cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גיורא רם
קורות חיים
בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון "בר-אילן" שבנתניה והתגייס לצה"ל. שירת ביחידת מחקר במפקדת קצין הספקה ראשי (היום חיל הלוגיסטיקה). במילואים שירת במרכז מחשבים של חיל הים (ממח"י) והשתחרר בדרגת קמ"א (קצין מקצועי אקדמאי).
פצצת סירחון
מרכיבים
פצצות סירחון מיוצרות לרוב מאמוניה גופרתית או תיול.
איסאק שוורץ
"הנזיר מכפר סיברסקי"
שוורץ מיעט לצאת ללנינגרד (סנט פטרסבורג), שם הייתה לו דירה. ב-1979 התחתן המלחין בן ה-56 עם מעריצה בת 20, אנטונינה נגורנאיה, איתה חי באושר במשך 30 שנה. יצחק שוורץ מת בשנתו בסיברסקי ב-27 בדצמבר 2009 בשבע וחצי בערב, כאשר נשכב לנמנם לאחר שעבד בפסנתר. הוא נקבר ב-30 בדצמבר 2009 בסנט פטרבורג. על פי צוואתו של המלחין, הלווייתו התקיימה בהתאם לטקס ההלוויה היהודי. אחד מרבני הקהילה הדתית היהודית בסנט פטרבורג נשא את תפילת הקדיש מעל ארונו של שוורץ.
פצצת סירחון
מרכיבים
פצצת סירחון ניתן להכין משאריות מזון שהונחו מספר ימים לתסוס.
איסאק שוורץ
משפחה וחיים אישיים
מאז 1979 נשוי לאנטונינה נגורנאיה (נ' 1959), כלכלנית. מאז 2011 היא מנהלת בית הזיכרון-מוזיאון שוורץ בכפר סיברסקי.
גיורא רם
קורות חיים
היה אחד מתלמידיו הראשונים של פרופ' אמיר פנואלי וקיבל תואר שני במדעי המחשב ממכון ויצמן למדע שברחובות בשנת 1973. במכון ויצמן פעל במסגרת המעבדה לגיאופיזיקה בראשות פרופ' ארי בן מנחם, שם השתתף בפיתוח אלגוריתמים לעיבוד בתחום הסייסמולוגיה, בשחזור תופעות באסטרופיזיקה מתוך נתוני הקרינה ובפיתוח מהדרים ואינטרפרטרים (Interpreters) לשפות המחשב: FORTRAN, BASIC, LISP.
תואר דוקטור הוענק לו בשנת 1984 בתחום הפיזיקה/ההדמיה הרפואית מטעם בית הספר המלכותי לרפואה (Royal Postgraduate Medical School), שליד בית החולים האמרסמית' (Hammersmith) בלונדון.
בביה"ח "רויל מרסדן" (Royal Marsden) בלונדון הוא פיתח אב-טיפוס למכשיר הדמיה בשיטת טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET) תוך שימוש בתוכנה לשחזור תמונות רפואיות ממצלמת גמא.
בשנת 1980 הצטרף לחברת Capintec מניו ג'רזי בארצות הברית כדירקטור לפיתוח. הוא היה אחראי לפיתוח מערכת הדמיה מולטי-מודליטית (PACS), שהוצגה בתערוכת RSNA בשיקגו בשנת 1982. היה מעורב גם בפיתוח מערכת בתחום הרדיותרפיה. בשנת 1983 חזר לישראל. עסק בתכנון מעבדה לעיבוד תמונות בחברת תדיראן (היום תדיראן טלקום) ובפעילויות הקשורות לפרויקט הלביא של חיל האוויר.
בשנת 1983 מונה לנשיא חברה בתחום ניטור קרדיולוגי (Cardiac Care Units). הוא ביצע תוכנית ראורגניזציה, הגדיר קו מוצרים חדשים וקיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לשווק את המוצר בארצות הברית.
בשנת 2006 צורף על ידי ה-USISTF לתוכנית Technology Excellence Fellowship, השתתף במחקר בתחום חקר המוח ופגיעות בעמוד השדרה באוניברסיטת ראטגרס.
כה אמר זרתוסטרא (שטראוס)
כה אמר זרתוסטרא, אופ. 30 (בגרמנית: Also sprach Zarathustra) היא פואמה סימפונית שהולחנה בידי המלחין הגרמני ריכרד שטראוס בשנת 1896, בהשראת הרומן הפילוסופי באותו השם מאת פרידריך ניטשה (מתוך תפיסה של מוזיקה תוכניתית). שטראוס היה המנצח בהשמעה הראשונה של היצירה, שנערכה ב-27 בנובמבר 1896 בפרנקפורט.
ביצועים טיפוסיים של היצירה נמשכים כחצי שעה. היצירה נכללה ברפרטואר הקלאסי מאז שבוצעה לראשונה. קטע הפתיחה (שנקרא גם "זריחה") הפך לידוע בציבור הרחב, לאחר השימוש שעשה בו סטנלי קובריק בשנת 1968 עבור הסרט "2001: אודיסיאה בחלל".
אינסטרומנטציה
היצירה תוזמרה עבור פיקולו, 3 חלילים (השלישי מכפיל את הפיקולו), 3 אבובים, קרן אנגלית, קלרינט במי במול (♭E), 2 קלרינטים בסי במול (♭B), קלרינט בס בסי במול (♭B), 3 בסונים, קונטרה-בסון, 6 קרנות יער בפה (F) ובמי (E), 4 חצוצרות בדו (C) במי (E) ובפה (F), 3 טרומבונים, 2 טובות, טימפני, תוף בס, מצלתיים, משולש, גלוקנשפיל, פעמון במי נמוך (E), עוגב, ו-2 נבלים, כינורות ראשון ושני (16 כל אחד), 12 ויולות, 12 צ'לוים, 8 קונטרבסים (בעלי חמישה מיתרים, עם מיתר דו נמוך).
מבנה
היצירה מחולקת לתשעה חלקים, אך ישנן רק שלוש הפסקות מובחנות ביניהם. כותרות הקטעים הם שמותיהם של פרקים נבחרים מתוך הספר:
היצירה מתחילה בדו נמוך מתמשך שמנוגן בידי הקונטרבס (מיתר חמישי נמוך), הקונטרבסון והעוגב. מכאן היא עוברת לתרועת המבוא – מוטיב ה"שחר" (מ"הפרולוג של זרתוסטרא", שהטקסט שלו כלול בתווי היצירה), שנפוץ לאורך היצירה: במוטיב יש שלושה תווים, במרווחים של קווינטה ואוקטבה: דו-סול-דו (C–G–C).
הקטע "על אנשי העולמות האחוריים" מתחיל עם צ'לו, קונטרה-בס ודוושות עוגב, ועובר לקטע לירי.
שני החלקים הבאים, "על הגעגועים הגדולים" ו"על הנאות ותשוקות", מציגים מוטיבים כרומטיים יותר.
ב"על המדע" יש פוגה יוצאת דופן בקונטרבס וצ'לו, שמורכבת מכל 12 התווים בסולם כרומטי. נעשה כאן תיזמור לא שיגרתי לקונטרה בס שמנגנים תו סי נמוך בעזרת מיתר חמישי (נמוך מהדו הנמוך בפסנתר).
בסיום של "שיר המשוטט בלילה" שטראוס משאיר את היצירה חצי־פתורה, עם חלילים גבוהים, פיקולו, וכינורות באקורד סי מז'ור, בזמן שמיתרים נמוכים פורטים בדו:
אחד המוטיבים ההלחנתיים הבולטים ביצירה נעשה בעזרת ההנגדה בין השימוש בסולם סי מז'ור, אשר מיצג את האנושות, לעומת השימוש בסולם בדו מז'ור אשר מייצג את היקום. מפני שהתווים סי ודו סמוכים זה לזה (מרווח של חצי טון, סקונדה קטנה) הם שונים זה מזה בחינה טונאלית. בסולם סי מז'ור חמישה דיאזים לעומת דו מז'ור בו אין כלל דיאזים או במולים.
מור קורח
מור קורח (או מאוריציו קורח וגם מרצ'לו קורה, בהונגרית: Korach Mór; מישקולץ, 8 בפברואר 1888 – בודפשט, 27 בנובמבר 1975) בין השנים 1912–1952 התגורר באיטליה. קורח היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי שזכה בפרס קושוט, דוקטור להנדסה (1952), חבר מלא באקדמיה ההונגרית למדעים, ואספרנטיסט. הוא היה מדען שהניח את היסודות לכימיה טכנית בתעשיית הסיליקט וחידש את טכנולוגיית הקרמיקה האיטלקית, קורח היה המייסד של מכון המחקר המרכזי לתעשיית חומרי הבניין בשנים 1953–1957 ושל המכון למחקר כימיה טכנית בשנים 1960–1968.הוא אחיהם המבוגר של אלדאר קומיאט (1891–1937), המשורר ועורך העיתון ושל הפובליציסטית והפוליטיקאית יוליה קניירש (1895–1958).
הסופרליגה האוקראינית בכדורסל
הסופרליגה האוקראינית בכדורסל (באוקראינית: Українська баскетбольна суперліга) היא אליפות הכדורסל של אוקראינה מאז 1992. ב-2008 האליפות פוצלה לשני חלקים: הסופרליגה והליגה האוקראינית. ב-19 ביולי 2009 מנהלי קבוצות הכדורסל החליטו להנהיג אליפות מאוחדת.
