cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולדימיר יוכלסון
ביוגרפיה
בסיביר ערך יוכלסון מחקר מיוחד על השפה, המינהגים והפולקלור העממי של התושבים הילידים, במיוחד של שבטי הטונגוס, היאקוטים והיוקאגרים שנעלמו במהירות באותה תקופה. מאמריו בנושאים אלה החלו למשוך תשומת לב, ובשנת 1894 הוא וחבר גולה אחר, ולדימיר בוגוראז (גם הוא ממוצא יהודי), צורפו למשלחת הראשונה של החברה הגיאוגרפית הרוסית הקיסרית (1894– 1897), שנשלחה לאותו חלק של סיביר על חשבון פטרון רוסי עשיר של אמנות ומדע בשם אלכסנדר סיביריאקוב. במשלחת ההיא תיעד יוכלסון בקרב הילידים באזורים המרוחקים שני ניבים יוקאגריים שנחשבו כנכחדים. החברה הגיאוגרפית הקיסרית פרסמה את תגליותיו בתחום האתנולוגיה, בעוד שהדיווחים הלשוניים של חקירתו נרכשו לפרסום על ידי האקדמיה הקיסרית למדע.
כאשר התארגנה משלחת גדולה לצפון מזרח רוסיה ואלסקה, שנקראה משלחת Jesup למשך חמש שנים, על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע (ניו יורק), המליצה האקדמיה הקיסרית הרוסית למדעים, על יוכלסון ובוגוראז כאנשים המתאימים ביותר לתרום להצלחת המשלחת כי הם הכירו את הארץ ואת שפות הילידים.
לצורך המשלחת בילה יוכלסון שנתיים וחצי בצפון הרחוק, וחקר בעיקר את הקוריאקים, היוקאגירים והיאקוטים. הוא היה מלווה באשתו דינה ברודסקיה, רופאה מוסמכת, שדאגה לכל העבודה האנתרופומטרית והרפואית, ולרוב הצילומים. המשלחת נועדה ליצור תיעוד מקיף של העמים הנחקרים, ונאספו מגוון רחב מאוד של חפצי אמנות וחפצים חומריים, כמו גם ממצאים אתנוגרפיים סופיים והערות שטח שנכתבו על ידי החוקרים במשלחת. יוכלסון חזר עם המשלחת לארצות הברית, וחקר שם את החומר שאספו הוא ואשתו, שליוותה אותו במסע האחרון.
בשנים 1909–1911 יוכלסון הוביל את משלחת ריאבושינסקי של החברה הגיאוגרפית הרוסית הקיסרית לקמצ'טקה והאיים האלאוטיים, ולאחר מכן בין השנים 1912 עד 1922 היה אוצר חטיבה של המוזיאון לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה של האקדמיה הרוסית למדעים בסנט פטרבורג., והרצה באוניברסיטה שם. הוא היגר לניו יורק ב-1922 ובילה את שארית חייו בארצות הברית, שם חידש את הקשר שלו עם המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ואחר כך עם מכון קרנגי בוושינגטון הבירה.
המכון למדע פלנטרי
המכון למדע פלנטרי (באנגלית: The Planetary Science Institute, ר"ת: PSI) הוא מכון מחקר ללא כוונת רווח המתמקד במדע פלנטרי ומרכזו בטוסון, אריזונה, ארצות הברית. המכון שנוסד בשנת 1972, מעורב במשימות רבות של נאס"א ; מאדים, אסטרואידים, שביטים, אבק קוסמי, היווצרות מערכת השמש, כוכבי לכת חוץ שימשיים, מקור החיים ונושאי מחקר מדעיים אחרים. בשנת 2016 המכון יסד משרד שני בלייקווד, קולורדו. חוקרי המכון מבצעים עבודות שטח בכל יבשות העולם כדי להבין את הפלנטה שבה אנו חיים. המכון נחשב למעסיק הגדול ביותר בעולם שהוא לא ממשלתי בתחום המדעים הפלנטריים. מדעני ומחנכי המכון פעילים בעשרים ושמונה מדינות בארצות הברית ובנוסף, בקולומביה, אוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, אירלנד, ישראל, לטביה, ניו זילנד, רוסיה, סרביה ובריטניה. משנת 2018, 43% מהחוקרים הראשיים, הן נשים. בשנת 2014, המכון דורג במקום העשרים, כמקום עבודה יעיל וגמיש בקרב תאגידים אמריקניים על ידי מכון המשפחות והעבודה והחברה לניהול משאבי אנוש. המכון מנוהל על ידי מנכ"ל המכון ד"ר מארק ו. סייקס משנת 2018 וסמנכ"ל הכספים ברוס ברנט ושישה חברי הדירקטוריון של המכון.
רקע היסטורי
יסודות המכון הונחו בשנות ה-60 המאוחרות של המאה ה – 20 על ידי כמה דוקטורטים צעירים שסיימו את לימודיהם באוניברסיטת אריזונה ובמכון המחקר המדעי של אילינוי. שני מוסדות אלו סיפקו תמיכה בתכנון וניתוח משימת אפולו וחקר מערכת השמש והיה צורך בהדרכה של מדעני מדעים פלנטריים לצורך מאמץ זה. בשנת 1971 פתחו המדענים הצעירים שלוחה בטוסון אריזונה של המכון המדעי מאילינוי. מההתחלה, הפילוסופיה הייתה לפתח קבוצה של מדענים משתפים פעולה באווירה שתורמת לייצור מדע מצוין - קבוצה שמנוהלת על ידי מדענים לטובת המדע. גישה צוותית זו והנהלת המכון ביקשה למשוך מדענים צעירים טובים ולעזור להם לפתח הצעות שיחלו את הקריירה העצמאית שלהם ותממן את עבודתם באמצעות הקבוצה. בשנת 1971, הקבוצה פעלה כחברת בת בתוך תאגיד בינלאומי של יישומי מדע (Science Applications International Corporation). החברה הוקמה בשם המכון למדע פלנטרי בדירת חדר המגורים של אחד משותפי המיזם שהתגורר בטוסון. לאחר מכן עבר למשרד בצפון-מערב טוסון מערב ושהו בו מספר שנים. אחד מחברי הקבוצה פרסם מאמר מדעי בקשר להיווצרות הירח שנשאר תקף עד ימינו. במהלך השנים, הצטרפו מדענים חדשים לקבוצה. בשנות 1975 ו 1978 הקבוצה עברה מישרדים ובתקופה זו ובשנות השמונים, פורסמו מספר מאמרים על היווצרות כוכבי הלכת שזכו בפרסום. קבוצת המכון המשיכה להיתפתח כשחלק מחבריה עוזבים ומגיעים מדענים חדשים. בשנת 1995 היתמזגו שתי קבוצות מדענים. בשנים 1997 – 2002, המכון למדעים פלנטריים הציע למשימת נאס"א סורק המאדים מספר רעיונות מדעיים בנושא מדעים פלנטריים. במהלך שנות המאה ה-21 הצטרפו דוקטורנטים נוספים לצוות המכון, שהגיעו מאוניברסיטאות שונות ברחבי המדינה.
מדעים פלנטריים
מדענים פלנטריים במכון מבצעים מחקר להבנת התהליכים הגאולוגיים הפועלים על כדור הארץ וגופים פלנטריים אחרים. פעילויות המחקר כוללות מחקרים / ניתוחים גיאומורפולוגיים של תהליכי שטח, מיפוי גאולוגי של משטחים פלנטריים, חישה וספקטרוסקופיה מרחוק, חקירת אנלוגים יבשתיים ותהליכי מכתשי השפעה והיסטוריה. מדעני המכון עושים שימוש במערכת נתונים פלנטרית (PDS) שהיא מערכת נתונים מבוזרת בה נאס"א משתמשת לארכיב נתונים שנאספו על ידי משימות במערכת השמש.
בנוסף למיקוד העכשווי באבולוציה הגאולוגית של מאדים, מדעני המכון מבצעים גם מחקר באמצעות מערכי נתונים של נאס"א עבור כדור הארץ, חמה, נוגה, הירח, אסטרואידים ולוויינים פלנטריים חיצוניים. חקירות פלנטות קשורות למחקרים משלימים של סביבות ותהליכים בכדור הארץ במגוון סולמות מרחביים. מתבצע איסוף נתונים מבוסס שדה במגוון גאוגרפי (אוסטרליה, אפריקה, אנטארקטיקה, בוליביה, קנדה, הוואי, איסלנד, אירלנד, מקסיקו, ארצות הברית היבשתית), אקלים (קוטבי, צחיח, ממוזג וטרופי) וסביבות תהליכים (אאולי, מכתשים, שיטפונות, הרי געש, בליה). משלבים טכניקות שדה (מיפוי, חפירה, דגימה, מדידות, מכ"ם חודר קרקע) וחישה מרחוק (בטכניקות אורכי גל אינפרא אדום, תרמי, ואורכי גלי מכ"ם) עם טכניקות אנליטיות מבוססות מעבדה (למשל מיקרוסקופיית אלקטרונים לסריקה, ניתוח טקסטורי, רדיואן, בהירות וקוסמוגנית). תיארוך איזוטופי וניתוחים כמותיים (אפיונים סטטיסטיים, הדמיה מספרית והדמיות ממוחשבות).
