cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרחיל
ריבונות
שתי מדינות - ספרד ומרוקו תובעות ריבונות על פרחיל/לילה. האי נמצא קרוב יותר למרוקו מאשר לספרד, אך בהכרזת העצמאות של מרוקו האי אינו מוזכר כלל.
רובם הגדול של הספרדים והמרוקאים לא היו מודעים לעצם קיומו של האי עד ל-11 ביוני 2002, כשהוצבה בו קבוצה של שוטרים מרוקאים, על מנת לפקח על ההגירה הבלתי סדירה (לפי דברי מרוקו). לנוכח התגובות הזועמות מצד ספרד, הוחלפו השוטרים בחיל הים המרוקאי, אך הדבר רק העמיק את המחלוקת בין שתי המדינות בנוגע לריבונות על האי. כמעט כל המדינות של האיחוד האירופי (למעט צרפת) צידדו בעמדתה של ספרד ואילו מדינות הליגה הערבית (למעט אלג'יריה) צידדו במרוקו. ב-17 ביולי 2002 התחיל הצבא הספרדי במבצע "להחזיר את הריבונות" (Recuperar Soberanía), שבמסגרתו פלשו לאי כוחות של חיל רגלים וחיל אוויר ספרדיים. החיילים המרוקאים, שלא גילו התנגדות, הועלו על מסוקים והועברו לסאוטה ומשם לגבול מרוקו, והמבצע הסתיים ללא שפיכות דמים, אך עלה לספרד כמעט מיליון אירו. באותו יום הוחלפו חיל הרגלים וחיל האוויר בלגיון הספרדי, יחידה מובחרת של צבא ספרד, שנשאר באי עד שמרוקו הסכימה, בתיווך ארצות הברית, לחזור לסטטוס קוו.
תיאטרון פלייבק
היסטוריה
להקת הפלייבק המקורית נוסדה ב-1975 בעמק נהר הדסון שבמדינת ניו יורק, על ידי ג'ונתן פוקס ואשתו ג'ו סאלס. פוקס למד תיאטרון אימפרוביזציה, סיפור סיפורים ופסיכודרמה, והלהקה הייתה חלק מזרם של תיאטרון ניסיוני שקרא תגר על הקונבנציות של התיאטרון הרפרטוארי וחיפש דרך לקרב את התיאטרון למציאות היומיומית והחוויה הספונטנית.
פוקס, ממציא השיטה, הושפע בראשית דרכו מהפסיכודרמה, אומנות הסיפור ותיאטרון אימפרוביזציה ואחרי שביקר באוסטרליה גרמניה ויפן הופץ סוג זה של תיאטרון ברחבי העולם.
פוקס העיד על עבודתו:
מבנה הופעה
כל הופעה מבוססת על כחמישה סיפורים היוצרים את הרצף והמקצב הדרמטי של המופע. לכל הופעת פלייבק יש ריטואל קבוע, על אף שאין בה תסריט ידוע מראש. המנחה הוא 'המארח' המנתב את התהליך ולאחר הקדמה וחימום עם הקהל הוא מזמין מתנדב לספר סיפור מחייו מהעבר הקרוב או הרחוק והשחקנים מאלתרים סצנות ודימויים המשקפים את החלקים הגלויים או הסמויים של הסיפור.
לעיתים מתנהלת הופעת הפלייבק לפי נושא מכוון והסיפורים קשורים לתוכן מסוים. ולעיתים ההופעה מתנהלת ללא 'כותרת' ותחומי עניין ונושאים המעסיקים את הקבוצה/קהל יעלו וייטוו ברשת הסיפורים המסופרים באופן ספונטני.
הכשרת השחקנים
תיאטרון הפלייבק פועל בטווח רחב של הקשרים אומנותיים, חברתיים וטיפוליים. שחקני פלייבק בקבוצות השונות בישראל ובעולם מגיעים מרקע מקצועי מגוון: יש בהם שחקנים מקצועיים ויש הבאים מרקע טיפולי כמו מדריכים לדרמה ופסיכודרמה, מורים, עובדים סוציאליים, ועוד.
המשחק בתיאטרון הפלייבק מאתגר את השחקנים לעבודת צוות יצירתית ולמשחק מתוך תחושה של שירות למספר ולקהל. השחקנים מחויבים להקשיב באופן לא שיפוטי ולהתייחס בכבוד ואמפתיה לכל מספר. בתהליך ההכשרה וההתפתחות של שחקני הפלייבק מושם דגש על פיתוח מודעות עצמית והקשבה פנימית בנוסף למיומנויות תיאטרון ואימפרוביזציה.
ארגון הפלייבק העולמי (IPTN) נוסד בשנת 1990 על מנת לתמוך בפעילות פלייבק ברחבי העולם. החל משנת 2004 חברות בארגון 100 קבוצות, למעלה מ-300 יחידים מכ-40 מדינות. ועידות פלייבק עולמיות נערכות כיום במקומות שונים בעולם.
איגוד תיאטרון הפלייבק בישראל קם בשנת 2011 ושם לו למטרה בין היתר לשמור על רמה מקצועית ואתית של השחקנים, המנחים והקבוצות.
פלייבק כשירות חברתי
לצד העקרונות הבסיסיים של טקסיות ותיאטרליות, תיאטרון פלייבק מפנה אוזן קשבת לאינטראקציות חברתיות ומאפשר חוויה חיובית של התנסות קבוצתית שיש לה פוטנציאל לטרנספורמציה וריפוי. תבנית תיאטרלית זו מציעה דרך יצירתית לתקשורת והבנה בין אנשים.
גמישותו של תיאטרון הפלייבק מאפשרת עבודה תוך רגישות לצרכים של קבוצות ספציפיות, כגון טיפול בנפגעי פעולות איבה, שיקום אסירים או העצמה לקבוצות מיעוט. במגזר העסקי-ארגוני נעשית עבודה בשיתוף עם תיאטרוני פלייבק לטיפוח מנהלים ותוכניות הדרכה לעובדים, הובלת תהליכי שינוי, גיבוש חברתי, טיפוח חזון.
איגוד תיאטרון הפלייבק בישראל
בישראל פועלות היום כ-50 קבוצות פלייבק, חלקן מקצועיות המופיעות בפני ארגונים וקהלים שונים וחלקן קבוצות חובבים. כאמור, בשנת 2011 הקימו קבוצת מנחים את האיגוד. ליו"ר האיגוד, נבחרה לאה צ'סטרמן. האיגוד יזם קוד אתי המחייב את החברים בו. כיום מונה האיגוד כ 200 חברים. איגוד הפלייבק בישראל מפעיל פורום מנחים אשר בו נפגשים באופן תדיר מנחי הקבוצות ומקיימים ביניהם קשרי עבודה והפריה הדדית. בנוסף, מפעיל האיגוד מיזמים התנדבותיים חברתיים.
אחת לשנה מתקיים כנס מקצועי בן 3 ימים. בשנתיים האחרונות הכנס פנה לאפיקים קהילתיים ומתקיים במקומות בהם יש דיאלוג בין קבוצות שונות בחברה הישראלית. קבוצות לימודיות מתקיימות ברוב חלקי הארץ.
תיאטרון פלייבק ומדע
החל משנת 2011 הוקמה מעבדה לחקר תיאטרון פלייבק בתוך מכון ויצמן למדע, רחובות. המעבדה, בניהולו של פרופסור אורי אלון ובהשתתפות של אנסמבל קרטושקס, עוסקת בחקירה מדעית של תיאטרון פלייבק במטרה להביאו למלוא הפוטנציאל שלו ולהשתמש בו כמעבדה בה ניתן לחקור עקרונות בסיסיים בהתנהגות אנושית.
Burning Up
Burning Up (בעברית: בוערת) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה מתוך אלבום הבכורה שלה, Madonna. השיר יצא יצא לאור ב-9 במרץ 1983, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה
השיר הוצג לראשונה למדונה בגרסת הדמו שלו על ידי סייר רקורדס. לאור הצלחת הסינגל הקודם מתוך האלבום, "Everybody" במצעדי הדאנס השיר המשך את הקו המוזיקלי שלו כאשר החיל מוזיקת דאנס ודיסקו.
השיר יצא ביחד עם השיר "Physical Attraction" כצד ב' שלו, שיר שמאוחר יותר יצא גם בתוך אלבום הבכורה שלה. "Burning Up" קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אשר מתחו ביקורת על הקומפוזיציה האפלה והדחופה של השיר אך שיבחו את צלילי המחול.
הצלחה והופעה
אחת עשרה שנה לאחר מכן ביצעה שוב את השיר בסיבוב ההופעות "Rebel Heart Tour". בקליפ הרשמי שיצא לשיר נראית מדונה שהיא שוכבת ומתפתלת על כביש בזמן שבן זוגה נוסע על מנת לחפש אותה. בסוף הקליפ נראית מדונה עצמה נוהגת באותו הרכב ובכך בעצם מדונה מעבירה את המסר שהשליטה תמיד בידיים שלה.
