cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תצלום האיינזצגרופן מאיוואנגורוד
גילוי התמונה ופרסומה
מאז פרסומה, תמונת הטבח באיוואנגורוד הופיעה בספרים, מוזיאונים ותערוכות העוסקים בשואה. בספרה "קוראים את השואה" (Reading the Holocaust), תיארה ההיסטוריונית אינגה קלנדינן את התמונה כ"אייקונית בהיותה מזקקת את הזוועה הנאצית". לפי הסופר והעיתונאי רוברט פיסק, התמונה היא "אחת מהתמונות המרשימות והמשכנעות ביותר של השואה הנאצית". סטרוק טענה כי היא "הפכה לסמל של הברבריות של המשטר הנאצי ולרצח של כ-6 מיליון יהודים אירופאיים".
טענות לזיוף
עיתון הימין הקיצוני המערב-גרמני Deutsche Soldaten Zeitung (בקיצור DSZ; "עיתון החיילים הגרמנים") פרסם האשמה בזיוף ב-26 בינואר 1962 שכתב אוטו קרוי, הידוע בכתיבתו על טכניקה צילומית, תחת הכותרת Achtung Fälschungen ("היזהרו מזיופים"). קרוי טען שהתמונה זויפה בידי הרשויות הקומוניסטיות בפולין על מנת להאשים את גרמניה האשמה כוזבת בביצוע פשעי מלחמה; הוא טען שהתמונה לא מתארת חייל גרמני ושהרובים והמדים אינם אותנטיים. לפני פרסום הספר "1939–1945. לא שכחנו", ההוצאה לאור המערב-גרמנית Verlag Kurt Desch אימתה את האותנטיות של התמונה בכך שפנתה לרומן קרסט, פרופסור לספרות גרמנית באוניברסיטת ורשה, שהשיב כי מדובר בעותק מהימן של תמונה המוחזקת בארכיונים ההיסטוריים בוורשה, המתארת ירי המוני משנת 1942.
בתגובה להאשמות, טומאשבסקי ותדאוש מאזור (אחד מעורכי הספר "1939–1945. לא שכחנו") פרסמו תמונה נוספת מאותו המקור במגזין הפולני Świat ב-25 בפברואר. בתמונה נראים חמישה חמושים, אחד בבגדים אזרחיים והשאר במדים, עומדים ומביטים אל המצלמה מעל ערימת גופות. היו כמה קווי דמיון בין תמונה זו לתמונה הידועה יותר של הירי ההמוני, אך היא חסרה את "הרושם הדרמטי" לפי סטרוק. הקרקע השטוחה והעקרה הייתה זהה; אחד מהגברים היה דומה במיוחד לחייל בתמונה הקודמת; והכיתוב "אוקראינה 1942" נכתב על אחורי התמונה באותו כתב היד. במאמר, טומאשבסקי תיאר את ה-DSZ כתומך ברייך השלישי והאשים את המאמר שפרסם כעוסק בשכתוב ההיסטוריה.
האישומים המשיכו להיות מופצים בעיתונות המערב-גרמנית למשך יותר משנתיים, במה שטומאשבסקי תיאר כ"מלחמת עיתונות". הממשלה הפולנית הייתה מודאגת מתקרית דיפלומטית פוטנציאלית שיכלה לקרות לו התמונה הייתה אכן זיוף, ולכן שלחה פקידים לביתו של טומאשבסקי על מנת לבחון את התמונה. ב-1965, דר שפיגל פרסם מאמר מאת קורט ויווג, חבר לשעבר בגדוד של המשטרה הגרמנית שהוצב בנורווגיה, שאישר כי כלי הנשק והמדים בתמונה תואמים את אלו שהיו בשימוש ביחידתו ואלו של האיינזצגרופן.
מרדכי פרידלנדר
ביוגרפיה
נולד בבודפשט שבהונגריה להרב שלמה ויוטל פרידלאנדר בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באותם ימים פלשו הנאצים להונגריה, ואביו נשלח למחנה עבודה ואילו אמו נשלחה לאושוויץ. כתינוק קטן הופקד יחד עם בן דודו אצל משפחה הונגרית בבודפשט. באחד הימים הופצץ הבניין בו שהו והבית נהרס לחלוטין. באופן ניסי ניצלו שני הילדים כשנפלו מתחת לשולחן שהגן עליהם.
בגיל שמונה היגר לארצות הברית יחד עם אמו ואחיו יודא ואחותו מרת מרים קאהן והתיישבו בויליאמסבורג. כבחור צעיר הפך לחסידו של רבי יעקב יוסף מסקווירא ולאחר פטירתו גם של בנו האדמו"ר הנוכחי מסקווירא. למד בישיבת נייטרא אצל רבי מיכאל דוב וייסמנדל ולאחר מכן בישיבת לייקווד אצל רבי אהרן קוטלר.
בשנת תשכ"ה נישא לבתו של הרב דוד לובל. לאחר מכן כיהן במשך ארבע עשרה שנה כר"מ בישיבת "באר שמואל" בבורו פארק. בתקופה זו נסמך לרבנות על ידי רבי משה פיינשטיין.
בישראל
בשנת תשמ"ב עלה לישראל וגר בירושלים. כפי שסיפר מאוחר יותר, מטרת עלייתו הייתה כדי להתמחות בהלכות סת"ם אצל הרב יוסף שלום אלישיב ואצל הרב שמואל וואזנר. בתקופה זו התבקש לעמוד בראשות מכון משמרת סת"ם של הרב וואזנר. התפרסם במיוחד במומחיותו בהלכות אלו.
בישראל כיהן בראשות ישיבת העולים מארצות הברית "אור חדש" בטלז סטון, וכן בראשות הכולל "בני אפרים". כן שימש כר"מ בישיבת "נווה ציון" בטלז סטון.
בשנת תשס"ה מונה לכהן כרבה של קריית שומרי החומות ברמת שלמה. לצורך כך מונה גם כמו"צ מטעם העדה החרדית.
נפטר בפתאומיות בח' בטבת תשע"ז ונטמן בחלקת החסידים בהר הזיתים.
צאצאיו: בנו הרב שלמה נחום, ממלא מקומו בישיבתו בטלז סטון; חתנו הרב אברהם דוד ליווי, רב ומו"צ בשכונת מקור ברוך בירושלים ומרבני חסידות באיאן, ממלא מקומו בקהילת שומרי החומות ברמת שלמה; חתנו הרב שלמה שטרנברג, ראש כולל בירושלים.
מצות אביב
מצות אביב הוא מפעל ומאפיית מצות ישראלי. המפעל, שהוקם בשנת 1887 ביפו, ממוקם, נכון ל-2019, ברחוב ז'בוטינסקי בבני ברק. המאפייה גם מייצאת מצות לארצות הברית, רוסיה, מדינות אירופה, אוסטרליה, דרום אפריקה ומדינות נוספות.
היסטוריה
בשנת 1887 עזבו משפחת זליבנסקי את כפר שעליב ברוסיה הלבנה, עלו לארץ ישראל, התיישבו ביפו ופתחו מאפייה למצות ודברי מאפה. כעבור שנתיים עברה המשפחה לשכונת נווה צדק בתל אביב, וב-1890 פתחו את המאפייה בשנית. בשנת 1949 עברה המאפיה לרחוב ז'בוטינסקי בבני ברק.
במהלך השנה המפעל מייצר מצות, קמח מצות, קרקרים, עוגיות וביסקוויטים ועוד. לחג הפסח מייצר המפעל מגוון רחב של מצות, קמח מצה, עוגיות ומוצרים נוספים כשרים לפסח. המפעל עומד תחת השגחת הכשר הרב לנדא. מוצרי פסח עומדים בהשגחת הרב אליעזר שמחה וייס (רבנות בני ברק). כמו כן למפעל יש הסמכות של תווי התקן הבינלאומיים ISO ו-FSSC.
בשנת 2012 נאפתה במאפייה המצה הגדולה בעולם.
הבריחה מפרטוריה
הבריחה מפרטוריה (באנגלית: Escape from Pretoria) הוא סרט מתח אוסטרלי משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי פרנסיס אנאן. הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של שלושה אסירים פוליטיים שברחו מבית סוהר בדרום אפריקה. השלושה נשפטו למאסרים ארוכים ובסופו של דבר הצליחו לברוח מהכלא. העלילה מתרחשת בדרום אפריקה בשנת 1979, בכיכובם של דניאל רדקליף ודניאל ובר. העלילה מבוססת על הספר "מבפנים החוצה: בריחה מכלא פרטוריה" מאת טים ג'נקין, אחד הנמלטים.
עלילה
חלק מהאסירים הפוליטיים האחרים ששהו בכלא באותן שנים, ביניהם דניס גולדברג, סייעו במהלך תכנון ויצירת הפרטים של הבריחה מהכלא.
הפקה
הסרט נכתב וביים על ידי פרנסיס אנאן. הסרט הוא הפקה משותפת אוסטרלית-בריטית, במימון משותף של ארקליסט פילמס, מגנה בידור בניו יורק, ובסיוע תאגיד הסרטים האוסטרלי הדרומי. במקור לוהק סם ניל לתפקיד גולדברג, בחודש מאי 2017.
