cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המוסך למטרות מיוחדות
מלחמת האזרחים
מצארבקויה סלו, שבו לאחר עלייתו לכס נהג להתגורר ניקולאי השני עם משפחתו, רוב הבסיס החומרי של המוסך הקיסרי לשעבר הועבר כמעט מיד למוסכים שונים בפטרוגרד. המיקום העיקרי של המוסך היה השטח העצום בו שכנו בעבר אורוות החצר של משרד משק הבית הקיסרי בכתובת: כיכר קוניושנאיה, בניין 2. היו גם סדנאות מאובזרות היטב, מחסני חלפים המשיכו לעבוד וגם בסיס הרכבים של הממשלה הזמנית התמקם כאן. ניהול המוסך התבצע במקור על ידי משרד התחבורה המאוחד, ומאז 27 באפריל 1917 על ידי מחלקת הרכב שתחת הממשלה הזמנית.
אך מלבד חילופי ההנהגה, המוסך הצליח להימנע משינויים אנושיים משמעותיים. מרבית המשרות הפנויות בבסיס הרכב של הממשלה הזמנית המשיכו להיות תפוסות על ידי פקידי משרד משק הבית הקיסרי לשעבר ועובדים מן השורה. תחת הבעלים החדשים, גם מטרת המוסך הקיסרי לשעבר לא השתנתה. משימתה העיקרית הייתה עדיין אספקת שירות התחבורה לצמרת המדינה. ביניהם, ראשית כל, היו שרי הממשלה הזמנית. בסוף יולי 1917 היו 54 מכוניות ברשות הממשלה הזמנית: 39 רכבי שרד, 10 משאיות ליווי וחמישה אוטובוסים ואמבולנסים.
בנוסף לחברי הממשלה הזמנית, יושב ראש הדומה הממלכתית וחברי הדומה, הובאו מכוניות לקומיסר ומפקד העיר פטרוגרד, למפקדת ארמון טברידה, לוועדת החקירה הצבאית, הוועד הפועל של הסובייט, ועדות ומחלקות שונות. הרשימה, שתוארכה במרץ 1917, כללה שרים, חברי דומה, נציגי מחלקות שונות וראשי משימות דיפלומטיות בקרב האנשים אליהם הועברו הרכבים. בסוף אוגוסט הוקם בבסיס הרכבים של הממשלה הזמנית ועד נבחר של עובדים, דרכו הצליחו הבולשביקים לשלוט בגוף ישירות. כך, באוקטובר 1917 מילאו המכוניות תפקיד חשוב. על פי זכרונותיו של אחד מעובדי המוסך ו. קירילובה, "בבוקר ה-24 באוקטובר, הנהגים לקחו את השרים לפגישה בארמון החורף וחזרו למחסן הרכב. הרוח המהפכנית גברה. בערב בשעה 18.15 נשלחה הודעה טלפונית: 'שלחו מכוניות לארמון החורף.' הנהגת הבסיס הורתה לסגור את כל השערים ולא להוציא את המכוניות מהמוסך, ובכך לקחה על עצמה את האחריות המלאה. לאחר הפריצה לארמון החורף נעצרו כל השרים, למעט שר המלחמה, שמכוניתו חנתה כל הזמן הזה בפתח הארמון ובה עזב. בליל 24–25 באוקטובר, קבוצות מהפכניות רבות דרשו למסור להם מכוניות, אך מסמולני הגיעה הודעה טלפונית כי המוסך מועבר לרשות הוועדה המהפכנית הזמנית וללא רשותה המכוניות לא יוקצו לאיש..."
כתוצאה ממהפכת אוקטובר בשנת 1917, המפלגה הבולשביקית עלתה לשלטון. מטבע הדברים, הבסיס האוטומטי של הממשלה הזמנית (לשעבר מוסך הוד מלכותו) הועבר לחלוטין לרשות הבעלים החדשים. המעבר התרחש במהירות וללא קושי רב. כבר בימים הראשונים, ב-27 וב-29 באוקטובר, אימצה הוועדה המהפכנית הצבאית החלטה על העברת כל כוח האדם והרכוש של בסיס הרכב לשעבר של הממשלה הזמנית לרשותה. לפיכך, החל מאוקטובר 1917 החלו להשתמש במכוניות של הממשלה הזמנית כדי לשרת את ההנהגה הסובייטית. הנסיעה הראשונה של לנין במכונית טורקט-מארי נערכה יומיים לאחר האירועים המהפכניים, ב-27 באוקטובר.
עובדים רבים במוסך הקיסרי ובבסיס של הממשלה הזמנית המשיכו לעבוד לאחר אוקטובר 1917. ביניהם א.ק. אושקוב - שבתקופת הצאר, עמד בראש המוסך הקיסרי, ואז שימש כראש בסיס הרכבים הממשלתי; מ.פ. פאבלוב, ששימש כראש המוסך הממשלתי; ג.ג. ליאונטייב שהיה עוזרו של מנהל המוסך, כמו גם מרבית הנהגים ועובדי הסדנה. לאחר מהפכת פברואר הם שירתו את הממשלה הזמנית, ואחרי מהפכת אוקטובר הם החלו לעבוד עם הנהגת ברית המועצות.
לאחר הקמת ברית המועצות
על פי צו המחלקה המינהלית של מועצת הקומיסרים העממיים מיום 31 בדצמבר 1920, הופרד מוסך לנין ליצירת חטיבת משנה עצמאית הכפופה למחלקה המנהלית של הממשלה. כך, 1 בינואר 1921 הפך ליום הקמת המוסך המיוחד. במוסך היו רק 5 מכוניות ומספר נהגים זהה. המכונית הראשית בה השתמש לנין, בשנים 1921–1923, היה רולס רויס משנת 1914. לאחר מות לנין בינואר 1924 עבר המוסך לחלוטין לשליטת הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים), וקיבל שם חדש: "המוסך למטרות מיוחדות של מועצת הקומיסרים העממיים ומועצת העבודה וההגנה של ברית המועצות".
בראש המוסך עמד הנהג האישי של לנין סטפן גיל. בשנת 1922 הוא הוחלף על ידי הנהג האישי של סטלין, פאבל אודאלוב, שעמד בראש המוסך עד 1953. סטלין העריץ באמת מכוניות אמריקאיות. לאחר ווקסהול הרועשת של הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה (המכונית הועברה לסטלין אחרי כמה בעלים), בהיותו בחזית צאריצין, קיבל סטלין רכב 12 צילינדרים Packard Twin Six. כשחזר למוסקבה לאחר מלחמת האזרחים, סטלין ביקש מיד מראש המוסך של מועצת הנציבות העממית למצוא בדיוק רכב פקארד כזה. באמצע 1936 נרכשו כלי הרכב המשוריינים הסמויים הראשונים של פקרד מתוצרת אמריקאית. שלדת הבסיס הייתה Packard בגרסתה החזקה ביותר - דגם Twelve, בשנת 1936 היא קיבלה את הכינוי 1408, וב־1937, 1508. הפקרד היה הרכב העיקרי של הסטלין במשך שנים רבות. במכונית זו הוא הגיע לוועידות טהרן, יאלטה ופוטסדם, בחן את ברלין המובסת. במקביל, סטלין חזר כל הזמן על כך שהשימוש באליטה הסובייטית במכוניות מתוצרת חוץ הייתה דוגמה רעה. לכן, בשנת 1935 אישרה הנהגת המדינה תוכנית לייצור מכונית נוסעים מקומית: ZIS-101, שהפך לרכב בייצור המוני ושימש מספר קומיסריום עממיים. במשך חמש שנים, בין השנים 1936–1941, יוצרו 8,752 מכוניות.
ב-28 ביוני 1940 אישר הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית החלטה "אודות ארגון ייצור כלי רכב משוריינים קלים במפעל הרכב על שם סטלין", שהיו אמורים להיות מבוססים על ה־ZIS-101. זו הייתה ההתפתחות הראשונה מסוגה בברית המועצות, כשהשימוש ב"מכוניות משוריינות" נועד להנהגת המדינה.
בזמנים שונים, החניון של המוסך כלל מכוניות מתוצרת חוץ ותוצרת מקומית. מאז המחצית השנייה של שנות ה-30, לאחר שליטה בייצור מכוניות שרד בברית המועצות החניון הפך למקומי כמעט לחלוטין, והורכב ממכוניות של המותגים GAZ ו-ZIL.
ב־1940 המוסך הפך לחלק מהמחלקה הראשונה של הנ.ק.ו.ד.. כמו כן, הוקצבה קבוצת רכב ומוסכים מיוחדת שביצעה תחזוקה של כלי רכב, במגדל התחמושת של הקרמלין במוסקבה ובזירות הרכיבה לשעבר (בניין זה ניזוק במהלך הפצצת הקרמלין במוסקבה בשנת 1941 ופורק לאחר מכן).מבאביב 1941 הוסמכו הנהלת המוסך ונהגי הרכבים העיקריים וקיבלו תארים מיוחדים העובדים הנ.ק.ו.ד.
בסך הכל, לפני המלחמה, המוסך סיפק שירותי תחבורה עבור 22 מנהיגי המפלגה והמדינה הסובייטית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
במהלך המלחמה, המוסך סיפק שירותי הובלה להנהגת המדינה במהלך ועידת טהרן בשנת 1943, ועידת יאלטה בשנת 1945, סיפקה שירותי תחבורה לביקורם של אורחים זרים מכובדים בברית המועצות (כולל וינסטון צ'רצ'יל וצ'ארלס דה גול) ולאחר הניצחון על גרמניה, נהגי המכוניות לקחו חלק בתחזוקת ועידת פוטסדאם.