תמיסה מוצקה
תמיסה מוצקה היא תערובת הומוגנית בין מומס (אחד או יותר) וממס הנמצאים בפאזה מוצקה. התערובת נחשבת תמיסה ולא תרכובת כאשר המבנה הגבישי של הממס אינו משתנה וגם יש פזה הומוגנית משותפת לתערובת. המומס יכול להשתלב במבנה הגבישי של הממס באמצעות החלפה של חלקיק ממס בגביש, או באמצעות השתלבות בין חלקיקי הממס ללא החלפתם. שני סוגי התמיסה המוצקה משפיעים על תכונות החומר בכך שהם מעוותים את הסריג הגבישי ומפרים את ההומגניות הפיזית והחשמלית של החומר הממס.
תערובות מסוימות יטו ליצור תמיסות מוצקות עבור טווח רחב של ריכוזים, בעוד אחרות לא יהפכו לתמיסות מוצקות כלל ויישארו כתערובת. הנטייה של שני חומרים ליצור תמיסה מוצקה היא עניין מורכב המושפע מהתכונות הכימיות, הקריסטלוגרפיות והקוונטיות של החומרים הנידונים. בהתאם לחוקי יום-רותרי תמיסות מוצקות יכולות להיווצר אם לממס ולמומס יש:
דיאגרמת הפאזות (תרשים 1) מתארת סגסוגת של שתי מתכות היוצרות תמיסה מוצקה בכל ריכוז יחסי בין שני החומרים. במקרה זה, הפזות הטהורות של כל יסוד (ערכי הקצה של הריכוזים) הן בעלות אותו מבנה גביש, ותכונות דומות של היסודות מאפשרים החלפה חופשית ביניהם בכל ריכוז יחסי.
לתמיסות מוצקות יש שימושים מסחריים ותעשייתיים חשובים, שכן במקרים רבים יש להם תכונות עדיפות על אלו של מתכות טהורות. סגסוגות רבות הן תמיסות מוצקות. אפילו ריכוזים קטנים של מומס יכולים להשפיע על התכונות החשמליות והפיזיות של המומס.
סטוקרד צ'אנינג
סוזן אנטוניה ויליאמס סטוקרד צ'אנינג (באנגלית: Susan Antonia Williams Stockard Channing; נולדה ב-13 בפברואר 1944) היא שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ופרס הטוני, הייתה מועמדת לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. צ'אנינג מוכרת לרוב בזכות תפקידה הראשי בסדרה "הבית הלבן".
תמיסה מוצקה
דיאגרמת הפאזות של תמיסה הבינארית (תרשים 2) מציג את הפאזות של תערובת אאוטקטית (eutectic) של שני חומרים בריכוזים שונים. האזור המסומן ב-α ("אלפא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר בטא מומס במטריקס של אלפא, ובקצה השני של הסקלה, התחום המסומן ב-β ("בטא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר אלפא מומס במטריקס של בטא. התחום המוצק הגדול בין אלפא ובטא המסומן כ-α+β אינו תמיסה מוצקה. בדיקה של המבנה ברמה המיקרוסופית בטווחי ריכוזים אלו תראה שמדובר בשתי פאזות שונות- תמיסה מוצקה של אלפא מומס בטא ותמיסה מוצקה של בטא מומס באלפא, אולי בצורת למלא או גרגירים.
סטוקרד צ'אנינג
ביוגרפיה
נולדה בניו יורק, בתם של מארי אליס ולסטר נפייר סטוקרד. גדלה באפר איסט סייד שברובע מנהטן, היא בוגרת "בית ספר מדיירה", בית ספר פרטי לבנות. את השכלתה הגבוהה רכשה ב"מכללת רדקליף", שם סיימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1965.
תמיסה מוצקה
אקסולוציה
כאשר יציבות התמיסה המוצקה מתערערת (עקב קירור לדוגמה), מתרחשת אקסולוציה (הפרדת תמיסה למרכיביה) ושתי הפאזות נפרדות בצורה מובהקת ברמה המיקרוסקופית או כלמלא שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת. אקסולוציה אופיינית לחומר אאוטקטי (Eutectic system). דוגמה לכך ניתן למצוא במינרל אלקלי פלדספר מזן פרטיט בו ניתן להבחין בשכבות דקות של אלביט לבן בתוך מיקרוקלין ורוד.
סטוקרד צ'אנינג
ביוגרפיה
בשנת 1963 נישאה לאיש העסקים וולטר צ'אנינג, הנישואים החזיקו מעמד עד לשנת 1967.
התחלת הקריירה
את ההופעה הראשונה שלה בברודוויי ערכה צ'אנינג ב-1971 במחזה "שני הג'נטלמנים מורונה".
תפקידה הקולנועי הראשון של צ'אנינג היה בסרטו של מייק ניקולס "ההון". ב-1978 השתתפה צ'אנינג בעיבוד הקולנועי למחזמר "גריז", בסרט הופיעה צ'אנינג בדמותה של בטי "ריזו" ריזו, מנהיגת ה"נערות בוורוד", הנחשבת לבחורה "קלה להשגה".
בתחילת שנות ה-80 החלה צ'אנינג להופיע בשני סיטקומים הנושאים את שמה, אך התוכניות נכשלו. הופעתה במחזה "הם מנגנים את השיר שלנו" ב-1981 הובילה אותה לתפקיד ראשי במחזה "A Day in the Death of Joe Egg", תפקיד אשר זיכה את צ'אנינג בפרס טוני.
ההצלחה והבית הלבן
ב-1990 שיחקה צ'אנינג בסרט "העד המושלם", באותה שנה קיבלה את פרס אובי על תפקידה במחזה "קשר בכל מחיר". בשנת 1993 הופיעה צ'אנינג בתפקיד ראשי ב-"קשר בכל מחיר" הגרסה הקולנועית למחזה "קשר בכל מחיר". בסרט גילמה צ'אנינג אותו תפקיד שגילמה במחזה, לואיזה קיטרג', סוחרת אומנות ניו יורקית עשירה שביחד עם בעלה מכניסה לביתם צעיר שחור הנראה חביב בתחילה אך מאוחר יותר מתגלה כאדם אחר מאשר תיארו. על תפקידה בסרט הייתה צ'אנינג מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנות ה-90 הופיעה בקומדיה "קדילאק של סופשבוע", "צמודים אישית", "מועדון האקסיות" שם גילמה את סינתיה גריפין ובפנטזיה "קסם מעשי" שם הופיעה בתור פרנסס אואן אחת מארבע אחיות אואן המקוללות. צ'אנינג הופיעה בסדרת הטלוויזיה "משפחה בלתי צפויה", בסרט "התינוק רוקד" ובמחזה "אריה בחורף".
ב-2003 לוהקה צ'אנינג לסדרה "היטלר: עליית הרוע" לתפקידה של קלרה היטלר, אמו של הצורר, בנוסף הופיעה צ'אנינג בסרטו של וודי אלן "כל דבר אחר", בדמותה הקומית של פאולה צ'ייס, אמה של אמנדה (כריסטינה ריצ'י).
בשנת 2005 שיחקה בסיטקום "טיפול משפחתי" שיצר כריסטופר לויד לרשת CBS. צ'אנינג גילמה את לידיה בארנס, אם המשפחה; על הופעה בסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת קומדיה.
צ'אנינג שיחקה בסדרה האישה הטובה את תפקיד ורוניקה לוי, האמא של אלישה פלורק (הדמות הראשית) משנת 2012 ועד העונה האחרונה ב -2016.
שי מזור
שי מזור (נולד ב-14 ביוני 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל כפר סבא.
קריירה
מזור נולד וגדל במעלה אדומים והחל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בנובמבר חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית. ב-29 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 להפועל בני לוד. בעונת הבכורה שלו רשם 24 הופעות בליגה, אך הקבוצה ירדה לליגה א'. מזור שיחק בקטמון גם בליגה א', והיה שותף לחזרה שלה לליגה הלאומית אחרי שנה. ב-6 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–6 נגד מכבי אום אל-פחם. ב-9 באוגוסט 2016 חתם בהפועל כפר שלם בה שיחק שנתיים.
ב-25 ביולי 2018 חתם בבני יהודה מליגת העל. ב-20 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב. במחזורי הסיום כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–2 על מכבי נתניה.
ב-8 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה במוקדמות הליגה האירופאית במשחק החוץ מול נפטצ'י באקו, שהסתיים בתוצאה 2-2. כמו כן שותף ביתר המשחקים באותו הקמפיין. בעונת 2019/2020 ערך במדי הכתומים 21 הופעות בליגת העל בהן כבש שלושה שערים ובישל שניים נוספים. בעונה זו כבש את הצמד הראשון שלו בליגת העל, בניצחון 0–5 על הפועל חדרה, במסגרת המחזור ה-28.
בסיום עונת 2020/2021 ירד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית. באותה העונה רשם 29 הופעות וכבש שער אחד. ב-1 בפברואר 2022 חתם בסקציה נס ציונה ובסיום עונת 2021/2022 העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-30 בינואר 2023 חתם בהפועל כפר סבא.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הכחול
הקו הכחול הוא קו מערכת מהירה של אוטובוסים עתידי. הקו מחבר בין מרכז מטרופולין גוש דן, תל אביב, לבין דרומו, ערי השפלה רחובות, נס ציונה וראשון לציון, במסלול שאורכו כ-23 קילומטרים ולו 44 תחנות נוסעים. זהו הקו השני במערכות האוטובוסים המהירות של דרום המטרופולין, לפני הקו החום, וחלק מרשת תחבורה ציבורית ענפה של רכבות קלות ("דנקל"), נתיבי תחבורה ציבורית ("מהיר לעיר" ו"נתיבים מהירים") ומטרו. העבודות על הקו, העתיד להסיע כ-56 מיליון איש בשנה, מוערכות בעלות של כ-3 מיליארד שקלים ויחלו ב-2024 בביצוע "נתיבי איילון", כשהקו צפוי להיפתח ב-2028.
