cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיישה לאנס בוטומס
קיישה לאנס בוטומס (באנגלית: Keisha Lance Bottoms; נולדה ב-18 בינואר 1970) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כראש עיריית אטלנטה בין 2 בינואר 2018 עד ל-3 בינואר 2022
ביוגרפיה
בוטומס נולדה באטלנטה, בתם של סילבי רובינסון ושל זמר הרית'ם אנד בלוז מייג'ור לאנס. נשואה לדרק בוטומס ואם לארבעה.
בוטומס סיימה תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת פלורידה A&M ותואר במשפטים מאוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה. עבדה כעורכת דין במגזר הפרטי, כשופטת במחוז פולטון בג'ורג'יה וכפרשנית משפטית בגופי מדיה שונים.
בינואר 2010 החלה לכהן במועצת העיר אטלנטה כנציגת המחוז ה-11, אזור הצבעה בדרום-מזרח העיר. בבחירות לראשות העיר בנובמבר 2017 סיימה במקום הראשון עם 26% מקולות המצביעים, בסיבוב השני שנערך בדצמבר גברה על יריבתה מרי נורווד ברוב של 50.4%. היא הושבעה לתפקיד ב-2 בינואר 2018. במאי 2021 הודיעה כי לא תתמודד לתקופת כהונה נוספת והיא סיימה את תפקידה בינואר 2022.
צ'נגדו יי-לונג-1
צ'נגדו יי-לונג-1 (בסינית: 翼龙-1; בפין-יין: Yì-Lóng-1; מכונה גם Chengdu GJ-1 או Wing Loong 1) הוא כלי טיס בלתי מאויש לגובה בינוני (MALE), שפותח על ידי התאגיד הסיני התעשייה האווירית צ'נגדו. הוא מיועד לשימוש כפלטפורמת מעקב וסיור אווירי, ומסוגל לשאת נשק אוויר-קרקע.
עיצוב ופיתוח
תוכנן ופותח על ידי המכון לעיצוב מטוסים של צ'נגדו (CADI), חטיבה של תאגיד תעשיית התעופה של סין (AVIC), הוא בעל דמיון מובהק במראה למשפחת המל"טים Predator ו Reaper שפותחו על ידי ארצות הברית. יי-לונג מצויד במגוון חיישנים, כולל צריח אינפרא אדום צופה קדימה ומכ"ם מפתח סינתטי. בנוסף, המל"ט מסוגל לשאת נשק. קיבולת המטען הכוללת שלו עבור חיישנים וכלי נשק היא 200 ק"ג.
היסטוריה תפעולית
דגם של יי-לונג1 הוצג בתערוכת התעופה והחלל הבינלאומית של סין 2010 בג'והאי, ההכרה הפומבית הראשונה לתוכנית. עם זאת, נטען על ידי AVIC כי המל"ט הוצג בתערוכת האוויר של 2008. המל"ט אושר לייצוא על ידי הרשויות הסיניות; היי-לונג1 הוערך על ידי פקיסטן, אך לא נבחר לרכש.
מאז 2011, סין מכרה את ה-יי-לונג1 גם לכמה מדינות באפריקה ובמזרח התיכון, כולל ניגריה, מצרים ואיחוד האמירויות הערביות, בסכום מוערך של מיליון דולר ליחידה.
אינוקנטיוס החמישי
אינוקנטיוס החמישי (בלטינית: Innocentius V; 1225 – 22 ביוני 1276) היה האפיפיור מ-21 בינואר 1276 עד מותו.
ראשית חייו
פייר דה טארנטייז נולד בשנת 1225 בשמפאני-אה-וזואז, שהשתייכה לרוזנות סבויה. מאז 1264 הוא היה ראש מחוז של המסדר הדומיניקני. בשנת 1272 הוא מונה לארכיבישוף של ליון, ובשנת 1273 מונה לחשמן בישוף של אוסטיה. הוא היה גם פרופסור באוניברסיטת סורבון בפריז. כתלמיד של תומאס אקווינס ואלברטוס מגנוס הוא התפרסם בתחום המדע עם שם גדול יותר מאשר היה לו במהלך כהונתו. במהלך תקופה זו הוא קיבל את התואר דוקטור famosissimus.
הוא נבחר לאפיפיור ב-21 בינואר 1276, יום אחד בלבד אחרי כינוס המועצה, אשר התכנסה לראשונה על פי הכללים הקפדניים של קודמו גרגוריוס העשירי, ולפיהם הקרדינלים לא הורשו לעזוב את הבניין לפני שנבחר אפיפיור חדש. אינוקנטיוס היה הדומיניקני הראשון שנבחר לאפיפיור. אף על פי שנטה לנייטרליות, העד מהרה הוא נסחף בהשפעתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, שהתגורר כסנטור רומי ברומא. כמו כן הוא תמך בשביעות רצון במדיניותו כלפי רודולף פון הבסבורג, והוא גם ניסה לשווא להגביר את איחוד הכנסייה עם ביזנטיון.
אינוקנטיוס כיהן תקופה קצרה בלבד, וב-22 ביוני 1276 הוא מת ברומא, ובמקומו נבחר לאפיפיור אדריאנוס החמישי.
ננסי קאטו
ננסי קאטו (באנגלית: Nancy Fotheringham Cato; 11 במרץ 1911 – 3 ביולי 2000) הייתה סופרת אוסטרלית. פרסמה למעלה מ-20 ספרי פרוזה ומספר ספרי שירה.
ביוגרפיה
היא נישאה לנהג מרוצים' אלדרד נורמן, ונסעה איתו למקומות שונים מעבר לים. נולדו להם בת אחת ושני בנים.
עבודתה
בשנת 1948 היא הקימה קבוצה שמטרתה הייתה לפעול לפרסום יצירות של סופרים אוסטרלים. היא הייתה פעילה בארגון הסופרים האוסטרלים.
בשנת 1983 היא התקבלה למסדר אוסטרליה. בנוסף לכך היא קיבלה מספר פרסים אוסטרלים בתחום הספרות.
סאמר לי
סאמר לין לי (נולדה ב-26 בנובמבר 1987) היא פוליטיקאית ופעילה חברתית אמריקאית. לי מכהנת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של פנסילבניה. לפני כן הייתה הייתה חברה בבית הנבחרים של פנסילבניה והייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שמייצגת את דרום-מערב פנסילבניה בבית הנבחרים המדינתי.
לי הייתה המועמדת הדמוקרטית בבחירות 2022 לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. לי ניצחה בבחירות וגברה על המועמד הרפובליקני ועם השבעתה בינואר 2023 נהייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה מפנסילבניה המכהנת כחברת בית הנבחרים האמריקאי.
ביוגרפיה
לי גדלה במערב פנסילבניה היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ב-2009 ותואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
בית הנבחרים של ארצות הברית
לי ניצחה בפריימריז שנערכו במאי 2022 והביסה את יריבה, סטיב ארווין בקרב צמוד ולאחר שקיבלה פחות מ-1,000 קולות יותר ממנו. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר של אותה שנה ניצחה לי את המועמד הרפובליקני מייק דויל (שאינו קשור לחבר בית הנבחרים הפורש) ונבחרה לייצג את מחוז הקונגרס ה-12 של פנסילבניה (הנציג הקודם של המחוז היה פרד קלר). היא נכנסה לתפקידה בינואר 2023 והצטרפה לקבוצת הסקווד.
תומר חן
תומר חן (נולד ב-2 ביוני 1979) הוא זמר מזרחי ישראלי.
הודא עזרא נונו
קורות חיים
נונו היא בת למשפחה יהודית שהיגרה מעיראק לבחריין בתחילת המאה ה-20 (בבחריין גרים עשרות יהודים שהיגרו מעיראק ומתימן). אביה וסבה עסקו בבנקאות ובחלפנות כספים.
תומר חן
חן החל את דרכו בשנת 2000 עם האלבום "פרח מדבר", שכלל 10 שירים, ביניהם הלהיטים "פרח מדבר" (דואט עם הזמרת שימרית, ללחן של השיר "Desert Rose" של הזמר סטינג) ו"צינגלה" (שיר טורקי שתרגם דוד זיגמן במקור של הזמרת ebru gündeş), בין היתר כלל האלבום את השירים "אתמול" (מילים: יוסי גיספן ללחן של הזמר הטורקי אמרח), "אל תעלמי" ו"מתגעגע" (שכתב והלחין חן בעצמו) שהפכו ללהיטים גדולים בקרב חובבי הז'אנר. האלבום עובד ברובו על ידי שי ראובני ושיר הנושא עובד על ידי יעקב למאי.
בשנת 2003 יצא אלבומו השני, "מאבד את הכיוון" (10 שירים, כגון "אמא שלי", "אלוקים אלוקים", "אני רוצה שתביני" ועוד). בין הכותבים והמלחינים באלבום זה נמנו יוסי גיספן, עדי לאון ודוד זיגמן. האלבום עובד על ידי רובי בן שמעון.
הודא עזרא נונו
קורות חיים
נונו היא בעלת תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת העיר לונדון ותואר שני במנהל עסקים. היא עבדה בחברת מחשבים גדולה, וכיהנה כמנכ"לית ארגון פיקוח על זכויות האדם בבחריין. בסוף 2006 מונתה על ידי מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה כחברה במועצת השורה (הפרלמנט הבחרייני), כאשר חברת הפרלמנט אליס סמעאן מונתה לתפקיד סגנית יושב ראש הפרלמנט. בפרלמנט הבחרייני מכהנים 80 חברים, מחציתם ממונים על ידי המלך ומחציתם על ידי האזרחים. ביולי 2008 התמנתה נונו לשגרירת ארצה בארצות הברית, השגרירה היהודייה הראשונה ממדינה ערבית, והאישה הבחריינית הראשונה שמונתה לתפקיד שגריר בארצות הברית.
