cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתר הנצחה
אתרי הנצחה יכולים להיות לאומיים ומורכבים מאוד (למשל, יד ושם), יכולים להיות אתרים שבאחריות עמותה (למשל יד לשריון). קיימים אתרי הנצחה, בדרך כלל קטנים יותר, להנצחת יחידים - אתרים כאלו מוקמים על פי רוב ביוזמת משפחת המונצח (למשל מצפה רן). בישראל, אתרי הנצחה ממלכתיים נקבעים על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה.
אירווינג קפלן
אירווינג ("אירב") קפלן (באנגלית: Irving Kaplan; נולד ב-5 באוגוסט 1933) הוא במאי טלוויזיה, שחקן ומפיק ישראלי ממוצא אמריקאי.
תולדות חייו
קפלן נולד בארצות הברית וב-1969 עלה לישראל משיקגו. בארצות הברית ביים תוכנית טלוויזיה לילדים, היה זמר מוזיקת פולק ומנהל מחנה קיץ לילדים יהודיים.
קפלן ביים וכיכב בסדרות הטלוויזיה הקלאסיות של הטלוויזיה החינוכית להוראת אנגלית: "Neighbours", "Here we are" ו-"The Sheriff of Hollywood Hills". קפלן ביים גם חלק ניכר מפרקי זהו זה! ואת קלטת הילדים "ציפור הנפש" (1991, על פי סיפור של מיכל סנונית).
חיים אישיים
קפלן נשוי לאורה ואב לארבעה ילדים, בהם האמנים ירמי ואהרון קפלן, שאף השתתפו כשחקנים-ילדים במספר הפקות של אביהם.
יורו 1988
אליפות אירופה בכדורגל 1988 הידועה גם בשם יורו 1988 היא אליפות אירופה בכדורגל השמינית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בגרמניה המערבית בין ה-10 ביוני ל-25 ביוני 1988. בטורניר השתתפו שמונה נבחרות., המארחת בטורניר, העפילה אוטומטית ואליה הצטרפו שבע נבחרות מטורניר המוקדמות.
אל משחק הגמר העפילו נבחרות ו. שערים של רוד חוליט ומרקו ואן באסטן הכריעו את תוצאת המשחק, 2-0 להולנד, שזכתה בתואר בפעם הראשונה והיחידה עד כה. באופן חריג, הטורניר הסתיים ללא שנשלף במהלכו אף כרטיס אדום, ללא תוצאות שוויון נטולות שערים וללא משחקי נוק-אאוט המגיעים להארכה או דו-קרב פנדלים.
מוקדמות
הגרלת מוקדמות יורו 1988 התקיימה ב-14 בפברואר 1986 בפרנקפורט. 32 הנבחרות החברות באופ"א התחלקו לשבעה בתים בני ארבע או חמש נבחרות כל אחד, והנבחרות שסיימו כראשי בתים הצטרפו ל המארחת לטורניר הגמר.
אלופת אירופה המכהנת לא צלחה את שלב המוקדמות ולא השתתפה בטורניר, בעוד  העפילה להופעה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה.
הנבחרות המעפילות
1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר
אצטדיונים
טורניר הגמר נפרש על פני שמונה אצטדיונים בשמונה ערים שונות בגרמניה המערבית.
עקב התנגדותן של מדינות הגוש המזרחי להכיר בברלין המערבית כחלק מגרמניה המערבית, הסכימה התאחדות הכדורגל הגרמנית להוציא את העיר מרשימת הערים המארחות, ובכך להבטיח את השתתפות מדינות הגוש המזרחי בטורניר.
האצטדיון שנבחר לארח את משחק הגמר של הטורניר היה האצטדיון האולימפי במינכן.
בית א'
המארחת סיימה בראש הבית ללא הפסד, כשהיא מקדימה בפער שערים בלבד את סגניתה. נכנעה לשתי הנבחרות המעפילות וסיימה במקום השלישי, מעל שסיימה את שלב הבתים ללא נקודות.
בית ב'
העפילה מראש הבית וללא הפסד, והקדימה בנקודה את שסיימה כסגנית. ההולנדים פתחו את שלב הבתים בהפסד לברית המועצות, אך השיגו לאחר מכן שני ניצחונות, כולל במשחק ראש בראש עם במחזור האחרון על הכרטיס לחצי הגמר. סיימה את הטורניר במקום האחרון בבית וללא נקודות.
מלך השערים
5 שערים
2 שערים
רביעיית מיתרים מספר 1 (שוסטקוביץ')
רקע
במאי 1938, בלנינגרד, שוסטקוביץ' בן ה-31 החל במלאכת ההלחנה של רביעיית המיתרים הראשונה שלו. שוסטקוביץ' התנסה בכתיבה להרכב זה במסגרת המוזיקה שכתב בעבר לסרטים, אולם טרם הלחין רביעייה שלמה. הוא החל את הלחנת הרביעייה כתרגיל, אולם הוא נשבה בידי הפרויקט וסיים את כלל היצירה בשישה שבועות. כפי שכתב:
היצירה בוצעה לראשונה בלנינגרד, באוקטובר 1938, על ידי רביעיית גלזונוב. היא בוצעה חודש לאחר מכן גם על ידי רביעיית בטהובן, שם החלה להירקם הידידות בין המלחין לבין הרביעייה שמאוחר יותר תבצע את הפרמיירות לרוב רביעיותיו (כולן למעט זו והאחרונה).
מוזיקה
היצירה בעיקרה אופטימית, ברם הפרקים הפנימיים בעלי הסולם המינורי מהווים ניגוד לכך. לפי דבריו של המלחין:
הרביעייה כתובה על פי הסגנון המסורתי, ומחולקת לארבעה פרקים:
אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-15 דקות.
גדי רבינוביץ'
גדי רבינוביץ' (נולד ב-20 באוגוסט 1965) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
בילדותו עסק הרבה בכדורגל וכדורסל.
ב-1991 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.
רבינוביץ' התפרסם כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין ישעיהו טנצר המכונה "טנצר המניאק" בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "שמש".
בשנים האחרונות הוא סמנכ"ל תקשורת ושיווק של הפועל חולון בכדורסל ומפעיל קבוצות תיאטרון לנוער בנחלת יהודה.
רבינוביץ' נשוי ואב לבן ובת, מתגורר באזור.
תיאטרון
ב-1992 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי במשך 12 שנה: ב-1992 השתתף בהצגה "בית העלים הכחולים" שכתב ג'ון גואר וביים גדליה בסר. ב-1993 השתתף בהצגה "ענבי זעם" שכתבו ג'ון סטיינבק ופרנק גלאטי וביים אילן רונן; ובהצגה "חלום ליל קיץ" שכתב שייקספיר וביים ליביו צ'וליי. ב-1993 השתתף בהצגה "מבקר המדינה" שכתב אילן חצור על פי ניקולאי גוגול וביים אילן רונן. ב-1994 השתתף בהצגה "הסוחר מוונציה" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-1995 השתתף בהצגה "בויטרה הגזלן" שכתב (על פי משה קולבק) וביים הלל מיטלפונקט. ב-1996 השתתף בהצגה לילדים "מסע הניסים והנפלאות" שכתבו יורם טהרלב ויוסף כרמון שגם ביים. ב-1997 השתתף בהצגה "אדון וולף" שכתב הלל מיטלפונקט (על פי "וולפונה" מאת בן ג'ונסון) וביים אילן רונן. ב-2001 השתתף בהצגה "כטוב בעיניכם" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-2002 השתתף בהצגה "רווקים ורווקות" שכתב חנוך לוין וביים אלדד זיו.
הצגות ילדים
ב-1999 גילם את אבא של בילבי, קפטן לונגסטוקינג, בהצגת הילדים "בילבי" בהשתתפותם של דנה דבורין, מיכל צפיר, ירון לוי סבג, חיים זנאתי ויעל עמית. ב-2009 גילם את אדון חמדנוב לצד אמיר פיי גוטמן, יעל דואני, ושרון צור בהצגה "מכולת קטנה ומדליקה" שביים אבי דור. ב-2010 גילם את הענק לצד גלית גיאת ומיכל מוכתר בהצגת הילדים "הענק וגנו הקסום" שכתב וביים ליאור כלפון על פי אוסקר ויילד. במחזמר "הנסיך הקטן" גילם את המלך, הטייס והשיכור.
קולנוע וטלוויזיה
ב-1994 גילם לצד יגאל עדיקא את בנו של בעל המסעדה (גבי עמרני) בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף". באותה שנה השתתף לצד אלי יצפאן, יוסף שילוח ואביתר לזר בסרט האמריקאי "שרשרת פיקוד" שביים דוד וורט.
ב-1997 החל לגלם את עו"ד ישעיהו טנצר בסיטקום המצליח "שמש" לצד צביקה הדר, גלית גיאת, אליעד נחום, זבולון מושיאשווילי ואורלי ויינרמן. באותה שנה גילם את כח בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק".
ב-1998 גילם את טנצר בסדרת הטלוויזיה "המופע של גרי וגוגול" ששודרה בערוץ הילדים.
בין השנים 2004–2006 גילם את ישעיהו טנצר ואת עצמו בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו". גילם את אפי רינת בתור פרודיה לעיתונאי ומנכ"ל ערוץ 10 לשעבר רפי גינת בפרק 28 של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות".
