cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המועצה הלאומית לכלכלה
היסטוריה
המועצה הלאומית לכלכלה הוקמה בספטמבר 2006, על פי הצעתו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בראשותו של פרופסור מנואל טרכטנברג. ייעודה של המועצה, כפי שנקבע בהחלטת הממשלה, הוא "לשמש גוף מטה לראש הממשלה בנושאי כלכלה, במטרה לסייע בתהליך קבלת ההחלטות בתחומים אלו, בהתבסס על ניתוחים מקצועיים, נתונים עדכניים וחשיבה שיטתית ארוכת טווח". עם היבחרו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה במרץ 2009, התפטר טרכטנברג מתפקידו. הוא הוחלף ביולי 2009 על יד פרופסור יוג'ין קנדל, שעמד בראש המועצה עד 2015.
מוגדר היטב
במתמטיקה, הביטוי מוגדר היטב מתאר את האופן שבו בנויה הגדרה מתמטית – העשויה להיות בנויה כראוי, ולתאר את מה שהיא מתיימרת לתאר, או להיות רק מראית-עין של הגדרה שכתובה על-פי כללי התחביר המתמטיים, אך אינה מגדירה בפועל דבר.
המועצה הלאומית לכלכלה
היסטוריה
במאי 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת קשה על תפקוד המועצה והעומד בראשה יוג'ין קנדל. בין השאר קבע המבקר:
מוגדר היטב
בדרך כלל, הגדרה מתמטית מתייחסת ישירות לעצם המוגדר, ואינה טעונה בדיקה. למשל, "במספרים השלמים, ה'עוקב' של x הוא המספר x+1": מכיוון שבמערכת המספרים השלמים ניתן לחבר, הערך של x+1 מוגדר באופן חד-משמעי. עם זאת, ישנם מצבים שבהם ההגדרה מסתמכת על הנחות סמויות, שאותן יש לוודא על-מנת שההגדרה תהיה תקפה. ישנם כמה מצבים שכיחים, שבהם יש להשקיע מאמץ מסוים כדי להראות שהעצם שאותו רוצים להגדיר אכן מוגדר היטב.
בחירת נציגים
לעיתים, ישנן כמה אפשרויות להציג אובייקט מסוים, ואז, אם רוצים לבצע על אובייקטים כאלה פעולה מסוימת, יש לוודא קודם לכן שהתוצאה אינה תלויה בנציגים שבוחרים. לדוגמה, אם נגדיר ש"ה'גובה' של מספר רציונלי הוא \ a+b". לכאורה, הוגדר כאן הגובה של כל מספר רציונלי. בפועל, מספר רציונלי איננו קובע באופן יחיד את זוג המספרים \ a ו- \ b, משום שאפשר לצמצם ולהרחיב שברים, ולכן ההגדרה פגומה: הגובה של הוא, כביכול, גם 5 וגם 15. זוהי תופעה כללית, המתרחשת כל אימת שמגדירים גודל מסוים עבור מחלקות שקילות של יחס שקילות באמצעות בחירה של נציגים. כדי להראות שהגודל מוגדר היטב, יש להוכיח שבחירת הנציגים אינה חשובה, ומתקבלת אותה תוצאה עבור כל נציג. למשל, כאשר מגדירים את החיבור של שברים לפי הנוסחה, יש לוודא שחיבור השברים , לפי אותה נוסחה, יחזיר את אותו מספר רציונלי.
דוגמאות נוספות:
תכונות של אובייקט
"אם G חבורה, יהי האוטומורפיזם המוגדר לפי ". לכל איבר \ g\in G, האיבר ההפוך \ g^{-1} קיים; אבל הנוסחה הזו עדיין אינה הופכת את \ \phi לאוטומורפיזם, אף על פי שההגדרה טוענת שזה האובייקט שהתקבל (ואכן, \ \phi אינו בהכרח אוטומורפיזם). במקרה כזה, אפשר לומר "\ \phi מוגדר היטב משום ש- G חבורה אבלית" (תכונת האבליות של G אכן מבטיחה שהפונקציה תהיה אוטומורפיזם).
הנחת קיום סמויה
"עבור מספר שלם \ n, נגדיר את 'המחצית השלמה' של \ n להיות המספר השלם \ m, המקיים \ 2m = n". מובן שלא תמיד קיים מספר שלם כזה, ולכן ההגדרה פגומה. כך גם ההגדרה "ה'שומר' של מספר שלם \ n הוא המספר השלם הגדול ביותר שסכום ספרותיו, ועוד מספר ספרותיו, שווה ל-\ n" – אמנם קיים מספר כזה, אבל טענה זו אינה כה מובנת מאליה; לכן, יש לבדוק שה"שומר" הוגדר היטב.
המועצה הלאומית לכלכלה
עיסוקי המועצה לאומית לכלכלה
המועצה עוסקת בנושאים המרכזיים שעל סדר יומה של הממשלה, בתחומי הפיננסיים, אנרגיה, בריאות, חינוך, אסטרטגיה, דיור, מיסוי, השקעה, מו"פ ועוד. המועצה עוסקת בגיבוש אסטרטגיה בתחומים כלכליים-חברתיים וקידום ותיאום פרויקטים בינמשרדיים שונים.
התוצר המרכזי שגובש במועצה הלאומית לכלכלה בשנת עבודתה הראשונה הוא האג'נדה החברתית כלכלית לישראל לשנים 2008–2010, המתווה מדיניות כלכלית-חברתית מקיפה, אשר במרכזה צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה. התוכנית עורכת ניתוח ואבחון נקודות החזקה והתורפה של המשק הישראלי, מציעה מגוון כלי מדיניות להתערבות בנקודות הדורשות טיפול, וכוללת לראשונה יעדים חברתיים-כלכליים כחלק מיעדי המקרו בתקציב המדינה. האג'נדה כוללת שני צירים עיקריים – צמצום העוני תוך עידוד הצמיחה ויצירת מנופים לצמיחה מאוזנת בטווח הארוך – ואומצה על ידי הממשלה באפריל 2007. מעקב אחר יישומה של התוכנית והטמעתה בתקציב המדינה החל משנת 2008 נעשה במסגרת ועדת מנכ"לים בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד האוצר.
מלבד יישום האג'נדה החברתית כלכלית, עוסקת המועצה בייעוץ כלכלי במגוון הנושאים הנמצאים על סדר יומו של ראש הממשלה, מרכזת עבודת מטה בין-משרדית אודות סוגיות אסטרטגיות בתחום הכלכלי חברתי, ומלווה את תהליכי יישום המדיניות המוצעת על ידי המועצה. בין השאר, ראש המועצה היה חבר בוועדה לבחינת תקציב הביטחון בראשות מנכ"ל משרד האוצר לשעבר דוד ברודט, חבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה והמועצה השתתפה בוועדה לפיתוח מדדי עוני נוספים. המועצה עסקה בגיבוש התוכנית לייעול ומיקוד הקצבאות עבור קשישים נזקקים והמעגל השני של ניצולי השואה, שאושרה בממשלה באוקטובר 2007.
באוקטובר 2007 התבקשה המועצה על ידי ראש הממשלה לבחון, בפרספקטיבה ארוכת טווח, את משטר הכללים הפיסקאליים הנהוגים כיום בישראל, דהיינו את המגבלות הקבועות בחוק לגבי ההוצאה התקציבית ויעד הגרעון התקציבי. הממשלה והכנסת אימצו כללים פיסקליים ברוח המלצות המועצה בשנת 2010. בדצמבר 2008 הביאה המועצה, יחד עם משרד האוצר, לאישור הממשלה תוכנית סיוע לחוסכים הפנסיוניים ("רשת ביטחון").
כלכלני המועצה הלאומית לכלכלה היו מעורבים גם בהקמת צוות בין-משרדי לבחינת קיום מחסור בכוח אדם מיומן במגזר העסקי, שניתח וגיבש המלצות מדיניות לפתרון הבעיה. הצוות הגיש את מסקנותיו בשנת 2012 והן מיושמות על ידי הממונה על התעסוקה במשרד הכלכלה. בדצמבר 2012 התקבלה החלטת ממשלה שנועדה להגדיל את השפעת החדשנות הישראלית בתחומי הטכנולוגיה החקלאית על אתגרים רלוונטיים בעולם, אחרי שוועדה בין משרדית למינוף המו"פ החקלאי בישראל בראשות ראש המועצה הלאומית לכלכלה הגישה את מסקנותיה בנושא.
בשנת 2013 הנחה ראש הממשלה את המועצה להוביל צוות בין משרדי לבחינת מבנה שבוע העבודה בישראל והצוות המליץ להוסיף ארבעה ימי מועד ישראלים במהלך השנה, ליצירת סופי שבוע ארוכים. במקביל, המועצה הובילה תהליך הקמת קרן לניהול הכספים המתקבלים מהיטל רווחי נפט וגז, ואת החקיקה הרלוונטית. המועצה שיחקה תפקיד חשוב במסגרת צוות בין משרדי, אשר בחן את אופן ניהול הכנסות המדינה ממשאבי טבע (ועדת ששינסקי). שיתוף הפעולה בין המועצה לבנק ישראל ומשרד האוצר הביא לתיקוני הכלל הפיסקאלי שהיה מקובל בישראל.
