עליה פארוק על כך שלא נתנה לו בן יורש בשונה מאשתו השנייה, שמנישואים איתה נולד בנם היחיד, לעתיד פואד השני, מלך מצרים. להלן בנותיה של המלכה פרידה:
משולם אליעזר לייפר
הרב משולם אליעזר לייפר (נולד ב-23 בינואר 1979) הוא האדמו"ר הרביעי והנוכחי מחסידות פיטסבורג.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית ב-23 בינואר 1979 לרבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר השלישי מפיטסבורג, ולמרים אביבה.
בשנת ה'תשמ"ג עלה לארץ עם הוריו. תחילה התגוררו בקריית יערים. בה'תשמ"ז 1987, עברו לגור באשדוד, שם למד בתלמוד תורה בעלז. בנעוריו למד בישיבות חוג חתם סופר, גאון יעקב, דאראג, ונזר התורה.
רבי משולם שימש כעורך תורני במכון "יד איתמר" להוצאת ספרי חסידות פיטסבורג, במסגרת זו ערך והוציא לאור את ספרי אביו וסבו, נודע גם כלמדן ובקי גם בספרי המוסר של גדולי ראשי הישיבות הליטאים, וכבעל חוש מוזיקלי.
לאורך השנים הקים ארגוני חסד למשפחות הקהילה. בשנת ה'תשע"ב, מינהו אביו לראש ישיבת פיטסבורג, וכן הורה לו למסור שיעורים בפרקי אבות ובאור החיים, לקהל לומדים מגוון מכלל האוכלוסייה.
לאחר פטירת אביו בי"ז בתשרי ה'תשפ"א מונה על פי צוואתו, למלא את מקומו כאדמו"ר מפיטסבורג.
משפחתו
בנו מנישואיו הראשונים, יקותיאל יהודה לייפר, נשוי לבתו של האדמו"ר מספינקא במונסי. בנו השני זוסיא נשוי לבת האדמו"ר מלעלוב ברנוביץ'.
דלדול אגו
דלדול אגו (באנגלית: ego depletion) היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית שמתייחסת לשליטה עצמית ומבוססת על הרעיון שלשליטה עצמית או לכוח רצון יש משאבים מנטליים מוגבלים שיכולים להיגמר, וכשהם נמוכים השליטה העצמית נפגמת. שליטה עצמית משחקת תפקיד חשוב בתפקוד היום יומי ברמה אינדיבידואלית וחברתית. לכן, דלדול אגו הוא נושא קריטי במחקר היות שמדובר במכניזם שתורם משמעותית להבנה של תהליכים של שליטה עצמית. ישנם מחקרים שתומכים בדלדול האגו כתאוריה, אך גם כאלה הסותרים אותה ואף מטילים ספק בגודל ובקיום של אפקט דלדול האגו. אין הסכמה האם האפקט קיים או לא.
התאוריה
הפסיכולוג החברתי רוי באומייסטר ושותפיו הציעו מודל שמתאר שליטה עצמית כשריר, שיכול להתחזק ולהתעייף. השימוש ב"שריר" יכול להפחית הכוח של השליטה העצמית במטלות נוספות. ב-1996, נמצאו עדויות ראשונות שנמצאו במצבים שונים של דלדול אגו. הם הראו שאנשים שמנסים להימנע מאכילת שוקולד, התמידו פחות בניסיונם לפתור משימת פאזל מתסכלת. החוקרים ייחסו את התופעה לדלדול אגו שנבע מהימנעות אכילת שוקולד. בנוסף הדגימו שכשאנשים מתנדבים לנאום מול קהל על אמונות שהם לא מאמינים בהן פחות יתמידו במטלה של פזל קשה – מצב של דלדול אגו. האפקט של דלדול אגו פחות חזק במקרים בהם לא נתנו אפשרות בחירה לאנשים (לבחור או להורות על נושא הנאום אותו הם צריכים לבצע). לכן האקט של בחירה או התנהגות שלא תואמת את דעות האדם (בדומה לדיסוננס קוגניטיבי) מדלל את אותה בריכת משאבים מוגבלת. ניסויים אלו מדגימים את האפקט של דלדול אגו במצבים שונים, וניסויים אלו מדגישים כי תופעת דלדול האגו אינה מוגבלת לתוכן ספציפי. במחקרים אלו באומייסטר ושותפיו מספקים עדויות מחקריות לדלדול אגו והתחילו את המחקרים בנושא.
