cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ghosttown
הרכב ורמיקסים
מבחינה לירית, התבוננות פנימה נחשבת לאחד מהנושאים הבסיסיים הרווחים ב-Rebel Heart, עם שילוב הצהרות אמיתיות של השתקפויות קרייריסטיות ואישיות של מדונה ו"ההתייחסות העצמית האובססיבית" שלה. "Ghosttown" היה אחד השירים שהעבירו את המסרים האלה, תוך דיבור על אחדות ותודעה דתית. מדונה הפכה את המושג "אובדן אהבה" עם האידיאליזציה הרומנטית שלה, לפי מת'יו הארדן מ-Samesame.com.au, כפי שהשורות אומרות: "כשהכול נופל, כשהכול נופל. נהיה שתי נשמות בעיר רפאים" ("When it all falls down, when it all falls down. We'll be two souls in a Ghosttown"). ג'ים פרבר מניו יורק דיילי ניוז אמר שהשיר ממחיש את "האלמנטים החמים ביותר של הקול [של מדונה]" והוסיף ש"לפעמים, טווח האלט שלה נשמע כמו של קארן קרפנטר, בעוד שהלחן שלו מזכיר את זה של "Live to Tell" (1986)". יוסי חרסונסקי קבע שבשיר "שומעים את מדונה בטון נמוך מסוג שלא שמענו אצלה".
הלחן של "Ghosttown" תואר כ"מרומם" ו"אופורי", בעוד שהסוגות המוזיקליות המאפיינות אותו הן פופ, אלקטרופופ, ואלקטרו. הוא תואר כ"מרחיק לכת" עם מספר אפקטים מלודיים שמזכירים מוזיקה אלקטרונית. "Ghosttown" בעל הדמיה קולנועית שאילצה את המבקרים לתאר אותו כ"דחוס". הוא מתחיל עם צלילי אקורדים של עוגב ובעל קצב אחיד של תופים. כריס רוזה מ-VH1 הצהיר שהשיר "בעל הפקה אחידה ופזמון עוצמתי המייצג פופ טהור", בעוד אליסה גרדנר מ-USA Today תיארה אותו כתערובת של "מתיקות רצינית וכואבת עם עיבוד רגוע". הפזמון מתחיל לאחר 40 שניות והוא בעל אקורד חוזר. "Ghosttown" בעל זמן משותף ואחיד עם קצב של 79 פעימות בדקה. הוא נכתב בסולם רה מינור, כאשר שירתה של מדונה משתרעת בין F3 ל-B♭4. לשיר יש רצף בסיסי של Dm–F–C–Gm במהלך הבתים ו-B♭–F–C–Dm במהלך הפזמון, כהתקדמות האקורד שלו. דמסיו "דמו" קסטלון ביצע את ההנדסה המוזיקלית והמיקסינג בשיר, בעוד רון טיילור היה אחראי על העריכה נוספת, אותה עשה בפרו טולס. בנוסף לכך, ביצע אוויגן את שירת הרקע בשיר.
פיתוח
מדונה אישרה בתוכנית הרדיו "המופע של הווארד סטרן" שהיא תצלם וידאו קליפ לשיר בלוס אנג'לס. את הקליפ ביים יונס אוקרלונד, שביים למדונה בעבר את הקליפים של "Ray of Light", "Music", "American Life", "Jump" ו-"Celebration"; בקליפ כיכב גם השחקן טרנס הווארד. הנושא המרכזי מאחוריו היה "מצב אפוקליפטי המחקה את סוף העולם", כפי שתיארה קים פייפר מ-InStyle. הבמאי הגה את הרעיון של עתיד דיסטופי וצילם אותו במפעל פלדה ישן. המראה של מדונה בקליפ עוצב על ידי ב. אוקרלונד, אשתו של יונס, ששילבה עיצובי אופנה עכשוויים ועיצובים כדוגמת לבוש צבאי-ויקטוריאני והעניקה לו את סימני ההיכר שלה. היא יצרה שינל גדול מעור עם שכמייה מתנפחת, של בית האופנה "כרום הארטס". בנוסף לכך, שילבה בקליפ את מאפייני הרוק אנד רול.
לורי לין סטארק, הבעלים המשותפים של "כרום הארטס" דיברה על העבודה עם מדונה בקליפ, עימה שיתפה פעולה בעבר בצילומים קודמים. "כרום הארטס" קיבלו התראה של שבוע לעבוד עם אוקרלונד ולאחר מספר שיחות טלפון, עובדי בית האופנה פגשו את אוקרלונד במפעל שלהם. ב. אוקרלונד סיפרה להם על ההשראה והקונספטים שלה לעיצובים, והצוות של סטארק הרכיב את חלקי העור ומבני השינל, תוך שילוב כפתורים וטלאיי צלב. לטענתם, משימת העיצוב הייתה פשוטה, כיוון שלב. אוקרלונד ו"כרום הארטס" היה את אותו החזון של העיצוב בראש שלהם, "אז האתגר היה איך להביא אותו לחיים בצורה הדרמטית והיפה ביותר". את התלבושות עיצבו 30 אנשים שונים במשך שבוע וזאת, במטרה להשיג אווירה "אפוקליפטית הפוגשת רוק אנד רול" שאוקרלונד רצתה.
שאר העיצובים כללו שימושים בעור, שילובים מטאליים, אפוד משי ירוק מבית האופנה, א. פ. ונדבורסט, ובגדי כותנה מבית האופנה גרג לורן. כמו כן, מכנסי התחרה שמדונה לבשה היו וינטג'. אוקרלונד שרפה את חזיית האייג'נט פרובוקטור של הזמרת והניחה עליה לכלוך במטרה ליצור אפקטים חזותיים מיוחדים. ההשראה של אוקרלונד מאחורי העיצובים נלקחה מהעניין של בני הזוג ברוק אנד רול. מדונה דיברה על העיצוב ואמרה ש"זה היה קסום [...] זה ייצג בצורה מושלמת את האווירה שרצינו להביא לקליפ". במהלך ריאיון שהתקיים עם תאגיד השידור השוודי סיפרה אוקרלונד שסצנת הפתיחה בה נראית מדונה כשהיא שוכבת על המיטה, כללה זוג מגפיים שעוצבו בהשראת מייצבי ברכיים. זוג המגפיים עוצבו בידי מעצב מניו יורק, שהיה אחראי על עיצוב כלי הנשק גם כן.
הוצאה ועלילה
לאחר השלמת הצילומים, מדונה פרסמה תמונות מטושטשות מסט הצילומים ברשתות החברתיות שלה, וב-3 באפריל 2015 הודיעה שהוא יופץ בשבוע שלאחר מכן. מאוחר יותר, העלתה טיזר באורך 16 שניות מהקליפ בחשבון הטיידל שלה. הטיזר הציג אותה בתלבושת שחורה מעור, מתהלכת באזור קודר והרוס; הסצנה משובצת בסמלים דתיים כמו ליבה של מרים, אם ישו ופגרי בעלי חיים. לבסוף, הועלה הקליפ לאפליקציית Meerkat ב-8 באפריל. סטיוארט דרדג' מגרדיאן הרגיש שמכיוון ש"[מדונה] היא אחת מ-16 הבעלים המשותפים של שירות הזרמת המוזיקה טיידל, לפרסם את הקליפ של "Ghosttown" ב-Meerkat היה צעד חסר תכלית". באותו היום, העלתה מדונה את הקליפ גם לערוץ היוטיוב הרשמי שלה.
הקליפ מתחיל בהודעה בטלוויזיה המתריעה על כך שפיצוץ גרעיני הרס ערים כמו לונדון, פריז, ניו יורק ולוס אנג'לס (ההודעה מוצגת בעשרות שפות שונות, ביניהן עברית עם הכיתוב "אזהרה"). לאחר מכן, הסצנה מתחלפת וניתן לראות את מדונה שוכבת במיטתה וצופה בחדשות על הפיצוץ הגרעיני. כשהשיר מתחיל, היא חשה במצוקה וממהרת להתלבש. היא מתיישבת ומנשקת תמונה ממוסגרת של אמה, בעודה מביטה בעצמה. היא כורכת סביבה שכמייה, מרימה מוט וכובע ויוצאת מביתה כשהפזמון של "Ghosttown" מתחיל. מדונה נראית במה שנראה כעיר פוסט-אפוקליפטית, שבה אין סימני חיים ופוסטרים של האלבום Rebel Heart מוצגים כשהם בוערים. היא מביטה סביבה והולכת בזהירות בין ההריסות, בעודה אוחזת בשכמייה שלה.
בהמשך, נראית מדונה כשהיא מחטטת בפסולת ומנסה לבצע שיחה מטלפון ציבורי, ללא הצלחה. היא חווה תסכול רב ומתחילה לנפץ חפצים עם המוט שלה. מעשיה מושכים את תשומת ליבו של גבר, בגילומו של הווארד. הוא מרים את רובה הצלפים שלו כדי לירות לעבר גורם הרעש, אך כשהוא רואה אותה דרך העדשה, הוא רץ אחריה. הם פוגשים זה את זה ליד בבניין הרוס, ומסתובבים עם כלי נשק בידם. הם מתקרבים ובמקום לתקוף הם זורקים את כלי הנשק, מחבקים אחד את השני ופוצחים בריקוד משותף. לאחר שהם משלימים את הריקוד שלהם והשיר מסתיים, בני הזוג מבחינים בילד שצופה בהם מהבניין ההרוס. הקליפ מסתיים בכך שהם עוזבים את העיר עם הילד וכלב קטן, תוך שמוצגת תמונת פנורמה של ההרס.
