cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט
מלחמת העולם השנייה
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה היה פון ברוקדורף-אהלפלדט מפקד הדיוויזיה ה-23, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12, וב-1 ביוני 1940 מונה פון ברוקדורף-אהלפלדט למפקד הקורפוס ה-28 ולחם עמו במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-21 ביוני 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-2, וב-1 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-15 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו בקרב על קובנה את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1942 פיקד פון ברוקדורף-אהלפלדט על הכוחות הנצורים בכיס דמיאנסק, עד לפריצת המצור במאי 1942, ועל כך קיבל ב-27 ביוני 1942 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-28 בנובמבר 1942 נאלץ פון ברוקדורף-אהלפלדט לפרוש מתפקידו עקב מחלה, וב-9 במאי 1943 מת בברלין, והוא בן 55 שנים.
צמירן עקוד
שמו המדעי של הסוג, Loureedia ניתן לו על שם המוזיקאי לו ריד, סולן להקת מחתרת הקטיפה, מאחר שמדובר בעכביש ממשפחת עכבישי הקטיפה החי במחילות מתחת לאדמה (משמעותה של המילה "מחתרת" באנגלית, Underground, היא גם "מתחת לאדמה").
בישראל נפוץ המין בעיקר באזור הדרום.
אלנה וסיליבנה גלינסקיה
אלנה וסיליבנה גלינסקיה (ברוסית:  Елена Васильевна Глинская; סביב 1510 - 4 באפריל 1538, מוסקבה) אשתו השנייה של וסילי השלישי הנסיך הגדול של מוסקבה ואימו של הצאר איוואן האיום. הייתה נסיכה גדולה של נסיכות מוסקבה ובהמשך השליטה בפועל של הנסיכות כעוצרת.
ביוגרפיה
אלנה נולדה באזור פרוז'ני. אביה היה הנסיך וסילי לבוביץ גלינסקי (רוסית: Васи́лий Льво́вич Гли́нский) מהדוכסות הגדולה של ליטא. אימה אנא יקשיטש (קרואטית: Ana Jakšić) הייתה ממוצא סרבי מאזור יקשיטש
אלנה נישאה לווסילי, לאחר שזה התגרש מאשתו הראשונה שהייתה עקרה, ב-21 בינואר 1526. היא ילדה את איוואן ב-25 באוגוסט 1530, ואת יורי ב-30 באוקטובר 1532.
וסילי השלישי מת בדצמבר 1533, כשאיוואן יורש העצר היה קטין בן שלוש, ואלנה הפכה לשליטה של הנסיכות כעוצרת, תפקיד אותו מילאה במשך חמש שנים עד מותה ב-1538.
כעוצרת הייתה פעילה מאוד בהבטחת שלומה של הנסיכות. חתמה הסכם שביתת נשק עם הדוכסות הגדולה של ליטא, ובמקביל ניטרלה את כוחה של שוודיה. פדתה שבויים רוסיים וגם בנתה חומה חדשה סביב מוסקבה.
אלנה וסיליבנה גלינסקיה  נפטרה ב-4 באפריל 1538. קיימות סברות שהורעלה. בידי בני משפחת שויסקי (רוסית:Шуйские), שהשתלטו על העוצרות לאחר מותה.
אלנה נקברה בקתדרלה של מנזר העלייה לשמים בקרמלין.
יחסי יוון–ליכטנשטיין
סקירה כללית
על פי משרד החוץ היווני היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יוון לבין ליכטנשטיין "יכולים להיחשב לטובים למדי", וזאת למרות ששיתוף הפעולה בין שתי המדינות הוא מזערי, שכן, לא הייתה ביקורת מכל סוג שהיא במשך שנים רבות. גם ביקורים הדדיים לא נפוצים בין שתי המדינות נחשבים לדבר לא נפוץ.
תחום שיתוף הפעולה המשמעותי ביותר בין שתי המדינות הוא חילופי התמיכה במועמדויות של השנייה בפורומים בינלאומיים בהם שתי המדינות משתתפות.
50 משפחות יווניות מתגוררות ועובדות בליכטנשטיין. אזרחי שתי המדינות לא חייבים באשרת כניסה למדינה השנייה.
פטי שנידר
פטי שנידר (בגרמנית: Patty Schnyder; נולדה ב-14 בדצמבר 1978) היא שחקנית טניס שווייצרית מקצוענית. בשיאה דורגה במקום 7 בעולם (14 בנובמבר 2005) בדירוג ה-WTA.
קריירה
שנידר, ילידת בזל, שיחקה בסבב ה-WTA משנות ה-90 המאוחרות, ודורגה במקומות גבוהים דרך קבע. ב-1996 שיחקה שנידר בגראנד סלאם הראשון שלה - אליפות צרפת הפתוחה. ב-1997 התחילה את העלייה הגדולה שלה במעלה הדירוג העולמי ובאוגוסט 1998 נכנסה לטופ 10 העולמי. בשש השנים שלאחר מכן דורגה שנידר במקומות ה-15 - 30 בעולם. במאי 2005 נכנסה שוב לטופ 10 העולמי.
במאי 2011 הודיעה שנידר על פרישה מטניס, אך במהלך 2015 חזרה לשחק בסבב.
אנטמן (סרט)
אנטמן (באנגלית: Ant-Man, תרגום חופשי לעברית: איש הנמלה) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן מ-2015, ובהפקה מבית אולפני מארוול. הסרט בוים על ידי פייטון ריד, ונכתב על ידי אדגר רייט, ג'ו קורניש, אדם מקיי ופול ראד. הסרט מבוסס על קומיקס בשם "איש הנמלה" של חברת מארוול קומיקס, ומהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול, כשהוא מסיים את השלב השני בו.
עלילה
האנק פים היה חייל סודי בסוכנות הביון "S.H.I.E.L.D" תחת השם "איש הנמלה" ("אנטמן"), ולו היה חליפה  שהמציא שיכלה לשנות את גודלו לממדי חרק, לזכות בכוח על-אנושי במצב זה ולשלוט בנמלים, בעזרת טכנולוגיה מתקדמת לה העניק את השם "חלקיקי פים". רעייתו של פים, ג'אנט, הצטרפה אליו תחת הכינוי "הצרעה", ומצאה את מותה לכאורה באחד ממבצעיהם. מותה של ג'אנט הוביל לפרישתו של פים מחייו כגיבור-על, ולהקמת חברת מחקר עצמאית. בשנת 1989, גילה פים כי "S.H.I.E.L.D" מעוניינים להשתמש בטכנולוגיה שלו, ובשל כך הוא הציג את התפטרותו מהסוכנות בפני האוורד סטארק, פגי קרטר והסוכן מיטשל קרסון, ולקח עמו כל תיעוד לטכנולוגיה אותה המציא.
אגינה
אגינה (ביוונית Αίγινα; ביוונית עתיקה אייגינה) הוא אחד מהאיים הסרוניים שבמפרץ הסרוני, השוכן במרחק 25 קילומטרים מאתונה. האי קרוי על שמה של אייגינה, אמו של אייאקוס מן המיתולוגיה היוונית, שנולד באי ואחר כך היה שליטו. בעת העתיקה הייתה הפוליס אגינה אויבתה ויריבתה המסחרית של אתונה.
אנטמן (סרט)
עלילה
שנים אחר כך, פים פורש מחברת המחקר שלו, ומעניק את השליטה בה לבן חסותו, דארן קרוס, שמתחיל בניסיונות לשחזר את טכנולוגיית החלקיקים, על מנת לשווק אותה לארגונים צבאיים. קרוס מעניק לפרויקט את השם "יילוג'אקט", ומציג אותו בפני פים, שמזדעזע ומזהיר אותו מנפילת הטכנולוגיה לידיים הלא נכונות.
אגינה
האי, ביחד עם האיונים הסמוכים לחופיו, שייך מבחינה מינהלית ליחידה האזורית האיים, שבמחוז אטיקה. העיר הראשית באי, הנושאת את אותו השם, שוכנת בקצהו הצפון-מערבי, וב-2001 מנתה אוכלוסייתה 7,410 נפש. אגינה הוא יעד נופש קרוב ופופולרי בחודשי הקיץ בשל קרבתו לאתונה, וחלק מתושבי אתונה מחזיקים בו בית שני. עיירות וכפרים גדולים נוספים באגינה הם קִיפּסֶלי (1,949 נפש), וָאתִי (1,474), מֶסָאגְרוֹס (682), פֶּרְדִיקָה (682), אַיָה מָרִינָה (462), וַאיָה (239), אַלוֹנֶס (233) וקוֹנטוֹס (178).
גאוגרפיה פיזית
לאי צורת משולש, שרוחבו ממזרח למערב כ-15 קילומטרים, אורכו מצפון לדרום הוא 10 קילומטרים ושטחו כ-87 קילומטרים מרובעים. שני שלישים ממנו הם הר געש כבוי. בצדו הצפוני והמערבי משתרעים מישורים טרשיים ופוריים, המעובדים היטב ומניבים יבולים גדולים של חיטה. גידולים אחרים הם כותנה, גפנים, שקדים, זיתים ותאנים, אך הגידול האופייני ביותר לאגינה כיום (שנות האלפיים) הוא הפיסטוק. שליית ספוגי ים היא חלק חשוב בכלכלת האי. החלק הדרומי הגעשי של האי מבותר והררי ושומם בחלקו הגדול. ההר הגבוה ביותר באי הוא הר אוֹרוֹס דמוי החרוט, המתנשא לגובה 531 מטרים; הרכס הפאן-הלני נמתח לכיוון צפון, כשמשני צדדיו עמקים צרים ופוריים.
