cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייקל מקדונל
בתקופת הנציב ווקופ
עם הגיעו לארץ בשנת 1931 של הנציב העליון ארתור ווקופ, מי שחיים ויצמן תיאר אותו "הטוב שבנציבי ארץ ישראל", החלה תקופה חדשה, חיובית יותר, ביחסה של ממשלת המנדט ליישוב. ווקופ היה מקובל על הנהגת היישוב, שעמה קשר קשרים. חלק מאנשי הפקידות הנמוכה ביצע בשטח מדיניות חיובית זאת, אך אחדים מעמודי התווך של המדיניות האנטי-ציונית נשארו בתפקידיהם, כשהם מהווים משקל נגד למדיניות התמיכה ביישוב היהודי של הנציב העליון. בהם היו אדוארד קית'-רוץ', הארי לוק וזקן השופטים מייקל מקדונל.
השופט מקדונל ישב בהרכב שביטל את הרשעתו של אברהם סטבסקי ברצח ארלוזורוב, בהיעדר עדות מסייעת לעדותה של סימה ארלוזורוב.
בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט
עם פרוץ המאורעות בשנת 1936, החלה ממשלת המנדט לעצור את מנהיגי המהומות, אך מאידך לא העזה לפגוע בחברי הוועד הערבי העליון. בעמדת פשרה זו תמכו מפקד משטרת המנדט רוי ספייסר ולואיס אנדרוס, שנחשבו מידידי היישוב. לעומתם ניצבה חבורה שנייה של פקידי ממשל פרו-ערביים ובראשם קית-רוץ' ומקדונל, שסברו כי הפתרון למהומות הוא הפסקת העלייה היהודית לארץ ישראל, והתנגדו לדרכו של הנציב העליון. מקדונל גילה בפסיקותיו יחס בקורתי כלפי הפעולות שנקטה ממשלת המנדט נגד המרד ומתח ביקורת על הממשלה המדכאת לדבריו את השאיפות הלאומיות של הערבים ועמד בגלוי ובאופן עקבי לימין הערבים בפעולותיהם נגד היהודים.
בהיותו ראש המערכת השיפוטית, גרמו עמדותיו לכך שהמערכת הפחיתה באופן ניכר את כמות ההרשעות בעבירות שבוצעו במהלך המאורעות. בשנת 1936 נרשמו בארץ ישראל 260 מקרי רצח, 67 מאלו שנאשמו בהם הורשעו, אך אף גזר דין מוות לא הוצא אל הפועל. ברשומות הצבא הבריטי נרשם כי אף אחד מאנשי עז א-דין אל-קסאם שנתפסו עוד בסוף שנת 1935 לא הועמד לדין והורשע אלא בסוף שנת 1936 בגבור המאורעות.
כחלק מפעולות דיכוי המרד הרסו הבריטים בקיץ 1936 מספר מאות של בתים בעיר העתיקה של יפו, שהיוו סבך של סמטאות צרות וצפופות, שימשו עמדות לירי וידוי אבנים והקשו על תנועת כוחות הצבא, במבצע שכונה מבצע עוגן. אלפים מתושבי הבתים שנהרסו פונו מהם. העניין הגיע לדיון בבית המשפט העליון המנדטורי בעתירה שהגיש ערבי תושב יפו שביתו נהרס. השופט מקדונל בפסק דינו מתח בקורת חריפה על ממשלת המנדט שלדבריו שיקרה למפונים ונימקה את ההריסה בטענה כי זהו פרויקט שיקום, בעוד שהייתה זו פעולה ביטחונית.
הערבים ששמחו על דברים אלו, שלדעתם חשפו את פרצופה האמיתי של ממשלת המנדט, מהרו להדפיס את הפיסקה האמורה מתוך פסק הדין בכרוז בשפה האנגלית היה מיועד לחלוקה לחיילים ולשוטרים הבריטים ונשא את הכותרת: דוגמה לשיטות שאומצו על ידי ממשלת פלשתינה בהנהלת הארץ.
סילוקו מארץ ישראל
פסק הדין עורר את חמתו של ווקופ. לדבריו תקע מקדונל סכין בגבה של הממשלה. אחרי פסק דין כזה והרושם שעשה על הערבים - אמר הנציב העליון - לבאי כוח המוסדות הלאומיים של היישוב - אין הוא יכול לדעת כמה זמן יעבור עד שאפשר יהיה להשקיט את המהומות.
הוחלט לסלק את מקדונל מארץ ישראל. הוצעה לו הבחירה בין משרה שיפוטית נמוכה באחת ממושבות אנגליה או פרישה לגמלאות והוא בחר לצאת לגמלאות. כיוון שהיה רק בן 54 הוצאה פקודת חוק מיוחדת עבורו (Sir Michael McDonnell Pension Ordinance, 1936) שהקנתה לו זכויות פנסיה מלאות. עוד לפני תום שנת 1936 חזר מקדונל לבריטניה. הארי הרברט טראסטד החליף אותו בתפקיד זקן השופטים. שלטונות המנדט דאגו לכך שעם פרישתו יצהיר מקדונל כי פרש מרצונו החופשי. כאשר ב-18 בנובמבר 1936 הציג אחד מחברי הפרלמנט הבריטי שאילתה לסגן שר המושבות ויליאם אורמסבי-גור, מה היו נסיבות פרישתו של מקדונל מתפקיד זקן השופטים בפלשתינה, השיב השר כי ב-21 באוקטובר מסר מקדונל הצהרה בבית המשפט שבה נכתב: "הוד מלכותו הואיל לאשר את פרישתי לגמלאות החל מתום חופשתי הקרובה. מזכיר המדינה נתן הסכמתו למשאלתי בהתירו לי, בכפוף לעזיבתי את ארץ ישראל, להיות משוחרר מביצוע כל תפקידי הרשמיים".
באנגליה
בשנת 1939, שלוש שנים לאחר שובו לאנגליה, התראיין מקדונל לעיתון האנטישמי הבריטי "The Patriot" ואמר כי שלוש מאות אלף יהודי אנגליה, מתוך אוכלוסייה של ארבעים מיליון, הם הגורם למחאה בבית הנבחרים נגד הספר הלבן. הוא הזהיר את אזרחי אנגליה מפני השפעתם הרעה של הפליטים היהודים שהגיעו מגרמניה.
בתחילת 1939 שימש מקדונל יועץ של המשלחת הערבית בועידת סנט ג'יימס. במסגרת זאת, העלה מקדונל טענת לתקפותם של מכתבי מקמהון אל מול הטענה הבריטית שמכתבי מקמהון לא היו בגדר הבטחה מפורשת מצד בריטניה.
לאחר שנת 1939 לא מילא יותר מקדונל כל תפקיד ציבורי או מדיני. הוא מת בשנת 1954.
Fall Brawl (1996)
(1996) Fall Brawl היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling (WCW). האירוע נערך ב-15 בספטמבר 1996, בלאורנס ג'ואל וטרנס ממוריאל קולוסיאום שבוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. האירוע היה האירוע הרביעי בסדרת אירועי Fall Brawl.
הלוחמים שלושה
הלוחמים שלושה (באנגלית: Warriors Three) הן דמויות משנה בדיוניות של גיבורי-על המופיעות בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמויות הופיעו לראשונה בחוברת Journey into Mystery #119 מאוגוסט 1965, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
Fall Brawl (1996)
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, nWo (הוליווד הוגאן, סקוט הול, קווין נאש ו-nWo סטינג) ניצחו את קבוצת WCW (לקס לוגר, ריק פלייר, ארן אנדרסון וסטינג) בקרב WarGames. עוד ברשימת הקרבות, הארלם היט (בוקר טי וסטיבי ריי) ניצחו את הנאסטי בויז (בריאן נובס וג'רי סאגס) ושמרו על אליפות הזוגות העולמית של WCW, ריי מיסטריו ג'וניור ניצח את סופר קאלו ושמר על אליפות ה-WCW במשקל בינוני, והענק ניצח את רנדי סאבאג'.
רקע
קרב ה-WarGames נוצר לאחר שדאסטי רודס קיבל השראה מהסרט מקס הזועם שיצא לאקרנים בשנת 1985. במקור, הקרב זוהה עם קבוצת ארבעת הפרשים (ריק פלייר, ארן אנדרסון, אוליי אנדרסון וטולי בלנשארד). קרב ה-WarGames הראשון נערך באומני קולוסיאום, שבאטלנטה, ג'ורג'יה במהלך מסע ההופעות של ארגון ה-NWA כחלק מהאירוע The Great American Bash בשנת 1987. קרב זה הפך ייחודי לאירועי Fall Brawl משנת 1993 ועד לשנת 1998.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Monday Nitro.
אירוע
בקרב הלפני אחרון, הוליווד הוגאן הגיע לצד הזירה בסוף הקרב בין רנדי סאבאג' לענק, מיד לאחר שסאבאג' ביצע על הענק את מהלך הפליינג אלבו. סאבאג' עזב את הזירה כדי לרדוף אחר הוגאן, ואז הותקף על ידי סקוט הול וקווין נאש, שהכו את סאבאג' בעזרת כיסא. השופט, ניק פטריק, התווכח עם הענק בזמן שהכל התרחש ולכן לא ראה דבר, והענק הצמיד את סאבאג' לניצחון לאחר שחברי קבוצת ה-nWo החזירו אותו לזירה.
