cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית מקלנבורג
בית מקלנבורג-שוורין
חברי בית מקלנבורג-שוורין הנותרים הם בנותיהם של הדוכס כריסטיאן לודוויג, בנם השני של פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכסיות דונאטה (נולדה ב-1956) ואדווינה (ילידת 1960).
בית מקלנבורג-שטרליץ
עם הכחדתה של שוורין, מקלנבורג-שטרליץ היא כעת הענף היחיד ששרד בבית הדוכס הגדול בשושלת הגברית. ראש הבית הנוכחי הוא בורווין, דוכס מקלנבורג. סבו היה הרוזן גאורג מקארלו, בנו המורגנטי של גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1859–1909). גאורג אומץ בשנת 1928 על ידי דודו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג, ראש בית מקלנבורג-שטרליץ. לאחר מכן הוא קיבל את התואר והסגנון של "הוד מעלתו הדוכס ממקלנבורג", אשר אושר על ידי ראש הבית הקיסרי של רוסיה, קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ב-18 ביולי 1929 והוכר ב-23 בדצמבר על ידי הדוכס הגדול פרידריך פרנץ הרביעי ממקלנבורג-שוורין. הוא ירש את דודו כראש הבית ב-6 בדצמבר 1934 וקיבל את התואר ב-18 בדצמבר 1950.
בנוסף לדוכס בורווין, החברים הנוכחיים בבית מקלנבורג-שטרליץ הם אשתו הדוכסית אליס (לבית וגנר; ילידת 1959); ילדיהם הדוכסית אולגה (ילידת 1988), הדוכסים אלכסנדר (נולד ב-1991) ומיכאל (יליד 1994); ואחיותיו, הדוכסיות אליזבת כריסטינה (ילידת 1947), מריה קתרינה (ילידת 1949) ואירנה (ילידת 1952).
פליפה דרוגוביץ'
פליפה דרוגוביץ' רונקאטו (בפורטוגזית: Felipe Drugovich Roncato, נולד ב-23 במאי 2000) הוא נהג מרוצים ברזילאי, המשמש כנהג מחליף וכנהג מבחן בקבוצות הפורמולה 1 אסטון מרטין ומקלארן החל מעונת 2023. הוא אלוף פורמולה 2 בעונת 2022.
קריירת מרוצים
בפברואר 2019 התחיל להתחרות באליפות פורמולה 3 מטעם קבוצת קרלין באז רייסינג, לצד הנהגים לוגאן סרג'נט וטפיי נטורי. דרוגוביץ' סיים את העונה עם יותר נקודות משני חבריו לקבוצה ביחד. לקראת עונת 2020 הצטרף לקבוצת המרוצים MP Motorsport מפורמולה 2, וסיים את העונה במקום התשיעי, עם 121 נקודות. לקראת עונת 2021 עבר לקבוצת Virtuosi Racing, התחרה לצידו של גואניו ז'ו וסיים במקום השמיני, עם 105 נקודות. בעונת 2022 שב להתחרות עבור MP Motorsport, ובתום העונה זכה באליפות לאחר שצבר 265 נקודות, 101 נקודות מעל סגנו, תיאו פורשייר.
פורמולה 1
יומיים לאחר שזכה באליפות הפורמולה 2, הכריזה קבוצת אסטון מרטין כי דרוגוביץ' יהיה החבר הראשון באקדמיה החדשה לפיתוח נהגים שהיא מקימה, ואף הכריזה כי דרוגוביץ' יהיה נהג המבחן שלה בפורמולה 1. עקב עסקה בין אסטון מרטין לקבוצת מקלארן, נקבע כי דרוגוביץ' וסטופל ונדורן ישמשו כנהגי מבחן גם עבור מקלארן. דרוגוביץ' היה אמור להתחרות במרוץ פתיחת עונת 2023, עקב פציעתו של לאנס סטרול בתאונת אופניים,   אך לבסוף סטרול היה כשיר והתחרה במרוץ.
ארדם פטפוטיאן
ארדם פטפוטיאן (בארמנית: Արտեմ Փաթափութեան, באנגלית: Ardem Patapoutian; נולד ב-2 באוקטובר 1967 בביירות, לבנון) הוא ביולוג מולקולרי וחוקר מוח לבנוני-אמריקאי ממוצא ארמני, חבר סגל במכון המחקר סקריפס בלה הויה שבקליפורניה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2021 יחד עם דייוויד ג'וליוס.
ביוגרפיה
פטפוטיאן נולד ב-1967 בביירות, בירת לבנון. החל ללמוד באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובשנת 1986 היגר לארצות הברית. בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בביולוגיה תאית והתפתחותית מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובשנת 1996 קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה על עבודה בהנחיית ברברה וולד. כפוסט-דוקטורנט עבד עם לואי רייכארדט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנת 2000 מונה לפרופסור משנה במכון המחקר של סקריפס. משנת 2014 פטפוטיאן נתמך על ידי המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI).
מחקר
המחקר של פטפוטיאן עוסק בקולטנים הביולוגיים לטמפרטורה ומגע. בפרט, תגליותיו הסבירו כיצד מתורגמים טמפרטורה וגירויים מכניים לדחפים חשמליים במערכת העצבים. מחקרו תרם תרומה משמעותית לזיהוי תעלות יונים וקולטנים חדשים המופעלים על ידי טמפרטורה, כוחות מכניים או נפח תאים מוגבר. מחקרו הראה שערוצי יונים אלה ממלאים תפקיד חשוב בתחושת הטמפרטורה, בתחושת המגע, בפרופריוספציה, בתחושת הכאב ובוויסות הכיווץ בכלי הדם.
מחקרו המאוחר יותר משתמש בטכניקות גנומיות פונקציונליות לזיהוי ואפיון תעלות יונים.
פרסים והוקרה
פטפוטיאן נבחר לעמית האגודה האמריקאית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science) ב-2016, חבר באקדמיה הלאומית למדעים ב-2017 ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-2020. בשנת 2017 קיבל את פרס ו. אלדן ספנסר, ב-2019 את פרס רוזנסטיל, בשנת 2020 את פרס קוולי למדעי המוח ובאותה שנה קיבל גם את פרס "חזית הידע בביולוגיה" של קרן BBVA.
בשנת 2021 הוכרז כחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם דייוויד ג'וליוס, על תגליותיהם של קולטני חום ומגע.
וסטרלו (כדורגל)
מועדון כדורגל וסטרלו (בפלמית: Voetbal Club Westerlo) הוא מועדון כדורגל בלגי, המשחק בליגת העל הבלגית.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-5 בספטמבר 1933 בעיר וסטרלו ונרשם בהתאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית ב-1 באוקטובר 1935. החל מעונת 1997/8 עד 2011/2012 שיחקה הקבוצה בליגת העל הבלגית, עד שירדה לליגת המשנה. התואר המכובד היחידי בו זכתה הקבוצה הוא הגביע הבלגי בעונת 2000/1. בעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הבלגי. בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בגביע אופ"א. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה ברלין מגרמניה והודחה מהטורניר. בעונת 2011/2012 הקבוצה שיחקה בפעם היחידה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת טורון פאלוסאורה מפינלנד. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת יאנג בויז ברן משווייץ והודחה מהטורניר.
הארמון הלאומי (האיטי)
הארמון הלאומי או ארמון הנשיאות היה משכנו הרשמי של נשיא האיטי. הארמון מוקם בפורט-או-פרנס, בירת האיטי. ב-12 בינואר 2010, בעקבות רעידת אדמה עזה בעוצמה 7 בסולם ריכטר שפגעה בבירה, נהרס הארמון.
היסטוריה
הארמון הלאומי הראשון באתר זה נבנה כמשכנו של נשיא האיטי, ונהרס במהלך מרד בשנת 1869. ארמון שני באתר נבנה זמן קצר לאחר מכן, ונהרס בפיגוע שאירע בשנת 1912, במהלכו נהרג נשיא האיטי באותה עת סינסינאטוס לקונט, וכמה מאות מחייליו. הארמון השלישי נבנה באתר בשנת 1918 בתכנונו של האדריכל ג'ורג' בוסן, אדריכל מוביל בהאיטי של ראשית המאה ה-20. המבנה נבנה בסגנון נאו-קלאסי, וכלל שתי קומות, עם אכסדרת עמודים בחזית המבנה, ובה ארבעה עמודים יוניים ובראשה גמלון. למבנה היו שלוש כיפות - אחת במרכז המבנה, ושתיים נוספות בשני קצוות המבנה.
תחנת אוניברסיטת
תחנת אוניברסיטת (ברוסית: Университет) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה קיבלה את שמה מאוניברסיטת מוסקבה שממוקמת בקרבה. הבחירה באתר לתחנה (במרחק יחסית גדול ממתחם האוניברסיטה) נבעה מכך שלא ניתן היה לבנות את יסודות התחנה ומנהרות בסביבה הקרובה לבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה. בנוסף, מיקום התחנה מספק קירבה לנתיבי תחבורה קרקעית ולאזורי מגורים סמוכים.
Cowon
בשנת 2000 הרחיבה קוון את פעילותה גם לשוק האמריקאי על ידי הקמת חברת .jetAudio, Inc ששמה שונה מאוחר יותר ל- Cowon America (קוון אמריקה).
