cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק קונוויי
וריאציות
הוול סטריט ג'ורנל כתב בשנת 2014 שחוק קונווי עדיין תקף וכן שבעולם מושלם של מנהל מערכות מידע, אוסף מערכות המידע של ארגון הן שיקוף מדויק ורציונלי של המטרות ומערכות השליטה של העסקים של ארגון מסוים.
עדויות תומכות
עדות מדעית אשר תומכת בחוק קונוויי היא מחקר שפורסם שנערך על ידי צוות חוקרים משותף של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, אשר מצאו "עדויות חזקות אשר תומכות [מה שהם תופסים להיות המקבילה]...של היפותזה שקולה". הצוות גם טען כי "הבדלים ניכרים במודולריות [של המוצר]" היו "עקביים עם נקודת המבט שצוותים מבוזרים נטו לייצר מוצרים עם יותר מודולריות".
נוסף על כך חקר של מקרים נוספים של חוק קונוויי התבצע באוניברסיטת מרילנד על ידי נאצ'י נאגאפאן, ברנדן מרפי וויקטור בסילי בשיתוף עם חברת מיקרוסופט מצאו תוצאות דומות.
אלפונסו, נסיך אסטוריאס
אלפונסו, נסיך אסטוריאס (בספרדית: Alfonso de Castilla; 17 בנובמבר 1453 - 5 ביולי 1468), היה אחיה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, והטוען לכתר ממלכת קסטיליה.
ביוגרפיה
אלפונסו נולד ב-17 בנובמבר 1453 בטורד'סילאס, לחואן השני, מלך קסטיליה ולאיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מבארסלוש. לאחר מות אביו חואן השני, מלך קסטיליה בשנת 1454, ירש אחיו הגדול אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה את המלוכה הקסטיליאנית וגירש את אלפונסו, אמו ואחותו איזבלה מהממלכה. בשל השמועות שהתפרסמו על כך שחואנה, נסיכת קסטיליה אינה בתו של אנריקה הרביעי, אלא של מאהבה של אשתו - בלטראן דה לה קואבה, מרדו האצילים הקסטיליאניים באנריקה הרביעי, ובשנת 1464 המליכו את אלפונסו כאלפונסו השנים עשר, מלך קסטיליה. אלפונסו החל בחלוקת תארים ונחלות לתומכיו, ובעקבות כך פרצה מלחמת אזרחים בקסטיליה.
ב-5 ביולי 1468 מת אלפונסו במפתיע בקרדניוסה, ולמרות השמועות על כך שהורעל בידי אויביו, נראה כי מת כתוצאה ממחלה. לאחר מותו השלימה אחותו איזבלה עם אחיהם אנריקה הרביעי, ובתמורה הוא הכיר בה כיורשת העצר שלו. בשנת 1474 מת אנריקה, ובעקבות כך עלתה איזבלה לשלטון והחלה באיחוד ספרד.
ארז לב ארי
ארז לב ארי (נולד ב-16 באוגוסט 1970) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה
לב ארי נולד כארז אזרזר. בגיל 4 התייתם מאמו וגדל בבית סבתו בקריית אתא. כבר כילד חלם לנגן על במה, למד לנגן בגיטרה, ובצעירותו נודע באזור חיפה והקריות כגיטריסט מוכשר. לאחר שסיים את שירותו הצבאי כצנחן עבר להתגורר בתל אביב, שם השתתף בין היתר בלהקת "פינות העיגול" של ערן כרמלי. ב-1996 הצטרף ללהקת כשניקו תתחיל לדבר, זמן קצר לפני שהתפרקה. השתתף בנגינה בשני אלבומי הסולו של פטריק סבג, סולן הלהקה, וניגן בגיטרה באלבומיו של קלידן הלהקה אייל קופמן.
את פעילותו המוזיקלית העיקרית כזמר יוצר החל בגיל 30. בתקופה זו החל לשמור על חלק ממצוות הדת, תוך שהוא מגדיר את התקרבותו לדת כ"סוג של מערכת יחסים אינטימית עם הבורא, פחות דרך מתווכים". ב-2006 היה חבר בהרכב "אייל קופמן והנגרים", שהוציא את האלבום "שנייה אחת לפני". בהופעות ליווה זמרים כלאה שבת, אתי אנקרי, מאיר בנאי ומני בגר.
במאי 2006 הוציא לב ארי סינגל ראשון לתחנות הרדיו, "מתוך האפלה". השיר הורכב למעשה משני חלקים שונים, כשאת הראשון כתב לב ארי, והשני הוא ארבע שורות מתוך פיוטו של רבי שלמה אלקבץ "לכה דודי". הסינגל השני, "ליבבתיני", יצא יותר משנה לאחר מכן, ביולי 2007. השיר, שכלל ציטוטים מספר שיר השירים, זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. באוקטובר יצא הסינגל השלישי, "צדק", שהצליח גם הוא. בשיר השתתפה לאה שבת בקולות.
בגיל 37 עבר למרכז הבמה והוציא את אלבום הבכורה שלו, "שמחת הפרטים הקטנים", שיצא ב-4 בדצמבר 2007 בהוצאת NMC. את רוב שירי האלבום כתב והלחין לב ארי בעצמו. בהלחנת השיר "ליבבתיני" השתתף רפאל היצירה, והרצועה "חתונה" היא קטע אינסטרומנטלי על פי מנגינתו של הרב שלמה קרליבך "שובי נפשי". מוטיב חוזר בשירי האלבום היה שיבוץ ציטוטים מן המקורות; פרט ל"ליבבתיני" ול"מתוך האפלה", ניכר הדבר גם ב"זכה את עמי", ובו השורה "אל יתן למוט רגליך" מתוך שיר למעלות מספר תהלים. לב ארי הפיק ועיבד את שירי האלבום, כשבחלק מהשירים השתתף פטריק סבג בעיבודים. במרץ 2011 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב. לאחר צאת האלבום יצאו כסינגלים גם השירים "מה אעשה" ו"זכה את עמי" והוא יצא לסיבוב הופעות. בהופעת הבכורה של הסיבוב אירח את אהוד בנאי.
בשנת 2008 כתב, הלחין ושר לב ארי את שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "סרוגים", "אנה אפנה". השיר יצא כסינגל, ובעקבות הצלחתו הופץ האלבום "שמחת הפרטים הקטנים" במהדורה מחודשת, שכללה את השיר.
ב-17 במאי 2010 יצא אלבומו השני של לב ארי, "ארגמן". קדמו לו הסינגלים "בוקר טוב" ו"בסוף היום". גם באלבום זה כתב והלחין לב ארי את רוב השירים, תוך שילוב ציטוטים מן המקורות, בשירים כ"ביום אקרא" שמילותיו לקוחות מספר תהלים ו"בבוא יומי" שמכיל ציטוטים מתוך הסידור ליום הכיפורים. כמו כן, נכלל באלבום השיר "פרימיטיבים" שתרגם דני אמיר על פי שירו של טי-בון ברנט, וכן השיר "מלחמה אבודה", שהלחין לב ארי על פי שיר של דוד אבידן.
ב-2012 שיתף פעולה עם יוני גנוט באלבום "אות לאות", שבו ביצע לב ארי לחן שהלחין גנוט לפזמון "העוקד הנעקד והמזבח" מהפיוט עת שערי רצון להפתח שכתב ר' יהודה בן שמואל עבאס במאה ה-12.
בשנת 2013 הוציא אלבום משותף עם פטריק סבג בשם "העץ הבודד".
במרץ 2016, הוציא לב ארי את אלבום הסולו השלישי שלו (והרביעי בסך הכל) "כתמים של תרבות". האלבום שהופק על ידי פטריק סבג כולל 9 שירים ובהם הסינגלים “לא אחד מאלה”, “עפיפון ברוח” ו"נחום וציונה".
ביניו 2016, הוציא את הסינגל "את חירותי", אותו כתב לאשתו.
באוגוסט 2018 חידש לב ארי את השער "דאם דאם" של אריס סאן, במסגרת פרויקט "האורח" של לב ארי והחליפות. באוקטובר של אותה שנה השתתף באיחוד של להקת "כשניקו תתחיל לדבר".
בשנים 2015 - 2018 השתתף בשלושה מאלבומי 'צמאה'. ב-2015 ביצע את הניגון 'כי אנו עמך' באלבום צמאה 1 (אמנים שרים את ניגוני הרבי מלובביץ'). בשלהי 2016 השתתף בהפקת האלבום צמאה 3 בעיבודו של נאור כרמי (ניגוני חב"ד על תהילים) ושם שר את "יפרח בימיו". בנובמבר 2018 השתתף לב ארי בשלישית בפרויקט 'צמאה' ושר בדיסק צמאה 5 את השיר "יוונים נקבצו עלי", באותה שנה השתתף במופע צמאה שנערך בבנייני האומה כחלק מפרויקט צמאה.
באוגוסט 2021, הוציא את הסינגל "אנא עבדא" עם הזמר אביעד דרף.
ב-30 במאי 2023 הוציא את אלבום הסולו הרביעי שלו (והשישי בסך הכל) בשם "לאהוב ולשחרר". מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים; שיר הנושא מתוך האלבום, "לאהוב ולשחרר" ולאחר מכן גרסת לייב של הסינגל שנכללה אף היא באלבום, "יחידתי" ו"לא זוכר פנים" בהשתתפות הראפר והזמר רביד פלוטניק. ב-17 באוגוסט יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
חיים אישיים
לב ארי נשוי להדס, ואב לשלושה ילדים.
