cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנגורו אילני דובי
תיאור
הפרווה של הקנגורו הדובי שעירה וצפופה, ובאזור הכתפיים היא צומחת בצורה סיבובית המסייעת לדחות את מי הגשמים ולגרום להם לגלוש מגופו. צבע הפרווה הכללי הוא שחור מבריק אחיד בכל הגוף, ובכלל זה הצלעות, הגב, הירכיים, הזרועות, העורף וצדדי הצוואר. באזורים מסוימים כמו בפלג הגוף האחורי, יש נטייה לצבע שוקולדי. בניגוד מובהק לחלק העליון הכהה, החלק התחתון הכולל את המפשעה, הבטן, החזה והגרון בצבע כתום אפרסק או לבן בוהק. חלוקת צבעים דומה קיימת בראש: הפנים בצבע חום כהה (בהיר יחסית לצבע הגוף), ואילו הלחיים והסנטר בצבע כתום אפרסק או לבן. האוזניים, העיניים והאף בולטים בצבעם השחור מבריק.
זנבו של הקנגורו הדובי בצבע שחור-שוקולד אחיד בדומה לצבע הגוף, ובקצהו יש לעיתים כתם לבן. יש זואולוגים הסבורים כי צבעי הלחיים (כתום או לבן) מייצגים שתי אוכלוסיות נפרדות, בעוד שאחרים סבורים שמדובר לכל היותר בווריאציה בצבע. נדרשים מחקרים אנטומיים נוספים על מנת להבהיר את המצב.
תפוצה ואקולוגיה
קנגורו אילני דובי אנדמי למערב גינאה החדשה. תפוצתו מוגבלת כיום למספר אזורים בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) וחצי האי בומבראי הנמצאים במחוז פפואה המערבית בקצה הצד האינדונזי של האי. בתוך חצאי האי, הוא מוגבל לרכסי ההרים שבהם כמו הרי ארפק והרי פקפק. בעבר טווח התפוצה שלו היה רחב יותר ורציף, אולם כיום הוא מפוצל ומוגבל כתוצאה מגידול באוכלוסייה האנושית וההשפעות הנלוות אליה. עם זאת, גודל הטווח שלו עדיין גדול יחסית לקנגוריי עצים אחרים, ומוערך בכ-30,000 קילומטרים רבועים.
בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים בגבהים של 2,500-1,000 מטר מעל פני הים, בהם יש כמות גבוהה של משקעים וצמחייה סבוכה וצפופה. בעבר היו דיווחים על נוכחותו גם ביערות שפלתיים, אך הזואולוג האוסטרלי שחקר את האוכלוסיות בראש-ציפור ב-1996, מצא שהאוכלוסייה המערבית ביותר נמצאת בקצה הרי ארפק ואין עדות לקיום המין ביערות השפלה הסמוכים סביב מפרץ אטנה, מה שמצביע על כך שהוא נמנע מסביבת מחיה נמוכה. אין כמעט מידע אודות האקולוגיה והביולוגיה של המין. הוא ככל הנראה פעיל לילה, אך נראה לעיתים קרובות גם בשעות היום. הקנגורו הוא שוכן עצים הנע בזריזות ובמהירות בין גזעים וענפים, ומבלה עליהם את זמנו בחיפוש אחר מזונו הצמחי; הוא יורד לאדמה לעיתים קרובות, ואז נע בתנועה מגושמת עם ריצה קופצנית איטית. דיווחים של חוקרי טבע מצביעים על כך שהוא עשוי לאכול כמויות ניכרות של פירות, בניגוד למרבית המינים בסוגו שמסתמכים בעיקר על העלים כמקור מזון עיקרי.
בזמן שהזואולוג האוסטרלי טים פלנרי שהה בהרי ארפק בשנת 1992, הוא גר אצל משפחה מקומית שברשותה היה קנגורו דובי שגדל כחיית מחמד. פלנרי ציין שמדובר ביונק ידידותי שאכל מגוון של מזונות צמחיים. ברשומות ישנות של הולנדים שגרו בגינאה החדשה בשנות ה-50 וגידלו קנגורו דובי כחיית מחמד, נכתב שהקנגורו אכל גם אורז, לחם, ירקות, ונהג לטפס לעיתים קרובות על ברכיהם של בני הבית בזמן הארוחה ולהתחנן לאוכל.
הרבייה מתרחשת כל השנה ללא עונת רבייה מוגדרת, ולאחר היריון קצר של 30 יום נולד וולד זעיר הזוחל בכוחות עצמו לכיס של האם. הוא שוהה בתוך הכיס במשך כשנה שלמה, כאשר לאחר מספר חודשים הוא יוצא ממנו לעיתים תכופות. שאר הביולוגיה שלו אינה ידועה, וסביר להניח שהיא דומה פחות או יותר למינים אחרים בסוגו. לא ידוע על טורף טבעי של הקנגורו הדובי.
לינדו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עצם הקודקוד
עצם הקודקוד (TA: Os parietale) היא אחת מעצמות הגולגולת. קיימות שתי עצמות קודקוד - עצם הקודקוד הימנית ועצם הקודקוד השמאלית. עצמות הקודקוד מופרקות זו לזו בשיא הגולגולת.
שתי עצמות הקודקוד יחד מהוות את צידי ותקרת קופסת הגולגולת. מקור השם הלטיני הוא מהמילה pariet שפירושה קיר, או כותל.
תיאור
עצמות הקודקוד הן עצמות שטוחות. צורתן הכללית כצורת מרובע, עם שני משטחים - פנימי וחיצוני, ארבעה גבולות - קדמי, עליון, אחורי ותחתון, וארבע זוויות.
שני המשטחים, הפנימי והחיצוני חלקים יחסית. המשטח החיצוני קמור, וניתן לזהות עליו כמה סימני היכר: בחלקו העליון מופיעה הבליטה הקודקודית, שריד מתהליך התקשות העצם. מתחתה שני רכסים רדודים בצורה קשתית - הרכס הקודקודי העליון והתחתון (בתמונה משמאל מופיע קו אדום דק בין הרכסים). הרכס העליון משמש לעגינת החיתולית הגולגולתית, והתחתון מסמן את גבול העגינה של שריר הצדע.
המשטח הפנימי קמור, ומכיל ערוצים או חריצים המשמשים למעבר עורקים המזינים את קרומי המוח וגיתות (Sinus durae matris) לניקוז ורידי של המוח וקרומיו.
מפרקים
כל המפרקים של עצמות הקודקוד הם מפרקים פיברוטיים מסוג מפרקי תפר. בגבולן העליון, עצמות הקודקוד מופרקות זו לזו בתפר החץ (Sutura sagittalis), בגבול האחורי הן מופרקות לעצם העורף בתפר הלמדא (Sutura lambdoidea), בגבול הקדמי הן מופרקות לעצם המצח במפרק שנקרא תפר הכתר (Sutura coronalis), ובגבול התחתון הן מופרקות לעצם היתד ולעצמות הרקה.
התפתחות
בזמן הלידה, הסיבים שמחברים את עצמות הקודקוד זו לזו ולעצמות האחרות ארוכים בהרבה, והעצמות עצמן עדיין גמישות. עובדות אלו מאפשרות לגולגולת עצמה לשנות את צורתה, דבר שנחוץ כדי לאפשר את מעבר הראש בתעלת הלידה, וכן כדי לאפשר את הגידול המהיר של הראש בשנות החיים הראשונות. בשנות חייו הראשונות של התינוק העצמות מתקשות והסיבים מתקצרים בהדרגה, עד שאצל אדם מבוגר עצמות הגולגולת קרובות זו לזו עד כדי נגיעה, והתפרים שחיברו ביניהן מתקצרים עד כדי "הדבקת" העצמות זו לזו.
כדור הזהב
כדור הזהב (בצרפתית: Ballon d'Or), הידוע גם בתור פרס "כדורגלן השנה באירופה", הוא פרס כדורגל יוקרתי, שנוסד ב-1956 על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול". הפרס ניתן על בסיס שנתי לשחקן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס נחשב לפרס האישי היוקרתי והמוערך ביותר בכדורגל. ליונל אנדרס מסי הוא שחקן הכדורגל, בעל מירב הזכיות בעולם (עד היום), כשלזכותו שבע זכיות.
את הרעיון להענקת הפרס הגה גבריאל האנוט, עיתונאי "פראנס פוטבול" וכדורגלן עבר, כשביקש מעמיתיו העיתונאים להצביע עבור השחקן המצטיין באירופה לשנת 1956. שיטת ההצבעה שהונהגה במהלך השנים העניקה זכות הצבעה ל-52 עיתונאים מרחבי אירופה. עד 1995 יכלו להיבחר רק שחקנים בעלי אזרחות אירופית שמשחקים בקבוצות שכפופות לאופ"א, אך באותה שנה שונו כללי הפרס כך שיכלו להיבחר גם שחקנים לא אירופאים. ב-2007 חל שינוי נוסף שהסיר את המגבלה על בחירת כדורגלנים שמשחקים במועדונים באירופה ולמעשה התירו הכללים בחירה בכל שחקן מכל מועדון בעולם. כתוצאה מכך הורחבה ההצבעה ל-96 עיתונאים מכל העולם. בשנים 2010–2015 אוחד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א.
