cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוחמה הררית
איטליה
באיטליה, רוב הגבול הצפוני של המדינה שוכן למרגלות רכס הרי האלפים, בנוסף לחלקים הרריים רבים במדינה, כך שבצבא האיטלקי ישנה מסורת ותיקה של לוחמה הררית. הלוחמים ההרריים באיטליה נקראים 'אלפיני' (Alpini; ביחיד 'אלפינו'), יחידות ראשונות של כוחות אלו נוסדו בשנת 1872 כדי להגן על הגבול הצפוני. חיילים אלו מזוהים עם סמל 'הלהבה הירוקה' והם עונדים נוצת מצנפת בצבע שחור. מעבר לאלפיני, גם הברסליארי הוותיקים מהם מזוהים עם לוחמה הררית באיטליה וכיחידות חיל רגלים קל הם גם מאומנים בלוחמה הררית ואף לקחו חלק במערכות ההרריות לאורך ההיסטוריה.
כיום מרוכזים הכוחות האלפינים בשתי חטיבות: הבריגדה האלפינית יוליה והבריגדה האלפינית טאוריננסה, שתיהן תחת 'פיקוד הכוחות האלפינים'. בנוסף לשתי החטיבות, 'הרגימנט האלפיני המוצנח הרביעי' הוא רגימנט עצמאי הפועל לצדן ומאומן כיחידת כוחות מיוחדים בתקיפה מוטסת ולחימה בשטחים קשים (דומה ביכולותיו לריינג'רס של ארצות הברית).
ארצות הברית
בצבא ארצות הברית ניתן למנות במיוחד את הדיוויזיה ההררית העשירית בתור היחידה ההררית העיקרית של הצבא, לצד 'חטיבת חיל הרגלים ה-86' של המשמר הלאומי, שתיהן ממוקמות בצפון מערב ארצות הברית במדינת ניו יורק וניו אינגלנד בהתאמה.
לצד יחידות אלו, חלקים רבים בזרועות הכוחות המזוינים עוברים אימוני לוחמה הררית באחד מארבעה בסיסי אימונים ייעודיים; 'בית ספר לאימונים מבצעיים של כוחות מיוחדים בלוחמה הררית מתקדמת' (SFAMOS) בקולורדו, 'בית הספר ללוחמה הררית של הצבא' בורמונט, 'מרכז האימונים ללוחמה צפונית' (NWTC) באלסקה, ו-'מרכז האימונים ללוחמה הררית' של חיל הנחתים בקליפורניה.
גרמניה ואוסטריה
אוסטריה חולקת הרבה מהמורשת של הלוחמה ההררית עם גרמניה, מאז שלחמו האחת לצד השנייה במלחמת העולם הראשונה. גם בצבא האוסטרי צומצמו היחידות ההרריות לכדי חטיבה אחת; 'חטיבת הקלעים ה-6' (6th Jägerbrigade) אשר יושבת באינסברוק, מערב אוסטריה.
הודו
מאז עצמאותה של הודו נלחמו כוחות הצבא שלה במספר מערכות באזורים ההררים של צפון וצפון-מערב הודו, בהם מלחמת הודו–סין (1962) והמלחמה הקרגילית (1999 - כיום) עם פקיסטן, זאת לצד מספר קרבות ותקריות בעיקר לאורך הגבול המתוח עם פקיסטן. כתוצאה מכך, הודו מחזיקה כיום בצבאה את אחד מכוחות הלוחמה ההררית הגדולים בעולם עם 11 דיוויזיות (8 דיוויזיות הרריות, 2 דיוויזיות תקיפה הררית ודיוויזיית חיל רגלים אחת המאומנת ללוחמה הררית) והיא אולי בעלת היכולות והניסיון הרב ביותר בתחום זה.
צבא הודו מגייס רבים מהחיילים ליחידות אלו מהאזורים ההרריים בצפון הודו בהם מאזור אוטראקהאנד ועם הגורקה הנפאלי. משום הניסיון הרב של כ-50 שנים בלוחמה הררית בהודו, צבאות שונים בעולם עושים שימוש ביכולות ושיטות האימון שם.
ישראל
במהלך מלחמת יום הכיפורים והקרב על החרמון, הפנימו בפיקוד צה"ל את הצורך ביחידה מאומנת ללוחמה בשטחי החרמון, על היעדים האסטרטגים הרגישים שבשטחו. כתוצאה מכך, במהלך השנים הוקמה יחידת האלפיניסטים שכיום פועלת כיחידת מילואים של יוצאי יחידות מיוחדות ומתאמנת בעיקר במהלך חודשי החורף, כשתנאי מזג האוויר קשים יותר בחרמון. מלבד יחידת האלפיניסטים, יחידות מיוחדות נוספות ואף יחידות חיל רגלים בצה"ל עוברות אימוני לוחמה באזורים הרריים ובהם גם בחרמון.
בדומה ליחידות דומות בעולם, גם האימונים ההרריים בצה"ל כוללים שיטות הישרדות, הסוואה ולחימה בתנאים קשים, לצד עבודה עם כלים וציוד מיוחדים בתנאים הייחודיים.
צרפת
צרפת החלה להקים יחידות לוחמה הררית מהמחצית השנייה של המאה ה-19, בעיקר כתגובה לאיחוד איטליה והרצון להגן על הגבול ההררי אל מול חיילי האלפיני האיטלקים. בשנת 1888 הוקם 'קורפוס החיילים ההרריים' אשר אימן וסיפח אליו 12 מבין 31 גדודי הרובאים הקלים (Chasseurs à Pied; "ציידים\רובאים רגליים"), חיילי היחידות ההרריות קיבלו במהלך השנים את השם 'ציידים אלפיניים' (Chasseurs alpins; שאסור אלפאן). חיילים אלו מאופיינים בין היתר בענידה של כומתה רחבה המכונה 'טארט'.
כיום מאוגדות יחידות הלוחמה ההררית הצרפתיות לכדי 'חטיבת חיל הרגלים ההררי ה-27' (Brigade d'Infanterie de Montagne), אשר כוללת בתוכה את הגדוד השביעי, הגדוד ה-13 והגדוד ה-27. לצד אלו משרתות בכוחות המזוינים של צרפת יחידות הרריות נוספות: 'רגימנט הארטילריה ההררית ה-93', 'רגימנט השריון הקל ה-4', 'רגימנט ההנדסה ה-2' (לגיון הזרים) ושתי יחידות של הז'נדרמריה המוקדשות לחילוץ והצלה ומשימות שיטור.
שדרות רקולטוס
שדרת רקולטוס (בספרדית: Paseo de Recoletos) היא שדרה במרכז מדריד, בירת ספרד. למרות אורכה הקצר (מעט יותר מ-500 מטרים), השדרה היא אחת החשובות והמרכזיות בעיר, ומהווה חלק מהציר המחלק את מדריד מצפון לדרום, הנמשך דרומה מפלאסה דה סיבלס לאורך שדרת פראדו וצפונה מפלאסה דה קולון לאורך שדרת קסטיאנה.
היסטוריה
במקור הסתיימה השדרה בשער רקולטוס הישן, שער בארוק שהוקם ב-1756 על ידי המלך פרדיננד השישי ופורק ב-1863. במהלך המלחמה בחצי האי האיברי במסגרת המלחמות הנפוליאוניות, בוצר שער רקולטוס לצד שערים נוספים באזור, במטרה להדוף את צבאו של נפוליאון. ב-3 בדצמבר 1808, פיקד נפוליאון בעצמו על המתקפה על מדריד, במהלכה ניסו כוחותיו לפרוץ את שער רקולטוס במטרה להקיף את שער אלקלה. הכוחות הצרפתים הצליחו לפרוץ דרך פארק בואן רטירו ובכך איגפו את שערי רקולטוס, אלקלה ואטוצ'ה, והביאו לכניעתה של מדריד למחרת היום.
השדרה כיום
כיום שדרת רקולטוס היא מהרחובות החשובים במדריד, ולאורכה עוברים חמישה נתיבי נסיעה ונתיב אוטובוסים בכל כיוון, לצד אי תנועה קטן ומדרחוב גדול במרכז השדרה. לאורך המדרחוב פזורות בריכות מים, עמודים דוריים, פסלים, מזרקות, שעון שמש, עצים וצמחייה וכן מספר בתי קפה פופולריים.
מדי שנה מארחת השדרה מספר ירידים ובהם ספרים מיד שנייה, ספרים ישנים, עבודות יד ועוד. כמו כן, השדרה אירחה לאורך השנים מספר ירידים חד-פעמיים, וכן נערכות בה לעיתים תערוכות ומיצגי רחוב.
מבנים לאורך השדרה
אחד המבנים החשובים לאורך השדרה הוא בית טסורו (Casa del Tesoro), שנבנה בשנת 1568 לערך ובו שוכנים מאז שנת 1771 הספרייה הלאומית של ספרד ומוזיאון הארכאולוגיה הלאומי.
בהמשך השדרה שוכן ארמון המרקיז מסלמנקה, שנבנה בין השנים 1846 ו-1855 בסגנון הרנסאנס. בשנת 1876 הארמון נמכר לבנק היפוטקריו (Hipotecario) הארגנטינאי, אשר הקים בו את מטהו. בשנת 1991 נמכר המבנה לבנק BBVA הספרדי, וכיום הוא מקום מושבה של קרן BBVA של הבנק.