קבלה וניתוח
ג'ייסון ליפשוטז מבילבורד תיאר את הקליפ כ"פסקול ראוי" לריקוד הכוריאוגרפי בין מדונה להווארד, והחמיא לסצנה האחרונה. אליאנה דוקטרמן מטיים האמינה שמאז שהווארד שיחק ורקד ב"אימפריה", הוא הוחתם להשתתף בקליפ. ברט מאלק מ מתח ביקורת מעורבת כלפי הריקוד של השניים. לואי וירטל מ-HitFix צפה בקליפ 10 פעמים, אך הגיע למסקנה שהיו צריכים להיות יותר קטעי ריקוד כדי להחיות את החזיית המידע בו. לבסוף, קבע שהוא לא יכול להשתוות לקליפים קודמים שהוציאה במהלך הקריירה שלה. קורי גרואו מרולינג סטון החמיא לאפקטים והחזיית המידע בקליפ; הוא השווה אותו לסדרת הטלוויזיה "האיש האחרון בעולם" (2015), סדרה קומית פוסט-אפוקליפטית שמככב בה ויל פורטה, אשר גם כתב את הסדרה. ג'יימס אליוט מ-Complex טען שהקליפ "כובש" וגורם לצופה בו להיות "מופתע" אף על פי התחושה שהוא ארוך. יתר על כן, תיאר אותו כ"דיסטופי".
הקליפ סוקר על ידי ארבעה מבקרים מ-Idolator. רובי דאו העניק לו ציון 9 מתוך 10 ואמר ש"זהו למעשה הקליפ הטוב ביותר שלה מאז "Hung Up' (2005), שלא לדבר על בחירת הסינגל הנכונה ביותר שלה מאז אותה התקופה". אותם המבקרים החמיאו על כך שהצליחה להידמות לזמרת האמריקאית, סטיבי ניקס, ותיארו אותה כ"מכשפה-פיראטית-ערפדית נאה". עם זאת, מייק ואס חלק על כך והסביר שכלל לא אהב את האפקטים, החזיית המידע ובייחוד את סצנת הריקוד עם הווארד. סאל צ'ינקוומני מ-Slant Magazine חיבב אותו וציין לצורך השוואה את הקליפ המצונזר של "American Life" (2003). עם זאת, מתח ביקורת על צורת הבימוי שלו וציין לחיוב את העובדה שלא נכללו בו זומבים.
"Ghosttown" הועמד בקטגוריית "הפורמט הקצר: סדרות אינטרנט, מוזיקה או סרטון פרסומת" בטקס פרסי גילדת האמנות ה-20, כשכריסטיאן זולנקופף, טומו אימאי, לינדה לאודרבו ואיימי סאת'ר סמית' קיבלו על כך את הקרדיט.
ביקורת
עם יציאתו, זכה השיר לשבחים ביקורתיים. יו מקינטייר מפורבס החשיב את "Ghosttown" כמועדף עליו ביותר מהאלבום. דין פייפר מדיילי טלגרף ראה בשיר את הסיכוי הטוב ביותר של מדונה להשיג להיט רדיו מהאלבום, תוך השוואה בין הלחן לאלבום האולפן הקודם של הזמרת, Ray of Light (1998). גרגורי אלווד מ-HitFix הסכים והחשיב אותו ל"בלדה הידידותית ביותר מבחינה מסחרית" של מדונה בעשור השני של המאה ה-21, בעוד שג'ון ליסי מ-PopMatters כינה אותו "ללא ספק שיר האהבה הרודף ביותר בקריירה של מדונה". האנטר הוק מדאלאס מורנינג ניוז החמיא להגשה הקולית ה"טבעית" שלה, על אף האפקטים הקוליים שנוספו. דריל דיינו מ-The Inquisitr שיבח גם הוא את השירה שלה ב-"Ghosttown", יחד עם זו ב-"Devil Pray" ו-"Living for Love". ברנרד זול מדה סידני מורנינג הראלד קבע שהיא מחייה מחדש את הבלדות הישנות שלה כמו "Live to Tell", וטען שהעיבודים האלקטרוניים משלימים את השירה שלה. איימי פטיפר מ-The Quietus ציינה שהפזמון יכול היה להיות מושר על ידי כל זמרת אחרת, אך מדונה, "שהתחילה כזמרת חלשה יותר, מוהלת אותו באמת ורגש. קולה עדין והמילים של השיר מציבות אותה כאור זוהר, המנחה את המאזין כאור בקצה המנהרה. המנון מבריק, נועז ומסעיר". לצד השוואת השירה של מדונה ב-"Ghosttown" לזו של קארן קרפנטר, פרבר הבחינה שזה הקול הטוב ביותר של מדונה מאז Evita (1996). היא טענה שניתן להשוות אותו ל-"Live to Tell" וגם ל-"Crazy for You". לואיס קורנר מ-דיגיטל ספיי העניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול, וציין שמדונה נשמעה "מאופקת" בשיר.
בראדלי סטרן מ-MuuMuse הרגיש שמכיוון ש-"Ghosttown" לא הודלף, הוא היה המפתיע ביותר. סטרן זכר שאחת התלונות העיקריות על אלבומי האולפן האחרונים של מדונה הייתה היעדר מילים בלתי נשכחות; טענה שהופרכה כאשר "Ghosttown" יצא. הוא החליט לצטט את השורה, "כשהעולם יתקרר אני אהיה המעטפת שלך/בואו נאחז זה בזה", והוסיף שהשיר "הוא המנון רציני ומופלא". כאשר העניק לו דירוג של שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול, הארדיפ פול מניו יורק פוסט תיאר אותו כ"קדחתני" מבחינה מוזיקלית ורגשית. עם זאת, מצא שהוא עדין ופשוט; הוא תיאר אותו כ"בלדת סינת' המציגה סולידריות". ניק לוין מ-i-D הרגיש ש-"Ghosttown" בעל מסר עוצמתי בשל הפזמון שלו. ג'ד גוטליב מבוסטון הראלד שיבח את טכניקות ההפקה של המפיק המוזיקלי, בילבורד, כמו גם את השילוב של סוגת ה-EDM וזאת, בנוסף להתבוננות הפנימית בה עוסק "Ghosttown". ג'ון פארלס מניו יורק טיימס מצא שהשיר הוא תערובת של "חיבה ודכדוך פוסט-אפוקליפטי", והוסיף ש"הוא מתחנן לסרטון דיסטופי-רומנטי". מייקל חוסה גונזלס ממגזין המוזיקה הדני, Gaffa, שיבח את החלטתה של מדונה לתת דגש על השירה שלה, עם שירים "שמהולים בצרות ומלודיה מדוכדכת" כמו "Ghosttown". בכתבה עבור Gay Star News, ג'ו מורגן הצהיר: "ללא ספק מדובר בבלדה הטובה ביותר בעת האחרונה בקריירה של מדונה. הפזמון יפהפה, אטמוספירי ורודף".
עבור מבקרי המוזיקה ב-Q, "Ghosttown" מציג "סופיות נפלאה", אך בעל הססנות מסוימת. זל מקארתי מ-Vice טען שאין מדובר בשיר "סתמי" באלבום. סאל צ'ינקוומני מ-Slant Magazine החשיב אותו בהתחלה כשיר הפחות נשכח מבין שש הרצועות שיצאו להזמנה מוקדמת, אולם בביקורת אחרת אודות האלבום, הסתייג מכך והציג דעה שונה. סעיד סעיד מנשיונל תיאר את השיר כ"בלדת פאוור זורמת", והחמיא למוזיקת הפופ של מדונה. ברולינג סטון דירגו את "Ghosttown" במקום ה-16 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר של 2015; הוא גם דורג במקום הראשון ברשימת 10 השירים הטובים ביותר של 2015 שנעשתה באמצעות סקר הקוראים. בעת שדירגה את הסינגלים של מדונה לכבוד יום הולדתה ה-60, ג'וד רוג'רס מגרדיאן מיקמה את "Ghosttown" במקום ה-16. צ'אק ארנולד מאנטרטיינמנט ויקלי סבר ש"האווירה הרודפת והמילים שלו העוסקות בעולם פוסט-ארמגדון, חושפות בצורה מוזרה את הייאוש של עידן טראמפ", ודירג אותו כשיר ה-38 הטוב ביותר של מדונה. אמיר צומר מוואלה! NEWS סקר את Rebel Heart וטען ש"אלה שמחכים שמדונה תפתח את הלב, יקבלו אותה ב-"Devil Pray" ו-"Ghosttown" (2015)".
הצלחה מסחרית
לאחר יציאת השיר בהזמנה מוקדמת, "Ghosttown" דורג במצעדים במספר מדינות. בצרפת, הופיע לראשונה במקום ה-70 במצעד הסינגלים הצרפתי של SNEP, אך ירד למקום ה-105 בשבוע שלאחר מכן. לאחר יציאת האלבום, השיר נכנס שוב למצעד ודורג במקום ה-60. לאחר יציאת תקליטור הסינגל הפיזי, "Ghosttown" הגיע למקום ה-34, והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הפיזיים של SNEP. הוא הופיע לראשונה והגיע בשיאו למקום ה-41 בספרד, ושהה במצעד במשך שבועיים. השיר הופיע לראשונה ב-40 העליונים בשווייץ ודורג במקום ה-39, אך שהה במצעד במשך שבוע אחד. "Ghosttown" דורג במקום ה-117 במצעד הסינגלים הבריטי, והופיע לראשונה במקום ה-86 במצעד הסינגלים הסקוטי. באיטליה, "Ghosttown" הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד הסינגלים של FIMI האיטלקי כשהוא שוהה 19 שבועות ב-100 העליונים. בסמוך לכך, הגיע למקום ה-34 במצעד הסינגלים הגרמני.