בשל המתיחות שנגרמה עקב נוכחות ה-nWo בארגון ה-WCW, בוצע שינוי בכללי קרב ה-WarGames המסורתי, כך שבמקום ששתי הקבוצות יגיעו לזירה לפני הקרב, כל צד נשאר מאחורי הקלעים והמשתתפים בקרב נכנסו משם בזה אחר זה. בקרב זה, ששימש כקרב המרכזי של האירוע, nWo סטינג והוגאן אילצו את לקס לוגר להיכנע, כאשר nWo סטינג ביצע את מהלך ה-Scorpion Deathlock, והוגאן ביצע את מהלך הפרונט פייסלוק, במקביל. משום שקבוצת WCW פקפקה בנאמנותו, סטינג נטש את לוגר, ריק פלייר וארן אנדרסון זמן קצר לאחר כניסתו והקרב הפך לקרב של 4 נגד 3. לאחר הקרב, רנדי סאבאג' יצא במטרה לתקוף את הוגאן. מנגד, חברי קבוצת ה-nWo התנפלו עליו וחבטו בו. בנוסף לכך, מיס אליזבת' הותקפה גם לאחר שהפצירה בהוגאן להפסיק.
הלוחמים שלושה
את דמויותיהם של פאנדרל, וולסטאג והוגאן גילמו בסרט הלייב אקשן "תור" השחקנים ג'ושוע דאלאס, ריי סטיבנסון וטדאנובו אסאנו, בהתאמה. סטיבנסון ואסאנו שבו לגלם את דמויותיהם של וולסטאג והוגאן בסרט "תור: העולם האפל", ובו השחקן זאקרי לוי גילם את דמותו של פאנדרל. לוי, סטיבנסון ואסאנו חזרו לגלם את דמויותיהם בסרט "תור: ראגנארוק".
אנדרטת הודו בנאב-שאפל
אנדרטת הודו בנאב-שאפל (באנגלית: Neuve Chapelle Indian Memorial) היא אנדרטה שהוקמה בצרפת לזכר חיילי הצבא ההודי שנפלו בחזית המערבית באירופה במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע. כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 4,703 נעדרים. האנדרטה היא מהמפוארות והייחודיות באנדרטאות האימפריה הבריטית שבחזית המערבית לשעבר.
האנדרטה
האנדרטה ניצבת ליד הכפר נאב-שאפל, כ-20 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ליל שבמחוז נור פה דה קאלה בצפון צרפת. מיקום זה נבחר בשל התפקיד שמילאו יחידות הודיות בקרב נאב שאפל במרץ 1915.
האנדרטה היא חצר עגולה בקוטר של כ-50 מטרים. היא מוקפת חומה ועצים ומעוטרת בדשא ושיחי פרחים. שטחה נחצה לרבעים על ידי שני שבילי אבן מצטלבים. בצומת שני השבילים ניצבת אבן הזיכרון, שעליה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"). בשני קצותיו של אחד השבילים, ממערב וממזרח, נקבעו בחומה שני ביתנים רבי צלעות בעלי כיפה (Chhatri) שעיצובם לקוח מן הארכיטקטורה ההודית. הכניסה אל מתחם האנדרטה היא דרך הביתן המערבי.
מחציתה הצפונית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא שבכת אבן ועליה תחריטי סמלים של יחידות הודיות. במרכז השבכה נקבע כותל, שעליו עמוד המתנשא לגובה של 15 מטרים. העמוד נעשה בדמותם של העמודים שנוצרו על ידי הקיסר אשוקה. בראשו נקבעו פרח הלוטוס, הכתר האימפריאלי וכוכב הודו. על גבי העמוד נחרתה באנגלית, ערבית, הינדי ופנג'אבי הכתובת "אלוהים הוא אחד, הוא הניצחון". בראש הכותל, משני צידי העמוד, ניצבים שני פסלי אבן בדמות טיגריסים, המשקיפים אל צידה החיצוני של האנדרטה. על גבי צידו החיצוני של הכותל נחרתה כתובת זו:
1914 הודו  1918
על גבי צידו הפנימי של הכותל נחרתו שמות האתרים בהם לחמו היחידות ההודיות בחזית המערבית.
מחציתה הדרומית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא כותל חלק. אליו צמודים 44 לוחות שעליהם נחרתו שמות הנעדרים, מהם שניים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה. במרכז הכותל נחרתה כתובת זו, באנגלית ובצרפתית:
לכבודו של צבא הודו, שלחם בצרפת ובבלגיה, 1914-1918
באנדרטה מונצחים גם שמותיהם של שישה חיילים הודים שנפלו באירופה במלחמת העולם השנייה וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי הרברט בייקר (Herbet Baker), שהיה ממתכנניה של ניו דלהי. עבודות הפיסול נוצרו על ידי צ'ארלס ווילר (Charles Wheeler).
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. היא נחנכה ב-7 באוקטובר 1927 על ידי הרוזן מבירקנהד (Earl of Birkenhead), מזכיר המדינה הבריטי להודו, במעמד המרשל פרדיננד פוש.
משרד הבריאות (בלארוס)
משרד הבריאות של בלארוס (בבלארוסית: Міністэрства аховы здароўя Рэспублікі Беларусь) הוא גוף ממשלתי רפובליקני המדווח למועצת השרים של הרפובליקה של בלארוס. משרד הבריאות בפעילותו מונחה על ידי חוק הרפובליקה של בלארוס "אודות הבריאות", פעולות חקיקה אחרות ותקנות על משרד הבריאות של הרפובליקה של בלארוס. זהו המשרד הממשלתי האמון על מערכת הבריאות הלאומית ועל תיאום מדיניות הממשלה בנושא בריאות הציבור.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בבלארוס היה המשרד לגוף המרכזי האמון לטיפול במגפה.
היסטוריה
המשרד יונק את שורשיו מארגונים קודמים:
קזימיר פליקס באדני
קזימיר פליקס רוזן באדני (גרמנית Kasimir Felix graf von Badeni, בפולנית Kazimierz Feliks Hrabia Badeni, 14 באוקטובר 1846 סורוחוב – 10 במרץ 1909 בוסק, על יד לבוב) היה פוליטיקאי ומשפטן אוסטרי ממוצא פולני. כיהן כראש ממשלת אוסטריה (טרנסילבניה, החלק האוסטרי של המונרכיה הדו-ראשית "אוסטרו-הונגריה") בין 30 בספטמבר 1895 ל־30 בנובמבר 1897.
יזם חוק אלקטורלי - רפורמת "המעמד החמישי" באימפריה האוסטרו-הונגרית והצליח ליישמו בשנת 1897. לעומת זאת ניסיונו להעניק לשפה הצ'כית מעמד שווה לגרמנית בחבלי הארץ בוהמיה ומוראביה נכשל, בגלל התנגדות נחרצת של האוכלוסייה הגרמנית בשטחי האימפריה האוסטרית.
רקע משפחתי, שנות צעירותו לימודיו
נולד בשנת 1846 ביישוב סורוחוב (Surochów) שעל יד יארוסלב בגליציה, חלק מפולין המודרנית. יש הסבורים כי אבות משפחתו היו איטלקים שהתיישבו בגליציה במאה ה-16 וזכו בתוארי אצולה. אביו היה הרוזן ולדיסלב (לדיסלאוס) פון באדני (1818–1888), בעל אחוזות אמיד, חבר ברייכסטאג של אוסטריה ב-1870, ואמו הייתה צציליה, בת לבית פראנדוטה. סבו מצד האם, קזימיר אנטון פראנדוטה, היה בזמנו ציר של אוסטריה בהולנד, וסבתו מצד האם הייתה ממוצא סקוטי. אדמותיו של קזימי פליקס באדני בגליציה השתרעו על שטח של 106,000 דונם.
באדני למד משפטים באוניברסיטת קרקוב ובשנת 1866 נכנס לשורות עובדי המדינה. עבד במשרד הפנים ובמשרד החקלאות האוסטרי. היה חבר בסיים ("פרלמנט") הגליציאני ומשנת 1871 כיהן כפרפקט (Bezirkshauptmann) בז'ולקייב. אחר כך בז'שוב והחל משנת 1879 מושל-שליח (Statthalterdelegat) ויועץ חצר בקרקוב. בין השנים 1886–1888 נסוג לאחוזתו.
מושל גליציה וראש ממשלה באוסטריה
בשנת 1888 התמנה למושל (שטאטהאלטר - Statthalter) של גליציה. בתקופה בה עמד בראש המחוז הזה הצליח לקרב את האליטה הפולנית ואת האוכלוסייה הרוטנית תוך יצירת מה שכונה "העידן החדש" (1890–1894) ביחסים בין שני עמים אלה. לצורך השגת אווירה חדשה השיג באדני הסכם עם אולכסנדר ברווינסקי, יוליאן רומנצ'וק ומנהיגים אוקראינים אחרים שאימצו עמדה פשרנית יותר ביחס לפולנים ולשלטון האוסטרו-הונגרי בתמורה, בין השאר, להגדלת הייצוג האוקראיני במושבי הפרלמנט האוסטרי, להכרה בשפה האוקראינית בגליציה, כולל שימוש בשפה זו בבתי משפט ובמוסדות ממשל, להקמת שלוש גימנסיות אוקראיניות חדשות ולהקמת קתדרות להיסטוריה של אוקראינה ולשפה והספרות האוקראינית באוניברסיטת לבוב.
