cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לודודקטילוס
לודודקטילוס (שם מדעי: Ludodactylus; מילולית: "אצבע-משחק") הוא סוג של פטרוזאור שחי בקרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה ומאובניו התגלו בברזיל בשנת 2003. היצור קיבל את שמו עקב דמיונו לפטרוזאור דמויי-פטרנודון בעל שיניים, דבר שמוכר מצעצועים, אך לא ממאובנים. פטרוזאור זה היה הראשון שדמה לצעצוע הפטרוזאור.
ליצור הייתה גולגולת באורך 66 סנטימטרים שדמתה לגולגולת פטרודקטיל והייתה בעלת שיניים דקות שבלטו החוצה וגם "כרבולת" אחורית גדולה. לא נמצא זיז על החוטם כמו להרבה פטרוזאורים. ליצור היה זנב קצר וכנפי עור גדולים. ייתכן שהוא אף עטה פרווה. הלסתות נמצאו פעורות עם לסת תחתונה פעורה כלפי מטה ובתוכם עלה חד של צמח הדומה ליוקה שנתקע בתוכם. נראה שהעלה גרם למות הפטרוזאור שלא הצליח להוציאו ומת מזיהומים ומרעב.
ככל הנראה הוא היה מאבותיהם של האורניתוקריים מתור הקרטיקון.
יצור זה היה ניזון מדגים שהוא חטף בלסתותיו.
הוועדה הבין-משרדית למערכות מידע גיאוגרפיות
הוועדה הבין-משרדית למערכות מידע  אחראית על הפעילות של מדינת ישראל בתחום המיפוי. זוהי וועדה סטטוטורית שהוקמה על ידי הממשלה בתאריך 25 בדצמבר 1990 והחלה את פעילותה המלאה ב-17 ביוני 1993. מאז 10 ביולי 1997 פעלה הוועדה במסגרות ממשלתיות שונות עד שהוחלט על שדרוג פעילותה בשנת 2005. מטרת הוועדה לקדם את תחום ניהול מערכות המידע הגאוגרפיות ברמה הארצית בדרך של שיתוף מידע וידע מקצועי במקצוע הגאוגרפיה, קידום תקנים ונוהלי עבודה מסודרים. במסגרת עבודות הוועדה פועלים כיום 44 משרדי ממשלה שונים וגופים ציבוריים, תחת ניהולו של המרכז למיפוי ישראל ובשיתוף עם משרד הפנים. במסגרת הוועדה פועלת מליאה ו-6 צוותי עבודה מקצועיים לנושאים שונים, ביניהם: איסוף מידע, שיתוף מידע, טכנולוגיה, תקינה, מטה-דאטה ומצבי אסון לאומיים.
הברביזון החדש
"הברביזון החדש" היא קבוצת אמניות שפועלת בישראל החל משנת 2010.
אודות הקבוצה
הקבוצה נוסדה בקיץ 2010 וחברות בה חמש ציירות ילידות ברית המועצות לשעבר שעלו לישראל בשנות ה-90 (מלבד נטליה זורבובה שעלתה ב-2004).
שם הקבוצה חוזר אל אסכולת ברביזון הצרפתית מאמצע המאה ה-19, אשר אמניה וביניהם הציירים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו, ז'אן-פרנסואה מילה ואחרים, פעלו באזור הכפר הצרפתי ברביזון, וציירו את הטבע בחיק הטבע - En plein air, תוך צעידה לקראת תנועת הריאליזם. יציאתם של אמני אסכולת הברביזון אל החוץ לא הייתה יציאה לשם עצמה אלא כחלק מהתנגדות לציור הרומנטי והנאו-קלאסי בן התקופה, והיא נושאת אמירה בעלת תוקף חברתי.
בדומה לאסכולה הצרפתית, גם ציירות "הברביזון החדש" מבקשות לבטא ביקורת ועמדה חברתית. דבר זה בא לידי ביטוי במפגשי ציור חוץ מרוכזים שעורכות הציירות במקומות שונים אשר מכתיבים באופן ישיר את תוכן ציוריהן, ובהם: רהט, המחאה החברתית בשדרות רוטשילד, "צעדת המיליון" במסגרת המחאה החברתית בישראל 2011, שכונת עג'מי ביפו, שכונת נווה שאנן בתל אביב, קיבוץ ברעם, שכונת ניצנה בבת ים, מחנה הפליטים הפלסטינים דהיישה ליד בית לחם, העיר התחתית בחיפה, בסיס שריון של צה"ל בנגב, שוק באר שבע, מתקן חולות שבנגב והפגנות המסתננים האפריקאים בתל אביב, התחנה המרכזית הישנה של תל אביב, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב היישוב הבדואי חורה ועוד.
קופה אמריקה 1989
תחרות הקופה אמריקה 1989 (1989 Campeonato Sudamericano Copa América) הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-34. הטורניר נערך בברזיל בין ה-1 ל-16 ביולי 1989, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). כל עשר הנבחרות החברות בהתאחדות השתתפו בטורניר.
הטורניר חולק לשני בתים מוקדמים בני חמש נבחרות כל אחד, ומכל בית העפילו שתי נבחרות לבית הגמר. נבחרת, מארחת הטורניר, סיימה ראשונה בבית הגמר, ובכך זכתה בטורניר בפעם הרביעית בתולדותיה, והראשונה מאז 1949. גם בזכייתה הקודמת הייתה ברזיל הנבחרת המארחת.
המשחק האחרון בטורניר, במסגרת המחזור השלישי של בית הגמר, הפגיש את נבחרות ברזיל ו כשלשתיהן מאזן זהה של שני ניצחונות ופער שערים של 5-0. המשחק שימש כמעין משחק גמר, שבו המנצחת תזכה בתואר. שער של רומאריו בדקה ה-49 הכריע את המשחק, והטורניר כולו, לטובת ברזיל.
בבטו היה למלך השערים של הטורניר עם שישה שערים, שלושה מתוכם בבית הגמר.
אצטדיונים
הטורניר שוחק בארבעה אצטדיונים, בארבע ערים שונות. הגדול והמפואר מביניהם, אצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו, אירח את כל משחקי בית הגמר, בשלושה ימים של הצגה כפולה.
סיבוב ראשון
בשלב זה, מחולקות הנבחרות לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשות אחת עם השנייה פעם אחת, ושתי הראשונות מכל בית מעפילות לבית הגמר.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
מלכי השערים
6 שערים 4 שערים 3 שערים
אגמון חולה
אֲגַמּוֹן החוּלָה הוא אגם מלאכותי במרכז עמק החולה, וסביבו אתר תיירות המהווה מוקד צפרות בשל העופות הרבים הנקבצים בו, בעיקר עופות מים. מדי חורף מתמקמים באגמון אלפי עגורים. באתר ניתן לסייר באמצעות אופניים, רכב חשמלי, או עגלת מסתור.
היסטוריה
ארבעה עשורים לאחר ייבוש החולה, קק"ל החליטה להציף באופן מבוקר קרקעות שנחשפו בעת ייבוש החולה, לאחר שהסתבר שאינן טובות לעיבוד חקלאי, וכי התועלת לסביבה משטח מוצף רבה מתועלתו כשטח מעובד במטרה למנוע זיהום של ימת הכנרת. בפרויקט הושקעו 80 מיליון שקל, והוא הושלם לאחר שנתיים של הצפות מבוקרות.
בפברואר 2009 נבחר האגם על ידי כתב העת הבריטי "BBC Wildlife" כאחת מעשר תצפיות בעלי החיים החשובות בעולם.
בשנת 2020 נפתחו בשטח האגמון מרפאה קדמית ומרכז אקלום לחיות בר פצועות מאזור הגליל והגולן, כולל בעלי כנף, ביוזמת קק"ל והמכללה האקדמית תל חי. תכלית המרפאה לתת מענה ראשוני לפני ההעברה לבית החולים לחיות בר, או לאפשר אקלום והשבה לטבע. מתקני אקלום דומים פועלים בישראל בספארי ברמת גן, בחי-ברים של רשות הטבע והגנים וברמת הנדיב.
עשרות אלפי עגורים השוהים בחורף באגמון החולה, מואכלים במאורגן על ידי בני אדם. בסוף שנת 2021 התפרצה שם שפעת העופות, שהתפשטה ללולים ברחבי צפון ישראל. לטענת זואולוגים, צפיפות העגורים האיצה מאוד את ההדבקה. בעקבות כך, נשמעה קריאה לבחון את המשך האכלת העגורים.
סגרגציה גאוגרפית
סֶגְרֵגַצְיָה גאוגרפית היא הפרדה גאוגרפית בין אוכלוסיות או סוגי שטח. הסגרגציה הגאוגרפית מתבטאת בחלוקה מרחבית לפי שימושי קרקע ופעילויות שונים או לפי קהילות ופרטים מובחנים. הגדרת הסגרגציה הגאוגרפית מקבלת משמעויות שונות בהתייחס לדיסציפלינה בה נעשה בה שימוש. בהקשר לתיאוריות לתכנון ערים, ההגדרה נוטה לעבר הבחנה בין שימושי קרקע במרחב (כגון מגורים, מסחר, תעסוקה, תחבורה), בעוד שבמרחב הסוציולוגי ההגדרה מתייחסת להפרדה מרחבית בין קהילות מובחנות. למעשה, ההגדרה הסוציולוגית מרחיבה את הגדרת ההפרדה הפיזית-מרחבית, לתכונות נוספות המלמדות על משמעויות חברתיות, דוגמת הבדלי מעמדות, פערים סוציו-אקונומיים ושונות תרבותית.