תומר חן
ב-2009, בתום עבודה של יותר מארבע שנים, יצא אלבומו השלישי, "הכל בעולמי", ובו 13 שירים. באלבום זה ביצע גרסת כיסוי לשיר "עד מתי אלוהיי" של זוהר ארגוב, בעיבוד קצבי ומחודש ואת השיר "מתחנן שנחזור". אלבום זה עובד על ידי אלי קשת.
הודא עזרא נונו
חיים אישיים
נונו נשואה לסלמן אידאפאר, יהודי בריטי שהכירה במהלך לימודיה, ואם לשני בנים. בנוסף לכך היא קרובת משפחתו של איברהים דאוד נונו, אשר כיהן, החל משנת 2000, ובמשך שתי קדנציות, כחבר הפרלמנט הבחרייני.
תומר חן
במהלך העשור האחרון הוציא חן מס' דואטים כגון "נדרת לי נדר" (עם הזמר בן-אל), "איך מנצחים געגועים" (עם הזמרת מירי רביבו) ו-2 מחרוזות שקטות בביצוע משותף עם הזמר מושיקו רבייב, בעיבוד של שיקו חייק.
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים
מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית באולימפיאדת אטלנטה (1996), ומאז השתתפה בכל המשחקים האולימפיים. בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף משתתפת מקדוניה הצפונית מאז אולימפיאדת נאגנו (1998).
עם זאת, הספורטאים המקדונים שנטלו חלק במשחקים האולימפיים בזמן שמקדוניה הצפונית הייתה חלק מיוגוסלביה (ונקראה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) הצליחו לזכות בסך כולל של שתי מדליות זהב, חמש מדליות כסף וחמש מדליות ארד.
לפי ענף
בענפי הקיץ:
גן לאומי ירקון
גן לאומי ירקון הוא גן לאומי המשלב כיום שני אתרים: האחד הוא תל אפק, שהכניסה אליו היא מכביש 483, בין פתח-תקוה לראש העין והשני, מקורות נחל הירקון שהגישה אליו היא מכביש 5 או מכביש 40, דרך הכניסה אל כפר הבפטיסטים. בגן יש אתרים לביקור לצד מרחבי דשא, עצים ומים, לנופש ולבילוי.
תל אפק
אפק הייתה עיר מיושבת למן התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ברציפות כ-5,000 שנה. בתל אפק נמצאים גם שרידי אנטיפטריס, העיר שבנה הורדוס על שם אביו. את המבצר, הנקרא בטעות מבצר אנטיפטרוס, בנה הסולטאן סלים השני במאה השש-עשרה. גם שרידי הבניין שנותרו מרשימים עדיין למראה. בחלק זה של הגן גם מפעל המים, שהקימו כאן הבריטים בשנים 1934-35. המים נשאבו ממעיינות הירקון לירושלים באמצעות צינור שאורכו 60 ק"מ. לשם "דחיפת" המים במעלה ההר הוקמו מספר תחנות שאיבה: בראש העין, בעמק איילון ממערב ללטרון, בשער הגיא וסמוך לכפר הערבי סריס (שואבה). במלחמת העצמאות תפסו העיראקים את תחנת ראש העין והלגיון הערבי פוצץ את התחנה בלטרון. שתי התחנות במעלה ההר חוברו לקו חדש (קו השילוח) שהונח במהירות מאזור חולדה לאורך דרך בורמה.
מקורות הירקון
שני חלקי הגן מתחברים בשביל מסומן, חלק משביל ישראל. בחלקו השני של הגן נמצאים האתרים הבאים:
לבד ממעיינות ראש העין, מקור נביעתו, ניזון הירקון משלושה יובלים הרריים הנובעים בשומרון ובהרי בנימין - נחל קנה, נחל רבה ונחל שילה, שלושתם נחלי אכזב.
עד להקמת מפעל ירקון-נגב (בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20), היה הירקון נהר שופע, שהיה בכוחו למנוע מעבר מגדתו הדרומית לצפונית (כפי שגילה הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה). הקרב לצליחת מעברות הירקון מונצח בשלוש אנדרטאות זיכרון לגדותיו.
כיום, אתר מקורות הירקון נמצא בתחום השיפוט של פתח תקווה.
היסטוריה
במאי 1948 השתלט הצבא העיראקי על מחנה הצבא במקום, שזה עתה התפנה מהכוחות הבריטים שעזבו את הארץ. ב-30 במאי 1948 כבשו כוחות אצ"ל את ראש העין, אם כי לא עמדו בפני התקפות הנגד של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי שחל להגיע לאזור ונהדפו באבדות כבדות. 6 חיילי אצ"ל נפלו בקרב זה. האזור נכבש שוב מבצע בתק בלילה שבין ה-11 ביולי ל-12 ביולי 1948. לאחר שגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני כבש את מגדל אפק פינו העיראקים את ראש העין ללא קרב, לאחר שפיזרו מוקשים והניחו מטעני נפץ במכוני השאיבה של קו המים. הכוחות מנועו את הפעלת המטענים במכוני השאיבה ופינו את המוקשים. בכניסה לפארק אפק יש אנדרטה ל-36 הלוחמים שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 2002 הוכפל שטח הגן עם תוספת של 1,900 דונם, מאזור טחנת אבו רבאח ועד כביש 5, לאורך גדות הירקון. בשטח שהוסף לגן נכללות אדמות הכפר הערבי אל מיר, ששכן במקום עד מלחמת העצמאות, ותושביו, שברחו במהלך הקרבות, לא הורשו לחזור אליו.
פיתוח כפארק מטרופוליני
בשנת 2003 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית המתאר המחוזית לנחל הירקון במחוז מרכז (תממ 3/10) ובמחוז תל אביב (תממ 5/2), לפיתוח לאורך הירקון כריאה ירוקה וציר מרכזי לפעילות פנאי ונופש.
בהתאם לתוכנית מפותח פארק מטרופוליני שנמשך לאורכו של הירקון עד למפגש עם פארק הירקון בתל אביב. התוכנית כוללת שטח של כ-29,000 דונמים לאורך הירקון ויובליו. במסגרת התוכנית גם יוקמו ארבעה פארקים עירוניים שונים בשטח כולל של 7,500 דונם (כולל גני יהושע). לאורכו של הירקון צפוים להיפתח מרכזי בילוי ופנאי באזורים הצמודים לערים ושמירת האופי החקלאי בחלקים האחרים. לאורכו של הגן יסללו דרכים להולכי רגל ושבילי אופניים. אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים יפתחו מחדש וינגשו לקהל המבקרים. מטרת התוכנית להפוך את הירקון לפארק מטרופולני בדומה לפארק אריאל שרון בסמוך לנחל איילון. מטרה נוספת היא שיקום חלקיו המזוהמים והמוזנחים של הירקון והפיכתם ממפגע סביבתי ואקלוגי לריאה ירוקה. הגן יעבור דרך מועצה אזורית דרום השרון, פתח תקווה, הוד השרון, רמת השרון, בני ברק, רמת גן ותל אביב..
בשנת 2006 אושרה תוכנית להקמת פארק בשטח של 2,000 דונם בסמוך למרכז הטניס ברמת השרון.
בשנת 2018, נחנך פארק ואגם אקולוגי מצפון לירקון וממערב לאזור התעשייה נווה נאמן שבהוד השרון.
מפת אורביס טרארום
השקפת העולם בבסיס המפות
העולם המוכר בימי הביניים, כפי שהוא מתואר בכתביו של המלומד הספרדי איזידור מסביליה, בן המאה השביעית, בפרק 14 של ספרו "אטימולוגיאה", היה מחולק לשלוש יבשות:
בכתביו של אריסטו מחולק העולם למספר אזורי אקלים. מפות אורביס טרארום מתייחסות רק למחצית העליונה של הארץ, לאזור האקלים הממוזג הצפוני לפי השקפה זו. חלקים אחרים של הארץ נחשבו בלתי אפשריים למגורי אדם, ולכן לא צוירו.
בין היבשות מפרידים ימות ונהרות בצורת האות T - כאשר רגל האות היא הים התיכון, ושתי זרועותיה של האות הן הנהרות הנילוס והדון (המכונה גם טאנאיס). במפות מופיעה אסיה בראש המפה (היינו המפה פונה לכיוון מזרח, ולא לכיוון צפון), אירופה בצדה השמאלי התחתון של המפה ואפריקה בצדה הימני התחתון. ירושלים מופיעה במרכז המפות ונחשבת למרכז העולם.
מרבית מפות אלה היו סכמטיות, ולא מפורטות, אולם צוירו מפות מפורטות בשיטה זו, המציגים אתרים, ערים ואירועים היסטוריים שונים.
פטריק דאפי
'''פטריק ג. דאפי (אנגלית: Patrick G. Duffy'''; נולד ב-17 במרץ 1949) הוא שחקן טלוויזיה אמריקני, שהופיע באופרות סבון וסדרות טלוויזיה מצליחות בארצות הברית. דאפי ידוע בשל גילום דמותו של "בובי יואינג", אחיו הטוב של הנבל ג'יי אר יואינג, בסדרת הטלוויזיה המצליחה "דאלאס", ששודרה במשך ארבע עשרה עונות, משנת 1978 ועד שנת 1991, וזכתה להצלחה רבה. לאחר ירידת הסדרה מהמסכים זכה דאפי להצלחה כפרנק למברט, האבא בסדרה "אבא חורג, אמא חורגת", קומדיית מצבים ששודרה בשנות ה-90 ברשת ABC.
