cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
למידת חקר
מאפיינים
בהתאם לכך, במסגרת למידת חקר פועלים התלמידים בדרך בה עובדים מדענים בתחום המחקר: בפני התלמידים מוצבת בעיה או אתגר בו טרם נתקלו והם מתבקשים לנסות למצוא פתרונות או מידע בנושא. הדגש הוא לאו דווקא על מציאת הפתרון הנכון, או על פתרון בכלל, אלא על הדרך: העלאת רעיונות והשערות, ניסויים, תצפיות, הסקת מסקנות, חיפוש מקורות מידע, עבודה בקבוצה וכדומה. גישה זו דומה ללימוד בחברותא שמקובל ביהדות, עם התאמות לצורכי הלמידה העכשוויים.
תהליך למידת חקר
תהליך החקר בהוראה מדגיש את תהליכי המחקר במטרה להעמיק את תוכני הלימוד ולהפכם לידע משמעותי. בכך הוא מאפשר ללומד לבנות משמעויות ביחס למושגים הקשורים לתופעה בה הוא עוסק מתוך התנסותו ותחושותיו.
תפקידו של המורה בלמידת חקר הוא להציג בפני התלמידים בעיות חקר מתאימות לרמתם ותחומי העניין שלהם ולתמוך בהם בתהליך החקר. הבעיות עצמן יכולות להיות חידות, בניית מכשירים, הבנת תופעות טבע, הכרות עם מכשירים חדשים או כל דבר אחר שהתלמידים טרם למדו.
יש לטפח בתלמידים הבנה של הדרכים שבהן ידע נוצר ומשתנה לצד מודעות לאופי המתפתח והלא-ודאי שלו, רגישות לקיומן של נקודות מבט שונות ופתיחות ללמידה של מושגים חדשים. נהוג להציג בפני התלמיד אפשרות בחירה בין נושאים שונים, כך שיוכל לבחור נושא המסקרן ומעניין אותו, או נושא בעל רלוונטיות לחייו וכך הוא הופך להיות שותף בקביעת מהלך עבודתו, מתמודד עם מהלכים של פתרון בעיות ומתנסה בהחלפת רעיונות, דעות, ואף רגשות עם תלמידים אחרים, ומכאן גם שיפור בכישוריו החברתיים של התלמיד.
שלבים מרכזיים בלמידת חקר:
למידת חקר שיתופית
למידה שיתופית מאפשרת לתלמידים לשוחח ביניהם, להחליף דעות והעלות השערות.
האינטראקציה הנוצרת בלמידת חקר שיתופית, בין חברי הקבוצה לבין עצמם ובינם לבין הידע הנבנה, מזמנת אפשרויות לפיתוח חשיבה ברמה הקוגניטיבית והמטא–קוגניטיבית. היא גם יוצרת קרקע פורייה לטיפוח מגוון מיומנויות בתחום הרגשי–חברתי, למשל: הקשבה, סובלנות, כבוד הדדי, עזרה לזולת ועוד.
באופן זה העיסוק בלמידת חקר שיתופית טומן בחובו אפשרויות להשגת יעדים פדגוגיים וחינוכיים המותאמים לערכי החברה הדמוקרטית המודרנית. למידת חקר יכולה לפתח חשיבה מסדר גבוה ויכולת הסתגלות מהירה ומושכלת בסביבה עתירת ידע. כך ניתן לטפח אזרחים בעלי יכולת חשיבה לוגית וביקורתית, אשר יכולים להפעיל שיקול דעת חברתי, ערכי ומוסרי.
בנוסף, קבוצת החקר השיתופית יכולה לתת מענה לאופי ההטרוגני של אוכלוסיית התלמידים בכיתה במספר דרכים. ניתן להציב בפני התלמידים משימות חקר ברמות עומק ורוחב שונות. כמו כן, ניתן לחלק תפקידים ברמות קושי שונות בין חברי הקבוצה, באופן התואם את יכולותיו של כל אחד מהתלמידים.
למידת חקר מבוססת מחשב
למידת חקר מבוססת מחשב היא למידה באמצעות הדמיות ממוחשבות, מעבדות וירטואליות וטכנולוגיית מציאות מדומה שמעודדות למידה אקטיבית בדרך הגילוי. סביבת למידת החקר מבוססת מחשב צריכה לספק תמיכה (פיגומים) בשלבים השונים של למידת החקר בדרך הגילוי, יחד עם מתן אחריות ושליטה על התהליך ללומד.
למידת חקר מבוססת מחשב מצויה במרכז נקודת ההשקה של שלושה עולמות תוכן ותחומי דעת: המדע, טכנולוגיות ידע ולמידה.
העוסקים בפיתוח סביבות למידת חקר מבוססות מחשב משתדלים לקחת בחשבון את אמונות היסוד, המודל המנטלי ורמת ההבנה המושגית של הלומד לגבי התופעות והמושגים המדעיים בתחום הנלמד; לעודד מודעות עצמית של הלומד לגבי תהליך החקר שלו; לעודד ולהגביר את המוטיבציה של הלומד לבצע שינוי באמונותיו בדרכים שונות; להמחיש באופן חזותי את המאפיינים המרכזיים של התופעה הנחקרת באמצעות המודלים וההדמיות; וליצור דרכים לעידוד קונפליקט קוגניטיבי בין הידע הקיים של הלומד לבין התנסויותיו בסביבה, שמחייבת ארגון מחדש של תפיסותיו מנקודת מבט חדשה.
למידת חקר יכולה להתבצע בצוותים ובקהילות למידה ברשת. היא מאופיינת בשיתוף לאורך השלבים הבאים: סיעור מוחין משותף הכולל שאילת שאלות, חיפוש והגדרת נושאים למחקר, העלאת השערות, איסוף נתונים, ארגון, עיבוד וניתוח הנתונים עד לשלב של הצגתם, ובעקבות הממצאים - קיום דיון ביקורתי ופרסום תוצרי החקר ברבים. לצורך יצירת סביבת למידה שיתופית מתוקשבת המאפשרת את הפעולות הנ"ל, רצוי שהסביבה תכלול את המרכיבים הבאים: 1 .מרחב שיח משותף - ובו משתתפים כל הלומדים כקהילה. על פי רוב המרחב מכיל גישות חדשות ללמידת חקר שיתופית באמצעות טכנולוגיות מידע ותקשורת. מרחב זה יכול להיות אסינכרוני ובו כלים דיגיטליים כמו: פורומים, בלוגים ודואר אלקטרוני או סינכרוני טקסטואלי וגם קולי או וידאו-צ'ט הכולל טקסט, קול, תמונה וצילום וידאו חי. כלים דיגיטליים מסוימים משלבים את שתי האפשרויות, והם גם סינכרוניים )נוכחות בו-זמנית (וגם אסינכרוניים כדוגמת הווטסאפ שיש בו גם אפשרויות לשילוב של טקסט, קול ותמונה. במרחב זה ישנה גמישות גדולה מאוד של מקומו של המורה שיכול להיות מוביל השיח, שותף שווה ללומדים או צופה מן הצד. 2 .משאבי מידע הכוללים מאגרי מידע של חומרי קריאה, כגון: מאמרים וצפייה בסרטוני וידאו, הנחיות והדרכה ברשת לעבודה במעבדה ובשדה, תוצרים של תהליכי חקר קודמים, סימולציות ועוד. 3 .כלים דיגיטליים לעבודה שיתופית המאפשרים איסוף נתונים ועיבוד משותף, כתיבה משותפת ועוד.
הבחנה בין למידת חקר למחקר מדעי
חשוב לעשות את ההבחנה בין חקירה מדעית שמתייחסת לדרכים השונות שבהם חוקרים המדענים את העולם וההסברים שהם מספקים על תופעות הטבע על בסיס עבודתם המדעית, לבין למידת חקר שמתייחסת לפעילויות הלומדים שבאמצעותם הם מפתחים ידע והבנה לגבי רעיונות ומושגים מדעיים שונים, כמו גם הבנה לגבי האופנים שבהם חוקרים המדענים את העולם.
במהלך למידת החקר התלמידים אומנם אינם מגלים ידע חדש לאנושות, כפי שעושים מדענים. לעומת זאת הם נחשפים לידע שחדש עבורם ובכך לומדים מקרוב כיצד הידע נוצר ומהי תרומתו של המחקר לגילוי בחינה וביסוס של ידע חדש. באופן זה למידת חקר מזמנת התרחשות של למידה משמעותית בה הלומד מבנה את מושגיו, מפרש ידע משכלל את פרשנותו ובוחן אותה, למידת חקר מאפשרת לתלמיד להעביר את מוקד ההתייחסות מתכנים, למיומנויות למידה, לחשיבה ולמיומנויות חברתית. למידת חקר מאפשרת מיקוד למידה סביב בעיות אותנטיות ורלוונטיות לתלמיד, תוך הדגשת כישורי התלמיד והאחריות האישית שלו לתהליכי הלמידה.
מגבלות מעשיות
בנוסף, תכנון תהליך ההוראה של למידת חקר מחייב גמישות מחשבתית, משום שהוא מצריך שינויים בתפיסה של תהליכי ההוראה וההערכה. היישום של שינויים אלו צריך לקחת בחשבון את המגבלות הפיזיות והארגוניות של בתי הספר ומערך השיעורים המונהג בהם.