סמוך לפלסה דה סיבלס שוכן ארמון מלינארס (Palacio de Linares), שנבנה בשנת 1873 ושימש את המרקיז מלינארס. במהלך המאה ה-20 עבר המבנה מספר ידיים, עד שבשנת 1989 הוא עבר לבעלות משותפת של המכון לשיתוף פעולה עם אמריקה הדרומית, עיריית מדריד והקהילה האוטונומית של מדריד. החל משנת 1990 משמש המבנה כמטה "בית אמריקה", מוסד ממלכתי שמטרתו קידום נושאים כלכליים, מדיניים, מדעיים, טכנולוגיים ותרבותיים באמריקה הלטינית.
אליהו אוסטשינסקי
אליהו אוסטשינסקי (חשוון תרל"א, 1870 –י"ב בתמוז תשי"א, 16 ביולי 1951) היה איש העלייה הראשונה, ממתיישבי ראשון לציון, פתח תקווה וכפר סבא. כיהן כראש המועצה הראשון של כפר סבא. אחיו של שמואל אוסטשינסקי, ראש ועד מועצת ראשון לציון, ואביו של אליקום אוסטשינסקי, ראש המועצה הראשון שלה.
ביוגרפיה
נולד בשנת תרל"א (1870) בכפר אוסטשין שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, ברוסיה הלבנה) לאליקים גצל, שהיה מנהל אחוזות ובעל אחוזה בעצמו. בשנת תרנ"א (1891) עלה לארץ ישראל בעקבות אחיו הגדול שמואל, שעלה ב-1886. תחילה התיישב בראשון לציון, וכעבור זמן עבר לפתח תקווה. בשנת תרס"א (1901) נישא למרים (מארישה) בת אפרים גיסין, מראשוני פתח תקווה, ועבר להתיישב בה. היה מפעילי ועד 'כפר סבא' שפעל בשנים הראשונות בפתח תקווה.
קנה חלקת קרקע באדמות כפר סבא, ועם הקמת היישוב התיישב בכפר סבא והקים בה את ביתו. במשך שנים רבות שימש ראש הוועד במושבה. בשנת 1937 מונה לתפקיד ראש המועצה המקומית הראשונה, ושימש בתפקידו עד שנת 1939.
נפטר ב-16 ביולי 1951, נקבר בבית העלמין גני אסתר.
על שמו רחוב בכפר סבא; על שמו ועל שם אחיו שמואל נקרא רחוב האחים אוסטשינסקי בראשון לציון.
בנו, ד"ר אליקום אוסטשינסקי, כיהן כראש המועצה בראשון לציון וראש העירייה הראשון.
ארנה מונקצ'י
ד"ר ארנה משה מונקצ'י (בהונגרית: Munkácsi Ernő; 7 באוגוסט 1896, פאנצלצ'ה (Páncélcseh) טרנסילבניה – 1 בספטמבר 1950, בלטונפירד) היה עורך דין, סופר ואיש ציבור יהודי-הונגרי, ניצול שואה. היה פעיל שנים רבות, כולל בתקופת שואת יהודי הונגריה בהנהלת הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ידוע בזכות ספרו "איך זה קרה?".
ביוגרפיה
ארנה מונקצ'י נולד בעיירה פאנצלצ'ה (Páncélcseh) טרנסילבניה ב-7 באוגוסט 1896. הוריו היו הבלשן ברנט מונקצ'י ופאולה לבית יקובי. הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
פעילותו הציבורית
ב-1921 התמנה למזכיר הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ב-1923 נתמנה ליועץ המשפטי של הארגון והחל מ-1930 שימש כמזכיר הכללי. מ-1935 שימש גם כמזכיר הכללי של המשרד הארצי של יהודי הונגריה. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה אולץ מונקצ'י, כמו רבים מהנהלת הארגון, לשמש כמזכיר מועצת היהודים שהוקמה בפקודת השלטונות הנאציים ב-22 במרץ 1944. הוא היה מזכיר עמותת המוזיאון היהודי של בודפשט עם הקמתו של המוזיאון ב-1931. ומשנת 1934 עד 1942 שימש כמנהלו. אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 קבעה ועדת האימות של הקהילה היהודית, לאור העובדה שעזב את תפקידו בתקופת הכיבוש הגרמני, אותו לא מילא במשך חודשים, כי אינו כשיר לתפקיד הנהגה. אולם "בית המשפט העממי", כפורום לערעורים, טיהר ושיקם את שמו באותה שנה, תוך התחשבות בכך שבקיץ 1944 חשף לראשונה את זוועות גירושי היהודים למחנות הריכוז בעלון מחתרתי בלתי חוקי.
פעילותו העיתונאית והספרותית
מאמרים משלו התפרסמו בעיתונות היהודית ההונגרית, בשבועון היהודי "שוויון" (Egyenlőség) ובירחון "עבר ועתיד".
מאמרים משלו בתחומי המשפט והכלכלה התפרסמו בתקופונים מקצועיים ובעיתונות הכללית, ביניהם העיתון בשפה הגרמנית פסטר לויד. היה מעורכי הלקסיקון יהודי הונגרי.
מספריו
כולם בהונגרית:
"איך זה קרה?"
מונקצ'י ידוע בעיקר בזכות המֶמוּאָר בשם "איך זה קרה?" (בהונגרית Hogyan történt?). ספר בו תיאר את השתלשלות האירועים במהלך שואת יהודי הונגריה, זאת על סמך מסמכי המועצה היהודית שהצליח להציל. מונקצ'י פרסם את הממואר כבר בתחילת 1946 בשבועון אוי אלט (Uj Elet-חיים חדשים). הספר יצא בתחילת 1947. ב-2018 יצא התרגום האנגלי של הספר, בהוצאה של אוניברסיטת מקגיל ואוניברסיטת קוינס
הספר עוסק בשואת יהודי הונגריה בתקופה הקריטית שלאחר השתלטות גרמניה הנאצית על הונגריה, כפי שהיא משתקפת במסמכי "הנהגת יהודי הונגריה". התיאור מתחיל עם הכיבוש הגרמני ב-19 במרץ 1944 ומסתיים ב-16 באוקטובר 1944 עם הדחת עוצר הונגריה מיקלוש הורטי ותחילת שלטון מפלגת צלב החץ.
הספר מהווה מקור חשוב לחקר התנהגות הנהגת יהודי הונגריה באותה תקופה נוראה של שנת 1944. חוקרים רבים הסתמכו על הספר. ביניהם פרופסור ברהם.
עונת 1912/1913 בפוטבול ליג
הליגה כללה 20 קבוצות. דרבי קאונטי וצ'לסי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
סנדרלנד זכתה באליפות בפעם החמישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו נוטס קאונטי וווליץ' ארסנל. במקומן לליגה הבכירה עלו פרסטון נורת' אנד וברנלי.
אודי כגן
אודי כגן (נולד ב-8 ביוני 1981) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי, שחקן, עורך וידאו ומוזיקאי ישראלי. כגן נודע בזכות השתתפותו בסדרה "משיח", בתוכנית "ארץ נהדרת" ובמופעי הסטנדאפ שלו.
ביוגרפיה
כגן נולד וגדל ברמת השרון כבן זקונים ליוסי וחניתה ולו אח גדול בשם נדב. אביו היה הבעלים של אולם השמחות "בית המהנדס" ברחוב דיזנגוף, ובראיונות סיפר כי הדמויות שפגש באולם השמחות היוו עבורו מאוחר יותר השראה לדמותו של משיח.
בלימודיו בתיכון אלון למד במגמת התיאטרון ופגש בדנה פוליג, לימים שותפתו ליצירה. הוא פרש מהתיכון לאחר תחילת כיתה י' וניגש לאחר מכן למבחני קבלה בבית הספר למוזיקה "רימון", והחל ללמוד שם בשנה שלאחר מכן, אולם אחרי חודשיים עזב את רימון והחל לעבוד במקביל בלילות כעוזר די.ג'יי, עד לגיוסו לצה"ל בשנת 1999.
לאחר גיוסו לצה"ל כגן רצה להמשיך בדרכו של אחיו הגדול ולהתגייס ליחידת עוקץ אך לבסוף גויס לחטיבת הצנחנים. הוא עבר את המיונים ליחידות המיוחדות של החטיבה והצטרף לסיירת צנחנים אך לקראת סיום המסלול פנה אל מח"ט הצנחנים, ולבקשתו הועבר לבסוף ליחידת עוקץ, ועם סיום הכשרתו הצטרף לצוות הלוחמים הראשון שנכנס לרמאללה במסגרת מבצע "חומת מגן". כגן וכלבו איתרו במהלך המבצע מטענים ואמל"ח רב והשתתפו בכמה מקרבותיו הקשים. בראיון שנערך עמו ב-2017 כגן סיפר שעם סיום שירותו הצבאי החל להתמודד עם השלכות המבצע ומצבו הנפשי התערער, והוא אובחן כלוקה בהלם קרב ופוסט טראומה והחל בטיפול פסיכולוגי שנמשך שנים ארוכות.
לאחר שאיציק סעידיאן, הלום קרב פוסט טראומטי הצית עצמו מול אגף השיקום, כגן ביצע את המערכון "ונזכור (כמעט) את כולם" בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת".
קריירה מוזיקלית
בשנת 2004 פגש במפיק צרפתי ששמע את שיריו במקרה דרך מרפסת ביתו. המפיק החתים את כגן על חוזה, והשניים הקליטו את אלבומו הראשון בפריז תחת השם "Tears and Candies" ("דמעות וממתקים"). בשנת 2005 עבר כגן להתגורר בפריז והחל לעבוד על אלבום נוסף. באותה שנה השתתף בכתיבת פסקול לסרט האימה הצרפתי "Frontier(s)" של הבמאי Xavier Gens.