כיבוש ירושלים בידי הפרסים
כיבוש ירושלים בימי הפרסים בשנת 614 על ידי ח'וסרו השני, מלך פרס, גרם להפסקה קצרה בשלטון הנוצרי-ביזנטי על העיר. הפרסים לא הצליחו לשמור על כיבושם לאורך זמן. כיבוש העיר היה חלק ממסעו של ח'וסרו להחלשת האימפריה הביזנטית ולהעשרת אוצר הממלכה הפרסית.
רקע היסטורי וגאו-פוליטי
לממלכה הפרסית סאסנית והאימפריה הביזנטית ישנה היסטוריה ארוכת שנים של מתיחויות, כמו עתידה של ארמניה, ניסיון ניצורם של שבטים סרצנים על ידי ביזאנטיון, הפסקה חד צדדית של ההסכם הכספי על ידי קיסרי ביזנטיון ושיגעון גדלות של הקיסרים עצמם הרוצים נתח גדול יותר בעושרו של העולם. מלחמות אלו הותירו את שתי הממלכות עייפות, חסרות משאבים ומלאי בעיות פנימיות. הבעיות הכספיות שנוצרו בצד הפרסי גרמו להם להתחיל לחשוק בירושלים, מקור העושר באזור ואולי אף הבסיס לקיום הנוצרי של אויבתם, אשר כיבושו ישים ללעג את קיומה. "תעמולה דתית" זו הייתה גם בצידה השני של המטבע. 15 שנה לאחר הכיבוש הפרסי יעמוד בפתח העיר הקיסר הביזנטי הרקליוס, כגואל העיר והנצרות מיד הפגנים.
בימיו של ח'וסרו השני, מלך פרס, חוותה הממלכה השפלה צורמת, השפלה שכל הצדדים ידעו כי היא עלולה להיפתר רק בדרכי מלחמה. על מנת לדכא מרד שאיים על הממלכה הפרסית נעזר המלך בעזרתו של הקיסר הביזנטי. בתמורה שילם המלך הפרסי בויתורים טריטוריאליים נרחבים ובמס דיפלומטי רב. התירוץ למלחמה לא אחר להגיע. המלך הפרסי יצא "לנקום" את הרצחו של הקיסר שעזר לו – מאוריסוס. המטרה הלא מוצהרת הייתה דומה למטרת קודמיו – מילוי הקופות הריקות של הממלכה באמצעות שוד, ביזה והטלת מס על כל מקום שייכבש.
במחקר רווחת הדעה שח'וסרו השני לא חשב לרגע כי יצליח תוך זמן קצר לכבוש את הממלכה הביזאנטית. אך ייתכן כי כאשר ראה כי צולחת דרכו, כיוון עצמו גם אל ירושלים, מקור העושר ומקור ההשפלה לאימפריה הנוצרית.
המצור
הפרסים הגיעו לשערי ירושלים ב-15 באפריל 614. סופרוניוס מספר כי הפרסים הגיעו אל ירושלים "יחד עם ידידיהם העבריים". אבטיכיוס מספר כי למחנות הפרסים נלוו "היהודים מטבריה, הר-הגליל ונצרת וסביבותיה". המפקד הפרסי ניסה לשכנע את אנשי העיר להיכנע בדרכי שלום. הם אכן פתחו את השערים, אך לאחר זמן התמרדו, הכו את חיל המצב שנשאר בעיר, וטבחו ביהודים שסייעו לכובש הפרסי. נראה כי זכריה, הבישוף הנוצרי של העיר, ביקש להיכנע, אך התושבים התנגדו תוך הסתמכות על נבואה, שהופצה על ידי נזירים נוצרים, כי העיר לא תיכבש.
זכריה ניסה לשכנע את תושבי העיר להיכנע על מנת להציל את העיר מחורבן וכדי למנוע את ביזוי הנצרות כתוצאה מכשל נבואת הנזירים, אך מאמציו עלו בתוהו, תוך שהעיר מתחלקת לסיעות הירוקים והכחולים, שנלחמו האחת בשנייה, והטילו אימה על תושבי העיר, לרבות על זכריה.
כיבוש העיר
לאחר 20 ימי מצור נפלה העיר. יהודים רבים נלחמו בשורות הצבא הפרסי.
הפרסים ערכו טבח בעיר, הצלב האמיתי נתפס ונשלח כשלל למלך פרס.
אלפי נוצרים הוגלו מהעיר לאחר שאולצו לדרוך על הצלב כאקט משפיל, ורבים מהם מסרו את נפשם כשסירבו. זכריה עצמו אולץ לדרוך על הצלב אך ביקש להתפלל, ועוצמת הרגשות גרמה לפרסים להפסיק את ההרג.
מרד הרקליוס
במקביל לכיבוש העיר התחולל בארץ ישראל מרד יהודי בהנהגת בנימין מטבריה, שסייע לפרסים כנגד הנוצרים השנואים. במשך חמש שנים נתנו הפרסים ליהודים את השלטון על ירושלים. המרד נקרא "מרד הרקליוס" על שם הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
תום הכיבוש
הרקליוס יצא לשחרר את ירושלים ב-625, בתגובה לכך הבינו היהודים שאל להם להמשיך ולתמוך בפרסים והפכו לבעלי-בריתם של הביזנטים. ב-628 ניצח הרקליוס את ח'וסרו וכרת ברית עם יורשו, במסגרת הסכם השלום הושבה ירושלים לחזקת הביזנטים. ב-21 במרץ 630 נכנס הרקליוס לירושלים בתהלוכת ניצחון, החזיר את הצלב האמיתי לכנסיית הקבר וחנך אותה מחדש.
שחריאר ממדיארוב
שַׁחְרִיָאר מַמַּדְיָארוֹב (באזרית: Şəhriyar Həmid oğlu Məmmədyarov; נולד ב-12 באפריל 1985 בסומגאיט שבאזרבייג'ן) הוא שחמטאי אזרי בדרגת רב-אמן, אלוף העולם בשחמט מהיר. לממדיארוב שתי אחיות בעלות דרגת רב-אמן לנשים.
תחילת הקריירה השחמטאית
בשנת 2003 זכה ממדיארוב באליפות העולם לנוער. הוא חזר על הישג זה בשנת 2005 ובכך הפך לשחמטאי היחיד שזכה פעמיים באליפות העולם לנוער, תוך קביעת ביצוע שחמטאי ברמה של 2953 לאחר שמונה משחקים. הישג זה זיכה אותו בכרטיס כניסה לתחרות אסנט בשנת 2006, ולאחר שזכה בתחרות וכן באותה תחרות בשנה שלאחר מכן קיבל תשומת לב עולמית.
ממדיארוב זכה במקום ראשון משותף בתחרות אירופלוט במוסקבה בפברואר 2006 עם 6.5/9. באוקטובר 2006 זכה בתחרות אסנט עם 4.5/6 לאחר שהקדים את יהודית פולגאר בציון נוישטל.
ממדיארוב השיג את התוצאה הטובה ביותר 8/9 באליפות העולם לקבוצות בשנת 2009. בגביע העולם בשחמט 2009 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנת 2010 חלק ממדיארוב מקום ראשון משותף עם ולדימיר קרמניק וגטה קמסקי בגביע הנשיא בבאקו. לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לזכרו של מיכאל טל.
ממדיארוב השתתף בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשנת 2012 אך נוצח ברבע הגמר על ידי בוריס גלפנד שזכה בתחרות.
ביוני 2013 זכה ממדיארוב באליפות העולם בשחמט מהיר לאחר שצבר 11.5 נקודות מ-15 אפשריות.
ב-2014 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל שנערכה בשחמט מהיר.
בתחרות המועמדים 2014 שחריאר ממדיארוב סיים במקום הרביעי.
בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנים 2015 ו-2016 הוא ניצח בתחרות העל בשמקיר.
ממדיארוב זכה בסבב הגרנד פרי הרביעי ב-2017. במרץ שנת 2018 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל שנערכה בשחמט מהיר.
סגנון המשחק
לממדיארוב סגנון משחק התקפי, והוא מוכר כמי שמנסה פתיחות בלתי שגרתיות כגון הגנת אלכין וגמביט בודפשט.
תחרויות קבוצתיות
ממדיארוב שיחק בנבחרת האולימפית של אזרבייג'ן באולימפיאדות השחמט 10 פעמים. בשנים 2009 ו-2013 הוא זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות, מדליית כסף ב-2011 ומדליית ארד בשנת 2007.
שחריאר ממדיארוב באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2000 ל-2022 השתתף שחריאר ממדיארוב ב-10 אולימפיאדות שחמט:
לנה ווד
לנה ווד (באנגלית: Lana Wood; נולדה כ- Svetlana Nikolaevna Zakharenko ב-1 במרץ 1946) היא שחקנית ומפיקת קולנוע אמריקאית. תפקידה הגדול הראשון היה בהיותה בת 9, במערבון "המחפשים" בכיכובו של ג'ון ויין. היא הופיעה דרך קבע באופרת הסבון "פייטון פלייס". תפקידה הידוע ביותר הוא כפלנטי אוטול בסרט ג'יימס בונד "יהלומים לנצח".
המרינה של דובאי
המרינה של דובאי (בערבית: مرسى دبي) היא המרינה המרכזית של העיר דובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות. מלבד השימוש התחבורתי-תיירותי של המרינה, המרינה היא גם אזור שמכיל שכונת תעלות מלאכותית. התעלה נבנתה לאורך של כ-3 קילומטרים לחופי המפרץ הפרסי.
