cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האגדה של טרזן
עלילת הסרט
ג'ון, ג'יין, וויליאמס מגיעים לקונגו, שם השלישייה נתקלת בשבט שהכיר את ג'ון וג'יין במהלך שהותם בג'ונגל. לאחר שעקבו אחריהם, רום ושכירי החרב שלו תוקפים את מחנה השבט והורגים את צ'יף השבט בהתקפה. רום ושליחיו בורחים עם ג'יין וכמה מחברי השבט ומשאירים את ג'ון מאחור. בעזרתם של לוחמי השבט, ג'ון ויליאמס מיירטים רכבת צבאית בלגית הנושאת עבדים שנתפסו. השניים מגלים כי רום מתכוון להשתמש ביהלומים כדי לשלם לצבא גדול להכניע את קונגו ולאפשר לבלגיה לכרות עושר לטובתו של ליאופולד. יחד עם וסימבו, ידיד ותיק של ג'ון, ג'יין בורחת מרום. בינתיים, ג'ון ויליאמס נתקלים אקוט הבוגר, המשמש כמנהיג הקופים. מודע לכך שאקוט רואה בו עריק, ג'ון מאתגר אותו לקרב ומפסיד. בזמן שרום מחפש אחר ג'יין, לוחמים פותחים באש על מחנהו של רום והורגים כמה מאנשיו.
מפויס עם אקוט, ג'ון רודף אחר רום, אך מופרע במהירות על ידי שבטו של מבונגה. ג'ון מאתגר את אנשי השבט לקרב פנים מול פנים, במהלכו הוא כמעט הורג את מבונגה, אך משוכנע על ידי ויליאמס לתת לו לצאת לחופשי. רום לוקח ג'יין ואת היהלומים לבומה, שם הוא מתכנן להשתלט על הצבא. ויליאמס ואקוט מעוררים מנוסת בהלה של עדרי גנו, ומסיחים את דעתם של החיילים, דבר המאפשר לג'ון להציל את ג'יין. עם טביעת סירתו, רום מנסה להרוג את ג'ון, אך בסופו של דבר נאכל על ידי תנינים.
לאחר מכן, ויליאמס חוזר לאנגליה ומציג לראש הממשלה ראיות החושפות את סחר העבדים בקונגו. שנה לאחר מכן, ג'ון וג'יין, שחזרו לביתו הישן של פרופסור פורטר, אביה של ג'יין, מקדמים בברכה את בואו של תינוקם החדש.
פיתוח
ביוני 2003, ג'ון אוגוסט קיבל תשלום על כתיבת גרסה מודרנית לעלילותיו של טרזן מהחברות "Warner Bros Pictures" ו-"Jerry Weintraub Productions". ב-14 בדצמבר 2006, הוכרז ש-"Warner Bros" מפתחים סרט על טרזן, כשג'רי ויינטראוב יפיק את הסרט, גיירמו דל טורו יביים את הסרט בזמן שג'ון קולי יכתוב את התסריט של הסרט. ב-2 בספטמבר 2008, "variety" דיווח שהבמאי סטיבן סומרס נמצא במשא ומתן לבימוי הסרט. ב-3 בדצמבר 2008, "Entertainment Weekly" פרסם שהסרט יהיה אפל ב"סגנון של שודדי הקאריביים". ביולי 2009, "Super Beatty" דיווחו שהסרט יהיה "סרט פעולה והרפתקאות רומנטי גדול" ויהיה כרוך בהמון פארקור ואנרגיה גבוהה. באוקטובר 2010, אושר שסומרס עזב את הפרויקט. לאחר מכן, הפרויקט נתקע אך ב-6 במאי 2011, "Warner Bros" החלו שוב בפיתוח הסרט. האולפן שכר שני תסריטאים, קרייג ברואר ואדם קוזאד שייכתבו טיוטות נפרדות של התסריט. ב-18 ביוני 2012, דייוויד ייטס, גארי רוס וסוזנה וייט נכנסו למשא ומתן על תפקיד הבמאי לסרט. ב-1 באוגוסט 2012, דווח שדייוויד ייטס נמצא במגעים סופיים לבימוי הסרט. ב-7 בנובמבר 2012 דייוויד ייטס אישר סופית שהוא יביים את הסרט.
ליהוק
ב-12 באוגוסט 2012, דווח שהשחיין מייקל פלפס נמצא במשא ומתן לתצטרפות לצוות השחקנים של הסרט, מה שיסמן את הופעת הבכורה שלו על המסך. ב-7 בנובמבר 2012, ההפקה בחנה את טום הארדי, הנרי קאביל וצ'ארלי האנם לתפקיד הראשי בסרט. ב-14 בנובמבר 2012, אלכסנדר סקארסגארד הצטרף לצוות השחקנים כטרזן על ידי דייוויד ייטס, ואילו סמואל ל. ג'קסון הצטרף כג'ורג' וושינגטון ויליאמס. ייטס מצא את סקארסגארד כ"טרזן המושלם". הוא אהב את העובדה שהוא נולד בשוודיה, אבל מצא את הקריירה שלו באמריקה, כך ש"יש לו האיכות הנפלאה הזו של חוסר שייכות ממשי לכאן או לכאן", דייוויד ייטס סיפר מאוחר יותר בראיון. ב-6 במרץ 2013, ייטס רצה את ג'סיקה צ'סטיין בתפקיד הנשי הראשי כג'יין פורטר. ב-26 בספטמבר 2013, כריסטוף ואלץ היה במשא ומתן על תפקיד הנבל בסרט; ומאוחר יותר לוהק כחייל בלגי בשם קפטן לאון רום שמנסה ללכוד את טרזן בתמורה לכופר יהלומים.
ההפקה התעניינה במרגו רובי ואמה סטון כליהוק לתפקיד הראשי הנשי, ג'יין פורטר. ההפקה גם שקלה את אמה ווטסון, שרה בולגר, ג'ורג'ינה הייג', לוסי הייל, לינדזי פונסקה, אלינור טומלינסון, גבריאלה ויילד, לוסי בוינטון וקרסידה בונז. ב-18 בינואר 2014, מרגו רובי אושרה כמי שתשחק את התפקיד הנשי הראשי כג'יין בסרט יחד עם סקארסגארד. ב-4 ביוני, דג'ימון הונס לוהק כצ'יף מבונגה. ב-17 ביוני, אלה פורנל לוהקה כג'יין פורטר הצעירה, קספר קראמפ לוהק כקפטן קרצ'ורבר. בשחרורו של הטריילר הרשמי הראשון בדצמבר 2015, עולה כי ג'ים ברודבנט גם הצטרף לצוות השחקנים.
צילומים
הצילומים העיקריים של הסרט החלו ב-30 ביוני 2014, באולפני "Warner Bros" שבליבסדן, הרטפורדשייר, בריטניה. צילומי הסרט נמשכו עד ה-3 באוקטובר 2014
יציאה לאקרנים
חברת "Warner Bros Pictures" הודיעה שהסרט ייצא לאקרנים ב-1 ביולי 2016. הסרט ייצא לאקרנים בגרסה מסורתית, 3D וב-IMAX.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
דפוס ראם
דפוס ראָם (בכתיב יידי; נהגה "רוֹם"; בכתב לטיני: Romm), המוכר יותר בשם דפוס והוצאת האלמנה והאחים ראָם (לפעמים גם סתם דפוס וילנה, וגם בכתיב וילנא, ווילנא או ווילנה), היה בית דפוס יהודי והוצאת ספרים שפעלו בווילנה מסוף המאה ה-18 עד תחילת המאה ה-20. הדפוס מפורסם בעיקר בזכות מהדורת התלמוד הבבלי שהוציא לאור בשנים תר"ם–תרמ"ו (1880–1886), המשמשת יסוד לכל הדפסות התלמוד הבבלי עד היום.
תולדות דפוס ראם
הדפוס נוסד ברישיון השלטונות הרוסים בידי ברוך בן יוסף ראָם מגליציה בשנת תקמ"ט (1789) בעיירה אזאר (יז'יורי) שליד גרודנו (הורודנא), והיה אחד מבתי הדפוס העבריים הראשונים בליטא. ב-1799 העביר ברוך ראָם את הדפוס לווילנה. הוא נפטר בתקס"ג (1803), והדפוס עבר לידי בנו, מנחם מן ראָם.
בשנת תקצ"ד (1834) החל להדפיס, ביחד עם המדפיס שמחה זימל מהורודנא, מהדורה חדשה של התלמוד הבבלי עם הרי"ף ומספר פירושים. הדפסת המהדורה גרמה לסכסוך קשה על הזכויות להדפסת התלמוד בין דפוס ראם בווילנה לדפוס סלאוויטא של משפחת שפירא, שהדפיס שנים מעטות קודם לכן מהדורה שלו של התלמוד. למעלה ממאה רבנים התערבו בסכסוך, והוא הסתיים רק כשאחד הפועלים של דפוס סלאוויטא נמצא תלוי (אם כי הוא התאבד מסיבות אחרות), והשלטונות הורו ב-1836 לסגור את כל בתי הדפוס בליטא וברוסיה הלבנה מלבד דפוס ראם ודפוס נוסף בז'יטומיר.