הצילומים החלו בעיר אדלייד בדרום אוסטרליה, במרץ 2019, כאשר כמה סצינות צולמו בתחנת הרכבת מיטצ'ם ואחרות במרכז העיר, ברחוב פירי. ג'נקין בילה זמן מה באדלייד, בייעוץ לרדקליף על מבטא ועל היבטים אחרים של הסרט, וגם שיחק כניצב בתפקיד קטן בסרט, כאסיר ליד רדקליף בחדר הביקורים.
תגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 69% המבוסס על ביקורות של 35 אנשים, שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.48 מתוך 10. ביקורות ציינו כי: "הסרט לא ממש עושה צדק עם העובדות עצמן, אבל חוסר העומק בסרט מתקזז עם המתח המרתק שהסרט מייצר". באתר Metacritic זכה הסרט לציון המשוקלל 56 מתוך 100, ציון המבוסס על 7 ביקורות. ציון זה מעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
יציאה לאור
הבריחה מפרטוריה יצא לאקרנים ב־6 במרץ 2020 בבריטניה על ידי חברת Signature Entertainment ובארצות הברית הופץ על ידי eOne ו- Momentum Pictures. הוא הוצע להשכרה בפלטפורמות הדיגיטליות iTunes, Sky Store, Amazon ו- Virgin באותו תאריך, אך ההקרנות בבתי הקולנוע היו מצומצמות במספרן, בעיקר בבריטניה, ארצות הברית ובעוד כמה מדינות.
הסרט זמין לרכישה דיגיטלית ב- DVD ו- Blu-ray החל מה 20 באפריל 2020.
אשר לעמיל לעווי
הרב אשר לעמיל לעווי (ה'תקנ"ח – ח' בכסלו ה'תרי"א, 13 בנובמבר 1850 ) היה אב בית דין של העיר גאלין שבפולין ובסוף ימיו גם של ירושלים.
קורות חייו
נולד לרבי אברהם לעווי מפוזנא ולאסתר ינקלביץ (איציק) לעוי בשנת ה'תקנ"ח והיה בנם השני. בצעירותו למד אצל הרב שלמה זלמן ליפשיץ ואצל רבי יעקב מליסא. התחתן עם אסתר מרגליות.
כיהן כרב העיר גאלין, ובשנת ה'תר"ג עלה לארץ ישראל יחד עם שנים מאחיו הצעירים ממנו, הרב נחום לעווי משאדיק, והרב יעקב יהודה לייב לעווי. בירושלים נתמנה כאחד משלושת הדיינים בבית הדין האשכנזי, לצידם של רבי נחמן שלמה הלוי., והרב בנימין דב.
לחם נגד המיסיון בירושלים, ויש אומרים שהוא נפטר בגיל צעיר מפני שהרעילו אותו המיסיונרים. נפטר בח' בכסלו ה'תרי"א (13 בנובמבר 1850), ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
Nella Fantasia
Nella Fantasia (בעברית: בַּפַנטָזִיָה שֶׁלִי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Eden. השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 1998, על ידי חברות התקליטים איסט וסט רקורדס ואנג'ל רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. הוא מושר באיטלקית ונוצר בהשראת "Gabriel's Oboe" מהסרט "המיסיון" (1986).
עם מוזיקה מאת המלחין אניו מוריקונה ומילים מאת המשוררת קיארה פראו, "Nella Fantasia" הפך לפופולרי בקרב אמני מוזיקת קרוסאובר קלאסית. במהלך העשור השני של המאה ה-21 נודע ש-"Nella Fantasia" נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של ברייטמן.
בין עשרות האמנים שהקליטו במרוצת השנים ניתן למנות את: איל דיבו, אמירה ויליחאחן, ג'קי איבנקו , ראסל ווטסון , וקתרין ג'נקינס.
רקע וכתיבה
"Nella Fantasia" הופיע לראשונה באלבום האולפן השישי של שרה ברייטמן, Eden (1998). הווידאו קליפ שלו נכלל ב-Diva: The Video Collection; אלבום הווידאו השמיני של ברייטמן, שיצא לאור ב-2006. במהלך הקלטות הקליפ שאירעו במרץ 1999 במסגרת, "One Night in Eden Tour", ביצעה את השיר, והצהירה:
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
מילים
בהערות האלבום של Eden, הוסבר שמילותיו של השיר נכתבו על ידי קיארה פראו. בביקורת על הופעתה של שרה ברייטמן במרכז לאמנויות הבמה בסן חוזה ב-14 בספטמבר 1999, כתב פיליפ אנדרסון כי: "השיר "Nella Fantasia' נוצר בהשראת קטע כלי שנלקח מהסרט, "המיסיון" (1986). ברייטמן התעקשה להמשך לפנות למוריקונה שייתן לה את הרשאתו להפוך אותו מקטע כלי לשיר". ייתכן שברייטמן כתבה את מילות השיר באנגלית והן תורגמו לאיטלקית על ידי פראו. באופן מבלבל, ההערות של האלבום הבא של ברייטמן,  (2001), שגם כלל את השיר, מציין שהמלחינים של השיר היו ברטה פראד ואניו מוריקונה.
טורטוק
טורטוק הוא כפר קטן בטריטוריית האיחוד ההודי של לדאק בין רכס קארקוראם להרי ההימלאיה, ואחד הכפרים הצפוניים ביותר של הודו, קרוב לקו השליטה בין הודו לפקיסטן. טורטוק ידוע בפירות שמגדלים בו, בעיקר משמשים.
טורטוק היה בשליטה פקיסטנית עד למלחמת הודו–פקיסטן השלישית, אז כבש הצבא ההודי את הכפר.
היסטוריה
השבט המוכר ביותר שאכלס את טורטוק היה שבט דארדיק. בסביבות המאה ה-13 לספירה, הגיעו לטורטוק שני לוחמים בשם צ'ולי ויאנגדרונג. הם הרגו את המלך ובסופו של דבר רוב המקומיים ברחו מטורטוק לאורך הנחל ומעבר להר, אל הכפרים הנקראים כיום האנו, דאה ודומקאר. נכון לעכשיו, רוב האוכלוסייה בטורטוק הם צאצאים ישירים של צ'ולי ויאנגדרונג. טורטוק נשארה נסיכות עצמאית עד כיבוש בלטסטן על ידי האימפריה הסיקהית.
מלחמות הודו–פקיסטן
בתום מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה עבר הכפר טורטוק לשליטת פקיסטן.
במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השלישית, אזור זה היה המקום בו התקיים קרב טורטוק. ב-1999 התקיימה מלחמת קרגיל שהשפיעה על המקום. חלק מהמקומיים סייעו לכובשים הפקיסטנים.
שיטפונות
באוגוסט 2010, הכפר טורטוק הושפע משיטפונות שהתרחשו בכל אזור לדאק.
תיירות
זהו הכפר הגדול האחרון שבו מותרת פעילות תיירותית לפני קו השליטה.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של הודו מ-2011, בטורטוק יש 384 משקי בית. שיעור האוריינות הוא 82.53%. תושבי טורטוק והכפרים הסמוכים לו מדברים את שפת הבלטי יחד עם לדאקי  ואורדו.
נעם רפפורט
נעם רפפורט (נולד ב-5 באוקטובר 1971) הוא היסטוריון מוזיקה ישראלי שעיקר התמחותו היא בתרבות המוזיקלית משנות השישים והשבעים של המאה העשרים. בתחום זה גם יוצר תוכן לספרים, מרצה ושדרן רדיו.
ביוגרפיה
נעם רפפורט למד בין השנים 1995–1997 בבית הספר למוזיקה רימון וסיים את לימודיו במסלול עיבוד והלחנה.
עבודתו כמוזיקאי
ב-1997 הצטרף כקלידן ללהקת שליחי הבלוז, שעסקה בשנים אלה בעיקר בגרסאות כיסוי בהופעותיה לשירי רוק קלאסי ובלוז, עד שפגשה בשנת 1999 את הזמר חמי רודנר, ואיתו רפפורט החל לעבוד משנת 2000 כנגן ומעבד והוציא עימו ארבעה אלבומים ("גאולה", "מלנכוליה אהובתי", "חמלה" ו-"חמי והרודראנרס"), תרומתו המוזיקלית של רפפורט לאלבום "גאולה" זיכתה אותו לאחר שנתיים בתואר תקליט זהב. נוסף להקלטת האלבומים, רפפורט הופיע כחלק מהרכבו של רודנר בקביעות ברחבי הארץ עד 2005.
ב-1998 החל רפפורט לנגן בקלידים בהופעות של אושיק לוי ונשאר איתו עשרים שנה.
בשנים 2000–2001 הלחין ועיבד תפקידי קלידים, הקליט והופיע עם להקת רוקפור. עבודתו עם הלהקה נשמעת באלבומים "Supermarket" ו-"One Fantastic Day", באותם אלבומים גם תרם את חלקו בנגינה על פסנתר ומלוטרון, כלי מקלדת מיוחד אשר רפפורט נמנה בין הקלידנים הבודדים בארץ שניגנו בהופעות והקלטות בדגמים אמיתיים של הכלי (ולא בדגימת הצלילים שלו). רפפורט גם נמצא באלבום האוסף של רוקפור, "For Fans only".