אנטמן (סרט)
עלילה
בינתיים, פורץ בשם סקוט לאנג משתחרר מהכלא לאחר שסיים לרצות את תקופת מאסרו, ומחליט לפתוח בחיים חדשים, יחד עם שותפו לשעבר לתא לואיס. אף על פי התקוות שתלה בעצמו, לאנג לא מצליח בחייו החדשים, כאשר אינו מוצא עבודה ולא מורשה על ידי רעייתו לשעבר מגי ובן הזוג שלה פקסטון לבקר את ביתו, קאסי, זאת עד שיתחיל לשלם מזונות, דבר שאינו יכול לעשות. לאנג הנואש מחליט לחזור לעולם הפשע, ובייעוצו של לואיס הוא פורץ לבית של עשיר אלמוני, אך מגלה כי אין בו דבר, פרט לחליפה מוזרה, אותה הוא לוקח לעצמו. לאנג עוטה את החליפה, ומגלה כי היא מסוגלת לכווץ את גודל גופו. המום מהתגלית, לאנג פורץ לבית האלמוני פעם נוספת, ומחזיר את החליפה לבעליה, אך ביציאתו נתפס על ידי המשטרה. בתא המעצר, לאנג זוכה לביקור מהאנק פים, שמבטיח להבריח אותו מהכלא ולהעניק לו חיים טובים יותר, בתנאי שיבצע עבורו עבודה. פים מבריח את חליפת הכיווץ לתא הכלא של לאנג (בעזרת אחת מהטכנולוגיות שהוא פיתח שבעזרתו הוא יכול לשלוט בנמלים) ובעזרתו לאנג מצליח לברוח לביתו של פים, וזה חושף בפניו כי הוא עקב אחריו זמן מה וכי הוא העשיר האלמוני שאל ביתו פרץ לאנג, הודות למידע שפים העביר לחבריו בערמומיות מבלי לגלות להם את זהותו, וכי הפריצה נועדה לבחון את לאנג.
פים לוקח את לאנג לביתו, ושם מספר לו על תוכניתו - לפרוץ למעבדתו השמורה של קרוס ולהשמיד את פרויקט יילוג'אקט, שמא תגיע לארגונים דוגמת "הידרה". פים משתף בתוכנית את ביתו הופ ואן דיין, לאחר שהצליחה לזכות באמונו של קרוס והפכה לאחת הקרובות אליו. פים וואן דיין מאמנים את לאנג ומלמדים אותו את יכולותיו, ולאחר שהם רואים בו מוכן, הם שולחים אותו למשימתו הראשונה - גנבת נשק פרי יצירתו של האוורד סטארק ממחסן סודי. בהגיעו לאזור אליו נשלח, המחסן נגלה כבסיס הנוקמים, ולאנג נאלץ להתמודד עם סם וילסון/פלקון ששמר על המקום. לאחר קרב קצר, לאנג מביס את פלקון, ומצליח להשיג את הנשק.
אגינה
גאוגרפיה פיזית
חופי האי הם אטרקציה תיירותית פופולרית. סנפיריות-מעבורת היוצאות מפיראוס מגיעות לאגינה בתוך ארבעים דקות בלבד; הפלגותיהן הסדירות של המעבורות הרגילות אורכות כשעה. קיימים קווי אוטובוס סדירים מהעיר אגינה אל יעדים שונים ברחבי האי כולו.
אנטמן (סרט)
עלילה
בשל נחיתות מספרית, לאנג מזעיק לעזרה את לואיס, המביא איתו שניים מחבריו, דייב וקורט. בעזרתם, לאנג פורץ למעבדתו של קרוס ובסיוע הנמלים מטמין במעבדה חומרי נפץ, והוא מגיע למיקום היילוג'אקט, אך נתפס, ונכלא בתוך מיכל זכוכית. לפתע, נציגי הידרה ששהו במקום גונבים את היילוג'אקט, וקרוס הורג את הנציגים, מחזיר לעצמו את היילוג'אקט ובורח במטוסו הפרטי, כשלאנג המשוחרר בעקבותיו. קרוס רואה מבעד למסוקו את מטעני הנפץ של לאנג מפוצצים את חברת פים טק, ובזעמו לובש את חליפת היילוג'אקט ומתעמת עם לאנג. לאחר קרב קצר, לאנג מרסק את המטוס לאדמה, לרוע מזלו בסמוך לבית ביתו, הנלקחת כבת ערובה. לאנג תוקף את קרוס, והשנים נאבקים בחדר הילדים של קאסי. לאנג מחליט להקריב את עצמו, וחודר לתוך היילוג'אקט כדי להשמידו, בכך שהוא מאיץ את תהליך הכיווץ של חליפתו לכדי מצב התכווצות תמידית וכניסה לעולם תת-מולקולרי. לאנג מצליח בתוכניתו, והיילוג'אקט מתפוצץ כשכן אף קרוס מוצא את מותו. עם זאת, לאנג נשאר כלוא בתור המצב התת-מולקולרי. לאחר מחשבות עמוקות על חייו, לאנג מנסה כמה דרכים ליציאה ממצב ההתכווצות תמידית, ובאורח פלא מצליח בכך.
בתום האירועים, לאנג נפגש עם פים, המראה התפעלות ממעשיו של לאנג. פים תוהה אם לאנג ראה דבר מיוחד בזמן שהיה בהתכווצות תמידית, אך לאנג אומר כי זיכרונותיו מעורפלים. בתום הפגישה, לאנג יוצא לרכבו בליווי ואן דיין, והשניים מתנשקים. כאשר פים מגלה את הדבר, הוא לא עולה יפה בעיניו. ואן דיין נכנסת בחזרה לתוך הבית, ופים מציג בפניה חליפה משודרגת של הצרעה, ומעניק לה אותה. באותו הערב, לואיס מפעיל את קשריו, ומודיע ללאנג כי וילסון מעוניין לצרפו לנוקמים.
אגינה
התקופה הפרהיסטורית
ממצאים ארכאולוגיים מן התקופה הפרהיסטורית ובהם כלים עשויים אובסידיאן מלמדים כי האי היה מיושב כבר בתקופות קדומות ביותר.
אנטמן (סרט)
עלילה
בסצנה שאחרי הכתוביות, נראים קפטן אמריקה ופלקון כשהם משוחחים לגבי מציאתו של חייל החורף במקום נטוש. וילסון שואל את רוג'רס האם ליצור קשר עם טוני סטארק, ולאחר שרוג'רס טוען כי הם אינם יכולים בשל "ההסכמים", וילסון אומר כי הוא מכיר מישהו שיעזור.
אגינה
האלף השני עד המאה ה-7 לפנה"ס
ההשפעה המיקנית והמינואית: המתיישבים הראשונים של אגינה הגיעו אליה מאסיה הקטנה. מיקומה הגאוגרפי, בין אטיקה לפלופונסוס, עשה אותה למרכז סחר כבר בתקופות קדומות ביותר. באי נתגלו כלי חרס מינואים, המתוארכים ל-2000 לפנה"ס לערך. גילויים של כמה תכשיטי זהב השייכים לתקופה המאוחרת של האמנות המיקנית, אפשר שמלמדים כי התרבות המיקנית הייתה דומיננטית באגינה משך כמה דורות לאחר כיבוש ארגוס ולקדיימון על ידי השבטים הדורים. ככל הנראה לא נחשף האי להשפעה דורית לפני המאה ה-9 לפנה"ס.
אנטמן (סרט)
שחקנים ודמויות
אבי ריידר פורטסון גילמה את דמותה של קאסי, ביתם המשותפת של מגי וסקוט. ג'ון סלאטרי והיילי אטוול הופיעו בקמע כהאוורד סטארק ופגי קרטר, בהתאמה. גם סטן לי הופיע בקמע, כמוזג בבר. כריס אוונס וסבסטיאן סטן הופיעו גם הם בקמע, בסצנה שלאחר הכתוביות, כסטיב רוג'רס/קפטן אמריקה ובאקי ברנס/חייל החורף, בהתאמה.
פיתוח
פיתוח הסרט החל עוד בשנות ה-80, כאשר סטן לי דחף בפני "New World Entertainment", חברת האם של מארוול קומיקס בזמנו, ליצור סרט אודות דמותו של איש הנמלה. בשנת 2000, נפגש הווארד סטרן עם ראשי אולפני מארוול, מתוך כוונה לרכוש את הזכויות להפקת סרט אודות איש הנמלה. הפגישה עם סטרן כשלה, ובמאי של אותה השנה מארוול הכריזו כי הם מכרו את זכויות הפקת הסרט לחברת "Artisan Entertainment". מאז המכירה לא הוכרזו פרטים בדבר הפקת הסרט, עד שבשנת 2003 אדגר רייט וג'ו קורניש שלחו ל-Artisan Entertainment טיוטת תסריט, אך הם דחו אותה, מכיוון שהיא לא הייתה כתובה בסגנון אותו הם רצו להפיק. שנה לאחר מכן, ב-2004, Artisan Entertainment וויתרו על זכויות הסרט, והחזירו אותן לאולפני מארוול, ובאפריל 2006 שכרו אלו את רייט וקורניש לכתוב עבורם תקציב חדש, בתמיכה תקציבית של כ-$525,000,000.