בתכנון ערים
סגרגציה גאוגרפית בהיבטי תכנון ערים הופיעה כבר בתקופת הרנסאנס בערי איטליה ומתקיימת, בשינויים מסוימים עד ימינו אנו.
משלהי המאה ה-16, התחילה מגמה של הפרדת המגורים מהמרכז המסחרי בפנים העיר, כאשר משפחות ממעמד גבוה בפירנצה וונציה נדדו לפרברים. מהמאה ה-17, עם התהוות התעשייה, הועבר חלק מתהליך הייצור למרכזי הערים ונוצרו אזורים המאופיינים בפעילות תעשייתית, במקביל, לאור השגשוג הכלכלי התעוררה דרישה למרכזי תרבות ופנאי במרכזי הערים. כך, הערים סיגלו פעילויות כלכליות מגוונות הכוללות מסחר, תרבות ופנאי במרכז העיר, בעוד המגורים נותרו בשוליה. בראשית המאה ה-18, עם גידול מסיבי באוכלוסייה והפיכת העיר למוקד מסחרי-כלכלי, החל תהליך מעבר למרכזי התעסוקה בפנים העיר.
תהליך הפרדת השימושים התגבר בעידן התעשייתי, התעשייה הגדלה דרשה פיתוח מבנים ייעודיים בשטחים נרחבים, כך שפותחה מערכת תחבורה תומכת לשינוע העובדים והצרכנים על בסיס יומיומי מאזור המגורים בשולי העיר לאזורי המסחר והתעסוקה במרכזה.
בעקבות אמנת אתונה משנת 1933, ארצות רבות אימצו את פרדיגמת הפרדת השימושים במרחב העירוני, במקביל לפיתוח מערכות תחבורה מהירות. באירופה אומץ מודל עיר הגנים של אבנעזר הווארד, המתבסס על הפרדת שימושים לצמצום קונפליקטים בין שימושים סותרים. וכן בארצות הברית, עם הקמת גורדי השחקים, נקבעו רגולציות המחזקות את הפרדת השימושים. הרגולציה קבעה הפרדה בין שטחי מגורים לשטחי תעשייה ומסחר, ובכך ייסדה את מודל הפרברים.
ביקורת על מודל הפרדת השימושים
בשנות ה-70 של המאה ה-20 קמה תנועת ה"ניו אורבניזם", תנועה שקמה בתגובה לגישת הפרדת השימושים ולתהליך הפרבור. יוזמיה עודדו שילוב קנה מידה אנושי ובר-הליכה בערים. זאת לאחר הפנמת השלכות תהליך הפרבור: הפרת שטחים נרחבים; התגברות השימוש בתחבורה פרטית מזהמת ולא יעילה; התייקרות שירותי הולכה כגון ביוב וחשמל; צמצום מרחבים ציבוריים, אזרחיים וקהילתיים; בידול אוכלוסיות מוחלשות; והחלשות מרכזי הערים ועסקים קטנים. לטענת התנועה, הפרבר מתפקד כמלכודת עוני בכך שהוא מצמצם את הנגישות לשירותים בסיסיים כגון חינוך ותעסוקה. מאז תנועת הניו אורבניזם קמו תנועות רבות אחרות אשר הציגו גישה תכנונית חלופית לגישת הפרדת השימושים, אשר שימשה לאורך שנים כאורתודוקסיה השלטת בתיאוריות התכנון.
במרחב הסוציולוגי
סגרגציה על פי הגדרתה במרחב הסוציולוגי, היא הפרדה בין קבוצות אנשים עם מאפיינים שונים. השימוש בסגרגציה חברתית נעשה לעיתים קרובות כדי להצביע על מצבים של אי שוויון בין קבוצות אנשים וקהילות. לדוגמה, הפרדה גזעית היא סוג אחד מני רבים לסגרגציה חברתית. הפרדה גזעית יכולה לנוע בין רדיפה מכוונת ושיטתית של קהל מובחן, ועד אפליה או הפרדה המתבצעת באופן יזום בידי חברי הקבוצה.
עם זאת, סגרגציה יכולה לנבוע מנסיבות טבעיות או רצוניות, שמקורן אינו בעיה מוסרית בחברה בה היא מתרחשת דווקא. סגרגציה, כשלעצמה, אינה מושג נורמטיבי כמו אי-צדק, אלא מהווה תיאור מצב שעל מנת לייחס לו סיבתיות, נדרש בירור מקיף על כלל ממדיו. לדוגמה: תנועת זכויות האזרח צ'יקנו, שפעלה בארצות הברית בשנות ה-60 למאה ה-20, הובילה קמפיין למען מדינה עצמאית, מתוך תפיסה כי לעולם לא יוכלו לשגשג באופן שוויוני בתוך התרבות הלבנה השלטת. לעומת זאת, קהילת האיימיש בצפון ארצות הברית שואפת להיבדלות תרבותית, אשר מחייבת לשיטתם היבדלות גאוגרפית מיתר החברה המודרנית המקיפה אותם.
למעשה, סגרגציה מורכבת משני ממדים: סגרגציה אנכית וסגרגציה אופקית. לצורך המחשה, ניתן להתייחס לתופעת ההבחנה התעסוקתית על פי מגדר לפי כל אחד מהממדים: הפרשי שכר בין גברים ונשים בין עיסוקים עם נטייה מגדרית מלמדים על סגרגציה אנכית, ואילו סגרגציה אופקית ממחישה את ההפרדה מבחינת ריכוז המינים בסוגים שונים של עיסוקים (הבחנה שאינה מלמדת בהכרח על אפליה או אי שוויון). תאורטית, ניתן להפריד באופן אופקי לחלוטין את הפרטים ללא שום מימד אנכי, או להפך.
ארצות הברית
בתחילת המאה ה-20, כ-35 שנה לאחר ביטול העבדות בארצות הברית, המשיכה אפליה כנגד השחורים בעיקר במדינות הדרום. תחת חוקי ג'ים קרואו הונהגה שיטה של "אפליה במסגרת החוק" שהבחינה בין שחורים ללבנים והחילה הפרדה מוחלטת במערכות החינוך, התחבורה, השירותים והרפואה בין השחורים ללבנים. ב-1896 בית המשפט העליון בארצות הברית נדרש להגדיר מי הוא שחור לצורך החלת החוקים. החלטת בית המשפט קבעה כי אדם שחור הוא כל מי שיש בדמו ולו טיפה אחת של דם שחור, על כן אדם כזה נידון לחיים בסטטוס נחות וכן לסבול מדיכוי, מאפליה ומאי-שוויון.
בין הדוגמאות להשפעת חוקי ג'ים קרואו על המרחב העירוני: במדינת לואיזיאנה, חל איסור השכרת בתים לאדם שחור אם רוב המתגוררים בבניין בשכונה לבנים; במדינת ג'ורג'יה חלה הפרדה בפארקים העירוניים - חל איסור על אנשים בעלי צבע להשתמש בפארקים שיועדו ללבנים, וכן חל איסור על לבנים להשתמש בפארקים שיועדו לאנשים שאינם לבנים.
כתוצאה מהחקיקה המפלה, חלה הגירה לארצות הצפון הליברליות. צפון ארצות הברית נדרשה להתמודד עם נהירה של עבדים משוחררים, שהגיעו בתקווה לזכות בשוויון, כמו גם בפרנסה. ההגירה המסיבית הובילה לדחיקת המהגרים החדשים לאזורי מגורים קטנים וצפופים שהולידו "גטאות אורבניים" שהתאפיינו בעוני, אלימות ובערות. יתר על כן, על אף ליברליות מדינות הצפון, עקרון שוויון ההזדמנויות לא ייושם במלואו, ומרבית השחורים הועסקו בעבודות כפיים כגון בינוי, תעשייה ומשק בית על רקע גוון עורם.
חוקי הסגרגציה בוטלו רשמית רק ב-1954 בפסק הדין של בית המשפט העליון הידוע בשם פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, פסק דין שנקבע לאחר הגשת תובענה ייצוגית בדרישה לביטול ההפרדה הגזעית של מחוז טופיקה במוסדות החינוך. עם זאת, ההפרדה נמשכה בפועל אל תוך שנות ה-60 של המאה ה-20, שידוע כעשור מאבקי השחורים על החלת השוויון.
צפון אירלנד
דוגמה היסטורית נוספת לסגרגציה גאוגרפית התרחשה בצפון אירלנד על רקע עימות בין קהילות בעלות השתייכות דתית שונה במדינה. מקור הסכסוך בין הפרוטסטנטים לקתוליים בצפון אירלנד החל עוד במאה ה-17. בשנת 1649, דיכא אוליבר קרומוול את מרד אלסטר והוביל להרג של יותר מ-4000 קתולים והתיישבות פרוטסטנטית על חשבון הקתולית בפרובינציה האירית. המקור למרד נבע מכך שהפרוטסטנטים קיבלו בעלות על אדמה שעובדה על ידי איכרים קתולים באחד מהאזורים הפוריים ביותר בצפון אירלנד.
לאחר מאבקים ומרידות רבות לאורך השנים, ב-1697 חוקקו המושלים הפרוטסטנטים של הפרובינציה חוקים אשר מנעו מתושבים קתולים ללכת לבתי ספר תיכוניים ומקצועיים. מדיניות זאת החזיקה כ-250 שנה והעמיקה את ההבדלה בין הקהילות הדתיות השונות.
