cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנאית מלכותית
רבייה ומחזור חיים
הנקבות מטילות את ביציהן על צמח האסקלפיאס (Asclepias). זמן מה לאחר בקיעת הביצים, לאחר שהזחל אכל והתחזק, הוא מתגלם ונשאר במצב גולם בין 9 ל-15 ימים, שלאחריהם הוא נעשה לפרפר בוגר בעל יכולת תעופה ובמהרה יעבור אף הוא את מסלול הנדידה השנתי. על מספר איים מרוחקים, הדנאית המלכותית כלל אינה נודדת אלא נשארת באזור בקיעתה.
הדנאית המלכותית היא בעלת גלגול מלא, ואלו שלבי חייה העיקריים:
טקסונומיה ואבולוציה
כיום ידועים בוודאות שני תת-מינים לפחות: Danaus plexippus plexippus, תת-המין הנודד הנפוץ בארצות הברית, ו-Danaus plexippus megalippe, תת-המין שאינו נודד הנפוץ בפלורידה ג'ורג'יה ודרומה, לאורך האיים הקאריביים ואמריקה המרכזית ועד לנהר האמזונאס.
פרפר צפון אמריקאי נוסף, Limenitis archippus) Viceroy butterfly בשמו המדעי), דומה מאוד מבחינה חיצונית לדנאית המלכותית, על אף שמבחינה טקסונומית אין כל קשר ביניהם. בעבר חשבו ש-Viceroy butterfly אינו רעיל והוא מחקה את הדנאית המלכותית הרעילה (חקיינות בטסיאנית). כיום ידוע ששני הפרפרים רעילים וששניהם פיתחו סימני אזהרה דומים במהלך האבולוציה באמצעות מנגנון של חקיינות מילריינית.
הדנאית המלכותית תוארה לראשונה בצורה מדעית על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1758, והוא שהעניק לה את שמה המדעי.
איומים וטורפים
הטורפים הפוטנציאלים העיקריים של הדנאית הם מיני עופות שונים. עם זאת, לדנאית הגנות טובות למדי נגד הסכנות מצד העופות: מלבד טעמה הדוחה, גופה מכיל רעל שנצבר עוד בהיותה זחל מאכילת עלי האסקלפיאס הרעילים המשמשים לה כמזון. בנוסף, צבעי הכנפיים שלה - כתום, שחור ולבן - הם צבעי אזהרה שמטרתם להרתיע טורפים מלתקוף אותה.
כאמור, היו מינים כגון ה-Limenitis archippus שניצלו את הרעילות של הדנאית ופיתחו אף הם מראה חיצוני דומה לשלה כדי שהטורפים יטעו לחשוב שמדובר בדנאית ולא יתקפו אותם, תופעה המכונה חיקוי מילריאני.
במשך עשרות השנים האחרונות חלה ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה של הדנאית המלכותית. הסיבה המדויקת לירידה זו אינה ברורה, אך ההשערות הרווחות מציינות כסיבה וירוס שפגע באוכלוסיות גדולות, בצורת, כריתת יערות בלתי חוקית, בירוא שטחים גדולים שאליהם נדדו בעבר הפרפרים, ירידה טבעית באוכלוסייה, או שילוב של כמה מהסיבות הללו. בנוסף, הדנאית המלכותית רגישה ביותר לשינויי מזג אוויר, ובשנת 2002 מתו בין 220 ל-270 מיליון פרטים במקסיקו (כ-75% מכלל האוכלוסייה במקסיקו) כתוצאה מחורף קשה במיוחד. נעשים מאמצים להפוך את המין למוגן ולמנוע את הריסת שטחי המחיה שלו, כך למשל בשנת 2000 הוכרז האזור במקסיקו בו חורפות הדנאיות כשמורה ביוספרית בשם השמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית, וב-2008 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מכל מקום הדנאית המלכותית אינה נתונה בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתה עומדת על עשרות עד מאות מיליוני פרטים.
דובריץ'
דובריץ' (בבולגרית: Добрич) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, בירת מחוז דובריץ' ומרכזו של אזור דרום דוברוג'ה. העיר שוכנת כ-30 קילומטרים מחוף הים השחור, 30 קילומטרים צפונית לווארנה, 92 קילומטרים מסיליסטרה ו-480 קילומטרים מהבירה סופיה.
היסטוריה
התיישבות מאורגנת הייתה באזור העיר בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. פשיטות חוזרות ונשנות של פצ'נגים במחצית הראשונה של המאה ה-11, החריבו את אזור דרום דוברוג'ה והיישוב ננטש. הקמת היישוב במתכונתו הנוכחית התרחשה בשלהי המאה ה-14, לאחר הכיבוש העות'מאני והוא נודע מאוחר יותר בשם חאג'אואולו באזארצ'יק, (בתרגום מילולי: הבאזאר הקטן של חאג'י, שהיה בן אצולה וסוחר ידוע באזור). לפי רישומי מתעד עות'מאני מ-1650, היו במקום כ-1,000 בתים וכ-100 חנויות. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עבר היישוב לחזקת נסיכות בולגריה שאך הוקמה. ב-1882 בצו הנסיך בטנברג, הוסב שמה לדובריץ', על שמו של מושל דוברוג'ה דאז, דוברוטיצה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה ותבוסת בולגריה, הועברה העיר לשלטון רומניה לפי תנאי הסכם בוקרשט ושמה שונה ל בזארג'יק. בתחילת ספטמבר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה נערך ליד העיר קרב דובריץ', אשר במהלכו הביסו כוחות משותפים גרמנים ובולגרים את הצבא הרומני וכבשו מחדש את חבל דרום דוברוג'ה. לאחר המלחמה הוחזרה שוב העיר לרומנים במסגרת חוזה ניי ונותרה בחזקתם עד 1940, עת הוחזרה לבולגרים במסגרת הסכם קראיובה. עם חזרתה לשלטון בולגריה הוחזר לה גם שמה דובריץ'. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם עליית השלטון הקומוניסטי בבולגריה שונה שמה ל"טולבוחין" על שם הגנרל הסובייטי טולבוחין שפיקד על החזית האוקראינית השלישית. ב-19 בספטמבר 1990 לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, הוחזר שמה בצו נשיאותי לשם דובריץ'.
כלכלה ודמוגרפיה
בדובריץ' כ-100,000 תושבים במגמת הגירה שלילית והיא העיר השמינית בגודלה בבולגריה מבחינת כמות האוכלוסין. 86 אחוזים מהתושבים הם בולגרים, 8 אחוזים הם טורקים ו 3.5 אחוזים הם בני רומה. 86 אחוזים מהתושבים הם נוצרים אורתודוקסים ו-10 אחוזים הם מוסלמים סונים.
בעיר מתנהל פרויקט לחיבור כל אזורי המגורים לתשתית גז טבעי לצורכי חימום ובישול. באזור פועלות ארבע חברות סלולריות. ענף החקלאות הוא הענף המרכזי המספק 50 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי. שיעור האבטלה נע בין 4 ל-6 אחוזים והוא נמוך מהממוצע בבולגריה. העיר מהווה אתר נופש לתיירים מאירופה אשר קונים נכסי מקרקעין, בעיקר בתי נופש. בדובריץ' קיימים 19 בתי ספר יסודיים ותיכוניים, 19 גני ילדים ו-2 בתי חולים, האחד ציבורי והשני פרטי.
תחבורה
העיר מקושרת לרשת מסילות ברזל המקשרות אותה לחופי הים השחור, קו מהיר לבירה סופיה ולערים נוספות באירופה. כמו כן עוברים בשטח הרשות המקומית, רשת כבישים מהירים המחברים אותה לווארנה, סיליסטרה, שומן ורוסה.
אקלים
בדובריץ' שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית הגורמת להבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.2oc וערכי קיצון מרביים שנמדדו היו מינוס 22.7oc בינואר ו-39.1oc באוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 540 מילימטרים.
הקהילה היהודית
עם חתימת הסכם קראיובה והחזרת חבל דרום דוברוג'ה לבולגריה פרסם המושל הצבאי של החבל הגנרל גאורגי פופוב (בולגרית:Георги Попов), צו גירוש ליהודי החבל ובכלל זה ליהודי דובריץ'. יהודי החבל יועדו לגירוש לרומניה. ראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, פנו לנציגי ארגון המיעוט הבולגרי בדוברוג'ה עימם ניהלו קשרים ענפים במסגרת הפעילות בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים ואלו פנו לגנרל פופוב אשר ביטל את צו הגירוש. בהמשך, העניקה הממשלה הבולגרית אזרחות בולגרית ליהודי החבל, בטענה שהחבל הוחזר בהליך דיפלומטי ובהסכמת הרומנים והקהילה הבינלאומית. ככל הנראה בפרוץ מלחמת העולם השנייה, מנתה הקהילה כ-250 נפשות. ברישומי משרד הפנים הבולגרי צוינו 52 יהודים מדובריץ', שיועדו לגירוש למחנות ההשמדה ב-10 במרץ 1943. הגירוש לא יצא אל הפועל. מרבית היהודים שנותרו בעיר לאחר מלחמת העולם השנייה עלו לישראל במהלך גל העלייה ההמוני בין 1947 ל-1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובדובריץ' נמנו 57 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
יוהאן בוקסטורף הבן
יוהאן בוקסטורף הבן (לעיתים: הצעיר; בגרמנית: Johann Buxtorf der Jüngere; 13 באוגוסט 1599 - 16 באוגוסט 1664) היה הבראיסט קלוויניסט, בן למשפחת מזרחנים בבזל. בנו של ההבראיסט הנודע, יוהאן בוקסטורף.
