cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברכות המצוות
עובר לעשייתן
ברכות המצוות יש לאומרן בדרך כלל "עובר לעשייתן", כלומר קודם לעשייתן סמוך לביצוען. לפי הרמב"ם, הרי"ף והגאונים קיים לכלל זה חריג אחד בלבד, אך לעדות אשכנז ומאוחר יותר לחלק מעדות ספרד, כנראה בעקבות השפעה אשכנזית, קיימים מספר חריגים. אחד הבולטים שבהם הוא הדלקת נרות שבת על ידי הנשים בערב שבת. לפי מנהג עדות אשכנז, וחלק מעדות ספרד, הנשים אינן מברכות לפני ההדלקה אלא מיד לאחריה. הסיבה לכך היא, שבאמירת הברכה הן מקבלות על עצמן את השבת, ומרגע זה אסור להן להדליק נרות. כאשר מדליק נרות השבת הוא גבר, שאינו מקבל את השבת בהדלקת הנרות, אלא בשלב מאוחר יותר - בדרך כלל בזמן אמירת "קבלת שבת" - הברכה נאמרת לפני ההדלקה. ביהדות ספרד המקורית לא ברכו על הדלקת נר של שבת לאחר ההדלקה אלא לפניה. הרמב"ם בעקבות הרי"ף והגאונים, כותב שאין ברכה שמברכים אותה לאחר העשייה חוץ מטבילתו של גר. גישתו מייצגת את מנהג ספרד הקדום. עדת תימן וחלק מהספרדים ממשיכים לנהוג כך בימינו.
מצוות שמברכים עליהן
לא על כל המצוות תקנו ברכה, והראשונים דנו מה הקריטריון הקובע על אלו מצוות מברכים. הרבה תשובות ניתנו לדבר, אבל אף אחת מהן לא מצליחה לתת גדר מדויק שכולל בתוכו את כל המצוות. הרשב"א כתב שאכן אין תשובה מדויקת לדבר, אך אנו נלך בדרך המסורת ונברך רק על מה שנהגו לברך.
התשובה שכוללת בתוכה את רוב החילוקים בין המצוות, היא שמברכים רק על מה שבעשיית המצווה נפטר האדם מהחובה במצווה זו. לדוגמה: מברכים על הנחת תפילין, על מילה או על הדלקת נרות, מכיוון שבכל אלו ברגע שעשו את המצווה כבר אין חובה לעשותה עוד פעם. לעומת זו לא נברך על מצוות אהבת ה' או יראת ה', ועל מצוות נתינת צדקה, מכיוון שבאלו החובה לקיום המצווה עודה בעינה גם לאחר שנתנו צדקה או יראנו מה'.
עוד תשובה שניתנה היא שעל מצווה שאין בה קום עשה לא מברכים. לדוגמה לא מברכים על השמטת כספים בשנת השמיטה.
קריטריונים נוספים שנאמרו הם שאין מברכים על מצווה התלויה בדעתו של אדם אחר, או שלא מברכים על מצוות שיש בהם קלקול לאדם אחר.
ברכת המצוות לפטור מהמצווה
נחלקו הפוסקים האם אישה המקיימת מצווה שהיא פטורה ממנה (כגון מצוות עשה שהזמן גרמה), רשאית לברך עליה את ברכת המצוות, או שמא יש בכך ברכה לבטלה ואמירת דבר שקר מאחר שנשים לא נצטוו.
השולחן ערוך בעקבות הרמב"ם פסק להלכה שאין לנשים לברך על מצוות עשה שהזמן גרמא, וכן מנהג רוב הנשים הספרדיות שלא לברך. סברתם היא שנשים לא יכולות לומר "אשר קידשנו במצוותיו וציוונו" שכן הן לא חויבו במצווה.
אך ברמ"א פסק כדעת ר"ת שאף שהנשים פטורות יכולות לקיים המצווה ולברך אם ירצו. שכן הן שייכות בקיום המצווה ועובדה שהן מקבלות שכר על קיומן. וכן הוא מנהג האשכנזיות לברך.
אידרייצה
אידרייצה (סלובנית Idrijca; איטלקית Idria; גרמנית Fetschenbach) הוא נהר במערב סלובניה, שאורכו 60 ק"מ. הנהר נובע בגבעות ליד הכפר וויסקו (Vojsko) שממערב לאידריה, ונשפך אל נהר סוצ'ה מדרום לעיר טולמין. אגן הניקוז של האידרייצה משתרע על-פני שטח של 598 קמ"ר וספיקתו הממוצעת מגיעה ל-33.6 מ"ק לשנייה.
ב-1770 סכר יוז'ף מראק (Jožef Mrak) את הנהר מדרום לאידריה כדי ליצור מאגר לעץ שהושט אליו במורד הזרם, ואשר נועד לשמש במכרה הכספית של העיר. הסכר יצר אגם באורך של 800 מטרים ובנפח של 210,000 מטר מעוקב, ואפשר אגירת עץ בהיקף של 10,000 מטר מעוקב. הנהר עשיר בדגה.
רמה ברומטרית
במטאורולוגיה, רמה ברומטרית היא מערכת לחץ גבוה, כלומר, אזור בו הלחץ האטמוספירי (לחץ אוויר, בכדור הארץ) הוא גבוה יחסית לאזור שסביבו. לצד רמה ברומטרית יימצא, בדרך כלל, שקע ברומטרי.
קישורים חיצוניים
Wyż baryczny
יחיאל הופר
יחיאל הוֹפֶר (בכתיב יידי: האָפער; 1906, ורשה – י"ז חשון תשל"ג - 25 באוקטובר 1972, יפו) היה סופר, מסאי ומשורר יידי.
ביוגרפיה
הופר נולד בשנת 1906 בעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית. גדל והתחנך בבית יהודי מסורתי, ולמד לימודי קודש מסודרים. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת ורשה ובמקצועו היה רופא, אך בפועל לא עסק ברפואה. הוא עבד במרפאה לבריאות הנפש בוורשה, ולימים גם ניהל אותה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט לברית המועצות, והוגלה למחנה עבודה בצפון הרחוק. הוא שהה בברית המועצות עד סוף המלחמה, ושב בסיומה לפולין במסגרת הרפטריאציה. ב-1948 היגר לצרפת, והשתקע בפריז.
בשנת 1951 עלה לישראל והשתקע ביפו. בארץ המשיך בפעילותו הספרותית, ואף זכה שכמה מספריו יתורגמו לעברית בידי מתרגמים מן השורה הראשונה. הוא החל לכתוב את יצירותיו הראשונות בפולנית, ולאחר מכן פנה לכתיבה ביידיש. הוא פרסם שירים, סיפורים, מסות ספרותיות ופיליטונים בכתבי עת יהודיים בפולין, צרפת וישראל.
בשנת תשל"א (1971) זכה בפרס איציק מאנגר ליוצרי יידיש.
יחיאל הופר, שהיה חולה במשך שנים, נפטר ביפו בסוף שנת 1972, בגיל 66. נקבר בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו חנה נפטרה ב-2003. לזוג לא היו ילדים.
קישורים חיצוניים
על "רב זלמן":
על "אמאל" ("לפנים"):
על "מיט יענעם און מיט זיך" ("עם הזולת ועם עצמנו"):
על "בנשייה הלבנה" ("אין וויַיסער פֿאַרפֿאַלנקיַיט"):
על "חצר בפוקורנה" ו"ר' תנחום", עם הופעת התרגומים העבריים:
על "חצר במוראנוב":
מפרי עטו:
מעכבי ACE
מעכבי האנזים ACE (Angiotensin Converting Enzyme inhibitor) הם משפחת תרופות שנועדו לטיפול בעיקר ביתר לחץ דם ובאי ספיקת לב, אך משמשות גם באירועי אוטם בשריר הלב ובמצבי נפרופתיה המאופיינת בהפרשה ניכרת של חלבון בשתן (פרוטאיניוריה, כגון במקרים של נפרופתיה סוכרתית). התרופה הראשונה שיצאה לשוק היא קפטופריל, והיא סונתזה על בסיס תרכובות שנמצאו בארס של נחש צפע מהמין גומצן יאררקה.
מעכבי ACE מעכבים את האנזים ACE (אנזים) הנמצא בגוף ושכיח בעיקר בריאות. אנזים זה הוא חלק ממערכת ה-RAAS (רנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון) אשר מעורבת בין היתר בכל הקשור לשמירה על לחץ הדם. מעכבי ACE גורמים להרחבת כלי דם ובכך מפחיתים את התנגודת ההיקפית, פעולה התורמת להפחתת לחץ הדם. פעולה נוספת של מעכבי ACE במעורבותם בדיכוי מערכת ה-RAAS היא הפחתת הפרשה של אלדוסטרון, ובכך ירידה בתפוקת הלב וירידה בלחץ הדם. תרופות נפוצות השייכות למשפחה זו כוללות את הבאות: קפטופריל, אנלפריל, ליסינופריל, רמיפריל ופרינדופריל.
בישראל רשומות כיום התרופות קפטופריל (קפוטן, אסריל), אנלפריל (אנלדקס, אנלפרי, וזודיפ-קומבו), סילזפריל (סילאזפריל, סילריל) ורמיפריל (טריטייס, רמיטנס).
התוויות רפואיות
מעכבי האנזים ACE מיועדות לשימוש ביתר לחץ דם, כמו גם לטיפול באי ספיקת לב הנוצרת כתוצאה מגודש (congestive heart failure) נפרופתיה כלייתית, מחלת כליות, היפרטרופיה של הלב השמאלי, systemic sclerosis והתוויות נוספות.