עם זאת התועלת אשר ניתן להפיק מתהליך החקר המדעי יכולה להצדיק את המאמץ המושקע בה. שילוב תהליך החקר בכיתה הנעשה תוך כדי פיתוח אסטרטגיות חשיבה והבנייה של ידע מדעי, יכול להוביל לטיפוח תפיסה נאמנה של המדע כתהליך דינאמי של התהוות ידע, באמצעות חשיבה ביקורתית ויצירתית של האדם, מתוך ניסיון לבאר ולהסביר את העולם.
הוראה אינדיאנית והוראה סוקרטית
שיטה זו היא מעין שילוב של למידה טבעית עם למידת חקר. כמו בלמידה טבעית, התלמיד הוא הקובע מה ללמוד, מתי ואיך. אך כשהוא בא אל המורה ושואל אותו משהו או מבקש את עזרתו, המורה אינו עונה ישירות. במקום זה המורה שואל את התלמיד שאלה או נותן לו משימה כמו בלמידת חקר. מתוך תהליך החקר, התלמיד מגיע לפתרון הבעיה המקורית שהטרידה אותו ולומד זאת בצורה יסודית ומקיפה יותר מאשר לו היה מקבל את התשובה ללא מאמץ מצדו.
בגרסה האינדיאנית עיקר הלימוד מתבצע בפעילות הגומלין שבין הלומד לבין העולם, כשהמורה מנחה היכן לחפש את התשובות. בגרסה הסוקרטית השיחה עצמה היא הסביבה הלימודית והחומר הנלמד נובע מתוך הלומד עצמו תוך כדי דיאלוג עם המורה.
ג'ון תומאס
ג'ון תומאס (באנגלית: John Thomas; נולד: 8 בספטמבר 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בגובה 2.06 מ' ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
ביוגרפיה
תומאס נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית. למד באוניברסיטת מינסוטה בין השנים 1993–1997 ושיחק במדי ה"גולדן גופרס", בה היה הקפטן של הקבוצה והוביל אותה לחצי גמר ה-NCAA בעונת 1996/1997.
גדר הגבול ישראל–מצרים
גדר הגבול ישראל–מצרים היא מכשול מעבר באורך 241 ק"מ ובעלות של 1.6 מיליארד ש"ח שבנתה מדינת ישראל בשנת 2013 לאורך גבול ישראל-מצרים, בניסיון לבלום את ההסתננות מאפריקה לישראל וחדירה של פעילות טרור משטח חצי האי סיני.
רקע
לאחר נסיגת ישראל מחצי האי סיני בשנת 1982 במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, סומן הגבול החדש באמצעות אבני סימון, ובחלקים מסוימים באמצעות גדר תיל נמוכה. הגדר לא היוותה מכשול משמעותי למבריחים בשל גובהה ובשל כיסויה בחולות נודדים במהלך הזמן. במהלך השנים הוברחו דרך הגבול הפרוץ בעיקר סמים ונשים זרות העוסקות בזנות. ההברחות נעשו בעיקר על ידי בדואים תושבי חצי האי סיני, שגרו בסמיכות לגבול והכירו את השטח, ואת הפעילות השוטפת של המשטרה המצרית וצה"ל.
גורמים במערכת הביטחון החלו לעסוק בנושא הקמת גדר על גבול מצרים עוד ב-2001, אבל משרד הביטחון, צה"ל והממשלה התנגדו להקמת גדר ביטחון. בדצמבר 2005 אירעה חדירת מחבלים פלסטינים לתוך שטחי ישראל דרך הגבול, שהעלתה לסדר היום שוב את ההצעה להקים גדר שתקשה על מעבר באזור.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החלו חדירות מאורגנות של פליטים ומהגרי עבודה אפריקאים, באמצעות מדריכים בדואים, ממצרים לישראל. ב-2007 הטיל ראש הממשלה אהוד אולמרט על המשנה לראש הממשלה, חיים רמון, שהיה אחראי על המעקב אחרי השלמת גדר ההפרדה במרחב התפר בין ישראל ליהודה ושומרון, לבדוק את היתכנות הקמת גדר ביטחון על גבול מצרים ורמון אכן החל בתכנונה ובנייתה תוכננה להתחיל ביוני 2008. הקמת הגדר עוכבה בשל מחלוקות תקציביות עם שר הביטחון דאז אהוד ברק ועמדת השר לביטחון פנים אבי דיכטר בעד מתן עדיפות להקמת מתקני השהיה, עד שבמהלך כהונתה של ממשלת ישראל השלושים ושתיים היווספות גורם ההסתננות הלא פלילית והתגברות איום הטרור, הובילו את ממשלת ישראל להאיץ את הקמת המכשול הקרקעי ועיבוי כוחות צבא בקו הגבול.
ג'ון תומאס
ביוגרפיה
בעונת 2001/2002 שיחק בעבור Diablos de La Vega מהרפובליקה הדומיניקנית. ב-2002 שיחק בעבור Xinjiang Flying Tigers המייצגת את העיר אורומצ'י מהליגה הסינית. בעונת 2002/2003 שיחק בעבור הדקוטה וויזארדס מליגת ה-CBA. בעונת 2003/2004 שיחק בעבור סנט ז'וזפ ז'ירונה מליגת ה-ACB.
בעונת 2004/2005 שב לשחק ב-NBA במדי המינסוטה טימברוולבס. במהלך שנת 2005 עבר לממפיס גריזליס. בעונת 2005/2006 שיחק במדי האטלנטה הוקס. ב-2006 עבר לניו ג'רזי נטס. בעונת 2007/2008 עבר לשחק במדי קולורדו 14' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
גדר הגבול ישראל–מצרים
מטרה
המכשול נבנה במטרה למנוע חדירת טרוריסטים, פעילות פלילית והסתננות פליטים אפריקאים ומהגרים בלתי חוקיים, בעיקר מאריתריאה, סודאן, דרום סודאן, חוף השנהב ואתיופיה. מדי שנה, אלפי אנשים חצו את הגבול ממצרים לישראל, בחפשם אחר עבודה או מקלט הרחק מסכסוך או תנאי חיים קשים. בשנים האחרונות משמר הגבול המצרי ירה למוות בעשרות מהגרים אפריקנים שניסו להיכנס לישראל שלא כדין. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הצהיר כי המכשול נועד "להבטיח את אופייה היהודי והדמוקרטי של ישראל".
ג'ון תומאס
ביוגרפיה
בעונת 2009/2010, בגיל 34, עבר לשחק בהפועל חולון. בינואר 2011 חתם בקבוצת אריס סלוניקי מליגת העל היוונית, ממנה שוחרר במהלך העונה וחתם בהפועל ירושלים עד לתום עונת 2011/2012. בעונת 2012/2013 עבר לשחק במדי Jeonju KCC Egis מדרום קוריאה ובתום העונה פרש מכדורסל מקצועני.
ב-2014 נבחר לשמש כ"מתאם הלאומי" של ליגת ה-"Ultimate Hoops", ליגת כדורסל אמריקאית לשחקנים מבוגרים. ב-2015 התמנה ל"מנהל האימונים הלאומי" של הליגה הזו.
גדר הגבול ישראל–מצרים
הליך הבנייה
הגדר היא מכשול דו-שכבתי, המורכב בשלב הראשון מגדר תלתלית סבוכה ועבה, ובשלב השני מגדר פלדה "טיפשה" מאסיבית וחזקה. הגדר מתנשאת ברובה לגובה של כמעט חמישה מטרים, ובמקטעים מסוימים היא הוגבהה, לבקשת הצבא, לשבעה מטרים. המכשול מגובה באמצעי תצפית ובקרה מתקדמים, המתריעים על איום מתקרב עוד בעומק השטח המצרי. לאורך התוואי נסלל כביש גישה צבאי.
ב-2008 הוצהר כי תיבנה גדר בשני מקטעים: מכשול של 70 ק"מ בגזרת החולות, בין כרם שלום לבין חיוואי; מכשול בן 14 ק"מ בגזרה ההררית בין טאבה לנטפים. נטען כי המרווח הנותר בגבול יהווה "מכשול טבעי" ויגובה באמצעים משלימים. תחילה גם תוכנן שזאת תהיה "גדר חכמה", כפי שנעשה בפרויקט גדר ההפרדה ביהודה ושומרון, אך בסופו של דבר, כאמור, הוחלט על בניית "גדר טיפשה" וחזקה, שמגובה באמצעי זיהוי ותצפית.
בהמשך התעוררה בעיה: הגזרה ההררית מסביב לאילת קשה מאוד מבחינה טופוגרפית, לכן בניית גדר לאורכה תצריך תקציב עצום לאותם 14 ק"מ. בשלב זה הוחלט לבנות גדר לאורך כל הגבול, למעט "פתחה" באזור אילת. רעיון זה השתמע מהצהרות הממשלה והצבא, עד אשר אירע הפיגוע בנטפים באוגוסט 2011. לאחר אירוע זה, קיבלה הגדר משנה חשיבות, והובן על ידי הממשלה שיש למגן את כל הגבול. בדצמבר אישרה הממשלה תקציב נוסף לפרויקט, כדי להשלים את הגדר גם באותה גזרה סלעית לאחר דין ודברים עם רשות הטבע והגנים, הוחלט לבטל את המובלעת של הגדר באזור נחל גשרון ולהחזיר אותה לגבול הבינלאומי, כדי להגן על הטבע המיוחד באזור. הגדר תוקם באזור זה כמעט לכל אורך הגבול, למעט חלקים קטנים שאינם עבירים ברגל. עד חודש דצמבר 2012 הושלמו 227 ק"מ מתוואי הגדר שבין רפיח לאילת.
