cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליאור בירקאן
1982
לאליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 הגיעה בירקאן חולה ולמרות זאת היא זכתה ב־3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:21.33 דקות, לפני איה קופילביץ' ויונת לב. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:32.94 דקות, אחרי העולה החדשה מדרום אפריקה שחיינית מכבי תל אביב לוריין רוזובסקי (2:29.60 דקות) ולפני יונת לב (2:34.48 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.92 דקות, אחרי רובינשטיין (1:06.45 דקות) ולפני איה קופילביץ' (1:09.47 דקות).
1983
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, סיימה בירקאן במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:09.28 דקות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:28.36 דקות.
בתחרות "שמונה האומות", בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיימה בירקאן במקום השישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 5:15.41 דקות, במקום השביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.86 דקות, במקום השביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.88 דקות ובמקום השביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:30.10 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום השמיני במשחה ל-4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 4:39.12 דקות ביחד עם נוגה ויזל, רובינשטיין ורותם גרטל ובמקום השמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.30 דקות, ביחד עם רובינשטיין, גרטל וענת עדות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה בירקאן ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.96 דקות, לפני עירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (1:10.74 דקות) ותמר הראל מהפועל עמק חפר/נתניה (1:14.12 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:32.69 דקות, לפני נוגה ויזל שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 2:33.77 דקות וענת עדות (2:36.14 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:25.03 דקות, לפני נוגה ויזל (5:33.13 דקות) וגליה פינצ'י מהפועל ימק"א ירושלים (5:39.28 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.32 שניות, אחרי מוניוז (28.55 שניות) וגרטל (28.74 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.11 דקות, אחרי רובינשטיין (1:01.45 דקות) ומוניוז (1:01.73 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.49 דקות, אחרי רובינשטיין (1:06.96 דקות) ורותם פורת מהפועל בני שמעון (1:09.26 דקות).
1984
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1984 בשל מחלה, השתתפה וזכתה בירקאן במדליית ארד, במשחה אישי אחד ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.10 דקות, אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (1:07.10 דקות) ורותם פורת (1:09.28 דקות).
1985
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה בירקאן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.97 דקות, אחרי עירית גלוסקינוס (1:11.66 דקות) ולפני ליאורה ארז (1:13.39 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים.
השגים בתחרויות שחייה לוותיקים
בשנים האחרונות ארגנה, אימנה והשתתפה בירקאן בתחרויות שחייה לוותיקים. היא מחזיקה בשיאי ישראל רבים לוותיקים בגילאים השונים. בשנת 2008 דורגה בירקאן במקום השמיני באירופה לגילאי 45–49 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:14.01 דקות (בריכה של 25 מטר).
בשנים 2010–2019 ניצחה בירקאן בכל תחרויות שחייה במים פתוחים (31) בהן השתתפה, והמשיכה להתחרות ולנצח גם כשהייתה חולה. התחרות האחרונה שבה היא השתתפה הייתה משחה עמק חפר (2.5 ק"מ) שנערך ב-8 בנובמבר 2019, כחצי שנה לפני מותה.
מותה
ב-22 במאי 2020 נפטרה לאחר מאבק ממושך של כשלוש שנים במחלת הסרטן.
תארים והישגים
בשנת 1980 זכתה בירקאן בתואר שחיינית השנה של ישראל.
אולר
אורך להבי האולר יכולים לנוע בין 2 ס"מ עד 30 ס"מ; אורך להב טיפוסי הוא 5–15 ס"מ.
אולרים הם כלים רב שימושיים, וניתן להשתמש בהם למטרות רבות, כגון חיתוך מזון, פתיחת מעטפות, חיתוך חבלים, ואף ככלי להגנה עצמית. רבים מהאולרים מאובזרים, בנוסף לסכין, גם בכלים אחרים כגון מספריים, פותחן בקבוקים ופחיות, חולץ פקקים, פצירה ועוד.
המילה אולר נזכרת לראשונה בלשון חכמים אך לא ברור מה מקורה.
היסטוריה של האולר
הלהבים המתקפלים הראשונים יוצרו על ידי נפחים אירופאים באמצע המאה ה-18 והם שימשו ככידונים מתקפלים על תותחים ומרכבות. באמצע המאה ה-19, נוצרו הדוגמאות האמיתיות הראשונות של אולרים. ובדיוק כמו היום, היו מגוונים בדגמים ובאיכות. בעוד שחלקם היו סכינים קלאסיות עם ידיות עץ ולהבי ברזל, אחרים היו קלאסיים ויקרים יותר, עם חיזוקים מסגסוגת כסף וידיות איילים.
במהלך המאה ה-19, ייצור האולר נעשה נפוץ יותר. אומנים צרפתים, ספרדים ואמריקאים החלו כולם להתחרות עם הקישוטים הייחודיים שלהם ושימושים מעשיים חדשים. מלבד השימוש ככלי וכלי נשק, האדמירל הצרפתי d’Estaing השתמש בסכינים שנעשו במיוחד בספינתו שיכולים לשמש גם כסכו"ם.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, ייצור האולרים נעשה מתועש. מה שהביא למגוון רחב של דגמים שונים ולעלות נמוכה יותר, מה שהפך את הסכינים הללו לפופולריים עוד יותר.
בשנות ה-50, האולרים היו נפוצים בכל מקום. יצרנים ברחבי העולם מכרו את הדגמים שלהם, בעיקר פרסמו אותם כאולרי כיס מעולים עבור חקלאים, ציידים וחוואים שזקוקים לכלי חיצוני קומפקטי, מהיר ורב-תכליתי.
בעוד שבאמריקה Schrade היה היצרן המוביל של האולרים, חיילים שהגיעו מאירופה הביאו סוויץ' איטלקי אטרקטיבי בשם סטילטו. קונים אמריקאים היו מסונוורים מההמצאה האיטלקית הזו בדיוק בגלל שהיא לא הייתה מעשית כמו הדגמים האמריקאים. במקום להב חיתוך חד, סטילטו תוכנן כנשק התקפה - מחודד ומאיים.
עם זאת, ב-1950 העיתון היומי האמריקאי הפופולרי Women's Home Companion פרסם מאמר בשם "הצעצוע שהורג". האולרים הוגדרו כאשם העיקרי בבעיה עם עליית רמות הפשיעה שיצאה מכלל שליטה. מחבר המאמר ג'ק האריסון פולק תיאר את האולרים כמסוכנים כמו אקדחים ואמר שהם נועדו לאלימות ולשימוש על ידי חברי כנופיה.
לא עבר זמן רב עד שאחרים קפצו על העגלה והצטרפו לתעמולה נגד אולרים, במהלך שנות ה-50, פרסומים רבים אחרים פרסמו מאמרים בגנות אולרים ככלי נשק מרושעים, קטלניים וקראו לחוקים חדשים שיאסרו על השימוש בהם.
אולר בחוק
בניגוד לסכין, אולר הוא לרוב מכשיר המותר לנשיאה מבחינה חוקית. לעיתים, קיימות מגבלות שונות על גודל הלהב, ותכונות אחרות, כגון היכולת לנעול את הלהב כאשר הוא פתוח, כדי להבטיח שלא יוכל לשמש ככלי נשק מסוכן.
בחוק הישראלי נשיאת אולר מותרת. אולר מוגדר כסכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע. למרות זאת, יש איסור לשאת אולר במקומות כגון מוסדות חינוך, בתי אוכל, מועדונים, אולמי משחקים, מגרשי ספורט ומקומות בהם נערכים מופעים.
מופע הארנבות של ד"ר קספר 2
מופע הארנבות של ד"ר קספר 2 הוא שמו המקובל של אלבומה השני של מופע הארנבות של ד"ר קספר שיצא בחורף 1994. האלבום שנעדר שם רשמי זכה לכינויים שונים כמו "מופע הארנבות 2", "הכחול" (בשל עטיפתו), "קספר השני" ו"שילה". האלבום שהוא אלבום קונספט כשל מסחרית, אך כעבור מספר שנים זכה לעדנה והכרה מחודשת עד שהודפס לבסוף מחדש.
סיפור האלבום
האלבום הוא אלבום קונספט המספר את סיפורה של שילה, בחורה שככל הנראה צורכת סם הזיה ומצויה עתה ב"טריפ". במהלך שירי האלבום מטיילת שילה בנבכי התת-מודע שלה, בזירות הנעות בין הפסיכדלי לקסום, כמו יערות, טירות וחופי ים, ופוגשת בהן שלל דמויות דמיוניות, כמו שדרן רדיו בשם ג'ו, ג'יף, אהובים מעברה ואחרים. עם תום האלבום מתעוררת שילה מחלומה. בראיון שנערך עם הלהקה, סיפרו חבריה כי שמעו לסיפור האלבום מספר פירושים, אך אף אחד מהם לא נגע "בזה בדיוק".
בשנת 1994 הקדיש פנזין הקומיקס "סטיות של פינגווינים" את אחת ממהדורותיו לאלבום וניסה להביא בה את סיפורה של שילה. עוד לפני שעלה הרעיון להכניס את סיפורה של שילה בפנזין, ניסו הקספרים לעבד אותו לסרט, אך שני הניסיונות עלו בתוהו.
הפקת האלבום
את האלבום הפיק דודי לוי שהפיק גם את אלבומה הראשון של הלהקה. זהו האלבום היחיד מאלבומי הלהקה שבכתיבתו השתתפו גם איציק רייזנברג וצביקה כהן. רייזנברג אף כתב, הלחין ותרם את קולו לשיר "סאן שיין שלי", וכהן כתב, הלחין ותרם את קולו לשיר "לעולם תמיד הים".