בשנת 2016 האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם הסתיים והפרס חזר למתכונת הקודמת. בשנת 2018 הוענק הפרס לראשונה גם לשחקנית כדורגל והוענק גם פרס לשחקן הצעיר המצטיין של השנה. בשנת 2019 הוענק פרס לשוער המצטיין של השנה שנקרא על שמו של לב יאשין. בשנת 2022 הוחלט על מספר שינויים בחלוקת הפרס. ביניהם, הזוכה ייבחר לפי עונת משחקים ולא שנה.
זכיות לפי שחקן
להלן שחקנים שזכו לפחות פעם אחת בפרס וסיימו לפחות פעם נוספת באחד משלושת המקומות הראשונים, כולל זכיות בכדור הזהב של פיפ"א.
פרס יאשין
גביע יאשין מוענק לשוער הטוב ביותר. הפרס נקרא על שם הכדורגלן הרוסי לב יאשין והזוכה נבחר על ידי זוכי כדור הזהב לשעבר. הפרס הוענק לראשונה ב-2019.
פרס גרד מילר
פרס גרד מילר, מוענק לכדורגלן שכבש את מספר השערים הגבוה ביותר בעונה החולפת. הפרס הוענק לראשונה ב־2021, תחת השם חלוץ השנה, והוענק לכדורגלן הפורה ביותר בשנה הקלנדרית. לאחר מותו של חלוץ העבר גרד מילר באוגוסט 2021, הפרס נקרא על שמו והוענק מעתה לכדורגלן הפורה ביותר בעונה החולפת.
מועדון השנה
פרס מועדון השנה מוענק למועדון ששלח את מספר המועמדים הגבוה ביותר לכדור הזהב, גברים ונשים כאחד. הפרס הוענק לראשונה ב־2021.
פרס סוקרטס
פרס סוקרטס, על שם הכדורגלן הברזילאי סוקרטס, מוענק לכדורגלן שפעל למען קהילתו בשנה החולפת. הפרס הוענק לראשונה ב־2022.
סופר בלון ד'אור
ב-1989 הוענק פרס הוקרה בשם סופר בלון ד'אור (Super Ballon d'Or) לאלפרדו די סטפנו, לאחר שגבר על יוהאן קרויף ומישל פלאטיני בהצבעה שנערכה על ידי פראנס פוטבול.
שחקן המאה
עשור לאחר מכן, נבחר פלה לכדורגלן המאה, בהצבעה שנערכה בין זוכי כדור הזהב. מבין 34 הזוכים, 30 הצביעו בעוד סטנלי מתיוס, אומר סיבורי וג'ורג' בסט נמנעו ולב יאשין כבר לא היה בין החיים. כל בוחר היה יכול להצביע לחמישה כדורגלנים ולתת עד חמש נקודות לראשון מביניהם, עם זאת די סטפנו בחר רק במקום הראשון, פלאטיני בראשון ובשני, וג'ורג' ואה בחר שני שחקנים במקום החמישי. פלה נבחר במקום הראשון על ידי 17 מצביעים, וקיבל כמעט כפול ממספר הנקודות של מראדונה, שסיים במקום השני.
הערכה מחדש
ב-2016, לציון 60 שנה לכדור הזהב, פרנס פוטבול פרסמה הערכה מחדש של הפרסים שהוענקו לפני 1995, התקופה שבה רק שחקנים אירופיים יכלו לזכות בפרס. 12 מתוך 39 כדורי הזהב שניתנו בפרק זמן זה היו ניתנים בדיעבד לשחקנים דרום אמריקאיים: פלה, מראדונה, גארינצ'ה, מריו קמפס ורומאריו. עם זאת הפרסים המקוריים נותרו כשהיו.
Silver Convention
Silver Convention הייתה להקת בנות גרמנית שיצרה מוזיקת דיסקו, שפעלה בשנות השבעים.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1974 על ידי שני מפיקים מוזיקליים במינכן, ב-1975 יצא הסינגל שלהן "Save Me" שזכה להצלחה בבריטניה.
לאחר מכן יצא הסינגל "Fly, Robin, Fly" שמילותיו הכילו בסך הכול שישה מילים. השיר דורג גבוה בטבלאות מצעדי הפזמונים וזיכה את הלהקה בפרס גראמי.
ב-אירוויזיון 1977 הם נבחרו לייצג את גרמניה עם השיר "טלגרם". אף על פי שבאותה שנה הוחלט כי כל מדינה חייבת לבצע את השיר שלה בשפת המדינה, השיר "טלגרם" הוחרג מכיוון שיצא לפני ההחלטה. בתחרות הגיעה הלהקה למקום השמיני.
בשנה זו הם גם ביצעו סבב קונצרטים בדאלאס, בפילדלפיה ובמקסיקו.
הלהקה הוציא חמישה אלבומים, והתפרקה ב-1979.
סנטה אנה (אל סלוודור)
סנטה אנה (בספרדית: Santa Ana) היא בירת מחוז סנטה אנה והעיר השנייה בגודלה באל סלוודור. העיר נמצאת במרחק של 64 קילומטרים מסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
היסטוריה
העיר הייתה קיימת כהתיישבות ילידית עוד לפני בואם של הספרדים במאה ה-16. ידוע שהיא הוקמה על ידי בני המאיה, אך לא ידוע מתי הוקמה בדיוק ומה היה שמה המקורי. כעבור כמה מאות שנים בני הפיפיל היגרו לאור, השתלטו על ההתיישבות וקראו לה "סיווטווקאן". באזור שנת 1200 העיר נהפכה לבירת מחוז במדינת בני הפיפיל.
ב-1812 סנטה אנה קיבלה מעמד של עיירה. ב-1824, מספר שנים לאחר קבלת העצמאות מספרד, סנטה אנה קיבלה מעמד של עיר.
העיר נפגעה במהלך מלחמת האזרחים באל סלוודור, בין השנים 1979 ו-1992, מה שגרם להגירה של תושבים רבים מהעיר.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה, בעיקר על טקסטיל ומוצרי מזון, גידול מקנה, חקלאות, הכוללת גידול אורז, תירס, קפה, קנה סוכר והדרים, כרייה ותיירות.
חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית של המערב והאוניברסיטה האוטונומית של סנטה אנה.
תחבורה
העיר נמצאת במסלולו של הכביש הפאן-אמריקאי, שמקשר בין הקצוות הצפוניים והדרומיים של יבשת אמריקה.
ערים תאומות
לסנטה אנה תשע ערים תאומות:
סטרלינג בומון
סטרלינג מרטין בומון (באנגלית: Sterling Martin Beaumon; נולד ב-2 ביוני 1995) הוא שחקן אמריקאי.
חומר (פילוסופיה)
חומר, או חומריות בפילוסופיה, לפי משמעותו האחת, הוא מונח המציין את הממשות הנתפסת בחמשת החושים של האדם, דבר גשמי, או גוף. בחלק מספרות ההגות והמחקר במיוחד במערב, מאז העת העתיקה, מונגד החומר או החומריות, אל ענייני הרוח, ואל הרוחניות. המטריאליזם מייחס חשיבות גדולה לחומר על פני רוח, ואילו הדואליזם, מייחס להם חשיבות זהה.
סטרלינג בומון
ביוגרפיה
בומון נולד ב-2 ביוני 1995 בסן דייגו, קליפורניה.
חומר (פילוסופיה)
בפילוסופיה היוונית
רוב הפילוסופים היוונים אשר עסקו במטאפיזיקה, עסקו גם בשאלות החומר (ביוונית: ἀρχή) ובמהות שלו. הם העלו תאוריות רבות, שחלקן למעשה השערות מדעיות שלא הוכחו.
סטרלינג בומון
קריירה
בשנת 2005 בומון החל להופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן "הרקיע השביעי", בדרמה הרפואית "ER" המשודרת ברשת NBC, "בונז", "סקראבס" ובסדרת המתח "פשע מן העבר".
חומר (פילוסופיה)
בפילוסופיה היוונית
הפילוסוף תאלס טען שיסוד העולם הוא מים, והביא את הלחות הנוכחת בכל מקום כהוכחה. תלמידו אנכסימנדרוס שלל תאוריה זו, וטען שלא ייתכן קיומה של אש בעולם שבו הכל עשוי מים. כתאוריה חלופית, הציע אנכסימנדרוס את אפיירון כיסוד הראשוני שממנו עשוי העולם. לטענתו, החומר המרכיב את העולם חייב להיות לא מוכר, אינסופי, וחסר כל תכונות המבדילות אותו משאר היסודות (כלומר - הוא חייב לכלול את כל התכונות של כל החומרים).
הפילוסוף אנכסימנס פתח רעיון זה, אולם הציע שיסוד העולם הוא אוויר.
במרוצת השנים התפתחה התאוריה, הרווחת ביותר בפילוסופיה היוונית, כי יסודות העולם הם ארבעה. התאוריה, אשר גובשה על ידי אמפדוקלס, מניחה כי החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות: אוויר, אדמה, אש ומים. תאוריה זו אומצה על ידי אריסטו, ומשלה בכיפה עד המהפכה הקופרניקאית, בראשית העת החדשה.
סטרלינג בומון
קריירה
בשנת 2012 שיחק לצד אמילי בלאנט וקולין פירת' בסרט הקולנוע "ארתור ניומן".
בשנת 2013 שיחק במיני סדרה "האלמנה האדומה". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "ההריגה" של רשת AMC.