בניית הגדר הושלמה סופית בדצמבר 2013.
מודלים דומים בעולם
הצלחת הגדר בגבול מצרים הביאה להתעניינות בינלאומית בה. המדינות שהתעניינו בה הן מדינות שבדומה לישראל, סופגות זרם מהגרים לא מבוקר אותו הן מעוניינות לצמצם. בין המדינות נמנות מדינות בבלקן שיושבות על מסלולים יבשתיים של פליטי מלחמת האזרחים בסוריה שהחריפה את משבר ההגירה באירופה.
בינואר 2016 פורסם שגם הודו מעוניינת בגדר גבול עם פקיסטן בדגם הישראלי, כדי לבלום את הטרור שבא משם על ידי מחבלים שחוצים את הגבול.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ התבטא בשבחה של הגדר והשווה אותה לגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.
מרדף פלשת
מרדף פלשת מתייחס לסדרה של קרבות שהתחוללו בין חיל המשלוח המצרי והצבא העות'מאני במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. המרדף החל ב-7 בנובמבר 1917, מייד לאחר פריצת קו ההגנה הטורקי בקרב תל א-שריעה ובקרב עזה השלישי והסתיים ב-16 בנובמבר 1917 עם כיבוש יפו. הפעילות הצבאית התבצעה לרוחב כל החזית בין הרי יהודה, במזרח, וחופי הים התיכון, במערב, והפיקוד הבריטי שלח למערכה זו 3 דיוויזיות רכובות ו-2 דיוויזיות רגלים.
רקע היסטורי
לאחר כישלון הבריטים בכיבוש עזה במהלך קרב עזה הראשון (26 במרץ 1917) וקרב עזה השני (19 באפריל 1917) גיבשו הבריטים תוכנית לעקיפת קווי ההגנה החזקים של עזה על ידי העברת כוחות מהירה מזרחה וכיבוש באר שבע שם היה קו ההגנה חלש יותר. תוכנית זו יצאה אל הפועל ב-31 באוקטובר 1917 אז נכבשה באר שבע.
הרצון של הפיקוד הבריטי לנצל הישג זה מיידית על ידי המשך תנועת הכוחות צפונה לא צלח. שילוב של קו הגנה שני חזק, שבנו הטורקים מצפון לבאר שבע ומחסור חמור במי שתייה הביא את הבריטים לשבוע קרבות סביב תל חווילפה שנמשך מ-1 בנובמבר 1917 עד ב-5 בנובמבר 1917 והסתיים בכישלון התוכנית לפריצה צפונה.
מצב זה הביא להתווית תוכנית משמעותית יותר לפריצת קו ההגנה הטורקי על ידי כיבוש מרכזו של הקו בתל א-שריעה. תוכנית זו יצאה לפועל ב-6 בנובמבר ובמהלך קרב תל א-שריעה ותל הוריירה נפרץ קו ההגנה בין עזה להרי יהודה. כיבוש התל הביא לתחילת נסיגת הכוחות הטורקים מעזה ובקרב עזה השלישי נכבשה עזה.
הפיקוד הבריטי רצה לנצל את הנסיגה הלא מסודרת של הכוחות הטורקים והורה לכוחותיו להתקדם צפונה לכל רוחב הגזרה.
הטופוגרפיה של האזור
אזור הפעולה של מרדף פלשת מתאפיין בשטחים פתוחים המבותרים בנחלים היורדים מהרי יהודה וזורמים מערבה לים התיכון (ואדי אל חסי, ואדי סוכרייר, נחל שורק, נחל רובין, נחל האלה ועוד.). מבנה זה איפשר תנועה מהירה של הבריגדות הבריטיות הרכובות אולם במספר מקרים חציית הנחלים חייבה בניית גשרים זמניים.
המחסור במים, שהיווה בעיה מרכזית במערכה בדרום הארץ, המשיך להוות אתגר לכוחות אולם נפתר חלקית בעזרת מקורות מים שנמצאו בגזרת הלחימה.
הכוחות הבריטים
על אף שעמדו לרשות הבריטים 3 קורפוסים עם 10 דיוויזיות, רק 5 דיוויזיות היו ערוכות להילחם:
תוצאות הקרב
בעשרת הימים שחלפו מפריצת קו ההגנה הטורקי בתל א-שריעה ובעזה, לחמו 5 דיוויזיות בריטיות בסדרה של קרבות שהביאו לנסיגת הכוחות הטורקים צפונה ומזרחה ולתקיעת טריז בין הארמייה הטורקית השמינית שנסוגה עד מעבר לנחל הירקון, ובין הארמייה הטורקית השביעית שנסוגה לשיפולי הרי יהודה. התקדמות זו איפשרה, במהלך דצמבר, להוציא לפועל את צליחת הירקון (ב-20 בדצמבר 1917) ואת כיבוש ירושלים (9 בדצמבר 1917).
היקף האבדות של הכוחות הבריטים עלה על 6,000 חיילים.
אורית נוקד
אורית עירית נוקד (נולדה ב-25 באוקטובר 1952) היא פוליטיקאית ישראלית. כיהנה בעבר כחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה, ומפלגת העצמאות, וכשרה בממשלת ישראל.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים. אמהּ היא הזמרת הדסה סיגלוב. נוקד היא בת דודתו של סגן השר לשעבר דני אילון.
עם נישואיה עברה לקיבוץ שפיים שבשרון, בו היא מתגוררת עד היום.
אורית נוקד היא עורכת דין במקצועה. בשנים 1986–2002 שימשה כיועצת המשפטית של התנועה הקיבוצית המאוחדת, והחל בשנת 1996 שימשה במקביל גם כמנהלת המחלקה המשפטית.
פעילותה הציבורית כוללת חברות בדירקטוריון קרן קיימת לישראל, מועצת מינהל מקרקעי ישראל, מזכירות המרכז החקלאי, מינהלת "ניר שיתופי", הנהלת המוסד לבוררות וגישור של התנועה הקיבוצית והמועצה הלאומית לאיכות הסביבה. ב-2014 מונתה ליו"ר המשביר המרכזי. כמו כן שימשה כדירקטורית בלתי תלויה בחברת הקנאביס קנביט.
עשייה פוליטית
בשנת 1999 התמודדה מטעם מגזר הקיבוצים בבחירות הפנימיות של מפלגת העבודה. היא הושבעה לכנסת ה-15 באוגוסט 2002, בעקבות התפטרותו של שלמה בן עמי. כעבור מספר חודשים נבחרה בשנית לכנסת ה-16, וכיהנה כיושבת ראש השדולה להגנת הצרכן, בה הייתה החברה היחידה, וכיושבת ראש השדולה למען הנגב והגליל.
עם כניסתה של מפלגת העבודה לממשלה ה-30, בינואר 2005, נבחרה נוקד לכהן כסגנית שר במשרד המשנה לראש הממשלה, תחת שמעון פרס, ופרשה יחד עם שאר חברי סיעתה מן הממשלה ב-23 בנובמבר 2005.
בכנסת ה-17 הייתה נוקד חברה בוועדת הכספים, בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדה לקידום מעמד האישה. כמו כן, הייתה חברת הוועדה למינוי שופטים.
ב-17 בינואר 2011 פרשה ממפלגת העבודה יחד עם ארבעה חברי כנסת נוספים בראשותו של שר הביטחון, אהוד ברק, והקימה אתם את מפלגת העצמאות. ב-19 בינואר 2011 מונתה לתפקיד שרת החקלאות.
יוזמות בתפקידיה השונים
במשרד החקלאות ופיתוח הכפר:
כסגנית שר במשרד התמ"ת:
חיים אישיים
נשואה ואם לשלושה ילדים.
גאורגיוס קאלאיצאקיס
גאורגיוס קאלאיצאקיס (ביוונית: Γιώργος Καλαϊτζάκης; נולד ב-2 בינואר 1999) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
פנאתינאיקוס (2016–2019)
לאחר ששיחק במחלקת הנוער של אריס סלוניקי, קאלאיצאקיס החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2016, במועדון היווני פנאתינאיקוס. הוא זכה עם הקבוצה בגביע היווני ב-2016, 2017 ו-2019, וגם באליפות הליגה היוונית, ב-2017, 2018 ו-2019.
במרץ 2018, קאלאיצאקיס הכריז על כוונתו להתמודד בדראפט ה-NBA ב-2018, אך פרש מאוחר יותר מהדראפט.
נבז'יס (2019–2020)
ב-28 באוגוסט 2019 חתם קאלאיצאקיס בנבז'יס מליגת העל הליטאית, כשהושאל מפנאתינאיקוס. ב-23 משחקים ששיחקו בעונת 2019/20 של הליגה הליטאית, הוא העמיד ממוצעים של 12.2 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.0 חטיפות ב-28.7 דקות למשחק.
חזרה לפנאתינאיקוס (2020–2021)
באפריל 2020 הכריז קאלאיצאקיס הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA באותה שנה. עם זאת, הוא שוב משך את מועמדותו לפני הדראפט. ב-11 באוגוסט 2020 הוא חתם מחדש בפנאתינאיקוס עד סוף עונת 2021/22. הוא זכה בדאבל במדי הקבוצה, כשזכה באליפות ובגביע היווני בעונת 2020/21.