יתר לחץ דם
בהתבסס על מחקרים קליניים רבים, נמצא כי לתרופות שונות להורדת לחץ דם (מתוך 6 הקבוצות העיקריות המשמשות להורדת לחץ דם) יעילות דומה בהורדת לחץ דם. עם זאת, מאחר שיש שוני בין הקבוצות השונות של מטופלים, קיימת חשיבות בהתאמת התרופה למטופל הספציפי. כך למשל, נמצא כי מטופלים צעירים מגיבים יותר לתרופות כגון חוסמי בתא ולמעכבי האנזים ACE, בעוד שמטופלים מבוגרים יותר מגיבים טוב יותר לתרופות משתנות או חוסמי תעלות סידן. בקבוצות חולים ספציפיות, למתן מעכבי ACE יתרון ייחודי, מעבר לשמירה על לחץ הדם- תרופות אלו מפחיתות את הלחץ בתוך הגלומרולוס בכליה ואת רמת הפרוטאינוריה (חלבון בשתן) וכן יכולות להפחית את ההתדרדרות הכלייתית. מחקר ACCOMPLISH (Avoiding Cardiovascular Events in Combination Therapy in Patients Living with Systolic Hypertension) הציג תוצאה לפיה טיפול של ACEI יחד עם חוסם תעלות סידן (אמלודיפין) היה עדיף על טיפול ב- ACEI יחד עם משתן (תיאזיד)- במניעת אירועים קרדיווסקולריים ומוות אצל חולים ברמת סיכון גבוהה הסובלים מיתר לחץ דם. לאחר שבץ, נמצא כי טיפול של ACEI יחד עם משתן הוריד את שיעור החזרה של שבץ נוסף.
אי ספיקת לב
קיימת ספרות ענפה הגורסת שיש להשתמש ב- ACEI אצל חולים הסובלים מאי ספיקת לב עם תפקוד סיסטולי ירוד (מקטע פליטה הנמוך מ-40%), בין אם הם סימפטומטיים או לאו. תרופות אלו מייצבות את תהליך ה- remodeling של החדר השמאלי, משפרות סימפטומים, מפחיתות זמן אשפוז ומביאות להארכת חיים. מאחר שצבירת נוזלים אצל חולים אלו יכולה להפחית את ההשפעה של תרופות אלו, מומלץ לתת תרופות משתנות במינון אופטימלי טרם מתן ACEI (אם כי לעיתים מומלץ להפחית את רמות המשתנים במהלך התחלת הטיפול ב- ACEI כדי להימנע מירידת לחץ דם). קיים אלגוריתם לטיפול אצל חולים הסובלים מאי ספיקת לב כרונית ועם מקטע פליטה נמוך- לאחר שנעשית האבחנה הקלינית, חשוב לטפל בצבירת הנוזלים של המטופל, אם קיימת, טרם מתן ACEI. לאחר מתן משתנים כאמור, יש לתת ACEI, ולאחר מכן ניתן לתת חוסמי בתא. במידה והחולה עדיין סימפטומטי, ניתן לתת ARB (angiotensin receptor blocker) או דיגוקסין כטיפול משולש.
נפרופתיה סוכרתית
נפרופתיה סוכרתית היא הסיבה השכיחה ביותר לאי ספיקת כליות כרונית בארצות הברית. כ- 40% מכלל חולי הסוכרת (סוג 1 או 2) מפתחים נפרופתיה סוכרתית. שמירה על לחץ הדם הסיסטמי מפחיתה את ההתפתחות של נפרופתיה כאמור, הן בשלב המוקדם (מיקרואלבומינוריה) ובשלב המאוחר (פרוטאינוריה עם ירידה בקצב הסינון הכלייתי- GFR).
מנגנון הפעולה של ACEI
מנגנון אחד לצורך שמירה על לחץ הדם הוא שחרור של חלבון הקרוי רנין מתאי הכליה. תהליך זה מביא לייצור חלבון נוסף הקרוי אנגיוטנסין אשר מאותת לבלוטת יותרת הכליה לייצר הורמון הקרוי אלדוסטרון. מערכת זו מופעלת בתגובה לירידה בלחץ הדם, או כתגובה למשל בירידה של ריכוז הנתרן ב- distal tubule בכליה, ירידה בנפח הדם וכדומה. במצבים אלו, הכליות מפרישות רנין, הפועל כאנזים וחותך את 10 חומצות האמינו הראשונות באנגיוטנסינוגן וכתוצאה מכך הופך אותו לאנגיוטנסין I. האנזים ACE לאחר מכן מסיר שני שיירים נוספים מאנגיוטנסין I והופך אותו לאנגיוטנסין II. ניתן למצוא אנגיוטנסין II במערכת הריאתית, כמו גם בשכבת האנדותל של כלי דם רבים. תפקידה, שמירת לחץ דם גבוה מספיק, על ידי העלאת רמות הנתרן והמים בכלי הדם, וכן על ידי כיווץ כלי דם.
ההשפעות של אנגיוטנסין II בגוף הן, בין היתר:
התרופות הפועלות על האנזים ACE חוסמות את המעבר מאנגיוטנסין I ל- אנגיוטנסין II. מכאן, שרמת האנגיוטנסין II יורדת, וההשפעות שיש לאנגיוטנסין II פוחתות. תרופות אלו מורידות את התנגודת של ארטריולות (עורקיקים) ומעלות את הקיבולת שיש לוורידים, מעלות את תפוקת הלב ואת ה- stroke work, ומביאות לעליה בהפרשת נתרן בשתן (תהליך הקרוי natriuresis).
תופעות לוואי
תופעת לוואי שכיחה במיוחד היא שיעול יבש כרוני - כתוצאה מהצטברות של ברדיקינין. השכיחות של תופעת לוואי זו נעה בין 5% עד 20% מן המטופלים ובמידה ומתרחשת, לרוב מוחלפת התרופה לתרופות מקבוצת ה-ARB. השיעול שכיח יותר אצל נשים, והוא יכול להתפתח תוך מספר שבועות מתחילת הטיפול אך יכול להופיע גם לאחר זמן רב של טיפול וכן שכיחים דלקת בסינוסים (סינוסיטיס), דלקת סימפונות (ברונכיטיס) וקוצר נשימה.
פריחה בעור, עם או בלי אזורים מוגבהים, היא תופעת לואי שכיחה של רמיפריל ושל קפטופריל.
בעיות עיכול כוללות גם כאב בטן, שלשול, בחילות והקאות. הפרעות בטעם הן תלונות פחות שכיחות, המתרחשות יותר בתרופה קפטופריל, ככל הנראה לאור התרכובת הסולפהידרילית. תופעות אלו הביאו לירידה בשימוש בתרופה זו ביחס לתרופות אחרות ממשפחת ה- ACEI.
ירידה בתפקוד הכלייתי היא תופעת לוואי חשובה של כל התרופות מקבוצת ה- ACEI. על ידי הפחתת רמות האנגיוטנסין II, מופחתת רמת הסינון הכלייתי או ה- GFR. אצל חולים הסובלים מבעיה כלייתית או היצרות של עורקי הכליה, תרופה זו עלולה להביא להחרפה של התפקוד הכלייתי ואף לעליה פרדוקסלית בלחץ הדם. חולים אשר נוטלים בנוסף ל- ACEI גם תרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידים (תרופות ממשפחת נוגדי הדלקת- NSAIDS) וכן משתן, עלולים לסבול מהתדרדרות כלייתית מהירה. לכן מומלץ מעקב אחרי רמות קריאטינין לאחר התחלת הטיפול ולאחר מכן לפחות פעם בשנה.
תרופות ממשפחת ה- ACEI יכולות להביא לעודף אשלגן בדם- היפרקלמיה. זאת עקב הפחתה ברמות האלדוסטרון- מאחר שאלדוסטרון אחראי להפרשה של אשלגן, הפחתת רמותיו עלולה להביא להצטברות אשלגן בדם ומכאן לתופעות הלוואי הכרוכות בהיפרקלמיה. לכן יש לעקוב אחרי רמות אשלגן בבדיקות מעבדה.
תופעות לוואי נוספות כוללות אנגיואדמה- כתוצאה מעליה ברמות של ברדיקינין, וכן תופעות לוואי אלרגיות חריפות נדירות ביותר (למשל לופוס). בארצות הברית, אנגיואדמה שכיחה יותר בחולים אפרו-אמריקאים וחולים אלו בדרך כלל  גם מגיבים פחות טוב לטיפול במעכבי ACE (כפי הנראה בשל שונות גנטית).
אצל נשים בהריון, אין לקחת תרופות ממשפחת ה- ACEI במהלך ההריון לאור דיווחים על מומים חמורים אצל העובר ותמותה עוברית. הפרעות נוספות אשר דווחו במהלך נטילת תרופות אלו בהריון כללות תת-לחץ דם, דיספלסיה כלייתית, אי מתן שתן (אנוריה או אולי גוריה), מיעוט מי שפיר, פיגור גדילה תוך רחמי, היפופלזיה ריאתית, PDA והתגרמות לא מלאה של גולגולת העובר.