ב-2010 גילם שומר ראש בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד" ובסדרת הטלוויזיה המהווה הרחבה של סרט זה "הכבוד של מרציאנו".
בשנת 2019 הצטרף לקאסט הסדרה "פוראבר", שוב בדמותו של טנצר המניאק.
השרפה הגדולה בבולטימור
השרפה הגדולה בבולטימור היא שרפה שפרצה בעיר בולטימור ב-7 בפברואר 1904 ונמשכה 30 שעות ברציפות. נדרשו 1,231 כבאים כדי להשתלט עליה. השריפה הרסה 1,545 בניינים (70 גושי מבנים) שהיוו את רוב שטח מרכז בולטימור.
אחת הסיבות לנזק הגדול שחוללה השרפה ולמשכה הרב הייתה חוסר התאימות בציוד הכיבוי בערים השונות שנבע מחוסר תקינה אחידה בנושא. צינורות המים של כבאיות מיישובים אחרים לא התאימו לברזי השרפה של בולטימור, כך שלמרות הגעתן של כבאיות מיישובי הסביבה וערים סמוכות, כמו גם מערים רחוקות יותר, לא הייתה בהן תועלת רבה.
בניסיון לעצור את התפשטות האש נעשו שתי פעולות במקביל - נערכו פיצוצים מבוקרים במבנים ויצרו "חומת אש", אולם שתי הפעולות לא עצרו את התפשטות השרפה.
בין הבניינים שלא נפגעו היה בניין ג'פרסון הניצב עד היום. מרכז העיר נבנה מחדש, תחת תקינת כיבוי אש מחמירה.
תוצאת לוואי של השרפה הייתה קביעת תקנים אחידים לציוד כיבוי אש.
מדע (כתב עת)
מדע - עיתון מדעי לכל היה כתב עת למדע פופולרי שיצא לאור בהוצאת מוסד ויצמן לפרסומים במדעי הטבע ובטכנולוגיה. כתב העת יצא לאור במשך כ-35 שנים, משנת 1956 ועד לשנת 1991.
כתב העת יצא לאור כדו-ירחון, כשלעיתים יצאה לאור חוברת כפולה. בכתב העת התפרסמו מאמרים בעיקר בתחומי ההנדסה, ההמדעים המדויקים ומדעי הטבע. מדורים קבועים עסקו בחדשות מדע וטכנולוגיה, ובסקירת ספרים בתחומים אלה.
עורכיו הראשונים של כתב העת היו הפרופסורים שלמה הסטרין ואפרים קצ'לסקי (לימים נשיא המדינה). אחריהם ערכה את כתב העת ד"ר מרים בלבן, מכרך ז' (1962) ועד כרך ל"ג היה העורך הראשי קפאי פינס, ובכרכים ל"ד-ל"ה היה העורך הראשי יכין אונא. במועצת המערכת השתתפו פרופסורים בולטים, בהם יהושע בר-הלל וישעיהו ליבוביץ מהאוניברסיטה העברית בירושלים ודוד אביר מהטכניון. העורך המדעי של כתב העת היה פרופ' נתן שרון, ממכון ויצמן למדע. רבים מהמאמרים נכתבו על ידי חברי הסגל האקדמי באוניברסיטאות בישראל.
זוקו שילובים
זוקו שילובים היא חברה ישראלית המייבאת, משווקת ומוכרת ציוד מכני הנדסי, כלי רכב, מנועים וציוד לתעשייה ולמערכת הביטחון. החברה מונה כ-650, עובדים וכ-80 ניידות שירות.
החברה התאגדה כחברה פרטית בשם פזוקו ב-1982, ב-1990 שונה שמה לזוקו בע"מ וב-2003 לשמה הנוכחי. לקראת סוף שנת 2000 מוזגה החברה עם החברה הישראלית לטרקטורים וציוד שבבעלות סר ברנרד שרייר, שהפך לבעל השליטה בזוקו שילובים. בכך הפכה זוקו שילובים ליבואנית של רכבי קטרפילר. בנוסף לקטרפילר מייצגת החברה גם את חברת אינטרנשיונל האמריקנית, המייצרת משאיות ואוטובוסים.
היסטוריה
ב-1948 הוקמה "החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ" - אשר לה זיכיון להפצה בלעדית של חברת CATERPILLAR. בשנת 1970 ייצגה החברה בישראל גם את ליילנד נפילד, גודייר והייסטר.
בשנת 1973 מכרה כלל תעשיות את מניותיה בחברה לחברת משקיעי ישראל.
השוק גדל, ואיתו עלתה הדרישה לשמנים ולמוצרים מתכלים. בתחילת 1984 הוקמה חברת פזוקו בע"מ המתמחה בייבוא ושיווק של מוצרים מתכלים לתעשיית הרכב הקל והכבד. בתחילת שנות ה-90' פזוקו בע"מ שינתה את שמה לזוקו בע"מ, הונפקה בבורסת תל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 2001 זוקו בע"מ שינתה את שמה לזוקו שילובים בע"מ.
לאחר כ-53 שנות פעילות הועברה הפעילות של "החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ" לתוך טרקטורים וציוד (ITE) בע"מ. בשנות ה-2000 הורחבה פעילות החברה על ידי רכישת מספר חברות בהן: חברת גור מסננים בע"מ העוסקת בייצור שיווק וייצוא מסננים לתחום האוטו מוטיב, חברת עוז הידראוליקה ופנאומטיקה בע"מ, העוסקת בפיתוח, ייצור, שיווק, ושיפוץ מערכות הידראוליות, צנרת וציוד היקפי משלים, וחברת סיניבר, המתמחה במתן פתרונות שאיבה וטיהור. בנוסף קיבלה החברה זיכיון להפצה בלעדית של חברת טטרה, יצרנית משאיות שטח וכביש.
בסוף יוני 2015 נענתה בחיוב הצעת רכש משותפת של החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ ושל יוסף סמירה לרכישת כ-21.3% המניות שאינן בעלות המציעים. בעקבות רכישה זו הפכה החברה לחברה פרטית בבעלות מלאה של הרוכשים.
תחומי פעילות
תשתיות לחברה זיכיון בלעדי מחברת Caterpillar העולמית לייבוא, לשיווק ולמכירה של ציוד מכני הנדסי למגזר התשתיות, אספקת חלפים ושירות. בתחום זה, מייצגת החברה בישראל בין היתר גם את החברות Montabert ,Sandvik, Normet, Mining Equipment ועוד.
תעשייה זוקו שיווק והפצה בע"מ מקבוצת זוקו שילובים, מייצגת בישראל אתShell, Donaldson וסוכנויות בינלאומיות מובילות נוספות בתחום ההידראוליקה, משאבות, מסננים, ציוד אחזקה, חומרי סיכה, דבקים, חומרי ניקוי, מצברים, כלי עבודה פניאומאטיים ועוד.
תחבורה לחברה זיכיון לייבוא, לשיווק ולמכירה של משאיות ואוטובוסים מחברת אינטרנשיונל (ארצות הברית), כולל קידום פרויקטים ומכירות לשוק הצבאי.
מים סיניבר שילובים בע"מ מקבוצת זוקו שילובים, היא אחת החברות הוותיקות בארץ בתחום תכנון וייצור משאבות וציוד לטיפול ולטיהור שפכים. לחברה מערכי שיווק ומכירות, הנדסה, ייצור ושירות ללקוחותיה. בנוסף מייצגת יצרנים מובילים, כגון EDI.
אנרגיה ייבוא, שיווק, שירות והשכרה של גנרטורים וטורבינות מתוצרת Caterpillar, לרבות גנרטורים מבוססי גז, ביו-גז ודיזל, מנועים תעשייתיים וימיים, מערכות קוגנרציה ומערכות אוויר דחוס ומדחסים תעשייתיים תוצרת Ingersoll-Rand.
מרכז הדרכה והסמכה מרכזי לחברה מרכז הדרכה מקצועי המוכר מטעם משרד התמ"ת אשר מספק למספר גופים מובילים פתרונות הדרכה, הכשרה והסמכה כדוגמת: הכשרת מכונאי/מפעילי צמ"ה, כיתת סימולטורים לאימון מפעילי צמ"ה, קד"צ - קורסים והכשרות קדם צבאיים ועוד.
עברות
עִברוּת הוא מתן צורה עברית למילה, ובפרט שינוי שמו של אדם משם לועזי לשם עברי.
עברות שמות בתקופת היישוב
עברות שמות החל כבר בתקופת היישוב, ונשא לעיתים מטען סמלי רב, כ"שלילת הגלות". ביולי 1920 עמד אבא שנֶלֶר (לימים ראש עיריית חיפה) בראש קבוצה של 131 חברי השומר הצעיר שעלו לארץ ישראל מפולין. בליל עלייתם ארצה כינס שנלר את הקבוצה ודרש מכולם לשרוף את דרכוניהם ולעברת את שמותיהם; הוא עצמו עברת את שם משפחתו ל"חוּשי" (תרגום שמו המקורי).