מילווקי באקס (2021)
קאלאיצאקיס נבחר על ידי אינדיאנה פייסרס מה-NBA בבחירה ה-60 והאחרונה בדראפט 2021. לאחר מכן הועברו זכויות הדראפט שלו למילווקי באקס יחד עם זכויות הדראפט של הבחירה ה-54, סנדרו מאמוקלאשווילי, ושתי בחירות סיבוב שני עתידיות, עבור אייזיאה טוד. החוזה של קאלאיצאקיס עם פנאתינאיקוס הותר על ידי סכום רכישה של 300 אלף דולר, ששולמו על ידי הבאקס. ב-11 באוגוסט 2021, הודיעו הבאקס שהם חתמו עם קאלאיצאקיס על חוזה. קאלאיצאקיס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-19 באוקטובר 2021, כשעלה מהספסל עם שני ריבאונדים בניצחון 127–104 על ברוקלין נטס. ב-3 בדצמבר, הבאקס חתכו אותו מהסגל לאחר תשע הופעות.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר / בלו (2021–2022)
ב-30 בדצמבר 2021, קאלאיצאקיס חתם באוקלהומה סיטי בלו, קבוצת ליגת הפיתוח של אוקלהומה סיטי ת'אנדר, שם שיחק ב-31 משחקים בעונה הסדירה והעמיד ממוצעים של 10.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים ב-19.6 דקות למשחק. ב-5 באפריל 2022, הוא חתם בת'אנדר להמשך העונה. קאלאיצאקיס שיחק ארבעה משחקים עבור הת'אנדר, והעמיד בהם ממוצעים מרשימים של 41.5 דקות ו-17.5 נקודות למשחק.
קדנציה שלישית בפנאתינאיקוס (2022–הווה)
ב-25 ביולי 2022, קאלאיצאקיס חתם על חוזה לשנתיים בפנאתינאיקוס וחזר ליוון.
קריירה בנבחרת הלאומית
קלאיצקיס היה חבר בנבחרות הצעירות של יוון. הוא שיחק באליפות אירופה עד גיל 16 2015, באליפות אירופה עד גיל 18 2016 ובאליפות אירופה עד גיל 18 2017. הוא שיחק גם במדי נבחרת העתודה של יוון באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2018 ו-2019, אותה הוביל בנקודות עם ממוצע של 19.7 למשחק.
חיים אישיים
אחיו התאום של גאורגיוס, פנאיוטיס, גם הוא כדורסלן מקצועי. הוא היה חברו לקבוצה של גאורגיוס בנבז'יס הליטאית וכיום משחק איתו בפנאתינאיקוס.
המעבדה המטלורגית של אוניברסיטת שיקגו
המעבדה המטלורגית באוניברסיטת שיקגו הוקמה בפברואר 1942 כדי ללמוד ולהשתמש ביסוד הכימי החדש שהתגלה, הפלוטוניום. היא חקרה את הכימיה ואת המטלורגיה של הפלוטוניום, תכננה את הכורים הגרעיניים הראשונים בעולם שהפיקו את היסוד, ופיתחה תהליכים כימיים שבאמצעותם ניתן היה להפריד את הפלוטוניום מיסודות אחרים. באוגוסט 1942 הצליחו כימאי המעבדה לראשונה אי-פעם להפריד כימית ולייצר כמות זעירה של פלוטוניום. ב-2 בדצמבר 1942 הצליחה המעבדה לייצר תגובת שרשרת גרעינית נשלטת, שוב לראשונה אי-פעם, בכור שכונה "שיקגו פייל-1", שהוקם מתחת לטריבונות של אצטדיון הפוטבול הישן של האוניברסיטה.
המעבדה המטלורגית הוקמה כחלק מהפרויקט המטלורגי, שנודע גם כ"פרויקט פייל" (Pile, ערמה) או "פרויקט X-10", בראשותו של פרופסור אוניברסיטת שיקגו ארתור קומפטון, חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1927. הפרויקט המטלורגי היה חלק מפרויקט מנהטן, שבו פיתחו וייצרו בעלות הברית, בהובלת ארצות הברית, את פצצות האטום הראשונות במהלך מלחמת העולם השנייה. במעבדה עבדו, בין היתר, המדענים זוכי פרס נובל בפיזיקה: אנריקו פרמי, ג'יימס פרנק, יוג'ין ויגנר, וזוכה פרס נובל בכימיה: גלן סיבורג. בשיאה, ביולי 1944, עבדו במעבדה 2,008 עובדים.
בתחילת 1944 נבנה בה הכור הראשון בעולם שהשתמש במים כבדים כממתן נייטרונים. הכור הפך קריטי במאי 1944, והופעל לראשונה בעוצמה מלאה ביולי 1944. המעבדה המטלורגית של שיקגו שימשה כגוף המחקר העיקרי שסיפק תמיכה מדעית במהלך המלחמה לאתר הגרעיני הענק באוק רידג' שבטנסי. כחלק מפרויקט מנהטן היא תכננה כורי פלוטוניום עבור אתר אוק רידג' (כור הגרפיט X-10), ועבור אתר הנפורד שבמדינת וושינגטון (כור הפלוטוניום B).
אף שנעשה על הפלוטוניום גם מחקר מטלורגי, המעבדה נקראה "מטלורגית" בעיקר כשם כיסוי לעבודתה המרכזית בתחום הגרעין הצבאי. המעבדה חקרה את הכימיה של הפלוטוניום, ועבדה עם חברת דופונט על פיתוח תהליך פוספט-ביסמוט, שבאמצעותו בוצעה הפרדת הפלוטוניום מהאורניום. כשהתברר שכורים גרעיניים מערבים חומרים רדיואקטיביים בכמויות גדולות, החל חשש גדול בהיבטים בריאותיים ובטיחותיים, וחשיבות המחקר על ההשפעות הביולוגיות של קרינה גדלה. התגלה כי הפלוטוניום הרדיואקטיבי, כמו הרדיום, מצטבר בעצמות, מה שהופך אותו למסוכן במיוחד. ב-1 ביולי 1946 הפכה המעבדה המטלורגית למעבדה הלאומית הראשונה בארצות הברית, ונקראה "המעבדה הלאומית ארגון".
הקמה
גילוי הביקוע הגרעיני של אורניום על ידי הכימאים הגרמנים אוטו האן ופריץ שטרסמן בדצמבר 1938, וההסבר התאורטי שלו על ידי ליסה מייטנר ואוטו פריש זמן קצר לאחר מכן, פתח את האפשרות שנייטרונים הנוצרים בביקוע ייגרמו לתגובת שרשרת גרעינית מבוקרת ונשלטת. באוניברסיטת קולומביה, החלו אנריקו פרמי ולאו סילארד לחקור כיצד ניתן לבצע הלכה למעשה את תגובת השרשרת המבוקרת. באוגוסט 1939 ניסח סילארד מכתב חסוי לנשיא ארצות הברית, פרנקלין רוזוולט, בו תיאר את הפוטנציאל הצבאי הכביר הטמון בתגלית, התריע על אפשרות לפרויקט נשק גרעיני גרמני-נאצי, ושכנע את חברו הוותיק אלברט איינשטיין לחתום על המכתב לנשיא. זה הביא לתמיכת הנשיא והממשל הפדרלי במאמצי המחקר על ביקוע גרעיני.
באפריל 1941, ביקשה "ועדת המחקר להגנה לאומית בנושא אורניום" (NDRC) מארתור קומפטון, פרופסור לפיזיקה מאוניברסיטת שיקגו וזוכה פרס נובל, לדווח על תוכנית האורניום. נילס בוהר וג'ון וילר תיארו איזוטופים כבדים עם מספרים אטומיים מוזרים, כמו פלוטוניום-239, כחומרים הניתנים לביקוע גרעיני. אמיליו סגרה וגלן סיבורג ייצרו 28 מיקרוגרם של פלוטוניום בציקלוטרון 60 האינץ' של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי במאי 1941. הם גילו שלפלוטוניום-239 יש חתך פעולה ללכידת נייטרונים תרמיים הגדול פי 1.7 מזה של אורניום-235. אף שניתן לייצר בציקלוטרון כמויות קטנות של פלוטוניום-239, לא ניתן להשתמש בו לייצור פלוטוניום בכמויות גדולות. קומפטון שוחח עם יוג'ין ויגנר מאוניברסיטת פרינסטון על האופן בו ניתן לייצר פלוטוניום בכור גרעיני, ועם הפיזיקאי רוברט סרבר מאוניברסיטת אילינוי על האופן שבו ניתן יהיה לבצע אחר כך הפרדה כימית של הפלוטוניום שנוצר בכור מהאורניום, שהיה חומר המוצא בתהליך.
ב-20 בדצמבר, זמן קצר לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור שהכניסה את ארצות הברית למלחמה, מונה קומפטון לראש פרויקט הפלוטוניום. מטרות הפרויקט היו לייצר כורים להמרת אורניום לפלוטוניום, למצוא דרכים להפרדה כימית של הפלוטוניום מהאורניום, ולתכנן ולבנות פצצת אטום המבוססת על פלוטוניום. אף שטרם נבנה כור מוצלח בגודל הנדרש, מדענים כבר פיתחו מספר עקרונות תכנון שונים אך מבטיחים. על קומפטון היה מוטל לבחור ולהחליט מהי הדרך שבה יש להמשיך. הוא הציע לוח זמנים שאפתני, שמטרתו להשיג תגובת שרשרת גרעינית מבוקרת עד ינואר 1943, ופצצה אטומית מוכנה לפעולה עד ינואר 1945.