מנהרת כרם
מנהרת כרם (נקראת גם מנהרת הגיחון) היא מנהרה באורך של 2.1 קילומטרים הנמצאת בירושלים ומיועדת רק לרכיבת אופניים. המנהרה נפתחה לציבור בספטמבר 2022, היא מנהרת האופניים היחידה בישראל והחמישית באורכה בעולם.
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
טג'יקיסטן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הטג'יקים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
הספורטאי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה הג'ודוקא ראסול בוקייב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בהמשך אותם משחקים זכה המתאבק יוסופ עבדוסלומוב במדליית כסף. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה המתאגרפת מבזונה צ'ורייבה במדליית ארד, והייתה לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות טג'יקיסטן. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה האתלט דילשוד נזרוב לטג'יקי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ביידוי פטיש.
מנהרת כרם
תכנון ובנייה
המנהרה נחפרה לראשונה בשנות ה-90 במטרה להעביר את קו הביוב הראשי של חברת הגיחון הירושלמית לכיוון מתקן ההתפלה שורק השוכן באזור חולות ראשון לציון. המנהרה תוכננה לשמש כמנהרת תשתיות, הכוללת בין השאר את קו המים החמישי שמספק מים לירושלים של חברת מקורות.
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
טג'יקיסטן השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). היא שלחה למשחקים גולש סקי אלפיני אחד, אנדריי דריגין, שהיה גם הספורטאי היחיד שייצג אותה בטורינו ובוונקובר. בשלוש האולימפיאדות לא הגיע דריגין להישגים משמעותיים.
מנהרת כרם
תכנון ובנייה
בעשור השני של המאה העשרים ואחת החלו עבודות התכנון להתאמת המנהרה לרוכבי אופניים. העבודות כללו סלילת כביש אספלט, התקנת מפוחים ומערכות חשמל ובטיחות, ועלותן הסתכמה בכ-25 מיליון ש"ח שתוקצבו על ידי משרד ירושלים ומורשת, משרד התיירות, עיריית ירושלים, חברת הגיחון ומפעלי טיהור וביוב ירושלים.
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
מנהרת כרם
תכנון ובנייה
בשנת 2018 פתחה עיריית ירושלים את המנהרה באופן חד-פעמי לרגל שני מרוצי רכיבה שהתקיימו בעיר, "גראן פונדו ניו יורק" ו"סובב yes PLANET ירושלים 2018", בהם רכבו במנהרה כ-6,500 רוכבי אופניים מ־30 מדינות. מאז נמשכו תהליכי קבלת אישורי הבטיחות וב-9 בספטמבר 2022 נפתחה המנהרה לציבור הרחב  בטקס חגיגי בהשתתפות אישי ציבור ומאות רוכבי אופניים.
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
לפי ענף
בענפי הקיץ:
מנהרת כרם
המנהרה
המנהרה היא חלק משביל ירושלים, שביל הליכה ורכיבה שאורכו הכולל הוא 39 ק"מ . מנהרת כרם מחברת את השביל בין נחל רפאים לעמק מוצא. הכניסה הדרומית למנהרה נמצאת בפארק רפאים, בשביל אופניים שתחילתו מתחת לעין לבן, והכניסה הצפונית ממוקמת בנחל עין כרם, בשביל אופניים שאורכו כחצי קילומטר ויוצא מכיכר כרם.
המנהרה פתוחה בשעות האור בלבד, והכניסה אליה רק לרוכבי דו גלגלי ולא להולכי רגל.
ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, אמר כי מטרת המנהרה היא לעודד את השימוש באופניים בקרב תושביה ומבקריה של ירושלים וכן לקדם את מהפכת התחבורה הירוקה בעיר.
מינדי (סדרת טלוויזיה)
מינדי (באנגלית: "The Mindy Project", תרגום מילולי: "הפרויקט של מינדי") היא סדרת קומדיה רומנטית אמריקאית שעלתה לשידור ברשת FOX האמריקאית ב-25 בספטמבר 2012, ובישראל החל מ-2013 בערוצים HOT3 ובערוץ HOT Plus. ב-7 במרץ 2014 הודיעה רשת FOX כי תשודר עונה שלישית לסדרה.
ב-6 במאי 2015 הודיעה רשת FOX כי ביטלה את הסדרה לאחר 3 עונות, אולם ב-15 במאי הודיע האתר Hulu כי רכש את הסדרה לעונה רביעית בת 26 פרקים, אשר שודרה בו החל ב-15 בספטמבר 2015. במאי 2016 חודשה הסדרה גם לעונה חמישית בת 16 פרקים, אשר עלתה לשידור ב-4 באוקטובר באותה שנה. בהמשך קוצצה עונה זו ל-14 פרקים. במרץ 2017 חודשה הסדרה לעונה שישית ואחרונה, בת 10 פרקים, אשר עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 2017 והסתיימה ב-14 בנובמבר באותה שנה.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי מינדי להירי (מינדי קלינג), מיילדת וגינקולוגית, המנסה לאזן בין חייה האישיים וחיי העבודה שלה, המוקפת בעמיתים ביזאריים ומשונים לעבודה במרפאה קטנה הנקראת "שולמן ושות'" בניו יורק סיטי. הדמות של מינדי מבוססת על אמה של מינדי, שהייתה מיילדת וגינקולוגית. בסדרה מינדי בוחנת את החיים שלה בעזרת שותפיה לעבודה: דני קסטלנו, חברה הטוב ביותר של מינדי וגם מושא האהבה שלה; ג'רמי ריד, רופא בריטי נאה שאיתו מינדי נהגה לשכב בעונה הראשונה; מורגן טוקרס, אח שהיה גם אסיר לשעבר; ופיטר פרנטיס, רופא אחר שהיה חבר במועדון סטודנטים בדארטמות' קולג'.
עורק הזרוע
עוֹרֵק הַזְּרוֹעַ (TA: Arteria brachialis) הוא העורק הראשי בזרוע. העורק הוא המשכו של עורק בית השחי, וראשיתו במעברו של עורק בית השחי בגבולו התחתון השריר העגול הגדול. סופו של העורק בפיצולו בגומץ המרפק לעורק החישור ועורק הגומד.
מהלך
עורק הזרוע מתחיל בגבולו התחתון של השריר העגול הגדול. הוא ממשיך במורד המשטח הגבי של הזרוע עד שהוא מגיע לגומץ המרפק, ממול לצוואר עצם החישור, שם, תחת מעטה אלל שריר הזרוע הדו-ראשי, הוא מתפצל לעורק החישור ולעורק הגומד. באנשים מסוימים פיצול זה מתרחש מוקדם יותר, ועורקי האמה מתחילים את מהלכם כבר בזרוע.
מבנים סמוכים
עורק הזרוע נמצא קדמית לשריר הזרוע התלת-ראשי. בראשיתו הוא תיכון לעצם הזרוע, ובהמשך הוא עובר קדמית לרכס הרום-עליי התיכון ולסליל הזרוע. בעוברו בכיוון מטה והצדה, הוא מלווה את עצב התווך החוצה קדמית לו. מסלולו של עורק הזרוע כרוך בנתיבו של עצב התווך: באזורים המקורבים עצב התווך נמצא מיד לצדו של העורק, ובאזורים המרוחקים עצב התווך חוצה את הדופן התיכונה של העורק ונמצא קדמית למפרק המרפק.
סעיפים
הסעיפים העיקריים של העורק במהלכו בזרוע הם: עורק הזרוע העמוק, עורק הגומד העקיף העליון ועורק הגומד העקיף התחתון. עורק הזרוע העמוק הוא העורק הראשון והגדול ביותר המסתעף מעורק הזרוע. העורקים העקיפים יוצרים השקות סביב מפרק המרפק.
במהלכו בזרוע מסתעפים מעורק הזרוע סעיפים רבים ללא שם ייחודי הנקראים יחדיו ענפי השרירים, וכן מסתעפים העורקים הזנים של עצם הזרוע היוצאים מההיבט הצדי שלו. בחלק מן האיורים האנטומיים מושמטים ענפי השרירים.
היבטים קליניים
הדופק של עורק הזרוע נמוש בהיבט הקדמי של המרפק, תיכונית לגיד שריר הזרוע הדו-ראשי. מקום זה משמש להנחת שרוולית מד לחץ דם לצורך מדידת לחץ דם.
נירטט
נירטט (בהונגרית: Nyírtét) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירטט קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,111 תושבים בשנת 1990 עד 914 תושבים בשנת 2020.
יהודי נירטט
יהודים חיו בנירטט בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 יהודי נירטט עם שאר יהודי הונגריה גורשו ונרצחו בשואה.
בית דוקו
בית דוקו (בערבית: بيت دقّو) הוא כפר פלסטיני בנפת אל-קודס, הנמצא 12 ק"מ צפונית מערבית לירושלים, בצפון הגדה המערבית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מ-2016, מנתה אוכלוסיית הכפר 1,895 תושבים.
מיקום
הכפר מתחבר לירושלים דרך כביש 443. טופוגרפיית הכפר היא הררית, והוא ממוקם כ-650 מטר מעל פני הים. הכפר גובל בבית ענאן בדרום מערב, בית איג'זא בדרום מזרח, בא-טירה בצפון ובקובייבה בדרום. שטח הקרקע הכולל של בית דוקו הוא 7,000 דונם, כולל השטח הבנוי.
היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מהתקופה הצלבנית בארץ ישראל. הכפר שוכן מעל עין סלמן (הנקרא על שמו של סלמן אל פארסי - סלמאן הפרסי). ממערב למעיין יש בית חווה צלבני שמור היטב, הבנוי בסגנון ארכיטקטוני צלבני, ובו מספר חדרים. גרעין הכפר בנוי סביב מבנה מקאם (קבר שייח או מקום ציון לכבודו) "שיח איסמאעיל". על פסגה ממערב לכפר, בגובה של 490 מטר מעל פני הים, נמצאת "חרבת ג'פנא" (אחת ממספר אתרים באזור הקרויים ג'פנא או ג'יפנה). במקום שרידי מבנים מערות וגתות. בפסגה שמעל הכפר ממזרח לכפר, בגובה של 760 מטר מעל פני הים, נמצאת "חרבת א-דווייר".
התקופה העותמאנית
על פי רשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על, חיטה, שעורה, זיתים, עזים וכוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר. בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר צנוע הממוקם גבוה על רכס, בצדו הצפוני מערבי יש מעיין".
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית בית דוקו 254 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-328 תושבים, אשר אכלסו 84 בתים.
ב-1945 הייתה בדוקו אוכלוסייה של 420 תושבים מוסלמים, אשר בבעלותם היו 5,393 דונם, כשמתוכם היו 1,610 דונם של מטעים ואדמות השקיה, 1,767 שימשו לגידולי דגנים, ו-27 דונם היו שטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961 היו בית דוקו 537 נפש.
לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה בית דוקו לשליטה ישראלית. על פי מפקד האוכלוסייה ב-1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות, היו בכפר 438 נפש, מהם 16 שמקורם בשטח ישראל. קרקעות הכפר הופקעו מספר פעמים לצורך סלילת כביש 443, הקמת שכונת "אגן האיילות" בגבעת זאב, בה הוקמה כ-1000 יחידות דיור לציבור החרדי, ולטובת הקמת גדר ההפרדה במקום. כתוצאה מכך התדלדלו משאבי הקרקע והמים של הכפר.
על פי הסכמי אוסלו הכפר מוגדר כשטח B.
בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה בין הכפר לגבעת זאב. לצורך הגדר הופקעו חלק מאדמות הכפר, וחלק אחר נותר מצידה השני של הגדר.
כלכלה
מקור הפרנסה העיקרי הוא החקלאות, בעיקר של משמשים, זיתים וענבים.
עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים
עזריאלי מכללה אקדמית להנדסה ירושלים היא מכללה אקדמית להכשרת מהנדסים. המכללה נוסדה בשנת 1999 בשם "המכללה האקדמית להנדסה ירושלים" ובשנת הלימודים תש"פ, למדו בה כ-1,600 סטודנטים לתואר ראשון בהנדסה.
וכ-40 לתואר שני.
בעזריאלי מכללה אקדמית להנדסה ירושלים מתקיימים גם לימודים של היחידה ללימודי המשך, בשיתוף הטכניון במגוון תחומים וחוגים.
מכללת בזק
קמפוס המכללה נמצא בשכונת רמת בית הכרם, בירושלים בבניינים בהם הייתה ממוקמת בעבר מכללת "בזק".
מכללת בזק נוסדה בשנת 1951 על ידי יקותיאל פקטה (בנו של מיכאל פקטה, רקטור האוניברסיטה העברית בשנים 1946–1948), בשם בית הספר המקצועי לטכנאי בזק בירושלים. יקותיאל פקטה למד בגימנסיה העברית, ואחר כך קיבל תואר מוסמך במתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. הצטרף ל"הגנה" ובשנת 1941 השתתף בקורס אלחוטנות, שנערך במגרשי התערוכה בתל אביב. לאחריו שימש כאלחוטן ההגנה בירושלים. תחילה שכן בית הספר בצריפים סמוך לתחנת הרכבת בירושלים, ובשנתו הראשונה למדו בו 11 תלמידים. יקותיאל פקטה כתב בעצמו את חלק מספרי הלימוד, גייס והכשיר את המורים.
בשנת 1972, עבר בית הספר למתחם שהוקם בשכונת רמת בית הכרם, שכלל גם פנימייה לתלמידים שהגיעו מחוץ לירושלים. באותה עת פעל בשם "בית הספר לטכנאי בזק שליד משרד התקשורת".
בשנות השמונים למדו במכללה 460 תלמידים, והיא פעלה בחסות חברת בזק שהוקמה ב-1980 כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת בישראל, שהופרדו ממשרד התקשורת שבמסגרתו פעלו עד להקמת החברה. בוגרי המכללה קיבלו תואר טכנאי (לאחר שסיימו כיתה י"ג) או הנדסאי אלקטרוניקה וטלקומוניקציה (לאלו שסיימו כיתה י"ד), ורבים מהם עבדו בחברה לאחר סיום לימודיהם וכן גם בחופשות הקיץ של בתקופת הלימודים התאפשר לתלמידים לעבוד בבזק. רוב תלמידי בית הספר היו בנים. בשנת 1989 שיעור הבנות שלמדו במכללה היה 15%.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה חברת בזק לסגור את המכללה.
המכללה האקדמית להנדסה
בנובמבר 1998 החליטה המועצה להשכלה גבוהה על הקמת המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, כשמטרתה היא חיזוקה של ירושלים מבחינת פיתוחן של התעשיות הטכנולוגיות עתירות הידע בעיר. המכללה היא עמותה רשומה; בין מייסדיה הרשות לפיתוח ירושלים ועיריית ירושלים והחלה לפעול משנת הלימודים תש"ס (2000/2001). עוזיאל וכסלר שימש כנשיאה, עד להחלפתו ביולי 2012 על ידי פרופ' צבי שטרן. בינואר 2004, החליטה ועדת שרים לענייני ירושלים להקצות למכללה את השטח של מכללת בזק (עד אז פעלה במבנים שכורים בתוך קמפוס האוניברסיטה העברית גבעת רם).
בתחילת 2013 שונה שמה של המכללה לעזריאלי לאחר שדוד עזריאלי תרם סכום כסף משמעותי שהושקע בבניית קמפוס חדש, אשר יתפרס על שטח של כ־30 דונם ובו בניינים בעלי כיתות לימוד חכמות, מעבדות משוכללות ומתקדמות, ספרייה ראשונה מסוגה בתחום ההנדסה, מעונות לסטודנטים, מאיץ טכנולוגי לחברות הזנק ומרכז חווייתי לסטודנט. באוקטובר 2015 נחנך המבנה הנוסף בקמפוס בשטח של כ-11,000 מ"ר.
בנובמבר 2017, נערך טקס הנחת אבן הפינה למגדל מעונות בן 18 קומות, ובו דירות מגורים לכ-350 סטודנטים וסטודנטיות. המגדל נחנך בנובמבר 2020.
ב-2021 זכתה המכללה ביחד עם בית החולים שערי צדק ובית החולים סנט ג'וזף במענק של 6 מיליון שקלים לפיתוח חברות הזנק בתחום הרפואה, במסגרת הקול הקורא "מאיצי מדע" של משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
תחומי הלימוד
במכללה 16 מסלולי לימוד לתואר ראשון ושני, בוגר במדעים .B.Sc ו- .M.Sc בהנדסה בתחומים:
טוקן אפור-חזה
טוקן אפור-חזה (שם מדעי: Andigena hypoglauca) הוא מין של טוקן מהסוג טוקן הררי. תחום תפוצתו של הטוקן אפור-החזה מתפרש על פני האנדים של דרום קולומביה, אקוודור ופרו. בתי הגידול המועדפים על הטוקן אפור-החזה הם יערות שפלה הרריים לחים, שם בדרך כלל הוא נראה על צמרות עצים.
מאפיינים
הטוקן אפור-החזה ניזון ממגוון רחב של פירות, והוא יורד מתחת לגובה חופת היער (אזור הצמרות) הרבה יותר מאשר מינים אחרים של טוקניים, שם הוא ניזון בעיקר מפטל אדום. הטוקנים אפורי החזה שקטים יחסית בטיסתם, ולעיתים ניזונים בצוותא עם עופות אחרים כגון קיכליים, טנגריים ופזאיים. שתי צורות התנהגות אלה ייחודיות למין טוקן זה.
יוסף אסא
יוסף אסא (נולד ב-1950) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
לימודי אדריכלות ופיסול
יוסף אסא יליד תל אביב, בהיותו בן 21 התקבל ללימודי אדריכלות בפוליטכניקום של מילנו (Politecnico di Milano) ובמקביל למד פיסול באקדמיה בררה לאמנויות יפות (Accademia di belle Arti di Brera). כעבור שנה עבר לאוניברסיטת פירנצה להמשך לימודי אדריכלות ובינוי ערים, וגם כאן המשיך במקביל את לימודי הפיסול באקדמיה לאמנויות יפות שבפירנצה. מאז 1979 הוא מנהל את המשרד יוסף אסא אדריכלים ומתכנני ערים בתל אביב.
יוסף אסא מתגורר בהרצליה עם אשתו שרי ושלושת ילדיו.
