cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת רארון
רקע היסטורי
משנת 888 האזור היה חלק מדוכסות בורגונדיה ובשנת 999 רודולף השלישי, מלך בורגונדי, נתן זכויות לבישוף של סיון שמונה מאוחר יותר למושל והרוזן של ואלה, השילוב בין סמכות עליונה דתית ושלטונית הפך את הבישוף של סיון לנסיך החזק ביותר באזור עמק רון העליון, סיון הפכה למרכז הדתי והפוליטי הגדול באזור. בשנת 1032 כבשה האימפריה הרומית הקדושה את האזור והוא היה חלק מהדוכסות הקטנה של בורגונדי שנשלטה על ידי בית צרינגן.
במהלך המאה ה-12 החלו לבנות באזור מבצרים וכנסיות מרשימים כדי לייצג את כוחם החילוני והכנסייתי של השליטים ובכך גם לנהל את הנכסים של השלטונות, כגון טירת טורבליון שהייתה גם מקום משכנו של הנסיך-הבישוף ומאוחר יותר למבצר הראשי בדוכסות וכן בזיליקת ואלר ששימשו לניהול שליש משטח הדוכסות.
במהלך המאה ה-13 החלו הקהילות הגדולות במזרח ואלה לצבור כוח ועצמאות בד בבד עם התיישבות של גרמנים שהגיעו מאזור ברן. בשנת 1353 קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לרפובליקה של שבעת הזנדנים (דוברת הגרמנית) אוטונומיה והיא הפכה עצמאית למעשה.
לקראת סוף המאה ה-14 רכש הדוכס מסבויה את בישופות סיון, רפובליקת הזנדנים התנגדה לניסיון ההשתלטות על ואלה עילית (החלק המזרחי) ופרצה מלחמה בין דוכסות סבויה לבין הרפובליקה, בשנים 1375–1376 הביסה הרפובליקה את בית לה-טור שאטילון ובשנת 1388 הביסה לחלוטין את כוחות הבישוף. הרפובליקה דוברת הגרמנית השתלטה על כל ואלה עילית, הגבול בין הרפובליקה של הזנדנים לבין בית סבויה עבר מערבית לסיון, כך שבמערב ואלה (ואלה תחתית) השפה המדוברת הייתה צרפתית ובמזרחה (ואלה עילית) גרמנית. חלוקה שנשמרת עד ימינו.
הסיבות למרד
לקרת סוף המאה ה-14 ועם תחילת המאה ה-15 הברון מרארון הגיע במהירות לתפיסת התפקיד הדתי והחילוני הגבוה ביותר בואלה, לאחר מותו של הבישוף ויליאם הראשון מרארון בשנת 1402 ושל אביו פיטר מרארון בשנת 1413, קמה התנגדות ראשונית באזור ואלה העליונה. הם התנגדו לנסיך-בישוף וילהלם השני מרארון ולטענת דודו וויצ'רד מרארון לתפקיד מושל ואלה. קיסר האימפריה הרומית הקדושה באותו זמן, זיגיסמונד, העניק לוויצ'רד ריבונות על הוואלה בשנת 1414 כפרס על שירותו הצבאי בלומברדיה ולכן טען לבעלות על הכתר כפי שהובטח לו. דבר זה עמד בניגוד לחוק הקדום משנת 999 על פיו הזכויות על סיון הוענקו למשרת הבישוף ורק לו הסמכות על האזור, הדרישה הקיסרית בעצם ביטלה את החוק והעבירה את הזכות הזו לידי משפחת רארון לדורותיה, כך יצא שגם השליטים (הזנדנים) של אזור גומס וסייר היו אמורים להעביר את כוחם למשפחה ולהפוך לכפופים שלה ולזה לא הסכימו בטענה שהשליטה באזור לא יכולה לעבור לידיו של אציל מקומי. בנוסף הברון תמך בפלישה של סבויה לאוסולה מדרום לואלה מה שהעלה את החשש שהברון ימשיך לתמוך בסבויה כשלטון זר מושל ואף יביא לכיבושה את האזור כולו.
מתוך החשש שאצילי בית רארון מתכננים להגביל את החירות החדשה יחסית שניתנה להם יצאו שליטי ואלה העליונה בשנת 1415 במרד תחת ההנהגה של אחוות הכלבים (אשר כונו כך בגלל הכלב שבסמל שעל דגלם).
איאן סומרהולדר
איאן ג'וזף סומרהולדר (באנגלית: Ian Joseph Somerhalder; נולד ב-8 בדצמבר 1978) הוא דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בתפקידו כבון קארלייל בסדרה "אבודים" ברשת ABC, ובשל תפקידו בתור דיימון סלבטור בסדרה "יומני הערפד" ברשת The CW.
פרשת רארון
המרד
המרד החל במצור של המורדים על טירת סאטה שליד העיר סוויזה בה שהו וויצ'רד ופמלייתו ודרשו את התפטרותו מתפקיד המושל כמו כן דרשו את הזכות לבחור בעצמם את נציגי הממשל. וויצ'רד אולץ לסגת ולעזוב את ואלה ופנה לברן לעזרה, אך זו לא נעתרה לעזרתו בשלב זה לכן פנה לאמדאוס השמיני מסבויה איתו היה בברית וזה שלח כוחות צבא לוואלה. באותו זמן שלושת הזנדנים של ולאה העליונה פנו לקנטונים לוצרן, אורי ואונטרוולדן וכרתו איתם ברית הגנה. וכך כשהוא מגובה בצבאה של סבויה וויצ'רד ובני משפחת רארון הנוספים החלו לכבוש מחדש את הטירות שלהם, אך בשנת 1417 החריבו המורדים הוואלים את המבצרים באוורגרד, טורביון ומונטורג', כל מוקדי הכוח והשליטה של משפחת רארון באזור.
מאחר שהמשפחה עדיין הייתה בברית עם ברן, מנהיגת הקונפדרציה, היא פנתה אליה שוב לעזרה בהשבת אדמותיה וזו נענתה לה הפעם בחיוב, ברגע שברן בחרה ללכת לצד משפחת רארון ולעמוד כנגד שלושת הקנטונים שעמדו לצד המורדים זה איים לפרק את איחוד הקונפדרציה הישנה של שווייץ.
הקנטונים הנייטרליים, שווייץ, גלרוס, ציריך וצוג ניסו להתערב ולהשקיט שלום באזור אך זה לא צלח ובספטמבר 1417 נאלצו וויצ'רד ומשפחתו לברוח לצמיתות מהמדינה, לוצרן, אורי ואונטרוואלדן נרתעו מלהתנגד ישירות לברן, במקום זאת הם בחרו לפלוש לעמק אוסולה שבצפון איטליה, הם גירשו במהירות את חיילי סבוי מהאזור והחלישו את כוחם של הרארונים בוואלה הסמוכה אשר עדיין עסוק בלחימה מול המורדים.
איאן סומרהולדר
משפחתו וראשית חייו
סומרהולדר נולד ב-8 בדצמבר 1978 וגדל בקובינגטון, לואיזיאנה, ארצות הברית לעדנה, מעסה במקצועה, ולרוברט, קבלן בניין עצמאי. הוא השני מתוך שלושה ילדים, עם אח גדול בשם רוברט ואחות קטנה בשם רובין. הוריו התגרשו כשהיה בן 13 והוא גדל עם אמו ולמד בבית ספר קתולי פרטי לבנים.
פרשת רארון
ניסיונות מוקדמים למשא ומתן והשכנת שלום באזור
בסוף שנת 1417 נפגשו הקונפדרציות בלוצרן כדי לנהל משא ומתן לפשרה במסגרת הקונפדרציה, והצליחו להגיע לפשרה זמנית, אך לאחר שכוחות ואליים תקפו וצרו שוב על טירות ומבצרים של משפחת רארון, פלש צבאה של ברן דרך מעבר סאנטש ובזז את סיון בתחילת שנת 1418. ב-25 באפריל 1419 נפגשו שוב שני הצדדים בציריך כדי לנסות להגיע להסכם, התהליך התקדם אך לרעת המורדים וב-15 במאי אותה שנה הם החליטו לעזוב את שולחן הדיונים ובמקביל שלחו כוחות צבא לפשוט ולבזוז עיירות בשטחי שליטה של ברן לאורך דרכם בחזרה מציריך. הדבר החריף את עוינות היחסים ובתגובה שיגרה ברן למעבר גרימזל מתקפת פלישה נוספת, ואליה הצטרפו פריבור זולותורן, נשאטל וכמה חיילים משווייץ. הכוחות המתוגברים מנו כ-13,000 חיילים אשר לחמו למען ברן ובעלות בריתה, בעוד אורי ואונטרוואלדן סירבו הפעם לשלוח חיילים לשני צידי הסכסוך מחשש לגורל האיחוד. המורדים מצאו עצמם בעמדת נחיתות מול הצבא האדיר שצעד לעברם, ושני הצדדים נפגשו במה שיקראו מאוחר יותר קרב אולריכן השני.
איאן סומרהולדר
דוגמנות
בגיל 10 עד 13 דגמן בחברת הדוגמנות "פורד" בניו יורק במסגרת חוזה לשלוש שנים. כשבגר דגמן בניו יורק, לונדון, פריז ומילאנו, עבור חברות ידועות כגון קלווין קליין, דולצ'ה וגבאנה, גוצ'י, ורסצ'ה. ב-2006 נכנס שמו לרשימת "עשרת הדוגמנים הטובים ביותר" של סוכנות הדוגמנות שלו, "DNA Models".