בארצות הברית, "Ghosttown" קודם בפורמטי הרדיו העכשוויים למבוגרים באמצעות השמעות רדיו קבועות בתחנות בבעלות iHeartMedia. הוא הופיע לראשונה במקום ה-21 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים והפך לשירה ה-36 של מדונה שדורג במצעד, החל מהסינגל שלה "Borderline" (1984). מדונה דורגה במקום הרביעי ברשימת האמנים עם מרבית הכניסות למצעד, כשלפניה דורגו אלטון ג'ון (43), סלין דיון (41) ורוד סטיוארט (40). "Ghosttown" היה לכניסה הראשונה של מדונה למצעד מאז הסינגל שלה ב-2006, "Jump". לפי בילבורד, השיר זכה להצלחה במצעד 40 השירים למבוגרים בזכות השמעות מרובות בתחנות הרדיו של iHeartMedia. הוא הופיע לראשונה במקום ה-38 במצעד, והפך לשירה ה-19 במצעד.
הופעות חיות
ב-26 בפברואר 2015, הופיעה מדונה בתוכנית "המופע של ג'ונתן רוס" באנגליה, ששודרה ב-14 במרץ. היא ביצעה גרסה ערוכה של "Living for Love", כמו גם את "Ghostown" בפעם הראשונה. היא לבשה שמלה שחורה של מארק ג'ייקובס ומגפיים בזמן ביצוע השירים. ב-1 במרץ, מדונה התארחה בתוכנית הטלוויזיה האיטלקית, Che tempo che fa (שודרה ב-8 במרץ). בעת ששוחחה עם המארח פאביו פאסיו, היא ביצעה את "Devil Pray" ו-"Ghosttown". ביאהו! ציינו ששתי ההופעות זכו לביקורות חיוביות מטעם הקהל, בעוד ליונל ניקייס מ-MCM העריך שמדונה שמה יותר דגש על המנגינות והקולות שלה במהלך ההופעה, במקום על תלבושות ואביזרים לבמה. יום לאחר מכן, מדונה הופיעה בתוכנית הצרפתית, Le Grand Journal. היא ביצעה גרסה ערוכה של "Living for Love" ו-"Ghosttown". ניקייס תיאר את ההופעה כ"פרשנות אינטימית לבלדה שידועה כבר". בראדלי סטרן מ-Idolator, תיאר זאת כ"הופעה רגשית מאוד", שבה מדונה עמדה מול פסנתר וביצעה את השיר. במסכי הענק שמוקמו משני צדי הבמה, הוצגו תמונות של ערים בוערות, כמו גם אלה של קריסות מרכז הסחר העולמי במהלך פיגועי 11 בספטמבר. ההופעה הבאה אירעה בתוכנית "המופע של אלן דג'נרס" בארצות הברית, שם ביצעה מדונה את "Ghosttown" לבושה בשמלת עור שחורה. היא כרעה ברך בשלב מסוים במהלך השיר, והחלה לשיר את הפזמון האחרון. סטרן הפנה ביקורת חיובית ואמר ש"מדונה הציגה ביצוע מרגש נוסף של המנגינה הפוסט-אפוקליפטית. למעשה, זו כנראה ההופעה הטובה ביותר שלה, הן מבחירת התלבושת והן מהביצועיים הקוליים והרגשיים".
מדונה ביצעה גרסה אקוסטית של "Ghosttown" בטקס פרסי המוזיקה השני של iHeartRadio שאירע ב-29 במרץ 2015. במהלך ההופעה, עלתה לבמה הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט שניגנה בגיטרה וליוותה את מדונה. אליזבת ונמטר מניו יורק דיילי ניוז ציינה שמדובר בהופעה "מאופקת" עבור מדונה, בעוד שמייקל ווד מלוס אנג'לס טיימס כינה אותה כ"קלילה" והוסיף שמדובר בהופעה "מושכת". קאת'י אפלפלד אולסון מבילבורד הכריזה עליה כ"הופעה הטובה ביותר שהתקיימה בהיסטוריית טקס הפרסים", ותיארה את הצמד כ"רוחות טובות", תוך שהחמיאה על השילוב שלהן יחד. עבור דניאל ד'אדאריו מטיים, ההופעה הייתה "הסוג הטוב ביותר של שיתוף פעולה", שהוסיף כי סוויפט נראתה נרגשת להיות על הבמה עם מדונה וכך גם ההפך. הופעתן של השתיים פורסמה ביוטיוב וצברה למעלה מ-2.5 מיליון צפיות. אלן דג'נרס העלתה לאתר שלה סרטון פרודי על ההופעה. הסרטון הראה את דג'נרס שנוספה על ידי גרפיקה ממוחשבת לצד מדונה וסוויפט, מנגנת בכינור. היא קורעת בטעות את שערה של מדונה עם הכינור שלה, ובסוף מדונה מרסקת את הכלי על ידי לקיחתו מדג'נרס, ומתרחקת עם סוויפט.
קרדיטים
הקרדיטים והצוות מותאמים מהאתר הרשמי של מדונה.
דמוקרטיה מתגוננת
המושג דמוקרטיה מתגוננת בפוליטיקה ובמדע המדינה מתייחס למנגנון של חוקים, תקנות ופסקי דין, המגביל חלק מזכויות האדם וזכויות האזרח במדינות דמוקרטיות במצבים שבהם יש סכנה לכאורה לעצם קיום המדינה, לאופייה הדמוקרטי, למרכיבים אחרים באופייה, לחייהן ולזכויותיהן האזרחיות של קבוצות מיעוט באוכלוסייה וכיוצא באלה. מושג זה מתאר את אחד הקונפליקטים העיקריים העלולים להתגלות במדינה דמוקרטית בין קיום העקרונות הדמוקרטיים, בעיקר חופש ההתארגנות והזכות להיבחר, לבין מניעת גורמים לא-דמוקרטיים מניצול לרעה של העקרונות האלה.
במדינות דמוקרטיות שונות יש טעמים מיוחדים נוספים, הנתמכים על ידי חלק ניכר מהאוכלוסייה, המצדיקה את השימוש בגישה של דמוקרטיה מתגוננת. עם זאת, קיימת מחלוקת באשר לשאלה באלו מצבים יהיה מוצדק להתנהג כדמוקרטיה מתגוננת, מבלי שהדבר ייחשב כדיכוי מיותר של זכויות אזרח מקובלות.
היסטוריה
הצורך בדמוקרטיה מתגוננת עלה בעקבות גורמים לא-דמוקרטיים שנצלו לרעה את העקרונות הדמוקרטים. הדוגמה המובהקת לניצול לרעה כגון זה הוא השתלטותה של המפלגה הנאצית, באמצעים דמוקרטים, על גרמניה ב-1933, שגרמה לחיסול מוחלט של הדמוקרטיה בגרמניה. כמי שהדבר בא לידי ביטוי באחד מנאומיו המפורסמים של יוזף גבלס
דוגמה נוספת השתלטותה של המפלגה הפאשיסטית, באמצעים דמוקרטים, על איטליה בשנות ה-20 של המאה ה-20, שהביאה להשלטת דיקטטורה על איטליה.
מנגנוני הדמוקרטיה המתגוננת
הפעלת המנגנונים בשימוש דמוקרטיות מתגוננות יכול להתבטא במגוון אמצעים המופעלים על אדם או תנועה כגון:
ככלל, מדינות דמוקרטיות משתדלות, גם במצבים הנתפסים כמאיימים, לא לנקוט באופן מיידי וחריף מדי באמצעים של דמוקרטיה מתגוננת ולנסות לחפש חלופות אחרות ככל הניתן. למשל, אמצעי הסברה שונים, גינוי לפעילותה של קבוצה אנטי-דמוקרטית מצד דמויות ציבוריות מכובדות. עם זאת, יש מצבים בהם מדינות (באמצעות בתי משפט או גופים אחרים מטעם המדינה) חשות כי עליהן להפעיל אמצעי של דמוקרטיה מתגוננת. עם זאת, בין מדינות דמוקרטיות שונות קיים שוני ברמת ותדירות השימוש באמצעי הנ"ל. ארצות הברית, לדוגמה, נחשבת למדינה המרבה יחסית להשתמש במנגנון זה, במיוחד מאז פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001 וההסתערות על הקפיטול בשנת 2021. מנגד, ניתן להציג את איטליה כדוגמה למדינה הממעטת להשתמש במנגנון זה.
עילות אפשריות להפעלת המנגנון
ייתכנו סיבות שונות שמעוררות צורך בהפעלת המנגנון של דמוקרטיה מתגוננת.
דמוקרטיה מתגוננת בישראל
בישראל ממומש עיקרון הדמוקרטיה המתגוננת, בחוק יסוד הכנסת (סעיף 7 א') שקובע ש"רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת אם יש במטרותיה או במעשיה, במפורש או במשתמע, שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי או שלילת אופייה הדמוקרטי".
חוקרי מדע המדינה, רואים את ישראל כדמוקרטיה מתגוננת בעיקר עקב האילוצים החברתיים והביטחוניים איתם היא מתמודדת משחר הקמתה. בשלושת העשורים הראשונים לקיומה הייתה מדינת ישראל מוקפת במדינות אשר לא הכירו בה ולא ראו את עצם קיומה כלגיטימי. הרוב היהודי במדינה חשש שהמיעוט הערבי הגדול בתוך המדינה, הרואה עצמו חלק מהעולם הערבי, ישתף פעולה עם המדינות השכנות במאבקן בישראל. מצב זה העלה לעיתים קרובות את סוגיית הדמוקרטיה המתגוננת בישראל לראש סדר היום. בשנות ה-80 עלתה הסוגיה מחדש, אולם בהקשר אחר - בפעם הראשונה זכתה מפלגה יהודית - תנועת כ"ך, ששללה את אופייה הדמוקרטי של המדינה ואת זכויות המיעוט הערבי, במושב בכנסת.
בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה
בית המשפט החוקתי הפדרלי (בגרמנית: Bundesverfassungsgericht, או BVerfG) הוא בית המשפט העליון החוקתי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אשר הוקם על פי חוקת גרמניה (Grundgesetz). מאז הקמתו עם כינון הרפובליקה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שוכן בית המשפט בעיר קרלסרוהה - מרוחק במכוון מן המוסדות הפדרליים האחרים בברלין (קודם לכן בבון ובערים אחרות).
עיקר תפקידו של בית המשפט הוא ביקורת שיפוטית, והוא רשאי להכריז על חקיקה בלתי חוקתית, ובכך הוא הופך אותה לבטלה. במובן זה, בית המשפט החוקתי הפדרלי דומה לבתי משפט עליונים אחרים בעלי סמכויות ביקורת שיפוטית, אך הוא מחזיק במספר סמכויות נוספות, והוא נחשב לאחד מבתי המשפט הלאומיים התוססים והחזקים ביותר בעולם. שלא כמו בתי משפט עליונים אחרים, בית המשפט החוקתי אינו שלב בלתי נפרד מתהליך השיפוט או הערעור (למעט מקרים הנוגעים למשפט בינלאומי חוקתי או פומבי), והוא אינו משמש כבית משפט רגיל לערעורים, כמו בתי המשפט הנמוכים או בית המשפט העליון הפדרלי, שעוסק בהפרות של חוקים פדרליים.
סמכותו של בית המשפט מתמקדת בסוגיות חוקתיות ובציות של המוסדות הממשלתיים לחוקה. תיקונים חוקתיים או שינויים שנעשו על ידי הפרלמנט כפופים לביקורת השיפוטית של בית המשפט, שכן הם חייבים להיות תואמים את העקרונות הבסיסיים ביותר של חוקי היסוד המעוגנים על ידי סעיף נצחי.
נוהג בית המשפט הוא בדרך כלל ביקורת חוקתית עצומה מצד אחד, והמשכיות של הריסון השיפוטי ותיקונים פוליטיים מאידך גיסא, יצרו מגן ייחודי של חוקי היסוד מאז מלחמת העולם השנייה ונתנו לה תפקיד משמעותי בדמוקרטיה המודרנית של גרמניה.
ברקה
ברקה (בערבית: برقة) היה כפר ערבי ליד העיירה הערבית איסדוד.
היסטוריה
בחפירות שערכה רשות העתיקות נחשפו בשטח הכפר לשעבר ממצאים מהתקופה הביזנטית, ביניהם קירות, רצפת פסיפס, כבשן וחרסים שונים. ייתכן וממצאים אלו מעידים על כך שהאזור היה חלק מ"אזור התעשייה" מהתקופה הביזנטית שהתגלה באתר סמוך מצפון.
בשנת 1917, במערכה לכיבוש ארץ ישראל במסגרת מלחמת העולם הראשונה, התחולל בכפר קרב קשה בו איבדו הבריטים למעלה מ-400 איש. רוב בתי הכפר נבנו מלבני טיט.
ב-1931 רכשה חברת אחוזה א' ניו-יורק חלק מאדמות הכפר והקימה עליהן את המושבה גן יבנה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-890 תושבים ושטחו כלל 5,206 דונמים (מתוכם 226 דונמים בבעלות יהודית ו-139 דונמים שטחים ציבוריים).
במהלך מבצע ברק, נמלטו התושבים, בהתאם לתוכנית המבצע, ולא הורשו לשוב לאדמתם. לאחר הקמת המדינה הוכרזו אדמותיהם נכסי נפקדים, וסופחו לשטח היישוב גן יבנה. בימינו, שני מבנים מן הכפר נותרו על כנם.
קבוצת רגע
קבוצת רגע הייתה קבוצת אמנים ישראלים שפעלה במהלך שנות השמונים.
מטרתם הייתה יצירה של אמנות בעלת מטען תרבותי מקומי המקושר למזרח הקרוב ואמירה חברתית אשר תתריס כלפי הטעם המערבי והבורגני וכנגד האליטיזם. בעבודותיהם הייתה חזרה לציור עשיר מבחינה צבעונית, והיו בו אפיונים מזרחיים כמו ערבסקות. כמו כן עסקו בתכנים טעונים ומגויסים מבחינה פוליטית.
בין חברי הקבוצה נכללו האמנים דוד וקשטיין, אבישי אייל, אסד עזי, ראובן זהבי, דוד ריב ויורם קופרמינץ. הקבוצה הפעילה גלריה בלתי מסחרית בשם זהה ברחוב עמק יזרעאל, בשכונת פלורנטין בתל אביב. אחר כך הגלריה עברה לרחוב הרצל.
קרון רחצה
קרון הרחצה הוא מתקן שהומצא בשנת 1750 על ידי בנג'מין ביל (Benjamin Beale), קוייקר שהתגורר במארגייט והיה נפוץ במאה ה-19 ואיפשר רחצה בים בלי להפר את כללי הצניעות הוויקטוריאנים. הקרונות היו חלק מכללי ההתנהגות הנוגעים לרחצה בים שנכפו בנוקשות בעיקר על נשים, אולם גם חלק מההתנהגות שמצופה מכל אדם הגון. מבחינה טכנית, קרונות הרחצה היו עגלות סגורות מעץ שהוסעו על גלגלים לים.
הקרון המצויד בגלגלים נרתם לסוסים ונגרר אל תוך הים לעומק המבוקש. מטרייה גדולה בצידו האחורי של הקרון הסתירה את המתרחץ מעיני הציבור. על החוף שימשו קרונות הרחצה גם כמלתחות.
בבריטניה היו עקרונות הצניעות נוקשים במיוחד. גברים ונשים הופרדו לחופים נפרדים על מנת שלא יוכלו להסתכל אחד על השני בעודם בחליפות הרחצה שלהם. אף על פי שבמושגים של ימינו היו החליפות נחשבות צנועות עד מאוד.
השימוש בקרונות הרחצה
בשל הדרישה לפרטיות, מרבית התאים של קרונות הרחצה היו נטולי חלונות ונודעו לשמצה בחושך המוחלט ששרר בהם. כותב בעיתון הבריטי המנצ'סטר גארדיאן תהה בשנת 1906, כיצד אף אחד לא חשב להתקין גג מזכוכית שיתיר כניסת מעט אור.
המשתמשים בקרון הרחצה היו נכנסים לתא הקטן של הקרון בעודם על החוף ולבושים בבגדי היום יום. בפרטיות תאם היו המשתמשים מחליפים לחליפת הרחצה שלהם, תוך מיקום הבגדים בתא גבוה שנשמר יבש.
לאחר מכן החליקו או גלגלו את קרון הרחצה לים, לרוב קרונות הרחצה היו מצוידים בגלגלים רחבים והם הוכנסו והוצאו מהמים באמצעות עגלון עם סוס אחד או שניים. לעיתים נדירות הונע הקרון באמצעות כוח אנושי בלבד. בכמה אתרי נופש פופולריים הונחו מסילות עץ שעליהן הוסעו הקרונות. במקרים מסוימים חוברו כבלים לקרון והוא נמשך באמצעות מנוע קיטור.
לאחר שקרון הרחצה הגיע ליעדו, יצא המתרחץ מתאו למים. לצורך היציאה למים בצד של הקרון שאינו מופנה לחוף צוידו קרונות רחצה רבים בשתי דלתות, אחת קדמית ואחת אחורית. בהיעדרן של שתי דלתות היה על הקרון להסתובב לפני הירידה של המתרחץ למים. שימוש נאות הכתיב שהכניסה למים תתבצע בצורה כזאת שהקרון יחסום כל תצפית על המתרחץ מהחוף, וכמה קרונות אף צוידו במין אוהל מבד שיכול לרדת עד גובה המים ובכך איפשר למתרחץ מרחב שבו פרטיותו מובטחת. משערים שקרונות רחצה מסוג זה העניקו פרטיות טובה עד כדי כך שהמתרחצים יכלו לרחוץ בעירום, אולם אם הדבר נעשה הרי שהוא לא דווח בהרחבה במקורות בני הזמן.
בכמה אתרי נופש היה אדם שנקרא "טבלן" (Dipper), שהיה לרוב אדם חסון מאותו המין של המתרחץ ותפקידו היה לסייע למתרחץ להיכנס ולצאת מהמים. על כמה מה"טבלנים" נאמר שהם נהגו להשליך את המתרחצים למים ולשלוף אותם בחוזקה, אולם נוהג זה התקבל כחלק מחוויית הרחצה באוקיינוס.
לעיתים צוידו קרונות הרחצה בדגלון, שהמתרחץ היה מניף על מנת לסמן לנהג או למפעיל שהוא מוכן לחזור לחוף.
היסטוריה של קרון הרחצה
על פי כמה מקורות, פותחו קרונות הרחצה לראשונה על ידי בנג'מין ביל בעיר הנופש מארגייט, קנט, בסביבות שנת 1750. על פי מקורות אחרים קרונות הרחצה נהיו פופולריים רק כמה עשרות שנים לאחר מכן. עם זאת, נראה כי התיעוד הראשון לשימוש בקרונות רחצה הוא תחריט של ג'ון סטרינגטון, המצוי בספרייה הציבורית של סקארברו. התחריט, המתוארך ל-1736, מראה מתרחצים המשתמשים בקרון רחצה.
השימוש בקרונות הרחצה היה נפוץ במיוחד בממלכה המאוחדת ובחלקים של האימפריה הבריטית שבהם הייתה אוכלוסייה בריטית משמעותית, אך הקרונות שימשו גם בחופים בצרפת, בגרמניה, ובארצות הברית כמו גם בארצות אחרות.
