cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכתבי בהאא' אללה למלכים שבפרשת ההיכל
בכל המכתבים, בהאא' אללה מציג את דתו כדת אמת, וטוען כי שלטון המלכים השונים הוא בר חלוף, בעוד מלכות שמים היא נצחית. לעומת זאת, במכתבו למלכה ויקטוריה, הוא משבח אותה על שאסרה את הסחר בעבדים, מביע את התרשמויותיו משיטת המשטר הפרלמנטרית, ומביע את תקוותו לשלום ולאחדות עולמיים. בהאא' אללה כתב גם מכתבים אחרים לשליטים נוספים, אך אלה כלולים בכתבים בהאא'יים אחרים, למשל "פרשת המלכים" (בערבית: سُورَةُ ٱلْمُلُوكِ; בתעתיק: סורת אל-מלוכ), שהכילה פנייה כללית למלכים אך גם פניות פרטניות, וגם קטעים שונים בתוך אל-כתאב אל-אקדס (בערבית: أَلْكِتَابُ ٱلْأَقْدَسُ; בעברית: הספר הקדוש ביותר).
השתלשלות האירועים
סדרת המכתבים החלה להיכתב על רקע שיאו של הסכסוך שהתקיים בין בהאא' אללה לבין אחיו למחצה מירזא יחיא נורי, המוכר גם בכינוי סובח-י אזל (בפרסית: صبح ازل; תעתיק מדויק: צבח אזל; בעברית: שחר הנצח). אכן, השניים היו ראשי דתות מתחרים שהמאבק ביניהם נעשה לאלים ביותר, ועד כדי כך שלאחר שהוגלו לאדירנה, סובח-י אזל לכאורה ניסה להתנקש בחייו של בהאא' אללה. עם זאת, השיא התרחש ב-1867 כאשר סובח-י אזל זימן את בהאא' אללה לטקס מבאהַלה (בערבית: مُبَاهَلَةٌ) במסגד הסלימייה; במסגרת טקס זה, היו שני הצדדים אמורים להיפגש ואז לקלל אחד את השני ולקרוא לאלוהים שיכה כל אחד, והצד שמקבל סימן שאלוהים לצידו הוא המנצח. אלא שבאותו יום שבו נקבע הטקס, בעוד שבהאא' אללה הגיע למקום, הרי שסובח-י אזל נעדר ולמעשה החליט שלא להגיע לאתגר שהוא עצמו יזם; סובח-י אזל עודו נשמע למנהגים השיעיים, בהם שמאמין לא ישהה במחיצתו של כופר (כלומר, בעיניו, בהאא' אללה) מחשש להיטמאות, ולחלופין חשב שבהאא' אללה עצמו נשמע לנוהג ההוא. אך לא רק שבהאא' אללה נטש את המנהגים השיעיים מזה זמן והגיע למקום המפגש, אלא שלאי-הופעתו של סובח-י אזל היו השלכות משמעותיות: לא זו אף זו שהמאורע העלה את הפופולריות של הדת הבהאא'ית בעיני המאמינים השונים ואף מיצב אותה בתור דת אמת, אלא שהדבר העלה את ביטחונו העצמי של בהאא' אללה עצמו, וכך הוא החל לכתוב לשליטי העולם כדי לבשר על הדת שהוא מוביל.
המכתב הראשון שהפיץ היה פרשת המלכים, שהכילה פנייה כללית למלכי ושליטי העולם, כמו גם פניות יותר פרטניות (כמו לסולטאן העות'מאני, עבד אל-עזיז). לאחר מכן, הוא כתב את (או שהתגלה אליו) המכתב אל נאצר אל-דין שאה, השאה הפרסי, המוכר גם בתור "לוח אל-סלטאן" (בערבית: لَوْحُ ٱلسُّلْطَانِ; בעברית, מילולית: לוח הסולטאן). המכתב נחשב לארוך ביותר מבין סדרת המכתבים שבפרשת ההיכל, והוא כתוב לסירוגין בערבית ובפרסית. עם זאת, המכתב עצמו לא נשלח אל השאה אלא רק לאחר שבהאא' אללה הוגלה לעכו. בנוסף אליו, בעודו באדירנה, בהאא' אללה גם כתב מכתב לקיסר הצרפתי, נפוליאון השלישי. אלא שלא זה המכתב שנכלל בפרשה, שהוא מכתב נוסף שנשלח מעכו מאוחר יותר, ובעצם לא ידוע הרבה על המכתב הראשון למעט תיאורים עקיפים מכתביו של שוגי אפנדי. ואכן, אפנדי כתב כי המכתב הראשון לנפוליאון השלישי נועד לבחון את כנות ליבו של הקיסר הצרפתי, אך לא רק שהאחרון לא השיב למכתב ההוא, אפנדי אף מוסר שהייתה סברה שהצרפתים התבלבלו וחשבו שהמדובר בעצם בבקשה לסיוע חומרי. זאת ועוד, מסופר כי הקיסר הצרפתי עצמו, לאחר שקרא את המכתב, הגיב בזלזול וקרא כי "אם האיש הזה [בהאא' אללה] הוא אלוהים, אזי אני שני אלוהים!".
ב-26 ביולי 1868 הוגלו בהאא' אללה ותומכיו לעכו על ידי השלטונות העות'מאניים, ואף נכלאו במבצר של עכו במשך כשנתיים, בין אם בשל הפופולריות הצומחת והגוברת של הדת הבהאא'ית גם בקרב פקידי הממשל העות'מאניים, לבין אם בשל הסלמת העימותים בין תומכי בהאא' אללה לתומכי סובח-י אזל. בעכו, חרף תנאי הכליאה הנוקשים שנכפו עליו, בהאא' אללה הצליח לשמור על קשר עם מאמיניו ברחבי העולם, ואפילו לכתוב מכתבים נוספים לשליטים השונים שבסדרת המכתבים של פרשת ההיכל, והם מכתב נוסף לנפוליאון השלישי, מכתב לאפיפיור פיוס התשיעי, הצאר אלכסנדר השני והמלכה ויקטוריה של בריטניה. כל המכתבים נכתבו במקור בערבית, ככל הנראה החל מ-1869, והטקסט שלהם בשפה זו וגם בתרגום לאנגלית (ובשפות אחרות) זמין באתרים הבהאא'יים השונים.
שליחת המכתב לנאצר אל-דין שאה נחשבה, לעומת יתר המכתבים, למשימה מורכבת יותר, שכן היה ידוע כי, בשל יחסו העוין של השאה אל הבהאא'ים (או אל הבאבים, שכן באותו זמן בפרס עדיין לא הכירו בהבדל בין שתי הדתות, והרי שכך או כך, ניסיון ההתנקשות של מאמינים באבים בשאה גרם לטראומה אצל האחרון והותיר אותו בחשש תמידי לחייו), השליח היה צריך להיות מוכן להקריב את חייו לאחר שישלים את משימתו. על כן המשימה הוטלה ב-1869 על מירזא בזרג ח'ראסאני, המכונה בדיע (בערבית: بَدِيعٌ; בעברית: מופלא), שעל הגעתו בהאא' אללה לכאורה התנבא. את המכתב הפיזי בדיע לקח ככל הנראה מחיפה, ומשם יצא לטהראן כדי להביאו לשאה. ואכן, בסופה של משימתו, בדיע נעצר, נחקר, עונה והוצא להורג. ואמנם לא ידוע הרבה אודות התגובה של השאה הפרסי למכתב, הרי שמסופר כי נאצר אל-דין שאה רצה לנסח מכתב תשובה, אלא שבשל הימצאותן של מילים וניסוחים בערבית במשלב לשוני גבוה, הוא ביקש מאנשי הדת לעזור לו גם לקרוא את המכתב עצמו וגם לנסח מכתב תשובה; עד כמה שידוע, לכל הפחות, אנשי הדת סירבו לבקשתו השנייה.
בסופו של תהליך, בהאא' אללה החליט לאגד את המכתבים ולכלול אותם בפרשה חדשה, שהיא פרשת ההיכל. סדר הפרקים הוא זה: פרשת ההיכל עצמה, המכתב לאפיפיור פיוס התשיעי, המכתב לקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, המכתב לצאר הרוסי אלכסנדר השני, המכתב למלכת אנגליה ויקטוריה, המכתב לשאה הפרסי נאצר אל-דין שאה, ולבסוף פסקה מסכמת. עם זאת, לא ידוע מתי הפרשה נכתבה (או הורדה), והאם היה זה לפני או אחרי שליחת המכתב של נאצר אל-דין שאה. מה שכן ידוע זה שהמכתב הועתק לצורך האיגוד שלו עם יתר המכתבים שבפרשה, שהועתקו גם הם. כמו כן, יש מקום להניח שפרשת ההיכל עצמה נכתבה במקור בערבית. זאת ועוד, ככל הנראה בשלב מאוחר יותר, הפרשה אוגדה ביחד עם פרשות ומכתבים נוספים לשליטים (כמו פרשת המלכים, אבל גם אחרים) לספר שנקרא "הזימונים של אדון האדונים".