רבים ממנהיגי היישוב עברתו את שמם; כך דוד גְרִין עברת את שמו לדוד בן-גוריון (על שם יוסף בן גוריון, מראשי היישוב היהודי בירושלים בימי המרד הגדול ברומאים), לוי שְׁקוֹלְניק היה ללוי אֶשְכּוֹל ומשה שֶרְתוֹק למשה שָרֵת, שניאור זלמן רוּבָּשוֹב שינה את שם משפחתו לשַזָּר (ראשי התיבות של שמו המלא), יצחק שִימשֶלֶביץ' היה ליצחק בן-צבי (על שם אביו), אוֹבְּרִי אִיבּן נודע כאבא אבן, גולדה מאירסון היא גולדה מאיר ושמעון פֶּרְסְקי הוא שמעון פֶּרֶס.
עברות שמות מאולץ
ב-1944 הטיל הוועד הלאומי על מרדכי נימצַבִּיצקי את ניהול הפעולה וההדרכה למען ההתאזרחות והשם העברי. נימצביצקי המליץ על עברות מאורגן של שמות משפחה לועזיים, כלומר קביעת שם עברי אחיד. כדוגמה אישית עברת את שם משפחתו ל"נמצא-בי".
בעיצומה של מלחמת העצמאות הוקמה בצה"ל "ועדת שמות עבריים", שעליה הופקד נמצא-בי. הוועדה פרסמה באלפי עותקים את החוברת "בחר לך שם עברי!", שנועדה להמריץ את החיילים להחליף את שמותיהם הלועזיים בשמות בעלי ניחוח צברי. הוראות הממליצות לבחור בשם עברי ניתנו לשגרירים, לקצינים בכירים בצה"ל (הוראת בן-גוריון אינה מחייבת אלא ממליצה), לשופטים ולנציגי המדינה בגופים בינלאומיים.
עם מינוי אלופי צה"ל בתקופת ההפוגה הראשונה, דרש בן-גוריון מכל האלופים לעברת את שמם. מפקד הפלמ"ח, האלוף יגאל פייקוביץ', לא התייחס לרעיון העברות ברצינות ולא העביר שם עברי למתכנני טקס הענקת הדרגות. עם הגיעו לטקס, הוברר לו כי דוד בן-גוריון החליט לעברת את שמו ליגאל הגלעדי מבלי לשאול את פיו; הוא לא אהב את השם, והחליט לשנותו ליגאל אלון. ב-1955 קבע בן-גוריון כשר הביטחון כי רק אנשי צבא בעלי שמות עבריים יוכלו לייצג את צה"ל בחו"ל. עד שנות ה-80 רווח בצה"ל נוהג שלפיו עם קבלת דרגת סגן-אלוף מעברת מקבל הדרגה את שמו.
כשנדרש ראש השב"כ השני, איזידור רוט, לשנות את שם משפחתו לשם עברי, בהתאם להנחיות שהיו נהוגות באותה עת בשירות המדינה, הפגין את שנינותו ושינה את שמו לאיזי דורות, וכך ציית להוראה מבלי ששמו יישמע אחרת. דרך אחרת, ששימשה את מי שרצה לשמור על שמו המקורי אך נאלץ לציית להוראה להחלפת השם, היא שימוש בשם כפול - השם המקורי והשם החדש.
בשלב מסוים נפסקה הפניית דרישה זו לעובדי השירות הציבורי.
בקרב עולי שנות ה-50 רווח המנהג לעברת את שמם, פעמים רבות ניתן לעולים שם עברי על ידי הגורמים שטיפלו בקליטתם. פרנץ הופמן, למשל, קיבל מפקיד הסוכנות היהודית את השם אפרים. לדבריו, פקיד הסוכנות שאל אותו לשמו, וכאשר נענה "פרנץ" אמר: "אין דבר כזה", ורשם "אפרים". בהמשך הוא בחר לעברת גם את שם משפחתו ל"קישון".
הסופר אהרן אפלפלד, שנקרא בילדותו ארווין אפלפלד, סיפר על שינוי שמו עם עלייתו ארצה:.
בשנות ה-50 וה-60 נהגו לעברת את שמות מלכות היופי של ישראל, דוגמת חבצלת דרילמן שעברתה לחבצלת דרור ואביבה פרלמן שעברתה לאביבה פאר.
עברות שמות משפחה
נפוץ עברות שם משפחה יהודי המזוהה עם עדה מסוימת לשם משפחה ישראלי. לדוגמה, הסיומת "שווילי" בשם המשפחה נפוצה בין העולים מגאורגיה, בין יוצאי אוזבקיסטן-בוכרה הסיומת "וב", בין עולי ברית המועצות הסיומת "סקי" ובין יוצאי עדת בני-ישראל מהודו "קֵר"; בעברות שם המשפחה לשם ישראלי נעלם המקור העדתי. יש אנשים שחושבים שהעברות ימנע מהם אפליה על רקע עדתי, ויקל עליהם בהיטמעות בחברה הישראלית.
עברות שמות נדיר למדי בקרב עולי ברית המועצות לשעבר בעליית שנות ה-90, ורבים מהם שמרו על שמם המקורי. בגל העולים מאתיופיה של שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21, הוחזר המנהג במידת מה. ניתן לתלות זאת בכך ששמות העולים זרים וקשים להגייה ללשון הישראלית, ועל כן יש צורך לספק שם עברי על מנת להקל על ההיטמעות. עם זאת, רבים מהעולים שמרו על שמותיהם, כחלק מתהליך שמירת זהות עדתית, תרבותית ואישית.
עברות שמות בספרות
בראשית ימי תחיית השפה העברית יצאו לאור תרגומים אחדים שבהם עוברת שם הגיבורים. זכורים במיוחד בהקשר זה תרגומיו של יצחק סלקינסון לכתבי שייקספיר, שבהם עוברתו רומיאו ויוליה ל"רם ויעל", ואותלו קיבל את השם "איתיאל הכושי". בהוצאה חדשה יותר של תרגומים אלה ("מקורות", 1930) כתב בהקדמה לספר המו"ל אברהם כהנא: "ראינו להחזיר העטרה ליושנה ולהכניס השמות הפרטיים כמו שהם במקורם האנגלי".
ספרו של אריך קסטנר "שלושים וחמישה במאי", שתרגומו הראשון יצא ב-1947, יצא לאור מחדש, בשנת 1999, בתרגומו של מיכאל דק. אחד ההבדלים הבולטים בין שני התרגומים: בעוד שבתרגום הראשון עוברתו שמות הגיבורים, הרי בתרגום השני הם נותרו במקורם הגרמני. גיבור הספר, הקרוי בתרגום הראשון דני, הוא קונרד בתרגום השני, ודודו, הדוד סבוני, הוא הדוד רינגלהוט. אין ספק שהתרגום השני נאמן יותר למקור, אך זאת במחיר רהיטות הקריאה של הקורא העברי הצעיר.
עברות שמות מפורסם שנותר עד היום הוא הסיפור "עמי ותמי", שבמקור הוא "הֶנְזֶל וּגְרֶטֶל". דוגמאות דומות נוספות הם: עליזה בארץ הפלאות, שלגיה, לכלוכית ויהושע הפרוע.
שיטות עברות
רבים מהמעברתים את שמם בוחרים לעשות זאת בשיטה המשמרת קשר בין השם העברי לשם הלועזי. לכך משמשות דרכים אחדות:
דרכים נוספות:
עברות של שמות יישובים
יישובים רבים בישראל קרויים על שמם של אישים. לא תמיד לאישים שם עברי, ולכן לעיתים ניתן ליישוב שם לועזי, למשל כפר טרומן, על-שמו של הארי טרומן. ועדת השמות הממשלתית מתנגדת בדרך-כלל למתן שם לועזי ליישוב, ופעמים אחרות תושבי המקום מתנגדים בחריפות לשם הלועזי. דוגמאות לכך הם היישוב נצר סרני, שקיבל את שמו חרף התנגדותה של ועדת השמות הממשלתית, והתנגדותם של תושבי זרעית לשנות את שם יישובם ל"כפר רוזנוולד".
פתרון לבעיות אלה הוא לעיתים עברות של השם הלועזי. דוגמה בולטת לכך היא המושב טל שחר, הקרוי על-שמו של הנרי מורגנטאו (הבן), ומהווה עברות של שמו. היישוב "פי נר", המוכר יותר בשם נופית, קרוי על שמו של לודוויג פינר. כמו כן, "כוכב יאיר" נקרא כך לזכרו של אברהם שטרן (יאיר), מפקד הלח"י. היישוב מצפה אבי"ב שבצפון קרוי על שם הגאוגרף אברהם יעקב ברוור.
עברות מתקיים גם בשמות יישובים הקרויים על-שם יישובים בחו"ל; קריית מלאכי קרויה כך על-שם לוס אנג'לס, ומושב מי עמי קרוי כך כעברות של שם העיר מיאמי שבפלורידה.
אליהו בית-צורי
אֵלִיָּהוּ בֵּית־צוּרִי (10 בפברואר 1922 – 22 במרץ 1945) היה לוחם לח"י. יחד עם אליהו חכים ביצע את ההתנקשות בלורד מוין בקהיר ב־6 בנובמבר 1944. נתפס, נידון למוות והוצא להורג בתלייה. אחד משנים־עשר עולי הגרדום.
חייו
אליהו בית־צורי נולד בתל אביב לאסתר ומשה. למד בגימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1937 הצטרף לאצ"ל.
בשנת 1940 החל ללמוד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, אך הפסיק לימודיו עקב חוסר יכולת לממנם. למד מדידות והחל לעסוק בכך במשרד פרטי בתל אביב.