החוקים שקבעו כי תהיה הפרדה מגדרית בחופים בוטלו בבריטניה בשנת 1901, והשימוש בקרונות הרחצה דעך. בתחילת שנות ה-20 הקרונות כמעט ונכחדו ולא נעשה בהם שימוש אפילו בחופים שיועדו לקהל מבוגר. במקומם הוקמו מבנים צבעוניים מעץ המכונים ביתני חוף שאותם ניתן היה לרכוש או לשכור, והם בשימוש בבריטניה גם בימינו לשם אחסון ציוד, החלפת בגדים ומסתור בעת שמזג האוויר אינו נוח.
דגל איי שטלנד
דגל איי שטלנד עוצב על ידי רוי גרונברג (Roy Grönneberg) וביל אדמס (Bill Adams) בשנת 1969 על מנת לציין 500 שנה להעברת השליטה באיים מידי נורווגיה לסקוטלנד.
הדגל הוכר על ידי חצר הלורד ליון, הסמכות העליונה להרלדיקה בסקוטלנד ב-1 בפברואר 2005, לפני משחקי האיים אשר התקיימו בשאטלנד ביולי 2005. ואומץ בידי מועצת איי שטלנד ב-13 בדצמבר 2006 כמו כן נקבע כי יחס האורך/רוחב של הדגל יהיה 3:5.
צבעי הדגל הם צבעי דגל סקוטלנד אבל צורת הדגל היא צלב נורדי על מנת לסמל את הקשר בין האיים לנורווגיה.
תושבי האיים עושים בדגל שימוש נרחב, ומניפים אותו על כלי השייט שלהם ועל בתיהם כסמל לזהות המיוחדת של האיים.
בשנת 2007 נחגג לראשונה "יום דגל שטלנד" ביום אמצע הקיץ 21 ביוני. מועצת איי שטלנד קיוותה כי ביום זה יחגגו את "כל הדברים שהם שטלנד".
הדגל זהה לדגל הלא רשמי של איסלנד, ההוויטבלאין בו עשו שימוש הלאומנים האיסלנדים בראשית המאה ה-20, קודם למלחמת העולם הראשונה, בטרם איסלנד קיבלה את עצמאותה, אך נזנח בגלל דמיונו לדגל החרטום של הצי היווני (מבקרים רבים טענו כי קיים קושי להבדיל בין שניהם בים, דבר החשוב ביותר בשעת מלחמה)
דגל זה זהה גם לדגל פינלנד אך בצבעים הפוכים.
האטה פסיכומוטורית
האטה פסיכומוטורית כרוכה בהאטת המחשבה וצמצום התנועות הגופניות אצל אדם. האטה פסיכומוטורית יכולה לגרום להאטה גלויה של התגובות הגופניות והרגשיות, כולל דיבור ואפקט. האטה פסיכומוטורית היא ההפך מאי שקט או אגיטציה פסיכומוטורית.
האטה פסיכומוטורית נפוצה בעיקר בקרב אנשים עם דיכאון מג'ורי ובשלב הדיכאוני של הפרעה דו־קוטבית. היא קשורה גם להשפעות השליליות של תרופות מסוימות, כמו בנזודיאזפינים. במיוחד במצב של אשפוז, האטה פסיכומוטורית עשויה לדרוש טיפול סיעודי מוגבר על מנת להבטיח צריכת מזון ונוזלים מספקים וטיפול אישי מספיק. הסכמה מדעת לטיפול קשה יותר להשגה בנוכחות מצב זה.
בסכיזופרניה רמת הפעילות עשויה להשתנות מהאטה פסיכומוטורית לאגיטציה. המטופל יחווה תקופות של היעדר תגובה, וברגע הבא יהיה פעיל ואנרגטי. בחולים עם הפרעות דיכאון חוזרות, נצפה שינוי בתפקודים המוטוריים, המתבטא בהאטה מוטורית ושינויים שיווי המשקל ובהליכה, כמו גם שינויים בפעילות הביואלקטרית של המוח.
גורמים
המקור להאטה הפסיכומוטורית בליקויים תפקודיים בקליפת המוח הקדם-פרונטלית וחריגות בהעברה עצבית של דופמין. האטה פסיכומוטורית מופיעה כחלק מההפרעות הבאות:
דוגמאות
מעבר להאטה בחשיבה, תנועה וצמצום רגשי, האטה פסיכומוטורית יכולה לקבל ביטוי באופנים כמו אלו:
קזוארינה
קזוארינה (שם מדעי: Casuarina) היא סוג של עץ ממשפחת הקזואריניים, המונה כ-17 מינים. נציגי המשפחה מצויים בעיקר באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט אך גם בדרום ומזרחה של אסיה, במדגסקר ובחופי מזרח אפריקה. הקזוארינה קרויה על שם העוף האוסטרלי קזואר, על שום הדמיון של ענפיה לנוצותיו המשתלשלות כלפי מטה.
מאפיינים
הענפים נושאים "ענפונים" גליליים דקים וירוקים הדומים למחטי אורן אך מחולקים לפרקים רבים, שסביבם ערוכים דוּרים של עלים דמויי קשקשים. לאורך הענפים חריצים שבתוכם שקועות פיוניות בדומה לצמחים רותמיים.
פרחי הקזוארינה הם חד־מיניים. חלק ממיני הקזוארינה הם חד־ביתיים, כלומר עצים הנושאים פרחים נקביים וזכריים, וחלקם דו־ביתיים, שיש בהם עצים זכריים ועצים נקביים. הפריחה בסתיו ובחורף, בצבע חום. הפרי דמוי אצטרובל בגודל סנטימטרים אחדים.
חלק ממיני הקזוארינה יכולים להתנשא לגובה של 20 מטר. העצים אינם זקוקים להשקיה רבה ועמידים לזיהום אוויר, ולכן קל לגדלם באזורים עירוניים ולאורך כבישים.
עצי קזוארינה בארץ ישראל
עצי קזוארינה הובאו לארץ ישראל מאוסטרליה מראשית תקופת המנדט הבריטי ומשמשים כצמחי תרבות בגנים ובשדרות.
עצי קזוארינה בשיר
שדרת קזוארינות מוזכרת בשיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני", של נעמי שמר, ששרה להקת הנח"ל.
הקרב על גבון
רקע היסטורי
לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת, הוקם משטר משתפי הפעולה של צרפת של וישי. רבים בצרפת ובמושבותיה התנגדו למשטר החדש, והעדיפו לחבור לאנשי הגנרל שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. במושבות אפריקה המשוונית הצרפתית, הייתה הנטייה הכללית לחבור לדה גול. מושל צ'אד, פליקס אבואה, סחף אחריו את רוב המושבות הצרפתיות באזור. המושבה היחידה ששמרה על נאמנותה למשטר וישי הייתה גבון. בספטמבר 1940 ניסו אנשי צרפת החופשית לכבוש מן הים את דקר, במטרה להעביר לצידם גם את מושבות מערב אפריקה הצרפתית. ניסיון זה, המכונה הקרב על דקר, כשל, והעיר נותרה בשליטת תומכי וישי. חשיבות יתר נודעה עתה להשגת תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית, שיכלו לשמש כבסיס לתקיפת האיטלקים בלוב ובכך להשפיע על המערכה בצפון אפריקה. מכיוון שכך החליט דה גול לתקוף את ליברוויל בירת גבון, כדי להשלים את השתלטות כוחות צרפת החופשית על כל מושבות אפריקה המשוונית.
הכנות למבצע
ב-8 באוקטובר 1940 הגיע דה גול לדואלה שבקמרון, ושם, ב-12 באוקטובר נתן לאנשיו את הפקודות לפלישה לליברוויל. משם המשיך דה גול צפונה, על מנת לבחון את המצב בצ'אד. מזה מספר שבועות שאנשי דה גול ואנשי וישי היו מעורבים בקרב בשתי הערים למברנה ומיציק שבגבון. יחידות שנערכו להתקדם לליברוויל נתקלו בעיירות אלו בהתנגדות אנשי וישי. דה גול, שהגיע לליאופולדוויל בסוף אוקטובר, החליט להכריע את המערכה בהסתערות ישירה על ליברוויל. עד לתחילת נובמבר נכנעו למברנה ומיציק, אך אז כבר הוחלט כי ליברוויל תוכנע בדרך של פלישה מן הים.
תקיפת ליברוויל
ב-8 בנובמבר 1940 הטביעה אוניית הקרב הבריטית "מילפורד" צוללת של אנשי וישי. סוכם בין צ'רצ'יל ודה גול כי הצי הבריטי לא יתערב ישירות, אלא רק ישמור מן הים על הכוח הפולש, על מנת למנוע התערבות ימית ממושבות וישי האחרות, ובמיוחד מדקר.
הכוח הפולש מנה שני גדודים, גדוד של לגיון הזרים וגדוד של מתגייסים אפריקנים. מפקדו הכללי של המבצע היה הגנרל פיליפ לקלרק, ואילו מפקד כוחות היבשה היה הגנרל פייר קניג. הכוח המגן בפיקודו של הגנרל טאטי כלל ארבעה גדודים, וכן כוח אווירי וימי.
הכוחות הפולשים הונחתו ב-8 בנובמבר בסמוך לליברוויל, והחלו בתקיפה באותו היום. ב-9 בספטמבר הפציצו אנשי צרפת החופשית את שדה התעופה של ליברוויל. לאחר מכן נתפס שדה התעופה על ידי אנשיו של קניג. כוחות ימיים של צרפת החופשית, בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה, תקפו והטביעו את אוניית הקרב של וישי "בוגנוויל". לאחר כל אלו הסכים המפקד טאטי להיכנע. במבצע כולו נהרגו כ-20 אנשים משני הצדדים.
