cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קונגו הצרפתית
חינוך
לאחר ההשתלטות הצבאית, בשנת 1889 נוסד "בית הספר הקולוניאלי" (Ecole Colonial). בוגרי בית הספר תפסו תפקידים פקידותיים מנהליים. חינוך תיכוני הוגבל לאפריקאים ספורים בלבד ורמתו הייתה נמוכה, כך שמספר האפריקאים שקיבלו חינוך תיכוני ועל-תיכוני היה מהנמוכים ביותר באפריקה. כמו כן, במוסדות החינוך הוגבל לימוד השפה הצרפתית וכן חינוך הומניסטי. מטרת הצרפתים בהיעדר חינוך הייתה למנוע השכלה מהתושבים האפריקאים ובכך למנוע היווצרות מרד נגד השלטון הצרפתי, שכן אנשים משכילים ייווכחו כי פוגעים בזכויותיהם. בנוסף רצו למנוע צמיחת אליטה אפריקאית בעלת השכלה אירופאית, ועל ידי כך למנוע מנהיגות אפריקאית במושבה הצרפתית.
בעקבות מדיניות היעדר החינוך במושבה הצרפתית, התעוררה ביקורת בקרב בני קונגו. הם החלו למחות כנגד רמתו הירודה של החינוך, תוכניות לימודים שאינן תואמות את רמתם של התלמידים, היעדר חינוך על-תיכוני וזלזול ביכולת האפריקאים להצליח. הם אף מחו על שימוש בשפות מקומיות במערכת החינוך, כיוון שהאמינו כי השימוש בשפה הצרפתית הוא המפתח להתפתחותם האינטלקטואלית. במרוצת הזמן, מחאה זו החלה לקבל ביטוי פוליטי.
תרבות
הייתה הפרדה, מבחינה תרבותית, בין המעמדות השונים. אחד הסממנים העיקריים היה ההופעה. בני המעמד הגבוה לבשו בגדים יוקרתיים וענדו תכשיטים יקרים. בחברות הפחות מפותחות, ששכנו בעיקר ביערות, לבשו בגדים פשוטים וכן מבחר הבגדים היה מצומצם. חייטים של אנשי המלוכה תפרו בגדים מיוחדים שרק שליטים ואנשים בעלי מעמד גבוה הורשו ללבוש, כך שבגדים מהודרים הפכו לסמל סטטוס והעמיקו את ההפרדה בין החברות השונות.
תעסוקה
במהלך תקופת הקולוניה התפתחות החקלאות נשענה בעיקר על ייצור גומי ומאוחר יותר על ייצור קורות עץ. הניסיון להפיק חומרים אלו בכמויות גדולות גרר יחס אלים ושיעבוד של המקומיים.
תחת המשטר הצרפתי, השחורים החופשיים היו בעלי סטטוס אקונומי נמוך, למרות שמעמדם נחשב לגבוה ממעמד העבדים והפחד מעבדות ניהל את חייהם. היו מספר סוגי עבדות (כתלות ביכולות הגופניות והנפשיות של העבד): (1) עבדים חזקים שיכלו להיות פועלי בניין או לתחזק מטעים, (2) עבדים שעסקו בחקלאות, בעיקר סביב ייצור הגומי, עבדו עבודה פיזית בשטח, (3) עבדים שהשתייכו לאדם מהמעמד הגבוה ועסקו בניהול משק הבית, חלקם אף היו צדים ודגים עבור האדון שלהם.
מעמד השחורים החופשיים היה גבוה במקצת מהעבדים. הם נקראו 'מרונים' (Maroons) והתגוררו בגבעות או ביערות, הרחק מהאירופאים.
נשיא גאורגיה
נשיא גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს პრეზიდენტი) הוא ראש המדינה וראש הצבא של גאורגיה.
בנובמבר 2018 נבחרה סלומה זוראבישווילי לנשיאה ונכנסה לתפקידה ב-16 בדצמבר. היא האישה הראשונה שכיהנה כנשיאת גאורגיה.
תפקידים
על פי חוקת גאורגיה הנשיא משמש כראש המדינה וראש הצבא של גאורגיה ותפקידו להוביל ולבצע את המדיניות הפנימית והחיצונית של המדינה. מתוקף תפקידו בידיו גם הזכות למתן חנינה.
יש לציין כי לפני התיקון לחוקה הגאורגית מפברואר 2004 הנשיא שימש כראש הממשלה. ב-2017 הוכנסו שינויים לחוקה לפיהן ב-2018 הן הבחירות הנשיאותיות הכלליות האחרונות וכי החל משנת 2024 הנשיא נבחר בהצבעת 300 חברי מועצת הבחירה הפרלמנטרית.
הנשיא נתון לאבטחת שירות אבטחת המדינה המיוחד.
השבועה
לפני יום ראשון השלישי שאחרי הבחירות לנשיאות, מתקיים טקס השבעת הנשיא (בתרגום חופשי):
נשיאי גאורגיה
להלן רשימת נשיאי גאורגיה:
המרכז לחינוך סייבר
המרכז לחינוך סייבר הוא ארגון ממשלתי חברתי שנוסד על ידי קרן רש"י ופועל לשינוי חברתי באמצעות שינוי וקידום החינוך הטכנולוגי בישראל. המרכז מפעיל מספר תוכניות לאומיות המכשירות למקצועות הסייבר והטכנולוגיה בתיכונים ברחבי הארץ, בדגש על מוסדות בפריפריה הגאוגרפית ובפריפריה החברתית בישראל.
הארגון פועל בשיתוף משרד הביטחון, משרד ראש הממשלה, מטה הסייבר הלאומי ומטה הסייבר הצבאי על מנת ללמד את התלמידים ידע מעשי שיסייעו להם להשתלב ביחידות טכנולוגיות דוגמת יחידה 8200, יסייעו להם ללמוד באקדמיה במקצועות הטכנולוגיים ובעתיד להשתלב בתעשיית ההיי-טק הישראלית.
ממריאות
ממריאות היא תוכנית מצוינות לתלמידות. התוכנית מתמקדת במקצועות הסייבר והמחשבים והיא נועדה לנערות בכיתות י'-י"ב. גם תוכנית זו ממקדת את לימודי החניכות במקצועות הטכנולוגיים, מקצועות שיאפשרו לבנות להתמודד בהצלחה רבה יותר על קבלתן ליחידות טכנולוגיות ובהמשך להשתלב בתעשיית ההיי-טק והסייבר בישראל. במסגרת התוכנית קיים גם מסלול לנערות דתיות שיכולות להמשיך מיד בסוף לימודיהן לשירות לאומי בתפקידים טכנולוגיים בגופי ביטחון.
סטארטק
סטארטק היא תוכנית מצוינות לתלמידי כיתות ז-ח (חטיבת הביניים). במסגרת התוכנית לומדים החניכים טכנולוגיות שונות בצורה חוויתית בעולמות הטכנולוגיה והמחשבים, תיכנות, פיתוח משחקים, השתתפות בכנסים טכנולוגיים ובימי העשרה בתעשיית ההייטק.
גשרים
גשרים הוא פרויקט הנעשה בשיתוף פעולה נרחב של יחידה 8200, חיל החינוך והנוער, המרכז לחינוך סייבר, משרד החינוך, הרשויות המקומיות וקרן רש״י. במסגרת התוכנית, מורות חיילות ומש"קיות הוראה והדרכה מטעם אכ"א בשילוב חיילים מיחידה 8200 מעבירים תכנים שפותחו על ידי המרכז לחינוך סייבר בחטיבות ובתיכונים, ובכך מהווים חיזוק למערך ההוראה הקיים.
קורסים מקוונים
המרכז לחינוך סייבר יוצר תכנים גם לטובת מיזם הלמידה הדיגיטלית קמפוס IL, ביניהם קורסים ברמות שונות על שפת פייתון, קורס היכרות עם האינטרנט וקורסי סייבר למיניהם.
המגן (אפליקציה)
המגן היא יישומון (אפליקציה) לטלפון סלולרי, שפותחה בישראל על ידי משרד הבריאות, על מנת להתמודד עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
האפליקציה
ב-18 במרץ 2020 החל השב"כ באיכון טלפונים ניידים של חולי קורונה ובאיתור עוברי אורח ששהו לידם, תוך שימוש באמצעים דיגיטליים. אזרחים שאותרו כמי ששהו ליד חולה קורונה, קיבלו הודעה לטלפון הנייד המחייבת אותם בכניסה לבידוד.
בר גרילס
אדוארד מייקל "בר" גרילס (באנגלית: Edward Michael "Bear" Grylls; נולד ב-7 ביוני 1974) הוא הרפתקן בריטי, סופר ומנחה טלוויזיה. מאז שנת 2009 מכהן כראש התאחדות הצופים של בריטניה (Chief Scout).
המגן (אפליקציה)
האפליקציה
בנוסף לפעילות השב"כ שוחררה ב-22 במרץ אפליקציית "המגן" שפותחה בישראל על ידי משרד הבריאות, בעיצומה של מגפת הקורונה במדינה. האפליקציה מבצעת הצלבה בין המקומות בהם שהו משתמשיה לבין המקומות בהם שהו חולי קורונה מאומתים על פי איכוני השב"כ ב-14 הימים שקדמו לאבחון המחלה ובמקרה של חשיפה מתריעה על כך בפני בעל הטלפון הסלולרי. האפליקציה מבוססת על קוד פתוח.