ב-2001 ניגן רפפורט באלבום "תולדות המים" של דני סנדרסון, נגינתו באורגן נשמעת בשיר "רק את" ומלווה את קולו של גידי גוב. באותה שנה גם ניגן באלבומו של שי נובלמן "How To Be Shy", רפפורט שב לנגן גם באלבומו השלישי של נובלמן "יומי הוא חלום" שיצא בשנת 2013.
ב-2004 התחיל לעבוד כנגן בתיאטרון פלייבק "משחק החיים" ומאז ממשיך ליצור מוזיקה מקורית בהרכבי תיאטרון פלייבק שונים. כמו כן באותה שנה יצא לאור אלבומו הראשון של הרכבם של המוזיקאים יואל ואדי רון, אליהם חבר רפפורט, "למוס למוס" בשם "Chameleon mood swing", אלבום שני לאותו הרכב הנושא את שם ההרכב עצמו, יצא ארבע שנים לאחר מכן. המוזיקה שכתב במסגרת "למוס למוס" זכתה לביקורות חיוביות בישראל ומחוצה לה.
ב-2009 השתתף רפפורט בהקלטות האלבום "ראשון ואחרון" של גילי שושן, גם בו כקלידן ומעבד.
בין 2014 לשנת 2016 שימש כמפיק מוזיקלי להרכב "Amity Band" והפיק וניגן בשירים Crazy times, Can`t wait for tomorrow, Twilight fantasy, Lady dandelion
פועלו כהיסטוריון מוזיקה
בשנת 2013 הקים רפפורט מגזין מוזיקה אינטרנטי ברשת החברתית "פייסבוק" ושמו 'קרוב לקצה', שמדי יום קוראים בו אלפי משתמשים רשומים, כולל אנשים ידועים רבים מתעשיית המוזיקה הישראלית.
ב-2018 החל לשדר את תוכניותיו הקבועות על מוזיקה ברדיו ארץ ולכתוב את ספרו השלישי בתחום המוזיקה.
ב-2020 פתח קורס בבית הספר רימון בשם "גיבורי המוזיקה הישראלית", קורס זה אותו רפפורט מלמד נבנה לפי ספרו על הרוק הישראלי.
ב-2021 הוציא את ספרו השלישי "ביטלמאניה!" שמביא לראשונה בארץ את סיפור הביטלס השלם בעברית, ופרטי מידע מדויקים שלא נחשפו כלל מאז שקרו בזמן אמת. ספריו של רפפורט יצאו לאור בעזרת פרויקטים של מימון המונים באתר הדסטארט, כאשר סך התרומות שגויסו עבור הדפסת כל אחד משלושת ספריו טרם יציאתם נעו בין 80–90 אלף שקלים.
רפפורט נשוי ואב לשניים. גר בפתח תקווה.
המצפה הבלשני
המצפה הבלשני (בצרפתית: Observatoire linguistique; באנגלית: Linguasphere Observatory, "מצפה לינגואספיר") הוא מכון מחקר בלשני בינלאומי. הוא הוקם בקוויבק, קנדה בשנת 1983 ובהמשך הוקם ונרשם בנורמנדי בצרפת כעמותה ללא כוונת רווח, תחת נשיאות הכבוד של ליאופולד סדאר סנגור, משורר בשפה הצרפתית והנשיא הראשון של המכון. המנהל המייסד של המכון הוא דייוויד דאלבי, שהיה מנהל המכון האפריקאי הבינלאומי, ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת לונדון. מזכיר המחקר הראשון של הרשת היה פיליפ בלאנשט, משורר בשפה הפרובנסאלית, המשמש כיום פרופסור לסוציולינגוויסטיקה באוניברסיטת רן. מאז שנת 2010, סגן מנהל ומנהל המכון הוא פייריק לה פובר, ויושב ראש מועצת המחקר שלה הוא רולאן ברטון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת פריז השמינית. מרכז המחקר של המכון נמצא כיום באיחוד האירופי, בפריז ובקרמארתנשייר בוויילס.
המכון פתח תוכנית חדשנית של מיון בלשני של שפות העולם החיות. השפות מתועדות ומקודדות בקוד על בסיס עשרוני בשם "לינגואסקאלה", על פי קטגוריות גנטיות ("פילוזונים") של יחסים בין השפות השונות וקטגוריות גאוגרפיות ("גאוזונים").
בין 2001 ל-2005 המכון שיתף פעולה עם מכון התקנים הבריטי בתכנון ובפיתוח קוד בן ארבע אותיות, המכסה באופן פוטנציאלי את כל השפות המוקלטות בעולם. אולם המכון לא היה קשור או אחראי לתקן הסופי, ISO 639-6, שהיה תוצאה חלקית של שיתוף פעולה זה, ואושר ופורסם על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) בשנת 2009. על פי מדיניות המכון, עבודה עצמאית בקידוד שפות צריכה להיות משלימה ותומכת בסדרת התקנים הבינלאומיים ISO 639.
Dance Again (שיר של סלינה גומז)
Dance Again (בעברית: לרקוד שוב) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Rare. השיר יצא לאור ב-10 בינואר 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
כתיבה וסוגה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, מתיאס לרסון, רובין פרדריקסון, ג'סטין טרנטר וקרוליין איילין והופק על ידי מאטמן & רובין. השיר הוא שיר בסגנון דאנס, אלקטרופופ, אלקטרו, ופאנק,  תוך שהוא מושפע גם מסגנון הדיסקו.
מבחינת ניתוח מוזיקלי, השיר מורכב במפתח של מינור, עם קצב של 112 פעימות לדקה.
הצלחה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-24 מיליון השמעות.
לאה זמרי
לאה רביד הורביץ-זמרי (25 באוגוסט 1933 - 6 בדצמבר 1956) הייתה אתלטית ישראלית ומורה לחינוך גופני. אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצת משוכות, אלופת המכביה השלישית בקפיצה לרוחק, אלופת המכביה הרביעית בריצת 80 מטר משוכות ונציגת ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952).
ביוגרפיה
זמרי נולדה לרות ולפליכס-שרגא בעיר פפורצהיים בגרמניה, במשפחה בת שני ילדים. עלתה ארצה עם משפחתה בגיל שנה. גדלה בחיפה בשכונת קריית חיים. היא התאמנה בהפועל קריית חיים בהדרכת יצחק מנדלברוד. היא סיימה את המדרשה למורי חינוך גופני והחלה לעבוד כמורה בירושלים.
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכתה זמרי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.99 מטר, לפני טפר (4.92 מטר) ושושני (4.88 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1952 זכתה זמרי בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות תוצאה של 12.5 שניות ובריצת 100 מטר תוצאה של 13.0 שניות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) היא סיימה במקום 31 בריצת 80 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 12.4 שניות (12.74 שניות, מדידה אלקטרונית).
במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכתה זמרי במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, לפני האלופה היוצאת רות איילון מישראל (13.5 שניות).
לאה זמרי נפטרה ב-5 בדצמבר 1956 ונקברה בחיפה.
Wishing You Were Somehow Here Again
Wishing You Were Somehow Here Again (בעברית: רוצה שתהיה כאן איכשהו שוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן ומייקל קרופורד, מתוך אלבום המחזמר The Phantom of the Opera של "פנטום האופרה". השיר יצא לאור בשנת 1986, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי אנדרו לויד ובר בניגוד ל-"The Music of the Night", שנכתב ביחד עם צ'ארלס הארט וריצ'רד סטילגו. השיר התפרסם במקור על ידי שרה ברייטמן; השחקנית שגילמה את כריסטין דאי ב"פנטום האופרה" (1986). השיר הוקלט פעמים רבות, נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם ותורגם לשפות רבות.
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-3 מיליון השמעות.
הקלטות
במרוצת השנים, הוקלט "Wishing You Were Somehow Here Again" מספר פעמים:
תאופיק טיראווי
תאופיק מוחמד חוסיין טיראווי (בערבית: توفيق محمد حسين الطيراوي, תעתיק מדויק: תופיק מחמד חסין אלטיראוי; נולד ב־15 בנובמבר 1948) הידוע בשם אבו חסיין, הוא ראש מנגנון המודיעין הכללי הפלסטיני לשעבר ויועץ ביטחוני ליו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, על תקן שר. אחראי על פי משרד החוץ הישראלי למעשי רצח רבים, לרבות של פלסטינים בהם חשד שהם משתפי פעולה עם ישראל או שמכרו אדמות ליהודים.
רקע
טיראווי נולד בכפר א-טירה סמוך ללוד. במלחמת העצמאות עקרה משפחתו למחנה הפליטים עקבת ג'בר באזור יריחו. למד בתיכון בירושלים. למד ספרות ערבית ופילוסופיה באוניברסיטת ביירות בלבנון. לאחר מכן, השלים לימודי תואר שני במינהל חינוכי באוניברסיטת א-נג'אח בשכם.
