cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנשים מושלמים
עלילה
החיבור הטעון בין השניים מספק בחינה של סטריאוטיפים גבריים ותפקידי מגדר, והם מגלים בהדרגה כי המשותף ביניהם רב על המפריד, ולמרות השוני התהומי בתפיסות עולמם וסגנון חייהם הם נעשים חברים קרובים ומגלים הבנה זה למצבו של זה. כאשר ראסטי מסתבך עם אותם פושעים המחפשים בבניין אחר כספם, נחלץ קונץ לעזרתו מתוך כוונה לסייע לו לעבור את הניתוח בו הוא חפץ.
מריה מעלוף
מריה מעלוף (בערבית: ماريا معلوف) היא עיתונאית לבנונית נוצרית-מרונית מנחת טלוויזיה, מוציאה לאור וסופרת, הידועה בעמדתה נגד חזבאללה והמשטר הסורי.
ב־2017 היא עוררה מחלוקת כשקראה לישראל להתנקש בחיי חסן נסראללה, היא זומנה לחקירה והואשמה בשיתוף פעולה עם ישראל. בתמורה היא עצמה תבעה את נסראללה באשמת רצח ואונס.
בשנת 2021, בעקבות ביקורתה נגד החזבאללה ואיומים על חייה נמלטה לארצות הברית ואף התראיינה לתקשורת הישראלית.
ביוגרפיה
מעלוף נולדה בזחלה למשפחת מעלוף הידועה וסיימה את לימודיה התיכוניים בקהילת האחיות המרוניות למשפחה הקדושה.
לאחר מכן הצטרפה לפקולטה למדעי החברה ב, בעלת תואר שני בסוציולוגיה פוליטית מאוניברסיטת ליון.
טלוויזיה
היא הכינה והגישה את התוכנית הפוליטית בילה רקיב ברשת הטלוויזיה החדשה, וכן הנחתה את התכנית עם מריה מעלוף ברשת NBN. בנוסף, היא הגישה תוכנית פוליטית ערבית בטלוויזיה המצרית El Mehwar, ושימשה המנחה בערוץ הטלוויזיה Hawas ותוכנית טלוויזיה ברשת Saudi 24.
היא הייתה העורכת הראשית והבעלים של אתר החדשות הפאן-ערבי אל-רוואד (الرواد).
לואן אמרה
לואן אמרה (בצרפתית: Louane Emera; נולדה ב-26 בנובמבר 1996) הוא שם הבמה של אן פיישר (בצרפתית: Anne Peichert), זמרת ושחקנית צרפתייה שידועה בעיקר בשל תפקידה בסרט "משפחת בלייה" והשתתפותה בעונה השנייה של הגרסה הצרפתית של תוכנית המציאות "The Voice".
The Voice
בשנת 2013 התפרסמה אמרה עם השתתפותה בעונה השנייה של הגרסה הצרפתית של התוכנית "דה וויס"- The Voice: la plus belle voix. באודישן שלה, ששודר ב-16 בפברואר 2013, היא נבחנה עם השיר "Un homme heureux" מאת William Sheller. הביצוע שלה זכה לתמיכת ארבעת המנטורים, והיא הגיעה עד שלב חצי הגמר בתוכנית.
אחרי The Voice
לאחר הופעתה ב-"דה וויס" אמרה לוהקה בידי אריק לארטיגו (Éric Lartigau) לתפקיד הראשי בסרט "משפחת בלייה", שיצא בסוף שנת 2014. בסרט גילמה אמרה נערה שכל בני משפחתה חירשים. היא משמשת כמתורגמנית המשפחה אל מול החברה שמסביב, תוך שהיא מנסה לנווט בין טובת המשפחה לבין רצונה לשיר. על תפקידה זכתה לואן בפרסי סזאר ולומייר לשחקנית המבטיחה ביותר לשנת 2015.
ב-5 בפברואר 2015 הופיעה אמרה כמופע החימום לזמרת ג'סי ג'יי בהופעה בפריז שבצרפת.
אלבום הבכורה שלה "Chambre 12" יצא ב-2 במרץ 2015 וזכה להצלחה רבה בצרפת ובאירופה. מכירותיו נאמדו בכ-900 אלף עותקים בצרפת בלבד והוא היה לאלבום הנמכר ביותר לשנת 2015 במדינה.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Jour 1" ו-"Avenir" שזכו לפופולריות רבה ודורגו במקומות גבוהים במצעד הפזמונים הצרפתי (מקום 6 ו-1 בהתאמה).
עונת 1949/1950 בסרייה א'
עונת 1949/1950 בסרייה א' הייתה העונה ה-48 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 1949 והסתיימו ב-28 במאי 1950.
לואן אמרה
חיים אישיים
החל מ-2018 נמצאת לואן בזוגיות עם המוזיקאי פלוריאן רוסי. במרץ 2020 ילדה את בתם המשותפת, איזבל.
עונת 1949/1950 בסרייה א'
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קומו וונציה עלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו בארי וונציה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו נאפולי ואודינזה.
כדורגלנים מצטיינים
גונאר נורדאהל, ממילאן  כבש 35 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
S band
S-Band (תרגום מאנגלית: פס S) היא הגדרה של המכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE) עבור חלק תחום תדרי המיקרוגל בספקטרום האלקטרומגנטי המכסה את התדרים 2–4 ג'יגה הרץ (GHz). לפי הגדרה זו, הרצועה למעשה חוצה את הגבול המקובל בין הרצועות UHF ו-SHF ב-3.0 GHz.
רצועת S משמשת מכ"ם פיקוח על שדה תעופה לבקרת תעבורה אווירית, מכ"ם מזג אוויר, מכ"ם של ספינות וכן כמה לווייני תקשורת, במיוחד כאלה המשמשים את נאס"א לתקשורת עם תחנת החלל הבינלאומית. הפס הקצר, בן ה-10 ס"מ של מכ"ם נע בערך בין 1.55 ל־5.2 GHz.
ההגדרה S-Band מכילה גם את 2.4–2.483 GHz שהם תדרים ללא רישוי, בשימוש נרחב, למשל:
אנתוני פנטנו
אנתוני פנטנו (באנגלית: Anthony Fantano; נולד ב-28 באוקטובר 1985) הוא יוטיובר, מבקר מוזיקה, עיתונאי ומוזיקאי אמריקאי, אשר ידוע בזכות ערוץ היוטיוב שלו "The Needle Drop".
ראשית חייו
פנטנו נולד בקונטיקט, למשפחה שמקורה בסיציליה. הוא גדל בוולקוט. בילדותו שאף להיות אנימטור, בשל אהבתו לסדרה "משפחת סימפסון". כנער, החל פנטנו להתענין בפוליטיקה בעקבות האזנה לג'לו ביאפרה, סולנה של להקת הדד קנדיז.
קריירה
פנטנו החל את הקריירה שלו באמצע שנות האלפיים כמנהל מוזיקה של תחנת הרדיו של מכללת דרום קונטיקט. בשנת 2007 החל פנטנו לעבוד בתחנת הרדיו הציבורי בקונטיקט שם שידר תוכנית בשם The Needle Drop.
באותה שנה הוא השיק אתר באותו שם, The Needle Drop, בו היו ביקורות מוזיקה שכתב.
בינואר 2009 השיק פנטנו סדרת ביקורות ווידאו על מוזיקה, בערוץ יוטיוב שאף הוא נקרא The Needle Drop. האלבום הראשון אותו סקר היה של מוזיקאי האינדי ג'יי רייטארד.
סקירה של פנטנו על האלבום Cosmogramma של Flying Lotus משנת 2010, הופיעה לצד קטעי וידאו אחרים של Flying Lotus ב"סרטונים מוצעים" של יוטיוב. פנטנו שאב מכך עידוד להמשיך ליצור סרטוני יוטיוב עם ביקורות על מוזיקה.
הוא התראיין ב-SXSW בשנת 2011 על עליית הבלוגים במוזיקה, יחד עם מאט גאלווי מה - Rock It Out! הבלוגר ומייקל רופמן, הנשיא והעורך הראשי של Consequence of Sound. במארס 2011 הוא הוצג במאמר שכתב ב-The Guardian גם על עליית הבלוגים במוזיקה. The Needle Drop זכה בטקס פרסי "O Music 2011" בקטגוריית "מעבר לבלוג". לפנטאנו הוצעה תוכנית ביקורת אלבומים ב-Adult Swim אך הוא דחה את ההצעה.
בשנת 2019 לפנטאנו הייתה הופעת אורח בסרטון של ליל נאז X לשיר של יאנג ת'אג ומייסון רמזי של "Old Town Road", והופיע כעובד במתקן הצבאי באזור 51 (התייחסות למוזיאון " אזור הסערה 51").
ב-15 בספטמבר 2022, פנטאנו העלה סרטון בו חשף כי קיבל הודעה שקיבל מהאמן דרייק בה הוא ביקש מתכון להכנת עוגיות טבעוניות. יום לאחר מכן דרייק פרסם את תוכן ההודעה האמיתית שמטרתה הייתה לרדת עליו.
תגובה מכלי תקשורת אחרים
על מנת להרוויח מספיק כסף כדי לשלם לעורכו אוסטין וולש, עד נובמבר 2016 פנטנו העלה סרטונים באופן קבוע בערוץ יוטיוב משני, "thatistheplan", עליו סקר memes והקליט "סרטונים לא אמיצים לעיתים קרובות שלא נופלים פורמט סקירת הרשומות", על פי SPIN.