בר גרילס
ביוגרפיה
גרילס גדל בעיירה דונגדי (Donaghadee) בצפון אירלנד ובאי וייט. הוא בנו של מדינאי סר מייקל גרילס, אשר נפטר בשנת 2001. אביו היה חבר הפרלמנט הבריטי, מטעם המפלגה השמרנית, החל משנות ה-70 ועד לפרישתו בשנת 1997. בשנת 1996 נחשפה בעיתון גארדיאן שערורייה לפיה חבר הפרלמנט גרילס קיבל דמי ייעוץ משתדלן בפרלמנט. אמו, ליידי גרילס, היא בתה של חברת הפרלמנט פטרישה פורד, אשה הראשונה שנבחרה לייצג אזור בחירה בצפון אירלנד בפרלמנט הבריטי. לגרילס אחות אחת בוגרת ממנו, אשר החלה לכנותו "בר" (מילולית: דב) החל מעת שהיה בן שבוע ימים. כינוי שדבק בו כל חייו.
המגן (אפליקציה)
האפליקציה
משרד הבריאות פרסם שהאפליקציה לא מעבירה מידע על בעל הטלפון הסלולרי לצד שלישי, ושהמידע על מיקומי המשתמש מאוחסן על המכשיר שלו בלבד.
בר גרילס
ביוגרפיה
גרילס התחנך בפנימיות פרטיות יוקרתיות באנגליה, תחילה בבית הספר לדגרוב (Ludgrove School) ואחר כך באיטון קולג', שם ייסד מועדון לטיפוס הרים. את לימודיו המשיך בבירקבק, אוניברסיטת לונדון שם סיים בשנת 2002 תואר ראשון בלימודים ספרדיים. כבר מעת שהיה ילד למד מאביו לטפס הרים ולשוט בסירות מפרש. כנער למד צניחה חופשית והגיע לדרגת חגורה שחורה דאן 2 בשוטוקאן. הוא תרגל יוגה ונין ג'וטסו. בגיל 8 הצטרף לתנועת הצופים. גרילס דובר אנגלית, ספרדית וצרפתית. הוא נוצרי אדוק המתאר את אמונתו כעמוד השדרה של חייו.
המגן (אפליקציה)
האפליקציה
האפליקציה פתוחה להורדה חופשית, והשימוש בה הוא על בסיס התנדבותי.
ב-27 ביולי 2020, הושק עדכון של האפליקציה שיכלול גם טכנולוגיית ה-GPS וגם בבלוטות'. האפליקציה החדשה מכונה "המגן 2". השימוש כולל הפעלת קישורית בלוטות'.
בר גרילס
שרותו הצבאי
לאחר שסיים את לימודי התיכון, גרילס שקל להתנדב לצבא הודו ובילה מספר חודשים בטיול ובטיפוס בהרי ההימלאיה במדינות סיקים, אסאם ומערב בנגל. עם שובו לאנגליה, למד במשך תקופה קצרה באוניברסיטת מערב אנגליה, שם אף הצטרף למסלול טרום-צבאי להכשרת קצונה. במרץ 1994 הוא התגייס לצבא הבריטי והצליח, בניסיון שני, לעבור את מבחן הקבלה לכוחות המיוחדים. הוא סיפר שבמבחני הקבלה אליהם ניגש, רק ארבעה מתוך 180 מועמדים הצליחו להתקבל. הוא שרת כאיש מילואים בכוחות המיוחדים של הצבא הבריטי במשך שלוש שנים, בגדוד 21 של הSAS, כצנחן, מדריך הישרדות וחובש בצוות סיור.
המגן (אפליקציה)
האפליקציה
על פי נתונים 83 אחוזים ממורידי האפליקציה הסירו אותה.
בר גרילס
שרותו הצבאי
בשנת 1996 הוא נפגע בתאונת צניחה בזמביה. מצנחו נקרע בגובה 500 מטר ונפתח חלקית בלבד, הוא נפל לקרקע, כאשר שק המצנח על גבו מרכך את עוצמת הנפילה וסבל משבר של שלוש חוליות בעמוד השדרה. מאוחר יותר אמר כי היה עליו לחתוך את המצנח הראשי ולהשתמש במצנח הרזרבי, אולם חשב שיש לו די זמן לפתור את הבעיה. לדברי המנתח שניתח אותו, הוא היה רחוק רק כחוט השערה ממצב של שיתוק לשארית חייו. לאחר התאונה הוא שהה בשיקום משך 18 חודשים, בטרם שוחרר.
המגן (אפליקציה)
האפליקציה
צוות שרים בראשות שר המודיעין אלי כהן קבע כי רק לאחר 1.68 מיליון הורדות של האפליקציה יהיה ניתן להפסיק את האיכונים של השב"כ: "השימוש בכלי של השב"כ ימשיך עד שמדינת ישראל תהיה ירוקה".
בר גרילס
אוורסט
ב-16 במאי 1998 הגשים גרילס חלום ילדות ונכנס לספר השיאים של גינס כאזרח הבריטי הצעיר ביותר שטיפס על הר אוורסט. אותה עת הוא היה בן 23 רק 18 חודשים לאחר תאונת הצניחה הקשה שעבר. מאז נשבר שיאו של גרילס על ידי מטפסים צעירים יותר.
המגן (אפליקציה)
הערכה וביקורת
על פי רן בר-זיק האפליקציה בטוחה לשימוש בהיבטי אבטחת מידע, מכיוון שהיא פותחה כיאות, עם ליווי של מומחים ושל מערך הסייבר הלאומי, ושקיפות לגבי הליך הפיתוח, מה שאמור למנוע פרצות ודליפות מידע. כמו כן מיכאל בירנהק בדק את היבטי הפרטיות של האפליקציה ואישר שמתקיימים בה תנאי היסוד להגנת הפרטיות.
בר גרילס
אוורסט
במסגרת האימונים לטיפוס בגובה רב בהרי ההימלאיה, אותם ערך בשנת 1997, הוא היה לבריטי הראשון שטיפס על פסגת אמא דבלאם (6812 מטרים), הר אותו תיאר אדמונד הילרי כ"בלתי ניתן לטיפוס". משלחת הטיפוס לאוורסט בה היה גרילס שהתה כמעט ארבעה חודשים על הצלע הדרום מזרחית של ההר. בסיור ראשון שערך לפני הטיפוס, נפל לסדק עמוק בהר ואיבד את הכרתו. לאחר חודשים שבהם סיגל את גופו לתנאי האוורסט הוא השלים את הטיפוס יחד עם המטפס ניל לוטון, אף הוא חייל לשעבר בקומנדו הבריטי.
מסעות אחרים
בשנת 2000 הוביל גרילס קבוצה אשר הקיפה בים את האי הבריטי בסירות מנוע אישיות ובאופנועי ים, במשך כ-30 יום, זאת במטרה לאסוף תרומות למכון ההצלה הימי המלכותי הלאומי (Royal National Lifeboat Institution). הוא אף חתר ערום באמבטיה שהוכשרה כסירה, בנהר התמזה, כדי לאסוף כספים לחבר שאיבד את רגליו בתאונת טיפוס הרים.
המגן (אפליקציה)
הערכה וביקורת
גם הגרסה הראשונה וגם הגרסה השנייה של האפליקציה לא אימצו את תקני התקשורות הציבוריים של Apple ו-Google בעיקר בגלל התעקשות משרד-הבריאות לאסוף נתוני מיקום בעזרת רכיב ה-GPS של המכשיר הנייד, מה שהופך את האפליקציה לחודרנית וכן לא תאפשר חיבור לרשתות דומות במדינות אחרות (למשל: האיחוד האירופי).
בר גרילס
מסעות אחרים
בשנת 2003 הוא הוביל קבוצה של חמישה הרפתקנים שניסתה לראשונה לחצות את צפון האוקיינוס האטלנטי, בסירה מתנפחת פתוחה, בעלת תחתית קשיחה. החמישה חצו את האוקיינוס דרך ים לברדור ומצר דנמרק ובאזור שהפך למפורסם בזכות הסרט הסערה המושלמת, תוך שהם נאבקים בגלי ענק וברסס קפוא. גרילס וחבריו סיימו אך בקושי את המסע שהחל בהליפקס, נובה סקוטיה והסתיים בקצה הצפוני של סקוטלנד.
בשנת 2005 הוביל גרילס קבוצה שניסתה לראשונה לחצות במצנח ממונע את מישור הג'ונגל הנידח סמוך למפל אנחל בוונצואלה, המפל הגבוה בעולם. באותה שנה חבר גרילס לשני הרפתקנים נוספים כדי לשבור את שיא העולם בסעודה רשמית באוויר הפתוח בגובה. הסעודה נערכה בתא של כדור פורח בגובה 7,600 מטר מעל פני הים, כשהשלושה לבושים בחליפות ערב רשמיות ועוטים מסכות חמצן. היה זה אירוע התרמה לקרנות צדקה וחינוך.
המגן (אפליקציה)
הערכה וביקורת
עדכון הגרסה בסוף יולי נועד להתמודד עם חלק מהביקורת.
בר גרילס
מסעות אחרים
בשנת 2007 טען גרילס כי שבר שיא עולם בטיסה במצנח ממונע מעל הרי ההימלאיה, גבוה יותר מהר אוורסט. הוא החל את המסע בגובה 4,400 מטר מעל פני הים, כשמונה קילומטר מדרום להר. הוא סיפר כי במהלך הטיסה הביט מטה אל פסגת ההר תוך שהוא מתמודד עם טמפרטורה של מינוס 60 מעלות, תוך שהוא מתמודד עם האוויר הדליל עד לגובה של 9,000 מטר, גבוה יותר מן השיא הקודם של 6,102 מטר. האירוע צולם עבור רשת דיסקברי וערוץ 4 בבריטניה. למרות רצונו לטוס מעל הפסגה, השלטונות הסינים לא התירו לו לחצות את הגבול והוא הסתפק בטיסה רק מצידו הדרומי של ההר.