הביטוי הפיזיולוגי של דלדול אגו
הגוף משתמש בגלוקוז כמקור אנרגיה לשליטה עצמית, גלוקוז הוא סוכר שנמצא בכל מיני סוגי אוכל כדלק הכרחי לגוף ולמוח. מספר מחקרים מצאו קשר בין דלדול השליטה העצמית להפחתה ברמת הסוכר בדם, מה שמצביע על כך שהביצועים בשליטה עצמית יכולים להשתפר או להתחדש על ידי צריכת גלוקוז (צריכה של מתוקים). עם זאת, חלק מהממצאים של המחקרים מוטלים בספק. בכמה מחקרים עדכניים נמצא שאפשר להפוך אפקטים של דלדול משאבים על ידי טעימה של משקאות מתוקים. חוקרים הציעו כי יש לטעם הסוכר (לא סוכר מלאכותי) אפקט פסיכו-פיזיולוגי. כמו כן רוב המחקרים על דלדול אגו התבססו על סטודנטים באוניברסיטאות, כלומר, קשה להכליל את הממצאים על שאר האוכלוסייה. אין מידע על השפעת הגיל על דלדול אגו ויכול להיות שאנשים צעירים יותר רגישים להשפעות הדלדול. נמצא כי אצל אנשים לאחר גיל 40 אין השפעה של דלדול אגו לאחר מטלה שנועדה לדלל משאבים.
אשמה והתנהגות פרו-חברתית
נרמז כי דלדול אגו קיים במצבים של אשמה והתנהגות פרו חברתית (פעולה התנדבותית שמטרתה להועיל לאחר). תחושת האשמה הכרחית לסיוע באינטראקציות חברתיות. חוויית האשמה תלויה ביכולת של היחיד לשקף ולהרהר בפעולות והתנהגויות שביצע בעבר, כמו כן אשמה מובילה להתנהגות פרו חברתית. נמצא כי דלדול אגו פוגע ביכולת להרהר בפעולות והתנהגויות העבר ולכן מקשה על חוויית אשמה. לכן, דלדול אגו מפחית עשיית מעשים טובים הנגרמים מתחושת האשמה.
תפיסת עייפות
מחקרים מצאו כי תפיסת העייפות של היחיד משפיעה על ביצועיו במטלות של ויסות עצמי, ללא קשר למצבם הפיזי האמיתי, אפקט זה נקרא אפקט עייפות משלה (illusory fatigue). האפקט נחווה רק במטלות של דלדול אגו ומטלות ביקורת שמראות את הרמות האמתיות של דלדול אגו. כאשר המשתתפים מאמינים שרמת העייפות שלהם נמוכה ממצבם האמיתי (עייפים פחות ממה שהם חושבים) הביצועים שלהם במטלה קשה היו טובים יותר. ממצאים אלו מצביעים על כך שתפיסה מוגברת של עייפות יכונה לפגוע בביצועים שדורשים יכולת ויסות עצמי, ללא קשר לרמת העייפות שלהם.
מוטיבציות ואמונות
נמצא כי לדלדול אגו בעיקר פוגע בוויסות העצמי של האדם. פגיעה זו, מתווכות על ידי מוטיבציות חיצוניות ואמונות חיצוניות על חוסר המגבלות של כוח הרצון. נמצא כי כשהזכירו לאנשים כסף הם ביצעו את מטלת השליטה העצמית בצורה טובה יותר. במחקר אחר נמצא כי האמונה בחוסר מגבלות כוח הרצון עזרה להפחית את דלדול האגו לזמן קצר.
דיאטה
דלדול אגו מאוד רלוונטי לאלו שנמצאים בדיאטות, אנשים אלו משתמשים בצורה תמידית במשאבי שליטה העצמית שלהם כאשר הם בוחרים מאכלים. אנשים בדיאטה כרונית כל הזמן צריכים לעמוד בפני פיתויים ולהגביל את כמות האוכל שהם אוכלים. במחקר נמצא כי היכולת של אנשים לעמוד בפני פיתוי של חטיפים נפגעת כאשר הם צריכים לווסת את כמות שהם אוכלים, בייחוד במצב של דלדול אגו.
ביצועים אתלטיים
נמצא כי הנחישות הנפשית של ספורטאים תחרותיים יכולה להיפגע לאחר ביצוע מטלה קוגניטיבית קשה, מה שמצביע על האפקט הפוגע שיכול להשפיע גם על ביצועים של מטלות פיזיות.
