cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יובל בר
קישורים חיצוניים
אתר חברת YBGSNA
אחמד אבו גוש
אחמד אבו גוש (בערבית: أحمد أبو غوش; תעתיק: אחמד אבו ע'וש ; הגייה: "אבו ר'וש"; נולד ב-1 בפברואר 1996) הוא לוחם טאקוונדו ירדני ממוצא פלסטיני. האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), במשקל עד 68 ק"ג. אבו גוש זכה במדליית הזהב היחידה בתולדות ירדן במשחקים האולימפיים. אלוף העולם לנוער במשקל עד 63 ק"ג (שארם א-שייח' 2012).
ביוגרפיה
מוצאה של משפחתו של אחמד אבו גוש מהעיירה אבו גוש. מתחילת המאה ה-20 חיו בכפר עמואס במובלעת לטרון, ובעקבות מלחמת ששת הימים עקרו לעמאן בירת ירדן, שם נולד אבו גוש.
2011
באליפות העולם בטאקוונדו שנערכה בקיינדז'ו קוריאה הדרומית במאי 2011 הגיע אבו גוש בתחרות במשקל עד 54 ק"ג לסיבוב השני לאחר ניצחון בקרב הראשון על יריב מארצות הברית (2-7). בסיבוב השני (32 האחרונים) הוא הפסיד ליריב מאיראן (2-1).
אלוף עולם לנוער
באליפות העולם בטאקוונדו לנוער שנערכה בשארם א-שייח' מצרים בשנת 2012 זכה אבו גוש במדליית זהב במשקל עד 63 ק"ג. באליפות אסיה לנוער שנערכה בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם באותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשקל עד 63 ק"ג.
2013
בשנת 2013 קרע את הרצועה הצולבת בברכו ונעדר מתחרויות במשך כשנה.
2015
באליפות העולם בטאקוונדו שנערכה בצ'ליאבינסק, רוסיה במאי 2015 הגיע אבו גוש בתחרות במשקל עד 68 ק"ג לסיבוב השני לאחר ניצחון בקרב הראשון על יריב מרומניה (3-10). בסיבוב השני (64 האחרונים) הוא הפסיד ליריב מרוסיה (9-3).
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית באותה שנה הוא ניצח בשני הסיבובים הראשונים והפסיד בסיבוב השלישי.
מדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
במוקדמות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו במנילה, הפיליפינים זכה אבו גוש במדליית זהב במשקל עד 68 ק"ג. במשחקים עצמם, הוא דורג במקום עשירי. עד לשלב הגמר הוא ניצח, בין שאר, את לי דאה-הון, שזכה פעמיים באליפות העולם, וגם את ז'ואל גונסלאס שזכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון (2012). בגמר הוא גבר על אלכסיי דניסנקו מרוסיה, שזכה באולימפיאדת לונדון במדליית הארד, בתוצאה 6-10.
סמי מולכו
סמי מולכו (Samy Molcho; נולד ב-24 במאי 1936) הוא רקדן, כוריאוגרף, במאי ופנטומימאי ישראלי-אוסטרי, פרופסור לשפת גוף באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. הופיע, לימד וביים ברחבי העולם.
ביוגרפיה
בשנת 1978 נשא לאישה את חיה היינריך והעביר את מרכז חייו לווינה שבאוסטריה. בנוסף להופעות (בעיקר מופעי-יחיד בשילובי פנטומימה ומחול) עסק בעבודות בימוי, בין היתר למחזות זמר ואופרות באוסטריה, שווייץ וגרמניה.
משפחתו מפעילה מסעדה ברוח תל אביבית בווינה על גדות הדנובה בשם Neni, ראשי תיבות שמות ארבעת ילדי המשפחה, נוריאל, אליאור, נדיב ואילן. מבין הילדים רק נדיב ממשיך במסורת הפנטומימה של אביו. למסעדה גם סניפים בברלין ובהמבורג.
ב-1996 זכה בעיטור צלב הכבוד האוסטרי לאמנות הבמה, ב-2004 זכה בעיטור הכסף לכבוד שירותו לרפובליקה האוסטרית וב-2008 זכה בעיטור הזהב לכבוד שירותו לעיר וינה.
רצח רינה וירק
פרשת הרצח של רינה וירק (באנגלית: Reena Virk), תלמידה בת 14 מהעיר סאניץ' שבקולומביה הבריטית בקנדה, הייתה פרשיית רצח שזעזעה את קנדה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. בליל ה-14 בנובמבר 1997, וירק הותקפה בידי 16 מחבריה לשכבת גילה ולספסל הלימודים, כאשר שניים מהם רצחו אותה בשלב מאוחר יותר, וגופתה נמצאה בנהר סמוך שבוע לאחר מכן. הפרשה זכתה לכיסוי תקשורתי נרחב הן בקנדה והן במדינות אחרות. תיוגה של וירק כקרבן בריונות, נסיבות הירצחה וגילם הצעיר של הרוצחים הפכו את המקרה לאחד ממקרי הפשע החמורים ביותר בתולדות קנדה, והפרשה גררה אחריה "פאניקה מוסרית" בשנים שלאחר מכן, והעלאת מודעות לבריונות בבית הספר ולאלימות כלפי ילדות.
רקע
רינה וירק נולדה בשנת 1983 לסומאן ומאנג'יט וירק, שהשתייכו במקום מגוריהם לקהילת מהגרים מהודו שמנתה 3,000 איש. משפחתה המורחבת של וירק תוארה כ"מיעוט בתוך מיעוט", שהרי משפחתה השתייכה לקבוצה הדתית "עדי יהוה", בעוד שרוב בני קהילתה היו סיקים. עקב אמונתם הדתית, בני המשפחה לא חגגו חגים נוצריים נפוצים כגון חג המולד ולא חגגו ימי הולדת, ועל פי עדותה של אחת ממכרותיה של המשפחה, דבר זה גרם לתסכול רב אצל רינה הצעירה, כיוון שהרגישה שבגלל אמונתה הדתית נמנע ממנה להשתלב בחברה. עקב כך, היא הייתה נתונה להצקות ובריונות בבית הספר.
בגיל 14 הכירה וירק חבורה של נערים בפארק שכונתי ולדבריה "הרגישה בבית" לראשונה. אחת הנערות אליהן התחברה וירק הייתה ז'וזפין בל, ובשלב מסוים לקחה ממנה ספר טלפונים והחלה להתקשר למכריה של בל במטרה "להכיר אנשים". בשלב מסוים, החלה וירק לרכל על בל, וכאשר בל גילתה את המעשה היא תפסה את המעשה כפוגעני וככל הנראה דבר זה הוא שהוביל להחלטה לתקוף את וירק.
הרצח
בערב 14 בנובמבר 1997, הזמינה ז'וזפין בל את וירק למסיבה מתחת לגשר "קרייגפלאוור" שבעיירה. ביער הסמוך לגשר המתינו לה נערים ונערות נוספות, רובן בנות מבית ספרה. כשהנערים והנערות הבחינו בוירק החלו ששה מהם לתקוף אותה. הם היכו אותה נמרצות, כיבו על עורה סיגריות והעלו את שיערה באש. שמונה אחרים צפו בנעשה ולא נקפו אצבע להגנתה. התקיפה הפסיקה לאחר שאחת הנערות ביקשה מהתוקפים להפסיק.
וירק הבוכייה והמדממת ניסתה לחזור חזרה הביתה מהגשר, ונתקלה בשניים מהתוקפים, וורן גלוואצקי וקלי אלרד. גלוואצקי ואלרד הציעו לה עזרה בחציית הדרך הביתה ולאחר שהסכימה גררו אותה השניים חזרה אל היער שמתחת לגשר והמשיכו לתקוף אותה. הם הפשיטו אותה, היכו אותה נמרצות בכל חלקי גופה והטיחו את ראשה שוב ושוב בגזע עץ. פגיעות הראש הקשות גרמו לוירק לאבד את הכרתה. בשלב מסוים גררה אלרד את וירק מחוסרת ההכרה אל הנהר הסמוך והטביעה אותה במשך דקה שלמה במימי הנהר. על פי העדויות אלרד "הספיקה לעשן סיגריה שלמה" לפני שסיימה להטביע את וירק. נתיחה שלאחר המוות שבוצעה לאחר מציאת הגופה קבעה כי וירק אמנם מתה מהטביעה, אולם לטענת הפתולוג ד"ר לורל גריי, שביצע את הנתיחה, הפציעות שספגה מוקדם יותר היו מספיקות כדי לגרום למותה גם אילולא הטביעה.
מניע אפשרי לרצח
ספר שנכתב על פרשיית הרצח, "מתחת לגשר" מאת רבקה גודפרוי, מתאר מספר מניעים אפשריים לרצח. שתי נערות שהואשמו בתקיפה, טענו כי וירק גנבה ספר טלפונים מאחת מהבנות, התקשרה למכריה של אותה הנערה, והתחילה להפיץ שמועות עליה. הן גם טענו שהיא הייתה הראשונה שיזמה את התקיפה כאשר כיבתה סיגריה על מצחה של וירק. נערה אחרת טענה כי התקיפה התרחשה על רקע רומנטי: לטענתה, בן הזוג שלה "בגד" בה עם וירק, וזו הייתה סיבה מספקת לביצוע התקיפה.