בשנת 2008 גרילס הוביל קבוצה של ארבעה הרפתקנים לטיפוס אחת הפסגות המבודדות ביותר, אשר עדיין לא טופסו בידי אדם, באנטארקטיקה. היה זה מסע לצורך התרמה לארגון צדקה בינלאומי לילדים ולהעלאת המודעות לאנרגיות חלופיות. הקבוצה אף תכננה במהלך המסע לחקור את חופה של אנטארקטיקה בסירה מתנפחת ובאופנוע ים, המונעים גם בדלק ביולוגי. הם אף תכננו לעבור חלק ממדבר הקרח באנטארקטיקה באמצעות מגלשיים המונעים במצנח ובטיסה במצנח הממונע במנוע חשמלי. אולם המסע נקטע לאחר שגרילס שבר את כתפו בתאונה שארעה בעת שגלש בעזרת מצנח על הקרח. בעודו במהירות של כ-50 קמ"ש הוא נתקל בגבשושית קרח והוא עף באוויר ושבר את כתפו כאשר נפל על הקרח.
בשנת 2008 שבר גרילס שיא גינס בנפילה חופשית הארוכה ביותר במנהרת רוח אנכית, זאת יחד עם שני חברים. השיא הקודם עמד על שעה ו-36 דקות ונקבע על ידי צוות אמריקאי. גרילס וחבריו שברו את השיא במספר שניות. אף אירוע זה היה במסגרת התרמה לארגון צדקה לילדים.
באוגוסט 2010 גרילס הוביל קבוצה של חמישה חברים בחציית המעבר הצפון-מערבי בסירה מתנפחת בעלת תחתית קשיחה, מסע של 4,000 ק"מ במים זרועים בקרחונים. המסע היה במטרה לאסוף תרומות לארגון צדקה וכן כדי להעלות את המודעות להתחממות עולמית.
עבודתו בטלוויזיה
גרילס החל את עבודתו בטלוויזיה בהופעה בפרסומת לדאודורנט שור (Sure), בו הופיע כשהוא מטפס על הר אוורסט. גרילס אף הופיע בפרסומת של משרד ההגנה הבריטי במסע פרסום בטלוויזיה נגד השימוש בסמים, במסע פרסום לחנות הכלבו היוקרתית הרודס ובפרסומות נוספות. הוא הופיע כאורח בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה, בהן תוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי, תוכנית הלילה של קונאן או'בריין, The tonight Show, תוכניתו של דייוויד לטרמן ועוד. גרילס אף מופיע בטלוויזיה כמקדם מכירות של חברת הסכינים גרבר, הוא סייע לתכנן חלק ממוצרי החברה.
בשנת 2005 יצר גרילס מיני-סדרת טלוויזיה בת ארבעה פרקים בשם "הימלטות ללגיון" (Escape to the Legion). הסדרה עקבה אחר ניסיונותיו של גרילס ו-11 "מגויסים" אחרים בעת שעברו אימון בסיסי של לגיון הזרים הצרפתי במדבר סהרה.
בשנת 2019 קריין את סדרת הנשיונל ג'יאוגרפיק כוכב לכת קשוח.
בין השנים 2014- 2020 גרילס מארח מפורסמים למסעות בסדרתו : במרחבי הטבע עם בר גרילס.
השורד האולטימטיבי
גרילס הוא המארח של סדרת הטלוויזיה השורד האולטימטיבי המשודרת בערוץ דיסקברי באירופה, אסיה ואפריקה, ובערוצי טלוויזיה אחרים בבריטניה ובצפון אמריקה. בפרקי הסדרה השונים מגיע גרילס לאתרי טבע מסוכנים שונים בעולם והוא מדגים לצופים כיצד ניתן לשרוד ולהיחלץ מאתרים אלה בשלום. הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2006 והגיעה לקהל צופים עולמי עצום. ביוני 2007 שודרה העונה השנייה בסדרה, בנובמבר 2007 שודרה העונה השלישית ובמאי 2008 העונה הרביעית. נכון לשנת 2010 הסדרה הייתה הנצפית ביותר באוסטרליה, היא שודרה ב-170 מדינות ברחבי תבל וצפו בה למעלה מ-350 מיליון בתי אב.
בסדרה מדגים גרילס את כוחו בטיפוס מצוקים, בצניחה ממסוק, כדור פורח ומטוס, בדאיה, טיפוס על קרח, הימלטות משרפת יער, ירידה במפלי מים, אכילת נחשים ורמשים אחרים, שתיית שתן לצורך הישרדות, או שתיית נוזלים שנסחטו מתוך צואת פילים, אכילת צואת איילים, לכידת תנין, ועוד פעולות הישרדות. במהלך פעולות ההישרדות גרילס אף מספר לצופים על ניסיונות הישרדות של אחרים ועל שיטות הישרדות שפיתחו.
שידור הפרקים הראשונים בסדרה עורר ביקורת על כך שגרילס מסתיר מן הצופים את הנסיבות המלאות שבהן הוא מצליח לשרוד, ומאז התחייבו ערוץ דיסקברי וערוץ 4 הבריטי כי יעשה כל מאמץ לשקיפות מלאה בעבודת הפקת התוכנית ועריכתה.
ב-2012 הודיע ערוץ דיסקברי על הפסקת ההתקשרות עם גרילס בשל חילוקי דעות מתמשכים על חוזה העבודה.
באוקטובר 2013 שודרה העונה החמישית בסדרה לאחר שגרילס וערוץ דיסקברי הסדירו את המחלוקות ביניהם.
במרחבי הטבע
גרילס הוא המארח של סדרת הטלוויזיה במרחבי הטבע עם בר גרילס. לתוכנית הופקו 5 עונות אשר 4 מהן ל NBC והעונה החמישית הופקה ל NAT GEO.
בכל פרק מצטרף לבר אורח מפורסם אשר יוצא איתו למסע מאתגר באזורים שונים ומסוכנים בעולם.
בין האורחים בעונות השונות: ברק אובמה, ברי לארסון, זאק אפרון, קארה דלווין, צ'נינג טייטום, דייב בטיסטה, מייקל בי. ג'ורדן, קייט וינסלט, ג'וליה רוברטס ועוד.
ראש צופי בריטניה
ב-17 במאי 2009, ארגון הצופים הבריטי הכריז כי גרילס ימונה לראש הצופים לאחר סיום כהונתו של פיטר דאנקן אשר סיים חמש שנות כהונה בחודש יולי 2009. גרילס מונה באופן רשמי לראש הצופים בפארק גילוול ב-11 ביולי 2009, בטקס משותף עם פיטר דאנקן מול קהל של למעלה מ-3,000 צופים צעירים. בר גרילס הוא האדם העשירי אשר מחזיק בתפקיד זה והצעיר ביותר שמונה לראש הצופים בבריטניה מאז שהתפקיד נוסד על ידי רוברט באדן פאוול בשנת 1920.
ב-9 באפריל 2015, ארגון הצופים הבריטי הכריז כי בר גרילס ימשיך בתפקידו כראש תנועת הצופים עד שנת 2018. גרילס כתב, "אני כל-כך גאה שתנועת הנוער הגדולה ביותר על כדור-הארץ ביקשה ממני להמשיך בתפקידי בתור ראש הצופים של בריטניה".
ב-5 ביוני 2015, בראיון שנתן גרילס לעיתון The Telegraph, סיפר על האתגר בכך שהוא ראש הצופים הצעיר ביותר בבריטניה כשאמר "Scouting humbles me every day".
ג'ולי סו
'''ג'ולי א. סוּ (באנגלית: Julie A. Su'''; נולדה ב-19 בפברואר 1969) היא משפטנית אמריקאית, המכהנת כסגנית מזכיר העבודה של ארצות הברית מאז יולי 2021. טרם שירותה בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, כיהנה סו כמזכירת העבודה של מדינת קליפורניה תחת המושל גווין ניוסם. בעבר הוסיפה לשרת כראשת היחידה לאכיפת תקני עבודה (DLSE) תחת המושל ג'רי בראון. במרץ 2023 החלה לכהן כמזכירת העבודה בעקבות התפטרותו של מרטי וולש מתפקידו בממשל, ועוד קודם לכן הכריז עליה ביידן כמועמדותו למזכירה הקבועה של מחלקת העבודה.
בר גרילס
ספריו
גרילס כתב ספרים שהיו לרבי מכר. ספרו הראשון, "מרים מבט" (Facing Up), הגיע לרשימת עשרת הספרים הנמכרים ביותר בבריטניה, ונדפס אף בארצות הברית בכותרת "הילד שטיפס לאוורסט". בספר סיפר על הישגיו בטיפוס הר האוורסט. ספרו השני "התמודדות עם ים הקרח" (Facing the Frozen Ocean) היה מועמד לפרס ספרותי בריטי ידוע, "פרס ויליאם היל לספר הספורט הטוב של השנה". ספרו השלישי מלווה את עבודתו בסדרת הטלוויזיה השורד האולטימטיבי. בספר הוא מפרט שיטות הישרדות שלמד במהלך הרפתקאותיו בעולם. הספר נכנס לרשימת עשרת הספרים הנמכרים ביותר של הסאנדיי טיימס. גרילס אף חיבר מדריך ספורט אתגרי בטבע בשם "הרפתקאות בר גרילס בטבע" (Bear Grylls Outdoor Adventures). בשנת 2011 פרסם ספר אוטוביוגרפי "בוץ, יזע ודמעות" (Mud, Sweat and Tears), הספר הפך לרב-מכר בבריטניה ובאוסטרליה.