כחלק מן הפרויקט, מרכזי הערים רחובות ונס ציונה ייסגרו לתנועת רכבים פרטיים ויהפכו לרחובות המיועדים לתחבורה ציבורית בלבד, במקטע של כקילומטר ברחובות ושל כ-600 מטרים בנס ציונה. בנוסף, לכל אורך תוואי הקו ייסלל שביל אופניים, יינטעו עצים ותוטמן מתחת לקרקע רשת החשמל. על מנת להבטיח את יעילות הקו, שתדירותו צפויה לעמוד על כ-6 דקות, תינתן לו העדפה בכל הרמזורים והצמתים שהוא יעבור בהם ולא יעברו קווי אוטובוס אחרים בתוואי שלו. בניגוד למערכת "מטרונית" של מטרופולין חיפה, צי האוטובוסים של הקו הכחול צפוי להיות חשמלי לחלוטין. הקו צפוי להשיק לתחנות הקו האדום והקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן וכן לתחנות רחובות ראשון לציון – הראשונים של רכבת ישראל, ובעתיד יעבור במקביל אליו קו המטרו M1.
היסטוריה
ב-14 בספטמבר 2009, החברה הממשלתית נת"ע החליטה על קידום פרויקט הקו הכחול כרכבת קלה, כחלק ממערכת הרכבות הקלות של גוש דן. בינואר 2012, יו"ר נת"ע מיכאל רצון הכריז כי עבודות העתקת התשתיות בתוואי הקו יחלו בקיץ של אותה השנה. עם זאת, בפועל הפרויקט איננו קרם עור וגידים ובהמשך הוא בוטל יחד עם הקווים הוורוד, הצהוב והתכלת. אף על פי כן, נשקלה האפשרות להמשיך בפרויקט כמערכת אוטובוסים מהירה בדומה לקו החום.
ב-2021, כחלק ממדיניות משרד התחבורה בראשות מרב מיכאלי, תועדפה התחבורה הציבורית בתקציב המדינה המיועד למשרד התחבורה, ובין הפרויקטים השונים הוחלט לתקצב במלואו את הקמת הקו הכחול כמערכת אוטובוסים מהירה, בעלות של כ-3 מיליארד שקלים. ב-2022, פורסם כי הקו מתוכנן על ידי החברה הממשלתית "נתיבי איילון" ויבוצע על ידה.
באוגוסט 2023, הונחה אבן הפינה להקמת הקו הכחול. פתיחת הקו נדחיתה מ-2027 ל-2028, על מנת לאפשר את תחילת העבודות רק לאחר הבחירות לרשויות המקומיות.
הקמה
במאי 2023 החלו עבודות לשדרוג מובל הניקוז לאורך הגדה המערבית של רחוב ויצמן בנס ציונה, בין צומת הנפת הדגל לצומת פארק המדע. העבודות מתוכננות להימשך כשנה ולכלול את שדרוג המרחב האורבני ופיתוח נופי.
מסלול הקו ואתרים מרכזיים
אורכו של הקו הוא 21 ק"מ. הוא צפוי להתחיל בצומת ביל"ו ומשם להמשיך על כביש 412 דרך רחוב הרצל ברחובות, רחוב ויצמן בנס ציונה ורחוב הרצל בראשון לציון, להמשיך צפונה עד צומת בית דגן ומשם לפנות שמאלה עד לצומת חולון, שם הוא עתיד להתממשק עם הקו הירוק של הרכבת הקלה וכן עם תחנת רכבת ישראל שקיימת במקום. כמו כן, בראשון לציון מתוכנן מפגש עם הקו החום שמתחיל בלוד ומסתיים במתחם האלף שבמערב ראשון לציון.
רחובות
הקו הכחול יתחיל בגבול בין רחובות לקריית עקרון בסמוך לצומת ביל"ו. ברחובות מתוכננות 12 תחנות ו-5 ק"מ נתיבי העדפה בצד שמאל של הכביש, וכמו כן 5 ק"מ של שביל אופניים לאורך המסלול. בנוסף, תוטמן רשת החשמל ויטופלו התשתיות התת-קרקעיות בתוואי הקו. ברחובות צפויים להיות מושקעים 800 מיליון שקלים.
בנוסף, חלק מרחוב הרצל צפוי להיסגר לתנועת כלי רכב פרטיים כך שיהפוך לרחוב תחבורה ציבורית בלבד.
ב-6 ביוני 2022 אישרה מועצת העיר רחובות את הפרויקט ואת הסכם העקרונות מול משרד התחבורה וחברת נתיבי איילון.
נס ציונה
בנס ציונה מתוכנן הקו לעבור לאורך רחוב ויצמן. על פי התכנון, ייסלל נתיב תחבורה ציבורית בכביש המחבר את נס ציונה לראשון לציון ולרחובות. כמו כן, המקטע המרכזי של רחוב ויצמן, בין צומת ויצמן–דרך יצחק רבין לבין צומת ויצמן–עמק השושנים ייסגר לתנועת כלי רכב פרטיים ותתאפשר תנועת תחבורה ציבורית בלבד. בנוסף, ייסלל שביל אופניים בשני צידי הרחוב.
במעמד החתימה על ההסכם הוכרז כי התחבורה הציבורית בנס ציונה תזכה לתגבור בעלות של 10 מיליון שקלים, ויופעלו ארבעה קווי אוטובוס פנימיים ברחבי העיר.
הסכם העקרונות בין עיריית נס ציונה ומשרד התחבורה נחתם ב-6 בספטמבר 2022.
ראשון לציון
בראשון לציון צפויות להיות 20 תחנות לאורך 7 ק"מ של נתיבי העדפה ועוד 7 ק"מ של שבילי אופניים. כמו כן תוטמן רשת החשמל, התשתיות התת-קרקעיות יטופלו ויוסדר הניקוז. הקו שיעבור לאורך רחוב הרצל ימשיך עד צומת בית דגן. בנוסף, הוא צפוי להתממשק עם הקו החום שיחבר את מערב ראשון לציון לבאר יעקב, רמלה ולוד.
ההשקעה הכוללת בראשון לציון צפויה לעמוד על 820 מיליון שקלים.
זכויות להט"ב בגיברלטר
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בגיברלטר מוגדרות כשוות לתושבים הטרוסקסואלים ומהמתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי הטריטוריה מאז 1993, בעוד גיל ההסכמה הושווה עבור זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים (16) בשנת 2012.
באפריל 2013 בית המשפט העליון של גיברלטר קבע כי לזוגות חד מיניים ישנה הזכות לאמץ בעוד שותפויות אזרחיות הפכו זמינות הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים מאז מרץ 2014. באוקטובר 2016, גיברלטר אישרה הכשרת נישואים חד-מיניים עם חוק התיקון לנישואים אזרחיים משנת 2016 שעבר פה אחד בפרלמנט. החוק קיבל הסכמה מלכותית ב-1 בנובמבר ונכנס לתוקף ב-15 בדצמבר 2016. הנישואים החד-מיניים הראשונים אשר הוכרו על פי חוק בגיברלטר התקיימו יום מחרת.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בגיברלטר מאז 1993 בעוד גיל ההסכמה לכל פעילות מינית ללא הבדל מגדר ו/או נטייה מינית הושווה לגיל 16 באפריל 2011, כאשר לפי צו בית המשפט העליון נמצא החוק הקודם - לפיו גיל ההסכמה לגברים הומוסקסואלים היה גבוה בשנתיים (18) כבלתי חוקתי.
קמפיין בחירות 2007 היה ידוע כבולט בפעילותו של ארגון זכויות הלהט"ב "Gib Gay Rights", בראשותו של פעיל זכויות האדם פליקס אלוורז, אשר קרא תיגר בגלוי על השר הראשי המכהן, פיטר קארואנה, למען חקיקת זכויות להט"ב. מסע פרסום בנושא גיל הסכמה שווה ל-16 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים נעשה בתוקף. הנושאים הועלו בחקירת וועדה נבחרת לענייני חוץ ב-2008, בה הגיעו למסקנה כי,
"אנו ממליצים שהממשלה תנקוט צעדים כדי להבטיח שהאפליה על רקע נטייה מינית או מעמד מגדרי תהפוך לבלתי חוקית בכל הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים".
ב-18 במאי 2009 דחה הפרלמנט של גיברלטר הצעת חוק פרטית, שהוצעה על ידי שר המשפטים, להשוואת גיל ההסכמה. התנגדותן של מפלגת הלייבור הסוציאליסטית של גיברלטר והמפלגה הליברלית של גיברלטר דווחה "מסיבות טכניות" בשל אופן כתיבת הצעת החוק. חברי פרלמנט ממשלתיים קיבלו הצבעה חופשית על הצעת החוק אם כי הובסה, שכן חברי פרלמנט בממשלה היו מפוצלים על אישורה, בעוד חברי האופוזיציה הצביעו נגדה.