ביוגרפיה
בוקסטורף חי כל חייו בבזל, נולד ונפטר בה. כבר לפני גיל 13 התקבל ללימודים סדירים באוניברסיטת בזל ובדצמבר 1615 סיים את לימודיו לתואר שני ונסע להשתלם באוניברסיטת היידלברג. בהיידלברג למד מפי דוד פרוז, יוהאן היינריך אלטינג ואחרים.
הוא ירש את כסאו של אביו בקתדרה ללימודים עבריים באוניברסיטת בזל. כאביו, קיים קשרים עם מלומדים יהודים רבים, בהם: יעקב אבנדנה מלונדון ואחיו יצחק אבנדנה, מנשה בן ישראל מאמסטרדם, מנחם ציון פורטו כהן ויוסף שלמה דלמדיגו מקנדיאה.
סיאטל
סיאטל היא העיר הגדולה ביותר בצפון-מערב ארצות הברית. היא שוכנת במדינת וושינגטון, בין מפרץ פיוג'יט ובין אגם וושינגטון, כ-155 קילומטר דרומית לגבול קנדה - ארצות הברית. הפסגות המושלגות של ההרים ריינייר ובייקר (רכס קסקייד) מתנשאות במזרחה. סיאטל נמצאת במחוז קינג, והיא העיר המרכזית בו. היא נמצאת כ-270 ק"מ מצפון לפורטלנד - אורגון, כ-230 ק"מ מדרום לוונקובר וכ-180 ק"מ דרומית מזרחית לוויקטוריה בירת מחוז קולומביה הבריטית שבקנדה. נמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה שבעיר מדורג עשירי בארצות הברית בהיקף המטענים העוברים דרכו.
נכון לשנת 2018, אוכלוסיית העיר מונה כ-744,955 איש, והיא העיר ה-18 בגודלה בארצות הברית. ובמטרופולין כ-3.87 מיליון תושבים והיא המטרופולין ה-15 בגודלה בארצות הברית.
כינויה הרשמי הוא עיר האזמרגד (Emerald City), בשל העלווה ירוקת העד שמקיפה את העיר.
היסטוריה
על פי חפירות ארכאולוגיות האינדיאנים יישבו את האזור לפחות 4,000 שנה, וכשהגיעו המתיישבים האירופאים הם כבשו לפחות 17 כפרים באזור מפרץ אליוט.
האירופאי הראשון שביקר באזור היה ג'ורג' ונקובר במאי 1792 כחלק מהמשלחת של 1791–1795 למפות את אזור הפסיפיק נורת' וסט.
אזור סיאטל יושב לראשונה ב-14 בנובמבר 1851, על ידי ארתור א. דני וצוותו. השם הראשון שניתן לעיר היה ניו-יורק, מאוחר יותר דוואמפס ולבסוף סיאטל, על שמו של צ'יף סיאטל, שהיה הצ'יף של שני שבטים מקומיים.
בסביבות 1860 הגיעו לסיאטל לראשונה אוכלוסייה סינית. לאחר השלמת פרויקט הרכבת המחברת בין ימת סופיריור לטקומה ב-1883 נותרו רבים מהעובדים הסינים מובטלים. בחורף 1885 היה מחסור במקומות עבודה באזור, ובעקבות זאת התפתח מתח בין העובדים המקומיים לאוכלוסייה הסינית בשל כוח העבודה הזול שלהם. מתחים אלו הביאו אף להתפרצויות אלימות נגד האוכלוסייה הסינית כמו טבח ב-7 בספטמבר 1885 סמוך לאיסקווה  והצתת מבנים ברובע הסיני ב-24 באוקטובר. ב-1900 היוותה האוכלוסייה האסייתית 4.2% מתוך האוכלוסייה.
ב-1889 אירעה השריפה הגדולה של סיאטל שכילתה אזור העסקים של סיאטל. זמן קצר לאחר השריפה צמחו במקום עסקים חדשים, כדוגמת חברת הכספים וושינגטון מיוצ'ואל. בשנים 1893 עד 1897 חוותה ארצות הברית משבר כלכלי שנודע כהפאניקה של 1893 שפגע קשה בסיאטל. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שימשה סיאטל מרכז תחבורתי ונקודת אספקה לכורי הזהב באלסקה ויוקון. בעקבות זאת היא נהנתה מפריחה מחודשת ובתקופה זו קמו עסקים רבים. ב-1907 יסד ג'יימס קסיי את חברת אמריקן מסנג'ר שנודעה בהמשך כ-UPS. חברות נוספות שהוקמו בתקופה זו היו נורדסטרום ואדי באואר. סיאטל שכרה את שירותיה של חברת אדריכלות הנוף האחים אולמסטד לתכנון מערכת פארקים ושדרות בעיר.
בתחילת המאה ה-20 החל להתפתח בעיר תחום בניית ספינות, שזכה לשגשוג במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה פרצה בעיר השביתה הכללית הראשונה בסיאטל שנמשכה מספר ימים בפברואר 1919. סיאטל נפגעה קשה מהשפל הגדול ובני מיעוטים בעיר סבלו מגזענות ואובדן רכוש. סמוך לעיר קמו ערי הובר של אלפי מחוסרי בית. סיאטל הייתה אחת הערים העיקריות שנהנו מתוכניות ממשלתיות לטיפול במשבר במסגרת הניו דיל כדוגמת מינהל קידום העבודות (WPA), חיל השימור האזרחי (CCC) ומנהלה עבודות הציבוריות (PWA). בתקופה זו הועסקו עובדים בהקמת תשתיות כדוגמת כבישים, פארקים, סכרים, מסילות רכבת וגשרים. למרות זאת סבלה סיאטל משיעור אבטלה גבוה וצמצום בתעשיית העץ והבנייה כשבמקביל לוס אנג'לס צמחה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה נהנתה העיר מצמיחתה של תעשיית הרכבת המטוסים וחברת בואינג.
ב-1983 אירע ברובע הסיני בעיר טבח וה מיי שבו נרצחו 13 אנשים במועדון הימורים לא חוקי. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה להתפתח בעיר תעשייה טכנולוגית. ב-1979 עברה מיקרוסופט מאלבקרקי שבניו מקסיקו לבלוויו הסמוכה. חברות טכנולוגיות רבות קמו בעיר או הקימו בה סניפים בהן אמזון, אף 5 נטוורקס, ריל נטוורקס, נינטנדו בארצות הברית. כמו כן צמחו בעיר חברות ביומד כדוגמת HeartStream (נרכשה על ידי פיליפס), Heart Technologies (נרכשה על ידי בוסטון סיינטיפיק), Physio-Control (נרכשה על ידי מדטרוניק), ZymoGenetics, ICOS (נרכשה על ידי אלי לילי) ו-Immunex (נרכשה על ידי אמג'ן). העיר זכתה לעניין לאומי בסרט מ-1993 של נדודי שינה בסיאטל.
החל משנת 2010, ולמשך חמש השנים הבאות, סיאטל צברה בממוצע עליה של 14,511 תושבים בשנה, כאשר הצמיחה נוטה מאוד לעבר מרכז העיר, כאשר האבטלה ירדה מכ־9 אחוז ל-3.6 אחוזים. מעל 45,000 בתי אב מוציאים יותר ממחצית הכנסותיהם על דיור ולפחות 2,800 אנשים חסרי בית, ועם תנועת שעת העומס השישית הגרועה ביותר במדינה.
גאוגרפיה
העיר משתרעת על שטח של 217.3 קמ"ר ובה טופוגרפיה הררית. סיאטל היא העיר הצפונית ביותר עם לפחות 500,000 בני אדם בארצות הברית, צפונה מערים בקנדה כגון טורונטו, אוטווה, מונטריאול, ובערך באותו קו רוחב כמו זלצבורג, אוסטריה.
בשל מיקומה בטבעת האש הפסיפיק, סיאטל נמצאת באזור מועד לרעידות אדמה. ב־28 בפברואר 2001, רעידת האדמה בעוצמה 6.8 גרמה נזק ארכיטקטוני משמעותי, בעיקר באזור כיכר החלוץ (שנבנה על אדמות ששוחזרו, וכך גם מחוז התעשייה וחלק ממרכז העיר), אך גרמה רק למוות אחד. רעידות אדמה חזקות אחרות התרחשו ב־26 בינואר 1700 (מוערך בעוצמה של 9), 14 בדצמבר 1872 (7.3 או 7.4), 13 באפריל 1949 (7.1), ו-29 באפריל 1965 (6.5 ). רעידה זו ב-1965 גרמה לשלושה מקרי מוות בסיאטל באופן ישיר ואחד נוסף מאי ספיקת לב. אזור ההכרה של קסקדיה מהווה את האיום העיקרי לרעידות אדמה בעוצמה 9.0 ומעלה, שיכולה לפגוע קשה בעיר ולמוטט מבנים רבים.
אקלים
גלי חום קיצוניים נדירים באזור סיאטל, וכך גם טמפרטורות קרות מאוד (מתחת ל 9- מעלות צלזיוס). אזור סיאטל הוא האזור המעונן ביותר בארצות הברית, בין היתר כתוצאה מסערות ושפלות תכופות הנעות מהאוקיינוס השקט הסמוך. עם הרבה יותר "ימי גשם" מאשר ערים אמריקאיות גדולות אחרות, סיאטל גשומה באופן תדיר. בשנה ממוצעת, לפחות 0.25 מ"מ משקעים יורדים במשך זמן של כ־150 יום, יותר מכמעט כל הערים בארצות הברית ממזרח להרי הרוקי. עם זאת, בשל העובדה שבסיאטל לעיתים קרובות יש טפטוף קל היורד במשך ימים רבים, סיאטל למעשה מקבלת פחות משקעים באופן משמעותי בהשוואה לערים רבות אחרות בארצות הברית כמו ניו יורק, מיאמי או יוסטון. בסיאטל מעונן 201 ימים מכל השנה ומעונן חלקית 93 יום.
