cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיילס מקנה
קריירה
כיוטיובר, מקנה מצלם ולוגים תחת החשבון MilesChronicles ויש לו כ-1.18 מיליון מנויים. תכניו כוללים בין היתר קומדיה, מערכונים ופרשנויות בנושאים כגון זהות מגדרית ודיספוריה מגדרית. מקנה פעיל גם ברשתות החברתיות השונות, ויש מעל ל-800,000 עוקבים באינסטגרם.
מקנה נמצא בשותפות עם רשת Fullscreen והנחה את סדרת הדוקו הקצרה "Hella Gay with Miles McKenna", הכוללת ראיונות ברחובות. מלבד זאת, הוא הופיע בסדרת הדרמה האינטראקטיבית, "Guilty Party". באוגוסט 2017 מקנה חתם בסוכנות הטאלנטים United Talent Agency. מקנה הוביל את סיבוב ההופעות "Love is Love" לשנת 2017 לצד שאנון בוורידג' ורבקה בלאק. מקנה גילם את הדמות ג'סטין בסדרת הטלוויזיה "All Night", סדרת רשת קומית משנת 2018 של שירות הולו. מקנה זכה בפרס 'חשבון הלהט"ב הטוב ביותר' בטקס פרסי שורטי ה-10. בנוסף, בשנת 2019 הוא הנחה את טקס פרסי שורטי ה-11.
כאדם טרנס מחוץ לארון, מקנה הוא לעיתים קרובות יעד לקמפיינים של הטרדות. בעקבות מחקר שנוי במחלוקת של אוניברסיטת בראון בנושא "דיספוריה מגדרית שמתחילה במהירות" משנת 2018, מקנה היה בין משפיעני הרשת שהואשמו בהצגת "אורח החיים הטרנסג'נדרי" כנוצץ. במהלך כנס, מקנה השתתף בפאנל בנושא אקטיביזם להט"בי ומודעות לנושאי להט"ב. במהלך המפגש, המנחהסטיבי ויין לוין פנתה למקנה בשמו הקודם, תוך שימוש בשם ובכינויי גוף שהיו לו לפני המעבר. היא התנצלה והסבירה שהיא לא ידעה שהדבר היה לא הולם. גם VidCon ומגיש הפאנל פרויקט טרוור פרסמו התנצלויות בפני מקנה. לאחר ביטול בשל מגפת הקורונה, מקנה הסכים לקחת חלק בפאנל וירטואלי עם היוטיוברית אל מילס, עבור VidCon Now.
ב-12 באוקטובר 2020 הוציא מקנה את הסינגל הראשון שלו, "Boys Will Be Boys", בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
משנת 2021 מקנה היה בזוגיות עם הדראג קווין ג'וני ריינהרט. בשנת 2022 נודע כי השניים נפרדו.
קארמה (נפה)
קארמה (באסטונית: Kaarma, בגרמנית: Karmel) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. הנפה ממוקמת במרכז האי סארמאה, בין הנפות קארלה במערב לבין פיהטלה במזרח. בכיוון צפון-מזרח נמצאת לייסי ובכיוון צפון-מערב מוסטיאלה. הנפה כוללת גם את האי אברוקה.
שטחה של קארמה עומד על כ-400 קמ"ר, דבר ההופך אותה לנפה הגדולה במחוז סארה. בשנת 2004 אוכלוסייתה מנתה 4,229. שטחה כולל גם חמישה איים: אברוקה, קאסלייד, וייקה-טולפה, והאסה ולינוסיטמאה. היישוב הגדול והמרכזי בקארמה ("בירת הנפה") הוא העיירה אסטה (Aste) לה 573 תושבים. מלבד זאת, ישנם גם 69 כפרים נוספים.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
'Cause You Are Young
(בעברית: כי אתה צעיר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת ההולנדית סי. סי. קאץ', מתוך אלבום הבכורה שלה, Catch the Catch. השיר יצא לאור ב-20 בינואר 1986, על ידי חברות התקליטים הנסה רקורדס ואריולה רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השישי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי דיטר בוהלן, איתו שיתפה פעולה סי. סי. קאץ' במהלך רוב הוצאת אלבומי האולפן והסינגלים שלה. בשנת 1988, לאור העובדה שצברה להיטים רבים שזכו להצלחה בעיקר במדינות אירופה, הוציאה קאץ' את אלבום הלהיטים הראשון שלה Diamonds: Her Greatest Hits, בו נכלל השיר.
בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון הסינת'פופ. השיר מדבר על כאב לב, אותו חווה קאץ' בעקבות מערכת יחסים כלשהי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-25 ביוני 2009. בקליפ, ניתן לראות את סי. סי. קאץ' שרה את השיר, תוך שהיא מחליפה תלבושות רבות ומאחוריה מסך כחול. הקליפ צבר למעלה מ-28 מיליון צפיות. האודיו של השיר צבר למעלה מ-5.2 מיליון צפיות, תוך שקליפ נוסף שלו שלו צבר למעלה מ-3.1 מיליון צפיות.
בנובמבר 2014, עלה האלבום עצמו ליוטיוב ובתוכו גם השיר, תוך שהוא הצליח לצבור למעלה מ-19 מיליון צפיות.
משולם
{{פירושונים| אישים ששמם הפרטי משולם:
אחר:
ראו גם
}}
אדווין רידינג
לארס אדווין פולקה רידינג (בשוודית: Lars Edvin Folke Ryding; נולד ב-4 בפברואר 2003) הוא שחקן שוודי. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בסדרת הטלוויזיה השוודית "Mannen under trappan" בשנת 2009. מאז שיחק רידינג בסדרות וסרטים שונים, בהם "Gåsmamman", "Älska mig , ו-"Fröken Frimans krig" . גילם את הנסיך וילהלם, התפקיד הראשי בסדרת הדרמה של נטפליקס "דרך המלך".
ביוגרפיה
רידינג גדל בעיר סטוקהולם שבשוודיה, ולו שלושה אחים. הוא נכדו של העיתונאי לארס רידינג ונכדו של האנס אריק מונק אף רוזנשולד, מנהל בנק.
קריירה
רידינג הופיע לראשונה כשחקן בסדרת הטלוויזיה השוודית "Mannen under trappan" בשנת 2009, ולאחר מכן הופיע בהפקות כגון "Fröken Frimans krig", "Kronjuvelerna", "The Stig-Helmer Story", "Nobels testamente" ובמספר סרטי אניקה בנגצון שהופקו בשנת 2011.
ב-2013 הוא השתתף בדיבוב הדמות הראשית בסרט האנימציה השוודי-דני "Resan till Fjäderkungens rike", וכן בתוכנית הרדיו לילדים "Alla barnen firar jul" לחג המולד.
ב-2014 קריין את התפקיד הראשי בפודקאסט המיני-סדרה "Lars dagbok".
מאז 2015 הוא משתתף בסדרת הטלוויזיה "Gåsmamman", בתפקיד בנו הצעיר של לינוס אק, וב-2018 השתתף בתוכנית הילדים המיוחדת לחג המולד "Storm på Lugna gatan" של ה-SVT.
בשנת 2021 הופיע בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של נטפליקס "דרך המלך", בה גילם את הנסיך וילהלם.
בשנת 2022 נכלל ברשימת פורבס 30Under30 האירופאית.
אילניציה
אילניציה (באוקראינית: Ільниця; בהונגרית: Ilonca, אילונצה; ברוסית: Ильница, אילניצַה; בצ'כית: llnice, אילניצֶה; ביידיש: יילינצע) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
היסטוריה
עד שנת 1918 היה האזור במחוז מרמורש שבממלכת הונגריה, ומשנת 1919 עד 1939 ברפובליקה הצ'כוסלובקית. בימי מלחמת העולם השנייה היה המחוז תחת כיבוש הונגרי ובשנת 1945 סופח לאוקראינה, אז הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בברית המועצות.
יהודי אילניציה
ראשוני היהודים הגיעו למקום בתחילת המאה ה-19 והקהילה החזיקה במקום רב ושוחט. בשנת 1941 גויסו רבים מגברי העיר לעבודות כפייה שם מצאו את מותם. מספר משפחות גורשו בהמשך אותה שנה לקמניץ-פודולסקי ובאמצע מאי 1944 שולחו שאר יהודי העיר להשמדה במחנה אושוויץ.
דוד (גופן)
דוד (David) הוא גופן עברי שעוצב על ידי איתמר (איסמר) דוד (בהתייעצות עם משה שפיצר) בשנת 1952 ונמצא בשימוש נרחב בימינו.
רקע היסטורי
איתמר (איסמר) דוד (1910–1996), יליד ברסלאו שבגרמניה, עבד מנעוריו כשוליית צייר ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנות ואוּמנות בשרלוטנבורג, ברלין, שם השתלם בעיצוב ואיור. במסגרת לימודיו ועבודתו זכה למספר פרסים בתחום העיצוב, בהם פרס על עיצוב האות למהדורה של ספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל, שמימן את עלייתו לארץ ישראל ב־1932. משנת 1934 החל דוד לפתח את הקונספט לגופן "דוד". בזמן זה המגוון הטיפוגרפי העברי בארץ היה מצומצם: מגוון הגופנים מסוג "אות ספר" כלל רק את "מרובע" הישן וב"פרנק־ריהל", שפורסם בשנת 1910. מגוון הגופנים מסוג "אות כותרת" כללו רק את "חיים" ו"מרים" במשקל אחד. דוד החליט לפתח גופן נקי, מודרני, קריא, ומתאים לדרישות הדפוס. את ההשראה לעיצוב שאב מכתבים שמיים עתיקים.