משימות גשושיות
המכון השתתף באופן פעיל במשימת הגשושית שחר (באנגלית: Dawn) לחקירת האסטרואיד וסטה (שם מלא: 4 וסטה; באנגלית: 4 Vesta) בשנים 2011 -2012, ואת קרס (באנגלית: שם מלא: 1 קרס; באנגלית: Ceres 1) בשנים 2015 – 2018. המכון תפעל את אנטנת קרינת הגמא ואת גלאי הנייטרון של הגשושית שמיפו את שני הגופים הגדולים בחגורת האסטרואידים, כדי לדעת כיצד נוצרו והתפתחו. המכון שותף במשימת הגשושית פסיכה לאסטרואיד פסיכה 16.
חינוך
החוקרים מעורבים בחינוך מדעי ברחבי העולם, דרך תוכניות בתי ספר, ספרי ילדים, ספרי מדע פופולרי, תוכנית רדיו וטלוויזיה המופצים באינטרנט ואומנות. מדעני המכון הם משתתפים פעילים בפגישות מדעיות לאומיות ובינלאומיות, כנסים וסדנאות, ובחינוך הציבור באמצעות הרצאות פומביות, תוכניות סיוע הנתמכות על ידי נאס"א והתמחות סטודנטים. המכון מקיים סמינרים ומפרסם דוחות שנתיים, ניוזלטר, ראיונות רדיו וחדשות אונליין.
תוכנית אסטרטגית
התוכנית האסטרטגית שאושרה על ידי מועצת הנאמנים של המכון, מנסחת את מטרתו הבסיסית של המכון, יעדים ארוכי טווח והבסיס לקבלת החלטות להשגת יעדים אלה. היא קובעת את העקרונות הבסיסיים המקנים למכון את אופיו הייחודי. התוכנית קובעת סדרי עדיפויות אשר ינחו את התכנון כאשר המכון מממש את חזונו. התוכנית האסטרטגית כוללת שני חלקים עיקריים: (א) הצהרה על ייעודו של המכון, חזונו ועקרונות הליבה שלו (ב) הגישה האסטרטגית לעמידה ביעדיו.
שליחות, חזון ועקרונות
שליחות - המכון למדע פלנטרי חוקר את מקורן, מאפייניהן והתפתחותן של מערכות פלנטריות, כולל מערכת השמש, כדור הארץ ומערכות כוכבי לכת סביב כוכבים אחרים. המכון מעביר את הידע שנוצר לקהילה המדעית ולקהל הרחב לקידום חינוך מדעי ואוריינות מדעית ולעצב את עתיד החקירה הרובוטית של מערכת השמש. חזון - שואף להיות מוסד מוביל בתחומו. עקרונות - תרבות המכון ואופן פעולתו מונחים על ידי מערכת עקרונות ליבה.
גישה אסטרטגית
הגישה האסטרטגית של המכון כוללת מערך סדרי עדיפויות רחב לקידום חזון המכון וקבוצה של קריטריוני קבלת החלטות שעל פעילויות העומדות בראש סדר העדיפויות הללו. פעילויות אלה מוגדרות ומתבצעות על ידי המנכ"ל באמצעות תשומות והשתתפות של הצוות והדירקטוריון. המנכ"ל מדווח לדירקטוריון באופן שוטף על מצב פעילויות אלה.
שותפים עסקיים
המכון למדעים פלנטריים ממומן על ידי שיתופי פעולה עם גורמים ממשלתיים רבים, אוניברסיטאות ותאגידים. שותפויות אלה הן חיוניות כאשר המכון פועל להבנה טובה יותר של עולמנו ושל מערכת השמש. להלן רשימת המוסדות האקדמיים והתאגידים (נכון לינואר 2019):
אתרי מדיה ועיתונות
אתר המכון למדע פלנטרי פייסבוק (באנגלית)
אוסמיום ארבע-חמצני
אוסמיום טטרוקסיד נוזלי בטמפרטורת החדר, והוא נוצר כאשר אוסמיום חשוף לאוויר. האוסמיום טטרוקסיד יכול לגרום לבצקת ריאות קטלנית או לעיוורון אם לא מקפידים על כללי זהירות.
לאור רעילותו הגבוהה הופסק השימוש באוסמיום טטרוקסיד לבדיקת טביעות אצבעות.
טוצ'יגי (מחוז)
מחוז טוצ'יגי (ביפנית: Tochigi-ken 栃木県) הוא מחוז באזור קאנטו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר אוצונומיה.
במחוז טוצ'יגי שוכנת העיר ניקו, בה נמצאים מקדשי שינטו ומקדשים בודהיסטים שזכו למעמד אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1999.
המחוז ידוע גם בשל אזור נאסוּ, בצפון המחוז, העשיר באונסן, וידוע בתעשיית הסאקה שלו ובאתרי הסקי שבו.
היסטוריה
במאה ה-19 התמוטטה שוגונות טוקוגאווה, ולאחר רסטורציית מייג'י קמה ממשלה חדשה שביטלה את שיטת החלוקה הקודמת ויצרה מחוזות חדשים. מחוז טוצ'יגי נוצר ב-1873, לאחר איחוד המחוזות אוצונומיה וטוצ'יגי.
לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה במרץ 2011, נמדדו באוצונומיה רמות רדיואקטיביות גבוהות פי 33 מהרגיל.
גאוגרפיה
שטחו של מחוז טוצ'יגי הוא 6,408 קילומטרים רבועים, 22% מתוכם מהווים פארקים לאומיים. למחוז אין גישה לים, והוא שוכן במרכז החלק הצפוני של אזור קאנטו. המחוז גובל במחוזות איבראקי, גונמה, סאיטאמה, ופוקושימה.
בטוצ'יגי שורר אקלים ממוזג ולח, אך בעל שינויים ניכרים בטמפרטורות. החורפים יבשים ומלווים ברוחות, ואילו הקיצים לחים ומלווים בסופות רעמים.
במרכז המחוז ישנו מישור פתוח, הגדול ביותר באזור קאנטו, שבגבולו הצפוני ניצבים ההרים שיראנֶה (2,578 מטרים), נאנטאי (2,484 מטרים), ונסוּדאקֶה (1,917 מטרים). מקורותיהם של הנהרות קינוגאווה, נאקגאווה ווטראסה נמצאים באזור זה, ומשם הם זורמים לאורך קאנטו ונשפכים לאוקיינוס השקט.
ערים
במחוז טוצ'יגי 14 ערים:
כלכלה
בשל קרבתו לטוקיו, טוצ'יגי הוא ביתם של תאגידים ושל תעשיות רבות, בהם הקומפלקס התעשייתי קיוהארה, הגדול ביותר ביפן. התעשייה תופסת 36.6% מכלכלת המחוז, והמוצרים העיקריים המיוצרים בו הם כלי רכב, חלקים ואביזרים לרכב, מכשירי רדיו וטלוויזיה, תרופות, וציוד תקשורת אלחוטית.
שתי התרבויות
ההרצאה
ההרצאה נישאה ב-7 במאי 1959 בבית הסנאט של אוניברסיטת קיימברידג', ובהמשך פורסמה בתור ספר בשם שתי התרבויות והמהפכה המדעית. ההרצאה והספר היו הרחבה של מאמר מאת סנואו שפורסם ב-New Statesman ב-6 באוקטובר 1956, תחת הכותרת "שתי התרבויות". הרצאתו של סנואו, שפורסמה בספר, נקראה בתפוצה רחבה גם בארצות הברית. ההדים שעוררה ההרצאה הובילה אותו לכתוב מאמר המשך בשנת 1963, "שתי התרבויות: ומבט שני: גרסה מורחבת של שתי התרבויות והמהפכה המדעית (The Two Cultures: And a Second Look: An Expanded Version of The Two Cultures and the Scientific Revolution).
ניתן לסכם את עמדתו של סנואו בציטוט קטע השב ומופיע לעיתים קרובות במסה:
בשנת 2008 כלל המוסף הספרותי של הטיימס את שתי התרבויות והמהפכה המדעית ברשימת 100 הספרים שהשפיעו יותר מכל על השיח הציבורי המערבי מאז מלחמת העולם השנייה.
הרצאתו של סנואו גינתה את מערכת החינוך הבריטית כמערכת שמאז התקופה הוויקטוריאנית תגמלה יתר על המידה תלמידי מדעי הרוח (בעיקר לומדי לטינית ויוונית) על חשבון החינוך המדעי וההנדסי, אף על פי שהישגים בתחומים אלה של מדעי הטבע היו כה מכריעים בניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. דגש זה של מערכת החינוך הבריטית על מדעי הרוח, על חשבון המדעים המדויקים, שלל מהאליטות הבריטיות (בפוליטיקה, בממשל ובתעשייה) הכנה נאותה לניהול העולם המדעי המודרני. לעומת זאת, אמר סנואו, בתי ספר גרמנים ואמריקאים ביקשו להכין את אזרחיהם באופן שווה הן במדעים והן במדעי הרוח, וכך אפשרה הוראה מדעית טובה יותר לשליטי מדינות אלה להתחרות בצורה יעילה יותר בעידן המדעי. מאוחר יותר נטה דיון במסה "שתי התרבויות" לטשטש את ההתמקדות הראשונית של סנואו בהבדלים בין המערכות הבריטיות לבין אלה של המדינות המתחרות - הן ההבדלים בלימודים והן ההבדלים במעמד החברתי.