קומפטון הרגיש כי צוותי המדענים באוניברסיטאות קולומביה, פרינסטון, שיקגו וברקלי, יצרו כפילויות רבות ומצבים של שיתוף פעולה בלתי מספק, והחליט לרכז את המחקר במקום אחד. איש לא רצה לזוז ממקומו, וכולם טענו בעד האוניברסיטה שלהם. בינואר 1942, זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, החליט קומפטון לרכז את המחקר והפיתוח במקום שבו עבד, באוניברסיטת שיקגו. הוא ידע שבה יש לו תמיכה רחבה ובלתי מסויגת של הנהלת האוניברסיטה, בעוד שלדוגמה אוניברסיטת קולומביה עסקה בתמיכה מדעית במאמצי העשרת האורניום, והיססה לקחת על עצמה פרויקט סודי נוסף. גורמים נוספים שתרמו להחלטה היו מיקומה המרכזי של שיקגו, וזמינותם של מדענים וטכנאים במערב התיכון שטרם נלקחו לעבודות מלחמה. בנוסף, הדיור בה היה זמין יותר, וכעיר היבשתית היא הייתה חשופה פחות להתקפת אויב. מוסד המחקר החדש הוקם לבסוף בפברואר 1942, ונקרא "המעבדה המטלורגית" או "מט לאבּ".
שיקגו פּייל-1
בין 15 בספטמבר ל-15 בנובמבר 1942 הקימו קבוצות בראשות וולטר צין והרברט אנדרסון שישה עשר כורים ניסיוניים (שנקראו באותה עת "ערמות", באנגלית Piles). פרמי תכנן כור אורניום וגרפיט חדש שניתן להביאו לתגובת שרשרת גרעינית מבוקרת המקיימת את עצמה.
בניית הכור, שכונה שיקגו פייל-1 (CP-1), החלה ב-16 בנובמבר 1942. העבודות בוצעו במשמרות של שתים-עשרה שעות, עם משמרת יום תחת צין ומשמרת לילה תחת אנדרסון. מבנה הכור היה בצורת אליפסה, גובהו 6.1 מטר, ורוחבו בציר האורך 7.6 מטר. הוא כלל 5.4 טונות מתכת אורניום, 45 טונות תחמוצת אורניום, ו-360 טונות גרפיט. עלות הבנייה הייתה כ-2.7 מיליון דולר (במחירי 1942).
ב-2 בדצמבר 1942 הוא השיג תגובה גרעינית מבוקרת ראשונה. ב-12 בדצמבר 1942 הוגדלה תפוקת הכוח שלו ל-200 ואט, המספיקה להדליק נורה. בהיעדר מיגון מכל סוג שהוא, הקרינה מהכור היוותה סכנה לכל הסביבה. לאחר מכן, נמשכו הניסויים בעוצמה נמוכה מאוד של 0.5 ואט בלבד.
שיקגו פּייל-2
פעולת הכור הראשון, שיקגו פייל-1, הופסקה ב-28 בפברואר 1943. הכור פורק, הועבר לארגון, פרוור של שיקגו, ונבנה מחדש כ'שיקגו פייל-2', תוך שימוש בחומרים ובחלקים מהכור שפורק. במקום המבנה המעוגל-אליפטי של הכור הראשון, הכור החדש נבנה בתכנון דמוי קובייה, שגובהה 7.6 מ', ובסיסה ריבוע שצלעו כ-9.1 מ'. הכור הוקף בקירות בטון בעובי של 1.5 מ', שנועדו להגן בפני זליגת קרינה רדיואקטיבית. גג הכור נבנה משילוב של עופרת בעובי 15 ס"מ ושל עץ בעובי 130 ס"מ.
הכור השתמש בכמות גדולה יותר של אורניום - 47 טונות, ובהתאם, היה צורך בכמות גדולה הרבה יותר של גרפיט כחומר ממתן - 428 טונות. לא הותקנה מערכת קירור, מכיוון שהכור תוכנן להפיק רק קילוואטים ספורים. כבר במרץ 1943 הפך הכור שיקגו פייל-3 החדש לפעיל.
שיקגו פּייל-3
כור שני, שכונה שיקגו פייל-3 (CP-3), נבנה ב"אתר ארגון" בתחילת 1944. היה זה הכור הראשון בעולם שהשתמש במים כבדים כחומר ממתן נייטרונים. מים כבדים לא היו זמינים בעת בניית CP-1, אך כעת סופקו בכמויות הדרושות הודות לפרויקט P-9 שבוצע כחלק מפרויקט מנהטן.
הכור היה בנוי ממכל אלומיניום גדול בקוטר של 1.8 מטרים, שהיה מלא במים כבדים, ושקל כ-5.9 טונות. הכיסוי היה מנוקב בחורים במרווחים קבועים, שדרכם 121 מוטות אורניום עטויים באלומיניום הוחדרו למים הכבדים. המכל הוקף ברפלקטור נייטרונים עשוי מגרפיט, והוקף במיגון עופרת ובטון. המיגון בחלקו העליון של הכור כלל שכבות של לבנים נשלפות ריבועיות (30 ס"מ), שנבנו משכבות של ברזל ומזוניט . המים הכבדים קוררו באמצעות מחלף חום שקורר במים.
קישורים חיצוניים
Metallurgical Laboratory at the University of Chicago
אלכסנדר קיסליוב
אלכסנדר קיסליוב (ברוסית: Александр Киселёв; 6 ביוני 1838 – 20 בינואר 1911) היה צייר נוף רוסי.
ביוגרפיה
אביו של קיסליוב היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ופיקד על חיל המצב בסוויבורג. כנכד של אנשי צבא, למד קיסליוב בבית הספר לשוחרים של נובגורוד ובשנת 1852 עבר לבית הספר השני לשוחרים בסנקט פטרבורג. הוא לא סיים את ההכשרה והחל ללמוד באוניברסיטה האימפריאלית של סנט פטרסבורג בשנת 1858 בפקולטה ההיסטורית והפילולוגית. לאחר סגירתה הזמנית של האוניברסיטה, עקב אי שקט של סטודנטים בסתיו 1861, הוא הפך לסטודנט אורח באקדמיה הקיסרית לאמנויות (IACh), ולאחר מכן התקבל כסטודנט שם ב-1862. משנת 1863 למד אצל סוקראט וורוביוב. על ציור נוף בנפת נובגורוד קיבל את מדליית הכסף הגדולה מהאקדמיה. בשנת 1864 הוא הפך לחבר בקולקטיב (ארטל) הציירים בראשות וסילי מקסימוב בעקבות הדוגמה של הקולקטיב של איוואן קראמסקוי. עם זאת, הארטל של מקסימוב לא היה קיים זמן רב. בשנת 1865 סיים קיסלב את לימודיו כאמן קלאסי מהדרגה השלישית.
בשנת 1875 הפך לחבר באגודת הנודדים. שנתיים לאחר מכן עבר למוסקבה ולימד בבית ספר תיכון לבנות. במשך שנים רבות הוא נדד ברחבי רוסיה והקווקז, ויצר סקיצות לציורים אותם השלים בביתו במוסקבה. ב-1893 הוא מונה לחבר מלא באקדמיה והפך לפרופסור ב-1897. סטפן קולסניקוב וקונסטנטין גורבאטוב היו בין תלמידיו.
בשנת 1906, בוולוגדה, הוא היה ממייסדי "המעגל הצפוני של אוהבי האמנות היפה", ארגון שבין השאר סייע לאמנים צעירים להביא את עבודותיהם לתערוכה באקדמיה.
מאוחר יותר, כחלק מצוות אמנים, הוא עזר לעצב את הפנים של קתדרלת אלכסנדר נייבסקי בסופיה.
ביתו בטואפסה (שהוא בנה ב-1902) הוא כיום מוזיאון.
מצוק גדול על חוף הים השחור נקרא על שמו, בשל הופעתו באחד מציוריו.
דוד ברנדר
הרב דוד ברנדר (נולד בכ"ז בכסלו ה'תשי"ד (דצמבר 1953)) הוא האדמו"ר מסטריקוב. מתגורר בבני ברק.
ביוגרפיה
נולד לרב שלום ברנדר, ראש ישיבת בעלז. למד בישיבת טשעבין. נישא למרים רבקה, בתו הצעירה של הרב אברהם אביגדור נחום לנדא, האדמו"ר מסטריקוב.
מונה על ידי חמיו לכהן בראשות ישיבת סטריקוב, יחד עם גיסו הרב ישעיהו פרנקל תאומים.
כשנה לאחר פטירת חמיו, הוכתר על ידי רוב חסידי סטריקוב לממלא מקומו באדמו"רות. אחיינו, הרב יעקב דן שטרן בן גיסו הרב משה שמואל שטרן, הוכתר לאדמו"ר על ידי מיעוט מהחסידים ופתח את חצרו בירושלים, ומכונה "האדמו"ר מסטריקוב ירושלים".
לחצר בראשותו כ-260 משפחות, נכון לשנת 2018. בתי כנסת של חסידי סטריקוב קיימים גם בירושלים, ביתר עילית ובית שמש. סמינר בראשותו קיים בירושלים, בהנהלת אשתו.
בכסלו תשפ"ב (נובמבר 2021) נפגש עם שר התקשורת יועז הנדל יחד עם עוד רבנים ואדמו"רים, בניסיון לשכנעו שלא להפעיל את רפורמת הסלולר שיזם, שהייתה פוגעת בקומה הכשרה.