ב־1939, בזמן שהותו בניו יורק, החל דוד במשא ומתן עם תאגיד אינטרטייפ להפקת והפצת הגופן, אך המלחמה קטעה את התהליך. ב־1950/51 נחתם ההסכם עם תאגיד אינטרטייפ, אשר כלל את הגרסה הרגילה (המוכרת לנו כיום ומוכרת בתור "גרסת הספר") ואת הגרסה הנטויה. כל גרסה כללה שלושה משקלים. דוד עבד שוב על ששת המשקלים וסיים את הציורים הסופיים בשנת 1952. למעשה, הגרסה נטולת העוקצים לא זכתה לצאת לפועל, והופיעה רק במאמר תאורטי שכתב ד"ר משה שפיצר עבור ספר היובל של חברת שוקן.
בשנת 1954 הפיק ושיווק תאגיד אינטרטייפ את הערכות הראשונות של הגופן לבתי דפוס ומכונות כתיבה. הגופן כלל את גרסאות ה"ספר" וה"נטוי", ורק באותיות בגודלי 12 נקודות. מאז נוספו גדלים רבים. הספר הראשון שהודפס עם הגופן היה ספרו של ש"י עגנון "כלב חוצות" (הייתה זו בחירתו של שפיצר להשתמש בגופן זה)
ב־1984 הזמינה חברת הגופנים שטמפל מדוד ביצוע מחודש של האות עם ניקוד, על מנת ליצור גרסה דיגיטלית של הגופן. עד ליום הזה, הגופן "דוד עברית" נפוץ מאוד ומועתק רבות. צורתו הקלילה של הגופן נבחרה על ידי מעצבים רבים לסדר של שירה, לספרים מעוצבים, למידע בקטלוגים של תערוכות ואפילו לעיתונים.
אופי האות
הגופן "דוד" מתאפיין בניגודים משלימים; לאות אופי קליגרפי (כאשר ה"ציפורן" הקליגרפית מונחת בזווית משוערת של 45° ומשיכת הקו משמאל לימין), והאותיות כוללות עוקצים ("סריפים" או "תגים"), אך עם זאת האות איננה מסורתית ויש בה שינויים גרפיים שאינם נמצאים באות קליגרפית של ממש. התנועה הקליגרפית של קווי האות רכה וגמישה, אך קצות הקווים נגמרים בחיתוך חד. עם ה"זיכרון הקליגרפי", "דוד" מתאפיין בניקיון מינימליסטי, בצמצום צורני מדויק ובנטייה להתקרבות לצורות בסיסיות ובכך לאזכר אותיות עבריות עתיקות שנחצבו באבן. גופנים עבריים שנוצרו באירופה במאה ה־19 כגון "פרנק־ריהל" ו"דְּרוּגוּלִין" שאבו את מקורם מן האות הקליגרפית ומן הקונטרסט בין עובי הקווים האופקיים לאנכיים, כפי שנהוג באותיות לטיניות. קונטרסט זה יוצר לעיתים מצב שבו הקווים הדקים אינם נראים כאשר מדפיסים אותם בגדלים קטנים, ובכך מקשים על קריאות האות. בניגוד למגמה זו בעיצוב האות, עיצוב האות יכול להיחשב כמודרני מכיוון שבדומה לגופנים לטיניים ועבריים מפורסמים שעוצבו במחצית הראשונה של המאה ה־20, "דוד" מתאפיין בעובי קו הנראה אחיד (אך עם זאת גם גמיש) ובהתקרבות לצורות יסוד (כגון מרובע ומשולש). עם זאת, האותיות אינן מכניות ונוקשות. אופי זה הקנה ברבות הימים לגופן שיוך "עברי־ישראלי" ומודרני המנוגד לגופנים בעלי אופי הנחשב "יהודי" מסורתי.
הניקיון הצורני, ההצמדות לצורה הבסיסית ובעיקר לקווים החיוניים של האות הקנו לגופן קריאות וקצב קולח גם כאשר הטקסט מודפס בגדלים קטנים. דוגמה טובה לכך אפשר למצוא כאשר משווים בין א|האות א' של הגופן פרנק־ריהל לבין אותה האות בגופן "דוד" בגדלים קטנים; ייתכן כי קו ה"גג" מימין למעלה בגופן "פרנק ריהל" יוצר תוספת צורנית שאינה נמצאת בגופן דוד, וכי "עומס" זה מפריע לעין לזהות את האות בקריאה מהירה בגודל קטן. עם זאת, "פרנק־ריהל" נותר הגופן המודפס ביותר בשפה העברית.
משפחת הגופנים "דוד" כללה שלוש גרסאות בעלות מקור סגנוני משותף ואופי שונה, מהן שתיים מוכרות הנמצאות בשימוש עד היום: אות ספר, אות נטויה (קרוי גם "אדי") ואות סן־סריפית  נטולת עוקצים הרחוקה באופייה מן המקור הקליגרפי. כל גרסה כללה שלושה משקלים.
גרסת "האות הנטויה" היא ניסיון עברי "לתרגם" את הכתב הנטוי הלטיני, אך בניגוד למקור, האותיות אינן מתחברות. ייתכן שגרסה זו נועדה לצורך הדגשת טקסט או ציטוט, שכן שלוש הגרסאות במשפחת "דוד" עוצבו על מנת להשתלב אחת עם השנייה באותה שורה. מבנה האותיות משלב בין אותיות מרובעות (הנקראות "אותיות דפוס") לבין דינמיות וצורניות של אות רהוטה או קוּרסיבית (הנקראת "כתב יד"). האותיות נוטות קדימה על מנת לחקות את האופי של המקור הלועזי ולדחוף את העין עם הטקסט קדימה, אם כי הן נוטות לצד שמאל עם כיוון הקריאה העברית ולא לימין כמקובל בכתב הנטוי הלטיני.
בניגוד לגופנים רבים שעוצבו ללא סט מתאים של סְפָרות וחוברו עם ספרות מעוצבות השייכות לגופן אחר, הסְפָורת אחידות בעיצובן עם האותיות, ולכן ייחודיות בפרשנותן העברית, למשל בספרות 5 וְ־7 בגרסת ה"ספר", אשר כוללות גם תג (עוקץ) עברי. אי לכך אפשר להניח כי משפחת הגופנים כללה גם סטים של סְפָרות שעוצבו במיוחד, כפי שאפשר לראות בקטלוג הגופנים של בצלאל.
תהליך העבודה
מתוך המכתבים הנוגעים לעיצוב הגופן מעיזבונו של איתמר דוד מצטיירת גישה חדשה ושונה לעיצוב הגופן ומקור השראתי לא צפוי.
איתמר דוד קיווה לתרום לפיתוח הדפוס העברי על ידי פיתוח גופן בעל השפעה תרבותית־היסטורית ברורה המשולב עם מה שהוא החשיב כהבעה אישית עכשווית. הוא חש שיש צורך בגופן בסיסי חדש, ה"חופשי מעיוותים צורניים שהשפיעו לרעה על התפתחות האות העברית במאות האחרונות". גופן זה אמור היה לגלם באופן הרמוני את הרוח המודרנית. ייתכן שכוונתו של דוד הייתה להשפעות הלטיניות על הטיפוגרפיה העברית שהתבטאה בגופנים עבריים בסגנון גופן Didot הלטיני. לשם כך הבין דוד שעל העיצוב להיות קרוב יותר ברוחו לעברית "מזרחית" (וייתכן שכוונתו לכתבי יד עתיקים ולצורות כתב שמיות עתיקות) מאשר לגופנים עבריים ולטיניים קיימים שפותחו באירופה. גישה זו מפתיעה, שכן גופנים כגון "פרנק־ריהל" ו"דרוגולין" (או "וילנא") עוצבו על בסיס אותיות דפוס קיימות. דוד מעיד שהסביבה החדשה (דהיינו הארץ שעלה אליה לא מכבר, נוף מדבר יהודה, צורת החיים המזרחית והאקלים החברתי החדש) השפיעה עליו ובאופן ישיר גם על עיצוב הגופן, והשכיחה ממנו דרכי חשיבה אחרות. במובן זה, רק ההיבטים הטכניים של הטיפוגרפיה המערבית השפיעו על עיצובו. דוד החליט לקרב את הצורות הבסיסיות שבכתב העברי בחזרה אל "אבותיהן המזרח־תיכוניות" ואל "הצורות השמיות הישנות והאמיתיות", ולהרחיקן מן הפיתוחים האירופיים. בנוסף, החליט דוד להגדיר את הפרופורציות של האותיות בצורה שתיצור טקסטורה אחידה יותר: כחלק מתהליך העבודה חילק דוד את אותיות האלף בית לשלוש קבוצות: קבוצה ראשונה כללה את האותיות הצרות (כגון ו', י' ו־ן'), השנייה כללה אותיות ברוחב בינוני שכללו רק קו אנכי אחד (כגון ב', ר' ו־ך'), והקבוצה השלישית כללה את מעט האותיות שיש להן רוחב גדול ו/או שני קווים אנכיים ויותר (כמו האות ש', ם' ו־ס'). שיטה זו עזרה לדוד להבין את הפרופורציות בין האותיות ובכך להשיג דרגה גבוהה של מבנה וטקסטורה אחידה.