החברה שמה דגש במיוחד על התקנים דיגיטליים (נגני PMP ו-MP3) ועל תוכן דיגיטלי (VOD ,MOD, משחקי רשת תלת־ממדיים, jetAudio) בהתבסס על משולש הטכנולוגי של חומרה, תוכנה ותוכן שכן התקנים דיגיטליים ניידים משלבים בתוכם תוכנה ושירותי תוכן.
נשיא החברה, מר פארק נמקיו (Park Namkyu) שהיה מהנדס קול ניחן בשמיעה יוצאת דופן ומכונה "אוזני הזהב" בשל יכולתו להבדיל בין רמות שונות של צליל.
דגמים נוכחיים
החברה מיצרת נגני מולטימדיה ניידים (PMP) תחת המותג Cowon ונגני מוזיקה (MP3) תחת המותג iAudio. הנגנים מבוססים על התקן זיכרון בעל נפח גדול המבוסס על דיסק קשיח או נגנים בעלי ממדים קטנים יותר מבוססי זיכרון פלאש.
תוכנות
כל התוכנות ניתנות להורדה בחינם מאתר החברה.
הערות שוליים
JetAudio
פאדי אלסייד
פאדי אלסייד (באנגלית: Fady Elsayed; נולד ב-15 בספטמבר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כראם סינג בסדרת הטלוויזיה "Class" סדרת ספין אוף של "דוקטור הו" של רשת BBC.
ראשית חייו
אלסייד נולד בבית החולים סנט מרי, בפדינגטון, לונדון. בילדותו הוא רצה להיות כדורגלן. עם זאת, הוא גילה עניין במשחק בזמן שהופיע בהצגות בבית הספר. בגיל 16 אלסייד הצטרף לבית הספר לדרמה "תיאטרון השחקנים הצעירים" באיסלינגטון. הוא ממוצא מצרי.
קריירה
בשנת 2012, לאחר שקיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בסרט הקולנוע "אחי השטן", אלסייד התאהב במשחק וידע שהוא רוצה להיות שחקן. על תפקידו בסרט ב"אחי השטן" הוא היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון. הוא גם קיבל מועמדות לפרס "ALFS" כפרפורמר הצעיר הבריטי של השנה. לאחר מכן הופיע אלסייד בכמה סדרות טלוויזיה, כמו "Casualty" ו"עדות אילמת".
בשנת 2014 הוא שיחק ערפד שדיבר ערבית בסדרה "פני דרדפול".
בשנת 2016 לוהק אלסייד לסדרה "Class", סדרת ספין אוף של הסדרה דוקטור הו.
מריו דראגי
מריו דראגי (נולד ב-3 בספטמבר 1947) הוא אקדמאי, בנקאי וכלכלן איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה החל מפברואר 2021 ועד אוקטובר 2022. דראגי החליף את ז'אן-קלוד טרישה כנשיא הבנק המרכזי האירופי ב-1 בנובמבר 2011. קודם לכן כיהן כנגיד הבנק המרכזי של איטליה מינואר 2006 עד אוקטובר 2011.
ביוגרפיה
דראגי נולד ברומא. למד לתואר ראשון בספיאנצה - אוניברסיטת רומא וב-1976 סיים דוקטורט בכלכלה ב-MIT בהנחייתם של זוכי פרס נובל לכלכלה פרנקו מודיליאני ורוברט סולו. בין 1981 ל-1991 כיהן כפרופסור באוניברסיטת פירנצה. במקביל, בשנים 1984 1990 כיהן כבכיר בבנק העולמי. הוא אף שימש כיו"ר הוועדה הכלכלית והפיננסית של הקהילה האירופית. לאחר מכן, בשנים 1991 - 2001 היה מנכ"ל משרד האוצר האיטלקי. במהלך תקופה זו עמד בראשה של ועדה שתיקנה את החקיקה האיטלקית העוסקת בתאגידים ואשר ניסחה את החוק המסדיר את השווקים הפיננסיים באיטליה. דראגי אף ישב במועצת המנהלים של מספר בנקים ותאגידים, ביניהם ENI.
דראגי מונה למנכ"ל וסגן היו"ר של הפעילות הבינלאומית בגולדמן זקס ולחבר בוועדת הניהול הרחבה של הבנק, תפקיד אותו מילא בשנים 2002–2005. קיימת מחלוקת באשר לתפקודו בגולדמן זקס. פסקל קנפין, פוליטיקאי צרפתי החבר בפרלמנט האירופי, טוען כי דראגי היה מעורב בעסקאות swap (עסקה להחלפה עתידית של נכסים כספיים) לטובת ממשלות אירופיות בהן יוון, כשהוא מנסה להסוות את המצב הכלכלי שלהן. דראגי הגיב כי העסקאות נעשו לפני שהצטרף לגולדמן זקס, וכי לא היה לו קשר אליהן.
דראגי חבר בחבר הנאמנים של המכון למחקר מתקדם הסמוך לאוניברסיטת פרינסטון, כמו גם בחבר הנאמנים של מכון ברוקינגס אשר בוושינגטון די. סי.. הוא היה עמית במכון לפוליטיקה שבבית הספר ג'ון פ. קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד.
מונה לנשיא הבנק המרכזי האירופי ב-1 בנובמבר 2011. בדצמבר הושקה תוכנית לשלוש שנים של מתן הלוואות לבנקים אירופים בסך של 489 מיליארד אירו. במהלך משבר החוב האירופי שהגיע לשיאו בשנת 2012, ספג דראגי ביקורת רבה על האיטיות שבה הגיב הבנק המרכזי למשבר. דראגי מצידו סירב ליטול אחריות שבעיניו הייתה שמורה למנהיגי מדינות אירופה, ונמנע מלנקוט צעדים דרמטיים שיקלו על המדינות החייבות. עם זאת, הוא סייע בעקיפין למדינות החייבות על ידי תוכנית מימון שכונתה LTRO, שבמהלכה הלווה הבנק המרכזי לבנקים באירופה בריבית נמוכה, והלוואות אלו נוצלו בידי הבנקים לקנות איגרות חוב ממשלתיות וכך, על ידי הגדלת הביקוש להן, להקטין את הריביות שנדרשו הממשלות לשלם לגיוס חוב חדש. עם זאת, תועלתה של התוכנית הייתה קצרת טווח והמשבר התחדש במלוא עוזו באמצע 2012.
ב-2016 עורר דיון מחודש סביב רעיון הליקופטר כסף כשהתייחס אליו כרעיון מעניין.
ב-2021, נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה, העניק לו את המנדט להקמת ממשלה חדשה באיטליה. הוא צלח את משימתו והוקמה ממשלה בתמיכת רוב הסיעות הגדולות.
הוא קידם תוכנית הכוללת רפורמות לייעול הביורוקרטיה ומערכת המשפט, דיגיטציה של כל המגזר הציבורי - והשקעה באנרגיות מתחדשות ויעילות אנרגטית. היא אושרה במאי 2021. ביוני 2022 הוא ביקר בישראל, נפגש עם רה"מ נפתלי בנט בלשכת ראש הממשלה בירושלים, וגם ביקר במוזיאון יהדות איטליה.
ביולי 2022, מצב חירום הוכרז בצפון איטליה, עקב בצורת קשה באזור שאחראי לכשליש מהייצור החקלאי של המדינה.
בהמשך החודש, ממשלתו הייתה קרובה להתמוטטות לאחר שהשותפה הקואליציונית תנועת חמשת הכוכבים פרשה מהצבעת אמון. ההצבעה, על הצעת חוק המיועדת 26 מיליארד אירו להפחתת יוקר המחיה, הפכה חשובה באופן סמלי לאחר שדראגי הכריז עליה כהצבעת אמון בקואליציה שלו. הוא זכה ברוב בהצבעה. ב-14 ביולי 2022 הודיע שיתפטר מתפקידו, התפטרות אשר נדחתה על ידי נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה. מריו דראגי אמר למחוקקים ברומא שרק אחדות מוחלטת בקואליציה תאפשר את המשך קיומה של ממשלת האחדות הלאומית. סיעות פורצה איטליה והלגה אמרו שהן לא יתמכו בדראגי בהצבעת אמון. לאחר ששלוש מפלגות מהקואליציה (חמשת הכוכבים, פורצה איטליה והלגה ) החרימו את הצבעת האמון, הוא התפטר שוב. מטרלה קיבל את התפטרותו ב-21 ביולי 2022. מטרלה ביקש מדראגי להישאר בתפקיד באופן זמני בתקופה של ממשלת מעבר. דראגי סיים את תפקידו ב-22 באוקטובר 2022, לאחר שג'ורג'ה מלוני הקימה ממשלה חדשה.
ג'יימס מוריסון
ג'יימס מוריסון (באנגלית: James Morrison, נולד בשם ג'יימס מוריסון קצ'פול, באנגלית: James Morrison Catchpole ב-13 באוגוסט 1984) הוא זמר רוק ומוזיקת סול בריטי.
שנותיו הראשונות
מוריסון החל לנגן בגיטרה מגיל 12 כשדודו לימד אותו. הוא הושפע מהאמנים: סטיבי וונדר, אוטיס רדינג, ואן מוריסון ואל גריין. הוא ניגן בבר בדרבי למשך שנתיים עד שהוא חתם חוזה עם חברת תקליטים.
קריירה
חשיפתו הבינלאומית החלה כאשר הוא הוציא לאור את הסינגל "You Give Me Something" שהגיע לראש המצעדים באנגליה והולנד. ב-31 ביולי 2006 שוחרר אלבומו "Undiscovered". האלבום קיבל תגובות חיוביות. בסוף 2006, הוא מכר למעלה ממיליון עותקים מאלבומו, מה שהפך אותו לאמן הבריטי הנמכר באותו תקופה.
