cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יזהר כהן (מאייר)
ביוגרפיה
יזהר כהן נולד ברעננה. הוא החל לצייר ולאייר בגיל צעיר, וכשהיה בן 14 נרשם ללימודי אמנות פלסטית בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בצבא שירת בתפקיד מאייר ומעצב גרפי בעיתון במחנה. הוא הכיר שם את נועה קרוון (בתו של האמן דני קרוון), והם נישאו ב-1987.
ב-1988 המשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות העיצוב בפריז (École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs) והתמחה בתחריט והדפס. לאחר שנתיים עבר ללונדון כדי ללמוד בקולג' סנט מרטין לאמנות ולעיצוב. במהלך לימודיו מחוץ לישראל החל כהן לאייר לעיתונים ומגזינים בצרפת ובבריטניה.
ב-1992 הוזמן כהן להציג את תערוכת הרטרופרספקטיבה הראשונה שלו במוזיאון De Beyerd שבעיר ברדה שבהולנד. שנים ספורות לאחר מכן הוא זכה בתחרות ליצירת קיר מאויר מקרמיקה עבור בריכת השחייה העירונית בברדה, והוא הושלם בשנת 2000.
ב־1993 החל כהן לאייר בקביעות את טורו של יאיר לפיד, ששירת עם כהן בשבועון במחנה, תחילה במוסף סופשבוע של מעריב ולאחר מכן במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.
ב-1999, לאחר יותר מעשור באירופה, שבו נועה ויזהר לישראל. כהן המשיך לאייר עבור עיתונים בישראל ובשאר העולם.
ב-2001 הוענק ליזהר פרס מוזיאון ויקטוריה ואלברט הבריטי לאיור, ושנה לאחר מכן זכה בתחרות לעיצוב עשרה בולים עבור הדואר המלכותי הבריטי שהוקדשו לשנת המאה להוצאה לאור של 'סיפורי ככה סתם' מאת רודיארד קיפלינג. באותה עת החל יזהר ללמד ולהרצות במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
ב-2002 נולדה לנועה וליזהר בתם עלמא.
בשנת 2003 הציג את תערוכת הרטרוספקטיבה הראשונה שלו בישראל בגלריה העירונית של רעננה.
ב-2005 שבה משפחת כהן לפריז. כהן המשיך לעבוד עם עיתונים ישראליים ובמקביל התחיל לעבוד עם מגזינים רבים בארצות הברית.
ב-2006 אייר כהן את ספר הילדים "לחש הקסמים" מאת ליהיא לפיד. ב-2011 הם שבו לשתף פעולה וכהן אייר את ספרה "סבא השמן וסבא הרזה".
ב-2009 החל יזהר כהן לעבוד עם עיריית תל אביב, ויצר עבורה שני לוחות שנה מאויירים (בשנים 2009/10 ו-2010/11), נוסף על שתי תערוכות רחוב של יצירותיו: האחת הוקדשה למשוררים ישראליים (2010), והשנייה לשיריו של אריק איינשטיין (2014).
ב-2012, עם עזיבתו של יאיר לפיד את עולם העיתונות עבור קריירה פוליטית, החל יזהר לאייר את טורו השבועי של שלמה ארצי במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות.
בקיץ 2015 עברו כהן, אשתו ובתו להתגורר בפירנצה, איטליה.
בספטמבר 2018 פתח יזהר כהן תערוכת יחיד בספריית ז׳רמן טיון בפריז.
בקיץ 2018 שבה המשפחה להתגורר בישראל.
סיג'ילמסזאורוס
סיג'ילמסזאורוס (שם מדעי: Sigilmassasaurus; משמעות השם: "לטאת סיג'ילמסה") הוא סוג של דינוזאור טורף גדול ממשפחת הספינוזאוריים, אשר חי בצפון אפריקה בסוף הקרטיקון לפני 100-94 מיליון שנה, באזור בו כיום מצוי מדבר סהרה. הוא קרוי על שם הימצאותו בקרבת העיר הקדומה סיג'ילמסה, מרוקו ומאובנים נוספים נמצאו במצרים. נמצאו ממנו רק כמה חוליות ועצם אגן. הוא נקרא בשם ב-1996 בידי החוקר דייל ראסל. עם זאת במשך שנים נחשב למין של ספינוזאורוס.
טורף זה היה קרוב ביותר לדינוזאור העצום ספינוזאורוס, הגדול שבתרופודים מעולם והוא הגיע לאורך 8.3-13 מטרים ולמשקל של 7-7.5 טונות. כמו קרובו העצום הוא הכיל מפרש גבוה עשוי עצם מעל גבו. למרות גודלו הוא כנראה היה דו-רגלי אשר חיפש מזון מיימי או של דינוזאורים איטיים ששוטטו בסביבתו. הוא חי לצד קרובו הספינוזאורוס והטורפים העצומים קרכרודונטוזאורוס, בחרייזאורוס ודלתדרומאוס וכן התנין העצום סרקוסוכוס.
בדומה לקרוביו למשפחה הוא היה בעל מבנה לסתות שנועד להקל בחישה ובתפיסה של דגים ויצורי מים דומים במהירות. בתקופה בה חי מדבר סהרה היה מכוסה בנהרות בהם שוטטו דגי ענק כמו האונכופריסטיס.
נציגויות דיפלומטיות של גינאה ביסאו בעולם
גינאה ביסאו היא מדינה על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה. גינאה ביסאו מקיימת יחסי ידידות ושיתוף פעולה עם מגוון מדינות וארגונים בינלאומיים, לרבות פורטוגל, שעד שנות השבעים הייתה חלק מהשלטון הקולוניאליזם הפורטוגזי.
ניקולאי יורגנסן
ניקולאי מיק יורגנסן (בדנית: Nicolai Mick Jørgensen, נולד ב-15 בינואר 1991 בבאלרופ שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בקסימפאשה ובנבחרת דנמרק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
יורגנסן שיחק כנער במועדון הדני אקדמיסק בולדקלוב במשך תשע שנים, למעט תקופה של כחצי שנה בה שיחק בברונדבי. בעונת 2008/09 החל יורגנסן לשחק בקבוצה הבוגרת של אקדמיסק בולדקלוב, וערך שמונה הופעות ליגה בעונה זו, בה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת המשנה הדנית. בעונת 2009/10 הפך יורגנסן לשחקן הרכב, והבקיע שבעה שערי ליגה, וקבוצתו סיימה רביעית בליגת המשנה הדנית. ביולי 2010 הצטרף יורגנסן לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 3–6 לבורוסיה מנשנגלדבך במסגרת הבונדסליגה כעבור כחודש, במשחק בו נכנס כמחליף. עד לסיום עונת 2010/11, ערך יורגנסן תשע הופעות בלבד במדי באייר לברקוזן, ולא הבקיע בהן. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני. את עונת 2011/12 החל יורגנסן בבאייר לברקוזן, ועד למחצית העונה ערך הופעת ליגה אחת בלבד. בפגרת החורף הושאל לפ.צ. קייזרסלאוטרן, בשורותיה ערך יורגנסן חמש הופעות ליגה, וירד עמה אל הבונדסליגה השנייה.
עם תום ההשאלה לקייזרסלאוטרן, חזר יורגנסן לבאייר לברקוזן והושאל שוב, הפעם לפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. בעונת ההשאלה, 2012/13, הבקיע יורגנסן 11 שערי ליגה, וזכה עם קופנהגן באליפות. לאחר מכן נרכש יורגנסן מלברקוזן, ושיחק בקופנהגן שלוש עונות נוספות. בעונת 2013/14 הבקיע שבעה שערים וסיים עם הקבוצה במקום השני. במוקדמות ליגת האלופות של עונה זו, הודחו יורגנסן וקופנהגן ונשרו אל הליגה האירופית, ממנה הודחו בשלב הבתים. בעונת 2014/15 סיימו יורגנסן וקופנהגן שוב במקום השני בליגה, כשיורגנסן תרם עשרה שערים. קופנהגן ויורגנסן הודחו בשלב הבתים של הליגה האירופית בעונה זו. בנוסף, זכו בעונה זו יורגנסן וקופנהגן בגביע הדני, לאחר ניצחון 2–3 בגמר על וסטסיאלנד. בעונת 2015/16 רשם יורגנסן עונת שיא אישית עם קופנהגן, וזכה עמה באליפות, כשהוא מבקיע 15 שערי ליגה. בליגה האירופית נחלו יורגנסן וקופנהגן אכזבה, כשהודחו כבר בפלייאוף העלייה לשלב הבתים על ידי יבלונץ בשערי חוץ. בסיום עונה זו, זכו יורגנסן וקופנהגן בגביע הדני בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על ארהוס, במשחק בו יורגנסן הבקיע את השער הראשון.
בקיץ 2016 נמכר יורגנסן לפיינורד מליגת העל ההולנדית, ששילמה עבורו 3.5 מיליון אירו לפ.צ. קופנהגן. יורגנסן חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה. בעונת הבכורה שלו בליגה ההולנדית, 2016/17, הבקיע יורגנסן 21 שערים והוכתר כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית, וזכה עם פיינורד באליפות הראשונה של הקבוצה מאז 1999. בעונה זו השתתפו פיינורד ויורגנסן בליגה האירופית והודחו בשלב הבתים. בקיץ 2017 זכו פיינורד ויורגנסן במגן יוהאן קרויף, לאחר ניצחון בפנדלים על ויטסה ארנהם. יורגנסן הבקיע את הפנדל המכריע לפיינורד במשחק זה. בעונת 2017/18 הבקיע יורגנסן תשעה שערי ליגה, ופיינורד סיימה במקום הרביעי. בליגת האלופות סיימו פיינורד ויורגנסן במקום האחרון בשלב הבתים. בסיום עונה זו זכו יורגנסן ופיינורד בגביע ההולנדי לאחר ניצחון 0–3 על א.ז אלקמאר בגמר, כשיורגנסן מבקיע את השער הראשון.
