cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חולדה קמפניינו
ספר הזכרונות ותפיסת החשיבות של העדות האישית
את ספרה סיימה קמפניינו במילים: "בתקווה שאהבה ואחווה ידריכו את האנושות למען חיים טובים יותר בעולם טוב יותר".
קמפניינו נפטרה בקבוצת יבנה ב-17 בספטמבר 1992, י"ט באלול תשנ"ב. בשנת 1997, במלאת חמש שנים למותה, יצאה לאור המהדורה השנייה של ספרה, בעריכת פרופ' יהודה פרידלנדר, שבה נכללו דברים שכתבה על התקופה שאחרי העלייה ארצה, ותיאור עדותה במשפט אייכמן. בשנת 2018 העלתה המשפחה עותק סרוק של הספר לרשת האינטרנט.
ועד המשלחות היהודיות
ועד המשלחות היהודיות, הידוע גם בשם ועד שליחי הארצות (בצרפתית: Comité des Délégations Juives), היה ועד שכלל נציגי ארגונים יהודיים שונים ושנשלח לועידת ורסאי על מנת לתבוע את זכויות היהודים בסדר העולמי החדש המתגבש לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הקמה
הוועד הוקם ב-1919 ביזמת ההסתדרות הציונית העולמית באמצעות חיים ויצמן, נחום סוקולוב, מנחם אוסישקין וליאו מוצקין - מזכירו הראשי ונשיאו לאחר-כך. הוועד כלל נציגים מ"אסיפות לאומיות" של יהודים, בני ברית, נציגי יהדות אנגליה וכדומה. הוועד הסתמך על ההחלטות שהתקבלו בועידת הלסינגפורס שהתקיימה ב-1906 ובייחוד על "המניפסט מקופנהגן" שנוסח ב-1918 המגדיר את תביעות העם היהודי. במסמך זה, אשר נכתב על ידי המשרד הציוני, שבימי מלחמת העולם הראשונה הועבר לקופנהגן, מנוסחות במפורש שתי תביעות ראשיות, הממשיכות את רוח הקונגרס הציוני הראשון, והן:
לאחר הפעילות הראשונית ביוני 1919 הוחלט שמזכירות הוועד תהיה למשלחת קבועה לצד חבר הלאומים.
פעילות
בדיוני ועידת השלום בפריז (1919) אודות עתידה של ארץ ישראל (העות'מאנית לשעבר), אשר הניחו את הבסיס למנדט הבריטי העתידי על הארץ, השתתפה משלחת של הוועד בראשות חיים ויצמן, ובהשתתפות נחום סוקולוב, מנחם אוסישקין ואהרון אהרנסון והפקידה את מפת דרישותיו הטריטוריאליות של העם היהודי בידי ועידת השלום.
התביעה הטריטוריאלית של הוועד הייתה מבוססת על שיקולים מדיניים, תביעות הערבים וסוגיית המים. הוועד טען שעל מנת לפתח את ארץ ישראל, יש לשלוט במקורות המים ולכן גבולה הצפוני של הארץ יהיה מדרום לצידון, ימשיך עם מסילת החיג'אז עד בואכה מפרץ עקבה
הועד יזם ועידת סיוע יהודית עולמית באוגוסט 1920 בקרלסבד במטרה לפרסם את הקשיים של היהודים ברחבי העולם ולמצוא דרכים לסייע להם. בעקבות הוועידה הוקם מרכז סיוע יהודי שנועד לתאם את הפעולות של ארגוני הסיוע השונים. הוועד אסף מידע על הפרעות והרדיפות נגד היהודים ועסק בפגישות עם נציגי מדינות שונות שהגיעו לפריס במטרה לעורר אותם לשמור על זכויות היהודים במדינותיהם ולפתוח את שעריהם לקליטת פליטים יהודים.
בסוף 1920 שלח הוועד משלחת לוועידת חבר הלאומים בז'נבה. לקראת הדיון על קבלת פינלנד לחבר הלאומים דרשה המשלחת להתנות את קבלתה בהתחייבותה לתת שוויון זכויות למיעוטים. המשלחת גם פעלה למען יהודי דנציג והפליטים היהודים שהגיעו לווינה שמעליהם עמד איום של גירוש.
בעקבות מאמצי הוועד הוכנסו אכן בכמה חוזי שלום שנחתמו לאחר הוועידה סעיפים להבטחת שלומם של מיעוטים לאומיים. בשנים 1921–1924 כיהן מיכאל אליניקוב כממלא מקום מזכיר הוועד.
הוועד המשיך להאבק למען זכויות המיעוט היהודי. בשנת 1924 נשלח נציג להאג לוועידה של חבר הלאומים נגד הנומרוס קלאוזוס. בשנת 1926 העמיד הוועד הגנה משפטית עבור שלום שוורצבארד.
לאחר מותו של ליאו מוצקין בנובמבר 1933 נבחר נחום גולדמן לעמוד בראש הוועד. הוועד השתתף בהכנות לכינוס הקונגרס היהודי העולמי.
