cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי קנדה–רוסיה
רקע כללי
בהשוואה לארצות הברית ובריטניה, המדיניות הקנדית כלפי ברית המועצות הייתה פחות עימותית, בין היתר מכיוון שקנדה לא הייתה מעצמה גרעינית או מנהיגת המדינות הדמוקרטיות. עם זאת, בשנת 1991 הייתה קנדה המדינה המערבית הגדולה הראשונה שהכירה בעצמאותן של המדינות הבלטיות ואוקראינה, מה שעזר לבסס את הלגיטימיות הבינלאומית שלהן ולמסד את סיום ברית המועצות. קנדה ורוסיה הפוסט-סובייטית כוננו יחסים בשנת 1992.
יחסים דיפלומטיים
ב-12 ביוני 2007, קנדה ורוסיה ציינו 65 שנה להקמת יחסים דיפלומטיים. קנדה מיוצגת רשמית ברוסיה על ידי שגרירות במוסקבה וכן קונסולית כבוד בוולדיווסטוק. הפדרציה הרוסית מחזיקה שגרירות באוטווה, שתי קונסוליות כלליות (בטורונטו ובמונטריאול) וקונסולית כבוד בוונקובר.
חברות בארגונים בינלאומיים
שתי המדינות חברות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה והפדרציה הבינלאומית להוקי קרח בה שתי המדינות נהנו מיריבות בהוקי קרח.
דיאלוג פוליטי
מפגשים בין נציגי קנדה לרוסיה מתקיימים באופן קבוע ברמות הגבוהות ביותר. ראש הממשלה הרפר והנשיא פוטין נפגשו בפעם השנייה בוועידת ה-G8 בהייליגנדאם. הם נפגשו לראשונה בוועידת ה-G8 בסנקט פטרבורג בשנת 2006, בה פרסמו הצהרות משותפות על יחסי קנדה-רוסיה ושיתוף פעולה בנושאי אנרגיה של שתי המדינות. קנדה ורוסיה משתפות פעולה רבות במסגרת האו"ם, G8, APEC, מועצת נאט"ו-רוסיה ופורומים רב-צדדיים אחרים.
קנדה ורוסיה מקיימות דיאלוג פוליטי קבוע בנושא ביטחון, מלחמה בטרור ונושאים גלובליים. דיאלוג זה שולב כעת בשיחות הביטחון הגלובליות, המאפשרות לפקידים מרמה גבוהה לשתף דאגות ופתרונות בנושא אי-הפצה, סוגיות אזוריות ויחסי הגנה. התחייבות האבטחה העיקרית של קנדה עם רוסיה היא התפקיד המוביל בשותפות הגלובלית נגד התפשטות כלי נשק וחומרי הרס המוניים, יוזמה של G8 שהוצעה לראשונה בקאנאנסקיס. תוכנית זו, עם תקציב של עד מיליארד דולר במשך עשר שנים, הגיעה לאחרונה לנקודת האמצע שלה.
סחר והשקעות
הביקוש המקומי הגובר בשילוב עם עושר עצום במשאבים טבעיים הפכו את רוסיה ליעד מוביל לייצוא סחורות ושירותים קנדיים ולהשקעה ישירה בחוץ לארץ. כדי לסייע בקשרי קשרים כלכליים הדוקים יותר בין קנדה לרוסיה, ממשלות שתי המדינות משתתפות בוועדה הכלכלית הממשלתית של קנדה ורוסיה (IEC). קבוצות עבודה פועלות כל השנה בתחומי המזון והחקלאות, דלק ואנרגיה, בנייה ודיור, כרייה, והארקטי והצפון.
הפסגה העסקית הראשונה של קנדה-רוסיה אי פעם, שאורגנה במשותף על ידי קנדה אירואסיה לעסקים רוסיים (CERBA) והאיחוד הרוסי של התעשיינים והיזמים (RSPP), נערכה ב-26–27 במרץ 2007, באוטווה. אירוע זה שילב בהצלחה את המושב השישי של חברת החשמל של קנדה-רוסיה, בראשותו של השר אמרסון ושר החקלאות הרוסי אלכסיי גורדייב, ואת הישיבה השנייה של מועצת העסקים בקנדה-רוסיה (CRBC). ההתעניינות והנוכחות משני הצדדים הייתה גבוהה עם למעלה מ -300 משתתפים כולל האורח המיוחד ולדיסלב טרטיאק, השוער הרוסי המפורסם בוועידת הוקי רוסיה ב-1972, כיום חבר הדומה וכיו"ר משותף בקבוצת הידידות הפרלמנטרית ברוסיה.
הפסגה העסקית האחרונה של קנדה-רוסיה אורגנה באוטווה ב-1 ביוני 2011 על ידי CERBA, בתיאום עם ממשלת קנדה וממשלת רוסיה. בראש האירוע עמדו סגן ראש הממשלה הרוסי ויקטור זובקוב והשר הקנדי של סחר בינלאומי אדוארד פאסט. האירוע הכניס מנכ"לים משחקנים קנדיים גדולים בשוק הרוסי, כמו גם בעלי מניות והנהלה צמודה מהשותפים הרוסים המובילים שלהם, שדנו בסוגיות סחר והשקעות דו-צדדיות. מספר לא מבוטל של התפתחויות חיוביות התרחשו גם ב-1 וב-2 ביוני, כולל שותפויות והסכמי פרספקטיבה בתעשיית הננו-טכנולוגיה, חלל תעופה, יעילות אנרגיה, בנייה, חדשנות ותשתיות ספורט. אולימפיאדת 2014 בסוצ'י תספק לרוסיה הזדמנויות מסחריות חדשות בעקבות אולימפיאדת ונקובר 2010.
שיתוף פעולה צפוני
קנדה ורוסיה הן שתי המדינות הארקטיות הגדולות. שיתוף פעולה דו-צדדי פעיל בתחום זה החל לפני יותר מ-35 שנה. באמצעות קבוצת העבודה הארקטית והצפונית של חברת חשמל קנדה-רוסיה, שתי המדינות פועלות יחד לפיתוח סדר יום צופה פני עתיד בנושא שיתוף פעולה בצפון.
שיתוף פעולה טכני
תוכנית רוסיה לפיתוח הבינלאומי של סוכנות הפיתוח הבינלאומית, שהוקמה בשנת 1991, מהווה הדגמה מוחשית של מחויבותה לטווח הארוך של קנדה לסייע לתהליך הרפורמה והמעבר ברוסיה. המטרה הכוללת של התוכנית היא לתמוך בהקמת רוסיה יציבה, משגשגת ודמוקרטית עם כלכלת שוק מפותחת ומוסדות יעילים ומגיבים.
יחסי תרבות
לתרבות פרופיל גבוה ברוסיה, שם שוק המתפתח במהירות מציג הזדמנויות חדשות למוצרי תרבות ושירותים קנדיים. פסטיבלי קולנוע מתמחים, ירידי ספרים, אקספוז תרבות, מופעים ותערוכות נצפים באופן נרחב, ונחשבים כצינור של ערכים חברתיים. קשריה התרבותיים של קנדה עם רוסיה תוססים יותר ויותר, במיוחד בעקבות ביקור המדינה של המושל לשעבר אדריאן קלרקסון ברוסיה בסתיו 2003, כאשר משלחת של קנדים בולטים בתחום התרבותי יצרה קשרים מתמשכים עם עמיתיהם הרוסים.
מריון זימר בראדלי
מריון אלינור זימר בראדלי (באנגלית: Marion Zimmer Bradley; 3 ביוני 1930 – 25 בספטמבר 1999) הייתה סופרת אמריקאית בעיקר בסוגות פנטזיה ומדע בדיוני. היא ידועה בשל ספריה המספרים מחדש את מיתולוגיית המלך ארתור – הרומן "ערפילי אבלון" וסדרת אבלון שצמחה ממנו – וכן בשל סדרת המדע הבדיוני "Darkover". למרות התכנים הפמיניסטיים בכתביה, הפופולריות שלה נפגמה לאחר מותה כשהואשמה בהתעללות מינית בילדים ובאונס של שני ילדיה, מארק ומוירה גריילנד, וכן של אחרים. בנה הבכור של בראדלי, דייוויד ר. בראדלי, ואחיה פול אדווין זימר, גם היו לסופרי מדע בדיוני ופנטזיה.
ביוגרפיה
מריון זימר נולדה בחווה באולבני שבניו יורק בזמן השפל הגדול, והיא התחילה לכתוב ב-1947. היא הייתה נשואה לרוברט אלדן בראדלי מ-26 באוקטובר 1949 ועד הגירושים שלהם ב-19 במאי 1964. היה להם בן אחד, דייוויד רוברט בראדלי (1950–2008). בשנות ה-50 התוודעה לקבוצה הפמיניסטית והאקטיביסטית הלסבית "בנותיה של ביליטיס".
לאחר גירושיה נישאה בראדלי לנומיסמטיסט וולטר ה. ברין ב-3 ביוני 1964. הייתה להם בת, מוירה גריילנד, שהיא נגנית נבל וזמרת, ובן, מארק גריילנד.
בראדלי וברין נפרדו ב-1979, אך נשארו נשואים, והמשיכו לקיים מערכת יחסים עסקית ואפילו גרו באותו הרחוב למעלה מעשור. הם התגרשו רשמית ב-9 במאי 1990, השנה בה ברין נעצר בחשד להתעללות בילדים לאחר שילד בן 13 דיווח שברין התעלל בו מינית במשך ארבע שנים. בראדלי הייתה העורכת של ספרו של ברין, "אהבה יוונית", אשר הוקדש לה, ובשנת 1965 תרמה מאמר בשם "אקוויוולנטיות נשית לאהבה יוונית בספרות מודרנית" לכתב העת של ברין, "הז'ורנל הבינלאומי של אהבה יוונית". היא הייתה מודעת למעשיו של ברין, וקיבלה בעבר את ההתעללות המינית שלו בילד בן 14.