אגינה
האלף השני עד המאה ה-7 לפנה"ס
בשנים 950-900 לפנה"ס לערך הגיעו לאי מתיישבים נוספים, כפי הנראה מאפידאורוס. ההיסטוריון היווני הרודוטוס כותב, כי "אנשי אגינה הם דורים מאפידאורוס", וכי היו כפופים לעיר-האם בכל תחום. שמו הקודם של האי היה, לדבריו, אוֹינוֹנֶה. בריתות מדיניות: אחת העדויות ההיסטוריות הקדומות ביותר אודות אגינה נוגעת לחברותה בליגה של קַלָאוּרֶיָה (האמפיקטיוניה של קלאוריה, המאה ה-8 לפנה"ס לערך). ארגון זה כלל, מלבד אגינה, את אתונה, אוֹרְכוֹמֶנוֹס המִינְיָאִית (בּוֹיאוֹטִית), טְרוֹיזֶן, הֶרְמִיוֹנֵה, נָאוּפְּלִיָה ופּרַאסִיאַי. פולייס אלה, שתרבותן הייתה עדיין מיקנית, הקימו את הארגון ככל הנראה כדי להדביר את הפירטיות בים האגאי, שהלכה וגברה עקב היחלשות השליטה בים של המלכים המיקניים. בשלהי המאה ה-8 או תחילת המאה ה-7 לפנה"ס, במהלך מלחמת ללאנטוס בין כאלקיס לארטריה, השתייכה אגינה לליגה בהנהגת ארטריה. אפשר שזה ההסבר למלחמה מאוחר יותר, במחצית הראשונה של המאה ה-7, בינה לבין סאמוס, חברה בכירה בליגה הכאלקידית היריבה.
אנטמן (סרט)
פיתוח
בכנס קומיק-קון שנערך בשנת 2006, סיפר רייט כי הוא מעוניין לכלול בסרט גם את הנרי פים וגם את סקוט לאנג כאיש הנמלה, ולהביא את הסיפור של שניהם, מנקודות זמן מקבילות. העבודה על התסריט נמשכה גם ב-2007 וגם ב-2008, כשבמשך כל הזמן נשאר אותו בסיס סיפור. בפברואר 2010 רמז סטן לי כי הפקת הסרט מוכנה להתחיל, אך עוד באותו השבוע הדגיש רייט בריאיון לערוץ "E!" כי הפקת הסרט אינה עומדת להתחיל, וכי היא אף נמצאת בעיכוב, היות שאולפני מארוול העדיפו להתמקד בסרטים אחרים אודות דמויות מוכרות ופופולריות יותר. עוד באותה שנה, במהלך כנס קומיק-קון, הדגיש רייט כי הוא אינו מעוניין שהסרט ייקח חלק ביקום הקולנועי של מארוול, וכי הוא רוצה שהוא יהיה סרט לעצמו.
במאי 2012 אמר קווין פייגי, יו"ר אולפני מארוול, כי "ההפקה קרובה מתמיד", וביולי של אותה שנה, כחלק מכנס קומיק-קון, סיפר רייט כי אף הופקו כמה קטעי מבחן, שהוקרנו בפני כמה קבוצות מצומצמות שארגנו האולפנים. באוקטובר של אותה שנה, לאחר פיתוח ממושך, הכריזה חברת וולט דיסני, חברת האם של מארוול קומיקס, כי שם הסרט יהיה "Ant-Man", וכי הוא ייצא ב-6 בנובמבר 2015.
בינואר 2013, בניגוד למה שאמר רייט, פייגי ציין כי הסרט ייקח חלק ביקום הקולנועי של מארוול. ארבעה חודשים לאחר מכן, במאי, פייגי אמר כי התסריט יצטרך לעבור שכתוב שיתאים אותו ליקום הקולנועי של מארוול, היות שזה נכתב עוד לפני 2008, כאשר הוא החל עם "איירון מן". ביולי ציין רייט כי הפקת הסרט תידחה על מנת שהוא יוכל להשלים את של "סוף העולם", ומעט מאוחר יותר נקבעו תחילת צילומי הסרט לאמצע/סוף 2014, וליהוקיו לסוף 2013. בספטמבר הודיעה חברת וולט דיסני כי היא מקדימה את יציאת הסרט ל-31 ביולי 2015, במקום 6 בנובמבר.
פרה-פרודקשן וצילומים
ב-23 במאי 2014 הוכרז כי אדגר רייט פרש מהעבודה על הסרט, בשל חילוקי דעות בינו לבין אולפני מארוול אודות חזונו של הסרט. חודש לאחר מכן, ביוני, הוכרז כי פייטון ריד ישמש כמחליפו של רייט, וכי אדם מקיי ישכתב את התסריט. מאוחר יותר, ציין מקיי כי הוא שכתב את התסריט באופן ניכר, וכי פול ראד עזר לו בכך. בנוסף, צוין כי אף על פי השכתוב הניכר, נשמר הבסיס אותו כתבו רייט וג'ו קורניש.
תחילת צילומי הסרט נקבעו ל-18 באוגוסט 2014, ואלו החלו בתאריך זה בסן פרנסיסקו. בסוף ספטמבר הצילומים עברו למחוז פאייט שבג'ורג'יה. בסופו של דבר, צילומי הסרט תמו בדצמבר. כמו גם, יציאת הסרט הוקדמה ל-17 ביולי 2015.
פסקול
בפברואר 2014 הוכרז כי סטיבן פריס הוא זה שיכתוב את הפסקול. עם זאת, במאי של אותה שנה הוא עזב את הפרויקט. בינואר 2015, כריסטוף בק נבחר לתפקיד. הפסקול יצא ב-17 ביולי בעותק דיגיטלי, וב-7 באוגוסט בעותק פיזי.
ביקורת
אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 80% עם ציון ממוצע של 6.8/10 בהתבסס על 227 ביקורות (181 "טריות" ו-46 "רקובות"). אתר הסקירה "Metacritic" העניק לסרט ציון של 64 עם ציון ממוצע של 8.1/10 בהתבסס על 43 ביקורות (27 חיוביות ו-16 שליליות). באתר "CinemaScore" ניתן לסרט ציון "A+" ("מצוין"/"מעולה").
המשך
באוקטובר 2015, הכריזו אולפני מארוול כי המשך ייצא ב-6 ביולי 2018, וכי שמו יהיה "אנטמן והצרעה". פייטון ריד צפוי לשוב למלאכת הבימוי. כמו גם, פול ראד ישוב לגלם את דמותו של איש הנמלה ואוונג'לין לילי תשוב לגלם את דמותה של הופ ואן דיין.
הקרב מול בוגנוויל
הקרב מול בוגנוויל היה עימות אווירי וימי שנערך בין כוחות הצי הקיסרי היפני לבין כוחות הצי האמריקאי ב-20 בפברואר 1942 בסמוך לאי בוגנוויל, פפואה גינאה החדשה. בעימות זה תקפו מפציצים יפנים כוח משימה של נושאות מטוסים אמריקאיות שהיה בדרכו להתקפה על הבסיס היפני ברבאול.
הקדמה
לאחר כיבוש רבאול הפכו אותה היפנים לבסיס קדמי גדול והדבר גרם לחששות בקרב פיקוד בעלות הברית ששליטה יפנית ברבאול תאיים על קווי האספקה בין סן פרנסיסקו לאוסטרליה. אדמירל צ'סטר נימיץ ואדמירל וילסון בראון החליטו לפתור בעיה זו על ידי תקיפת הבסיס ברבאול באמצעות מטוסים מנושאות מטוסים, והמשימה הוטלה על "כוח משימה 11" - נושאת המטוסים לקסינגטון ומלוותיה - ועל פלגת ספינות אנזא"ק. אולם ב-21 בפברואר 1942, יום המתקפה, נותרה פלגת אנזא"ק בנמל בשל מחסור בדלק וכוח משימה 11 הפליג צפונה בגפו.
הקרב
בשעה 10:15, בעת שהייתה במרחק 390 מילים (720 ק"מ) מרבאול, זיהה מכ"ם הלקסינגטון מטוס במרחק 56 קילומטרים מהאונייה. מיד הוזנקו לאוויר שישה מטוסים לסיור ונשלחו לזהות את המטוס. בשעה 11:12, במרחק 69 קילומטרים מלקסינגטון, יירטו והפילו המטוסים האמריקאים מטוס ימי יפני מדגם קאוונישי H6K. מאוחר יותר נשלחו שניים ממטוסי הסיור ליירט מטרת מכ"ם נוספת, הפעם במרחק 56 קילומטרים, והפילו מטוס ימי נוסף בשעה 12:02. קשר מכ"ם נוסף נוצר, אך המטוס פנה על עקבותיו ונעלם במהירות.
הפיקוד ברבאול, שכעת היה מודע לנוכחות האמריקאית באזור, דיווח על כך למפקד הצי היפני הרביעי, תת-אדמירל שיגיושי אינואואה, במפקדתו בלגונת טרוק, שבתורו הורה על עריכת מתקפה אווירית מרבאול, ומיד המריאו 17 מפציצים יפנים לאוויר. בנוסף, הורה אינואואה על פלגת הסיירות השישית, שהכילה את הסיירות "אאובה", "פורוטאקה", "קינוגאסה" ו"קאקו" לצאת וליירט את כוח משימה 11.
בראון, לאחר שהבין שגורם ההפתעה אבד לו, החליט לבטל את הפשיטה על רבאול והחל לשוב על עקבותיו. בשעה 16:25 הופיעה על מסכי המכ"ם של "לקסינגטון" מטרה במרחק 76 קילומטרים מהאונייה. בתגובה שוגרו 19 מטוסי קרב מדגם F4F ויילדקט ליירט את המטרה המתקרבת. מתוך תשעת המטוסים היפנים שהתקרבו ללקסינגטון הופלו תוך זמן קצר חמישה.