השלכות והשפעה
מבקר הספרות פרנק ריימונד ליוויס כינה את סנואו "איש יחסי ציבור" עבור הממסד המדעי במאמרו: "שתי תרבויות? חשיבותו של צ' פ' סנואו", מאמר שפורסם ב"הספקטייטור" ב-1962. המאמר הביא למאמרי תגובה שליליים רבים בעמודי המכתבים של המגזין.
בספרו משנת 1963 נראה כי סנואו עדכן את גישתו לנושא, בכך שביטא אופטימיות רבה יותר ביחס לפוטנציאל של תרבות שלישית מתווכת. מושג זה - התרבות השלישית - הועלה לאחר מכן בספר "התרבות השלישית: מעבר למהפכה המדעית", מאת ג'ון ברוקמן. במבוא להדפסה מחודשת של "שתי התרבויות" טען סטפן קוליני כי עם חלוף הזמן הצטמצם הפער התרבותי שאבחן סנואו, אך לא הוסר לחלוטין.
בספרו הקיפוד, השועל, ואבעבועות המורה, מספק סטיבן ג'יי גולד נקודת מבט אחרת. הוא מניח פרשנות דיאלקטית וממנה גוזר את המסקנה שהמושג "שתי תרבויות" של סנואו אינו רק שגוי אלא מהווה נקודת מבט קצרת רואי ומזיקה, ואולי הובילה לעשרות שנים של חציצה מיותרת בין התחומים.
בספרו "פילוסופיה קונטיננטלית: מבוא קצר מאוד" טוען סיימון קריצ'לי:
בנאום הפתיחה שלו בוועידת מינכן לביטחון בינואר 2014 אמר נשיא אסטוניה, טומאס הנדריק אילווס, כי הבעיות הנוכחיות שקשורות לביטחון וחופש במרחב הסייבר הן נקודת שיא בהיעדרו של דיאלוג בין "שתי התרבויות": "היום, ללא הכרה והבנה של סוגיות וכתבים מהותיים בהתפתחות הדמוקרטיה הליברלית, מומחי מחשבים ממציאים דרכים משוכללות יותר ויותר לעקוב אחר אנשים ... פשוט בגלל שהם יכולים וזה מגניב. הומניסטים, לעומת זאת, אינם מבינים את הטכנולוגיה העומדת בבסיסם [של המחשבים] ומשוכנעים, למשל, כי מעקב אחר מטא-נתונים פירושו שהממשלה קוראת את המיילים שלהם."
תקדימים
ההנגדה בין ידע מדעי וידע הומניסטי נתפסת גם כחזרתו של העימות המתודולוגי מ-1890 באוניברסיטאות הגרמניות. מריבה בשנת 1911 בין בנדטו קרוצ'ה וג'ובאני ג'נטילה מצד אחד לפדריגו אנריקס מצד שני השפיעה על המשך ההפרדה בין שתי התרבויות באיטליה ובהשלטת דעותיו של זרם האידיאליזם על דעותיו של זרם הפוזיטיביזם.
פורמולה 1 עונת 2009
עונת 2009 בפורמולה 1 היא העונה ה-60 בה התקיימה האליפות. 25 נהגים ו-10 קבוצות השתתפו ב-17 מרוצים שהתקיימו לאורך העונה. העונה החלה ב-29 במרץ בגרנד פרי האוסטרלי והסתיימה ב-1 בנובמבר בגרנד פרי אבו דאבי. ג'נסון באטן, נהגה של קבוצת בראון GP זכה באליפות הנהגים וקבוצתו זכתה באליפות היצרנים.
דירוג האליפות
הניקוד באליפות ניתן על פי הפרוט בטבלה:
אליפות הנהגים
הערות: † לא סיים את המרוץ, אך דורג לאחר שהשלים 90% מהמרחק.
בגרנד פרי המלזי רק חצי מהנקודות חולקו עקב הפסקת המירוץ (כתוצאה מגשם כבד) לפני שהגיעו ל-75% מהמירוץ.
אליפות היצרנים
הערות: † לא סיים את המרוץ, אך דורג לאחר שהשלים 90% מהמרחק.
אידיאליזם
אידיאליזם הוא שם כולל לזרמים בפילוסופיה הסבורים כי מציאות היא בראש ובראשונה אידאה, כלומר משהו מופשט ולא פיזי, ורק בעקבות האידאה (אם בכלל) אפשר לדבר גם על עצמים פיזיים כדברים הקיימים במציאות. האידיאליזם מנוגד לתפיסה המניחה כי העצמים הפיזיים הם המציאות, ואילו המחשבה המופשטת איננה אלא צעד חיצוני, מאוחר למצוי הפיזי, המתבונן עליו מבחוץ, באופן רפלקטיבי ומנותק ממנו עצמו. בניגוד לכך, על פי התפיסה האידיאליסטית, למחשבה, או ליתר דיוק לתבונה, תפקיד מרכזי בעיצוב המציאות עצמה – המחשבה והיקום מקיימים או יוצרים זה את זה. גישה זו מנוגדת למטריאליזם ושונה מהדואליזם.
לדוגמה, עמנואל קאנט טען כי התבונה היא שמאלצת אותנו לקלוט את המציאות כבעלת תכונות של זמן ומקום וקשרים של סיבתיות, ואילו הגל טען כי להיסטוריה האנושית יש כיוון רציונלי כלשהו, בדיוק כמו למחקרים מדעיים. חשובה ההבחנה בין אידיאליזם סובייקטיבי, המייחס את המציאות לסובייקט אנושי, מישהו החושב מחשבה וזו יוצרת אצלו מציאות, לבין אידיאליזם אובייקטיבי, כמו זה של הגל למשל, המנתק את האידאה מסובייקט אנושי ספציפי כלשהו החושב את המחשבה, ומאמין בקיומה העצמאי, האובייקטיבי, של המחשבה כשלעצמה.
חשיבה אידיאליסטית יכולה לכלול גם אמונה שדברים מופשטים או חומריים כוללים גם תכונות שאינן תלויות במציאות החומרית. חלק מהפילוסופים ייחסו למספרים תכונה כזאת; אפלטון גרס כי לכל החפצים יש תכונות כאלה וכינה "אידאות". שיטה זו נקראת גם אידיאליזם אפלטוני.
את הזרם הזה אפשר לחלק לשתי תקופות: האידיאליזם הטרום קאנטיאני שמייצגו העיקרי הוא ג'ורג' ברקלי והאידיאליזם הגרמני המאוחר יותר, שמייצגיו הבולטים הם הגל, פיכטה ושלינג.
סובארו 360
סובארו 360 (Subaru 360) היא מכונית מיני תוצרת סובארו היפנית, הושקה ב-3 במרץ 1958 ויוצרה עד מאי 1970. הייתה המכונית היפנית השלישית שיובאה לישראל (לאחר הקונטסה 900 והקונטסה 1300, שיובאו כקיטים והורכבו בארץ). יוצרו 312,000 יחידות.
יצוא "סובארו 360" לישראל
באמצע שנות הששים של המאה ה-20 היו משה ברנוביץ ודניאל ברקוביץ סוכנים של קטנוע "רביט" שייצרה חברת "פוג'י אינדוסטריז" מיפן. כאשר נפסק ייצור הקטנוע, קיבלו ברנוביץ וברקוביץ את הזיכיון לייבא לארץ מכונית חדשה שהחברה התחילה לייצר. למכונית קראו "סובארו".
חברת "יפנאוטו", החלה לשווק את הסובארו בארץ. משרדיה היו ברחוב במסגר בתל אביב. הרכב הראשון שיובא לארץ בסוף שנות הששים היה ה-"סובארו 360", בגרסת 2 דלתות.
אבוס אטוייב
אבוס אטוייב (באוזבקית: Abbos Abdurazzoqovich Atoyev; נולד ב-7 ביוני 1986) הוא מתאגרף אוזבקי שהתחרה בקטגוריית משקל קל כבד ומשקל בינוני ופעמיים זכה בתואר אלוף העולם. בשנת 2008 הוא סיים לימודים באוניברסיטת בוכרה.
אבוס אטוייב נולד בשנת 1986 במחוז בוכרה של אוזבקיסטן הסובייטית. הוא התחיל להתאמן באגרוף בגיל צעיר. בשנת 2004 הוא השתתף באליפות העולם לנועד וזכה במדליית ארד.
באליפות העולם של שנת 2011 אטוייב הפסיד בסיבוב הראשון לרטה מוראטה מיפן. בלונדון 2012 אטוייב הפסיד בחצי הגמר לרטה מוראטה שזכה במדליית זהב. על השתתפות באולימפיאדה זו הוענקה לו מדליית ארד.
אטוייב לא השתתף בתחרות בין-לאומית משמעותית לאחר 2012.