עמדות ופעילות דתית
בזמן שלמדה במכללה לחינוך (כיום אוניברסיטת אולבני של רשת אוניברסיטאות ניו-יורק), החלה בראדלי להתעניין ולהשתתף בפעילות אזוטריקה מערבית. מאוחר יותר היא גם השלימה בהתכתבות קורס של מסדר צלב הוורד.
בשנות ה-50 המאוחרות או בשנות ה-60 ייסדו בראדלי וברין את "מסדר הרסטורציה של אקווריוס", המבוסס על עבודתה של דיון הון. עד 1961 כבר חנכה חברים חדשים באופן רשמי.
בראדלי גם הייתה פעילה ב-"Darkmoon Circle", אשר נוסד ב-1978 על ידי נשים ממסדר אקווריוס. בראדלי שיפצה את המוסך בביתה כדי לספק חדר מפגשים עבור החוג, כמו גם עבור קבוצות פגניות אחרות. ב-1981 הקימו בראדלי, דיאנה ל. פאקסון ואליזבת ווטרס את "המרכז לדת אלטרנטיבית".
בשנת 1990 אמרה בראדלי שהיא שבה לנצרות, ואמרה בראיון: "אני מגיעה בקביעות לכנסייה אפיסקופלית... העניין הפגני הזה... אני מרגישה שמיציתי. מה שאני רוצה זה שאנשים יחקרו את האפשרויות".
מותה
לאחר שבריאותה התדרדרה במהלך השנים, נפטרה בראדלי בברקלי ב-25 בספטמבר 1999, ארבעה ימים לאחר שסבלה מהתקף לב. את האפר שלה פיזרו בגלסטונברי טור בסאמרסט שבאנגליה.
האשמות בהתעללות מינית
ב-2014 האשימה את בראדלי בתה, מוירה גריילנד, בהתעללות מינית מגיל 3 עד 12. במכתב לעיתון "הגרדיאן" אמרה גריילנד שלא דיברה על כך לפני כן כי גריילנד גם טענה שהיא לא הייתה הקורבן היחיד, וכי היא הייתה אחת מהנשים שדיווחו על מעשי ההתעללות בילדים של אביה וולטר ה. ברין, דיווחים שהובילו להרשעתו. בראדלי עצמה הודתה שהיא הייתה מודעת להתנהגותו של בעלה, אף על פי שהיא בחרה לא לדווח עליו.
בתגובה להאשמות האלה הודיעה ב-2 ביולי 2014 חברת "ויקטור גולנץ", המוציאה לאור של ספריה הדיגיטליים של בראדלי, שכל ההכנסות מהספרים האלקטרוניים ייתרמו לארגון הצדקה "Save the Children". הסופרת ג'אני לי סימנר, שהמשיכה לכתוב ספרים בסדרת "Darkover" של בראדלי לאחר מותה, הודיעה ב-13 ביוני 2014 שהיא תתרום את המקדמות והתמלוגים של שני ספריה בסדרה לארגון הנלחם בתקיפה מינית. Rape, Abuse & Incest National Network.
מאז שההאשמות פורסמו, מוירה ומארק גריילנד דיברו רבות על חוויותיהם, ומספר סופרי מדע בדיוני מפורסמים גינו את בראדלי באופן פומבי. בין הראשונים היה ג'ון סקאלזי, וזוכה פרס הוגו, ג'ים היינס כתב "כל זה הופך את הגילויים על כך שמריון זימר בראדלי הגנה על אנס ילדים ידוע ושהיא התעללה בבתה, לאפילו יותר טרגיים." ג. וילו וילסון, זוכת פרס עולם הפנטזיה, אמרה שהיא נותרה "ללא מילים". דיאנה ל. פאקסון, ששיתפה פעולה עם בראדלי בכתיבת מספר ספרים, ושהמשיכה לכתוב רומנים בסדרת אבלון אחרי מותה של בראדלי, אמרה כי היא "המומה ומזועזעת לקרוא את הפוסטים של מוירה גריילנד על אמה".
קריירה ספרותית
בראדלי סיפרה שכשהייתה ילדה היא נהנתה לקרוא ספרי פנטזיה של סופרים כדוגמת הנרי קוטנר, אדמונד המילטון, ק. ל. מור, ולי ברקט, במיוחד כשכתבו על "נצנוץ של שמשות זרות בעולמות שמעולם לא היו ולא יהיו". הרומן הראשון שלה ורבים מכתביה בהמשך הושפעו מסופרים אלו. בגיל 17, כתבה את הרומן הראשון שלה, "הבית ביער", הגרסה שלה ל"נורמה"; הספר פורסם לאחר מותה.
הסיפור הראשון שבראדלי מכרה, הסיפור הקצר "מאחז", הופיע בתחרות החובבנים "סיפורים מופלאים" ב-1949. הפרסום המקצועי הראשון שלה היה סיפור קצר בשם "נשים בלבד", אשר הופיע בגיליון השני (והאחרון) של כתב העת למדע בדיוני "וורטקס" ב-1953. הרומן הראשון שפרסמה היה Falcons of Narabedla, שיצא לראשונה במאי 1957 במהדורה של "עולמות אחרים".
בשלב מוקדם בקריירה שלה, היא כתבה מספר יצירות שאינן ספרות ספקולטיבית, כולל ספרות פאלפ ללסביות והומואים, בהם הרומן "אני לסבית" שפורסם בשנת 1962. ספריה בז'אנרים אלו פורסמו בשמות העט "מורגן אייבס", "מרים גרדנר", "דקסטר ג'ון" ו"לי צ'פמן". אף על פי שהספרים שלה יחסית תמימים לפי הסטנדרטים של היום, הם נחשבו אז לפורנוגרפיה, ובמשך זמן רב היא סירבה לחשוף את שמות היצירות שהיא כתבה תחת שמות אלו.
בראדלי לקחה חלק פעיל בפנדום, וקידמה אינטראקציה בין קוראים לסופרים ומוציאים לאור, מה שהוביל למספר תרומות חשובות לתרבות הז'אנר. היא עצמה, כשהייתה בגיל הנעורים, כתבה מכתבים למגזינים, והחל מסוף שנות ה-40 המאוחרות ובמשך שנות ה-50 וה-60, היא פרסמה פנזינים משלה, וגם ערכה פנזינים של אחרים, לעיתים גם עם שני בני זוגה. בראדלי המשיכה לתרום למגזינים ופנזינים שונים למדע בדיוני ופנטזיה לאורך כל הקריירה שלה.
בראדלי הייתה העורכת של הסדרה האנתולוגית הפופולרית שפורסמה במהלך שנים רבות, Sword and Sorceress, ועודדה הגשת סיפורים מסופרים מתחילים. אף על פי שהיא במיוחד עודדה נשים בתחום, היא פרסמה גם סיפורים של גברים. מרסדס לאקי הייתה אחת מני רבות שהתחילה את דרכה בסדרה זו. בראדלי המשיכה בעבודה זו ממש עד זמן מותה.
הספר הכי מפורסם שלה הוא "ערפילי אבלון", האפוס של אגדת קמלוט מנקודת מבטן של הנשים בסיפור, ובמיוחד מורגן לה פיי וגווינביר. הוא התרחב לסדרה, שכמו סדרת Darkover, הורחבה בהמשך גם על ידי סופרים אחרים, וספרים בה המשיכו להתפרסם לאחר מותה של בראדלי.
בראדלי זכתה לאחר מותה בפרס עולם הפנטזיה על מפעל חיים בשנת 2000.
סדרת Shadow's Gate
(with Rosemary Edghill)
Darkover המודרנית
(also known as The Children of Kings trilogy) (written principally by Deborah J. Ross)
סדרת Glenraven
(with Holly Lisle)
סדרת Survivors
(with Paul Edwin Zimmer)
אנתולוגיות Darkover
(edited by Marion Zimmer Bradley, with some short stories by her, but mostly by other writers)
מארי הארף
מארי אליזבת הארף (באנגלית: Marie Elizabeth Harf; נולדה ב-15 ביוני 1981) היא דוברת ממשל אמריקאית, שכיהנה כיועצת תקשורת אסטרטגית למזכיר המדינה ג'ון קרי בשנים 2015–2017. היא הובילה את תחום האסטרטגיה התקשורתית במשא ומתן על תוכנית הגרעין האיראנית. קודם לכן שירתה כסגנית דוברת מחלקת המדינה וכן כדוברת בפועל.
ביוגרפיה
במהלך מסע הבחירות לנשיאות של ברק אובמה ב-2012, ניהלה הארף את אסטרטגיית התקשורת של מצע הביטחון הלאומי בקמפיין, ושירתה גם כדוברת שלו. ביוני 2013 מונתה לסגנית דוברת מחלקת המדינה, שם שירתה תחת ג'ן סאקי.
מיוני 2015 עד ינואר 2017 החלה לשמש כיועצת בכירה לאסטרטגיה תקשורתית עבור מזכיר המדינה ג'ון קרי, ולקחה חלק מרכזי בשיחות שהובילו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
בינואר 2017 הצטרפה כפרשנית בערוץ פוקס ניוז.
מארי נישאה לג'וש לוקאס באפריל 2012.
