cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ובאני דה מריניולי
חיים מאוחרים
איננו יודעים מתי הוא נפטר. העדות האחרונה של מריניולי הוא מכתב שהופנה אליו, שנמצא במאה ה-18 בין הרשומות בספרייה בפראג. הכותב הוא ארכיבישוף של ארמה ללא שם, המזוהה עם ריצ'רד פיץ ראלף, האויב של הפרנציסקנים. מהמכתב עולה כי הייתה כוונה מסוימת מאביניון לשלוח את מריניולי לאירלנד בהקשר לדברים שהיו אז בסדר היום - פרויקט שעורר את זעמו של פיץ ראלף.
כתבים
עבודתו העיקרית של מריניולי הייתה (Annals or Chronicles of Bohemia (Cronica Boemorum. הביקורת על כתביו טוענת כי אלה רשימות מקוטעות של מסעותיו במזרח, המכילות לעיתים קרובות זיכרון עז ותיאור גרפי, אך בשילוב עם יהירות מופרזת ורצף לא קוהרנטי מדבר אחד לדבר אחר. הוא תיאר את חוויותיו של מריניולי כחסרי חשיבות כסיפור של תפקידו, אין בהם שום דבר שניתן לכנות אותו כנרטיב היסטורי. הם ממחישים עד כמה נוסעי ימי הביניים לא חשבו על פרסום מסעותיהם או מעשייהם. הקיסר צ'ארלס, במקום לדרבן את מריונלי לפרסם את התפקיד ההיסטוריה של מסעותיו הנדירים, הציב בפניו מטרה לסיים את יומני בוהמיה.
למרות זאת ביצירתו יש נם כמה קטעים חשובים בהם הוא משתדל להכחיש את האמונה בקיומם של אומות של מפלצות או בני אדם פגומים, ואומר שהאמת היא "שאנשים כאלה אינם קיימים כעמים, אף כי יש פה ושם ישנה מפלצת אינדיבידואלית ".
נראה שאיש לא הבחין ביצירתו עד 1820 אז פורסם מאמר על מסעותיו על ידי מיינרט. וכן הוא מוזכר אצל קונסטמן שכתב על הנוסעים הכנסייתיים בימי הביניים.
נדב כוכבי
נדב כוכבי (נולד בשנת 1985) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר פרפר מתחת ל-54 שניות. ייצג את ישראל בשתי אליפויות העולם (מונטריאול 2005 ורומא 2009).
ביוגרפיה
כוכבי שחה בקבוצת מכבי קריית אונו.
2003
באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים שנערכה בשנת 2003 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.98 שניות, לפני נמרוד פלמה מהפועל גליל עליון (55.99 שניות) וגלעד קאופמן הפועל עמק חפר (56.01 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:02.40 דקות, אחרי ארז פרן (2:02.25 דקות) ומיקי חליקה (2:02.39 דקות) שניהם מהפועל ירושלים.
מכביה ואליפות עולם
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בתחילת יולי 2005 זכה כוכבי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בצוותא עם ארז פרן בתוצאה של 55.96 שניות, אחרי דניאל מדווד מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 54.51 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב גת, דני מלניק ועופר פינקלר בתוצאה של 3:49.79 דקות, אחרי ארצות הברית (3:45.47 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה הוא סיים במקום 23 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.44 דקות, במקום 39 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.73 שניות ובמקום 49 במשחה ל-50 מטר פרפר במקום 49 בתוצאה של 25.69 שניות.
שיאן ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר 2005 סיים כוכבי במקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:57.34 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים ו-8 חודשים של יואב מאירי (1:57.49 דקות), במקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.67 שניות ובמקום 24 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש נוסף של 24.31 שניות.
שיאן ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2006 זכה כוכבי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.81 שניות, לפני גיא ברנע מהפועל ירושלים (55.27 שניות) וארז פרן (55.88 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.13 דקות, שיפור לשיאו בן השנה של ארז פרן (2:00.33 דקות), לפני מיקי חליקה (2:05.68 דקות) ואמיר ארבל ממכבי פארק מים רעות (2:09.81 דקות).
2007
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 זכה כוכבי במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.04 שניות, אחרי אלון מנדל מהפועל עמק חפר (24.87 שניות) וויטלי פושקר (25.20 שניות).
בתחרות גביע ירושלים הבינלאומי (בריכת 25 מטר), שנערכה בפעם העשירית ברציפות בבריכת חוות הנוער הציוני בדצמבר 2007 קבע כוכבי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 56.42 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של יואב גת מהפועל ירושלים (56.82 שניות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי יעקב טומרקין (55.69 שניות).
2008
בתחרות שנערכה בקוימברה פורטוגל ב-29 במרץ 2008 זכה כוכבי במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 24.49 שניות, אחרי טיאגו אנדרה וננסיו מפורטוגל (24.48 שניות).
במסגרת אליפות ספרד הפתוחה שנערכה בפלמה דה מיורקה באפריל 2008 סיים כוכבי במקום שני במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 53.88 שניות, שיפור של 22 מאיות השנייה לשיאו של אלון מנדל שנקבע שבועיים לפני כן באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה מתחת ל-54 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.14 שניות, אחרי פיטר מנקוץ' שחיין אורח מסלובניה (24.42 שניות), אלון מנדל ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא אישי חדש של 24.50 שניות, מאית אחת איטי משיאו הלאומי של כוכבי ולפני ויטלי פושקר (25.38 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.99 שניות, אחרי מנקוץ' שקבע שיא ישראלי בינלאומי חדש של 52.57 שניות ואלון מנדל שקבע שיא ישראלי חדש של 53.61 שניות, שיפור לשיאו של כוכבי שנקבע 4 חודשים לפני כן.
אליפות עולם
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2009 סיים כוכבי במקום 37 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.94 שניות, במקום 71 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.20 שניות ובמקום 73 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.74 שניות.
ג'ונתן הווארד
ג'ונתן הווארד (באנגלית: Jonathan Howard) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
הווארד נולד בלנקשייר, אנגליה ומתגורר בלונדון מאז 2005.
קריירה
הווארד החל לשחק בשנת 2001. תפקידו הראשון היה בתוכנית טלוויזיה חינוכית לנוער, "Looking After the Penneys". הוא היה חלק מהקאסט הסופי בין 2005 ל-2007 של סדרת הטלוויזיה הבריטית "Dream Team". הוא גילם את גאווין מודי, כדורגלן צעיר. לאחר מכן החל ללמוד באקדמיה היוקרתית למוזיקה ואמנות דרמטית של לונדון (LAMDA) בין 2008 ל-2011. בשנת 2012, שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "טיטאניק". הוא הופיע בתור סם ת'אולי, פטרון בר צעיר ונאה, בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה אחוזת דאונטון.
בשנת 2013, הוא הופיע בסרט המלחמה הזומבים מלחמת העולם Z עם בראד פיט כאחד מחייליו של קאמפ האמפרי ובסרט של אולפני מארוול, תור: העולם האפל בתור איאן בותבי. בשנה שלאחר מכן, הוא הופיע בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מר סלפרידג' בתור אד ובכמה פרקים של הסיטקום הבריטי/אמריקאי אפיזודס.
טד טלי
טד טלי (באנגלית: Ted Tally, נולד ב-9 באפריל 1952) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי עטור פרסים.
חייו
נולד כתיאודור ויליאם טלי בצפון קרוליינה. למד באוניברסיטת ייל בפקולטה לדרמה. בתום לימודיו, החל לביים הצגות תיאטרון וסרטי טלוויזיה. אולם עבודתו המפורסמת ביותר היא כתיבת התסריט ל"שתיקת הכבשים", עליה גם זכה בפרס האוסקר ובפרסים נוספים. בשנות התשעים חיבר תסריטים לסרטים עצמאיים. בשנת 2001 היה אמור לכתוב את התסריט ל"חניבעל", אך לאחר שהוא והבמאי ג'ונתן דמי ראו כי אינם מתחברים לספר, הוטלה משימת הכתיבה על דייוויד מאמט. לטענת טלי, הוא חש רגשות אשמה משום שהרגיש "חייב" לתומאס האריס על האוסקר.
אולם בשנת 2002 נשכר על ידי דינו דה לורנטיס לכתוב את התסריט ל"דרקון אדום", ובכך סגר מעגל עם תומאס האריס. עוד מפועלו: הפיק בהתנדבות את הסרט "המשימה מאדים" (2000), שימש יועץ ל"שרק 2" (2004) ול"מדגסקר" (2005).
בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לדרמת המלחמה "12 לוחמים" לצד פיטר קרייג ובבימויו של ניקולאי פוגלסיג
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא מין בסוג קפה שגדל בהרים הכחולים של ג'מייקה. הקפה ידוע בטעמו העדין ובחוסר המרירות שלו. בעשורים האחרונים, צבר המוניטין של הקפה תאוצה והביקוש לו גדל ובכך הפך לאחד מהיקרים והנחשקים ביותר בעולם. למעלה מ-80% מכלל הקפה מיוצא ליפן שם יש קהילה של צרכני קפה שמוכנה להשקיע בהשגת סוגי קפה משובחים ואקזוטיים. פולי הקפה משמשים גם להכנת ליקר הקפה "טיה מריה".