ב-15 בנובמבר 2008, הוא הוציא את הסינגל "Nothing Ever Hurt Like You".
ב-2008, יצא אלבומו השני של מוריסון, "Songs for You, Truths for Me". מתוך האלבום יצא הסינגל המוכר ביותר שלו "Broken Strings" עם הזמרת נלי פורטדו. אחריו ב-2009 הוציא מוריסון את הסינגל Please don't stop the rain. למעט הדואט עם נלי פורטדו אשר זכה להשמעות רבות בארץ (ובמיוחד בגלגלצ), שאר שיריו כלל לא הושמעו ברדיו הישראלי.
ב-26 בספטמבר 2011 שחרר מוריסון את אלבומו השלישי "The Awakening". הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "I Won't Let You Go", והאלבום כלול שיתוף פעולה עם זמרת הפופ וה-R&B הבריטית ג'סי ג'יי בשיר "Up".
מוריסון השתתף בהפקת אלבומה השלישי של הזמרת דמי לובאטו "Unbroken" ששוחרר ב-20 בספטמבר 2011.
באלבומו האחרון שיצא בשנת 2015, "Higher Than Here", שיתף פעולה עם iLL BLU בסינגל "Lonely People".
קריית לוזה
קריית לוזה (בערבית: قرية لوزة, בכתב שומרוני: ࠒࠓࠉࠕ ࠋࠅࠆࠄ) הוא יישוב שומרוני הנמצא בראש הר גריזים, צפונית להר ברכה ודרומית לשכם, ואשר לתושביו אזרחות ישראלית ואזרחות פלסטינית.
תולדות היישוב
בראש הר גריזים ישבו שומרונים עוד מאז התקופה הפרסית, בתל העתיקות שבראש ההר נחשפו מבנים עירוניים ששימשו למגורים, על פי המנהג השומרוני כל בן העדה מחזיק בבית בראש ההר אליו עולים 3 פעמים בשנה, עם זאת עד שנות התשעים כמעט ולא התגוררו בראש ההר שומרונים בדרך קבע. בעקבות האינתיפאדה הראשונה עברו מרבית השומרונים שהתגוררו עד אז בשכם לראש הר גריזים ליישוב קריית לוזה הנמצא בשליטה ביטחונית ישראלית. לתושבי קריית לוזה יש גם אזרחות ישראלית, אך מכיוון שהיא קשורה לתחום המוניציפלי של שכם - יש לתושבי קריית לוזה השומרונים גם אזרחות פלסטינית. השומרונים מוכרים כמיעוט ברשות הפלסטינית, ויש להם נציג במועצה הלאומית הפלסטינית.
קריית לוזה היא אחת משני האזורים השומרוניים היחידים בעולם (האזור השני הוא השכונה השומרונית בחולון נווה פנחס).
אוכלוסיית היישוב
בית הכהנים (משפחת כהן), משתייכים לשבט לוי, מספרם 186 נפשות (137 בהר גריזים) בית הצפרי (משפחת צדקה), משבט מנשה, מספרם 139 נפשות (11 בהר גריזים) בית הדנפי (משפחת אלטיף, משפחת ששוני ושרידי משפחת משלמה ומשפחת שלבי), משבט אפרים, מספרם 212 נפשות (137 בהר גריזים) בית מרחיב (משפחת מרחיב ומשפחת יהושע), משבט אפרים, מספרם 117 נפשות (23 בהר גריזים).
כמו כן מתגוררות בשכונה משפחות בודדות של ערבים פלסטינים.
אתרים ביישוב
ביישוב נמצא אתר עתיקות ובתוכו אתר הקרבת "זבח פסח", ביישוב נמצא בית הקברות של העדה. על הר גריזים עמד מקדש השומרונים שהוקם על ידי סנבלט השני במאה ה-4 לפנה"ס, ונחרב בשנת 128 או 129 לפנה"ס על ידי יוחנן הורקנוס. השומרונים עולים לרגל לקריית לוזה שלוש פעמים בשנה: בחג הפסח ובו הם מקריבים את הזבח, בחג השבועות ובחג הסוכות.
בתחומי אתר העתיקות ישנם אתרים נוספים קדושים לעדה השומרונית: מקום ה"אבנים" - שמיוחסות ל-12 האבנים שיהושע בן נון הציב בעת הכנסו לארץ ישראל; מקום מזבח "אדם" ו"שת" בנו; מקום "גבעת עולם"; מקום "אלהים יראה" - בו היה האייל שנראה בסבך לאברהם העוקד את יצחק בנו; מזבח "יצחק" ומקום "מזבח נח". בסמוך לעתיקות נמצא קבר השייח' ע'אנם.
החל משנת 2002 מיוצרת ביישוב טחינת הר ברכה, המשווקת ברחבי הארץ ונקראת על שם היישוב הסמוך הר ברכה.
מוזיאון השומרונים - גריזים
בתחומי היישוב נמצא מוזיאון השומרונים במוזיאון המנוהל על ידי כהן יפת בן אשר מוצגים ספר תורה שומרוני בן 600 שנה וכן סוכות שומרוניות ועוד מוצגים דתיים.
פרטוריה
פּרֶטוֹריה (באנגלית: Pretoria) היא עיר בירתה הראשית של דרום אפריקה, מושב הנשיא והממשלה. העיר חולקת את תואר עיר הבירה עם שתי ערים נוספות במדינה: קייפטאון – הבירה התחיקתית (מושב הפרלמנט), ובלומפונטיין – הבירה המשפטית (מושב בית המשפט העליון). פרטוריה היא הבירה הביצועית (האדמיניסטרטיבית), ובה יושבות זרועות הממשלה השונות והשגרירויות הזרות, ולכן מקובל, לרוב, להתייחס אליה כבירתה הרשמית של המדינה.
פרטוריה יושבת בעמק מוקף הרים בפרובינציית חאוטנג, כ-50 ק"מ מצפון ליוהנסבורג. אוכלוסיית העיר 1.3 מיליון תושבים, ובשטחה המטרופוליני כ-2 מיליון תושבים.
פרטוריה ידועה גם כעיר הג'קרנדות, הידועים בשם העברי "סיגלון חד עלים". רחובותיה ושדרותיה של פרטוריה מעוטרים בעצי הג'קרנדה, הצובעים את כבישיה בצבעי סגול-כחול פסטליים.
בשנת 2005 הוחלט על שינוי שמו של מטרופולין פרטוריה ל"צוואנה", מילה שמשמעותה "כולנו שווים", כצעד של התרחקות ממשטר האפרטהייד. למרות השינוי, שאושר על ידי מועצת העיר בחודש מרץ אותה שנה, ממשיך הרובע המרכזי בעיר לשאת את השם הישן, כאשר המילה "צוואנה" מתייחסת לאזור המיושב המקיף רובע זה.
דמוגרפיה
מספר התושבים בעיר נע בין 700,000 (בעיר עצמה) ל-2.95 מיליון (בפרוורים). השפות העיקריות המדוברות בפרטוריה הן ספדי, ססוטו, סטוואנה, שיטסונגה, איזיולו, אפריקאנס ואנגלית. בעיר פרטוריה יש את האוכלוסייה הלבנה הגדולה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה. מאז סוף האפרטהייד, בפרטוריה עצמה יש רוב לבן, עם מעמד ביניים שחור שהולך וגדל. עם זאת, בפרוורים של העיר יש רוב דומיננטי של שחורים. הקבוצה האתנית הלבנה הגדולה ביותר הם האפריקנרים והקבוצה האתנית השחורה הגדולה ביותר הם הסות'ים הצפוניים.
חינוך
פרטוריה היא אחד ממרכזי ההשכלה הגבוהה החשובים בדרום אפריקה ונמצאים בה מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת דרום אפריקה, האוניברסיטה הכי גדולה ביבשת כולה, אוניברסיטת פרטוריה ואוניברסיטת צוואנה לטכנולוגיה.
ערים תאומות
ערים תאומות של פרטוריה:
אליזבת ג'יין גרדנר
אליזבת ג'יין גרדנר בוגרו (באנגלית: Elizabeth Jane Gardner Bouguereau; 4 באוקטובר 1837 – 28 בינואר 1922) הייתה ציירת אמריקאית, שגרה בפריז רוב חייה. היא למדה בפריז אצל הצייר הפיגורטיבי הוגו מרל (1823–1881), ז'ול ג'וזף לפבר (1836–1911), ולבסוף אצל ויליאם אדולף בוגרו (1825–1905). היא אימצה את נושאיו, יצירותיו וסגנונו בהצלחה כל כך גדולה, עד שחלק מעבודתה עלולה להראות כעבודתו.
חינוך ואמנות
גרדנר למדה תחילה באקדמיה לנשים צעירות באקסטר ואז עברה לסמינר הנשים באוברנדייל, מסצ'וסטס, שם למדה אמנות ושפות. היא למדה אנגלית, צרפתית, איטלקית וגרמנית. היא סיימה את לימודיה בשנת 1856 ובילתה את השנים הבאות בהוראת צרפתית בבית ספר שנפתח בוורסטר, מסצ'וסטס.
