cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הונג קונג–טאיוואן
הונג קונג במהלך מלחמת העולם השנייה
הממשלה הלאומנית ביקשה מהבריטים כי הטייסים הבריטיים ישמשו כיועצים בחיל האוויר הלאומני, וביקשה גם לאפשר ללאומנים ליצור מפעל סודי למטוסים בהונג קונג; הבריטים דחו את הבקשות האלה. בינואר 1941 כשהצבא היפני התקדם ביבשת סין לעבר הונג קונג, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל נרתע מלהגן על המושבה, ואמר שיש להפחית שם את כוחות ההגנה ל"קנה מידה סמלי". בקיץ 1941 היה לבריטים וללאומנים, תחת צ'יאנג קאי-שק, הסכם לשיתוף פעולה צבאי, כשהם מסכימים שאם הונג קונג תותקף על ידי היפנים, אז הלאומנים יתקפו את היפנים מאחור ויספקו הקלה לבריטים.
צ'אן צ'אק היה נציג הממשלה הלאומנית בהונג קונג כאשר היפנים תקפו ב-8 בדצמבר 1941. לפני תאריך זה, מלחמת סין–יפן השנייה התנהלה במשך מספר שנים מבלי שהרפובליקה הסינית הכריזה אי פעם מלחמה על יפן. בעקבות הפלישה היפנית להונג קונג, צ'יאנג קאי-שק הכריז מלחמה על יפן למחרת, ב-9 בדצמבר 1941. בנוסף, ב-9 בדצמבר 1941, הורה צ'יאנג קאי-שק לשלושה חיל לאומנים, בהנחיית הגנרל יו הנמו, לפנות לעבר הונג קונג. התוכנית הייתה שהצבא הלאומני יילחם ביפנים מאחור ב-1 בינואר 1942, אך היפנים כבר שברו את ההגנה של הונג קונג לפני שהלאומנים יכלו לקבל עמדה לתקוף.
עם ניצחון מהיר של היפנים נגד המושבה המוגנת והחלשה בדצמבר 1941, החל הכיבוש היפני על הונג קונג, מה שהפך הן את הונג קונג והן את טאיוואן יחדיו לנתיני האימפריה היפנית.
באותו החודש, בדצמבר 1941, ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, מספר חודשים לאחר שהצטרפה לאמנה האטלנטית והסכימה לדה-קלוניזציה. למרות ההגנה החלשה על הונג קונג וההסכמים של הבריטים להסכם תשע הכוח, האמנה האטלנטית והצהרת האו"ם, הבריטים סירבו להתיישב ולהעביר את הונג קונג לידי הרפובליקה הסינית.
בינואר 1942 הפך צ'יאנג קאי-שק למפקד עליון של תיאטרון סין בורמה הודו של מעצמות בעלות הברית, ששקל את הונג קונג תחת פיקודו, ולא תחת הבריטים. הבריטים הסכימו כי הונג קונג "תהיה בתחום המבצעי של הגנרליסימו צ'יאנג קאי-שק". צ'יאנג החל לחשוב על ביטול האמנות הבלתי שוויוניות, שכן מיתוס הבלתי מנוצח הבריטי התנפץ, והורה לשגריר ולינגטון קו למצוא מידע נוסף על עמדתם של הבריטים לגבי עתידה של הונג קונג. משרד המושבות הבריטי אמר כי "ההסדרים הקיימים לפני הכיבוש היפני לא יוחזרו", מה שמסמן פוטנציאל לנסיגה חוזרת של הונג קונג לרפובליקה הסינית.
ויימרנר
ויימרנר (באנגלית: Weimaraner) הוא אחד מגזעי כלב הבית.
יחסי הונג קונג–טאיוואן
הונג קונג במהלך מלחמת העולם השנייה
בסוף 1942 ביטלה הרפובליקה הסינית את האמנות הלא שוויוניות והחלה במשא ומתן עם בריטניה על כינון חוזה חדש והוגן יותר. צ'יאנג קאי שק ניסה להעלות את נושא הונג קונג לסדר היום של שתי המפלגות, והציע כי יש להחזיר את השטחים החדשים לרפובליקה הסינית יחד עם הוויתורים הזרים האחרים. ב-13 בנובמבר 1942 נפגש ט.וו.סונג עם הוראס ג'יימס סימור כדי לבקש את הצירוף הרטרוסיבי של השטחים החדשים. הלאומנים הקפידו לבקש את השטחים החדשים ולא את כל הונג קונג, בידיעה שהשטחים החדשים היו משולבים עמוקות וחיוניים לשאר חלקי הונג קונג, והחזרת השטחים החדשים תהפוך את שאר הונג קונג לחסרת ערך לבריטים. דבר זה נדחה בחריפות על ידי וינסטון צ'רצ'יל, ובריטניה גם דרשה מהרפובליקה הסינית לתת את הסכמתם בכתב לכך שוויתור השטחים החדשים לא נכלל באמנות הלא שוויוניות, אחרת הם יסרבו לחתום וכך גם הרפובליקה הסינית נאלצה להוריד את הזיכיון של השטחים החדשים מסדר היום. בשנת 1943 חתמו שני הצדדים על הסכם השוויון הבריטי-סיני החדש, כאשר הרפובליקה הסינית הבטיחה את הזכות להעלות את נושא הונג קונג והשטחים החדשים בהזדמנות מאוחרת יותר. ב-11 בינואר 1943 שלח ט.וו. סונג הודעה להוראס ג'יימס סימור, בה נאמר כי "שממשלת סין שומרת על זכותה להציע [השטחים המושכרים של הונג קונג] לדיון במועד מאוחר יותר". יממה לאחר מכן, ב-12 בינואר 1943, ערך ט.וו. סונג מסיבת עיתונאים בה הסביר את ההסכם.
ויימרנר
היסטוריה של הגזע
הגזע פותח בתחילת המאה ה-19 בוויימאר אשר בגרמניה, והוא קרוב לפוינטר הגרמני קצר השיער. קיימות מספר סברות לגבי מקורותיו: יש הטוענים כי הוא התפתח מכלבי הגישוש, אחרים אומרים שזהו שילוב של הפוינטר האנגלי והפוינטר הספרדי, ויש הטוענים כי הוא תוצאה של אלבינו שהשתלט על כלבי פוינטר.
יחסי הונג קונג–טאיוואן
הונג קונג לאחר מלחמת העולם השנייה
לפני כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, הבטיח נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט לסונג מיילינג, אשתו של צ'יאנג קאי-שיק, כי הונג קונג תוחזר לשליטת הרפובליקה הסינית. ארצות הברית שלחה את השגריר פטריק הארלי ללונדון באפריל 1945 וביקשה שהבריטים יחזירו את הונג קונג לרפובליקה הסינית, אליה אמר וינסטון צ'רצ'יל שזה יקרה רק "על גופתי המתה". בעבר הסכימו הבריטים כי הונג קונג תהיה "בתחום המבצעי של הגנרליסימו צ'יאנג קאי-שק", והצו הכללי האמריקני מספר 1 קבע גם כי היפנים ייכנעו לצ'יאנג. כאשר התפרסמה הידיעה כי היפנים נכנעו, צ'יאנג הורה לחיל השלוש עשרה הלאומני בפיקודו של שי ג'ו, פחות מ-300 מייל מהונג קונג, לשחרר את הונג קונג. בנוסף, הקורפוס החדש הלאומני החדש תחת סאן לירן היה גם הוא במרחק של פחות מ-300 מייל משם, והוזמן על ידי צ'יאנג לשחרר את גואנגג'ואו; יחד, מנו הכוחות 60,000 חיילים.
ויימרנר
מבנה כללי
לוויימרנר צמיחת שיער הפוכה באזור החזה. הצמיחה יוצרת דמות המזכירה, בעיקר באור השמש, את העיט ששימש כסמלה של רפובליקת ויימאר.
יחסי הונג קונג–טאיוואן
הונג קונג לאחר מלחמת העולם השנייה
עם זאת, בסוף המלחמה עברו הבריטים במהירות להחזיר את השליטה בהונג קונג באוגוסט 1945, ומנעו את הבאת הונג קונג תחת שליטת הרפובליקה הסינית. לאחר ההפסד במלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, ממשלת הרפובליקה הסינית, שלטון הקומינטנג, שהוקמה על ידי סון יאט-סן, נסוגה לטאיוואן. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בינואר 1950, הכירה בריטניה ברפובליקה העממית של סין כממשלתה של סין עקב אינטרסים כלכליים, וחסמה את ממשלת הרפובליקה הסינית מלהשתתף באמנת סן פרנסיסקו בשנת 1951, שהנהיג את נושא שלממשלת טאיוואן הייתה אמורה להיכנע. בשנת 1957 היה לראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן, הסכם סודי עם ארצות הברית, שם ארצות הברית הסכימה להגן על הונג קונג מול הבריטים כ"בעיית הגנה משותפת" למקרה שתותקף על ידי סין הקומוניסטית. בתמורה, הבריטים התחייבו שלא לדחוף לחברות סין הקומוניסטית באו"ם, שתשאיר את מושב האו"ם לטאיוואן. עם זאת, בשנת 1971, החלטת העצרת הכללית של האו"ם 2758 נתמכה על ידי הבריטים והתקבלה, והכירה בממשלת הרפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין ולא בממשלת הרפובליקה הסינית. לאחר מכן, בריטניה והפובליקה העממית של סין החלו במשא ומתן על מסירת הונג קונג, ובסופו של דבר אטימו את עתידה של הונג קונג עם הרפובליקה העממית של סין ולא עם הרפובליקה הסינית.