התוקפים
נגד שש הנערות שהשתתפו בתקיפה הראשונית, ששמן לא פורסם מעולם, הוגש כתב אישום באשמת תקיפה בנסיבות מחמירות. הן נשפטו כקטינות, ונגזרו עליהן תקופות מאסר שונות בכלא נוער. אחת מהמורשעות לא נאסרה עקב מצבה הנפשי. שני הרוצחים, וורן גלוואצקי וקלי אלרד, נשפטו כבגירים והורשעו ברצח מדרגה שנייה, עבירה שעל פי החוק הקנדי שקולה לעבירת הריגה בישראל.
וורן גלוואצקי
וורן גלוואצקי נולד ב-1981 במדיסין הט, אלברטה. משפחתו עקרה ממקום למקום, ובסופו של דבר התגרשו ב-1996. האב התיישב בסופו של דבר בננאימו, עיר הנמצאת על האי ונקובר, וקצת לאחר מכן הקים קרוואן מגורים צפונית לסאניץ'. באותה שנה, האב התחתן עם אישה אמריקנית ועזב למקום מגוריה שבלאס וגאס, ווורן החליט להישאר בקראוון המשפחתי בקנדה.
צ'אד לה קלו
צ'אד גי ברטראן לה קלו (באנגלית: Chad Guy Bertrand le Clos; נולד ב-12 באפריל 1992) הוא שחיין דרום אפריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר, אלוף עולם (ברצלונה 2013) ושיאן העולם הנוכחי (2018) לבריכת 25 מטר, במשחים ל-100 מטר פרפר ול-200 מטר פרפר.
רצח רינה וירק
וורן גלוואצקי
גלוואצקי שוחרר בשחרור מוקדם ביוני 2010.
צ'אד לה קלו
ביוגרפיה
לה קלו נולד בדרבן והחל להתאמן בשחייה בגיל 10.
רצח רינה וירק
קלי אלרד (קרי מריה סים)
קרי מריה סים נולדה כקלי אלרד באוגוסט 1982. היא הייתה בת 15 בעת ביצוע הרצח, ותוארה על ידי עדים רבים שנכחו בתקיפה בתור התוקפת האלימה והאגרסיבית מבין כולם. היא זו שהטיחה את ראשה של וירק ממושכות על עץ עד שאיבדה את הכרתה, והיא זו שבסופו של דבר הטביעה אותה למוות בנהר הסמוך. משפטה של אלרד ארך זמן רב, כאשר כתב האישום המקורי שהוגש ב-2000 נדחה בעקבות עתירה שהוגשה מצד ההגנה, לטובת משפט חוזר ב-2003. גם משפט חוזר זה ארך זמן רב ובמהלכו היא הספיקה להיות מעורבת בשנת 2004 בתקיפה של אישה מבוגרת בפארק ציבורי, אישום שהתווסף לכתב האישום המקורי על רצח וירק. ב-2005 הורשעה אלרד ברצח מדרגה שנייה ונידונה למאסר עולם.
צ'אד לה קלו
2010
להישגיו הראשונים בזירה הבינלאומית הגיע בשנת 2010. באולימפיאדת הנוער שנערכה באותה שנה בסינגפור זכה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, במדליות כסף במשחים ל-100 ו-200 מטר פרפר ול-400 מטר חופשי, וכן במדליית ארד עם נבחרת השליחים הדרום אפריקאים ל-100X4 מטר חופשי. כן סיים במקום התשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי. במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באותה שנה זכה במדליות הזהב במשחים ל-200 מטר פרפר ו-400 מטר מעורב אישי. בשני המקרים קבע שיאי משחקים חדשים (1:56.48 דקות ו-4:13.25 דקות, בהתאמה). כן זכה עם הנבחרת הדרום אפריקאית במדליית כסף במשחה ל-100X4 מעורב ובמדליות ארד במשחים ל-100X4 מטר חופשי ול-200X4 מטר חופשי. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי סיים במקום החמישי. באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה אף היא ב-2010, בדובאי, זכה לה קלו במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר פרפר וסיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
רצח רינה וירק
קלי אלרד (קרי מריה סים)
אלרד אובחנה כסובלת מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית, ובמהלך מאסרה אופיינה כאסירה אלימה ותוקפנית שנטתה להתפרצויות זעם. בעקבות כך נכנסה אלרד לשיקום. במהלך תקופת המאסר, נישאה אלרד לאסיר אחר, ובעקבות כך נקראה בשם קרי מריה סים. בשנת 2016 נולד ילד לבני הזוג סים.
צ'אד לה קלו
2011
בשנת 2011 השתתף לה קלו לראשונה באליפות העולם בשחייה, שנערכה אותה שנה בשאנגחאי, סין. הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר פרפר ובמקום ה-13 במשחה ל-100 מטר פרפר, וכן הגיע למקום העשירי עם נבחרת דרום אפריקה במשחה ל-100X4 מטר מעורב. באותה שנה השתתף לה קלו גם במשחקי אפריקה שנערכו במפוטו, בהם קבע שלושה שיאי אליפות (1:56.37 דקות ב-200 מטר פרפר, 2:00.70 דקות ב-200 מטר מעורב אישי ו-4:16.88 דקות ב-400 מטר מעורב אישי). הוא זכה בשתי מדליות זהב נוספות עם נבחרת השליחים הדרום אפריקאית במשחים ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב. המשחה היחיד בו השתתף ולא ניצח בו היה המשחה ל-100 מטר פרפר, בו ניצח הקנייתי ג'ייסון דנפורד, בהפרש של 4 מאיות השנייה. לה קלו זכה במדליית הכסף.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת לונדון (2012) רשם לה קלו את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר פרפר. לה קלו ניצח בהפרש של 5 מאיות השנייה את האלוף האולימפי מאתונה ובייג'ינג, מייקל פלפס מארצות הברית, שקיווה לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות. התוצאה שקבע, 1:52.96 דקות, הייתה לשיא אפריקאי חדש. נוסף לכך, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (אותה חלק עם הרוסי יבגני קורוטישקין) בתוצאה של 51.44 שניות, אחרי פלפס (51.21 שניות), סיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.42 דקות, בשלב המקודמות קבע תוצאה של 4:12.24 דקות ועלה מהמקום שני, במקום השביעי במשחה שליחים 200x4 מטרים חופשי בתוצאה של 7:09.65 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 100x4 מטרים מעורב בתוצאה של 3:35.23 דקות.
רצח רינה וירק
קלי אלרד (קרי מריה סים)
בקשתה של סים לשחרור מוקדם ב-2016 נדחתה. שימוע שנערך לה שנה מאוחר יותר אישר את בקשתה החוזרת לשחרור יום, ובאוגוסט 2019 הוסרו מגבלות נוספות על שחרור היום שניתן לה. במהלכו על סים נאסר לצרוך אלכוהול, לעשן סמים, ונאסר עליה ליצור קשר עם גורמים אחרים המעורבים בפשע, או עם בני משפחת וירק.
צ'אד לה קלו
אלוף אולימפי
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכה לה קלו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 48.82 שניות, לפני טום שילדס (49.54 שניות) וראיין לוכטה (49.59 שניות) שניהם מארצות הברית. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.26 שניות, אחרי ניקולס סנטוס מברזיל שקבע שיא אליפות חדש של 22.22 שניות ולפני טום שילדס (22.46 שניות).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכה לה קלו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.06 שניות, לפני לאסלו צ'ה מהונגריה (51.45 שניות) וקונרד צ'רניאק מפולין (51.46 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:54.32 דקות, לפני פבל קורז'ניובסקי מפולין (1:55.01 דקות) ווו פנג מסין (1:55.09 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.76 שניות ופעמיים במקום 11 במשחי השליחים, 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב.
רצח רינה וירק
לאחר הרצח
ספרה של רבקה גודפרוי, "מתחת לגשר" המתאר את הרצח, עובד לסרט קולנוע ב-2007, בעקבות התהודה מאחורי הטבח בוירג'יניה טק, שגם לו יש קשר לנושא הבריונות, ועד עצם היום הזה מציינים את מקרה הרצח של רינה וירק בבתי הספר בהקשר של מלחמה בבריונות והצקות בבית הספר. בנובמבר 2017, נערך בסאניץ' טקס זיכרון לציון 20 שנה ליום הרצח, בהשתתפות שר החינוך של מדינת קולומביה הבריטית, רוב פלמינג, ובו נשאו דברים כנגד אי-קבלת השונה, הצקות ובריונות.
צ'אד לה קלו
2014
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בסוף יולי 2014 זכה לה קלו ב-7 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-4 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא משחקים חדש של 51.29 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר (1:55.07 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר (23.13 שניות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1:58.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר.