הצלחותיו בגליציה הרשימו את הקיסר פרנץ יוזף, ומשום כך ב-2 באוקטובר 1895 התבקש להחליף את אריך, רוזן קילמאנזג (Erich Graf von Kielmansegg) כראש ממשלת אוסטריה. כיהן גם כשר הפנים. רבים באוסטריה, במיוחד הקיסר, תלו תקוות גדולות ביכולתו של באדני לפתור כמה מהבעיות החוקתיות של האימפריה האוסטרו-הונגרית אך התאכזבו ממנו. הגיע לראשות הממשלה בהמלצת גורמים צבאיים, אחרי כישלון הקואליציה השמרנית-ליברלית של הנסיך אלפרד פון וינדיש-גרץ (Alfred von Windisch-Grätz).
רפורמה אלקטורלית
בשנת 1896 הצליח לבצע רפורמה בשיטת הבחירות לכיוון הכללת זכות הבחירה אך התאימה אותה לאינטרסים השלטוניים. לארבעת המעמדות של בוחרים שבהם הזכות לבחור והיבחר הייתה תלויה בשווי המיסים ששילמו, באדני הוסיף מעמד חמישי שכלל כל בוגר (מעל גיל 24) ממין זכר ששילם לפחות חמישה גולדנים מס. הודות לרפורמה זו, המפלגה הנוצרית-הסוציאלית של קארל לואגר, מפלגת "הצ'כים הצעירים", הסיעות של האוכלוסייה הפולנית והקרואטית, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית שיפרו את יצוגן בפרלמנט.
מצד שני התנגד באדני ללאומנות הקיצונית של לואגר ובהמלצתו שלוש פעמים סירב הקיסר פרנץ יוזף לאשר את בחירתו של זה לראשות העיר וינה (ב-23 באוקטובר, ב-23 בנובמבר 1895 וב-18 באפריל 1896).
המהומות בבחירות בגליציה
בשנת 1897 בעקבות חוקה בחירות החדש וככל הנראה זיופים בבחירות במזרח גליציה מתוך 63 נציגים של האוזר בפרלמנט בווינה נבחרו רק שלושה אוקראינים. במחוז זבראז' נמנעה בחירתו של הסופר והפעיל הלאומי האוקראיני איוון פרנקו. בנסיבות אלה פרצו הפגנות מחאה בקרב הציבור האוקראיני שדוכאו על ידי הצבא והמשטרה. נהרגו 10 מפגינים, 19 נפצעו ו-769 נעצרו. בחירות אלה נותרו בזיכרון של האוקראינים כ"הבחירות העקובות בדם של באדני". בעקבות אירועים אלה לאומנים אוקראינים הצביעו על באדני כעל "ידיד מזויף" ולמעשה אויב של האוקראינים.
טובי ג'ונס
טובי אדוארד הייזלווד ג'ונס (באנגלית: Toby Edward Heslewood Jones; נולד ב-7 בספטמבר 1966) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי מועמד פרס גלובוס הזהב על הופעתו בתור אלפרד היצ'קוק בסרט "The Girl". התפרסם בתפקידיו המשניים בסרטים "פרוסט/ניקסון", "הערפל" "W." ו"ידוע לשמצה", דיבב את קולו של דובי בסרטים "הארי פוטר וחדר הסודות" ו"הארי פוטר ואוצרות המוות".
ביוגרפיה
ג'ונס נולד ברובע האמרסמית' שבמערב לונדון, בנם של ג'ניפר ושל שחקן הקולנוע פרדי ג'ונס לצידו הופיע ב-2004 בסרט "גברות בלוונדר". לג'ונס שני אחים, רופרט וקספר. ג'ונס למד בבית ספר פרטי לבנים "אבינגטון" שבאוקספורדשייר ולאחר מכן באוניברסיטת מנצ'סטר.
קזימיר פליקס באדני
המהומות בבחירות בגליציה
מצד שני, יש שסברו כי הטלת האשם על באדני בנוגע לדיכוי הייתה שגויה ושרוב האחריות לכך הייתה למנהיג הפולני של ועד הבחירות המרכזי בגליציה המזרחית, הרוזן ולודומיר דידושיצקי ולמושל גליציה, הנסיך סנהושקו, אוקראיני מתבולל. נושא "הבחירות של באדני" נוצל בתעמולה של הלאומנים הגרמנים, החוגים האנטישמיים והסוציאל-דמוקרטים האוסטרים לשם סילוקו של באדני מראשות הממשלה, במיוחד אחרי נסיונותיו להעביר את הרפורמה הפרו-צ'כית. אחרי שנת 1898 המושל החדש של גליציה, הרוזן הפודולי ל. פינינסקי ביטל במידה רבה את תוכנית הוויתורים הרחבים שיזם באדני לטובת הלאום האוקראיני.
כישלונו בתקנון לגבי השפה הצ'כית
לעומת התקנונים מ-5 באפריל ומ-22 באפריל 1897 שהצהירו על הנהגת השפות הצ'כית וגרמנית כשפות רשמיות במינהל האוסטרי בבוהמיה ובהתאמה, במוראביה התגלו ככישלון. זאת בגלל ההתנגדות העזה של התושבים הגרמנים של חבלי ארץ אלה לנתינת מעמד שווה לשפה הצ'כית ולחובה המשתמעת מהתקנון לדעת את השפה הצ'כית כתנאי להשתלבות במשרדי הממשלה שם.
טובי ג'ונס
ביוגרפיה
ג'ונס הופיע ביותר מעשרים סרטים מאז שהחל בסרט "אורלנדו". ב-2002 ג'ונס דיבב את קולו של גמדון הבית דובי בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות". ב-2004 הופיע בסרטים "גברות בלוונדר", "למצוא את ארץ לעולם לא" שם גילם את סמי יד ימינו של קפטן הוק בסרט ו"גברת הנדרסון גאה להציג" בשנה שלאחר מכן.
ב-2006 שיחק בתפקיד הביוגרפי הראשי של טרומן קפוטה בדרמה העצמאית "ידוע לשמצה", תפקיד זה נתן לג'ונס את פרס שחקן השנה בבריטניה מטעם מבקרי הקולנוע הבכירים של לונדון, ג'ונס גם הועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בזכות תפקידו בתור הקולוניאליסט הבריטי וודינגטון בדרמה הספרותית "הצעיף הצבעוני". בנוסף הופיע במיני-סדרה "אליזבת הראשונה" בתפקיד סר רוברט ססיל.
קזימיר פליקס באדני
כישלונו בתקנון לגבי השפה הצ'כית
התקנונים החדשים דרשו שכל המסמכים המשפטיים והעסקיים ייערכו בשתי השפות. דרישות אלה היה עלולות לשלול מרוב הגרמנים באזורים הצ'כיים את האפשרות לכהן בממשל המקומי מפני שלהבדיל מהצ'כים שלמדו גרמנית בבתי הספר, מעטים מתוכם ידעו צ'כית. בהתאם לתקנונים, תוך שלוש שנים, בין 1901–1904 כל הפקידים הממשלתיים בתחומי צ'כיה היו אמורים להשתלם ולרכוש שליטה בשתי השפות – גרמנית וצ'כית כאחד. הגרמנים באוסטרו-הונגריה, בדרך כלל רצו לשמור על האופי הגרמני לפחות של החלק האוסטרי של האימפריה שנקבע מזה מאות שנים, ובמיוחד בתקופות הגרמניזציה הכפויה מהמאות 17–18 ועל כן התנגדו לתביעות לאומים אחרים בסביבתם להשיג הכרה רשמית ללשונות הלאומיות שלהם. התקנונים של באדני נראו בעיני האוכלוסייה הגרמנית כ"קש ששבר את גב הגמל" אחרי שורה של ויתורים לתושבים הסלאבים. באדני, שהוא עצמו בעל שורשים סלאבים, ועם רוב קולות מובטח בפרלמנט (המפלגות הצ'כיות, הפולניות, הסלובניות וכמה סיעות גרמניות קתוליות – המרכז הקתולי והמפלגה העממית-קתולית), הופתע מעוצמת ההתנגדות להחלטתו.
תקנון השפה בצ'כיה היה אחד מהמניעים החיצוניים של הקמת תנועת "חופש מרומא" ("Los von Rom") הלאומנית-פאנגרמנית והאנטי-קתולית של הרוזן גאורג פון שנרר. גם הנוצרים-סוציאלים של קארל לואגר ואפילו הסוציאל-דמוקרטים האוסטרים בראשות ויקטור אדלר הצטרפו לברית הגרמנית נגד התקנון. במהלך 1897 הוצגו ברייכסראט האוסטרי מספר הצעות להעמיד את באדני ואת שותפיו לדין על הפרת אמונים.
טובי ג'ונס
ביוגרפיה
ב-2007 השתתף בגרסה הקולנועית של פרנק דרבונט למותחן האימה הספרותי של סטיבן קינג "הערפל", בסרט גילם את דמותו הספרותית של אולי, עוזרו של מנהל הסופרמרקט בסרט. אולי, צלף מצטיין, הוא בין הדמויות היחידות הנשארות שפויות לנוכח הערפל הקטלני. מעט לפני כן גילם את ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בדרמה התקופתית "רוחות של חופש".
ג'ונס שיחק בשתי הפקות פוליטיות ב-2008 "W." בדמותו של היועץ הפוליטי קארל רוב ואחד האנשים המקורבים ביותר לנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש (ג'וש ברולין) ו"פרוסט/ניקסון" בדמותו הביוגרפית של סוכן הכישרונות סוויפטי לאזר המציע לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (פרנק לנגלה) כחצי מיליון דולרים בעבור סדרת ראיונות טלוויזיוניים. להופעות אלו נוסף תפקיד משני בתור ברטון עוזרו של ראש העיר (ביל מארי) בפנטזיית הילדים "עיר הגחלת". ב-2010 חזר לדבב את דמותו של דובי בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות". באותה שנה, הוא הופיע גם בדוקטור הו עונה 5 פרק 7 כ"אדון החלומות". ב-2012 שיחק את קלאודיוס טמפלסמית' בסרט משחקי הרעב והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתור אלפרד היצ'קוק בסרט "The Girl".