במהלך מלחמת האזרחים הסינית וגם אחריה, אנשים רבים מסין היבשתית, כולל פליטים פרו-קוימינטנג וחיילים לשעבר, ברחו להונג קונג ולטאיוואן. לדוגמה, נשיא הטאיוואן לשעבר מא יינג-ג'יו נולד בהונג קונג בשנת 1950, לאחר שהוריו ברחו מהיבשת. באמצע 1950 הגיעו להונג קונג כ-10,000 חיילים לאומניים, שהוחזקו זמנית במבצר בהר דייוויס. ביוני 1950 הותקפו החיילים על ידי פרו-קומוניסטים בעימותים אלימים, מה שהוביל להעברת 6,000 מהחיילים הממוקדים כעבור שבוע לטחנת רני. 10,000-20,000 פליטים לאומניים נוספים התיישבו בטחנת רני, שם הוקמה הוועדה להקלה במחנה הפליטים של רני בהונג קונג בכספים לאומניים מאיגוד הסיוע החופשי בסין שבטאיוואן. האיגוד החל להקים קהילה פרו-לאומנית קבועה אנטי-קומוניסטית בהונג הונג, וזכתה טחמת רני לכינוי "טאיוואן הקטנה". כמה אלפים מהפרו-לאומנים הנלהבים ביותר הועברו על ידי האיגוד לטאיוואן.
לאומנים ופליטים התיישבו גם בעיר המגודרת קאולון, ומשכו אליהם 2,000 מתנחלים עד שנת 1947, שהיו משוכנעים שהאזור נמצא תחת שיפוט של הרפובליקה הסינית. מוקדם יותר בשנת 1933, הממשלה הלאומנית תבעה סמכות שיפוט באזור והחלה ללחוץ על ממשלת בריטניה בנושא. בסוף 1946, פקידי ממשל לאומניים ביקרו באתר וערכו תוכנית לניהול האזור, ויצרו את "טיוטת תוכנית המתאר להחזרת הממשל". זמן קצר לאחר בינואר 1948 נכנסו פקידי הקוומינטנג לאזור ועודדו את התושבים להתנגד לפינוי על ידי הממשלה הקולוניאלית, ובסופו של דבר הובילו לפרעות בעיר החומה ולהפגנות סטודנטים בסין היבשתית בשליטת הרפובליקה הסינית, שם נבזזה והוקמה הקונסוליה הבריטית בקנטון שעולה באש.
יחסים רשמיים
מאז 2010, היחסים בין הונג קונג לטאיוואן מנוהלים באמצעות המועצה לשיתוף פעולה ולקידום כלכלי ותרבותי הונג קונג-טאיוואן (ECCPC) והמועצה לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי של טאיוואן-הונג קונג (THEC). בעוד "משרד הכלכלה והתרבות של טאיפיי בהונג קונג" (TECO) מהווה הנציגות של טאיוואן בהונג קונג, "משרד הכלכלה, המסחר והתרבות של הונג קונג" (HKETCO) מהווה הנציגות של הונג קונג בטאיוואן. בנוסף, היחסים עם הונג קונג מנוהלים גם על ידי "המועצה לענייני יבשת", אם כי לא כל התקנות החלות על סין היבשתית מוחלות אוטומטית על אותם שטחים.
בשנת 2018, משרד נציבות משרד החוץ השייכת לרפובליקה העממית של סין, הודיע לקונסוליות הזרות בהונג קונג כי אסור להן להשתתף באירועי היום העשירי הכפול המתרחשות בעיר.
במרץ 2021, המשרד לענייני טאיוואן בבייג'ינג הזהיר את טאיוואן שלא להתערב בהונג קונג, וקבע כי טאיוואן לא צריכה ללכת "בהמשך הדרך הלא נכונה של מניפולציה פוליטית בנושאי הונג קונג" לאחר שממשלת המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית של טאיוואן הביעה דאגה מהמחוקקים הפרו-דמוקרטיים אשר נעצרו. באותו חודש דחה מנהיג הקוומינטנג, מנהיג האופוזיציה, ג'וני צ'יאנג, את הצעתה של בייג'ינג לרעיון מדינה אחת, שתי שיטות (המתנהלת בהונג קונג ובמקאו) לטייוואן, וקבע כי "אנו כבר רגילים לסגנון חיים כזה. אם אתם רוצים שאנשי טאיוואן ישנו את זה - זה בלתי אפשרי".
במאי 2021 סגרה הונג קונג את משרדה HKETCO בטאיפיי בטענה שטאיוואן "התערבה באופן גס בענייניה הפנימיים של הונג קונג". בתגובה, המועצה לענייני היבשת השייכת לטאיוואן הצהירה כי "אנו מצטערים על התעלמות ממשלת הונג קונג מדמוקרטיה ושלטון החוק."
תנועות ומחאות
בתקופה האחרונה שני האזורים היו מעורבים זה בזה מבחינה פוליטית. בשנת 2014, סטודנטים מהונג קונג תמכו בתנועת הסטודנטים החמניות בטאיוואן, וסטודנטים מטאיוואן תמכו בתנועת המטריה בהונג קונג. רצח אזרח הונג קונג בשנת 2018 בהיותו בטאיוואן גרם לממשלת הונג קונג להציע בשנת 2019 את הצעת חוק ההסגרה של הונג קונג, שמאפשר להסגיר חשודים בעבריינות לא רק לטאיוואן, אלא גם לסין היבשתית ולמקאו. בתגובה, התחילו הפגנות מאסיביות בהונג קונג, כאשר ממשלת טאיוואן תמכה במפגינים, ולא רצתה שההצעת החוק תתקבל. ממשלת טאיוואן רואה בהצעת החוק להסגרה, הנסוגה כעת, כהפרה של עקרון "מדינה אחת, שתי שיטות", שהיה ההצעה של סין העממית לאיחוד עם טאיוואן. עשרות אלפי אזרחים טאיוואנים צעדו בטאיפיי ב-29 בספטמבר 2019 כתמיכה בתנועה הפרו-דמוקרטית של הונג קונג. בגלל תמיכת טאיוואן בהפגנות, דגלי טאיוואן נצפו לעיתים קרובות בהפגנות.
השפעת מחאות הונג קונג ב-2019 על הבחירות לנשיאות טאיוואן 2020
לקראת הבחירות לנשיאות טאיוואן בשנת 2020, האן קואו-יו ממפלגת הקוומינטנג הועדף על פני צאי יינג-ון, נשיאת טאיוואן מהמפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית (DPP) בגלל ההפסדים שהיא ספגה בבחירות המקומיות בטייוואן 2018. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018, הפסידה ה-DPP בבחירות לראשות העיר בערים חשובות רבות לקוומינטנג וכתוצאה מכך ניצחון חזק של הקוומינטנג. זה גם היה טוב גם עבור סין מכיוון שמפלגת הקוומינטנג העדיפה לקיים קשרים כלכליים הדוקים יותר עם סין היבשתית, ואילו ה-DPP כיוונה לטאיוואן עצמאית יותר. ללא קשר לכך, הן הקוומינטנג והן ה-DPP מראים קווי דמיון בנושא יחסי טאיוואן–סין וכיצד שני הצדדים תומכים בעצמאות. DPP הצליחה לשרוד את בחירות 2020 כדי לזכות בנשיאות ולהשיג שליטה ברוב היואן המחוקק בזכות שיפורים כלכליים, הפגנות הונג קונג 2019–2020 ותוכנית לאיחוד סין בין שני צדדי המצר.
ההפגנות בהונג קונג פרצו ביוני 2019 כתגובה להצעת חוק ההסגרה של הונג קונג שהוגשה ב-29 במרץ אותה שנה. מאחר שה-DPP של צאי נותנת עדיפות למטרה של טאיוואן עצמאית יותר שאיננה נשענת על הרפובליקה העממית של סין, הפגנות הונג קונג הפכו למנוף פוליטי שעזר לה להשיג תמיכה והכרה מקומית ועולמית. לשם השוואה, הקוומינטנג היה הרבה יותר רך כלפי הרעיון של יחסים עם סין. זה היה קטלני עבור הקוומינטנג בבחירות לנשיאות ב-2020 מכיוון שה-DPP זכתה לתמיכה עצומה הן ממצביעיהם הטאיוואנים והן מאוהדי הונג קונג. הביקורת וההתרסה של צאי כלפי עקרון "מדינת המדינה אחת, שתי שיטות" של בייג'ינג, וכן תמיכתה במפגינים בהונג קונג סייעו לה בהמשך להשיב את התמיכה שאיבדה DPP בבחירות 2018. זה היה המקרה במיוחד כאשר צאי הגיבה לנאום השנה החדשה של שי על טאיוואן ולאיחוד עם היבשת, מה שגרם לציון האישורים שלה לעלות. שי ג'ינפינג, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של סין, הביע בנאומו כיצד עקרון "מדינה אחת, שתי שיטות" הוא הפתרון הטוב ביותר למימוש "איחוד שליו" של סין היבשתית וטאיוואן, בדיוק כמו בהונג קונג בשנת 1997 ובמקאו, בשנת 1999, שנהייתה תחת שליטת סין העממית. בנאומו אמר שי כי איחוד יועיל לשני הצדדים במונחים של פתיחת הזדמנויות רבות יותר לעסקים, קידום הכלכלה ושמירה על השלום. שי גם הצהיר כי סין תכבד את המערכת החברתית הנוכחית של טאיוואן וכי הקניין הפרטי, הזכויות החוקיות והאינטרסים החוקיים של טאיוואן, והאמונות הדתיות יהיו מוגנים כל עוד נשמרים אינטרסים של סין העממית וריבונותה על טאיוואן.