ג'ולי סו
ביוגרפיה
סו נולדה בוויסקונסין, דור שני למהגרים. אמה היגרה לארצות הברית דרך אניית משא מהרפובליקה העממית של סין, ואביה במקור מטאיוואן. היא למדה בבית הספר התיכון ע"ש גרטשן ויטני השוכן בקריטוס (Cerritos) שבקליפורניה. לאחר מכן השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד, וב-1994 סיימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. בתום לימודיה הגבוהים החלה סו את עיסוקה בעריכת דין במרכז המשפטי האמריקאי פסיפי-אסייתי שבלוס אנג'לס. היא ניהלה שם את תחום הליטיגציה.
סו הייתה עורכת הדין הראשית בתיק עבדות התאילנדים במפעל הבגדים באל מונטה, הנחשב למקרה המוכר הראשון של עבדות מודרנית בארצות הברית מאז ביטול העבדות בארצות הברית. בתור התובעת המובילה בתובענה ייצוגית שהוגשה על ידי עובדי מפעל הבגדים, דבקה סו בטיעון המשפטי שהטיל אחריות להלנת שכר מצד בעלי המפעל, כמו גם הטלת אשמה על המפעילים שהחזיקו בפועל את העובדים התאילנדים בשבי. היא ועורכי דין נוספים עתרו לאפשר לעובדים להישאר בארצות הברית במסגרת מתן אשרת שהייה למי שמשתף פעולה עם הממשלה במשפטים פליליים. התיק הוביל ליצירת "ויזה T" לקורבנות סחר בבני אדם.
בנובמבר 2020 פורסם כי סו היא מועמדת פוטנציאלית לכהונה כמזכירת מחלקת העבודה של ארצות הברית בממשל ביידן. מועמדותה האפשרית של סו קודמה בידי מנהיגים ופעילים פוליטיים בקהילה האסייתית-פסיפית בארצות הברית, בהם חברי השדולה האסייתית-פסיפית אמריקאית (CAPAC). עם זאת, אנשי עסקים וחברי קונגרס מהמפלגה הרפובליקנית התנגדו למועמדותה. מתנגדיה הביעו ביקורת על ניהולה את סוכנות העבודה של קליפורניה במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-10 בפברואר 2021 מונתה סו בידי הנשיא ביידן לסגנית מזכיר העבודה, תחת מרטי וולש. מנהיגים אמריקאים-אסייתים הפעילו לחץ על הבית הלבן למנות את סו לתפקיד השני בחשיבותו במחלקת העבודה לאחר שלא נבחרה להוביל את המחלקה. ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית קיימה דיונים על מינויה של סו ב-16 במרץ 2021, וב-21 באפריל המליצה להעביר את המינוי להחלטת מליאת הסנאט האמריקאי. ב-13 ביולי אישר הסנאט של המינוי ברוב של 50–47.
לאחר שפורסם בראשית 2023 כי וולש יעזוב את תפקידו, סו נהפכה למזכירה בפועל של מחלקת העבודה. לאחר הודעת ההתפטרות הרשמית של וולש, קראו מנהיגים וארגונים שונים בקהילה האסייתית בארצות הברית למנות את סו למחליפתו הקבועה של וולש, בנימוק המחסור באסייתים-אמריקאים ב. ב-28 בפברואר 2023 הכריז ביידן כי סו תמונה למזכירת העבודה של ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט.
מבחן קבלה
ראו גם
}}
המאה ה-19 לפנה"ס
המאה ה-19 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1900 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1801 לפני הספירה. זוהי המאה ה-19 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
ג'ב בוש
ג'ון אליס "ג'ב" בוש (אנגלית: John Ellis "Jeb" Bush; נולד ב-11 בפברואר 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כמושל ה-43 של מדינת פלורידה בארצות הברית, בין השנים 1999–2007 והיה הנציג הראשון של המפלגה הרפובליקנית שנבחר בפעם השנייה ברציפות לתפקיד זה. בוש הוא בנם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הנשיא ה-41 של ארצות הברית וברברה בוש, ואחיו הצעיר של ג'ורג' ווקר בוש הנשיא ה-43 של ארצות הברית.
תחילת דרכו
בוש נולד במידלנד שבטקסס, שם ניהל אביו חברה לקידוח נפט. כשהיה בן שש עברה משפחתו ליוסטון. בצעירותו הצטיין בוש בספורט, במיוחד בבייסבול וטניס. תחילה התחנך בוש במערכת החינוך הציבורית, אך מאוחר יותר עבר ללמוד בבית ספר פרטי. כאשר היה בוש בכיתה ח', נבחר אביו לבית הנבחרים של ארצות הברית והמשפחה עברה להתגורר בוושינגטון הבירה. ג'ב בוש נשאר אצל משפחה אחרת כדי לסיים את שנת הלימודים ובהמשך נעוריו בילה בחופשות במתחם שידוע כאחוזת בוש. לאחר מכן נרשם בוש לפנימיית אקדמיית פיליפס אשר במסצ'וסטס, כאשר בשלב זה אחיו הגדול ג'ורג' בוש כבר למד בה. בגיל 17 בוש נסע ללאון, מקסיקו, במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים של הפנימייה שלו. בוש לימד בלאון אנגלית ואף פגש את אשתו לעתיד. בוש נרשם לאוניברסיטת טקסס שבאוסטין ללימודי דרום אמריקה וסיים תואר ראשון ב-1973 לאחר שנתיים וחצי בלבד עם ציונים גבוהים שזיכוהו בחברות באחוות פי בטא קפא. בוש נרשם לגיוס בעת מלחמת וייטנאם, אך המלחמה הסתיימה לפני שהספיקו לגייסו.
עבודותיו בטקסס ומחוץ לארצות הברית
לאחר סיום לימודיו עבר לעבוד בוש עבור הבנק למסחר של טקסס. אל מקום עבודה זה הגיע דרך ג'יימס בייקר, חבר קרוב של המשפחה ויו"ר חבר הנאמנים של הבנק. בנובמבר 1977 עזב בוש את ארצות הברית לקראקס, בירת ונצואלה, כדי להקים סניף נוסף של הבנק למסחר של טקסס. במשך שנתיים עסק שם בוש במימון בינלאומי. לימים הגיע בוש לעבודה על התוכניות למנהלים של הבנק. לאחר עסקי הממון בדרום אמריקה חזר בוש לארצות הברית לעבוד ללא שכר בקמפיין של אביו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, למועמדות המפלגה הרפובליקנית. בסופו של דבר הפסיד אביו בקמפיין הזה, אך נבחר להיות סגנו של רונלד רייגן לבחירות לנשיאות, בחירות בהן ניצחו בוש ורייגן. לימים נבחר אביו של ג'ב בוש להיות הנשיא ה-41 של ארצות הברית.
תקופת העסקים והשתדלנות במיאמי
באותו הזמן בוש נשכר גם על ידי מיגל ריקאריי, גולה קובני, אשר עזר קודם לכן ל-CIA בהתנקשויות הכושלות שלהם בפידל קסטרו. ריקאריי, אשר עמד בראש IMC (International Medical Centers), רשת מרכזי בריאות, שכר את בוש בתור יועץ לענייני נדל"ן במטרה שזה ימצא מקומות לשכן את העסק, אף על פי שהמעבר עצמו מעולם לא קרה. לעומת זאת בוש כן שידל את ממשל רייגן/בוש (האב) בשם IMC וריקאריי. ב-1990 בוש הלך כל כך רחוק עם השתדלנות שלו עד שהוא הביא לחנינתו של אורלנדו בוש (Orlando Bosch), גולה קובני שהוכרז לפני כן על ידי הממשל האמריקאי כ"טרוריסט ללא מעצורים" ואף להענקת מושב קבע שלו על אדמת ארצות הברית.
ב-1999 ניצח בבחירות למשרת מושל פלורידה וב-2002 נבחר בשנית, הופך לנציג הראשון של המפלגה הרפובליקנית שזכה להישג זה בפלורידה. לאחר שתי תקופות כהונה, נמנע ממנו להתמודד שוב לתפקיד בשל מגבלת מספר הקדנציות למושל במדינה.
ביוני 2015 הכריז בוש על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 2016, אך פרש מן המרוץ ב-20 בפברואר 2016, לאחר סיום במקום מאכזב בפריימריז בקרוליינה הדרומית.
פעילויות התנדבותיות ואזרחיות
לאחר שהפסיד ב-1994 את הבחירות עבור מושל מדינת פלורידה ניגש בוש לעיסוקים בחברה סביבו. בוש הקים מוסד ללא כוונת רווח, "המוסד למען עתיד פלורידה", צוות חשיבה שהציב לעצמו למטרה להשפיע על המינהל הציבורי ברמת הפועלים. ב-1996 המוסד למען עתיד פלורידה הוציא לאור, בכתיבת משנה של בוש, וכן פרסם מספר מאמרים אשר בוש השתתף בכתיבתם. זמנו של בוש בתחומי הפעילות הקהילתית הלכו למען בית החולים לילדים במיאמי ולקרן למען חסרי הבית במחוז מיאמי. בשיתוף עם מנהיגות שחורה מקומית במיאמי הצליח בוש להקים את בית הספר האלטרנטיבי הראשון במדינת פלורידה, במקום שבו נערכו הפרעות הגזעיות הראשונות מאז תקופת העבדות.
משפחה
ב-23 בפברואר 1974 התחתן עם קולומבה גארניקה גאז'ו. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ורג' פרסקוט, נואל וג'ב הבן.
בהשפעת אשתו המיר בוש את דתו מנצרות פרוטסטנטית לנצרות קתולית.