קשריו של בית צורי עם הוועד עמדו בעינם להמשך חייו, ואף שבוע לפני היציאה לקהיר השתתף במפגש של הוועד ונטל מרטוש רשות לצאת לשליחות מטעם הלח"י.
המשפט
הצנזורה הבריטית דאגה שכמעט כל העיתונים המצריים וכל עיתוני ארץ־ישראל לא יפרסמו את פרטי המשפט ואת נאומי הנידונים; רק עיתונים זרים פרסמו פרטים וקטעי נאומים. במשפטו, הפתיע בית צורי את הנוכחים בדברים שהיו לא רק אנטי בריטיים, אלא גם בלתי־ציוניים:
התוכן האנטי בריטי והבלתי ציוני של דברי בית צורי הביאו לאהדה רבה בקרב הציבור המצרי. מנחם קפליוק, כתב דבר לענייני ערבים, שהה בקהיר בזמן המשפט, ובתזכיר שכתב להנהלה הציונית בירושלים כדי לעקוף את איסורי הפרסום של הצנזורה בריטית, כתב כי נאומו היה בלתי־ציוני לחלוטין, ואף הוסיף שבית־צורי הסתייג במפורש מהציונות והביך בכך יהודים ציונים שנכחו באולם המשפט.
אליהו בית־צורי אמר במשפטו:
הוצאה להורג וקבורה
בית־צורי וחכים נדונו לעונש מוות והוצאו להורג בקהיר ב־22 במרץ 1945. בית־צורי סיים את חייו כאתאיסט גמור, וכשהוצע לו לפני ההוצאה להורג להיפגש עם רב, סירב באמרו:.
על אף כנעניותו הלא־יהודית והלא־ציונית המובהקת של בית־צורי, הושרש בציבור הסיפור לפיו בעת תהליך ההוצאה להורג שרו השניים את "התקווה", ודומה שהטעם בסיפור היה תעמולתי.
חכים ובית־צורי נקברו בבית העלמין היהודי בקהיר. ב־22 ביוני 1975, ביוזמתו של חבר הכנסת יצחק שמיר, שהכיר את השניים ושלח אותם למשימה, הועלו גופותיהם של חכים ובית־צורי לישראל במסגרת הסכם חילופי שבויים עם מצרים, והם נקברו בטקס צבאי בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל. במהלך האירוע נפתחו ארונותיהם של השניים, ולפי עדותה של גאולה כהן התגלה כי גופותיהם נותרו ללא פגע למעלה מ־30 שנים.
הנצחה
על שם אליהו בית־צורי נקראו רחובות באחדות מערי ישראל (ירושלים, באר שבע, תל אביב-יפו, וזכרון יעקב) וביישוב חוות יאיר ובית ספר יסודי ברמת אביב ג'.
יונתן רטוש, שהיה קשור בקשרי ידידות וקשרים אידאולוגיים עם בית־צורי, הנציחו יחד עם אבשלום פיינברג בפתח ספר שיריו שירי חרב:
בתרבות
לכבודם של אליהו חכים ואליהו בית־צורי נכתב השיר "שני אליהו". את המילים כתבו אריה אלדד וישראל אלדד עריכת השיר נעשתה על ידי שולמית לבנת בלחנו של שמעון כהן.
מריה מונטסורי
שיטת מונטסורי
בשנת 1890 סיימה מונטסורי את לימודי התואר בפיזיקה ומתמטיקה והחליטה כי מקצוע זה לא לרוחה. לאחר התעניינותה הקצרה בביולוגיה, החליטה ללמוד רפואה – תופעה שכמעט ולא נשמעה כמותה לגבי אישה צעירה באותה תקופה. בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת רומא עברה מונטסורי תקופה שהייתה קשה במיוחד עבורה - היא נתקלה בעוינות רבה מהמרצים והסטודנטים שמסביבה בשל היותה אישה. ידוע כי היא לא הורשתה להשתתף בנתיחת גופות עם שאר כיתתה בשל הטענה שאין זה ראוי שאישה תהיה עם גברים בחדר בו מונחות גופות ערומות. מונטסורי נאלצה להשלים לבדה את לימודים אלה בשעותיה החופשיות וללא כל עזרה ממרציה. בשנה זו היא כמעט ונכנעה, אך היא החליטה שלא תשבר והמשיכה להילחם על חלומה. מונטסורי זכתה בפרס אקדמי בשנתה הראשונה ובשנת 1895 מצאה עבודה כמתמחה בבית חולים, לפני שאר הסטודנטים. בשנתיים האחרונות ללימודיה היא למדה רפואת ילדים ופסיכיאטריה והפכה למומחית ברפואת ילדים.
בשנת 1896 הייתה מריה מונטסורי לאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור לרפואה מספיאנצה - אוניברסיטת רומא ומהראשונות באיטליה.
צעדים ראשונים בפיתוח שיטת מונטסורי
בשנת 1897, החלה מונטסורי לעבוד במרפאה הפסיכיאטרית של אוניברסיטת רומא. עבודתה עם ילדים שנקראו אז "רפי שכל" היא שהולידה רבים מרעיונותיה המאוחרים יותר. היא האמינה שליקויים רוחניים הם בעיה פדגוגית יותר מאשר בעיה רפואית, ולדעתה אפשר היה לעזור לילדים באמצעות טיפול חינוכי מיוחד. באופן הדרגתי היא החלה לעסוק בתחום הפדגוגיה. בשנת 1899 הזדמן למונטסורי לבחון את רעיונותיה, כשקיבלה על עצמה לנהל בית ספר לילדים עם אוטיזם ופיגור שכלי. עד הגעתה לבית הספר, הלומדים והלומדות בו לא זכו להתייחסות. הם לא דיברו או הופעלו על ידי הצוות והיו מוזנחים. בניהולה את בית הספר, דרשה מהצוות לכבד ולהעריך את התלמידים והתלמידות, ויצרה עבורם סביבה עשירה בגירויים ופעילויות בעלות מטרות יעילות. עקרונות העבודה שהנחו את מונטסורי היו עבודה אינדיבידואלית ועיקרון תצפיות וניסויים ואת עקרונות אלו יישמה במהלך עבודתה. היא צפתה בתלמידיה כדי להבין לעומק את דרכי הפעולה בהן נוקטים ואת צורכיהם, ועבדה עם כל ילד באופן אישי, מתוך הבנת השונות שבין תלמידיה והזדקקותם ליחס.
פתיחת בית הילדים הראשון
ב-1904, הוסמכה מריה מונטסורי כפרופסור לאנתרופולוגיה פדגוגית, והייתה לאישה הראשונה באיטליה שקבלה תואר פרופסור. בשנת 1907 ייסדה מונטסורי ברובע הפועלים סן לורנצו שברומא את "קאזה דיי במביני", בית הילדים הראשון בעל אופי סוציאלי, מעון עם חיי חברה ואווירה חינוכית מסביב.
ההכרה הבינלאומית בשיטת מונטסורי
בשנת 1915 הוזמנה מריה מונטסורי לארצות הברית על ידי אלכסנדר בל ותומאס אדיסון, כדי להרצות על שיטתה בקרנגי הול בניו יורק. היא התבקשה לארגן כיתת לימוד בסן פרנסיסקו, ובמשך 4 חודשים יכלו מומחי חינוך לצפות בשיטת עבודתה מבעד לקיר זכוכית, כאשר חינכה 21 ילדים. ילדי כיתת הלימוד של מונטסורי בסן פרנסיסקו זכו בשתי מדליות זהב עבור הישגיהם הלימודיים, ושיטת מונטסורי קיבלה הכרה רשמית ממומחי חינוך וב־1926 הוקם "ארגון מונטסורי האמריקני".
מונטסורי ברחה ממשטרו של מוסוליני, מכיוון שסירבה לפעול בניגוד לעקרונותיה ולהפוך ילדים לחיילים. היא עברה לספרד וחיה שם עד שנת 1936, בה פרצה מלחמת האזרחים הספרדית. אז היא עברה להולנד, שם גרה עד 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה מונטסורי עברה להודו, שם העבירה את תורתה לאלפי נשים וגברים הודים. עד היום השיטה מאוד פופולרית גם במזרח. לאחר המלחמה שבה להולנד. היום משמש ביתה כמרכז של ארגון מונטסורי הבינלאומי (AMI). בביתה בהולנד, נמצא חדר העבודה של מונטסורי, בדיוק כמו שהיה אז.
המיקוד של מונטסורי בנושאי חינוך לשלום ולאחווה התפרסם בעולם, והיא הייתה מועמדת פעמיים לפרס נובל לשלום. עד למותה בשנת 1952, המשיכה מריה מונטסורי לכתוב ספרים, ללמד ולהפיץ את שיטותיה בקורסים ובקונגרסים ברחבי העולם.
שיטת מונטסורי לחינוך, שהיא בנתה על סמך ניסיונה, יושמה בהצלחה על ילדים. למרות הביקורת הרבה שנמתחה על השיטה בשנות ה-30 וה-40 המוקדמות של המאה ה-20, היא עברה תחייה ויושמה מחדש. בשנות האלפיים, השימוש בשיטה נפוץ למדי במדינות רבות.
זיסר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמצעי קצה רובוטי
ברובוטיקה, אמצעי קצה הוא מכשיר הממוקם בסוף הזרוע הרובוטית, שמטרתו לקיים אינטראקציה עם הסביבה. המאפיינים המדויקים של אמצעי הקצה תלויים ביישום של הרובוט הספציפי.