סילפיום
סִילְפיוּם (נקרא גם סילפיון; בלטינית: Silphium) הוא צמח לא מזוהה, ששימש בעת העתיקה לתיבול ולרפואה. השימוש בו היה נרחב ברוב התרבויות העתיקות באגן הים התיכון בתור מאכל וכתבלין, ושרף הצמח שימש מרפא לתחלואים שונים ובמיוחד כאמצעי למניעת ילודה. הוא היה כה נחשק שהרומאים החשיבו אותו ל"שווה את משקלו בדנאריוס" (מטבע כסף), ולפי אגדה רומית הצמח ניתן במתנה לבני האדם על ידי האל אפולו.
סילפיום היה המוצר המסחרי העיקרי של העיר הצפון-אפריקאית העתיקה קירנה שבמחוז קירנאיקה (כיום בתחום לוב). הצמח היה כה חשוב לכלכלת העיר שציור שלו מוטבע על רוב המטבעות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות בה.
כיום הסילפיום נחשב כמין נכחד, כשזיהויו המדויק אינו ודאי. מקובל שהוא ממשפחת הסוככיים שמשתייכים אליה גם הגזר והפטרוזיליה. ייתכן שזהו זן של כֶּלֶך מצוי. יש משערים שהצמח הוא כלך מרוקני שעדיין קיים וגדל גם בישראל.
תיאור הצמח
על פי התיאורים והציורים ההשערה המקובלת היא שהסילפיום הוא סוג של כלך. תאופרסטוס שחי בין המאה הרביעית לשלישית לפנה"ס כותב במחקר על הצמחים שלסילפיום יש שורש גדול ועבה, הגבעול דומה בגודלו לזה של כלך אבל פחות עבה, העלה דומה לסלרי והפרי רחב וצורתו כצורת עלה. הגבעול נשאר רק שנה בדומה לכלך. לסילפיום יש שני מיני מיצים, אחד מהגבעול ואחד מהשורש. לשורש יש קליפה שחורה, שמקלפים אותה. לקוטפי הסילפיום יש הנחיות איך לחתוך את השורש, הם מתייחסים לחתכים הקודמים שנעשו ולכמות הנוזל הדרושה, ואסור לחתוך בצורה לא נכונה או יותר מדי. המיץ המופק מהשורש מתקלקל במהירות, כדי לשלוח אותו לפיראוס מערבבים אותו עם דגן גרוס, והטיפול שומר עליו מפני התעפשות. לפי תאופרסטוס אחד המאפיינים יוצאי הדופן של הצמח, הוא שבדומה לצלף אינו גדל באדמה מעובדת, הוא כותב שאי אפשר "לביית" אותו, כפי שיש בעלי חיים שאי אפשר לביית. אף שהוא חוזר על כך פעמיים, במקום אחר הוא מטיל ספק וכותב שיש לבדוק זאת. הוא מספר שלפי אנשי המקום הסילפיום התחיל לפתע לצמוח אחרי שנה גשומה במיוחד, וכותב שתופעה זו אינו נדירה, ואחרי שינויים בכמות המים ובקרקע מינים חדשים קונים להם אחיזה.
הכחדה
הסיבה להכחדה אינה ידועה. הצמח גדל ברצועת חוף צרה שאורכה כ-201 ק"מ ורוחבה כ-56 ק"מ בצפון קירנאיקה (כיום לוב). יש הנחה שההכחדה נגרמה בגלל מרעה יתר. לפי תאופרסטוס הצמח גדל רק בר ואי אפשר היה לגדל אותו בצורה חקלאית. הוא מציין גם שבשרן של כבשים שאכלו גבעולי סילפיום צעירים הוא טעים במיוחד. פליניוס הזקן כותב שהרווחים מגידול הכבשים היו גדולים יותר וזה מה שהביא להיעלמותו של הצמח. הוא כותב שגבעול הסילפיום האחרון שהיה בקירנאיקה ניתן לנירון קיסר בתור מתנה מעניינת. לפי תאוריה אחרת כאשר מושלים רומאים השתלטו על הטריטוריה, התיאבון שלהם לסילפיום הביא לקטיף יתר ובכך להכחדתו. סברה אחרת גורסת שאקלים המגרב הלך והתייבש, וייתכן שמדבור תרם להכחדת הסילפיום. בספטמבר 2022, פרופסור מחמוט מיסקי מאוניברסיטת איסטנבול פרסם כי מצא את הצמח בטורקיה לאחר 40 שנות מחקר.
שימושים רפואיים
לצמח מיוחסות מגוון סגולות רפואיות. סופר שהוא יכול לרפא שיעול, גרון כואב, חום, קלקול קיבה, מיחושים ומכאובים, יבלות ותחלואים שונים. היפוקרטס כתב: "כאשר המעיים בולטים ולא נשארים במקום אחד, גרד את הסילפיום העדין והדחוס ביותר לפיסות קטנות ושים בתור רטייה. יש השערה שהצמח פעל כמונע הריון. הדבר מתבסס חלקית על דבריו של פליניוס הזקן שהצמח יכול "לקדם וסת". סוגים שונים של סוגים קרובים לפטרוזיליה, שגם היא ממשפחת הסוככיים, ידועים כמכילים פיטואסטרוגנים פוטנטיים במיוחד. היפוקרטס כתב שזרעים של גזר בר מונעים הריון, ובמקומות אחרים נטען שזרעי גזר בר גורמים להפלה. ייתכן שגם לסילפיום הייתה תכונה זו.
סימן הלב
על מטבעות רבים מהמאה השישית והחמישית לפני הספירה שנמצאו בקירנה מוטבע סימן הלב, בנוסף לציור הסילפיום. ההשערה היא שהלב מיצג את הזרע או ההלקט של צמח זה. כתבים מהעת העתיקה קושרים בין סילפיום לאהבה ומיניות. סילפיום מופיע אצל הגאוגרף פאוסניאס בסיפור על התאומים דיוסקורי ששהו בבית ששייך לאיש ספרטה, וגרה שם בתו הצעירה, "למחרת הנערה עם כל החפצים הנשיים שלה נעלמו, ובחדר נמצאו תמונות של הדיוסקורי, ושולחן ועליו סילפיום". על פי השערות זהו המקור לסימן הלב המוכר.
התפתחות מתקדמת
מקור השם
נראה שדרווין בחר במונח 'התפתחות מתקדמת' (Progressive/Advanced Development) כדי להבחין את המגמה ההתפתחותית בהשתנות המינים בכלל (פילוגנטיקה) מהמונח 'התפתחות'. האחרון מיוחס במדעי החיים לתהליך השתנות הצורה הבוגרת והמורכבת של האורגניזם מגרעינו (אונטוגנזה). למרות שהקו ההתפתחותי באבולוציה נידון עוד לפני דרווין, על ידי למארק ואחרים, הדיון שלו בנושא הוא בעל ערך מיוחד: התופעה אותה הוא מתאר אינה מתבקשת מהתאוריה שלו עצמו ודרווין התלבט איך להתייחס אליה.
מאפיינים
ההכרה של דרווין בדרגות התפתחות, יצירת פרמטרים מבחינים בין יצורים ירודים לבין מפותחים יותר, והסברת כיוון השינוי (באמצעות מנגנון הברירה הטבעית) עוררה אצלו שאלות ביחס לאופי הזיקות שבין התקדמות במורכבות לבין הסתגלות. הוא מעיר בהקשר זה ש"בתנאים מסוימים מבנה מפותח עלול להוות אפילו חסרון מחמת שטיבו עדין יותר ונוח יותר לקלקול ופגיעה" (עמ. 85). למרות שיקולים אלה בחר דרווין לראות בהתפתחות המתקדמת את אחת התולדות של אילוצי ההסתגלות: שינויים מקריים התורמים להתאמת החיים לאילוצי הסביבה.
הסברים לתופעת ההתקדמות במורכבות
עדויות מענפים רבים של הביולוגיה (גנטיקה, פלאונטולוגיה, אנטומיה משווה, סיסטמטיקה ועוד) מאשרות את התצפיות של דרווין ומלמדות, שהמינים המאוחרים והמורכבים יותר, מקורם במינים פשוטים יותר.
ההסבר הנפוץ ביותר הוא עדיין זה שהוצע על ידי דרווין. הוא מניח, שהשתנות המינים בכלל היא תוצאת הצטברות הדרגתית של שינויים זעירים ברמה הגנטית, המאפשרים לאורגניזמים להתאים את עצמם לשינויים ואילוצים סביבתיים. לפי הסבר זה ההתקדמות במורכבות היא אחת התולדות של אותם שינויים. הניסיונות להציע הסברים חילופיים לזה של דרווין מקורם בהכרה מתרחבת שהתאוריה שלו אינה מכילה בתוכה הסבר לאופי השינויים, לקצב שלהם ולכיוונם.
לצד ההסברים הגנטיים הוצעו הסברים נוספים, המדגישים גורמים נוספים, מלבד הגנטיים, כאחראיים לקו ההתפתחותי באבולוציה: התמודדות עם שינויים סביבתיים קיצוניים , שיתופי פעולה בין מינים שונים, שהובילו להתמזגותם לכדי מין מורכב יותר, כושר ללמוד מהניסיון, שמוביל ליתרונות הסתגלותיים יגדיל את הסיכוי לצאצאים עם תכונה דומה.