היה מראשי הפעילים במאבק נגד חנויות בבני ברק המוכרות סמארטפונים ומכשירי טלפון שאינם מאושרים על ידי ועדת הרבנים.
מכהן כנשיא כולל חבת ירושלים, לצד הרב נפתלי נוסבוים ורבי בעריש שפירא האדמו"ר מנארול.
ג'ק איפאילבו
ג'ק איפאילבו (באנגלית: Jack Ipalibo; נולד ב-6 באפריל 1998 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית.
קריירת מועדונים
איפאילבו גדל באקדמיית הכדורגל דיאמונד ובמחלקת הנוער של ויאריאל. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצות המילואים של ויאריאל. החל משנת 2019 משחק בקבוצת סטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית, תחילה בהשאלה, ולאחר מכן בחוזה קבוע.
מצפ"ן
מצפ"ן (ראשי תיבות של: מערכות צבאיות לפו"ש וניהול) הוא בית התוכנה של יחידת לוטם באגף התקשוב בצה"ל. מפקדה הנוכחי הוא אל"ם אלי בירנבאום.
מבנה ארגוני
מצפ"ן הוקמה ב־5 במאי 2013, תוך מיזוג של שתי מחלקות ביחידת לוטם – היחידה הטכנולוגית לתקשוב מבצעי:
אופי השירות והמשרתים
במצפ"ן משרתים חיילים וקצינים ממגוון מקצועות המחשב של אגף התקשוב - עתודאים מהנדסי תוכנה ומדעי המחשב, תוכניתנים, בוגרי מסלול "תלפיות", בוגרי קורס DevOps, מהנדסי מערכת, מנתחי מערכות, בודקי תוכנה, מיישמי ERP ועוד, בתפקידים שונים: מחקר ופיתוח, עיצוב תוכנה ומערכות, ארכיטקטורת תוכנה, ניתוח מערכות, הנדסת מערכת, ניהול פרויקטים ותפקידי פיקוד שונים.
בדצמבר 2014, נבחרה מצפ"ן כיחידה טכנולוגית מצטיינת על ידי הרמטכ"ל דאז, רא"ל בני גנץ.
בשנת 2018 זכה צוות מהיחידה בפרס ביטחון ישראל.
תחומי עיסוק
מצפ"ן מפתחת פתרונות תוכנה מתקדמים לכלל הצרכים המטכ"ליים והרב-זרועיים של צה"ל, בדגש על מערכות שליטה ובקרה ומערכות ארגוניות.
שו"ב (שליטה ובקרה)
עם הקמתה של מצפ"ן, התקבלה החלטה אסטרטגית באגף התקשוב, לבסס את פיתוח היכולות המבצעיות על בית התוכנה מצפ"ן. מצפ"ן קיבלה את האחריות לפיתוח מערכות השו"ב של אגף התקשוב, אשר עד אותה עת, פותחו במיקור חוץ.
מערכות השו"ב המפותחות במצפ"ן משרתות את המפקדות הראשיות במטכ"ל ובפיקודים המרחביים, וכן נותנות מענה ממוקד למערכים ייחודיים, דוגמת מערך הלוחמה האלקטרונית, ואחרים.
מערכות ארגוניות
בנובמבר 2014, הוקמה מנהלת ERP צה"לית, בראשות אל"ם אמיר נויבואר, שמטרתה לקדם את המערכות הארגוניות המרכזיות המבוססות על תפיסת ה-ERP. מערכות אלו משרתות את גופי המטה ותומכי הלחימה של צה"ל, ומאפשרות לצה"ל לתפקד באופן יעיל, תוך מיצוי המשאבים בשגרה ובחירום.
דרום הים האגאי
דרום הים האגאי הוא שמו של חבל מנהלי המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז מורכב מאיים בלבד.
המחוז ממוקם בדרומו של הים האגאי, באזור הדרום מזרחי של יוון, בין חצי האי אטיקה ובין טורקיה, והוא חלקה המזרחי ביותר של יוון. גבולותיו הם: מחוז צפון הים האגאי בצפון, טורקיה במזרח, מחוז כרתים בדרום, ים מירטון במערב, ומחוז אטיקה, והאי אובויה בצפון מערב.
המחוז מורכב משרשרות האיים של האיים הקיקלדים והאיים הדודקאנסיים, ומחולק ל-13 יחידות אזוריות. הבירה המנהלתית של המחוז היא העיר ארמופוליס באי סירוס. העיר הגדולה במחוז, ומרכזו הכלכלי, היא רודוס שבאי רודוס.
לוי חופש
לוי חופש (נולד ב-30 במאי 1934) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת הצנחנים.
שירות צבאי
חופש נולד וגדל בקיבוץ אפיקים. עם גיוסו לצה"ל בחר לשרת בנח"ל. חופש עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. עם סיום הקורס מונה להתנדב לצנחנים לגדוד 890 שבפיקוד אריאל שרון. חופש השתתף ברבות מפעולות התגמול שביצעו הצנחנים. הוא לחם בפעולת כיסופים, כנגד מוצב מצרי מבוצר, ולאחריה מונה למפקד מחלקה בפלוגה ד' שבפיקוד מוטה גור. בהמשך השתתף חופש במבצע חץ שחור, כנגד מחנה הצבא המצרי ברצועת עזה וב"מבצע אלקיים" שנערך ב-31 באוגוסט 1955 כנגד משטרת חאן-יונס. במבצע עלי זית לחם כמפקד מחלקה בפלוגה א' של גדוד 890 (פלוגת הסיור), הוטל על הכח בפיקודו לכבוש את אחד ממוצבי כורסי. לאחר מכן שימש כסמ"פ בגדוד הנח"ל המוצנח בצנחנים. מבצע קדש היה חופש מפקד פלוגת קורס המ"כים של הנח"ל המוצנח שהיוותה חלק מגדוד ד' בפיקוד אהרן דוידי. על לחימתו בראש פלוגתו בקרב המיתלה הוענק לו צל"ש אלוף.
במלחמת ששת הימים היה חופש מפקד גדוד 65 בחטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. חופש פיקד על גדודו בפשיטה המוסקת של חטיבה 80 על סוללות הארטילריה המצריות בקרב אום-כתף. בהמשך המלחמה עלה עם גדודו לרמת הגולן. הגדוד כבש את מוצב דרבשיה (מול קיבוץ גונן) כמעט ללא קרב ואת מוצב ג'לבינה (מול דרדרה) לאחר קרב. בשנים 1972-1971 שימש חופש כמפקדה של חטיבת הצנחנים הסדירה.
אפאזיה
אָפַאזְיָה (או: אפזיה, באנגלית: Aphasia; בעברית תקנית: שַׁתֶּקֶת או אילמות) היא לקות של פגיעה בכישורי השפה, לדוגמה אבדן כושר דיבור הבנה, קריאה או כתיבה. זהו תסמין (סימפטום) שנובע ממפגיעה עצבית (נוירולוגית) במוח.
מקור המונח מן היוונית: ἀ- א-, שפירושה "חַסַר-" והמילה φάσις פאזיס - "שפה", כלומר 'היעדר-דיבור' (בדומה למקור המונחים העבריים שתקת או אימלות - מחסור במילים). המונח אפזיה משמש כיום במקצועות הטיפול לתיאור הפרעות שפה ברמות חומרה שונות, בעוד שדיספאזיה ('ליקוי-דיבור') נעלמה מהשימוש.
אפזיה היא ביטוי של נזק מוחי באזורי הדיבור שבמוח, הנמצאים בקליפת המוח שבפלג המוח השולט. אצל רוב בני האדם זהו פלג המוח השמאלי.
אפזיה מתבטאת בפגיעה ביכולת הדיבור והתקשורת, ומתאפיינת במספר סימנים אפייניים, שלא כולם בהכרח נוכחים באדם המאובחן עם אפזיה. קיימים שני סוגי פגיעה מוחית בכישורי השפה במסגרת האפזיה:
ניתן לאבחן אפאזיה באמצעים שונים, החל מסקירה לשונית קלינית קלינית מהירה, ועד בדיקות מעבדת לשון האורכות מספר שעות, וכוללות משימות לבחינת יכולות השפה והתקשורת.
גורמים ותסמינים
אפזיה נגרמת מנזק מוחי למרכזי השפה שבקליפת המוח בפֶלֶג המוח השולט שאצל רוב בני האדם הוא פלג המוח השמאלי. פגיעות באזורי שפה שונים יוצרים תסמינים שונים במהותם, כמו ההבדלים בין פגיעה באזור ברוקה שבאונה המצחית, לפגיעה באזור ורניקה) באונה הרקתית. הנזק לאזורים אלו יכול להתרחש כתוצאה משבץ מוחי, פגיעה גופנית פיזית במוח, פגיעה נפשית-גופנית (פסיכופיזית) של הלם וטראומה, מחלות ניווניות (דגנרטיביות) של המוח כמו טרשת נפוצה-ms, וכן בסוגים מסוימים של התקפי (מחלת הנפילה (אפילפסיה). אפאזיה עלולה גם להתפתח בהדרגה ובאיטיות, במקרים של גידול סרטני במוח.