בנובמבר, בסיאטל ממוצע גשמים יותר מכל עיר גדולה אחרת בארצות הברית. מנגד, העיר מקבלת כמה מכמויות המשקעים הנמוכות ביותר של עיר גדולה כלשהי מיוני עד ספטמבר. סיאטל היא אחת מחמש הערים הגדולות הגשומות ביותר בארצות הברית, כפי שהיא נמדדת במספר הימים עם משקעים, והיא מקבלת כמה מכמויות השמש השנתיות הנמוכות ביותר בין הערים הגדולות ב 48 המדינות התחתונות, סופות רעמים די נדירות, כאשר העיר מדווחת על רעמים רק שבעה ימים בשנה. לשם השוואה, בפורט מאיירס, פלורידה, מדווח על רעמים ב־93 יום בשנה, בקנזס סיטי ב 52, ובעיר ניו יורק ב 25.
סיאטל חווה את הגשמים הכבדים ביותר שלה במהלך נובמבר, דצמבר וינואר, ומקבלת בערך מחצית מהגשמים השנתיים שלה (בנפח) בתקופה זו. גשם קל וטפטוף הם צורות המשקעים הבולטות בשארית השנה. לדוגמה, בממוצע פחות מ־41 מ"מ של גשם יורדים ביולי ובאוגוסט. מדי פעם סיאטל חווה אירועי מזג אוויר מעט משמעותיים יותר. אירוע כזה התרחש ב־2–4 בדצמבר 2007, כשהיא סובלת מהוריקן. סך כל המשקעים עלה 350 מ"מ באזורים מסוימים עם רוחות העולות על 209 מייל בשעה (130 קמ"ש) לאורך חוף אורגון. זה הפך לאירוע השני הכי רטוב בהיסטוריה של סיאטל כאשר מעט מעל 130 מ"מ (5.1 אינץ') של גשם ירדו על סיאטל בפרק זמן של 24 שעות. חוסר הסתגלות לגשם הכבד של העיר גרם לחמישה מקרי מוות, שיטפונות ונזקים נרחבים.
בסתיו, חורף וראשית האביב מאופיינים לעיתים קרובות בגשם. החורף קריר ורטוב עם דצמבר, החודש הקריר ביותר, בממוצע 8 מעלות צלזיוס, עם 28 ימים בשנה שהן מגיעות לנקודת הקיפאון, ו-יומיים שבהם הטמפרטורה נשארת קפואה או מתחת למשך כל היום. לעיתים נדירות הטמפרטורה יורדת ל-6 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. הקיצים הם שטופי שמש, יבשים וחמים, כאשר אוגוסט, החודש החם ביותר, עם טמפרטורות גבוהות בממוצע של 27 מעלות צלזיוס, ומגיעים ל־32 מעלות צלזיוס ב-3.1 יום בשנה. בשנת 2015 רשמה העיר 13 יום מעל 33 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה רשמית הייתה 39 מעלות צלזיוס ב־29 ביולי 2009, הטמפרטורה הקרה ביותר שנרשמה הייתה 18- מעלות צלזיוס ב־31 בינואר 1950. החלון הממוצע לטמפרטורת הקפאה הוא 16 בנובמבר עד 10 במרץ, ומאפשר עונת גידול של 250 יום.
בסיאטל בדרך כלל יורד מעט שלג בחורף. שלג כבד הוא נדיר. כמות השלג השנתית הממוצעת, שנמדדה בשדה התעופה Sea-Tac, היא 17.3 ס"מ. מעונת החורף לעונת החורף, הכמויות יכולות להיות משתנות במיוחד. שלג ליום בודד שגובהו 15 ס"מ או יותר התרחש ב 17 יום בלבד מאז 1948, ורק שלוש פעמים מאז 17 בפברואר 1990. אירוע שלג בינוני התרחש במשך שבועיים בדצמבר 2008, כאשר מעל 30 ס"מ של שלג ירד ונתקע ברוב הכבישים במהלך השבועיים ההם, כאשר הטמפרטורות נותרו מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, מה שגרם קשיים נרחבים בעיר שאינה מצוידת לפינוי שלג. בפברואר 2019, סיאטל חוותה את החודש המושלג ביותר שלה מזה 50 שנה (מאז ינואר 1969), עם שלג של 20.2 אינץ',, הכל בין התאריכים 3–11 בפברואר, עם 6.4 אינץ' ב-8 בפברואר ו-6 אינץ 'נוספים ב-11 בפברואר. סופת השלג המתועדת הגדולה ביותר התרחשה בין התאריכים 5–9 בינואר 1880, כאשר השלג נערם לגובה של 1.8 מטרים. מה - 31 בינואר עד 2 בפברואר 1916 אירוע שלג כבד נוסף התרחש עם שלג בגובה של 29 אינץ' (74 ס"מ) על הקרקע בזמן שהאירוע הסתיים. עם רשומות רשמיות משנת 1948, השלג הגדול ביותר ליום אחד הוא 20.0 אינץ '(51 ס"מ) ב-13 בינואר 1950. השלג העונתי נע בין אפס ס"מ בשנים 1991–1992 ל-171 ס"מ ב־1968–1969. חודש ינואר 1950 היה חמור במיוחד, והביא עימו 57.2 אינץ' (145 ס"מ) של שלג.
אזור ההתכנסות במפרץ פיוג'יט הוא תכונה חשובה במזג האוויר של סיאטל. באזור ההתכנסות, אוויר המגיע מצפון פוגש אוויר הזורם מדרום. שני זרמי האוויר מקורם מעל האוקיינוס השקט, זרימת האוויר מפוצלת על ידי ההרים האולימפיים למערב סיאטל ואז מתאחדת במזרח. כאשר זרמי האוויר נפגשים, הם נדחפים כלפי מעלה, וכתוצאה מכך נוצרות סערות. סופות רעמים הנגרמות כתוצאה מפעילות זו הן בדרך כלל חלשות ויכולות להופיע צפונית ודרומית לעיר, אך סיאטל עצמה כמעט ולא מקבלת יותר מאשר רעמים מזדמנים וממטרי ברד קטנים. דצמבר 2006 הוא יוצא מן הכלל כשהביא גשמים כבדים ורוחות משב רוח עד 69 מייל לשעה (111 קמ"ש), אירוע שלא נגרם על ידי אזור ההתכנסות והיה נפוץ ברחבי צפון מערב האוקיינוס השקט.
אחד החריגים הרבים למוניטין של סיאטל כמיקום לח מתרחש בשנות אל ניניו, כאשר מערכות מזג אוויר ימיות עוקבות עד דרום קליפורניה ופחות מהמשקעים הרגילים יורדים באזור פוגט סאונד.
דמוגרפיה
נכון למפקד האוכלוסין לשנת 2019 בעיר היו 753,675 תושבים.
על פי סקר הקהילה האמריקאית 2012–2016 (ACS), החלוקה הגזעית בעיר הייתה 65.7% לבן לא היספני, 14.1% אסייתים, 7.0% ממוצא אפריקני, 6.6% היספנים או לטיניים מכל גזע, 0.4% אמריקאים ילידים, 0.9% תושב האי האוקיינוס השקט, 0.2% גזעים אחרים ו-5.6% שניים או יותר מגזעים מעורבים.
מבחינה היסטורית אוכלוסיית סיאטל הייתה לבנה בעיקר. במפקד 2010 שנערך הראה כי סיאטל הייתה אחת הערים הגדולות הלבנות ביותר במדינה, אם כי חלקם של התושבים הלבנים ירד בהדרגה. בשנת 1960 היו לבנים 91.6% מאוכלוסיית העיר, ואילו בשנת 2010 הם היו 69.5%. על פי סקר הקהילה האמריקאית 2006–2008, כ 78.9% מהתושבים מעל גיל חמש דיברו אנגלית בלבד בבית. מי שדיבר שפות אסייתיות שאינן שפות הודו-אירופיות היוו 10.2% מהאוכלוסייה, ספרדית דוברה על ידי 4.5% מהאוכלוסייה, דוברי שפות הודו-אירופיות אחרות היוו 3.9%, ודוברי שפות אחרות מהווים 2.5%..
אוכלוסיית ילידי החוץ בסיאטל גדלה ב-40% בין המפקדים 1990–2000. האוכלוסייה האסייתית באזור סיאטל מקורה בסין, הונג קונג, דרום מזרח אסיה, וכן טאיוואן. אזור סיאטל הוא גם ביתם של אוכלוסייה וייטנאמית גדולה המונה יותר מ 55,000 תושבים, וכן למעלה מ 30,000 מהגרים סומלים. אזור סיאטל-טקומה הוא גם ביתם של מהגרים הקמבודים מהגדולים ביותר מקהילות בארצות הברית, המונות כ-19,000 אמריקאים מקמבודיה, ואחת הקהילות הסמואיות הגדולות ביותר ביבשת אמריקה, עם למעלה מ 15,000 איש הם בעלי אבות סמואים.
על פי מחקר שנערך על ידי המרכז לחקר Pew ב-2014, הקבוצות הדתיות הגדולות ביותר בעיר הן נוצרים (52%), ואחריהן חסרי דת (37%), הינדים (2%), בודהיסטים (2%), יהודים (1%), מוסלמים (% 1) ועוד מגוון של דתות אחרות קטנות. על פי אותו מחקר של מרכז המחקר של Pew, כ-34% מהאסיאטלים הם פרוטסטנטים, ו-15% הם קתולים. בינתיים 6% מהתושבים בסיאטל מכנים עצמם אגנוסטים ואילו 10% מכנים עצמם אתאיסטים.