ב-1 באוקטובר 2009, הועברה חקיקה חדשה אשר אפשרה לממשלת גיברלטר לבקש מבית המשפט העליון לבדוק אם חוקים קיימים או טיוטות התואמות את החוקה. ההצעה דווחה כי תספק מנגנון פשוט יותר ומיועד להתמודדות עם סוגיות שנויות במחלוקת כגון גיל ההסכמה. במרץ 2010 ביקשה חוות דעת מבית המשפט כדי לראות אם גיל ההסכמה הלא שוויוני הוא אפליה על פי עקרונות המועצה האירופית.
ב-1 באפריל 2010, מזכיר המדינה לענייני חוץ ומדינות חבר העמים, דייוויד מיליבנד, הצביע על כך שאם טריטוריה בריטית מעבר לים אינה מוכנה לעמוד ב-"התחייבויות בינלאומיות" כגון השוואת גיל ההסכמה, עשויה להיות מוטלת בצו במועצה.
ב-8 באפריל 2011, בית המשפט העליון של גיברלטר קבע כי גיל הסכמה גבוה יותר של 18 שנים לזוגות הומוסקסואלים מול 16 עבור זוגות הטרוסקסואלים אינו חוקתי, ובכך, קבע גיל הסכמה שווה של 16 שנים. באוגוסט 2011 אושר חוק הפשעים הנייטרלי-מגדרי משנת 2011, הקובע גיל הסכמה שווה של 16 ללא קשר לנטייה מינית, המשקף את החלטת בית המשפט העליון. החוק נכנס לתוקף ב-23 בנובמבר 2012.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
במרץ 2014 העביר הפרלמנט חוק שותפות אזרחית, המעניק לזוגות חד מיניים את רוב זכויות הנישואין, לרבות התרת אימוץ ילדים על ידי שותפיהם האזרחיים, כפי שנקבע בפסיקת בית המשפט ב-2013.
נישואים חד מיניים הפכו לנושא עניין של הממשלה לאחר בחירתה מחדש ב-2015. נייר פיקוד על כך פורסם בדצמבר 2015 בעוד נערכה התייעצות ציבורית כאשר הזכרה על משאל עם אפשרי בנושא לא נפסל. מנהיג מפלגת הסוציאל-דמוקרטים באופוזיציה הכריז על תמיכתו בנישואים חד-מיניים בינואר 2016, ימים לפני שהממשלה פסלה לבסוף קיום משאל עם בנושא. ועדה בין-משרדית הוקמה במרץ 2016 במקום עבור הקשבה לחששות בעלי עניין אשר התקבלו יותר מ-3,400 תגובות לדיון. לאחר מכן הממשלה פרסמה הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים באוגוסט 2016.
ב-26 באוקטובר 2016, חוק התיקון לנישואים אזרחיים 2016 התקבל בפרלמנט גיברלטר בתמיכת פה אחד מכלל 15 חבריו שנכחו במהלך ההצבעה. הצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית ב-1 בנובמבר ונכנסה לתוקף ב-15 בדצמבר 2016. הנישואים החד-מיניים הראשונים אשר הוכרו על פי חוק בגיברלטר התקיימו יום מחרת.
הורות ואימוץ
ב-10 באפריל 2013, בית המשפט העליון קבע שסעיף 5 (2) של חוק האימוץ 1951 מפר את חוקת גיברלטר, ובכך למעשה, התיר דה פקטו אימוץ על ידי זוגות חד מיניים בגיברלטר. הממשלה הודיעה כי בכוונתה לתקן את החוק בהקדם האפשרי וכי סוכנות הטיפול תנקוט באמצעים מתאימים כדי לאפשר לזוגות חד מיניים לאמץ. הממשלה עשתה זאת בשנה שלאחר מכן כחלק מחוק השותפות האזרחית שלה.
ביוני 2017 אישרה רשות הבריאות של גיברלטר תיקון למדיניות ההפריה החוץ גופית שלה עבור התרת גישה לטכנולוגיית הרבייה המסייעת לזוגות לסביות.
בפברואר 2021 יישמה גיברלטר חוק פונדקאות, המאפשר ליחידים ולזוגות, נשואים או בשותפות אזרחית, ללא יכולת להרות, לעסוק בפונדקאות אלטרואיסטית. החקיקה גם ספקה הכרה אוטומטית לילדים של זוגות חד מיניים שנולדו באמצעות הזרעה מלאכותית.
הגנה מפני אפליה
חוקת גיברלטר 2006 אינה מזכירה נטייה מינית. הצעות, שפורסמו בתחילת מרץ 2002, השמיטו במפורש התייחסות ישירה ל-"נטייה מינית" כקטגוריה שיש להגן עליה חוקתית, בעוד קטגוריות אחרות נכללו בבירור.
חוק שוויון הזדמנויות 2006, שנכנס לתוקף ב-1 במרץ 2007, אוסר על אפליה בתחומים בהם תעסוקה ואספקת סחורות ושירותים מסיבות רבות, לרבות נטייה מינית ו-"שינוי מגדר". "נטייה מינית" מוגדרת בתוכנו כ-"נטייה מינית כלפי בני אותו המין, בני המין השני, או בני אותו המין והמין השני". "שינוי מגדר" מוגדר כ-"תהליך שמטרתו שינוי מינו של אדם על ידי שינוי תכונות פיזיולוגיות או אחרות של מין".
חקיקת פשעי שנאה
הצעת חוק לתיקון חוק הפשעים משנת 2011, שיפליל הן הבעת דברי שטנה והן הטרדה על רקע נטייה מינית כפשע שנאה, אושרה על ידי הפרלמנט של גיברלטר ב-19 בספטמבר 2013 וקיבלה הסכמה מלכותית ב-25 בספטמבר. החוק נכנס לתוקף ב-10 באוקטובר 2013.
ביולי 2021, משרד המשפטים של גיברלטר החל לחקור הצעה להכנסת חוקים חדשים "המתמודדים עם הומופוביה עקיפה". המהלך נחשף בפרלמנט על ידי השר הראשי פביאן פיקארדו אשר ציין את חקיקתה על רקע "הומופוביה אורבת מגעילה" ברשתות החברתיות כתוצאה מיוזמות ואירועים לציון חודש הגאווה מוקדם יותר באותה שנה. "הממשלה לא תקבל את המשך ההומופוביה שאנו רואים", אמר פיקארדו, "לפיכך הממשלה תעקוב אחר האם ייתכן שיהיה צורך לחזק עוד יותר את החקיקה שלנו כדי להפוך את זה לעבירה פלילית ספציפית להשמיץ אדם כתוצאה מנטייתו המינית".
מצודת כרכ
מצודת כֶּרַכ (בערבית: قلعة الكرك) היא מבצר צלבני בעיר כרכ (קיר מואב) בירדן. המצודה שוכנת במיקום אסטרטגי בגובה של 850 מטר מעל פני הים, כחצי קילומטר דרומית-מערבית למרכז העיר, והיא שולטת על סביבותיה.
היסטוריה
פולק מלך ירושלים החל בהקמתה של מצודת כרכ בשנת 1142, וזו ארכה עד 1161. היא הוקמה בסמוך לדרך המלך בעבר הירדן, המוליכה מדמשק ועמאן בצפון למצודת מונראל (Montreal) בשובכ, למכה ולמצרים בדרום. הצלבנים כינו את המצודה בשם "כרכ של בני מואב" (Crac des Moabites), והיא הביאה לכך שהעיר ירשה את מקומה של שובכ והפכה לבירת הסניוריה של נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain).
המצודה עברה בירושה לרשותו של פיליפ דה מילי, הגראנד מאסטר של מסדר אבירי היכל שלמה, אשר הוסיף לה מגדלי שמירה וחפר את החפיר מדרום ומצפון לה. באמצעות נישואין לסטפני דה מילי, שליטת עבר הירדן, עברה השליטה במצודה לרשותו של רנו משטיון בשנת 1176. שטיון ניצל את מיקומה האסטרטגי של המצודה והפכה לבסיס להרפתקאות השוד והביזה שלו. למרות הסכם השלום שנחתם בין צלאח א-דין לבין ממלכת ירושלים, תקף שטיון שיירות שעשו את דרכן למכה לקיום מצוות החאג'. בשנת 1182 החל רנו משטיון פועל גם בזירת ים סוף ואף ניסה לכבוש את הערים הקדושות מכה ואל מדינה אך נכשל. בתגובה שם צלאח א-דין מצור על המצודה בשנת 1183, אך זה הוסר בהתערבות כוחותיו של הרוזן ריימונד מטריפולי. בעת המצור נערכה במצודה חתונתם של איזבל הראשונה ואונפרוא הרביעי, ולפי המסורת הסכים צלח א-דין שלא לטווח את אולם החתונה כמחווה אבירית. בשנת 1186 שוב הפר רנו משטיון את הברית עם צלאח א-דין ותקף שיירה שעשתה את דרכה ממכה. בעקבות מאורע זה ובשל סיבות נוספות פלש צלאח א-דין בשנת 1187 לממלכת ירושלים והביס את הצלבנים בקרב קרני חיטין. בין האצילים שנפלו בשבי המוסלמי היה גם רנו משטיון, וצלאח א-דין התיז את ראשו באופן אישי. לאחר קרב קרני חיטין שוב שם צלאח א-דין מצור על המצודה והצליח לכובשה בשנת 1188 לאחר שמונה חודשי מצור. הוא הניח לצלבנים לעזוב את המצודה בשלום וחלקם התיישבו בסמוך לה והקימו כפר אשר נודע משך שנים בשם "אל איפראנג'י".
