cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר
היסטוריה
ב-12 בספטמבר 1952 יוסיף סטלין חתם על צו לתחילת עבודות תכנון צוללת גרעינית. המנהל המדעי של הפרויקט היה אנטולי אלכסנדרוב ומתכנן ראשי של המתקן הגרעיני היה ניקולאי דולז'אל. בשלבים הראשונים של הפרויקט הצי הסובייטי לא היה שותף לתכנון. בהתאם לרעיון הראשוני תוכנן לצייד את הצוללת בטורפדו גרעיני שמשקלו 40 טון. בשנת 1954 התוכנית הועברה לעיון מומחי הצי. ההערות העיקריות של מומחי הצי התייחסו לאי-ישימות של ניצול צוללת עם טורפדו גרעיני כה גדול וללא אמצעי הגנה מתאימים לצוללת עצמה. לאור הערות מפקדי הצי הפרויקט הוחזר למתכנן כלא ישים. במהלך תכנון מחדש הוחלט על שינוי עקרוני בחימוש. ביוני 1955 התכנון הושלם והחלה בניית הצוללת הראשונה. כבר בשנת 1956 התברר שיש צורך בשינויים משמעותיים בתכנון.
בשנת 1958 הצוללת נכנסה לשירות מבצעי. לראשונה בברית המועצות היה ניתן לבצע ירי מעומק של עד 100 מ'. הצוללות היו בשרות במשך כ-30 שנים בצי הצפוני ובצי האוקיינוס השקט. בצוללות היו תקלות רבות ורבים מהימאים נפגעו מקרינה. צוללת אחת נפגעה בשנת 1970 וטבעה במפרץ ביסקאיה. הצוללות החלו לצאת מהשרות בשנת 1987 והיום אין בשרות מבצעי צוללת מפרויקט זה.
צוללות מדגם זה התאפיינו ברמת רעש גבוהה יחסית ולכן היה ניתן לאתר אותן בקלות. בשנת 1962 צוללת מדגם זה הגיעה לקוטב הצפוני, הראשונה מבין הצוללות הסובייטיות. סך הכול ארבע צוללות הועברו למזרח הרחוק הסובייטי והפכו חלק של צי האוקיינוס השקט.
קוואסיטוזאורוס
קוואסיטוזאורוס (שם מדעי: Quaesitosaurus; מילולית: "לטאה יוצאת דופן") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאוריה בעלת המינים הענקיים. הוא חי במשך הקרטיקון העליון עד הקמפן.
יצור זה תואר ב-1983 בידי החוקרים קורזנוב ובניקוב במדבר גובי שבמונגוליה. נמצא ממנו מין יחיד - Quaesitosaurus orientalis. מהיצור נמצאה אך ורק גולגולת חסרה שהייתה דומה לכמה מינים זאורופודים מקבוצת הטיטאנזאורים, אך דמה למבנה של גולגולת דיפלודוקוס במראה הנמוך והמוארך ובעל השיניים הקדמיות. אורכו המשוער היה 23 מטר והוא כנראה אכל צמחייה נמוכה בעזרת לסתותיו דמויות הסוס. ייתכן שגבו כוסה בגבשושיות קשיחות להגנה מטורפים.
ייתכן כי הנמגטוזאורוס (Nemegtosaurus) שנמצא לא הרחק וגם ידוע רק מהגולגולת היה קרוב משפחתו.
אוסוואלדו הנריקס
אוסוואדלו חוסה הנריקס בוקאנגרה (בספרדית: Oswaldo José Henríquez Bocanegra; נולד ב-10 במרץ 1989) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
הנריקס התחיל את הקריירה שלו במיונאריוס. בינואר 2013, הצטרף לקרטרו מליגת העל המקסיקנית. ב-20 בינואר 2013, הנריקס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצב בתיקו 1-1 נגד פצ'וקה. בינואר, חזר למיונאריוס.
בינואר, הנריקס חתם ברסיפה מליגת העל הברזילאית. ב-14 במאי 2016, הנריקס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד סנטראל.
ב-15 ביולי 2018, הנריקס חתם בוואסקו דה גאמה.
ב-18 באוגוסט 2020, הנריקס חתם בבני סכנין מליגת העל.
הרב הראשי לירושלים
תפקיד הרב הראשי לירושלים נוסד לפני מאות שנים, והחזיק בו באותם ימים בן העדה הספרדית. הרב משה גאלנטי כיהן כראשון לציון, תואר ששימש מתחילת המאה ה-17 ועד הקמת המדינה לרב הראשי של ירושלים. בשנת 1878 מינתה העדה האשכנזית רב משלה. מאז לירושלים רב אשכנזי ורב ספרדי.
מאז הקמת מדינת ישראל, תפקיד הרב הראשי לירושלים כולל ייצוג בפגישות דיפלומטיות ובטקסים. ניתן למלא את התפקיד עד גיל 75 אך ניתן להאריך אותו עד גיל 80.
רב אשכנזי
אף על פי שבית דין רבני אשכנזי בלתי רשמי התקיים בירושלים משנת 1837 בראשות הרב יוסף זונדל מסלנט, רק בשנת 1841 פתח חתנו, הרב שמואל סלנט, בית דין רשמי בחדר בהחורבה. ב-1860 מינה הרב סלנט את הרב מאיר אוירבך במקומו לרב הראשי. עם פטירתו ב-1878, התפקיד חזר להרב סלנט שהחזיק בו עד פטירתו ב-1909. לאחר מאמצים, הצליח הרב סלנט בשנת 1878 להשיג את האישור שהעניקה הממשלה העות'מאנית בעבר רק לספרדים, גם לאשכנזים. הוא הפך לרב הראשי האשכנזי הרשמי הראשון של ירושלים.
בתחילת המאה ה-20 פנה הרב סלנט להרב יוסף חיים זוננפלד כדי לסייע לו, אך הוא סירב להצעה. בשנת 1898 נשלח מכתב לרב חיים עוזר גרודז'ינסקי מווילנה בבקשה לעצתו בעניין. כתוצאה מכך מונה הרב אליהו דוד רבינוביץ-תאומים ב-1901 לרב הראשי. הרב רבינוביץ-תאומים נפטר ב-1905 בגיל 62. ארבע שנים לאחר מכן נפטר הרב סלנט בגיל 93, הרב חיים ברלין ממוסקבה, בנו של הנציב, נכנס לתפקיד. הרב ברלין נפטר 3 שנים מאוחר יותר ב-1912. כשהרב זוננפלד עדיין סירב להיענות להצעה ומועמד נוסף, הרב יצחק ירוחם דיסקין, סירב להצעת הרבנות ונשאר לנהל את בית היתומים דיסקין, התפקיד לא אויש.
הרב אברהם יצחק קוק, רבה של יפו עד 1914, הפך לרב הראשי של ירושלים בשנת 1919. בשנת 1921 הקים את הרבנות הראשית לישראל. הוא נשאר הרב הראשי עד פטירתו ב-1935. בשנת 1936 נבחר הרב צבי פסח פרנק לרב הראשי האשכנזי של ירושלים, וכיהן בתפקיד עד פטירתו בשנת 1960. הרב יצחק קוליץ מונה לרב הראשי האשכנזי של העיר בשנת 1983. הרב אריה שטרן החליף אותו ב-22 באוקטובר 2014 לאחר שהתפקיד היה פנוי במשך אחת עשרה שנה לאחר פטירתו של הרב קוליץ ב-2003. הרב שלמה משה עמאר נבחר במקביל לרב הראשי הספרדי.
תהליך הבחירות
במערכת הבחירות בשנת 2009 - הגוף הבוחר הורכב בן 24 איש מורכב מ-19 נציגים חרדים וחמישה ציונים דתיים.
אחרים הציעו לאזרחי ירושלים לבחור את הרבנים בעצמם.
עם בחירתו אמר הרב שטרן: "בכוונתי לכהן כרב של כל הירושלמים: חילונים, ציונים דתיים וחרדים. רבנות ירושלים היא זכות גדולה, אבל יש לה גם אחריות לא קטנה. אדאג ששירותי הדת יהיו נגישים וידידותיים ויהוו מודל יוצא מן הכלל לכל שאר הרבנות בישראל". שטרן ספג התנכלויות מצד רבנים ועסקנים חרדים.
שבוע האופנה בתל אביב
שבוע האופנה במהלך השנים
ב-1965 נערך לראשונה "שבוע האופנה הישראלי", במהלך שבוע זה ביקרו בישראל נציגים רבים של בתי אופנה מרחבי העולם, בשבוע הזה התקיימו תצוגות אופנה במלון הילטון, בשנים מסוימות חלק מאירועי שבוע האופנה נערכו בירושלים, אירועים אלו הופסקו להתקיים בשנות השמונים.
שבוע האופנה החל בגרסתו הנוכחית בשנת 2011 בתל אביב. שבוע האופנה הראשון התקיים במתחם התחנה בתל אביב. החל משנת 2012, שבוע האופנה התקיים במאהל ענק שהוקם במיוחד על אתר הבנייה שעליו עומד כיום קניון TLV. מאז ועד שנת 2018 אירוע זה המשיך להתקיים שם. בשנת 2018, שבוע האופנה חזר להתקיים במתחם התחנה. בשנת 2019, עבר האירוע להאנגר 11 בנמל תל אביב. בשנים 2013 ובשנת 2016 לא התקיימו תצוגות שבוע האופנה בתל אביב.