מנחם מן ראם נפטר בראשית שנת תר"ב (1841), ובאותה שנה נשרף בית הדפוס. את הדפוס ניהלו מאז בנו - יוסף ראובן ראָם, ובנו דוד ראם. יוסף ראובן נפטר בשנת תרי"ח (1858), ובנו דוד נפטר בתר"ך (1860) בדרכו מסנקט פטרבורג, שם דאג לשמירת המונופול על הדפוס העברי בידיו. עם מותו עבר בית הדפוס לידי אלמנתו דבורה ושני גיסיה חיים יעקב ומנחם גבריאל, בניו של יוסף ראובן ראם, והחל מ-1863 נודע הדפוס בשם דפוס האלמנה והאחים ראם וגם "הוצאת בני ראם". דבורה ראם, ששימשה כמנהלת הכללית של בית הדפוס וההוצאה לאור (וכונתה "הנגידה"), גייסה את הסופר שמואל שרגא פייגנזון ('שפ"ן הסופר'; 1838–1932) שישמש כמנהל מקצועי של בית הדפוס. המונופול על ההדפסה אבד אחרי מותו של דוד ראם, ובתי דפוס עבריים נוספים נפתחו ברחבי האימפריה הרוסית.
דפוס ראם הדפיס עוד ספרי קודש רבים נוספים, בהם תלמוד ירושלמי, מדרש רבה, סידורי תפילה, משניות, עין יעקב, ספר התניא ועוד. מלבד זאת הדפיס גם ספרי חול וספרי משכילים, כגון הרומנים העבריים של אברהם מאפו ותרגומיו של קלמן שולמאן. בשנת 1868 הכריזה ההוצאה שעד אז הדפיסה כמעט רק ספרים עתיקים על שינוי במדיניות והקדשת מכונת דפוס אחת לספרים של מחברים בני הזמן. בשנת 1875 מנה הקטלוג של האחים ראם כ-300 כותרים בהוצאת בית הדפוס ועוד כמאה כותרים של מדפיסים אחרים.
צאצאיה של האלמנה דבורה ראם איבדו עניין בניהול בית הדפוס, ובית הדפוס נקלע לקשיים כלכליים. להצלת בית הדפוס נחלץ הברון דוד גינצבורג מפטרבורג, שהיה בעצמו מלומד בענייני יהדות. אלא שהברון נפטר ואלמנתו לא יכולה הייתה להמשיך ולהחזיק בבית הדפוס שלא נשא רווחים. פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 גרם כמעט לסגירתו של בית הדפוס. בהשתדלותו של הרב של פטרבורג, ד"ר משה אלעזר אייזנשטדט, בית הדפוס נקנה על ידי שני אנשים אמידים שנחלצו להציל את בית הדפוס בגלל חשיבותו, נח גורדון וחיים כהן. בית הדפוס שינה שוב את שמו ל-חברת מניות להדפסת ספרים והוצאתם "ראם". לבקשת נח גורדון, בשנת 1920 נטל בן דודו, מאתוס רפופורט, את ניהול בית הדפוס לידיו וגם הפך לאחד הבעלים, כאשר בין בעלי המניות גם משפחת כהן. הוא ניהל את בית הדפוס במשך 20 שנה. בליל 7 ביולי 1941, ימים ספורים לאחר פלישת הגרמנים לווילנה, נלקח רפופורט באישון לילה מביתו ונרצח על ידי הנאצים. כך הגיע לקצו גם בית הדפוס היהודי הגדול בעולם. עם תום מלחמת העולם השנייה הבניין הולאם ושימש כבית דפוס רשמי עד לראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 אך ללא זיקה ליהדות.
לאורך שנות פעילותו העסיק בית הדפוס כמגיהים שורה של תלמידי חכמים ומדקדקים, בהם הרב אברהם קרצ׳מר, בן אחותו של הרב שלמה (שליימלה) הכהן, הסופר המשכיל מרדכי פלונגיאן (סבו של משה בילינסון), שעבד בו במשך שלוש עשרה שנותיו האחרונות, ואשר זליג איטיגין (חותנו של אמיל פוירשטיין).
ש"ס וילנא
הדפסת המהדורה הראשונה של התלמוד הסתיימה בשנת תרי"ד (1854); בכרכים הראשונים מצוין מקום ההוצאה "ווילנא והוראדנא", ובכרכים שנדפסו בווילנה, מ-1837 ואילך, מצוין רק "ווילנא". מהדורה שנייה נדפסה בשנים תרי"ח-תרכ"ו (1858–1866). בשנים תר"ם–תרמ"ו (1880–1886) הדפיס דפוס ראם מהדורה שלישית מפוארת של התלמוד עם למעלה ממאה מפרשים. במהדורה זו נקבעה התפיסה שנוסח התלמוד צריך להיות מדויק ומבוסס על מקורות קדומים. ב"אחרית דבר" המובאת בסוף עשרים הכרכים של התלמוד, במסכת נידה (תרמ"ו), מספר שפ"ן הסופר כיצד שלחו שליחים לספריות ברחבי אירופה, ובהן ספריית הוותיקן והספרייה הבודליאנית באוקספורד, כדי להעתיק ספרי קדמונים מכתבי יד ונוסחאות מדויקות. הם נסתייעו ברבים מאנשי חכמת ישראל, בהם רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ בעל "דקדוקי סופרים", שלמה בובר, יעקב ספיר ואחרים לשם בירור הנוסח המדויק של התלמוד ומפרשיו. בסוף כל כרך הוסיפו חידושים ופירושים של רבנים ראשונים ואחרונים, בהם חידושים רבים של רבני וילנה מן הדור ההוא, כגון חידושי הרב שמואל שטראשון, שהיה סבם של האלמנה דבורה ראם (לבית הרכבי) ושל אחותה גיטל אשת ר' מנחם גבריאל ראם, עם הגהות בנו מתתיהו שטראשון.
מהדורת התלמוד של דפוס וילנא נשארה עד היום המהדורה הכמעט בלעדית של התלמוד, ובמקומות רבים התקבעה על ידי הלומדים כמקודשת.
בתרבות
המשורר הפרטיזן אברהם סוצקבר, איש "וילנה הצעירה", כתב ב-12 בספטמבר 1943 שיר בשם "די בליינע פּלאטן פון ראָמס דרוקעריי" (יידיש: "לוחות העופרת של דפוס ראם"), שבו הוא מתאר איך בגטו וילנה מתיכים חברי המחתרת את לוחות הדפוס של ש"ס וילנא כדי לייצר כדורים למרד.
בשיר הוא מבין כי "מיר, טרוימער, באדארפן איצט ווערן סאָלדאטן / און שמעלצן אויף קוילן דעם גייסט פון דעם בליי" (אנו, החולמים, עלינו כעת להיעשות לחיילים / ולהתיך לכדורים את רוחה של העופרת). אירוע זה לקוח מדמיונו של המשורר.
שביל הונג קונג
שביל הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Trail; בסינית: 港島徑) הוא שביל הליכה שנפתח בשנת 1985 ומקשר בין פסגת ויקטוריה לבין מפרץ ביג וייב שבאי הונג קונג.
אורכו של שביל ההליכה 50 קילומטרים, והוא עובר דרך חמישה פארקים באי. המרחק בין שתי נקודות הקצה של השביל, בקו אווירי הוא 11 קילומטרים, והשביל מפותל ביותר.
מהלך השביל
השביל מחולק לשמונה מקטעים:
דראפט ההרחבה של שנת 1966 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1966 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה השני בתולדות הליגה. הדראפט התקיים בין ה-30 באפריל וה-1 במאי 1966 בעקבות הצטרפתה הצפויה של שיקגו בולס לליגה בעונת.
תהליך הבחירה
בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. לפני תחילת הדראפט, דיק קליין, הג'נרל מנג'ר של הבולס הצליח לשכנע את הקבוצות לצמצם את מספר השחקנים המוגנים משמונה לשבעה בכל קבוצה. בתמורה, התחייב קליין כי בכל סיבוב הקבוצה תבחר שחקן שנבחר בדראפט האחרון, כבחירה האחרונה (במקום כבחירה הראשונה כפי שתוכנן מראש). בנוסף, הבטיח קליין לרד אאורבך, נשיא ומאמן הבוסטון סלטיקס כי לא יבחר בקיי סי ג'ונס, בתנאי שאורבך ייפגש עמו ויסייע לו בגיבוש דעה לגבי שחקנים שונים בליגה.
ביום הראשון של הדראפט בחרה הקבוצה שחקנים מהאזור המזרחי וביום השני בחרה בשחקנים מהאזור המערבי. סך הכל בחרה הקבוצה 18 שחקנים, שני שחקנים מכל אחת הקבוצות הקיימות. הבחירות של הקבוצה בדראפט כללו את הבחירה הראשונה בדראפט, לשעבר, בוב בוזר, ג'וני קר, שרשם לזכותו שלוש הופעות במשחקי האולסטאר ולן צ'אפל שהשתתף באולסטאר פעם אחת. קר הודיע על פרישה ממשחק פעיל לפני תחילת העונה ומונה למאמן הקבוצה הראשון. אל ביאנצ'י, בחירה נוספת בדראפט, הודיע על פרישה ממשחק ומונה להיות עוזר המאמן. קליין תכנן למנות את קר וביאנצ'י למאמנים עוד בטרם הדראפט, אך כיוון שכשחקנים היו עדיין תחת חוזה נאלץ לבחור אותם בדראפט ואז למנותם לתפקיד. מתוך 18 השחקנים שנבחרו בדראפט 10 שחקנים שיחקו בקבוצה בעונת הבכורה שלה, אך ר שישה שחקנים שיחקנו יותר מעונה אחת במדי הקבוצה. ג'רי סלואן, שנבחר הדראפט, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של שנת 1967 והפך להיות השחקן הראשון בתולדות המועדון ששיחק באולסטאר.
יניב זייד
ביוגרפיה
זייד נולד בחיפה. למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
התקבל לקורס טיס בחיל האוויר, וכעבור שנה וחצי עבר לשרת כקצין פיקוח טיסה.