ב-1263 כבש הסולטאן הממלוכי ביברס את המצודה. הוא הרחיב אותה, העמיק את החפירים סביבה ובנה את החצר התחתונה. האתר נפגע ברעידת אדמה בשנת 1293 ושלושה ממגדלי השמירה קרסו. המצודה שמשה כמקום גלות עבור הסולטאן מוחמד בן קלאון והוא בנה בה ארמון ומבנים נוספים בראשית המאה ה-14. המידע על המצודה לאחר תקופה זו מועט, והיא "התגלתה" מחדש בשנת 1812. אבראהים פאשא כבש את כרכ ב-1840 והרס חלק גדול מהמצודה, אך בתקופה העות'מאנית עדיין נודעה לה חשיבות אסטרטגית.
ב-18 בדצמבר 2016 היה פיגוע טרור באתר שבו נרצחו 10 אנשים ונפצעו כ-30 בידי 4 מחבלים אסלאמיסטים, בטרם חוסלו המחבלים בחילופי אש עם כוחות הביטחון של ירדן.
מבנה המצודה
שני שערים מוליכים אל המצודה מכיוון צפון - השער הצלבני (2 במפה) והשער העות'מאני (1 במפה). השער הצלבני נבנה לפי כללי האדריכלות הצבאית הצלבנית. המעבר דרכו צר ומפותל ונועד להשהות את כניסת האויב אל המצודה, בין היתר על ידי בניית פרוזדורים ומדרגות שאינם מוליכים לשום מקום. השער העות'מאני רחב יותר ונוח למעבר. שני גשרי עץ קטנים חוצים את החפיר ומוליכים אל שני השערים. שטח המצודה עצמו מחולק לחצר העליונה בצידה המזרחי (החלק הימני במפה) ולחצר התחתונה בצד המערבי (החלק השמאלי במפה). בחצר העליונה שוכנים אולמות האבירים (ליד 3 במפה), הקפלה וחדר המלבושים (6 במפה), המטבח ומבני המגורים ורוב המבנים הממלוכים ששרדו במצודה. החצר התחתונה נבנתה מחדש בתקופה הממלוכית ובין היתר נמצא בה כיום המוזיאון (8 במפה).
בחלקה הדרום-מזרחי של המצודה, בסמוך לחלקלקה, שוכנים שבעה תאי מאסר ואולם מוארך שבו קבוע חלון רוזטה אשר העניק לו את שמו. רוב המבנים באזור זה הם ממלוכים, ובין היתר שוכנים בו הארמון הממלוכי שנבנה ב-1311 (7 במפה), מסגד נוסף וצמוד לו אשר שימש את השליט, ובית מרחץ ממלוכי. בקצה הדרומי של מתחם זה הקים ביברס את מגדל השמירה הממלוכי המתנשא לגובה של ארבע קומות. בשל כך שצד זה של המצודה פונה אל גבעת אום אל-תלאג'ה, הביצורים בו הם הכבדים ביותר בכל המצודה. עובי החומה מגיע ל-6.5 מטר ובכל ארבע הקומות קבועים חרכי ירי.
בסלע עליו נצבת המצודה נחפרו מנהרות ומעברים תת-קרקעיים שחלקם טרם נחקר, וייתכן שאלה משתרעים על פני שבע קומות.
המוזיאון
המוזיאון הארכאולוגי של כרכ שוכן במצודה מאז שנת 1980. בנוסף לממצאים מוסלמים מהתקופה הממלוכית ומהתקופה העות'מאנית, מציג המוזיאון מוצגים מתקופת האבן החדשה, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. בנוסף כולל האוסף ממצאים מהתקופות המואבית, הנבטית, הרומית, הביזנטית והצלבנית. המוזיאון חודש ונפתח לקהל מחדש בשנת 2004.
אלחנן אבן חן
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לעזריאל, מנהל בית הדין הרבני הגדול (בנו של הסופר יעקב אבן חן), ולטובה, טוענת רבנית. למד בתלמוד תורה מורשה ובישיבת ירושלים לצעירים (לצד בצלאל סמוטריץ' ושלמה פיוטרקובסקי), ולאחר מכן בישיבת ההסדר עתניאל. בצה"ל שירת כחובש.
למד פסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה. למד תואר ראשון בחינוך, פילוסופיה, תנ"ך, מחשבת ישראל ותושב"ע במכללת הרצוג ובמכון "לפני ולפנים".
בין השנים 2003–2005 למד משחק בסטודיו למשחק "אספקלריא". בוגר סטודיו תלת שנתי לתיאטרון תנועה בשיטת גרוטובסקי - "התיאטרון העני" שהנחה אבי אסרף. בוגר סדנאות משחק וקולנוע של המלהקת גלית אזולאי, ברוך ברנר, יהודה מורלי, צביקה פישזון ועוד.
בשנת 2013 החל לנהל עמותה לתיאטרון בשם המרכז הרב תרבותי למחקר והפקות באומנויות הבמה. העמותה יוצרת מופעי במה המשלבים מחול, מוזיקה ותיאטרון וכן פרפורמנס ואמנות הקול. העמותה נתמכת על ידי משרד התרבות.
הקים ומנחה את קבוצת תיאטרון פלייבק "הירושלמים" המונה 8 שחקנים ופעילה בין השנים 2011–2019.
בתיאטרון
בפסטיבל עכו: ב-2006 השתתף כחלק מאנסמבל "כהרף עין" בהצגה "לשם ייחוד" שכתבו (בשיתוף עם חברי האנסמבל) נתנאל ליפשיץ ובשמת חזן שגם ביימה. ההצגה זכתה בפרס על הישגים מיוחדים לשחקנים על עבודת אנסמבל מיוחדת של קבוצת צעירים בראשית דרכה. ההצגה עלתה באותה שנה גם ב"צוותא" ושנה לאחר מכן בתיאטרון תמונע.
בתיאטרון אספקלריא: ב-2006 גילם (לסירוגין עם אילן גנני) את אביאם סלע - מפעילו של יונתן פולארד, בהצגה "פצוע בשטח" שכתבה יעל רובינשטיין וביים אורי וייל. ההצגה מתארת פגישה דמיונית בכלא בין יונתן פולארד למפעילו הישראלי. באותה שנה שיחק במחזמר "קולות" שכתב וביים פרופסור יהודה מורלי (ע"פ הספר "מסירות נפש" מאת י"ל פרץ). השתתף במופע "טישאטרון" שכתב וביים חביב מזרחי, המופע כלל סיפורים מעולמם של חסידים ומשולב במנגינות ושירים. גילם בחור דתי צעיר הנישא נישואים מוקדמים ונישואיו עולים על שרטון בהצגה "אי זוגי" העוסקת בגברים שזוגיותם במשבר שכתבה איילת שיינברג וביימה מיכל ורד. ב-2009 גילם חלוץ בן העלייה השנייה במפגש עם אחיו בהצגה "אחים במחלוקת" שכתב חגי לובר וביים אורי וייל, העוסקת בוויכוח בין בני העלייה השנייה לבין העולם החרדי על רקע היתר מכירה בשנת השמיטה הנתמך על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בתיאטרון עמוקה שיחק בהצגה "הרפתקאות בארץ אבות" שכתב וביים עידו לוינגר, וכן בהצגה "היהלום שבלב" שנתמכה על ידי משרד התרבות. הפיק את ההצגה "גבעת החלומות" בכיכובו של דני שטג.
בתיאטרונשיר של בית מורשת אצ"ג שיחק ב-2008 לצד יעקב ברודי בהצגה "מחכים למאסף" שכתב וביים ברוך גוטין. ההצגה מורכבת מטקסטים של אצ"ג שהוצגו בלשונו המקורית של המשורר והיא מלווה במוזיקה ובתפאורה מינימלית.
בתיאטרון מבואה שיחק לצד ישי זמירי בהצגה "הפוך על הפוך" (המבוססת על הסיפור "מעשה מביטחון" מתוך "סיפורי מעשיות משנים קדמוניות") שכתב וביים ישי זמירי.
בתיאטרון קרוב: ב-2017 ביים את המחזה "אותיות פורחות" מאת יואב איתמר.
תיאטרון רחוב: יד בן צבי, מגדל דוד ועיר דוד.
בקולנוע ובטלוויזיה
ב-2006 שיחק בסרט "המתחזים" שהפיקה חברת "גל דיסק" המפיקה קולנוע חרדי. שיחק בסרט של אולפנת עפרה "לרוץ בשניים" שזכה בפרס הסרט התיעודי המצטיין בתחרות מגמות תקשורת ארצית.
בין השנים 2009–2013 הנחה לצד רונית אברהמוף-שפירא את "מהדורת השבט" - מהדורת החדשות סאטירית באתר "לאטמה". אברהמוף-שפירא מופיעה בדמותה של מגישה שמאלנית ואילו אבן חן מגלם מגיש שלעיתים מביע דעות ימניות אך לעיתים קרובות מתנצל על כך. גילם גם דמויות נוספות במהדורת השבט: זרעון לוי (בן דמותו של גדעון לוי), בשאר אל-אסד, ג'מיל חרטאווי, ציפי לבני ועוד.