ב־24 בפברואר 1945, על פי צו של נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות, קיבלה קבוצת עובדי הנוסך שהשתתפה בהבטחת ביטחון ועידת יאלטה עיטורים ומדליות.
לאחר סיום המלחמה ב-26 ביוני 1945, נחתם פקודת הנ.ק.ג.ב. של ברית המועצות לשליחת 12 שומרי ראש ו־2 נהגים לצ'יטה. משימתם הייתה הסעת מרשל ברית המועצות א.מ. וסילבסקי במהלך המלחמה עם יפן. המלחמה הכניסה התאמות משלה להתפתחות תעשיית הרכב המקומית, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ההופסקייצור מכוניות ZIS-101, אך כבר ב-6 בינואר 1942 החלה העבודה על ייצור לימוזינה ממשלתית מדגם ZIS-110. סטלין העליון רצה לקחת לימוזינה של פקארד כדוגמה. שני העותקים הראשונים היו מוכנים בשנת 1944 ולאחר אישור הוועדה להגנת המדינה, הורכבו מכוניות ה-ZIS-110 הראשונות במפעל על שם סטלין.
צי הרכבים
צי הרכבים כולל יותר ממאה מכוניות של המותגים "אאורוס", "מרצדס-בנץ", "ZIL", "וולוו", "פולקסווגן" ואחרות, וכן אופנועים של המותגים "BMW" ו"אוראל", המשמשים את משמר הכבוד וצוותי האבטחה.
שגרירות ישראל ברומא
המחלקה הקונסולרית ברומא
== שגרירות ישראל לכס הקדוש == שגרירות ישראל לכס הקדוש (או שגרירות ישראל לקריית הוותיקן) היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל לכס הקדוש, מונח המתייחס לממשל המרכזי האוניברסלי של הכנסייה הרומית הקתולית. היא נמצאת ברחוב ויה מיקלה מרקאטי 12 ברומא, בצמוד לשגרירות ישראל ברומא.
שגריר ישראל הנוכחי לכס הקדוש הוא רפאל שוץ.
האביב הרומאי של גב' סטון
לוטה לניה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
ב-2003 הופק סרט טלוויזיה באותו שם עם הלן מירן בתפקיד הראשי.
תקציר העלילה
קארן סטון (ויוויאן לי) היא שחקנית תיאטרון מפורסמת בארצות הברית. היא בת 50 ומשחקת את תפקיד רוזלינד הצעירה בכטוב בעיניכם של ויליאם שייקספיר. למרות תשואות הקהל היא מרגישה שאינה מתאימה לתפקיד זה ומבקשת מבעלה המליונר לטוס ביחד לחופשה ברומא. בעת הטיסה מתמוטט הבעל במטוס ומת. קארן מגיעה לרומא ומחליטה להישאר שם.
היא מפתחת שם חוג ידידים שנמשכים לכספה ובעיקר יוצרת קשר עם "קונטסה" (רוזנת) גונזלס (לוטה לניה). הקונטסה היא למעשה סרסורית של גברים צעירים לנשים מבוגרות. הגברים מתפקדים כג'יגולו ומתחלקים באתנן עם הקונטסה.
הקונטסה מכירה לקארן את פאולו (וורן בייטי), גבר צעיר, מטופח ויפה שיודע להתחבר לנשים שמסופקות על ידי הקונטסה ולקבל מהן כסף ומתנות.
קארן הבודדה מתחילה להתאהב בו ומתחילה לפרוח. במקום לתת לו כסף היא קונה לו בגדים יקרים ומתנות. זה לא מוצא חן בעיניו ובעיני הקונטסה שלא מקבלת את חלקה. פאולו ממשיך בינתיים בחיזורים אחרי נשים אחרות והקונטסה מכירה לו את השחקנית ברברה בינגהם (ג'יל סנט ג'ון) למורת רוחה של קארן. במשך כל אותה תקופה יש גבר צעיר שעוקב אחריה ולא משמיע מילה.
כולם עוזבים אותה פרט לידידה מג (קורל ברון) שמעמידה אותה על טעותה.
קארן מחליטה לחזור לארצות הברית. בלילה לפני הטיסה היא רואה שוב את הגבר האלמוני, זורקת לו את מפתחות הדירה, נשכבת על המיטה ומחכה לו כשהוא פותח את הדלת ונכנס לדירה...
התניה של קרן המטבע הבין-לאומית
גישה למשאבי הקרן
בקשת מדינה לשימוש במשאבי הקרן מאושרת רק אם הקרן מוודאת שהתוכנית שהוצעה תואמת את מדיניותה ושהמדינה מספיק מחויבת כדי ליישם אותה. התנאים שמציבה הקרן יכולים להיות מבוססי תוצאה (המדינה משיגה תוצאה או יעד מסוימים) או מבוססי פעולה (המדינה מבצעת או נמנעת מלבצע פעולות מסוימות). הקרן רשאית להציב גם תנאים מקדימים שעל המדינה לאמץ בטרם אישור תוכנית הסיוע.
במרץ 2009 נבחנה שוב הרפורמה במדיניות ההתניה והושם דגש מחודש על קיום הקווים המנחים להתניות (מ־2002) בהלוואות הקרן.
ביקורת
את מדיניות ההתניה של קרן המטבע ניתן לראות כפולשנית ומגבילה. היא לא מתייחסת להשפעות שיש לה על החברה ועל חלוקת הכנסה, ולא בטוח שהיא הכרחית להצלחה בפועל של תוכנית המימון. עוד נטען כי הקרן מנצלת משברים כלכליים במדינות שפנו אליה לסיוע כדי לכפות עליהן רפורמות מבניות מרחיקות לכת, אך לא לוקחת אחריות על ההשפעה של הרפורמה בתוך המדינה. ביקורת נוספת ניתן להעלות על כך שההתניה מושפעת פעמים רבות ממניעים פוליטיים של מדינות משפיעות בקרן ולאו דווקא מחישובי החזר ההלוואה בלבד.
סיכום
קרן המטבע הבין-לאומית לא יוזמת פניות למדינות ולא כופה עליהן את תנאיה. ההתניה של הלוואות הקרן מופנית רק למדינות אשר בוחרות באופן חופשי לפנות אל הקרן ולבקש את עזרתה, ונשמע הגיוני שהקרן, שמלווה את הכסף, תעמיד דרישות או תנאים להלוואה זו. מצד שני, חשוב לזכור שמדינות שמגיעות למצב שבו הן מבקשות את סיוע הקרן, לא עושות זאת כדי להתעשר, אלא פונות אליה במצבים של משבר כלכלי עמוק ולעיתים הקרן היא תקוותן היחידה לצאת ממנו.
השאלה ”האם ראוי שהקרן תנצל את חולשתה של המדינה כדי להשליט עליה מדיניות כלכלית שמקדמת את מטרות הקרן, אך לאו דווקא מתאימה למדינה“ נשאלת רבות. מאידך גיסא, ניתן לטעון שמניעים נורמטיביים, של "מה ראוי", אין מקומם בעולם הכלכלי הקפיטליסטי המערבי שמה שמניע אותו הם החישובים הקרים של עלות־תועלת ושל צמיחה כלכלית.
אליפות וימבלדון 2021
יחידים גברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 ספורטאים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר ניצח נובאק ג'וקוביץ' את מטאו ברטיני בארבע מערכות. זה היה התואר השישי שלו בווימבלדון.
תחרות יחידות נשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר אשלי ברטי מאוסטרליה נפגשה עם קרולינה פלישקובה מצ'כיה וניצחה בשלוש מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. זוהי הרשימה של הזוגות החזקים שזכו בדירוג.
מנצחי תחרות 2019 חואן סבסטיאן קבל ורוברט פארה מקולומביה הודחו ברבע הגמר. ניקולה מקטיץ ומאט פביץ'מקרואטיה ניצחו במשחק הגמר את מרסל גנוליה ספרד והורסיו סבאיוס מארגנטינה ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים
מנצחות תחרות 2019 שיה שוויי מטאיוואן וברבורה סטריצובה מצ'כיה לא שיחקו כזוג. במשחק הגמר, שיה שוויי מטאיוואן ואליסה מרטנס מבלגיה נפגשו עם ורוניקה קודרמטובה וילנה וסנינה מרוסיה וניצחו ב-3 מערכות. לשיה שוויי זה היה הניצחון השלישי בתחרות זוגות נשים בווימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 17 הזוגות החזקות שזכו בדירוג והם התחילו את התחרות מהסיבוב השני.
מנצחי תחרות 2019 איוואן דודיג מקרואטיה ולטישה צ'אן מטאיוואן הודחה בסיבוב השלישי. במשחק הגמר, ניל סקפסקי מבריטניה ודזירה קרווצ'וק מארצות הברית נפגשו עם הזוג הלא מדורג מבריטניה ג'ו סלסברי והריאט דארט וניצחו ב-2 מערכות.
ישראלים בתחרות
יוני ארליך לצד אנדריי וסיליבסקי מבלארוס השתתף בתחרות זוגות גברים והודח בסיבוב הראשון. הוא השתתף גם בתחרות זוגות מעורבים לצד לוציה הרדצקה מצ'כיה והם הודחו בסיבוב הראשון.