קריירה בינלאומית
יורגנסן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק. באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 הבקיע יורגנסן שער ניצחון עבור נבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21 במשחק מול הנבחרת המקבילה של בלארוס. עם זאת, דנמרק הודחה בשלב הבתים של אליפות זו. באותה שנה, ערך יורגנסן את הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבכירה, וזומן לסגל למשחקים במסגרת מוקדמות יורו 2012, שאותן דנמרק סיימה במקום הראשון. עם זאת, יורגנסן לא זומן לסגל הדני ליורו 2012 עצמו. למונדיאל 2014 כשלו יורגנסן ודנמרק להעפיל, לאחר שסיימו את בית המוקדמות במקום השני, אך היו הנבחרת הגרועה ביותר מבין אלה שסיימו במקום זה. במוקדמות יורו 2016 סיימו יורגנסן ודנמרק את הבית במקום השלישי, והודחו לאחר פלייאוף מול נבחרת שוודיה, ולא העפילו ליורו 2016. במשחק הראשון בדנמרק, הבקיע יורגנסן שער חוץ בהפסד 1–2. המשחק הביתי של דנמרק הסתיים בתיקו 2-2, שלא הספיק.
יורגנסן ודנמרק העפילו למונדיאל 2018, ויורגנסן נכלל בסגל הנבחרת לטורניר זה. יורגנסן פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של דנמרק בשלב הבתים, בהם ניצחה 0–1 את נבחרת פרו וסיימה בתיקו 1-1 עם אוסטרליה. יורגנסן נעדר מהתיקו 0-0 מול צרפת בסיום שלב הבתים. בשמינית הגמר מול קרואטיה, נכנס יורגנסן כמחליף בדקה ה-66 במקום אנדראס קורנליוס. משחק זה הסתיים בתיקו 1-1 והגיע לבעיטות הכרעה מהנקודה הלבנה. יורגנסן החטיא את הפנדל החמישי והאחרון של דנמרק, שהודחה בעקבות כך מהמונדיאל.
תארים
עם פ.צ. קופנהגן:
עם פיינורד:
הבחירות לכנסת השביעית
הבחירות לכנסת השביעית התקיימו ב-28 באוקטובר 1969, ט"ז בחשוון ה'תש"ל, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת השביעית. הבחירות נערכו לאחר מלחמת ששת הימים, בעיצומה של מלחמת ההתשה. "המערך" התייצב לבחירות כאשר הוא נהנה מרוב מוצק של 63 מנדטים, לאחר שהתאחד עם רשימות "רפ"י" ו"מפ"ם" במהלך הכנסת הקודמת. במקביל לבחירות לכנסת נערכו גם הבחירות לרשויות המקומיות.
תדמיתו של המערך הייתה בשיאה. גולדה מאיר, שעם התמנותה לראש הממשלה אחרי פטירתו של לוי אשכול בפברואר 1969, נהנתה מתדמית של ראש ממשלה חזקה. לצידו של משה דיין, שהוצג כאדריכל הניצחון במלחמת ששת הימים, דומה היה כי לאף מפלגה מתחרה אין סיכוי של ממש.
ורד פלמן
ורד פלמן-הדר (נולדה ב-23 בנובמבר 1981) היא עיתונאית ישראלית, המשמשת ככתבת לענייני משטרה ומחוז ירושלים בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה
פלמן נולדה בירושלים, היא למדה בתיכון אורט אבין ברמת גן. ובאוניברסיטה העברית.
חיים אישים
פלמן נשואה ואם לבת, מתגוררת בירושלים.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
בחירות אלו נערכו על רקע הניצחון ההיסטורי במלחמת ששת הימים, שמשה דיין וממשלת המערך נתפשו כאחראים העיקריים לו. הלך הרוחות האופורי שהתקיים בעקבות המלחמה דעך מעט, עקב אירועי מלחמת ההתשה והקיפאון המדיני הנמשך, אך עדיין הייתה האווירה הציבורית אווירה שלאחר ניצחון גדול, הצופה לעתיד באופן חיובי.
ורד פלמן
קריירה
פלמן הצטרפה לרשות השידור ב-2005, היא החלה את דרכה כתחקירנית בתוכנית "היום בחדשות" עם גאולה אבן.
ב-2008 החליפה זמנית את קטי דור ככתבת בריאות עקב יציאתה לחופשת לידה.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
המערך ניגש להתמודדות בבחירות אלו לאחר שהתאחד שוב עם פורשי רפ"י ועם אנשי מפ"ם. בראש המערך עמדה גולדה מאיר, שהקרינה תדמית של עוצמה. לצידה, ובמובנים רבים הרבה מעבר לה, ניצב שר הביטחון משה דיין, שנתפש לא רק כמצביא מזהיר אלא גם כהוגה, איש חריף ובעל כישורי חשיבה יוצאים מן הכלל ודובר כריזמטי. בתוך המערך נהנתה מאיר, העסקנית הוותיקה, מיתרון ברור, אך נדמה היה כי בציבור הישראלי נהנה דיין מיתרון עצום, עד כדי כך שהיו שסברו כי יוכל להקים רשימת מרכז-ימין, להתמודד בבחירות ולנצח בהן.
ורד פלמן
קריירה
החל משנת 2009 היא שימשה ככתבת כללית במבט.
עד סגירת רשות השידור ב-2017 פלמן שימשה ככתבת משטרה.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
ואכן, בימים שקדמו לבחירות, החל גוף בשם "משה דיין לראשות הממשלה" בתעמולה פעילה למען מועמדותו של דיין. תעמולה זו הטילה אימה על ראשי מפלגת העבודה, כפנחס ספיר וגולדה מאיר. בסופו של דבר לא התמודד דיין, אך בעיני רבים הוא נתפש כיורש הטבעי והמתבקש לגולדה, שנתפשה כראש ממשלה לתקופת מעבר. המתמודד ה"טבעי" בעיני רבים לעמוד מול דיין היה יגאל אלון, אך ההתמודדות ביניהם עדיין לא קרמה עור וגידים ולא הגיעה לשלב מעשי.
ורד פלמן
קריירה
לאחר סגירת רשות שידור ב-2017, פלמן עברה לתאגיד השידור הישראלי שהוקם במקומה של רשות השידור, והיא משמשת ככתבת לענייני משטרה וככתבת במחוז ירושלים.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
דיין רמז כי מדיניות של הבלגה שנכפתה עליו ועל צה"ל על ידי גורמים פוליטיים היא המונעת הישגים בשני המאבקים שבהם היה צה"ל נתון — במלחמת ההתשה ובמלחמה כנגד הטרור, והיא המונעת הישגים מדיניים. הציבור הסכים עמו ברובו. מעטים מאוד סברו כי המדיניות שהפגינה גולדה באותם הימים, אשר עיקרה היה הימנעות ממגעים מדיניים שלא במשא ומתן ישיר וללא תנאים מוקדמים, והעמידה על היאחזות בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, הם המונעים הגעה להישגים מדיניים. דיין רמז כי אם יינתנו המושכות בידיו, תהיה מדיניותו שונה.
ורד פלמן
קריירה
ב-3 בספטמבר 2019 הותקפה על ידי משפחת אחד החשודים באונס בכרתים, בבית המשפט בהרקליון.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
על–פי התפישה של מנהיגי ישראל דאז, המשך החזקתם או כיבושם של השטחים היה הישג בן קיימא. כיבוש סיני ורמת הגולן העניק לישראל, על-פי תפישת מנהיגיה, מרחב התרעה ויכולת שליטה נאותים מול מצרים וסוריה. דיין טען כי "טוב שארם א-שייח בלי שלום משלום בלי שארם א-שייח", כשהוא מבטא בכך את התחושה שהמצרים והסורים "למדו את הלקח" ובזכות המרחבים האינסופיים, כביכול, שהפרידו בין הנגב לתעלת סואץ יירתעו המצרים ובעקבותיהם הסורים מפתיחה במלחמה נוספת. איש בממשלה לא האמין בכנות כוונותיהם של מנהיגי ערב, ובוודאי לא של נאצר. האחיזה בסיני וברמת הגולן נתפשה כביטוח מפני המלחמה הבאה.
ורד פלמן
קריירה
היא סיקרה, בין היתר, את משפטו של אלירן מלול שרצח את אשתו מיכל סלה באוקטובר 2019.
הבחירות לכנסת השביעית
רקע היסטורי
ביחס לשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה, אחרי שנכזבה התקווה כי עם כיבוש השטחים יעזבו אותם רוב תושביהם (בפועל עזבו כ-200 אלף מהם), השתררה התפישה כאילו לתושבי השטחים יש רק מה להרוויח משהותם תחת "הכיבוש הנאור" של ישראל, במיוחד מאחר שבשנים הראשונות נקטה ישראל מדיניות של אי-התערבות, ותושבי השטחים נותרו במובנים רבים תושבי ירדן המוחזקים כ"פקדון זמני" בידי ישראל. על הרעיון לפיו תושבי השטחים מובחנים כעם בעל זכות למדינה משלו הגיבה גולדה מאיר באמירה "אין עם פלסטיני".
