cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת הממשל בישראל
נשיא המדינה
סמכות מעשית חשובה של הנשיא היא הסמכות לחון אסירים ולקצוב את עונשם של אסירי עולם. בדרך כלל זהו הליך מנהלי שגרתי, אך לעיתים נקלע הנשיא ללחצים פוליטיים לשחרורם של אסירים מסוימים, כגון יהודים שהורשעו בטרור ו/או אסירים ערבים במסגרת עסקות שבויים.
הרשות המבצעת
ממשלת ישראל היא הרשות המבצעת של מדינת ישראל. בראשה עומד ראש הממשלה, וחברים בה שרים אשר בידי ראש הממשלה הסמכות למנותם (באישור הכנסת) ולפטרם. בידי ממשלת ישראל הסמכות ברוב ההיבטים הממלכתיים והציבוריים, והיא מייצגת את מדינת ישראל כלפי חוץ. שני לראש הממשלה הוא ממלא מקום ראש הממשלה אשר לו סמכויות סטטוטוריות, בעיקר בעת היעדרותו של ראש הממשלה, בניגוד לתפקיד סגן ראש הממשלה אשר הוא תפקיד סמלי בלבד.
מאז שנת 1968 מוסדרות בחירתה וכהונתה של הממשלה באמצעות חוק יסוד: הממשלה.
במשך שנים אחדות התקיימה בחירה ישירה של ראש הממשלה, מתוך מגמה לשנות את השיטה הפוליטית, אך מטעמים שונים היא לא צלחה ובוטלה.
במרבית שנות המדינה (וגם כיום) מוטלת הקמת הממשלה על ידי נשיא המדינה על מי שהומלץ על ידי רוב הסיעות בכנסת. להקמת הממשלה נדרש ראש הממשלה לקבל את אמון רוב חברי הכנסת, ולכן טבעי הדבר להקים קואליציה של מפלגות אחדות (במה שכונה "מעשה מרכבה") ולמנות את ראשי המפלגות לשרים, ובכך לקבל את אמון הכנסת. עם זאת, היו מספר מקרים יוצאי דופן בהם מונו אנשים מקצועיים לתפקיד שרים ולא חברי כנסת. כמו כן, היו מקרים בהם התפטרו שרים מחברותם בכנסת, על מנת לפנות מקום לחברי כנסת בתחתית הרשימה המפלגתית שלהם. החל משנות ה-90 רוב הקואליציות היו צרות, אך פעמיים הוקמה ממשלת אחדות לאומית, שכללה חלק ניכר מסיעות הכנסת, שראשי המפלגות הגדולות (ליכוד ועבודה) כיהנו בה כראשי ממשלה ברוטציה.
הממשלה הנוכחית היא הממשלה ה-37. בנימין נתניהו הוא ראש הממשלה.
הרשות המחוקקת
הכנסת היא הפרלמנט - הגוף המחוקק במדינת ישראל. היא קיבלה את שמה משמה של אספת זקני העם היהודי בתקופת הממשל הפרסי בארץ ישראל - הכנסת הגדולה. בכנסת חברים 120 חברים, אשר נבחרים אחת לארבע שנים בשיטת בחירות יחסית. בראש הכנסת עומד יושב ראש הכנסת, שנבחר לתפקידו מקרב חברי הכנסת, והוא לרוב בא מהמפלגה החזקה שבקואליציה.
תפקידה המרכזי של הכנסת הוא החקיקה, ובתחום זה השיגה הכנסת יבול רב, בדמותם של חוקי מדינת ישראל. ראו בעניין זה: החקיקה בישראל.
הכנסת הראשונה נבחרה כאספה המכוננת ב-25 בינואר 1949. הכנסת הראשונה נבחרה כמוסד שהיה אמור לכונן חוקה למדינה, אולם באותו מושב הוחלט שלא לכונן אותה מיידית, אלא לחוקק חוקי יסוד שיצטרפו לכדי חוקה בבוא הזמן. ייתכן שזו הייתה טעות, מאחר שעד היום ניטשים ויכוחים מרים על זכויות האדם בישראל בעיקר בנושאי דת וזכויות הפרט.
בבחירות לכנסת רשאי להצביע כל אזרח ישראל שמלאו לו 18 שנים עבריות. כל אזרח שמלאו לו 21 שנה רשאי להיות מועמד לכנסת, למעט עובדי מדינה, שופטים ואנשי צבא. על אנשי מערכת הביטחון שפרשו חלה תקופת צינון המעוגנת בחוק הבחירות לכנסת.
הרשות השופטת
מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, בעלת שיטת משפט עצמאית, המושפעת מן המשפט המקובל, אך עם זאת בעלת מאפיינים ייחודיים משלה. לצד שיטת המשפט הישראלית מכיר הדין הישראלי במעמדו המיוחד של המשפט העברי כמו גם במעמדן של שיטות משפט דתיות אחרות, במיוחד בתחום דיני משפחה. במדינת ישראל אין חוקה פורמלית, ועקרונות הבסיס של השיטה, במיוחד לאחר המהפכה החוקתית, נלקחים מקובץ חוקי יסוד שחקיקתם טרם נשלמה, כמו גם מפרשנות החוק על פי מושגי יסוד בסיסיים הנובעים מעצם היות המדינה מדינה יהודית ודמוקרטית. במדינה נהוגה הפרדת הרשויות.
בית משפט היא ערכאה לה נותנת המדינה סמכות שפיטה כללית. בישראל פועלת מערכת בתי המשפט האזרחיים, ולצידם בתי דין דתיים, בתי דין לעבודה, בתי דין צבאיים, בתי משפט מינהליים. ליד בתי המשפט פועלת מערכת ההוצאה לפועל.
ככלל, סמכות שיפוט בעניין כלשהו במדינת ישראל תהא נתונה לאחת משלוש הערכאות של בתי המשפט, אלא אם כן, ניתנה סמכות זו לבית דין (ובלעז - "טריבונל"). ניתן לומר באופן כללי כי "בית משפט" הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה, בעוד ש"בית דין" דן בעניין מסוים, ובדרך כלל לפי מערכת דינים מיוחדת ושונה ממערכת החוקים הרגילה.
חלופות לשיטת הממשל
לדעת אנשי אקדמיה ובכירים פוליטיים בהווה ובעבר לשיטת הממשל בישראל חסרונות רבים. לדעתם היא איננה מייצגת דיו את ציבור הבוחרים, איננה מבטיחה יציבות שלטונית לאורך טווח, מקדשת את שלטון הסקטורים הקטנים, פותחת פתח לסחטנות פוליטית ומקשה על יישום תוכניות והחלטות ממשלה. המרכז הישראלי להעצמת האזרח מפעיל את הפורום לייצוב הממשל אשר מאגד נבחרי ציבור בעבר ובהווה מומחים מהאקדמיה ואנשי עסקים מובילים, הנרתמים למהלך ציבורי לשינוי וייצוב שיטת הממשל והבחירות. זאת מתוך אמונה כי ממשל יציב, חזק ובעל יכולת תכנון וביצוע לטווח ארוך, יהיה מסוגל לקבל את ההחלטות הנכונות ויאפשר שגשוג כלכלי וביטחון אישי. המרכז מקדם באמצעות קמפיין בשם "זו השיטה גאון", ארבע נקודות מרכזיות לשינוי שיטת הבחירות: שילוב בין בחירות ארציות לאזוריות, העלאת אחוז החסימה, הצעת אי אמון בממשלה וכן הגבלת מספר השרים בממשלה. עקרונות אלו סוכמו ואושרו על ידי השר ישראל כ"ץ, יו"ר ועדת המשילות של הכנסת וכן נציגי קדימה והעבודה.
וי הארט
וָי הָארְט (באנגלית: Vi Hart) הוא כינויה של ויקטוריה הארט, מתמטיקאית ומוזיקאית שמגדירה את עצמה כ-"Recreational Mathemusician", העוסקת בשעשועי מתמטיקה ומוזיקה.
הארט היא בתו של ג'ורג' הארט, פסל מתמטיקאי הבונה פסלים ודגמים בהשראת דפוסים גאומטריים. יש לה הערכה רבה לאמנות וסלידה מהשיטות המסורתיות של הוראת המתמטיקה. היא שואפת להפוך את המתמטיקה לדבר מגניב.
קריירה
וי הארט סיימה תואר ראשון באוניברסיטת סטוני ברוק ופרסמה מספר מאמרים בנושאי גאומטריה חישובית ומתמטיקה של קיפולי נייר.
היא מפורסמת בעיקר הודות לערוץ היוטיוב, לו יש למעלה מ-1,252,000 מנויים, בו היא מפרסמת סרטוני וידאו על מתמטיקה ומוזיקה, שבדרך כלל מלווים בשרבוטים במחברת משבצות. סרטונים אלה זכו להצלחה רבה וחלקם אף הפכו לסרטונים ויראליים עם יותר ממיליון צפיות. במקום קהל המתמטיקאים הרגיל הנוטה להיות מבוגר וגברי, חלק גדול מהצפיות באתר של וי הארט הן של נערות בגיל ההתבגרות.
למעשה, הקריירה שלה התחילה להמריא בשנת 2010 כשהיא העלתה סרטון וידאו ליוטיוב. סרטון זה היה הראשון בסדרה המכונה "שרבוט בשיעור חשבון" - "Doodling in Math Class". הסרטון מצולם באופן שבו הצופה מרגיש כאילו הוא זה שעושה את השרבוט בעצמו, הפנים שלה לא מופיעות כלל בסרטון וניתן לראות רק את הידיים המשרבטות על המחברת. וי הארט בחרה בתצוגה מציאותית ממבט של גוף ראשון משום שהיא רוצה לעורר בצופה את התחושה שגם הוא מסוגל לעשות את אותם הדברים. זאת משום שלדעתה זוהי מתמטיקה שכל אחד יכול לעשות. סגנון זה מאפיין את רוב הסרטונים של וי הארט. וי הארט לא רק מעודדת את הצופים שלה לעסוק במתמטיקה, אלא גם ליצור יצירות ייחודיות משל עצמם. למשל "Vi Hart's Guide to Comments" הוא מדריך עבור יוצרים החוששים להתמודד מול תגובות לפרסומים שלהם.
