cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשקלון
מגדל־גד תחת ממשל צבאי 1948–1950
בפברואר 1950 כבר יישבו מוסדות המדינה כ־3,500 עולים חדשים: כשליש מתימן, 15% מטורקיה, 10% מצפון אפריקה וכ־40% מדינות מרכז אירופה. באותו חודש החלו להישלח תושבי מג'דל לרצועת עזה. בתחילת יולי 1950 כ־400 ערבים שהיו פליטים בעיר עברו לאזור רמלה. באותו חודש פוצץ צה"ל את מסגד מקאם א־נבי חוסיין, מבנה מהמאה ה־11, ובעקבות מחאתו של שמואל ייבין, ראש מחלקת העתיקות, נטל משה דיין, אלוף פיקוד דרום, את האחריות למעשה. בהמשך הקיץ, בעקבות תלונות של הקומוניסטים, הבהירו בממשל הצבאי שהערבים המועברים מהעיר הם פליטים שהגיעו אחרי המלחמה ומועברים לגליל לכפרי פליטים, או ערבים שביקשו מרצונם לעבור לרצועת עזה. על פי הודעת הממשל, ביקשו הערבים לעבור לעזה לקרוביהם, לאחר שבהיעדר שלום אפסו הסיכויים שקרוביהם יוכלו לחזור למגדל גד. בקשות אלו לעבור לעזה נתקבלו לאחר שערביי מגדל גד הוזמנו אל מרכז השלטון ושם הוצגו להם אפשרויות המעבר והם נשאלו באיזו אופציה הם מעוניינים. כלפי המסרבים הופעלו פעולות שכנוע שכללו אזהרות מצרות שעלולות לבוא על אלו שלא יעברו. מלבד הלחץ שהופעל על התושבים הערבים שנותרו על ידי השלטון הישראלי, גם התעמולה המצרית בדבר עריכת "סיבוב שני" למלחמה תרמה לרצונם להגר לרצועת עזה ולהתאחד עם בני משפחותיהם. ערביי מג'דל כנראה חששו שילכדו במתקפה המצרית הצפויה או שבמקרה של ניצחון מצרי, הם ייחשבו כבוגדים. אלא שהוצאת שרידי החללים המצריים התפרשה על ידם כהוכחה לכך שאין בכוונת המצרים לערוך "סיבוב שני" ומכך הסיקו כי אם ברצונם להתאחד עם משפחותיהם תחת שלטון ערבי, עליהם לעקור לעזה. לכך נוספו הידיעות על גורלם הקשה של בני עירם שבחרו להישאר בתחום מדינת ישראל ועברו לרמלה. התושבים גם ידעו כי כאשר יעברו לעזה, יקבלו מעמד של פליטים ויזכו לתמיכה של מוסדות האו"ם. כאמצעי כלכלי לעידוד ההגירה לעזה ולא למקום אחר בתחומי המדינה, החלו השלטונות, במדיניות חד פעמית, להחליף כל לירה ישראלית בידי התושבים המתפנים בלירה ארץ ישראלית (מנדטורית) שהייתה בשימוש ברצועה, כאשר שער החליפין בה היה בין 3 ל-4.5 לירות ישראליות ל"י ללא"י אחת. במהלך הקיץ הפך ה"גטו" ליריד בו מכרו הערבים העוזבים את רכושם ליהודי הסביבה. בשל המחסור בישראל במוצרים שונים, מכרו המתפנים את מיטלטליהם לשכניהם–יורשיהם היהודים במחירים מופקעים. כסף זה הצטרף לסכומים בלירות ישראליות שחסכו התושבים הערבים בעבודתם, ובסיום מבצע ההעברה, לקחו עמם היוצאים למעלה מ-170,000 לא"י.
ב-14 בפברואר 1950, במסגרת "תוכנית איחוד המשפחות", חזרו למג'דל 102 מפליטיה ששהו בעזה, והתקבלו בה בהתלהבות. אלא שהעברה זו הייתה חד-פעמית ויומיים אחר כך התבצעה ההעברה הראשונה של תושבי מג'דל לעזה. במרץ-אפריל נעשו העברות נוספות. ביום העצמאות פתח הממשל את מחסומי ה"גטו" והתושבים הערבים הצטרפו לחגיגות התושבים היהודים. ב-14 ביוני החל מבצע הפינוי הרשמי. המפונים הוסעו לגבול במשאיות צבאיות. המשלוח הראשון נעשה ללא תיאום עם שלטונות מצרים, אולם המשלוחים בחודשים הבאים כבר היו מתואמים. ביולי הועברו לרמלה 200 ערביי קטרה ששכנו זמנית במג'דל. מספר דומה בחר לעבור לירדן. כמעט כל המתפנים הוחתמו על הצהרה שהם עוזבים מרצון ושהם מוותרים על בעלותם על נכסיהם ועל זכות השיבה. המשאיות יצאו מרחבה ליד בית העירייה, הגיעו למחסום ארז, משם הובלו על ידי המצרים במשאיות למחנות הפליטים. אדמותיהם ובתיהם עברו לידי האפוטרופוס לרכוש נטוש. בסוף אוגוסט 1950 נותרו בעיר כ־1,300 ערבים.
בעקבות תלונה של מצרים על ה"גירוש" ממג'דל, ב-17 בנובמבר 1950 ניתנה החלטה 89 של מועצת הביטחון של האו"ם. ב-30 במאי 1951 דרשה ועדת שביתת הנשק ישראל–מצרים שישראל תאפשר את שובם של המפונים, אולם ישראל דחתה את ההאשמות ואת הדרישה. רבים מהמפונים התחרטו זמן-מה לאחר הגיעם למחנות הפליטים בעזה וביקשו לחזור, אולם ישראל לא הסכימה לכך.
שנות ה-50
היישוב היהודי תוכנן כיישוב חקלאי ועורף לוגיסטי ליישובים החקלאיים שעתידים היו לקום באזור. עד מהרה קיבל היישוב החקלאי צביון עירוני ובשנת 1951 הוכרזה מגדל־אשקלון כעיר. אליעזר מילרוד מונה לשמש כראש העירייה הראשון. באותה שנה החלה ביוזמת ההסתדרות הציונית בדרום אפריקה הקמת שכונת מגורים בסמוך למגדל־אשקלון בשם אפרידר. השם נגזר מהמילים אפריקה ועמידר. ב־1953 הוכרזה השכונה כמועצה מקומית בשם אשקלון וכונתה לעיתים אשקלון החדשה. כמו כן, נבנתה בשנים אלו על ידי היזם צבי סגל שכונת ברנע על אדמות הכפר אלג'ורה שחרב ב-1948. ד"ר יחזקאל זונאבנד מונה כראש המועצה המקומית. ב־1955 החליט משרד הפנים לאחד את שני היישובים לעיר אחת בשם "אשקלון". ד"ר זונאבנד מונה כראש העיר המאוחדת.
בין 1949 לתחילת שנות השישים של המאה הקודמת היה ניסיון שלא צלח, להקמת עיר הסרטים ברנע באשקלון על ידי צבי סגל.
בשנת 1956 הקים יעקב זלקין, עולה חדש מצרפת, את "קולנוע רחל", שנקרא על שם אמו. את בית הקולנוע תכננו בני הזוג שולמית ומיכאל נדלר, שתכננו במשרדם התל אביבי באותה תקופה עוד מספר בתי תרבות ברחבי הארץ, בעיקר ביישובי הפריפריה.
ירי רקטות במאה ה-21
בתחילת שנות ה-2000 חלה תפנית לרעה במצב הביטחוני בעיר לנוכח העובדה שהעיר נמצאת קילומטרים ספורים מרצועת עזה, צפונית לה בקו החוף, עובדה אשר גרמה לעיר להיות המטווחת ביותר ומספר רקטות רב נורו אליה מרצועת עזה. ירי הרקטות מהרצועה הוביל את צה"ל לבצע מבצעים על מנת לצמצם את הירי, כדוגמת מבצע גשמי קיץ, שהחל ביוני 2006. בנובמבר 2006, לאחר תקופה של ירי הושגה הפסקת אש בין ישראל לחמאס וירי הקסאם צומצם אם כי לא הופסק כליל. באפריל 2007 החלה הידרדרות מחודשת בגזרת גבול הרצועה כאשר עשרות רקטות נורו אל העיר וסביבתה. ההסלמה נמשכה לתוך חודש מאי, אז גבר מאוד ירי הרקטות.
ב־14 במאי 2008, בעת ביקורו בישראל של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, שוגרה רקטת גראד מבית להיא שבצפון רצועת עזה ופגעה פגיעה ישירה בקניון חוצות שבכניסה לאשקלון, ללא שהופעלה לפני כן מערכת האזעקה, היא חדרה את הקומה העליונה, וגרמה לקריסת הקומה כולה. בעקבות כך מד"א, בית החולים ברזילי ומשטרת ישראל הכריזו על אר"ן - אירוע רב נפגעים ופינו מן המקום עשרות רבות של פצועים בהם תשעה במצב קשה לבית החולים ברזילי.
בדצמבר 2008, ערב מבצע עופרת יצוקה ובמהלכו, המשיכה אשקלון לספוג ירי של רקטות גראד שכוון כגד האזרחים המתגוררים בה, עובדה שגרמה לשיתוק חלקי של החיים בעיר. כמו כן במהלך מבצע עמוד ענן שוגרו מאות רקטות לעבר העיר. במהלך מבצע צוק איתן נורה המספר הגבוה ביותר של רקטות לעבר העיר. מרביתן יורטו על ידי כיפת ברזל, אך אחדות מהן פגעו בעיר וגרמו לפצועים ולנזק. בין המבצעים נורו לעבר העיר במהלך הסלמות ביטחוניות עשרות רקטות.