קזימיר פליקס באדני
כישלונו בתקנון לגבי השפה הצ'כית
בגלל עימותים הסוערים ואף מקרי אלימות בעת הדיונים פעילות הרייכסראט הושהתה על ידי הקיסר במשך כמה חודשים. ב-25 בספטמבר 1897 התקיים דו-קרב בין ראש הממשלה פון באדני ובין לאומן גרמני מצ'כיה, חבר הפרלמנט קארל וולף. הדו-קרב הסתיים בפציעה קלה של באדני. ב-26 בנובמבר, אחרי שבאדני העביר תקנות חדשות – התקנות פלקנהיין – תקנות דרקוניות שהיו מיועדות להחזיר את הסדר ברייכסראט ושגרמו לסילוקם של כמה מהחברים הסוררים מבית – פרצו בפרלמנט עימותים קשים בין המחנה הצ'כי ובין המחנה הגרמני. המשטרה הוזעקה לבניין הפרלמנט. בווינה ובערים אחרות – פראג, גראץ, לינץ וכו' – התקיימו הפגנות סוערות של סטודנטים ופועלים גרמנים נגד באדני. הקיסר נאלץ לאשר את בחירתו הרביעית של לואגר לראשות וינה ודרש מבאדני להתפטר. נוכח המשך המהומות, באדני התפטר ב 28 בנובמבר.
יורשו שלו בתפקיד, הברון פאול גאוץ' פון פרנקנתורן מיתן ב-5 במרץ 1898 את דרישות של "תקנון באדני" והגביל את הדרישה לידיעת שתי השפות למקומות בעלי אוכלוסייה מעורבת בלבד. בסופו של דבר התקנון בוטל סופית ב-14 באוקטובר 1899 על ידי ראש הממשלה שבא אחריו, מנפרד פון קלארי-אלדרינגן. בעיית אי שוויון המעמד של הצ'כים באוסטריה נשארה פצע פתוח בדומה לסכסוכים לאומיים רבים אחרים שזעזעו בהמשך את האימפריה האוסטרית-הונגרית והביאו להתפרקותה בתום מלחמת העולם הראשונה.
טובי ג'ונס
ביוגרפיה
ב-2018 שיחק בסרט "עולם היורה: נפילת הממלכה" כגונר אוורסול, מנהל מכירות של דינוזאורים שניצודו.
לג'ונס שתי בנות, מדליין והולי.
קזימיר פליקס באדני
כישלונו בתקנון לגבי השפה הצ'כית
קזימיר פליקס באדני, שחזר לאחוזותיו, חלה בשנותיו האחרונות בהפרעה נפשית. באפריל 1909 חלה הידרדרות במצבו הגופני והוא נפטר בחודש יולי אותה שנה, בגיל 62, בארמונו בבוסק, על יד לבוב.
אשתו וצאצאיו
קזימיר פליקס באדני היה נשוי למריה מריאנה אפולוניה סקז'ינסקה-זרמבה (Skrzyńską h. Zaremba). לזוג נולדו שני ילדים:
קישורים חיצוניים
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ЕНЦИКЛОПЕДИЧНИЙ СЛОВНИК / ПЕРЕДМ.Г.ЯВОРСЬКОГО גישה ב 24 במאי 2011. Wielka Ilustrowana Encyklopedja Powszechna 1929-1938, Krakow UDK 94 947:943, 26.02.2012
סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב
סוויאטופולק המקולל (ברוסית: Святополк Окаянный; 979–1019) היה נסיך קייב בין השנים 1015–1016 ו-1018–1019.
ביוגרפיה
סוויאטופולק נולד בשנת 979 לאשתו של יארופולק, נסיך קייב, אישה ממוצא יווני, שלאחר שנהרג יארופולק נישאה לוולדימיר הראשון. לא ברור מי היה אביו של סוויאטופולק, אך הוא הכיר ביארופולק כאב וראה בוולדימיר רוצח. בשנת 1013 או 1014 התחתן עם בתו של בולסלאב הראשון, דוכס פולין.
לקראת סוף ימיו רצה ולדימיר להוריש את הנסיכות לבנו גלב. ככל הנראה על רקע זה נעצרו סוויאטופולק ואשתו. עם מות ולדימיר ירש אותו סוויאטופולק בתמיכת האצולה והצבא. עם תחילת שלטונו החל השימוש במטבעות חדשים שעליהם נטבע שמו. על חלק מהמטבעות נטבע שמו לאחר התנצרותו – פטר.
במהלך שנת 1015 נהרגו אחיו בוריס, גלב וסוויאטוסלאב. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה, הרציחות אורגנו על ידי סוויאטופולק. עם זאת, בעת האחרונה נוספו תאוריות אחרות, שלפיהן דווקא אח אחר – יארוסלאב הראשון – היה מעורב ברציחת שלושת האחים.
בשנת 1016 החלו מאבקי כח בין סוויאטופולק לאחיו יארוסלאב, נסיך נובגורוד. בקרב מכריע הובסו כוחותיו של סוויאטופולק, והוא נמלט לפולין. בהמשך, בשנת 1018, שב בתמיכת בולסלאב הראשון, דוכס פולין. בקרב על נהר הבוג המערבי ניצח הצבא הפולני, וירוסלאב חזר לנובגורוד. סוויאטופולק חזר לקייב, אך תוך זמן קצר חזרו הביתה הכוחות הפולניים. בשנת 1019 אסף יארוסלאב צבא גדול ובתמיכת ורנגים ופצ'נגים החל במתקפה על קייב. בקרב על נהר אלטה נפצע סוויאטופולק ככל הנראה, ומת לאחר מכך.
דיסטורשן (מוזיקה)
דיסטורשן (Distortion - באנגלית: עיוות) הוא אפקט נפוץ במוזיקה המודרנית המשמש לרוב גיטריסטים המנגנים על גיטרה חשמלית.
דיסטורשן זכה להכרה נרחבת מאוד ב־1964 כשהשיר "You Really Got Me" של להקת הקינקס הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. הם עשו שימוש בדיסטורשן שנבע מקיצוץ חלק במגבר, שיצר עומס יתר מכוון. ג'ימי הנדריקס היה אחד מהמוזיקאים הראשונים שעשו שימוש נרחב באפקט זה, החל מאמצע שנות ה־60 של המאה ה־20. השיר (I Can't Get No) Satisfaction של הרולינג סטונז מ־1965 היה הלהיט הראשון שעשה שימוש בפאז־בוקס וגרם לביקוש ער למוצר, שעלה על ההיצע באותה שנה. מאז הפך הדיסטורשן לנפוץ במוזיקת הרוק, הבלוז ובסגנונות מוזיקה אחרים, אך התבלט במיוחד בסגנון ההבי מטאל.
גם נגני גיטרה בס עושים שימוש בדיסטורשן. את השימוש בדיסטורשן לגיטרה בס ביססו קליף ברטון ממטאליקה ולמי קלימיסטר ממוטורהד, אף שהוא הופיע בהקלטה של מרטי רובינס מ־1961, וב־Think for Yourself של הביטלס מהאלבום Rubber Soul ב־1965.
עקרון פעולה
מגבר הוא מכשיר הלוקח צורת גל מסוימת ומגביר את אותה הצורה בעזרת מקור אנרגיה חיצוני המסופק אליו.
לכל מגבר יש תחום מסוים בו הוא ליניארי בקירוב כך שאפשר לתאר את הקשר בין הכניסה למוצא באופן הבא:
כאשר P הוא ההספק ו-A הוא פקטור ההגברה.
המגבר אינו יכול להגביר עד אינסוף והוא מוגבל במתח המוזן אליו, לכן החל מהספק כניסה מסוים המגבר יכנס לרוויה והאות ייקטם בקצותיו ויתעוות.
עם זאת, מאנליזת פוריה ידוע כי כל אות מחזורי ניתן להציג בעזרת "בסיס" אורתונורמלי של פונקציות הרמוניות (טור פוריה) כאשר המשותף לכולם הוא שהתדרים הם כפולות שלמות של התדר היסודי של האות. מכאן נובע, שכאשר האות מתעוות נוספות לו הרמוניות שמהוות כפולות שלמות של ההרמוניה המקורית (העיוות הוא לא בתדר אלא רק באמפליטודה). המשמעות המוזיקלית היא, שכאשר מכניסים תו מסוים למגבר רווי במוצא נקבל את התו המקורי בתוספת תווים נוספים שהם אוקטבות שלמות ממנו. ולכן המשמעות המוזיקלית של התו תישמר.
יש לציין כי כאשר מכניסים שני תווים יחד, המוצא יכלול כפולות שלמות של התווים, אך בנוסף ייווצרו הרמוניות שהם צירוף ליניארי של ההרמוניות שנכנסו (אינטרמודולציות), ולכן נגינה של כמה תווים ביחד בדיסטורשן "לא נשמעת טוב" לאוזן.
רחוב גרפטון
רחוב גרפטון (באירית: Sráid Grafton , באנגלית: Grafton Street) הוא אחד משני רחובות הקניות העיקריים במרכז דבלין, כשהשני הוא רחוב הנרי. תחילתו מדרום בפארק סיינט סטפנ'ס גרין, וסופו בצפון בכיכר קולג' גרין. הרחוב נקרא על שמו של הנרי פיצרוי, הדוכס הראשון של גרפטון, שהיה בעליו של קרקע באזור. הרחוב נסלל ב-1708 על ידי משפחת דוסון, והרחוב המקביל נקרא רחוב דוסון על שמם.
בתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים, הפך הרחוב למדרחוב, מלבד קטע קצר שבין הרחובות נסאו וקולג' גרין. בקטע הזה נמצאים שני אתרים ידועים: בית פרובוסט'ס מהמאה ה-18 שבו מתגורר ראש טריניטי קולג', ופסלה של מולי מאלון מסוף המאה ה-19 אשר הפך למקום מפגש ידוע בדבלין.
אמני רחוב
ברחוב מופיעים בדרך קבע אמני רחוב, מוזיקאים, כותבי שירים ואמני חיקוי. מהאמנים הידועים:
ג'ון גדסבי צ'פמן
ג'ון גדסבי צ'פמן (באנגלית: John Gadsby Chapman ; 3 בדצמבר 1808 - 28 בנובמבר 1889) היה אמן אמריקאי, שהתפרסם בזכות "ההטבלה של פוקהונטס", שהוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית ותלוי ברוטונדה בקפיטול בארצות הברית.
חיים וקריירה
בשנת 1834 עבר צ'פמן לעיר ניו יורק והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ומצא עבודה כמאייר. בניו יורק החל צ'פמן סדרת ציורים היסטוריים, כמו "הנחיתה בג'יימסטאון". הצלחתם של ציורים אלה עזרה לצ'פמן לקבל משימה מהקונגרס האמריקאי בפברואר 1837 לצייר סצנה היסטורית לרוטונדה של בניין הקפיטול. עבור עבודה זו קיבל צ'פמן תשלום כולל של 10,000 דולר. ב־30 בנובמבר 1840, הציור "ההטבלה של פוקהונטס" נחשפה רשמית ברוטונדה של הקפיטול.
מלבד ציורים ודיוקנאות היסטוריים, ייצר צ'פמן גם תחריטים, ותרם לעיתים קרובות איורים לפרסומי האחים הרפר. ספר הציורים האמריקאי של צ'פמן, שיצא לאור בשנת 1847, הפך לטקסט סטנדרטי עבור סטודנטים לאמנות.
על רקע ההצלחות הללו, צ'פמן העביר את משפחתו לרומא והתפרנס בכבוד ממכירת ציורים של נופים כפריים למבקרים אמריקאים. עם זאת, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית התיירות נפסקה, והשפיעה מאוד על הכנסתו של צ'פמן. בנוסף, בנו של צ'פמן עצמו, קונרד ווייז צ'פמן, חזר לאמריקה כדי להילחם בצד מדינות הקונפדרציה. בתקופה מסוימת הוא ובנו שיתפו פעולה בציורים משותפים, אבל לא רבים מהם נמכרו.
הנזק הכלכלי שנגרם לצ'פמן במהלך שנות ה -60 של המאה ה-19 הפך לבלתי ניתן לשליטה. ברומא הוא נאלץ לחיות מאדיבותם של גולים אחרים, ולבסוף חזר לאמריקה, חולה ועני, כדי לבלות את ימיו האחרונים עם בן אחר, ג'ון לינטון צ'פמן, בברוקלין, ניו יורק.
שלמה דוד כהנא
הרב שלמה דוד כהנא (ה'תרכ"ט, 1869 – כ"ז בכסלו ה'תשי"ד, 4 בדצמבר 1953) היה רב פולני ממוצא ליטאי, ראב"ד ורשה ורבה האחרון (הלא רשמי). רבו האשכנזי של הרובע היהודי בין השנים 1940–1948 ובסוף ימיו במערב ירושלים.
נודע בעיקר בשל פעילותו להתרת עגונות מלחמת העולם הראשונה ועגונות מלחמת העולם השנייה. כיהן גם כסגן נשיא אגודת הרבנים בפולין. מאוחר יותר היה נשיא איחוד רבני פולין בישראל.
ביוגרפיה
נולד ביאנובה שליד קובנה, בגיל 17 למד בישיבת וולוז'ין מפי רבי חיים הלוי סולובייצ'יק והנצי"ב מוולוז'ין. נישא לאסתר בתו של הרב שמואל זנוויל קלפפיש ראב"ד ורשה. לאחר נישואיו נסע ללמוד בכולל הפרושים בקובנה ונסמך לרבנות בידי רבי יצחק אלחנן ספקטור.
רבנות בוורשה
כמו חותנו, הרב כהנא היה מקובל על כל החוגים, חסידים כמתנגדים, והתאמץ להתרחק ממחלוקות. הוא היה קרוב גם לחוגי אגודת ישראל בפולין וגם למזרחי. כך למשל העביר שיעור בישיבת 'בית שמואל' על שמו הרב שמואל מוהליבר, שנועדה להיות ישיבה ציונית דתית שתנציח את זכרו ורעיונותיו. הרב כהנא היה פעיל בגיוס כספים עבור הקמת ישיבות בוורשה וברחבי פולין כולה. הוא החזיק ישיבה משלו בבית הכנסת ברחוב גנשה 8 בוורשה והעביר בה שיעורים מדי יום ביומו. הסופר והחוקר משה צינוביץ תיאר את פועלו של הרב כהנא:
מלחמת העולם השנייה
מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל להיערך לקראת היתר עגונות מהארצות שבהן התחוללה המלחמה. הוא ניסח היתר עגונות עקרוני שיוכל לשמש ברבים מהמקרים, והחל לגבות עדויות ולהתיר עגונות תוך שהוא מסתמך על היתר הלכתי של "תרי רובי". לפי דבריו התיר עוד במהלך המלחמה כ-3,000 מעגונות מלחמת העולם השנייה בהתבסס על היתר זה, ומעולם לא אירע מקרה שבו שב הבעל בחיים לאחר מכן.
עם ראשית הכיבוש הנאצי בוורשה, התפרצו חיילים גרמניים לביתו וחוללו נזק רב. הם התעללו ברב כהנא קשות בכמה מקרים. בנו שמואל זנוויל כהנא הצליח להגיע זמן מה קודם לכן מווילנה לארץ ישראל, וגם הוא ניסה להימלט מוורשה. הוא הצליח להגיע לנמל טריאסטה ומשם בספינה "מרקו פולו" הגיע ב-16 במאי 1940 יחד עם הרב יצחק מאיר לוין לנמל חיפה. הוא עשה ימים מספר בתל אביב, התמנה בשבועיים הראשונים לשהייתו בארץ ישראל כנשיא איחוד הרבנים יוצאי פולין. הוצעו לו משרות רבניות בערים הגדולות בישראל, אך הוא סירב משום שרצה לחיות בירושלים.
העיר העתיקה בירושלים
ביולי 1940 הסכים להצעתו של מרדכי אברהם ויינגרטן לקבל את רבנות העיר העתיקה בירושלים שאוכלוסייתה הלכה והתדלדלה מיום ליום בשל המצב הביטחוני, המשרה היוותה אתגר יותר מאשר תפקיד רבני מכובד והוא ניאות לקבלו. הוא עלה לירושלים, התגורר בחצר אור החיים ברובע היהודי ואת תפילותיו קיים בבית הכנסת החורבה. מיד עם הגיעו למקום מגוריו החדש, פתח מחדש את המשרד לענייני עגונות, הפעם כחלק מפעילות איחוד הרבנים יוצאי פולין. עם הגעתו לכהן ברבנות בעיר העתיקה נערכה מסיבה בהשתתפות הרבנים הראשיים הרב יצחק אייזיק הרצוג והרב בן ציון מאיר חי עוזיאל, הרב צבי פסח פרנק, הרב מאיר ברלין והרב י. ל. מימון.
ב-1944 יסד בעיר העתיקה את "ישיבת ההוראה" שנועדה להכשיר רבנים צעירים, ולצדה כולל אברכים "אחיעזר" על שם רבי חיים עוזר גרודזנסקי, והיה מעביר בה שיעורים מדי יום. לאחר השואה, לבקשת עמיתו הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שימש ראש המחלקה לענייני עגונות של הרבנות הראשית.
לאחר מלחמת העצמאות
לאחר נפילת הרובע, התגורר במערב ירושלים ברחוב הטורים בשכונת מקור ברוך. הוא נפטר בשעות הבוקר המוקדמות של יום שישי כ"ז בכסלו ה'תשי"ד, 4 בדצמבר 1953, והובא לקבורה בשעות הצהריים בבית הקברות סנהדריה בעיר. בהלווייתו השתתפו הרב הראשי הרב יצחק אייזיק הרצוג, הרב ישראל אלתר, האדמו"ר מגור ומאות רבנים.
אשתו אסתר הייתה עסקנית פעילה ועמדה בראש מוסדות הקהילה היהודית בעיר. היא נפטרה בירושלים במאי 1963 בגיל 87.
השקפותיו הציוניות והחברתיות
הרב כהנא היה בעל השקפות ציוניות עמוקות. בשנת תר"פ, עם פרסום החלטת ועידת סן רמו שאשררה את הצהרת בלפור, חתם יחד עם רבני העיר וורשה על קריאה לקיים תפילות הודאה הכוללות קריאת פרקי הלל בבתי הכנסת. לאחר השואה, עם הקמת מדינת ישראל הבהיר כי עם ישראל נמצא בעידן של אתחלתא דגאולה, אמר הלל ובירך שהחיינו ביום הקמת המדינה. בשנת תרפ"ט, לצד הרב יחזקאל ליבשיץ, השתתף בציריך בייסוד ההסתדרות הציונית.
