cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלמה קרמר
חברות שהקים
בשנת 1993 הקים קרמר יחד עם גיל שוויד (אותו הכיר ביחידה 8200) ומריוס נכט את חברת צ'ק פוינט, העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת מידע, חלוצת יצרניות חומת האש ומחלוצות יצרניות ה-VPN. בשנת 2003 עזב את החברה ומכר את רוב מניותיו בה.
בשנת 2002 הקים, יחד עם עמיחי שולמן ומיקי בודאי, את חברת אימפרבה, העוסקת בהגנה על בסיסי נתונים. החברה פיתחה מוצר המגן על קבצים אסטרטגיים בארגונים ומנהל הרשאות לגישה עליהם מכל מקום, תוך ניטור הפעילות בקבצים ואיתור איומים פוטנציאליים באבטחת המידע. אימפרבה פיתחה גם חומת אש לאפליקציות הרשת של החברות, שמוטמע בתוך המוצר להגנת הקבצים.
קרמר עבר להתגורר עם משפחתו בארצות הברית, כאשר העתיק את מטה החברת לרדווד (עיר סמוכה לפאלו אלטו בעמק הסיליקון שבקליפורניה.) כיהן באימפרבה כמנכ"ל (עד 2014) וכיושב ראש וכאסטרטג הראשי (עד 2015). במהלך 2017 נפרד מהחזקותיו האחרונות בחברה תמורת 90 מיליון דולר.
בשנת 2006 ייסד יחד עם מיקי בודאי את חברת טראסטיר, שעסקה בהגנה על ארגונים ממתקפות הנעשות דרך מכשירי קצה. החברה פיתחה מוצר שנועד להגן על בנקים מפני הונאות ועל אתרי מסחר מקוונים מפני גנבת זהויות. כן פיתחה טכנולוגיה למניעת מתקפות פישינג.
בשנת 2015 הקים, יחד עם גור שץ, את חברת הסייבר קייטו נטוורקס, שפיתחה מערכת אבטחת מידע מבוססת שכבת ענן.
חברות בהן השקיע (רשימה חלקית)
בשנת 2012 הקים יחד עם מיקי בודאי, שהקים יחד איתו את אימפרבה וטראסטיר, קרן השקעות המתמקדת באבטחת מידע. קודם לכן השקיע בדומה לקרן הון סיכון. קרן הון הסיכון האמריקאית, USVP, השקיעה במספר חברות בהן היה (ובחלק מהמקרים עדיין) מעורב.
דוב ים חואן פרננדס
דוב ים חואן פרננדס (שם מדעי: Arctocephalus philippii) הוא מין של דוב ים החי באיי חואן פרננדס הקרובים לחופי צ'ילה והוא אחד מדובי הים הקטנים ביותר. בעבר היה המין בסכנת הכחדה חמורה עקב ציד ועלה חשש שנכחדו, עד שנמצאה קבוצה קטנה ששרדה באיי חואן פרננדס. מאז הופסק הציד האינטנסיבי והוכרז כבלתי חוקי השתפר מצבם ונכון לשנת 2002 הוערך מספרם בכ-12,000 פרטים. מקור שמם הוא על שם מגלה הארצות ממוצא ספרדי חואן פרננדס, אשר גילה את האיים להם העניק את שמו ב-1574 ובקרבתם נתגלו לראשונה.
לדובי הים כמו רוב מיני האוטריים, הבדלים גדולים בין שני הזוויגים - בעוד שהזכר ענקי, שופע שיער ולוחמני הנקבות קטנות, רכות וכמעט עירומות משיער ועסוקות בטיפול בצאצאים.
לדובי הים של חואן פרננדס סנפירים קצרים יחסית אך גוף חזק ומגושם על היבשה. לזכרים יש רעמה עשירה וגסה בצבע חום כהה עד שחור כמו צבע גוף הזכרים והיא גולשת מהראש עד לכתפיים (הם גם בעלי שערות צהובות או בהירות יותר ברעמה). יש להם חוטם מחודד המכיל שיניים חדות והם קולניים ביותר ומחבבים מריבות טריטוריאליות על הרמון הנקבות. זכר גדול יכול להגיע למשקל 146 ק"ג ואורכם 150–200 ס"מ. הנקבות כהות מאוד, אך קטנות בהרבה ובעלי חזה וראש קטנים וחלשים הרבה יותר. משקל הנקבות הממוצע מגיע ל-50 ק"ג ואורכם עד 240 ס"מ (ארוכות יותר מהזכרים).
שני הזוויגים הם שחיינים טובים והם צדים מיני דגים החיים באוקיינוסים, בעיקר סרדינים, עפיאנים ובקלה.
הם עצמם נטרפים על ידי 2 טורפים גדולים: קטלן ועמלץ לבן.
יהושע בירדוגו
הרב יהושע בירדוגו (ט"ז באב ה'תרל"ח, 18 באוגוסט 1878 – כ"ד בתמוז ה'תשי"ג, 7 ביוני 1953) היה רבה הראשי של העיר מקנס שבמרוקו, ראב"ד בבית הדין הגדול לערעורים ברבאט ורבה הראשי של מרוקו.
ביוגרפיה
בתאריך ב' באדר ב' ה'תרצ"ב התמנה לתפקיד ראב"ד בעיר מקנס לצד הרב יוסף משאש והרב רפאל ברוך טולדנו, והחליף את קודמו, הרב יעקב טולדאנו (אביו של הרב רפאל ברוך טולדנו).
בחודש אייר ה'תש"א התמנה לתפקיד ראב"ד בבית הדין הגדול בעיר רבאט שבמרוקו, וכרבה הראשי של יהדות מרוקו, לאחר פטירת קודמו הרב חיים יקותיאל בירדוגו בשנת ה'ת"ש. כאות כבוד, רבי יהושע לא רצה לקבל את תפקיד הרבנות בחייו של רבי חיים יקותיאל.
בהיותו ראב"ד מרוקו הקים את מועצת רבני מרוקו, שפעלה גם אחר שהוחלף בתפקיד על ידי יורשו - רבי שאול אבן דנאן.
בנה את הבית הראשון בשכונה החדשה במקנס, ומעל ביתו ייסד את ישיבת "כתר תורה" בראשותו של הרב יצחק סבאג. היה פעיל למען בניין וישוב ארץ ישראל, ועמד בראש חברת "חיבת ציון", יחד עם הרב אהרן אסודרי. בתוך כלל פעולות החברה, הם גם גייסו כספים ושלחו אותם לבניין ארץ ישראל.
כתב עשרות הסכמות לספרים שיצאו בתקופתו, אולם הוא בעצמו לא פרסם שום ספר. בשנת ה'תשע"ב פרסם נכדו – הרב דוד בירדוגו את הספר "בית דינו של יהושע" המרכז ומסכם את כל פסקיו של סבו.
הלך לעולמו בכ"ד בתמוז ה'תשי"ג, 7 ביוני 1953 לאחר מחלה וקשיי לחץ דם.
הפייטן ר' יצחק רואש וכן הרב יוסף משאש, כתבו פיוטים לזכרו של הרב יהושע בירדוגו.
חיים אישיים
רבי יהושע היה נשוי למזל-טוב בת הרב דוד אסודרי. אחות של מזל-טוב נישאה לרב מימון משאש ושניהם הוריו של הרב שלום משאש. הרב יהושע היה הסנדק של הרב שלום משאש ואחד מרבותיו המובהקים והקרובים.
לרבי יהושע ולרעייתו נולדו שני בנים ובת: בכורם היה אלישע, שנפטר בהיותו בן 19 בלבד, בן נוסף הוא הרב רפאל בירדוגו וביתו היא אסתר בירדוגו.
רדפילד פרוקטור
רדפילד פרוקטור (באנגלית: Redfield Proctor; 1 ביוני 1831 – 4 במרץ 1908) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כמושל ורמונט ה-37 בין השנים, 1878 – 1880, כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בין השנים 1889 – 1891 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט בין השנים 1891 – 1908.
ראשית חייו
רדפילד פרוקטור נולד ב-1 ביוני 1831 בכפר פרוקטורסוויל, שקרוי על שם משפחתו ונמצא בתחומי העיירה קוונדיש שבמחוז וינדזור שבוורמונט. אביו, ג'ייבז פרוקטור, היה חוואי, סוחר ופוליטיקאי מקומי בולט מטעם המפלגה הוויגית. החל מגיל שמונה, לאחר מותו הפתאומי של אביו הוא גודל על ידי אמו, בטסי פרקר פרוקטור. בני דודו מצד אמו היו בין השאר אייזק פ. רדפילד וטימותי פ. רדפילד, שניהם שופטים בבית המשפט העליון של ורמונט.
לאחר שסיים את לימודיו בדארטמות' קולג' ב-1851, שב פרוקטור לפרוקטורסוויל, שם הוא פעל ראשית כאיש עסקים ומאוחר יותר עבד כעורך דין. את התואר השני שלו הוא קיבל בדארטמות' קולג' וב-1859 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אולבני. ב-1858 הוא נשא לאישה את אמילי ג'יין דטון ושנתיים לאחר מכן עבר לבוסטון. לזוג נולדו חמישה ילדים:
מלחמת האזרחים
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861, שב פרוקטור לוורמונט והתגייס לרגימנט הרגלים השלישי של ורמונט, שם הוא קיבל דרגת לוטננט, מונה כקצין אפסנאות ונשלח לחזית. ביולי אותה שנה הוא מונה כקצין במטהו של הגנרל ויליאם סמית' ובאוקטובר הוא קודם לדרגת מייג'ור והועבר לרגימנט הרגלים החמישי של ורמונט. ברגימנט זה הוא שירת כמעט שנה באזור של וושינגטון די. סי. ובחצי האי וירג'יניה. באוקטובר 1862 קודם פרוקטור לדרגת קולונל ברגימנט הרגלים ה-15 של ורמונט והשתתף בקרב גטיסברג, אך הוצב בעמדה עורפית ולא השתתף באופן פעיל בקרב.