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא כינוי מקור ורק קפה שמוכר על ידי מועצת תעשיית הקפה של ג'מייקה יכול לקבל את תו הקפה ולסמן את מוצריו כקפה ג'מייקה בלו מאונטיין.
אסדרה בתעשיית הקפה בג'מייקה
בשל הביקוש הרב לקפה, הסדירה ממשלת ג'מייקה את תעשיית הקפה המקומית בכל האמור באילו סוגי קפה יכולים לשאת כינוי מקור של קפה ג'מייקה בלו מאונטן.
בהגדרה רחבה, רק קפה שנקטף במחוזות סיינט אנדרו, סיינט תומאס, פורטלנד, סיינט מארי יכול להחשב לקפה בלו מאונטן. באופן מסורתי, רק קפה שגדל באזור פסגות ההרים, בגובה של בין 3,000 ל-5,000 רגל (1,700 מטרים) נקרא קפה ג'מייקה בלו מאונטן. קפה שגדל בגבהים בין 1,500 ל-3,000 רגל (910 מטרים) נקראים ג'מייקה היי מאונטיין וקפה שגדל בגבהים הנמוכים מ-1,500 רגל (460 מטרים) נקראים ג'מייקה סוּפּרים או ג'מייקה לואו מאונטיין.
ההרים הגבוהים מ-5,500 רגל הם יערות שמורים ועל כן לא מגדלים בהם קפה.
פירסון
ראו גם
}}
אחד למיליון
אחד למיליון היא תוכנית דוקומנטרית בהגשת נסלי ברדה, העוקבת אחרי אנשים שעברו מקרי נס. התוכנית משודרת בקשת 12 מאז 2018.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
לאסלו קלמאר
לאסלו קלמאר (במקור קראוס, בהונגרית: Kalmár László אדה - אלשובוגאט; 27 במרץ 1905 – מאטרהזה, 2 באוגוסט 1976) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. תחומי מחקר: אנליזה מתמטית, לוגיקה מתמטית ויישומיה, במיוחד בתחום הקיברנטיקה, מדעי המחשב ולשונאות מתמטית.
קורות חיים
אביו, ז'יגמונד קלמאר (קראוס), יליד העיר פאפה היה מנהל אחוזה, ואמו רוזה קראוס (1869–1921) הגיעה ממשפחת סוחרים. קלמאר התייתם מאביו בילדותו ואז עבר לבודפשט עם משפחתו. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבודפשט. בשנת 1927 קיבל תעודת הוראה לגימנסיה ואת הדוקטורט במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת בודפשט. הוא למד ביחד עם רוז'ה פטר והם היו חברים גם בהמשך הקריירה. בשנת 1927 עבר לאוניברסיטת פרנץ יוזף של סגד, למכון למתמטיקה, לצד עמיתים כמו פרידיש ריס, אלפרד האר ואחרים. בשנת 1932 קיבל תואר מרצה ל"חשבון ואנליזה". על פי הצעתו של פרידיש ריס, בשנה האקדמית 33–1932, הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע הפקידה את קלמאר על משימות ההוראה והמחקר של המחלקה למדע כמותי בסיסי, אך המחלקה הפסיקה להתקיים, כי משרד החינוך ההונגרי לא מינה פרופסור מסיבות כלכליות.
ב־19 באוקטובר 1940, אוניברסיטת פרנץ יוזף חזרה לקלוז'-נאפוקה, ואוניברסיטת מיקלוש הורטי בסגד הוקמה מייד במקומה. העברות של מרצים החלו, לאסלו קלמאר לא הוכר באוניברסיטה זו כמרצה בשל החוקים האנטי יהודיים (החוק היהודי השני). באביב 1944 פוטר מתפקידו כמרצה מומחה באמצעות צו של ממשלת דמה סטויאי. הוא בקושי הצליח להתחמק מגירוש למחנות ההשמדה. עם התקדמות הכוחות של הצבא האדום וכיבוש סגד בוטל חוק הרדיפה באוניברסיטה באוקטובר 1944, קלמאר התקבל בחזרה כמרצה, והיה אחד מאלו שהשיבו לתחייה את החינוך והמחקר במתמטיקה באוניברסיטה שסבלה פגיעות רבות בשל המלחמה. באפריל 1945 מונה למרצה בכיר. פרידיש ריס הוזמן ומונה לראש החוג למתמטיקה בבודפשט, וממשיך דרכו בסגד מ-1947 היה קלמאר, שמונה לפרופסור מן המניין ולמנהל מכון בויאי.
קלמאר נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1949, וכחבר מן המניין בשנת 1961. בשנת 1949–1950 היה הרקטור של אוניברסיטת סגד. מכאן ואילך מילא מספר תפקידים מדעיים, עבד בחברות מקצועיות וערך כתבי עת. בשנת 1971 חולקה המחלקה לשתיים, למתמטיקה ולמדעי המחשב, גזה פודור הפך לראש המחלקה למתמטיקה, ולאסלו קלמאר עמד בראש המחלקה למדעי המחשב עד 1975, עד פרישתו באוקטובר.
קלמאר נפטר בשנת 1976 ונקבר בבית העלמין במרכז העיר בסגד.
עבודתו
בשנת 1956 הוקמה המחלקה לאנליזה פונקציונלית של המכון לחקר המתמטיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים, במכון בויאי בסגד בראשות בלה סקפלבי-נאג' ומשנת 1957 קבוצת הלוגיקה והיישומים המתמטיים של המכון לחקר המתמטיקה של האקדמיה ההונגרית למדעים. שתי יחידות מחקר אלה הושקו בשנת 1967.
קלמאר פרסם את מאמריו המדעיים בגרמנית, בצרפתית ובאנגלית.
אנדי ביגס
אנדרו סטיבן ביגס (באנגלית: Andrew Steven Biggs; נולד ב-7 בנובמבר 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אריזונה, ברציפות מאז 2017. ביגס, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה אל הקונגרס של ארצות הברית ב-2016 לאחר 14 שנות כהונה בבית המחוקקים של אריזונה – תחילה בבית הנבחרים המדינתי (2011-2003) ולאחר מכן בסנאט של אריזונה (2017-2011). במהלך הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בשנים 2019–2021, היה יו"ר שדולת החירות בבית הנבחרים – המאגדת בתוכה את השמרנים ביותר שבחברי הסיעה הרפובליקנית בקונגרס.
ביוגרפיה
אנדרו סטיבן ביגס נולד בנובמבר 1958 בטוסון שבאריזונה. בצעירותו יצא ביגס לשליחות במיסיון של הכנסייה המורמונית ביפן, שם למד לדבר יפנית רהוטה. בשנת 1982 השלים באוניברסיטת בריגהאם יאנג לימודי תואר ראשון בלימודי אסיה, וכעבור שנתיים קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת אריזונה. ב-1999 היה למוסמך במדע המדינה מאוניברסיטת המדינה של אריזונה. טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית עבד כעורך דין בחברה השוכנת בעיר הובס שבניו מקסיקו, זאת בטרם התיישב בפיניקס בירת אריזונה, שם עבד כתובע פלילי. בשנת 1993 זכה ביגס בעשר מיליון דולר אמריקאי בהגרלה של "American Family Publishers". הוא הופיע בפרסומת טלוויזיונית עם דיק קלארק ואד מקמהון כדי לקדם את ההגרלות.
בבחירות 2002 התמודד ביגס לבית הנבחרים המדינתי של אריזונה במחוז הבחירה ה-22. שלושת נציגי המחוז עזבו כל אחד בדרכו את בית המחוקקים: המחוקק הדמוקרטי ריצ'רד מירנדה התמודד לסנאט של אריזונה ועמיתו הדמוקרטי וג'ון לורדו התמודד במחוז הבחירה ה-13 השכן, והנציג הרפובליקני אדי פרנסוורת' עבר למחוז הבחירה ה-30. ביגס סיים במקום השני בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 5,778 קולות. ביום הבחירות הכלליות נבחר אל בית הנבחרים של אריזונה והחל את כהונתו בינואר 2003. הוא הוסיף להיבחר בשנים שלאחר מכן, עד שב-2010 נבחר לסנאט של אריזונה. בשנים 2013–2017 היה נשיא הסנאט.
במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית התנגד ביגס לעטיית מסכות רפואיות כאמצעי לבלימת התפרצות מחלת נגיף קורונה 2019, ועודד את תושבי אריזונה שלא לעטות אותן. ביולי 2020 צייץ בטוויטר כי לא ניתן לסמוך על אנתוני פאוצ'י או על דברה בירקס, קרא לפזר את כוח המשימה של הבית הלבן לנגיף הקורונה, והטיל ספק בנתונים על אודות האשפוזים של חולי קורונה תוך הגדרת הסגר בן-החודשיים שהטיל מושל אריזונה דאג דוסי כ"תוצאה של היסטריה של דמוקרטים שמאלנים". בסוגיות אחרות, ביגס דוחה את הקונצנזוס המדעי בדבר שינוי האקלים וטען כי אינו מאמין בהתחממות הגלובלית. הוא מתנגד להפלות, תומך בזכות לשאת נשק, והביע את תמיכתו בבניית חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
ביגס נמנה בין השמרנים שבחברי הקונגרס, ונחשב לתומך נלהב של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. בשנת 2020 הצטרף ביגס לעמיתו פול גוסאר בסרטון הטוען ללא ביסוס כי חלה הונאת בחירות נרחבת במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. הם טענו שנפל דופי במכונות ההצבעה באיזונה, וביגס טען שניתן היתר למשקיפי קלפיות להשתתף בספירות קולות בדטרויט. השניים תבעו עריכת ביקורת על ספירת הקולות במחוז מריקופה, ובדצמבר 2020 נמנה בין 126 רפובליקנים שדרשו מבית המשפט העליון של ארצות הברית לבטל את תוצאות הבחירות בג'ורג'יה, ויסקונסין, מישיגן ופנסילבניה ובכך לדחות את ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות לנשיאות.
האישה מהבית שממול לבחורה בחלון
האישה מהבית שממול לבחורה בחלון (באנגלית: The Woman in the House Across the Street from the Girl in the Window) היא מיני־סדרה אמריקאית שנוצרה על ידי רייצ'ל רמרס, יו דיווידסון ולארי דורף. קריסטן בל, מייקל איילי, טום ריילי, מרי הולנד, קמרון בריטון וסמסרה ייט מככבים בסדרה. הסדרה כוללת אלמנטים מז'אנר הקומדיה האפלה והמותחנים, אך היא בעיקר פרודיה על מותחנים פסיכולוגיים. לסדרה שמונה פרקים, אורכה הכולל הוא פחות מארבע שעות והיא שוחררה ב-28 בינואר 2022 בנטפליקס. היא זכתה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, בעוד שהביצועים של בל זכו לשבחים.
תקציר העלילה
אישה שבורת לב בשם אנה (משוחקת על ידי קריסטן בל) לא בטוחה אם היא הייתה עדה לרצח או לא. היא נוהגת לערבב אלכוהול עם תרופות שנתן לה הפסיכולוג שלה ובשל כך היא סובלת מהזיות תכופות ומפחד משתק מהגשם (אומברופוביה). אנה מנודה על ידי חברי הקהילה שלה ושכניה החדשים, והיא מתויגת על ידי המשטרה כ"משוגעת". אנה מתחילה לחקור כדי למצוא את האמת לגבי מה שראתה.
משניים
שחקנים נוספים כוללים את אפי פראט שמשחקת את אליזבת - בתה בת ה-8 של אנה שמתה ב-2018, ברנדן ג'נינגס שמשחק את הרוצח הסדרתי מייק - קניבל שרצח את אליזבת, ג'נינה גאבנקר המשחקת את מרדית' - אשתו המנוחה של ניל, ניטיה וידיאסאגר המשחקת את הילרי - אחותה של מרדית, ניקול פוליאם המשחקת את קלייר - עמיתה לעבודה של דאגלס. הפרק האחרון כולל הופעות של ג'ים ראש כדייל וגלן קלוז כאשת עסקים.
פיתוח
ב-20 באוקטובר 2020, נטפליקס נתנה להפקת הסדרה הגבלה לשמונה פרקים. היוצרים נאלצו לבטל רעיונות שונים בטיוטות שלהם כדי שיוכלו לצלם בבטיחות במהלך מגפת הקורונה, ו-ויל פרל פיקח עליהם באינטרנט באמצעות שיחות זום.
ליהוק
ב-19 בפברואר 2021, טום ריילי הצטרף לצוות הראשי. ב-2 במרץ 2021, מרי הולנד, שלי הניג, כריסטינה אנתוני, סאמסארה יט, קמרון בריטון ובנג'מין לוי אגילר לוהקו לתפקידים ראשיים. מכיוון שיט היא קטינה, המפיקים ביקשו את הסכמת אמה לכך שהיא תשחק רוצחת בשיחת זום. ב-10 בנובמבר 2021, דווח שמייקל איילי לוהק לככב בתפקיד הראשי. גלן קלוז חשפה שהיא הצטרפה לצוות בתנאי אחד בלבד, בעוד שהרקע של הדמות עדיין לא הוחלט.
צילום
הצילום העיקרי התקיים בלוס אנג'לס בין מרץ למאי 2021.
בזמן הצילומים נעשה שימוש בתה היביסקוס במקום יין אדום. לבל ולאילי היה רצף ריקוד של חמש דקות שנחתך מהסדרה. בל ויט צילמו חלק ניכר מסצנת הקרב שלהם בעצמם, אבל הם השתמשו בכפילים עבור סצנות מסוימות. בעוד שבל ציינה שאין לה מושג לגבי עונת המשך לאחר הקליף האנגר, היוצרים רמזו שהם דנים לגבי המשך אפשרי כשנשאלו על הליהוק של קלוז.
הסדרה שואבת השראה מהספר "האישה בחלון" של איי- ג'יי פין, מ"הבחורה על הרכבת" של פולה הוקינס, מ"רבקה" של דפני דו מורייר, מ"החלון האחורי" של אלפרד היצ'קוק ומ"החפצים החדים" של גיליאן פלין. תפקיד הבילוש של בל בסדרה נוצר גם בהשראת דמותה הקודמת ורוניקה מארס מהסדרה ורוניקה מארס. בל גם שרה את השיר "גשם גשם לך מכאן" לשיר הפתיחה.
שחרור
ב-8 בדצמבר 2021, הוכרז שהסדרה תצא ב-28 בינואר 2022, וששמה יהיה: "האישה מהבית שממול לבחורה בחלון." בל חשפה שהיא הגנה על בחירת השם כשנטפליקס רצתה לקצר אותו. לאחר יציאתו לאקרנים, הוא היה ברשימת ה"הכי נצפים" בנטפליקס בארצות הברית, בין 30 בינואר ל-3 בפברואר.
קבלה וביקורת
בדף הביקורות באתר "רוטן טומאטוז", 56% מביקורות של 50 מבקרים היו חיוביות, והממוצע היה 6.0/10. הביקורת באתר ציינה שהסדרה סובלת מבעיות אך שהמשחק של קריסטן בל מצוין. אתר Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, נתן לסדרה ציון של 49 מתוך 100, בהסתמך על ביקורות של 21 מבקרים. צ'יטרה רמאסוואמי נתנה לסדרה שני כוכבים מתוך חמישה בעיתון הגרדיאן, וביקרה את הסדרה על כך שהבלבול בטון של הסדרה הוא "לפחות מגוחך ואפילו מבעית", וסיכמה את הסדרה כ"לא משעשעת, פשוט נוראית".
צביקה פורמן
צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי.
ביוגרפיה
פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו. הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב. פורמן מדבב בעיקר לערוץ הילדים, לערוץ הופ!, לערוץ דיסני, לערוץ ניקלודיאון ולסרטי הנפשה קולנועיים, ביניהם: "נסיכת הנילוס", "מועדון ווינX", "סיילור מון", "זובומפו", "משטרת האגדות", "אי-שרדות", "עידן הקרח 2", "המחליפים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "סנג'אי וקרייג", "מרקו מקאקו", "אייס", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "שיזאו", "גרוויטי פולס", "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "תומס הקטר וחברים", "קפטן תחתונים: הסרט", "טון מרטי", "פרדיננד", "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "מפלצת של מלון: הסדרה", "עידן הקרח 3", "עידן הקרח: חוגגים בגדול", "עידן הקרח 4", ליגת הצדק בפעולה", "קסם של מפלצת", "אבודים בעוץ", "הגרינים בעיר הגדולה", "אמפיביה", "גולשים על הירח","האגדה של קורה", "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "כוח המים" ועוד.
קורנר ברוק (ניופאונדלנד ולברדור)
קורנר ברוק (Corner Brook) עיר השוכנת בפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. העיר נמצאת במזרחה של המדינה.