לאחר כניעתה של ליברוויל הגיעו אנשי צרפת החופשית לעיר פור ז'נטי, עיר הנמל השנייה בגודלה בגבון, וזו נכנעה ללא קרב. ב-12 בנובמבר 1940 נכנעו אחרוני אנשי וישי בפור ז'נטי. מושל גבון מטעם וישי, מאסון, הסדיר את כניעת אנשי וישי לדה גול, ומנע לוחמה נוספת בפור ז'נטי, אך לאחר הכניעה נעצר, והתאבד. טאטי ואנשיו שנכנעו בליברוויל סירבו להצטרף אל אנשי דה גול, ולכן נכלאו במחנה שבויים. לאחר הצטרפות מושבות צפון אפריקה לדה גול, בשנת 1943, הצטרפו טאטי ואנשיו לצבא צרפת החופשית.
מנג'רו
מנג'רו (באנגלית: Manjaro) היא הפצת לינוקס המתבססת על ההפצה Arch Linux. היא משתמשת במודל הפצה רציפה להפצתה ובמנהל חבילות הקרוי פקמן.
סביבות שולחן עבודה
ניתן להשתמש בהפצה זו בסביבות שולחן עבודה רבות, ביניהן נמצאות בתמיכה רשמית שלושת ה"מהדורות הרשמיות" של ההפצה: מהדורת Xfce, מהדורת KDE ומהדורת GNOME.
מעבר לכך, יש גם גרסאות לא רשמיות שנקראות "מהדורות קהילה" וכמשתמע משמן הן נתמכות על ידי קהילת מפתחי ההפצה, והן כוללות גם סביבות עבודה נוספות, דוגמת שולחנות העבודה MATE,‏ Cinnamon,‏ Budgie, ואף מנהלי חלונות קלי-משקל דוגמת i3 או bspwm. שולחנות עבודה נוספים אפשר להוריד ממנהל החבילות.
מאפיינים
הפצה זו אומנם מתבססת על Arch Linux, אך רוב כליה פותחו בגרסה ייחודית לה. עם זאת, ניתן להתקין ולהשתמש גם באלה של Arch Linux, ואף לגשת למאגרי התוכנה שלה (AUR).
הפצה זו כוללת הן ממשק התקנה גרפי והן אחד העושה שימוש בממשק שורת פקודה. בקשר לאחרון, הנקרא Manjaro Architect זהו קובץ התקנה המוריד את קובצי ההתקנה דרך האינטרנט ועל כן עדכני בקביעות ושוקל פחות מקבצי התקנה גרפית. הוא מאפשר לבחור מסביבות שולחן העבודה השונות, כולל אלו הלא רשמיות.
ישראל משה דושינסקי
רבי ישראל משה דושינסקי (בכתיב מיושן: דושינסקיא; כ"א בכסלו ה'תרפ"ב, 22 בדצמבר 1921, חוסט - כ"ב באדר ב' ה'תשס"ג, 26 במרץ 2003, ירושלים) היה האדמו"ר וראש ישיבת דושינסקיא וראב"ד וגאב"ד העדה החרדית בירושלים.
ביוגרפיה
נולד לרבי יוסף צבי דושינסקי, בז' באלול ה'תרצ"ג עלה לארץ ישראל יחד עם אביו, שהגיע לכהן כגאב"ד העדה החרדית בירושלים. נישא לאלטא מרים לאה בת יהושע דוד גרוס, ראש הקהל של קהילת סאטמאר בעיירה סאטמאר שברומניה. לאחר פטירתו של אביו התמנה לכהן בראשות הישיבה והקהילה של אביו. בתקופתו התבססה הקהילה סביבו כחצר חסידית לכל דבר, ונוסדו לה מוסדות ובתי מדרש בישראל ומחוצה לה.
בשנת ה'תשכ"ח התמנה כדיין בבד"ץ של העדה החרדית. בשנת ה'תשמ"ט מונה לראב"ד. לאחר פטירת קודמו בתפקיד, הרב משה אריה פריינד, החל לכהן בשנת ה'תשנ"ו כגאב"ד העדה החרדית, עד לפטירתו בשנת תשס"ג. נקבר ליד קבר אביו בבית הקברות הקטן הסמוך למבנה הישן של בית החולים שערי צדק. על מצבתו נכתב: "ממשה ועד משה לא קם כמשה בישראל".
גביע האגדות
גביע האגדות, או "טורניר האגדות" (ברוסית: Кубок Легенд) הוא טורניר כדורגל בינלאומי לכדורגלנים בגילאי 35 ומעלה הנערך מדי שנה מאז 2009 ומפגיש נבחרות כדורגל שבשורותיהן כדורגלנים מעל גילאי 35.
הטורניר הראשון נערך מ־31 בינואר עד 1 בפברואר 2009 בהיכל מגה-ספורט במוסקבה. אורך המשחקים הוגבל ל-40 דקות, שתי מחציות בנות 20 דקות. בכל נבחרת 5 שחקני שדה ושוער.
הטורניר צבר פופולריות רבה מאז נחנך ונוטלים בו חלק שחקני כדורגל מפורסמים רבים שאך זה סיימו את קריירת המשחק שלהם (כך למשל, בשנת 2019 השתתף בה אנדריי ארשבין שהודיע על פרישה ממשחק רק חודשיים קודם לכן). משנת 2011 הטורניר נקרא רשמית בשם גביע האגדות על שם קונסטנטין יריומנקו והשתתפו בו גם שחקני כדורגל בינלאומיים כרוד חוליט, פרנצ'סקו טוטי, פאביו קנאברו, ג'נארו גטוזו, קווין קוראני, יארי ליטמאנן, חריסטו סטויצ'קוב ופרדי בוביץ'.
בשנים 2013—2016 הטורניר התקיים בלוז'ניקי בעקבות שיפוצים בהיכל "מגה-ספורט" וב-2017 הטורניר חזר להיכל הספורט "מגה-ספורט". מלכי השערים של הטורניר הם אנדריי טיכונוב, מאניש, מרקו רייך וסימאו סברוסה עם 9 שערים כל אחד.
בשנת 2020 השתתף בטורניר יוסי בניון שגרם לסערה כשקילל שופטת במשחק הגמר שהוציאה לו כרטיס אדום לאחר שטען שנדחף בגסות.
כחלון השיטה
כַּחְלוֹן הַשִּׁטָּה (שם מדעי: Azanus ubaldus, שם קודם: כחליל השיטה) הוא פרפר-יום המשתייך למשפחת הכחליליים. כחלון השיטה הוא מין ממוצא אפריקאי אשר חדר לאזורנו דרך השבר הסורי אפריקאי זהו מין טרופי אשר מצוי באזורים יבשים ערבתיים ומדבריים. כחליל השיטה הוגדר בשנת 1782 על ידי פרטים שנמצאו בסרי לנקה.
כחלון השיטה הוא ממיני הפרפרים הקטנים בעולם. המין מתאפיין בעלי דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית. הזכרים כחולים והנקבות חומות אפורות. חלק הכנף התחתון אפור בהיר עם קווים כהים, בחלקן התחתון של הכנפיים האחוריות ישנן נקודות כהות קרובות לגוף הפרפר ושתי נקודות כהות בשפת הכנף החיצונית.
אזור מחיה
הפרפרים הבוגרים מעופפים סביב ענפי שיטה סלילנית ושיטת הנגב המהווים צמחים פונדקאים למאכל לזחלי הפרפר אשר ניזונים מכפתורי הפרחים. תפוצתו: דרום תוניס, חופי חצי האי ערב, חצי האי סיני, הודו וסרי לנקה. כחליל השיטה תועד לראשונה בישראל באזור תמנע על ידי דובי בנימיני.
בישראל הוא מצוי בעיקר בדרום הארץ (נצפה באזור באר שבע באזור נחל סוללים), בשדה בוקר, באזור המכתשים, בים המלח ובעין גדי. שני פרטים של כחליל השיטה נצפו בשנת 2011 בירושלים.
הפרפרים הבוגרים נראים בערבה החל מחודש פברואר ולאורכה של השנה עד דצמבר ומקימים כמה דורות במהלך השנה. באזור הר הנגב נצפה מטיל ביצים על שיטה אוסטרלית. בתצפיות בכחלילי השיטה באזור הנגב התברר שאוכלוסיות הפרפר אינן שורדות את ירידת הטמפרטורה בחורף.
הביצה
ביצה לבנה, עגולה, שטוחה ובעלת זיזים. קוטר הביצה 0.5 מ"מ. היא מוטלת יחידה בין ניצני הפרחים של השיטה.
הזחל
הזחל הבוקע מהביצה צבעו לבן עם ראש שחור והוא שעיר, עם גדילתו משתנה צבעו לירוק ולחום ירוק, השינוי הצבעוני מקנה לו הסוואה טובה על ענפי השיטה. הוא ניזון מכפתורי הפרחים.
התיקון השישי לחוקת ארצות הברית
מקור
In all criminal prosecutions, the accused shall enjoy the right to a speedy and public trial, by an impartial jury of the State and district wherein the crime shall have been committed, which district shall have been previously ascertained by law, and to be informed of the nature and cause of the accusation; to be confronted with the witnesses against him; to have compulsory process for obtaining witnesses in his favor, and to have the Assistance of Counsel for his defense.
משפט מהיר
התיקון השישי מעניק לנאשם זכות למשפט מהיר. זכות זאת מחייבת להתחיל את המשפט במהירות ולנהלו ברציפות. ההלכה המשפטית לא קבעה פרק זמן אשר נחשב סביר, ושאלת הסבירות נידונה בהתאם לסיבות להמשכות ההליכים. בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע מבחן של ארבע נקודות לבדיקת הסבירות של התמשכות ההליכים. המבחן כולל את משך העיכוב, הגורם לעיכוב, יחס הנאשם כלפי זכותו למשפט מהיר וקיומו של נזק מהתמשכות ההליכים. בין גורמי העיכוב הנחשבים לגיטימיים נכלל דחיית משפט לצורך הבאת עד שנעדר.
יש מדינות בארצות הברית, אשר קבעו בחוק פרק זמן מוגדר. ניו יורק, למשל, קבעה בחוק שעל כל עבירה למעט רצח על התביעה להיות מוכנה למשפט תוך שישה חודשים לכל היותר.