חומר (פילוסופיה)
בפילוסופיה היוונית
בפילוסופיה היוונית הוצעה גם תאוריה שונה, אשר גיבשו אנשי האסכולה האטומיסטית. על פי תורתם, החומרים בטבע ניתנים לחלוקה הולכת וחוזרת עד שמגיעים לחלקיקים זעירים, האטומים, להם זיזים ושקעים, המסוגלים להתחבר זה לזה. אף על פי שבסופו של דבר הסתבר שהאטומיסטים צדקו, בזמנו לא ניתן לתאוריה ביסוס מדעי; היא נדחתה על ידי אריסטו ואחרים, עד שהרעיון עלה מחדש במאה ה-19.
סטרלינג בומון
קריירה
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: פשע אמיתי".
חומר (פילוסופיה)
במחשבת היהדות
בימי הביניים, סברו הוגים יהודים, בדומה לפילוסופים נוצרים ומוסלמים כי החומר והרוח הם מנוגדים, ואף אויבים. החומר, או החומריות היא המרכיב הייחודי הקובע של העולם הזה; ובאשר לאדם, החומר שלו הוא החלק החייתי, או "הבהמי", של היותו. החומר מהווה מכשול בדרכו של האדם אל שלמותו הרוחנית, ואל חיי העולם הבא. החומר מציג לאדם מערך של פיתויים מתמיד, המורגש בחמשת חושים; החומר מעורר את יצר הרע ומושך את האדם אל הדברים האסורים על פי התורה, או אמות המוסר והנימוס המקובלות. על האדם להישמר ממערך הפיתויים של החומר בכל תחבולה אפשרית, ולפנות בכל מאודו אל הרוחניות, שנתפסה כאחרת ומעבר לחומר. כך למשל, כתב רבי משה בן-מימון, הרמב"ם, בספרו מורה נבוכים:
.
סטרלינג בומון
קריירה
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "איש הפכפך" לצד פירס ברוסנן.
חומר (פילוסופיה)
במחשבת היהדות
הוגים אחדים סברו כי החומר מכשיל את האדם מראות את העיקר הרוחני, הוא עלול לעכב, לדעת הוגים רבים, את ההשגה הרוחנית ולהזיק לה; כך למשל, כתב הרמב"ם:
סטרלינג בומון
קריירה
בשנת 2021 לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע, "Your Lucky Day" לצד אנגוס קלאוד.
חומר (פילוסופיה)
בעת החדשה
במאה ה-17 חזר הדיון על רוח וחומר להיות רווח בשיח הפילוסופי. הפילוסוף רנה דקארט פיתח את הדואליזם בפילוסופיה המודרנית - המבדילה בין עולם הרוח ועולם החומר. לאחר מכן השאלה תפסה מקום נרחב בהגותם של פילוסופים רבים. בהם: ג'ורג' ברקלי, ברוך שפינוזה, גוטפריד וילהלם לייבניץ, עמנואל קאנט וקרל מרקס. אחדים הציגו תפיסות דואליסטיות, אחדים דגלו באידיאליזם; כלומר, ייחסו חשיבות גדולה יותר לרוח מאשר לחומר, או אף דנו בחומר, כאשר הם שוללים את קיומו, ואחרים דגלו במטריאליזם שאינו מניח קיום לרוח.
בית החולים סיינט תומאס
בית החולים סיינט תומאס (באנגלית: St Thomas' Hospital) הוא בית חולים אוניברסיטאי גדול של שירות הבריאות הלאומי במרכז לונדון, אנגליה. מצויות בו 840 מיטות אשפוז.
זהו אחד המוסדות המרכיבים את מרכז הבריאות האקדמי. מבחינה אדמיניסטרטיבית מהווה חלק מנאמנות קרן NHS של גאי וסיינט תומאס, יחד עם בית החולים של גאי ובית החולים של קינגס קולג' הוא מספק את לימודי הרפואה המתקדמים של בית הספר לחינוך רפואי בלונדון של קינגס קולג' ומתמחים בו עובדי רפואה רבים.
בית החולים מספק שירותי רפואה מאז המאה ה-12. בעבר פעל ברובע סאת'ק, ומאז 1871 ממוקם ברובע למבת'.
זהו אחד מבתי החולים המפורסמים ביותר בלונדון, הקשורים לשמות כמו אסטלי קופר, ויליאם צ'סלדן, פלורנס נייטינגייל, לינדה ריצ'רדס, אדמונד מונטגומרי, אגנס אליזבת ג'ונס וסר הרולד רידלי. בית החולים מהווה נקודת ציון בולטת בלונדון בשל מיקומו בגדה הדרומית של נהר התמזה מנגד לבניין הפרלמנט.
ב-6 באפריל 2020 אושפז ביחידה לטיפול נמרץ, ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, שנדבק בקורונה במהלך התפרצות נגיף הקורונה בבריטניה ומצבו הוחמר.
שרי צוריאל
שָׂרָי צוריאל (נולדה ב-24 בדצמבר 1952) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
שרי צוריאל נולדה בכפר יהושע שבעמק יזרעאל. בתם של אסתר צוריאל (נמס) ואבא צוריאל (צ'רניאק) שהיו מורים ומחנכים.
בגיל שלוש נסעה למשך שנתיים עם משפחתה לבולטימור, מרילנד בארצות הברית שם היו הוריה בשליחות תנועת הבונים. כשהייתה בת 12, עברה המשפחה לחיפה, שם למדה בתיכון עירוני ה'. ב-1968–1969 שוב נשלחו הוריה בשליחות לקליבלנד, במדינת אוהיו, שם סיימה את לימודי התיכון.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת פיקוד צפון בין השנים 1971–1973. בין חברי הלהקה היו: אייל ברטונוב, אוהד נהרין, נגה כהן צדר, ג'ילבר שבא, סמדר ברור ומיקי גורביץ'.
בסיום השירות הצבאי למדה ספרות כללית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב, וכן תיאטרון וספרות במונטקלר סטייט יוניברסיטיז ומשחק ב-HB STUDIO בניו יורק.
בתיאטרון
בשנת 1976 שיחקה את תפקידה הראשון על במה מקצועית, כשהצטרפה לתיאטרון באר שבע בהצגה "מלכת שבא". מאז שיחקה ברבים מהתיאטראות בישראל, במשך כ-25 שנים עד שנת 2001. בין ההצגות בהן השתתפה: בתיאטרון חיפה: "סיפורו של סוס" ו"חיפה חיפה"; בתיאטרון בית ליסין: "בין הצילצולים", "פן", "יצרים", "הזוג המוזר", "אדיוט לארוחה" ו"מצעד המלאכים"; בתיאטרון החאן: "רופא בעל כרחו" ו"צד בצד – שירי סונדהיים"; בתיאטרון הבימה: "חלון בלהות" ו"פצפונת ואנטון"; בתיאטרון הקאמרי: "תעלולי סקפן בפארק" ובתיאטרון אורנה פורת שיחקה בהצגות "עושה הנפלאות", "מעלה קרחות" ו"מורד הילד מבוסניה". בתיאטרון הקיבוץ: "מה משנה מנשה".
ב-1999 הייתה מועמדת לפרס התיאטרון כשחקנית המשנה הטובה על הופעתה בהצגה "מלכת היופי של לינאן" בתיאטרון העירוני באר שבע לצד אורנה פורת.
ב-2018 אחרי 16 שנות היעדרות מהבמות, חזרה לשחק בתיאטרון בהצגה "מצחיקונת" בתיאטרון הקאמרי.
ב-2021 שיחקה במחזמר "עמירם" בתיאטרון הבימה, במסגרת פסטיבל המחזמר המקורי שניהל אורי פסטר והייתה מועמדת לפרס המשחק והשירה על תפקידה זה..
החל מ-2022, היא משחקת את השדכנית במחזמר "כנר על הגג" בתיאטרון העברי, בבימויו של נתן דטנר.
בטלוויזיה ובקולנוע
בשנת 1983 שיחקה בסרט "החורף האחרון".
בשנים 1983–1987 שיחקה את קיפי בן קיפוד בתוכנית הילדים "רחוב סומסום" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1984 השתתפה בתוכנית הערוץ הראשון, "הדרן לרודנסקי", שהוקדשה לשחקן שמואל רודנסקי ושנה לאחר מכן השתתפה בתוכנית "הדרן לתל אביב" בערוץ הראשון.
ב-1985 יצא לאקרנים סרטו של עודד קוטלר "רומן בהמשכים" בו הופיעה בתפקיד ליביה, לצד חיים טופול.
ב-1985–1987 הנחתה את התוכנית "להיט בראש" לצד משה מורד בערוץ הראשון.
בשנים 1986–1988 שיחקה מספר דמויות בתוכנית הטלוויזיה המצליחה לילדים "הופה היי", לצד ספי ריבלין, יגאל בשן, יונתן מילר ועוזי חיטמן. בתוכנית צולמו שני שירים מתוך תקליט הילדים שלה "על הגובה".
ב-1988, במסגרת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל, השתתפה בהנחיית תוכנית המרכזית "היה היו זמנים" בשירה ומשחק עם נתן דטנר, אבי קושניר, אפי בן ישראל ומשה בקר.
בין השנים 1989–1990 השתתפה בתפקיד קיפי בן קיפוד בסדרה "שלום סומסום" הדוברת אנגלית ועברית, לה נלוו 11 קלטות וידאו לילדים, שצולמו בניו יורק ובישראל. בסדרה זו הופיעה גם בתפקיד מנחה לצד יצחק פרלמן.