במקור, לקורנר ברוק היו 7 שכונות. בשנת 1958, באירוע ונדליזם, נהרסו 4 משכונות העיר.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Karl Ludwig Joseph Maria von Österreich; 30 ביולי 1833 – 19 במאי 1896), היה אחיהם הצעיר של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ומקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, אביו של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה שרציחתו גרמה לפריצת מלחמת העולם הראשונה וסבו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
משפחת רקנאטי
משפחת רקנאטי היא מהמשפחות הבולטות בקרב אנשי העסקים במדינת ישראל. עד 2003 המשפחה חלקה עם משפחת קרסו את הבעלות על בנק דיסקונט, שהפך לימים לבנק השני בגודלו במדינה (ואחר-כך השלישי בגודלו) ולבנק הפרטי הגדול במדינת ישראל. עד 2003 הייתה בבעלותה ובבעלות משפחת קרסו השליטה על חברת אל-ים אניות, שבשיאה הייתה חברה מובילה בעולם בתחום ההובלה הייעודית. בבעלות בנק דיסקונט הייתה גם השליטה על בנק ברקליס-דיסקונט, בנק מרכנתיל, 25% מהבנק הבינלאומי הראשון, חברת קנדה ישראל
ובנק דיסקונט ניו יורק שבאמצע שנות השמונים היה מדורג כבנק ה-17 בגודלו בניו יורק.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
ביוגרפיה
בשנת 1855 מונה קרל לודוויג למושל טירול, אך בשנת 1861 התפטר מתפקידו, משום חוסר עניינו בפוליטיקה. קרל לודוויג היה קתולי אדוק, ועם השנים החל לסבול יותר ויותר משיגעון.
משפחת רקנאטי
בבעלות משפחת רקנאטי היה גם בנק DBTC בשווייץ בבעלותה הייתה גם חברת הספנות Overseas Shipholding Group, שבשיאה הייתה אחת משתי החברות ההובלה הימית הגדולות בעולם. עד 2003 המשפחה חלקה בעלות על קבוצת אי די בי עם משפחת קרסו, שהייתה קבוצת ההשקעות הגדולה בישראל, משפחת רקנאטי ניהלה את עסקי הקבוצה. בשליטתה היו קונצרן כלל, חברת השקעות דיסקונט ואילנות בטוחה, שהיה בית ההשקעות הגדול בישראל.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
ביוגרפיה
לאחר התאבדותו של רודולף, בנו של הקיסר בשנת 1889, מונה קרל לודוויג ליורש העצר, ועל אף שמועות שהתרוצצו לא ויתר על זכויותיו לבנו פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
משפחת רקנאטי
ליאון רקנאטי הסב (1890-1945)
ליאון יהודה רקנאטי נולד וגדל בסלוניקי, יוון. נצר לרבי מנחם רקנאטי, שחי במאה ה–13 והיה פוסק הלכה נודע. שם המשפחה לקוח מהעיירה רקנאטי אשר במזרח איטליה, בה חיה קהילה יהודית. במאות ה-15 וה –16 הפכה העיירה רקנאטי למרכז היהודי החשוב ביותר בנפת מצ'רטה. המשפחה הגיעה לסלוניקי באמצע המאה ה-19 דרך האי היווני זקינתוס אחרי שנערכו בו פרעות ביהודים. בילדותו למד ליאון רקנאטי תורה, אך רכש גם השכלה כללית. בשנת 1908 ייסד ביחד עם חבריו פלורנטין, עוזיאל ומטלון את "בני ציון", המועדון הציוני הראשון בסלוניקי. ב-1928 היה ממייסדי לשכת "בני ברית" בעיר, בתחילה היה מזכירה הכללי ואחר-כך נשיאה, באמצעותה רקם קשרים בין קהילת יהודי סלוניקי ליהדות העולם והשתתף כנציגה בקונגרס הציוני ב-1933. הקים קרן מלגות לסטודנטים יהודים, מפעל תרגום וקורסי השכלה. כיהן כראש הקהילה היהודית בסלוניקי. ביוון ניהל את בית החרושת לטבק "פומארו".
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
ביוגרפיה
בשנת 1896 ביקר קרל לודוויג בארץ ישראל ובמצרים, ובמהלך ביקורו נדבק בטיפוס (משום ששתה ממי הירדן) שהוביל למותו ב-19 במאי 1896.
משפחת רקנאטי
ליאון רקנאטי הסב (1890-1945)
ליאון רקנאטי עלה לישראל ב-1935, במועד זה יהודי סלוניקי שמנו 7,500 איש היוו את הקיבוץ הגדול ביותר של יוצאי עיר אחת. ב-1935 הקים יחד עם משה קרסו ומשה אלבו את "בנק ארץ-ישראל לדיסקונט בע"מ", בהון של 60 אלף ליש"ט.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
משפחתו
בשנת 1856 התחתן קרל לודוויג עם מרגרטה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
משפחת רקנאטי
ליאון רקנאטי הסב (1890-1945)
בשנת 1943 סך הפיקדונות שהופקדו בבנק היה 417 אלף ליש"ט ומאזנו 800 אלף ליש"ט. ב-1944 רכש בנק דיסקונט את מרבית מניותיו של בנק מרכנתיל החיפאי. בשנות הארבעים הקים חסידוף ביחד עם בנו של ליאון, הארי רקנאטי את "החברה לנכסים ובניין", שצמחה והפכה לאחת מחברות המקרקעין הגדולות בישראל בשנות השמונים של המאה ה-20.
קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
משפחתו
בשנת 1862 התחתן קרל לודוויג עם מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
משפחת רקנאטי
ליאון רקנאטי הסב (1890-1945)
למן עלייתו לישראל הצטרף רקנאטי להנהלת "קרן היסוד". הקים את החברות להתיישבות "בנים לגבולם" ו"לשדה" להקמת ישוביים חקלאיים ספרדים בארץ ישראל ולתמיכה ביישובים קיימים ועזר להקים את צור משה, כפר חיטים ובית הלוי. היה חבר מועצת "הסוכנות היהודית" וב-1936 השתתף כציר בקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. הוא הקים יחד עם משה קרסו וה' פרץ את "קרן פלורנטין" להצלת ילדים יהודים עזובים. הקים את המכון הגאוגרפי באוניברסיטה העברית ותמך בסופרים ובמשוררים. ב-1936 הקים את "מטבח זול לנזקקים", שהיה בית תמחוי לעולי יוון. ב-1938 הקים את "קרן למתלמדים", מפעל המלגות בו זכו מאה תלמידי תיכון והשכלה גבוהה ספרדים. ניהל את מועדון התרבות "קדימה", שהיה ממרכזי התרבות של תל אביב. עזר בהקמת "בית סוקולוב" לעיתונאי העברי. היה ראש העדה הספרדית בתל אביב.
ליאון רקנאטי הלך לעולמו בגיל 54 משטף דם בבטנו. השירות הבולאי הוציא ב-1985 בול הנושא את דיוקנו והחברה הישראלית למדליות ולמטבעות הוציאה מדליות עם דיוקנו. בניו הקימו לזכרו מוסדות שונים, בהם את בית האבות ליאון רקנאטי בפתח תקווה, בית הספר למוסמכים במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובית הכנסת היכל יהודה בתל אביב לזכר קהילת סלוניקי.
אחיו המבוגר, אברהם-שמואל, היה כתב של די וולט וג'ואיש כרוניקל, סגן ראש עיריית סלוניקי, עלה לישראל בשנת 1933 והיה חבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החירות.
הדור השני - ארבעת בניו של ליאון רקנאטי הסב
בשנת 1949 בעלי דיסקונט רכשו את השליטה ב"חברה הישראלית למימון והשקעות", שעד אז עסקה בנדל"ן. מאותה עת השקיעה בחברות תעשייה. ב-1950 בני רקנאטי קיבלו את הזיכיון למפעל הצמיגים "ג'נרל" (לימים שמשון), באותה שנה השתתפו ביסוד חברת הביטוח "הפניקס" ביחד עם משפחת חכמי. ב-1961 הקים בנק דיסקונט את חברת דיסקונט השקעות. החברה להשקעות הנפיקה איגרות חוב ונכנסה לבורסה של לונדון, היא רכשה חצי מחברת ישקר, יסדה את להבי ישקר השקיעה בחברות אלביט, אלרון ואלסינט, יסדה את חברת ברינקס המקומית, והייתה שותף ביסוד בית החרושת ירלובה והחברה הישראלית למחקר ולפיתוח. בשנים 1968–1985 מנהל החברה היה דן טולקובסקי. הם הקימו את הבנק לפיתוח ומשכנתאות, בראשו עמד בנו גיטר עד לשנת 1966 ואחר כך כיהן כיו"ר מועצת המנהלים שלו.
ב-1991 רכשו המשפחות את השליטה בחברת האחזקות אי די בי מידי ממשלת ישראל תמורת 230 מיליון דולר. בין השקעותיה הבולטות של אי די בי היו: סלקום, סאיטקס, גילת תקשורת, טלעד, שופרסל, דלק, נכסים ובניין, אלרון, תבל, טמבור ונייס (נכון ל-1998).
לאי די בי היה חלק בבעלות על ברק, כיתן, ECI Telecom, פולגת, מבטח שמיר, פולגת, נכסים ובניין, רב בריח, תפרון, כליל, כלל החזקות ביטוח וקרנות הון סיכון (נכון ל-1999)
אי די בי הייתה בעלת מניות גם בחברות אורמת, כלל ביטוח, אזורים, כלל אלקטרוניקה, אלביט, יפאורה ונייר חדרה (נכון ל-2001).