ב-25 בדצמבר 2019 בביקורו בעיר של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו כחלק ממסע בחירות, נורו לעבר העיר שתי רקטות אשר יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל.
ב-11 במאי 2021, בתחילתו של מבצע שומר החומות נהרגו בעיר שתי נשים ונפגעו עשרות מפגיעות רקטות. במהלך המבצע ספגה העיר למעלה מאלף רקטות שנורו לעברה ב-12 ימים בלבד, וזה המספר הגבוה ביותר מבין כל ערי ויישובי הדרום.
סטטיסטיקה ודמוגרפיה
בשנות ה־90 נקלטו בעיר מעל 50,000 עולים חדשים, בעיקר מברית המועצות ומאתיופיה. במהלך אוגוסט 2005 נקלטו בעיר כמה עשרות מפונים מרצועת עזה, כחלק מתוכנית ההתנתקות, בעיקר מהיישוב כפר דרום.
אחוז הבתים צמודי הקרקע בעיר הוא מהגבוהים בערי ישראל. אשקלון היא העיר ה־12 בגודלה במדינת ישראל.
שכונות העיר
עם זאת, ישנם אזורים בעיר המכונים בכינויים שונים. כך למשל, רסקו - אזור שהיה בעבר חלק מאפרידר וכיום חלק מהסיטי, שכונת הטייסים שהיא למעשה חלק מאפרידר (לאורך רחוב "הטייסים"), שכונת מגדל המים - כינוי לאזור המרכזי של אפרידר, בו עומד מגדל המים, שכונת רמת רפאלי שהיא למעשה שכונת רמת כרמים, שכונת הגולף היא השכונות ברנע ב' ו־ג'. כמו כן, ישנם שמות רבים שנקבעו בעבר ולאחר מכן שונו, כגון שכונת "גבעת ציון" שכונתה בעבר "שיכונים" על שמם של שיכוני העולים שנבנו בה, ושכונת "שמשון" שכונתה בעבר "עתיקות" על שם העתיקות שנמצאו בקרבתה (היום בפארק הלאומי).
חינוך
באשקלון פועלים למעלה מ־50 מוסדות חינוך ובהם, המכללה האקדמית אשקלון. בשנת 2007 קיבלה המכללה הכרה כמוסד להשכלה גבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, ובהדרגה הוכרו חוגים נוספים שלה מבחינה אקדמית.
בעיר פועלים כ־38 בתי ספר יסודיים וכ־24 בתי ספר על־יסודיים. בעיר קיימים כחמישה בתי ספר ייעודיים, כגון בית הספר לאמנויות (כיתות א'–י"ב), ובית ספר אחד של החינוך המיוחד. כמו כן פועלת בעיר תוכנית תלמ"א – תוכנית לאומית למצוינות באנגלית, המביאה כ־60 מורים מארצות הברית לישראל למשך הקיץ כדי שילמדו אנגלית בבתי הספר. התלמידים נהנים ממגוון פעילויות באנגלית, ביניהן מופע קסמים, סדנת שפת סימנים, תיפוף וסדנאות אוכל.
בין השאר, בעיר פועלים שלושה בתי ספר תיכוניים טכנולוגיים-מדעיים של רשת אורט ישראל, הוותיק מביניים, "אורט אפרידר" נוסד בשנת 1955. השניים האחרים הם, תיכון 4 שנתי עם מכללה טכנולוגית ע"ש רחביה אדיבי ומקיף ומכללה ע"ש הנרי רונסון.
בנוסף, בעיר פועל מכון התורה והארץ – מכון למחקר, ליישום ולהסברה של המצוות התלויות בארץ, בו פועלים רבנים, מדענים ואגרונומים. ב־2001 הוקם באשקלון גרעין תורני בשם "אורות אשקלון". בראש הגרעין עומד הרב אופיר כהן ובמסגרתו פועלת בעיר גם ישיבת הסדר וכן גם ישיבה גבוהה.
בעיר קיים פרויקט עמ"ן (עיר מתנדבת נוער) של ג'וינט ישראל ומשרד החינוך, אשר מעודד נוער להתנדב. הפרויקט פועל בשיתוף עם מועצת הנוער העירונית ומשתתפים בו כ־51% מבני הנוער בעיר. קיימים גם פרויקטים וארגוני נוער נוספים המקיימים פעילות לנוער.
תיירות
אשקלון היא עיר תיירות מתפתחת שהוכרזה כאתר תיירות לאומי. מוקדי התיירות העיקריים בה הם: חוף הים, הפארק הלאומי והמרינה. באשקלון פועלים 8 בתי מלון וכפרי נופש. בסביבותיה של העיר אתרי תיירות רבים, כגון: פארק ניצנים, חמי יואב ובית גוברין. אשקלון היא עיר היסטורית ובה ממצאים ארכאולוגיים בני 5,000 שנה ויותר, חלקם נמצאים בגן הלאומי אשקלון המנוהל על ידי רשות הטבע והגנים וחלקם מפוזרים ברחבי העיר, בין הבתים בשכונות ובגינות מוסדרות.
במסגרת תהליך המיתוג של העיר הוחלט כי אשקלון תפעל להיות עיר תיירות ספורט בינלאומית. לאשקלון יש יתרונות רבים: רצועת חוף מהארוכות ביותר בארץ (12 ק"מ), העיר שטוחה ונפרסת על פני שטח רב (47,788 דונם), כאשר כ־50% מתוכם הוא שטח אורבני בנוי ובו ישנם שטחים ירוקים רבים.
חוף הים והטיילת
רצועת החוף של אשקלון מתמשכת לאורך כ־12 קילומטרים על שפת הים התיכון, ומהווה מרכיב מרכזי בחיי תושבי אשקלון ובדימוייה כעיר חוף. חלק ניכר מרצועת החוף משמש לפעילויות פנאי ונופש הפתוחים לציבור הרחב, בעיקר כחופי רחצה, טיילות ופארקים. רוב חופי הרחצה והטיילות מרוכזים ברצועת החוף המרכזית. אזור בתי מלון החל להתפתח לפני שנים רבות. בשנת 1979 יונה גורן יזם והקים מלון "איתני הטבע" שהיה מרכז פעילות טבעונית חשוב. מלון זה בהמשך עבר בנייה מחדש ופעול כיום תחת השם "רג'ינה-גורן(2016)".
חופי הרחצה בעיר: חוף בר כוכבא צפון/דרום, חוף דלילה צפון/דרום, חוף הפארק הלאומי, חוף גוטה וחוף חופית. באזור טיילת ברנע הוצבו פסלי לווייתנים, שמדמים שני זנבות המבצבצים מהמים ונמצאים בתנועה. הפסלים עשויים פלדה וברזל ופוסלו על ידי האומן והפסל אהרלה בן אריה ומיועדים להנאתם של המטיילים. לאורכה של הטיילת מוצבים ספסלים בסגנונות מיוחדים ומקוריים במיוחד ומתקני משחק לילדים המבקרים במקום. בטיילת גם ממקום מבנה קבר השייח' עוואד
המרינה
פרויקט המרינה הוקם בחוף אשקלון בשנת 1995, בין החופים "בר כוכבא" ו"דלילה". המרינה הוכרזה כנמל בינלאומי לספנות ולתיירות ומשמשת כשער כניסה למדינת ישראל.
אתרי טבע ונוף
באשקלון ישנם כ־27 גנים ופארקים. בהם גן לאומי אשקלון וגן שעוני השמש.
תעשייה ותעסוקה
באשקלון ארבעה אזורי תעשייה עיקריים: אזור התעשייה הדרומי, הצפוני, אזור התעשייה הקלה גבעת ציון ופארק ההייטק.באזור התעשייה הדרומי קיימים מתקני תשתית לאומיים רבים, כגון: תחנת הכוח רוטנברג, קו צינור אילת־אשקלון ומתקן התפלה אשקלון.
באזורי התעשייה הצפוני והדרומי קיימים מפעלים, חברות, מתחמי קניות, תחנת רכבת, מוסכים ומשרדים.
בפארק ההייטק "TERA PARK" שנמצא בסמוך לתחנת הרכבת נמצאים חברות עתירי ידע רבות ומסעדות.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה עברו לאזורי התעשייה של אשקלון מפעלים רבים מאזור התעשייה ארז.
בשנת 2005 החלה לפעול בעיר תוכנית מהל"ב (המכונה "תוכנית ויסקונסין"), תוכנית חברתית־תעסוקתית המופעלת על ידי ממשלת ישראל.
הגנת הסביבה
בשנת 2008 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את התוכנית להקים תחנת כוח פחמית נוספת באשקלון, בניגוד לעמדתם הרשמית של משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה. היוזמה להקמת תחנת כוח פחמית נוספת עוררה התנגדות רבה מצד ארגוני הסביבה, תושבי אשקלון ומועצות האזור. באפריל 2009 פנה השר להגנת הסביבה, גלעד ארדן, תושב אשקלון, לממלא מקום מזכיר הממשלה, בבקשה להעלות לדיון דחוף בממשלה את דרישתו להקפיא לאלתר את קידום תוכנית תחנת הכוח הפחמית באשקלון.בשנת 2007 הותקנו ברחבי העיר מכלי אשפה טמוני קרקע, במקום מכולות האשפה הירוקות. יתרונם של המכלים בכך שהם מונעים ריחות, לכלוך ומפגעי תברואה שונים.
תחבורה
אשקלון ממוקמת לצד כבישים בין עירוניים, ופועלים בה קווי אוטובוס רבים ורכבת. כמו כן, קיימים בעיר מרינה, המשמשת כשער הכניסה הדרומי למדינת ישראל, ושדה תעופה למטוסים קלים.
