cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליפות וימבלדון
המסורת של וימבלדון
לווימבלדון ישנן מסורות רבות המבדילות אותו משאר טורנירי הגראנד סלאם. צבעי הטורניר הם סגול וירוק. הטורניר מתחיל ביום שני שבין 20 ו-30 ביוני ונמשך שבועיים, כאשר יום א' האמצעי הוא יום מנוחה לשחקנים ולמארגנים. 3 פעמים (לאחרונה ב-2004) נאלצו מארגני הטורניר לבטל את יום המנוחה ולשחק גם בו בשל גשמים רבים שגרמו לעיכוב המשחקים. בשבוע הראשון לטורניר משוחקים השלבים המוקדמים (3 סיבובים בתחרויות היחידים) ובשבוע השני השלבים משמינית הגמר עד הגמר.
בווימבלדון הגברים מכונים "ג'נטלמן" והנשים "ליידיז". בעבר השחקנים והשחקניות היו חייבים לקוד קידה בהיכנסם למגרש המרכזי ובצאתם ממנו. המסורת הזו בוטלה ב-2003 ושמורה רק למקרים נדירים כאשר המלך או נסיך ויילס נוכחים במגרש.
הגברים הזוכים בתחרות מקבלים גביע כסף גדול והנשים מקבלות צלחת כסף רחבה. בנוסף מקבלים המנצחים גם פרסים כספיים גדולים. החל משנת 2007 החליטו מארגני הטורניר להשוות את סכומי הזכייה בין הגברים לנשים. כל שחקני הטניס בווימבלדון מחויבים ללבוש ביגוד בצבע לבן אחיד.
זכיות לפי שחקנית
להלן השחקניות שזכו לפחות פעמיים:
זכיות לפי שחקן
להלן השחקנים שזכו לפחות פעמיים:
בני דרור
בְּנֵי דְּרוֹר הוא מושב באזור השרון ליד העיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון.
חינוך
במושב נמצא בית הספר העל יסודי השש שנתי- קריית החינוך דרור, בית הספר העל יסודי הגדול ביותר בארץ שמכיל בתוכו שש שכבות ז' - י"ב, ומאכלס את כל תלמידי העל יסודי בכעשרים יישובים סמוכים, כגון משמרת, עין ורד, עין שריד, נורדיה, פרדסיה, בני דרור כפר הס, חרות ועוד. נכון לשנת תשע"א בבית הספר לומדים 2,274 תלמידים ב-77 כיתות לימוד.
ג'מאל א-דין אל-אפגאני
ג'מאל א-דין אל-אפגאני (תעתוק מדויק "אל-אפע'אני; בערבית: جمال الدين الأفغاني) 1838, אסאדאבאד, פרס - 9 במרץ 1897, איסטנבול, האימפריה העות'מאנית) היה מחלוצי התנועה המודרניסטית באסלאם, קרא להשתחרר מכבלי האסלאם המסורתי ולהתנער מאמונות טפלות שהתקבעו בו. אל-אפגאני קרא לרפורמה חינוכית אך בעיקר מדינית, שלטעמו תאחד את כל ארצות האסלאם אל מול העולם המערבי, שבו ראה איום.
ילדותו
קיים קושי למחקר למקם את אל-אפגאני מבחינת מיקום גאוגרפי עבור כל נקודת זמן. הוא מצידו טרח לטעון כל העת שהוא גדל כמוסלמי סוני באפגניסטן ומכאן גם מגיע שם משפחתו אל-אפגאני. במחקרים שנעשו על מוצאו הוכח שככל הנראה הוא נולד למשפחת סעידים בעיר אסאדאבאד שבאיראן ב-1838 ומכאן שהוא קיבל חינוך מוסלמי שיעי בביתו עד גיל 10. לאחר מכן נשלח ללימודי דת בטהראן ובערי הקודש בעיראק. החוקר אלי כדורי טוען שליסודות השיעיים של אפגאני הייתה השפעה ניכרת על הרעיונות שפיתח שנים רבות לאחר מכן שהיו שונים מהחשיבה הסונית המסורתית.
בחרותו ואחריתו
הוא נדד בהודו, באיראן ולבסוף התיישב בקאבול והועסק בתפקיד ממשלתי. ב-1868 פוטר אל-אפגאני בשל דעותיו האנטי-בריטיות, טייל במצרים ולבסוף עבר לאיסטנבול. ב-1871 עבר למצרים באישורו של הנשיא ריאד פאשא, שם לימד באל-אזהר והטיף את דעותיו הפוליטיות. אל-אפגאני קיים דיונים על רפורמה דתית, בין היתר יחד עם אדיב אסחק עורך העיתון "מצר" שבו גם כתב מאמרים, והקים אגודה פוליטית. עם תחילת מרד עוראבי אולץ אל-אפגאני על ידי הבריטים לעבור להודו ורק לאחר הרגיעה הורשה לשוב. אולם, הוא העדיף לעבור לפריז, שם הקים יחד עם עבדו את העיתון "אל-ערוה אל-ות'קה" ("הקשר האמיץ"), שבו קראו למוסלמים להתאחד פוליטית ודתית. העיתון נאסר להפצה בפריז. אפגאני כתב על היסטוריה, פילוסופיה ושפות של עמים ומקומות שונים: המוסלמים, הפרסים והאירופים. הוא בילה את שנותיו האחרונות כשהוא כלוא לכאורה באיסטנבול ומת מסרטן ב-1897.
פעילותו ומשנתו הדתית-פוליטית
אל-אפגאני נחשב לאבי המודרניזם האיסלאמי וביחד עם מוחמד עבדו תלמידו פיתחו את תאוריית הפיגור המעמיק של האסלאם אחרי המערב, תוך ביקורת פנימית נוקבת על אופן התנהלות העולם ההלכתי האסלאמי.
החוקר סעיד בדאוי טוען כי העובדה שהוא הסתיר את זהותו השיעית ואימץ במקומה זהות סונית הייתה הכרח בתקופה שבה היה מתח רב בין השיעים לסונים ולנוכח העובדה שהוא רצה לזכות לקונצנזוס בקרב הרוב הסוני.
ניקי קדי טוענת במספר ספרים שהיצמדותו של אפגאני לאסלאם היוותה יותר "תירוץ" שסייע לו לגייס את תמיכת העולם הערבי אל מול המערב, יותר מאשר אמונה דתית אמיתית. אלי כדורי טוען שהמחויבות שהייתה לו לאסלאם הייתה מטעמים תכליתיים בלבד. בעוד שכמעט בלתי-אפשרי לגלות מה הייתה אמונתו האמיתית של אפגאני, ניתן בפירוש לומר שכתביו הושפעו מהמתח שסביבו סבבו חייו, מצד אחד, הדחייה של הכפירה המערבית ושלטון הכיבוש האימפריאליסטי שהם כפו על מדינות ערב, ומאידך, ההערכה הרבה שרכש ליכולת הטכנולוגית והמדעית שלהם וההבנה שאימוץ של יכולות מסוג זה הכרחיות כדי לפתח כוח פוליטי שישפר את מצבם של המוסלמים. גישתו האנטי-אימפריאליסטית ליוותה את אפגאני במהלך כל חיו הבוגרים. מאז שעזב את איראן כילד הוא קרא לאיחוד המדינות האסלאמיות (פן-אסלאם) ויצא כנגד הכיבוש האירופאי בארצות האסלאם. פעילותו הפוליטית המתועדת הראשונה היא בהודו, לשם הוא עבר מאיראן בסביבות 1855-1856. בהודו נחשף לראשונה לכיבוש הבריטי במלוא עוצמתו, ושם הוא גם בא לראשונה במגע עם המדעים והטכנולוגיה האירופיים. ב-1866 הוא הגיע לאפגניסטן, שם הוא הצטייר כמתנגד מובהק לאימפריאליזם ולכיבוש הבריטי. גורש משם ב-1868, לאחר שעורר את חשדו של האמיר המקומי. ב-1869 הוא הגיע לאיסטנבול וגם משם הוא גורש ב-1870 לאחר שנשא הרצאה שמשווה בין הנבואה האסלאמית לפילוסופיה. לאחר שגורש מאיסטנבול בגלל ההרצאות שנתן שם, הוא הגיע לקהיר ושהה שם במשך 8 שנים כשהוא נתמך על ידי הממשלה. במצרים הוא ריכז סביבו קבוצה של צעירים משכילים שנמשכו לרעיונותיו כנגד האימפריאליזם והגותו על הפילוסופיה האסלאמית. אחד מהצעירים הללו היה מוחמד עבדו. ב-1879 לאחר שתאופיק פאשא עלה לשלטון בהתערבות הבריטים והצרפתים הוא גורש להודו.
הוא המשיך משם לאיראן, רוסיה ובחזרה לאיראן, שם הוא שימש כיועץ לשאה. גם משם הוא גורש בסופו של דבר, לאחר שלקח חלק במרד הטבק כנגד השאה, והגיע לאיסטנבול בעקבות הזמנתו של הסולטאן עבד אל-חמיד השני. לא עבר זמן רב עד שהוא עורר את חמתו של הסולטאן, וזאת לאחר שדיבר בעד הצורך בהקמת ח'ליפות אסלאמית ובכך בעצם קרא תיגר על השלטון העות'מאני על האומה הערבית. בנוסף, רצח השאה הפרסי נאסר א-דין שאה קאג'אר ב-1896, אשר אל-אפגאני נחשד בסיוע עקיף לו, עורר את חששו של הסולטאן מאפגאני ולכן הוא אסר עליו לצאת מאיסטנבול.