למד לתואר ראשון במשפטים וכלכלה ולתואר שני ושלישי במשפטים.
במהלך לימודי המשפטים באוניברסיטת חיפה שימש כיו"ר מועדון ה"דיבייט" באוניברסיטה, וייצג את ישראל בתחרויות ארציות ובינלאומיות במסגרת נבחרת הדיבייט. בשנת 2003 הגיע למקום השלישי באליפות העולם לנואמים יחידים.
בשנת 2003 הוסמך כעורך דין והקים את חברת "אמנות השכנוע".
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחייתה של פרופ' שולמית אלמוג עסקה ב"רטוריקה במשפט בעידן של שינויים טכנולוגיים".
משרד החוץ של בלארוס
משרד החוץ של בלארוס (בבלארוסית: Міністэрства замежных спраў Рэспублікі Беларусь) הוא משרד בממשלת בלארוס המפקח על קשרי החוץ של בלארוס.
אולדזימיר מאקיי
ביוגרפיה
אולדזימיר מאקיי נולד בכפר נייקרשביצ'י, שבמחוז המשנה קרליץ, שבהורדנה, בלארוס הסובייטית. הוא סיים את לימודיו במכון הפדגוגי לשפה זרה במינסק בשנת 1980. הוא שירת בכוחות המזוינים של ברית המועצות ובכוחות המזוינים של בלארוס לאחר פירוק ברית המועצות ופרש בשנת 1993 כקולונל.
בשנת 1993 סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית האוסטרית ושירת במשרד החוץ כמזכיר מספר מחלקות (מחלקת מידע ושיתוף פעולה הומניטרי, ניתוח ותחזית, לשכת השר, שירות פרוטוקול המדינה).
בשנים 1996–1999 עבד בשגרירות בלארוס בצרפת כיועץ וייצג במקביל את בלארוס במועצת אירופה.
בשנת 2000–2008 שימש כעוזרו של נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ובשנים 2008–2012 היה ראש סגל הנשיא.
מאז 20 באוגוסט 2012 ועד לפטירתו הוא כיהן בקבינט כשר החוץ.
מאקיי נפטר במשרדו ב-26 בנובמבר 2022.
מאקיי היה דובר בלארוסית, רוסית, גרמנית ואנגלית.
האסונות של נינה
האסונות של נינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שבי גביזון, שיצא לאקרנים בספטמבר 2003. הוא היה היה הסרט הישראלי המצליח ביותר בקופות בישראל ב-2003, עם כ-140 אלף צופים.
עלילה
העלילה מציגה את עולמו של נדב, ילד בן 12, שהוא גם המספר. נדב מספר לצופים על משפחתו שהתפרקה, על סביבתו ובייחוד על אהבתו היצרית והקנאית לדודתו, נינה. לאחר מותו הפתאומי של בעלה של נינה, חיימון, נדב עובר להתגורר עמה, ובכך מממש את חלומו להתקרב אליה. בתקופה זו נינה עוברת מסע של חוויות רגשיות עמוקות עם גבר שהכירה ועם עצמה, והיא אינה מודעת כלל להשפעה הרבה שיש לה על נדב. בביתה של נינה לומד נדב על אהבה, על מיניות ועל משפחה ועובר תהליך התבגרות. במהלך הסרט הצופים נחשפים לדמויות השונות הסובבות את נדב, דמויות המנסות להתמודד עם הקשיים בחייהם.
פרסים ופסטיבלים
"האסונות של נינה" זכה באחד עשר פרסי אופיר, ובהם הפרסים לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולשחקנית, שחקנית המשנה ושחקן המשנה הטובים ביותר, ובכך זכה בכמות הגדולה ביותר של פרסים במסגרת הטקס אי פעם. כמו כן זכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בפרס וולג'ין בקטגוריות הסרט, התסריט, הצילום והשחקנים, והיה הסרט הישראלי הראשון שהשתתף בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
פסקול הסרט
את הסרט מעטר פסקול ייחודי שהלחין והפיק המוזיקאי אסף אמדורסקי. ביצירתו השתתפו שלומי שבן, קרני פוסטל, אלי מגן, רוני הולן, אסף רוט, אפרת גוש ויעל קראוס.
קישורים חיצוניים
ביקורות
טלסקופ החלל IRAS
IRAS (ראשי תיבות באנגלית של Infrared Astronomical Satellite - לוויין אסטרונומי תת-אדום) היה טלסקופ החלל הראשון שביצע סקר אסטרונומי מלא של השמים בתחום התת-אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי. הלוויין, שהיה פרויקט משותף של ארצות הברית, הולנד ובריטניה, שוגר בינואר 1983, למשימה שארכה 10 חודשים.
משימה
הטלסקופ, בקוטר 57 ס"מ, סרק ומיפה 96% מכלל השמים ארבע פעמים, באורכי גל של 12, 25, 60, ו-100 מיקרומטר, ברזולוציה שנעה בין 30 שניות קשת באורך הגל הקצר ביותר לבין 2 דקות קשת באורך הגל הארוך. הוא גילה כ-350,000 מקורות, חלקם עדיין מחכים לזיהוי. מאמינים כי כ-75,000 מכלל המקורות שהתגלו הם גלקסיות יצירת כוכבים, שעדיין נמצאות בשלב הפעיל שלהן. מקורות רבים אחרים הם כוכבים רגילים עם דיסקות אבק סביבם, ייתכן שבשלב מוקדם של יצירת מערכת כוכבי לכת. תגליות חדשות כללו את דיסקת האבק סביב וגה וכן תמונות ראשונות של מרכז שביל החלב.
אורך המשימה, שהיה אופייני לטלסקופי החלל הפועלים בתחום התת-אדום, הוגבל על ידי מערכת הקירור של הטלסקופ. על מנת לייצר צילומים איכותיים בתחום זה של אורכי גל, הטלסקופ חייב להיות מקורר לטמפרטורות קריוגניות. חומר הקירור הנפוץ הוא הליום נוזלי, אשר שימש גם את IRAS ושמר את הטלסקופ בטמפרטורה של 2 מעלות קלווין בתהליך של אידוי. מלאי ההליום (475 ליטר בשיגור) אזל ב-22 בנובמבר 1983, 10 חודשים לאחר תחילת המשימה, והדבר גרם לעלייה בטמפרטורת הטלסקופ ומנע תצפיות נוספות.
IRAS תוכנן לקטלג מקורות קבועים, ולכן סרק את אותם אזורים של השמים מספר פעמים. צוות חוקרים מאוניברסיטת לסטר סרק את המקורות שנדחו בחיפוש אחר עצמים נעים, עבודה שהובילה לגילוי שלושה אסטרואידים, שישה כוכבי שביט ושובל אבק גדול המשויך לשביט טמפל-2.
הלוויין הופיע בכותרות לזמן קצר עם גילוי "עצם לא-מוכר" שבהתחלה סברו שייתכן שהוא בעל גודל דומה לכוכב הלכת צדק ונמצא במרחק קטן יחסית, כך שניתן לשייכו למערכת השמש. עם זאת, ניתוח מעמיק גילה כי מתוך עשרה עצמים לא-מוכרים, תשעה היו גלקסיות רחוקות והאחרון היה ענן אבק בין-גלקטי.
פליקס סאנצ'ס
פליקס סאנצ'ס (בספרדית: Félix Sánchez; נולד ב-30 באוגוסט 1977) הוא אתלט מניו יורק ארצות הברית המייצג את הרפובליקה הדומיניקנית. הוא זכה פעמיים בתואר אלוף אולימפי (אתונה 2004 ולונדון 2012) ופעמיים ברציפות בתואר אלוף העולם (אדמונטון 2001 ופריז 2003) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
סאנצ'ס נולד וגדל בארצות הברית, אולם מייצג את הרפובליקה הדומיניקנית, בין השאר כיוון שהוריו נולדו בה. הוא לומד באוניברסיטת דרום קליפורניה פסיכולוגיה.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה סאנצ'ס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.49 שניות, לפני פבריציו מורי מאיטליה (47.54 שניות) ודאי טאמסו מיפן (47.89 שניות).
בשנת 2002 זכה סאנצ'ס בתחרות "ליגת הזהב".
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה סאנצ'ס במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.25 שניות, לפני ג'וי וודי מארצות הברית (48.18 שניות) ופריקליס יקובקיס מיוון (48.24 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה סאנצ'ס במדליית זהב, הראשונה אי פעם לזכות הרפובליקה הדומיניקנית בתוצאה של 47.63 שניות, לפני דני מקפרליין מג'מייקה (48.11 שניות) ונמה קטה מצרפת (48.26 שניות).
בין השנים 2004-2001 ניצח סאנצ'ס ב-43 מרוצים ל-400 מטר משוכות.
מאז 2004, סבל סאנצ'ס מפציעות חוזרות ונשנות, ומתקשה לשחזר את יכולות העבר שלו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה סאנצ'ס במדליית כסף בתוצאה של 48.01 שניות, אחרי קירון קלמנט מארצות הברית (47.61 שניות) ולפני מארק פלאווגו מפולין (48.12 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים סאנצ'ס במקום שמיני בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.11 שניות. הוא עלה מהמקום הרביעי לגמר לאחר שקבע תוצאה של 48.34 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סאנצ'ס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.63 שניות, לפני מייקל טינסלי מארצות הברית (47.91 שניות) וחאווייר קולסון מפוארטו ריקו (48.10 שניות).