הלהקה סיפרה שלאחר ההצלחה המסחררת של אלבומם הראשון, הם ביקשו להגיע למקום רציני יותר והתוצאה הייתה אלבומם השני. בראיון מ-1994 אמר שי להב סולנה של הלהקה, שבתחילת העבודה על האלבום במהלך שהייתם באולפן ההקלטות, הם קיבלו הודעה על מותו של קורט קוביין, סולן להקת נירוונה, ו"אולי בגלל זה האלבום היה נשמע קצת כמו שהוא."
יציאה ותגובות לאלבום
האלבום שכמו קודמו מ-1993 יצא ללא שם, נחשב לפחות "קומניקטיבי" ולמורכב יותר מקודמו. מהאלבום יצאו 4 סינגלים להם נוצרו גם קליפים - "רדיו ג'ו", "אהובתי השונה", "ימות הקיץ" (שצולם, בוים ונערך על ידי חברי הלהקה) ו"אדום".
זמן קצר לפני צאת האלבום קיימה הלהקה הופעה אקוסטית מיוחדת במועדון ה"הארד-רוק קפה" בתל אביב וביצעה בה שירים ספורים מהאלבום שבדרך.
תגובת מעריצי הלהקה לאלבום הייתה ברובה שלילית ומבחינה מסחרית האלבום כשל.
הוצאה מחדש
בשנים שחלפו מאז התפרקותה של הלהקה החלה התעניינות מחודשת בשני אלבומיה "הכושלים" של הלהקה, אלבום זה ואלבומם הבא "הו הו". לאחר הגשת מספר עצומות להוצאה מחודשת של האלבום השני, הוא הודפס לבסוף מחדש.
קארל בילדט
נילס קארל דניאל בילדט (בשוודית: Carl Bildt; נולד ב-15 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1991–1994. עמד בראש המפלגה השמרנית בין השנים 1986–1999 וכיהן כשר החוץ של שוודיה בשנים 2006–2014.
בין פעולותיו הבינלאומיות הבולטות של בילדט נמנות גישור במלחמות הבלקן, כהונה כשליח מיוחד של האיחוד האירופי ליוגוסלביה לשעבר החל מיוני 1995 וכהונות כיושב ראש משותף מטעם האיחוד האירופי בהסכם דייטון וכנציג העליון של האו"ם בבוסניה והרצגובינה מדצמבר 1995 עד יוני 1997, בסמוך לסיומה של מלחמת בוסניה. בין השנים 1999–2001 שירת כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לחבל הבלקן.
תחילת דרכו
נילס קרל דניאל בילדט נולד ב-1949 בהלמסטאד, האלאנד, בן למשפחת אצילים ממוצא נורווגי-דני-שוודי, שהתיישבה מזה זמן רב במחוז בוהוס. גיליס בילט, סבו של סבו כיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1889-1886 האב, דניאל (2010-1920) היה קצין (מייג'ור) בגדוד האלאנד לשעבר של הצבא השוודי וכיהן כמנהל הלשכה לחינוך של ההגנה האזרחית. הוא נשא לאשה בשנת 1947 את קרסטין אנדרסון-אלוו. לבילדט אח צעיר בשם נילס.
בילדט למד באוניברסיטת סטוקהולם אך לא סיים את חובותיו האקדמיים. בתחילת שנות ה-70 כיהן כראש התאחדות הסטודנטים השוודים הקונסרבטיבים-ליברלים, ארגון סטודנטים ימין-מרכז. בילדט תמך בפרויקט האיחוד האירופי והצטרף לתנועת הנוער "Young European Federalists" כדי להראות את מחויבותו לרעיון. בהמשך מונה לסגן הנשיא של הקבוצה השוודית בתנועה.
בילדט נבחר לראשונה לפרלמנט השוודי בבחירות של 1979 ושירת כמזכיר המדינה לתיאום מדיניות בממשלה שהוקמה. היה לראש המפלגה השמרנית ב-1986. ב-1991 הסוציאל-דמוקרטים הפסידו לקואליציה בת 4 מפלגות בהנהגת בילדט.
ראש ממשלה
ב-4 באוקטובר 1991 מונה בילדט לראש ממשלת שוודיה והיה לראש הממשלה הקונסרבטיבי הראשון מזה 61 שנה. מדיניות הממשלה שלו התרכזה בליברליזציה ורפורמה בכלכלה השוודית והפיכתה של שוודיה לחברת האיחוד האירופי. המדיניות יצרה דיון ציבורי בשאלת קבלת אמנת האיחוד האירופי, אף על פי שהחלו לעסוק בנושא עוד בשנה האחרונה לכהונת הממשלה הסוציאל-דמוקרטית. בילדט חתם על קבלת האמנה בפסגת האיחוד האירופי בקורפו שביוון, ב-23 ביוני 1994.
תקופה הכהונה הושפעה ממשבר כלכלי חריף. בנובמבר 1992 המשבר הגיע לשיאו כששוודיה נטשה את מנגנון שער החליפין האירופי ונתנה לשער הקרונה לעלות, לאחר שהגנה על שער החליפין הקבוע במחיר גבוה מאוד. ההגנה על הקרונה הביאה לביקורת מצד חלק מהציבור. במהלך המשבר נערך משא ומתן לצמצום חירום עם הסוציאל-דמוקרטים. האמצעים שננקטו עזרו לצמצום החוב הציבורי בשנים 1994 ו-1995 וייתכן שגם תרמו להחזרת הצמיחה בשנים העוקבות.
מלחמות הבלקן
לאחר סיום כהונתו כראש ממשלה החל בילדט לפעול כמתווך במלחמות הבלקן והיה לשליח מיוחד של האיחוד האירופי ליוגוסלביה לשעבר החל מיוני 1995, יושב ראש משותף בוועדת השלום בדייטון בנובמבר 1995 ולנציג העליון של בוסניה והרצגובינה מדצמבר 1995 עד יוני 1997 מיד בסיום מלחמת בוסניה. בין השנים 1999–2001 כיהן כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לבלקן.
בילדט הוכרז כאישיות בלתי רצויה במספר מדינות בשל התבטאויות שלו כנגד ממשלות אחדות. בין ההתבטאויות נמנות התבטאות בקרואטיה, שם "איבד את האמינות הנדרשת עבור תפקיד של מתווך לשלום" כיוון שטען שנשיא קרואטיה לשעבר פרניו טוג'מן אשם בפשעי מלחמה.
קוסובו הכריזה חד צדדית על עצמאות מסרביה ב-17 בפברואר 2008, ללא הסכמת וועדת הביטחון של האו"ם. שוודיה הכירה בה ב-4 במרץ 2008 וב-8 במרץ 2008 בילדט היה לשר החוץ הראשון שביקר רשמית בקוסובו מאז הכריזה על עצמאותה.
שר חוץ
ב-6 באוקטובר 2006 בילדט מונה לשר החוץ בקבינט של פרדריק ריינפלט. המינוי היה מהלך מפתיע כיוון שבילדט כיהן בעבר הן כראש ממשלה והן כיו"ר המפלגה השמרנית. יתר על כן, בילדט וריינפלט לא הסתדרו היטב בעבר. הוא מונה מחדש למשרה לאחר בחירות 2010.
מחלוקות וביקורות
מפלגות האופוזיציה, פוליטיקאים ועיתונאים העלו ספקות באשר להתאמתו של בילדט לתפקיד שר החוץ של שוודיה בשל עמדתו האישית לגבי עניינים בינלאומיים וכן פעילותו הפרטית כאיש עסקים בעל עניין בחברת הגז הרוסית "גזפרום" ובחברת הנפט השוודית "לונדין פטרוליום".
פעילותה של לונדין פטרוליום בסודאן
בילדט מונה לדירקטור חברת לונדין בשנת 2000. בשנת 1997 יצרה לונדין תאגיד, בשיתוף עם החברות "Petronas Carigali Overseas Sdn Bhd" המלזית, "OMV (Sudan) Exploration GmbH" האוסטרית ו-"Sudapet Ltd" (שבבעלות ממשלת סודאן) על הסכם זיכיון לכריית נפט. התאגיד של לונדין הואשם בכך שהיה מעורב בעקיפין בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שבוצעו בידי ממשלת סודאן בשטח הזיכיון וכוללים בין היתר תקיפות אזרחים, אונס, ביזה, שריפת אמצעי הישרדות וכפיית מעבר באופן אלים. אף על פי שההאשמות גובו בדו"ח מיוחד של האו"ם וחקירה מטעם ממשלת קנדה, בילדט ניצח בוויכוח הציבורי בשוודיה ואיפשר ללונדין להמשיך בפעילותה בסודאן. ביוני 2010 הקואליציה האירופאית לנפט בסודאן פרסמה דו"ח בשם "Unpaid Debt" שטען שבילדט קשור בעקיפין לפשעי המלחמה שבוצעו. חברת הנפט השוודית הכחישה שעשתה כל פשע, אך התובע הציבורי בשוודיה פתח בחקירה פלילית לאחר שלמד את הדו"ח. בעקבות החלטת התובע הציבורי, חברי פרלמנט מהאופוזיציה בשוודיה דרשו מבילדט להתפטר אך הוא סירב. בדו"ח שפרסם, הטיל משמר זכויות האדם אחריות לפשעים שבוצעו על חברת הנפט לונדין וטען שלא נעשתה הגליה בכפייה של תושבים מאזור הזיכיון עד שנת 1998, השנה שבה לונדין ביססה את עצמה בסודאן.