ההגדרה המסורתית של אמצעי הקצה מתייחסת לחוליה האחרונה (הסוף) של הרובוט אליה ניתן לחבר כלים שונים. במובן רחב יותר, ניתן להגדיר את אמצעי הקצה כחלק אשר מקיים אינטראקציה עם סביבה נתונה. בהקשר זה, אין הכוונה לגלגלים של רובוט נייד או רגליים של רובוט דמוי אדם המאפשרים ניידות.
אמצעי הקצה עשוי להיות מורכב מתופסן או כלי. לגבי תופסנים, ישנן ארבע קטגוריות כלליות:
אמצעי הקצה מסוג כלי יכול לשמש למטרות שונות, כגון ריתוך, ריסוס צבע, או כל פעולת עיבוד חומרים אחרת, ויעיל במיוחד למצבים בהם תנאי הייצור מסוכנים לבני אדם ולפעולות המצריכות דיוק גבוה (למשל אמצעי קצה לכירוגיה).
שיזף
שיזף  (שם מדעי: Ziziphus) הוא סוג במשפחת האשחריים הנפוצים באוסטרליה, אסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ואפריקה. לסוג שיזף משוייכים 53 מינים, מהם 4 קיימים בישראל: שיזף מצוי, שיזף השיח, שיזף שעיר ושיזף תרבותי. כל מיני השיזף הם צמחים מוגנים בישראל.
Fool's Mate
Fool's Mate הוא אלבומו הראשון של פיטר האמיל המופיע תחת שמו בלבד (ולא יחד עם להקת ואן דר גראף ג'נרייטור). האלבום מכיל שירים קצרים יחסית שאינם קשורים זה לזה.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי האמיל, אלא אם צוין אחרת:
שירי בונוס מהוצאה מחודשת ב-2005:
ג'נסן אקלס
ג'נסן רוס אקלס (באנגלית: Jensen Ross Ackles; נולד ב-1 במרץ 1978) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי. התפרסם לראשונה בעקבות תפקידו בתור אריק בריידי (אנ') באופרת הסבון "ימי חיינו" (2000-1997) וזכה לפרסום רב עקב תפקידו הראשי בתור דין וינצ'סטר (אנ') בסדרת הדרמה והאימה "על טבעי" (2020-2005).
ביוגרפיה
אקלס נולד בדאלאס, טקסס וגדל והתחנך בעיר השכנה ריצ'רדסון; בנם של דונה ג'ואן (לבית שפר) ושל אלן רוג'ר אקלס, אף הוא שחקן. יש לו אח המבוגר ממנו ב-3 שנים, ג'ושוע, ואחות הקטנה ממנו בשבע שנים, מקנזי.
קריירה
בגיל ארבע החל אקלס כבר לדגמן, ובשנת 1996, לאחר סיום לימוודי התיכון, עבר ללוס אנג'לס והחליט לפתח קריירת משחק, ולאחר מספר תפקידי אורח בסדרות שונות בין היתר בסדרה "תיכון סוויט ואלי", קיבל לראשונה, בשנת 1997, תפקיד ראשי באופרת הסבון הפופולרית "ימי חיינו", שבה גילם את דמותו של אריק בריידי (אנ'). בשנת 2000 עזב אקלס את הסדרה.
בשנת 2004 קיבל תפקיד קבוע בעונה הרביעית של הסדרה "סמולוויל", שם שיחק את דמותו של ג'ייסון טיג, בן זוגה של לאנה לאנג.
בשנת 2005, אקלס שיחק בתפקיד הראשי בסרט "טרף" לצד אביו. באותה שנה נבחר לגלם את אחת משתי הדמויות המרכזיות בסדרת הדרמה העל-טבעית של The CW, "על טבעי", לצידו של ג'ארד פדלקי. אקלס גילם את דין וינצ'סטר (אנ'), עד לביטולה של הסדרה בתום 15 עונות ב-2020.
ב-2007 אקלס השתתף בסרט "Ten Inch Hero". בשנת 2009 שיחק בסרט האימה "בלאדי ולנטיין 3D", המהווה רימייק לסרט קנדי באותו שם משנת 1981.
בשנת 2019 שיחק בסרטו של ג'וש דוהאמל "משחקי חברה".
בשנת 2020 לוהק אקלס לדמותו של בן / סולג'ר בוי (אנ') עבור עונתה השלישית של סדרת גיבורי העל "הבנים", שעלתה לשידור ביוני 2022.
חיים אישיים
לאחר שלוש שנות זוגיות, אקלס התארס לשחקנית והדוגמנית דניל האריס בנובמבר 2009. בני הזוג התחתנו ב-15 במאי 2010 בדאלאס. בתם הראשונה של הזוג נולדה ב-30 במאי 2013. באוגוסט 2016 הודיעו בני הזוג כי הם מצפים לתאומים, ילד וילדה, אשר נולדו ב-2 בדצמבר 2016.
אקלס הוא בעלים-שותף של מבשלת בירה בדריפינג ספרינגס, טקסס הנקרא "Family Business Beer Company", אותו מנהל יחד עם אשתו והוריה של אשתו. שמה של המבשלה הוא התייחסות לסדרה "על טבעי" ("עסק משפחתי" שהוא מהווה תווית לסדרה).
אקלס יחד שותפיו לסדרה "על טבעי" ג'ארד פדלקי ומישה קולינס תמכו בבטו או'רורק על התמודדותו בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס.
בנוסף, בשנת 2022 החל אקלס לעבוד כפרזנטור של מותג שעוני היוקרה Guess.
מילון עברי
מילון עברי או מילון עברי-עברי או מילון עברי-בעברית הוא מילון המכיל מילים בעברית ופירושיהן.
היסטוריה
בתולדות המילונאות העברית שתי תקופות:
ימי הביניים
המילונאי העברי הראשון המתועד הוא רבי סעדיה גאון, ראש ישיבת סורא. בהיותו בן 20 בלבד, חיבר את ספרו "האֶגרון". הספר נועד לשמש ככלי-עזר לפייטנים, וסודר הן בסדר אלפביתי והן לפי סיומת המילים (כדי להקל על החריזה). גם רב האי גאון חיבר כמעין מילון - "כְּתַאבּ אלְחַאוִי" ("ספר המאסף") - על כל הצירופים האפשריים מאותיותיו של כל שורש וביאורם. שני הספרים לא שרדו בשלימותם, למעט שרידים מהם.
המילון העברי הראשון שנמצא בידינו הוא "מחברת מנחם" של מנחם בן סרוק. בן סרוק, שחי והתגורר בספרד כתב את ספרו במטרה דומה למטרתו של רס"ג - עזרה למשוררים. ספרו הפך לנפוץ, ופירושיו מובאים ברש"י על המקרא. מילון נוסף מאותו אזור הוא ה"כתאב אלאצול" ("ספר השורשים") של רבי יונה אבן ג'נאח מקורדובה מהמאה ה-11. אף על פי שספר זה אינו מילון במובן המצומצם של המילה, והספר מכיל גם פרשנות אטימולוגית למילים ולשורשים, הוא ללא ספק מילון במהותו. אבן ג'נאח התמקד בעברית מקראית, אם כי גם מילים מן המשנה והתלמוד מופיעות בספר. באותה תקופה יצר רבי נתן מרומי את "הערוך" - מילון ללשון חז"ל המסודר בצורה אלפביתי.
בין היוצאים מן הכלל ניתן למנות את רבי יקותיאל הכהן שספרו "עין הקורא", שנועד להורות את אופן קריאת המילים בצורה הנכונה בקריאת התורה, מהווה מילון מקראי. זמנו של הכהן איננו ברור, אך ככל הנראה חי במרכז אירופה במאה ה-12.
יוצא מן הכלל נוסף, ומי שללא ספק נחשב לראשון המילונאים העבריים, היה המדקדק והמדפיס האיטלקי אליהו בחור בן המאה ה-15. בחור הוציא לאור מספר מילונים, ביניהם לראשונה מילון עברי-לטיני-אידי ("שמות דברים"), וכן מילון ללשון חז"ל ולעברית של ימי הביניים ("התשבי"). מילוניו של התשבי היו פורצי דרך בכמה תחומים: בנוסף לכך שהוא הוציא לאור את מילוניו בדפוס, שלא כמו אחרים שקדמו לו, הוא גם נקט בעמדה "מדעית" יחסית, בשונה ממילונאים קודמים שעמדתם הייתה הלכתית-פרשנית.
רק במאה ה-17 הוציא הרב שלמה די אוליוירה שני מילונים - "זית רענן" - מילון לקסיקוני למילים המורגלות במשנה, בתלמוד ובפילוסופיה, באמסטרדם בשנת 1683, ו"עץ חיים" - שורשי לשון הקודש בסדר אלפביתי.