קריירה עסקית ומשפטית
לאחר שחרורו משירות צבאי ב-1863, שב פרוקטור בתחילה לעבודתו כעורך דין, הפעם ברטלנד שבוורמונט. הוא נכנס לשותפות עם וילוק ג. ויזי. ב-1869 הוא חזר לתחום העסקים וקיבל משרה כמנהל בחברת השיש סאתרלנד פולס. ב-1880 התמזגה חברה זו עם חברה אחרת והייתה לחברת השיש של ורמונט, שפרוקטור שימש כנשיאה. שש שנים לאחר מכן פוצל שטח מחצבות השיש של החברה, שנודע בשמו המקומי סאתרלנד פולס, לעיירה נפרדת שנקראה על שמו של פרוקטור.
קריירה פוליטית
בשנים אלו החל פרוקטור את הקריירה הפוליטית שלו. ב-1866 הוא היה לחבר במועצת העיר של רטלנד. ב-1867 הוא ייצג את העיר בבית הנבחרים של ורמונט, שם הוא שמש כיושב ראש ועדת הבחירות. ב-1868 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים ושימש כחבר בוועדת המיסים. ב-1874 הוא נבחר לסנאט של ורמונט ושימש כנשיאו הזמני.
ב-1876 נבחר פרוקטור כסגן המושל של ורמונט וב-1878 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית כמושל ורמונט. גם לאחר סיום כהונתו כמושל הוא נשאר פעיל בפוליטיקה של ורמונט. הוא שימש כנציג בוועידת המפלגה הרפובליקנית ב-1884 וב-1888. בשנים האחרונות הוא שימש כיושב ראש המשלחת של ורמונט בוועידה ותמך במועמדותו של בנג'מין הריסון.
מזכיר המלחמה
ב-1888 המליצה המשלחת של ורמונט פה אחד על פרוקטור לתפקיד בקבינט ובמרץ 1889 בחר הנשיא בנג'מין הריסון בפרוקטור לתפקיד מזכיר המלחמה של ארצות הברית. במחלקת המלחמה הטביע פרוקטור את חותמו במיומנויותיו הניהוליות ובדחף שלו לביצוע רפורמות והוא הוביל תהליך של מודרניזציה בצבא ושיפר את תנאי השירות של החיילים.
בנאום מצב האומה שנשא בדצמבר 1892 אמר הנשיא הריסון:
מותו
רדפילד פרוקטור נפטר בוושינגטון די. סי. ב-4 במרץ 1908. הוא נטמן בבית הקברות של פרוקטור שבוורמונט. שניים מבניו, פלטשר ורדפילד הבן, ונכדו מורטימר פרוקטור, כיהנו כמוהו כמושלי ורמונט. ביתו שברטלנד רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
איהר בוקי
איהר אליאכסנדרביץ' בוקי (בבלארוסית: Ігар Аляксандравіч Бокій; נולד ב-28 ביוני 1994) הוא שחיין בלארוסי. בוקי, בעל לקות ראייה, מתחרה במסגרת המשלחת הבלארוסית, והוא בעל 13 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות זהב. בשנת 2015 נבחר לשחיין השנה הנכה של סווימינג וורלד
לונדון 2012
בוקי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). הוא השתתף בשבעה מקצי שחייה בקטגוריות S13 ו-SB13, בהם זכה בשש מדליות פאראלימפיות, מהן חמש מדליות זהב ומדליית כסף, תוך שהוא קובע ארבעה שיאי עולם ושיא פאראלימפי אחד.
במקצה ל-100 מטר חופשי, הוא זכה במדליית הזהב כשקבע שיא עולם של 51.91 שניות, במקצה ל-400 מטרים חופשי הוא עצר את השעון בשיא עולם של 3:58.78 דקות,, הוא קבע שיא עולם נוסף ב-100 מטרים גב עם תוצאה של 56.97 שניות, וב-20 מטרים מעורב העמיד את שיא העולם על 2:06.30 דקות.
בוקי זכה במדליית הזהב החמישית במקצה ל-100 מטרים פרפר, כשעצר את השעון על שיא פאראלימפי של 55.50 שניות, והוסיף מדליית כסף במקצה ל-50 מטר חופשי עם תוצאה של 24.07 שניות, אחרי צ'ארלס בוואר הדרום אפריקאי שסיים בתוצאה של 23.99 שניות. בוקי השתתף גם במקצה ל-100 מטרים חזה, בו סיים בתוצאה של 1:08.98 דקות, ובמקום השביעי.
ריו 2016
באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בוקי בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שש מדליות זהב ומדליית ארד אחת. במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי הוא זכה במדליית הזהב כשהוא עוצר את השעון על שיא פאראלימפי של 50.90 שניות, ובמשחה ל-50 מטרים חופשי זכה עם שיא פאראלימפי נוסף בתוצאה של 23.44 שניות. בוקי זכה במדליית הזהב במקצה ל-400 מטרים חופשי כשהעמיד את השיא הפאראלימפי בקטגוריה S13 על 3:55.62 דקות,הוא ניצח גם את המשחה ל-200 מטרים מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:04.02 דקות, וזכה במדליית הזהב גם במשחה ל-100 מטרים פרפר עם שיא עולם של 53.85 שניות, ובמשחה ל-100 מטרים גב עם שיא עולם של 56.68 שניות.
במשחה ל-100 מטרים חזה, זכה בוקי במדליית הארד עם תוצאה של 1:06.71 דקות, אחרי אלכסיי פדינה האוקראיני ופרידבסבק מוסבקוב האוזבקי שזכו במשותף במדליית הזהב עם תוצאה של 1:04.94 דקות.
סמור האמזונאס
מאפיינים
זהו סמור חום בעל בטן לבנה ופס חום לאורך החזה. אורכו הממוצע 25-38 ס"מ ואורך הזנב 99-20 ס"מ. הסמור נחבא מאוד אל הכלים ולא ידוע עליו הרבה. הוא צייד שטורף יונקים קטנים כמו עכברים או עופות ביערות וחי כנראה בין העצים ולא על קרקע היער. לסמור מצב שימור טוב ואיננו בסכנת הכחדה כרגע.
מיון
לסמור האמזונאס שני תת-מינים:
ויליאם בק (שחקן)
ויליאם בק (באנגלית: William Beck) הוא שחקן יליד ויילס.
ביוגרפיה
בק למד בבית הספר התיכון קינטון בווריקשייר. הוא התחיל ללמוד רפואה לפני שהחליט לפנות לקריירת משחק. את הכשרתו כשחקן רכש בבית הספר "The Poor School" בלונדון.
בק ידוע בעיקר מהופעותיו בטלוויזיה הבריטית בתפקיד רויסטון וייט בסדרת הדרמה "רובין הוד" של ערוץ BBC One, ובדמות דילן קיו בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון". בקולנוע השתתף בסרטים כגון "סנאץ'" בבימויו של גאי ריצ'י.
חיים אישיים
בק נשוי להאנה מאלאטרט (Hannah Mallatratt). לבני הזוג יש שני ילדים.
סמור קולומביאני
סמור קולומביאני (שם מדעי: Mustela felipei) הוא מין של סמור מוארך החי באמריקה הדרומית באזורים קטנים במדינת קולומביה (וגם מעט באקוודור) ומכאן שמו. לא ברור להיכן תפוצתו מגיעה אבל היא יותר רחבה ממה שנראה היה לחוקרים בהתחלה.
הוא חי ביערות עננים בגובה 1,100 - 2,700 מ' לאורך הגבול עם האנדים. עם זאת כריתת היערות פוגעת בו וכיום מצב השימור שלו הוא "פגיע". באזורים נמוכים יותר הוא מעדיף אזורי מים, נהרות, אגמים ובריכות שונות שם הוא מחפש טרף קטן.
תיאור
הוא צייד הטורף בעיקר דגים וחיות מימיות אחרות וגם צד יונקים יבשתיים על הגדה. הוא שוחה במים על ידי נפנוף של הזרועות.
מרטין נות
חייו
נות נולד בדרזדן, ממלכת סקסוניה. הוא למד באוניברסיטאות ארלנגן, רוסטוק, ולייפציג ולימד בגרייפסוואלד וקניגסברג.
בשנים 41–1939 ובשנים 45–1943 שירת נות כחייל גרמני במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא לימד בבון, גטינגן, טיבינגן, המבורג ובאוניברסיטת בזל.
ב-1964 הוא שימש כמנהל המכון האוונגליסטי הגרמני בירושלים, עד למותו הפתאומי ב-1968 מהתקף לב, במהלך סיור בשבטה.
השפעה
נות משך לראשונה תשומת לב רחבה עם חיבורו "Das System der zwölf Stämme Israels" ("התוכנית של שנים-עשר שבטי ישראל", 1930), וטען כי שנים עשר השבטים לא היו קיימים לפני הברית בשכם שתוארה בספר יהושע.