ב-1991 השתתפה בקלטת הווידאו השישית של "שירים קטנים" לצד ג'וליאן שגרן ועירית ענבי.
בשנים 1994–1995 הנחתה צוריאל את תוכנית הלייף-סטייל השבועית "קוקטייל" בערוץ הראשון.
ב-1995, שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרת הטלוויזיה "איצ'ה", בכיכובו של ספי ריבלין.
ב-1998, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, הופיעה בתוכנית "יובל לאופנה הישראלית".
בשנת 2000 שיחקה בתפקיד מאדאם מנו בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 תחת השם "מבחן החלב".
לאורך השנים השתתפה בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים, בהם "בארץ הקטקטים" (נאפו) ובסרט "מלך האריות" (שנזי, אחת משלושת הצבועים של סקאר).
ב-1992 במלאת 30 שנה להקמת הטלוויזיה החינוכית, הופיעה בתוכנית החגיגית בבית הנשיא. כן הופיעה בספישל לכבוד מחלקת תוכניות הילדים של הערוץ הראשון.
קריירה מוזיקלית
ב-1978 הופיעה כזמרת ליווי במופע בידור של מוטי גלעדי "שלכם בפאניקה".
ב-1979 הופיעה כזמרת ליווי יחידה בסיור ההופעות של צביקה פיק שנקרא "המראה".
ב-1984 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "הכל על הקול" שכתבה ענת שרים והלחין אלדד שרים שהגיע למקום החמישי.
ב-1985 השתתפה בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "חברי הטייפ" שכתב דן אלמגור הלחין רוני וייס ועיבד ירון בכר שהגיע למקום השלישי.
ב-1986 הנחתה את הפסטיגל יחד עם גידי גוב, שולה חן ואברי גלעד והתמודדה עם השיר "מתוק" שהגיע למקום השלישי.
ב-1986 זכתה יחד עם מוטי גלעדי במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "יבוא יום".והשניים ייצגו את ישראל באירוויזיון 1986 אשר נערך בברגן, נורווגיה, שם הגיע השיר למקום ה-19 בתחרות.
באותה שנה הוציאה לרדיו סינגל בשם "שד" אותו כתב עלי מוהר והלחין ועיבד גרי אקשטיין. השיר הגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים.
ב-1987 הנחתה את פסטיבל שירי הילדים לצד רבקה מיכאלי, מני פאר ואייל גפן, והתמודדה עם השיר "אוהבת את בן" שכתב בן בר-שביט, שהלחין ועיבד קובי אשרת שהגיע למקום התשיעי.
בשנת 1988 הוציאה אלבום לילדים ב"הד ארצי" בשם "על הגובה" בהפקת דורית לנץ, הפקה מוזיקלית של אלון אולארצ'יק ועריכה של בן-בר-שביט. באותה שנה השתתפה בפסטיגל עם השיר "אמא ממתינה" שכתב מיכה שטרית, הלחין ארקדי דוכין ועיבד רון דרויאן. השיר דורג במקום השמיני.
צוריאל השתתפה בכמה וכמה תוכניות "זהו זה!" בטלוויזיה החינוכית, בהן צולמו שלושה שירים מתקליט הילדים שלה וכן שיר ביידיש: "דה גולדנה פווה" שהלחין דובי זלצר למילים של איציק מאנגר במסגרת ערב חידוש שירים ביידיש שנערך בהבימה.
עיסוקים נוספים: בין השנים 1976–1979 השתתפה צוריאל כדוגמנית בתצוגות האופנה המרכזיות של שבוע האופנה בהילטון ת"א. בתצוגה הראשונה דיגמנה בתצוגה של "בגד עור" ואחר כך בעוד שלוש תצוגות של מכון היצוא. כמו כן ב-1979 הנחתה יחד עם זזי שביט את התצוגה של מכון היצוא באותה שנה, והייתה דוגמנית הבית של חברה קטנה בשם "רומי" בשבוע האופנה בהילטון.
סויוז TM-33
סויוז TM-33 (ברוסית: Союз TM-33), הייתה משימת ביקור בתחנת החלל הבין-לאומית.
מהלך המשימה
סויוז TM-33 שוגרה ב-21 באוקטובר 2001 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור שמופעל על ידי רוסיה ונמצא בקזחסטן. באותה עת בתחנת החלל שהה צוות קבוע מס' 3 בפיקוד של פרנק קלברטסון. במשך 8 ימים צוותים עסקו בניסויים מתוכננים בתחום מדעי החיים, תורת החומרים ומטאורולוגיה שהוכנו על ידי סוכנות החלל הצרפתית. כמו כן בוצעו עבודות תחזוקה של תחנת החלל.
ב-31 באוקטובר צוות החללית נכנס לחללית סויוז TM-32 וחזר לכדור הארץ.
חללית "סויוז TM-33" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-5 במאי 2002 החללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות שהגיע לתחנת החלל בחללית סויוז TM-34 שבוע לפני זה. החללית נחתה כמתוכנן בשטח קזחסטן.
פטר קרל גולדמארק
פטר קארוי גולדמארק (בהונגרית: Goldmark Péter Károly; בודפשט, 2 בדצמבר 1906 – פורט צ'סטר, ניו יורק, 7 בדצמבר 1977) היה מהנדס ופיזיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי. ג'רג' מרקס מנה גם אותו כאחד מאנשי המאדים (מדענים).
ביוגרפיה
גולדמארק היה קרוב משפחתו של המלחין קרל גולדמארק. הוא עצמו נמשך למוזיקה ובשנותיו המאוחרות נהנה לנגן עם בני גודמן, שגר בסמוך אליו. הוריו היו שאנדור גולדמארק (1877–1965), סוחר ואֶמה שטיינר.
בעקבות הצלחתו הועסק בחברת Pye האנגלית, ולאחר שהות קצרה נוספת בווינה הפליג לניו יורק בשנת 1933. שם, בשנת 1936 הפך למועסק של חברת התקשורת CBS, לימים ראש מעבדת המחקר שלה, אחר כך מנכ"ל החברה, ולאחר כך סגן נשיא. עד מהרה ויתר על הניסויים שלו בציוד טלוויזיה מכני ויצא לדרך חדשה. הוא החל להתמודד עם מסכי טלוויזיה אלקטרוניים. ב-4 בספטמבר 1940 הציג את המצאתו: טלוויזיה צבעונית.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945) עסק בבעיות צבאיות טכניות ופתר את נושא "כיצד להפריע לפעילות ציוד המכ"ם הגרמני". לאחר המלחמה שיכלל את הליך הטלוויזיה הצבעונית שלו שכבר התחיל לשמש בחקר החלל. זה איפשר לראות את הרגעים של הצעדים הראשונים של המין האנושי על הירח ברחבי העולם. הוא פיתח את התיאוריה והפרקטיקה של היישום הרפואי של הטלוויזיה, וזכה לפתח גם את תקליט האריך נגן. הוא פתר בצורה מבריקה גם את "שימור" תמונות הטלוויזיה: השיטה שלו, EVR (הקלטת וידאו אלקטרו) , נותרה שיטה מוכרת ופופולרית עד להפצת מכשירי הווידאו.
הוא כבר היה בשנתו ה-71, כאשר נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר העניק לו (יחד עם 14 מחבריו המדענים) את המדליה הלאומית למדעים, ההכרה האמריקאית הגבוהה ביותר לעבודה מדעית.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1818
הבחירות הובילו לניצחונו של רוברט ג'נקינסון מהמפלגה הטורית. מולו התחרה צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני מן המפלגה הוויגית.
הפרלמנט פוזר כשבוע לפני הבחירות והתוצאות התפרסמו ב-4 באוגוסט. הפרלמנט שנבחר החזיק מעמד רק כשנה וחצי, עד מותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת שנפטר בינואר 1820.
קורטידו
קורטידו (בספרדית: Curtido) הוא סוג של ירקות מוחמצים או רליש, המותסס קלות, מבוסס על כרוב. אופייני למטבח הסלבדורי ובשאר מדינות מרכז אמריקה.
הקורטידו עשוי בדרך כלל מכרוב, בצל, גזר, אורגנו, ולפעמים מיץ ליים; הוא מזכיר כרוב כבוש, קימצ'י או סלאו קולי טארט. נהוג להגיש אותו לצד המעדן הלאומי pupusas.
לבליז יש מתכון דומה שנקרא "curtido" על ידי דוברי הספרדית שלה. זהו רליש חריף ומותסס עשוי מבצל, הבנורוס וחומץ. הוא משמש כתוספת ל-salbutes garnaches, ומנות נפוצות בטבח הבליזאי.
עונת 2012/2013 בליגת כדורגל נשים שנייה
עונת 2012/2013 בליגת נשים שנייה הייתה העונה ה-4 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-6 בנובמבר 2012 והסתיימה ב-10 באפריל 2013. בעונה זו השתתפו בליגה 8 קבוצות.
מכבי צור שלום ביאליק שנשרה מהליגה הראשונה הצטרפה לקבוצות ששיחקו בעונה הקודמת. קבוצת בנות קיסריה טבעון התפצלה לשתי קבוצות שהתמודדו בעונה זו כבנות קיסריה ובנות טבעון. הקבוצות החדשות שהוקמו והצטרפו לליגה היו בנות אילת ובית"ר בנות עירוני מעלה אדומים.