כבישים בין עירוניים
מאשקלון, העיר הראשית בנפת אשקלון, מסתעפים מספר כבישים: כביש 4 צפונה, לאשדוד וגוש דן, ודרומה לרצועת עזה ובאר שבע; כביש 35 מזרחה לקריית גת וחברון; כביש 3 לירושלים, קריית מלאכי ורחובות.
אוטובוסים
מרבית האוטובוסים הפועלים בעיר הם של חברות אגד, אפיקים ודן בדרום. הקווים הפנימיים מופעלים על ידי "דן בדרום"(לשעבר אגד החל מ-2015). התחנה המרכזית היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר, שנמצא בבעלות פרטית. התחנה המשמשת את כל החברות המפעילות קווים. "מסוף רמז" הוא מסוף האוטובוסים השני בעיר ונמצא סמוך לשוק העירוני ועבר למיקומו החדש בסמוך אליו במבנה המכיל מסחר.
רכבות
סמוך למרכז המסחרי בצומת אבא הלל סילבר, נמצאת תחנת הרכבת אשקלון. התחנה ממוקמת על מסילת לוד - אשקלון ומהווה תחנת ביניים בקו רעננה – באר שבע ותחנת קצה בקווים אשקלון - נתניה ואשקלון - בנימינה. התחנה שופצה בסוף שנת 2022 כחלק מהקמת אזור תפעול רכבות חשמליות. גם סביבת התחנה שופצה וכחלק ממנה שוחזרו שני מבנים היסטוריים המכילים בתי קפה ומסוף אוטובוסים חדש.
אופניים
בשנים 2009–2013 נסללו שבילי אופניים בצירים ראשיים בעיר. משנת 2020 ואילך נסללו שבילים ביציאות הדרומיות של העיר ובשדרות שפירא.
שירותי דת
באשקלון פועלים 149 בתי כנסת ושישה מקוואות בכל רחבי העיר. כרב אשכנזי כיהנו הרבנים משה דב וולנר ויוסף חיים בלוי והרב הספרדי היה הרב יוסף שרביט. נכון ליולי 2016, בעקבות פטירתם של הרבנים, אין רב ראשי באשקלון. תחת הרבנים הראשיים מכהנים אחד עשר רבני שכונות.
נכון לשנת 2017, חיים באשקלון כ־14 אלף נוצרים שעלו מברית המועצות לשעבר.
מתקני ספורט
מטווח אשקלון
יום הזיכרון (ארצות הברית)
בארצות הברית, יום הזיכרון (באנגלית: Memorial Day) הוא יום זיכרון לאומי ללוחמי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שנהרגו בעת מילוי תפקידם. יום זה מצוין מדי שנה ביום שני האחרון בחודש מאי.
יום זיכרון זה נקבע בשנת 1868 על מנת לכבד את זכרם של חיילי צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך ליום זיכרון לאומי לכל נפגעי המלחמות או כל המבצעים הצבאיים שבהם השתתפו הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ביום זה נערכים טקסי זיכרון בבתי הקברות בארצות הברית ודגלי ארצות הברית מורדים לחצי התורן. בנוסף מתנדבים מקשטים את כל קברי החיילים בבתי הקברות הלאומיים בדגלים קטנים.
על מנת לאפשר לכלל הציבור האמריקאי להשתתף ללא קושי בטקסי יום הזיכרון, נקבע יום הזיכרון האמריקאי כיום חופשה רשמי בו העובדים רשאים להיעדר מהעבודה לפי החוק. משום כך יום זה מציין לאמריקאים את תחילת עונת הקיץ משום שזהו יום החופשה הרשמי הראשון של עונת הקיץ. לפיכך, אמריקאים רבים מציינים יום זה בעריכת פיקניקים בפארקים הציבוריים יחד עם משפחותיהם, קניות (ישנם מבצעים רבים בחנויות ביום זה), בטיולים או בהשתתפות באירועי ספורט. בנוסף, בריכות שחייה רבות נוהגות להיפתח לציבור ביום זה.
קדרים וקהל צופים ומתפעלים
"קדרים וקהל צופים ומתפעלים" הוא תבליט קרמיקה שיצרה גדולה עוגן בכניסה לביתן הקרמיקה במוזיאון ארץ ישראל.
תיאור
התבליט, הקרוי "קדרים וקהל צופים ומתפעלים", מציג קבוצות של דמויות אנושיות, המתבוננות בעבודתם המדיטטיבית של האומנים. הדמויות מעוצבות בצורה ארכאית, ללא ניסיון לתיאור ריאליסטי של הדמויות. בעשיית התבליט השתמשה עוגן בשילוב בין דמויות שנפחיהן נעשו על גלגל אובניים, לבין יצירת אריחי-קיר מעוטרים בגדלים שונים. הצבעוניות של העבודה מבוססת בעיקרה על צבעוניות החרסית למרות שנעשה שימוש בחומרים שונים, כגון אנגוב או תחמוצת ברזל על מנת להדגיש דימויים שונים.
בית ספר לאמנויות הבמה
בית ספר לאמנויות הבמה או בית ספר לתיאטרון, עוסק בהכשרת מגוון רחב של אמנים ובעלי מקצוע הקשורים לעשייה תיאטרונית ולאמנויות המופע. במסגרת מוסדות הגדולים בעולם ובארץ, הלמודים נערכים במסלולים נפרדים לכל מקצוע, אך בעלי זיקה וקשר בין המסלולים למטרת אינטראקציה פדגוגית ושיתופי הפעולה במסגרת העלאת הצגות בפני הקהל. הלימודים בבית ספר לאמנויות הבמה מעניקים הכשרה מעשית רחבה בהתאם למסלול לימוד, כמו כן לימודים עיוניים של תיאטרון ומקצועות ספציפיים לפי תחום ההתמחות.
המסלולים הנפוצים הם: לימודי בימוי, דרמטורגיה, מסלול משחק להכשרת שחקנים דרמטיים ומסלול נפרד להכשרת שחקני מחזות זמר, יש מוסדות המכשירים גם שחקנים-ליצנים לאמנויות הקרקס, מסלול עיצוב להכשרת מעצבי במה ואמנים פלסטיים לתיאטרון, במקצועות הבאים: מעצבי תפאורה, מעצבי תלבושות ותאורה, אנשי אביזרים, ציירים מבצעים, אנשי אפקטים מיוחדים, מנהלי יצור של תפאורה ועוד. במספר מוסדות נערך מסלול הפקה להכשרת מפיקים, מנהלי הצגות ואנשי אדמיניסטרציה, כמו כן במסגרת מוסדות רבים בעיקר בחו"ל נערכים מסלולים להכשרת אמני מופעה בתחומי מחול, בלט קלאסי וריקוד מודרני.
בישראל
בישראל פועלים בתי ספר רבים לאמנויות הבמה, ובהם:
אלסטיקסרץ'
אלסטיקסרץ' (באנגלית: Elasticsearch) הוא מנוע חיפוש המבוסס על Lucene, המספק יכולת multitenant מבוזרת לחיפוש מעל טקסט מלא. לאלסטיקסרץ' ממשק HTTP ומסמכי  JSON נטולי סכמה. אלסטיקסרץ' פותח בג'אווה והוא משוחרר כקוד פתוח תחת רישיון אפאצ'י.
יישומי אלסטיקסרץ' צד לקוח זמינים ב - Java, C#, PHP, Python, Groovy ושפות רבות אחרות. הוא מנוע החיפוש המקצועי (enterprise) הפופולרי ביותר כאשר אחריו סולר (Apache Solr), המבוסס גם הוא על Lucene.
אלסטיקסרץ' מפותח במקביל למנוע איסוף נתונים ופירסור לוגים בשם Logstash, ופלטפורמה לוויזואליזציה ואנליזה בשם Kibana. שלושת המוצרים מיועדים לשימוש בתור פתרון משולב, המכונה "מחסנית אלסטית" (Elastic Stack ולשעבר ELK Stack). בשנת 2015 החברה Logz.io הוציאה אפליקציה לניהול ארכיון המבוססת על טכנולוגיה זו.
ניתן להשתמש באלסטיקסרץ׳ לחיפוש בכל סוגי המסמכים. המנוע מאפשר חיפוש סקלבילי (יכולת לגדול בקצב מהיר ולשמר ביצועים גם בעת שימוש ע״י מס׳ משתמשים רחב) ותומך במולטי-טננטיות (אינסטנס אחד יכול לשמש קבוצות משתמשים שונות).
אופן הפעולה
המנוע משתמש בשיטת חיפוש המבוססת על אינדקס. כלומר, במקרה של המנוע היחידה הקטנה ביותר איתה המנוע עובד היא מסמך, ולכן יש להוסיף אינדקס לכל מסמך. לדוגמה, במקרה בו רוצים לערוך חיפוש אלסטיקסרץ׳ על מידע הנוגע לספרים, יש לקחת את המידע הנתון על כל ספר ולהכניס למסמך, ולאנדקס את אותו מסמך. האינדקס תואם במובן מסוים טבלת SQL, באופן בו מסמך מהווה שורה בטבלה. עם זאת, מספרי הסוגים ומספרי השדות אינם מוכרחים להיות מוגדרים באופן נוקשה (strict), אם כי ניתן להגדירם במפורש על ידי Type Assignment (מיפוי).