התנהגות צרכנים
בעולם הצרכנות אנשים מתמודדים עם קבלת החלטות ובחירות שדורשות מהם להשתמש במאגרי אנרגיה יקרים כדי לבצע רכישה נכונה כשהם מתמודדים עם פיתויים או קניה אימפולסיבית ולא הכרחית. צרכנים מתמודדים עם מגוון רחב של אפשרויות וכדי לבצע את הבחירה הטובה ביותר הם צריכים להשוות כל מיני אספקטים שונים של המוצר כדי לבצע את בחירתם. המורכבות של תהליך בחירת הצרכנים יכול ליצור דלדול אגו וזה יכול להשפיע על קבלת החלטות שצרכן עושה, לרוב במצב של דלדול אגו הצרכן יעשה יותר בחירות אימפולסיביות. מגוון המחירים ואיכות המוצרים בשוק, יכול לגרום לצרכן להרגיש המום, מה שגורם לדלדול אגו. בנוסף פרסומות שאומרות לצרכנים שהם צריכים לקנות את המוצר גורמות לעייפות מנטלית ותסכול שמוביל לקניית המוצר. עייפות ותסכול יכולים גם לנבוע מעסקאות עם דרישות ספציפיות על הדרכים שבהן יש לרכוש את המוצר, בנוסף לבחירת האופציה הזולה ביותר לקניית המוצר. כל אלו גורמים לאנשים לקנות מוצרים זולים במחירים גבוהים. אנשים בעלי שליטה עצמית נמוכה יותר רגישים למוצרי סטטוס גבוה (רולקס, מרסדס, לקוסט, לואי ויטון), צרכנים אלו הם לרוב, יהיו בעלי מוטיבציה לשלם יותר על המוצר, מה שגורם לתחושת העצמה ושליטה והם ירגישו שהם התגברו על מצב דלדול האגו. פרטים שעברו דלדול קוגניטיבי נמצאו כנוטים, בממוצע, להעדפת הווה על פני עתיד, דהיינו, יעדיפו צריכה על פני חיסכון
הגנה מפני דלדול אגו
נמצא כי אפשר לבלום את ההשפעות הפוגעות של דלדול אגו על ידי מצב רוח חיובי. מצב רוח חיובי מאפשר לאנשים להחלים מהר יותר מדלדול אגו ומשפר את היכולת שלהם בוויסות עצמי. לא נמצא קשר בין דלדול אגו לשינויים במצב הרוח, לכן מצב רוח חיובי הוא רק דרך בה אפשר לנטרל את השפעות דלדול האגו.
ביקורת על האפקט
על אף מחקרים רבים שמספקים תמיכה לאפקט דלדול האגו, אין דרך למדוד את האפקט בצורה ישירה, ורוב המחקרים בודקים כמה זמן אנשים יתמידו במטלה שנייה אחרי מטלת שליטה עצמית שנועדה לדלל את משאבי היחיד. חוסר היכולת למדוד את האפקט בצורה ישרה פוגע ביכולת שלנו להסיק על קיומו. בעיה נוספת היא שדלדול אגו מושפע מכמה מצבים מנטליים של היחידים שעליהם מבצעים את הניסוי. בעיה אחרת באפקט דלדול האגו היא בעיית שחזור המחקר. ב-2016 חוקרים ניסוי לשחזר את ממצאי הניסוי של באומייסטר ללא הצלחה. במטא אנליזה שנעשתה נמצא כי גודל האפקט של דלדול אגו קטן ולא מובהק.
אויבות (סדרת טלוויזיה)
אויבות (באנגלית: Feud, בתרגום מילולי: סכסוך) היא סדרת טלוויזיה אנתולוגית אמריקאית מסוגת דרמה תקופתית שנוצרה על ידי ראיין מרפי, יפה כהן ומייקל זאם עבור הרשת "FX Networks".
הסדרה עלתה לשידור ב-5 במרץ 2017.
עונה שנייה: צ'ארלס ודיאנה
ב-28 בפברואר 2017, "FX Networks" חידשה את הסדרה לעונה שנייה אשר תכלול הפעם 10 פרקים ותתמקד במערכת היחסים הבעייתיים בין הנסיך צ'ארלס לבין אשתו, הנסיכה דיאנה
פיתוח
כמעריץ של דייוויס מילדות, ראיין מרפי ראיין את השחקנית לפני מותה בשנת 1989, כשהריאיון שהיה אמור להימשך כ-20 דקות נמשך לבסוף כארבע שעות. על סמך הריאיון ובהשראתו, עיצב מרפי את דמותה של דייוויס ב"אויבות". כשנשאל על הריאיון שלו עם השחקנית, השיב מרפי:
במקור, הסדרה תוכננה להיות סרט באורך מלא, כשמתחילה ייעד מרפי את התפקידים הראשיים ללאנג ולסרנדון. העונה הראשונה של הסדרה נכתבה בעוד מרפי מגבש סביבו את הצוות, שכלל בעיקר נשים. בסדרה עצמה יש 15 תפקידים עבור נשים מעל לגיל 40, ומרבית הפרקים בוימו על ידי נשים.
"אויבות", שנוצרה ופותחה על ידי מרפי, נרכשה על ידי "FX Networks" ב-5 במאי 2016. העונה הראשונה מבוססת על תסריט באורך מלא בשם "השחקנית היפה" שנכתב על ידי יפה כהן ומייקל זאם. העונה מתבססת על הסכסוך והיריבות ארוכות השנים בין דייוויס לקרופורד, וכן, בוחנת בין היתר סוגיות של סקסיזם ושנאת נשים בהוליווד. סרנדון התבטאה כי
ליהוק
ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון לוהקו לדמויותיהן של גואן קרופורד ובטי דייוויס, בהתאמה. אחריהן הצטרפו אל צוות השחקנים גם אלפרד מולינה, סטנלי טוצ'י, ג'ודי דייוויס ודומיניק ברג'ס, שגילמו את רוברט אולדריץ', ג'ק וורנר, הדה הופר וויקטור בונו, בהתאמה. באוגוסט 2016, קתרין זיטה-ג'ונס ושרה פולסון הצטרפו לצוות השחקנים כאוליביה דה הבילנד וג'רלדין פייג', בהתאמה. בספטמבר של אותה השנה, דווח כי טים מיניר, שעבד עם מרפי על הסדרה סיפור אימה אמריקאי, יצטרף גם הוא לצוות ההפקה של הסדרה., וכי ג'קי הופמן תגלם את מאמאסיטה, סוכנת הבית של קרופורד. בנובמבר 2016, מולי פרייס, קתי בייטס ואליסון רייט לוהקו לדמויותיהן של הארייט פוסטר, ג'ואן בלונדל ופאולין ג'יימסון. האחרונה שלוהקה הייתה קירנן שיפקה שלוהקה לדמותה של ב. ד. מילר, בתה של בטי דייוויס.