קריירת משחק
בקיץ 2000 כיכב סומרהולדר בסדרה "אמריקאים צעירים" של דוסון קריק. הוא שיחק את המילטון פלמינג, בנו של הדיקן בפנימייה יוקרתית. בשנת 2001 שיחק לצד ביזי פיליפס בסרט הטלוויזיה "Anatomy of a Hate Crime" ששודר בערוץ MTV. הסרט הועמד לפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בשנת 2002 גילם את הדמות הביסקסואלית פול דנטון בעיבודו של רוג'ר אברי לרומן של ברט איסטון אליס, "חוקי המשיכה", לצד ג'יימס ואן דר ביק, שאנין סוסאמון וג'סיקה בייל. הסרט הועמד מאוחר יותר בטקס פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בשנת 2004 השיג סומרהולדר את תפקיד הפריצה הגדול שלו כשלוהק לגלם את בון קרלייל בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אבודים" בה השתתף בין השנים 2004–2007. למרות מות דמותו בפרק העשרים של העונה הראשונה שהפכה לדמות הראשונה שנהרגה בסדרה, חזר לגלם את הדמות לשבעה פרקים נוספים בין השנים 2005–2010, כולל בסיום הסדרה. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המלחמה "בידי האויב", על התקפה של צבא ארצות הברית וצבא בריטניה על הצבא הנאצי בעזרת צוללות גרעיניות. בשנת 2009 הופיע סומרהולדר בסרט "התחרות" שם שיחק בתפקיד מתנקש בשם מיילס סלייד המשתתף בתחרות קטלנית עם מתנקשים נוספים.
ביוני 2009 סומרהולדר לוהק לתפקיד ראשי לגילום הערפד דיימון סלבטור בן ה-145 בסדרת הדרמה "יומני הערפד". הפרק הראשון של הסדרה קיבל את המדרוג הגבוה ביותר של פרק ראשון ברשת הטלוויזיה "The CW" מאז עליית הרשת בשנת 2006. הסדרה המשיכה להיות הסדרה המדורגת הכי גבוהה בערוץ שלה, בנוסף לביצועים של סומרהולדר שקיבלו תגובות משבחות מצד המבקרים. סומרהולדר החל לביים את "יומני הערפד" בעונתה השלישית והפיק את הסדרה בתחילת עונתה ה-8. על השתתפותו בסדרה, זכה במשך השנים בשלל פרסים בהם שני פרסי הוליווד הצעירה, שלושה פרסי בחירת הקהל ושבעה פרסי בחירת הנוער במספר קטגוריות: "נבל הטלוויזיה" (1), "הזכר הנאה ביותר" (2) ו"שחקן הטלוויזיה בסדרת פנטזיה/מדע בדיוני" (4).
תרומות ומיזמים
ב-22 אפריל 2010 סומרהולדר היה מעורב בניקיונות דליפת הנפט במפרץ מקסיקו, מאמציו כללו ניקוי חיות בר משומנות והקלטת הודעות שירות ציבורי כדי להודיע לציבור כיצד הם יכולים לעזור. סומרהולדר תומך בחברה ההומניטרית של מחוז סנט טאמאני, ארגון המתמקד במציאת מקלט ורווחת בעלי חיים. ב-13 בנובמבר 2010, הוא החל בקמפיין גיוס כספים עבור הארגון. במהלך הקמפיין, הוענקה לארגון תרומה בסך של כ-11,100 דולר על ידי מעריצי הסדרה "יומני הערפד" לפרויקט יום ההולדת שלו.
יחד עם שחקני הסדרה יומני הערפד, קנדיס אקולה, קתרינה גרהאם ומייקל טרבינו, סומרלדר תומך במיזם ללא מטרת הרווח, "It Gets Better" אשר מתמקד במניעת אובדנות בקרב בני נוער מקהילת הלהט"ב הקשור לארגון פרויקט טרוור. בקמפיין גיוס הכספים השני שלו, סומרהולדר יחד עם השחקן פול וסלי מהיכרותם מ"יומני הערפד" יצרו חולצות במהדורה מוגבלת שעוצבה על ידי מעריציהם, עם הכיתוב "אחים בדם מאז 1864". קמפיין זה מכר כמעט 10,000 חולצות בסופו. בשנת 2011 ביקר סומרהלדר בסאבורי באפריקה והודיע כי הוא מכין סרט תיעודי עליו במטרה לזכות בו בפרס נובל. סומרהולדר הוא חבר קמפיין הסלבריטאים של חברת המדיה, "RYOT" המתמחה בהפקת סרטים תיעודיים, הפקה מסחרית, מציאות מדומה ומציאות רבודה.
קרן על שמו
ב-8 בדצמבר 2010, ביום הולדתו ה-32 של סומרהלדר, הוא השיק את הקרן "Ian Somerhalder Foundation" אשר פועלת למען הסברה לחשיבות השמירה על איכות הסביבה ובעלי החיים באומרו, "במקום מתנות השנה, משאלת יום ההולדת שלי היא שנגייס כספים לתמיכה בפרויקטים המגנים על כדור הארץ שלנו ולטיפוח ידידינו הפרוותיים". על תמיכתו, זכה בשנת 2012 בפרס הסביבה לתקשורת ובפרס ג'נסיס המוענק על ידי האגודה ההומנית של ארצות הברית (HSUS) ליחידים בכלי התקשורת החדשים והבידוריים על הפקת יצירות יוצאות דופן המעלות את המודעות הציבורית לנושאי בעלי חיים. סומרהולדר מתנגד למזונות מהונדסים גנטית ולחקלאות במפעלים, ותומך באקולוג אלן סאבורי בפעילותו למען פרות שיוכלו לרעות בסנכרון עם הטבע כדי להעשיר את האדמה, לשיפור מגוון ביולוגי ושינויי אקלים הפוכים.
חיים אישיים
בין השנים 2010–2013 יצא עם השחקנית נינה דוברב אותה הכיר במהלך צילומי הסדרה "יומני הערפד".
בשנת 2014 החל סומרהלדר לצאת עם השחקנית ניקי ריד. הם אישרו את אירוסיהם בפברואר 2015, ונישאו ב-26 באפריל 2015 במאליבו, קליפורניה. בתם נולדה ב-25 ביולי 2017.
יאן צפניק
יאן יורייביץ' צפניק (ברוסית: Ян Ю́рьевич Ца́пник; נולד ב-15 באוגוסט 1968, אירקוטסק, ברית המועצות) שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי.
ביוגרפיה
יאן נולד במשפחתו של שחקן מוביל של תיאטרון הדרמה האקדמית של צ'ליאבינסק על שם נאום אורלוב, יורי צפניק (1945-2014). אמו, ולנטינה ניקולאייבנה - היאספורטאית בענף האתלטיקה.
הוא למד כינור והוכשר במפעל ההדרכה והייצור כטבח, בהמשך סיים שני קורסים של המכון לתיאטרון של סברדלובסק. הוא שירת בפלוגת הסיור והנחיתה של גדוד הסיור הנפרד במטה הכוחות הרוסיים בגרמניה המזרחית ושימש כסגן מפקד הפלוגה במודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר השירות הצבאי לא שב למכון התיאטרון בסברדלובסק ועבר למכון הלנינגרדי לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע (LGITMiK).
משנת 1992 עד 2005 היה שחקן בתיאטרון הבולשוי האקדמי. בשנת 2001 הוא השתתף במשחק הטלוויזיה "אוצר הרוזן N" בערוץ TVC.
בני משפחתו
הוא היה נשוי שלוש פעמים. האישה השלישית היא גלינה. בנישואים אלה נולדה בת בשם יליזבטה (ילידת 2002).
טוביה טיאודור פרידמן
קורות חיים
פרידמן נולד בסטמפורד שבמדינת קונטיקט, ארצות הברית להוריו, חיים צבי הרי (וילקומורסקי) ואנה קפית (קפיטולסקי) פרידמן. הוריו היגרו לארצות הברית מליטא (אביו) ומרוסיה (אימו).
סיים לימודי תואר ראשון בסיטי קולג' ניו יורק (1929). בשנת 1931 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה ושימש שם פרופסור חבר. סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בשנת 1952.
במסגרת תפקידיו כרב עבד בקהילת בית אל בצפון ברגן, ניו ג'רזי (1931 - 1942), בקהילת בית דוד בבופאלו (1942 - 1944), במרכז היהודי בג'קסון הייטס, קווינס, ניו יורק (1944 - 1954) ו-בקהילת בית אל בסאות' אורנג', ניו ג'רזי (1954 - 1970).
עמד בראש, בשנים 1951 - 1954, וכתב החלטות רבות לרבות בסוגיות משפחה, גירושין ועגינות.
עמד בראש כנסת הרבנים בשנים 1962–1964. בתקופת כהונתו כראש כנסת הרבנים תמך בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח והיה בין מקבלי ההחלטה במאי 1963, במהלך כינוס ועידה של כנסת הרבנים, על שליחת משלחת של 19 רבנים למחאה נגד אלימות המשטרה בברמינהאם, אלבמה.
פרידמן לימד בבית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית, שנקרא גם בית המדרש על שם מרשל ת' מאייר, מוסד ללימודי יהדות ולהסמכת רבנים של היהדות הקונסרבטיבית בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 1970, עם פרישתו מפעילותו כרב קהילה, עלה לישראל. מאז עלייתו פעל בהנהגה של הסניף הישראלי של כנסת הרבנים ולימד במכון שכטר למדעי היהדות.