ב-2012 שיחק בסרט "קשר חופשי" שביים עמיאור ארציאל בהפקת תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי, וגילם את אחד ממפקדיו של אדם (רז זלצרמן) בסרט "זוהר הרקיע" שכתב וביים אליהו בנימין. ב-2013 שיחק בסרט "רסיסי אהבה" בבימויו של ניסים נוטריקה. ב-2014 שיחק בסדרה "חדשות חז"ל" בערוץ הידברות. ב־2018 הפיק והיה ע. בימוי ותסריט של קו-פרודוקציה ישראלית-ארגנטינאית בשם "el asadito" בכיכובו של tito gomaz ורות גונזלס. ב־2018 שיחק בסרט oslo dairies סרט תיעודי ישראלי שזכה בפסטיבל סאנדסט ומשודר בערוץ HBO. ב-2019 שיחק בסדרה "דיבוקים" המיועדת לערוץ קאנאל הצרפתי.
שיחק גם בפרסומות לרשת חנויות הנוחות "מנטה" של דלק, ולסטארט אפ ישראלי למזגן חכם בשם "סנסיבו".
אינדוצטוס
אינדוצטוס (שם מדעי: Indocetus) הוא סוג של לווייתן נכחד ממשפחת הפרוטוצטיים אשר חי באאוקן שלפני 48.6-40.4 מיליון שנה. הוא ידוע מכמה שרידים ב-2 חלקים של גולגולת אשר התגלתה ב-1975 בפקיסטן, שם התגלו מיני לווייתנים קדומים רבים.
מאפיינים
למרות מבנהו הימי הוא עדיין היה איטי יחסית והיה בעל גפיים קצרות עם קרומי שחייה ששימשו לעזור לו לעלות לחוף. הוא היה צייד דגים בעל שיניים חדות ועמוקות ואולי היה מאבות הבסילוזאורוס הגדול.
בתרבות
לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
נרקיס מצוי
נרקיס מצוי הוא אחד משני מינים הגדלים בר בישראל. המין השני, נרקיס סתווי, הוא מין נדיר מאוד וגדל רק בחוף הכרמל (אזור מעגן מיכאל) בשרון (בנימינה ופרדס חנה) המבשר את הסתיו ובדרך כלל פריחתו קודמת ליציאת העלים. מין זה בסכנת הכחדה בישראל, אך לא בעולם, ובשונה מנרקיס מצוי עמוד הפריחה נושא רק 2 פרחים או לעיתים רחוקות אחד, ועלי העטיף ארוכים פי 5 מגובה העטרה ולא פי שתיים כבנרקיס מצוי.
על הסוג נרקיס ומקור השם ראה בערך נרקיס.
בית גידול
נרקיס מצוי גדל באדמות כבדות בשדות לחים ובביצות וגם באזורים ההרריים בצפון הארץ ומרכזה בכיסי קרקע ובין סדקים של סלעי גיר, אך גם בערוצים סלעיים בהר הנגב הצפוני. שם, הנרקיס גדל במדרונות שבהן משטחי סלע חלקים סופגים באטיות מי גשמים ומי הנגר הנותרים מרווים כיסי קרקע או את האדמה שלמרגלותיהם.
תפוצה בעולם ובישראל
טיפוס תפוצתו של נרקיס מצוי הוא ים-תיכוני ותפוצתו הטבעית משתרעת מהאיים הקנריים ואגן הים התיכון עד אפגניסטן (כולל טורקמניסטן ואוזבקיסטן), ומדרום מזרח סין עד יפן.
מין זה נפוץ בגליל העליון  ובכרמל;  מצוי בגליל התחתון, בשרון, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר בדרום מישור החוף, בשומרון ובהר הנגב; נדיר מאוד בגולן, בבקעת החולה, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל, בחוף הגליל, בחוף הכרמל ובערבות הירדן.
תכונות ביולוגיות ואקולוגיות
לפרחים ששה עלי כותרת לבנים, ועטרה צהובה-כתומה (ה"כתר"); הם מפיצים ריח מתוק חזק. כל צמח מוציא 3 עד 15 עמודי תפרחת, בכל תפרחת 3 עד 5 פרחים. העלים המופיעים לפני יציאת הפרחים. לנרקיס אין שושנת עלים כמו לצמחי בצל רבים אחרים ובמקום זאת העלים מסודרים בשני טורים נגדיים ומקבילים.
הנרקיס עשיר באלקלואידים המרוכזים בחלקים התת-קרקעיים האופייניים רק להם.
הפרחים, העשירים בצוף וריח ובעטרה צבעונית, מושכים אליהם דבורים ארוכות חדק, זבובי רחף ורפרפים. לאחר האבקה מתפתח פרי בעל זרעים כדוריים בחודשים ינואר עד מרץ הנושרים ליד צמח האם ומופצים על יד נמלים, רוח וגשם. ההפצה מתרחשת באפריל עד תחילת מאי, ובאותו העת העלווה הירוקה מתייבשת, והיא מתחדשת בסוף אוקטובר ונמשכת עד תחילת אפריל. הפריחה מתחדשת באותה העת ונמשכת עד תחילת מרץ. תקופת הפריחה משתנה ותלויה בבתי הגידול.
האבקה
החוקר אמוץ דפני גילה, שבישראל קיימים שני אקוטיפים שונים של נרקיס מצוי. האקוטיפים נבדלים זה מזה בבתי הגידול, בגודלי האוכלוסיות, בעונות הפריחה, בזוויות הנטייה של הפרחים, במספר הפרחים לצמח, בשיעורי הרבייה הווגטטיבית, ובחברות המאביקים. אקוטיפ אחד גדל בכיסי סלע בהרים, פורח בחודשים אוקטובר עד דצמבר, ומואבק על ידי זבובי רחף ודבורים. האקוטיפ השני גדל בקרקעות כבדות בעמקים, פורח בחודשים ינואר-פברואר, ומואבק על ידי רפרפים. נראה שעל האקוטיפ הזה כתב לוין קיפניס את סִפורו הידוע "נרקיס מלך הביצה".
אוכלוסיות הנרקיס המצוי מתאפיינות בדימורפיזם של אורך עמוד העלי, בדומה לצמחים דיסטיליים; ברוב האוכלוסיות קיימים פרטים שפרחיהם בעלי עמוד עלי ארוך, לצד פרטים שפרחיהם בעלי עמוד עלי קצר. עם זאת, בניגוד לצמחים דיסטיליים, אין הבדל באורך האבקנים בין שני טיפוסי הצמחים, וגם תיתכן הפריה בין פרטים מאותו טיפוס. באקוטיפ ההר נפוצים יותר פרטים בעלי עמוד עלי קצר, בעוד שבאקוטיפ הביצה נפוצים יותר פרטים בעלי עמוד עלי ארוך. הבדל זה נובע ככל הנראה מההבדל בחברות המאביקים, כאשר נדירותם של מאביקים ארוכי-לשון באוכלוסיות ההר, הביאה לדחיקתו של הטיפוס בעל עמוד העלי הקצר מאוכלוסיות אלו.
מורפולוגיה
הבצל טמון לרוב בעומק 10 עד 12 ס"מ, לעיתים 20 ס"מ. גלדי הבצל עוטפים זה את זה סביב סביב וסביבם קליפות חומות. אלו הם שיירים של גלדים משנים קודמות.
התפרחת דמוית סוכך. עמוד התפרחת אינו מסתעף, מעוגל, פחוס במקצת וחלול, קירח וחסר עלים ירוקים לאורכו, גובהו 25 עד 45  (לפעמים עד 60 ס"מ) ובראשו ערוכים קבוצה של 3 עד 10 פרחים. הפרחים נישאים על עוקצים ארוכים הבולטים ממתחל (עלה קרומי) צינורי, גדול ודק ומשותף לכולם.
הפרחים ריחניים, דו-מיניים, בעלי שחלה תחתית ובעלי סימטריה רדיאלית וכאמור מלווים מתחל קרומי, ופניהם פונים לצדדים (פרחים אופקיים).
העטיף פשוט, כותרתי, דמוי מסמר וקוטרו 2.5 עד 3.5 ס"מ. צינור העטיף צר, באורך 18 עד 25 מ"מ. העטיף בעל 6 אונות לבנות מופרדות ומפושקות או מופשלות לאחור ודמויות ביצה הפוכה. האונות מסודרים בשני דורים בני 3 עלים מאוחים שלא קל להבחין ביניהם וממרחק נראה כאילו שהם חופפים זה את זה בבסיסים.
העטרה מצויה בין אונות העטיף לבין האבקנים וצבעה מצהוב בהיר ועד כתום, דמוית ספל ועומקה כמחצית מאורך האונה (בשונה מנרקיס סתווי שעומקה קצרה פי 5 מאורך האונה).
שולי העטרה תמימה או בעלת אונות בלתי סדירות, אבל השוליים אינם מסולסלים וצבעם אינו אדום (בשונה מנרקיס פייטני המתורבת) קיימים זנים בעלי עטרה שצבעם שונה מצהוב. לדעת רוב הבוטנאים מוצאה של העטרה מעלי לוואי מאוחים של האבקנים. ולדעת האחרים מוצאה מתוספות של עלי העטיף.
האבקנים מופרדים זה מזה וערוכים בשני דורים של 3, קבועים מתחת לעטרה ומעורים על חלקן העליון של צינור העטיף ובסך הכול מספרם 6 (בשונה מהאירוסיים והבוציציים).