התנגדות לקו השליט הזה התקיימה רק בשולי הציבוריות הישראלית. קולות בודדים (כקולו של חנוך לוין, במחזות כמו "את ואני והמלחמה הבאה" או "מלכת אמבטיה") ו"מכתב השמיניסטים" נתפשו כ"מזעזעים" והיו רחוקים מהקו השליט בקרב רוב אזרחי ישראל.
מערכת הבחירות
מערכת הבחירות לא הייתה סוערת כבחירות שקדמו לה. רוב המפלגות שהשתתפו בה היו שותפות בממשלת האחדות הלאומית שלפניה, ובכוונתן היה להמשיך ולקיימה גם לאחר הבחירות.
דוד בן-גוריון נמנע מלשוב עם פורשי רפ"י אל חיקו החם של המערך. הוא הקים, ביחד עם ידידו-יריבו משכבר הימים, איסר הראל, את "הרשימה הממלכתית". בהתמודדות האחרונה שלו בבחירות התמקד בן-גוריון בקידום רעיונותיו, כמו שינוי שיטת הבחירות, ונמנע מניגוח המערך. בראיון שנתן לסופר מיכאל בר-זוהר לאחר הבחירות המליץ בן-גוריון לצעירים להצטרף למערך, אך נמנע מלעשות זאת בעצמו.
מק"י בראשות משה סנה התמודדה אף היא. כן התמודד אורי אבנרי בראשות מפלגתו "העולם הזה-כוח חדש".
הבחירות לכנסת השביעית היו הבחירות הראשונות שסוקרו בטלוויזיה. זו הייתה גם הפעם הראשונה שבה הונהגו שידורי תעמולה בטלוויזיה. הטלוויזיה הישראלית הייתה עדיין בראשיתה, הסיקור היה פשוט ולא כלל סקרים או מדגמים.
תוצאות ההצבעה
נתונים עיקריים:
תוצאות הבחירות
הבחירות לא הביאו לשינוי כלשהו במפה הפוליטית הישראלית. ממשלת האחדות הלאומית המשיכה באותו ההרכב, גולדה מאיר נותרה בראשות הממשלה ומשה דיין בתפקיד שר הביטחון. באוגוסט 1970 פרשו שרי גח"ל מן הממשלה על רקע ניהול שיחות עם מצרים בנוגע להפסקת אש, אך הממשלה נותרה יציבה.
בית הקברות סנהדריה
בית הקברות סנהדריה הוא בית קברות יהודי השוכן בצפון ירושלים בסמוך לשכונת סנהדריה, ובסמוך לצומת הרחובות שמואל הנביא, שדרות אשכול ובר-אילן (צומת סנהדריה).
בית הקברות סנהדריה, ממוקם כמה מאות מטרים מגן עירוני ובו קברים מתקופת בית שני המוכר בשם קברי הסנהדרין.
היסטוריה
עד מלחמת העצמאות היה בית הקברות בהר הזיתים בית הקברות העיקרי של יהודי ירושלים. עם פרוץ המלחמה, הפכה התנועה העברית להר הזיתים למסוכנת בשל מעבר הדרך בשכונות ערביות. עד סוף חודש פברואר 1948 התנהלה קבורה חפוזה באמצע הלילה פעמיים בשבוע בליווי בריטי, אולם לאחר מכן שוב לא התאפשרה התנועה להר הזיתים. החברה קדישא העיקרית של ירושלים, "קהילת ירושלים", השיגו את השטח של חוות ניסיונות חקלאית בשולי שכונת סנהדריה לצורך קבורה, והמקום היה לבית הקברות סנהדריה. חלק מהנפטרים נקברו גם בבית העלמין בשכונת שערי צדק ובבית הקברות שייח' באדר. לשאר חברות הקדישא העדתיות שפעלו בירושלים לא היו שטחי קבורה והן שבתו מפעולה עד לחידוש הקבורה בהר המנוחות בסוף 1951.
הנקברים הראשונים בבית עלמין זה היו ארבעים ושניים (מבין 58) חללי מכונית התופת שפוצצה ברחוב בן-יהודה. הקבורה במקום נמשכה למרות מחאות תושבי סנהדריה שטענו שהקבורה במקום תפגע בהתפתחות השכונה.
לאחר מלחמת העצמאות, משהתברר שאין אפשרות לחדש את הקבורה בהר הזיתים שהיה תחת שליטה ירדנית, הפך בית הקברות סנהדריה לבית עלמין קבוע. באותה תקופה שכן בית הקברות בקצה העיר בסמוך לקו העירוני, מול גבעת התחמושת.
בעקבות פתיחת בית הקברות הצבאי בהר הרצל, הוחל ביוני 1951 בפינוי החיילים שנקברו בסנהדריה להר הרצל.
לאחר מלחמת ששת הימים הועברו חלק מהנקברים במקום אל בית העלמין בהר הזיתים. לאחר מלחמת ששת הימים נבנו השכונות רמת אשכול ומעלות דפנה, ובית הקברות הפך למובלעת בתוך תחום ירושלים.
אופי בית הקברות
בניגוד למנהג הרגיל בירושלים, לפיו בבתי קברות ליהודים אשכנזים המצבות שוכבות ולא עומדות, בבית קברות זה ישנן גם מצבות עומדות.
אזכורים נוספים
בחיבורו 'מסע בחלל הפנוי' מספר דב אלבוים את זכרונות ילדותו מבית הקברות סנהדריה:
בשירו "אהבתי" מספר המשורר נח שלומוביץ זכרונות ילדות של נער שגר בסמיכות לבית הקברות:
אישים מפורסמים הקבורים בבית הקברות
בשנותיה הראשונות של המדינה, התרחשו בבית הקברות מספר לוויות גדולות, קבורתם בקבר אחים של נרצחי שיירת הדסה, וכן של הרוגי הפיגוע ברחוב בן-יהודה בימי מלחמת העצמאות, ובשנים שלאחריה קבורת אפר יהודי אוסטריה שנאסף במחנות ההשמדה, וקבורת נספי אסון הקסטל.
בית מדרש מר"ץ
בית מדרש מר"ץ (מרכז צוותים) המוכר גם בשם כולל מר"ץ, הוא בית מדרש להכשרת מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי הספר ועיירות הפיתוח, המהווה חלק מקריית חינוך מבשרת ציון.
קריית חינוך מבשרת ציון
ראשיתה של קריית חינו מבשרת ציון בישיבה תיכונית קול מבשר שהוקמה בשנת הלימודים תש"ל, בנחלת יצחק. הישיבה הוקמה על ידי הרב יוסי שריד (אז שטרן), הרב אליהו סופר, הרב עזריאל ליכט והרב שבתאי זליקוביץ', שעברו מהישיבה התיכונית בכפר מימון. הקמת הישיבה הייתה חלק מתוכנית גדולה להקים במקום קרייה חינוכית שתכלול ישיבה תיכונית, ישיבה מקצועית, בית ספר לבנות וכולל.
בשנת 1972 הוקצה לקריית החינוך שטח של 7 דונם עם אופציה ל-7 דונם נוספים לבניית קריית הישיבה. במקום נבנו בנוסף לישיבה התיכונית וכולל מרץ גם דירות לצוות החינוכי ולתלמידי בית המדרש.
בא' אלול תשל"ד התגשמה התוכנית להקמת כולל, כאשר מייסדי הקריה הזמינו את הרב אורי כהן להקים את בית מדרש מר"ץ. בשנת 1993 הוקמה במקום ישיבת שערי מבשרת ציון לתלמידים מחוץ לארץ הבאים לשנת לימודים בישראל.
בשנת 2004 נקלעה הקריה לקשיים כלכליים ובעקבותיהם הוקמו עמותות נפרדות לכל אחת משלושת המוסדות והעמותה הוותיקה שניהלה את קריית החינוך נותרה כעמותה שניהלה את הנכסים בהם השתמשו העמותות השונות. במהלך השנים התגלעו חילוקי דעות בין המעורבים בקריה החינוכית.
בית המדרש
בית המדרש מר"ץ הוקם בא' באלול ה'תשל"ד במבשרת ציון כחלק מקרית חינוך מבשרת ציון על ידי הרב אורי כהן, במטרה להכשיר מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי הספר ועיירות הפיתוח. הרעיון להקמת בית המדרש גובש יחד עם זאב וולפסון שתרם סכומים נכבדים להפעלת בית המדרש וביקש להקים סמינר להכשרת מורים.
צוות הר"מים הראשון כלל את הרב יוסי שריד, הרב שבתי זליקוביץ', הרב דוד פוקס והרב סופר. בין הר"מים שנוספו במשך השנים: הרב סיני אדלר, הרב צחי להמן, הרב שמואל אליקים קדר, הרב אלתר הילביץ והרב יהושע בכרך. שיעורים ניתנו גם על ידי הרב צבי יהודה קוק, הרב שלמה מן ההר ונחמה ליבוביץ.
בית המדרש הכשיר מאות של מורים, מחנכים ורבנים, הן בקבוצות והן כיחידים, מקריית שמונה בצפון ועד לאילת בדרום, והיה למעשה הבסיס הראשוני להקמת מפעל הגרעינים התורניים של הציונות הדתית. הקבוצה השנייה שיצאה מבית המדרש כללה שבע משפחות שהלכו ללמד בקריית שמונה. הקבוצה השלישית הגיעה לחזק את הישיבה התיכונית בהר מירון.