במהלך ריאיון שניתן, הודתה סרנדון כי בתחילה כשרק לוהקה לתפקיד היא הייתה "המומה ומבוהלת" מהאפשרות שיהיה עליה לגלם את דייוויס בצורה מדויקת ואותנטית ואמרה: לעומתה, לאנג הצהירה כי לדעתה הביצועים שלה כקרופורד, לדעתה, מאפשרים לצופה להבין כי ילדותה האכזרית של קרופורד מוסתרת מאחורי הפורניר היפה והבלתי חדיר של כוכבת הקולנוע גדולה ומדהימה.
גם סרנדון וגם לאנג חקרו את תפקידיהן באמצעות קריאת ספרים אודות חייהן ומעלליהן של שתי כוכבות הקולנוע, וכן גם באמצעות האזנה לקונצרטים וצפייה בקלטות טלוויזיה בכיכובן.
שידור
פרק הבכורה של "אויבות: בטי וג'ואן" שודר ב-5 במרץ 2017.
מרוץ הלילה של נייקי
מרוץ הלילה של נייקי הוא מרוץ עממי למרחק של 10 ק"מ, המתקיים בערים שונות בעולם מאז שנת 2007. המרוץ מאורגן על ידי חברת נייקי, ומלווה באפקטים של תאורה, עמדות השמעת מוזיקה קצבית ומסיבות.
בתל אביב התקיים המירוץ לראשונה ב-31 באוגוסט 2008 ומאז התקיים מדי שנה עד שנת 2013. בשנת 2013 השתתפו במירוץ בתל אביב כ-22 אלף רצים, כאשר מספר המסיימים הרשמי היה 18,697. היה זה המירוץ האחרון שנייקי ארגנה בישראל. מאז, עיריית תל אביב לוקחת תחת חסותה את ארגון מרוץ הלילה, ללא קשר לנייקי, והוא נקרא מרוץ הלילה של תל אביב.
יש המותחים ביקורת על כך שחברת נייקי מנצלת את המירוץ כפרסומת תוך שימוש באצנים החובבים. אחת הטענות היא שלא כבמרוצים עממיים אחרים, מחויבים המשתתפים ללבוש את חולצת המירוץ. כמו כן קוראים מתנגדי הגלובליזציה ותרבות הצריכה להחרמת התחרות כחלק מקריאתם לחרם כללי על החברה.
ארנאוד דג'אום
ארנאוד סוטצ'ואין-דג'אום (נולד ב-2 במאי 1989) הוא כדורגלן קמרוני, המשחק כקשרה של קבוצת הכדורגל הסעודית א-ראאד. את שנות נעוריו העביר בבלגיה, ואף ייצג את נבחרותיה הצעירות, אך לבסוף החליט לייצג את מולדתו קמרון באופן רשמי.
קריירת מועדונים
דג'אום עבר במחלקות הנוער של קבוצות "R.S.D ג'טה" ו-RWDM בריסל. בעונת 2006-2007, עלה לקבוצה הבכירה של בריסל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 ביולי 2006, במשחק הניצחון 1-0 מול מונס במסגרת המחזור ה-1 של ליגת העל הבלגית. את שערו הראשון והיחיד עבור בריסל, כבש דג'אום ב-26 באפריל 2008, במסגרת הפסד הליגה של קבוצתו 2-1 לראסינג גנק. לקראת עונת 2008-2009, עבר דג'אום למועדון הפאר הבלגי אנדרלכט, אך לא שותף באף משחק עבור מועדונו החדש במשך חצי עונה. בינואר 2009, במהלך פגרת החורף, עבר דג'אום למועדון ההולנדי רודה. דג'אום שיחק ברודה למשך חמש שנים, ושותף ב-121 משחקי ליגה בהם כבש 9 שערים. בעונת 2014-2015, שיחק במועדון הטורקי אקהיסאר בלדייספור, כאשר שותף ב-13 משחקי ליגה. את עונת 2015-2016, התחיל בפולין, כאשר חתם בלך פוזנן, אולם כבר לאחר שלושה משחקי ליגה, עבר לקבוצת הארטס הסקוטית במהלך ספטמבר 2015. דג'אום כבש את שערו הראשון עבור הארטס בהפסד 2-1 ליריבה המושבעת סלטיק ב-28 באוקטובר 2015, במסגרת רבע הגמר גביע הליגה הסקוטית.