מצר רודוס
מצר רודוס (ביוונית: Στενό της Ρόδου) הוא המצר המזרחי ביותר בים האגאי. המיצר המחבר את הים האגאי לים התיכון ומבדיל בין טורקיה ויוון.
אנתוני פנטנו
תגובה מכלי תקשורת אחרים
באוקטובר 2017, מאמר במגזין האינטרנטי "פיידר" האשים את פנטנו בקידום רגשות ימניות וגזענות בסרטונים בערוץ "thatistheplan". הוא ציין את השימוש בתמונות של פפה הצפרדע, וטען שהוא מתמקד בביקורת על פמיניסטיות ומזלזל ביצירתם של מוזיקאים שחורים. פנטאנו הפיק תגובת וידאו שכינתה את המאמר הביקורתי "התנקשות", והכחיש את רלוונטיות הביקורת, לטענתו מכיוון שהסרטונים היו לטענתו סאטירה ליברלית שלא הובנו כהלכה. עוד הוא טוען כי הכותב כשל בקטיף דובדבנים ושעמדותיו האמיתיות של פנטנו הן פרוגרסיביות, ליברליות וסוציאליסטיות, ושהוא הביע אותם מספר פעמים. המאמר נמחק מאוחר יותר על ידי פיידר, כאשר שני הצדדים עדכנו כי הגיעו להסכמה.
מצר רודוס
בצידו הצפוני של המצר נמצא האי היווני סימי וחצי האי בוזבורון שבאסיה הקטנה, ודרומית לו האי היווני רודוס שעל שמו נקרא המצר. מבחינה אדמיניסטרטיבית, איי יוון שייכים לאזור דרום הים האגאי. עומקו המרבי של המצר הוא 350 מטר.
אנתוני פנטנו
תגובה מכלי תקשורת אחרים
כשנשאל על היתרונות שבסקירותיו של פנטנו, עיתונאי המוזיקה רוברט כריסטגאו, שבקושי זיהה את שמו של פנטנו ורק 'הציץ' בדף הוויקיפדיה שלו - אמר בשנת 2019, "נראה שהוא ייצר מותג "מבקר רוק" הרלוונטי מהמאה ה-21." עוד הוא אמר כי עצם היכולת להרוויח כסף מביקורות מוזיקה היא השג ראוי לציון.
חיים אישיים
פנטנו ואשתו, דומיניק בוקלי, מתגוררים במידלטאון, קונטיקט. הוא אתאיסט וטבעוני, לאחר שקודם לכן, בסוף שנות העשרה שלו, עבר לתזונה צמחונית.
ויליאם סוארס
ויליאם ריביירו סוארס (בפורטוגזית: William Ribeiro Soares; נולד ב-7 בפברואר 1985) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אקדמיקה דה קוימברה.
קריירה
סוארס שיחק עד גיל 17 בפאבלות של ברזיל, ואת הקריירה שלו החל בקבוצת הנוער של איטומביארה. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת סאו ז'וזה, ובשנת 2004 הצליח להרשים את הסקאוטים של המועדון הפורטוגלי ספורטינג בראגה. באותה עת קיבל סוארס זימון לנבחרת ברזיל עד גיל 20, אך המעבר לבראגה גרם לו לוותר על הזימון לנבחרת. בעונת 2004/2005 הושאל סוארס לאקדמיקה, אך שותף רק במשחק אחד במדיה. בתחילת עונת 2005/2006 הושאל סוארס לקבוצת פטימה מליגת המשנה בפורטוגל, במדיה ערך 17 הופעות. לאחר שחזר לבראגה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2006/2007 הושאל לקבוצת ז'יל ויסנטה מליגת המשנה, במדיה ערך שתי הופעות.
בעונת 2007/2008 הגיע סוארס לישראל וחתם בקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. ב-1 בספטמבר 2007 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 מול הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו. ב-24 בספטמבר כבש סוארס את שער הבכורה שלו בישראל, בניצחון 4–1 על הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו. עד תום העונה ערך סוארס 27 הופעות בליגה במהלכן כבש שער אחד, וסייע להכח רמת גן להעפיל לליגת העל.
בעונת 2008/2009 חתם סוארס בקבוצת הפועל רמת גן. ב-8 באוגוסט 2008 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0–0 מול הפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו. ב-5 בספטמבר כבש סוארס את שער הבכורה במועדון, שלו בניצחון 3–0 על הפועל רמת השרון במסגרת בגביע הטוטו. בתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל, והשלים עליית ליגה שנייה ברציפות.
ב-29 באוגוסט 2009 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחקה של הפועל רמת גן מול הפועל באר שבע, שהסתיים בתיקו 2–2. ב-24 באוקטובר כבש את שערו הראשון בליגת העל, בהפסד 1–3 למכבי תל אביב. בינואר 2010 חתם סוארס לחמש שנים בקבוצת הפועל באר שבע, אשר שילמה עבורו 2.4 מיליון שקלים, ובנוסף העבירה את פאבל פרגל להפועל רמת גן. ב-24 בינואר ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה במסגרת ליגת העל. ב-1 בינואר 2011 כבש סוארס את שער הבכורה שלו בהפועל באר שבע, בניצחון 2–1 על מכבי פתח תקווה.
בעונת 2013/2014 היה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום השני בליגה, ולקראת עונת 2014/2015 חתם על חוזה חדש לשלוש עונות נוספות בהפועל באר שבע. בתחילת העונה התמודד עם הקבוצה במקודמות הליגה האירופית, ובהמשך העונה סייע לה לסיים במקום השלישי בטבלה, והגיע עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהפסד קבוצתו 6-2 למכבי תל אביב. בעונת 2015/2016 זכה סוארס עם הפועל באר שבע באליפות המדינה, ובעונה שלאחר מכן השתתף עמה במוקדמות ליגת האלופות, אך בטרם החלה הליגה הגיע עם הקבוצה להסכם על שחרורו מהמועדון.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם סוארס לבקבוצת סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. סוארס ערך במדי הקבוצה שש הופעות במסגרת ליגת העל הבלגית והופעה אחת במסגרת הגביע הבלגי. בנוסף, שותף בארבעה משחקים במסגרת הליגה האירופית.
ב-25 בינואר 2017 חזר סוארס להפועל באר שבע וחתם על חוזה עד תום העונה. סוארס שותף בשבעה משחקי ליגה עד תום עונת 2016/2017, וזכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות. ב-28 ביוני 2017 שוחרר מהמועדון.
ב-14 ביולי 2017 חתם סוארס בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
קלאוס דרנר
קלאוס דרנר (בגרמנית: Klaus Dörner; נולד ב-22 בנובמבר 1933) הוא פסיכיאטר, פסיכיאטר חברתי והיסטוריון גרמני של הרפואה. הוא פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה באוניברסיטת ויטן/הרדקה.
קורות חיים
קלאוס דרנר נולד בעיר דיסבורג שבגרמניה ב-1933,השנה הראשונה של המשטר הנאצי. אחרי המלחמה למד רפואה באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1956 סיים את הבחינות הטרום-קלינית בהדרכת האנס שפר ובשנת 1960 סיים את בחינות הגמר ברפואה. בהמשך למד סוציולוגיה והיסטוריה. בשנת 1969 סיים תואר דוקטור עם העבודה "אזרחים ומשוגעים. על ההיסטוריה החברתית וסוציולוגיית הידע בתחום הפסיכיאטריה" (Bürger und Irre. Zur Sozialgeschichte und Wissenssoziologie der Psychiatrie). עבר בחינת הסמכה להוראה בקליניקה הפסיכיאטרית האוניברסיטאית בהמבורג. בשנים 1980–1996 היה דרנר מנהל הקליניקה הווסטפלית לפסיכיאטריה, לפסיכוסומטיקה ולנוירולוגיה בגיטרסלו.
דרנר לימד פסיכיאטריה באוניברסיטת ויטן/הרדקה ובשיתוף פעולה עם אכים תום ערך רפורמה ומודרניזציה של הפסיכיאטריה בשטחי גרמניה המזרחית לשעבר.
פסיכיאטריה חברתית
בשנת 1970 בכנס הראשון לפסיכיאטריה חברתית בהמבורג טבע דרנר את הסיסמה: "פסיכיאטריה היא פסיכיאטריה חברתית או שאיננה פסיכיאטריה". בריאות המטופלים קשורה לא רק לטיפולים הביולוגיים והפסיכותרפיים אלא גם להקשרים חברתיים - עבודה, מגורים, משפחה, רישות חברתי. דרנר תיאר גישה "פוזיטיביסטית פסיכיאטרית-סוציולוגית" (1974) לפיה הגדרת ההפרעה הנפשית כהפרעה של המוח אינה עוקפת את נסיבותיה הפסיכו-סוציאליות.
ההעלאה בגרמניה של סוגיית הפשעים בשם הרפואה והפסיכיאטריה
החל משנת 2003 נבחר דרנר לחבר בנשיאות הקונגרס של הכנסייה האוונגלית הגרמנית. דרנר התבלט גם בדיאלוג שפתח עם צוותי הסיעוד בארצות הדוברות גרמנית, בנוגע לטיפול בנפגעי נפש: הוא שיתף פעלה במיוחד עם האחות הפסיכיאטרית הילדה שדלה-דיינינגר מפרנקפורט ועם חוקר מדעי הסיעוד האוסטרי ארווין בהם.