בשנים האחרונות פיתח בית המדרש תוכנית להכשרת רבני קהילה בעלי הסמכה רבנית מהרבנות הראשית לישראל לצד הקניית כלים הנצרכים לתפקידו רב קהילה כמנהיג חברתי.
בצמוד לבית המדרש קיימת ישיבה תיכונית "קול מבשר" וכן ישיבה לבחורים אמריקאים שמגיעים לשנת לימודים בארץ "שערי מבשרת". סביב המוסדות קיימת קהילה של משפחות המתגוררות במתחם הנקרא "קריית חינוך".
צוף פילוסוף
צוף פילוסוף (נולד ב-2 באוגוסט 1958) הוא מלחין, מוזיקאי ונגן בס ישראלי. נגן בס בלהקת "תיסלם".
ביוגרפיה
פילוסוף גדל ברמת השרון. ב-1980 הצטרף ל"תיסלם" לאחר שכבר הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, "רדיו חזק". בתחילה התכוון פילוסוף להצטרף ללהקה רק באופן זמני, אך לבסוף נשאר בה עד שהתפרקה ב-1983.
לאחר התפרקות "תיסלם" השתתף פילוסוף בהקלטות של אומנים ישראלים, ובעיקר היה חבר ב"להקה מקומית", להקת הליווי של סי היימן. בין היתר הלחין את השיר "סתיו ישראלי" שביצעה גלי עטרי באלבומה "אמצע ספטמבר" (1986) ובאלבום הבכורה של חברו לשעבר ל"תיסלם", דני בסן. פילוסוף הופיע בלהקת הליווי של רמי קלינשטיין ושל יהודית רביץ. הוא עבד לפעמים עם חברים אחרים ב"תיסלם", ושותף קבוע בהרכב שמלווה את יזהר אשדות בהופעות.
ב-1990 הופיעו "תיסלם" בסיבוב איחוד קצר, ובמסגרתו כתב פילוסוף את המילים ללהיט "יש לך אותי". שנה לאחר מכן הקליט גידי גוב שיר שהלחין וכתב פילוסוף, "אין עוד יום", באלבומו "אין עוד יום". לאותו אלבום הלחין פילוסוף גם את "אני שוב מתאהב" למילים של יונה וולך (ב-1990 הקליטה ורדינה כהן את השיר בלחן אחר). ב-1993 הלחין לריקי גל את השיר "יש לי חולשה לרקדנים" לאלבומה "חפש בי".
בנוסף לגיטרה בס, פילוסוף מנגן גם על קונטרבס לאחר שלמד אצל אלי מגן, וכן למד רפואה סינית במכון "ברושים".
חיים אישיים
פילוסוף היה נשוי לעיתונאית מירי חנוך ולהם שתי בנות משותפות: ליה פילוסוף – שחקנית, וגייל, שיצרה סרט במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים ונוער. לפילוסוף גם בת ובן ממערכת יחסים עם המפיקה שרון שמיר, בתו של פרופ' שמעון שמיר.
קישורים חיצוניים
יזהר אשדות מארח את צוף פילוסוף והקונטרבס, יוטיוב
ז'ראר דפארדיה
ז'ראר קזבייה מרסל דפארדיה (צרפתית: ; נולד ב-27 בדצמבר 1948) הוא שחקן קולנוע צרפתי, הנחשב אחד משחקני הקולנוע הצרפתים החשובים והמוכרים ביותר. מעמדו וחשיבותו בעולם הקולנוע הצרפתי נותרו בעינם במהלך השנים הרבות בהן הוא פעיל. דפארדיה זכה פעמיים בפרס הסזאר לשחקן הטוב ביותר ופעם אחת בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
ילדות ונעורים
דפארדיה נולד בעיר שאטורו שבחבל סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת, כאחד מחמשת ילדיהם של משפחת פועלים וגדל בעוני בדירת שני חדרים. אביו היה בעל מלאכה בתחום המתכת וכבאי מתנדב ואמו עקרת בית. בילדותו הרבה להיעדר מבית הספר ובגיל 13 חדל מלימודיו כליל, והחל לעבוד בבית דפוס. הוא היה כמעט אנאלפביתי שעזב את לימודיו ומגמגם חלקית, הוא למד קרוא וכתוב רק מאוחר יותר. הוא עסק במכירת סחורה גנובה, וקיבל עונש מאסר על תנאי. בין היתר סחר ומכר סיגריות ואלכוהול, עם חיילים אמריקאים בבסיס הצבאי סמוך לעיירת מגוריו.
בגיל 16 עבר להתגורר בפריז ושם החל לשחק ב"קפה דה לה גר" (Café de la Gare), קפה-תיאטרון חדש שהיה בעל אופי קומדי. בקבוצת שחקני התיאטרון הצעירים ששיחקו עמו היו גם: פטריק דוור, וקולוש ומיו-מיו.
תחילת הקריירה
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 הוא החל להופיע בסרטים קצרים ובסרטי טלוויזיה. הופעתו הראשונה בסרט עלילתי הייתה ב-1970, בסרט "Le cri du cormoran, le soir au-dessus des jonques". ב-1971 השתתף בסרטו של ז'אק דראי "Un peu de soleil dans l'eau froide" על פי ספרה של פרנסואז סאגאן. פריצתו הגדולה החלה ב-1974 כששיחק בתפקיד הראשי, מול פטריק דוור ומיו-מיו, בסרטו של ברטראן בלייה, "הפרחחים" (Les Valseuses). העיתונאית אלאונורה לב תיארה את הסרט כ"אודיסיאה של שני גברים הבטוחים שהם מתנת-אלוהים לכל המין הנשי, וחיים על פי המוטו "כל אשה משתוקקת להיאנס". הסרט נאסר תחילה להקרנה בישראל, בגלל תוכנו המיני, העירום והעמימות מוסרית שלו. אך לאחר שהמפיצים בישראל קיצצו קטעים נרחבים ממנו הוא הותר להקרנה ב-1978. בהמשך אותה שנה השתתף בסרטו המצליח של קלוד סוטה, "ונסן, פרנסואה, פול, והאחרים" (Vincent, François, Paul... et les autres).
ב-1976 ביסס את מעמדו כשחקן מוביל בקולנוע האירופי כשכיכב באפוס הקולנועי שביים ברנרדו ברטולוצ'י, "1900". דאפרדייה גילם בסרט את בן האיכרים המתחבר ונאבק חליפות בבן האצולה שגולם על ידי רוברט דה נירו. באותה שנה כיכב בסרטו של מרקו פררי, "La Dernière Femme" ("האישה האחרונה"), מול אורנלה מוטי ומישל פיקולי והיה מועמד לפרס סזאר על משחקו. גם סרט זה נפסל להקרנה בישראל בגלל שדפארדיה מופיע בו בעירום מלא והוא כולל סצינות מין. באותן שנים עבד דפארדיה באינטנסיביות והשתתף במספר סרטים בשנה, כולם בתפקידים ראשיים ובבימוים של המובילים בבמאי צרפת כגון: אנדרה טשין, ברבט שרדר, קלוד מילר ומרגריט דיראס. ב-1976 לדוגמה, כיכב ב-7 סרטים. ב-1978 שיחק שוב בסרטו של הבמאי הפרובוקטיבי, ברטראן בלייה. הפעם היה זה "הכינו את הממחטות" (Préparez vos mouchoirs), שבו גילם דפארדיה גבר שאשתו (בגילומה של הקנדית קרול לור) איבדה את חדוות חייה והוא מבקש מאלמוני (פטריק דוור) שפגש בבר שייכנס לחייהם וינסה לעשות את אשתו מאושרת. הסרט זכה בשבחים וגרף את פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנות ה-80
ב-1980 שיחק דפארדיה בסרטו של הבמאי מוריס פיאלה "לולו", המספר את סיפורה של אישה (בגילומה של איזבל הופר) הנוטשת את בן זוגה האינטלקטואל ואת חייה הבורגניים בעבור חיי הוללות עם צעיר פוחז (דפארדיה). הסרט היה מועמד לפרס הסזאר ולפרס דקל הזהב. בהמשך אותה שנה שיתף לראשונה פעולה עם הבמאי הנודע, פרנסואה טריפו, בסרט "המטרו האחרון". הוא גילם שחקן תיאטרון המהווה את הצלע השלישית במשולש רומנטי הכולל גם אשה (קתרין דנב) המחביאה את בעלה היהודי (היינץ בנט) בדירתם הפריזאית בזמן מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה ב-10 פרסי סזאר ובהם, פרס השחקן הטוב לדפארדיה. באותה שנה גם שיחק בסרטו של אלן רנה "הדוד שלי מאמריקה".
ב-1981 שיחק שוב בסרט של טריפו, "האשה ממול" (La Femme d'à côté), הפעם מול פאני ארדן, כזוג נאהבים מן העבר, הנפגש במפתיע כשאחת המשפחות עוברת לגור בשכנות לשנייה. ב-1982 שיחק דפארדיה בסרטו של הבמאי הפולני, אנדז'יי ויידה, "דנטון" בו גילם את המהפכן הצרפתי ז'ורז' דנטון. באותה שנה שיחק באחד מסרטיו הידועים; "שובו של מרטין גר" שבוים על ידי דניאל ויניי. בסרט הוא מגלם את דמותו של מרטן גר - גבר בן המאה ה-16 החוזר לכפרו לאחר שמונה שנים בהן נעלם ומבקש להתאחד מחדש עם אשתו. לאנשי הכפר לא ברור האם מדובר במרטן גר האמיתי או במתחזה והגבר עומד למשפט.