קישורים למאורעות היסטוריים והשלכות
אומנם ניתן להתרשם שלמכתבים אלה ואחרים לא הייתה השפעה במיוחד, הרי שהבהאא'ים נוהגים לקשר בין המכתבים (שבסדרה זו, לכל הפחות, אך גם מכתבים אחרים) לבין אירועים היסטוריים אחרים; אכן, במכתב השני לנפוליאון השלישי, בהאא' אללה כתב במפורש כי "בעבור מה שעשית [ייתכן שהכוונה לזלזול שגילה הקיסר הצרפתי, אך יכול להיות גם לזלזול כפי שמתואר בפסקה לפני כן בנוסח שבאנגלית], ממלכתך תידרדר לבלבול, והאימפריה שלך תילקח מידיך, כעונש על מה שאתה הבאת. אז תדע עד כמה שגית. מהומות יתפשטו בקרב כל האנשים שבארץ, אלא אם תקום ותסייע למטרה זו [של בהאא' אללה והדת הבהאא'ית]...". מהדברים ניתן להבין בבירור שבהאא' אללה מנבא לנפוליאון השלישי מפלה ואיבוד השלטון באם לא יסייע לדת הבהאא'ית. זמן קצר לאחר שליחת המכתב, ב-1870, פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה ביוזמתו של הקיסר הצרפתי, כשבמהלכה, בקרב סדאן, הצבא הצרפתי נחל תבוסה קשה ונפוליאון השלישי אף נלקח בשבי, מה שסימן את נפילתה של הקיסרות הצרפתית השנייה. שוגי אפנדי, בכתביו, אף מרחיב את ההקשר ומוסיף גם את מותו של נפוליאון הרביעי, בנו של נפוליאון השלישי, במלחמת אנגליה-זולו כחלק מהתגשמות נבואתו של בהאא' אללה.
בהקשר למכתב לאפיפיור פיוס התשיעי, הדברים הם פחות חד-משמעיים, אך בנוסף לקריאתו של בהאא' אללה שהאפיפיור יותיר את המלוכה למלכים, הרי שישנה פסקה שבה בהאא' אללה פונה לנכבדי הדת הנוצרית (בראשם האפיפיור), וציין שהוא כבר פנה אליהם בעבר אך הם התעלמו ממנו. ייתכן שהכוונה היא לפרשת המלכים, אשר בה יש פנייה כללית למלכי העולם הנוצרי. כך או כך, זמן קצר לאחר שהמכתב נשלח, ב-1870, מלך פיימונטה, ויטוריו עמנואל השני, תפס את רומא כתוצאה מהתפתחויות מלחמת צרפת–פרוסיה, וסיפח את מדינת האפיפיור לממלכת איטליה, וכך מוסד האפיפיורות תחת פיוס התשיעי איבד את רוב הריבונות והעוצמה שהיו לו.
במכתב לצאר אלכסנדר השני, בהאא' אללה מציין איזשהי פעם שבה הצאר ביקש עזרה מאלוהים, ובקשתו נענתה. לכאורה, ישנה הערכה כי האזכור או חוזר אחורה ומתייחס למלחמת קרים (1856-1853), או צופה פני עתיד ובכך בדיעבד מתייחס למלחמה העות'מאנית-הרוסית (1878-1877), קרי שהצאר, באחת משתי המלחמות, התפלל להישגים ותפילתו נענתה; מסופר עוד כי בהאא' אללה עצמו אישר את הפרשנות הזו. בפועל, מלחמת קרים הסתיימה בתבוסה רוסית, בעוד שהמלחמה העות'מאנית-הרוסית הסתיימה בהישגים רוסיים. כמו כן, גם במכתב זה בהאא' אללה קרא לצאר לשמוע לו וללכת בדרכו, אך נראה כי הצאר התעלם מקריאה זו, ובהקשר הזה רואים את העובדה שהתנקשו בחייו ב-1881, וששושלתו הגיעה לקיצה ב-1917 בעקבות המהפכה הבולשוויקית.
במכתבו למלכת אנגליה ויקטוריה, בהאא' אללה משבח אותה על שאסרה את הסחר בעבדים (מאורע שהתרחש כ-40 שנה קודם לשליחת המכתב) ואף ציין כי היא צפויה לקבל ברכה מאלוהים על כך. עם זאת, מעבר לכך, לא ידוע על איזשהו מאורע היסטורי מסוים שמתקשר אל המכתב הזה.
באשר למכתב אל נאצר אל-דין שאה, הרי שהיו כמה התפתחויות מעניינות: לאחר שבדיע, השליח, הוצא להורג, רעב כבד תקף את פרס, ובהאא' אללה אישר כי היה זה עונש מאלוהים על ההוצאה להורג. ועם זאת, היה דבר שבלבל את המאמינים הבהאא'יים, וזה עצם העובדה שגם לאחר שהמכתב הגיע אליו, השאה הפרסי עדיין נותר במקומו; אכן, בזוכרם את נפילתו המהירה של נפוליאון השלישי, הם ציפו שגם שלטונו של נאצר אל-דין שאה יתרסק לרסיסים, בייחוד בשל יחסו לבהאא'ים שהיה כה דכאני, שבהאא' אללה אפילו קרא לו "נסיך המדכאים"; אלא שהדבר לא קרה. בהאא' אללה העניק כמה הסברים מורכבים לכך, בהם שישנם מאמינים בהאא'יים שאינם מתנהגים באופן שהוא יאה לציוויי הדת. על כל פנים, בפועל, נאצר אל-דין שאה שלט עד 1 במאי 1896, לאחר שלאומנים פרסים התנקשו בחייו. כמו כן, תקופת שלטונו נחשבת לשלישית הארוכה ביותר בכל ההיסטוריה של פרס (1896-1848).
תוכן
המכתב לנאצר אל-דין שאה נחשב ליוצא דופן מבין כל המכתבים שבסדרה זו, ולא רק בגלל אורכו, אלא גם בגלל האופן שבו בהאא' אללה מציג את עצמו במכתב; אכן, שלא כמו ביתר המכתבים שבהם הוא מציג את עצמו כמעין מלך המלכים, הרי שבמכתב לשאה הפרסי בהאא' אללה מציג את עצמו עוד בשורות הראשונות כוסאל (בתרגום לאנגלית) ואפילו כעבד בשפת המקור (בערבית: مَمْلُوكٌ; בתעתיק: ממלוך). ואכן, למרות היומרות השונות שמוצגות לאורך המכתב, זה בכל זאת המכתב הצנוע יותר של בהאא' אללה.
לאורך המכתב עצמו עולות כמה תמות. למשל, בהאא' אללה קורא לשאה הפרסי לנהוג ולשלוט בצדק, בין היתר כדי שאלוהים יגלה רחמים כלפיו. במכתב הוא גם מספר אודות ההתגלות האלוהית שחווה, וטוען בתוקף בדבר אמיתותה. זאת ועוד, בנוסף לטענתו שאין תימוכין להאשמת אנשי הדת שהוא כופר, בהאא' אללה אפילו מציע לשאה לערוך משפט - השאה יפגיש בינו לבין אנשי הדת, אשר יספקו את כל ההוכחות להאשמות שלהם, ובהאא' אללה ישיב על כולן. כמו כן, במכתב הוא מציין שהקהילה הבהאא'ית אינה מעוניינת בחיכוכים וסכסוכים נוספים. בנוסף על כך, בהאא' אללה גם מפרט אודות הסבל שעבר במסגרת שליחותו, ויש שמפרשים שאפילו חזה את גלותו העתידית לעכו (וכזכור, המכתב נכתב עוד כשהיה באדירנה). לבסוף, הוא מנבא את ניצחונה של דתו.
כמו כן, כאמור קודם לכן, במכתבו אל נפוליאון השלישי, בהאא' אללה מדבר במעמד של מלך המלכים ואלוהים, מגנה אותו על הזלזול שגילה כלפיו, ומנבא את נפילתו באם לא יתקן את דרכיו. זאת ועוד, היו שהבינו כמה מהניסוחים שבמכתב כאילו בהאא' אללה מציג את עצמו גם כהתגלות מחודשת של ישו. במכתב ישנה גם פנייה של בהאא' אללה למאמיניו, שבה הוא קורא להם להשתמש ב"חרבות החוכמה" כדי לכבוש את לבבות האנשים והמושחתים, היות שבין היתר אלה טובות יותר מחרבות רגילות. משמעות הדברים היא, לכאורה, שבהאא' אללה קורא למאמיניו שלא לנהוג באלימות כלפי אלה שלא מאמינים אלא בדרכי שכנוע ואדיקות דתית.
כמו במכתב לנפוליאון השלישי, גם למכתב לאפיפיור פיוס התשיעי נוהגים לצרף פרשנות לפיה בהאא' אללה מציג את עצמו כהתגלות מחודשת של ישו, אם כי כאן הדברים הם מעט יותר מפורשים; למשל, לאורך המכתב, בהאא' אללה מאזכר את קהילת הפרושים, אחת מהכיתות היהודיות העיקריות בתקופת בית המקדש השני, אשר זלזלו ולא הכירו בהתגלותו האלוהית של ישו. ואכן, במכתב, בהאא' אללה יוצר דרך האזכורים האלה הקבלה אליו עצמו ואל "פרושים" שגם היום מזלזלים ולא מכירים בו. כמו כן, לאורך כל המכתב (ועוד מתחילתו), בהאא' אללה קורא לאפיפיור לקרוע מעליו את בגדי סמכותו ותפארתו כדי ללכת בדרכו של אלוהים (קרי, בהאא' אללה). דברים דומים הוא כתב גם במכתבו אל הצאר אלכסנדר השני (בנוסף למה שהוזכר קודם לכן).
גם המכתב אל המלכה ויקטוריה נחשב ליוצא דופן, וזאת גם בשל החשיבות שייחסו לו מבחינת התרומה שלו להקמת המוסדות הבהאא'יים; אכן, בנוסף לשבחים שבהאא' אללה מחלק למלכה (ושהוזכרו קודם לכן) ולקריאתו אליה ללכת בדרכו, במכתב הוא גם מתייחס לשיטת המשטר הפרלמנטרית בבריטניה ורואה אותה באור חיובי למדי. כמו כן, הוא מייעץ לנציגים הפרלמנטריים בכל העולם ששיקולי טובת הכלל (ושל כל האנושות) הם שצריכים להנחות אותם בעבודתם ולא שיקולים צרים. את הדברים האלה מפרשים בתור המקום שבו בהאא' אללה הניח את הבסיס הנורמטיבי למוסדות הייצוגיים הבהאא'יים, הגם שבאל-כתאב אל-אקדס, שכתיבתו הושלמה מאוחר יותר (ב-1873), נכתבו דברים דומים בהקשר הזה.