בשעה 16:49 הופיעה על מסכי המכ"ם מטרה נוספת במרחק 19 קילומטרים מהכיוון השני של כוח המשימה. מכיוון שכל מטוסי הקרב היו עסוקים בקרב אוויר עם המפציצים היפנים נותרו לכוח המשימה שני מטוסי ויילדקאט בלבד, שהמריאו מיד לפגוש במפציצים היפנים המתקרבים. באותו רגע נתקל אחד הטייסים במעצור בתותחי המטוס, והטייס השני נותר לבד מול שמונה מפציצים.
במהלך הקרב שהתפתח הפיל הטייס האמריקאי לוטננט אדוארד או'הייר שני מטוסים יפנים לפני שאלה הגיעו לכלי השייט. אדוארד או'הייר נפל בהמשך המלחמה ונמל התעופה שיקגו או'הייר קרוי על שמו. חמישה מפציצים הטילו שתי פצצות במשקל 250 קילוגרם כל אחת, אך כולן החטיאו את מטרותיהן. בהמשך הקרב הפילו הטייסים האמריקאים, שהצטרפו לאו'הייר לאחר שהפילו את כל הקבוצה הראשונה, את שאר מטוסי הקבוצה השנייה, מלבד מטוס אחד שחזר בשלום לרבאול.
תוצאות הקרב
בשל אובדן גורם ההפתעה ביטל בראון את הפשיטה המתוכננת על רבאול ועזב את האזור. בשל אובדן המפציצים דחו היפנים את הפלישה ללאה-סלמאואה בשבוע.
שני מטוסים ימיים יפנים נוספים שעקבו אחר כוח משימה 11 הופלו גם הם, כמו גם שני מטוסי סיור יפנים. הכוח האמריקאי איבד שני מטוסים וטייס אחד, אך לא נגרם כל נזק לספינות. הטייס אדוארד או'הייר קיבל על פעולותיו בקרב זה את עיטור מדליית הכבוד.
המפרץ (סרט)
המפרץ (מאנגלית: The Bay) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2012 שביים בארי לוינסון בסגנון פאונד פוטג'. העלילה נסבה אודות אסון אקולוגי שפקד עיירה בדיונית בשם קלארידג' במדינת מרילנד, ומורכבת מכמה סיפורים שכל אחד מהם מונצח במצלמה אחרת. את התסריט כתב מייקל וולאך. הפיקו בארי לוינסון, ג'ייסון בלאם, סטיבן שניידר ואורן פלי.
הסרט הוקרן בהצגת בכורה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2012, ויצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-2 בנובמבר באותה שנה.
באתר האינטרנט Found Footage Critic הסוקר סרטי פאונד פוטג', דורג 'המפרץ' כסרט פאונד פוטג' הטוב ביותר של העשור השני של המאה ה-21, דורג חמישי בין עשרת סרטי פאונד פוטג' הטובים בכל הזמנים, וראשון בין סרטי התפרצות מגפות (עדכני לחודש אוקטובר 2019).
אקספוזיציה
באביב 2009 התרחשה במערב האוקיינוס האטלנטי תופעה שלא נמצא לה הסבר: לחופי אתר דייג בפלורידה ולחופי ריו דה ז'ניירו נפלטו כמויות עצומות של דגים מתים, ואלפי ציפורים נפלו מתות. התופעה נשארה בגדר תעלומה.
העיירה קלארידג' נוסדה בשנת 1903 במדינת מרילנד על חופו המזרחי של מפרץ צ'ספיק, וכלכלתה המשגשגת התבססה על תעשיית עופות ענפה ותיירות מים בקיץ. כדי להתגבר על בעיות של זיהומים במפרץ ולספק מים מתוקים נקיים לעיירה, הוקם מתקן התפלה שסינן את החומרים המזהמים. בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית העיירה 6,200 נפש.
סיפור המסגרת
בחודש מאי 2009, פעיל איכות הסביבה המזדהה בכינוי The Eco-Spy (בעברית: "המרגל האקולוגי"), פרסם באתר האינטרנט שלו תחקיר שחשף את הסכנה שבכמויות השפכים העצומות המוזרמות מתעשיית העופות למפרץ צ'ספיק ולחופיו. בעקבות שידור התחקיר, נסגר אתר האינטרנט ב-9 ביולי. על הרקע הזה התגלעו בקלארידג' חילוקי דעות בין החוששים לגורל פרנסתם ובני משפחותיהם, לבין אלה שסברו שאין מקום לבהלה וחששו מפגיעה בפיתוח כלכלת העיירה. את הוויכוח הכריע ראש העיר ג'ון סטוקמן ששתה מים מסוננים לעיני כל והרגיע את הרוחות. ב-18 ביוני באותה שנה נמצאו במימי המפרץ גופותיהם של שני אוקיינוגרפים, אישה וגבר, שעסקו במדידת רמות הזיהום במפרץ, ונעדרו למעלה מ-36 שעות. על הגופות היו סימני נשיכות. הרופאים המשפטיים שללו את האפשרות שמדובר בנשיכות של כריש שורי, וקבעו שסיבת המוות לא ידועה.
ב-4 ביולי 2009 ארחה קלארידג' את חגיגות יום העצמאות של ארצות הברית במזרח צ'ספיק. בעיצומם של אירועי החג פקדה את העיירה מגפה שזוהתה כהתפרצות של חיידק או נגיף, גרמה מקרי מוות רבים, וגופות נמצאו מכורסמות ולשונותיהן כרותות. כאשר התופעה החריפה והתפשטה, בית החולים המקומי והרשויות המוסמכות לא הצליחו לזהות את הגורם להתפרצות, וכדי למנוע בהלה רבתי באזור החוף המזרחי, הוכנסה העיירה לבידוד, ונותקה למעשה, כדי שמידע על המתרחש בה יזלוג החוצה. בשעות הערב המאוחרות, כאשר ההתפרצות כבר קטלה מאות תושבים, נמצא שהגורם הוא מוטציה של איזופוד טפילי מסוג "סימוטואה אקסיגואה", טפיל המתפתח בגופם של דגים, מכרסם את לשונם, מתפקד כלשון הדג ובולע את המזון שהדג מכניס לפיו. המוטציה נוצרה לאחר שזחלי הטפיל ניזונו משפכי תעשיית העופות שהכילו צואת עופות, תרופות, סטרואידים ותערובת של כימיקלים רעילים וחומרים רדיואקטיביים. התערובת גרמה לכך שהזחל יתפתח בתוך הגוף המארח תוך שעות ספורות לטפיל בוגר בגודל חריג ביותר. הזחלים חדרו את המסננים של מתקן ההתפלה ונכנסו למערכת אספקת המים של קלארידג', נבלעו בגוף בני האדם דרך מי השתייה והבריכות, והתפתחו לבוגרים גדולים שכרסמו את הגוף מבפנים. בבוקר 5 ביולי הגיעו לקלארידג' אנשי המשמר הלאומי בחליפות נגד חומרים מסוכנים, החזיקו את העיירה בבידוד למשך שלושה ימים נוספים והחרימו את כל המצלמות והקלטות הווידאו שמצאו. הטפילים הושמדו בסופו של דבר בעזרת פיזור כלור בתעלת קלארידג'. הממשל האמריקאי הסתיר את הפרשה ושילם לתושבים פיצויים נדיבים תמורת שתיקתם. העמדה הרשמית הייתה שהמגפה נגרמה עקב טמפרטורות מים גבוהות מהרגיל לעונה. באסון מתו כ-700 מתושבי קלארידג'. לא ברור מדוע אחרים לא נפגעו. 40% ממפרץ צ'ספיק הוכרזו "שטח מת".
בשנת 2012 הדליף מקור אנונימי צילומים והקלטות לאתר אינטרנט בשם GOV-LEAK (בתרגום חופשי לעברית: "הדלפות מהממשל") שערך סרט תיעודי החושף שרשרת של מחדלים, אינטרסים פוליטיים וכלכליים ואטימות רשויות שאפשרו את ההתפרצות הקטלנית בקלארידג' ב-4 ביולי 2009. ההקלטות שהודלפו מעידות על אירועי זוועות שהתרחשו בעיירה, ואת הבדיקות שנעשו בעקבות פניית ד"ר אייברמס מבית החולים בקלארידג' לד"ר ויליאמס במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, לאחר שהטיפולים הרגילים לא עזרו ובעוד המצב בעיירה הולך ומחריף.
מן ההקלטות עולה שסמוך לשעה שלוש אחר הצהריים הביע ד"ר ויליאמס השערה שמדובר בחיידק מסוג ויבריו ולניפיקוס שנמצא במים, אבל התסמינים לא תאמו השערה זו. מומחית אחרת העלתה אפשרות שבעקבות זיהום כימי התפתחה מוטציה, ייתכן של חיידק פטרייתי או תולעת סרט, אבל זה לא הסביר את תופעת האיברים המכורסמים והקורבנות כרותי הלשון. בשיחת ועידה שקיימו אנשי המרכזים לבקרת מחלות עם נציגי מועצת איכות הסביבה של צ'ספיק והמשרד לאיכות הסביבה של ארצות הברית, איש המועצה כלל לא ידע על האירועים בקלארידג'. לשאלות עמיתיו, הוא אמר שבנוסף לצואת העופות והזיהום הכימי, בשנת 2002 הייתה דליפה מכור גרעיני, ומהמתקן הלאומי להעשרת אורניום NEF, הסבו את תשומת לבו לכך שייתכן שבמים יש רדיום וטריטיום. אבל הוא לא ראה לנכון לעדכן על כך משום שאין זה מתפקידה של המועצה לבדוק את רמת הרדיואקטיביות במים, שממילא עומדים בכל תקני הפיקוח (מוצגת טבלת אנליזה כימית של המים, המפריכה את הטענה הזו).