ב-1996 ניתן פסק הדין על ידי בית המשפט העליון בערעור משפט הבנקאים לפיו מבוטלים ענשי המאסר ונותר רק הקנס הכספי. ב-1996 הגדילה אי די בי את השליטה על קונצרן כלל באמצעות רכישת מניות מידי בנק הפועלים. השקעות דיסקונט הייתה בעלת השליטה יחד עם בנק הפועלים בקבוצת דלק עליה השתלט יצחק תשובה, בסיוע בנק הפועלים בהשתלטות עוינת ב-1998.
ב-1952 הקימה משפחת רקנאטי את בנק DBTC בשווייץ (דיסקונט בנק אנד טראסט קומפני), ב-1998 ניהל הבנק נכסים בהיקף של 16 מיליארד פרנקים שווייצריים. בדירוג הבנקים הזרים בשווייץ DBTC היה חמישי בהיקף המאזן שלו ורביעי בהונו העצמי, באותה שנה פתח הבנק נציגות בישראל. בשנת 2002 נמכר הבנק השווייצרי למשפחת דה פיצוטו שמיזגה אותו לתוך בנק UBP שבבעלותה.
מאמצע שנות החמישים הפעיל בנק דיסקונט שתי קרנות פילנתרופיות: האחת, "קרן המצוקות", שתרמה כספים בעקבות פנייתם של אנשים פרטיים והשנייה "קרן התרומות", שתרמה למוסדות. החל מאמצע שנות השישים הפעילה המשפחה קרן פילנתרופיה פרטית, קרן יהל ע"ש יהודה ליאון רקנאטי שהקצתה אחוזים מדמי הניהול שקיבלו הבעלים מרווחי הבנק ושיעור תרומותיה היה גדול בהרבה משל הקרנות של הבנק. בהמשך בשנות ה-70 וה-80 תרם בנק דיסקונט לתרבות ולאמנות באמצעות מסגרת שהקים ליאון רקנאטי בשם "מפעלות דיסקונט".
זכריה (הארי) רקנאטי (2011-1918) – הבן הבכור
לאחר מות אביו לאון בשנת 1945, בהיותו בן עשרים ושש, נכנס לתפקיד מנהל בנק דיסקונט. בראשית שנות החמישים עבר לז'נבה. הוא הקים רשת של בנקים באירופה, עשה גם עסקים בדרום אמריקה ורכש את בנק ראלי בלונדון אליה עבר להתגורר. ב-1970 הסתכסך עם אחיו, ניתק מגע עם המשפחה והתמקד בעסקי הבנקאות שלו. בשנת 2000 הקים את "קרן הארי ומרטין רקנאטי". (ששונתה לקרן הארי רקנאטי) תחתיה פועלים שני גופים — "מוזיאוני ראלי" — גוף פרטי המופקד על המוזיאונים שהקים (באורוגוואי, צ'ילה, קיסריה וספרד) המוקדשים לאמנות לטינו-אמריקאית ואוסף האמנות של רקנאטי. והשני תאגיד ראלי, שמאגד נכסים שהיו לרקנאטי והשקעות פיננסיות שונות. הוא היה נשוי לפאולין גולדברג, ולהם הייתה בת, רנה, שנפטרה בשנת 2002 בגיל 43. נישא בשנית למרטין, רופאת נשים. הארי רקנאטי הוריש את כל כספו לקרן.
דניאל רקנאטי (1984-1921)
ב-1954 התמנה ליו"ר מועצת המנהלים ומנכ"ל בנק דיסקונט. בשנת 1969 ייסד את אי די בי, ב-1981 הוקמה אידיבי פיתוח. בבעלות החברה היו השליטה בחברות ההשקעות פי אי סי ויתרון, רוב מניות דיסקונט השקעות, שליש ממניות קנדה-ישראל, מניות קבוצת דיסקונט בכלל ישראל ומניות בחברת ההשקעות של הברון דה רוטשילד ישרופ. הוא תרם להקמת בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל –אביב. כיהן כיו"ר דירקטוריון בנק DBTC בשווייץ. באפריל 1981 פרש מהניהול הפעיל של דיסקונט לאחר שלקה בפרקינסון. בתקופתו הבנק הפך לשני בגודלו במדינה ואחד ממאתיים הבנקים הגדולים בעולם. ב-1946 דניאל רקנאטי נישא למטילדה, בתו של אנגל קרסו ולהם נולדו שני ילדים: ליאון רקנאטי ויודי יובל רקנאטי.
משפחת רקנאטי תרמה להקמתו של המוזיאון הלאומי למדע טכנולוגיה וחלל מדעטק, לזכרם של דניאל ומטילדה רקנאטי.
רפאל רקנאטי (1999-1924)
ב-1949 עבר להתגורר בניו יורק. ב-1956 הקים את נציגות בנק דיסקונט בניו יורק, שנהפך לבנק מסחרי ב-1961.
עד לשנת 1981 ניהל את עסקי דיסקונט בניו יורק ומשאחיו דניאל חלה ופרש מתפקידי כמנכ"ל ויו"ר בנק דיסקונט, תפש את מקומו כיו"ר מועצת המנהלים של הבנק. בראשית שנות ה-50 נשלח לניו-יורק לארגן הובלת סחורות למדינה הצעירה. הוא הקים שורה של שותפיות שרכשו אניות הובלה שבהמשך אוחדו והפכו לחברת ספנות מהגדולות מסוגה. ב-1969 רכש חלק מחברת הספנות Overseas Shipholding Group, בשנות התשעים היו בעל השליטה העיקרי עם 19% מההון.
החברה נסחרה בבורסה האמריקאית. הקים וניהל את הסניף של בנק דיסקונט בניו יורק. כיהן כיו"ר דירקטוריון בנק DBTC בשווייץ.
החל מ-1983 כיהן כיו"ר ומנהל עסקים ראשי של קבוצת אי די בי., אבל ב-1986, בעקבות דו"ח בייסקי, פרש מהבנק יחד עם בני המשפחה האחרים. הוא תרם יחד עם אחיו להקמת קתדרה בטכניון ובית ספר לאחיות באוניברסיטת בן-גוריון.
רפאל רקנאטי נישא לדינה הטנה, אמנית, אותה פגש בעת שהיה שליח ההגנה באלכסנדריה. להם נולדו שני בנים: אודי ומייקל. ב-2003 תרמו 15 מיליון שקל להקמת מרכז גנטי במרכז רפואי רבין בבית החולים בילינסון.
יעקב (ז'אק) רקנאטי (1997-1927)
למד בגימנסיה העברית הרצליה, מהנדס אניות בהכשרתו בעל תואר שני מאוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית. היה חבר בהגנה, שירת בפלמ"ח ובצה"ל. כיהן כמנכ"ל חברת אניות משא "אל-ים" וכסגן נשיא לשכת הספנות הישראלית. בשנת 1952 התחתן עם אלין בת אהרן רוזין, אותה פגש בעת לימודיו בארצות הברית, להם נולדו שלושה בנים: לי-און יהודה דוד ואריאל.
שלושת האחים: דניאל, רפאל ויעקב (ז'ק) קבורים בבית הקברות טרומפלדור בחלקת קבר משפחתית. לשלושתם נולדו בנים בכורים וכל אחד מהאחים קרא לבנו בכורו על שם אבי המשפחה: בנו של דניאל - ליאון יהודה יליד 1948, בנו של רפאל -יהודה ליאון-אודי יליד 1949, ובנו של יעקב - ליאון יהודה-לני יליד 1953.
הדור השלישי
ב-1999, לאחר פטירתו של רפאל רקנאטי, שכיהן כיו"ר אי די בי, התמנו ליאון ואודי רקנאטי ליו"רים משותפים של הקבוצה, אז משפחת קרסו שלטה ב-21% מאי די בי, ומשפחת רקנאטי ב-30%. אודי עמד בראש דיסקונט השקעות וליאון בראש קבוצת כלל. בשנת 2003 משפחת רקנאטי מכרה את חלקה בחברת אי די בי לנוחי דנקנר ומשפחות מנור ולבנת, תמורת 430 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 840 מיליון דולר; שנה קודם לכן שווי החברה היה 1.3 מיליארד דולר. כשהבעלות המשפחתית התחלקה בין בני רפאל רקנאטי (40%), בני דניאל רקנאטי (40%) ובני יעקב רקנאטי (20%). ב-2002 מכרה המשפחה את בנק DBTC משווייץ. בבעלות המשפחה הייתה חברת הספנות Overseas Shipholding Group, שבשיאה הייתה השנייה מסוגה בעולם, אודי ובן דודו אריאל ישבו במועצת המנהלים שלה. וב-2013 איבדה 99% מערכה ונכנסה לצ'פטר 11. ב-1985 המשפחה תרמה תרומה ראשונית של 1.5 מיליון דולר להקמת מוזיאון מדע בטכניון בשכונת הדר, חיפה ע"ש דניאל ומטילדה רקנאטי. ב-1998 המשפחה תרמה 3.5 מיליון דולר להקמת מכון מחקר למצבי לחץ במרכז רפואי רבין.