ילדות ונעורים
דאפי נולד בעיירה טאונסנד במונטנה, ובנעוריו עברה משפחתו לסיאטל. לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל לתוכנית לימודי משחק של אוניברסיטת וושינגטון. דאפי סיים את לימודי התואר הראשון בדרמה ב-1971. לאחר סיום הלימודים התפרנס מעבודה כמורה לדרמה. בתקופה זו פגש באשתו, קרלין, שהציגה בפניו את הבודהיזם. דאפי, שנולד כבן לדת הקתולית הפך לבודהיסט מאמין. הוא נישא לקרלין ב-1974, ועבר לניו יורק שם ניסה להתפרנס כשחקן, אך נאלץ לעבוד בעבודות דחק שונות.
קריירת המשחק
בשנת 1976 קיבל דאפי את תפקיד "מארק האריס" בסדרת הטלוויזיה "האיש מאטלנטיס". האריס הוא אדם חולה שכחה, המאמין כי הוא שריד לתרבות אטלנטיס הקדומה. יש לו כוח על אנושי, והוא מסוגל לשחות לעומק רב ולשהות זמן רב מתחת למים, בין היתר בשל קרומי שחייה המצויים בין אצבעותיו. הסדרה הורכבה מארבעה סרטי טלוויזיה באורך מלא, ושלושה עשר פרקים בני שעה שבאו בעקבותיה. אך על אף התקוות הגדולות שתלו מפיקי הסדרה בהצלחתה, לא שרדה הסדרה מעבר לעונה אחת.
בשנת 1978 קיבל דאפי את תפקיד "בובי ג'יימס יואינג", האח הטוב למשפחת יואינג, משפחת אילי נפט מדאלאס שבטקסס, הנאבק באחיו הנבל, ג'יי אר יואינג, אותו גילם לארי הגמן. לצדו של דאפי שיחקה ויקטוריה פרינסיפל בתפקיד פאמלה יואינג, אשתו היפהפייה של בובי, שמוצאה במשפחה היריבה, משפחת בארנס. הסדרה דאלאס החלה את דרכה כמיני סדרה בת חמישה פרקים, אך הפכה לאופרת הסבון הראשונה שזכתה להצלחה בזמן צפיית השיא בארצות הברית, ושרדה ארבע עשרה עונות, עד לשנת 1991. בשנת 1985 חש דאפי כי אינו רוצה עוד להמשיך בצילומי הסדרה, וברצונו להמשיך בקריירת משחק עצמאית. מפיקי הסדרה ביקשו מהתסריטאים לכתוב את "מותו", ודמותו של בובי יואינג נהרגה, והסדרה המשיכה בלעדיו. בלי דמותו של בובי יואינג סבלה הסדרה מירידה באחוזי הצפייה, וגם קריירת המשחק אותה צפה דאפי לא התפתחה כפי שרצה. בשנת 1986 שב לשחק בסדרה. באחד מקווי העלילה המפוקפקים ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית, נפתחה עונת 1986 של "דאלאס" בפרק בו קמה אלמנתו של בובי, פאמלה, משנתה, ורואה את בובי מתקלח. מסתבר כי כל העונה האחרונה, שבה בובי נחשב כמת, הייתה אך חלום של פאמלה. הסדרה המשיכה לאחר תפנית מוזרה זו במשך חמש שנים, עד שירדה מהמסכים בשנת 1991. דאפי הופיע גם בסרטי ההמשך לסדרה - "דאלאס: שובו של ג'יי. אר." בשנת 1996 ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג", בשנת 1998. בשני הסרטים שימש דאפי אף כמפיק.
בתקופה בה שיחק ב"דאלאס" הופיע דאפי גם בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כ"ספינת האהבה", "המלאכיות של צ'ארלי", והסדרה "נוטס לנדינג" שהייתה סדרת בת של "דאלאס" ומדי פעם הציגה דמויות מסדרת האם. כן הופיע בסרט הטלוויזיה "אנולה גיי: האיש, המשימה, הפצצה האטומית" בו שיחק, בשנת 1980, את קולונל פול טיבטס, האיש שפיקד על המטוס "אנולה גיי" שהטיל את פצצת האטום הראשונה.
עם ירידת הסדרה "דאלאס" מהמסכים, החל דאפי בצילום קומדיית המצבים "אבא חורג, אמא חורגת", לצד הכוכבת הבלונדינית סוזאן סאמרס. הסדרה שודרה בין השנים 1991 ל-1998 וזכתה להצלחה רבה. בסדרה שיחק דאפי אלמן בשם פרנק למברט, הפוגש בגרושה מצודדת ונישא לה. הסדרה יצרה מצבים קומיים המבוססים על מערכת היחסים בין הזוג ובין ילדיהם הרבים מנישואיהם הקודמים.
במהלך צילומי "דאלאס" ו"אבא חורג, אמא חורגת", שימש דאפי אף כבמאי. ב"דאלאס" ביים 23 פרקים, וב"אבא חורג, אמא חורגת" - 39.
דאפי נוהג לתרום את קולו להופעות אורח בסרטי אנימציה כאיש משפחה, וכן הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"מגע של מלאכים", ובסרטי טלוויזיה.
בשנת 2006 הצטרף לצוות אופרת הסבון "היפים והאמיצים", אך עזב את צילומי הסדרה עוד באותה שנה.
בשנת 2008 החל להנחות תוכנית משחקים אינטראקטיבית בשם "בינגו אמריקה" בערוץ המשחקים האמריקני בכבלים "GSN".
בשנת 2012 שב לגלם את בובי יואינג בסדרת ההמשך המחודשת של "דאלאס" (הנקראת באותו השם), לצד מספר שחקנים נוספים מהסדרה המקורית. הסדרה בוטלה לאחר 3 עונות בשנת 2014.
בשנת 1983 זכה להצלחה בלתי צפויה במצעדי הפופ האירופים, כאשר ביצע דואט עם הזמרת הצרפתייה מיריי מאתיה, בשם "ביחד אנו חזקים" (Together We're Strong).
חיים אישיים
בשנת 1974 נישא דאפי בטקס בודהיסטי לקרלין רוסר, המבוגרת ממנו בעשר שנים. לזוג שני ילדים. הזוג קבע את מקום מגוריו בעיירה איגל פוינט באורגון, שם עסק דאפי בתחביביו - איסוף בובות עתיקות וספרי ילדים.
בשנת 1986 נרצחו הוריו של דאפי, טרנס ומארי דאפי, במהלך שוד בבאר במונטנה, שהיה בבעלותם.
ילדיו, פדרייק וקונור, הופיעו בתפקידים זעירים בסדרה "דאלאס". הדמות אותה גילם פדרייק דאפי בסדרה "דאלאס" נקראה "מארק האריס", כשמו של פטריק דאפי ב"איש מאטלנטיס".
אשתו של דאפי קרלין רוסר נפטרה ב-2017. בשנת 2020 הוא נכנס למערכת יחסים עם השחקנית לינדה פרל.
מיקאל סילבסטרה
מיקאל סאמי סילבסטרה (בצרפתית: Mikaël Samy Silvestre; נולד ב-9 באוגוסט 1977 בצ'אמברי-לס-טורס, צרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת המגן. שיחק בין השנים 2001 ל-2006 בנבחרת צרפת.
קריירה
את דרכו בכדורגל, החל סילבסטרה בגיל 18 בקבוצת ראן מהליגה הצרפתית. לאחר שלוש שנים במדי ראן, בהם בעיקר צבר ניסיון, חתם לעונת בקבוצת אינטר מילאנו האיטלקית ולאחר עונה סבירה קיבל הצעת חוזה בשווי 3.5 מיליון פאונד מקבוצת הצמרת האירופית מנצ'סטר יונייטד וכחודש לאחר תחילת העונה חתם בקבוצה.
במשך תשע עונות שיחק סילבסטרה ביונייטד וזכה עימה בכל תואר אפשרי מלבד אליפות העולם לקבוצות. בקיץ 2008 עבר לארסנל כשלזכותו 10 שערים ב-361 הופעות במדי היונייטד. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה גם הופעתו ה-250 בפרמייר ליג. סילבסטרה שיחק בארסנל במשך שתי עונות, אולם לא היווה גורם משמעותי ובעונת עבר לשחק בוורדר ברמן הגרמנית.
בפברואר 2013 חתם סילבסטרה לשנתיים בפורטלנד טימברס מה-MLS. ב-28 בינואר 2014 שוחרר מהקבוצה.
לסילבסטרה 40 הופעות בנבחרת צרפת, בהן הבקיע 2 שערים. עם הנבחרת הופיע בין היתר במונדיאל 2002, יורו 2004 ובמונדיאל 2006, בו הגיעה צרפת עד לגמר, אך הפסידה לאיטליה בדו-קרב בעיטות עונשין.
פדרציית הרוגבי הרוסית
הפדרציה מנהלת את נבחרות הרוגבי הלאומיות, את הליגה המקצוענית, הליגה הבכירה, הליגה הפדרלית וטורניר הגביע הרוסי ברוגבי.