לנה ווד
שנותיה הראשונות
היא נולדה כסבטלנה ניקולאבה זכרנקו לזוג הורים, ניקולאי ומריה זכרנקו, מהגרים ממוצא רוסי. אביה התגורר בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, בעוד אימה גדלה בעיר הסינית חרבין. אחרי שהוריה נישאו, הם התיישבו בסנטה מוניקה, קליפורניה, שם נולדה לנה. בזמן זה הוריה שינו באופן חוקי את שם משפחתם לגורדין. אחותה הגדולה הייתה השחקנית נטלי ווד. יש להן אחות חורגת, אולגה, מנישואיה הקודמים של אימן.
שחקנית ילדה
כפעוטה, הופיעה לנה ב-Driftwood (1947), אולם הקטעים בהם השתתפה נמחקו מהגרסה סופית של הסרט. הסרט הראשון ששמה נרשם בקרדיט של צוות השחקנים היה המערבון הקלאסי המחפשים משנת 1956, בכיכובו של ג'ון ויין בו שיחקה גם אחותה של לנה, נטלי. שם הבמה של נטלי היה ווד, אותו קיבלה מהמפיק של סרטה הראשון. מריה נשאלה תחת איזה שם משפחה יש לכתוב את שמה של לנה בקרדיטים ומריה השתכנעה בכך שהדבר הטוב ביותר יהיה לרשמה כ"ווד", כמו אחותה. כילדה, היא אף הופיעה בתפקיד אורח ב-Playhouse 90 (1957), The Real McCoys (1958) והופיעה בסרט מרג'ורי מורנינגסטאר (1958).
המרינה של דובאי
נכון ל-2018 מתגוררים בשכונות המגורים שבצמוד למרינה כ-55,052 תושבים, לאחר השלמתם של כל המגדלים והבניינים שיוקמו במקום האזור יאכלס יותר מ-120,000 אנשים.
לנה ווד
הקריירה כמבוגרת
בשלב מוקדם בקריירה שלה, קיבלה לנה תפקידים קטנים בסרטים בהם הופיעה נטלי. הקריירה שלה המריאה החל משנות השישים. אחד מתפקידיה היה בסרט בסוגת מסיבות החוף The Girls on the Beach (1965). אחרי שהיא הופיעה בסדרת הדרמה קצרת הימים The Long, Hot Summer, היא קיבלה את תפקיד סנדי וובר באופרת הסבון Peyton Place. היא שיחקה בתפקיד בשנים 1967-1966.
המרינה של דובאי
היו מקרים רבים של חיות בר ימיות (במיוחד לווייתנים וכרישים) שנכנסו למרינה, בגלל קרבתה לים הפתוח.
לנה ווד
הקריירה כמבוגרת
ווד הופיעה בלמעלה מ-20 סרטים ויותר מ-300 הופעות בטלוויזיה, בכלל זה פייטון פלייס, הנמלט, בוננזה, משימה בלתי אפשרית, Police Story, סטארסקי והאץ', Nero Wolfe, Fantasy Island ו- Capitol. היא אף הופיעה בסרט של וולט דיסני Justin Morgan Had a Horse (1972), במערבון Grayeagle (1977). אחרי ששיחקה בסרט האימה Demon Rage (1982), היא פרשה ממשחק והתרכזה בקריירה שלה כמפיקה.
ב-1984 ווד הוציאה לאור את ספרה השנוי במחלוקת Natalie, A Memoir by Her Sister, מעט אחרי מותה של אחותה. הספר הגיע למקום השלישי ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. ב-2004, היא הפיקה את הסרט הביוגרפי The Mystery of Natalie Wood. לאחרונה שבה לשחק והיא עובדת על הפקתם של מספר פרויקטים. לנה היא דמות בספרו החדש של סטיב אלטן Steve Alten "Meg: Hell's Aquarium".
חייה האישיים
ווד התחתנה והתגרשה חמש פעמים, עד גיל 29 בלבד. נישואיה הראשונים בגיל 16 ל- Jack Wrather Jr, בוטלו אחרי חודשים מספר. היא התחתנה בשנית בהיותה בת 18 לקרל ברנט. בשנות העשרים המוקדמות שלה היא נישאה לסטיב אוליבר ו- Allan Balter. היא נישאה בחמישית בהיותה בת 26 ל- Richard Smedley בשנת 1973. יש להם בת, אוון טיילוא מלדונאדו, שנולדה ב-11 באוגוסט 1974. הם חיו בנפרד והתגרשו ב-1975. בשנות השמונים היא ניהלה מערכת יחסים ארוכה עם השחקן אלן פיינשטיין.
ווד ניהלה רומנים עם השחקנים וורן בייטי, ראיין אוניל, אלן דלון ושון קונרי. היא כותבת בפרוטרוט על הקשרים הללו באוטוביוגרפיה שלה.
ב-29 בנובמבר 1981 טבעה נטלי, אחותה של ווד, בסמוך לסנטה קטלינה בנסיבות חשודות. לנה אמרה: "האדם שאהבתי יותר מכל אחד אחר, פרט לבתי, מת. אני בוכה בשל כך הרבה. אני מניחה שכך יהיה תמיד." מאוחר יותר, אמה מריה, שחלתה במחלת אלצהיימר עברה לגור עם לנה. גורדין הלכה לעולמה ב-6 בינואר 1998. לנה כתבה בספרה, שלא פורסם, אודות חוויותיה עם מריה. היא אינה בקשר עם שתי אחייניותיה נטשה גרגסון וקורטני וגנר.
אחרי שלנה פרסמה את זיכרונותיה החושפניים Natalie: A Memoir by Her Sister, גיסה לשעבר, רוברט וגנר, ניתק עמה את הקשר. בשלב מאוחר יותר נשא וגנר לאישה את השחקנית ג'יל סנט ג'ון, שהייתה חברת ילדות של נטלי וכיכבה לצדה ב"יהלומים לנצח". באביב 2000, נקלעו הנשים לריב במהלך צילומים ב-Vanity Fair של נערות בונד. לנה שיתפה פעולה עם סוזאן פינסטד בביוגרפיה שלה על נטלי, Natasha, שבה פינסטד מציעה שוגנר נטל חלק במותה של נטלי ווד.
יש לה שלושה נכדים: ניקולאס (נולד ב-1998), דפנה (נולדה ב-2000) ומקס (נולד ב-2002).
בתה אוון חלתה בלימפומת הודג'קין בראשית שנות האלפיים. לנה השקיעה את כספי חסכונותיה בתשלום חשבונות כימותרפיה ונקלעה לקשיים כספיים. ב-2008 ביתה עוקל.
כיום מתגוררת לנה ווד בת'אוזנד אוקס, קליפורניה.
המרינה של דובאי
פיתוחה
על מנת להקמת את המרינה, העבירו היזמים את מי המפרץ הפרסי לאתר המדינה של דובאי ויצרו במקום קו חוף חדש. באתר יש נתיב מים מרכזי שנחפר מתוך המדבר ואורכו הוא כ-3 ק"מ.
המרינה היא כולה מעשה ידי אדם פותחה על ידי חברת פיתוח הנדל"ן Emaar Properties של איחוד האמירויות הערביות ותוכננה על ידי HOK קנדה. עם סיום העבודות, טענו היזמים שהמרינה שהוקמה היא המרינה הגדולה ביותר בעולם שהיא מעשה על יד אדם, אם כי המרינה הגדולה ביותר בעולם היא מרינת דל ריי שבקליפורניה, ארצות הברית.
שלב A
השלב הראשון במרינה של דובאי משתרע על פני כ-100,000 מ"ר והוא כולל שישה בנייני מגורים שידועים כ"מגדלי המרינה של דובאי". שלושה מהמגדלים נקראים על שם ניחוחות ערביים (מסק, ענבר ואל-יאס) והשלושה האחרים קרויים על של אבנים יקרות (אל מאס, פיירו ומורג'אן).
שלב B
השלב השני של המרינה מורכב משלל מגדלים, חלקם הם בין המגדלים המגורים הגבוהים בעולם. בין המגדלים מתחם ניתן למנות את מגדל כיאן, 23 מארינה, מרינה 101, מרינה 106, מגדל הנסיכה ועוד מספר מגדלים.
מתחם החוף
מתחם החוף במרינה של דובאי הוא מתחם קמעונאי שנבנה על חופי המרינה וכלל ארבעה כיכרות, שבעים חנויות קמעונאות ומשקאות ומתחם בידור.
אל סאהא
אל סאהאב הוא מתחם מגורים הכולל שני מגדלים, אחד שכולל כ-44 קומות והשני שכולל כ-24 קומות. המתחם משקיף ישירות על המרינה ואזור דובאי. מלבד המגדלים, יש במתחם אל סאהאב גם אולם התעמלות, מגרש סקווש, בריכת שחייה, מיני תיארטרון.
פיתוח קומות מגורים המורכב משני מגדלים; מגדל 1 הוא מבנה בן 44 קומות, ומגדל 2 הוא מבנה בן 24 קומות. המתחם נמצא על קו המים ומשקיף ישירות על מפרץ המים הגדול ביותר במרינה של דובאי. הבניינים נמצאים בקצה הצפוני של המרינה מול מגדלי אל מג'ארה ליד רציפי מרינה. המתחם כולל אולם התעמלות ומגרש סקווש, בריכת שחייה ושטח קהילתי פתוח, מיני תיאטרון, חניה מוגנת מוגדרת, חדרי פונקציה רב וחדרי ישיבות.