מור קורח
ביוגרפיה
קורח נולד במשפחה יהודית כבנם של קצין המס פילפ קורח ושל ברתה זינגר. הוא סיים את לימודיו בגימנסייה הראשית הממלכתית ברייקה בשנת 1907 ולאחר מכן סיים תואר בהנדסה כימית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בשנת 1911 כתלמידו של וינצה ורטה. במהלך שנות האוניברסיטה הצטרף לתנועת הסטודנטים השמאלנית ובשנים 1908–1911 כיהן כסגן נשיא חוג גלילאו. באותה שנה למד פיזיקה, מתמטיקה ומדעים גרמנים באוניברסיטת פדובה ובאוניברסיטת בולוניה. הוא גויס לשירות צבאי בשנת 1911 ובמהלכו הפך לפציפיסט בעל הכרה. אחרי שחרורו מהצבא ומאחר שנרתע ממדיניות החוץ של האימפריה האוסטרו הונגרית שהתכוננה למלחמה, הוא היגר לאיטליה בשנת 1912 מסיבות פוליטיות. בשנים 1913–1915 היה מרצה במכון למינרלוגיה של אוניברסיטת פדובה, ובשנים 1915–1916 היה מורה בתיכון טוריצ'לי בעיר פאנצה. בשנת 1916 הפך למייסד של בית הספר המקצועי לקרמיקה במוזיאון הקרמיקה הבינלאומי בפאנצה, שם לימד עד 1932, וגם עמד בראש המחלקה הטכנית ומעבדת המחקר של המוסד. על ידי הפעלת יחסיו עם חוגי השמאל באיטליה הוא סייע להונגרים שהיגרו לאיטליה אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ובניהם אחותו ואחיו, יוליה קניירש ואלדאר קומיאט, למצוא מקום עבודה באיטליה. משנת 1924 לימד גם באוניברסיטת בולוניה, ומשנת 1925 עמד בראש המחלקה לתורות הכימיה התעשייתית.
קורח עזב את איטליה מסיבות פוליטיות בשנת 1938 ועבד בהולנד ובבריטניה עד 1940. הוא חזר אז למילאנו וניהל את עבודתה של מעבדת מחקר שהתמחתה בייצור חומרי בידוד. הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות בשנת 1943, אך עד מהרה נעצר ונכלא בכלא סן ויטורה במילאנו. שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית בתחילת 1945. לאחר שחרורו מהכלא, משנת 1945 עד 1948, עמד בראש מרכז התרבות במילאנו של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ובמקביל, בין השנים 1945 עד 1950, לימד שוב באוניברסיטת בולוניה. בשנת 1948, עם אחד ממקורביו, הקים משרד לעיצוב תנורים בפאנצה וניהל את ענייני המשרד.
הסופרליגה האוקראינית בכדורסל
אלופות אוקראינה מאז 1992
בעונת 2009/10, 16 קבוצות ליגת העל האוקראינית נטלו חלק באליפות המאוחדת. זאת לאחר שראשי מועדוני הכדורסל האוקראיניים החליטו לאחד את שתי הליגות המפוצלות: ליגת הכדורסל האוקראינית שנערכה רק בעונת 2009 והסופרליגה האוקראינית שנערכת כבר מאז 1992.
מור קורח
עבודתו
עניינו המדעי ועבודתו המעשית התמקדו בעיקר בנושאים שונים של כימיה וטכנולוגיה בתעשיית הקרמיקה והסיליקט. במהלך עשוריו באיטליה למד לעומק את ההרכב הכימי של חומרי הגלם הקרמיים ואת צבעי החרס, ותרם רבות לפיתוח תהליכי ייצור קרמיקה ולעליית תעשיית הקרמיקה האיטלקית. בשנת 1928, בפאנזה תכנן ובנה את כבשן המנהרות החשמלי הראשון לשריפה תעשייתית של מוצרי קרמיקה משובחים. יחד עם תלמידו אנטונינו דאל בורגו פיתחו שיטת ייצור אריחים חדשה וכתוצאה מהמצאתם, טכנולוגיית ייצור האריחים שפעל בייצור בלחיצה בעבר (press) נדחקה על ידי האריח המעוצב היצוק החדש שפיתחו.
פרסים והוקרה
הוא צורף כחבר על ידי מספר חברות זרות ובינלאומיות:
מתוך הכרה ביכולותיו המדעיות, הוא קיבל את:
תרבות האלשטאט
תרבות האלשטאט היא תרבות פרהיסטורית ששלטה במרכז אירופה במאות השמינית -השישית לפנה"ס, בתקופת הברזל הקדומה. היא התפתחה בזמנו מתוך "תרבות שדות כדי הקבורה" מן המאה ה-12 לפנה"ס (תקופת הברונזה המאוחרת) ובסופה הוחלפה בחלק גדול ממרכז אירופה על ידי.
עד למאה השישית לפנה"ס התפשטה תרבות האלשטאט לאורך אלף ק"מ, משמפאן-ארדן במערב, דרך הריין העילי ודנובה העילית, עד לאגן וינה ובקעת הדנובה (ה"אלפלד הקטן") במזרח, מן הנהר מיין, בוהמיה והקרפטים הקטנים בצפון, ועד השפלה השווייצרית, זאלצקמרגוט ושטיריה התחתונה בדרום. גרסאות של תרבות האלשטאט נפוצו גם בשטחי בלקן, מרכז פולין ומערב אוקראינה של ימינו ואף בחצי האי האיברי.
האתר בהאלשטאט
בשנת 1846 יוהאן גאורג רמזאואר (1874-1795) גילה בקרבת כפרו האלשטאט, בעמק מעל האגם בעל אותו השם, בית קברות פרהיסטורי, אותו חפר בהמשך במשך 17 שנה. גילה בו 980 קברות. רוב הקברות היו שטוחים ומכוסים בחול, חצץ או אבנים. הגופות הוטמנו בצורה אופקית בעומק של מטר- מטר וחצי, כשראשיהן פונים אל הכניסה לעמק. רמזאואר תיעד כל קבר וקבר ברישומים וציורים מדויקים, דבר שהיה נדיר בארכאולוגיה הבוסרית של זמנו. הסגנון והקישוטים של החפצים שנמצאו בקברות היו אופייניים מאוד וחפצים דומים נמצאו בשטח תפוצה גדול באירופה, בייחוד במרכזה. הקהילה שישבה בהאלשטאט עוד מתקופת האבן החדשה הקימה במקום מכרות מלח שפעלו החל מן המאה ה-8 ועד למאה ה-5 לפנה"ס. הפריחה של היישוב התחוללה בשלבים HaC - LtA. מבין הקברות, 55% היו קברות של גופות, ו 45% הכילו אפר של גופות שנשרפו. בסביבות 26% מן הקברות, - "קברות לוחמים" - שרוב גופותיהם נשרפו - הכילו כלי נשק מברונזה ומברזל ונמצאו בקצה של האתר. בקברות של הנשים נמצאו פיבולות, חגורות ותכשיטים. באלה של הגברים נצאו מחטים וכלי נשק. הממצאים שנחשפו על ידי רמזאואר מוצגים במוזיאון לתולדות הטבע בווינה, במוזיאון המחוזי אל אוסטריה העילית בלינץ ובמוזיאון לפרהיסטוריה בהאלשטאט עצמה.
שלבים
שכבות האתר בהאלשטאט מתוארכים לתקופה שנמשכה מ-1200 ועד סביבות 500 לפנה"ס. ב-1881 אוטו טישלר הבחין בתקופת האלשטאט שני שלבים: קדום ומאוחר. ב-1906 מוריץ הרנס ערך תיארוך אבסולוטי של הממצאים משני השלבים. פאול ריינקה הבחין בשנת 1911 4 שלבים של "תקופת האלשטאט":
השלבים האלשטאט A-B
זוהו בהמשך עם חלק מאוחר של תקופת הברונזה, הידוע כ"תרבות שדות כדי הקבורה". שולטת שיטת שריפת הגוויות. שרידי המתים נטמנים בקברות שטוחים וברגמים נמוכים מאוד, בגובה של לכל היותר סנטימטרים אחדים. חפצי ברזל הם עדיין נדירים מאוד. ה"תרבות האלשטאט" האופיינית, במובן הצר,(נ. אוברג) כוללת רק את השלבים HaC ו HaD שבין המאה ה-8 ובין המאה ה-5 לפנה"ס, והמקבילים לתקופת הברזל הקדומה. את השלב HaD יורשת לאחר מכן התרבות לה טן (Lt).
האלשטאט C
יישובים חשובים אופייניים לשלב זה היו למשל, האלשטאט, סטיצ'נה (Stična, בסלובניה) ובגבעת בורגשטאלקוגל, (Burgstallkogel) שבין גליינשטטן (Gleinstätten) ובין קליינקליין (Kleinklein), במרכז עמק זולם (Sulm) שבדרום שטיריה, מערבית ללייבניץ (Leibnitz). ליד היישוב הקדום בבורגשטאלקוגל היה שדה קברות ענק שהכיל מעל 1,100 רגמים.
הופיעו לראשונה חרבות ברזל (מאה ה-7 לפנה"ס), בדרך כלל קצרות, שהתערבבו עם אלה עשויות ברונזה. לכמה מן החרבות היה צביון מעמדי, כשגולת ניצבן מכוסה בעלי זהב או מפוסלת בשנהב ומקושטת בענבר (בדומה לחרבות שנתגלו בצרפת בשאפואה, מחוז דו ובמרנוויל-סיר-מדון במחוז ווז'. החרב האופיינית ממינדנהיים אורך להבה היה 90 ס"מ, הלהב יותר רחב באמצע, והניצב בצורת כובע של פטריה, עשוי מחומר אורגני. נמצאו תכשיטים כמו ענקים, צמידים מברונזה וברזל, עגילים, כלים כמו פצירות לציפורניים, מספריים, סיכות, שיפודים, סכין גילוח.
הכדים היו פוליכרומים, עשויים באמצעות אובניים ומקושטים בעזרת האצבעות במוטיבים גאומטריים - אופקיים, משופעים או אנכיים, עם משולשים, מלבנים וחלונות מלווים בקווים ב"זיג-זג" או ישירים ומקבילים, או מוטיבים מסוגננים מאוד עם ניגודי צבעים בקברות נמצאו לפעמים גם מרכבות סוסים. באותה עת נהגו או לקבור או לשרוף את גופות המתים.
בשלהי המאה ה-8 והתחלת המאה ה-7 לצידם של החרבות ניתן היה למצוא כלי אוכל ושתייה עשויים ברונזה (כמו למשל, בצרפת בשדות הקבורה במאני-למבר ובפואזל). בסוף המאה ה-7 מוצאים מרכבות לצד כלי אוכל מברונזה (בצרפת - בלה קוט-סנט אנדרה, מחוז איזר).
בהאלשטאט קברות הלוחמים היוו כרבע מסך הקברות ורק ב 19 מתוכם, מן המאות 8-7 לפנה"ס, הכילו חרבות ארוכות וגרזינים, חלקי שריון. הקברות מן המאה ה-6, מרובות יותר, הכילו פגיונות עם "מחושים". בקברות הנשים נמצאו תכשיטים שונים, פיבולות (סיכות לגלימות), בצורת "משקפיים","נבל",פיבולות עם קשת. בקברות של העשירים נמצאו ערכות מרשימות של כלי אוכל ושתייה מברונזה, לרבות דליים, דליים עם שוליים מכוסים ("סיטולה"), קערות וספלים.
אזור הרכס הצפוני של הרי האלפים עתיר במאגרי מלח. את הקידומות ממקור קלטי "האל-" פוגשים בשמות האתרים שבו הופק מלח מימים קדומים: כך - האלשטאט, האל, רייכנהאל, שווביש האל, וכו'. אחרי שייבשו את המים המלוחים תושבי האתר האלשטאט פיתחו במאות 8 - 6 לפנה"ס את המחצבות ההליט הגדולות הראשונות. המקום שאב ככל הנראה כורים ומנהלי עבודה מן האזורים הסמוכים. חוטבי עצים ונגרים לקחו חלק בבניית המכרה הקדום. משפחות עשירות של סוחרים, מובילים ומאבטחים השתתפו בארגון סוג חדש של חברה פתוח לעולם החיצון, באמצעות המסחר. המלח איפשר את השתמרותן של שאריות אורגניות כמו חלקי בגדים ושקי גב עשויים עור.
האלשטאט D
בסביבות שנת 600 לפנה"ס נפתח מכרה מלח גדול בהאליין-דירנברג (Hallein-Dürrnberg), לא רחוק מאלשטאט, על הגדה המערבית של הנחל זלצאך, עם הזדמנויות רבות יותר לשיווק והובלה. היישוב בהאלשטאט ירד בחשיבותו, והחל מן המאה ה-5 הקברות בו נעשו דלים יותר והלכו והצטמצמו. בשלב האלשטאט D נמצאו בהאלשטאט פגיונות בלבד. בשלב זה יוצרו גם כדים ופיבולות בסגנונות שונים. את גופות המתים נהגו אז בעיקר לקבור.
הקהילות בתרבות האלשטאט D הצטיינו בשגשוגן ובארגונן ההיררכי שבראשו עמדו "נסיכים". מנהיגים אלה נקברו, מקושטים בצמידי הזהב שלהם, לעיתים עם מרכבתם, בקברות שנחפרו מתחת לתלי קבורה גדולים. קברות כאלה נמצאו למשל בוויקס (בורגונדיה) הוכדורף, ביצ'י סקאלה (Býčí skála) במוראביה או באוס (Oss) בהולנד. בפרג (Frögg) בקרינתיה, נמצאה מרכבה מעופרת. לפעמים נמצאו גם כלי רתמה כמו מתגים ועולים של סוסים, לפי מנהג הפרשים הקימרים. ביישובים כאלה נחשפו גם תכשיטים מתוחכמים מברונזה וזהב ואסטלות מאבן (כמו של "הלוחם מהירשלאנדן").
נבנו מצודות מוגבהות ששלטו על הסביבה. ידועות לפחות 16 מצודות כאלה, שהיו ככל הנראה מושבות הנסיכים או המנהיגים, שיחקו גם תפקיד כלכלי ופוליטי בתוך פדרציות של קהילות - בדרום גרמניה, בשווייץ ובמזרח צרפת:למשל - הוהנאספרג(Hohenasperg), מצפון לשטוטגרט, הוינבורג (Heuneburg), על יד זיגמרינגן, על הדנובה העילית, וירצבורג, ברייזך, אוטליברג (Utliberg(, על ידי ציריך, שאטיון-סיר-גלאן (Châtillon-sur-Glâne), על יד פריבור, שאן דה שאסה (Champ de Chassey), בריצגיברג (Britzgyberg) (באילפורט Illfurth), על הריין העילי באלזס, Saxon-Sion (סקסון-סיון) במחוז מרט-א-מוזל בלורן, מון לסואה (Mont Lassois) על יד שאטיון-סיר-סן (Châtillon-sur-Seine), במחוז קוט ד'אור שבבורגונדיה, ולמרגלותיו - ויקס (Vix), גרה-סיר-סון (Gray-sur-Saône), במחוז אוט-סון, קאן דו שאטו (camp du Château) בסאלן-לה-בן (Salins-les-Bains) במחוז ז'ורה, הוכדורף (שווייץ) ואחרים. מצודה מבוצרת נמצאה גם במולפיר, בסלובקיה. ביישובים המבוצרים היו, בין השאר, בתי מלאכה של מעבדי ברונזה וצורפי כסף וזהב.
המצודה בהוינבורג נחפרה בצורה יסודית: היא מוקפת בביצורים באורך 600 מ', ובגובה 4 מ' - ונבנתה מלבנות בוץ על יסודות אבן. היו לה מגדלי שמירה, שבלטו מבין החומות, באופן כפי שהיה נהוג יותא באזורי הים התיכון (כמו בג'לה בסיציליה) ולא מצפון להרי האלפים. בתוך המצודה הבתים מסודרים לאורך סמטאות. מחוץ לבתים נמצאו ערמות של שברי קרמיקה מעוצבת בצבעי שחור ואדום, אמפורות יווניות או מוצרים אטרוסקים. מסביב למצודה נמצאו 9 רגמי קבורה גדולים. נמצאה במקום ידית של קנקן יין בסגנון אטרוסקי שיוצרה במקום, מקושטת בראש סאטיר.
בתקופת הברזל הקדומה בולטים במיוחד: חשיבות קשרי המסחר - בעיקר ייבוא של מוצרים מאגן הים התיכון, פולחן קבורה מורכב ומהודר, וריכוז שלטון משפחתי. לא נמצאו שרידים רבים של ארמונות של נסיכים. בוינאורהורן, בשווייץ, שני בתים מרכזיים גדולים יותר יכלו להיות בתי השליטים. ביסודות רוגם בגיסיבל-טאלהאו, על יד מצודת הוינבורג, נחשף מתאר שיכול היה להשתייך לבית מגורים רחב ידיים. בשלב זה הקרמיקה המקומית הייתה פחות מקושטת ופחות מושלמת.
תפוצת התרבות האלשטאט וזיקות אתניות-לשוניות
שרידי תרבות האלשטאט נחשפו בשטח רחב מצפון-מזרח צרפת ועד צפון-מערב הבלקן. ג. קוסאק (1959) חילק את שטח התפשטות התרבות האלשטאט לשני אזורים עיקריים: יש שמוסיפים לאזור זה את: נושאי תרבות זו באזור הנ"ל היו פרוטו-קלטים וקלטים. - העיר נובו מסטו בקרניולה תחתית, כונתה "עיר הסיטולות" בגלל הכמות הגדולה שלסיטולות שנמצא באזור יש מוסיפים את מערב הונגריה (שבטי הפאנונים ככל הנראה ממוצא אילירי), אזורים ב רומניה, בולגריה (שבהם חיו שבטים תראקים) ואלבניה. תרבות האלשטאט באזור המזרחי הייתה קשורה לאילירים הקדומים.
גרסה מקומית של תרבות האלשטאט במערב אוקראינה נקראת תרבות גאווה-גוליגרד (לפי כפר בצפון -מערב הונגריה, הנקרא בימינו Gávavencsellő), וככל הנראה הייתה נחלת שבטים תראקים.
כלכלה
בתקופת הלשטאט הקדומה הברונזה שימשה עדיין כמתכת הנפוצה ביותר. עם הזמן התפתח ענף הפקת הברזל ועיבודו בעיקר בשטחי אוסטריה, צ'כיה וסלובניה של ימינו. הפצת כלי הברזל גרמה לעלייה בפריון העבודה ולהתפתחות הענפים הכלכליים השונים. בחקלאות הפתח גידול הדגנים, שהפיק תועלת מהשימוש במחרשה על שני גלגלים ומצוידת בחלקי ברזל. המשיך להתפתח גם גידול בעלי החיים, במקביל לענפי הציד, הקטיף והדיג. במקביל להתפתחות הטכנולוגיות להפקת הברזל ולעיבודו והופעת מקצוע הנפחות, המשיכו לעבד גם את הברונזה ואת הנחושת. אחד המרכזים החשובים להפקה ולעיבוד של הברונזה היו נמצאים, למשל, באזור זלצבורג של ימינו. המשיך להתקיים גם ענף הפקת הזהב ועיבודו. בשלב הלשטאט המאוחר הופיעו המטבעות הראשונים, ששימשו בהתחלה את המעמדות השליטים.
הביקוש ההולך וגדל לחפצי ברזל תרם להתפתחות הקשרים המסחריים. חפצי מתכת, קרמיקה וחרוזי זכוכית ששימשו בפולחן הקבורה היו לסחורות מבוקשות. השתפרו לצורך זה גם דרכי הנסיעה וההובלה במים וביבשה.
קשרי המסחר
באמצעות המסחר ותנועות אוכלוסין - בעיקר נדידות של הקלטים - נפוצה התרבות האלשטאט עד למערב ולצפון של חצי האי האיברי, לבריטניה ואירלנד.
ברשות המצודות המבוצרות של ה"נסיכים" נמצאו גם כלי חרס מאטיקה מקושטים בציורים של דמויות בשחור. מוצרי מותרות משנהב נמצאו למשל בגרפנביהל (Gräfenbühl) באזור לודוויגסבורג בצפון-וירטמברג. בהוכדורף באותו אזור נמצא צבע אורגני כרמין מיובא גם כן מהדרום.
חרב מקושטת בענבר ושנהב שנמצאה בהאלשטאט העידה גם היא על יחסי סחר של היישוב עם אזורים בסקנדינביה ואסיה הקטנה. ממצאים נוספים הצביעו על קשרים עם שטחי פולין, הארצות הבלטיות, הונגריה, צפון איטליה, ואזור הבלקן -דלמטיה, תרקיה, מקדוניה,
רסנים מיוחדים לסוסים ופגיונות בעלי ידית מחוררת מן השלב HaC1 הם אולי ראיה למגעים עם תראקים וקימרים מן הערבות. בוויקס, בצרפת, בקבר של אשה מן המעמד השליט נתגלה כד ענק ("קראתר") יווני ובהוכדורף, בגרמניה, נמצאו שלוש קרני פר משובצים בזהב וקדרה יוונית גדולה לדבש. בתקופת הברזל הקדומה האלשטאט היה היישוב הצפוני ביותר באירופה שבו ניתן לפגוש מוצרי זכוכית מאזור הים התיכון.
המלח שימש אצל תושבי האלשטאט כאמצעי תשלום וכאמצעי הכרחי לשימור הבשר והדגים. בנוסף למלח, סחורה חשובה היו גם הנחושת שהופקה בסביבה, העורות והדבש.
הארגון החברתי
היישובים בתקופת האלשטאט היו בדרך כלל קטנים, מאוכלסים במשפחות מועטות, והיו מתרכזים מסביב למצודות מבוצרות שהיוו מקלט למקרה סכנה. מספרם יכול היה להגיע לעשרות ואף מעל מאה מסביב למצודה אחת (כמו, למשל, באתר ויצ'ינה במערב פולין, בגבול עם גרמניה).
תל הקבורה הגדול במרכז אירופה נחשף במגדלננברג (Magdalenenberg) בווילינגן-שוונינגן (Schwenningen-Villingen). אחרי התפתחות ענף ייצור הברזל ועיבודו התמוטטה מערכת הסחר העתיק בכלי נחושת ובדיל. קמו דרכי נסיעה חדשות עם תחנות חדשות למסחר. הסחר בברזל קידם היווצרותה של שכבה עליונה חדשה, שהשקיעה את רווחיה בייבוא של מוצרים מאזור הים התיכון ובפיתוח מקומות מושב מפוארים - "מושבי הנסיכים" (Fürstensitze), כפי שרואים בבאדן-וירטמברג, בשווייץ ובמזרח צרפת. בבוואריה במקום יישובים גדולים יותר שהיו קיימים בתקופת הברונזה, קמו בתקופה הנ"ל רק חוות בודדות. "חצרות אדונים" אלה סימלו שאיפה חדשה לצבירת נכסים וצורך לתיחום ולייצוג. פולחן הלווייה השתנה ועבר משדות כדי הקבורה מתקופת הברונזה המאוחרת אל רגמים או תלי קבורה גרנדיוזיים. תלים אלה שימשו בדרך כלל לדור אחד, ונדיר יותר - לכמה דורות של בני אדם.
סביבות 1000
"תרבות שדות כדי הקבורה" - שולטת שריפת הגופות. תנופה בקישוטים בזכוכית כחולה.
קארל מולדן
קארל מוֹלדן (באנגלית: Karl Malden; 22 במרץ 1912 - 1 ביולי 2009) היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא סרבי. זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על הופעתו בסרט "חשמלית ושמה תשוקה" ופרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במיני-סדרה "Fatal Vision". התפרסם ככוכב קולנוע הוליוודי בזכות הופעותיו הזכורות בסרטים "חופי הכרך", "כיצד נכבש המערב", "איש הציפורים מאלקטרז", "פטון" ו"בייבי דול", וככוכב טלויזיה, בין השאר בסדרה "רחובות סן פרנציקו".
קריירת משחק
מולדן החל את דרכו בהוליווד בשנת 1940, בדרמה של גרשון קנין "הם ידעו מה הם רצו" בתפקיד משני לצידם של כוכבי הקולנוע קרול לומברד וצ'ארלס לוטון. ב-1947 הופיע כשחקן משנה במותחן הפשע של הנרי האת'וויי "נשיקת המוות", בתור השוטר סמל ויליאם קאלן. ב-1950 שיחק במערבון "האקדוחן" של הנרי קינג בתפקיד שומר הבר מאק ובדרמה של אוטו פרמינגר "היכן שהמדרכה נגמרת". בשנת 1951 זכה מולדן בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן, בתור הארולד "מיצ'" מיטצ'ל, חברו של סטנלי קוולסקי (מרלון ברנדו). לאחר שזכה באוסקר שיחק בלהיטי קולנוע נוספים של איליה קאזאן: "חופי הכרך" בתפקיד הכומר, האב בארי ו"בייבי דול" בתפקיד תעשיין הכותנה, ארצ'י לי מייגן, עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. כמו כן שיחק בשנות ה-50 בדרמה של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" בתור הבלש לארו, בדרמת המלחמה של ריצ'רד ברוקס "כבוש את השטח הגבוה" בתפקיד סמל לברן הולט ובמערבון "עץ התלייה", שבמהלך צילומיו חלה הבמאי, דלמר דייבס, ומולדן לקח פיקוד עד שדייבס התאושש. בשנת 1957 ביים את סרטו היחיד כבמאי, דרמת בית משפט צבאי "גבול זמן", בהפקתו של כוכב הקולנוע ריצ'רד וידמרק.
בשנת 1960 שיחק בעיבוד של דיסני לספר הילדים "פוליאנה" בתפקיד שר העיירה רוורנד פורד. ב-1961 הופיע במערבון בבימויו ובכיכובו של מרלון ברנדו "כשגברים שונאים" בתור דאד לונגוורת' המנטור של גיבור הסרט ריו. באותה שנה הופיע בסרט פאריש לצידו של טרוי דונהיו. ב-1962 שיחק בקומדיה המוזיקלית "צוענייה", שהייתה לסרטו האחרון של מרווין לרוי, בתפקיד הסוכן הרבי סומרס, עליו היה מועמד לפרס גלובוס זהב בתפקיד קומי/מוזיקלי, בנוסף שיחק בדרמת בית-הכלא של ג'ון פרנקנהיימר "איש הציפורים מאלקטרז" בתור הסוהר הארווי שומאקר, ובפרויקט המערבונים הגדול "כיצד נכבש המערב", בתפקיד זבולון פרסקוט בעלילת "הנהרות". ב-1964 שיחק במערבון של ג'ון פורד "סתיו בשיין" בתפקיד קפטן אוסקר וויסלס. ב-1965 הופיע בדרמה "הנער מסינסינטי" בתפקיד "יורה", חברו של "הנער" אריק סטונר (סטיב מקווין). ב-1968 שיחק בקומדיית הפשע "מיליונים לוהטים" לצידם של כוכבי הקולנוע הבריטיים פיטר יוסטינוב ומגי סמית'.
ב-1970 שיחק בתפקיד הגנרל האמריקאי הנערץ עומר בראדלי בסרט המלחמה הביוגרפי בהפקת פרנסיס פורד קופולה, "פטון". ב-1971 הופיע במותחן הפסיכולוגי של דאריו ארג'נטו "החתול בעל 9 הזנבות" בתור העיתונאי העיוור פרנקו ארנו. במהלך שנות ה-70 זכה להצלחה גדולה בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "רחובות סן פרנסיסקו" בתור הבלש לוטננט מייק סטון, על הופעותיו ב-5 עונות הסדרה הועמד מולדן לפרס גלובוס הזהב ולארבעה פרסי אמי. זכה בפרס אמי בשנת 1985 על הופעתו בסרט הטלוויזיה "Fatal Vision". את הופעותיו האחרונות בהוליווד עשה בדרמת בית המשפט של מרטין ריט "שאלה של שפיות", בתור ארתור קירק, אביה החורג של קלאודיה דרייפר (ברברה סטרייסנד), בסרט האסונות הבדיוני של רונלד נים "מטאור" ובסרט הפשע "העוקץ 2".
חיים אישיים
בין 1989 ל-1992 כיהן כנשיא האקדמיה האמריקאית לקולנוע. השחקן בעל החוטם העבה, נטול הגינונים, היה אחד השחקנים האהובים והמוערכים ביותר בהוליווד.
Exterminate
Exterminate (מאנגלית: הָשמֵד) הוא האלבום השני של להקת הבלאקנד דת' מטאל האמריקאית אנג'לקורפס. האלבום יצא לאור בשנת 1998.
מבצעים
אנג'לקורפס
ימי זיכרון לשואה
ימי הזיכרון לשואה הם מועדים שנתיים, שנקבעו על ידי מדינות שונות ברחבי העולם, לציון מיליוני הקורבנות של גרמניה הנאצית, ובמיוחד של השואה, וכן כדי לכבד את ניצולי השואה ואת מציליהם ולהילחם בשנאה ובאנטישמיות. היום בו מתקיימת ההנצחה עשוי להשתנות בין המדינות, כמו גם שם ההנצחה.
טריומף מייפלאוור
טריומף מייפלאוור (באנגלית: Triumph Mayflower) היא מכונית משפחתית מתוצרת Standard Motor Company, אשר שווקה על ידי יצרנית הרכב הבריטית טריומף, אשר יוצרה בין השנים 1949–1953 בבריטניה, אוסטרליה, ושוודיה.
יוצרו 35,000 יחידות.
ייצור גרביים
ייצור גרביים וגרביונים. בעוד על ההיסטוריה של התפתחות לבישת הגרביים ועל התפתחות סריגת הגרביים ניתן לקרוא בערך גרב. הרי שיטות הייצור השונות של פרטי לבוש אלה מתוארות בערך זה.
תהליך הייצור של גרביונים וגרביים והמכונות המשמשות לייצורם זהים בעצם. רק לייצור גרביונים לנשים נדרש ציוד שונה, לא מבחינת עקרון הפעולה שלו, אלא במובנים רבים מבחינת המבנה שלו.
ייצור גרביים פרוסים שטוחים
מכונות הסריגה הראשונות אפשרו לייצר רק סדינים סרוגים פשוטים, אבל הכומר האנגלי ויליאם לי (ממציא מכונת הסריגה) כבר פיתח את השיטה שבה ניתן היה ליצור את העקב והבוהן על ידי סריגה על צורת הגרב הפרושה על המכונה. בסופו של דבר, השיפור ההדרגתי של תהליך זה הוביל לפיתוח מכונת הסריגה השטוחה המוכרת כיום, מכונה הנקראת מכונת קוטון על שם הממציא שלה בעל המפעל האנגלי וויליאם קוטון, שעליה - באמצעות שימוש בהגדלות להרחבות ובצמצומים להצרות המיושמים במקומות המתאימים (כלומר: עיצוב בשפה הטכנית) - ניתן ליצור את הגרביים בחלוקה שטוחה בצורה מושלמת. על ידי תפירת המוצר המעוצב לאורך, ניתן ליצור מוצר סגור בצורת "צינור" המתאים לצורת כף הרגל.
במכונת סריגה שטוחה, הסריגה של הגרב מתחילה בשוליים, ונעשית כפולת שכבות על ידי חיבור בחזרה למחטים של קטע הבד שכבר נסרג, כך שחלק זה של הגרב חזק יותר (הוא היה חייב לעמוד בלחץ של אטבי הבירית). הסריגה נמשכה במספר שלבים של הפחתות כדי להתאים את הגרביון לצורת הרגל. יצירת הצורה המסובכת למדי הזו, שהיא סימטרית לחלוטין על ציר האורך שלה - אשר מסובכת גם על ידי הדרישה שיש לחזק את הבד בחוט עבה יותר בעקב ובקצה האף כדי לעמוד טוב יותר בבלאי - כבר היה מיושן לחלוטין עבור המאה ה-20. היצרנים הפכו את המכונות לאוטומטיות ובנו אותן כך שעליהן ניתן היה לייצר עד 48 גרביים זה לצד זה בו זמנית. הם גם הצליחו לבנות אותן כך שאפשר היה לייצר במכונה צבעים ודפוסי סריגה שונים, וניתן היה לסרוג עליה לא רק גרביים פשוטים אלא גם מעוטרים.
המאפיין האופייני של גרביים סרוגוים שטוחים הוא התפר העובר לכל אורך המוצר מאחור. הייתה לזה גם משמעות אסתטית, כי זה הדגיש יפה את הצורה האסתטית של הרגל הנשית הדקה. (אם, לעומת זאת, הגרביונים התעוותו על הרגל בזמן לבישתם, התפר העקום הזה החמיר מאוד את האפקט הכללי).
משנות ה-50 של המאה ה-20, גרביים סרוגים רגילים הוחלפו כמעט לחלוטין בגרביים סרוגים מעגליים, אותם ניתן לייצר בפרודוקטיביות גבוהה בהרבה ועם דוגמאות מגוונות יותר, כיום גרביים וגרביונים עדינים לנשים מיוצרים במכונות כותנה רק במקרים חריגים, במיוחד במוצרי יוקרה.
טייץ וגרביים סרוגים
מכונת הסריגה העגולה הראשונה שהתאימה לייצור גרביים נבנתה בשנת 1767 על ידי סמואל וייז (Samuel Wise). זה כבר לא היה סריגת סדין שטוח, אלא בד בצורת צינור. מכונת הסריגה המעגלית הראשונה, שכבר הייתה מסוגלת ליצור הן את העקב והן את הבוהן של הגרביים, מיוחסת לאמריקני ויליאם ה. מקנרי (William H. MacNary ) (1866). למעשה, ממשיכי דרכה של מכונה זו הן המכונות האוטומטיות המסובכות ביותר שכיום פולטות כמעט מעצמן מוצרים למגוון רחב של מטרות ועשויות בדוגמאות שונות. ניתן להכין על אלה גרב גולמי או גרביון תוך דקות ספורות, ויש לסגור רק את קצה הבוהן ולבצע את פעולות הגימור (למשל עיצוב גודל, אולי צביעה) לאחר מכן.
במקרה של גרביונים, מייצרים מכפלת דו-שכבתית שתתאים לחגורת הבירית, או קושרים חוט אלסטי בשוליים ההעליונים, ובכך מייתרים את חגורת הבירית - זהו מה שנקרא גרבייונים Thighfix. חלק אלסטי זה מעוצב לעתים קרובות כשרוכים או כמסולסל.
הגרביים מיוצרים תמיד עם מכפלת גמישה, אם בשיטת סריגה מתאימה - הגמישה בשל המבנה שלה - רק מחוט הבסיס, או בקשירה בחוט סינטטי גומי או גומי-אלסטי (חוט אלסטן). במקרים רבים נעשה שימוש גם כאן במכפלת גמישה מקופלת לאחור.
כיום שולטים בשוק גרביונים וגרביים סרוגים עגולים, מכיוון שניתן לייצר אותם עם פרודוקטיביות גבוהה במיוחד, בדוגמאות מגוונות, ומבדים שונים (בנוסף לסריגה פשוטה, דוגמאות צבעוניות, סריגה דמוית תחרה, משטח קטיפה ועוד).
שורש 13
שורש 13, או ג'יונג בּוּ (בסינית: 冂部, פיניין: Jiōng bù) הוא השורש השלושה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "קופסה הפוכה", "רחב" או "אורך" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
פאפשלמון
פאפשלמון (בהונגרית: Pápasalamon) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בפאפשלמון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 404 ובשנת 2020 רק 343 תושבים.
שורש 13
במילון קאנגשי יש 50 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
פאפשלמון
הכפר נהרס בזמן הכיבוש הטורקי ויושב מחדש בתחילת המאה ה-18.
בפאפשלמון חיו שני יהודים בשנת 1880.
כמאל מהדי עבדולייב
כמאל עבדולא (שם מלא: כמאל מהדי עבדולייב, באזרית: Kamal Mehdi Abdullayev) הוא בלשן, סופר ואיש ציבור אזרי.
ביוגרפיה
נולד בבאקו ב-4 בדצמבר 1950 במשפחה של אינטלקטואלים. אביו היה מורה ואימו הייתה רופאה.
עם תום לימודיו בתיכון ב-1968 החל ללמוד בפקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה הממלכתית של אזרבייג'ן עד ל-1973. בשנים 1973–1976 היה סטודנט לתואר שני של "לשונות טורקיות" של המכון לבלשנות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בינואר 1977 סיים עבודת הדוקטורט שלו בנושא "מקביל תחבירי" (על שפת אפוס "ספר דאדא גורגוד") במוסקבה. בשנת 1984 הוא סיים עבודת הפוסט-דוקטורט שלו בנושא "בעיות תאורטיות של התחביר של השפה האזרביג'נית" בבאקו.
בשנת 1978–1983 מלא תפקיד של 'חוקר מדעי זוטר', ולאחר מכן חוקר מדעי בכיר ולבסוף ראש המחלקה "מחקר השוואתי של שפות טורקיות" במכון הבלשנות של האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן (ANAS).
מאז 1983 עבדולאייב כתב וערך מספר תוכניות טלוויזיה אמנותיות וחדשות שבועיות. בשנים 1984–1987 עמד בראש המחלקה ל"בלשנות כללית ואזרית בלגנית" במכון לשפות זרות באזרבייג'ן.
בין השנים 1988 ו-1990 שימש סגן יו"ר ראשון לקרן התרבות של אזרבייג'ן (עכשיו קרן אזרבייג'ן הקריאייטיב), בשנת 1990 נבחר ליו"ר הקרן.
ב-1990 נבחר לראש החוג לבלשנות כללית ורוסית במכון הפדגוגי של אזרבייג'ן לשפה וספרות רוסית על שמו של מ.פ. אחנדוב. מ-1993 עד 2000 התמנה שוב לראש המחלקה לב"לשנות כללית ואזרביג'נית" במכון לשפות זרות. בשנים 1994–1995 שימש במקביל פרופסור במחלקה לספרות טורקית וספרות באוניברסיטת בורסה אולודאג (הרפובליקה של טורקיה).
במאי 2000 מונה לרקטור של מכון לשפה וספרות רוסית על שמו של מ.פ.אקהנדוב. ביוני 2000 התמנה לתפקיד הרקטור של אוניברסיטת באקו סלאבית החדשה, בה החזיק עד 28 בפברואר 2014.
ב-17 בפברואר 2016 הוא מונה לעורך הראשי של כתב העת "טורקולוגיה" של ANAS.
ב-28 בפברואר 2014 כמאל מהדי עבדולייב מונה יועץ המדינה של הרפובליקה של אזרבייג'ן בנושאים בין אתניים של רב תרבותיות ודת.
מאז 2017 ˗ הוא רקטור של האוניברסיטה לשפות של אזרבייג'ן.
פעילויות מדעיות
מחבר המחקר בתחום של אפוס של העמים הטורקים.
באוניברסיטאות של מדינות שונות (רוסיה: אוניברסיטת לשון מוסקבה, האוניברסיטה הפדגוגית של מוסקבה, מכון לבלשנות של האקדמיה הרוסית למדעים; טורקיה: אוניברסיטת אולודאג, אוניברסיטת האגאי, אוניברסיטת בחצ'שהיר; גאורגיה: אוניברסיטת טביליסי; פולי: אוניברסיטת ורשה; צרפת: אוניברסיטת אנלקו, אוניברסיטת שטרסבורג; גרמניה: אוניברסיטת מיינץ, אוניברסיטת הומבולדט; ארצות הברית: מכון הרימן, אוניברסיטת קולומביה ועוד) הרצה וניהל קורסים מיוחדים בבלשנות כללית, תחביר טקסט, היבטים תרבותיים של הדסטאן "קיטאבי-דדה קורקוד".
המארגן ומשתתף במספר סימפוזיונים בינלאומיים, כנסים וקולוקוויום.
בנובמבר 2009, באוניברסיטת סטראסבורג (צרפת), באוניברסיטת ורשה (פולין) ובאוניברסיטת מיינץ (גרמניה) נערכו מצגות של הספר מאת כמאל עבדאללה "ממיתוס למכתב או סוד דדה קורקוד" והתקיימו הרצאותיו בנושא "הפואטיקה של קיטאבי-דדה קורקוד".
כמאל עבדאללה הוא מחבר הספר "בעיות התחביר של משפט פשוט בשפה האזרביג'נית" (באקו: אלם, 1983), "בעיות תאורטיות של תחביר בשפה האזרביג'נית", (באקו 1999, בשפה האזרביג'נית), "מספרים סינטקטיים מסובכים בשפה האזרביג'נית" (בשפה האזרביג'נית, עם קבוצת מחברים), "השפה הרוסית באזרבייג'ן" (בשיתוף עם א 'גמידוב), "מסע לבלשנות או לבלשנות של לא בלשנים", "נדבר אזרביג'נית ", (פריז, 2008; בוקרשט, 2010; בודפשט 2011).
בספריו על ביקורת ספרותית, ביקורת ספרותית ואסתטיקה "מחבר - עבודה – קורא" (באקו 1985, בשפה האזרביג'נית), " נכתב לפני ואחרי" (באקו, 1990), " התחלה וסיום המסע " (באקו 1993), " 300 אזרביג'אנים" (באקו, 2007) מדובר על היבטים שונים של הספרות העולמית ומודגשים היבטים קטנים של הספרות העתיקה ושל התהליך הספרותי המודרני.
הספר "הרצאות באוניברסיטה הסלאבית של באקו" (באקו, 2005), המשלב הרצאות, מוקדש לשאלות של ספרות ופואטיקה.
כמאל עבדאללה הוא מחברם של מספר מונוגרפיות בתחום קורקודולוגיה : סודות דדה קורקוד (באקו, 2006 בשפה הרוסית), דדה קורקוד סודי (באקו, 1991 בשפה האזרביג'נית ), דסטאן המסתורית, או סוד דדה קורקוד- חלק ב' (באקו, 1999 בשפה האזרביג'נית ), מן המיתוס למכתב או למבוי סודי (באקו, 2009 בשפה האזרביג'נית), מבוא לפואטיקה של קיטאבי-דדה קורקוד (באקו, 2017 בשפה האזרביג'נית ).
בשנת 2015, יחד עם פרופ. א. נג'אף הכין תוכניות לימודים בקורסים "מבוא לרב-תרבותיות" (לתואר ראשון) ורב-תרבותיות של אזרבייג'ן (למ"א). הוא עורך מדעי (יחד עם פרופ 'א' נג'אפוב) ואחד ממחברי הספר "רב-תרבותיות של אזרבייג'ן".
מחבר של למעלה מ-200 מאמרים מעל 20 מונוגרפיות, ספרי לימוד. הוא ניהל כמה עשרות מאסטרים ומועמדים (לתואר דוקטור לפילוסופיה) ודוקטורט (לתואר דוקטור למדעים).
ספרות
כמאל עבדאללה הוא מחברם של הרומנים רבים, שירים וספרים של סיפורים, כגון "כתב יד לא שלם", "עמק הקוסמים", "ואף אחד לא ישכח ...".
כמה ספרים ממחזותיו פורסמו באזרית, רוסית וטורקית יש לו אוספי מחזות, ביניהם: "אין לשכוח...", (בקאו אזרנשר, 1995), "רוח" (בקאו, 1997), "כל הצער שלי" (בקאו, מוטרג'ים 2009).
הוא מחבר הספר "הסודות של עידן הכסף", אשר מכיל תרגומים נבחרים ממשוררי רוסיה של תקופת הכסף (Baku, Mutarjim, 2001).מתפרסמים מאמריו, שיריו, סיפורים קצרים, תרגומים והצגות (Baku, Mutarjim, 2002). בספר שכותרתו "מצוקה עצובה"
כמאל עבדאללה מחברם של אוספי סיפורים: "סיפורים" (בקאו, 2009), "מבוך" (בקאו, 2012), "סודות הזמן" (בקאו, 2014), לא ניתן לשנות את מועד הביצוע (בקאו, 2017).
הרומן "עמק הקוסמים" יצא לאור בשנת 2006 בבאקו.
הרומן "ואף אחד לא לשכוח ..." פורסם בשנת 2011 בבאקו.
ספרו "יומן ללא תאריך", המוקדש שנות בית הספר של חייו של המחבר, פורסם בשנת 2005. בשנת 2007, הסיפור פורסם ברוסית באוסף "פתיחת אחד את השני" תחת הכותרת "יומן עם הערות על השוליים".בשנת 2007, ביוזמתו של נשיא קרן היידר אלייב מהריבן אלייבה "יומן ללא תאריך" פורסם ב"אוסף של עבודות". בשנת 2007, הסיפור פורסם בבולגרית באוסף "חבר אחד", תחת הכותרת "יומן עם קלע בעוף".
בשנת 2006, בצרפת (אוניברסיטת אנלקו) בשנת 2007 במוסקבה (בעריכת כתב העת "ספרות זרה"), בשנת 2012 בברזיל (אוניברסיטת פראיבה), בשנת 2013 בלונדון (בבית ספר "אבן מים"), בשנת 2014 את השנה בברלין (אוניברסיטת הומבולט), את המצגת של הרומן "כתב יד לא שלם".
יצירותיו של כמאל עבדולייב - מחזות, רומנים, סיפורים קצרים, חיבורים ושירים פורסמו הן באזרבייג'ן ובארצות הברית, אוסטריה, צרפת, איטליה, ברזיל, סרביה ומדינות נוספות.
הרומן "כתב יד לא שלם" יצא לאור ברוסיה (מוסקבה, כרוניקלר, 2006), בצרפת (פאריז, 2005), בטורקיה (איסטנבול, 2006), בברזיל (2009), בפולין (טורון, 2009), במצרים (קהיר, 2012), באמריקה (יוסטון, 2013), בקזחסטן (אסטנה, 2013), באוסטריה (וינה, 2013), בקירגיזסטן (בישקק, 2014), באיטליה (רומא 2014), במונטנגרו (פודגוריצה, 2015), ביפן (סוסיישה, 2017).
"הרומן "עמק הקוסמים" המוקדש לחיי הדרווישים הסופיים יצא לאור בבאקו ב-2006 בבאקו ולאחר מכן הוא התפרסם ב-2010 באיסטנבול, בסנט פטרבורג, ב-2013 בליטא וב-2013 ביפן.
בתרגום לרוסית יצא לאור אוסף של שירים ומחזות "אדון הדרך" (מוסקבה,2004).
ספר הסיפורים "אפלטון נראה חולה..." שיצא לאור ב-2014 ב מוסקבה בתמיכת בית הוצאה לאור "ספרות אמנותי", ב-2016 זכתה בפרס הספרותי "דלויג הזהב".
מחזותיו הועלו על הבמות של אזרבייג'ן, גאורגיה ואסטוניה.
ספרו "נדבר אזרביג'נית " פורסם בצרפתית (ב-2008 בשיתוף עם מישל מלרבום), בשפה הרומנית (בוקרשט 2010), בהונגרית (בודפשט 2011 בשיתוף עם מריה קנש).
ביקורת
מספר ספרים המוקדשים לעבודות של כמאל עבדאללה פורסמו: באזרבייג'ן "סוד העצב (מחבר אלצ'ין סלקוק), " כמאל עבדאללה: המורפולוגיה של הבחירה " (מחבר אסיף חג'יל), כמאל עבדאללה: "ממיתוס למכתב" (מחבר רוסטם כמאל), בטורקיה "יצירות של כמאל עבדאללה בטורקית" (מחבר מהמן מוזאוגלי), ברומניה "כמאל עבדאללה: הפילוסופיה של מלאות" (מחבר לודמילה ביינרו).
על יצירתו המדעית והאמנותית פורסמו מאמרים ומחקרים ברוסיה, טורקיה, צרפת, איטליה, ברזיל, פולין, ליטא, ארצות הברית, קזחסטן, קירגיזסטן, יפן ומדינות אחרות בעולם.
UMF סלפוס
UMF סלפוס (באיסלנדית: Selfoss men's football, ידוע בכינוי UMF Selfoss) הוא מועדון כדורגל איסלנדי, המשחק בעיר סלפוס. נכון לעונת 2019, המועדון משחק בליגה האיסלנדית השלישית, אליה ירד מהליגה השנייה בתום עונת 2018.
נכון לתום עונת 2018, הקבוצה שיחקה שתי עונות בליגת העל האיסלנדית, 31 עונות בליגה השנייה ו-20 עונות בליגה השלישית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1955, אך היא התמודדה באופן מקצועני רק משנת 1966, אז התמודדה בליגה השלישית ועלתה לליגה השנייה בתום העונה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השלישית. בשנת 1977 ירדה לליגה השלישית, אך עלתה לאחר עונה אחת בלבד, כשסיימה את עונת 1978 במקום הראשון. את עונות 1979–1981 שיחקה בליגה השנייה, את עונות 1982–1985 בשלישית, את עונות 1986–1992 בשנייה, 1993 בשלישית, 1994 בשנייה, ואת העונות 1995–2007 בליגה השלישית. את עונת 2008 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה השנייה, ובתום עונת 2009 עשתה היסטוריה לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה ועלתה לראשונה לליגת העל האיסלנדית. היא סיימה את העונה במקום האחרון וחזרה לליגה השנייה, אך בתום העונה שבה לליגת העל. את עונת 2011 סיימה במקום הלפני אחרון בליגת העל, וחזרה לליגה השנייה, ומאז לא שבה אל הליגה הראשונה. בעונות 2012–2018 שיחקה בליגה השנייה, ובתום עונת 2018 סיימה במקום האחרון בטבלה וירדה לליגה השלישית, בה לא שיחקה מעונת 2007.
דניאל טננבאום
דניאל מילר-טננבאום (בפורטוגזית: Daniel Miller-Tenenbaum; נולד ב-19 באפריל 1995) הוא כדורגלן ברזילאי-ישראלי המשחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
טננבאום נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל. החל את דרכו ככדורגלן וכשוער במחלקת הנוער של פלמנגו הברזילאית. ב-7 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פלמנגו הברזילאית בתיקו 1–1 עם גרמיו, לאחר הרחקתו של ססאר.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל למכבי תל אביב מליגת העל, עם אופציה לרכישה. ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
ב-23 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–0 על בני יהודה. עד לסיום העונה שותף בעוד ארבעה משחקים.
את עונת 2019/2020 החל כשוער שני, אולם לאחר פציעתו של אנדראס יאניוטיס הפך לשוער הראשון. מפתיחת העונה שמר על שער נקי במשך 13 מחזורים רצופים – בכך שבר את השיא הישראלי לדקות ללא ספיגה שהיה שייך לגיורא אנטמן, וקבע שיא עולמי של דקות ללא ספיגת שער מתחילת עונה במחזור ה-11. בסופו של דבר ספג טננבאום שלושה מחזורים לאחר מכן, במשחקה של מכבי תל אביב נגד סקציה נס ציונה, וקבע את השיא על 1,272 דקות ללא ספיגת שער ברציפות.
ביוני 2021, לאחר שפתח במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 2–1 את הפועל תל אביב וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה, האריך את חוזהו בקבוצה לשתי עונות נוספות. לקראת עונת 2021/2022 נפצע ואיבד את מקומו לטובת דניאל פרץ, שהמשיך לעמוד בשער הקבוצה גם לאחר החלמתו של טננבאום. בשתי העונות הבאות מיעט לשחק ושותף במשחק ליגה אחד בלבד. לאחר סיום עונת 2022/2023 הודיעה הקבוצה על שחרורו.
חיים אישיים
קיבל אזרחות ישראלית מתוקף חוק השבות עקב היותו ממוצא יהודי, אך מאחר שבאותה עת שטרם מלאו לו 23, היה עליו להתגייס לצה"ל. הוא שירת כנהג בחיל האוויר והיה איש קשר לחיילים בודדים שהגיעו מברזיל.
נפת צאלנג'יחה
נפת צָאלֶנגִ'יחָה (בגאורגית: წალენჯიხის მუნიციპალიტეტი, מילולית: צָאלֶנגִ'יחִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו. הנפה גובלת מצפון בנפת מסטיה, ממזרח ודרום-מזרח בנפת צ'חורוצקו, מדרום-מערב בנפת זוגדידי וממערב בנפת גאלי שבאבחזיה.
בנפה זורמים הנהרות: אנגורי וצ'אניסצקאלי.
בנפה תחנת טלוויזיה מקומית בשם ג'יחה.
ג'ספר פרנסיס קרופסי
ג'ספר פרנסיס קרופסי (באנגלית: Jasper Francis Cropsey; ) היה אמן נוף אמריקאי חשוב של אסכולת נהר הדסון.
ביוגרפיה
קרופסי נולד בחוות אביו ג'ייקוב רז'ו קרופסי ברוסוויל שבסטטן איילנד, ניו יורק, הבכור מבין שמונה ילדים. כילד צעיר, לקרופסי היו תקופות חוזרות ונשנות של בריאות לקויה. בעודו נעדר מבית הספר, לימד את עצמו לצייר. רישומיו המוקדמים כללו רישומים אדריכליים ונופים שצוירו בפנקסים ובשולי ספרי הלימוד שלו.
קריירה
מיומן כאדריכל, הקים משרד משלו בשנת 1843. קרופסי למד לצייר בצבעי מים וציור חיים באקדמיה הלאומית לעיצוב בהדרכת אדוארד מאורי והציג שם לראשונה בשנת 1844. שנה לאחר מכן הוא נבחר כחבר עמית והפך רק לצייר נופים. זמן קצר לאחר מכן הציג בתערוכה שכותרתה "קומפוזיציות איטלקיות". קרוספי נסע לאירופה בין השנים 1847–1849, ביקר באנגליה, צרפת, שווייץ ואיטליה. הוא נבחר לחבר מן המניין באקדמיה בשנת 1851. הוא היה חבר אישי של הנרי טאפן, נשיא אוניברסיטת מישיגן משנת 1852 עד 1863. בהזמנתו של טאפן, הוא נסע לאן ארבור בשנת 1855 וייצר שני ציורים, אחד של מצפה הכוכבים בדטרויט ונוף של הקמפוס.
הוא שב לאירופה בשנת 1856, והתגורר שבע שנים בלונדון, ושלח את תמונותיו לאקדמיה המלכותית ולתערוכה הבינלאומית בשנת 1862.
כשחזר לביתו, פתח סטודיו בניו יורק והתמחה בציורי נוף סתוויים של צפון-מזרח ארצות הברית, לרוב פסטוראלים בצבעים עזים. קרוספי ייסד יחד עם עשרה אמנים עמיתים את האגודה האמריקאית לציירים בצבעי מים בשנת 1866.
אסכולת הדסון
התעניינותו של קרופסי בארכיטקטורה נמשכה לאורך חייו והייתה לה השפעה חזקה בציורו, דבר הניכר בסידור המדויק ובמתאר הצורות שצייר. אבל קרופסי נודע בעיקר בזכות השימוש שלו בצבע וכחבר בדור הראשון של אסכולת נהר ההדסון, שצייר נופי סתיו שהדהימו את הצופים בתעוזתם ויופיים. כאמן, הוא האמין שציור נופים היא צורת האמנות הגבוהה ביותר וכי הטבע הוא ביטוי ישיר של האל. הוא גם חש שיוך פטריוטי לטבע וראה בציוריו כמתארים את התכונות המחוספסות והבלתי מופרעות של אמריקה. ג'ספר קרופסי מת באנונימיות אך התגלה מחדש על ידי גלריות ואספנים בשנות השישים.
ציורי קרופסי נמצאים ברוב המוזיאונים האמריקניים הגדולים, כולל הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, ואחרים.
עבודות של קרופסי תלויים גם בבית הלבן.
קרופסי ואשתו מריה קבורים בבית הקברות סליפי הולו, ניו יורק.
יצירתו
חלק מיצירותיו כוללות את מנזר ג'דבורג; ביצות פונטוטיין (1847); ריצ'מונד היל (1862); קיץ אינדיאני (1866); אגם גרינווד (1875); אגם נמי באיטליה (1879); הכנסייה הישנה באררטון, האי ווייט (1880); עמק רמפו (1881); סתיו על הדסון (1860); תקופת האביב באנגליה (1884); אוקטובר בעמק רמפו (1885); סתיו על אגם ג'ורג', ויום סוער (1886). חלק מציוריו של קרופסי השיגו מחירים גבוהים במכירות פומביות. אגם גרינווד (1879) נמכר במכירה הפומבית של כריסטי בשנת 2012 תמורת 422,500 דולר.
Screaming Life
Screaming Life הוא מיני אלבום הבכורה של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שיצא באוקטובר 1987 בחברת סאב פופ. מיני-אלבום זה שולב לאחר מכן במיני אלבום הבא "Fopp" שיצא שנה לאחר מכן, באלבום אוסף שנקרא "Screaming Life/Fopp" ויצא ב-1990.
הסאונד באלבום
מתופף הלהקה מאט קמרון תיאר את הסאונד במיני-אלבום זה כ"לא מעובד". הסינגל שיצא מאלבום זה "Hunted Down" (הסינגל הראשון שהלהקה שחררה אי פעם) שהוא גם השיר הראשון באלבום, מייצג את הסאונד של תחילת עידן הגראנג' של סיאטל - עם צלילי גיטרות "מלוכלכות", אווירה אפילה ודיכאונית, ומילים המתייחסות לכליאה ובריחה מהחיים. ב"Nothing to Say" ישנו כיוון דרופ די שבולט, שהפך להיות לאחר מכן סימן ההיכר של סאונד הלהקה באלבומים הבאים. גיטריסט הלהקה קים ת'איל טען שהוא למד את כיוון זה מבאז אוסבורן מהמלווינס, שהושפע בעצמו בלאק סבאת'.
גרסאות מוקדמות של "Tears to Forget" הופיעו בהקלטות דמו של הלהקה מ-1985, ובאלבום האוסף "Deep Six" מ-1986 (שאיגד בתוכו מספר שירים מלהקות גראנג' שונות בתחילת עידן הגראנג' בסיאטל). גרסה זו הוקלטה עם המתופף סקוט סאנדקוויסט, אבל הגרסה ב"Screaming Life" הוקלטה עם קמרון.
מעברת ראש פינה
מעברת ראש פינה הוקמה ב-1950 לצורך קליטת העולים החדשים לארץ ישראל. אך עקב מכלול סיבות מעברה זו הייתה מהראשונות להתפנות ואף חוסלה בכוח ונעלמה בין דפי ההיסטוריה אל עיירת הפיתוח חצור הגלילית.
רקע
לאחר קום המדינה נפתחה האפשרות לעלות לארץ ישראל עבור יהודים בכל העולם. במהרה עלו יהודים רבים וקליטת העולים הפכה לפרויקט הלאומי של המדינה הצעירה. מהקמת המדינה עד סוף 1949 הגיעו לישראל כ-350,000 עולים ואוכלוסיית המדינה גדלה בלמעלה מ-50%.
עם קום המדינה המושבה הוותיקה ראש פינה (שהוקמה בשנת 1882), שקלטה בהצלחה עוד טרם הפרויקט הלאומי הגדול 40 משפחות מרומניה, קיבלה על עצמה קליטה של עולים נוספים. הרעיון שעמד מאחורי החלטה זו הוא הרצון להגדיל את כוח האדם העובד במושבה, הגדלת מספר משלמי מיסים למושבה והגדלת שטחה הגאוגרפי. מצד אחד מעשה זה בא לחזק את המושבה ומצד שני גם לעזור במאמץ הלאומי.
הקמת המעברה והקשיים שלה
ב-1949 הוקם מחנה אוהלים סמוך למושבה באדמות הכפר הנטוש ג'אעונה שנכלל בתחומי המושבה. בסוף 1950 הוקמה המעברה שהחליפה אותו. תושבי המעברה היו עולים מארצות האסלאם וממזרח אירופה והגיעו מתימן, מצרים, טורקיה, פרס, רוסיה, פולין, רומניה, מרוקו, תוניס, עיראק ואלג'יר.
לאחר הקמתה של המעברה, המועצה אזורית הגליל העליון, שהייתה בעלת ידע וניסיון בקליטה וניהול המעברה, התעניינה בתושבי המעברה כידיים עובדות. על כן המועצה האזורית דרשה שהמעברה תעבור לרשותה. המועצה האזורית עזרה למעברת ראש פינה בארגון, הדרכה, חינוך ותעסוקה. משרד הפנים בדרך כלל עודד את הרשויות המקומיות לספח לתחומן את המעברות ולדאוג להם. אולם, משרד הפנים ניסה לספח את מעברת ראש פינה אל המושבה ראש פינה, ולא אל המועצה האזורית, בטענה שמניעיה של המועצה האזורית פוליטיים.
המצוקה הכלכלית במעברה
לתושבי המעברה לא היה תעסוקה קבועה, הדבר הביא לעוני שגרר אחריו הפגנות קשות ופשיעה. המושבה בראש פינה נקלעה גם היא לקושי כלכלי כי תשלומי המעברה הוטלו עליה כאשר אין לה מקור הכנסה נוסף ובשונה מקליטת המשפחות הראשונות מרומניה תושבי המעברה לא שילמו כלל והיו לנטל כלכלי.
במכתב של מועצת ראש פינה אל משרד הפנים נכתב כי ישנו קושי לגבות כסף מעולים אשר חיים בפחונים ובחוסר עבודה ו"שחברת מקורות, שחייבים לה סכומים רבים, לא מעיזה להפסיק לתושבי המעברה את המים מפחד התפרצותם של מרי נפש אלה שאין להם מה להפסיד". ניכר כי הקשיים הכלכליים הללו הכבידו על קיומה של מעברת ראש פינה ומראים על חוסר שביעות רצונה של הנהגת המושבה מניהולה המורכב של המעברה.
החשש משינוי פוליטי
ניכר כי היה קיים פער דמוגרפי בין תושבי המעברה לבין תושבי המושבה. עקב כך תושבי המושבה חששו משינוי פוליטי בבחירות הקרובות לרשות המקומית ורצו למנוע מתושבי המעברה את זכות הצבעתם. בפסק דין עקרוני בעניין זכות הבחירה לתושבי המעברות נקבע כי תהייה לתושבי המעברה זכות בחירה מלאה גם ברשות בה הם נמצאים בטענה ש"די בכך שהתושבים הגיעו עם כוונה שזה יהיה מקום מגוריהם כדי להקנות להם זכות בחירה ואין לשלול אותה מהם רק עקב זמניות הדיור". תושבי ראש פינה חששו מפסיקה זו שכן בקלות יחסית יכלו תושבי המעברה לזכות ברוב ברשות המקומית בצורה דמוקרטית. החשש מהשינוי הפוליטי התווסף למצוקה הכלכלית במעברה והביאו להסתייגות מהרצון לניהול המעברה על ידי המושבה ראש פינה.
חיסול המעברה
מה שהתחיל בצפיות גדולות ובברכה של הקמת מעברת ראש פינה, הסתיים בלחץ ואיומים (ניתוק ממים, צרכניה, פינוי אשפה ושירותי המעברה). בסופו של דבר חייבו את העולים במעברה לשלם את חובם ולעזוב לחצור הגלילית הסמוכה. בשל העובדה כי תושבי המעברה לא סיפקו ידיים עובדות למושבה, החשש משינוי צביונה של המושבה ראש פינה, והקושי הכלכלי אליו נקלעה עקב הצורך לתמוך במעברה, הכריע ולא הותירו שריד למעברה. עד היום חצור הגלילית וראש פינה סמוכות מאוד, אך אין ביניהם כביש והן לא מתאחדות. מעברת ראש פינה נעלמה כליל בלי להשאיר אזכור למקומה הגאוגרפי וההיסטורי שלה.
מיכאל גרגוריץ'
מיכאל גרגוריץ' (בגרמנית: Michael Gregoritsch; נולד ב-18 באפריל 1994) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בפרייבורג בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
גרגוריץ' התחיל את הקריירה שלו בגראצר א.ק. ובגיל 14 הצטרף לקאפפנברג. ב-14 באפריל 2010 גרגוריץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה אוסטריה וינה בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה ובכך הפך לכובש הצעיר בתולדות הליגה האוסטרית כאשר הוא בן 15 ו-362 ימים.
ב-28 ביוני 2011 גרגוריץ' חתם בהופנהיים מהבונדסליגה לארבע שנים, אך נשאר בקאפפנברג כשחקן מושאל מהופנהיים עד לסיום העונה. בקיץ הצטרף להופנהיים ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ הושאל לפ.צ. סנט פאולי. עונה לאחר מכם הושאל לבוכום עד לסיום העונה.
ב-23 ביולי 2015 סיים את חוזהו בהופנהיים וחתם בהמבורג תמורת 3 מיליון אירו. ב-14 באוגוסט 2015 גרגוריץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בהפסד 0–5 לבאיירן מינכן. ב-22 בספטמבר 2015 גרגוריץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בבונדסליגה בניצחון 0–1 נגד אינגולשטאדט 04.
ב-4 ביולי 2017 חתם באאוגסבורג. ב-24 בדצמבר 2019 הושאל לשאלקה 04 עד לסוף העונה.
ב-8 ביולי 2022 חתם בפרייבורג. בהופעת הבכורה ב-6 באוגוסט כבש גם שער בכורה, בניצחון 0–4 על אאוגסבורג, קבוצתו הקודמת, במחזור הפתיחה של עונת 2022/2023.