מטרות
פדרציית הרוגבי של רוסיה שמה לעצמה מטרה לנבחרת רוסיה להעפיל לגביע העולם ברוגבי 2011 בניו זילנד ולהופיע לראשונה בטורניר. הנבחרת הצליחה במסע זה, והעפילה לאירופה 2 בבית C, שם אחת מיריבותיה הייתה אחת היריבויות הספורטיביות העיקריות במדינה, ארצות הברית. בהמשך, הם כיוונו להיות 12 המשתתפים המובילים ברוגבי עד 2015 ולהעפיל לשלב רבע הגמר בגביע העולם ברוגבי ביפן 2019.
ריקרדו סה פינטו
ריקרדו מנואל אנדראדה א סילבה סה פינטו (נולד ב-10 באוקטובר 1972 בפורטו) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן קבוצת אפואל ניקוסיה.
סה פינטו שיחק לאורך רוב הקריירה בליגת העל הפורטוגלית, ובעיקר במדיה של ספורטינג ליסבון. במדיה הירוקים של ספורטינג זכה סה פינטו לכינוי ריקרדו לב הארי מאוהדי הקבוצה, בזכות רוח הלחימה שהפגין. סה פינטו זכה עם ספורטינג באליפות ופעמיים בגביע הפורטוגלי, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א. בנוסף, שיחק בספרד במדי ריאל סוסיאדד ובבלגיה במדי סטנדרד לייז'.
סה פינטו ערך 47 הופעות במדי נבחרת פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים. בין היתר, ייצג את פורטוגל בשני טורנירי אליפות אירופה, בהם יורו 2000 בו העפילה הנבחרת לחצי הגמר.
החל משנת 2012 משמש סה פינטו כמאמן ראשי, ובתקופה קצרה הספיק לאמן במספר מדינות, בהן פורטוגל, בלגיה, יוון, סרביה וערב הסעודית.
קריירת משחק
סה פינטו, יליד העיר פורטו, החל את דרכו בקבוצת הילדים של פורטו כבר בגיל עשר. כשהיה בן 15 עבר לשחק במחלקת הנוער של סלגיירוש, במדיה אף עלה לבוגרים. הוא ערך הופעת בכורה בליגת העל הפורטוגלית בפתיחת עונת, ומשם המשיך ל-29 הופעות ליגה ושישה שערים כבר באותה העונה. עונה לאחר מכן קבע סה פינטו שיא קריירה אישי של 11 שערי ליגה ב-28 הופעות במדי סלגיירוש, שזיכו אותו במעבר לקבוצת הפאר הפורטוגלית, ספורטינג ליסבון.
ב-26 במרץ 1997, בשלהי עונת, ספג סה פינטו עונש הרחקה חמור לשנה מכל פעילות, וזאת לאחר אירוע אלים שהתרחש באימון נבחרת פורטוגל. הנבחרת התכוננה למשחק החוץ מול במוקדמות מונדיאל 1998, וסה פינטו קיבל הודעה ממאמן הנבחרת ארתור ג'ורג' כי לא ייכלל בסגל הסופי למשחק מסיבות מקצועיות. סה פינטו תקף את ג'ורג' באגרופים בפניו, וכתוצאה מכך הורחק לשנה מכל פעילות. לסה פינטו הוצע להמתיק את עונשו לחצי שנת הרחקה בלבד תמורת התנצלות בפני המאמן, אך הוא סירב להתנצל.
לקראת עונת, ועל אף תקופת ההרחקה התלויה נגדו, חתם סה פינטו בריאל סוסיאדד מהליגה הספרדית, תמורת כ-3.6 מיליון דולר. את הקדנציה הראשונה במדי ספורטינג סיים עם עשרים שערי ליגה ב-77 הופעות. על אף שמספר ערעורים הוגשו על ידי סוסיאדד ועל ידי סה פינטו עצמו, עונש ההרחקה נותר על כנו וסה פינטו נותר עונה שלמה מחוץ למגרשים. הוא שב לפעילות בפתיחת עונת, עלה בהרכב להופעת בכורה רשמית במחזור הפתיחה בו אירחה סוסיאדד את ריאל אוביידו, וכבש את השער הראשון של קבוצתו במשחק שהסתיים בשוויון 3-3. בסך הכול בשתי עונות בהן שיחק במדי סוסיאדד כבש סה פינטו שישה שערי ליגה בלבד בשבעים הופעות, וגם ספג שלושה כרטיסים אדומים.
לאחר התקופה הקצרה בספרד, שב סה פינטו לקדנציה שנייה בספורטינג. הוא חתם בקבוצה לקראת עונת, אך סיים את העונה מוקדם מהצפוי, בעקבות פציעה ברצועה הצולבת הקדמית אותה ספג במשחק מול בלננסש כבר בחודש דצמבר. הוא שב לשחק בעונת, אך גם במהלכה הוגבל על ידי פציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות. על אף שתרם שבע הופעות ליגה ושער בודד, היה שותף סה פינטו לזכייתה של ספורטינג בדאבל באותה העונה. הוא לא נכלל בסגל בגמר הגביע בו גברה ספורטינג 0–1 על ליישואס.
על אף התקופה מרובת הפציעות, הצליח סה פינטו לשוב למגרשים, ועל אף שהושבת לעיתים קרובות, עדיין זכה בסרט הקפטן של הקבוצה בשלהי הקדנציה. סה פינטו היה שותף לעונה מרשימה של ספורטינג במסגרת גביע אופ"א לעונת . ספורטינג צלחה את שלב הבתים, ובשלבי הפלייאוף הדיחה את פיינורד, מידלסברו, ניוקאסל (מולה כבש סה פינטו את שערו היחיד במפעל באותה העונה) וא.ז. אלקמאר והעפילה לגמר המפעל, שם פגשה את צסק"א מוסקבה. סה פינטו, שפתח בהרכב קבוצתו לגמר והוחלף לאחר 73 דקות, היה שותף להפסד 1–3 של קבוצתו במשחק.
על אף שהתקרב לפרישה ממשחק, השתכנע סה פינטו לחתום במדי סטנדרד לייז' של המאמן יוהאן בוסקאמפ לקראת עונת. הוא הצטרף לבן ארצו סרג'יו קונססאו ששיחק אז בקבוצה. כבר בשלב מוקדם של העונה הוחלף בוסקאמפ במישל פרודום, שהוביל את סה פינטו וקבוצתו למקום השלישי בטבלת הליגה בתום העונה. סה פינטו כבש פעמיים ב-21 הופעות במדי הקבוצה בליגה.
נבחרת פורטוגל
סה פינטו החל את דרכו הבינלאומית במדיה של נבחרת פורטוגל הצעירה, עמה העפיל לגמר אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1994, בהופעתה הראשונה אי פעם של פורטוגל בטורניר. סה פינטו שיתף פעולה עם שחקנים בולטים ובהם לואיש פיגו, רוי קושטה וז'ואאו ויירה פינטו. במשחק הגמר מול איטליה עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-79, וראה את האיטלקים מנצחים 0–1 בזכות שער זהב בדקה ה-98.
את הופעת הבכורה שלו במדי ערך סה פינטו ב-7 בספטמבר 1994, חמישה חודשים לאחר האליפות המוצלחת, כשעלה בהרכב של המאמן אנטוניו אוליביירה בניצחון החוץ 1–2 על  במסגרת מוקדמות יורו 1996. בסך הכול היה שותף בארבעה משחקים במסגרת המוקדמות.
סה פינטו זומן על ידי אוליביירה לסגל פורטוגל לקראת יורו 1996 באנגליה. את שער הבכורה שלו במדי פורטוגל כבש סה פינטו במשחק הפתיחה של פורטוגל בטורניר, מול. סה פינטו פתח בהרכב הנבחרת, ובדקה ה-53 של המשחק נגח פנימה הגבהה של לואיש פיגו מאגף שמאל כדי לקבוע את תוצאת הסיום של המשחק, 1-1. סה פינטו פתח והוחלף אחרי שעה בניצחון 0–1 על, והוחלף במחצית בניצחון 0–3 על ששמר את פורטוגל בראש הבית. ברבע הגמר שוב הוחלף סה פינטו במחצית, במשחק בו נוצחה פורטוגל 0–1 על ידי.
בעקבות האירוע האלים בו תקף סה פינטו את מאמן הנבחרת ארתור ג'ורג', הוא הורחק לשנה מכל פעילות, ושב לנבחרת בספטמבר 1998, לאחר 19 חודשים מחוץ לסגל הפורטוגלי. סה פינטו סימן את שובו לנבחרת עם צמד לרשתה של במשחק חוץ במוקדמות יורו 2000. הוא הוסיף שלושה שערים נוספים במסגרת טורניר המוקדמות, וסייע לנבחרתו להעפיל ליורו 2000 בבלגיה ובהולנד. הוא זומן על ידי אומברטו קואליו לסגל פורטוגל לטורניר, אך לא שותף בניצחון 2–3 על במשחק הפתיחה. במשחק השני בו גברה פורטוגל 0–1 על, עלה סה פינטו מהספסל בדקה ה-56. פורטוגל סיימה שלב בתים מרשים מאוד עם ניצחון 0–3 על, בו עלה סה פינטו בהרכב ושיחק לאורך כל המשחק. פורטוגל סיימה בראש הבית ופגשה את טורקיה בשלב רבע הגמר. סה פינטו עלה מהספסל כרבע שעה לסיום ניצחון נבחרתו 0–2 במשחק. ההופעה המרשימה של פורטוגל הגיעה לסיומה בחצי הגמר עם הפסד 1–2 ל מפנדל של זינדין זידאן שלוש דקות לתום ההארכה. סה פינטו לא שותף כלל באותו המשחק.