בשנת 1864, לאחר שלמדו אמנות, היא ואימוג'ן רובינסון מורל עזבו לצרפת. כדי לשלם את שכר הדירה שלה, היא בילתה את זמנה בהעתקת ציורים של אמנים בני זמנה וציירים מפורסמים בגלריות יוקרתיות. מאוחר יותר, בסתיו אותה שנה, החליטה גרדנר להגיש מועמדות לאקול דה בו-ארט, שהיה ידוע כאקדמיה לאמנות היוקרתית ביותר בפריז. בקשתה נדחתה. כמו רוב בתי הספר לאומנות באותה תקופה בית הספר קיבל גברים בלבד. האיסור על בקשות נשים לא הוסר עד 1897, שלושים וחמש שנים לאחר הגשת גרדנר. עם זאת, גרדנר לא ויתרה. היא המשיכה להירשם לחוגים פרטיים ולבנות תיק עבודות מצטיין.
קריירה
זמן קצר לאחר שהגיעה גרדנר לפריז והחלה להעתיק תמונות במוזיאון לוקסמבורג, הסטודיו של גרדנר הפך למקום בו האמריקאים ביקשו להזמין עותקים של הציורים האירופיים האהובים עליהם. במכתב לאחיה, ציינה גרדנר, "האמריקאים קונים תמונות רבות. תמיד היה לי הסיפוק לרצות את מי שציירתי עבורו. ג'נטלמן אחד היה כל כך מרוצה מהעתק שעשיתי עבורו שהוא שילם לי יותר מששאלתי." בשנת 1865 הצטרפה לסטודיו עצמאי לנשים.
בשנת 1868 הייתה גרדנר האישה האמריקאית הראשונה שהציגה בסלון פריז. היא זכתה במדליית זהב בסלון 1872, והפכה לאישה הראשונה אי פעם שזכתה לכבוד כזה. עבודותיה של גרדנר התקבלו לסלון יותר מכל אשה אחרת שציירה בהיסטוריה ויותר מרוב הציירים הגברים.
האתגר הגדול ביותר בהכשרתה היה ההגבלה על נשים ללמוד אנטומיה מדוגמנים בעירום. היא עקפה את המגבלה הזו כשהתחפשה לגבר כדי להיכנס לבית הספר לציור. בשנת 1873 התקבלה סוף סוף גרדנר באקדמיה ז'וליאן שקיבל גברים בלבד, שם למדה אצל ז'ול ג'וזף לפבר ובוגרו.
גרדנר הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
עבודתה הידועה ביותר של גרדנר היא "דייוויד הרועה" (1895), המציג את רועה צעיר עם כבש שהציל. בין שאר עבודותיה היו סינדרלה, קורנליה ותכשיטיה, קורין, מגדת העתידות, מוד מולר, דפנה וקלואי, רות ונעמי, בת האיכר, החתונה הברטונית, וכמה דיוקנאות.
מערכת יחסים עם בוגרו
יחסיה של גרדנר עם ויליאם אדולף בוגרו היו ידועים בקהילה האמנותית בפריז. הם לא הסתירו את הקשר ביניהם, במהלך אירוסין שנמשך שבע עשרה שנה. בני הזוג התעכבו שנים רבות, בגלל ההתנגדותה של אמו לקשריהם. כשמתה בשנת 1896 בגיל 91, הזוג לא בזבז זמן והתחתן.
גרדנר הייתה מאוד עצמאי, כמו האמנית רוזה בונר. היא הייתה אשת עסקים נבונה ובלשנית מצוינת, ועברה בקלות מאנגלית שפת אמה, לצרפתית, איטלקית או גרמנית כדי לגרום לאורחיה ולקוחותיה הפוטנציאליים להרגיש בנוח. היא הצטיינה בקישורים החברתיים וידעה לנהל פרסום ולטפח מערכות יחסים שעזרו לקידום הקריירה שלה. היכולת שלה לעבוד בדרכה ברשתות החברתיות בפריז זיכתה אותה במכירת עבודותיה.
אנדריה בלנצ'יוודזה
אַנדריַה בַּלַנצ'יווַדזֵה (בגאורגית: ანდრია ბალანჩივაძე, 1 ביוני 1906 – 28 באפריל 1992) היה מלחין גאורגי.
ביוגרפיה
אנדריה בלנצ'יוודזה נולד בשנת 1906 בסנקט פטרבורג, שהייתה אז בירת האימפריה הרוסית; אביו היה הזמר והמלחין הגאורגי, מליטון בלנצ'יוודזה, שבאותה תקופה חי ברוסיה. אנדריה בלנצ'יוודזה החל בלימודי מוזיקה בסנקט פטרבורג ובשנת 1918 המשיך ללמוד בבית הספר למוזיקה של כותאיסי, שהוקם על ידי אביו אחרי השיבה לגאורגיה.
בשנים 1927-1921 בלנצ'יוודזה למד בקונסרבטוריון ממלכתי של טביליסי; הוא התמקצע במגמות ההלחנה (בהדרכתו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב) והפסנתר (אצל המורה י' אייסברג). בשנים 1927-1925, בזמן לימודיו בקונסרבטוריון, בלנצ'יוודזה היה המנהל המוזיקלי בתיאטרון הפועלים הצעירים של טביליסי (תיאטרון, שהיה באחריותם של צעירים קומוניסטים פעילים פוליטית).
בשנים 1931-1927 בלנצ'יוודזה למד בקונסרבטוריון של לנינגרד ע"ש רימסקי-קורסקוב; הוא המשיך להתמחות בהלחנה ובפסנתר, בהדרכתם של אלכסנדר ז'יטומירסקי ומריה יודינה (בהתאמה).
בשנת 1931 בלנצ'יוודזה חזר לגאורגיה והוזמן על ידי קוטה מרג'נישווילי להיות מנהלוֹ המוזיקלי של התיאטרון שהקים; בלנצ'יוודזה המשיך לכתוב מוזיקה עבור ההצגות של תיאטרון מרג'נישווילי עד שנת 1933. בשנת 1932, עם הקמתהּ של התאחדות המלחינים הגאורגים, בלנצ'יוודזה החל לשמש כחבר בהנהלה שלה - בתור יו"ר מחלקת היצירה ויו"ר מחלקת האופרה והסימפוניות.
בשנת 1936 בלנצ'יוודזה הלחין את המוזיקה לבלט הגאורגי הראשון: עֶלֶם-שֶׁמֶשׁ (בגאורגית: מזֵצַ'בּוּקי - על שם גיבור של סיפור עם גאורגי); הצגת הבלט הועלתה בבית האופרה והבלט של טביליסי (כוריאוגרף: וַחטַנג צַ'בוּקיאני, מלחין התזמורת: אבגני מיכלדזה). הבלט עלם-שמש שילב יסודות כוראוגרפיים של ריקודי עם גאורגיים עם חוקי היסוד של הבלט הקלאסי; בשנת 1938 הבלט עבר עריכה סופית והועלה בתיאטרון הבלט של לנינגרד בשם "לב ההרים".
בשנים הבאות, הבלט "לב ההרים" הופק גם על ידי תיאטראות הבלט של כותאיסי, אשגבאט, סראטוב, חרקוב, דניפרופטרובסק וקייב. בלנצ'יוודזה הלחין מוזיקה עבור שתי הצגות בלט נוספות, וכן לשתי אופרות.
בשנת 1937 אנדריה בלנצ'יוודזה החל ללמד בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (משנת 1942 כפרופסור, משנת 1962 עמד בראש הקתדרה להלחנה). בשנים 1949-1941 בלנצ'יוודזה שימש כמנהלהּ האמנותי של התזמורת הסימפונית הגאורגית; בשנים 1961-1953 ו-1973-1968 בלנצ'יוודזה היה יו"ר ההנהלה של התאחדות המלחינים הגאורגים, ואילו בשנים 1979-1973 נשא בתואר יו"ר הכבוד של ההנהלה. בשנים 1991-1957 שימש כחבר בהנהלת התאחדות המלחינים של ברית המועצות.
בשנים 1962-1938 בלנצ'יוודזה היה חבר המועצה העליונה (הפרלמנט) של גאורגיה הסובייטית (חמש קדנציות רצופות); בשנים 1974-1970 הוא שימש גם כחבר המועצה העליונה של ברית המועצות (במושב השמיני).
אנדריה בלנצ'יוודזה זכה בחייו בתארים ובפרסים הבאים: פעיל אמנות נכבד של גאורגיה הסובייטית (בשנת 1941), אות כבוד של ברית המועצות (1941), ארבעה עיטורי הדגל האדום של העמל (1944, 1946, 1966 ו-1971), פרס סטלין מדרגה שנייה (1946), פרס סטלין מדרגה ראשונה (1947), אמן העם של גאורגיה הסובייטית (1957), שני עיטורי לנין (1958 ו-1986), פעיל אמנות נכבד של אבחזיה הסובייטית (1963), אמן העם של אבחזיה הסובייטית (1967), אמן העם של ברית המועצות (1968), פרס שותא רוסתוולי של גאורגיה הסובייטית (1969), אזרח הכבוד של טביליסי (1981) וגיבור העמל הסוציאליסטי של ברית המועצות (1986).
אנדריה בלנצ'יוודזה מת בשנת 1992 בטביליסי ונקבר בפנתאון דידובה שבעיר.
אופרות
שתי האופרות הן ליריות-קומיות, שתיהן הועלה בבית האופרה והבלט של טביליסי.