הארט נתמכת כספית על ידי אקדמיית קהאן וגופים אחרים. לצד יצירת הסרטונים עוסקת הארט בחינוך מתמטי ובהנגשת המתמטיקה לקהל הרחב באמצעות הסרטונים ובאמצעות הרצאות.
אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968)
אולימפיאדת הנכים תל אביב הם המשחקים הפאראלימפיים ה-3, שהתקיימו בשנת 1968 ברמת גן, כאשר טקס הפתיחה נערך בירושלים וטקס הסיום בתל אביב. המשחקים היו אמורים להתקיים במקסיקו סיטי - העיר שאירחה את אולימפיאדת 1968. בשל החלטת ממשלת מקסיקו שלא לקיים את אולימפיאדת הנכים בשטחה, התקבלה הצעת ממשלת ישראל לקיים את המשחקים בשטחה - לרגל חגיגות ה-20 להקמתה.
שם נוסף, שהיה מקובל באותה תקופה למשחקים הפאראלימפיים, הוא משחקי סטוק מנדוויל. משחקי סטוק מנדוויל קדמו לאולימפיאדות הנכים, ועל כן האולימפיאדה ב-1968 מוכרת גם בשם זה.
טקס הפתיחה התקיים ב-4 בנובמבר 1968 באצטדיון האוניברסיטה העברית בגבעת רם, ירושלים, מול כ-10,000 צופים. האולימפיאדה נפתחה רשמית על ידי יגאל אלון, סגן ראש הממשלה. טקס הסיום נערך במרכז הירידים בתל אביב, בנוכחותו של יגאל אלון.
התחרויות נערכו במספר מרכזים:
תחרויות שנכנסו לראשונה במשחקים אלה: כדורת דשא, כדורסל נשים ומרוץ בכיסאות גלגלים 100 מ' גברים.
הספורטאי המעוטר ביותר היה רוברטו מרסון, שזכה ב-10 מדליות זהב בענפי ספורט שונים.
מדע המדינה
מדע המדינה הוא תחום ידע אקדמי החוקר היבטים שונים של התנהגות המדינה, השלטון והממשול מאז היווסדם בעולם העתיק ועד ימינו אנו. יחד עם זאת, מרכז הכובד המחקרי של מדע המדינה הנהוג באוניברסיטאות רבות הוא התייחסות לדפוסי השלטון והמשטר של המדינה המודרנית.
גבולותיו המחקריים של התחום כמדע
במדעי המדינה, נחקרות גישות פוליטיות ומבנים של חברות גדולות, על בסיס ההגדרה של מושג המדינה, כפי שהוצעה על ידי אפלטון. זאת בשילוב עם ההגדרה המודרנית של המושג, רעיונות מתחומים אחרים במדעי החברה והרוח, ואידאולוגיות פוליטיות-כלכליות-חברתיות-תרבותיות שונות. מבחינת רמות הניתוח של ההתנהגות הפוליטית, המתייחסות לסביבה הפנימית ולסביבה החיצונית של המדינה, התחום מתמקד בעיקר בשלטון בצורתו המודרנית כמדינה. ואף מתרחב גם ליחסים בתוך המדינה כפי שנקבעים על ידי הממשל והחברה וביחסי הגומלין שביניהם. כמו-כן, באופן רחב יותר גם ביחסים בין מדינות. לשם המחשה, התחום כולל בין היתר, את תתי-התחומים הבאים: פוליטיקה השוואתית, תורת המשטרים, מנהל ציבורי, מחשבה מדינית, היסטוריה פוליטית, כלכלה פוליטית ויחסים בין לאומיים.
מאפייני התחום
מדע המדינה, הוא אחד מתחומי המשנה של מדעי החברה. המחקר האקדמי של התחום מאופיין בריבוי אסכולות, וכנגזרת מכך, בריבוי שיטות מחקר. הסיבה לכך היא, חוסר הסכמה בסיסי על מהי פוליטיקה. חילוקי דעות באשר להגדרת התחום הנחקר, מוליכים לחילוקי דעות בהגדרת תחום המחקר. כך בשפה האנגלית יש המעדיפים להשתמש בשמות "לימודי הפוליטיקה" (Political Studies) או "חקר הפוליטיקה" (Political Research), משום ש"מדע המדינה" טומן בחובו הכרעה עקרונית סביב גישה מסוימת.
למדע המדינה נגיעה לתחומים רבים, כיוון שהוא עוסק בקביעת מדיניות חברתית, משפטית, כלכלית ובשורה רחבה של נושאים אחרים המשפיעים על אזרחי המדינה, ביטחונם ורווחתם. מדע המדינה אומד את הצלחת הממשל והמדיניות אותו הוא מכתיב בשורה של תחומים ספציפיים, על ידי בחינה של גורמים רבים כדוגמת: משפט, רווחה חומרית ושלום. בעוד שהיסטוריונים בוחנים את העבר ומנסים להסבירו, אנשי מדע המדינה מנסים להבהיר את מצב הפוליטיקה העכשווית ולחזות את השלכותיה על העתיד.
תולדות חקר המדינה
חקר המחשבה הפוליטית ראשיתו בעת העתיקה. הן אפלטון והן אריסטו פיתחו עוד בימי יוון העתיקה תאוריות להסבר החיים הפוליטיים וניסו לתאר את סוג השלטון הטוב. המחקר התקדם באופן הדרגתי בימי הביניים, תקופת הרנסאנס ועידן הנאורות עם התפתחות תפיסות שלטון דתיות הקושרות את השלטון בכנסייה. בהמשך נותק הקשר הרעיוני לכנסייה והתפתחו תפיסות חילוניות וליברליות כמו האמנה החברתית אצל הוגים כתומאס הובס, ג'ון לוק, ז'אן-ז'אק רוסו וברוך שפינוזה ותפיסות שמרניות של הוגים כאדמונד ברק, ג'ון סלדן וז'וזף דה מסטר. בעידן המודרני החלה התפתחות הדיספלינה המדעית של התחום כאשר שיטות מחקר כמותיות ואיכותיות ביקשו לבסס מסקנות במחקר על בסיס ראיות לוגיות או אמפיריות. במאה ה-20 התפתח התחום והסתעף להתמחויות על פי מדינות או אזורים (לדוגמה חקר צרפת או חקר המזרח התיכון) וחקר תתי תחומים כמו יחסים בינלאומיים, מדיניות ציבורית, דמוקרטיה, מנהל ציבורי, כלכלה פוליטית ועוד. בעקבות הרחבת תחומי המחקר של מדע המדינה וענפיו התחום החל להשיק עם יותר ויותר תחומי מחקר, כגון סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, משפטים, כלכלה, גאוגרפיה, תקשורת ועוד.
תחומי מחקר במדע המדינה
תחומי המחקר העיקריים במדע המדינה הם:
9K33 אוסה
9K33 "אוֹסַה" (ברוסית: Оса (צרעה), נאט"ו: SA-8 Gecko) היא מערכת טילי קרקע-אוויר טקטית ניידת לטווח קצר המיועדת נגד מטוסים מנמיכי טוס.
תיאור כללי של המערכת
כל מרכיבי המערכת מותקנים על כלי רכב אחד הנושא הן את מכ"מי החיפוש והעקיבה והן את משגרי הטילים על מערכותיהם. כלי הרכב (המבוסס על שלדה מדגם BAZ-5937) אמפיבי בעל שישה גלגלים וניתן להובלה במטוסי תובלה. על הרכב מותקן צריח מסתובב. אל הצריח מחוברים מכ"ם חיפוש ומערכת זע"ט (בעורף הצריח), מכ"ם עקיבה (בחזית הצריח), שתי מערכות פיקוד ועקיבה אחר הטילים משני צידיו של הצריח וטילים ומשגריהם במרכז הצריח. צוות המערכת כולל 3 חיילים. המערכת פועלת במסגרת סוללתית הכוללת כ־4 מערכות או גדודית הכוללת כ־10 מערכות.
היסטוריה
פיתוח המערכת החל בשנת 1960 בעקבות ההצלחה שהייתה למערכת טילי הקרקע אוויר הסובייטיות לגובה רב SA-2 ובמקביל לפיתוח מערכות דומות לטווחים שונים. המערכת תוכננה ליירוט מטרות בגובה נמוך ובטווח קצר שאינן בטווח הירוט של המערכות שהיו בשימוש או בתכנון באותה התקופה מדגם SA-2, SA-3 (הטווח מינימלי לטיל SA-2 באותה תקופה היה 8 ק"מ) ובכך לאפשר שילובם במערך נ"מ עם שאר המערכות ולהשיג מעטפת מבצעית רחבה. כמו כן תוכננה המערכת לתת מענה להגנה צמודה לאתרים אסטרטגיים. מאמץ מיוחד הושקע בניידות המערכת שהייתה מוגבלת מאוד במערכות הסובייטיות האחרות ובכך לאפשר את תנועתה ביחד עם כוחות הקרקע. בשנת 1971 נכנסה המערכת (מדגם A) לשירות מבצעי כשעליה 4 טילים חשופים. בשנת 1974 הוצגה המערכת בגרסה הימית. בשנת 1975 הוצג דגם B של המערכת ועליו 6 טילים המותקנים במארזים. בשנת 1980 נכנס לשירות מבצעי דגם C הדומה בצורתו החיצונית לדגם הקודם.