הצטרפותו לפת"ח
בשנת 1967, במהלך לימודיו באוניברסיטת ביירות, הצטרף טיראווי לשלוחה הלבנונית של ארגון פת"ח. בין השנים 1967–1971, עמד טיראווי בראש אגודת הסטודנטים הפלסטיניים בלבנון, והיה יו"ר מזכירות הסטודנטים של פתח בשנת 1970. בהמשך, הפך טיראווי לאחד ממנהיגי פתח בביירות, עד אשר נעצר על ידי המודיעין הסורי בחודש יולי 1985, בשל השתייכות לארגון. טיראווי ריצה מאסר של ארבע שנים, עד שנת 1989, בכלא הסורי בדמשק. טיראווי סיפר כי עבר עינויים רבים בכלא בסוריה, וכי לאחר שחרורו גורש ללבנון.
השיבה לשטחים והיותו מבוקש
טיראווי שב לגדה המערבית ביוני 1994, והקים את מנגנון המודיעין הכללי. לאחר מהומות מנהרת הכותל בשנת 1996, החליטה ישראל לשלול ממנו את אישוריו כאישיות ציבורית פלסטינית. טיראווי הוגדר כמבוקש למשך תשעה חודשים באשמת חיסול של משתפי פעולה ושל פלסטינים שמכרו אדמות לישראלים.
פעילותו באינתיפאדה השנייה
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, החל טיראווי לפעול בשני כובעים – האחד כראש מנגנון המודיעין הכללי בגדה, שאמור היה לפעול נגד מבצעי הפיגועים ומשלחיהם, והשני כמארגן פעילות טרור. טיראווי, שנחשב למקורבו של יו"ר הרשות, יאסר ערפאת, שהה עמו במוקטעה מאז כניסת צה"ל לרמאללה ולטענת ישראל, היה מעורב ישירות בביצוע הפיגועים. בין היתר, טענה ישראל כי טיראווי סייע במימון גורמי טרור ובהכנתם טרם ביצוע הפיגועים. אנשיו של טיראווי במנגנון המודיעין הכללי פעלו אף הם לבצע פיגועים. בין היתר, הציג צה"ל מסמכים המוכיחים כי טיראווי היה מעודכן בגלגולם של פיגועים, וכי הוא וראש מנגנון המודיעין הכללי ברשות, אמין אל הינדי, פעלו יחדיו לחיסול משתף פעולה. בזמן המצור על לשכתו של ערפאת, הוגדר טיראווי כ"מבוקש מספר 1".
סיום הגדרתו כמבוקש ופעילותו כראש המודיעין הכללי
באוגוסט 2005 החליטה ישראל להסיר את טיראווי מרשימת המבוקשים, לאחר שמנגנון המודיעין הכללי, בראשו עמד, החל לפעול לסיכול פעילות טרור. טיראווי קיבל אישור לצאת את תחומי רמאללה לראשונה מאז המצור על המוקטעה, ושב אל ביתו ביריחו. תוך המשך כהונתו כראש המנגנון בגדה, מונה בשנת 2006 גם לתפקיד סגן ראש המנגנון ברשות כולה. בשנת 2007, מינה אותו יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן לראש מנגנון המודיעין הכללי. הוא הועלה לדרגת לואא' (המקבילה לדרגת אלוף) וכיהן כראש המנגנון עד נובמבר 2008, אז התפטר מתפקידו. עם סיום תפקידו במודיעין הכללי, מונה לשמש כיועץ הביטחוני ליו"ר הרשות אבו מאזן, כשהוא על תקן שר.
הוועד המרכזי של הפת"ח
בוועידת פתח השישית שהתקיימה באוגוסט 2009 נבחר טיראווי לכהן כחבר הוועד המרכזי של פתח, בו הוא מכהן עד היום. טיראווי משמש גם כאחראי על הארגונים העממיים בארגון, וממלא את תפקיד יו"ר חבר הנאמנים של האקדמיה הפלסטינית למדעי הביטחון, המכשירה את כלל פעילי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים. טיראווי פעל לייסוד האקדמיה מאז שנת 1998, ועמד בראשה כאשר הוקמה בשנת 2006. טיראווי נחשב למקורב לבכירי פתח מוחמד דחלאן ונאסר אל-קודווה.
בחודש דצמבר 2010 התפרסם מסמך ויקיליקס אשר חשף את דעתו של ראש השב"כ, יובל דיסקין, על טיראווי. המסמך תיאר פגישה של דיסקין עם גורם אמריקאי, בה הגדיר את טיראווי כ"פסיכופת, אכזר, מסוכן ומועד לשינויים קיצוניים במצב הרוח". דיסקין הוסיף אז כי טיראווי לא מקבל כבוד מאבו מאזן, כפי שהיה בעבר, וכי יחסיו עם מוחמד דחלאן התערערו אף הם.
תרגום התנ"ך של לותר
תרגום התנ"ך של לותר (וליתר דיוק תרגום הביבליה של לותר) הוא תרגום הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, לגרמנית שנעשה על ידי מרטין לותר. תרגום הברית החדשה יצא לאור ב-1522. הטקסט המלא שכלל גם את הברית הישנה, התנ"ך והספרים החיצוניים גם יחד, יצא ב-1534.
הודות להמצאת הדפוס כ-100 שנים לפני כן, הופץ התנ"ך המתורגם במהירות ברחבי גרמניה ותרם רבות להתפתחות השפה הגרמנית המודרנית ולהגברת האחידות שלה בפי דובריה ברחבי מרכז אירופה.
תרגום הברית החדשה
הוא תרגם את הברית החדשה מיוונית, כשהוא משתמש בעותק מההוצאה השנייה, מ-1519, של ארסמוס מרוטרדם. הוצאה זו שימשה מקור לתרגומים של הברית החדשה גם לאנגלית. כמו ארסמוס בהולנד, גם לותר למד יוונית בבית ספר שהופעל על ידי "אחי החיים השיתופיים" ("Brüder vom gemeinsamen Leben", בלטינית Fratres Vitae Communis) במגדבורג, שפה שעוד לא נכללה בחומר הלימודים באוניברסיטאות ובבתי ספר אחרים. על מנת לשמור על שפה עכשווית ככל האפשר, שתהיה זמינה לכל העם, נהג לותר להסתובב בערים ובשווקים בסביבות הטירה, שם יכל להקשיב לשפה המדוברת בפי אנשים שאינם מלומדים. התרגום הודפס על ידי האנס לופט ויצא לאור בספטמבר 1522, חצי שנה לאחר שחזר לוויטנברג. על פי פיליפ שאף (Philip Schaff), היסטוריון של הכנסייה ותאולוג פרוטסטנטי, תרגום זה של הברית החדשה הוא העבודה החשובה ביותר של לותר מכיוון שעל ידיו הוא הביא וקירב את ישו ואת תורתו לליבם ולשכלם של גרמנים רבים, והפך את הספר למרכזי עבורם בכנסייה, בבית הספר ובבית. בהוצאה זו הודפסו 5,000 עותקים שנמכרו במחיר 152 גילדן, סכום גבוה שבאותם ימים היה מחירו של סוס. עם זאת, עד דצמבר אותה שנה אזלו הספרים מהשוק והודפסה מהדורה נוספת של התרגום עם 54 תיקונים.
תרגום התנ"ך המלא
בתחילת 1523, מיד לאחר ההוצאה השנייה של הברית החדשה, הוא החל לתרגם את הברית הישנה וכבר באותה שנה יצא תרגום החומש. ב-1524 יצאו ספר יהושע, מגילת אסתר, ספר איוב ותהילים. תרגום ספרי הנביאים נמשך שמונה שנים והסתיים ב-1532, וב-1534 יצא לאור תרגום התנ"ך המלא, כולל הספרים החיצוניים, בשישה חלקים. לותר נעזר בעבודתו במלומדים גרמנים רבים, בהם יוהנס בוגנהאגן, פיליפ מלנכתון ויוסטוס יונאס וכן ברבנים יהודים. הוא המשיך לשפר את התרגום ולתקן אותו עד מותו ב-1546. הספר כלל בין 117 ל-128 חיתוכי עץ של סצנות מהתנ"ך ומהברית החדשה שיצר לוקאס קראנאך האב. חלק מהציורים נצבעו בהוצאות מאוחרות יותר בצבעים על ידי אמנים אחרים.
ביטוי הרפורמציה בתרגום
אחד השינויים מהמקור שהכניס לותר לתרגום הוא באיגרת אל הרומאים, פרק 3 פסוק 23. לשון הפסוק במקור היא "ואמנם אנו קובעים שהאדם מצדק על ידי אמונה ללא תלות במעשי התורה". לותר הוסיף את המילה "לבדה" ותרגם את הפסוק "ואמנם אנו קובעים שהאדם מצדק על ידי אמונה לבדה ללא תלות במעשי התורה", כך שהפסוק יתאים לתורתו שהגאולה מגיעה על ידי האמונה לבדה, ללא צורך בתיווך הכנסייה והכמרים. לותר נשאל על שינוי זה בטקסט, אך הגן עליו בטענה שזו משמעות הפסוק מלכתחילה וכי המילה הנוספת הופיעה גם בתרגומים ישנים יותר של האיגרת ללטינית.