קונצ'רטי
קונצ'רטי לפסנתר עם תזמורת:
קונצ'רטו לבסון עם תזמורת (1954)
קונצ'רטו לכינור עם תזמורת:
קונצ'רטי בולטות לפסנתר:
יצירות בולטות לפסנתר בליווי ווקלי
רומנסות:
שירים:
הצגות תיאטרון בולטות
בתיאטרון מרג'נישווילי: "שלושה שמנים" (לפי סיפור מאת יורי אולשה), "שיר על אַרסֵנַה" (לפי פואמה עממית), "האירו לנו, כוכבים!" (לפי המחזה מאת איוון מיקיטנקו) (שלושתן בשנת 1931); "הרחוק" (לפי המחזה מאת אלכסנדר אפינוגנוב), "העצים מתים בעמידה" (1957, לפי המחזה מאת אלחנדרו קסונה), "קיסר וקלאופטרה" (1960, לפי המחזה מאת ג'ורג' ברנרד שו)
סרטי קולנוע בולטים
"אַרשַאוּלַה" (1935 - הסרט המדבר הגאורגי הראשון), "פרומתאוס" (1936, בשיתוף המלחין פ' טולסטיאקוב), "גן העדן האבוד" (1937), "מולדת" (1939), "בהרים השחורים" (1941 - סרט קצר), "להבות קולכתי" (1941), "יאן הבלתי-לכיד" (1942 "גיוֹרגי סאקדזֵה" (1943-1942 - סרט בן שני פרקים, בשיתוף עם המלחין האזרי הוזייר הג'יבקוב), "הוא עוד יחזור" (1943), "מלחוב קורגן" (1944 - סרט רוסי), "המגן של ג'וּרר'אי" (1944), "דוד גורמישווילי" (1946), "הקשר" (1946), "כובשי הפסגות" (1952 - בשיתוף עם המלחין ר' גַבּיצ'ווַדזֵה), "הם ירדו מההר" (1954), "הממלוכי" (1958).
ימי אביב ראשונים
"ימי אביב ראשונים" הוא ציור של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. ציור זה הוא דוגמה לעבודתו המוקדמת בתחום הסוריאליסטיות.
הרקע לתמונה היא רק מישור אפור ופתוח. ניתן לראות את הקרקע מתרוממת מעט בצידו השמאלי של הציור, ואילו בצדו הימני היא יורדת מעט. במרכז מקובצות שלל דמויות סוריאליסטיות צבעוניות, ובמרחק מוצגות דמויות אפלוליות של איש המחזיק את ידו של ילד קטן. בצד השמאלי של התמונה, נמצאת דמות היושבת על כיסא, גבה מופנה לסצנה המתחוללת מאחוריו.
הציור נוצר בתקופה קשה ומתוחה לדאלי. אביו התאכזב במידה הולכת וגוברת מהמקצוע שבחר בו בנו והתנהגותו הכלל לא שמרנית כמשפחתו. דמויות האיש והילד מופיעים עוד פעמים נוספות בעבודותיו המאוחרות יותר של דאלי. הם מסמלים את רצונו של דאלי לחדש ולחזק את קשריו עם אביו. הדמות היושבת גם היא מיוחסת לאביו.
ענף זית (סמל מנדטורי)
ענף זית הוא סמל אשר שימש את שלטונות המנדט הבריטי כסימן רשמי בארץ ישראל בהזדמנויות שונות. הסמל שימש לייצוג כוחות הצבא הבריטי שגויסו בארץ ישראל, וכמו כן, הופיע על גבי מטבעות מנדטוריים ועל חלק מהבולים שהופקו בתקופת המנדט.
ישנן מספר סברות הנוגעות לסיבת הבחירה בענף-הזית כסמל של ארץ ישראל המנדטורית. מקובל להעריך כי במסגרת ניסיונו של ממשל המנדט להימנע משימוש בסמלים דתיים, נבחר ענף הזית כסמל אוניברסלי לשלום. כמו כן, ייתכן כי הסמל נבחר מכיוון שהזית הוא עץ נפוץ בגאוגרפיה הארץ-ישראלית.
תיאור הסמל
הסמל מציג ענף עלי זית הניצב בצורה אנכית.
ישנם הבדלים גרפיים קלים בין הופעות שונות של הסמל:
שימוש בסמל
מוכרים מספר שימושים בסמל ענף הזית בתקופת המנדט הבריטי בארץ-ישראל:
אמצעי תשלום מנדטוריים
השימוש הבולט והנפוץ ביותר בסמל ענף הזית בתקופת המנדט הוא במטבעות התקופה. המטבעות בעריכים 1, 2, 50 ו-100 מיל כללו באופן בולט את הסמל, אשר תפס את מרבית שטח הפנים של אחד מצדי המטבע. המטבעות בעריכים 1, 2 ו-100 מיל עשו שימוש בסמל ובו שבעה עלי זית, זאת בניגוד למטבע 50 מיל אשר עליו הוטבע באופן חריג למדי סמל ענף הזית הכולל 4 עלים בלבד (ללא עלה ניצב בראש הענף). סמל ענף הזית הופיע גם על שטרות הכסף של התקופה, בתור סימן המים שהוטבע על השטרות.
הביטוי "עץ או פלי" הנהוג בישראל בעת הטלת מטבע מקורו במטבעות תקופת המנדט, כאשר "עץ" הוא צדו של המטבע הנושא את סמל ענף הזית בזמן ש"פלי" הוא צדו של המטבע בו מופיע השם "פלשתינה".
סמל ענף הזית היה בשימוש גם בחלק מבולי המס אשר שימשו את המשטר הבריטי בארץ-ישראל. בולי תשלום (לרוב, מיסוי מכס) כללו את סמל ענף הזית הכולל חמישה עלים.
ייצוג כוחות צבאיים משטח המנדט
מצבות חללי האימפריה הבריטית בבתי עלמין צבאיים סומנו בסימן ייחודי המאפיין את הקולוניה הבריטית ממנה הגיעו. חללים מקרב מתנדבי ארץ-ישראל אשר שירתו בצבא הבריטי נקברו תחת סמל ענף הזית (חיילי הבריגדה היהודית והרגימנט הארץ ישראלי).
סמל ענף הזית מופיע גם על גבי סיכות אשר שימשו את חיילי הבריגדה היהודית. יחד עם זאת, לא ידוע אם סיכות אלו יוצרו באופן רשמי על ידי שלטונות המנדט והצבא הבריטי או שהיו תוצר של יוזמה פרטית של לוחמי הבריגדה.
ענף הזית לאחר תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל
לאחר סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל המשיך ענף הזית להופיע באותות ובסמלים שונים של מדינת ישראל. דוגמה בולטת לכך היא השימוש בזוג ענפי זית אנכיים בסמל מדינת ישראל (משני צדי המנורה). כמו כן, ענף הזית מופיע בסמלים, אותות ודרגות קצונה בצבא הגנה לישראל.
ראשקטרס ביי
ראשקטרס ביי (באנגלית: Rushcutters Bay) הוא פרוור בסידני. ראשקטרס ביי מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה
ראשקטרס ביי ממוקם לחופו של מפרץ ראשקטרס, שלוחה של מפרץ ג'קסון. הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, בגודל הדומה לרוקס, וגובל בפדינגטון בדרום, אליזבת' ביי במערב ואדג'קליף במזרח. רוב שטחו הוא פארק ציבורי - ראשקטרס ביי פארק, המשקיף על המפרץ.
ראשקטרס ביי סמוך לקו הרכבת סיטירייל, בין התחנות קינגז קרוס ואדג'קליף. קו גבולו הדרומי הוא הדרך המהירה ניו סאות' הד, החוצה את סידני וממשיכה מזרחה לכיוון וטסונס ביי.
היסטוריה
הוקם בפרוור גן ציבורי גדול, ובסמוך לו אצטדיון סידני, ששימש למשחקים ואף קרבות אגרוף, והושיב כ-10,000 צופים. אצטדיון זה נהרס ב-1973 כדי לפנות מקום לקו סיטירייל לכיוון הפרוורים המזרחיים, וכיום נותר במקום בו עמד רק אנדרטה ולוח.
הפרוור כולל בעיקר בתי מגורים ישנים, ואינו מאופיין במוסדות תרבות פרט לפארק ולמעגן הסירות במפרץ.
Windows Vista
Windows Vista, שהייתה מוכרת עד יולי 2005 בשם הקוד Longhorn, היא מערכת הפעלה מבית חברת מיקרוסופט שיצאה בנובמבר 2006 ללקוחות ארגוניים, ועד סוף ינואר 2007 בהפצה עולמית. Vista יצאה במספר שיא של כ-9 סוגים שונים הכוללים בין היתר גרסה בסיסית, עסקית, למחשבים ניידים ועמדות מולטימדיה ובכך תוכננה להחליף את Windows XP והושקה יחד עם גרסה חדשה של מיקרוסופט אופיס - אופיס 2007.
מיקרוסופט הצהירה שהיעד העיקרי של Windows Vista הוא שיפור ברמת האבטחה של המערכת. בנושא האבטחה הושקעו מצד מיקרוסופט מאמצים כבירים, והוא זכה לעדיפות על פני היבטים אחרים שעמם התנגש, כמו השקת המערכת בזמנים המתוכננים, ובמיוחד שמישות, שבאה לידי ביטוי בדרישות מערכת גבוהות, שימוש בניהול זכויות דיגיטלי, חוסר תאימות לאחור בחומרה ותוכנה, פגיעה בנוחיות השימוש בעקבות מנגנוני אימות מופרזים, ועוד. אלו היו לגורמים העיקריים בביקורות השליליות שקיבלה Windows Vista, שנחשבת לכישלון מסחרי משמעותי ביחס לגרסאות Windows אחרות, ובמיוחד קודמתה, Windows XP.