קריירה בינלאומית
הוא ייצג את נבחרות בלגיה עד גיל 19 ועד גיל 20, לפני שהחליט לייצג את מולדתו קמרון. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קמרון ערך ב-3 בספטמבר 2016, במשחק הניצחון 2-0 מול גמביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. ארנאוד היה שותף לסגל קמרון הזוכה בגביע אפריקה לאומות 2017 שנערך בטוגו, ושיחק את כל 90 דקות משחק הגמר בו ניצחה נבחרתו את מצרים. ארנאוד היה שותף לסגל נבחרתו לטורניר גביע הקונפדרציות 2017 ברוסיה.
פליסיטה
פליסיטה (באנגלית: Félicité) הוא סרט דרמה סנגלי-צרפתי בבימויו של אלן גומי. הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשנת 2017 ב-11 בפברואר 2017. בישראל, הסרט שודר במסגרת "פסטיבל הקולנוע ירושלים".
הסרט התחרה על "פרס דב הזהב" במסגרת התחרות של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בברלין הסרט זכה בפרס מחבר השופטים. באקדמיית אפריקה לשנת 2017, הסרט זכה בשישה פרסים: הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, השחקן הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר בשפה אפריקאית .
תקציר העלילה
הסרט מספר על פליסיטה, אם חד-הורית שיוצאת למסע מאתגר ברחובות קינשאסה כדי לגייס מספיק כסף למען ניתוח בשביל בנה בן ה-14 המאושפז בבית חולים עקב תאונת אופנוע קשה. תוך כדי התרוצצות לאורכה ורוחבה של העיר התוססת, פליסיטה מוצאת זמן לשמר את מערכת היחסים שלה עם מכונאי רכב שיכור ומלא חן שמספק מעט רוך ושקט ברגעים הקשים.
דרכים
דרכים הוא אלבום אולפן ה-12 של המוזיקאי והזמר שלמה ארצי.
פליסיטה
ביקורות
באתר האינטרנט "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל דירוג של 97% על סמך 36 ביקורות, ודירוג ממוצע של 6.9 / 10. באתר "Metacritic", אשר עושה ציון ממוצע משוקלל, הסרט מחזיק בציון של 75 מתוך 100, אשר מתבססות על ביקורות של 13 מבקרים שרובן טובות. חורדן מינזר, כתב מעיתון "הוליווד ריפורטר" תיאר את הסרט כסרט "קשוח ולבבי".
דרכים
הפקה
החל מאלבומו הקודם, "גבר הולך לאיבוד", עבר ארצי משירי ארץ ישראל היפה ושירי משוררים ליריים לסגנון של פופ ורוק רך עם שירים אישיים ואסוציאטיביים שאת רובם כתב והלחין בעצמו. מגמה זו הגיעה לבשלות באלבום "דרכים" שכלל כמה מהשירים הידועים ביותר של ארצי, בהם "אף פעם לא תדעי", "אחרי הכל את שיר" ו"צוותא". באלבום בלטו גם השירים "פתאום כשלא באת" – דואט עם גרי אקשטיין, "שינויי מזג האוויר", "אתמול חלפו הציפורים" שכתב משה בן שאול ו"שיר חייל" ("אני שומע שוב..."), שהלחין ארצי על פי מכתב ששלח סרן נמרוד גאון לחברתו לפני שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
ברשימת היצירות החשובות בכל אחד מששת העשורים הראשונים של המדינה, שהתפרסמה במוסף ידיעות אחרונות "7 לילות" בערב יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל (11 באפריל 2008), נבחר "דרכים" לאחד מחמשת האלבומים העבריים החשובים ביותר שיצאו לאור בשנות ה-70.
ב־2013, יצא לאור האלבום בהוצאה מחודשת על גבי תקליטור כחלק ממארז מרובע בשם "אלבומי המופת" הכולל את אלבום זה, "גבר הולך לאיבוד", "חצות" ואלבום ההופעה "שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא".
משה סלעי
משה (מושיק) סלעי (נולד ב־28 בדצמבר 1952) הוא מומחה בכירורגיה אורתופדית, הקים את "בנק העצמות" הארצי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אריאל בשומרון. שרת בסדיר ובמילואים כרופא קרבי בחטיבת גולני ובפיקוד הצפון.
קורות חיים
נולד בחיפה וגדל בשכונת רמות רמז בשכון צבא קבע. בן ליונת וזאב סלעי (פלזנר) אח למלי הבוגרת ממנו בשנתיים. האם הייתה גננת בגני ויצו, האב, זאב סלעי היה איש צבא קבע בגולני ובמערך ההדרכה בצה"ל שם הגיע לדרגת אלוף-משנה. למד בבית ספר יסודי "הבונים", בחטיבת ביניים בבית ספר עירוני ג', ובבית הספר הריאלי, במגמה ביולוגית, אותו סיים בשנת 1970. במהלך שנות התיכון היה חבר ומדריך בתנועת הנוער העובד והלומד/התנועה המאוחדת בסניף בשכונת נווה שאנן.