לקראת השעה עשר בערב קיבל ד"ר ויליאמס תמונה של הטפיל סימוטואה אקסיגואה מחוקרים באוניברסיטת מרילנד, בצירוף הסבר שבצורתו הנורמלית, הטפיל די שכיח, אך הכימיקלים הרעילים יכולים ליצור מוטציות, וכמויות הסטרואידים בצואת העופות יכולות להאיץ את קצב התפתחות הטפיל פי 50 או 60 מבחינת הכמות והגודל. רק בשלב הזה הבין ויליאמס את חומרת האירוע והתקשר ישירות לבית הלבן. בעקבות השיחה עם הבית הלבן התקשר סטיב סלאטרי, קצין במחלקה לביטחון המולדת, וסיפר לוויליאמס על פרשת מציאת גופות הצוללנים (האוקיינוגרפים) עם ממצאים "מוזרים" שמשמר החופים לא הבין, ואילו הסוכנות הפדרלית לטיפול במצבי חירום כלל לא הגיבה לדוחות. ויליאמס תמה מדוע המידע לא נמסר לו בזמנו, וסלאטרי הסביר שהכרזה על אירוע של התפשטות מחלה הייתה גורמת לבהלה ולסגירת כל החוף המזרחי, מהלך שמחייב אישור של סמכות עליונה. ויליאמס התרעם שכעת יש לו עיר מלאה גופות, סלאטרי ענה שמדובר בעיירה קטנה, ו"צריך לשמור על פרופורציות", וויליאמס הזועם ניתק את השיחה.
בעת חשיפת הפרשה, שלוש שנים אחרי שארעה, נראה שקלארידג' ננטשה והפכה לעיר רפאים. גורלם ומקומות שהותם של הניצולים לא ידועים.
דונה טומפסון
דונה הייתה באותם ימים סטודנטית לתקשורת שבמסגרת התמחות הקיץ שלה סיקרה את חגיגות יום העצמאות בקלארידג' עבור תחנת הטלוויזיה WVBR, יחד עם הצלם ג'ים וייט. כאשר התחילה המהומה, קורבנות התרבו ואמבולנסים וניידות משטרה סבבו ברחובות, היא ניסתה להיצמד אליהם כדי להשיג מידע, ומגישי החדשות באולפן דיברו באירוניה על כך שמתמחה נקלעה "לסיפור הגדול של השנה", תהו אם היא יכולה לעמוד בו, והעירו שהדבר יכול לקדם את הקריירה שלה. עם גילוי שתי הגופות הראשונות, היא ראיינה תושבים לאור הנחת המשטרה בשעות הראשונות שמדובר במעשי רצח. רק לקראת סוף היום הבינה שטעתה, אף שלא היה ברור מה בדיוק קורה. עורך הבלוג של תחנת הטלוויזיה הודיע לדונה שה-FBI אוסר עליה להמשיך להעלות דיווחים לבלוג, אך היא התעקשה להמשיך בהסתמך על התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, והתחייבה בשידור להישאר במקום עד שתגלה מה קורה. כאשר דונה דחקה בג'ים שהתעכב לשטוף את פניו במים מבריכת ילדים נטושה, הוא כינה אותה בציניות "קייטי קוריק". בשעת חשכה הם נתקלו בגופת גבר ליד בריכה של מזרקה כשפניו מכורסמות, ברחו בבהלה והפסיקו לצלם. ג'ים נדבק בטפיל ומת בלילה.
בשלוש השנים שחלפו, דונה ניסתה ללא הצלחה לחשוף את הפרשה. לצופים בסרט מתברר שדונה היא שהדליפה את הצילומים השונים, וחשפה את העובדה שהממשל ניתק את העיירה למשך חמישה ימים והסתיר את נסיבות פרשת קלארידג'. הסבריה מלווים את קטעי הווידאו המרכיבים את הסרט.
האוקיינוגרפים
במאי 2009 יצאו שני אוקיינוגרפים, סאם מאוניברסיטת מרילנד וז'קלין ממכון "קוסטו" הצרפתי, בסירת מנוע לבדוק את רמות הזיהום במימי מפרץ צ'ספיק. בדגימות המים שנבדקו נמצאו אדומיות רעילות שניזונו משפכי מפעל העופות הסמוך למפרץ, רמות חיידקים חריגות, ג'יארדיה בכמויות זעירות ותערובת של כימיקלים ותרופות: כספית, חומצות, זרחנים אורגניים, ביפנילים עתירי כלור שהשימוש בהם אסור, משבשים אנדוקריניים, ויאגרה, אסטרוגן ו-DDT. האוקיינוגרפים הבחינו שתערובת הרעלים נעה עם זרם המים לעבר קלארידג', מצאו דגים שבבטנם בקעו זחלים לא מוכרים, ואחר כך - דגים שאיזופודים כרסמו את לשונותיהם ואכלו את הדג בעודו בחיים, תופעה שלא הייתה מוכרת מבחינה מדעית.
שני האוקיינוגרפים ניהלו יומן וידאו ושלחו דוחות מצולמים לראש העיר ולמועצת איכות הסביבה של צ'ספיק. לא נמצאו רישומים של תגובות כלשהן מצד הרשויות, ולא ברור אם הדוחות לא נלמדו כלל או שהוסתרו. ב-16 ביוני החליטו השניים לשוט עם הזרם אל קלארידג' כדי לעמוד מקרוב על טיבם של הטפילים. במרחק של 2 מיל (כ-3 ק"מ) מהחוף הם צללו למים ונקלעו לנחיל של טפילים בוגרים מפותחים. גופותיהם נמצאו כעבור יומיים עם סימני נשיכות שלא זוהו.
דוקטור ג'ק אייברמס
הרופא דוקטור ג'ק אייברמס היה אחראי חדר המיון בבית החולים המקומי. באותו יום הוא טיפל בלמעלה מ-350 חולים, נדבק בטפיל ומת בלילה.
מכיוון שמקרי ההידבקות התרבו במהירות ואייברמס לא הצליח לאבחן את התסמינים, הוא יצר קשר עם ד"ר ויליאמס במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, ושלח לו הקלטות וידאו של התופעות הרפואיות וראיונות עם חולים. ויליאמס פעל לפי נוהל של זיהוי תסמינים וטען שמדובר בהתפרצות של חיידק. אייברמס הבין שמדובר בטפיל המכרסם את הגוף מבפנים החוצה אחרי שהתחיל לכרות גפיים מכורסמות ומצא קורבנות כרותי לשון. למרות זאת, ויליאמס המשיך להתעקש שמדובר בחיידק או בהתפרצות של פטרייה נדירה באזור זה של העולם. אייברמס ניסה לשוחח עם מושל מרילנד והתלונן שאנשי המרכזים לבקרת מחלות פועלים באיטיות, אך נדחה.
כאשר אייברמס הבין שהוא לא מקבל את הסיוע הנחוץ, הוא יצא למסדרונות בית החולים לתעד בווידאו את המטופלים הסובלים. בשעת ערב מאוחרת, אחרי שהמרכז זיהה את הטפיל, הסביר ויליאמס לאייברמס שכבר מאוחר לנקוט צעדים כלשהם, המליץ לו לעזוב את בית החולים מיד וניתק את הקשר איתו. אייברמס סירב לנטוש את מטופליו.
בשעת חצות, כאשר אייברמס הבין שהוא גוסס, הוא הקליט סרטון וידאו וסיפר בו את השתלשלות קורות היום בבית החולים. לדבריו, בניגוד להערכה שמדובר בהתפרצות נגיפית, הוא הבין בשלב מסוים שזה טפיל המתפתח במהירות הבזק ומכרסם את הגוף מבפנים. במרכזים לבקרת מחלות הפסיקו לענות לו, והסוכנות הממשלתית לטיפול במצבי חירום לא שלחה אנשים כמתבקש. בסיום הסרטון ביקש אייברמס מכל מי שימצא את המצלמה, שיפיץ את המידע ברבים.
אלכס וסטפני טלבוט
סטפני, ילידת קלארידג' שהייתה לעורכת דין מצליחה בבולטימור, נישאה לאלכס טלבוט, רופא שיניים מהעיר טאונסנד שבמדינת דלאוור. ב-4 ביולי, בסביבות השעה שתיים אחר הצהריים, יצאו השניים עם תינוקם בסירת מנוע לקלארידג', מרחק שבע שעות הפלגה, כדי לצפות במופע זיקוקין די-נור במחיצת הוריה של סטפני. כל אותה עת לא ידעו השניים דבר על המתרחש בעיירה. אמה של סטפני ניסתה להתקשר אליהם מבית החולים להזהירם לא לרדת מהסירה, אך בהיעדר קליטה, סטפני לא קיבלה את ההודעה. במהלך ההפלגה קפץ אלכס מהסירה להשתעשע, ובלע מעט מי ים. כאשר הגיעו השניים לקלארידג', לא מצאו את הורי סטפני שהיו אמורים לחכות להם, הופתעו מהדממה השוררת בעיירה, ולזוועתם מצאו גופות על הרציף וברחוב. מבועתים, הם נכנסו לחנות נטושה, מצאו נקודת אינטרנט פעילה ויצרו קשר בסקייפ עם קרוב משפחה. במהלך שיחה מבוהלת נתקף אלכס בכאבי תופת, טפיל בוגר מפותח יצא מצווארו, והוא מת. סטפני נמלטה מהמקום עם התינוק, ושניהם שרדו את האירועים. כעבור שלוש שנים, סטפני סרבה לבקשתה של דונה טומפסון לספר את סיפורה.