נתונים טכניים
אורך כלי הרכב – 9.14 מטר, רוחבו – 2.75 מטר, גובהו (עם אנטנת גילוי מקופלת) 4.2 מטר. מהירות נסיעה מקסימלית 80 קמ"ש. מהירות בשיוט אמפיבי 8 קמ"ש. משקל קרבי מלא 9 טון.
אורך הטילים 3.14 מטר, ומשקלם 126 ק"ג עם ראש קרבי במשקל 19 ק"ג בדגמים A,B או 170 ק"ג עם ראש קרבי של 40 ק"ג בדגם C. הטיל מונע על ידי מנוע רקטי של דלק מוצק.
ביצועים
כמו מערכות הטק"א הסובייטיות האחרות שפותחו בשנות החמישים ובראשית שנות השישים המערכת היא מערכת טיל פסיבי (הטיל מונהג מהקרקע באמצעות שידור פיקוד המשודר מרכב המערכת) כל רכב מסוגל לשגר ולהנחות שני טילים בו זמנית כנגד מטרה אחת. המערכת מיועדת לשימוש בעיקר כנגד מטוסי סילון ומסוקים בכל סוג של מזג אוויר. המערכת מצוידת גם במערכת עקיבה אופטית כגיבוי להנחיה המכ"מית לסביבה רווית לוחמה אלקטרונית הפועלת גם בתנאי תאורה נמוכה. בכל הגרסאות מותקנים בטילים מרעומי קרבה.
שתי הגרסאות של הטיל מסוגלות להגיע למהירות של 2.4 מאך (ושיא מהירות של 3 מאך) ומסוגלות ליירט מטרה במהירות מקסימלית של כ-1.4 מאך בגרסת הטיל הראשונה, ו-1.6 מאך בגרסת הטילים M2/M3. מגבלת הטווח המקסימלי אינה קשורה בטווח הטיסה של הטיל, אלא ביכולת העקיבה של המכ"ם המשולב במערכת ובגורמים נוספים. הסתברות היירוט על פי היצרן היא 0.35-0.85 עבור הדגם הבסיסי, ו-0.55-0.85 עבור הדגמים Osa-AK ו-Osa-AKM (תלוי במיקום, מהירות, כושר התמרון ושטח החתך המכ"מי של המטרה). זמן התגובה (מאיתור המטרה ועד שיגור לעברה) הוא כ-26 שניות. המערכת מוכנה לשיגור לאחר מעבר אתר תוך כארבע דקות, וזמן טעינה מחדש של משגר הטילים הוא כ-5 דקות. כל סוללה של 4 רכבי שיגור מלווה בדרך כלל בשני רכבי תחמושת הנושאים 18 טילים במארזים של שלושה, ומצוידים במנוף המשמש לטעינה מחדש של המשגר. ניידותה הרבה של המערכת מתבטאת גם בעובדה שהיא מסוגלת להפעיל את מכ"ם החיפוש שלה תוך כדי נסיעה.
לכל גדוד נלווה רכב איפוס מכ"ם המבוסס על אותה השלדה כמו רכב השיגור (BAZ-5937).
מכ"מי המערכת
על רכב ה- SA-8 מותקנים מכ"מים רבים וקורנים אחרים. תדרי השידור של המכ"מים גבוהים באופן יחסי והם תולדה של מגבלות הגודל של האנטנות אשר מותקנות כולן על כלי רכב יחיד ושל הצורך ברמת הפרדה ודיוק גבוה של המערכת, עקב רדיוס ההרג הקטן של טיליה. בנוסף למכ"מים מותקנים במערכת קורנים נוספים המשמשים לתקשורת דיבור ונתונים.
מכ"ם הגילוי
(קוד דיווח נאט"ו: “Land Roll") מותקן בעורף הצריח בעל אנטנה בצורת פלח המסתובבת סביב צירה אשר משדרת בארבעה תדרים בהגבהה, תדרי השידור הם בתחום C, למעלה מ-7,000 מגהרץ (תדר גבוה שאינו אופייני ביחס למכ"מי חיפוש אווירי). טווח הגילוי של המכ"ם עד 35 ק"מ.
מערכת הזע"ט מותקנת על גבי מכ"ם הגילוי, מסתובבת יחד איתה ומשדרת אות חקירה כיווני.
מכ"ם העקיבה
מותקן בחזית הצריח בעל אנטנת קסגריין. משדר בתחום תדר גבוה (X או Ku-band). תדר השידור וצורת האנטנה מקנה למכ"ם אלומה כיוונית. צידוד האנטנה מתבצע בעזרת צידוד הצריח כולו.
מכ"מי עקיבה אחר הטילים
שני מכ"מי העקיבה אחר הטילים מותקנים משני צידי אנטנת העקיבה ולהם אנטנת קסגריין בעלת תנועה עצמאית ובלתי תלויה. תדרי הקליטה גבוהים מאוד ככל הנראה בחלק העליון של תחום X (ואף מעל 11,000 מגה הרץ).
בנוסף מותקן בצמוד לאנטנות אלה אנטנות בצורת שופר המשדרות אותות פיקוד להנהגת הטילים בתדר גבוה (בתחום X או KU).
מכ"מים חיצוניים
כאשר המערכת מתארגנת בתצורה גדודית משרתים אותה מכ"מים לגילוי אווירי ארוך טווח ברמה הגדודית. רכבי השיגור יכולים לקבל נתוני מטרות ממכ"מים אלה:
הגרסאות השונות
הדגם 9K33M3 יכול לשגר גם טילים מדגם 9A33BM3 בעלי הנחיית חוט, ככל כנראה לשימוש בסביבה של לוחמה אלקטרונית בה הנחיית הרדיו של המערכת לא תהיה אמינה.
עימות המערכת מול חיל האוויר הישראלי
במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוכנסו לשירות מבצעי בסוריה 2 גדודי SA-8. ככל הנראה גדוד אחד הוכנס ללבנון והותקף על ידי מטוסי חיל האוויר. רכבי הגדוד התפזרו והסתתרו באופן לא מאורגן במטרה להקשות על הפגיעה בהם ובסופו של דבר בהתקפה זו הושמדו 3 מערכות SA-8 מתוך 10. עד כה לא נודע על שיגור טילי ה- SA-8 כנגד מטוסי חיל האוויר.
הסוד של מיה
הסוד של מיה הוא אתר אינטרנט לילדים בני 7-3 שמטרתו לפתח את יכולתם בעזרת דמויות, משחקים, יצירה, מוזיקה, סרטונים והנאה. האתר מתמקד בנושאים כמו עברית, אנגלית, חשבון, מוזיקה וסיפורי התנ"ך. האתר נוסד על ידי חברת מטח בשנת 2006.
בעקבות הצלחת האתר, לאתר נוצר זיכיון בעל משחקי קופסה, אפליקציות, חוברות וסדרת טלוויזיה.
עלילת האתר
האתר נמצא בחדרה של מיה, שם נמצא חברה מטר, מטר מדבר בצורת ג'ירף. בחדר יש מספר אפשרויות למשחקי ואתגרי למידה:
סדרת טלוויזיה - הסוד של מיה
החל מה-29 בנובמבר 2009, משודרת בערוץ ניק ג'וניור ישראל סדרת טלוויזיה בשם "הסוד של מיה". בסדרה מיה ומטר הם צוות בשם "חיש חשבון" ומטרתו לעזור לדמויות שונות שנמצאות בבעיות בעזרת חשבון. הסדרה מסייעת בלימוד חשבון לילדים. במאית הדיבוב של הסדרה הייתה ענת ניב, ודיבבו בה יהלי ניב-ושלר, גיא רושיניאק, צביקה פורמן ורועי ניב-ושלר. לסדרה יש 2 עונות ו-20 פרקים.
אפליקציות
לאתר יש שתי אפליקציות:
הסוד של מיה - לימוד מספרים
אפליקציה המסייעת ללימוד המספרים בעזרת משחקים ודמויות. האפליקציה מסייעת לגיל הרך בלימוד המספרים. האפליקציה נוסדה על ידי חברת "מטח" בשיתוף "Apps factory Media".
הסוד של מיה - לספר בעשר אצבעות
אפליקציה המסייעת ללימוד ספירת מספרים בעזרת משחקים, דמויות ופעילויות. לאפליקציה יש אפשרות להוספת קול של חבר או קרוב משפחה שידבר במקום הדמויות הידועות.
יחסי ישראל–לוב
יחסי ישראל-לוב הם היחסים בין מדינת ישראל לבין לוב. בין המדינות לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
היסטוריה
בשנים שלפני הכרזת עצמאותה של לוב (בשנת 1951), התנהל מבצע נרחב למען העלאת יהודי לוב לישראל, נציגים ישראלים שהו בטריפולי וניהלו משם מבצעי עלייה, פעילי העלייה השיגו את הסכמתם של מנהיגי המדינה שעתידה לקום להמשך פעילותם בתנאי שהם ישמשו שליחים של הסוכנות היהודית ולא של ממשלת ישראל, אולם לאחר עצמאותה של לוב סגרה הממשלה את משרד העלייה, גירשה את הפעילים ולא התאפשר לספינות ישראליות לפקוד את נמליה.
בהצבעה שהתקיימה באו"ם בשנת 1951 על צירופה של לוב לארגון הצביעה ישראל לחיוב ובכך הכריעה את הכף לטובת קבלתה לאו"ם, אולם כמה שנים מאוחר יותר הצטרפה לוב לליגה הערבית ולחרם הערבי והייתה בין מובילי הקול המתנגד לישראל. לאחר מלחמת ששת הימים הטילה צרפת אמברגו על ישראל, ולפיכך סיפקה 50 מטוסי מיראז' 5, שפותחו בשיתוף ישראל, ללוב במקום לישראל.