כאמור, המחלה תתבטא באופן שונה בהתאם לאזור הנפגע, ועל פי חומרת הפגיעה. ייתכן שחולה אפזיה יוכל לדבר אך לא לכתוב, או להפך, להבין משפטים מורכבים יותר מאלו שיהיה מסוגל ליצור בעצמו, וכן הלאה, כך שאין בהכרח קשר בין הפגיעה בקלט לפגיעה בפלט הלשוני, או בין הפגיעה בסוג אחד של תקשורת לפגיעה בסוג תקשורת אחר.
אופני ביטוי
כאמור יש מנעד רחב של תסמינים שחלקם עלול להופיע או עשוי להיעדר אצל המאובחן באפזיה, וכל מקרה לגופו, אך ככלל המאפיין המשותף בין התופעות הוא של בעיות לשוניות שכליות, שאינן נובעים מפגיעה באברי הדיבור, השמיעה או הכתיבה עצמם. ביטויי תסמינים האפייניים לאפזיה הם:
אפזיה יכולה להתרחש במשולב עם הפרעות דיבור נוספות, כגון דיסארתיה (קואורדינציה לקויה של שרירי הדיבור), או אפרקסיה של הדיבור (ליקוי בתכנון המוטורי של הדיבור), שנגרמות גם הן כתוצאה מנזק מוחי.
שכיחות בישראל ובעולם
כיום (2022) בישראל ככל הידוע האפזיה היא בשכיחות של 300-500 חולים לכל 100,000 תושבים, 4 לכל 1000 תושבים.
בארצות הברית היחס זהה – 1 לכל 250, כלומר יש כמליון מאובחנים באפזיה.
בעולם, כ 21% מהחולים מצליחים לתפקד באופן לשוני תקין, והשאר מתמודדים עם קשיי אבדן כושר דיבור והבנה, כתיבה וקריאה חמורים.
אפזיית ברוקה (אפזיה מוטורית)
אפזיה מוטורית בלתי-שוטפת (באנגלית: nonfluent) או אפזיית ברוקה: היא אפזיה שבה יכולת הדיבור וההבנה נותרים על כנם, אך שטף הדיבור נפגע.
פגוע אפזיה זו מדבר בדיבור "כבד" איטי ומקוצר, עם עצירות בניסיונות לברור מלים ולהיזכר, תוך מחוות ואמירה של מילים וביטויים מקורבים, והשמטת צורות לשוניות ומילות קישור, באופן שאינו נשמע שוטף, ועם זאת אפשר להבין את הנאמר, שהוא בעל משמעות ובתוך ההקשר של השיחה. דיבור זה נקרא "טלגרפי" על שם המברקים שכל מילה עלתה בהם כסף רב, ועל כן נכתבו תוך קימוץ במילים.
אפזיה זו נקראת על שם הפגיעה באזור ברוקה, אזור הדיבור באונה המצחית בפלג המוח השולט, שהוא בדרך כלל השמאלי, אזור שגילה חוקר המוח הצרפתי השנוי במחלוקת פול ברוקה.
הדובר משמיט מילים קצרות פחות עיקריות, אינו מטה את המילים, אינו מוצא את המילה המדויקת ומחליף אותה בתיאור או במילה אחרת קרובה, או במחווה וקולות הקשורים למילה. אך המשפטים הנוצרים הם בעלי משמעות. הלוקה באפזיה מסוגל להבין את הנאמר לו, ולכן הוא גם מודע לבעיות הדיבור שלו עצמו, ואף מתוסכל מהם.
פעמים רבות הפגיעה באזור ברוקה הנמצא באונה המצחית, מלווה גם בשיתוק או חולשה של צד הגוף מול פלג המוח השולט (כלומר בדרך כלל מלווה בשיתוק או חולשה של צד ימין בגוף), עקב שליטת האונה המצחית בתנועת הגוף בצד שכנגדו.
לדוגמה במלחמת יום הכיפורים נפגע גיבור ישראל שמוליק אסקרוב במוחו. בעת שחזור פציעתו סיפר כך:
אפזיית ורניקה - רצפטיבית (אימלות שוטפת)
אפזיה רצפטיבית, ובעברית אימלות שוטפת, היא תופעה של דיבור חסר פשר הנשמע כדיבור שוטף. הדובר חושב שהוא מדבר לעניין, אך עונה על שאלות אחרות לחלוטין ולתוך דבריו חודרים מלים וביטויים מומצאים, מלים המגיעות מתחום אחר שאינו שייך לשיחה, ולעיתים גם חלקי משפט שאינם תקינים מבחינה דקדוקית, הטיות דקדוקיות שגויות או מיותרות.
הפגיעה נקראת "רצפטיבית" על שם בעיות התפישה הלשונית (הרצפציה) של הדובר שאינו מצליח להבין את הנאמר אליו, ואין מבינים את מה שהוא אומר.
אבדן כושר דיבור זה נובע מפגיעה באזור ורניקה בקליפת המוח, באונה הרקתית (הטמפורלית), שבפלג המוח השליט (בדרך כלל פלג המוח השמאלי). חוקר המוח קרל ורניקה זיהה את המיוחד בדיבור של פגועי אזור מוחי הזה.
כאמור, הלוקה בתסמונת זו בונה משפטים הנשמעים כשטף דיבור, אך אלו לעיתים אינם מורכבים ממילים הקשורות ישירות לנושא שבו מדובר ואל דבריו נלווים מחוות גופניות היכולות להיות קשורות לנושא שלישי, שאינו הנושא שבו השיחה עוסקת, ואף אינם שייכים למלים בשטף המלל שהדובר מפיק.
לרוב, הלוקים בתסמונת זו סובלים גם מקשיים בהבנת הדיבור, ולעיתים אף אינם מודעים לטעויות שלהם, ובטוחים שהם ענו לעניין, או הבינו את הנאמר להם.
אנומיה - אימלות מילולית
אפזיית איבוד מלים זו נקראת אנומיה על שם השמות שבאופן טיפוסי הלוקה בה אינו יכול להיזכר בהם.
לקות זו מתאפיינת בקושי לזהות מלים מסוג מסוים, למשל קושי לומר ולהבין כשהוא שומע פעלים, אך בה בעת אין לו קושי לזהות ולהפיק שמות-עצם. או בדוגמה אחרת, הדובר מתקשה להפיק מילים בתחום מסוים, או בזיהוי המילים האלו, בעוד בתחומים אחרים אין להם כל בעיה.
ברוב המקרים הלוקים בזה מודעים לבעיה שלהם, והתחושתם מתוארת כמו חיפוש מילה "העומדת על קצה הלשון". במקרים חמורים הבעיה היא ברמת המושג ולא ברמת המילה, כפי שתיאר רופא העצבים וחוקר המוח הנודע אוליבר סקס בספרו האיש שחשב שאשתו היא כובע.
אפזיה כוללת (גלובלית)
אפזיה כוללת היא אימלות חמורה הנובעת מפגיעה נרחבת ובו זמנית בחלקים שונים של אזורי הדיבור שבפלג המוח השליט. כ-10-30% מנפגעי האפזיה מוגדרים כבעלי אפזיה כוללת חמורה, עם קשיי דיבור שהם לרוב בלתי ניתנים לריפוי.
הסיווג המדעי-טיפולי החדש
ארבעת סוגי האפזיה שתוארו לעיל נתגלו בעבר הרחוק ואף סווגו אז, על פי התופעה הכללית הנצפית בדיבור.
החל משנות השמונים של המאה ה-20 התקבל מידע על פיו בחלק ניכר מהמקרים אין מיפוי אחד לאחד של תופעות אובדן כושר הבנה ודיבור לאזורי מוח פגועים מסוימים, שכן המוח ומערכותיו העצביות משלימים ומרפאים את עצמם בתופעה הנקראת גמישות עצבית (נוירופלסטיציות), וחלק מהבעיות קשורים לפגיעה קטנה רק בחלק מסוים מהאזורים שנתגלו. למשל התברר שפגועי אפזיית ורניקה כוללים פגיעה פנימית באזורי דיבור שברוקה וגם ורניקה לא הכירו המוסתרים באונת האי (האינסולרית) שבעומק החריץ הצידי (המענית).
כך גם התברר שתופעות אימלות מילולית (אנומיה - איבוד מילים) יכולה להיות בכל אחד מהחולים לתחום מלים שונה לחלוטין, המיוצגות באזורים שונים של המוח לעיתים גם לא באופן קבוע מאדם לאדם. כך האחד עלול לאבד יכולת לומר שמות של מאכלים, בעוד השני לא יצליח לומר פעלים הקשורים בהתרגשות.
משום כך התקבעו שתי שיטות מיון וסיווג לתופעות אפזיה:
דגם המיקום - שיטת בוסטון הניאוקלאסית
בעקבות הביקורת הנפרדת של הווארד גודגלס ואדית קפלן, התקבעה שיטת הסיווג הנקראת כיום "שיטת בוסטון הניאוקלאסית" על פיה נשמרת החלוקה לאפזיה שוטפת או לא שוטפת, אך יחד עימה מנסים לזהות בצורה מדויקת את אזור הפגיעה.
דגם הסיווג על פי חקר ההבנה (פסיכולגיה קוגניטיבית)
כיום מקובל לצורך המחקר והטיפול לסווג בצורה שונה על פי שלבי העיבוד הלשוני שנפגעו.
הנבדק עובר סדרת מבחני הבנה מענף הפסיכולוגיה קוגניטיבית, ומבדקים עצביים על סמך החקר הנפשי-עצבי (קוגניטיבי נוירופסיכולוגי, המבוסס על החלקים בשלבי עיבוד השפה שנפגעו.