בעונה זו התקיימו שני סיבובים בני 7 מחזורים כל אחד - 14 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן חולקו הקבוצות לפלייאוף עליון ותחתון, כשבכל אחד 4 קבוצות, במסגרתו שיחקו עוד 3 משחקים. הקבוצה שתסיים ראשונה תעפיל לליגה הראשונה והקבוצה השנייה תתמודד מול השלישית בפלייאוף התחתון בליגה הראשונה על הזכות לשחק בליגה הראשונה.
מ.ס. קריית גת סיימה ראשונה ועלתה לליגת נשים ראשונה.
מכבי צור שלום ביאליק סיימה שנייה אך הפסידה במשחק המבחן מול בנות סכנין ונשארה בליגה השנייה.
תעלת ריג'נטס
תעלת ריג'נטס היא תעלה העוברת לאורך צפון מרכז לונדון. התעלה מקשרת בין תעלת גרנד יוניון לנהר תמזה.
היסטוריה
הקמת התעלה הוצעה לראשונה בשנת 1802 על ידי תומאס הומר. בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי בשנת 1812 מונה ג'ון נאש לתכנן את התעלה הגדולה. היות שבשנת 1811 התבקש נאש על ידי הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, לתכנן את אזור מרכז לונדון, שולבה התעלה בתוכניות ריג'נטס פארק.
כיום אין התעלה משמשת לתנועת סחורות. היא מהווה אך ורק אטרקציה תיירותית לנוסעים המעדיפים להגיע בשיט לוונציה הקטנה או לגן החיות של לונדון.
ריג'נטס פארק
ריג'נטס פארק (באנגלית: Regent's Park; 'הפארק של העוצר') הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון שבאנגליה. הפארק נמצא בחלקו הצפוני של רובע וסטמינסטר וחלקו הדרומי של רובע קמדן.
הפארק מוקף על ידי רחוב מעגלי שנקרא "המעגל החיצוני" ובאמצע הפארק כביש מעגלי שנקרא "המעגל הפנימי". במרכז המעגלי הפנימי של הפארק נמצאים "גני המלכה מרי".
לאורך חלקו הצפוני של הפארק נמצאת תעלת ריג'נטס, וצפונה לה גבעת פרימרוז. בחלקו הצפון מזרחי של הפארק נמצא גן החיות של לונדון.
היסטוריה
השטח עליו ניצב הפארק נקרא בעבר "פארק מרילבון", והשתייך לבית המלוכה מאז ימי הביניים. עד 1811 נחכר השטח על ידי הדוכס מפורטלנד כאזור ציד. לאחר מכן העוצר (מלך בפועל, באנגלית: ריג'נט), לעתיד - המלך ג'ורג' הרביעי, שכר את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הפארק. בתחילה תכנן נאש ארמון ליורש העצר, וסביבו מספר וילות לידידיו, אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל, ובמקומן נבנה ארמון בקינגהאם. בשטח שהתפנה הוחלט לבנות פארק פתוח לציבור, אשר נפתח בשנת 1835.
אולימפיאדת לונדון (2012)
בפארק נערכו תחרויות מרוצי הכביש של אולימפיאדת לונדון.
קוטסוולדס
הקוטסוולדס (באנגלית: Cotswolds) הוא אזור בחלקו הצפוני של דרום-מערב אנגליה בעל נוף ייחודי, אשר מוגדר כאזור יופי טבעי יוצא דופן.
הקוסוולדס הוא אזור כפרי והררי ברובו השוכן על רמה ממזרח לעמק הסוורן והאייוון. הקצה הדרומי של האזור נמצא סביב העיר באת' והקצה הצפוני מגיע עד לכביש המהיר M40 סמוך לעיירה סטרטפורד אפון אייבון. הקוטסוולדס, ששטחו 2,038 קמ"ר, נחשב לאזור היופי הטבעי יוצא הדופן הגדול באנגליה, מיקום הקוטסוולס בקרבת המרכזים העירוניים הגדולים באנגליה והנגישות בכבישים מהירים וקווי רכבת, הפכו את הקוטסוולדס לאחד האזורים המתוירים ביותר באנגליה.
אזור הקוטסוולדס מזוהה לאורך ההיסטוריה עם תעשיית הצמר וגידול כבשים ומאופיין בעיירות קטנות עם בתי אבן, עם שימוש נרחב באבן גיר בעלת גוון זהוב הייחודית לאזור הקוטסוולדס ומעניקה למבנים באזור מראה ייחודי.
גאוגרפיה
הקוסטוולדס מתחלק בין מספר מחוזות; רובו מהווה את הצד המזרחי של מחוז גלוסטרשייר, בנוסף לחלקים קטנים במחוז אוקספורדשייר ממזרח, ווריקשייר וווסטרשייר מצפון ומדרום סאמרסט ווילטשייר. כאמור אזור הקוטסוולדס מאופיין באוכלוסייה כפרית, גבעות ועמקים ועוברים בו מספר נהרות ונחלים. סביב לקוטסוולדס ישנם מספר מרכזים עירוניים שאינם נכללים בשטחי אזור היופי הטבעי המוגדר, בהם העיר באת' מדרום, גלוסטר וצ'לטנהאם ממערב, סווינדון ואוקספורד ממזרח והעיר ברמינגהאם, כ-20 קילומטרים מצפון.
טרפורד לי מלורי
טרפורד לי מלורי (באנגלית - Sir Trafford Leigh-Mallory; 11 ביולי 1892 - 14 בנובמבר 1944) היה קצין בכיר בחיל האוויר המלכותי ומפקד עליון של כוחות האוויר של בעלות הברית בפלישה לנורמנדי.
קורות חייו
לי מלורי נולד בעיירה מוברלי במחוז צ'שייר. אחיו היה מטפס ההרים ג'ורג' מאלורי שנספה ב-1924 בניסיון לטפס על האוורסט. הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' והחל לעבוד כפרקליט בלונדון.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
לי מלורי התגייס לצבא הבריטי ב-1914 כטוראי, עבר קורס קצינים וב-3 באוקטובר 1914 קיבל דרגת ליטננט משנה. באביב 1915 נשלח לחזית וב-16 ביוני 1915 נפצע ברגלו בקרב איפר השני. הוא הועלה לדרגת ליטננט ונשלח לטיפול בבריטניה. לאחר החלמתו הצטרף בינואר 1916 לגיס התעופה המלכותי, עבר הכשרה כטייס וב-17 ביוני 1917 הוצב בטייסת השביעית. בקרב על הסום השתתף במשימות צילום והפצצה. בנובמבר 1917 מונה למפקד הטייסת השמינית שעסקה בסיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע.
מלחמת העולם השנייה
קבוצת טייסות הקרב ה-12 הייתה ממונה על הגנת מרכז אנגליה. לי מלורי דגל בשיטת "הכנף הגדולה" - תקיפת המטוסים הגרמנים בכוח גדול בדרכם לבריטניה. לשיטת זו התנגד תת-מרשל קית' פארק שהיה מפקד קבוצת טייסות הקרב ה-11. פארק נקט בשיטה של שליחת הטייסות שלו בנפרד. פארק גם התלונן על לי מלורי שאינו עושה מספיק להגנת שדות התעופה. מפקד חיל האוויר המלכותי, צ'ארלס פורטל, צידד בדעתו של לי מלורי לעומת מפקד טייסות הקרב יו דאודינג. ב-נובמבר 1941 שחרר פורטל את פארק ודאודינג מתפקידם ולי מלורי התמנה למפקד קבוצת טייסות הקרב ה-11.
באוגוסט 1942 מונה למפקד הכוח האווירי בפשיטה על דייפ. הבריטים איבדו 106 מטוסים לעומת 48 של הלופטוואפה, וחלק מהכישלון היה נעוץ בעליונותם של מטוסי ה-פוקה-וולף Fw 190 על מטוסי הספיטפייר.
לקראת הפלישה לאירופה היה על דוויט אייזנהאואר לבחור מפקד אחד לכוח האווירי של כוח הפלישה והוא העדיף את לי מלורי על ארתור טדר וארתור הריס הבריטיים וקארל ספאץ האמריקאי.
באוגוסט 1943 מונה לי מלורי למפקד העליון של כוחות האוויר שנועדו לפלישה לנורמנדי. בפלישה לנורמנדי הוא תיאם את הפעולות של זרועות האוויר השונות והכוח האווירי הצליח להאט את התקפות הגרמנים על הכוחות הנוחתים.
גבעת חיים איחוד
גִּבְעַת חַיִים (אִחוּד) הוא קיבוץ בעמק חפר ליד חדרה. הקיבוץ נושא את שמו של חיים ארלוזורוב, המזכיר המדיני של הסוכנות היהודית, שנרצח בשנת 1933 בחוף ימה של תל אביב. קיבוץ גבעת חיים איחוד נמצא צפונית לקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1952 בעקבות הפילוג שחל בתנועת הקיבוץ המאוחד בשנים 1951–1952. הקיבוץ הוותיק, גבעת חיים, נותר בידי הקיבוץ המאוחד ונקרא גבעת חיים מאוחד והקיבוץ החדש נקרא גבעת חיים איחוד. הגרעין המייסד של הקיבוץ הורכב מחברים שפרשו מהקיבוץ הוותיק (חברי מפא"י והבלתי מפלגתיים) וחברי מפא"י מקיבוץ כפר סאלד. אליהם נוספו משפחות בודדות מהקיבוצים יגור, גליל ים ומעוז חיים. מייסדי הקיבוץ היו רובם חניכי תנועות נוער ציוניות, בעיקר ממרכז אירופה, שעלו לארץ בשנות ה-30 של המאה ה-20. אליהם נוספו במשך השנים עולים חדשים, ניצולי שואה, בוגרי חברות נוער, נקלטים "מן העיר אל הכפר" ועוד.