במכתב, בהאא' אללה מביע גם את תקוותו להקמת שלום ואחדות עולמיים; הוא עושה זאת קודם בפנייה לנציגים הפרלמנטריים בכל העולם, על מנת שיתאחדו ויפעלו לטובת כל האנושות. לאחר מכן, הוא פונה לשליטי העולם, מזהיר אותם פן יסטו מדרך הישר, וקורא להם להתפייס אחד עם השני, להיפטר מאמצעי הלחימה ולהתאחד.
מוטיבים מרכזיים
בין כל המכתבים ניתן לשים לב לכמה מוטיבים מרכזיים. למשל, בכל המכתבים מצוין ומודגש העיקרון של בלעדיות האל (בערבית: تَوْحِيدٌ; בתעתיק: תוחיד; כלומר, היות האל אחד); בין היתר, חוץ מבמכתב של אלכסנדר השני, בכל המכתבים מופיעה נוסחת השהאדה, כשלרוב היא מופיעה בניסוח הבא: "אין אלוה אלא הוא" ואז שורה של שמות תואר. בנוסף, במכתבים אל המלכה ויקטוריה ונפוליאון השלישי בהאא' אללה כביכול מצטט את אלוהים שמודיע כי "אין אלוה אלא אני", ובמכתב אל נאצר אל-דין שאה הוא עורך פניות ישירות לאלוהים, בשימוש בנוסחה "אין אלוה אלא אתה". זאת ועוד, בכל המכתבים בהאא' אללה עומד על כך שדתו היא דת אמת. למשל, במכתביו לצאר אלכסנדר השני ולמלכה ויקטוריה הוא מציין שאלוהים גם מודע וגם יעיד על דברי האמת שהוא אומר, וכך גם במכתב אל השאה; ובמכתבו לנפוליאון השלישי בהאא' אללה טוען שכוח האמת הוא שזורם דרכו. לחלופין, במכתביו אל האפיפיור פיוס התשיעי ונאצר אל-דין שאה הוא אומר שאין למעשה הוכחה שיכולה להפריך את דתו, ובמכתב אל האחרון הוא אפילו ביקש לאתגר את אנשי הדת במשפט פומבי, כאמור. בנוסף על כך, בכל המכתבים הוא מפנה אל כתבי הקודש השונים (בעיקר התנ"ך והברית החדשה) בתור תימוכין לכך שהוא התגלות אלוהית וגם מוביל את דת האמת. הדבר בולט במיוחד במכתבו אל נאצר אל-דין שאה, שם הוא מצטט גם מהקוראן לצורך דברי ההוכחה שלו.
כמו כן, במכתבים השונים (למעט במכתב אל נאצר אל-דין שאה), בהאא' אללה כולל גם פניות כלליות אף על פי שהמדובר במכתבים פרטניים; כך, למשל, במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי בהאא' אללה פונה למאמיני כל הדתות כדי שילכו אל דת האמת; במכתב אל נפוליאון השלישי הוא עושה פנייה כללית אל האנשים ומזהיר אותם פן דבריהם לא יתאמו את מעשיהם (קרי עושים דברים שהם בניגוד לציוויי דתם); במכתבו אל הצאר אלכסנדר השני, בהאא' אללה פונה אל "כל בעלי הגאווה בעולם", ומוכיח אותם על שהם שוכנים בארמונות בעוד שהוא נמצא "במשכן העלוב ביותר" (קרי, עכו); ובמכתב למלכה ויקטוריה, כאמור, הוא פונה לנציגים הפרלמנטריים ולשליטים בכל העולם. בכל המכתבים, בהאא' אללה גם מציין את הייסורים שעבר או, לכל הפחות, אודות הימצאותו בכלא בעת כתיבת המכתבים עצמם. הדבר בולט במיוחד במכתב של נאצר אל-דין שאה, היכן שבהאא' אללה מתאר באופן מקיף את החוויות שחווה וגם את מצב קהילת המאמינים בפרס.
בנוסף על כך, בהאא' אללה קורא לכל השליטים לזכור את אלוהים, בנוסחים ובצורות שונות. כך למשל, במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי, הוא אומר לו לקרוא "אל זכירתו [של אלוהים]"; במכתב אל נפוליאון השלישי, בהאא' אללה קרא לו שיעטה את מקדשו "במעטפת שמי [של אלוהים, או של בהאא' אללה, שרואה את עצמו כהתגלות אלוהית], ואת לשונך בזכירתי [גם כן, של אלוהים, או של בהאא' אללה]"; במכתבו אל אלכסנדר השני, הוא אומר לו להגיד כי "לא הורדו הספרים [קרי ספרי הקודש השונים של הדתות השונות] אלא לזכירתי"; במכתב אל המלכה ויקטוריה, הוא קורא לה "לעטור את ממלכתך בכתר זכירת אלוהייך"; ובמכתב אל נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה כותב (בפרסית) כי "כל מי שמעוניין לסייע לאלוהים חייב, לפני כל דבר אחר, לכבוש, באמצעות חרב המשמעות הפנימית וההסבר, את לבו שלו ולשמור עליו מזכירת הכל פרט לאלוהים,...". יצוין כי בהקשר שהוא יותר אסלאמי-צופי, המונח של זכירה (בערבית: ذِكْرٌ; בתעתיק: ד'כר) מקבל משמעויות יותר אמוניות.
אך מוטיב בולט נוסף, שמשתלב ככל הנראה גם עם ההחלטה לאגד את המכתבים בפרשת ההיכל, מדבר על זמניות השלטון הארצי ונצחיות השלטון האלוהי; אכן, בכל אחד מהמכתבים בהאא' אללה מציין בפני השליטים שהשלטון שלהם זמני ובר חלוף, בעוד שהשלטון של אלוהים הוא נצחי ויתקיים גם לאחריהם. כמשל, אף על פי שהדברים הם פחות חד משמעיים במכתב אל האפיפיור פיוס התשיעי, הרי שלכל אורכו בהאא' אללה מזמין אותו להיכנס לממלכת שמים ולנטוש את כל הדברים הארציים, ובראשם מלבושי הסמכות שלו; במכתבו אל נפוליאון השלישי, כאמור, בהאא' אללה מאיים במפורש במפלת השלטון של הקיסר הצרפתי אם לא יתקן את דרכיו, אך בנוסף על כך הוא גם כותב במפורש לנפוליאון השלישי כי כל מה שברכושו של האחרון סופו שיתכלה, בעוד שכל דבר שהוא מאת אלוהים ימשיך להיות; במכתבו אל הצאר אלכסנדר השני, בהאא' אללה פונה אל כל "בעלי הגאווה עלי אדמות" ואומר כי כל הרכוש שבאמתחתם סופו שיהיה של אחרים בעוד הם עצמם יהפכו לאפר; ובמכתבו אל נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה גם כן כותב במפורש שכל העולם יתכלה ותישאר רק מלכות שמים. גם במכתב אל המלכה ויקטוריה, בפסקה הראשונה, בהאא' אללה קורא לה לנטוש את כל מה שעל האדמה וכן, כאמור, לעטות מעל ממלכתה "את כתר זכירת אלוהייך", קרי להאמין בדת הבהאא'ית. עם זאת, לא נמצא בכל המכתב שום דבר מפורש יותר.
ואכן, בהקשר אל פרשת ההיכל, שבתוכה כל המכתבים נכללו, הרי שהם מהווים ניגוד אחד של השני; המכתבים מצביעים על כך שהמלכות הארצית של השליטים היא זמנית ובת חלוף, הגם כוללת אי צדק רב (ולכן בהאא' אללה מייעץ לשליטים במכתבים השונים לשלוט בצדק), בעוד שפרשת ההיכל מדגישה את נצחיות וצדקת מלכות שמים של אלוהים. כמו כן, בין המכתבים עצמם יש ניגודיות, הגם בתוך הקשר היסטורי מעט אנכרוניסטי; במכתבים אל האפיפיור פיוס התשיעי, הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, הצאר אלכסנדר השני והשאה הפרסי נאצר אל-דין שאה, בהאא' אללה אמר (לעיתים במפורש) שמלכותם היא זמנית ואף הזהיר אותם פן יסטו מדרך הישר; סופם היה ששלטונם הסתיים (גם אם לאחר זמן רב, במקרה של השאה הפרסי). עם זאת, במכתב אל המלכה ויקטוריה, לא רק שלא היה ניתן למצוא דברים דומים ומפורשים כמו במכתבים האחרים, הרי שבהאא' אללה העטיר עליה שבחים ושיתף אותה גם בתקוותיו האופטימיות לשלום ואחדות עולמיים; אגב כך, המלכה ויקטוריה נפטרה אמנם משבץ מוחי ב-22 בינואר 1901 (בגיל 81), הרי שבתקופת שלטונה (1901-1837) בריטניה חוותה את המהפכה התעשייתית והפכה לאימפריה החזקה ביותר בעולם.
לקריאה נוספת
__לחיפוש__
קים רייבר
קים רייבר (באנגלית: Kim Raver; נולדה ב-15 במרץ 1969 בניו יורק) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. לרייבר קריירה טלוויזיונית עשירה, היא מוכרת בין השאר בשל גילום דמותן של אודרי ריינס בסדרה "24", נייקו ראלי ב"ליפסטיק", קים זאמברו ב"משמרת שלישית" וד"ר טדי אלטמן בסדרה "האנטומיה של גריי".