בשנת 1999 ההכנסה הממוצעת של משק בית בעיר הייתה 45,736 דולר וההכנסה הממוצעת למשפחה הייתה 62,195 דולר. לזכרים הכנסה חציונית של 40,929 דולר לעומת 35,134 דולר לנשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה 30,306 דולר. 11.8% מהאוכלוסייה ו-6.9% מהמשפחות נמצאות מתחת לקו העוני. מבין האנשים החיים בעוני, 13.8% הם מתחת לגיל 18 ו-10.2% הם 65 ומעלה.
ההערכה היא כי במחוז קינג ישנם כ־8,000 הומלסים בכל לילה נתון, ורבים מהם מתגוררים בסיאטל. בספטמבר 2005 אימצה מחוז קינג "תוכנית לעשר שנים לסיום חסרי בית", שאחת התוצאות לטווח הקרוב היא מעבר מימון ממיטות מקלט ללא דיור לדיור קבע.
העיר חווה צמיחה קבועה באוכלוסייה, והיא ניצבה בפני סוגיית התאמה של יותר תושבים. בשנת 2006, לאחר שגדלה בכ-4,000 אזרחים בשנה במשך 16 השנים שקדמו לה, צפו המתכננים האזוריים שאוכלוסיית סיאטל תגדל ב-200,000 איש עד שנת 2040. עם זאת, ראש העיר לשעבר גרג ניקלס תמך בתוכניות שיגדילו את האוכלוסייה בכ-60%, או 350,000 איש, עד שנת 2040 ועבדו בדרכים להתאים את הצמיחה הזו תוך שמירה על חוקי יעוד הדיור המשפחתי של סיאטל. מועצת העיר סיאטל הצביעה מאוחר יותר להרפות את גבולות הגובה של הבניינים בחלק המרכזי של מרכז העיר, בין השאר במטרה להגדיל את צפיפות המגורים במרכז העיר. כסימן לגידול בצמיחת הליבה של העיר אוכלוסיית העיר התחתית הגיעה ליותר מ-60,000 בשנת 2009, עלייה של 77% מאז 1990.
בסיאטל קיימות גם אוכלוסיות להט"ב רבות. על פי מחקר שנערך על ידי UCLA ב-2006, 12.9% מתושבי העיר זוהו כהומואים, לסביות או דו-מיניים. זה היה החלק השני בגובהו של כל עיר גדולה בארצות הברית, אחרי סן פרנסיסקו. סיאטל רבתי דורגה גם היא במקום השני מבין המטרופולינים הגדולים בארצות הברית, כאשר 6.5% מהאוכלוסייה הזדהו כהומואים, לסביות או דו-מיניים. פי הערכות של לשכת מפקד האוכלוסין בארצות הברית ב –2012, כי בסיאטל יש את האחוז הגבוה ביותר ממשקי הבית מאותו המין בארצות הברית, כ־2.6 אחוזים, יותר מסן פרנסיסקו.
כלכלה
הכלכלה של סיאטל מונעת על ידי שילוב של חברות תעשייתיות ישנות יותר, וחברות אינטרנט וטכנולוגיה "כלכליות חדשות", שירות, עיצוב וחברות טכנולוגיה נקיות. התוצר המטרופוליני ברוטו של העיר (GMP) היה 231 מיליארד דולר בשנת 2010, מה שהפך אותו לכלכלה המטרופולינית ה-11 בגודלה בארצות הברית. נמל סיאטל, כמו גם נמל התעופה הבינלאומי סיאטל - טקומה, הם שערים מרכזיים למסחר עם אסיה ואלסקה. זהו גם הנמל השמיני בגודלו בארצות הברית, כאשר הוא נמדד לפי קיבולת מכולות. פעולות המטען הימי שלה התמזגו עם נמל טקומה בשנת 2015 ליצירת הברית הנמל הצפוני - מערבי. אף על פי שהושפעה מהמיתון הגדול, סיאטל שמרה על כלכלה חזקה יחסית והעיר אפילו נשאר כחממה לעסקים מתחילים, במיוחד בבנייה ירוקה וטכנולוגיות נקיות. היא דורגה כ"עיר חכמה יותר "של אמריקה על פי מדיניות הממשלה והכלכלה הירוקה שלה. בפברואר 2010, התחייבה עיריית סיאטל להיות עיר "נייטרלית האקלים" הראשונה של צפון אמריקה, במטרה להגיע לאפס פליטות גזי חממה לנפש עד שנת 2030.
חברות גדולות ממשיכות לשלוט בנוף העסקי בעיר. חמש חברות ברשימת Fortune 500 ברשימת 2017 הגדולות של ארצות הברית (מבוסס על סך ההכנסות) ממוקמות בסיאטל: קמעונאית האינטרנט אמזון, רשת הקפה סטארבקס, רשת הכלבו נורדסטרום, חברת מוצרי היער Weyerhaeuser וחברת ההובלות Expeditors International מוושינגטון. חברות Fortune 500 אחרות הקשורות לרוב בסיאטל מבוססות בערי Puget Sound הסמוכות. רשת קוסטקו, החברה הקמעונאית הגדולה ביותר בוושינגטון, ממוקמת באיסקווה. מיקרוסופט ממוקמת ברדמונד. לעיר מוניטין של צריכת קפה כבדה, חברות קפה שהוקמו או מבוססות בסיאטל כוללות את סטארבקס. ישנם גם בתי אספרסו ובתי קפה מלאכותיים עצמאיים ומוצלחים רבי בעיר.
לפני שהעבירה את המטה לשיקגו, יצרנית התעופה והחלל בואינג הייתה החברה הגדולה ביותר שבסיסה בסיאטל. החטיבה הגדולה ביותר שלה, מטוסי בואינג מסחריים, עדיין ממוקמת בעיר רנטון הסמוכה. לחברה גם מפעלים לייצור מטוסים גדולים באוורט ובהרנטון, זה נותר המעסיק הפרטי הגדול ביותר במטרופולין סיאטל. בשנת 2006, ראש עיריית סיאטל לשעבר, גרג ניקלס, הודיע על רצון לעורר תנופה כלכלית חדשה שמונעת על ידי תעשיית הביוטכנולוגיה. פיתוח מחדש גדול של שכונת דרום לייק יוניון יוצא לדרך במאמץ למשוך חברות ביו-טק חדשות ומבוססות לעיר, והצטרף לחברות הביוטק קוריקסה (שנרכשה על ידי חברת ביוטק), גלקסו סמית' קליין), Immunex (כיום חלק מאמג'ן), Trubion ו-ZymoGenetics. חברת ההחזקות .Vulcan Inc של המיליארדר פול אלן, עומדת מאחורי מרבית פרויקטי הפיתוח באזור. בעוד שחלקם רואים בפיתוח החדש מענק כלכלי, אחרים מתחו ביקורת על ניקל ומועצת העיר סיאטל על כך שהם מקדמים אינטרסים של אלן על חשבון משלם המיסים. בנוסף בשנת 2006, מגזין Expansion דירג את סיאטל כאחת מעשר ערי מטרופולין המובילות במדינה על בסיס אקלים חיובי להתרחבות עסקית. בשנת 2005 פורבס דירגה את סיאטל כעיר האמריקאית היקרה ביותר לרכישת בית בהתבסס על רמות ההכנסה המקומיות. בשנת 2013, המגזין דירג את סיאטל מספר 9 ברשימת המקומות הטובים ביותר לעסקים וקריירה.
ממשל ופוליטיקה
סיאטל היא עיר עם שיטת ממשל של ראש עיר. מאז בחירות 2015 השתנתה שיטת הממשל למערכת של שבעה חברי מחוז ושני חברים בכלל, כתוצאה מהצבעה שהועברה ב־5 בנובמבר 2013. המשרדים היחידים שנבחרו הם עורך הדין ובית המשפט העירוני שופטים. כל משרדי העירייה רשמיים ואינם מפלגתיים.
ג'ני דורקן נבחרה לראשות העיר בבחירות 2017, ונכנסה לתפקידה ב־28 בנובמבר 2017. משרד ראש העירייה כולל גם שני סגני ראש עיר, שמונו לייעץ לראש העיר בנוגע למדיניות. נכון לשנת 2021, סגני ראש העיר הם מייקל פונג וטיפאני וושינגטון.
התרבות הפוליטית של סיאטל היא מאוד ליברלית ומתקדמת עבור ארצות הברית, כאשר למעלה מ־80% מהאוכלוסייה מצביעים למפלגה הדמוקרטית. בכל אזורי ההצבעה בסיאטל נבחר מועמד המפלגה הדמוקרטית, ברק אובמה, בבחירות לנשיאות ב-2012.
בשנת 1926 הפכה סיאטל לעיר האמריקאית הגדולה הראשונה שבחרה אישה כראשת עירייה, ברטה נייט לנדס. ב-2014 היא בחרה גם בראש עירייה הומוסקסואלי מוצהר, אד מוריי. בשנת 1991 לראשונה בתולדות ארצות הברית, אישה שחורה הומוסקסואלית מוצהרת נבחרה לתפקיד ציבורי כאשר שרי האריס נבחרה למועצת העיר סיאטל. מרבית חברי מועצת העיר הן נשים.
סיאטל נחשבת לרוב כאחת הערים הליברליות החברתיות בארצות הברית, ואף עלתה על פורטלנד. בבחירות הכלליות בארצות הברית ב-2012, הצביעו רוב תושבי סיאטל לאשר את משאל העם 74 ולהכשיר נישואין חד מיניים במדינת וושינגטון. באותן בחירות, רוב מוחץ של התושבים גם הצביעו בעד לגליזציה של שימוש פנאי בקנאביס במדינה.
ביולי 2012 אסרה סיאטל על שימוש בשקיות ניילון לקניות. ביוני 2014 העבירה העיר תקנה מקומית להגדלת שכר המינימום ל-$15 לשעה בשלבים משנת 2015 עד 2021. לאחר יישום מלא של ההגדלה, יהיה זה שכר המינימום הגבוה ביותר בארצות הברית.