לאחר שהייתה עדה לאופן שבו סין התמודדה עם ההפגנות בהונג קונג, וכן כששמעה את נאומו של שי, נקטה צאי בעמדה נחרצת נגד סין ותוכנית האיחוד על ידי דחייה פומבית של הקונצנזוס 1992. צאי גם התנגדה בתוקף להפעיל על טאיוואן את עקרון "מדינה אחת, שתי שיטות" וביקש שסין העממית תכיר בטאיוואן כמדינה עצמאית ויכבדו את מחויבותה של טאיוואן לחופש ולדמוקרטיה. צאי, אינג-ון (2 בינואר 2019). הנשיא צאי מנפיק הצהרה על "המסר לארצנו בטייוואן" של נשיא סין שי (נאום). בבחירות הקודמות לפני הבחירות לנשיאות 2020, צאי דיברה בזהירות רבה יותר על סין. אולם לאחר שזכתה לתמיכה רבה יותר מאזרחי טאיוואן ומאנשים מעבר לים, היא דיברה בצורה חריפה יותר נגד סין העממית, תוך שהיא מקדמת את רעיונה של טאיוואן עצמאית, וכתוצאה מכך ניצחה בבחירות לנשיאות 2020. זכייתה של צאי בבחירות לא עצרה את תוכניותיה של סין העממית לפתח מערכת יחסים חוצה-מצרים חזקה ונחושה עם טאיוואן. עם זאת, זה נתפס כמגביר את המחאה בהונג קונג על ידי רבים מהמפגינים נגד הממשלה בהונג קונג.צ'או, מיינטאי, זיניה לי, לאה לי, שנשאן קאו (12 בינואר 2020). מפגיני בייג'ינג והונג קונג מגיבים לזכייתו של צאי אינג-וין בבחירות לנשיאות טייוואן. האירוע מתרחש בשעה 1:57. הועבר לארכיון מהמקור ב־20 באפריל 2021. לאחר שהיו עדים לאזרחי טאיוואן שמשתתפים בזכייה של צאי בנשיאות, חלק מהמפגינים בהונג קונג הודיעו כי חשו קנאה ואמרו כי גם הם רוצים את סוג הדמוקרטיה שאזרחי טאיוואן הדגימו בבחירות 2020. צ'או, מיינטאי, זיניה לי, לאה לי, שנשאן קאו (12 בינואר 2020). מפגיני בייג'ינג והונג קונג מגיבים לזכייתו של צאי אינג-וין בבחירות לנשיאות טייוואן. האירוע מתרחש בשעה 02:02. הועבר לארכיון מהמקור ב־20 באפריל 2021.
בתגובה לתמיכה שהפגינה טאיוואן למפגינים בהונג קונג, הפכה טאיוואן למיקום פופולרי יותר עבור מפגינים המבקשים מקלט מאז צאי הודיעה כי טאיוואן תספק להונג קונגים "סיוע נחוץ". הערפול של "הסיוע הנחוץ" שהציעה טאיוואן לאלה הנמלטים מהונג קונג היה יכול רק לעזור לאנשים שנכנסו באופן חוקי לטאיוואן. הסיבה לכך היא שמדיניות טאיוואן בכל הנוגע לסעיף 18 לחוקים והתקנות בנוגע לענייני הונג קונג ומקאו אינה מספקת הליך מפורט יותר או מדויק יותר כיצד להתמודד עם המצב כאשר הוא מופיע. זה היה המקרה במיוחד עבור מפגינים רבים מכיוון שהכניסה החוקית לטאיוואן הייתה קשה בגלל משטרת הונג קונג שהחרימה מסמכי נסיעה. זה הציב אותם במצב בו הם נצטרכו להיכנס באופן בלתי חוקי לטאיוואן אם היו מבקשים שם מקלט. עם זאת, בשנת 2020 הוציאה טאיוואן להונג קונגים 10,813 אישורי שהייה, כמעט כפול מכמות האישורים בהשוואה לשנת 2019, שהיו 5,858.
מעמד פליט
ג'ושוע וונג, פוליטיקאי מהונג קונג, נסע גם לטאיוואן כדי להיפגש עם הממשלה כדי לדון בפוטנציאל של מפגינים מהונג קונג לבקש מקלט מדיני בטאיוואן. קית' פונג צ'ונג-יין, נשיא התאחדות הסטודנטים של אוניברסיטת הבפטיסטים בהונג קונג, הדהד גם את דבריו של ג'ושוע וונג בנוגע להיעדר תהליך מקלט בטאיוואן ואומר כי מפלגת ה-DPP לא חוקקה חוקים ספציפיים שיסייעו לפליטים. אף על פי שצאי יינג-ון, נשיאת טאיוואן, תמכה באופן קבוע במפגינים ברשתות החברתיות ובסעיף 18 לחוקים והתקנות של טאיוואן בנוגע לענייני הונג קונג ומקאו נקבע כי "יינתן סיוע הכרחי לתושבי הונג קונג או מקאו שביטחונם או חירותם מאוימת מיד מסיבות פוליטיות", ממשלת טאיוואן טרם יצרה תהליך לפליטים פוליטיים. ג'וזף וו, שר החוץ של טאיוואן, אמר כי די בחקיקה הקיימת לטיפול בפליטים, אף על פי שסרטון "ניו יורק טיימס" הראה כי כמה פליטים מהונג קונג נכנסו לטאיוואן באופן בלתי חוקי, והביא ראיות לכך אין די בחקיקה הקיימת. מאמר העיתונות החופשית של הונג קונג מזכיר כי אנשים בדרך כלל משתמשים בסירות מהירות כדי לברוח מהונג קונג לטאיוואן. בתגובה לסרטון ה"ניו יורק טיימס ", המועצה לענייני היבשת הזהירה את המפגינים ההונג קונגים שלא להיכנס לטאיוואן באופן לא חוקי, וחזרה על ההצהרה כי די בחוקים הקיימים, אף על פי שהם מכסים רק מקרים מיוחדים, כגון סטודנטים, השקעות ואשרות תיירים. עבור אשרות סטודנטים, משרד החינוך של טאיוואן בנובמבר 2019 הודיע כי סטודנטים באוניברסיטאות בהונג קונג יורשו להשתתף בהרצאות ולהמשיך את לימודיהם בטאיוואן. עבור פליטים שאינם זכאים לוויזות סטודנטים והשקעות, היעדר תהליך מקלט רשמי זה גורם לכך שהם נכנסים לטאיוואן באשרות תיירות למשך 30 יום ואינם יכולים לעבוד כחוק בטאיוואן.
למרות היעדר ההתקדמות של טאיוואן בהענקת מעמד פליט רשמי, ישנם הונג קונגים שברחו לטאיוואן, כולל מייסד ספר מפרץ קוזוויי, לאם וינג-קי. לאם אמר כי טאיוואן היא "המבצר האחרון" של תושבי הונג קונג כנגד הדיכוי הסיני ביבשת, וכי צעירים מהונג קונג צריכים לעזוב לטאיוואן. עם זאת, ללא חוקי הפליטים בטאיוואן, לא ברור כיצד צעירים הונג קונגים ישיגו זאת. לאם עצמו גייס 200,000 דולר ארצות הברית עבור חנות הספרים החדשה שלו, שהיא הסכום הדרוש לוויזה להשקעה בטאיוואן.
מכיוון שהמועצה לענייני היבשת המשויכת לטאיוואן אינה מספקת סיוע לאלה שבורחים לטייוואן, ארגונים לא ממשלתיים לקחו תפקיד פעיל יותר בסיוע לאנשים אלה. הכנסייה הפרביטריאנית, צ'ה-לאם בטאיוואן סייעה לפליטים מהונג קונג לטאיוואן בכך שהיא מספקת להם מחסה, וכן מסרה אספקה למפגינים שעדיין בהונג קונג. גובאר צ'ן, יו"ר התאחדות הסטודנטים הלאומית בטאיוואן, אמר כי "המשימה הבסיסית של ארגונים לא ממשלתיים בטאיוואן היא להפעיל לחץ על הממשלה לתקן את חוק הפליטים", שכן ארגונים לא ממשלתיים אינם יכולים לספק סיוע על בסיס ארוך טווח, ובאופן חוקי, קבלת פליטים תהיה היעילה ביותר.