סה פינטו נפרד מהנבחרת במהלך טורניר מוקדמות מונדיאל 2002, בו כבש שער אחד בארבע הופעות. משחקו האחרון בנבחרת היה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחון הביתי 0–6 על ב-6 ביוני 2001. בסך הכול לזכותו של סה פינטו 45 הופעות במדי פורטוגל, בהן כבש תשעה שערים.
קריירת אימון
בנובמבר 2009 שב סה פינטו למועדון עמו היה מזוהה יותר מכל, ספורטינג ליסבון, כשהחליף את חברו לקבוצה לשעבר פדרו ברבוסה בתפקיד המנהל המקצועי של המועדון. ב-21 בינואר 2010 פגשה ספורטינג את מאפרה מהליגה השלישית במסגרת הגביע הפורטוגלי. על אף היריבה הנחותה, התקשתה ספורטינג בדרך לניצחון 3–4. במהלך המשחק התעמת סה פינטו עם חלוץ קבוצתו ליידסון, לאחר שזה ביקר מהספסל את הופעתו של שוער הקבוצה רוי פטריסיו. העימות בין השניים הפך לעימות פיזי בחדרי ההלבשה בתום המשחק, ובעקבות האירוע הגיש סה פינטו את התפטרותו, חודשיים בלבד לאחר מינויו לתפקיד.
באוקטובר 2010 חזר סה פינטו למגרשים, כשהתמנה לתפקיד עוזר מאמן אוניאו לייריה, תחת המאמן פדרו קיישיניה. השניים הובילו את הקבוצה למקום העשירי בטבלה בתום העונה.
לקראת עונת חזר סה פינטו פעם נוספת לספורטינג, וקיבל את משרת מאמן הנוער של המועדון. ב-13 בפברואר 2012, בעקבות פיטוריו של דומינגוס פסיינסיה, קודם סה פינטו לתפקיד המאמן הראשי של ספורטינג, משרת האימון הראשונה בקריירה עבורו. עד לסיום העונה לא הצליח סה פינטו לקדם את הקבוצה מעבר למקום הרביעי, והפסיד עמה 0–1 בגמר הגביע לאקדמיקה דה קוימברה. עם זאת, זכה בתום העונה לחזוה חדש לשנתיים כמאמן הקבוצה. החוזה החדש לא הגיע לידי מימוש, וסה פינטו פוטר כבר בתחילת אוקטובר 2012, לאחר שמונה חודשים בלבד בתפקיד. סה פינטו שוחרר מתפקידו בעקבות התבוסה 0–3 מול וידאוטון של המאמן פאולו סוזה, חברו של סה פינטו לקבוצה בעבר, במחזור השני של שלב הבתים בליגה האירופית.
ב-18 במרץ 2013, לאחר כחצי שנה מחוץ למגרשים, התמנה סה פינטו לתפקיד מאמן הכוכב האדום בלגרד, במקומו של אלכסנדר ינקוביץ'. סה פינטו הוביל את הקבוצה לשמונה ניצחונות רצופים בליגת העל הסרבית עם הגיעו, וסיים עמה את העונה במקום השני בטבלה, אך בתום העונה התפטר מתפקידו בעקבות מחלוקות מול הנהלת הקבוצה. בסך הכול אימן את הכוכב האדום במשך שלושה חודשים בלבד.
ב-17 באוקטובר 2013, זמן קצר לאחר פתיחת עונת, התמנה לתפקיד מאמן OFI כרתים מהליגה היוונית. סה פינטו קיבל את הקבוצה כשזו הייתה במקום ה-17, ועד לתום העונה הוביל אותה למקום השישי בטבלה. לקראת עונת הוחלף בג'נארו גאטוזו, אך שב לליגה היוונית הבכירה זמן קצר לאחר מכן, ב-24 בספטמבר 2014, כשהתמנה לתפקיד מאמן אטרומיטוס. פחות מחצי שנה אחר כך, ב-5 בפברואר 2015, התפטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
לראשונה מאז פוטר מספורטינג, שב סה פינטו לפורטוגל לקראת עונת, כשהחליף את ליטו וידיגל כמאמן בלננסש. סה פינטו כשל להעפיל משלב הבתים של הליגה אירופית, כשקבוצתו סיימה אחרונה בבית עם פ.צ. בזל, פיורנטינה ולך פוזנן. ב-15 בדצמבר, לאחר הפסד 3–4 בחוץ לאקדמיקה בליגה, התפטר סה פינטו מתפקידו.
לקראת עונת התמנה סה פינטו לתפקיד מאמן אל-פאתח מליגת העל הסעודית. ב-23 בספטמבר 2016, פחות משלושה חודשים מאז מינויו, סיים סה פינטו את דרכו במועדון, שהיה ממוקם אחרון בטבלה. בהמשך העונה, ב-6 בפברואר 2017, שב לקדנציה שנייה באטרומיטוס היוונית, וסיים את תפקידו במועדון בתום העונה, חודשים ספורים אחר כך.
ב-11 ביוני 2017, לקראת עונת, חזר כמאמן לקבוצה בה סיים את קריירת המשחק, סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. לאחר פתיחה חלשה של העונה, הצליח סה פינטו להוביל את הקבוצה לזכייה בתואר הגביע הבלגי, לאחר ניצחון 0–1 בהארכה על ראסינג גנק בגמר. בליגה הוביל סה פינטו את הקבוצה לסגנות, שלוש נקודות בלבד אחרי קלאב ברוז', אך התפטר מתפקידו עם סיום העונה.
באוגוסט 2018 התמנה לתפקיד מאמן לגיה ורשה הפולנית. הוא לא סיים את העונה במועדון, ופוטר באפריל 2019, שלושה מחזורים לתום העונה, כאשר הקבוצה במקום השני בטבלה ובפער חמש נקודות מהפסגה.
ביולי 2019 חזר סה פינטו לפורטוגל, כשהתמנה לתפקיד מאמן ספורטינג בראגה. סה פינטו הוביל את בראגה למקום הראשון בבית בשלב הבתים של הליגה האירופית, אך לא הצליח להוביל אותה למאבקי הפסגה בליגה, ופוטר מתפקידו ב-23 בדצמבר, חמישה חודשים בלבד לאחר מינויו, כאשר הקבוצה במקום השמיני בטבלה.
נח ברוש
ביוגרפיה
ברוש נולד ברומניה בשנת 1948 ועלה לישראל ב-1963. בשנת 1971, לאחר השירות הצבאי, החל בלימודים לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים ב-1974. לאחר מכן המשיך לתואר שני בפיזיקה עם דגש באסטרונומיה. בעבודת התזה שלו, בהנחיית אליה ליבוביץ, חקר את ספקטרום הכוכב MWC342. בשנת 1980 החל את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ליידן, הולנד, ובה עסק ב"גלקסיות באזורים בעלי צפיפות נמוכה ביקום", בהנחיית פרופ' מאיו גרינברג ופרופ' וויטני שיין.
לאחר חזרתו לארץ בשנת 1982, מונה למנהל הטכני של מצפה הכוכבים על שם וייז, תפקיד אותו מילא עד 1992. בשנת 1987 קיבל דרגת חוקר בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב, ותוך שנה קודם לחוקר בכיר. בשנת 1999 הועלה לדרגת עמית מחקר (מקבילה לפרופסור חבר) ובשנת 2000 מונה למנהל מצפה הכוכבים, תפקיד אותו מילא ברוש כמעט ברצף עד שנת 2010.
תחומי המחקר של ברוש כוללים גלקסיות (מבנה ותהליכי התפתחות), גופים זעירים במערכת השמש, תהליכי בנייה והשמדה של אבק, הכחדת אור וכן כלים וטכניקות תצפיתיות. תחומי הספקטרום העיקריים בהם הוא מבצע תצפיות הם רדיו ועל-סגול. כמו כן, ברוש חוקר את ההיסטוריה של האסטרונומיה, ואף פרסם ספר בנושא (ראו "ביבליוגרפיה").
ברוש גם משתתף בפרויקט מגיני ארץ - חלק מפרויקט SpaceGuard העולמי. מטרות הפרויקט הן גילוי ומעקב אחר גופים קרובי ארץ (NEO) - אסטרואידים שנמצאים במסלול סביב השמש בקרבת כדור הארץ ולכן עלולים להוות סיכון לחיים על פני כוכב הלכת. במסגרת פרויקט זה נרכש טלסקופ ייעודי שפועל במצפה הכוכבים וייז למעקב וחקר אסטרואידם.
משנת 1990 משמש ברוש כחוקר הראשי בפרויקט טאווקס - טלסקופ חלל ייעודי בתחום העל-סגול של אוניברסיטת תל אביב. פרויקט טאווקס הופסק בשנת 2012 על ידי סוכנות החלל של ישראל לאחר שסוכנות החלל של הודו סירבה לשגר את טלסקופ החלל, על אף שהתחייבה לעשות כך.
בשנת 1999 היה ברוש בין מארגני התצפית במטר הלאונידים, תצפית שנערכה בשיתוף פעולה עם נאס"א וכללה הפעלת מטוסים של נאס"א ומכ"מים של צה"ל לטובת מיפוי המטר.
משנת 1986 ועד היום הנחה ברוש יותר מ-20 סטודנטים לתוארי מוסמך ודוקטור באסטרונומיה ובתחומים קשורים.
כוכב הלכת המינורי נקרא על שמו.
אח"י מגן
אח"י מגן היא קורבטה מסדרה סער 6 של חיל הים הישראלי, שנבנתה על ידי חברת טיסנקרופ (מספנות TKMS) החל משנת 2015. היא אחת מארבע קורבטות בסדרה, שהן חלק משייטת 3 של חיל הים הישראלי, ונמל הבית שלה הוא בסיס חיפה.