פורטל הבוגרים של גרמניה
מבנה הפורטל
פורטל הבוגרים של גרמניה מחולק לארבעה חלקים: הקהילה האינטרנטית, המגזין, וובינרים ואירועים, ועבודה וקריירה. הקהילה האינטרנטית מהווה רשת חברתית הפועלת באתר. חברים בפורטל יכולים ליצור קשר ולשוחח על בוגרים נוספים וארגונים דרך קבוצות, בלוגים, פרופילים אישיים, פורומים וכו׳. המגזין כולל חדשות על גרמניה ועל נושאים הקשורים לגרמניה, וניתן למצוא בו כלים לשיפור כישורי השפה הגרמנית. המאמרים כוללים מידע אודות כלכלה, מדע ומחקר, לצד נושאים נוספים. כמו כן, אפשר לקחת חלק במשחקים שונים, כמו ניחוש ניבים גרמניים ולשפר את הבנת השפה הגרמנית. יש לציין כי במאמרים מידע על מוסדות לימוד בגרמניה ואפשרויות לקבלת מלגות. הפורטל מארח באופן סדיר וובינרים נושאי מומחים במבחר נושאים. בשנת 2014 התמקדו הוובינרים בדיגיטציה של החברה ורבים המאמרים והוובינרים שהתעסקו בנושא זה. יתר על-כן, מכיל הפורטל מידע אודות אירועים הקשורים לגרמניה לפי מפתח מדינות, החל מירידי קריירה ועד להרצאות אקדמאיות על נושאים גרמניים. החלק הקשור לעבודה וקריירה מכיל לוח עבודות לפי מפתח מדינות, ומציג משרות לדוברי השפה הגרמנית בכלל התחומים. לצד מאגר המידע בעל יכולות חיפוש מתקדמות, המשתמשים יכולים לבנות פרופיל תעסוקתי ולהציג את קורות חייהם, תוך שהם מאפשרים לחברות לחפש מועמדים בעלי כישורים מיוחדים ולמצוא עובדים חדשים בעלי קשר קיים לגרמניה. לאחר ההרשמה לפורטל, החברות רשאיות לפרסם הצעות עבודה, לחפש אחר קורות חיים ומועמדים בעלי פוטנציאל, להעלות מידע אודות אירועים עתידיים.
ארגונים מנהלים
ארבעת הארגונים העיקריים אשר אחראים ליצירת, תחזוקת וקידום פורטל הבוגרים של גרמניה הם ארגונים בלתי-ממשלתיים וללא מטרות-רווח. הארגונים הם: יותר מעשרה שותפים אסטרטגיים תומכים בארגונים המנהלים, לרבות משרד החוץ הגרמני ומשרד החינוך והמחקר הגרמני, וכן מספר קרנות פוליטיות כגון קרן פרידריך אברט, קרן קונראד אדנאואר וקרן היינריך בל.
מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828)
לרשות הרוסים היו באזור כששת אלפים חיילים בלבד. מושל האזור, גנרל אלכסיי ירמולוב ידע שלא יוכל להילחם בכוח כה עודף ולכן החל בנסיגה מאורגנת. ב-15 בספטמבר 1826 נערך קרב בין הכוח הרוסי שכלל כ-4,500 חיילים לבין כוח פרסי שכלל כ-10,000 חיילים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הרוסים שאילץ את הפרסים להפסיק המצור על שושה ולשחרר את יליזבטפול. בינתיים הגיע תגבורת משמעותית לצבא רוסי באזור. בראש הכוח שכלל עתה כשמונת אלפים חיילים הועמד גנרל איוואן פסקביץ'. הוא הצליח להביא לנסיגה פרסית מעבר לנהר אראס. בהתאם לכך, כל השטח שהיה לפני המלחמה בשליטה רוסית שוחרר, אך הלחימה נמשכה.
באביב 1827 הרוסים החלו להתקדם לכיוון ירוואן. לאחר קרבות עזים שנמשכו 6 ימים העיר נכבשה. הרוסים כבשו את כל שטחה של מזרח ארמניה ואף התקדמו לכיוון פרס עצמה תוך כיבוש תבריז. בהמשך הכוחות הרוסים התקדמו עד לאזור של ימת אורמיה ועוררה בהלה בחצר החאן הפרסי.
ב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי. בהתאם להסכם הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה. במהומות שפרצו בטהראן ב-11 בפברואר 1828, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור באחד מסעיפי ההסכם, נכבשה השגרירות הרוסית ורוב עובדיה נהרגו. בין ההרוגים היה גם השגריר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב.
תוצאות המלחמה עיצבו את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית באזור והגבולות הדרומיים של ארמניה ואזרבייג'ן של היום.
סורת אל-קדר
ליל אלקדר מתרחש בלילה אי-זוגי במהלך עשרת הימים האחרונים של חודש הרמדאן, אולם תאריכו המדויק אינו ידוע. התשבחות שבסורה זו, כמו גם קטעי חדית' שונים, הביאו את המוסלמים להתייחס למועד ליל אלקדר כזמן מתאים במיוחד לתפילה, תחינה והכאה על חטא בפני אללה.
תִרגוּם
''בשם אללה הרחמן הרחום
1: אכן, אנו הורדנוהו (את הקוראן) בליל הגורל.
2: והאם נהיר לך מהו ליל הגורל ?
3: ליל הגורל טוב יותר מאלף חודשים
4: המלאכים והרוח (המלאך גבריאל) יורדים בו בהיתר ריבונם, לכל משימה
5: שלום הוא עד עלות השחר.
נמל התעופה הבין-לאומי סונאן
שדה התעופה הראשון בפיונגיאנג שכן ממזרח לנהר הטאדונג, אך עם הופעת מלחמת העולם השנייה הובהר הצורך בבניית נמל תעופה חדש, ונמל התעופה סונאן נבנה.
במהלך מלחמת קוריאה, נכבש נמל התעופה על ידי כוחות האו"ם למשך 7 שבועות עד סוף 1950, שם הם אחסנו כמות גדולה של ארטילריה. ב-13 במאי 1953, הוצף נמל התעופה בעקבות הפצצת סכר טוקסאן על ידי כוחות חיל האוויר האמריקאי. חודשיים לאחר החתימה על שביתת הנשק, החלה ממשלת קוריאה הצפונית בבניית נמל התעופה מחדש והרחבתו.
בשנת 2000 הפסיקה חברת אירופלוט הרוסית להפעיל את טיסותיה ממוסקבה, ומאוחר יותר אף את טיסותיה מחברובסק. באמצע שנות ה-2000 תפעלה חברת Russian Sky Airlines טיסות שכר לפיונגיאנג ממגוון יעדים מרוסיה באמצעות מטוסי איליושין Il-62 ואיליושין Il-86. באוקטובר 2006 הציעה חברת צ'יינה סאות'רן איירליינס מספר טיסות שכר מבייג'ינג לפיונגיאנג ובחזרה בעונות השיא בלבד. במרץ 2008 חברת אייר צ'יינה הפעילה מחדש את קו הטיסות מבייג'ינג באמצעות מטוס הבואינג 737, בתדירות של 3 פעמים בשבוע, אך טיסות אלו הופסקו ב-22 בנובמבר 2017 בשל חוסר התעניינות וביקוש. חברות התעופה אייר קוריו, קוריאן אייר ואסיאנה איירליינס, תפעלו אף הן טיסות שכר, לסיאול ולמחוז יאנגיאנג שבפרובינציית גאנג וואן בחופיה המזרחיים של קוריאה הדרומית. טיסות אלה שימשו בני משפחה שבאו לבקר את קרובי משפחתם הפרודים מעבר לגבול. הן הושעו עם תום מדיניות אור השמש בשנת 2008. ביוני 2018 המשיכה חברת אייר צ'יינה את שירות טיסותיה מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל לפיונגיאנג.
אריה חורשי
ביוגרפיה
המחבר, שזמן מה התקרב מטעמים הומניטריים לחוגי השמאל ואף פרסם ספר שירים בשם "המכונות הן רעבות", ספג ביקורת שלילית מהקומוניסטים וכן נפגעה קשות גאוותו מהופעתו החיצונית, שהפרופסורים מתייחסים אליו כאל פולני גזעי.
בעת כתיבת התזה לתואר שני בספריית האוניברסיטה, היה עד להתנכלות אנטישמית, של קבוצת סטודנטים חסידי מפלגה אנדקית, בסטודנטית, בעלת מראה שמי מובהק. כאשר ראה שהם חוטפים את הגיליונות שכתבה ומשליכים אותם דרך החלון לרחוב, התערב ואז כונה אף הוא בתואר "יהודון מסריח! לך לפלשתינה!" ואף הפילו את כתביו על הרצפה, למרות דמיונו החיצוני ל"ארי". כתוצאה מתקרית זאת הפך ל"ציוני" קנאי. הוא נרשם לקבוצת אקדמאים ציונים -סוציאליסטים, בשם "אייחודיה", שיצאה להכשרה בכפר, כדי לזכות מהסוכנות ברישיון לעלות ארצה.
העלייה לארץ ישראל
הקובץ האחרון של שיריו בפולנית, "שירי החלוץ", נדפס עד חציו בלבד כי חורשי עלה בינתיים לארץ ישראל, ביוני 1934.
לפי מדיניות חבר הקבוצות הוא התחבר עם עוד כמה אקדמאים לקבוצת חברי "גורדוניה", בעלי השכלה עממית, שהתיישבו בכפר החורש, על פסגה בהרי נצרת.
ההר, שנועד להגן על עמק יזרעאל, היה כולו מבודד ומוקף בכפרים הערביים: מוגבי, מעלול, עילוט, נצרת העיר וקצת יותר רחוק יפיע, מג'דל (היום מגדל העמק) ומן צד השני הכפר העוין ציפורי. כמו רוב חברי הקבוצה, עסק אף הוא מטעם קרן הקיימת בייעור ההרים מסביב (שתילה, עידור, ניכוש, גיזום ומכאן השם "חורשי" שנטל לעצמו). בשלב מסוים זכה להיות חורש בזוג פרידות ורועה צאן במשך שנתיים.