ורן מיקלסן
ארילד ורנר אגרסקוב "ורן" מיקלסן (באנגלית: Arild Verner Agerskov "Vern" Mikkelsen; 21 באוקטובר 1928 - 21 בנובמבר 2013) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בקבוצת מיניאפוליס לייקרס מליגת ה-NBA, וזכה במדיה ב-4 אליפויות. הוא נודע כשחקן הגנה אגרסיבי במיוחד - מיקלסן הורחק בעקבות עבירות בלתי ספורטיביות או טכניות מ-127 משחקים מתוך 699 משחקים בהם שותף, יותר מכל שחקן אחר בתולדות הליגה. בשנת 1995 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן.
נעורים ומכללות
מיקלסן נולד בעיר פרלייר שבקליפורניה וגדל בשכונה דנית-אמריקאית במינסוטה, בשל מוצאו של אביו. בגיל 16 החל ללמוד באוניברסיטת האמלין שבסיינט פול, אותה הוביל בשנת 1949 לאליפות. בסיום אותה עונה נכלל מיקלסן ב"חמישיית העונה של ליגת המכללות" (All-American).
קריירה מקצועית
מיקלסן נבחר על ידי מיניאפוליס לייקרס בדראפט ה-BAA לשנת 1949 כאחת מתוך שתי בחירות הדראפט הטריטוריאליות הראשונות אי פעם (אד מקאולי נבחר במקביל, על ידי סנט לואיס בומרס). לצד הסנטר ג'ורג' מייקן והסמול פורוורד ג'ים פולארד, היה מיקלסן שותף לקו הקדמי הדומיננטי ב-NBA לאורך שנות ה-50, שזכה בתקופתו ב-4 אליפויות והגיע לשלב גמר ה-NBA 4 פעמים נוספות. לאורך הקריירה נבחר מיקלסן להשתתף בשישה משחקי אולסטאר ולהיכלל בחמישייה השנייה של העונה ארבע פעמים. ממוצעי הקריירה שלו עומדים על 14.4 נקודות, 9.4 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק. בעת פרישתו דורג במקום השביעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, ורביעי ברשימת הריבאונדרים המובילים.
בשנת 1995 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, באותה שנה בה הוצג מאמנו בלייקרס וחברו הקרוב, ג'ון קונדלה. ב-21 בנובמבר 2013 מת מיקלסן בעיר מגוריו וייזטה שבמינסוטה, בגיל 85.
החדר
{{פירושונים|
שעועית ירוקה
שעועית ירוקה היא פרי בוסר של זנים שונים, בעיקר של השעועית המצויה, שעועית הרץ, שעועית ארוכה , ושעועית יקינתון. שעועית ירוקה ידועה בשמות נפוצים רבים כמו שעועית צרפתית, שעועית מחרוזת, שעועית מהודקת ושעועית מצליפה.
ריילי (זמרת)
קריירה
בשנת 2008, ריילי זכתה ב-100,000 קרונות נורווגיות מעמותת LOS. בעזרת הפרס, ריילי הפיקה את אלבום בכורתה, Min egen stil.ב-15 ביוני 2009, ריילי חתמה חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "סוני מיוזיק אנטרטיינמנט". ב-27 במאי 2011, אלבומה השני של ריילי, Bevis at du tør, יצא לאור על ידי חברת התקליטים "MTG Music". בשנת 2017, ריילי הוציאה לאור את הסינגל שנכתב על ידה, "Love Me.
שעועית ירוקה
שעועית ירוקה נקטפות עם התרמילים הסגורים שלהם, לפני שזרעי השעועית בפנים הבשילו לחלוטין. (גם באפונה יש זנים הנאכלים לפני הבשלה, כמו אפונת שלג ואפונת סוכר ).
החדר
ראו גם
}}
שעועית ירוקה
שימוש ותזונה קולינרית
שעועית ירוקה נאכלת ברחבי העולם ונמכרת טרייה, משומרת וקפואה. ניתן לאכול אותה בצורה גולמית, מאודה, מבושלת, מוקפצת או אפויה. היא מבושלת בדרך כלל בתוך מנות אחרות כמו מרק, נזיד וקדרה. שעועית ירוקה ניתנת גם לכבישה.
ריילי (זמרת)
קריירה
במרץ 2014, ריילי השתתפה בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי הנורווגית "Stjernekamp". בשנת 2015, ריילי השתתפה בקדם הנורווגי לאירוויזיון 2015 עם השיר "Louder", ולא העפילה לגמר הגדול. בשנת 2020, ריילי השתתפה שוב בקדם הנורווגי לאירוויזיון עם השיר "Wild", שם זכתה במקום השלישי. ריילי השתתפה בגמר של הקדם הנורווגי לאירוויזיון 2021 עם השיר "Hero", אולם לא נבחרה לייצג את מדינתה בתחרות.
שעועית ירוקה
שימוש ותזונה קולינרית
שעועית ירוקה מהווה מקור בולט לגלוקורוניד מיקליאנין – נוגד חמצון בבני אדם.
צמח
שעועית ירוקה מסווגת לפי הרגל גידול לשתי קבוצות עיקריות: שעועית "גמדית" ושעועית "טיפוס".
זנים
ידועים למעלה מ-130 זנים (זנים) של שעועית אכילה. הזנים הטובים ביותר כשעועית ירוקה, שנבחרו בשל העסיסיות והטעם של התרמילים הירוקים שלהם, הם אלו הגדלים בדרך כלל בבית, וקיימים זנים רבים כאלו. שעועית עם צבעי תרמיל שונים (ירוק, סגול, אדום או מפוספס) מכונים "שעועית סנאפ", ואילו שעועית ירוקה היא ירוקה בלבד. שעועית ירוקה עם תרמילים צהובים מכונה גם שעועית שעווה.
ייצור
על פי ארגון המזון והחקלאות היצרנים המובילים של שעועית ירוקה בטונה (מסה) בשנת 2018 הם:
וילפריד אדגר ג'נינגס-בראמלי
וילפריד אדגר ג'נינגס-בראמלי (באנגלית: Wilfrid Edgar Jennings-Bramly; 1871 – 2 במרץ 1960) היה קצין אנגלי בממשל הקולוניאלי הבריטי במצרים בסוף המאה ה-19 וראשית המאה העשרים. חוקר מדבריות מצרים וחובב בעלי חיים. בשנת 1906 נטל חלק במגעים ובעימות עם קציני האימפריה העות'מאנית על קביעת הגבול בין ארץ ישראל למצרים במפרץ אילת.
ראשית דרכו
וילפריד בראמלי נולד בבריטניה בשנת 1871. בשנת 1891, לאחר שנכשל בניסיונו להתקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, יצא למצרים. שם התמנה למזכירו הפרטי של שליט מצרים הח'דיו תאופיק פאשא. כשהשליט מת בשנת 1892 יצא ברמלי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל לחקור את האתר עין קדאיס בצד המצרי של גבול ארץ ישראל - מצרים, מערבית למצפה רמון של היום.
בשנת 1896 יסד ברמלי את גן החיות של קהיר בגיזה. בשנת 1897 הוא יצא למדבר לוב שממערב לנילוס לחקור את היישוב ששכן בנווה המדבר סיווה. סיווה היה היישוב המבודד ביותר במצרים, מרוחק כ-560 ק"מ מערבית לקהיר וסמוך לגבול לוב. סיווה סופחה למצרים בידי מוחמד עלי בשנת 1819, ותושבי סיווה הברברים היו קרובים במוצאם ללובים. בהגיעו למקום נכנס למסגד וביקורו של הזר האירופי עורר את חשדם של המקומיים והוא נמלט דרומה לים החולות, למקום מבודד הנקרא עין דאלה. בראמלי לא היה חוקר מלומד, אך שלט בשפה הערבית והמשיך במסעותיו ברחבי חצי האי סיני בלבוש בדואי ודיבר רק בערבית. בשנת 1898 ביקר במכרות אבן הפורפיר במדבר המזרחי. בשנת 1901 סייר בסודאן. בשנת 1905 חזר למצרים.
פרשת אום רשרש
עם שובו למצרים נתמנה על ידי הממשל הקולוניאלי למפקח על חצי-האי סיני מטעם ממשלת מצרים. באותה עת הייתה ארץ ישראל בשלטון עות'מאני ומצרים הייתה כפופה לשלטון בריטניה. ב-10 בינואר 1906 שלחו הבריטים משלחת של חיילים מצרים חמושים, בראשותו של בראמלי, לאום רשרש. בראמלי הגיע לאום רשרש לאחר שקיבל פקודה מהמפקד העליון הבריטי במצרים לבנות תחנות משמר באום-רשרש ובכמה מקומות אחרים בסביבתה. בראמלי הודיע לקולונל רושדי, מפקד חיל המצב הטורקי שישב בעקבה, כי הוא בא לקבוע קו גבול בין האימפריה העות'מאנית לבין מצרים. הקצין הטורקי לא נענה לבקשתו לקביעת קו הגבול, ובראמלי ניסה לקבוע עובדות בשטח וניסה לבנות בקתה באום רשרש. רושדי התמיד בסירובו והודיעו בצורה החלטית כי אום רשרש וטאבה הן תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. תגובותיו הנחרצות של רושדי גרמו לכך שקו הגבול בין מצרים לארץ ישראל יעבור בין רפיח לטאבה ולא בין רפיח לעקבה כפי שרצו הבריטים. בראמלי שב לעיירה נח'ל, מרכזו של חצי-האי סיני, בלא שהצליח להוציא את תוכניתו אל הפועל.