כתבים
(אזרחים ומשוגעים. ההיסטוריה החברתית של השגעון והפסיכיאטריה) Irren ist menschlich. Lehrbuch für Psychiatrie und Psychotherapie'' (mit Ursula Plog). Psychiatrie Verlag, Wunstorf 1978; מהדורה חדשה 2017 ISBN 978-3-88414-610-1 (להשתגע זה אנושי. ספר לימוד לפסיכיאטריה ולפסיכותרפיה) (המלחמה בחולי הנפש: להכיר, להתאבל, לפגוש אחרי ה"שואה") (על דימוי האדם במפגש ובשותפות. תרומות לפסיכופתולוגיה הדינמית של וולטר תאודור וינקלר) (הרחמים הקטלניים:על שאלת החיים הבלתי נסבלים. או "השאלה החברתית:התהוות, מדיקליזציה, הפתרון הסופי הנאצי, היום, מחר) (הפסיכיאטריה והשאלה החברתית. טיעון למען היסטוריוגרפיה פסיכיאטרית מורחבת. ב-נורברט פריי (עורך) "רפואה ומדיניות הבריאות בגרמניה הנאצית) (התחלות הפסיכיאטריה החברתית. דו"ח על מסע במוסדות הפסיכיאטריים-חברתיים החלוציים בגרמניה הפדרלית בשנת 1968) (עם אורסולה פלוג) עם אולריך שפילמן - מוגבלות שכלית, גנטיקת האדם ואתיקה:פרשת וירצבורג-אייזינגר" (להשמיד ולרפא. משפטי הרופאים בנירנברג והשלכותיהם) עם אנגליקה אבינגהאוס חידת הבריאות. חולאיי הרפואה שלנו. שתים עשרה תזות על ריפויים. דרנר הדגיש בספר זה את חשיבות גיוסו של "המרחב החברתי השלישי" - שכנים וידידים - בטיפול הנפשי (מקצועות טיפוליים בסימום השיווק. איך מטפלים אזרחים ומטפלים מקצועיים רק ביחד יוכלו להשתחרר ממלכודת הבריאות) (זקוקים לעזרה. חופשיים מבית אבות בעידן השירות)
כעורך
(פסיכיאטריה קהילתית. בריאות קהילתית בין פסיכיאטריה להגנת הסביבה) שיח חופשי של משפחות. איך קרוביהם של מטופלים פסיכיאטריים משוחחים חופשית על משבר, בדידות, אשמה והעמסה.
פרס ג'ררד אוניל
פרס ג'ררד אוניל של אגודת החלל הלאומית (אנגלית: NSS Gerard K. O'Neill Memorial Award) הוא פרס המוענק מעת לעת לאישים בולטים שתרמו לקידום תחום ההתיישבות בחלל, בין אם במושבת חלל ובין אם בבסיסים על הירח. הפרס ניתן עבור תרומה משמעותית לקידום תחום ההתיישבות האנושית הקבועה בחלל באחת מן הקטגוריות:
הפרס קרוי על שמו של ג'ררד קי. אוניל, חלוץ המחקר של מושבות חלל. חלוקת פרסי אוניל החלה בשנת 2007, ועד כה חולקו שלושה פרסים (הראשון היה האריסון שמיט).
הינשופים
הינשופים היא תוכנית טלוויזיה ישראלית, אשר שודרה בשנים 2012-2011 מדי לילה בערוץ 8 במשך שתי עונות. התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2011, בתואר תוכנית האירוח הטובה ביותר.
התוכנית הוגשה על ידי שלושה מגישים קבועים: בימים ראשון וחמישי מגיש את התוכנית העיתונאי רוגל אלפר, ביחד עם צוות פאנליסטים קבוע שמנתח נושאים שעל סדר היום ובשיתוף אורחים באולפן (לקראת סוף עונה 2 עברה התוכנית בהנחייתו לשידור בימי שלישי); בימי שני המגיש היה מודי בר-און, עם תוכנית אירוח אישית בה הוא מראיין שלושה אורחים בנושא משותף; ובימי רביעי הגיש יאיר ניצני, בתוכנית שהדגש שלה הוא על תרבות דיגיטלית. בימי שלישי לא שודרה התוכנית בעונה הראשונה; בעונה השנייה שודרה ביום זה רצועת "ינשופים מתחלפים" - תוכנית בה בכל חודש לערך מגיש אחר עמד במרכז התוכנית, וראיין אורחים בנושא מסוים הקרוב לליבו. לקראת סוף העונה השנייה עברה התוכנית לשדר בימי שני-רביעי בלבד (פעם אחת בשבוע לכל אחד משלושת המנחים הקבועים).
הינשופים עם רוגל אלפר
היו מספר רגעים זכורים מהתכנית, כשהבולט שבהם הוא ראיון מתוח שקיים אלפר עם הבמאית הדוקומנטרית אורנה בן דור בתוכנית פתיחת העונה השנייה. הראיון היה בצל עליית הסדרה בבימויה של בן-דור, "מעושרות" בערוץ 10. אלפר ביקר את הסדרה, טען שהיא נוגדת ערכים פמיניסטיים וסוגדת להון. בתגובה, בן-דור תקפה אותו ואת התוכנית באופן אישי, כשכינתה אותה "מתנשאת ומעצבנת". רגע נוסף היה כאשר התארח בתוכנית העיתונאי אראל סג"ל (שבמסגרת העונה הראשונה השתתף בתוכנית גם כחבר פאנל), שתקף את התוכנית בשל מה שכינה "אזור החיוג האידאולוגי והגאוגרפי" שלה, בטענה שהיא שמאלנית, מרוכזת בעיקר בתל אביב ולא פונה לחלקים רחבים של האוכלוסייה בישראל. במהלך סוף שנת 2011, במסגרת העונה השנייה, התוכנית נקטה בעמדה ברורה בנוגע למאבק סביב עתידו של ערוץ 10, התיקון לחוק לשון הרע וחוקים אחרים הנוגדים את חופש הביטוי. באחת התוכניות התארח מוטי קירשנבאום וטען שההתנגדות להארכת הזיכיון של ערוץ 10 הייתה ממניעים פוליטיים. בנוסף התארח גם מנכ"ל חדשות 10 לשעבר, ראודור בנזימן, שגם רמז שלשכת ראש הממשלה מעורבת ישירות בקשיים שמחילה ועדת הכלכלה של הכנסת על הערוץ.
בקיץ 2011, לאור התפתחותה של מחאת האוהלים, שודרו תוכניות מיוחדות בשידור חי משדרות רוטשילד בתל אביב, שהועברו גם בערוץ 2 במסגרת הזכיינית רשת. אולם בעקבות הפרעות סדר במהלך השידורים, הופסקה מתכונת זו לאחר שני שידורים בלבד.
תוכנית סיום העונה השנייה (והאחרונה) של הינשופים בהגשת אלפר שודרה ב-19 ביוני 2012. במסגרתה התארחו חמישה אורחים שצוות התוכנית הפגין כלפיו הערכה על תרומתם התרבותית: המפיק חיים שריר, מנהיגת המחאה סתיו שפיר, העיתונאי יגאל סרנה, הסופרת וזוכת "האח הגדול" שפרה קורנפלד והזמרת נינט טייב.
הינשופים עם מודי בר-און
גרסה זו של התוכנית שודרה בימי שני. התוכנית הייתה תוכנית אישית בהגשתו של מודי בר-און, ובמרכזה בדרך כלל נושא אחד לכל תוכנית (לרוב קשור למועד שידור התוכנית. למשל, יום פרסום המניפסט הקומוניסטי), שאליו - במישרין או בעקיפין - התייחסו המרואיינים בתוכנית. בדרך כלל בתוכנית מתארחים שלושה אורחים, ואורח מוזיקלי שמבצע שיר שסוגר את התוכנית. בעונה הראשונה, "זמר הבית" של התוכנית היה סולן להקת "השמחות" לשעבר, ישראל ברייט שביצע חידושים לשירים ותיקים - שגם הם היו קשורים לנושא המרכזי של התוכנית.
אורחים בולטים שהיו בתוכנית הם הסופרים א.ב. יהושע, אהרן אפלפלד, אתגר קרת ויורם קניוק; המוזיקאים רמי פורטיס, רונה קינן, יוני רכטר ועמיר בניון; המשורר והפזמונאי יהונתן גפן, יעקב רוטבליט, עורך עיתון הארץ עמוס שוקן, העיתונאי רביב דרוקר, הבמאי מיקי גורביץ', חברי הכנסת שלי יחימוביץ' ודב חנין, הסופר והעיתונאי סייד קשוע, השחקן שלמה בראבא, הקומיקאי טל פרידמן, עורך "ארץ נהדרת" מולי שגב והעיתונאי ופעיל השלום אורי אבנרי.
את התוכנית לוו בדרך כלל גם יצירות אמנות מתחום הציור, הפיסול והווידאו ארט שמשולבות בין הראיונות עם האורחים, ולעיתים גם כתבות חוץ בנושאים שונים.
אדריאן לופס
אדריאן לופס אלברס (בספרדית: Adrián López Álvarez; נולד ב-8 בינואר 1988) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ.
הינשופים
הינשופים עם יאיר ניצני
תוכנית התרבות הדיגיטלית של הרצועה, שודרה בימי רביעי (שודרה בימי שלישי בשבועות הראשונים של העונה השנייה). את התוכנית הגיש הקומיקאי וחבר להקת "תיסלם" לשעבר, יאיר ניצני, ביחד עם שני פאנליסטים קבועים: העיתונאים דרור פויר ולירון תאני. בתוכנית, הם דנו בעיקר בנושאים שקשורים למדיה הדיגיטלית - הרשתות החברתיות, עולם הטלפונים הסלולריים, המחשבים ועוד - והשפעתו על התרבות הישראלית והעולמית.