דובאי מרינה מול
דובאי מרינה מול הוא קניון הממוקם במרכז המרינה של דובאי והוא אחד ממרכזי הקניות המרכזיים והגדולים בדובאי. בקניון יש כ-140 חנויות המשתרעות על שטח של כ-390,000 רגל רבוע. הקניון מחובר למלון 5 כוכבים שנמצא באזור המרינה.
שירקאווה-גו וגוקאיאמה
הכפרים ההיסטוריים של שירקאווה-גו וגוקאיאמה (יפנית 白川郷・五箇山の合掌造り集落) הוא שם קיבוצי שניתן על ידי ארגון אונסק"ו לקבוצה של כפרים בצפון-מרכז האי הונשו ביפן, עת הכריז עליהם כעל אתר מורשת עולמית בשנת 1995. הכפרים שוכנים בעמק הנהר שוגאווה (庄川) - שירקאווה-גו (白川郷 - "מחוז הנהר הלבן העתיק") שוכן במחוז גיפו וגוקאיאמה (五箇山 - "חמישה הרים") נמצא במחוז טויאמה. הכפרים נודעים בבתי הגאשו-זוקורי (合掌造り) שמשמעות שמם היא "ידיים שלובות בתפילה", וזאת על שום גגותיהם המחודדים הנדמים לידיים בתנוחת תפילה.
היסטוריה
החל במאה ה-8 היה האזור למקום משכנם של מסדרים בודהיסטים. שירקאווה-גו נזכר לראשונה בכתובים במאה ה-12, בעוד שגוקאיאמה הוזכר לראשונה במאה ה-16. בתקופת אדו נשלט שירקאווה-קו על ידי הממשלה המרכזית החל בסוף המאה ה-17 ועד לתקופת מייג'י, בעוד שגוקאימה נותר בחסות שליטים מקומיים עד לאמצע המאה ה-19.
האזור נותר מבודד למדי עד לשנות העשרים של המאה ה-20 ואל חלק מהכפרים אף לא הובילה דרך סלולה. בשנות השישים של המאה ה-20 ועם הקמתו של סכר מיבורו, הועברו בתי גאשו-זוקורי רבים למקום על מנת לשמר אותם, וקורה שבתים הניצבים כיום בסמיכות זה לזה, הובאו ממרחק של עשרות קילומטרים.
גאשו-זוקורי
בתי הגאשו-זוקורי מתאפיינים בגג קש מחודד ומשופע, שנחשב לעמיד ובה בעת מונע מהשלג הכבד שיורד באזור במהלך חודשי החורף מלהיערם עליו. הגגות נתמכו לעיתים בעמודים עשויים עץ אשוח. בתי המשפחות האמידות גדולים למדי ויש בהם שלוש או ארבע קומות כך שיכלו לשכן משפחות מורחבות ולעיתים עד שלושים איש. עליית הגג שימשה לעיתים מזומנות לגידול טוואי המשי בעוד שקומת הכניסה שימשה לייצור האשלגן החנקתי.
בתרבות
בספריה של ליאן הרן, סדרת סיפורי האוטורי, מופיע השם "שיראקווה" כאחד ממשפחות הפיאודליות ביפן שראשיה שלטו בכפרים הסמוכים לנהר (משמעות השם: הנהר הלבן). בסיפור, מושלת נחלת שירקאווה, הליידי קאדה, הנהיגה שושלת נשית באדמותיה, תחילה עם אחיותיה ולאחר מכן בהורשה לבתה.
המבורג
המבורג (בגרמנית:, בגרמנית תחתית: Hamborg) היא עיר ואחת מ-16 המדינות המרכיבות את גרמניה, והיא אחת משלוש ערי-המדינה (האחרות הן ברמן וברלין). היא העיר השנייה בגודלה בגרמניה אחרי ברלין, ובה כ-1.8 מיליון תושבים. גם מבחינת שטחה, 755 קמ"ר, נמצאת המבורג במקום השני אחרי ברלין. המבורג היא העיר השישית בגודלה באיחוד האירופי מבחינת אוכלוסייה. העיר היא אחת הערים המתוירות ביותר בגרמניה.
ראש עיריית המבורג, המשמש גם כראש ממשלת מדינת המבורג, הוא פטר צ'נצ'ר (Peter Tschentscher), שמונה לתפקיד במרץ 2018.
מקור השם
המבורג קיבלה את שמה מהמילה Hammaburg. הרשומות העתיקות ביותר של המילה Hammaburg מתוארכות לראשית המאה ה-8. באותה תקופה שקרל הגדול השתמש בקפלה בתוך טירה כדי לכפות את הנצרות על העם הפגאני.
Hamma ככל הנראה קשורה למילה הסקסונית הישנה "hamme", שמשמעותה "כפופה", "נטויה" או "עקומה". "burg" היא טירה. מכאן שהשם המבורג ככל הנראה קשור לטירה ליד נהר מפותל או מעוקל (כמו נהר האלסטר). משמעות אפשרית נוספת היא שהמילה "hamma" משמעותה היא "יער", כלומר "הטירה שביער".
המילה הסקסונית "ham" פירושה שטחי עשב מגודרים או מפרץ נפרד בשפלה. לפיכך פירוש השם המברג הוא "הטירה באחו" או "במפרץ".
גאוגרפיה
המבורג שוכנת על גדות נהר האלבה, כ-50 קילומטר משפך הנהר אל הים הצפוני, וגובלת במדינות סקסוניה התחתונה ושלזוויג-הולשטיין. את העיר חוצות תעלות רבות ואורכן הכולל של דרכי המים בעיר, וכן מספרם של הגשרים בעיר, עולים על אלו שבאמסטרדם ובוונציה גם יחד.
בנוסף, שטח השיפוט של העיר כולל את האי נויוורק ושני איונים לא מיושבים בשפך האלבה לחופי סקסוניה התחתונה. איים אלה מנותקים גאוגרפית משאר העיר.
היסטוריה
הקיסר פרידריך ברברוסה העניק להמבורג מעמד של עיר קיסרית חופשית ב-1189. המבורג הייתה ממיסדות ברית ההנזה, ברית של סוחרים בערי מדינה בצפון גרמניה ובאגן הים הבלטי, אשר התאגדו מסוף המאה ה-12. הערים ליבק והמבורג כרתו ברית להגנה על המסחר שלהן, ב-1241 ומאוחר יותר הצטרפו עוד ערים לברית. בין המבורג למלך אנגליה הנרי השלישי נחתם הסכם ב-1266 אשר התיר לסוחרי העיר להקים "הנזה" בלונדון (וזה השימוש הראשון הידוע במילה במובן של הברית).
עם בוא הרפורמציה אימצו תושבי העיר את הלותרניזם וקיבלו פליטים לותרנים רבים מאזור ארצות השפלה וצרפת. בתקופה זו גדלה המבורג באופן משמעותי והפכה להיות מהערים הגרמניות הגדולות ביותר אחרי העיר ברלין. מאז גדלה המבורג בקביעות ונשארה עד היום העיר השנייה בגודלה בגרמניה. בסוף המאה ה-18 חצתה המבורג את רף מאה-אלף תושבים והפכה לעיר הגדולה (Großstadt) הגרמנית השנייה בהיסטוריה.
כנסיית ניקולאי הקדוש (בגרמנית: St.-Nikolai-Kirche) הייתה כנסייה לותרנית, אחת מ-5 הכנסיות הראשיות (Hauptkirchen) של העיר. הכנסייה היא מבנה בסגנון התחייה הגותית שנהרס במלחמת העולם השנייה. בשנים 1874–1876 הייתה הכנסייה הבניין הגבוה בעולם ועד היום היא המבנה השני בגובהו בהמבורג. כיום מרבית המבנה חרב לגמרי, למעט המגדל המערבי ששרד ומשמש כנקודת ציון עירונית. מאוחר יותר, הוקמה בהמבורג כנסייה חדשה בשם זה ברובע הארבשטהודה (Harvestehude).
ברוב שנות קיומה הייתה המבורג מרכזו של האזור המטרופוליני שנקרא "ארבע הערים"; ממערבה שכנה העיר הדנית הגדולה לשעבר אלטונה, מדרומה עיר הנמל הפרוסית הרבורג-וילהלמסבורג וממזרחה העיר הקטנה ואנדסבק. להמבורג היו אז עוד מובלעות ממזרח וממערב לה על גדות נהר האלבה. בשנת 1937 הורה היטלר לחוקק את חוק המבורג-רבתי (Groß-Hamburg-Gesetz) בחקיקת בזק, אשר סיפח אל המבורג את הערים שסביבה (כולל הערים שנמנו לעיל) וכמו כן כמה עיירות וכפרים שגבלו בה, אך בו בזמן ניתק אותה ממרבית המובלעות שלה והעבירן למדינת המחוז ההיסטורית פרוסיה. על גבולותיה מאז 1937 שמרה המבורג עד היום.
בעברה נהרסה המבורג פעמיים: בפעם הראשונה בשרפה גדולה שפרצה ב-1842, ובפעם השנייה, לאחר שבינתיים שוקמה והפכה לפנינת אדריכלות יפהפייה, במלחמת העולם השנייה, בה היא נהרסה כמעט כליל מהפצצות בעלות הברית. העיר נכנעה ללא קרב לכוחות הבריטיים ב-3 במאי 1945, ולאחר המלחמה הייתה חלק משטח הכיבוש הבריטי. העיר שוקמה לאחר המלחמה, אך סבלה מבעיות כלכליות עקב הכחדתו של הצי הגרמני והן בגלל חלוקת גרמניה, שלא אפשרה מסחר בין המבורג וערי גרמניה המזרחית.