הבריטים הגיבו וב-22 בינואר בינואר שלחו למפרץ אילת ספינת מלחמה מצרית קטנה בפיקוד בריטי ועליה חמישים חיילים מצרים. הספינה עגנה בקרבת אי האלמוגים. למחרת התכוונו החיילים המצריים שעל הספינה לעלות אל החוף בטאבה, אולם הקולונל רושדי, שחייליו הבחינו בספינה, הספיק עוד באותו לילה להעביר לשם יחידה טורקית, שעליה הטיל להתנגד בכוח לעלייתם של המצרים לחוף. הוא פנה למפקד הספינה בקריאה להימנע מכל מעשה תוקפנות. אז הגיע שוב בראמלי לטאבה בדרך היבשה והודיע שלפי פקודת המפקד הבריטי העליון במצרים הוא עומד להציב בטאבה ובאום רשרש את חמישים החיילים המצריים שבספינה. אך לנוכח התנגדותו הנמרצת של רושדי, העדיפו החיילים המצריים שלא להסתכן וירדו לחוף באי האלמוגים. מאוחר יותר, כאשר הסכסוך עלה לשולחן הדיונים שהתקיימו בין בריטניה לטורקיה, שיגר בראמלי חיילים מצריים מסיני לשם הקמת מוצב בקרבת ראס א-נקב (מעבר נטפים של היום), אך הדבר לא צלח, ורושדי מיהר והציב גם שם חיילים טורקים.
הסכסוך הוכרע בסופו של דבר במשא ומתן שהתנהל לסירוגין בקהיר ובאיסטנבול, וב-1 באוקטובר 1906 חתמו הנציגים הטורקים והמצרים על הסכם לפיו חלק גדול של האזור שבין עקבה לרפיח עבר לידי מצרים ובמפרץ אילת התחיל קו הגבול בטאבה, והגיע אל הים התיכון על יד רפיח. הסדר זה צמצם את שטחה של ארץ ישראל שתחת השלטון העות'מאני בכמה אלפי קילומטרים מרובעים, אך אום רשרש נותרה בתחום ארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה
בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר המערכה הצבאית בין בריטניה לטורקיה התחוללה בחצי האי סיני ובארץ ישראל, צורף בראמלי לצבא המצרי שלחם לצד הצבא הבריטי והענקה לו דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). בחודש פברואר נערכה הפשיטה על נח'ל שבמרכז סיני. חיל המשלוח המצרי (באנגלית: (Egyption Expeditionary Force), שבראמלי נמנה עם מפקדיו, נלחם בקרב זה שהוכתר בניצחון והכוח הטורקי נהדף מזרחה לארץ ישראל.
לאחר המלחמה
לאחר עיסוקיו המדיניים וצבאיים פנה בראמלי לפעילות אזרחית. הוא ניהל את גן החיות בגיזה. כמו כן הפעיל עסק של גידול כלבי סלוקי, שהם כלבי רוח אשר צדים בעיקר בעזרת מהירותם וחוש הראייה שלהם, במקום בחוש הריח, ועסק בשיווק כלבים אלה לאירופה. בראמלי תכנן ויזם את בניית העיירה בורג' אל-ערב (בערבית: برج العرب) במדבר המערבי במרחק 45 קילומטרים מאלכסנדריה, שנועדה להיות מרכז לייצור שטיחים. שם בנה את ביתו בסגנון מאורי ונהנה מחייו במדבר בסביבת ידידיו הבדואים שהיו נאמנים לו.
במלחמת העולם השנייה
בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר התנהלה המערכה במדבר המערבי וקורפוס אפריקה בפיקודו של רומל התקרב לאלכסנדריה, ארגן בראמלי את הבדואים המקומיים לעזור בהגנת העיר. בראמלי ואשתו סירבו לעזוב את ביתם בהתקרב גייסות רומל. אנשי השבטים הבדואים שאלו אותו האם אין זו העת להתפנות, והוא השיב כי כאשר אשתו תחליט לעזוב רק אז יעזבו. בינתיים חלפה הסכנה כאשר המתקפה הגרמנית נבלמה ליד אל-עלמיין בקרב אל-עלמיין הראשון והגרמנים נהדפו סופית בקרב אל עלמיין השני, בסוף שנת 1942.
שארית חייו
בראמלי המשיך לגור בביתו עד שנת 1951. בשנה זו הודיעה מצרים באופן חד צדדי על ביטול ההסכם האנגלו-מצרי משנת 1936, נקטה בצעדים נגד אנשי הצבא הבריטי ובסיסיהם וגירשה מן הארץ את נציגיה הקולוניאליים של בריטניה. בראמלי ובני משפחתו נכללו במגורשים. בראמלי נאלץ לעזוב את מצרים לאחר 59 שנים ועבר לגור באיטליה בבית השייך למשפחתו בעיר פירנצה, שם בילה את שארית חייו עד למותו בשנת 1960.
טימוק הגדול
טימוק הגדול (בסרבית ובבולגרית: Велики Тимок) הוא נהר הזורם בסרביה ובבולגריה ונשפך לדנובה. 15 קילומטרים מאורכו מסמנים את הגבול בין סרביה ובין בולגריה.
קואורדינטות מוכללות
במכניקה אנליטית, קואורדינטות מוכללות הן סט של פרמטרים המתארים את המיקומים של כל החלקיקים במערכת ביחס למצב ידוע מראש באופן חד־ערכי. המהירויות המוכללות הן הנגזרות של הקואורדינטות המוכללות לפי הזמן. ישנן אפשרויות רבות לתיאור מערכת באמצעות קואורדינטות מוכללות, ומתוכן נעשה ניסיון לבחור קואורדינטות המפשטות את תיאור המערכות ואת פתרון משוואות התנועה.
מספר הקוארדינטות המוכללות שאינן תלויות אחת בשנייה הוא מספר דרגות החופש של המערכת. ניתן לתאר את תנועת המערכת באמצעות מספר גבוה יותר של קואורדינטות מוכללות, אולם במקרה כזה, הקואורדינטות תהיינה תלויות אחת בשנייה.
השילוב של קואורדינטות מוכללות עם התנעים הקנוניים הצמודים להם מניב סט של קואורדינטות קנוניות במרחב הפאזה.
דרגות חופש ואילוצים
במערכת פיזיקלית המורכבת מ-N חלקיקים נקודתיים, ובה כל חלקיק רשאי לנוע במרחב בעל d ממדים נדרשים n=Nd פרמטרים כדי לתאר את מיקומו של כל חלקיק במערכת. תיאור כזה יכול להתבצע לדוגמה במערכת צירים קרטזית בה מיקומו של החלקיק ה-i מיוצג על ידי הווקטור ובסה"כ המערכת מתוארת באמצעות ה-n-יה הסדורה . עם זאת, \mathbf{r} איננו הדרך היחידה לתאר את מיקום החלקיקים במערכת. באופן שקול, ניתן להשתמש ב-n-יה סדורה אחרת  (כאשר m\ge n) כאשר קיים קשר בין ה-n-יה החדשה לוקטורי המיקום של החלקיקים . הסט \mathbf{q} נקרא סט קואורדינטות מוכללות. לפעמים, נוח יותר לכתוב את משוואות התנועה באמצעות שימוש במספר קואורדינטות מוכללות גדול יותר ממספר דרגות החופש במערכת. במקרה כזה, בו מתבצע שימוש ב-m>n קואורדינטות יהיה ניתן לכתוב m-n משוואות המגבילות את הקשרים בין הקואורדינטות המוכללות, ועדיין לתאר את המצבים האפשריים במערכת במלואם.
אילוצים הולונומים
אילוץ הולונומי על מערכת פיזיקלית הוא משוואה מהצורה. משוואה כזו מקשרת בין הקואורדינטות השונות של החלקיקים, כך שהן אינן בלתי תלויות. צורת האילוץ יכולה להשתנות עם הזמן, שמופיע באופן מפורש במשוואת האילוץ. כל משוואה הולונומית מהווה אילוץ אחד. אם קיימים C אילוצים הולונומיים בלתי תלויים, תהיינה C משוואות אילוצים. במערכת של חלקיקים נקודתיים, מספר דרגות החופש של המערכת הוא מספר הממדים כפול מספר החלקיקים פחות מספר האילוצים n=Nd-C.
במצב כזה, מספר הקואורדינטות הנדרשות לתיאור המערכת הוא לפחות n והוא קטן יותר ממספר הקואורדינטות הנדרשות עבור התיאור באמצעות \mathbf{r}, תיאור כזה יכול להתבצע על ידי שימוש בסט של קואורדינטות מוכללות המכיל בדיוק את מספר דרגות החופש והקשרים. לאחר שימוש בקואורדינטות מוכללות כאלו, אין צורך להשתמש במשוואות האילוצים, שכן הן מוכתבות על ידי הקשרים בין הקואורדינטות המוכללות לוקטורי המיקום.
גופים קשיחים
במכניקה קלאסית, גוף קשיח הוא אוסף נקודות עבורן המרחק בין כל זוג נקודות נשאר קבוע לאורך התנועה. אם נתאר את מיקומי כל הנקודות על הגוף לפי, ניתן לרשום משוואות אילוצים מהצורה. לכאורה, יכול להיווצר מצב בו מספר האילוצים גדול ממספר הנקודות, אולם במקרה זה, משוואות האילוצים תלויות אחת בשנייה. מספר דרגות החופש המתקבל עבור גוף קשיח, הוא ואיננו תלוי במספר הנקודות על הגוף הקשיח. את הגוף הקשיח ניתן לתאר באמצעות מערכת של n קואורדינטות מוכללות, לדוגמה בתלת־ממד ניתן להשתמש במיקום של מרכז המסה של הגוף (3 קואורדינטות) וב-3 זוויות אוילר כדי לתאר את האוריינטציה של הגוף במרחב.