שינוי אידיאל היופי במסגרת שבוע האופנה
בשנת 2019 ערוץ האופנה הישראלי החדש שידר במשך ארבעת ימי שבוע האופנה את התצוגות בשידור חי והועבר ב-"yes" וב-"hot".
שבוע האופנה בשנת 2019 עבד בשיתוף עם מטה כחול לבן במשרד הכלכלה והתעשייה כדי לעודד רכישה של אופנה ישראלית.
אחד האירועים המדוברים ביותר היה בתאריך 12.03.2019 כאשר התקיימה תצוגת האופנה של מותג בגדי הים "BananaHot" (בננהוט) של נטע אלחמיסטר ונועה בני, בה הזמרת נטע ברזילי, זוכת האירווזיון של שנת 2018, סגרה את תצוגת האופנה ודיגמנה בבגד ים במטרה לשקף את אידיאל היופי החדש המאפשר לכל אחת להרגיש בנוח עם עצמה ונותנת לגיטימציה לנשים לקבל את עצמן.
אירועים מיוחדים במהלך השנים
רונית אלקבץ, שהייתה שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית השתתפה בשבוע האופנה בשנת 2015, אחד האירועים שמאז הפכו לזכורים ביותר במסגרת השבוע האופנה. רונית, שכבר חלתה במחלת סרטן ריאות באופן סופני, דיגמנה במסלול זמן קצר לפני מותה ב-19.4.2016.
בשנת 2019 נפתחה לראשונה מכירת כרטיסים לשבוע האופנה בשיתוף עם משרד הכלכלה והתעשייה - אגף כחול לבן. האירוע חולק למספר מיקומים שמחירם משתנה בהתאם. המחירים בשבוע האופנה נעו בין 55–160 שקלים לכרטיס.
ב-10.3.19 נערך ערב הצדעה למעצב גדעון אוברזון שפרש אחרי 57 שנות עשייה.
פונגסאלי
פונגסאלי (באנגלית: Phongsali, בלאית: ຜົ້ງສາລີ) היא בירת מחוז פונגסאלי, לאוס. זוהי בירת המחוז הצפונית ביותר בלאוס, בזמן שאטופו בדרום היא הבירה הדרומית ביותר בלאוס. פונגסאלי נמצאת במרחק 574 קילומטרים מהבירה ויינטיאן. העיירה מונה כ־8,161 תושבים נכון למפקד 2015. פונגסאלי היא העיירה הגבוהה ביותר בלאוס, היא שוכנת בגובה של 1,430 מטר על מורדות הר פו פא (1,625 מטר). בפונגסאלי טמפרטורות קיץ סביב 25–30 מעלות צלזיוס, עם גשם תכוף. בחורף, מנובמבר עד מרץ, קריר ושטוף שמש, עם טמפרטורות היום בין 10–18 מעלות צלזיוס. במרכז העיירה בתים הבנויים בסגנון יונאן עם חזיתות עץ מעוטרות. מטע תה עתיק, בן 400 שנה נמצא במרחק של כ־18 קילומטרים מהעיירה, בכפר באן קומן. שדה התעופה המשרת את פונגסאלי נמצא בבון נואה, במרחק של כ־44 קילומטרים מהעיירה, בדרך ההרית ומתפתלת. משך הנסיעה כשעה.
היסטוריה
העיירה לא נהרסה במהלך מלחמת וייטנאם על ידי הפצצות של חיל האוויר האמריקאי בשונה מערים אחרות בצפון לאוס. על כן במרכז העיירה נשמרו בתים הבנויים בסגנון יונאן עם חזיתות עץ מעוטרות.
דמוגרפיה
במפקד באוכלוסין לשנת 2015 מנתה אוכלוסיית העיירה 8,161 תושבים במפקד האוכלוסין לשנה 2005 מנתה העיירה 5,555 תושבים. מרבית התושבים הם בני הקבוצה האתנית האני.
שפות
השפה העיקרית היא לאית. מאידך נמצא, בסקרים שנסקרו בשנים 1999, 2001, וב־2008, שתושבי המחוז מדברים בכ־27 שפות וניבים, שרובם נובעים מהשפות הסינית והתאית.
כלכלה וחקלאות
החקלאות היא עמוד התווך של תושבי פונגסאלי. פונגסאלי היא שער הסחר העיקרי בין לאוס לסין. דרך פונגסאלי עוברות סחורות שלאוס מייצאת כגון עצים ומייבאת סוגי מוצרים מוגמרים. בפונגסאלי ישנן גם כמה חברות ייצור סיניות וגם השקעות זרות אחרות.
מטע תה בן 400 שנה נמצא במרחק של כ -18 קילומטרים מהעיירה, בכפר באן קומן. כמה מומחים לגידול תה טוענים שבמקום יש כמה מעצי התה העתיקים בעולם. מערכת השורשים הגדולה של העצים העתיקים האלה משתרעת עמוק באדמה העשירה במינרלים ומעניקה ל"תה הפונגסאלי " ארומה וטעם מובהקים.
אַקלִים
לפונגסאלי אקלים הר-סובטרופי (סיווג אקלים של קופן : Cwb). הטמפרטורה השנתית הממוצעת ביום היא 23.4 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 1,691 מ"מ.
כלב בן דוד
כלב בן דוד (נולד ב-7 בפברואר 1960), הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה אמריקאי-ישראלי. בן-דוד הוא מגיש תוכנית האקטואליה The Rundown בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS, המשודרת מאולפני הערוץ בנמל יפו. שימש כעורך בכיר בג'רוזלם פוסט וראש המטה הישראלי של סוכנות החדשות בלומברג.
ביוגרפיה
כלב בן דוד נולד בברוקלין וגדל בעיר צפון וודמיר במדינת ניו יורק. בן דוד עלה לישראל בשנת 1985. שירת בחיל התותחנים.
קריירה
בן-דוד עבד ככתב לענייני משטרה במחוז ירושלים וכן ככתב סרטים ואומנות בג'רוזלם פוסט משנת 1988 ועד 1990. בשנת 1991 החל לעבוד בג'רוזלם ריפורט, שם שימש עורך מדור האומנות עד לשנת 1996. בשנת 1997, בן דוד שב לג'רוזלם פוסט כעורך מגזינים וככותב טורי דעה. שימש כעורך בכיר בשנים 2002-2005.
בשנת 2008 הוא מונה לתפקיד ראש המטה הישראלי של סוכנות הידיעות ״בלומברג״. בהמשך שימש ככתב המדיני, עד 2016.
בשנת 2016, בן-דוד הצטרף לערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS כמגיש חדשות, והחל משנת 2017 מגיש את מהדורת הערב היומית, The Rundown, המשודרת מדי יום חול בשנה 20:00.
בן דוד כתב מאמרים רבים לכלי תקשורת מובילים בעולם, בהם וראייטי (מגזין), The Irish Times, אינדפנדנט, ג'ואיש כרוניקל, Working Woman ועוד.
בן דוד היה עורך ושותף בכתיבת הביוגרפיה על חייו של יצחק רבין, אשר פורסמה ב-1996 וזכתה בפרס ה- US National Jewish Book Award. בשנת 2002 הוא זכה בפרס סימון רוקוורהמוענק לעיתונאים יהודים, על מאמרו ב-Hadassah Magazine. בן דוד לימד עיתונות בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן.
חיים אישיים
בן דוד מתגורר בירושלים, נשוי לאווה ולזוג שני ילדים.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
יחסי ארצות הברית–טובאלו הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית של אמריקה לבין טובאלו. לארצות הברית אין שגרירות בטובאלו והשגרירות שלה בפיג'י אמונה גם על היחסים עם המדינה. לטובאלו אין שגרירות בארצות הברית והנציגות שלה באו"ם מתפקדת גם כשגרירות טובאלו בארצות הברית.
הנרי קוטון
הנרי אנדרוס קוטון (באנגלית: Henry Andrews Cotton) (18 במאי 1876 - 8 במאי 1933) היה רופא ופסיכיאטר אמריקאי שפעל בין השנים 1907–1930 בבית החולים הפסיכיאטרי בטרנטון, ניו ג'רזי, ונודע בשיטות הטיפול הקיצוניות בהן דגל, אשר כללו עקירת שיניים וכריתת איברים.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה הוצבו כמה אלפי חיילים בטובאלו (שנקראה אז איי אליס). החל משנת 1942 בנו כוחות צבא ארצות הברית בסיס חיל אוויר באיים פונפוטי, ננומה ונוקופוטו. המסלול שנבנה בפונפוטי, עדיין בשימוש.
הנרי קוטון
קוטון וצוותו ערכו מגוון ניתוחים בקטריולוגים ניסיוניים במטופלים, ולעיתים עקרו את שיניהם וכרתו חלק מאיבריהם כגון השקדים, הטחול, השחלות וחלקים מהמעי הגס. טיפולים אלו נמשכו זמן רב גם לאחר שהערכות סטטיסטיות הפריכו את טענותיו של קוטון לאחוזי הבראה מעודדים בקרב מטופליו, והצביעו על שיעורי תמותה גבוהים ביותר כתוצאה ישירה מאותם ניתוחים פולשניים.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
היסטוריה
בשנת 1978 הפכה טובאלו למדינה עצמאית וב-1979 היא חתמה על הסכם ידידות עם ארצות הברית, אשר בו הכירה בבעלותה של טובאלו על ארבעה איים שבעבר תבעה ארצות הברית לבעלות עליהם. שתי המדינות עבדו כשותפות בנושאים אזוריים וגלובליים לקידום השלום וחיזוק הדמוקרטיה והביטחון. במסגרת השותפות מנסות שתי המדינות למנוע את שינויי האקלים, סוגיה רגישה במיוחד לטובאלו, אשר נמצאת בסכנת היעלמות באם גובה פני הים ישתנה. כמו כן שתי המדינות עוסקות בחיזוק הביטחון הימי וחיזוק הפיתוח הכלכלי של המדינות.