עד היום מתקיימת סגרגציה גאוגרפית באירלנד, בחלקים מהעיר בלפסט, שעדיין מנכיחה את ההפרדה בין הקהילות הדתיות במדינה. הסגרגציה באה לידי ביטוי בחומות הפרדה הנקראות קווי שלום. למעשה, חומות השלום הוקמו באופן ספונטני ללא תכנון מקדים, כאשר המחסומים מוקמו בנקודות ספציפיות בהן התרחשו אירועי אלימות בין הקבוצות. המחסומים ממוקמים בעיקר באזורים פחות אמידים בעיר, בחלקים הצפוניים והמערביים של בלפסט. יש הבדלים במבנה וגודל המחסומים היות שהם מוקמו בהתאם למידת הסיכון שהתקיימה באזור, כאשר המחסום הגדול ביותר באורך של 1.6 ק"מ ובגובה של 12 מטר.
ישראל
בישראל יש סגרגציה עירונית בשלוש הערים הגדולות. בירושלים מתקיימת סגרגציה בין היתר בין השכונות החרדיות בצפון העיר לבין השכונות החילוניות במערבה, בין השכונות המוסלמיות במזרח לבין השכונות היהודיות במערב, ובין שכונות מעוטות יכולת כמו קריית מנחם בדרום לבין שכונות מבוססות כמו בית הכרם, וכיוצא בזה.
לצד זאת מתקיימת בישראל סגרגציה גאוגרפית שהיא תוצר של מדיניות ממשלתית. כך ניתן למצוא רוב בפריפריה המרחבית למזרחים ובעיקר ליוצאי צפון אפריקה, אשר שוכנו שם עם עלייתם לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה.
יש הרואים במנגנון הקליטה של יישובים הקהילתיים כלי ליצירת סגרגציה גאוגרפית, משום שליישובים אלה ניתנה רשות לבחור את תושביהם על פי התאמת המועמדים לאופי היישוב, וכך נמנעו יישובים שונים מקליטת אזרחים ממוצא מסוים או מרקע סוציואקונומי נמוך.
ערים מחולקות
מושג שהפך רווח בהקשר סגרגציה גאוגרפית בעשור האחרון, מתייחס ל"ערים מחולקות" (Divided Cities). ערים מחולקות הן ערים בעלות אזורים עם מאפיינים שונים דוגמת: אזורים משגשגים ועניים, ובפרט, אזורים המוכוונים לבעלי הכנסה גבוהה לעומת אזורים בהם מתגוררות אוכלוסיות מוחלשות בלבד. ההתייחסות במחקר לערים מחולקות, מקשרת לרוב בין סגרגציה במרחב לפילוג חברתי. התפיסה התכנונית לערים אלו מתבססת על גישה לפיה קיטוב חברתי ואי שוויון, גוררים לחלוקת המרחב העירוני.
לאור מגמת הגלובליזציה, וההגירה ממדינות מתפתחות למדינות מפותחות בפרט, צמח הדיון על האזורים המובחנים שנוצרים ברחבי העיר, וכן על מאפייני האוכלוסייה המתגוררת בכל אזור. זאת כאשר אזורים המאוכלסים במהגרים מאופיינים לרוב בתרבות עמה מגיעים המהגרים וכן במצב סוציו אקונומי נמוך של המהגרים.
פרוטיקטיתריום
פרוטיקטיתריום (שם מדעי: Protictitherium) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת הצבועיים שחי מהמיוקן עד הפליוקן מלפני 15 עד 4 או 5 מיליון שנה. הוא תואר בשנת 1938 וקיבל את שמו מהסוג Protictis, מהמשפחה ויברוויים (Viverravidae), הקרובה למיאקויים שהיו קדומים מהטורפים הרגילים וחיו בין העצים. הסיומת של שמו: "therium" פירושה: "חיה" או "בהמה", עקב מבנה גופו המותאם לחיי קרקע. המאובנים התגלו בסין, צרפת, גרמניה, ספרד, טורקיה ובתוניסיה. באזורים רבים הם נמצאו יחדיו, כך שהיו מצליחים באזורי תפוצתם.
פרס מוסקוביץ' לציונות
פרס מוסקוביץ' לציונות הוא פרס מיסודם של ארווינג וצ'רנה מוסקוביץ' הניתן על פעילות בהגשמת הציונות. במסגרת מפעל הפרס מחולקים שני פרסים: פרס עוז ציון המוענק לאזרחים ישראלים, תושבי ישראל, המגלמים במעשיהם את הציונות המודרנית בישראל; ופרס רוח ציון המבקש למצוא ולעודד רעיונות חדשים, המיועדים להתמודד עם האתגרים של הציונות בישראל.
פרוטיקטיתריום
צבוע זה הוא אחד הפרימיטיביים שבצבועיים והוא התפתח מאבות דמויי-גחניים גדולים יחסית לבני משפחתם. מבנה הלסתות שלו היו קצרות יחסית והתאימו לאכילת כל. ייתכן שהיה אוכל חרקים בדומה לצבועון הרעמה או שהיה צייד בעלי חיים קטנים כמו השועל והתן. הוא היה בעל רגליים קצרות, זנב ארוך ועבה וחוליות רחבות. הוא היה גם בעל טפרים נשלפים כמו של חתוליים וככל הנראה היה שוכן עצים חלק מזמנו.
פרס מוסקוביץ' לציונות
פרס עוז ציון מוענק מדי שנה, החל משנת 2008, לשלושה זוכים, בטקס שמתקיים ביום ירושלים, בעיר דוד, בהשתתפות שרי ממשלת ישראל. פרס רוח ציון ניתן החל מ-2013. סכום הפרסים הכולל הוא 100,000 דולר בשנה.
מטרתו המוצהרת של הפרס:
בקרב מקבלי הפרס עד לשנת 2014 קיים שיעור גבוה של אישים שבין מרכיבי תרומתם לאומה לפי הערכת מעניקי הפרס, מצוינת גם מידת מעורבותם בהתיישבות בארץ ישראל ובכללה ביש"ע.
בפטורניס
בפטורניס (שם מדעי: Baptornis; פירוש השם: "עוף צולל") הוא סוג של עוף ימי שנכחד מקבוצת עופות בעלי שיניים והשתייך לסדרת ההספראורניסאים שנכחדו כולם וחי בקרטיקון העליון לפני 83.5–80.5 מיליון שנה.
ייתכן שלהקות של עופות אלה חיו לאורך החופים של ארצות הברית וקנדה ולאורך הים הצפוני וניזונו מדגים שהם תפסו בלסתותיהם. הם נכחדו לפני 80 מיליון שנה מהעולם, יחד עם שאר העופות בעלי השיניים.
עוף זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1877.
סולם (יישוב)
תקופת הברונזה
השרידים האדריכליים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם מתקופת הברונזה הקדומה 1 (כ-3,500 לפנה"ס). לפי מיקום השרידים של הברונזה הקדומה מעבר לקו הביצורים של תקופת הברונזה התיכונה (2000 לפנה"ס - 1550 לפנה"ס) עולה, כי שהיישוב בתל מתקופת הברונזה התיכונה היה מצומצם בהשוואה ליישוב של תקופת הברונזה הקדומה. היישוב שגשג שוב בתקופת הברונזה המאוחרת. מתקופה זו נחשפו שני חדרים השייכים כנראה לשני מבנים הצמודים זה לזה. באחד מהם נמצאו כלי החרס שכללו קערות, קדרה עם זרבובית, סירי בשול, צפחות, קנקנים וקערה 'דמוית ברווז'. מכלול הכלים העשיר קושר את השכבה לשלהי השלטון המצרי על כנען בימי השושלת העשרים (1200 לפנה"ס - 1080-1089 לפנה"ס). "שונם" נמנית עם הערים שכבש תחותמס השלישי מלך מצרים העתיקה במהלך קרב מגידו (המאה ה-15 לפנה"ס). שונם מוזכרת במכתבי אל-עמארנה, בקטע ממכתבו של "בִּירִדְיה" מושל מגידו:
תקופת הברזל
המבנים מתקופת הברונזה במאוחרת בתל המשיכו להיות מיישבים גם בתקופת הברזל. באחד המבנים נמצאו מכלול כלי חרס ומתקן המורכב מקנקן אגירה מקובע ברצפה. שתוארכו לתקופת הברזל 1. שונם נזכרת ברשימת הערים (מס' 15) שכבש שושנק הראשון, מלך מצרים ומייסדה של השושלת העשרים ושתיים במסעו לכיבוש ארץ ישראל (920-929 לפנה"ס).
התקופה ההלניסטית והרומית
מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל נמצאו חרסים, בחפירה שנערכה ברחוב הראשי של הכפר מהתקופה הרומית בארץ ישראל נמצאו בתל וסביבתו שרדי מבנים, וכלי חרס הכוללים קערות, קדרות, סיר בישול וקנקנים. בנוסף נחשפו בורות מהתקופה הרומית המצביעים על מגוון פעילויות סמוך לשדות החקלאיים.