ב־9 במאי 2017, ראש העיר מוריי הודיע כי הוא מתפטר בעקבות תביעה בה נטען על התעללות מינית מצדו במספר נערים מתבגרים בשנות השמונים. מוריי התפטר מתפקיד ראש העיר ב־12 בספטמבר 2017, החל מהשעה 17:00 ב-13 בספטמבר 2017, שעות לאחר ש"סיאטל טיימס" דיווחה על טענה חמישית של התעללות מינית בילדים.
תרבות
סיאטל היא עיר הולדתו של ג'ימי הנדריקס, שגם נקבר בה, והיא נחשבת למולדת הגראנג'. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נוסדו ופעלו בעיר להקות כמו נירוונה, פרל ג'אם, סאונדגארדן, פו פייטרס ואליס אין צ'יינס. ברוס לי ובנו ברנדון לי קבורים בסיאטל בבית הקברות לייק-וייו.
העיר ידועה במיוחד הודות לסדרות iCarly, בכיכובה של מירנדה קוסגרוב, והאנטומיה של גריי, בכיכובה של אלן פומפאו שרוב עלילותיהן מתרחשות בעיר.
על פי מרשם האוכלוסין של ארצות הברית, סיאטל היא העיר בה אחוז בוגרי הקולג', הוא הגבוה בארצות הברית.
פנאי
האקלים הימי המתון והממוזג של סיאטל מאפשר בילוי בחוץ בכל ימות השנה, כולל הליכה, רכיבה על אופניים, טיולים רגליים, סקי, סנובורד, קיאקים, טיפוס צוקים, שייט במנועים, שיט, ספורט קבוצתי ושחייה.
הגלגל הגדול בסיאטל, אחד מגדול גלגלי הענק בארצות הברית, נפתח בחודש יוני 2012 כאטרקציה חדשה, קבע על קו המים של העיר, במזח 57, ליד העיר סיאטל. בעיר יש גם מרכזים קהילתיים רבים לבילוי, ביניהם חוף ריינייה, ואן אסלט, ריינייה וג'פרסון מדרום לתעלת הספינות והאגם הירוק, לורהרסט, לויאל הייטס צפונית לתעלה ומיידוברוק.
מאז אמצע שנות התשעים חווה סיאטל צמיחה משמעותית בענף השייט, במיוחד כנקודת מוצא להפלגות באלסקה. בשנת 2008 עברו בעיר שיא של 886,039 נוסעי שייט, נקודת היציאה העיקרית השנייה להפלגות באלסקה.
בדירוג ה-ParkScore שלה בשנת 2013, דיווח Trust for Public Public כי בסיאטל הייתה מערכת הפארקים העשירית הטובה ביותר מבין 50 הערים המאוכלסות ביותר בארצות הברית. ParkScore מדרג מערכות הפארקים העירוני על ידי נוסחה המנתחת שטח, גישה ושירות והשקעה.
אבו ד'ר אלע'פארי
לפני ההגעה למכה
מסופר עליו שהוא תמיד שאף אל האמת, ושהוא אף היה עובד את אללה בתקופת הג'הליה, מה שאומר שהוא הפנה את גבו לעבודת האלילים, והפנה את פניו אל עבר מונותאיזם. לכן, כאשר שמע על הופעתו של הנביא אשר דחה את האלילים ואת עבודתם ואשר קרא והזמין את האנשים אל עבודת אל אחד, אבו ד'ר לא היסס, ומיד החיש את צעדיו במטרה למצוא ולפגוש את הנביא המדובר.
סיאטל
השכלה
בעיר נמצאת אוניברסיטת וושינגטון, המוסד האקדמי הגדול ביותר בצפון-מערב ארצות הברית והאוניברסיטה הציבורית הוותיקה ביותר בחוף המערבי. אוניברסיטת וושינגטון נחשבת לאחת מהמובילות והטובות בעולם. בעיר קיימים מוסדות מחקר רבים. מרכז האצ'ינסון לחקר הסרטן נמצא בסיאטל. כמו כן פועלות בעיר אוניברסיטת סיאטל ואוניברסיטת סיאטל פאסיפיק.
אבו ד'ר אלע'פארי
ההגעה למכה
בנחישות ותקווה הוא פנה לכיוון מכה. הקושי של מסעו, וחולות המדבר הלוהטים, הסבו לו כאב וסבל. עם זאת, היעד שהוא שאף להשיג גרם לו לשכוח את כאבו.
סיאטל
השכלה
53.8% (לעומת הממוצע הארצי של 27.4%) מאוכלוסיית העיר מעל גיל 25, הם בעלי תואר ראשון ומעלה, ו-91.9% (לעומת 84.5% ארצית) הם בעלי תעודת בגרות או שווה ערך לכך. סקר של לשכת מפקד האוכלוסין בארצות הברית ב-2008 הראה כי בסיאטל היו האחוזים הגבוהים ביותר של בוגרי מכללות ואוניברסיטאות בכל עיר גדולה בארצות הברית.
אבו ד'ר אלע'פארי
ההגעה למכה
הוא נכנס למכה, מחופש כאחד מאלה אשר באו לעשות הקפות סביב האלילים שבבית הקדוש אשר במכה, או כעובר אורח אשר פשוט איבד את דרכו, או כמטייל אשר הלך למרחקים ופשוט חיפש קצת פרנסה ומחסה.
סיאטל
אתרים
בשטח העיר נמצאות שבע גבעות, כאשר אחת מהן קפיטול היל מהווה את אחת השכונות המרכזיות והצפופות בעיר. הבניין הגבוה בעיר, קולומביה סנטר, מגיע לגובה של 284 מ'. בעיר נמצא גם בניין התצפית מחט החלל המפורסם בצורתו הייחודית.
אבו ד'ר אלע'פארי
ההגעה למכה
אם תושבי מכה ידעו שהוא הגיע על מנת לחפש את הנביא מוחמד ולהקשיב לו, הם היו קורעים אותו לגזרים. הוא לא חשש להיקרע לגזרים, אך לא לפני שהוא יפגוש את האדם שלשם המפגש איתו הוא חצה את המדבר הלוהט, וזה שלשמו הוא היה מוכן לאחר מכן לסכן אף את חייו, מפני שהוא האמין בו, והיה משוכנע ביושר שלו, ובאמת שבמסר שלו.
סיאטל
אתרים
קיר המסטיקים בסיאטל הוא בין האטרקציות פופולריות של העיר.
אבו ד'ר אלע'פארי
ההגעה למכה
הוא התהלך בחשאי, אוסף מידע, ובכל פעם שהוא שמע פלוני מדבר על מוחמד, הוא היה מתגנב אליו בזהירות, עד אשר הוא יכול היה לאסוף את כל פיסות המידע אשר הוא שמע פה ושם.
סיאטל
יהדות סיאטל
הקהילה היהודית הראשונה בסיאטל נוסדה בשנת 1887. אחרי מלחמת העולם הראשונה התיישבו בסיאטל יהודים ספרדים רבים והקימו את הקהילה היהודית הספרדית הגדולה ביותר בארצות הברית. הקהילה היהודית בסיאטל מונה היום כ-10,000 נפש, ולה מוסדות דת, חינוך ותרבות.
אבו ד'ר אלע'פארי
ההגעה למכה
לבסוף, הוא הודרך אל המקום שבו הוא יכול היה לפגוש את מוחמד.
סיאטל
ספורט
בין 1967 ל-2008 הייתה בעיר קבוצת כדורסל בליגת ה-NBA, סיאטל סופרסוניקס, שזכתה באליפות הליגה ב-1979. ב-2008 עברה הקבוצה לאוקלהומה סיטי שם היא משחקת עד היום, בשם אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
אבו ד'ר אלע'פארי
המפגש הראשון עם הנביא
בוקר אחד הוא הלך לשם ומצא את הנביא יושב לבדו. הוא פנה אליו ואמר "בוקר טוב!", אז הנביא השיב "ועליך השלום". אבו ד'ר אמר "תשיר לי קצת ממה שאתה שר". הנביא אמר "זאת לא פואמה אשר ניתן לשיר, אלא קוראן קדוש". אבו ד'ר אמר "אז תקריא לי". הנביא קרא לו בעודו מקשיב. לא עבר זמן רב עד שאבו ד'ר צעק "אני עד שאין אלוהים מלבד אללה ושמוחמד הוא שליחו ונביאו!". הנביא שאל אותו "מאין אתה?". אבו ד'ר ענה לו "אני מע'יפאר". חיוך רב התפשט על שפתיו של הנביא, ופניו התמלאו בזוהר ופליאה. לצד זה, חייך גם אבו ד'ר, מפני שהוא ידע הסיבה לפליאתו של הנביא היא שזה אשר עומד לפניו ובדיוק קיבל את האסלאם, היה מע'יפאר. השבט הזה ששמו ע'יפאר, היה בעל מוניטין שלילי, והיה ידוע לשמצה כמקום עשיר בשודים ושודדים. תושביו היו נודעים לשמצה בגנבות, והיו ידועים כבני הברית של החשכה והאופל. אוי לזה אשר היה בטעות נופל לידיהם בחשכת הלילה. הנביא הרים את עיניו בתדהמה, בגלל המוניטין הרע של ע'יפאר. אז הוא אמר "אללה מדריך את אשר ירצה".
סיאטל
ערים תאומות
הערים התאומות של סיאטל הן:
אבו ד'ר אלע'פארי
התאסלמותו
אבו ד'ר קיבל את האסלאם באופן מיידי, והיה החמישי או השישי מבין המתאסלמים. כאשר הוא אימץ את האסלאם, הנביא מוחמד היה עדיין לוחש בשקט ובסוד את הקריאה אל האסלאם, לעצמו ולחמשת הראשונים שהאמינו בו.