הקונספט לגופן נדרש להיות בסיסי ככל האפשר על מנת שיוכל לשמש ליותר מווריאציה אחת. הגופן כלל משפחה של תשעה משקלים המורכבים משלוש וריאציות בסיסיות הקשורות בבסיס צורני דומה – ספר (עם עוקצים או תגים), נטוי (הקרוי גם "אדי"), ונטול עוקצים (גרסה זו לא זכתה להפקה בתחילה, ולכן היא פחות מוכרת). עבור כל וריאציה נוצרו שלושה משקלים – קל, רגיל, ושמן. עיקר העבודה על הגופן נמשכה מ־1934 עד ל־1950. האותיות עוצבו במיוחד על מנת להתאים למטריצות  של תאגיד אינטרטייפ (חברה שייצרה מכונות המפיקות אותיות יצוקות ממתכת נוזלית לסידור בדפוס בֶּלֶט), כך שניתן בנקל להציב אותיות מווריאציות שונות ומשקלים שונים בשורה אחת. דוד חלם לאפשר לכל בית דפוס בארץ ישראל הפקת דפוס מאורגן ומתוכנן למען ספרים ומסחר באופן השווה לאסתטיקה של הדפוס עם האותיות הלטיניות.
את האותיות החדשות שפיתח שיבץ דוד בכיתובים קצרים במודעות (כגון המודעה שעיצב עבור סיגריות "שרון") ובשלטי חוצות שעיצב בעצמו. עם הזמן זכה דוד לתגובות חיוביות לאותיות וצבר ביטחון. אחד מן השימושים המוכרים והמוקדמים בגרסה מוקדמת של הגופן הוא בשטרות הכסף של מדינת ישראל.
ביקורת ועיבודים נוספים
הגופן התקבל באופן נרחב בקרב הקהל הישראלי, ואף השתרש בקרב מוסדות מסוימים. "דוד" יצא לאור גם כאותיות מעתק. 2 משקלים בחברת Letraset ו־6 משקלים (המקוריים שעיצב איתמר דוד עצמו) בחברת Transfertech, בשנות ה־80 התגלה שהגופן מתאים וקריא במיוחד כאשר הוא מודפס במדפסות מטריצה, שהיו נפוצות באותה עת. גם במדפסות בעלות איכות נמוכה נראה הגופן קריא היטב, ולפיכך נעשה בו שימוש רב בתוכנות עיבוד תמלילים. עם שיבוצה של גרסה דיגיטלית של "דוד" בתוכנות "Microsoft Office" שבמערכת ההפעלה "Microsoft Windows", הפך הגופן למוּכּר בכל בית ישראלי. חרף העובדה כי "דוד" לא החליף את מעמדו השלט של הגופן "פרנק־ריהל" בקרב העיתונאות והספרות, הגופן צבר מעמד תקני בקרב מוסדות אקדמיים, מוסדות ממלכתיים (כגון משרדי הממשלה) והוצאות לאור, אשר מבקשים לרוב הגשת טקסטים מודפסים בגופן "דוד" (או בגופן "פרנק־ריהל", לרוב בגודל אות 12). בנוסף, נמצא הגופן כמתאים להדפסת ספרי שירה, בשל אופיו הקליל והקל לקריאה.
בספרו The Book Jackets of Ismar David (2011) כתב מישה בֶּלֶצקי (Beletsky) כי "המחסור בגופנים עבריים איכותיים אילץ את דוד להתחיל במסע ליצירת גופן חדש. עיצובו פורץ הדרך לא היה החייאה של גופן קיים, אך קיבל השראה מתנועות קליגרפיות היסטוריות, המזוקקות להבעה הטהורה ביותר. הגופן "דוד עברית" הפך לאחד מהגופנים הפופולריים ביותר כיום, וייתכן שהגופן נחשב למורשתו המוכרת ביותר בתחום העיצוב. אפשר לייחס את הצלחתו לגישת העיצוב החדשנית, אך קרוב לוודאי שהצלחתו קשורה לבהירות, לחן, וליופי האותיות יוצאות הדופן".
לעומתו, חוקר תקשורת צבי רייך מאוניברסיטת בן-גוריון כינה את האות "טכנוקרטית" וקרה משום נפוצותה הרבה במסמכים "יבשים" המודפסים באמצעים זולים יחסית (מדפסות, בניגוד לדפוס), בפסקי דין, במכרזים ובמסמכים משפטיים והנדסיים.
רבי אבא (השלישי)
רבי אבא השלישי היה אמורא ארץ ישראלי בדור השישי.
על תולדותיו של אמורא זה כתב בעל תולדות תנאים ואמוראים, ערך רבי אבא ג': "זה רבי אבא נשכח כמת מלב מכל כותבי דברי הימים", וחשבו שהופעותיו בבבלי יחד עם רב אשי הם טעות סופר. אולם בתשובות הגאונים נמנה רבי אבא, בן דורו של רב אשי, בין אחרוני האמוראים בארץ ישראל. מכך מוכח שהוא אינו רבי אבא המפורסם.
בתקופתו נחתם כבר התלמוד הירושלמי, וחרבו ישיבות ארץ ישראל. מסיבה זו לא הוזכר בירושלמי, וכפי הנראה זו גם סיבת ירידתו לבבל.
בכמה מקומות הביא בפני רב אשי את תורת ארץ ישראל: "במערבא אמרינן הכי" - במערב, ארץ ישראל המערבית לבבל, אנחנו אומרים כך. כמו כן, שכיחה בפיו ההנגדה בין "אנן" ל"אתון" - "אנחנו" (בני ארץ ישראל) לומדים דין זה ממקור א', בעוד "אתם" (בני בבל), לומדים אותו ממקור ב'.
ממאמריו
אם יש צורך לעשות מלאכה במוצאי שבת לפני ההבדלה, ניתן להסתפק באופן זמני באמירת המילים "המבדיל בין קודש לחול".
תלמיד חכם זקוק למידה מסוימת של קשיחות. רמז לכך קיים בפסוק - בוניה, שהם תלמידי החכמים, קשים כברזל.
Yorkshire Water
יורקשייר ווטר (באנגלית: Yorkshire Water) היא חברת המים של מחוזות יורקשייר, לינקולנשייר ודרבישייר באנגליה.
החברה הוקמה כחלק מחוק המים האנגלי שחוקק בשנת 1973 והיא אחת מעשר חברות מים אזוריות.
משרדי החברה הראשים נמצאים בעיר ברדפורד, אנגליה והיא מעסיקה כ-2500 עובדים.
היסטוריה
בשנת 1989, הופרטו כל חברות המים באנגליה על מנת שיוכלו לקבל השקעות, לגייס כספים ולהגביר את התחרות.
בשנת 1999, נרכשה יורקשייר ווטר על ידי חברת קלדה (Kelda), תמורת כ-3 מיליארד פאונד.
בשנת 2007, ספגה החברה ביקורות רבות, לאחר שבזמן הסופה שהתרחשה, תחנות שאיבת המים שלה קרסו והציפו אלפיים בתים בקינגסווד וברנשולם.
רקפת
רַקֶפֶת (שם מדעי: Cyclamen) היא סוג גאופיט ממשפחת הרקפתיים, הנפוץ בעיקר באזורים הקרים והממוזגים של כדור הארץ מאירופה ועד איראן עם מין אחד בסומליה.
מאפיינים
גבעול הרקפת הוא פקעת רב-שנתית, שנפחה הולך וגדל משנה לשנה והיא מצמיחה שורשים כלפי מטה, ועלים ופרחים כלפי מעלה.
פריחת הרקפת מתמשכת על פני תקופה ארוכה. לאחר ההאבקה נובל הפרח והשחלה המופרית מתפתחת להלקט. האבקת הרקפת נעשית בצורה ייחודית. לרקפת ישנם מספר מאביקים אך העיקרי מביניהם הוא עש מסוג Micropterix berytella אשר מאביק את הרקפת על ידי "האבקת זמזום". כלומר, העש משמיע זמזום בתדר גבוה שגורם לאבקנים לזוז ולפזר את האבקה. הזרעים מופצים בעיקר על ידי נמלים. לאחר הנביטה מפתח הנבט פקעת קטנה, המצמיחה בשנה הראשונה רק עלה אחד ובשנה השנייה מספר עלים. הפריחה אינה מתחילה אלא בשנה השלישית או הרביעית לחיי הצמח. לרקפת יש חמישה עלי כותרת, המופנים כלפי מעלה. הפקעת מכילה רעל הנקרא ציקלאמינין, המשמש דייגים לסימום דגים, אך לאחר שקולים את הפקעות הן ראויות למאכל, בנוסף שימשו חלקים שונים של הרקפת כתרופות עממיות שונות.
בישראל נפוצים שני מיני רקפת – רקפת יוונית ורקפת מצויה. הגננים פיתחו זנים תרבותיים מפוארים, המצטיינים בפרחיהם הגדולים וההדורים. הרקפת היא צמח מוגן בישראל ואסור לקטוף אותה.
וולפגנג שיסל
וולפגנג שיסל (בגרמנית: Wolfgang Schüssel; נולד ב-7 ביוני 1945) הוא פוליטיקאי אוסטרי מטעם מפלגת העם האוסטרית, קנצלר אוסטריה בין השנים 2000–2007. במחצית הראשונה של שנת 2006 היה נשיא מועצת אירופה.
לאחר הבחירות באוסטריה של 2006, שבהם מפלגתו השמרנית-ימנית של שיסל איבדה את רוב מושביה בפרלמנט האוסטרי, המפלגה דעכה והוחלפה למעשה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ומנהיגה אלפרד גוזנבאואר. שיסל נשאר במשרת הקנצלר עד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית יצרה קואליציה חדשה, והוחלף בידי גוזנבאואר ב-11 בינואר 2007. באותה שנה הוחלף גם על ידי וילהלם מולטרר כראש מפלגת העם.
שיסל נשוי, אב לשני ילדים ומתגורר בווינה.