בעת החדשה
עם תחילת תנועת ההשכלה היהודית ובעקבותיה תחיית הלשון העברית, נוצר צורך במילון עברי מקיף ומדעי. אף על פי שתנועת ההשכלה היהודית הביאה ליצירתם של מילונים אחדים: אוצר השורשים (וינה תקס"ז-תקס"ח, 1807–1808): מילון לעברית מקראית, כולל תרגום לגרמנית, מאת יהודה ליב בן-זאב. וכן שמואל יוסף פין חיבר מילון עברי בשם "האוצר" (בחייו יצאו לאור האותיות א-ז והושלם לאחר פטירתו), שהיה המילון ההיסטורי הראשון ללשון העברית וקיבץ את כל הידע שעד זמנו, ועוד, הרי שלא היה די בכך. בנוסף, חזונו של אליעזר בן-יהודה להפיכת השפה העברית מלשון מתה לשפה דבורה הצריך סיכום של השפה העברית על כל שכבותיה ובנוסף לחידושם של מילים רבות. בן יהודה החל במפעל זה והוציא לאור את "מילון הלשון העברית הישנה והחדשה" או בשמו המוכר "מילון בן יהודה" החל משנת 1908 (הכרך האחרון של המילון יצא לאור שנים אחרי מותו, בשנת 1958). שנים ספורות לאחר מכן הוציא לאור יהודה גור את מילונו "מילון שמושי לשפה העברית", שזכה לפופולריות רבה.
אחריהם יצאו לאור מילונים רבים, בין הבולטים שבהם הוא מילונו של אברהם אבן-שושן "המילון החדש" (נקרא גם: מילון אבן-שושן).
מילונאים עבריים בעת החדשה
תנועת ההשכלה היהודית הביאה ליצירתם של מילונים אחדים:
המילונות העברית עברה כברת דרך במהלך המאה ה-19. גבולות אוצר המילים הלכו והתרחבו: מן העברית המקראית, דרך ספרות התנאים, הפיוט ושירת ימי הביניים וכלה בספרות המאוחרת. תחילה הייתה שרויה המילונות העברית תחת המילונות הגרמנית (והמילונים כללו תרגום של המילים לגרמנית), לאחר מכן עברה לצל של המילונות הרוסית. בתחילה הודפסו התרגומים בתעתיק עברי של גרמנית, בהמשך עברו לאותיות גותיות ובסוף לאותיות לטיניות. גם מקומות הדפסת המילונים משקפות את נדידת מרכזי ההשכלה באותה התקופה. המילונים הראשונים הודפסו באוסטריה, אחר כך ליטא, רוסיה ולבסוף פולין.
תחיית השפה העברית הובילה ליצירתם של מילונים אחדים:
במדינת ישראל, שבה העברית היא שפת המדינה, יצאו לאור (וממשיכים לצאת לאור) מילונים עבריים אחדים, מהם כספר כיס ומהם מרובי כרכים גדולים:
מילוני השפה העברית, כגון "המילון החדש" מאת אברהם אבן-שושן ו"אוצר הלשון העברית" מאת יעקב כנעני, כללו רק מילות סלנג נפוצות מאוד, כגון "נודניק". רק בסוף המאה העשרים השתנתה גישה זו, ומילוני השפה התקנית, ובהם "מילון אבן-שושן" ו"רב מילים", החלו לתת ייצוג נרחב גם למילות הסלנג.
בהתאם למגמה בעולם המילונאות, מילונים עבריים אחדים יצאו בתחילת המאה ה-21 בגרסאות תוכנה: "רב מילים" מוצע כשירות אינטרנט, מילון ספיר ניתן לשימוש חינם באינטרנט, ו"מילון אבן-שושן", ההגדרות המילוניות שלו מוצגות גם באמצעות מנוע החיפוש גוגל, כאשר משתמשים באופרטור ":define". ומוצע כתוסף ל"בבילון". כן מתפתח באינטרנט המילון העברי ויקימילון, כחלק ממיזמי קרן ויקימדיה.
מחברות לספרות (כתב עת)
מחברות לספרות הוא כתב עת ספרותי שיצא לאור בישראל.
בשנות השלושים של המאה העשרים התגבשה בתל אביב קבוצה ספרותית שהורכבה מסופרים ומשוררים צעירים, ששפת אמם הייתה עברית. בקבוצה, שנקראה "יחדיו" היו שותפים בין היתר המשוררים נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואברהם שלונסקי, הסופרים שלמה ניצן ויעקב הורוביץ והמבקר וחובב הספר ישראל זמורה. כתב העת ששימש את החבורה היה "טורים", בעריכתו של שלונסקי. בעקבות טרוניות נגד שלונסקי הוא הודח מתפקיד העורך, וזמורה מונה במקומו. החיכוכים לא פסקו, ובעצתו של אלתרמן פרשו אחדים מבני החבורה מ"יחדיו", והקימו כתב עת ספרותי משלהם, "מחברות לספרות", בעריכתו של ישראל זמורה. כתב העת החל להופיע ב-1940.
מתוך כתב העת הסתעפה גם הוצאת "מחברות לספרות".
צבי הודי
צבי הודי (שם מדעי: Gazella bennettii) הוא מין של צבי המשתייך למשפחת הצבאיים. הצבי ההודי מצוי בדרום אסיה. בתי הגידול האופייניים לו הם ערבות, שטחים המיוערים ומדבריות. הם מצויים בעיקר במרכז ובמערב הודו, בצפון איראן ובמרכזה, בפקיסטן ובאפגניסטן. בעבר, הצבי ההודי היה נפוץ גם בצפון אפריקה ובחצי האי ערב. הוא בעל חיים סתגלתני מאוד שמותאם לסביבות מחיה שונות, החל ממישורים ועד הרים בגובה 1,500 מטרים.
גופו של הצבי ההודי רזה וחינני. פרט בוגר מתנשא לגובה 65 סנטימטרים ושוקל כ-23 קילוגרמים. צבע פרוותו של הצבי ההודי ומאפייניה משתנים בהתאם לעונות השנה: בקיץ הפרווה חלקה וצבעה אדמדם-צהבהב ברוב הגוף ולבנה בגחון, ואילו בחורף הפרווה עבה יותר. בשני צדי הפנים פסים כהים בין זווית העין לחרטום. הן לזכר והן לנקבה קרניים, והן מגיעות לאורך ממוצע של 10 - 13 סנטימטרים. הקרניים הארוכות ביותר המתועדות הגיעו לאורך של 39 סנטימטרים. אין מידע מדויק על תוחלת חייו של הצבי ההודי, אך משערים שהיא עומדת על כ-12 שנים, נמוך יחסית לצבאים אחרים. תזונתו מתבססת על מיני צמחים רבים - בהתאם לאזור ולעונת השנה - אולם הוא מעדיף עלווה רכה ומיני פירות שונים. לעיתים הוא אוכל גם אדמה, על-מנת לספק לגופו מינרלים חיוניים. אין עונת רבייה ספציפית בשנה, וההריון אורך כ-5.5 חודשים.
הצבי ההודי ביישן, והוא נמנע מלהתקרב לבני אדם. מכיוון שהוא חי באזורים צחיחים, גופו של הצבי ההודי הסתגל לזמני מחסור ומסוגל לא לשתות זמן רב, ולקבל את הנוזלים הדרושים לו מעלים המכילים מים או מטיפות טל. לעיתים הצבי ההודי חי ביחידות, אולם בחלק מהמקרים הוא מסתובב בקבוצות קטנות של שלושה עד ארבעה פרטים, שיכולות להגיע אף ל-30 פרטים. הצבי ההודי פעיל בעיקר בשעות הבוקר ובין הערביים, על-מנת לשמור על אנרגיה ולא לבזבז נוזלים בשעות החמות של היום. הצבי ההודי איננו נתון בסכנת הכחדה. האוכלוסיות הפקיסטנית והאיראנית נמצאות במגמת ירידה, אולם האוכלוסייה ההודית יציבה יחסית ועומדת על למעלה מ-100,000 פרטים. המין מוגן על-פי חוק באיראן, בהודו ובאפגניסטן.
הספרייה הלאומית של אירלנד
באחריות הספרייה הארכיב הלאומי לתמונות של אירלנד, השוכן ברובע טמפל בר, ובו חדר עיון נפרד, וכן גם ארכיב של כתבי עת, והמרכז למספרי סדרון תקני בינלאומי (ISSN) של אירלנד. כמו כן שוכן בה המשרד הגנאלוגי, המשמש גם כרשות האירית להרלדיקה.
הספרייה הוקמה ב-1877 בעקבות חקיקת חוק המוזיאונים לאמנות ומדע של דבלין. ב-1881 הוחלט כי הספרייה תנוהל על ידי מועצה בת 12 נאמנים: שמונה מתוכם ימונו על ידי "החברה המלכותית של דבלין", גוף שהוקם כדי לקדם נושאים כאמנות ומדע באירלנד, וארבעה על ידי הממשלה. לאחר הפיכת אירלנד למדינה עצמאית עבר ניהול הספרייה בין גופים שונים, עד שב-2005 הפכה לגוף אוטונומי.
הסופר ג'יימס ג'ויס נהג לבלות שעות רבות בספרייה הלאומית בעת לימודיו באוניברסיטה, והוא מיקם בה את אחד מפרקי יצירתו יוליסס, "סקילה וכריבדיס".
סופרמן (פירושונים)
{{פירושונים| מוזיקה: אישים:
ראו גם
}}
סגולה (בית ספר)
בית הספר סגולה הוא בית ספר ממלכתי דתי-תורני לבנים בבני ברק. במשך שנים שכן ברחוב השומר (כיום רחוב אהרונוביץ). בסוף שנות ה-90 עבר לרחוב מוהליבר בעיר.