Eve (אלבום של רפסודי)
Eve הוא אלבום האולפן השלישי של הראפרית האמריקאית רפסודי. האלבום יצא לאור ב-23 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים רוק ניישן.
לוחמי הפרא
"לוחמי הפרא" באנגלית: Warriors או Warrior Cats) היא סדרת ספרי סיפורת שנכתבה על ידי ארין האנטר, שם עט של המחברות קייט קארי, צ'רית' באלדרי, תוי סותרלנד וויקטוריה הולמס. עלילת הסדרה עוקבת אחרי ארבעה שבטים של חתולים פראיים: שבט-הרעם, שבט-הצל, שבט-הרוח ושבט-הנהר.(רוב הסיפור מסופר על שבט הרעם) ישנן חמש סדרות, כאשר כל אחת מכילה שישה ספרים, לא כולל הסדרה החמישית, אשר חלק מספריה עדיין לא יצאו לאור. בנוסף, יצאו לאור גם ספרים שעומדים בפני עצמם, כגון: המסע של כוכב-אש, סדרת ספרי מאנגה וגם ספרי-עזר המכילים מידע על הדמויות או סיפורים שלא סופרו קודם לכן.
סדרת הספרים החלה את מסעה בשלהי 2003, כאשר הארפר-קולינס ביקשו מוויקטוריה הולמס לחבר ספר בנוגע לחיי חברה של שבטי חתולים פראיים. הולמס התלהבה מהנושא, ויחד עם קייט קארי וצ'רית' באלדרי העלו שיטה לפיה ויקטוריה אחראית על קווי העלילה הראשיים, וקייט וצ'רית' כותבות את הספרים עצמם, לסירוגין. כעבור כשנה, נוספה גם תוי סותרלנד לכותבות, וכך התחלקה העבודה בין ארבעה אנשים.
אל היער
הספר הראשון בסדרה, מתאר את החיים של חומפס, חתלתול-מחמד בן כשישה חודשים, אשר נפתחות בפניו אפשרויות בלתי צפויות לשינוי מרהיב בסגנון חייו. במהלך התנסויותיו עם חתולי-יער פראיים מוצא את עצמו חומפס במרכז סכנה איומה, אשר סובבת סביב סוד אחד גדול.
יער הסודות
לב-אש מנסה להתמודד עם הסודות והמידע המגיעים אליו, סודות המאיימים להציף את כל היער בקטנותם המסתורית. לב-אש יודע שבחתול אחד אסור לבטוח, אך מי הוא החתול הזה?
הסופה הרועמת
לב-אש, הסגן הצעיר של שבט-הרעם מוצא עצמו מתמודד עם אויבו הוותיק, אחיינו המתנסה הבלתי-ממושמע ומנהיגה שאיבדה את אמונה בשבט ואת רצונה להנהיג. בתוך כל זאת, סופה חדשה עולה ומתחוללת ביער, אך האם שבט-הרעם יוכלו להתמודד מולה?
נתיב מסוכן
שבט-הרעם הולך בנתיב עקלקל ומסוכן, וכך גם כל שאר השבטים, כאשר אל מולם עומדת הסכנה הברורה של טופר-טיגריס, כעת יותר חזק מאי-פעם. אך הפעם טופר-טיגריס כבר לא פועל לבד, כוחות מסתוריים ואפלים פועלים ביער של שבט-הרעם, מפילים אותם זה אחר זה. האם לב-אש יוכל להוביל את השבט בהצלחה אל מחוץ לגורלו האכזר?
השעה הקשה מכולן
הגיע הזמן ללב-אש - כעת כבר ירח-אש, המנהיג של שבט-הרעם - לפגוש את גורלו. התוכניות הזדוניות של ירח-טיגריס הביאו את היער כולו לקצה של קרב נוראי. כעת נבואות התגלו, וגיבורים יזרחו...
חצות
הספר הראשון בסדרה החדשה, מתאר את המסע של הדור החדש של החתולים, אל עבר מציאת חצות.
הראיה
כפת-עורבני, כפת-צינית וכפת-אריה הם הדור החדש. ילדים של טיסת-סנאי וטפריי-אטד, ונכדים של ירח-אש, על השלושה נמצא ענן של גורל מסתורי.
החניכה הרביעית
כפת-יונה וכפת-קיסוס הן הילדות של כנף-לבנה, ובכך הן הופכות להיות קרובות של כוכב-אש. אך כיצד אחת מהן קשורה לנבואת השלושה? מהר מאוד אחת מהן תתחיל לקבל חלומות מרהיבים, שאת סופם אי אפשר לשער.
נתיב החמה
ארבעה שבטים חיים בשלווה ביער, גובלים אחד בשני. אך הדברים לא היו תמיד כך - לפני עידן השבטים, קבוצת חתולים מחליטה שהגיעה שעתה לנדוד ממקום מגוריהם ולמצוא מקום מגורים חדש. אך מסע שכזה אינו קל, וגם סופו עוד רחוק מלהגיע.
המסע של ירח-אש
המסע של ירח-אש מספר את סיפור שבט השמים - השבט החמישי האבוד. האם ירח-אש יצליח לכפר על חטאי העבר? האם הוא באמת יבנה את השבט האבוד, שאינו קיים זה דורות רבים?
הנבואה של שמש-כחולה
כולנו מכירים את שמש-כחולה, מנהיגת שבט-הרעם הגדולה והחכמה אך כיצד היא נולדה? מה היה בימי הצעירות שלה? התשובות לשאלות אלו ועוד רבות אחרות...
טרילוגיית הלוחם האבוד
גלו מה קרה לאפור-פס כאשר נלכד בידי הדו-רגליים.
אנימציה
נכון לראיון החמישי עם ארין, עוד לא הוחלטה על הוצאת סדרת אנימציה רשמית או סרט רשמי, וזאת אי לחוסר הגעה לפשרה בנוגע לאופי הסרט או הסדרה.
כמה מחובבי הסדרה העלו לאתר הפופולרי יוטיוב עיבודים שלהם של הספרים לאנימציה. אלו אינן סדרות רשמיות, ולא פעם הן חורגות מן העלילה במעט, או מקנות פן אחר לדמויות.
2 Become 1
"" (בעברית: "2 הופכים ל-1") הוא הסינגל השלישי של להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, ב-16 בדצמבר 1996, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום הבכורה של הלהקה, Spice. את המילים והלחן חיברו חברות הלהקה לצד מאט רו וריצ'רד סטנרד, שגם הפיקו את השיר. סטנרד ורו כתבו גם את הסינגל הבכורה של הלהקה, "Wannabe", שיצא לאור ב-8 ביולי.
"" הוא בלדת פופ קצבי. לאורכו, מלווה השיר בצלילי גיטרה, מקלדת אלקטרונית וכלי מיתר. השיר, שמאדיר את חשיבותם של אמצעי המניעה להריון, עוסק בקשר הרומנטי בין זוג אוהבים. הווידאו קליפ של השיר צולם באולפני הקלטה בלונדון, על מרקע של מסך ירוק. לאחר עריכה, הוצגה הלהקה בטיימס סקוור, ניו יורק. מבקרי המוזיקה הפנו אל "" ביקורות חיוביות לרוב. בשבוע צאתו, ניצב השיר בראש מצעד הסינגלים הבריטי, שם שהה שלושה שבועות רצופים. זה היה הסינגל השלישי ברציפות של הלהקה אשר כובש פסגת המצעד. ביולי 1997, יצא השיר לאור בארצות הברית. שבועיים לאחר צאתו, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100, והוענק לו תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. בשנת 1998, זכה "" בפרס "שיר השנה" בטקסי פרסי ASCAP.
בשנת 2019, פרסמה חברת הלהקה אמה בנטון, גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבום הרביעי שלה, My Happy Place.
רקע
במרץ 1994 רצו האב והבן כריס ובוב הרברט להקים להקת בנות שתתחרה בלהקות הבנים הפופולריות באותה עת. השניים הוציאו הודעה לעיתונות, בה כתבו שהם מחפשים בנות 18 עד 23, עם יכולות ריקוד ושירה. מאות מתמודדות הגיעו למבחני הקבלה, ולבסוף נבחרו ויקטוריה אדמס, מלאני בראון, מלאני צ'יסהולם, ג'רי האליוול ומישל סטיבנסון. הלהקה, שנקראה אז "טאץ'" ("מגע"), עברה לגור יחדיו וערכה חזרות רבות לקראת הוצאת סינגל בכורה. במהלך החודשיים הראשונים עבדה הלהקה על הקלטות דמו ועל כוריאוגרפיה. אולם במהלך החזרות חלתה אימה של מישל סטיבנסון בסרטן השד, וסטיבנסון נאלצה לעזוב את הלהקה. אמה בנטון החליפה אותה זמן קצר אחר כך. הלהקה החלה לעבוד עם כותבים ומפיקים בריטיים באולפני "נומיס" שבלונדון, ושמה הוחלף ל"ספייס גירלז". בדצמבר 1994, שכנעו חברות הלהקה את מנהליה להציגן באולפני נומיס, בפני מיטב הכותבים, הפזמונאים והמפיקים, ולהפכן לידועות שם בקרבם. סטנרד, אחד מכותבי השיר, עבר באזור במטרה להיפגש עם ג'ייסון דונובן, אך במקרה שמע את מלאני בראון צועדת במסדרון האולפן. לאחר מכן, החליט סטנרד להיכנס למתחם. לאחר שחברות הלהקה ירדו מן הבמה, התקשר סטנרד לעמיתו, מאט רו, וציין בפניו את היכלה החבויה בלהקה. בינואר 1995, הזמין האב הרברט את רו וסטנרד לפגישה, והעבודה על "" החלה.