קבוצת הסברים אחרת נשענת על מושגים ממגוון רחב של מקורות כמו קיברנטיקה, תורת האינפורמציה, מערכות מורכבות, תרמודינמיקה, כאוס, בינה מלאכותית ועוד. המשותף להם הוא ניסיון להציע פרספקטיבה שונה לשאלת המורכבות וההתפתחות. איליה פריגוז'ין (Prigoging), חתן פרס נובל לכימיה משנת 1977, טען שבמערכות פתוחות, החשופות לחדירת אנרגיה ואינפורמציה לתוכן, וסובלות מחוסר יציבות או איזון, המערכת יכולה להתאזן ולהתייצב מחדש ברמת מורכבות גבוהה יותר. בהקשר האבולוציוני וההתפתחותי זהו תהליך של שימור עצמי, על ידי התארגנות עצמית לרמת מורכבות גבוהה יותר. במובן זה כל תהליך המבנה את עצמו (construction) מהווה תנועה הפוכה בכיוונה לחוק השני של התרמודינמיקה המכונה גם  'עיקרון האנטרופיה'. עיקרון הקובע, שהמגמה במערכות תרמודינמיות סגורות היא לאחידות סטאטית תוך התפרקות למרכיביהן (שמשמעה הפחתה ברמת המורכבות). מושג 'הארגון העצמי' מעביר את המשקל מהתאמה והסתגלות האורגניזם לשינויים בסביבה לפנים האורגניזם: שינויים פנימיים באורגניזם עצמו, בניסיון לייצב ולאזן את עצמו, יכולים להוביל גם ליצירת רמות איזון וייצוב חדשות. המייחד הסברים אלה הוא, שהם נשענים על פרספקטיבה, שאינה תלויה רק בהתאמה לסביבה, והם דנים בשאלות התפתחותיות במנותק יחסית משאלות הנוגעות להסתגלות.. שתי המגמות המרכזיות הפועלות היום בשאלת ההתפתחות באבולוציה הן ה-Evolutionary Developmental Biology (EDB), וה- Developmental System Theory (DST) כתב עת המוקדש לבירור הזיקות בין נושאים התפתחותיים לאבולוציה - Evolution & Development - יוצא לאור מאז שנת 1999.
המורכבות מאיצה את עצמה
המחקר שלאחר דרווין הוסיף קבוצת נתונים נוספת ביחס לקו ההתפתחותי באבולוציה (שלא הייתה מוכרת דייה בתקופתו): קצב הופעת מינים מורכבים יותר מאיץ את עצמו ככל שאנו עולים בסולם האבולוציוני. כל דרגת מורכבות מאיצה את הופעתה של דרגת המורכבות הבאה. מכיוון שיש דרכים רבות לאפיון ותיעוד סדר היווצרות המינים. יובאו לשם דוגמה רק כמה ציוני דרך בולטים: לפני 3.9 מיליארד שנה נוצרו תאים פרוקריוטים המסוגלים לקלוט ולעבד אנרגיה מהשמש (פוטוסינתזה). 2.5 מיליארד: אורגניזמים ראשונים שחיים בסביבת חמצן. 2.1 מיליארד: אורגניזמים מורכבים מקבוצות תאים (איקריוטים). 1.2 מיליארד: רפרודוקציה מינית. 580 מיליון שנה: רכישת היכולת לתנועה עצמית. 530 מיליון: האבות הקדומים של המיתרנים ובעלי-החוליות. 375 מיליון: האבות הקדומים של הדו-חיים. 300 מיליון: זוחלים. 220 מיליון: יונקים ראשונים. 85-65 מיליון: אבות הקופים. 40 מיליון: פרימטים. 15 מיליון: הקופים הגדולים. 10-13 מיליון: האבות הקדומים של המין האנושי. 1.8 מיליון: האדם הזקוף (Homo Erectus), האב הקדמון של כמה מינים אנושיים. 400 אלף שנה: האב הקדמון הישיר של המין האנושי.
שתי מסקנות מתבקשות מנתונים אלה: 1. קפיצות המדרגה באבולוציה נעשות תכופות יותר ככל שמתקרבים לזמננו. 2. כפי שדרווין כבר ציין, הקו הבולט של ההתפתחות המתקדמת בא לידי ביטוי במידת הקרבה ליכולות המנטאליות האנושיות, שבמהותן הן שכלול היכולות ללמוד מהניסיון והעברתו לדורות הבאים.
עובדות סותרות
האצת המורכבות אינה מתיישבת עם קבוצת נתונים אחרים, שגם הם משפיעים על קצב השינוי של האורגניזם:
משמעות שני נתונים אלה היא, שהסיכוי למוטציות רבות ובקצב מהיר יותר גדל ככל שהמינים פשוטים יותר. על פי נתונים אלה דווקא המינים הפשוטים היו אמורים להשתנות בקצב מהיר יותר מהמורכבים. כלומר, ללא תלות בשאלה מהם הגורמים המאלצים את האורגניזם להשתנות - קצב ההשתנות היה אמור להיות מהיר ואפקטיבי יותר ככל שהאורגניזם פשוט יותר. בכל הקשור להתאמה לאילוצים סביבתיים זהו אכן המצב: מינים פשוטים שורדים, מתאימים את עצמם ומתאוששים מהר יותר ממינים גבוהים.
הנתונים מלמדים שאין חפיפה בין היכולת להשתנות כדי להתמודד אם אילוצים משתנים של הסביבה ובין היכולת להשתנות כדי לפתח יכולות חדשות. בהתחשב בנתונים אלה, נראה כאילו הקו ההתפתחותי באבולוציה משתנה באופן עקבי ובקצב משלו, ללא תלות באילוצים סביבתיים (שינויים אקולוגים, קטסטרופות סביבתיות וכדומה) או במספרים המוחלטים של שכיחות וקצב המוטאציות הגנטיות.
קבוצת נתונים נוספת, שכבר הייתה ידועה לדרווין ויש לה תמיכה מתחומי מחקר שונים מלמדת שהמסלול ההתפתחותי הבולט ביותר שנוצר במהלך האבולוציה הוא מכלול הכישורים שהופיעו בעקבות התפתחות מערכת העצבים המרכזית, המוח והיכולת שלו לעבד מידע המגיע מהחושים. מכאן שהקו ההתפתחותי באבולוציה גם מאיץ את קצב הופעתן של יכולות מורכבות יותר וגם בעל כיוון התפתחותי מועדף. על בסיס הידע הקיים היום יש לראות ב'התפתחות מתקדמת' מושג המאגד בתוכו שלוש תופעות הקשורות ככל הנראה אחת בשנייה: התקדמות במורכבות, האצת קצב הופעתן של יכולות מורכבות יותר והעדפת שכלולן של יכולות המגדילות את היכולת להתמצא, ללמוד מהניסיון ולהעביר אותו לדורות הבאים.
הסתגלות והתפתחות מתקדמת
בעקבות דרווין אימצה לעצמה הביולוגיה הגדרה מושג ה'הסתגלות' המדגישה את ההתאמה לסביבה. לפי הפילוסוף הרברט ספנסר, אבי התפיסה האבולוציונית הכללית, הסתגלות משמעה 'התאמה מתמדת של היחסים הפנימיים ליחסים חיצוניים'. כלומר, האורגניזם משתנה כדי להתאים את עצמו לשינויים בסביבה. מול הגדרה זו של הציב ישעיהו ליבוביץ, העורך הראשי של האנציקלופדיה העברית וכתב בה את הערך 'הסתגלות', הגדרה אחרת/נוספת. הוא מציג את רעיונותיו של קלוד ברנאר כהשקפה חילופית לזו המקובלת היום בביולוגיה. הפיזיולוג הצרפתי קלוד ברנאר טבע את המושג 'סביבה פנימית' כמושג המגדיר את היחסים המתקיימים בין האיברים והמערכות השונות המרכיבים את האורגניזם. לפי ברנאר מהותה של ההסתגלות הביולוגית היא יכולתם של מנגנונים פנימיים לבטל שינויים שמקורם בסביבה החיצונית ולהמשיך ולקיים את יציבות העולם הפנימי. במובן זה 'הסתגלות' היא היכולת לשמור על 'אי-התאמה' עקבית ויציבה בין הסביבה הפנימית לבין הסביבה החיצונית. משמעות ההגדרה היא, שהאורגניזם משתנה כדי ליצור עמידות גבוהה יותר בפני שינויים בסביבה. גישה זו מאפשרת להסביר את תופעת ההתקדמות במורכבות גם כ'הסתגלות מתקדמת': את הקו ההתפתחותי באבולוציה אפשר לתאר גם כשכלול היכולות של האורגניזם (או 'הסביבה הפנימית') להשיג יותר דרגות חופש לייצב את עצמו ולפעול בעולם.
ברוך אדהנן
דבתרה ברוך אדהנן (1850 – 1936) היה ליקה כהנת בביתא ישראל, אחיו התאום של דניאל אדהנן.
ביוגרפיה
אבא ברוך נולד בכפר בלנגב שבחבל דמביה, הנמצא במחוז בגמדר, באתיופיה. מקטנותו התעניין בלימודי דת ובשל כך עזב את בית הוריו בגיל צעיר מאוד והחל להתבודד וללמוד תורה אצל נזירי ביתא ישראל במנזר יהודי בגורגרה שבאזור אגם טאנה, שבמהלכם הוסמך לדבתרה.
בשנת 1862 קטע את לימודיו כדי להצטרף לניסיון העלייה לארץ ישראל, שארגן אבא מהרי. לפי המסורת, ניסיון עלייה זה הוביל העולים עד לחוף ים סוף, שם נעצרו אנשי הדת וקהל העם להתפלל לקריעת הים. הכהנים אף היטו את מטותיהם למים, אך לשווא. אחר ניסיונות כושלים אלו קפצו שנים עשר כהנים למים והתחילו לשחות, בהם אבא ברוך. כשראו שהמים אינם נבקעים גם אחרי מעשה "הנחשונים", ניסתה הקבוצה לשכור ספינות גדולות וחזקות שיוכלו לצלוח את הים, ומשגם זה לא עלה בידם פנו אחור והחלו לעשות דרכם חזרה לבתיהם. בין השורדים המעטים של מסע הירואי זה, שנמשך כשלוש שנים, היה גם דבתרה ברוך.