עמד בראש ועד ההלכה שנוסד על ידי כנסת הרבנים של ישראל בשנת 1985. גוף הלכתי שהתמקד בנושאים ייחודיים לחברה הישראלית. שו"ת של הוועדה להלכות ושל ועד ההלכה בישראל מחייבים באותה מידה, אף שוועד ההלכה מתמקד בנושאים ייחודיים לחברה הישראלית. בין השנים 1970–1973 היה חבר בוועד המנהל של הסוכנות היהודית בירושלים.
פרידמן נפטר בירושלים, בה התגורר.
פעילותו, עמדותיו ותפיסתו הרוחנית
גישתו הרוחנית הייתה שהמחויבות והנאמנות להלכה עומדים מעל לכל ספק, אלא שיש לפרש את ההלכה, כשם שתמיד פירשו אותה, וזאת בהתחשב בתנאים החברתיים, הכלכליים והמוסריים השוררים באותה עת ומתוך הצורך והכושר להיענות לצורכי השעה, ובעת ובעונה אחת להישאר נאמנים למקורות.
היה מראשוני המאבק להצלת יהדות ברית המועצות.
התנגד להגדרתה של היהדות כגזענית מעצם טיבה. סבר שלא רק שאין גזענות ביהדות אלא שהיהדות בעצם אמונתה באל יחיד, היא שהביאה את רעיון האוניברסליות לעולם. לדעתו, על אף האמירות החריפות במקורות נגד עובדי עבודה זרה, יש לבארן מתוך ההקשר ההיסטורי החולף.
סבר שכל מי שטוען שאסור לוותר על אף שעל של ארץ ישראל השלמה, אין לו על מה לסמוך מבחינה הלכתית ושהמחלוקת סביב השאלה של ארץ ישראל השלמה היא סכסוך פוליטי ואין קשר בין המחלוקת להלכה.
סבר כי גיור לשם נישואין עם בן או בת ישראל אינו פסול ואין לפסול קבלת עול מצוות במקום שיש חשש שהגר לא יקיים את כל המצוות.
האמין כי כינון מדינת ישראל היא ישועה גדולה לעם היהודי ומפנה מכריע בתולדות עם ישראל ולפיכך יש לקצר את מנהגי האבלות ביום תשעה באב על ידי אי השלמת התענית שבסיומה יש לקיים תפילת מנחה גדולה.
סבר כי על פי ההלכה מותר להסגיר רוצח יהודי לחו"ל ושטובי בעלי ההלכה בכל הדורות פסקו שאם הפושע גרם נזק וצער לרבנים מישראל חייבים להסגירו.
כתיבתו
היה חבר במערכת כתב העת Conservative Judaism, העוסק במחשבת ישראל ושיוצא לאור על ידי כנסת הרבנים ובית המדרש לרבנות, בין השנים 1953–1961, ושם פרסם חלק ממאמריו.
היה עורך, במשותף עם רוברט גורדיס, של כתב העת "Jewish Life in America". כתב טור בשם "Letters to Jewish College Students", הדן בסוגיות של יהדות וחיים מודרניים של סטודנטים בקולג'.
לאחר עלייתו לישראל כתב טור בשם "Letter from Jerusalem" שפורסם בכתב העת Conservative Judaism.
חייו האישיים
פרידמן נישא בשנת 1931 לרות ברונהט (1910 - 1973 ) והיה לאב לשלושה ילדים: הרב הלל פרידמן, נעמי מאייר ו-ג'ודי רותם. חתנו, הרב מרשל מאייר, היה מנהיג היהדות הקונסרבטיבית בדרום אמריקה, ונודע גם בשל פעילותו למען זכויות אדם בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). לאחר נפילת המשטר הצבאי, הוענקה למאייר מדליית סן-מרטין – אות הכבוד הגבוה ביותר בארגנטינה, בהוקרה על פעילותו הרבה למען זכויות האדם בתקופת השלטון הצבאי. חתן נוסף של פרידמן, הרב דוד יוסף שפריצר, היה בין המייסדים של קהילת הוד והדר בכפר סבא. נכדו של פרידמן, גבריאל מאיר הלוי, הוא מוזיקאי ומנחה סדנאות וטקסים רב - תרבותיים. נכדתו, רחל ד. פרידמן, היא פרופסור ללימודי יוון ורומא בווסר קולג'. נכדתו, דודי מאיר, היא פרופסור לרפואת ילדים במרכז הרפואי של אוניברסיטת קולומביה.
הערות שוליים
רבנים
טאכסילס
טאכסילס (ביוונית: Tαξίλης; המאה ה-4 לפנה"ס) היה שליט הודי, אשר שלט על ממלכה בהודו בין נהרות האינדוס וההידספס. התפרסם בשל שיתוף הפעולה שלו עם אלכסנדר הגדול במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו.
ביוגרפיה
המקורות היחידים בני תקופה זו, הם מקורות יווניים או רומיים, אשר התמקדו בעיקר בתיאור מפעלותיו של אלכסנדר עצמו, והתעלמו ממנהיגים זרים שבאו עמו במגע. מסיבה זו לא ידוע דבר על ילדותו ומוצאו של טאכסילס. גם שמו, הוא ככל הנראה שיבוש יווני של שם הודי בשפת הסנסקריט. שמו האמיתי היה ככל הנראה "אמבהי".
ממלכתו של טאכסילס השתרעה בין גדתו המזרחית של נהר האינדוס, עד לגדתו המערבית של ההידספס. עיר בירתו נקראה טכסילא כמוהו, העיר שכנה ככל הנראה באזור אטוק, בפקיסטן המודרנית. פלוטרכוס, מתאר את ממלכתו כ"ארץ שגודלה כגודל מצרים, משופעת בשדות מרעה טובים ואדמות המניבות פרי יפה למכביר". ככל הנראה היה לו סכסוך ישן עם שליט ממלכת פאוראבה שממזרח להידספס פורוס. כאשר נודע לטאכסילס בשנת 327 לפנה"ס, שאלכסנדר הגדול, מלך מוקדון, שכבר כבש את האימפריה הפרסית וכן את באקטריה וסוגדיאניה, מתכנן לפלוש גם להודו, סבר טאכסילס שכעת יוכל להשיג בן ברית במאבקו נגד פורוס. הוא שיגר שליחים אל אלכסנדר, והבטיח להסגיר בידיו את טכסילא. כמו כן הוא שיגר 200 טלנטים כסף, אלפי שוורים וכבשים, וכן 700 פרשים ושלושים פילים.
כאשר החל אלכסנדר בסופו של דבר בפלישה, הוא התקדם במהירות עד טכסילא, אולם חשש שמא טאכסילס יבגוד בו ברגע האחרון, ועל כן התקדם אל העיר במערך קרבי. אולם טאכסילס יצא בעצמו, ונפגש עם אלכסנדר ממערב לטכסילא. על פי פלוטרכוס, טאכסילס אמר לאלכסנדר: "למה לנו להילחם זה בזה, אלכסנדר, אם לא באת לשדוד את המים ואת אשר אנו צריכים למחייתנו? הלא הם שני דברים שאנשים שפויים חייבים להיאבק למענם ללא פשרות. אשר למה שמכונה עושר ונכסים, אם שלי גדולים משלך אני מוכן לחלוק אתך, אך אם יש לך יותר ממני, לא אזלזל במתת ידך". אלכסנדר נהנה מהדברים והשיב: "האם אתה חושב שבזכות המילים הנחמדות שאמרת לי השיחה שלנו תסתיים בלי התמודדות? לא, אתה לא תנצח אותי, אלחם נגדך עד הטובה האחרונה פן תגבר אתה עלי במידת הנדיבות". שני המלכים החליפו ביניהם מתנות, אלכסנדר אישר מחדש את שליטתו של טאכסילס על ממלכתו, כפי שנהג בדרך כלל כלפי שליטים שנכנעו למרותו, אך השאיר בטכסילא חיל מצב בראשות הגנרל המוקדוני פיליפוס.
לאחר קרב הידספס, שבמהלכו נהרג אחד מאחיו של טאכסילס בידי פורוס עצמו, שצעק "אני מזהה את האח של טאכסילס, בוגד בממלכתו ובארצו!" זמן קצר לאחר הקרב פרצה מרידה בצבא המוקדוני, ולאכנדר נאלץ לסגת מהודו. במקביל, התמרדו החיילים שאלכסנדר הציב בטכסילא, ההתמרדות דוכאה, אולם פיליפוס מפקדם מת במהלכה. אלכסנדר שחפץ להותיר את האזור בידיים נאמנות, מינה את טאכסילס כסטרפ של כל הארץ שממערב להידספס. במסגרת הסכם בבל שנערך לאחר מותו של אלכסנדר, קבעו הדיאדוכים שטאכסילס ימשיך לשלוט לצד מושל מוקדוני בשם אודומידס. החלטה זו אושררה בהסכם טריפרדיסוס. לאחר מכן לא ידוע דבר על טאכסילס, הוא ככל הנראה מת מוות טבעי, או נרצח בידי אודומידס.
וילהלם, נסיך אלבניה
וילהלם, נסיך אלבניה (בגרמנית: Wilhelm Friedrich Heinrich Fürst zu Wied; וילהלם פרידריך היינריך, הנסיך מוויד; 26 במרץ 1876 - 18 באפריל 1945), היה נסיך גרמני אשר שלט בנסיכות אלבניה.