רצח רינה וירק
לאחר הרצח
אמה של וירק, סומאן, נפטרה בשנת 2018 לאחר שנחנקה למוות בעת אכילה. בת 58 הייתה במותה. נערכה לה הלוויה פרטית ביוזמת בנה, אמאן.
צ'אד לה קלו
שיאן עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר אותה שנה זכה לה קלו ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי (1:41.45 דקות), במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 21.95 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 48.44 שניות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של יבגני קורטישקין (48.48 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 1:48.61 דקות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכה לה קלו בשתי מדליות זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 50.56 שניות, לפני לאסלו צ'ה (50.87 שניות) וג'וזף סקולינג מסינגפור (50.96 שניות) ובכך הגן על תוארו. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.68 דקות, אחרי לאסלו צ'ה (1:53.48 דקות) ולפני יאן שביטקובסקי מפולין (1:54.10 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.53 דקות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.49 שניות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה לה קלו בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.20 דקות, אחרי סון יאנג מסין (1:44.65 דקות) ולפני קונור דווייר מארצות הברית (1:45.23 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר ביחד עם מייקל פלפס ולאסלו צ'ה בתוצאה של 51.14 שניות, אחרי ג'וזף סקולינג שקבע שיא אולימפי חדש של 50.39 שניות. במשחה ל-200 מטר פרפר הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 1:54.06 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו קנדה בדצמבר אותה שנה זכה לה קלו ב-4 מדליות, 3 מדליות זהב ובכך הגן על תואריו ומדליית כסף אחת. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 21.98 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 48.08 שניות, שיפור לשיאו בן השנתיים (48.44 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 1:48.76 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:41.65 דקות, אחרי פארק טאי-הוואן מקוריאה הדרומית שקבע שיא אליפות חדש של 1:41.03 דקות ולא הצליח להגן על תוראו זה.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה ביולי 2017 זכה לה קלו במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.33 דקות, לפני לאסלו צ'ה (1:53.72 דקות) ודאיה סטו מיפן (1:54.21 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.48 שניות ובמקום 15 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.31 דקות.
2018
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 זכה לה קלו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:48.32 דקות, תוך כדי שהוא מאבד את שיא העולמי לדאיה סטו (1:48.24 דקות), ומסיים לפני לי זוהאו מסין (1:50.39 דקות).
אולימפיאדת בייג'ינג (2022)
העיר בייג'ינג נבחרה כעיר המארחת ביולי 2015 באספה הכללית ה-128 של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערכה בקואלה לומפור. בייג'ינג גברה על העיר אלמטי שבקזחסטן שהתמודדה מולה. המועמדת השלישית, אוסלו שבנורווגיה, משכה את הצעתה לארח את המשחקים באוקטובר 2014 תוך ציון העלויות הגבוהות הכרוכות באירוח המשחקים וחוסר תמיכה ציבורית.
בייג'ינג היא העיר הראשונה המארחת אולימפיאדת חורף ואולימפיאדת קיץ, לאחר שאירחה את אולימפיאדת הקיץ ב-2008. רבים מהמתקנים ששימשו באולימפיאדת הקיץ ב-2008 מארחים את התחרויות גם באולימפיאדת החורף ב-2022. ביג'יינג היא העיר הגדולה ביותר המארחת אולימפיאדת חורף, תואר שעד עתה הוחזק על ידי ונקובר. בייג'ינג היא העיר הרביעית באסיה המארחת את אולימפיאדת החורף, אחרי סאפורו (1972), נאגנו (1998) שביפן, ופיונגצ'אנג (2018) שבקוריאה הדרומית. כמו כן זו הפעם השלישית ברציפות שאסיה מארחת את המשחקים האולימפיים, בין אולימפיאדת פיונגצ'אנג ואולימפיאדת בייג'ינג נערכה אולימפיאדת הקיץ של 2020 בטוקיו, בירת יפן.
המכרז האולימפי
התאריך האחרון להגשת מועמדות לאירוח אולימפיאדת 2022 נקבע בתחילה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ל-14 בנובמבר 2013, ולאחר מכן נדחה ל-7 ביולי 2014.
המכרז סבל מחוסר בהצעות לאירוח המשחקים, כיוון שהצעות פוטנציאליות של סטוקהולם, מינכן, קרקוב והצעה משותפת של דאבוס וסנט מוריץ נפסלו במשאלי עם או החלטות עירייה באותן ערים, עקב העלות הגבוהה של ארגון המשחקים שהייתה נופלת ברובה על כספי מיסים מקומיים, והצעה פוטנציאלית של לבוב נעצרה בשל מלחמת האזרחים באוקראינה. בשלב הסופי נותרו שלוש הצעות בלבד - בייג'ינג, אלמטי ואוסלו.
המתחמים האולימפיים
המתקנים האולימפיים למשחקים קובצו לשלושה מתחמים. במתחם בייג'ינג נעשה שימוש חוזר ברבים מהמתקנים שאירחו תחרויות באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בכל מתחם מלבד מתקני הספורט הוקמו גם כפר אולימפי ומרכז תקשורת. בבייג'ינג יעשה שימוש בכפר האולימפי מאולימפיאדת 2008 ובמרכז הוועידות הלאומי, ששימש כמרכז תקשורת באולימפיאדת 2008, גם במשחקים הללו.
סמל
ב-15 בדצמבר 2017 חשפה הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בייג'ינג 2022 את הסמל הרשמי של המשחקים. הסמל עוצב על ידי האמנית לין צוּנגֶ'ן. הסמל משלב אלמנטים מסורתיים ומודרניים של התרבות הסינית ועוצב בהשראת הסימן 冬 שהוא המילה חורף בכתב סיני. הסמל עוצב כסרט הדומה בחלקו העליון למחליק קרח ובחלקו התחתון לגולש סקי. הצבע הכחול נועד לסמל חלומות, עתיד והטהרה של הקרח והשלג, בעוד הצבעים אדום וצהוב מסמלים תשוקה,נעורים ואת צבעי הדגל של המדינה המארחת.
קמע
הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בייג'ינג 2022 השיקה את תחרות עיצוב הקמעות למשחקים ב-8 באוגוסט 2018. במסגרת התחרות במהלך חודש ספטמבר 2018 תלמידי בתי ספר ברחבי סין יצרו עיצובי קמעות במסגרת שיעורי האומנות בבית הספר כחלק מתוכנית החינוך האולימפית של בייג'ינג 2022. 5,816 עיצובים מ-36 מדינות, כולל סין, הוגשו לתחרות. מתוכם נבחרו 10 עיצובים שעלו לשלב הסופי.
ב-17 בספטמבר 2019 חשפה הוועדה המארגנת את הקמע למשחקים "Bing Dwen Dwen". הקמע עוצב בצורת פנדה ענקית, הנחשבת לאחד מהסמלים של המארחת סין, הלבוש בחליפת קרח הדומה לחליפת חלל, המסמלת את חקר העתיד ומגוון אפשרויות אינסופי. קווי הצבע הבהירים מסמלים את מסלולי הגלישה בסקי ואת טכנולוגית הסלולר 5G. הלב בכף ידו השמאלית מסמלת את קבלת הפנים החמה של המדינה המארחת. העיצוב הוגש לתחרות על ידי האקדמיה לאומנות של גואנגג'ואו.
מוטו
ב-17 בספטמבר 2021 חשפה הוועדה המארגנת של המשחקים את המוטו למשחקים "Together for a Shared Future" ("ביחד לעתיד משותף"). המוטו נבחר מתוך 79 הצעות שהתקבלו מאוניברסיטאות בסין. המוטו נבחר מאחר שהוא משקף ערכים אולימפיים בדגש על שיתוף פעולה וחתירה לאחדות עולמית כמו כוחם של המשחקים להביא אנשים שונים לפעול כקהילה על מנת להתגבר על אתגרים עולמיים, כמו מגפת הקורונה. בנוסף, המוטו ממשיך את המוטו של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) "One World, One Dream" ("עולם אחד, חלום אחד").
מרוץ הלפיד
האש האולימפית הודלקה ב-18 באוקטובר 2021 ליד מקדשה של הרה באולימפיה, יוון. לאור מגפת הקורונה הטקס נערך ללא קהל צופים ולמול מספר מצומצם של מוזמנים בהשתתפות תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, קתרינה סקלארופולו, נשיאת יוון, חואן אנטוניו סמראנש סליסש, יו"ר ועדת התיאום למשחקים האולימפיים בייג'ינג 2022 מטעם הוועד הבינלאומי, יו זאיקינג, המכהן כסגן נשיא הוועד הבינלאומי, סגן נשיא הוועדה מארגנת של המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בייג'ינג 2022 וסגן יו"ר הוועד האולימפי הסיני, וגאורגיוס ג'ורג'יופולוס, יו"ר הוועד האולימפי היווני.