הנרי קוטון
על אף שיטותיו השנויות במחלוקת נחשב קוטון לרופא בעל דעות מתקדמות יחסית לתקופתו. לאחר מינויו למנהל הרפואי של בית החולים הפסיכיאטרי בטרנטון כשהיה בן שלושים הוא פעל לשינוי חלק מהנהלים אשר היו נהוגים דאז וביטל לדוגמה את חובת קשירת המטופלים למיטותיהם. כמו כן החל לערוך פגישות אבחנה יומיות במתכונת קבוצתית יחד עם החולים והסגל הרפואי.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
יחסים כלכליים
לארצות הברית אין סחר משמעותי עם טובאלו. טובאלו היא צד לאגודת הדיג הרב-צדדית של ארצות הברית באוקיינוס השקט, ומספקת גישה לאניות הדיג של ארצות הברית תמורת דמי רישיון.
דיג טונה באוקיינוס השקט
טובאלו משתתפת בפעילויות של פורום הדיג באוקיינוס השקט (FFA). במאי 2013 הסכימו נציגי ארצות הברית וארצות האוקיינוס השקט לחתום על מסמכי הסדר ביניים כדי להרחיב את אמנת הדיג הרב צדדית וכדי לאשר את האמנה. האמנה היא הרחבה של הסכם נאורו ומאפשרת לספינות אמריקאיות לדוג 8,300 ימים באזור תמורת 90 מיליון דולר.
הנרי קוטון
התלהבותו של קוטון כלפי גל התגליות הרפואיות שפקד את המאה ה-20 ובייחוד נושא פיתוחן של תרופות חדשות, הובילה אותו לאמונה כי מקורן של מחלות נפשיות הוא בזיהומים נסתרים החבויים ברחבי הגוף. הפסיכיאטר אדולף מאייר הכיר לקוטון את הרעיון כי חולי נפשי הוא למעשה התנהגות חריגה הנובעת מסיבה ביולוגית, וזאת על סמך אבחנות שהראו כי חולים שסבלו מחום חוו גם מחשבות שווא והזיות.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
הסיוע האמריקאי לטובאלו
ארצות הברית מספקת מדי שנה לטובאלו 21 מיליון דולר.
חברות משותפת בארגונים בינלאומיים
שתי המדינות חברות בכמה ארגונים בינלאומיים, בהם האו"ם, קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
הנרי קוטון
בניגוד לתאוריות האיגניקה שנתמכו באותה העת והדגישו את חשיבות התורשה כמקור להבנת נבכי הנפש, וכן תורתו של פרויד אשר הכירה את הרעיון שחולי נפשי עלול להיות טמון בטראומת ילדות, התעקש קוטון להחזיק בשיטתו כי הפרעות פסיכולוגיות הן תוצאה ישירה של זיהומים גופניים, והפך לרופא המוביל בארצות הברית אשר עסק בה.
יחסי ארצות הברית–טובאלו
יחסי טובאלו עם קובה
טובאלו מכירה בממשלת קובה וממשלת טובאלו, מאז שנת 2008, הודיעה על שאיפתה כי ארצות הברית תבחן מחדש את יחסיה עם קובה. סגן ראש ממשלת טובאלו, וטה סקאיו, הצהיר בנאומו ב-2013 בפני האו"ם כי "טובאלו תומכת באופן מלא בהסרת האמברגו על קובה. הדבר יאפשר לרפובליקה של קובה לחזק ולשפר את שיתוף הפעולה עם איים קטנים מתפתחים כמו טובאלו".
הנרי קוטון
חינוך וקריירה
קוטון למד באירופה תחת הפסיכיאטרים אמיל קרפלין ואלויס אלצהיימר, אשר נחשבו לחלוצי התחום באותה תקופה, והיה תלמידו של אדולף מאייר בבית הספר לרפואה על שם ג'ונס הופקינס, דמות דומיננטית בענף הפסיכיאטריה בשלהי המאה ה-20. מאוחר יותר למד רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת מרילנד.
הוא החל ליישם את רעיונותיו על ידי עקירת שיניהם של מטופליו, מאחר שחשד שהסתירו זיהומים. אם הטיפול נכשל, המשיך לחפש מקורות אחרים לזיהום בשקדים ובסינוסים, ולעיתים קרובות המליץ על כריתתם. אם גם אז לא נרפא החולה, החל חשדו לנדוד לכיוון איברים אחרים. אשכים, שחלות, טחולים, כיס המרה, צוואר הרחם, ובייחוד חלקים מהמעי הגס, הוסרו מהגוף באמצעות ניתוחים.
אמצעי זהירות בסיסיים כגון קבוצות שליטה וניסויי סמיות כפולה עדיין לא היו מוכרים באותה העת, וענף הפסיכולוגיה יחד עם שיטותיו להערכת התנהגות אנושית, טרם הגיע לשלב בו הוא נמצא היום. דרכו היחידה של קוטון לגלות דברים חדשים הייתה על ידי ניסוי וטעייה. הוא דיווח על הצלחה בניתוחיו, עם אחוזי הבראה בין מטופליו של עד 85 אחוזים. התחושה ששררה באותה העת הייתה כי מחקרים חלוציים מהסוג הזה היו שיאו של מקצוע הרפואה, והפכו את קוטון לדמות מוכרת ואהודה ברמה עולמית. הוא החל להעביר את הרצאותיו במוסדות רפואיים רבים בארצות הברית וברחבי אירופה, ולימד את שיטותיו לרופאים אחרים שעסקו בפסיכיאטריה.
חקירה
דעותיהם המקצועיות של פסיכיאטרים באותה העת היו חלוקות בנוגע לסוגיית הזיהום כמקור אפשרי לפסיכוזה, המחייב התערבות ניתוחית על מנת להשיג מרפא. דוקטור אדולף מאייר, ראש הצוות הרפואי בבית החולים הפסיכיאטרי והמוסד הלימודי להכשרת פסיכיאטרים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, הסכים עם התיאוריה. בעידודו של אחד החברים בוועדת הנאמנים של המדינה, אשר פיקח על בית החולים בטרנטון ונדרש לספק חוות דעת מקצועית ועצמאית על התנהלות הסגל של קוטון, מינה מאייר את אחת מתלמידותיו, דוקטור פיליס גרינאקר, לבקר את עבודתו. מחקרה החל ב-1924 לאחר שמאייר ביקר בבית החולים והביע דאגה בנוגע לשיטות הסטטיסטיות שבהן השתמש הסגל על מנת להעריך את הצלחתו.
גרינאקר ביקרה בחריפות את בית החולים, אשר לדעתה נכשל לשמור על סביבה בריאה כראוי למוסד רפואי, ואת דוקטור קוטון, שאותו תיארה כטיפוס משונה. מראהם של המטופלים במוסד נראה לה מטריד ביותר מאחר שכל שיניהם נעקרו, ולכן התקשו לאכול ולדבר.
דיווחים נוספים הטילו ספק בהצלחות שתיאר קוטון בנוגע לניתוחיו; גרינאקר מצאה את התיקים הרפואיים של המוסד במצב כאוטי ומלאים במידע סותר. ביקורתה הגיעה ב-1925 לידי הסנאט של מדינת ניו ג'רזי, אשר פתח בחקירה רשמית שאספה עדויות מידי מטופלים כועסים ועובדים בבית החולים. בתגובה לחקירה הביע חבר הנאמנים של בית החולים את אמונו המלא בצוות הרפואי ומנהלו, דוקטור קוטון, ושיבח את התנהלותם המקצועית.
רופאים ומנתחים בכירים העידו ב-24 בספטמבר 1925 על בית החולים כמוסד המתקדם ביותר בתחומו בעולם, ושיבחו אותו על טיפולו המסור בחוליו ועל שיטותיו החדשניות. כמו כן צוטטו מספר עמיתים ופוליטיקאים בכירים אשר הביעו את תמיכתם בקוטון.
בעקבות הפרסום הרב פתח קוטון בית חולים פרטי בטרנטון אשר צבר הצלחה והון רב מידי מטופלים שהשתייכו למשפחות אמידות אשר חיפשו את הטיפולים המודרניים ביותר בנמצא. מאייר עצר את חקירתה של גרינאקר בטרם סיימה להגיש את דיווחיה וסירב לבקשותיה להשלימה. הוא הודה כי האמין בצורה חלקית ברעיון כי אלחי דם עשויים להוביל להפרעות נפשיות, ומעולם לא ביקש מגרינאקר לחשוף את הסטטיסטיקות השגויות שסגל בית החולים סיפק לקוטון בנוגע למטופליו.
מאוחר יותר הודה קוטון כי שיעורי התמותה הגיעו ל-30 אחוזים מכלל החולים שנותחו, אם כי המספר האמיתי היה קרוב יותר ל-45 אחוזים, ונראה שקוטון מעולם לא הבין באמת את גודל הטעויות שרופאיו עשו בביקורת עבודתם.