ביוגרפיה
וילהלם נולד ב-26 במרץ 1876 בנויוויד, לוילהלם, נסיך ויד ולמריה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה. וילהלם פרידריך היה נינם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ווילם הראשון, מלך הולנד, ואחיינה של אליסאבטה, מלכת רומניה. בצעירותו התגייס וילהלם לצבא הקיסרות הגרמנית כקצין פרשים, ובשנת 1913 צורף למטה הכללי הגרמני. ב-30 בנובמבר 1906 התחתן וילהלם עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג, בתם של ויקטור, נסיך הכתר של שנבורג-ואלדנבורג ולוציה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, ממנה היו לו שני ילדים.
בשנת 1913 קיבלה אלבניה את עצמאותה בהסכם לונדון (1913), והמעצמות הגדולות החלו לחפש אחר נסיך שישלוט במדינה החדשה. אליסאבטה, מלכת רומניה שלחה את טאקה יונסקו להציע את אחיינה לתפקיד, ואכן וילהלם נבחר לעמוד בראש המדינה החדשה. באביב 1913 קיבל וילהלם את ההצעה אולם דחה אותה, אולם האוסטרים לחצו עליו מאוד לקבל את ההצעה. ב-7 בפברואר 1914 הודיע וילהלם למעצמות הגדולות שהוא יקבל את כס המלוכה. ב-21 בפברואר 1914, משלחת של נכבדים אלבניים בראשות אסאד פאשה טופטאני וארברשה אלה (בראשות לואיג'י באפה ווינצ'נזו באפה טראשי), הציגה לו בקשה רשמית, וב-7 במרץ הוא הגיע לבירתו הזמנית בדורס והחל לארגן את ממשלתו, ומינה את טורהאן פאשה פארמטי להקים את הממשלה האלבנית הראשונה.
מייד לאחר הגעתו פרצו באלבניה מרידות של מוסלמים נגד שר ההגנה שלו, אסאד פאשה, ונגד שליטה זרה שאיננה טורקית. יוון עודדה את הקמתה של ממשלה זמנית, נפרדת, בצפון אפירוס, למרות שהוסכם על הענקת זכויות יתר למיעוט היווני שם, הצבא ההלני כבש את דרום אלבניה למעט בראט וקורצ'ה. גם מעמדו של וילהלם התערער על ידי תומכיו, ובמיוחד אסאד פאשה עצמו, שקיבל כסף מאיטליה על מנת לממן מרד ולבצע הפיכה נגד וילהלם. העלילה נחשפה, פאשה נעצר ב-19 במאי 1914, הועמד לדין על בגידה ונידון למוות. רק התערבות של ממשלת איטליה הצילה את חייו והוא נמלט לגלות באיטליה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה דרשה ממנו האימפריה האוסטרו-הונגרית לשלוח חיילים אלבנים שיילחמו לצדם. כאשר סירב, בשל הנייטרליות של אלבניה כפי שסוכם באמנת לונדון, הופסקה התמיכה שקיבל מהם. ביולי 1914 פרצה מלחמת אזרחים בנסיכות, ובעקבות כך ברח וילהלם ב-3 בספטמבר לוונציה, ומשם חזר לגרמניה. וילהלם התגייס לצבא הגרמני תחת השם הרוזן פון קרויה, ולחם בקרבות השונים במלחמה. בשנת 1916 כבשו מעצמות המרכז את סרביה ומונטנגרו ווילהלם קיווה שיחזירוהו לשלטונו, אולם הגרמנים והאוסטרים סירבו לכך. לאחר המלחמה הציג וילהלם את תביעותיו בועידת השלום בפריז (1919), אולם בשל העובדה שלחם לצד מעצמות המרכז לא זכו תביעותיו להכרה. במשך כמה שנים לחמו פלגים שונים על השלטון באלבניה כעוצרי המדינה בשם וילהלם, אולם בשנת 1925 הוקמה הרפובליקה האלבנית ובוטל שלטונו.
לאחר מכן חי וילהלם ברומניה עד מותו ב-18 באפריל 1945 בפרדיאל, ובנו קרול ויקטור, נסיך הכתר של אלבניה ירש את תאריו.
משפחתו
ב-30 בנובמבר 1906 התחתן וילהלם עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג, בתם של ויקטור, נסיך הכתר של שנבורג-ואלדנבורג ולוציה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, ממנה היו לו שני ילדים:
ג'ף ברידג'ס
ג'פרי לאון ברידג'ס (באנגלית: Jeffrey Leon Bridges; נולד ב-4 בדצמבר 1949) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך. הוא ידוע בהופעותיו בסרטים "ביג לבובסקי", "אומץ אמיתי", "מחלקת המתים", "איירון מן" ו-"המעניק".
ביוגרפיה
ברידג'ס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, הוריו הם דורות'י (לבית סימפסון) ולויד ברידג'ס, שניהם שחקנים. ברידג'ס היה הבן השלישי במשפחה. אחיו הבכור בו ברידג'ס אף הוא שחקן, אחות קטנה בשם סינדי ואח נוסף בשם גארט שנפטר מתסמונת מוות בעריסה. ברידג'ס השתתף כנער לצד אחיו בסדרת אנתולוגיה של אביו, "The Lloyd Bridges Show", ב-1962. בסיום בית הספר התיכון למד משחק בסטודיו של הרברט ברגהוף בניו יורק. בנוסף הצטרף בגיל 18 למשמר החופים האמריקני ושירת בו 8 שנים.
קריירה קולנועית
תפקידו המשמעותי הראשון של ברידג'ס היה ב-1971, בגיל 22, בסרטו של פיטר בוגדנוביץ' "הצגת הקולנוע האחרונה", לצד השחקנית אלן בורסטין. על משחקו בסרט היה ברדיג'ס מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ובכך היה אחד השחקנים הצעירים ביותר שהיו מועמדים לאוסקר. ברידג'ס קיבל מועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1974, הפעם על תפקידו בסרט של מייקל צ'ימינו, "חזיז ורעם", בו שיחק לצידו של קלינט איסטווד.
ב-1980 שיחק בסרט נוסף של מייקל צ'ימינו, "שערי החופש". ב-1982 גילם בסרט "טרון" את אחת מדמויותיו הזכורות ביותר, קווין פלין, מתכנת משחקי וידאו צעיר ומוכשר העובד בחברת התוכנות ENCOM (הוא חזר וכיכב גם בסרט המשך חדש יותר של הסרט, "טרון: המורשת", שיצא ב-2010). ב-1984 שיחק בדרמה "כנגד כל הסיכויים". על תפקידו בסרט "איש הכוכבים" באותה שנה, קיבל מועמדות שלישית לפרס אוסקר.
ב-1985 הופיע לצד גלן קלוז בסרט "להב משונן". שנה לאחר מכן הופיע בסרטו של סידני לומט "הבוקר שאחרי", לצד ג'יין פונדה. ב-1988 גילם בסרטו של פרנסיס פורד קופולה, "טאקר האיש והחלום", את פרסטון טאקר, שחזונו היה לעצב מכוניות מודרניות בשנות ה-40.
ברידג'ס שיתף פעולה עם אחיו ועם מישל פייפר בדרמה המוזיקלית "נערי בייקר המופלאים" (1989); בסרט גילם את המוזיקאי המוכשר ג'ק בייקר. בשנת 1991 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט של טרי גיליאם "פישר קינג", בו גילם את ג'ק לוקאס, שדרן רדיו מצליח. ב-1993 קיבל מועמדות לפרס סאטורן על תפקידו בסרט "ההיעלמות". באותה שנה שיחק לצידו של בניסיו דל טורו בסרט "ללא פחד", ומשחקו זכה לשבחי חלק מהמבקרים כאחת ההופעות הטובות ביותר שלו בקולנוע.
ב-1996 השתתף ברידג'ס בקומדיה דרמטית לצד ברברה סטרייסנד, "שתי פנים למראה". באותה שנה שיחק בדרמת הטלוויזיה של רשת Showtime "מתחבאים באמריקה" לצד אחיו בו ברידג'ס. ב-1998 שיחק בסרט הקאלט של האחים כהן "ביג ליבובסקי". בסרט גילם את דמותו הידועה של ג'פרי "הדוּד" לבובסקי, שהפך למזוהה עמו ביותר. ברידג'ס הצהיר על כך שבמהלך צילומי הסרט חדל ממנהגו לעשן גראס.
ב-1999 השתתף לצד שרון סטון בקומדיה "המוזה", ובמותחן "סכנה ברחוב ארלינגטון". ב-2000 שיחק במותחן הפוליטי של הבמאי הישראלי-אמריקאי רוד לורי, "המועמדת", לצד גארי אולדמן, ועל משחקו בו קיבל מועמדות רביעית לפרס אוסקר ומועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
ב-2001 שיחק בדרמה "קיי-פקס" לצדו של קווין ספייסי. ב-2003 הופיע לצד טובי מגווייר בדרמה מועמדת 7 פרסי אוסקר "סיביסקיט". ב-2004 הופיע לצד קים בייסינגר בסרט "דלת נסתרת". ב-2007 דיבב בסרט האנימציה "תפוס ת'גלים" את דמותו של איזיקל טופנגה. בשנת 2008 גילם את דמותו של איירון מונגר (האלטר אגו הנבל של עובדיה סטיין), בשובר הקופות "איירון מן", על פי הקומיקס של חברת מארוול.
ב-2010 חזר לשתף פעולה עם האחים כהן לאחר 12 שנה, וגילם את התפקיד הראשי של רוסטר קוגבורן במערבונם המצליח "אומץ אמיתי"; על תפקידו זה קיבל מועמדות שישית לפרס אוסקר.