ב-27 במאי 2020 הודיעה הנשיאה צאי יינג-ון כי תיווצר תוכנית שתספק תמיכה הומניטרית לאלה מהונג קונג. ב-18 ביוני באותה השנה נחשפו פרטי התוכנית; משרד שירות וחילופי טאיוואן-הונג קונג אמור היה להיפתח ב-1 ביולי 2020 בטאיפיי במסגרת ה-THEC, אשר מתכוונת לעסוק בזכויות אדם וקבוצות אזרחיות בכדי לסייע לאנשים עם הוצאות מחיה בסיסיות, תושבות, התיישבות, תעסוקה והגנה. כל תמיכה מהמשרד תינתן רק לאחר כניסת אנשים לטאיוואן. לא נמסרה הודעה בדבר יישום חוק פליטים או מקלט, והמבקשים עזרה מכונים על ידי הממשלה "מחפשי מקלט" ולא "פליטים".
בסוף יולי 2020, חמישה אנשים מהונג קונג נמצאו בים על ידי משמר החופים של טאיוואן, נסחפים לעבר איי פראטאס לאחר שנגמר הדלק בספינתם. ראש הביטחון של הונג קונג, ג'ון לי, הזהיר את טאיוואן מפני "מחסה עבריינים" וביקש להחזיר את החמישה להונג קונג, למרות היעדר הסכם הסגרה. ב-26 באוגוסט 2020 נמצאו 12 אנשים מהונג קונג על ידי משמר החופים הסיני ביבשת. בשני האירועים, ההערכה היא שהנוסעים רצו לברוח לטאיוואן.
ב-2 במרץ 2021 התאספו עשרות אנשים ליד היואן המחוקק בטאיוואן, והגישו בקשות כמו לאפשר לפליטים פוליטיים מהונג קונג לברוח לטאיוואן.
על פי סוכנות ההגירה הלאומית של טאיוואן (NIA), חלה מגמת עלייה בהיתרי התושבות של עובדי הונג קונג שעוברים לטאיוואן במסגרת 16 התוכניות השונות לקבלת היתר שהייה. בשנת 2018 הוענקו 4,148 אישורי שהייה ותוספת 1,090 מענקי תושבות קבע, ובשנת 2019 הונפקו 5,858 אישורי תושבות יחד עם 1,474 מענקי תושבות קבע. בשנת 2020 הונפקו 10,813 אישורי תושבות עם 1,576 מענקי תושבות קבע נוספים. גורם מטעם ה-NIA הצהיר כי למגמת העלייה יש הרבה קשר למצב הפוליטי האחרון בהונג קונג.
יחסים תרבותיים וכלכליים
מבחינה תרבותית, אף על פי שהניב האזורי העיקרי בהונג קונג (ובמקאו) הוא הקנטונזית והניב העיקרי בטאיוואן הוא המנדרינית, שני האזורים ממשיכים להשתמש בכתב הסיני המסורתי, זאת בניגוד לכתב הסיני מפושט המשומש בסין העממית. בנוסף, הן בהונג קונג והן בטאיוואן יש רוב סיני מובהק.
בהונג קונג, עיתונים תוארכו לעיתים קרובות באמצעות לוח השנה של הרפובליקה הסינית, גם לאחר 1949. מחלקת שירותי הפנאי והתרבות בהונג קונג (LCSD) התנצלה בשנת 2017 לאחר שמחקה את השנה של הרפובליקה הסינית ("השנה ה-66 לרפובליקה הסינית") מגזיר עיתון בהונג קונג משנת 1977. שחקני כדורגל מהונג קונג, כמו לאם שונג-יי, ייצגו לעיתים קרובות את נבחרת טאיוואן בכדורגל, וקבוצת הכדורגל הטאיוואנית שזכתה במדליית זהב במשחקי אסיה 1958 הורכבה בעיקר מהונג קונגרים.
כתוצאה מהמלחמה, לא הותרו טיסות ישירות בין טאיוואן לסין היבשתית ולכן נוסעים רבים עברו דרך הונג קונג עד שנת 2003, אז נוצרה האמנת חוצה המיצרים. נסיעה בין אזרחים משני האזורים פופולרית: בשנת 2018 היו כ-1.7 מיליון אזרחי טאיוואן שנסעו להונג קונג, היעד השלישי הנפוץ ביותר אחרי יפן (4.8 מיליון) וסין היבשתית (4.1 מיליון). 1.7 מיליון אזרחים אלה היוו קבוצת התיירים השנייה בגודלה בהונג קונג, רק אחרי תיירים מסין היבשתית. טיסות ללא הפסקה מתבצעות בין שדות התעופה הונג קונג וטאיפיי (טאויואן), טאיצ'ונג, טאינאן וקאושיונג.
הלן פרנקנטלר
הלן פרנקנטלר (באנגלית: Helen Frankenthaler; 12 בדצמבר 1928, ניו יורק – 27 בדצמבר 2011, דריאן, קונטיקט) הייתה ציירת אמריקאית אשר השתייכה לזרם האקספרסיוניזם המופשט. פרנקנטלר פעלה וציירה במשך שישה עשורים, מתחילת שנות החמישים ועד למותה בשנת 2011.
ביוגרפיה
פרנקנטלר נולדה בניו יורק למשפחה יהודית ליברלית. אביה אלפרד פרנקנטלר היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. היא גדלה באפר איסט סייד בעיר ניו יורק. היא למדה בבית ספר דולטון ובבנינגטון קולג'.
בשנת 1950 פגשה במבקר האמנות קלמנט גרינברג ובמשך חמש שנים ניהלו השניים מערכת יחסים. בשנת 1958 נישאה לאמן רוברט מאתרוול. הם אימצו שתי בנות ובשנת 1971 התגרשו. לאחר מכן התחתנה עם סטפן דוברול, איש עסקים.
פרנקנטלר לימדה והייתה חברה בסגל של מכללת האנטר בניו יורק.
רורי מקגרגור
רורי מקגרגור (באנגלית: Rory MacGregor; נולד ב-2 באוגוסט 1976) הוא שחקן בריטי ששיחק במגוון תפקידים בטלוויזיה.
מקגרגור נולד בלונדון שבאנגליה. הוא למד בבית הספר למשחק רוז ברופורד קולג', וסיים את לימודיו בשנת 1999.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד קולין ולס בסדרת הריגול של ה-BBC "ספוקס", אותו גילם בין השנים 2002 ל-2006.
יחסי טורקיה–מונגוליה
יחסי טורקיה–מונגוליה הם יחסי החוץ בין מונגוליה לטורקיה.
היסטוריה
המונגולים והטורקים פיתחו מערכת יחסים חזקה. שני העמים היו בדרך כלל עמים נוודים, והקשר התרבותי התפתח לתערובת של ברית וסכסוכים. אנשי שיונגנו נחשבו לאבותיהם של הטורקים והמונגולים המודרניים. גם הטורקים וגם המונגולים רואים עצמם לוחמים נודדים, ובמשך זמן רב פיתחו היסטוריה של טיפוח ברית נגד אימפריות סיניות שונות בניסיונותיה לשמור על תרבותה וגבולה.
שני העמים חלקו גם מסורת טורקו-מונגולית משותפת, שהתפתחה בהדרגה במובן השגוי של יראת כבוד לטנגריזם, בגאווה חזקה המבוססת על חופש וכבוד. האמונה הצליחה לשרוד גם כאשר המונגולים והטורקים אימצו דתות אחרות, בודהיזם ואסלאם, בהתאמה.
כאשר ג'ינגיס חאן הקים את האימפריה המונגולית, הטורקים התחלקו בין ברית לעוינות. מספר שבטים טורקים כרתו ברית עם האימפריה המונגולית, בעוד מספר שבטים טורקים קמו ונלחמו נגד השליטים המונגולים, והמשיכו במסורות הנוודים. זה נמשך עם ממשלות טורקו-מונגוליות שונות כמו אורדת הזהב, השושלת הטימורית, האימפריה המוגולית עד לעליית האימפריה העות'מאנית, בתוצר נוסף של שושלת טורקו-מונגולית.
כיום, עמים טורקים רבים ממשיכים לחלוק מנהגים תרבותיים כמעט זהים עם עמיתיהם המונגולים. לדברי ו' גורדלבסקי, אשר צוטט על ידי הטורקולוג והמונגולוג הרוסי אלכסנדר קדירבייב "על מנת להבין את ההיסטוריה של העמים הטורקיים יש צורך ללמוד את המונגולים".
יחסים מודרניים
טורקיה ומונגוליה כוננו יחסים בשנת 1969 כאשר מונגוליה הייתה מדינה קומוניסטית. היחסים הידידותיים בין שתי מדינות באו לידי ביטוי בטקס עוד בשנת 2019, כאשר שגריר טורקיה במונגוליה אחמט יזאל הצהיר כי "יש לנו יחסים היסטוריים, תרבותיים וחברתיים עוד מלפני 2000 שנה. אנו יכולים לעשות דברים רבים כדי להבטיח כי ידידות זו תביא אותנו הלאה", והוספנו שטורקיה תמיד תהיה שכנה שלישית של מונגוליה.
כמו כן, טורקיה ומונגוליה העמיקו את שיתוף הפעולה שלהן, אשר נע בין חינוך לסיוע כלכלי, כמו גם מחויבות היסטורית להבנת היחסים העתיקים של שתי המדינות.