החוזה לבניית ארבע הספינות נחתם במאי 2015. אח"י מגן, הספינה הראשונה בסדרה, הושקה במאי 2019 בטקס שנערך במספנות טיסנקרופ, הועברה רשמית לישראל בנובמבר 2020 ומשם הפליגה לישראל. היא עגנה בנמל חיפה ב-2 בדצמבר 2020, והתקבלה בטקס בנוכחות נשיא המדינה ראובן ריבלין והרמטכ"ל אביב כוכבי. שאר הספינות בסדרה הגיעו במהלך שנת 2021.
לאחר הגעתה לישראל הורכבו בה מערכות מתוצרת ישראל, ובכלל זה מערכות שליטה ובקרה - C4ISTAR, ומערכות הנשק והלוחמה האלקטרונית.
אח"י מגן היא הספינה הראשונה בחיל הים בשם זה.
יחסי יוון–צרפת
בין יוון לבין צרפת מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
בתקופת יוון העתיקה הקימו מהגרים יוונים מושבות בגאליה, והעיר החשובה שבהם הייתה מאסיליה. מאידך, הגאלים היגרו במהלך המאה ה-3 לבלקן, והקימו את גלטיה באסיה הקטנה.
בימי הביניים, הצלבנים הצרפתים מילאו תפקיד מרכזי במסע הצלב הרביעי, ובהקמת מדינות אחדות ביוון, בעקבות פירוקה של האימפריה הביזנטית בשנת 1204. בכך התחילה התקופה המכונה פרנקוקרטיה ביוון. המדינות הצלבניות הצרפתיות העיקריות היו נסיכות אכאיה ודוכסות אתונה.
אדד-ניררי הראשון
אַדַד-נִירָרִי הראשון (אדד הוא עוזרי) (1275-1307 ? לפנה"ס) (1295 - 1263 ? לפנה"ס), מלך אשור. אַדַד-נִירָרִי הוא המלך האשורי הראשון שקורותיו נשמרו לפרטים. אַדַד-נִירָרִי ערך מסעות כיבושים ונחל ניצחונות צבאיים רבים וחשובים אשר חיזקו את הממלכה האשורית הקדומה ואפשרו לאשור להוות כוח מרכזי בפוליטיקה המסופוטמית. אביו של אַדַד-נִירָרִי היה אנליל-נִירָרִי - מלך אשור, כמצוין ברשימת המלכים של דור שרוכין ואחיו של אריק-דן-אילי. ברשימת המלכים של Nassouhi נכתב בטעות שחזרה על עצמה בתחריטים של אסרחדון ושלמנאסר השלישי כי הוא היה בנו של אריק-דן-אילי ולא יורשו. אַדַד-נִירָרִי הוא אביו שלמנאסר הראשון שהמשיך את כיבושיו של אביו.
יחסי יוון–צרפת
היסטוריה
בעידן המודרני, הנאורות הצרפתית והרעיונות של המהפכה הצרפתית השפיעו ההוגים הגדולים של הנאורות היוונית, כגון אדאמנטיוס קוראיס שחי בצרפת, וריגאס פראיוס, ושימשו בסיס אידאולוגי עבור מלחמת העצמאות היוונית. חיילים צרפתים גם כבשו את האיים היוניים במהלך המלחמות הנפוליאוניות, וסללו את הדרך למדינה היוונית העצמאית הראשונה בעידן המודרני, רפובליקת שבעת האיים. במהלך מלחמת העצמאות היוונית, שהחלה בשנת 1821, הצרפתים הפילהלנים מילאו תפקיד חשוב בכך שסיפקו את המומחיות הצבאית הנדרשת ואת התמיכה הדיפלומטית לעצמאות היוונית בחו"ל. בין החשובים ביותר היו שארל ניקולא פביבר, מקים הצבא היווני המודרני. ספינות צרפתיות גם השתתפו בקרב נאווארינו, ובכך הבטיחו את עצמאותה של יוון, וכן משלחת צרפתית נחתה ביוון בשנת 1828, כדי לסייע בגירוש הכוחות העות'מאנים מהמדינה.
צרפת ויוון היו בעלות ברית במהלך שתי מלחמות העולם, מלחמת קוריאה והמלחמה הקרה, ומעולם לא היו יריבים אחד של השני. לשתי המדינות יש ברית ידידותית ואסטרטגית במשך עשרות שנים, והן חברות מלאות בארגונים בינלאומיים רבים, כולל האו"ם, האיחוד האירופי, נאט"ו, ארגון הסחר העולמי והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. בנוסף, יוון היא חברה מלאה ב ארגון לה פרנקופוני מאז 2004. יש ביקורים סדירים ברמה גבוהה בין שתי המדינות, ומגעים תכופים בין שני ראשי המדינה. צרפת ויוון משתפות פעולה בתחומים רבים, כולל תרבותיים, מדעיים, משפטיים וצבאיים. כמה ערים יווניות, ובראשן ארגוס ואתונה, הן המושבים של בתי הספר הארכאולוגיים וההיסטוריים של צרפת, שבהם תלמידים משתי המדינות לומדים ומשתפים בתחומי הארכאולוגיה וההיסטוריה.
יחסים דיפלומטיים
צרפת מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-17 קונסוליות באלכסנדרופולי, ארגוסטולי, כיוס, קורפו, הרקליון, ארמופולי, יואנינה, קלמטה, מיקונוס, מיטילנה, נפפליו, פטרס, רודוס, סאמוס, סנטוריני, סלוניקי ווולוס. מאידך, יוון מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-12 קונסוליות באז'אקסיו, בורדו, קאלה, גרנובל, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, נאנט, ניס, סנט אטיין וסטרסבור.
נתיב נוסף
נתיב נוסף היה כתב עת דו-חודשי מטעם אגודת הלהט"ב, שיצא לאור בשנים 1990 עד 1994. בסך הכל יצאו לאור כ-15 גיליונות.
היסטוריה
"נתיב נוסף" הוא כתב העת הראשון בישראל שפנה לכלל הקהילה הלהט"בית. בשנים 1991–1994 שימשה ליאורה מוריאל, שנמנתה עם יושבי ראש האגודה, כעורכת ראשית. בין חברי צוות הכותבים נמנו גם דן לחמן, ליאורה שדה, רון בן עזרה, שרון נאמן, הדר נמיר, גילן מרקוס, דוד ארליך ורפי ניב.
הוצאתו לאור של כתב העת "נתיב נוסף" הסתיימה לאחר ארבע שנות פעילות. כשנה וחצי לאחר סיום הפצתו החל לצאת לאור הירחון "הזמן הוורוד".
פעילות
בניגוד לעיתון "מגעים", שיצא באותה תקופה ופנה במובהק לגברים; ולעיתון "קל"ף חזק", שפנה לנשים, התאפיין "נתיב נוסף" בעיסוק בתכנים שנחשבו למיינסטרים, כגון אקטואליה, פוליטיקה, איידס, וההימצאות בתוך "הארון". העיתון פנה באופן מוצהר לאנשי התרבות והרוח, ולא דווקא לאדם הפשוט, וייתכן שזו הסיבה לאי הצלחתו לאורך זמן.
עם זאת היה "נתיב נוסף" ראשון מסוגו, ורשם הישגים למען הקהילה במעורבותו. דוגמה למאבק ציבורי שבו נחל העיתון הצלחה היה המאבק הציבורי בקק"ל על אפלייתם בהסתרת תורמים מקרב קהילות הלהט"ב בעולם. בשנת 1979 נשתלה ביער להב חלקת יער על ידי פעילי להט"ב מרחבי העולם, שתרמו לקק"ל. השלט שהוצב בשנת 1979 הוסר לאחר זמן קצר, וקק"ל התנגדה להצבתו מחדש, עד לחשיפת העניין על ידי המגזין "נתיב נוסף".
הגיליון הראשון יצא לאור בשנת 1990, כשנתיים לאחר שבוטל, בתיקון מס' 22 לחוק העונשין, הסעיף האוסר על משכב זכר. האווירה במדינת ישראל כלפי הומוסקסואליות הייתה חשדנית ועוינת במקרים רבים, ודי היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה ובשירות בצה"ל. לאור זאת בולט ייחודו של "נתיב נוסף" בראשוניותו, ככתב העת הראשון מסוגו בעברית שדן בגלוי בנושאים להט"ביים.
ת'וראיה אל-באקסאמי
ת'וראיה אל-באקסאמי (בערבית: ثريا الباقسامي, באנגלית: Thuraya Al-Baqsami; נולדה: 1951 בכווית) היא סופרת וציירת כוויתית. עבודותיה הוצגו בלמעלה מ־60 תערוכות יחיד ו-250 תערוכות משותפות עם אמנים נוספים. בין השאר עבודותיה מוצגות במוזיאון הבריטי, במוזיאון אונסק"ו בפריס, במוזיאון גוגנהיים בניו יורק, במוזיאון לזכויות אדם בז'נבה ובמוזיאון הלאומי של כווית. היא עוסקת בציור, יצירת הדפסים, כתיבת ספרי ילדים וספרי מבוגרים. נבחרה להיות בין האמניות שיופיעו בבינאלה של קרנגי אינטנשיונל בפיטסבורג ב־2022.
ביוגרפיה
אל-באקסאמי היא אחת האמניות הראשונות באזור המפרץ הפרסי. היא החלה לפרסם את סיפוריה הקצרים בתחילת שנות ה-60 עוד בגיל 13, אז החלה גם לצייר.