רקע
בית הספר נוסד בראשית שנות ה-60 של המאה הקודמת. מייסדו ומנהלו הראשון היה משה רוז'ה. הוא החל את פעילותו בשנת הלימודים תשכ"א ככיתה תורנית בבית ספר "מעלות" בבני ברק וכעבור כשנתיים עבר למבנה חדש בן שתי קומות ברחוב השומר (כיום רחוב אהרונוביץ) בבני ברק, מול מפעל "אסם" לשעבר ובצמוד למגרש הכדורגל "אליצור".
על אף ששכן בבני ברק והיה בפיקוח מחלקת החינוך העירונית, קיבל לשורותיו גם תלמידים מחוץ לבני ברק. הוא היה בית הספר הראשון של הזרם הממלכתי דתי שהיה סלקטיבי בקבלת תלמידים, וקבלת תלמיד כללה ראיון מקדים ולא קבלה אוטומטית. בנוסף, תוכנית הלימודית כללה שעות נוספות כתגבור תורני.
עד שנות השמונים פעלו בבית הספר ארבע כיתות ה'-ח' בלבד. הלימודים נמשכו מעבר לשעות הלימודים המקובלות בבתי ספר ממלכתיים דתיים אחרים ושולבו בהם לימודים תורניים מוגברים.
מנהלי בית הספר
במהלך שנת הלימודים של שנת 1971 נפטר הרב משה רוז'ה, מייסד בית הספר ומנהלו הראשון. את מקומו מילא עד סוף שנת הלימודים הרב אברהם הרשלר שהיה מחנך אחת הכיתות. המנהלים הבאים של בית ספר "סגולה" היו: הרב משה ברסלויער, הרב גרשום הרפנס, הרב יעקב רוז'ה (בנו של מייסד בית הספר משה רוז'ה), הרב שלמה גרוס (שהיה עד אז מחנך באחת הכיתות) הרב משה לבקוביץ', בין השנים 1995–2001 היה מנהל "סגולה" הרב בני פרל ואחריו דוד וקסלר. משנת 2005 עד סוף שנת הלימודים תשע"ו (2016) ניהל את בית הספר הרב חגי ניצן. כיום מנהלו
חלל מערכות ישראל
חלל מערכות ישראל הוא מי שנפל בפעילות מבצעית או באימונים או נפטר בעת שהשתתף במלחמות ישראל או במאבקים שקדמו למלחמת העצמאות. במושג זה נכללים חללי המחתרות שנפלו למען תקומת ישראל ובכלל זה המגנים והשומרים על היישוב היהודי בתקופה שקדמה לכך, וחללים מקרב לוחמי היישוב בצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה, חיילי צה"ל, ואנשי המשטרה, שב"ס, שב"כ ו"המוסד".
חלל מערכות ישראל מובא לקבורה, בדרך כלל, בבית קברות צבאי. ביום הזיכרון התשפ"ג (2023) היה מניין חללי מערכות ישראל 24,213. רוב חללי צה"ל הם גברים, וכ-2% הן נשים.
מניין זה כולל את כל מי שנהרג או נפטר מכל סיבה שהיא בהיותו חייל בשירות פעיל, ולא רק הרוגים בפעילות מבצעית. לא פורסם באופן רשמי התפלגות כמות החללים לפי סיבות המוות, ולכן לא ניתן לדעת כמה חיילים נהרגו בפעילות המבצעית וכמה עקב תאונות, מחלות והתאבדויות. על אף זו ד"ר יגיל הנקין העריך בשנת 2015 את מספרם של החיילים ההרוגים באופן ישיר מפעילות מבצעית בכ-12,000–14,000.
באתר האינטרנט "יזכור", שהוקם ומתוחזק על ידי משרד הביטחון, מוצגים שמותיהם (ובדרך כלל גם סיפור חייהם) של כל חללי מערכות ישראל.
נסיבות הפטירה
, מגדיר חייל שנספה במערכה כחייל או חייל משוחרר, שמת כתוצאה מחבלה, ממחלה או מהחמרת מחלה, שאירעו בתקופת שירותו עקב שירותו. החוק מרחיב הגדרה זו בציינו כי מנגד, מסייג החוק וקובע כי אם מותו של החייל נגרם כתוצאה מ"התנהגות רעה חמורה" שלו, לא יחולו על בני משפחתו הוראות החוק. הוראה דומה לא נקבעה לגבי קבורה בבית קברות צבאי, ותזכיר חוק שהפיץ משרד הביטחון בשנת 2011 נועד להסדיר גם סוגיה זו. הסוגיה באה על תיקונה ב שנחקק במסגרת תיקון מס' 4 לחוק.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, המצוין מדי שנה יום לפני יום העצמאות נועד להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה.
בשנת 1963 נחקק, חוק שהעניק ביטוי רשמי לדרישות המשפחות השכולות במועצה הציבורית להנצחת החייל. במשך השנים הוכנסו שינויים בחוק. יום הזיכרון הממלכתי בשמו ובנוסחו האחרון והמקיף ביותר נקרא: "יום הזיכרון הכללי לחללי מערכות ישראל".
טקסי אזכרה לחללי מלחמות ישראל
בנוסף לטקסי הזיכרון הכלליים, הנערכים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נערכים טקסי זיכרון לחללי המלחמות, ביום השנה לפרוץ המלחמה. טקסים אלה הם:
תפילת יזכור
לחללי מערכות ישראל חובר נוסח מיוחד של "יזכור", והוא נאמר בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. את הנוסח חיבר במקור ברל כצנלסון על הרוגי תל חי.
גלגולו של השכול הישראלי
תפנית משמעותית ראשונה ביחס המדינה לשכול באה לידי ביטוי בתהליך המכונה הפרטת השכול. תהליך זה מתבטא במכתב ששלח יצחק רבין בשנת 1985 למשפחות השכולות לקראת יום הזיכרון, ובו פנה להורים, לנשים, לבנות, לבנים, לאחיות ולאחים כמי שחשים כאב, ושרטט קו הפרדה בין ״אנחנו״, אלו שאינם בני משפחות השכול, ובין ״אליכם״, בני המשפחות השכולות. מכתב זה הציג תחילה של נסיגה מהצגת הסיפור הקולקטיבי. במכתביו בשנים שלאחר מכן התייחס לנשיאה הבודדת בנטל והצהיר במפורש שהשכול הלאומי כלל אינו משתווה לאבל הפרטי של המשפחות השכולות.
טיפול במשפחות השכולות
הודעה ראשונה נמסרת למשפחה באמצעות צוות של מודיעי נפגעים, הפועלים במסגרת מנהל הנפגעים וקציני הערים של אגף כוח האדם. המודיעים מגיעים במהירות אל המשפחה, מתוך מטרה להיות ראשונים לבשר את הבשורה באופן מוסמך וישיר, לפני שהמשפחה תהיה חשופה לשמועות או לדיווחים באמצעי תקשורת, ולפני שייפנו אליהם עיתונאים ואחרים.
אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון מופקד על הטיפול לטווח ארוך במשפחותיהם של חללי מערכות ישראל ובהנצחת החללים. פעילות האגף מתבססת בעיקר על שני חוקים:
בנות זוג שכולות
בנות זוג של חללים (שלא היו נשואות להם או ידועות בציבור) כאבו שנים רבות את היעדר ההכרה בהן בשיח השכול הישראלי. עד ל-2014, בישראל היתה הכרה במערכות יחסים המבוססות על קרבה משפחתית, ואילו קרבה לא משפחתית לא היתה מוערכת בהקשר של אובדן ושל שכול, ובנות זוג של חללים נותרו פגועות מהיעדר הכרה רשמית והכרה ציבורית. גם חוקי המדינה לא הכירו בהן, וימי השבעה היו מוכרים על חשבון עבודה רק לבן משפחה מדרגה ראשונה: הורים, אחים וילדים, ולא לבני זוג 'חברים'.
בספטמבר 2014 התקיים מושב בראשות חברת הכנסת עליזה לביא של הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת שעסק בהסדרת התנהלות אגף הנפגעים בצה״ל, קצין העיר ומשרד הביטחון מול בנות זוג ובני זוג של חללי צה״ל. במהלך המושב נשמע קול המשקף את העלייה במּודעות לבעיה ואת הצורך בביצוע התאמות נדרשות בחקיקה.
בדיון זה אל"מ יפה מור, ראש מחלקת נפגעים בצה"ל טענה נגד הרעיון שחברות תקבלנה את ההודעה מקציני הנפגעים וימי חופשה מיוחדת לימי השבעה, כגון "אין לי דרך לדעת בכל התהליך האם לחייל יש חברה", "אני לא יודעת אם ההורים יודעים שלבת יש חבר" ו"אנחנו הרי יודעים מה המשמעות הסימבולית של דפיקה בדלת של אנשים במדים. מספיק שפעם אחת אני אטעה ואדפוק בדלת הלא נכונה ואבוי לנו."
לאחר זמן רב הכריזו בצה"ל על שינוי המדיניות והוחלט לפעול בעת הצורך לעדכון בת הזוג, הבאתה לבית משפחת החלל והענקת ימי חופשה, לצד טיפול נפשי. ב-2017 יצא לאור מסמך רשמי חדש של מחלקת נפגעים, שכותרתו "מדיניות בנושא בנות זוג של חללי צה"ל". המסמך גובש לאחר מאבק ממושך שניהלו חברות שכולות ממבצע צוק איתן נגד הצבא. המסמך קבע שבכל מסירת הודעת נפגעים יבררו המודיעים מול בני המשפחה אם לחלל הייתה חברה. "אם ישיבו בחיוב, צה"ל יסייע בהבאתה באופן מיידי לבית משפחת החלל". אם החברה משרתת בצה"ל בסדיר או במילואים, ההודעה תימסר לה על ידי מפקדיה והם גם ידאגו להסעה ולליווי.