במאמר שפורסם ב-10.2018 תואר מחקר עוקבה שכלל 992,061 אנשים שהחלו טיפול בתרופה להורדת לחץ דם ומצא שיעור סרטן ריאות גבוה במידה משמעותית (1.6% לעומת 1.2%, יחס סיכון 1.01-1.29) אצל מטופלים שטופלו במעכבי ACE בהשוואה למטופלים שטופלו ב-ARB. הכותבים מציינים, שמטא אנליזה של מחקרי הקצאה אקראית לא מצאה הבדל משמעותי אך רוב המחקרים בה היו קטנים וקצרים יחסית.
קונטרה אינדיקציות ואזהרות
אין לקחת את התרופות ממשפחה זו במצבים הבאים:
יש להשתמש בזהירות בתרופות אלו במצבים הבאים:
סוגי התרופות הקיימות
ניתן לחלק את התרופות ממשפחת ה- ACEI לשלוש קבוצות עיקריות:
לכל התרופות הכלולות לעיל השפעה דומה ויעילות דומה. היוצאת דופן היחידה היא התרופה קפטופריל, שהיא בעלת משך פעולה קצר יותר ובעלת יותר תופעות לוואי. קפטופריל היא גם התרופה היחידה המסוגלת לעבור את מחסום דם־מוח (אם כי תכונה זו לא נמצאה כבעלת השפעה קלינית מיטיבה).
Ramipril היא התרופה היחידה ממשפחת תרופות אלו אשר הוכחה כיום כבעלת יכולת להפחית שיעורי תמותה אצל מטופלים אשר סבלו מאוטם לבבי, והראתה הפחתה בהתפתחות של אי ספיקת לב אצל חולים אלו.
מטה-אנליזה אישרה שתרופות אלו מהווה את הבחירה הראשונה, או ה- first line therapy, ביתר לחץ דם. בהשוואה בין תרופות אלו למול תרופות ממשפחת ה- angiotensin receptor blocker (ARB)  נמצא כי תרופות ממשפחת ה- ACEI הביאו להפחתת תמותה בכ- 10% במובהקות סטטיסטית. זאת לעומת טיפול ב- ARB אשר לא הביא לתוצאה מובהקת סטטיסטית בהפחתת התמותה.
מינון ומתן טיפול תרופתי
קיים שוני בין התרופות במינון התרופה עצמו ומספר הפעמים ביום שיש ליטול את התרופה. בדוגמה להלן מוצג מינון המיועד לטיפול ביתר לחץ דם:
רבי אלעזר בן חנניה
רבי אלעזר בן חנניה היה תנא שחי בתקופת הבית השני. אביו היה חנניה בן חזקיה בן גרון.
לרבי אלעזר בן חנניה מייחסת הגמרא את האימרה (מכילתא יתרו, ז').
כמו כן, מיוחסים לו גם עריכת החלק המאוחר במגילת תענית ספר מימי בית שני, המונה את החגים הלאומיים שנחוגו בתקופה זו (ועל כן אסור לצום בהם) וכן את ימי הזיכרון לאירועים לאומיים.
בובספוג מכנסמרובע (עונה 5)
על העונה
העונה עלתה לאוויר בערוץ ניקלודיאון ב-19 בפברואר 2007 כשנה ותשעה חודשים לאחר העלייה של העונה הרביעית. בטקסי פרסי האמי ה-60, שניים מפרקי העונה: "שני הפרצופים של סקווידוויד" ו"אסירי קיץ" היו מועמדים לפרס אמי בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר שאורכה פחות משעה. טום קני, היה מועמד בטקס פרסי אנני ה-35 לתואר הדיבוב הטוב ביותר, עקב הדיבוב שלו לדמות של בובספוג. הסדרה זכתה בתואר סדרת האנימציה הטובה ביותר בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ב-2007.
לוסטגארטן
הלוסטגארטן (בגרמנית: Lustgarten -"גן תענוגות" או "גן השעשועים") הוא פארק הנמצא באי המוזיאונים במרכז ברלין, בסמוך למקום בו עמד בעבר הברלינר שטאטשלוס (טירת העיר). בעת הקמתו היה הגן גן פרטי, והיווה חלק משטחי הטירה. במהלך השנים הפך לפארק ציבורי, לשטחי תהלוכות ומסדרים צבאיים, ולבסוף שב להיות פארק ציבורי.
היסטוריה
החל מהמאה ה-16 שימש האזור בו מצוי היום הלוסטגארטן כגן מטבח (גינת תבלינים) של הארמון של האלקטור של ברנדנבורג (לימים שליטי ממלכת פרוסיה). לאחר תום מלחמת שלושים השנים החל פיתוחה של ברלין על ידי פרידריך וילהלם (האלקטור הגדול) ואשתו ההולנדית לואיזה הנרייטה מאוראניה. לואיס בקשה מהמהנדס הצבאי יוהאן מאוריץ (Johann Mauritz) ומתכנן הגנים מיכאל האנף (Michael Hanff) בשנת 1646 להפוך את גן המטבח לגן רשמי לאירוח, ונתנה לגן את שמו הנוכחי.
בשנת 1713 הפך מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון את הגן למגרש מצעדים צבאי המכוסה בחול. כל צמחי הגן נעקרו. במקביל נבנו שני מגרשי מסדרים נוספים: פאריזר פלאץ בסמוך לשער ברנדנבורג ולייפציגר פלאץ. בשנת 1790 הפך פרידריך וילהלם השני את הלוסטגארטן ממגרש מסדרים לפארק, אולם בעת כיבוש ברלין על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1806 שב הגן והפך למגרש מסדרים עבור הצבא הצרפתי.
בראשית המאה ה-19 נבנה המוזיאון הישן בסמוך לארמון המלוכה. המוזיאון נבנה בסגנון ניאו קלאסי על פי תוכניות של האדריכל קארל פרידריך שינקל, ובין השנים 1826–1829 נבנה מחדש גן ציבור בחזית המוזיאון על פי תוכניות של מתכנן הגנים פטר יוזף לנה. שבילים חילקו את הגן לשישה אזורים, ובמרכז הגן נבנתה מזרקה שגובהה 13 מטרים, אשר הופעלה על ידי מנוע קיטור.
בין השנים 1894–1905 נהרסה הקתדרלה הפרוטסטנטית בצידו הצפוני של הגן, ובמקומה נבנתה הברלינר דום בתכנונו של האדריכל יוליוס קארל רשדורף (Julius Carl Raschdorff).
בשנת 1871 הוחלפה מזרקת הקיטור בפסל רכוב של פרידריך וילהלם השלישי.
בתקופת רפובליקת ויימאר שימש הלוסטגארטן כאתר להפגנות המונים פוליטיות. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הקומוניסטית נהגו לערוך במקום עצרות המונים. באוגוסט 1921 נערכה בפארק הפגנה בה השתתפו 500,000 מפגינים כמחאה כנגד הימין הקיצוני הגרמני, וביוני 1922 250,000 מפגינים מחו על הרצחו של שר החוץ ולטר רתנאו.
בשנת 1933 בעקבות עליית הנאצים לשלטון נערכה הפגנה נגד המפלגה בה השתתפו 200,000 מפגינים. לאחר הפגנה זו חוקקו הנאצים חוק האוסר להפגין כנגדם, והפכו את הלוסטגארטן לאתר מצעדים עבור המפלגה. ב-1934 נעקרו צמחי הפארק, והפארק נסלל. פסלו של פרידריך וילהלם השלישי הוסר ממרכז הפארק, ונערכו בפארק עצרות המונים בהם אדולף היטלר נאם בפני מיליון צופים.
בעקבות הפצצות האוויר של שלהי מלחמת העולם השנייה נהרס הפארק לחלוטין. גרמניה המזרחית שבירתה הייתה ברלין המזרחית השאירה את הריצוף מתקופת היטלר, אולם שתלה עצים בצידי הכיכר, ושם הכיכר שונה למארקס אנגלס פלאץ (Marx-Engels-Platz). כמו כן נהרס הברלינר שטאדטשלוס ובמקומו נבנה ארמון הרפובליקה ששימש כמקום הכינוס של הפולקסקאמר.
רק לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד שתי הגרמניות בשנת 1991 קמה תנועה ציבורית שקראה להקמת פארק במקום. בשנת 1997 מונה אדריכל הגנים הנס לוידל (Hans Loidl) לתכנן את הגן תוך שחזור הסגנון של לנה. עבודות הקמת הפארק החלו בשנת 1998 והסתיימו לאחר שנה.
קו ג'ה-צ'אול
קו ג'ה-צ'אול (בקוריאנית: 구자철; ) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אל-גארפה מליגת העל הקטרית.
לקו 79 הופעות במדי נבחרת קוריאה הדרומית, בה הוא שימש קפטן עד לפרישתו ממנה בשנת 2019.
קריירת מועדונים
קו הופיע בשנת 2006 באליפות בתי הספר התיכונים שהתקיימה באי צ'ג'ו. הוא הוביל את קבוצתו למקום השני בטורניר עם ביצועים מרשימים. בעקבות זאת, מאמן צ'ג'ו יונייטד החתים אותו בשנת 2007 על חוזה בקבוצה. תחילה הוא שיחק בקבוצת המילואים של צ'ג'ו, ולא הרשים עקב פציעות רבות. למרות זאת, עם חלוף הזמן הוא התחיל להוכיח את עצמו ולהרשים בהופעותיו, והחל לשחק באופן קבוע בקבוצה הראשונה של צ'ג'ו, בעיקר כקשר הגנתי. בעונת קו הוביל את צ'ג'ו לסגנות ליגת העל של קוריאה הדרומית. באותה עונה נבחר לשחקן המצטיין בליגת העל הקוריאנית. הוא היה גם מלך הבישולים באותה עונה בליגה.