על הישגיו לקידום הספורט באוזבקיסטן הוא זכה במספר עיטורים.
נמל התעופה הבין-לאומי קנקון
נמל התעופה הבין-לאומי קנקון ממוקם בעיר קנקון במזרח חצי האי יוקטן שבמקסיקו. בשנת 2016 עברו בו 21,415,795 נוסעים, מהם 14,571,637 נוסעים בטיסות בינלאומיות.
מאז 1999 עלה בצורה תלולה מספר הנוסעים העוברים בנמל והוא הפך לשער הכניסה האווירי הראשי למקסיקו. כיום הוא מדורג שני במדינה (לאחר נמל התעופה של מקסיקו סיטי) מבחינת מספר הנוסעים העוברים בו, וראשון מבחינת מספר נוסעים הטיסות הבינלאומיות שהוא משרת.
מתקני הנמל
בנמל פועלים שלושה טרמינלים: טרמינל רביעי נמצא בבנייה וצפוי להיחנך בשנת 2017.
קווי תעופה
בנמל פועלות למעלה משישים חברות תעופה. ממנו ואליו פועלים קווי תעופה לעשרות יעדים במקסיקו, לעשרות יעדים בארצות הברית וליעדים בקנדה ובמרבית מדינות מרכז אמריקה ודרום אמריקה. כמו כן פועלים קווים ליעדים במדינות מערב אירופה וסקנדינביה וכן למוסקבה שברוסיה.
בשנת 2015 היו קווי התעופה הפנים ארציים העמוסים ביותר מהנמל אל מקסיקו סיטי ואחריה אל מונטריי וגוודלחרה. הקווים הבינלאומיים העמוסים ביותר היו לארצות הברית - לנמלי התעופה של ניו יורק, דאלאס פורט וורת' ויוסטון.
דני קלבו
דניאל "דני" פדרו קלבו סן רומן (בספרדית: Daniel "Dani" Pedro Calvo San Román; נולד ב-1 באפריל 1994 בווסקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
קריירת מועדונים
ב-8 ביוני 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אייבר במסגרת הליגה הספרדית השנייה לעונת. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל למשך עונה אחת ללבאנטה ב', קבוצת המילואים של לבאנטה.
לאחר חזרתו החל לשחק בנומנסיה באופן קבוע, וב-4 בפברואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 3-2 על אלקורקון במסגרת הליגה לעונת. בסך הכל ערך 73 הופעות ליגה במדי נומנסיה, בהן הבקיע שלושה שערים. בעקבות הגעה של דריק אוסדה למועדון, קלבו איבד את מקומו בהרכב הראשון ובסוף הושאל.
ב-24 בדצמבר 2018 הושאל קלבו למשך חצי עונה לאלצ'ה מהליגה הספרדית השנייה. ב-4 בינואר 2019 ערך קלבו את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לטנריפה במסגרת הליגה לעונת. ב-9 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קדיס במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך קלבו 20 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, והבקיע שער אחד.
בחודש מאי 2019 חתם על חוזה קבוע באלצ'ה. בעונת, שהסתיימה בהפעלה ללה ליגה, ערך קלבו 41 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-26 בספטמבר 2020 ערך קלבו את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 3-0 לריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השלישי לעונת 2020/2021. ב-20 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 1-0 על אייבר במסגרת המחזור ה-24. בסך הכל ערך 23 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים.
ב-27 ביולי 2021 חתם קלבו על חוזה לשתי עונות בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לוגו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-26 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על פואנלברדה במסגרת המחזור ה-33 בליגה. בסך הכל ערך 41 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע שער אחד.
נמל התעופה הבין-לאומי טאויואן
נמל התעופה הבין-לאומי טאוֹיוּאן (באנגלית: Taoyuan International Airport ובקוד יאט"א: TPE) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את טאיפיי, עיר הבירה של טאיוואן, ואת צפון המדינה.
נמל התעופה נפתח לטיסות מסחריות בשנת 1979 והוא מהווה שער חשוב ליעדים ברחבי אסיה. עד להחלפת שמו ב-6 בספטמבר 2006, היה מוכר בשם נמל התעופה הבינלאומי צ'יאנג קאי שק (ובקיצור: CKS).
טרמינל 1 של נמל התעופה היה בעבר מסוף הנוסעים הראשי עד לפתיחת טרמינל 2 בשנת 1979. בעבר היו בטרמינל 1 22 שערי עלייה למטוס. כיום, לאחר פתיחת טרמינל 2, יש לטרמינל 1 18 שערי עלייה למטוס. הודות לעבודות השיפוץ שבוצעו בשנת 2012, טרמינל 1 מסוגל לטפל ביותר מ -15 מיליון נוסעים בשנה.
טרמינל 2 של נמל התעופה נפתח בשנת 2000 במטרה לצמצם את העומס הקיים בשדה התעופה. טרמינל 2 עבר לאחרונה פרויקט הרחבה שהעניק לו אפשרות לטפל בחמישה מיליון נוסעים נוספים בשנה.
שני הטרמינלים קשורים לבניין הראשי, המארח את דלפקי הצ'ק-אין, תנועת המזוודות, הגירה ובדיקות ביטחוניות.
לטרמינלים ולבניין הראשי צורת H.
בשנת 2015 עברו בשדה התעופה - 38,473,333 נוסעים, וטופלו בו 2,021,865,100 ק"ג משאות. הוא דורג 11 בעולם בעומס מספר הנוסעים הבינלאומיים, והשישי בעולם בעומס תנועת התובלה הבינלאומית.
רכבת הילדים של בודפשט
רכבת הילדים של בודפשט (בהונגרית: Széchenyi-hegyi Gyermekvasút), קו רכבת מספר 7 היא מסילת רכבת צרה, אחת מאטרקציות התחבורה של בודפשט, בבודה כלומר בצד המערבי ההררי של העיר, שעובר ברבעים 2 ו-12. העניין בקו הוא שהשירות ניתן על ידי ילדים בהשגחת מבוגרים.
שתי תחנות הקצה של הקו הן גבעת סצ'ני (Széchenyihegy) והיבשוולג' (Hűvösvölgy) - שפירושו המילולי "העמק הקריר". הן ממוקמות 235 מטר נמוך יותר זו מזו. מסלול ברכבת הוא באורך 11.2 אורך ק"מ, הקו חד מסלולי, לא מחושמל, שירותי מסחר ותנועה בקו הרכבת ניתנים מאז מסירת הקו על ידי ילדים בגילאי 14-10 (בהשגחת מבוגר). במקור היו בסך הכל 17 תחנות (לרבות תחנות הקצה). בשנת 2015 הרכבת נכנסה לגינס שיאי עולם או ספר השיאים של גינס (GWR) כקו הרכבת הארוך ביותר בעולם שבו ניתן שירות התנועה והמסחר על ידי ילדים. הרכבת עוברת את המרחק בין תחנות הקצה (במהירות המותרת של עשרים קמ"ש) בממוצע של 45-40 דקות (כ-50 בקיץ). שמה נקרא בזמן התכנון "רכבת ילדים" (Gyermekvasút), אך במשטר הקומוניסטי עד 1990 שמה היה "רכבת פיונירים" או "רכבת חלוצים" בהונגרית: Úttörővasút, באנגלית: Pioneer Railway). היום שמה באופן רשמי: רכבת הילדים של גבעת סצ'ני.
אירוע פתיחת העונה של הקו כל שנה הוא יום הרכבות הקטנות של אגן הקרפטים "יום הרכבת הקטנה" והוא: השבת השנייה של חודש אפריל.
היבטים חינוכיים של שירות הילדים
מסילת הרכבת נבנתה כנראה בחלקה למטרות תעמולה. אולם בפועל, היא לא הייתה פוליטית יותר מכל מוסד אחר לילדים בהונגריה בשנות ה-50 ובשנות ה-60.
ההעסקה המשחקית וללא תשלום של ילדים עוררה מחלוקת לפני פתיחת הרכבת. הניסיון המעשי הפריך את ההתנגדויות. למעלה משישה עשורים האחרונים הוכיחו שקהילת רכבת הילדים והשירותים הניתנים בצורה משחקית הם שימושיים וכמעט שאין דומה להם לכל החוויות וההתנסויות הנוער האחרות ואף ללא למבוגרים.
בניית רכבת הפיונירים (החלוצים)
בשנת 1947 החליטו המנהיגים הקומוניסטים של המדינה דאז (שר המדינה מתיאש ראקושי, שר התחבורה ארנה גרה) ליצור רכבת קלה שתופעל על ידי ילדים. במהלך הקמת הקו, השמות "רכבת ילדים" ו"רכבת חלוצים" שימשו לסירוגין, אך בשלב זה כבר הוחלט: הרכבת תופעל על ידי פיונירים. גם מספר מיקומים אחרים נבחנו (לדוגמה: האי מרגיט, נפליגט). הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית החליט לבסוף לטובת הרי בודה בפברואר 1948, משום שהתקבלה החלטה גם לגבי מחנה פיונירים שיוקם בסביבת צ'ילברץ (Csillebérc). גם מסילת הברזל נבנתה שם כדי להתקרב אליה (באותה תקופה לא היה שם עדיין כביש ציבורי סלול או תוואי אוטובוס).