ליאון רקנאטי (הנכד)
נולד ב־1948 בתל אביב. היה משנה למנכ"ל בנק דיסקונט. החל מ-1986 כיהן כמנכ"ל משותף של אי די בי אחזקות לצד אודי רקנאטי. היה יו"ר חברת שופרסל וחברת דלק בשנות ה-90 היה יו"ר חברת כלל ישראל, חברת כלל תעשיות וחברת אזורים. מונה בשנת 1999 ליו"ר משותף של אידיבי. היה יו"ר אידיבי אחזקות עד למכירתה לנוחי דנקנר בשנת 2003. באותה שנה הקים את חברת "גלנרוק ישראל" חברת השקעות המתמקדת בטכנולוגיה ומדעי החיים, במסגרתה הוא מנהל היום (2018) את עסקיו.
בשנת 1985 הקים לזכר הוריו דניאל ומטילדה את מדעטק המוזאון הלאומי למדע טכנולוגיה וחלל בבניין הטכניון ההיסטורי ומאז 1991 משמש יו"ר מדעטק. בשנת 2000 הקים את עמותת תפוח שמטרתה הכשרת ילדים ובוגרים מעיירות פיתוח לשימוש באינטרנט. נכון לשנת 2009 הוכשרו במסגרתה 480 אלף איש. הקים ביחד עם פרופ' יעקב קופ, אלי אלאלוף, מנכ"ל קרן רש"י, וסטנלי צ'ייס את פרס רקנאטי, הכולל שני פרסים: פרס המורה היזם ופרס העובד הסוציאלי היזם. מכהן כסגן יו"ר האגודה למלחמה בסרטן, ויו"ר פרויקט קולנוע שליד קרן רבינוביץ. מרכז את פעילותו הפילנתרופית באמצעות קרן יהל.' הקים את מרכז מורשת סלוניקי ויוון בבית האבות על שם סבו ב-2011 ו-2012 נכלל ברשימת עשרת הנדבנים הגדולים ביותר של ישראל ביחס להונם. ב-1999 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון וב-2002 מטעם אוניברסיטת תל אביב, ב-2011 זכה באזרחות הכבוד של העיר חיפה.
ליאון רקנאטי מתגורר בתל אביב. נשא בראשונה את מירה, אמנית ופסלת, אב לדפנה, ולדניאל, הבעלים של חברת ההשקעות רודיום, שרכשה ב-2015 את השלד הבורסאי של אי די בי אחזקות ואב למאי מזוגתו לשעבר שולה.
יודי יובל רקנאטי
ילידת 1951. הקימה ביחד עם הפסיכיאטר ד"ר יוסי הדר את נט"ל (המרכז לסיוע נפשי וחברתי לנפגעי טראומה על רקע לאומי). ב-2011 דורגה ברשימת הנדבנים הבולטים בישראל ביחס להונם. זכתה בפרס רפפורט על הקמת נט"ל ופעילותה החברתית והפילנתרופית. בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב. מנהלת את עסקיה במסגרת חברת "גנדיר השקעות" ואת פעילותה הפילנתרופית היא מנהלת במסגרת קרן גנדיר. היא אלמנתו של ד"ר ישראל (רולי) יובל ואם לשלוש בנות. היא חיה בהרצליה ובתל אביב.
אודי רקנאטי
יליד שנת 1949. כיהן כמשנה למנכ"ל בנק דיסקונט ואחראי על פעילותו הבינלאומי של הבנק. לאחר פרסום מסקנות ועדת בייסקי ב-1986 עזב יחד עם אביו את הנהלת הבנק ועבר להנהלת אי די בי.
בשנת 1997 מונה ליו"ר חברת השקעות דיסקונט ומ-1999, יו"ר-משותף של אי.די.בי. מאז 2003, הוא מרכז את עסקיו באמצעות חברת "נפתלי השקעות". בשנים 1999–2002 שימש יו"ר הבנק DBTC.
מיכאל (מייקל) רקנאטי
נולד בשנת 1957. חי מרבית חייו בניו-יורק. כיהן כסגן נשיא חברת הספנות OSG בשנים 1987–1995. כיהן כיו"ר פעיל של בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי. נפטר ממחלת הסרטן בגיל 58.
לני רקנאטי
מנהל את עסקיו באמצעות חברת סולם אחזקות פיננסיות. הקים את יקבי רקנאטי. היה נשוי 25 שנה ללורי רקנאטי, אמנית מוזאיקה ולהם שני בנים ובת.
נישא בשנית לשחקנית שירה פרבר.
דויד רקנאטי
יליד 1956. מנהל את עסקיו בתחומי הספנות והנדל"ן ומקדיש את פעילותו הפילנתרופית לתחום החינוך. חי בלונדון ובתל אביב ולו בן ובת.
אריאל רקנאטי
יליד 1963. הקים את חברת Waterlogic לטיהור מים ומכרה בשנת 2014.
איחולי עשרת ימי תשובה
איחולי עשרת ימי תשובה הן מקבץ ברכות שנהוג כי אדם מברך בהן את רעהו. ברוב הברכות ניתן דגש על הרעיון המרכזי של עשרת ימי תשובה שהוא רעיון הדין וכן לכל הברכות ישנה כוונה דתית כשמברכים אותן.
לעשרת ימי תשובה
ביהדות, "עשרת ימי תשובה" (הנקראים גם "בין כסה לעשור") הם עשרת הימים החלים מיום א' בתשרי, שהוא היום הראשון בשנה היהודית, בו חל היום הראשון של ראש השנה, עד ליום י' בתשרי, שהוא היום הקדוש ביותר בלוח השנה העברי - יום הכיפורים. על פי האמונה היהודית, בימים אלו עוברים כל בני אנוש לפני הקב"ה. לפי הפיוט "ונתנה תוקף", אותו כתב רבי אמנון ממגנצא, חולפים בני מרון שהם נמשלים לבני אדם וליצורים החיים לפני הקדוש ברוך הוא שהוא כותב וחותם וסופר ומונה את בני האדם.
ראש השנה
עוד טרם ראש השנה נוהגים יהודים רבים ממגוון סוגים, גם כאלה חילונים וכן מסורתיים ודתיים להשתמש באחת הברכות הנפוצות ביותר לזמן זה והיא ברכת "שנה טובה" שהיא תמצית האיחולים, כלומר שנה חיובית מכל הבחינות. מראש חודש אלול ועד ראש השנה ישנם נוספים שסוברים כי יש להשתמש בברכת "כתיבה וחתימה טובה". ברכה זו היא ברכה עם עומק דתי רב מברכת "שנה טובה" ועצם הרעיון בה הוא ההדגשה לכמיהה שהגורל שייכתב ושייחתם יהיה לטובה.
בליל ראש השנה נהוג לברך "לשנה טובה תכתב ותחתם לאלתר לחיים טובים ארוכים ולשלום".
מיום הכיפורים
עם סיום ראש השנה נהוג לברך בברכת "גמר חתימה טובה" שהיא אחת הברכות הנפוצות והמוכרות ביותר מהברכות שנהוג לברך בהן מהבחינה הרעיונית של עשרת ימי תשובה, ישנם שנוהגים להשתמש בברכה זו עד הושענא רבה. המשמעות של ברכה זו היא תכלית עצם הכתיבה והחתימה. בתוספת "גמר" בראשית הברכה לאחר ראש השנה, יש התייחסות ישירה לסיומה של הכתיבה שנעשתה במשך עשרת הימים וסיומה של החתימה שהגיע ביום הכיפורים.
רבים נוהגים לברך בעשרת ימי תשובה בברכת "גמר חתימה טובה" ומיום כיפור ועד הושענא רבא בברכת "פתקא טבא" או "גוּט קְוִיטְל". זאת לפי הנאמר בספר הזהר, כי הקב"ה יושב בדין בראש השנה וכותב פתקים עם גורל כל בריה ושם באוצרו, ואם האדם שב בתשובה קורע את הפתק עם גזר דינו הרע. וביום הושענא רבא הפתקים נמסרים למלאכים לקיים את הכתוב בהם.
לקריאה נוספת
מאמרו של פרלמן יוסף יצחק, בתוך קובץ תורני מבקשי תורה נ', ה'תשס"ט, עמוד צד.
Arabsat
Arab Satellite Communications Organization (בקיצור: Arabsat) הוא מפעיל לווייני תקשורת למדינות דוברי ערבית. מטה הארגון נמצא בריאד, ערב הסעודית. בארגון חברים 21 מדינות. הלוויין הראשון שוגר בשנת 1985.
היסטוריה
הלוויין הראשון Arabsat-1A שוגר בשנת 1985. כמו יתר לווייני הארגון הוא פעל במסלול גאוסטציונרי.