מלון פארק (נתניה)
מלון פארק בנתניה נמצא מצפון לכיכר העצמאות בצמוד לטיילת שמעל חוף הים. המלון נפתח בשנת 1951, והיה קרבן לשני אירועים שזעזעו את מדינת ישראל. במרץ 1976 המלון הוצת על רקע פלילי, ובמרץ 2002 בוצע בו הפיגוע במלון פארק.
מרטין נות
השפעה
חיבורו "Überlieferungsgeschichte des Pentateuch" ("מסורת החומש", 1948) הציב מודל חדש למבנה החומש והתורה כולה. נות השלים את המודל הדומיננטי של התקופה, השערת התעודות, וראה את החומש כמורכב מגושים סיפוריים מסורתיים המצטברים סביב מספר חוויות היסטוריות מרכזיות, ובהם: סיפורי יציאת מצרים, סיפורי הכניסה לכנען, סיפורי ההבטחה לאבות וכן הלאה. מאוחר יותר הראה רוברט פולזין שכמה ממסקנותיו העיקריות מראות שימוש שרירותי או לא עקבי בכללים שהציע.
מלון פארק (נתניה)
היסטוריה
מלון פארק נחנך רשמית בספטמבר 1951 בנוכחות עובד בן עמי ראש עיריית נתניה. המלון כלל בפתיחתו 16 חדרים. במודעות הוזמנו אורחים לפנסיון מלא עם מקלחת פרטית עם מים קרים וחמים בכל חדר.
מרטין נות
השפעה
עבודה מהפכנית ומשפיעה עוד יותר, הייתה "ההיסטוריה הדויטרונומיסטית". בעבודה זו טען נות כי תאוריות דויטרונומיסטיות קודמות לא מסבירות עובדות רבות, ובמקום זאת הציע להרכיב "היסטוריה ספרותית" שהיא יצירה של מחבר בודד שחי בתקופת הגלות ולא יאוחר משנת 562 לפנה"ס. מרתין נות הניח כי 'ההיסטוריה הדויטרונומיסטית' כוללת את הפרקים מ ועד, החיבור המספר את תולדות ישראל מהר חורב עד גלות בבל. חוקרים רבים קיבלו את השערתו ופיתחו אותה.
נות פרסם גם פירושים לכל חמשת ספרי החומש: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר וספר דברים. נות חיבר את ספר דברים לספרי נביאים ראשונים - יהושע, שופטים, שמואל ומלכים וכרך את כולם יחד כ"היסטוריה של ספר דברים". כן העדיף את המונח "טטרטוך" להתייחס לארבעת הספרים הראשונים של הברית הישנה.
מלון פארק (נתניה)
היסטוריה
בשנות ה-60 שימש המלון לישיבות של מועצת עיריית נתניה.
ב-20 במרץ 1976 לפנות בוקר הוצת מועדון הלילה של בית המלון והשריפה גרמה לנזק כבד למלון כולו, למותם של שישה אנשים ולפציעתם של עשרות. בעקבות השריפה הגיע ראש הממשלה, יצחק רבין, לבקר במלון. הנהלת המלון החלה תוך זמן קצר בשיפוץ המבנה, והעסיקה את עובדי המלון הגברים בעבודות השיפוצים. בינואר 1977 שב המלון לפעול לאחר ששופץ.
מציתי המלון נדונו בתחילת 1977 ל-15 שנות מאסר. צעיר נוסף נדון לשלוש שנות מאסר על אספקת הבנזין וצעיר אחר נדון ל-6.5 שנות מאסר על שידול לביצוע ההצתה.
הצתת המלון הביאה לדיון נרחב בהיקף העבריינות בנתניה ובדרים להתמודד איתה.
בליל הסדר של שנת 2002 אירע במלון הפיגוע במלון פארק, בו נרצחו 30 ישראלים ונפצעו 160, מה שהוביל לפתיחת מבצע חומת מגן.
בייז'ון
בייז'ון (בפולנית: Bieżuń; ביידיש: ביעז'ון) היא עיירה במחוז ז'ורומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
במהלך המאה ה-15 נהרסה העיירה מפלישות המסדר הטבטוני. העיירה השתקמה והתפתחה במאה ה-16, אז נקבעו בה ירידים עונתיים, והוקמו בה בתי מלאכה לאריגת צמר ופשתן.
בדצמבר 1806 נערך בעיירה קרב בין כוחותיו של נפוליאון בונפרטה ובין גייסות פרוסיה, שהסתיים בניצחון הצרפתים.
בראשית המאה ה-19 הוקם בעיירה בית חרושת לטקסטיל. זכויות העיר ניטלו מהיישוב בידי הרוסים בשנת 1869, והושבו לו רק בשנת 1994.
יהודי בייז'ון
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-18, ואלו עסקו בה תחילה בפונדקאות וברוכלות. תחילה השתייכו יהודי העיירה לקהילת שרפץ, אך מסוף המאה ה-18 נעשתה הקהילה במקום לעצמאית, תוך הקמת בית מדרש וקידוש בית עלמין.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, שיוצגה בידי פועלי ציון, הציונים הכלליים והמזרחי, והוקמו בה סניפים של החלוץ ושל ויצו. כמו כן, פעלו בעיירה חסידויות גור, אלכסנדר וטריסק. בעיירה פעלו בית תרבות יהודי ובתי ספר יהודיים. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-780 יהודים, מתוך כ-2,340 תושבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה בידי מטוסים גרמניים, ורבים מתושביה היהודים ניסו להימלט מזרחה, אך בשל ניתוק הדרכים, נאלצו לשוב אליה. ב-4 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום החלו חיילי הורמכט להתעלל ביהודי המקום, תוך גזיזת זקנים, ולחטוף יהודים לעבודות כפייה. ב-11 בנובמבר 1939, לאחר סיפוח האזור לרייך השלישי, צוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר המרכזית בה, ואנשי משטרה גרמנים העלו אותם על עגלות, וגירשו אותם מן העיירה. יהודי העיירה הגיעו לערים מלאווה, צ'חאנוב ופלונסק, ומקצתם לוורשה, וגורלם במקומות אלו היה כגורל יתר היהודים בהם. מקהילת העיירה שרדו את השואה בודדים.
וולוו P1800
וולוו P1800 היא מכונית ספורט-קופה, שהוצגה לראשונה בינואר 1960 בתערוכת המכוניות בבריסל, ויוצרה על ידי וולוו השוודית בשנים 1961 עד 27 ביולי 1973. נבנו 47,492 יחידות.
"דגם ES" מוגדר כסטיישן - בתצורה קופה בסגנון "Shooting-brake".
היסטוריה
חברת וולוו החליטה לייצר את דגם וולוו P1800, לאחר שייצור הדגם הקודם של מכונית הספורט וולוו P1900 נכשל ויוצרו רק 68 יחידות. בינואר 1960 הוצגה הוולוו P1800 בתערוכת המכוניות בבריסל. בנוסף, בתערוכת המכוניות בז'נבה הוצגה לצד מכונית ספורט נוספת שהייתה יגואר E-Type. בספטמבר 1960 החל היצור עבור דגם 1961. עד שנת 1963 נבנו כ-6,000 יחידות. בשנת 1963 שונה שם הדגם ל-S1800. המנוע שופר עם 8 כ"ס נוספים.
הארמודיוס ואריסטוגיטון
הארמודיוס ואריסטוגיטון (ביוונית: Αρμόδιος και Αριστογείτονας) היו שני יוונים בני העיר אתונה, אשר בשנת 514 לפנה"ס רצחו את הטיראן האתונאי היפרכוס, ונהרגו. מעשה זה זיכה אותם בכינוי קוטלי הטיראנים (τυραννοκτόνοι), והם היו לסמל הבולט של הדמוקרטיה האתונאית.
רקע
בשנת 561 לפנה"ס עלה לשלטון באתונה טיראן פייסיסטראטוס. פייסיסטראטוס הודח לאחר שנה אחת, אולם שב ותפס את השלטון בשנת 559 לפנה"ס. הוא גורש שוב בשנת 556 לפנה"ס, וחזר ותפס את השלטון שנתיים לאחר מכן בעזרת צבא מארגוס. פייסיסטראוס נחשב לטיראן אהוד, נאור ומתון. צורת שלטונו מתוארת כשל אזרח יותר משל רודן, כשואפת לשוויון, מטפחת שלום. הוא שמר על חוקי סולון, אף כי בפועל שם את עצמו מעל לחוקים האלה. פייסיסטראטוס נפטר בשנת 527 לפנה"ס, ואת מקומו ירשו בניו היפרכוס והיפיאס. לטענתו של תוקידידס השליט האמיתי בעיר באותה תקופה היה היפיאס, אשר היה גם המבוגר יותר. תוקידידס כותב שהיפיאס היה הפיקח יותר מביניהם וטיפל בענייני המדינה, בעוד היפרכוס היה אוהב תרבות והזמין משוררים ואמנים רבים לעיר.
הרצח
הרודוטוס טוען בחיבורו "היסטוריות", שהארמודיוס ואריסטוגיטון היו שניהם ממוצא זר. כל המקורות מסכימים שהארמודיוס היה הצעיר מבין השניים, וכי הוא היה הארומנוס של אריסטוגיטון. תוקידידס והרודוטוס טוענים שהיפרכוס התאהב בהארמודיוס, אולם הארמודיוס דחה אותו. כנקמה, היפרכוס הזמין את אחותו של הארמודיוס לשאת סל בחג הפאנאתנאיה של שנת 514 לפנה"ס, רק כדי לשלחה בביזיון לאחר מכן בטענה שהיא אינה בתולה. מעשה זה היווה עלבון צורב למשפחת הארמודיוס, אשר החל לתכנן נקמה יחד עם אריסטוגיטון. אריסטו לעומת זאת טוען שהיה זה אחיהם למחצה של היפיאס והיפרכוס, תטלוס, אשר פגע בהארמודיוס. בדיאלוג "היפרכוס", המיוחס לאפלטון אף על פי שככל הנראה לא אפלטון כתב אותו, מובאת גרסה מוזרה למאורע הטוענת שהיפרכוס הסית נגד הארמודיוס ואריסטוגיטון נער שהם חיבבו.