ארכיון הוועד הועבר לארכיון הרצל.
מגדלי התאומים
מגדלי התאומים (באנגלית: Twin Towers) היו צמד גורדי שחקים בני 110 קומות במרכז הסחר העולמי בעיר ניו יורק, שקרסו כתוצאה מפיגועי 11 בספטמבר 2001. המגדלים התנשאו לגובה של 417 מטר (הצפוני, בעל האנטנה הגדולה בראשו) ו-415 מטר (הדרומי). "מגדל מספר 1", שבנייתו הסתיימה ב-1972, היה בשעתו המגדל הגבוה בעולם, ועבר בכ-30 מטר את בניין אמפייר סטייט, המגדל שהיה הגבוה ביותר עד אז. בשנת 1974 עבר השיא למגדל ויליס בשיקגו שגובהו 442 מטר.
כל אחד מצמד הבניינים נבנה על שטח של כ-4,000 מטר רבוע, ובסך הכול היו בכל בניין 350,000 מ"ר בנויים מתוך למעלה ממיליון מ"ר במרכז הסחר העולמי כולו. גגו של המגדל הדרומי שימש עמדת תצפית למבקרים, ובתוך הבניין היו עמדות תצפית בקומה העליונה ובקומה 107. מנקודות תצפית אלו ניתן היה לראות בימים בהירים עד למרחק של 80 קילומטר. בקומות 106–107 במגדל הצפוני הייתה מסעדה שנקראה "חלונות לעולם" ("Windows on the World"), שנפתחה ב-1976.
את המגדלים תכנן האדריכל האמריקאי מינורו יאמאסקי (Minoru Yamasaki), שרצה להביע בתכנונם מחווה לגותיקה. התכנון האדריכלי בא להזכיר שני מגדְלי פעמונים של קתדרלה, כמו גם הקווים האנכיים המודגשים וסיומת המבנה המזכירה את הקשתות של סיומת הקתדרלה.
מגדלי התאומים היו מסמליה הבולטים של העיר ניו יורק, וככאלה סימלו גם את עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית. במגדלים שכנו חברות רב-לאומיות רבות.
המגדלים כמטרה לפעולות טרור
עקב היותם הסמל הבולט של עוצמתה הכלכלית של ארצות הברית, המגדלים היוו מטרה נוחה לביצוע פעולות טרור על ידי מחבלים שחרתו על דגלם את המלחמה בארצות הברית.
פיגוע משאית התופת ב-1993
המגדלים שימשו מטרה למתקפת טרור לראשונה ב-26 בפברואר 1993. פיגוע זה תוכנן על ידי מחבל מוסלמי בשם רמזי יוסוף מארגון "אל קאעידה", ובוצע על ידי משאית תופת שהוחנתה בחניון התת-קרקעי של הבניין על מנת למוטט אותו. בפיגוע נרצחו שישה אנשים, מעל אלף איש נוספים נפצעו ונגרם נזק כבד לחניון, אך המטרה לא הושגה.
מרכז הסחר העולמי
"מגדל החירות" הוא בניין שנחנך בשנת 2014 במנהטן תחתית בניו יורק על חורבות מגדלי התאומים. גובהו 1,776 רגל (541.3 מטר), כשנת העצמאות של ארצות הברית. מגדל החירות הוא הבניין הגבוה בניו יורק במקומו של בניין אמפייר סטייט, והגבוה בארצות הברית במקום מגדל ויליס.
פסיכולוגיה הומניסטית
פסיכולוגיה הומניסטית היא אחת האסכולות בפסיכולוגיה, אשר התפתחה בארצות הברית, כמעט במקביל לזרם של הפסיכולוגיה האקסיסטנציאליסטית שהתפתח באירופה, כתגובה לביהביוריזם מצד אחד, ולפסיכואנליזה, מצד שני. האסכולה עוסקת במימד האנושי של הפסיכולוגיה וההקשר שלו להתפתחות התאוריה הפסיכולוגית. ניתן לסכם את עקרונותיה בחמשת יסודות הפסיכולוגיה ההומניסטית, כפי שפורסמו על ידי ג'יימס בוגנטל בשנות ה-60:
התפתחות התחום
ניתן לאתר את שורשי הגישה ההומניסטית בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית (קירקגור, ניטשה, היידגר, וסארטר). כמו כן, ניתן למקמה במסגרת יחסי הכוחות בין שלוש הגישות השולטות בפסיכולוגיה: ביהביוריזם, פסיכואנליזה והומניזם. הגישה הראשונה התפתחה ממחקריו של פבלוב לגבי רפלקסים מותנים והייתה אחת מאבני היסוד של הפסיכולוגיה המודרנית, בהנהגת ג'ון ווטסון. הגישה השנייה נבעה ממחקריו בתחום הפסיכואנליזה של פרויד ומהתאוריות של אדלר, אריקסון, יונג, פרום, ואחרים. ההתמקדות בגישה זו הייתה על עומק הנפש (פסיכה) האנושית, שחייב להיות משולב עם התודעה כדי ליצור אישיות בריאה.