נכון לשנת 2023 ניתן לקלוט בעזרת לווייני הרשת כ-650 ערוצי טלוויזיה ו-245 תחנות רדיו.
פאלאצו דלה רג'ונה
פאלאצו דלה רג'ונה (באיטלקית: Palazzo della Ragione, מילולית "ארמון הצדק"), המכונה Salone, כלומר "האולם הגדול" (סינקדוכה המתייחסת לקומה העליונה של המבנה) היה מקום מושבם הקדום של בתי המשפט והשוק המקורה של העיר פדובה בצפון-מזרח איטליה. הוא נבנה החל משנת 1218 והוגדל בשנת 1306 על ידי ג'ובאני דלי ארמיטאני (Giovanni degli Eremitani) שעיצב את הגג האופייני בצורת גוף ספינה הפוך. אולם גדול, המכונה "סלונה" ((Salone משתרע על מרבית הקומה העליונה. אורכו 81 מטרים, רוחבו 27 מטרים וגובהו 27 מטרים כשהתקרה הבנויה בעץ היא בצורת גוף ספינה. המבנה שייך ל"המוזיאונים האזרחיים של פדובה" (Musei civici di Padova). בקומה התחתונה שוכן השוק המקורה ההיסטורי של העיר. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
היסטוריה
הבנייה הראשונה מתוארכת לשנת 1219, ומטרתה הייתה לארח את בתי המשפט והמשרדים הפיננסיים, תפקיד שהיה לה לא רק בעידן השלטון הקהילתי, אלא, אם כי בשימוש מופחת, גם בתקופת השלטון של משפחת קרארזי ובתקופת השלטון הוונציאני, עד 1797. עם זאת, הוא היה גם מקום מסחר, הפונקציה היחידה ששמרה עליו לאורך זמן.
התעצמות השווקים באזור הכיכרות אילצה את העירייה לנקוט בהתערבות מסדירה המאשרת באופן מהותי גם את ההגנה הציבורית על פעילות מסחרית. החוקים הראשונים המסדירים את חיי הערים העירוניות מתחילים בתחילת המאה ה-12 ונוגעים בעיקר למוסדות מסחריים ופוליטיים. על עיצוב הצורה הנוכחית של המבנה אחראי הנזיר ג'ובאני דלי ארמיטאני, שבין 1306 ל-1309 הגביה את קמרון העץ הגדול והוסיף את האכסדרה והלוג'יות המכסות את המדרגות. הגג נבנה מחדש עם קורות עץ ארזית, ללא עמודים מרכזיים וכוסה בלוחות עופרת.
ב-1420 פרצה במבנה שרפה שחייבה שיפוץ שבמהלכו הוסרו המחיצות בקומה העליונה ושלושת החדרים אוחדו לאולם גדול.
הגישה לאולם הגדול הייתה דרך ארבעה גרמי מדרגות שמקור שמם בשוק שהתקיים לרגליהם. בתקופה שלטון הקהילה היה מעבר תלוי שהגיע מהאכסדרה הקטנה אל ארמון החייבים (Palazzo delle Debite) ממול, מקום מושבם של בתי הכלא שנועדו להכיל חייבים חדלי פירעון. הבניין העתיק נהרס בשנת 1873 והוחלף בארמון הנוכחי, הנושא את אותו שם, שתוכנן על ידי קמילו בויטו. מצד שני, הקשר המזרחי עם בית העירייה, עדיין קיים.
ב-17 באוגוסט 1756, זעזע טורנדו את הבניין הגדול, הרס את הגג וחשף את האולם. ברתולומאו פראצ'ינה (Bartolomeo Ferracina), שען ומהנדס מוונציה, הידוע בעיקר בזכות בניית מגדל השעון בפיאצה סן מרקו בוונציה וגם אחראי השיקום של הגשר הפלדיאני ב, בנה מחדש את המבנה המרשים. לאחר שבתי המשפט הועברו למקום אחר בשנת 1797 נפתח האולם למפגשים פופולריים גדולים, חגיגות שנתיות ומסיבות.
תיאור
האולם הגדול מואר על ידי שורות חלונות ביפוריים הנשקפים אל הלוג'יה שמשני הצדדים. מחזור הציורים המקורי, המיוחס לג'וטו, נהרס בשרפה של שנת 1420. האולם מעוטר במחזור גרנדיוזי של ציורי פרסקו אסטרולוגיים (שהושלמו בין השנים 1425 - 1440) המבוססים על מחקריו של פייטרו ד'אבנו, חסיד של אבן רושד. ציורי הקיר מאת ניקולו מירטו (Niccolò Miretto) וסטפנו דה פררה (Stefano da Ferrara), משתרעים ב"שלוש הרצועות העליונות" של ארבעת הקירות על פני יותר מ-200 מטרים (נקודת ההתחלה היא הפינה הדרומית-מזרחית, הקיר הפונה לפיאצה דלה ארבה, בסמל מזל טלה, המתאים לנקודת השוויון של האביב). הנושאים האסטרולוגיים מחולקים לשנים עשר תאים המתאימים לחודשי השנה, כל אחד מחולק לשלוש רצועות של תשעה מדפים. כל תא כולל דמותו של שליח, האלגוריה של החודש, הסמל בגלגל המזלות, כוכב הלכת, עיסוקים אופייניים, מסחר וקבוצות כוכבים. מסביב מיוצגים הפעילויות והדמויות של אנשים המוגדרים על ידי השפעות של הכוכבים, אליהם הזמן הקשור לתאריך הלידה. "הרצועה התחתונה" מתארת את סמלי השופטים (הדיסקים), באמצעות בעלי חיים, אליהם מתווספות ארבע המעלות הקרדינליות ושלוש המעלות התאולוגיות, הקדושים המגנים של פדובה (כגון ואנטוניוס מפדובה) ומורי הכנסייה. מאז שנת 2000 היוו ציורי הקיר בפלאצו מוקד לפרויקט שיקום, שבוצע גם הודות לכספים ממשחק הלוטו.
באולם יש פסל סוס עץ ענק, העתק רנסאנס של האנדרטה לגטאמלאטה של דונטלו ושני ספינקסים מצריים שהובאו במאה ה-19 על ידי. במאה ה-20 נוספה בפינה באולם מטוטלת פוקו, כדי להדגיש את הקשר הבלתי נפרד בין פדובה למדע.
האולם מחלק את שתי הכיכרות הגדולות של פיאצה דלה ארבה (Piazza delle Erbe, כיכר עשבי התיבול) ופיאצה דלה פרוטה (Piazza della Frutta, כיכר הפירות), שבהן שוכן השוק של פדובה. מתחת לאולם, לאורך שתי גלריות מקבילות, ישנן חנויות אוכל רבות ואופייניות.
כצירוף אידיאלי לתפקודו הקדום הוא מחובר פיזית ממזרח לבית העירייה הנוכחי.
הירקלונס, קיסר האימפריה הביזנטית
הוא היה בנו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית ואשתו שהייתה גם אחייניתו מרטינה, קיסרית האימפריה הרומית עם מותו של הרקליוס בשנת 641 נכנסה לתוקף צוואתו לפיה יתחלק השלטון בין שניים מבניו. כך הפך הירקלונס לקיסר ביחד עם קונסטנטינוס השלישי, בנוסף לזוג השליטים הצעירים מינה הירקליוס את אשתו מרטינה לתפקיד "אם וקיסרית" ואמורה הייתה להיות מעורבת בניהול חצר המלוכה ובעקיפין בניהול האימפריה. עם זאת האם ובנה הצעיר עוררו אנטגוניזם בעיקר משכבות הפקידות וחצר המלוכה שהתנגדו שאישה בכלל ומרטינה בפרט יעמדו בראש המנגנון הקיסרי. עם זאת השלטון עבר לידי שני הקיסרים ללא התנגדות.
היחסים בין השותפים לשלטון היו מתוחים מהתחלה. קונסטנטינוס, שככל הנראה סבל משחפת פנה למפקדי הצבא בבקשה כי יעמדו לצידו ולצד ילדיו. על פי ההיסטוריונים בני התקופה הוא גם פנה לאחד מפקידיו בשם ולנטיאנוס, והפקיד בידיו סכום אדיר של כסף לחלק לחיילים ולקנות את נאמנותם. הוא נפטר ממחלתו באפריל או במאי 641 והירקלונס הפך לשליט יחיד תחת העוצרות של אימו.
בחצר המלוכה האשימו את מרטינה שפעלה על מנת להרעיל את קונסטנטינוס השלישי על מנת להבטיח את שלטון בנה, והסנאט ואזרחי קונסטנטינופול שמלכתחילה היו מתנגדים למרטינה הפכו לעוינים. ולנטיאנוס אסף את הלגיונות שעמדו לרשותו ועלה עעל קונסטנטינופול בדרישה כי קונסטנס בנו של קונסטנטינוס השלישי יתמנה לקיסר במקום אביו שנפטר. בינתיים המון מאזרחי העיר החל במהומות שכוונו כנגד מרטינה ובנה ובדרישה כי קונסטנס יתפוס אאת השלטון. מרטינה ניסתה לשמר את תמיכת הצבא בהבטחות למענקים כספיים ומצד שני פנתה ולנטיאנוס והבטיחה לו משרה בכירה ובהמשך אף הסכימה לדרישה כי קונסטנס יהיה שליט משותף אך במקביל העלתה את בניה מרטינו וטיבריוס לדרגת קיסרים על מנת שהשלטון יתחלק בין 4 קיסרים.