מרוץ הלפיד בסין היה מצומצם וחל ב-2 בפברואר 2022 ונמשך שלושה ימים עד לטקס הפתיחה שנערך ב-4 בפברואר 2022 ועבר בכל שלושת האזורים בהם נמצאים מתקני התחרות האולימפיים. המרוץ החל ב בבייג'ינג ובמהלכו לקחו חלק כ-1,200 נושאי לפיד. מסלול המרוץ עבר במקטע באדאלינג של החומה הגדולה של סין, חורבות ניהוואן, וארמון הקיץ. במסגרת המרוץ נעשה שימוש ברובוטים הפועלים מתחת למים, רובוטים אמפיביים, וכלי רכב אוטונומיים שגם העבירו את האש מאחד לשני.
ענפי הספורט
ב-8 ביולי 2018 אישר הוועד המנהל של הוועד האולימפי הבינלאומי את תוכנית תחרויות הספורט. התוכנית כללה הוספה של 7 תחרויות והפחתה של 41 ספורטאים לעומת אולימפיאדת פיונגצ'אנג, תוך שימת דגש על שיויון מגדרי ופנייה לקהל צעיר יותר. התחרויות שנוספו הם: תחרויות קפיצת סקי לגובה בסגנון חופשי לגברים ולנשים, מזחלת יחידה לנשים בבובסלי, תחרויות קבוצות מעורבות בקפיצות סקי בסגנון חופשי, קפיצות סקי וגלישת שלג קרוס, ומרוץ שליחים מעורב בהחלקה מהירה במסלול קצר.
באולימפיאדה זו יתקיימו 109 תחרויות ב-7 ענפי ספורט, הכוללים 15 דיסציפלינות.
המדינות המשתתפות
2,897 ספורטאים מ-91 מדינות העפילו למשחקים. צפון קוריאה היא המדינה היחידה שאינה יכולה לקחת חלק במשחקים לאחר שהושעתה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בעקבות אי-השתתפותה באולימפיאדת טוקיו (2020). לעומתה, המשלחת הרוסית תשתתף בשם "הוועד האולימפי הרוסי" (ROC) לאור העונש שהוטל עליה בדצמבר 2019 על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט בשל פעילות מדינתית מאורגנת לרמאות בבדיקות סמים.
זוהי הופעת הבכורה של נבחרות ו במשחקי החורף האולימפיים וחזרתן של נבחרות  ו לאחר שמשלחותיהן לא העפילו לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018),  ששבה למשחקי החורף האולימפיים לאחר 20 שנה, ו ששבה למשחקי החורף האולימפיים לאחר 28 שנים.
השפעת מגפת הקורונה
לקראת משחקי החורף האולימפיים, נקבע שאם אזרח סיני ירכוש בבייג'ינג תרופות להורדת חום, שיכוך כאבים או הקלה בשיעול יקבל התראה בנייד שעליו להיבדק או להיכנס לבידוד.
המשחקים התקיימו בלי קהל. מארגני אולימפיאדה יצרו מחתם שכונה "לולאה סגורה" - מערכת של מספר "בועות" - כולל מקומות, מרכזי כנסים ובתי מלון - המחוברים באמצעות תחבורה ייעודית. נועדה לשמור על הפרדה מוחלטת של האולימפיאדה משאר האוכלוסייה הסינית.
הוקי קרח
בתחרות הגברים זכתה פינלנד לראשונה בתולדותיה במדליית הזהב. נבחרת סלובקיה זכתה לראשונה במדליה אולימפית בהוקי קרח - מדליית ארד.
בתחרות הנשים החזירה קנדה לעצמה את מדליית הזהב שאיבדה 4 שנים קודם לכן לאחר ארבע זכיות רצופות.
לוז'
שליטה מוחלטת של גרמניה, שזכתה בכל 4 מדליות הזהב שחולקו ועוד שתי מדליות כסף.
המשלחת הישראלית
ההישג הבולט של ישראל היה של ברנבש סולוש, שזכה במקום השישי בסקי אלפיני משולב.
הסנקציות על רוסיה
בעקבות העונש שהוטל על רוסיה עקב תוכנית אמרצה מאורגנת, נאסר על רוסיה להשתמש בשמה, דגלה והמנונה במהלך המשחקים. המשלחת הרוסית הופיעה תחת השם והדגל של הוועד האולימפי הרוסי, ובמקרה של זכייה במדליית זהב הושמע הקונצ'רטו לפסנתר מספר 1 מאת צ'ייקובסקי במקום המנון רוסיה.
חששות בקשר לזכויות אדם בסין
הגשת ההצעה של בייג'ינג, ולאחר מכן הבחירה בה, עוררו תהיות הן בסין והן מחוצה לה. הסיבה העיקרית למחלוקת בנושא היא שאזורי ינצ'ינג וג'אנגג'יאקואו, בהם מיועדות להיערך תחרויות הסקי, הם אזורים דלילים מאוד בשלג, למעשה ברוב החורפים לא יורד בהם שלג כלל - עובדה שתצריך הסתמכות רבה על שלג מלאכותי שיובא מרחוק ויאוחסן קרוב לאתרים, בעלות גבוהה והשלכות סביבתיות שנויות במחלוקת.
חרם דיפלומטי
באפריל 2021 פורסמו ספקולציות שטוענות כי ארצות הברית מתכננת להחרים את האולימפיאדה בגלל הפרות זכויות אדם של סין כלפי האויגורים וכלפי תושבי הונג קונג וטיבט. עם זאת דובר משרד החוץ של ארצות הברית, נד פרייס נשאל האם ארצות הברית מתכוונת לשקול את החרמת האירוע והשיב כי "זה משהו שנרצה לדון בו" אך הדגיש כי לארצות הברית אין עדיין מדיניות רשמית בנושא האולימפיאדה.
ב-18 בנובמבר 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אמר כי ארצות הברית "שוקלת" חרם דיפלומטי. בנוסף, הסנאטור האמריקני טום קוטון קרא לנשיא ביידן ליזום חרם מלא על המשחקים, שימנע מספורטאים אמריקאים להתחרות וימנע מחברות אמריקאיות לתת חסות למשחקים. ב-6 בדצמבר 2021, הכריזה ארצות הברית על הטלת חרם דיפלומטי בשל "רצח עם ופשעים נוספים נגד האנושות הנמשכים כל הזמן במחוז שינג'יאנג". יומיים לאחר מכן, הצטרפו אוסטרליה, קנדה ובריטניה לחרם. כמו כן, כבר ב-3 בדצמבר 2021 הכריזה ליטא על הטלת חרם דיפלומטי.
עקב השינויים האחרונים שבוצעו באמנה האולימפית, חרם מלא הדומה לחרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) שביצעה ארצות הברית, עלול להוביל לענישה חמורה של השעיית הוועד האולימפי הלאומי ומניעת השתתפותו במשחקים האולימפיים הנערכים בזמן ההשעייה. מצב דומה שקרה לוועד האולימפי של קוריאה הצפונית, לאחר שנעדרה מאולימפיאדת טוקיו (2020).
מדינות שהכריזו חרם דיפלומטי על אולימפיאדת בייג'ינג
פרשת הסימום של קמילה ואליבה
קמילה ואליבה ( הוועד האולימפי הרוסי) אלופת אירופה לשנת 2022 בהחלקה אמנותית, נמצאה חיובית ב-7 בפברואר 2022 בבדיקת שתן שנלקחה ב-25 בדצמבר 2021 במסגרת אליפות רוסיה בהחלקה אמנותית לטרימטזידין  האסור בשימוש בכל זמן נתון. בעקבות התוצאה החיובית, הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט הטילה ב-8 בפברואר השעייה זמנית על ואליבה. במסגרת ההשעייה הזמנית נאסור על ואליבה להתחרות, להתאמן ולהשתתף בטקסים במשחקים האולימפיים. הוועד האולימפי הבינלאומי והוועדה המארגנת של המשחקים החליטו לדחות את טקס חלוקת המדליות הקבוצתית בעקבות כך. כמו כן, הסוכנות הרוסית והסוכנות העולמית נגד סמים בספורט פתחו כל אחת בנפרד חקירה עצמאית על סביבתה הקרובה של ואליבה.
ב-9 בפברואר ערכה ועדת משמעת עצמית של הסוכנות הורסית שימוע לואליבה בערעור שהיא הגישה על השעייה הזמנית והחליטה להסירה. בימים לאחר מכן, הוועד האולימפי הבינלאומי יחד עם הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט ואיגוד ההחלקה הבינלאומי הגישו ערעור לבית הדין לבוררות בספורט כנגד הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט, הוועד האולימפי הרוסי וקמילה ואליבה. בית הדין לבוררות דחה את הערעור ובאופן חריג אישר לואליבה להשתתף בתחרות האישית. בעקבות פסק הדין, קבע הוועד האולימפי הבינלאומי כי טקס חלוקת המדליות לא יתקיים במידה וואליבה תזכה במדליה. בנוסף, איגוד ההחלקה הבינלאומי קבע כי 25 מחליקות יעפילו לשלב ההחלקה החופשית בתחרות במידה וואליבה תהיה ביניהן במקום 24 מחליקות. ואליבה סיימה במקום הראשון בתרגיל הקצר אך סיימה במקום הרביעי לאחר ההחלקה החופשית. החלטה סופית בנוגע לתוצאות בדיקת הסמים וההשלכות לגביה ייקבעו על ידי הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט לאחר שתשלים חקירה בנושא.