לטענתו של תוקידידס, יעד ההתנקשות היה דווקא היפיאס, ולא היפרכוס. הארמודיוס ואריסטוגיטון תכננו לבצע את הרצח במהלך החג. לטענת תוקידידס הם בחרו בתאריך זה משום שהיה זה היום היחיד בשנה שבו הייתה מותרת נשיאת סכין בפומבי. אריסטו לעומת זאת טוען שבאותה תקופה עדיין הייתה אסורה נשיאת סכין בחג, והיא הותרה רק מאוחר יותר. כך או כך, השניים ארבו להיפיאס בעת ששהה מחוץ לעיר ותכנן את החג. אולם לפתע ראו את אחד מהקושרים משוחח בידידות עם היפיאס, ועל כן סברו שסודם התגלה. זועמים, הם רצו אל תוך העיר, ורצחו את היפרכוס בעת שארגן את תהלוכת החג ליד הלאוקוריון (מקדש מפורסם לרגליי האקרופוליס). לאחר שהמעשה בוצע, שומריו של היפרכוס הרגו את הארמודיוס במקום ואילו אריסטוגיטון נאסר על ידי היפיאס. אריסטוגיטון עונה בידי היפיאס כדי לסחוט ממנו שמות של קושרים נוספים. אריסטו מספר שאריסטוגיטון שרצה להיגאל מייסוריו הצליח לגרום להיפיאס ללחוץ את ידו, ואז לעג לו על כך שהוא לוחץ את ידי רוצח אחיו. היפיאס נתקף זעם ודקר אותו למוות.
סופרים יוונים אחרים מספרים על הנערה ליאינה (Λέαινα) אשר הייתה מאוהבת באריסטוגיטון, והיפיאס עינה אותה כדי להוציא ממנה שמות של קושרים נוספים. ליאינה חששה שתפלוט בטעות מידע, ועל כן נשכה את לשונה כה חזק עד שזו נחתכה. האתונאים הקימו לזכרה פסל של לביאה חסרת לשון.
אחרית דבר
הארמודיוס ואריסטוגיטון נקברו בבית הקברות של גיבורי אתונה ליד האקדמיה האפלטונית. לאחר רצח אחיו הפך היפיאס לחשדן ואכזרי. הוא חדל לתת אמון באיש, והכין לעצמו מקומות מחבוא. הוא הוציא להורג רבים שנחשדו בשותפות לקשר, והגלה רבים. אולם קבוצת אריסטוקרטים תחת הנהגתו של קלייסתנס, ממשפחת האלקמיונידים. התקוממה נגד שלטונו, המרד נכשל כיוון שהמורדים לא קיבלו את התמיכה שציפו לה, והם נמלטו ויצאו לגלות. מאוחר יותר חזרו הגולים, ובעזרתו של קלאומנס הראשון מלך ספרטה אילצו את היפיאס לצאת לגלות.
הנצחה
חרף העובדה שהרצח נבע יותר ממניעים אישיים של נקמה וכבוד, הארמודיוס ואריסטוגיטון הפכו לסמל של הדמוקרטיה האתונאית והשחרור מרודנים. הם כונו "קוטלי הטיראנים" (τυραννοκτόνοι, tyrannoktonoi), חרף העובדה שכאמור לעיל, היפרכוס היה דווקא הפחות משמעותי מבין שני הטיראנים ששלטו אז באתונה. הנואם בן המאה ה-4 לפנה"ס אייסכינס כותב כי "כאשר אנו שומעים אנשים משבחים את מה שהם עשו אנו מרגישים שמילים אינן מספיקות כדי להספיד את מעשיהם". ידוע שהיו לשניהם צאצאים, אשר נהנו מזכויות מיוחדות באתונה. זכויות אלו היו תורשתיות, ואפשרו להם בין היתר לקבל ארוחות חינם על חשבון הציבור (sitesis), פטור מחובות דתיים מסוימים (ateleia), ומושבים שמורים מראש בשורה הראשונה בתיאטרון (proedria). בשנת 354 לפנה"ס הציע הנואם לפטינס להעביר חוק באתונה אשר יחייב את כל האזרחים בהשתתפות בחגי המדינה, והצהיר מפורשות שהיוצאים מן הכלל יהיו צאצאי הארמודיוס ואריסטוגיטון. כמו כן נוסח באתונה חוק האוסר לדבר סרה בזכרם של הארמודיוס ואריסטוגיטון.
בשנת 509 לפנה"ס בנה הפסל האתונאי אנטנור פסל בדמותם של הארמודיוס ואריסטוגיטון אשר נקרא "קוטלי הטיראנים". הפסל הוצב באגורה באתונה, והיה בכך לאנדרטה הראשונה שהוצבה שם. בשנת 480 לפנה"ס במהלך מלחמת פרס–יוון כבשו הפרסים את אתונה, ולקחו את הפסל אתם. הפסל נלקח לאוצר המלך הפרסי בשושן. בשנת 447 לפנה"ס הזמינו האתונאים פסל משוחזר מהפסלים קריטיוס ונסיוטס, אשר הוצב במקום שבו היה הפסל הקודם. הפסל המקורי הוחזר לאתונה בתאריך לא ברור. אריאנוס טוען שאלכסנדר הגדול החזיר אותו, בעוד ולריוס מקסימוס טוען שהיה זה סלאוקוס הראשון, ופאוסניאס טוען שהיה זה אנטיוכוס מלך האימפריה הסלאוקית, אם כי לא ברור לאיזה מבין 13 המלכים הסלאוקים אשר נקראו אנטיוכוס הוא מתכוון. ויליאם סמית סבור שגרסתו של אריאנוס אמינה יותר. כך או כך, האתונאים המשיכו להשתמש בשחזור והפסל המקורי אבד. העתק רומי של הפסל מוצג במוזיאון הארכאולוגי של נאפולי, איטליה.
אצל אתנאיוס שרד המנון עתיק שנכתב על הארמודיוס ואריסטוגיטון. ההמנון נכתב בסוף המאה ה-6 לפנה"ס, ומיוחס למשורר בשם קאליסטראטוס (Callistratus) אשר לא ידוע על יצירות נוספות שלו. להלן הקטע המפורסם יותר בהמנון בתרגום דבורה גילולה:
אוריאל שלח (תחת שם העט יונתן רטוש) תרגם את הקטע בצורה חופשית יותר כחלק מתרגומו לספר "הספרטאי" מאת קרולין דל סנידקר. הקטע מופיע בחלונית בצד.
בועז אבהר
בועז אבהר (נולד ב-1968) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי לשעבר.
קריירה
אבהר משותק מלידה בגפיו התחתונות ונעזר בקביים להליכה. בגיל צעיר החל בפעילות ספורט שיקומית, ספורט אתגרי לנכים ושחייה.
בגיל 15 השתתף לראשונה בתחרות בינלאומית במסגרת אליפות אירופה. לאחר מכן היה חבר נבחרת ישראל בשחייה והשתתף באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) ובאולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992). בתחרויות הפאראלימפיות ב-1988 השתתף בשלושה משחים וזכה בשלוש מדליות ארד. בתחרויות ב-1992 השתתף בחמישה משחים, מהם סיים ארבעה בשלבים המוקדמים ובמשחה נוסף סיים במקום שביעי.
לאבהר תואר בהנדסת תעשייה וניהול ומאוחר יותר החל לעסוק באימון אישי ובהנחיית קבוצות. נשוי ואב לשני ילדים.
קאסה דה פילאטוס
קאסה דה פילאטוס (בספרדית: Casa de Pilatos, כלומר בית פילאטוס) הוא ארמון בסביליה בספרד. הארמון בנוי בשילוב סגנונות של הרנסאנס האיטלקי והמודחאר הספרדי. יש רואים בו אב-טיפוס של ארמון אנדלוסי.
היסטוריה
את בניית הארמון התחיל, בשנת 1483, המרקיז פדרו אנריקס דה קיניונס (Pedro Enríquez de Quiñones). השלים אותו בנו פדריק אנריקה דה ריברה, המרקיז הראשון של טריפה. פדריק חזר ב-1520 מביקור באיטליה. הוא התרשם מאוד מהארכיטקטורה והאמנות של "שיא הרנסאנס" באיטליה, ועיצב את הארמון בשילוב של סגנון זה עם סגנון המודחאר הספרדי. שינויים רבים נעשו בבניין במהלך המאות הבאות.
כינויו של הארמון
עם תחילת בנייתו ב-1483 נקרא הארמון Palacio de San Andrés (ארמון אנדריאס הקדוש). השם "בית פילטוס" נובע מאותה נסיעה של פדריק אנריקה דה ריברה שבמסגרתה ביקר גם בארץ ישראל ובירושלים. בעקבות הביקור הנהיג בסביליה את מנהג המסע בעקבות הוויה דולורוזה שלפי המסורת התחיל בביתו של פונטיוס פילטוס. המסע בסביליה התחיל בארמון, ובעקבות כך השתרש הכינוי "קאסה דה פילטוס". התיעוד הישן ביותר של הכינוי הוא משנת 1754.