למרות הניסיונות להקל על הלחץ ולהחזיק בשלטון, ולנטיאנוס נכנס לעיר כמנצח והכתיר את קונסטנס לקיסר. הוא הורה לכרות את לשונה של מרטינה ואת אפו של הירקלונס, והורה לסרס את הבנים-קיסרים הצעירים ובכך הפך אותם לפסולים מלשלוט. השליטים לשעבר גורשו בבושת פנים מקונסטנטינופול לרודוס. כך נעלמו הירקלונס ואימו מעל דפי ההיסטוריה. ככל הנראה הירקלונס נפטר בשנת 642.
חי רמון
תיאור
חי רמון מכיל כארבעים מינים של בעלי חיים, רובם מדבריים, ביניהם: לטאות, נחשים, צבים, עופות כמו בזים, קיפודים ומכרסמים כמו דרבנים, פסמון ועוד.
במקום גם גן בוטני שבו מוצגים שישה בתי גידול שונים המאפיינים את הר הנגב וחלקו משמש כגן מקלט למיני צומח המצויים בסכנת הכחדה.
מעל גן החיות עובר שביל ישראל ליד מרכז המבקרים לזכרו של אילן רמון.
החל מיוני 2022 עקב החלטת רשות הטבע והגנים שלא להחזיק בעלי חיים בשבי לצורך תצוגה נסגר האתר למבקרים.
גנרל הכוחות ההרריים
גנרל הכוחות ההרריים (בגרמנית: General der Gebirgstruppe), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).
היסטוריה
גנרל הכוחות ההרריים היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות הוורמאכט, אשר נוצרה בשנת 1940, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על כוחות הרריים בוורמאכט.
הגנרלים של הכוחות ההרריים (גבירגסייגר) היו ניתנים לזיהוי על ידי שרוול האדלווייס שלהם, וכובע הברגמיצה (bergmütze) שהיה להם במקום כובע מצחיה של קצינים בחילות האחרים של הוורמאכט. באוקטובר 1942 ניתן להם פס זהב סביב הכובע, על מנת להבדיל אותם בקלות רבה יותר מכל הדרגות האחרות.
דרגות מקבילות
קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו גנרל חיל הרגלים, בחיל הפרשים נקראו גנרל חיל הפרשים ואלו בחיל התותחנים היו גנרל חיל התותחנים. כמו כן היו קיימות הדרגות של גנרל חיל ההנדסה, גנרל חיל השריון, גנרל חיל הצנחנים, גנרל חיל הקשר. בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה גנרל חיל טייסי הקרב. הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
האחיין שלי בנץ
האחיין שלי בנץ היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית המשודרת החל מ-28 בנובמבר 2021 ב"כאן חינוכית" וב"כאן 11". הסדרה עוקבת אחר מורה בשם יוני, אשר חתם על עסקה עם השטן, אביו של בנץ, בה הוסכם שהוא יעביר את בנו של השטן לוציפר בגרויות ובתמורה הוא יהפוך להיות מנהל תיכון ״בגיריונית״, בו הוא מלמד היסטוריה - או שהנשמה שלו תעבור לגיהנום. הסדרה כוללת מחוות רבות לסרטי עבר והתייחסויות לסוגיות בתרבות הפופולרית.
בצמוד לשידור הסדרה, שודרה תוכנית האירוח "האולפן שלי בנץ" בהנחיית שרון טייכר (שמשחק בסדרה) בה שחקני הסדרה התארחו באולפן, התראיינו וניתחו את הפרקים. סדרה זאת משודרת תמיד אחרי הפרק של "האחיין שלי בנץ" בפרק התואם. סדר זה נשמר גם בשידורים החוזרים. בכל סוף עונה (פרק 20) נערך פרק חגיגי בהשתתפות מרבית חברי קאסט השחקנים.
ב-27 בינואר 2022 פרסם ערוץ "כאן חינוכית" כי הסדרה תחודש ל-3 עונות נוספות, מעבר לעונה הראשונה.
עלילה
יוני רובין (דניאל קורן) הוא מורה בתיכון "בגיריונית" שרוצה להיות מנהל בית הספר. כששוטרת לשעבר מתמנה לתפקיד במקומו, יוני המתוסכל מזמן לא במתכוון את השטן (מאור כהן) לביתו, שמסכים להפוך אותו למנהל בתנאי אחד - יוני יסייע לבנו, בנציפר, המכונה "בנץ" (אורי ורד), להשלים את התיכון ולקבל תעודת בגרות. קו עלילה מרכזי לאורך הסדרה מתעסק בקשייו של בנץ להסתגל לעולם בני האדם, ובקושי של יוני להתמודד עם תעלוליו של בנץ, הניחן בכוחות על. במקביל, מתחבר בנץ עם חבורת תלמידים, ואף מפתח רגשות כלפי תלמידה בשם נטע (נועה כהן).
בסוף העונה הראשונה, חזי נשפט בבית משפט בגן עדן, מפני שבנץ נתן לתלמיד בשם ליטל (יהודה בוחבוט) את תפוח הידע. במקביל, פולי (גלעד כהנא), אחיו של חזי, מנסה לנצל את הסתבכותו של חזי כדי לקחת את מקומו ולהפוך לשטן. יוני ובנץ פועלים כדי לעצור אותו בזמן כדי להשלים את הבגרויות כמתוכנן. בסוף עונה ראשונה חוזר בנץ לחופשה בגיהנום, אולם תוך כדי מופיע חזרה וטוען שהגיע מהעתיד.
סיפור המסע בזמן מתבהר באמצע העונה השנייה, בפרקים 10 ו-11 ("בחזרה לבגרויות") בהם העלילה מתרחשת בעתיד דיסטופי. זאת לאחר שבמחצית השנייה של עונה שנייה ליטל משתלט על בית הספר והופך לעריץ. בנץ, יוני ונטע חוזרים בזמן לתחילת העונה הראשונה ויוצרים עתיד חלופי.
במהלך העונה השנייה חזי מנסה לשכנע את בנץ להתרחק מנטע באמתלה כי קיים חוק האסור לשדים לקיים מערכות יחסים עם בני אדם. בסוף העונה השנייה פולי וגרי, מנהל בית הספר המתחרה "נקניקי גולדה", מצליחים לכלוא את חזי, אחרי שפולי חושף בפני בנץ שחזי הוא שהמציא את החוק שאסור לשדים להתאהב בבני אדם. מתברר שמקורו בשברון הלב שחווה חזי עם אמו האנושית של בנץ. לאחר התגלית הזו בנץ ונטע הופכים לזוג.
ביקורות
הביקורות לסדרה היו חיוביות. ניר וולף מ"ישראל היום" כתב כי "האחיין" אמנם לא המציאה את הגלגל. גם היא בנויה על בסיס שבלונה רגילה של סדרות נעורים, ועדיין היא נעימה ושנונה, משוחקת ומבוימת טוב יותר ממרבית סדרות הז'אנר (וגם מחלק נכבד מהסדרות למבוגרים)".
נדב מנוחין מוואלה! כתב על הסדרה כי "האחיין שלי בנץ" היא כל מה שאפשר לבקש מסדרה קומית: פרועה, אינטליגנטית ואפילו חתרנית לפרקים, שתצחיק גם מבוגרים. בפרקים קצרים, כיפיים ברוחם ומטופשים במידה, גיבוריה מדברים לנוער בגובה העיניים ומפרקים את המערכת החברתית של התיכון דרך העיניים של האאוטסיידרים".
חיה יצחקי
חיה יצחקי היא פרופסור אמריטה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, חוקרת, מרצה בכירה ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים, משמשת כיושבת ראש המועצה לעבודה סוציאלית המייעצת לשר הרווחה והשירותים החברתיים, יועצת לתוכניות פיילוט רבות מהן נגזרת מדיניות ממשלתית, כדוגמת תוכנית 'יתד' לצעירים בסיכון. כמו כן, יועצת לשירות לעבודה קהילתית במשרד הרווחה. יצחקי היא מחלוצי החוקרים בתחום העבודה הסוציאלית הקהילתית בישראל, אשר שילבו אקדמיה ושדה, דבר שסייע בפיתוח ובקידום תחום העבודה הסוציאלית הקהילתית עד למעמדה כיום, כמתודה מובילה בתחום פיתוח ושינוי חברתי ברשויות המקומיות. יצחקי נשואה למתי, אם לארבעה וסבתא לנכדים.