תמך ברב משה שמואל גלזנר, רבה של קלויזנבורג אשר הוכפש בידי קנאים ממתנגדי הציונות, וחתם בראש רבני וורשה על פסק דין לפיו "כל מי שבא ומחליט כי לפי השולחן ערוך הציונים המה כמומרים – הרי את השולחן ערוך הוא מגדף, ואת כבוד תורתנו הקדושה הוא מחלל". בשנת ה'תרצ"ה, לצד גדולי הרבנים בפולין, עם יסוד "מחלקת החרדים" בקק"ל, חתם על קריאה לתמוך בקק"ל. בקריאה נאמר בין השאר כי "הייתה יד ה' על עמו ורוחו נחה עליו... וזהו האות היותר נאמן כי ד' בונה אותו".
תמך בתנועת המזרחי, ובשנת ה'תש"ז (1946) נמנה ברשימתה בבחירות לקונגרס הציוני הכ"ב. לצד פרופ' מאיר בלבן, שימש כמנהל בית המדרש "תחכמוני" של המזרחי בוורשה. בקיץ ה'תשי"א (1951), לצד חברי מועצת הרבנות הראשית ורבני ירושלים, קרא להצביע למפד"ל. צורף בידי הרבנים הראשיים לישראל למועצת הרבנות הראשית.
השקפתו הייתה כלל לאומית ומעורה בקרב הבריות. לדוגמה, בדברי הקדמה לכרך השלישי של סדרת "ערים ואמהות בישראל", אשר עסק בגורלה של יהדות עירו וורשה, ביכה את מותם של נספי השואה, ובין השאר את "יפי רוחו של הרה"ג ר' יצחק ניסנבוים, מורם של ציוני ורשה... אצילות נפשו של הרופא המלומד, הסופר, החסיד במדותיו במעשיו, יאנוש קורצ'אק... ראש הקהל הממונה, המהנדס ד"ר צ'רניאקוב...", והוסיף דברי ברכה למוציא לאור, הרב יהודה ליב מימון. להשקפותיו היו שותפים חותנו, גיסו, בנו ורבים ממקורביו.
כתביו
תשובותיו ההלכתיות הרבות פזורות בספרי שו"ת רבים, ובהם "פסקים וכתבים" לרב יצחק הרצוג, חלקת יעקב לרב מרדכי יעקב ברייש, שהעריך את הרב כהנא מאוד וכינה אותו "כבוד הרב הגאון המובהק זקן הרבנים הגדולים המאיר לארץ ולדרים בתורתו והוראתו הנאמנה וכו' מרנא ורבנא ר' שלמה דוד כהנא שליט"א הראב"ד דק"ק ורשא וכעת בבי דינא רבה בירושלים", שנות דור ודור ועוד. עוד תשובות רבות ממנו נדפסו בתשע"ח בספר בן לאשר"י - שו"ת, לרב יצחק הוברמן. כתב העת התורני "שערי ציון" שיצא לאור על ידי מכון הארי פישל הקדיש גיליון לזכרו בחודש אדר תשל"ט. מכתבים מצולמים בכתב ידו ובהם היתרים לעגונות מופיעים בספר "רסיסי תורה" מאת הרב יצחק גליקמן, שהיה אב בית דין במחנה ברגן בלזן בשנים תש"ו-תש"ט והתכתב עם הרב כהנא.
בשנת תשפ"ב, הוציאו מכון ירושלים לאור ספר שו"ת של תשובותיו ההלכתיות, בשם נחמת שלמה, ובו עשרות תשובות שלא ראו אור מעולם.
שוג'י נקמורה
שוג'י נקמורה (ביפנית: 中村 修二; נולד ב-22 במאי 1954, באיקטה, מחוז אהימה, יפן) הוא מהנדס אלקטרוניקה ומדען יפני אזרח ארצות הברית, המשמש כפרופסור בקולג' להנדסה של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. נקמורה, יחד עם שני מדענים יפנים נוספים, הירושי אמאנו ואיסאמו אקאסאקי, הוא זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2014 ובפרס צ'ארלס סטארק דרייפר לשנת 2015. נקמורה ושותפיו זכו בפרס המלכה אליזבת להנדסה לשנת 2021, על פיתוח דיודת ה-LED בצבע כחול, שאפשרה פיתוח וייצור של נורות לד חסכוניות באנרגיה.
ביוגרפיה
נקמורה סיים ב-1977 תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת טוקושימה, ושנתיים לאחר מכן תואר שני באותו תחום. הוא הצטרף לחברה קטנה בעיר טוקושימה, ניצ'יה (Nichia) כמיקלז, ושם החל במחקר של דיודות אור, במטרה לפתח דיודה פולטת אור כחול. בהסתמכו על מחקרים אחרים, הצליח נקמורה למצוא שיטה לייצור הדיודה הכחולה, שהייתה מתאימה גם לייצור המוני. הוא קיבל בתחילה רוח גבית מהחברה בה עבד, אך בהמשך החליטה החברה להשעות את המחקר בתואנה שהוא צורך משאבים רבים בכסף ובזמן. הוא המשיך לפתח את הלד הכחול בכוחות עצמו, ובשנת 1993 הצליח לייצר אותו.
ב-1994 קיבל תואר דוקטור להנדסה מאוניברסיטת טוקושימה. הוא עזב את חברת Nichia בשנת 1999 והחל לשמש כפרופסור להנדסה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בשנת 2001 תבע נקמורה את מעסיקתו לשעבר, Nichia, בסכום של כ-190 מיליון דולר, על בונוס בגין התגלית, ולבסוף הגיע עמה לפשרה שלפיה שולמו לו 840,000,000 ין יפני (כ-8 מיליון דולרים אמריקאיים). בית המשפט העריך את שווי ההמצאה לחברה בכ-580 מיליון דולר.
נקמורה עבד גם על פיתוח דיודות לאור ירוק, והיה שותף כמה שנים מאוחר יותר בפיתוח דיודות האור הלבן, שהן הבסיס לנורות הלד וכן בפיתוח דיודות לייזר כחולות המשמשות בדיסקים מסוג Blu-ray.
כיום משמש נקמורה כפרופסור לחומרים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ומחזיק בלמעלה מ-100 פטנטים. במהלך הקריירה שלו זכה נקמורה בפרסים רבים, בהם פרס הארווי מטעם הטכניון, בו זכה ב-2009. ב-2014 הוכתר כחתן פרס נובל לפיזיקה, יחד עם שני עמיתיו לפיתוח ההמצאה.
בהחלטתה קבעה ועדת הפרס כי "הם הצליחו במקום שכולם נכשלו". אקסאקי עבד עם אמאנו באוניברסיטת נגויה, בו-בזמן ש נקמורה הועסק בניצ'יה כימיקלז, חברה קטנה בטוקושימה. ההמצאות שלהם היו מהפכניות. נורות הליבון האירו את המאה ה-20, המאה ה-21 תהיה מוארת על ידי נורות LED".
הזכייה בנובל לוותה בביקורות קשות, כיוון שוועדת הנובל התעלמה לחלוטין מעבודתיהם של הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס, שפיתחו הדיודה הכחולה הראשונה בפועל, וכן ממאמצי הפיתוח הנרחבים של ניק חולונייק ואולג לוסב, שהובילו לפיתוח דיודת ה-LED הראשונה, וכי הזוכים היפנים אינם נושאים בפועל את הקרדיט שעליו הם זכו בנובל (המצאת ה-LED הכחול).
עמית בינלאומי באקדמיה המלכותית להנדסה (2019).
התגלית
עד שנות התשעים היו דיודות פולטות אור בשימוש בעיקר בנורות בקרה למכונות ולמכשירים חשמליים, בשל העובדה כי עוצמת הדיודות הייתה נמוכה מאוד וכן לא הייתה בנמצא דיודה פולטת אור בצבע כחול, הדרושה כדי לייצר אור לבן. כדי לייצר אור לבן נדרש שילוב של שלושת צבעי היסוד: אדום, ירוק וכחול. דיודות בצבע אדום ואינפרא-אדום פותחו כבר בתחילת שנות השישים, בסוף שנות השישים פותחו דיודות ירוקות וכתומות, ובתחילת שנות השבעים פותחה גם דיודה פולטת אור צהוב.
לאחר הצטרפותו לחברת ניצ'יה החל נקמורה במחקר על דיודות אור, ובעיקר על דיודות מסוג GaN ( גליום ניטריד gallium nitride ), כדי לפתח את הדיודה פולטת אור בצבע כחול. בעבודתו הסתמך על מחקרה של קבוצה בראשות אקאסאקי, (שזכה אף הוא בפרס), שגילתה דרך להקרין אלומת אלקטרונים על גליום ניטריד מאולח במגנזיום. שיטה זו לא התאימה לייצור המוני, והפיזיקה שלה לא הובנה היטב. נקמורה הצליח לפתח שיטה לייצור המוליך למחצה, שהייתה הרבה יותר מתאימה לייצור המוני.