במקרה של התמשכות ההליכים מעבר לסביר במסגרת הזכות למשפט מהיר, הנאשם זכאי למחיקת האישום נגדו. אולם, ברוב המקרים בתי המשפט לערעורים דוחים טענות על הפרת התיקון השישי לחוקה, בהיעדר ראיות לנזק לנאשם.
משפט פומבי
למרות קביעת התיקון השישי לחוקה, החוק מסדיר מקרים יוצאי דופן בהם לבקשת המדינה או הנאשם, המשפט לא יהיה פומבי. התנאי למניעת הפומביות היא שהפומביות תזיק לאחד הצדדים ואין דרך יותר טובה למנוע את הנזק.
חבר מושבעים
למרות התיקון השישי, במקרים של עבירות קלות שעונשם עד שישה חודשי מאסר, הנאשם אינו זכאי למשפט בפני חבר מושבעים.
אימרה הראשון, מלך הונגריה
אימרה הראשון, מלך הונגריה (בהונגרית:  Első Imre; 1174–1204) היה מלך הונגריה בין השנים 1196-1204. היה שותף למלכות עם אביו בין השנים 1182–1196. הוא עלה לכיסא המלוכה עוד במהלך חיי אביו המלך בלה השלישי אך עם מות האב הוא נאלץ להאבק על הכיסא מול אחיו אנדרש, בפשרה שהושגה בין האחים זכה אנדרש בשלטון על קרואטיה ודלמטיה והכתר ההונגרי נשאר בידי אימרה, עם זאת המתיחות בין שני האחים לא התפוגגה ושניהם נקטו בתככים ושוחד על מנת לאסוף תומכים. בקרב שנערך בשנת 1199 ניצח אימרה את אחיו ואילץ אותו לברוח לאוסטריה, בתיווך הכס הקדוש הושכן שלום בין האחים ואנדרש הוחזר למעמדו כדוכס קרואטיה ודלמטיה.
ביוזמת האפיפיור אינוקנטיוס השלישי ערך אימרה מספר מסעות מלחמה בבלקנים שמטרתם היא הכנסת השבטים המקומיים תחת כנפי הנצרות, אבל גם להסיר איום כנגד הממלכה ההונגרית והרחבת תחומי השפעתה. בשנת 1201 נלחם אימרה בסרביה ולאחר מכן בבוסניה כנגד שליטים מקומיים. בשנת 1202 יצא אימרה למסע מלחמה בבולגריה אך לא הצליח להגיע להכרעה.
בשנת 1201 העיר זארה שבדלמטיה שהייתה תחת חסותה של ונציה הכירה באימרה כשליט. הדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו הצליח לגייס צבא של צלבנים שיצאו לארץ הקודש במסגרת מסע הצלב הרביעי למלחמה לכיבוש העיר מחדש.
בשנת 1203 חזר הדוכס אנדרש לחתור תחת שלטון המלך אימרה ואסף צבא על מנת להכריע את העימות ולתפוס את הכתר. אימרה שנכח כי מצבו נואש צעד למחנה המורדים עטוי בכתר ובגדי המלכות והביא להתפוררות הקואליציה של יריביו. בריאותו הדועכת הביאה אותו להכתיר ביום 26 באוגוסט 1204 את בנו הקטין לאסלו למלך ואת אחיו אנדרש לעוצר. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן ב-30 בספטמבר או 30 בנובמבר. עם מותו החליט אנדרש לממש את שאיפתו לכתר ההונגרי וגירש את אלמנת אחיו והמלך הקטין לאוסטריה ותפס את הכתר.
בשנת 1198 נשא אימרה את הילדה קונסטנצה מארגון לאישה. לזוג נולד בשנת 1200 בן אחד - לאסלו השלישי שנפטר בשנת 1205.
הלם (פסיכולוגיה פופולרית)
הלם (בלועזית: שוֹק) הוא מונח בפסיכולוגיה הפופולרית המתאר יצירה או אמצעי ביטוי העלולים לעורר שאט נפש, כעס, פחד או רגש שלילי דומה אחר.
בתרבות
אמנים מוזיקליים שמשלבים מוזיקת רוק עם מרכיבים תיאטרליים מזעזעים ביצירותיהם ובהופעותיהם מסווגים לעיתים קרובות כ"שוק רוק". אמנים כאלה כוללים את סקרימינג ג'יי הוקינס, אליס קופר, ומאוחר יותר קיס, מרילין מנסון וסליפנוט. בקולנוע קיימת סוגת סרטי ההלם, כאשר אחת הדוגמאות הבולטות היא "הבית האחרון משמאל". בהומור קיימת תת-הסוגה "הומור מזעזע" (יצירה הומוריסטית ברוח זו מכונה "קומדיה שחורה") שכוללת בדיחות המציגות נושא שהוא מזעזע באופן קיצוני, לכאורה עד כדי גיחוך. בדיחה מפורסמת כזו היא "האריסטוקרטים". לעיתים קרובות משולב מרכיב ההלם בתעשיית הפרסום ("Shock advertising"), כאשר נעשה שימוש במרכיב מזעזע שאינו קשור למוצר עצמו וכל מטרתו להותיר את חותמם של המוצר או של החברה בזיכרונו של המתבונן. בנוסף קיים המושג "shock site" ("אתר הלם") המתאר אתר אינטרנט שכל מטרתו לזעזע את הגולש בו. אתרים כאלה מופצים לעיתים קרובות בדרכי רמיה דרך דואר אלקטרוני או אתרי צ'ט, ובדרך כלל כל תוכנם הוא תמונה או סרטון בודד בעלי אופי פורנוגרפי ו/או אלים ביותר.
Provocation
רכישת גדסדן
רכישת גדסדן (באנגלית: Gadsden Purchase) הייתה רכישה שנעשתה ב-1853, של אזור בשטח 76,770 קמ"ר הנמצא כיום בדרום אריזונה וניו מקסיקו, את האזור רכשה ארצות הברית ממקסיקו. ההסכם נחתם במקסיקו ב-1853 אך עסקה שונה מאוד אושרה על ידי הקונגרס ונחתמה לבסוף ב-24 ביוני 1854 על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס.
הרכישה
לאחר סיום מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ב-1848, נותר סכסוך הגבולות בין ארצות הברית ומקסיקו בלתי מיושב. השטח שנמצא כיום בדרום אריזונה ובניו מקסיקו היה חלק מנתיב שהוצע לרכבת חוצת-יבשת ממזרח למערב. נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס שוכנע על ידי ג'פרסון דייוויס, אז שר המלחמה של ארצות הברית, לשלוח את ג'יימס גדסדן, לו היו אינטרסים בבניית רכבת, למשא ומתן עם מקסיקו על רכישת האזור.
על פי ההסכם שנחתם, שילמה ארצות הברית למקסיקו עשרה מיליון דולר (שווים לכ-230 מיליון דולר ב-2004) בעד השטח. ההסכם כלל סעיף שאפשר לארצות הברית לבנות תעלת מים דרך מצר טהונטפק, אך אפשרות זו לא מומשה מעולם.
רכישת גדסדן הייתה המהלך שחתם סופית את גבולותיה של ארצות הברית היבשתית.
מטרה
המטרה המקורית של רכישת גדסדן הייתה לאפשר בניית מסילת רכבת מהחוף המזרחי של ארצות הברית לחוף המערבי, ובנוסף, לתת פיצוי כספי למקסיקו על השטחים שנלקחו ממנה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
ב-1848, סיים הסכם גואדלופה אידלגו את הקונפליקט הצבאי בין שתי המדינות, אך קבע כי מקסיקו תקבל רק פיצוי סמלי כפיצוי על השטחים הנרחבים שסופחו לארצות הברית. ב-30 בדצמבר 1853, השר האמריקני לענייני מקסיקו, ג'יימס גדסדן, ונשיא מקסיקו אנטוניו לופס דה סנטה אנה הסכימו על סכום של 10 מיליון דולר תמורת השטח, כלומר, 130 דולר לקילומטר רבוע.
מחלוקת
על פי ההסכם המקורי, הקיפה הרכישה שטח גדול יותר, שהשתרע דרומית, וכלל את רוב שטחן של המדינות המקסיקניות קואווילה, צ'יוואווה, סונורה, נואבו לאון וטמאוליפס כמו גם את חצי האי קליפורניה. לגבולות האלו התנגדו לא רק המקסיקנים, אלא גם סנאטורים אמריקאים שהתנגדו לעבדות וראו ברכישה הוספת שטח נוסף בו קיימת עבדות לארצות הברית והחרפת הבעיה. גם חבל הארץ הקטן שלבסוף נרכש היה מספיק כדי להרגיז את העם המקסיקני, שראו במעשיו של סנטה אנה בגידה ונדהמו אף יותר כשבזבז את כספי הרכישה. כמשתמע מכל זאת, רכישת גדסדן זירזה את סיום הקריירה של סנטה אנה.
השטחים שנרכשו סופחו בתחילה לטריטוריית ניו מקסיקו. כדי לבסס את השליטה בשטחים אלו, ב-17 בנובמבר 1856 הקים צבא ארצות הברית את מבצר ביוקנן בנחל סונואיטה, שנמצא כיום בדרום אריזונה. הקושי בשליטה בשטחים החדשים מבירת הטריטוריה סנטה פה גרמו כבר באותה שנה לניסיונות ליצירת טריטוריה חדשה דרומית לניו מקסיקו, שלבסוף לא צלחו.