בתחילת 2006 החליט לבטל את המשך חוזיו עם חברת ההפקה הצרפתית, וחזר לישראל. באותה שנה הקליט באופן עצמאי אלבום בשם "The Secret Laments" ("ההספדים הסודיים"), אסופת מכתבי פרידה מחבריו שנפלו במהלך שירותם הצבאי, אך לבסוף גנז אותו.
המעבר לטלוויזיה
לאחר חזרתו לישראל, בשנת 2007 נרשם ללימודי קולנוע בבית הספר מנשר לאמנות בתל אביב. במהלך לימודיו החל לכתוב ב-2013 סדרת טלוויזיה בשם "סימני נשיכה" – דרמה המגוללת את סיפורה של יחידת כלבנים במבצע "חומת מגן". המפיקים חיים ואסתי מקלברג מחברת "תותים הפקות", גילו עניין בפרויקט ולקחו את כגן תחת חסותם. כגן יצר קשר עם חברתו לתיכון דנה פוליג והשניים החלו לכתוב את התסריטים עבור חברת yes הטלוויזיה בלוויין. לאחר תקופת הפיתוח החליטה חברת yes שלא להפיק את "סימני נשיכה".
משיח
בתחילת 2013 החליטו כגן ופוליג להפיק את "משיח" כסדרת אינטרנט באופן עצמאי. הם חברו ליובל נטר ועמית איצקר, חבריהם לספסל הלימודים במנשר לאמנות, ובמהלך סופשבוע אחד צילמו את שלושת הפרקים הראשונים של הסדרה. ב-4 באפריל 2013 עלה הפרק הראשון ב-YouTube, ותוך ימים ספורים זכה לעשרות אלפי צפיות והפך לתופעת רשת ויראלית. במרוצת השנה שלאחר מכן עלו שבעה פרקים נוספים של הסדרה, שזכו למאות אלפי צפיות.
מתחילת שנת 2015 עד שנת 2020 השתמשה חברת סלקום בדמותו של משיח עבור קמפיין "סלקום tv" בטלוויזיה ובאינטרנט.
בתחילת שנת 2016 החלו כגן ופוליג להפיק את סדרת הטלוויזיה "משיח" עבור הזכיינית קשת. הסדרה צולמה והופקה על ידי סלקום tv בסוף שנת 2016 ויצאה לאקרנים בחודש יוני 2018. בשלהי 2018 ותחילת 2019 צולמה העונה השנייה וב-2020 עלתה ב"סלקום TV".
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 זכה אודי כגן בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר בסדרה הקומית" על משחקו ב"משיח".
ארץ נהדרת
בשנה שאחריה הצטרף כגן אל צוות התוכנית כשחקן קבוע, וגילם חיקויים ודמויות פיקטיביות, ביניהם: דוד ביטן, דונלד טראמפ, אייל שני, אדיר מילר, מנחם הורוביץ, רוני דניאל, שלמה ארצי ועוד. זמן קצר לאחר סיום העונה ה-15 פרש מהתוכנית, וחזר למערכון אחד בלבד בעונה ה-16 בדמותו של דוד ביטן.
עם תחילת העונה ה-17 של "ארץ נהדרת" כגן חזר לתוכנית בתפקיד קבוע, ועזב בשנית בטרם עליית העונה ה-18, אך במהלך העונה ה-18 שב כגן לארץ נהדרת.
בעונה ה-19 שב כגן לארץ נהדרת, ועזב בסופה.
בעונה ה-20 שב לשתי הופעות אורח בתור דוד ביטן.
בשנת 2021 גילם כגן את דמותו של "נדיר אקרמן" יזם הייטק בחברת WEBOS אשר מציג באופן הומוריסטי את ההייטק הישראלי, מערכונים אלו זכו לפופולריות רבה.
תפקידים נוספים בטלוויזיה
בשנת 2015 לוהק לגלם את דמותו של עמי זינגר בסדרת הדרמה הקומית "החדש של עומרי גורדון", בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה החל כגן לשחק גם בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים "אלישע", בתפקיד מנצורה, בעל הקפיטריה של בית ספר וחברו הטוב של אלישע.
כמו כן החל להשתתף בפאנל של "גב האומה" ששודרה בערוץ 10.
מינואר 2021 כגן מנחה את התוכנית "קארפול קריוקי" שמשודרת בכאן 11. באותו חודש החליף כגן את שני כהן בתפקיד הפרזנטור של חברת הביטוח 9, לימים 9,000,000.
מופע סטנד-אפ
בשנת 2016 החל כגן להופיע כסטנדאפיסט במופע שכתב עם שותפתו ליצירה דנה פוליג. המופע מבוסס על סיפורים מחייו של כגן ואינו כולל חיקויים ודמויות, והוא משלב בין היתר שירה ונגינה על פסנתר.
בשנת 2022 יצא עם סדרה של 25 הופעות סטנדאפ במקומות שונים ברחבי הארץ, בתוך ארבעה חודשים.
חיים אישיים
כגן נשוי ואב לשלושה ילדים.
מתגורר בפרדס חנה.
עאידה
עאידה (בערבית: مخيم عايده) הוא מחנה פליטים פלסטינים מצפון לבית לחם, בסמוך לקבר רחל.
היסטוריה
מחנה הפליטים הוקם בשנת 1950 לפליטים מאזור ירושלים וחברון.
במהלך האינתיפאדה השנייה, שימש המחנה כאחד ממקורות הירי על גילה. במרץ 2002, נכנסו כוחות צה"ל למחנה וכדי להימנע ממטענים בדרכים פרצו דרכים במעבר בין קירות הבתים. לכניסה למחנה נלוו עיתונאים, שתיעדו מקרה בו אשה נהרגה בשוגג במהלך הפריצה לביתה.
בשנת 2009 ביקר האפיפיור במחנה ותרם לו 70,000 אירו.
בשנים 2013–2015 אירעו עימותים רבים בקרבת המחנה עם כוחות משמר הגבול בקבר רחל. בסוף אוקטובר 2015 איים שוטר מג"ב על תושבי המחנה "נירה עליכם גז עד שתמותו" אם לא יפסקו הפרות הסדר במחנה.
אופנת מלכת היופי
מדי שנה המועמדות בתחרות מלכת היופי של ישראל לבושות במהלך הופעתן בבימת התחרות בביגוד של מיטב המעצבים ורשתות האופנה המובילות בישראל.
מדי שנה יש לתחרות מעצב אופנה ראשי המעצב למתמודדות את שמלות הערב, איתן הן מופיעות בתחרות, וכמו כן מעצב את הביגוד גם למנחת התחרות. מעצב זה בדרך כלל גם מעצב לזוכות במקומות הראשונים את השמלות איתן הן מופיעות כשהן מייצגות את ישראל בתחרויות יופי בינלאומיות כמו מיס תבל ומיס עולם, בתחרויות אלה ישנו פרס על "התלבושת הלאומית הטובה ביותר" וב-1963 ישראל זכתה בתואר זה במיס תבל.
בין המעצבים שהיוו את המעצבים הראשיים של התחרות נמנים בין היתר גלית לוי ודני מזרחי, שגם לקחו חלק בשיפוט בתחרות. ב-2001 עלו המועמדות לתחרות לבמה עם שרשרת שבה הכיתוב "גלית" על שם המעצבת.
שמלה שזכתה לסיקור בינלאומי היא השמלה אותה לבשה לינור אברג'יל בתחרות מיס עולם הנקראה "שמלת השלום" עם דמויותיהן של יצחק רבין וביל קלינטון, עוד שמלה שזכתה לסיקור בינלאומי היא השמלה אותה לבשה אילנית לוי בתחרות מיס תבל שגם אותה עיצבה לוי אשר הייתה בצבעי הסוואה כללה וסט חסין כדורים (אפוד מגן) משובץ ביהלומים ופנינים. ב-2002 הופיעה מלכת היופי ימית הר נוי במיס תבל עם שמלה עליה מעוצבת המפה של ישראל עם דגל המדינה.
מתוך רבים אחד
"מִתּוֹךְ רַבִּים אֶחָד" (בלטינית: E pluribus unum) הוא מוטו לאומי אמריקני המופיע על החותם הגדול של ארצות הברית. במקור הייתה משמעותו כי מתוך מדינות רבות נוצרה אומה אחת, וכיום מוסיפים לכך את הפרשנות שמתוך עמים, גזעים, דתות ומוצאים שונים נוצר עם אחד, או אומה אחת, פירוש אשר מייחס לאומה האמריקנית תכונות של כור היתוך. מוטו זה מעולם לא קיבל מעמד רשמי בחקיקה, והוא נחשב למוטו בלתי רשמי של ארצות הברית עד 1956, עת נחקק חוק שקבע כי "באל נשים מבטחנו" הוא המוטו הלאומי.
"מתוך רבים אחד" הוצע בשנת 1776 על ידי פייר יוג'ין די סימיטייר לוועדה שהופקדה על פיתוח החותם הגדול. באותה העת, עת מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הופיע הביטוי על עמוד השער של כתב עת פופולרי, "The Gentleman's Magazine", אשר אסף מאמרים ממקורות שונים לכדי כתב עת אחד. הביטוי גם דומה לתרגום הלטיני של הפרגמנט העשירי של הרקליטוס: "האחד עשוי מכל הדברים, וכל הדברים נוצרים מן האחד", וכן לביטוי שבו השתמש אוגוסטינוס בספרו, "וידויים". הביטוי מופיע על צד הפנים של החותם הגדול, כמו גם על חותם נשיא ארצות הברית, חותם הסנאט של ארצות הברית וכיוצא באלה.