אדריאן לופס
ריאל אוביידו
אדריאן נולד בטברגה, אסטוריאס והחל את דרכו במחלקת הנוער של ריאל אוביידו המקומית. הוא עשה מעבר מהיר לקבוצה הבוגרת והייתה לו עונה מוצלחת, כשכבש שלושה שערים ב-26 משחקים בזמן ששיחק בליגה הספרדית השלישית. למרות הצלחתו, לא היה לו חוזה מקצועי בשל מעמדו כשחקן נוער. הדרך היחידה לרכוש את שירותיו ללא כל עלות הייתה להציע לו חוזה מקצועי.
הינשופים
ינשופים מתחלפים
התוכנית הזו ברצועה היא תוכנית אישית, שהוגשה על ידי מגישים שונים שהתחלפו מדי חודש.
אדריאן לופס
דפורטיבו לה קורוניה
דפורטיבו לה קורוניה שילמה 331,000 אירו לריאל אוביידו עבור אדריאן באוקטובר 2006. אדריאן חווה את הרגע הטוב ביותר שלו בעונת 2006/07 כאשר כבש שער בקאמפ נואו, למרות ברצלונה ניצחה את המשחק 2-1. אדריאן הושאל לדפורטיבו אלאבס מהליגה הספרדית השנייה באפריל 2008. לאחר שעזר לקבוצה הבאסקית להימנע מירידה עם שלושה שערי ליגה, אדריאן חזר ללה קורוניה והושאל שוב, הפעם למאלגה. ב-28 בספטמבר 2008, הוא כבש את שערו הראשון עבור מאלגה בניצחון 1-2 על ריאל ויאדוליד. בעונת 2009-10, אדריאן סיים את העונה כמלך השערים של דפורטיבו לה קורוניה עם 8 שערים ב-36 משחקים, אך הקבוצה ירדה לליגה הספרדית השנייה לאחר 20 שנה.
אתלטיקו מדריד
אדריאן הצטרף לאתלטיקו מדריד ב-19 ביולי 2011 כשחקן חופשי, וחתם על חוזה לארבע שנים. בהופעת הבכורה שלו במועדון, הוא בישל שני שערים לחוסה אנטוניו רייס בניצחון ביתי 2–1 מול סטרומסגודסט במוקדמות הליגה האירופית. לאחר מכן בשלב הפלייאוף של מוקדמות הליגה האירופית של אותה העונה, אדריאן בישל את שער הראשון של אתלטיקו בניצחון 2–0 על ויטוריה דה גימארייש, ובמשחק הגומלין, אף הבקיע צמד בניצחון 4–0 בחוץ נגד ויטוריה דה גימארייש. שער הליגה הראשון שלו במדי אתלטיקו מדריד, הגיע בניצחון ביתי של 0-4 מול ראסינג סנטנדר ב-18 בספטמבר 2011. הוא ביסס את עצמו היטב בסגל הפותח, כאשר כבש ארבעה שערים בשני משחקים תוך חמישה ימים. הוא כבש 11 פעמים במסגרת הליגה האירופית בזמן שהקבוצה העפילה לגמר ואף זכתה בו. ב-17 בדצמבר 2013, אדריאן האריך את חוזהו עם הקולצ'ונרוס עד ה-30 ביוני 2018. ב-30 באפריל 2014, אדריאן סייע למועדון שלו להגיע לגמר ליגת האלופות, כשהבקיע שער מול צ'לסי במשחק הגומלין בשלב חצי הגמר. אדריאן לא הצליח לעזור לאתלטיקו מדריד במשחק הגמר של ליגת האלופות, אדריאן נכנס כמחליף רק בדקה התשיעית במקומו של דייגו קוסטה. למרות מאמציו, אתלטיקו מדריד לא הצליחה להבטיח את הניצחון, והפסידה לריאל מדריד בתוצאה 4-1. זה היה סיום מאכזב למה שהייתה עונה מבטיחה עבור אדריאן ואתלטיקו מדריד.
פורטו
אדריאן חתם על חוזה לחמש שנים במועדון הפורטוגלי פורטו ב-2014. ב-17 בספטמבר 2014, הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0-6 על באטה בוריסוב בשלב הבתים של ליגת האלופות. לאחר מכן חזר לספרד בהשאלה בקבוצת ויאריאל. ב-28 באפריל 2016, הוא כבש את השער היחיד מול ליברפול, במסגרת חצי גמר הליגה האירופית. ב-11 באוגוסט 2017, אדריאן חזר לדפורטיבו בהשאלה וכבש תשעה שערים בקבוצה באותה העונה. אדריאן חזר ללה ליגה ב-2019, וחתם על חוזה לשנה עם אוססונה שהייתה אז עולה טרייה. לאחר 46 משחקים במדי המועדון, הוא שוחרר במאי 2021. במרץ 2022, בהיותו בן 34, חזר אדריאן למאלגה בעסקה קצרת טווח. אך שוחרר בסוף עונת 2022.
נבחרת ספרד
אדריאן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 במאי 2012, במשחק ידידות נגד סרביה. לאחר שהחליף את רוברטו סולדדו במחצית, הוא כבש שער בנגיחה בדקה ה-64, המשחק הסתיים בניצחון 0-2 לטובת ספרד. ההופעה המרשימה של אדריאן זיכתה אותו במקום בנבחרת האולימפית בשנת 2012.
הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה
הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה (DSA) (באנגלית: Democratic Socialists of America) היא תנועה סוציאליסטית בארצות הברית.
האידאולוגיות של חברי התנועה נעות בין סוציאל-דמוקרטיה לסוציאליזם דמוקרטי. התנועה הוקמה בשנת 1982. שורשיה ההיסטוריים במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, שמנהיגיה היו יוג'ין דבס, נורמן תומאס ומיכאל הרינגטון. הרינגטון הקים את התנועה לאחר פירוק המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה.
אבן אסחאק
מוחמד אבן אסחאק אבן יאסר (בערבית: ابن إسحاق) 704 בערך - נפטר בשנת 761 או 767) היה היסטוריון והגיוגרף ערבי מוסלמי, שעסק במהלך המאה השמינית באיסוף מסורות שבעל-פה, אפוסים ומיתוסים ומתוך המידע שהיה בהם ערך את הביוגרפיה הראשונה של הנביא מוחמד, سيرة رسول الله ("סירת רסול אללה"), "חיי שליח האלוהים".
אין מידע על חייו של אבן אסחאק, אך משערים כי הוא למד באלכסנדריה שבמצרים, ולבסוף מצא עצמו בבגדאד, בירת הח'ליפות העבסית, ובה החל לכתוב את ספריו. הוא נפטר בבגדאד, ככל הנראה בשנת 767.
אבן אסחאק ידוע בזכות ספרו سيرة رسول الله (סירת רסול אללה) - חיי שליח האלוהים. עם זאת, ספריו לא שרדו בצורתם המקורית אלא כציטוטים בכתבים של היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר, ובראשם מוחמד בן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري).
לקריאה נוספת
.
מערכת הפצה גלובלית
מערכת הפצה גלובלית (באנגלית: global distribution system או בראשי תיבות: GDS) היא מערכת מחשוב רשתית המאפשרת לבצע עסקאות בין ספקי שירותים בתחום התיירות, כמו חברות תעופה, חברות להשכרת רכב, בתי מלון וחברות המפעילות רכבות, לבין סוכנויות נסיעות או ישירות מול לקוחות הקצה. בדרך כלל, לכל חברת תעופה בנפרד יש "מערכת ממוחשבת לביצוע הזמנות", (Computerized Reservation System ובראשי תיבות CRS), מערכת זו מתופעלת על ידי חברת התעופה והיא מכילה נתונים מפורטים על הטיסות, מושבים פנויים, קבוצות תעריף במחלקות השונות, מחירים וכדומה. לחברות התעופה יש אינטרס לאפשר תמחור שונה, לכל סוכנות נסיעות בנפרד, לכל עיר או מדינה בנפרד, לפי פרמטרים שונים הנוגעים לאפיון הנוסע וכדומה. ה-GDS, בהתאם, מצד אחד, מקושר לכל ה-CRS-ים של כל חברה ומצידו השני, הוא מחובר לסוכנויות הנסיעות. בשנים האחרונות, ייתכנו גם מצבים בהם הנוסעים, לקוחות הקצה, מזמינים כרטיסי טיסה ישירות מה-CRS של חברת התעופה באמצעות האינטרנט. ה-GDS צריך, בכל נקודת זמן להחזיק את "מלאי המושבים הפנויים" בכל טיסה, את התעריפים ואת פרטי הטיסות, כך שגם חברות התעופה וגם סוכנויות הנסיעות יכירו את "אותה תמונה" כדי למנוע מצב שבו מוכרים פעמיים כרטיס לאותו מושב למשל.