סיאטל
ערים תאומות
סיאטל היא עיר תאומה לבאר שבע שבישראל, ואחד הפארקים בדרום-מזרח העיר קרוי משנת 1978 "פארק באר שבע". הפארק שוכן בתחום שלפי אמונת האינדיאנים ילידי המקום היה מקום לידתה המקודש של בת הצ'יף ראש השבט. בגלל היותו שטח קדוש הוא הוכר כשטח ציבורי, ובשנת 1905 שבה הוקם הפארק נאסר על יזמי בנייה לבנות בו. במקום אגם מלאכותי שבו ניתן לשוט ומדשאות רחבות. בבאר שבע הקימו כהכרת תודה פארק מקביל וקטן יותר בשם "גן סיאטל". הפארק נמצא בצפון העיר באר שבע בסמוך לשדרות רגר.
אבו ד'ר אלע'פארי
התאסלמותו
אבו ד'ר לא יכול היה לעשות דבר מלבד לשאת את האמונה בלבו, לעזוב בשקט את מכה, ולשוב אל השבט שלו. עם זאת, הוא היה בעל מזג חם וחסר מנוחה. הוא כאילו נברא על מנת למרוד בשקרים. כעת הוא ראה את השקר ממש לנגד עיניו, כערמת אבנים הבנויות אחת על השנייה. עבודת האלילים הייתה קיימת הרבה לפניו. אנשים נהגו להשתחוות להם ולזעוק "אנחנו לשירותכם! אנחנו לשירותכם!". הוא באמת היה שמח מלחישתו של הנביא באותם הימים, אך הוא העדיף זעקה גדולה אשר תכריז על האסלאם באופן פומבי.
מיד לאחר קבלת האסלאם, הוא פנה אל הנביא ושאל אותו "שליח אללה, מה אתה מצווה עלי לעשות?". הנביא השיב "חזור אל השבט שלך, עד שתקבל ממני הוראה אחרת". אבו ד'ר הצהיר: "אני נשבע בזה אשר נשמתי בידיו, לא אשוב עד שאכריז על האסלאם בקול תרועה בתוך המסגד!".
לכן, הוא נכנס אל הבית המקודש וזעק בקול אדיר "אני עד שאין אלוהים מלבד אללה, ושמוחמד הוא שליחו!".
עד כמה שידוע, בראי ההיסטוריה, הייתה זאת הצהרה הפומבית הראשונה על האסלאם, וקריאת תיגר על שבט קורייש.
לאחר התאסלמותו
ההכרזה הזאת נעשתה על ידי אדם זר, אשר אין לו קרובים, הגנה או מוניטין במכה. הוא פעל מתוך הנחישות והדבקות שלו, אף על פי שידע מה עומד לקרות. הוא הוקף בעובדי אלילים, אשר הכו אותו עד שהוא התמוטט. החדשות הללו הגיעו אל דודו של הנביא, אשר הגיע במהירות אך לא יכול היה להציל את אבו ד'ר, אלא באמצעות טריק מתוחכם. דודו של הנביא אמר לעובדי האלילים:. בעקבות כך, הם מיד עזבו אותו לנפשו. לאחר שהוא טעם את מתיקות הסבל למען אללה, אבו ד'ר לא היה מוכן לעזוב את מכה לפני שיקבל ממנה עוד קצת.
ביום שלמחרת, ויש שאומרים שהיה זה באותו היום, פגש אבו ד'ר בשתי נשים מקיפות סביב שני אלילים, ומתפללות אליהם. הוא נעמד מולם וביזה את האלילים שלהם. הנשים החלו לצעוק בחוזקה, וגברים מיהרו לשם והכו אותו מיד עד שהוא התעלף. כאשר חזרה אליו הכרתו, הוא שב לצעוק שאין אלוהים מלבד אללה ושמוחמד הוא שליחו. הנביא מוחמד הבין את טבעו של חסידו החדש ואת יכולתו המדהימה להתמודד עם שקר. עם זאת, הזמן להצהרה פומבית על המסר טרם הגיע, אז הוא הורה לאבו ד'ר לשוב לחיק משפחתו בשנית, ולהמתין עד שהוא ישמע את ההכרזה על הדת החדשה, ואז יגיע הזמן שלו לפעול.
תחילת הפצת המסר
בני שבט ע'יפאר לא הספיקו לו, והוא פנה לבני שבט אסלים, כדי להפיץ שם את אור האסלאם. הזמן חלף, והנביא היגר לאלמדינה, ושם, ביחד עם המוסלמים, הוא השתקע. יום אחד, העיר קיבלה בברכה שיירה של אנשים ופרשים. קול הצעדה שלהם היה כל כך רם, עד כי אם הם לא היו צועקים בשבחו של אללה, הצופה מהצד היה חושב שזה הוא צבא של עובדי אלילים אשר מבצע פלישה.
התהלוכה האדירה נכנס לאלמדינה, כשהיעד שלהם היה מסגדו של הנביא. הצעדה הורכבה משני שבטים, שבט ע'יפאר, ושבט אסלים. אבו ד'ר עזר להם להגיע כמוסלמים, כולם, גברים, נשים, מבוגרים, צעירים, ואפילו ילדים. לא היה צל של ספק: תדהמתו של הנביא גברה.
בעבר הרחוק, הנביא נדהם כאשר הוא ראה את אחד משבט ע'יפאר מתאסלם, והוא ביטא את פליאתו בכך שהוא אמר שאללה מדריך את מי שהוא רוצה. אך כעת, כל השבט הגיע כמוסלמים. במשך כמה שנים, כל השבט חי תחת דגלו של האסלאם, מפני שאללה הדריך אותם באמצעות אבו ד'ר, וכעת הם הגיעו ביחד עם בני השבט אסלים.
אויב השחיתות
אבו ד'ר, מהמפיצים הבולטים והמובילים של האסלאם, היה עקשן, בלתי מתפשר, וקשה להבסה. אומץ, עוז ותעוזה, היו המהות של אבו ד'ר כל חייו. הוא תמיד היה ישר ואמין ונאמן. לא ניסה להשלות את עצמו, ולא את סביבתו, ולא נתן גם לאחרים להוליך אותו שולל. אמינותו לא הייתה דוממת, ועל פי אמירתו של אבו ד'ר, "אמינות היא לעולם לא דוממת". הנביא יכול היה לצפות את כל הקשיים שאבו ד'ר עשוי לחוות בעתיד שלו בגלל עומק היושר שלו ועוצמת אמינותו, לכן הוא תמיד יעץ לו והורה לו להתאזר בסבלנות. הנביא שאל אותו פעם "אבו ד'ר, מה תעשה אם תהיה עד לזמן שבו השליטים יתנהגו באופן מושחת עם השלל של הקרב?", ענה אבו ד'ר "אני נשבע באללה! אני אכה אותם בחרב שלי!". אמר לו הנביא " האם עלי להדריך אותך למשהו טוב יותר? התאזר בסבלנות עד שתפגוש אותי". מדוע הנביא שאל אותו את השאלה הזאת? שליטים? כסף? זה היה בגלל המטרה שלשמה אבו ד'ר עמד להקדיש את חייו, והבעיה שהוא עשוי לחוות עם החברה בעתיד. הנביא ידע את זה, לכן הוא שאל אותו את זה, על מנת לתת לו עצה חשובה "התאזר בסבלנות עד שתפגוש אותי". לכן, אבו ד'ר הקשיב לנביא, ולא שלף את החרב נגד אותם מפקדים ושליטים מושחתים אשר נהגו בשחיתות בכסף, ולקחו לעצמם את הכסף הציבורי. עם זאת, הוא לא נשאר בשקט, ולא נתן להם מנוחה. על אף שהנביא אסר עליו להפנות את חרבו נגדם, הוא לא אסר עליו להפנות כלפיהם את לשונו החדה, וזה מה שהוא אכן עשה. התקופה של הנביא, ואבו בכר הצדיק, ועומר, עברה בהתעלות מוחלטת מעל כל הפיתויים החומריים. אפילו הנשמות הכי חמדניות לא יכלו למצוא פתח, ולו הקטן ביותר, למימוש תאוות הנפש החמדניות שלהם. בימים ההם, לא הייתה שום שחיתות שאבו ד'ר יכול היה להתנגד לה במילותיו החדות. כל זמן שעומר היה חי, כל המוסלמים, כולל השליטים, המושלים, ואפילו העשירים ביותר, חיו חיים צנועים ופשוטים. לכן אבו ד'ר חי באושר ורוגע, בלי בעיות, ועם שלווה פנימית, כל עוד שעומר היה השליט. לא היה דבר שאבו ד'ר שנא יותר משחיתות. עם זאת, גם המנהיג הדגול ביותר נאלץ לעזוב את העולם יום אחד, ולהשאיר מאחוריו פער אדיר, אשר גרר תגובות בלתי צפויות בעליל. בזמן ההוא, תאוות הבצע החלה לצוף מעל פני השטח, ואבו ד'ר ראה בזה סכנה אדירה. הרצון לתהילה אישית עמד להחליף את הרצון לתהילתו של אללה. שחיתות, מונופול, ניצול, עושק, דיכוי, עוול, כל זה החל להראות באופק. אבו ד'ר הבין את הסכנה הגדולה שמתקרבת, ולכן הוא ישר שלף את חרבו הבלתי מנוצחת ונופף אותו לעבר החברה המושחתת. אך, מיד הוא נזכר בעצתו של הנביא, ולכן הוא השיב את חרבו לנדן שלה. אבו ד'ר הבין שהתפקיד שלו הוא לא להילחם, אלא להתנגד. החרב לא הייתה הדרך לרפורמה ולשינוי. המילים הכנות והאמיצות היו הכלי והדרך לשינוי ורפורמה. לכן אבו ד'ר התנגד לכל האליטה אשר סגדה לתאוות הבשר, במילים, ולא בחרבות. הוא התייצב מולם, בזה אחר זה, עד תוך זמן קצר הוא הפך לסמל האופוזיציה והצדק החברתי, וההמונים החלו להתאסף סביבו, וכך הוא הפך למנהיגה של תנועת אופוזיציה אדירה ואימתנית.