בשנת 1865, עם שובו מהמסע, החליט אבא ברוך לחזור ולהתבודד בהרים ולהקדיש את עצמו לדת. על פי המסורת, באחד הלילות חלם אבא ברוך חלום אשר הורה לו לשוב אל חברת הקהילה ולהינשא, ושמזרעו יקומו מנהיגים גדולים. הדבר המשיך להופיע בחלומו עוד מספר פעמים והוא החליט לפנות אל מדריכיו הנזירים, שאמרו לו שאין יעודו להיות נזיר והורו לו לשוב אל חיי החברה. אחרי תקופה ארוכה של התבודדות, חזר אבא ברוך לכפרו ונשא את מנקוייש איתמר ועמה הקים משפחה ענפה. בהמשך מונה כליקה כהנת, תפקיד אותו מילא עד יום מותו.
במסגרת תפקידו כליקה כהנת, נדד אבא ברוך מכפר לכפר כדי לחזק את הקהילות שחיו באזורים מרוחקים. הוא לימד דת והקים בתי לימוד לשם כך. בעת שהותו בכפר וולקה, הוא הקים בית הספר, שלימים למד בו יונה בוגלה. אבא ברוך נשא תפילות בעד בני הקהילה והמבקשים מרפא ותבואה, הקים מפעלי חסד ליתומים ואלמנות, הנהיג טקסים דתיים רבים, שימש כבורר וכדיין במקרי הצורך, הכשיר תלמידים וכהנים ונלחם במסיון.
דבתרה ברוך נדד לכפר הקהילה שבוולקה, שם פגש לראשונה את ידידו ד"ר יעקב פייטלוביץ', שהחל בשנת 1904 לבקר באתיופיה בעיקר באזור תיגראי. בשנת 1908, נפגש לראשונה עמו המנהיג הגדול, במסעו השני, כשהגיע לריכוזי היהודים הגדול ביותר במחוז בגמדר. במהלך מסעו, לן פייטלוביץ' בביתו של אבא ברוך, שם התקבל בכבוד רב. למעשה הייתה זו הפעם הראשונה בה נפגש עם אישיות דתית מקרב קהילת ביתא ישראל באזור גונדר. יחסו החם והאוהד של אבא ברוך לפייטלוביץ', הפיג את חשדנותם של בני הקהילה כלפי הד"ר, ובכך נסללה דרכו של פייטלוביץ' להשפעה ושיתוף פעולה עם ביתא ישראל. בהמשך מסעו של פייטלוביץ' נפגשו הוא ואבא ברוך מספר פעמים ונרקמו ביניהם קשרי ידידות קרובים. ביטוי להערכה הרבה שרחש יעקב פייטלוביץ' כלפי אבא ברוך, מהווה תמונת דיוקנו המתנוססת על כריכת ספרו מסע אל הפלשים. פייטלוביץ' מזכיר בספר זה את אבא ברוך, כחלק מתאורו את טקס הלנגתא סנבת (השבת השביעית) מן הסבב השלישי - השבת העשרים ואחת מתחילת השנה, היא השבת השלישית של חודש אב, המכונה זרבבו סנבת. בשבת זו נהוג לומר תפילות מיוחדות ולקרוא פרקים מסוימים מספר שמות, כמו גם את מזמור קי"ט מספר תהילים וקטעים מספר התלמידים (אראדת):
חזון אבא ברוך
בשנת 1935, זמן קצר לפני מותו של אבא ברוך, פנו אליו ראשי הכהנים, וביניהם הכהנים המכובדים יעקב זרו, דניאל מהרי ונגוסה אליאס, כדי שיתאר להם את עליית ביתא ישראל העתידית לארץ ישראל. אבא ברוך שירטט בצורה מופלאה את שלבי כל אחת מן העליות ואת האופן שבו יתבצעו. כמו גם את האתגרים עימם תתמודד הקהילה בארץ ישראל:
דבתרה אבא ברוך נפטר בשנת 1936. בין בניו, ממשיכי דרכו, נמצאים הכהנים צגהון ברוך וליקה כהנת ברהן ברוך.
סארני
סארני (באוקראינית: Сарни) היא עיר במחוז רובנו, בחבל ווהלין שבצפון-מערב אוקראינה, ציר דרכים ושיט ראשי. תרגום השם סארני מאוקראינית הוא "איילות", על שמן של האיילות הרבות שחיו ביערות שהקיפו את העיר. איילה הוא גם סמלה של העיר.
תולדות העיר
סארני הייתה חלק מדוכסות ווהלין ולאחר מכן סופחה לדוכסות הגדולה של ליטא. משנת 1795 הייתה סארני בתחום מחוז ווהלין של האימפריה הרוסית. בשנת 1921 סופחה סארני לרפובליקה הפולנית השנייה והפכה לבירת מחוז סארני. כמעט מחצית מתושביה היו יהודים, הקבוצה השנייה בגודלה בעיר הייתה אוקראינים, והיתר היו פולנים ובני קבוצות לאומיות אחרות.
מסילת הרכבת הגיעה לסארני בשנת 1885, שנה שבה הוכרה לראשונה כעיר. היא הפכה לצומת חשוב בין פסי הרכבת שבין רובנו-לונינץ לבין אלו של קובל-קורוסטן, בייחוד לאחר הקמת תחנת הרכבת בשנת 1901. תודות לכך התפתח בעיר מרכז גדול של שווקים, בתי מלאכה וגידולים חקלאיים לייצוא. היערות שהקיפו את העיר תרמו גם לשגשוגה של תעשיית העצים במקום.
בשנת 1930 בנו הרשויות הצבאיות של פולין ביצורים ובונקרים באזור סארני, ביצורים שהיוו מעוז הגנה בפני הצבא האדום עם פלישת הסובייטים בספטמבר 1939. אחדים מהבונקרים האלה קיימים עד היום.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נרצחו בעיר פולנים רבים – גברים, נשים וילדים - על ידי האוקראינים ששיתפו פעולה עם הגרמנים, אם כי הטבח היה ביוזמה גרמנית, כחלק מהנסיון לבצע באזור טיהור אתני מפולנים. פולנים אחרים גורשו לגרמניה כעובדי כפייה.
בשנת 1944 סיפחה רוסיה את סארני לאוקראינה הסובייטית, שהפכה בשנת 1991 לאוקראינה העצמאית.
יהודי סארני
בעקבות פרעות קישינב ב-1903 הפכה סארני למרכז יהודי גדול. היא נכללה ברשימת היישובים שבה היו יהודים רשאים להתגורר. בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בסארני כ-5,000 יהודים, שהיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. הם קיימו פעילות כלכלית ענפה, וכן פעילות סעד ותרבות עשירה. הם הקימו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, שבין חבריהן היו מקימי הקיבוץ בקלוסובה. בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את האזור. ביולי 1941 כבשו את סארני הגרמנים, החלו לשדוד רכוש יהודי בה, ונתנו חסות לאוקראינים ששדדו גם הם רכוש יהודי.
מרכז אביחי
מרכז אביחי היה בית ספר לאמנויות לחימה ופעילויות גופניות ייחודיות, שנוסד בשנת 1978 בחיפה על ידי אודי רענן ואביחי כהן. מרכז אביחי היה המקום הראשון בישראל שבו התאמנו בקונג-פו. בשיאו פעלו במרכז 470 תלמידים מתוכם כ-300 בהונג גאר קונג פו.
הפעילות במרכז אביחי
סיפו אודי רענן כמנהלו בפועל של מרכז אביחי כבי"ס לאמניות לחימה ולתנועה, דגל במדיניות שתביא לכמה שיותר סוגים של אמנויות לחימה תחת אותה קורת גג תוך כדי שיתוף פעולה פורה וללא תחרות הרסנית. הנושאים המרכזיים שנלמדו: בנוסף לאלו התקיימו במרכז אביחי חוגים נוספים כגון מחול אירובי, סטפס, ג'ודו ועוד. כמו כן, התקיימו במרכז פעילויות חברתיות מגוונות כגון מסיבות בפורים וביום העצמאות, פיקניקים ועוד. בפעילויות אלו השתתפו כל תלמידי המרכז שרצו בכך, ללא קשר לפעילות שבה עסקו.
בריאן קרניגהאן
קרניגהאן התפרסם מאוד עם כתיבת הספר הראשון אודות שפת התכנות C, אותו כתב יחד עם דניס ריצ'י וידוע כ-"K&R" על שם ראשי התיבות של שמם. קרניגהאן אישר כי לא היה לו חלק בעיצובה של שפת C ("זה לגמרי העבודה של דניס ריצ'י"). הוא כתב תוכניות יוניקס רבות, כולל Ditroff, ו-Cron לגרסה 7 של יוניקס.
קורות חייו
קרניגהאן נולד בטורונטו ולמד באוניברסיטת טורונטו בין השנים 1960 ו-1964, שם סיים את לימודי התואר הראשון בפיזיקה והנדסה. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בהנדסת חשמל מאוניברסיטת פרינסטון, שבה הוא מחזיק פרופסורה במחלקה למדעי המחשב מאז שנת 2000. כל סתיו הוא מלמד קורס שנקרא "מחשבים בעולמנו", אשר סוקר את יסודות המחשוב למתחילים.
בשיתוף פעולה עם שן לין הוא המציא היוריסטיקה ידועה לשתי בעיות אופטימיזציה: חלוקת קודקודי גרף לשני חלקים שווים תוך מזעור משקל הקשתות בחתך ובעיית הסוכן הנוסע. שתי הבעיות הן NP שלמות.