גם סדר הספרים והכללתם בתרגום הושפעו מדעותיו וסודרו בשונה מהקאנוניזציה הקתולית. כך לדוגמה הוא העביר את האיגרת אל העברים ואת איגרת יעקב ממקומם לסוף הספר יחד עם איגרת יהודה וחזון יוחנן כיוון שסבר שארבעתן פחות אמינות וחשובות משאר ספרי הברית החדשה. בהוצאה של 1534 הוא הוסיף את הספרים החיצוניים וסידר אותם בין הברית הישנה לחדשה כשבמבוא להם כתב "הספרים אינם משתווים לכתבי הקודש, אך הם שימושיים וטוב לקרוא בהם". בתרגום הספרים החיצוניים עסקו בעיקר פיליפ מלנכתון ויוסטוס יונאס ובעזרתם של מלומדים נוספים.
השפעת התרגום
התרגום התקבל בהתלהבות על ידי העם הגרמני וסייע להפצת ולהצלחת הרפורמציה. מספר דוכסים ממתנגדי לותר אסרו את מכירת הספר במדינותיהם, אולם לא הצליחו לאכוף בפועל את האיסור. תפוצת הספר הייתה גדולה מאוד כאשר האנס לופט לבדו הדפיס ומכר בין 1534 ל-1574 למעלה ממאה אלף עותקים, מספר עצום באותם ימים ומספר העותקים שהודפסו לאחר מכן על ידי אחרים גדול אף יותר ובלתי ניתן לשיעור. אחת ההוכחות להצלחת התרגום היא תלונתו של ההומניסט הגרמני יוהאן קוכלאוס שהיה ממתנגדיו של לותר שתפוצת התנ"ך של לותר היא כה גדולה עד כי אפילו פשוטי עם וחסרי השכלה מרשים לעצמם לדון בענייני אמונה עם נזירים וכמרים.
השפה הגרמנית הייתה באותה תקופה לא אחידה וכל אזור דיבר בדיאלקט נפרד, כך שדוברי דיאלקט אחד לא תמיד הבינו את דוברי האחר. מלומדים כתבו בעיקר בלטינית כדי להימנע מאי הבנות כאלו. בעיני לותר לא מצא הדבר חן והוא שאף להביא את השפה הגרמנית לרמה גבוהה ואחידה בפי כל דובריה. הוא בחר לתרגם את התנ"ך לשפה שהתבססה על הדיאלקט הסקסוני שהיה בשימוש במגעים בין הקיסר ובין המדינות, אך היה קשה לשימוש. הוא הוסיף שינויים לשוניים שנראו לו פשוטים יותר מצד אחד, ומצד שני העשיר אותה במילים וביטויים מאוצר המילים של כותבים ומשוררים גרמנים. כמו כן, כדי לקרב את השפה להמוני העם, תרגם מושגים עבריים ויווניים כגון שמות מטבעות ומידות לשמות גרמניים. את שפת הספרים החיצוניים הוא פישט עוד יותר והרשה לעצמו לתרגם אותם לאו דווקא בצורה נאמנת למקור, אלא נעימה לקריאה. ארסמוס אלברוס, הומניסט בן זמנו של לותר כינה אותו קיקרו הגרמני, בזכות המהפכה הלשונית שביצע. התרגום נחשב ליצירה הגרמנית הקלאסית הראשונה כשם שתרגום המלך ג'יימס נחשב ליצירה הקלאסית הראשונה בספרות האנגלית.
ספיידרמן: ממד העכביש
ספיידרמן: ממד העכביש (באנגלית: Spider-Man: Into the Spider-Verse, בתרגום חופשי לעברית: ספיידרמן: לתוך מימד העכביש) הוא סרט גיבורי-על בהנפשה ממוחשבת שיצא ב-13 בדצמבר 2018 העוקב אחר דמותו הבדיונית של מיילס מוראלס מחברת מארוול קומיקס. הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה וסרטי סוני הנפשה בשיתוף עם מארוול קומיקס.
ב-2 ביוני 2023 יצא לסרט המשך בשם "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש", בעוד שהחלק השני של הסרט אשר ייקרא "ספיידרמן: מעבר לממד העכביש" צפוי לצאת לאקרנים ב-29 במרץ 2024. סרט זה הוא הסרט הראשון בזיכיון סרטי ״ספיידרמן: ממד העכביש״.
עלילת הסרט
הסרט מתרחש ביקום מרובה עולמות מקבילים שבהם חיות מספר דמויות בעלות כוח העכביש - גרסאות מקבילות של ספיידרמן. הדמות המרכזית של הסרט היא מיילס מוראלס, נער נורמלי שחי בברוקלין המושגחת בידי גיבור העל האהוד. מיילס הוא בנו של שוטר הנוטה להעביר ביקורת שלילית על פעילותו של ספיידרמן.
מיילס, שהוא נער מחונן, מקבל מלגה לבית ספר פרטי ויוקרתי, אך הוא מנסה להעמיד פני טיפש כדי לחזור לבית הספר הישן שלו, שם לומדים חבריו. לחוץ מעומס הלימודים, מיילס נמלט ממעונות בית הספר כדי לבלות עם דודו, ארון דייוויס, במקום נסתר במסדרונות הצדדיים של מנהרות הרכבת התחתית. בעודם יוצרים גרפיטי על קירות המקום, נושך את מיילס עכביש רדיואקטיבי שחמק ממעבדה של חברת "אלכמקס" הצמודה למקום. מיילס הורג את העכביש מבל להבין שזה הרגע קיבל מהעכביש כוחות מיוחדים.
למחרת, מיילס מגלה את כוחותיו הכוללים חושים מחודדים, גמישות וכוחות על אנושיים, וידיו נדבקות לכל דבר שבא איתן במגע, כולל שיער ראשה של הנערה שהוא מחבב, גוון (בשלב זה של הסרט, עדיין מציגה את עצמה תחת שמה הבדוי ״גוונדה״), דבר שגורם מבוכה לשניהם.
בעודו נמלט ממנהל אבטחת בית הספר, שמודע לכך שמיילס בורח מן המעונות, הוא הולך על קירות הבניין ללא ידיעה שגוון רואה אותו, ומגיע לחדרו. מבולבל לגבי השינויים שחלים בו, הוא מעלעל בחוברת קומיקס המתארת את קורותיו של ספיידרמן ומוצא דמיון רב בין אירועי החוברת לחייו.
חדור חששות, מיילס חוזר למקום בו ננשך כדי להוכיח לעצמו שהעכביש רגיל לחלוטין והוא אינו ספיידרמן. בעודו בוחן את העכביש המת, שומע מיילס קולות קרב בהמשך המנהרות, ועוקב אחריהם דרך פרצה בגדר של אלכמקס עד שהוא נמצא תחת מכונה גלילית ענקית. הוא רואה את ספיידרמן נלחם מול יצור גדול דמוי דרקון - נורמן אוסבורן, הגובלין הירוק.
ספיידרמן חומק מהגובלין, פוגש את מיילס ומתוודע לכך שכעת גם מיילס מחזיק בכוחות העכביש. ספיידרמן מסביר לו שהמכונה עלולה לפתוח חור שחור שימחק את העיר וכל תושביה, ומבטיח לפגוש שוב את מיילס ולהעביר לו אימונים בלוחמה בפשע. לאחר קרב קצר בו הגובלין הירוק מכניע את ספיידרמן, קינגפין- אויבו המושבע של ספיידרמן ומנהיג כנופיית הנבלים. מפעיל את המכונה, שפותחת קרע ברצף הזמן חלל ליקומים חלופיים. כשהפתח נפתח, הגובלין דוחף לתוכו את ספיידרמן. הדבר גורם לפיצוץ עז שפוגע בספיידרמן אנושות. בתור מוצא אחרון, ספיידרמן הפצוע מעניק למיילס שצפה מהצד דיסק-און-קי שחיבורו למכונה אמור לבטל את פעולתה. הוא מסביר כי מדובר במעין מאיץ חלקיקים שיכול ליצור פתח בין היקומים, מה שיגרום לכל היקומים לקרוס. מיילס מתחבא ורואה את קינגפין הורג את ספיידרמן הפצוע. הוא בורח, וקינגפין שומע ומבין שמישהו עד לרצח, ושולח את הנבל פראולר לתפוס את העד, אך מיילס כבר הרחיק.
למחרת דבר מותו של ספיידרמן מתפרסם, וכאשר העולם חולק כבוד אחרון לגיבור העל, מתגלה שמו, פיטר פארקר, אך איש מלבד מיילס לא יודע עדיין על מעורבותו של קינגפין ועל המאיץ הקטלני שלו. כמו רבים אחרים, מיילס קונה תחפושת של ספיידרמן בחנות של סטן לי והולך עם ההמון המתאבל לשמוע הספד שנשאה מרי ג'יין ווטסון, שהייתה בת זוגו של ספיידרמן המנוח.
ספיידרמן אחר (פיטר ב. פארקר, אשר דומה במראהו לפיטר פארקר אך מבוגר ממנו, עם שיער בצבע שונה ועם בעיות משקל) שהגיע מיקום מקביל בעקבות הניסוי במאיץ מוצא עצמו בחדרו של מיילס. שם מיילס אומר לפיטר ב. שספיידרמן המנוח הבטיח שילמד אותו איך להילחם כמו שרק ספיידרמן יכול. פיטר ב, שוויתר מזמן על חיי הלוחמה בפשע מסרב, אך לבסוף משנה את דעתו.