במערכת הפעלה זו ניתן להשתמש בממשק הגרפי של Windows XP או של Windows 2000.
פיתוח ושיווק
במיקרוסופט הכריזו על מערכת ההפעלה בשנת 2001, ועל פי התכנונים המקוריים היא הייתה אמורה לצאת כבר בשנת 2004, אך זכתה למספר לא מבוטל של דחיות והושקה לחנויות בסוף ינואר 2007. ב-27 ביולי 2005, יצאה גרסת בטא 1 של Windows Vista, ויציאתה של גרסת Beta 2 נדחה מהתאריך 7 בדצמבר 2005 אל המחצית השנייה של 2006, וההשקה הרשמית נדחתה שוב לינואר 2007. זהו פרק הזמן הארוך ביותר שבו לא יצאה מערכת הפעלה מבית מיקרוסופט; מערכת ההפעלה Windows XP, יצאה ב-2001.
פיתוחה של המערכת הסתיים ב-8 בנובמבר 2006. אנליסטים חזו כי התחרות הגדולה ביותר למערכת הפעלה זו, צפויה למרבה האבסורד מצד קודמתה - חלונות XP.
לאחר חודש של מכירות הודיעה מיקרוסופט כי נמכרו כ-20 מיליון עותקים. ולאחר 100 ימים הודיעה החברה כי מספר העותקים שנמכרו עומד על 40 מיליון. בסוף יוני 2007 הודיעה החברה כי הצליחה להפיץ 60 מיליון רישיונות של המוצר. בתום כשנה מתחילת ההפצה הודיעה מיקרוסופט שהצליחה להפיץ 100 מיליון עותקים. בישראל הודיעה החברה כי הצליחה למכור 180,000 עותקים מהתוכנה במהלך 2007, שהיוו 40% מכלל מערכות ההפעלה שנמכרו. נראה כי פרסומי החברה היו מגמתיים, על רקע חוסר החדירה של מערכת ההפעלה זו, וכללו בעיקר מחשבים חדשים שהמערכת הושמה עליהם בהסכמי OEM.
באוגוסט 2007 חברת מיקרוסופט נקטה טקטיקה נדירה, וקיצצה במחירי הגרסאות שלה בסין באופן משמעותי (בחלק מהגרסאות עד כדי שני שלישים מהמחיר) כדי להילחם בפיראטיות.
בסוף פברואר 2008 הודיעה החברה על הוזלה של כ-20% אחוזים במוצרי ויסטה, על רקע הכישלון המתמשך במכירות של מערכת הפעלה זו, על רקע חוסר השביעות הכללית ממנה, ואי הרצון להגר מחלונות XP לוויסטה. בספטמבר 2008, לאחר המשך הדשדוש במכירות, והתחזקות במכירות של מחשבי אפל, מיקרוסופט הוציאה מיליוני דולרים על מסע פרסום כדי לשפר את התדמית של ויסטה.
ב-16 באפריל 2008 יצאה חבילות השירות הראשונה SP1 עבור מערכת ההפעלה ב-31 שפות, ביניהן עברית.
ביולי 2009 כמעט לאחר שלוש שנים מצאת המערכת לשוק, פרסמה חברת המחקר פורסטר כי מערכת הוויסטה מותקנת רק ב-12% מכלל המחשבים העסקיים, בעוד שחלונות XP מותקנת ב-86%, ומק מותקנת ב-3.6%. עם השקת Windows 7 משתמשים רבים בחרו לעבור אליה מ-XP.
חידושים ב-Windows Vista
למשתמש:
טכנולוגיות ליבה:
השם Vista
פירוש השם Vista הוא התפיסה של האזור, מראה, נוף. בתרגום מספרדית, פורטוגזית ואיטלקית פירוש המילה Vista הוא: ראיה, היכולת לראות, מבט חטוף, חזון.
ביקורת
כבר מאז ההכרזה על המערכת, קיבלה מיקרוסופט, בין השאר, שפע של ביקורות שליליות. רובן התייחסו בעיקר לנושאי אבטחה, שהרי נוספו למערכת שורות קוד רבות שלא נבחנו במשך שנים (כמו הקוד של Windows XP), הכללת טכנולוגיות רבות שנועדו להגביל את היכולת להעתיק מדיה דיגיטלית, ואופן השימוש בלוח הבקרה להוספת משתמשים חדשים. ביקורות רבות ציינו דמיון רב מאוד בין Windows Vista לבין מערכת ההפעלה Mac OS X של חברת אפל.
כמו כן הייתה ביקורת רבה על התנהלות החברה בכל הקשור להכרזות על זמינות מערכת ההפעלה ששונו מספר רב של פעמים מאז ההכרזה הראשונית ב־2001, כמו כן מערכת ההפעלה נכתבה מחדש מספר פעמים, ובכל פעם שונו היכולות שהמערכת אמורה להגיע איתם.
משתמשים ומבקרי תוכנה רבים טוענים כי ויסטה הייתה מערכת ההפעלה השנייה הגרועה ביותר מבית מיקרוסופט, אחרי Windows ME.
Home Basic
היא הגרסה הזולה והבסיסית ביותר של Windows Vista. קהל היעד של גרסה זו הוא אנשים המשתמשים במחשב על מנת לגלוש באינטרנט ועריכת טקסט פשוטה. גרסה זו אינה מכילה את הממשק הגרפי של Windows Aero לעומת גרסאות אחרות, אך כוללת ערכת נושא דומה, שאינה כוללת את האפקטים הגרפיים הכבדים (למשל אפקטי שקיפות, או תצוגה מקדימה של חלונות בממשק ההחלפה). גרסה זו אינה מכילה גם את Windows Media Center והרבה תכונות אחרות. גרסה זאת בדרך כלל מופעלת על מחשבים "חלשים" שאינם מסוגלים להריץ את הגרסאות האחרות.
Home Premium
היא הגרסה למשתמש הביתי ולמשפחה. גרסה זו משתמשת בממשק הגרפי Windows Aero ומכילה בתוכה משחקים, ויישומים שונים למשפחה, כמו Windows Media Center, המאפשר לצפות בתכנים מוקלטים או דרך האינטרנט.
Business
היא הגרסה העסקית, המיועדת לעסקים קטנים. גם גרסה זו משתמשת בממשק הגרפי Windows Aero. גרסה זאת אינה מכילה בתוכה תכנים למשפחה כמו Windows Media Center אלא מכילה תכנים לאבטחת המחשב. בגרסה זאת ניתן לגבות את כל הדיסק הקשיח על DVD למניעת איבוד נתונים, כמו כן מכילה תכונות הגנה נוספות. ניתן לקבל פקסים ישירות למחשב ועוד תכנים המותאמים לעסקים קטנים.
Ultimate
היא הגרסה האולטימטיבית של Windows Vista, גרסה זו משלבת בתוכה הגנה ואבטחה יחד. גרסה זו היא שילוב של גרסאות Home Premium ו-Business.
בעלי עותק של גרסה זו מקבלים דרך Windows Update תוספות שנקראות Windows Ultimate Extras, תוספות אלה הם יישומים רק לבעלי גרסה זו, לדוגמה: Windows DreamScene המאפשר הוספת רקע דינמי למחשב (סרטון).
הפסקת התמיכה
באפריל 2017 הפסיקה מיקרוסופט באופן רשמי את התמיכה במערכת ההפעלה Windows Vista. באותה עת עדיין כ־3% מהמחשבים האישיים בעולם הריצו את המערכת. מיקרוסופט הודיעה כי תפיץ עוד עדכוני אבטחה ולקוחות החברה שעדיין עושים בה שימוש לא יוכלו לקבל תמיכה טכנית במוקדי השירות, גם לא בתשלום.
נתוני החומרה להרצת ויסטה
להלן נתוני החומרה להרצת ויסטה המינימליים על פי מיקרוסופט:
Vista Capable - ללא Windows Aero:
Vista Ready (עם Windows Aero):
סתיו (סרט, 1930)
סתיו (באנגלית: Autumn) הוא סרט הנפשה קצר, השביעי בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". הוא יצא ב-13 בפברואר 1930 על ידי סרטי קולומביה.
תקציר העלילה
הסרט הקצר מתחיל בהיכרות עם בעלי חיים שונים המחפשים מזון ומסתיים במראה של אותם בעלי חיים תופסים מחסה מהשלג: הסנאים שומרים על האגוזים וגביעי התירס בעץ, תוך כדי הסנאים משחקים עם האגוזים. עד שלפתע עורבים גונבים אותם. קיפוד מקבל תפוחים מעץ. כמה בונים בונים סכר ורוקדים על גדות הנהר. ברווזים שוחים בנהר אבל עוזבים אותו ועפים משם. הבונים, הבואש, העורבים והקיפוד תופסים מחסה כאשר שלג יורד ביער.
ביקורת
Motion Picture News (2 באוגוסט 1930): "עשוי היטב, אבל נבנה באותם מאפיינים כמו רוב הסרטים המצוירים בסדרה, שרובם תלויים באדירות של החיות כדי להעלות את זה. העיבודים המוזיקליים נהדרים."