בתחילת שנות ה-30 שיעורי התמותה בבית החולים החלו לעורר דאגה ומחלוקת מקצועית בקרב בכירים במחלקת המוסדות הפסיכיאטריים של המדינה. דיווח על התנהלותו של קוטון מידי אמיל פרנקל ב-1932 הביע הסכמה עם ממצאיה על גרינאקר, אולם בדומה לדיווחיה גם הוא מעולם לא הושלם.
קוטון פרש מתפקידו כמנהל בית החולים הפסיכיאטרי של המדינה באוקטובר 1930, ומונה למשרת מנהל רפואי אמריטוס. אף על פי שפרישתו הובילה לעצירת הניסויים הרפואיים שביצע במטופליו, מורשתו שרדה בדמות הסגל הרפואי בבית החולים אשר המשיך לעבוד על פי שיטותיו עד לשנות ה-50 המאוחרות.
מוות
דוקטור הנרי אנדרוס קוטון מת כתוצאה מהתקף לב ב-8 במאי 1933, בטרנטון, ניו ג'רזי, והוספד על ידי הניו יורק טיימס, העיתונים המקומיים, וכן בידי כתבי עת מקצועיים והוצאות פרסום שונות, על היותו חלוץ בענף הפסיכיאטריה אשר ביקש למצוא דרך טובה יותר לטיפול בחולים שסבלו מהפרעות נפש.
שלייניים
שִׁלְיָנִיִּים (שם מדעי: Placentalia; ידוע גם בשם יונקי שליה) היא אינפרא-מחלקה במחלקת היונקים, שבה העובר הוא בעל שליה מפותחת, דרכה מתאפשר חילוף חומרים עם אמו. זוהי הנפוצה שבקבוצות היונקים כיום והקבוצה היחידה ששרדה מהאאותריה.
יונקי השליה כוללים את מרבית מיני היונקים המוכרים בימינו, פרט ליונקי הכיס וליונקים מטילי ביצים. במחקר פילוגנטי המקיף ביותר שבוצע על השיליניים נמצא כי האב הקדום ביותר של השיליניים והפיצול לדלשינאים ו (קבוצת שאר השיליינים בין השאר גם האדם) התרחשו לאחר הכחדת קרטיקון-פלאוגן (כלומר תקופת המעבר מתור הקרטיקון לתקופת הפלאוגן) כלומר לאחר הכחדת הדינוזאורים (65 למ"ש).
מיון טקסונומי
ישנם סדרות שלייתים נוספות רבות שנכחדו כמו המזוניכידים.
אוולין סולרו
אוולין סולרו (בצרפתית: Évelyne Sullerot; 10 באוקטובר 1924, מונטרה – 31 במרץ 2017) הייתה פעילה פמיניסטית צרפתייה.
ביוגרפיה
אוולין סולרו נולדה במונטרה, בפרברי פריז. אביה אנדרה אמל היה כומר פרוטסנטי שבמהלך מלחמת העולם השנייה פעל להצלת יהודים וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
אוולין סולרו למדה פילוסופיה בנים. בתקופת שלטון וישי היא נשפטה באשמת פעולות נגד השלטון. בהמשך היא הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית. זמן רצק לאחר סיום המלחמה היא התחתנה.
בשנת 1955 היא פרסמה ספר על תכנון המשפחה. בשנת 1956, אוולין סולרו ייסדה את עמותת "לידה מאושרת", אשר בשנת 1960 הפכה לתנועה הצרפתית לתכנון המשפחה.
בשנת 1965 היא סיימת דוקטורט בסוציולוגיה והחלה ללמד באוניברסיטת פריז-נאנט 10. בשנים 1966–1968 היא לימדה באוניברסיטה החופשית של בריסל בה מותנה לפרופסור. בשנים 1974–1989 היא הייתה חברה במועצה ממשלתית לכלכלה, החברה והסביבה.
אוולין סולרו כתבה ספרים רבים בתחום הפמיניזם על פעילותה הרבה היא התקבלה ללגיון הכבוד וקיבלה מספר פרסים.
ישראל רגארדי
ישראל רגארדי (באנגלית: Israel Regardie; 17 בנובמבר 1907 – 10 במרץ 1985) היה סופר ומיסטיקן אנגלי. אשר הוציא לאור חמישה עשר ספרים בנושאים של תורת הנסתר, אלכימיה, מאגיה וקבלה.
ביוגרפיה
ישראל רגארדי נולד ב-17 בנובמבר 1907, בלונדון. הוריו היו יהודים שהגרו מאוקראינה. ב-1921, רגארדי והוריו עברו לארצות הברית, שם השתקעו בוושינגטון די. סי. רגארדי החל להביע עניין במשנתה של הלנה בלוואצקי, ולאחר מכן התחיל להתעמק בכתבים הינדואיסטים כמו האופנישדות והבהגווד גיטא, ובטקסטים בודהיסטים כגון המילינדה פנהא והדהמפאדה. הוא רצה להיות צייר, ולכן הלך ללמוד בבית ספר לאומנות בפילדלפיה. בתקופתו בוושינגטון, קרא רגארדי את אחד הספרים של אליסטר קראולי, ומאוד התרשם. הוא שלח מכתב לקראולי, וקיבל מענה כשמונה חודשים לאחר מכן. בסביבות 1927, קרא רגארדי את "ספר החוק" שכתב קראולי.
ב-1937, החליט רגארדי לשוב לארצות הברית, תשע שנים לאחר שהוא עזב. ב-1938, רגארדי הוציא לאור את ספרו The Philosopher's Stone, ספר שעסק באלכימיה.
לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס רגארדי לצבא האמריקאי, בו הוא שירת בין השנים 1942–1945.
רגארדי האמין שישו מעולם לא באמת היה קיים, ושכל המיתוס הקשור אליו נלקח מסיפורו של האל המצרי אוזיריס. עם זאת, הוא התעניין מאוד במיסטיקה הנוצרית, וב-1946, הוציא רגארדי לאור את הספר The Romance of Metaphysics שדן בהרחבה באסכולות של המיסטיקה הנוצרית.
ב-1947 עבר רגארדי ללוס אנג'לס, שם החל לעסוק בכירופרקטיקה.
בשנות ה-50 החל רגארדי להתנסות בסמים פסיכואקטיביים, בעיקר בקנאביס ו-LSD.
ב-1970, רגארדי הוציא לאור ספר ביוגרפי שעוסק בחייו של אליסטר קראולי.
ב-1980, יצא לאור ספרו של רגארדי, "Ceremonial Magic: A Guide to the Mechanisms of Ritual", הן בבריטניה והן בארצות הברית. ספר זה עוסק במאגיה.
ב-1983, טייל רגארדי בפיג'י, אוסטרליה וניו זילנד. ב-1984, ביקר רגארדי בהוואי, ואף שקל לעבור לגור שם.
טום ולאשיהה
קריירה
הוא החל ללמוד משחק בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג משנת 1992 עד 1996.
קולנוע וטלוויזיה
מאז שנת 1998 הוא משחק בעיקר בתפקידי משנה בתוכניות טלוויזיה ובסרטים גרמניים ובינלאומיים. תפקידו הראשי הראשון היה כשגילם את סטפן בשנת 2000 בסרט "אף אחד לא ישן" (No One Sleeps). באוגוסט 2011 הוא לוהק לגלם את האסיר והמתנקש, ז'אקן הגאר, בעונה השנייה של תוכנית הפנטזיה של HBO "משחקי הכס", והמשיך לגלם את הדמות גם בעונות החמישית והשישית. ב-2021 לוהק לסדרה ״דברים מוזרים״ המשודרת בנטפליקס כדמות ראשית לעונה הרביעית לסדרה, העונה עלתה לאוויר ב-2022.
משנת 2013 הוא מככב בסדרת הפשע "חוצים גבולות" (Crossing Lines) כקומיסר סבסטיאן ברגר, קצין משטרה גרמני.
תיאטרון
על הבמה הופיע ולאשיהה במחזות תיאטרון משנת 1996 עד שנת 2000 בתיאטרון הדור הצעיר (Junge Generation) שבדרזדן.
דיבוב
ולאשיהה גם מדבב סרטים, ספרים מוקלטים ופרסומות. בחלק מתפקידיו הבינלאומיים, לדוגמה ב"משחקי הכס", ולאשיהה הוא המדבב את דמותו לגרמנית.
טנאררו
טנאררו (באנגלית: Tenararo) הוא האטול הקטן ביותר בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. האטול, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מאיי גמבייה. הוא לא מיושב.
גאוגרפיה
טנאררו ממוקם 6 ק"מ מערבית לוואהנגה, האי הקרוב ביותר, 115 ק"מ מערבית לאיי גמבייה ו-1,370 דרום מזרחית לטהיטי. זהו אטול מעגלי עם שטח קרקע של 1.6 קמ"ר ושטח לגונה של 2 קמ"ר. לאטול מנחת בצד הצפון-מערבי בין הסלעים הקטנים שמקיפים את השונית. אין כניסה ללגונה.
היסטוריה
התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
במאה ה-19, הפך טנאררו לטריטוריה צרפתית, עם אוכלוסייה של כ-20 אנשים אבוריג'ינים בשנת 1850.