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת
שיסל נולד ב-7 ביוני 1945 בווינה, בירת אוסטריה. הוא למד בגימנסיה הקתולית "שוטנגימנסיום", ושם הוא סיים את שלו בשנת 1963. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת וינה וקיבל דוקטורט במשפטים בשנת 1968. שיסל היה מזכיר של קבוצת חברי הפרלמנט של מפלגת העם האוסטרית מאז 1975. מ-1975 עד 1991 הוא היה מזכיר ראשי של הפדרציה האוסטרית לעסקים, תת-ארגון של מפלגת העם.
שיסל מונה למשרת שר הכלכלה האוסטרי ב-24 באפריל 1989, בממשלת הקואליציה תחת הקנצלר פרנץ ורניצקי. ב-22 באפריל 1995, בקונגרס ה-20 של מפלגתו, נבחר שיסל למנהיג מפלגת האוסטרים העממית. ב-4 במאי 1995 הושבע וולפגנג שיסל לתפקיד סגן קנצלר אוסטריה והשר לענייני חוץ בממשלתו הרביעית של ורניצקי, והחזיק באותם תפקידים גם בממשלתו החמישית. בממשלתו הראשונה של הקנצלר ויקטור קלימה, החל מה-28 בינואר 1997 ועד ה-4 בפברואר 2000, שיסל מונה שוב לשר החוץ וסגן הקנצלר.
קנצלר אוסטריה
ב-4 בפברואר 2000 שיסל הושבע לתפקיד קנצלר אוסטריה לאחר תבוסה בבחירות, שבה מפלגתו זכתה במספר הקולות השלישי בגודלו בלבד. עד אז, מפלגתו הייתה החברה המשנית בקואליציה עם הסוציאל-דמוקרטים. על מנת שלא יחודש הכישלון של הקואליציה הקודמת, שיסל שוכנע להרכיב קואליציה יחד עם מפלגת החופש (FPÖ) הימנית-קיצונית שהונהגה בידי ירג היידר – מהלך שגרר אחריו ביקורת רבה. שיסל מונה לקנצלר אף שמפלגתו פיגרה אחרי מפלגת החופש ב-415 קולות.
הממשלה שבראשה עמד שיסל - בתחילתה - נחשבת לממשלה השנויה במחלוקת ביותר מאז זו ב-1945, בעיקר כיוון שהייתה מורכבת גם ממפלגת החופש, שבראשה עמד באותו זמן ירג היידר, דמות שנויה במחלוקת גם-כן. אף על פי שהיידר עצמו מעולם לא היה חבר בממשלתו של שיסל, ההשתתפות בקואליציה גרמה לבקורות שכיחות באוסטריה ומחוץ לה.
בין 2000 ל-2002 התקיימו הפגנות שבועיות כל יום שלישי ברחבי וינה נגד הממשלה. הסיבות העיקריות למחאות היו הקואליציה עם מפלגת החופש ומדיניויות מושמצות שונות של הממשלה.
ראשי הממשלות של 14 המדינות האחרות באיחוד האירופי החליטו להפסיק את שיתוף הפעולה עם ממשלת אוסטריה, כפי שהוחלט במדינות רבות אחרות ששיתפו בממשלתן מפלגות ימניות. לאחר כמה חודשים, גם שליטי מדינות אחרות מחוץ לאירופה סירבו ללחוץ יד עם אחד מחברי ממשלת שיסל והטילו עליה סנקציות. ממשלתו של שיסל הייתה הממשלה הראשונה זה 30 שנה שהקנצלר שלה לא היה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בזמן הסנקציות שהוטלו על אוסטריה במשך מספר חודשים, גם הממשלה האוסטרית וגם ראשי מדינות האיחוד האירופי ניסו למצוא פתרון למצב. היות שהבסיס החוקי היה המשפט הבינלאומי, שלפיו אסור להכריח אנשים או גופים שונים להשלים וללחוץ ידיים, לא היה אפשר ליישב את המשבר בצורה משפטית. לכן לאחר חודשיים, הגיעה לאוסטריה משלחת של שלושה מומחים (die drei EU-Weisen - שלושת המומחים האירופאים) לבחון את הסיטואציה הפוליטית ולקבוע אם ראשי המדינות האירופאיות יוכלו להסיר את הסנקציות. הדוח שלהם לא מצא סיבות שיאפשרו לחברות האחרות באיחוד האירופי לנקוט בצעדים נוספים מעבר לאלה שקבועים במשפט הבינלאומי, וזאת לפי המשפט האירופי באותה תקופה. מכל מקום, המסקנה החשובה יותר שהוסקה היא שמערכת בשביל סיטואציות כאלה בדיוק תוכל להתיישם ולהכלל במשפט האירופי. ההשלכות של המסקנה הזו קרו בשינוי חוזה האיחוד האירופי בעיר ניס שבצרפת ב-2001.
בעקבות הדוח ביטלו המנהיגים האירופאים בסופו של דבר את הסנקציות על אוסטריה והחזירו את רמת היחסים בקיץ של שנת 2000 לרמה הקודמת, וכל זאת על אף שהקואליציה באוסטריה לא שונתה.
הממשלה השנייה
בקיץ של שנת 2002, סדרה של הפסדים בבחירות גרמו למאבק פנימי במפלגת החופש בידי ירג היידר וחבריו הקרובים. בעקבות זאת סגנית הקנצלר סוזאנה ריס-פאסר ושר האוצר קרל היינץ גראסר (שניהם ממפלגת החופש) הכריזו על התפטרותם, ועל כן שיסל פרק את הקואליציה והכריז על בחירות חדשות שהתקיימו באותה שנה והסתיימו בניצחון גורף של שיסל. מכל מקום, לאחר משא ומתן של מספר חודשים עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת החופש גם יחד, שיסל החליט לחדש את הקואליציה עם מפלגת החופש, שזכתה רק ב-10 אחוזים מהקולות. ב-28 בפברואר 2003 הושבע שיסל שנית לקנצלר אוסטריה.
באפריל 2005 התפרקה מפלגת החופש בפועל לשתי מפלגות בעקבות העימות הפנימי, כשהיידר הקים את מפלגת הברית לעתיד אוסטריה (BZÖ) וצירף אליו את רוב חברי מפלגת החופש במועצה הלאומית ואת חברי הממשלה הקודמים מהמפלגה. מתוך התרגזות על מפלגת החופש בגלל השינוי שהתחולל בה, שיסל המשיך את הקואליציה איתה רק עד סוף הזמן החוקי. למרות זאת, לאחר הבחירות החדשות שיסל אמר כי קואליציה שנייה עם מפלגת החופש או מפלגת הברית תהיה אפשרית.
נשיא מועצת אירופה
ב-1 בינואר 2006 שיסל ירש את טוני בלייר הבריטי כנשיא מועצת אירופה. בנוכחות קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, הבטיח שיסל להנהיג את אוסטריה "יד ביד" עם גרמניה, ומרקל הבטיחה שגרמניה תעשה כל דבר על מנת לעזור לאוסטריה בתקופת כהונתו. לפני בחירתו לנשיא נפגש שיסל עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, על מנת לשוחח על שיתוף הפעולה בין המדינות.
אחמד קסום
אחמד קסום (בערבית: أحمد قسوم, תעתיק מדויק: אחמד קאצום; נולד ב-25 בינואר 1985) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במכבי טמרה.
קריירה
בינואר 2009 חזר קסום לבני סכנין, ושיחק בקבוצה שש שנים נוספות, במהלכן הבקיע 31 שערים וכך הפך למלך השערים של הקבוצה בליגת העל בכל הזמנים. ב-3 בפברואר 2015 הושאל להפועל עכו, ובתום העונה חתם על חוזה חדש במועדון. בתום עונת 2015/2016 ירד עם הפועל עכו לליגה הלאומית, והמשיך לשחק במדיה עונה נוספת.
ביולי 2017 חתם קאסום בהפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית. בספטמבר 2020 חתם במכבי טמרה מליגה א'. ביוני 2021 חתם בהפועל כאוכב. לאחר ששיחק שישה משחקים במדי הקבוצה, ב-13 באוקטובר 2021 שב למכבי טמרה.
נעמי האריס
נעמי מלאני האריס (באנגלית: Naomie Melanie Harris; נולדה ב-6 בספטמבר 1976) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, אשר מוכרת בזכות תפקידה בתור טיה דאלמה בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים" ובזכות הופעתה בתור איב מאניפני (אנ') בסרטי ג'יימס בונד "סקייפול" (2012), "ספקטר" (2015) ו"לא זמן למות" (2021). בשנת 2016, שיחקה בסרט "אור ירח" שזכה לשבחים, הופעה שזיכתה אותה במספר שבחים, כולל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, לפרס BAFTA, ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ביוגרפיה
האריס נולדה וגדלה בלונדון לאם חד הורית, כותבת המערכונים ליסל קיילה, שהיגרה לממלכה המאוחדת מג'מייקה. האריס סיימה את לימודיה ב"מכללת פמברוק" עם תואר ראשון במדעי החברה ומדע המדינה. לאחר מכן עברה ללמוד משחק בית בריסטול לתיאטרון. האריס היא בודהיסטית.
קריירה
ב-1987, כשהייתה בת 11 החלה לשחק בסדרת טלוויזיה "סיימון והמכשפה", שנמשכה 25 פרקים ושודרה ברשת BBC.