ב-19 בפברואר הגישו תשעת המחליקים האמריקאים שהשתתפו בתחרות הקבוצות בקשה לבית הדין לבוררות בספורט שיבטל את החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי ויורה על קיום טקס המדליות לתחרות הקבוצתית. אולם, בית הדין דחה את בקשתם.
מקאו במשחקים הפאראלימפיים
מקאו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סיאול (1988). מאז היא משתתפת במשחקים בדרך קבע. הספורטאים הפאראלימפיים של מקאו מעולם לא זכו במדליה.
מקאו היא הטריטוריה הקטנה ביותר שהשתתפה במשחקים הפאראלימפיים.
Speedy Gonzales (שיר)
Speedy Gonzales הוא שיר הומוריסטי משנת 1961 מאת דוד דנטה העוסק בדמות העכבר המקסיקני ספידי גונזלס מהסרטים המצוירים של האחים וורנר. השיר הפך פופולרי רק ב-1962 בגרסת הכיסוי של פאט בון.
היסטוריה
אף על פי כן, הזמר פאט בון שמע במקרה את השיר בפאב בפיליפינים, ובהמשך החליט להקליט גרסת כיסוי לשיר. המדבב מל בלאנק השתתף גם הוא בהקלטת השיר כאשר ביצע את קולו של ספידי גונזלס (דמות אותה דיבב בסרטי האנימציה של האחים וורנר).
גרסת הכיסוי של פאט בון שפורסמה במהלך שנת 1962 זכתה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם. גרסת הכיסוי של בון הגיעה בשנת 1962 למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100 ונשארה במצעד במשך 13 שבועות.
הסינגל זכה להצלחה עצומה באירופה, שם נמכרו ממנו כמיליון עותקים.
ווסטוק 4
ווסטוק 4 (ברוסית: Восток-4) הייתה החללית המאוישת הרביעית בתוכנית ווסטוק ששוגרה לחלל. על סיפון החללית טס קוסמונאוט פאבל פופוביץ'.לראשונה בחלל היו בו-זמנית שתי חלליות (חללית ווסטוק 3 שוגרה יום לפני).
זולצבורג
זולצבורג (בגרמנית: Sulzburg) היא עיירה במחוז ברייסגאו-הוכשוורצוולד במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. מיקומה של העיירה בקצה הדרומי של היער השחור, כ-20 ק"מ דרומית לפרייבורג וכ-48 קילומטר צפונית לבזל, בסמוך למשולש הגבולות גרמניה-צרפת-שווייץ. את העיירה חוצה נחל הזולצבך, אחד מיובלי הריין. בסמוך לעיירה עובר "שביל הקבצנים" , דרך נוף שאורכה כ-27 ק"מ.
ווסטוק 4
במהלך טיסה של ווסטוק 2 גרמן טיטוב הרגיש לא טוב חלק משמעותי של הטיסה. באותו זמן הסיבות לכך לא היו ברורות ולכן היה וויכוח האם להמשיך בהארכת משך הטיסות. סרגיי קורוליוב לחץ על שיגור החללית לשלושה ימים. ראשי תוכנית הכנת הקוסמונאוטים דאגו מתופעות לא ידועות והיו מעוניינים לא להאריך משך הטיסה לתקופה כה ארוכה. בסופו של דבר לפי החלטת ניקיטה חרושצ'וב החללית שוגרה לחלל לכמעט 3 ימים.
זולצבורג
העיר הוזכרה בפעם הראשונה בכתובים בשנת 821 בשם זולצבורגהיים (Sulzibergeheim) ברשומות של מנזר. החל מימי הביניים המאוחרים ועד המאה ה-19 השתייכה העיירה למחוז ההיסטורי מרקגרפלרלנד של האימפריה הרומית הקדושה ונשלטה ברוב התקופה על ידי הדוכסים של באדן.
ווסטוק 4
אחד המטרות של שיגור צמד חלליות היה להשוות התנהגות שני טייסים במצבים דומים. בהתאם לניסיון שנצבר פופוביץ' הרחיב הכנות להיבטים שונים של הטיסה במדמה טיסה. לאחר השיגור החללית התקרבה למרחק של כ-6 ק"מ לחללית ווסטוק 3 וקוסמונאוטים דיווחו על קשר עין. כמו כן לראשונה נוצר קשר רדיו בין החלליות. מרכז הפיקוח הסובייטי צבר ניסיון בעבודה מול מספר חלליות בו זמנית.
זולצבורג
הקהילה היהודית
לקהילה היהודית של זולצבורג שורשים עוד מימי הביניים. במאה ה-15 זכתה הקהילה היהודית לכתב הגנה קיסרי ובאותה תקופה נחנך בית העלמין של הקהילה בדרום-מזרח העיירה. במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היו כשליש מתושבי העיר יהודים שעסקו ברובם במסחר. העיירה מוקפת מצפון ומדרום בכרמים שמענביהם הפיקו יין בו סחרו היהודים.
ווסטוק 4
במהלך הטיסה הושם דגש מיוחד על המצב הבריאותי של הקוסמונאוטים גם במהלך השינה. במשך כול הטיסה הועברו למרכז הפיקוח נתונים בריאותיים שונים.
זולצבורג
הקהילה היהודית
מבני הקהילה הידועים היה המזרחן גוסטב וייל.
בליל הבדולח נותץ בית הכנסת (שנבנה בשנים 1821–1822. להבדיל מעיירות סמוכות לא שרפו את בית הכנסת כי הוא עמד סמוך מידי לבניינים השכנים. ב-22 באוקטובר 1940 (שנפל על חג הסוכות) נלקחו היהודים שלא הצליחו או לא רצו לעזוב את זולצבורג למחנה המעצר גירס בצרפת, חלקם מתו במחנה והשאר הועברו משם למחנות ההשמדה בפולין.
יהלום מלאכותי
יהלום מלאכותי, המכונה לעיתים יהלום סינתטי או יהלום מעבדה, הוא יהלום שנוצר בתהליך לא טבעי באמצעים טכנולוגיים מעשה ידי אדם. זאת בניגוד ליהלום טבעי שנוצר בטבע בתהליכים גאולוגיים.
היסטוריה
מקורם בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 כאשר חוקרים הסיקו כי ניתן לייצר באופן מלאכותי יהלומים באמצעות חימום גרפיט (שהרכבו הכימי זהה להרכב הפחמן הטהור ממנו עשוי היהלום הטבעי) בטמפרטורה ובתנאי לחץ הדומים לאלה השורר במעמקי כדור הארץ. המכשלה העיקרית הייתה היעדר כבשן המאפשר יצירת תנאים אלה. בשנת 1954 הצליחו מדעני חברת ג'נרל אלקטריק האמריקאית ליצור כלים שסיפקו לחץ של 70 אלף אטמוספירות וטמפרטורה של 3,000 מעלות צלזיוס, ולייצר את היהלום המלאכותי הראשון. ממדיו הקטנים ואיכותו הירודה מנעו את ליטושו כאבן חן וייעדו אותו לשימוש תעשייתי. ממועד זה ואילך, ייצרו ג'נרל אלקטריק ודה בירס כמויות גדולות של יהלומים מלאכותיים, המשמשים כאבקת ליטוש יהלומים, במקביל לאבקות הליטוש המופקות מיהלומים טבעיים כתושים.
שיטות ייצור
כיום, את היהלומים הסינתטיים מגדלים במעבדות בשתי שיטות עיקריות: HPHT (ר"ת High Pressure High Temperature) – גידול יהלומים בתנאי לחץ אטמוספירי וטמפרטורה גבוהים; CVD (ר"ת Chemical Vapor Deposition) – שיטת הריבוד הפלזמתי (שיקוע כימי). מיון ראשוני של יהלומים בין טבעיים לסינתטיים יכול להתבצע באמצעים פשוטים וזמינים יחסית, למיון מדויק נדרשים כלים גמולוגיים משוכללים.
בתחילת המאה ה-21 שיטות הייצור השתכללו, הטכנולוגיה השתפרה, איכות האבנים המיוצרות עלתה, המכונות עצמן הוזלו והתפוקה הכוללת של היהלומים מלאכותיים עלתה בצורה משמעותית. המהפכה הטכנולוגית יצרה הצפה של היהלומים מלאכותיים ומחירם נמוך בחלק מהמקרים בכ-80% ממחירם של יהלומים טבעיים שמקורם בטבע. מומחים מערכים כי מחירם ימשיך לרדת ככל שהטכנולוגיה תשתפר ויותר יצרנים יאמצו את המכונות החדשות.