קפיטל ואן ארנה
קפיטל ואן ארנה (באנגלית: Capital One Arena) הוא אולם ספורט בוושינגטון הבירה. האולם מארח את קבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA, את קבוצת וושינגטון מיסטיקס מליגת ה-WNBA, ואת קבוצת "ג'ורג'טאון הויאס" – נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. כמו כן הוא משמש אולם ביתי לקבוצת ההוקי קרח וושינגטון קפיטלס מליגת ה-NHL.
מכונה בפי האוהדים המקומיים "תא הטלפון" (The Phone Booth) עקב זיהויו עם חברות תקשורת שאימצו אותו לאורך השנים ונתנו לו את שמותיו (כגון "ורייזון תקשורת").
מעבר טורנו רושו
מעבר טורנור רושו ("המגדל האדום") (ברומנית:Pasul Turnu Roșu, בהונגרית:Vöröstoronyi-szoros ובגרמנית: Roter-Turm-Pass, בלטינית:Porta Traiana - השער של טראיאנוס) הוא מעבר הרים בהרי הקרפטים הדרומיים ברומניה, הנחשב לפעמים ל"אוכף הרים". הוא נמצא בגובה של 354 מ' בעמק הנהר אולט בגיא טורנו רושו ודרכו עובר הנהר אולט מחבל טרנסילבניה דרומה אל חבל ולאכיה או מונטניה.
גאוגרפיה
החלק העילי של נהר אולט שנולד במדרון של הרי הקרפטים המזרחיים הפנימיים, חוצה את הרמה הטרנסילבנית ממזרח למערב ואחר כך מתכופף באופן פתאומי ופונה דרומה בתוך גיא טורנו רושו שאורכו 40 ק"מ ועומקו 400 מ' כשהוא חותך מצפון לדרום את הקרפטים הדרומיים (או "האלפים הטרנסילבנים"), בין הענף המערבי של הרי פגראש להרי לוטרולוי (Munţii Lotrului) מעבר ההרים שבגיא מחבר את מחוז סיביו בדרום טרנסילבניה מצפון עם מחוז ולצ'ה בחבל ולאכיה ואולטניה בדרום. מעבר טורנו רושו הוא דרך התחבורה הראשי בין בוקרשט, בירת רומניה, לבין ערי טרנסילבניה.
קרוב למעבר טורנו רושו, דרומית נמצא מעבר קוזיה (Pasul Cozia), מערבית מעבר קורמטורה וידרוציי (Pasul Curmătura Vidruței) ומזרחית - מנהרת קאפרה-בליה לאק (Tunelul Capra–Bâlea Lac) או "מעבר בליה". צפונית נמצא הגבול הישן עם האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת הונגריה לשעבר.
דרך מעבר טורנו רושו עובר הכביש האירופי E81 החופף כאן את הדרך הלאומית DN7 וכן מסילת הברזל פודו אולט-פיאטרה אולט או מסילת הרכבת המשנית 201. תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא תחנת ואליה פראטלוי ("halta ''Valea Fratelui) מתכננים עד שנת 2023 לכל היותר את החלפת הדרך הלאומית DN7 על ידי הכביש A1.
היסטוריה
בימי האימפריה הרומית מעבר טורנו רושו היה אחד המעברים הראשיים של הפרובינקיה דאקיה, הנשלט על ידי מבצר קאסטרה טראיאנה (Castra Traiana), בצד הדרומי ועל ידי המבצר הקטן קאפוט סטנארום (Caput Stenarum) בצד הצפוני. השם העתיק של המעבר היה בלטינית Porta Traiana - השער של טראיאנוס.
במקום נבנה בימי הביניים בשנים 1360–1370 בימי המלך ההונגרי לאיוש הגדול לבית אנז'ו מבצר של הסקסונים הטרנסילבנים, בנוי באבנים אדומות ("המגדל האדום") ששימש כנקודת מכס ומקום הגליה. הטורקים העות'מאנים צרו על המבצר והובסו פעמיים: על ידי יאנוש הוניאדי בשנת 1442 ועל ידי אישטוואן טלגדי ב-1493.
בשנת 1770 חדרה מגפת הדבר לטרנסילבניה דרך מעבר טורנו רושו. לכן "רופא הדבר" אדם שנו ארגן במקום אתר הסגר כדי למנוע את הפצת המחלה.
דרך מעבר טורנו רושו חדר הצבא הרוסי לטרנסילבניה ב-1849 על מנת לדכא את המהפכה ההונגרית של 1848–1849. בעת מלחמת העולם הראשונה בחזית הרומנית ב-26 בספטמבר - 24 בנובמבר 1916 התנהלו כאן קרבות קשים בין הכוחות הגרמנים של אלפנקורפס וחטיבת הרגלים 187 של הצבא הגרמני לצבא הרומני.
בהזדמנות זו הלחין המלחין הגרמני גאורג פירסט את שיר הלכת "מארש המגדל האדום" - Roter Turmpaß-Marsch.
פייפר PA-18 סופר קאב
פייפר PA-18 סופר-קאב הוא מטוס קל דו-מושבי וחד מנועי, מתוצרת חברת פייפר איירקראפט האמריקנית. המטוס טס לראשונה בשנת 1949, ופותח מהפייפר PA-11 קאב ספיישל, ולפניו מהפייפר J-3 קאב, שיוצר בשנים 1947–1938 והופעל במלחמת העולם השנייה, ומהטיילור קאב, שיוצר בשנות ה-30 של המאה ה-20. במשך 40 שנות ייצורו של הסופר קאב יוצרו יותר מ-9,000 מטוסים.
תכנון ופיתוח
באוקטובר 1948 ביקש צבא ארצות הברית מחברת פייפר מטוס קל לשימוש כללי, לאימון ולסיור, בדומה למטוסי הפייפר J-3 קאב ששירתו בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה ושימשו באותם תפקידים. בינואר 1949 הגישה פייפר את הצעתה, דגם שנקרא PA-19, מכיוון שהסימול PA-18 נשמר, כאמור, לדגם המשופר של ה-PA-17. עם ביטול תוכנית השיפור של ה-PA-17 התפנה סימול זה, ומכיוון שפיתוח הדגם שהיה מיועד לצבא התקדם מאוד החליטה פייפר לנצל את התכנון המחודש וליצור דגם אזרחי על בסיס המטוס הצבאי, שייקרא מחדש PA-18. שני המטוסים הללו הונעו על ידי מנוע קונטיננטל C90-8. הגרסה הראשונה של המטוס האזרחי סומלה PA-18-90 סופר קאב. הסופר קאב שימר את המבנה של הדגמים הקודמים, שנקרא "סמרטוט וצינור" (rag and tube) - אריג מתוח על מסגרת צינורות ברזל. הדגם היה דומה מאוד לדגם הקודם, PA-11, אך בעל שיפורים רבים. נוספה בו מערכת חשמל, מדפים משופרים ומנוע בעל 108 כוחות סוס (115 בעת המראה). בצד גרסה זו ייצרה פייפר גריסה נוספת בעלת מנוע קונטיננטל ללא מדפים, עם מכל דלק שני בכנפיים כאופציה. מרחק ההמראה של מטוסי הסופר קאב היה כ-120 מטרים, ואורך מסלול הנחיתה הנדרש היה קצר עוד יותר, 91 מטרים (הודות למדפי הכנפיים). מטוסי פייפר קאב בגרסאות מתקדמות יותר נזקקו ל-61 מטרים בלבד לצורך המראה, הודות למנוע חזק יותר. גם עם הגידול במשקלן של הגרסאות המתקדמות נותרו מרחקי המראה והנחיתה קצרים מאוד.
בשנים שלאחר מכן ייצרה חברת פייפר דגמים בעלי מנועים חזקים יותר, בעלי 135 ו-150 כוחות סוס, וכמה גרסאות שיוצרו במספרים מצומצמים יותר בעלות מנועי 160 כוחות סוס ואף מנועי לייקומינג O-360 בעלי 180 כוחות סוס. בין הגרסאות השונות היו גם שינויים נוספים, ובהם הגדלת מייצב הגובה, התקנת מדפים בכנפיים והוספת כונס אוויר מעל כיסוי המנוע לקירור מערכת השמן, שמקומו שונה בגרסאות השונות.
הכנף, שהייתה בעלת עילוי גבוה והמנוע החזק הפכו את הסופר קאב למועמד מוביל להסבה למטוסים בעלי מצופים או מגלשיים. מטוסים אחרים הותאמו לנשיאת ציוד לריסוס אווירי. כאמור לעיל, צבא ארצות הברית גילה עניין במטוס והזמין יחידות רבות ממנו. הגרסה הראשונה של הדגם הצבאי, שהייתה בעלת מנוע 90 כ"ס, סומלה בצבא ארצות הברית L-18C. בדגם זה הותאם תא הטייס לנשיאת סייר אוויר בחלקו האחורי. הגרסאות הבאות של המטוס סומלו L-21A ו-L-21B. שימוש רב נעשה במטוס גם באזורים כפריים ולא מפותחים. במטוסים ששירתו אוזרים כאלה נעשו התאמות ושינויים רבים, ובשלב מסוים נדיר היה למצוא באותם אזורים מטוס סופר קאב מקורי, בצורה שבא יצא מבית החרושת. ההתאמות כללו הוספת את הגדלת תאי המטען אל תוך החלק האחורי של הגוף ואף התקנת תאים נוספים בתחתית הגוף ומעליו ואף מיכלי מטען חיצוניים, מכלי דלק נוספים ומוגדלים, כני נסע מוארכים כדי להגדיל את המרחק בין המדחף לקרקע, חיזוק קפיצי גלגל הזנב, הוספת מושב נוסעים שלישי בתא המטען והתאמת מחוללים ומתנעים קלי משקל. שינויים נוספים כללו את העברת הסוללות למיקומים שונים, כדי להוסיף משקל לחרטום ולאפשר המראה קצרה יותר; שינויים במבנה הזנב; מדפים מוארכים; שינויים שונים בקצות הכנפיים; מחוללי מערבולות קצה כנף הממוקמים בשפת ההתקפה שנועדו לשיפור הזרימה האווירודינמית על הכנף; שינוי מקומו של פנל האלקטרוניקה כדי למנוע התלקחות בעת התרסקות; ועוד. אחד השיפורים הבולטים נעשה בכן הנסע, בו נוספו צמיגים ייחודיים - גדולים, רכים, בעלי לחץ אוויר נמוך, שנועדו לרכך נחיתות במשטחים קשים זרועי אבנים וסלעים, ולמנוע שקיעה בחול או משטחים רכים דומים.