המטבעות הראשונים שעליהם הוטבע הביטוי "מתוך רבים אחד" הוטבעו ב-1786 בניו ג'רזי. בתקופה זו התבצעה הנפקת המטבעות בכל מדינה בנפרד, וגם במסצ'וסטס הוטבעו מטבעות עם כיתוב זה. ב-1795 הוא הופיע לראשונה על מטבע אמריקני של חצי איגל, אשר הציג את המאפיינים של החותם הגדול. כיום הביטוי מופיע על רוב המטבעות ושטרות הכסף האמריקניים.
יחסי אזרבייג'ן–קטר
יחסי אזרבייג'ן–קטר הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין מדינת קטר. קטר מסכימה עם אזרבייג'ן בסכסוך הארמני-אזרי אך לא נמנעת ממיסוד יחסים דיפלומטיים טובים וענפים עם האחרונה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין מדינת קטר כוננו ב-14 בספטמבר בשנת 1994, זמן קצר לאחר הירגעות הקרבות עם ארמניה על נגורנו קרבאך, שטח שדה יורה הוא שלה, אבל דה פקטו הוא בשליטה צבאית ארמנית. שתי השגרירויות של שתי המדינות אחת אצל השנייה נפתחו בשנת 2007 שתיהן. בין המדינות נחתמו הסכמים רבים בעיקר בתחומי הכלכלה והתרבות.
יחסים תיירותיים
במהלך פגישה של ארגון ה-QCCI דנו על פיתוח התיירות שבין אזרבייג'ן לקטר, המפגש נערך במעמד שר התרבות והתיירות האזרי עבולפאס גרייב וסמנכ"ל הארגון מוחמד בן אחמד בן טוואר, הרי הוא מקטר. שר התרבות והתיירות הבטיח כי אזרבייג'ן תקדם יחסיה עם קטר באמצעות תיירות ותשמח לעזור לקטר במגוון תחומים וענפים. השר הוסיף כי ארצו רואה חשיבות רבה ביחסיה עם מדינת קטר, וקרא לאנשי עסקים ותיירים לנהור לאזרבייג'ן ולהכיר את התרבות האזרית. מצדו, סגן הנשיא ארגון ה-QCCI הדגיש וחזר על דבר השר והוסיף הוא כי קטר מוכנה לבחון את האפשרות שהציעה אזרבייג'ן וסיכוי גדול שתסכים לה.
המאפיה האמריקאית
המאפיה האמריקאית (מאנגלית: The American Mafia; המכונה גם המאפיה האיטלקית-אמריקאית) היא מאפיה ואגודת סתרים, העוסקת בפשע מאורגן בה חברים לרוב אמריקאים ממוצא איטלקי, ונחשבת אחד מארגוני הפשע המפותחים והגדולים בעולם. הארגון שואב ומשתייך למאפיה הסיציליאנית ולעיתים מכונה, בדומה לארגון האב, קוזה נוסטרה (איטלקית: Cosa Nostra, מילולית: "הדבר שלנו") הן על ידי חבריו והן על ידי רשויות אכיפת החוק בארצות הברית (שם הוא לרוב מקוצר ל-LCN, ראשי תיבות של La Cosa Nostra). הארגון הוקם בראשיתו בארצות הברית על ידי מהגרים מסיציליה, כענף ושלוחה של המאפיה הסיציליאנית. עם זאת, הארגון התפתח בהדרגה לישות נפרדת עצמאית חלקית מהמאפיה המקורית בסיציליה, ובסופו של דבר קלט מהגרים איטלקים שאינם מסיציליה וקבוצות פשע אמריקאיות איטלקיות נוספות, לדוגמה הענף האמריקאי של הקאמורה.
היחידה החשובה ביותר במבנה הארגוני של המאפיה מכונה "משפחה", שבראשה עומד ראש המשפחה, המכונה לעיתים דון. אך אין בכך כדי לומר שבהכרח מתקיים קשר משפחתי בין חברי המשפחה. ראשי חמש המשפחות של ארצות הברית נחשבים לדמויות החזקות ביותר בפשע המאורגן בארצות הברית.
המאפיה פעילה כיום בעיקר בצפון-מזרח ארצות הברית, עם הפעילות הנרחבת ביותר בניו יורק, פילדלפיה, ניו ג'רזי, באפלו וניו אינגלנד, ובאזורים בוסטון, פרובידנס והרטפורד. הארגון גם מחזיק בנוכחות כבדה מאוד בשיקגו ויש לו נוכחות משמעותית ועוצמתית באזורי מטרופולין אחרים במערב התיכון כמו קנזס סיטי, דטרויט, פיטסבורג, מילווקי, קליבלנד וסנט לואיס. מחוץ לאזורים אלה, המאפיה פעילה מאוד גם בפלורידה, לאס וגאס ולוס אנג'לס. משפחות מאפיה היו קיימות בעבר במידה רבה יותר וממשיכות להתקיים במידה פחותה בצפון מזרח פנסילבניה, דאלאס, דנבר, ניו אורלינס, רוצ'סטר, סן פרנסיסקו, סן חוזה, סיאטל וטמפה. בעוד שחלק ממשפחות הפשע האזוריות באזורים אלו כבר לא פעילות כארגוני פשע, יוצאי הארגון המשיכו לעסוק בפעילות פלילית שבסופו של דבר סופחה לארגוני פשע בקנה מידה ארצי. בשיאו של הארגון היו לפחות 26 ערים ברחבי ארצות הברית עם משפחות קוזה נוסטרה, וערים רבות נוספות ראו נוכחות של קבוצות דומות המקיימות קשר עם הארגון הראשי. ישנן חמש משפחות מאפיה ראשיות בניו יורק, הידועות כחמש המשפחות: משפחות גַמְבּינוֹ, לוּצֵ'זֶה, גֶ'נוֹבֶזֶה, בּוֹנָאנוֹ וקוֹלוֹמבּוֹ. חמש המשפחות שולטות במאפיה האמריקאית ודרכה בכלל הפשע המאורגן בארצות הברית זה מכבר. למשפחות טריטוריות נפרדות וכל משפחה פועלת באופן עצמאי, אך הפעילות ברמה הלאומית מתואמת ומפוקחת על ידי המועצה, גוף המורכב מהבוסים של כל אחת מהמשפחות החזקות. אף על פי שרוב הפעילויות של המאפיה אינן חוצות את גבולות צפון מזרח ארצות הברית ושיקגו, המשפחות ממשיכות לשלוט בפשע המאורגן בארצות הברית, למרות המספר ההולך וגדל של קבוצות פשע אחרות.
טרמינולוגיה
מקור המילה מאפיה (מאיטלקית: Mafia) נובע מהתואר הסיציליאני מאפיוּסוּ, מילה שמשמעותה רברבנות, יהירות או ביטחון עצמי מופרז. במאה ה-19 היא שימשה לתיאור אדם "חסר פחד", "בעל תושיה" או "גאה". הטייתה לנקבה היא מאפיוּסה ומשמעותה הייתה "מושכת" או "יפהפייה".
בצפון אמריקה המאפיה האיטלקית-אמריקאית נקראת לרוב "המאפיה" או The Mob. מכיוון שארגונים נוספים חולקים שמות אלו, שימוש בהם מחוץ להקשר עשוי לגרום לבלבול, השם "המאפיה" עשוי להתייחס גם למאפיה הסיציליאנית באופן ספציפי או לארגוני פשע איטלקיים באופן כללי (לדוגמה הקאמורה שאינה חלק מהמאפיה הסיציליאנית) וארגוני פשע נוספים, לדוגמה המאפיה הרוסית והמאפיה היהודית.
היסטוריה מוקדמת
הפרסום הראשון בדבר קיומו של ארגון פשע איטלקי בארצות הברית מגיע מעיתון ה"ניו אורלינס טיימס" שפורסם באביב 1969, שם נטען כי הרובע השני של העיר ניו אורלינס הוצף בפעילות של "רוצחים סיציליאנים ידועים לשמצה, מזייפי כספים ופורצים, שבחודש האחרון חברו למעיין שותפות כללית העוסקת בהפרעה לסדר הציבורי". מהגרים מדרום איטליה שהגיעו לעולם החדש נקלטו בעיקר בברזיל וארגנטינה, וניו אורלינס קלטה הגירה רבה משתי המדינות הדרום אמריקאיות.
ככה סתם
כָּכָה סְתָם הוא שיר של המשורר והפזמונאי ע. הלל, שהלחין סשה ארגוב וביצעה להקת הזמר התרנגולים.
השיר נכתב על בנו של יעקב בודו שהיה שובב במיוחד לתוכניתה השנייה של הלהקה לאור הצלחת תוכניתה הראשונה שנתיים קודם לכן. הרפרטואר המוזיקלי התחלק לנושאים שנקבעו על ידי הבמאית נעמי פולני ושיר זה השתייך לקטגוריית "שכונה".