בפברואר 1973 הפיל חיל האוויר הישראלי מטוס נוסעים לובי. יירוט המטוס התרחש לאחר שחדר בטעות למרחב האווירי הישראלי מעל צפון סיני, שטח שהיה בשליטת ישראל באותה עת. כתוצאה מהתרסקות המטוס נהרגו 108 נוסעים ואנשי צוות.
במלחמת יום הכיפורים שלח שליט לוב מועמר קדאפי חיל משלוח גדול למצרים במטרה לסייע לה במלחמתה נגד ישראל. חיל המשלוח כלל כוחות שריון, ארטילריה ושתי טייסות מיראז' 5 שלקחו חלק פעיל בלחימה בחזית הדרום. כאשר נוכח נשיא לוב מועמר קדאפי שחוסיין מלך ירדן הודף בקשות של מנהיגי מדינות ערב להצטרף למלחמה ולתקוף את ישראל ממזרח, החל לגדף אותו וקרא לעם הירדני להתקומם ולהצטרף על דעת עצמו למלחמה.
ב-1976 סייעה לוב בחטיפת מטוס נוסעים של אייר פראנס, בכך שאפשרה את תדלוק המטוס בבנגאזי. החוטפים חוסלו ונוסעי המטוס שוחררו במבצע יונתן. בשנת 1977 תקף קדאפי בחריפות את מצרים שהחלה אז במגעים עם ישראל לקראת הסכם שלום אפשרי, וראה בכך הפרה מצרית של הצהרת ועידת ח'רטום. על רקע הקשר המתפתח עם ישראל יזמה לוב מעשי איבה במטרה לערער את שלטון מצרים, שהסלימו למלחמה בין לוב למצרים.
במאי 2011, במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, הציעה ממשלת קדאפי לישראל לפתוח שגרירות ולקיים יחסים דיפלומטיים בין המדינות, אך ישראל סירבה להצעה, בטענה שמעדיפה "לא לקיים יחסים עם מדינה מנודה".
במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלוב, בדצמבר 2019, אמר שר החוץ של לוב עבד אל האדי אל חויג' מממשלת ח'ליפה חפתר שהוא מביע תקווה לנורמליזציה ביחסי ישראל-לוב. ביוני 2020, אמר סגן ראש ממשלת לוב עבד אל סאלאם אל באדרי כי לוב אינה אויבת של ישראל, ומעולם לא הייתה כזו.
בינואר 2022 כלי תקשורת בלוב ובערב הסעודית דיווחו כי ראש הממשלה הזמנית בלוב עבד אל-חמיד דבייבה, נפגש עם בכירים ישראלים, ביניהם גם ראש המוסד, דוד ברנע, במהלך ביקורו בירדן. על פי הדיווחים, השניים דנו בשיתוף פעולה ביטחוני בין ישראל ולוב ובסוגיית נרמול היחסים. עם זאת, לשכתו של דבייבה הכחישה את דבר הפגישה.
מעבר לובה אליאב
מעבר לובה אליאב (בערבית: معبر نيتسانا, מעבר ניצנה; רשמית: מסוף ניצנה ע"ש אריה (לובה) אליאב) הוא מעבר גבול על גבול ישראל מצרים, השוכן בסמוך לכפר הנוער ניצנה. המעבר נחנך בשנת 1982, לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, ותחילה שימש לתנועת נוסעים וסחורה, אך בשל התנועה הדלה, הופסקה תנועת הנוסעים והוא משמש למעבר סחורות בלבד. היקף התנועה במסוף נמצא במגמת עלייה מאז שנת 2001 עת עברו בו 4,322 משאיות ועד שנת 2007 עת עמד נתון זה על 10,875 משאיות. החל משנה 2010 חלה ירידה משמעותית בהיקף התנועה במסוף ובשנת 2012 היא עמדה על 6,197 משאיות לשנה. המסוף אינו פעיל בסופי שבוע ובחגים יהודים ומוסלמים. החל משנת 2013 נקרא המעבר על שמו של אריה אליאב. צידו המצרי של המעבר נקרא "אל עוג'ה".
כריס מורנה
מריה כריסטינה דה ג'אקומי (בספרדית: María Cristina De Giácomi; נולדה ב-23 באוגוסט 1956) המוכרת בשם כריס מורנה היא דוגמנית לשעבר, כותבת, משוררת, מפיקה מוזיקלית ומפיקת טלנובלות ארגנטינאית, בעיקר לילדים ולבני נוער.
ביוגרפיה
נולדה בפלרמו, בואנוס איירס, ארגנטינה.
כריס מורנה החלה את דרכה כדוגמנית בנעוריה, היא דגמנה לחברת הג'ינסים "Lee". לאחר מכן היא הנחתה את התוכנית "Voltop", שם היא הכירה את המפיק גוסטבו יאנקלביץ'. מאוחר יותר הפך ינאקלביץ' למנהל ערוץ "Telefe". יאנקלביץ' ומורנה נישאו ב-1972 ונולדו להם שני ילדים. בתם הבכורה הייתה שחקנית הטלנובלות רומינה ז'אן. השניים התגרשו ב-1995.
בתה השחקנית רומינה ז'אן נפטרה ב-28 בספטמבר 2010 בגיל 36, כאשר סיבת המוות הייתה דום לב. כתוצאה מפטירתה הפתאומית של בתה החליטה מורנה לא להמשיך לעונה חמישית לסדרת הנוער המצליחה "כמעט מלאכים".
משחק
תפקידה הראשון כשחקנית היה בסדרה "רומינה", בטלוויזיה הארגנטינאית בשנת 1980. היא המשיכה להופיע בסדרות טלוויזיה שונות, וקריירת המשחק שלה הלכה ונסקה במהלך שנות ה-80.
בין השנים 1991 -1994 הופיעה מורנה כמנחת שעשועון טלוויזיה הנקרא "Jugate conmigo" (תשחק איתי) ושיחקה בכמה סרטים טלוויזיוניים, במקביל להמשך המשחק בסדרות עלילתיות.
האופל
האופל (באנגלית "The shadow rising"),הוא הספר הרביעי מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: עם עלות השחר, והאופל. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת אופוס. זה הספר היחיד בסדרה ללא פרולוג.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 1994 פרשה ממשחק, והחלה לעבוד כמפיקה. באותה השנה הציעה לדירקטוריון חברת הטלוויזיה "Telefe" להפיק סדרה העוסקת בילדים ובנערים השוהים בבית יתומים, והדירקטוריון קיבל את ההצעה, וכך נוצרה ב-1995 "קטנטנות" שהפכה עד מהרה להצלחה גדולה. בקטנטנות שיחקה גם בתה של מורנה, רומינה ז'אן. מורנה הייתה גם מעורבת בכל ההפקות הנוספות של קטנטנות - אלבומי דיסקים, הופעות תיאטרון ב"גראן רקס" שבבואנוס איירס ועוד. מורנה כתבה והפיקה את כל שירי הסדרה.
האופל
עם עלות השחר
רנד מוכיח לכולם שהוא הדרקון שנולד שוב, עם החזיקו בקלנדור. מגיני האבן ורוב האיאלים מאמינים לו. בלב האבן ישנו מאגר של טראנגרילים וביניהם דלת שהעובר בה מקבל תשובות. מאט עובר ושואל למה יש לו פיסות של זכרונות עם חורים. הוא מקבל תשובה ללכת לרוהידין.
כריס מורנה
הפקה
במקביל ל"קטנטנות" בין השנים 1998 -2000 מורנה הפיקה טלנובלת נוער בשם "קיץ נצחי" ("Verano del '98") שזכתה להצלחה בארגנטינה.
האופל
עם עלות השחר
למרות שהאיאלים האמינו לרנד, מתברר שהמושיע המוזכר אצלם בנבואות "זה שבא עם השחר" צריך לעבור מבחן נוסף, לפני שהשבטים יאמינו בו, כניסה לרוהידין. החבורה יוצאת לשממות איאל עם אגוין ומוריין. ובמקביל נינאב ואליין הולכות למצוא את האג'ה השחורה, שלפי הראיות הלכו לטנצ'יקו.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 2001 הייתה צפויה מורנה להפיק את העונה השביעית ל"קטנטנות" אך עקב המשבר הכלכלי שפקד את ארגנטינה באותה התקופה הוחלט שזוהי תהיה עונתה האחרונה של הטלנובלה שהייתה קצרה מהמתוכנן.
בשנת 2002 הפיקה מורנה את טלנובלת הנוער המצליחה "המורדים", וב-2003 הפיקה מורנה במקביל את טלנובלת הילדים "פינת אור" ששימשה כמעין המשך ל"קטנטנות", אך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה של הסדרה "קטנטנות".
האופל
עם עלות השחר
רנד ומאט נכנסים לרוהידין. רנד מקבל על ידיו קעקועי דרקון, המוכיחים שהוא הבא עם השחר. מאט מקבל זכרונות, חנית שחורה וטראנגריל-מדליון בעל צורת ראש שועל. מאוחר יותר הוא מגלה שהמדליון מגן עליו מפני סאידר. כאשר הם יוצאים מתפתח סכסוך בינם לבין קולדין משבט השאידו.
כריס מורנה
הפקה
בין השנים 2004 –2005 הפיקה מורנה את הטלנובלה "פלוריסיינטה" שהפכה תוך מספר שבועות להצלחה עצומה בארגנטינה, וב-2005 הפיקה מורנה במקביל את הסיטקום המצליח "Amor Mio" (בעברית - אהוב/ה שלי) בכיכובה של בתה, רומינה ז'אן ושל דמיאן דה סנטו.