פלורה ופאונה
האטול הוא בית גידול חשוב עבור מינים רבים בסכנת הכחדה. על האי חיים מינים כמו יונת הקרקע הפולינזית (שנותרו בה פחות מ-120 פריטים בטבע), יונת פירות אטול, ביצנית פולינזית, חרמשון טהיטי ויסעורון מרפי. האטול נקי מטורפי יונקים שהוכנסו אליו, מה שהופך אותו לבית גידול חיוני לשמירה.
אלדד פרשר
אלדד פרשר (נולד ב-23 באוקטובר 1963) הוא מנהל ודירקטור ישראלי, כיהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות מאז אוגוסט 2013 ועד ספטמבר 2020.
ביוגרפיה
אלדד פרשר נולד בשנת 1963 בשכונת קריית משה בירושלים, בן לאב שהיה מנהל מכירות בחברת הדלק "פז" ולאם גננת. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר. שירת בצה"ל במערך הנ"מ. למד תואר ראשון ושני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים. שם פגש את אשתו לעתיד, טליה לדור, שהייתה צוערת במשרד החוץ.
במהלך לימודיו, בגיל 24, החל לעבוד במשרד האוצר במחלקת הביקורת של אגף החשב הכללי. כעבור שנתיים מונה לעוזרו האישי של החשב הכללי, אלי יונס. לאחר שנתיים וחצי בתפקיד זה מונתה אשתו לסגנית שגריר ישראל בג'מייקה, והוא הצטרף אליה והיה נספח בשגרירות שעסק במסחר ומינהל. בסוף 1993 מונה לסגן נציג האוצר בארצות הברית, ואשתו הצטרפה אליו כקונסולית הסברה בניו יורק. לאחר כארבע שנים בתפקיד חזר לישראל ומונה לסגן החשב הכללי לענייני מימון, תחת החשב הכללי שי טלמון. עם מינויו של ניר גלעד לחשב הכללי הקים פרשר את חטיבת המימון באגף. בשנת 2001 מונה פרשר למשנה לחשב הכללי. בשנת 2003, עם פרישתו של גלעד, היה פרשר החשב הכללי בפועל, ושאף להתמנות לחשב הכללי, אך שר האוצר, בנימין נתניהו, מינה לתפקיד את ירון זליכה. לאחר תקופת חפיפה פרש פרשר ממשרד האוצר.
כאשר אלי יונס מונה למנכ"ל בנק המזרחי, הוא הציע לפרשר את תפקיד מנהל החטיבה הפיננסית, ופרשר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2004, וכן כיהן כיו"ר מזרחי שווייץ. באוגוסט 2013 החל לכהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות, במקומו של יונס. בפברואר 2020 הודיע על כוונתו לסיים את כהונתו, לאחר כשבע שנים בתפקיד ובספטמבר 2020 הוחלף על ידי מר משה לארי.
בתחילת 2021 מונה ליו"ר חברת קמעונאות המזון "קוויק סופר אונליין" וליו"ר חברת הנדל"ן "גב-ים", ובאפריל 2021 מונה בנוסף ליו"ר ועדת השקעות עמיתים של הפניקס חברה לביטוח. ביולי 2022 מונה בנוסף ליו"ר חברת סולגרין.
משפחתו
אלדד פרשר מתגורר בירושלים. הוא נשוי לטליה לדור פרשר, שגרירת ישראל באוסטריה לשעבר, ולהם בן ובת.
מעין עבד אל-מאלכ סעיד
מעין עבד אל-מאלכ סעיד (בערבית: معين عبد الملك سعيد; ) הוא פוליטיקאי תימני. ראש ממשלת תימן מאז 18 באוקטובר 2018.
סעיד הוא ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות תימן, ובעל תואר דוקטור לפילוסופיה ומרצה לתוכניות לימודים לעיצוב ותכנון אזורי לארכיטקטורה ותאוריות עיצוב.
ג'יימס טרקובסקי
ג'יימס אלן טרקובסקי (באנגלית: James Alan Tarkowski; נולד ב-19 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם באברטון.
קריירה
טרקובסקי נולד במנצ'סטר, ושיחק במחלקת הנוער של בלקברן רוברס עד שעזב אותה בשנת 2008 ועבר לשחק במיין רואד החובבנית.
בשנת 2009 עבר לאולדהאם אתלטיק מהליגה האנגלית השלישית, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה. ב-22 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 על ברנטפורד. במאי 2011 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, כשחתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת. ביוני 2013 האריך את חוזהו בשנתיים, אך בינואר 2014 עבר לברנטפורד, גם היא מהליגה השלישית, אחרי 89 הופעות ו-6 שערים באולדהאם.
ב-1 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בברנטפורד בתיקו 0–0 עם קרלייל יונייטד, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ. בתום העונה הבאה העפילה הקבוצה לפלייאוף העלייה לפרמייר ליג, אך הפסידה 1–5 במצטבר בצמד משחקי חצי גמר הפלייאוף נגד מידלסברו, ולא העפילה.
טרקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-20 בפברואר. כשהגיע לקבוצה היא הייתה במקום השלישי, ולאחר הגעתו הקבוצה לא הפסידה עד לתום העונה ועלתה לפרמייר ליג מהמקום הראשון בטבלה.
בעונתו הראשונה בפרמיירליג לא זכה להרבה הופעות, מפני ששני הבלמים הראשונים של הקבוצה היו בן מי ומייקל קין, אך זכה לשחק לסירוגין כשאחד מהשניים נפצע,  ובתום העונה עבר קין לאברטון וטרקובסקי השתלב בהרכב.
ב-2 ביולי 2022 חתם באברטון. ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה, בהפסד 0–1 לצ'לסי. ב-4 בפברואר 2023 כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על ארסנל.
קריירת נבחרות
טרקובסקי בחר לייצג את נבחרת אנגליה, אף על פי שיכול היה לייצג גם את נבחרת פולין.
ב-15 במרץ 2018 נבחר לראשונה לסגל נבחרת אנגליה, וב-27 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1–1 עם במשחק ידידות.
טרקובסקי תוכנן להצטרף לסגל הנבחרת המורחב למשחקי מונדיאל 2018, אך נאלץ להיעדר בשל ניתוח בקע.
מדיאה (מירון סימה)
"מדיאה" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי מירון סימה. ההדפס מתאר את דמותה של מדיאה.
תיאור
מירון סימה יצר את ההדפס "מדיאה" בשנת 1956. דמותה מעוצבת על פי דמותה של השחקנית חנה רובינא. כבר בשנת 1937 יצר סימה אלבום הדפסים ובו עשרה הדפסי אבן שנקרא "חנה רובינא בחיים ועל הבמה". כאן רובינא היא מתוארת בתפקידה בהפקת המחזה "מדיאה" מאת אוריפידס בתיאטרון הבימה בשנת 1955. ההדפס הוצג בשנת 1959 בתערוכת יחיד של חיתוכי עץ שהציג סימה בבית הנכות הלאומי בצלאל בירושלים.
עותקים מן ההדפס נמצאים באוספים של המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, מוזיאון תל אביב לאמנות ובאוספים נוספים.
The Try Guys
The Try Guys הם אנסאמבל בידור מקוון וחברת הפקה אמריקאית אשר מפיקה תוכן לסדרות אינטרנטיות המשודרות בערוץ היוטיוב שלה. הקבוצה נוסדה ע"י קית' הברסברגר, נד פולמר, זאק קורנפלד ויוג'ין לי יאנג. והיא מבוססת על הסדרה האינטרנטית של חברי הקבוצה, כאשר עבדו בחברת באזפיד (buzzfeed), בה היו מנסים יחד דברים בזמן העבודה, כמו: תחומי עניין חדשים, אכילת מאכלים שונים ולבישת פרטי לבוש וטרנדים מפורסמים.
הסרטון הראשון שלהם ביחד בבאזפיד הועלה ב-2014, וב-2018 הם הקימו את החברה העצמאית שלהם לאחר שעזבו את באזפיד. מאז הם הרחיבו את החברה שלהם הכוללת יותר מעשרים עובדים, כיכבו בתוכניות טלוויזיה והוציאו ספר. כיום הם נמצאים בלוס אנג'לס, שם הם גם יוצרים את הסרטונים שלהם.
בספטמבר 2022, לאחר שנחשף ע"י מעריץ של הסדרה כי נד פולמר מנהל רומן מחוץ לנישואים עם אחת מעובדות החברה, החליטו השלושה להדיחו מניהול הקבוצה ולפטרו לאלתר.
רקע
ארבעת חברי הקבוצה החלו לצלם סרטונים יחד בחברה באזפיד בשנת 2014 שם הם גם לראשונה התפרסמו. חברותם התחילה בזמן צילום הסרטון הראשון שלהם, ומשם הם המשיכו לצלם סרטונים, ועם הזמן הפכו לחברים טובים.
הסרטון הראשון שלהם פורסם ב-2014 וזכה להצלחה רבה. ארבעתם ראו את הפוטנציאל והמשיכו להעלות סרטונים יחד, שכל אחד מהם זכה להצלחה מסחררת. כל סרטון בעונה הראשונה הוא בעל יותר מ-10 מיליון צפיות.