מהירות
המהירויות המוכללות של המערכת מוגדרות לפי הנגזרת המלאה של הקואורדינטות המוכללות לפי הזמן. המהירות של חלקיק במערכת היא הנגזרת המלאה לפי הזמן של וקטור המיקום, והיא מתקשרת למהירויות המוכללות לפי הנוסחה. בתיאור לעיל הנגזרות החלקיות הן פונקציות של הקואורדינטות המוכללות והזמן, ולא של המהירויות המוכללות. אם הקשרים לא תלויים ישירות בזמן אז הנגזרות החלקיות הן פונקציות של הקואורדינטות המוכללות בלבד.
אנרגיה קינטית
במערכת קואורדינטות קרטזיות, האנרגיה הקינטית מקיימת והיא פונקציה של המהירויות בלבד, ולא של הקואורדינטות הקרטזיות. לעומת זאת, במערכת קואורדינטות מוכללת בה הקשרים לא תלויים ישירות בזמן מתקיים:
כך שהאנרגיה הקינטית היא פונקציה של הקואורדינטות המוכללות ופונקציה הומוגנית מסדר שני של המהירויות המוכללות. אם הקשרים בין הקואורדינטות תלויים בזמן אז האנרגיה הקינטית היא פונקציה כללית של הקואורדינטות המוכללות, המהירויות המוכללות והזמן.
תנעים מוכללים
הלגראנז'יאן של המערכת הפיזיקלית מוגדר על ידי L=T-V ובמקרה הכללי הוא פונקציה של הקואורדינטות המוכללות, המהירויות המוכללות והזמן. הנגזרות החלקיות של הלגראנז'יאן לפי המהירויות המוכללות הן התנעים המוכללים. משוואות אוילר-לגראנז' מקשרות בין הנגזרות לפי הזמן של התנעים המוכללים לנגזרות של הלארנז'יאן לפי המיקום. ההמילטוניאן של המערכת הוא התמרת לז'נדר של הלגרנז'יאן ביחס למהירויות המוכללות, והיא פונקציה של הקואורדינטות המוכללות, התנעים המוכללים והזמן. הקואורדינטות המוכללות יחד עם התנעים המוכללים יוצרים סט של קואורדינטות קנוניות ביחס להמילטוניאן.
מטוטלת מתמטית
מטוטלת מתמטית מורכבת ממסה M הנעה במרחב דו-ממדי, המחוברת באמצעות כבל באורך L, לנקודה שניתן לסמנה בראשית הצירים. בצורה זו, המטוטלת שהיא מערכת עם דרגת חופש אחת, מתוארת באמצעות שתי קואורדינטות. האילוץ לפיו הכבל באורך קבוע ניתן להיכתב באמצעות המשוואה. ניתן להסתכל על הזווית בין המטוטלת לציר ה-y. בתיאור זה, הקואורדינטות מקיימות והמיקום של המטוטלת מתואר באמצעות קואורדינטה מוכללת יחידה - \theta.
דסקה מתגלגלת במדרון
דסקה היא דוגמה לגוף קשיח דו־ממדי. תנועתה הכללית יכולה להיות מתוארת באמצעות שלוש קואורדינטות - (x,y) הקואורדינטות הקרטזיות של מרכז הדסקה, ו-\theta הזווית שקו מסוים על הדסקה מקיים עם ציר ה-x. כשהדסקה מונחת על מדרון בעל שיפוע קבוע, היא מקיימת משוואת אילוץ מהצורה, וניתן לתאר את תנועת הדסקה באמצעות שתי קואורדינטות, לדוגמה - הזווית \theta והמרחק שהדסקה עברה מנקודת תחילת התנועה, כאשר מתקיים.
אם תנועת של הדסקה היא גלגול ללא החלקה, קיים אילוץ נוסך המקשר בין הזווית למרחק שהדסקה עברה: r=\theta R (כאשר R הוא רדיוס הדסקה).
מפרץ ארגוליס
מפרץ ארגוליס, או  מפרץ נַאפְפְּלִיוֹ (ביוונית: Αργολικός Κόλπος) הוא שמו של מפרץ בדרום־מזרח פלופונסוס שביוון, המפריד בין השלוחה המערבית ביותר של הפלופונסוס לשלוחה הלאקונית של חצי האי.
גאוגרפיה
המפרץ מהווה שלוחה של ים מירטון, וגובל בחצי האי הארגולי בצפון ובמזרח, ים מירטון (השלוחה המערבית של הים האגאי) בדרום מזרח ובדרום, לאקוניה בדרום מערב וארקאדיה במערב.
המפרץ ואייו מאוחדים לפעמים עם המפרץ הסרוני תחת השם המפרץ הארגו-סרוני, והאיים שבתוך כל מפרץ ובין שני המפרצים מכונים האיים הארגו-סרונים. האי העיקרי במפרץ הוא האי ספצס.
ישנם קווי מעבורות שעוברים דרך המפרץ דרך הערים נַאפְפְּלִיוֹ, ולאונידיו, ודרך האיים ספטסס והידרה.
הערים ששוכנות על חופי המפרץ הן:
עזריאל (מושב)
היסטוריה
במושב פועלים שלושה בתי כנסת, מקווה טהרה, מקווה כלים, מועדון נוער, גני ילדים, מכולת ותחנת דלק. כמו כן פועל סניף של תנועת "בני עקיבא", בו עשרות חניכים המופעל בעיקר על ידי מדריכים מהמושב.
אשכול רשויות נגב מזרחי
אשכול רשויות נגב מזרחי הוא תאגיד עירוני אזורי בבעלות חמש עשרה רשויות מקומיות, הממוקמות בנגב המזרחי. הרשויות הן: עיריית דימונה, עיריית ערד, מועצה מקומית ירוחם, מועצה אזורית חבל אילות, מועצה אזורית נווה מדבר, מועצה אזורית הערבה תיכונה, מועצה אזורית אל קסום, מועצה אזורית רמת נגב, מועצה מקומית כסייפה, מועצה מקומית חורה, מועצה מקומית תל שבע, מועצה מקומית ערערה בנגב, מועצה מקומית שגב שלום, מועצה מקומית מיתר, מועצה מקומית מצפה רמון.
מנכ"ל התאגיד הוא אליעזר יעקב.
היסטוריה
האשכול הוקם על ידי משרד הפנים על מנת ליצור התייעלות כלכלית ואספקת שירותים אזוריים משלימים לרשויות המקומיות. תחומי הפעילות של האשכול הם איכות הסביבה, חינוך, דיגיטציה, רישוי עסקים, תכנון אזורי, פיתוח תעסוקה, חברה ופיתוח כלכלי.
האשכול הוקם במסגרת מיזם האשכולות הלאומי, המשותף למשרד הפנים, משרד האוצר ומכון אלכא למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל.
האשכול הוקם בשנת 2013 ונרשם בכחברה ברשות התאגידים בינואר 2015, והוא מוגדר חברה בע"מ כל אחת מהרשויות החברות באשכול מחזיקה אחוז דומה של מניות. קבלת השירותים על ידי האשכול היא וולנטרית וכל רשות מקומית יכולה לבחור האם היא רוצה לקחת חלק במיזמים של האשכול.
פעילות האשכול
האשכול פועל במספר תחומים מקצועיים:
QQ מיוזיק
QQ מיוזיק (באנגלית: QQ Music; בסינית: QQ音乐) הוא שירות הזרמת מוזיקה בסין, בבעלות טנסט מיוזיק. נכון לשנת 2018, יש 700 מיליון משתמשים ב-QQ Music, עם הערכה של 120 מיליון מנויים. כמו כן, לשירות ההזרמה יש נתח שוק של כ-15% משוק המוזיקה המקוונת הסיני. כמו כן, שירות ההזרמה אחראי על פרסי QQ Music.
שירות עסקי
QQ Music פועלת תחת המודל העסקי פרימיום, שבו השירותים הבסיסיים הם בחינם בעוד שתכונות משופרות זמינות במנוי. עם זאת, בניגוד לשירותי הזרמת מוזיקה אחרים, כגון ספוטיפיי, ל-QQ Music יש את היכולת להגביל את התוכן שלה כך שיוגבל למשתמשים רשומים (הידועים כ-VIPs או יהלומים ירוקים). כמו כן, QQ Music יכולה להציע לרכישה שירים (במחיר של 19 עד 20 יואן), בין היתר של נואה סיירוס, אריאנה גרנדה וטיילור סוויפט, שבהם אלבומים מסוימים מוגבלים לרכישה בלבד.
חשבונות ומנויים
החל מחודש מרץ 2020, QQ Music מציעה שלושה סוגי מנויים:
אנומיה
אנומיה, מושג מתוך הגישה הסוציולוגית "פונקציונליזם סטרוקטורלי", היא מצב של בלבול המתקיים ברמת האינדיבידואל או הקולקטיב, כאשר נורמות חברתיות אינן ברורות, חלשות, סותרות או נעדרות. מצבים "אנומיים" הם בדרך-כלל תוצאה של שינויים חברתיים חדים שערערו קווים מנחים של ציפיות ודפוסי התנהגות. בהיעדרם של הקווים המנחים הללו, מועדים חברי הקולקטיב להתנהגות שעלולה להיות מוגדרת כסטייה חברתית.
בני אדם אנומיים דוחים או אינם מסוגלים למצוא להם נורמות חברתיות בעלות משמעות שבאמצעותן יוכלו לארגן את חייהם או למצוא בהם טעם. משאיבדו את תחושת השייכות החברתית הם עשויים לפנות לפשע, למאבק אנוכי על כוח, או אף להתאבדות. את המונח טבע לראשונה אמיל דורקהיים, בספרו "התאבדות" (1897).