במקרה של "טיסות המשך", ה-GDS יכול להחזיק את כל תוכנית המסע ואילו ה-CRS של חברת התעופה, יקבל רק את קטע הטיסה המבוצע על ידי אותה חברה מסוימת ואת זמני הנחיתה וההמראה בהתאמה של קטע הטיסה הקודם או המאוחר יותר. ה-GDS לכן, מחזיק "בסיס נתונים" לגבי כל חברות התעופה, סוכנויות הנסיעות והנוסעים שאותם הוא משרת (רשומות שמות הנוסעים נקראות Passenger name record)
דוגמה
אם, לצורך הדוגמה, נוסע מזמין "תוכנית מסע" ולפיה הוא טס עם חברת KLM מאמסטרדם ללונדון, אחר כך, הוא טס מלונדון לניו יורק עם חברת "בריטיש איירווייז", אחר כך מניו יורק לפרנקפורט עם חברת "לופטהנזה" - כאשר ההזמנה מתבצעת באמצעות סוכנות נסיעות שעובדת עם GDS של חברת "אמדאוס".
ה-GDS יחזיק כרשומת מחשוב את כל "תוכנית המסע". ה CRS של חברת KLM יחזיק את המקטע הרלוונטי לטיסה מאמסטרדם ללונדון ופרטי מידע חלקיים בנוגע לטיסת ההמשך בלבד (הטיסה מלונדון לניו יורק). ה CRS של חברת בריטיש איירווייז יחזיק את פרטי המידע הקשורים לקטע הטיסה מלונדון לניו יורק ופרטי מידע חלקיים על הטיסה מאמסטרדם ללונדון (הטיסה הקודמת למקטע) ועל הטיסה מניו יורק לפרנקפורט, שהיא טיסת ההמשך ב"תוכנית המסע". ה- CRS של חברת לופטהנזה יחזיק את רשומת המחשב בנוגע לטיסה מניו יורק לפרנקפורט ופרטי מידע חלקיים לגבי הטיסה מלונדון לניו יורק, שהיא הטיסה הקודמת ב"תוכנית המסע".
ספקים עיקריים
החברות העיקריות הפועלות בשוק ה-GDS הן: Amadeus, Sabre Corporation, Travelport, חברות קטנות יותר הן: Galileo, Worldspan, Apollo ולמעשה, חברות אלו מחזיקות ברוב גדול של השוק העולמי.
חברות נוספות הן KIU הפועלת מאמריקה הלטינית וחברת Travelsky הפועלת מסין.
מגמות עתידיות
ככל שיש יותר חברות המאפשרות ללקוח הקצה, הנוסע, להזמין טיסות בצורה ישירה מהחברה דרך האינטרנט, ל-GDS נועד פחות משקל יחסי ובהתאם, יש פרשנים הגורסים שמערכות אלו, ביחד עם החברות שמפתחות ומחזיקות אותן, ייעלמו לאט לאט מהשוק.
חברת "לופטהנזה" לדוגמה, החליטה כבר ב 2015 להטיל עמלה על הזמנות שמתבצעות דרך סוכנויות נסיעות.
דוד טבק
דוד טבק (5 באוגוסט 1927 - 21 ביולי 2012) היה אתלט ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר (26 שנים). השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל.
קורות חיים
טבק גדל במושב בית עובד ולמד בבית ספר מקוה ישראל. הוא התאמן בהדרכתו של המאמן האמריקאי אירווינג מונדשיין.
במסגרת אליפות הפועל בקרב רב שנערכה בתל אביב בדצמבר 1946 קבע טבק בריצת 200 מטר 23.7 שניות.
בשנת 1951 קבע טבק בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 10.8 שניות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים טבק במקום 21 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות (זמן אלקטרוני - 11.10 שניות) ובמקום 27 בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 21.8 שניות (זמן אלקטרוני - 22.34 שניות).
ילדיו של טבק אף הם ספורטאים בעבר, בני טבק הוא כדורגלן מכבי תל אביב בעבר ואתי טבק, אצנית מצטיינת.
דוד טבק נפטר ב-21 ביולי 2012. נטמן בבית העלמין ברמת השרון.
הבית האדום (מוצא)
הבית האדום במוצא הוא מבנה ששימש במקור כמפעל לייצור רעפים ולבנים במושבה מוצא.
היסטוריה
הבית הוקם בשנת 1923 ביוזמתו של יחיאל מיכל שטיינברג שרכש את חלקת האדמה במטרה לטעם בה כרם. במהלך עיבוד הקרקע גילה כי האדמה מכילה חרסית שיכולה לשמש חומר גלם איכותי לייצור לבנים ורעפים. תחילה הקים ב-1912 בית מלאכה קטן, ולאחר כעשר שנים בעזרת שותפים הקים על אדמתו מפעל לייצור לבנים ורעפים. את המפעל החדש והגדול תכננו האדריכלים-שותפים אליעזר ילין ווילהלם הקר. הודות לחומר הבנייה העיקרי שבאמצעותו נבנה הבניין, לבנים שרופות בגוון אדום, נקרא "הבית האדום". בשנת 1933 העסיק המפעל כ-40 עובדים. מנהל העבודה שלו, פסח פרידמן, הקים בשנות ה-40 של המאה ה-20 את מפעל הקרמיקה "לפיד".
המפעל זכה להצלחה ורבים מבתי ירושלים שנבנו בעשורים הבאים הורכבו מתוצרת המפעל. במהלך פרעות הערבים בשנת תרפ"ט ותרצ"ו נפגע המפעל אך הפעילות בו המשיכה. לאחר מכן, אף רכש שטיינברג מיכון מתקדם אך המצב הכלכלי והביטחוני הלא יצב ששרר בארץ לא הביא להצלחה. ב-1949 נפטר שטיינברג, אך המפעל המשיך בייצור עד 1959 אז נסגר.
פיתוח המתחם
המתחם בו עמד המפעל כלל גם בניינים נוספים, בנייני מגורים ויקב. בשנת 1984 רכש איש העסקים הירושלמי אלי גיל את מבנה המפעל ופתח במקום מסעדה בשם "הבית האדום". המסעדה נסגרה לאחר כ-10 שנים ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם במתחם פרויקט מגורי יוקרה בו כ-50 דירות, מבנה המפעל שומר חלקית (הקירות החיצוניים) והוסב למבנה מגורים, במגרש הוקמו מבנים נוספים ומרכז מסחרי קטן. בשנת 2000 הפקיעה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ירושלים חלק מהשטח לצורך עבודות פיתוח כבישים באזור. בית המגורים של משפחת שטיינברג בסמוך למפעל, שהיה הבית הראשון שנבנה במושבה, נהרס בשנת 2010 לטובת הקמת בניין בגובה חמש קומות למסחר ולמגורים. מאוחר יותר התברר שבעלי המגרש קיבלו היתר מעיריית ירושלים להרוס את הבית עד היסוד בגלל "טעות ביורוקרטית". בעקבות כתבה בנושא בעיתון "הארץ" וגל מחאה ציבורי, שכלל גם החלטה של ועדת החינוך של הכנסת בעד שימור המבנה, מצאו היזמים בשיתוף עם העירייה פתרון, לפיו הבית יוקם מחדש באותה צורה ומאותן אבנים במיקום מעט שונה, והוא ישולב כחלק מהמרכז המסחרי ובניין המגורים.
דליה גנות
דליה גנות (נולדה ב-6 בספטמבר 1950 בישראל) היא שופטת בדימוס בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה
גנות למדה בבית הספר התיכון "שרת" בנתניה. שירתה בצה"ל ביחידת בקרה של חיל האוויר. סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1977 הוסמכה כעורכת דין.
ב-1989 מונתה לרשמת של בית משפט השלום וב-1994 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום ברמלה. בשנת 1999 עברה לבית המשפט ברחובות וב-2001 עברה לבית משפט השלום בראשון לציון כסגנית נשיא. בשנת 2007 קודמה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנים 2007–2009 כיהנה בהרכב פשעים חמורים בבית המשפט.
במאי 2016, לאחר שלא נבחרה לתפקיד נשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב על ידי ועדת האיתור בראשות שופט בית המשפט העליון יצחק עמית, התפטרה מכס השיפוט ופרשה לגמלאות. גנות גמרה את כהונתה כשופטת ב-4 באוקטובר 2017.
בינואר 2018 מונתה גנות לעמוד בראשות הוועדה המקצועית של עמותת "אופק - חזרה לחיים" העוסקת במניעת רשלנות רפואית והגברת הבטיחות בבתי החולים וליווי משפחות לאחר משברים רפואיים.
גנות נשואה ואם לשלושה.
פסקי דין משמעותיים
פסק דין תקדימי נוסף שכתבה גנות היה בעניין רגב שוובר נגד מדינת ישראל. באותו מקרה, בעקבות פרטים שמסרה קטינה שנאנסה לגבי תיאורו ולבושו של הזר שאנס אותה, עצרו אנשי המשטרה חשוד במעשה; חוקרי המשטרה שיקרו לשופטים אשר דנו בהארכות המעצר של החשוד, והשקרים הוליכו להארכות חוזרות ונשנות של המעצר ולהגשת כתב אישום. עד שהודו הרשויות בטעותן היה התובע נתון במעצר 88 ימים. גנות מתחה ביקורת בפסק דינה על התנהלות המשטרה והפרקליטות, וקבעה שלמרות הלחץ המופעל עליהן, המטרה אינה מקדשת את האמצעים, ועל רשויות המדינה לפצות את החשוד.
התבטאויות חריגות
לשופטת גנות מספר התבטאויות מעוררות מחלוקת שפורסמו בתקשורת. כך קבעה כי מתלוננת לא נאנסה אלא "התאכזבה ממין" וש"טבעי שסרסור יכעס על זונות שלא רוצות לעבוד בגלל המחזור החודשי".