בשנת 2006 מורנה הייתה אחראית על שתי הפקות חדשות: האחת, טלנובלת נוער בשם "אלמה פיראטה", והשנייה "קטנטנות 2006" שהייתה באופן רשמי עונה שמינית ל"קטנטנות".
האופל
האופל
אלאידה ארויהאן, מהאג'ה האדומה, יחד עם רוב המועצה, מדיחה את סיואן סנצ'ה מכס האמירלין ואת ליאן שריף מסגנותה, ומשתקת אותן מסאידר. הן בורחות עם מין ולוגיין (הדרקון הכוזב שנותק מסאידין) מטאר וולון. מאוחר יותר מתברר שכל האג'ה הכחולה וחלק משאר האאס סדאי שאינן מהאג'ה האדומה הצטרפו לבריחה.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 2007 מורנה הייתה אחראית על הפקת טלנובלת הילדים והנוער "כמעט מלאכים".
האופל
האופל
רוכלים וביניהם להטוטן בשם ג'אסין נאטל באים לשממה ומציגים את רוכלותם לחבורה ולאיאלים. רנד קורא לכינוס השבטים. מאט מספר כבדרך אגב לג'אסין שברוהידין יש אנגרילים וטראנגרילים.
פרין הולך בינתיים לשני נהרות ונלחם שם נגד טרולוקים, לכאורה עם הגלימות הלבנות, אולם הם עומדים בצד ולא עושים כלום.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 2008 עלו לשידור שתי הפקות חדשות של מורנה: עונה שנייה לסדרה "כמעט מלאכים", וסיטקום בשם "Bella y Bestia Son" (היפה והחיה) בה כיכבו אותם השחקנים הראשיים של "Amor Mio".
בשנת 2009 עלתה העונה השלישית של הסדרה "כמעט מלאכים", ובאותה השנה הפיקה מורנה במקביל סיטקום בשם "ג'ייק ובלייק" בהשתתפות בנחמין רוחאס.
האופל
האופל
אליין ונינאב מתמודדות עם האג'ה השחורה בטנצ'יקו וכמעט הורגות את מוגהדין. הן לוקחות מהן אדאם שאמור לפעול על גבר.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 2010 עלתה הסדרה "כמעט מלאכים" לעונה רביעית, ובשל מות בתה רומינה ז'אן באותה השנה מורנה החליטה לא להמשיך עם הסדרה "כמעט מלאכים" לעונה חמישית אף על פי שהיא כבר נכתבה.
מורנה לקחה הפסקה של כשלוש שנים, ובין השנים 2013- 2014 החלה להפיק סדרה חדשה שנקראה "אליאדוס".
האופל
האופל
סיואן, כאחות מהאג'ה הכחולה לשעבר (האג'ה שידועה כבעלת רשתות הריגול הגדולות ביותר), מצליחה לגלות להיכן נמלטו האחיות הכחולות ותומכיהן: סלידר, כפר נטוש שבו נולדה האמירלין ה"כחולה" הראשונה. בדרך לשם לוגיין שורף בטעות אסם, ושלוש הנשים נשפטות בגללו לאחר שברח. השופט, לורד גארת בריין, גנרל אנדורי לשעבר, משלם במקומם את דמי האסם אבל דורש מהן לשלם לו בעבודה. בהמשך היום לוגיין מחלץ אותן, והן ממשיכות לכיוון סלידר, כשגארת הממורמר בעקבותיהם עם הגדוד שלו.
במקביל השבטים האיאלים מתכנסים ורנד מכריז על עצמו כזה שבא עם השחר בפני האיאלים, אך במפתיע קולדין מכריז על עצמו גם כזה שבא עם השחר, ובני שבטו תומכים בו. מלחמה נפתחת בין השאידו לבין שאר האיאלים. לנפיר מופיעה ומגנה על רנד. היא מספרת לו שאסמודין (שהוא בעצם הלהטוטן ג'אסין נאטל) הלך לרוהידין. מסתבר שכשמאט סיפר לו בטעות על החפצים שראו שם אסמודין החליט לחפש אותם. רנד הולך בעקבותיו. דו-קרב מתפתח ביניהם ורנד מנתק את אסמודין מכבליו אל אדון האופל. כעת גם אסמודין פגיע בפני השיגעון. הוא מתחנן בפני לנפיר שתעזור לו, אבל היא תומכת ברנד. היא חוסמת חלקית את אסמודין כדי שלא יעשה שטויות. רנד חוזר לשממה ושומע שהשאידו הלכו בלי להכיר בו. אסמודין מתחיל ללמד את רנד.
כריס מורנה
הפקה
בשנת 2018 הפיקה מורנה לזכר בתה רומינה ז'אן הופעה שהתקיימה בתיאטרון הגרנד רקס שבבואנוס איירס, וחלק ממשתתפי ההופעה היו שחקני סדרותיה של מורנה "קטנטנות", "המורדים" ו"כמעט מלאכים".
קשריה עם יאיר דורי
לאחר הפרידה מהשותפות עם יאיר דורי, חזרה מורנה לעבוד עם ערוץ Telefe.
אנפת לילה אמריקאית
אנפת לילה אמריקאית (שם מדעי: Nyctanassa violacea) היא מין של אנפה החיה באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית. האנפה אינה קרובה לאנפת הלילה המצויה והיא היחידה בסוגה לאחר שמין נוסף אנפת ברמודה, נכחדה.
מאפיינים
אורכה של האנפה 61 ס"מ ומשקלה 625 גרם בממוצע. היא בעלת כתר צהוב ארוך מעל ראשה השחור ו"מסיכה" לבנה על עיניה האדומות. המקור גדול והצוואר קצר יחסית לאנפה. הגוף אפור ובין הרגליים ישנם קרומי שחייה.
האנפה חיה באזורים טרופיים הקרובים למים מתוקים וגם מלוחים ובביצות שונות לאורך אמריקה. חלק מהאוכלוסיות בצפון אמריקה, שם החורף קשה, נודדות למרכז אמריקה ואיי הודו המערבית. אחרים חורפים באגמים הגדולים או במדינת אונטריו. הם חיים בביצות ונמצאים על הקרקע או על עצים, שם הם מקננים בלהקות גדולות. הם גם מדשדשים במים ושולים משם את טרפם.
מזונם של האנפות מורכב מדגים, סרטנים, רכיכות, צפרדעים ודו-חיים נוספים ויצורי יבשה כמו יונקים קטנים, לטאות, נחשים וחרקים גדולים. הם מתמקמים במארב וצדים בזריזות את הטרף ובולעים אותו מהר. כפי שמשתמע משמם הם צדים בעיקר בלילה.
דורון שפר
דורון דוד שפר (נולד ב-12 במרץ 1972 ברמת אפעל) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה
בצעירותו שיחק במועדון ספורט רמת אפעל ובהפועל גבעתיים. את הפריצה הגדולה עשה במדי הפועל גליל עליון בה שיחק בין השנים 1990–1993. בעונת זכה שפר באליפות המדינה עם הפועל גליל עליון, הגיע עמה לחצי גמר גביע אירופה לקבוצות, ונבחר לשחקן העונה, לאחר תצוגות כדורסל מרשימות ובהן מספר משחקים שבהם קלע מעל ל-30 נקודות. הוביל את נבחרת העתודה למקום הרביעי באליפות אירופה והשתתפות באליפות העולם.
ב-1993 עבר לשחק באוניברסיטת קונטיקט בארצות הברית, שם זכה לכינוי החיבה "אייס-מן" (איש הקרח) בשל קור רוחו. הקבוצה זכתה שלוש שנים ברציפות באליפות ה"ביג-איסט". בעונתו הראשונה בה, זכה שפר בתואר "רוקי השנה של הביג-איסט", תוך כדי שהוא מקדים את חברו לקבוצה ריי אלן. ב-1996 היה לשחקן הישראלי הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס בסיבוב שני – בחירה מס' 36.
אף על פי שנבחר בדראפט לא חתם שפר על חוזה ועבר לשחק במכבי תל אביב. עם מכבי זכה שפר בארבע אליפויות, והיה לחלק מצמד הגארדים שכונה "קטשפר", יחד עם עודד קטש.
בשנת 2000 הודיע על פרישתו מעולם הכדורסל, שנים לאחר מכן התברר שסיבת הפרישה היתה סרטן בה חלה וממנו החלים בהמשך הדרך. לאחר שלוש שנים, מסע להודו ופנייה לכיוון רוחני, חזר למכבי תל אביב, אך לא זכה לדקות משחק רבות, ולא הגיע להישגים מרשימים.
ב-2003 עבר לשחק בהפועל ירושלים. מפגנים מרשימים של ריכוז משחק, קליעת נקודות ברגעים מכריעים וקבלת החלטות, הובילו את ירושלים לזכייה היסטורית בגביע יול"ב. בשנת 2004 המשיך שפר בירושלים, ואף מונה לקפטן, אך כמו יתר הקבוצה, לא זכה לשחזר את יכולתו מן העונה הקודמת.
ב-21 ביולי 2005 חתם לעונה אחת בהפועל תל אביב. באוקטובר באותה שנה הודיע, בפעם השנייה, על פרישתו מכדורסל.
לאחר פרישתו מעולם הכדורסל החל בתהליך חזרה בתשובה ולמד בישיבת "אשרי האיש" בשכונת בית וגן בירושלים. ב-30 ביולי 2007 הודיע דורון שפר על חזרה נוספת אל הכדורסל המקצועני כאשר חתם על חוזה לעונה בקבוצת הפועל גליל עליון.
בדצמבר 2013 שב שפר לשחק כדורסל בקבוצת אליצור גבעתיים מליגה ב'. בשנת 2014 פרש באופן סופי.