באותו הזמן למד בשעות הערב וטרח במעבר ללשון העברית. ב-31 ביולי 1936 פרסם "דבר" במוסף הספרותי שלו את שירו הראשון בעברית (מתורגם מפולנית) "החייל האלמוני". דב סדן, העורך, לא הסתפק בפרסום שירו, אלא הקדיש למחבר סקירה ספרותית. הוא גילה לקוראים כי "מחבר השיר פרסם ביכורי שיריו בלשון הפולנית, היה מחבורת צעירים, שהוציאו את הקובץ "ווזלאט" (תעופה) ופרסם שלושה קובצי שירה, הוא יושב כבר שנתיים כחבר כפר החורש וטורח במעבר ללשון העברית".
יחס החברים בכפר והסיכון היום יומי
הפרסום "בעיתון דבר" עודד את חורשי, והוא המשיך למלא מחברות בשירים המתארים את ההווי בקבוצה. בעיקר תיאר בהתלהבות את הנוף הנראה מראש ההר והטבע מסביב. שירים אלה, שהקריא מזמן לזמן בערבי שבת לא נתקבלו בהתלהבות על ידי חבריו, אנשי עמל, שהעדיפו לכתוב "בידיהם הכבדות ומיובלות במכוש ובמעדר או במחרשה שורה אחרי שורה באדמה שחורה". את הפופולריות השיג "יריבו" אליעזר, העובד עם החמורים, שכל ערב שבת הקריא רשימה היתולית על חבריו. חורשי הסתפק בפרסום רשימות ב"ניב הקבוצה" או רשימות על המצב הביטחוני בסביבה בעיתון של ההגנה - "אשנב". עם זאת, לא הפסיק לכתוב את שיריו על הקבוצה (בראשית, ביני לבינך, מצב רוח, במאבק ואחרית) שכעבור שנים פרסם אותם בשם "צלילים מן העבר".
עם פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, לא פסקה העבודה מחוץ לגדר הקבוצה, על אף פרסומים בעיתון על הרוגים יום יום. איש מהיוצאים לעבודה לא נשא נשק. אלה היו ימים, בהם "ההגנה" העדיפה לסכן חיי אדם, מאשר להסתכן בהחרמת הנשק היקר או בעונש הצפוי לאיש, שנתפס כשבידו נשק. במצב כזה שיחק לחורשי פעמיים המזל. כך קרה כשיצא עם חברו לוואדי מוגבי לעבודת חריש. כשלפנות ערב עלו על הפרדות, כדי לרכב הביתה, הותקפו לפתע במטר יריות מן המארב על ידי כנופיה. אחרי המטר הראשון נפגעה פרדתו של חורשי והפילה אותו, כשהיא ממשיכה לרוץ פצועה הביתה. לשמע היריות קפץ חברו מהפרידה שלו ויחד איתו התחפר בתוך האדמה החרושה. למזלם, מצאו שניהם סלע בולט, שהעניק לשניהם מחסה. רק עם רדת החשיכה העזו לזחול חזרה ליישוב. באותו היום בו נשקפה סכנת חיים לשמואל קורן, ילדה אשתו בן והוא נקרא בשם לא מודרני: "עמנו אל!".
ב-13 במרץ 1937 יצא הרועה חורשי וחברו להחליף את הרועים שלמה גפני וחנוך מץ. לאחר שלא מצאו את הרועים ולא את העדר במקום, הודיעו על כך לחברים. חברי הקבוצה יצאו מיד וכעבור דקות מצאו אותם הרוגים- דקורים וחנוקים. הרוצחים חלצו את נעליהם ואחר כך פשטו גם את בגדיהם. הם הסתלקו כשהם לוקחים אתם 320 כבשים ו-70 עזים. המשטרה האנגלית לא טרחה לשלוח גשש, שהיה מוצא בקלות את העקבות שהשאירו הכבשים לעילוט ואחר כך לציפורי. הרועים נצטוו לשמור לילה שלם על הגופות ולמחרת רשם קצין את הדיווח ואפשר לחברי הקבוצה לקבור את ההרוגים, בלי לערוך בדיקת גופות. בזאת הסתיימה פרשת רועי כפר החורש.
ההתגייסות למאבק נגד הנאצים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי שארגן יחידות יהודיות במסגרת "באפס". הוא נתקבל לפלוגה הראשונה, (שכדי לשמור על שוויון ותוך צפייה לגיוס הערבים כונתה "פלוגה מס' 2"). אחרי זמן ממושך של שמירה במחנה המעצר בלטרון על השבויים הגרמנים, נשלחו הפלוגות לאימונים בבורג' אל-ערב ואחרי סינון נשלחו לאימונים בשלגי איטליה. בפסח 1945 נכנסו לקווי החזית. העיתונות הצבאית הודיעה לכל העולם: "היהודים נלחמים נגד הגרמנים!". תקופת הקרבות על גדות נהר סניו לא הייתה ממושכת. אחרי שעברו את הנהר ונכנסו להתנגשות פנים אל פנים, נוכחו לדעת, ש"הצנחנים השחורים" נסוגים מפני החיילים היהודים וכעבור כמה ימים הודיעה העיתונות, שגרמניה נכנעה בחזית איטליה. בזאת נגמרה מלחמת היהודים נגד הנאצים. הלוחמים הועברו למנוחה בהולנד ובלגיה שם החלו בחיפוש קרובים וסיוע לפליטים. חורשי, שהתמחה בחיפושים, שערך במנזרים, הצליח להוציא מהם כמה ילדים יהודים ואף גילה בשני מקרים את הוריהם. כן גילה בעיירה ליל בתוך בית בושת שתי בנות, שהועברו לכאן על ידי הנאצים בגיל 15, ובאותו הלילה העביר אותם על ידי הנהגים, שחרשו את אירופה לאחד הנמלים באיטליה, בה התרכזו המעפילים ארצה.
בשובו הביתה אסף (26.3.1939 )את רעייתו דבורה חורשי שלמדה בסטודיו של הצייר אבני בתל אביב, ויחד איתה שב לקבוצה, בה עסק בהדרכת נוער.
המצור על הכפר והעזיבה ההמונית
עם פרוץ מלחמת העצמאות נמצאה הקבוצה, המוקפת כפרים ערבים במצור גמור. לכפרים התווספה יחידה עיראקית, שהתיישבה במשק "שנלר", שהתנשא מעל ואדי מוגבי. בזכות ניסיונו הצבאי, נתמנה חורשי לאחד המפקדים על העמדה ורעייתו, אף היא חברת "ההגנה" ניצבה על ראש הגג וכיוונה את הזרקור אל מרחבי הוואדי. אחרי כיבוש נצרת וגירוש צבא ההצלה ומשורייניו, הוסר המצור על כפר החורש, אבל אז הורגשה תסיסה בין החברים הוותיקים, כשמצד אחד נפתחים אופקים להגדלת המשק החקלאי ומאידך גיסא היו ביניהם פעילים, שהריחו את האפשרויות, שהעיר יכולה להגיש להם. במצב זה של פיצול, פנו אל המוסדות הציוניים וביקשו להזרים לקבוצה מילואים. המוסדות, שהיו ערים לרוחות הנושבות בקבוצה, הציעו לעזרה קבוצת נוער הונגרי מצאלים, שחיפש מקום התיישבות קבוע. חברי צאלים הביעו את הסכמתם להתיישב בכפר החורש ולקבל על עצמם את הנהלת המשק בתנאי מפורש, שהוותיקים יעזבו את הקבוצה או במקרה שרוצים להישאר, אז אך ורק כמועמדים במשך שנתיים ואחרי זה תדון הקבוצה, אם לקבל אותם כחברים או לא וזאת לא כקבוצה, אלא באופן אינדיבידואלי. ברור, שאף חבר לא היה מוכן לקבל את התנאים המשפילים.
התחילה עזיבה המונית, כשכל אחד, איש איש וגורלו, פונה לסוכנות היהודית לקבל תפקיד מתאים לו. אחרים, שקודם כבר התיידדו עם מפעלים, נתקבלו כמנהלים. רק מספר זעום, נאמן לרעיון הקבוצה, התיישב בקבוצות השכנות.
העבודה עם העולים
חורשי, פנה אף הוא לסוכנות, אשר אחרי שנודע לה על השכלתו והיותו "קיבוצניק ותיק", הפנתה אותו ל"מחלקה להנחלת הלשון", שבראשה עמד נחום לוין, שליח לשעבר ובעל יחס ידידותי לעובדיו. נחום כיוון אותו לבית העולים בבנימינה בתור "מרכז-מורה" (ב-26 בדצמבר 1948). כעבור זמן מה נתבקש להביא לבית העולים את אשתו, שנתמנתה למורה, שהוטל עליה לאסוף את ילדי בית העולים, המסתובבים ברחוב ואחרי שנחוץ היה להרחיב את בית הספר ולהזמין מורות נוספות, נתמנתה למנהלת בית הספר ואילו חורשי נתמנה לרכז התרבות, הדואג אך ורק למבוגרים (לימוד עברית, ארגון הרצאות, הופעת אומנים וכדומה). כאן נפגש עם קיבוץ גלויות, עולים מטריפולי, שחיו פעם במערות ג'בל גריאן, מרוקאים, בעלי השכלה מינימלית, בולגרים, שאחדים מהם ידעו קצת עברית, רומנים ופולנים, שזה עתה יצאו ממחנות ריכוז ובסוף המפגש עם עולי קפריסין, שהופיעו בתור להקה אומנותית וכן בחורים שבעודם בקפריסין קיבלו הכשרה לשמש מורים. הם נתקבלו מיד לבית הספר "קיבוץ גלויות", כפי שנתקבלו 2 בנות שסיימו כיתה ח" ושימשו מורות מצוינות בכיתה א'. אחת מהן, שסיימה את הסמינר למורים, התפרסמה ביישוב שאליו עברה עם בעלה, כמורה המקובלת על התלמידים והורים.