קרירה מוזיקלית
ברידג'ס למד כנער לנגן בפסנתר. אלבום הבכורה שלו, "Be Here Soon", יצא ב-2001.
אלבומו השני של ברידג'ס, "Jeff Bridges", יצא ב-2011.
חיים אישיים
ב-1977 נישא ברידג'ס לסוזן גסטון, אותה הכיר על סט צילומי הסרט "Rancho Delux". לזוג נולדו 3 בנות.
הוא למד מדיטציה.
ברידג'ס הוציא ספר בשם Pictures שבו אוסף תמונות שצילם לאורך 20 שנה באתרי צילומים של סרטים בהם השתתף.
מעליות הקומה ה-13
מעליות הקומה ה-13 (אנגלית: 13th Floor Elevators) הייתה להקת רוק פסיכדלי שנוסדה באוסטין שבטקסס בשנת 1965 והוציאה ארבעה אלבומים עד שהתפרקה בשנת 1969. ללהקה לא היה מנהיג מוגדר, אולם הבולט שבחבריה היה הסולן והגיטריסט רוקי (רוג'ר) אריקסון (Roky Erickson) שכתב כמעט ממחצית החומר של הלהקה.
הלהקה הצליחה מבחינה מסחרית והיו לה כמה להיטים שמושמעים ברשתות הרדיו האמריקניות עד היום כגון "You're Gonna Miss Me". יש המתייחסים אל הלהקה כאל בעלת השפעה גדולה בתחום הרוק הפסיכדלי והגראז' רוק, אולם בישראל החומר של הלהקה כמעט ולא הופץ.
פירוק הלהקה נבע בעיקר מירידת התפקוד הנפשי של אריקסון שאיבד את כושר עבודתו. אריקסון בא מרקע משפחתי קשה ולאחר שהלהקה התנסתה בסמים קשים הוא החל להפגין כושר שיפוט לא סביר. אריקסון נידון למאסר אך בהתערבות עורך דינו הוא נלקח להסתכלות, אובחן כלוקה בסכיזופרניה ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי. אשתו השנייה סייעה לו לברוח מהאשפוז מספר פעמים ובעקבות זה הוא הועבר לאשפוז במחלקה סגורה לחולים פסיכיאטרים המסוכנים לציבור. אריקסון היה פעיל מוזיקלית גם במאסרו ואפילו הוציא תקליט עם להקה שהקים בבית החולים הפסיכיאטרי. אולם, בעקבות התערבות עורך דינו הוצא אריקסון מהאשפוז אל חסותה של אמו שבודדה אותו מכל חברה ואסרה עליו לראות אפילו את בנו. בחסותה של אמו הפסיק אריקסון את פעילותו המוזיקלית.
שאר חברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה, אולם הם לא זכו להצלחה מסחרית מחוץ למסגרת הלהקה. בשנת 2010 חזר אריקסון להיות פעיל והוציא לאור אלבום חדש. אריקסון נפטר ביוני 2019.
מקור השם
חברים שונים מהלהקה נתנו הסברים רבים ושונים למשמעות שמה. הסבר צפוי הוא התייחסות לאמונה הטפלה בתרבויות מערביות שהמספר 13 מהווה מזל רע, ולכן ארכיטקטים רבים תכננו בניינים גבוהים ללא הקומה ה-13. כמו כן ניתן הסבר שהשם נבחר בגלל שהאות "M", האות ה-13 באלפבית האנגלי היא האות הראשונה במילה מריחואנה.
משימת תקווה מאדים
משימת תקווה מאדים (בערבית: مسبار الأمل, באנגלית: Mars Hope Mission) המכונה גם בשם משימת מאדים של האמירויות, היא משימת גשושית חלל למאדים שנבנתה על ידי איחוד האמירויות הערביות ושוגרה ב-19 ביולי 2020 בשעה 21:58:14 UTC. עם שיגורה של הגשושית, הפך הפרויקט למשימה הראשונה למאדים של מדינה ערבית או מדינה בעלת רוב מוסלמי. המשימה הוכרזה על ידי שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות הערביות, ביולי 2014, ומטרתה היא להעשיר את היכולות של המהנדסים של איחוד האמירויות ולהגביר את הידע האנושי על האטמוספירה של מאדים. המשימה מתבצעת על ידי צוות מהנדסים מהאמירויות בשיתוף עם מוסדות מחקר זרים, והיא תורמת להפיכת כלכלת האמירויות לכלכלה מבוססת ידע.
החללית נקראת בשם "התקווה" או "אל-אמל" והיא הגיעה למסלול סביב למאדים בפברואר בשנת 2021, שנת היובל להקמתו של איחוד האמירויות. ב-9 בפברואר 2021, נכנסה למסלול סביב מאדים.
סקירה כללית
'תקווה' היא מקפת בלתי מאוישת, אשר שוגרה על ידי איחוד האמירויות הערביות במטרה ללמוד את האטמוספירה של מאדים ואת האקלים שלו. 'תקווה' שוגרה מיפן בקיץ 2020, ונדרשו לה כשבעה חודשים כדי להגיע למסלול סביב למאדים.
כדי להשיג את המטרות של המשלחת למאדים של האמירויות, נחתם הסכם בין סוכנות החלל של איחוד האמירויות הערביות (UAESA) לבין מרכז החלל מוחמד בן רשיד (MBRSC), בהנחיית שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, סגן נשיא וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות ושליט דובאי. בהתאם להסכם, המשלחת של האמירויות למאדים תמומן על ידי סוכנות החלל של איחוד האמירויות הערביות והיא תפקח גם על תהליך הביצוע המלא של בדיקת 'תקווה'. ההסכם מתאר את המסגרת הפיננסית והמשפטית לצד הגדרת ציר זמן לפרויקט כולו. על פי ההסכם, MBRSC הופקד על מלאכת העיצוב והייצור של הגשושית, ויותר מ-150 מהנדסים מהאמירויות עבדו על החללית ובדקו את היבטיה השונים של המשימה.
מטרות מדעיות
היעדים המדעיים של משלחת האמירויות למאדים, כפי שהוסכם על ידי קהילת המדענים העולמית של מאדים, נועדו לספק תמונה מלאה של האטמוספירה של מאדים.
החללית
לחללית הרובוטית שנשלחה למאדים תחת משימת האמירויות הוענק השם "תקווה" מאחר שיוזמי התוכנית מקווים לעורר השראה ולשלוח מסר של אופטימיות למיליוני ערבים ברחבי העולם ולעודד אותם לכיוון חדשנות. באפריל 2015 הזמין מוחמד בן ראשד אאל מכתום את העולם הערבי לבחור לגשושית שם. השם נבחר לאחר קבלת אלפי הצעות, שכן הוא מתאר את מטרת הליבה של המשימה. שמה של החללית הוכרז במאי 2015 ומאז מכונה המשימה "משימת תקווה מאדים".
מפרט
תקווה היא גשושית בצורת משושה, בנויה מאלומיניום במבנה נוקשה אך קל-משקל דמוי חלת-דבש בעל פני שטח מורכבים. עם מסה משוערת של 1,500 ק"ג כולל הדלק, ניתן להשוות את הממדים של הגשושית לאלה של מכונית קטנה.
מידות הגשושית: 2.37 מ' רוחב ו-2.9 מ' אורך, מסתה היא כ-1,500 ק"ג.
הספק: 1,800 ואט משלושה פאנלים סולאריים.
לצורך תקשורת, הגשושית עושה שימוש באנטנה כיוונית בעלת צלחת ברוחב 1.5 מטר. אנטנה זו מייצרת גל רדיו צר שכיווניותו קבועה לעבר כדור הארץ. בנוסף, מצוידת הגשושית באנטנות בעלות עצימות נמוכה יותר.
מכשירים מדעיים
כדי להשיג את המטרות המדעיות של המשימה, 'תקווה' צוידה בשלושה מכשירים מדעיים עיקריים.
2. ספקטרומטר המאדים האולטרה-סגול של האמירויות (EMUS): מכשיר המודד את המאפיינים הגלובליים ואת השונות של התרמוספירה, מימן וחומצה חמצנית שאף הוא פותח על ידי המעבדה לפיזיקה של אטמוספירות וחלל.
3. ספקטרומטר המאדים האינפרא-אדום של האמירויות (EMIRS): בוחן פרופילי טמפרטורה, קרח, אדי מים ואבק באטמוספירה. פותח על ידי אוניברסיטת מדינת אריזונה.
חלון השיגור
החללית שוגרה ב-19 ביולי 2020 מיפן על משגר H-IIA של תאגיד מיצובישי, והגיעה למסלולה סביב למאדים ב-9 בפברואר 2021.
הצוות
צוות המשימה מחולק לשבע קבוצות הכוללות: קבוצת החללית, לוגיסטיקה, תפעול המשימה, ניהול פרויקטים, מדע וחינוך, תחנת הקרקע ואת רכב השיגור. בראש הצוות עומד עומראן שרף, המשמש כמנהל הפרויקט והוא אחראי על ניהול ותמיכה במשימות השוטפות הקשורות במשלחת האמירויות למאדים.
יהושע מרגולין
יהושע מרגוֹלין (9 ביולי 1877 – 10 בספטמבר 1947) היה מחנך, חוקר טבע, סופר ומשורר עברי.