על רופא שנתבע בגין רשלנות כתבה: "הנתבע, כמו רופאים רבים, יהיר ומתנשא". בשל התבטאות זו הוגשה כנגד השופטת גנות קבילה על ידי ארגון הרופאים עובדי המדינה, שנמצאה מוצדקת על ידי נציב תלונות הציבור כנגד שופטים. בערכאת ערעור, בית המשפט העליון פסק שיש למחוק את ההתבטאויות כנגד הרופאים מפסק הדין.
ביטוח משכנתה
ביטוח משכנתה (או ביטוח משכנתא) הוא ביטוח נלווה לעסקת המשכנתה, הכולל על פי רוב ביטוח חיים וביטוח מבנה.
בעת מתן הלוואת משכנתה, רשאי הבנק על-פי חוק לחייב את הלווה ברכישת ביטוח משכנתה. ביטוח המשכנתה מורכב למעשה משני ביטוחים נפרדים - ביטוח חיים, המכסה את הבנק מפני הסיכון למותו של אחד הלווים, וביטוח מבנה המכסה את הבנק והלווה מפני סיכון לנזק משמעותי שעלול להיגרם לנכס המבוטח ולפגוע בערכו.
הביטוחים לרוב מבוצעים לפי גובה המשכנתה שנלקחה, על פי ערך הנכס שנמכר על ידי המוכר, או על-פי גובה ההלוואה שביקשו הקונים לפי הערכת ערך הנכס על ידי שמאי מקרקעין שאישר את גובה ההלוואה הרצויה. את הביטוחים המדוברים ניתן לבצע דרך הבנק, דרך סוכן ביטוח או בביטוח ישיר.
ביטוח חיים
ביטוח החיים למשכנתה נועד להבטיח את תשלומי המשכנתה לבנק גם במקרה שאחד הלווים ילך לעולמו. ביטוח החיים למשכנתה הוא למעשה ביטוח חיים מסוג 'ריסק', כאשר המוטב של הביטוח הוא הבנק ולא הלקוח אשר רוכש את הביטוח. סכום הביטוח בביטוח החיים למשכנתה צריך להיות מותאם ליתרת ההלוואה, על מנת שיוכל לפרוע את ההלוואה במלואה.
במקרה שאחד מבני הזוג הנוטלים את ההלוואה ילך לעולמו, יופעל ביטוח החיים, יתרת ההלוואה תוחזר במלואה לבנק על ידי חברת הביטוח, ובן הזוג הנותר יישאר עם הנכס וללא התחייבויות משכנתה. ניתן לעשות שני ביטוחים על אותה המשכנתה, ולגבות את דמי הביטוח משניהם. גם במקרה של התאבדות, למרות שאז מתבצע עיכוב בהעברת כספי הביטוח של עד שנה. במידה ודמי הביטוח היו גבוהים מיתרת תשלום המשכנתה, יתר כספי הביטוח עוברים למשפחה.
ביטוח נכס
ביטוח המבנה למשכנתה נועד לשמור על ערך הנכס שעבורו נלקחה ההלוואה. באמצעות ביטוח זה מבטיח הבנק שבמקרה שייגרם לנכס נזק, ניתן יהיה לשפץ את הנכס ולהשיב אותו לקדמותו ולערכו המקורי.
הערכת שווי הנכס מתבצע על-פי אחד משלושת הדברים הבאים: 1. שווי הקרקע (במידה והאחרון גבוה יותר מהנכס עצמו), 2. שווי הנכס והדירה למכירה, 3. ערך כינון- כמה יעלה לשפץ את הנכס מחדש, תוך שמירה על ערך הדירה.
ככל שמעריכים ששווי הנכס גבוה יותר, כך תשלום דמי הביטוח יהיו גבוהים יותר.
כיסויים נוספים
בנוסף לכיסויים הסטנדרטיים של ביטוח המשכנתה, הנדרשים על ידי הבנקים, ניתן לרכוש באופן פרטי כיסויי רשות נוספים, כגון ביטוח צד ג' למבנה, ביטוח חבות מעבידים, ביטוח תכולה, כיסוי למקרה נכות, המשך כיסוי במקרה של אבטלה וכיסוי למחלה סופנית.
בישראל
עד שנת 1998 נמכרו ביטוחי המשכנתה על ידי הבנקים למשכנתאות כחלק מעסקת המשכנתה, כאשר הבנק היה מבטח את הלווים דרך חברות הביטוח השונות. בשנת 1998 נפתח השוק לתחרות, וביטוחי המשכנתאות החלו להימכר גם על ידי חברות הביטוח, בביטוח ישיר ובאמצעות סוכני ביטוח. בשנת 2005 אסר המפקח על הביטוח על הבנקים למכור ביטוח משכנתה, אך הם עקפו את ההנחיה באמצעות הקמת סוכנויות ביטוח בבעלות מלאה, שהמשיכו למכור את ביטוחי המשכנתה.
גוגל פייבר
גוּגל פַייבֶּר (באנגלית: Google Fiber) הוא שירות של אלפאבית המספק תשתית אינטרנט בפס רחב באמצעות תקשורת סיבים אופטיים.
הוקמה תשתית נסיונית בערים: אוסטין, טקסס; קנזס סיטי, קנזס; קנזס סיטי, מיזורי ופרובו, יוטה. המיקום נבחר לאחר הליך תחרותי במהלכו נקבעו 1100 קהילות שיזכו בשירות ראשונות. ב-30 במרץ 2011, הודיעה גוגל שקנזס סיטי, קנזס, תהיה היישוב הראשון שבו הרשת תתפרס. לאחר בניית תשתית הרשת, ביולי 2012 הודיעה גוגל על תמחור השירות. השירות מציע שלוש אפשרויות הכוללות אינטרנט ללא הגבלה. בגרסת שירות הטלוויזיה יהיה ניתן להקליט עד 8 תוכניות בו זמנית, ובנוסף להזרים שידורים אל טלפונים חכמים או טאבלטים. גרסת הטלוויזיה כוללת גם טאבלט נקסוס 7 שישמש גם כשלט למערכת.
באימוק
בָּאיְמוֹק (בסרבית קירילית: Бајмок, בגרמנית: Nagelsdorf) הוא כפר בסרביה בשטח הרשות המקומית סובוטיצה אשר במחוז באצ'קה הצפוני שבפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באימוק נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה אופאטין בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית התקיימה בבאימוק מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1896 הוקם בית הכנסת וכן תלמוד תורה. ב-1880 התגוררו בבאימוק 253 יהודים. בראשית ימי הקהילה עסקו בניה בחקלאות ובהמשך במסחר. מקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התגוררו בכפר כ-50 משפחות יהודיות. ב-1931 נמנו בבאימוק 131 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 142 נפשות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, סופח האזור להונגריה. מרבית יהודי העיירה הובלו למחנות ההשמדה במקביל להשמדת יהדות הונגריה. לאחר המלחמה לא התגוררו יהודים בעיירה. מבנה בית הכנסת חרב ב-1948.
קוד אתי
קוד אתי ביסודו בנוי מערכים וכללי התנהגות המחייבים את חברי ארגונים, עסקיים או ציבוריים או בעלי מקצוע. יש המכנים אותו "תעודת הזהות הערכית" של הארגון או של המקצוע.
לקודים אתיים רבים מבנה טיפוסי:
קוד אתי לארגון
ניסוחו של קוד אתי עבור ארגון מבטא את הצורך בזיהוי הערכים החיוניים לקיומו באמצעות שפה המאחדת את כל חבריו. דבר זה נכון במיוחד בקהילות עובדים גדולות הנעדרות 'תפיסת טוב משותפת טבעית', כמו זאת הקיימת במבנים חברתיים אורגניים, כדוגמת המשפחה. היחסים בין העובדים השונים בארגונים ובעסקים מוגדרים באופן פורמלי, ונעדרים את האפיון הרגשי הקיים ביחסים במשפחה, או בקהילות קטנות, כמו בפוליס היוונית. מאפיינים אלה חושפים את הארגון כמכניזם מודרני שכדי להפעילו ביעילות יש להגדיר עבורו במפורש, דרך הקוד, את זהותו, את מטרותיו, ואת הערכים שלאורם יפעל לממש אותן. גיבושה של זהות ארגונית (או תאגידית) היא צעד חשוב לקראת עיצובה של תפישת טוב משותפת לכלל הארגון. על מנת שהקוד האתי בארגון יחלחל ויהפוך לחלק בלתי נפרד של התרבות הארגונית, יש צורך ליצור מעגלי שיתוף והסכמה רחבים ככל האפשר, זאת על מנת להפוך את עובדי הארגון לשותפים אמיתיים בעיצובו ובשמירה עליו.
קוד אתי למקצוע
מקובל לראות בניסוח קוד אתי לעיסוק מהלך התורם להפיכתו למקצוע של ממש. בעלי מקצוע לוקחים על עצמם לספק שירותים חברתיים שונים, וקושרים עצמם לשליחות חברתית מסוימת: לטפל בסבל גופני או נפשי ולהביא לו מזור (רופאים, פסיכולוגים), לייצג אזרחים בפני רשויות החוק (עורכי דין), לתכנן את המרחב הציבורי ואת המבנים שבו (ארכיטקטים), ולהפיץ את האמת למרות קיומם של קשיים (עיתונאים). בצעד זה מוענקת זהות מובחנת למקצוע וממנה נגזרות חובות שונות על העוסקים בו, כמו זאת המבטיחה את החיסיון על המידע שלקוח מעביר לעורך הדין שלו או מטופל למטפל בו.