המפגש בין רכז התרבות ועדות לא מוכרות עד לא מזמן ליישוב יוצאי אירופה, העשיר מאוד את האוצר של סיפורים ואגדות על ארצות ועדות יהודיות המרוחקות. בפרט תרמו עולי מרוקו, כשתיארו בהתלהבות את הפולקלור שלהם ואת קברות של קדושים, בעלי ניסים, שעזבו. כל אלה רוכזו אחר כך בספריו "עלילותיו של ז'וז'ו בוזגלו" ו"רוכבי האריות". הסיפור הראשון "סול - הקדושה ממרוקו", שפורסם בעיתון "דבר" (9 ביוני 1950) תורגם מיד בעיתון הפולני, יידישאי וצרפתי ועורר גל שלם של התעניינות אצל הקוראים ששמם: חגואל, חגולי והצ'וול, שפנו לרכז התרבות בבית העולם בנימינה, שיודיע להם, מה כתובתה של גברת סול חגוואל, כדי להכיר אותה ולדון אתה על אילן משפחתי שלהם. כאן נאלץ היה מחבר להסביר שלהם, שגברת חגואל עזבה מזמן את מחנה העולים ובמחנה לא נהוג לרשום מקום, שאליו עברו העולים. רק במקרה אחד (ד"ר יעקב לנדאו), שהכותב אחרי שקרא "את מאמרו הנאה ב"דבר" הודיע לו ש"בשביל עבודת מחקר, שאני מכין, רוצה אני לבוא בקשר מכתבים עם אותה יהודייה מרוקנית, סול חגוואל, ואודה לו מאוד אם יואיל להודיעני את כתובתה הנוכחית" נאלץ היה מחבר "המאמר הנאה" לגלות לכותב הנכבד, שה"מאמר" הוא סיפור דמיוני, שחיבר בעקבות סיפורים של עולי מרוקו ושסול חגוואל הוצאה להורג, על שסירבה להמיר את דתה, בגיל 15 ולא השאירה אחריה אף צאצא אחד.
העבודה כרכז ביפו
אחרי שהזוג עבר לחולון, והקים את בית ספר על שם כצנלסון בעיר חולון פנה אל המחלקה בבקשה להעביר אותו למחוז תל אביב. ב-27 בפברואר 1951 הציע לו שמואל יבנאלי, מנהל המחלקה להנחלת הלשון לעבור לתפקיד של רכז ביפו. מאז בנוסף על ביקורים בעשרות כיתות היה בכל חגים מרכז באולם התרבות את כל הכיתות ומרצה לפניהם על אופי החג. באירועים אלה השתתפו כמעט באופן קבוע שלושה אישי תרבות. המנהל החדש אברהם אבן-שושן, אשר אחרי שפרסם את "המילון החדש" מסר לו עותק עם הקדשה: "לידידי א. חורשי, מנחיל הלשון". בתור המפקח על הלימודים, שהצטרף באופן קבוע לביקורים בכיתות של רכז התרבות שימש המשורר מאיר מוהר. לא פעם היו מבקרים בשעות מאוחרות בשיכונים בודדים, שלפי דו"ח המורה התנהלו עדיין שיעורים. כשפעמיים נוכחו שבשעות אלה אין אף תלמיד, מלבד השרת, אשתו ושני בניו, שמילאו את הכיתה "כדי להגן על המורה", לא היסס המפקח להודיע למחלקה, שהוא מבטל את השיעורים בשעות אלה.
האיש שעקב באופן קבוע אחרי הפעולות של הרכז ופרסם אותן ב"פרוזדור" עיתון לעולים החדשים היה הסופר יצחק סלע. הוא גם פתח לפניו את טורי העיתון ובשנים 1952-1951 - פרסם בו הרכז סיפורים ושירים בשפה קלה בשביל העולים החדשים.
כעבור כמה חדשים הורחב שטח פעולתו והוא ריכז את הנקודות בצפון תל אביב, שהיו ברשותו של רכז אחר. מדובר בשיכוני עולים חדשים בימים אלה.
ביוני 1954 בוטלה המחלקה להנחלת הלשון בשל קיצוצים תקציביים וכל רכזי התרבות פוטרו. המפקח א. ארנון איפשר לחורשי לגשת לבחינות לשם קבלת תעודת מורה מוסמך.
עזרה לתלמידים במעברה
בפברואר 1955 נשלח למעברת באר יעקב כמנהל בית הספר "אהבת ישראל". לאחר שעמד על מצבם הסוציאלי והכלכלי של תושבי המעברה, החליט לסייע להם, וזאת על ידי חלוקת בגדים שקיבל כתרומה. עם קביעת תורן ודגל במרכז החצר, סודר מסדר בוקר. המנהל, מבלי להתחשב בתוכנית הלימודים, לימד את תלמידיו נוסף על גאוגרפיה כללית גם גאולוגיה, אסטרונומיה (המודל הגאוצנטרי של תלמי, גלילאו גליליי, ג'ורדנו ברונו, קופרניקוס ועוד). בנוסף לימד ידיעת הארץ, ספרות, אמנות, מוזיקה, בסוף השנה ערכו תערוכה מסכמת והזמינו תלמידים מבתי ספר אחרים. נוסף לכך חיבר המנהל מחזות שהוצגו בחצר וביום העצמאות במושבה הסמוכה. כאן לראשונה ארגן המנהל חוג של פעילים שפעם בשבוע, יחד עם סגנו, דנו על בעיות בית הספר או איך לקרב או לרסן תלמיד, שעקב תנאי בית (סככה!) ושאיפותיו להיות, כמו אחרים בתוך העיר, הפך לתלמיד מפריע.
ב-1958/1959 נתמנה בחולון, עיר מגוריו למנהל בית ספר חדש, שנקרא על שם ברל כצנלסון יחד עם סגנו המורה משיח כדורי שהיה מחלוצי העלייה מעיראק ומחלוצי החינוך החדש של ארץ ישראל. חורשי הכניס לבית הספר את הנפת הדגל בחום ובגשם, צעדות בליווי חצוצרה ותוף ליישובים הקרובים, והצליח לארגן בית חינוך, בו התלמידים מכיתות הגבוהות ביותר קיבלו תפקידים הדורשים אחריות. התלמידים, מבלי שהמנהל קבע, הפכו לממלאי מקום של מורות, שלא באו, כשהלומדים מקבלים בכבוד הראוי להם את השיעורים שנתנו. בסוף השנה בשם גאוות היותם תלמידי "כצנלסון" שכנע המנהל את תלמידי כיתות ח', שבמקום לקשקש על המדרכות "יחי המחזור" בנו בחצר בית הספר עבודות פסיפס, שסימלו את סיסמת בית הספר "עבוד, שמח ולמד". אחר כך באו אנדרטות המסמלות את "שנת העפלה", "שלח את עמי" ובסוף אנדרטה של "דקר", שזכתה בצילום בכל עיתון וכתבה וביקור של תלמידי בתי ספר אחרים. ביוני 1978 סיים את עבודתו כמנהל בית ספר כצנלסון ופרש לפנסיה.
שוויון מגדרי
היסטוריה
סקרי דעת קהל בעולם המערבי מצאו שרוב האוכלוסייה מייחסת חשיבות לשוויון מגדרי. השאיפה לשוויון מגדרי באה לידי ביטוי בתחומים רבים, בהם שוויון תעסוקתי בין המינים ושותפות הוגנת בתפקידי ההורות ובאחזקת הבית.
אחד האתגרים להשגת שוויון מגדרי הוא תפקידן של הנשים בהתאם לחוקי הדתות. השקפה נפוצה ביהדות, בנצרות ובאסלאם היא שלגברים ולנשים יש תפקידים מוגדרים בחברה, והם משלימים זה את זה. השקפה זו נוגדת לרוב את ההשקפות והמטרות של שוויון מגדרי.
בנוסף, במדינות לא-מערביות קיימת מחלוקת עמוקה בנושאי שוויון מגדרי. ברפובליקה העממית של סין נוצר מחסור בנשים באוכלוסייה בגלל תופעה של הפלה על בסיס מגדר ורצח תינוקות בנות. ביפן קיימת תנועה פמיניסטית שמנסה במשך שנים ארוכות לקדם את השוויון המגדרי, אך עדיין יפן מפגרת בנושא זה ביחס למדינות המערב. מעמד האישה באסלאם פוגע בשוויון המגדרי במדינות העולם המוסלמי.
בעיה נוספת נובעת מהקושי להגדיר מדד אחיד לשוויון מגדרי במדינה מסוימת, מכיוון שבמדינות רבות קיימת רמה גבוהה של שוויון מגדרי בתחומי חיים מסוימים אך לא בתחומים אחרים. למשל, בקוסטה ריקה חופשת הלידה לנשים ארוכה יותר מזו שבארצות הברית, ובמדינות אמריקה הלטינית המדיניות לטיפול במקרי אלימות נגד נשים טובה יותר מאשר במדינות הנורדיות.
מאמצים לקידום שוויון מגדרי
בשנת 2010 הקים האיחוד האירופי את המכון האירופי לשוויון מגדרי בווילנה, ליטא, לקידום שוויון מגדרי ולמאבק באפליה מינית. בשנת 2015 פרסם האיחוד האירופי תוכנית פעולה בנושאים אלו.
שוויון מגדרי הוא חלק מתוכנית הלימודים בבריטניה ובמדינות רבות אחרות באירופה. בשנת 2006 גם קזחסטן הוסיפה נושא זה לתוכניות הלימודים במדינה.