מלחמת בוסניה
בילדט התנגד להתערבות צבאית וביקר את ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט תאצ'ר, שקראה ב-1993 לנאט"ו להתערב כנגד הכוחות הסרביים בוסניים. הוא גם ספג ביקורת על פעילותו כמתווך במלחמת בוסניה והואשם בכך שבמהלך כהונתו כראש ממשלה התעלם מהטיהור האתני ורצח העם שביצעו הכוחות הסרבים-בוסנים כנגד אזרחים קרואטים ובוסניאקים. הסאנדיי טיימס תיאר את בילדט ומנהיגים אירופאים אחרים כ"רובוטים גמדיים פוליטיים" ואת הקבלה שלהם את רצח העם המתחולל כ"מבישה".
לאחר מינויו לשליח מיוחד של האו"ם ליוגוסלביה הואשם באדישות כלפי הטבח בסרברניצה, בו נרצחו מעל 8000 בוסניאקים. ממשלות בעולם ביקרו את בילדט על חוסר אפקטיביות ועל כך שהוא קשור מדי לסרבים בבוסניה וסרביה. עוד הואשם שבמהלך פגישה ב-15 ביולי 1995 בבלגרד עם נשיא סרביה סלובודן מילושביץ' ומפקד הצבא הסרבי-בוסני ראטקו מלאדיץ' לא הזכיר את רצח העם המתרחש.
לאחר שחרורה המוקדם של פושעת המלחמה ביליאנה פלאבשיץ' מהכלא השוודי ב-2009, דווח לוועדת החוקה השוודית כי בילדט אינו מוסמך לקחת חלק בהחלטה כזו. בילדט הואשם במעורבות אישית במקרה וקשר אישי קרוב לפלאבשיץ'. בילדט העיד לטובת פלאבשיץ' במשפטה בהאג ב-2002 ושיבח את פעולותיה טרום המלחמה.
המזרח התיכון
ב-8 באפריל 2008, במהלך ביקורו בישראל וברשות הפלסטינית, התראיין בילדט לרדיו הממלכתי השוודי שם השיב לשאלה האם ניתן להגיע להסכם שלום ללא מעורבות חמאס, שנותר תחת חרם בינלאומי. בתגובה ענה בילדט שממשלה של הפת"ח מהצד הפלסטיני תוכל לעשות שלום ללא החמאס, בדיוק כמו שהצד הישראלי יוכל לעשות שלום בלי נתניהו, שהתנגד כמו חמאס לפתרון שתי המדינות. גורמים ישראלים גינו את ההשוואה ותיארו אותה כ"חוסר הבנה בענייני המזרח התיכון" ו"שערורייה", בשל ההשוואה בין נתניהו והחמאס כגורמים שווים.
ב-2009 פרסם העיתון השוודי "אפטונבלאדט" תחקיר לפיו ישראל, באמצעות צה"ל, הורגת פלסטינים לצורך סחר באבריהם ("קציר איברים"). שגרירת שוודיה בישראל גינתה את הכתבה אך בילדט שכיהן כשר החוץ השוודי התנער מהגינוי. בילדט ציין שאינו מוכן לגנות את העיתון בשל חופש הביטוי.
המלחמה בדרום אוסטיה
לאחר סיום המלחמה בדרום אוסטיה כתב בילדט בבלוג שהסיבה של רוסיה להתערב באזור, הנובעת מדאגה לרווחת האוכלוסייה הרוסית באזור, דומה לסיבה של גרמניה הנאצית לסיפוח חבל הסודטים. ברוסיה הגיבו בחריפות ומשרד החוץ של רוסיה הודיע שבילדט אינו רצוי יותר ברוסיה. בילדט קרא לעצמאות דרום אוסטיה "בדיחה" וטען שהיא תיתמך רק בידי מדינות "אומללות".
ויקיליקס
ויקיליקס פרסם מסמכים אמריקאיים מסווגים בהם דיפלומטים אמריקאים מתארים את בילדט כ"עקשן", "יהיר" ובעל "יכולות פוליטיות מוגבלות". לפי המסמכים, בילדט סבור שהוא בעל כוח והשפעה רבים ממה שיש לו ולכן הומלץ לנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ולדיפלומטים אמריקאיים להפגין התרשמות מבילדט.
דווח בעבר כי ויקיליקס מחזיקה במסמכים על פיהם בילדט הוא מרגל אמריקאי. חלק מהמקורות טענו שוויקיליקס פועלת בסחטנות במטרה למנוע את הסגרת מייסדה, ג'וליאן אסאנג'.
באוגוסט 2012 בילדט טען ששר החוץ האקוודורי "חי בסרט" כיוון שהעניק מקלט מדיני לאסאנג'
יועץ לגורמים ממלכתיים ופרטיים
באמצע מאי 2015 התמנה בילדט חבר במועצה המייעצת הבינלאומית לררפומות הפועלת לצדו של נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו. זו קבוצת יועצים זרים האמורים לסייע לממשל האוקראיני לשפר את הכלכלה ואת הביטחון שנפגעו בעקבות הסכסוך המזוין במדינה עם הכוחות הפלגניים הפרו-רוסים. בילדט התמנה גם כיועץ לקבוצת ההשקעות הרוסית לטר אואן (LetterOne) שנוסדה ב-2013 על ידי האוליגרך הרוסי מיכאיל פרידמן ושמושבה בלוקסמבורג.
חיים פרטיים
קרל בילדט היה נשוי שלוש פעמים: בשנים 1974–1975 עם קרסטין זטרברג, בשנים 1984–1997 עם מיה בוהמן (בתו של מנהיג מפלגת המתונים ושר הכלכלה לשעבר גסטה בוהמן, והחל משנת 1998 עם אנה מריה לבית קוראצה. יש לו שלושה ילדים:שניים מנישואיו השניים ואחד מנישואיו הנוכחיים.
פעילות אינטרנטית
בילדט הוא תומך ותיק בתקשורת אינטרנטית. ב-4 בפברואר 1994 שלח דואר אלקטרוני לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. זה היה המסר האלקטרוני הציבורי הראשון שהועבר בין שני ראשי ממשלות. בדואר האלקטרוני הוא שיבח את החלטת קלינטון להסיר את איסור הסחר עם וייטנאם. באותה השנה הוא החל במשלוח דיוור אלקטרוני שבועי, שירות שהיה פעיל עד 2005. הבלוג הנוכחי שלו, אותו פתח ב-2007, הוא אחד הבלוגים הפוליטיים הנצפים ביותר בשוודיה.
הסכם רייסווייק
הסכם רייסווייק (הולנדית: Vrede van Rijswijk) היה ההסכם שסיים באופן רשמי את מלחמת תשע השנים, שבה נלחמה צרפת מול הברית הגדולה של אנגליה, ספרד, האימפריה הרומית הקדושה והרפובליקה ההולנדית.
המשא ומתן לניסוח ההסכם החל בחודש מאי 1697. הנציגים הצרפתים פעלו מהמטה שלהם בהאג, ובנות הברית פעלו מדלפט. הוועידה המכריעה נערכה בהֶאוּס טֶר ניוּבּוּרך בעיירה רייסווייק שבהולנד, הנמצאת בין האג לדלפט. ההסכם נחתם ב-20 בספטמבר 1697.
הצדדים לא הצליחו להגיע לסיכומים כלשהם בשבועות הראשונים של המשא ומתן, וביוני החליטו שני היריבים, ויליאם השלישי מאורנז' ולואי ה-14 מצרפת, למנות נציג אחד לכל צד שייפגש עם עמיתו באופן פרטי. השניים שנבחרו היו הרוזן הראשון מפורטלנד ודוכס בופלר. הם הצליחו להגיע לסיכום, אך תנאיו לא היו מקובלים על לאופולד הראשון מהאימפריה הרומית הקדושה וקרלוס השני מספרד. תוך זמן קצר החליטה ספרד לסגת מאי ההסכמה שלה, וב-20 בספטמבר נחתם הסכם השלום בין צרפת לשלוש המעצמות (אנגליה, ספרד והרפובליקה ההולנדית). לאחר מכן הצליח ויליאם לשכנע את לאופולד לקבל את תנאי הסכם השלום, עליו חתמו צרפת והאימפריה הרומית הקדושה ב-30 באוקטובר שלאחר מכן.
לפי ההסכם כל היישובים והאזורים שנכבשו במסגרת הסכמי ניימכן (1679) יושבו לריבון הקודם שלהם. לאחר מכן העבירה צרפת את פרייבורג, ברייזאך ופיליפסבורג לאימפריה הרומית הקדושה, אך שמרה על ריבונותה בשטרסבורג. מנגד היא קיבלה את הקולוניה סן-דומנג (לימים האיטי), פודוצ'רי (לאחר תשלום 16,000 פגודות להולנדים) ונובה סקוטיה, וספרד קיבלה את קטלוניה ואת המבצרים במונס, לוקסמבורג וקורטרייק.
בין 1792 ל-1794 נבנה על חורבות הארמון שבו נחתם ההסכם אובליסק הנקרא "Naald van Rijswijk" (המחט של רייסווייק). החומרים ששימשו בתהליך הבנייה של האובליסק נלקחו מחורבות הארמון, שנהרס ב-1790 בגלל הזנחה מתמשכת.