ה-PA-18 הראשון נבנה בלוק הייבן, בפנסילבניה, בנובמבר 1949; האחרון נבנה 33 שנים לאחר מכן, בנובמבר 1982. בסך הכל יוצרו 10,326 יחידות במהלך תקופה זו. לאחר הפסקת ייצור הסופר-קאב בחברת פייפר בשנת 1981 החלו מספר חברות לייצר גרסאות זהות או דומות של המטוס, בהן הטופ קב (CC-18) של חברת קב קרפטרס וההאסקי (A1) של חברת אוויאט.
בחיל האוויר הישראלי
16 מטוסי PA-18, מגרסה PA-18-95, בעלי מנוע 95 כוחות סוס, נרכשו על ידי ישראל ב-1950 ונכנסו לשירות בחיל האוויר הישראלי. ב־2 במארס 1954 השתתפו שבעה מטוסי פייפר במבצע שנונית, והדגימו את יכולתם לנחות במנחתים מאולתרים וקצרים מאוד. ב-1954 נרכשו מטוסי פייפר סופר קאב נוספים, בגרסה PA-18-135, בעלי מנוע 135 כוחות סוס ששודרג מאוחר יותר למנוע 150 כוחות סוס. לקראת מבצע קדש נרכשו מטוסים מגרסה PA-18-150, עם מנוע 150 כ"ס זהה. שישה מן המטוסים הללו השתתפו ב-12 ביוני 1955 במבצע ירקון.
במבצע קדש הופעלו מטוסי פייפר סופר קאב כמטוסי סיור, קישור ותובלה קלה. אלוף פיקוד דרום, אסף שמחוני, נהרג בתאונה כאשר מטוס פייפר בו טס נסחף מזרחה והתרסק בשטח ירדן בלילה שלאחר המבצע, יחד עם סגן-אלוף והטייס. שני טייסי פייפר זכו בעיטורים על מעשיהם במלחמה. לאחר מבצע קדש נרכשו 56 מטוסים נוספים.
גם במלחמת ששת הימים שימשו המטוסים למטרות אלו, ואף חומשו במקלעים. לאחר שחיל האוויר הצטייד במטוסים חדישים יותר למטרות סיור, הועברו מטוסי הסופר קאב לשמש כמטוסי האימון הבסיסי של בית הספר לטיסה. המטוסים שימשו בתפקיד זה עד ליציאתם משירות ב-5 ביוני 2003 והחלפתם במטוסי גרוב G-120A, "סנונית".
נתונים כלליים
נתונים לגרסה PA-18-150
יונדאי i30 פאסטבק N
יונדאי i30 פאסטבק N (באנגלית: Hyundai i30 Fastback N) היא מכונית ספורט במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי יונדאי N בין השנים 2018 ל-2020. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2018.
היא מהווה כגרסת הספורט לגרסת הסדאן של יונדאי i30. בשנת 2020 עצרה יונדאי N את הייצור שלה עקב מכירות איטיות.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-250 כ"ס ב-6,000 סל"ד או 275 כ"ס. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.4 או 6.1 שניות והמהירות המרבית עומדת על 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 14.2 ק"מ לליטר.
האופוזיציה הרוסית
האופוזיציה הרוסית או האופוזיציה לפוטין הוא כינויה של תנועת ההתנגדות לממשלתו של הנשיא ולדימיר פוטין ברוסיה בין מפלגות האופוזיציה הפרלמנטרית בדומה הממלכתית לבין ארגוני האופוזיציה השונים שאינם האופוזיציה הממסדית. בעוד הראשונים נתפסים ברובם כנאמנים פחות או יותר לממשלה ולפוטין, האחרונים מתנגדים לממשלה ובעיקר אינם מיוצגים בגופים ממשלתיים. המפלגות הגדולות הנחשבות לחלק מהאופוזיציה הלא-ממסדית הם יאבלוקו ומפלגת החופש העממי, יחד עם מפלגת רוסיה של העתיד הלא רשומה. קבוצות אופוזיציה בולטות אחרות כללו את המועצה לתיאום האופוזיציה הרוסית (2012–2013) ורוסיה האחרת (2006–2011) וכן ארגונים לא ממשלתיים שונים.
רקע
מרבית ארגוני האופוזיציה שאינם תלויים בקרמלין נתקלים בחוק מגביל בנושא מפלגות פוליטיות, סירובים לרישום על ידי משרד המשפטים, צנזורה בתקשורת ההמונים ובעיקר בערוצי טלוויזיה פדרליים. לדברי ולדימיר ריז'קוב, "בארבע השנים האחרונות (כלומר משנת 2007) מסיבה" פורמלית זהה "נדחו רישום של תשע מפלגות פוליטיות - משמאל לימין. ולא נרשמה אף מפלגה חדשה. ברוסיה המודרנית זה לא אפשרי".
כתב הגרדיאן לוק הארדינג ציין כי במהלך שנות האלפיים לאומנים רוסים וקבוצות אולטרה-לאומניות היו אולי האופוזיציה הימנית המשמעותית ביותר לממשלת פוטין.
מאז 2012 על המפגינים בעד בחירות הוגנות הוחל המונח "האופוזיציה של הסרט הלבן", כאשר הם ענדו סרטים לבנים כסמל.
פעולות האופוזיציה
הפצת דיווחים נגד פוטין: האופוזיציה הרוסית ובייחוד אלכסיי נבלני פרסמו כמה דיווחים על הנשיא שנועדו לערער את המוניטין שלו.
בנוסף, נערכות סדרות קטנות יותר של פעולות. לדוגמה, במוסקבה באביב 2012 נערכה סדרה של פלאש מוב בכינוי "הכיכר הלבנה", כאשר מפגינים עברו בכיכר האדומה עם סרטים לבנים, בסוף האביב והקיץ, הם ארגנו את צעדות מחאה כסולידריות עם אסירים פוליטיים.
השתתפות בבחירות
כמה מאנשי האופוזיציה, למשל, רב-אמן השחמט גארי קספרוב, אמרו כי אין בחירות ברוסיה של פוטין, וכי השתתפות בהליך המכונה "בחירות" רק נותנת לגיטימציה למשטר.
מצד שני, חלק קטן מהליברלים (כמו מפלגת "הבחירה הדמוקרטית") רואים בבחירות את הכלי העיקרי להשגת יעדיהם הפוליטיים. האופוזיציה הממסדית תומכת גם בהשתתפות בבחירות.
אסטרטגיה-31
אסטרטגיה-31 הייתה סדרת מחאות אזרחיות לתמיכה בזכות לאספה שלווה ברוסיה שמובטחת בסעיף 31 לחוקה הרוסית. מאז 31 ביולי 2009 נערכו ההפגנות במוסקבה בכיכר טריומפאלניה ב-31 בכל חודש שבו 31 יום. אסטרטגיה 31 הונהגה על ידי הסופר אדוארד לימונוב ופעילת זכויות האדם ליודמילה אלכסייבה.
2011–2013 הפגנות נרחבות
החל מ-5 בדצמבר 2011, יום לאחר הבחירות לדומה, פרצו הפגנות פוליטיות מסיביות של אזרחים רוסים שלא הסכימו לתוצאות "הבחירות" הללו. הזינוק הנוכחי בעצרות האופוזיציה ההמוניות כונה בכמה פרסומים בשם "מהפכת השלג". העצרות הללו נמשכו במהלך הקמפיין לבחירת נשיא רוסיה ולאחר 4 במרץ 2012 בבחירות לנשיאות, בהן פוטין זכה רשמית בסיבוב הראשון. המפגינים טענו שהבחירות לוו בהפרות של חוק הבחירות והונאה נרחבת. אחת הסיסמאות העיקריות של רוב המוחים הייתה "בעד בחירות הוגנות!" וסרט לבן נבחר כסמל להפגנות. החל באביב 2012 נערכו צעדות של מיליונים. נאומי המשתתפים היו נגד פוטין ונגד הממשל.
להפגנה ב-15 בדצמבר 2012, יום השנה למחאה ההמונית נגד הבחירות, המארגנים לא הצליחו להסכים עם הרשויות וההשתתפות הייתה נמוכה מהמצופה. כמה אלפי אנשים התכנסו ללא כרזות בכיכר לוביאנקה במוסקבה והניחו פרחים על אבן סולובצקי.
המחאות ברוסיה (2017–2018)
סקר לבאדה במאי 2017 מצא כי 58% מהרוסים שנשאלו תמכו בהפגנות, ואילו 23% אמרו כי הם לא מסתייגים מהן.