גאורג פייפר
קריירה מוקדמת
פייפר נולד ב-5 במאי 1890 בונדסן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית, לקרל פייפר, שהיה מנהל מפעל סוכר, ולאנה לבית ברנדאל. בשנת 1908 התגייס פייפר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-4 (מגדבורג), ובשנת 1912 הועבר לרגימנט הארטילריה ה-20 (לאוונבורג), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-27 בינואר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש פייפר מהצבא, והצטרף למשטרת הביטחון בבראונשווייג, שם מילא תפקידי פיקוד ומטה. בתחילת שנות ה-30 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לראש מטה המחוז הצפוני של המשטרה. ב-1 באוקטובר 1935 הוא הצטרף לוורמאכט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה הכבדה ה-64 בברסלאו. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-23 בפוטסדאם.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה פיקד פייפר על רגימנט הארטילריה ה-23, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה ה-23. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד אגד הארטילריה ה-105, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-94, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו בתחילה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה ה-17, עמה לחם בגזרה הדרומית. ב-1 ביוני 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע מקרה כחול הוא לחם עם הדיוויזיה בתחילה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית בקרב סטלינגרד, וב-11 בדצמבר 1942 הוא הוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ומונה במקביל גם למפקד הדיוויזיה ה-306. פייפר לחם עם כוחותיו במהלך מבצע סופת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט, וב-16 בינואר 1943 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ה-94 לכוחות הסובייטים, וב-1 במרץ אותה שנה הוא מונה להקים את הדיוויזיה מחדש. בדצמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו. ב-1 במאי 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-20 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פייפר פיקד על הקורפוס במהלך מבצע בגרטיון, וב-28 ביוני 1944 נהרג במתקפה אווירית במהלך מתקפת מוהילב.
קוד קאלימאקי
קוד קאלימאקי (ברומנית: Codul Calimach) היה קובץ החוקים האזרחיים הראשון של נסיכות מולדובה. הקובץ חובר ביוזמתו של השליט סקרלט קאלימאקי ונערך על ידי קריסטיאן פלכטנמאכר ואנאניה קוזאנוס ובעזרתם של אנדרונאקה דוניצ'י ודמסקין בוז'ינקה ומשפטנים נוספים.
הקוד פורסם ב-1817 ביוונית וב-1833 תורגם לרומנית על ידי פלכטנמאכר ובוז'ינקה. תוכן הקוד מבוסס על הקודקס האזרחי הי מ-1804 ועל הקודקס האזרחי האוסטרי מ-1811 עם התאמות למנהג המקומי ולחוק האזרחי הביזנטיני.
קוד קלימאקי, מחולק לשלושה חלקים, וכולל 2032 סעיפים שונים. הקוד הוחלף ב-1865 על ידי הקוד האזרחי של 1865, שנכנס לתוקף בנסיכויות הרומניות המאוחדות, שנסיכות מולדובה הייתה חלק ממנה.
משבר קודורי (2001)
משבר קודורי פרץ באוקטובר 2001 כאשר לוחמים ממוצא צ'צ'ני בליווי כוחות גרילה גאורגים תקפו חיילים אבחזים בסוחומי. התקיפה התבצעה דרך עמק קודורי. המשבר נזנח ברובו על ידי התקשורת הבינלאומית, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ותקיפת ארצות הברית באפגניסטן שבאה בעקבותיה. כתוצאה מהתקיפה נהרגו מעל ל-40 איש. המנהיג הצ'צ'ני שהוביל את התקיפה, רוסלן גלייב, נסוג לגאורגיה והפעיל משם מבצעי תקיפה בעומק הקווקז הרוסי בחסות ההגנה של גאורגיה.
רקע
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, בין הפדרציה הרוסית כנגד בדלנים איסלאמיים צ'צ'נים, קיבלו כ-7,000 פליטים צ'צ'נים מחסה בקרב הכיסטים, קבוצה אתנית ממוצא דומה, השוכנים בערוץ פנקיסי (חבל קאחתי במזרח גאורגיה). חלק מהכיסטים אף חצו את המעברים ההרריים כדי להצטרף ל"אחיהם" במאבק לעצמאות.
אדוארד שוורדנדזה, נשיא גאורגיה באותם ימים, הכחיש את קיומו של ההסכם או קשרים כלשהם על גלייב. הוא ציין כי בשנת 2001 מצאו כמה אלפי פליטים מצ'צ'ניה, בעיקר נשים ילדים וטף, מחסה בקרב הכיסטים בנפת אחמטה שבמחוז המזרחי של גאורגיה, קאחתי, המתגוררים במקום מאות בשנים. באותו זמן הודיע גם שוורדנדזה כי מספר תריסרים של פליטים שלקחו חלק במלחמת צ'צ'ניה השנייה ונפצעו, הגיעו לגאורגיה והצטרפו לפליטים הצ'צ'נים האחרים.
ב-20 בספטמבר 2001 דיווחו העיתון הרוסי אוּטרוֹ (Утро) וסוכנות הידיעות הרוסית אינטרפקס (Интерфакс), כי 400 מיליטנטים צ'צ'נים, בראשות רוסלן גלייב, עברו מערוץ פנקיסי לעיירה צאלנג'יחה שבקרבת הגבול הגאורגי עם אבחזיה. טענה נוספת שהעלו העיתונים הרוסיים הייתה כי בערוץ פנקיסי נפתח בסיס אימונים למיליטנטים הצ'צ'נים, טענה שהוכחשה על ידי השלטונות הגאורגיים.
התקיפה
אף על פי שההתקפה של גלייב נכשלה וכ-40 איש נהרגו בכללם משקיפי או"ם, זכה גלייב להערצה של פוליטיקאים גאורגים זוטרים. נשיא גאורגיה באותם ימים כינה אותו "איש אציל" ו"איש משכיל". מאותו הזמן פתח גלייב בסדרת התקפות פגע וברח כנגד מטרות צבאיות רוסיות בצ'צ'ניה, דאגסטן ואינגושטיה. רוסיה הגיבה בסדרת התקפות אוויריות חשאיות בשטחי גאורגיה, שבמהלכן נהרגו אזרחים גאורגים.
רמי צור
רמי צור (נולד ב-23 בפברואר 1977) הוא קיאקיסט ישראלי-אמריקאי.
חייו
צור נולד בארצות הברית ואומץ על ידי משפחתו הישראלית כשהיה תינוק, הוא החל להתאמן בשייט קיאקים בשנת 1987, בשנת 1995 הוא השתתף באליפות העולם לצעירים שנערכה ביפן ודורג במקום הרביעי.
לאחר שלא מצא את עצמו את מבחינה מקצועית בישראל צור חזר לארצות הברית והחל להתחרות למענה, בשנת 2002 הוא זכה במדליית זהב בתחרות גביע העולם שנערכה בגרמניה באותה שנה באליפות העולם בסביליה הוא סיים במקום השישי.
צור הבטיח את מקומו במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת אתונה, הוא התחרה בקיאק יחיד למרחק 500 ודורג במקום העשירי. לאחר האולימפיאדה צור נפצע בעמוד השדרה וכתוצאה מניתוח הוא היה מושבת למשך שלושה חודשים. צור ניצח במבחנים האמריקאים בשנת 2006 ובשנת 2007 והבטיח את מקומו במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת בייג'ינג.
M39
M39 (מ-Messier 39, או NGC 7092) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ברבור הנמצא במרחק של כ-825 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 30 כוכבים.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-24 באוקטובר 1764 והוכנס לקטלוג מסיה כשהוא מתואר כצביר של כוכבים ללא ערפילית. עוד לפניו, בשנת 1750, ציין האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל את קיומו של צביר כוכבים בקבוצת ברבור, אך לא ברור אם מדובר באותו הצביר. בשל בהירות נראיתו הגבוהה יחסית, יש סבירות גבוהה שהצביר אכן אותו הצביר שנצפה על ידי לה ז'נטיל. אריסטו ציין בשנת 325 לפני הספירה את קיומו של עצם דמוי שביט בקבוצת ברבור, וייתכן שהוא, למעשה, הראשון שהבחין בצביר.
מאפייני הצביר
קוטרו של M39 הוא כ-7.5 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-825 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-32 דקות קשת - יותר מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל לפחות 30 כוכבים, כמעט כולם בסדרה הראשית ורובם מסוג ספקטרלי A, כך שגילו של הצביר מוערך ב-300-230 מיליוני שנים. כוכביו המפותחים ביותר נמצאים לקראת סוף שלב ההיתוך של מימן להליום בליבתם ולקראת תחילת תהליך הפיכתם לענקים.
NGC 4654
NGC 4654 היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-55 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
היסטוריה
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 10.55 והיא התגלתה ב-12 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.126, כשהיא מתוארת כדי בהירה, גדולה ומאורכת. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה פעמיים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1411, כאשר היא מתוארת כעמומה מאוד, גדולה מאוד, מאורכת מאוד ושיש לידה מספר כוכבים. הוא ציין גם שייתכן שמדובר בערפילית כפולה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3187 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4654, כאשר היא מתוארת כעמומה, גדולה מאוד, מאורכת למדי ושייתכן שהיא כפולה. בקטלוג האינדקס השני (IC 2) שנוסף לקטלוג הכללי החדש בשנת 1908 ציין דרייר ערפילית נוספת, IC 3708, כצמודה ל-NGC 4654, אך מדובר למעשה בחלק של NGC 4654 עצמה.