עגינות
עגינות היא מונח ביהדות שמלכתחילה יוחד לציון מצבה של אישה שבעלה הלך למרחקים ואין ידוע מה עלה בגורלו והאם הוא חי או מת, כלומר, לאישה הנשואה כהלכה, שאבדו עקבות בעלה, ועל כן היא לא חיה עם בן זוגה, והיא אסורה להינשא לאחר. אולם, השימוש במושג התרחב בלשון ובספרות ההלכתית, לכלול מצבים אחרים בהם אישה או איש נמצאים בזיקה לנישואין קודמים שלא ממומשים בפועל אך מונעים מהם נישואין אחרים בהתאם להלכה, לרבות מקרים שבהם אחד מבני הזוג לקה במחלה קשה (תרדמת, אובדן שפיות וכדומה) המונעת ממנו להתגרש, לתופעות של סרבנות גט וכן לשומרת יבם שאינה יכולה מסיבה כלשהי לקיים מצוות חליצה, ואף למקרה הנדיר של יבם שאלמנת אחיו מסרבת לחלוץ בעבורו.
בעוד שבעבר הדגש במושג העגינות היה על העלמות הבעל, תופעה שהייתה שכיחה בגלל עזיבת הגברים את מקום מגוריהם לתקופות ארוכות לצורך פרנסה או מלחמה והיעדר אמצעי קשר מהירים, הרי שבימינו נדיר שאדם נעלם ללא השארת עקבות שלא עקב היעלמות מכוונת, ועיקר בעיית העגינות נובעת ממקרים בהם גבר מסרב לתת גט לאשתו או היא מסרבת לקבלו.
בתי הדין הרבניים מחזיקים קרן כספים לצורך סיוע לעגונות. רובו של הכסף מוקדש לאיתור בעלים שנעלמו, וחלק ממנו מוקדש לתשלום לסרבני גט כדי לשכנעם לתת גט לנשותיהם.
מושג העגינות
השימוש בשורש עג"נ לתיאור היקשרות נמשכת של אשה בקשר נישואין מופיע במקרא בהקשר הקרוב לזה של ייבום: במגילת רות, כאשר נעמי מסבירה לכלותיה רות וערפה כי אל להן להמתין לבנים נוספים שאולי תוליד נעמי כדי להנשא להם, באמרה: . ברם, המילה "עגונה" מופיעה לראשונה בתלמוד, בהקשר של הקלות בדיני גיטין שנועדו להקל על בעל הנמצא במקום רחוק או היוצא לדרך רחוקה לגרש את אשתו כדי שלא תישאר עגונה. ואילו במקרא שימש המושג "אלמנות חיות" לציין את מצב העגינות של פלגשי דוד שהורחקו מעליו ולא יכלו להתחתן עם אדם אחר. בספרי השו"ת התייחס מושג ה"עגונה" בעיקר להעלמות הבעל. בעוד שהמונח עגונה חיה יוחד למקרה בו הבעל החי מסרב לגרש את אשתו.
חוק הביטוח הלאומי מגדיר עגונה כ"אשה נשואה שזה שנתיים נעלמו עקבות בן זוגה, לרבות אשה שבן זוגה נמצא, שלא בהסכמתה, תקופה כאמור בחוץ לארץ ולא נשא באותו זמן במזונותיה".
עגינות גברים
בניגוד לנשים, גברים שנשותיהם אינן מסכימות לקבל גט היו רשאים על פי עיקר הדין לגרש את האישה בעל כרחה, וזאת בהסתמך על הכלל : "אשה יוצאה לרצונה ושלא לרצונה והאיש אינו מוציאה אלא לרצונו". לחלופין, הם רשאים לשאת אישה נוספת. ברם, חרם דרבנו גרשום אסר על שני הדברים הללו, והוא התקבל כמחייב בפסיקת ההלכה האשכנזית. גם ביהדות ארצות האסלאם, שלא קבלו את תקפו של החרם, מקובל שהגבר מתחייב בכתובה שלא לנצל את אפשרויותיו אלה. גם חוקי מדינת ישראל אוסרים על בעלים, אפילו הם מסורבי גט, לגרש את נשותיהן בעל כורחן בהיעדר פסק דין מוסמך המחייב את האישה לקבל גט. בשל סיבות אלה, מושג העגינות התרחב וכיום משמש גם לתיאור בעלים שנשותיהם מסרבות לקבל גט.
עגינות כתוצאה מסרבנות גט
בלשון המאוחרת ובהלכה, התרחב השימוש במונח עגינות, והוא מתייחס עתה גם למסורבי ומסורבות גט, כלומר למקרים בהם בן או בת הזוג ניתנים לאיתור אך אלה מסרבים לתת או לקבל את הגט, המירו את דתם, או דבקו באידאולוגיה השוללת גירושין. ואכן, לעיתים, בעל שנעלם הוא סרבן גט והיעלמותו נובעת מאי רצונו לתת גט (לא מוכרים מקרים של אישה שנעלמה מתוך סירוב לקבל את הגט שלה).
מקרים קרובים לסרבנות גט הם אלו של "סחטנות גט", אשר בהם גברים ונשים אינם מסרבים קטגורית לתת גט או לקבלו, אלא מציבים תנאים מוקדמים, לעיתים קשים, לכך, למשל מתוך רצון לשפר את מעמדם במאבק הרכושי בסכסוכי גירושין, או את מצבם בסכסוכים על ענייני משמורת וילדים.
תביעת "שלום בית" עשויה להסוות סרבנות גט. על פי הדו"ח השנתי של בתי הדין הרבניים משנת 2009 מוגשות כ-1,000 תביעות מסוג זה בשנה, אך רק כ-4% מתוכן מתקבלות. יש המבקרים את התנהלותם של בתי הדין הרבניים במקרי עגינות, וטוענים כי הם מסרבים להכיר באישה כעגונה במשך זמן רב וכן לא פועלים באמצעים נחרצים מספיק כדי לדרוש מהבעלים את מתן הגט לנשותיהם, או להפך, שהם מתיימרים לבטל קידושין על סמך סברות קלושות וגורמים לעבירה על איסורים חמורים ולריבוי ממזרים.
עגינות ויבום
מקרה נוסף המתויג לעיתים כעגינות הוא זה של שומרת יבם, האסורה להינשא על פי ההלכה עד לקבלת חליצה, כאשר אחי הבעל שנפטר אינם יכולים או אינם רוצים לקיים את טקס החליצה. ייתכן גם שהאלמנה תסרב לחלוץ לבם, אך ככל הידוע, מקרים אלו נדירים.
משמעות העגינות
גבר נשוי ובכלל זה עגון, המקיים יחסי מין מחוץ לנישואים אינו נחשב הלכתית לנואף ועל כן לא חלים עליו דינים מקבילים. לכן בקרב ציבור שאינו רואה עצמו מחויב להלכה, מצבו של העגון נחשב קל מזה של העגונה.
מאידך, גבר נשוי ובכלל זה עגון, מחויב במזונותיה של אשתו כל עוד הם נשואים, ואפילו הם חיים בנפרד ואין ביניהם יחסי אישות.
מכל מקום, השיח הציבורי נוטה להדגיש יותר את בעיית העגונות לעומת בעיית העגונים; ישנה קואליציה של 27 ארגונים שונים העוסקים בבעיית העגונות ומסורבות הגט, אך אין ארגונים העוסקים בבעיית העגונים ומסורבי הגט.
היקף התופעה
על פי מדגם מתיקי בתי הדין הרבניים, נכון לסוף שנת 2006, 20% מתיקי הגירושים הפתוחים למעלה משנתיים מתעכבים בשל סרבנות האישה לגט (190 מסורבי גט) ו-18% מתעכבים בשל סרבנות הבעל (180 מסורבות גט). לפי הנתונים המלאים הנכונים ליוני 2007, מספר העגונות בישראל שבעליהן נעלמו בישראל ומחוצה לה היה 69. מתוכן, 45 בעלים ברחו לחו"ל, 23 בעלים נעלמו בארץ, ועגונה אחת שבעלה איבד את ההכרה בתאונה. מספר העגונות שבעליהן נמצאים בחו"ל בכתובת ידועה הוא 19. עדכון באתר האינטרנט של בתי הדין הרבניים ממאי 2008 קובע כי מספר העגונות הצטמצם והגיע לכדי 30 נשים בלבד. על פי מנכ"ל בתי הדין הרבניים היו בישראל בשנת 2009 180 מסורבות גט ו-20 עגונות שבעליהן נעלמו.
במהלך קיומה של מדינת ישראל היו מקרים רבים של נעדרים שגופותיהם לא נמצאו. כמעט כולם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע ונשותיהם הוכרזו כאלמנות. תקופת העגינות הייתה ברוב המקרים לא יותר משנה. המקרים המפורסמים ביותר הם אלו של הצוללת אח"י דקר והמשחתת אח"י אילת שאנשי צוותיהם שלא נמצאו הוכרזו כחללים. מספרם של העגונים (ללא מסורבי גט) אינו ידוע, והוא כפי הנראה נמוך ממספר העגונות ואולי אף אפסי, שכן סף הראיות הנדרשות על מנת להתיר את עגינותם הוא נמוך מזה של הסף הנדרש לנשים.