התקופה הביזנטית והאומיית
מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל (בין השנים 324 ו-638) והתקופה האומיית (661 עד 750) נמצאו בתל וסביבתו ממצאים רבים ומגוונים. בין השאר: ממצאי כלי הזכוכית בתוך עשרה סלים. הכלים מתוארכים לשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה האומיית ומייצגים טיפוסים נפוצים מאוד של קערות, בקבוקים, גביעי יין ונרות. בנוסף לשברי הכלים נמצאו כמה שברים המעידים על קרבה לבית מלאכה לזכוכית: התגלה גוש קטן של זכוכית גולמית, ועליו שרידי פסולת מכבשן הזכוכית, יחד עם שני שברים של כלים מעוותים בחום; התגלה גם גוש פסולת נוסף, מפורר, שמרקמו ספוגי ואוורירי, הקשור אולי אף הוא לכבשן. ממצא כלי החרס מהתקופה הביזנטית כולל קערות מחופות אדום מפוקאיה. עיקר הממצא מתוארך לתקופה האומיית, והוא כולל אגן שעוטר בחריתה, קערה מחופה אדום ממצרים, קדרת בישול פתוחה שלה ידיות אוזן מתחת לשפה, סירי בישול, קנקנים וצפחות. כן התגלו קנקנים צבועים אדום ועששית שעוטרה בעיטור קרבשניט. כמה מטיפוסי כלים אלה ממשיכים להופיע בתקופה העבאסית, ולכן אפשר שתיארוך הממצא מעט מאוחר לתקופה האומיית וזמנו בתחילת התקופה העבאסית. כמו כך נמצא מטבע של תיאודריך הגדול מלך האוסטרוגותים (491–526 לסה"נ), שנטבע ברוונה או ברומא בין שנת 493 לשנת 518 לסה"נ. ונמצאו שני מטבעות שתוארכו לתקופה הביזנטית (למחצית השנייה של המאה השישית לסה"נ). אחד המטבעות הוא מטבע ביזנטו-ערבי המחקה את המטבעות של קונסטנס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ותאריכו 640–660 לסה"נ.
בחפירה שנערכה מחוץ לשטח התל, בחלקו הצפוני-מזרחי של הכפר, כ-50 מטר מצפון למורדות התל, נחשפו שלושה ריכוזים של אבני גוויל קטנות. בחלק הדרומי של החפירה, צמוד לריכוז אבנים נחשף מפלס אדמה בהירה מהודקת. בחתכיהם של שני בורות בדיקה ניתן היה להבחין בשני מפלסי אפר; מעליהם נמצאו שלדי אדם אחדים פזורים בשטח ללא כל סימן לקבורה מסודרת. בחומר שהצטבר על שכבות האפר נמצאו שברי כלי חרס, בהם שש קערות, מכסה, קדרת בישול ושלושה קנקנים, כולם מתוארכים לשלהי התקופה הביזנטית ותחילת התקופה האומיית וכן טבעת ברונזה.
התקופה הצלבנית והתקופה הממלוכית
בתקופה הצלבנית והממלוכית, על פי הממצא הארכאולוגי, היה בתל יישוב כפרי קטן. עיקר הממצא מתקופות אלו נחשף במדרון הדרומי של התל, בקרבת המעיין שבמרכז הכפר. נחשפה מפולת של אבני בנייה גדולות מגיר. בין האבנים התגלה מטבע מן התקופה הממלוכית. צמוד למפולת מצפון נחשפה שכבת שרפה עבה, שמעורבים בה חומר לבנים ועצמות בעלי חיים, המלמדים כנראה על פעילות אינטנסיבית של שרפה בתנור. נחשף קיר שנבנה בכיוון צפון-דרום באבני גיר מסותתות בגדלים שונים ומהלכו מעוגל. בפן המזרחי של הקיר הונחו האבנים כך שצדן הארוך ניכר כלפי חוץ. אל הפן המזרחי של הקיר ניגש קיר נוסף, שנחשף ברובו בחתך הדרומי של הריבוע. הקיר נבנה באבני בזלת מהוקצעות גס, והוא נחשף לגובה שני נדבכים. הקיר כוסה בשכבה של אדמה אפורה, שמעורבים בה אפר וחומר שרוף. הממצא הקרמי מתקופות אלה כולל קערה מזוגגת מטיפוס אנגוב, קערות מזוגגות בירוק וצהוב, קערת מזוגגת מעוטרת בחריתה המתוארכת לסוף המאה ה-12 וראשית המאה ה-13, קערת יבוא מקפריסין המתוארכת למאה ה-13 לסה"נ, סירי בישול מהמאה ה-12, סיר בישול מהמאה ה-13 וכלים רבים עשויים ביד וצבועים באדום-חום בדגמים גאומטריים המתוארכים למאות ה-12 וה-13.
אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח (תחילת המאה ה-14) הציע לזהות את העיר המקראית שונם עם "סולם".
בתקופה העות'מאנית
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר בנַאחִיָה (מחוז) של ג'נין בסנג'ק לג'ון. בכפר היו 26 בתי אב ששילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועצי פרי.
הסופר מארק טוויין ביקר בסולם בשנת 1867, כדי לבקר בציון ביתה של האישה השונמית, הנזכרת במעשי אלישע הנביא. טוויין כתב על הביקור בספרו "מסע תענוגות לארץ הקודש":.
בשנת 1910 רכש יהושע חנקין, באמצעות הקרן הקיימת שטח קרקע רחב היקף מהפאודל אליאס סורסוק שישב בביירות האריסים שעיבדו עבורו את הקרקע ישבו בשני כפרים בשם "פולה" ו"עפולה". במקום אחד הכפרים הוקמה הקואופרציה במרחביה. שחברי התגורו תחילה בבתי הבוץ של האריסים שפונו, ובשנת 1925 העיר עפולה. בסך הכל נרכשו כ-9,000 דונם. מכירת האדמה ופינוי האריסים גרמה למתיחות בקרב הערבים תושבי הסביבה - בכללם סולם - שתקפו את המקום זמן קצר לאחר הקמתו, לאחר שהאשימו את תושבי מרחביה ברצח של ערבי מקומי. בהמשך פיתחו תושבי הכפר יחסי שכנות טובה עם מרחביה ועם היישובים היהודים האחרים שהוקמו באזור. בשנת 1928 אפשרו למושב מרחביה (שהוקם ב-1922 כקילומטר ממערב לסולם) לקדוח באר מים באדמות סולם. בנות הכפר עבדו במשק בית של משפחות בעפולה, ותושבי סולם אף נהגו להזמין את תושבי מרחביה לשמחות משפחתיות.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, מנתה האוכלוסייה של סולם 370 נפש, 366 מוסלמים ו-4 נוצרים. במפקד 1931 היו בכפר 85 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 328 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר מנתה 470 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,600 דונם. מתוכם הוקצו 291 לחקלאות שלחין, ו-2,041 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה היהודית. במהלך מלחמת העצמאות, בניגוד לרוב הכפרים באזור שגורשו מיושביהם, תושבי סולם לא עזבו לאחר שיצרו קשר עם שכניהם היהודים, שאמרו להם להישאר במקומם.
לאחר הקמת מדינת ישראל
בשנת 1993, בעקבות החלטת ממשלת רבין השנייה על פיתוח המגזר הערבי בישראל, הוקמה מועצה אזורית נפרדת לסולם ולמספר יישובים ערבים נוספים באזור, בשם מועצה אזורית נוף הגליל. בפברואר 2001, המועצה פורקה - ויישוביה התפצלו לשתי מועצות אזוריות - מועצה אזורית בוסתאן אל-מרג', בה נכללת סולם, ולמועצה אזורית אל-בטוף.
כדורגל
בשנת 1964 הוקמה קבוצת הכדורגל של הכפר, "הפועל סולם". הקבוצה שיחקה תחילה בליגה ג', ואחר כך במשך שנים רבות בליגה ב'. הקבוצה התפרקה עקב קשיים כלכליים בשנת 2009, אך הוקמה מחדש ב-2012 על ידי מהראן ראדי יליד הכפר (שהיה אז כדורגלן מכבי תל אביב). בספטמבר 1991, הלך לעולמו במהלך משחק אביהם של שניים משחקני הקבוצה, ודודם של ארבעה שחקנים נוספים. שחקני הקבוצה לא עלו למחצית השנייה והמשחק הופסק. בעקבות האירוע, נערכו דיונים שנמשכו מספר חודשים בבית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל, בכדי לקבוע מה הייתה תוצאת המשחק או האם לערוך משחק חוזר.
שחקן בולט נוסף שגדל בכפר הוא ג'מיל ח'אדר.
קראש בנדיקוט (דמות)
תיאור
קראש הוא בנדיקוט דמוי אנוש מנומנם שחי באיי נ. סייניטי. קראש נוצר אחרי שחטף קרן ממכונת ה-Evolo-Ray של ד"ר קורטקס. קראש אינו מדבר במהלך רוב הזמן, ומשתמש בעיקר בהברות והבעות פנים כדי לתקשר. בעקבות השדרוג שעבר על ידי ד"ר קורטקס וד"ר בריו, כל חושיו התחדדו, מהירותו השתפרה, והוא קיבל מיומניות קרב וכמה מיומנויות נוספות. מעבר לכך, קראש מומחה בהקפצת יו-יו, והוא מזוהה עם הריקוד המפורסם שלו שהופיע במשחק השני בסדרה, ומאז הופיע ברוב משחקי הסדרה.
לקראש אחות קטנה בשם קוקו ואח גדול בשם קראנץ'. יש לקראש קשר מיוחד עם אקו-אקו, רוח של רופא אליל שנשמתו התאחדה עם מסכה, ומלווה אותו במסעותיו. כמו כן, קראש מגדל דוב קוטב מחמד בשם פולאר, המשמש אותו לרכיבה, ואחותו קוקו מגדלת נמר תינוק מחמד.