ב-16 בפברואר 1962 עלה נהר האלבה על גדותיו, והיו בעיר הצפות קשות שפגעו בחמישית מהעיר, וכתוצאה מהן נהרגו למעלה מ-300 איש.
תרבות
בהמבורג ארבע אוניברסיטאות ושש מכללות, בהן לומדים כ-65 אלף סטודנטים. בעיר 34 מוזיאונים, כמה מהם מהחשובים בגרמניה (למשל המוזיאון לתולדות המבורג וארץ הפלאות המיניאטורית). העיר היא אחת הערים המתויירות ביותר בגרמניה.
בהמבורג פועלת גם התזמורת הפילהרמונית הממלכתית של המבורג אשר מקיימת את הופעותיה ב-Laeiszhalle, "אולם המוזיקה של המבורג".
אמנים ידועים בני העיר: המלחין יוהאנס בראהמס והציירת אבה טסדורף.
מוסד תרבותי חשוב הוא האופרה הממלכתית של המבורג. היא בית האופרה הציבורי הראשון בגרמניה (בניגוד לתיאטראות חצר), שייסדו אזרחים אוהבי אמנות בהמבורג ב-1678. ב-1721 הצטרף גאורג פיליפ טלמן, דמות מרכזית בבארוק הגרמני, לאופרה של המבורג, ובשנים הבאות היו בין אורחיה כריסטוף ויליבלד גלוק, יוהאן אדולף האסה ולהקות איטלקיות שונות. בית האופרה נחרב בהפצצת בעלות הברית ב-1943 (חיל האוויר המלכותי). האולם הנוכחי נחנך ב-1955.
בהמבורג התרחש פרק חשוב בהתפתחותם של הביטלס. בתחילת 1960 ארגן מנהל הלהקה, אלן ויליאמס, הופעות במועדון לילה קטן שם. הביטלס ניגנו משך שבועות ברובע סנט פאולי בהמבורג, תחילה במועדון אינדרה ואחר־כך במועדון מעט גדול יותר, הקייזרקלר. ארבעה מסעות ההופעה הארוכים בהמבורג נחשבו בעיני חבריה לנקודת מפנה חשובה בתולדות הלהקה. הנגינה לאורך שעות על הבמה בכל יום ליטשה את מיומנות הנגינה וההופעה שלהם, וסייעה להם בגיבוש רפרטואר מוזיקלי ובשיפור יכולתם לתפקד באופן מוזיקלי כלהקה.
כלכלה
בהמבורג נמצא נמל המבורג, הנמל השלישי בגודלו באירופה והגדול ביותר בגרמניה. בנוסף, שוכן בהמבורג המחסן הגדול ביותר בעולם, "עיר האחסנה", שפייכרשטאט, ששטחו 630 אלף מ"ר. המחסן המפואר, שנבנה ב-1883 ושימש את רשות המכס הגרמנית, משמש כמקום משכנם של כמה מוזיאונים, בתי תערוכות, משרדים וחברות שונות. במחסן שוכן ה-Miniatur Wunderland, מתחם דגמי הרכבות הגדול בעולם מאז פתיחתו ב-2001.
האטרקציות התיירותיות העיקריות בעיר הן: העיר העתיקה, כנסיית סנט מיכאליס, הנמל ושוק הדגים של יום א', היכל האמנות של המבורג, אגם אלסטר, רובע סנט פאולי, גן החיות של המבורג ו"ארץ הפלאות המיניאטורית" (Miniatur Wunderland).
רחובות קניות מרכזיים:
תחבורה
נמל התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה המבורג פולסביטל, הממוקם בצפון העיר. זהו הנמל השני בגודלו בגרמניה והחמישי מבחינת כמות נוסעים העוברים דרכו. תחנות הרכבת הראשיות בעיר הן המבורג האופטבאנהוף המרכזית והמבורג-אלטונה שמשמשת כתחנה סופית לרכבות ארוכות רבות המגיעות לעיר. הרכבת התחתית של המבורג, האס באן של המבורג וכן רשת האוטובוסים מהוות את שירות התחבורה הציבורית העירוני והאזורי של העיר. בנוסף, מנמל המבורג ישנו שירות קבוע של מעל 20 מעבורות ליעדים שונים.
אוכלוסייה
העיר ידועה ברב-התרבותיות שבה ובהיותה עיר מהגרים. 15% מתושבי המבורג אינם בעלי אזרחות גרמנית. מתוכם, רבע הם טורקים. הקהילה הטורקית בעיר היא השלישית בגודלה בגרמניה, אחרי אלו של ברלין וקלן: היא כוללת כ-87,000 תושבים שהם בעלי אזרחות טורקית או ממוצא טורקי. רוב תושבי העיר הם פרוטסטנטים.
המבורג היא אחת הערים הבודדות בגרמניה שבהן קיים רובע חלונות אדומים, בדומה לרובע הידוע באמסטרדם.
יהדות המבורג
בסוף המאה ה-16 התיישבו בהמבורג יהודים אנוסים יוצאי חצי האי האיברי. הם חיו בתחילה כנוצרים, אך עם הזמן החלו חוזרים ליהדות. הקהילה היהודית הספרדית-פורטוגזית בעיר שגשגה כלכלית וחברתית במשך מעל 200 שנה. אישים מפורסמים בתקופה זו: יוסף שלמה דלמדיגו (יש"ר מקנדיאה) שכיהן ברבנות הקהילה הפורטוגזית בהמבורג משנת ה'ש"ף - ה'שפ"ט (1620–1629), הרב יעקב ששפורטש, והרב דוד כהן די לארא. מתחילת המאה ה-17 החלו גם יהודים יוצאי אשכנז להתיישב בהמבורג בחסות הקהילה הוותיקה, ב-1663 מנו היהודים בעיר 120 משפחות ספרדיות וכ-50 משפחות אשכנזיות. בשנת 1671 בוטל הגטו ויהודים הורשו להתגורר בכל חלקי העיר. במאה ה-18 הם היוו כ-6% מכלל אוכלוסיית העיר.
בשנים 1674–1811 קיימה הקהילה האשכנזית מסגרת קהילתית משותפת עם העיירות הסמוכות אלטונה וואנדסבק, וביחד נקראו קהילות אה"ו. העיר הצמיחה מספר הוגי דעות ורבנים יהודים, ביניהם הרב צבי הירש אשכנזי ה"חכם צבי" ובנו הרב יעקב עמדין, הרב יהונתן אייבשיץ והרב שמשון רפאל הירש (רש"ר הירש) אבי התנועה הנאו-אורתודוקסית ('תורה עם דרך ארץ'). גם היהדות הרפורמית החלה את דרכה בהמבורג: ב-1818 נבנה בה בית-הכנסת הראשון שלה שהשתמש בסידור תפילה שנערכו בו שינויים משמעותיים, ושהחזיק מעמד לאורך זמן. סלומון היינה (1767 - 1844) היה סוחר ובנקאי ממוצא יהודי שחי בהמבורג. הוא נודע בחייו כמיטיבו וכפטרונו של אחיינו המשורר היינריך היינה. בשנת 1843 ייסד בעיר בית חולים גדול על שמו.
בשיאה, לפני מלחמת העולם השנייה, מנתה הקהילה כ-17,000 יהודים. רק מעטים מהם שרדו את השואה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ברובע נוינגמה של העיר, מחנה ריכוז בשם נוינגמה. המחנה היה פעיל מ-13 בדצמבר 1938 ועד ל-4 במאי 1945.
כיום חיים בהמבורג כ-8,000 יהודים. בעיר מספר קהילות, ביניהן קהילת חב"ד ועוד. הקהילה היהודית של המבורג מפעילה בית ספר יהודי, פעילויות סביב עונות השנה ופועלת גם עם היהודים ב'גיל הזהב'. בשנת 2011 נבחר שליח חב"ד, הרב שלמה ביסטריצקי (בנו של הרב לוי ביסטריצקי), לרב העיר.
רוג'ר ספוטיסווד
רוג'ר ספוטיסווד (באנגלית: Roger Spottiswoode; נולד ב-5 בינואר 1945) הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע קנדי.
קורות חייו
רוג'ר ספוטיסווד נולד באוטווה, אונטריו. הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו כעורך סרטים בשנות השבעים. הוא ביים מספר סרטים ידועים והפקות טלוויזיוניות, בכללם "שכר האמת" (1983), סרט ג'יימס בונד "מחר לנצח" משנת 1997. ספוטיסווד היה אחד מצוות הכותבים של תסריט הסרט "48 שעות". בשנות 2000 הוא ביים את מותחן המדע בדיוני "היום השישי".
שמו של ספוטיסווד ותפקידו בבימוי הסרט "מחר לנצח" היו מושא לקומדיה בסרט "טים אמריקה: משטרת העולם", שמציג דמות דרמטית המכונה ספוטווד.
אלברט חוראני
אלברט חביב חוראני (באנגלית: Albert Habib Hourani, בערבית: ألبرت حبيب حوراني; 31 במרץ 1915 – 17 בינואר 1993) היה היסטוריון בריטי, בן למשפחה לבנונית, אחד מהמלומדים הבולטים ביותר בחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון שפעלו במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים.
קורות חייו ופועלו
אלברט חוראני נולד במנצ'סטר שבאנגליה, כבנם של מהגרים מאזור השייך לדרום לבנון דהיום. משפחתו המירה דתה מנצרות אורתודוקסית לכנסייה הסקוטית הפרסביטריאנית ואביו היה בכיר בכנסייה המקומית במנצ'סטר. ואילו חוראני עצמו המיר דתו לקתוליות בבגרותו.