היא למדה אמנות באוניברסיטת קהיר בשנים 1972–1974. לאחר מכן עברה ללמוד במכון סוריקוב לאמנות בברית המועצות, ובשנים 1974–1981 סיימה תואר ראשון ושני במכון. לאחר סיום לימודיה התגוררה כמה שנים במדינות שונות באפריקה, בעקבות בעלה, שהיה מדינאי כוויתי, בין היתר בדקר שבסנגל, שם נולדו בנותיה. היא חזרה להתגורר בכווית בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנים 1990–1991 התגוררה עם משפחתה בכווית בזמן הפלישה העיראקית למדינה, טראומה שהשפיעה רבות על אמנותה. בזמן הפלישה העיראקית לכווית היא יצרה למעלה מ-80 יצירות, שכולן עסקו בפלישה. היא תמכה רבות בתנועת ההתנגדות לעיראק ומחתה נגד הכיבוש העיראקי של ארצה.
ספריה
החלה לכתוב ולפרסם סיפורים קצרים כבר בגיל 13. מאז הוציאה 12 ספרים. היא זכתה בפרס מטעם המדינה על ספרה מ־1993 "Cellar Candles", המתאר את החיים בכווית בזמן הפלישה העיראקית. הספר תורגם מאז ליותר מ־10 שפות.
אמנותה
אל-באקסאמי נחשבת אמנית מודרנית. היא עוסקת בציור ובהדפסים. עבודותיה מתמקדות בפנים, בעיקר של נשים. היא עוסקת בציוריה בפלישה של עיראק לכווית, במלחמת האזרחים בלבנון, ובמודרניצזיה שעברה כווית החל משנות ה-80. היא מושפעת בעבודתה מאמנות אפריקאית, אירופאית וערבית.
כאחת מחלוצות הציור באזור המפרץ הפרסי, עבודותיה משפיעות על אמניות מודרניות הפועלות במאה ה-21
חיים אישיים
נולדה בכווית בשנת 1951. בעלה, מוחמד אל-קאדירי, היה דיפלומט כוויתי וסופר. הוא נעצר בזמן הפלישה לכווית וישב בכלא בצרה במשך חודשיים עד לשחרורו. בנותיה הן מונירה אל-קאדירי, אמנית שגרה בברלין, ופאטימה אל-קאדירי (אנ'), מוזיקאית. שתיהן נולדו בסנגל.
קילר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Ѓ
גֶּ'ה היא האות הששית בווריאנט המקדוני של האלפבית הקירילי שמייצגת את הצליל /ʥ/ או /ɟ/. צורת האות היא כשל האות Г עם גרש עילי. מילים מקדוניות עם אות זו לעיתים קרובות מקבילות למילים סרביות עם האות Ђ. לדוגמה המילה "לידה" במקדונית היא Раѓање, ואילו בסרבית Рађање.
ג'ף רסקין
ג'ף רסקין (באנגלית: Jef Raskin) (9 במרץ 1943 - 26 בפברואר 2005) היה מומחה יהודי-אמריקאי לאינטראקציה בין בני אדם למחשב. רסקין מוכר בהיותו מייסד פרויקט מקינטוש עבור חברת אפל בשנות ה-70 המאוחרות.
שנותיו המוקדמות
רסקין נולד בעיר ניו יורק בניו יורק, ארצות הברית. הוא קיבל תארים ראשונים במתמטיקה ובפילוסופיה מאוניברסיטת סטוני ברוק. ב-1967 קיבל רסקין תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת פנסילבניה. תוכנת המחשב הראשונה שלו, תוכנת מוזיקה, הייתה חלק מהמחקר שלו בלימודי התואר השני.
מאוחר יותר למד רסקין בתוכנית לימודים לתארים מתקדמים במוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אך הפסיק את לימודיו כדי ללמד שם אמנות, צילום ומדעי המחשב, כמרצה בכיר משנת 1970 ועד 1974. לעיתים היה כותב בכתבי-עת בנושא מחשבים, כדוגמת Dr. Dobb's Journal.
עבודתו באפל
רסקין פגש לראשונה את סטיב ג'ובס וסטיב ווזניאק (מייסדי חברת אפל) בהצגת הבכורה של המחשב האישי Apple II ב"יריד המחשבים של החוף המערבי" שהתקיים אז בפעם הראשונה. ג'ובס שכר את שירותיו כדי שיכתוב את מדריך השימוש ל-Apple II BASIC Programming. בינואר 1978 הצטרף רסקין לאפל כמנהל הפרסום, והיה העובד ה-31 של החברה. לאחר זמן מה הוא המשיך בתור מנהל פרסומים וסיקור מוצרים חדשים, ובנוסף עבד על תהליך האריזה.
מתוך אחריותו לתיעוד ובחינה, היה רסקין בעל השפעה רבה בתכנון המוקדם של הפרויקטים. מכיוון ש-Apple II הציג תווים רק במסך של 80 עמודות, המחלקה שלו השתמשה ב-Polymorphic Systems 8813 (מכונה מבוססת אינטל המריצה CP/M), לכתיבת מסמכים; מה שזירז את פיתוח כרטיסי התצוגה של 80 עמודות והתאמת עורך טקסט ל-Apple II. הניסיון שלו כבוחן Applesoft BASIC נתן לו את ההשראה לעיצוב מוצר מתחרה, Notzo BASIC אשר אף פעם לא יושם. כאשר ווזניאק פיתח את כונן הדיסקים הראשון ל-Apple II, רסקין חידש את הקשרים שלו עם אוניברסיטת קליפורניה ועודד אותם להמיר את מערכת ההפעלה UCSD Pascal System (הכוללת גרסה של שפת התכנות פסקל) ל-Apple II, אשר אפל לאחר מכן השיקה כ-Apple Pascal. במשך מספר שנים, עורך הטקסט של Apple Pascal עבד על Apple II ו-Apple III.
חיים אישיים
בשנת 1982 התחתן רסקין עם לינדה ס. בלום. נולדו להם 3 ילדים יחד - אזה, אביבה ואיניא.
בדצמבר 2004 אובחן רסקין ונמצא חולה בסרטן הלבלב, הוא נפטר ב-26 בפברואר 2005 בפסיפיקה, קליפורניה בגיל 62.
סידני אדלשטיין
סידני מילטון אדלשטיין (באנגלית: Sidney M. Edelstein; 22 בינואר 1912 – 18 בספטמבר 1994) היה כימאי, ממציא וביבליופיל יהודי-אמריקאי. מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים".
קורות חיים
נולד בשנת 1912 בצ'טנוגה (Chattanooga) שבמדינת טנסי בארצות הברית. כבר מילדותו, בזמן לימודיו בבית הספר ביילור (Baylor), גילה אדלשטיין עניין בכימיה. בבית הספר הורשה לבצע ניסויים עצמאיים במעבדה. בגיל 16 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם רכש מומחיות בכימיה של התאית (צלולוז) ובמיקרוסקופיה של הטקסטיל. בשנת לימודיו האחרונה נשא לאשה את מילדרד.
בני הזוג חזרו יחד לצ'טנוגה בשנת 1932, בעיצומו של השפל הכלכלי בארצות הברית. אדלשטיין ניסה לשכנע את אנשי תעשיית הטקסטיל המקומית בצורך בגישה מדעית לתהליכים הכימיים בעבודת הטקסטיל, ופעל לקידום השימוש במיקרוסקופיה לחקר סיבי טקסטיל. הוא מצא עבודה בחברת "Dixie Yarn Company", ואילו בערבים עבד במפעל לצביעת בדים, כדי להכיר את סיבי הטקסטיל ואת תהליכי הגימור שלהם. הוא בחן את הפטנטים שאותם רשם צבע הבדים האנגלי ג'ון מרסר באמצע המאה ה-19. במהלך מחקרו שינה אדלשטיין את מידת הברק של הכותנה, עד שהיא הגיעה לרמה גבוהה כזו שהתחרתה עם הסיב החדש שהיה קיים באותם זמנים, שנקרא "ריון" (Rayon). בשנת 1935 התפתחה עבודתו לכדי מחקר עבור האגודה האמריקנית לכימיה, ולפיתוח מבחן בריום למרסריזציה, הידוע כיום גם כ"מספר אדלשטיין".
בשנת 1939 עברו בני הזוג לניו ג'רזי. בתקופה זו נתקלו מחסני האפסנאות בפילדלפיה בבעיות של התכווצות רשתות היתושים וההסוואה ודהיית צבעיהן. מומחיותו של אדלשטיין במרסריזציה ובכימיה של התאית סייעה לפתרון קשיים אלו. כתוצאה ממחקרו פיתח אדלשטיין פיגמנטים שאינם דוהים המותאמים לבדי רשת.
אדלשטיין רשם יותר מ-20 פטנטים על המצאותיו, הן בארצות הברית והן במדינות אחרות, ופרסם את תוצאות מחקריו בכימיה ובטקסטיל בכתבי עת מקצועיים. בשנת 1945 הקים את תאגיד "דקסטר כימיקלים" (Dexter Chemical Corporation) בניו יורק.