המאפיה האמריקאית
היסטוריה מוקדמת
חבר המאפיה המוכר הראשון שפעל בארצות הברית היה ג'וזפה מורלו, שהיה ראש משפחת מורלו. הוא ושישה עבריינים סיציליאנים נוספים נמלטו מסיציליה לארצות הברית לאחר שרצחו אחת עשרה בעלי קרקעות עשירים, ומושל וסגן מושל של מחוז בסיציליה. הוא נעצר מאוחר יותר והוסגר חזרה למולדתו.
ככה סתם
בשנת 2019, בערב מחווה ללהקת התרנגולים, ביצע גם שלומי שבן גרסת כיסוי לשיר.
המאפיה האמריקאית
תקופת היובש
ב-16 בינואר 1919 החלה תקופת היובש בארצות הברית עם התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית שאסר את יצורם והפצתם של משקאות חריפים, אך הביקוש למשקאות אלו לא פחת. בעקבות כך נוצרה אווירה תרבותית סובלנית כלפי עברות כמו הברחה ומכירת מוצרים אסורים, אף בקרב המשטרה ופוליטיקאים עירוניים. אף על פי שאין קשר ישיר למעורבות המאפיה, שיעור הרצח בתקופת היובש עלה ביותר מ-40%, מ-6.8 רציחות ל-100,000 נפשות ל-9.7, ובתוך שלושת החודשים הראשונים שלאחר התיקון השמונה עשרה, נגנב ויסקי בעלות של כחצי מיליון דולר ממחסני הממשלה. הרווחים שניתן להפיק ממכירת והפצת אלכוהול היו שווים את הסיכון לעונש מצד הממשלה, שהתקשתה לאכוף את האיסור. גם כנופיות וגם פוליטיקאים עבריינים ראו בכך הזדמנות כלכלית והחלו לשלוח כמויות גדולות יותר של אלכוהול לערים בארצות הברית. רוב האלכוהול יובא מקנדה, מהקריביים, ומהמערב התיכון של ארצות הברית, שם יוצר במזקקות מחתרתיות. בתחילת שנות ה-20 בניטו מוסוליני עלה לשלטון באיטליה וכונן את המשטר הפשיסטי המדינה, ובעקבות כך גלי מהגרים ופליטים מאיטליה שטפו את הארצות הברית. מוסוליני תקף במיוחד את המאפיה ואגודות סתרים אחרות מכיוון שתפס את מנגנוני הארגון והפיקוח שלהם כ"מדינה בתוך מדינה". רוב המהגרים והפליטים מאיטליה הגיעו חסרי כל והתגוררו בשכונות מצוקה. כדרך להמלט מהעוני, מהגרים רבים בחרו להצטרף למאפיה האמריקאית.
ככה סתם
מילות השיר
השיר מתאר את חוויותיהם של חבורת ילדים שובבים ושעשועי הילדים שהם מבצעים בשכונה: צילצול בפעמון ובריחה, השפרצת מים על הספר, קיצוץ חמנייה בגינה, סינוור המורה והבהלת זוג בשדירה.
מבצע אגד
מבצע אגד הידוע גם בשם פעולת כונתילה או קרב כונתילה היה פעולת תגמול שערך צה"ל בליל 28 באוקטובר 1955 נגד המוצבים המצריים באזור כונתילה בסיני. במהלך הפעולה נהרגו 17 חיילי צבא מצרים ושני חיילי צה"ל.
ככה סתם
מילות השיר
הפזמון החוזר:
המאפיה האמריקאית
תקופת היובש
המאפיה ניצלה את חוקי היובש והחלה למכור אלכוהול בניגוד לחוק. הרווחים מהברחה ומכירה לא חוקית של אלכוהול עלו בהרבה על הרווחים שהופקו מענפי ההכנסה המסורתיים של המאפיה, שכללו גביית דמי חסות, סחיטה, הימורים וזנות, וככל שנמשך האיסור משפחות המאפיה הפכו לחזקות ועשירות יותר. פלגים שונים נלחמו אחד בשני על מונופול הסחר באלכוהול בשטחים שונים במדינה, כשהפלגים המנצחים גיבשו את השליטה שלהם בעולם התחתון והפכו ל"משפחת הפשע" של העיר או האזור. יצור האלכוהול הפך לתעשייה של ממש שדרשה מגוון רחב של חברי כנופיה מכל הלכי החיים, ביניהם עובדי יצור, עורכי דין, נהגי משאית, וגם חיילים לחסל מתחרים באמצעות איום או כוח. כנופיות חטפו זו את משלוחי האלכוהול אחת של השנייה, ואילצו את יריביהן לשלם דמי חסות כדי לעזוב את פעילותם בשקט, ושומרים חמושים ליוו כמעט תמיד את השיירות שסיפקו את המשקאות.
מבצע אגד
רקע
בהדרגה החל צבא מצרים לבסס את מערכות ההגנה שלו בסמוך לגבול. המצרים בנו כשבעה מוצבים מחופרים על מצוקי הצבחה וראס-סירם, ושיכנו גדוד חיילים סדירים אשר תוגבר בתותחים. המקום גם זכה לחיפוי מצד חיל האוויר המצרי. כדי להשלים את מערך ההגנה, פלשה מצרים לשטח הישראלי ממש, ובנתה את מוצב ההגנה "לילי" בתוך שטח ישראל. ישראל שלחה בקשות לממשלת מצרים לפנות את המוצבים, אולם המצרים התעלמו.
ב-26 באוקטובר כוח מצרי תקף את משטרת בארותיים. שוטר אחד נהרג, שלושה נפצעו ושניים נחטפו. היה זה הקש ששבר את גב הגמל, וממשלת ישראל החליטה להורות לרמטכ"ל משה דיין להגיב במהירות האפשרית על הפרת הסכם שביתת הנשק.
תוכניות
הכוח הישראלי הורכב מלוחמי גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, וכלל בסה"כ 200 איש. הם צוידו בנשק קל, ולא קיבלו חיפוי מתותחים או מרגמות. כמו כן החיילים קיבלו הוראה לא להסב נזק למבנה או לפגוע בבדואים באזור, אלא לקחת שבויים ותו-לא.
הקרב
הקרב עצמו נמשך בין 20 ל-25 דקות בלבד, אולם הוא נחשב למופת של התמדה, כוח רצון ודבקות במשימה. הכוח יצא מבסיסו ברכבים בליל 28 באוקטובר, אולם 15 ק"מ לפני היעד הם נתקלו במכשול לא עביר. בדרך כלל במקרה כזה המבצע מתבטל והכוחות חוזרים לבסיסם, אולם כוחות צה"ל בכל זאת ירדו מהרכבים ועשו את שארית הדרך רגלית. בשעה 1:00 הגיע הכוח אל היעד, ושם התפצל למספר ראשים. כוח אחד נתקל בסיור מצרי, וגירש אותו. לאחר מכן הסתער הכוח כולו על המבנה.
הכוחות המצריים היו ערניים ובכוננות מלאה, והשיבו אש עקשנית. רק לאחר שכוחות צה"ל פגעו בקני המקלעים בצריחים, הם הצליחו לפרוץ למבנה והחלו לסרוק באש חדר אחר חדר. חיילים מצריים רבים נכנעו במקום. עם זאת, באחת הפעמים חיילים מצריים צעקו מאחד החדרים שהם נכנעים, וכאשר חייל צה"ל נכנס לחדר כדי לאסוף אותם הם פתחו עליו באש ופצעו אותו קשה. בקרב נהרגו 12 חיילים מצריים, ו-29 נשבו. מתוך השבויים 7 היו פצועים, וחיילי צה"ל סחבו אותם על כתפיהם. כמו כן הובאו לשטח נשק רב וציוד צבאי. בשעה 3:00 הסתיימה המשימה וחיילי צה"ל עזבו את האזור עם המלקוח.
תוצאות
לעומת 12 ההרוגים המצריים, לצה"ל היו שני הרוגים - רב-טוראי וטוראי יעקב מזרחי. מבין ארבעת הפצועים של צה"ל, שלושה נפצעו בתחילת הקרב כאשר המקלעים על המבנה פתחו באש, ואחד נפצע בעת טיהור המבנה (ראו לעיל). שני לוחמים אמנון אבוקאי שנהרג, ורפאל איתן, קיבלו על חלקם במבצע את "עיטור העוז". יעקב מזרחי שנהרג גם הוא, קיבל את "עיטור הגבורה".
גבעת מקלאוד (אנטארקטיקה)
גבעת מקלאוד (באנגלית: McLeod Hill) היא גבעה עגולה, מכוסה קרח, בחלק הדרומי של מישור המימונט, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,790 מטרים מעל פני הים.
גילוי הגבעה
הגבעה מופתה באופן חלקי בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הגבעה מופתה שנית על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
הגבעה מופתה בשנת 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
הגבעה נקראת על שמו של קנת' א. מקלאוד (Kenneth A. McLeod), תצפיתן מטאורולוגי שהיה חלק מצוות סקר שטחי חסות איי פוקלנד, וביולי - דצמבר 1947 שהא עם אנשי משלחת החקר האנטארקטית רון בתחנה המטאורולוגית, המצוייה כ-2 קילומטרים מזרחית לגבעה זו.