חוראני למד במנצ'סטר ובלונדון ואחרי כן למד במודלן קולג', שבאוקספורד, שם הוא למד פילוסופיה, פוליטיקה, וכלכלה (עם דגש על יחסים בינלאומיים בחלק הפוליטיקה של תוארו), וסיים הראשון בכיתתו ב-1936. במהלכה של מלחמת העולם השנייה, הוא עבד ב"מכון המלכותי ליחסים בינלאומיים" ובמשרדו של מזכיר המדינה הבריטי בקהיר. בתום המלחמה, הוא עבד במשרד הערבי בירושלים ובלונדון, שם הוא סייע להכין את התיק הערבי עבור ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל.
אלברט חוראני החל את הקריירה האקדמית שלו, בה יעסוק עד לאחרית ימיו, בשנת 1948, בלמדו בקולג' מגדלן, בקולג' סנט אנטוני (שם הוא ייסד וניהל את המרכז לענייני המזרח התיכון), באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת הרווארד. הוא סיים את הקריירה שלו כ"פרופסור עמית" בקולג' סנט אנטוני ובמחלקה למזרח התיכון המודרני באוקספורד.
עבודתו הפופולרית ביותר של חוראני היא "היסטוריה של העמים הערביים" (1991), מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון ורב-מכר בינלאומי. ספרו "ההגות הערבית בעידן הליברלי 1789-1939" (1962) הוא אחד מן הניסיונות המדעיים הראשונים ליצור ניתוח נרחב של ה"נהדה", התחייה הערבית במאה ה-19, ופתיחתו של העולם הערבי לתרבות המערבית המודרנית, ונותר אחת מן העבודות העיקריות בנושא. "סוריה ולבנון" (1946), ו"מיעוטים בעולם הערבי" (1947) הן עבודות חשובות אחרות שלו. הוא אף כתב עבודות נרחבות על ההשקפה האוריינטליסטית בתרבות המזרח התיכון לאורך המאות 18 וה-19, והוא פיתח את המושג רב ההשפעה של "האורבניות" - אליטות פוליטיות וחברתיות בערי פרובינציה של המזרח התיכון ובערים גדולות ששירתו כמתווכות בין ערי הבירה (כגון איסטנבול תחת הטורקים העות'מאנים) והחברה הפרובינציאלית.
ההיסטוריון הישראלי בוטרוס אבו מנה עשה דוקטורט בהנחיית אלברט חוראני.
על שמו ניתן פרס חשוב לספר בחקר המזרח והוא מכונה פרס הספר ע"ש אלברט חוראני והוא מוענק מדי שנה על ידי "אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" (MESA). חוראני היה עמית של כבוד ב"אגודת לימודי המזרח התיכון של צפון אמריקה" וכן באגודה ההיסטורית האמריקאית (AHA).
אינגריד צ'אבס
אינגריד ג'וליה צ'אבס (באנגלית: Ingrid Julia Chavez; נולדה ב-21 בינואר 1965) היא זמרת-יוצרת, משוררת ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
צ'אבס נולדה ב-21 בינואר 1965 באלבקרקי, ניו מקסיקו וגדלה במרייטה, ג'ורג'יה. היא ממוצא מקסיקני-אמריקאי.
בגיל שבע עשרה, החליטה לעבור למיניאפוליס, מינסוטה במטרה לפתח קריירה מוזיקלית.
קריירה
לאחר שעברה למיניאפוליס, מינסוטה, ב-1986, היא עשתה אודישן למספר להקות, תוך שעבדה בבית קפה. היא פגשה את פרינס בפאב בסוף 1987, לאחר שכתבה לו שירים. לאחר שפרינס שמע את קולה, הוא החליט לקחת את צ'אבס תחת חסותו. היא הייתה ידועה בתור "דה ספיריט צ'יילד" באלבומו Lovesexy משנת 1988. פרינס עודד את צ'אבס לכתוב 21 שירים עם הבטחה שהם ייצרו ביחד אלבום באורך מלא. בינואר 1988, אינגריד ופרינס הקליטו יחדיו באולפני פייזלי פארק. זמן קצר לאחר הפגישה הזו, הפרויקט הוקפא.
באותה העת, צ'אבס התבקשה לשחק את תפקיד מושא אהבתו של פרינס בסרטו מ-1990, Graffiti Bridge. במהלך הצילומים, צ'אבס נכנסה לאולפן עם לני קרביץ ואנדרה בטס וכתבה עימם את הלהיט הבין-לאומי של מדונה מ-1990 "Justify My Love". צ'אבס לא זכתה לקרדיט על כתיבתה בשיר, מה שהוביל אותה לתביעה כנגד קרביץ.
חיים אישיים
לצ'אבס יש בן, טינונדרה, יליד 1984, שחי באטלנטה, ג'ורג'יה במשך זמן מה. בהמשך, נולדו לה גם שתי בנות, אמירה ואיסובל, מהזמר והמוזיקאי האנגלי דייוויד סילבאן, לו נישאה ב-1992 והתגרשה 12 שנים מאוחר יותר. צ'אבס מתגוררת כיום בניו המפשייר, ומתמקדת בצילום, כתיבה והקלטות חדשות.
רבי שמעון בן מנסיא
רבי שמעון בן מנסיא היה תנא בדור החמישי, תלמידו של רבי מאיר, חבר ב'קהלא קדישא' שבירושלים, בן תקופתו ומוקירו של רבי יהודה הנשיא ובני ביתו.
קהלא קדישא דבירושלם
רבי שמעון ורבי יוסי בן משולם היו חברים בקבוצה של חכמים, שלמדה בצוותא בירושלים, ונקראה 'קהל קדוש', וכן 'עדה קדושה'. היו אלו תלמידיו של רבי מאיר, ושמם ניתן להם בגלל מנהגם לחלק את היום לשלושה, שליש לתורה, שליש לתפילה, ושליש למלאכה.
בתלמודים מופיעות אמרות שונות בשם הקהל הקדוש.
גזרות אדריאנוס
לאחר מרד בר כוכבא גזר אדריאנוס קיסר רומא על היהודים שלא יגורו בירושלים. ההיסטוריונים שביררו כיצד התקיימה העדה הקדושה בירושלים, ואף למדה תורה בזמן שחלו גזרותיו של אדריאנוס, הגיעו למסקנה שבתקופתו של רבי יהודה הנשיא השתפרו היחסים בין היהודים לרומא והגזרות בוטלו. לדעת אחרים הגזרות לא בוטלו, והיו בתוקפן, אך הרומאים לא הקפידו לכפותן. לפי דעה זאת, חברי העדה הקדושה גרו ולמדו בירושלים, מתוך סיכון וחירוף נפש. על פי הכתוב באגרתו של רב שרירא גאון משתמע שאכן הגזרות בטלו:
.
תלמודו של רבי שמעון בן מנסיא
במקורות מוזכרים אמרותיו של רבי שמעון הן בהלכה והן באגדה.
הלכה
רבי שמעון פסק הלכה בנושאים רבים ומגוונים:
יחסיו של רבי שמעון בן מנסיא עם רבי
בן מנסיא היה בן דורו של רבי יהודה הנשיא, אם כי זקן ממנו. והיה חברו אך חלק עליו מפעם לפעם כדוגמת "שור בכור תם, שנפל לבור". עם זאת רבי שמעון העריך ביותר את רבי יהודה הנשיא ואת בני משפחתו על פי המסופר במסכת סנהדרין.
כלומר רבי שמעון בן מנסיא, מפאר את הצדיקים בשבע מידות טובות, ואומר שכל שבע מידות הללו היו ברבי יהודה הנשיא ובבניו.
פיגועי המטוסים הרוסיים (2004)
פיגועי המטוסים הרוסיים הם פיגועי טרור, שהתרחשו ב-24 באוגוסט 2004 סביב השעה 23:00. שני המטוסים המריאו מנמל התעופה דומודדובו במוסקבה, והתרסקו לאחר שבכל אחד מהם התפוצצה מחבלת מתאבדת.
טיסת Volga-AviaExpress 1353
הפיגוע הראשון אירע בטיסת Volga-AviaExpress 1353. מטוס מדגם טופולב Tu-134 המריא בשעה 22:30 ממוסקבה לעבר וולגוגרד. התקשורת עם המטוס אבדה בשעה 22:56 בזמן שהוא טס מעל למחוז טולה, 180 קילומטר דרומית-מזרחית למוסקבה. לאחר כמה שעות אותרו שרידי המטוס באזור. על פי עדי ראייה אירע פיצוץ חזק במטוס לפני שהוא התרסק. בפיגוע נהרגו כל נוסעי המטוס - 34 נוסעים ו-9 אנשי צוות.
טיסת S7 איירליינס (סיביריה איירליינס) 1047
מספר דקות לאחר ההתרסקות הראשונה, אירע הפיגוע בטיסת S7 איירליינס (סיביריה איירליינס) 1047. מטוס מדגם טופולב Tu-154 המריא בשעה 21:35 ממוסקבה לעבר סוצ'י. על פי דיווח של סוכנות הידיעות הרוסית "אינטרפקס", המטוס שידר אותות מצוקה עקב חטיפה בשעה 22:59. לאחר מכן נעלם המטוס ממסכי המכ"ם והתרסק מעל למחוז רוסטוב. בפיגוע נהרגו כל נוסעי המטוס - 38 נוסעים ו-8 אנשי צוות.