שמו של קרניגהאן נקשר באמירה ש"אם (נגזר) להיתקע באי (בודד) עם שפת תכנות אחת בלבד, הרי שעדיף שתהא זו שפת C".
קרניגהאן טבע את המונח יוניקס ועזר להפוך את פילוסופיית יוניקס של תומפסון לפופולרית. בנוסף, טבע קרניגהאן את הביטוי "מה שאתה רואה זה כל מה שתקבל" (WYSIAYG), שהוא פרפרזה למשפט הידוע "מה שאתה רואה הוא מה שאתה מקבל" (WYSIWYG). נהוג להשתמש במשפט של קרניגהאן כדי לציין שמערכות WYSIWYG עלולות לאבד מידע, שעשוי להיות שימושי בהקשרים אחרים.
היישום המקורי של קרניגהאן של "שלום, עולם!" ("!Hello, World") משנת 1978 נמכר במכרז האלגוריתם, שהוא המכרז הראשון בעולם של אלגוריתמי מחשב.
יחסי הרשות הפלסטינית–קוריאה הצפונית
יחסי הרשות הפלסטינית–קוריאה הצפונית הם יחסים הדו-צדדיים בין הרשות הפלסטינית לבין קוריאה הצפונית. קוריאה הצפונית מכירה בכל שטחה של מדינת ישראל (אשר נמצאת בסכסוך ארוך שנים עם הפלסטינים) כפלסטין, למעט רמת הגולן, המחשיבה כחלק מסוריה.
היסטוריה
היחסים בין קוריאה הצפונית לאש"ף נוצרו עוד בשנת 1966 . קים איל-סונג ויאסר ערפאת ניהלו מערכת יחסים קרובה, ובקוריאה הצפונית העמידו סיוע לפלסטינים. הסיוע לפלסטינים בשנות ה-70 כלל אספקת נשק וציוד צבאי. קוריאה הצפונית סייעה לסיעות שמאל ומהפכניות במזרח התיכון, כמו החזית העממית לשחרור פלסטין והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. האספקה נשמרה לפני הרפורמות של גורבצ'וב בברית המועצות ושיאופינג בסין בשנות ה-80.
לאחר התפרקות ברית המועצות, קטנה השתתפותה של קוריאה הצפונית בסכסוך הישראלי-פלסטיני והיא עברה מ"ייצוא המהפכה הקומוניסטית" לפרגמטיזם. קוריאה הצפונית ממשיכה לתמוך בפלסטינים ולגנות את פעולותיה של ישראל. במהלך מבצע עופרת יצוקה, קוריאה הצפונית גינתה בחריפות את פעולות ישראל. דובר משרד החוץ גינה את הריגתם של אזרחים לא חמושים וכינה זאת פשע נגד האנושות, כמו גם איום על תהליך השלום במזרח התיכון. בדבריו בעצרת הכללית של האו"ם נציג הקבע בקוריאה הצפונית הצהיר כי מדינתו "תומכת במלואם במאבק הפלסטיני לגירוש תוקפנים ישראלים משטחם והשבת זכותם להגדרה עצמית".
שר החוץ של צפון קוריאה אמר כי ההשתלטות על המשט לעזה ב-2010 היא "פשע נגד האנושות" שמובילה ארצות הברית. קוריאה הצפונית טוענת גם כי תומכת באופן מלא בזכות להגדרה עצמית של הערבים הפלסטינים.
ב-15 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הצהיר משרד החוץ הצפון-קוריאני: "אנו מגנים במרירות את הריגתם האכזרית על ידי ישראל של פלסטינים רבים חסרי הגנה כתוצאה מהתקפות צבאיות חסרות הבחנה על אזורי מגורים שלווים פלסטינים, מכיוון שהם פשעים בלתי נסלחים נגד האנושות".
מוסטפא מוראר
מוסטפא מוראר (مصطفى مرار) (28 בפברואר 1929 - 14 בדצמבר 2021) היה סופר פלסטיני, ערבי-ישראלי. לאורך יותר מ-70 שנה הוא חיבר יצירות שמתארות את חיי הכפר הפלסטיני הטיפוסי בכלל ואת כפרו שלו במיוחד.
ביוגרפיה
נולד בכפר ג'לג'וליה למשפחה שעובדת באדמה והתחיל את לימודיו היסודיים ב"חדר" שבכפר והשלים אותם ב"כפר ג'מאל". את לימודיו העל יסודיים סיים בהצטיינות בכפר קלקיליה. לאחר מכן, הוא הוכרח לחזור לכפר כדי לעזור להוריו באדמה, ועבד במחנות המנדט הבריטי.
ב-1948, נפגע מפיצוץ ואיבד את רגלו, וטופל בעיר שכם עד 1949. בחזרתו לכפר מצא שרוב המורים בבתי הספר של הכפר עזבו את עבודתם וזה פתח בפניו דרך לעולם הכתיבה שבו הוא השלים את דרכו עד למותו. שייח הכפר בזמנו ביקש ממנו ללמד בבית הספר וזה נתן לו את האופציה להשלים את לימודיו האקדמיים. ב-1952 הוא התחיל את לימודיו בבית ספר להכשרת מורים ביפו ואת הלימודים האקדמיים הגבוהים עשה באוניברסיטת בר-אילן. ב 1975 סיים תואר ראשון בלשון וספרות ערבית ובמדעי המדינה.
לאחר לימודיו נתמנה מנהל בית-הספר היסודי ע"ש אר-ראזי בג'לג'וליה. במשך עבודתו כמורה ומנהל בכפר התחיל לגלות את אהבתו לעולם הילד והתחיל להביע אהבה זו בסיפורים שהוא כתב. בין השנים 1958-1956 ערך והגיש את תוכניות פינת-הנוער בקול ישראל בערבית והשתתף בהכנת המשדרים לבתי-הספר. הוא יצא לפנסיה בשנת 1982.
סיפורי מוסטפא מוראר התמקדו בחיי הכפר הערבי ופער הדורות והמעמדות והשינויים שחלו בחברה הערבית. סיפורו הראשון נדפס ב-1952 בשבועון "חקיקת אלאמר".
נפטר ב-14 בדצמבר 2021.
מספריו
ועוד קובצי סיפורים למבוגרים. מסיפוריו תורגמו לעברית על ידי חנה עמית- כוכבי, טוביה שמוש (בתוך "סיפורים ערביים", 1972), מרדכי טביב, מחמוד עבאסי (בתוך "מפגש", 1965 - 1966) ואליהו אגסי. סיפורו "אבו עודה" נכלל באנתולוגיה העברית לנוער "כולם בסנדלים" (1973).
חתול שטות
חתול שטות (באנגלית: Rubbish, King of the Jumble; בתרגום חופשי לעברית: "רוביש, מלך הזבל") היא סדרת הנפשה בריטית לילדים, שנוצרה ובוימה על ידי מארק טיילור. הסדרה נכתבה על ידי פמלה היקי ודניס מקקוי, אשר לקחו חלק גם בכתיבת חלק מהפרקים של סדרות הנפשה נוספות, ביניהן "עלילות טייני טון", "אגדות ברווזים" ו"מכסחי השדים - האמיתיים". הסדרה הופקה על ידי חברות ITV Wales & West ו-A Productions.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה החל מ-29 ביוני 1993 עד 2 בספטמבר 1994 בערוץ CITV שבבעלות ITV. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנת 1995. לסדרה הופקו שתי עונות הכוללת 26 פרקים באורך 10 דקות.
תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בחתול שטות, חתול שגר בעליית גג של בית ישן. במהלך הסדרה, חתול שטות מנסה להשיג אוכל בדרכים שונות (שלרוב הן מתנהלות בצורה הדומה לפעולות של טרזן וג'יימס בונד) בתקווה שהחיות, האויבות שלו, לא יפריעו.
דיבוב
בגרסת המקור של הסדרה, חתול שטות דובב על ידי אלכסיי סייל.
בגרסה העברית של הסדרה, חתול שטות דובב על ידי דור צויגנבום, כאשר במאית הדיבוב הייתה טלי סולגניק, והמפיקה הייתה חסיה ורטהיים. הקלטת הסדרה נעשתה באולפני זזה.
מחוזות אוקלהומה
במדינת אוקלהומה שבארצות הברית ישנם 77 מחוזות. הגדול שבמחוזות אוקלהומה הוא מחוז אוסאגי (5,830 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מרשל (961 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז אוקלהומה (718,633 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה של אוקלהומה, אוקלהומה סיטי, נמצאת במחוז אוקלהומה.
אפרים מרכוס
אפרים מרכוס (1920 - ט' באב תשע"א, אוגוסט 2011) היה נגן חלילית ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה
אפרים מרכוס נולד בשנת 1920 בעיר ברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, בפולין). אביו, יוסף מרכוס, היה משפטן ומחנך, מייסד תנועת הנוער היהודית-גרמנית בלאו וייס. אמו, קֶטֶה אפרים מרכוס, הייתה ציירת ופסלת. בשנת 1930 עברה משפחת מרכוס לדיסלדורף, שם שר במקהלה בבית הספר והחל ללמוד נגינה בחלילית אצל המורה פראנץ יוליוס גיסברט. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בבית הכרם בירושלים. אפרים למד בגימנסיה העברית רחביה ומאוחר יותר החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בירושלים. בתקופה זו למד נגינה בחליל אצל אורי טפליץ ותאוריה מוזיקלית אצל יוסף טל. בתחילת שנות הארבעים היה מרכוס חלילן בתזמורת האופרה הארץ-ישראלית.
בשנת 1952 נסע לאנגליה להשתלם בנגינה בחלילית בארוק ובהדרכה של מקהלות ילדים. בישראל הקים את מקהלת הילדים "שרונית", ששיתפה פעולה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך 18 שנים (1962–1980) ובין השאר השתתפה בשלוש זמריות עולמיות.