הכרעה שהבעל מת
ההלכה רואה חשיבות רבה למצוות התרת עגונה והספרות התורנית מתארת עדויות רבות על גברים ונשים שיצאו למסעות בעקבות אדם שנעלם כדי לברר את גורלו במטרה להתיר את עגינותה של אשתו. על הרב צבי פסח פרנק נאמר למשל כי "עניין תיקון העגונות עמד בראש דאגותיו" וכי "הוא הלך בעקבותיהם של גדולי הדורות ... אשר מסרו נפשם להתרת עגונות ועגונים". גם בספרות השו"ת שאלת העגינות זוכה לתשומת לב רבה בגלל ההכרעה כבדת המשקל הקשורה בה. מצד אחד מצבה של העגונה נחשב קשה ביותר והיה רצון גדול להתיר לה להינשא בשנית. מצד שני, איסור אשת איש הוא מהחמורים ביותר בתורה. על כן במקרים של עגינות התקיימו התייעצויות רבות עם רבנים שנחשבו גדולי הדור ותשובותיהם נרשמו ושימשו את הבאים אחריהם. בניגוד לשאר ענייני אישות הדורשים שני עדים כשרים, בעיגון הקלו חכמים, להתיר לעגונה להינשא אף על פי עד אחד פסול המעיד על מות הבעל, בין השאר מתוך התחשבות בסנקציות שיוטלו עליה אם בסופו של דבר יתברר שבעלה חי.
התרת העגינות יכולה לכלול אחת או יותר מהפעולות:
דיונים משמעותיים נסובו סביב מקרים בהם:
במדינת ישראל, מקרים כאלו נידונו לרוב בעקבות מלחמות. הרב שלמה גורן בתפקידו כרב הצבאי הראשי נודע בפעילותו להתרת עגונות הרוגי מלחמת העצמאות, הצוללת אח"י דקר שעקבותיה אבדו והמשחתת אח"י אילת שטובעה מול חופי מצרים. הרב עובדיה יוסף כיהן כאב בית הדין שדן בהתרת עגינותן של אלמנות הרוגי מלחמת יום כיפור.
איתור סרבני גט ושכנועם
לפי ההלכה, בעל שאינו מקיים את חובותיו כלפי אשתו חייב להסכים לגרשה. בית הדין מוסמך לכפות זאת עליו, כפי שהוא מוסמך לכפות קיום חובות אחרות, לרבות באכיפה פיזית. כיום, ישראל היא המדינה היחידה בה לבתי הדין הרבניים יש סמכות חוקית לאכוף מתן גט וקבלתו. סמכות זו מתמצה בסנקציות מנהליות, שהחמורה שבהן היא מאסר. מערכת בתי הדין מפעילה את האמצעים הבאים לשם איתור סרבני גט ושכנועם:
בתקציב בתי הדין הרבניים לשנת 2007 הוקצו לעניין הטיפול בעגינות כחצי מיליון ש"ח.
בשנת 2009 מונו חוקרים פרטיים ב-28 מקרים לאיתור סרבני גט בישראל ומחוצה לה, וניתנו 44 פסקי דין לסנקציות נגד סרבני גט, מתוכם 6 צווי מאסר. נכון למאי 2013, כל צווי המאסר שהוצאו היו נגד בעלים ולא נגד נשים.
ב-2018, נתן בית הדין הרבני פסק דין חריג, שהתיר לבייש ב"שיימינג" את סרבן הגט עודד גז שלא נענה, היה צפוי למאסר, ונמלט לחו"ל בזהות בדויה. בית הדין ביטל את הנישואים והאישה נישאה לאדם אחר. גז שב לארץ, בית משפט השלום בראשון לציון גזר עליו 17 חודשי מאסר בפועל (ועוד שישה על תנאי), אותם החל לרצות בכלא הדרים ב-4 באפריל 2022.
נשיאת אישה שנייה
חרם דרבנו גרשום האוסר על גבר לישא אישה שנייה אינו מוחלט. בתי הדין הרבניים מוסמכים לאשר חריגה ממנו בהליך המכונה היתר מאה רבנים, ומיועד לפטור בעלים מעגינותם. לדברי הרב אלי בן דהן שהיה מנהל בתי הדין הרבניים בישראל, מדובר בנוהל חריג שמתבצע בממוצע כ-11 פעמים בשנה.
פגמים בטקס הקידושין
מציאת פגם בטקס הקידושין נחשב, ביהדות האורתודוקסית למוצא אחרון להתרת עגינות. לשם כך בודקים את העדים לטקס הקידושין ומנסים לתרץ מדוע אחד מהם פסול לעדות (טקס קידושין תקף רק אם מעידים עליו שניים). אפשרות אחרת היא להראות כי האישה לא הביעה את הסכמתה לקידושין בצורה ברורה ומקובלת ולכן הם אינם תקפים. הגדרת הקידושין כמקח טעות או כקידושי אונס תביא גם היא לביטול הקידושין.
ביטול הנישואים בידי גורם שלישי
ביהדות הרפורמית, דעת רוב הרבנים היא שהנישואים חלים ומסתיימים בהתאם לחוק המדינה, אף ללא גט. מכאן שבמדינות בהם בית משפט מוסמך לסיים את הנישואים אף ללא הסכמת שני הצדדים, קטן הסיכון לעגינות.
ביהדות הקראית יש צורך בגט, אך גם בית הדין מוסמך לתיתו לאישה, אם הבעל מסרב לכך מסיבה שאינה תקפה.
ביהדות הקונסרבטיבית, מוסמך מאז 1968 בית הדין המשותף של התנועה הקונסרבטיבית, כמוצא אחרון, להפקיע את הקידושין. הפקעת הקידושין הוצעה גם ביהדות האורתודוקסית אך ככלל נדחתה.
העולם ההלניסטי
העולם ההלניסטי שנוצר כתוצאה מהקולוניזציה היוונית וממלחמותיו של אלכסנדר הגדול הקיף את כל אגן המזרחי של הים התיכון, חלקים מהאגן המערבי, את כל המזרח התיכון וחלקים מאסיה המרכזית. נהוג למנות את התקופה ההלניסטית ממותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס ולסיימה בשנת 30 לפנה"ס עם מותה של המלכה ההלניסטית האחרונה קלאופטרה.
במזרח הגיע בתוך יבשת אסיה עד הודו ואילו במערב עד אזור פרובאנס של ימינו בצפון מזרח כלל את אזור חצי האי קרים ושטחים הנמצאים מזרחית לו. הישויות המדיניות העיקריות הוקמו על ידי הדיאדוכים שהיו רובם ככולם קצינים בכירים בצבאו של אלכסנדר הגדול. דיאדוכים אלה נלחמו האחד בשני עד חורמה במשך עשרות שנים בעימות הידוע בשם מלחמות הדיאדוכים. הם הורישו את הסכסוך המר לצאצאיהם שהמשיכו אותו עד שקיעת העולם ההלניסטי ועלייתה של האימפריה הרומית. למרות האיבה הגלויה בין הממלכות ההלניסטיות, הן שיתפו פעולה בתחומים רבים בהם כלכלה, תרבות ועוד.
לממלכות ולישויות המדיניות שהרכיבו עולם זה היו מאפיינים שונים, לעיתים הפוכים זה לזה, אך כולם היו נאמנים לתרבות ההלניסטית, אם כי מאפייניה היווניים היו חזקים יותר בחופיו של הים התיכון והשפעתה של תרבות זו הלכה והצטמצמה ככל שהתרחקה המדינה מהאזור הים תיכוני.
הגיוון המדיני והחברתי הכלכלי היה רב. מערי מדינה שהמשיכו את המסורת של יוון הקלאסית עם מוסדות דמוקרטיים וטיראניה דרך ליגות מקומיות של מספר ערים או אזורים גאוגרפיים דוגמת הליגה האיטולית ביוון גופא עד מדינות ענק כגון מצרים התלמיית והממלכה הסלאוקית שהתאפיינו במשטר מלוכני.
ארץ האם היוונית בתקופה ההלניסטית
תמורות גדולות עברו גם על יוון גופא. בריתות בראשות אחת מערי הפוליס הגדולות פינו את הבכורה למוסדות פוליטיים חדשים, שתרומתם למפעל היווני הייתה צנועה בתקופה הקלאסית. אלו הן הליגה האיטולית מצפון-מרכז יוון והליגה האכאית שמרכזה בפלופונס. לצדן בחשה ממלכת מוקדון בקלחת היוונית. מוקדון שלטה על חלקים נרחבים של יוון בצורה ישירה בעזרת חילות מצב בנקודות אסטרטגיות ובמקומות אחרים בעזרת בעלות ברית מטעמה.
תבאי הגדולה שהייתה אחת הערים הדומיננטיות בתקופה הקלאסית ואף נהנתה תקופה קצרה מהגמוניה נחרבה אחרי מצור קשה שבמהלכו תושביה נטבחו ומי שלא נטבח נמכר לעבדות. היא מעולם לא השתקמה מהמכה הקשה הזאת ולא שבה למעמדה הקודם. אתונה שעושרה התבסס על סחר ימי מפותח המשיכה לשגשג מבחינה כלכלית והייתה כרך גדול, אך ירדה מעוצמתה הצבאית. ספרטה בעלת העבר הצבאי המפואר ניסתה להשתקם מהמפלות שספגה במאה ה-4 לפנה"ס אך כוחה לא עמד לה נגד העולים החדשים על במת ההיסטוריה היוונית - הליגות האזוריות של אכאיה ואיטוליה מחד וממלכת מוקדון מאידך.
מאבק חורמה שהתנהל בין הליגה האיטולית לליגה האכאית ובין ספרטה לכל השאר בתוספת לפלישות מקדוניות שהתרחשו מדי פעם אפיינו את התקופה ההלניסטית מהצד היווני. בנוסף אליהם, פלשו אליהם שבטים קלטים חזקים שניפצו את הצבאות שנשלחו נגדם ורק בעזרת הצבא האיטולי הצליחו היוונים להתגבר על האיום. הקלטים עברו בסופו של דבר לאסיה הקטנה שבה הקימו מדינה בשם גלטיה.