פרויקטים עיצוביים ייחודיים ואתרי הנצחה ממלכתיים
אתר ההנצחה ומוזיאון חטיבת גולני - לאתר שבעה מבני בטון חשוף שמזדקרים מגבעה סלעית. המבנה הראשון - מעבר הקשתות, ממחיש את מוטיב המחרשה והשלח (לחימה ועבודת אדמה), בהמשך שלושה בונקרים מאכסנים תצוגה מוזיאונית ובה אולם "אחריי" המוקדש לסיסמה המפורסמת, אולם "אתרי הקרב" המציג את קרבות החטיבה ואולם "יזכור" שמוקדש לנופלים וכולל את תיקיהם האישיים. שלושת המבנים הבאים הם: עמדת תצפית, מוצב החרמון, "העץ" של גולני וקירות הזעקה. בקצה מחילת המעבר בוקע אור וביציאה הצופה ניצב מול עץ זית, העץ של גולני, ומסביב עולה ונגלית רחבת כינוסים ירוקה המסמלת את פני החטיבה לשלום (מדברי מוטה הר-לב, מנהל מוזיאון גולני).
אנדרטת יד לשוטר, אתר הנצחה לחללי משטרת ישראל בקרית אתא - האנדרטה נועדה לשמש כפסל סביבתי שמזמין את המבקר לעלות במדרגותיו ולהיות חלק אינטגרלי עם הסביבה. לאנדרטה שני אלמנטים מונומנטליים הנישאים לגובה 17 מטר והם מסמלים את שני לוחות הברית. הלוח הפנימי והחזית החיצונית מבטאים את יחסי הגומלין שבין המשטרה לבין האזרחים. לצידם, ארבעה קירות הנצחה הנושאים את שמות חללי המשטרה.
עיצוב מגדל האנטנות שגובהו 147 מטר, בלב הקריה, תל אביב.
בולים
שלושה בולים הונפקו על ידי רשות הדואר המנציחים את עבודותיו של יוסף אסא:
איימי הוברמן
איימי הוברמן (באנגלית: Amy Huberman; נולדה ב-20 במרץ 1979) היא שחקנית וסופרת אירית ממוצא יהודי, שהופיעה במספר רב של הפקות מאז תחילת הקריירה שלה ב-2002 בתוכנית "On Homeground" ברשת RTÉ.
ביוגרפיה
הוברמן נולדה וגדלה בקבינטילי שבדרום דבלין. היא הבת האמצעית במשפחה בת שלושה ילדים. אביה הרולד נולד בלונדון למשפחה יהודית-פולנית. אמה, סנדרה, היא ממחוז וקספורד באירלנד. הוריה התחתנו ב-1974. אחיה מארק הוברמן אף הוא שחקן, והופיע בסרט "Boy Eats Girl" ובסדרה הרפואית "The Clinic".
היא למדה בלורטו קולג' פוקסרוק, והשתתפה בשיעורים בבית הספרס למשחק בטי אן נורטון. אחרי סיום הלימודים נרשמה ליוניברסיטי קולג' דבלין (UCD) במטרה להיות עובדת סוציאלית, אבל כשגילתה את חוג הדרמה שינתה כיוון בקריירה שלה.
הוברמן ידועה באירלנד בעיקר מהופעתה בתפקיד דייזי בסדרת הדרמה "The Clinic" של רשת RTÉ. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה שודרה בספטמבר 2009. עוד כיכבה הוברמן בסדרת הטלוויזיה "ג'ורג' ג'נטלי" של ה-BBC ובסרט הטלוויזיה "Showbands".
הרומן הראשון של הוברמן "Hello Heartbreak" (ISBN 978-1844882144) יצא לאור ב-2 ביולי 2009. היא זכתה בתביעה של העיתון The People שטען שהיא הופיעה עירומה בסרט "קארמה רעה" (2002, הופץ גם בשם "Hell's Gate").
ב-2010 החלה הוברמן להופיע בתוכנית הקומית "שלישייה" שהוזמנה על ידי קומדי סנטרל ונכתבה בידי טום מקריי. שידור הסדרה החל ב-17 באוקטובר 2011. העונה השנייה שודרה בסוף 2012.
ב-2016 שיחקה הוברמן בעונה השביעית של הסדרה "רגליים קרות" בתפקיד שרה פוינטר.
חיים אישיים
ביולי 2010 התחתנה הוברמן עם בריאן או'דריסקול שהיה קפטן נבחרת הרוגבי של אירלנד. לבני הזוג נולדו שני ילדים בת בשם סיידי ובן בשם בילי.
ראפאת
ראפאת הוא כפר פלסטיני בנפת אל-קודס, כ-4 ק"מ דרומית מערבית לעיר רמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה 2,100 תושבים בשנת 2006. שטח הקרקע הכולל שלו, 3,773 דונם. הוא גובל בקלנדיה ממזרח, אל ג'ודיירה מצפון, רמאללה ממערב, וביתוניה מדרום.
היסטוריה
בסקר ארכאולוגי שנערך מצפון לכפר בשנות ה-90 של המאה ה-20, נאספו חרסים מהתקופה ההלניסטית (7%), הביזנטית (90%), המוסלמית המוקדמת (?) והעות'מאנית. סה"כ נאספו 103 חרסים.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בראפאת הייתה אוכלוסייה של 219 מוסלמים ואילו על פי מפקד 1931 הייתה בראפאת אוכלוסייה של 218 תושבים, אשר חיו ב-46 בתים. בסקר שנערך בשנת 1945, הייתה בראפאת אוכלוסייה של 280 מוסלמים, ושטח קרקע של 3,777 דונם. מתוכם, 252 דונם יועדו למטעים ולאדמות השקיה, 1,965 דונם היו לגידולי דגנים, ואילו 21 דונם היו שטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות בשנת 1948, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה ראפאת לשליטה ירדנית. ב-1961, אוכלוסיית ראפאת הייתה 504 נפש.
בוורלי סילס
בוורלי סילס (באנגלית: Beverly Sills; 25 במאי 1929 - 2 ביולי 2007) הייתה זמרת אופרה יהודייה אמריקאית, מהנודעות ביותר בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20. היא התפרסמה בהופעותיה בתפקידי סופרן קולורטורה באופרות ברחבי העולם ובהקלטות. אחרי שפרשה מן השירה ב-1980, התמנתה למנהלת הכללית של האופרה של ניו יורק. ב-1994 הייתה ליושבת ראש של מרכז לינקולן, ולאחר מכן, ב-2002, של מטרופוליטן אופרה, עד פרישתה בשנת 2005. סילס נעזרה בתהילתה לקידום פעילותה ההתנדבותית למניעה וטיפול במומים מולדים.
ילדות ולימודים
בוורלי סילס נולדה בשם בל מרים סילברמן בברוקלין, ניו יורק לאם מוזיקאית ואב סוכן ביטוח. הוריה היו מהגרים יהודים מאודסה, אוקראינה ומבוקרשט, רומניה. היא גדלה בברוקלין, שם נודעה כ"באבלס" סילברמן. בילדותה דיברה יידיש, רוסית, רומנית, צרפתית ואנגלית. נוסף ללימודיה בתיכון בברוקלין, למדה בבית ספר לילדים אמנים מנהטן, אך אביה הוציא אותה מבית הספר במנהטן כדי שתוכל להתרכז בלימודיה בתיכון.
ראשית הקריירה
בגיל שלוש, זכתה סילס במקום הראשון בתחרות "התינוקת היפה", שבה שרה את "כלולות ג'ק וג'יל". מגיל ארבע הופיעה באופן מקצועי בתוכנית הרדיו של בוקר שבת, "בית הקשת בשמים", בשם "באבלס" סילברמן. בגיל שבע התחילה לקבל שיעורי שירה אצל אסטל ליבלינג וכעבור שנה שרה בסרט הקצר "הדוד סול פותר בעיות" שצולם בשנת 1937 ויצא להקרנה בשנת 1938. בשלב זה החלה להופיע בשם הבמה שסיגלה לה, בוורלי סילס. ליבלינג עודדה אותה לגשת למבחן קול לתוכנית החובבים של רדיו CBS וב-26 באוקטובר 1939, בגיל 10, הגיעה למקום הראשון בתוכנית השבועית הזאת והתבקשה להופיע בתוכנית בידור שבועית לכל המשפחה. הופעתה הראשונה הייתה ב-19 בנובמבר 1939, יום השנה השבעה-עשר לתוכנית, ומאז ואילך הופיעה בה לעיתים קרובות.
ב-1946 הופיעה סילס לראשונה על הבימה לפני קהל, עם להקה נודדת של גילברט וסאליבן בהפקתו של '''ג'ייקוב ג'. שוברט''', שהופיעה בשתים-עשרה ערים בארצות הברית ובקנדה בשבע אופרות שונות של גילברט וסאליבן. באוטוביוגרפיה שלה משנת 1987 אומרת סילס, שמסע ההופעות הזה עזר לה לפתח את העיתוי הקומי, שהיה תוך זמן קצר לסימן ההיכר שלה: "שיחקתי את התפקיד הראשי ב"Patience" וממש אהבתי את הדמות, מפני שפיישנס היא נערה משעשעת ותמהונית... שיחקתי אותה כבלונדית מטומטמת מהרגע הראשון עד האחרון וממש נהניתי מהתפקיד... פיישנס שלי נעשתה מגושמת יותר ויותר עם כל הצגה ונראה לי שהקהל אהב אותה... גיליתי שיש לי כישרון להומור סלאפסטיק והיה נחמד להביא אותו לביטוי על הבמה." סילס המשיכה לשיר באופרה הקלה עוד שנים אחדות.