תלמידו של דורקהיים, רוברט קינג מרטון פיתח בהמשך למושג אנומיה את "תאוריית המתח" - תיאורית האנומיה - וטבע את המונחים "נבואה המגשימה עצמה", ו"מודל לחיקוי" לדעתו ה"אנומיה" היא הפוכה, כלומר האנומיה היא ה"פער בין המטרות המוגדרות בתרבות לבין ההזדמנויות ויכולת של האדם להשיג אותם"(מרטון, 1957). הפער הוא הסטייה שנוצרת בחברה. המשמעות היא שהבעיה היא לא אי ציות האדם לנורמות, אלא ציות מוגבר וניסיון להשיג את מטרות החברתיות המוגדרות על ידי החברה. למעשה, התסכול שנוצר עקב הקושי ואי היכולת להשיג את אותן מטרות- יוצר סטייה ומכך עבריינות. יוצא שהמבנה החברתי גורם לאדם לפנות לפשע שכן הוא רוצה להשיג את מטרתו.
השיר אשר הושר
השיר אשר הושר הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק בחסידות ברסלב. הסיפור פורסם לראשונה בעיתון "הארץ" והוא נכלל בקובץ סיפורי ספר המעשים שבכרך סמוך ונראה.
עלילה
הסיפור מתחיל בתיאור הבא: "האיש המתוק חזר ובא. חיוכו זרח על שפתיו והזהיב את האבק שבזקנו. חיוך זה שלא פסק מפיו נתן לו פנים בינוניות. אבל תמימות שהייתה בו ליבבה את תנועותיו והרגישה את לבי." האיש המתואר עלה לארץ ישראל בגיל 30. תחילה היה סַדָּר, ולאחר מכן היה מוכר ספרים, ועיסוקו זה הפגיש אותו עם המספר, והשניים שוחחו על קשיי הפרנסה.
המספר ממשיך: "לאחר שהלך לו אמרתי לעצמי אדם זה מאנשי קהל ברי לבב הוא, שבקטנותי הייתי שקוד על ספריהם". כיוון שכך, לקח המספר את אשתו וילדיו, והלך אתם לבית הכנסת של קהל ברי לבב. אף שלא ידע היכן נמצא בית הכנסת ומה הדרך המובילה אליו, כיוון שמעולם לא היה שם, הובילו אותו רגליו אל בית הכנסת. בדרך לבית הכנסת סיפר לאשתו וילדיו על אנשי ברי לבב ועל "אותו צדיק, שזה יותר ממאה שנה שנסתלק מן העולם ועדיין אשו יוקדת". בבית הכנסת היו כשני מניינים, "וקול לא קול עלה מן הקרקע ומכתלי הבית כקול צבע שנותן המחוקק לתוך אותיות המצבה וכקול טלית ישנה בשעה שבולעת את דמעותיה".
לפתע ראה המספר את האיש המתוק, עומד ופניו כלפי הציבור. הוא דיבר מתוך חרדה, ואף המספר נאחז חרדה. מדבריו של האיש המתוק מביא המספר רק שתי שורות: המספר הסתכל לעבר אשתו וילדיו, אבל הם "נתעלמו פתאום או אולי לא היו כלל עמי. זולת חיוך מתוק מרפרף היה באוויר, כמין חלום שאדם רואה וסבור שאף אחרים רואים אותו."
יסודות ביוגרפיים
קהל ברי לבב המתואר בסיפור הוא קהילת חסידי ברסלב, ודמותו של גיבור הסיפור, "האיש המתוק", מבוססת על הביוגרפיה של ר' מאיר אנשין, חסיד ברסלב שחי בירושלים, והיה הסַּדָּר של סיפור אחר של עגנון, "והיה העקוב למישור". במכתב מנובמבר 1924 ששלח עגנון לשלמה זלמן שוקן, ובו סיפר על שובו לארץ ישראל, כתב: "גם איש מחסידי ברסלב מצאתי, הוא אשר סִדר את אותיות 'והיה העקוב למישור' והוא עתה מוכר ספרים, והוא בא אלי מעת לעת ומביא לי ספרים יפים למכירה."
המספר מציין "אדם זה מאנשי קהל ברי לבב הוא, שבקטנותי הייתי שקוד על ספריהם", ופרט זה תואם את הביוגרפיה של עגנון, שגילה עניין בחסידות ברסלב במידה שהדאיגה את ידידו יוסף חיים ברנר.
מקורות בחסידות ברסלב
פרטים אחדים בסיפור נלקחו ממאפיינים של חסידות ברסלב, ובהם:
ריאליזם וסוריאליזם בסיפור
תחילתו של הסיפור ריאליסטית, וכאמור אף מבוססת על פרטים ביוגרפיים, ואילו סופו סוריאליסטי, בדומה לסוריאליזם המאפיין את יתר סיפורי "ספר המעשים". משפט הסיום של הסיפור סוריאליסטי בעליל: אשתו וילדיו של המספר, שליוו אותו, "נתעלמו פתאום או אולי לא היו כלל עמי. זולת חיוך מתוק מרפרף היה באוויר, כמין חלום שאדם רואה וסבור שאף אחרים רואים אותו." גם בשלב מוקדם יותר יש מרכיב סוריאליסטי, כאשר המספר מגיע למחוז חפצו מבלי שידע לאן הוא הולך.
חוקר הספרות אברהם מאיר הברמן ציין כי "חלקו הראשון של הסיפור הוא תיאורו של ר' מאיר, אבל חלקו השני שייך לסוג 'ספר המעשים'". החוקר צבי מרק חולק עליו ואומר: "קשה לקבל את החלוקה הזאת מאחר שהסיפור הוא סיפור אחד, והשפעת האיש המתוק על המספר היא הציר המרכזי שלו מתחילתו ועד סופו." לדעת מרק בסופו של הסיפור "מתברר באופן מפתיע שיוצר מהפך בהבנת הסיפור, שהאירוע כולו לא התרחש במרחב הפיזי ובמסגרת התודעה הרגילה, אלא מדובר במסעה של הנשמה, אירוע תודעתי בלבד."
שיקוף חסידות ברסלב
צבי מרק כתב על תיאורה של חסידות ברסלב העולה מהסיפור:
ההיסטוריון דוד אסף כתב על הסיפור:
פרנץ פיבק
ביוגרפיה
פרנץ פיבק נולד וגדל בווינה. אביו היה פרופסור לפיזיקה. פרנץ פיבק סיים לימודי בית ספר והחל ללמוד באוניברסיטה טכנית של וינה אותה סיים עם תואר בהנדסת חשמל. לאחר סיום הלימודים הוא נותר באוניברסיטה, עבד כמרצה והחל בעבודת הדוקטורט אותו לא סיים. בשנת 1991 ממשלת אוסטריה חתמה על הסכם להפעלת תוכנית Austromir 91 במסגרתה אזרח אוסטריה היה צריך להגיע לתחנת החלל מיר. האימונים החלו בשנת 1989 כאשר אוסטריה שלחה שני מועמדים.
ב-2 באוקטובר 1991 שוגרה חללית סויוז TM-13 כאשר פרנץ פיבק היה בין חברי הצוות (אלכסנדר וולקוב היה מפקד הצוות). החללית התחברה לתחנת החלל מיר. במהלך שהייה בחלל פיבק ביצע 15 ניסויים מדעים בתחום רפואה, פיזיקה ועוד. לאחר שהייה של כ-7 ימים הוא חזר לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-12 (אנטולי ארצברסקי היה מפקד צוות).
לאחר חזרה לכדור הארץ פיבק במשך שנתיים נתן הרצאות בתחום החלל. בשנת 1992 הוא הגיש מועמדות להכללה במועמדים לטיסות חלל של סוכנות החלל האירופית אך לא נבחר. בהמשך הוא עבר לארצות הברית ועבד ברוקוול אינטרנשיונל. בשנת 1999 הוא חזר לווינה ומונה למנהל משרד של "בואינג".
לאחר סיום עבודה ב"בוינג", פיבק החל לעבוד במערך מוניציפלי של אוסטריה תחתית.
בורביסטה
בּוּרבּיסטה (Burebista) היה הגדול במלכי דאקיה והנהיג אותה בין השנים 70 לפני הספירה עד 44 לפני הספירה.
פרנץ פיבק
ביוגרפיה
פרנץ פיבק נשוי, בייתו נולדה במהלך טיסתו בחלל.
בורביסטה
ביוגרפיה
בורביסטה איחד את האוכלוסייה התראקית (הדאקים הם תראקים צפוניים) שבין הרצ'יניקה (Hercinica בחבל מורבייה בימינו) במערב, נהר הבוג הדרומי במזרח, הרי הקרפטים הצפוניים ודיוניסופוליסין (Dionysopolisin) בדרום. הוא בחר לו כבירה ישוב בשם ארג'דאבה (Argedava) או סארג'דאבה (Sargedava) שנמצא באזור קוסטשטי בהרי אורשטיה (Orastie). המקום הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
השם האמיתי של המלך אבד במהלך העיתים והוא מוזכר על ידי סופרים יווניים בשם Bu-ere-bu-ist-as שמשמעותו היא: זה שאיננו.
המרכז הרוחני של הממלכה נקרא על ידי סטראבון בשם קאגאיון (Kagaion) (ההר הקדוש) ומקומו היה כנראה אי שם באזור הרי בוצ'ג'י (Bucegi).