חיים אישיים
רייבר נולדה וגדלה בניו יורק. מגיל 6 עד גיל 9, היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום". לאחר שסיימה את תפקידה בסדרה החלה לשחק בהצגות בברודוויי. יש לה תואר באומנות מאוניברסיטת בוסטון. לאחר שגמרה את התואר, המשיכה ללמוד אצל מורה בשם ווין ונדמן. היא דוברת באופן שוטף צרפתית וגרמנית, שפה שלמדה כילדה מאמה הגרמנייה.
לרייבר ולבעלה יש שני ילדים. בנה השני נולד במהלך צילומי סדרת הטלוויזיה "ליפסטיק". רייבר חזרה לצילומים שבועות ספורים לאחר הלידה.
קריירה
כשרייבר התבגרה, היא השתתפה במספר רב של פרסומות. אך פריצתה המשמעותית הייתה כששיחקה לצד טוני גולדווין ולורה ליני במחזה בברודוויי בשם "חופשה". בעקבות חשיפה זו, היא השתתפה בסרט "סיטי הול" לצידו של אל פצ'ינו. היא גם קיבלה תפקידים ראשיים בסדרות "24" ו"משמרת שלישית". בשנת 1998 גילמה את אחת הדמויות הראשיות של קלריסה מק'אליסטר בסדרת הדרמה "השילוש הקדוש" ברשת NBC, אך בוטלה לאחר עונה אחת בשל ממוצע רייטינג נמוך.
ב-2006, היא לוהקה לסדרה "התשעה" שהתבטלה מאוחר יותר באותה שנה..
ב-2008 קיבלה את התפקיד המוביל בסדרה "ליפסטיק ג'ונגל".
בשנת 2015 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "מעגל שלם" בתפקיד מדליין פולקנר.
בשנת 2017 גילמה את ד"ר ברגשטיין בסדרת הטלוויזיה "ריי דונובן" בעונתה החמישית ובאותה השנה חזרה לשחק בסדרה "האנטומיה של גריי" בעונה ה-14.
יאקוב פיליפ האקרט
יאקוב פיליפ האקרט (בגרמנית: Jacob Philipp Hackert; 15 בספטמבר 1737 – 28 באפריל 1807) היה צייר נוף מברנדנבורג, אשר יצר את מרבית עבודותיו באיטליה.
ביוגרפיה
האקרט נולד בפרנצלאו ואת מלאכת הציור למד עם אביו פיליפ, שהיה צייר דיוקנאות ובעלי חיים, ודודו.
בשנת 1758 נסע ללמוד באקדמיה לאומנות בברלין (Akademie der Künste) ומשם המשיך לפומרניה שהייתה תחת שלטון שוודי ולסטוקהולם בהן יצר בעיקר ציורי קיר.
בשנים 1765-1768 הוא שהה בפריז עם האמן השווייצרי, בלת'זר אנטון דנקר (Balthasar Anton Dunker), בשנים הללו הוא התמקד בציור בצבעי גואש, ופגש את קלוד ז'וזף ורנה שהיה צייר נוף ידוע והיווה עבורו מקור השראה.
בשנת 1768 האקרט עזב את פריז, יחד עם אחיו גיאורג, ויצא לאיטליה. הוא ביסס את עצמו כצייר בעיקר ברומא ונאפולי, שם יצר מספר נכבד של עבודות עבור סר ויליאם המילטון. הוא נסע בכל רחבי איטליה וצבר מוניטין כצייר נוף מוכשר.
בשנת 1786 האקרט החל לעבוד עבור פטרונו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות בנאפולי. הוא המליץ על הקמתה של מעבדה לשיקום ציורים במוזיאון הלאומי של קאפודימונט, ופיקח על העברת אוספי "פרנזה" מרומא לנאפולי. בשלב זה להאקרט היה מוניטין בינלאומי, והוא זכה להזמנות מיקטרינה הגדולה מרוסיה, המלך לואי השישה עשר מצרפת ומנהיגים נוספים. בזמן ביקורו של גֶתה בנאפולי בשנת 1786, הוא והאקרט הפכו לחברים.
בשנת 1799 האקרט עבר לפירנצה. הוא נפטר בשנת 1807 בסן פייטרו די קארגי, בסמוך לפירנצה. גתה כתב את הביוגרפיה הראשונה על האקרט בשנת 1811.
אבנוניים
אבנוניים (שם מדעי: Synanceiidae) היא משפחה של דגי ים טורפים מסדרת העקרבנונאים החיים באזור האינדו-פסיפי בימים רדודים ובקרבת החוף. הם בעלי קרבה למשפחת העקרבנוניים.
דגים אלה מומחים בהסוואה תת-מימית והם דומים בצורתם לאלמוג או לסלע בעל קוצים חדים. הם בעלי לסתות ענקיות עם יכולת יניקה מהירה מאוד. הם בעלי צורה עגלגלה עם זנב שטוח, קוצי גב גדולים וסנפירי חזה גדולים המותאמים להיאחזות בקרקעית. מעל הגב ישנם קוצים מזדקרים המלאים בארס שיכול להיות קטלני ביותר למי שדורך עליו.
דגים אלה טורפים יצורים ים אחרים לרבות דגים, חסילונים ורכיכות ימיות שונות.
דוכס ג'נובה
דוכס ג'נובה היה תואר אצולה איטלקי, שהיה כפוף למלך סרדיניה. התואר הוענק לראשונה בשנת 1815 לנסיך קרלו פליצ'ה מסבויה, אשר הפך למלך סרדיניה בשנת 1821.
עם מותו של המלך קרלו פליצ'ה בשנת 1831, ניתן התואר לנסיך פרדיננדו, בנו השני של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. התואר נכחד בשנת 1996, בעקבות מותו של הנסיך אוג'ניו, דוכס ג'נובה, נינו של המלך קרלו אלברטו, ללא בנים.
התנועה הסוציאליסטית הכלל-אתיופית
התנועה הסוציאליסטית הכלל-אתיופית (באמהרית: መላ የኢትዮጵያ ሶሲያሊስት ንቅናቄ, מילולית מאמהרית: "מאלוו אתיופיה סושיליסט ניקינאקה", ראשי תיבות: "מאיסון") היא ארגון מרקסיסטי שהיה פעיל בפוליטיקה האתיופית בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
היסטוריה
המאיסון היה הארגון הפוליטי העיקרי שהיה מרקסיסטי, וכך קיבל לידיו מספר משרות גבוהות בממשלת אתיופיה. ראש הארגון כיהן כיועץ ראשי ליושב ראש הדרג. הקרע האידאולוגי בין היחאפה למאיסון הוביל לטרור האתיופי הלבן במהלך 1976 והתנגשויות אלימות בין שני המחנות בעיקר בערים הגדולות. במהלך הטרור האדום, היחאפה סבל, גם ממתקפות צבא אתיופיה והדרג, בנוסף לאלו של המאסיון.
בהמשך החל המאיסון לצבור כוח פוליטי גדול שהיווה איום לדרג, וב-1978 הדרג החל לתקוף את מאיסון בפקודתו של מנגיסטו היילה מריאם, ופקידי המפלגה פוטרו נאסרו ונרצחו. חברי הארגון הפכו ברובם לחברים במפלגת כוחות האיחוד הדמוקרטי-אתיופי הקואליציונית, בדומה לחברי היאחפה לשעבר.
לאו הניתק לעשה
לאו הניתק לעשה הוא סוג של לאו (מצוות לא תעשה) בתורה, אך בשונה מלאו רגיל, לאו זה ניתן לתיקון על ידי קיום מצוות עשה שמתקנת את העבירה.
העובר על לאו הניתק לעשה אינו נענש עליו בעונש מלקות.
הגדרתו
בתלמוד מתקיים דיון על הגדרתו של לאו זה:
מתי לוקים
יש מחלוקת בין רבי יוחנן לריש לקיש באילו תנאים מתקיים הפטור ממלקות בלאו הניתק לעשה, ובאילו תנאים לוקים:
לפי רבי יוחנן לעומת זאת, אדם לוקה כאשר 'ביטל' את העשה, ואילו כאשר לא 'ביטל' את העשה הוא לא לוקה. כלומר, הפטור על לאו הניתק לעשה קיים תמיד, כל עוד האדם לא מנע מעצמו את האפשרות לקיים את העשה. אם האפשרות לקיים את העשה קיימת, או שנמנעה על ידי גורם שאיננו האדם, הוא לא ילקה על כך. לדוגמה, על אדם שמוציא שם רע על אשתו חל איסור לגרש אותה. אם עבר על האיסור ועשה זאת, עליו להתחתן איתה שוב. כל עוד יש לו אפשרות לעשות זאת הוא לא לוקה על הלאו. אבל אם הוא גרם לכך שהוא לא יוכל להתחתן איתה, כגון שהדיר אותה על דעת רבים מלהנות ממנו, הוא לוקה. לעומת זאת, אם לא הוא שגרם לכך שלא יוכל להתחתן איתה שוב, אם היא מתה לדוגמה, הוא לא לוקה, כי לא הוא שביטל את היכולת לקיים את העשה.
ההסבר לאי הענישה
ההסבר לאי הענישה תלוי במחלוקת רבי יוחנן וריש לקיש מתי לוקים. לדעת ריש לקיש בעצם לאו הניתק לעשה מחייב מלקות, אלא שיכול להיפטר מהמלקות על ידי שיקיים העשה. ולדעתו של רבי יוחנן ההסבר הוא שכיון שניתן לקיים העשה עדיין לא נשלם העבירה על איסור הלאו ורק בביטול העשה נשלמת עבירת הלאו.