עוד מנסה המסמך לטפל בנושא ימי החופשה לבנות הזוג של הנופלים. הנוהל קובע כי החברה זכאית לחופשה מיום הפטירה ועד יום הקבורה, וגם לשבעה ימי חופשת אבל נוספים. כמו כן מעניק הנוהל חופשה לאזכרה ב-30 יום לנפילת החייל וביום אזכרת השנה למותו, וגם ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
הנוהל החדש מאפשר גם מתן טיפול נפשי לבת הזוג: "במידה שהחברה מעוניינת, יועברו פרטי ההתקשרות עימה לנציגות העמותה לתמיכה נפשית לחברות חללי צה"ל".
סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס
סוּפֶּרְקַאלְיפְרַגֶּ'לְיסְטְיקְאֶקְסְפִּיאַלִידּוֹשְס (באנגלית: Supercalifragilisticexpialidocious) הוא שיר המופיע בסרט "מרי פופינס" של אולפני וולט דיסני. בתרגום לעברית של הסרט, המילה נכתבת כ"ענקעצוםמדהיםנפלאאדירבעולם". מרים ילן שטקליס תרגמה אותה ל"מיליו-טב-קלי-רב-חמו-דמקסי-דשופרתיים".
תפקידה של המילה בסרט
השיר מופיע בסצנת ההנפשה של הסרט, בה זוכה מרי פופינס במרוץ הסוסים ונשאלת על ידי כתבי עיתון כיצד היא מרגישה. כאשר אחד מהם אומר שאין בוודאי מילה אחת המתארת את הרגשתה, מציינת מרי כי יש מילה כזו - והיא "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס". במחזמר "מרי פופינס", כפי שהופיע בווסט אנד של לונדון ובברודוויי בניו יורק, בהיעדר סצנת ההנפשה, השיר מושר בסופה של שיחה בין מרי והילדים, כאשר הילדים משחקים משחק איות של מילים, ומרי מצליחה ליצור את המילה הארוכה ביותר.
המילה משמשת גם את מר בנקס בסוף הסרט כאשר מנהלי הבנק, מר דאוז הבן ומר דאוז האב, מבקשים לשוחח עמו אודות התנהגותו המחפירה של מייקל בנו. לאחר השמדת הסממנים של מעמדו החברתי, נכנס בנקס לדיכאון שגורם לו אי-יציבות רגשית, מנהל הבנק שואל אותו האם יש מילים בפיו, וזה עונה: "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס". המנהל מגחך כי לא קיימת מילה זו, ובנקס עונה לו: "אתה לא קיים!" ופורץ בשמחה פתאומית. "השתבש לו המוח", מגיב מנהל הבנק. לאחר שעולמו הישן של בנקס נחרב, הוא מבין את שמחת החיים והולך לתקן את העפיפון של ג'יין ומייקל.
יצירת המילה
בעקבות הצלחת הסרט והשיר, הפכה המילה מקובלת (אם כי אינה בשימוש) ומשמעותה כיום "משהו שהוא מדהים בצורה יוצאת מהכלל", או כדי להביע התלהבות ילדותית.
על פי רוברט ב. שרמן, כותב השיר, המילה נוצרה משילוב של מספר מילים: משמעות המילה יחד נועדה לתאר את מרי פופינס עצמה, שהיא "מכפרת על יופייה הרב והעדין ביותר בה בעת שהיא בעלת השכלה גבוהה".
בשיר אומרת מרי פופינס (המגולמת על ידי ג'ולי אנדרוז) את המילה גם בהיפוך: "dociousaliexpilisticfragicalirupus" - "דושסאליאקספיליסטיקפרג'יקאלירופוס": מדובר בהיפוך ההברות ולא בהיפוך האותיות, כאשר היפוך זה נעשה באופן שגוי במספר הברות. היפוך זה לא היה בתסריט המקורי של הסרט והומצא על ידי בעלה של אנדרוז באותה עת - טוני וולטון.
הליכים משפטיים
בשנת 1965 הגישו שני משוררים תביעה נגד חברת וולט דיסני בטענה כי גנבו מהם את המילה שהופיעה בשיר בשם Supercalafajalistickespeealadojus משנת 1951. בית המשפט דחה את התביעה בטענה כי הם לא הצליחו להוכיח שלא נעשה במילה שימוש קודם לשנת 1949 וכי המילה אינה מוגנת בזכות יוצרים שנרשמה ברשם זכויות היוצרים בוושינגטון.
אחמד ע'נדור
אחמד נאג'י אל-ע'נדור (מכונה "אבו אנס") הוא מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, בצפון רצועת עזה. נולד בשנת 1967, מתגורר בעיר עזה. מוצא משפחתו מיפו. עם סיום פינוי היישובים הישראליים מרצועת עזה במסגרת ההתנתקות בשנת 2005, החמאס חשף בתקשורת את האישים המאיישים את שרשרת הפיקוד העליונה שלו ברצועת עזה. בחשיפה זו כונה אחמד רנדור בתואר "מפקד צפון רצועת עזה".
מפקדי החטיבות הנוספות של החמאס ברצועת עזה הם: ראא'ד סעד (מפקד חטיבת העיר עזה), אימן נופל (מפקד חטיבת מחנות המרכז, נעצר במצרים בשנת 2008 ונכלא. בתחילת שנת 2011, במסגרת אירועי "יום הזעם" ברח מהכלא המצרי וחזר לרצועת עזה), מוחמד סנואר (מפקד חטיבת ח'אן יונס), ראאד אל-עטאר (מפקד חטיבת רפיח), ומוחמד אבו שמאלה (מפקד חטיבת דרום הרצועה ואזור רפיח). עד חיסולו על ידי ישראל היו כלל מפקדי החטיבות כפופים לאחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של חמאס בפועל ואחראי על חטיבה נוספת בעיר עזה.
אחמד ע'נדור היה פעיל בזרוע הצבאית של החמאס באינתיפדה הראשונה. ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988-1994. היה כלוא ברשות הפלסטינית חמש שנים. באינתיפאדה השנייה, שימש עוזרו של עדנאן אל-רול, מהנדס החמאס ברצועת עזה ויד ימינו של מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של החמאס. לאחר חיסול אל-רול באוקטובר 2004, כחלק מהשינויים בצמרת החמאס, הוא מונה למפקד צפון רצועת עזה. היה יד ימינו של אחמד ג'עברי, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס וכיום הוא נחשב מספר 2 בהנהגה הצבאית של החמאס. ביחד עם ג'עברי ייצג את הפלג הניצי בהנהגת החמאס, שהתנגד להסכם מכה ולרגיעה עם הפת"ח. עודד את פעילי החמאס בהתקפות צבאיות על אנשי פתח, שעמם נותר חשבון דמים פתוח מחודשי מלחמת האחים ברצועה, והיה בעד חידוש בהדרגה של הפיגועים נגד ישראל. ע'נדור היה מהיוזמים של כיבוש הרצועה על ידי החמאס בשנת 2006. שמו נקשר גם לחטיפת החייל גלעד שליט. ע'נדור משמש כסמכות לאישור פיגועים עבור אנשי ועדות ההתנגדות העממית. הוא ואנשיו עומדים בקשר הדוק ומתמשך עם מוחמד דרמוש, ראש ועדות ההתנגדות העממיות, והוא מכוון את פעילותם.
ב-23 ביולי 2005, בזמן מצעד צבאי של החמאס שדנדור היה אחראי עליו במחנה הפליטים ג'בליה בצפון רצועת עזה, ע'נדור ניצל מהתפוצצות אדירה שהרגה 19 פלסטינים. החמאס טען כי היה זה ניסיון התנקשות ישראלי, אולם ישראל טוענת כי הפיצוץ נגרם מהתפוצצות של טילי קסאם.
ב-12 ביולי 2006, כשל ניסיון סיכול ממוקד בו, ביחד עם בכירים נוספים של הזרוע הצבאית של החמאס. הוא נפצע קל בלבד.
ב-14 באפריל 2006, היה אחראי על שליחת חוליה מג'בליה ברצועת עזה דרך סיני לישראל ומשם ליהודה ושומרון, להקים שם תשתית טרור.
ב-13 יוני 2008, בזמן שאחמד ע'נדור נועד בביתו של אחמד חמודה, מפקד גדודי עז א-דין אל קסאם בבית להיא, עם בכירים בארגון החמאס, הרעיד פיצוץ אדיר את השכונה וממנו נהרגו 9 פלסטינים. תחילה טענו הפלסטינים כי ע'נדור היה יעד לחיסול, אולם לאחר מכן הסתבר שמדובר ב"תאונת עבודה" ונטען כי הפיצוץ נגרם בניסיון לתכנן פיגוע איכותי כנגד ישראל.
ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בנו עלי ע'נדור, שאף הוא פעיל בחמאס, מסיכול ממוקד של צה"ל . בתגובה לכך החל החמאס בירי ארטילרי כבד על שדרות וישובי מערב הנגב בכל הלילה שבין 8-9 באוגוסט 2018.