הפגנות הפנסיה (2018)
מיולי 2018, כמעט בכל סוף שבוע, נערכו עצרות מחאה והפגנות נגד העלאת גיל הפרישה המתוכנן. אירועים כאלה התרחשו כמעט בכל הערים הגדולות ברחבי רוסיה, כולל נובוסיבירסק, סנקט פטרבורג ומוסקבה. אירועים אלה תואמו על ידי כל מפלגות האופוזיציה עם תפקידם המוביל של הקומוניסטים. גם איגודים מקצועיים וכמה פוליטיקאים בודדים (ביניהם נבלני) פעלו כמארגני המחאות.
בשל הכוונה להוריד את גיל הפרישה דרסטית דווח על צניחה בפופולריות של הנשיא ולדימיר פוטין וראש הממשלה דמיטרי מדבדב. ביולי 2018 רק 49% הודו כי יצביעו בעד פוטין אם הבחירות לנשיאות היו מתקיימות באותו הרגע (בזמן שבמהלך הבחירות במרץ 2018 הוא קיבל 76,7% תמיכה).
ההפגנות בשנת 2019
במחצית הראשונה של 2019 התקיימו כ-863 הפגנות ברחבי רוסיה.
מיולי 2019 החלו במוסקבה עצרות מחאה מתוך דרישה לאפשר למועמדי האופוזיציה להתמודד בבחירות לדומה העירונית של מוסקבה. העצרת שנערכה ב-20 ביולי הייתה הגדולה ביותר מאז 2012. העצרת ב-27 ביולי קבעה שיא במספר העצורים ואלימות המשטרה. עצרת מ-10 באוגוסט גברה על עצרת 27 ביולי, כשמקורות האופוזיציה מדווחים על 50–60 אלף משתתפים.
ההפגנות במחוז חברובסק (2020–2021)
ב-9 ביולי 2020 נעצר המושל הפופולרי של מחוז חברובסק, סרגיי פורגאל, שהביס את מועמד מפלגת רוסיה המאוחדת של פוטין בבחירות שנתיים קודם לכן אך הודח ונעצר במוסקבה. פורגאל נעצר 15 שנה לאחר פשעים לכאורה הואשם בהם. מדי יום מאז 11 ביוני נערכות הפגנות המוניות במחוז חברובסק לתמיכה בפורגאל. ב-25 ביולי 2020, לפי הערכות, עשרות אלפי אנשים השתתפו בעצרת השלישית הגדולה בחברובסק. ההפגנות כללו קריאות "החוצה עם פוטין!", "זה המחוז שלנו", "פורגאל היה הבחירה שלנו" או "בושה ל-LDPR" ו"בושה לקרמלין!".
בסקר של מרכז לבאדה שנערך בתאריכים 24 עד 25 ביולי 2020, 45% מהרוסים שנשאלו ראו את ההפגנות בחיוב, 26% הגיבו באופן נייטרלי ורק 17% ראו אותן באור שלילי.
2022: תנועת ההתנגדות לפלישה הרוסית לאוקראינה
בפברואר 2022 החלו הפגנות רבות ברחבי רוסיה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה ונגד משטר פוטין. בשלב הראשוני ההתנגדות הורכבה ממחאות שקטות יחסית, אך קמו גם יוזמות לפתוח במחאות אלימות נגד המשטר בעקבות השלכות הסנקציות שהוטלו על המדינה, במלחמה שרבים מהציבור הרוסי אינם תומכים בה.
עקרון ההחלפה של לוקאר
עקרון ההחלפה של לוקאר הוא עקרון בזיהוי פלילי שניסח הקרימינולוג הצרפתי דוקטור אדמון לוקאר, הטוען שכל מגע בין אובייקטים משאיר עקבות.
האופוזיציה הרוסית
כלי תקשורת
האופוזיציה הרוסית ובייחוד האופוזיציה הלא-ממסדית מפרסמת את מרבית תכניה באתרי אינטרנט ואמצעי התקשורת הידועים ביותר הם גם העיתון נובאיה גאזטה וערוץ הטלוויזיה הפרטי גשם (שב־2021 הוכרז על ידי הרשויות כ"סוכן זר", גוף שממומן על ידי גורמים מחוץ לרוסיה).
עקרון ההחלפה של לוקאר
העיקרון
לוקאר, שנחשב לאבי מדע הזיהוי הפלילי והקים את המעבדה הראשונה בהיסטוריה לזיהוי פלילי, קבע כי בכל מגע בין שני אובייקטים - יהיו חילופי חומרים ביניהם.
עיקרון זה היה הבסיס לתורת הזיהוי הפלילי. הוא קבע כי כל פושע מותיר אחריו בעל כורחו עקבות בזירת הפשע.
העיקרון נכתב בסדרת ספריו של לוקאר. הוא כתב :
ניסוח העיקרון גרם לשינוי משמעותי ביחס לזירת פשע, שהפכה למקום סטרילי המלא בראיות פוטנציאליות.
גמר מונדיאל 1978
גמר מונדיאל 1978 התקיים באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-25 ביוני 1978, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1978 היא נבחרת ארגנטינה, שניצחה את נבחרת הולנד, בתוצאה 3–1. הייתה זו הזכייה הראשונה בתולדותיה בגביע העולם, והיא הייתה לנבחרת השישית בהיסטוריה שזוכה בגביע.
ארגנטינה הובילה ראשונה במשחק משער של מלך שערי הטורניר, מריו קמפס, אך בדקות הסיום של המשחק כבש דיק נאנינחה את שער השוויון והוביל את המשחק להארכה. קמפס השלים צמד שערים והעלה את ארגנטינה ליתרון, ודניאל ברטוני כבש שער נוסף וקבע את תוצאת הסיום, 3–1 לארגנטינה.
ארגנטינה זכתה בטורניר כמארחת, והייתה החמישית לעשות זאת, אחרי (1930),  (1934),  (1966) ו (1974). לראשונה מאז מונדיאל 1958, הגיעו לגמר שתי נבחרות שטרם זכו בטורניר בעבר.
לשתי הנבחרות הייתה זו הופעה שנייה בגמר המונדיאל, אחרי הפסד בהופעתן הראשונה. ארגנטינה הפסידה בגמר המונדיאל הראשון בהיסטוריה לאורוגוואי (1930), והולנד הפסידה בגמר מונדיאל 1974 לגרמניה המערבית.
הולנד רשמה הפסד שני ברציפות בגמר המונדיאל, ובפעם השנייה נכנעה למארחת הטורניר והייתה לראשונה בהיסטוריה שמפסידה בשני משחקי גמר רצופים.
מפגשים קודמים
משחק זה היה המפגש השני בין הנבחרות בגביע העולם. בשלב הבתים השני במונדיאל 1974, הביסה הולנד את ארגנטינה בתוצאה 0-4, בדרכה לגמר המפעל.
הדרך אל הגמר
בשלב הראשון של הטורניר חולקו 16 הנבחרות המשתתפות לארבעה בתים, כששתי הראשונות מעפילות לשלב הבתים השני. בשלב זה, שמונה העולות חולקו לשני בתים, כשהראשונות בבית נפגשות למשחק הגמר.
נבחרת הולנד הוגרלה בשלב הבתים הראשון לבית ד', לצד נבחרות, ו. פיינליסטית המונדיאל הקודם החלה את הטורניר בניצחון חלק של 0-3 על איראן, שהיה היחיד שלה בשלב הבתים הראשון. אמנם, תיקו 0-0 מול פרו והפסד לסקוטלנד הספיקו להולנדים כדי להעפיל מהמקום השני, אחרי פרו שסיימה ראשונה בבית. בשלב הבתים השני פגשה הולנד במסגרת בית א' את שניצחה אותה במשחק גמר המונדיאל הקודם,  ו. הולנד הביסה את אוסטריה 1-5, ונפרדה בשוויון 2-2 מגרמניה. במשחק מול איטליה הוכרע הבית סופית, כשהולנד משלימה ניצחון שני בבית, 1-2, ומעפילה לגמר בפעם השנייה ברציפות.
שופט המשחק
סרג'ו גונלה האיטלקי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, רמון בארטו מאורוגוואי ואריך ליינמאייר האוסטרי, נבחרו לשמש כקוונים במשחק.
גונלה היה לשופט האיטלקי הראשון בהיסטוריה ששפט משחק גמר מונדיאל. גונלה הוא אחד משני שופטים בלבד בהיסטוריה ששפט גם במשחק גמר אליפות אירופה (שפט בגמר יורו 1976) וגם בגמר מונדיאל.
במהלך הטורניר גונלה שפט במשחק נוסף. היה זה המשחק מבית ג' בשלב הבתים הראשון בין ו, שהסתיים בשוויון 0–0.
עוזרי השופט שימשו גם הם כשופטים ראשיים במהלך הטורניר. בארטו שפט בניצחון על  3–1 בשלב הבתים הראשון, ובמשחקה של הולנד מול  בשלב הבתים השני (2–2). ליינמאייר שפט בהפסדה של הולנד ל בשלב הבתים הראשון (2–3).
לפני המשחק
עקב שלטון החונטה הצבאית בארגנטינה, בחר כוכב נבחרת הולנד יוהאן קרויף שלא להתייצב לטורניר, והנבחרת התייצבה למשחק בלעדיו, ועם מלך שערי הטורניר נכון לערב המשחק, רוב רנסנברינק, שכבש חמישה שערים. רנסנברינק היה אחד משבעה שחקני הולנד שפתחו בהרכב גם בגמר הטורניר הקודם, ארבע שנים קודם לכן. ארגנטינה, מלווה בקהל הביתי באצטדיון המונומנטל, הגיעה למשחק עם כוכב הנבחרת מריו קמפס ועם לאופולדו לוקה, שכבשו בטורניר ארבעה שערים.