תיאור המבנה
הכניסה לארמון היא דרך שער שיש רנסאנסי, שתוכנן על ידי אנטוניו מריה אפרילה, אדריכל מג'נובה. מהשער עוברים דרך חצר חניית הכרכרות לרחבה הראשית של הארמון. זוהי רחבה מודחארית אופיינית. מקושטת באריחי azulejos ובעיטורי גבס. הרחבה מוקפת עמודים, במרווחים לא שווים, התומכים בקשתות חצי עגולות. מעליהן מעקה של תחרת אבן גותית. במרכז החצר נמצאת מזרקה שיובאה מג'נובה. בפינות 3 פסלים רומיים: מינרווה, מוזה רוקדת וקרס, בפינה הרביעית פסל מקורי מהמאה החמישית לפנה"ס של אתנה. על הקירות מסביב 24 מדליונים ובהם פרוטומות של מלכים ספרדיים, קיסרים רומיים ודמויות חשובות אחרות.
המדרגות לקומה השנייה מעוטרות אף הן באריחי azulejos והתקרה היא בדגם חלת דבש מודחארית. בחדרי הקומה השנייה מוצגות תמונות מהמאות ה-16 עד ה-19, בהן סדרת ציורי מלחמת שוורים של גויה ופייטה של הצייר האיטלקי סבסטיאנו דל פיומבו.
לארמון שני גנים, בגן הקטן Jardin Chico בריכה ובה פסל ברונזה של בכחוס.
פולמון (סדרת טלוויזיה)
פוּלְמוּן היא סדרת דרמה יומית ישראלית שעלתה לשידור ב-5 בפברואר 2017 בערוץ הוט בידור ישראלי, הסדרה הסתיימה לאחר 2 עונות ב-30 בינואר 2018. את הסדרה כתבו שירה אלון, אילן רוזנפלד ואיתי רייכר, וביימו אביעד קידר, יואב פז ודורון פז.
שם הסדרה נלקח ממסיבות הפולמון (באנגלית: "ירח מלא") הנערכות באיי תאילנד פעם בחודש לאור ירח מלא.
העונה הראשונה הסתיימה ב-3 במאי 2017, והעונה השנייה והאחרונה עלתה ב-12 בנובמבר 2017 והסתיימה ב-30 בינואר 2018.
סקירה כללית
הסדרה כוללת 98 פרקים אשר חולקו לשתי עונות. העונה הראשונה הסתיימה ב-3 במאי 2017, והעונה השנייה והאחרונה החלה ב-12 בנובמבר 2017 והסתיימה ב-30 בינואר 2018.
עונה ראשונה
הסדרה עוסקת בחבורת ישראלים שנוסעים לטיול בתאילנד ונשארים שם כל אחד מסיבותיו שלו. הסדרה עוסקת בכמה קווי עלילה שונים:
עידן פרי (תומר קאפון) נפגע בתאונה במהלך שירותו הצבאי, שכתוצאה ממנה הוא איבד את הזיכרון. הוא גר בכפר עם חבריו: רון (מאור שוויצר), קארן (יובל שרף), אלי (עופר חיון) ויוני (אורי עטיה). עידן אינו זוכר את בר (אורטל בן שושן), חברתו לשעבר, שעזבה הכל, גם את בן זוגה (דניאל ליטמן) והגיעה לתאילנד בעקבות הודעה שיובל (דין מירושניקוב), חבר עבר של עידן שלח לה. בר, שחשבה שיובל נהרג בפעולה צבאית, מגלה שהוא בחיים והוא בעצם מנסה למנוע אסון שיקרה לעידן בעזרתה. יובל מתגלה כעוזרו של איגור (פיליפ מוגולניצקי), האיש המסוכן באי אשר גר בריזורט ולא מסתדר עם עידן.
יוני ואלי תופסים אישה בשם סמדי (שני אביב) אשר גונבת לרון את האופנוע, ויוני מציע לה לבוא איתם לכפר. יוני מתקרב לסמדי ומתאהב בה ואלי חושש שיוני יתרחק ממנו.
קארן מפתחת שנאה כלפי בר מפני שבר מזכירה לעידן את עברו.
בזמן שדורון, יחד עם חברו הטוב ושותפו לדירה ולעסקים איתמר (איתמר זוהר), עסוקים בהפקת סרט, דורון חושד שמשהו מוזר קורה כאשר דניאל זקס (מיכה סלקטר), מנכ"ל של משרד מכובד וחשוב, מספק דלק לחיל האוויר. בנוסף, הוא חושש למצבה של בר ומנסה להחזירה לארץ.
גאיה (סיוון מסט) ואורן (אלישע בנאי) הם זוג ישראלים שמגיעים לכפר סאנוק ופוגשים נזיר (גור בנטוביץ) שאומר לאורן שהוא יכול לרפא אותו מהסרטן שבו הוא חולה. אורן מסתיר את המחלה מגאיה ומתחיל סדרת מפגשים עם הנזיר. גאיה חושדת בו מפני שלא יודעת לאן הוא הולך ואף נעלם הרבה פעמים. גאיה, שרוצה להביא ילד לעולם, מתחילה לחשוש לבריאותה, מה שמאלץ את אורן לספר לה על המחלה שלו.
תום (און רפאלי), בנה של איריס (מיכל ינאי) אשר עובד איתה בבית הקפה בישראל, רוצה לפגוש את אביו ברוך (צחי הלוי) שגר בתאילנד. כאשר פוגש אותו מחליט להישאר בתאילנד ללא אימו אשר חוזרת לישראל.
דפני (רוסלנה רודינה), רוסייה דוברת עברית אשר מנהלת את מלון הריזורט מנהלת רומן עם ברוך, אביו של תום.
העונה מסתיימת בכך שלגאיה מסתבר כי היא בהריון אך היא לא יודעת ממי הוא, רון מאושר כשהוא מגלה כי עידן נפרד מקארן. גורי בן זוגה של סמדי (איזי) נידון להוצאה להורג.
עידן ובר מתנשקים בשעה שהשליח של זקס, שהיה נראה כשליח של השופט רוזנר בשביל העדות, יורה בהם. יובל מחפש את עידן כדי להצילו.
עונה שנייה
(העלילה של בר ועידן) העונה השנייה של פולמון נפתחת כאשר מסתבר שהמתנקש שזקס שכר הצליח לפגוע בעידן, יובל ובר לוקחים אותו לבית החולים. יובל מספר לבר שעידן מת, בסוף הפרק הראשון מסתבר שעידן חי. בפרק 2 עידן נותן לבר רמזים לכך שהוא חי ולאחר מכן היא הולכת לבית החולים ומגלה את האמת. בפרק 10 עידן ובר חוזרים לכפר ביחד לאחר שעידן העיד נגד זקס, ובפרק 12 יובל גם מגיע לחיות בכפר מכיוון שאיגור גילה עליו את האמת. במשך העונה השלושה מנסים להפיל את זקס בכל מיני דרכים וזקס מצליח לצאת מהכל. עידן ובר ביחד וקארן מנסה להפריד ביניהם ולבסוף מצליחה לאחר שעידן שוכב איתה עידן לא מספר לבר שבגד בה אך היא מגלה לבד ועוזבת אותו. וכדי להפיל את זקס היא נשארת בכפר. עידן חוזר לקארן ולאחר מכן מתגלה שעשה זאת כדי להיות קרוב לזקס ולהפיל אותו ושבעצם אף פעם לא הפסיק לאהוב את בר הנשקים של זקס מגיעים לתאילנד, בר מחבלת בהם בלי לדעת שעידן צריך לבצע את ההדגמה עליהם, וימות שהרי הנשקים אינם תקינים עידן מגלה ליובל שהוא בעצם בצד שלהם וזקס מבקש מעידן לעשות את ההדגמה לתאילנדים. בר מצליחה לעצור את ההדגמה בזמן ועידן ניצל. עידן יובל ובר חוזרים לכפר, בר מתעלפת ומצבה לא טוב. כשהיא מתעוררת עידן אומר לה שהוא לא סיפר לה את האמת במכוון אך בחיים לא יקרה יותר. עידן אומר לה שהוא רוצה לחיות איתה בשקט בלי כל המלחמות מסביב. בפרק 45 עידן שואל את בר אם היא קיבלה החלטה והיא אומרת לו שזה לא פשוט לה. זקס בתאילנד מפקח על ההדגמה ושולח לעידן ובר נשקים בלא ידיעתם כדי שיעשו עליהם את ההדגמה ובלית ברירה הם עושים זאת ונשארים בחיים. בסצנה האחרונה עידן אומר לבר שהוא אוהב אותה ושהוא רוצה לחזור איתה לארץ.
סיום אלטרנטיבי לסדרה
פורסמה גרסה נוספת לפרק האחרון, בגרסה זו של הפרק זהה למקורית מלבד מהדקה האחרונה הכוללת בתוכה סיום אלטרנטיבי עצוב.
צילומים והפקה
צילומי הסדרה נערכו בישראל ובתאילנד באי קופיפי. חלק מהשחקנים טסו לצילומים בתאילנד וחלק הצטלמו בחולון. תחילה הסדרה הייתה אמורה לעלות בדצמבר 2016 אך לאחר מכן נדחתה לפברואר 2017. הסדרה היא הטלנובלה המקורית הראשונה מאז עליית ערוץ HOT בידור ישראלי.