השפעות התרבותיות של ההלניזם הורגשו במידה רבה גם ביוון, אך המרכיב היווני היה, מטבע הדברים, חזק מאוד בחברה זו והשפעות זרות מבחוץ היו מתונות יחסית.
בסוף המאה שנייה לפנה"ס הפנתה רומא את מבטה מזרחה ובסדרת מלחמות שנמשכו עד אמצע המאה הביסה את ממלכת מוקדון וכתוצאה מכך הפכה לגורם דומיננטי באזור. עם הזמן כוננה רומא שלטון ישיר על יוון והיא נכנסה לתחומי המדינה הרומית. היוונים ניסו למרוד, אך ללא הועיל.
מוקדון
מוקדון או מקדוניה הייתה ממלכה שנוסדה כמה מאות שנים לפני התקופה ההלניסטית ובמשך תקופה ארוכה נראתה כחצי-ברברית מנקודת המבט היוונית, אך אחד מבניה, אלכסנדר הגדול, הוא זה שאפשר את כינון התרבות ההלניסטית.
מוקדון תרמה את עיקר הכוחות לצבאו של אלכסנדר הגדול ורובם ככולם נותרו במזרח. בנוסף לכך מקדונים רבים יצאו את מולדתם להתיישב בארצות זרות. ההגירה, המלחמות התכופות והגיוסים לצבא פגעו באופן משמעותי במאגר הגברים במדינה מה שהשליך על יכולתה להתמודד עם המציאות. בנוסף לכך, השושלת הארגאידית העתיקה הגיעה לסוף דרכה עם רציחתו בדם קר של אלכסנדר הרביעי, בנו הצעיר של אלכסנדר הגדול. במלחמות הדיאדוכים שהתפתחו נכנסה הממלכה לתקופת תוהו ובוהו ממנה יצאה רק כעבור שני דורות עם שלטונו של אנטיגונוס השני גונאטס שהצליח לכונן שלטון יציב בממלכה.
למוקדון לא הייתה גישה לאוצרות טבע או למסחר ועל אף שנהנתה מעמדת בכורה ביוון, הקשיים של סוף המאה ה-4 העיבו על התפתחותה ורק לקראת סוף המאה ה-2 הצליחה לשוב למעמד שהיה לה בימי הזוהר שלה בתקופת שלטונו של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול. לרוע מזלה זו הייתה גם העת שרומא התחילה להתפשט מזרחה ובסדרת מלחמות הוכרעה מוקדון. בסופו של דבר נקרעה הממלכה על ידי הרומאים לארבעה מחוזות גדולים ולא שבה עוד כישות מדינית עד סוף המאה ה-20, עת שבה כוננה באזור הצפוני של מוקדון מדינה מודרנית בעלת שם דומה - מקדוניה. יחד עם זאת, הקשר האתני, ההיסטורי והתרבותי של המדינה המודרנית לישות המקדונית העתיקה הוא קלוש ביותר.
מצרים
מצריים הייתה הממלכה היציבה ביותר והעשירה ביותר מכל ממלכות הדיאדוכים והייתה גם האחרונה ליפול לפני הכובש הרומי. תלמי בן לאגוס ששלט במצרים בשם תלמי הראשון (סוטר) קיבל לידיו את פרובינציית מצרים עוד בימי חייו של אלכסנדר כשהצבא המקדוני-יווני כבש את מצרים בעת מסעו מזרחה. אלכסנדר בחר בתלמי למושל מצרים. תלמי לא בזבז זמן והניח את היסודות המוצקים שעליהם התבססה שליטת בית תלמי במצרים.
המלכים התלמיים של מצרים הנהיגו משטר של סבלנות דתית. בתקופתם נעשה תרגום השבעים של התנ"ך ליוונית. יתרה מכך אימצו התלמיים מנהגים רבים של בני המקום. לדוגמה, מלכים תלמיים רבים התחתנו עם אחיותיהם כמנהג הפרעונים העתיק. האלים המצרים כובדו ונבנו מקדשים לפולחנם, הכוהנים המצריים נהנו ממעמד נח בחברה ואף נעשה ניסיון למזג את אלי מצרים עם האלים היוונים העתיקים.
מלבד מצרים גופא, שלטו מלכי תלמי על מספר איים בים התיכון, מספר ערי חוף באסיה הקטנה ואף בארץ ישראל. השליטה במרחב הגאוגרפי הזה התאפשרה בזכות הצי המצרי, שהיה החזק בציים ההלניסטיים בתקופת הזוהר של הממלכה התלמיית.
מבחינה כלכלית נהנתה מצרים מפריחה בגלל עודפי ייצור המזון, סחר הפפירוס וסיבות נוספות. השלווה הופרה בסוף המאה ה-3 לפנה"ס והתפתחה לכדי משבר של ממש במאה ה-2 לפנה"ס עת מהפכות החצר האלימות שערערו את יציבות המשטר. תלמי הרביעי ניצח אמנם את אנטיוכוס השלישי, המלך הסלאוקי, בקרב רפיח (217 לפנה"ס), אך היה זה הניצחון התלמיי הגדול האחרון בשדה הקרב. כמה שנים לאחר מכן, קרע אנטיוכוס השלישי נחלות רבות ממצרים ובהן ארץ ישראל שעברה לשלטון סלאוקי.
התמוטטות הממלכה הסלאוקית תחת המתקפה הרומית וקריסתה תחת מרידות פנמיות העניקו מרווח נשימה למצרים במשך כ-150 שנה, אך מרידות מבית, תככי האריסטוקרטים ליד כס השלטון והעדר שליט חזק שייקח את העניינים לידיו ויתקן את המעוות גזרו את דינה של הממלכה. הממלכה גססה לאטה עד ההשתלטות הסופית של רומא בשנת 30 לפנה"ס.
פרגמון
פרגמון הייתה אחת היורשות של ממלכתו של אחד הדיאדוכים בשם ליסימכוס שהתפרקה אחרי תבוסתו בקרב קורופידיון בשנת 281 לפנה"ס. מרכז הממלכה הייתה העיר העתיקה פרגמון וממנה משלה השושלת האטלידים.
הממלכה, הקטנה אך היציבה, נהנתה ממיקומה הגאוגפי, המרוחק ממרכזי הכוח של האימפריות הגדולות – מצרים מעבר לים, מרכז הכובד של הממלכה הסלאוקית מעבר השני של הרי הטאורוס ומוקדון מעבר לדרדנלים. עם זאת, נאלצה הממלכה להיאבק בשכנים מרים אחרים, שאיימו לכלותה. מזרחית לה נמצאה גלטיה שנוסדה על ידי שבטים קלטים שפלשו לבלקן בסוף המאה ה-3 לפנה"ס, נהדפו מיוון על ידי האיטולים וחצו את הדרדנלים. מצפון ניצבה ממלכת ביתיניה שגם היא לטשה עיניה על פרגמון העשירה.
מבחינה מדינית השכילה הממלכה למקמם עצמה לימין הכוח העולה בים התיכון – הרפובליקה הרומית. פרגמון הגישה סיוע צבאי ישיר ועקיף לרומאים במלחמתם בממלכות ההלניסטיות החזקות ובסופו של דבר עברה מרצונה החופשי לשלטונה הישיר של רומא וכוננה באזורה פרובינקיה רומית בשם אסיה.
הממלכה הסלאוקית
הממלכה הסלאוקית נוסדה על ידי סלאוקוס הראשון בשנת 312 לפנה"ס וירשה את מרבית שטחי האימפריה של אלכסנדר הגדול וביתר דיוק את שטחי הליבה של פרס ששליטיה מהשושלת האחמנית הפסידו את עצמאותם לאלכסנדר הגדול.
קורס הטיס בבייקרספילד
קורס הטיס בבייקרספילד, נפתח במרס 1948 (במלחמת העצמאות) בבייקרספילד שבקליפורניה. הקורס היה קורס טיס מזורז, נמשך ארבעה חודשים בלבד ונערך בחשאיות כדי שלא יתגלה ל-FBI. הקורס נועד להכשיר טייסים יהודים, רובם בני היישוב, לשמש כטייסים במלחמת העצמאות. מארגן הקורס היה טדי קולק ובין בוגריו הידועים: אמנון (זיסט) ברמן, שפיקד על הקורס, זהרה לביטוב, שלמה להט (לנדאו), עמנואל רוטשטיין, ופלטיאל מקלף. הקורס פוזר ביוני 1948 לאחר שסוכני הבולשת הפדרלית גילו על המתרחש.
העולם ההלניסטי
הממלכה הסלאוקית
שליטי הממלכה הסלאוקית ניצבו לפני קושי מיוחד במינו. בניגוד למדינות הלניסטיות אחרות, הרכב האוכלוסייה המזרחית בממלכה לא היה אחיד. בגלל שטחיה העצומים, עמים רבים שכנו בין גבולותיה. דתות שונות, מערכות חברתיות שונות ואילוצים אחרים הפכו את הממשל בממלכה לקשה מאוד. בנוסף לכך, כמות המהגרים היוונים מוגבלת ולא היה די במהגרים אלה כדי ליישב ארץ גדולה כל כך ולהטביע בה חותם הלניסטי עמוק.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקמה
אלינור רודניק, ביתו של אוסקר רדניק, שהיה אחד מהיהודים העשירים ביותר בארה”ב בשנות ה-40, הייתה בעלת שדה תעופה פרטי שהקימה בעצמה בכניסה הדרומית של העיר בייקרספילד שבקליפורניה. משדה תעופה זה הופעלו מטוסים פרטיים, מוניות אוויר, ופעל בו גם בית ספר לטיסה שהכשיר טייסים פרטיים והכשרת מכשירים.