כדי לאנדקס מסמך, יש להכניס אותו לאלסטיקסרץ׳ בפורמט JSON (הכולל סט של זוגות מפתח-ערך). דוגמה למסמך המתאר ספר: בדומה לכך, שאילתות הנשלחות לאלסטיקסרץ׳ גם הן בפורמט JSON. כך למשל, הדוגמה לעיל היא תוצאה אפשרית לשאילתת האלסטיקסרץ׳ הבאה: החלק החשוב ביותר בשאילתת החיפוש הוא פרמטר השאילתא (query), שכן התוכן שלו קובע אילו מסמכים יימצאו באיזה סדר. יתר הפרמטרים הם גודל (size) הקובע את מספר ההתאמות המרבי, מהיכן (from) המשמש לחלוקת רשימות התאמות ארוכות על פני מספר עמודים, _מקור (_source) המאפשר לא לקבל מסמכים שלמים כתוצאות, אלא רק שדות מסוימים של מסמכים אלה, ומיון (sort), המאפשר מיון חלופי של התוצאות לבחירת המשתמש.
ניתן לכלול פרמטרים שונים בשאילתא. להלן מס׳ דוגמאות:
1. המילה ״quick״ מוכרחה להימצא בכותרת.
2. למילה ״lazy״ אסור להופיע בכותרת.
קארל ברנסטין
קארל ברנסטין (באנגלית: Carl Bernstein; נולד ב-14 בפברואר 1944 בוושינגטון די.סי.) הוא עיתונאי יהודי-אמריקאי. הוא ועמיתו בוב וודוורד בוושינגטון פוסט חקרו וחשפו את פרשת ווטרגייט, שהובילה להתפטרות נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון.
בשנת 1972, מונו וודוורד וברנסטין לחקור את הפריצה למשרדי המפלגה הדמוקרטית בוושינגטון בבניין שנקרא "ווטרגייט". עבודתם הובילה לחשיפת עבירות פליליות של אנשי קמפיין הבחירות של הנשיא ריצ'רד ניקסון. בסופו של דבר הובילה הפרשה להתפטרותו של הנשיא ניקסון. פרשת ווטרגייט נחשבת לסקופ העיתונאי הגדול ביותר מאז ומעולם. הספר "כל אנשי הנשיא", שנכתב על הפרשה היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר בארצות הברית. בשנת 1976 צולם סרט המבוסס על הספר. דאסטין הופמן גילם את ברנסטין ורוברט רדפורד גילם את וודוורד. בעקבות הסרט הפכו שני העיתונאים לידוענים בארצות הברית ועלתה מאוד קרנה של העיתונות החוקרת בדעת הקהל.
ילדותו ותחילת דרכו
ברנסטין נולד לסילביה ואלפרד, משפחה יהודית בוושינגטון די.סי. והחל את דרכו בעיתונות בעיתון בית הספר התיכון שבו למד. בגיל 16 החל לעבוד כנער שליח בעיתון וושינגטון סטאר והתקדם במהירות בסולם התפקידים, אולם כדי להתמנות לעיתונאי מן השורה, העיתון בו עבד דרש תואר ראשון. ברנסטין הפסיק את לימודיו באוניברסיטת מרילנד (גם שם שימש כעיתונאי בעיתון הסטודנטים) ולא התכוון להשלים את התואר, לכן עזב את משרתו בסטאר בשנת 1965 וקיבל משרה מלאה כעיתונאי ב-Elizabeth Daily Journal בניו ג'רזי. בעודו עובד בעיתון זה זכה בפרס אגודת העיתונאים של ניו ג'רזי על תחקירי עיתונות, כתבות עומק וחדשות דחופות. בשנת 1966 עזב ברנסטין את ניו ג'רזי והחל לעבוד בעיתון הוושינגטון פוסט, שם כיסה חדשות פלילים והתבלט כאחד העיתונאים הבולטים בסגנון כתיבתם.
פרשת ווטרגייט
בשבת, 17 ביוני 1972, לברנסטין ובוב וודוורד ניתנה המשימה לכסות פריצה שאירעה באותו הבוקר בבניין ווטרגייט. חמישה פורצים נתפסו בשעת מעשה בבניין, שם שכן מטה המפלגה הדמוקרטית. התברר כי אחד הפורצים הוא סוכן CIA לשעבר, אשר עבד בתפקיד ביטחוני עבור המפלגה הרפובליקנית. מעת אותו אירוע, ברנסטין ובוב וודוורד הצליחו בסדרת דיווחים עיתונאיים למצוא קשר בין הפורצים לקופת מזומנים סודית ולתובע כללי מושחת. ברנסטין היה הראשון שחשד כי הנשיא ניקסון מעורב בפריצה והוא מצא המחאה שקשרה בין הנשיא ניקסון לפריצה. תחקיריהם של וודוורד וברנסטין הובילו לחקירות נוספות של ניקסון ולהתפטרותו ב-9 באוגוסט 1974.
כתיבתם העיתונאית על פרשת ווטרגייט זיכתה את ברנסטין ובוב וודוורד בפרס פוליצר בשנת 1973.
לאחר ווטרגייט
ברנסטין עזב את הוושינגטון פוסט בשנת 1977 והחל לחקור את היחסים בין ה-CIA לעיתונות בתקופת המלחמה הקרה. לאחר תחקיר שנמשך שנה הוא פרסם את הסיפור, לאורך 25 אלף מילים, במגזין רולינג סטון. לאחר מכן החל לעבוד עבור רשת החדשות ABC. בין השנים 1980–1984 עמד בראש הדסק של ABC בוושינגטון די.סי. ושימש כעיתונאי הבכיר של הרשת בבירת ארצות הברית. בשנת 1982, בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, ברנסטין היה הראשון שדיווח כי שר הביטחון אריאל שרון הטעה את ממשלת ישראל באשר למטרות האמיתיות של הפלישה ללבנון, כאשר טען כי מטרת המבצע היא לייצור אזור ביטחון של 25 ק"מ מצפון לגבול ישראל. ברנסטין המשיך ודיווח על מלחמת לבנון במשך חודשים ארוכים מעת שפרצה.
שנתיים לאחר שעזב את רשת ABC ברנסטין פרסם את ספרו Loyalties: A Son's Memoir (מילולית: "נאמנויות: זכרונות בן") שבו חשף כי הוריו היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. הגילוי הכה גלים כיוון שאף ג'ון אדגר הובר, ראש ה-FBI, ניסה ללא הצלחה להוכיח את חברות הוריו של ברנסטין במפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1992, בעת שעבד עבור המגזין טיים, ברנסטין כתב סיפור עיתונאי גדול ובו חשף את הברית בין האפיפיור יוחנן פאולוס השני לבין נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. בשנת 1996, בשיתוף עם מרקו פוליטי, מומחה לענייני הוותיקן, הוא פרסם ביוגרפיה של האפיפיור בשם His Holiness. בספר מייחס ברנשטיין לאפיפיור תפקיד מרכזי בנפילת הקומוניזם במזרח אירופה.
בשנת 1992 ברנסטין כתב מאמר ראשי בשבועון ניו ריפבליק בו גינה את נטיית העיתונות המודרנית לסיפורי שערוריות ולהתמקדות ברכילות על ידוענים, תחת לסקר חדשות. המאמר נשא את הכותרת "תרבות האידיוטיות" (The Idiot Culture).
בשנת 2007 פרסם ברנסטין ביוגרפיה על הילרי קלינטון. הספר היה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך שלושה שבועות, אף שעל פי הערכות מאוחרות יותר מכירות הספר היו נמוכות מציפיות המוציא לאור.
ברנסטין מרבה להופיע כפרשן פוליטי בערוצי החדשות האמריקאים.
קישורים חיצוניים
פרקים מהספר "כל אנשי הנשיא " של וודוורד וברנסטין " תורגמו לעברית בהמשכים בעיתון "מעריב" אך מעולם לא כספר.
את הפרקים אפשר לקרוא ברשת כאן :
המשימה ווטרגייט
https://www.no-666.com/2023/03/24/%d7%9b%d7%9c-%d7%90%d7%a0%d7%a9%d7%99-%d7%94%d7%a0%d7%a9%d7%99%d7%90-%d7%94%d7%a1%d7%99%d7%a4%d7%95%d7%a8-%d7%94%d7%9e%d7%a4%d7%95%d7%a8%d7%a1%d7%9d-%d7%a9%d7%9c-%d7%a4%d7%a8%d7%a9%d7%aa-%d7%95/
כאב רפאים
כְּאֵב רְפָאִים (נקרא גם "כְּאֵב פַנְטוֹם") מוגדר כתחושת כאב המורגשת בחלק חסר של איבר קטוע. הכאב מופיע כמעט בכל מקרי הקטיעה, ולעיתים מופיע באופן קבוע או לסירוגין במשך עשרות שנים. מעבר לסבל הכרוך בכאב רפאים, הוא עלול לפגוע בתפקודו של האדם הסובל ממנו. הכאב נגרם בעיקר עקב שינויים במערכת העצבים בעקבות הקטיעה, החל משינויים בקצות העצבים הקטועים ועד לשינויים במוח. הטיפול הקיים בכאב רפאים כולל בעיקר תרופות משככות כאב.
כאב רפאים תואר לראשונה במאה ה-16, על ידי הרופא הצבאי הצרפתי אמברואז פארה (Ambroise Paré)., והמונח "כאב פנטום" נטבע ב-1872 על ידי סיילאס ויר מיטשל (Silas Weir Mitchell) האדמירל הוריישו נלסון תיאר את כאב הרפאים של ידו הקטועה כהוכחה לקיומה של הנפש, שהרי אם הוא מרגיש בכאב של ידו החסרה, הרי שקיומו הוא לא רק קיום גוף לבדו.
עבד אל-פתאח דוחאן
עבד אל-פתאח חסן עבד א-רחמאן דוחאן (נולד ב-1936) הוא ממקימי תנועת הטרור הפלסטינית חמאס.
כאב רפאים
קטיעות ותחושת רפאים
קטיעות גפיים טראומטיות מתרחשות בעיקר בזמן מלחמות ועקב דריכה על מוקשים. קטיעות מתוכננות מתבצעות בעקבות מחלות כלי דם היקפיות או לשם הסרת גידולים סרטניים. כאבי רפאים, תחושות רפאים או כאבים בגדם מופיעים בדרגות שונות בכל הקטועים.