סימולציות ניהול ממוחשבות
סימולציות ניהול ממוחשבות הן סוגת משחקים הכולל שילוב של מיומנות, מזל ואסטרטגיה כדי להדמות את המציאות.
בעולם המשחקים, משחקי סימולציות ניהול ממוחשבים מתארות סוגת משחקים רחבה ומגוונת של משחקי מחשב. חלק מהמשחקים בסוגה זו אמור להדמות את המציאות בעולם האמיתי, בעוד אחרים אמורים להדמות את העולם העסקי. קיימים גם משחקים המַדמים את שני התחומים (לדוגמה, סימס 2).
תקליט הזהב של וויאג'ר
מכיוון שהגשושיות קטנות למדי בהשוואה למרחבי החלל הבין-כוכבי, הסבירות שהן תגענה במקרה אי-פעם אל יצורים תבוניים היא כמעט אפסית. אם ביום מן הימים הן אכן תמצאנה על ידי חוצנים, סביר להניח כי יהיה זה בעתיד הרחוק מאוד, כך שהתקליט הוא מעין קפסולת זמן או מחווה סמלית, יותר מאשר ניסיון רציני ליצירת קשר.
התקליט עצמו הוזכר בסרט "איש הכוכבים" שיצא בשנת 1984, בסדרת הטלוויזיה "רובוטריקים - מלחמת החיות" משנות התשעים, והופיע גם בפרק הראשון של הסדרה "קוסמוס: מסע לחלל" משנת 2014, שהיא רימייק המשכי ל"קוסמוס" משנות ה-80''.
רקע
שתי גשושיות וויאג'ר הפכו לחלליות השלישית והרביעית מעשה ידי-אדם שיצאו ממערכת השמש, אחרי שתי גשושיות פיוניר (פיוניר 10 ופיוניר 11), ששוגרו ב-1972 וב-1973, ונשאו עמן לוח מתכת המתאר את זמן ומקום מוצאן, בתקווה ליצירת קשר בעתיד.
כשהדוגמה של דיסקית פיוניר לנגד עיניהם, הגו מדעני נאס"א מסר מקיף ומגוון יותר, אותו התקינו בגשושיות וויאג'ר 1 ו-2, כמעין כמוסת זמן, שנועדה לשאת את סיפורו של כדור הארץ אל החוצנים.
התוכן
תוכן התקליט נבחר עבור נאס"א על ידי ועדה בראשות קרל סגן מאוניברסיטת קורנל. סגן וחבריו לוועדה הרכיבו אוסף של 116 תמונות ומגוון צלילים מן הטבע, כדוגמת גלי הים, רוח, רעם וקולות של בעלי חיים, כולל שירת ציפורים ולווייתנים. לאוסף זה הם הוסיפו מבחר קטעים מוזיקליים מתרבויות ומתקופות שונות, וברכות מדוברות בחמישים ושתיים שפות, ביניהן המילה "שלום" בעברית. על אף גיוונו, האוסף המוזיקלי כולל בעיקר אמנים מערביים כדוגמת בטהובן, מוצרט, באך, סטרווינסקי וצ'אק ברי.
אוסף התמונות כלל צילומים ותרשימים רבים, בשחור-לבן ובצבע. התמונות הראשונות הן בעלות עניין מדעי, ומדגימות גדלים מתמטיים ופיזיקליים, את מערכת השמש וכוכבי הלכת שלה, את ה-דנ"א, ואת אנטומיית גוף האדם ומערכת הרבייה שלו. תשומת לב הוקדשה להכללת תמונות של מיני בעלי חיים שונים, צמחים ונופים. התמונות המציגות את האנושות פורשות מגוון רחב של תרבויות, וכוללות תמונות של אוכל, ארכיטקטורה, דיוקנאות של אנשים וכן תמונות מחיי היומיום שלהם. לרבות מהתמונות צורפו סימנים המעידים על קנה המידה של הזמן, הגודל או המסה, וחלקן כוללות סימנים להרכב הכימי. כל אמות המידה בהן נעשה שימוש בתמונות הוגדרו בתמונות הראשונות בעזרת סדרי גודל פיזיקליים, האמורים להיות זהים בכל מקום ביקום.
בעקבות הביקורת שספגה נאס"א על הכללת דמויות עירומות בדיסקית פיוניר, החליטה הסוכנות לא לאשר לסגן ולעמיתיו לכלול תמונה של גבר ואישה עירומים בתקליט. במקום זאת, תמונת הזוג כללה צללית בלבד.
מפת הפולסרים ותרשים מולקולת המימן שנכללו בתקליט זהים לאלה המופיעים בדיסקית פיוניר.
כמו כן, מופיע על התקליט בכתב יד המשפט "To the makers of music - all worlds, all times". משפט זה, שנוסף ברגע האחרון, כמעט שגרם לאי הכללתו של התקליט על הגשושיות, מכיוון שלא הופיע במפרט המקורי.
אופן ניגון התקליט
בפינה השמאלית העליונה של עטיפת התקליט ניתן לזהות בקלות תרשים המתאר את התקליט עצמו, יחד עם המחט שסופקה איתו. שרטוט המחט מופיע במיקום הנכון ביחס לתקליט, המתאים לנגינת התקליט מראשיתו. מסביב לתרשים מצוין בצורה בינארית משך הסיבוב הנכון של ההקלטה, 3.6 שניות, מבוטא ביחידות זמן של 0.70 מיליארדית השנייה, בהתאם לתדירות הבסיסית המתאימה לקו הפליטה של אטום המימן. לפי התרשים, יש לנגן את ההקלטה מהצד החיצוני של התקליט כלפי פנים. מתחת לתרשים זה מופיע מבט-צד של התקליט ושל המחט, יחד עם מספר בינארי המציין את משך הזמן הדרוש לניגון צד אחד של התקליט - כשעה.
המידע המופיע בחלקה הימני העליון של העטיפה כולל הסבר על האופן בו ניתן לשחזר את התמונות מהמידע המוקלט: התרשים העליון מתאר את האות האופייני המופיע בתחילת כל תמונה. התמונה מורכבת מאות זה, המחלק אותה לסדרת קווים אנכיים, בדומה לאות טלוויזיה רגיל (בו התמונה מורכבת מסדרת קווים אופקיים). שלושת הקווים הראשונים של התמונה מצוינים במספרים בינאריים יחד עם משך הזמן של "קו תמונה" בודד (כ-8 מילישניות). מיד מתחת לתרשים זה מופיע שרטוט המסביר כיצד יש לחבר את הקווים אנכית, עם חפיפה חלקית ביניהם, על מנת לשחזר את התמונה במדויק. מתחת לשרטוט מופיע תרשים של סריקה מלאה של תמונה, הכוללת 512 קווים אנכיים. מתחת לו מופיע העתק של התמונה הראשונה בתקליט כך שהנמענים יוכלו לוודא כי הם מפענחים את האות כראוי. על מנת להבטיח כי הנמענים ישתמשו ביחס אורך-לרוחב הנכון לתמונות, כללה התמונה הראשונה שרטוט של מעגל.
בפינה השמאלית התחתונה של העטיפה מצורפת מפת הפולסרים, שהופיעה גם על דיסקית פיוניר. היא מראה את מיקום מערכת השמש ביחס ל-14 פולסרים, ומציינת את זמני המחזור המדויקים שלהם. כמו כן מופיע, בפינה הימנית התחתונה, תרשים אטום המימן עם שני המצבים האנרגטיים הנמוכים ביותר שלו, כשקו מחבר ביניהם. מתחת לקו המחבר מופיעה הספרה הבינארית "1", המצביעה על כך שמשך הזמן המזוהה עם המעבר בין שני המצבים נחשב כיחידת הזמן הבסיסית עבור ערכי הזמן המצוינים על גבי העטיפה.
חומרי הגלם
התקליט יוצר מנחושת מצופה בזהב. עטיפת התקליט צופתה בדגימה נקיה של איזוטופ אורניום-238, לו זמן מחצית חיים של 4.51 מיליארד שנים. ייתכן שהציוויליזציה שתמצא את התקליט (במידה ואכן יימצא) תוכל להיעזר ביחס שבין כמות האורניום שתיוותר עד אז לבין כמות היסודות אליהם הוא מתפרק על מנת להעריך את גיל התקליט.
המסע
וויאג'ר 1 שוגרה בשנת 1977, עקפה את פיוניר 10 ב-1998 ובכך הפכה לעצם מעשה ידי-אדם הרחוק ביותר מכדור הארץ), ועזבה את מערכת השמש (כלומר - עברה את ה"הלם הסופי", termination shock, בהליוספירה, בו רוח השמש מאטה למהירות תת-קולית ביחס לכוכב) ב-2004. וויאג'ר 2 שוגרה אף היא ב-1977, ועזבה את מערכת השמש ב-2007. כרגע נמצאות הגשושיות בחלל הפתוח. בעוד כ-40,000 שנים צפויה וויאג'ר 1 להגיע למרחק של כ-1.6 שנות אור מכוכב גליזה 445, שבקבוצת ג'ירף, בעוד שוויאג'ר 2 תגיע למרחק של כ-1.7 שנות אור מכוכב רוס 248, שבקבוצת אנדרומדה.
ילנה אוברזצובה
ילנה אוברזצובה (ברוסית: Еле́на Васи́льевна Образцо́ва; 7 ביולי 1939 - 12 בינואר 2015) הייתה זמרת אופרה רוסיה. שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית. על פעילותה בתחום השירה זכתה במספר עיטורים רוסים וסובייטיים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי, וקיבלה את פרס לנין.