ב-30 בינואר 2011 קו עבר לוולפסבורג, וחתם במועדון הגרמני על חוזה לשלוש וחצי שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרמניה ב-12 בפברואר, בהפסד הביתי 0–1 להמבורג.
ב-31 בינואר 2012 קו הושאל לאאוגסבורג לעונה וחצי. בתקופה בה שיחק במועדון הוא סייע לו להימנע פעמיים מירידת ליגה. בסך הכל כבש שמונה שערים ב-32 הופעות ליגה בקבוצה. בעונת הוא חזר לוולפסבורג. ב-18 בינואר 2014, לאחר חצי עונה במועדון, הוא עבר למיינץ, וחתם על חוזה לארבע וחצי שנים. הוא כבש את שער הבכורה שלו במיינץ בניצחון 0–2 על פרייבורג.
בקיץ 2019 חתם קו על חוזה באל-גארפה הקטרית.
נבחרת קוריאה הדרומית
קו היווה חלק מרכזי מנבחרת קוריאה הדרומית בגביע אסיה 2011, בו כבש חמישה שערים וסייע לנבחרתו להגיע עד לחצי הגמר. קו היה מלך השערים של הטורניר.
קו שיחק באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית ארד. בכך, קוריאה הדרומית הפכה לנבחרת האסייתית השנייה שמגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים.
סרגל הישגים מאוזן
סרגל הישגים מאוזן (BSC, ראשי תיבות של Balanced Scorecard) הוא שיטת ניהול ביצועים (Performance Management), שפותחה על ידי Robert S. Kaplan ו-David P. Norton בשנת 1992, המשלבת מדדי ביצוע כמותיים ואיכותיים (KPI) המשמעותיים ביותר לארגון ומעניקה למנהל כלי ניהולי לניווט הארגון להצלחה תחרותית.
היסטוריה
ב-1992, רוברט קפלן ודייוויד נורטון החלו בפרסום סרגל ההישגים המאוזן בסדרת מאמרים בכתבי עת. ב-1996 הם הוציאו לאור את הספר "The Balanced Scorecard". מאז שהוצגה שיטת סרגל ההישגים המאוזן המקורי הוא נהפך לתחום פורה של תאוריה, מחקר וייעוץ. השיטה הדגישה את החסרונות ונקודות החולשה של גישות הניהול הקודמות. סרגל ההישגים המאוזן התפתח מכלי פשוט למדידת ביצועים למערכת מלאה לתכנון אסטרטגי וניהול. המערכת אינה רק מערכת למדידת ביצועים אלא עוזרת למתכננים להגדיר מה צריך להעשות ולהמדד. בעזרתה המנהל יכול להוציא לפועל את האסטרטגיה שלו ולגרום לה לחלחל בכל רובדי החברה.
הגדרה
סרגל הישגים מאוזן היא שיטת ניהול אשר מיישמת את חזון הארגון דרך האסטרטגיה, יעדי העל ומדדי הביצוע בארגון, משפרת את התקשורת הפנימית והחיצונית ומבקרת את ביצועי הארגון למול האסטרטגיה. בשיטה זאת, בעזרת לוח מחוונים (Dashboard) נבחנים ביצועי הארגון ועמידתו ביעדים האסטרטגיים שהציב לעצמו. היעדים נקבעים בתחילה להנהלה הבכירה והיא מושרשת דרך מנהלי דרג הביניים, המנהלים הזוטרים עד לאחרון העובדים, וזאת על מנת לכוון את כל הארגון ליעדי החברה. האיזון בסרגל נובע מכך שהמיקוד אינו רק במדדים הפיננסיים אלא גם במדדים נוספים: תפעוליים, שיווקיים והתפתחותיים אשר מעניקים לנו מבט מקיף על הארגון, שעוזר לביצועי הארגון בטווח הארוך. ארגונים לא יכולים להתבסס על מדדים פיננסיים בלבד מפני שקיים פער זמן במדדים אלו. ארגונים צריכים למדוד גם את אותם תחומים אשר בהם אפשר לבצע שינויים בזמן אמת ללא המתנה לנתונים הפיננסיים.
ארבעת עולמות התוכן
על מנת לשפר את הביצועים הפיננסיים הארגון צריך שיהיו לו לקוחות, וכדי שהלקוחות יקבלו את המוצר או השרות הטוב יש צורך בתהליכים פנימיים בארגון המונעים על ידי המשאבים הארגוניים. קיבוץ מדדי הביצוע לתחומים (עולמות תוכן) תורמת באיסוף ובחירה של המדדים הנכונים והמתאימים לארגון. ארבעה עולמות תוכן מומלצים בשיטת הסרגל ההישגים המאוזן:
העולם הפיננסי – מודדים את השיפור של הארגון בשורה התחתונה. קפלן ונורטון תיארו שלושה שלבים שבו נמצא הארגון בצמיחה, יציבות או קציר. היעדים והמדדים הפיננסיים שבהם נתמקד בשלב הצמיחה יהיו: הגדלת נתח שוק, הגדלת מחזור, גידול ברווחיות וכו'. בשלב היציבות לעומת זאת נתמקד במדדי ויעדי יעילות והקטנת הוצאות כדי להגדיל את ההחזר על ההשקעה (ROI) ופריון העובדים. לבסוף, בשלב הקציר נשים דגש על תזרים המזומנים, תקופת החזר הלוואה והגדלת הרווח.
עולם הלקוחות – מגדיר את ההתייחסות שהארגון ישקיע על מנת להעניק שביעות רצון לקבוצת הלקוחות הרצויה. סיסמאות כמו "אנו חברה ממוקדת לקוח" ו"אנחנו מספר אחד בהבאת ערך מוסף ללקוח" קיימות בארגונים רבים, סרגל ההישגים המאוזן תובע מהמנהלים לפרוט את אותם סיסמאות ליעדים ומדדים המשקפים את הדברים המשמעותיים ללקוחות. היעדים והמדדים בעולם הלקוחות צריכים למדוד את הערך שמקבל הלקוח (זמן, איכות, שירות וביצועים ומחיר) ואת התוצרים הנובעים מכך (נתח שוק או שביעות רצון לקוח). על מנת לדעת מה חושבים על הארגון יש צורך להסתכל דרך העיניים של הלקוחות. בעולם הלקוחות יש צורך במדידה איכותית יותר מאשר כמותית. מדידה זאת ניתן לבצע על ידי משוב שוטף מהלקוח, סקרים תקופתיים, קבוצות מיקוד ומחקרים.
עולם התהליכים הפנימיים – מדדי עולם הלקוחות הם חשובים אבל יש לפרוט אותם למדדים הבוחנים את התהליכים המתבצעים בתוך החברה על מנת לענות על צורכי הלקוחות. בסך הכל התנהלות טובה מול הלקוחות נובעת מאותם תהליכים פנימיים. מדדי עולם התהליכים הפנימיים מתחלקים למדדים תפעוליים (ניצולת, שרשרת ההספקה וכו'), ניהול הלקוחות (הרחבת והעמקת היחסים עם הלקוחות), פיתוח (מוצרים או שירותים חדשים) ורגולציה (ביסוס היחסים מול המשקיעים החיצוניים).
עולם הצמיחה ולמידה – עולם זה כולל בו את הכשרת העובד והגישה הארגונית לשיפור העצמי של הפרט והארגון. העובדים הם המשאב העיקרי היחידי לידע בארגון, באקלים הטכנולוגי הנוכחי נוצר הצורך בלמידה מתמדת של העובדים. היכולות של ארגון לפתח, לשפר וללמוד מעמידה את הארגון ביתרון תחרותי מול מתחריה. היתרון יהיה בהשקת מוצרים חדשים וחדשניים, יצירת ערך גבוה יותר ללקוחות, לשפר את היעילות התפעולית באופן עקבי וכך להוביל את הארגון לחדור לתחומים חדשים, להגדיל מחזור ולשפר רווחיות בטווח הקצר והגדלת התשואה למשקיעים בטווח הארוך.
גורד
גורד (בצרפתית: Gordes) הוא כפר וקומונה במחוז ווקלוז, בפרובאנס שבדרום צרפת. הוא נמצאת 38 ק"מ מזרחית לאביניון ו-87 ק"מ צפונית למרסיי. הכפר מהווה יעד תיירותי חשוב והוא נבחר לאיגוד ״הכפרים היפים ביותר בצרפת", בו חברים 155 יישובים.
גאוגרפיה
הקומונה משתרעת על שטח של 48 אלף דונם, ממורדות רכס ווקלוז בצפון עד עמק קלבון (Calavon) בדרום. הכפר עצמו נמצא בלב הקומונה על גבעה סלעית השולטת על העמק, ממנה נשקף עמק קלבון בדרום ורכס ווקלוז בצפון. הכפר נמצא בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור.
ימי הביניים
במאה השמינית הוקם במקום מנזר בנדיקטיני על חורבות מקדש רומאי. המנזר נהרס במהלך הפלישה הערבית במאה העשירית.
ב-1031 הוקמה במקום טירה מבוצרת, שאף חוזקה ב-1123. ב-1148 נבנה מנזר ציסטרציאני.
ב-1481 פרובאנס סופחה לממלכת צרפת. גורד לקחה חלק בהתקוממות שפרצה ושילמה מחיר יקר על כך.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה גורד הייתה מוקד פעילות של הרזיסטנס. לאחר המלחמה עוטרה גורד ב"צלב המלחמה 1939-45" (the Croix de guerre 1939–1945).