את קריירת המשחק שלה החלה האריס בתחום הטלוויזיה והופיעה במספר בסדרות, בהן "אנשי המחר". את פריצתה הקולנועית עשתה האריס במותחן האימה הבדיוני של דני בויל "28 יום אחרי"; בסרט גילמה את סלינה, צעירה שמשפחתה נרצחה במגפת וירוס קטלני שהפך את מרבית האוכלוסייה האנושית לזומבים, והיא נאבקת בהם עם ניצול נוסף. ב-2004 הופיעה האריס בקומדיית הפשע "רישיון לגנוב"; בסרט גילמה את סופי, שוטרת שרודפת אחר פושע חלקלק בשם מאקס בורדט (פירס ברוסנן).
בשנת 2006 נבחרה האריס לשחק בסרט השני בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת". בסרט גילמה האריס את דמותה של טיה דאלמה, מכשפה מסתורית וידידה של גיבור הטרילוגיה קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ), המעניקה לו מצפן מכושף ושומרת בביתה את קפטן הקטור ברבוסה (ג'פרי ראש) שנחשב למת.
במקביל לצילומיה בסרט "שודדי הקריביים" שיחקה האריס גם בסרט הפשע "מיאמי וייס" המבוסס על סדרת פשע; בסרט גילמה את טרודי ג'פלין, בלשית מהכוחות המסווגים שנתפסת בידי כנופיה ניאו נאצית, ומתיידדת עם הבלש ריקארדו טובס (ג'יימי פוקס).
ב-2007 שיחקה האריס בחלק השלישי של טרילוגיית סרטי הפיראטים, "שודדי הקאריביים: סוף העולם". בשונה מהסרט הקודם, דמותה של האריס בסרט זה הייתה משמעותית יותר – היא גילמה דמות כפולה של המכשפה טיה דאלמה ושל קליפסו, נימפה אחת מאלי הים ואלת הסערות, לה סיפור אהבה עם קפטן דייווי ג'ונס (ביל ניי), אדם אימתני דמוי תמנון וקפטן ספינת "ההולנדי המעופף".
בשנת 2015 חזרה לגלם את גברת מאניפני בסרט "ספקטר", ה-24 בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בשנת 2016 השתתפה בסרט "יופי נסתר", לצד ויל סמית', קייט וינסלט והלן מירן. באותה שנה השתתפה לצד יואן מקגרגור בסרט "בוגד משלנו". בהמשך השנה שיחקה בסרט הדרמה עטור השבחים "אור ירח" שנכתב ובוים על ידי בארי ג'נקינס. האריס גילמה בסרט את פולה, אימו האלימה של טיירון הצעיר; על תפקידה בסרט, קצרה האריס את שבחי המבקרים וכן קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, מועמדות לפרס גלובוס הזהב, מועמדות לפרס באפט"א ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2020 לוהקה לסרט הדרמה של בנג'מין קלירי "שירת הברבור" שעלה לשידור במהלך 2021 בשירות הזרמת המדיה של אפל TV פלוס.
מימן יודי
מימן יודי (HI) הוא תרכובת של מימן ויוד. מימן יודי הוא גז שקוף המגיב עם חמצן לקבלת יוד ומים.
היוד המתקבל מגיב עם HI ומתקבל HI3 המקנה צבע חום לתמיסה. מימן יודי הוא חומצה חזקה והתמיסה המיימית שלו נקראת "חומצת מימן יודי" התגובה עם מים. החומר מסיס מאוד במים: ניתן להמיס 245 גרם HI ב-100 מ"ל מים כך שליטר מים יכול להמיס 425 ליטר של HI גזי ובתמיסה הרוויה יש ארבע מולקולות מים בלבד לכל מולקולת מימן יודי.
תמיסות מסחריות של חומצה הידרו-יודית מרוכזת מכילות 48-57% משקלי HI, התמיסה המיימית יוצרת אזיאוטרופ של 57% HI ו43% מים, טמפרטורת הרתיחה של האזיאוטרופ 127°C.
כיוון שהיוד הוא אניון גדול והמטען השלילי מפוזר על נפח גדול הקשר מימן-יוד חלש מקשרי המימן עם הלוגנים אחרים וקבוע הדיסוציאציה של מימן יודי גדול משל חומצה הידרוכלורית או מימן ברומי.
הכנה
מפיקים מימן יודי בדרגת ניקיון גבוהה בתגובה של מימן ויוד בקטליזה של פלטינה
דרך אחרת היא תגובה של יוד עם הידרזין
שיטה נוספת היא בבעבוע של מימן גופרי דרך תמיסה מיימית של יוד כך שמתקבלת חומצת מימן יודי אותה מזקקים וגופרית מוצקה שניתן לסנן.
שימושים
תגובה עם כוהל ראשוני יוצרת אלקילהליד במנגנון של התמרה נוקלאופילית
מימן יודי יכול לשבור אתר לקבלת אלכוהול ואלקיל-יודיד
הגבלות שיווק
שיווק מימן יודי (כתמיסה מיימית) מבוקר משום שהחומר משמש כמחזר בתהליך הייצור של מתאמפטמין.
נמל התעופה הבין-לאומי סקיאתוס
נמל התעופה הבין־לאומי סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Κρατικός Αερολιμένας Σκιάθου Αλέξανδρος Παπαδιαμάντης) הוא נמל תעופה יווני. הוא ממוקם באי סקיאתוס שבקבוצת האיים הספורדיים בצפון-מערב הים האגאי, בקרבת חופה המזרחי של יוון. הנמל משרת את באי אתרי התיירות שבאי. בשנת 2017 עברו בו 425,287 נוסעים.
בשל מבנהו ומיקומו של נמל התעופה הוא משמש יעד מבוקש לתצפיתני מטוסים.
מתקנים
נמל התעופה נפתח בשנת 1972. הוא נקרא על שמו של הסופר והמשורר בן סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Alexandros Papadiamantis).
בנמל יש כיום (2018) מסלול טיסה אחד, שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום. בנייני הנמל ניצבים ממערב למסלול. אורך המסלול - 1,628 מטר - מתאים לשימוש מטוסים עד לגודל של הדגם בואינג 757. המסלול צר יחסית ואין לצידו מסלול הסעה, ובשל כך עורכים חלק מהמטוסים את ההסעה על המסלול עצמו לאחר נחיתה ולפני המראה. בשנת 2014 הוארך המסלול בכ-110 מטר לכיוון צפון.
טרמינל נוסעים ומגדל פיקוח נבנו בנמל בשלהי שנות השמונים. הטרמינל הנוכחי שבנמל נפתח בשנת 2002. בטרמינל אין גשרי עלייה למטוס, והנוסעים עושים את הדרך בינו לבין המטוסים ברגל.
בנמל היו שלוש רחבות חנייה למטוסים ובשנת 2014 הוספו לו עוד חמש.
באפריל 2017, במסגרת הפרטת ההפעלה של 14 נמלי תעופה אזוריים ביוון, עבר הנמל לניהולו של תאגיד בשליטת החברה הגרמנית פראפורט (מפעילת נמל התעופה בפרנקפורט) וחברת האנרגיה היוונית קופלוזוס. התאגיד פרסם את תוכניתו לשדרוג נמל התעופה עד לשנת 2021, לרבות הרחבת שטח הנמל, הגדלת טרמינל הנוסעים והרחבת עמדות השירות לנוסע שבו.
פעילות
חברות התעופה אולימפיק אייר וסקיי אקספרס מקיימות קווי טיסה סדירים מנמל התעופה של אתונה אל סקיאתוס.
הנמל משרת כ-25 חברות תעופה נוספות, מרביתן חברות שכר. הן מפעילות טיסות עונתיות בינו לבין יעדים רבים באיטליה ובבריטניה, וכן יעדים בסלובניה, סרביה, קפריסין, הולנד, פולין, אוסטריה, צ'כיה, רומניה, פינלנד, שוודיה, נורווגיה ודנמרק.
בשל מסלול הטיסה הקצר שבו, היעדר מסלול הסעה לצידו וקרבתו של המסלול לכבישים ואזורי מגורים, הנמל הוא יעד מבוקש לתצפיתני כלי טיס, המצלמים את תנועת המטוסים שבו ממרחק קצר. ככזה שכיחה ההשוואה בינו לבין נמל התעופה הנסיכה יוליאנה שבים הקריבי.
המסע המופלא - הביתה
הסרט הופץ בכל העולם רק על קלטות וידאו ו-DVD.
עלילה
צ'אנס ("הזדמנות"), בולדוג אמריקאי (משוחק על ידי "ראטלר" ומדובב על ידי מייקל ג'יי פוקס), מתחיל את הסרט בכך שמציג עצמו כחיית המחמד של ג'יימי (קווין צ'באלייה) ושאין לו (צ'אנס) באמת "בית" להשתייך אליו. צ'אנס בנוסף חי בביתו עם הכלב שאדו ("צל") (משוחק על ידי "בן" ומדובב על ידי דון אמיצ'י), כלב מסוג גולדן רטריבר. שאדו הוא זקן והוא חיית המחמד של פיטר (בנג'מין ת'אל). שאדו מסור לפיטר ודואג לו כשם שפיטר אוהב אותו. בנוסף לשני כלבים ישנה גם החתולה סאסי ("חוצפנית"), חתולה הימלאית (משוחקת על ידי "טיקי" ומדובבת על ידי סאלי פילד), חיית המחמד של הופ (ורוניקה לורן). סאסי היא חתולה מפונקת שאוהבת את הופ. בוב סיבר (רוברט הייז) נישא עתה ללורה ברנפורד (קים גרייסט) ומצטרף למשפחה. לאחר החתונה, המשפחה נוסעת לסן-פרנסיסקו ומשאירה את חיות המחמד בחוותה של קייט (ג'ין סמארט), חברת משפחה. קייט מאוחר יותר נוסעת לסידורים ומשאירה את חווה להשגחתו של מכרה, פרנק (גרי טיילור).