ביוגרפיה
ילנה אוברזצובה נולדה בלנינגרד לאב מהנדס. את תחילת מלחמת העולם השנייה עברה בלנינגרד הנצורה ורק בשנת 1943 פונתה לאזור וולוגדה. מייד לאחר הרחקת הנאצים מפרברי העיר חזרה משפחתה ללנינגרד. אוברזצובה למדה שירה במועדון לשירה של הפיונרים. בשנת 1954 הועבר אביה לעבודה בטגנרוג. בעיר זו למדה אוברזצובה בבית הספר למוזיקה. בשנת 1957 התקבלה למכללה מוזיקלית בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1958 עברה למכינה ליד הקונסרבטוריון של לנינגרד. בשנת 1963, עוד בהיותה סטודנטית הופיעה אוברזצובה על במת תיאטרון בולשוי.
בשנת 1964 לאחר סיום הלימודים בלנינגרד התקבלה אוברזצובה ללהקת תיאטרון בולשוי, והתבלטה כבר בהופעתה הראשונה באיטליה. בשנת 1975 נסעה להקת בולשוי לסדרת הופעות בארצות הברית. בסבב הופעות זה זכתה אוברזצובה להצלחה אדירה והתבססה ככוכבת ברמה עולמית.
ילנה אוברזצובה השתתפה במספר פסטיבלים, כולל פסטיבל זלצבורג.
בשנים 1973–1994 לימדה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 2003 השתתפה אוברזצובה בהופעות ג'אז בהם שרה יצירות של ג'ורג' גרשווין, דיוק אלינגטון ועוד.
בשנים 2007–2008 עמדה אוברזצובה בראש תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג.
נפטרה ב-12 בינואר 2015 בלייפציג שבגרמניה כתוצאה מאי ספיקת לב.
בנג'ול
בנג'ול (באנגלית: Banjul) היא בירת גמביה. בעיר מתגוררים כ-35,000 תושבים (2003). העיר ממוקמת על אי סנט מרי, במקום החיבור בין נהר גמביה לאוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה
בנג'ול נחכרה על ידי דוכס קורלנד ב-1651 מהממלכה ששלטה עליה באותו זמן.
בנג'ול נוסדה על ידי הבריטים בשנת 1816 כעמדת מסחר ובסיס לסחר בעבדים. לאחר היווסדה נקראה העיר "בת'רסט" (Bathurst) על שם הנרי בת'רסט, שר המושבות הבריטי באותה עת. שם העיר שונה ל"בנג'ול" בשנת 1973.
ב-22 ביולי 1994 התרחשה בבנג'ול הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, שבה הודח הנשיא דאוודה ג'ווארה על ידי יחיא ג'אמה, שהתמנה כנשיא במקומו. לציון אותה הפיכה נבנתה "קשת 22", שגובהה 35 מטרים. בבחירות בשנת 2016 נבחר אדאמה בארו כנשיא. ג'אמה סירב לקבל את תוצאות הבחירות ולפנות את כס הנשיאות, אולם בשנת 2017, בעקבות התערבות צבאית מצד מדינות האזור, ג'אמה נמלט מגמביה ובארו הושבע כנשיא.
כלכלה
בנג'ול מהווה את המרכז הכלכלי והאדמיניסטרטיבי של גמביה. עיקר כלכלת העיר מתבססת על עיבוד בוטנים, וכן על שעוות דבורים, עצי דקל, ושמן דקלים.
תחבורה
העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי של בנג'ול.
פלטפוס
פלטפוס (מגרמנית: Plattfuß; בעברית: כף רגל שטוחה) הוא המונח השגור לתיאור בעיה רפואית המתבטאת בכף רגל שטוחה.
תפקידה של הקשת האורכית לשמור על גמישות כף הרגל ולייצב את שלוש נקודות המגע של כף הרגל: עקב, והקשת הקדמית, הנמתחת בין כריות האצבעות של האגודל והזרת (האצבע הקטנה), לבלום את הזעזועים שבפעולת הדריכה ולחלק את משקל הגוף בצורה נכונה בין עצמות כף הרגל. כשהקשת קורסת, היא לא מבצעת את תפקידה, כמו כן השינוי במנח עצמות כף הרגל והקרסול מחולל שרשרת שינויים במנח ותפקוד מפרקי הגפה התחתונה, האגן והגב.
פלטפוס נגרם לרוב בשל חסר מולד ברצועות מסוימות הקשורות לעקב. כתוצאה מחסרונן של רצועות אלו, הקשת האורכית אינה מיוצבת ובעת דריכה נשכבת על הצד הפנימי של כף הרגל. תופעה זו יוצרת תנועה סיבובית של העקב. לאורך השנים גורמת תנועה סיבובית זו לשחיקה של מפרקים סביב העקב, לכאבים, פצעי לחץ ואף לנכות בשל איבוד גמישות כף הרגל.
קיימות שתי צורות עיקריות של פלטפוס:
בפלטפוס הקשיח הסיכויים להתפתחות תסמינים גבוהים יחסית. בדרך כלל פלטפוס גמיש אינו מלווה בתסמינים.
טיפול בפלטפוס
למעלה מ-15 אחוז מאוכלוסיית העולם לוקה בפלטפוס. מצב זה יכול להתפתח בילדות או בבגרות. נהוג לטפל בפלטפוס רק עם הופעת תסמינים הנובעים מהמצב (בדרך כלל בעיות בכף הרגל, בברכיים או בגב התחתון), אך גם טיפול מניעתי בפלטפוס קשיח יכול להילקח בחשבון. טיפולים מתאימים לפלטפוס הם מדרסים מתאימים או תרגול של שרירי כף הרגל, אך טיפולים אלו אינם מעלימים את הפלטפוס או עוזרים בהיעלמותו.
פרנק נף
פרנק נף (בגרמנית: Frank Naef; נולד ב-1928) הוא עיתונאי שווייצרי. נודע בזכות תפקידו כמפקח הראשי על תחרות האירוויזיון.
פלטפוס
טיפול בפלטפוס
הטיפול במדרסים מבוסס על הנחה כי במצב דריכה, הקשת האורכית משתטחת והדרך למנוע את התופעה היא להתקין תמיכה בקרקעית כף הרגל. אולם לא ניתן להרים קשת שאינה משטחת אלא מסתובבת עם תנועת העקב על ידי לחץ מלמטה.
פרנק נף
ביוגרפיה
נף שימש מ-1978 ועד 1992 כמפקח על תחרות האירוויזיון וכאחראי על מחלקת האירועים המיוחדים באיגוד השידור האירופי.
במהלך החזרות האחרונות לאירוויזיון 1979 הורה נף לקצר את השיר הישראלי "הללויה", אחרי שהתגלה כי השיר ארוך ב-19 שניות מהאורך המותר לשיר בתחרות, 3 דקות, אחרת ייאסר על ישראל להשתתף בתחרות, עקב הפרת כללי התחרות.
במהלך אירוויזיון 1985 כאשר לעיני הקהל נקרעה שמלתה של מנחת התחרות ליל לינדפורש, בתאונת מלתחה, שהייתה מבוימת, הוא ביקר אותה על כך, וזאת בין היתר, משום שהמתיחה הזו לא הוצגה בחזרות.
באירוויזיון 1991 כאשר נוצר תיקו בין שתי מדינות, הוא הכריז על קרולה משוודיה כזוכה, עקב כך שלפי כללי התחרות המדינה שקיבלה יותר פעמים 10 נקודות היא הזוכה(לשוודיה ולצרפת הוענקו 12 נקודות על ידי כמות זהה של מדינות,לכן ההכרעה עברה למספר הפעמים שהוענקו 10 נקודות,וכאן ידה של שוודיה היתה על העליונה).
א.י.ק סולנה
'''א.י.ק. פוֹטְבּוֹל (בשוודית: AIK Fotboll, קיצור של Allmänna Idrottsklubben''' – מועדון הספורט הכללי) הוא מועדון כדורגל מהקומין סולנה במחוז סטוקהולם אשר בשוודיה. המועדון נוסד בשנת 1891 ומשחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2006.
היסטוריה
המועדון נוסד על ידי איסידור בֵּהרנס בשנת 1891 בעיר סולנה, במחוז סטוקהולם, בשם Allmänna Idrottsklubben, ובתרגום משוודית – מועדון הספורט הכללי, או מועדון הספורט הציבורי, ובראשי תיבות א.י.ק. השם ייצג את השאיפה לפנות לקהל רחב של אוהדים, ולהכיל ענפי אתלטיקה מגוונים.
אל ענף הכדורגל נכנס המועדון בשנת 1896, אז נוסדה ליגת הכדורגל בשוודיה. שנתיים לאחר מכן, בעונת 1898, כבר הצליחה הקבוצה לסיים שנייה בליגה. כעבור שנתיים נוספות זכתה א.י.ק סולנה באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1901 הקבוצה זכתה באליפות נוספת, שנייה ברציפות. בשנים הראשונות של הליגה בשוודיה, עד לשנת 1909, זכתה קבוצת ארגריטה מהעיר גטבורג באליפות שוודיה עשר פעמים, אך בתווך זכתה גם א.י.ק סולנה בשתי אליפויות רצופות כאמור ושלוש פעמים סיימה במקום השני.
סולנה לא שיחקה בליגה השוודית בשנים 1902 ו-1903, ובשנתיים אלה שיחקו בליגה רק קבוצות מגטבורג. ב-1902 שיחקה הקבוצה בליגה ששמה היה סְוֵנסקה בּולסְפֵּלְסְפֶרבונדֶטס טֵבְלינסרייה (ובתרגום "סדרת התחרויות של איגוד משחקי-הכדור השוודי") שהייתה מיועדת רק לקבוצות מסטוקהולם.