אדית זק
אדית זק (נולדה ב-19 באוקטובר 1947) היא מוזיקולוגית, מרצה, חוקרת מגדר ישראלית, מחברת הספר "מסעותי עם ורה"
ילדות
זק נולדה בפרשוב בצ'כוסלובקיה (היום סלובקיה) לשרי ווילי אוהר ששרדו את אושוויץ, נפגשו אחרי המלחמה והחליטו להתחתן ולפתוח פרק ב'. אשתו הראשונה של וילי מאלווינה לבית פוגל נספתה בבירקנאו ובעלה הראשון של שרי יאקוב מורדקוביץ' גם הוא נספה במלחמה ביחד עם שתיים מבנותיהם, לילי הבכורה ואליס הצעירה. הבת האמצעית הלן הייתה היחידה ששרדה מבין שלוש הבנות של שרי ויאקוב. הלן הייתה בקבוצת הנשים הראשונה שנכנסה לבירקנאו ב-1942, היא נפגשה עם האם שהגיעה למחנה ב-1944, הצליחה להציל אותה וביחד שרדו השתיים גם את צעדת המוות. ב-1945 הן חזרו למיכלובצה עיר הולדתן, שם פגשו את בני זוגן ונישאו.
קריירה
עד גיל ארבעים עבדה זק כאמא במשרה מלאה. ב-1987 החלה לעבוד בפרויקט הבינתחומי באמנויות במכללת בית ברל וכתרפיסטית של ילדים ונוער בבית הספר "יחדיו", "בית דני", המרכז לבריאות הנפש גהה, מעון "לבצלר", בית ספר תיכון מקצועי לנוער עם צרכים מיוחדים תל אביב. ב-1988 (ועד 1996) קיבלה מלגה מטעם המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך בראשותו של ד"ר אליעזר מרכוס עבור "פרויקט המחקר הבינתחומי באמנויות." הפרויקט התמקד בגיבוש שיטה לשילוב אמנות ויזואלית ומוזיקה בהוראת הספרות בבתי ספר תיכוניים. במקביל החלה לשמש כמרצה בקורסים בינתחומיים באוניברסיטת בר-אילן.
ב- 1993 קיבלה זק תואר "מוסמך" בהצטיינות יתרה, ב-1990-2005 שימשה כמרצה במחלקה למוזיקה. הקורסים שלה מתמקדים בגישה בינתחומית ובסוגיות מגדריות, לדוגמה: מלחינות מפורסמות בהיסטוריה המערבית, הזוגות המפורסמים במוזיקה, דמות האשה באופרה של המאה התשע עשרה והמאה העשרים, מוזיקה ודרמה באופרות האיטלקיות של מוצרט, דמות הליצן (השוטה) ודמות המכשפה בתרבות המערבית.
בשנת 2000 הוסמכה זק כ"דוקטור לפילוסופיה". עבודת הדוקטורט שכתבה בשיתוף עם פרופ' Raymond Monelle מאוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד נושאת את השם "Carmen and Turandot: femme fatale to femme creatrice in opera." מהווה פריצת דרך בפרשנות מגדרית במוזיקה. בשנים 2001-2003 היא שמשה כיועצת בנושא מעמד האשה לראש העיר קריית אונו. מ-1996-2005 הוזמנה להרצות בכנסים בינלאומיים כמו באוניברסיטאות כמו אוקספורד (2005) בכנס לציון מאתיים שנים להולדת פאני מנדלסון, באוניברסיטת סורבון בפריז (2004) על תהליכים וג'סטות בין אמנויות, באוניברסיטת קווינס בבלפסט בכנס הפדרציה הבינלאומית למחקר היסטוריה של נשים (2003) על הסלון כמרחב פרטי בו הציגו נשים את יצירותיהן, בקריית הוותיקן ברומא (2002) בכנס משותף עם Donne in Musica International על מוזיקאיות בתנ"ך, באוניברסיטאות הלסינקי וטורקו בפינלנד בכנסים שעסקו בקולן של נשים במרחבים תרבותיים ובפרשנויות מגדריות לאופרות מפורסמות.
מ-1997 מרבה זק להרצות בפורומים שונים בישראל ומחוצה לה בנושא מגדר, תרבות ומורשת. ערוץ אחד של הרצאות כולל סיפורים אישיים של נשים מפורסמות בהיסטוריה, של מלחינות שהודחקו בתודעה המערבית וסיפורי זוגות מפורסמים כמו קלרה ורוברט שומאן, פאני ופליקס מנדלסון, אלמה וגוסטב מאהלר, קוזימה וריכרד וגנר ועוד. ערוץ שני של הרצאות הוא בנושא המורשת והתרבות של קהילות יהודי סלובקיה שנמחקו מהמפה אחרי מלחמת העולם השנייה.
ב- 2011 ראה אור ספרה "מסעותי עם ורה" בהוצאת מטר.
מקס פנסון
מקס זכרוביץ' פנסון (ברוסית: Макс Захарович Пенсон; 1893 – 1959) היה צלם עיתונות וצלם יהודי-רוסי בברית המועצות, הידוע בצילומי אוזבקיסטן. פנסון הוא אחד הנציגים הבולטים של הצילום מהתקופה הסובייטית, במיוחד האוונגרד הרוסי, הנערץ על ידי דמויות מפורסמות כמו סרגיי אייזנשטיין. עבודותיו של פנסון הוצגו בתערוכות ברחבי העולם, בחסות אנשים כמו רומן אברמוביץ' והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
קורות חיים
פנסון נולד למשפחה יהודית של כורך ספרים עני בשנת 1893 בעיירה הקטנה וליז' שבמחוז ויטבסק. עד מהרה עבר לווילנה שם נרשם לבית הספר לאמנות. בשנת 1914 הוא נאלץ כיהודי לעבור עם משפחתו לקוקאנד בטורקסטן.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא ייסד בית ספר לאמנות בקוקאנד בניהולה של הוועדה המהפכנית של העיר. הוא הפך למנהל ולימד ציור ל-350 ילדים אוזבקים בבית הספר. בשנת 1921 חייו השתנו באופן דרמטי כשהשיג מצלמה. הוא הפך לאחד הצלמים המקצועיים הבולטים של אוזבקיסטן ולמעשה בברית המועצות בתקופה 1920–1940, לכידת את אנשיה וההתקדמות הכלכלית של המדינה, וצילם למעלה מ-30,000 תצלומים עד 1940.
הוא עבר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן ומ-1926 ועד 1949 עבד בעיתון הגדול ביותר במרכז אסיה, "פרבדה ווסטוקה" (אמת המזרח). במהלך שנות ה-30 הוא היה פורה במיוחד בצילום עבודות ההנדסה הציבוריות באוזבקיסטן ובתיעוש סחר הכותנה במדינה. תמונותיו של פנסון הופצו בהרחבה על ידי סוכנות הידיעות הסובייטית טאס ובשנת 1933 הוצגו צילומיו בכרך נרחב שהציג את ההתקדמות הכלכלית בברית המועצות ״ברית המועצות: שלב הבנייה״.
חיים אישיים
ב-1948 העלייה באנטישמיות בלחץ יוסיף סטלין אילצה את פנסון לעזוב את תפקידו בן 25 השנים בעיתון ״פרוודה ווסטוקה״. לפנסון היו שלושה ילדים. בנו, מירון פנסון, הפך לצלם קולנוע בולט בתקופת ברית המועצות. נכדו, מקסים פנסון, הוא צלם מסחרי בולט, מוציא לאור, מעצב ויזם בטשקנט. קרובי משפחתו של פנסון כוללים גם את רון ארד, מעצב, אמן ואדריכל ישראלי בולט, ואת עתר ארד, כנר ישראלי, בנוסף לבוריס פנסון, מסורב עליה סובייטי בולט.
מורשת
אף שרבות מיצירותיו של פנסון נהרסו במהלך רעידת האדמה בטשקנט ב-1966, משפחתו הצליחה לשחזר חלק מרשים מיצירותיו. מספר רב מיצירותיו של פנסון נמצאות בבית הצילום של מוסקבה. בשנת 2006, המיליארדר הרוסי רומן אברמוביץ' נתן חסות לתערוכה של צילומי אוזבקיסטן של פנסון בהסכם עם בית הצילום של מוסקבה ב-29 בנובמבר 2006 באוסף גילברט בבית סומרסט בלונדון.
אברמוביץ' מימן בעבר את התערוכה "התנגדות שקטה: צילום רוסי 1900 – 1930" באותה גלריה ב-2005, שאורגנה גם היא על ידי בית הצילום במוסקבה.
התערוכות האחרונות של יצירותיו של פנסון היו במרכז התרבות הרוסי (לונדון) בין 30 בנובמבר ל-2 בדצמבר 2010 ובגלריה בניו יורק מ-5 באפריל עד 13 במאי 2011.
יאקוב יורדאנס
יאקוב יורדאנס (בהולנדית: Jacob Jordaens; 19 במאי 1593 – 18 באוקטובר 1678) היה צייר פלמי, אחד מגדולי האמנים מהאסכולה של אנטוורפן במאה ה-17. יוצר פורה, משויך לזרם האמנות הבארוקית.
רקע משפחתי וצעירותו
נולד בעיר הפלמית אנטוורפן, אז תחת שלטונה של ממלכת ספרד, כבן בכור במשפחה בת אחד-עשר ילדים (3 בנים ו 8 בנות) של יאקוב יורדאנס האב, סוחר בדים ואריגים ואשתו, ברברה לבית ואן וולסחאטן. משפחת יורדאנס הייתה שייכת לבורגנות המבוססת וביתה נמצא ב Hoogstraat (הרחוב העילי), אחד מהרחובות הידועים בעיר בגלל חנויות הסדינים שהיו מצויות בה ושהיו מובילים אל הככר הגדולה Grande Place au Rivage.