המאפיה האמריקאית
סוף שנות העשרים
בשנות העשרים, בעקבות צמיחה מאסיבית זו של ארגוני הפשע בארצות הברית, ארגונים שונים נהלו מלחמות אלימות ורבות הרוגים על השליטה בענף האלכוהול הלא חוקי, וארגוני הפשע האיטלקיים, האירים והיהודיים נאבקו רבות אחד בשני על טריטוריה. בניו יורק פרנקי ייל ניהל מלחמה עם כנופיית "היד הלבנה" שחבריה היו אירים ברובם. עלייתו לשלטון של אל קפונה בשיקגו לוותה בטבח אכזרי ומתוקשר בכנופיית "הצד הצפוני" שהורכבה מיוצאי אירלנד ופולין. בסוף שנות העשרים שני משפחות מאפיה התחרו על השליטה בעיר ניו יורק- האחת הייתה משפחת הפשע של ג'ו מאסֶריה המכונה היום משפחת ג'נובזה, והשניה הייתה משפחתו של סלווטורה מַרָנְצָנוֹ שנקראת היום משפחת בּוֹנאנוֹ. עימות זה כונה מלחמת הקסטלמארזים וניטש פברואר 1930 ועד מותו של ג'ו מאסריה. לאחר ניצחונו הבנה את המאפיה מחדש במבנה ארגוני היררכי ברור אותו היא משמרת עד היום. מרנצנו חילק את המאפיה בניו-יורק לחמש המשפחות שלכל אחת היררכיה פנימית ברורה, ביסס את "קוד ההתנהגות" של הארגון והקים מנגנונים שמטרתם הייתה לפתור סכסוכים ואף הכריז על עצמו כשליט היחיד של המאפיה האמריקאית, תואר לו קרא "הבוס של כל הבוסים" (מאיטלקית: capo di tutti capi). אך שלטונו של מרנצנו היה קצר מועד, והסתיים ברציחתו על ידי לאקי לוצ'יאנו ממשפחת ג'נובזה בסיועו של מאיר לנסקי.
המועצה
לאחר רצח מרנצנו החליט לאקי לוצ'יאנו לשמר את המבנה ההיררכי החדש, אך במקום למנות עצמו לבוס הראשי החדש, החליט להקים גוף חדש שיפקח על המאפיה הנקרא המועצה. במועצה יושבים חמשת הבוסים של חמש משפחות הפשע של המאפיה ובה מתקבלות החלטות בהצבעה. בניגוד לדור הקודם של המאפיה האמריקאית, שהורכב בעיקר מאיטלקים שהיגרו לארצות הברית כבוגרים, דור זה של מאפיונרים שהתבגרו בארצות הברית ראה יתרון בבריתות עם ארגוני פשע לא איטלקיים, ובמיוחד עם ארגוני הפשע היהודיים. לכן המועצה הקימה ושלטה ב"סינדיקט הפשע הלאומי", אליו היו שייכים גם ארגוני פשע לא איטלקיים, למשל המאפיה היהודית, המאפיה האירית וארגוני פשע אפרו-אמריקאים שונים. צורת ארגון זו הובילה לשלום יחסי בין ארגוני הפשע השונים וצמיחה בפשע המאורגן בכל ארצות הברית. עד שנות החמישים הספיקו לקום תחת ארגון זה כ-26 משפחות פשע שונות, כל אחת מפקחת על עיר (פרט לחמש המשפחות של ניו יורק). כל משפחה פעלה באופן עצמאי יחסית בגבול שטחה. קוד ההתנהגות שהגה מרנצנו, ובעיקרו חוק האומרטה שאסר כל שיתוף פעולה עם השלטונות והציע דרכים חלופיות לפתרון סכסוכים, אפשר לסינדיקט הפשע לצמוח בקצב מהיר בתקופה זו. העונש על חוסר ציות לחוקים אלו הוא מוות, וכדי לאכוף זאת הוקמה יחידת המתנקשים "רצח בע"מ" שהורכבה בעיקר מעבריינים איטלקים ויהודים. לא ידוע מתי בדיוק הוקם סינדיקט הפשע או מתי פורק, אך עד סוף שנות הארבעים רוב הגופים הלא איטלקיים, כולל "רצח בע"מ", שהיו חברים בסינדיקט נעלמו.
מבנה
המאפיה האמריקאית פועלת על פי מבנה היררכי קפדני. אף על פי שהוא דומה למקורותיו הסיציליאניים, המבנה הארגוני המודרני של המאפיה האמריקאית נוצר על ידי סלווטורה מרנזאנו ב-1931 לאחר מלחמת הקסטלמארזים. הוא יצר את חמש המשפחות, שבראש כל אחת מהן עומד בוס, סגן, מספר קאפו, חיילים ו"עמיתים" בתחתית הפרמידה. לאחר הירצחו על ידי לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי, אלו המשיכו את המבנה שיצר אך החליפו את ה"קאפו די קאפי" הבוס של כל הבוסים, במועצת המאפיה המורכבת מראשי חמש המשפחות.
עמיתים אינם נחשבים "חברים מלאים" במאפיה. רק איטלקים מלאים ומוכחים יכולים להפוך ל"חברים מלאים", המכונים לרוב "Made Men". כדי להפוך לחבר מלא ולהתקדם מעבר לדרג העמית יש לעבור טקס חניכה לאחת מחמש המשפחות. מעמד זה מסמל שכל פעולה נגדם תגרור פעולת תגמול מצד המשפחה, אך אין זאת כדי לומר שעמיתים לא איטלקיים לא החזיקו בעמדות משפיעות בארגון, העמית היהודי מאיר לנסקי לדוגמה שיחק תפקיד מפתח בעליית לאקי לוצ'יאנו לצמרת המאפיה האיטלקית.
שלושת התפקידים הגבוהים ביותר (הבוס, הסגן והקונסליירי, שמתפקד כיועץ ללא סמכות ישירה) מרכיבים את ההנהלה (מאנגלית: administration). מתחת להנהלה ישנם מספר פלגים שבראש כל אחד מהם עומד קאפּוֹרֶג'ימֶה (מאיטלקית: caporegime, בקצרה, קאפו), שמוביל צוות של חיילים ועמיתים. הקאפו עומדים ישירות מתחת להנהלה וניתן לרהם מדווחים להנהלה וניתן לראות בהם מנהלים זוטרים בתאגיד. כאשר בוס מקבל החלטה, הוא ממעט להוציא פקודות ישירות לעובדים שיבצעו אותה, אלא מעביר הוראות לאורך שרשרת הפיקוד. בדרך זו, הדרגים הגבוהים של הארגון מבודדים את עצמם מתשומת הלב של אכיפת החוק ושומרים על יכולת הכחשה סבירה במקרה שחברים זוטרים יותר בארגון יעצרו.
ככה סתם
מילות השיר
מתואר גם משחק הילדים הֵנְדְזַ-אפּ :
.
אזכורים למילים "ככה סתם"
המילים "ככה סתם", שפירושן "ללא סיבה", פותחות כל בית (אנאפורה). בשיר "הכל זהב", כתב חיים חפר כמחווה למילים "לא בכוונה לחצנו על הפעמון" שבשיר.
המילים "ככה סתם" שימשו גם ככותרת לספר שיריו של סשה ארגוב ולמופע לזכרו.
ג'ון סטונס
ג'ון סטונס (באנגלית: John Stones; נולד ב-28 במאי 1994) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בקבוצת מנצ'סטר סיטי ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים
סטונס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של בארנסלי מעיר הולדתו. בדצמבר 2011 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ערך ב-17 במרץ 2012, כשעלה מהספסל בתבוסה 0–4 לרדינג. סטונס סיים את עונת עם שתי הופעות ליגה במדי בארנסלי. בעונת היה סטונס לשחקן הרכב קבוע בבארנסלי, ולאחר חצי עונה נמכר לאברטון מהפרמייר ליג לתקופה של חמש שנים וחצי תמורת סכום של כשלושה מיליון ליש"ט. את העונה סיים סטונס בסגל הקבוצה הצעירה של אברטון.
לאחר שהרשים במשחקי קדם עונת, הצטרף סטונס לסגל הבכיר של הקבוצה של המאמן רוברטו מרטינס. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך בניצחון הביתי 0–1 על צ'לסי ב-14 בספטמבר 2013. עד לחודש ינואר ערך סטונס חמש הופעות ליגה בלבד, כולן כמחליף, אך במחציתה השנייה של העונה בעקבות פציעתו של פיל ג'אגיילקה תפס את המקום בהרכב, וסיים את העונה עם 21 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים חמישית בטבלת הליגה.
לאחר הפריצה בהרכב בחציה השני של העונה, היה סטונס לחלק משמעותי מחוליית ההגנה של אברטון בעונת. על אף שסבל מפציעה שגרמה לו להיעדר כשלושה חודשים מהמגרשים, רשם סטונס 28 הופעות בכל המסגרות והפגין יכולת גבוהה. ב-26 באפריל, במשחקה הביתי של קבוצתו מול מנצ'סטר יונייטד, הכניע סטונס את דויד דה חאה בנגיחה שהעלתה את קבוצתו ליתרון 0–2, בדרך לניצחון 0–3 בסיום. היה זה שער הליגה הראשון של סטונס בקריירה. עונה אחר כך שמר על המקום בהרכב קבוצתו, רשם 33 הופעות ליגה ו-41 הופעות בכל המסגרות, וזכה להתעניינות רבה מצד קבוצות בכירות באירופה ובהן צ'לסי וברצלונה.
ב-9 באוגוסט 2016 חתם סטונס במנצ'סטר סיטי לשש שנים עבור 47.5 מיליון ליש"ט.
קריירה בינלאומית
סטונס החל את דרכו בנבחרות הצעירות של אנגליה. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע העולם עד גיל 20 שנערך בשנת 2013 בטורקיה, וערך שתי הופעות בטורניר בו הודחה אנגליה כבר בשלב הבתים.