שייכות למדינה בארצות הברית
ב-1861, זמן מלחמת האזרחים האמריקנית, יצרה הקונפדרציה את טריטוריית אריזונה, שכללה גם שטחים שסופחו בעקבות רכישת גדסדן. ב-1863, תוך כדי העברת קו ישר מצפון לדרום, יצרה ארצות הברית את טריטוריית אריזונה שלה בחציה המערבי של טריטוריית ניו-מקסיקו. הטריטוריה החדשה כללה גם היא את רוב השטחים שסופחו ברכישה והפכה לבסוף ב-14 בפברואר 1912 למדינת אריזונה.
בית-אל (אל)
בית-אל, שפירושו 'הבית של אל' או 'בית אלוהים' בעברית, פיניקית וארמית, נחשב על ידי אחדים כשם של אל או היבט של אל בכמה טקסטים עתיקים במזרח התיכון המתוארכים לתקופות האשוריות, הפרסיות, וההלניסטיות. המונח מופיע בתנ"ך העברי והנוצרי, אך הדעות חלוקות אם ההתייחסויות הללו הן לאל או למקום.
תיעוד היסטורי
ספר משנת 1977 מאת חוויאר טייקסידור ציטט כמה אזכורים מוקדמים שתומכים בהסתכלות על בית-אל כאל ממוצא ארמי או סורי. המחבר טוען שמקורו של פולחן האל אינו ידוע, אך מספק את מה שלדעתו הם כמה מההתייחסויות המוקדמות ביותר לאותו אל:
הסופר הפיניקי סנכוניאתון מזכיר את האל ביתילוס כאחיהם של האלים אל ודגון. בהמשך, מתואר כי אל השמים יצר אבני "בתיליה", לאחר שהצליח להכניס חיים לאבנים. נראה שמדובר בצורת הרבים לשם בית אל, והכוונה לאבנים מקודשות, כמו האבן בעיר בית-אל, אשר שימשה מקדש לאלוהי ישראל. השוו את האלה המצרית חתחור שפירוש שמה הוא 'בית הורוס'.
במקרא
המונח בית-אל מופיע בתנ"ך העברי, אך הדעות חלוקות בשאלה האם ההתייחסויות הללו הן לאל או לשם מקום.
פורטן חושד שבית-אל המוזכרת בספר ירמיהו היא התייחסות לאל בית-אל, ולא לעיר בשם בית-אל:
מצד שני, חוקר המקרא רודני האטון אומר שבית-אל המוזכר בירמיהו הוא שם מקום או עיר, ומטאפורה לכפירה דתית, כי זה היה המקום שבו הציב ירבעם את עגל הזהב.
פירוש נוסף הוא שהאבן שהציב יעקב בבית אל, אשר נקראה בית אלוהים, הייתה גם אל בפני עצמה, כביטוי והתגשמות של האל בית-אל.
בזכריה ו' פסוק ב' כנראה מוזכר השם הפרטי "בֵּית-אֵל שַׂר-אֶצֶר" ("בית-אל יגן על המלך"). משמעות הפסוק משתנה, האם הכוונה שאנשי העיר בית-אל שלחו את שר-אצר, או ששר-אצר ואנשיו נשלחו אל בית האל (בירושלים), או שהם שלחו את בית-אל שר-אצר ואנשיו.
פיסקו סאוור
פיסקו סאוור הוא קוקטייל אלכוהולי אשר מקורו בפרו, הוא אופייני למטבחים של פרו וצ'ילה, ואף נחשב כמשקה דרום אמריקאי קלאסי. שם המשקה מקורו בליקר המהווה את בסיס, פיסקו, ובמונח מתחום המשקאות סאוור (חמוץ), המתייחס למיץ ההדרים החמוץ ולמרכיבי ההמתקה שבתוכו. בפיסקו סאואר הפרואני מערבבים ליקר פיסקו תוצרת פרו כבסיס אלכוהולי, מוסיפים מיץ ליים סחוט טרי, סירופ פשוט (ממים וסוכר), קרח, חלבון ביצה, ואנגוסטורה ביטרס. בצ'ילה גרסה דומה לאותו קוקטייל, אלא שליקר הפיסקו הוא צ'יליאני, במקום לימון נעשה שימוש בליים, ואין במשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה ביטרס. קיימות גרסאות נוספות לקוקטייל זה בהן נעשה שימוש במיצים אחרים, כולל אננס או עלי קוקה.
אף שהכנת משקאות אלכוהוליים המבוססים על ליקר פיסקו מתועדת כבר מן המאה ה-18, לדעת היסטוריונים הפיסקו סאוור בגרסתו המוכרת במאה ה-21 פותח בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיר לימה, בירת פרו, על ידי הברמן האמריקני ויקטור ווהן מוריס. מוריס עזב את ארצות הברית בשנת 1903 כדי לעבוד בסרו דה פסקו, עיר במרכז פרו. בשנת 1916, הוא פתח בר מוריס בלימה, והמקום הפך במהירות למקום כינוס חביב על המעמד הגבוה בפרו ועל זרים דוברי אנגלית. הפיסקו סאואר עבר מספר שינויים עד אשר הברמן הפרואני מריו ברוגה אשר עבד במוריס בר, יצר את הגרסה הפרואנית המודרנית של הקוקטייל בשלהי שנות ה-20, כאשר הוסיף לתערובת המשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה ביטרס.
בצ'ילה, ייחס הסופר והפולקלוריסט אורסטה פלאת' את המצאת את המשקה לאליוט סטאב, הדייל הראשי של אניה בשם Sunshine, אשר בשנת 1872 ערבב על פי הסיפור מיץ ליים, סירופ וקוביות קרח כדי ליצור קוקטייל בבר עיר הנמל איקיקה, אשר הייתה אותה עת בשלטון פרו. אולם המקור לטענתו של פלאת' מייחס לסטאב את פיתוח המשקה ויסקי סאוור ולא פיסקו סאואר. המקור המתועד העתיק ביותר של פיסקו סאוור הוא מתוך ירחון משנת 1921, המייחס למוריס את פיתוח הקוקטייל וכן פרסומת לבר של מוריס, בעיתון בשנת 1924, בעיר הנמל ולפראיסו בצ'ילה.
שם המשקה
המונח סאוור (חמוץ) מתייחס לקוקטיילים המכילים כבסיס משקה אלכוהולי (וויסקי בגרסה מסוימת), מיץ לימון או ליים, וממתיק. פיסקו מתייחס לסוג המשקה האלכוהולי בו נעשה שימוש בקוקטייל. משמעות המילה במשקה אלכוהולי מתייחסת לעיר הנמל פיסקו בפרו. בספרם "אמריקה הלטינית והאיים הקריביים", ההיסטוריון אולין בלו והגאוגרף המדיני בריאן בלו מתארים את ההתפתחות כרמי היין בראשית דרכה של פרו הקולוניאלית וכיצד, במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, עלה הביקוש למשקאות אלכוהוליים עקב התרחבות יישובי הכורים בהרי האנדים. הביקוש למשקה אלכוהולי חזק יותר מיין הביא להקמת מיזקקות בערים פיסקו ואיקה כדי להפיק ברנדי מתוך יין, המוצר קיבל את שם הנמל שם זוקק וממנו יוצא.
היסטוריה
מקור הפיסקו סאוור בלימה בירת פרו. המשקה נוצר לראשונה על ידי הברמן ויקטור ווהן מוריס, אמריקני אשר הגיע לפרו בשנת 1904 כדי לעבוד בחברת הרכבות בסרו דה פסקו. מוריס עקר ללימה בשנת 1915 ושנה אחר כך פתח בעיר בר - הבר של מוריס - שהפך במהירות פופולרי בין בני המעמד העליון הפרוביאני וזרים דוברי אנגלית. מוריס עשה לעיתים קרובות ניסויים בערבוב משקאות שונים ופיתח את הפיסקו סאוור כגרסה מקומית של הויסקי סאוור.
קיימת מחלוקת בין חוקרים באשר לשנת פיתוח המשקה. מומחה המשקאות דייל דהגרוף טוען כי המשקה הומצא בשנת 1915, חוקרים אחרים טוענים כי המשקה הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.
המשקה בתרבות
דוגן מקדונל מתאר את פיסקו סאואר כ"קוקטייל האלגנטי ביותר של אמריקה הלטינית, קצפי, מאוזן, בעל צבע עז ועדיין עשיר בטעם" והוסיף כי ברמנים רבים ברחבי צפון קליפורניה יעידו כי ניערו משקאות פיסקו סאואר רבים. "זהו הקוקטייל הנבחר בין אלה שבהם חלבון ביצה והוא בחירה אהובה על רבים." העיתונאי האוסטרלי קייט שניידר כתב כי פיסקו סאואר "הפך לכל כך מפורסם עד כי בעולם מציינים את יום החג לפיסקו סאואר בשבת הראשונה בחודש פברואר בכל שנה, כמו כן קיים דף פייסבוק עם יותר מ-600,000 לייקים". בשנת 2003 הכריזה פרו על היום הלאומי של פיסקו סאוור (בספרדית: Nacional del Día Pisco), יום חג לאומי המצוין בשבת הראשונה של פברואר.
במהלך ועידת APEC בשנת 2008 פרו קידמה את משקה הפיסקו סאוור אשר זכה להצלחה במהלך הכינוס. הקוקטייל היה על פי הדיווחים המשקה המועדף על המשתתפים, בעיקר בקרב מנהיגים, אנשי עסקים ונציגים לוועידה. השף האמריקני אנתוני בורדיין אף הוא תרם להעלאת מודעות הציבור לקוקטייל כאשר בפרק של התוכנית No Reservations הוא שתה פיסקו סאוור בעיר ולפראיסו, צ'ילה, ואמר: "זה טוב, אבל בפעם הבאה אשתה בירה." דווח כי בורדיין חשב שהמשקה היה משעמם וחסר ערך זאת לאחר שהגיע למקום מפרו, שם שתה מספר קוקטיילים ומצא כי הם טובים מן הגרסה הצ'יליאנית.