סגני השריף
ג'ימסון ופול, סגני השריף של קלארידג', סיירו ברחובות העיירה. לקראת צהרי היום הם מצאו גופת גבר, והתייחסו לאירוע כאל רצח. אחר כך הוזעקו לחצר בית שבה נמצאה גופת אישה מרוטשת ולשונה כרותה. השריף וסגניו העריכו שמדובר ברצח על רקע אלימות במשפחה. כחלוף זמן, הודיעו להם ממוקד החירום 911 שכנראה התפרץ נגיף קטלני בעיירה, והם הונחו להשתמש בכפפות מגן.
אחרי שהקשר עם שני הסגנים נותק, יצא השריף לי רוברטס לחפש אותם, כשלמכוניתו הצטרף ראש העיר. הם הגיעו לבית שלידו חנתה הניידת של השוטרים ומצאו את ג'ימסון שהבין שהוא עומד למות וצעק עליהם שיסתלקו מהמקום. כאשר השריף יצא מהניידת שלו לעזור לו, ג'ימסון ירה בו והתאבד ביריה בעצמו.
ראש העיר
ראש העיר קלארידג', ג'ון סטוקמן, היה טרוד באותם ימים במאמצים להיבחר לתקופת כהונה נוספת. הוא פעל להרגעת הרוחות בעקבות הידיעות על זיהומים במפרץ, המעיט בחשיבותן והתפאר במתקן ההתפלה ובתעשיית העופות המשגשגת. בהיותו סוחר שואבי אבק ששכנע את התושבים לבחור בו, הוא התגלה כחסר כישורים לנהל את המשבר. כאשר התרחשו מקרי ההרעלה הראשונים, הוא ניסה למנוע את המשך הצילומים על ידי "הסטודנטית שמתרוצצת עם מצלמה" (דונה טומפסון) ואחרי שהתבררו ממדי התופעה, הוא עלה לשידור בתחנת רדיו מקומית, הסביר שטמפרטורות גבוהות עלולות להעלות את רמת החיידקים במים, וביקש לחדול מהפצת שמועות ותאוריות קונספירציה כפי שקרה.
רק בערב התלווה סטוקמן לשריף שיצא לחפש את השוטרים, כדי להתרשם במו-עיניו מהמתרחש. בנקודה זו מצטלב סיפורו עם סיפורם של סגני השריף. אחרי שג'ימסון ירה בשריף והרגו, סטוקמן פתח בנהיגה מטורפת בניידת, התנגש במכונית אחרת ונהרג.
ג'ניפר
הילדה ג'ניפר נותרה לבד בבית אחרי שהוריה יצאו בבהילות בלי להודיע לה. במשך כל היום היא הייתה בקשר עם חברה שלה באמצעות תוכנת פייס-טיים. מכיוון שעל גופה הופיעו פריחה ושלפוחיות גדולות ומכאיבות, היא הגיעה לחדר המיון בכוחות עצמה, אך בגלל העומס, איש לא התפנה אליה. ג'ניפר סיפרה שיש הרבה גופות, ונראה לה תמוה שאנשים מתים מפריחה בעור. כאשר החברה מתלוננת שהלשון שלה כואבת, ג'ניפר אומרת לה שאין לה מה לבוא לבית החולים כי לא יטפלו בה. ג'ניפר מתה בעת שהמתינה בחדר המיון יחד עם חולים נוספים.
דניז באטן
דניז באטן הייתה נערה מתבגרת שירדה עם החבר שלה למזח על חופו של נחל, מתוך מחשבה להצטלם בעירום. כאשר הנער ביקש מדניז לפשוט את חולצתה, היא נבוכה, מסרה לו את מצלמת הווידאו שלה, קפצה למים והטפילים התנפלו עליה. הנער שחשב בתחילה שהיא מתלוצצת, הבין שהיא במצוקה וקפץ אחריה. המצלמה נמצאה על החוף כעבור חודש. גופותיהם לא נמצאו מעולם.
הפקה
הרעיון לעשיית הסרט נולד אחרי שארגון שוחר איכות הסביבה ביקש מהבמאי בארי לוינסון להפיק סרט תעודי על בעיות הזיהום במפרץ צ'ספיק. לוינסון הספיק לעשות את התחקיר הראשוני לפני שהתברר שתוכנית הטלוויזיה Frontline הפיקה פרק על הנושא, והוא החליט לא להמשיך בעבודה. במקום זה, לוינסון החליט להשתמש במידע שאסף וליצור סרט אימה שישפוך אור על הבעיות הנוגעות למפרץ, כאשר רוב הסרט מתבסס על נתונים מדעיים ומידע עובדתי. לוינסון בחר בטכניקת פאונד פוטג' ובסיפורים אישיים כדי להתמודד עם הבעיה שבקולנוע, למידע עובדתי לא תמיד יש השפעה רגשית, אבל הוא מוסיף נופך לאופי של הסרט. את הרעיון להשתמש בטכניקת צילום זו קיבל לוינסון בהשראת חורבן העיר פומפיי בהתפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה. הוא תהה איך דברים היו נראים אם לתושבי פומפיי היו סקייפ וטלפונים סלולריים עם מצלמות, והיה אפשר לשמוע על מה הם דיברו. לצורך הזה, שיתף לוינסון פעולה עם יוצרי פעילות על-טבעית ובראשם אורן פלי.
עם תקציב של 2 מיליון דולר, לוינסון השתמש בעשרים סוגים שונים של מצלמות דיגיטליות, מאפליקציות סלולריות, מצלמות תת-מימיות פשוטות ועד אמצעים לראייה בלילה ומצלמות וידאו מתקדמות. הוא העריך שכשליש מהצילומים נעשו בידי השחקנים עצמם (פרקטיקה נפוצה בסרטי פאונד פוטג').
אף שעלילת הסרט מתרחשת במרילנד, הצילומים נעשו במדינות קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית.
הפצה והכנסות
הסרט הוקרן בהצגת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2012, וב-2 בנובמבר באותה שנה יצא לבתי קולנוע נבחרים וגם לצפייה לפי דרישה וב-iTunes. בסוף שבוע הבכורה הכניס הסרט 30,668 דולר, מתוכם 19,747 בארצות הברית בלבד. בסך הכל גרף הסרט הכנסות מעל מיליון וחצי דולר.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל. באתר Rotten Tomaoes הוא זכה לציון 76% ממבקרי הקולנוע על בסיס 74 ביקורות עם דירוג ממוצע של 6.5 מתוך 10. סיכום הביקורות הוא שבארי לוינסון השתמש בתבונה בטכניקות פאונד פוטג' לטובת סרט מבעית אך יוצר אווירה. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 65, עם ביקורת המוגדרות "אוהדות בדרך כלל".
דייוויד קוקס העניק לסרט חמישה כוכבים מלאים, הגדיר אותו "אימה למבוגרים", וכתב שבאמצעות פאונד פוטג' יצר לוינסון אפקט חדש המעביר מסר של פחד מתופעה אקולוגית שיכולה להפוך למציאות בקלות. קוקס הסביר שבשילוב של הקלטות מסוגים שונים, בניגוד לשימוש המקובל במצלמה בודדת, לוינסון הציע מבט חדש על האופן שבו אנו מתעדים את ההיסטוריה שלנו. לצד זאת, קוקס היה מסויג לגבי איכות המשחק של קת'ר דונוהיו בתפקיד דונה.
רוג'ר איברט קידם בברכה את השינוי שעשה לוינסון בסוגת הפאונד פוטג' בכך שכלל צילום טלוויזיה מקצועי כביכול במקום "צילומי וידאו שמראים הרבה נעליים של בני נוער קלי-דעת". אולם איברט הסתייג מהסרט באופן כללי, וטען שלמרות כמה קטעים מפחידים, הסרט הוא דוקומנטריה מפוברקת שמעבירה מסר אקולוגי, יותר מאשר סרט אימה שמבקש להפחיד את הצופים, אבל לפחות התמונה והצליל סבירים בניגוד לסרטי פאונד פוטג' אחרים.
דייוויד קרואו כתב בעקבות ריאיון עם לוינסון, שמה שמפחיד בסרט איננו התמונות המבחילות, אלא האפשרות שזו התרחשות שמתקבלת על הדעת באופן מטריד.
בישראל, כתב אור סיגולי באתר סריטה שמדובר בהפקה אינטליגנטית ברמה גבוהה במיוחד של אחד מסרטי האימה הטובים. סיגולי סבור שזהו סרט הפאונד פוטג' המצטיין ביותר מאז "פרויקט המכשפה מבלייר", ושהיעדר עלילה המובלת על ידי גיבור או גיבורה, דבר שעלול להיחשב חיסרון, דווקא תורם לרמת האמינות הגבוהה. איתן גפני כתב באתר אידיבי ש"בארי לוינסון לקח סרט ז'אנר שיכול היה להיות דבילי לחלוטין, ועשה ממנו מותחן אפקטיבי עם בסיס דרמטי מוצק".
פסקת ההגבלה
פסקת ההגבלה היא סעיף המופיע בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק, המגביל את יכולת רשויות השלטון לקבל החלטות ולאמץ חוקים המפרים זכויות חוקתיות. פסקת ההגבלה מאפשרת ביקורת שיפוטית הן על פעולות של הרשות המבצעת, הן על חקיקה. עקרונותיה של פסקת ההגבלה מהווים חלק מהמשפט הישראלי עוד קודם לחקיקת חוקי היסוד, מכוח הפסיקה.
נוסחה של פסקת ההגבלה זהה בשני חוקי היסוד: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק־יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו".