תחילה לוהקה לסדרה השחקנית ענבל ביבי לתפקיד אבישג, אך בשל החקירות עקב חשד לשימוש בסמים במהלך שירותה הצבאי, הוחלט כי לא תשתתף בסדרה ובמקומה לוהקה לסדרה לירון רביבו. בנוסף, תחילה לוהקה לסדרה השחקנית חן אמסלם לתפקיד גאיה, אך לאחר כשבוע של צילומים הוחלפה בסיון מסט עקב בעיה בריאותית.
יונתן שלונסקי
יונתן שלונסקי (נולד ב-3 בפברואר 1938) הוא איש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
יונתן שלונסקי נולד בחיפה למאשה גרנטשטיין ולדב שליונסקי, מחלוצי הוראת המתמטיקה והפיזיקה העבריים ואחיו של אברהם שלונסקי. לאחר מכן עבר עם אמו לקיבוץ נען, ובתום השירות הצבאי יצא ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ספרות עברית ופילוסופיה. מאוחר יותר למד בלונדון לימודי תיאטרון בקינג'ס קולג', אוניברסיטת לונדון. באותה תקופה השתתף בהפקת שני מחזות ב-BBC – רדיו וטלוויזיה.
אחרי שובו לישראל השתלב בעולם התיאטרון ותרגם שלושה מחזות:
בתחילת שנות האלפיים נכנס לעולם הכתיבה, וכתב את ספרו "אררט". זהו סיפורה של משפחת שלונסקי מיום הגיע שלושת האחים - דב, אברהם ופניה - לארץ ישראל בשנת 1921, ולאחר מכן גם אבא-אמא שלהם; התאבדותה של לוסיה, אשתו הראשונה של אברהם, בשנת 1953; מותו של האח הבכור דב בשנת 1947; ועד מותם בשנת 1970 של נתן אלתרמן, של לאה גולדברג ושל מירה, אשתו השנייה של אברהם.
עבד בהתנדבות עם שני ארגונים: ענבר - העמותה לנפגעים במחלות ראומטיות, ולילך - נשים למען הזולת. עסק גם בייעוץ תקשורתי פוליטי. שימש איש הפרסום של חברות בתעשייה המתוחכמת בארץ - מאז העבודה עם יגאל ארליך, בהיותו המדען הראשי במשרד התמ"ס ועד התמנותו למנכ"ל ויוזמה הון סיכון. כמו כן, ליווה בעבודה תקשורתית את תחום הבריאות מאז עבודתו עם המרכז הרפואי תל אביב והמרכז הרפואי הדסה לאורך שנים רבות.
דפוס האלטר
דפוס הַאלטֶר (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: האלטער) היה בית דפוס עברי מיסודו של מאיר יחיאל האלטר שפעל בעיר ורשה משנת תרמ"ג ועד תרע"ז–1917 לפחות, עיקר שנותיו בבעלותם של האלטר ומאיר אייזנשטאט ולאחר מכן בבעלות בנו של האלטר, אברהם יצחק האלטר, ושותפיו.
היסטוריה
מאיר יחיאל האלטר היה יהודי אורתודוקסי למדן. הסַּדָּרים בבית הדפוס שלו היו יהודים חרדים, ואלה שלמדו את המקצוע בבית הדפוס שלו היו על פי רוב בחורי הישיבות בני המשפחות החרדיות ביותר בוורשה והעיירות שסביבה. בית הדפוס היה בבחינת מרכז לא-רשמי של האורתודוקסיה היהודית שהתהוותה אז.
להאלטר היו בת בשם לאה ושני בנים, אברהם יצחק ור' יודל, שגם הם הדפיסו ספרי קודש וחול. בעשור הראשון של המאה ה-20 נאלצו האלטר ואייזנשטאט לוותר על בית הדפוס ולמסור אותו לידי בנו של האלטר, אברהם יצחק האלטר, שהיה עד אז סדר בדפוס הצפירה. הסיבה לכך הייתה שבית הדפוס פרסם ספר מאת מחבר עלום-שם על הפוגרומים ברוסיה באותה תקופה, שבו נכללו גם פרקים מהפואמה "בעיר ההריגה" לח"נ ביאליק; האלטר הועמד למשפט ונגזרו עליו הגליה וסגירת בית הדפוס.
א"י האלטר פתח את בית הדפוס בשנת תרס"ה ברחוב נוֹבוֹליפּקי 29 עם שני שותפים: ברוך דוד ארנסט ויצחק צוקרפיין. הסַּדָּר הראשי והמפקח היה יעקב בנטשקובסקי. בית הדפוס פעל במתכונת זו עד שנסגר בשנת תרע"ו–1915, בעת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת תרע"ז נפתח שוב בית הדפוס של אברהם יצחק האלטר בשותפות עם רוֹם (ראָם). המגיה-המשגיח היה מנחם מנדל הורביץ והסַּדָּר היה שלמה האלטר, בנו של אברהם יצחק. ככל הנראה בית הדפוס לא הוסיף לפעול עוד זמן רב. שקיעתו אירעה על רקע התגברות פעילותם של בתי הדפוס של העיתונים היידיים והעבריים בפולין.
האלטר וצאצאיו
מאיר יחיאל האלטר נפטר ב-9 בספטמבר 1917. בנו אברהם יצחק נספה בשואה ב-1942. נכדו (בן בנו אברהם יצחק) שלמה האלטר, ששרד את המלחמה, הוסיף לעסוק בדפוס בצרפת, ונפטר ב-1963. בנו שלו (נינו של מ"י האלטר) הוא הסופר היהודי-צרפתי מארֶק האלטר.
לאברהם יצחק ואשתו רחל בת אהרן פאסירשטיין חסיד גור היו 5 ילדים:
גן הזיכרון כפר סבא
גן הזיכרון וחלקת מגורשי יפו, הידוע בקיצור כגן הזיכרון, הוא בית קברות, אתר הנצחה וגן ציבורי בכפר סבא. באתר עצים ותיקים רבים וביניהם עץ אקליפטוס שנמצא בתצלום אוויר משנת 1946 ועדיין עומד עד היום בסמוך לקברי מגורשי יפו. הגן נמצא בדרום מזרח כפר סבא בין הרחובות ויצמן מצפון, רבקה גובר ממזרח, חטיבת הראל מדרום והעמק ממערב.
הקמה ותכנון
גן הזיכרון תוכנן על ידי ליפא יהלום ודן צור חתני פרס ישראל לאדריכלות (1998). יהלום וצור תכננו את גן הזיכרון כך שיהיה גן ציבורי, אתר הנצחה ובית קברות כאחד. גל-עד להנצחת בני היישוב הוקם עוד קודם להקמת הגן. הגל-עד אותו תכננו האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן עוצב בצורה מגילה פתוחה בה משולבת רחבת טקסים ואזור התייחדות.
חלקי הגן ותפקידיו
הגן משלב בית קברות ובו חלקת מגורשי יפו אשר נפטרו במהלך הגלייתם, חלקה ובה קבורים ותיקי היישוב, ובית קברות צבאי ובו קבורים מתקופת היישוב ועד היום הזה. באתר אנדרטת זיכרון לחללי מערכות ישראל, וגן ציבורי.
אירועים היסטוריים
בשנת 1917 הוצא צו עות'מאני על ידי ג'מאל פחה הקובע כי כל יהודי ללא הבדל נתינות חייב לעזוב את יפו תל אביב בגלל כוונות האנגלים לכבוש את ארץ ישראל. כפר סבא ופתח תקווה היו חלק מנפת צפון בהם לא חלה הפקודה, ולכן היו יעד ההגירה של תושבי תל אביב ויפו שגורשו. אל כפר סבא הגיעו כאלף פליטים והיישוב לא היה יכול לתת קורת גג למספר כל כך גדול. הפליטים מצאו מקלט בחורשות ובמבנים מאולתרים כגון בתי חמר וסוכות מענפי אקליפטוסים. התנאים הקשים שבהם חיו המגורשים הובילו למגפות כינים ולמגפת טיפוס שמהן נפטרו רבים מהמהגרים. לאחר שמונה חודשים בהם המהגרים שהו בכפר סבא ובפתח תקווה, בוטל הצו ומי מבין המגורשים ששרד את המגפות חזר לביתו. המגורשים שמתו בגלל המגפות נקברו בגן הזיכרון.
ריסנית
רִיסָנִית (שם מדעי: Ciliate) היא קבוצה של חד-תאיים איקריוטיים, המאופיינים באברונים דמויי שערות המזדקרים מהתא ונקראים ריסים או ריסונים (cilia) או ביחיד ריסון (cilium). המבנה של הריסים דומה לשוטון, אך הם קצרים יותר, רבים יותר ונעים בתנועת גל שונה מאשר השוטון. הריסים משמשים לשחייה, זחילה, היצמדות, אכילה ותחושה.
הריסניות הן קבוצה חשובה בפרוטיסטים ונפוצה כמעט בכל מקווה מים: שלוליות, נחלים, אגמים, אוקיינוסים או אדמה לחה. במדע מתוארים כ-3,500 מינים שונים כאשר ההערכה היא שהמספר האמיתי קרוב ל-30,000. גודלם נע בין µm10 ל-4mm.
אחד המינים הנפוצים והמוכרים הוא הסנדלית.
כמו רבים מהחד-תאיים האיקריוטיים הריסניות מתרבות הן ברבייה אל-זוויגית, בחלוקה, והן ברבייה זוויגית.