בשנות ה-90
בתחילת 1990 יצא למסכים סרטו של ז'אן-פול רפנו, "סיראנו דה ברז'ראק", על פי המחזה בעל אותו שם, בו גילם דפארדיה את דמותו של סיראנו בעל האף הבולט המאוהב בבת דודתו היפה, רוקסאן, וכותב לה מכתבי אהבה עליהם הוא חותם בשמו של ידידו. דפארדיה זכה עבור משחקו בפרס הסזאר. סרטו הבא היה "גרין קארד", קומדיה הרומנטית בהפקה אמריקאית, עם אנדי מקדואל ובבימוי פיטר ויר. היה זה תפקידו המשמעותי ביותר בהפקה בשפה האנגלית. הסרט זכה להצלחה גדולה והקנה לדפארדיה פרסום גם בצפון אמריקה. גם סרטו הבא, "אורנוס", בבימויו של קלוד ברי, זכה לשבחי הביקורת. הסרט שהתבסס על ספר של מרסל איימה, עסק בכפר צרפתי המתמודד עם ספיחי מלחמת העולם השנייה והיה מועמד בשבע קטגוריות של פרס סזאר.
ב-1991 גילם דפארדיה את דמותו של המלחין מרן מארה בסרטו של אלן קורנו, "כל הבקרים שבעולם" (Tous les Matins du Monde). הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר וזכה לתשבחות רבות, ובכללם על משחקו של דפארדיה. באותה שנה גם פרסם מעין אוטוביוגרפיה בשם "מכתבים גנובים", הכוללת עשרים וחמישה מכתבים דמיוניים, אותם הוא כתב לידידיו הקרובים, וכן לישויות מטפיזיות כמו "הטבע", "המחלה", "הדורות הבאים", "הכסף" ו״העבודה".
דפארדיה תרם קטעי דיבור לשירה בשיר "אני אחנוק אותך" של הבמאי הצרפתי הקטור זאזו באלבום משנת 1992 "Sahara Blue". האלבום הציג קטעי שירה המבוססים על המשורר ארתור רמבו.
בנוסף ב-1992 כיכב בסרטו של רידלי סקוט, "1492: מעבר לאופק" המספר את סיפורו של כריסטופר קולומבוס. ב-1993 שוב כיכב בסרט של קלוד ברי. הפעם היה זה, "ז'רמינל" (Germinal), על פי הרומן של אמיל זולא. היה זה הסרט היקר ביותר שהופק בצרפת עד אותה עת. ב-1994 שיחק בסרטו של הבמאי האיטלקי ג'וזפה טורונטורה, "פורמליות טהורה" (Una Pura Formalità), בו גילם סופר הסובל מאמנזיה ונחקר על ידי מפקח המשטרה (מגולם על ידי הבמאי רומן פולנסקי) החושד בו כי ביצע פשע חמור. ב-1996 שיחק בסרט הדרמה העבודה הטובה ביותר בעולם. ב-1999 גילם דפארדיה את דמותו של אובליקס בסרטו של קלוד זידי "אסטריקס ואובליקס נגד קיסר" (Astérix et Obélix contre César), סרט לייב אקשן המבוסס על סדרת הקומיקס אסטריקס, שהיה הראשון לסדרת סרטים מצליחה אודות הגיבור המצויר.
בשנות ה-2000
דפארדיה המשיך לשחק בסרטים רבים גם בשנות ה-2000.
ב-2002 כיכב בסרט "אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה", שעלות הפקתו הייתה כ-44.2 מיליון, והיה הסרט היקר בתולדות צרפת עד אז. ב-2008 שיחק בסרט נוסף בסדרה "אסטריקס במשחקים האולימפיים", וב-2012 בסרט "אסטריקס בבריטניה".
ב-2007 שיחק בסרט "החיים בוורוד" (La Môme), סיפור חייה של אדית פיאף, בתפקיד לואי לפלה, בעל מועדון הלילה שגילה את פיאף.
ב-2008 שיחק דפארדיה בסרט "שלום ולהתראות" (Hello Goodbye). בסרט גילמו דפארדיה ופאני ארדן זוג יהודים העולה לישראל ואת התלאות הפוקדות אותם כעולים חדשים. הסרט צולם בחלקו בישראל בהשתתפות שחקנים ישראלים בהם ששון גבאי וליאור אשכנזי. הסרט, בבימויו של גרהם גואיט, לא זכה להצלחה וגם בישראל הביקורות אודותיו היו קשות, כולל ביקורת קשה אודות משחקו של דפארדיה.
ב-2009 שיחק בסרטו האחרון של הבמאי קלוד שברול, "המפקח בלאמי", בתפקיד הראשי של המפקח המבוגר, בן דמותו של המפקח מגרה, החוקר תעלומה של הונאת ביטוח.
ב-2010 שיחק דפארדיה לצד קתרין דנב ופבריס לוקיני בסאטירה החברתית "פוטיש - אשה צעצוע" (Potiche) שעסקה במאבק לזכויות הנשים על רקע מאבקי הפועלים בצרפת בשנות ה-70. סרט נוסף בו שיחק באותה שנה היה "אחר הצהריים בכפר עם מרגריט" (La Tête en friche) בבימויו של ז'אן בקר. בסרט, שזכה לביקורות חמות, שיחק דפארדיה גבר מבוגר וחסר השכלה שכל חייו גדל כלא יוצלח ודוכא על ידי אמו השתלטנית. כל זה משתנה לאחר שהוא פוגש ישישה בת 95 הפותחת בפניו את עולם הספרות שדרכו הוא מתחבר אל עולמו הפנימי.
ב-2015 הוציא לאור אוטוביוכרפיה שנייה בשם "Innocent" (תמים, או חף מפשע) שמכרה 80 אלף עותקים כבר בהדפסה הראשונה.
ב-2016 הגיעה לישראל להופיע לצידה של פאני ארדן במחזה של מרגריט דיראס, ושנה אחר כך חזר להופיע עם איזבל אדג'ני במחזה "מכתבי אהבה".
חיים אישיים
בשנים 1970–1996 דפארדיה היה נשוי לשחקנית אליזבת גיניו (Guignot), המבוגרת ממנו בשמונה שנים, ושאותה הכיר לראשונה בחוג למשחק כשהיה בן 15. היא עזרה לו לשפר את יכולת הקריאה שלו ואת המבטא. לבני הזוג נולדו שני ילדים: גיום (מת מדלקת ריאות ב-2008) וז'ולי דפארדיה, שחקנית מצליחה. ב-1992 נולדה לו גם בת, רוקסאן, מדוגמנית בשם קארינה סילה, בזמן שהיה פרוד מאשתו. בין השנים 1997 ל-2005 היה בזוגיות עם השחקנית קרול בוקה.
בשנת 2012, בעקבות העלאת מדרגת מס ההכנסה העליונה בצרפת ל-75% עבר לבלגיה בה שיעורי מס נמוכים יותר, במסגרת גל של עזיבת עשירים את צרפת. הדבר גרר ביקורת בצרפת שכינו את המעבר כמעשה לא-פטריוטי. ב-3 בינואר 2013 העניק נשיא רוסיה, פוטין, לדפארדיה, אזרחות רוסית. ב-2015 לאחר שהביע עמדותיו על הקונפליקט הרוסי-אוקראיני, הוחלט באוקראינה להחרים את סרטיו.
האשמות באונס
בראיון משנת 1978, דפרדייה אישר על פי הדיווחים סיפור שהוא השתתף לראשונה באונס כשהיה בן 9, ושהוא השתתף במקרי אונס נוספים מאז. על פי הדיווחים הוא הצהיר שיש "יותר מדי מקרים מכדי לספור... לא היה שום דבר רע בזה. הבנות רצו שיאנסו. כלומר, אין דבר כזה אונס. זה רק עניין של בחורה מגיעה למצב שבו היא רוצה להיות". הסיפור עלה מחדש בכתבה במגזין טיים ב-1991. דפרדייה הכחיש את הסיפור ואיים בתביעה משפטית נגד כל כלי תקשורת שפרסמו אותו. הצוות של דפרדייה אמר שדבריו תורגמו לא נכון והוא רק הודה שראה אונס.
בנובמבר 2017, סיפרה השחקנית הישראלית ימית סול בתוכנית "שי בשידור" כי במהלך צילומים לסרט עם דפארדיה, האחרון תקף אותה מינית כאשר הכניס את ידו למכנסיה ולחש לה באוזן אמירות מיניות. בעקבות המקרה סול עזבה את סט הצילומים והתפטרה.
פרסים
דפארדיה היה מועמד לפרס סזאר מספר שיא של ארבע עשרה פעמים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. בשנת 1981 זכה לראשונה בפרס זה עבור הופעתו ב"המטרו האחרון", יצירתו של הבמאי פרנסואה טריפו. הוא זכה בסזאר בשנית ב-1991 עבור הסרט. הוא היה אף מועמד לפרס האוסקר כשחקן הטוב ביותר לשנת 1990. פרט לכך הוא זכה בפרסים הבאים:
דוק שואו
דוק שואו הוא שם הבמה של לרמי קורטז (באנגלית: Larramie Cortez "Doc" Shaw; נולד ב-24 באפריל 1992) הוא שחקן וראפר אמריקאי, שמוכר במיוחד מתפקידיו בסדרות של ערוץ דיסני - "החיים היפים על הסיפון" בתור מרקוס ליטל ו"שני מלכים" שם שיחק את המלך בומר.