קרב איברי
מלחמות הדת
ב־1561 ה"אדיקט של אורליאן", לדוגמה, הכריז על סיום הרדיפות; וה"אדיקט של סן ז'רמן" הכיר בהם לראשונה (1 בינואר 1562). בתגובה להשפעה ההוגנוטית הגוברת וההקלות בחוקים נגדם האלימות הקתולית נגדם החריפה.
המתיחות הובילה לשמונה מלחמות אזרחים, שביניהן תקופות של שקט יחסי, בין 1562 ל־1598. עם כל הפרה של השלום, האמון של הפרוטסטנטים בכס הקתולי פחת, האלימות נעשתה חמורה יותר והדרישות הפרוטסטנטיות גדולות יותר, עד שלבסוף ב־1598 הייתה הפסקה לאורך זמן באלימות.
מלחמות הדת בצרפת החלו בטבח של כ־30 הוגנוטים בואסי (כמה מקורות האוהדים לפרוטסטנטים מוסרים על כאלף הרוגים), ובפציעתם של כ־200, ב־1 במרץ 1562. ההוגנוטים הפכו את עצמם לתנועה פוליטית של ממש. דרשנים פרוטסטנטים הובילו צבא משמעותי וחיל פרשים רציני, אותם הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני. אנרי מנווארה ובית בורבון הציבו עצמם לצד ההוגנוטים, ובכך הוסיפו עושר ואדמות לצד הפרוטסטנטי, שבשיאו עמד על כשישים ערים בצורות ואיים על הכתר הקתולי ועל פריז עצמה.
במה שנודע כטבח ליל ברתולומאוס הקדוש, בין ה־24 באוגוסט ל-־17 בספטמבר 1572, הרגו הקתולים הוגנוטים רבים בפריז. מעשי טבח דומים אירעו בערים אחרות בשבועות הבאים, כאשר ההערכה היא שנהרגו כ־70,000 איש. חנינה שהוענקה ב־1573 הצדיקה את הרוצחים. המלחמה החמישית כנגד ההוגנוטים החלה ב־23 בפברואר 1574, והמאבק המשיך עד 1598, כאשר אנרי מנוואר, שהפך לקתולי לאחר הכתרתו כמלך צרפת אנרי הרביעי, הכריז על "האדיקט של נאנט", ובו הוענקו לפרוטסטנטים זכויות השוות לקתולים, וחופש פולחן במחוזותיהם. עם זאת, האדיקט הגן על אינטרסים קתוליים בכך שמנע הקמת כנסיות פרוטסטנטיות באזורים הקתוליים.
מלחמת הדת השמינית
מלחמת הדת השמינית והאחרונה (1585–1598), הייתה הארוכה והחשובה שבמלחמות הדת בצרפת. ב-1584 נפטר פרנסואה, דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של המלך אנרי השלישי, מה שהותיר את אנרי מלך נווארה ההוגנוטי כיורש העצר. אך צרפת לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי. הכמורה הקתולית בהשפעת הישועים קראה לכל המאמינים אל דגל הליגה הקתולית כדי להילחם בהוגנוטים. ב-1585, על פי דרישתו של מנהיג הקתולים אנרי הראשון, הדוכס מגיז, נאלץ המלך אנרי השלישי לחתום על צו שלפיו הוצאה הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק. האפיפיור סיקסטוס החמישי נידה את אנרי מלך נווארה ושלל ממנו את הזכות לשמש כיורש עצר.
עקב זאת, פתח אנרי מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים) נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון הדוכס מגיז, והביס אותם בקרב קוטרה (1587). הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של אנרי השלישי, הקימו ממשלה מהפכנית וקראו למלך ספרד פליפה השני לפלוש לאנגליה ולצרפת. אנרי הראשון הדוכס מגיז נקרא לכבוש את פריז. ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנותו למפקד העליון של הצבא הצרפתי וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו בבלואה. משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר לואר (23 בדצמבר 1588). ביום המחרת ניתן צו מעצר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני, הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מינה אותו ליורשו ושניהם עלו על פריז בראש צבא הוגנוטי. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש ומת ביום המחרת. עם מותו של המלך, הפך אנרי, מלך נווארה למלך צרפת. אולם הליגה הקתולית שנתמכה על ידי פליפה השני מלך ספרד, הייתה חזקה דייה כדי להכריחו לסגת צפונה כדי לקבל עזרה מאנגליה.
ב-21 בספטמבר 1589 הוא ניצח את צבא הליגה הקתולית בקרב ארק, שהתחולל ליד חופי התעלה. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה שלחה לו אנשי צבא, זהב ואספקה. בתגובה, פליפה השני הפנה את חיל המשלוח הספרדי בפלנדריה לעזרת הליגה הקתולית.
צבא הליגה הקתולית
צבא הליגה הקתולית הונהג על ידי שארל מלוריין, בנו השני של פרנסואה, דוכס גיז, ואחיו של אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1572 השתתף במצור על עיר הנמל לה רושל, שהייתה מעוזם של ההוגנוטים, וזכה בתואר דוכס מיין. ב-1574, כשאנרי דוכס אנז'ו (לעתיד מלך צרפת, אנרי השלישי) נבחר למלך פולין, התלווה אליו שארל מלורן, דוכס מיין במסעו לפולין. הוא שב לצרפת במהרה כדי לסייע לאחיו, אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1577 השתתף בקרבות נגד ההוגנוטים במלחמת הדת השישית, ושימש בתפקיד אדמירל עד 1582. ב-1585 התמנה למושל חבל בורגון, ודאג לתמיכת חבל זה בליגה הקתולית, שאנשיה לחמו נגד ההוגנוטים. שארל מלורן נכנס לפריז בפברואר 1589. הוא מינה את עצמו לממלא מקום ראש המדינה, ונשבע אמונים בפני הפרלמנט של פריז. המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה (לעתיד מלך צרפת, אנרי הרביעי), ושניהם הטילו מצור על פריז. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש, ומת ביום המחרת. שארל מלורן התבקש לקחת על עצמו את המלוכה, אך תמך בשארל הראשון, קרדינל דה בורבון, מועמדה של הליגה הקתולית למלך צרפת, שהיה אסיר של אנרי, מלך נווארה.
הלצבא הליגה הקתולית היו כ-13,000 חיילים רגלים ו-4,000 פרשים לא סדירים שחלקם היו אזרחים חסרי ניסיון צבאי שהיו תחת פיקוד אנשי כנסייה, אצילים שמרדו בסמכו המלך ומבחר שכירי חרב גרמנים ושווייצרים. בכוח זה נכללו 2,000 נושאי רומח ופרשים ספרדים שהובאו מפלנדריה והיו תחת פיקודו של פיליפ, רוזן אגמונט.
צבא הכתר הצרפתי
הצבא של הכתר הצרפתי היה תחת פיקודו של אנרי הרביעי שהוכתר זה מקרוב כמלך צרפת. הוא החל את דרכו כשליט עם מינויו בשנת 1572 למלך נווארה תחת התואר אנרי השלישי, מלך נווארה. לאחר מותו של שארל התשיעי ב-1574, ירש אחיו אנרי השלישי את המלוכה. אחיהם הצעיר פרנסואה, דוכס אנז'ו קשר עם אנרי מלך נווארה קשר שמטרתו הייתה לתפוס את השלטון. הקשר התגלה והם הושמו במעצר. ב-1576 נמלט אנרי באישון לילה ושב לממלכת נווארה, שם חזר לאמונתו הפרוטסטנטית.
פרנסואה דוכס אנז'ו מת ב-1584, והחוק הצרפתי באותה עת מנע מנשים את זכות ירושת השלטון. לפיכך, היות שאנרי מנווארה היה צאצא של לואי התשיעי, לאנרי השלישי לא הייתה ברירה אלא להכיר באנרי מנווארה כיורש העצר החוקי. אך צרפת לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי, והאפיפיור סיקסטוס החמישי נידה את אנרי מלך נווארה ושלל את זכותו לשמש כיורש עצר. זאת ועוד, ב-1585, על פי דרישתו של אנרי הראשון, דוכס גיז שהיה מנהיג הליגה הקתולית נאלץ אנרי השלישי לחתום על צו שלפיו הכפירה הפרוטסטנטית הפכה לבלתי חוקית. עקב זאת, פתח אנרי מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים) נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון, דוכס גיז, והביס אותם בקרב קוטרה (23 באוקטובר 1587).
לקראת קרב איברי עמד לפקודת אנרי הרביעי צבא ובו 12,000 חיילים רגלים (כולל אנגלים ושווייצרים) ו-3,000 פרשים.
קרב איברי
בימים שקדמו לקרב הטיל הצבא של הכתר הצרפתי מצור על העיר דרו) עיירה בשליטת הליגה ששלחה צבא על מנת להסיר את המצור. צבא הכתר הצרפתי שלא רצה להלכד בין מגיני העיר לצבא המתקרב נסוג אך נשאר בטווח ראייה ותפס עמדה במישור סנט אנדרה בין העיירות נונקור ואיברי.