לקראת סוף שנות ה-50, התקיימו בדטרויט שתי פגישות בין פסיכולוגים אשר ביקשו לייסד אגודה מקצועית המוקדשת לחזון יותר הומניסטי וערכי. החזון היה ליצור תיאור שלם של משמעות הקיום האנושי תוך חקירת היבטים של הניסיון האנושי כמו אהבה, תקווה ויצירתיות. הפסיכולוגים הללו, ובכללם אברהם מאסלו עמדו במרכז יצירת גישה שלישית בפסיכולוגיה, "כוח שלישי", כפי שמאסלו כינה אותה. הפגישות הראשוניות הללו הובילו להתפתחויות אחרות, כמו פרסום של the Journal of Humanistic psychology החל מ-1961 וכן הקמת ה"אגודה לפסיכולוגיה הומניסטית" (AHP) ב-1963.
בין התאורטיקנים המרכזיים בתחום, ניתן למנות את אריך פרום בהתמודדות עם "הבדילות הקיומית" באמצעות "אמנות האהבה" ו"מנוס מחופש"; ויקטור פראנקל בהתמודדות עם "הריק הקיומי" באמצעות הלוגוס והמשמעות ("אדם מחפש משמעות"); אברהם מאסלו, אשר פיתח את "פירמידת הצרכים" וכיהן בין השאר כראש האגודה לפסיכולוגיה הומניסטית (לאחר מותו החליפה אותו שרלוטה ביהלר); קארל רוג'רס, אשר פיתח את "הטיפול הממוקד בלקוח"; ופריץ ולורה פרלס, אשר היו בין מפתחי תיאורית הגשטאלט, אשר מחשיבים התנהגות באופן הוליסטי - "השלם גדול מסכום מרכיביו". מבקרי הגשטאלט, כמו קרל פופר, טענו כי אי אפשר לראות ישויות כ"שלם".
אפיסטמולוגיה
הגישה ההומניסטית שוללת שימוש בשיטות כמותיות ללימוד ההתנהגות והחשיבה האנושית. זאת, בניגוד חריף לגישה הקוגניטיבית (המנסה ליישם שיטות מחקר "מדעיות" בלימוד הפסיכולוגיה). הגישה ההומניסטית מדגישה, מנגד, ראייה פנומנולוגית של החוויה האנושית, ומנסה להבין אנשים ואת התנהגותם באמצעות מחקר איכותי.
היבטים טיפוליים
קיימות מספר גישות לייעוץ ותרפיה בפסיכולוגיה ההומניסטית, בין היתר:
איראקלי לאבדזה
איראקלי לַאבּדזֶה (בגאורגית: ირაკლი ლაბაძე; נולד ב-9 ביוני 1981 בטביליסי, גאורגיה) טניסאי גאורגי מקצועני בעבר. בשיאו (2004), דורג במקום ה-42 בעולם.
קריירה
באליפות וימבלדון לנוער שנערכה בשנת 1998 הוא הגיע למשחק הגמר שבו הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ בשתי מערכות (6-4, 6-4). הוא זכה ב-1999 באליפות צרפת הפתוחה לזוגות. החל להשתתף בסבב המקצועני בשנת 1998, ובמהלך הקריירה זכה בפרסים מצטברים של מעל מיליון דולר. הוא זכה ב-9 טורנירי צ'לנג' של ATP. שני הישגיו המשמעותיים היו העפלה לסיבוב הרביעי באליפות וימבלדון 2006 (בו הפסיד לרפאל נדאל שהגיע לגמר) והעפלה לחצי הגמר בטורניר באינדיאן וולס מאסטרס ב-2006.
נבחרת סין בכדורסל
נבחרת סין בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הסינית.
נבחרת סין היא אחת מנבחרות הכדורסל החזקות באסיה ובעולם. היא זכתה 16 פעמים באליפות אסיה בכדורסל, אך לא הגיעה להישגים רבים באליפות העולם בכדורסל כאשר שיאה הוא המקום השמיני (בשנת 1994) וכן במשחקים האולימפיים כאשר שיאה גם שם הוא המקום השמיני (בשנים 1996, 2004, 2008).
עונת 2020/2021 בליגה האדריאטית
עונת 2020/2021 ב הייתה העונה ה-20 של תחרות הכדורסל הבין-לאומית. התחרויות התקיימו ב-2 חטיבות. בחטיבה העליונה השתתפו קבוצות מסרביה (5 קבוצות), קרואטיה וסלובניה (3 כל אחת), מונטנגרו (2) ובוסניה והרצגובינה (1), בסך הכל 14 קבוצות.
המשחק הראשון התקיים ב-2 באוקטובר 2020 והתחרות הסתיימה ב-28 במאי 2021.
התחרות כללה עונה סדירה (26 סיבובים), ושלב הפיינל פור במתכונת של משחקי בית וחוץ. משחקי חצי הגמר נערכו עד ל-2 ניצחונות. משחקי הגמר התקיימו עד 3 ניצחונות.