למחרת, כששניהם בתחפושת, הם יוצאים מהעיר ומתגנבים לאתר אחר של מעבדות אלכמקס (שבבעלות קינגפין) על מנת לפרוץ למחשבי הניסוי ולהעתיק לדיסק חדש את קוד הביטול. אוליביה אוקטביוס, גרסה נשית של דוק אוק, מגלה אותם, והשניים בורחים ליער כשבידיהם מחשב הנושא את קוד הביטול. ביער הם פוגשים עוד גיבורה כמוהם - ספיידרוומן, שמורידה את המסכה ומיילס מזהה אותה בתור גוונדה, הנערה אותה הוא מחבב. היא מגלה לו ששמה האמיתי הוא למעשה גוון סטייסי ומספרת כי היא עקבה אחריהם לשם אחרי שהבינה שיש למיילס כוחות. בנוסף, היא מספרת להם שגם היא למעשה גרסה חלופית של ספיידרמן מיקום מקביל, שהגיעה בעקבות ניסוי מוקדם יותר של המאיץ והעמידה פנים שהיא עוד תלמידה רגילה בבית ספרו של מיילס. אוליביה מספרת לקינגפין כי קיומם של ספיידרמנים מרובים שהגיעו מיקומים שונים מוכיח כי המאיץ עובד.
גוון, מיילס ופיטר ב מבקרים בערב את מיי פארקר, דודתו של ספיידרמן המנוח. היא מבינה כי פיטר ב. הגיע מיקום אחר כשהיא רואה את הדמיון בינו לבין אחיינה, ומראה להם מערה סודית במרתף, מאובזרת בפריטים יוקרתיים של ספיידי המנוח, שם חיכו עוד שלושה ספיידרמנים שגם הגיעו מיקומים שונים: ספיידר נואר, אדם מלודרמטי ואדיש בעל מזג קודר שלחם בנאצים בעולם אפרורי, אשר מופיע בשחור לבן; ילדת המנגה הנלהבת פני פארקר, מפעילת הספיידר רובוט SP//dr שבאה מעולם עתידני; וספיידרהם (פיטר פורקר), שילוב של עכביש וחזיר אנתרופומורפי שבא מעולם מצועצע ומצויר עם מאפיינים גוזמאיים בסגנון לוני טונס.
ה"אורחים" מגלים כי זמנם קצוב, שכן כל מי שהגיע מיקום אחר סובל מעוויתות בעקבות אי התאמה של החלקיקים. לכן, חיי החבורה למעט מיילס תלויים בחזרה בהקדם ליקומיהם.
החבורה מגלה שלמיילס יש כוחות שאין ליתר - הפיכה לבלתי נראה וחשמול. עם זאת הם מבינים שהוא חסר כל ניסיון ומחליטים לצאת בלעדיו למשימה - הקפאת המאיץ השמור בידי חבורתו של קינגפין. מדובר במשימת התאבדות עבור פיטר ב. שהחליט להיות "האוחז בשער" שיעביר את השאר ליקומיהם כאשר הוא יאלץ להישאר ולכבות את המכונה, ולהתפוגג. לצורך כך פני מכינה דיסק עם קוד הביטול מהמחשב שמיילס ופיטר ב. גנבו.
מאוכזב מחוסר האמונה של שאר החבורה, מיילס הולך לבקר את דודו ארון, ולתדהמתו מגלה שדודו הוא לא אחר מאשר הפראולר, נבל בכנופיה של קינגפין שניסה להרוג אותו לא פעם.
מיילס, שנעקב על ידי הפראולר, מוביל את חבורתו של קינגפין לבית של ספיידרמן והנבלים תוקפים את חבורת העכביש, ארון רודף אחרי הספיידרמן החדש ומגלה שמדובר באחיינו האהוב. ארון ומיילס פוסקים מהקרב, וקינגפין המאוכזב יורה בארון. גוסס, ארון אומר למיילס שכל שעליו לעשות הוא ללכת בדרכו, ומת מפצעיו. אביו של מיילס רואה את ספיידרמן החדש מעל גופתו של ארון ובטוח כי מיילס אשם, מבלי לזהותו.
קינגפין, שארגן גאלה לזכרו של ספיידרמן כדי להסוות את כוונותיו האמיתיות, המתבררות כקשורות להיותו אלמן ואב שכול, מפעיל את המאיץ, בתקווה לפגוש בגרסאות מיקומים שונים של בנו ואשתו, אותם שכל בתאונת דרכים שנגרמה לאחר שראו את קינגפין נלחם בספיידרמן ונמלטו מהמקום.
מיילס, שהיה אמור להישאר מאחור, מתווכח על פיטר ב. על השתתפותו במשימה, והוא בתגובה קושר אותו לכיסא לאחר שמיילס לא מצליח לשלוט בכוחותיו. לאחר שאביו מדבר איתו ומחדיר בו השראה, מיילס מוצא בתוכו את הכוח לחשמל ולהסתוות ומשתחרר מכלאו. לאחר מכן הוא חובר אל חבורת העכביש שמופיעה ומתעמתת עם חבורתו של קינגפין בין מגוון אובייקטים מרחפים היוצאים מהמאיץ בכאוס. לאחר קרב ארוך עם כנופייתו של קינגפין חבורת העכביש מצליחה להשתלט על המאיץ. בעוד מיילס שולט בשער הבין-יקומי כל אחד מה"אורחים" חוזר בשלום ליקום שלו לאחר פרידה, כולל פיטר ב, בידיעה שלא יוכל להתקיים מפגש נוסף לאחר שהפתח בין היקומים ייסגר סופית.
אבא של מיילס מגלה את חפותו של ספיידרמן החדש ופשעיו של קינגפין, מגיע לאתר המאיץ ומעודד את ספיידרמן החדש בקרב מול קינגפין. ספיידרמן החדש מביס את קינגפין ומחבר את הדיסק למאיץ וכך מכבה אותו לפני שזה הופך לקרע קריטי במרקם המציאות.
המאיץ נהרס סופית מבלי להוביל לאסון הנורא, הנבלים מובסים וספיידרמן החדש מתחיל קריירת גיבור-על קבועה, לצד חייו כנער רגיל לכאורה הלומד בחטיבת הביניים. אביו של מיילס משפר את יחסיו עם בנו וגם עם ספיידרמן החדש מבלי לדעת שהם אותו אדם. מיילס שוכב על מיטתו ולפתע נפתח מעליו פתח ליקום של גוון ששואלת אותו אם יש לו שנייה.
הפקה
באפריל 2015, הכריזה סוני שפיל לורד וכריסטופר מילר יכתבו ויפיקו סרט אנימציה קומי על ספיידרמן שיופץ על ידי אולפני ההנפשה של סוני. במקור, הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-21 בדצמבר 2018, אולם סוני הכריזה ב-26 באפריל 2017 שההקרנה תצא שבוע לפני ב-13 בדצמבר 2018. ב-20 ביוני 2016 הוליווד ריפורטר אמר כי בוב פארסיצאטי יביים את הסרט. סוני הכריזה שמיילס מוראלס יהיה הספיידרמן בסרט ופיטר רמזי יהיה במאי המשנה.
ביקורת
אתר עגבניות רקובות נתן לסרט דירוג של 97% המבוסס על 350 ביקורות.
נכון למאי 2019, הסרט קיבל באתר IMDb ציון של 8.4 על ידי כ-270 אלף מצביעים, ונמצא במקום ה-64 ברשימת הסרטים עם הדירוג הגבוה ביותר.
פרסים
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, בפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - הנפשה, ב-7 פרסי אנני ובהם פרס אנני לסרט הטוב ביותר ובעוד מגוון פרסים נוספים.
סרטי המשך
ב-1 בנובמבר 2019 נחשף שסרט ההמשך צפוי לצאת לאקרנים ב-8 באפריל 2022. כמו כן, נודע כי פיל לורד וכריסטופר מילר יחזרו להפיק את הסרט ובנוסף סרט ההמשך יציג גם את ספיידרמן היפני מ-1978 בדיבובו של טאקויה יאמאשירו. ב-24 באפריל 2020, נודע כי הסרט נדחה ל-7 באוקטובר 2022.
בדצמבר 2021 נחשף שמו החדש של הסרט "ספיידרמן: מעבר לממדי העכביש" והוא יפוצל לשני חלקים: החלק הראשון יוקרן בדצמבר 2022 והחלק השני צפוי לצאת לאקרנים ב-2023.
כמה זמן לאחר מכן נודע כי החלק הראשון יקרא: "ברחבי ממדי העכביש", והחלק השני יקרא: "מעבר לממדי העכביש".
באפריל 2022 נודע כי החלק הראשון יוקרן ביוני 2023 והחלק השני צפוי לצאת לאקרנים במרץ 2024.
זיזף אנדרווד
זיזף אנדרווד (שם מדעי: Hylonycteris underwoodi) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הצפונית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1903 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ולו שני תת-מינים. משמעות שמו המדעי היא "עטלף היער של אנדרווד", על שמו של האספן הבריטי ססיל אנדרווד שאסף דגימות של יונקים ועופות במרכז אמריקה עבור המוזיאון להיסטוריה של הטבע. מבחינה מורפולוגית, הוא קרוב לסוגים: זיזף ארך-לשון, זיזף ארך-לשון קטן וזיזף הצוף.