התחיל לימודי רפואה ב באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית בשנת 1970, אותם סיים בשנת 1977 לאחר סטאז' ב במשולב עם בית החולים פוריה בטבריה, שם גם המשיך לעבוד עד לגיוסו לצה"ל כרופא בשלהי שנה זו.
בשנת 1974 נישא לאירית סלעי-טאובר, אשר עבדה במשרד הביטחון. לזוג בת ושני נכדים.
מסלול צבאי
התגייס לצה"ל לשירות סדיר בשנת 1977.
במהלך קורס הקצינים, התנדב לשרת כרופא גדודי ב"מבצע ליטני" של כוח מאולתר מסגל בה"ד 1 אשר תיפקד כגדוד חיל רגלים בגזרה המרכזית בדרום לבנון עם סיום קורס הקצינים הוצב כרופא גדודי בגדוד 51 של חטיבת גולני, בהמשך שרת כקצין רפואה החטיבתי ובמקביל תפקד כרופא סיירת גולני אליה הצטרף לפעולות שונות בשנים שלפני מלחמת שלום הגליל.
בשנת 1981 עבר לתפקיד רופא חטיבת הנ"ט, איתה עבר את מלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית מאגם קרעון עד כביש ביירות-דמשק.
בשנים 1984 עד 1986 שירת כרופא האוגדתי של אוגדה 36.
במלחמת המפרץ ב־1990 היה חלק מחפ"ק פיקודי ייעודי מצומצם, לאיתור וזיהוי וטיפול ראשוני במוקדי פגיעות טילים.
בין השנים 1990 ו־2000 שרת במילואים כמדריך, חונך ומחליף לקצין הרפואה האוגדתי. בשנת 2000 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין רפואה של הגיס הצפוני תחת פיקודו של בני גנץ. במלחמת לבנון השנייה, בשנת 2006, שימש כרופא פיקודי "צל" לקצין המטה הסדיר בפיקוד צפון. ממשיך לשרת במילואים כיועץ לקצין רפואה ראשי.
מסלול אזרחי
1981–1989 – התמחות בכירורגיה אורתופדית במחלקה האורתופדית בבית חולים תל השומר תחת הנהגתם של פרופ' הנרי הורושובסקי ופרופ' י. פרין.
1987 – השתלמות ב בטורונטו קנדה, בתחום החלפות מפרקים, כולל לימוד הטכניקה, ושיטות להקמה ולשימוש ב"בנק עצמות".
1988 – הקמת בנק העצמות הארצי לישראל המשמש את כל צורכי המדינה, כולל ראיית חרום בתחום השתלות עצם.
1990–2002 – רופא בכיר ומנהל יחידה לאונקולוגיה אורתופדית, בית החולים תל-השומר.
1991 – השתלמות בבוסטון בתחום ניתוח גידולי מערכת השלד.
לקסוס RZ
לקסוס RZ 450e (באנגלית: Lexus RZ 450e) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2022. היא נחשפה ב-20 באפריל 2022. היא המכונית החשמלית הייעודית הראשונה של לקסוס.
משה סלעי
מסלול אזרחי
1991 – הקמה וניהול יחידת גידולי מערכת השלד בבי"ח תל השומר, כולל "הקמת "בנק העצם" וניהולו עד 2002.
לקסוס RZ
עיצוב
העיצוב החיצוני והפנימי מבוסס בעיקרו על הטויוטה bZ4X וכולל שינויים קטנים מה-bZ4X. העיצוב החיצוני הוא שילוב בין טויוטה ראב-4 לטויוטה C-HR וגם כולל אלמנטים רבים משפת העיצוב החדשה של טויוטה ולקסוס, העיצוב הפנימי מציג עיצוב שלא היה מעולם ברכבי לקסוס וכן כולל גם טכנולוגיות מתקדמות כולל הגה בעיצוב הגה מטוס, לוח מחוונים דיגיטלי, מסך מגע המציג את המולטימדיה, אך כאן לקסוס בחרה לעשות כמו טויוטה ולא לוותר על כפתורים ממשים כמו יצרני רכב אחרים שברכבים שלהם החליפו את מרבית הכפתורים למשטחי מגע.
משה סלעי
מסלול אזרחי
1994 – הקמת החברה הישראלית לשימור רקמות וניהולה.
לקסוס RZ
עיצוב
== מפרט טכני == היא כוללת מערכת הנעה כפולה חשמלית הכוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 313 כ"ס ומומנט מרבי של 44.3 קג"מ. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.6 שניות והמהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית ל-160 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבלת של 71.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה מרבי של מעל 400 ק"מ. טעינה מהירה ישירות מזרם ישר אפשרית בהספק של עד 150 קילוואט וטעינה ביתית בהספק של עד 11 קילוואט, כך שטעינה מהירה מ-0 ל-80 אחוז אורכת 30 דקות וטעינה מלאה ביתית בזמן של 7 שעות.