בגלל מגפת הקורונה העונה הקודמת הופסקה ולא הגיע לסיום. לכן הוחלט שאף קבוצה לא תרד ליגה ומחטיבה השנייה יעלו קבוצות שזכו במקומות 1–2 בהתאם למצב בו משחקי הליגה הופסקו. בהתאם לכך לליגה התווספו בוראץ צ'אצ'אק מסרביה וק.ק. ספליט מקרואטיה.
במהלך העונה נקלעה קופר פרימורסקה למשבר כלכלי ולא יכלה להשתתף בתחרות. בהתאם לכך היא הפסיקה את פעילותה, וקבוצות שהיו צריכות לשחק מולה זכו בניצחון טכני. ק.ק. ספליט מקרואטיה שיחקה במשחקי מבחן, ניצחה ונותרה בליגה.
פיינל פור
משחקי חצי הגמר נערכו עד ל-3 ניצחונות. משחקי הגמר נערכו עד ל-5 ניצחונות.
אז'ן זנוסקו-בורובסקי
ביוגרפיה
זנוסקו-בורובסקי למד לשחק שחמט בילדותו וזכה לפרסים בתחרויות מקומיות ואזוריות, במקביל ללימודיו בגימנסיה היוקרתית על שם קיסר רוסיה אלכסנדר הראשון.
זנוסקו-בורובסקי פתח בקריירה השחמטאית הבינלאומית שלו בתחרות אוסטנדה 1906, שם זכה בפרס יופי על משחקו נגד עמוס ברן. קריירת המשחק של זנוסקו-בורובסקי נקטעה תכופות עקב אירועים אחרים בחייו. הוא עוטר ונפצע בעימותים צבאיים, שירת כמתנדב במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904 ו-1905 ונקרא שוב לשירות במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה הוא הפליג על אונייה בריטית לקונסטנטינופול ומשם המשיך לפריז, שהייתה ביתו משנת 1920 ואילך.
כשחקן נפל זנוסקו-בורובסקי במעט מהטובים ביותר בעולם. היו לו תוצאות ראויות לציון בתחרויות בינלאומיות, כולל פריז 1930, שם סיים במקום הראשון ללא הפסד, לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, אנדור לילינטל וז'ק מיזס. כן היו לו הצלחות במשחקים אישיים מול יריבים דגולים. בין היתר, ניצח במשחקים מרשימים מול חוסה ראול קפבלנקה, עקיבא רובינשטיין, מקס אויבה ויפים בוגוליובוב, כמו גם דו-קרב קצר עם אדגר קול בשנת 1922. זנוסקו-בורובסקי הצטיין במיוחד במשחקים סימולטניים.
ברוסיה ובצרפת, שם כתב באופן קבוע מאמרים לביטאונים ולעיתונים, העריכו מאוד את כשרונותיו כאיש שיחה, כמורה וכסופר שחמט. הוא הצטיין בתחום הכתיבה וחיבר ספרים פופולריים רבים.
זנוסקו-בורובסקי נודע כמומחה לתיאטרון רוסי והיה מבקר ספרותי בעל חשיבות. בהספד עליו כתב ג'רלד אברהמס בביטאון הבריטי לשחמט (מרץ 1955) מזכרונותיו האישיים.
לבן: איימוס ברן- שחור: אז'ן זנוסקו-בורובסקי  אוסטנד  1906
החל מהמסע התשיעי לשחור יש רגלי מבודד שבתחילה עומד ב-ד5. רגלי מבודד נחשב לחולשה אך זנוסקו-בורובסקי מדגים בצורה מרשימה עד כמה מסוכן רגלי מבודד, בעיקר לאחר שהוא הופך לרגלי מעבר, וככל שהוא מתקדם והופך למסוכן יותר, כך יותר ויותר כלים של הלבן נחלצים לעכב אותו, עד שאין בכוחו של הלבן להמשיך ולהתמודד איתו.
ג'יידיט
ג'יידיט הוא מינרל הנחשב כסוג של ירקן וחבר בקבוצת הקלינופירוקסן - קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה דמוי שרשרות) של שרשרת בודדת מאפיים. נוסחת המבנה הכימי של הג'יידיט היא: Na (Al,Fe+3)Si2O6.
תכונות
לג'יידיט יש ברק זגוגי ופצילות מושלמת. קשיות המינרל נעה בין 6 ל־6.5 (תלוי בהרכבו) על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי נע בין 3.25 ל־3.35. מבחינת תכונותיו האופטיות הג'יידיט הוא דו־צירי חיובי ומקדם השבירה שלו הוא 1.65.
צבע הג'יידיט נע בדרך כלל בין לבן לירוק תפוח חיוור ועד צבע ירוק עמוק המכונה ירוק־ירקן, אך הוא יכול להיות גם כחול־ירוק (כדוגמת הירקן הידוע שנתגלה מחדש לאחרונה המכונה ירקן "אולמק־כחול"), ורוד, לבנדר, ומגוון צבעים נדירים אחרים. הצבע מושפע בעיקר מנוכחותם של יסודות קורט כדוגמת כרום וברזל. שקיפות האבן יכולה לנוע מאטוּם כמעט לחלוטין ועד כמעט שקוף. ניתן לראות שינויים בגוון ובשקיפות אפילו באותה דגימה.