בניית הרכבת הקלה ב-1948 התחילה ב-11 באפריל. בשל חיסכון בעלויות הקו הושלם בשלושה חלקים. העבודות החלו בפסגה החשופה של גבעת סצ'ני, באתר של מסלול הגולף שנפתח ב-1911. המסילה הצרה, כלומר 760 מ"מ רוחבה, נבנתה בחיפזון על ידי מתנדבים וסטודנטים באוניברסיטה. חטיבות הנוער כרתו את היער והניחו את המסילה. הוצאת הספרים נפסבה אף פרסמה רומן נוער על מעשי הגבורה של הבנייה.
במקביל לבניית הרכבת, המדריכים המומחים של רכבות הונגריה (מ.א.ב) הכינו את התלמידים הראשונים לכללי תפעול הרכבת ולניהול התנועה. כך, ביום פתיחת קו הרכבת, יכלו לקבל את הנוסעים הראשונים פיונירים לבושים במדי רכבת. החלק הראשון, קטע באורך 3 ק"מ נפתח ב-31 ביולי 1948 בטקס מפואר. עוד באותו יום נאלצה תנועת הצופים להתמזג עם התנועה הפיונירית. קני צופים שדחו את המיזוג פוזרו. מספטמבר 1948 היה על כל בית ספר יסודי להקים קבוצות של תנועת הפיונירים. ילד שלא הצטרף היה מנודה.
ההיסטוריה של רכבת הילדים
בשנת 1990, שנת שינוי המשטר, שונה שם המוסד ל"רכבת ילדים". במקום רכבת פיונירים, הרכבת הקלה עברה לתחום השיפוט של רכבות הונגריה (מ.א.ב). ב-1992 נפתח מוזיאון הרכבת לילדים, שהורחב ב-1998. למרות גיל הקו של יותר מחצי מאה הכלים מתוחזקים ומשופצים היטב באופן קבוע, התחנות משמרות את האווירה של הריאליזם הסוציאליסטי האופייני של שנות ה-50. ב-2013 רכבת הילדים הסיעה כמעט 300,000 נוסעים בעונה.
תפעול
ילדים בכיתות ד', ה' או ו' בבית הספר היסודי בעלי ממוצע ציונים טוב (כיום לפחות ציון טוב, כלומר 8 שבהונגריה מקביל ל-4) יכולים להגיש מועמדות לקורס רכבת הילדים בהסכמת ההורים ובית הספר. קריטריון חשוב לבקשה הוא שרופא הילדים ימצא את הפונה מתאים לשירות הרכבת לילדים על סמך בדיקה פשוטה.
תחנותיה ונקודות עצירה
יש כיום לרכבת שבע תחנות ותחנת עצירה אחת (ללא הורדת והעלאת נוסעים) עם שילוט. זו תחנת העצירה ודאשפארק (Vadaspark) שאינה כלולה בתחנות: בזמן הפתיחה הייתה עצירה נוספת עם שלטים (Kishárshegy) בין תחנות Hárshegy ו-Ságvári-liget (היום Szépjuhászné). תוך זמן קצר בוטלה העצירה עקב קשיי גרירה ותנועת נוסעים מועטה.
תאונות
רכבת הילדים עברה רק לעיתים נדירות תאונה קלה ללא פגיעה גופנית קשה:
אביזר בטיחות
אנשי צוות התפעול שומרים על הקשר זה עם זה בטלפון, מנהלים את התעבורה באמצעות ציוד בעל שישה סוגי טכנולוגיה. הסיבה העיקרית למגוון היא עזרה בהכשרה מעשית במהלך הקורסים.
אליפות צרפת הפתוחה 1987
אליפות צרפת הפתוחה 1987 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-86 מאז ייסודה.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1986 כריס אוורט הודחה בחצי הגמר. במשחק הגמר שטפי גראף נפגשה עם מרטינה נברטילובה  וניצחה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 1986 ג'ון פיצג'רלד ותומאס שמיד  הודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר אנדרס יאריד ורוברט סגוסו  נפגשו עם גי פורז'ה ויאניק נואה  וניצחו ב-5 מערכות. באותה שנה אנדרס יאריד ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה ואילו רוברט סגוסו ניצח גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 1986 רק מרטינה נברטילובה השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרטינה נברטילובה ופם שרייבר נפגשו עם שטפי גראף  וגבריאלה סבטיני  וניצחו בשתי מערכות. למרטינה נברטילובה זה היה הניצחון ה-6 בתחרות זוגות נשים ברולאן גארוס ורביעי ברציפות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובאליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 56 זוגות.
מנצחי תחרות 1986 קתי ג'ורדן וקן פלאק לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר פם שרייבר ואמיליו סאנצ'ס  נפגשו עם לורי מקנייל ושרווד סטיוארט  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה אמיליו סאנצ'ס ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ישראל ברולאן גארוס
עמוס מנסדורף וגלעד בלום השתתפו בתחרות הגברים והודחו בסיבוב הראשון.
גלעד בלום השתתף בתחרות זוגות גברים לצד סיריל סוק מצ'כוסלובקיה בסיבוב הראשון הם ניצחו זוג משוודיה. בסיבוב השני הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-3 והפסידו ב-3 מערכות.
אדריאנה אוגרטה
אדריאנה אוגרטה (בספרדית: Adriana Ugarte; נולדה ב-17 בינואר 1985) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ספרדייה.
ביוגרפיה
את הופעת הבכורה שלה רשמה בגיל 16, בסרט הקצר מ-2001 "Mala espina". היא שיחקה בסדרות הטלוויזיה "Mesa para cinco" ,La señora" ,"Hospital Central". ב-2007 הייתה מועמדת לפרס גויה בקטגוריית השחקנית המבטיחה על הופעתה בסרט הקולנוע "Cabeza de perro". בשנים 2013–2014 שיחקה בסדרת הדרמה ההיסטורית "זמן בין התפרים" בתפקיד סירה קירוגה, תפקיד שזיכה אותה בהכרה ובפרסי טלוויזיה בספרד. ב-2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "דקלים בשלג" (Palmeras en la nieve).
ב-2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של פדרו אלמודובר "חולייטה". ב-2017 שיחקה בסרט "El sistema solar", וב-2018 שיחקה בסרט הצרפתי של דניאל אוטיי "מאוהב באשתי". באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המתח "מיראז'", וב-2019 בסדרת המתח "הלנה הלבנה", הסרט והסדרה מופצים בנטפליקס.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן הפוליטי "Parot" של פריים וידאו, שעלילתו מתרחשת בשנת 2013 בספרד, והוא עוקב אחר רוצח סדרתי של אסירים לשעבר.
חגית בריל
חגית יונה בריל (נולדה ב-10 בדצמבר 1974) היא טניסאית שולחן ומרימת משקולות פאראלימפית ישראלית.
ביוגרפיה
בריל גדלה ברמת גן ובילדותה התאמנה בשחיה בכפר המכביה. בתיכון למדה במגמת ספורט, הוכשרה כמדריכת ספורט במכון וינגייט והדריכה חוגי שחיה עד גיוסה לצה"ל. במהלך שירותה הצבאי בחיל המודיעין נפצעה בריל בעת פעילות מבצעית שפרטיה אסורים בפרסום. על אף הפציעה השלימה את שירותה הצבאי. לאחר הפציעה נעזרה במקל הליכה ולאחר מכן בקביים עד ששתי רגליה שותקו לחלוטין - מצב שחייב מעבר לכיסא גלגלים. לאחר כשנה חזרה בריל לבריכה והחלה להתאמן באופן יום יומי.
תחילת דרכה בספורט מקצועני לנכים הייתה בהרמת משקולות. ענף שאליו הגיעה בעקבות מפגש עם אבי ברונר, מאמן נבחרת הרמת המשקולות, שפגש אותה בעת שהייתה בטיפול רפואי ושכנע אותה לבוא ולהתאמן בהדרכתו. דרכה בענף זה הגיעה לשיאה באולימפיאדת הנכים סידני (2000) שם קבעה בריל שיא לאומי בהרמת משקולות כשלחצה 62.5 ק"ג ודורגה במקום התשיעי. אך כשנה לאחר האולימפיאדה, בעקבות הליך רפואי, שותקה ידה השמאלית והיא נאלצה לפרוש מהענף.
בשנת 2010 שימשה כעוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת ישראל חסון ובכך הייתה לעוזרת הפרלמנטרית הראשונה בתולדות הכנסת, הרתוקה לכיסא גלגלים ממונע.
בשנת 2015 החלה להתחרות בטניס שולחן ברמה הבינלאומית וזכתה במדליית כסף באליפות גרמניה הפתוחה בדרגת הנכות הגבוהה, במדליית ארד באליפות צ'כיה הפתוחה ובהישגים נוספים שדרגו אותה במקום גבוה מספיק לצורך הקריטריון הפאראלימפי להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) בטורניר היחידות ובטורניר הצוותים יחד עם קרולין טביב.