ביוגרפיה
מרגולין נולד בעיירה-כפר הורוריץ, במחוז רהצ'וב שבמחוז מוהילב של רוסיה (ברוסיה הלבנה, כיום בבלארוס), למלמד יהודה ליב. בצעירותו למד לימודי דת אך רכש גם השכלה כללית והתעניין בלימודי טבע. לאחר שעבר בחינת בגרות אקסטרנית היה למורה דת בגימנסיה בקייב.
בשנת 1909 עלה לארץ ישראל והחל לחנך ילדים ביפו להכרת ואהבת הטבע, מתוך הכרה כי זהו צורך חיוני לחיזוק הנוער לשורשיו בארץ. בארץ הצטרף ל"הפועל הצעיר". כדי להשלים את השכלתו בהוראה, חזר ערב מלחמת העולם הראשונה לקייב, ולמד שם בפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה. במקביל היה מורה לטבע בבית הספר של "תרבות" בעיר, שבו לימדו בשפה העברית. בעקבות המהפכה נמסר בית הספר לפיקוח היבסקציה, וב-1920 עבר מרגולין לווילנה, שם היה מנהל בית ספר עברי.
בשנת 1923 חזר לארץ ישראל ונתקבל כמורה לטבע ב"מקוה ישראל". מרגולין דגל בשיטה חדשה ומהפכנית דאז בלימודי הטבע: הוא גרס כי בוטניקה וזואולוגיה יש ללמוד בטבע מחוץ לכיתה למרות קיומם של ספרי לימוד בנושא. הוא הפך למורה נודד בין בתי ספר עם תרמיל על השכם ולימוד תחת כיפת השמיים.
שאיפתו הייתה להקים מכון ביולוגי-פדגוגי בתל אביב. בשנת 1931, בעזרתה של שושנה פרסיץ, שהייתה ראש מחלקת החינוך בעיריית תל אביב, הקצתה לו העירייה מגרש ברחוב יהודה הלוי 12. מרגולין בנה במקום את המכון הביולוגי-פדגוגי, ובו פינת חי וגן בוטני קטן, שהיה הגרעין לבנייתו של הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב.
מרגולין חיבר ספרים רבים בהוראת טבע, רשימות, סיפורים ושירים לילדים בנושאי טבע. הוא היה ערירי וראה בכל הילדים הבאים להדרכתו בתור בניו. אצל הילדים הוא היה ידוע בשם "הדוד יהושע".
למרגולין הייתה זיקה חזקה לקיבוצים ולהתיישבות העובדת, שבהם ראה את התגשמות החזון של זיקת העם לאדמתו. הוא חלם על הקמת סמינר להכשרת מורים במדעי הטבע, המדע והאמנות. התוכניות להקמת הסמינר החלו להתגשם ונרכש שטח להקמתו אולם מרגולין לא זכה לכך. בצוואתו ביקש להיקבר בשטח הסמינר. ביום השלושים למותו הונחה אבן הפינה לסמינר אורנים (כיום מכללת אורנים).
קברו של מרגולין נמצא בגן הבוטני של מכללת אורנים, ועל מצבתו חקוקות מילותיו: "את רעבוני וצמאוני לאדמת ישראל לא אשבור ולא ארווה עד אשר אשוב אליה ואנוח בחיקה מנוחת עולמים".
במכללת אורנים נמצא "בית המדעים על שם מרגולין" להוראת טבע ומדע, ובו חלק מאוסף הפוחלצים של מרגולין וארכיונו.
מאדאם דו דפאנד
מארי דה וישי שאמרון, נולדה בטירה המשפחתית במחוז סאון-א-לואר שבחבל בורגון בצרפת. היא התחנכה במנזר של מסדר הבנדיקטינים בפריז. ב-1718 הוריה השיאו אותה למרקיז דו דפאנד, שהיה קרוב משפחה, אך כעבור ארבע שנים היא נפרדה ממנו. ב-1721 פגשה בוולטר ומאז התפתחה ביניהם ידידות רבת שנים.
החל ב-1749 קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו וולטר, מונטסקייה, ברנאר דה פונטנל, ד'אלמבר ואנשי רוח רבים אחרים, והקסימה אותם בשיחתה השנונה. ב-1754 איבדה את מאור עיניה, אך המשיכה לקיים את החוג הספרותי בעזרת אחייניתה, ז'ולי לפינאס, שעברה להתגורר אִתה בביתה.
ד'אלמבר, שהיה ידידה הקרוב ביותר של מאדאם דו דפאנד, החל להעדיף את חברתה של אחייניתה. ב-1764 עזבה ז'ולי לפינאס את בית דודתה והחלה לקיים חוג ספרותי במקום מגוריה החדש. ד'אלמבר ורבים אחרים העדיפו את החוג החדש וחדלו לבקר בביתה של מאדאם דו דפאנד. ב-1766 פגשה מאדאם דו דפאנד בסופר האנגלי הוראס וולפול, ומאז התקיימו ביניהם ידידות נפלאה והתכתבות שנמשכה עד מותה ב-1780.
מכתביה של מאדאם דו דפאנד לד'אלמבר, למונטסקייה ולאנשי רוח אחרים יצאו לאור ב-1809, ומכתביה להוראס וולפול פורסמו בשנה שלאחריה. מכתבים אלה משקפים את רוח המאה השמונה עשרה בצרפת.
במכתבה האחרון להוראס וולפול כתבה מאדאם דו דפאנד: "אני סבורה שמצבי זה מבשר את סופי. אין בי עוד כוח לפחד מן המוות, והיות שלא אראה אותך עוד, אין לי מה להפסיד. ידידי, השתעשע כל עוד תוכל, ואל נא תצטער על מצבי."
מאפיית מטוס הקרב
מאפיית מטוס הקרב (Fighter mafia) הייתה קבוצה של קציני חיל האוויר האמריקני ומנתחי ביטחון אזרחיים, שדגלו בשנות השבעים בשימוש בתאוריית האנרגיה-יכולת תמרון (E-M - Energy-Maneuverability) של ג'ון בוייד לפיתוח מטוס קרב. בפרט, התאוריה אפשרה השוואה כמותית של ביצועי מטוסים, וזיהוי ליקויים, הן של מטוסים בשירות והן של מטוסים מתוכננים. הקבוצה השפיעה על האפיון של ה-F-X, ופעלה עצמאית לפיתוח אפיון למטוס קרב קל משקל.
בשנות השישים, הן חיל האוויר האמריקני והן הצי האמריקני היו בתהליך רכישת מטוסי קרב גדולים וכבדים שיועדו בעיקר לקרבות באמצעות טילים. מיזם פורקאסט (Project Forecast), ניסיון מ-1963 של חיל האוויר לזהות מגמות נשק עתידיות, קבע שהמענה לצורכי חיל האוויר ל-20 השנים הבאות הוא גרסאות חמושות בטילים של ה-F-111 וה-F-4 פנטום ושמטוס בקרבות אוויר חייב להיות מסוגל להשמיד כלי טיס באוויר בטווחים ארוכים באמצעות מערכות נשק מתקדמות. תוכנית ה-F-X לרכישת מטוס קרב, שמוזגה בתחילה לתוכנית TFX, נכתבה בהתאם לקווים אלו. בהתבסס על עבודתו של ג'ון בויד ותאוריית ה-E-M שלו, שוכתבה הצעת חיל האוויר במידה רבה על-מנת לשקף את ממצאיו. כך הכנף הכבדה בעלת גאומטריה משתנה הורדה מהתכנון, מה שהפחית את המשקל הכולל מיותר מ-60,000 פאונד לקצת פחות מ-40,000, ואת המהירות המרבית למאך 2.3, מ-2.5. אולם, אף על פי שתרומותיו של בויד היו משמעותיות, הוא חש כי הייתה זאת עדיין פשרה.
בוייד, מנתחי הביטחון טום קריסטי ופייר ספריי, וטייס הניסוי קולונל אוורסט ריצ'וני היוו את הליבה של מה שכונה על-ידם "מאפיית מטוס הקרב" שעבדה מאחורי הקלעים בשלהי שנות השישים לקידום מטוס קרב קל משקל כחלופה ל-F-15. ריצ'וני טבע את הכינוי, כבדיחה על היותו בן למשפחה איטלקית, ואת עצמו כינה "הסנדק", למרות שבוייד נחשב בעיני רבים למנהיג הקבוצה. ב-1969, תחת המסווה שהצי מפתח מטוס עתיר ביצועים וקטן, ריצ'וני זכה ב-149,000 דולר למימון מחקר שכותרתו "Study to Validate the Integration of Advanced Energy-Maneuverability Theory with Trade-Off Analysis". סכום כסף זה חולק בין נורת'רופ וג'נרל דיינמיקס לבניית ההתגלמות של תאוריית ה-E-M של בוייד - מטוס קרב קטן, קל משקל וחלק, ללא מנשאי פצצות. נורת'רופ דרשה וקיבלה 100,000 דולר לתכנון ה-YF-17 כשג'נרל דיינמיקס, שהייתה להוטה לכפר על כישלונה עם ה-F-111, קיבלה את היתרה לפיתוח ה-YF-16.