שוויון מגדרי בא לידי ביטוי במגוון תחומים, בהם:
שוויון בגישה לשירותי בריאות
ארגון הבריאות העולמי הצביע על פערים גדולים בין גברים לנשים בגישה לשירותי בריאות. כדוגמה לפערים אלה נמנו נורמות תרבותיות לפיהן נשים לא מורשות לנסוע לבד לבית חולים או לרופא, והימנעות מאמצעי מניעה, הפוגעת בתכנון המשפחה. כל אלה גורמים נזק משמעותי לנשים.
גם מילת נשים פוגעת בבריאות האישה, ונחשבת לשיטה של דיכוי נגד נשים. מילת נשים נפוצה באפריקה, אסיה והמזרח התיכון. ארגון יוניסף העריך בשנת 2016 כי 200 מיליון נשים עברו הליך זה.
ביקורת
ביקורת על גישה המקדמת שוויון מגדרי הושמעה כבר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, כשנוסחה ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. האיגוד האנתרופולוגי האמריקאי הזהיר אז כי המסמך מנוסח מתוך נקודת מבט מערבית, ועלול לפגוע במדינות שאינן מערביות. כמו כן טענו כי מדינות המערב אינן רשאיות להציב סטנדרטים מוסריים למדינות אחרות בעולם, מפני שהן עצמן היו מעורבות בקולוניאליזם ודיכוי. קידום השוויון המגדרי במדינות שאינן מערביות על פי סטנדרטים מערביים מוצג לעיתים כפעולה של "מושיע לבן" על ידי המבקרים.
חלק מהמבקרים מצביעים על שורת פגיעות בזכויות האישה במדינות העולם המערבי שאינן זוכות לתשומת לב מספקת, בהן תופעות של אונס, רצח נשים ואלימות במשפחה, ואי-שוויון משפטי בדיני המשפחה שהיו נהוגים בשווייץ, יוון, ספרד וצרפת, ובוטלו רק בשנות השמונים.
בראיון משנת 1975 סיפרה סימון דה בובואר על תגובות שליליות כלפי זכויות האישה שהושמעו על ידי אנשי שמאל, שהיא ציפתה שיהיו פרוגרסיביים ויתמכו בשוויון מגדרי ושינוי חברתי. באותו ריאיון היא גם הביעה ספקנות ביכולתם של ארגונים בינלאומיים להוביל שינויים כאלה.
בישראל
במקביל להתפתחויות בעולם, גם בישראל נחקקו חוקים שנועדו לקדם את השוויון בין נשים לגברים, בהם חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כמו כן המשרד לשוויון חברתי פועל לקידום השוויון המגדרי, וגם בכנסת מתקיימים מעת לעת דיונים של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עם זאת, קיימים פערים רבים בהם נדרש טיפול יסודי לשם השגת שוויון מגדרי. אחד מהם הוא פערי שכר מגדריים. בשנת 2018 השכר החודשי הממוצע של אישה בישראל עמד על 68.4% משכרו של גבר. פערי שכר בין גברים לנשים הם תופעה אוניברסלית המשקפת אי שוויון בחלוקת העבודה המגדרית בבית ובשוק העבודה. בישראל אחוז הנשים העובדות במשרה חלקית גבוה מאחוז הגברים בכעשרים אחוז. נמצא גם שהנשיאה בנטל גידול הילדים והעדפת מקצועות לפי שיקולי עניין והגשמה עצמית הם שני הגורמים העיקריים להבדלי השכר בין נשים לגברים.
קיים בישראל פער מגדרי משמעותי בתחומי החינוך. הישגי הבנות בלימודי מתמטיקה ומדעים נמוכים יותר מהבנים. פער מגדרי קיים גם בבית הספר התיכון ובהשכלה הגבוהה, שם הוא בא לידי ביטוי בעיקר בבחירת תחומי הלימוד. לדוגמה, שיעור הבנות הבוחרות ללמוד פיזיקה, הנדסה ומדעי המחשב במסגרות אקדמאיות נמוך במידה ניכרת מהשיעור המקביל של בנים. הפער המגדרי בבחירת תחומי לימוד בהשכלה הגבוהה הוא בין הגורמים לפער המגדרי בשכר בשוק העבודה.
שיעור השתתפות נשים בכוח העבודה בישראל גבוה יחסית: כ־70%, לעומת 82% מהגברים (נכון לשנת 2005). למרות זאת, קיימת הפרדת עיסוקים מגדרית הבאה לידי ביטוי במאפייני התעסוקה, בפערי שכר, ובאפשרויות קידום.
רא"ש
תולדות חייו
הרא"ש נולד באשכנז, כיום גרמניה, בין השנים ה'ה'-ה'י'. אביו רבי יחיאל בן אורי היה גדול בתורה והיה מתכתב בהלכה עם גדולי דורו. מלבד זאת היה ידוע בחסידותו המופלגת ונמנה בין חסידי אשכנז. החכם המפורסם רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן) היה בין אבות אבותיו.
שוויון מגדרי
בישראל
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נוצר בישראל בשנת 2020 משבר כלכלי, שפגע בנשים יותר מאשר בגברים. עקב עלייה לא שווה במספר השעות שייחדו נשים וגברים לעבודות בית בזמן משבר הקורונה גדל הפער בין גברים לנשים במספר שעות העבודה ללא תשלום. נשים פוטרו או הוצאו לחל"ת בשיעור גבוה יותר מגברים, חוו יותר פגיעה בביטחון הסוציאלי, עלייה באלימות במשפחה וחוסר ייצוג במוקדי קבלת החלטות.
רא"ש
תולדות חייו
בראשית ימיו למד הרא"ש אצל אביו רבי יחיאל. בהמשך החל ללמוד בישיבתו של המהר"ם מרוטנבורג, שהיה הפוסק החשוב והבלתי מעורער באשכנז באותה התקופה, ועד מהרה הפך לתלמידו המובהק. בין הרב והתלמיד שררו יחסי הערכה וחיבה הדדיים, והם עמדו תכופות בחלופת מכתבים הלכתית. במהלך השנים הפנה הרא"ש עשרות שאלות בהלכה אל המהר"ם, וזה השיב לו עליהם בכבוד גדול ובהערכה. על ההערכה הרבה שרכש המהר"ם כלפי תלמידו הנאמן ניתן ללמוד מאחת התשובות ששלח לו, שבה הוא פותח בהפלגת שבחיו:במכתב אחר מבקש המהר"ם מתלמידו להתפלל בעדו שיבריא מחוליו "ומובטחני בתפילתך זכה שתעשה פירות ופירי פירות".
שוויון מגדרי
בישראל
בשנת 1998 הוקמה בחוק הרשות לקידום מעמד האישה כגוף מקצועי, מחקרי ועצמאי שנועד להכין חוות דעת, לכוון ולייעץ באופן מקצועי בנושא לכל משרדי הממשלה. עם זאת, החל מיולי 2023 מתכוונת הממשלה לבטל את הרשות ולהחליפה בגוף המורכב מנציגים מכל הזרמים הפוליטיים, אשר יהיה כפוף לשר לקידום מעמד האישה.
רא"ש
תולדות חייו
בשנת ה'מ"ו (1286) נכלא רבו מהר"ם באשמת בריחה מגרמניה וניסיון לארגון בריחה המונית ממנה. הקיסר תבע מהיהודים סכום עצום של 20,000 מארק תמורת פדיונו, והרא"ש ערב להבאת הכסף ואסף את דמי הכופר. בסופו של דבר לא יצא הדבר לפועל בשל סירובו של המהר"ם שיפדוהו בסכום כזה, מה שיגרור ניסיונות סחיטה נוספים מצד השליטים, זאת, על פי ההלכה ש.
פרנסתו הייתה בהלוואה בריבית לגויים, ונראה שמצבו הכלכלי היה טוב. לאחר מאסרו של רבו, ובייחוד לאחר פטירתו בכלאו, ירש הרא"ש את מקומו בהנהגה בוורמס, ונעשה לגדול הדור באשכנז.
ראשי קהילת טולידו (טוליטולה) הזמינו אותו להתיישב בתוכם, ללמד תורה ולעמוד בראש בית דינם. כך מונה לראש בית הדין ולראש הישיבה בטולידו, מינוי המעיד על יוקרתו העצומה, שכן לא היה זה מקובל למנות אדם בן אשכנז לרב ביהדות ספרד.
הימצאותו של הרא"ש בספרד יצרה תקדים מעניין של חכם אשכנזי מהראשונים המכיר היטב גם את דרכיהם ומנהגיהם של הספרדים. יוקרתו בעיני הממשל הייתה אף היא גדולה, והשלטונות אמנם התייעצו עמו בענייני משפט.
הרא"ש נפטר ונקבר בטולידו. על מקום קבורתו נכתב: "האבן הראשה תשואות חן חן לה" (על פי לשון הפסוק בזכריה). שד"ל בספרו "אבני זיכרון" שיער כי הסיבה שלא הוספו תהילות ותארים למצבתו של הרא"ש, היא משום שבלאו הכי היה מפורסם, ודי בכך שנרמז שמו בכיתובת: אבן הראשה: מקום קבורת הרא"ש, חן לה: הגימטריה של שנת פטירתו - ה'פ"ח (1328). אולם לפי מה שרבי יוסף הכהן הרופא כותב בספרו עמק הבכא כי בעקבות ציוויו של רבי יצחק די ליאון בחלום לאשתו, חרשו את קברו יחד עם קברי הרא"ש, רבנו יונה ועוד, ושוב לא נודע מקום קבורתם (ככל הנראה למנוע התעללויות בעצמותיהם), מובן טעם העלמת שמו ממצבתו, ואף זה עולה יפה עם הרחבת לשון פסוק המקור: "והוציא את האבן הראשה תשואות חן חן לה".