ב-9 ביולי 1946 השתתפה סילס בתחרות רדיו לאיתור כישרונות צעירים של ארתור גודפרי. היא שרה בשם בדוי, ויקי לין, משום שהייתה קשורה עדיין בחוזה לג'. ג'. שוברט, שלא רצה לאפשר לגודפרי להגיד, שהוא זה שגילה את "בברלי סילס", במקרה שתזכה בתחרות (היא לא זכתה). סילס שרה את "חיי צוענים" מתוך "מגדת העתידות" של ויקטור הרברט.
ב-1946 הופיעה לראשונה על בימת האופרה בתפקיד הצועניה הספרדית פראסקיטה בכרמן של ביזה, עם האופרה העירונית של פילדלפיה. היא סיירה בצפון אמריקה עם להקת האופרה של צ'ארלס וגנר, שם שרה ב-1951 ויולטה בלה טרוויאטה ובסתיו 1952 את מיכאלה ב"כרמן". ב-15 בספטמבר 1953 הופיעה לראשונה באופרה של סן פרנסיסקו בתפקיד הלנה מטרויה ב"מפיסטופלה" של אריגו בויטו ובאותה עונה שרה גם את אלווירה בדון ג'ובאני. ב-29 באוקטובר 1955 הופיעה בפעם הראשונה עם האופרה של ניו יורק בתפקיד רוזלינד ב"העטלף" של יוהאן שטראוס הבן, ביצוע שזכה לשבחי הביקורת. ב-1956 הופיעה לפני קהל של 13,000 צופים באצטדיון לואיסון, עם מנצח האופרה הנודע אלפרדו אנטוניני, באריה מתוך "הפוריטנים" של בליני. לעליית המוניטין שלה תרמה הופעתה בתפקיד הראשי שלThe Ballad of Baby Doe מאת דאגלס סטיוארט מור בשנת 1958.
ב-17 בנובמבר 1956 נישאה סילס לעיתונאי מקליבלנד, אוהיו ועברה לחיות שם. מנישואים אלה נולדו לזוג שני ילדים פגועים - בת חרשת ובן בעל פיגור שכלי קשה. סילס הגבילה את הופעותיה כדי לטפל בילדים.
ב-1960 עברה סילס עם משפחתה למילטון, מסאצ'וסטס, סמוך לבוסטון. ב-1962 שרה בתפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה עם להקת האופרה של בוסטון, הראשון בתפקידים רבים לבמאית האופרה שרה קלדוול. מאנון הייתה לאחד מתפקידיה העיקריים של סילס במשך רוב קריירת השירה שלו. בינואר 1964 שרה בפעם הראשונה את מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בהפקה של קלדוול. על אף השבחים שקצרה על טכניקת הקולורטורה שלה ועל שירתה בתפקיד, לא נטתה חיבה לתפקיד מלכת הלילה. לדבריה, קרה לא פעם, שהעבירה את הזמן בין שתי האריות לפינאלה בהכנת כרטיסי ברכה לחג למשלוח.
שנות השיא של שירתה
בשנת 1966 החזירה האופרה של ניו יורק לרפרטואר את האופרה של הנדל, "יוליוס קיסר", שנשכחה מלב למשך שנים רבות. נורמן טרייגל היה קיסר והופעתה של סילס בתפקיד קלאופטרה עשתה אותה לכוכבת אופרה בינלאומית. סילס שרה גם בהופעה ראשונה, "בלתי רשמית", עם המטרופוליטן בתוכנית "אופרה בפארקים" שלה, כדונה אנה בדון ג'ובאני, להופעתה זו לא היה המשך מעבר להצעות מצד רודולף בינג לתפקידים כמו מרתה של פרידריך פון פלוטו. בעונות הבאות באופרה של ניו יורק נחלה סילס הצלחות גדולות בתפקידי מלכת שמאחה ב"תרנגול הזהב" של רימסקי-קורסקוב, התפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה וב"לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי ובשלושת תפקידי הנשים הראשיים האחות אנז'ליק, ג'ורג'טה ולורטה ב"טרילוגיה איל טריטיקו" של פוצ'יני.
ב-1969 שרה סילס את צרבינטה בהצגת הבכורה האמריקאית (בביצוע קונצרטנטי) של "אריאדנה בנאקסוס" מאת ריכרד שטראוס בגרסה משנת 1912, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון. הביצוע של סילס, בייחוד באריה של צרבינטה, Grossmächtige Prinzessin, שאותה שרה בסולם הגבוה המקורי, הביא לה שבחים. עותקים של הקלטות וידאו ביתיות הסתובבו בין אספנים במשך שנים אחרי הקונצרט וגרפו לא פעם סכומי כסף גדולים באתרי מכרזים באינטרנט (ההקלטה יצאה לשוק ב-2006 והתקבלה בהצלחה רבה). האירוע השני הגדול אותה שנה הייתה הופעת הראשונה בתפקיד פאמירה ב"המצור על קורינת" של רוסיני בלה סקאלה, הצלחה שהעלתה אותה אל שער מגזין ניוזוויק.
בתקופה זו הופיעה לראשונה בטלוויזיה כמנחה בתוכנית היומית של וירג'יניה גרהם בחסות סרטי ABC. חובב אופרה נלהב, שנחנ מתאם כישרונות לתוכנית שכנע את המפיק להעלות אותה לשידור והצלחתה הייתה עצומה. במשך שאר הקריירה שלה התארחה בתוכניות שיח, לעיתים גם בתפקיד מנחה לאורחי התוכנית, והייתה מזהירה בשני התפקידים כאחד. באוקטובר 1974 עברה ניתוח להסרת גידול סרטני בשחלה. הניתוח הצליח והחלמתה הייתה מהירה ושלמה כדי כך, שכעבור חודש הופיעה בהפקת "בת הגדוד" בסן פרנסיסקו.
סילס הרבתה לשיר ברסיטלים, בייחוד בעשור האחרון לקריירה שלה. היא שרה במספר רב של ערים בגודל בינוני ובסדרות קונצרטים בקולג'ים, ובכך הביאה את שירת האופרה לרבים, שאולי לא זכו מעולם לראותה על במת האופרה בבימוי מלא. היא שרה גם בקונצרטים עם כמה וכמה תזמורות סימפוניות. סילס המשיכה גם להופיע עם האופרה של ניו יורק, בית האופרה שהיה לה לבית, והוסיפה תפקידים חדשים לרפרטואר שלה עד לפרישתה ממש, ביניהם התפקידים הראשיים ב"טורקי באיטליה" של רוסיני, "האלמנה העליזה" של להאר ו"לה לוקה" של מנוטי, תפקיד שנכתב במיוחד בשבילה.
קולה של סילס הוגדר כ"קולורטורה לירית", אך במשך השנים, ככל שבגרה, קיבלה על עצמה מספר תפקידים כבדים יותר של ספינטו וקולורטורה דרמטית, שמקובל לייחס לקולות כבדים יותר. בין התפקידים האלה "לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי (עם סוזן מארסי כאורסיני) ומלכות בית טיודור של אותו מלחין, "אנה בולנה", "מריה סטוארדה" ו"רוברטו דוורו" (מול פלאסידו דומינגו בתפקיד הראשי). ההתעלות על קלותו האופיינית של קולה בפרשנות דרמטית התקבלה בהתפעלות, אבל ייתכן שהיה לה מחיר, מבחינתה של סילס: בראיון מאוחר ציינה, ש"רוברטו דוורו" "קיצרה את הקריירה שלה בארבע שנים לפחות".
סילס מילאה תפקיד חשוב בקירוב האופרה להמונים, אולי יותר מכל זמר אחר בתקופתה, הודות להופעותיה הרבות בתוכניות שיח בטלוויזיה, בין השאר בתוכניותיהם של ג'וני קרסון, מייק דאגלס, דיינה שור ואחרים. הייתה לה גם תוכנית טלוויזיה משלה, "אורחות חיים עם בוורלי סילס" ברשת NBC. ב-1979 הופיעה אפילו בתוכנית "החבובות". גישתה העניינית והנוחה סייעה לאזן את הדימוי המקובל של הדיווה הקפריזית וחמת המזג.
שנים אחרונות ומוות
פיטר גרינאף, בעלה של בוורלי סילס, הלך לעולמו ב-6 בספטמבר 2006, בגיל 89. לו נשאר בחיים עד 17 בנובמבר 2006, היו חוגגים את יום השנה ה-50 לנישואיהם.
בוורלי סילס נפטרה ב-2 ביולי 2007, בת 78, מסרטן ריאות.