מותו
הנביא מוחמד אמר פעם "שאללה ירחם על אבו ד'ר. הוא צועד לבד, והוא ימות לבד, והוא יקום לתחייה לבד". 20 שנה לאחר מכן, אבו ד'ר נפטר במדבר, לאחר שהוא צעד בדרך שאף אחד אחר לצעד בה, באופן כל כך מלא תהילה.
קטגוריה (פילוסופיה)
בפילוסופיה, קטגוריות מהוות את התבניות הכלליות של ההוויה. כל הדברים שבעולם, ואף מושגים מופשטים של החשיבה, משויכים לקטגוריות המתאימות להם. מתוך ההנחה שקיים מבנה לוגי שלפיו ניתן לסדר את הטבע, היו פילוסופים שהגדירו את הקטגוריות, וטענו שכל דבר בעולם שייך לאחת מהן.
הקטגוריות אצל אריסטו
אריסטו היה הראשון שהגדיר את הקטגוריות. הוא טען שישנן עשר קטגוריות: עצם, כמות, איכות, יחס, זמן, מקום, קניין, מצב, פועל ונפעל.
כאשר אנו באים לתאר פריט כלשהו, עלינו לשייך אותו לקטגוריה הנכונה שלו. הרבה מהפרדוקסים נובעים משיוך לא נכון של הדברים לקטגוריות.
תורתו של אריסטו שלטה זמן רב בפילוסופיה, ובעיקר בזאת של ימי הביניים. אמנם היו כאלו ששינו באופן זה או אחר את מניין הקטגוריות, אולם באופן כללי קיבלו את רעיון הקטגוריות.
הקטגוריות אצל קאנט
כצעד ראשון, קיבל קאנט מאריסטו רק ארבע קטגוריות: כמות, איכות, יחס ואופניות. מול אותם סוגי משפטים אריסטוטליים, עומדים מושגי-שכל טהורים הנקשרים למשפטי-תחושה ויוצרים משפטים-ניסיוניים:
לוח טרנסצנדנטלי של מושגי השכל
בנוסף, מאחורי כל קבוצה עומד עיקרון בסיסי המכונן את המדע הניסיוני בכלל:
לוח פיזיולוגי של עיקרים כלליים שבמדע-הטבע
התזות של יולי
התזות של יולי (ברומנית: Tezele din iulie) הוא השם המקובל להרצאה שנשא ניקולאה צ'אושסקו בפני הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ב-6 ביולי 1971. השם המלא של ההרצאה הוא Propuneri de măsuri pentru îmbunătățirea activității politico-ideologice, de educare marxist-leninistă a membrilor de partid, a tuturor oamenilor muncii (הצעות של צעדים למען הטבת הפעילות הפוליטית-אידאולוגית של חינוך מרקסיסטי-לניניסטי של חברי המפלגה וכל אנשי העבודה) והיא הושפעה רבות מרשמיו של צ'אושסקו במהלך מסע בשנת 1971 בסין, בקוריאה הצפונית, בוייטנאם הצפונית ובמונגוליה. התזות הכילו 17 הצעות שנועדו להיות נדונות בכינוס מליאת הוועד המרכזי של המפלגה בסתיו. הנאום סימן את תחילתה של מיני מהפכת תרבות ברומניה.
השם, "התזות של יולי", מרמז לתזות מפורסמות אחרות, "התזות של אפריל 1917" שניסח בזמנו ולדימיר איליץ' לנין.
הרקע
בשנות השישים של המאה העשרים, במיוחד לאחר החלפת גאורגה גאורגיו-דז' בניקולאה צ'אושסקו בהנהגת המפלגה הקומוניסטית, הורגשה ברומניה הקלה בצנזורה ובכפיית הדוגמות הקומוניסטיות. צ'אושסקו, במסגרת מאבקיו מול הנהגת ברית המועצות בתוך הגוש הקומוניסטי, יצא, ללא ברכתה, למסע בסין הקומוניסטית, קוריאה הצפונית, וייטנאם הצפונית ומונגוליה והידק יחסים איתן. במהלך המסע נחשף צ'אושסקו למהפכת התרבות בסין ולשיטות ממשל מקובלות במדינות אלה, שיטות שונות במידה מסוימת מהמקובל בארצות הקומוניסטיות האירופאיות. צ'אושסקו התפעל מההישגים בסין ובקוריאה הצפונית ונטה לחקות כמה מהשיטות הנהוגות בהן, למשל: אידאולוגיית ג'וצ'ה. בדרך חזרה, בעוברו בברית המועצות, מנהיגיה הביעו מורת רוח מהביקור בסין, שהייתה מסוכסכת עם ברית המועצות. במהלך הביקור רוכזו דיוויזיות של הצבא האדום בגבול המזרחי של רומניה והצי הסובייטי ערך תמרונים מול החוף הרומני.
בנוסף לכל זה, נוצר מתח רב בין רומניה ובין ברית המועצות כתוצאה מכך שרומניה ניהלה מדיניות חוץ עצמאית עם פתיחות למערב. במהלך שיחת הנזיפה, שערכו הסובייטים, הזכיר אלכסיי קוסיגין לרומנים שהקשרים הכלכליים תלויים בקשרים הפוליטיים וזה התפרש כאיום, כי רומניה הייתה תלויה ביבוא חומרי גלם מברית המועצות וביצוא תוצרת תעשייתית אליה, תוצרת שלא היו לה שווקים במערב.
תוכן התזות
התזות הכילו 17 הצעות ובהן הגדלה מתמדת של תפקיד ההנהגה של המפלגה הקומוניסטית, שיפור החינוך באמצעות המפלגה, השתתפות הצעירים בפרויקטי הבנייה הגדולים כחלק מהעבודה הפטריוטית, העצמת החינוך הפוליטי-אידאולוגי בבתי ספר ובאוניברסיטאות, אך גם בארגוני סטודנטים, תלמידים ואף ילדים, הרחבה של התעמולה הפוליטית תוך שימוש ברדיו, בטלוויזיה, בהוצאות לאור, הקולנוע, האופרה, הבלט, איגודי האמנים ועוד.
React (שיר)
React (בעברית: הגיב או לְהָגִיב) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז. השיר יצא לאור ב-7 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים אקסס רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר יצא לרגל איחוד הלהקה, תוך שהשיר האחרון אותו הוציאה הוא "Hush Hush; Hush Hush", משנת 2009.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הרביעי במצעד שירי האינדי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקול שרזינגר, ג'ורג'יה ביוקנן, יוהאן גוסטפסון, ויל סימס וחנה וילסון והופק על ידי ויל סימס, יוהאן גוסטפסון ואיוורס. ב-30 בנובמבר 2019, הופיעה הלהקה עם מיטב להיטיה ב-"The X Factor: Celebrity", תוך שצוין שהיא תתאחד, מלבד מלודי תורנטון, שהחליטה לא לקחת חלק באיחוד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-22 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
בנוסף לכך, העלתה פלסטיק טיארה וידאו קליפ לערוץ היוטיוב שלה גם כן, בו היא מבצעת ליפ סינק לשיר.
קליין בונייר
קליין בונייר (בהולנדית: Klein Bonaire, מילולית: "בונייר הקטן") הוא אי לא מיושב סמוך לחופו המערבי של האי בונייר בים הקריבי. שטחו של האי 6 קמ"ר, וגובהו של האי השטוח - מטר אחד מעל פני הים. שרידי המבנים היחידים באי הם שרדי בקתות עבדים שהיו באי.
המרחק מחופי בונייר לקליין בונייר הוא כ-750 מטרים, בנקודה הקרובה ביותר, ותיירים נוהגים לשכור סירות ולהפליג לאי לצורכי צלילה בשוניות האלמוגים המקיפות את האי.
בשנת 1868 נמכר האי לאנג'ל ג'סרון (Angel Jeserun) ובשנת 1999 נרכש האי על ידי ממשלת בונייר והועבר לידי קרן הטבע העולמית (the World Nature Fund) אשר הקימה את הקרן לשימור קליין בונייר (the Foundation to Preserve Klein Bonaire). עלות רכישת האי הייתה 9 מיליון גילדנים (כ-5 מיליון דולרים).
מסה קריטית (אופניים)
"מסה קריטית" הוא כינוי לרכיבה קבוצתית על אופניים שמטרתה להביא כמות מספקת של רוכבי אופניים (מסה קריטית), אשר ממנה מאילך יחול שינוי שיביא לשיפור ביחס הנהגים והמדינה (תשתיות) כלפי רוכבי האופניים. רכיבות מאורגנות נערכות בערים מרכזיות ברחבי העולם, בדרך-כלל ביום שישי האחרון בכל חודש.
הרכיבה מתארגנת באופן אנרכי, ללא ניהול מרכזי. מקום המפגש והשעה ידועים מראש לכל המשתתפים. לעיתים קרובות כחלק מן האירוע המשתתפים משתמשים בגימיקים שונים על מנת למשוך את תשומת הלב של העוברים והשבים, כגון מוזיקה, שימוש במשרוקיות, נסיעה בנתיב המכוניות, שימוש בתחפושות, שימוש בדגלים, עלונים, שלטים, שימוש באופניים מיוחדים וכדומה. לעיתים קרובות משתתפים כלים לא ממונעים נוספים, כמו רולרבליידס. בחלק מהאירועים נקבעים מראש רק מקום המפגש והשעה, ואילו המסלול ונקודת הסיום נקבעים באופן ספונטני על ידי המשתתפים. סיסמת האירוע היא "אנו לא מעכבים את התנועה, אנחנו התנועה".