עבד אל-פתאח דוחאן
ביוגרפיה
עבד אל-פתאח דוחאן נולד בשנת 1936 בכפר עיראק סוידאן שליד קריית גת. במהלך מלחמת העצמאות נמלט עם משפחתו לרצועת עזה והתגורר במחנה הפליטים נוסייראת. בשנות ה-50 אימץ את אידאולוגיית האחים המוסלמים והצטרף לשורות התנועה, ובמסגרת זו התוודע אל השיח' אחמד יאסין, שהחל משנת 1968 עמד בראש התנועה ברצועה. דוחאן סייע ליאסין לחזק את היסודות האסלאמיים בתוך האוכלוסייה ברצועת עזה על בסיס הדעוה. בשנת 1973 הוקם בידי יאסין המוג'מע האסלאמי, מנגנון חברתי שפעל ברצועה, ודוחאן מונה לראש הסניף של האגודה בנוצייראת. במקביל שימש כמנהל בית-ספר במחנה הפליטים. בשנת 1984 שימש כממלא מקומו של יאסין כראש הזרם האסלאמי ברצועת עזה, לאחר שהלה נכלא בעקבות הקמת ארגון הטרור אל-מוג'אהדון אל-פלסטיניון. יאסין השתחרר שנה לאחר מכן במסגרת עסקת ג'יבריל.
כאב רפאים
קטיעות ותחושת רפאים
תחושת רפאים היא תחושה לא כואבת הנתפסת בחלק החסר של איבר קטוע. האדם חש את איברו החסר ולפעמים גם את מנח האיבר ותנועות המתקיימות בו. שיעור היארעות תחושת רפאים מגיע ל-90-98 אחוזים מכלל הקטועים. שבעים וחמישה אחוזים מהקטועים מרגישים את איברם החסר מיד לאחר הקטיעה והיתר מתחילים להרגיש אותו תוך מספר ימים או שבועות. התחושה מופיעה רק בחמישית מהקטיעות בפעוטות בני פחות משנתיים אך מופיעה גם בחלק מחסרי הגפיים מלידה.
עבד אל-פתאח דוחאן
ביוגרפיה
ב-10 בדצמבר 1987, יום לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, דוחאן השתתף בפגישה בביתו של יאסין שבו הוחלט על הקמת תנועת הטרור חמאס. הקמת התנועה ביטאה את המעבר של התנועה האסלאמית ברצועת עזה מפעילות חברתית בלתי-אלימה לעבר פעילות ג'יהאד לוחמנית כנגד ישראל. עם ייסוד התנועה דוחאן מונה לאחראי על פעולות חמאס במחנות הפליטים במרכז הרצועה. אף שהיה ממקימי חמאס דוחאן היה פעיל בזרוע הפוליטית של התנועה ולא בזרוע הצבאית. דוחאן מילא תפקידו בתוך התנועה במשך שנות האינתיפאדה, עד שגורש ללבנון בדצמבר 1992, יחד עם מאות פעילי חמאס נוספים, כתגובה על רצח החייל הישראלי נסים טולדנו.
כאב רפאים
קטיעות ותחושת רפאים
התחושה יכולה לכלול תחושה של טבעת שבדרך כלל נמצאה על אצבע או של רצועת שעון. תחושת התנועה יכולה להיעלם עם הזמן ולהותיר תחושת רפאים של איבר קפוא או משותק. לפעמים תחושת הרפאים של האיבר מדמה את התקצרות האיבר החסר וחלקו המרוחק מתקרב לגדם או אפילו נכנס לתוך הגדם בתנועה טלסקופית.
עיקר המחקר הנוגע לכאבי ותחושות רפאים עוסק בקטיעות גפיים, אך התופעות מופיעות גם בקטיעות אחרות כגון כריתת שד, כריתת חלקים מהפנים ואף בעקבות כריתה של איברים פנימיים. תועדו מקרים שכללו תיאורים כגון תחושת זקפה בפין לא קיים או תנועת מעיים במעי שהוסר.
הופעה
כאב רפאים בגפיים קטועות מופיע ב-60-80 אחוזים מהקטועים ובפחות מארבעה אחוזים של קטועי גפיים מלידה. הכאב מופיע תוך מספר ימים ברוב הקטועים ותוך פרק זמן ממושך יותר ביתר הקטועים. לפרקים מופיע הכאב לראשונה לאחר חודשים או שנים מהקטיעה. ברוב המקרים הכאב ממשיך להופיע במשך שנים אך עם הזמן פוחתת עוצמת הכאב ותדירות הופעתו קטנה. שבעים וחמישה אחוזים מהסובלים מכאב רפאים, ימשיכו לסבול ממנו גם 25 שנים לאחר הקטיעה.
עבד אל-פתאח דוחאן
ביוגרפיה
בעקבות הסכמי אוסלו נוצרה מתיחות קשה בין אש"ף לבין חמאס על רקע הנכונות להכיר במדינת ישראל. בניסיון לפשר על מתחים אלו, השתתף דוחאן בדצמבר 1995 בשיחות עם מנהיגי פת"ח שנערכו בקהיר, לגבי נכונותה של חמאס להשתתף בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. באוגוסט 1996 דוחאן הגיע לגדה המערבית, באישור ישראלי, כדי לנסות לפשר במאבקים שבין פעילי הזרוע הצבאית של חמאס לבין מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית. דוחאן המשיך לפעול מתוך המסגרת המדינית של חמאס, וכן במסגרת פעילות חברתית בקרב תושבי הרצועה. בשנת 2005 הוצב במקום ה-10 ברשימה הארצית של מפלגת הרפורמה והשינוי, מפלגה שהוקמה מטעם החמאס לקראת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. בינואר 2006 נבחר למועצה בבחירות שבהן ניצחה חמאס את פת"ח וקיבלה לידיה את השלטון ברשות הפלסטינית.
דוחאן הוא בוגר תואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת קהיר.
כאב רפאים
גורמים
כאבי רפאים קשורים לשורת שינויים בגוף המתרחשים לאחר קטיעה. חלק מהגורמים נמצאים בגדם עצמו ואחרים במערכת העצבים, מסלולי הכאב למוח קלים יותר לעירור ובמוח עצמו מתרחשים שינויים פלסטיים.
עבד אל-פתאח דוחאן
חיים אישיים
דוחאן אמנם פעיל במסגרת המדינית של חמאס, אולם בניו הצטרפו לזרוע הצבאית של התנועה. בנו טארק היה ממייסדי גדודי עז א-דין אל-קסאם, ונהרג ב-8 באפריל 1992 בזמן שניסה לברוח למצרים. בן נוסף, מוחמד, היה פעיל בפיגועי טרור בחברון ובג'בליה, נתפס בידי השב"כ ונדון לשלושה מאסרי עולם. בנו הצעיר של דוחאן, זייד, נהרג בפברואר 2006 בזמן שניסה להניח מטען חבלה ליד גדר המערכת באזור מחסום כיסופים.
כאב רפאים
גורמים
לאחר קטיעה עשויים להופיע בגדם כאבים עקב צמיחה של בליטות עצם, זיהומים, הפרעות בצלקת וצמיחה פתולוגית של קצות העצבים הקטועים המכונה נירומה. כאשר הבעיות בגדם מטופלות בהצלחה, פוחתים גם כאבי הרפאים.
סף ההפעלה של הנירומות נמוך ומגע קל בהן יכול לגרום לתחושת כאב. בהמשכם של מסלולי הכאב למוח מתרחשים שינויים גם ברקמות נורמליות. סף ההפעלה של תאי עצב הסמוכים לחוט השדרה במַעֲצָב הַשִּׁדְרָה (Ganglion sensorium nervi spinalis) ושל תאי עצב השייכים למערכת העצבים הסימפתטית יורד גם הוא וגורם להעברת דחפים עצביים המודיעים על כאב לאחר גירויים חלשים של תאי העצב. שינויים בחוט השדרה כוללים חיבורים של מסלולי כאב של איברים שונים אל מסלול הכאב של האיבר הקטוע, בדרך שגורמת להפעלת מסלול הכאב של האיבר הקטוע עקב כאב במקום אחר.
בדומה לתהליך בחוט השדרה, לאחר קטיעה גם חלקי המוח שלא מקבלים גירוי נורמלי מעצבי האיבר הקטוע מתחילים להשתנות. נראה שעצבים מאזורים סמוכים בקליפת המוח התחושתית פולשים לריק שנוצר ומעצבבים אותו. כך מתקבלת בגפה העליונה למשל התופעה של עירור תחושת רפאים על ידי גירוי חלקים מהפנים או על ידי גירוי אזורים בגדם. כפי שנראה במפת אזורי התחושה, הפנים והזרוע הם הסמוכים ביותר לאזור התחושה של היד. גירוי הפנים והגדם מעורר תחושה ההולמת את הגירוי, כגון תחושת רפאים של קור המתעוררת מגירוי קר של הפנים, תחושת רפאים של ויברציה בהתאם לגירוי וכן הלאה.
כמו ביתר חלקי מערכת העצבים, גם במוח יורד סף ההפעלה של תאי העצב הקשורים לאיבר הקטוע והם מעוררים בקלות.
טיפול
בכאב רפאים מטפלים בעזרת תרופות משככות כאב, ניתוחים ודרכים אחרות.