בשנת 1904 חזרה א.י.ק סולנה לליגה הראשונה לאחר שנתיים של היעדרות וסיימה במקום הרביעי. בשנה שלאחר מכן חזר התסריט על עצמו. חוסר ההצלחה של הקבוצה נמשך בשנים 1906 עד 1910, ואולם בשנת 1911 הניפה הקבוצה את גביע האליפות השלישי בתולדותיה. לאחר מכן ידע המועדון עוד שלוש עונות יובש, ובשנת 1914 הוא זכה פעם נוספת באליפות, וכך קרה גם ב-1916. לאחר האליפות ב-1916 באו אליפויות בשנים 1923, 1932 ו-1937. מאז, במשך קרוב לחמישים שנה, לא זכתה הקבוצה באליפות.
באותן שנים גרועות בליגה היה המצב בגביע דווקא הפוך. הקבוצה זכתה בגביע השוודי בשנים 1949, 1950 ו-1976. בשנת 1983 חזרה הקבוצה לזכות באליפות, עת זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה.
בשנת 1992 זכתה הקבוצה שוב באליפות, לאחר תשע שנות המתנה, דבר שהקנה לה השתתפות במוקדמות ליגת האלופות, אך היא הודחה מהטורניר על ידי ספרטה פראג. בשנת 1998 זכתה הקבוצה באליפות ה-10 שלה.
בשנת 2009 זכתה הקבוצה בדאבל, עם זכייתה באליפות ובגביע השוודי. בשנת 2018 זכתה הקבוצה באליפות ה-12 שלה.
מנחם בן גדי
מנחם הצליח להחזיר לישראל מידת מה של יציבות פנימית, אך לא את שלטונה והשפעתה במרחבי ארץ ישראל וסוריה. תקופת שלטונו ארכה עשר שנים ובמהלכה עלה תגלת-פלאסר השלישי מלך אשור על ישראל ומנחם העלה לו מס. זהו האזכור הראשון של ממלכת אשור בספר מלכים, וזאת על אף שממלכת ישראל כבר הייתה מעורבת במלחמה עם אשור בימי אחאב (כמאה שנה לפני כן) ועל אף שיהוא העלה לה מס בשנת 841 לפנה"ס עקב כניסת מלך אשור לארץ ישראל. השתעבדותו של מנחם - על אף שמלך אשור כלל לא התקרב ולא סיכן את ממלכת ישראל - באה ככל הנראה על רקע מצבה המדיני המעורער של ישראל, ומעמדו האישי של מנחם, וייתכן שגם בשל האיום שנשקף לממלכתו מממלכת יהודה שהגיעה אז לשיאה.
בחפירות שומרון התגלו בשטח המצודה, סמוך להיכל המלך, שרידי בנין ובו אולמות ששימשו, כנראה, מחסנים לאגירת כלי יין ושמן. בתוך חורבות האולמות הללו התגלו ב-1910, 75 חרסים ועליהם כתובות. מהם 63 כתובים עברית בכתב עברי עתיק. הם מהווים מערכת אחידה של מסמכים הכתובים לפי נוסחה חוזרת, כגון: (אוסטרקון 9) "בשנה התשיעית מן יצית (שם מקום) לאחינועם, נבל יין ישן". אלו ככל הנראה חשבונות משלוח של נבלי יין ושמן שנשלחו לבית המלך כמס בעין מידי הפקידים שגבו אותם מבעלי האחוזות. החוקר יגאל ידין סבור שיש ליחס חרסים אלו למנחם, ולקשרם למס שהטיל מנחם על "גבורי החיל". החוקר חיים תדמור הצביע על כך שסברה זו אפשרית מבחינה כרונולוגית.
מנחם נשאר נאמן לאשור עד סוף ימיו, אך שושלתו לא האריכה ימים אחר מותו: בנו פקחיה הומת, לאחר שהספיק למלוך זמן קצר בלבד (שנתיים לפי ), על ידי פקח בן רמליהו שנקט מדיניות אנטי-אשורית.
סוכנות הידיעות הצרפתית
סוכנות הידיעות הצרפתית (אי-אף-פי או סי"צ, בצרפתית: Agence France-Presse, AFP) היא סוכנות הידיעות הראשונה שקמה בעולם. היא הוקמה (במקור בשם Agence Havas) בשנת 1835 על ידי שרל לואי הבס, שהיה יהודי ממוצא פורטוגזי. כיום היא שייכת לממשלת צרפת, בדומה לעתי"ם בישראל.
בסיסה בפריז, ויש לה נציגויות במאה ועשר מדינות, בהן גם בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
היסטוריה
הסוכנות הוקמה בשנת 1835 בשם Agence Havas. היא הקימה את שירות הטלגרף הראשון בצרפת בשנת 1845.
בשנת 1940, כאשר צרפת נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, השלטונות הנאציים השתלטו על הסוכנות. שמה שונה ל"משרד המידע הצרפתי". עיתונאים שברחו מצרפת הקימו סוכנות חדשה בלונדון בשם "הסוכנות הצרפתית החופשית". באוגוסט 1944, עם כיבוש המדינה על ידי בעלות הברית, עיתונאים מן תנועת ההתנגדות הצרפתית השתלטו על משרדי הסוכנות וחידשו אותה כסוכנות עצמאית. בספטמבר 1944 התמזגה עם "הסוכנות הצרפתית החופשית" וסוכנות עצמאית נוספת שפעלה בשנות המלחמה בשם "צרפת-אפריקה" והחלה לפעול תחת השם "סוכנות הידיעות הצרפתית". הסוכנות הקימה נציגות בירושלים בשנות ה-40 של המאה ה-20.
בשנים שלאחר המלחמה, ה-AFP פיתחה רשת כתבים בינלאומיים, ואחד מהם הוא העיתונאי המערבי הראשון שדיווח על מותו של שליט ברית המועצות יוסיף סטלין במרץ 1953. בשנת 1957 הועבר חוק בקונגרס הצרפתי שמבצר את עצמאות הסוכנות.
בשנת 1959 חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות עתי"ם הישראלית.
בשנת 1975 נהרג העורך הראשי של הסוכנות בהתפוצצות.
בשנת 1982 החליטה הסוכנות לבזר חלק מסמכויותיה בין מחלקות אוטונומיות ברחבי העולם.
בשנת 2005 תבעה סוכנות הידיעות הצרפתית את חברת גוגל על סך 17 מיליון דולר, בטענת הפרה מתמשכת של זכויות יוצרים, תוך שימוש לכאורה בתמונות ובתכנים במסגרת "Google News", אתר החדשות של גוגל. התביעה הסתיימה באפריל 2007 בפשרה, מחוץ לכותלי בית המשפט, שבה התחייבה גוגל לשלם סכום גדול שלא פורסם וכן דמי מנוי קבועים, מבלי להודות בהפרת זכויות יוצרים.
עיתונאים
בין העיתונאים שעבדו עבור הסוכנות נמנים:
יאן הנריק דומברובסקי
יאן הנריק דוֹמְבְּרוֹבסקי (בפולנית: Jan Henryk Dąbrowski; בצרפתית: Jean Henri Dombrowski; 2 באוגוסט 1755, פְּיֶשְחוּב, פולין – 6 ביולי 1818, וינה גורה, פולין הקונגרסאית) היה גנרל וגיבור לאומי פולני.
תולדות חייו ופועלו
דומברובסקי נולד בכפר הקטן פְּיֶשְחוּב (Pierzchów) שבחבל פולין קטן כבנם של יאן מיכאל דומברובסקי, קולונל, ושל זופיה מריה לבית פון לטו (Von Lettow). גדל בעיר הוירסוורדה בסקסוניה, ושירת מספר שנים בצבא הסקסוני. בשנת 1791 שב לפולין, בעקבות קריאת הסיים של האיחוד הפולני-ליטאי (הסיים בן ארבע השנים) לכל הפולנים המשרתים בצבאות זרים להתגייס לצבא הפולני. דומברובסקי, פרש מאומן שהתחנך בבית הספר הצבאי בדרזדן, נתבקש לערוך רפורמה בחיל הפרשים הפולני. ב-1792 לחם תחת פיקודו של פוניאטובסקי (Poniatowski) במערכה נגד הרוסים. ב-1794 נטל חלק פעיל בפולין במרד קושצ'ושקו (בעקבות חלוקת פולין השנייה ב-1793), הגן על ורשה והוביל כוחות צבא שתמכו במורדים שבפולין גדול. על אומץ לבו זכה דומברובסקי לשבחים מפי המפקד העליון של כוחות צבא פולין, קושצ'ושקו, שהעלה אותו לדרגת גנרל. דומברובסקי הוערך גם על ידי יריביו: לאחר כישלון ההתקוממות, הוצעו לו מספר תפקידים בצבאות רוסיה ופרוסיה, אך הוא בחר להישאר בשירות פולין.
דומברובסקי זכור בהיסטוריה הפולנית כמקים הגדודים הפולנים באיטליה בעת המלחמות הנפוליאוניות. הוא החל במאמציו בשנת 1796, כאשר זומן על ידי נפוליאון בונפרטה לפריז, והוסמך מטעם רפובליקת צ'יזאלפינה (שאותה ירשהּ כעבור זמן קצר הרפובליקה האיטלקית) לארגן גדודים פולנים אשר יהוו חלק מצבאהּ של רפובליקת לומברדיה שזה עתה נוסדה. שנה קודם לכן נמחקה פולין ממפת אירופה, לאחר שחולקה בפעם השלישית בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה, אך נראה כי קימומם של כוחות צבא פולניים בתמיכה צרפתית יסייע לכינונה מחדש של האומה הפולנית. וכך, ביצירת צבא פולני באיטליה, בעת שבהּ סירבו האיטלקים להילחם תחת הדגל הצרפתי, הייתה תועלת הן לצרפתים והן לפולנים.