הפרוקונסול של הפרובינקיה מקדוניה, וארו לוקולוס כבש, במהלך מלחמת מיתרדטס השנייה, ערים יוניות בחוף המערבי של הים השחור עד אפולוניה ועד הדלתה של הדנובה. התושבים היונים של הערים הכבושות ביקשו את עזרתו של בורביסטה. הוא ניצח חיל רומאי בהנהגתו של אנטוניוס היברידה (Antonius Hybrida) והערים היוניות טומיס (Tomis), קאלאטיס (Calatis), דיוניסופוליס (Dionysopolis) ואפולוניה (Apolonia) הסכימו להיות חלק מממלכתו של בורביסטה, כדי לזכות בהגנתו.
בורביסטה המשיך בפעולותיו הצבאיות באזור, כבש את אליובריקס (Aliobrix) (בדרום בסרביה, היום באוקראינה), טיראס (Tyras) ואודסה (Odessas).
בשנת 48 לפני הספירה, התערב בורביסטה בפוליטיקה הפנימית של האימפריה הרומית והתייצב כבן ברית של פומפיוס במחלוקת עם יוליוס קיסר. לאחר שלוש שנים ניצח קיסר את יריבו ושלח לגיונות להעניש את בורביסטה. ב-15 במרץ 44 לפנה"ס, לפני הקרב המכריע, נרצח קיסר בסנאט. זמן לא רב לאחר מכן מת גם בורביסטה בנסיבות לא ידועות.
Bonito Generation
Bonito Generation הוא אלבום הבכורה של להקת האינדי פופ הבריטית קרו קרו בוניטו. האלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2016 דרך חברת התקליטים Double Denim Records.
רקע
לאחר הוצאת המיקסטייפ הראשון של הלהקה בשנת 2013, "Intro Bonito", תכננה הלהקה להוציא את אלבום הבכורה שלה בשנת 2015, אך באוקטובר באותה השנה אמרה הלהקה בראיון ל-Stereogum כי היא עדיין בתהליך הבנה "מה היא רוצה לבטא באלבום הבכורה". העבודה על האלבום הסתיימה בתחילת חודש אוגוסט בשנת 2016, לאחר שארכה מעל לשנה.
ברל בלטי
בֶּרל בַּלטִי (גם: באלטי) (שמו המקורי: זוּנדֶל אָבִין) (19 בספטמבר 1914, דווינסק, לטביה, 11 בינואר 1981, תל אביב) היה פעיל קומוניסטי ועיתונאי ישראלי, חבר הנהלת המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), מוקד ושל"י. מעורכי "קול העם" (עיתונה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית) מ-1944 ועד הפסקת הופעתו ב-1975.
קורות חיים
בלטי נולד בשם זונדל אבין בסתיו 1914 בעיר דווינסק שבלטביה. בשנת 1930, כשהיה בן 16, הצטרף אל תנועת הנוער הקומוניסטי שבמחתרת, ועקב כך ריצה תקופת מאסר קצרה בבית הסוהר בעירו. ב-1934 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט כ"בעל הון" (קפיטליסט). בארץ הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. עבד בעבודה חקלאית במושב תל צור שבשרון (לימים חלק מאבן יהודה) עד שב-1937, בימי מלחמת האזרחים בספרד, התנדב לשורות הבריגדות הבינלאומיות. הוא פיקד על חוליית הקשר של מטה גדוד מיוחד של הדיוויזיה ה-45 של הצבא הרפובליקני, והשתתף בקרבות ליד בקרבות ליד טרואל, אראגון, אברו וקטלוניה. לאחר תבוסת הצבא הרפובליקני נעצר ומחודש פברואר 1939 ועד מרץ 1940 שהה במחנות המעצר סן סיפריאן וגירס שבדרום-מערב צרפת. עם שחרורו חזר לארץ ישראל ב-1940 ושב לפעילות במפלגה הקומוניסטית. הוא נמנה עם האופוזיציה במפלגה (שאנשיה, כמותו, היו בעיקר יוצאי הבריגדות הבינלאומיות): בימי מאורעות תרצ"ו ביקר את עמדת המפלגה, בטענה שאין להתעלם מזכויותיו של היישוב היהודי בארץ ישראל, וכן מחה בתוקף נגד הכרוז שהוציא הוועד המרכזי של המפלגה לאחר הטבעת ספינת המעפילים "סטרומה" על ידי ברית המועצות בפברואר 1942. עם הפילוג במפלגה בשנת 1943, שחל על רקע העמדות השונות בעניין הגיוס לבריגדה היהודית ובעניין שיתוף הפעולה עם ההסתדרות בשביתות והפגנות (שהוביל לסילוק המפלגה מהקומינטרן) נבחר לחבר הוועדה המרכזת הזמנית של הסיעה שהתנגדה למדיניותה הלאומנית-ערבית שאפיינה את המפלגה לפני הפילוג. בוועידה ה-8 של המפלגה, שנערכה ב-1944, נבחר כחבר הוועד המרכזי. במלחמת העצמאות שירת ביחידות של יצחק שדה.
ברל בלטי נישא בשנת 1951 לברכה(ברושקה) שכנאי לשצ׳ינר, גרושתו של האדריכל מיכאל לשצ׳ינר, שהיה דמות דומיננטית במפלגה הקומוניסטית ופעילה חברתית. הם היו נשואים עד לפטירתה בשנת 1973.
בלטי היה חבר מערכת השבועון "קול העם" (ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית) משנת 1944, וב-1947 היה ממייסדי היומון "קול העם". היה חבר מערכת העיתון עד הפסקת הופעתו בדצמבר 1969, וראש מערכת השבועון בשם זה עד הפסקת הופעתו ב-1975. בלטי היה עורך המדור לעניינים בינלאומיים וכתב פרשנות. בין פברואר 1964 לספטמבר אותה שנה היה הכתב הראשון של העיתון במוסקבה; במסגרת תפקידו נכח בישיבות הסובייט העליון (הפרלמנט של ברית המועצות), נפגש עם בכירים סובייטים ומומחים לענייני המזרח התיכון וערך סיורים ברחבי המדינה. מלבד מאמריו הרבים ב"קול העם" פרסם מפרי עטו גם ב"על המשמר" ובעיתונים וכתבי עת בחו"ל.
עם הפילוג במפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) ב-1965 נמנה עם סיעתם של משה סנה ושמואל מיקוניס. מאותה שנה היה חבר הלשכה הפוליטית של המפלגה עד שב-1973 התאחדה מק"י עם תנועת "תכלת-אדום" במסגרת רשימת "מוקד" לקראת הבחירות לכנסת השמינית. בבחירות הוצב במקום ה-16 ברשימה. בשנים 1975–1976 היה חבר הנהלת "מוקד". לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נטמעה "מוקד" במפלגת של"י, ובלטי היה חבר מועצת של"י, נמנה עם החוג הרעיוני של האירו-קומוניזם (קומוניזם דמוקרטי) בתנועה והיה חבר מזכירות החוג לקומוניזם דמוקרטי בשל"י.
בלטי היה חבר מועצת הפדרציה הבינלאומית של לוחמי תנועת ההתנגדות (International Federation of the Resistance fighters, FIR) וכן ממייסדי ארגון הלוחמים האנטי-נאציים וקרבנות הנאציזם בישראל והיו"ר שלו.
בלטי תואר כאדם ישר מאוד, וכקומוניסט שלא ראה סתירה בין האידאולוגיה הקומוניסטית לזכויות לאומיות. בהספד שהופיע לזכרו ב"ספר השנה של העיתונאים" נכתב:
ברל בלטי מת בתל אביב בינואר 1981 מהתקף לב בתום מחלה, בגיל 66. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. הניח אישה, גילה בן-יעקב.
ב-1981, זמן קצר לאחר מותו, הופיע ספרו "במאבק על הקיום היהודי: לדמותו של משה סנה", שהביא לדפוס בן-דודתו זלמן חן. באחרית דבר נכתב כי בלטי הלך לעולמו
ויקטור גוטמן
הברון ויקטור גוטמן (בסרבו-קרואטית: Viktor Gutmann; 3 באוקטובר 1891, בּלִישְצֶ'ה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 17 בפברואר 1946, זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) היה תעשיין ואיש אצולה יהודי מקרואטיה, אשר הוצא להורג על ידי שלטונות יוגוסלביה לאחר שהורשע בשחיתות כלכלית ושיתוף פעולה עם שלטון האוסטאשה.
קורות חייו
ויקטור גוטמן נולד בעיירה בלישצ'ה שבאזור קרואטיה לאלפרד גוטמן, בן למשפחת אצולה יהודית אשר הקימה את היישוב, ולאוטיל לבית פולאק. דודו היה הברון אדמונד גוטמן. למשפחה הוענק תואר האצולה ברון גלס ובלישצ'ה (בגרמנית: Baron von Gelse und Belišće).
גוטמן רכש תואר מהנדס מכונות באוניברסיטה הטכנית בווינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי בקרבות החזית המזרחית וזכה לעיטור פור לה מריט. לאחר המלחמה השתלב בחברה המשפחתית "H.S. Gutmann" לה הייתה רשת מפעלים לעיבוד עץ. ויקטור גוטמן ואחיו ארנסט, ניהלו את החברה אשר העסיקה מאות עובדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת ממשלת הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. מפעליו של ויקטור גוטמן הולאמו על ידי המדינה העצמאית של קרואטיה. במרץ 1943 נעצרו גוטמן ומשפחתו ונכלאו בזאגרב. לאחר השואה שבו לבלישצ'ה וניסו לחדש את העסקים המשפחתיים. לאחר כינון יוגוסלביה תחת המשטר הקומוניסטי נקט הממשל במדיניות של כלכלה מתוכננת וגוטמן נקלע לעימות מול המשטר. ב-17 בנובמבר 1945 נעצר ויקטור גוטמן על ידי מנגנון ביטחון הפנים היוגוסלבי. הוא הועמד לדין באשמת שחיתות כלכלית ושיתוף פעולה עם שלטון האוסטאשה וב-23 בנובמבר 1945 נדון למוות וכל רכושו הוחרם. גזר הדין אושר על ידי בית המשפט העליון וב-17 בפברואר 1946 הוצא גוטמן להורג בזאגרב על ידי כיתת יורים.