העולם ההלניסטי
הממלכה הסלאוקית
בניגוד לחזונו של אלכסנדר, שביקש להעביר את בירתו לבבל, התמקדו שליטי הממלכה באזורים הסמוכים לים התיכון ואילו בפנים הארץ שלטונם היה רעוע ועד מהרה אזורים רבים בממלכה ביקשו לכונן אוטונומיה או אף להתנתק באופן מוחלט מהמרות הסלאוקית. מגמות הפירוק התגברו עם מותו של סלאוקוס הראשון והחריפו לאט לאט עד ימי שלטונו של אנטיוכוס השלישי שהצליח ללכד את הממלכה באופן זמני. למרות הצלחותיו בתחום הפנים, הפסיד אנטיוכוס השלישי במלחמה לרומא והממלכה ספגה מכה קשה.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקמה
מששמעה רודניק על פעילות הרכש של אל שווימר, יצרה קשר עם קולק שריכז את משלחת ההגנה בארה”ב ועסק ברכש. קולק נפגש עם רודניק ויחד החלו ברכש מטוסים, חלפים ונשק ליישוב. באחת הפגישות הללו הציעה לו רודניק טייסים בבית הספר שבשדה התעופה שלה, מספר אנשי ה”הגנה” ששהו בארה”ב וצעירים ארצישראלים, כדי שירתו כטייסים במסגרת “שירות האוויר” (הגנה), הגוף שקדם לחיל האוויר.
העולם ההלניסטי
הממלכה הסלאוקית
מרידות דוגמת מרד המכבים ומרידות אחרות, הנטל הכלכלי הכבד שנבע מהכישלון במלחמה הכריעו אותה ועד מהרה שקעה הממלכה בתוהו ובוהו פנימי. תוהו ובוהו זה נוצר וטופח ידי הרומאים שקטפו את הממלכה כפרי בשל באמצע המאה הראשונה לפנה"ס.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקמה
על משה גורן שיצא ללימודים בארצות הברית, הוטלה משימת הגיוס של חמישה עשר מועמדים לקורס. גורן חיפש בין סטודנטים ארץ ישראליים שלמדו בארה”ב, והתחיל מאלו ששימשו כמפקדים בפלמ”ח. אולם לבסוף הצליח לגייס שלושה עשר מועמדים בלבד.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
הממלכה היוונית של באקטריה נמצאה באזור אפגניסטן ופקיסטן של ימינו. ראשיתה, בדומה לממלכות הלניסטיות אחרות, במתיישבים היוונים שהותיר אחריו אלכסנדר הגדול במסעו מזרחה במחצית השנייה של המאה ה-4. במלחמות הדיאדוכים נפלה באקטריה תחת שליטתו של בית סלאוקוס, אך הריחוק הרב ממרכז הכובד הסלאוקי במערב החליש את המרות של השלטון המרכזי ולקראת אמצע המאה ה-3 לפנה"ס הכתיר עצמו אציל מקומי בשם דיאודטוס למלך.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקורס
ב-1 במרץ 1948 הגיעו החניכים לשדה התעופה. חניכי הקורס היו עודד אברבנאל, אמנון ברמן, שרה גוברמן, דן (פיטר) גילברט, דוד דנקנר, משה הירש (עופר), ביל (בר עתיד) וילנצ’וק (ארד), מאיר חופשי, חיים טננבאום, זהרה לויטוב, שלמה לנדאו (להט), פלטיאל מקלף ועמנואל רוטשטיין. מתוכם רק לאברבנאל וחופשי היה ניסיון טיסה.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
ממלכה זו, שהייתה המרוחקת ביותר והמנותקת ביותר מהים התיכון מבין הארצות ההלניסטיות הייתה גם הראשונה ליפול. קשיים רבים שניצבו לפני השליטים ההלניסטיים האחרים, ובמיוחד המוצא היווני של השליטים שמלכו בארץ המאוכלסת בבני עמים שונים שאין בינם ליוונות דבר וחצי דבר הייתה בעוכריהם. המרחק העצום בין באקטריה ליוון לא אפשר גלי הגירה משמעותיים כמו שהיו במצרים ובממלכה הסלאוקית. לכן, די היה בפלישה צבאית קשה אחת כדי למוטט את השלטון הרעוע שלא הצליח לגשר על הפערים בינו למציאות הקשה.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקורס
במשך ארבעה חודשים טסו החניכים בהדרכת שלושה מדריכי טיסה בוגרי הצבא האמריקאי: ג’ים קנילי, פול קליסי ופיט מאבל, שנשכרו ע”י רודניק. החניכים הוכשרו לטיס במטוסים קלים ומטוסי אימון דו מושביים, וגם בססנה AT-17.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
השלטון הסלאוקי לא יכול היה להגיב למעשה מרידה זה היות ששליטה של פרתיה (אזור אירן של היום) שנמצאת בין באקטריה למרכז הכובד הסלאוקי, שאף היא הייתה לפני כן טריטוריה סלאוקית גם כן הכריזו על עצמו כמלך וכך יצא שפרתיה חצצה בגופה בין ממלכת באקטריה הצעירה לזעם הסלאוקי שיכול היה לנחות עליה אלמלא חציצה זו.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקורס
מתכונת הקורס הייתה מרוכזת ומהירה כפי שהכשרו טייסים אמריקאים במלחמת העולם השנייה. החניכים למדו ביום את תורות הטיס ואת מקצועות האווירודינמיקה והמטאורולוגיה, ובערב למדו ניווט בשיעורים שהועברו לטייסי מילואים של חיל האוויר האמריקאי במכללה סמוכה.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
דיאדוטוס השני, בנו של מייסד הממלכה הופל משלטונו בשנת 230 לפנה"ס על ידי אאותידמוס שיסד שושלת משלו. בשנת 210, כ-40 שנה לאחר המרידה הגיע סוף סוף אנטיוכוס השלישי, המלך הסלאוקי, בראש צבא גדול לבאקטריה ותבע את זכויותיו. אנטיוכוס הסתפק בכניעה פורמלית וקבלת מרות מן הפה אל החוץ ולא ביצע שינויים כלשהם במבנה הממלכה הצעירה. עם חזרתו של אנטיוכוס חזרה ללב הממלכה הסלאוקית נפרמו קשרים אלה באותה המהירות שבה נוצרו.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקורס
בשלב הראשוני טסו החניכים על מטוסים קלים: אירונקה צ’מפיון ולוסקומב סילבאייר, ועל מטוסי פיירצ’יילד PT-19 ו-PT-26 כ-70 שעות.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
דמטריוס הראשון ניצל את החלשות שכניו, במיוחד את התפרקות האימפריה המאורית ופלש להודו בשנת 180 לפנה"ס וכוננו שם ממלכה יוונית נוספת. פלישה זו הייתה שיאה של הממלכה ואחריה באה ניוון איטי וחורבן על ידי פלישת שבטים ברברים בשנת 130 לפנה"ס.
קורס הטיס בבייקרספילד
הקורס
בשלב הבסיסי טסו על מטוסי וולטי BT-13 וליאנט כ-70 שעות ובמתקדם על מטוס AT-16 (גרסה קנדית של ההארוורד T-6 טקסן). בבית הספר היה מטוס אחד מסוג זה, והספיקו לטוס עליו מעט עד שפוזר הקורס ביוני 1948 לאחר שסוכני הבולשת הפדרלית גילו על המתרחש.
העולם ההלניסטי
הממלכות היווניות של באקטריה ושל הודו
הממלכה ההודית שנוסדה על ידי הפולשים היוונים מבאקטריה התקיימה במשך כ-200 שנים ובשל הריחוק הגאוגרפי הרב ממרכזי האוריינות היוונית בים התיכון רק מידע מועד השתמר במקורות אודות ממלכה זו. מהמעט שידוע על ממלכה זו נראה שפרק זמן אחרי הכיבוש קיבלו על עצמם המלכים היוונים את הבודהיזם והמשיכו את התפשטות הממלכה לאזור פוג'אה של היום. לאחר מותו של מננדר, השליט החזק, בשנת 130 לפנה"ס נראה שהממלכה התפרקה למרכיבים קטנים שהחלישו את העמדה היוונית שלא הייתה חזקה במיוחד נוכח מיעוט היוונים באזור. בשנת 70 לפנה"ס שטחים רבים אבדו, ככל הנראה לפולשים שהחריבו את הממלכה היוונית בבאקטריה. הממלכה הוכרעה באופן סופי בסביבות שנת 10 לספירה וחדלה מלהתקיים.
קורס הטיס בבייקרספילד
הדחת מפקד הקורס
לאחר שעבר את מבחני הטיסה בהצלחה, הודח מפקד הקורס אמנון ברמן, בשל ויכוחים עם אלינור רודניק. על אף ההדחה שימש כטיס בחיל האוויר במלחמת העצמאות ובתפקיד זה נפל, גם דן גילברט הודח מהקורס לאחר שריסק מטוס באחת מנחיתותיו.