הפקה והוצאה לאור
השיר נכתב על ידי חברות הלהקה, לצד סטנרד ומאט רו, שגם הפיקו את השיר. בניגוד לשירים הקצביים הקודמים שלה ("Wannabe" ו-"Say You'll Be There"), כתבה הלהקה את "" כבלדה איטית. בתהליך הכתיבה, הציעה בראון להתייחס בשיר לחשיבותם של אמצעי המניעה להריון, באמצעות השורה. השיר נכתב בהשראת מערכת היחסים בין האליוול לרו, שטיבה המדויק אינו ידוע. באוטוביוגרפיה שלה, כתבה בראון כי.
"" הוא בלדת פופ המשלבת גם אר אנד בי. הוא נכתב בסולם פה♯ מז'ור, והוא בעל קצב איטי של 72 פעימות לדקה. השיר נפתח בקטע אינסטרומנטלי שמתקדם ברצף האקורדים E♭m–D♭/F–G♭–A♭m7. בשתי השורות הראשונות של השיר, משתנה רצף האקורדים ל-C♭–B♭m7–A♭m7–D♭11, ובפזמון, משתנה שוב ל-♭G♭–D♭–C♭–D. השיר מסתיים בצלילי מיתרים משל קרייג ארמסטרונג. השיר הוקלט בשתי גרסאות שונות, גרסת האלבום וגרסת הסינגל. בגרסה הראשונה, שרות צ'יזהולם, בראון ובנטון את הפסוקיות הראשונות, ואילו בגרסה השנייה, שתי הפסוקיות מושרות על ידי צ'יזהולם והאליוול. מאחר שנתפסה כבעלת תכנים מיניים מובהקים מדי לבני נוער, בגרסת הסינגל, שונתה השורה הראשונה של הפסוקית הראשונה ("בנים ובנות מרגישים טוב יחדיו"), ל-"אהבה תאחד אותנו שוב". בנות הלהקה קיבלו את השינוי בברכה, ובמרוצת השנים, חשפה בנטון כי הסיבה בגינה שונתה השורה, פרסום הלהקה והפכיתה לאייקון להט"בי.
"" יצא לאור בבריטניה ב-8 ביולי 1996 בשלוש גרסאות שונות. הגרסה הראשונה, שיצאה בפורמט סינגל מקסי, כללה גרסת תזמורתית לשיר, רמיקס של "Wannabe" מאת ג'וניור וסקז ואת הבי-סייד של "", "One of These Girls". הספייס גירלז כתבו את "One of These Girls" בשותפות עם צמד הכותבים "אבסולוט" (אשר כתבו את שירן הקודם, "Say You'll Be There"). הגרסה השנייה, גרסת חג המולד, יצאה לאור בפורמט תקליטור, וכללה את רמיקס מאת דייב ויי ואת השיר "Sleigh Ride", משל לרוי אנדרסון. גרסה זו כללה מארז קרטון, ובתוכו גלוית ברכה. הגרסה השלישית, שיצאה בפורמט קלטת שמע דו-מסלולית, כללה הגרסה התזמורתית לשיר.
ביקורות
מבקרי המוזיקה הפנו כלפי השיר ביקורות חיוביות לרוב. בריאן גרוש ממגזין "Albumism" תיאר את "" כ"בלדת R&B נהדרת באלבום פופי ועדכני. כשביקר את כל האלבום, כינה סטיבן תומאס ארלוויין מ-"AllMusic" את השיר כ"רצועה נהדרת ועכשווית למבוגרים". בסקירת אלבום האוסף Greatest Hits משנת 2007, שיבחה טליה קריינס מ-BBC את "", וטענה כי זהו השיר הטוב יותר באלבום Spice. לארי פליק ממגזין הבילבורד המוכר טען כי חברות הלהקה מיומנות בטוויית דימויים חושניים ורומנטיים על פני מנגינה איטית. גרג קוט משיקגו טריביון ביקר באופן חריף את כל שירי Spice, אך ציין לטובה את "" ושיבחה את קצבו וסגנונו המוזיקלי. ניק לווין מ-Digital Spy טען כי חוזקת הלהקה היא בשיריה האיטיים, וציין כי השיר "מצליח לשלב כל אלמנט של להיט: חושניות, אלגנטיות, קצביות וווקאליות". ויטני פסטורק טענה כי השיר "איטי מדי". עוד היא הוסיפה כי לא ניתן לזהות את קולותן של חברות הלהקה כאינדיבידואל, אלא מצבור של קולות, שיחדיו יוצרים מנגינה "צורמת".
הצלחה מסחרית
תחילה, היה "" אמור לצאת לאור ב-9 בדצמבר 1996, אך זה נדחה לאחר הטבח בבית הספר "דונבליין". הסינגל יצא שבוע לאחר מכן, ב-16 בדצמבר, וניצב בראש מצעד הסינגלים הסקוטי. בשלושת הימים הראשונים לצאתו, נמכר השיר ב-209,000 עותקים. לאחר שבוע, עלו נתוני המכירות של השיר ל-462,000 עותקים. לאחר שנמכר בכ-1.14 מיליון עותקים ברחבי העולם, הפך "" לסינגל החמישי הנמכר ביותר של הלהקה. בנוסף, "" היה לסינגל השני של הספייס גירלז, שנמכר במיליון עותקים בממלכה המאוחדת.
ביולי 1997, נכנס "" למצעד הסינגלים של מגזין RPM הקנדי. לאחר חמישה שבועות שנכנס למצעד, הגיע השיר למקום השלישי. במצעד סוף שנת 1997, מיקם המגזין את השיר במקום ה-25. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים האמריקאי, הגיע השיר למקום הרביעי, ולמקום ה-27 במצעד סוף השנה. במצעד הבילבורד הוט 100 המוכר, הגיע השיר למקום הרביעי. השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי הרדיו, ולמקום הרביעי במצעד 40 שירי המיינסטרים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בין התאריכים 5–6 בנובמבר 1996, ברחוב "אולד קומפטון" בלונדון. צלם הקליפ, סטיבן קית'רוך, צילם וביים את קליפ השיר "Virtual Insanity" של להקת "ג'מירוקוואי". במהלך הקליפ, לבשה הלהקה מעילי חורף פרוותיים, תוך שהתהלכו מלפני מסך ירוק. לאחר צילום הקליפ, הוחלף הרקע הירוק ברקע של העיר ניו יורק.
הקליפ מציג את החבורה מתרוצצת בטיימס סקוור בניו יורק, על גבי מכוניות צבעוניות. במהלך הקליפ, מוקרנת על חברות הלהקה אלומת אור צבעונית. לבד, ביחד ולצד גבר, מופיעות חברות הלהקה מופיעות במקומות שונים בעיר.
הופעות חיות
"" בוצע פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה אמריקאיות ואירופאיות דוגמת Bravo, GMTV, Live & Kicking, Noel's House Party ו-Top of the Pops. באוקטובר 1997, ביצעה הלהקה אותו בקונצרט החי הראשון שלה באבדי איפקצ'י ארנה, איסטנבול, טורקיה. ההופעה שודרה בחבילת ערוצי טלוויזיה האמריקאית "שואוטיים", ומאוחר יותר הופצה גם בפורמט DVD ובפורמט VHS בשם ''Girl Power! Live in Istanbul''. בדצמבר 2007, ביצעה אותו בגמר העונה החמישית של תונכית הטלוויזיה הבריטית Strictly Come Dancing. הלהקה ביצעה את השיר בכל ארבעת סיבובי ההופעות שלה, "Spiceworld Tour", "Christmas in Spiceworld Tour", "The Return of the Spice Girls Tour" ו-"Spice World – 2019 Tour".
אליפות אירופה בכדורסל 1955
שיטת המשחקים
שיטת המשחקים הייתה דומה לזו שהונהגה באליפות אירופה בכדורסל 1953 18 הנבחרות הוגרלו לארבעה בתים: שני בתים בעלי 5 נבחרות ושני בתים בעלי 4 נבחרות. שתי הראשונות מכל בית העפילו לבית הגמר שנערך בשיטת ליגה בת שמונה קבוצות. הראשונה בבית הגמר זכתה באליפות. הקבוצות שלא העפילו לבית הגמר חולקו לשני בתים בני 5 נבחרות. שתי הראשונות בכל בית העפילו למשחקי הדירוג על מקומות 9-12, הקבוצות שסיימו במקומות השלישי והרביעי בבתים התמודדו על מקומות 13-16 והקבוצות שסיימו במקום החמישי התמודדו על מקומות 17-18.
חמש דקות של שקט (סדרת טלוויזיה)
חמש דקות של שקט (ברוסית: Пять минут тишины) היא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית על חיי היומיום של אנשי יחידת חילוץ מספר 21–42 של המשרד למצבי חירום של רוסיה ברפובליקת קרליה, שבצפון רוסיה בסמוך לפינלנד.
שם הסדרה נובע מהדרישה של מפקד יחידת החילוץ בפרק הבכורה ל"חמש דקות של שקט" בניסיונו לאתר לכוד מתחת להריסות בניין שקרס, על ידי הקשבה ובכך זיהוי רעש שיעיד על סימן חיים מתחת להריסות. דרישה זו היא בפועל אחת משיטות הפעולה האמיתיים של צוותי החילוץ הרוסיים באיתור לכודים. הסדרה קיבלה את תמיכת המשרד למצבי חירום של רוסיה וחלק קטן מהצילומים בוצעו במשרדי הארגון.
פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר בערוץ NTV ב-20 בפברואר 2017. החלק הראשון של עונה שנייה (שנקראה בשם "חמש דקות של שקט: השיבה") עלתה לשידור באפריל 2018. החלק השני של העונה השנייה עלה שידור ב-25 בפברואר 2019. צילומי העונה שלישית החלו ביולי 2019. העונה השלישית (שנקראת "חמש דקות של שקט: אופקים חדשים") עלתה לשידור ב-4 במאי 2021. עונה רביעית (בשם "חמש דקות של שקט: קפאון סימבריסק") עלתה בדצמבר 2021. צילומי העונה החמישית ("חמש דקות של שקט: ימים ונהרות") החלו ב-2022.
באוקטובר 2019 חברת Lagardere Distribution רכשה את זכויות ההפצה של הסדרה והודיעה על כוונתה להפיק גרסה צרפתית בת 2 עונות.
תקציר עלילת הסדרה
לוחמי יחידת החילוץ 21–42 ידועים בקרב עמיתיהם, לא רק כמקצוענים ברמה הגבוהה ביותר אלא בשל העובדה שכל מבצע חילוץ והצלה הוא סוג של פעילות ייחודית בפני עצמה. מבצעי החילוץ הופכים לסיפורים, שהם אוהבים לספר מסביב למדורה. כל פעולת חילוץ הם מצליחים לפתור בדרך יצירתית, לפעמים על גבול הטירוף או כחלק מהלצה משותפת. את שגרת מעלליהם של יחידת 21–42 מפרה הגעתו של המתמחה הצעיר, אלכסנדר גרק, שנשלח הישר ממוסקבה כדי לצבור ניסיון שטח לפני שיתקבל לתפקיד משרדי.
אלכסנדר ורט
אלכסנדר ורט (באנגלית: Alexander Werth; 4 בפברואר 1901 – 5 במרץ 1969) היה עיתונאי, סופר וכתב צבאי בריטי ממוצא רוסי שתיעד את ברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
חייו
אלכסנדר ורט נולד בשנת 1901 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה עת, לאב רוסי - א. ורט-, אולי ממוצא גרמני, עובד של רשות מסילות הברזל, ולאם אנגלייה ממוצא גרמני - קמילה שמידט. בשנת 1917, בעת המהפכה הרוסית, והוא בן 16 שנים, היגר עם משפחתו לאנגליה, שבה המשיך בלימודיו. בשנת 1922 סיים את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו, ובשנת 1924 הפך לעיתונאי.
בשנות השלושים נשלח ככתב חוץ של העיתונות הבריטית לצרפת. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה כבר כתב ופרסם שלושה ספרים על אודות המצב הפוליטי בצרפת. אחד מהם, שראה אור בשנת 1939, היה "צרפת ומינכן לפני ולאחר הכניעה" (France And Munich Before And After The Surrender). ביוני 1940, בעת נפילת צרפת, הצליח להימלט מהמדינה. בשובו לבריטניה פרסם את ספרו על נפילת צרפת, "ימיה האחרונים של פריס: מיומנו של עיתונאי" (The last days of Paris: A journalist`s diary), שהיה לרב מכר.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נשלח ורט, שהיה קרוב בהשקפותיו לחוגי השמאל בבריטניה וגילה אהדה רבה לברית המועצות, לסקר את מלחמתה ככתב חוץ של רשות השידור הבריטית ה-BBC, של השבועון "סאנדיי טיימס" ושל סוכנות הידיעות "רויטרס". כתבותיו משם התפרסמו גם בארץ ישראל בעיתון "פלסטיין פוסט" החל מיולי 1941, והמשיכו להתפרסם בעיתון גם שלוש שנים נוספות לאחר תום המלחמה.
שליחתו לברית המועצות המותקפת הייתה דבר בעתו. ידיעת השפה הרוסית, שהייתה שפת האם שלו, והיכרותו את העם הרוסי, יחד עם הרקע של קרבתו לשמאל הבריטי, כל אלה פתחו בפניו את האפשרות לסקר את המלחמה ולשוחח עם אזרחים, עם חיילים, עם מפקדים ואף עם ראשי השלטון הסובייטי, שרחשו לו אמון. נפתחה בפניו האפשרות, שלא ניתנה לאחרים, לבקר בזירות הקרב. ידיעת השפה אפשרה לו לעמוד על הלך הרוחות בעורף, משיחות עם בני העם, מקריאת העיתונים ומהאזנה לשידורי הרדיו.
במשך תקופת שליחותו ברוסיה פרסם באנגליה שישה ספרים נוספים. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, הפסיק להיות כתב של ה-BBC ברוסיה, אך המשיך להיות בה כתב חוץ מטעם העיתון "גארדיאן". בשנת 1948, לאחר שבע שנים, תמה תקופת שליחותו ברוסיה והוא חזר לבריטניה. בשנים 1949–1953 שימש כתבו של המגזין האמריקני הליברלי "דה ניישן" (The Nation).
עם שובו לבריטניה פרסם תשעה ספרים נוספים. בשנת 1964 ראה אור ספרו הנודע ביותר, "רוסיה במלחמה 1941 - 1945" (Russia At War 1941-1945), שעל כתיבתו שקד מאז שובו, ובו סיכם את רשמיו מתקופת שליחותו בה, מתוך יומניו ומחומר רב שאסף. הספר זכה להד עולמי כספר המערבי המקיף ביותר על תקופת המלחמה ברוסיה.
אלכסנדר ורט נפטר בשנת 1969.
רוסיה במלחמה
בהקדמה לספרו "רוסיה במלחמה 1941 - 1945" כתב ורט:
ספרו של ורט הוא בן קרוב ל-700 עמודים. הספר אינו ספר היסטוריה צבאית במובנה הצר, אלא תיאור חי של מאבקו של העם הרוסי בפולש. מבנה הספר הוא תערובת של תיאורים היסטוריים ושל רפורטז'ה. מחד ניתוחים מדיניים, דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים, ומאידך תמונת מצב מקרוב - רשמים מהעורף, ביקורים בחזיתות בסטלינגרד, ראיונות שטח ושיחות. ורט נכח בכל המקומות שבהם הוכרע גורל המערכה, כמוסקבה, לנינגרד, סטלינגרד ומקומות אחרים; ביקר במחנה ההשמדה מיידנק מיד לאחר שחרורו; ובסוף הדרך הגיע עם צבא האדום לברלין.
על ביקורו במיידנק כתב בספר:
לקראת סיום ספרו תיאר את האירועים ואת המהלכים שברית המועצות הייתה מעורבת בהם לאחר שנסתיימה המלחמה באירופה, השתלטותה על מזרח אירופה, ועידת ילטה והמלחמה הקצרה נגד יפן מ-6 עד 14 באוגוסט 1945.
את ספרו סיים במילים הבאות:
סטלין והמלחמה
מוטיב עיקרי בספרו של ורט, המלווה אותו לכל אורכו, הוא מנהיגותו של סטלין במלחמה ויחס העם הרוסי כלפיו. בראשית ספרו תיאר את התאוששותו המהירה של סטלין לאחר המתקפה הגרמנית ותבונתו שגרמה למלחמה להיות בעיני העם הרוסי למלחמה לאומית, מלחמת המולדת הרוסית ולא המדינה הסובייטית, ולו עצמו להיות מנהיג לאומי שיביא לבסוף לניצחון. גורם מכריע לביסוס מנהיגותו של סטלין הייתה החלטתו להישאר במוסקבה, כאשר משרדי הממשלה פונו מן העיר מזרחה.
מאז תחילת הפלישה התקדמו הכוחות הגרמניים מאות קילומטרים לכיוון מוסקבה. מתקפתם על מוסקבה החלה בראשית אוקטובר 1941. לאחר 19 יום בלבד מתחילת המתקפה הגיעו הגרמנים עד למרחק של כ-30 קילומטר ממוסקבה, ואז האטו התקדמותם לאור ההתנגדות הנואשת של הרוסים. לפי הלוח הנהוג ברוסיה חל יום המהפכה ב-6 בנובמבר. כשהגרמנים עמדו בשערי העיר נתכנסה עצרת "ערב יום המהפכה" בליל 6 בנובמבר באולם גדול של הרכבת התחתית. באולם נכח קהל של מאות אנשים, פעילי מפלגה ואיגודים מקצועיים וחיילים. סטלין נשא בפניהם נאום, שוורט ציטט ממנו בספרו. בראשית נאומו תיאר סטלין את המצב הקודר ופירט את מספרי אבדות הרוסים בארבעת חודשי הלחימה; 700,000 הרוגים, 378,000 נעדרים ו-1,020,000 פצועים. בהמשך מנה סטלין את אבדות האויב והגזים במספרי האבדות, לדברי ורט, כדי להוכיח את טענתו על כישלון מלחמת הבזק הגרמנית. בהמשך עבר לדברי עידוד לעם הרוסי, ואמר כי העורף הרוסי מוצק מאי פעם, וכי כל מדינה אחרת שהייתה מאבדת שטחים נרחבים כאלה הייתה מתמוטטת. סטלין עבר לתאר את מצבם של הגרמנים הלוחמים בשטח אויב הרחק מבסיסי האספקה שלהם, הנמצאים באיום מתמיד מצד הפרטיזנים, והמשיך, על פי הציטוט של ורט:
למחרת נשא סטלין נאום לפני החיילים שצעדו במצעד יום המהפכה, שוורט מתאר אותו כדרמטי אף יותר. בפתח דבריו אמר:
וכאן נשא סטלין דברים שהצביעו על הקו שלו בהמשך, הדגשת הרציפות ההיסטורית באזכור שמותיהם של הגיבורים הלאומיים הרוסים בתקופה שקדמה למדינה הסובייטית:
בקו לאומי-רוסי זה, להבדיל מסובייטי-קומוניסטי, המשיך סטלין להנהיג את רוסיה במלחמה. בין היתר, הנהיג סימני דרגה מוזהבים לקצינים, כדוגמת אלה שנהגו בתקופת הצארים ואותות הצטיינות שנשאו את שמותיהם של גיבורי העבר אלכסנדר נייבסקי, אלכסנדר סוברוב ומיכאיל קטוזוב. כמו כן ניטלה מהקומיסרים הפוליטיים הסמכות להתערב בהחלטותיהם של הקצינים.