מדיה ביתית
הסרט הקצר הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה
תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה היא תחנה של רכבת ישראל, הממוקמת בצפון תל אביב. היא נמצאת במרכז נתיבי איילון, בסמוך למרכז הירידים והקונגרסים בישראל ולאוניברסיטת תל אביב. תחנת הרכבת מותגה בעבר בשם אוניברסיטה - מרכז הירידים. תחנת הרכבת ממוקמת בקילומטר ה-90.7 דרומית לתחנת הרכבת חיפה מזרח, על תוואי מסילת החוף.
היסטוריה
התחנה נבנתה בשנת 2000 כדי לשמש כתחנת נוסעים שתשרת את אוניברסיטת תל אביב ואת המבקרים במרכז הירידים, ונקראה תחילה תחנת אונבירסיטה - מרכז הירידים. התחנה נפתחה ב-26 באוקטובר 2000. את תכנונה ביצעו האדריכלים ארול פקר וסעדיה מנדל. בשל החריגות התקציביות הגדולות בבניית תחנת רכבת השלום בוצעו פשרות תכנוניות לשם חיסכון. כך, למשל, קוצץ אורך הגגון שמעל הרציפים ולא נבנו דרגנועים מהתחנה לאוניברסיטה. בשנת 2012 נבנתה טיילת המדע המוליכה מתחנת הרכבת אל אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2020 התבצעו בתחנה עבודות להצבת תשתית חשמול בתחנה, תשתית זו מאפשרת לקטרים חשמליים לנסוע בתחנה. עם סיום העבודות בספטמבר באותה שנה, התחנה היא אחת מ-7 תחנות רכבת בארץ המחוברות לתשתית החשמול ומהווה את התחנה הלפני אחרונה בקו הרכבת המהיר לירושלים.
מבנה התחנה
בתחנה ארבעה רציפים (שני רציפי אי), אולם נוסעים גדול וסגור הנמצא במפלס תחתון, שני מעברים תת-קרקעיים המקשרים בין רמת אביב ממערב למתחם מרכז הירידים ממזרח. בדצמבר 2022 נחנכה יציאה נוספת מהתחנה - מהקצה הדרומי של הרציפים אל שדרות רוקח.
רציפי האי המערביים (רציפים 1 ו-2) נמצאים בין שתי מסילות הקו הראשי של רכבת ישראל ובהם עוצרות הרכבות הנוסעות בקווי מסילת החוף. ברציף האי המזרחי (3) עוצרות הרכבות הנוסעות על מסילת הירקון בקו לרעננה מערב, רציף מס' 4 החל לפעול רק בשנת 2009 ובו עוצרות כיום הרכבות המשמשות בקו רעננה מערב-באר שבע מרכז. הרציפים בתחנה הם באורך של כ-240 מטר.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תוכניות עתידיות
התחנה תקושר לקו הירוק של הדנקל על ידי תחנה שתוקם סמוך ליציאה המזרחית, מול הכניסה לאקספו תל אביב. התחנה תהיה מבנה מוגבה שמצד אחד יתחבר לגשר עילי שיגיע לאוניברסיטה ומצד שני לגשר שיחצה את שדרות רוקח לכיוון פארק הירקון ואזור רמת החייל. קישור זה יאפשר גישה נוחה מהתחנה לכל צפון תל אביב. בנוסף לכך, מתוכנן דרגנוע שיתחבר ישירות לקמפוס האוניברסיטה.
שירות רכבות בתחנה
בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה - מודיעין, נהריה - באר שבע בנימינה - אשקלון, נתניה-בית שמש, ורעננה מערב - תל אביב - ראשון לציון משה דיין, למעט חלק מרכבות הלילה לנתב"ג ומנתב"ג.
ב-21 בספטמבר 2020 החל לפעול בתחנה קו הנוסעים ירושלים - הרצליה.
קווי אוטובוס לתחנה
באזור התחנה עוברים מספר רב יחסית של קווי אוטובוס.
כניסה מערבית
בסמוך לכניסה המערבית ישנו מסוף אוטובוסים ובו מסתיימים מספר קווי אוטובוס עירוניים.
כניסה מזרחית
על שד' רוקח בסמוך לכניסה המזרחית עוברים מספר קווי אוטובוס עירוניים של חברת "דן" וקווים מהשרון של "מטרופולין".
מהינדה ראג'פקסה
פרסי מהנדרה "מהינדה" ראג'פקסה (בסינהלית: මහින්ද රාජපක්ෂ, בטמילית: மகிந்த ராஜபக்ச; נולד ב-18 בנובמבר 1945, ויראקטיה) הוא פוליטיקאי סרי לנקי שכיהן כנשיא סרי לנקה השישי בין 19 בנובמבר 2005 לינואר 2015, וכראש ממשלת סרי לנקה בשנים 2004–2005, 2018 ואחר כך בשנים 2019–2022 (בימי נשיאות אחיו, גוטביה רג'פקסה). הוא היה מנהיג מפלגת החרות של סרי לנקה והחל משנת 2016 מנהיג פלג שנפרד ממנה – חזית העם של סרי לנקה. ראג'פקסה היה ידוע כבעל דעות פוליטיות של שמאל-מרכז, היה חבר בפרלמנט בין השנים 1970–1977 ושוב אחרי 1989. בשנות ה-90 מילא תפקידים של שר, כולל שר העבודה, שר הדיג, שר האוצר. הוא עורך דין בהכשרתו.
רקע משפחתי ושנות צעירותו ולימודיו
ראג'פקסה נולד בדרום ארצו, בוויראקטיה, במחוז המבנטוטו שבחבל רוּהוּנה, במשפחה אמידה מעורבת מאוד בפוליטיקה המקומית והארצית. אביו, דון אלווין ראג'פקסה (1905–1967) נמנה עם תומכיו של סולומון בנדרנאיקה שעזב בשנת 1951 את ממשלת המפלגה הלאומית המאוחדת UNP והקים את מפלגת החירות של סרי לנקה. ראג'פקסה האב כיהן כחבר בפרלמנט בשנים 1947–1965, היה לסגן יו"ר הפרלמנט ושר החקלאות בממשלה של ויג'יאננדה דהניאקה בשנים 1959–1960, עדיין תחת שלטון החסות הבריטי. דודו של מהינדה רג'אפקסה, ד.מ. ראג'פקסה נודע בכינוי "האריה מרוהונה" והיה יועץ במועצה המדינית של ציילון מטעם חבל המבנטוטה בשנות ה-30 של המאה ה-20. לוחם לזכויות מגדלי עשב הקוראקאן או "אלאוסינה", ד. מ. ראג'פקסה נהג לענוד את הצעיף החום-אדמדם האופייני לאיכרים באזור שלו. מהינדה רג'אפקסה חידש את מנהג דודו ועונד צעיף זה.
מהינדה ראג'פקסה למד במכללת ריצ'מונד בגאלה, ולאחר מכן נסע לקולומבו הבירה, שבה למד קודם במכללה הבודהיסטית נלנדה ואחר כך במכללת תורסטאן. בצעירותו שיחק בתפקידים משניים בכמה סרטי קולנוע ועבד פרק זמן כעוזר ספרן באוניברסיטת וידיודאיה. אחרי מות אביו בשנת 1967 נבחר למועמד מפלגת החירות Freedom Party בגזרה האלקטורלית בליאטה שבמקום הולדתו. כעבור 3 שנים בשנת 1970 נכנס בגיל 24 לפרלמנט כחבר הצעיר ביותר של הבית.
את לימודי המשפטים סיים ב-1974 במכללת סרי לנקה למשפטים ובנובמבר 1977 הוסמך כעורך דין. באותה שנה, בעקבות תבוסתה ההיסטורית של מפלגתו, שבהנהגת סירימאבו בנדרנאיקה, איבד את מושבו בפרלמנט. בשנים 1977–2001 ניהל רג'אפקסה משרד עריכת דין ביישוב טנגל במחוז הולדתו המבנטוטה ועסק רבות בנושא הפרות זכויות האדם. במשך 25 שנה, עד שנת 2004 עמד בראש הוועד הסרי לנקי להזדהות עם הרשות הפלסטינית, תוך כדי תמיכה, בתוקף תפקיד זה, במציאת פתרון בדרכי שלום של הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובהקמת מדינה פלסטינית עצמאית.
בשנת 1989 נבחר שוב לפרלמנט מטעם מחוז המנטוטה והתפרסם יחד עם מנוראני סרבנאמוטו הודות לארגון "חזית האימהות" שהתנגד ל"טרור הלבן" של קבוצת "החזית הפטריוטית הלאומית" ("Deshapremi Jathika Vyaparaya").
בשנות ה-90 של המאה ה-20
בממשלה בהנהגת סירימאבו בנדרנאיקה, כיהן ראג'פקסה כשר העבודה ואחר כך כשר ענף הדיג. הניצחון של מפלגת הלאומית המאוחדת בשנת 2001 הביא אותו בחזרה לשורות האופוזיציה. בעת כהונתו כשר נפתחה אוניברסיטה אוקיינוגרפית, הוקמה יחידת משמר החופים וכמו כן התחילו בעבודות בניית נמל חדש בהמבנטוטה (בשיתוף פעולה עם סין). במרץ 2002 נבחר ראג'פקסה להיות מנהיג האופוזיציה בסרי לנקה.