על אף שטרם ערך הופעה בינלאומית, נכלל סטונס על ידי רוי הודג'סון, מאמן נבחרת אנגליה, ברשימה הראשונית לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 בברזיל, שכללה שלושים שחקנים. בהמשך נופה מהסגל הסופי לטורניר, אך נכלל בין 25 השחקנים שיצאו למחנה האימון שקדם למונדיאל, כגיבוי למקרה של פציעות. ב-30 במאי 2014, במהלך המחנה שהתקיים במיאמי, ערך סטונס את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 על. סטונס החליף את חברו לאברטון לייטון ביינס כרבע שעה לסיום המשחק.
ב-3 בספטמבר, שלושה חודשים לאחר הופעת הבכורה שלו, עלה סטונס לראשונה בהרכב הנבחרת, במשחק ידידות באצטדיון ומבלי מול שהסתיים בשוויון 2-2. חמישה ימים אחר כך ערך את הופעתו הראשונה במשחק רשמי. סטונס עלה בהרכב בניצחונה של אנגליה 0–2 על בזנקט יאקוב פארק בבזל, במשחקה הראשון במסגרת מוקדמות יורו 2016.
סטונס זומן על ידי הודג'סון לסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 בצרפת, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר, בו הודחה אנגליה בשמינית הגמר על ידי.
סטונס הבקיע שני שערים בניצחון של אנגליה 1–6 על נבחרת פנמה במסגרת מונדיאל 2018. באותו מונדיאל סטונס פתח בכל המשחקים של נבחרת אנגליה שהודחה בחצי הגמר.
מועדונים
נכון ל-17 בספטמבר 2022
מנצ'סטר סיטי
נבחרת אנגליה
באל נשים מבטחנו
"בָּאֵל נָשִׂים מִבְטַחֵנוּ" (באנגלית: In God we trust) הוא המוטו הלאומי של ארצות הברית. הוא אומץ רשמית בחוק כמוטו בשנת 1956, בהחליפו את המוטו הלא רשמי, מתוך רבים אחד, שהתנוסס על החותם הגדול של ארצות הברית מאז 1782. "באל נשים מבטחנו" הוא גם המוטו של מדינת פלורידה, ומופיע גם בדגל ג'ורג'יה ובדגל מיסיסיפי. בנוסף, בגרסתו הספרדית En Dios Confiamos, הוא המוטו של ניקרגואה.
היסטוריה
מקורו של המוטו הוא ככל הנראה בהמנון הלאומי של ארצות הברית: "הדגל זרוע הכוכבים", שבו מופיעה בבית הרביעי השורה:.
בשנת 1956, בשיאה של המלחמה הקרה, חוקק הקונגרס חוק שקבע את המוטו למוטו לאומי רשמי. שינוי זה הונע בחלקו על מנת להבדיל את הקומוניזם, שקידם את האתאיזם, מדמוקרטיות המערב שהיו ברובן נוצריות. החוק נחתם על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר ב-30 ביולי, והמוטו הוסף בהדרגה לשטרות הכסף האמריקניים. סעיף 302 בסימן 36 בקודקס האמריקני קובע: "'באל נשים מבטחנו' הוא המוטו הלאומי". בשנת היובל לחקיקת החוק אשרר הקונגרס את היות "באל נשים מבטחנו" המוטו הלאומי. סקר גאלופ מ-2003 הראה כי 90% מהאמריקנים תומכים במוטו זה כמוטו הלאומי.
מחלוקת
קיימת מחלוקת בארצות הברית בעניין חוקתיות הקביעה בחוק של המוטו "באל נשים מבטחנו" כמוטו לאומי, שכן התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית קובע הפרדת הדת מהמדינה וחופש דת. בעוד המתנגדים למוטו טוענים כי התיקון הראשון אוסר כל חקיקת חוק הנוגע למיסוד דת, התומכים בו טוענים כי מוטו מושרש זה אינו מהווה קושי חוקתי, שכן הוא אינו כופה ואינו מבכר דת אחת על פני אחרת. הטענה המרכזית של המתנגדים למוטו היא שהוא מקדם אמונה כלשהי באל – תאיזם, על חשבון השקפות אתאיסטיות וחילוניות, ולא זו אף זו, אלא שהמוטו, שייתכן שמקורו בכתבים דתיים כמו התנ"ך, מקדם השקפה מונותאיסטית על חשבון דתות אחרות כבודהיזם, ויקה, זורואסטריות או הינדואיזם, שבהן מספר האלים שונה מאחד. למרות התנגדות זו, כל העתירות והתביעות שהוגשו בעניין נדחו ובית המשפט השאיר את מעמדו החוקי של המוטו על כנו. באותו אופן, הצהרת הנאמנות לדגל ארצות הברית, אשר כוללת התייחסות ל"אומה אחת תחת האל", נחשבת כלא מפרה את התיקון הראשון. באשר להטבעת המוטו על מטבעות, נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט, גרס כי מדובר בכפירה לכתוב את המילה "אל" על כסף.
מג'
מג' (בהונגרית: Magy) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם במג' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 946 ובשנת 2020 רק 825 תושבים.
יהודי מג'
במג' חיו יהודים בתקופות זמן שונות ומשנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לקהילת נירבאטור. במקום קיים בית קברות יהודי. רבים יהודי מג' נרצחו בשואה.
אובג'יו
אובג'יו (אנגלית: Aubagio) היא תרופת מרשם המיועדת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית-הפוגתית. מטרתה להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות.
אובג'יו מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות הפחתת מספרם של תאי דם לבנים מסוג לימפוציטים, האחראים לנזק לתאי עצב. פעילות זו מצמצמת את התהליך הדלקתי המאפיין את מחלת הטרשת הנפוצה.
המרכיב הפעיל בתרופה, Teriflunomide, הוא המטבוליט הפעיל של Leflunomide או ARAVA (שם מסחרי), המשמשת לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית מאז 1998. אובג'יו, פותחה ומשווקת על ידי חברת סאנופי ג'נזיים (Sanofi Genzyme). היא אושרה בשנת 2012 על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, ועל ידי הרשות האירופית לרישוי תרופות, ה-EMA. בישראל התכשיר מאושר על ידי משרד הבריאות וזמין במסגרת סל הבריאות משנת 2014.
מנגנון הפעולה
אובג'יו היא טבלייה הניטלת על ידי החולה פעם ביום דרך הפה במינון של 14 מ״ג, עם או בלי אוכל. מנגנון התרופה מעכב באופן סלקטיבי והפיך את האנזים DHODH  (Dehydroorotatedehydrogenase) החיוני להתרבותם ושגשוגם של תאי הדם הלבנים, לימפוציטים מסוג B ו- T, המעורבים ישירות בגרימת נזק למיאלין העוטף את תא העצב, וכתוצאה מכך, בגרימת ההתקפים והתקדמות הנכות. הפחתת הלימפוציטים מצמצמת את התהליך הדלקתי המתרחש במערכת מערכת העצבים המרכזית בטרשת נפוצה. התרופה מופרשת בעיקר דרך המרה והמטבוליטים שלה בכליות.
התוויה רפואית ושימוש
אובג'יו מתאימה לטיפול בחולי טרשת נפוצה התקפית-הפוגתית (RRMS) שזה עתה אובחנו, ובנוסף עבור מטופלים בתרופות אחרות לטרשת נפוצה אשר חוו כישלון טיפולי, תופעות לוואי או בעלי היענות נמוכה לתרופות הניתנות בהזרקה. כמו כן, אובג'יו מאושרת לטיפול בחולים אשר חוו התקף אחד וטרם אובחנו עם מחלה פעילה (CIS). אובג'יו ניתנת בטבלייה אחת דרך הפה, פעם אחת ביום. ניתן ליטול את הטיפול בכל זמן ביום.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול אובג'יו כוללות: כאבי ראש, שלשול, בחילה, ירידה זמנית בצפיפות השיער, עלייה באנזימי הכבד (בערכי ATL). רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו מעצמן תוך מספר שבועות. כחלק משגרת הטיפול והמעקב אחר המטופל, יש צורך לבצע בדיקת דם להערכת תפקודי כבד אחת לשבועיים במשך 6 חודשי הטיפול הראשונים, ולאחר מכן כל חודשיים. מדידת לחץ דם וספירת דם מלאה יבוצעו לפי בקשת הרופא המטפל. התרופה אסורה לשימוש בנשים בהריון, אך במקרה הצורך ניתן לפנותה מהגוף בצורה מהירה ויעילה.
ניסויים קליניים
אובג’יו נבדקה במספר מחקרים רחבי היקף, בהם השתתפו כ-5,000 חולים מרחבי העולם, לצד ניסיון קליני עתיר שנים והארוך ביותר מבין התרופות הניתנות דרך הפה. בשני מחקרי הפיתוח, מחקר ה-TEMSO ומחקר ה- TOWER, אובג'יו הדגימה הפחתה משמעותית של מספר ההתקפים השנתי וצבירת הנכות. כמו כן, הוכח כי אובג'יו מסייעת בהאטת אטרופית מוח המואצת בחולי טרשת נפוצה... במחקר נוסף, TOPIC, הוכח כי אובג'יו עיכבה את התפתחות ההתקף הקליני השני, אשר מהווה אבחנה ודאית של טרשת נפוצה לאחר התקף ראשון.
המעמקים
המעמקים (באנגלית: The Deep) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור נכתב ביולי 1952 והופיע לראשונה בגיליון דצמבר 1952 של Galaxy Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר כדרך בני מאדים, ושוב בשנת 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב 4.