קראש בנדיקוט (1996)
קראש בנדיקוט נוצר בידי ד"ר קורטקס (האנטגוניסט הראשי בסדרה) ועוזרו ד"ר ניטרוס בריו במכונת ה-Evolo-Ray על מנת להיות חלק מצבא בעלי החיים של קורטקס להשתלטות עולמית. אבל קראש מצליח לברוח בעוד הדוקטורים חוטפים את חברתו, טוואנה. קראש עובר מסע ביחד עם אקו-אקו, רוח של מרפא אלילים שנשמרה בתוך מסכה. בדרך, קראש עובר בוסים כמו הצ'יף פאפו-פאפו, המרטש רו, קואלה קונג, שומר הראש של קורטקס דון פינסטרייפ פורטודו, נייטרוס בריו, עד שקראש מביס את ד"ר קורטקס ומציל את טוואנה.
קראש בנדיקוט 2: קורטקס מכה שנית (1997)
שנה אחת לאחר מכן, קראש ואחותו קוקו בנדיקוט נחים על החוף כשקוקו מבקשת מקראש להביא לה סוללה למחשב הנייד שלה. במהלך המשימה שלו, קראש פוגש בד"ר קורטקס, הטוען ששינה את דרכיו, ששולח אותו למצוא 25 קריסטלים, במטרה לעצור אסון נוראי. נייטרוס בריו מופיע גם הוא, ואומר לקראש לא לאסוף קריסטלים, אלא במקום זאת לאסוף 42 אבני חן שיעזרו לו לעצור את קורטקס. הוא איים על קראש שאם יאסוף את הקריסטלים, הוא לא יהסס להרוג אותו. אבל למרות האיום, קראש יוצא לאסוף קריסטלים. קראש נעזר גם בדוב הקוטב שלו פולאר כדי לאסוף קריסטלים. איסוף הקריסטלים מאפשר לקראש להילחם נגד בוסים כמו ד"ר ריפר רו, האחים קומודו וטייני טיגר (השלושה עובדים בשביל נייטרוס בריו, שאיים על קראש לא לאסוף קריסטלים). בהמשך קראש נאבק בד"ר נ. ג'ין, עוזרו החדש של קורטקס, ולבסוף, אחרי שהוא חשף את מטרתו האמיתית, גם בד"ר קורטקס. אחרי שקראש מביס אותו ואוסף את כל היהלומים, הוא, קוקו ונייטרוס בריו מפוצצים את "קורטקס וורטרקס", המפקדה של קורטקס.
קראש בנדיקוט 3: מעוות (1998)
במשחק הזה, קראש וחבריו עוברים במכונת ה"טיים-טוויסטר" של ד"ר נפאריוס טרופי כדי להשיג את הקריסטלים מן העבר לפני שד"ר קורטקס ואוקה-אוקה, אחיו התאום והרשע של אקו-אקו שרוחו נמצאת אף היא בתוך מסכה. קראש עובר בוסים כמו טייני טיגר, דינגודייל, ד"ר נפאריוס טרופי, ד"ר נ. ג'ין עד שהוא מגיע לד"ר קורטקס ואוקה-אוקה עצמם. כאשר הוא מביס אותם, הוא מחזיר את קורטקס, אוקה-אוקה ונפאריוס טרופי לכלא ששכן בו אוקה-אוקה, בזמן שקראש, קוקו ואקו-אקו בורחים מהטיים טוויסטר לפני שהיא קורסת.
קראש בנדיקוט, זעמו של קורטקס
קראש צריך להילחם נגד קורטקס ואוקה-אוקה והנשק החדש שלהם, קראנץ', בנדיקוט נוסף, ביחד עם מסכות האלמנטים. לאחר שניצח אותם, קראנץ' משתרר משליטתו של קורטקס ועובר לצידו של קראש.
קראש טווינסייניטי
קראש משתף פעולה עם אויבו, ד"ר ניאו קורטקס, כדי להציל את העולם מ"התאומים המרושעים".
פציעת מפרק שיא הכתף והבריח
פציעות של מפרק שיא הכתף והבריח הן סיבה שכיחה לכאב כתף. שלמות המפרק ויציבותו יכולים להיפגע בדרגות חומרה שונות, החל מנקע קל או מתון ועד לפריקה מלאה עם תזוזה גדולה וכליאתה של עצם הבריח מחוץ למפרק. המנגנון הנפוץ לפגיעה במפרק הוא חבלה ישירה לרום הכתף או נפילה על יד מושטת. הטיפול תלוי בסוג הפגיעה ולרוב הוא שמרני לפציעות קלות וניתוחי בפציעות חמורות יותר.
קראש בנדיקוט (דמות)
קראש של הטיטאנים
קראש נלחם בנינה קורטקס ואוקה-אוקה, שמנסים להשתלט שוב על איי וומפה. כדי לעשות זאת, קראש משתמש באקו-אקו כדי להשתלט על טיטאנים, מוטציות ענקיות, במטרה להילחם.
פציעת מפרק שיא הכתף והבריח
אפידמיולוגיה ומנגנוני פגיעה
פציעות מפרק שיא הכתף והבריח מהוות עשרה אחוזים מכלל פציעות הכתף. פריקות של המפרק מהוות שנים עשר אחוזים מכלל הפריקות בכתפיים. פציעות אלו מתרחשות לרוב בעשור השני לחיים, בעיקר בספורטאים של ספורט מגע כגון רוגבי, הוקי קרח ופוטבול אמריקאי. בהשוואה בין גברים לנשים שיעור פציעות גבוה פי חמישה בגברים.
קראש בנדיקוט (דמות)
מחשבה מוטאנטית
לאחר אירועי המשחק הקודם, קראש נלחם נגד ד"ר קורטקס ועוזרו נייטרוס בריו, המנסים להשתלט על כל תושבי איי וומפה.
פציעת מפרק שיא הכתף והבריח
אפידמיולוגיה ומנגנוני פגיעה
מנגנון הפציעה הנפוץ ביותר הוא נפילה וחבלה ישירה לרום הכתף בעת שהזרוע סמוכה לגוף. החבלה דוחפת את עצם השכם לכיוון מטה ומרחיקה אותה מעצם הבריח בעוצמה הפוגעת במפרק שביניהן וברצועות המייצבות אותו. נפילה על יד מושטת יכולה להפעיל כוח עקיף על המפרק, דרך עצם הזרוע, הדוחף את עצם השכם לכיוון מעלה ומרחיקה אותה מעצם הבריח. תנועה חזקה כלפי מעלה יכולה לפגוע בשלמות המפרק אך אין ביכולתה לפגוע ברצועות חיצוניות למפרק המייצבות אותו.
קראש בנדיקוט (דמות)
קראש בנדיקוט 4: הגיע הזמן
קראש נלחם בנבלים, שברחו מהכלא הבין ממדי שלהם, בעזרת מסכות הקוואנטום שפגש. במימד אחר, הוא פוגש גרסה אלטרנטיבית של האקסית שלו טוואנה, שם היא פירטית.
פציעת מפרק שיא הכתף והבריח
אפידמיולוגיה ומנגנוני פגיעה
מנגנוני פגיעה אפשריים נוספים הם זריקה קדימה של הגוף בעת תאונת דרכים, כאשר חגורת הבטיחות מקבעת את עצם הבריח וכן חבלה לעצם הבריח המפעילה כוח רב לכיוון מטה בעת שהזרוע רחוקה מהגוף.
קראש בנדיקוט (דמות)
הופעות אורח
קראש, יחד עם אויבו ד"ר קורטקס, מופיעים כדמויות אורח הניתנות למשחק, במשחק Skylanders Imaginators
פציעת מפרק שיא הכתף והבריח
אנטומיה של מפרק שיא הכתף והבריח
מפרק שיא הכתף והבריח מחבר בין עצם הבריח לעצם השכם והוא נקודת החיבור הגרמי של הגפה העליונה לשלד. המפרק מיוצב על ידי קופסית המפרק החלשה המחוזקת על ידי רצועת שיא הכתף והבריח. בנוסף לאלו, מיוצב המפרק על ידי רצועות חיצוניות חזקות בין עצם הבריח לזיז החרטום של עצם השכם. שמן המשותף של רצועות אלו, הרצועה הקונית והרצועה הטרפזית, הוא רצועת החרטום והבריח.
סיווג
הסיווג הנהוג לפציעות מפרק שיא הכתף והבריח הוא לשישה סוגים שתיאר רוקווד שלושת הסוגים הראשונים מתארים חומרת פגיעה הגדלה עם המספרים המונים את סוג הפגיעה ויתר הסוגים מתארים וריאציות נוספות של פריקה של המפרק.
סוג I מתאר פגיעה חלקית בשלמות קופסית המפרק. הקופסית לא קרועה לחלוטין אלא באופן חלקי, בדומה לנקע קל או מתון. מיקומן היחסי של עצמות המפרק נשמר ובמבט חיצוני או במישוש לא ניכר שינוי צורה במפרק.
סוג II מתאר קרע מלא של קופסית המפרק ושל רצועות שיא הכתף והבריח. עצם הבריח מוחזקת סמוכה למקומה על ידי רצועת החרטום והבריח, אך ממוקמת מעט גבוה יותר ממקומה הנורמלי. עצם השכם מסובבת מעט כך שהמרווח המפרקי גדל. רצועת החרטום והבריח פגועה חלקית, בעיקר החלק הקוני.
פגיעות מסוג I ו-II אופייניות במנגנוני פגיעה של נפילה על יד מושטת או תאונת דרכים.