צ'ארלס ברוקס ג'וניור
צ'ארלס ברוקס ג'וניור (אנגלית: .Charles Brooks, Jr; 1 באפריל 1942 - 7 בדצמבר 1982) היה רוצח אמריקני שהיה האדם הראשון שהוצא להורג על אדמת ארצות הברית באמצעות זריקת רעל. הוצאתו להורג הייתה הראשונה בטקסס מאז 1964, והאפרו-אמריקני הראשון שהוצא להורג מאז פרשת משפטו של טרוי לאון גרג בשנת 1976  שעסק באכזריותן של שיטות הוצאה להורג שונות.
ביוגרפיה
ברוקס היה בן למשפחה אמידה בעיר פורט וורת', ולמד בבית הספר התיכון איי.אמ טרל (I.M. Terrell). ברוקס נשפט למאסר לפני הוצאתו להורג, לאחר שהורשע באחזקה לא חוקית של כלי נשק.
ב-14 בדצמבר 1976 ברוקס נכנס למגרש למכירת מכוניות משומשות וביקש לקחת את אחד הרכבים לנסיעת מבחן. בעל המגרש, דייוויד גרגורי, ליווה אותו בנסיעה. לאחר שברוקס אסף את וודי לודרס (Woody Loudres), השניים כלאו את גרגורי בתא המטען של המכונית ונסעו למוטל. לאחר שהובא למקום, גרגורי נקשר לכיסא ונורה פעם אחת בראשו. ברוקס ולודרס לא סיפרו מי מהם ירה בגרגורי. בעקבות טיעונים שהועלו תוך כדי ההליכים המשפטיים גזר דינו של לודרס היה 40 שנות מאסר, ואילו זה של ברוקס היה עונש מוות.
בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה ברוב של 3-6 את בקשתו של ברוקס להשהות את הוצאתו להורג. ועדת החנינות ושחרור על תנאי של טקסס המליצה ברוב של 1-2 כי התהליך יימשך.
לאחר שאכל את ארוחתו האחרונה, ברוקס הובל אל חדר ההוצאה להורג בבית הכלא הנטסוויל שבטקסס. במקום זה הוא אמר את דבריו האחרונים. ברוקס המיר את דתו לאסלאם בזמן מאסרו ומסיבה זו הוא התפלל לאללה לפני שהוצא להורג.
הרעלים הוזרקו לגופו בשעה 12:09 לפנות בוקר, ומותו של ברוקס הוכרז 7 דקות לאחר מכן. תמונה של גופתו הכבולה למיטה לאחר ביצוע גזר הדין פורסמה בטיים מגזין בשבוע שלאחר מכן, במסגרת כתבה שבה הוזכר כי בוצעה ההוצאה להורג החוקית הראשונה באמצעות זריקת רעל.
יום טוב מפלייזא
רבי יום טוב מפלייזא, נקרא גם רבי יום טוב בן רבי יהודה, היה אחד מבעלי התוספות בצרפת.
משפחתו
אביו הוא ריב"ן, שהיה חתנו של רש"י, לאחיו קראו רבי אליעזר.
בניו הם רבי יהודה ב"ר יום טוב, שהיה חמיו של ר"י הזקן, ורבי יוסף. מצאצאיהם היו רבי יהודה בן יצחק מסר לאון, נכדו של רבי יהודה ב"ר יום טוב, וכן בילא, בתו הצעירה של רבי יוסף ב"ר יום טוב, שנישאה לדודה רבי אליעזר בן רבי יהודה ב"ר יום טוב.
אזכוריו
הובא בתוספות במספר מקומות, כמו כן הוזכר מספר פעמים בספר הישר. גם רבי קלונימוס בן רבי עובדיה הזכירו.
רבינו תם כותב לו "אלופי ומיודעי מורי הרב ר' יום טוב, איני כדאי ששלחת לי אלא כך דעת תלמידך נוטה".
חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות
חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות היה חיל משלוח בסדר גודל של אוגדה (דיוויזיה) שנשלח על ידי עיראק שנשלטה על ידי העוצר עבד אל-אילה בן השושלת ההאשמית, על מנת לסייע לצבאות ערב במאבקם כנגד הקמת מדינת ישראל. חיל המשלוח לחם בעיקר באזור צפון השומרון ובקעת הירדן. תוכניתו ההתקפית להשתלט על אזור עמק בית שאן ועפולה כשלה, אך הוא זכה להצלחה כאשר עצר את התקפת צה"ל לכיבוש ג'נין. במקביל לפעולת החילות הסדירים פעלו גם אלפי מתנדבים עיראקים במסגרת צבא ההצלה בפיקודו של פאוזי אל קאוקג'י, וכן פעל כוח אווירי עיראקי ובו מטוסי קרב והפצצה.
עמדתה המדינית של עיראק הייתה אחת הקיצוניות בין עמדות המדינות המעורבות בסכסוך, והיא הובילה את הקו הערבי שהתנגד להחלטת החלוקה. משלוח חיל המשלוח נועד לבטא מדיניות בלתי מתפשרת, המחויבת לעניין הפלסטיני. גם לאחר סיום הסכסוך, ושובו של חיל המשלוח לעיראק, סירבה עיראק לחתום על הסכמי שביתת הנשק עם ישראל עליהם חתמו יתר מדינות ערב, ולמעשה נותרה במצב מלחמה עם ישראל עד היום.
רקע היסטורי - עיראק והלאומיות הפלסטינית
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה האימפריה הבריטית מנדט של חבר הלאומים לשלוט בעיראק. ב-1921 הביאו הבריטים לעיראק את המלך פייסל מהשושלת ההאשמית ולאחר משאל עם המליכו אותו על עיראק. על אף שעיראק הייתה ממלכה עצמאית, שורה של הסכמים עם הבריטים (ההסכם האנגלו-עיראקי (1922) וההסכם האנגלו-עיראקי (1930)) הגבילו את עצמאותה בתחומים כלכליים וצבאיים ובתחומי מדיניות החוץ, ואיפשרו נוכחות צבאית בריטית על אדמתה.
יחסו של פייסל אל התנועה הציונית היה מורכב, כיחסו של אחיו, האמיר עבדאללה. השניים נפגשו עם אישים ציוניים, והיו מוכנים לראות מימוש של הלאומיות היהודית בארץ ישראל, בתנאי שזו תוכפף לשלטון האשמי. הסכם ויצמן-פייסל משנת 1919 אף הסדיר את היחסים בין התנועה הלאומית היהודית, ובין ממלכה ערבית מאוחדת בה היה אמור פייסל לשלוט.
שלטונם של ההאשמים בעיראק היה שלטון חלש, שנשען על תמיכה בריטית והיה חסר בסיס תמיכה עממי משמעותי. המשטר לא היה יציב והיה נתון להפיכות צבאיות. מותו של פייסל הראשון, בשנת 1933 אף ערער את הבסיס של הכריזמה האישית ממנה נהנה פייסל, שהייתה חסרה ליורשיו. במדינה התפתח ימין קיצוני אנטי-האשמי ואנטי בריטי, ובמהלך הזמן גם פרו-נאצי, והתפתח מאבק בין סיעות שבטיות ואתניות, קציני צבא, ופעילים אידאולוגיים מימין ומשמאל. ימין קיצוני זה נראה כמייצג את דעות העם העיראקי והקצונה בצבא העיראקי, יותר משמייצג אותם הממסד הפרלמנטרי. הסתה לאומנית ואנטישמית זו לוותה בתעמולה נאצית שעודדו גורמי חוץ. בין היתר היה פעיל בשנים אלו שגריר גרמני בבגדאד בשם פריץ גרובה שאף תרגם את מיין קאמפף לערבית ופרסמו בהמשכים בעיתון יומי נפוץ.
עוד ב-1919 התכנסה בדמשק ועידה ערבית מאוחדת, בהשתתפות מנהיגים פלסטינים, שהכריזה על רצון הערבים להקים בסוריה ובעיראק ממלכה מאוחדת בהנהגת פייצל ודחתה את הצהרת בלפור. הקריאות הלאומניות הקושרות את הלאומיות הפלסטינית עם זו העיראקית נמשכו במהלך שנות ה-30. עיראק ראתה בארץ ישראל שדה אפשרי להשפעתה, ואילו הלאומנים העיראקים, שהתנגדו לשלטון הבריטי ולשלטון ההאשמי, ראו באופן חיובי שיתוף פעולה עם אחיהם בארץ ישראל, שהיו נתונים אף הם לשלטון בריטי.
המרד הערבי הגדול בשנת 1936 היווה נקודה חשובה ביחס העיראקי לסכסוך. מלך עיראק, ראזי התערב בסכסוך, והוציא כרוז מטעמו (במשותף עם המלך עבדאללה, ועם אבן סעוד מלך ערב הסעודית), שקרא לערבים להפסיק את השביתה הכללית. ראזי הוזמן לעשות כן על ידי הממשלה הבריטית, שחפצה בתיווך מנהיגי ערב בסכסוך. היה זה אך חלק ממעורבות עיראקית בלתי פוסקת, רשמית ובלתי רשמית, בענייני ארץ ישראל, שלוותה בתהלוכות מחאה והפגנות בעיראק עצמה.