במשחקים הפאראלימפיים בריו הפסידה בשני המשחקים בשלב הבתים של טורניר היחידות ולא עלתה לרבע הגמר.
בספטמבר 2019, שבה חגית מאליפות אירופה עם מדליית ארד.
החל משנת 2014 מתנדבת בריל בבסיס הפעלה של משמר הגבול. התנדבות זו החלה לאחר שכמה פעמים שוטרי מג"ב עזרו לה בתיקונים דחופים בבית ובחצר שבהם לא יכלה לטפל בשל נכותה.
אגדת בראשית
אגדת בראשית הוא מדרש אגדה על ספר בראשית.
שמו
הקדמונים שציטטו ממנו הזכירוהו בשמות אחרים, וגם העתקים שלו שנמצאו בגניזת קהיר הכילו שמות אחרים. בכתב יד מסוף המאה ה-15 מכונה המדרש "סדר אליהו רבה". הראשון הידוע לנו שכינה את החיבור "אגדת בראשית" היה רבי מנחם די לונזאנו שהדפיסו תחת שם זה בוונציה ב-1618, ומאז זהו כינויו הנפוץ.
מבנה
המדרש מחולק ל-28 פרשות, כאשר כל אחת כוללת דרשה על פסוק אחד מספר בראשית, על פסוק מהנביא ועל פסוק מספר תהילים. ייתכן שהחלוקה ל-28 פרשיות מבוססת על מנהג הקריאה בתורה הארצישראלי, שבו היו מסיימים את התורה אחת לשלוש שנים.
זמן, מקום מחבר ומקורות
חוקרים מודרניים דחו את דעתם, וכיום מקובל שהמדרש חובר בימי הביניים. יום טוב ליפמן צונץ תיארך אותו למאה ה-12 לכל המוקדם; משה דוד הר וטאוגלס סברו שהתחבר במאה ה-10. עזרא קהלני קבע, בעקבות טאוגלס ומחקר מקורי שהמדרש התחבר במאה ה-9 בדרום איטליה.
ביחס למקורותיו של המדרש, שלמה בובר טען שהדרשן התבסס בעיקר על מדרש תנחומא-בובר, ואילו קהלני טען שרוב הדרשות הן דרשות מקוריות.
נמל התעופה הבין-לאומי דניאל ק. אינווי
נמל התעופה הבין-לאומי של הונולולו (בהוואית: Kahua Mokulele Kauʻāina o Honolulu; קוד יאט"א: HNL), ובשמו הרשמי נמל התעופה הבינלאומי דניאל ק. אינווי (Daniel K. Inouye International Airport), הוא נמל התעופה העיקרי של מחוז הונולולו במדינת הוואי.
פעילות
נפח תעבורת הנוסעים בנמל התעופה חורג מעבר ל-21 מיליון נוסעים בשנה והוא נחשב לאחד מנמלי התעופה העמוסים ביותר בארצות הברית. השדה ממוקם כ-5 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז העסקי של הונולולו. ל-HNL ארבעה מסלולים פעילים, כולל מסלול הריף של 12,000 רגל, שהיה המסלול הגדול הראשון בעולם שנבנה כולו מול הים.
ישנן שמונה סוכנויות ממשלתיות פדרליות הממוקמות בתוך מתחם שדות התעופה, כולל המכס והגבול האמריקאי, מינהל התעופה הפדרלי, משרד החקלאות, סוכנות לאכיפת סמים, שירות הדגים וחיות הבר, הדואר, המרכז לבקרת מחלות (CDC) ומינהל אבטחת התחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי של הונולולו הוא מרכז פעילותה העיקרי של חברת התעופה הוויאן איירליינס.
בשנת 2012 עברו בשדה התעופה 19,291,412 נוסעים וטופלו בו 412,270 טון משאות.
יעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב
יעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב הוא פרויקט הכולל שני אלבומים עם שירי יורם טהרלב בביצוע אמנים מישראל, כולל ביצוע של יורם טהרלב והגבעטרון לשיר "לילות" שכתב יורם טהרלב לדורית ראובני ודודו זכאי.
המיזם
"צאן ברזל" הוא מיזם מוזיקלי שנועד להנציח יצירות של משוררים ופזמונאים ישראלים. "יעלה ויבוא", פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב שהופק על ידי חברת צאן ברזל מוזיקה, הוא הפרויקט הראשון במסגרת המיזם. האלבום הראשון במסגרת הפרויקט יצא ב-2021 והשני ב-2022.
ב-18 באפריל יצאו הסינגלים הראשונים במסגרת הפרויקט, "הביתה לחזור" בביצוע אודיה אזולאי ובשביל אל הבריכות בביצוע לירון עמרם.
בהמשך שידרה קשת 12 סידרה קצרה בה נפגשים אומנים מהפרויקט עם יורם טהרלב ומדברים על השירים שביצעו בפרויקט.
בפרויקט משתתפת נכדתו של יורם טהרלב, קמה ורדי, שמבצעת את "אין אהבה אחרונה" על פי לחן שכתבה. אורן לביא הקליט לאלבום השני של הפרויקט את השיר "חומה שקופה", שאותו גם הלחין.
אלין בית נועם
אלין בית נועם (לשעבר אלין – מוסד אברהמס) היא עמותה המפעילה מיזמים שונים שמטרתם עזרה לקהילת האנשים בעלי המוגבלות, בעיקר אנשים מבוגרים בעלי מוגבלויות פיזיות ושכליות מורכבות. יו"ר הוועד המנהל של העמותה הוא עו"ד הראל לוקר.
יעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב
המיזם
בפרויקט בוצעו גם שירים של רבקה זהר, ביניהם חלקת אלוהים בביצוע יונתן רזאל ועל כפיו יביא בביצוע עדן חסון.
אלין בית נועם
פעילות העמותה
העמותה עוסקת בשיפור איכות חייהם של אנשים עם מוגבלות. עיקר פעילות העמותה מתמקד כיום בקריית אונו, שם מפעילה העמותה בריכה טיפולית, מרכז יום ומערך דיור לאנשים בוגרים עם מוגבלויות שכליות ופיזיות. בנוסף, מקימה העמותה שכונה מעורבת לאנשים עם ובלי מוגבליות ליד יער אילנות.
העמותה מפעילה את מכון אלין בית נועם ללימודי מוגבלות ואת משעול – מרכז הערכה לתקשורת תומכת וחליפית.
היסטוריה
ראשיתה של העמותה בסניף התל אביבי של האגודה לעזרת ילדים נכים שהוקם בפברואר 1941 והפעילה מרפאה למשך 9 שעות שבועיות. בראשית 1944 הפעילה האגודה שלוש מרפאות, לאחר שנוספה מרפאה בצפון תל אביב ואחת ביפו. בנובמבר 1947, לאור המתיחות בין תל אביב ויפו פונתה המרפאה הראשית של האגודה. בשנת 1950 הוקצה לאגודה מגרש לצורך הקמת בית חולים. בראשית 1954 חנכה האגודה בדרום תל אביב, בפינת הרחובות יצחק אלחנן והכרמל, את מוסד אברהמס - בית חולים ומרפאה לילדים נכים. מוסד אברהמס כלל כ-30 מקומות אשפוז, חדר ניתוח ומרפאת חוץ ושימש כמרכז שיקום וטיפול בעיקר לילדים שחלו בפוליו. המוסד הופעל בשותפות של עיריית תל אביב ואלי"ן. עיריית תל אביב מימנה את הפעילות השוטפת ואלי"ן הייתה אחראית על תקציב הפיתוח. לצד המוסד התקיים בריכת שחייה בו למדו הילדים שחייה. כיום פועלים במבנה בית אברהמס, המרכז להתפתחות הילד של המרכז הרפואי ע"ש סוראסקי (בי"ח איכילוב) והמכון האודיאולוגי.
בשנת 1955 החליטה עיריית תל אביב להקים בית ספר לצד מוסד אברהמס, בו ילמדו ילדים עם נכות קשה. בשנת 1958 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין אלי"ן וארגון אדע העולמי לשותפות בניהול ומימון מוסד אברהמס. גם ארגון רוטרי תמך במוסד. בשנת 1959 נחנך מבנה בית הספר תקומה בצמוד למוסד אברהמס, בו למדו ילדים שחלו בפוליו. בשנות ה-60 למדו בבית הספר מעל 100 ילדים. כיום בית הספר אינו חלק מהעמותה, אך הוא ממשיך ומשמש כבית ספר לחינוך מיוחד.
בשנת 1986 הוקם בית נועם, מרכז יום המשרת אנשים בוגרים עם מוגבלויות שכליות ופיזיות. מרכז היום הוקם לאור יוזמה של הורים ובשיתוף עם משרד העבודה והרווחה ועם אילן. מרכז היום נקרא על שם גברת אלגה צגלה, שהייתה יו"ר האגודה.
בשנת 1994 אגודת אלין - מוסד אברהמס הקימה בירוחם את בית חוה על שם חוה זנגר. המקום יועד לסיוע ולטיפול בילדים עם מוגבלויות שונות ומופעל היום על ידי עמותת יחדיו.