חקירת הפיגועים
מיד לאחר ההתרסקויות התעורר חשד שמדובר בפיגוע טרור, מכיוון ששתי ההתרסקויות אירעו כמעט בו זמנית. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הורה לשירות הביטחון הפדרלי הרוסי לחקור את האירועים. לאחר מספר ימים אותרו עקבות חומר נפץ RDX בשרידים של שני המטוסים, ושירות הביטחון הודיע ששני המטוסים התפוצצו כתוצאה מפיגוע.
ארגון טרור צ'צ'ני לא מוכר בשם "גדודי אסלאמבולי" נטל אחריות על הפיגועים.
ב-17 בספטמבר פורסם מכתב של שאמיל באסייב, ממנהיגי המורדים הצ'צ'ניים, שבו נטל אחריות על הפיגועים והכחיש את דברי "גדודי אסלאמבולי". חקירת שירות הביטחון גילתה שהפיגועים בוצעו על ידי שתי מחבלות מתאבדות צ'צ'ניות תושבות גרוזני, אחת בכל טיסה, כחלק מהמאבק הצ'צ'ני נגד הצבא הרוסי.
פיגועי המטוסים הרוסיים התרחשו לאחר הפיצוץ ברכבת התחתית של מוסקבה (פברואר 2004) שבו נהרגו 41 בני אדם בפברואר 2004, ולאחריהם אירעו מתקפות טרור נוספות ברוסיה: ב-31 באוגוסט 2004 בוצע פיגוע נוסף ברכבת התחתית של מוסקבה, שבו נהרגו 10 בני אדם, ולמחרת החל משבר בני הערובה בבסלאן, שבו נספו 335 קורבנות, רובם ילדים. באירוע הטרור בבסלן השתתפה אחותה של המחבלת מטיסה 1353, ונהרגה במהלכו.
לאחר הפיגועים
חקירת שירות הביטחון העלתה שמספר אנשים היו מעורבים ברשלנות שאפשרה את הפיגועים.
קצין הבטיחות של נמל התעופה דומודדובו עצר את החשודות, שהגיעו למוסקבה בטיסה ממחצ'קלה בלוויית שני גברים, אך נתן להן לעבור בלי לבצע עליהן חיפוש. הוא הואשם ברשלנות פושעת ונדון לשש שנות מאסר.
סוכן נסיעות קיבל שוחד של כ-140 אירו על מנת לנפק למחבלות כרטיסי טיסה ללא תעודה מזהה. פקיד נוסף בנמל התעופה קיבל שוחד של כ-25 אירו כדי שיוכלו לעלות למטוס ללא תעודה מזהה. הם נדונו לשנה וחצי מאסר עם עבודת כפייה.
עשרים ואחד קרובים של הנוסעים שנספו הגישו תביעה אזרחית נגד נמל התעופה וחברות התעופה על רשלנות פושעת. התביעה התקשתה להוכיח אחריות ישירה לפיגועים, ובסופו של דבר בית המשפט פסק על חברת התעופה S7 איירליינס לשלם לכל תובע כ-7,000 אירו, במקום 86,000 אירו שתבעו בתחילה. התובעים ערערו על פסק הדין, אך הערעור נדחה.
מקס פיין (סדרת משחקים)
מקס פיין (באנגלית: Max Payne) הוא זיכיון משחקי פעולה מגוף שלישי שנוצר על ידי החברה הפינית Remedy Entertainment. המשחק הראשון בסדרה, מקס פיין, יצא-1 ביולי 2001, פותח בידי Remedy, הופק בידי 3D Realms והופץ על ידי חברת Gathering of Developers. בשנת 2002 זכויות היוצרים לזיכיון נרכשו על ידי Rockstar Games. ב-15 באוקטובר 2003 יצא משחק המשך, מקס פיין 2, וב-17 באוקטובר 2008 יצאה לאקרנים עיבוד קולנועי למשחק הראשון באותו השם. כתשע שנים לאחר צאת המשחק השני בסדרה, יצא ב-15 במאי 2012 המשחק השלישי בסדרה, מקס פיין 3, הפעם תחת פיתוחה של Rockstar. ב-6 באפריל 2022, Rockstar הכריזו ש-Remedy תפתח גרסה מחודשת לשני המשחקים הראשונים בסדרה.
המשחקים הופצו לקונסולות המשחקים ובנוסף גם למערכת ההפעלה Microsoft Windows. נכון ל-2011, זיכיון המשחקים מכר למעלה מ-7.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
סקירה
ההשפעה הבולטת ביותר למשחקי מקס פיין היא הסגנון הקולנועי הרווח בסרטי הפעולה ההונג קונגים ככלל, וסגנון בימויו של הבמאי ג'ון וו בפרט: סצינות ירי בהילוך איטי וכוריאוגרפיית קרבות המדומה לבלט. המשחק היה בין הראשונים שהשתמשו באפקט זמן קליע שפרץ לתודעה בסרט הקולנוע "מטריקס".
המשחק שואב השראה מהמיתולוגיה הנורדית, בעיקר מסיפור אחרית הימים, כמו גם שמות הגיבורים והמקומות שבסיפור, אשר מקבילים לשמות האלים במיתולוגיה. העלילה האפלה והקודרת עוקבת אחר מקס פיין, שוטר ה-DEA במשטרת ניו יורק שאשתו וביתו נרצחו והוא מחליט לקחת את החוק לידיו ולמצות את הדין עם רוצחיהם. אט אט הוא נלכד באמצעה של מזימה להשתלט על מקורות הסם והשליטה בעיר.
מקס פיין 3
כתשע שנים לאחר אירועי המשחק הקודם, מקס פיין פרש מעבודתו במשטרת ניו יורק ועבר להתגורר בהובוקן, ניו ג'רזי. הוא החל לפתח התמכרות לאלכוהול ולמשככי כאבים. הוא נקלע לעימות עם אנתוני ד'מארקו ג'וניור, בנו של מאפיונר מקומי, אך אדם בשם ראול פזוס מתערב ומקווה לשכור את מקס לעבודת אבטחה פרטית בדרום אמריקה. מקס מתנגד בתחילה, אך לאחר שהוא הופך למטרה בידי מתנקשי המאפיה בעקבות הריגתו של אנתוני בקטטת ברים, מסכים ללוות את פזוס לברזיל.
הגרסה הקולנועית
בשנת 2003, פוקס המאה ה-20 קנתה את הזכויות לסדרת המשחקים.
הסרט, שיצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2008 בארצות הברית (וב-6 בנובמבר 2008 בישראל), מבוים על ידי ג'ון מור ("טיסת הפניקס", "אות משמיים", "מאחורי קווי האויב") ומככבים בו מרק וולברג כמקס פיין, מילה קוניס כמונה סאקס, בו ברידג'ס כבי בי הנסלי, אמאורי נולסקו כג'ק לופינו, נלי פורטדו ככריסטה בלדר, קייט ברטון כניקול הורן, כריס אודונל כג'ייסון קולווין - יד ימינה של ניקול הורן, אולגה קורילנקו כנטשה סאקס והראפר לודאקריס כג'ים בראוורה.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו זכה הסרט להכנסות של 18 מיליון דולר. נכון לאפריל 2009, סכום ההכנסות לסרט נאמדים בקרוב ל-85.5 מיליון דולר. למרות הצלחה קופתית, הסרט ספג ביקורות קשות. מבין הביקורות שהופנו כלפיו, "הסרט סובל מעלילה לא הגיונית למרות היותו מושקע מבחינת אקשן מסוגנן". עוד הובעה אכזבה מהמעבר של משחק המחשב לקולנוע שאינו נאמן למקור, וביצוע כושל של צוות השחקנים.
פילפ שיי
פילפ שיי קורומלאי (בהונגרית: Schey Fülöp; בגרמנית: Philipp Schey von Koromla; קסג, 20 בספטמבר 1798 – באדן ביי וינה, 26 ביוני 1881) היה אציל יהודי-הונגרי-אוסטרי, סיטונאי, הפטרון הגדול ביותר של עניי קסג. פילפ שיי היה היהודי ההונגרי הראשון שקיבל דרגת אצולה באימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה
פילפ שיי נולד במשפחה יהודית כבנו השלישי של הסוחר מוזס (משה) שיי. המשפחה הגיעה למערב הונגריה ממוראביה והתגוררה בלקומפק (היום לקנבך, אוסטריה) באחוזת אסטרהאזי. תוך ניצול ההזדמנות שניתנה על ידי כתב הסובלנות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עבר סבו ישראל שיי, סוחר, ובנו מוזס לקסג בסביבות 1785–1786. פילפ, נולד ב-20 בספטמבר 1798 כבר בקסג, היה השלישי מבין חמשת ילדיו של מוזס.
פילפ התחתן בגיל 18, אשתו הייתה פרנצישקה. ילדים לא נולדו להם. משנת 1823 הוא ניהל עסק עצמאי, בשנת 1831 שילם מיסים לעיר קסג כסוחר מדרגה ראשונה. בשלב זה, קיבל מאביו את ניהול אחוזתו החכורה בפולאן, במחוז שומוג' בנפת קאפושוואר. הוא שמר על קשרים עסקיים טובים עם משפחות האצולה הגבוהה הנסיכים אסטרהאזי, הנסיכים ורוזנים בתיאני, ועם משפחת ארדדי. אחיינו פרידייש שיי התיישב בווינה בשנות ה-30 של המאה ה-19 ועבד בבית בנק לנדאואר (Landauer). הוא היה המייסד של האקדמיה למסחר של וינה (Wiener Handelsakademie) ואחד מהבעלים הפרטיים של התיאטרון העירוני של וינה (Wiener Stadttheater) ובמשך זמן מה נבחר לסגן נשיא הבורסה של וינה. הקשרים שלו עזרו מאוד לעסקים של פילפ.