היסטוריה
אירוע "מסה קריטית" הראשון החל ב-25 בספטמבר 1992 בסן פרנסיסקו, בהשתתפות 48 רוכבי אופניים. השם "מסה קריטית" ניתן רק לאירוע השני, שהתקיים ב-30 באוקטובר 1992, ובו השתתפו 85 רוכבים. השם אומץ על ידי משתתפים באירועים דומים שחלקם נערכו עוד לפני 1992 אך בשמות אחרים. על פי ההערכה, עד היום התקיימו אירועים בלמעלה מ-325 ערים ברחבי העולם.
המונח "מסה קריטית" אומץ מהבחנה שביצע ג'ורג' בליס בעת ביקורו בסין. בליס, מעצב אמריקאי של כלי רכב המונעים בידי אדם, הבחין כי לרוכבים באופניים ולנוהגים בכלי רכב ממונעים בסין הייתה שיטה מובנת של שימוש בצמתים שלא היו בהם רמזורים או שלטי דרך. התנועה הייתה מצטברת לפני הצומת עד הצטברות של "מסה קריטית", ובנקודה זו הייתה התנועה נכנסת לצומת. תיאור זה נכלל בסרטו התיעודי של טד וייט "Return of the Scorcher" משנת 1992 ואומץ על ידי התנועה.
רכיבות "מסה קריטית" שונות זו מזו במובנים רבים, כולל תדירות ומספר המשתתפים. לדוגמה, בערים קטנות רבות יש רכיבות בהשתתפות פחות מ-20 רוכבים. בקיצוניות השנייה, האירוע הגדול ביותר המכונה "מסה קריטית", מתקיים בבודפשט, הונגריה, רק פעמיים בשנה, ב-22 בספטמבר (התאריך הבינלאומי של יום חופשי ממכוניות), וב-22 באפריל (יום כדור הארץ). ברכיבות אלה משתתפים רבבות אנשים. ב-22 באפריל 2007 רכבו ב"מסה הקריטית" בבודפשט כ-50,000 רוכבים.
מסה קריטית בישראל
בישראל מתקיימים אירועי "מסה קריטית" באופן תדיר בתל אביב ובירושלים. כמו כן נערכו אירועים מספר פעמים בערים באר שבע, אשדוד, בית שמש, ראשון לציון, רמת גן - גבעתיים, רחובות, קריית טבעון, גדרה, גדרות ופרדס חנה-כרכור.
כמעט כל האירועים מאורגנים על ידי פעילים של עמותת "תל אביב בשביל אופניים" (תאב"א) ועמותות אחיות בערים נוספות (שהפכו לאחר מכן ל"ישראל בשביל אופניים". בתל אביב ובחיפה נערכה רכיבת "מסה קריטית" ברציפות במשך כמה שנים החל משנת 1994, בהשתתפות כמה עשרות רוכבים, זאת על רקע חוסר שביעות רצון ממצב התשתיות לאופניים בעיר.
ברוב אירועי ה"מסה הקריטית" נעשה שימוש בקישוטים ואביזרי עזר שונים: קישוט של האופניים בבלונים או סרטים, חלוקת עלונים, שימוש במגאפון ובמשרוקיות, ריקשה המסיעה רמקולים שמשמיעים מוזיקה, ועוד. הנסיעה ביום שישי בצהריים בשעה שיש תנועה ערה של מכוניות והולכי רגל, כמו גם הססגוניות הרבה של האירוע נעשים מתוך כוונה ליצור מודעות ועידוד לשימוש באופניים ולצמצם את הפערים במשאבים המוקצים לכלי רכב פרטיים לבין אלו המושקעים בתחבורה ציבורית ובאמצעי תחבורה אלטרנטיביים כמו אופניים.
הדרישה העיקרית של תאב"א ושל משתתפי "מסה קריטית" היא בניית שבילי אופניים בתל אביב, וכן תכנון עירוני שיראה באופניים כלי תחבורה לצורכי יוממות. פעילות "מסה קריטית" בתל אביב התבצעה במקביל לפעילויות אחרות של פעילי "תאב"א" ושל ארגונים אחרים כמו "מגמה ירוקה" ו"פעולה ירוקה" והסניף התל אביבי של החברה להגנת הטבע. בין הפעילויות היו הפגנות, לובי בעירייה, הצגת ניירות עמדה ותוכניות לציבור ולעירייה, והחתמת עצומות למען שבילי אופניים.
לטענת ארגונים ירוקים כמו מרכז השל וישראל בשביל אופניים, בזכות פעילויות אלה הושגו מספר הישגים בתחום עידוד השימוש באופנים לשם יוממות:
בעיני ארגוני איכות הסביבה חל שינוי משמעותי בהתייחסות לנושא, בין היתר בעקבות מאבק ציבורי ממושך. למרות זאת, נמשכות כיום רכיבות "מסה קריטית" ופעולות אחרות במטרה לקדם את הנושא בתחומים נוספים, כגון יצירת מקומות חנייה ראויים בתחנות הרכבת והקצאת מקום בקרונות הרכבת להובלת אופניים (נכון לשנת 2016, רכבת ישראל מתירה העלאת אופניים לא מתקפלים לרכבת בשעות לא עמוסות ואופניים מתקפלים בכל השעות).
אף על פי ש"מסה קריטית" מתייחסת כמעט תמיד לנושא הגברת המודעות לשימוש באופניים לצורכי יוממות, או לנושאים אחרים בהקשר סביבתני, השתמשו בשיטת פעולה זו גם בהקשרים אחרים כגון מסה קריטית נגד הקפיטליזם, נגד הכיבוש ונגד המצור על עזה. ככה לדוגמה ב-5 ביוני 2007, סמוך למועד בו מלאו 40 שנה למלחמת ששת הימים, השתתפו כ-200 רוכבים ב"מסה קריטית נגד הכיבוש" בתל אביב.
חוקיות האירוע
באופן תאורטי, במדינה דמוקרטית בה יש זכות חוקית להתארגנות פוליטית והבעת מחאה - אין ברכיבת אופניים המונית דבר הנוגד את החוק גם אם זה בא על מנת להעביר מסר כלשהו.
המפגינים למעשה משתמשים בחוק לטובתם - רוכבי אופניים צריכים לרכב על הכביש, משום שאופניים זהו כלי רכב לכל דבר ועניין (אם אין ברחוב שביל אופניים) ולכן אם הם ממשיכים לרכב לאורך כל הדרך הם מאטים במידה מסוימת את תנועת שאר הרכבים אך אינם חוסמים את התנועה וזה נחשב סביר. ואכן במסה קריטית המתקיימת בסוף כל חודש במספר ערים בישראל, אין כל נוכחות משטרתית והמחאה עוברת ללא עיכובים או מעצרים.
אך היו מספר מקרים בהם המשטרה לא רצתה לאפשר את המחאה, ובמקרים אלו השוטרים עצרו לעיתים מפגינים ואף קרעו את צמיגי הגלגלים של חלקם. כל הפעמים בהם המשטרה החליטה לא לאפשר את הרכיבה, היו במקרים בהם המסה נשאה עימה אופי פוליטי או חברתי ולא רק דרישה לעיר ידידותית לאופניים.
וולבי יערוני זוטר
וולבי יערוני זוטר (שם מדעי: Dorcopsulus vanheurni) הוא מין של וולבי קטן דמוי חולדה בסוג וולבי יערוני, האנדמי לרכסי ההרים של גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי אולדפילד תומאס והוא המין הקטן בסוגו. אף על פי שטווח התפוצה שלו גדול יותר מקרובו וולבי יערוני מקלאי ובעבר הוא היה נפוץ למדי, הוולבי הזוטר נדיר יחסית כיום כתוצאה מציד וקשה במיוחד למצוא אותו בקרבת מגורי אדם.
תיאור
הוולבי הזוטר הוא יונק קטן ושעיר, הנראה כצורת ביניים בין הוולבי לחולדה: הגוף שלו קומפקטי ועגלגל, הראש קטן ומשולש, ויש לו עיניים שחורות גדולות ובולטות וחוטם ריבועי קטנטן וכהה. האוזניים קטנות ועגולות והן דלילות בשיער. גפיו הקדמיות קצרצרות ודקיקות ולהן חמישה טפרים קטנים. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות יותר, עם קרסוליים ארוכים ושלוש אצבעות בעלות ארבעה טפרים. זנבו של הוולבי הזוטר ארוך יחסית, עבה בבסיסו וצר בקצהו. אורך ראשו וגופו של הוולבי הזוטר: 44-31 סנטימטרים, ואורך זנבו 22–40 סנטימטרים; משקלו נע בין 1.5 ל-2.3 קילוגרם. הוא נחשב לאחד המינים הגדולים בתוך המיקרו-פאונה של גינאה החדשה.
הפרווה החדגונית של הוולבי הזוטר גסה ושעירה ומזכירה את פרוות החולדה. צבעה כהה יחסית, ונע בין חום כהה לחום שוקולדי או אפילו פחם, עם גוונים בהירים יותר בגפיים ובירכיים. המצח, הראש, הגחון והחזה עשויים להיות בעלי גוון זהוב, והחרטום, קצות האוזניים והגפיים בצבע כהה במעט משאר הגוף. הלחיים והזנב חיוורים יחסית. הוולבי הזוטר נבדל מקרובו וולבי מקלאי, בכך שהוא קטן וכהה יותר, באוזניו הקטנות ובזנבו הארוך אשר אינו בהיר בקצהו. הדו-צורתיות הזוויגית אינה בולטת אצל מין זה למעט אי אלו הבדלים באורך הזנב והגוף.