ממסמך שהוצג במשפט אייכמן עולה, כי ב-6 במאי 1943, כתב אברהרד פון טאדן מהמשרד הראשי לביטחון הרייך מכתב לאדולף אייכמן המציין, כי לבקשת אייכמן מועברים אליו פרטים אודות גוטמן ומשפחתו שנעצרו בזאגרב. עוד מצוין, כי גוטמן היה בעל מפעל גדול לעיבוד עץ בשותפות עם הגרמנים וכי שלטונות הונגריה מבקשים לשחררו משום שהוא נתין הונגרי. ממסמך נוסף מ-2 ביולי 1943, עולה, כי אדולף אייכמן הורה לשחרר את גוטמן ומשפחתו ממעצרם, להוציאם מחזקת האוסטאשה ולשכנם בתנאים משופרים בטרזיינשטט.
משפחתו
גוטמן היה נשוי ללואיז לבית בלוך-באואר (1961-1874), אחותה של מריה אלטמן אשר נודעה במאבקה המשפטי מול ממשלת אוסטריה, להשבתם לחזקת משפחתה של חמש יצירות אמנות של הצייר גוסטב קלימט אשר נבזזו על ידי הנאצים. לזוג נולדו שני ילדים בן-פראניו ובת נלי. הבת נלי (נולדה ב-1928), היגרה לקנדה, כיהנה כפרופסור באוניברסיטת קולומביה הבריטית ולימדה ביולוגיה של התא. ב-2016 קיבל בית המשפט המחוזי בזאגרב את עתירתה של נלי, בתו של ויקטור גוטמן לבחון מחדש את החלטת בית המשפט מ-1946.
האריה, המכשפה וארון הבגדים
האריה, המכשפה וארון הבגדים הוא ספר ילדים, הראשון שנכתב בסדרת הספרים "דברי ימי נרניה", מאת הסופר קלייב סטייפלס לואיס. הספר, המשתייך לסוגת הפנטזיה, נכתב בשנת 1950. מבחינה כרונולוגית, הספר משתבץ שני בסדרה, לאחר "אחיינו של הקוסם". זהו הספר המפורסם ביותר בסדרה.
הספר תורגם לעברית לראשונה בשנת 1961 על ידי שושנה וידל בהוצאת "מחברות לספרות", ולאחר מכן תורגם על ידי נורית גולן בהוצאת "זמורה-ביתן" (ספרי מרגנית). הספר מעוטר באיורים המקוריים מאת פולין ביינס. חלק מספרי הסדרה יצאו במהדורה מנוקדת.
הספר עובד לטלוויזיה, לרדיו, לקולנוע והומחז. בשנת 2005 יצא לאקרנים בהפקת חברת וולט דיסני סרט על פי הספר, בתיאום עם נושא הספר.
עלילה
פיטר, סוזן, אדמונד ולוסי עוברים להתגורר באחוזה כפרית בזמן ההפצצות הגרמניות על לונדון בימי מלחמת העולם השנייה. במהלך שיטוטיהם בביתו של הפרופסור (דיגורי), הם מוצאים מעבר דרך ארון בגדים אל עולם אחר, עולם בו יש קסם, יצורים מיתולוגיים (כגון פאונים, נימפות, קנטאורים וענקים) וחיות מדברות. בעולם שורר חורף נצחי בהשפעתה של מכשפה, וחג המולד אף פעם לא מגיע. אופן הגעתה של המכשפה אינו נדון בספר זה, ומתואר בספר "אחיינו של הקוסם". האחים מגלים כי נועד להם תפקיד מרכזי בהיסטוריה של נרניה, לפי אגדותיה, המספרות על שני בני אדם ושתי בנות חווה - שיגרשו את המכשפה וימלכו על נרניה שנים רבות, בטירת קייר פרבל, שם מחכים עבורם ארבעה כיסאות מלכות.
מסרים חינוכיים
בתחילת הספר אדמונד מעדיף את התענוג באכילת רחת לוקום של מלכת השלג בתמורה ל"מכירת" אחיו ואחיותיו. המקבילה הנוצרית של סיפור זה הוא מכירת ישו על ידי יהודה איש קריות לרומאים בתמורה לשלושים שקלי כסף. בנוסף, ניתן להקביל את רדיפת מלכת השלג אחר האחים בנרניה לסיפור של טבח החפים מפשע ובכך בעצם להקביל את מלכת השלג להורדוס.
אסלן, האריה, הוא הגואל, בנו של האל, אשר נעדר לפרקי זמן ממושכים מנרניה. בהיעדרו, הולכת ונחלשת אמונתם של בני עמו באסלן, בקיומו ובכוחו. אסלן מקריב עצמו ונעקד על שולחן האבן (המקביל לצלב), על מנת לגאול ממוות את הנער אדמונד. בכך הוא שובר את הכישוף ולאחר מכן קם לתחייה, ועוזב שוב לאחר השלמת משימתו. דבר זה מקביל למעשהו של ישו על-פי המסורת הנוצרית, שהוקרב על הצלב כדי לתת לבני-האדם הזדמנות להיגאל מן החטא הקדמון של אדם וחווה באמצעות טבילה ואמונה בו, ולאחר-מכן קם לתחייה.
כאשר הוא מחליט להפגין את כוחו, שאגתו מזכירה גם לאלו ששכחוהו כי הוא האל האמיתי. הוא בוחן כליות ולב, ולא ניתן לשקר לו. כמו ישו, אשר לפי הנצרות בכוחו לרפא חולים כבמעשה נס, גם אסלן עושה ניסים - נשיפתו משיבה לחיים את היצורים שהמכשפה הפכה לפסלי אבן.
לאחר הריגתו של אסלן על שולחן האבן, לוסי וסוזן נשארות כדי לבכות על גופתו. בברית החדשה, מריה אם ישו ומריה מגדלנה נשארות כדי להוריד את גופת הצלוב ולבכות עליו.
כמו כן, עולה בסיפור מסר ברור אודות סגירת ארון מבפנים והטיפשיות שבדבר.
לוי פולקוביץ
לוי (יצחק) פולקוביץ (בהגייה יידישית: פאלקאוויטש) הוא זמר חסידי-אמריקאי המתגורר בניו יורק.
ביוגרפיה
פולקוביץ משתייך לחסידות סאטמר, נשוי ומתגורר בניו יורק.
קריירה מוזיקלית
פולקוביץ החל את דרכו המוזיקלית כחבר במקהלת שירה. בשנת 2010 השתתף באלבום כיסופים של מרדכי בן דוד, יחד עם מקהלת שירה.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו אחכה לו, המכיל לחנים של אברהם מרדכי שוורץ, פינקי ובר ועוד. ועיבוד מוזיקלי של יואלי דיקמן. האלבום זכה להצלחה רבה ותוך מספר חודשים מכר למעלה מ20 אלף עותקים ממנו.
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השני בשם טוב לי. את האלבום הפיק אברהם מרדכי שוורץ, כשעל העיבוד אודי דמארי, רובי בנט, יואלי דיקמן, לייב יעקב ריגלר, אברמי גורארי, והפסנתרן אחיה אשר כהן-אלורו.
בשנת 2019 חבר לזמר והיוצר הדתי לאומי יצחק מאיר לדואט משותף. השניים הוציאו יחד קליפ על השיר ליבי של לוי מהאלבום טוב לי, השיר בלחן של אנשי פרידמן ומילותיו של רבי אברהם אבן עזרא, הקליפ צולם בבית כנסת בשכונת נחלאות בירושלים.
בשנת 2021 הוציא את הסינגל איך דאווען לזכר הרוגי אסון מירון בהם ידידו הזמר שרגי גשטטנר, בלחן של אנשי פרידמן ובעיבוד של אברהם מרדכי שוורץ.
שיתוף פעולה בולט בין פולקוביץ למפיק יוסף משה כהנא מתבטא בהשתתפותו של לוי באלבומים שבהפקתו ובהפקת לחיים הפקות ובסדרת האלבומים לחיים טיש. שיתוף פעולה נוסף בינו לבין שלמה יהודה רכניץ בהשתתפותו בסדרת האלבומים שיר.
ירידת הדורות
ירידת הדורות או נתקטנו הדורות ביהדות, היא השקפה הרואה את הדורות הקדומים ביהדות כמדורגים גבוה יותר, במישורים שונים. כך, נטען לעיתים שבימים עברו רמת הקרבה של האנשים לאל, הייתה גבוהה יותר, וכן שהרמה האינטלקטואלית שלהם הייתה מפותחת יותר.
פחיתות ההווה ביחס לעבר
מאמרים שונים בתלמוד עומדים על היחס והזיקה בין אנשי תקופתם ("דורות אלו"), לאנשים מתקופות קדומות יותר. כך, למשל, קובע המאמר התלמודי:
גם אמרה זו מזהה את עליונות דורות העבר על בני ההווה, בעיקר ב"גודל לִבן". באמרה זו אף מודגשת ההידרדרות במהלך ההיסטוריה.
ביטוי מפורסם להשקפה זו נמצא בכתבי הגר"א:
תחומי הפחיתות
בין כך ובין כך, למאמרים אלו השלכות מרחיקות לכת, בנוגע לתחומים כגון פרשנות התלמוד, פסיקת הלכה, ובכלל קבלת כל דבר שנאמר בפי הקדמונים. לאמור, הטיעון אד הומינם, שנחשב ככשל לוגי במדע רגיל, אינו כשל כלל במסורת, שלא רק שכל כולה מבוססת על הדורות הקודמים, אלא שגם מקיימת תחושה ברורה שהקדמונים היו חכמים בהרבה.