באוטוביוגרפיה "In Memory Yet Green" כותב אסימוב כי המניע שלו לכתיבת הסיפור היה לבדוק האם סופר יכול לעשות הכל במדע בדיוני, ולכן הוא כתב סיפור בו אהבת אם נחשבת למגונה.
עלילה
הסיפור מתאר גזע החי במעמקי האדמה בעקבות מות השמש שלהם והתקררותו של כוכבם. בשל הדלדלות מאגרי האנרגיה שלהם בני הגזע מחליטים לשגר את עצמם לכוכב לכת חדש, שבמקרה יוצא שהוא כדור הארץ. הם שולחים סוכן לכדור הארץ כדי להפעיל מכונה שתאפשר את המעבר. הסוכן נחרד כאשר הוא נחשף להיבטים שונים בחיי בני האדם, ביניהם הקשר בין ילד לאימו, השינויים במזג באוויר וחוסר היכולת של בני האדם לתקשר באופן טלפתי. בעקבות זאת מחליט הגזע להתיישב במעמקי כדור הארץ ולא ליצור קשר עם בני האדם.
בלקיניה
בלקיניה (בשוודית: Blekinge) הוא חבל ארץ ומחוז בדרום-מזרחה של שוודיה. שטחה של בלקיניה הוא 3,055 קמ"ר ומספר תושביה כ-154,000 (נכון ל-24 בדצמבר 2014). בלקיניה היא אחד החבלים/מחוזות העתיקים ביותר בשוודיה, וקיים כבר משנת 1683.
מבחינה גאוגרפית, החבל גובל בחבלים סמולנד ואלנד מצפון, ובחבל סקונה ממערב. מדרום וממזרח נמצא הים הבלטי. המחוז גובל במחוז קאלמאר מצפון מזרח, במחוז קרונוברי מצפון, במחוז סקונה ממערב, ובים הבלטי מדרום.
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy (בתרגום חופשי: קפטן פנטסטיק והבוקר הפשוט) הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון. האלבום הוא תיאור אוטוביוגרפי של ימי התחלת הקריירה של ג'ון (קפטן פנטסטיק) ועמיתו הוותיק הפזמונאי ברני טופין (הבוקר הפשוט). הוא ראה אור במאי 1975 על ידי MCA בארצות הברית ועל ידי DJM  בבריטניה, ונחל הצלחה מיידית.
רקע
האלבום הוא אלבום קונספט שנכתב בסדר כרונולוגי (ואף הוקלט לפי הסדר, דבר נדיר אצל ג'ון) ומספק מבט אוטוביוגרפי למאבקים שהיו לג'ון ("קפטן פנטסטיק") ועמיתו הוותיק, הפזמונאי ברני טופין ("הבוקר הפשוט") בלונדון, בימי התחלת הקריירה שלהם (1967–1969), עד לפריצה של ג'ון ב־1970. המילים והתמונות בחוברת האלבום רוויים תחושה של מקום וזמן וספציפיים – דבר נדיר במוזיקה של ג'ון. ג'ון החליט להגיע יחד עם הצוות בהפלגה בספינה מסאות'המפטון לניו יורק, ומשם להגיע ל בקולורדו. הוא הלחין את המוזיקה לאלבום במשך ששת ימי ההפלגה. לימים סיפר:.
הסינגל היחיד מהאלבום, "Someone Saved My Life Tonight" (בעברית: "מישהו הציל את חיי הלילה", להיט שהגיע למקום הרביעי במצעד סינגלי הפופ בארצות הברית), הוא אוטוביוגרפי באופן חלקי ומספר על אירוסיו הכושלים ללינדה וודרו, שהובילו לספק קריאה לעזרה, ספק ניסיון התאבדות של ג'ון (הוא פתח את הגז בדירה, אך השאיר את החלונות פתוחים) ב־1968. ה"מישהו" הוא ג'ון באלדרי, מנהיג "בלוזולוג'י" , להקתו של אלטון עד חודשים ספורים לפני האירוע, ששיכנע את אלטון לבטל את האירוסין ולא להרוס את הקריירה המוזיקלית שלו למען נישואים לא מאושרים (ג'ון סיפר לימים שוודרו לא אהבה את השירים שכתב – "זה הרס אותי מבפנים").
הלקחים מהשגיאות שנעשו בהפקה החפוזה של אלבום האולפן הקודם, "Caribou", הופקו, ותשומת לב רבה ניתנה לתהליך ההקלטה. חודש שלם הוקצה להקלטת האלבום. ג'ון, חברי הלהקה וצוות ההפקה היו מרוצים מאוד מהתוצאה. המפיק גאס דאג'ן שיבח את השירים ואת הביצועים הקוליים שבאלבום:, אמר. בריאיון שהעניק לקמרון קרואו ב־2006 אמר ג'ון:. גם ב־2020 כתב ג'ון:, וציין את השירים, ההפקה והמוזיקאים.
ג'ון לנון הוזמן להקלטות והשתתף, בקולות רקע ובנגינת גיטרה, בהקלטת גרסאות כיסוי שביצע אלטון ג'ון לשני שירים: "Lucy in the Sky with Diamonds" של הביטלס, ו־"One Day (At a Time)" של לנון (מאלבומו ). לנון, שהיה רחוק מנטלית מימי "הביטלס", לא זכר את האקורדים ל"לוסי ברקיע עם יהלומים". הגיטריסט של אלטון,, הזכיר לו אותם בעדינות. האתר שאולפן ההקלטות היה ממוקם בו נמצא בהרי הרוקי, בגובה 2,590 מטרים מעל פני הים ולנון, שהתקשה לשיר באוויר הדליל והלחץ האטמוספירי הנמוך (והיה, בנוסף, מעשן כבד), נזקק לשימוש תכוף במכל החמצן שהיה באולפן. השירים יצאו כסינגל של אלטון ג'ון בנובמבר 1974 (לנון השתמש בשם העט "Dr. Winston O'Boogie"). שני השירים נכללו כרצועות בונוס במהדורות המחודשות של "קפטן פנטסטיק", שיצאו בשנות ה־90.
אלבום המשך
ב־2006 יצא האלבום "The Captain & the Kid", שנועד להיות המשך רעיוני ל"קפטן פנטסטיק" ולתאר את המשך עלילותיהם של ג'ון וטופין, החל מהנקודה שבה הסתיים "קפטן פנטסטיק". האלבום לא זכה להצלחה.
עטיפת האלבום
אומן הפופ עיצב את עטיפת האלבום בהשראת דימויים מהציור גן התענוגות הארציים. אלדרידג' אף תכנן ליצור סרט הנפשה באורך מלא בהתבסס על האלבום והעטיפה, אך התוכנית נפלה לאחר שג'ון חשף כי הוא ביסקסואל (בריאיון ל"רולינג סטון" ב־1976) – "זה הרג את זה!", סיפר אלדרידג'.
אריזת אריך הנגן המקורית כללה שתי חוברות: חוברת "מילים" (שכללה גם את המילים הלא גמורות ל־"Dogs in the Kitchen", שלא נכלל באלבום), וחוברת "פיסות" שכללה תמונות, גזירי ביקורות, רישומי יומנים אישיים ומזכרות אחרות מג'ון וטופין לאורך השנים. אריך הנגן המקורי כלל גם פוסטר של עטיפת האלבום.
הצלחה
האלבום הוא האלבום הראשון אי פעם שנכנס עם יציאתו לאור הישר למקום הראשון במצעד בילבורד 200, תוך שמכר 1.4 מיליון עותקים במשך ארבעת הימים הראשונים ליציאתו, ושהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות. הוא הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית בתחילת מאי 1975, בהזמנות מוקדמות, שבועיים לפני שיצא לאור באופן רשמי, ולמעמד פלטינה ופלטינה משולשת במרץ 1993.
גם בקנדה הוא נכנס הישר למקום הראשון במצעד האלבומים RPM. במצעד האלבומים הבריטי, הוא הגיע למקום השני. כמו כן, הוא הגיע בבריטניה למעמד אלבום זהב. המהדורה המחודשת מ־1993 הגיעה שם למעמד אלבום כסף.
ב־2003, דורג האלבום במקום ה־158 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון, ושמר על הדירוג גם ברשימה המעודכנת שפורסמה ב־2012, אך לא נכלל ברשימה המעודכנת שפורסמה ב־2020.
האלבום היה מועמד לשני פרסי גראמי ב־1975: פרס גראמי לאלבום השנה, ופרס ביצוע הפופ הקולי הטוב ביותר – גברים.
ביקורת
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שזהו האלבום הטוב ביותר מאז "Tumbleweed Connection", ,
כריס רוברטס, מבקר BBC, כתב:. רוברטס המשיך:
סתיו מסוכן
רקע
השיר נכלל באלבום "החומרים שמהם עשויה האהבה" שאת רוב שיריו כתב יהונתן גפן. השיר היה מהבולטים באלבום.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ה (1995) דורג השיר במקום ה-26.
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy
ביקורת
עורך המוזיקה והשדרן בועז כהן כתב:
סתיו מסוכן
רקע
בשנת 2015 יצא השיר כסינגל בביצוע של ברוזה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית כחלק מאלבום משותף שלהם.
Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy
ביקורת
המבקר יוסי חרסונסקי כתב:
את השיר "Tower of Babel" שמתוך האלבום תיאר המבקר Brian Kachejian כ"מהפנט", והוסיף:.