הקלטות ושידורים
במהלך הקריירה האופראית שלה הקליטה סילס שמונה-עשרה אופרות באורך מלא: "הבאלאדה של ביבי דו" (1959), "יוליוס קיסר" (1967), "רוברטו דוורו" (1969), "לוצ'יה דה לאמרמור" (1970), "מנון" (1970), ("לה טרוויאטה" (1971), "מריה סטוארדה" (1971), "סיפורי הופמן" (1972), "אנה בולנה" (1972), "הפוריטנים" (1973), "נורמה" (1973), "המצור על קורינת" (1974), "הספר מסביליה" (1974-75), "בני קפולט ובני מונטגיו" (1975), "תאיס" (1976), "לואיז" (1977), "דון פסקואלה" (1978) ו"ריגולטו" (1978).
סילס הקליטה גם 9 אלבומי רסיטל סולו של אריות ושירים, ושרה את תפקיד הסופרן סולו בהקלטה של הסימפוניה השנייה של מאהלר.
היא כיכבה בשמונה הפקות אופרה ששודרו בטלוויזיה ברשת PBS ובעוד הפקות אחדות ברשתות טלוויזיה ציבורית אחרות. כן השתתפה בשידורי טלוויזיה מיוחדים, "ביקור במטרופוליטן עם דני קיי" ב-1975, "סילס וברנט במטרופוליטן" עם קרול ברנט ב-1976, ו"פרופיל במוזיקה", שזכתה בפרס כשהוקרנה בארצות הברית ב-1975, אם כי ההקלטה נעשתה באנגליה ב-1971.
אחרות שאינן מופצות באופן מסחרי:
אחרי פרישתה מן השירה ב-1980 ועד 2006, הנחתה סילס רבים מן השידורים החיים של PBS ממרכז לינקולן.
אילן הייטנר
אילן הייטנר (נולד ב-11 באוקטובר 1970) הוא סופר, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
הייטנר נולד ברמת השרון לאם מורה לאנגלית ולאב שהיה מנכ"ל חברת תדיראן. למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 נתקל בקשיים רבים בפרסום ספרו הראשון, "חוכמת הבייגלה", כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להוציאו לאור. לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר.
לאחר הצלחת הספר עבר הייטנר לניו יורק, שם לקח קורסים בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, התמקצע בתחום וחזר לישראל עם תסריט הקולנוע של "חוכמת הבייגלה", שאותו הפיק וביים בעצמו ב-2002 בתקציב דל.
בשנת 2000 כתב ספר ילדים בשם "אמא היפו, איפה את?", וב-2004 יצא לאור ספרו השלישי, "מלך החומוס ומלכת האמבטיה". סרטו השני של הייטנר, "ברונו מאוהב", הופק ב-2005 עבור פרויקט "סרטים מכאן", פרויקט סרטי המקור של חברת HOT. באותה השנה השתתף בכתיבת התסריט של סרט התעודה "18 קילו של אהבה".
ב-2008, יצא ספרו הרביעי "קציצות", ב-2011 יצא ספרו "האידיוט המושלם" וב-2015 "האיש שלא רצה להיות קטן". ב-2018 ראה אור ספרו "7,250".
ב-2010 השתתף בכתיבת התסריט של "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".
ב-2020, יצא ספרו "מתניקה", אוסף ציטוטים ותובנות מספריו ומחייו.
חיים אישיים
הייטנר נשוי ואב לארבעה. ב-2018 סיפר בריאיון ל-ynet, על כך שהוא ואשתו מתחזקים מבחינת יהדות.
שימפנזה ננסי
שימפנזה ננסי (בּוֹנוֹבּוֹ, שם מדעי: Pan paniscus) הוא אחד משני המינים בסוג שימפנזה.
גילוי ומשמעות השם
חוקר האנטומיה הגרמני נחשב כמי שהבחין לראשונה בייחודו של הבונובו ב-1928, כשחקר גולגולת שהובאה מקונגו לבלגיה ונחשבה כשייכת לשימפנזה מצוי צעיר. שוורץ פרסם את גילויו ב-1929, וקבע שמדובר בפרט בוגר שמבנה גולגולתו קטן. ב-1933 פרסם הרולד קוליג' (Coolidge), חוקר אנטומיה אמריקאי, תיאור מפורט של בונובו והעלה אותו לדרגת מין טקסונומי נפרד, השייך לסוג הטקסונומי שימפנזה (Pan).
משמעות שמו המדעי של הבונובו, Pan paniscus, היא "קטן".
המין נפוץ ביערות גשם וביערות טרופיים יבשים, בנחלות מבודדות שבצידו הדרומי של האגן המרכזי של הנהר קונגו.
שניים מהמאפיינים החברתיים הבולטים הם - שהקבוצה נשלטת על ידי נקבות, ושיחסי המין הם חלק אינטגרלי מיצירת בריתות שמטרתן ליצור גרעין נשי חזק לשליטה בזכרים. דגדגן נקבת הבונובו הוא בין הגדולים שביונקים ונועד ככל הנראה לחיכוך בין נקבות הבונובו. כתוצאה מהיררכיה זאת מידת התוקפנות בין זכרים לבין עצמם בתחרות על הנקבות נמוכה מזו של השימפנזה המצוי. עם זאת, התוקפנות קיימת. יחסי המין הם הן הטרוסקסואלים והן הומוסקסואליים. למרות זאת, קצב ההמלטה דומה לזה של השימפנזה המצוי. הנקבה ממליטה גור אחד כל 5–6 שנים לערך.
אבולוציה
החל מיוני 2012 ריצוף גנום של פרט בונובו הושלם ונמצא במאגרי הרצפים (DDBJ/EMBL/GenBank) תחת מספר רשומת EMBL AJFE01000000 . מעריכים כי האב הקדמון המשותף לשימפנזה ולאדם חי לפני 5–6 מיליון שנים. הפיצול בין שימפנזה מצוי לבונובו אירע בתקופה מאוחרת יותר, ככל הנראה כחלק מההסתגלות לסביבה יבשה ופתוחה. מתוך כ-22 אלף גנים המבוטאים באדם, מעריכים כי 678 גנים נוספו לגנום האנושי וכ-740 גנים נפחתו מהגנום השימפנזי, מאז שאבותיהם הפסיקו להזדווג אלה עם אלה. כתוצאה מכך, ההבדל התורשתי בין הבונובו לאדם נאמד בכ-1418 גנים, או 6.4% מהגנום, בהם גנים רבים המעורבים בהתפתחות המוח האנושי.
ככל הנראה, הבונובו מעולם לא עזב את מקום חיותו. תפוצתו מוגבלת לאזור במרכז אפריקה, ביערות מדרום לנהר הקונגו. בהתחשב בקצב האיטי של ההתרבות, בקצב המהיר של הרס היערות ובחוסר היציבות הפוליטית במרכז אפריקה, קיים חשש רב להמשך קיומו של המין בטבע.
אצל השימפנזה הננסי התגלו מאפיינים אנושיים, כגון: ציד שיתופי, שיתוף במזון, שימוש בכלים ופוליטיקה פרימיטיבית. במחקר מעבדתי אף הובחנה אינטליגנציה יוצאת דופן ומודעות עצמית. נמצא גם כי לבונובו אינטליגנציה דומה לזו של שימפנזים, אך הם בעלי אופי עדין ופגיע יותר. בונובו צעירים הם חברותיים ופעילים ומבדרים את עצמם ואת חבריהם במשחק, בין היתר על-ידי הבעות פנים שונות. בונובו בוגרים שולטים ברגשותיהם, בניגוד לשימפנזים הנתקפים בזעם ופוגעים בחבריהם ובסביבה. התקשורת בין הפרטים נעשית באמצעות הבעות פנים ותנועות ידיים, ולרוב ללא קול או הפקת צלילים. הבונובו מבקש אוכל באמצעות הגשת ידו בתחינה לבעל המזון, ואם הוא לא נענה, הוא מוסיף יבבות. קולו של הבונובו נבחני יותר מאשר צרחות השימפנזה.
בניגוד לשימפנזה, לבונובו אין תת-מינים. ההשערה הרווחת בקרב החוקרים בעניין זה היא, שאוכלוסייתו מרוכזת באזור גאוגרפי קטן ומצומצם, יחסית, שמאפייניו קבועים, ועל כן לא התפתחו תת-מינים אנדמיים לשטח מסוים בתוך האזור הקיים.
רבייה והתנהגות מינית
הבונובו נצפו מזדווגים בתדירות גבוהה ולעיתים תכופות, ובדומה לאדם יחסי המין אינם נעשים בהכרח לצורך רבייה, אלא גם ובעיקר לשם חיזוק קשר חברתי. קיום יחסי מין אפשרי גם בין שני זכרים או בין שתי נקבות, אולם לא נצפתה התנהגות הומוסקסואלית קבועה. נקבה יכולה ללדת במרווחים של 5 שנים בין לידה ללידה. כל עוד לא חלף פרק זמן כזה מהלידה, הנקבה אינה פורייה מבחינה הורמונלית. בדומה לאדם, אין לבונובו עונת רבייה קבועה. הפריה אפשרית על ידי הזדווגות במהלך 10–20 ימי הייחום החודשיים המתבטאים בשינוי בצבע איברי המין הנקביים ובגודלם. ההיריון אורך כ-225 ימים (אצל האדם כ-270). בהמלטה אחת נולד, לרוב, גור אחד בלבד. ההנקה נמשכת עד לגיל 4, ומשערים שהיא הדוחה את הביוץ על אף שקיימים סימני ייחום. סימני הייחום חוזרים אחרי שנה מלידת הצאצא ומעודדים הזדווגות, אך ללא סיכוי להיריון מאחר שהנקבה טרם חזרה לפוריות מלאה. אין תבנית ברורה להעדפת בני זוג, ועל פי רוב, נקבה מיוחמת מחוזרת על ידי כל זכרי הלהקה, מלבד בניה, כך שזהות האב אינה ברורה. ההנקה וההשגחה הצמודות על הצאצא נמשכות כשנתיים, תקופה דומה אצל יתר קופי האדם, ונפסקות בהדרגה על-פי תכנון קפדני של הנקבה הקשור ברצונה לראות את צאצאה בונה "קן" משלו. הבונובו הופך לעצמאי לחלוטין בגיל 7–9 אך הבגרות המינית המלאה, בשני המינים, מגיעה רק בגילאים 13–15. תוחלת החיים של הבונובו, על-פי הערכת החוקרים, היא כ-45 שנה, בדומה לתוחלת חייו של השימפנזה המצוי. ההערכות מתבססות על תיארוך מוקדם של פרטים בוגרים שנתפסו.