ב-2018 החליטו ארבעתם לפרוש מעבודתם בבאזפיד והקימו ערוץ יוטיוב עצמאי. יוג'ין לי יאנג עזב את החברה בפברואר 2018 ואחריו עזבו גם קית' הברסברגר, נד פולמר וזאק קורנפלד באפריל של 2018. הם הקימו ערוץ עצמאי כדי לקדם את החברה שלהם. הם הקימו חברה בשם 2nd Try LLC. הם הקימו גם אתר הבגדים שלהם, וב 2019 הוציאו ספר "The Hidden Power of F*cking Up"
ב-2017 הקבוצה הייתה מועמדת לזכייה ב-Streamy Awards לתוכנית השנה. ב-2018 הם הנחו את Streamy Awards השמיני, וזכו בתוכנית השנה.
יחסי אירלנד–הפיליפינים
יחסי אירלנד–הפיליפינים הם היחסים הפוליטיים, הכלכליים, הדתיים והתרבותיים בין אירלנד לבין הפיליפינים.
היסטוריה
עד לתקופה האחרונה יחסית, עיקר הקשר בין אירלנד לפיליפינים היה של מיסיונרים קתולים איריים שהגיעו לפיליפינים. מסדרים אירים קתולים כמו גם נזירות הקימו מאחזים בפיליפינים כבר בשנת 1862. משלחת מיינות' לסין הורחבה לפיליפינים בשנת 1929.
בשנת 1984, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. בשנות ה-80, ממשלת אירלנד ערכה מצג לממשלת הפיליפינים בנוגע לרווחת המיסיונרים בפיליפינים. בגלל נוכחותה של אמונה דומיננטית משותפת וחזקה, האמונה הקתולית, הפיליפינים תוארו כ"מעין אירלנד הקתולית השוכנת מול קו החוף של אסיה". קשר תרבותי חזק בין שתי המדינות מתקיים בשל העובדה שאנשים רבים בפיליפינים חונכו על ידי מיסיונרים איריים. ארגוני מיסיונרים וארגוני צדקה איריים כמו טרוקרה היו מעורבים בהתנגדות למשטר מרקוס בפיליפינים.
דאגלס מקיי
ג'יימס דאגלס מקיי (באנגלית: James Douglas McKay; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת אורגון. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן נכנס לעולם העסקי, שם הוא הצליח בעיקר כבעלים של סוכנויות למכירת רכב בסיילם. כרפובליקני, הוא שימש כחבר מועצת עיריית סיילם וכראש העירייה לפני שנבחר לסנאט של אורגון. בסנאט המדינתי הוא כיהן ארבע תקופות כהונה. הוא שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, וב-1948 נבחר כמושל אורגון ה-25. הוא סיים את כהונתו בתפקיד ולאחר מכן מונה כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
ראשית חייו
דאגלס מקיי נולד בפורטלנד, אורגון לחוואי אדווין ד. מקיי ולרעייתו מיני א. מסגרוב. אמצעי הקיום המצומצמים של המשפחה הצריכו אותו לעבוד עוד בעת שהיה תלמיד בבית הספר. לאחר מות אביו ב-1911, נאלץ מקיי לעזוב את בית הספר לפני סיום הלימודים.
בגיל עשרים התקבל מקיי כסטודנט לחקלאות במכללת המדינה של אורגון (כיום אוניברסיטת המדינה של אורגון). ב-1916 הוא נבחר כנשיא מועצת הסטודנטים. ב-1917 סיים מקיי את לימודי התואר הראשון, ובאותה שנה נשא לאישה את מייבל כריסטין היל. לזוג נולדו בן ושתי בנות. בנובמבר 1939, נהרג בנו, דאגלס הבן, בתאונת דרכים.
במלחמת העולם הראשונה שירת מקיי בצבא ארצות הברית באירופה, שם הוא התקדם עד לדרגת לוטננט ראשון. הוא נפצע באחד הקרבות ברגלו, בזרועו ובכתפו, ובשל כך עוטר בלב הארגמן. לאחר שחרורו, נמנע ממנו בשל נכותו לבצע פעולות מאומצות הקשורות לעבודת החקלאות, כך שהוא החל בקריירה עסקית בפורטלנד במכירת פוליסות ביטוח, ולאחר מכן במכירת מכוניות, עד שהגיע למעמד של מנהל מכירות. לאחר שהיה למנהל מכירות שלחה אותו החברה בה עבד לסיילם כדי לנהל את עסקיה בעיר.
ב-1927 הוא פתח חברה על שמו שעסקה במכירת מכוניות שברולט, ומאוחר יותר הוא פתח במקביל גם חברה למכירת מכוניות קאדילק. בהמשך שימש מקיי כנשיא ארגון מוכרי המכוניות של אורגון.
ראשית הקריירה הפוליטית
מקיי ניצח בכמה מערכות בחירות למשרות פוליטיות מקומיות כרפובליקני, וב-1932 נבחר למשרת ראש עיריית סיילם. הוא הנהיג את העיר במהלך תקופה של קשיים כספיים בעקבות השפל הגדול. ההובלה שלו את העיר לשיקום, לדברי אחד מעיתונאי התקופה שצוטט על ידי הביוגרף שלו הרברט ס. פרמט, הפכה את מקיי "לתומך נחרץ בממשלה ולפעולות ששמרו ושימרו את הבסיס הפיננסי שלה".
מושל אורגון
ב-1948 נבחר מקיי למשרת מושל אורגון על בסיס מצע שהתמקד בשמרנות פיסקלית ופיתוח כלכלי. כמושל, הוא נקט בגישה מאוזנת לפעולות הממשל. הוא היה תומך נלהב בשימור משאבים. עם זאת, הוא גם תמך בכריתת עצי היער הראשוני כדי ליצור מקומות עבודה לתושבי אורגון. הוא התנגד בגלוי לתוכנית הממשלה הפדרלית להקמת רשות עמק קולומביה. מקיי תמך בחקיקה להעברת 95 אחוזים מרווחי הנציבות לפיקוח על האלכוהול לאוצר המדינה ואת שאר הרווחים לערים במדינה, בהתבסס על גודל אוכלוסיותיהן. הוא תמך בתקצוב מערכת הכבישים באורגון, וקידם הנפקת איגרות חוב מוצלחת שגייסה 75 מיליון דולר למחלקת הכבישים המדינתית. ב-1950 נבחר מקיי לתקופת כהונה נוספת כמושל.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
למקיי ולדווייט אייזנהאואר היו חילוקי דעות על רקע אידאולוגי, כאשר אייזנהאואר זיהה את עצמו עם הרפובליקנים המתונים ומקיי זיהה עצמו יותר עם האגף השמרני של המפלגה. מתוך חשש שלסנאטור השמרני רוברט טאפט לא היה כמעט סיכוי, אם בכלל, לנצח בבחירות לנשיאות של 1952, ובשל הערצה לאייזנהאואר על עברו הצבאי ועל איכויותיו כמנהיג, תמך מקיי במועמדותו של אייזנהאואר כבר בראשית מערכת הבחירות. עם בחירתו לנשיאות, מינה אייזנהאואר את מקיי כמזכיר הפנים של ארצות הברית. ב-27 בדצמבר 1952 התפטר מקיי מתפקידו כמושל אורגון.
שנותיו האחרונות
בדרבונו של הנשיא אייזנהאואר, הגיש מקיי את התפטרותו ב-9 במרץ 1956, וסיים את כהונתו ב-15 באפריל, כדי להתמודד מול הסנאטור הדמוקרטי המכהן ויין מורס. בבחירות נוצח מקיי בהפרש קטן בשל ההתנגדות כלפיו מצד קבוצות מגיני סביבה באורגון. במקומו של מקיי מינה אייזנהאואר את הסנאטור לשעבר מנברסקה פרד סיטון.
ויקטוריה סנקט פטרבורג
מועדון הכדורגל ויקטוריה סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербург «Виктория») היה מועדון כדורגל רוסי שנוסד ב-1894 ב והתמודד בליגת הכדורגל הפטרבורגית. היה זה אחד המועדונים החזקים בעיר, שזכה באליפות העיר ב-1903 וסיים במקום השני לפחות ארבעה פעמים.
טקאשי אוסאמי
טקאשי אוּסאמי (ביפנית: 宇佐美 貴史 うさみ たかし; נולד ב-6 במאי 1992 בקיוטו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בגמבה אוסקה מליגת העל היפנית, ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים
ביוני 2011 הושאל אוסאמי לבאיירן מינכן לשנה אחת, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה. אוסאמי כמעט שלא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, בה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, אך הרשים בקבוצת המילואים בה הבקיע שישה שערים ב-18 הופעות. אוסאמי קיבל הזדמנות במשחק הגביע הגרמני מול אינגולשטאט, כאשר עלה כמחליף בדקה ה-73, והבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, שהיה גם היחיד. אוסאמי ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות 2012 בו הפסידה באיירן מינכן בפנדלים לצ'לסי, אך לא שותף. בתום עונת ההשאלה, בחרה באיירן מינכן שלא לממש עליו את אופציית הרכישה, ואוסאמי הושאל לעונה אחת להופנהיים. בהופנהיים ערך אוסאמי 20 הופעות והבקיע שני שערים, כאשר הקבוצה התמודדה במאבקי התחתית וניצלה מירידה רק לאחר משחקי מבחן מול קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו, חזר אוסאמי לגמבה אוסקה.