לאחר הדיפת הצבא הגרמני ממוסקבה בנובמבר 1941, לבש סטלין, לדברי ורט, "דמות אב בעיני החיילים" והם הלכו לקרב בקריאה "למען המולדת, למען סטלין" (За родину, за Сталина), אף כי הרוסים עדיין ספגו מפלות כבדות בחורף של שנת 1942.
הניצחון הרוסי בפברואר 1943 בקרב סטלינגרד היה נקודת מפנה במלחמה. הוסר האיום הקיומי והחרדה לתוצאות המלחמה הוחלפה באופטימיות, למרות זאת היו עתידות לחלוף עוד כשנתיים וחצי עד הניצחון הסופי. אל התעמולה הרשמית, שעד אז דיברה על המורשת הלאומית הרוסית, חזרה המילה "סובייטית" ותפסה את מקומה מחדש. הודגשה העובדה כי הניצחון בסטלינגרד לא היה ניצחון הגבורה הרוסית, אלא פרי ניצחונו של הארגון הסובייטי והמפלגה הקומוניסטית. בעקבות הניצחון האדיר מנגנון התעמולה של המפלגה את דמותו של סטלין ונולדה האגדה על "גאוניותו הצבאית".
בהמשך המלחמה נטש סטלין את המאבק בכנסייה, וזאת כפי שהוצהר "למען אחדות לאומית מוחלטת". מספר המבקרים בכנסיות גדל בצורה בולטת. בליל חג הפסחא של 1943, רחובות שלמים במוסקבה שליד כשלושים הכנסיות שבעיר המו אדם. בספטמבר אותה שנה נחתם מעין קונקורדט בין הכנסייה למדינה, לאחר שסטלין נועד בקרמלין עם שלושת המטרופולינים של הכנסייה. באוקטובר אותה שנה הוכרה הכנסייה כנציגתה הרשמית של הנצרות האורתודוקסית. התהליך היה דו-צדדי והכנסייה מצדה האדירה את כבודה של הממשלה הסובייטית. סטלין הפך למעשה את מוסקבה לוותיקן של הכנסייה האורתודוקסית. התהליך שירת גם את יחסיה של ברית המועצות עם בעלות בריתה המערביות. ורט סיפר כי שמע מהשגריר הבריטי במוסקבה כי בפגישתו עם סטלין בסוף שנת 1944 אמר לו הלה כי "לפי דרכו שלו, אף הוא מאמין באלוהים. השגריר הוסיף "אני מעז לומר כי דברים אלה נאמרו מן השפה ולחוץ, אולם אין ספק כי יש משמעות בעצם העובדה שסטלין ראה להעיר הערה כזאת לפני."
בהמשך באה שורת הניצחונות של 1943 ו-1944, שהגדול בהם היה הניצחון בקרב קורסק. את המצב לאחר ניצחון זה מתאר ורט:
בין אותם גילויים מנה ורט את סרטו של סרגיי אייזנשטיין "איבן האיום", שהופק בשנת 1943, על פי פקודה מפורשת של סטלין, אשר תיאר את הצאר בונה מוסקבה, האכזר אך הנבון, כמבשרו של סטלין. כמו כן הזכיר ורט בין אותם גילויים את הקמתם של תשעה "בתי ספר על שם סוברוב", בתי ספר לפרחי קצונה, כדוגמת בתי הספר לצוערים של התקופה הצארית, שנועדו ליצור מעין כת עילית של קצינים. בראשית שנת 1944 הותאמו להמנון הישן של המפלגה הקומוניסטית מילים חדשות לאומניות-סטליניסטיות והוא הפך להמנונה של ברית המועצות במקום "האינטרנציונל".
לקראת סיום המלחמה, בסוף שנת 1944, כאשר הפולשים סולקו כבר מאדמת ברית המועצות והצבא האדום המשיך להתקדם במזרח אירופה, הייתה בעם הרוסי הרגשת גאווה, שוורט תיארה:
בהמשך, בראשית שנת 1945, כאשר הצבא האדום נכנס לגרמניה, נלחם על ברלין ולבסוף היטלר התאבד, העיר נכבשה וגרמניה נכנעה, אחזה בעם שמחה המונית. לדברי ורט שניים או שלושה מיליוני אנשים מילאו את הכיכר האדומה, את גדות נהר מוסקבה, אנשים רקדו ושרו וחיבקו ונישקו כל חייל וכל קצין שנקרו בדרכם. מן הפופולריות העצומה ממנה נהנה הצבא הפיק גם סטלין תועלת והוסיף לשמו את התואר "גנרליסימו", אך רגשות הגאווה והאופטימיות של העם הרוסי עם סיום המלחמה, חלפו עד מהרה, ובמקומם באו שנים של אכזבה ותסכול.
הביקורות במערב
כאשר הספר "רוסיה במלחמה" ראה אור בשנת 1964 שררה עדיין המלחמה הקרה במלוא עוצמתה. היה זה שנתיים לאחר משבר הטילים בקובה, ובשנה שבה הוחלף ניקיטה חרושצ'וב, כמנהיג ברית המועצות, על ידי ליאוניד ברז'נייב, שייצג קו קשוח יותר כלפי מדינות המערב. על רקע זה נתקבל ספרו של ורט במערב ברגשות מעורבים; מחד הערכה על ערכו הספרותי והתיעודי של הספר, ומאידך הסתייגות מאהדה שגילה הספר כלפי התנהלות השלטונות הסובייטיים בעת המלחמה.
בביקורת של "טיים מגזין" על הספר בגיליונו מ-24 בדצמבר 1964, לאחר ששיבח את הספר על היקפו וערכו, הוסיף המגזין:
ספרו בעברית
הקורא העברי התוודע לראשונה לספרו של ורט כאשר בשנת 1965 פורסמו קטעים נרחבים ממנו בשלושה המשכים בחוברות "דבר השבוע", החל ב-24 בספטמבר 1965. בפתח הדברים כתבה מערכת השבועון:
הספר המתורגם במלואו ראה אור בהוצאת מערכות במאי 1968 וזכה לתפוצה נרחבת. באותה עת, עשרים שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, זכרו רבים את ההזדהות של אנשי היישוב עם ברית המועצות והעם הרוסי במלחמתם ואת חלקם של הרוסים בשחרור מחנות המוות, וספר זה שסיפר את תהילתם של הרוסים במלחמתם, תאם הלך רוח זה.
The Beyoncé Experience
The Beyoncé Experience הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת האמריקאית ביונסה נואלס. סיבוב ההופעות יצא לקידום אלבום הסולו השני של ביונסה B'Day, שיצא בשנת 2006. סיבוב ההופעות החל בשנת 2007 וכלל 96 הופעות ברחבי העולם, שהתפרסו על חמש יבשות.
במופע ליוו את ביונסה עשרה נגנים, שלוש זמרות רקע ועשרה רקדנים. הבמה הייתה מורכבת ממדרגות ששינו צבעים ובסיומם במה גדולה שמאחוריהם מסכי ענק, וכדורי דיסקו תלויים מהתקרה. ביונסה שיתפה פעולה עם מספר מעצבים, ובמהלך ההופעה החליפה שמונה תלבושות שונות שזכו לשבחים מהמבקרים.
The Beyoncé Experience Live היה מועמד לפרס גראמי הופעת ה-R&B הטובה ביותר על ביצוע השיר "Me Myself and I".
רקע
בשנת 2006 עוד לפני שחרורו של האלבום B'Day ביונסה ערכה אודישנים ביחד עם אביה מתיו נולדס ב-Sony אולפני מוזיקה, ללהקה שתהיה מורכבת רק מנשים. הנגנים שבאו לאודישנים התבקשו לבצע את השיר של ביונסה "Work It Out", ולבצע לפחות סולו של דקה. ביונסה אמרה כי מטרתה הייתה להגיע לקבוצת נשים "עזות, מוכשרות ויפות", ביונסה מצאה עשרה נגנים עם שלוש זמרות רקע וקראה ללהקה "Suga Mama", שם שיר מתוך אלבומה B'Day.
לפני תחילתו של סיבוב ההופעות The Beyoncé Experience, ביונסה הוציאה לאור את אלבום הסולו השני שלה B'Day. הסינגלים שיצאו מהאלבום "Check On It" ,"Déjà Vu", "Ring the Alarm" ו-"Irreplaceable" בוצעו על ידי ביונסה במספר תוכניות אירוח, טקסי פרסים. ורק בשנת 2007 אושר על ידי ביונסה שהיא יוצאת לסיבוב הופעות, בתאריך 20 באפריל 2007 היו מכירות מוקדמות של כרטיסי VIP.