ראמאצ'נדראן דיווח על טיפולים מוצלחים בהיזון חוזר בעזרת קופסה עם ראי. במקרים מסוימים חשים הקטועים שאצבעותיהם מתהדקות עד כדי כאב. נראה שהמנגנון מאחורי התופעה קשור לניסיון של המוח לאגרף את האצבעות, בהיעדר משוב מהאצבעות שהן אכן מתאגרפות, מגביר המוח את המאמץ לסגירתן. המאמץ החזק לסגירת האצבעות מעורר זיכרון של כאב המתרחש בזמן פעולה כזו. ראמאצ'נדראן ביקש מנבדקיו להכניס את היד הקיימת שלהם לתוך קופסה בתוכה ראי אנכי היוצרת אשליה ויזואלית של היד הקטועה. בעזרת המשוב מהראי, הצליחו הנבדקים להרפות את מנח הרפאים של אצבעותיהם הקפוצות וכאבם הפסיק.
טיפול הבחירה בכאב רפאים הוא בעזרת תרופות ממשפחת חסמי תעלות נתרן כגון לידוקאין ותרופות טריציקליות. גם אופיאטים ואנטגוניסטים לקולטני NMDA משמשים לשיכוך כאבי רפאים.
הקשר בין הופעת כאב רפאים לכאבים באיבר לפני הקטיעה הוביל לניסיונות בשיכוך כאב ממושך לפני קטיעה מתוכננת. הראיות החזקות יותר לא הראו הבדל בין הופעת כאבי רפאים בקטועים שכאבם שוכך בטרם הקטיעה לבין הופעת כאבים בקטועים שכאבם לא שוכך לפני הקטיעה.
אחת הדרכים הנוספות לטיפול שמרני הוא שימוש בגירוי חשמלי עצבי דרך העור (TENS). טיפולים לא שמרניים, קרי ניתוחים במסלולים העצביים, נזנחו מכיוון שפעמים הם החמירו את הכאב. לפעמים נערכים ניתוחים לטיפול בבעיה מסוימת בגדם.
אייר אינדיה
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1932 על ידי קונצרן טאטא בשם "טאטא איירליינס" וביצעה בתחילתה טיסות דואר עבור "אימפיריאל איירווייז". לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, הפכה החברה לחברה ציבורית ושינתה את שמה לאייר אינדיה. בשנת 1948, לאחר עצמאות הודו, 49% ממניות החברה עברו לבעלות ממשלת הודו. ב-8 ביוני אותה שנה המריאה טיסתה הבינלאומית הראשונה של החברה ממומבאי ללונדון דרך קהיר וז'נבה. בשנת 1960 קנתה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם בואינג 707 שנכנס לשירות בקו מומבאי-לונדון-ניו יורק.
בשנת 2004 ייסדה החברה את חברת הבת לטיסות במחיר נמוך "אייר אינדיה אקספרס". בשנת 2007 החליטה ממשלת הודו לאחד את חברת התעופה "אינדיאן איירליינס" לתוך חברת אייר אינדיה ויצרה חברת החזקות בשם National Aviation Company of India המאגדת את אייר אינדיה נוסעים, אייר אינדיה טיסות מטען, אייר אינדיה אקספרס, אינדין איירליין ואייר אינדיה רגיונל (לשעבר אליאנס אייר).
בשנת 2017, עקב חובות של יותר מ-8 מיליארד דולר, חתם נשיא הודו על תוכנית למכירת החברה. באוקטובר 2021 נרכשה החברה על ידי קבוצת טאטא תמורת 2.4 מיליארד דולר.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2023:
על פי דיווחים שונים, אייר אינדיה, תחת הבעלות החדשה של חברת Tata, נמצאת במגעים עם יצרניות המטוסים הגדולות במטרה לחדש את צי המטוסים.
בתאריך 15 בפברואר 2023 פורסם כי החברה חתמה על חוזה לרכישת 470 מטוסים מהחברות איירבוס ובואינג שווי העסקה נאמד בכ-70 מיליארד דולר
פעילות החברה בישראל
בין השנים 1996–1998 הפעילה החברה קו ישיר בין מומבאי לנמל התעופה בן-גוריון. ב-16 במאי 2017 הייתה אמורה החברה להתחיל בהפעלת 3 טיסות שבועיות מנמל התעופה בדלהי לתל אביב, אבל בגלל מסלול הטיסה שהיה אמור לעבור מעל מדינות עוינות, ביטלה ישראל את האישור לקו, והחברה לא הסכימה להאריך את המסלול עקב שיקולים כלכליים. הקו נפתח שוב בחודש מרץ 2018. טיסתה של "אייר אינדיה" לישראל מקצרת בשעתיים את מסלול הטיסה, מאחר שנתיב הטיסה עובר מעל עומאן וערב הסעודית. ב-15 ביולי 2018, החלה החברה להפעיל טיסה רביעית בשבוע.. החל מ-26 בנובמבר 2018 החברה מפעילה החברה 5 טיסות שבועיות בקו. החל מאפריל 2023 תחל החברה להפעיל 6 טיסות שבועיות בקו זה.
בספטמבר 2018 התפרסם, כי בנוסף לטיסה הישירה מדלהי, החברה שוקלת פתיחת קו בין נמל התעופה מומבאי לנמל התעופה בן-גוריון.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אייר אינדיה באתר Airliners.net
הישרדות הפיליפינים
הישרדות הפיליפינים היא העונה השלישית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". עונה זו עלתה לשידור ב-29 באוגוסט 2009. צילומי העונה החלו בפברואר 2009 בפיליפינים והסתיימו בחודש אפריל 2009.
שמות השבטים בעונה זו הם "טינאגו", על שם מפלי המים טינאגו, אתר תיירותי בפיליפינים ו"קאראו", על שם שבט פיליפיני עתיק.
בדומה לעונה הקודמת, גם בעונה זאת ניתנה האפשרות להצביע במסרונים בתוכנית הגמר. שי אראל זכה במקום הראשון עם 6 קולות. שי אראל החזיק בשיא עולמי כאשר השתתף בהכי הרבה מועצות (14 במספר) עד שנשבר בעונה ה-19 האמריקאית. במקום השני זכה טום אלתגר עם 3 קולות ובמקום השלישי זכתה ליאורה גולדברג (בלי אף קול). המתמודד טל אנגלנדר זכה בתואר "חביב הקהל".
מתמודדים
בעונה זו השתתפו 25 מתמודדים כאשר 7 מתמודדים הודחו ולא נכנסו לאף אחד מהשבטים. ולבסוף כל שבט כלל 9 מתמודדים.
הופעות עתידיות אביגיל פרל וטל אנגלנדר חזרו להתחרות בעונה הרביעית של התוכנית; הישרדות אולסטארס: אוהדים נגד שורדים.
האי הנעלם
הצבעות שנערכו באי הנעלם:
טטנוס
טטנוס (בעברית: צַפֶּדֶת או פַּלֶּצֶת) היא מחלה קשה ולעיתים קרובות קטלנית. היא נגרמת מהשפעת הטוקסין עצבי המיוצר על ידי החיידק Clostridium tetani. ההידבקות בדרך כלל באה מפצע מזוהם כגון חתך או דקירה עמוקה. הסימנים השכיחים הם התכווצויות בשרירי הלסת אשר בעקבותיהן באים קשיי בליעה וצפידה בשרירים אחרים בגוף ומכאן השם העברי. ניתן למנוע הידבקות על ידי חיסון מתאים ובטיפול מונע אחרי חשיפה לחיידקים.
היסטוריה
התיעוד הראשון לטטנוס נערך על ידי הרופא היווני הקדום היפוקרטס, וכבר במאה החמישית שלפני הספירה רשומים תצפיות קליניות מרובות למחלה. הגורם לטטנוס נמצא ב-1883 על ידי רופא רוסי, נסטור מונסטירסקי, וב-1884 על ידי הרופא הברלינאי ארתור ניקולאייר. תרבית טהורה של החיידק יוצרה על ידי הרופא הגרמני, חתן פרס נובל, אמיל אדולף פון בֶּרִינג והרופא היפני שִׁבַּסַבּוּרוֹ קִיטַאסַטוֹ. חיסון סביל למחלה יושם לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חיידקי המחלה נמצאים באדמה, במיוחד חקלאית, וכן במעיים ובצואה של סוסים, כבשים, בקר, עכברושים, חתולים, שרקנים ובתרנגולים. נבגים נמצאים בקרקע מזובלת, על העור החי, מתחת לציפורניים ובהרואין מזוהם.
ישנן ארבע צורות קליניות לטטנוס:
הגורם למחלה
המחלה נגרמת על ידי רעלן המופרש על ידי החידק Clostridium tetani. ברוב המקרים, נבגים של החידק חודרים לגוף דרך פצעים חודרים בעור. לאחר החדירה מתפתח החידק ומתחיל להפריש רעלן המופרש לדם ונוטה להיקשר לרקמת עצב, מכאן שמו באנגלית Tetanus Neurotoxin או טטנוספסמין. הטוקסין הזה אכן נקשר לסיבי העצב במערכת העצבים הסומטית ועולה דרכם לחוט השידרה. בחוט השידרה הוא חודר לתאי עצב מעכבים בחומר האפור, וחוסם את מנגנון ההפרשה של GABA וגליצין, שני מוליכים עצביים מעכבים המופרשים על ידי תאים אלה ו"מפקחים" על פעילותם של התאים המוטוריים התחתונים. בהיעדר עיכוב עליהם, התאים המוטוריים מגבירים מאוד את קצב פעולתם, ואובדת היכולת לשלוט על התאים האלה באופן רצוני. בכך גורמים התאים המוטוריים להתכווצות קשה של השרירים, ומתרחש שיתוק עוויתי. שיתוק זה מאופיין בפיזור הלא שווה של התכווצות השרירים, המביא לידי ביטוי את המעגלים האנטומיים בחוט השידרה. ראה בתמונה המצורפת את המנח האופייני של הקשתת הגו, איגרוף כפות הידיים, פשיטת הרגליים וכו'.