פיתוח דיודת האור בצבע כחול בבהירות גבוהה בשנות התשעים הביא לקראת סוף העשור לפיתוח של דיודות פולטות אור לבן ("WLED") בעוצמה מספקת כדי לשמש לתאורה, ולייצור של נורות לד שמחליפות בהדרגה את נורות הליבון הוותיקות. נמצא כי לנורות אלה נצילות של עד 50 לומן לוואט, ועם השנים פותחו גם כאלו עם נצילות של עד 100 לומן לוואט. משערים כי הן יכולות לפעול במשך 100,000 שעות לעומת נורות להט המחזיקות 1,000 שעות ופלואורסצנט המחזיקות 15,000 שעות, אולם אין עדיין הוכחות לאריכות חייו של ה-LED הלבן בתאורה הכללית, בשל היותה של הטכנולוגיה צעירה יחסית. כמו כן, אין הוכחות מחקריות באמת לחיסכון באנרגיה בתאורת LED בהשוואה לנורות פלואורסצנטיות ונורות פריקה אחרות. דיודות האור נמצאות כיום כמעט בכל מכשיר חשמלי, ובכלל זה בצגי מחשב וטלוויזיה, בסמארטפונים, בפנסי כלי רכב ובתאורה חשמלית.
ורנר יונק
ביוגרפיה
יונק נולד במגדבורג, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, ב-28 בדצמבר 1895. הוא התעניין בתעופה לפני מלחמת העולם הראשונה, ולמד לטוס בשנת 1913. עם זאת, הוא נכנס לשירות צבאי כקצין ארטילריה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא הוצב במחלקת התעופה ה-33 של כוחות האוויר.
באוקטובר 1916, בזמן ששכוחות האוויר הפך לשירות האוויר הגרמני, הועבר יונק לטייסת הקרב ה-8. הוא השיג את הניצחון האווירי הראשון שלו ב-24 באפריל 1917, הפלת FE.2d בריטי מזרחית לאיפר. הוא מונה למפקד הטייסת ב-4 באפריל 1918 ונשאר בתפקידו עד סוף המלחמה. יונק נפצע שלוש פעמים והפיל ארבעה מטוסי ספאד בצפון צרפת לפני שביתת הנשק. חמשת הניצחונות שלו הפכו אותו לאלוף הפלות. שלוש הפציעות שלו העניקו לו אות הפציעה בכסף.
ורנר יונק היה אחד המדריכים בבית הספר הסודי לטייסי קרב של הלופטוואפה בברית המועצות בין השנים 1925–1928. יונק השתתף גם בתחרות המטוסים הבינלאומית הראשונה של FAI, ובתחרויות השלישית והרביעית 1929 (מקום 27) אתגר 1932 (מקום 14) ואתגר 1934 (מקום 6). בשנת 1934 הצטרף ללופטוואפה בדרגת מיור. בין השנים 1938–1939 הוא פיקד על טייסת הקרב ה-334 בדרגת אוברסט-לויטננט.
תפקידו הידוע ביותר של יונק במלחמת העולם השנייה היה פיקוד על כוחות האוויר עיראק, הרכיב האווירי של המטה המיוחד F, משלחת צבאית שנשלחה לעיראק במאי 1941 כדי לסייע לממשלת המורדים של ראשיד עלי לאחר שהדיחו את המשטר הפרו-בריטי בחודש הקודם. ב-29 במאי הם נסוגו מהארץ. בהמשך המלחמה הוא הוביל כוחות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, וב-9 ביוני 1944 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בשנת 1960 הוא מונה ליו"ר הכבוד של Gemeinschaft der Jagdflieger, התאחדות טייסי הקרב. ב-6 באוגוסט 1976 מת יונק בביתו במינכן.
חיים וירשובסקי
ביוגרפיה
וירשובסקי נולד בווילנה ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. בשנת 1940 קיבל תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1946 הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת קיימברידג', עם עבודת דוקטור בנושא "חירות כרעיון פוליטי ברומא בשלהי הרפובליקה ובראשית הקיסרות", שראה אור כספר. החל משנת 1947 שימש וירשובסקי כחלק מהסגל של האוניברסיטה העברית והורה שם. בשנת 1956 הוא מונה למשרת פרופסור והחל לשמש כראש החוג ללימודים קלאסיים. ב-1961 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
וירשובסקי נפטר בשנת 1977 בירושלים.
פועלו האקדמי של וירשובסקי הקיף תחומים רבים; עבודת הדוקטורט שלו עסקה במושג החירות בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית, הוא כתב מאמרים וספרים, שחלקם יצאו לאור לאחר מותו, על השבתאות, הקבלה, מקורותיה וקשריה עם הנצרות, הוא כתב על דמותו של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה והיה מייסד המחקר של הקבלה הנוצרית, תרם לכתיבתה של האנציקלופדיה העברית ועוד. וירשובסקי גם תרגם, בין השאר, שתי יצירות חשובות של הפילוסוף ברוך שפינוזה לעברית, "מאמר תאולוגי-מדיני" ו"מאמר מדיני", תרגום שיצא לאור לאחר מותו.
חנה יפה
חנה יָפֶה (4 באוקטובר 1928 - 18 במאי 2006) הייתה הצנחנית המבצעית היחידה בתולדות צה"ל.
קורות חייה
יפה נולדה לדב ואסתר בכפר ילדים בו היו הוריה חברי סגל, וגדלה בתל מונד ובמושב חרות, אחותם של אברהם יפה ("הקטן"), יוסי יפה ושרה. בקיץ 1945 הצטרפה להגנה כקשרית. ב-1946 התגייסה לפלמ"ח. היא שרתה בייצור נשק בקיבוץ משמרות. היא הוצבה בגדוד הרביעי ("הפורצים") של חטיבת הראל, שמפקדו היה בן דודה, אורי יפה. ב-1947 עברה קורס חובשים ובסיום הקורס עברה לשרת בפלי"ם (שהיה שייך גם הוא לגדוד הרביעי) כחובשת במפקדה בשדות ים ולאחר מכן ביגור. היא השתתפה גם במבצעי הורדת מעפילים. בסוף 1947 עברה קורס קצינים בג'וערה ומונתה לקצינת החובשים של הגדוד הרביעי. ב-1948 שירתה במפקדת הגדוד בקריית ענבים וניהלה את הטיפול בפצועי מבצעי הגדוד ובגופות החללים, ובכלל זה פינויים מזירות הקרבות ואשפוזם, בגזרת הדרך לירושלים הנצורה; בהם שיירת חולדה, מבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע יבוסי. בהמשך מונתה כקצינת השלישות של חטיבת הראל.
ב-1949 השתחררה, חזרה למושב חרות והחלה ללמוד סיעוד בבית החולים בילינסון. ב-1952 הייתה לאחות מוסמכת בבית החולים. אולם כבר ב-1954 שכנע אותה אחיה, יוסי יפה (לימים מפקד סיירת צנחנים) לחזור לצבא. יפה חזרה לצה"ל והקימה את יחידת "חר"פ 537" שכונתה "יחידה כירורגית מוטסת" וסופחה לחטיבת הצנחנים (יחידה זו הייתה הבסיס ממנו צמח "בית החולים המוצנח" עליו פיקד דן מיכאלי במלחמת ששת הימים). בשנת 1956 עבר כל סגל היחידה קורס צניחה בתל נוף.
הצניחה במבצע קדש
ביום ה-26 באוקטובר 1956, במסגרת מבצע קדש, הוצנח גדוד 890 במעבר המיתלה ו-160 מלוחמיו נפגעו. מפקד חטיבת הצנחנים, אריאל שרון הורה על הכנת מבצע חילוץ מוטס. על החילוץ ומיון הפצועים פיקד בשטח שלמה שיבולת ועל הפינוי המוטס פיקדה חנה יפה מהחמ"ל בתל-נוף, כאשר קצין רפואה ראשי, ברוך פדה, תיאם את כל הכוחות הצבאיים והאזרחיים.
ב-2 בנובמבר ביקש ממנה מוטה גור להצטרף כקצינת ארגון רפואה לצניחה בא-טור. היא צנחה יחד עם כח סיירת צנחנים ואף טיפלה במפקד הכוח, מוטה גור, שנפצע בצניחה. על כך זכתה לענוד כנפי צניחה בעלות רקע אדום, והייתה האשה היחידה בצה"ל לעשות זאת מאז ומעולם.
לאחר שיחרורה מצה"ל
בשנים שלאחר מכן הקדישה את זמנה לעבודתה כאחות, ולאחר מכן כאחות ראשית במחלקת פנימית ד' בבית החולים בילינסון.
ב-18 במאי 2006 נפטרה ללא צאצאים.
רומן פיקרסקי
רומן פִּיקָרֶסְקי הוא סוגה (ז'אנר) ספרותית, אחת הצורות המוקדמות של הרומן. גיבור הרומן הפיקרסקי היה בדרך כלל נווד הרפתקן בן השכבות הנמוכות (בספרדית: pícaro). הגיבור נסחף ממקום למקום, ומסביבה חברתית אחת לאחרת, בקצב עלילה מהיר ורב תהפוכות. אופייני לסוגה שימוש בהומור ובכלים סאטיריים, כאשר הרפתקאותיו הרבות של הגיבור מספקות הזדמנות ללעוג למגוון תופעות חברתיות ואף אירועים פוליטיים. מאפיין שכיח נוסף הוא צירופי מקרים בלתי סבירים: דמויות שבות ומופיעות בעלילה, מכוח המקרה ובניגוד להסתברות. מאפייני הסוגה קיימים גם בספרים שאינם תואמים לדפוסים המובהקים שלו, ושם התואר "פיקרסקי" יכול לתאר גם יצירות שאינן משתייכות לז'אנר הרומן הפיקרסקי בהגדרתו הצרה.
התפתחות הרומן הפיקרסקי כסוגה
ראשיתו של הרומן הפיקרסקי המובהק בספרד והוא שגשג בספרות האירופית במאות ה-17 וה-18.