חיים אישיים
שפר היה נשוי לבמאית הטלוויזיה רוני קיי ולשניים בת משותפת. כשחזר בתשובה נישא שפר שוב ולו ארבעה ילדים נוספים מאשתו השנייה, טליה. שפר מתגורר במושב אמירים בצפון.
בשנת 2013 הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי בשם "דורון שפר – עָנָנִי". בנוסף הקים יחד עם אשתו את "מרכז היולי" בביתם שבמושב אמירים, שמטרתו הדרכה, אימון וליווי ולרכוש תובנות עצות וכלים כדי לעבור תהליך שמטרתו להוביל לחיים בריאים, שמחים ומאוזנים יותר. בשנת 2017 יצא לאור ספר נוסף פרי עטו בשם "משחק החיים".
דוידוב
דָוִידוֹב הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופי וגם שם משפחה במרכז אסיה. פירושו בן דָוִד. {{פירושונים|
ראו גם
}}
רגימנט ההוסרים המלכותי של המלך
ארבעת הרגימנטים אשר אוחדו לבסוף לכדי רגימנט ההוסרים, הביאו איתם מסורות והיסטוריה משלהם כולל קרבות שהשתתפו בהם (תוארי קרב) וצורות לבוש ייחודיות להם.
היסטוריה
רגימנט ההוסרים המלכותי של המלך הוקם ב-2 בדצמבר 1992 מתוך איחוד של "רגימנט ההוסרים המלכותי (של נסיך ויילס)" ו-"רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך". עם הקמתו הוא הוצב במחנה הבריטי במינסטר, גרמניה, כחלק מארמיית הריין הבריטית. ביוני 1994 נשלח הרגימנט לצפון אירלנד ובינואר 1996 נשלח לקחת חלק בלחימה בבוסניה והרצגובינה, לאחר מספר סבבי שירות בבלקן חזר הרגימנט לאנגליה בשנת 2000 וצפון אירלנד באוקטובר 2002. החל מיוני 2003 יחידות הרגימנט נשלחו למספר סבבי שירות בעיראק ואפגניסטן (מכונים בצבא הבריטי "מבצע טליק" ו-"מבצע הריק" בהתאמה).
רגימנט ההוסרים המלכותי (של נסיך ויילס)
'רגימנט ההוסרים המלכותי' (באנגלית: 'The Royal Hussars') הוקם בשנת 1969 על ידי איחוד של שני רגימנטים:
רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך
'רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך' (באנגלית: '14th/20th King's Hussars') הוקם בשנת 1922 על ידי פירוק ואיחודם של שני רגימנטים היסטוריים:
מבנה
רגימנט ההוסרים עושה שימוש בטנקים מסוג צ'לנג'ר 2 לצד רק"ם סיוע וסיור מסוגים שונים. הרגימנט מחולק לחמישה אסקדרונים, בכל אסקדרון כזה ישנן ארבע מחלקות בעלות שלושה טנקים בכל מחלקה. בנוסף למבנה זה, בכל אסקדרון שני טנקים למ"פ ולסגנו ולבסוף שני טנקים למפקד הרגימנט וסגנו. אסקדרוני הרגימנט משמרים את ארבעת הרגימנטים ההיסטוריים שמרכיבים אותו ומתחלקים לפי סדר בכירות, כאשר אסקדרון C הוא הבכיר ביותר:
תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין
תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין הוא בית ספר תיכון מקיף (ממלכתי על יסודי), שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) במצפה רמון
בית הספר קרוי ע"ש יצחק רבין.
בית ספר תיכון "השלום" נבחר על ידי משרד החינוך זו שנה שנייה, לקחת חלק בתוכנית "אמירים" לטיפוח תלמידים מצטיינים כחלק מפיתוח תרבות מצוינות בבית הספר.
כללי
בית הספר מונה כ-270 תלמידים כיתות ז' – י"ב. בכל שכבה שתי כיתות לימוד. בית הספר ממוקם ברחוב רחבעם זאבי 3. בבית הספר תלמידים מחוננים וכן תלמידים בעלי צרכים מיוחדים.
מבנה בית הספר ועיצובו הארכיטקטוני שואבים השראה מהנוף המדברי.
בכל שכבה בחטיבה העליונה ישנה כיתה עיונית המכוונת את תלמידיה לתעודת בגרות איכותית וכיתת אומ"ץ, בה ניתן סיוע לימודי נוסף ומענה לאוכלוסייה מגוונת שייעודה תעודת בגרות מלאה.
בשנת 2016 למדו בבית הספר 243 תלמידים (24.3 תלמידים בכיתה). אחוז התלמידים הזכאים לבגרות עמד על 78.9%.
מנהלת "תיכון "השלום" מצפה רמון ע"ש יצחק רבין" מרים אורנשטיין דה- מלאך, בתו של יואל דה-מלאך חברת קיבוץ רביבים ניהלה בין השנים 2007-2013 את אורט ספיר ירוחם בירוחם.
צפון אמיתי
צפון אמיתי או צפון גאודטי (באנגלית: True North) הוא הכיוון המשיק לפני כדור הארץ ופונה אל הקוטב הצפוני הגאוגרפי.
הצפון האמיתי הוא בעצם מעין המשך של קו ציר הסיבוב של כדור הארץ, זהו כיוון ולשם הוא מצביע.
כיוון הצפון הגאודטי שונה בדרך כלל מכיוון הצפון המגנטי אליו מצביע מצפן, ומכיוון צפון הרשת הנמדד במקביל להיטל צפון-דרום של קווי רשת הקואורדינטות המקומית (למשל היטל UTM). הצפון הגאודטי שונה במעט מאוד (שניות קשת בודדות) גם מהצפון האסטרונומי האמיתי, וזה מפני שכוח המשיכה המקומי עשוי שלא להצביע על ציר הסיבוב המדויק של כדור הארץ.
בעזרת כוכבים – צפון אסטרונומי
בשעות הלילה ניתן למצוא את כיוון הצפון בעזרת הקוטב הצפוני האסטרונומי. כיוונו של כוכב הצפון, נמצא במרחק של פחות ממעלה מכיוונו של הצפון הגאוגרפי האמיתי. עקב נקיפת ציר הסיבוב של כדור הארץ, הצפון האמיתי סובב במעגל סביב קבוצת כוכבים אשר ניתן לכנותם, כל אחד בתורו, כוכב הצפון. משך סיבוב אחד הוא 25,000 שנים בקירוב. בשנת 2102 פולריס יגיע למרחק הזוויתי הקרוב ביותר ביחס לצפון האמיתי.
מלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה התחוללה בין השנים 1914–1918, והייתה המלחמה הגדולה ביותר בהיסטוריה עד זמנה. המלחמה נקראה באותה עת "המלחמה הגדולה" וכן "המלחמה שתסיים את כל המלחמות". השם "מלחמת העולם הראשונה" נטבע בשנת 1920 על ידי סגן-אלוף צ'ארלס רפינגטון בספרו "The first world war, 1914–1918”. נהרגו בה למעלה מ-16.5 מיליון בני אדם, מתוכם כ־40% אזרחים.
המלחמה ארכה ארבע שנים ונהרגו בה מיליונים רבים של בני אדם משני הצדדים, אך בתחילתה איש ממקבלי ההחלטות לא שיער שהיא תהיה כה ארוכה וכה רבת הרוגים.
הצדדים הלוחמים
הצדדים הלוחמים התארגנו בשני גושים.
הגוש האחד כונה "מעצמות המרכז", וכלל את המדינות והאימפריות הבאות:
הגוש השני נקרא "מדינות ההסכמה", וכלל בשלבים שונים של המלחמה 24 מדינות. המעצמות העיקריות בו היו:
מדינות ההסכמה כללו גם כמה מדינות אירופאיות קטנות יותר שחלקן נכבשו במהלך המלחמה, ובהן בלגיה, והמדינות הבלקניות סרביה, מונטנגרו, רומניה (מ-1916 עד 1918), ויוון (מ-1917). השתתפותה של פורטוגל (מ-9 במרץ 1916) התבטאה תחילה בעיקר במושבותיה שמעבר לים ובזירה הימית, ובהמשך גם בחיל משלוח ששלחה לחזית המערבית. מלבדן נכללו במדינות ההסכמה מדינות נוספות מרחבי העולם ששלחו כוחות משלוח וסיוע, או שהסתפקו בהכרזת מלחמה על מעצמות המרכז ללא נקיטת צעדים צבאיים. כמעט כל אלו הצטרפו רק בשלבים הסופיים של המלחמה.
הגורמים למלחמה
האירוע שהצית שרשרת של תגובות בינלאומיות והוביל בסופו של דבר לפרוץ המלחמה, היה רצח פרנץ פרדיננד, הארכידוכס ויורש העצר האוסטרי, בידי סטודנט סרבי מבוסניה בשם גברילו פרינציפ. הרצח אירע ב-28 ביוני 1914 בסרייבו, בירת בוסניה, שהייתה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית. תושבי סרייבו היו סלאבים ששאפו להתאחד עם סרביה השכנה. בעקבות הרצח הציבה ממשלת אוסטריה אולטימטום לסרביה ובו דרשה לפרק את האגודות הלאומיות, להטיל פיקוח על העיתונות, ולשתף נציגים אוסטריים בחקירת הרצח.