הקרב החל עם בוקר במטחי תותחים שנורו מסוללת ארטילריה של צבא הכתר ומיד לאחר מכן הסתערו גדודי הפרשים של שני הצדדים על קויי האויב אך שכירי החרב של צבא הליגה ירו באוויר והניחו את חניתותיהם ובכך יצאו משדה הקרב. בעקבות עריקת שכירי החרב שלו התמוטט האגף הימני של הצב קרבות עקובי דם אך קצרים הביאו את קוי ההגנה של צבא הליגה להתפרקות כללית. הקרבות בין יחידות הפרשים התנהלו בגלים, תחילה הדפו היחידות המלכותיות את הפרשים הקלים של הליגה אך נאלצו לסגת תחת לחץ של מתקפת נגד, מקפה זו נעצרה ונהדפה בהסערות סופית של הפרשים המלכותיים. המומנטם של הקרב נטה לכוון הצבא המלכותי, החיילים האנגלים חברו לכוח הצרפתי שחצה את נהר האור במרדף אחרי צבא הליגה.
המהלך המכריע של הקרב הייתה התקפה של גדוד פרשים בפיקודו של המלך אנרי הרביעי על מבנה נושאי הרומח של הליגה, התקפה מהירה זו מנעה מהרובאים שחסו תחת הגנת הרומחים מלירות בנשק שלהם והם התפזרו לכל עבר. התבוסה הייתה שלמה, מפקד הכוחות הספרדים נהרג, חלק ממפקדי צבא הליגה נפלו בשבי ובמהלך המרדף אחרי הנסוגים נפלו רבים מהם בשבי.
לאחר הקרב
תוך ניצול המומנטום של הניצחון עלה הצבא המלכוי על פריז אך כשל בניסיון לכבוש את העיר ששוחררה ממצור בעזרת כוח ספרדי בפיקוד של אלסנדרו פרנזה, דוכס פארמה. עם זאת הניצחון בקרב ומותו של מועמד הליגה לתפקיד המלך שארל הראשון, קרדינל דה בורבון הותירו את אנרי הרביעי כמועמד היחיד לתפקיד. שארל מלורן פתח בשיחות שלום עם אנרי, מלך נווארה, ודרש ממנו להפוך לקתולי כדי לזכות בתמיכתה של הליגה הקתולית. ב-25 ביולי 1593 קיבל על עצמו אנרי מלך נווארה את הדת הקתולית, הוא הכריז כי Paris vaut bien une messe ("פריז מצדיקה אפילו מיסה [קתולית]"), והתכחש לפרוטסטנטיות וב-27 בפברואר 1594 נמשח למלך צרפת בקתדרלת שארטר בשם אנרי הרביעי. באוקטובר 1595 חתם שארל מלורן על הסכם שלום עם המלך אנרי הרביעי, שלפיו התמנה למושל חבל איל-דה-פראנס, וזכה לפיצוי כספי ניכר. בכך הליגה הקתולית הגיעה לקיצה, מה שהביא לסיום מלחמות הדת בצרפת ב-1598.
זנב סוס (אנטומיה)
באנטומיה, זנב סוס (בלטינית: cauda equina) הוא כינוי למבנה הקיים אצל רוב החוליתנים בקצה התחתון של עמוד השדרה. המבנה מורכב משורשי עצבים המגיעים מחלקיו העליונים של חוט השדרה (עמוד השדרה ממשיך גם אחרי סוף חוט השדרה) האסופים יחד בצורה הדומה לשערות זנב של סוס. השם "זנב סוס" ניתן למבנה זה על ידי האנטומיסט הצרפתי אנדריאס לאזריוס במאה ה-17 בשל הדמיון המדובר.
מבנה אנטומי באדם
זנב סוס באדם הוא קבוצה של עצבים ספינליים ושורשי עצבים ספינליים, המורכבים מזוגות 2 עד 5 של העצבים המותניים (Lumbar), מזוגות 1 עד 5 של העצבים העציים (Sacral) וזוג אחד של עצב עצם הזנב (Coccygeal). כל העצבים הללו יוצאים מהקונוס הַלְּשַׁדִּי של עמוד השדרה (מבנה דמוי חרוט). העצבים שמרכיבים את זנב הסוס מעצבבים מוטורית את הירכיים, הברכיים, הקרסוליים, כפות הרגליים, הסוגר הפנימי של פי הטבעת והסוגר החיצוני של פי הטבעת. בנוסף, הם מעצבבים סנסורית את חיץ הנקביים, וכן מעצבבים פאראסימפתטית את שלפוחית השתן באופן חלקי.
חשיבות קלינית
אזור זנב הסוס הוא אזור מועדף להזרקת חומרים (למשל חומרי הרדמה) או לשאיבת נוזלים. בלקיחת דגימה של נוזל מוחי שדרתי באמצעות ניקור מותני, מבצעים זאת באזור זנב הסוס של עמוד השדרה, כדי להימנע מפגיעה אפשרית בעצבים של חוט השדרה העלולה להתרחש בניקור החלקים הגבוהים יותר בחוט השדרה.
Boys (סרט)
Boys (בהולנדית: Jongens) הוא סרט דרמת התבגרות הולנדי עטור פרסים משנת 2014 בבימויו של מישה קאמפ ובכיכובם של חייס בלום וקו זאנגבליט. הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בפברואר 2014.
תקציר העלילה
סיגר (חייס בלום) הוא תלמיד תיכון בן 15, המתגורר יחד עם אביו האלמן תיאו (טון קאס), ואחיו אדי (ג'ונאס סמולדרס), אשר מתעמתים ביניהם בתדירות גבוהה, בעקבות מות אמו בתאונת דרכים קטלנית. יחד עם חברו הטוב ביותר סטף (סטיין טברן), סיגר מתקבל לנבחרת הריצה של מועדון הספורט המקומי. השניים, יחד עם שני תלמידים נוספים, טום (מיירון ווטס) ומארק (קו זאנגבליט), נבחרים לייצג את המועדון באליפות לאומית של מרוץ שליחים. על מנת לנצח, הארבעה חייבים להתאמן יחד באופן אינטנסיבי.
יום אחד, הארבעה מחליטים ללכת לשחות בנהר סמוך. לאחר שסטף וטום עוזבים, סיגר ומארק נשארים לשחות לבד. מארק מנשק את סיגר, שמיד לאחר מכן מנשק את מארק בחזרה. סיגר המבולבל מתעקש שהוא לא הומו וחוזר לביתו. למרות התקרית, השניים נשארים ידידים קרובים. כאשר סטף פוגש בנערה מקומית בשם קים (רייצ'ל ורדל) ומתחיל לצאת איתה, סיגר מרגיש לחץ חברתי לחזר אחר החברה הטובה ביותר שלה, ג'סיקה (לוטה שולץ), ולדכא את רגשותיו כלפי מארק.
באחד מסופי השבוע, צוות האתלטיקה נוסע ביחד למחנה אימונים. בלילה הראשון, סיגר מתגנב החוצה, ומארק הולך בעקבותיו. השניים רוכבים באופניים אל חוף הים, שם הם מבלים את שארית הלילה בנשיקות, ונחים זה בזרועות זה. כשהם חוזרים הביתה מהמחנה, סיגר, ג'סיקה, סטף, וקים יוצאים יחדיו לבלות ביריד. ביריד הם פוגשים את מארק, שמעוניין להצטרף אליהם. עם זאת, סיגר חושש כי האמת תצא לאור, והוא מנסה להתעלם ממארק. ג'סיקה מנשקת את סיגר, והשניים עוזבים את המקום, משאירים את מארק פגוע וחסר אונים.
מספר ימים לאחר מכן, סיגר מנסה לפצות עם מארק, ומציע לו ללכת לשחות יחד באותו ערב. עם זאת, באותו הערב תיאו ואדי מתעמתים זה עם זה, לאחר שתיאו מגלה שאדי פוטר מעבודתו כחודש לפני כן, וכי הוא מבלה ברכיבה על אופנועים עם חבריו. תיאו קושר את אופנועו של אדי עם שרשרת. סיגר יוצא לחפש אחר אדי, ולשכנע אותו לחזור הביתה. אדי מסרב, אך מציע לסיגר טרמפ במכוניתו. בדרכם, הם כמעט פוגעים במארק, בעודו רוכב על אופניו. מארק שואל את סיגר מדוע הוא לא הופיע לפגישה שקבעו, אך סיגר לא עונה לו ועוזב את המקום.