בשעות הפנאי אסף אדלשטיין ספרים על התפתחות המדע והטכנולוגיה, והתעניין במיוחד בספרים על ההיסטוריה של האלכימיה ושל מדעי הכימיה. תחומי העניין המקצועיים שלו הביאו אותו להרחבת אוסף הספרים וכתבי היד העוסקים בצביעה והלבנה של טקסטיל. ספרים אלה היו לבסיס המחקר ההיסטורי המעמיק שלו. תוצאת עבודתו הביאה למאגר של מאמרים היסטוריים נגישים לקהל הרחב, במיוחד כאלה העוסקים בהוראת המדע ופרקטיקה של תעשיית צביעת הבדים, וכן מאמרי מחקר שהוצגו בכנסים בינלאומיים של מדענים והיסטוריונים. הידע על צבעים עתיקים הניב מחקרים נוספים בתחום, שכללו בדיקות של אתרים היסטוריים ושחזורים. בשנת 1956 השתתף אדלשטיין במשלחת מחקר למקסיקו כדי לחקור את השימוש בתולע המפיק את הצבע האדום.
אדלשטיין כיהן במשך 18 שנה כמזכיר המחלקה להיסטוריה וכימיה (HIST) של האגודה האמריקנית לכימיה (American Chemical Society). כן הצטרף למערכת כתב העת על תולדות הכימיה "Chymia".
כדי לטפח את המחקר האקדמי ולהגדיל את חשיפתו לציבור הרחב, חנך אדלשטיין בשנת 1956 את פרס דקסטר (Dexter Award) להישגים בהיסטוריה של הכימיה, ובשנת 1968 את פרס דקסטר לספרים מצטיינים בהיסטוריה של הטכנולוגיה.
בשנת 1956, במהלך כינוס מיוחד במכון הטכנולוגי של לוול (Lowell Technological Institute) במסצ'וסטס, הוענק לאדלשטיין תואר דוקטור למדע לשם כבוד כהוקרה על עבודתו החלוצית בהיסטוריה ובמחקר של תעשיית הטקסטיל. בשנת 1988 הוענקה לו המדליה ע"ש לאונרדו דה וינצ'י, הפרס היוקרתי ביותר של האגודה להיסטוריה של הטכנולוגיה, כאות הוקרה על תרומתו להיסטוריה של הטכנולוגיה.
אדלשטיין הלך לעולמו ב-18 בספטמבר 1994.
יצירתו
עבודותיו של אדלשטיין על תולדות הטכנולוגיה של הטקסטיל כוללות שני ספרים חשובים:
הקשר עם ישראל
ב-1959 החלו אדלשטיין ורעייתו את הקשר עם ישראל, שהתפתח במהלך השנים. יחד תמכו בני הזוג בפרויקטים בתחום החינוך, המדע, וכן בשירותי הבריאות, בהקמת מעונות יום ובפרויקטים קהילתיים ברחבי הארץ.
במהלך שנות ה-60 ביקש הארכאולוג יגאל ידין מאדלשטיין לבחון בדים שנמצאו במערות ים המלח. משלחת ארכאולוגית בראשותו של ידין מצאה גיזת צמר צבוע מתקופת מרד בר כוכבא במערת האיגרות שבנחל חבר. ידין שיער כי הגיזה קשורה לתכלת של ציצית, וממצאי הבדיקה נשלחו למעבדתו של אדלשטיין, דבר שהביא את אדלשטיין להתעניין בנושא.
בעקבות זאת, מחקרו של אדלשטיין על ההיסטוריה של הטכנולוגיה של הבדים ובפרט על תולדות צביעת הבדים, קיבל מימד חדש. הדבר הביא לפיתוח טכניקה לניתוח טקסטילים עתיקים, ולתגלית שלפיה היהודים בעת העתיקה השתמשו בטכניקות צביעה שלא שופרו עד לסוף המאה ה-18 באירופה, וכן להבנה כי יהודים אלו היו מומחים לשימוש בצבעים שהופקו משורש צמח הפוּאה (madder), ושממנו ניתן היה להפיק גוונים שונים של צבעים.
במקביל, עורכי האנציקלופדיה התלמודית של מכון יד הרב הרצוג, שבאותם ימים עסקו בכתיבת הערך 'חילזון', פנו לאדלשטיין ולד"ר ישראל זיירדמן ממכון הסיבים בירושלים, לטפל בעבודת הדוקטורט של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שהייתה מונחת ככתב יד. ב-1987 הוצאה לאור עבודתו של הרצוג עם הקדמתו של אדלשטיין ובתוספת מאמרים של מספר חוקרים, כשכולם מזהים את חלזונות הארגמן כמקור להפקת הארגמן והתכלת הקדומים.
בשנת 1976 הציג אדלשטיין את אוסף הספרים וכתבי היד שלו העוסקים בהיסטוריה של המדע והטכנולוגיה, שבאותו זמן כבר יצא שמו למרחוק בכל העולם, בפני הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית של ישראל. ארבע שנים לאחר מכן הוא הקים את "מרכז סידני אדלשטיין" באוניברסיטה העברית. המרכז מאפשר לחוקרים מישראל ומהעולם לחקור אוספים חשובים המוחזקים בספרייה הלאומית, בהם ספריית אדלשטיין, ארכיון אלברט איינשטיין והמאמרים התאולוגיים של אייזק ניוטון, וכן להשתתף בדיונים ובסדנאות בינלאומיות.
בשנת 1988 קיבל אדלשטיין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית. באותה שנה הקים את תוכנית העמיתים הבינלאומית על שם אדלשטיין להיסטוריה של הכימיה והטכנולוגיה של הכימיה, המנוהלת במשותף על ידי הקרן למורשת הכימיה בפילדלפיה (Chemical Heritage Foundation) ועל ידי מרכז אדלשטיין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1991 הוקם מרכז אדלשטיין לחקר טקסטילים עתיקים במכללת שנקר. המרכז ממשיך במחקרים שיזם אדלשטיין על הארגמן, התכלת וצמח הפואה, בשיתוף עם מחלקות לארכאולוגיה באוניברסיטאות ועם מוזיאונים בארץ ובעולם. כן מתמקד המרכז בניתוח טקסטילים עתיקים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות בישראל ובעולם, עם דגש מיוחד על מקורות הצבעים, הפיגמנטים והסיבים שבהם נעשה שימוש.
אוסף סידני אדלשטיין
אוסף סידני אדלשטיין בספרייה הלאומית הוא אוסף מקיף על תולדות המדע מהמאה ה-16 ועד היום, ומתמקד בעיקר בהיסטוריה של הכימיה והאלכימיה, ובהיסטוריה של צביעה, הלבנה וניקוי יבש של טקסטילים.
האוסף מחולק לשלושה מדורים:
מבצע עופרת יצוקה
שם המבצע, שהחל במהלך חג החנוכה, לקוח מהשיר "לכבוד החנוכה", של חיים נחמן ביאליק.
רקע
עם פרוץ האינתיפדה השנייה במקביל לפיגועים הגדולים בישראל נורו פצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר יישובי הנגב המערבי ויישובי גוש קטיף. משנת 2001 ירו הפלסטינים רקטות קסאם פרימיטיביות שהלכו והשתפרו במרוצת הזמן. החל משלהי 2005 (בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות) החלו ארגוני הטרור הפלסטינים: הג'יהאד האסלאמי, החמאס, גדודי חללי אל-אקצא וארגונים אחרים בירי מסיבי של רקטות קאסם משופרות לעבר שדרות והנגב המערבי, שבעקבותיו פתח צה"ל במבצע גשם ראשון שבו פעל לראשונה ברצועת עזה לאחר ההתנתקות.
המצב הסלים לאחר שב-25 ביוני 2006, תקפו אנשי החמאס, וועדות ההתנגדות העממית מוצב צה"ל, ליד מעבר סופה וקיבוץ כרם שלום. בהתקפה נהרגו 2 חיילי צה"ל וחייל שלישי, רב"ט גלעד שליט, נחטף. לאחר שכשלו המאמצים הדיפלומטיים לשחרר את החייל, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה והחלו במבצע גשמי קיץ שכלל גם חיפוש אחר החטוף. המבצע שהסב נזק רב לתשתיות פלסטיניות ונהרגו במהלכו 5 ישראלים ו-394 פלסטינים, הסתיים בהפסקת אש דו-צדדית. בהסכם התחייבו ארגוני הטרור הפלסטינים להפסיק את ירי הרקטות לעבר ישראל, בתמורה לנסיגת כוחות צה"ל מהרצועה. מעגל עימות נוסף התרחש בפברואר 2008 עם סיכול ממוקד של צה"ל של פעילי חמאס וירי של 42 רקטות לעבר שדרות ואשקלון ותגובת צה"ל בפתיחת מבצע חורף חם, שבסיומה הוחלט על הסכם רגיעה (תהדיאה) בין ישראל לבין חמאס ברצועת עזה. הרגיעה שהושגה בתיווכו של שר המודיעין המצרי עומר סולימאן החלה ב-19 ביוני 2008 ומשכה נקבע לשישה חודשים.
ב-30 ביוני 2008 שוגרה רקטת קסאם לכיוון המועצה האזורית שער הנגב. בתגובה הטילה ישראל סגר על רצועת עזה ומנעה מעבר סחורות לרצועה. בהמשך לכך, במהלך תקופת הרגיעה נמשך ירי רקטות ופצמ"רים אל עבר ישראל מחד, והמעברים מרצועת עזה נותרו ברובם סגורים מנגד.
אף על פי כן, בחודשי הרגיעה הסתמנה ירידה של כ-95% בכמות ההתקפות שיצאו מרצועת עזה, בשיגורי רקטות ופצמ"רים והן בירי והנחת מטענים. על אף עשרות הקסאמים שכן נורו, בעיר שדרות ובשאר היישובים הסמוכים לרצועת עזה הורגשו שקט והקלה במצב ביטחוני לראשונה מזה זמן רב.