סוג III הוא קרע מלא של כל הרצועות המחזיקות את עצם הבריח צמודה לעצם השכם, דהיינו קופסית המפרק, רצועות שיא הכתף והבריח ורצועת החרטום והבריח. שריר הדלתא ושריר הטרפז הנאחזים בעצמות המפרק עשויים להפגע גם הם. הזרוע נמצאת מעט שמוטה ממקומה והקצה המרוחק של עצם הבריח בולט כלפי מעלה. בהשוואה למפרק תקין בצד השני של הגוף, גודל הסטיה של עצם הבריח הוא 25–100 אחוזים. אפשר לדחוף את עצם הבריח חזרה מטה למקומה אך ברגע שמוסר הלחץ החיצוני, חוזרת עצם הבריח למיקום הגבוה האבנורמלי.
סוג IV מתאר נוסף לקרע מלא של הרצועות, גם סטיה לכיוון אחורי של עצם הבריח. עצם הבריח נלכדת בתוך סיבי שריר הטרפז ואי אפשר לדחוף אותה למקומה כמו בפגיעה מסוג III.
סוג V דומה לסוג III אך כולל התנתקות של חיבורי השרירים מעצמות המפרק. עצם הבריח ממוקמת בסטייה גדולה יותר מעלה לעומת פגיעה מסוג III, מרחק הגדול פי 3–5 מהמרחק במפרק בצד התקין של הגוף.
סוג VI מתאר קרע מלא של הרצועות והסטה של עצם הבריח לכיוון מטה וכליאתה מתחת לזיז החרטום או מתחת לשיא הכתף. פגיעה כזו יכולה להתרחש בעקבות חבלה חזקה על עצם הבריח לכיוון מטה בזמן שהזרוע רחוקה מהגוף. הכוח הרב הדרוש לפגיעה כזו צפוי לחולל נזקים ברקמות סמוכות.
פגיעות מסוג IV ו-V ובמיוחד מסוג VI הן נדירות יחסית לפגיעות מסוג I, II ו-III.
אבחון
פציעה של מפרק שיא הכתף והבריח מאובחנת ומסווגת בעזרת תולדות החולה, בדיקה פיזיקלית ובדיקות דימות רפואי.
נבדק פגוע יתאר את אחד ממנגנוני הפציעה האופייניים (חבלה לרום הכתף או נפילה על יד מושטת) וכאב באזור מפרק שיא הכתף והבריח.
הסתכלות ומישוש עשויים לגלות דפורמציה באזור המפרק עם הסטה של עצם הבריח לכיוונים שונים בהתאם לסוג הפגיעה. מבחנים פיזיקליים שונים כגון הנעת הזרוע במישור אופקי לכיוון הכתף הנגדית בדרך המעמיסה על מפרק שיא הכתף והבריח, עשויים לאשש אבחנה של פגיעה במפרק.
בדיקות נוספות בעזרת מיפוי עצמות, דימות תהודה מגנטית (MRI) או בדיקה על-שמעית (US) מאפשרות גם הן אבחון של פגיעה במפרק. אמצעי נוסף הוא הזרקת משכך כאב ישירות למפרק ומעקב אחרי שינוי בתסמינים ובסימנים שמציג הנבדק. צילום רנטגן מאפשר לקבוע את סוג הפגיעה במפרק.
טיפול
פגיעות מסוג I ו-II ולרוב גם פגיעות מסוג III מטופלות באופן שמרני. שימוש במתלה ליד מפחית את הכאבים ומשמש במשך מספר ימים בפגיעה מסוג I ועד מספר שבועות בפגיעה מסוג III. בנוסף למתלה, בימים הראשונים לפציעה, קירור מקומי ותרופות מסוג נוגדי דלקת שאינם סטרואידים מסייעים בהפחתת כאב, דלקת מקומית ובצקת.
בשלב שהכאבים מאפשרים תרגול שרירים ותנועות במפרק הכתף, מופעלים הללו לפי יכולת המטופלים. בתקופה הראשונה מופעלים שרירי הכתף בצורה איזומטרית, ובהמשך מופעלים השרירים תוך כדי הנעת הכתף.
חזרה מלאה לפעילות צפויה להתרחש תוך שבועות ספורים בפציעות מסוג I ו-II, אך תוך פרק זמן ארוך יותר בספורטאים שעיסוקם כולל פעילויות מאומצות של הכתף, כגון טניסאים ושחיינים.
הטיפול בפגיעות מסוג IV, V, VI וכן בפגיעות מסוג III (שהטיפול השמרני בהם לא השיג תוצאות רצויות) הוא ניתוחי. הניתוח כולל בדרך כלל חשיפה של המפרק, שחזור מיקומה של עצם הבריח וקיבועה למקומה בעזרת קיבוע פנימי. לניתוח יכול להתלוות שחזור של רצועות המפרק בעזרת תרומה עצמית של גיד.
נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל
שיאה של הנבחרת היה במונדיאל 1966, שבו ניצחה 0-1 את נבחרת איטליה ובכך העפילה לרבע גמר הטורניר. ברבע הגמר פגשה הנבחרת את פורטוגל, והובילה תחילה 0-3, אך אז הצליחה פורטוגל, בהנהגת אאוזביו שכבש ארבעה שערים, לנצח 3-5 ולעלות שלב. בטורניר זה הפכה קוריאה הצפונית לנבחרת האסיאתית הראשונה שהצליחה לעבור את הסיבוב הראשון בגביע העולם בכדורגל.
נבחרת קוריאה הצפונית העפילה גם למונדיאל 2010, לראשונה מאז 1966. הנבחרת פתחה את משחקיה בהפסד מכובד בתוצאה 1-2 לנבחרת ברזיל, אך בהמשך הובסה בתוצאות גבוהות וללא הבקעת שערים על ידי פורטוגל וחוף השנהב, וסיימה את שלב הבתים במקום האחרון, ללא נקודות.
בראכאוכניוס
בראכאוכניוס (שם מדעי: Brachauchenius; מילולית: "קצר-צוואר") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה שחי בימי הקרטיקון לפני 89.3–93 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בחפירות מארצות הברית עד קולומביה.
סוג זה תואר ב-1903 וכלול בו כיום מין אחד - Brachauchenius lucasi. מין נוסף מהסוג Brachauchenius eulerti, הועבר לסוג מגצפלוזאורוס.
יצור זה היה קרוב משפחתו של הפליוזאורוס הענקי, והוא חי בקרטיקון העליון בים הפנימי המערבי של אמריקה הצפונית. זה היה יצור גדול עם גולגולת באורך 170 סנטימטרים והערכה של אורכו הגיעה ל-10 מטרים. היצור היה בעל לסתות גדולות וארוכות עם שיניים חדות, צוואר קצר וסנפירים רחבים שעזרו לו לנוע במים בדומה לדגים. בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה הדומים לפתחי נשימה של לווייתנים.
יצור זה היה מטורפי-העל של הקרטיקון והוא היה צייד קטלני של זוחלים ימיים אחרים, עופות ימיים, רכיכות, דגי גרם ודגי סחוס.
מכתש פופיגאי
מכתש פופיגאי (המוכר גם בשם מכתש פופאי) הוא מכתש פגיעה הנמצא בסיביר שברוסיה הנקרא על שם הנהר פופיגאי. מכתש זה, יחד עם מכתש מניקאגן, הוא המכתש הרביעי בגודלו שנמצא על כדור הארץ. המכתש נוצר לפני כ-35 מיליון שנה בתקופת האאוקן. מכתש זה הוא אתר מורשת גאולוגי שנקבע על ידי אונסק"ו.
אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל
אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל הוא מתחם זיכרון, המוקדש ללחימת הגדוד החמישי של הפלמ"ח במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הראל. האתר ממוקם מצפון למושב מסילת ציון, על מדרון גבעה המשקיפה ממערב על שער הגיא, מוקד קרבות מרכזי של הגדוד. האתר הוא חלק מפארק יצחק רבין.
רק רצית אהבה
רק רצית אהבה הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית מאיה אברהם. את האלבום הוציאה בשנת 2007 לאור חברת התקליטים הליקון. מתוכו פורסמו שלושה סינגלים: "למה", שנכתב והולחן על ידי שמרית אור ובועז שרעבי; "רק רצית אהבה" ו"איך נתחיל את היום", שכתב אדם פרי. בנוסף, נכללה באלבום גרסת רמיקס ל"למה" כרצועה ה-12.
אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל
רקע
הגדוד החמישי של הפלמ"ח הוקם בתחילת מלחמת העצמאות על בסיס הרזרבה התל אביבית שלו, בתוספת חברי הכשרות ומגויסים נוספים מחיפה ומתל אביב. הגדוד עסק תחילה באבטחת הדרך לירושלים ליד מקוה ישראל ובית דגן ובליווי שיירות לירושלים ולנגב. חייליו השתתפו בקרב שיירת חולדה ומבצעי נחשון והראל. באפריל 1948 צורף הגדוד לחטיבת פלמ"ח הראל, ביחד עם הגדודים הרביעי והשישי של פלמ"ח. הגדוד השתתף בקרבות החטיבה בתוך ירושלים במסגרת מבצע יבוסי ולאחריו. בהמשך, במבצע מכבי, לחמו חיילי הגדוד על המשלטים משני עברי הכביש משער הגיא מזרחה ועל משלטי לטרון. לאחר ההפוגה הראשונה לחם הגדוד יחד עם החטיבה כולה במבצע דני להרחבת המסדרון היבשתי ממישור החוף לירושלים. בשלהי 1948 השתתפו הגדוד והחטיבה במבצע ההר ובמבצע חורב בנגב. בשל לחימתו ניתן לגדוד השם גדוד שער הגיא.