"גוסמאן מאלפראצ'ה", Guzmán de Alfarache, מאת מתאו אלמן, שיצא לאור ב-1599, הוא הרומן הפיקרסקי הראשון, שאין מחלוקת לגבי שייכותו לסוגה. אלמנטים פיקרסקיים היו קיימים קודם לכן, ויש הטוענים שרומנים אחרים, כ"לסריו איש טורמס״, Lazarillo de Tormes, מ-1554, קדמו לאלמן. במאה ה-17 התפשט הרומן הפיקרסקי בארצות נוספות וזכה לחיקויים. רומן חשוב בז'אנר, שנכתב מחוץ לספרד, הוא "ההרפתקן זימפליציסימוס", Der abenteuerliche Simplicissimus, מאת הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן הגרמני, שנכתב ב-1668 ומתאר את ההרס ששרר בעקבות מלחמת שלושים השנים.
בצרפת ובאנגליה התפרסמו יצירות שדמו לרומנים הפיקרסקיים, אך לא התאימו לכל דרישות הז'אנר כפי שהיה מקובל בספרד. הרומנים בצרפתית היו למעשה סיפורי הרפתקאות אריסטוקרטיים, בניגוד לדרישה שהגיבור יהיה טיפוס עממי. באנגליה, רומנים כמו מול פלנדרס של דניאל דפו (1722) או קורות טום ג'ונס מאת הנרי פילדינג (1749) חסרו את ממד הגאולה הדתית של הגיבור, שהיה מחייב ברומנים הפיקרסקיים הספרדיים והגרמניים: אלה לא הסתפקו בגלגוליו של הגיבור ובלעג חברתי אלא חתרו גם להנחיל לקח מוסרי. השינוי העובר על מול פלנדרס הוא במעמדה הכלכלי, ולא באופייה המוסרי והדתי.
מאפיינים פיקרסקיים בספרות
מלבד היותה שם של סוגה מובחנת, המילה "פיקרסקי" מתארת טכניקה ספרותית שבה אנטי-גיבור נודד חווה הרפתקאות רבות ובלתי סבירות בקצב התרחשויות מהיר. יצירות פיקרסקיות במובן זה היו שכיחות בספרות עד עליית הרומן הריאליסטי במאה ה-19, ובין הבולטות שבהן אפשר לציין את יצירותיו של הנרי פילדינג, את קנדיד של וולטר ואת הרפתקאות האקלברי פין של מארק טוויין. קווים פיקרסקיים אפשר למצוא גם בספרות המאה ה-19 ובספרות זמננו, למשל ב"נפשות מתות" של ניקולאי גוגול, או ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" של דאגלס אדמס. גם יצירות אמנות מתחומים אחרים אפשר לתאר כפיקרסקיות: סרג'יו לאונה מגדיר כך את ז'אנר מערבוני הספגטי. בספרות הישראלית בת זמננו נודע ספרו של חיים גורי "הספר המשוגע" כסיפור פיקרסקי.
הכוחות המזוינים של הודו
הכוחות המזוינים של הודו (דוונאגרי: भारतीय सशस्त्र सेनाएं, אנגלית: The Indian Armed Forces) הוא שמם של כלל הכוחות הצבאיים של הרפובליקה של הודו. הכוחות מורכבים מארבע קבוצות עיקריות: צבא היבשה, חיל האויר, חיל הים ומשמר החופים. בנוסף הארגונים הפארה-צבאיים: "Assam Rifles" ו-"Special Frontier Force" וכן ארגונים מקשרים, דוגמת "Strategic Forces Command".
בראש הפירמידה של הכוחות המזוינים עומד נשיא הודו, והם נמצאים בניהולו של משרד ההגנה תחת שר ההגנה.
עם 1.4 מיליון אנשי צבא פעילים, זהו צבא המתנדבים הגדול בעולם.
יום השנה לכוחות המזוינים מצוין ב-7 בדצמבר.
חילות הודו נחשבים מודרניים ונמצאים בהליך מודרניזציה מואץ עם השקעות הולכות וגדלות היציבות לאורך השנים בציוד מתקדם ובפיתוח. בין השאר קיים שיתוף פעולה נרחב עם חיל האוויר הרוסי, הכולל פיתוח משותף של מטוס קרב של הדור החמישי ומטוס משא רב-תכליתי בשם "UAC/HAL Il-214". ישנה השקעה גדולה גם במערכות כגון: מערכת הגנה אקטיבית נגד טילים ונשק גרעיני.
הרכש הצבאי מגורמי חוץ נאמד במעל 25 מיליארד דולר לשנה, בעיקר מארצות הברית, ישראל, רוסיה וצרפת. הייצוא קטן משמעותית – כ- 180 מיליון דולר לשנה.
גוראל
גוראל (שם מדעי: Nemorhaedus קרוי גם צפיר אסייתי וצְפִיר הַהִימָלָאִים), הוא סוג של פרסתן אסייני דמוי עז קטנה משבט הצפירים שבתת-משפחת היעלים, הכולל 4 מינים החיים בדרום ומזרח אסיה. בעבר הסוג כלל 6 מינים נוספים גדולים יותר, שהועברו לבסוף לסוג נפרד - סרו. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1827 על ידי צ'ארלס המילטון סמית. השם הרשמי - גוראל, מקורו בכינוי שניתן לאחד מהמינים במערב קשמיר. שמו המדעי של הסוג נגזר משתי מילים לטיניות: "nemoris" = "יער", "haedus" = תיש צעיר. הצירוף של שתי המילים פירושו "עז קטנה החיה ביער" ומתייחס לדמיון של הגוראלים לעיזים קטנות ולבית גידולם המיוער.
מאפיינים
הגוראלים מתאפיינים בקרניים חדות דמויות פגיון המתעקלות לאחור, ולשני הזוויגים יש קרניים. הפרווה דמוית הצמר שלהם עבה וכהה יותר בחורף מאשר בקיץ, והיא מורכבת משערות רכות וצפופות. צבע הפרווה הוא לרוב גוונים שונים של חום, ולכל המינים בסוג יש את הסימנים הבאים: כתם גדול ובהיר דמוי סינר בחלק העליון של הגרון, רגליים בצבע בהיר יותר משאר הגוף עם כתמים כהים על הברכיים, לוע כהה ושפתיים בהירות, וזנב בצבע חום כהה-שחרחר. הגוראלים נבדלים מקורביהם הסרואים בדברים הבאים: הם קומפקטיים וקטנים במידות גוף, יש להם אוזניים קצרות ורחבות, זנבם ארוך ושעיר יותר, קרניהם קצרות יחסית, אין להם רעמה שעירה על העורף או בלוטות ריח עגולות סמוך לעין. הסרו הטאיוואני שהוא גם הסרו הקטן ביותר, דומה מאוד לגוראלים עד שהוא מכונה אף "גוראל טאיוואני", והמאפיין העיקרי שמבדיל אותו מהגוראלים הוא נוכחות בלוטת הריח העגולה סמוך לעין. למרות שהגוראלים חולקים קווי דמיון רבים עם העיזים, הם מוצקים יותר ובעלי פרסות רחבות וכבדות לעומתם. לנקבת הגוראל יש ארבע פטמות בניגוד לנקבות העיזים שלהם רק שתי פטמות.
הגוראלים פעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ובמזג אוויר נוח הם יהיו פעילים בכל שעות היום. בשעות הלילה הם נחים באזורי מסתור בין הצוקים. בית גידולם הוא בעיקר מדרונות הררים תלולים ומיוערים - בדרך כלל בגבהים של 2,000 מטר מעל פני הים. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים, שיחים, עלים ואגוזים. המינים יהיו טריטוריאליים בעיקר בעונת הרבייה, ובשאר השנה יחיו בקבוצות קטנות של 12-3 פרטים (משתנה בין המינים); זכרים מבוגרים נוטים לחיות בגפם. ההריון של הנקבה נמשך בממוצע 6 חודשים, לאחריהם נולד גדי יחיד בדרך כלל. טורפיהם של הגוראלים הם בעיקר נמרים ודולים אך גם טורפים קטנים יותר כשונרים. בעת סכנה הם נוטים לברוח לאזורי הצוקים, ופרסותיהם מסייעות להם לתמרן ולדלג בזריזות בין הסלעים.
גשר המלכה אליזבת השנייה (איי הבתולה)
הגשר הראשון במיקום זה ובשם זה נפתח לציבור בפברואר 1966 בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר פלדה זה, כלל נתיב נסיעה אחד. עם הקמת שדה התעופה של האיים - שדה התעופה האי ביף נדרשה הרחבת הכביש.
הגשר הנוכחי נבנה בין 2001 ו-2002 ונחנך בנוכחות המלכה אליזבת השנייה. גשר זה, הבנוי פלדה ובטון מזוין, רחב פי שניים מהגשר הקודם, ובו שני נתיבי תנועה.
Dark Lane Demo Tapes
Dark Lane Demo Tapes הוא מיקסטייפ של הראפר הקנדי דרייק. המיקסטייפ יצא לאור ב-1 במאי 2020 דרך חברות התקליטים OVO סאונד וריפבליק רקורדס, והוא כולל שירים של דרייק שפורסמו דרך סאונדקלאוד או דלפו לאינטרנט, יחד עם מספר שירים חדשים.
עוגת מזון מלאכים
עוגת מזון מלאכים או עוגת מלאכים (באנגלית: Angel Food cake או Angel cake) היא עוגת ספוג הנפוצה כקינוח במטבח האמריקאי.
העוגה הפכה פופולרית בצפון אמריקה בשלהי המאה ה-19. בשל מרקמה הקל, ובשל המראה שלה היא זכתה לשם "מזון של מלאכים".