הסימנים למחלה
הסימן הראשון לטטנוס לעיתים קרובות הוא התכווצות קלה בשריר הלסת ובהמשך "תפיסה" בגב ובצוואר, קושי בבליעה והתכווצות שרירי הבטן. תהליך זה מתפתח בכל הגוף ועוצמתו היא כה גדולה עד כדי יצירת קרעים בשרירים ואף שברים. ההתכווצויות נגרמות מפעולת הטטנוספסמין המיוצר על ידי החיידק והחוסמת שחרור GABA וגליצין המרסנות את התכווצות השריר.
הסימנים הטיפוסיים של טטנוס כוללים עליית החום ב-2 עד 4 מעלות צלזיוס, הזעה מוגברת ודופק מהיר בהתקפים. ההתכווצויות נמשכות שלושה עד ארבעה שבועות והזמן להחלמה מלאה עשוי להיות מספר חודשים. שיעור התמותה העולמי הוא כ-50%.
טיפול ומניעה
הטיפול הראשוני הוא ניקוי הפצע. בהמשך מסירים רקמה פגועה באמצעים כירורגיים. ניתנת לנפגע התרופה האנטיביוטית מטרונידאזול (פלאג'יל) לצמצום במספר החיידקים. יש חשש תאורטי שפניצילין עלול להגביר את ההתכווצויות, ולכן מעדיפים שלא להשתמש בו לטיפול אנטיביוטי בטטנוס. לאנטיביוטיקה אין השפעה על הטטנוספסמין היוצר את ההתכווצויות ולכן חלק חיוני בטיפול הוא מתן נוגדנים אנושיים לחומר זה. כל חולי טטנוס יקבלו חיסון או זריקת דחף לפי הנדרש. מחלת הטטנוס ניתנת למניעה על ידי חיסון טטנוס. מומלץ לקבל חיסון דחף כל חמש שנים. במקומות רבים מקובל לתת זריקת דחף לפצוע דקירה שאינו זוכר את מועד החיסון האחרון.
הקשר לחלודה
לעיתים קרובות מקשרים בין הטטנוס לחלודה, אך יש בכך מן ההטעיה. החלודה עצמה אינה גורמת לטטנוס ואינה מכילה יותר חיידקי טטנוס מעצם אחר. חיידק הטטנוס הוא אנארובי וחי בסביבה ללא חמצן, כך שפצעי דקירה עמוקים הנגרמים ממסמר מאפשרים את התפתחות החיידק. עצמים הצוברים חלודה נמצאים בחוץ או בסביבה שככלל מכילה יותר חיידקי טטנוס ובמיוחד בסביבה חקלאית כי החיידקים נפוצים בגללי בהמה.
בעיה גלובלית
נבגי החיידק נמצאים בכל מקום ועל כן הטטנוס היא בעיה עולמית, במיוחד במדינות הלא-מתועשות. היא שכיחה יותר במדינות בהן האקלים חם ולח והקרקע עשירה בחומרים אורגניים. תחלואה מתגלית באוכלוסייה שלא חוסנה או שלא פיתחה נוגדנים.
על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי מתו מטטנוס בשנת 2001 קרוב ל-300,000 בני אדם, רובם ילדים מתחת לגיל חמש. ההערכה לשנת 2008 היא של 61,000 מיתות. מספר מקרי התחלואה שדווחו ב-2011 בעולם היה כ-14,000.
היטומי
היטומי (יפנית: ヒトミ, נולדה ב-26 בינואר 1976) היא זמרת יפנית פופולרית, כותבת שירים, בעלת חברת תקליטים ונציגה לזכויות בעלי חיים.
עליסה בארץ הפלאות (אנימה)
עליסה בארץ הפלאות (ביפנית: ふしぎの国のアリス, באנגלית: Alice in Wonderland) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1983 בהשראת הספר עליסה בארץ הפלאות מאת לואיס קרול. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הראשון ב-1986, ואחר כך שודרה בשידורים חוזרים בערוץ הילדים ומאוחר יותר בערוץ ג'וניור.
את שיר הפתיחה של התוכנית בגרסתה העברית ביצעה ריקי מנור.
עלילה
העלילה מתמקדת בילדה צעירה בת 7.5 בשם עליסה אשר עוקבת אחר ארנב לבן דרך מחילה אשר מובילה אותה אל ארץ הפלאות, שם היא פוגשת בדמויות מעניינות רבות, הכוללות בין השאר את הכובען המטורף, חתול צ'שייר, טווידלדם וטווידלדי, עכבר מספר הסיפורים, המפטי דמפטי, הזחל ומלכת הלבבות.
ההתחלה של הסדרה דומה יותר לסיפור המקורי, בעוד שהפרקים המאוחרים יותר של הסדרה מבוססים על חלקים מספר ההמשך של עליסה בארץ הפלאות - "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", ופרק אחד על ספר אחר של קרול "ציד הסנרק".
ספרי קלטת
עם הקרנת הסדרה בישראל, יצאו 5 ספרים המבוססים על הסדרה עם קלטות טייפ המקוריינות על ידי שפרירה זכאי עצמה:
AKAI
החברה נמצאת בבעלות התאגיד הסיני "Grande Holdings" שמחזיק גם במותגים היפניים לשעבר Nakamichi ו־Sansui. המותג Akai brand משמש למוצרי מדבקה המיוצרים על ידי מפעלים שונים במזרח הרחוק.
מוצרי החברה
מוצרי החברה כוללים מכשירי הקלטה אודיו מבוססי סלילים (reel-to-reel), טיונרים, נגני קלטות, מגברים, מכשירי וידאו ורמקולים.
מוצרים רבים של חברת Akai נמכרו בארצות הברית במותג Roberts, כ־A&D ביפן וכ־Tensai במערב אירופה. בתחילת שנות התשעים הוגבל שיווק מוצרי האודיו של החברה אך ורק לשווקים בארצות הברית ובמערב אירופה.
בשנת 1984 הקימה החברה חטיבה חדשה בשם Akai Electronic Musical Instruments Corporation או Akai Professional שפתחה ויצרה מכשירים אלקטרוניים בשם שיצרה, בין השאר, דוגמים אלקטרוניים ( samplers) ומערכות רב-ערוציות לאולפני הקלטה.
בשנת 2004 נרכשה החברה על ידי Grande Group שחילצה את החברה מפשיטת רגל.
באותה שנה נמכרה חטיבת Akai Professional Musical Instrument לג'ק אודונל מארצות הברית, הבעלים של חברת Numark ולחברת מוצרי האודיו corporation Alesis. כל מהמוצרים של חברות אלה משווקים כיום תחת המותג Numark Industries.
בתחילת 2003 החל שיווק מחודש של מוצרי צריכה אלקטרוניים תחת המותג AKAI שיוצרו על ידי חברת Samson את מוצרי AKAI מיבאת לארץ קבוצת "המילטון".
ויקטור יעקובסון
ד"ר ויקטור (אביגדור) יעקבסון (ברוסית: Якобсон, Авигдор (Виктор Исаакович); 1869 סימפרופול, חצי האי קרים, האימפריה הרוסית – 23 באוגוסט 1934, ברן, שווייץ) היה מנהיג ודיפלומט ציוני ובנקאי, מראשי ציונות רוסיה, כיהן בתפקידים בכירים בהסתדרות הציונית. כימאי בהשכלתו. תמך בתנועה הלאומית הערבית מתוך רצון לראות את הציונות משתלבת באמנסיפציה הערבית ובתחיית הלבנט.
קורות חיים
יעקובסון נולד בסימפרופול שבחצי האי קרים, בדרום האימפריה הרוסית. בנעוריו הצטרף לתנועת חיבת ציון. למד כימיה באוניברסיטת ברן ובברלין וקיבל תואר דוקטור. בברלין היה לאחד ממייסדי "אגודת הסטודנטים הציונים בברלין", יחד עם ליאו מוצקין, שמריהו לוין, נחמן סירקין ויוסף לוריא. משנת 1899 היה חבר בוועד הפועל הציוני וראש "לשכת המידע" הציונית ברוסיה. בעת הפולמוס על תוכנית אוגנדה היה בין ציוני ציון והתנגד בתוקף להקמת מדינה יהודית במקום אחר מאשר בארץ ישראל.
בשנים 1911–1920 היה חבר ההנהלה הציונית. בניגוד לדעת רבים, תמך יעקובסון בתנועה הלאומית הערבית מתוך ראייה לפיה יכולה התנועה הלאומית היהודית להשתלב ברוח המהפכנות, הקידמה והבנייה מחדש של הארץ על בסיס שוויוני בין יהודים לערבים. בשנת 1913 הוזמן והשתתף כציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון בפריז.
בימי מלחמת העולם הראשונה ניהל את משרד ההסתדרות הציונית בקופנהגן והטיף לתנועה הציונית לנקוט בנייטרליות. לאחר המלחמה עבר ללונדון כחלק מקבוצת מנהיגי התנועה הציונית שעברו לשם. היה ממארגני הוועידה הציונית של 1919 והשתתף בכינוסים של 26 בפברואר ו-1 ביולי 1919. לאחר מכן עבר לברלין, היה חבר הוועד הפועל הציוני המצומצם שישב בברלין וכיהן בשורת תפקידים בהסתדרות הציונית, בהם נציג התנועה ליד מטה חבר הלאומים בפריז ולאחר מכן בז'נבה.