רמת האלימות של הבונובו פחותה משמעותית מזו של השימפנזה המצוי והם אינם נוטים לתקוף קבוצות בונובו שכנות. במקרה מפגש של שתי קבוצות בונובו, נקבות האלפא, ולאחר מכן גם הזכרים משתי הקבוצות, פורקים את המתח בעזרת פעילות מינית. עובדה זו זיכתה אותם בכינוי "קוף האדם ההיפי", עם זאת, קיים תיעוד על קרבות בין זכרי השימפנזה הננסי שהובילו לפציעות קשות.
לאחר כל מריבה גדולה באה גם צורה כלשהי של התפייסות. התנהגות זו היא שתורמת לליכוד החברתי של הקבוצה, ומונעת את התפוררותה בכל משבר ומאבק. בונובו פותרים סכסוכים וקונפליקטים, שלרוב קשורים במזון, באמצעות קיום יחסי מין, בצורה כלשהי. זוהי דרכם להימנע מעימותים ומתחרויות בין פרטים. הצורך החזק של הבונובו בקשרים חברתיים מביא לגיוון רב בהתנהגות המינית שלו, כיוון שזוהי הדרך העיקרית של מין זה לשמור על יחסי ידידות בין פרטים בקבוצה אחת.
הבונובו נצפו מקיימים יחסי מין בתנוחות שונות מאשר השימפנזים. רוב יחסי המין נעשים פנים אל פנים, בדומה לאדם. אברי המין הנקביים הם קדמיים ופונים כלפי חוץ, דבר המקל על צורה זו של יחסים. נקבת הבונובו מיוחמת ברוב מחזור חייה ופעילה מינית. נקבות רבות מקיימות מגע מיני על ידי שפשוף אברי מינן אחת בשנייה, הוכח כי נקבות קופי אדם מסוגלות להגיע ואף לזייף אורגזמה. בין הזכרים קיימת מחווה של "סיף פינים" שבה הזכרים נתלים על עצים ומצמידים את איברי מינם. מגוון המגע המיני כולל גם מין אוראלי, אוננות ונשיקות פה-אל-פה. המגע המיני הוא טבעי ומהווה חלק ממגוון הפעילויות החברתיות. ההזדווגות נמשכת כ־10 דקות, משך זמן קצר בהשוואה לאדם בממוצע, אך ארוך בהשוואה לרוב היונקים האחרים.
התנהגות קבוצתית
הקבוצה הגרעינית של הבונובו מורכבת מ-3–6 פרטים, אך באזורים שבהם נמצא מזון בשפע (כמו שדות קנה סוכר) נבנית קבוצה אורגנית של 10–30 פרטים, קבוצה שנעה יחד בחיפוש אחר מזון, ולעיתים מתקבצות מספר קבוצות יחד באתרי מזון. לעיתים קרובות עוברים פרטים מקבוצה אחת לקבוצה אחרת, ולעולם אינם נמצאים בקשר תמידי עם פרט אחד ויחיד. הקשר המתמשך היחיד הוא בין אם לוולדה בשנותיו הראשונות. אצל הבונובו, בדומה לשימפנזה, נשארים הזכרים בקבוצות המקוריות שלהם והנקבות עוברות בתקופת ההתבגרות לקבוצות אחרות. כתוצאה מכך מכירים הזכרים הבוגרים את כל בני קבוצתם וכל הזכרים הצעירים גדלים יחדיו. הנקבה, לעומתם, מגיעה לקבוצה שבה היא אינה מכירה אף פרט.
ההבדל בין המינים נעוץ באופן שבו מתקבלת נקבה חדשה לקבוצה חדשה. אצל הבונובו בוחרת הנקבה החדשה נקבה בוגרת ומבקשת תשומת לב על ידי שפשוף איבר מינה בשכנתה, או, לחלופין, בהוצאת טפילים מגופה. אם היא מקבלת יחס הדדי אוהד אזי נוצר קשר בין השתיים, והנקבה החדשה מתקבלת בהדרגה לקבוצה. לאחר הולדת הצאצא הראשון מתחזק מעמדה החברתי, והיא הופכת לנקבה בוגרת ולחלק אינטגרלי מהקבוצה ומקבלת חברות חדשות בעצמה.
אצל השימפנזה המצוי לוחמים הזכרים את קרבותיהם בעצמם. הם נעים בקבוצות בעלות אותו מין, ויוצרים קבוצה מדרגית בעלת מאפיינים שיתופיים ותחרותיים. כישלון ביצירת קבוצה מלוכדת עלול להביא להרג ולאיבוד טריטוריה. אין זה קל להיות זכר – הדבר מתבטא בכמות המעטה של זכרים ביחס לנקבות. לעומת השימפנזה המצוי, מאבקים רציניים בין קבוצות בונובו הם מצב נדיר ביותר. דיווחים רבים הראו השתלבות בין קבוצות דורשות שלום, כולל קיום יחסי מין בין הקבוצות. הבונובו יוצרים רושם של חברה שעיקר ליכודה בא מהנקבות ומהאמהות. הקשר אינו תלוי כלל בקרבה הגנטית בין הפרטים אלא חברי בעיקרו, ועל כן מאבקים בין זכרים מקבוצות שונות הם אירועים נדירים למדי וחסרי משמעות במרקם החברתי.
עיקר הפעילות החברתית בזמן מנוחה מתרכז סביב ניקיון הגוף, ועל פי רוב פעילות זו נעשית בין זכר לנקבה, אך לעיתים גם בין שתי נקבות. התנהגות זו, שבעבר נחשבה למטרת חיזור או להקטנת מתח חברתי, מובחנת כיום כהתנהגות שמטרתה לחזק קשרים משפחתיים, כחלק ממכלול התנהגותו החברותית של המין.
עיקר תזונתו של הבונובו היא פירות. בשל הכמות היומית הרבה שנאכלת, תורם המין לתפוצת הפירות בתוך היער ולפיזור זרעיהם. בנוסף, צורך המין כל מזון צמחי, כמו נצרים, עלים, פרחים, זרעים, קליפות עצים, עשבים ופטריות. אכילת מזון חי מהווה חלק מזערי מצריכת המזון היומית, וכוללת בעיקר טרמיטים ותולעים. לעיתים רחוקות נצפה המין אוכל חולייתנים קטנים, כמו צביונים, עטלפים ואנומלוריים. הבונובו צורך פחות חלבון מן החי מאשר השימפנזה. עד לאחרונה האמינו שהבונובו אינו צד פרימטים אחרים אך מחקרים חדשים גילו שהוא יותר קרוב לשימפנזה משהיה נהוג לחשוב, ואכן נצפו קבוצות בונובו שצדות וניזונות לעיתים גם מפרימטים.
שימור המין
אויבו הטבעי העיקרי של הבונובו הוא האדם, אך משערים שנמרים ונחשים גדולים, שנוהגים לתקוף שימפנזים, טורפים גם בונובו. האדם עדיין צד את המין למטרות אכילה וסחר בגורים, על אף החוקים האוסרים על כך. לעומת זאת, פגיעתו של המין באדם היא מינורית, ומתבטאת בפגיעה בשדות קני סוכר חקלאיים וכן בנשאות של מחלות הפוגעות באדם (כפוליו למשל), על אף התקשרותו המעטה של המין עם האדם.
המין נמצא בסכנת הכחדה ממשית בטבע. בשלושת הדורות האחרונים מאז התגלו, קטנה אוכלוסיית המין בכמחצית, וכן ירדה גם יכולת הישרדותו בשל הפגיעה במרחבי המחייה שלו. כיום נותרו מהמין כ-10,000 פרטים בלבד.
בני מר
בני מֵר (Mer; בנימין מאיירסדורף; נולד ב-1971 בתל אביב) הוא סופר, עורך, מתרגם מיידיש ועיתונאי ישראלי. ערך, בין השאר, את המוסף "ספרים" בעיתון "הארץ" ואת כתב העת "דווקא", המוקדש ל"ארץ יידיש ותרבותה" בחסות בית שלום עליכם בתל אביב.