משה סלעי
מסלול אזרחי
אוקטובר 2001 – נבחר כנשיא האיגוד האירופאי לשימור רקמות ושימש בו במשך 4 שנים.
לקסוס RZ
עיצוב
לקסוס RZ מצוידת בדור החדש והעדכני ביותר של מערכת הבטיחות של לקסוס (LSS 3.0), זו כוללת לדוגמה בקרת שיוט אדפטיבית עם שמירה על מרכז הנתיב, בלימה אוטונומית עם תמיכה בפנייה בצומת, זיהוי תמרורים, אור גבוה אוטומטי ועוד, זה לצד יכולת זיהוי משופרת של כלי רכב, נתיבים, הולכי רגל ודו גלגלי מערכת יציאה בטוחה, מערכת ניטור מתקדמת למצב נהג ומערכת סיוע אקטיבית להיגוי.
משה סלעי
מסלול אזרחי
2002–2010 – מונה למנהל המחלקה האורתופדית במרכז הרפואי רבין – קמפוס בילינסון.
2010 – הקמת החטיבה האורתופדית בבית החולים איכילוב תחת ניהולו של פרופ' גבי ברבש.
2015 פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
2020 פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
פרסם מעל 150 מאמרים בעיתונות רפואית מובילה (PubMed), והיה שותף לכתיבת עשרה ספרים, ביניהם "האנציקלופדיה הישראלית לרפואה".
טי אר נייט
תיאודור ריימונד "טי אר" נייט (באנגלית: Theodore Raymond "T. R." Knight; נולד ב-26 במרץ 1973) הוא שחקן אמריקאי. תפקידו הנודע ביותר היה כד"ר ג'ורג' אומאלי בדרמת בית החולים של רשת ABC, "האנטומיה של גריי".
ביוגרפיה
נייט נולד במיניאפוליס, מינסוטה. הוא החל לשחק בתיאטרון המקומי בעירו בגיל 5. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון נרשם נייט לאוניברסיטת מינסוטה, ממנה נשר לאחר שהחל לקבל תפקידים ראשיים בתיאטרון בו שיחק בתור ילד.
ב-2006 התעורר ויכוח בין כוכבי "האנטומיה של גריי", פטריק דמפסי ואיזאיה וושינגטון, שבמהלכו, לטענתם של נייט ואחרים, פגע וושינגטון בנייט על רקע נטייתו המינית. בהמשך התנצל וושינגטון, באומרו "אני מאוד מצטער על מעשי והשימוש במילים הלא נכונות במהלך האירוע האחרון על הסט".
לאחר שהתקרית הופצה בתקשורת דיווח נייט בריאיון למגזין פיפל, ב-19 באוקטובר 2006, כי "אני מניח שהיו ספקות לגבי מיניותי, ואני רוצה להרגיע את השמועות המיותרות שמסתובבות בחוץ. בעוד אני מעדיף לשמור את החיים שלי פרטיים, אני מקווה שהעובדה שאני הומו היא לא החלק המעניין ביותר שבי".
המחלוקת התעוררה מחדש לאחר שוושינגטון הכחיש כל טענותיו של נייט בזמן ריאיון ל-E! בשטיח האדום של טקס פרסי גלובוס הזהב ב-15 בינואר 2007. יומיים לאחר מכן הופיע נייט בתוכניתה של אלן דג'נרס והצהיר שוושינגטון העליב אותו על רקע נטייתו המינית בסט "האנטומיה של גריי" ב-9 באוקטובר 2006. נייט חבר קרוב של עמיתתו לסדרה, קתרין הייגל.
קריירה
כשהיה בחור צעיר עבר נייט לניו יורק והחל להופיע בברודוויי. ב-2001 הוא הופיע בחידוש להצגה "נתפסים על חם". בנוסף, הופיע ב-2003 כדמיס ב"טרטיף", ושיחק בהפקת האוף ברודוויי "Scattergood". ב-2004 כיכב במחזה הדרמטי "Boy".
בתחום הטלוויזיה, נייט היה חבר צוות בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים של נייתן ליין, "Charlie Lawrence". ב-2005 הוא לוהק לתפקיד ד"ר ג'ורג' אומאלי, מתמחה, בדרמת בית החולים של רשת ABC "האנטומיה של גריי". הסדרה העניקה לו מועמדות לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה בטקס פרסי האמי לשנת 2007.
ב-4 באוקטובר 2009 הופיע נייט לראשונה במחזמר "Parade", שהציג בלוס אנג'לס, כליאו פרנק, מנהל יהודי של מפעל לעפרונות, שהואשם ב-1913 באונס וברצח של שכירה בת 13, מארי פאגן.
ב-2010 חזר נייט לברודוויי כשהחל להופיע כג'ון במחזה של דייוויד מאמט, "A Life in the Theatre", לצד פטריק סטיוארט.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ג'ון אדגר הובר, בסדרה "גאון", המספרת את סיפורו של אלברט איינשטיין, לצד אניה בוקשטיין, ג'פרי ראש ואמילי ווטסון. שיחק גם בסרט המוזיקלי "שוב שלום" לצדם של שאיין ג'קסון ונולן ג'רארד פאנק.