ביוגרפיה
שואו נולד באטלנטה, ג'ורג'יה.
קריירה
בשנת 2006 הוא זכה לתפקיד של מאליק פיין בסיטקום "בית הכאב של טיילר פרי" ברשת הטלוויזיה TBS. דמותו של שואו, מאליק, מוצגת כמתבגר שנון שתעלוליו מכניסים אותו לרוב לצרות לא מכוונות. ככל שהוא מתבגר, הוא מקבל קווי-עלילה בוגרים יותר, ובעונה התשיעית - הוא מצפה לילדו הראשון עם בת זוגו.
הוא הגיש פרס בטקס השנתי ה-39 במספר של פרסי NAACP Image בשנת 2008.
בשנת 2009 הוא הצטרף לקאסט של קומדיית המצבים של ערוץ דיסני "החיים היפים על הסיפון" לעונה השנייה ששודרה מאוגוסט באותה שנה. הוא גילם את מרקוס ליטל, זוכה פרס גראמי לשעבר, שהקריירה שלו הסתיימה לאחר שסוכנות התקליטים שלו זרקו אותו. שואו המשיך לשחק גם בעונה השלישית שעלתה ב-2010.
לאחר סיום "החיים היפים על הסיפון", שואו קיבל תפקיד ראשי בסדרת הסיטקום "שני מלכים", גם היא של ערוץ דיסני, לצד מיטשל מוסו ולאחר מכן לצד אדם היקס. את התפקיד של המלך בומר, גילם במשך 3 עונות בתפקיד ראשי עד עד לסיומה ב-2013.
בשנת 2014 השתתף בתור השימפנזה אש, בנו של רוקט בסרט הלייב אקשן "כוכב הקופים: השחר" שביים מאט ריבס.
פובליוס קלאודיוס פולכר
פובליוס קלאודיוס פולכּר (לטינית: Publius Claudius Pulcher) היה מצביא רומאי ובן למשפחת הקלאודיים. הוא היה בנו של המדינאי הרומאי המפורסם אפיוס קלאודיוס קאודקס, והראשון לבית האב של הקלאודיים שקיבל את הכינוי (cognomen) פולכר שפירושו 'נאה'.
שימש כאיידיל קורולי ב-253 לפנה"ס, ובשנת 249 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, נבחר לקונסול יחד עם לוקיוס יוניוס פולוס (Lucius Iunius Pullus). אותה שעה היו הצבא והרומי עסוקים בהטלת מצור על ליליבאום, עיר הנמל החשובה ביותר של הקרתגים במערב סיציליה. בעקבות כישלון קודמיו לפרוץ את חומות העיר, החליט פולכר להפסיק את פעולות המצור ולכבוש את דרפאנה, אחרון הבסיסים הימיים הקרתגיים באי. בקרב הימי שהתחולל סמוך לעיר הוכה הצי הרומי בפיקודו על ידי אדרבעל ואוניות הקרתגים.
סווטוניוס מוסיף על כך ומספר, כי גם אחותו של פובליוס "הועמדה למשפט בפני העם - דבר שלא אירע עוד לאישה - בעוון שפגעה בכבודו; כי בשעה שמרכבתה התקדמה ונסעה אך בקושי בתוך ההמון הצפוף, קראה בקול קבל-עם ואמרה: 'הלוואי ואחי פולכר היה קם מקברו, מפסיד מחדש את הצי ומפחית על ידי כך מן ההמון הרומאי!' ".
כשנתבקש על ידי הסנאט למנות דיקטטור לצורך ניהול הבחירות לקונסולים חדשים, מאחר שהוא ועמיתו נמצאו בסיקיליה ולא יכלו לשוב לרומא כדי לנהל את הבחירות בעצמם, מינה את מרקוס קלאודיוס גליקיה (Marcus Claudius Glicia), עבד משוחרר ששירת אותו כפקיד ושליח; המינוי נפסל לאלתר, ובמקומו מונה אולוס אטיליוס קלטינוס. פולכר עמד למשפט העם בשל כישלונו הצבאי ובשל חילול הקודש וקנס כבד הושת עליו. עניין זה אינו מופיע אצל פוליביוס, אלא רק אצל סופרים מאוחרים לו, וכפי הנראה הוא המצאה מאוחרת שבאה לתרץ את הכישלון הרומי.
בחזקת חף מפשע
בחזקת חף מפשע (באנגלית: Presumed Innocent) הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 1990 בבימויו של אלן ג'יי פאקולה, עם האריסון פורד, ראול ג'וליה, בריאן דנהי, גרטה סקאקי ובוני בדליה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "בחזקת חף מפשע" של משנת 1987. העלילה היא על פרקליט בכיר שנאשם ברצח עמיתתו ופילגשו וחושפת את המתחים והשחיתויות במערכת המשפט שגורמים לעיוותי דין ולפסיקה שגויה.
חלק מהעלילה נחשף בפלאשבקים.
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה ולביקורות חיוביות רבות.
הסרט היה מועמד לפרס אדגר על התסריט.
תקציר העלילה
רוזאט "ראסטי" סביץ' (האריסון פורד) הוא פרקליט בכיר ויד ימינו של התובע המחוזי ריימונד הוגרט (בריאן דנהי). הוא נשוי לברברה (בוני בדליה) ואב לילד נאט (ג'סי ברדפורד). הורגרט מטיל עליו לחקור במהירות את פרשת רצח הפרקליטה קרולין פולימוס (גרטה סקאקי). הבחירות לתובע המחוזי עומדות בפתח והוא זקוק לפתרון הפרשה כדי להביס את מתחריו ניקו דלגארדיה (טום מרידוסיאן) ותומי מולטו (ג'ו גריפאסי) הנושפים בערפו.
ראסטי מקבל את המשימה בחוסר רצון ולא מגלה כי בינו לבין קרולין היה קשר אינטימי עמוק בעבר. לשם החקירה הוא לוקח בלש קרוב נאמן לו - דן ליפרנזר (ג'ון ספנסר). קרולין היא פרקליטה שאפתנית ומניפולטיבית ושואפת להתקדם דרך מיטותיהם של פרקליטים ושופטים. הרומן שלה עם ראסטי החל כשהם עבדו על מקרה של התעללות אם בבנה הקטן (ג'וזף מאזלו) וזכו בתביעה הודות לנאום מרשים של ראסטי. רק לאחר שראסטי מודיע לה כי אין בכוונתו לרוץ למשרת התובע המחוזי היא מנתקת את הקשר אתו כי כבר לא יוכל להועיל לה. ברברה אשתו יודעת על הרומן שלה עם ראסטי.
ראסטי נעצר כחשוד ברצח ומשוחרר בערבות גבוהה עד למשפטו. בינתיים נערכות בחירות והוגרט מפסיד לטובת דלגארדיה ומולטו שכעת משימתם היא להרשיע את ראסטי.
ראסטי שוכר את שירותו של עו"ד "סאנדי" סטרן (ראול ג'וליה). הוא מצליח לבלבל את הפתולוג ששלף את הדיאפרגמה עם תאי הזרע, כאשר הוא מגלה להפתעת כולם כי קרולין עברה קשירת חצוצרות וכי לא הייתה זקוקה לדיאפרגמה וקוטל זרע כפי שהפתולוג טוען ששלף מגופה וכי קרוב לוודאי ששלף אותה מגופה אחרת. עדותו של הפתולוג מתרסקת. התביעה גם לא מצליחה שראסטי היה בביתה ביום הרצח וגם מכשיר הרצח לא נמצא.
בינתיים מגלה ליפרנזר כי לפני חמש שנים חקרו קרולין ומולטו מקרה של הטרדה מינית והציעו לנאשם שישלם 1,500 דולר שוחד לשופט לארן ליטל שזיכה אותו. העובדה הזאת מועברת לשופט והוא ממהר לסיים את המשפט בזיכויו של ראסטי מחוסר הוכחות.
בוני פו
בוני פו (באנגלית: Bonnie Poe; 15 באוקטובר 1912 – 16 באוקטובר 1993) הייתה שחקנית ומדבבת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות דיבוב הדמות המונפשת של אולפני פליישר, בטי בופ, החל מסדרת "פופאי המלח" (1933) והופעות בתריסר סרטי הנפשה.
קריירה
בשנת 1933, הייתה פו המדבבת של בטי בופ, כולל דיבובה בכמה פרקים של ספיישל רדיו של NBC בשם "Betty Boop Fables", פו הייתה המדבבת הראשונה של הדמות אוליב אויל בסדרה של פופאי. פו גם גילמה את בטי בופ בלייב אקשן בסרט הקצר "Hollywood on Parade No. A-8", כשביצעה מערכון עם בלה לוגוסי אשר גילם את דמותו של הרוזן דרקולה.
פו הייתה חברה בהרכב המוזיקלי הווקאלי "The Rhythmettes", שכלל גם את דורותי קומפטון, מיי קווסטל ומרי מודר.
ב-16 באוקטובר 1993, יום לאחר יום הולדתה ה-81, נפטרה פו מסיבוכים הקשורים לדלקת ריאות.