חברי הקיבוץ החדש הקימו על הקרקע השוממה צריפים ומהר מאוד גם בתי קרקע נמוכים, שתלו גינות, נטעו מטעים ושדות, והקימו ענפי שירות שונים כמו מכבסה, חדר אוכל, מחסן בגדים, מבני ציבור ועוד. המשק החקלאי התבסס על פרדס גדול, גידולי שדה, רפת, לול (שהפך יותר מאוחר להודייה), ומטעים. המפעל לעיבוד ירקות ופירות "גת גבעת חיים", הידוע במותג "פריגת", הוקם בקיבוץ עוד לפני פילוגו, ולאחר הפילוג המשיך להיות שייך לשני הקיבוצים בצורה משותפת. יותר מאוחר הוקם במקום מפעל נוסף בשם מג"ח. בקיבוץ הוקם בית ספר לחינוך מיוחד, שהיום נקרא על שם מייסדו בנימין שפריר - "שפרירים".
לפי האידאולוגיה הקיבוצית השוויונית כל חבר קיבל את אותו סכום כסף (תקציב) והייתה קופה משותפת לכולם. ילדי הקיבוץ מיום הולדתם לנו בבתי הילדים. חינוך לעבודה היה ערך חינוכי חשוב. לשם כך הוקם משק הילדים (משק בית הספר) בו עבדו ילדים מכיתה ו' עד כיתה ט' בענפי חי ובענפי שדה.
בשנות החמישים נדרשו חברי הקיבוץ להחליט על אופן קבלת השילומים מגרמניה. בגבעת חיים איחוד החליטו שהחברים כולם מוסרים את הכספים לקופה הכללית, והם ישמשו בעיקר למטרות תרבות ורווחה. נושאי החברה והתרבות קיבלו דגש רב בחיי הקיבוץ, וכבר בתחילת דרכו הוקם אולם 'בית וינה' מכספי השילומים ומכספי תרומות של קהילת יהודי וינה שרצו להנציח את גורל הקהילה היהודית שנספתה בשואה, בקיבוץ שרבים מחבריו היו יוצאי הקהילה. בקיבוץ הוקם בשנת 1975 "בית טרזין" - מוסד מחקר ומוזיאון לזכרם של אלה שנספו בשואה בגטו טרזינשטט שבצ'כיה. חלק מהגרעין המייסד של בית טרזין הם חברי גבעת חיים איחוד ששמו להם למטרה לתת יד ושם לחברים ולבני המשפחה שלא שרדו.
ענפי ספורט שונים שגשגו בקיבוץ ובחלקם, כמו בשחייה ובכדורמים, הגיעו להישגים מרשימים. גרשון שפע השחיין אף הגיע למשחקים האולימפיים. קבוצת כדור המים של הקיבוץ, הפועל גבעת חיים, הייתה אלופת המדינה במשך למעלה מ-20 שנה. סניף הפועל היה משותף לשני הקיבוצים.
בקיבוץ פעל במשך שנים חוג ציירים מקומי שערך תערוכות במועדון החבר. הצייר ידיד רובין היה בן גבעת חיים איחוד. ציוריו נותנים ביטוי לנוף הקיבוץ ולשדותיו.
הקיבוץ היום
בקיבוץ חברים ותושבים המוצאים את פרנסתם בעבודה בתחומי הקיבוץ ומחוצה לו. בשנים האחרונות השתנה המבנה החברתי-כלכלי של הקיבוץ לדגם של "קיבוץ מתחדש" בו ישנה הפרדה לפעילות עסקית וקהילה חברתית. הקיבוץ מתנהל על ידי הנהלת קהילה אחת המשותפת לשני התחומים, שבראשה עומדים יושב ראש הקיבוץ ומנהל קהילה. במקביל להנהלת הקהילה קיימת מועצה חברתית-כלכלית בת 35 חברים הנבחרת מכלל חברי הקיבוץ. יושב ראש המועצה הוא אחד מבעלי התפקידים העיקריים שנבחרים על ידי כלל החברים יחד עם מנהל הקהילה ויו"ר הקהילה.
הקיבוץ מקיים מערכת חינוך מינקות (פעוטונים וגנים) ועד סיום גיל בית הספר (חינוך בלתי פורמלי), המיועדת לכל ילדי היישוב, וקולטת גם ילדים מהסביבה. ילדי הקיבוץ לומדים בבתי ספר אזורים: יסודי- "משג"ב" בקיבוץ עצמו, חטיבת בינים ותיכון "מעיין-שחר" בעין החורש. כמו כן פועל בקיבוץ בית ספר למבוגרים "חברותא" בשיתוף המועצה האזורית עמק חפר.
מערכת הבריאות המקומית מלווה את תושבי הקיבוץ מרגע לידתם ועד יומם האחרון על ידי צוות בריאות וסיעוד הנעזר במרפאה אזורית "לב הפרדס" הנמצאת בקיבוץ, וישנו גם בית סיעודי-נווה נועם, ומרכז תעסוקה לקשישים המכונה סביום.
בשנים האחרונות עבר הקיבוץ שינויים גדולים והפרטה מוחלטת של כל המערכות. מוסדות הציבור המסורתיים כגון חדר אוכל, ומחסן הבגדים, ממשיכים לפעול במסגרת מצומצמת יותר וכל חבר יכול לבחור אם להשתמש בהם אם לאו. החבר חייב לדאוג לפרנסתו בהכנסות ובהוצאות. מערכת מיסוי פנימית ממנת את פעילות המוסדות המינהליים ומתן עזרה לאותם חברים שנמצאים זכאים לכך על פי החלטות הקיבוץ. בנוסף לכך קיימת קופה לעזרה הדדית הממומנת על ידי מס מיוחד המוטל על כל חבר וחבר.
בנים רבים מבקשים לחזור לקיבוץ, ולהקים בו את ביתם במסגרת קהילתית קיבוצית חדשה. בקיבוץ נבנות שכונות חדשות לקבלת בנים ונכדים של מייסדי הקיבוץ.
מבנים בקיבוץ
בקיבוץ מספר מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והיסטורית. בתחילת הדרך הוקמו במרכז הקיבוץ מבני משק, חברה ותרבות ששימשו בצורה פעילה מאוד את החברים. חלק מהמבנים פועלים עד היום, אם כי לא באותה מתכונת ששימשו בעבר.
מועדון חברים
המועדון שנחנך בשנת 1956 שוכן על גבעה נישאת במרכז הקיבוץ (בשיפולי הגבעה שעליה מתנוסס מגדל המים). המבנה תוכנן על ידי האדריכל אלכס קסטן, ובראשית דרכו הוא היה חדר התרבות של הקיבוץ. בו התקיימו הרצאות, קונצרטים קאמריים, ובעיקר חוגים וישיבות. ב-1959 הוסב שמו מ'בית התרבות' ל'מועדון חברים' ושימש גם למפגשי רעים על כוס קפה. ב-1999 עבר מתיחת פנים מודרנית.
בית וינה
מול המועדון עומד 'בית וינה' וביניהם רחבה מרוצפת המשמשת גם להתכנסויות בערבי קיץ. את המבנה הפתוח מכל צדדיו תכננו האדריכלים יצחק ישר ודן איתן (שתכננו גם את מוזיאון תל אביב לאמנות). החנוכה הרשמית של המבנה הגדול נערכה בשנת 1966. האולם שימש במשך השנים לקונצרטים, מופעים, אירועים, הקרנת סרטים ומסיבות.
בית טרזין
באותו קומפלקס ממוקם בית טרזין שהמבנה המרכזי שלו, בעל 12 הצלעות הוא שיחזור של עיר המבצר טרזין. ריצפת המבנה מעוטרת בפסיפס המתאר את תוכנית העיר שהפכה לגטו.
חדר אוכל
חדר האוכל עבר מספר גילגולים. המבנה הראשון היה צריף שוודי ענקי. בשנת 1978 נחנך חדר האוכל החדש שעומד באותו מקום. עם המבנה החדש גם שונתה שיטת הגשת האוכל מהגשה לשולחן להגשה עצמית. במשך שנים רבות הוגש בחדר האוכל מזון מן המטבח המקומי לארוחות בוקר, צהריים וערב. עם השנים ועם ההפרטה בוטלו ארוחות הבוקר והערב וכעת ארוחות הצהריים מוגשות בתשלום. חדר האוכל היווה מרכז חברתי לאורך שנים רבות ובתקופה אחרונה התעוררו סימני שאלה לגבי מקומו בקיבוץ והמשך דרכו.
הנצחה
בקיבוץ שני אתרי הנצחה:
חרמשית
חֶרְמֵשִׁית (שם מדעי: Calidris falcinellus) היא עוף מים קטן בסוג חופית שבמשפחת החרטומניים. היא מקננת בצפון הרחוק של האזור הפלארקטי, ונודדת מרחקים גדולים לאזורי החריפה שמתפרשים ממזרח אפריקה ועד לאוקיאניה.