במהלך המלחמה נהרגו 93 מחיילי הגדוד החמישי. רבים מהם נקברו בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים, מספר קילומטרים מזרחה לשער הגיא.
האתר
אתר ההנצחה הוקם בקרבת אתר חרבת חתולה, שהיה אחד משדות הקרב המרים של חיילי הגדוד החמישי.
בכניסה למתחם ניצב שלט המכריז על שמו. בקרבתו מוצב סלע בזלת גדול, ועליו סמל הפלמ"ח ולוחית זיכרון, שכמוהם הוצבו בנקודות נוספות בפארק יצחק רבין. על גבי הלוחית מופיע הכיתוב הבא: <CENTER>על אדמה זו</CENTER> <CENTER>לחמו אנשי פלמ"ח הראל</CENTER> <CENTER>בקרבות הגבורה עקובי הדם</CENTER> <CENTER>של מלחמת השחרור</CENTER> <CENTER>בכבוש משלטי שער הגיא</CENTER> <CENTER>ופריצת הדרך לירושלים</CENTER> <CENTER>כבוד לנופלים</CENTER>
לאורך סוללת הסלעים מתמשך שביל סלול, המוביל אל מרגלות עץ אורן גדול הסמוך למעקה האבן הצופה אל שער הגיא, כביש ירושלים-תל אביב והכביש המוביל דרומה אל בית שמש. שם מוצבים שלט ובו תקציר תולדות הגדוד במלחמת העצמאות, מפה של אתרי הקרבות שבהם לחם וכן להדלקת להבת זיכרון. בקרבתם ניצבים תרנים לדגלים.
לאורך השביל הסלול ניצבת שורת שלטי מתכת. כל אחד מהם נושא כיתוב קצר, המתייחס לאחת התחנות במסע הקרבות שעבר הגדוד במלחמה, לפי סדר כרונולוגי. שלטים נוספים באתר מתארים בפירוט רב יותר אחדים מן הקרבות שעבר הגדוד - קרב שיירת הראל, קרב רכס איילון וכיבוש משלטי בית נובא. במרפסת הנוף המשקיפה אל שער הגיא ניצב שלט נוסף ועליו מילות השיר באב אל-ואד מאת חיים גורי.
שלטי תבליט, המוצבים על מעקה מרפסת התצפית, מורים את הכיוון והמרחק אל תוואי נוף, משלטים ויישובים הנראים מן המרפסת.
כל השלטים באתר (למעט התבליטים) עשויים בתבנית עיצובית אחידה, המשמשת בכל אתרי הזיכרון שבפארק יצחק רבין.
אתר ההנצחה הוקם בשנת 1999 על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח.
אנדרטאות בקרבת האתר
בצמוד לאתר ההנצחה לגדוד החמישי ממוקמת האנדרטה לעולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל.
במרחק קצר מהאתר, מעברו השני של הכביש המוביל אל בית שמש, ניצבת האנדרטה לזכר חללי המח"ל.
שירי חג ומועד ונופל
שירי חג ומועד ונופל הוא אלבום הביכורים של הזמר והמשורר מאיר אריאל, שיצא לאור ב-1978 בחברת סי בי אס ישראל. האלבום יצא בהפקתו המוזיקלית של חבר הילדות של אריאל, שלום חנוך, לאחר שנים רבות בהן פעל אריאל ככותב שירים מבוקש, בין השאר לחנוך ולאריק איינשטיין. הוא יצא 11 שנים לאחר פרסומו של אריאל כ"צנחן המזמר", בעת שביצע במלחמת ששת הימים את השיר "ירושלים של ברזל" (אשר יצא לאור על גבי מיני-אלבום לאחר המלחמה). שירי האלבום נכתבו במהלך שנות השבעים. הם מושפעים מסגנונות הקאנטרי והפולק רוק האמריקאיים כפי שהתבטאו ביצירתו של בוב דילן, אליה נחשף אריאל בעת שהותו בארצות הברית בסוף שנות השישים.
האלבום נחשב לאחד החלוציים והמשפיעים ביותר בזמר עברי במספר תחומים, בראש ובראשונה ביחס למילה הכתובה, וכן בהתייחסותו הישירה (גם אם מתחכמת) לנושאים שנויים במחלוקת כמו הסכסוך הישראלי-ערבי, הומוסקסואליות, אוננות, בגידה, שיגעון, שימוש בסמים ומוות.
שמו של האלבום
שמות שני אלבומיו הבאים של אריאל, "...וגלוי עיניים" (1984) ו"ירוקות" (1988), יוצרים יחד את המשפט. המשפט הנ"ל פורסם לראשונה בחוברת שצורפה לאלבום האוסף של אריאל, "מבחר".
רקע
אריאל התפרסם לראשונה מיד לאחר מלחמת ששת הימים כ"צנחן המזמר", לאחר שכתב את השיר "ירושלים של ברזל". בהמשך שנת 1967 הוציא מיני אלבום באותו השם. המיני אלבום לא זכה להצלחה רבה, וזאת יחד עם הסתייגותו של אריאל מהכינוי שהודבק לו וכן סיבות נוספות, גרמו לו להמתין עם הוצאת אלבום נוסף.
בסוף שנות השישים נסע עם משפחתו לארצות הברית כשליח עלייה מטעם איחוד הקיבוצים והקבוצות, ושם נשבה בקסמו של הפולק רוק האמריקאי. עם שובו ארצה ניסה להשתלב בתור איש קולנוע ומוזיקה אך לא נחל הצלחה רבה. בשנים אלה המשיך לכתוב שירים, שכמה מהם בוצעו על ידי אמנים אחרים, כמו "אגדת דשא" (שנכתב עוד לפני שירותו הצבאי, בביצוע דודו אלהרר), "מכופף הבננות" (אריק איינשטיין), "בואי לרקוד" (שלום חנוך), "הולך בטל" ו"סוף עונת התפוזים" (תמוז). במקביל המשיך בעבודתו בקיבוץ משמרות ואף התמנה לתפקיד מזכיר הקיבוץ.
האלבום
בסוף רשימת הקרדיטים שצורפה לאלבום הוספה ההערה ההומוריסטית "מאיר אריאל – באדיבותו של סניף הפועל, משמרות", על משקל הקרדיטים הניתנים בסופן של רשימות כאלה לחברות תקליטים.
בריאיון עם יואב קוטנר לקראת יציאתו של האלבום "רישומי פחם" סיפר אריאל על הקריירה שלו, וגם על האלבום:
ביצירתו של האלבום השתתפו מוזיקאים ידועים כגון גרי אקשטיין, שלום חנוך ודויד ברוזה (גיטרות), מיקי שביב (בס) ויהודית רביץ ונורית גלרון (קולות רקע).
השירים
"שירי חג ומועד ונופל" חידש את המוניטין של אריאל ככותב שירים ייחודי, המעניק תשומת לב רבה למילה הכתובה. חלק משירי האלבום מתנהלים במבנה של תסריט מחיי היום-יום המכיל מספר רבדים. השירים זכו לפרשנויות רבות, ואריאל עצמו העניק גם הוא פרשנויות לחלק משיריו.
שיר כאב
השיר הראשון באלבום, "שיר כאב", שגם יצא לרדיו כסינגל הראשון ומושר בגוף ראשון, מספר את סיפורם של גבר יהודי וגבר ערבי המתחרים על אותה האישה, מנקודת מבטו של היהודי. השיר ברובו עוסק בסיפור הנ"ל, אך הוא נפתח ומסתיים באמירה כללית וארס פואטית:
את שתי השורות הראשונות מהבית הנ"ל, "שיר כאב, עובר ושב, איזה מזל אני שר עכשיו", תיאר שלום חנוך כמשפט שהכי זכור לו ממאיר אריאל. דמויות הגברים בשיר תוארו כסינקדוכה לבני הלאומים היהודי והערבי בישראל, שבעזרתה מתאר אריאל מאבקם של היהודים והפלסטינים על הבעלות על ארץ ישראל. סיומו של הוויכוח בין השניים, המתואר בשורות "אמרתי לו ביידיש: 'היא שופטת בינינו', בתוך בועת שתיקתה שוב נתקלות עינינו", תואר כנקודת מבט חסרת תקווה של אריאל על הסכסוך, כאשר הנתק וחוסר היכולת לתקשר השוררים בין העמים מבוססים על רגשות עמוקים מדי ולמעשה בלתי ניתנים לגישור.
תגובתו של הערבי שקדמה לשורה זו היא אחת מהמצוטטות ביותר של אריאל:
השורה תוארה כהקבלה לטענה של העם הפלסטיני לפיה כל קיומה של הציונות (המשולה בשיר, לפי פרשנות זו, למשיכה לאישה) מבוסס על חורבנו של הרעיון הפלסטיני. הזמר יזהר אשדות, שבזמן יציאתו של השיר היה עורך צעיר בגלי צה"ל ולימים ביצע את שירו האחרון של אריאל, "למה לא", ציין כי שורה זו מלווה אותו מאז היום בו שמע אותה לראשונה.