תקציר ההופעות
ההופעה נפתחה כאשר ביונסה עולה ממרכז הבמה המכוסה בעשן, וכשאר היא עומדת על הבמה כשיש עליה זרקור וזיקוקים מאחוריה. ביונסה מתחילה לבצע את השיר "Crazy in Love", שבמהלכו שרה קטע מהשיר "Crazy" של נארלס בארקלי בשמלת כסף נוצצת שחמש עשרה כדורי דיסקו יורדים מהתקרה, ומסיימת עם הכוריאוגרפיה הידועה מהקליפ של "Crazy in Love". ביונסה המשיכה עם השיר "Freakum Dress" שבמהלכו מופיעים קטעי וידאו מהקליפ של השיר, ומסיימת את המערכה עם "Green Light". במערכה הבאה ביונסה עלתה לבמה כשהיא לובשת תלבושת ריקודי בטן, מחזיקה מיטריה, סביבה עשן ורקדנים שלבשו מדים, וביצעה את הלהיט "Baby Boy". את השיר ביונסה מסיימת עם מוזיקת רגאיי בתוספת לשיר "Murder", השיר "Beautiful Liar" בוצע כאשר נפל מיקרופון מהתקרה וביונסה שרה לתוכו עם ביצוע הכוריאוגרפיה של השיר בדומה לקליפ. כשמנגינת השיר "Naughty Girl" ביונסה התחילה לרקוד עם שתי רקדניות, ריקודי בטן לפי הקצב של השיר. "Me Myself and I" בוצע בקצב איטי יותר מהשיר המקורי וסיימה את המערכה השנייה של המופע. "2 Dangerously in Love" בוצע כאשר סביבה של ביונסה הרקדנים והיא לבושה בשמלה, ביונסה המשיכה עם ביצוע השיר "Flaws And all" וכאשר אחד הרקדנים עמד מאחוריה לבוש כמלאך ובמהלך השיר התחילה לבכות.
המערכה הרביעית נפתחת במחרוזת שירי עבר של להקת דסטניז צ'יילד שנפתחה עם השיר "Independent Women Part I", בסיומו ביונסה הורידה את המעיל ולבשה בגד גוף בצבע גופה המכוסה יהלומים. ביונסה המשיכה עם ביצוע השירים "Bootylicious", "No, No, No" ו-"Bug a Boo" בביצוע כוריאוגרפיות שונות עם הרקדנים. שהתחילה לשיר את "Bills, Bills, Bills" יצא מעקה ארוך מהרצפה עליו רקדה ביונסה עם הרקדניות שלה ושטרות כסף עפו באוויר, והמשיכה עם ביצוע השיר "Cater 2 U". את השירים "Say My Name", "Jumpin', Jumpin'" ו- "Soldier" ביצע עם הרקדניות שלה. ביונסה סיימה את המחרוזת עם השיר "Survivor", בהופעה The Beyoncé Experience Live שצולמה בקליפורניה עלו לבמה חברות להקת דסטניז צ'יילד וסיימו לבצע ביחד את השיר. את המערכה סיימה ביונסה עם השיר "Speechless" כאשר היא יושבת על ספה בצבע אדום המעוצבת כמו שפתיים.
"Ring the Alarm" פתח את המערכה החמישית הביצוע התחיל שנשמעו סירנות, סולו של הגיטריסטית וביונסה הופיעה עם מעיל אדום. "Suga Mama" בוצע עם כוריאוגרפיה כמו בקליפ שברקע של ביונסה קטעי וידאו של הקליפ. ביונסה ביצעה את השיר "Upgrade U" שבמהלו ג'יי זי עלה לבמה, לאחר מכן ביצעה את השירים "'03 Bonnie & Clyde", "Check on It" ו-"Déjà Vu". ביונסה עלתה לבמה כאשר עם תחופשת של רובוט, היא מסירה אותה ולבשה שמלה בצבעים שחור וצהוב, וביצע כוריאוגרפיה עם שלל רקדניה.
המערכה האחרונה של המופע נפתחת עם מחרוזת שירים של הסרט נערות החלומות, בו כיכבה ביונסה בשנת 2006. המחרוזת נפתחת עם השיר "Deena/Dreamgirls Medley", ביונסה עולה לבמה עם שמלה ועל הצוואר שלה צעיף פרווה לבן. ביונסה מסיימת את המחרוזת עם השיר "Listen". את המופע ביונסה סיימה עם השיר "Irreplaceable", ביונסה ביקשה מהקהל לשיר יחד איתה, והשיר הסתיים עם קונפטי על הבמה.
אינדרי
אינדרי (שם מדעי: Indri indri), הקרוי גם באבאקוטו, הוא מין יחיד בסוגו. האינדרי הוא אחד מהגדולים ממיני הלמורים החיים כיום. זהו שוכן עצים פעיל-יום המקורב לסיפאקות. כמו כל הלמורים הוא אנדמי למדגסקר ונמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי.
תיאור
יחד עם סיפאקה מעוטרת, האינדרי הוא הלמור הגדול ביותר שעדיין קיים. אורך ראשו וגופו יחד הוא בין 72-64 ס"מ ויכול להגיע לגובה של 120 ס"מ עם רגליים זקופות לגמרי.
תפוצה
משכנו של למור זה הוא ביערות השפלה והיערות ההרריים בחוף, מ-Réserve Spéciale d’Anjanaharibe-Sud בצפון, לנהר מנגורו בדרום. הם נעדרים מחצי-האי מסואלה והפארק הלאומי מרוג'ג'י, למרות שאינדרי חיים ביערות הסמוכים, פחות מ-40 ק"מ משם.
התייחסות ילידי המקום
ילידי מדגסקר מתייחסים אל האינדרי בכבוד. והם חוששים להרוג אותו, ואם נמצא אינדרי מת הם קוברים אותו בכבוד. החזקתו אינדרי בשבי נחשבת לחטא גדול.
אלפא בטוקאן
α בטוקאן הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים טוקאן עם בהירות נראית מדרגה 2.82, שנמצא במרחק של כ-200 שנות אור ממערכת השמש. הוא מציין את ראשו של הטוקאן שאותו מסמלת הקבוצה.
מאפיינים
α בטוקאן הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K3 III, מסתו מוערכת בכ-1.3 מסות שמש ורדיוסו כ-37 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,300 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 240 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה יחסית, רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום, ובצרופה עוצמת ההארה הכוללת שלו היא פי 480 מעוצמת ההארה של השמש.
מדידות ספקטרוסקופיות של אור הכוכב מראות שיש לו בן זוג עמום בהרבה שלא ידוע דבר על תכונותיו, אך נראה מהשינויים בספקטרום הנמדד וממחזוריותם שיחס המסות של בני הזוג הוא 0.4 מה שנותן לו מסה סביב חצי מסת שמש ושמסלול ההקפה הוא אליפטי עם זמן הקפה של כ-11.5 שנים (4,197 ימים) ומרחק שנע בין 5.5 יחידות אסטרונומיות ל-12.5 יחידות אסטרונומיות. אם מסתו של בן הזוג היא אכן חצי מסת שמש, אז מדובר ככל הנראה בננס אדום שעוצמת הארתו זניחה לחלוטין ביחס לזו של α בטוקאן A.
טלפתיה
בתרבות הפופולרית מופיעה הטלפתיה לרוב ככוח-על שעיקרו קריאת מחשבות.
במדע מסווגת הטלפתיה לרוב כאחת מתוך קבוצת תופעות פסבדו-מדעיות בתחום הפאראפסיכולוגיה (מיוונית - מעבר לפסיכולוגיה, או דומה-לפסיכולוגיה), שכן לא הוצגו ראיות חותכות לקיומה במציאות. במסגרת הפסיכולוגיה הנוירולוגית, הטלפתיה איננה אפשרית כלל ועיקר, שכן בפרספקטיבה נוירולוגית המוח פועל באמצעות אימפולסים חשמליים ומוליכים כימיים (נוירוטרנסמיטרים), שאינם משדרים אותות אל מחוץ לגוף.
היסטוריה
כשנוסדו הארגונים הראשונים לחקר התופעות העל-טבעיות, שמאוחר יותר קיבלו את השם פאראפסיכולוגיה, הייתה מטרתם חקר הטלפתיה - היכולת להעביר מחשבות מאדם לאדם.
חקר הטלפתיה קיבל תנופה מדעית בראשית שנות ה-30 של המאה העשרים, עם תחילת המחקרים שערך הפרופסור האמריקני לפסיכולוגיה מאוניברסיטת דיוק, ג'וזף בנקס ריין (Joseph Banks Rhine), שכינה את התופעה תפיסה על-חושית. יחד עם עמיתו לאוניברסיטה, קרל זנר, פיתח ריין חמישה קלפים נושאי צורות (ריבוע, עיגול, כוכב מחומש, גלים וסימן +) שאותם היה צריך לנחש "קורא המחשבות". בכל הניסויים הללו לא נמצאו הוכחות חותכות לקיומה של טלפתיה.
באותה תקופה ניסה החוקר הסובייטי ל. וסילייב מאוניברסיטת לנינגרד להפנט אנשים ממרחק 1,000 מייל ולהשפיע עליהם בכוח הטלפתיה. הניסויים נערכו גם דרך מסכי מיגון אטומים לגלים אלקטרומגנטיים, מה שהוביל את וסילייב להשערה כי במקרה של ה-PSI לא מדובר בגלים כאלה, אלא באנרגיה אזוטרית ואקזוטית ייחודית. אין הוכחות להצלחתם של ניסויים אלה.
בערך באותו זמן עשה לעצמו שם בברית המועצות וולף מסינג, מי שנחשב על ידי חסידיו לגדול הטלפתים בכל הזמנים, שהתמחה בקריאת מחשבות. מחקרים טוענים כי רוב הפרטים הביוגרפיים אודות מסינג הם בדויים.