עם זאת, החיות מתחילות לחשוש שננטשו, ושאדו מתחיל לדאוג לשלומו של פיטר ועל כן מחליט לחפש את פיטר. סאסי וצ'אנס מחליטים לחבור אליו במסעו. לאחר לילה אימתני ורועש ביער החבורה יוצאת לצוד אוכל בנהר. צ'אנס נקלע לקטטה בין דובים והחבורה בורחת. מאוחר יותר, בעוד החבורה חוצה נהר אחר, סאסי, שאינה רוצה להירטב מחליטה לחצות את הנהר דרך ענף עץ רעוע, שבסופו של דבר נשבר בעוד סאסי נמצאת עליו. שאדו קופץ למים על מנת להציל אותה, אך זה מאוחר מדי, מאחר שהיא הגיעה כבר למפל. שאדו וצ'אנס ממשיכים לחפש אחריה אך עם רדת הליל, הם מתייאשים ומתאבלים על מותה.
סאסי, שטבעה ניצלת על ידי חוקר טבע שמטפל בה עד להחלמתה. הכלבים, שלא מצאו את סאסי מחפשים אחר אוכל ויוצאים לצוד דגים בנהר. לרוע מזלם, פומה עוקבת אחריהם. צ'אנס שמבחין בפומה מזהיר את שאדו, אך שאדו לא מאמין לו עד אשר הפומה מאיימת לתקוף אותם. השניים בורחים מפניה עד אשר מגיעים לקצה צוק, שם צ'אנס אומר לשאדו: "העצמות קבורות ליד ארגז החול והשלט של הטלוויזיה מתחת לנדנדה", המשפט הזה נותן לשאדו רעיון לטמון לפומה מלכודת כאשר הוא מבחין בסלע בצורת נדנדה. שאדו משמש כפיתיון לפומה והוא גורר אותה ל-"נדנדה" שעליה צ'אנס קופץ ומטביע את הפומה בנהר. כאות ניצחון השניים נובחים מן הצוק וסאסי, שהחלימה, שומעת את שניהם ורצה למצוא אותם. סאסי מוצאת אותם והשלישייה מתאחדת.
החיות ממשיכות במסען, אך צ'אנס אשר מנסה להתיידד עם דרבן, מותקף על ידי הדרבן ונתקעים לו מספר קוצים בפרצופו. שאדו וסאסי מנסים להוציא ממנו את הקוצים, אך ללא הצלחה, שכן הקוצים חדרו עמוק. בהמשך מסעם, פוגשים החבורה בילדה בשם מולי שאבדה (אין סיבה ידועה) ביער. שאדו, הנאמן ואוהב האדם מחליט לשמור עליה למשך הלילה ולסייע לה למצוא את הוריה. הילדה ישנה עם השלישייה בלילה, ובבוקר שאדו שומע קבוצת אנשים שמחפשים אחר הילדה, שביניהם כלולים גם הוריה. שאדו נגלה אל האנשים ומוביל אותם אל הילדה. שומרי היער מזהים את השלישייה מהמודעה שבוב פרסם ומביאים אותם לבית מחסה לחיות בית, אך צ'אנס חושב שמביאים אותם למכלאה. בגלל עברו הארוך של צ'אנס ככלב מכלאה, ומאחר ושאדו לא האמין כי קיים כזה מקום בפועל, צ'אנס נכנס להתקף חרדה ומזהיר את שאדו וסאסי ושעליהם לברוח. סאסי מצליחה לברוח אך שאדו וצ'אנס נלקחים. בזמן שהווטרינרים מוציאים את קוצי הדרבן מפרצופו של צ'אנס, סאסי מתגנבת אל בית המחסה ומשחררת את שאדו. שאדו וסאסי מחלצים את צ'אנס והשלושה בורחים מבית המחסה בלי יודעין שבית המחסה זימן את משפחתם לאסוף אותם ושהם בדרך.
החבורה כבר נמצאת קרוב לביתם ולאחר שהם חוצים את פסי הרכבת, שאדו עולה על קרשי עץ ישנים ונופל לתהום עמוקה, תלולה ומלאה בבוץ ושובר את רגליו. שאדו שמנסה לטפס מן התהום בעוד סאסי וצ'אנס מנסים לעזור לו, מחליק וצונח מטה. שאדו, הזקן והשבור מתייאש ונשכב על הקרקע ואומר להם שהוא זקן מדי ושהוא איננו מסוגל להמשיך את המסע הזה עוד. צ'אנס נכנס לתהום ומנסה לעזור לשאדו, אך שאדו המיואש מסרב לזוז ואומר לו שעליהם להמשיך את המסע לבדם ולא להיות תלויים בו. הוא אומר לו שהם כבר למדו מספיק ממנו ושעכשיו כל שנשאר להם הוא ללמוד איך להיפרד.
בשעת בין הערביים, כל המשפחה משחקת בחצר ביתם בכדורסל וג'יימי טוען שהוא שומע את נביחותיו של צ'אנס. בעוד כולם חושבים שג'יימי מדמיין מרוב געגועים, צ'אנס מגיח בריצה לעבר ג'יימי, "בעליו". סאסי מגיעה גם כן והיא רצה אל הופ. פיטר שמחכה לשאדו מבין ששאדו כנראה לא שרד את המסע בשל היותו זקן וחוזר לביתו. באותו הרגע, שאדו מגיח מעבר לגבעה, צולע על רגליו. פיטר מבחין בשאדו וצועק בשמחה לעברו. שאדו שדאג לשלומו של פיטר רץ אליו מאושר והשניים מתאחדים בזמן שכולם צופים בהם. צ'אנס מספר איך שאדו עזר להם לעבור את המסע. כשכולם נכנסים הביתה צ'אנס משתהה ומבין שמצא את משפחתו האמיתית ושהוא יכול לבטוח שוב בבני-אדם.
דמויות ומדבבים
כאמור, הדיבוב העברי לסרט הופק בשנת 1993, והיה להפקת הדיבוב הראשונה בישראל לסרט לא מונפש.
ביקורת
הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות בשנת יציאתו ונחשב לסרטיה המצליחים של דיסני לשנת 1993. באתר "עגבניות רקובות" זוכה הסרט ל-87% של ביקורות חיוביות. בעקבות הצלחתו יצא סרט המשך בשם "אבודים בסן פרנסיסקו" ("המסע המופלא הביתה 2").
גרטנייט הרביעי, מלך הפיקטים
גרטנייט הרביעי (באנגלית: Gartnait IV; נפטר ב-663) בנו של דומנייל או דונגייל (Gartnait mac Domnaill או Gartnait mac Dúngail) היה מלך הפיקטים. גרטנייט מלך כשש שנים, החל משנת 657 ועד מותו.
גרטנייט עלה לשלטון לאחר מותו של קודמו, טאלורגאן או טאלורקן.
מכון למוסיקה ישראלית
מכון למוסיקה ישראלית (ממ״י) נוסד בשנת 1961 על ידי המועצה הציבורית לתרבות, במטרה להוציא לאור יצירות מאת מלחינים ישראלים ולקדם את המוזיקה הישראלית האומנותית בישראל וברחבי העולם. המכון משמש גם כמרכז המידע למוסיקה בישראל (מממ״י). ככזה, הוא חבר בארגון הבינלאומי למרכזי מידע למוסיקה (IAMIC) ומקיים קשרים הדדיים עם כ-40 מדינות חברות. מאז ייסודו, המכון רכש את הזכויות לכ-3,800 יצירות מאת כ-250 מלחינים. קטלוג המכון מכיל מגוון גדול של יצירות: תזמורתיות, מקהלתיות, קאמריות וחינוכיות, כמו גם מגוון של מאמרים וחיבורים מוזיקולוגיים. המכון פעיל בהפקת תקליטורים והקלטות של מוזיקה ישראלית אומנותית, הן באופן עצמאי והן בשיתוף פעולה עם ארגונים ומוסדות מוזיקליים אחרים. המכון נתמך על ידי משרד החינוך והתרבות
היסטוריה
המכון למוסיקה ישראלית הוקם ב-1961 על ידי המועצה הציבורית לתרבות שליד משרד החינוך והתרבות, במטרה להוציא לאור ולקדם את המוזיקה הישראלית הקונצרטנטית בכל האמצעים האפשריים. יו״ר חבר הנאמנים היה אז אליעזר פרי, והמנהל והעורך הראשי היה ויליאם (ווילי) אליאס, שכיהן בתפקיד מ-1961 עד 1989. אף על פי שלא היה לו כל ניסיון בהוצאה לאור (אליאס עבד בבנק ושר במקהלת רינת לפני שמונה למנהל המכון), הוא הצליח לבסס את המכון כבית הוצאה למוזיקה בישראל. אליאס אף החל לפרסם ניוזלטר והפיק קונצרטים, אירועי האזנה ופורומים של מלחינים, כחלק מפעילות המכון. בשנת 1987 התאגד המכון כעמותה.
משנות ה-90 נעשתה הפקת התקליטורים לאחת הפעילויות המרכזיות של המכון. יעד משמעותי נוסף היה הפצת מידע לא רק על פעילות המכון עצמו, אלא גם על אירועים אחרים הנוגעים לסצנת המוזיקה האומנותית המקומית. המכון יזם את הוצאת הרבעון ״חדשות ממ״י״ ב-1990. כתב העת יצא עד 2009. המכון מוחשב ב-1991, ובכך הפך לאחד מבתי ההוצאה לאור הממוחשבים הראשונים בתחום המוזיקה.