העולם ההלניסטי
שולי העולם ההלניסטי
לצד ממלכות הלניסטיות מובהקות שנוסדו על ידי הדיאדוכים ויורשיהם או שהיו קיימות עוד לפני תקופתו של אלכסנדר, דוגמת מוקדון או יוון גופא, נוצרו ממלכות נוספות שקיבלו על עצמן במידה זו או אחרת את התרבות ההלניסטית או שהיו ממשיכות דרכה של יוון מימי הקולוניזציה היוונית במערב ובמזרח.
קורס הטיס בבייקרספילד
אחרית דבר
לאחר פיזור הקורס, רודניק העבירה כנפי טייס קטנות ממתכת ועליהן חרוטות המילים: בייקרספילד איירפארק.
העולם ההלניסטי
אפירוס
אפירוס היא ישות מדינית חצי-ברברית עתיקה ביוון העתיקה ליד איליריה (צפון מערב יוון ודרום אלבניה המודרניים. זהו אזור הררי בעל האקלים האלפיני. בדומה למוקדון, תושביה של אפירוס שאבו מסורות יווניות רבות, אך ההשפעה היוונית באפירוס הייתה קטנה יותר מההשפעה היוונית במוקדון. האיחוד המדיני של אפירוס החל בעת עלייתה של השושלת האייאקידית לגדולה בערך בשנת 380 לפנה"ס ונמשך עד השתלטותה על השבטים האחרים וכינון ממלכה ריכוזית בתקופה ההלניסטית.
קורס הטיס בבייקרספילד
אחרית דבר
רודניק הועמדה לדין בארה”ב באשמה של הפרת הנייטרליות האמריקאית ונידונה לשנת מאסר על תנאי ולקנס כבד.
העולם ההלניסטי
אפירוס
פירוס הוא הנציג הבולט ביותר של אפירוס במפה ההיסטורית. מלך לוחמני זה שאף להאדיר את שם ממלכתו ואת יוקרתה בעולם, אך ללא הצלחה יתרה. בסופו של דבר נכשל במאמציו והשלטון המלכותי התפרק. למרות פירוק הממלכה, נותרה אפירוס כוח משמעותי באזור במאה ה-2 לפנה"ס תחת שליטתה של הליגה האפריוטית שהורכבה מהשבטים השונים.
בשתי המלחמות המוקדוניות הראשונות (המחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס) נותרה נייטרלית, אך התפצלה במלחמה המקדונית השלישית, כשהשבט המולוסי החזק צידד בפרסאוס, מלך מוקדון. התוצאה הייתה הרת גורל לאפריוטים. הזעם הרומי שהתפרץ במלוא עוזו על בעלת הברית הסוררת הביא להגליית 150,000 אפריוטים מבתיהם והחורבן הכלכלי-חברתי היה כה קשה שלקח לאפירוס 500 שנה להשתקם באופן סופי מתוצאות ההתפרעות הרומית.
קורס הטיס בבייקרספילד
השתלבות בחיל האוויר
חניכי הקורס הגיעו ארצה, הוצבו בטייסת א’ בשדה דב והשתתפו במלחמת השחרור למעט דן גילברט.
העולם ההלניסטי
יוון הגדולה
יוון הגדולה הוא אזור גאוגרפי הגובל בים האיוני וכולל בתוכו את הקצה הדרומי של חצי האי האפניני ואת החלק המזרחי של סיציליה. בדרך כלל לא נהוג לכלול את האזור הזה בתרבות ההלניסטית כי ערים אלה נוסדו בתקופת התפשטות הקולוניזציה היוונית מערבה בתקופה הארכאית. יתרה מכך, האזור היה קרוב מאוד לרומא ונכבש על ידה כבר במאה ה-3 לפנה"ס, עת כינון התקופה ההלניסטית. יחד עם זאת, הייתה לאזור זה השפעה מכרעת על רומא ודרך כך על התרבות הרומית.
הערים החשובות ביותר באזור זה היו סירקוסאי שהייתה העיר היוונית החשובה ביותר בסיציליה. סיציליה נלחמה במשך מאות שנים עם קרתגו על השליטה באי, אך ללא הכרעה ברורה. במלחמה הפונית הראשונה (אמצע המאה ה-3 לפנה"ס) צידדה ברומא וקיבלה שטחים קרתגים רבים אחרי הניצחון הרומי, אך במלחמה הפונית השנייה עמדה לימינה של קרתגו. החורבן שהמיטו עליה הרומאים היו עצום ולקח לה זמן רב להתאושש ממנו.
עיר חשובה אחרת הייתה טרנטום בקצה הדרומי-מזרחי של המגף האיטלקי. עיר מסחר חשובה זו נהנתה מפריחה כלכלית רבה, בדומה לערים יווניות אחרות באזור.
ההתפשטות הרומית בסוף המאה ה-3 הביאה את הערים היווניות מחצי האי האפניני להזמין את פירוס, מלך אפירוס, לגונן עליה, אך למרות הניצחונות ההתחלתיים במלחמה שפרצה בינו לרומאי ניגף פירוס לפני הצבא הרומי וחזר כלעומת שבא. טרנטום והערים היווניות בחצי האי האפניני עברו לשליטה רומית. תורה של סירקוסאי בא, כאמור, כ-70 שנה לאחר מכן.
פונטוס
ממלכת פונטוס (יוונית Πόντος - "(ה)עיקרי") נוסדה בשנת 302 לפנה"ס על ידי מיתרידטס הראשון (יוונית Mιθριδάτης Α' Kτίστης - "מיתרידטס המייסד"), בנו של שליט פרסי שעשה בשירותיו של אנטיגונוס מונופתלמוס. ליבה של הממלכה השתרע לאורך חופי הים השחור, מזרחית לנהר הקיזילאירמאק, אך בשיאה כללה גם את קולכיס, וחלקים מביתיניה, פפלגוניה וארמניה הקטנה.
מלכה האחרון של פונטוס, מיתרידטס השישי, היה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית. הוא עלה לשלטון לאחר מאבקי ירושה מרים בינו לבין אימו ואחיו הצעיר בערך בשנת 111 לפנה"ס. בשנת 110 לפנה"ס פלש מיתרידטס השישי לחצי האי קרים על פי בקשת ההתיישבויות היווניות שם. הוא הביס את הסקיתים שאיימו על מושבות אלו, והוכתר כמלך ממלכת בוספורוס.
במהלך מלכותו הגדיל את שטח ממלכתו עד למזרחה של יוון, ופתח בשלוש מלחמות כנגד הרומאים. מיתרידטס השישי הובס סופית בשנת 66 לפנה"ס על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס, אשר הפך את פונטוס לפרובינקיה רומית שנה לאחר מכן. מיתרידטס התאבד לאחר מכן עקב מרד שפרץ נגדו בהנהגת בנו, פארנקס השני. משעלה האחרון כל כס המלוכה, הוא ניצל את מלחמת האזרחים הרומית כדי לנסות להחזיר שטחים לממלכתו, אך ניגף בשנת 47 לפנה"ס בקרב זֵלה ליד טוקאט של ימינו. בעקבות קרב זה טבע יוליוס קיסר את האמרה "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי).
ממלכת בוספורוס
ממלכת בוספורוס היא ישות מדינית עתיקה שהתקיימה בחופיו המזרחיים והצפוניים של הים השחור ליד מצר קרץ' (כיום חצי האי קרים בשטח אוקראינה וחלק ממחוז קרסנודר השייך לרוסיה). בדומה ליישובים היווניים ביוון הגדולה, גם ראשיתה של ממלכת בוספורוס בגלי ההגירה היווניים.
הממלכה המשיכה להתקיים עד גלי ההגירה ההונית שעברו בסערה באזור והחריבו את הממלכה שלא השתקמה עוד, אך עריה השונות המשיכו לשגשג אחרי שהתאוששו בעזרת האימפריה הביזנטית.
השגשוג הכלכלי הושג בעקבות יצוא עודפי חקלאות, בראש ובראשונה דגנים שעורה וחיטה. בנוסף לדגנים ייצאה הממלכה דגים מיובשים, בשר מיובש, בקר וכיוצא באלה דברים. היבוא התמקד בעיקר בשמן זית, יין ומוצרי מותרות יוונים. אחרי כינון היחסים התקינים עם הרומאים, פרח המסחר ביתר שאת כשמוצרי היצוא והיבוא נותרו ללא שינוי.
ביתיניה
ביתיניה היא ארץ קטנה בחלקה הצפון-מערבי של אסיה הקטנה. היא נוסדה על ידי שבטים תראקים עוד לפני בוא היוונים לאזור. היא נותרה פרובינציה נידחת בממלכת פרס ועברה לשליטתו של אלכסנדר מוקדון כשהוא פלש לאזור בשנת 334 לפנה"ס.
אחרי מותו של אלכסנדר הגדול הייתה ביתיניה, בדומה לפרגמון, חלק מנחלתו של ליסימכוס, אך בשונה מפרגמון מעולם לא עלתה למעמד גבוה בקרב הממלכות ההלניסטיות. בדומה לפרגמון לא אוימה על ידי אויבים חזקים ונהנתה משגשוג כלכלי. למרות קרבתה ליוון ולממלכות הלניסטיות מובהקות, תרבותה נותרה ברובה ברברית וההשפעה היוונית בה הייתה קטנה יחסית.
הממלכה המשיכה בקיומה עד שפלש לתוכה מיתרידטס השישי, מלך פונטוס וכך הייתה, שלא מרצונה, עילה למלחמת מיתרידטס הראשונה. לאחר הניצחון הרומי הסופי על מיתרידטס (המאה ה-1 לפנה"ס) הפכה לחלק מהמדינה הרומית.