הג'יידיט יוצר תמיסה מוצקה עם חברים אחרים בקבוצת הפירוקסן. סוג אחד של תמיסה מוצקה אחת הוא עם אוגיט (Ca,Mg,Fe)SiO3)) ודיופסיד (MgCaSi2O6) - מינרלים העשירים בסידן ובמגנזיום. בתהליך זה הנתרן מתחלף בכמויות משתנות עם הסידן, כאשר ברזל (Fe+2) ומגנזיום מחליפים את הברזל (Fe+3) על מנת לאזן את המטען החשמלי. סוגים אחרים של תמיסות מוצקות נוצרים עם אגירין (NaFe3+Si2O6), מינרל עשיר בנתרן ובברזל ועם קוסמוכלור (NaCrSi2O6), מינרל עשיר בנתרן ובכרום. פירוקסנים עשירים בג'יידיט ובאוגיט מכונים אומפציט (Na(Fe3+,Al3+)Si2O6).
הג'יידיט זוהה לראשונה כמינרל בשנת 1863 על סמך דגימות מטאומאו (Tawmaw) בבורמה עילית. מקור השם באבן הירקן, באנגלית "ג'ייד" (Jade). מקור המילה האנגלית בשם הספרדי לאבן הירקן, "piedra de ijada" - בספרדית "אבן החלציים", כינוי שהופיע בכתובים לראשונה ב־1565. מקור הכינוי הספרדי הוא באמונה כי הירקן מסוגל לרפא מחלות הקשורות בחלקו התחתון של הגוף, כדוגמת אבנים בכליות ומחלות כליה.
שימושים
ג'יידיט הוא אחד משני המינרלים המוכרים כאבן החן ירקן. המינרל השני הוא נפריט, סוג של אקטינוליט (Ca2(Mg,Fe)5Si8O22(OH)2). קשה מאוד להבדיל בין שני המינרלים, ולכן רק בשנת 1863 נתגלתה העובדה שישנם שני סוגים של אבן הירקן. באבן הירקן נעשה שימוש במשך תקופות ארוכות לגילוף חפצי חן וחפצי קודש בסין ובאמריקה המרכזית. הירקן שבו נעשה שימוש לגילוף בסין בנוי בדרך כלל מהמינרל נפריט, הנפוץ יותר מג'יידיט (אם כי טווח הגוונים שלו מצומצם יותר), אבל גם בירקן מג'יידיט נעשה שימוש. בג'יידיט מעמק מוטאגואה (Motagua) בגואטמלה נעשה שימוש על ידי האולמקים, בני המאיה והילידים של קוסטה ריקה. כיום נוהגים לגלף מאבן הירקן חרוזים, קבושונים לשיבוץ בתכשיטים, עגילים, טבעות וצמידים. כמו כן נוהגים לגלף חפצי נוי יקרים כדוגמת פסלונים מאבן הירקן.
הגוונים המוערכים ביותר של ג'יידיט הם בדרך כלל הסוגים השקופים למחצה של הירוק העז, אף על פי שהסינים, הידועים בחפצי הערך המגולפים שלהם, דווקא העריכו באופן מיוחד את הירקן שגונו לבן. כיום, הסוג היקר ביותר של ג'יידיט הוא ירקן בגוון "ירוק אימפריאלי" שניחן בגוון ירוק איזמרגד ובשקיפות גבוהה. זוהי כיום אבן החן היקרה בעולם, יקרה יותר מיהלום במשקל דומה. גם מחירם של סוגי ירקן אחרים בגוונים נוספים כדוגמת "אולמק כחול", המאופיין בצבע כחול־ירוק עמוק ובגוון שקוף המנומר בנקודות לבנות, מאמיר בשל יופיים הייחודי והשימוש ההיסטורי שעשו בו האולמקים של מרכז אמריקה וכן ילידי קוסטה ריקה. עם זאת, סוג זה נתגלה מחדש רק לאחרונה והכמות הנחצבת ממנו בגואטמלה מועטה, ולכן סוג זה עדיין נדיר מאוד ומוכר מעט מדי מכדי שיקבל ערך כאבן חן יקרה. בעת רכישת ירקן נקבעת האיכות על פי רמת השקיפות, הניקיון וטוהר הצבע. לעיתים נמכרים מינרלים אחרים כדוגמת קוורץ וסרפנטין כירקן, אך ניתן להבדיל בינם לבין ירקן אמיתי באמצעות בדיקת הפצילות והקשיות.