עוד תכונה ייחודית לריסניות היא החלוקה לכרומוזומים. החומר הגנטי בגרעין הנבט מחולק לכרומוזומים אחדים ומופיע בשני עותקים, כמו אצל מרבית היצורים. בגרעין הגוף לעומת זאת הוא מחולק לכרומוזומים רבים, וכל אחד מהם יכול להופיע בעותקים רבים. למין אוקסיטריכה טריפאלאקס (Oxytricha trifallax) יותר מ-20,000 כרומוזומים שונים ומספר העותקים שלהם יכול להגיע עד ל-200,000.
אחד המינים המיוחדים הוא הריסנית טֶטְרַהִימֶנָה (Tetrahymena thermophila). לריסנית זו, אין שני מינים זווייגים אלא שבעה זוויגים שונים. כל אחד מהם יכול להתרבות עם כל אחד מהאחרים אך לא עם עצמו. המין של כל צאצא נקבע באופו אקראי לגמרי, ללא שום קשר להורים, ונעשה תוך כדי הסידור החדש של הכרומוזומים שבגרעין הגוף.
אל-אווירני סובל אוויר
אל-אווירני סובל אוויר  (מאנגלית: Aerotolerant anaerobe) או אל-אווירן סובלן אוויר הוא מושג במיקרוביולוגיה המתאר מיקרואורגניזמים פרוקריוטיים אל-אווירניים שאינם משתמשים בחמצן בתור קבל אלקטרונים סופי בתהליך של זרחון חמצוני, אולם בשונה מאל-אווירניים אובליגטוריים אינם נפגעים מרעילותו. מיקרואורגניזמים אלה ניתן להגדיר בתור "אדישים לנוכחות של חמצן בסביבה".
תיאור
מימן על-חמצני ויון סופראוקסיד, שני תוצרי לוואי רעילים שנוצרים בעת חשיפה לחמצן אטמוספירי, מונעים ממיקרואורגניזמים אל-אווירניים אובליגטוריים להמצא לאורך זמן באינטראקציה עם החמצן. זאת משום שחסרים להם האנזימים סופראוקסיד דיסמוטאז, פרוקסידאז וקטלאז אשר מנטרלים תוצרי לוואי אלה. חשיפה ממושכת לשני הרדיקלים החופשיים הנזכרים לעיל תגרום לחמצון תרכובות אורגניות שונות במיקרואורגניזמים אל-אווירניים אובליגטוריים וכפועל יוצא תוביל למותם. בשונה מאל-אווירניים אובליגטוריים, סובלי האוויר מתאפיינים ביכולת סינתזה גבוהה של האנזימים סופראוקסיד דיסמוטאז ופרוקסידאז, דבר שמגן עליהם מפני נזקי החשיפה לחמצן, ומאפשר להם להתקיים בנוכחות של חמצן אטמוספירי. לצורך הפקת אנרגיה נעזרים סובלי האוויר בתהליך התסיסה.
תרבית חיידקים אל-אווירניים סובלי אוויר
על מנת לתרבת מיקרואורגניזמים אל-אווירניים סובלי אוויר על גבי מצע אגר מוצק ניתן להדגיר צלחות פטרי עליהם נזרעו המיקרואורגניזמים, בדומה לתרבית אווירנית אובליגטורית, או אל-אווירנית פקולטטיבית, בריכוזי חמצן אטמוספיריים. בתוך מצע נוזלי יגדלו מיקרואורגניזמים אלה בצורה אחידה לכל אורך המבחנה (ראו תמונה להמחשה בראש הערך).
אל-אווירניים סובלי אוויר ברפואה
חיידקים אל-אווירניים סובלי אוויר רבים מהווים חלק מהפלורה הטבעית בבני אדם ובבעלי חיים. כך למשך חיידקים בסוגים Lactobacillus מהווים חלק מהפלורה הטבעית של הנרתיק והמעיים, וחיידקים בסוג Enterococcus מהווים חלק מהפלורה הטבעית של המעיים. נוכחותם של אלה תורמת, בין היתר, להגנה מפני שגשוג יתר של מיקרואורגניזמים שעלולים להפוך לפתוגניים וכן מפני קולוניזציה של מיקרואורגניזמים פתוגניים מבחוץ, שעלולים להוביל לזיהומים ברקמות אלה. עם זאת, חדירתם של האחרונים לרקמות שונות בהם הם אינם נחשבים לפלורה טבעית עלולה לגרום לזיהומים קשים, דוגמת זיהומי פצעים, אלח דם, דלקת פנים הלב, דלקת הצפק, ודלקת קרום המוח.
ברגן (סקסוניה התחתונה)
ברגן (בגרמנית: Bergen) היא עיירה במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2019 חיו בעיירה באותה העת 13,556 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל מחנה הריכוז הריכוז הנאצי ברגן-בלזן מדרום-מערב לעיירה, בו מתו כ-70,000 איש בין 1943 ל-1945, כולל אנה פרנק.
בשל נוכחותם של חיילים זרים באזור העיירה, הרבה כוחות צבא הולנדים ובריטים חיים יחד עם בני משפחותיהם בתחום העיירה והדבר השפיע באופן ניכר על הסביבה התרבותית של העיירה - למשל קרנבל הולנדי טיפוסי מתקיים מדי שנה בתחום העיירה אשר מאוד לא אופייני לאזור זה.
גבעות סיקוונס
גבעות סיקוונס (באנגלית: Sequence Hills) הן רכס גבעות דמוי בתרונות, בקצה הצפון מערבי של רכס גבעות קאודאלף באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גבעות סיקוונס מהוות את הגבול המערבי של חלקו העליון של קרחון רניק.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית (the northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בראשי תיבות: NZGSAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (בקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
הרכס קיבל את שמו בשל תיאורו הגאולוגי - היות הגבעות רצף גאולוגי אחד.
"סיקוונס" באנגלית משמעו "רצף".
וולים אנטרטיינמנט
וולים אנטרטיינמנט (באנגלית: Woollim Entertainment, בקוריאנית: 엔터테인먼트 울림) היא חברת תקליטים ובידור דרום קוריאנית שנוסדה בשנת 2003. החברה משמשת כבית לאמנים כמו Nell, Infinite ,Rphabet,Lovelyz, Jisun, Joo, Tasty. ולשחקן קים מין-סוק. באוגוסט 2013, החברה התמזגה עם החברה S.M. Culture and Contents Co., Ltd שהיא חברת בת של S.M Entertainment.
אריק שרון ראש ממשלה - מבט אישי (ספר)
אריק שרון ראש ממשלה - מבט אישי הוא ספרו של דב ויסגלס שפורסם בשנת 2012. בספרו מתאר ויסגלס, פרקליטו, מנהל לשכתו ויועצו הקרוב של אריאל שרון, את יחסיו עם ראש הממשלה לשעבר לאורך שנות מפתח בחייו, בהן כיהן כשר בממשלות ישראל וכן בתור ראש הממשלה. ויסגלס מתייחס לאירועי טבח סברה ושתילה וההתנהלות המשפטית במהלך חקירת ועדת כהן, תביעת הדיבה של שרון נגד הטיים, בחירתו לראשות הממשלה ויחסיו הפוליטיים הפנים מדינתיים, יחסי ארצות הברית–ישראל בתקופת נשיאות ג'ורג' בוש, הסכסוך הישראלי-פלסטיני ותוכנית ההתנתקות.
במהלך הספר, מציג ויסגלס אירועים מכריעים אשר השפיעו ישירות על קבלת ההחלטות במדינת ישראל בתקופת שלטונו של שרון. ויסגלס מתייחס לאירועים בהם היה נוכח שרון, כמו גם לאירועים אשר הוא עצמו חווה במסגרת תפקידיו השונים. הוא מתאר את אופן קבלת ההחלטות ושיקוליו של שרון בהתרחשויות שעמדו על סדר היום הישראלי. בנוסף, מציג ויסגלס את יחסיו האישיים למול בכירים בממשל האמריקני, בהם קונדוליזה רייס, בכירים בממשל הישראלי, בפוליטיקה ובמערכת הביטחון, ואנשי מפתח בהנהגה הפלסטינית. ויסגלס מספר על חוויות אישיות של שרון משדה הקרב ומהחיים הציבוריים, ועל חוויותיו הפרטיות שלו למול גורמים שונים.
היכרות ראשונית בוועדת כהן
ויסגלס מתאר כיצד נפגש לראשונה בשרון במהלך חקירותיה של ועדת כהן, ועדת החקירה הממלכתית שחקרה את אירועי טבח סברה ושתילה במהלך מלחמת לבנון השנייה. ויסגלס, כחלק משירות מילואיו, היה חלק מצוות היועצים והפרקליטים שייצגו את השרון במהלך חקירות הוועדה. הוא מציג את צידו של שרון בתקרית הטבח, לפיה שרון לא ידע מראש על כוונת הפלנגות לבצע טבח המוני המונע מנקמה; אישור המבצע היה, לטענתו, לצורך טיפול במסתננים הפלסטינים במחנות ותו לא.
בפועל, מסקנות הוועדה היו כי שרון אחראי להתעלמות מהסכנה שבשליחת הפלנגות אל המחנות, והמלצותיה היו כי עליו להתפטר. שרון תחילה סרב, אך בסוף התפטר מתפקידו והועבר לתפקיד שר בלי תיק בממשלת בגין.