תצפית
הגלקסיה נמצאת מעט מזרחית למרכזו של צביר הבתולה, כ-2.9 מעלות מצפון לכוכב ρ בבתולה וכ-5 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס. כשליש מעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4639, כ-1.1 מעלות וכ-2.5 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאות בהתאמה NGC 4689 ו-NGC 4710, כ-2.8 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאות NGC 4754 ו-NGC 4762, כ-1.6 מעלות מדרום לה נמצאת M60 ובמרחק דומה מדרום-דרום-מערב לה נמצאת M59. M58 נמצאת כ-2 מעלות מדרום-מערב לה, M89 כ-2.1 מעלות ממערב-דרום-מערב לה וכ-1.7 מעלות ממערב לה נמצאת M90, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4654 הוא כ-5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של מעט יותר מ-80,000 שנות אור, קרוב לארבע חמישיות מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, מעט יותר ממסת שביל החלב, כאשר רק כ-4% ממנה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בנוסף יש בה גם כמות לא גדולה של מימן אטומי שכמותו מוערכת בכ- מסות שמש ומימן מולקולרי שכמותו מוערכת בכ- מסות שמש, ונראה שלמעלה מ-90% ממסת הגלקסיה היא חומר אפל שטיבו לא ידוע. צורתה של הגלקסיה מאוד א-סימטרית והמימן שבה מחולק גם כן בצורה מאוד לא אחידה כאשר בצד אחד יש מעט מאוד מימן ובצד השני יש כמות גדולה יותר, ובנוסף משתרע ענן של מימן אל מחוץ לגלקסיה ויוצר מעין זנב. נראה שלפני כחצי מיליארד שנים הגלקסיה עברה בסמוך לגלקסיה אחרת, ככל הנראה NGC 4639 הסמוכה, מה שגרם לעיוות צורתה, ולאחר המפגש, ההתנגשות בחומר הבין-גלקטי שבצביר המשיכה לדחוף את הגז החופשי שבגלקסיה החוצה.
וולבי פרמה
וולבי פרמה (שם מדעי: Macropus parma) הוא מין וולבי קטן בסוג קנגורו שאנדמי לחוף המזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא התגלה בשנת 1840 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד, ותואר מדעית 6 שנים מאוחר יותר על ידי ג'ורג' רוברט ווטרהאוס (George Robert Waterhouse). וולבי פרמה הוא המין הקטן ביותר בסוגו, ודומה מבחינה חיצונית לסוג פדמלון. הוא נחשב למין נכחד במשך מספר עשורים, עד ששרידי אוכלוסיות קטנות שלו התגלו מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-20.
אנטומיה ומראה
וולבי פרמה הוא המין הקטן ביותר בסוג קנגורו, וגודלו כעשירית או פחות מגודל הקנגורו האדום; מבחינה חיצונית, הוא מזכיר במבנה גופו הגוצי, הקומפקטי והעגלגל את בני הסוג פדמלון החופפים איתו בטווח התפוצה. ראשו של הוולבי גדול יחסית לגופו ובעל מראה חרוטי עם חרטום קצר במיוחד. אוזניו עגלגלות ורחבות, אך קצרות יחסית למינים אחרים בסוגו. זנבו העבה דליל בשיער ובאורך בינוני. עיניו גדולות ושחורות ואפו קטן ועגלגל. גפיו הקדמיות קטנות ודקות, ואילו גפיו האחוריות חזקות, ארוכות ומפותחות. אורך ראשו וגופו של וולבי פרמה: 53-45 סנטימטרים, אורך זנבו: 55-40 סנטימטרים, ומשקלו 5.9-3.2 קילוגרם בלבד. הזכרים גדולים וכבדים משמעותית מן הנקבות.
הפרווה של וולבי פרמה צפופה, שעירה וזיפית. צבע הפרווה הוא חום-סיינה בהיר או חום-אפרפר, כאשר הגב, הכתפיים ופלג הגוף האחורי נוטים לחום-קפה עמוק או ערמוני. המותניים, הירכיים והצוואר בצבע חום-אדמוני או חום-צהבהב, ואילו הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע אפרפר או לבן בוהק. פרטים מסוימים עשויים להיות אדמוניים או אפרוריים מהרגיל. מהעורף ועד הכתפיים ישנו פס שחרחר דק הנמוג באמצע הגב לתוך מקטע שיער חום-שחרחר. כפות הידיים והרגליים בצבע חום-שוקולד כהה.
ראשו של וולבי פרמה בצבע אפרורי דהוי או כהה משאר הגוף, כאשר המצח חום-אדמוני עם פס שחרחר, ומהעיניים ועד לחוטם יש פסים כהים דהויים שכמעט ואינם נראים. השפתיים והסנטר הלבנים בולטים היטב על רקע הפנים האפרוריות, ולעיתים יש גם פסים לבנים דהויים מהעיניים עד לשפתיים. האוזניים אדמוניות בצידן החיצוני, וקירחות וורודות בצידן הפנימי עם קצוות כהות. הזנב בצבע אפרפר או שחרחר בצידו העליון, ולבנבן-חום בצידו התחתון.
תפוצה
בית הגידול של וולבי פרמה דומה לזה של הפדמלונים, ומורכב מיערות לחים וצפופים, אך כאלו שיש בהם כיסי סבך ושטחי עשב פתוחים קטנים. הוא נמצא גם ביערות אקליפטוס יבשים ודלילים ויערות גשם טרופיים, ובעבר היה מצוי גם ביערות החוף. סביבת המחיה שלו נמצא מגובה פני הים עד לגובה 1,000 מטר בשולי הרי החיץ הגדול.
התנהגות ופעילות
וולבי זה הוא יונק פעיל לילה בעיקרו, ומבלה את מרבית שעות היום בשינה בסבך. הוא מתעורר בשעות הדמדומים ונע לעבר שטחי האכלה בשבילים קבועים בצמחייה שנוצרו על ידי רגליו, ומבלה שם את מרבית הלילה עד הזריחה. הוא עשוי לצאת לגיחות קצרות גם במהלך היום. הוולבים מתקשרים זה עם זה באמצעות ריח, סימנים חזותיים וקולות. וולבי פרמה הוא יונק צמחוני הניזון בעיקר מעשבים ירוקים קצרים ומעשבי תיבול, וחלקים של צמחים עשבוניים. הוא עשוי גם ללעוס קליפות של עצים דקים. הטורפים העיקריים של וולבי פרמה בוגר הם הדינגו והשועל האדום, והגורים עשויים להיטרף על ידי נחשים גדולים ודורסי לילה. הפרווה הכהה והמחוספסת של המין, מסייעת לו להתמזג עם הצמחייה שסביבו ובכך להקשות על איתורו.
רבייה ומחזור חיים
לפני הלידה הנקבה מנקה את הכיס שלה ביסודיות באמצעות ליקוק. במהלך הלידה, הוולבית יושבת על זנבה וממתינה שהוולד הזעיר יטפס בכוחות עצמו לכיס. הנקבה מסוגלת להקפיא את התפתחות העובר, עד שהגור הקיים יעזוב את הכיס, ולאחר מכן היא מייצרת שני סוגי חלב המתאימים לצורכי הצאצאים (וולד הזעיר והגור המתבגר). הזכר אינו נוטל כל חלק בגידול הצאצאים.
תוחלת החיים של וולבי פרמה בטבע היא 6–8 שנים, ובשבי 11–15 שנים.
מצב
הירידה במספריו נגרמת בעיקר מטריפה על ידי השועל האדום, וכן עקב שינויי האקלים המובילים לפריצת שריפות בר גדולות בבית גידולו אשר גורמות לדילול היער והסבך ומקשות עליו למצוא מחסה מפני טורפיו. ניסיונות לשחרר את וולבי פרמה באזורים נוספים בטווח התפוצה ההיסטורי שלו טרם צלחו, כתוצאה מטריפת השועלים.
וולבי פרמה מצוי במספר אזורים מוגנים. תוכניות השימור ליצוב המין כוללות סקירה מפורטת של האוכלוסיות, ופעולות לצמצום אוכלוסיית השועלים באמצעות פתיונות וציד.
קסיופאה (קבוצת כוכבים)
קסיופאה היא קבוצת כוכבים בולטת בשמי הצפון, שמייצגת לפי המיתולוגיה היוונית את קסיופאה, אמה הגאוותנית של אנדרומדה. זו אחת מ-48 מערכות הכוכבים שהוגדרו על ידי תלמי. לקבוצה צורה מאורכת של האות הלטינית W או M (תלוי בעונות השנה) המורכבת מ-5 כוכבים בולטים. צופה מישראל יראה את הקבוצה בשעות הערב המוקדמות בסתיו-חורף כאות M. הקבוצה היא קבוצה צפונית שמקיפה את כוכב הצפון פולאריס ולכן בישראל לעולם אינה שוקעת לגמרי, אולם זיהום אור מסוגל להסתירה בסתיו ובקיץ. שביל החלב חוצה את קסיופאה ולכן יש בה צבירי כוכבים רבים וערפיליות שניתנות לצפייה בטלסקופ.