אחת ההשלכות הבולטות היא בנוגע לחלוקה בין התקופות בנוגע לפסיקת ההלכה. כך, האמוראים לא חלקו על התנאים; הגאונים לא חלקו על האמוראים; והאחרונים לא חלקו על הראשונים. באופן יוצא דופן הרשו לעצמם הראשונים לחלוק על הגאונים (תוך פולמוס סוער על כך), וייתכן שתופעה זו קשורה לרציונליזם שהלך והתפשט באותה תקופה, ואתו האמונה בכוחו של השכל להכריע גם נגד קדמונים.
אמנם, לעיתים נלקחו תחומים אלו אף לפחיתות פיזיולוגית; כך היו שכתבו (בנוגע ליחס שבין שיעור האגודלים והביצים המוזכר בגמרא, ואשר לפי מדידתם היה שונה) "וידוע שהדורות הולכים ומתמעטים, ואי אפשר שהאגודל שלנו גדול יותר מהאגודלים שהיו בימי חכמי הש"ס, ועל כורחך הביצים בזמננו נתמעטו". ביצה היא אמת מידה מזמן הגמרא שנמדדת על ידי אגרוף עם האגודל פתוח, והכוונה היא שאם האגודל קטן גם המידה התמעטה.
לכתחילה או בדיעבד
לעומת זה קיים הסבר אחר למאמרים אלה בתלמוד. לפי הסבר זה כל אמרות חז"ל על ירידת הדורות מציינות מצב עובדתי ובלתי רצוי, אך אין בהן כדי להצביע על תהליך מחויב, כלומר טבע מוכתב של העולם. די לנו בדברי אליהו: . כלומר, אליהו טוען, שהוא אינו מצדיק את קיומו (ולכן מבקש מה' שייקח את נפשו) רק משום שאינו טוב יותר מאבותיו; מסתבר, אם כן, שייתכן - ואף רצוי - שהאדם יהיה טוב מאבותיו. המצב שחז"ל מדברים עליו הוא מצב עובדתי בלבד, שחייבים לשפרו, ולא מצב מחויב.
את מושג "ירידת הדורות" כסגולה מחויבת, מותנית, כטבע העולם יצר לראשונה הרשב"ץ לצורך היתרו לאיסור הנאה מדברי תורה. ההנמקה הסופית שלו הייתה "עת לעשות לה' הפרו תורתך". אלא שיש צורך להסביר מה קרה. הרי "עת לעשות" מחייב שינוי כלשהו שהתרחש ובגינו מוכרחים לשנות ולהתיר את מה שהיה אסור. ומפני זה נקנה לאימרות אלה משמעות חדשה- הדורות יורדים כל פעם באופן מותנה או טבעי וכתוצאה כעת לא מסוגלים האנשים לעמוד במה שפעם עמדו, לכן חייבים להתיר את האסור.
התפיסה הנגדית, השתבחות הדורות
רבי אברהם אבן עזרא חלק על רעיון ירידת הדורות, וטען שכל בני האדם שוים בכל הדורות ואין עדיפות למוקדם על פני המאוחר בנוסף מספר פרשנים ראו בכמה מקורות בספרות חז"ל, ככאלו המצביעים דווקא על תפיסה התקדמותית של העולם. כך לדוגמה זיהו את המאמר במסכת עבודה זרה הקובע "ששת אלפים שנה הוי העולם; שני אלפים תוהו, שני אלפים תורה, שני אלפים ימות המשיח", כהוכחה לכך שקיימת הדרגתיות שהולכת ומשתבחת. גישות אלו ראו גם בחזונות אחרית הימים המובאים בספרות התורנית, עדות להתקדמות העולם.
אבולוציה
הפרשנות המסבירה את האבולוציה כמצביעה על כך שהעולם מתפתח, מהווה אבן יסוד אצל הוגים יהודים שונים. כך הרב אברהם יצחק הכהן קוק קיבל את תורת ההתפתחות, וראה בה את התהליך המתרחש בעולם, וכך הוא כותב: תפיסתו זו של הרב קוק נשענת על תפיסת התקדמות העולם של רמח"ל, אשר לשיטתו העולם הולך ומתקדם לקראת ייעודו הסופי, במסלול של עלייה. תפיסה זו שונה לכאורה מפשטי המקורות התלמודיים, וייתכן שגם השקפת העולם בתרבות המודרנית, שהביאה אתה את האמונה בכוחו של השכל האנושי, כמו גם אמונה מיסטית ב"רוח" המקדמת האנושות (דוגמת ההגות ההגליאנית) הובילה לחדירתה אף ליהדות, ולהחלתה על תחומים שונים על ידי מספר רב של הוגים.
התנגדות לתפיסה זו
ההתנגדות לתפיסה האבולוציונית-מתפתחת ביהדות צמחה מתוך העובדה שפשטי מקורות חז"ל מציינים נקודות אחרות. לכן, דחתה הגישה המנוגדת בתוקף את התפיסה הזו, וסיפקה הסברים נקודתיים למקורות שהעלו אנשי הגישה ההתפתחותית. כך הוסבר המאמר במסכת עבודה זרה דלעיל בצורה אחרת, וכך אף הוסברו מקורות אחרים.
ההתנגדות אף הייתה לפן המדעי-כביכול שהוצג בידי מחזיקי השיטה ההתפתחותית. המתנגדים טענו שקיימים מספר מדדים שונים המצביעים על הידרדרות מוסרית מהותית בתקופה המודרנית, וקשה לדבר על התפתחות. כך מלחמות עולם כדוגמת אלו שהתרחשו במאה השנים האחרונות, וכמות נרצחים כה גדולה אשר לא הייתה בהיסטוריה - וכפי שאומר המשפט המיוחס לאלברט איינשטיין, "אינני יודע כיצד ילחמו במלחמת העולם השלישית, אבל הרביעית תתנהל במקלות ואבנים".
גישה מפשרת
קיימות כמה גישות מפשרות, המקבלות בתחומים מסוימים את ירידת הדורות ובתחומים אחרים את השתבחות הדורות. כך יש הטוענים שמצד הפרט יש ירידת הדורות, ולשיטתם הפרטים בהווה פחותים מהעבר (אמורא פחות מתנא, ראשון פחות מאמורא); אולם יש עליית הדורות מצד הכלל, כאשר כלל הדברים והמכלול גדל במשך הדורות (כגון ריבוי תורה גדול יותר בתקופת האמוראים מאשר אצל התנאים). גישה זו נוטה להשתמש בביטוי שדורות מאוחרים הם כ"ננס על גבי ענק", והם אמנם רואים גבוה יותר, אך מצד עצמם הם קטנים יותר. יסוד לשיטה זו ניתן למצוא עוד בימי הביניים, כאשר רבי ישעיה מטראני (הרי"ד) השתמש במשפט: "ננסים רכובים על צווארי הענקים". משל זה נוצר בתרבות הנוכרית זמן לא רב לפניו, והוא מספר שהוא שמע אותו "מפילוסוף אחד".
לפי בנימין בראון, החזון איש בצעירותו התלבט מהי הגישה הנכונה ביחס למושג "ירידת הדורות". בחברה החרדית, במקביל לתפיסה על "ירידת הדורות" רווח גם המושג "אכשר דרא" שמשמעו שביחס לתחום ספציפי - בהקשר אליו מוזכר הביטוי - הדור החדש טוב יותר מבחינה רוחנית לעומת דורות קודמים.
ההווה ביחס לעתיד
היו ששמו דגש על כך שהמקורות התייחסו באופן תמידי ליחס העבר מול ההווה, אולם אין שם בחינה של העתיד ביחס להווה. בעקבות דגש זה, הם טענו שתקופת הגאולה (אחרית הימים), מהווה תקופה של עלייה ולא של הידרדרות. כך כאשר קבעו הוגים אלו שתקופתם היא תקופת הגאולה, יכלו להגיע למסקנה שבתקופתם קיימת עלייה והתפתחות.
ירדנה כהן
ירדנה כהן (1 ביולי 1910 – 23 בינואר 2012) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול ישראלית הנחשבת לאחת מחלוצות המחול בישראל. כלת פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (תש"ע-2010).
כהן הייתה הכוריאוגרפית של מספר ריקודי עם ישראליים. הקימה סדנאות מחול לסטודנטים ולימדה מחול באולפן שלה על הכרמל.
ילדות ונעורים
ירדנה כהן נולדה וגדלה בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה. היא בתם הבכורה של מרים ניר-רפאלקס (אחותו של נחום ניר-רפאלקס) ופנחס כהן, חוקר טבע, ממייסדי בית הספר הריאלי וגן החיות חיפה. פנחס כהן נהג לחתום כ"פ.כ. ירדני" (על שום חיבורו לאזור הירדן, שבו גדל), ומכאן נגזר שמה של ירדנה. ב-1911 נסע פנחס כהן בגפו לברלין על מנת ללמוד מדעי הטבע. במקביל עברו ירדנה ואמה למושבה בת שלמה. במלאת שנה וחצי לירדנה נסעו השתיים לברלין להתאחד עם אב המשפחה. עם סיום לימודיו של האב בשנת 1915 חזרו השלושה לארץ להתגורר במושבה הגרמנית. ב-1917 החלה ללמוד בכיתות היסוד של בית הספר הריאלי. בגיל 14 עברה כהן ללמוד בגימנסיה גאולה בתל אביב.