כלורומלניט הוא סוג של ג'יידיט שחור עשיר בברזל. המקורות העיקריים לכלורומלניט הם גואטמלה, בורמה ודרום מערב סין. את הסוג הנדיר הזה של ירקן ניתן ללטש לרמה של ברק של מראה. אף על פי שהכלורומלניט גורם למבוכה קלה בהיותו לכאורה סוג שלישי של ירקן (בנוסף לג'יידיט ולנפריט) אין ספק בהיותו סוג של ג'יידיט. בני המאיה נהגו ליצור כלים מכלורומלניט מכיוון שהגוון נראה פחות מושך עין מירקן בגוונים ירוק, כחול ולבנדר שממנו נהגו ליצור תכשיטים.
מקור ותפוצה
הג'יידיט נוצר בסלעים מותמרים תחת לחץ גבוה וטמפרטורות נמוכות יחסית (פאצייס צפחות כחולות). אלביט (NaAlSi3O8) הוא מינרל נפוץ בקרום כדור הארץ, ומשקלו הסגולי הוא 2.6, נמוך בהרבה משל הג'יידיט. תחת הלחץ ההולך ומתגבר נשבר האלביט על מנת ליצור מקבץ של ג'יידיט בתוספת קוורץ. כמו כן מוצאים ג'יידיט באקלוגיט. מינרלים נלווים לג'יידיט כוללים את גלאוקופן, לוסוניט, מוסקוביט, ארגוניט, סרפנטין וקוורץ.
סלעים המכילים כמעט אך ורק ג'יידיט מכונים ג'יידיטיט. בכל המקרים המתועדים היטב נראה כי ג'יידיטיט נוצר מנוזלים של אזור הפחתה בהקשר לסרפטיניט, כפי שמדווחים סורנסן ושותפיו (ראו ב"לקריאה נוספת"). ג'יידיטיט עמיד לבלייה, וגושי סלע של ג'יידיטיט שמקורם בסביבות עשירות בסרפנטין בהם נוצרו מצויים במגוון סביבות.
ניתן למצוא כמויות קטנות של ג'יידיט במקומות רבים בעולם. אתרים בהם ניתן למצוא ג'יידיט כוללים את אזור טאומאו (Tawmaw) בחבל מיטיקינה שבבורמה עילית שהיה המקור הראשוני המזוהה של ג'יידיט ומשמש עד היום מקור המרכזי להפקת ירקן באיכות של אבן חן; ביוניאן שבטיבט קיים מרבץ חשוב, אם כי קטן יותר של ג'יידיט באיכות של אבן חן; לאורך הנהרות האשידטה וקוטקה במחוז ניאיגטה, ובשיבוקאווה במחוז גונמה ביפן; לאורך הנהר ראשן (Russian) כ־3.5 קילומטרים צפונית לקו הגבול בין המחוזות סונומה (Sonoma) ומנדוסינו, ובסמוך לניו אידריה (New Idria) במחוז סן בניטו (San Benito) בקליפורניה שבארצות הברית; סביב ימת באיקל ברוסיה; ובמנסאנל (Manzanal), בעמק מוטאגואה (Motagua), סמוך לרכס סיירה דה לס מינאס (Sierra de las Minas) שבגואטמלה.
עריים
עַרִיִים (שם מדעי: Lauraceae) היא משפחה בסדרת העראים, הנקראת בעקבות שם הסוג ער. זהו גם הסוג היחיד במשפחה שמיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל על ידי מין אחד, ער אציל המכונה 'דפנה'.
המשפחה כוללת כ-45-55 סוגים, ו-2500-2000 מינים, לפי הערכות שונות. מיניה נפוצים באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר. דרום-מזרח יבשת אסיה ויערות הגשם של ברזיל מהווים מוקדי התמיינות עיקריים של משפחה זו.
מורפולוגיה
בני משפחה זו הם עצים או שיחים. כיאה למשפחה טרופית, מרבית המינים ירוקי-עד בעוד מינים שתפוצתם באזורים ממוזגים יותר נשירים.
ספרן
ספרן הוא מי שבמקצועו מתמחה בקטלוג ספרים, במיונם, בחיפוש מידע בספרים ובמאגרי מידע דיגיטליים, ובניהול ספריות.
עריים
מורפולוגיה
ארומטיות מאפיינת את עליהם וחלקיהם המעוצים של מיני משפחה זו. לתכונה זו חשיבות בערכם הכלכלי של חלק ממיני המשפחה. העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול, כאשר העלים לרוב פשוטים ונוקשים במקצת ('גלדניים').
ספרן
ספרנות
מקצוע הספרנות נלמד ברוב האוניברסיטאות יחד עם מקצוע המידענות, שמטרתו להעניק לספרן-מידען את הכלים לנווט בין מקורות הידע הרבים, לאתר ולשלוף את המידע הנדרש תוך כדי שימוש במערכות מידע ושיטות חיפוש מתוחכמות במחשב. בשל מטרות אלה של המקצוע, הספרן-מידען נדרש למודעות חברתית והשכלה רחבה, בנוסף ליכולת תקשורתית וידע טכנולוגי.