תיאור
לזיזף אנדרווד ראש צר וחרוטי, גוף גוצי ואוזניים קטנטנות. החרטום מוארך ומחודד והלסת התחתונה ארוכה מן העליונה. עיטור העלה האפי שלו דל למדי ומסתכם בזיז קצר וזקוף. הלשון ארוכה במיוחד, עטויה גבשושיות ומותאמת לאיסוף צוף בעוד שהשיניים זעירות, דקות ומנוונות. השפתיים מכוסות ביבלות ומחורצות במרכז. בסיסי הזרוע מכוסים בשיער צפוף. הזנב קצר ומכוסה בכנף-הזנב.
זיזף אנדרווד הוא עטלף קטן יחסית: אורך ראשו וגופו 48–60 מ״מ, אורך זרועותיו 31–34 מ״מ, אורך זנבו 3–10 מ״מ ומשקלו 6–9 גרם. מסת הגוף הקטנה מקלה עליו לבצע תמרונים חדים במהלך התעופה.
הפרווה של זיזף אנדרווד קצרה, צפופה וזיפית. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי כהה לשחור-שוקולד או שחור מפויח. בגחון לעומת זאת, היא עשויה להיות חיוורת לעיתים קרובות עם צבע חום-אפרפר או אוכרה. הפנים, העיטור האפי, האוזניים, הזרועות והרגליים בצבע סגלגל, והכנפיים שחורות מבריקות. לעיתים קרובות, אין הבדל בין גוני הפרווה הכהים לחלקי הגוף החשופים. הלשון הורודה-סגלגלה ופנים האוזניים הם המקומות הבהירים היחידים.
תפוצה וביולוגיה
זיזף אנדרווד אנדמי לאמריקה המרכזית; הוא נפוץ בדרום ומערב מקסיקו (בעיקר בחליסקו ואואחקאה), בליז, ניקרגואה, הונדורס, גואטמלה, קוסטה ריקה ופנמה. הוא נעדר מחצי האי יוקטן.
בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי בשפלות נמוכות עד יערות הרריים גבוהים ברום 2,640 מטר מעל פני הים. זיזף אנדרווד מגלה העדפה לאזורים עם צמחייה צפופה שיוצרים חופה סגורה.
זיזף אנדרווד פעיל לאחר רדת החשיכה. הוא ניזון בעיקר מצוף ואבקנים, אך גם מחרקים ופירות. הרגלי התזונה שלו הופכים אותו למאביק בולט של פרחים במרכז אמריקה, בעיקר של מינים ממשפחות הדקליים, צבריים, קטניות, ברומליים ואברשאים. ההתעסקות של הזיזף בתחיבת ראשו לתפרחות, מותירה עליו לעיתים קרובות כתמי אבקה צהובים-ירוקים.
זיזף ארך-לשון קטן
זיזף ארך-לשון קטן (שם מדעי: Lichonycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם לראשונה בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והיה מוכר במשך שנים רבות כטקסון מונוטיפי; בשנת 2008 הסוג פוצל לשני מינים בתום מחקר גנטי ומורפולוגי שהוכר על ידי IUCN, אך בטקסונומיות מסוימות הוא עדיין מופיע כטקסון מונוטיפי.
תיאור
לזיזף ארך הלשון גוף קומפקטי וגולגולת חרוטית וצרה. החרטום מוארך ומחודד, והשפה התחתונה ארוכה מן העליונה ומכוסה ביבלות. האוזניים קצרות ועגולות עם אפרכסות רחבות וצפירים כמעט בלתי נראים והעיניים חרוזיות ושחורות. העיטור האפי בצורת זיז משולש וקטן. הלשון של הזיזף ארוכה במיוחד ומכוסה בגבשושיות, ומותאמת לליקוק צוף מתפרחות. הזנב זעיר ומכוסה בקרום תעופה אחורי גדול. הסוג ידוע בכך שהחותכות התחתונות שלו נעדרות ובמרפקיו השעירים.
הפרווה של הזיזף ארך הלשון צפופה, שעירה וצמרירית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום שוקולד כהה לחום אפרורי, חום קפה עמוק, או חום קקאו בהיר. הפרווה שזורה לעיתים קרובות בשערות שחורות וזהובות ולאורך הגב יש פס כהה. הפנים, הזרועות ובסיס האוזניים בצבע בורדו או ורוד ואילו קצות האוזניים והכנפיים בצבע שחור-סגלגל.
ביולוגיה
הזיזף פעיל בשעות הלילה וישן ביום בחללי עצים ונקיקים. הוא ניזון בעיקר מצוף ואבקנים של פרחים ממשפחות הסרפדיים, ברומליים, בומבקיים, דקליים, סולניים, קטניות ומוזיים, ומשתמש בלשונו הארוכה כדי לחלץ את הצוף מהתפרחת; מדי פעם הזיזף מגוון את תזונתו גם בחרקים.
הרבייה מתרחשת בעיקר בעונה היבשה, וההמלטות נופלות בסמיכות לעונה הגשומה. הזיזפית ממליטה צאצא יחיד. שני המינים בסוג נלכדים לעיתים נדירות בטבע, אך הרשימה האדומה של IUCN סבורה שהדבר נובע מאי הכרה מספקת של הדרישות האקולוגיות שלהם ולכן מגדירה את שניהם לעת עתה במצב השימור ללא חשש.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
קדרון (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
אמיל שטומפ
אמיל וילהלם שטומפ (בגרמנית: Emil Wilhelm Stumpp; 17 במרץ 1886 – 5 באפריל 1941) היה מורה גרמני, צייר ואחד ממאיירי העיתונות הגרמניים המפורסמים ביותר של רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה ועבודתו
הוריו של סטומפ היו הגנן וילהלם סטומפ מסטטן ואשתו מריה, לבית אקרל. הוא גדל עם חמישה אחים. שלוש שנים לאחר לידתו עברה משפחתו לוורמס, שם עבד האב כגנן ראשי עבור משפחת התעשייתנים הייל. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בפברואר 1904, למד תחילה סמסטר אחד בבית הספר לאמנויות יישומיות בקרלסרוהה, לאחר מכן עשה את שירותו הצבאי בן שנה אחת בגדוד חי"ר 118 בוורמס החל מ-1 באוקטובר והחל ללמוד באוניברסיטת פיליפס במרבורג. בסמסטר החורף 1905/06 הוא למד גרמנית, אנגלית, היסטוריה ופילוסופיה. לאחר שני סמסטרים עבר לאוניברסיטת הומבולדט בברלין, שם למד בשני הסמסטרים הבאים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוזעק מיידית כסגן למילואים. הוא נפצע ארבע פעמים במהלך המלחמה. בתום המלחמה הוא גר עם משפחתו בקניגסברג, שם היה עוזר מפקד התחנה. בסערת מהפכת נובמבר הוא נכלא זמנית על ידי חיילים נגד המהפכנים על שיתוף הפעולה שלו עם מועצת הפועלים.
החל מ-1 באפריל 1920 עבד בגמנסיה המלכותית בקניגסברג והיה גם אמן. בשנת 1919 הוא היה המייסד והיו"ר של "האגודה הכלכלית של האמנים החזותיים בצפון מזרח גרמניה". בין ההוראה לבין היותו אמן, פרש מבית הספר בחג הפסחא 1924 ומאז ואילך עבד כצייר עצמאי ושרטט בברלין, בזמן שמשפחתו שהתה בקניגסברג. לאחר מותה המוקדם של אשתו בשנת 1928, אחותו טיפלה בילדים.
בשנים שלאחר מכן תיאר שטומפ מספר רב של אישים חשובים מפוליטיקה, עסקים, ספורט, החיים האינטלקטואליים ועולם האמנות. לפעמים הוא השתתף באירועים מרכזיים כמו כנסים, קונגרסים ותחרויות ספורט כדי למצוא את הדוגמנים שלו, לפעמים הם ישבו עבורו כמודלים מטעם העיתונים, ולפעמים הוא פנה אליהם במיוחד כדי לקבל את אישורם לציור פורטרטים. לדוגמה, הוא היה האמן היחיד שקיבל אישור מאדוורד מונק לעשות לו דיוקן. הוא נהנה מהבנתו המהירה ומדרך עבודתו, כך לדוגמה בשנת 1932, לאחר שהשתתף במשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס, הוא תיאר את המועמד הדמוקרטי לנשיאות פרנקלין רוזוולט שישב מולו עשר דקות בלבד.
דיוקן היטלר 1933
ב־20 באפריל 1933 הדפיס העיתון שהוא עבד בו "דורטמונדר-אנזייגר" דיוקן של אדולף היטלר בעמוד הראשון לרגל יום הולדתו, אותו צייר שטומפ זמן קצר קודם לכן כאשר היטלר נאם. המשטרה המקומית ראתה את הציור כלא מחמיא, וקריקטורה "זדונית" והשתמשה באירוע כהזדמנות לכבוש את הדפוס ואת העריכה של העיתון, שהיה ידוע כליברלי ושמאלני. התוצאה הייתה סגירת העיתון ואיסור פרסום של שטומפ.