על פי התכנון, לגדודים אמורים היו להתגייס גולים פולנים. בידו של דומברובסקי עלה לשמר את המדים הפולניים המסורתיים ואת הסמלים והדרגות הלאומיים, כמו גם את סגל הקצונה הפולנית. השינוי היחיד שנעשה במדים היה בכותפות, אשר נשאו את צבעי לומברדיה ואת קשתות הטריקולור הצרפתי. המניפסט שבו קרא דומברובסקי לפולנים להתגייס לגדודים, אשר התפרסם בעיתונים איטלקיים, צרפתיים וגרמניים, עורר תגובה עזה בקרב קהילת המהגרים הפולנים. עד מהרה החלה מילאנו בירת לומברדיה להתמלא עד אפס מקום במתנדבים, חרף העונשים שקבעו מדינות החלוקה. בתוך זמן קצר קיבץ אליו הגנרל הפולני שבעת אלפים מגויסים, שמהם הצליח להרכיב צבא מאומן.
חייליו הפולנים של דומברובסקי לחמו לצד נפוליאון מחודש מאי 1797 ועד תחילת 1803. דומברובסקי נטל חלק מרכזי במלחמה באיטליה, כבש את רומא במאי 1798 והתבלט במספר קרבות בין השנים 1799–1801. עם זאת, לא עלה ביד הלגיונות להגיע לפולין ולשחררהּ, כפי שחלם דומברובסקי. הליגיונרים זכו למפח נפש מיוחד בגין הסכם שלום שנחתם בין צרפת לרוסיה, אשר ניפץ את תקוות הפולנים שנפוליאון ישחרר את ארצם. נפוליאון, שחש במרמור ההולך וגובר בקרב פקודיו, החליט לפזר את הגדודים. בתוך כך נשלחו ב-1803 להאיטי רבים מחיילי הגדודים להתמודד עם התקוממות מקומית; מתוך ששת אלפים לגיונרים שנשלחו, שבו לאירופה שלוש מאות בלבד.
לאחר שנחתם חוזה אמיין ופורקו הגדודים, היה דומברובסקי לגנרל (Général de Division; מקבילה למייג'ור גנרל) בשירות הרפובליקה האיטלקית. ב-1806 הטיל עליו נפוליאון בשנית לאסוף כוחות צבא פולניים, שבהם ביקש להשתמש כדי להחזיר את חבל פולין גדול, שנכבש על ידי פרוסיה. דומברובסקי הצליח לגייס שוב מתנדבים פולנים, הגם שחלק ניכר מהתלהבותם שכך בינתיים. על אף שהצטיין בלחימה בגדנסק ובפרידלנד, מנע ממנו נפוליאון להילחם כנגד כוחות מדינות החלוקה בשארית השטחים הפולניים הכבושים.
ב-1807 כוננה בשטחים שהוחזרו דוכסות ורשה, מעין שלוחה של צרפת של נפוליאון. מאוכזב מהקיסר הצרפתי, התיישב דומברובסקי בחלקה שהוקצתה לו ליד העיר פוזנן; אך עד מהרה, ב-1808, יצא להילחם נגד אוסטריה תחת פיקודו של הנסיך והמרשל של צרפת יוזף פוניאטובסקי. לאחר קרב ראשין (Raszyn; 19 באפריל 1809) נכנס הצבא הפולני לאזור גליציה, וב-15 ביולי כבש את קרקוב.
בחודש יוני 1812 הצטרף דומברובסקי לנפוליאון בפלישתו לרוסיה, ופיקד על חטיבה פולנית בגרנד ארמה. ואולם באוקטובר נחל נפוליאון תבוסה, וכוחותיו החלו לסגת לצרפת. בהמשך לחם דומברובסקי תחת המרשל אוגוסט דה מרמון בקרב לייפציג (1813), שבו נחל צבא נפוליאון תבוסה צורבת.
בשנה שלאחר מכן שב לפולין. דומברובסקי נמנה עם הגנרלים שבידיהם הפקיד הצאר אלכסנדר הראשון את ארגונו מחדש של הצבא הפולני, וב-1815 הוכתר בתואר "גנרל חיל הפרשים" של פולין הקונגרסאית (שהוקמה באותה שנה), והוענק לו עיטור מסדר העיט הלבן, העיטור הגבוה ביותר בפולין. בשנה שלאחר מכן פרש דומברובסקי לאחוזתו שבווינה גורה (Winna Góra), בקרבת פוזנן, ושם מת ב-1818. עד למותו כתב מספר חיבורים בנושא היסטוריה צבאית.
ההמנון הפולני
במהלך הרכבת הגדודים הפולנים נכתב המנון פולין של ימינו ('מזורקת דומברובסקי'). בין 15 ל-21 ביולי 1797 חיבר ידידו הקרוב של דומברובסקי, יוזף ויביצקי, את 'המנון הגדודים הפולנים באיטליה'. השיר, שנכתב ללחן המזורקה, זכה לפופולריות רבה בקרב הליגיונרים. ההמנון, הפותח במילים "עוד לא אבדה פולין", כיוון לְהָזֵם את השמועות שהפיצו הפרוסים, שלפיהן בעקבות התבוסה בקרב מאצֶ'יוֹביצה בסתיו 1794 קרא קושצ'ושקו כי "זה סופה של פולין". מילות הפזמון החוזר הן "צעד, צעד דומברובסקי, מאיטליה לפולין; הבה נאחד את האומה, תחת פיקודך".
טק'לאפי
טק'לאפּי (בגאורגית: ტყლაპი) הוא ממתק מהמטבח הגיאורגי העשוי מרסק של שזיף דובדבני (טקמאלי) מיובש בשמש. דומה ל"שטיחים" הנמכרים לילדים בישראל (ללא ציפוי הסוכר) או ללדר משמש.
להכנתו משתמשים בשזיפים דובדניים בשלים, החצויים לשניים. השזיפים מבושלים במים ולאחר מכן נטחנים למחית. לאחר הטחינה מתייבשת התערובת במשך 24 שעות. בגרסאות אחרות של המאכל משתמשים במשמש ובאפרסק.
בייבידול
בייבידול או בייבי דול (מאנגלית: babydoll) היא כתונת לילה קצרה ורפויה המשמשת כבגד שינה עבור נשים. על פי רוב לבייבידול שרוולים קצרים ונפוחים, אורכה קצר והיא מגיעה עד הירכיים.
לעיתים מעוטרים צווארון הכתונת והשרוולים הקצרים בתחרה, פרווה מלאכותית וסרטי עיטור. הבייבידול עשוי כותנה, ניילון או שיפון.
היסטוריה
לא ברור מקור שמה של הכתונת, אולם פרסומה מקורו בסרט משנת 1956 "בייבי דול" בכיכובה של קרול בייקר. ייתכן שמקור שמה של הכתונת בסוג השמלות שלבשו בובות (באנגלית "doll") של תינוקות (באנגלית "baby") בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בעקבות הסרט משנת 1956 החל הבייבידול להיחשב כאביזר מיני מעורר. גזרות מיניות של הכתונת מבליטות את החזה ומציגות את הרגליים (בשל אורכה הקצר של הכתונת).
בייבידול נהפכה בשנות ה-90 למזוהה עם תרבות הגראנג' הנשי כאשר קאט ביילנד, סולנית להקת בייבס אין טוילנד, וקורטני לאב, סולנית להקת הול, החלו ללבוש בייבידולים לעיתים קרובות, שכן הבייבידול הייתה חלק מסגנון שיצרה ביילנד, שנקרא "קינדרהור". הסגנון נהפך למזוהה יותר בעקבות פריצתה של הול למיינסטרים וכן בשל נישואיה של קורטני לאב לסולן להקת נירוונה קורט קוביין, שני דברים שחיזקו את מעמדה של לאב כסלבריטאית בכלל ובסצנה האלטרנטיבית בפרט. באלבומה הראשון של הול, "Pretty On The Inside", יש שיר על שם הבגד.
אוביראטן ד'אמברוזיו
אוביראטן ד'אמברוזיו (בפורטוגזית: Ubiratan D`Ambrosio; 8 בדצמבר 1932 – 12 במאי 2021) היה היסטוריון של המתמטיקה, ברזילאי, שנחשב למייסד גישת האתנומתמטיקה, מושג אותו טבע לראשונה בשנת 1985.
ביוגרפיה
ד'אמברוזיו, יליד סאו פאולו, למד מתמטיקה לתואר ראשון מאוניברסיטת סאו פאולו, ובשנת 1963 קיבל דוקטורט במתמטיקה מהאוניברסיטה. הוא לימד וחקר במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת מדינת ניו יורק, אוניברסיטת רוד איילנד ואוניברסיטת סטוני ברוק. בין השנים 1960 ל-1961 לימד באוניברסיטת ג'נובה שבאיטליה.
בשנת 1972 חזר לברזיל והחל לשמש כראש המכון למתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת מדינת קאמפינס (UNICAMP). בשנות השבעים והשמונים החל להתעניין בנושאים של ההיסטוריה והסוציולוגיה של המתמטיקה, ובגישה אשר חוקרת את המתמטיקה שהתפתחה שלא במסורת של הים התיכון (הכוללת את המוסלמים וארצות אירופה) אלא בחברות כמו דרום אמריקה ואפריקה.
בין השנים 1999 ל-2003 היה ד'אמברוזיו הנשיא של החברה הברזילאית להיסטוריה של המתמטיקה. בשנת 2005 קיבל את פרס פליקס קליין מטעם הוועד הבינלאומי להוראת המתמטיקה.
בשנת 2001 הוא זכה בפרס קנת' מאי (ביחד עם לם לאי יונג).
נפטר ב-12 במאי 2021.