בנו הנודע ביותר הוא רבי יעקב בעל הטורים. בנים נוספים שהיו לו הם רבי יהודה, ממלא מקום אביו בטולידו ובעל שו"ת "", רבי יחיאל (בנו הבכור), רבי שלמה החסיד, רבי משה ועוד.
על אף שהגיע מאשכנז, תפס הרא"ש מקום מרכזי במסורת הפסיקה הספרדית, ולאחר מותו ביקשו אנשי טולידו לקבוע הלכה כמותו אף במקומות בהם חלק על הרמב"ם, אלא שבנו יהודה התנגד לכך. עדות נוספת לחשיבותו בקרב חכמי המסורת הספרדית ניתן למצוא בכך שרבי יוסף קארו, מחבר ה"שולחן ערוך" בחר בו להיות אחד משלושת עמודי ההוראה שעל פיהם הוא פוסק, לצד הרמב"ם והרי"ף שעל פי ספריהם פסקו הלכה בספרד עד לימי הרא"ש.
פסקי הרא"ש
לחיבור זה נכתבו לאורך הדורות מספר פרושים והגהות (כדוגמת הגהות אשרי). רבי יוסף קארו עשה שימוש בפסקיו כבסיס לשולחן ערוך, יחד עם פסקי הרמב"ם והרי"ף. נכתבו פרושים רבים לדבריו, המרכזיים שבהם נכתבו על ידי התוספות יום טוב, ואחרים על ידי רבי שמואל קאיידנובר, רבי נתנאל וייל. כמו כן נכתבו עליו הגהות של הב"ח ושל הגר"א.
תוספות הרא"ש
הרא"ש כתב גם תוספות על התלמוד, המבוססות על בעלי התוספות הקדומים, כמו ר"י הזקן ורבי שמשון משאנץ. החוקרים חלוקים בדעתם על מידת העצמאות של הרא"ש בעריכת התוספות שהיו לפניו. יש אומרים שתוספותיו אינן חיבור מקורי, כתוספות רבנו פרץ ורבי אליעזר מטוך, אלא הרא"ש העתיק מהתוספות שהיו לפניו כמעט ללא שינוי. אחרים ביקרו את הגישה הזו, על סמך השוואה בין תוספות הרא"ש על מסכת פסחים לבין מקורותיו, וקבעו שהרא"ש עיבד את החומר שהיה מונח לפניו, בהוספות השמטות ושינויי ניסוח, לא פחות משאר עורכי התוספות.
פירוש למסכתות נדרים ונזיר
במהדורות ש"ס וילנא מודפס פירושו למסכת נדרים. פירוש זה קצר באופן משמעותי ביחס לפירוש הר"ן. כמו כן, נדפס במהדורות הש"ס פירושו למסכת נזיר.
פירוש המשנה
הרא"ש חיבר פירוש למשנה. קטעים מפירושו לסדר זרעים נדפסו בש"ס וילנא כהערות לפירוש הר"ש (מלבד הפירוש לכמה פרקים במסכת כלאים). במהדורות חדשות רבות הוא מופיע בשלמותו. פירוש זה מבוסס ברובו על פירוש הר"ש משאנץ.
שו"ת הרא"ש
הרא"ש כתב תשובות רבות לשואליו והם קובצו ב"שאלות ותשובות הרא"ש". הגיעו לפתחו שאלות כה רבות, עד שבשלב מסוים הגביל את המענה לדיינים ורבנים בלבד. לשו"ת הרא"ש ישנה עריכה ייחודית המבדילה אותו מיתר תשובות הראשונים, בכך שהתשובות נערכו בקבצים פנימיים (המכונים "כלל") לפי נושאים, ותחת הכותרת "כלל" נתקבצו מספר תשובות העוסקות באותו נושא, למרות היותן לשואלים שונים ובתקופות שונות.
אורחות חיים להרא"ש
על אף שהשתייך כאמור למשפחה של חסידי אשכנז, לא ברור האם אכן ראה עצמו מחויב להוראותיו של רבי יהודה החסיד.
הספר בשמים ראש והטענה שהרא"ש חיברו
שאול ברלין הוציא בשנת תקנ"ג ספר שו"ת הנקרא "בשמים ראש" וטען שהוא קובץ תשובות הרא"ש שנערך בידי חכם מימי הבית יוסף. לצד תשובות הלכתיות רגילות, הכיל הספר גם דעות הקרובות לרוח ההשכלה, ועל כן נטען שברלין זייף אותו, אולם רבנים אחרים עשו בו שימוש הלכתי. הדעה המקובלת בימינו היא שספר זה זיוף גמור שנוצר על ידי ברלין במאה ה-18, אך יש עדיין הסוברים שאכן הרא"ש כתבו, ורק אחדות מהתשובות מזויפות. למעשה נוטים רוב פוסקי ההלכה לתת לספר זה מעמד הלכתי מסוים, אך לא מצד זהות הכותב אלא מצד התוכן הכתוב.
רדיפת האמת וסגנונו החריף
באחד מוויכוחיו בהלכה התנצל לפני זה שעמו התווכח:
לעיתים הגיע לחריפות גדולה מאוד באכיפת דעותיו. כאשר החליט רבה של עיר אחת לאסור על שימוש בעירוב חצרות המקובל בקהילות ישראל, האשימו הרא"ש שמאחר שיהודים יטלטלו בכל זאת, הוא גורם בכך שיחללו שבת. הוא דרש, ואם לא יחזור בו,.
יחסו לרמב"ם ולכתביו
בתקופתו של הרא"ש כבר התפשט מאוד חיבורו הגדול של הרמב"ם משנה תורה. אנשים רבים, בהם גם רבנים ומורי הוראה, ראו פחות ופחות צורך לעיין יותר בתלמוד לשם פסיקת הלכה והיו מסתמכים על ספרו המקיף של הרמב"ם. כנגד עמדה זו יצא הרא"ש חוצץ:נקודה חשובה שבה חלק על הרמב"ם היה בזכותה של אישה לתבוע גט בטענה שאינה חפצה בבעלה עוד. בעוד שהרמב"ם מצא זכות כזו, הרא"ש סבר שאין לעשות זאת לכתחילה מכיוון שפוסקים אחרים חלקו על דעת הרמב"ם, מחשש לגט מעושה שעלול להתיר אשת איש, וכן מחשש שהאישה תובעת גט מכיוון שנתנה עיניה באחר. עם זאת, סבר שאלו שסמכו על הרמב"ם "מה שעשו עשוי".
בוויכוח שבין מצדדי מורשתו הרציונלית של הרמב"ם לבין מתנגדי הפילוסופיה נקט עמדה חד משמעית בעד האחרונים, והצטרף לחרם של הרשב"א על לימוד החוכמות בידי צעירים מתחת גיל 25.
שימוש בתקנות קהל שנכתבו בערבית
אחד מפולמוסיו הגדולים היה סביב שימוש בתקנות הקהל שנכתבו בערבית. הרא"ש לא ידע ערבית ספרותית, אך התעקש שרב כוחו, כמי ששולט ביצירה התורנית, לפסוק במשפטים הקשורים אליהן (אחרי שיתורגמו עבורו), מכוח מי שבקיא בקיאות גדולה בערבית ויכול להעמיק בעיון בלשון התקנות, אך אינו בעל שליטה במקורות ההלכתיים.
אליזבת גארט אנדרסון
עבודתה כרופאה
בשנת 1871 היא התחתנה עם ג'יימס ג'ורג' סקלטון אנדרסון (נפטר בשנת 1907) אך היא לא הפסיקה לעסוק ברפואה. בשנת 1874 היא ייסדה יחד עם סופיה ג'קס-בלייק בית ספר לרפואה לנשים בלונדון. היא המשיכה לעבוד שם כל שנות הקריירה שלה והייתה דיקאן בית הספר בין השנים 1883 ל-1902.
מאמציה להגדלת מספר הנשים העוסקות ברפואה נשאו פרי, צוות העובדים בבית החולים החדש (באיסט רואד) כלל נשים בלבד, ובבית הספר ללימודי רפואה לנשים למדו יותר מ-200 סטודנטיות, שרובן התכוננו לקבלה ללימודים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת לונדון, אשר החלה לקבל נשים בשנת 1877. בשנת 1874, בבית החולים החדש, היו 26 מיטות חולים בלבד. על פי החוק באותה תקופה, בית חולים לימודי היה חייב להכיל לכל הפחות 150 מיטות חולים, ולכן הייתה התנגדות רבה לכך שבית החולים יקבל מעמד של בית חולים לימודי. אך לאחר שלוש שנים גארט הצליחה לשכנע את המועצה הראשית לרפואה בלונדון לבטל את התקנות הללו.
פעילות ציבורית
ב-9 בנובמבר 1908, גארט נבחרה לראש עיריית אלדבורו ובכך הפכה לראשת העיר האישה הראשונה בבריטניה. גארט גם הייתה פעילה בתנועה למען זכות ההצבעה לנשים בבריטניה וב-1866 היא הציגה עצומה שנחתמה על ידי 1,500 נשים. העצומה דרשה לתת לנשים שהן בעלות משפחה להצביע.
אליזבט גארט אנדרסון נפטרה בשנת 1917 ונקברה באלדבורו.
הפינגווין
דמותו של הפינגווין מדורגת במקום 51 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו גילם בסדרת הקאמפ של שנות ה-60 השחקן ברג'ס מרדית' ובסרט הלייב אקשן "באטמן חוזר" השחקן דני דה ויטו. את דמותו הצעירה של הפינגווין בסדרת הטלוויזיה "גותהאם" מגלם השחקן רובין לורד טיילור. את דמותו בסרט הלייב אקשן "באטמן" ובמיני-סדרה "הפינגווין" מגלם השחקן קולין פארל.