המאבקים צהובים, מוארכים ומחוברים אל זיר קצר באמצעם. הם בעלי 2 לשכות הנפתחות כלפי פנים.
השחלה תחתית באופן מלא ומתבלטת היטב בקצה עוקצו של פרח. היא בעלת 3 מקצועות, דמוית ביצה או מאורכת. השחלה מורכבת מ-3 עלי שחלה מאוחים היוצרים 3 מגורות, לעיתים רחוקות החלוקה למגורות אינה בשלה. השליות זוויתיות והביציות רבות ומפוזרות על פני דפנות עלי השחלה וערוכות זו מעל זו.
הפרי הלקט הנפתח ב-3 קשוות. הזרעים מרובים כדוריים, פחוסים ושחורים ובעלי אנדוספרם בשרני.
סוק"ק
סוק"ק הוא תשבץ מספרים, המהווה שילוב של סודוקו עם אלמנטים של קאקורו.
המתחמים המסוכמים עוזרים לפותר, ולכן, כדי לשמור על הקושי המאתגר, מספר הספרות הניתנות מראש בסוג זה של סודוקו, קטן בהרבה מהמקובל בחידות סודוקו אחרות.
אדוקו
אדוקו (Addoku) הוא גרסה של סוק"ק, שבה הפותר אינו מקבל על הלוח אף ספרה. היעדר הספרות מקשה על התחלת הפתרון, אך בנייה מתאימה של המתחמים המסוכמים, בשילוב חוקי הסודוקו, מאפשרים בכל זאת את פתירת התשבץ.
פוסום מפוספס ארך-אצבע
פוסום מפוספס ארך-אצבע (שם מדעי: Dactylonax palpator; קרוי גם טריוק ארך-אצבע) הוא מין של יונק כיס קטן במשפחת הכיסנאיים שמצוי ברמות ההרריות של גינאה החדשה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא נבדל מהמינים בסוג פוסום מפוספס במספר תכונות מורפולוגיות ייחודיות, שהבולטת שבהם היא האורך יוצא הדופן של האצבע הרביעית. מין זה פעיל בעיקר בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות. אין מידע רב אודותיו, ומצב שימורו יציב.
טקסונומיה
הפוסום האצבעי שייך למשפחת הכיסנאיים בתת-סדרת הפוסומים שבסדרת הקנגוראים. הדגימה הראשונה של המין נאספה על ידי החוקר והצפר הבריטי וולטר גודפלו ששלח אותה לבריטניה, והזואולוג הצרפתי תיאר אותו לראשונה בשנת 1888 בתור מין בסוג פוסום מפוספס (Dactylopsila) לצד שלושת המינים האחרים: פוסום מפוספס מצוי, פוסום מפוספס טייט ופוסום מפוספס גדול-זנב.
בשנת 1910, הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס הקצה עבורו סוג נפרד הקרוי Dactylonax על בסיס המורפולוגיה הייחודית; אף על פי כן, לאורך המאה ה-20 טקסונומים רבים (קולין גרובס וטים פלנרי למשל) דבקו בסיווג של מילנה-אדואר, ורק בשנת 2007 המין קיבל שוב מעמד של טקסון מונוטיפי על ידי הזואולוג האוסטרלי כריס הלגן. הרשימה האדומה של IUCN מתבססת על הסיווג של הלגן.
אנטומיה ומראה
הפוסום האצבעי הוא כיסאי קטן בגודל סנאי, שמתאפיין בגוף גמיש וגלילי ובראש קצר ומעוגל. האוזניים קצרות ומחודדות, העיניים בינוניות וחרוזיות והאף קטן. הזנב ארוך, סבוך ועגול בקצהו. כפות היד והרגל של הפוסום מכוסות ברפידות גדולות שהופכות אותו לטפסן מצוין, והאצבעות שלו ארוכות ודקיקות עם טפרים חדים. אורך ראשו וגופו של הפוסום האצבעי: 26-20 סנטימטרים, אורך זנבו: 24-17 סנטימטרים ומשקלו: 320 גרם. הכיס של הפוסומית מחולק לשני חלקים באמצעות קפל עור מרכזי, ולכל חלק יש פתח נפרד ופטמה יחידה.
אף על פי שהפוסום האצבעי זהה למיני הפוסום המפוספס מבחינה חיצונית, הוא נבדל מהם במספר תכונות עיקריות: האצבע הרביעית בכף היד (הקמיצה) דקיקה מאוד וארוכה בצורה יוצאת דופן, כמעט פי 3 מהאצבעות הרגילות, והמורפולוגיה הייחודית שלה דומה מאוד לזו של האיי איי - פרימט לילי ממדגסקר. הקמיצה מצוידת גם בטופר זעיר דמוי מסמר ששונה מטפרים הגדולים באצבעות האחרות, והיא מיועדת לשליפת חרקים מחורים וסדקים. החותכות הקדמיות של הפוסום גדולות וחסונות ומתאמות לכסיסת קליפות עצים. בנוסף, הפוסום האצבעי נבדל מהפוסומים המפוספסים בגולגולת מקושתת ומסיבית ובלוע קצר ומעוגל יותר.
לפוסום האצבעי פרווה עבה ועדינה עם מרקם משי. צבעה לבן מלוכלך או אפרפר חיוור, והיא נוטה להיות בהירה ובוהקת יותר בגחון, במפשעה ובחזה. הגוף מפוספס לסירוגין בדפוס חום ערמוני-לבן על פי הסדר הבא: 3 רצועות ערמוניות עבות במיוחד על הגב והצלעות, וזוג פסים לבנים דקיקים בצדדי הגב; בנוסף, יש רצועות ערמוניות על הזרועות והרגליים שמחוברות לרצועות הערמוניות בצלעות. הזנב בצבע שחור פחם להוציא כתם ערמוני בבסיס וכתם לבן בקצה. סימוני הפנים של הפוסום ארוך האצבעות דומים לאלו של הפוסומים המפוספסים: משולש שחור או ערמוני על המצח, רצועות שחרחרות עבות לאורך העיניים, וכתם לבן בצורת Y על החרטום. הלחיים לבנבנות, האוזניים שחורות, וסביב העיניים יש טבעות לבנות דקיקות. האף והכפות קירחים וורודים.
ביולוגיה
הפוסום האצבעי אנדמי לאי גינאה החדשה המחולק בין פפואה לאינדונזיה; טווח התפוצה העיקרי שלו משתרע לאורך רכסי ההרים החוצים את האי ממזרח למערב: רכס אואן סטנלי, רכס ביסמרק ורכס מאוקי, ויש אוכלוסיות מבודדות בחצי האי הואון וברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור. בית הגידול של הפוסום מורכב מיערות עננים ויערות גשם טרופיים ברום 3,050-850 מטר מעל פני הים, כשמרבית הפוסומים חיים מעל 1,200 מטר.
הפוסום האצבעי הוא יונק פעיל לילה ופעיל דמדומים שניזון בעיקר מחרקים וזחלים. הפוסום נוהג להתרוצץ בין גזעים רקובים ששופעים ברמשים, ומשתמש בשיניו החדות והארוכות כדי לכרסם בקליפת העץ; האורך היוצא דופן של הקמיצה, מאפשר לו לתחוב אותה עמוק בקליפת העץ ובחורים קטנים ולהוציא באמצעותה חסרי חוליות; שימוש דומה נעשה גם בלשון הדקיקה והארוכה. כאשר הקמיצה הארוכה איננה בשימוש, היא מקופלת בצורת סוגר מרובע ( ] ).
אף על פי שהפוסום האצבעי מטפס היטב על עצים, הוא פחות מותאם לחיים על צמרות העצים יחסית למיני הפוסום מפוספס. עדות לכך, היא העובדה שהוא מבלה חלק ניכר משעות הציד שלו על האדמה, ולא רק על העצים; בנוסף, הוא בונה לעיתים קרובות את הקן העשבוני שלו על האדמה בין שורשי העצים, ובמידה פחות יותר בחללי עצים. הפוסום האצבעי הוא יונק חברתי, וקן אחד עשוי לאכלס 4–5 פוסומים בו זמנית. אין מידע זמין אודות הרבייה ומחזור החיים של המין.
מצב
הפוסום האצבעי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ומכיוון שירידה משמעותית במספריו איננה סבירה. הפוסום אמנם נרדף לעיתים קרובות על ידי התושבים המקומיים עבור בשרו, אך בית גידולו הבלתי נגיש מגן עליו במידה רבה מפני ציד, כך שאין איומים משמעותיים על המין. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.
ארנו נאדל
ארנו נָאדֶל (Arno Nadel; 5 באוקטובר 1878, וילנה, האימפריה הרוסית (ליטא) – מרץ 1943, אושוויץ) היה מוזיקולוג, מוזיקאי, צייר, סופר ומשורר יהודי-גרמני שנספה בשואה.
קורות חיים
נאדל נולד בשנת 1878 בעיר וילנה שברוסיה (באזור ליטא) שהייתה אז מרכז יהודי חשוב, למשפחה יהודית חסידית. אביו היה מכונאי. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בקניגסברג תחת החזן אדוארד בירנבאום (Eduard Birnbaum) והמשיך בלימודיו עם רוברט שוואלם (Schwalm).