באוגוסט 1936 הגיע לארץ ישראל פאוזי אל קאוקג'י שהיה קצין בצבא עיראק, ועמו מאה מתנדבים עיראקים, על מנת לפקד על המרד. הוא קבע את משכנו באזור ג'נין ומשם לחם בצבא הבריטי. מתנדבים אלו יצרו מערכת קשרים אישיים בין התנועה הלאומית הפלסטינית והתנועה הלאומית העיראקית. לאחר תבוסתו שב קאוקג'י לבגדאד. ב-1939 הגיע לבגדאד אף המופתי הירושלמי, חאג' אמין אל-חוסייני שני אלו יצרו קשר עם קבוצת קציני צבא ימנים קיצונים ופרו נאצים, בראשות סלאח א-דין א-סבאע'. ב-1941 חברה החבורה לפוליטיקאי רשיד עלי אל-כילאני ויחד עמו ביצעו הפיכה שכוונה כנגד שלטון השושלת ההאשמית וכנגד הבריטים, ואף מרדו בשלטון הבריטי. הבריטים דיכאו את המרד ביד רמה, קאוקג'י, כילאני והמופתי מצאו מקלט בברלין, והעוצר עבד אל-אילה מן השושלת ההאשמית שב והשתלט על עיראק. עם זאת, אירועים אלו הבהירו כי כוחות חזקים בעם העיראקי תומכים בלאומיות הפלסטינית, מתנגדים לבריטים, ומוכנים להילחם כדי לקדם מטרות אלו. התנגדות זו קיבלה לעיתים אופי אנטישמי מובהק. בפרעות הפרהוד שהתחוללו בבגדאד ביוני 1941 עם סיום המרד, נטבחו 179 יהודים ואלפים נפצעו, על ידי המון עיראקי מוסת.
עמדת עיראק במהלכים שהובילו למלחמת העצמאות
עד 1944 שימש כראש ממשלה נורי סעיד, שהיה מדינאי פרו-בריטי מתון, וב-1942 הגיש לבריטים תוכנית בשם "הספר הכחול" שעיקרה איחוד עיראק, סוריה וארץ ישראל תחת שלטון האשמי, כאשר ליהודים ניתנת מידה של אוטונומיה. סעיד הוחלף ב-1944 בחמדי אל-פאצ'צ'י. אל פאצ'צ'י היה אחד משורת ראשי ממשלה שהתרחקו מהקו של נורי סעיד, וגילו נטיות קיצוניות ורצון למעורבות בעניין הפלסטיני.
ב-1945 נמנתה עיראק על המדינות המייסדות של הליגה הערבית. לאחר מכן הייתה בעלת קול חשוב בליגה, ואחת ממובילות המדיניות של מדינות ערב. בשנים אלו, שבין מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות הלכה הליגה והקצינה מבחינת היחס לבעיית ארץ ישראל. לא רק שהתנגדה להצעות החלוקה, אלא שאף מסרה את הנהגת ערביי ארץ ישראל לידי הסיעה הקיצונית ביותר, בראשה עמד המופתי. בין הקיצוניות שבמדינות עמדה עיראק.
ביולי 1946 התכנסו ראשי הליגה, ביזמת חמדי אל פאצ'צ'י, ששימש כשליח מיוחד של עיראק אל הליגה הערבית, בעיירה בלודאן שבסוריה, על מנת להתמודד עם החלטות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית בנוגע לארץ ישראל. האספה החליטה כי אם יוצאו החלטות הוועדה לפועל, יחרימו מדינות ערב את בריטניה וארצות הברית בחרם תרבותי וכלכלי. החל מספטמבר 1947, כאשר נראה היה כי תוכנית החלוקה קורמת עור וגידים, ובקרוב תזכה לתמיכה בינלאומית, דחפה עיראק, בהנהגת ראש ממשלתה סאלח ג'בר את ראשי הליגה למדיניות לוחמנית כנגד החלוקה המתגבשת. בשלוש ישיבות של הליגה הערבית, בסאופר שבלבנון בספטמבר 1947, בעאליי שבלבנון באוקטובר 1947 ובקהיר בדצמבר 1947 דחפה עיראק למימוש החלטות בלודאן, תוך פגיעה אפשרית בכלכלת המדינות המפיקות נפט, אם יוחרמו ארצות הברית ובריטניה כפי שחייבו ההחלטות. ראשי הליגה הערבית דחו את הדרישה העיראקית לחרם נפט, אך על מנת לפצות את עיראק, התקבלה הצעת מזכיר הליגה, עבד א-רחמן עזאם לפיה הועמד קצין עיראקי, לואא' (דרגת קצונה עיראקית המקבילה לדרגת אלוף) איסמעיל ספואת בראש "ועדה טכנית קבועה" שתדון בנושא הצבאי של הסכסוך היהודי ערבי. עם זאת סוכם כי הלחימה בארץ ישראל עצמה תיערך באמצעות הלוחמים הפלסטינים ו"צבא ההצלה", וכי צבאות ערב ייערכו בתחילה רק בסמוך לגבולות. בנובמבר 1947 כאשר הצביע האו"מ על תוכנית החלוקה, התנגדו לה כל מדינות ערב, ובכללן עיראק.
נראה כי מדיניותו הקיצונית של ג'בר נועדה בין היתר על מנת לפייס את ההמון העיראקי, ולאפשר משא ומתן שקט עם בריטניה על חתימת הסכם חדש, שיחליף את ההסכם האנגלו עיראקי מ-1930. בינואר 1948 פרצו מהומות בבגדאד שחייבו את העוצר עבד אל-אילה להחליף את ג'בר במוחמד א-סדר.
לאחר ועידה נוספת של ראשי הליגה בקהיר, בפברואר 1948 התמנה ספואת ל"מפקד כללי של הכוחות הערבים בפלשתינה", אך מעולם לא נטל בידיו את הפיקוד בפועל, וזה נותר בידי קאוקג'י, שהיחסים בינו ובין ספואת לא היו ברורים. באפריל 1948 דרש ספואת מראשי הליגה הערבית כי יבנה כוח שימנה 5 דיוויזיות לפחות, עם שש טייסות מטוסי קרב והפצצה, תחת פיקוד ערבי מאוחד. בפועל תמכו המצרים בכוחות מקומיים שהיו תחת השפעת משפחת חוסייני בעוד שהעיראקים תמכו בצבא ההצלה שכלל אף כמה מאות מתנדבים עיראקים. מבחינה פוליטית היו המצרים מעוניינים בהקמת מדינה ערבית עצמאית, שתהיה תחת השפעתם, בעוד שהעיראקים היו בעלי עניין לחזק את כוחו של עבדאללה ושל השושלת ההאשמית. חילוקי הדעות הפוליטיים מנעו פעולה משותפת והקמת מפקדה משותפת
צבא ההצלה פעל, בפיקודו של קאוקג'י, החל מינואר 1948, וספג תבוסה משמעותית בקרב משמר העמק באפריל 1948. הערכתו של ספואת כי יהיה צורך במספר רב יותר של חיילים וסיוע כבד יותר משסיפקו מתנדבי צבא ההצלה נראתה ריאלית.
באפריל נועד העוצר העיראקי עבד אל-אילה עם עבדאללה ועם פארוק מלך מצרים. עבד אל-אילה הפך להיות הכוח הדוחף לפלישה מזוינת של הכוח הצבאי של מדינות ערב למדינה היהודית, כשזו תוקם. סוכם, כי על אף שאת דרישתו של ספואת להקים כוח בן חמש דיוויזיות בפיקוד מאוחד לא ניתן יהיה למלא, יפלשו כוחות מדינות ערב לשטח המדינה היהודית, משזו תוקם ב-15 במאי, בכל כוח שיצליחו להעמיד לרשות מטרה זו. הסכמתם של שליטי מדינות ערב לקו הנוקשה שהובילה עיראק נבעה ממספר גורמים כגון כישלון צבא ההצלה, או ההערכה כי עבדאללה יפלוש לשטח ארץ ישראל ממילא לאחר ההכרזה, וייהנה מרווחים טריטוריאליים על חשבון מדינות ערב האחרות ובראשן מצרים. עם זאת הביאו המהלכים להחלטה על פלישה שקדמה אך בימים אחדים לפלישה עצמה, כאשר הכוח הפולש קטן בהרבה מזה שנדרש על ידי הוועדה הצבאית שהקימה הליגה בראשות ספואת. הפיקוד העליון על הכוח ניתן לקצין העיראקי לואא' נור א-דין מחמוד, אם כי כמה ימים לאחר מכן נתמנה עבדאללה למפקד הכוח המאוחד, ונור א-דין הוכרז כסגנו. הייתה זו פיקציה, ופיקוד מאוחד לא היה לצבאות הפולשים בשום שלב. מחמוד היה למפקדו של הכוח העיראקי הפולש בלבד, שהלך והתארגן בימים הראשונים של מאי לקראת הפלישה עצמה.
ארגון החיל
חיל המשלוח החל להתארגן במהלך אפריל 1948, ובראשו מונה, במקום ספואת, לואא' נור א-דין מחמוד, שהיה מפקד דיוויזיה 1 שהיוותה את השלד לחיל המשלוח. מחמוד מונה ל"מפקד בפועל של כל הצבאות הפולשים" (כאשר עבדאללה הוא המפקד הרשמי, כתואר כבוד), ובמשתמע היה מפקד הפיקוד המשותף העיראקי, ירדני ומצרי, אך פיקוד זה לא הוקם מעולם. מפקדו של הכוח בפועל היה עמיד טאהר אל זביידי.