עריים
מורפולוגיה
התפרחות מתפתחות בדדך-כלל מחיק העלים. הפרחים אינם בולטים, כשצבעי עלי הכותרת הנפוצים של הם ירוק, צהוב ולבן. מספר האבקנים משתנה, וקיים מעבר בין אבקנים פוריים לבין סטמינודים (קשקשים דמויי-אבקן). זהו אחד מסימני הפרימיטיביות של המשפחה, כלומר, שהיא ממוקמת נמוך בסולם הפילוגנטי.
ספרן
ספרנות
בשל הגידול במרכזיותה של התקשורת בחברה המודרנית והדרישה הגוברת והולכת למידע איכותי, מקצוע הספרנות הופך במאה ה-21 לדינמי ומורכב יותר. עם השינוי בתפקיד הספרן לצד ההתקדמות הטכנולוגית, משתנה גם הדימוי שלו. אם בעבר היה דימוי של אדם רציני, הקבור בתוך כרכים עבי כרס ודורש שקט. כיום ספרנים הופכים להיות פעילים יותר ברמה ציבורית וחברתית. ספריות מרכזות פעילויות תרבותיות, ויוצרות קהילה סביבם. הספרן אינו רק "שומר הסף של מתחם הספרים" אלא גם פעיל בקהילה.
עריים
מורפולוגיה
שחלת הפרח היא עילית, ואיברי הרבייה הנקביים בודדים: מגורה אחת, ביצית אחת, עלי אחד. הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס ענבה או בית-גלעין.
ספרן
ספרנות
לימודי המקצוע מעניקים לספרן-מידען את העקרונות העיוניים של המקצוע, תוך הבלטת תפקידי הספרייה כגורם חברתי, ומפתחים את הכושר לניתוח מערכות מידע לסוגיהן.
עריים
חשיבות עבור האדם
למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם, כאשר מינים ממשפחה זו משמשים באופן מגוון למדי את צורכי המין האנושי.
השימוש רחב-ההיקף ביותר, בייחוד בישראל, הוא בפרי הנאכל של האבוקדו (Persea americana), וכן מין זה משמש כעץ נוי בגנים.
ספרן
מקצוע הספרנות בישראל
באקדמיה ישנם בתי ספר לספרנים ולמידענים, המעניקים תעודות "ספרן מוסמך וספרן מורשה"
בשנת 2009 התאחדו שני ארגוני הספרנים, אס"י ואסמ"י, לארגון אחד. מטרת האיחוד הייתה שיתוף פעולה בין כל עובדי הספריות בישראל - ציבוריות, אקדמיות, מיוחדות ובתי ספר. הארגון המאוחד נקרא "ארגון הספרנים והמידענים בישראל", והוא פועל בתחומי ההעסקה, שכר ותגמול, כנסים וימי עיון, הכשרה מקצועית, פרסים לסטודנטים, ותקנים. בשנת 2010 נערכו בחירות כלליות ונבחר ד"ר שחף הגפני.
עריים
חשיבות עבור האדם
עליו היבשים של הער האציל משמשים לתיבול.
ספרן
מקצוע הספרנות בישראל
בשנת 2011 השתתף הארגון בקמפיין הארצי נגד נעילת שעריה של הספרייה העירונית בקריית שמונה.
עריים
חשיבות עבור האדם
טעמה של בירת שורשים הופק במקור מצמח ממשפחת העריים.
מספר בלתי-מבוטל של מינים נוספים משמש את האדם לבושם, רוקחות, רפואה עממית, הפקת שמני מאכל, שמנים אתריים ועוד.
מעבר בנץ
מעבר בנץ (באנגלית: Benz Pass) הוא מעבר הרים צר, בחצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מעבר ההרים מפריד בין צוקי מצוק דרנטה, שבקצה הדרומי של מישור לואי פיליפ, לבין פסגת גיגן שבחלק הצפון - מערבי של רמת ארול.
המעבר מצוי 4 קילומטרים מצפון-מזרח למוצאו של קרחון ראסל המזרחי, ומפריד בין הקרחון לבין קרחון ההדום קונוט.
גובהו של המעבר 750 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי המעבר
המעבר מופה בהתבסס על סקרים שבוצעו של ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
לאחר מכן המעבר נסקר על הקרקע על ידי סוקרים מטעם משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה ממפרץ התקווה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
מקור השם
שמו של המעבר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המעבר נקרא על שמו של קרל בנץ, מהנדס גרמני שבנה את מכונית הבנזין הראשונה בשנת 1885.
השם ניתן למעבר, בהתייחס לשמות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום התחבורה.
בעיה מהגיהנום
פאוור טוענת שעושי המדיניות האמריקאיים לדורותיהם לא היו מעוניינים לגנות מעשי זוועה המוניים כרצח עם או לקחת אחריות על הנהגת התערבות צבאית בינלאומית. היא טוענת שללא לחץ משמעותי מהציבור האמריקני, יימנעו עושי המדיניות מהמונח "רצח עם". במקום זאת, הם שמים בראש סדר העדיפויות הלאומי או טוענים ללא הצדקה, לדעתה, שתגובת ארצות הברית תהיה עקרה ותגביר את האלימות כהצדקה לחוסר פעולה.