יורדאנס הוטבל ב-20 במאי 1593 בכנסייה הקתולית "נוטר דאם" בעיר. אין הרבה פרטים על ילדותו ומשערים כי קיבל חינוך נאות כמו במרבית המשפחות מאותה שכבה חברתית-כלכלית. רואים זאת גם מהידע שקנה למשל בשפה הצרפתית או בתחום המיתולוגיה היוונית-רומית.
אחרי 1607 התחיל חניכות אצל אדם ואן נורט Adam van Noort, צייר לותרני שהיה גם מורו של פטר פאול רובנס, ושבאותם ימים של קונטרה-רפורמציה נאלץ להסתיר את אמונתו. הנער יאקוב נשאר בבית צייר זה וחלק את חייו עם משפחתו בת 8 הנפשות, במשך לא פחות מאחת-עשרה שנה, עד 1618. אחרי שבשנת 1615 התקבל בגילדת הציירים ע"ש לוקס הקדוש, בתור "צייר בצבעי מים" (waterscilder), ב-15 במאי 1616 נישא לבתו הבכורה של מורו, אנה קטרינה ואן נורט, (Anna Catharina Van Noort), המבוגרת ממנו בארבע שנים. הם התחתנו נישואים קתוליים והולידו שלשה ילדים: אליזבת (1617), יאקוב (1625) ואנה-קטרינה (1629). בשנת 1618 קנה הזוג בית ברחוב הוכסטראט וכעבור עשרים שנה (1638) הוסיף לו את הבית הצמוד כדי להרחיב את מגוריו ואת הסטודיו, הדומה לזה של רובנס. למרות מצבו הכלכלי הטוב, יורדאנס לא סייר כלל באיטליה, שנחשבה אתר ביקור חובה לכל צייר בתקופתו. פרט לביקור בהולנד בשנת 1661 בילה את רוב ימיו בדרום ארצות השפלה, בבלגיה של היום. עם זאת, רכש ידע לא מבוטל על האמנות האיטלקית והכיר מקרוב את ציוריהם של קאראווג'ו, טיציאן, ורונזה ובסאנו מהדפסים, העתקים ויצירות מקוריות שלהם שהגיעו לצפון-מערב אירופה, למשל ציורו של קרוואג'ו "מדונה דל רוזריו" שנקנה על ידי רובנס ואמנים פלמים אחרים בשביל הכנסייה הדומיניקנית באנטוורפן. ב-1621 נבחר יורדאנס לראש גילדת הציירים באנטוורפן.
חייו הבוגרים ופעילותו האמנותית
יורדאנס ביסס מעמדו כצייר ויוצר גובלנים כאשר הנושאים העיקרים לציוריו היו תמונות מהברית החדשה, כמו סצנת "מנחת רועי הצאן", "ארבעת האוונגליסטים". תמונות המבוססות על המיתולוגיה היוונית, כמו "יופיטר המוזן בידי העיזה אמלתיאה", "מלאגרוס ואטאלנטה". אלגוריות חושניות ("אלגורית הפוריות" על שטיח הקיר), מראות של מסיבות עממיות מלכותיות רוגשות ("המלך שותה", "איך ששרים הקשישים, כך הצעירים מנגנים בחליל"). בציוריו שופעי הדמיון וחיוניות באו תכופות לידי ביטוי חיי האיכרים הפלמים.
בין השנים 1620–1640 רובנס שיתף אותו בכמה מהעבודות שהזמינו אצלו, בהן קישוט העיר אנטוורפן לקראת ביקור הקרדינל-אינפאנטה פרדיננד של אוסטריה ב-17 באפריל 1735, או בשנת 1638 קישוט ביתן הציד של המלך פליפה הרביעי של ספרד, לה טורה דה לה פאראדה La Torre de la Parada.
יורדאנס תרם חלק נכבד בקישוט ה"בית ביער" Huis ten Bosch, אחד מארמונות מלכי הולנד, על יד האג, בין היתר עם הציור "ניצחונו של פרדריק הנריק". נודע מאוד ציורו "המלך שותה" שצייר בסביבות שנת 1640, יורדאנס נשאר ראשון ציירי אנטוורפן אחרי מותו של רובנס באותה שנה, 1640. קיבל משום כך הזמנות לציורים מחלק מחצרות המלכות באירופה, בעיקר מהצפון -פעם אחת ממלכת אנגליה בשביל ביתה בגרינוויץ', כמו כן מעמליה, אשת השליט של הולנד (הסטאטהאודר) בהאג, וממלכת שוודיה, כריסטינה. עם זאת, להבדיל מרובנס וואן דייק שאף קיבלו תוארי אצולה, לא פנו אליו מהחצרות מלכי צרפת וספרד, לא מהחצר בבריסל או מהאצילים והערים האיטלקיים. בשנת 1671, 7 שנים לפני מותו, המיר יורדאנס את דתו לנצרות פרוטסנטית קלביניסטית. הצייר נפטר ב-18 באוקטובר 1678 באותו יום בו נפטרה בתו, אליזבט.
יצירתו המוקדמת
בהתחלת פעילותו האמנותית, באופן טבעי סגנונו של יורדאנס דמה לזה של מורו, ואן נורט, עד כדי כך שאפשר להתבלבל בזהות יוצרי התמונות. בכל זאת ליורדאנס אופיינית ההבלטה (modelé) התקיפה יותר של הצורות, שהושאלה לדעת המומחים מרובנס. החל משנת 1618 פתח יורדאנס סטודיו משלו והחל מהשנה 1620–1621 התחיל לקבל בו חניכים. השנים 1618 - 1628 נחשבות פוריות במיוחד והאמן בנה אז לעצמו רפרטואר אישי של צורות ודמויות מתחום הדת והחולין שמצאו ביטוי ביצירות בעלות רמה גבוהה. בתקופה הזאת צייר האמן בין היתר כמה מציורי המזבח הגדולים שלו וכמה תמונות בעלות נושא אלגורי או מיתולוגי. ציורים אלה עוררו עניין רב בין הבורגנים האמידים של אנטוורפן שהזמינו כדוגמתם גם לצורך מתן תרומות נאותות לכנסיות ולמנזרים. בין הציורים מתקופה זו ניתן להזכיר:
התקופה האמצעית בקריירה האמנותית
אחרי 1635 הקדיש עצמו יורדאנס יותר מתמיד ליצירת דגמים לגובלנים. בימי צעירותו הכין קרטונים לגובלנים בנושאים היסטוריים (כמו "אודיסאה", "ההיסטוריה של אלכסנדר הגדול"). באמצע חייו יצר את מה שנקראות "תמונות ז'אנר" או "ההווי" גם כציורי בד וגם כדגמים לגובלנים. דגמים כמו:
ציורי בד כמו:
תמונות האלה פורשו כביטוי לחייהם התוססים של הפלמים, למעין שיר הלל להנאות העולם הזה. לדעת ואן ולדה, תמונות אלה היוו גם מעין אזהרה נגד חציית הגבולות, כפי שמעידים ההסברים המלווים את התחריטים שנעשו לפיהן בתקופה זו של חייו ניכרת, לפי המומחים, השפעה עוד יותר חזקה של רובנס - עם סגנון מחוספס פחות יותר מהנה את המבט, עם צבעים רכים יותר, דמויות מעודנות יותר וניגודים פחות מאולצים.
התקופה המאוחרת
תקופה זו מתאפיינת ברמה גבוהה יותר, למשל מבחינת עושר הצבעים. הדיוקנאות שצייר זכו להערכה רבה.
דוגמאות:
מבין הדיוקנאות:
תמונות מיתולוגיות ודתיות
תלמידיו
ברישומי גילדת לוקס הקדוש מוזכרים חמישה-עשר תלמידים רשמיים בין השנים 1621–1667, ועוד שישה נוספים מוזכרים בתעודות חצר. בהם גם בן דוד שלו ובנו יאקוב. מעטים מתלמידיו זכו בתהילה, אך מצד שני, כן היה לסטודיו של יורדאנס שם טוב בין האמנים הצעירים ביבשת. עם תלמידיו נמנים יוהאן בוקהורסט (Johann Boeckhorst), לנדרט ואן דר קוחן (Leendert van derCooghen), יוהאן אולריך מאיר (Johann Ulrich Mayr), יאן טריציוס (Jan Tricius). עבודת בית מלאכתו, התבססה במידה רבה על העוזרים והתלמידים, דבר שהשתקף לפעמים בהטרוגניות באיכות התמונות בעיקר בתקופה האחרונה של פעילות האמן.
קישורים חיצוניים
(א.ב. המאכר, ד"ר ר. המאכר ואנדנבראנדה -"ספר אמנות. אנציקלופדיה בתמונות של הציור, הרישום והפיסול" הוצאת גרולייה, לונדון 1985 - אנגלית) (אנציקלופדיית האמנות - הלקסיקון המקוצר גרוב לאמנות, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2002)
שחיקה אוטיסטית
שחיקה אוטיסטית יכולה להוביל לעיתים לאובדן מיומנויות ותפקוד כמו גם רגישות מוגברת לגירויים. נסיגה חברתית תוארה גם היא כתגובה לשחיקה אוטיסטית.