בית הספר התיכון הטמפלרי
בית הספר התיכון הטמפלרי הוא מבנה במושבה הגרמנית בירושלים. המבנה ממוקם ברחוב עמק רפאים 3. החל משנת 2017 משמש המבנה חלק ממלון "אוריינט" מרשת ישרוטל.
היסטוריה
המבנה נבנה בשנת 1882 במטרה לשמש בית ספר תיכון לבני המושבה הגרמנית בירושלים ולבני המושבות הטמפלריות האחרות ברחבי הארץ. בית הספר, שמומן ונתמך על ידי משרד החוץ של גרמניה, נחשב לטוב בבתי הספר בארץ ישראל באותה עת.
בית הספר פעל עד גירוש הטמפלרים בשנת 1939. לאחר מכן השתמשו במבנה מוסדות ומשרדי שלטון ממשלת המנדט הבריטי.
בשנת 1953 הוקם במקום מכון לסיבים ומוצרי יער על ידי מנחם לוין. במכון בוצעו "מחקרים בתחומי הפולימרים, הסיבים הטבעיים והסינתטיים, דטרגנטים וניקוי, פיזיקה של סיבים ואריגים, שימושי סיבים ברפואה וביוטכנולוגיה, עמידות ביולוגית של מוצרים סיביים". מאוחר יותר שונה שמו למכון הישראלי לסיבים. המכון פעל במתחם עד שנת 1998.
בשנת 1998 הוצא המתחם, בו שני מבני בית הספר ומבנה בית העם הטמפלרי במגרש הסמוך, למכרז ליזמים לצורך בניית בית מלון, והוא נמכר לחברת "קולוני ירושלים" (חברה שהוקמה לצורך פיתוח הפרויקט), בבעלות איש העסקים יוסף מוניאן, תמורת 16 מיליון שקל. בשנת 2000, נמכר המתחם לאיש העסקים יהודי-אמריקאי זמיר מורד שהגיש תוכנית לפיתוח המתחם. על פי התוכנית מבני בתי הספר היה אמורים להישמר והמבנה העיקרי של המלון היה אמור להיבנות בשטח המתחם מאחורי מבני בית הספר. חברת "קולוני הגישה תוכנית להקמת מלון בגובה של כ-12 קומות, בו ישולב גם מבנה בית העם הטמפלרי, שמשמש את הכנסייה הארמנית, בקומת הקרקע. ועד התושבים של שכונת המושבה הגרמנית החל במאבק נגד התוכנית בטענה שהוא ישנה את אופי הסביבה ויהרוס את המרקם המעין כפרי של המושבה הגרמנית.
בדצמבר 2006 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים דחתה את התוכנית לבניית המלון בגובה של כ-12 קומות במאי 2009 אישרה תוכנית למבנה בן שמונה קומות עם 200 חדרי מלון. לאחר מאבק ופעולות מחאה הותר לכנסייה הארמנית להמשיך להשתמש במבנה ותוכנית המלון צומצמה.
במתחם הוקם מלון אוריינט, מלון ברמה של חמישה כוכבים הכולל 243 חדרים וסוויטות, חלקם במבני בית הספר התיכון הטמפלרי ששמרו. עלות הקמת המלון הייתה 342 מיליון שקל והוא כולל 11 דירות מגורים שנמכרו.
המבנה
המבנה, המצוי בסמוך לבית העם הטמפלרי, הוא מבנה דו קומתי. חזית המבנה בולטת, גרם מדרגות אופייני מוביל לכניסה הראשית שבראשה גמלון האופייני לאדריכלות הטמפלרית.
Don't Wait Up
Don't Wait Up (בעברית: אל תחכה) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים אייס וסוני מיוזיק לטין. "Don't Wait Up" הוא שירה הראשון של שאקירה שמבוצע באופן מלא בשפה האנגלית מאז "Try Everything" (2016).
רקע וכתיבה
שאקירה הודיעה בהתחלה כי סינגל חדש שילווה בווידאו קליפ יופץ ביולי 2021, בריאיון שקיימה עם Vogue Mexico באותו החודש. ב-12 ביולי דיברה על השיר בשנית, כאשר שינתה ברשתות החברתיות את תמונות הפרופיל שלה לפלטת צבעים קייצית; אותו השינוי הפך את ההאשטאג "Shakira is coming" לוויראלי בטוויטר. בסמוך להכרזה, החלה שאקירה לצבור עשרות אלפי עוקבים ופרסומים ברשתות החברתיות השונות. ב-13 ביולי שיתפה סרטון בן 30 שניות של מה שיכול להיות חלק ממילותיו של "Don't Wait Up".
מאוחר יותר, חשפה שאקירה את עטיפתו הרשמית של הסינגל, כמו גם את שמו: "Don't Wait Up".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Don't Wait Up" יצא לאור ב-16 ביולי 2021 וצולם באי הספרדי טנריפה ביוני באותה השנה. הקליפ הועלה בשידור חי לערוץ היוטיוב הרשמי של שאקירה. בתחילתו, ניתן לראות את שאקירה אוחזת בגלשן כשהיא לבושה בבגד ים. בהמשך, היא גולשת על הגלים וזאת, בנוסף לכך שמשולבות בקליפ סצנות בהן ניתן לראותה רוקדת בתוך מעגל.
בפחות מכמה שעות, צבר הקליפ מאות אלפי צפיות. את הקליפ סקרו באתרי מוזיקה שונים כאשר הופץ.
יחיאל מנחם מנדל קלמנסון
הרב יחיאל מנחם מנדל קלמנסון (נולד בב' באדר תשט"ו, 1955) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים בברינואה בצרפת, ומחבר סדרת הספרים "מי טל".
ביוגרפיה
נולד במונמורנסי לבת שבע וליקותיאל דוב קלמנסון.
למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה אצל הרב יוסף גולדברג והרב ניסן נמנוב.
בשנת תשל"ה נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק, שם נסמך על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק.
בשלהי תשרי תשל"ח נסע לצרפת, שם התמנה לראש ישיבת תומכי תמימים בברינואה.
באלול תשל"ח נישא לשטרנא בת הרב הלל פבזנר.
הרב קלמנסון מוסר שיעורים מדי שבוע לתלמידי שיעור ג' וד' בישיבה ושיעור כללי פעם בחודש לכל תלמידי הישיבה. מוסר גם שיעור בגמרא לתלמידי 'תפארת מנחם' בברינואה (סטודנטים שמגיעים ללמוד שנה בישיבת תו"ת בברינואה במסגרת מיוחדת עבורם), ושיעורים בחסידות וגמרא בצרפתית למקורבים וסטודנטים בפריז.
נחל זלזל
נחל זלזל הוא נחל אכזב בהר הנגב. אורכו כ־5.5 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־515 מטרים מעל פני הים, בקרבת הר בוקר, כשישה קילומטרים מצפון־מערב לקיבוץ שדה בוקר. משם זורם הנחל בכיוון צפון־מערב, ולאחר מכן בכיוון דרום־מערב. הוא נשפך לנחל הבשור בגובה של כ־385 מטרים מעל פני הים, במרחק של כארבעה קילומטרים מדרום־מזרח ליישוב הקהילתי אשלים.
הערוץ הים תיכוני
הערוץ הים תיכוני (נקרא בעבר "ערוץ 25" ו-"25 ים תיכוני") הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי שהושק ב-12 בפברואר 2013 ללקוחות חברת הלוויין יס. בערוץ משודרים תכנים המוגדרים כ"ים תיכוניים". אלה כוללים מידע על מאכלים ים תיכוניים, מוזיקה ים תיכונית ואירוח כוכבים מסוגה זאת.
היסטוריה
הקמת הערוץ החלה ביוזמת חברת "רשת", בסוף 2009, ובתחילת 2010 הוכרז על הקמתו, תחילה בשם "ערוץ אחלה", בשיתוף חברת הלווין "יס". במרץ 2010 הגישו בקשה ל לאשר את שידורו, כערוץ בתשלום. הערוץ הוקם כמתחרה לערוץ 24 שהיה בבעלות זכיינית ערוץ 2 שידורי קשת, ושידר בהצלחה באותה עת בעיקר תכנים ים תיכוניים ומוזיקה מזרחית. ערוץ 24 עתר לבג"ץ נגד מועצת הכבלים והלוויין, בניסיון למנוע את עליית הערוץ, אך העתירה נדחתה.
כמנהל התוכן של הערוץ מונה גיל ריבה, ולצורך הפקתו נחתם הסכם עם החברות "ניהול פלוס" ו"אבי גואטה הפקות" של הארמגן אבי גואטה. בנוסף גויס השדרן אליקו ופורסם שהערוץ יפיק תוכנית "כוכב נולד" בסגנון ים תיכוני, אלא שערוץ המוזיקה 24 הקדים אותו וההעלה את התוכנית "אייל גולן קורא לך", ובערוץ החדש החליטו לרדת מהרעיון. מועצת הכבלים והלוויין אישרה את עליית הערוץ באפריל 2011, שבמקביל אישרה המועצה לשנות את רישיון ערוץ 24, כך שניתן לו לשדר עד 30% תוכניות שאינן תוכניות מוזיקה. באותה עת גם אושר האפיק שלו - 25.
החל מ-4 בינואר 2017, הערוץ משודר גם ללקוחות הוט.
באוקטובר 2017 רכש אבי בר כשליש ממניות מהערוץ.
בקיץ 2018 הערוץ שינה מיקוד, ממוזיקה ים-תיכונית לטלנובלות טורקיות.
בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 36.