החל מ-2006 המכון היה המפיק של חג המוסיקה הישראלית, אירוע הדגל של המוזיקה הקונצרטנטית בישראל. מטרת המכון הייתה ליצור סינרגיה בין פעילויות המכון, הן בהוצאה לאור והן בהקלטות, לבין הפקת החג.
בתור בית ההוצאה החשוב למוסיקה בישראל, המכון למוסיקה ישראלית ממלא תפקיד משמעותי בהתפתחות סצנת המוסיקה העכשווית בישראל. הזמינות של כ-3,800 יצירות ישראליות בדפוס, אוסף התקליטורים המתרחב של יצירות מאת מלחינים ישראליים, ופעילותו כמרכז מידע - באמצעות הרבעון ״חדשות ממ״י״ (בעבר), ובאמצעות אתר המכון (כיום) - יצרו את סצנת המוסיקה העכשווית המקומית לא פחות משהם משקפים אותה.
הוצאה לאור
המכון למוסיקה ישראלית הוא בית ההוצאה הראשון בישראל הממומן מכספי ציבור, והחשוב ביותר בסצנת המוזיקה המקומית. מטרתו הראשית היא להוציא לאור יצירות מאת מלחינים ישראליים, אך הוא מוציא לעתים גם ספרים וחוברות על מוזיקה ומלחינים ישראליים. ממ״י הוא בית ההוצאה המקומי היחיד המיוצג בחו״ל על ידי כעשר הוצאות אירופאיות ואמריקאיות, בהן: .Theodore Presser Co (ארה״ב, קנדה ומקסיקו), .Albersen & Co B.V (הולנד), Peermusic classical (גרמניה, אוסטריה ושווייץ), EME (צרפת, בלגיה, לוקסמבורג, ספרד ופורטוגל), Engström & Södring Musikverlag AS (דנמרק), ו-Český Hudební Fond, o.p.s (צ'כיה, סלובקיה והונגריה).
כיום, המכון מוציא לאור יותר מ-3800 יצירות מאת כ-250 מלחינים ישראליים. המכון מפרסם מיצירותיהם של כל המלחינים החשובים שיצרו בישראל מאז 1920. קטלוג המכון מכיל יצירות תזמורתיות וקאמריות, יצירות סולו, יצירות ווקאליות (סולניות, מקהלתיות ותזמורתיות), מוסיקה אלקטרונית, מספר אופרות ובלטים, וכן מוסיקה למטרות פדגוגיות.
הוצאת תקליטורים
המכון למוסיקה ישראלית מפיק תקליטורים הן באופן עצמאי והן בשיתוף פעולה עם מוסדות מוסיקליים אחרים בישראל. כמו כן, הוא משווק תקליטורים של מוסיקה ישראלית אומנותית שהופקו על ידי הוצאות אחרות.
המכון עשה את צעדיו הראשונים בתחום ההפקה המוזיקלית בשנות ה-70, כאשר הפיק מספר תקליטים (LP) ואף קלטת אחת. ב-1990 המכון הוזמן להשתתף במיזם קיים - מוסיקה בישראל (MII), ולנהל אותו. הארגונים השותפים היו המרכז למוסיקה ירושלים, קול ישראל, אקו"ם, ומשרד החינוך והתרבות. המכון הפיק 26 תקליטורים במשך 7 שנות פעילותו של המיזם, ולאחריהן המשיך להפיק תקליטורים באופן עצמאי. עד כה הפיק המכון 61 תקליטורים.
מרכז המידע
זמן לא רב לאחר הקמת המכון החליטה המועצה הישראלית לתרבות ואומנות שהמכון ישמש גם כמרכז המידע למוסיקה בישראל (מממ״י). ככזה, הוא חבר בארגון הבינלאומי למרכזי מידע למוסיקה (IAMIC). בתחילה סיפק המרכז מידע על כלל הפעילות המוזיקלית בישראל (לא רק בתחום המוזיקה הישראלית), אבל לאחר שאיגוד הקומפוזיטורים הקים את מרכז המוסיקה הישראלית (מל״י) והחל מאבק על תקציבי הוצאה לאור, הורחבה פעילות מממ״י על מנת להקיף את כלל הפעילויות של המרכזים החברים ב-IAMIC העולמית, והמרכז נעשה גם הוצאה לאור. אי לכך, המכון רשום למעשה כשתי חברות הוצאה שונות: ממ״י ו-מממ״י, אם כי פעילותה של מממ״י הופסקה זה מכבר וכיום כלולים מרבית פרסומיה בקטלוג הכללי של ממ״י.
בשנים 1990–2009 הוציא מרכז המידע כתב עת מקיף על פעילויות המכון ועל הנעשה בתחום המוזיקה בישראל - חדשות ממ״י. כתב העת סיקר את כל סצנת המוזיקה הקונצרטנטית בישראל, וכן ביצועים של מוסיקה ישראלית ברחבי העולם.
אתר המכון מספק גישה לקטלוגים של המכון (כולל אפשרות להזמין תווים, ספרים והקלטות) והוא מעודכן על מנת לספק גם מידע על מופעי מוסיקה ישראלית בארץ ובעולם ועל מלחינים ישראליים. במרכז ההאזנה של המכון ניתן לעלעל בכ-2,700 פרטיטורות מאת יותר מ-250 מלחינים, וארכיון ההקלטות מכיל כ-1,600 פריטים. המרכז נמצא כעת בתהליכי בניה של ספריה מרכזית למוסיקה ישראלית אשר תנגיש לציבור הרחב את יצירותיהם של כלל מלחיני ישראל, הן בתווים והן בהקלטות (באם קיימות).
היינריך קונריד
היינריך קונריד (3 בספטמבר 1855 – 27 באפריל 1909) היה במאי תיאטרון יהודי-אמריקאי ממוצא אוסטרי. בשנת 1876, החל קונריד את קריירתו בתחום המשחק בווינה, שם מונה למנהל התיאטרון Stadttheater Bremen. בשנת 1878, עבר להתגורר בניו יורק, שם נשאר למשך שארית חייו. במרוצת השנים ניהל קונריד מספר תיאטראות דוגמת Wallack's Theatre (1878–1881), Bowery Theatre (1881–1882), New York Concert Company (1882–1883) ו-Irving Place Theatre (1883–1903). בשנת 1903, מונה קונריד למנהל המטרופוליטן אופרה בניו יורק. את התפקיד סיים קונריד ב-1908 לאחר פרישתו.
ביוגרפיה
בעת שכיהן כמנהל התיאטרון "מטרופוליטן אופרה", העלה קונריד את האופרה "פרסיפל", משל ריכרד וגנר. הדבר הכעיס את אשתו של ריכרד, קוזימה, ששלחה מברק זועם לקונריד. קוזימה טענה לזכויות היוצרים על היצירה אך מאמציה היו לשווא והאופרה הועלתה כמתוכנן. ב-1 במאי 1908, פרש קונריד מניהול התיאטרון לאחר שלקה בבעיות ראייה. הוא נפטר ב-27 באפריל 1909 משבץ מוחי.
רבי אבא (פירושונים)
"רבי אבא" הוא שמם של אמוראים אחדים בתלמוד הבבלי. בתלמוד הירושלמי רבים מהם קרויים "רבי בא". {{פירושונים|
הערות שוליים
}}
איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון-כרמל
איגוד ערים לשמירת איכות הסביבה שרון-כרמל הוא התארגנות אזורית בתחום איכות הסביבה של רשויות מקומיות, אשר הוקם בשנת 1979 בצו שר הפנים. המטרה בהקמת האיגוד הייתה שמירה על רמה נאותה של איכות האוויר בתחום השפעת תחנת הכוח "אורות רבין" הממוקמת בסמוך לשפך נחל חדרה, ועם השנים התרחבה פעילות האיגוד לתחומי איכות סביבה נוספים, כמו ניטור האוויר באזור פעילות אסדת הגז "לוויתן". לשם כך הקים האיגוד מערך ניטור אוויר חופי, אשר הוא אמון על הפעלתו.
באיגוד חברות 18 הרשויות המקומיות הנמצאות ברדיוס של כ-30 קילומטרים מתחנת הכוח. שטח האיגוד משתרע על כ-675 אלף דונם; רוב שטחו מצוי בשטח שמחוף הכרמל בצפון, מגידו ומנשה במזרח ועד לנתניה בדרום. אוכלוסייתו מונה כ-800 אלף נפש השונים אלו מאלו בדרך התיישבותם ודתם. הדבר המאחד את כולם הוא הרצון והפעילות המשותפת לשמירה על הסביבה.
פעילות האיגוד
תפקידי האיגוד הוגדרו בצו המקים ותוכנית מתאר ארצית לתחנות כוח ורשת חשמל ( תמ"א 10). לצורך כך מפעיל האיגוד מערכת ניטור אוויר ובה 20 תחנות: 18 תחנות ניטור נייחות ושתי תחנות ניטור ניידות – המשדרות מידע בזמן אמת לאתר האיגוד. בנוסף לניטור על תחנת הכוח אורות רבין ואסדת לוויתן האיגוד מפקח גם על תחנת הכוח חגית ותחנות כוח נוספות המופעלות באמצעות גז בשימוש התעשייה, מבצע פיקוח מטעם הרשויות החברות בו על ההיבטים הסביבתיים בהפעלת אסדת הגז לוויתן וייעוץ לרשויות ולמשרדי הממשלה בנושא, מטמיע את השימוש בגז בתחנות כוח ובתעשייה, מפקח על שפכי תעשייה ברשויות המקומיות ועל תעשיות למניעת זיהום אוויר וזיהום קרקע, מעניק ייעוץ סביבתי לוועדות תכנון ערים ארציות, מחוזיות ומקומיות, נותן חוות דעת סביבתית לתוכניות ולבקשות להיתרי בנייה, טיפול בפסולת לסוגיה, רישוי עסקים וחינוך סביבתי ומבצע פעילויות הסברה בתחום הקיימות בבתי הספר ובקרב הקהילה. האיגוד מוביל, מקדם, מנטר, מפקח ואוכף במגוון תחומים אלה למען רווחת ואיכות חיי תושבי מרחב האיגוד וזאת באמצעים טכנולוגים מתקדמים, תחנות ניטור חדישות, מעבדות- המוסמכות על ידי רשות הסמכת מעבדות בישראל, עבודות שטח ומחקרים בינלאומיים ועל פי תקנים בינלאומיים.