פסקת ההגבלה קובעת ארבעה תנאים הנדרשים על מנת להצדיק פגיעה בזכויות חוקתיות:
הפגיעה היא מכוח חוק או הסמכה בחוק
דוגמאות לפעולות של הרשיות שנפסלו מחמת אי-עמידה בתנאי זה:
החוק הולם את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית
בתחילתם של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק מופיע סעיף זהה בדבר ערכיה של מדינת ישראל: "זכויות היסוד של האדם בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן-חורין, והן יכובדו ברוח העקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל." מיד לאחר סעיף זה מופיע בשני חוקי היסוד סעיף המציין שחוק היסוד נועד "לעגן בחוק-יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית".
לפי ברק, הפירוש המינימלי ל"מדינה דמוקרטית" הוא:
הפגיעה היא לתכלית ראויה
פגיעה בחופש העיסוק נעשית בחוקים אחדים המחייבים קבלת רישיון לעיסוקים מסוימים. העיסוק ברפואה, למשל, יש בו סכנת חיים למטופל כאשר למטפל חסר הידע הדרוש, ולכן התניית עיסוק זה ברישיון נעשית לתכלית ראויה.
לעיתים מפורטת תכליתו של חוק בחוק עצמו. דוגמה לכך היא חוק המדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה-2004, שבסעיף 1 בו נאמר:
פעמים רבות נלמדת תכליתו של החוק מדברי ההסבר הנלווים להצעת החוק ומהדיון שנערך בחוק בכנסת ובוועדותיה.
הפגיעה היא "במידה שאינה עולה על הנדרש" - מידתיות
לאחר שנמצא שפגיעה בזכות המוגנת על ידי חוק יסוד נעשתה לתכלית ראויה, יש לבדוק האם הפגיעה היא מידתית, בהתחשב בתועלת הציבורית שהיא נועדה לשרת, או שהיא מופרזת ביחס אליה. למשל, כאשר מוסכם שמס נגבה לתכלית ראויה, עדיין יש לבדוק האם שיעורי המס אינם מופרזים. בג"ץ עמד על מטרתו של עקרון המידתיות בקובעו ש"עילת המידתיות קובעת כי האמצעים השלטוניים צריכים להתאים להגשמת המטרה, ולא מעבר למה שנדרש לשם הגשמתה של המטרה. עקרון המידתיות נועד להגן על הפרט בפני השלטון. הוא נועד למנוע פגיעה יתירה בחירותו של היחיד. הוא קובע כי האמצעי השלטוני צריך להיגזר בקפידה כדי להלום את הגשמתה של התכלית. בכך בא לידי ביטוי עקרון שלטון החוק וחוקיות השלטון".
על פי הפסיקת, המידתיות נבחנת על פי שלושה מבחני משנה:
היסטוריה חקיקתית
ב-3 במרץ 1992 אישרה הכנסת את גרסתו הראשונה של חוק יסוד: חופש העיסוק, שבה הנוסח של פסקת ההגבלה היה: "אין מגבילים זכות זו אלא בחוק, לתכלית ראויה ומטעמים של טובת הכלל".
שבועיים לאחר מכן, ב-17 במרץ 1992, אישרה הכנסת את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שבו נכללה פסקת ההגבלה בנוסח: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק־יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש".
בסוף שנת 1993 דנה הכנסת בתיקונים לחוק יסוד: חופש העיסוק, ובדברי ההסבר להצעת החוק הוסבר הצורך לשנות את פסקת ההגבלה שבחוק יסוד זה: הצעת החוק כללה גם הצעה לאפשר פגיעה בזכויות המוגנות לא רק בדרך של חקיקה ראשית, אלא גם בדרך של חקיקת משנה שהוסמכה לכך במפורש בחקיקה ראשית, זאת משום ש"חלקים רבים של הפעילות הכלכלית במשק, אם במגזר החקלאי ­– של ייצור ושיווק ­– ואם במגזר העסקי או במגזר אחר ­– מוסדרים בחקיקת משנה." בהתאם לכך, ב-9 במרץ 1994 נוספו בסוף פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו המילים "או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו", וחוק יסוד: חופש העיסוק הוחלף בגרסה חדשה, שבה נכללה פסקת ההגבלה בנוסחה הנוכחי, הזהה לזו שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. בגרסה חדשה זו נוספה לחוק יסוד: חופש העיסוק פסקת ההתגברות, המאפשרת לכנסת לחוקק חוק שעומד בסתירה לחוק היסוד, לזמן מוגבל, כל עוד הוא התקבל ברוב של חברי הכנסת.
ג'ון פיליפס (צלם)
ג'ון פיליפס (באנגלית: John Phillips, 13 בנובמבר 1914, אלג'יר – 22 באוגוסט 1996, ניו יורק) היה צלם עיתונות אמריקאי, עבד בעיקר עבור השבועון לייף בין שנות השלושים ושנות החמישים.
משנות השלושים ועד תום מלחמת העולם השנייה
ג'ון פיליפס נולד ב-1915 באלג'יר לאב ממוצא וולשי ולאם אמריקאית. הוא גדל באלג'יר בסביבה בינלאומית דוברת צרפתית וערבית. בנובמבר 1936 החל לעבוד כצלם השבועון לייף, שבועון חדשות אמריקאי נחשב באותה עת. עבודתו הראשונה הייתה תיעוד פתיחת מושב הפרלמנט הבריטי על ידי המלך אדוארד השמיני בדיוק בעת בה התפוצצה פרשת נישואיו לאמריקאית ווליס סימפסון והתמונות שצילם הופיעו על שער הגיליון הראשון של המגזין. אולם עיקר עבודתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה התרכזה בצרפת, באותה תקופה התיידד עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, מחבר הספר הנסיך הקטן.
בשנת 1943 ביקר פיליפס בירושלים ככתב רשמי של המגזין לייף. הפרויקט החשוב הראשון שלו במלחמת העולם היה צילום הכניסה הנאצית לווינה, הוא צילם גם את הקמת גטו ורשה ועוד.
ירושלים
בשנת 1948 הגיע פיליפס לירושלים ונלווה, תחת מסווה של קצין בריטי, לכוחות הערביים בעיר העתיקה ולאחר מכן לכוחות הלגיון הערבי. הוא צילם תמונות יחידות במינן של כיבוש הרובע היהודי, תוך גילוי אהדה ליהודים. צילומיו של בתי הכנסת החרבים ושל יהודי הרובע המובלים לשבי הירדני הכו גלים בעולם. בשנת 1976 ביקר פיליפס שנית בירושלים ונפגש עם מושאי תצלומיו מ-1948.
שנות החמישים ואילך
בשנות החמישים שהה פיליפס ביוגוסלביה של טיטו והרבה לתעד את המדינה היוצאת דופן דאז. כמו כן נסע בארצות ערב וצילם רבים ממנהיגי ערב של התקופה כעבדאללה הראשון, מלך ירדן, פארוק הראשון, מלך מצרים ועוד.
בתחילת שנות החמישים התפטר מהשבועון לייף והחל לעבוד עם במאי הסרטים ז'אק טאטי.
בשנת 1960 נשא לאישה את אנה-מריה בורלטי ועמה המשיך לנסוע ולצלם ברחבי העולם כולו.
פיליפס נפטר בביתו במנהטן באוגוסט 1996, כחצי שנה לאחר מות אשתו.
באתר האינטרנט של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון נאמר עליו שהוא "הסנדק של העיתונות המצולמת (photo-journalism). מאסטר של העדשה ושל ריבוי שפות".
שטיפת מוח
שטיפת מוח היא מונח שמתאר שליטה על התנהגותו ופעולותיו של אדם בניגוד לרצונו, על ידי עיצוב בכפייה של תפיסת המציאות שלו, אמונותיו, שיפוטו, או חינוכו מחדש תחת כפייה. במקרים קיצוניים, שטיפת מוח עשויה להוביל לשינוי מהותי של מערכת אמונותיו, עמדותיו והתנהגותו של אדם, כך שזהותו משתנה כליל. במקרים פחות קיצוניים ניתן לראות בשטיפת מוח כפייה לראות חלק מהמציאות באופן שונה, למטרת ביצוע פעולה אותה לא היה מבצע אותו אדם מרצונו החופשי. שטיפת מוח עושה שימוש בעינויים, היפנוזה, סמים פסיכואקטיביים ומניפולציות פסיכולוגיות, תוך דריסת תפישת עולמו הקודמת של האדם. בהקשרים מסוימים ניתן להתבונן בשטיפת מוח בתור גרסה חודרנית ותוקפנית ביותר של אינדוקטרינציה.
על אף הפרסום הרב שניתן ל"שטיפת מוח" ככלי לשינוי תודעה בידי מדינות או גופים פוליטיים אחרים, ממחקרים שנעשו ב"שטופי מוח" שבויים התברר כי השפעת השינוי האידאולוגי הרצוי התפוגגה במהירות אחרי שחרורם מהשבי. לתאוריה העומדת ביסוד הניסיונות ל'שטיפת מוח' אין יסוד מדעי מבוסס.
היסטוריה
על פי דיווחו של מרקו פולו השתמשו החששיון בשטיפת מוח, בה סיממו את המתנקש המיועד, הביאו לו עינוגים שונים ואז הבטיחו לו את אותו גן עדן אם יבצע משימת התאבדות. המונח "שטיפת מוח" הומצא מאות שנים לאחר מכן: מקורו במושג הסיני צִ'י נָאוֹ (洗脑) שפירושו "לשטוף את המוח". הניסיון המתועד הראשון ל"שטיפת מוח" ננקט על ידי הקומוניסטים בסין במסגרת מה שכינו "בנייה מחדש" (改造) של צורות החשיבה הפיאודליות, כביכול, ששררו אצל סינים בתקופות שלפני המהפכה הקומוניסטית בסין. המונח זכה לתפוצה רחבה לאחר שבמהלך מלחמת קוריאה בשנות החמישים של המאה העשרים דווח על מספר רב של שבויים אמריקניים, שאימצו את הרעיון הקומוניסטי אחרי שעונו בעת שביים בשיטות כמו מניעת שינה. מטרתם העיקרית של הסינים הייתה להקטין את מספר השומרים הנדרש כדי להשגיח על השבויים.