ארול
השיר נכתב בתקופה בה שהה מאיר אריאל בדטרויט, בשלהי שנות השישים. לאור השפעתו הרבה של בוב דילן על יצירותיו של אריאל, נטען בספר הביוגרפיה כי "בשיר הזה מופיע מאיר אריאל שהבשיל כאמן, כאשר תנאי המעבדה בדטרויט אפשרו לו גם לספוג את ההשפעה של דילן וגם להיזהר שלא לחקות אותו. את 'ארול' הוא לא כתב כמו דילן, אלא כמו מאיר אריאל שלומד מדילן איך להיות הוא עצמו".
יש הסוברים כי השיר בעל אופי אוטוביוגרפי ובו מתאר מאיר אריאל את עצמו, גם מהטעם כי בעטיפת האלבום מופיע אריאל על עץ האקליפטוס המוזכר בשיר, וכי ספר הביוגרפיה על חייו של אריאל נקרא בשם השיר. כותב האוטוביוגרפיה, נסים קלדרון, התייחס לנושא זה בציינו כי "מאיר אריאל בונה בשיר הזה דמות, שחציה ביוגרפיה ממשית שלו וחציה ביוגרפיה של חלומותיו ושל סיוטיו".
בשיר מתאר עצמו אריאל כמוקד לשמועות ורכילות, בין היתר בשל היחס החיובי שקיבל מסביבתו והחיבה שהופגנה כלפיו, מנשים וגברים כאחד. בנוסף, מתייחס השיר לעישון צמח המריחואנה כאלמנט המאפיין את דמותו של ארול ("כל מיני חשבו שזה העשב המתוק / אמרו הוא לא טיפס על עץ אם לא ינק").
בסוף השיר ארול מת, וכן מתואר כ-"מתמגנט לחשכה במקום שם יש כאילו" בסמוך לירי הקטלני. עובדות אלו עשויות להציג את האלמנט האוטוביוגרפי כחלקי, אך יש הרואים בכך ביטוי לנטיות האובדניות מהן סבל אריאל. קלדרון התייחס לכך בציינו כי "המשפט נקטע והמאזין תוהה, כאילו מה? ומהו המקום שאליו מתמגנט הבחור החמקמק הזה? אין למאיר אריאל תשובות לשאלות שלו, והוא משאיר בשיר מקום להרבה תשובות אפשריות".
טרמינל לומינלט
השיר "טרמינל לומינלט", הקצבי ביותר באלבום, הוא אחד השירים המושמעים ביותר של אריאל מאז צאתו. השיר מתבסס על שיר קודם שכתב אריאל בשם "תור א. ב. ג.", אותו מסר לאושיק לוי אשר כלל אותו באלבומו "איפה טעינו" שיצא שנתיים קודם. הבית האחרון בשיר "תור א. ב. ג." הוא (בשינויים קלים) הבית הראשון בשיר "טרמינל לומינלט"
השיר מתאר לפרטים ובגוף ראשון, ביקור בשדה תעופה למטרה רפואית. יש המפרשים אותו כפחד מפני השיגעון או כתיאור מפורט של אקט מיני.
על ההקבלה לפחד מאיבוד השפיות רמז אריאל עצמו, בסיפור שנהג לספר לפני ביצוע השיר בהופעותיו בשם "סיפור הדשא של השכן", שכלל תיאור ביקורו של אדם ששגרת החיים בקיבוץ העבירה אותו על דעתו בבית הרגעה. מילות הפתיחה של השיר, מיוחסות לשחרורו של המספר מבית חולים נפשי בו היה מאושפז, ויתר השיר לחששו מהשתלטות נוספת של הטירוף עליו. לטרמינל מיוחסת משמעות של המקום אליו מגיע הגיבור כדי להתנתק מן המציאות באופן מבוקר (טרמינל כשער היציאה מן המציאות המקומית), על מנת שלא להתנתק ממנה באופן סופי ("טרמינל" באנגלית). שם השיר עצמו "טרמינל לומינלט", על פי פרשנות זו, מהווה ביצוע כושל מכוון של אנגרמה, אולי כסימול ניסיון מעבר כושל אל השתקפות מקבילה של המציאות המסתיים בשיגעון. "לומינלט" הוא נר שהחדירו אל פי הטבעת של תינוקות על מנת להרגיעם ופורש כתיאור של תרופת הרגעה קיצונית. השיר מסתיים באחד ממשחקי המילים המפורסמים ביותר של אריאל, שאף הוא מכוון לכאורה למחלת נפש ("עין שטופה"):הפרשנות המינית של השיר שואבת משורות כגון:, ולצידה עצירות גופנית ומנטלית, שמתחילה בשם השיר (לומינלט משמש גם כנגד עצירות), ממשיכה בכניסה לשירותים "להירגע", בהמשך "הולכת ונלחצת לי החוצה הכרעה" (או החראה), ולקראת הסיום "משתחררת לי ההתכווצות". שורת הפזמון שמזכירה שירי אהבה, ושורות הסיום  העשויות להתפרש כתיאור של אורגזמה.
חבית הדגים
השיר "חבית הדגים" קרוי על שם הכינוי שניתן למגדלי שמירה של יישובי ספר, שהכילו מקום צר מאוד שהספיק בדרך כלל לשומר אחד בלבד. השיר פורש את הגיגיו של אדם המוצב לבדו בעמדת שמירה ומתרכז במאמצים למציאת "משפט מפתח". הוא התפרש כשיר ארס פואטי שמתאר הקבלה בין הניסיון לכתוב שיר לניסיון ליצור קשר מיני עם אישה ("אוהבת את זה מזדמן", "טוב שאפשר את כל זה בכל זאת לגמור באשה").
ביקורות
"שירי חג ומועד ונופל" מתואר לעיתים כאלבומו הטוב והחשוב ביותר של אריאל. הוא מתואר בדרך כלל כחסר תקדים בשתי נקודות עיקריות: בשימוש העשיר שלו בשפה העברית, ובעיסוקו בנושאים מעוררי מחלוקת. "שיר כאב" תואר כאחד מהשירים הפוליטיים העבריים האמיצים, הבוטים ואף הפסימיים ביותר, כזה המנסה להציג את עומק חומרת הסכסוך הישראלי-ערבי לאשורו, לעומת שירים אחרים העוסקים בדמות הערבי הישראלי כבדרך אגב בלבד ונחשבים לפסיביים יותר בגישתם. "מזכרת למאוננים" הוזכר כדוגמה למקוריותו וייחודו של אריאל ככותב (יחד עם "מכופף הבננות" המוקדם יותר). שם השיר הפך עם השנים להיות ביטוי לתיאור מצגת כלשהי בעלת אופי אירוטי ומפתה (כמו עלוני פרסומת של חברות בגדי-ים).
האלבום דורג במקום ה-15 ברשימת 100 האלבומים הישראלים הטובים בכל הזמנים של ידיעות אחרונות ב-2005.
גרסאות כיסוי לשירי האלבום
במסגרת אלבומי ההופעה שהוקלטו לאחר פטירתו של אריאל, ביצעו האחים אריאל גרסת כיסוי של "חבית הדגים", אודי אריאל ביצע את "ד"ר התחכמות" ואת "שיר כאב", להקת שבע, יובל בנאי, שולי רנד וברי סחרוף את "טרמינל לומינלט" ועמיר לב ושלום חנוך את "שיר כאב". אלבום ההופעה "דלתות נפתחות מעצמן" כולל גרסת הופעה רוקיסטית של "טרמינל לומינלט". אחינועם ניני ביצעה אף היא את השיר.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
המרכז הלאומי לחינוך מדעי (באנגלית: National Center for Science Education, NCSE) הוא ארגון ללא כוונת רווח הממוקם באוקלנד, קליפורניה, ומסונף לאגודה האמריקאית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science). מטרתו היא להפיץ בציבור את הידע בנוגע להיבטים החינוכיים והמדעיים של מחלוקות בנושא לימוד האבולוציה ושינויי האקלים, ולספק מידע ומקורות מידע לבתי ספר, הורים ואזרחים הפועלים לקידום החינוך המדעי בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית. במרכז חברים 4,500 מדענים, מורים, אנשי כמורה ואזרחים ממגוון השתייכויות פוליטיות ודתיות.
המרכז מתנגד להנחלת השקפות דתיות בשיעורי מדע בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית, ופועל לשם כך במגוון יוזמות כגון פרויקט סטיב. המרכז נחשב לארגון האנטי-בריאתני המוביל בארצות הברית.
עוד נגיע
כתיבת השיר
בשנת 1983 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני על חודה של נקודה. את השיר הזוכה, "חי", כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו והציעו אותו לארזי, אך היא העדיפה על פניו את שירם של שמרית אור והנרי ברטר "שירו שיר אמן".
המרכז הלאומי לחינוך מדעי
הקמה
בשנת 1980 החל סטנלי ויינברג, מורה בתיכון באיווה, להקים ועדות ארציות להגנה על החינוך העוסק בתורת האבולוציה, על פי דפוס הוועדות במושבות הבריטיות שלפני המהפכה האמריקאית. מטרתן הייתה להפיץ מידע עבור המעוניינים בכך, לגבי ניסיונותיהם של בריאתנים לחדור למערכות החינוך המדעי ולפעול לשם תגובה פוליטית ברמה המקומית. פעילות זו התפשטה לכדי פעילות התנדבותית ברוב מדינות ארצות הברית, ולשם כך הוקם בשנת 1983 המרכז, לשם הפקתו של עלון הדן בוויכוח בין הבריאתנים לאבולוציוניסטים. בשנת 1987 התמנתה יוג'יני סקוט, בעלת תואר דוקטור באנתרופולוגיה פיזית, לתפקיד מנהלת המרכז.