תביעת הדיבה נגד ה"טיים"
מספר ימים לאחר התפטרותו של שרון מתפקיד שר הביטחון, פרסם הטיים מגזין כתבה לפיה בנספח סודי לדוח ועדת כהן, "נספח ב'", תועד שרון קורא לנקמה אודות מות בשיר ג'ומאייל בעת ביקור התנחומים אצל משפחתו. ויסגלס טוען כי הדבר מעולם לא קרה, וודאי שלא תועד בנספח זה של הדוח. בעקבות הכתבה, הגיש בשנת 1983 ויסגלס, בשמו של שרון, תביעת דיבה נגד הטיים בה תבע שרון סכום של 50 מיליון דולר. ויסגלס מתאר ממבט ראשון את הליך המשפט, בו לקחה חלק גם חברת הפרקליטים האמריקנית "שיי אנד גולד"; הוא מציג את ההליך המשפט, תחקורי העדים והדיונים מול חבר המושבעים. ויסגלס טוען כי לאורך כל המשפט הטיים ניסה באופן שיטתי להחליש את שרון כלכלית ומנטלית; תהליך זה עלה לטיים מיליוני דולרים.
למשפט נקבעו לבסוף שלושה קריטריונים מונוטוניים: הראשון, האם הפרסום של הטיים היה פוגעני או משמיץ; השני, האם הטיים פרסם דבר שקר; השלישי, האם הפרסום השקרי נעשה בכוונה תחילה. פסיקת חבר המושבעים לרעתו של שרון בסעיף השני, פירושה היה סיום חייו הציבוריים; פסיקה בעד שרון בסעיף השלישי היוותה תנאי לדיון בדבר הפיצויים. בפועל, לאחר דיונים ממושכים, החליטו המושבעים כי הטיים אכן פרסם דבר שקר. בנוגע לסעיף השלישי, הוחלט כי לא היו מספיק ראיות לקבוע כי הטיים פרסם את השקר בכוונה תחילה. הניצחון של שרון במשפט הדהד ברחבי העולם ובפרט בישראל. תביעת שרון הייתה לאחת מ-50 המשפטים המשפיעים של המאה ה-20 בארצות הברית.
עליית שרון לראשות הממשלה
ויסגלס מתאר את התקופה שקדמה לבחירתו של שרון לראשות הממשלה: עלייתו לראשות הליכוד, ובהמשך ניצחונו המוחץ בבחירות לראשות הממשלה בשנת 2001. על פי ויסגלס, שרון התמקד בעיקר בתחומי הביטחון והחוץ שהיו קרובים אליו; כך למשל, לא התעסק במשבר הכללי בראשית שנות האלפיים, והעניק לבנימין נתניהו סמכות מוחלטת בהחלטות הכלכליות בממשלתו השנייה.
לאורך כל הספר, ויסגלס מציג שינוי שלדעתו חל בשרון - ממנהיג ומוביל ימני, אל מנהיג שרואה הכרח במסירת שטחים והקמת מדינת פלסטינית לצד מדינת ישראל.
יחסי ארצות הברית–ישראל
בתקופת כהונתו של שרון, התבססו ופרחו יחסי ארצות הברית–ישראל. ויסגלס מתאר כיצד נוצר אמון בין ממשלת שרון לממשל בוש, תוך כדי אינספור דיונים וקשר שוטף בין הלשכות, ובפרט בינו לבין אישים בולטים בממשל האמריקני, כדוגמת קונדוליזה רייס, קולין פאוול, סטיב הדלי. על פי תיאוריו של ויסגלס, היה תאום מלא בין ישראל וארצות הברית בתקופה ההיא, בסוגיות המהותיות ביותר, כדוגמת יחסי ישראל והפלסטינים.
במהלך קיום יחסים מדיניים אלו, הגיעו בישראל להישגים בדבר העמדה האמריקנית: ויסגלס מתאר בהרחבה את השינוי בגישה כלפי ערפאת, ולאחר מכן את הצעדים והמפגשים שהובילו אל סלילת מפת הדרכים והשינוי התודעתי בארצות הברית: לפיו קודם יש למגר את הטרור הפלסטיני, ורק לאחר מכן להתחיל בדיונים על הקמת מדינה פלסטינית.
יחסי ישראל-פלסטינים
ויסגלס מתאר את היחסים שבין ישראל והפלסטינים בתקופת שלטונו של שרון: המאבק הצבאיים (כדוגמת חומת מגן), וכן ניסיונות הפיוס וההדברות. ישנו תיאור מפורט של התהליכים שהובילו להסכמה על מפת הדרכים, האכזבה בעת סיום כהונתו של אבו מאזן בתור ראש ממשלה, והתרחשויות נוספות, לעיתים מוסתרות מהציבור, בנושא זה.
ההתנתקות
ויסגלס מציג את השתלשלות האירועים לאחר הכישלון הראשוני של מפת הדרכים בשנת 2003, עד להעלאת רעיון ההתנתקות ושקילתו באופן רציני על ידי שרון. ויסגלס היה מתומכיה הבולטים של תוכנית ההתנתקות, ובספרו הוא מתאר את היתרונות שלעתו מגולמים בתוכנית: הקטנת הוויכוח הטריטוריאלי, חיזוק גושי ההתיישבות הגדולים בגדה לקראת סיפוחם, חיזוק התמיכה מהאמריקנים וממדינות אירופיות, הפגנת רצינות בדבר החתירה להסכם קבע עם הפלסטינים. נוסף על אלה, טוען ויסגלס כי ההתנתקות הייתה אמורה להוות "חומר מרדים" לתוכנית מפת הדרכים.
לאחר הצגת התוכנית, מתאר ויסגלס את הנסיעה אל ארצות הברית וקבלת מכתב בוש, שהביעה תמיכה בתוכנית ובאינטרס הישראלי. בספר מתואר כיצד המכתב השפיע על התקשורת והפוליטיקה הישראלית. ויסגלס ממשיך ומתאר את השתלשלות העניינים בישראל עד ביצוע התוכנית בפועל.
לקראת סוף הספר, עונה ויסגלס למתנגדי התוכנית בדיעבד, הטוענים כי התוכנית הביאה להשתלטות חמאס ברצועת עזה: ויסגלס טוען כי ההשתלטות איננה תוצאה של ההתנתקות, אלא של שינויים פוליטיים בעולם הפלסטיני, שהובילו לכלילת החמאס בבחירות לרשות הפלסטינית בשנת 2006. הוא מתאר תהליכים מעניינים שקרו באותה העת, כולל כאלו שערבו את ישראל וארצות הברית.
אולי הלך לאיבוד
אולי הלך לאיבוד (באנגלית: Lost Ollie) היא מיני-סדרת דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי שאנון טינדל ומבוססת על ספר הילדים "המסע של אולי" שנכתב על ידי ויליאם ג'ויס ויצא לאור בשנת 2016.
המיני-סדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-24 באוגוסט 2022.
תקציר העלילה
עלילת המיני-סדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של אולי, ארנב צעצוע שנאבד, במהלך חיפושיו אחר בילי, בעליו וחברו הטוב ביותר.
פיתוח
ב-6 באוקטובר 2020 נמסר על ידי מנכ"ל התוכן של "נטפליקס", טדי ביזלי, כי עיבוד טלוויזיוני על בסיס ספר הילדים "המסע של אולי" הוזמנה על ידי שירות הזרמת המדיה, וחשף כי העיבוד נמצא בפיתוח נמצאת מאז 2016. ב-9 במרץ 2021 נמסר על ליהוקו של ג'ונתן גרוף לתפקיד הראשי, לצד ליהוקם של מרי ג'יי בלייג', טים בלייק נלסון, ג'ינה רודריגז, ג'ייק ג'ונסון וקסלר טלבוט; וכי צילומי המיני-סדרה מתקיימים בוונקובר.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-1 בפברואר 2021, בוונקובר, קנדה. על פי אתר "Production Weekly", הצילומים הסתיימו במרץ 2021.
שידור
המיני-סדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-24 באוגוסט 2022.
סטמפורד
ראו גם
}}
צ'ארלס קוטוורת' פינקני
צ'ארלס קוטוורת' פינקני (באנגלית: Charles Cotesworth Pinckney; 25 בפברואר 1746 - 16 באוגוסט 1825) היה פוליטיקאי אמריקאי בשנותיה הראשונות של המדינה, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית, וציר בועידת החוקה. הוא נבחר פעמיים בידי המפלגה הפדרליסטית כמועמדה לנשיאות ב-1804 וב-1808, והפסיד בשתי המערכות.
ילדותו ומשפחתו
צ'ארלס קוטוורת' פינקני נולד למשפחת פינקני, משפחת בעלי מטעים אריסטוקרטית בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ב-25 בפברואר 1746. הוא היה בנו של צ'ארלס פינקני האב, שכיהן כפקיד גבוה בממשל הבריטי הקולוניאלי וכנשיא מערכת המשפט במדינת דרום קרוליינה. אמו הייתה אלייזה לוקאס פינקני, חקלאית מחוננת. הוא היה אחיו הגדול של תומאס פינקני, ששירת כמושל קרוליינה הדרומית, כנציג בבית הנבחרים של ארצות הברית, וכדיפלומט בממשלו של ג'ורג' וושינגטון. בן דודו מדרגה שנייה, צ'ארלס פינקני, שירת כמושל קרוליינה הדרומית, כסנאטור, וכדיפלומט בממשלו של תומאס ג'פרסון.
ב-1773, התחתן פינקני עם שרה מידלטון, שאביה, הנרי מידלטון, כיהן כנשיא השני של הקונגרס הקונטיננטלי ואחיה, ארתור מידלטון, היה בין חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. לאחר ששרה מתה ב-1784, הוא נישא בשנית ב-1786, למרי סטד, שהייתה נצר למשפחת בעלי מטעים עשירה מג'ורג'יה. לפינקני היו שלוש בנות.