מחנות חינוך מחדש
החל מאמצע המאה ה־20 מספר מדינות אסייתיות קומוניסטיות, או בעלות זיקה קומוניסטית, החלו להפעיל מחנות חינוך מחדש. באופן מוצהר מחנות אלו משמשים למטרות שונות כמו חינוך או מלחמה בטרור, אולם יש בין הנציגים של השוהים במחנות כאלו הרואים בכך ניסיון לשטיפת מוח.
הרפובליקה העממית של סין מפעילה מחנות חינוך מחדש באזור שינג'יאנג, ואלו מיועדים באופן מוצהר למטרות "חינוך והכשרה מקצועית" וכן "להתמודד עם טרור ולהקל על העוני", אולם תזכיר לניהול המחנות שהודלף לתקשורת המערבית הראה שחלק מההנחיות היו "לקדם את החרטה וההודאה של התלמידים כדי שיבינו לעומק את האופי הבלתי חוקי, הפלילי והמסוכן של פעילותם בעבר ... לאלו מביניהם שיש הבנות מעורפלות, עמדות שליליות או אפילו תחושות של התנגדות... יש להמשיך חינוך לטרנספורמציה כדי להבטיח שהתוצאות יושגו". למעלה ממיליון אויגורים שהו במחנות אלו.
בשנת 1975, בתום מלחמת וייטנאם, נשלחו הגברים של דרום וייטנאם למחנות חינוך מחדש על מנת "ללמוד על דרכי הממשלה החדשה". נאמר לגברים שהשהות במתקן עתידה להימשך לכל היותר שבועיים, אולם בפועל רבים מהם מצאו עצמם שם במשך שנים. המטרה המוצהרת אמנם הייתה עיצוב מחדש של ערכיהם של השוהים במחנה, אולם על פי עדויות ניצולים, מטרה זו נזנחה בפועל ועל פניה עסקו השוהים במחנה בעבודות בכפייה. גם בקוריאה הצפונית המצב דומה, כאשר מחנות חינוך מחדש משמשים בפועל כמחנות לעבודות כפייה עבור אלו שביצעו, על פי רשויות החוק, פעולות "נגד המדינה", וכן לעיתים גם בני משפחתם הקרובה עד מרחק של 2 דורות. נראה שאם בתחילה רעיון שטיפת המוח היה מרכזי בתכנון מחנות אלו, הרי שלפחות בחלק מהמקרים מדובר בשיקול שולי בלבד, אם בכלל.
מחנות אלו בדרך כלל מנוהלים בסודיות רבה, והמידע על המתרחש בקרבם חלקי ביותר. בשנת 2021 פורסמה לראשונה לתקשורת תמונת לוויין מתוך מחנה חינוך מחדש בקוריאה הצפונית, וזהו תיעוד ויזואלי ראשון מסוגו.
עמידות שטיפת המוח לאורך זמן
טענות לשימוש בטכניקות של "שטיפת מוח" או דומות להן הושמעו גם ביחס לכתות דתיות שונות, ובמיוחד באשר לשימוש בחזרה אינסופית על עקרונות מסוימים במשך זמן רב, הגבלת נגישות למידע, מניעת שינה וכדומה. עם זאת, מחקרים שונים שבוצעו לא הצליחו לאשר את הטיעון שקיימת שיטה יעילה ל"שטיפת מוח" או שינוי תודעתי מתמשך. למעשה, רוב הממצאים מורים על כך שהשינוי הניתן להשגה באמצעות טכניקות אלו אינו יכול לעמוד בפני עצמו למשך פרק זמן ארוך ונדרשת "תמיכה" באמצעות אינדוקטרינציה מתמדת, שינוי הסביבה הפיזית של הקרבן באופן תמידי, שינוי פעיל באורחות החיים, מניעת חשיפה למידע או צורת חשיבה אחרת, וכן הלאה.
אמצעים
על פי רוב, ניסיון ל"שטיפת מוח" נעשה באמצעים הבאים:
הערות שוליים
Bewusstseinskontrolle Control mental Controle mental
יהודה וילק
יהודה וִילְק (1949 – 17 במרץ 2019) היה מפכ"ל משטרת ישראל ה-13 בשנים 1998–2001, ולאחר מכן מנכ"ל חברת דרך ארץ.
ביוגרפיה
יהודה וילק נולד בשנת 1949 בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ד'. ב-1967 התגייס לצה"ל, שירת בפלס"ר שריון והשתחרר בדרגת סגן. בשירות המילואים שימש קצין סיור וקצין מבצעים של גדוד 57 של חטיבה 679 במלחמת יום הכיפורים.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב (1975). התגייס למשטרת ישראל בשנת 1971, שירת במטה מחוז תל אביב במגוון תפקידים, בהם חוקר במדור חקירת הונאות וסגן ראש מחלק החקירות המחוזי. ב-1977 מונה לראש מחלק התביעות במרחב השרון. בשנת 1979 מונה לסגן ראש אגף החקירות במרחב וב-1980 למפקד האגף. לאחר תקופת לימודים בפו"ם מונה ביוני 1983 למפקד תחנת כפר סבא, ושנה לאחר מכן מונה למפקד תחנת פתח תקווה. עוד קודם לכן שימש במשך ארבעה ימים מפקד משטרת פתח תקווה לאחר התפטרותו של המפקד הקודם על רקע פרשת קולנוע היכל, עד שחזר בו מהתפטרותו. באותה שנה שימש כתובע במשפט של אסף חפץ בבית הדין המשמעתי של המשטרה על הדלפות לעיתונאים, במהלך הפרשה שהסעירה באותם ימים את המשטרה. בנובמבר 1985 מונה למפקד מרחב איילון בדרגת ניצב-משנה. בשנת 1986 מונה לצוות שחקר את התנהלות השב"כ בפרשת קו 300.
בפברואר 1989 מונה למפקד היחידה המרכזית תל אביב ובאוגוסט אותה שנה למפקד מרחב ירקון.
בינואר 1993 מונה למפקד מחוז הדרום, ובעקבות מינויו של רפי פלד למפכ"ל עבר לפקד על מחוז ירושלים במרץ 1993. במאי 1994, כשהתמנה אסף חפץ למפכ"ל, פרש מהשירות.
לאחר פרישתו כיהן בשנים 1994 עד 1997 כמנכ"ל אבנר חברה לביטוח ובאוקטובר 1997 עמד להתמנות למנהל אגף המטה של כלל ביטוח. בעקבות פנייתו של השר לביטחון הפנים, אביגדור קהלני, חזר לשורות המשטרה כמפכ"ל בשנת 1998. כמפכ”ל הוביל וילק את המשך יישומו של “התהליך האסטרטגי”, שהחל בתקופת כהונתו של קודמו בתפקיד, במסגרתו נערכו שינויים ארגוניים מהותיים במשטרת ישראל. הוקם אגף הקהילה והמשמר האזרחי, הוקמה יחידת אתג"ר למלחמה בתופעת גנבות הרכב, אגף התנועה בוסס ופעילותו הורחבה, ומחוז ש"י אורגן מחדש.
וילק היה מפכ"ל המשטרה בעת אירועי אוקטובר 2000. במהלך התפרעויות של ערבים ישראלים ביישובי הצפון, שכללו אף ירי לעבר השוטרים ורציחתו של אזרח ישראלי, ירו השוטרים אש חיה לעבר המפגינים. כתוצאה מהירי נהגו שלושה-עשר אזרחים ערבים ישראלים, שהשתתפו בהפרות הסדר. בעקבות “אירועי אוקטובר” הוקמה ועדת אור, ועל משטרת ישראל נמתחה ביקורת, על היעדר הכשרה ואמצעים להתמודדות עם הפרות סדר המוניות.
בינואר 2001 פרש מהמשטרה, ובהמשך אותה שנה מונה למנכ"ל חברת דרך ארץ, המפעילה את כביש 6.
בשנת 2015 השתתף בכינוס של בכירים לשעבר במשטרה נגד מינוי גל הירש למפכ"ל. בשנת 2017 חתם על עצומת תמיכה במפכ"ל רוני אלשיך.
וילק היה נשוי ואב לשלושה. נפטר ב-17 במרץ 2019 בעקבות דום לב. נקבר בבית העלמין הישן ברעננה.
אירועי אוקטובר 2000
וילק היה מפכ"ל המשטרה בעת אירועי אוקטובר 2000. הוא הואשם על ידי ועדת אור, שחקרה אירועים אלה, כי:
לעומת זאת, הוועדה קבעה שלא נמצא פסול בתפקודו לגבי הטענות הבאות שהועלו נגדו:
בסך הכל מצאה הוועדה את וילק כנכשל כישלון מקצועי מהותי וכן כמפר חובת אמון כלפי הדרג המדיני. ההמלצה הייתה למנוע ממנו למלא תפקידים בתחום ביטחון הפנים.
סטיב נאש
סטיבן ג'ון נאש (באנגלית: Stephen John Nash; נולד ב-7 בפברואר 1974 ביוהנסבורג, דרום אפריקה) הוא מאמן כדורסל קנדי וכדורסלן לשעבר ששיחק בעמדת הרכז. נאש נחשב לאחד הספורטאים הקנדים הגדולים בכל הזמנים ולאחד הרכזים הטובים בתולדות הכדורסל.