הוא איבד לפתע את מקור ההכנסה העיקרי שלו. בשנים שלאחר מכן הוא ניסה לשמור על עצמו מבחינה כלכלית על ידי מכירת רישומי נוף וצבעי מים. לשם כך הוא נסע למספר רב של מדינות אירופה ובילה הרבה זמן מחוץ לגרמניה.
לאחר ששטומפ חזר מסטוקהולם לקוניגסברג בפברואר 1940 בידיעה כי בתו הילדה חולה אנושות, הוא כבר לא קיבל היתר יציאה. בספטמבר הוא שכר חדר בפרוולק (פרוולקה) שם התבטא בכנות פוליטית.
מורשתו
לאחר שבנו היחיד של סטומפ, הרמן, נפל בלנינגרד בסוף שנת 1941, שלוש הבנות ששרדו הבטיחו את שימור מורשתו האמנותית, הכוללת כ-20,000 ליטוגרפיות וצבעי מים רבים וציורי שמן.
חלקים אחרים של האוסף נמצאים במכון לחקר העיתונים בדורטמונד.
ביטוח ימי ואווירי
ביטוח ימי ואווירי, הקרוי בקיצור ביטוח ימי, הוא ביטוח שלו שני מרכיבים:
היסטוריה
ביטוח ימי הוא סוג הביטוח המבוסס המוקדם ביותר. שורשיו נמצאים עוד בעת העתיקה ביוון וברומי. במסכת בבא קמא נאמר "ורשאין הספנים להתנות שכל מי שאבדה לו ספינה יעמיד לו ספינה אחרת", והרמב"ם חוזר על כך בניסוח ברור יותר: "רשאין הספנים להתנות ביניהן כל מי שתאבד לו ספינה מעמידים לו ספינה אחרת", וכך גם בשולחן ערוך.
התפתחות התעופה יצרה צורך בביטוח מקביל לתובלה אווירית, והענף נקרא כיום "ביטוח ימי ואווירי". פוליסה ראשונה לביטוח אווירי נוצרה בלוידס של לונדון בשנת 1911. בשנת 1929 נחתמה אמנת ורשה, המסדירה את האחריות של חברות המוכרות שירותי תעופה בינלאומיים לנוסעים, מטען וסחורות. האיגוד הבינלאומי של מבטחי תעופה נוסד ב-1933.
מאפיינים
פוליסה סטנדרטית לביטוח ימי נוסחה באנגליה באמצע המאה ה-18 ושימשה במשך יותר ממאתיים שנה. ברבע האחרון של המאה העשרים גובש נוסח חדש לפוליסה. פוליסות לביטוח ימי הן משני סוגים מבחינת תחולתן:
נזקים בביטוח ימי הם משלושה סוגים:
בסחר הבינלאומי מקובלים שני מונחים להגדרת הגורם האחראי לביטוח הימי והאווירי:
בהעמדת אשראי דוקומנטרי לעסקת הסחר הבינלאומי דורש הבנק את קיומו של ביטוח ימי לעסקה.
בישראל
ביטוח ימי ואווירי מוצע בישראל על ידי חברות ביטוח אחדות. חוזי ביטוח מוסדרים בישראל בחוק חוזה הביטוח, אולם קובע: "הוראות חוק זה, למעט סעיפים 62 ו-69, לא יחולו על ביטוח ימי וביטוח אווירי" (סעיף 62 עוסק בזכות התחלוף וסעיף 69 עוסק בפשיטת רגל או פירוק של המבוטח. פורמלית חל על חוזה לביטוח ימי חוק הסחר הימי העות'מאני, 1863, אך למעשה פוליסות לביטוח ימי המוצאות בישראל מפנות לדין האנגלי (הן אף מנוסחות באנגלית). גם פוליסות לביטוח אווירי מבוססות על פוליסות אנגליות. חוקים ישראליים אחרים החלים על ענף הביטוח, כגון חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), חלים גם על ביטוח ימי ואווירי.
תביעות שעניינן ביטוח ימי ואווירי ניתן להגיש בבית משפט השלום ובבית המשפט המחוזי, בהתאם לסכום התביעה. בנוסף פועל, במסגרת בית המשפט המחוזי בחיפה, בית משפט לימאות, שדן בתביעות על נזק למטען בהובלה ימית, ובסמכותו להורות על מעצר אונייה שגרמה לנזק עד לקבלת ערבויות מבעלי האונייה.
עיסוק בביטוח ימי מצריך רישיון מרשות שוק ההון ביטוח וחיסכון לחברת הביטוח ולסוכן הביטוח.
חיים בשנית
חיים בשנית (באנגלית: Seconds) הוא סרט מדע בדיוני ומותחן אמריקאי בשחור-לבן משנת 1966 בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר, עם רוק הדסון וג'ון רנדולף בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Seconds" של דייוויד אלי (1963). זה סרטו האחרון של פרנקנהיימר בשחור-לבן. הוא ביים את הסרט לאחר השליח ממנצ'וריה (1962) ושבעה ימים במאי (1964) ושלושת הסרטים האלה מכונים "טרילוגית הפרנויה של פרנקנהיימר".
המונח "Second" אינו מתכוון בסרט לשנייה אלא לאדם ש"נעלם" וחי כעת בשנית בזהות אחרת.
זה היה ניסיונו היחיד של הדסון להופיע במותחן בדיוני כזה לאחר שהופיע בעיקר בקומדיות רומנטיות. עם השנים הפך הסרט לסרט פולחן.
הצלם ג'יימס וונג האו היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר שחור-לבן.
ג'ון פרנקנהיימר היה מועמד לפרס דקל הזהב.
ב-2015 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה
ארתור המילטון (ג'ון רנדולף) הוא בנקאי עשיר בגיל העמידה. הוא חש ריקנות בחייו, יחסיו עם אשתו אמילי (פרנסס ריד) קרים ומנוכרים על סף משבר ובתם היחידה כבר לא גרה אתם.
יום אחד הוא מקבל טלפון מחבר ישן בשם צ'רלי שארתור חשב שנפטר, על האפשרות לחיים חדשים ומישהו תוחב לידו ברחוב פתק עם כתובת להגיע לשם.
המילטון מהסס אך לבסוף משתכנע וחותם. הוא מועבר לחדר ניתוח ועובר ניתוח מקיף לשינויו דמותו לאדם צעיר ונאה בשם טוני וילסון (רוק הדסון). הוא טס ללוס אנג'לס שם הוא מתארח להתאקלמות בווילה בחוף מאליבו בתור צייר. החברה מספקת לו משרת בשם ג'ון (וסלי אדי).
על החוף הוא פוגש צעירה בשם נורה מרכוס (סלומה ג'נס) ומתפתחת ביניהם ידידות. היא מספרת לו שעזבה את בעלה ושתי ילדותיה כדי להיות חפשייה. היא אינה מגלה לו שלמעשה היא מועסקת של ה"קומפני". כדי שירגיש צעיר היא לוקחת אותו לפסטיבל יין שבו שותים, משתכרים ודורכים ענבים עירומים.
ג'ון מארגן לו מסיבה בווילה וטוני מתחיל להשתכר ולגלות דברים על עצמו שאר המוזמנים מביטים עליו בזעם ואז מתברר לו שגם הם למעשה "חיים בשנית".
טוני חוזר לבית המילטון בליווי ג'ון אבל אשתו אינה מכירה אותו. הוא דורש מרובי לחזור למצבו הראשוני אבל אינו יודע שהדבר אינו אפשרי.
הוא נכבל, מועבר מטושטש לחדר ניתוח כשכומר קורא לפניו תפילת רקוויאם ומוכנס לחדר ניתוח שם ירדימו אותו לנצח וישתמשו באיבריו ללקוח נוסף של ה"קומפני".
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים היה פיגוע תופת שבוצע על ידי האצ"ל נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל ב-30 באוקטובר 1946. בפיגוע נגרם הרס רב לתחנת הרכבת בירושלים, נהרגו שני שוטרים בריטים ונלכדו ארבעה ממבצעי הפיגוע (אחד מהם, מאיר פיינשטיין, נידון למוות והתאבד בכלאו).
תיאור המבצע
בבוקר 30 באוקטובר 1946 התכנסו מספר לוחמי אצ"ל בדירת חבר המחתרת מנחם מדמוני בירושלים, ללא ידיעה מוקדמת על המשימה. אליהו לוי, שכונה "אביאל", ממפקדיו הוותיקים של הארגון בעיר, הציג בפניהם שלוש מזוודות נפץ ושק עם כלי נשק. היינריך (יחיאל) ריינהולד, מפקד באצ"ל שכינויו היה "ינאי", לא הגיע לפגישה, וההנחה הייתה כי ייתכן שנאסר. המשימה שהוטלה על הכוח הייתה פיצוץ תחנת הרכבת בירושלים, כחלק ממאמצי הארגון לפגוע בתשתיות ששימשו את הממשלה והצבא הבריטיים, ולנסות לשתק את התנהלות השלטון באמצעות התקפות חוזרות במתקניו. הוסבר להם כי חומר הנפץ מתפוצץ חצי שעה לאחר חימוש המנגנון הכימי בפצצה. כמו כן הותקן מנגנון מלכוד, כדי שימנע את נטרול המנגנון הכימי.