בתחילה עבד פילפ בבית בנק ורטהיימשטיין (Wertheimstein Bank) ברובע השני של וינה - לאופולדשטאדט - אך מאוחר יותר רכש הון לא מבוטל כסיטונאי עצמאי.
בשנת 1844 היה חבר מייסד של בנק החיסכון של קסג והחזיק ב-11 מתוך 300 המניות. הוא היה סגן נשיא הבנק בין 1846–1868 ולאחר מכן המנכ"ל והנשיא בין 1870 ל-1874. ניהולו השיג תוצאה כזו שהבנק חילק דיבידנד של 60%. הוא היה פעיל ב"איגוד הלבד והצמר של קסג" (Kőszegi Posztó és Gyapjúszövetgyár Egyesület), שם רכש 15 מניות מתוך 550.
נאמנותו לחצר ההבסבורגית הגדילה את עושרו. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה השעה את פעילות חנויותיו בעיר. עושרו גדל עוד יותר על ידי השילוחים של אספקה צבאית לצבא הקיסרות ההבסבורגית בשנים 1848–1849. הוא שמר על נאמנותו לחצר הקיסרית לאורך כל הדרך, אך לקח חלק משמעותי בצמצום מס המלחמה הענקי שנכפתה על קסג.
בשנת 1854 העניק לו הגוף המייצג של קסג מכתב תודה על התמיכה שניתנה לעניים המקומיים. ב-3 במרץ 1859 קיבל את האצולה האוסטרית של הכפר קורומלק מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, וככזה הוא היה הראשון מבין יהודי הונגריה. הוא זכה באבירות ב-4 בדצמבר 1863, ואחר כך ב-25 בדצמבר 1869 קיבל את התואר ברון.
הוא היה הבנקאי החביב על הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן, וגם מימן את משמר שומרי הראש שלו בחצר. עושרו הפרטי אפשר לו להקדיש משאבים ניכרים למטרות צדקה. בין היתר, השלים את בית החולים העירוני של קסג בשנת 1856, בית הכנסת שנבנה בסגנון נאו-גותי בשנים 1858–1859 ואת "בית העניים" (Szegényház) שקרא לו בשם אלברכטינום (Albrechtinum) לכבוד ארכידוכס אלברכט, דוכס טשן.
הוא תמך בבניית קו הרכבת גיור – גראץ דרך קסג בסכום גדול, אך לא ניתן היה לממש זאת על פי תוכניותיו.
בשנת 1868, לכבוד אליזבת, נסיכת בוואריה ומלכת הונגריה (אליזבת, קיסרית אוסטריה (בגרמנית: Kaiserin Elisabeth von Österreich) תרם להקמת גן ילדים אליזבתינום שם התקבלו ילדים ללא קשר לדתם. בשלבים המאוחרים של חייו, הוא שהה על פי רוב בווינה ובבאדן ביי וינה הסמוכה, אך בילה חלק מהשנה בקסג.
הוא מת ב-1881. לאחר מותו העביר את תואר האצולה והברונות שלו באישור מלכותי לאחיינו פרידייש, יהודי גם הוא, כי לא היו לו ילדים. את תואר האבירות והברונות ירשו גם אחייניו, הברון פרידייש שיי, האבירות קארוי שיי והברון פילפ שיי. גם רעייתו פרנצישקה שיי - בתו של נשיא הקהילה היהודית של נג'קניז'ה - הייתה ידועה ומוערכת למרחקים בזכות מעשי הצדקה שלה. בצוואתו הזכיר ותרם לבית המדרש לרבנים בבודפשט, לבית העניים היהודי בווינה ולישיבה בנגימרטון. כמו כן, דאג לתחזוקת בית הכנסת קסג ולטיפול במשכורת הרב.
רחוב פאולוס השישי
רחוב פאולוס השישי הוא רחובה הראשי של העיר נצרת, והוא קרוי על-שמו של האפיפיור פאולוס השישי, אשר ביקר בעיר ב-5 בינואר 1964.
גאוגרפיה
אורכו של הרחוב הוא כ-1,650 מטרים, ויחד עם המשכו הצפוני, המכונה רחוב הגליל, הוא חוצה את העיר בכיוון כללי מדרום-מערב לצפון-מזרח. תחילתו בצומת נצרת דרום, שבה הוא נפגש עם כביש 75 ועם הקצה הצפוני של התוואי הישן של כביש 60 (רחוב ג'ורג' איבן עמאר). הוא חוצה את "כיכר העיר", וחולף ממזרח לעיר העתיקה של נצרת ולמתחם בזיליקת הבשורה. סופו של הרחוב ב"כיכר המעיין" שבמרכזו שוכן מעיין מרים, מקום בו הכביש פונה לכיוון מזרח ומשנה את שמו לרחוב הגליל. בין האתרים השוכנים לאורכו של הכביש נמנים בית הספר דון גאנטלה של האב הוגו, מנזר שארל דה פוקו, מקאם שהאב א-דין ומנזר הנזירות הפרנציסקניות.
לאורך חלקו המרכזי של הרחוב משתרעת חזית מסחרית שבה חנויות ובתי עסק מכל הסוגים, ומסעדות רבות. הרחוב עמוס משך כל שעות היום, ורוב קווי האוטובוס העירוניים והבין-עירוניים המשרתים את נצרת חולפים דרכו. תחנתם הסופית של חלק מקווים אלה שוכנת ברחוב ליד כיכר העיר, עובדה המוסיפה על העומס התעבורתי.
עבאס זכור
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון במדעי האסלאם מאוניברסיטת ירושלים באבו דיס אותו קיבל ב-1990. מנהל עיתון במקצועו.
כיום הוא מתגורר בעכו. נשוי ואב לשישה ילדים.
התנועה האסלאמית החליטה להטיל עונש על חבר הכנסת בשל כך ומנעה ממנו לפרסם הודעות לתקשורת באתר האינטרנט של התנועה ובביטאונה הרשמי. לאחר שסירב להיענות לדרישתה, עתרה התנועה לבג"ץ נגד חבר הכנסת. זכור סירב להצעת פשרה של בית המשפט, לפיה יתפטר מהכנסת באפריל 2008, ולפיכך המשיך לכהן כחבר הכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף לבל"ד והוצב במקום הרביעי ברשימתה לכנסת. בל"ד זכתה בשלושה מנדטים וזכור נשאר מחוץ לכנסת.
במהלך כהונת הכנסת ה-18 נפגע זכור עצמו מסירוב של חבר כנסת אחר, סעיד נפאע, לקיים הסכם רוטציה. בדומה לזכור, גם נפאע הודח מסיעתו עקב סירובו לקיים את ההסכם.
התבטאויות
זכור קרא מעל בימת הכנסת לחייב את הגברים המוסלמים להתחתן עם עד 4 נשים כדי להגביר את הילודה בקרב הערבים, בתגובה להצגתו של המגזר הערבי בישראל על ידי אביגדור ליברמן כאיום אסטרטגי על מדינת ישראל.
זכור, ממנהיגי הציבור הערבי בעכו, נטל חלק מרכזי בניסיונות להרגעת הרוחות ולהפסקת המהומות שפרצו בין תושבים יהודים וערבים בעיר במהלך יום הכיפורים בשנת תשס"ט (2008). עקב איומים על חייו מגורמי ימין קיצוניים, הצמיד לו משמר הכנסת מאבטח צמוד. במהלך המהומות בעכו (2021) הרחיק זכור את מבצעי הלינץ במור ג'נאשווילי, ובכך הציל את חייו.
Source
"Source" הוא מנוע תלת־ממדי ליצירת משחקי תלת מימד בגוף ראשון, אשר פותח על ידי חברת המשחקים Valve.
המערכת ממשיכה את GoldSrc - פיתוח של אותה חברה. GoldSrc וממשיכו Source מבוססים על אותו מנוע עליו נבנה המשחק רב המכר "Quake", אך עם שינויים משמעותיים. המנוע, בשונה מן המנועים המוכרים, עוצב כך שיקבל עדכונים כדרך קבע, ולעדכונים אין מספור מסודר. מערכת הפיזיקה של סורס נקראת Havok, ומשתמשים בה יצרני משחקים נוספים (עם זאת, ג'ון קארמאק, המתכנת הראשי של id Software (מי שפיתח את Quake) טען ב-2004 כי נכון לאותו זמן, היה עדיין ב-Source מעט מקוד התוכנה של מנוע ה-Quake).
GoldSrc היה מנוע משחק היריות הנמכר "Half Life", וכן של חבילות ההרחבה והמודים שלו. Source היא המערכת המפעילה את "Half Life 2", את האפיזודות שלו, את המשחקים Team Fortress 2, Left 4 Dead, פורטל, פורטל 2, Left 4 Dead 2, Counter Strike וכן את המודים השונים שלהם (כדוגמת Portal: Prelude ו - Black Mesa).
מערכת סורס מפותחת על Source SDK ועל מוצרי Havok למיניהם.
Metamod: Source
Metamod: Source (עברית: מטא-מוד: סורס) היא גרסה של Metamod שנועדה לפעול על מנוע הסורס ומאפשר ניהול תוספות למשחק Half-Life 2 ולמודים השונים שלו.