בישראל היא חולפת נדירה אך קבועה. במהלך נדידת האביב (אפריל-מאי) היא נצפית בעיקר בבריכות המלח של אילת, אז היא עשויה להיראות ריכוזים של עד כמה עשרות פרטים. בנדידת הסתיו (אוגוסט-ספטמבר) היא נצפית גם בחוף הכרמל, עמק בית שאן, ובמקורות מים נוספים; אך במספרים קטנים או בבודדים.
טקסונומיה ואטימולוגיה
שם הסוג Calidris הוא מיוונית עתיקה kalidris או skalidris, עוף גדות קטן ואפור שהוזכר על-ידי אריסטו. שם המין הספציפי מלטינית falcinellus הוא מ-falx, falcis, מגל, בשל מקורה; לכן גם המגלן החום חולק איתה שם זה.
בעבר סווגה תחת סוג נפרד בשם Limicola, והיו מחקרים שהראו כי המין צריך להיות מוכלל בסוג Philomachus (הסוג הישן של לוחם, שהיה המין היחיד בסוג), אך בינתיים גם החרמשית וגם הלוחם הועברו להיות תחת הסוג חופית (Calidris).
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
תיאור
החרמשית היא עוף מים קטן, באורך 15–18 ס"מ, מוטת כנפיים של כ-38 ס"מ. ומשקל של כ-35 גרם. היא קטנה במעט מחופית אלפינית, עם מקור ישר וארוך יותר ורגליים קצרות יותר. לבוגר יש חלקים עליונים בצבע אפור כהה, וחלקים תחתונים לבנים עם סימונים שחורים על החזה. הרגליים ירקרקות. הכנפיים ארוכות ופס הכנף דק למדי. בלבוש קיץ היא מקבלת גוונים חלודיים לנוצות הגב, סוככות הכנף וסוככות הלחי. יש לה פס-גבה ופסים בצידי הכיפה בהירים ומנוגדים לפספוס הכהה בשאר הראש, שיוצרים יחד דגם ראש ייחודי ובולט. המקור ישר וארוך ובעל כיפוף בקצהו, ומהווה סימן זיהוי יעיל.
הקריאות הן "דרי-איט, דרי-איט" יבש ושורקני ונקישות על "דיק דיק".
תפוצה ובית גידול
החרמשית נודדת בחזית רחבה במספר מעופים קצרים בין סדרה של אתרי עצירת ביניים. בוגרים המקננים בפנו-סקנדינביה עוזבים את שטחי הקינון ביולי (הצעירים עוזבים באוגוסט), ועוצרים במספרים גדולים בסיוואש שבדרום אוקראינה, בחופי המזרח התיכון, בים הכספי ובחופי בולגריה, לפני שהם מגיעים לשטחי החריפה באפריקה, פקיסטן ודרום הודו בין אוגוסט לתחילת אוקטובר. האוכלוסיות המזרחיות נודדות בחזית רחבה על פני הטייגה הסיבירית או לאורך הקצה המזרחי של יבשת אסיה בין ספטמבר לאוקטובר לשטחי החריפה שבדרום ודרום-מזרח אסיה עד אוסטרליה, וחוזרות באפריל-מאי. האוכלוסייה הפנו-סקנדינבית עוזבת את שטחי החורף באביב בין אמצע אפריל לתחילת יוני. באתרי החורף נותרים גם כמה פרטים שאינם מקננים במהלך הקיץ. למרות תפוצת הקינון האירופאית שלה, היא חולפת נדירה בנדידה במערב אירופה; ככל הנראה בשל נתיב הנדידה הדרום-מזרחי שלה.
בנדידה החרמשית מעדיפה אזורים בוציים וביצתיים בחופי בריכות ואגמים, אך היא מצויה גם במאגרי מים מתוקים רדודים, בלגונות מליחות ומלוחות (לעיתים אף בעלות ריכוז מליחות גבוה במיוחד), בריכות חורף, שדות אורז מוצפים, שטחי אחו לחים, ופתחי פיורדים. המין חורף בעיקר במשטחי בוץ גדולים, בלגונות מליחות, במלחות, בבריכות ביוב ובביצות. היא נודדת בבודדים או בקבוצות קטנות, אם כי במהלך האביב יכולות להיווצר להקות נדידה של עד כמה מאות. היא חברותית, ונוטה להתחבר ללהקות עם חופמאים אחרים, במיוחד חופיות אלפיניות.
תזונה
החרמשית מחפשית מזון בבוץ רך בביצות ובחופים, בעיקר מלקטת מזון אותו היא קולטת מראיה. היא אוכלת כל, תזונתה מורכבת מתולעים רב-זיפיות ימיות (כמו נראיד), צדפות קטנות וחלזונות, סרטנים (כמו אמפיפודים), חרקים בוגרים וזחלים (כגון חיפושיות, זבובים, חגבים, נמלים), וכן זרעים קטנים של צמחי מים שונים.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. מגמות האוכלוסייה העולמיות מראות סימני ירידה, אך למרות זאת המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
סקר מ-2006 העריך כי האוכלוסייה העולמית מכילה כ-86,000–89,000 פרטים; סקר נוסף מ-2014 העריך את האוכלוסייה האירופית בכ-29,700–44,100 זוגות מקננים, מה שמתרגם לכ-59,400–88,200 פרטים בוגרים.
החרמשית היא אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים (AEWA).
מלון טאבה וכפר נלסון
נלסון טאבה (בערבית: فندق طابا وقرية نيلسون, בערבית מצרית: هيلتون طابا و قريه نيلسون) הוא בית מלון השוכן סמוך לגבול ישראל-מצרים, ובעבר היה בבעלות רשת הילטון העולמית. המחלוקת בסוגיית הבעלות על המלון היוותה ספיח אחרון להסכמי השלום בין שתי המדינות, והוכרעה לבסוף לטובת המצרים, באמצעות בוררות בינלאומית. בנובמבר 2016 הודיעה רשת הילטון שהיא עוזבת את המלון בטאבה החל מ-1 בינואר 2017, כשבוע אחרי שהיא הודיעה שהיא עוזבת את המלון באילת. המלון נרכש על ידי חברת, שופץ ונפתח מחדש כ-Taba Hotel & Nelson Village. המפעיל הוא Steigenberger Hotels and Resorts
היסטוריה
המלון הוקם בשנת 1979 בטאבה שבסיני (6 ק"מ דרומית לאילת), כשזו הייתה בשלטון ישראל. המלון, שנקרא אז 'אביה סונסטה', נבנה ליד כפר הנופש שבנה רפי נלסון, על ידי איש העסקים הישראלי אליהו פפושדו. בזמנו נחשב כמלון פאר מהמובילים בארץ. המלון נבנה בעיצומן של השיחות המדיניות בין ישראל ומצרים והיווה סלע מחלוקת בין המדינות על שרטוט הגבול ביניהן באזור אילת. עם חתימת הסכם השלום סוכם כי נושא השליטה במלון ידון בשיחות עתידיות בין שתי המדינות. במסגרת שיחות אלו לא הצליחו הצדדים להגיע להסכמה. מצרים טענה כי רצועת החוף הקטנה היא "חלק מאדמת מצרים הקדושה" ושאין לוותר עליה, כיוון שלא הייתה בשליטה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים. ישראל טענה מנגד כי שטח המחלוקת הוא קטן וסימון הגבול של יוני 1967 אינו ברור. עוד טענה כי מכיוון שקיים על השטח מלון, יש לאפשר לה להמשיך ולהחזיק בו.
המלון ופיסת האדמה עברו לדיון בבוררות בינלאומית ב-1986. במסגרת הבוררות נקבע כי השטח יעבור לידי מצרים, אך אזרחים ישראלים יוכלו להגיע למלון ולכפר של נלסון לידו, בלי לשלם אגרת גבול. בינואר 1989 עבר המלון לידי מצרים. זמן קצר אחר כך הוא נמכר לבעלות מצרית והכפר של נלסון ננטש.
תחת שלטון מצרים הפך המלון, והכפר של נלסון שלצידו, לחלק מרשת הילטון. תיירים ישראלים המשיכו לפקוד אותו בזכות המחיר הנמוך יחסית והקזינו, שהפעלתו מותרת במצרים.
הפיגוע במלון
באוקטובר 2004 אירע פיגוע במלון, שכוון נגד ישראלים. עשרות מאורחי המלון נהרגו או נפצעו, והרס רב נגרם לו. רצף פיגועים באזור חצי האי סיני, יחד עם התראות מוגברות שהמליצו לישראלים שלא לבקר בו, גרמו לירידה בתיירות הישראלית באזור. המלון עצמו היה בשיפוצים במשך שנתיים, ונפתח מחדש רק בדצמבר 2006.
אקור
אקור (Accor S.A) הוא קבוצת מלונאות צרפתית בין-לאומי, אשר עיקר עיסוקו הפעלת בתי מלון ומסעדות במספר מותגים שונים ביניהם: סופיטל, נובוטל, מרקיור , דורין, ליברטל, אורביס, דירות פרטנון, אול סיסון, איביס ורבים אחרים כמו רשת מלונות פרופיל נמוך בארצות הברית ובקנדה רד רוף אין. אקור היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולת במדד CAC 40. מלונות אול סיסן נמצאים בעיקר באוסטרליה, דורין ואורביס במרכז אירופה, דירות פרטנון בברזיל. אקור מפעילה גם בתי ספר לבישול, חברות נסיעות ובתי קזינו.