יש גרסאות שונות באשר לגודל הכוח, הנעות בין 1,500 איש ביום הפלישה, למספרים גדולים בהרבה. יש לזכור כי בשלב זה שהו בארץ ישראל עיראקים רבים השייכים לצבא ההצלה שלא נחשב לחלק מכוח המשלוח, אך כלל אלפי מתנדבים עיראקים, והועמד תחת פיקודו הכולל של ספואת. כן יש לזכור כי הכוח תוגבר מאוד במהלך שהותו בארץ ישראל.
הכוח, שהורכב מגורמים שהגיעו מאזורים שונים בעיראק, ומיחידות צבא שונות, כלל בתחילה 300 קצינים ו-6,000 חיילים (הכוח קיבל תגבורות משמעותיות במהלך הלחימה, וכמעט ושילש את כוחו). הכוח הממוכן של חיל המשלוח, בפיקודו של עמיד טאהר אל זביידי, כלל פוג' (רגימנט) ממוכן, גדוד שריוניות, גדוד מדבר ממוכן, גדוד ארטילריה ויחידות עזר. בסך הכל עמדו לרשות הגדוד 47 שיריוניות, 18 תותחי 25 ליטראות ומאות כלי רכב נוספים. הכוח הרגלי כלל בתחילה את חטיבה 1 של הצבא העיראקי ובהמשך את חטיבה 4
הכוח כלל אף 15 מטוסים. יש גרסאות שונות על גודלו והרכבו של הכוח האווירי, ונראה כי המדובר במטוסי אוורו אנסון ומטוסי גלוסטר גלדיאטור וכן מספר מטוסי הוקר פיורי שהוצבו במצרים ובסוריה.
המצב האסטרטגי בעת הפלישה
הכוח היה חלק מכוח פלישה כולל שכלל 23,000 חיילים, אך מעולם לא הועמד תחת פיקוד מאוחד, ותוארו של נור א-דין מחמוד היה פורמלי בלבד. אל מול כוח זה עמדו 32,000 חיילי צה"ל ביום הפלישה.
מלחמת העצמאות אליה עמד הכוח הפולש להצטרף, עמדה כבר לאחר מספר שלבים חשובים. המלחמה, שהחלה כקרבות של מיליציות בגרילה אורבנית בערים המעורבות, ובלוחמה על צירי השליטה בתנועה בדרכים, בין המחתרות היהודיות ולוחמים פלסטינים ומתנדבים בלתי סדירים, עברה בחודשים הראשונים של 1948 שינוי משמעותי. הכוח המגן היהודי התארגן, והפך לצבא של ממש ביכולותיו ובאפשרויות העומדות לרשותו. במרץ 1948 יצאה לפועל תוכנית ד' שהביאה להשתלטות על שטחים נרחבים שהוקצו למדינה היהודית בהחלטת האו"מ, וכן על גושי התיישבויות שמחוץ לשטחים אלו. במקביל, גורשו אנשי צבא ההצלה של קאוקג'י מן הגליל. אירועים אלו העמידו את הכוח היהודי במצב אסטרטגי טוב בהרבה לקראת הפלישה.
על אף שמבחינה מספרית היה הכוח הצבאי בין הצדדים שקול, הרי שהצבאות הערבים הסדירים הפולשים היו בעלי עליונות בחימוש, בטנקים, בארטילריה, וברכב קרבי משוריין, שלרוב לא עמד לרשות היהודים.
תוכנית הפעולה
נור א-דין מחמוד סבר כי מטרת חיל המשלוח צריכה להיות כיבוש חיפה, אליה מוביל צינור הנפט. במאמץ העיקרי בצפון אמורים היו לקחת חלק צבאות סוריה, ירדן, לבנון ועיראק. בחזית בה מצוי היה חיל המשלוח, אמורים היו העיראקים להתקדם מנהרים לעמק יזרעאל והירדנים מגשר דמיה לשכם ולג'נין. שני הצבאות אמורים היו להיפגש בעפולה ולהמשיך משם לכיבוש חדרה ונתניה. תוכנית זו התקבלה על דעת מפקדי הצבאות הערבים, והייתה תוכנית הפלישה הרשמית.
בפועל טרף עבדאללה את הקלפים ופעל בניגוד לתוכנית. עניינו לא היה בכיבוש חיפה, והשמדת המדינה, אלא בהבטחה שמה שיותר שטחים משטחי המדינה הערבית על פי החלטת החלוקה ייפלו לידיו בסופו של דבר. הוא פתח בפעולה באזור גוש עציון, דרומית בהרבה לשטח הפעולה על פי התוכנית, וזאת כ-48 שעות לפני המועד שנקבע. כאשר החל הכוח העיראקי הפולש בתנועה לתוך ארץ ישראל, היו כבר מטרותיו מצומצמות בהרבה. הוטל עליו כיבושה של תחנת הכוח בנהריים, בתנועה דרך גשר שייח' חוסיין, ומשם כיבושו של קיבוץ גשר.
ההגעה לחזית וחציית הירדן
כאשר הגיע הכוח לעבר הירדן החל בתנועה מאזור הכינוס באירביד לכיוון ואדי ערב לכיוון נהר הירדן, ומשם לכיוון תחנת הכוח בנהריים. תחנת הכוח שהוחזקה בידיים ישראליות, הייתה מלכתחילה בשטח ממלכת ירדן. בשבועות שקדמו לפלישה התקיים משא ומתן בין האמיר עבדאללה ובין גולדה מאיר על המשך ההחזקה הישראלית במקום ותפעול תחנת הכוח. המשא ומתן הגיע לקיצו ב-14 במאי, כאשר כוחות הלגיון נכנסו למקום ותפסו את הישראלים שהיו בו כשבויים
באותו היום פוצץ צה"ל את הגשרים על הירדן באזור קיבוץ גשר. הגשר הראשון פוצץ ללא בעיה, אך פיצוץ שני הגשרים האחרים נתקל בבעיות טכניות. גיבור ישראל, אמיל בריג הצליח להגיע אל המטענים תחת אש עיראקית כבדה ולהפעילם, ובכך להשמיד את שני הגשרים הנותרים. על מעשה זה עוטר בריג באות הגבורה.
רקע
קיבוץ גשר עמד במתקפה כבדה של הלגיון הירדני עוד בסוף אפריל 1948. ב-27 באפריל פינו הבריטים פינו את בניין משטרת גשר, מצודת טגארט חשובה, ששלטה על שטחים אסטרטגיים באזור עמק הירדן. חיילי הלגיון הפגיזו את המצודה במשך מספר ימים, ולאחר מכן הפסיקו את המתקפה. עם הגעת חיל המשלוח העיראקי לחזית, היה קיבוץ גשר ובניין המשטרה יעדו הראשון. ההתקפה העיראקית על קיבוץ גשר הייתה מתואמת עם פעולת הכוחות הסורים בקרב עמק הירדן ועם הניסיונות של צבא לבנון לכיבוש קיבוץ מלכיה. בשלב התחלתי זה עוד התאפשר תיאום על בין הכוחות הפולשים, שנמנע לאחר מכן בשל השתבשות התוכנית ומעורבות גורמים פוליטיים.
המתקפה על גשר
מייד לאחר חציית הירדן, ב-15 במאי החלה הרעשה ארטילרית של הקיבוץ ותחנת המשטרה באמצעות תותחי 25 ליטראות, וכן הפצצה מן האוויר. ב-16 במאי תקף חיל המשלוח שהשתלט על נקודה אסטרטגית החולשת על הקיבוץ המכונה "גבעת הגמל", את קיבוץ גשר והצליח לכתרו. אך נסיונותיו לכבוש את הקיבוץ כשלו, כאשר אנשי הקיבוץ איפשרו לכוח התוקף להתקרב לטווח קצר, ואז המטירו עליהם אש עזה. ב-17 במאי נערכה מתקפה חזקה על בניין המשטרה, שנעזרה בפלוגת שיריוניות מגדוד חאלד. הכוח מנה 20 שיריוניות, והצליח לשתק את מרבית עמדות ההגנה מחוץ למשטרה, כאשר תחמושתו של הרובה האנטי טנקי היחיד שהייתה בידי מגני המבנה אזלה לאחר שהושמדו ארבע מתוך השריוניות. בשלב זה הסתערו מגני המבנה על השריוניות עם בקבוקי מולוטוב והצליחו להדוף את הכוח התוקף, ולסגור את שער המבנה. העיראקים ערכו עוד ניסיון אחד לפרוץ למבנה, אך נסוגו.
מתקפת הנגד
לאחר המתקפה עמד הקיבוץ במצור, והיה מכותר מכל עבריו על ידי הכוח העיראקי. במקביל, ב-16 במאי כבש גדוד 13 של חטיבת גולני את כוכב הירדן, אתר אסטרטגי בגובה 400 מטרים החולש על עמק הירדן ומעברי הירדן בהם השתמשו העיראקים. הכוח הישראלי הקדים פלוגה עיראקית שעמדה להגיע למקום, ונתפסה על ידי הישראלים במצב פגיע כשהיא בעלייה אל ההר. רבים מאנשיה נהרגו, והיתר נסו. ב-18 במאי ערכו חיילי גולני ניסיון לכבוש את "גבעת הגמל", אך כשלו בכך.