סרביה הסכימה לכל דרישות אוסטריה אך סירבה לדרישה לשתף נציגים אוסטריים בחקירת הרצח. בתגובה הכריזה אוסטרו-הונגריה מלחמה על סרביה ופלשה אליה. רוסיה, שהייתה בעלת בריתה של סרביה, הכריזה מלחמה על אוסטריה והחלה בגיוס צבא. מערכת הבריתות בין מדינות אירופה הופעלה. על אף שההתנקשות הובילה לפרוץ המלחמה, היא הייתה בעיקרה רק עילה שהציתה את האש. המלחמה פרצה בשל סכסוכים פנימיים עמוקים באירופה, ששורשיהם נעוצים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
הכתרתו של וילהלם השני לקייזר בשנת 1888, הביאה לכס המלכות הגרמני שליט צעיר, הנחוש בדעתו לכוון את המדיניות בעצמו חרף שיפוטו הדיפלומטי הפזיז. בשל תוצאות הבחירות ב־1890, בהן הגיעו מפלגות המרכז והשמאל להישגים מרשימים, וגם, חלקית, בשל חוסר חיבתו לקנצלר ביסמרק, שהדריך את סבו במשך רוב הקריירה שלו, הביא וילהלם להתפטרותו של ביסמרק.
חלק ניכר מהישגיו של ביסמרק ירדו לטמיון בשנים שלאחר מכן, כיוון שווילהלם לא הצליח לחדש את ההסכם עם רוסיה, ובכך העניק לרפובליקה הצרפתית הזדמנות לכונן (1891–1894) ברית מלאה עם האימפריה הרוסית. גרוע מכך, וילהלם לקח על עצמו את בנייתו של צי ימי גדול שאיים על שליטתה הימית בת מאה השנים של האימפריה הבריטית, ובכך עודד את ההסכמה הלבבית (Entente Cordiale) האנגלו-צרפתית מ־1904, והרחבתה ב־1907, כך שתכלול, בנוסף לבריטניה וצרפת, גם את רוסיה.
היריבות בין הכוחות החריפה מ־1880 במאבק הקולוניאלי על אפריקה, שהרחיב מאוד את השליטה האירופית באפריקה ובאסיה במשך רבע המאה הבאה. אפילו ביסמרק, שהיה בעבר הססן לגבי מדיניות אימפריאליסטית, היה מוכן להתפשר ולהשקיע משאבים בקולוניות. כך גבר המתח בין אנגליה לגרמניה, כאשר ההשתלטויות הטריטוריאליות הגרמניות באפריקה ובאוקיינוס השקט איימו לפגוע באינטרסים אסטרטגיים ומסחריים של בריטניה. תמיכתו של וילהלם בשחרור מרוקו מצרפת, בת הברית האסטרטגית החדשה של בריטניה, עוררה את משבר טנג'יר (1911), ונוכחות כוחות גרמניים ימיים במרוקו העמידה במבחן את הקואליציה הבריטית-צרפתית.
מרכיב מרכזי במתיחות הדיפלומטית שהלכה וגברה, היה עלייתן של שאיפות לאומיות חזקות במדינות הבלקן, שקיוו לתמיכה מגרמניה, מאוסטרו-הונגריה ומרוסיה. עלייתם של חוגים אנטי-אוסטריים בסרביה בעקבות ההפיכה ב-1903, תרמה אף היא למשבר בוסניה (1908–1909), שנגרם בשל הסיפוח האוסטרי החד-צדדי של בוסניה-הרצגובינה. תרם לכך גם הלחץ הגרמני על רוסיה (שהייתה חלשה הן בשל תבוסתה במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905), והן בשל אי-סדר מהפכני בתוכה פנימה) שגרם לה לוותר באורח משפיל בנושא הסיפוח האוסטרי.
כבר מסוף המאה ה-19 היה ברור לכול שימיה של האימפריה העות'מאנית קצרים (ובמיוחד לאחר עליית הטורקים הצעירים ב־1908), אך מרבית המעצמות העדיפו לשמור על שלמותה כדי לשמר את היציבות במזרח התיכון, בצפון אפריקה ובבלקן. לא כך רוסיה, שנלחמה בטורקיה פעמים רבות, וביקשה לשלוט בשטחים עות'מאניים לחופי הים השחור ובמצרי הבוספורוס והדרדנלים, שמאפשרים לה גישה ימית לים התיכון. כריתת ברית ההגנה בין העות'מאנים לגרמנים, הפכה אותם לאויביהם גם של הבריטים וגם של הצרפתים.
פרוץ המלחמה
דאגת האוסטרים באשר לביטחון האזורי גדלה כאשר שטחי האימפריה שגבלו בסרביה כמעט שהוכפלו כתוצאה ממלחמות הבלקן (1912–1913). רבים בהנהגה האוסטרית, בהם הקיסר פרנץ יוזף וקונרד פון הצנדורף, היו מודאגים לנוכח התסיסה הלאומית הסרבית בחלקים הדרומיים של האימפריה. בעודם רדופים בזיכרונות מכישלונותיהם במערכות שניהלו הפיימונטים נגד הפרובינציות האוסטריות והאיטלקיות ב-1859, וחששו פן רוסיה תתמוך בסרביה אם וכאשר זו תספח שטחים סלאביים מאוסטריה (כשם שצרפת גיבתה את פיימונטה במערכה שהגיעה לשיאה בקרב סולפרינו). תחושתם הייתה כי מוטב לנטרל את כוחה של סרביה לפני שזו תפתח מערכה מסוג זה נגד אוסטריה.
כמה חברים בממשלה האוסטרית חשו כי מערכה בסרביה תהיה פתרון טוב גם לבעיות הפנימיות של האימפריה. רבים מהם גם היו מתוסכלים מכוחה של ממשלת הונגריה באימפריה. ב-1914 היה לממשלה האוסטרו-הונגרית מבנה כפול. לאוסטריה ולהונגריה היו למעשה ממשלות נפרדות תחת מלך אחד. הממשלה האוסטרית החזיקה בשליטה על מדיניות החוץ, אך עדיין הייתה תלויה בהונגרים לשם הסכמה על התקציב. לעיתים קרובות סירבה הממשלה ההונגרית, תחת אישטוואן טיסה, לבקשות תקציב אוסטריות להגדלת ההוצאות הצבאיות. בתקווה לסיים את הסטטיות הפוליטית שיצר הדבר, קיוו רבים ליצירת פדרציה, או לכל הפחות מלוכה משולשת. הגדלת מספר הסלאבים באימפריה נדמתה כפתרון לכך.
ב-28 ביוני 1914 התנקשו בעיר סרייבו בבוסניה, שנשלטה על ידי אוסטרו-הונגריה, לאומנים סרביים ביורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד. זו הייתה ההזדמנות שאותה חיפשו כמה מנהיגים אוסטרים כדי לבוא חשבון עם הממלכה הסרבית הקטנה. האוסטרו-הונגרים טענו כי הקושרים בסרייבו חומשו על ידי ארגון הטרור הסרבי "היד השחורה", שהיו לו קשרים עם מעגל מקבלי ההחלטות הסרבי.
בגיבוי גרמני שלחה אוסטרו-הונגריה, בהשפעתו של שר החוץ לאופולד פון ברכטולד, לסרביה ב-23 ביולי 1914 אולטימטום בן 10 דרישות, שלמעשה לא ניתן היה למלאו. הסרבים נדרשו להסכים לאולטימטום תוך 48 שעות. הממשלה הסרבית הסכימה לכל הדרישות מלבד אחת. למרות זאת ניתקה אוסטרו-הונגריה את קשריה הדיפלומטיים עמה ב-25 ביולי, וב-28 ביולי הכריזה עליה מלחמה באמצעות מברק ששלחה לממשלת סרביה. הכרזת מלחמה זו מצד האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד ממלכת סרביה נחשבת לתחילתה של מלחמת העולם הראשונה.
הממשלה הרוסית, שתמכה ב-1909 בעצמאות סרביה בתמורה לתמיכה של הסרבים בסיפוח בוסניה, הניעה את עתודות צבאה ב-30 ביולי 1914, בעקבות קריסה הרת גורל של תקשורת הטלגרף בין וילהלם והצאר ניקולאי השני, שהיה נתון ללחץ אנשי המטה הצבאי להתכונן למלחמה. ב-31 ביולי תבעה גרמניה שרוסיה תרחיק את כוחותיה, אך הממשלה הרוסית הגיבה בשלילה, מפני ששחרור אנשי המילואים היה הופך את האפשרות לבצע גיוס מחדש בזמן קצר לבלתי אפשרית. גרמניה הכריזה מלחמה נגד רוסיה ב-1 באוגוסט, ויומיים אחר כך גם נגד צרפת, בת בריתה של רוסיה.
התפרצות הקונפליקט מתוארת לעיתים קרובות כתוצאה מתהליך שרשרת של הפעלת בריתות שנוצרו בעשורים הקודמים – גרמניה, אוסטריה ואיטליה נגד צרפת ורוסיה, שנתמכו בידי בריטניה וסרביה, ושהניצוץ להפעלת התהליך היה הרצח בסרייבו. אלא שלמעשה אף אחת מהבריתות לא הופעלה כלשונה בפרוץ הלחימה, אף שגיוס העתודות הרוסיות והכרזת המלחמה של גרמניה על צרפת הונעו מהחשש פן בריתות אלו יופעלו.
הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה ב-4 באוגוסט 1914, נבעה לא רק מהבנותיה עם צרפת ורוסיה, אלא גם כתוצאה מפלישת גרמניה לבלגיה, שעל עצמאותה הבטיחה בריטניה לשמור בהסכם לונדון משנת 1839, ושדרך שטחה תכננה גרמניה לפלוש לצרפת.
הצטרפות האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה לצידן של גרמניה ואוסטרו-הונגריה לא הייתה מובנת מאליה. רק ב-2 בנובמבר 1914 הכריזה רוסיה מלחמה על טורקיה, לאחר שאוניות הצי הטורקי, בפיקוד תת-האדמירל הגרמני וילהלם סושון, הפגיזו כמה ימים קודם לכן את הנמלים הרוסיים העיקריים בים השחור. לאחר שלושה ימים הכריזו גם צרפת ובריטניה מלחמה על האימפריה העות'מאנית (וראו גם האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה).