ראש ממשלה בימי הנשיאה קומרטונגה (2004–2005)
ב-6 באפריל 2004 מונה ראג'פקסה לראש ממשלה במקום רניל ויקרמסינגה, בעקבות ניצחון הקואליציה הקרויה "ברית החירות של העם המאוחד" - UPFA. ממשלתו הצטרכה להתמודד עם ההשלכות הקשות של הצונאמי מדצמבר 2004 שגרם לאבדן 35,000 חיי אדם, ואחר כך עם השלכות רעידת האדמה והצונאמי החדש מכיוון סומטרה בשנת 2005.
הקדנציה הראשונה כנשיא סרי לנקה (2005–2010)
ב-17 בנובמבר 2005, כמועמד של מפלגת החירות של סרי לנקה ובתמיכת קואליציה של 25 מפלגות, לרבות המפלגה הקומוניסטית והסיעה הלאומנית הסינהלית "החזית העממית לשחרור" JVP, ניצח ראג'פקסה בבחירות את יריבו, ויקרמסינגה, תוך זכייה ב-50.33% מהקולות. כעבור יומיים נכנס לתפקיד, כשבאמתחתו תוכנית שאפתנית האמורה להעלות את קרנה של סרי לנקה בעולם ואת רמת חיי תושביה – תוכנית הקרויה "החזון של מהינדה" ("מהינדה צ'ינטאנה").
סיום מלחמת האזרחים עם תבוסת "נמרי השחרור של טאמיל אילם"
בינואר 2009 נרצח עורך עיתון שמתח בקורת על הנשיא ראג'פקסה.
הקדנציה השנייה כנשיא (2010–2015)
תוך זכייה בפופולריות רבה בקרב האוכלוסייה הסינהלית שהיא רוב בארצו, ניצח הנשיא ראג'פקסה גם בבחירות הנשיאותיות מינואר 2010 מול בן מפקד הצבא לשעבר ובן בריתו לשעבר, הגנרל פונסקה, שהחליט לרוץ לנשיאות מטעם החזית הדמוקרטית החדשה של סרי לנקה. הפעם זכה ב-57.88% מכלל הקולות בעוד פונסקה קיבל 40.15%. אחרי בחירתו של ראג'פקסה לקדנציה נוספת של שש שנים, שני היריבים האשימו זה את זה במזימות של הפיכה צבאית. ראש הברית הלאומית הטמילית בסרי לנקה, ראג'אוורוטיאם סמפנטאן האשים את רג'אפקסה בהפרות של זכויות האדם בעת הסכסוך עם הגרילה הטמילית. בעקבות תבוסתה, כ-280,000 בני אדם נותרו חסרי בית. גם סמפנטאן וגם פונסקה התלוננו על מניפולציות של תוצאות הבחירות, אבל לא יכלו למצוא הוכחות לכך.
בסופו של דבר הגנרל פונסקה נעצר ונידון ל-30 חודשי מאסר על ידי בית דין צבאי. בשנים 2009–2010 הנשיא ראג'פקסה עורר ביקורות בשורות האופוזיציה ובתקשורת בגלל התעצמות פולחן אישיות שלו ברחבי המדינה והפרות זכויות אדם בעיקר בנוגע לדרי מחנות לעקורים הטמילים. עקב טענות מבקריו על "פשעי מלחמה" בעת המאבק בטרור הטמילי, הועלו חששות לאפשרות שהנשיא הסרי לנקי ייעצר במקרה שינחת על אדמת אנגליה. ב-8 בספטמבר 2010 הפרלמנט של סרי לנקה עם רוב של 161 קולות מול 17 מתנגדים והרבה המענויות הצביע בעד תיקון לחוקה שנועד לאפשר לנשיא להישאר בתפקיד יותר משתי קדנצות ולאפשר לרג'פקסה לרוץ לנשיאות פעם שלישית. בנוסף לפי התיקון מחדש פוזה המועצה שבעבר נדרשה לייעץ לנשיא במינוי שופטים, ועדות בחירות וועדות לזכויות האדם. במקום המועצה זו הוקמה מועצה פרלמטרית ללא זכות וטו ושכללה רק שני חברי אופויזיציה. אנשי אופוזיציה האשימו אותו שהשתמש בשוחד ואיומים כדי למשוך את תמיכתם של חברי פרלמנט מהאופוזיציה. בינואר 2013 פיטר רג'פקסה את נשיא בית המשפט העליון שיראני בנדרנאיקה ומינה במקומו אדם מקורב אליו, הפלקליט הכללי לשעבר מוהן פיריס. בנובמבר 2014 החליט בית המשפט העליון שאין מניעה משפטית לאפשרות שרג'פקסה ייבחר לכהונה שלישית. בתמיכה מקיר לקיר במפלגתו בנובמבר 2014 חתם רג'פקסה על ארגון בחירות נשיאותיות טרם המועד, (כהונתו הייתה אמורה להסתיים בנובמבר 2016).
הבחירות לנשיאות ב-2015
ב-21 בנובמבר 2014 הודיע במפתיע מייטריפלה סירסינה, שהיה שר הבריאות ומזכיר כללי של מפלגת החירות של סרי לנקה כירוץ לנשיאות כמועמד משותף מטעם האופויזיציה, כולל המפלגת האחדות הלאומית. הוא נתמכך על ידי נשיאת סיר לנקה לשעבר, צ'נדריקה קומרטונגה ופוליטיקאים משפעים אחרים, לרבות מברית החירות של העם המאוחד. (UPFA). אחרי תבוסתו בבחירות לנשיאות ב-9 בינואר 2015 התפטר רג'פקסה מתפקיד הנשיא לטובת מייטריפלה סיריסנה. יותר מאוחר ב-2015 להא הצליח ראג'פקסה להגיע לראשות הממשלה אחרי שבבחירות לפרלמנט מפלגתו נוצחה. הוא נבחר לפרלמנט מטעם המחוז קורונגלה. רניל ויקמסינגה התמנה לאטש ממשלה במקומו.
ראש ממשלה בפועל (2018)
ב-28 באוקטובר 2018 אחרי שמפלגת UPFA עזבה את הקואליציה הממשלתית, ביקש הנשיא סיריסנה מרג'פקסה להרכיב ממשלה חדשה. ראש הממשלה המכהן, רניל ויקמסינגה סירב לקבל את הדין וטען שהמינוי אינו חוקי. פרץ משבר חוקתי. הפרלמנט הצביע בשתי הצבעות אי אימון נגד ראג'פקסה, אולם הנשיא סיריסנה דחה אותן. ב-3 בדצמבר 2018 בית משפט השהה סמכויותיו של ראג'פקסה כראש ממשלה בטיעון שממשלתו אינה יכולה לתפקד עד שלא תהיה לגיטימית. בהמשך פלג בראשות ראג'פקסה התפלג מממפלגת החירות והקים מפלגה החדשה חזית העם של סרי לנקה שיותר מאוחר, בבחיות המקומיות ב-11 בפברואר 2018 כבשה את המקום הראשון לפי שיעור הקולות. בסופו של דבר אחרי 50 יום התפטר מראשות הממשלה ב-15 בדצמבר 2018.
ראש ממשלה (2019–2022)
אחרי שאחיו הצעיר, גוטביה ראג'פקסה נבחר לנשיא הרפובליקה ב-16 בנובמבר 2019, ב-21 בנובמבר שוב התמנה מהינדה ראג'פקסה לראש ממשלה בשנת 2022 בנסיבות משבר כלכלי חמור, אחרי מהומות מתמשכות כולל אלימות של תומכי ראש הממשלה נגד מפגינים, ב-9 במאי 2022 נאלץ ראג'פקסה להתפטר מראשות הממשלה. הוא פונה מביתו על ידי הצבא אחרי שמפגינים הציתו אותו ופרצו בו.
חיים אישיים
מהינדה ראג'פקסה נשוי לשיראנטי, פסיכולוגית, בת של הקומודור א. פ. ויקרמאסינגה ומלכת יופי לשעבר, ולזוג יש שלושה בנים. הבן הבכור, נמל, הוא חבר בפרלמנט מטעם המחוז המבנטוטה והאח האמצעי, יושיטה, משרת כסגן משנה בחיל הים.
הפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר
הפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר היא שיטה שבה משתמשים בלייזרים מתכוונני אורך גל כדי להפריד איזוטופים של אורניום הנמצאים במצב של אדי מתכת תוך שימוש במעברים על עדינים. זהו אחד האופנים לקבלת אורניום מועשר. בהשוואה לשימוש בסרכזות גז, הפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר היא תהליך יעיל אנרגטית, מספק הפרדה בשיעור גבוה ומיצר מעט פסולת רדיואקטיבית או גרעינית. שיטה דומה, תוך שימוש במולקולות גז במקום באדים אטומיים, היא הפרדה מולקולרית של איזוטופים בעזרת לייזר.
עקרון הפעולה
קווי הבליעה של 235U ושל 238U שונים במעט בגלל מבנה על עדין של רמות האנרגיה. לדוגמה, קו הבליעה 502.74 ננומטר של 238U מוסח ל-502.73 ננומטר ב-235U. תהליך הפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר כולל את מערכת הלייזר ומערכת ההפרדה, אשר מצידה כוללת מאדה ומאסף. המאדה מיצר אלומת אדי אורניום הכוללת את שני האיזוטופים ומוארת על ידי מערכת הלייזר. כתוצאה מההארה, אטומי 235U מתייננים ורק הם נאספים אלקטרוסטטית ללוח איסוף. באופן זה מקבלים על לוח האיסוף אטומי 235U בלבד.