בתחילת המאה העשרים החוקר היהודי גרמני לודוויג ליכטהיים הציע עוד שישה סוגים אפשריים של פגועי אזור וורניקה, אך בימיו לא הייתה דרך לאשש שאכן אלו קיימים:
דרכי טיפול
ישנם מספר דרכי טיפול מקובלות כיום:
החלמה מאפאזיה
מחקרים שונים בספרות מציינים כי החלמה ספונטנית של נזק מוחי מתחילה בשבועות הראשונים לאחר הפגיעה אך נעצרת עם סוף השנה הראשונה..
יחד עם זאת, מחקר שהתפרסם בשנת 2008 מצא שטיפול ארוך טווח יעיל לשיפור יכולות לשוניות ותקשורתיות, אף שהמוח הפסיק להחלים מעצמו..
ההחלמה קורית בשני אופנים:
השתלבות פגועי אפזיה בחברה
חיי הנפגע באפזיה משתנים ללא הכר, ונלווים אליה לעיתים גם תחושות של בדידות, ניתוק מהסביבה, וצמצום משמעותי של הפעילות החברתית. תפקידיו משרתו ומעמדו בעבודה, לעיתים נפגעים, ואחוז האבטלה מבין לוקי אפזיה לסוגיו גבוה. כך גם נפגמת יכולתו ללמוד באופן רשמי ולא רשמי, ולהתקדם לתחומים חדשים.
הלוקה באפזיה יכול להיעזר באמצעים טכנולוגיים כמו משיבון, בודקי איות ואמצעים ממוחשבים אחרים.
אופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-21
האופנה במדינות המערב בעשור הראשון של המאה ה-21 שאבה השראה רבה מאופנות שנות ה-50, ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
באמצע העשור אופנות הרטרו זכו לפופולריות רבה בעולם המערבי בהשראת סצנת האינדי-פופ הבריטית, להקות הגארג' רוק, ותרבות המוד של שנות ה-60.
בסוף העשור אופנות של שנות ה-50 ושנות ה-80 הפכו פופולריות. פריטים פופולרים כללו בין היתר מעילי לטרמן, מעילי עור שחורים, חולצות הוואי, ובגדים בצבעי ניאון.
כמה מדוגמניות האופנה המובילות בעשור הראשון של המאה ה-21 כללו בין היתר את ג'יזל בונדשן, כרמן קאס, אדריאנה לימה, היידי קלום, נעמי קמפבל, טיירה בנקס, קרולינה קורקובה, מירנדה קר, כריסטי טרלינגטון, לינדה אוונג'ליסטה, מריסה מילר, ג'מה וורד, נטליה וודיאנובה, דריה ורבובי, לארה סטון, ולילי קול.
אופנת האינדי והאימו
אופנת האימו הפכה פופולרית בקרב בני נוער בסביבות השנים 2005–2009, בעיקר בהשראת ההצלחה להקות כמו מיי כמיקל רומנס, פול אאוט בוי, פאניק! אט דה דיסקו. הסגנון מזוהה בדרך כלל עם לבישץ סקיני ג'ינס בצבע שחור/כהה, חולצות טריקו הנושאות שם של להקת אימו, ופוני ארוך שמכסה לעיתים קרובות עין אחת או את שתיהן.
אופנת הפאנק פופ
אופנת הפאנק פופ, אשר מאופיינת בלבישת ג'ינסים רחבים יתר המידה, רצועת על הידיים, שיער "קוצים", כובעי "נהגי משאיות", משקפי טייסים הייתה פופולרית מאוד בקרב צעירים בעולם המערבי בתחילת העשור בעקבות ההצלחה של להקות כמו בלינק 182, ו-Sum 41.
אופנת ההיפ הופ
פריטי הלבוש הפופולריים של אופנת ההיפ הופ במהלך העשור כללו בין היתר מכנסי ג'ינס רחבים, מעילי בייסבול, כובעי נייקי אייר, חליפות התעמלות, מכנסי טרנינג, כובעי פטרייה, משקפי טייסים, כובעי נהגי משאית או כובעי בייסבול.
קעקועים ופירסינג
בתחילת העשור פירסינג הטבור היה פופולרי במיוחד כמו גם פירסינג בלשון. פירסינג וקעקועים היו בשיא הפופולריות שלהם באמצע העשור אך נותרו פופולריים במיוחד בקרב צעירים גם בעשור הבא.
נעליים
קבקבי הפלסטיק הצבעוניים קרוקס זכו לפופולריות רבה במיוחד בעולם המערבי באמצע העשור.
משקפיים
משקפיים בעלי מסגרת עבה בסגנון של שנות ה-60 (כגון באדי הולי) הפכו פופולריים בעולם המערבי.
תסרוקות בעשור הראשון של המאה ה-21
תספורת פופולרית במהלך העשור בקרב נערים הייתה שיער "קוצים" מחומצן בהשפעת להקות בנים ולהקות פאנק-פופ.
באמצע העשור שיער ארוך יותר הפך פופולרי בקרב נערים רבים בעולם המערבי, כולל תסרוקת ה"Wings" אשר הושפעה מתרבות המוד של שנות ה-60 וכוכבי אינדי בריטים מצליחים. התסרוקת הפכה פופולרית בסוף העשור בקרב צעירים רבים בעולם המערבי בעיקר משום שלזמר הפופ ג'סטין ביבר הייתה את התסרוקת.
גלריית תמונות
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
שריון (חקיקה)
שִׁרְיוּן של חוק או חוקה הוא קביעה של תנאים מיוחדים, כגון רוב מיוחס או משאל עם, לשם שינויים של החוק או החוקה (זאת לעומת לשינוי של חוק שאינו משוריין, המצריך רוב מקרב המשתתפים בהצבעה). שריון ניתן במדינות רבות לחוקה או לחלקים ממנה.
בחוקה מקובלות דרגות אחדות של שריון:
בארצות הברית
חוקת ארצות הברית דורשת רוב מיוחס על מנת לבצע שינויים משמעותיים בפעולות מסוימות. הצעת תיקונים לחוקה יכולה להתבצע באחת מהדרכים הבאות: לאחר שהוצע התיקון באחת הדרכים הנ"ל, ניתן לאשררו באחת מן הדרכים הבאות:
בגרמניה
סעיף 79(2) לחוקת גרמניה קובע שלכל שינוי בחוקה נדרש רוב של שני שלישים מחברי הבונדסטאג ושני שלישים מהמצביעים בבונדסראט.
סעיף 79(3) לחוקת גרמניה מקנה שריון מוחלט לחלוקתה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ל-16 מדינות גרמניה, לזכות המדינות להשתתף בהליכי החקיקה ולעקרונות שנקבעו בסעיפים 1 ו-20 לחוקה. תוכנם של הסעיפים המשוריינים:
שריון חוקי יסוד
מרבית חוקי היסוד במדינת ישראל אינם משוריינים, ואחרים משוריינים על ידי דרישה ל-61 חברי כנסת כדי לשנותם. בפירוט, חוק יסוד: הממשלה, חוק יסוד: חופש העיסוק, חוק יסוד: משאל עם וחוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי הם חוקים משוריינים, וניתן לשנותם רק ברוב של 61 חברי כנסת לפחות. כמו כן משוריינים אחדים מסעיפיהם של חוק יסוד: הכנסת וחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. יתר חוקי היסוד, כולל חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, אינם משוריינים. שלושה מסעיפי חוק יסוד: הכנסת ואחד מסעיפי חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל דורשים רוב של 80 חברי כנסת על מנת לשנותם. סעיפים אחדים שנוספו לחוק יסוד: הממשלה במאי 2020 מסדירים את הקמתה של ממשלת חילופים וניתן להם שריון מוגבר לתקופת כהונתה של הכנסת ה-23 – לשם שינויים נדרש רוב של 70 חברי כנסת בכל שלב משלבי החקיקה.
למרות שרק חוקי יסוד ספורים כוללים בתוכם שריון פרוצדורלי מפני שינוי, קבע בית המשפט העליון בפסק דין בנק המזרחי כי אומנם חוקי היסוד הכוללים שריון – ישונו אך ורק לפי דרישות השריון (רוב של 61 חברי כנסת ושינוי שנעשה בחוק יסוד). אך הוסיף ואמר כי אף חוקי יסוד שאינם משוריינים רשמית, כוללים שריון פסיקתי, הקובע כי שינוי של חוק יסוד ייעשה אך ורק בחוק יסוד.
הביקורת על כך תהיה כי מלבד הכותרת הנדרשת של "חוק יסוד", שריון פסיקתי זה איננו מהווה מגבלה אמיתית בפני מי שירצה לשנות חוק יסוד, היות שניתן להעביר חוק יסוד אף ברוב של 0–1. אם כן, ניתן יהיה לשנות חוק יסוד אף ברוב כזה, אם רק נוסיף לחוק המשנה את הכותרת "חוק יסוד". כנגד ביקורת זו, ניתן לטעון כי אכן חוק יסוד יכול לעבור ברוב של 0–1 בלבד, אך היות שחברי הכנסת והציבור יודעים כבר את משמעותם של חוקי היסוד, סביר להניח שהכנסת לא תעביר חוק יסוד בקלות שכזו, וכך, טוענים המצדדים בדעה זו, הכותרת של "חוק יסוד", למרות היותה פורמלית בלבד לכאורה, תביא לדיון אמיתי ומעמיק בשינוי הנדון לחוק יסוד קיים וכך תשמר נוקשותם של חוקי היסוד.