גמבה אוסקה ירדה לליגה היפנית השנייה בתקופה בה אוסאמי היה מושאל, ובעונת החזרה שלו למועדון, 2013, אוסאמי היה שחקן מפתח בעלייתה של הקבוצה חזרה לליגת העל היפנית, כאשר הבקיע 19 שערים ב-18 הופעות. כבר בעונת החזרה של גמבה אוסקה לליגת העל היפנית, 2014, זכתה הקבוצה באליפות, וגם בגביע היפני ובגביע הקיסר. אוסאמי היה שחקן משמעותי מאוד בעונה זו, והבקיע עשרה שערי ליגה. בעונת 2015 אוסאמי אף שדרג את יכולתו, והבקיע 19 שערי ליגה ו-28 שערים בכל המסגרות, והוביל את הקבוצה לזכייה נוספת בגביע הקיסר ובסופר קאפ היפני. בעונות 2014 ו-2015 נכלל אוסאמי בנבחרת מצטייני העונה בליגת העל היפנית. את עונת 2016 החל אוסאמי בגמבה אוסקה, וערך 17 הופעות, בהן הבקיע חמישה שערים. במהלך קיץ 2016 חזר אוסאמי לבונדסליגה וחתם באאוגסבורג.
הופעת הבכורה של אוסאמי במדי אאוגסבורג נערכה בהפסד הביתי 0–2 לוולפסבורג במחזור הפתיחה של עונת 2016/17 בבונדסליגה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-81. אוסאמי ערך 11 הופעות עד לסיום העונה. בקיץ 2017 הושאל אוסאמי לעונה אחת מאאוגסבורג לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 הבקיע אוסאמי שמונה שערי ליגה, וסייע רבות להעפלתה של פורטונה דיסלדורף לבונדסליגה. בסיום תקופת ההשאלה, חזר אוסאמי ל אאוגסבורג. זמן קצר לאחר מכן, הושאל אוסאמי לפורטונה דיסלדורף לעונה נוספת. אוסאמי איבד מעט ממעמדו בקבוצה, והבקיע שער ליגה אחד בלבד בעונת 2018/19, בה פורטונה דיסלדורף רשמה עונה מוצלחת בבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה השנייה, הפך אוסאמי לשחקן חופשי. בקיץ 2019 חזר אוסאמי לקבוצת נעוריו, גמבה אוסקה.
קריירה בינלאומית
אוסאמי זומן לסגל של נבחרת יפן למונדיאל 2018, ושולב במונדיאל זה בשני משחקים בשלב הבתים כמחליף. יפן ואוסאמי הודחו בשמינית הגמר לאחר הפסד 3-2 לבלגיה, במשחק בו אוסאמי לא שיחק.
תארים
עם גמבה אוסקה:
תארים אישיים:
מגי וילר
מרגרט אמילי "מגי" וילר (באנגלית: Margaret Emily "Maggie" Wheeler; נולדה: 7 באוגוסט 1961) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. ידועה במיוחד בשל תפקידיה כג'ניס בסדרה "חברים", ובתור אניטה בסדרה "אלן".
ביוגרפיה
נולדה במנהטן כמרגרט אמילי ג'ייקובסון. ב-1990 נישאה לדניאל בורדן-וילר ולזוג נולדו שני ילדים.
בשנות השמונים החלה וילר (אז ג'ייקובסון) למלא תפקידי דיבוב בסדרות המצוירות "נצי הכסף", "Karate Kat" ו-"Mini-Monsters".
התמודדה לתפקיד דברה בארון בסדרה "כולם אוהבים את ריימונד" ואף הייתה בחירת המפיקים, אך לבסוף נבחרה לתפקיד פטרישיה היטון. היא קיבלה תפקיד משני בסדרה - לינדה, חברה של דברה.
לפי האוטוביוגרפיה של קתי גריפין, וילר לוהקה לתפקיד ויקי לפיילוט של "סוף סוף סוזן", אך הוחלפה על ידי גריפין.
כיכבה בעונה הראשונה של קומדיית המצבים "אלן" והופיעה ב-13 פרקיה (שניים מהפרקים שצולמו לעונה הראשונה שודרו בפועל עם העונה השלישית).
הופיעה בתפקידי אורח בסדרות רבות: "סיינפלד", "דרייק וג'וש", "ER", "תיקים באפלה", "ויל וגרייס", "ג'ק וג'יל", "איך פגשתי את אמא" ו"תרגיע".
ב-1997 דיבבה את הארלי קווין באחד מפרקי "באטמן - הסדרה המצוירת".
ב-2003 דיבבה את אודיל בסרט "ברבי באגם הברבורים", וב-2010 דיבבה את טרינט בסדרה המצוירת "ארצ'ר".
בשנת 2013 השתתפה בסדרה "קליפורניקיישן", בתפקיד אופליה רובינס.
אילומינטי (אלבום)
אילומינטי הוא אלבום היפ הופ וראפ של הרכב ההיפ הופ והמוזיקה האלקטרונית עידו בי וצוקי, הכולל את עידו בן דב (Ido B) וצוק אלגזי (Zooki). האלבום כולל רצועה המורכבת מ-10 שירים. זהו האלבום השני של הצמד, והוא יצא לאור ב-7 במאי 2020.
אליון בדארה פאטי
אליון בדארה פאטי (בצרפתית: Alioune Badara Faty; נולד ב-3 במאי 1999 בסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קאסה ספורטס מליגת העל הסנגלית.
קריירת מועדונים
פאטי משחק בקאסה ספורטס מליגת העל הסנגלית החל משנת 2019.
קריירה בינלאומית
פאטי היה חלק מסגל נבחרת סנגל שזכתה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, אם כי לא שיחק בטורניר.
פטרספיס
פטרספיס (שם מדעי: Pteraspis) הוא סוג של דג קדום מהקבוצה הנכחדת דמויי פטרספידים שחי בתקופת הדבון שבעידן הפלאוזואיקון לפני 416 עד 386 מיליון שנה והיה קרובו של האסטרספיס שחי בתקופת האורדוביק.
מאפיינים
משמעות השם של דג קדום זה היא כנף שריון עקב השריון שכיסה את גופו, שכלל כמה קוצים שהגנו עליו מפני טורפים כמו עקרבי מים, בעלי שריון טורפים, נאוטילוסאים ענקיים והעקרב ברונטוסקורפיו. אורכו של הפטרספיס היה עד 20 סנטימטרים.
הפטרספיס היה שחיין מהיר שניזון בעיקר מפלנקטון. המאובנים של הפטרספיס התגלו בברזיל, בממלכה המאוחדת, בבלגיה ובאוקראינה. הפטרספיס תואר בידי החוקר לואי אגאסי.
Family
Family (בעברית: משפחה) הוא אלבומה ה-12 של זמרת הקאנטרי האמריקאית ליאן ריימס אשר יצא ב-9 באוקטובר 2007 על ידי קורב רקורדס. את האלבום הפיקו דן האף, טוני בראון ורבא מק'נטייר וריימס הייתה שותפה לכתיבת כל שירי האלבום ביחד עם דארל בראון, בלייר דיילי ובעלה של ריימס. כותב השירים הידוע טרוי וגאס היה שותף גם הוא לכתיבת אחד משירי האלבום.
זהו היה האלבום הראשון בקריירה של ריימס שבו היא הייתה שותפה לכתיבת כל השירים.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים: "Nothin' Better to Do, אשר יצא ב-29 במאי 2007 והגיע למקום ה-14 במצעד השירים האמריקאי ואף היה מועמד לפרס גראמי. אחריו יצאו השירים: "Till We Ain't Strangers Anymore", "Good Friend and a Glass of Wine" ו-"What I Cannot Change" כאשר השניים האחרונים היו מועמדים לפרס גראמי אך הם לא זכו להצלחה במצעד שירי הקאנטרי.
Fast retransmit
בפרוטוקול TCP המקורי, הצד השולח נעזר בטיימר כדי לקבוע שחבילה אבדה ברשת. אם תוך פרק זמן מסוים (שנקרא timeout ומהווה פונקציה של ה-Round-trip delay time, RTT, המוערך), הצד השולח לא קיבל ACK על החבילה, הוא יניח שהחבילה אבדה ברשת, והפרוטוקול המקורי ישלח את החבילה שוב.
בשקה גוטי
בשקה גוטי (במקור ארז'בט גוטמן ולאחר נשואיה ויינר, בהונגרית: Guthy Böske; בודפשט, 12 באפריל 1901 – ארצות הברית, 1959) הייתה עיתונאית יהודייה-הונגרייה ידועה מאוד, מהגרת לארצות הברית, אייקון אופנה. פרסומיה הופיעו בעיתונים וכתבי עת רבים:
פרסומים, היסטורית האופנה
בשקה גוטי הייתה בתקופתה אחת הנשים האופנתיות היותר בלבושה, אייקון אופנה אמיתי. צהובון משנת 1937 כתב עליה כך:
הנושא הפופולרי שלה היה תיאור הלבוש וההופעה בחופי הרחצה, בריכות ומרחצאות. בגיליון 1928 של כתב העת "חיי התיאטרון", תחת הכותרת "האלגנטיות הפריזאית במרחצאות ב (בוד)פשט", מתחיל בתיאור חוף הרחצה הראשון לנשים שנפתח באותה תקופה בריביירה הצרפצית.