ביום של תחרות מרוץ השליחים, סיגר פונה אל מארק ומתנצל. מארק מאחל לסיגר בהצלחה עם העמדת הפנים שלו (ברומזו למערכת היחסים הרומנטית של סיגר עם ג'סיקה), והשניים בסופו של דבר לא מתפייסים. למרות זאת, הקבוצה מנצחת בתחרות. סיגר, אדי, תיאו וסטרף חוגגים יחד את הניצחון בארוחת ערב בבית המגורים של סיגר ומשפחתו. תיאו, שמבין שבנו אדי כבר איננו ילד קטן, מחזיר לו את האופנוע שלו והשניים מתפייסים. סטף מחמיא לסיגר על הביצוע שלו בתחרות, ופרט - על שיתוף הפעולה שלו עם מארק. בארוחת הערב, תיאו מבחין כי סיגר מתנהג בצורה יוצאת דופן, ושואל אותו אם הוא בסדר. סיגר עונה שלא, עולה על האופנוע של אדי, ועוזב את המקום.
בסצנת הסיום של הסרט, סיגר נוסע על הכביש באופנוע של אדי, כאשר מארק רוכב מאחוריו, מחבק אותו. השניים מחייכים זה לזה, ונראים מאושרים.
רקע
בתחילה, הסרט שודר ב-9 בפברואר 2014 כסרט טלוויזיה ב-NPO Zapp, ערוץ טלוויזיה הולנדי המיועד לילדים ובני-נוער. הסרט זכה להצלחה רבה כל כך, עד כדי כך שחברת ההפצה ABC Cinemien/ABC Distribution החלטיה בסופו של דבר להפיץ את הסרט גם בבתי הקולנוע בהולנד. ההפצה הייתה להצלחה רבה גם כן, והסרט נמכר להפצה במדינות רבות נוספות, בהן ארצות הברית, גרמניה, הממלכה המאוחדת, טאיוואן, פולין וצרפת.
כמו כן, הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, בין השאר בסיאטל, ונקובר, אטלנטה וסן פרנסיסקו.
פסקול
פסקול הסרט כולל, בין השאר, את השירים הבאים:
המסורת היהודית-נוצרית
המסורת היהודית-נוצרית הוא מונח שמשמש משנות החמישים לתיאור המכנה המשותף בין היהדות לנצרות, כגון עשרת הדיברות. למסורת היהודית-נוצרית יש מקום מרכזי בדת האמריקאית ומשתמשים ברעיון של המסורת היהודית-נוצרית בשביל לקדם מניעים בין דתיים. בשנים האחרונות ישנה תנועה אשר מנסה להכליל גם את האסלאם, תחת הקטגוריה של דתות אברהמיות. המונח גם שימש חוקרים כדי לדבר על הקשרים בין היהדות לנצרות בתקופת בית שני. כאשר משתמשים במושג בשביל לדבר על דתות אשר התפצלו מהיהדות ומהנצרות, משתמשים גם בדתות אברהמיות בצורה בעלת משמעות זהה.
היסטוריה של המונח
השימוש הראשון במונח "יהדות-נצרות" במובן ההיסטורי מתוארך לשנת 1839 ביומנו של ג'וסף וולף. לפני כן ניתן לראות שימושים תאולוגיים במונח, אשר דברו לרוב על ההפיכה התפלגות של הנצרות מהיהדות. לעומת זאת, המונח יהדות נוצרית שימש כבר בשנת 1644 בתור שם תואר, ובשנת 1841 שימש כבר לתיאור של אורחות חיים המשותפות ליהדות ולנצרות.
בסיס לדמיון בין היהדות לנצרות
תומכים ברעיון היהדות-נצרות מצביעים על הטענה הנוצרית כי הנצרות נתמכת ומתקיימת בתור דת התלויה בתנ"ך. למרות שבברית החדשה ישנם טקסטים אשר לא מופיעים בברית הישנה וסדרם של הטקסטים שונים, כול הטקסטים שמופיעים בברית הישנה נמצאים בברית החדשה. למעשה, רוב הטקסטים בברית החדשה ובנצרות מקורם בברית הישנה ובכתבים יהודיים. דוגמה לגיבור יהודי אשר נפוץ גם בעולם הנוצרי הוא משה.
הקטור קסטרו
הקטור קסטרו (בספרדית: Héctor Castro; 29 בנובמבר 1904 – 15 בספטמבר 1960) היה כדורגלן ומאמן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ מרכזי.
ביוגרפיה
קסטרו נולד במונטווידאו שבאורוגוואי בשנת 1904. כשהיה בן 13 נהיה גידם בזרועו הימנית עקב תאונת עבודה, דבר שהוביל לכינויו "El manco" (האיש בעל הזרוע האחת).
קסטרו שיחק ברוב הקריירה שלו בקבוצה נסיונל האורוגוואית וזכה עימה 3 פעמים באליפות אורוגוואי לפני שפרש בשנת 1936.
בנבחרת אורוגוואי ערך 23 הופעות בהן כבש 16 שערים בין השנים 1926–1935. במונדיאל 1930 עזר לאורוגוואי לזכות בטורניר וגם כבש במשחק הגמר נגד ארגנטינה את השער שחתם את תוצאת המשחק 2–4. קסטרו היה לשחקן הראשון, והיחיד עד כה, ששיחק במונדיאל עם יד אחת. בסיום המונדיאל נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. מלבד הזכייה במונדיאל, קסטרו לקח חלק בזכייה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אמסטרדם 1928, בה כבש שער אחד בניצחון 1–4 על גרמניה ברבע הגמר. קסטרו גם זכה בקופה אמריקה בשנת 1926 כשהוא וחברו לנבחרת, הקטור סקארונה, שניהם כובשים שישה שערים ומסיימים במקום השני בטבלת הכובשים. קסטרו כבש אחד נגד הנבחרות צ'ילה וארגנטינה, ורביעייה על חשבון פרגוואי בניצחון 1–6. הוא זכה בטורניר בפעם השנייה ב-1935 וסיים בו עם שני שערים.
אחרי שפרש מקריירת משחק קסטרו היה למאמן בקבוצה נסיונל בה גם שיחק כשחקן, וזכה עימה ב-5 אליפויות. בשנת 1960 נפטר מהתקף לב בגיל 55.
גאורג החמישי, מלך הנובר
גאורג החמישי, מלך הנובר (בגרמנית: George V; 27 במאי 1819 – 12 ביוני 1878) היה מלך הנובר בין השנים 1851–1866, ואיבד את שלטונו עקב ניצחון פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בצעירותו
גאורג נולד בברלין ב-27 במאי 1819, לארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר ופרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ. בגיל שמונה איבד גאורג עין אחת בתאונה, ובגיל ארבע עשרה איבד את הראייה אף בעין השנייה בעקבות מחלה. בשנת 1837 הוכתר אביו למלך הנובר, וגאורג מונה ליורש העצר על אף שהיה עיוור.
שלטונו
ב-18 בנובמבר 1851 מת אביו ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1866 הצטרף גאורג לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-29 ביוני נכבשה ממלכת הנובר על ידי הכוחות הפרוסים, וגאורג ומשפחתו ברחו לאוסטריה. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה הנובר לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הנובר.
ב-12 ביוני 1878 מת גאורג בפריז, ונקבר בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור.
משפחתו
ב-18 בפברואר 1843 התחתן גאורג עם מריה מסקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, דוכסית וירטמברג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
נויה לנצט
נויה לנצט היא מורה, במאית, מתרגמת ודרמטורגית תיאטרון ישראלית, שחקנית בעברה.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב לדוד ובתיה רחמני. שני הוריה עלו לארץ צעירים. אמה בגיל 14 עלתה לבדה ואביה בגיל 11. הם חיו חיי מהגרים, נאלצו לקיים את עצמם בעבודה קשה מה שלא איפשר להם לסיים את לימודיהם. במהלך חייהם פיצו על כך בקריאה רבה והאזנה למוזיקה וחינוך בנותיהן ללימודים ולתרבות. נויה גדלה בתל אביב, לה אחות גדולה ממנה, מיה. נויה למדה בתיכון חדש, תל אביב. בילדותה רקדה והרבתה ללכת להצגות תיאטרון.
בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית ואחר-כך נסעה לשנה וחצי לנורווגיה. כששבה לישראל התחילה מסלול ישיר לדוקטורט בכימיה ועבדה כאסיסטנטית באוניברסיטה העברית. היא התחתנה עם דורון לנצט, לימים פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן ועברה להתגורר בתל אביב. למדה במכון אבני ואחר-כך למדה משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במשך ארבע שנים, אז נולדה בתה הראשונה. בתום לימודיה נסעה לארבע שנים לארצות הברית, בה עשה בעלה פוסט-דוקטורט. הם התגוררו בבוסטון ולנצט שיחקה בשלוש הצגות בקיימברידג' אנסמבל ועל אחת מהן זכתה בפרס המשחק. אחר-כך עברו להתגורר בניו הייבן, קונטיקט משם נסעה לנצט לניו יורק ושיחקה בעיבוד שעשה עתי ציטרון ל"סונאטת קרויצר" של טולסטוי. מקונטיקט הם שבו לישראל ונולדה בתה השנייה. הם התגוררו ברחובות ולנצט הקימה מגמת תיאטרון בתיכון בעיר.