מלחמת העולמות
עלילה
הדובר מתחיל בתיאור כלי תעופה גלילי שנוחת קרוב ללונדון, ממנו יוצאים יצורים עגולים בעלי זרועות ציד שיורים על האנשים שהתקבצו סביב הגליל בנשק דמוי מראה על תורן שמכונה וששורף כל מה שבא איתו במגע. לאחר שהדובר נמלט בשלום מבני המאדים, הוא ואשתו יוצאים לבקר את דודניהם. בדרכם חזרה הם רואים את השני נוחת. הדובר מבחין במכונה תלת-רגלית ענקית על הגבעה מולו ולאחר מכן מופיע תלת רגל נוסף, שמתקרב אליו במהירות. בעודו מנסה להתחמק מהמכונה כרכרתו מתהפכת והוא נופל ממנה. הוא חוזר לביתו ומחלונו הוא מבחין בחייל שנכנס לחצרו. הוא מזמין את האיש פנימה וזה מספר לו כיצד היחידה שלו הושמדה על ידי אותן מכונות מלחמה וקרן החום שלהן.
בבוקר שלמחרת שניהם הולכים לעיירות וויברידג' ושפרטון שם הדובר רואה כיצד בני המאדים התלת רגליים מתגברים על תותחי הצבא, ומשמידים את הפלוגות והבתים בעזרת קרן החום. אחד מהתלת רגליים נפגע מקליעי התותח שהצבא יורה בהם ומתמוטט, וקרן החום שעדיין פועלת, בעוד המכונה מאבדת שליטה, מרתיחה את מי הנהר. הדובר קופץ לנהר וחוצה אותו לגדה השנייה ממנה הגיעו התלת רגליים. בדרך נס התלת רגליים לא מבחינים בו והוא ניצל. הוא שוחה עם הזרם ופוגש בכומר נתנאל. השניים מתחברים והולכים יחדיו לצפון. בדרך הם מבחינים בבני מאדים תלת רגליים שנושאים צינור גדול ודרכו יורים פגזים מהם עולה עשן שחור שחונק כל יצור חי שנושם אותו.
בשלב הבא של הסיפור הדובר מספר על אחיו הצעיר שחי בלונדון, שכאשר הגיעו החדשות על העשן השחור ועל התלת רגליים כל התושבים פתחו במנוסה. בפרק האחרון שהוא מספר בו על מנוסתו של אחיו הוא מתאר כיצד ספינת הקרב מסתערת על התלת רגליים ומפילה רבים מהם אך בסופו של דבר טובעת. אז מבחין אחיו במשהו שטוח ורחב חוצה את השמיים לכיוון מערב-החלק הראשון של הספר מסתיים. בחלק השני של הספר הדובר והכומר תופסים מחסה מהעשן השחור תחת בית נטוש. כוכב נופל נוסף עובר ישר דרך הבית וממוטט אותו אך המטבח והמרתף ניצלים ונקברים תחת ההריסות. בני המאדים מבססים את הבור שיצר הגליל ובונים בו מכונות ומכשירים מתוחכמים ומורכבים כגון המורכבת דמוית הסרטן שבונה ומפרקת את שאר מכשיריהם של בני המאדים. הוא ראה כיצד העשב האדום והמוזר שהביאו עימם בני המאדים נפוץ בכל הסביבה, וכיצד ראה את אותה מכונת עבודה מלאת חיים בני אדם בשדות ושמה אותם בסל המוזר בחלק האחורי של גופה. עם הזמן דעתו של הכומר מתחילה להיטרף, וכאשר הם רואים כיצד בני המאדים את בני האדם שלכדו בעזרת עירוי הדם שלהם לעורקיהם הוא משוכנע שהם שדים שבאו לבשר על בואו של יום הדין. הוא מקים רעש רב, ומחשש שייתפסו הדובר מכה בראשו עם סכין הקצבים שבמטבח. לפתע מבחין הדובר במכונת העבודה שהגיעה למקום בעקבות הרעש, הוא רואה מחוש נחשי נכנס דרך החרך בהריסות ושומע אותו גורר את גופתו של הכומר. הוא נכנס למרתף ומתחבא מתחת לעצי ההסקה. לאחר מכן המחוש מחפש אחריו בתוך המרתף אך לאחר שלא מצא דבר יצא המחוש מההריסות ומכונת העבודה עזבה את המקום. אחרי כמה ימים נוספים מסתלקים בני המאדים מהבור. הדובר בורח מההריסות אל לונדון הנטושה ופוגש בתותחן שפגש בתחילת הפלישה וזה מספר לו על תוכניתו לחיות בשלטונם של בני המאדים. לאחר שהוא נפרד ממנו רואה הדובר את התלת רגליים עומדים ללא תנועה וציפורים שחורות תולשות מהם נתחי בשר אדום. הדובר הבין כיצד בני המאדים הובסו-לא בעזרת תותחים או רובים אלא בעזרת חידקים ארציים שהמערכת החיסונית שלהם לא יכלה לעמוד בפניהם. לאחר מכן הוא הולך לחורבות ביצוריהם של בני המאדים ורואה אותם שרועים מתים בשיירות ואת מכונותיהם עומדות דוממות. בסוף הוא מתאר כיצד המין האנושי מתאושש, האנשים מתחילים לשוב לערים ולעיירות ואנגליה חוזרת להיות מאוכלסת, בעוד התלת רגליים שעדיין עומדים שם ללא תזוזה מזכירים למין האנושי שוב ושוב, כיצד במחיר של אלפי מתים קנה האדם את זכותו המולדת לשלוט בכדור הארץ.
תסכית
'מלחמת העולמות' הומחזה בארצות הברית כתסכית בשנת 1938. התסכית שודר בארצות הברית בתחנת הרדיו של CBS, ב-30 באוקטובר של אותה שנה, (לכבוד ליל כל הקדושים שחל למחרת). התסכית היה במתכונת של שידור אירוע חי תוך פריצה לשידור באמצע תוכנית של מוזיקה קלה. אורסון ולס היה השדר (האמיתי כביכול) ועשה זאת בצורה כה משכנעת, עד שהתעוררה היסטריה המונית ומנוסה של רבים מבתיהם באזור ניו יורק וניו ג'רזי. השידור הפך למעין מיתוס היסטורי. וודי אלן שיחזר את האירוע בסרטו "ימי הרדיו" משנת 1987.
הגרסה המוזיקלית
במשך שנים רבות, הגרסה המוכרת של 'מלחמת העולמות' הייתה דווקא הגרסה המוזיקלית של ג'ף ויין. האלבום יצא בשנת 1978 והיווה יצירה מוזיקלית שעומדת בפני עצמה. היצירה היא בעיקרה מוזיקה אלקטרונית אינסטרומנטלית, הכוללת מספר שירים נפרדים, ובתוכה משולב הסיפור המקורי. באלבום מככבים כמה מהשמות המפורסמים של התקופה, בהם שחקן הקולנוע ריצ'רד ברטון בתפקיד המספר, וג'סטין היווארד מלהקת מודי בלוז בביצוע שיר שהפך ללהיט סולו עצמאי - "סתיו לנצח" (Forever Autumn). לאלבום יצאו גרסאות בספרדית ובגרמנית. בשנת 2005 הוצא האלבום מחדש בעקבות הסרט בגרסה רגילה, ובגרסה מורחבת הכוללת בונוסים ותוספות.
לקהל הישראלי מוכרת הנעימה המרכזית מתוך היצירה בהקשר קולנועי קצת אחר. בשנות השמונים השתמשו המפרסמים א.ד.מ מטלון בקטע מתוך האלבום כרקע לפרסומות שהופקו לקולנוע.
ב-2012 הוציא ג'ף ויין גרסה עדכנית לאלבום, הפעם עם ליאם ניסן בתפקיד המספר. לצידו השתתפו באלבום, בין השאר, גארי בארלו (סולן להקת טייק ד'את), ריקי וילסון (סולן להקת קייזר צ'יפס), וג'וס סטון.
סרטי קולנוע
לסיפורו של ה. ג' וולס הופקו מספר גרסאות קולנועיות. שתי הבולטות בהן היו גרסתם של ג'ורג' פאל (מפיק) וביירון הסקין (במאי) משנת 1953, בכיכובם של ג'ין ברי ואן רובינסון, וגרסתו של סטיבן ספילברג משנת 2005, בה השתתפו טום קרוז, מירנדה אוטו וטים רובינס.
סדרות טלוויזיה
לסיפורו של ה. ג' וולס הופקו שלוש סדרות טלוויזיה: בשנת 1988 הופקה "מלחמת העולמות" כהמשך לסרט משנת 1953. בשנת 2019 הופקה מיני-סדרה בריטית בהפקת BBC המתרחשת באנגליה האדוארדיאנית וסדרת טלוויזיה אמריקאית בהפקת פוקס המאה ה-20 המתרחשת בזמן המודרני, בדומה לעלילת סרטו של סטיבן ספילברג משנת 2005.
ז'אן-פול סארטר
שנות ה-60 וה-70
עם הזמן, חלה הידרדרות במצבו הבריאותי של סארטר. עם זאת המשיך לעבוד בקצב על יצירותיו האחרונות, "הביקורת", וביוגרפיה אנליטית רחבת היקף של הסופר גוסטב פלובר ("האידיוט של המשפחה"), שאותן לא סיים. הוא נפטר ב-15 באפריל 1980 מבצקת בריאות ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז. בלווייתו השתתפו כ-50,000 איש.