היא הזכירה את הרוזנת מרגיט בתלן, רעייתו של ראש ממשלת הונגריה הרוזן אישטוואן בתלן, ש"הסתירה בעליצות את ראשה בכובע רחצה הגומי שלה", דוחקת בחברתה לא להתעצל ונכנסת לתוך המים תוך כדי שחוק. היא לובשת בגד ים מהוגן ואלגנטי, בגד גוף מצמר אפור כהה עם רצועה צרה בצבע אדום-שחור בקו הצוואר. גברים העדיפו בעיקר בגדי ים-גוף שחורים. היא גם המחישה את הסיקור באמצעות איורים ותצלומים ותיאור הנראה בתצלומים, למשל, כשגברת חיננית קופצת מטרמפולינה למים. היא הזכירה גם את ביקורי המרחצאות הנלהבים של נערות צעירות, שמבלות רבות ברחצה בזמנן הפנוי. לדבריה, המרחצאות והחופים בפשט הם ממלכה של אלגנטיות ויופי, ואין ספא תובעני ובעל רמה שכזה באף עיר. במאמריה האחרים היא כותבת על בריכות הגלים, השיק של אז שהפך לאופנתי. זה כמו מסעדה מפורסמת בערב. היו שם כולם שרק רצו שיילקחו בחשבון. בודפשט מטורפת על בריכת הגלים.
אופנת גברים
לפי בשקה גוטי, לאופנת גברים יש שתי ערים מיתולוגיות: לונדון וניו יורק. גברים שמרנים עוקבים אחר האופנה הלונדונית, אבל צעירים רבים נכנעים לחידושים המפתיעים של אופנת הגברים האמריקאית. התפתחות האופנה הלונדונית באביב 1929 התעכבה מאוד בשל מחלתו של מלך הממלכה המאוחדת, שבעקבותיה בוטלו קבלות פנים רשמיות בחצר המלך, פתיחת תערוכות טקסיות בבוקר ומרבית ההופעות הרשמיות בתחרויות. גבר אלגנטי באמת לא בוחר אפילו "מלתחה" חדשה בכל עונה, הוא רק מחדש את הישן. הגבר הלבוש היטב והאלגנטי יודע מה הכי מתאים לאישיותו ובוחר את בגדיו החדשים בצורה כזו שהם כמעט משתלבים בארון הבגדים שלו מהפעם הראשונה שהוא לבש אותם, כך שאף אחד לא שם לב שהבגדים שלו חדשים לגמרי. באביב השנה (1929) שלטו שני צבעים: כחול ואפור.
היא גם מזכירה שהז'קט עם הרכיסה הכפולה הפך לאופנתי במיוחד בקיץ באותה השנה, אבל הוא מועיל בעיקר לגברים גבוהים. האפוד הוא בדרך כלל עם שורת כפתורים אחת. המכנסיים אינם רפויים יותר מבעבר, אך חשוב שרגל המכנסיים תכסה מעט את הנעליים. ארון בגדים של גבר לבוש היטב הוא כמעט הכרחי עם בגדי גולף, נעלי ניקה וסוודרים מעוצבים.
ביוגרפיה
ארז'בט גוטמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של הסוחר ינה גוטמן (1873–1929) ושל עמליה קייזר (1931–1877). סבה וסבתה מצד אביה היו שמעון גוטמן ופאני ויינברגר, וסביה מצד אמה היו מוריץ קייזר ויוליאנה אגולאר. היא מזכירה שוב ושוב בכתביה את הגירתה מהונגריה ואת יחסיה אל מולדתה. במאמרה בשם מדור נשים (בעיתון חרות האדם), היא מצטטת את דבריו של האמן והצייר מרסל ורטש: "לו הייתי נולד מחדש, הייתי רוצה לחיות ולמות במקום שבו נולדתי!".
נישואיה
נישואיו הוכרזו בעיתון "חדשות בודפשט בשנת 1930, לפיהם נישאה ב-1 בפברואר 1930 לג'רג' שירו (ויינר) בבודפשט. במאמר שכתבה אחרי השואה בשם "אלוהים יברך אותך בודפשט!" או "להתראות בודפשט" היא נזכרת בתנאים העלובים של מחנה הריכוז ברגן-בלזן, אליו גורשה בשל מוצאה היהודי.
בשקה גוטי מילאה תפקיד בולט בתולדות האופנה כעיתונאית מגדירה ואהודה, כתבת אופנה וראש מדור האופנה של כתב העת "חיי התיאטרון" ולכתביה המעניינים ומלאי הדמיון הייתה השפעה רבה על התפתחות תדמית האופנה החברתית של אותה תקופה.
מישל מאיור
מישל גוסטבה אדוארד מאיור (בצרפתית: Michel Gustave Édouard Mayor; נולד ב-12 בינואר 1942) הוא אסטרופיזיקאי שווייצרי שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2019 ביחד עם דידיה קלו "על גילוי כוכב לכת חוץ-שמשי".
ביוגרפיה
מישל מאיור נולד ב-12 בינואר 1942 בלוזאן שבשווייץ. למד באוניברסיטת לוזאן (1966) וסיים את הדוקטורט בז'נבה בשנת 1971. בשנה זו גם עבד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר מכן עבד גם במצפה האירופי הדרומי ובאוניברסיטת הוואי. בשנת 1984 הפך מאיור לפרופסור בז'נבה ובשנת 1988 הפך לפרופסור מן המניין.
בשנים 1985–1987 כיהן מאיור כנציג השווייצרי לסוכנות החלל האירופית. בשנים 1988–1991 כיהן מאיור כנשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. החל משנת 2003 הוא מכהן כעמית זר בהאקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 2010 הצטרף להאקדמיה הלאומית למדעים ולאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2007 פרש מאיור מהאקדמיה, אך נשאר פעיל במצפה הכוכבים בז'נבה.
.jp
jp. היא סיומת אינטרנט של שמות התחום של יפן. תחת סיומת זו פעלו באמצע 2012 כ-1.3 מיליון שמות תחום שונים. הסיומת הוגדרה כשייכת ליפן בשנת 1986 על ידי ארגון ה-JPNIC. עם הגידול בפעילות והחשיבות של רישום שמות המתחם ביפן, הוחלט בשנת 2000 להקים ארגון ייעודי אשר ינהל את הפעילות. ארגון JPRS אשר הוקם תפס באופן מלא את האחריות ב-30 ביוני 2003. רישום שמות תחום יכול להיעשות רק עבור גורמים שיש להם כתובת פיזית ביפן. שמות המתחם (ללא מקטע הסיומת) יכול להתבצע באותיות לטיניות, או בתווי קאטאקאנה, היראגאנה, או קאנג'י.
חילוניות באסלאם
החילוניות והפרדת הדת מענייני האזרחים והמדינה הייתה מושג שנוי במחלוקת במחשבה הפוליטית האסלאמית, בין היתר בשל ההיסטוריה המוסלמית ובחלקו בשל עמימות המושג עצמו. בעולם המוסלמי, הרעיון קיבל קונוטציות שליליות חזקות בשל הקשר שלו להסרת השפעות אסלאמיות מהתחום המשפטי והפוליטי תחת שליטה קולוניאלית זרה, כמו גם ניסיונות להגביל את הביטוי הדתי הציבורי של כמה מדינות לאום חילוניות . לפיכך, החילוניות נתפסה פעמים רבות כאידאולוגיה זר הנכפה על ידי פולשים ומונצח על ידי אליטות שלטות פוסט-קולוניאליות, ולעיתים קרובות הוא לא מובן ומושווה לאנטי-דת.
היסטוריה
במיוחד בסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, כמה הוגים מוסלמים דגלו בחילוניות כדרך לחזק את העולם האסלאמי מול הקולוניאליזם הרוסי, הבריטי והצרפתי. חלקם דגלו בחילוניות במובן של סדר פוליטי שאינו כופה שום פרשנות מנוגדת לשריעה, טענו שצו מדיני כזה לא יפר/אינו מפר את האסלאם, וזה בשילוב עם חוקתיות וזכויות אדם, תואם יותר את ההיסטוריה האסלאמית מאשר חזונות מודרניים של מדינה אסלאמית.
מלומדים איסלאמיים אורתודוקסים ותומכי האסלאם (אסלאם פוליטי) מתנגדים נחרצות להגבלת האסלאם לענייני אמונה אישית, ודוגלים בתוקף באסלאם המקיף חוק, פוליטיקה, כלכלה, תרבות וכל היבט אחר בחיי אזרחיו. החלוץ האסלאמיסט סיד אבו אל-אעלא מודודי טען שמטרת החילונים אינה להגביר את המתחים והפילוגים בחברות רב-דתיות, אלא להימנע מ"מעצורי המוסר וההדרכה האלוהית", וכך לחסל את "כל המוסר, האתיקה או הגינות האנושית ממנגנוני השליטה של החברה".
מספר פוליטיקאים התומכים במודרניזציה בעולם האסלאמי הפגינו רמה מסוימת של הפרדה בין סמכות דתית לפוליטית, גם אם לא דבקו בתפיסה המודרנית של המדינה ללא חוקים רשמיים מבוססי דת. חלק ממדינות בעלות רוב המוסלמי מגדירות את עצמן כחילוניות או נחשבות כחילוניות. לרבות מהן יש מערכת משפטית כפולה שבה מוסלמים יכולים להביא מחלוקות משפחתיות וכספיות לבתי משפט שרעיים שסמכות השיפוט שלהם משתנה ממדינה למדינה אך כוללת בדרך כלל נישואין, גירושין, ירושה ואפוטרופסות.