פיטקיאראנטה
פיטקיאראנטה (ברוסית: Питкяранта) היא עיירה והמרכז הניהולי של מחוז פיטקריאנטסקי ברפובליקת קרליה, שברוסיה, השוכנת בחוף הצפון-מזרחי של ימת לדוגה. אוכלוסיית היישוב מונה (נכון למפקד 2010) 11,429 איש.
היסטוריה
העיירה נוסדה ככל הנראה במאה ה-19, במסגרת הדוכסות הגדולה של פינלנד, לאחר שעברה לשליטת ברית המועצות הוענק לה מעמד עיר ב-9 ביולי 1940.
מאז 1991 מהווה חלק מרפובליקת קרליה שבצפון הפדרציה הרוסית.
מעמד מנהלי ועירוני
במסגרת החלוקה המינהלית משמשת פיטקיאראנטה כמרכז המינהלי של מחוז פיטקיאראנטה, אליו הוא כפוף ישירות. כחטיבה עירונית, העיר פיטקיאראנטה, יחד עם שלושה יישובים כפריים, מאוגדת במחוז העירוני בשם היישוב עירוני פיטקיאראנטה.
ערים תאומות
לפיטקיאראנטה הסכם ערים תאומות עם:
לסלו אנדרה
לסלו אנדרה (בהונגרית: Endre László; 1 בינואר 1895, אבון – 29 במרץ 1946) היה פוליטיקאי הונגרי ימני-קיצוני, לאומני ואנטישמי ששיתף פעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה והיה ממארגני השילוחים של יהודי הונגריה להשמדה במסגרת שואת יהודי הונגריה. הוצא להורג לאחר המלחמה באשמת פשעי מלחמה.
ביוגרפיה
נולד באבון למשפחה עשירה. לחם כהוסר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה, ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה זכה לתואר "לוחם" ממסדר ויטז. בשנת 1919 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט, והוצב כשופט מחוזי בטימישוארה ובגדלה. היה פעיל בארגוני טרור לבן שפעלו לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית בהונגריה, והשתתף במרידות במערב נגד כיבוש מחוז בורגנלנד. ארגוני הטרור הלבן הפיצו בין השאר תעמולה אנטישמית המוקיעה את היהודים כ"בוגדים", "גוזלי רכוש" ו"קומוניסטים". בשנת 1923 התמנה לשופט הראשי בגדלה, למשך כ-15 שנה. הצטרף לתנועה הלאומנית "Hungarian National Defence Association" ול"מפלגה הנציונל-סוציאליסטית ההונגרית" של פרנץ סלשי, שהוצאה אל מחוץ לחוק. את דעותיו הקיצוניות פרסם בספרו "כוח ואמת".
פעילות פוליטית
ב-1937 הקים מפלגה לאומנית, שהתאחדה עם מפלגתו של פרץ סלשי, אך עזב את המפלגה בשנת 1938 כשהתמנה לסגן ממונה על מחוז פשט-פיליס-סולט-קישקון. בתפקיד זה ניהל מדיניות אנטישמית מובהקת: הוא סבר כי החוקים האנטישמיים שהוטלו על יהודי הונגריה אינם מספיקים, ומיוזמתו הוסיף מגבלות על חיי היהודים בתחומו, כגון איסור על כניסתם של יהודים למכוני ספא והשתתפותם בירידי מסחר, (הגבלות שבוטלו על ידי משרד הפנים), הוא שינה את שמו של כפר במחוזו שנקרא " zsidó" - יהודים.
חלקו בהשמדת יהודי הונגריה
לאחר פלישת גרמניה להונגריה ב-9 במרץ 1944, סולקה ממשלתו של מיקלוש קאלאי, ובמקומו התמנה דמה סטויאי. אחת המטרות העיקריות שלהם הייתה השמדת היהודים בהונגריה. אנדרה, שנחשב ל"מומחה לענייני יהודים", התמנה לתפקיד מזכיר המדינה לענייני יהודים, תחת הנהגת שר הפנים אנדור יארוש. הוא קיבל סמכויות נרחבות להעביר את היהודים לגטאות ולגירושם מהונגריה. לצד שותפיו במשרד הפנים ובראשם השר יארוש, סייע לאדולף אייכמן לכנס למעלה מ-400,000 יהודים ולשלחם לאושוויץ באביב 1944, שם נרצחו במהירות רבה, למורת רוחו של העוצר מיקלוש הורטי שהתנגד לשילוח היהודים. ביולי 1944 דאג הורטי להפסקת השילוחים ולהדחתו של אנדרה, אך חודשים ספורים לאחר מכן סילקו הנאצים את הורטי מהשלטון והעמידו במקומו את מפלגת צלב החץ של סלשי, אשר החזיר את אנדרה לתפקיד ציבורי, הפעם כממונה על המינהל האזרחי.
הוצאתו להורג
עם כיבוש בודפשט על ידי הצבא האדום בפברואר 1945, נמלט לאוסטריה, אך נפל בשבי בעלות הברית בחודש אוקטובר והוסגר להונגריה. ב-18 בדצמבר 1945 הובא בפני "בית המשפט העממי" יחד עם אנדור יארוש ולסלו באקי, שניהלו יחד את שילוח היהודים מהונגריה לאושוויץ. השלושה הואשמו בפשעים נגד היהודים ונגד האינטרסים הלאומיים של הונגריה, וב-7 בינואר 1946 נידונו למוות בידי השופט פטר יאנקו. אנדרה ובאקי הוצאו להורג בתלייה ב-29 במרץ 1946 (יארוש הוצא להורג בירייה ב-11 באפריל).
C-4
C-4 הוא חומר נפץ תקני חזק, המשמש בעיקר ליישומים צבאיים ובהנדסה אזרחית להריסת מבנים.
למעשה, C-4 הוא תערובת של חומר נפץ – RDX עם מאגדים פלסטיים עמידים במיוחד.
C-4 הוא חומר נפץ פלסטי, והרכבו הכימי המלא נקרא ציקלוטרימיטלין-טרינוטרימין. כיוון ש-C-4 הוא חומר פלסטי, הוא חסין ולא מגיב למים. C-4 אינו מגיב לחבלות או לרעידות, בניגוד לניטרוגליצרין, ולכן אינו דורש טיפול זהיר כמו חומרי נפץ אחרים.
ילד המחר (שיר)
ילד המחר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1990, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום ילד המחר.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ואביטל והופק על ידי אריק רודיך. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-2012 פורסם אודיו לא רשמי שלו ביוטיוב.
הצלחה
ב-7 באוגוסט 1990 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום השמיני. ב-21 באוגוסט עלה למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-25 בדצמבר, לאחר תשעה עשר שבועות רצופים, יצא מהמצד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשנ"א הגיע "ילד המחר" למקום ה-28.
מסב כדורי
שמאל|ממוזער|250px|חתך של מסב כדורי שמאל|ממוזער|250px|פעולת מסב כדורי מסב כדורי (מכונה גם "קוּגֶלָגֶר") הוא מסב הגלגול הנפוץ ביותר, הנושא את העומס על גבי כדוריות פלדה קשה. תפקידו להקטין את החיכוך והשחיקה בין ציר מסתובב לבין חלק המכונה הנושא את הציר. מסב כדורי מתאים למגוון רחב של שימושים וקל לייצרו בדיוק רב.
המסב בנוי משתי טבעות פלדה קשה בעלות מסילה פנימית חצי עגולה. בין שתי הטבעות מפרידים כדורי פלדה מוקשית, הנעים בתוך המסילות. כלוב (cage) העשוי משני חלקים שומר על הכדורים במרחקים שווים זה מזה בתוך המסילות. על פי רוב הטבעת הפנימית מושחלת בכוח או בחום על הציר ונעה יחד אתו, בעוד הטבעת החיצונית מוכנסת בכוח לתוך בית המסב ואינה מסתובבת כלל, אך קיים גם מצב הפוך.
יכולת העמיסה של מסבים כדוריים קטנה משל מסבים גליליים, משום שהמגע שלהם נקודתי, אך לעומת זאת הם מסוגלים לפעול במהירויות גבוהות יותר, מאחר שהחיכוך בהם קטן יותר. מסבים כדוריים יכולים גם לשאת עומס צירי בנוסף לעומס האנכי.
מסבים כדוריים נמצאים במכונות ובמנועים מכל הסוגים, בגלגלים של גלגשת ושל מכוניות, בדלתות הזזה כבדות, בגלגלי אופניים, בצעצוע הספינר ועוד.
מערך קציני המורשת
מערך קציני המורשת היא יחידה בחיל החינוך של צה"ל.
היסטוריה
ב-15 במאי 1941 הוקם הפלמ"ח לבקשתם של שלטון המנדט הבריטי כדי להשתתף במאמץ המלחמתי כנגד גרמניה הנאצית אשר פלשו לאפריקה והיו בדרכם למצרים.
בקרב אל-עלמיין הראשון בלמו כוחות הצבא הבריטי את כוחות צבא גרמניה ולא נזקקו לסיוע של הפלמ"ח. לאחר כשלוש שנים בהם פעל הפלמ"ח החלו הבוגרים להשתחרר ונדרש כוח אדם חדש למלא את השורות, כך התחזק הקשר בין תנועות הנוער להגנה בהסכם משותף של פרק משימה צבאי לצד פרק הכשרה והגשמה ביישובים.