היסטוריה
בשנת 1967 נפתח המלון הראשון של החברה. ב-1975 החברה קונת את רשת מרקור וב-1980 נקנית על ידי החברה גם רשת סופיטל. ב-1983 מוזגה החברה יחד עם חברת ז'אק בוריל וכך נוסדה אקור. ב-1990 החברה משתלטת על רשת motel 6 וב-1991 גם על החברה הבינלאומית לקרונות שינה. בשנת 1997 ז'אן-מארק אספליו ממונה למנכ"ל החברה. ב-2005 החברה רוכשת 30% ממניות קלאב מד. ב-2006 גייה פליסון ממונה למנכ"ל, ומחליף את ז'אן-מארק אספליו. ב-2007 אקור פותחת את המלון ה-3000 שלה באסיה פסיפיק. ב-2010 המנכ"ל גייה פליסון עוזב את אקור לטובת דניס הנקין, מנכ"ל מקדונלד'ס אירופה לשעבר, באפריל 2013 דניס הנקין עוזב, יאן קאייר מונה למנכ"ל\ ופיליפ סיטרן לנשיא לתקופה זמנית ובאוגוסט באותה השנה סבסטיאן באזין ממונה למנכ"ל.
נוכחות בעולם
בהיותה קבוצת המלונאות השנייה בגודלה באירופה, אקור נמצאת בחמש יבשות, בלמעלה מ-92 מדינות, עם 3,500 מלונות הכוללים מעל 450,000 חדרים.
נוכחות בישראל
בארץ לאקור היו מספר בתי מלון בעבר, ביניהם נובוטל ים המלח ובירושלים, סוויטות מרקור בבת ים, אילת, טבריה, מרקיור בתל אביב ואיטפ ביסוד המעלה. כיום פועלים בישראל שני מלונות: שני מלונות איביס בירושלים.
ביולי 2018, פורסם כי הקבוצה צפויה לנהל מלון באילת תחת המותג 25hours.
מועדון Le Club Accorhotels
בדומה למקובל בשוק המלונאות העולמי, מפעילה אקור מועדון לקוחות קבועים הקרוי לה קלאב אקור הוטלס (Le Club Accorhotels), מאז שנת 2008. המועדון מחולק לארבע דרגות חברות – קלאסי, כסף, זהב ופלטינה. עקרון היסוד של מועדון לה קלאב דומה לאלה של מועדונים דומים ברחבי העולם. תמורת שהיות שמזמין חבר המועדון במלונות אקור ברחבי העולם, נצברת לזכותו כמות מסוימת של נקודות אותן יוכל לממש בבוא העת לשם הנפקת לינות בחינם, הזמנת לינות מוזלות או תשלום בעבור שירותים שונים במלון. אקור חילקה את 13 מותגי המלונות שלה לארבע רצועות בהתאם לרמת המלון ומחירו, כשבכל רצועה נמצאים מספר מותגים שעליהם חלים כללי צבירת נקודות זהים. זאת בניגוד לחברת ישרוטל, למשל, המחשבת את צבירת ההטבות באופן זהה לכל המלונות ברשת בהם שהה חבר המועדון.
קנגורו אילני דוריה
קנגורו אילני דוריה (שם מדעי: Dendrolagus dorianus; קרוי גם קנגורו אילני חדגוני) הוא מין של כיסאי פפואני גדול דמוי דובון בסוג קנגורו אילני, האנדמי למזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1883 על ידי הזואולוג האוסטרלי, אשר קרא לו על שמו של חוקר הטבע האיטלקי שהתעסק רבות בחקירת עולם החי של גינאה החדשה.
בעבר היה קנגורו דוריה מחולק לארבעה תת-מינים, אשר תחום תפוצתם השתרע על מרבית גינאה החדשה; עד סוף העשור השני של המאה ה-21, שלושה מהם קיבלו בהדרגה מעמד של מינים עצמאיים: קנגורו אילני סרי, קנגורו אילני וונדיוואי והאיפולה, ואוכלוסייה לא מזוהה נוספת הוכרה כמין בשם קנגורו אילני הוזר. בתוך הסוג קנגורו אילני, "דוריאנוס" הוא שמה של קבוצת מינים הדומים זה לזה מבחינה חיצונית ואקולוגית והיא כוללת מלבד קנגורו דוריה את ארבעת המינים הנזכרים; ההבחנה ביניהם לבין קנגורו דוריה מסובכת למדי, אך ככלל, קנגורו דוריה גדול מהם משמעותית ובעל פרווה עם גוונים חדגוניים יותר.
תיאור
קנגורו דוריה הוא המין השני בגודלו בסוג לאחר הקנגורו האפרורי, ובין היונקים הגדולים ביותר בגינאה החדשה. יש לו מבנה גוף כבד, מסיבי ומוצק, זרועות ורגליים קצרים ועבים, וראש גדול עם פנים רחבות וחוטם גדול. כפות ידיו ורגליו גדולות ורחבות, והן מתאפיינות בכריות ספוגיות מחוספסות בתחתיתן, ובטפרים ענקיים ומעוקלים. כל אלו מקנים לו מראה של דובון או וומבט מאשר קנגורו אמיתי. האוזניים שלו קצרצרות ועגולות, וזנבו הגלילי והשעיר קצר במקצת משל מינים אחרים.
מידות גופו של קנגורו דוריה כדלהלן: אורך ראשון וגופו 51–78 סנטימטרים, ואורך זנבו 44–66 סנטימטרים. קנגורו דוריה נודע בעיקר בזכות משקלו הכבד אשר נחשב לחריג עבור יונק שוכן עצים: משקל הזכר 14.5 קילוגרם, ומשקל הנקבה 10.2 קילוגרם; ידוע על מקרה של זכר שהוחזק בשבי והגיע למשקל 18 קילוגרם, ומקרה נוסף של זכר שנתפס בטבע ושקל לא פחות מ-20 קילוגרם.
הפרווה של קנגורו דוריה עבה וקצרה, ומורכבת משערות זיפיות צפופות. צבע הפרווה אחיד וחדגוני למדי, ועשוי להיות חום בהיר, חום-זהוב, חום קפה או חום שוקולד כהה. באופן כללי, אין הבדלים משמעותיים בצבע בין הצלעות והגב לבין הבטן והחזה, להוציא את אזור הכתפיים שנוטה לעיתים להתכהות לחום-שחרחר. ראשו של קנגורו דוריה נוטה להיות חיוור ובהיר מהגוף (בצבע חום-קרם או אפרפר בדרך כלל), והדבר ניכר במיוחד באזור המצח שצבעו צהבהב או כסוף; הלחיים כהות ואדמוניות, וסביב החוטם יש כתם שחור. האוזניים בולטות היטב בצבען השחור. לזרועות ולירכיים של הקנגורו יש נטייה להיות בצבע אפרורי-כסוף, אך אין זה נדיר שהם זהים לצבע הגוף. כפות הרגליים והידיים בצבע פחם. הזנב נע בין אפרורי לחום בהיר, ובבסיסו כתם בהיר בצבע צהבהב או קרם.
תפוצה
קנגורו אילני דוריה אנדמי לחצי האי זנב-ציפור בדרום-מזרח פפואה, הממוקמת בצד המזרחי של האי גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו אשר משתרע על כ-15,000 קילומטרים רבועים נופל ברובו בתחומי רכס אואן סטנלי, ולקראת תחילת רכס ביסמרק במרכז פפואה הוא מוחלף באיפולה. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים על רכסי ההרים בטווח גובה רחב מאוד: מכ-600 מטר מעל גובה פני הים עד ליותר מ-3,600 מטר; סביבת המחיה שלו מתאפיינת בטופוגרפיה מחוספסת ותלולה מאוד, המאפשרת לו להתרחק מפעילות אנושית. קנגורויי דוריה חיים בצפיפות נמוכה יחסית.
אקולוגיה
קבוצות קטנות של קנגורויי דוריה הוחזקו בשבי במספר גני חיות אירופאים ואוסטרלים לאורך השנים, אך מרביתם אינם קיימים כיום למעט אוכלוסייה גדולה ומשגשגת בגן חיות בפפואה. השהות שלהם למשך מספר שנים בגני חיות, אפשרה להשיג עליהם מעט מידע אשר קשה להשיגו בטבע כתוצאה מבית הגידול הבלתי נגיש. קנגורו דוריה הוא יונק פעיל יום או פעיל דמדומים המבלה את זמנו על העצים ועל האדמה לסירוגין. הוא ניזון בעיקר מעלים, אפיפיטים ושרכים, אותם הוא מוצא על הענפים או על אדמת היער הבוצית, ובמידה פחותה גם מפירות ופרחים. על פי עדויות של ציידים פפואנים, זכרי קנגורו דוריה נחשבים לאימתניים ואגרסיביים במיוחד כאשר מנסים לצוד אותם; הציד מתבצע לרוב בסיועם של כלבי ציד, התוקפים את הקנגורו לאחר שהופל מהעץ באמצעות חיצים. לעיתים קרובות, במהלך המאבק בין הכלבים לקנגורו, הם חוטפים נשיכות ושריטות עמוקות משיניו וטפריו הגדולים של הקנגורו. מלבד האדם, לא ידוע על טורף טבעי לקנגורו דוריה.