חיל האוויר האמריקני בחן קונספט דומה מוקדם יותר. ב-1965, חיל האוויר האמריקני הקפיא מחקר בעדיפות נמוכה לפיתוח מטוס קרב קל משקל מתקדם לפעולה ביום (ADF - Advanced Day Fighter), מטוס קרב במשקל 25,000 פאונד. אולם הוא ננטש ב-1967 לאחר הכרזתו של המיג-25 על-מנת למקד את המאמצים בפיתוח ה-F-15. מזכיר ההגנה מלווין ליירד וסגנו דייוויד פקארד, שמונו לתפקידם עם עליית ממשל ניקסון ב-1969, הביעו עניין במחקרים אלו ותמכו ברעיון. במאי 1971, הקונגרס הפיק דו"ח ביקורתי על ה-F-14 וה-F-15 ותמך בהשקעת 50 מיליון דולר בפיתוח מטוס קרב קל משקל חלופי. בעקבות זאת הוקצו 12 מיליון דולר לתוכנית ה-LWF בתקציב של שנת 1972. ב-6 בינואר 1971 הוגשה לתעשייה בקשה להצעה למטוס קרב במשקל 20,000 פאונד שישלים את ה-F-15. ספריי עמד על כך שהמטוס יבחר משני אבות-טיפוס, כפי שדרש בעבר בתוכנית ה-A-X, שיתמודדו מול מטוסי המיג-17 והמיג-21 שהיו בנליס, וה-F-4 פנטום. יתר על כן, ספריי דרש שהטייסים שיעריכו את המטוסים לא יהיו טייס ניסוי ושכל אחד יטוס על שני המטוסים.
אנריקו מסיאס
אנריקו מסיאס (בצרפתית: Enrico Macias; נולד ב־11 בדצמבר 1938) הוא זמר צרפתי יהודי-אלג'יראי שזכה לפרסום עולמי.
קורות חיים
מסיאס נולד בעיר קונסטנטין באלג'יריה בשם גסטון גרנאסיה למשפחה יהודית-ספרדית. אביו היה כנר בתזמורת של שיח' רימונד, וגסטון הלך בעקבותיו והיה לגיטריסט. את הנגינה בגיטרה למד מחברים צוענים שהדביקו לו את הכינוי "אנריקו", שלימים הפך לחלק משם הבמה שלו. כשבגר עסק בפיקוח הוראה, ובמקביל ניגן בגיטרה כתחביב, בין היתר בתזמורת של שיח' רימונד בה ניגן גם אביו. כשהחלה מלחמת הגרילה של מחתרת ה-FLN האלג'יראית לעצמאות מהקולוניאליזם הצרפתי, חש שחייו בסכנה. הסכנה קיבלה עבורו משמעות מוחשית במיוחד ב-1961, עם הירצחו של שייח' רימונד בידי מוסלמים. ב-1961 הצטרף, יחד עם אשתו סוזי (בתו של רימונד), לרבבות צרפתים ויהודים שעזבו בשברון לב את אלג'יריה לחיים חדשים בצרפת. לימים כתב את השיר "Adieu mon pays" ("להתראות, מולדתי") שהפך לסמל עבור הצרפתים הגולים.
בפריז החל בקריירה מוזיקלית, ותוך התאמת הרפרטואר שלו לטעם הצרפתי יצר בתוכן אישי שהתבסס על ניסיונו וגעגועיו למולדתו. בשנת 1962 קיבל חשיפה טלוויזיונית ראשונה, שבישרה את תחילת תהילתו. בשם הבמה אנריקו מסיאס החל בסיבובי הופעות וזכה להצלחה אדירה, תחילה בצרפת ובהמשך ברחבי העולם. הופעותיו מילאו אולמות, מה"אולימפיה" בפריז, דרך אצטדיון "דינמו" במוסקבה, "קרנגי הול" בניו יורק ו"אלברט הול" בלונדון, ועד יפן, קנדה, ספרד, איטליה, ישראל וטורקיה.
בשנת 1978 הזמין אותו נשיא מצרים אנואר סאדאת לשיר בפני קהל של 20,000 איש לרגלי הפירמידות. הוא שר ונשא מסר של שלום, בתקופה בה התנהל המשא ומתן לשלום בין מצרים וישראל. בשנת 1981 הכתיר אותו מזכ"ל האו"ם קורט ולדהיים בתואר "זמר השלום", לאחר שתרם ליוניצ"ף את תמלוגי שירו "Malheur à celui qui blesse un enfant" ("גנאי לפוצע ילד"). באותה שנה חיבר את השיר "Un berger vient de tomber" ("רועה נפל") לזכרו של אנואר סאדאת שנרצח. ב-1985 העניק לו ראש ממשלת צרפת לורן פביוס את "אות לגיון הכבוד", וב-1997 היה מועמד לתואר "שגריר עולמי למען שלום והגנת ילדים" מטעם מזכ"ל האו"ם קופי אנאן. במקביל, המשיך לאורך כל התקופה בסיבובי הופעות ברחבי העולם והוציא עשרות אלבומים. לצד תמיכתו בשלום ובשמאל, מסיאס הוא תומך מובהק של ישראל ושל צה"ל ובשנת 2006 אף קיבל משר הביטחון שאול מופז ומשמעון פרס עיטור מיוחד על תמיכתו בחיילי צה"ל. בצד הצלחתו הבינלאומית כנושא מסר אוניברסלי של שלום ואחווה בין העמים, מסיאס מוכר בצרפת בעיקר כקולם ונציג תרבותם של ה"פייה-נואר" (pied-noir) – יוצאי הקולוניות הצרפתיות בצפון אפריקה. למרות שיצירתו של מסיאס רווייה באהבה ובגעגועים למולדתו אלג'יריה, הוא נחשב בה אורח בלתי רצוי בשל תמיכתו הבלתי-מסויגת בישראל, ובהזדמנויות אחדות נמנעו ביקורים שלו במדינה.
בשנת 2008 הפסיד סך 20 מיליון יורו, בעקבות הנפילה הפיננסית באיסלנד. הוילה שלו בסן טרופה הייתה משועבדת לבנק האיסלנדי (Landsbanki). בשנת 2014 נקנס בסך 30 מיליון יורו, והיה עליו להעביר את הוילה לבעלות הבנק. אך הוא התנגד לשיעבוד מתוקף החוק האירופאי.
בדצמבר 2008 נפטרה רעייתו סוזי.
בשנת 2014 אמר "ישראל אינה יכולה להרשות לעצמה להפסיד במלחמה משום שהיא נאבקת על קיומה". בהמשך דבריו אלה, הוסיף הזמר: "הפלסטינים מוחזקים כבני ערובה לא רק בידי צה"ל אלא גם בידי חמאס עצמו שמשתמש בבתי ספר ובתי חולים כמקומות מסתור, חמאס משתמש בילדים כבני ערובה. זה מגעיל".
בשנת 2019 שיחק מסיאס בתפקיד עצמו בקומדיה של נטפליקס "עסק משפחתי".
ג'וזי אלטידור
ג'וזמר וולמי "ג'וזי" אלטידור (באנגלית: Josmer Volmy "Jozy" Altidore; נולד ב-6 בנובמבר 1989 בליווינגסטון שבניו ג'רזי) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת החלוץ בניו אינגלנד רבולושן.
לזכותו 42 שערים ב-115 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית.
קריירת המועדונים
אלטידור נבחר במקום ה-17 בדראפט ה-MLS בשנת 2006 על ידי ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס (כיום "ניו יורק רד בולס"). את מרבית עונת 2006 של ה-MLS העביר אלטידור בלימודיו בתיכון ובעבודות, ועל כן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה רק באוגוסט 2006, במשחק מול די.סי. יונייטד במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח. הוא כבש שלושה שערים בשבעת משחקיו הראשונים במדי ניו יורק, ונעשה לאהוב בקרב האוהדים.
בסדרת חצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף של אותה עונה, מול די.סי. יונייטד, כבש אלטידור שער, שלא מנע את הדחתה של קבוצתו. בעקבות כך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע שער בפלייאוף ה-MLS בגיל 16 שנים ו-337 ימים, תוך שהוא שובר את שיאו הקודם של דמרקוס ביסלי בהפרש של למעלה משלוש שנים. הוא הפך גם לשחקן הצעיר ביותר שפותח בהרכב במשחק פלייאוף. בעונות 2007 ו-2008 המשיך אלטידור להפגין יכולת טובה, כולל צמד שערים שכבש במשחק נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
ביוני 2008, באמצעה של עונת ה-MLS, עבר אלטידור לוויאריאל מליגת העל הספרדית תמורת 10 מיליון דולר (7.4 מיליון אירו), סכום שיא ששולם עבור שחקן MLS, ששבר את השיא הקודם של העברתו של קלינט דמפסי לפולהאם תמורת 4 מיליון דולר. בנובמבר 2008 הבקיע אלטידור את שערו הראשון במדי ויאריאל במשחק מול אתלטיק בילבאו, ובכך הפך לאמריקאי הראשון שמבקיע בליגה הספרדית.
בינואר 2009 הושאל אלטידור לקבוצת חרס מליגת המשנה, על מנת שיצבור ניסיון ודקות משחק. אלטידור סבל מפציעה שהכריחה אותו לעבור ניתוח, ונעדר עד לסיום העונה, מה שמנע ממנו לשחק עבור חרס. לאחר אותה עונה הושאל אלטידור מוויאריאל פעם נוספת להאל סיטי מהפרמייר ליג האנגלית ואז לבורסאספור מהליגה הטורקית.
ביוני 2011 חתם בקבוצת א.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית. ב-2 עונות בקבוצה כבש 51 שערים ב-93 הופעות בכל המסגרות. בעקבות היכולת המרהיבה שלו גדלה בו ההתעניינות מצד קבוצות רבות באירופה. ב-5 ביולי 2013 חתם ל-4 שנים בסנדרלנד מהפרמייר ליג. לאחר עונה וחצי, בה לא הצליח לבלוט והבקיע 3 שערים בלבד ב-50 הופעות בכל המסגרות, עבר אלטידור לטורונטו מה-MLS, בעסקת טרייד אין, כאשר בנוסף להעברתו של אלטידור שילמה סנדרלנד לטורונטו סכום שלא פורסם תמורת העברתו של ג'רמיין דפו אליה.