בשנת 1895 נרשם למכון היהודי להכשרת מורים בברלין, ובתום לימודיו, בשנת 1900, השתקע בעיר והחל בלימודי קומפוזיציה אצל מקס יוליוס לוונגארד (Loewengard) ולודוויג מנדלסון.
עם יצירותיו המוזיקליות המוקדמות נמנית היצירה "Trauermarsch auf den Tod der Kaiserin Friedrich" ('מארש האבל על מותה של הקיסרית פרידריך', 1901) ו"Der Parom" ('המעבורת', 1910). בנוסף כתב מוזיקה קאמרית.
משנת 1903 היה נאדל עורך מוסף המוזיקה בכתב העת הציוני Ost und West ('מזרח ומערב'), ובשנים 1916–1918 היה עורך המוסף בכתב העת של מרטין בובר Der Jude ('היהודי'). הוא עבד גם כמבקר מוזיקה עבור מספר עיתונים והעניק שיעורים פרטיים במוזיקה, בתולדות האמנות ובספרות.
יצירותיו של נאדל מילאו מספר פונקציות בו-זמנית: הן בוצעו במהלך קונצרטים ובמהלך דרשות בבתי כנסת, והיה להן ממד חינוכי בהרצאות וברסיטלים, מאחר שהן הציגו לקהל היהודי סוגים שונים של מוזיקה הן ברמה העיונית והן ברמה המעשית.
בשנת 1923 הזמינה הקהילה היהודית בברלין את נאדל לאסוף ולארגן מוזיקה חדשה עבור התפילה שלהם, ובעקבות זאת חיבר נאדל שבעה כרכים על מוזיקה לבתי כנסת עבור חזנים, מקהלה ואורגן, מלאכה שהושלמה ב-8 בנובמבר 1938 (ערב ליל הבדולח). האנתולוגיה, שהייתה ביטוי לתשוקתו לקיבוץ הרפרטואר הנכבד של המוזיקה היהודית, הכילה שירים עממיים וליטורגיים.
משנת 1918 החל נאדל לעסוק בציור, ובעיסוקו זה הושפע מן היהדות ומן הזרם האקספרסיוניסטי באמנות. הוא יצר 40 דמויות תנ"כיות ומספר רב של דיוקנאות עצמיים.
על אף שבתקופת השואה הצליח נאדל לקבל אשרת יציאה לאנגליה, הוא היה חלש ומדוכדך מכדי לעשות את המסע. ב-12 במרץ 1943 הוא נשלח למחנה הריכוז אושוויץ, שם נספה באותה שנה.
נאדל אסף כתבי יד ישנים של מוזיקה יהודית שהפכו לחלק מספריית המוזיקה הנרחבת שלו. לפני גירושו הוא הותיר את ספרייתו אצל שכן, שהצליח להציל חלק ניכר ממנה. אריק מַנדל, אספן נלהב וחבר אישי של נאדל, רכש את האוסף מהמשפחה והעביר אותו לארכיון מכללת גרץ היהודית בפילדלפיה. יומניו של נאדל ניצלו על ידי הציירת קתה קולוויץ.
בובה מכנית
בובה מכנית, אוטומטון (אוטומטה ברבים) היא בובה (לרוב בצורת אדם) ובתוכה מנגנון הגורם לבובה או לחלקיה (כגון הידיים) להתנועע. יש גם בובות מכניות המכילות תיבת נגינה או חלקים המשמיעים קולות שונים כאשר היא מופעלת.
במערב
העדויות על בובות מכניות ראשונות הן מיוון העתיקה, שם הופעלו פסלים נעים בכוח הקיטור שנקראו "אוטומטון" (מיוונית: αὐτόματον - "נע מעצמו"). האוטומטונים שימשו הן כצעצועים והן כאביזרים על בימת התיאטרון היווני, כמייצגים אלים, במיוחד בכניסה מפתיעה בסוף המחזה. שלב זה בעלילה מכונה דאוס אקס מכינה ("האל מתוך המכונה"). המחזאי מכניס לסיפור גורם שאינו נובע מהשרשרת העלילתית כדי לפתור בעיות, והוא מופיע בדמות "אל" מתוך פסל מכני שמוריד אותו אל הבמה. למנגנוני תנועה מכניים אוטומטיים מאותה תקופה נמצא שריד ארכאולוגי בדמותו של מנגנון אנטיקיתרה, ששימש למכונת חישוב קדומה.
במאה הראשונה לספירה ידוע על הרון מאלכסנדריה שתכנן מכשירים אוטומטיים ובובות מכניות הפועלות בעצמן, ללא הפעלה בידי אדם. הוא היה הראשון שניצל את אנרגיית הקיטור לשימוש האדם.
במאה ה-13 בנה המלומד המוסלמי אל-ג'זארי בובות מכניות שנעו לפי עקרונות של מנופים, משקולות ולחץ מים. אחת מהבובות המכניות המפורסמות שלו היא סדרה של ארבעה מוזיקאים הנעים על גבי סירה, לחץ המים שנוצר תוך כדי תנועת הסירה מפעיל מנגנון סמוי בבובות, שמפעיל כלי נגינה אותם הן אוחזות. על ידי שינוי במנגנון ניתן לשנות את המנגינה והקצב.
בתקופת הרנסאנס הייתה ברחבי אירופה פריחה של בניית בובות מכניות, כדי לשעשע את המלכים והאצילים. במסמכים מהתקופה נכתב כי למלך צרפת לואי ה-14 היה בילדותו צבא שלם של בובות מכניות. בוני הבובות היו בדרך כלל שענים ששילבו בובות מכניות בשעונים ובתיבות נגינה. בערים שונות שולבו בובות מכניות בשעונים בכיכר העיר (למשל בפראג).
בצרפת של המאה ה-18 פרחה הבנייה המשוכללת ביותר של בובות מכניות. הממציא ז'אק דה ונסון (1709–1782) (Jacques de Vaucanson) בנה בובת חלילן שיכלה לנגן 12 שירים. פסגת יצירתו הייתה בובת ברווז מדויקת ביותר שכללה 400 חלקים נעים ואף דימתה עיבוד מזון בקיבה.
בתקופה זו התרחשה אחת התרמיות הגדולות הקשורות לבובות מכניות. בשנת 1769 הציג הברון האוסטרו-הונגרי וולפגנג פון קמפלן לקיסרית מריה תרזה את "הטורקי", בובה מכנית היודעת לשחק שחמט באופן אוטומטי. העניין עורר סנסציה ברחבי אירופה במשך שנים. רק בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 הוכח ש"הבובה המכנית" הופעלה בידי אדם שישב בתוכה.
תקופת הזוהר של הבובות המכניות הקטנות, המופעלות בקפיץ, הייתה בין השנים 1860–1910. רובן יוצרו במפעלים משפחתיים קטנים בצרפת. קיימות אלפי בובות כאלה וחובבי בובות מכניות רבים אוספים אותן.
בסין וביפן
בובות מכניות נפוצו בסין וביפן כבר במאה השלישית לספירה.
מן המאה ה-14 קיימות עדויות אודות בובות מכניות בצורת בעלי חיים (נמרים וברווזים) שפיארו את החצר הקיסרית של שושלת יואן.
ביפן הפכו בובות מכניות לפופולריות בתקופת אדו (1603–1868) ונקראו קראקורי - Karakuri ningyō. הבובה הנפוצה ביותר מסוג זה היא "מגישת תה". בובה בעלת מנגנון רכינה לבושה כגיישה במהלך טקס תה יפני.
מנגנוני תנועה
המנגנון הנפוץ ביותר לבובה מכנית הוא "מנגנון הקפיץ": סליל מתכת ארוך מכווץ על ידי מפתח או ארכובה (מנואלה), ומשתחרר באופן מבוקר, למשל על ידי וסת צנטריפוגלי. שחרור הקפיץ מפעיל מערכת גלגלי שיניים המחוברים למוטות המניעים חלקים בבובה (ידיים, רגליים, אישוני עיניים וכדומה).
בשני המקרים לעיל על החלקים הנעים להיות קלים ולכן הם מיוצרים מעיסת נייר או עץ קל. על החלק שבו מוטמן המנגנון להיות יציב ולכן יוצר מעץ או מגבס ולעיתים כלל משקולת ייצוב. כל המיסבים והגלגלים צריכים להיות משומנים היטב כדי לאפשר תנועה חלקה. בובות מכניות שנועדו למלכים וקיסרים היו לעיתים עשויות כסף וזהב.
במנגנון מגנטי משתמשים בכוחות משיכה ודחייה של מגנטים להנעת חלקי עץ ונייר דקים וקלים.
תוכניות וזיכרונות
בובות מכניות משוכללות ניתנות להפעלה במספר אופנים, הדוגמה הקדומה ביותר, המנגנים של אל-ג'זארי, יכלו למשל לנגן מספר מנגינות. אופני הפעולה השונים הופעלו באמצעות דסקיות או תופי מתכת, בדומה לתופי המתכת המשמשים בתיבת נגינה. באמצעות החלפת דסקיות או תופים (על ידי מפעיל הבובה או על ידי ידיות בגוף הבובה עצמה) ניתן היה לשנות את מאפייני הפעולה של הבובה. הדסקיות או התופים היוו כעין "זיכרון" שבו אוחסנו אופני הפעולה האפשריים.