ריי מנאי
ריי אלדו מנאי (באלבנית: Rey Aldo Manaj; נולד ב-24 בפברואר 1997 בלושנייה שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת אלבניה.
קריירת מועדונים
מנאי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקרמונזה מהסרייה ג', בה ערך 22 הופעות ליגה.
ב-14 ביולי 2015 חתם מנאי על חוזה לחמש עונות באינטר מילאנו מהסרייה א'. במשך שלוש עונות במועדון הוא הושאל לפסקארה מהסרייה א', לפיזה מהסרייה ב' ולגרנדה מהליגה הספרדית השנייה, ואף ערך ארבע הופעות ליגה במדי אינטר מילאנו.
ב-1 ביולי 2018 חתם מנאי באלבסטה מהליגה הספרדית השנייה. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 37 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
לקראת עונת 2021/2022 עלה מנאי לקבוצה הבוגרת של המועדון אשר משחקת בלה ליגה, שיחק ארבעה משחקי ידידות וכבש ארבעה שערים. בסוף אוגוסט הושאל לקבוצה האיטלקית ספציה מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2015 ערך מנאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת גאורגיה במשחק ידידות. ב-14 באוקטובר 2019 הבקיע מנאי את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2020.
מדליית דרווין
מדליית דרווין (באנגלית: Darwin Medal) הוא פרס המוענק על ידי החברה המלכותית בכל שנה זוגית עבור "עבודה מצוינת בתחום הנרחב של ביולוגיה שבו פעל צ'ארלס דרווין". הפרס הנקרא על שם צ'ארלס דרווין, הוענק לראשונה בשנת 1890.
מועמדים לקבלת המדליה חייבים להיות אזרחים של אחת ממדינות חבר העמים הבריטי, או שחיים באחת המדינות לפחות שלוש שנים. הפרס כלל עד שנת 2018, מדליה ומענק כספי של 1000 לירות שטרלינג. החל משנת 2018 המדליה ניתנת בתדירות שנתית וכוללת מענק כספי על סך 2000 לי"ש.
קהילת יהודי ורשה
קהילת יהודי ורשה היא הקהילה היהודית בעיר ורשה בפולין. תיעוד ראשון של התיישבות יהודית במקום היה כבר בתחילת המאה ה-15. קהילת יהודי ורשה היא אחת מהקהילות היהודיות המוכרות והגדולות ביותר בעולם. במחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה קהילת יהודי ורשה הקהילה היהודית הגדולה ביותר באירופה והשנייה בגדולה בעולם, אחרי יהדות ניו יורק.
אלן סן-אוגן
אלן מארי ג'וזף פאול לואי פרננד לפבר סן-אוגן (בצרפתית: Alain Marie Joseph Paul Louis Fernand Lefebvre Saint-Ogan; 7 באוגוסט 1895 - 22 ביוני 1974) היה קומיקסאי, סופר ומאייר צרפתי. נחשב לאחר מהאבות המייסדים של הקומיקס הפרנקו-בלגי, ובפרט של אסכולת בריסל.
קהילת יהודי ורשה
ראשית הקהילה
יהודים תועדו לראשונה בוורשה בספר מחוז צ'רסק בשנת 1414, אך ככל הנראה ישבו כבר שם מסוף המאה ה-14. בתיעוד מוזכר סכום כסף שהתקבל מיהודי מורשה. באותה תקופה הקהילה היהודית בעיר הייתה קטנה מאוד, ובשנת 1421 היו בעיר עשרה יהודים בלבד. היהודים התיישבו ברחוב זִ'ידוֹבְסְקַה, זכה לכינוי "רחוב היהודים", ליהודים היה בית כנסת שנבנה מאבן, בית קברות ומקווה. היהודים סבלו מעוינות תושבי המקום הבנדיקטינים וגורשו מהעיר בשנת 1483 בידי נסיך בולסלב. על אף הגירוש, התיישבו היהודים ביישובים הסמוכים לורשה והגיעו אליה לצורכי עסקים. הם שבו אליה בשנת 1486, שלוש שנים מאוחר יותר.
אלן סן-אוגן
ילדות ונעורים
אלן סן-אוגן נולד ב-7 באוגוסט 1895 בקולומב, פרבר של פריז שבצרפת, ליוזף לפבר סן-אוגן ולואיז נאטי. אביו היה סופר ועיתונאי. בשנת 1906 נסע סן-אוגן יחד עם אביו, שהתמנה לעורך הראשי של כתב העת L'Etendard Egyptien, לקהיר, והחל להתעניין בעיתונאות. בעידודו של אביו הוא אף הקים בגיל 12 מגזין דו-חודשי שצבר למעלה מאלפיים מנויים, כולל ארמאן פלייר, נשיא צרפת באותה העת. במקביל גילה סן-אוגן את כישרונו כמאייר, והציור הראשון שלו התפרסם בשנת 1913 ביומון Le Matin.