עוד טרם נפתח המשחק, כבר התרחשו שני אירועים מעוררי מחלוקת. בתחילה איחרו הארגנטינאים לעלות אל כר הדשא ביותר מחמש דקות, כשהם מותירים את ההולנדים לחוות את הקהל הביתי העוין. כשעלו הארגנטינאים, החלו טענות מצידם כלפי השופט האיטלקי סרג'ו גונלה, בנוגע לחבישת גבס על ידו של ההולנדי רנה ואן דה קרקהוף, על אף שנחבש בצורה דומה במשחקים קודמים ללא כל התנגדות, מה שגרם להולנדים לאיים בירידה מהמגרש. בסופו של דבר החליט השופט לאלץ את ואן דה קרקהוף לחבוש חבישה נוספת על ידו, והמשחק יצא לדרך, על כר דשא עמוס קונפטי שנזרק על ידי אוהדי ארגנטינה.
מחצית ראשונה
כבר בדקות הפתיחה הגיעה הולנד להזדמנות מצוינת, אך נגיחה של ג'וני רפ חלפה סמוך לעמוד השער. מנגד, דניאל פסארלה, קפטן ארגנטינה, שלח כדור חופשי מסוכן ונמוך למרכז השער, אך שוער הולנד, יאן יונגבלוד, קלט את הכדור. כעבור מספר דקות פסארלה הגיע למצב נוסף, כשכדור שהוגבה מאגף ימין מצא אותו בתוך הרחבה, אך ממצב נוח הוא בעט מעל השער. הולנד מצידה היוותה יריב שקול במהלך דקות אלו, והגיעה למצב מצוין כשרפ קיבל כדור בתוך הרחבה ובעט בעוצמה, שוער ארגנטינה אובלדו פיליול הדף בקושי לקרן. מן העבר השני, מצב שלישי לפסארלה, שנגח קשתית מתוך הרחבה, הפעם יונגבלוד הדף לקרן. בדקה ה-38 נכבש השער הראשון במשחק. מריו קמפס קיבל כדור על סף הרחבה, פרץ פנימה ותוך כדי גלישה הכניע את יונגבלוד וקבע 1–0 לארגנטינה. מספר דקות חלפו, ומן העבר השני רנסנברינק קיבל כדור מטרים ספורים מהשער ובעט לפינה הקרובה, אך פיליול, עם הרגל, שוב הציל את נבחרתו.
מחצית שנייה והארכה
בתוך המחצית השנייה קיבלה ארגנטינה הזדמנות ממשית להכריע את המשחק. התקפה מתפרצת מאגף ימין מצאה את לאופולדו לוקה במרכז הרחבה, אך יציאה טובה של יונגבלוד מנעה מהארגנטינאי שער. שמונה דקות לסיום הצליחה הולנד להשוות. הגבהה מאגף ימין מצאה את הראש של השחקן המחליף, דיק נאנינחה, שנגח אל הרשת ושלח את המשחק להארכה לאחר 1–1 בתום 90 הדקות החוקיות. בדקה ה-90 בעט ההולנדי רובי רנסנברינק לקורה. לאחר רבע שעה שקולה ונטולת מצבים, בדקה האחרונה של החצי הראשון של ההארכה, קיבל קמפס כדור על סף הרחבה. תוך כדי תנועה הוא עבר שני שחקנים הולנדים וניצב מול יונגבלוד. הבעיטה של קמפס נהדפה על ידי השוער ההולנדי, אך הכדור חזר אליו, והפעם כשיונגבלוד מאחוריו, ושני שחקני ההגנה ההולנדים מאחרים בחילוץ הכדור, הצליח קמפס לדחוק פנימה ולקבוע 2–1 דרמטי לארגנטינה בתוך ההארכה. השער השני של קמפס במשחק היה השישי שלו בטורניר, מה שזיכה אותו בתואר מלך השערים של הטורניר. חמש דקות לסיום, בסיום התקפה מהירה של קמפס שכללה חילופי מסירות מהירים עם דניאל ברטוני, מצא את עצמו ברטוני מול השער, והוא כבש את השער שחתם את התוצאה, 3–1 לארגנטינה שזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה, לעיני הקהל הביתי. השופט גונלה שרק לסיום ואסף את הכדור, הקפטן דניאל פסארלה הניף את הגביע העולמי.
שופט: סרג'ו גונלה קוונים: רמון בארטו,  אריך ליינמאייר
בחירות בשיטה הרובנית
בחירות בשיטה הרובנית (או הרובית) הן בחירות שהזוכה בהן זוכה באופן מוחלט בתפקיד ויריבו אינו זוכה בדבר.
השיטה הרובנית גורמת בדרך כלל למיעוט מפלגות בפרלמנט, דבר המקנה יציבות שלטונית, שכן יצירת קואליציות, בשונה מבחירות בשיטה היחסית, היא פשוטה יותר. לעומת זאת, השיטה הרובנית מהווה מכשול בפני ביטוי דעות המיעוט וייצוג דעות שונות, מונעת פלורליזם פוליטי ופוגעת בעיקרון הייצוג. בחירות בשיטה זו מתקיימות במדינות רבות, הבולטות שבהן: ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה והודו.
שיטת הרוב הפשוט
לפי שיטה זו המועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר נשלח לפרלמנט, ללא התייחסות לשאר קולות הבוחרים שניתנו למתחריו. שיטה זו נהוגה לדוגמה בבחירות לפרלמנט של הממלכה המאוחדת, שם בכל מחוז בחירה נבחר המועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר.
שיטת הרוב הפשוט מסייעת לצמצם את מספר המפלגות, כיוון שהמפלגות הגדולות מתחזקות והקטנות נבלעות בתוכן, אך היא גורמת לעיוות בבחירות מאחר שהייצוג בפרלמנט אינו משקף בהכרח את קולות הבוחרים והייצוג נקבע על פי התוצאות בכל אזור בנפרד ולא על פי סך כל הקולות שקיבלה המפלגה במדינה. לפעמים מפלגה שנתמכת על ידי מיעוט של מצביעים יכולה לקבל את הרוב בפרלמנט כי מצביעיה מרוכזים באזורים מסוימים. ולכן שיטה זו מתאימה לחברה הומוגנית ולא לחברה מרובת שסעים וקונפליקטים.
שיטה זו מקובלת בבחירות הנערכות במתכונת אזורית חד נציגית, המדינה מחולקת לאזורים כמספר המושבים בגוף הנבחר. בכל אזור נבחר נציג אחד בלבד, האמור לשמש איש קשר בין האזור שממנו נבחר לבין השלטון ולקיים מגע הדוק עם הבוחרים.
שיטת הרוב המוחלט
לפי שיטה זו על המועמד להיבחר לפחות ב-50 אחוז מהקולות (רוב מוחלט). שיטה זו מבוססת על עקרון הצבעות חוזרות עד שמועמד אחד זוכה. אם אף רשימה או מועמד לא עבר את מחסום הרוב המוחלט מקיימים התמודדות חוזרת בין המועמדים או הרשימות שזכו במקום הראשון והשני (לרוב מספרם הוא שניים, ואכן נפוצה האמירה כי ההתמודדות החוזרת נערכת רק בין שני מועמדים, אך במקרה של תיקו במקום הראשון או השני, כל המועמדים שזכו במקום זה מתמודדים). בשיטה זו המועמד שניצח זוכה לתמיכה נרחבת מהציבור.
דוגמה היא הבחירות לנשיאות בישראל בהן נדרש רוב של חברי הכנסת לבחירה (61 חברי כנסת מתוך 120). החל מהסיבוב השלישי המועמד בעל מספר הקולות הנמוך ביותר לא מתמודד בהצבעות הנוספות.
שיטת האחוז המינימלי
לפי שיטה זו נבחר המועמד שקיבל רוב פשוט ובלבד שקיבל מעל אחוז מסוים מן הקולות שנקבע בחוק. שיטה זו נהוגה בין השאר בבחירות לראשי הרשויות המקומיות בישראל. בבחירות אלה נבחר המועמד שקיבל את המספר הגדול ביותר של קולות ובלבד שזכה ל-40% לפחות מן הקולות הכשרים. אם אין מועמד כזה נערך סיבוב נוסף של בחירות בין שני המועמדים שקיבלו את המספר הרב ביותר של קולות כשרים.
שיטת הבחירות הרובנית בישראל
מדינת ישראל היא חברה הטרוגנית מפולגת ומלאת שסעים וקונפליקטים, לכן בבחירות בישראל חשוב לתת דגש על עקרון הייצוג כדי שקבוצות שונות באוכלוסייה לא ירגישו מקופחות וחסרות ייצוג בשלטון. לכן כדי לשמור על קונצנזוס בעם מונהגות בישראל בחירות בשיטה היחסית שנותנת דגש לעיקרון הייצוג ודואגת שלכל מפלגה יהיה ייצוג בהתאם לכוחה האלקטורלי. לכן כבר עם קבלת ההחלטה על שיטת הבחירות לאספה המכוננת – היא הכנסת הראשונה – התעורר ויכוח בין מצדדי השיטה היחסית שהייתה נהוגה בבחירות למוסדות היישוב עוד בטרם העצמאות, לבין מתנגדיה ולבסוף נקבע ששיטת הבחירות תהיה השיטה היחסית.
מאז שנות ה-50 עלו מדי פעם הצעות לשינוי שיטת הבחירות הארצית-היחסית הנהוגה בישראל לשיטה במתכונת רובנית. מטרת ההצעות הייתה להביא להקטנת מספר המפלגות, או לשפר את מצבן האלקטורלי של מפלגות מסוימות. בין ההצעות שהועלו: