cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ונסי בילאפס
חזרה לדנוור נאגטס
שני משחקים מפתיחת עונת עבר בילאפס בחזרה לדנוור נאגטס, כחלק מעסקה במסגרתה עבר אלן אייברסון לדטרויט. בדומה לתקופתו בדטרויט, גם בדנוור הוא נועד להיות הרכז הפותח של הקבוצה ואחד משני כוכביה הראשיים, יחד עם הסמול פורוורד כרמלו אנתוני. בעונתו הראשונה בתקופתו המחודשת בדנוור השיג בילאפס ממוצעים של 17.9 נקודות ו-6.4 אסיסטים למשחק, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני במערב עם מאזן של 54 ניצחונות ו-28 הפסדים. יכולתו הטובה באותה עונה זיכתה אותו פעם נוספת בהשתתפות במשחק האולסטאר ובבחירה לחמישייה השלישית של העונה, ובנוסף הוא סיים שישי בבחירות לתואר ה-MVP של העונה הסדירה וזכה בפרס הספורטיביות של ה-NBA.
במשחקי הפלייאוף שיפר בילאפס את יכולתו בצורה ניכרת, כאשר השיג ממוצעים של 20.6 נקודות ו-6.8 אסיסטים למשחק - שיא קריירה בעבורו במסגרת הפלייאוף. יחד עם אנתוני, הוביל בילאפס את דנוור להעפלתה הראשונה לגמר המערב מאז 1985, לאחר ניצחון על ניו אורלינס הורנטס בסיבוב הראשון ועל דאלאס מאבריקס בסיבוב השני. עבורו הייתה זו הופעה שביעית ברציפות במעמד הגמר האזורי, ולפיכך הוא הפך לאחד מחמשת השחקנים היחידים, יחד עם מג'יק ג'ונסון, מייקל קופר, כרים עבדול-ג'באר וקורט רמביס, שהגיעו להישג זה מבלי ששיחקו בקבוצת בוסטון סלטיקס של שנות ה-60. בגמר המערב הודח בילאפס עם קבוצתו על ידי לוס אנג'לס לייקרס, ולא הצליח להעפיל לסדרת הגמר השלישית שלו.
המעבר לניו יורק
ב-22 בפברואר 2011 עבר בילאפס בטרייד מהנאגטס לניו יורק ניקס ביחד עם כרמלו אנתוני, רנדלדו באלקמן, שלדון ויליאמס ואנתוני קארטר. הנאגטס קיבלו בתמורה את ריימונד פלטון, טימופיי מוזגוב, דנילו גלינארי, ווילסון צ'נדלר ובחירת דראפט מ-2014.
החזרה לדטרויט
ב-16 ביולי 2013 חתם בילאפס בדטרויט פיסטונס וכך למעשה חזר לקבוצת ימי התהילה שלו.
פרישה ממשחק מקצועני
ב-10 בספטמבר 2014 הודיע בילאפס על פרישה מה-NBA, לאור פציעות חוזרות ונשנות, בגינן החמיץ כ-185 משחקים בשלוש השנים האחרונות.
קריירה כמאמן
ב-29 ביוני 2021 מונה בילאפס למאמנה של פורטלנד טרייל בלייזרס.
אוון
ראו גם
}}
צ'יינה איירליינס
צ'יינה איירליינס (בסינית: 中華航空, באנגלית: China Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של הרפובליקה הסינית הידועה בשם טאיוואן. בסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי טאויואן המשרת את בירת המדינה טאיפיי.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020:
קבוצת פוסון
קבוצת פֿוֹסוּן (בסינית: 复星国际有限公司, באנגלית: Fosun International Ltd, נסחרת בבורסה לניירות ערך בהונג קונג: FOSUY) היא תאגיד השקעות סיני שנוסד ב-1992 בשנגחאי, בה נמצאים משרדיה הראשיים. קבוצת פוסון הפכה לתאגיד והנפיקה בבורסת בהונג קונג ב-2007 חברת אם מאגדת בשם "Fosun International" עם הסימול 0656:HK.
משנת 2010 השקיעה הקבוצה מיליארדי דולרים ברכישות של חברות עם הצהרת כוונות של רכישות בתחומי הבריאות, נדל"ן, תיירות, אופנה ובנקאות בעיקר באירופה וארצות הברית. בנובמבר 2015 הוערך שווי החברה (בלומברג) בכ 15.9 מיליארד דולר.
יריב סנדלון
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר סנדלון מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה. סנדלון השלים מספר תפקידי פיקוד בחטיבה ובשנים 1998-1996 שימש כמפקד גדוד 932 (גרניט), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן שימש כמפקדה האחרון של חטיבת העמקים, בין היתר בהאינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כמפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף וכקצין אג"ם פיקוד העורף.
לאחר שחרורו מכהן כראש אגף לביטחון וחירום בעיריית פתח תקווה.
הגנה מן הצדק
הגנה מן הצדק היא טענת הגנה במשפט פלילי, אשר קבלתה על ידי בית המשפט מביאה לביטול כתב אישום או חלקים ממנו או לעיכוב ההליך המשפטי. שלוש הסיבות להגנה מן הצדק הן: אכיפה בררנית, שימוש בסוכן מדיח, והתמהמהות רבה בהגשת כתב האישום או בהעברת חומרי חקירה, באופן המקשה על הנאשם להגן על עצמו.
בישראל
בחוק סדר הדין הפלילי מנויה רשימה של טענות מקדמיות אשר עשויות לעמוד לזכותו של נאשם בהליך פלילי בפתח הדיון במשפטו. עד שנת 2007, לא נמנתה ההגנה מן הצדק בין טענות אלה, ומקור הדוקטרינה היה בפסק דין אנגלי שבו נקבע כי לבית המשפט סמכות טבועה לבטל אישום המנוגד לצדק בנסיבות העניין. השימוש בהגנה מן הצדק בישראל הופיע לראשונה בשנת 1994 ובית המשפט העליון הישראלי הכיר בהגנה זו בפסק דין יפת, אך קבע שהיא תתקבל רק במקרים נדירים ביותר בהם התנהגות הרשות הציבורית התובעת את האזרח "היא התנהגות שערורייתית שיש בה משום רדיפה, דיכוי והתעמרות בנאשם. מדובר במקרים בהם המצפון מזדעזע ותחושת הצדק האוניברסלי נפגעת.". ואולם, בשנת 2007, ביוזמתו של שר המשפטים פרופ' דניאל פרידמן, נוספה ההגנה לחוק סדר הדין הפלילי כטענה מקדמית עשירית. טענת הגנה מן הצדק אפשרית גם בהליך הסגרה בדומה לכל הליך פלילי אחר.
בית המשפט קבע בפסק דין בורוביץ מבחן תלת שלבי להחלת הגנה מן הצדק:
השופט אליקים רובינשטיין ביטא את גובה הסף הנדרש כדי להצדיק ביטול אישום בסרבו להפעיל את הגנת הגנה מן הצדק בגלל פגם בהעברת חומרי חקירה, במילים: "ומבלי להניח כי לא יהיו מקרים שבהם תתקבל טענת הגנה מן הצדק בהקשר לכך, בהגיע מים עד נפש ומחדלים עד זעקה. אך לא כן בנידון דידן, מבחינת הפגם ועוצמתו".
ניתנו מספר סיבות להענות לדרישת הגנה מן הצדק. אלו כוללות:
אכיפה בררנית
לגבי אכיפה בררנית נקבע שלא כל אכיפה חלקית היא פסולה, אלא רק אכיפה סלקטיבית ממניעים פסולים, כלומר כאשר אחרים לא הועמדו לדין באותה עבירה מתוך שרירותיות, שיקול זר או מניעים פסולים.
התמהמהות התביעה
בערעור על הכרזה על נאשם כבר-הסגרה לאחר שחלפו 22 שנים מעת שהוגש נגדו כתב אישום ועד להגשת בקשת ההסגרה נחלקו השופטות אילה פרוקצ'יה ומרים נאור האם חלה על הנאשם הגנה מן הצדק. השופטת פרוקצ'יה טענה שבאיזון הכולל טעמי הגנה מן הצדק מצדיקים הימנעות מהסגרה, בעוד השופטת נאור סברה שאין מקום להכיר בנסיבות העניין בהגנה מן הצדק, הגם שהסכימה שאין להסגיר את הנאשם בגלל התיישנות.
שלב העלאת הטענות
כמו יתר הטענות המקדמיות, יש להעלות טענה זו מוקדם ככל האפשר. שכן לגבי חלק לא מבוטל מהן קבלתן חורצת את גורל האישום, היינו קובעת אם בכלל היה ניתן להגיש כתב אישום. המועד לטעון טענה מקדמית הוא מיד לאחר תחילת המשפט, היינו מיד לאחר הקראת כתב האישום והבהרת תוכנו, אולם בהתחשב בתוצאות האפשריות הכרוכות בקבלתה ניתן להעלותה גם בשלב אחר של המשפט ואפילו בשלב של הערעור.
בית המשפט רשאי להעלות טענה מקדמית אף ביוזמתו הוא.
ייחודה של ההגנה
בתי המשפט בישראל רואים את ההגנה מן הצדק כ"ברייה מוזרה בעולם המשפט" משתי סיבות:
הביקורת נגד הגנה זו
ביקורת רבה הועלתה נגד בתי המשפט בשל שימוש בהגנה זו שכן משמעה של החלטה של בית משפט המקבלת את טענת ההגנה כי מי שהפר את החוק (ולעיתים אף מודה שעשה זאת), יצא זכאי בגלל נושא שאינו קשור לעצם המשפט. יש הטוענים כי במתן הגנה זו בתי המשפט לקחו לעצמם סמכויות לא להם שכן הם מתעלמים מרצון המחוקק.
בית המשפט העליון אף קבע שלא כל מעשה נפסד שעשו הרשויות החוקרת או המאשימה, או רשות מעורבת אחרת, יצדיק את המסקנה שדין האישום להתבטל מטעמי הגנה מן הצדק, בין מפני שבאיזון בין האינטרסים הציבוריים המתנגשים גובר העניין שבקיום המשפט, ובין מפני שבידי בית המשפט מצויים כלים אחרים לטיפול בנפסדות מהלכיהן של הרשויות.
ביטולו של הליך פלילי מטעמי הגנה מן הצדק, מהווה מהלך קיצוני שבית המשפט נזקק לו רק במקרים חריגים ביותר. בדרך כלל יידרש הנאשם להראות, שהתקיים קשר סיבתי בין התנהגותה הנפסדת של הרשויות לבין הפגיעה בזכויותיו.
בפסק דין של בית המשפט העליון מחודש מאי 2020 בעניינו של רפי רותם (רע"פ 7042/18) נקבע (בדעת רוב של השופטים נעם סולברג ואלכס שטיין) כי בית המשפט אינו רשאי להשתמש בכלים מינהליים לבחינת סבירות ההחלטה להעמיד נאשם לדין. השופט יוסף אלרון סבר בדעת מיעוט כי ניתן גם ניתן לבחון - במסגרת דוקטרינת ההגנה מן הצדק - את סבירות ההחלטה להעמיד נאשם לדין.
שאלון פרוסט
שאלון פּרוּסט הוא סדרה של 30 שאלות אישיות, שהתפרסם בשם זה בשל התשובות שנתן לשאלון הסופר הצרפתי הנודע מרסל פרוסט.
מנחה הטלוויזיה ברנרד פיבו נהג להציג את השאלון בפני אורחיו בתוכניתו "אפוסטרוף". בהשראת פיבו, אימץ את השאלון מנחה התוכנית "סטודיו למשחק" ג'יימס ליפטון, והוא נוהג להציג לאורחיו גרסה מותאמת של השאלון. ליפטון מתייחס לפעמים בטעות לשאלון כהמצאה של מרסל פרוסט. בעקבות ליפטון נוהג גם עמנואל הלפרין להציג כמה מהשאלות הבולטות בשאלון, בתוכניתו "סדנה למשחק" המשודרת בערוץ 8. שאלון דומה מופיע באופן קבוע בעמוד האחורי של המגזין וניטי פייר, והוא הפך לסימן ההיכר של המגזין. באוקטובר 2009 השיק המגזין גרסה אינטראקטיבית של השאלון, שעורך השוואה בין התשובות שנתנו ידוענים שונים. המנחה הרוסי ולדימיר פוזנר נוהג גם כן להציג את השאלון לאורחיו בתוכנית הראיונות שלו.
השאלות
פרוסט לא אימץ את השאלון המקורי באנגלית באופן מדויק. בנוסף לתרגום השאלון לצרפתית, הוא הפריד בין השאלות, התעלם מכמה מהן והוסיף אחרות. להלן השאלות והתשובות שנתן בשנת 1890 והוא בן עשרים:
נואל אוט
נואל אוט (בצרפתית: Noël Ott; נולד ב-15 בינואר 1994) הוא כדורגלן חופים שווייצרי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת שווייץ בכדורגל חופים.
גביע העולם בכדורסל נשים 2018
ארצות הברית ניצחה אליפויות בפעם העשירית בתולדותיה.
נואל אוט
קריירה
אוט נולד בסאטל, שווייץ וגדל בוטינגן. הוא נחשף לענף הודות לחבר של אימו וכבר בגיל תשע הוא החל להתאמן במחנות כדורגל חופים של שווייץ. אוט חלם להיות כדורגלן מקצועי ובגיל 12 הוא הצטרף לאימוני קבוצת גראסהופרס ציריך, שבמדיה נשאר לחמש שנים. לאחר מכן, הוא הפך לחלק מהקבוצה עד גיל 18, אך חלומותיו להתקדם בקריירת הכדורגל נגוזו והוא החליט להתמקד בענף כדורגל החופים.
בשנת 2011, הוא נבחר לטירון המצטיין של הליגה השווייצרית בכדורגל חופים. בשנה לאחר מכן הוא נבחר לשחקן המצטיין ובשנת 2013 למלך השערים. בנובמבר 2012, הוא זומן לסגל נבחרת שווייץ בכדורגל חופים, שאותה אימן באותה התקופה, המאמן אנג'לו שירינזי, כשערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע הביניבשתי.
גביע העולם בכדורסל נשים 2018
שיטת המשחקים
תחילה התקיים השלב המוקדם בארבעה בתים. הקבוצות שזכו במקום הראשון בבית העפילו ישירות לרבע הגמר. הקבוצות שזכו במקומות 2–3 בבתים התמודדו בשיטת פלייאוף על ארבעה מקומות ברבע הגמר. בהמשך נערכו משחקים של רבע הגמר, חצי הגמר והגמר.
נואל אוט
קריירה
בשנת 2014, אוט זכה בתואר הכוכב העולה במהלך טקס הענקת הפרסים של ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW). אוט זכה שוב בפרס מטעם הארגון שלוש שנים מאוחר יותר, כשנבחר לאחד משחקני נבחרת החלומות העולמית.
גביע העולם בכדורסל נשים 2018
משחקי הגמר
קנדה, אוסטרליה,  בלגיה ו- ארצות הברית זכו במקום הראשון בבית המוקדם והעפילו ישירות לרבע הגמר.
נואל אוט
קריירה
בשנת 2019, אוט זכה עם גראסהופרס ציריך באליפות שווייץ לאחר שניצחו 4–8 בגמר את צ'ארג'רס בזלנד.
בנוסף לכך, אוט שיחק בקבוצות הוואנה שוטס, גראסהופרס וצ'ארג'רס בזלנד (שווייץ), ארתור מיוזיק (אוקראינה), לוקומוטיב מוסקבה וצסק"א מוסקבה (רוסיה), ספורטינג ליסבון (פורטוגל), קטניה (איטליה), בני "פלפלה" כפר קאסם (ישראל) ובוקה גדנסק (פולין), הן במסגרת הליגות והן במסגרת תחרויות בינלאומיות.
גביע העולם בכדורסל נשים 2018
משחקי הגמר
המשחקים נערכו בסנטה קרוס דה טנריפה ובסן קריסטובל דה לה לגונה.
המשחק על המקום השלישי:
דרוק
דרוק (בטיבטית: འབྲུག, בדזונגקה: འབྲུག; או דרקון הרעם) הוא יצור אגדי בדמות דרקון במיתולוגיה הבהוטנית והטיבטית ואחד מסמלי בהוטן.
הדרוק אומץ כסמל לאומי של בהוטן על ידי אחד מענפי אסכולת קאג'יו – "דרופקה".
פוגרום קיילצה
פוגרום קְיֶילְצֶה היה פוגרום שאירע בשרידי יהודי פולין ב-ה' בתמוז ה'תש"ו, 4 ביולי 1946, בעיר קיילצה (Kielce) שבפולין, לאחר שנפוצה בעיר עלילת דם נגד יהודים שכביכול השתמשו בדם ילד נוצרי לצורך טקס דתי.
בפוגרום נרצחו 47 מתוך 163 היהודים ניצולי השואה ששהו בעיר, וכ-80 נפצעו.
השתלשלות האירועים
ב-1 ביולי 1946 נעלם בקיילצה הנריק בלשצ'יק, ילד בן שמונה. לאחר שהוריו לא מצאו אותו, הם הודיעו על דבר העדרו למשטרה. כעבור יומיים חזר הנריק לביתו וסיפר שיהודים חטפו והחזיקו אותו באחד הבתים בעיר וכי הצליח להימלט בסופו של דבר דרך חלון הבית.
בתחנת המשטרה, כמאתיים מטר מהבית ברחוב פלנטי, התקבל דיווחו של הילד באמון, ומפקד התחנה הורה לעצור את האיש בעל הכובע הירוק. שישה שוטרים, בלוויית הנריק ואביו, הלכו לחפש את "החשוד". הם עצרו את קלמן זינגר, בחור דתי ניצול מחנות הריכוז, הביאו אותו לתחנת המשטרה והכו אותו. בד בבד החלו השוטרים להפיץ שמועות שיהודים חטפו את הילד וכלאו אותו במרתף.
בהמשך אותו בוקר החל להתאסף בקרבת הבית המון פולני מוסת, שהאמין כי בבניין מוחזקים ילדים נוצרים, שלפי המסורת העתיקה דמם משמש לאפיית מצות, ולפי הגרסה החדשה – לעירויי דם לחיילים רוסים פצועים. לעלילה נוספה שמועה שהילדים הנוצרים המוחזקים בבניין כבר אינם בחיים.
בשעה 11:00 לערך עצרו ליד הבית שני כלי רכב צבאיים, ומתוכם קפצו כמה חיילים מצוידים ברובים אוטומטיים. החיילים ירו על חלונות הבניין. למקום הגיעו גם כוחות משטרה, והם פרצו לבניין והורו ליהודים למסור לידיהם את הנשק, שבו החזיקו לצורכי הגנה. בה בעת החלו שוטרים להרוס את הדירות.
ההמון ששהה בחוץ פרץ אל הבניין. התנהגותם של השוטרים שלהבה את ההמון, שהשליך אבנים לעבר המבנה וצעק שהיהודים רוצחים ילדים פולנים. היהודים שנלכדו בבניין הוכו בקרשים ובמוטות ברזל. אלה שהוצאו מהבניין נגררו לכיכר סמוכה, ושם נרצחו.
סמוך לבית היהודים שכן המפעל ליציקת פלדה "לודביקוב". בסביבות 12:30, השעה שבה יצאו העובדים להפסקת הצוהריים, פרצו כ-500 פועלים את שערי המפעל ויצאו כאיש אחד לכיוון רחוב פלנטי. הפועלים, שהיו מצוידים בסכינים, במקלות עץ, במוטות ברזל, במפתחות ובאומים, הבקיעו מעבר בקלות ופרצו גם הם לבניין.
באותו יום התנפלו פורעים גם על רכבת שהגיעה לעיר מצ'נסטוחובה; נהג הקטר האט בכוונה, וכל היהודים הוצאו בכוח מהקרונות ונרצחו. הפורעים שדדו מהקורבנות שעונים, בגדים, נעליים וכסף.
בשעות אחר הצוהריים הגיעו לקיילצה יחידות צבא מוורשה ופיזרו את האספסוף. ההרוגים והפצועים היהודים הועברו לבית החולים "אלכסנדרה הקדושה", והניצולים נלקחו לאצטדיון המקומי ולמשרדיו של שירות הביטחון.
במוצאי יום הפוגרום נערכה בעיר פגישת הבנה, שבה השתתפו הפלגים הפוליטיים השונים וסגן ראש המחוז. זה גינה את הלשכה הכנסייתית של הבישופים על אדישותה בעת ההתרחשויות. בפגישה הוסכם על נוסח של כרוז שהיה אמור להתפרסם כדי להרגיע את הרוחות. "הוועד המרכזי של יהודי פולין" בוורשה שלח לקיילצה את הד"ר אברהם ברמן ואת יצחק צוקרמן, והם הביאו ליהודי העיר מזון ובגדים. בשעות הערב הכריזו השלטונות על עוצר והמשטרה הכריזה על מצב חירום.
תוצאות הפוגרום
בפוגרום נרצחו 47 מתוך 163 היהודים ניצולי השואה ששהו בעיר, וכ-80 נפצעו. מבין ההרוגים, 33 גופות זוהו על ידי מכרים או על פי תעודות שנמצאו בבגדיהם. 8 גופות לא זוהו ונקברו בעילום שם. לגבי אחת מהן צוינה הכתובת B 2969 שקועקעה על זרועה. שישה נוספים מתו מפצעיהם בבית החולים בקילצה, כשבוע לאחר הלוויה. כמו כן נהרגו שניים מהתוקפים. יהודי העיר שניצלו מהפוגרום, ובכללם הפצועים שאושפזו בבית החולים בעיר, הועברו מקלצה ללודז' ברכבת מיוחדת של "הצלב האדום".
ב-8 ביולי 1946, נערכו ההלוויות להרוגי הפוגרום, שנקברו בבית הקברות היהודי הישן בעיר. תושבי העיר עמדו משני צדי הרחובות שבהם עבר מסע ההלוויה, ואת המתים ליוו כעשרת אלפים איש, בהם פולנים רבים שהצטוו ליטול חלק בהלוויה בהוראת השלטונות. בראש המלווים צעדה משלחת מטעם מפעל "לודביקוב", ואת מסע ההלוויה הובילה יחידה מיוחדת של הצבא, שהייתה ממונה על הלוויות ממלכתיות וטקסים. בקבר אחים, שאורכו כ-60 מטרים, נטמנו זה בצד זה יותר מארבעים ארונות קבורה.
ב-9 ביולי 1946, החל בבית משפט צבאי שהוקם בעיר, משפטם של הנאשמים ברצח. מבין 12 הפולנים שהועמדו למשפט, נידונו תשעה למוות והוצאו להורג ב-12 ביולי 1946. בין ספטמבר לדצמבר 1946 נערכו משפטי המשך, שבהם הועמדו לדין 30 נאשמים, שוטרים וחיילים, ובנוסף נעצרו גם בכירים מקומיים בדרגים שונים.
לפוגרום נודעה השפעה טראומטית על היהודים בפולין ובעולם כולו, והוא עורר הדים נרחבים. פוגרום זה, יחד עם הפוגרום בקרקוב בסוף שנת 1945 ואירועים אנטישמים נוספים שהתרחשו בפולין, הובילו להתפכחות ניצולי השואה מהחלום להשתלב שוב בחברה הפולנית והוביל להגירה של עשרות אלפי יהודים פולנים במסגרת תנועת הבריחה.
הנצחה
ב-4 ביולי 2006, לציון 60 שנה לפוגרום, התנצלה ממשלת פולין באופן רשמי על האירוע, שהוגדר על ידיה כ"מעשה זוועה, בושה גדולה, טרגדיה ליהודים וטרגדיה גם עבור הפולנים". לזכר הקורבנות הוצב בעיר פסל וניטע עץ אלון.
שלמה יצחק שטמפפר
שלמה יצחק שטַמפּפֶר (7 ביולי 1877 – 13 במרץ 1961) היה ראש העיר הראשון של פתח תקווה.
ביוגרפיה
בנו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה. למד במחזור הראשון של בית הספר נצח ישראל בפתח תקווה, ובצעירותו נסע להונגריה כדי ללמוד תורה במקום שלמד אביו.
כאשר חזר לפתח תקווה ניהל את עסקי "פרדס שטמפפר", הפרדס הראשון שניטע בפתח תקווה, והקדיש את עצמו במסירות ובדאגה לצורכי המושבה ותושביה.
במלחמת העולם הראשונה היה ביתו פתוח לכל נצרך, ובעיקר לפליטי הרעב ששרר בירושלים ולמגורשים מיפו ומכפר סבא.
אחרי המלחמה החליף את פנחס מאירי במשרת ראש הוועד. בהיותו בראש הוועד נמנה עם הגוש האזרחי, אולם בניגוד לחבריו שהתנגדו ב-1934 להפיכת פתח תקווה לעיר הוא תמך במהלך, דבר שיצר קרע בינו ובין חבריו וקרב אותו למפלגות הפועלים. בסופו של דבר קיבלה פתח תקווה מעמד של עיר ב-1937, ושטמפפר היה לראש העיר הראשון שלה. ביולי 1940 התקיימו בחירות למועצת העיר והפעם שטמפפר התמודד במסגרת רשימת החרדים. בבחירות בתוך המועצה לראשות העיר שטמפפר הודיע שלא יתמודד על התפקיד בגלל שהשלטונות אינם רואים בו מועמד. במקום זאת נבחר שטמפפר לתפקיד סגן ראש העיר. הוא עצמו הצביע בעד נציג סיעות הפועלים, מאיר גרבובסקי, לראשות העיר, אולם יוסף ספיר זכה לבסוף בתפקיד. שטמפפר היה בין המתנגדים לאחריות של עירית פתח תקווה על גני הילדים.
לאחר מכן כיהן מספר שנים כיו"ר המועצה הדתית.
היה פעיל במוסדות ציבור ובהם בהנהלת "החקלאי", קופת מלווה חקלאית, וכן פעל להקמת מוסדות חינוך כלליים ודתיים. עודד יוזמות כלכליות והקמת מפעלי תעשייה.
שטמפפר היה איש ספר ותלמיד חכם. ביתו שהיה צריף עץ בדמי מפתח (כדי לא ליהנות מכספי ציבור), היה בית ועד לחכמים. האיר פנים לכל אדם והיה ידוע בטוהר כפיו, בצניעותו, ביושרו ובמעשי הצדקה שעשה.
נפטר ב-13 במרץ 1961 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
משפחתו
אשתו הראשונה, אסתר-איטה שטמפפר, הייתה בת של גולדה רוזנטל, מרַפאה ומיילדת בירושלים (אחותו של הצלם צדוק בסן) ולזוג נולדו שישה ילדים. לאחר פטירתה נישא לשרה פייגה.
שנים מילדיו נישאו לילדיו של הרב צבי פסח פרנק: אליהו דוד שטמפפר (רב באקרון שבמדינת אוהיו) נישא לנחמה פרנק, ושושנה שטמפפר נישאה לתנחום פרנק.
בנו בנימין שטמפפר היה ממייסדי נתניה, ובתו יהודית הייתה מחלוצות העבודה הסוציאלית בארץ. בין נכדיו: פרופ' יהושע בן אריה (בן בתו רבקה). נינו הוא ההיסטוריון פרופ' שאול שטמפפר.
אליעזר שוחט
אליעזר שוחט (1874 – 17 באוגוסט 1971) היה ממנהיגי הפועלים של העלייה השנייה, ממייסדי נהלל, ממבססי רעיון העבודה העברית בארץ ישראל.
ילדותו ונעוריו
שוחט מעולם לא למד בבית ספר באופן רשמי אלא באמצעות מורים שאביו הזמין שילמדו אותו. בזכותם הוא רכש ידע ברוסית, אנגלית, צרפתית, פולנית וגרמנית. הוא התעניין גם בספרות, פסיכולוגיה ומדע.
בגיל 18 נפטרה אמו והמשפחה עברה לגור בגרודנה. הוא עזר לאביו בעסקי האדמות וניהל את חשבונותיו.
פרעות קישינב בשנת 1903 גרמו לחרדה וחששות בקרב יהודי אירופה והיו צעירים שחיפשו דרך לעלות לארץ ישראל. אליעזר ואחיו הושפעו מאוד מפעולתם של "חובבי ציון" בסביבתם ומהופעתה של התנועה הציונית המדינית אשר דחפה את שניהם לעלות לארץ בשנת 1904 בעלייה השנייה. תחילה הגיעו האחים למושבה ראשון לציון אך לא מצאו בה עבודה ועברו למושבה פתח תקווה.
פעילות ראשונית ואידאולוגיה
בשנת 1906 אסף שוחט קבוצת פועלים במטרה לעבור מיהודה לגליל. הוא הקים את ארגון "החורש" כדי לתת מענה בסיסי לתקומתה של ישראל. בעוד שרעיונותיו של ארגון "הפועל הצעיר" דיברו על כיבוש העמדות הכלכליות, תרבותיות ומדיניות וכן גם ריכוז הרכוש והעבודה בידי יהודים בארץ ישראל, ארגון "החורש" רצה לתת יישום מלא לתפקידי הפועלים הצעירים ולהכין שכבת אנשים פועלים מתאימים ומסורים להתיישבות. בסוף שנת 1908 ראה שוחט את ההתיישבות החדשה כהתיישבות של קבוצות ולא של יחידים, משום שהעריך שקל יותר לקבוצה להגשים את "הצד הלאומי" בהתיישבות.
בזכות מאמרו "יצירה לאומית וחשבונות" שנדפס לראשונה בביטאון "הפועל הצעיר", נשמר מקומו של אליעזר שוחט במחשבתה של תנועת העבודה. מאמר זה שב ונדפס במבחר המאמרים "הארץ והעבודה" שהעביר את בשורת "הפועל הצעיר" אל הנוער היהודי בתפוצות. במאמר זה גובשה תמצית מחשבתו ובה הראה כי אהרון דוד גורדון לא היה יחיד בדעתו ולרבים מרעיונותיו היו ביסוס בלב בני דורו.
שוחט התנגד לכך שאיכרים יהודים מעסיקים פועלים ערבים לעיבוד האדמה וראה זאת כפגם לאומי משום שלדעתו, היהודי צריך את ההתקשרות הפנימית שלו אל ארצו. הוא טען כי חיפוש העצמיות הפנימית והחירות אינה מושגת מכוח קדושה, זכרונות או השראה רוחנית אלא על ידי מאמץ עצמי והקרבה בעבודה. לדבריו, העבודה היא כמו אומנות. העבודה אינה תופעה מכנית וסטנדרטית הנבחנת בפירותיה הכלכליים אלא ביטוי אישי עליון. עבודות האדמה לא נועדו להיות עשייה תועלתית גרידא אלא דרך שבה אדם טובע את חותמו העצמי האישי על הארץ. הוא סבר שבמשך 2000 שנה לא נוסף דבר בזיקה בין היהודים לארצם ורק העבודה יכולה לחדש את החיבור שניתק. ב-1921 קבע במפורשות שהארץ נועדה להיות מרכז יהודי ולא ערבי. הוא ראה במדיניות הפיוס של הנציב העליון הרברט סמואל כלפי הערבים כערעור המפעל הציוני.
פעילותו הפוליטית
מאז הקמת "אחדות העבודה" בשנת תרע"ט ועד הקמת ההסתדרות בשנת תרפ"א נתון היה "הפועל הצעיר" בוויכוח מתמיד בשל רצונה של תנועת "אחדות העבודה" לביטול המפלגות ולאיחוד כולל של הפועלים. שוחט ייצג את "הפועל הצעיר" בדיונים והתנגד לביטול המפלגות, אך האמין שיש צורך בשותפות בין הפועלים באגודות מקצועיות בלתי- מפלגתיות. לבסוף השתלב "הפועל הצעיר" לתוך "אחדות העבודה".
מטרת ארגון "החורש" שנוסד בשנת תרס"ז, הייתה ליצור ארגון של פועלים בריאים בגופם ורוחם. בין האמצעים היו בתי תבשיל, שיעורי ערב לעברית וקופות מלווה ובמקום האפשרי גם עבודת אדמה. כמו כן גם למדו להשתמש בנשק בשביל הגנה עצמית. מכאן עלה הרעיון של "מושבי עובדים".
את עיבוד אדמת אום ג'וני שלעתיד נהפכה לדגניה, החלה בשנת 1910 ראה שוחט כמפעל התיישבות עצמאי ראשון של קבוצת פועלים בשטח אדמה שהיה על אחריותם. הוא סבר שזו תחנה ראשונה של תנועת העבודה בישראל לדרך של התיישבות עובדת.
כמו כן, היה שוחט ממייסדי הסתדרות פועלי הגליל, מכובשי מרחביה, ממייסדי נהלל, ממבססי רעיון העבודה העברית והעבודה בכלל וציר לקונגרסים הציוניים.
אף על פי שרוב מרצו היה בעבודת האדמה, הקדיש שוחט מזמנו גם בעריכה והבאה לדפוס של כתבי אבות תנועת העבודה, כגון "פרקי הפועל הצעיר" ואת כתביהם של אליעזר יפה, אהרנוביץ, יוסף ויתקין וא"ד גורדון.
בשנת 1962 זכה בפרס יוסף אהרונוביץ מטעם ההסתדרות.
אשתו של שוחט, חנה מייזל שוחט, הייתה ממנהיגות תנועת הפועלות ומייסדת מפעלים חינוכיים לנשים.
Different Class
Different Class הוא אלבומה החמישי של להקת פאלפ, שיצא לאור ב-30 באוקטובר 1995. הוא היה לאלבומה המצליח ביותר של הלהקה, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי והסינגלים שקידמו אותו הפכו ללהיטים בבריטניה ובמדינות נוספות. כיום הוא נחשב לאלבום בריטפופ קלאסי ולאחד מאלבומי הרוק הבריטי הטובים ביותר בכל הזמנים. ב-2006 יצא האלבום מחדש במהדורה מיוחדת, בלוויית דיסק בונוס שכלל בי-סיידים, גרסאות דמו וקטעים נדירים.
רקע
לאחר כמעט 15 שנים של פעילות בשולי תעשיית המוזיקה הבריטית, הוציאה פאלפ ב-1994 את האלבום His 'n' Hers, שהפך להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של הלהקה עד אז והניב את הלהיטים Babies ו-?Do You Remember The First Time. במקביל החלה לפרוח בבריטניה סצנת הבריטפופ, שכללה להקות כמו בלר, סווייד ואואזיס, שדמו בסגנונן לפאלפ.
תהליך הכתיבה
השיר הראשון שנכתב לאלבום היה Common People, זמן קצר לפני הופעה בפסטיבל רדינג ב-1994. בעקבות התגובה האוהדת של הקהל לשיר, מיהרו חברי הלהקה להקליט אותו ואת הבי-סייד Underwear. במאי 1995 יצא Common People כסינגל, והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. בעקבות הצלחת השיר, לחצה חברת התקליטים איילנד רקורדס על הלהקה לכתוב שירים נוספים מהר ככל האפשר. עד יוני היו 12 שירי האלבום מוכנים, אך ללא מילים. לדברי הסולן וכותב השירים ג'רוויס קוקר, הוא כתב מילים לעשרה מהשירים תוך לילה אחד, ואת השניים הנוספים למחרת, בדרכו לאולפן ההקלטות.
קונספט
כנרמז משמו ("מעמד אחר"), עוסקים כמה משירי האלבום בהבדלי המעמדות בחברה הבריטית מנקודת מבטם של צעירי מעמד הפועלים, בהם Mis-Shapes ו-Common People, הלועג לבני המעמדות הגבוהים הרוצים "לחיות כמו האנשים הפשוטים". המעמדות אינם רק כלכליים, ומתבטאים גם בשירים העוסקים במערכות יחסים, בהן אין שוויון בין שני הצדדים: Pencil Skirt, Disco 2000 ו-Underwear מתארים כולם תשוקה לאישה בלתי מושגת.
מכירות והשפעה
האלבום זכה עם צאתו להצלחה ביקורתית ומסחרית. הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, וכל ארבעת הסינגלים שקידמו אותו נכנסו לעשירייה הראשונה במצעד הבריטי: Common People ו-Mis-Shapes/Sorted for E's & Wizz הגיעו למקום השני, Disco 2000 למקום השביעי ו-Something Changed למקום העשירי. עד לספטמבר 2011 נמכרו בבריטניה יותר ממיליון ורבע עותקים של האלבום, נתון שהפך אותו לאלבום פלטינה מרובעת.
עם הזמן קנה האלבום מעמד של קלאסיקת רוק בריטית. בביקורת שפורסמה בגארדיאן בעקבות ההוצאה המחודשת של האלבום נכתב כי "אם הבריטפופ יכול להיחשב לתנועה תרבותית אמיתית, זה במידה רבה בזכות האלבום החמישי של פאלפ [...] Different Class נותר גולת הכותרת של הלהקה ושל הבריטפופ". האלבום נבחר במקום השביעי ברשימת האלבומים הבריטיים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין NME, ובמקומות ה-30 וה-46 ברשימות מקבילות במגזין Q.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-162 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
Sounds of the Universe
Sounds of the Universe (צלילי היקום) הוא אלבום האולפן באורך-מלא ה-12 של להקת הסינת'פופ הבריטית דפש מוד, שיצא באפריל 2009.
כמו באלבום הקודם, 3 שירים באלבום נכתבו על ידי דייב גהאן (ביחד עם כריסטיאן אגנר ואנדרו פילפוט).
האלבום מלווה סיבוב הופעות העולמי, Tour of the Universe, שכולל 102 הופעות ברחבי העולם.
Tour of the Universe
Tour of the Universe הוא השם שניתן לסיבוב ההופעות לקידום האלבום. הסיבוב נפתח באצטדיון רמת גן ב-10 במאי 2009, אל מול 50,000 מעריצים ישראלים. הופעת הבכורה אמנם התרחשה בישראל, אך ארבעה ימים לפני כן, ב-6 במאי 2009, התקיימה הופעת חימום בלוקסמבורג. יומיים לאחר פתיחת סיבוב ההופעות, אושפז דייב גהאן באתונה, שם הייתה אמורה להיות ההופעה הבאה של הלהקה, לאחר שחש ברע. אובחן אצלו גידול סרטני ממאיר בשלפוחית השתן, מה שגרם לביטול של כ-10 הופעות במדינות אירופה שונות ודחייה של 5 הופעות נוספות. מעבר לכך, הלהקה ביטלה 7 הופעות נוספות במהלך הסיבוב מסיבות שונות. הסיבוב, למעט ההופעות שבוטלו, כלל 102 הופעות ברחבי העולם, בלמעלה מ-34 מדינות. סך הכל צפו בסיבוב ההופעות למעלה מ-2,348,819 צופים.
סט ליסט ההופעה
פלייליסט ההופעות ב-Tour of the Universe הוא המגוון ביותר מימי הלהקה. הפלייליסט כולל שירים מכל אלבומי הלהקה, למעט Speak & Spell, A Broken Frame ו- Construction Time Again. הסיבוב התחיל כאשר נוגנו בו 7 שירים מתוך האלבום "Sounds of the Universe", אך בהדרגה מספר השירים מתוכו הצטמצם ל-4. האלבום שמתוכו נוגנו הכי הרבה שירים (חוץ מהאלבום הנוכחי) הוא Violator - כשישה שירים. מהופעה להופעה משתנה מדי פעם סדר השירים ולעיתים מושמטים שירים מסוימים וכמו כן השירים המתחלפים. בסך הכל נוגנו 38 שירים מתוך רזומה הלהקה.
פרזנו
פְרֶזְנוֹ (באנגלית: Fresno) היא העיר השישית בגודלה בקליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2009 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-505,000 תושבים, והיא העיר ה-33 בגודלה בארצות הברית. פרזנו היא בירת מחוז פרזנו. היא ממוקמת כ-320 ק"מ צפונית ללוס אנג'לס, ו-274 ק"מ דרומית לסקרמנטו. העיר היא חלק מהאזור המטרופוליטני הגדול הכולל את הערים פרזנו וקלוביס. אגד הערים שוכן במרכז העמק המרכזי של קליפורניה ומונה מעל מיליון נפש.
היסטוריה
מחוז פרזנו נוסד ב-1856. הוא נקרא על שם עצי המילה הרבים שהיו נטועים בשטחו, בעיקר לאורך גדותיו של הנהר סן חואקין. עץ זה נקרא בספרדית "Fresno". המחוז כלל בתחילה חלקים גדולים שאינם נכללים בו כיום: חלק מהמחוזות טולארי, סן בניטו, קינגס ואיניו, והמחוזות מדרה ומונו.
העיר החשובה במחוז הייתה בתחילה העיר מילרטון, אך עקב הצפות חוזרות ונשנות של הסן חואקין, חיפשו חלק מתושביה מקום חילופי לקבוע בו את דירתם. בשנת 1872 בנתה חברת הרכבת סנטרל פסיפיק (Central Pacific Railroad) תחנת רכבת חדשה, מספר קילומטרים דרומית למילרטון. התחנה נועדה לשמש את הקו הדרומי של הרכבת. במהרה נפתחה חנות גדולה בסמוך לתחנה, אחריה נוספו חנויות נוספות ונוסדה "עיירת תחנת פרזנו", שקוצרה אחר כך לפרזנו. תושבים רבים ממילרטון הזדרזו לעבור לפרזנו, עקב הנוחיות שבקרבה למסילת הברזל, ועקב החשש מהצפות הנהר. שנתיים לאחר מכן החליטו תושבי המחוז לשנות את בירת המחוז ממילרטון לפרזנו, ומילרטון הפכה לעיירה מערבית שכוחת אל. (ב-1944, עם בנייתו של סכר פריאנט, הוצפה מילרטון כליל. כיום היא קבורה תחת אגם מילרטון ואך בשנות בצורת ניתן לצפות בשרידיה).
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בפרזנו עשרות אלפי אזרחים שמוצאם במדינות הציר ובמזרח הרחוק. היו בה שכונות אתניות רבות, כגון "ליטל ארמניה", "ג'רמן טאון", "ליטל איטלי" ו"צ'יינה טאון". במהלך המלחמה, עם החלטת הנשיא רוזוולט על כליאת היפנים בארצות הברית, נפתחו בפרזנו שני מחנות מעצר ענקיים, בהם רוכזו כ-98,000 איש, עד להעברתם למחנות מעצר קבועים. המחנה האחד היה באתר היריד הגדול של פרזנו, והאחר היה בפיינדייל, בצפונה של פרזנו.
לאחר המלחמה החלה בעיר תנופת בינוי ופיתוח, שטחים חקלאיים הפכו לשכונות מגורים ולאזורי מסחר, שכונות ותיקות דוגמת "טאואר דיסטריקט" ("Tower District"), הפכו לאזורי בילוי ותרבות, ותושבים רבים נהרו לעיר.
גאוגרפיה ואקלים
האקלים בפרזנו מתאפיין בחורף מתון ובקיץ לוהט. מידת החום הנמוכה ביותר בממוצע היא 2.4°C בדצמבר, ואילו הגבוהה ביותר בממוצע היא 38.9°C ביולי. לעיתים נוסקת הטמפרטורה עד 43°C ויותר. כמות המשקעים הממוצעת מגיעה לכדי 285 מילימטרים, היורדים בחורף ובאביב.
כלכלה
פרזנו היא המרכז הכלכלי של האזור הסובב אותה. כלכלת האזור מורכבת בעיקר מייצור חקלאי. בפרזנו מספר חממות טכנולוגיות המעודדות יזמים וחברות הזנק חדשות. חלק מחממות אלו נוסדו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה שבפרזנו. רבות מהחברות שקמו בעזרתן התפרסמו אחר כך בעולם העסקים. חלקן חובקות תחומים רבים, החל מתכנון סביבתי ועד עיצוב אופנה.
יהודי פרזנו
לאחר מלחמת העולם הראשונה מונה הרב אלכסנדר סגל לרבה הראשון של הקהילה ונבנה בית הכנסת של הקהילה. מבנה בית הכנסת היה גדול מאוד, ובשלב מסוים הכיל שתי קהילות מתפללים במקביל; האחת מסורתית יותר, והאחרת, שהקפידה על תפילות בעיקר בימים הנוראים ובימי יארצייט. בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר הוצבו בפרזנו חיילים יהודיים רבים, שימשו אגפי הבניין שתי קבוצות של מתפללים: מסורתיים וליברלים.
האוכלוסייה היהודית בפרזנו מנתה ב-1931 75 משפחות. בבית הספר היהודי למדו 75 ילדים. במשך השנים גדל בית הספר, והגיע לשיאו בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה - 275 תלמידים. לאחר מכן דעך בית הספר, עקב הירידה בילודה בקרב המשפחות היהודיות בעיר. כיום ישנן בעיר שלש קהילות -בית חב"ד אשר בנוסף לפעילותו בקהילה מארח יהודים מכל רחבי העולם ומספק ארוחות כשרות ושרותי דת שונים, הקהילה הרפורמית "בית ישראל" והקהילה הקונסרבטיבית "בית יעקב". קהילות אלו מונות כמה מאות משפחות רשומות.
ערים תאומות
לפרזנו עשר ערים תאומות ברחבי העולם:
בתרבות הפופולרית
פרזנו היא העיר שבה מתרחשים אירועי סרט האימה "הסר חבר".
יור
{{פירושונים|
בית דניאל (זכרון יעקב)
בית דניאל נמצא בזכרון יעקב ברחוב הברושים, צמוד לאחוזת לנגה. האחוזה נבנתה על ידי מיכאל לנגה ואשתו ניטה לבית בנטוויץ'.
היסטוריה
לאחר מותם של בני הזוג לנגה, קיבלה את המקום בירושה ליליאן פרידלנדר, האחות הבכורה של ניטה. צעיר בניה, דניאל פרידלנדר, התבלט בכישרונו המוזיקלי. כבר בגיל שבע משך תשומת לב כאשר ניגן בלי תווים בקונסרבטוריון בחיפה בו למד. בזכות כישרונו זכה במלגת לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק ובשנת 1935 נסע ללמוד שם בלווית אמו. בשנת 1936 עבר משבר נפשי קשה. הוא הועבר לסנטוריום בשיקגו, שם התאבד בגיל 18. אמו הביאה אותו לקבורה בבית הקברות של משפחת בנטוויץ'. מצבתו מעוטרת בכינור עתיק ובתווי הסימפוניה הבלתי גמורה של שוברט המייצגים את פטירתו בטרם עת.
בתקופה שבה נסעה ליליאן עם בנה דניאל לניו-יורק הושכרה אחוזת לנגה לדורה שוורץ, יהודייה אוסטרית, צמחונית אדוקה, אשר הקימה במקום מרכז בריאות צמחוני. היות שבבית המשפחה פעל מרכז הבריאות, ניגשה ליליאן לבנות בית חדש בתחום האחוזה, לה ולמשפחתה. היא בחרה בשטח למרגלות הגן הישן של האחוזה, שבו עמדו כמה עצי זית עתיקים. בקצה המגרש שנבחר ניצב משטח סלעי, אשר השקיף על הים.
על בניית הבית הופקד האדריכל אליעזר ילין, בעלה של תלמה, אחותן של ליליאן וניטה. המבנה שתכנן היה חד-קומתי והצטיין בסגנון קליל. בשנת חייו האחרונה סיפר דניאל לאמו כי הוא חולם להקים בזכרון יעקב מרכז שיארח מוזיקאים. עם סיום הבנייה החליטה ליליאן שהבית שנבנה בעבור משפחתה ישמש בית למוזיקאים ואמנים. הבית החדש, שנקרא "בית דניאל", נחנך בטקס צנוע ב-18 בינואר 1938. לכבוד האירוע שודרה בתחנת הרדיו קול ירושלים אחת מיצירותיו של דניאל. בתוכנית הראשונית, נכללו יחידות מגורים ברמה גבוהה, בריכת שחייה ומתקנים נלווים, מגרשי טניס ושטחים מדושאים פתוחים לפעילות ספורטיבית. התוכנית לא בוצעה בשלמותה.
עם הזמן הוקמו במקום בית רות (1938), בית הסופרים (1951) ובית ליליאן (1968).
בית דניאל שימש בית הארחה לנגנים, סופרים ואמנים. מדי קיץ, בשנות החמישים והשישים, התנהל במקום סמינר מוזיקה קאמרית לנגנים צעירים בהנחיית אמנים ידועי-שם, במשך שלושה שבועות. בין המנחים בבית דניאל היו שתי האחיות לבית בנטוויץ', הצ'לנית תלמה ילין והכנרת מרג'ורי בנטוויץ', וכן הצ'לן מוריס ז'נדרון, ורבים אחרים. לפני מספר שנים עבר המוסד לידי האוניברסיטה הפתוחה, והיא מקיימת בו סמינרים והדרכות וכן אירועי אמנות וספרות, ומשכירה את המוסד לגופים שונים בתחום הספרות והאמנות, בהם מפעל מתא"ן ועמותת הליקון.
עדות לפעילות "בית דניאל" ניתן למצוא בקבוצה גדולה של רישומים שיצרה פרידל שטרן במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, עת התארחה בבית ההבראה.
דגון (סיפור קצר)
דגון (באנגלית: Dagon) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט הנכתב ביולי 1917 והתפרסם לראשונה במהדורה ה-11 של הירחון "המשוטט" בנובמבר 1919, ולאחר מכן פורסם שנית במגזין סיפורים מוזרים.
עלילה
הסיפור הוא למעשה עדותו הטרגית של קצין מעונה ומכור למורפיום המתאר תקרית מוזרה שחווה בעת שירותו במלחמת העולם הראשונה. לאחר שספינת המשא עליה שהה נופלת בשבי הגרמני ב"אחד החלקים הפתוחים והמבודדים ביותר של האוקיינוס השקט", הוא מצליח לברוח על גבי סירת הצלה ולהסתובב בחוסר מעש בים שמדרום לקו המשווה. לבסוף הוא נסחף לאזור יבשתי לא מוכר ומוצא את עצמו ב"מרחב רירי מלא רפש ובוץ שחור הנמשך בדיונות ארוכות עד האופק. כל האזור היה מצחין מגוויות של דגים רקובים ודברים אחרים שלא ראוי לתאר אשר בלטו מתוך הבוץ המלוכלך של הדיונות האינסופיות". הוא משער שהאזור אליו הגיע היה פעם חלק מרצפת האוקיינוס שעלה לפני השטח בגלל פעילות געשית, "מה שחשף מקומות שבמשך מיליוני שנים שכבו חבויים תחת המצולות".
כעבור שלושה ימים בהם חיכה שרצפת האוקיינוס תתייבש מספיק כדי שיוכל להמשיך במסעו, הוא יוצא בחיפוש אחר הים ואחר חילוץ אפשרי. לאחר יומיים של הליכה רצופה הוא מוצא גבעה מוזרה המתגלה כתל העומד בקצה תהום שאת קרקעיתה לא ניתן לראות. בהתקרבו לגבעה הוא נתקל באבן לבנה ענקית, "מונולית ענק שצורתו מעידה על עבודת מלאכה ואולי אף סגידה של יצורים חיים ונושמים". המונולית מונח ליד תעלת מים הנשפכת אל תוך התהום, ומכוסה כולו בהירוגליפים "המזוהים, ברובם, כסמלי ים שגרתיים כגון דגים, צלופחים, תמנונים, סרטנים, רכיכות, לווייתנים, וכיוצא בזאת".
בהמשך נמצאים גם פסלים גסים אותם הוא מתאר כ"בני אדם, או אולי, יש לומר, יצורים אנושיים. אף על פי שהם סותתו בצורת דגים השוחים באיזו מערה מימית, או עולים לרגל למקדש המונולית שנראה כי גם הוא נמצא תחת הגלים.. בהחלט היה משהו אנושי בצורתם הכללית על אף הגפיים בעלות קרומי השחייה, השפתיים הרחבות והרפויות, עיני הזכוכית הבולטות, ומאפיינים אחרים שפחות נעים להזכיר. באופן מסקרן נראה כי הם סותתו מחוץ לפרופורציות, שכן אחד הפסלים עוצב בהורגו לווייתן, שהיה גדול ממנו רק במעט".
כשהוא מתקרב למונולית אחד היצורים מזנק מתוך המים: "עם טלטול קל שסימן את עלייתו לשטח, היצור הופיע לפתע מעל המים השחורים. ענקי, מתועב, ודומה במראהו לפוליפמוס, מפלצת הסיוטים הזו עפה מתוך המים כמו חץ אל עבר המונולית, עליו היא נתלתה עם ידיה הענקיות ומכוסות הקשקשים, בו זמנית משתחווה ומרכינה את ראשה ביראת כבוד".
מזועזע, הקצין נמלט חזרה לסירתו השבורה ונזכר בערפול בסערה גדולה. זיכרונו הבא הוא מתוך בית חולים בסן פרנסיסקו, אליו הוא נלקח לאחר שחולץ בידי ספינה אמריקאית. בעודו מחלים הוא נדהם לגלות שלא התקבלו כל דיווחים על פעילות געשית באזור ממנו חולץ, ובשל כך הוא מפסיק לצפות שאנשים יאמינו לסיפורו המופלא, עם יוצא דופן אחד: "פעם אחת חיפשתי אתנולוג ידוע ושעשעתי אותו עם שאלותיי המוזרות על הפלשתים העתיקים ועל אגדתו של דגון, אל הדג, אולם ברגע שהבנתי את אופיו השגרתי וחסר התקווה, סיימתי את חקירותיי".
משדעתו נטרפת עליו והוא מתחיל לחוות חזיונות תכופים, "במיוחד כאשר הירח חיוור ובולט", מתאר הקצין האומלל את פחדו עבור עתיד האנושות: "אני לא מצליח לחשוב על הים העמוק בלי לרעוד בגלל הדברים חסרי השם שאולי זוחלים ברגע זה על מיטתם הרירית, סוגדים לאלילי אבן עתיקים ומפסלים את תמונותיהם המתועבות על אובליסקים מגרניט ספוגת מים. יש לי סיוטים על היום שבו הם יעלו מתוך המים ויגררו מטה עם טופריהם המצחינים את כל האנשים המותשים מהמלחמה, על היום שבו היבשה תשקע, ורצפת האוקיינוס האפלה תתנשא מעלה לכדי פנדמוניום אוניברסלי".
הסיפור תם לאחר שאספקת הסם המרגיע המספק לקצין "הפוגה זמנית" ממחשבותיו אוזל, והוא מצהיר כי הוא מוכן "לסיים את הכל", ובכך הופך את עדותו למכתב התאבדות. הוא מסיים את דבריו בתיאור רעש חלקלק המגיע מכיוון הדלת ואומר "הדבר הזה לא הולך למצוא אותי. אוי, אלוהים, היד.. החלון! החלון!".
השראה
לאחר שקרא את יצירות הילדות של לאבקרפט ב-1917, עודד אותו עורך ירחון "המשוטט" וויליאם פול קוק לחזור לכתיבת ספרות. בקיץ של אותה שנה הפיק לאבקרפט שני סיפורים חדשים: "הקבר" ו"דגון". הסיפור נולד במידת-מה מתוך חלום שחלם: "חלמתי את כל הגועל המחריד הזה, ואני עדיין יכול להרגיש את הרפש שואב אותי פנימה". הסיפור מזכיר את איש פילטדאון שלא נחשף עדיין באותה עת בידי הקהילה המדעית כזיוף.
באשר לשם הסיפור, נראה כי לאבקרפט מתייחס לאל השמי דגון שהוא אל החקלאות והדגן במיתולוגיות שונות. הדמות הראשית אף חוקרת לגבי האל, "שאלתי אותו לגבי האגדה הפלישתית העתיקה של דגון, אל הדג". הישות העתיקה מתוארת לפעמים כחצי אדם וחצי דג. מאחר שלאבקרפט נטה להתייחס לתגליות ארכאולוגיות מפעם לפעם, יש להניח שהוא אולי נתקל באל הקדום במחקריו.
עולמו של ה. פ. לאבקרפט
זה הוא סיפורו הראשון של לאבקרפט המציג אלמנט אלילי המזוהה עם המיתוסים של קת'ולהו (עולמו הבדיוני של הסופר) - הישות המימית דגון. סגידה לדגון הופיעה מאוחר יותר בסיפורו של לאבקרפט "הצל מעל אינסמאות'" מ-1936.
היצור המופיע בסיפור מזוהה לעיתים קרובות בתור הישות דגון, אולם לא בשמה המפורש, ונראה כי הוא מתואר כדוגמה סטנדרטית לאחד מבני מינו, כסוגד ולא כמושא לסגידה. אין זה סביר שלאבקרפט התכוון ש"דגון" יהיה שמה של הישות שהיא מושא אמונתם של הקנאים דמויי הדג, מציין רוברט מ. פרייס, באומרו כי "כאשר לאבקרפט רוצה להעביר משהו כמו השם הקדום של אחד מהאלים העתיקים, הוא בדרך כלל טובע איזה שם שטותי שלא ניתן לביטוי".
לין קרטר, שתיאר את דגון כ"סיפור מצוין", התרשם ממנו כי הוא "חיבור מעניין של רעיונות שיופיעו מאוחר יותר במיתוסים של קת'ולהו. ההתרוממות הגעשית שחושפת לכמה רגעים את הזוועות הנוראיות שמתחת לגלים, למשל, מופיעה שנית בקריאתו של קת'ולהו". ישנם הרבה קווים דומים הנמתחים בין שני הסיפורים כדוגמת עדות המסופרת בידי מלח שנתקע בים; מפלצת ענק המושוות בשני הסיפורים לפוליפמוס; חזון אפוקליפטי של הרס האנושות בידי אינטלקט זר וקדום; ואדם החושש שהוא נידון למות בגלל הידע אליו נחשף. ס. טי. ג'ושי ודייוויד אי. שולץ טוענים כי קריאתו של קת'ולהו הוא גרסה מחודשת ומתישה יותר של דגון.
עיבודים
הבמאי סטיוארט גורדון והתסריטאי דניס פאולי שעבדו יחד על הסרט "מחיה המתים" מ-1985 (Re-Animator) יצרו יחד סרט בשם "דגון" ב-2001. אף על פי שסיפוריו של לאבקרפט "דגון" ו"הצל מעל אינסמאות'" נזכרים שניהם בקרדיטים, רוב העלילה מבוססת באופן (רופף) על הסיפור השני.
החברה ההיסטורית של ה. פ. לאבקרפט פרסמה עיבוד אודיטורי של דגון ב-2015 כחלק מסדרת תיאטרון הרדיו "הרפתקאות אפלות". שם העיבוד הוא "דגון: מלחמת העולמות" והוא משמש כסיקוול עבור יצירתם המוקדמת, "הצל מעל אינסמאות'", ואף כולל דמויות מסרטם "הלוחש בחשכה" ומפרודיות השידור "מלחמת העולם" מ-1938.
הופעות אחרות
התייחסות לדגון הופיעה בסיפורו של לאבקרפט "הצל מעל אינסמאות'" מ-1936, אחד מסיפוריו המוכרים ביותר. ההתרחשות מתחילה בעיר במסצ'וסטס המותקפת על ידי "העמוקים", גזע של יצורים דמויי אדם השוכנים מים. מרכז הכוח של העמוקים באינסמאות' הוא המסדר האזוטרי של דגון, מעין ארגון המזכיר את הבונים החופשיים. סיפורים אחרים המשויכים למיתוסים של קת'ולהו מתייחסים אל הישות כ"אבא דגון" ואל בת זוגו כ"אמא הידרה".
מבקר הספרות פרד צ'פל כתב ספר בעל אותו שם המנסה להביא סיפור דומה אולם מנקודת מבט ריאליסטית המתבטאת כספרות גותית. הספר קיבל את הפרס לספר הזר הטוב ביותר מטעם האקדמיה הצרפתית ב-1972.
במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים, דגון הוא שם הנחלק בידי נסיך השדים של התהום וכן בידי שד מנודה. נסיך השדים הוא בעל אופי לבקרפטי בולט.
בספר המדע הבדיוני "הצד האפל של השמש" של טרי פראצ'ט, "דגון" הם גזע של יצורים מימיים גדולים ודמויי רכיכות.
סדרת הספרים "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט מכילה התייחסויות חוזרות לגבי תקרית מטרידה ולא מובנת שהתרחשה בחנות הדגים של מר. הונג ברחוב דגון. דבר זה בולט במיוחד בספר "ג'ינגו" שם החורבות הקיקלופיות צפות מתוך האוקיינוס.
במשחק הווידאו "קריאתו של קת'ולהו: הפינות החשוכות של כדור הארץ" דגון מופיע ממעמקי הים בזמן שהגיבור הראשי, ג'ק וולטרס, נסחף לשרטון. לא הרחק משם הוא מגלה תעלה המובילה לעיר תת-ימית הנקראת "יאה נתלי" בה נמצא מקדשו של דגון.
קארל סנדרס מלהקת הדת' מטאל "הנילוס" פרסם אלבום סולו בשם "מדיטציה סאוריאנית" המצטט את הספר הבדיוני "כתות חסרות שם" (מתוך המיתוסים של קת'ולהו) ומציג את הדברים האחרונים שדגון אומר.
בטרילוגיית האילומינטי של רוברט אנטון וילסון בה לאבקרפט מגלם את אחת הדמויות בסיפור, הוא אומר שהוא כתב סיפורו "דגון" לאחר שחקר על האליל באוניברסיטת מיסקטוניק, ושפרסומו משך את תשומת לבם של האילומינטי אליו.
לאסן
פסגת לָאסֶן (באנגלית: Lassen Peak) הידוע גם כהר לאסן (Mount Lassen) הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר ברכס קסקייד. ההר שוכן באזור שסטה קסקייד שבצפון קליפורניה, והוא חלק מהקשת הגעשית של הקסקייד - קשת געשית המשתרעת מצפון קליפורניה בארצות הברית ועד לדרום מערב קולומביה הבריטית בקנדה. פסגת לאסן מתנשאת לגובה של 600 מטרים מעל לסביבתה, ונפחה הוא 2 קילומטרים מעוקבים – אחת מהכיפות הלבה הגדולות ביותר על פני כדור הארץ. ההר נוצר על המדרון הצפון מזרחי ההרוס של הר הגעש טהאמה (Tehama), שאינו קיים כיום, ושהיה גבוה בלפחות 300 מטרים מפסגת לאסן.
ב-22 במאי 1915 גרמה התפרצות געשית רבת עוצמה להרס באזורים הסמוכים ואפר געשי נשר במרחק של עד למעלה מ-300 קילומטרים מזרחית מההר. התפרצות זו הייתה העזה ביותר מבין סדרה של התפרצויות בין 1914 ל-1917. הר לאסן והר סנט הלנס הם שני הרי הגעש היחידים שהתפרצו בחלק היבשתי הרציף של ארצות הברית במאה ה-20. הפארק הלאומי הגעשי לאסן נוצר במחוז שסטה, על מנת לשמר את האזורים שנפגעו בהתפרצות, לשם מחקר ותצפיות, ועל מנת לשמר את המאפיינים הגעשיים הסמוכים להר.
בניגוד למצב הנפוץ במרבית כיפות הלבה יש בפסגה של פסגת לאסן כמה לועות געשיים. כמה מהם מצויים סביב הפסגה, אם כי שניים מהם כוסו בלבה שהתמצקה ומשקעים של גופרית. פסגת לאסן הוא הר הגעש הגדול מבין כ-30 הרי געש שהתפרצו במהלך 300,000 השנים האחרונות בשטח הפארק הלאומי הגעשי לאסן.
אקלים
על פסגת לאסן יורדת הכמות הידועה הרבה ביותר של שלג בקליפורניה. הכמות השנתית הממוצעת של שלג היא 1,676 ס"מ, ובשנים מסוימות ירדו מעל לשני מטר וחצי שלג בבסיס ההר ב"אגם הלן" בגובה 2,515 מעל פני הים. אזור פסגת לאסן מקבל את כמות המשקעים (גשם, גשם-שלג, ברד, שלג וכו') הרבה ביותר ברכס קסקייד דרומית להרי הגעש שלוש אחיות באורגון. למרות הגובה הצנוע של ההר יוצרת כמות השלג השנתית הרבה על פסגת לאסן ארבע עשרה שלוגיות קבועות על וסביב פסגת ההר, אך אינה גורמת ליצירת קרחונים. ברקים פוגעים לעיתים קרובות בפסגת הר הגעש במהלך סופות הרעמים הקיציות.
גאולוגיה
פסגת לאסן היא הפסגה הדרומית ביותר בשרשרת של שמונה עשרה פסגות געשיות המשתרעות מדרום-מערב קולומביה הבריטית ועד צפון קליפורניה. פסגות אלו נוצרו במהלך 35 מיליון שנים האחרונות כאשר לוח חואן דה פוקה - לוח טקטוני גדול, ולוח גורדה השוכן דרומית ללוח חואן דה פוקה וקטן ממנו בהרבה נחתו מתחת ללוח הצפון-אמריקאי. הלחץ התת-קרקעי גרם לקרום הימי בלוח חואן דה פוקה לעבור התכה וליצור תאי מאגמה שגרמו להתרוממות רכס קסקייד ועוררו התפרצויות געשיות מדי פעם.
לפני כ-27,000 שנים החלה להיווצר פסגת לאסן ככיפת לבה דקיטית בצורת תל שהתרומם מתוך המדרון הצפון-מזרחי ההרוס של הר טהאמה. כאשר כיפת הלבה גדלה היא ניפצה את הסלעים מעליה ואלו יצרו טבעת של דרדרת סלעים זוויתיים מסביב הר הגעש בעל המדרונות התלולים שצץ מתחתם. ההר נראה אז ככל הנראה כפי שנראים כיום "צוקי הכאוס" (Chaos Crags) הסמוכים שהם בני 1,100 שנים. פסגת לאסן הגיעה לגובהה הנוכחי בתוך זמן קצר יחסית, קרוב לוודאי תוך מספר שנים.
צורת פסגת לאסן עברה שינויים מפליגים בשל סחיפה קרחונית במהלך תקופת הקרחונים האחרונה של עידן הקרח הנוכחי מלפני 25,000 שנים עד לפני 18,000 שנים. לדוגמה, השקע דמוי הקערה על המדרון הצפון-מזרחי של ההר, המכונה קרקס קרחוני, נוצר משחיקה קרחונית של קרחון שהשתרע לאורך של 11 קילומטרים מהכיפה.
תקופת ההתפרצות האחרונה ביותר של פסגת לאסן החלה ב-1914, ונמשכה כשבע שנים (ראו בהמשך). ההתפרצות החזקה ביותר בתקופה זו הייתה ב-1915 והיא שגרה אפר געשי וקיטור בעמוד התפרצות דמוי פטרייה בגובה של 10 ק"מ, שהייתה ההתפרצות האחרונה הגדולה ביותר בחלק היבשתי הרציף של ארצות הברית, עד להתפרצות של הר סנט הלנס ב-1980. האזור סביב פסגת לאסן הוא עדיין געשי בצורה מתונה, ועובדה זו מתבטאת בתופעות כדוגמת בריכות בוץ מבעבע, פומרולות פעילות ומעיינות חמים. ההערכה היא כי ההתפרצות הגעשית הבאה ברכס הקסקייד תתרחש במהלך עשרות או מאות השנים הבאות בהר לאסן או בהר שסטה הסמוך.
ברונו ראסין
ברונו ראסין (בצרפתית: Bruno Racine; נולד ב-17 בדצמבר 1951) הוא סופר צרפתי.
לאסן
היסטוריה אנושית
לפני בוא האדם הלבן, היו האזורים המקיפים את הר לאסן, ובמיוחד האזורים ממזרח, מדרום ומדרום-מזרח, משכנם המסורתי של בני היאמוני (Yamonee) מהשבט האינדיאני של המאידו (Maidu).
פסגת לאסן קרויה של שמו של פטר לאסן (Peter Lassen; 1859-1800) נפח ממוצא דני שהוביל את המהגרים מעבר לפסגה זו אל עמק סקרמנטו בשנות ה-30 של המאה ה-19. לנתיב אותו בחר לאסן לא נמצא שימוש לאורך השנים משום שנחשב בלתי בטוח, והוא הוחלף ב"נתיב המהגרים של נובלס" (Nobles Emigrant Trail) הקרוי על שם הסייר, ויליאם נובלס (William Nobles), שקישר בין נתיב אפלגייט (Applegate Trail) בצפון-מערב נבדה עם חלקו הצפוני של עמק סקרמנטו.
ב-1864, הייתה הלן טנר ברודט (Helen Tanner Brodt; 1908-1838) לאישה הראשונה שטיפסה על פסגת לאסן. לכבודה קרוי אגם קרחוני על פסגת לאסן "אגם הלן".
רעשים ראשונים (מאי 1914 עד מאי 1915)
ב-30 במאי 1914, לאחר 27,000 שנות תרדמה, החלה פעילות געשית בהר לאסן כשההר החל לרעוד בשל התפוצצות שמקורה בקיטור לוהט, שהתרחשה כאשר מאגמה מותכת התרוממה כלפי פני השטח וחיממה מי תהום הקרובים לפני השטח. המים שהטמפרטורה שלהם עלו על נקודת הרתיחה התרוממו בלחץ המופעל עליהם דרך הסדקים בסלע ובסמוך לפני השטח הפכו לקיטור שנפלט בעוצמה דרך הנתיבים בהם הייתה ההתנגדות החלשה ביותר ללחץ שהפעיל. עד אמצע 1915 התחוללו יותר מ-180 התפוצצויות קיטור שיצרו לוע בקוטר 300 מטרים בסמוך לפסגה.
ואז אופי ההתפרצות השתנה באופן דרמטי. בליל ה-14 במאי 1915 נצפו גושי לבה לוהטים מתגלגלים במדרונות פסגת לאסן אפילו ממקומות רחוקים מההר דוגמת העיירה מנטון (Manton) השוכנת 35 קילומטרים מערבית מההר. כשעלה השחר התגלה כי כיפה של לבה דקיטית (לבה המכילה בין 63% ל-68% סיליקה) מילאה את לוע הר הגעש.
ההתפרצות הגעשית של ה-19–20 במאי 1915
מאוחר בערב של ה-19 במאי סדקה התפוצצות קיטור את כיפת הדקיט, ויצרה לוע חדש בפסגת הר לאסן. בהתפוצצות זו לא נפלטה מאגמה חדשה, אך גושים זוהרים של לבה לוהטת התגלגלו על הפסגה והמדרונות העליונים מכוסי השלג של פסגת לאסן. גושים מתגלגלים אלו גרמו למפולת שלג וסלעים געשיים בחזית ברוחב של 800 מטרים שדהרה 7 קילומטרים במורד המדרון הצפון-מזרחי התלול מעל לרכס הנמוך ב"מעבר המהגר" (Emigrant Pass) ולתוך "ערוץ הכובע" (Hat Creek).
כאשר גושי הלבה החמים נשברו לרסיסים קטנים יותר, השלג נמס, ונוצר זרם בוץ מחומרים געשיים המכונה להאר. מרבית הלהאר הוסט לצפון-מערב במעבר המהגר וזרם 11 קילומטרים במורד "הערוץ האבוד" (Lost Creek). אבל אפילו אחרי שהמפולת והלהאר נעצרו, הם פלטו כמויות מים גדולות מאוד שהציפו את חלקו הנמוך של עמק ערוץ הכובע (Hat Creek Valley) בשעות הבוקר הראשונות של ה-20 במאי. הלהאר והשיטפון הרסו שישה בתי חווה שברובם לא היו דיירים. מעט הדיירים ששהו בחלק מבתים אלו נמלטו כשהם סובלים מפציעות קלות.
כמו כן בלילה שבין ה-19 ל-20 במאי התמלא הלוע החדש בפסגת לאסן בלבה דקיטית שהייתה נוזלית יותר מזו שנפלטה ב-14–15 במאי, הלבה נשפכה מעבר למקומות הנמוכים בשולי הלוע וזרמה 300 מטרים במורד המדרונות התלולים במערב ובצפון מזרח הר הגעש.
התפרצות השיא של ה-22 במאי 1915
ואז ב-22 במאי בשעה 04:30 אחרי הצהריים, לאחר יומיים שקטים, התפוצץ לאסן בהתפרצות עזה (שכונתה אחר-כך "ההתפוצצות הגדולה" - "the Great Explosion") שהעיפה אפר געשי, שברי סלעים ופומיס גבוה באוויר. ההתפרצות יצרה את הלוע העמוק והגדול יותר מבין השניים הנראים כיום סמוך לפסגה. עמוד התפרצות ענק של אפר געשי וגזים התרומם לגובה של מעל ל-10 קילומטרים ונראה למרחוק עד העיירה שבחוף המערבי, 240 קילומטרים מערבית להר.
פומיס שנשר על המדרון הצפון-מזרחי של פסגת לאסן ייצר מפולת מהירה של אפר חם, פומיס, שברי סלעים וגז המכונה זרם פירוקלסטי, ששטף בצד הר הגעש והרס שטח בגודל של 8 קמ"ר. הזרם הפירוקלסטי המיס שלגים בדרכו. המים מהשלג המומס הפכו את הזרם ללהאר בעל צמיגות נמוכה שזרם באותו מסלול של הלהאר של ה-19–20 במאי, וזרם קרוב ל-16 קילומטרים במורד "הערוץ האבוד" עד ליישוב הקטן "התחנה הישנה" (Old Station). הלהאר החדש פלט כמות גדולה של מים שהציפו את חלקו הנמוך של "עמק ערוץ הכובע" בפעם השנייה.
התפרצות השיא העזה של ה-22 במאי סחפה את החלק הצפון מזרחי של זרם הלבה שנפלט יומיים קודם. התפרצות זו יצרה זרמי בוץ קטנים בכל המורדות של פסגת לאסן, שיקעה שכבה של אפר געשי ופומיס שהגיעה למרחק של עד 40 קילומטרים מההר והמטירה אפר דק למרחקים והוא הגיע עד וינמוקה (Winnemucca) שבנבדה, 320 קילומטרים מההר. אירועים אלו יצרו את "האזור ההרוס" (Devastated Area) שעדיין, כמאה שנים לאחר האירוע, מיוער בדלילות בעצים בשל הקרקע הנקבובית והדלה בחומרי מזון.
פעילות געשית לאחר מכן
שנים לאחר ההתפרצות הגדולה של 1915 גרמו מי שלגים שנמסו באביב וחלחלו לתוך הר לאסן להתפוצצויות קיטור, סימן לכך שהמאגמה מתחת לפני הר הגעש עדיין חמה. התפוצצויות קיטור עזות במאי 1917 יצרו את הלוע השני מתוך שני הלועות שניתן לראות כיום בפינה הצפון-מערבית של פסגת הר הגעש.
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 ניתן היה עדיין למצוא באזור של שני לועות אלו מקומות בהם נפלט קיטור מהקרקע, אך פעילותם הלכה ודעכה באיטיות, וקשה כיום לאתרם. מאז, מנטרת סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשיתוף פעולה עם שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית את פסגת לאסן ואזורים בהם יש פעילות גאותרמית בפארק.
ברונו ראסין
ביוגרפיה
ראסין נולד בפריז ולמד בתיכון לואי הגדול. ב-1971 סיים ללמוד באקול נורמל סופרייר ולמד גם מספר קורסים במכון למדע המדינה פריז.
משנת 1983 ועד לשנת 1986 עבד במחלקה לנושאים אסטרטגיים במשרד החוץ הצרפתי, לאחר מכן הצטרף לקבינט של ראש הממשלה ז'אק שיראק.