בשל העובדה שקסיופאה סובבת סביב כוכב הצפון היא משמשת לעיתים קרובות כעזר לניווט לילי. למציאת כוכב הצפון נמתח בדמיוננו קו ישר בין שני הכוכבים הקיצוניים של קסיופאה (ε ו-β בקסיופאה). מצידה ה'רדוד' של קסיופאה (צד שמאל כשהיא נראית כ W, במפה כוכב ε בקסיופאה) נמתח קו נוסף היוצא בזווית של מעט יותר מ-90 מעלות לקו הקודם, כוכב הצפון ימצא על הקו האחרון ששורטט, במרחק של פעם וחצי המרחק שבין β ל-ε בקסיופאה, ובכיוון ה'פתוח' של קסיופאה (למעלה כשהיא W, למטה כשהיא M). ואם נמשיך למתוח את שני הקווים לכיוון מעלה מקסיופאה נתקל בגלקסיית אנדרומדה (בתה של קסיופאה במיתולוגיה היונית)
כוכבים חשובים
α בקסיופאה (שדר) הוא ענק כתום במרחק 230 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.25.
β בקסיופאה (כף) הוא ענק לבן-צהבהב במרחק 47 שנות אור ועם בהירות המשתנה מעט בין דרגות 2.25 ו-2.29 במחזוריות של כשעתיים וחצי.
γ בקסיופאה הוא תת-ענק כחול לא יציב במרחק כ-600 שנות אור, הזורק החוצה מעטפות גז לוהט בזמנים לא קבועים. כתוצאה מכך בהירותו משתנה באופן לא צפוי בין דרגות 2.2 ו-3.4.
δ בקסיופאה (רוכבה) הוא כוכב כפול במרחק כ-100 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.7. כאשר אחד משני הכוכבים חולף על פני חברו חלה ירידה קלה בבהירות שכמעט לא ניתן להבחין בה.
ε בקסיופאה (סגין) הוא ענק כחול במרחק כ-440 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.4.
מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה עם קסיופאה - אשתו של קפאוס מלך אתיופיה ואימה של אנדרומדה היפהפייה. המיתולוגיה מספרת שזו התפארה שיופייה רב מיופיין של אלות הים, ולכן פוסידון הכה את אתיופיה בשיטפון ומפלצות ים אכזריות. לאחר שביקשה מחילה, הציע האורקל למלך להקריב קורבן את אנדרומדה, בתה החפה מפשע של קסיופאה. הקבוצה זוהתה גם עם דבורה הנביאה, עם בת שבע, אמו של שלמה, ועם מרים המגדלית.
בית הקברות היהודי בוורשה
בית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה (Okopowa) שברובע וולה (Wola) בוורשה בירת פולין (שמו הוא "בית העלמין גנשא", וביידיש: "דער גענשער בית עלמין"; מכונה גם "בית הקברות אוקופובה"), הוא בית הקברות היהודי השני בגודלו בפולין, החשוב שבכ-1400 בתי העלמין שבמדינה, ואחד מהגדולים ביותר בעולם. נוסד בשנת 1806 (ה'תקס"ו).
בית הקברות מתפרס על פני שטח של 83 אקרים (כ-336 דונם), הוא בנוי במשבצות, מחולק ל-17 רחובות ו-72 שבילים, ומאכלס כ-200,000 קברים מסומנים, וכן קברי אחים של מתי גטו ורשה. בסך הכל קבורים בו כחצי מיליון יהודים, ובהם אישים בולטים רבים.
מבנה
בית הקברות שוכן לצד בתי הקברות הנוספים (לאישים בני דתות אחרות) במתחם בתי הקברות פובונזקי, מבתי הקברות העתיקים והמפורסמים ביותר בוורשה, הנמצאים ברובע וולה שבמערב העיר.
כיום מכוסים רבים מהקברים ומהקריפטות בצמחייה, לאחר שיהדות פולין, ובכללה יהודי ורשה, הושמדה בשואה. לאחר מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הפסיק לפעול, שב בית הקברות ונפתח; חלק קטן ממנו עוד פעיל, ומשמש את הקהילה הקטנה של היהודים שנותרו בעיר.
בבית הקברות, שמאז שנות ה-40 הלך והתכסה צמחייה צפופה, קבורים רבים מהמנהיגים ואנשי הרוח של יהדות ורשה, ובהם אדמו"רים כדוגמת רבי יצחק יעקב מביאלא ורבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר מראדזין, אדמו"רי חסידות וורקא וחסידות אמשינוב, האדמו"ר רבי ישראל ממודז'יץ, האדמו"ר ר' דוד בורנשטיין מסוכטשוב ועוד רבים; הרבנים הנצי"ב מוולוז'ין, רבי חיים מבריסק, המהרא"ל צינץ ורבניה הראשיים של ורשה: שלמה זלמן ליפשיץ, חיים דוידזון ודב בר מייזלס; הסופרים אברהם שלום פרידברג, סופרי יידיש כש. אנסקי, י"ל פרץ ויעקב דינזון; יוצר שפת האספרנטו לודוויג זמנהוף; שחקנית התיאטרון אסתר רחל קמינסקה; ההיסטוריונים מאיר בלבן ושמואל אדלברג וראש היודנראט בגטו ורשה אדם צ'רניאקוב. פעילת המחתרת פולה אלסטר שלחמה במרד גטו ורשה נקברה בבית הקברות.
בבית הקברות כמה מצבות מעשה ידיו של הפסל היהודי-פולני הנודע אברהם אוסצ'גה, בהן: "מאוזוליאום שלושת הסופרים" (מכונה גם "אוהל פרץ" – קברם של י"ל פרץ, יעקב דינזון וש. אנ-סקי); קברו של זיגמונט ביחובסקי; קברה של פרנצ'ישקה אייגר; קברו של אדולף פרץ; קברו של יוסף איזביצקי; וקברו של הירש דוד נומברג.
היסטוריה
בשנת 1806 פנו פרנסי הקהילה היהודית בוורשה לשלטונות בבקשה לייסד בית קברות עבור האוכלוסייה היהודית. לאחר קבלת האישור מהשלטונות, שניתן באותה שנה, החלה הכנתו של בית הקברות, שניהולו הופקד בידי אנשי חברה קדישא, ולקראת סוף השנה האזרחית הוא נפתח לציבור. הקבורה הרשמית הראשונה, של אדם בשם נחום מסמיאטיץ', נערכה בכ"ה בכסלו ה'תקס"ז (המצבה, שנעשתה קרוב לוודאי בשנת 1807, לא שרדה עד ימינו- נכון לשנת 2023). טקס הקבורה השני היה של אישה בשם אלקה יונגהוף לבית מולראט, בתו של יהודה ליב מקאליש. במשך שנים רבות נחשב בית הקברות לאליטיסטי, ונקברו בו בעיקר האמידים שבקרב הקהילה.
במהלך השואה נקברו בבית הקברות הרבה מנספי הגטו, חלק גדול מהם בלא מצבה וסימון קבר. כמו כן יהודים רבים מצאו בשטח בית הקברות הרחב מקומות מסתור בהם התגוררו לאורך זמן.
בסוף 2017, העבירה ממשלת פולין החלטה, שבהמשך התקבלה בפרלמנט הפולני ברוב של 416 תומכים מול 4 מתנגדים, להשקיע 100 מיליון זלוטי בשיפוץ בית הקברות. הכסף עובר ל"קרן תרבות ומורשת", שמבצעת את השיפוץ בשיתוף ועד הקהילות היהודיות של פולין.
דרמוט מלרוני
ביוגרפיה
מלרוני נולד באלכסנדריה שבווירג'יניה להורים ילידי איווה, יש לו שני אחים גדולים, אח צעיר ואחות צעירה, הוא למד תקשורת באוניברסיטת נורת'ווסטרן והיה חבר באחוות סטודנטים. הוא עבר להוליווד והחל לנסות את מזלו בתחום המשחק, בסוף שנות השמונים החל להופיע במספר פרקים של סדרות טלוויזיה, הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה בסרט "Sunset", לצד ברוס ויליס.
ב-1994 שיחק במערבון האימה "Silent Tongue", ב-1997 שיחק את ידידה של ג'וליה רוברטס בו היא מאוהבת בסרט "החתונה של החבר שלי". ב-2002 שיחק בסרט "אודות שמידט" את חתנו של וורן שמידט, ב-2005 גילם את נער הליווי בסרט "הדייט שלי לחתונה".
בשנת 2015 שיחק בדרמת המתח "הקרבה" אודות ארבעה נערים מעיירה קטנה בטקסס הנאבקים במצפונם לאחר תאונה טרגית.
בשנת 2019 שיחק במותחן הפשע "משלוח מסוכן" בכיכובה של אולגה קורילנקו.
בשנת 2021 גילם את הדמות הגברית הראשית בקומדיה הרומנטית "כריסמס מבוטל". בשנת 2022 שיחק בסרט האימה העל-טבעי "אמא" בהפקתו של סם ריימי.
בשנת 2023 גילם את דמותו של המרגל רוברט קלייטון איימס בסדרה "רוחות ביירות" פרי יצירתם של ליאור רז ואבי יששכרוף עבור רשת שואוטיים. באותה שנה גילם את מאמן הכדורסל קית' דמברוט (אנ') בסרט הדרמה הביוגרפי "Shooting Stars" על התחלת הקריירה של הכדורסלן לברון ג'יימס. בהמשך, שיחק וגילם את הבלש ויין ביילי בסרט האימה "צעקה 6" בבימוים של ו, לפי תסריט מאת  ו.