ב-1953 ייסד את "נגני רננים" – קבוצה של כ-12 תלמידים מצטיינים, בני 13–17, שניגנו בחליליות בגדלים שונים, מהסופרנינו ועד לסוב-בס. במשך השנים ערך אנסמבל זה שבעה סיורים באירופה וארצות הברית. לאחר כל סיור הקליט ההרכב תקליט, שבו 38 קטעי נגינה ישראליים מקוריים.
בשנות ה-60 וה- 70 לימד מוזיקה בתיכון עירוני י"א בתל אביב והקים שם תזמורת.
בשנים 1972–1985 לימד במדרשות למורים למוזיקה בסמינר לוינסקי בתל אביב ובסמינר עליה (למורים מהמגזר הדתי) בפתח תקווה.
מרכוס הופיע כנגן חלילית סולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם תזמורות קאמריות שונות בניצוחם של נעם שריף, גיל שוחט ועוד. כמו כן ניגן מוזיקה קאמרית. בין הקלטותיו: סונטות וטריו סונטות של באך וטלמן.
בשנות ה-80 הגיש תוכנית ללימוד הנגינה בחלילית בטלוויזיה החינוכית בשם "מי בחלילית" (15 פרקים).
ב-1992, לכבוד יום הולדת המאה של אמו של אפרים, האמנית קטה אפרים מרכוס, הסריטה הטלוויזיה החינוכית סרט עם 80 מפסליה, בליווי קטעי נגינה בביצוע "נגני רננים".
חוברות "רוני חלילית"
מרכוס כתב ארבע חוברות לימוד ועוד 14 חוברות נגינה, בהן ערך ועיבד מאות שירים ישראליים ויצירות קלאסיות – וכן יצירות ישראליות מקוריות לחליליות, שנכתבו במיוחד עבור החוברות – ללימוד ונגינה בחליליות, החל מהלימוד הבסיסי ועד הנגינה הקבוצתית ברמה המקצועית הגבוהה ביותר.
וסט ביי
וסט ביי (באנגלית: West Bay, "המפרץ המערבי"; בערבית: بندر الغربي, בתעתיק: "בנדר אלע'רבי") הוא רובע מתפתח בדוחה, בירת קטר. הרובע בולט בחדשנותו והוא החדש ביותר בדוחה. וסט ביי כולל גורדי שחקים כגון בורג' קטר ומגדל טורנדו וישנם המון גורדי שחקים חדשים המתוכננים לקום ברובע. וסט ביי ידוע בחינוך הטוב שלו לגיל הרך, אך מחסור בבתי ספר מביא לכך שילדים נאלצים לנסוע לרבעים אחרים כדי ללמוד.
אפרים מרכוס
חוברות "רוני חלילית"
תקליטורים
מרכוס יצר גם סדרת תקליטורים, הכוללת אוסף ניגון "הרננים", יצירות מימי הרנסאנס ויצירות ישראליות ראה: "קישורים חיצוניים"
רוברט זילר
רוברט זילר (בגרמנית: Robert Ziller, נהגה בגרמנית צילר; 24 בינואר 1914 – 17 ביולי 2010) היה צלם וצלם קולנוע יהודי-גרמני. עבד באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של שנות ה-30. עלה לארץ ישראל בשנת 1934 וצילם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל.
קורות חיים
רוברט זילר נולד בברלין. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל לשמש כעוזר-צלם באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין, שם עבד עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של התקופה, ביניהם הבַּמָּאִים האוסטרים פריץ לאנג, גיאורג וילהלם פאבסט (Pabst), האנס שוורץ (Schwartz), צלם הקולנוע היהודי-גרמני אויגן שיפטן (Schüfftan), ועם אנשי קולנוע אחרים.
בשנת 1933, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ובשל היותו יהודי, עזב זילר את ברלין ועבר לפריז, שם עבד על סרטים באורך מלא עם אויגן שיפטן (שנמלט אף הוא לצרפת באותה שנה, בשל היותו יהודי), אך כיוון שלא הצליח להשיג אַרְכָּה לרישיון העבודה שלו, עזב את צרפת בשנת 1934 ועבר לארץ ישראל.
בן עשרים היה זילר כשהגיע לארץ ובראשית דרכו בה עבד כחקלאי. בהמשך חזר לעיסוקו המקצועי ועבד כצלם עיתונות. במהלך שנות ה-40 שב לעבודה קולנועית וצילם גם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל. בין היתר, עבד עם הלמר לרסקי על הסרט "אדמה" (הסרט הראשון באורך מלא שצולם בארץ ישראל), על סרטיו "ילדי השמש", "מנגינה עברית" ו"קופת חולים", עם הבמאי הרברט קליין על סרטו "בית אבי" וכן עם הצלם פלויד קרוסבי (Crosby).
בזמן מלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי ושירת כצלם צבאי באפריקה, איטליה, צרפת, אנגליה וגרמניה. בשנת 1947 היגר לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עסק בעיקר בקולנוע דוקומנטרי, ובשנת 1951 עבר לארצות הברית והתיישב בניו-יורק. צילם לאלפרד היצ'קוק את הסצנות האירופאיות לסרטו "המסך הקרוע" (Torn Curtain) ועבד משך שנים רבות כצלם עבור האו"ם; במסעותיו ברחבי העולם מטעם האו"ם הרבה בצילום סרטים וסטילס. זילר נפטר בליצ'פילד, קוֹנֶטִיקֵט (Litchfield, Connecticut) בארצות הברית ביולי 2010.
הסרטים שצילם בארץ שמורים בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג; כיוון שֶׁהִרְבָּה בנסיעות ובנדודים בין ארצות, עותקים מתצלומיו נדירים ואף התשלילים - במיוחד אלה של תצלומיו המוקדמים - אבדו.
עשרה מתצלומיו נדפסו בספר If I Forget Thee, a picture story of modern Palestine, by Meyer Levin. The Viking Press, New York, 1947.
I Have a Little Dreidel
I Have a Little Dreidel (בעברית: יש לי סביבון קטן, ידוע גם בשם The Dreidel Song – "שיר הסביבון", או Dreidel, Dreidel, Dreidel – "סביבון, סביבון, סביבון") הוא שיר ילדים לחנוכה, הנפוץ בקרב יהודים בארצות דוברות אנגלית. השיר קיים גם בגרסה ביידיש וקרוי איך בין אַ קלײנער דרײדל (בעברית: "אני סביבון קטן"). השיר עוסק בהכנת סביבון ובמשחק בו.
היסטוריה
המילים בשתי הגרסאות דומות מאוד זו לזו, אם כי בשיר היידי מדובר על סביבון העשוי עופרת ובזה האנגלי הסביבון עשוי חרסית (או חרס).
הרעלת ארסן
הרעלת ארסן (באנגלית: Arsenic poisoning) היא מצב רפואי המתרחש עקב רמות גבוהות של ארסן בגוף. הרעלת ארסן הנמשכת לאורך זמן קצר תלווה בסימפטומים העשויים לכלול הקאות, כאבי בטן, אנצפלופתיה ושלשול מימי המכיל דם. חשיפה לטווח הארוך יכולה לגרום לעיבוי העור, עור כהה יותר, כאבי בטן, שלשול, מחלות לב, קהות וסרטן.
הסיבה השכיחה ביותר לחשיפה לטווח הארוך היא מי שתייה נגועים. דרכי חשיפה נוספות כוללות אתרי פסולת רעילה ותרופות מסורתיות .ארסן פועל על ידי שינוי תפקודם של כ-200 אנזימים. האבחנה היא על ידי בדיקת השתן, הדם או השיער.
סימנים וסימפטומים
תסמיני הרעלת ארסן מתחילים בכאבי ראש, בלבול, שלשול קשה ונמנום. עם התפתחות ההרעלה, עלולים להופיע עוויתות ושינויים בפיגמנטציה של הציפורן. כאשר ההרעלה מתעצמת, הסימפטומים עלולים לכלול שלשול, הקאות, הקאות דם, דם בשתן, התכווצויות שרירים, נשירת שיער, כאבי בטן ועוד עוויתות. אברי הגוף המושפעים בדרך כלל מהרעלת ארסן הם הריאות, העור, הכליות והכבד. התוצאה הסופית של הרעלת ארסן היא תרדמת ומוות.
ארסן קשור למחלות לב (מחלות לב וכלי דם הקשורות ליתר לחץ דם), סרטן, שבץ , מחלות כרוניות בדרכי הנשימה התחתונות , וסוכרת. השפעות עור יכולות לכלול סרטן עור לטווח הארוך, אך לעיתים קרובות לפני הופעתו של סרטן העור ישנם נגעי עור שונים. השפעות אחרות עשויות לכלול התכהות בעור ועיבויו.
סרטן
ארסן מעלה את הסיכון לחלות בסרטן. חשיפה לארסן נמצאה קשורה בין היתר לסרטן עור, ריאות, כבד וכליות.
ניתן להסביר את השפעותיו המוטגניות של ארסן על ידי הפרעה בתיקון כריתה של בסיסים ונוקלאוטידים המתרחשת בנוכחותו, באמצעות אינטראקציה עם גורמי שיעתוק. חומצה דימתילארסנית גורמת לשבירת גדיל DNA בודד כתוצאה מעיכוב פעילות אנזימי תיקון.
חשיפה מוגברת לארסן נמצאה קשורה לתדירות מוגברת של סטיות כרומוזומליות ושינויים במיקרו-גרעינים ובכרומטידים. הסבר לסטיות כרומוזומליות הוא הרגישות של הטובולין החלבוני והציר המיטוטי לארסן. תצפיות היסטולוגיות מאשרות את ההשפעות על שלמות התא, צורתו ותנועתו.