ב-14 בפברואר 2022 חתם בניו אינגלנד רבולושן.
ב-28 ביולי 2022 הושאל לפואבלה המקסיקנית.
נבחרת לאומית
אלטידור שיחק בצעירותו בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17, והשתתף עמה בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2005. הוא שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 ב-2007, שהיה מוצלח לארצות הברית שהעפילה עד לרבע הגמר. הוא סיים כמלך השערים של נבחרתו בטורניר עם ארבעה שערים - שלושה בשלב הבתים ואחד ברבע הגמר מול נבחרת אוסטריה.
בנובמבר 2007, בגיל 18 בלבד, זומן אלטידור לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ארצות הברית, למשחק הידידות מול נבחרת דרום אפריקה. בשנת 2008 הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. אלטידור זומן על ידי המאמן פיוטר נובאק לסגל הנבחרת האולימפית של ארצות הברית (עד גיל 23) לאולימפיאדת בייג'ינג 2008. אלטידור הפגין יכולת טובה באולימפיאדה ואף הבקיע שער במשחק מול נבחרת הולנד, אך לא הצליח לעבור עם נבחרתו את שלב הבתים של הטורניר.
בהמשך שנת 2008 כבש אלטידור שער במשחק מול נבחרת קובה במהלך הסיבוב השלישי של מוקדמות מונדיאל 2010, ובכך הפך לאמריקאי הצעיר ביותר שמבקיע במסגרת מוקדמות המונדיאל. בסיבוב המוקדמות הרביעי הוא הבקיע שלושער מול נבחרת טרינידד וטובגו, והפך לאמריקאי הצעיר ביותר שעושה זאת.
המצור על טוברוק
המצור על טוברוק היה מצור ממושך שהטילו כוחות מדינות הציר בפיקודו של הגנרל ארווין רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, על עיר הנמל טוברוק, נקודה אסטרטגית חשובה בחוף הלובי, מרחק קצר מגבול מצרים, שהוחזקה על ידי כוחות מחבר העמים הבריטי.
המצור
המצור על טוברוק החל ב-10 באפריל 1941, כאשר כוחותיו של רומל, שכבשו את שטח בליטת קירנאיקה מידי הבריטים במתקפת בזק, ניסו לכבוש בסערה את העיר, שהוחזקה על ידי הדיוויזיה האוסטרלית ה-9. הכוחות שהגנו על נמל טוברוק נותקו מהכוח הבריטי העיקרי שנסוג משטח מצרים, ומצאו עצמם במצור. אולם הכוחות של קורפוס אפריקה הגרמני היו חלשים מכדי לכבוש את נמל טוברוק, שהאיטלקים בנו סביבו מערך הגנה מבוצר היטב. במהלך החודשים הבאים נהדפו כל התקפות כוחות הציר על טוברוק, והכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות. האוסטרלים הוכיחו את עצמם כלוחמים נחושים, והתגוננו בעקשנות תחת פיקוד הגנרל לסלי מורשד. עמידת טוברוק במצור גרמה תסכול קשה לרומל, שנאלץ למעשה לנהל מלחמה בשתי חזיתות במקביל, ויצרה איום מתמשך על עורפו. המצור נמשך 240 ימים, במהלכם קיבלו הכוחות המגינים אספקה, תחמושת ותגבורות בדרך הים. באותה דרך גם הוחלפה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 בכוחות בריטיים ופולניים תוך כדי המצור, כך שהמצור שהטילו כוחות הציר על טוברוק היה רחוק מלהיות שלם. נוכח קשיי האספקה של מדינות הציר בצפון אפריקה - לא ברור היה לעיתים מי מהצדדים היה מנותק יותר.
בנובמבר 1941 פתחה הארמייה השמינית הבריטית במתקפה על כוחותיו של רומל בגבול מצרים-לוב (מבצע צלבן) ובמקביל תקף חיל המצב של טוברוק את עורפם של כוחות הציר. לאחר מספר שבועות של קרבות קשים, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת מערבה, וטוברוק שוחררה מהמצור.
עמידת הגבורה של טוברוק במצור הגרמני, שהסתמכה על אספקת הכוחות הנצורים בדרך הים, שימשה אחד ממקורות ההשראה לתוכנית המבצר האחרון - תוכנית שהוכנה על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל בקיץ 1942, כאשר כוחות הציר הגיעו לאל עלמיין שבמצרים, מרחק קצר מנמל אלכסנדריה, והיו קרובים לכבוש את מצרים כולה מידי הבריטים. לפי התוכנית, במקרה שכוחות הציר ינועו צפונה, וישתלטו גם על ארץ ישראל, ירוכז היישוב באזור הכרמל, יקבל אספקה מהבריטים דרך נמל חיפה, ויהווה איום מתמיד על עורפם של הכוחות הפולשים.
לאחר המצור
כחצי שנה לאחר סיום המצור, ב-20 ביוני 1942, תקפו שוב כוחותיו של רומל את העיר, כבשו אותה תוך זמן קצר, ולקחו בשבי למעלה מ-30 אלף חיילים מחבר העמים הבריטי שהגנו על העיר. נפילת טוברוק הייתה אחד הניצחונות הגדולים ביותר של רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה. בעקבות תבוסת כוחות הציר בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת במהירות מערבה, והשליטה על נמל טוברוק חזרה לידי כוחות בעלות הברית.
לקריאה נוספת
מייקל קארבר, טוברוק, הוצאת משרד הביטחון, 1966.
מפרץ אילת
מפרץ אילת, הידוע מחוץ לישראל כמפרץ עקבה (בערבית: خليج العقبة), הוא לשון ים ארוכה וצרה, שלוחה צפונית של הים האדום המפרידה בין חצי האי סיני ובין חצי האי ערב. אורכו של המפרץ כ-180 קילומטר, ורוחבו המרבי 25 קילומטר. שטח המפרץ הוא 2,880 קמ"ר המהווים כ-0.5% משטח הים האדום כולו. נפח המפרץ הוא 2,500 ק"מ מעוקב, המהווים כ-1% מנפח הים האדום כולו. עומקו הממוצע הוא 900 מטר מתחת פני הים והעומק המרבי הוא 1,820 מטר מתחת פני הים (באזור שמול נואיבה בסמוך לחוף הסעודי). מבחינה גאולוגית, מפרץ אילת מהווה חלק מהבקע הסורי-אפריקני ומכאן עומקו הרב.
משני עבריו של מפרץ אילת מתנשאים הרים תלולים - הרי סיני ממערב והרי אדום ומדין ממזרח. זווית השיפוע הממוצעת של קרקעית המפרץ היא 21% ובקטעים מסוימים מגיע השיפוע למעל 50%. מפרץ אילת נחשב לים טרופי, שטמפרטורת מימיו היא יותר מ-20 מעלות צלזיוס בממוצע השנתי. מאות מינים של דגים טרופיים מצויים בשפע במפרץ, העשיר גם בצדפים, בחלזונות, באלמוגים ובחסרי חוליות אחרים. כל אלה מושכים אליו תיירים וצוללים רבים מרחבי העולם. מפרץ אילת הוא עורק תחבורה חשוב של ישראל יחד עם ארצות רבות באפריקה ובאסיה, בנוסף לתעלת סואץ. בכניסה אל המפרץ מצד הים האדום, מול ראס נצרני, שוכנים שני איים קטנים - טיראן וסנפיר. שני האיים, שבעבר היו בבעלות סעודית, העברו לידי מצרים לפני מלחמת ששת הימים. ערב מלחמת ששת הימים, סגרו המצרים את מצרי טיראן מפני שיט ישראלי ואיימו על הספינות בתותחים שהיו בראס נצרני. במהלך מלחמת ששת הימים, השמידו כוחות צה"ל את התותחים ופתחו מחדש את המפרץ לשיט אוניות.
בקצהו הצפוני של המפרץ נמצאות ערי הנמל והקיט, אילת בישראל ועקבה בירדן. לאורך מזרח סיני, בחוף המצרי של המפרץ מצויים אתרי צלילה ותיירות רבים, יישובים קטנים וכפרי נופש. ביניהם אי האלמוגים, נואיבה, דהב ושמורות הטבע - שמורת ראס אבו גלום ושמורת נבק. האי טיראן מפורסם גם בזכות עולם החי המגוון שבו ובשוניות האלמוגים שסביבו. מקננות בו ציפורי ים רבות כדוגמת שלך, שחפים, שחפיות ולבניות.
אזור המפרץ משופע באתרי טבע, תופעות גאולוגיות מרתקות, שוניות אלמוגים ייחודיות ומגוון בעלי חיים וצמחים. עושר אקולוגי זה נובע מהיותו של המפרץ אזור סגור בו הגלים חלשים יחסית, ובנוסף בזכות הסביבה היבשה לא נשפכות כמויות גדולות של מים מעורבים בחול ופסולת למפרץ. גורמים אלו תורמים תרומה מכרעת לשקיפות המים; כתוצאה מכך קרני השמש יכולות לחדור עמוק ולהפרות את הדגים והאלמוגים בעומק. הרי אדום והמדבר הצחיח המקיף את המפרץ יוצרים סביבת חיים מרהיבה המחייבת שמירה קפדנית על האיזון הטבעי הנחוץ להמשך קיומה.