קורות חייו
בני מר נולד במשפחה דתית-לאומית וזכה לחינוך תורני. עד גיל הבר מצווה חי בתל אביב, אחר כך עבר עם משפחתו לבני ברק, והשלים שם את לימודיו בבית ספר תיכון ובישיבה תיכונית. עם חזרתו לתל אביב, למד באוניברסיטה הפתוחה והשלים לימודי יידיש בחוג ליידיש באוניברסיטה העברית בירושלים.
בני מר החל את דרכו הספרותית כמבקר אמנות, ופרסם שורה של מאמרי ביקורת, על ספרות בעיקר. בתוך כך גם החל לפרסם תרגומים מיידיש ומצרפתית. בשנת תשע"ה-2015 זכה בפרס מנדלי מוכר ספרים. בשנת תשפ"ב-2022 זכה בפרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש.
ספריו
כמו כן פרסם סיפורים קצרים במוספי התרבות ובאנתולוגיות של סיפורת צעירה.
ג'וזף בל (מהנדס)
ג'וזף בל (באנגלית: Joseph Bell; 12 במרץ 1861 – 15 באפריל 1912) היה מהנדס בריטי ששימש כמהנדס ראשי של הטיטניק.
ביוגרפיה
ג'וזף בל היה בנם הבכור של ג'ון בל האב ומרגרט ווטסון, שניהם יזמים חקלאיים.
הוא גדל בפארלם, כפר קטן במחוז הכפרי של ברמפטון, במחוז קמברלנד שבצפון מערב אנגליה.
היו לו שלושה אחים: ג'יין (1864), ריצ'רד (1865) וג'ון הבן (1868). אמו מרגרט מתה זמן קצר לאחר שילדה את ילדה האחרון.
ג'וזף בל למד בתחילה בבית ספר יסודי פרטי בכפר פארלם ולאחר מות אמו, הוא עבר עם אביו ואחיו לקרלייל, בין המחוזות אדנטאון וסטאנוויקס.
ג'וזף והאחים למדו באקדמיה של קרלייל ויליאם הריסון. עם הזמן, אחיו הצעיר ג'ון החליט להגר לאוסטרליה, בעוד שאר בני המשפחה נשארו בקרלייל.
לאחר שעזב את קרלייל, ג'וזף בל עבר לניוקאסל, התלמד כמתכנן מנועים בחברת הנדסה.
עבודתו בחברת 'וייט סטאר ליין'
בשנת 1885, בל נשכר על ידי חברת וייט סטאר ליין ועבד על ספינות רבות שסחרו עם ניו זילנד וארצות הברית. בשנת 1891 הועלה לדרגת מהנדס מכונות ראשי.
ג'וזף בל נישא למוד בייטס ב-1893; לזוג נולדו 4 ילדים: פרנסס ג'ון, (1896), מרג'ורי קלייר (1899), איילין מוד (1901) וראלף דאגלס (1908).
שירותו בטיטניק
לאחר שירות ב"אולימפיק", הוא עבר "לטיטניק", שם קיבל את תפקיד המהנדס הראשי. בליל 14 באפריל, זמן קצר לפני ש"הטיטניק" פגעה בקרחון, קיבל בל פקודה מהגשר להפוך את המנועים, בניסיון להאט את הספינה. למרות מאמציו של הצוות, "הטיטניק" לא הצליחה להתחמק מגוש הקרח העצום. כשהספינה החלה לשקוע, בל והמהנדסים נשארו בחדר המכונות, ודחקו במכונאים לשמור על הדוודים פעילים, לאפשר למשאבות להמשיך בעבודתן ולהבטיח שהחשמל יישאר פעיל זמן רב ככל האפשר. על פי התיעוד ההיסטורי, כאשר התברר שלא ניתן לעשות דבר, וההצפה הייתה חמורה מכדי שהמשאבות יוכלו להתמודד, חלק מהמהנדסים עלו לסיפון ה"טיטאניק", אך בשלב זה כל סירות ההצלה כבר יצאו. עדות של אחד הנוסעים מלמדת ששמונה מהנדסים התאספו בקצה האחורי של סיפון הספינה.
מורשת
גופתו של בל מעולם לא נמצאה. אשתו וגיסו, ויליאם ראלף, ירשו את החווה שלו בפארלם.
לכנסיית הקהילה של סנט פיית' בווטרלו ליד ליברפול יש צלחת המנציחה את בל. בבית הקברות של הכפר בפארלם יש אנדרטה לזכרו.
מוחמד עות'מאן
מוחמד עות'מאן (בערבית: محمد عثمان; נולד ב-1 בינואר 1994) הוא כדורגלן סורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
עות'מאן נולד בקמישלי שבסוריה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו להולנד. הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים DVV, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ויטסה ארנהם. בקיץ הצטרף לקבוצת המילואים וב-22 במאי 2015 חתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת. ב-14 באוגוסט 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד רודה.
ב-11 בספטמבר 2017 חתם בטלסטאר ספורטקלאב מהליגה ההולנדית השנייה.
ב-30 בינואר 2018 חזר עות'מאן לליגת העל ההולנדית כשחתם בהראקלס אלמלו.
באוגוסט, עות'מאן חתם באל-ח'ריתייאת.
בקיץ חזר להולנד וחתם בספרטה רוטרדם. ב-11 בינואר 2022 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית
עות'מאן הוא בעל אזרחות כפולה: הולנדית וסורית, לכן היה רשאי לייצג את שתי המדינות. בצעירותו, שיחק בנבחרת הנערים של הולנד ורשם במדיה 3 הופעות.
בשנת החליט עות'מאן לייצג את סוריה, וב-6 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד. עות'מאן נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2019.
כביש 918
כביש 918 הוא כביש אורך אזורי בעמק החולה, העובר לאורך הגבול שבין העמק למדרונות רמת הגולן, ומוביל מקיבוץ גדות בדרום עד חורשת טל בצפון.
היסטוריה
קטעו הדרומי של הכביש, מגדות עד להבות הבשן, נפרץ על ידי עובדי מע"ץ בשנת 1958. בנובמבר 1958, נחנך הכביש עד קיבוץ שמיר וכפר סולד.
העבודות התנהלו תוך כדי תקריות אש שיזמו הסורים ואשר גרמו לנפגעים בקרב העובדים. בשל כך הוענק לכביש הכינוי "כביש מע"ץ". עד שנת 1967 עבר הכביש לאורך קו הגבול בין ישראל וסוריה, וכונה בפי תושבי האזור "כביש הביטחון". כדי להסתיר מעיני הסורים את תנועת כלי הרכב העוברים בכביש, ניטעו לאורכו עצי אקליפטוס משני צדדיו, ובמרוצת השנים הרימו שורשיהם את הכביש ושיבשו אותו.
הכביש חוצה בדרכו את נהר הירדן ממערב למזרח על גבי גשר הפקק, המכונה באופן רשמי "גשר ש"ן" (ראשי תיבות של "שביתת נשק"). לפני הקמת הגשר שכן במקום סכר בזלת שחסם את מי האגם במוצאו הדרומי. בסיום ייבוש החולה פוצץ הסכר ("הפקק") וחיל ההנדסה הקים במקום גשר ביילי, המכונה גשר הפקק בשל הסכר שקדם לו.
בעשרות שנותיו הראשונות הגיע כביש 918 בצפון עד למפגש עם כביש 9779 המקשר בין קריית שמונה לשמיר. רק בשנות ה-90 נסלל קטע הכביש בין תל אנפה לבין כביש הגישה מחורשת טל לכפר סאלד (לשעבר כביש 9892). בכך הושלם מהלך הכביש מדרום עמק החולה לצפונו, והוא הפך למרכזי וחיוני יותר ברשת הכבישים של העמק.
בחודש דצמבר 2007 נסגר גשר הפקק לתנועה בשל ליקויי בטיחות, דבר שגרם לקטיעתו של כביש 918 לשני חלקים. מע"ץ וצה"ל התחייבו להקים גשר חליפי במקום תוך חודשיים, אולם בפועל נבנה הגשר מחדש ונפתח לתנועה רק ביולי 2008.
מוקדי עניין
כביש 918 חוצה את נהר הירדן בדרומו, ושניים ממקורות הירדן - נחל חרמון ונחל דן - בצפונו. תוואי הכביש עובר ליד ערוצי הנחלים היורדים מהגולן לעמק החולה, בהם נחל גילבון, נחל שוח, נחל חמדל, נחל עורבים ונחל ירדינון. לאורך המדרון נובעים מעיינות רבים, חלקם מוגדרים כשמורות טבע - שמורת אל-פג'ר (בערוץ נחל שוח), עין נוטרה, עינות דיבשה, שמורת עין גונן, שמורת עין אלה ואחו גונן, ושמורת שמיר - נחל רחום. לאורך הכביש ניטעו כמה חורשות, בהן יער גדות, יער כפר סאלד וגבעת האם. בקצהו הצפוני נמצא הגן הלאומי חורשת טל.
לאורכו של הכביש מספר אתרים היסטוריים, בהם שרידי המושבה משמר הירדן, ואתריהן של היאחזויות הנח"ל נוטרה ואשמורה (דרדרה), אשר הוקמו בשנות ה-50 ופורקו בשנות ה-60. תל אנפה כולל שרידי יישובים מהתקופה הכלכוליתית, תקופת הברונזה, התקופה הפרסית וההלניסטית. בשטח שבינו לבין קיבוץ שמיר נמצאים כ-400 דולמנים.