ב-21 במאי תם קרב עמק הירדן, במהלכו נהדפה מתקפה סורית על יישובי עמק הירדן. לאחר הדיפת הסורים מאזור קיבוץ דגניה, התאפשרה לצה"ל העברתם של שני תותחי 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים) לרכס כוכב הירדן, וב-22 במאי החל השימוש בהם כנגד חיל המשלוח העיראקי. בנסיבות אלו החליטו מפקדי הכוח כי החדירה לאזור עמק הירדן הרווי באוכלוסייה יהודית אינה כפי כוחם, והחליטו להתרכז בגזרת "המשולש" בה אוכלוסייה ערבית בלבד. הם הורו על נסיגת כוחותיהם לאזור זה.
לאחר הנסיגה התרכזו הכוחות העיראקיים בשני מקומות עיקריים. אזור שכם, טולכרם וקלקיליה משם קיוו לנוע לכיוון נתניה, או אזור רמת הכובש, ובאזור ג'נין משם קיוו לנוע לעמק יזרעאל. בתזוזה מערבה אל הים, כאשר מטרתם הראשונית היא כפר יונה קיוו העיראקים לבתר את המדינה היהודית לשניים.
סאנגיונג WZ
סאנגיונג WZ (באנגלית: SsangYong WZ) היא מכונית קונספט, המוגדרת כמכונית גראן טוריסמו, מתוצרת יצרנית הרכב הקוריאנית סאנגיונג אשר הוצגה בשנת 2007.
דגם ה"סאנגיונג WZ" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפרנקפורט בשנת 2007.
לוקאש סורמה
לוקאש סורמה (נולד ב-28 ביוני 1977 בקרקוב) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר אחורי. סורמה הוא שיאן ההופעות בליגת העל הפולנית עם 559 הופעות.
סורמה החל את הקריירה שלו בשנת 1996 בויסלה קרקוב שם שיחק עד שנת 1998 ואז הוא עבר לרוך חוז'וב. בשנת 2002 עבר סורמה ללגיה ורשה שם הוא היה הקפטן במשך ארבע שנים וזכה איתה באליפות פולין בשנת 2006.
ב-5 ביולי 2007 עבר סורמה למכבי חיפה ולאחר שלא הציג יכולת מרשימה באימונים ובמשחק הליגה בו שיחק, הושאל לבני סכנין לעונה אחת ולאחר מכן עזב את הארץ. סורמה שיחק תקופה קצרה באוסטריה, ולאחר מכן חזר לפולין ובשנת 2009 חתם בקבוצת לכיה גדנסק, במדיה שיחק ארבע וחצי עונות. בקיץ 2013 חזר לקבוצת רוך חוז'וב.
לזכותו של סורמה 5 הופעות בנבחרת פולין, בין השנים 2002–2003.
סופרמטיזם
סופרמטיזם (מלטינית: supremus, עליון) הוא סגנון ציור ועיצוב אומנותי השייך לתנועת הקונסטרוקטיביזם שבאוונגרד רוסי. את המונח טבע האמן הרוסי קזימיר מלביץ'. סגנון הציור של הסופרמטיזם הוא אמנות מופשטת בסגנון גאומטרי.
בדומה לצייר וסילי קנדינסקי, גם מלאביץ' ראה בציור אמצעי להבעת רעיונות מטאפיזיים ונתן לצורות משמעות רוחנית. בספרו "מקוביזם ופוטוריזם לסופרמטיזם - הריאליזם החדש באמנות", משנת 1913, כותב מלאביץ' כי:
ענישה קולקטיבית
ענישה קולקטיבית (קיבוצית) היא ענישה של קבוצת אנשים בגין מעשה או סטטוס של בודדים או חלקים מתוכה. לרוב ענישה קולקטיבית מתבצעת כאשר קשה לדעת מי בדיוק ביצע את המעשה, שלעיתים אף הוגדר כ"פשע" על ידי אותו גורם שהחליט על ענישה קולקטיבית. בדיקטטורות רבות, ובמקומות בהם מונהג משטר צבאי, השימוש בענישה קולקטיבית נפוץ מאוד כתגובה לניסיונות מרד או הפיכה.
סופרמטיזם
מלביץ טען כי את היווצרותו של הסופרמטיזם הוא חייב גם לאופרה הפוטוריסטית של Kruchenikh - "הניצחון על השמש" (1913) שבעבורה עיצב מלאביץ' תפאורה ובה רישום גאומטרי של ריבוע המחולק באלכסון לשני משולשים.
ענישה קולקטיבית
ענישה קולקטיבית של אזרחים בזמן מלחמה נחשבת לפשע מלחמה ולעיתים אף פשע נגד האנושות אשר המדינות שחתמו ואשררו את אמנת ז'נבה, התחייבו להימנע מביצועם.
ענישה קולקטיבית בהיסטוריה
בסין, בזמן שושלת צ'ין, הונהג עונש קולקטיבי של בני משפחה. צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון של סין, קבע שהעונש על פשעים חמורים כמו בגידה יכול להיות הוצאה להורג של כל בני משפחתו של הפושע. השימוש בעונש זה נעשה לעיתים רחוקות בלבד, אך הוא בוטל רשמית רק בשנת 1905 על ידי הממשלה של שושלת צ'ינג.
בצבא הרומי נעשה שימוש בשיטת ענישה קולקטיבית בשם דקימאטיו. על פי שיטה זו, הוצא להורג חייל אחד מכל עשרה ביחידה צבאית שהיו בה בעיות משמעת. העונש בוצע גם כאשר פלוגה גילתה פחד בעת קרב.
בתנ"ך ישנם תיאורים רבים של ענישה קולקטיבית, חלקם על ידי אלוהים וחלקם על ידי בני אדם.
במאה ה-18 חוקקו האנגלים את חוקי הכפייה, כעונש קולקטיבי על מסיבת התה של בוסטון.
ליל הבדולח הוצג כסוג של עונש קולקטיבי לא רשמי על ניסיון החיסול של ארנסט פום ראט בידי הרשל גרינשפן.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוטלו עונשים קולקטיביים על העם הגרמני כעונש על פשעי הנאצים, בין השאר במסגרת גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה, ובמסגרת מדיניות חלוקת המזון של ארצות הברית בגרמניה הכבושה.
במהלך שלטון סטלין בברית המועצות הוגלו עמים שלמים, שהוגדרו כ"אויבי הפועלים", לאזורים שונים במדינה. ביניהם צ'צ'נים, פולנים ותושבי המדינות הבלטיות.
ענישה קולקטיבית במלחמה
באמנת האג משנת 1907 תקנה 50 נקבעה:
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב בענישה קולקטיבית, בייחוד על ידי גרמניה הנאצית אשר השמידה כפרים שלמים כעונש על ניסיונות מרד וכדומה. דוגמה בולטת לכך היא החרבת הכפר לידיצה כעונש על חיסולו של ריינהרד היידריך.
אמנת ז'נבה הרביעית שנוסחה בשנת 1949 קובעת בסעיף 33 איסור על ענישה קולקטיבית:
ענישה קולקטיבית בחינוך
ענישה קולקטיבית מקובלת ככלי חינוכי, בייחוד על ידי מורים בבתי ספר. כלי זה שנוי במחלוקת, ויש הטוענים שהוא אינו יעיל, או שהוא יעיל רק לטווח הקרוב. בנוסף, יש הטוענים שעונש קולקטיבי אינו מוסרי, והוא "מבוסס על כוח ולא על מוסר".
לעומתם, יש הטוענים שענישה קולקטיבית מאפשרת "ללמד את התלמידים מהי ערבות הדדית" וש"יש דברים שאי אפשר לטפל בהם באופן פרטני".
בישראל, על פי חוזר מנכ"ל משרד החינוך מאפריל 2015, יש להימנע ככל האפשר מענישה קולקטיבית.
נבחרת ברזיל בכדורסל
נבחרת הגברים של ברזיל בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ברזיל. הנבחרת מנוהלת על ידי קונפדרציית הכדורסל הברזילאית.
נבחרת ברזיל היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באמריקה ובעולם. נבחרת ברזיל זכתה פעמיים באליפות העולם בכדורסל (בשנים 1959, 1963) וארבע פעמים באליפות אמריקה בכדורסל (בשנים 1984, 1988, 2005, 2009). הנבחרת השתתפה גם במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה היה המקום השלישי, אליו הגיעה שלוש פעמים בשנים 1948, 1960 ו-1964. הנבחרת גם זכתה חמש פעמים במדליית הזהב במשחקים הפאן אמריקאיים (בשנים 1971, 1987, 1999, 2003 ו-2007).
בסוף המאה ה-20 בלט בנבחרת ברזיל הכדורסלן אוסקר שמידט, שיאן הנקודות בכל הזמנים.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
בוריק זאדאר
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1974 בבית ספר לכלכלה בעיר. השתתפה בליגה רשמית אזורית לאחר שנתיים. וכבר בעונה הראשונה העפילה לליגה המחוזית של דלמטיה, בה זכתה בגביע ובאליפות בשנת 1984. קבוצת הנוער של המועדון זכתה פעמיים באליפות יוגוסלביה לנוער (1987, 1988). בתחילת שנות ה-90 הוקם בית ספר לכדורסל במועדון. ובעונת 1994/95 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הקרואטית הבכירה.
בעונת 2010/11 הושג הניצחון הגדול בהיסטוריה של הקבוצה הוא מול ציבונה זאגרב 63-86, והקבוצה סיימה במקום החמישי וקיבלה הזמנה מפיב"א אירופה להשתתף במסגרת היורוצ'לנג', אך סירבה מסיבות תקציביות. בסיום עונת 2011/12 נשרה לליגה השנייה לאר שסיימה אחרונה בפלייאוף התחתון.