אף על פי שהוצעו מנגנונים רבים עקבות מחקרי עבר, לא ניתן לתת מודל מוגדר למנגנונים של הרעלת ארסן כרונית. אירועי רעילות ומסרטנים אשר מופיעים במחקרים אלו עשויים להיות רלוונטיים לרקמות ספציפיות. הקונצנזוס הנוכחי לגבי פעילות ארסן כמסרטן היא שהוא פועל בעיקר כמקדם גידולים. השפעת ארסן על התפתחות סרטן הודגמה במספר מחקרים. עם זאת, קיימים ממצאים של מספר מחקרים שאומרים שאוכלוסיות שנחשפו באופן כרוני לארסן אינן מפתחות סרטן עם החשיפה, אך אלו נחשבים תמוהים.
גורמים
ארסן אורגני מזיק פחות מארסן אנאורגני. פירות ים הם מקור שכיח לארסן האורגני הפחות רעיל בצורת ארסנובטאין. בגלל הרעילות הגבוהה שלו, ארסן משומש לעיתים רחוקות בעולם המערבי, אם כי באסיה הוא עדיין חומר הדברה פופולרי. החשיפה לארסן מוגברת בעיקר בעת עיסוק בהתכת אבץ, עופרת ונחושת.
שתיית מים
ארסן נמצא באופן טבעי במי תהום וחושף את האוכלוסייה לאיומים בריאותיים חמורים כאשר קיים בכמויות גבוהות. הרעלת ארסן כרונית עלולה לנבוע משתיית מים נגועים לאורך תקופה ארוכה. אקוויפרים רבים מכילים ריכוז גבוה של מלחי ארסן. הנחיות ארגון הבריאות העולמי (WHO) לאיכות מי שתייה, קבעו בשנת 1993 ערך מנחה זמני של 0.01 מ"ג / ליטר (10 חלקיקים למיליארד) לרמות מקסימליות של ארסן במי השתייה. המלצה זו נקבעה על בסיס מגבלת הגילוי של ציוד הבדיקה של מרבית המעבדות בעת פרסום ההנחיות. לעומת זאת, ממצאים אחרונים מראים שצריכת מים ברמות נמוכות כמו 0.00017 מ"ג / ליטר (0.17 חלקיקים למיליארד) לאורך תקופות זמן ארוכות עלולה להוביל להתפתחות מחלות הקשורות בארסן.
אחד המקרים החמורים ביותר של הרעלת ארסן דרך מי באר אירע בבנגלדש, אשר ארגון הבריאות העולמי כינה "הרעלת ההמונים הגדולה ביותר באוכלוסייה בהיסטוריה". הזיהום במישורי הזרימה בגנגה-ברהמפוטרה בהודו ובפאדמה-מגהנה בבנגלדש הוא דוגמה להשפעות שליליות על בריאות האדם.
טכניקות כרייה כמו שבר הידראולי עשויות להוסיף ארסן למי תהום ואקוויפרים.
מזון
ארסנובטאין הוא הצורה העיקרית של ארסן אצל בעלי חיים ימיים, ולכל הדעות, היא נחשבת לתרכובת שאינה רעילה בתנאים של צריכה אנושית. ארסנוכולין, שנמצא בעיקר בשרימפס, דומה כימית לארסנובטאין, ונחשב "לא רעיל בעיקרו". אף על פי שארסנובטאין נחקר מעט, מידע זמין מצביע על כך שהוא אינו מוטגני, רעיל למערכת החיסונית או רעיל להתפתחות עוברית.
לאחרונה התגלו סוכרי ארסן וארסנוליפידים. חשיפה לתרכובות אלו והשלכות בהיבט הרעלי נחקרות כעת. סוכרי ארסן התגלו בעיקר באצות ים אך הם נמצאים במידה פחותה גם ברכיכות ימיות נוספות. מחקרים שעסקו בנושא רעילות בסוכרי ארסן, לעומת זאת, הוגבלו במידה רבה למחקרים אין-ויטרו, המראים כי סוכרי ארסן רעילים באופן משמעותי פחות מארסן אנאורגני.
קרקע
חשיפה לארסן מן הקרקע יכולה להתרחש במספר דרכים. בהשוואה לצריכת ארסן המופיעה באופן טבעי ממים ותזונה, ארסן מן האדמה מהווה רק חלק קטן מהצריכה של האדם.
אוויר
הנציבות האירופית מדווחת כי רמות ארסן באוויר נעות בין 0–1 ng / m3 באזורים מרוחקים, 0.2–1.5 ng / m3 באזורים כפריים, 0.5–3 ng / m3 באזורים עירוניים, ועד לכ־50 ng / m3 בסביבת אתרי תעשייה. בהתבסס על נתונים אלה, הנציבות האירופית העריכה כי ביחס למזון, עישון סיגריות, מים ואדמה, האוויר תורם פחות מ־1% מכלל החשיפה לארסן.
הדברה
השימוש בחומרי הדברה בארסן ועופרת מבוטל למעלה מ 50 שנה. עם זאת, בשל התמדה סביבתית של הדברה זו, מעריכים כי מיליוני דונמים של אדמה עדיין מזוהמים בשאריות ארסן ועופרת. עובדה זו מציגה חשש פוטנציאלי לבריאות הציבור באזורים מסוימים בארצות הברית (למשל, ניו ג'רזי, וושינגטון וויסקונסין), שם הוסבו שטחים גדולים של אדמות המשמשות היסטורית כמטעים לפיתוחים למגורים.
אבחנה
ניתן למדוד ארסן בדם או בשתן על מנת לפקח על חשיפה מוגזמת מהסביבה, לוודא אבחנה של הרעלה בקרב נפגעים מאושפזים או על מנת לסייע בחקירות משפטיות במקרה של מינון גבוה באופן חריג. כמה טכניקות אנליטיות מסוגלות להבחין בין צורות אורגניות לצורות אנאורגניות של היסוד.
ניתן לבצע בדיקות לאבחון הרעלה באמצעות מדידת ארסן בדם, שתן, שיער וציפורניים. בדיקת השתן היא הבדיקה המהימנה ביותר לחשיפה לארסן במהלך הימים הסמוכים לה. יש לבצע בדיקת שתן תוך 24–48 שעות לצורך ניתוח מדויק של חשיפה חריפה. בדיקות בשיער ובציפורניים מסוגלות למדוד חשיפה לרמות גבוהות של ארסן במהלך 6–12 החודשים הקודמים להן. בדיקות אלה יכולות לקבוע אם התרחשה חשיפה לרמות ארסן מעל הממוצע, אך הן לא יכולות לחזות אם רמות הארסן בגוף ישפיעו על הבריאות. חשיפה כרונית לארסן יכולה להישאר במערכות הגוף לפרק זמן ארוך יותר מאשר חשיפה קצרה או נקודתית יותר וניתן לאתר אותה בפרק זמן ארוך יותר לאחר התרחשות החשיפה.
שיער הוא ביו-אינדיקטור פוטנציאלי לחשיפה לארסן בגלל יכולתו לאגור שאריות של יסודות מן מהדם. לפיכך, לצורך הערכה זמנית של חשיפה, יש לבצע בדיקה של הרכב השיער בעזרת שערה בודדת, מה שלא היה מתאפשר בטכניקות ישנות הדורשות הומוגניזציה ופירוק של כמה קווצות שיער. סוג זה של ניטור ביולוגי הושג באמצעות טכניקות מיקרו-אנליטיות חדשות יותר כמו ספקטרוסקופיה על בסיס קרינת סינכרוטרון (SXRF) ובדיקת רנטגן מיקרו חלקיקית (PIXE). הקרניים הממוקדות והאינטנסיביות בוחנות כתמים קטנים על דגימות ביולוגיות המאפשרות ניתוח לרמת מיקרו יחד עם המפרט הכימי.
כלציה
דימרקפרול וחומצה דימרקפטו-סוקסינית הם חומרים בעלי יכול כלציה המרחיקים את הארסן מחלבוני דם ומשמשים לטיפול בהרעלת ארסן חריפה. תופעת הלוואי החשובה ביותר היא יתר לחץ דם. דימרקפרול רעיל באופן משמעותי יותר מחומצה דימרקפטו-סוקסינית.
תזונה
אשלגן מפחית את הסיכון לחוות בעיות קצב לב מסכנות חיים כתוצאה מארסן תלת חמצני.
היסטוריה
החל משנת 3000 לפני הספירה לערך ארסן הוסף לנחושת בסגסוגת ברונזה, אך ההשפעות הבריאותיות השליליות של עבודה עם ארסן הובילו לכך שהוא ננטש כאשר התגלתה אלטרנטיבה פחות מסוכנת- בדיל.
בנוסף לשישמושו כרעל, במשך מאות שנים שימש ארסן לרפואה. הוא שימש במשך למעלה מ -2,400 שנה כחלק מהרפואה הסינית המסורתית. בעולם המערבי, תרכובות ארסן, שימשו באופן נרחב לטיפול בעגבת לפני הכרת הפניצילין. בסופו של דבר הוא הוחלף בתרופות סולפונאמידיות ואז באנטיביוטיקה אחרת. ארסן היה גם מרכיב במי טוניק רבים.
בנוסף, במהלך העידן האליזבתני, חלק מהנשים השתמשו בתערובת של חומץ, גיר וארסן על מנת להלבין את עורן. שימוש זה בארסן נועד למנוע הזדקנות וקמטים בעור, אך כמות מסוימת של ארסן נקלטה בוודאות בזרם הדם.