קילר פרוסט
קילר פרוסט (באנגלית: Killer Frost) היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Firestorm #3 מיוני 1978 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר אל מילגרום. הדמות משמשת כיריבתו של גיבור-העל פיירסטורם.
קילר פרוסט הוא האלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - קריסטל פרוסט, לואיז לינקולן וקייטלין סנואו. דמות נוספת בשם לורן פרונטיר הוצגה לאחר אירועי פלאשפוינט וכללה את אותם מאפיינים של קילר פרוסט. קריסטל פרוסט הייתה תלמידתו של פרופסור מרטין שטיין, שהתאהבה בו אך בשל העובדה שהוא לא שעה לחיזוריה היא נעלה את עצמה בטעות בתא הקפאה תרמי בזמן שעבדה באזור הארקטי. היא שרדה וגילתה שהיא יכולה לספוג אנרגיית חום מאחרים ולהקרין קור וקרח. היא נטלה את הזהות "קילר פרוסט" ויצאה למסע צלב רצחני נגד גברים ונלחמה נגד פיירסטורם במקרים רבים. פרוסט נהרגה לבסוף כאשר ספגה מפיירסטורם יותר מדי אנרגיה. במהלך הלילה האפל ביותר של שנים 2009–2010, דמותה הוחייתה מחדש כחברת חיל הפקחים השחורים.
לואיז לינקולן הייתה חברה ללימודים של פרוסט, שלאחר מותה שיחזרה את התאונה שהעניקה לפרוסט את כוחותיה מתוך הוקרה לחברות ביניהן. עד מהרה היא הפכה לחסרת רחמים כמותה ופתחה בנקמת דם נגד פיירסטורם, אותו האשימה במות חברתה.
לאחר אירועי פלאשפוינט בו יקום DC אותחל מחדש, ההיסטוריה הפרסומית של פיירסטורם שוכתבה מחדש ובה רוני ריימונד וג'ייסון ראש הם שני תלמידי תיכון שמקבלים את כוחותיהם בו זמנית. תא טרוריסטי תוקף את בית ספרם וטרוריסטית בשם לורן פרונטיר רודפת אחרי השניים בתקווה להרוג אותם ולקחת מהם את מטריצת פיירסטורם. בדיוק כשהיא מתכוונת ללחוץ על ההדק, ג'ייסון חושף את המטריצה והופך אותו ואת רוני לפיירסטורם, אך גם פוצע אנושות את לורן. כשחבריה לתא הטרור מנסים לחלץ אותה מהחורבות, הם נחרדים לגלות שצבע העור שלה הפך לכחול וככל הנראה הוא קר באופן בלתי אנושי - מה שמדמה את מראהּ החיצוני לשתיים הקודמות שנטלו את זהות קילר פרוסט.
במהלך חודש הנבלים "רוע נצחי" בספטמבר 2013 הוצגה דמות נוספת שנטלה את זהות קילר פרוסט: ד"ר קייטלין סנואו, מדענית מעבדות סטאר אשר הוצבה באזור הארקטי ועבדה על מנוע תרמו-דינאמי שיוצרו התאבד. סוכני H.I.V.E הסתננו למקום וניסו להרוג אותה כשהיא שהתה בתוך המנוע. קייטלין קרעה בטעות את מערכת ההקפאה של המנוע וגופה התמזג עם קרח.
את דמותה של קייטלין סנואו מגלמת השחקנית דניאל פאנאבייקר בסדרת הטלוויזיה "הפלאש". בגרסה זו, קייטלין היא מדענית העובדת במעבדות סטאר יחד עם סיסקו ראמון וחברה בצוות פלאש המסייע לבארי אלן בלחימה בפשע בסנטרל סיטי. במהלך עונתה השנייה של הסדרה, בארי אלן, סיסקו ראמון והאריסון ולס מארץ-2 נוסעים לארץ-2, שם הם נתקלים בכפילתה של קייטלין שהפכה לנבלית העל קילר פרוסט. בעונה השלישית, בציר הזמן שלאחר פלאשפוינט, כוחות הקפאה מתעוררים בהדרגה אצל קייטלין סנואו, והיא מתוודעת לאישיות נוספת שחבויה בה - קילר פרוסט.
שמאל רדיקלי בישראל
בסיס אידאולוגי - תפיסת עולם
השמאל הרדיקלי הישראלי כולל יחידים וקבוצות, שלעיתים מאוגדות כעמותות וכארגוני זכויות אדם. במקרים רבים ארגונים אלו מתמודדים מול ביקורת ציבורית ואף ליוזמות חקיקתיות נגדו. מעבר לעמותות קיים גם ייצוג מפלגתי של השמאל הרדיקלי, כיום במפלגת חד"ש היהודית-ערבית ובעבר גם במפלגת מפ"ם.
בניגוד לשמאל המתון, השמאל הרדיקלי לרוב אינו מגדיר את עצמו כציוני, ולעיתים מעדיף את מודל המדינה האחת על פני המודל של שתי מדינות כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
השמאל הרדיקלי הישראלי הטרוגני בעמדותיו ועוסק במגוון של נושאים בתוך קווי המתאר האידאולוגיים של השמאל הרדיקלי בעולם, עם דגש מסוים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובמיוחד על ההשלכות של הכיבוש הישראלי על האוכלוסייה הפלסטינית ועל אופי המשטר בישראל. תחומי עיסוק נוספים הם התאגדות עובדים, קידום רעיונות סוציאליסטיים כגון מס עושר, משבר האקלים, שיפור איכות הסביבה ועוד.
שני היבטים של השמאל הרדיקלי
ניתן למיין את השמאל הרדיקלי הישראלי על פי שני היבטים עיקריים:
הציונות והסכסוך
חלק מתנועות השמאל הרדיקלי בישראל תומך בפתרון שתי המדינות ל, וחלקן תומך בפתרון המדינה האחת. חלקן שולל את הציונות כבסיס האידאולוגי לקיומה של מדינת ישראל ואת הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית. יש בהם הסוברים כי ישראל כמדינה ציונית היא בלתי-לגיטימית ולכן יש להפכה למדינת כל אזרחיה, למדינה דו-לאומית או לחלק מקונפדרציה. בין החברים בארגונים אלה יש המצהירים על עצמם כפוסט ציונים או אנטי ציונים, ויש הרואים עצמם כציונים, אך אינם נתפסים ככאלה על ידי יריביהם. כך, למשל "גוש שלום" או "אומץ לסרב" מוצגים כארגוני שמאל רדיקלי עקב דרכי הפעולה בהם הם נוקטים כדי להביע מחאה, כדוגמת סרבנות והטלת חרם. יהודים וערבים כאחד שותפים בתנועות אלה.
הציונות נבחנת בשמאל הרדיקלי במונחים גלובליים, כתנועה שפתרה את "הבעיה היהודית" של אירופה אחרי השואה, בעזרתן של המעצמות (בעיקר ברית המועצות ובריטניה), באופן שהיה נוח ביותר לאותן מעצמות. על פי אנשי השמאל הרדיקלי, הפתרון הציוני היה אסון לתושבי הארץ הפלסטינים והוביל אל הנכבה שלהם.
גופים כמו מק"י מקבלים את קיומו של עם ישראלי כלאום בעל-זכויות. יש הרואים בו קבוצה קולוניאליסטית שאין לה זכויות קבוצתיות אלא רק זכויות אדם ואזרח. המצדדים בתפיסה הראשונה לרוב תומכים בגישת שתי מדינות לשני עמים או במדינה דו-לאומית, שני פתרונות המכירים בזכויות הלאומיות של הישראלים (אם כי לא בהכרח של היהודים) לצד אלה של הפלסטינים. בעלי הגישה השנייה, שהם מיעוט קטן מתוך השמאל הרדיקלי, תומכים בהקמת מדינת לאום פלסטינית דמוקרטית וחילונית.
השמאל הרדיקלי סבור שתמיכת השמאל הציוני בפתרון שתי המדינות מבוססת על רצונם של חלקים בבורגנות הישראלית בשקט, בשווקים ובכוח עבודה זול. בשמאל הרדיקלי, לעומת זאת, התמיכה בפתרון זה אינה מתוך הזדהות עם מטרות אלה, אלא מתוך מחשבה שמצב של שקט יכול להביא לעצירת שפיכות הדמים ולפיתוח של תודעה המונית נגד כל סוגי הדיכוי. המתנגדים לפתרון שתי המדינות מצביעים על הקשר ההדוק בין המשק הישראלי והפלסטיני ועל ההתנחלויות כמכשולים לשלום שההתגברות עליהם תהא באיחוד העמים.
היחס לטרור הפלסטיני
סוגיה בוערת תמיד, ובעיקר בתקופות של מתקפות טרור פלסטיני בישראל (כגון האינתיפאדה השנייה), היא משמעותה והיקפה של התמיכה במאבק הפלסטיני. חלקים בשמאל הרדיקלי דבקים בתפישה לפיה "לא אומרים לעם איך להילחם על חירותו", אך הרוב מסכים שיש לנצל את האוזן הקשבת שהוא זוכה לה בקרב הפלסטינים כדי לשכנעם לנקוט בדרכי מאבק מוסריות ויעילות בעיניו - בעיקר מאבק לא-אלים.