קרבות ראשונים
באוגוסט 1914 נעו כוחות גדולים בחזיתות רבות, כאשר כל אחד מהצדדים ניסה להכריע את המלחמה באופן מהיר.
פעולות גרמניה בראשית המלחמה התבססו על תוכנית שליפן, שעל פיה יש להנחית מכה מוחצת על צרפת בטרם יספיק הצבא הרוסי להתארגן ולהגיע לחזית. לשם כך כללה תוכנית שליפן מהלך איגוף שבו הצבאות הגרמנים פולשים לצרפת מצפון דרך בלגיה. ב-2 באוגוסט החלה גרמניה בפלישה לצרפת דרך בלגיה ולוקסמבורג. הגרמנים נתקלו בהתנגדות עזה ליד המבצרים של העיר הבלגית לייז', אך הצליחו להכריע אותם באמצעות ארטילריה כבדה. בעקבות הפלישה הגרמנית לבלגיה הנייטרלית, החליטה בריטניה להצטרף למלחמה לצדה של צרפת, ושלחה את חיל המשלוח שלה לצרפת.
פעולות צרפת בראשית המלחמה התבססו על תוכנית מתאר כללית לריכוז וניוד כוחות שנודעה בשם "תוכנית 17". התוכנית התבססה על הרעיון של התקפה בכל מחיר ועל ה"אלאן" (élan), רוח הגייסות של הצבא הצרפתי. בהתאם לתוכנית החלו כוחות צרפתיים לפלוש לחבל אלזס-לורן בתחילת אוגוסט, ולגרום לנסיגת הכוחות הגרמניים לאחור.
בחזית המזרחית פלשה אוסטרו-הונגריה לסרביה ב-12 באוגוסט (פלישה שהייתה העילה למלחמה), אך נחלה תבוסות כבדות. במקביל, שתי ארמיות רוסיות, הארמייה הראשונה בפיקודו של פאול פון רננקמפף והארמייה השנייה בפיקודו של אלכסנדר סמסונוב, פלשו למזרח פרוסיה, מוקדם בהרבה מהצפי הגרמני, והביאו את ראש המטה הכללי הגרמני, פון מולטקה, לבצע סטייה ראשונה מתוכנית שליפן, בהעבירו כוחות מהחזית המערבית לחיזוק החזית המזרחית.
ב-14 באוגוסט נפתחה סדרה של קרבות שכונו המערכה על הגבולות, שהביאו לתפנית ביחסי הכוחות במלחמה. בדרום החזית המערבית עצרו הכוחות הגרמניים של הנסיך רופרכט (יורש העצר של בוואריה) את המתקפה הצרפתית בקרב לורן (14 באוגוסט), ואף פתחו במתקפת נגד ב-20 באוגוסט שבה הדפו את הכוחות הצרפתיים חזרה אל מעבר לגבול הצרפתי. ב-21 באוגוסט החל קרב הארדנים, שבו ניסו הצבאות הצרפתיים להבקיע את מרכז הכוחות הגרמניים דרך הרי הארדנים, אך ספגו אבדות קשות (כ-22,000 הרוגים) ונסוגו לאחור. בחזית הצפונית החל הגנרל הצרפתי שארל לנרזאק להסיג את כוחותיו לאחור, ובכך מנע את השמדתם בידי הכוח הגרמני המאגף. ב-20 וב-21 באוגוסט נערכו קרב שרלרואה וקרב מונס, בהם הצליחו הגרמנים להבקיע את קווי המגננה של הצרפתים ושל כוחות העזר הבריטיים, אך כוחות מדינות ההסכמה הספיקו לסגת בזמן וניצלו מהשמדה. כתוצאה מהמערכה על הגבולות נאלצה צרפת לזנוח את אסטרטגיית ההתקפה בה דגלה מתחילת המלחמה, ולעבור למגננה, ובמקביל התבררו לה ממדיו העצומים של הכוח הגרמני המאגף (על פי תוכנית שליפן).
ב-26 באוגוסט החל קרב טננברג, שבו הצליחו הכוחות הגרמניים בפיקודם של הגנרלים פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף להדוף את הכוחות הרוסיים שפלשו למזרח פרוסיה. הכוחות הגרמניים הצליחו תחילה לכתר את הארמייה הרוסית השנייה בפיקודו של סמסונוב ב-26 באוגוסט ולהשמיד אותה, ושבוע לאחר מכן הצליחו הגרמנים בקרב הראשון על האגמים המזוריים לנצח גם את הארמייה הרוסית הראשונה ולהסיג אותה לאחור אל מחוץ לגבולות פרוסיה.
חרף הניצחונות הגרמניים המרשימים במערכה על הגבולות, לא הצליחו הכוחות הגרמניים המאגפים להשלים את כיתור הצבא הצרפתי. במהלך הקרב הראשון על המארן, שנערך בין 5 ל-12 בספטמבר 1914, הצליחו הצרפתים, בסיוע של סיורים מוטסים, לזהות פער בין שתי הארמיות הגרמניות הפולשות, ולהחדיר דרכו את כוחות הארמייה החמישית הצרפתית בסיוע חיל המשלוח הבריטי. ב-9 בספטמבר נראה היה כי הארמיות הגרמניות עומדות בפני כיתור והשמדה, אך הן הצליחו לסגת ולהתחפר צפונית לנהר אן. עד אמצע ספטמבר ניסו הכוחות הצרפתיים והגרמניים לכתר זה את זה ממערב, במהלך שכונה המרוץ אל הים. הניסיונות לא צלחו, ושני הצדדים נאלצו לעבור לשלב של מלחמת חפירות. חרף ההישגים הגרמניים המרשימים בשלב זה של המלחמה, כישלונם של הגרמנים להשמיד את הצבא הצרפתי על פי תוכנית שליפן, הביא לכך שגרמניה נאלצה להתמודד עם מלחמה ארוכה בשתי חזיתות בו-זמנית: במערב נגד צרפת ואנגליה ובמזרח נגד רוסיה.
הכיבוש הראשון של אדמת אויב בידי מדינות ההסכמה לא היה באירופה כי אם באפריקה: כוחות דרום אפריקה תקפו וכבשו את המושבה הגרמנית שבדרומה של אפריקה (שבהמשך הפכה לנמיביה).
שלבים ראשונים
הכרזת המלחמה ב-1914 נענתה בהתלהבות רבה על ידי רבים, בשל התחושה הרווחת שזו תהיה מלחמה קצרה של כמה תמרונים ופעולות זריזות ("ללמד את האויב לקח"), ותסתיים בכניסה מהירה לבירת האויב, שיבה הביתה במצעד ניצחון ו"חזרה לחיים הרגילים". היו כמה פסימיסטים (כלורד קיצ'נר) שחזו כי המלחמה תימשך זמן רב, אך "כולם ידעו" ש"המלחמה תיגמר עד חג המולד". השקפות אופטימיות אלה התבטאו בין היתר בהפסקת אש ספונטנית בחג המולד של 1914.
תחילת מלחמת החפירות
לאחר הצלחתן הראשונה של מעצמות המרכז בקרב על המארן שבצרפת, החלו כוחות גרמניים בסדרת תמרוני איגוף על מנת לאלץ את הצד השני לסגת, במה שכונה "המרוץ אל הים". כוחות מדינות ההסכמה, צרפת ובריטניה, מצאו עצמן עד מהרה מול עמדות גרמניות מחופרות מלורן שבצפון-מזרח צרפת ועד חוף האוקיינוס האטלנטי שבבלגיה. הצדדים התבצרו בעמדותיהם, כשהצרפתים והבריטים חיפשו עמדה התקפית, בעוד הגרמנים ניסו להגן על השטחים שכבשו. תוצאה אחת של מצב זה הייתה שהחפירות הגרמניות נבנו טוב יותר מהחפירות הצרפתיות-אנגליות, שנועדו להיות זמניות בלבד עד פריצת קווי הגרמנים והניצחון הצרפתי-בריטי הצפוי.
בניגוד לציפיות הבריטיות-צרפתיות, החזית התייצבה בקשת גדולה בתוך שטח צרפת, מחוף האטלנטי בצפון צרפת ועד גבול שווייץ. אף צד לא הצליח להנחית מכה מכרעת במשך ארבע השנים הבאות, אף שפעולות גרמניות בקרב ורדן ב-1916, וכישלון "מדינות ההסכמה" באביב שלאחר מכן, הביאו את הצבא הצרפתי אל סף התמוטטות, כשעריקות המוניות ערערו את קווי המערכה.
הקרב על הסוֹם וקרב פַּשנְדֶל
הן הקרב על הסום (1916) והן קרב פשנדל (1917) בחזית המערבית גבו מחיר גבוה בחיי אדם, בתמורה להתקדמות זעירה בשטח. ביום הראשון לקרב על הסום תקפו הבריטים, אך איבדו חיילים רבים באש מכונות ירייה (באותו יום, 1 ביולי 1916, נפגעו כ-58,000 חיילים בריטים, שכשליש מהם נהרגו). לבסוף הם הצליחו לכבוש קטע מן השטח שהוחזק בידי הגרמנים. הדבר גרם לפיקוד הגרמני להורות לחייליו לכבוש מחדש שטחים אלה, פקודה שעלתה לגרמנים בכמות אבדות דומה. כך, במקום קרב בלתי מאוזן, שבו רק חיילי צד אחד תוקפים (קרב שהיה מסתיים באבדות כבדות לתוקפים), תקפו הצדדים לסירוגין זה את זה, וכמות האבדות הכבדה התחלקה בצורה דומה בין שני הצדדים הלוחמים.