החל מ-17 בפברואר 2020 הערוץ עלה גם בסלקום tv.
בקיץ 2020 שינה את שמו לערוץ הים תיכוני כחלק מהמיתוג המחודש של "ערוצי הדרמות הטורקיות".
שידור
הערוץ זמין ללקוחות חברת הלוויין יס, שם הערוץ "25" הוא גם מספר האפיק שלו. קיומו של הערוץ היה נתון כבר שנה לפני כאשר רשת הודיעו שהם עובדים על הערוץ, אולם השקתו נדחתה לשנת 2013. בינואר 2017 הערוץ החל לשדר בנוסף בהוט. בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 38.
אדמה משוגעת
אדמה משוגעת הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי והתסריטאי דרור שאול שצולם בשנת 2005 בקיבוץ רוחמה ובקיבוץ ניר אליהו. הסרט מבוסס על חוויותיו האישיות של הבמאי מקיבוץ כיסופים בו גדל. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2006, ותוך חודשיים למעלה מ-100,000 צופים צפו בו בקולנוע.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בקיבוץ בדרום ישראל, בשנות ה-70. מירי היא אלמנה מעורערת בנפשה ודיכאונית, המתקשה ליישר קו עם האידאולוגיה של האחידות והשוויון הקיבוציים, ובולטת בחריגותה. העלילה מעמידה במרכז את דמותו של דביר, בנה המתבגר של מירי, המוצא עצמו נקרע בין ערכי הקיבוץ והחינוך המשותף שלאורם הוא מתחנך, מול התנהגויות לא הולמות של חברים בקיבוץ, ויחסיו הקרובים עם אמו החריגה והמעורערת, עליה הוא מנסה להגן.
הפקה
בהפקתו היו שותפות קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת, קרן "קולנוע השקעות" ו-yes. לאחר שהתסריט התקבל ל"מעבדת סאנדנס", מסגרת של מכון סאנדנס לקולנוע שבוחרת מדי שנה שמונה תסריטים מתוך חמשת אלפים מועמדים מכל העולם לפיתוח והפצה, הוא זכה להשקעה גם מקרן גרמנית ומשיקע צרפתי. לבסוף באמצעות "שידורי קשת" ערוץ הטלוויזיה היפני NHK השקיע מאה אלף דולר בהפקה, תמורת זכויות ההפצה הבלעדיות ביפן.
פרסים
הסרט זכה בפרס אופיר 2006 לסרט הטוב ביותר. הסרט היה מועמד בעשר קטגוריות וזכה גם בפרס הפסקול, המלחין והעיצוב האמנותי. הסרט זכה בפרס סרט הדרמה הבינלאומי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2006, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2007, פוסאן קוריאה, ברלין, מיאמי, איסטנבול ועוד רבים.
הסרט נבחר לייצג את ישראל בתחרות פרסי האוסקר, בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, ואף היה מועמד לייצג את ישראל בפרס גלובוס הזהב, אך הוא לא זכה בפרסים אלו. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין זכה הסרט בדב הקריסטל לסרט עלילתי בקטגוריית סרטי הילדים והנוער. כמו כן זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל מיאמי, ובפסטיבל הסרטים העצמאיים בברמודה זכה הסרט בפרס הראשון (יחד עם הסרט "CashBack" של הבמאי הבריטי שון אליס).
הערפל (סרט)
הערפל (באנגלית: The Mist) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2007 המבוסס על נובלה בעלת אותו שם מאת סטיבן קינג. תסריטאי ובמאי הסרט הוא פרנק דרבונט, אשר הפיק סרטים אחרים המבוססים על עבודתו של קינג: חומות של תקווה וגרין מייל. דרבונט התעניין בעיבוד הערפל לסרט מאז שנות ה-80. צוות השחקנים בסרט כולל את תומאס ג'יין, מרשה גיי הארדן, טובי ג'ונס, ואת שחקני המתים המהלכים: לורי הולדן, ג'פרי דמון, חואן גבריאל פרג'ה ומליסה מקברייד.
הרעיון המרכזי בסרטי מפלצות הוא בחינת ההתנהגות של אנשים רגילים, תחת נסיבות בלתי רגילות. העלילה עוסקת בחברי קהילה קטנה בעיירה בריג'טון, מיין, אשר סובלים מהפסקת חשמל לאחר שסופת רעמים קשה פקדה את האזור בלילה והם נפגשים במרכול המקומי על מנת להצטייד במצרכים. בעוד הם נאבקים לשרוד ערפל לא טבעי שעוטף את עיר ומכיל בתוכו מפלצות, המתחים עולים בין השורדים.
עלילה
דייוויד דרייטון (תומאס ג'יין), מעצב גרפי, ואשתו סטפני (קלי קולינס לינץ) בודקים את הנזק שנגרם לביתם לאחר סופת רעמים עוצמתית. הם מגלים כי עץ גדול נפל על הבית וכי העץ של השכן ברנט נורטון (אנדרה ברואר) הרס את בית הסירות שלהם. דייוויד וסטפני מבחינים בערפל מוזר המרחף מעל האגם ונע לכיוון ביתם.
גברת קרמודי (מרשה גיי הארדן), מאמינה פנאטית, מאמינה כי זהו תחילתו של הארמגדון. אישה מבוהלת (מליסה מקברייד) עוזבת את החנות כדי לחזור לילדיה שאותם השאירה לבד בבית. דייוויד והאחרים בודקים את הגנרטור ברציף הטעינה ומגלים כי צינור המפלט שלו סתום. עובד החנות (כריס אוון) מתנדב לצאת החוצה ולטפל בצינור המפלט, אך כאשר הוא יוצא החוץ, הוא נתפס ונלקח על ידי מפלצת בלתי מזוהה, על אף מאמציהם של דייוויד ומנהל החנות אולי (טובי ג'ונס) להציל אותו.
לאחר שדייוויד מספר לכולם מה שקרה, נורטון בטוח שדייוויד מנסה למתוח אותו כנקמה על התביעה שהוא הגיש נגש דייוויד בשנה שעברה. נורטון ואחרים יוצאים החוצה ומותקפים על ידי יצור לא מזוהה, כאשר הנותרים בחנות מניחים כי הם נהרגו הם מתחילים לבצר את חלונות החנות. בהמשך הלילה יצורים מעופפים ענקיים נצמדים לחלונות ולבסוף מצליחים לשבור אותן וכך נכנסים לחלונות, כתוצאה מכך שני אנשים נהרגים ואחד נפצע קשה. אחד היצורים נוחת על גברת קרמודי אך הוא עוזב אותה כשהיא מתחילה להתפלל. בעקבות כך היא מתחילה להטיף לסובבים אותה וסוחפת אחריה מאמינים מקרב השורדים.
דייוויד וניצולים נוספים אוספים אספקה בחשאי במטרה לברוח. גברת קרמודי מגלה אותם ומשמידה את האספקה שלהם. היא מנסה להקריב את דייוויד והקבוצה שלו אך אולי יורה והורג אותה בעזרת אקדחה של אמנדה דומפריס (לורי הולדן). מאמיניה המבוהלים מאפשרים לקבוצה של דייוויד לעזוב. אולי ו-2 נוספים נהרגים על ידי היצורים. דייוויד, בילי, דן, אמנדה ואיירין (פרנסס סטרנהגן), מצליחים להגיע למכונית.
תוך כדי נהיגה בערפל, דייוויד מוצא את הבית שלו הרוס ואשתו מתה. הקבוצה נוסעת לדרום ובדרך רואים הרס. כאשר נגמר להם הדלק, הקבוצה מחליטה כי אין טעם להמשיך. באקדח של אמנדה נשארו 4 כדורים בעוד הם 5 אנשים. דייוויד יורה בהם במטרה למנוע מהם מוות נוראי. במטרה למות בעצמו דייוויד יוצא מהמכונית. בשלב הזה הערפל מתפוגג וחושף כי צבא ארצות הברית הרג את היצורים והשתלט על המצב. דייוויד מבין כי הם היו רגעים ספורים מהצלה וכי הם התרחקו מהעזרה כל אותו הזמן, הוא נופל על ברכיו בצעקות בעוד שני חיילים מסתכלים עליו בבלבול.
פיתוח
הבמאי פרנק דרבונט קרא את הנובלה של סטיבן קינג, והביע התעניינות בביצוע עיבוד קולנועי לספר. באוקטובר 1994 לאחר שהשלים את הסרט חומות של תקווה (המבוסס על סיפור אחר של קינג), הוא חזר על רצונו לבצע עיבוד להערפל. בדצמבר 2004 הוא הצהיר כי החל לכתוב את התסריט לסרט, ועד אוקטובר 2006, הפרויקט שהחל בסרטי פרמאונט עבר ל-Dimension Films.
צילומים
הצילומים החלו בפברואר 2007 בשריבפורט. דרבונט רצה לצלם את הסרט בסגנון "יותר זורם, וסוג של תיעודי", לצורך כך הוא יצר קשר עם צוות הצילום של המגן על מנת להשתמש בסגנון הצילום שלהם.
הפצה
הערפל הוקרן בפסטיבל הסרטים ShowEast ב-18 באוקטובר 2007, במעמד ההקרנה קיבל הבמאי פרנק דרבונט את פרס קודאק עבור עבודתיו המוקדמות: חומות של תקווה וגרין מייל.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. ב-Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון 73% בהתבסס על 140 ביקורות. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 58 מתוך 100 בהתבסס על 29 ביקורות.