בשנת 1929, לפני מאורעות תרפ"ט, הציע יעקובסון, שהיה אז דיפלומט בכיר המקורב לחיים ויצמן, לחלק את ארץ ישראל לקנטונים יהודיים וערביים, ובסוף תהליך שיימשך כ-15 שנים, במהלכן יש לכוון את ההתיישבות היהודית כך שייווצרו ריכוזים בעלי רוב לאומי, תוקם מדינת קנטונים מאוחדת בנוסח שווייץ. תוכניתו של יעקובסון הכניסה לחשיבה המדינית הציונית את המונח "קנטון לאומי", אולם היא לא עלתה לדיון במוסדות הציוניים. בשנת 1932 הוא נטש את רעיון הקנטוניזציה. הוא הגיע למסקנה כי יש לחתור לריבונות יהודית בחלק מארץ ישראל והכין תוכנית מפורטת לחלוקת הארץ. הוא היה הנציג הציוני הראשון שהעלה את רעיון תוכנית החלוקה של ארץ ישראל.
בשנים 1933–1934 שוב היה חבר ההנהלה הציונית.
יעקובסון נפטר ב-23 באוגוסט 1934 בברן, בעת שהיה בדרכו לקונגרס בז'נבה. נקבר בבית העלמין היהודי בז'נווה.
ויליאם פוג
ויליאם ריד פוג (באנגלית: William Reid Pogue; 23 בינואר 1930 – 3 במרץ 2014) היה אסטרונאוט אמריקאי, טייס קרב וטייס ניסוי בחיל האוויר של ארצות הברית, מורה, נואם וסופר. השתתף במשימת סקיילאב 4, במסגרתה שהה בחלל במצטבר 84 יום, שהיה שיא לאותו זמן. במהלך משימת סקיילאב 4 היה מעורב בשביתה הראשונה בחלל.
בצעירותו
פוג נולד ב-23 בינואר 1930, באוקמה, אוקלהומה לאלכס וואליס פוג ומרגרט פרנסס (מקדואל). הייתה לו אחות גדולה, מרגרט, שנפטרה ב-2012. פוג היה ממוצא אידיאני, משבט הצ'וקטאו. פוג למד בביסודי ובתיכון בסנד ספריגס אוקלהומה. הוא היה בצופים האמריקאיים והגיע לדרגה שנייה.
בשנת 1951 פוג קיבל תואר ראשון בחינוך והוראה מהאוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה. הוא השלים תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת המדינה של אוקלהומה ב-1960. בשנת 1974 הוענק לו תואר כבוד דוקטורט לשם כבוד במדע מהאוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה.
בחיל האוויר
פוג נמשך לטיסה עוד מגיל צעיר, והטיס מטוס לראשונה עוד כשהיה בתיכון. הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ב-1951 וקיבל את הדרגה ב-1952. פוג שירת בחיל האוויר החמישי של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, בין השנים 1953–1954, במהלכם הוא השלים סבב לחימה במטוסי קרב כאשר טס למעלה מ-40 משימות קרביות. בין השנים 1955-1957, הוא היה חלק מטייסת האליטה .
פוג היה בעל ניסיון בטיסה של למעלה מ-50 סוגים של מטוסים אמריקאים ובריטים והיה מוסמך כמדריך טיסה אזרחי. כמו כן, בין השנים 1960-1963 שימש פוג מרצה בכיר במחלקה למתמטיקה של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית בקולורדו ספרינגס, קולורדו. בספטמבר 1965, פוג סיים סבב של שנתיים כטייס ניסוי בתוכנית החלפה שבו הוא טס בחיל האוויר המלכותי הבריטי, לאחר שסיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי המלכותי  בפארנבורו אנגליה.
באוקטובר 1965, פול היה קולונל, ומדריך בבית הספר לטייסי ניסוי U.S. Air Force Test Pilot School. בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. הוא נבחר כאסטרונאוט ב-1966.
פוג צבר למעלה מ-7200 שעות טיסה, כולל 4,200 שעות במטוס סילון ו-2,017 שעות טיסה בחלל.
ב-1975, פוג פרש מחיל-האוויר האמריקאי.
בנאס"א
פוג ניסה לראשונה להתקבל לנאס"א ב-1962 אבל נדחה כי לא היה לו מספיק שעות טיסה. הוא הצליח להתקבל והיה אחד מתשע עשרה האסטרונאוטים שנבחרו על ידי נאס"א בקבוצת האסטרונאוטים 5 עבור תוכנית אפולו באפריל 1966.
הוא היה חלק מצוות התמיכה הקרקעי עבור משימות אפולו 7, אפולו 11 ואפולו 14. כמו כן היה מתוכנן להיות אחראי על תא הפיקוד של משימת אפולו 19. כאשר המשימה בוטלה, הוא הועבר, יחד עם טייס רכב הנחיתה הירחי של אפולו 19, הטייס ג'רלד קאר, לתוכנית תחנת החלל סקיילאב.
סקיילאב 4
המשימה התחילה ברגל שמאל כאשר הצוות ניסה להסתיר את מחלת הטיסה של פוג מרופאי המשימה. בקרי המשימה גילו את העובדה הזו לאחר שהם הורידו את ההקלטות הקוליות וגילו שיחה בה האסטרונאוטים התלבטו אם לזרוק את שקית ההקאה או לשמור אותה בשביל הרופאים לאחר הנחיתה. האחראי על משרד האסטרונאוטים, אלן שפרד נזף בהם ואמר שהם "ביצעו טעות שיפוט חמורה".
כיוון שהצוות היה בטיסתו הראשונה לחלל, הוא היה פחות מנוסה מהצוות הקודם, והיה לו קשה להסתגל לאותה רמה של עומס פעילות כמו קודמיהם. משימתם הראשונה הייתה לפרוק ולאחסן את אלפי הפריטים הנדרשים למשימה במהלך השהות הממושכת בחלל. המשימה הייתה עמוסה וקשה, בעיקר כי פוג לא היה יכול לבצע חלק ממטלותיו כיוון שהוא לא הרגיש טוב. הפעלת התחנה והשמשתה לחיים בתחנה הכתיבה רצף פעולות ארוך ועמוס, והצוות מצא את עצמו במהירה מפגר מאחורי לוח הזמנים המשוער, עייף ומתוסכל. חלק מתהליך הפעלת ושימוש התחנה נעשה לא נכון, בזמן שהצוות ביצע משימות אליהן הוא לא התאמן כיאות.
בסביבות חג ההודיה, גיבסון, ופוג ביצעו הליכת חלל במשך 6 וחצי שעות. במהלך הליכת החלל הם פרסו ניסויים, החליפו סרט צילום בטלסקופ המותקן על התחנה וצופה בשמש, והחזירו לשימוש אנטנה שהתקלקלה במשימה הקודמת. אנשי הצוות דיווחו כי האוכל היה טוב, אבל מעט תפל. עם זאת, הכמות וסוג המזון היו תחת משטר דיאטה קפדני. הצוות העדיף שהיה אפשר להשתמש בעוד תבלינים כדי לשפר את טעמו של האוכל, (השימוש במלח היה מוגבל בגלל מטרות רפואיות) בשלב זה של המשימה השלישית הממושכת המטבח של נאס"א סיפק תבלינים בצורה נוזלית כיוון שבמשימה הקודמת גרגירי המלח והפלפל היוו "זיהום אוויר" בתחנה.
ככל שמשימת סקיילאב התקדמה, האסטרונאוטים התלוננו כי עומס העבודה גדול מדי, בעוד בקרי תחנת הקרקע התלוננו שהם לא עומדים בקצב העבודה הרצוי. בתחקירים שבוצעו לאחר מכן, נקבע שאחד מהגורמים לתחושת העומס של האסטרונאוטים הייתה תוספת של מספר רב של משימות חדשות, אשר הוספו ללא אימון לגביהן לפני השיגור, או ללא הדרכה מספקת, וכן משימות שדרשו חיפוש של ציוד אשר לא הושאר במקומו הנכון בתחנה. יום המשימה התשיעי היה היום הראשון שבו הצוות קיבל יום מנוחה, והם נחשבו כמפגרים מאוחרי הלו"ז.
עומס העבודה היה זהה למשימת סקיילאב 3, אולם השוואת ההתקדמות הייתה מול המשימות הקודמות שהיו עם צוותים מנוסים בחלל. והקצב הנדרש היה זהה לקצב שהצוותים הקודמים הספיקו לקראת סיום המשימות שלהם, כאשר כבר צברו ניסיון. הצוות הביע "חוסר רצון" להשלים את המשימות בימי המנוחה שלהם, וחלק מהצוות הקרקעי חשש כי הוא מראה סימנים של דיכאון.
ב-25 בדצמבר (חג המולד) פוג וקאר ביצעו הליכת חלל נוספת, שנמשכה 7 שעות ודקה.
ב-28 לחודש הצוות ביצע שביתה איטלקית, כיבה את כל התקשורת מול הקרקע וביצע יום חופשי ללא מטלות. גיבסון בילה ליד טלסקופ השמש, קאר ופוג בילו בתצפיות על כדור הארץ.
ב-31 בדצמבר בוצעה שיחת ועידה בין הקרקע לאסטרונאוטים כדי להפיג את תחושת התסכול, אשר הוביל לשינוי בעומס העבודה ובלוחות הזמנים. הוסכם כי לאסטרונאוטים מגיע זמן מנוחה לפני ואחרי תקופת השינה, וגם זמן לביצוע אימון גופני ממושך. עם סיום המשימה, התברר שהצוות הצליח להשלים אפילו יותר ממה שתוכנן במקור.
במהלך משימת סקיילאב 4 הצוות ביצע בהצלחה 56 ניסויים, 26 הדגמות מדעיות, ו-1,214 הקפות של כדור הארץ. כמו כן הם השלימו 338 שעות תצפית על השמש בטלסקופ אפולו שהרכיבו בתחנה.
לאור מהלך המשימה, אף אחד מהאסטרונאוטים לא שב לחלל, וכל אחד מהם פרש מנאס"א לפני השיגור הראשון של מעבורת החלל.