רשימת הרשויות המקומיות החברות באיגוד
אור עקיבא, אלונה, אליכין, באקה אל גרביה, בנימינה-גבעת עדה, ג'סר א-זרקא, ג'ת, זכרון יעקב, חדרה, חוף הכרמל, כפר יונה, מגידו, מנשה, נתניה, פרדס חנה-כרכור, פרדיס, פרדסיה, עמק חפר.
מקלען אוויר
מקלען אוויר היה איש צוות אוויר שהיה אחראי על תפעול מקלעים ותותחים במטוס.
עד שנות החמישים של המאה ה-20, במיוחד בתקופת מלחמת העולם השנייה, במטוסים גדולים שהיו חמושים במספר מקלעים ותותחים, היה צורך באנשי צוות שיתפעלו את אלה. לדוגמה במטוס B-17 מבצר מעופף, היו 13 מקלעי 0.5 בראונינג. חלקם הופעלו על ידי נווט, מטילן, מהנדס טיסה ואלחוטן, ואת השאר הפעילו ארבעה מקלענים.
לאחר שמקלעים הפכו לאוטומטיים והמטוסים מתקופת מלחמת העולם השנייה הוצאו מהשירות, התבטל הצורך במקצוע מקלען אוויר.
בחיל האוויר הישראלי
מקלעני אוויר בחיל האוויר הישראלי, היו בוגרי קורס טיס, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים/מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סגן משנה וכנפי איש צוות אוויר שבמרכזן כוונת.
ערב מבצע קדש, שירתו בחיל האוויר שישה מקלעני אוויר במטוסי B-17 ומקלען אחד במטוס תובלה אחר. ב-1958 הוצאו מטוסי ה־B-17 משרות חיל האוויר ומקצוע המקלען בוטל.
מקלעני האוויר הידועים בתולדות חיל האוויר הם תת-אלוף שעיה לָזַרסון וצבי אבידרור, מוותיקי טייסת הפטישים.
לוי אריה אריאלי
לוי אריה אריאלי (אורלוף) (יום הכיפורים ה'תרמ"ז, 9 באוקטובר 1886 – ט' בשבט ה'תש"ג, 1943) היה סופר ומחזאי עברי. נולד באוקראינה, עלה לארץ ישראל וממנה היגר לארצות הברית.
קורות חיים
לוי אריה אורלוף נולד בשישאק שבאוקראינה לקלמן אורלוף ולחנה בת יצחק סמילנסקי. אביו היה סוחר תבואה וחוכר אחוזות.
בעידודו של יוסף חיים ברנר פרסם סיפורים ונובלות בכתבי עת עבריים: "הפועל הצעיר", "האחדות", "השילוח" ועוד. פרסם גם מחזה בשם "אללה כרים", הדן בשאלת הזהות היהודית בארץ ישראל, ביחסי היישוב עם הערבים והגשמת חיים ציוניים באדמה הנכספת, ומגולל סיפור אהבה יהודי-ערבי בלתי אפשרי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התעתמן כדי לא להיות מגורש מהארץ. הוא גויס לצבא הטורקי ושירת בתזמורת צבאית. לאחר המלחמה היה מורה בטבריה ובירושלים.
בשנת תרפ"ג (1922) ירד לארצות הברית והיה מורה בסנט לואיס ובערים אחרות. מונה למורה לספרות בבית המדרש למורים שליד ישיבת רבי יצחק אלחנן ובבית המדרש למורות עבריות בניו יורק.
בארצות הברית המשיך לפרסם סיפורים בכתבי עת עבריים, ובהם "התורן", "הדואר" ואחרים.
מחזהו "אללה כרים" הועלה בשנת 1982 בפסטיבל עכו, בבימויו של אורי פסטר.
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
טרומבון
טרומבון הוא כלי נשיפה ממתכת. כמו בכל כלי הנשיפה ממתכת, הצליל מופק על ידי הרטטת השפתיים.
מקור שם הכלי הוא באיטלקית ופירושו: "חצוצרה גדולה". מנעדו של הגרסה הנפוצה כיום, טרומבון הטנור, גבוה באוקטבה מזה של הטובה, ונמוך באוקטבה מזה של החצוצרה. כמו כן, טרומבון הטנור מכוון בסי במול ללא טרנספוזיציה.
עיצוב הכלי ואופן הנגינה
עיצובו של הטרומבון ייחודי בקרב כלי הנשיפה ממתכת. במקום שסתומים, הקיימים כמעט בכל כלי הנשיפה ממתכת האחרים והמשמשים להפקת התווים השונים, בטרומבון נעשה שימוש בצינור מחליק טלסקופי (הקרוי חָליק או מחלקת, ובאנגלית: Slide - סלייד), אשר את אורכו הנגן משנה כדי להאריך את הכלי וכך לשנות את גובה הצליל. קיימים שבעה מיקומים על המחלקת, כאשר מעבר למיקום הבא מנמיך את הצליל בחצי טון. המיקום הראשון הוא כאשר הסלייד סגור (קרוב לפיו של הנגן) והשביעי כאשר הסלייד פתוח (רחוק מפיו של הנגן). על הנגן לזכור בעל-פה את המיקומים השונים. בטרומבונים מודרניים רבים קיים גם שסתום המחובר לצינור נוסף, אשר נועד להאריך את הכלי ולהנמיך את הצליל המופק בקוורט, ומכאן בא שמו - קוורט.
הגרסאות הנפוצות ביותר הן טרומבון הטנור וטרומבון הבס, ובנוסף לאלו קיימים גם טרומבון קונטרה בס, אלט, סופרן, סופרנינו ופיקולו. טרומבון האלט היה בעבר נפוץ גם הוא, אך השימוש בו פחת.
בנוסף לטרומבון הקלאסי קיים טרומבון שסתומים. ההבדל העיקרי ביניהם הוא שיטת הארכת הכלי. בטרומבון הקלאסי היא המחלקת ובטרומבון השסתומים נמצאים לרוב שלושה שסתומים אשר מחוברים למערכת צינורות כאשר השסתום הראשון (הקרוב לפיה) מנמיך את הצליל בטון שלם, השסתום השני בחצי טון והשסתום השלישי בטון וחצי. לטרומבון ניתן להרכיב עמעם. קיימים מספר סוגי עמעמים כגון ישר, כובע, הרמון ועוד.
היסטוריה
הטרומבון למעשה התפתח מהסַקְבּוּט, שהיה לטרומבון המוקדם של הרנסאנס והבארוק, שהיה בשימוש בין המאות ה-15 ל-18, עם קנה דק משל הטרומבון המודרני. פירוש השם הכלי בצרפתית הוא, 'דחוף-משוך'.
יצירות מפורסמות
לטרומבון יש רפרטואר סולו נרחב, החל מהתקופה הקלאסית ועד לימינו. בנוסף, יש לו כמות נכבדה של סולואים ברפרטואר הסימפוני ותפקיד חשוב בתור כלי מלווה ברפטואר מקהלתי. ברפרטואר קונצ'רטי לטרומבון ולתזמורת, המפורסמת שביצירות היא הקונצ'רטינו של פרדיננד דוויד. עם זאת, מלחינים אחרים כתבו קונצ'רטי לטרומבון כגון רימסקי-קורסקוב, לאופולד מוצרט, תומאסי, גרונדהל, דריוס מיו, בריו, קסנקיס, ארנסט בלוך, נינו רוטה, צ'יק קוריאה ועוד. מקובל לנגן בטרומבון גם יצירות שנכתבו לצ'לו, כמו הסוויטות של באך או הסונטות של וויואלדי. מלחינים מוכרים נוספים כתבו יצירות סולו עבור הטרומבון כגון ובר, סן-סאנס, ליסט, הולסט, הינדמית, ברנשטיין ואחרים.
מוצרט כתב לטרומבון תפקיד סולו משמעותי ברקוויאם שלו בפרק ה"טובה מירום". באורטוריה של היידן, "בריאת העולם" יש סולו משמעותי לטרומבון בס. גם בתקופה הרומנטית מלחינים רבים "גילו" את עוצמתו של הטרומבון ואת צלילו הדרמטי והשירתי, ובתקופה הרומנטית נכתבו עבורו תפקידי סולו רבים. למשל ביצירות הסימפוניות של צ'ייקובסקי (בסימפוניות השנייה והרביעית למשל), בסימפוניה השישית (הגדולה) של שוברט, בסימפוניית העולם החדש של דבוז'אק (בפרק הראשון והרביעי בייחוד), בסימפוניות של ברהמס, מאהלר (בעיקר בסימפוניה השלישית והחמישית), וגנר (בדהרת הוולקירות), ברוקנר (בסימפונייה השמינית), שומאן (בסימפונייה השלישית), אצל ראוול (בתזמור ל"תמונות בתערוכה" ובבולרו), הינדמית, בסימפונייה הפנטסטית של ברליוז ומחול החרבות של חאצ'טוריאן.