מטה ההגנה נדרש לתת מענה לפלוגות בתחום הכשירות המוכנות וערכים, המענה בתחום הערכים וחיזוק רוח הלחימה התגבש דרך הקמת יחידת קציני ההסברה והמורשת.
במרץ 1943 קיבל עזריהו ארנן את המשימה להקים את מערך קציני ההסברה והמורשת של הפלמ"ח, ארנן אסף ומיין מועמדים וערך קורס הכשרה לקציני המורשת, הקורס התקיים בגבעת השלושה ונמשך כשבועיים, בין המרצים היו דוד בן-גוריון, משה שרת, אליהו גולומב, ישראל גלילי ומשה סנה.
ביוני 1944 התקיים הקורס השני אשר התמקד בתולדות הציונות, עלייה והתיישבות, מצב החזיתות במלחמת העולם השנייה, מדינות ערב, שואת יהדות אירופה וגילויי הגבורה, ההעפלה ומורשת ההגנה והפלמ"ח.
באותו תקופה נקרא קצין המורשת פוליטרוק ככינוי לקצין הסברה ומורשת.
בסיום ההכשרה נשלחו קציני המורשת לכל פלוגה. עם הקמת גדודי הפלמ"ח מונו קציני הסברה גדודיים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות מונו קציני הסברה גם לחלק מהחטיבות שזה עתה קמו, כגון חטיבת החי"ש "גבעתי". במרץ 1948, לאחר הקמת חטיבות הפלמ"ח יפתח הראל והנגב, מונו קציני הסברה ומורשת חטיבתיים גם להן.
קצין ההסברה והמורשת היה חלק ממטה החטיבה. קציני ההסברה והמורשת דאגו להנגיש את המורשת כולל פעילויות תרבות, אספקת ספרים, עיתונים, סיוע בהזמנת מרצים ואמנים, טקסים בחגים, ימי זיכרון וימי ציון לאירועים מרכזיים בתולדות עם ישראל והיישוב.
הפוליטרוקים של ההגנה וצה"ל לאחר הקמתו פעלו על פי קוד ערכים משותף אשר נבנה עם השנים ותחת ערכים אלו פעלו מתוך שליחות והבנת גודל השעה. וזאת לעומת היכנעות של הפוליטרוקים הרוסים במלחמת העולם השנייה לקומיסרים אשר שירתו את המפלגה ולא את העם.
בשנת 1947 הוקם אגף כוח האדם (אכ"א) עליו פיקד משה צדוק כחלק מההיערכות לאפשרות של מלחמה עם עזיבתם של הבריטים, באכ"א הוקמה מחלקה אשר נקראה שירות תרבות ותחתיה פעלו קציני ההסברה והמורשת אשר היו הגוף המרכזי הפעיל ביחידות השונות, מאוחר יותר שירות התרבות הפך למחלקת התרבות (מחת"ר).
ב-14 במאי 1948 הכרזת העצמאות אכ"א פעל תחת צה"ל לימים מחלקת התרבות תניח את היסודות להקמת חיל החינוך והנוער.
סמל מערך קציני המורשת
בשנת 1943 עוצב סמל קציני המורשת תחת שרותי תרבות של ההגנה, הסמל הכולל את החרב העומדת על המשמר מסביבה כרוך עלה זית ובהשראת השיר אָנוּ נוֹשְׂאִים לַפִּידִים, אותו כתב אהרן זאב לימים קצין חינוך ראשי עוצבה אבוקה על חרב הלפיד המציין את העברת המורשת מדור לדור אנו " אנו קציני המורשת נושאים לפידים "
לאחר הקמת צה"ל ב-14 במאי 1948 שירותי תרבות בהגנה הפכו למחלקת התרבות בצה"ל (מחת"ר) וקציני ההסברה והמורשת פעלו תחת המחלקה.
ב-15 ביוני 1948 מחלקת התרבות מחת"ר הציעו לאגף כוח אדם סמל למחת"ר. הסמל שנבחר הוא סמל קציני ההסברה והמורשת מתקופת ההגנה במסגרת שרותי תרבות אשר הפכו למחלקת תרבות מחת"ר.
ב-17 ביוני 1948 סמל מחת"ר מתנוסס בעיתון במחנה.
ב-27 באוקטובר 1948 סמל שירות תרבות פורסם רשמית בפקודות מטכ"ל.
ב-1950 בסיום מלחמת העצמאות התמנה אהרן זאב לקצין חינוך ראשי מ-1950 עד 1963 בראשותו עסקה מחלקת התרבות (מחת"ר) בסיוע לקליטה עולים לשורות צה"ל, לימודי עברית, פעילויות תרבותיות, עם השנים הופסקה פעילות יחידת ההסברה והמורשת והתכנים במקום פעלו קציני תרבות אשר הפכו עם הקמת חיל החינוך לקציני חינוך.
באפריל 2021 מוקם מחדש מערך קציני המורשת במסגרת חיל החינוך והנוער.
הקמה מחודשת
ב-21 לאפריל 2021 הוקמה היחידה מחדש, התקיים קורס קציני מורשת בחוות השומר ובית הפלמ"ח לכ-30 קציני מורשת.
כיום (2022) מונה היחידה 72 קציני מורשת הפועלים בזרוע היבשה, האוויר והים ומטרתם הנגשת המורשת ורוח לחימה לקצה המבצעי והתומך.
ב-12 בדצמבר 2022 זכה המערך בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות מהרמטכ"ל אביב כוכבי.
רמת הגולן
רמת הגולן (בערבית: هضبة الجولان; בתעתיק מדויק: הצ'בּת אלג'ולאן) הוא אזור בצפון-מזרח מדינת ישראל, ממזרח לכנרת ולירדן ההררי. דיסציפלינות שונות מגדירות באופן שונה את גבולות השטח המוגדר כרמת הגולן:
כאזור גאולוגי וביוגאוגרפי רמת הגולן היא רמה שטוחה השוכנת בין אפיק הירמוך ומעיינות חמת גדר בדרומה, רכס החרמון בצפונה, הכנרת ועמק החולה במערבה, ומישורי הבשן והחורן במזרחה. זאת, אף כי הגבול הגאוגרפי בצד מזרח אינו ברור, כיוון שמישורי הבזלת של הבשן והחורן נמשכים עד להר הדרוזים, המרוחק מהגולן הישראלי.
שטח הרמה הוא כ-1,800 קילומטרים רבועים, מהם כ-1,200 קמ"ר בשליטת ישראל. ברמת הגולן נחלים רבים, המספקים כשליש ממי הכנרת. שלושת הבולטים שבהם מחלקים את רמת הגולן לשלושה חלקים - הצפוני (בין החרמון לנחל גילבון), המרכזי (בין נחל גילבון לנחל דליות), והדרומי (בין נחל דליות לירמוך).
מרבית הקהילה הבינלאומית רואה ברמת הגולן שטח כבוש. בהחלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם הוגדר סיפוח הרמה על ידי ישראל כמהלך בלתי חוקי, והחלטה זו אושרה גם על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות. ב-25 במרץ 2019 חתם דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית, על צו נשיאותי המכיר בריבונות ישראל על רמת הגולן. מדינות רבות הביעו התנגדות לצעד זה.
היסטוריה מוקדמת
התיישבות אנושית התקיימה ברמת הגולן כבר לפני מאות אלפי שנים. ממצא ידוע מתקופה זו הוא ונוס מברכת רם, הנחשב לממצא העתיק ביותר של דמות אנוש בתיעוד הארכאולוגי. מהתקופה הכלקוליתית ומתקופת הברונזה הקדומה פזורים ברמת הגולן מאות דולמנים, מבנים מגליתיים מבזלת, שהגדול שבהם הוא גלגל רפאים.
האזור היה בשליטת הארמים תקופה ארוכה ובדרומו הייתה ממלכת גשור, עד השתלטותה עליו של ממלכת אשור. אחד הקרבות בין אחאב מלך ישראל לבן הדד מלך ארם דמשק נערך ליד העיר "אפק", שמרבית החוקרים מזהים עם פיק או אפיק. במאה השנייה לפני הספירה התיישבו באזור היטורים. המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי כבש את הגולן במאה הראשונה לפנה"ס, ויישב את העיר גמלא וערים נוספות ביהודים. בתקופה זו הוקמו יישובים רבים בגולן, וצפיפות האוכלוסייה בו גדלה. בתקופה זו הוקמה בדרום הגולן העיר ההלניסטית סוסיתא, שהשתייכה לברית ערי הדקאפוליס של עבר הירדן.
בשלהי תקופת בית שני נכלל הגולן, כמו גם הבשן, הטרכון והחורן, בתחום ממלכת אגריפס השני, נינו של הורדוס, והוא נחלק ל"גולן תחתון" ול"גולן עליון". בימי המרד הגדול התחולל קרב חשוב, המתואר בפירוט על ידי יוסף בן מתתיהו בספרו מלחמות היהודים, בין הרומאים ליהודים בגמלא, והעיר חרבה.