סיכום
פאוור פותחת בתמצית התגובה הבינלאומית לרצח העם הארמני (פרק ראשון), ואז מתארת את מאמציו של רפאל למקין לנקוט פעולה נגד מעשי האכזריות הנאציים באירופה (פרק 2). אחר-כך היא מתארת את קשיי המאמצים האינדיבידואליים לשכנע את האמריקנים וחברים אחרים בבעלות הברית להכיר בשואה, שאותה היא מסבירה בהתמקדות במלחמת העולם השנייה ובאדישות האנטישמית (פרק 3). היא ממשיכה בפרק 4 לתאר איך למקין הביא את רצח העם למקום גבוה בסדר העדיפויות של מדיניות החוץ, והוביל ליצירת אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת-עם (Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide) ב-1948. פרק 5 מתאר את אכזבותיו ההולכות וגוברות של למקין ויריביו המתרבים עד למותו ב-1959, ולאחר-מכן את ויליאם פרוקסמיר ואחרים שנשאו את הלפיד. היא מראה איך הסנטור פרוסמיר והנשיא רונלד רייגן עבדו על מנת להשיג תמיכה בקיום ועידת רצח העם (פרק 7). ביתר הספר, היא דנה בעיקר במעשי רצח עם ובתגובות ארצות הברית להם בקמבודיה, עיראק, בוסניה, רואנדה וקוסובו.
על עבודתה של פאוור נמתחה ביקורת בידי ההיסטוריון הווארד זין על-כך שהיא ממעיטה בערך מות האזרחים שהתרחשו "בשוגג" ו"צדדיים" שניתן לסווגם כרצח עם.
ובידי אדוארד הרמן ונועם חומסקי בשל כך שהיא מתעלמת בעקביות ממעשי רצח עם להם סייעה ארצות הברית בגואטמלה, במזרח טימור ובדרום-מזרח אסיה.
יסעור גדול
יסעור גדול (שם מדעי: Calonectris diomedea), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים והוא קרובם לסוג של יסעור קורי ויסעור מפוספס.
עוף זה מגיע לאורך 50 ס"מ ובעל מוטת כנפיים באורך 115 ס"מ. הוא בעל נוצות אפורות כהות והכנפיים חומות. הראש אפור ובעל מקור גדול וצהוב. ליסעור ישנה בליטה מעל המקור העוזרת לסנן מלח מהמים, כך שהוא יכול לשתות מי ים ולהפריש אותם אחר כך.
היסעור מסוגל לדאות על זרמי האוקיינוס ולנדוד ללא מאמץ. הוא עף לאורך האוקיינוס האטלנטי מחופי מערב אפריקה עד לחופי מזרח ברזיל, ומצוי בעיקר סביב האזורים הטרופיים. בעונת הרבייה היסעור מעדיף להתרבות באיים וחופים שונים בים התיכון, בעיקר סביב איי יוון.
היסעורים ניזונים מלהקות דיונונים אותם הם חוטפים כאשר הם עולים על פני המים. יסעורים המוצאים ספינות דיג נמשכים אליה כדי לחטוף מזון קל מרשתות דיג.
ג'ון הרטפילד
ג'ון הרטפילד (באנגלית: John Heartfield; 19 ביוני 1891 – 26 באפריל 1968) הוא שמו האנגלי של אמן הפוטומונטז' הגרמני הלמוט הרצפלד. היה גרפיקאי גרמני, שהיה ידוע בכרזותיו הפוליטיות ובראיית הנולד החדה בכל הקשור לגרמניה ולמלחמת העולם השנייה, כבר בשנות ה-30.
ביוגרפיה
הרטפילד נולד כהלמוט הרצפלד ושינה את שמו במהלך מלחמת העולם הראשונה כדי להביע את סלידתו מן הלאומנות הגרמנית. לאחר המלחמה הוא הצטרף לקבוצת אנשים שבין חבריה היה ג'ורג' גרוס, שייסדה את קבוצת הדאדא הברלינאית. בתקופה זו הוא החל לפתח את סגנונו האמנותי שכלל שימוש בתמונות ביצירות פוטומונטז'. הרטפילד היה קומוניסט נלהב ונהג ליצור עבודות בעלות מסרים פוליטיים שתוקפות את אויבי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והתפרסמו ב-AIZ – עיתון הפועלים המאויר.
כאשר הנאצים השתלטו על צ'כוסלובקיה בשנת 1938 ברח עם אחיו לאנגליה, שם המשיך הרטפילד לפעול נגד המשטר הנאצי במסגרות אמנותיות שונות. שנה אחת לאחר מכן הוא יצר עבודה בשם "Kaiser Adolf" שפורסמה בדף הראשי של העיתון פוסט. העבודה הציגה את היטלר באופן נלעג בלבושו של הקייזר הגרמני וילהלם השני. באותה שנה אף הציג בלונדון תערוכה בשם "מלחמתו של אדם אחד נגד היטלר", ותערוכה לא חוקית בבזל.
הרטפילד חזר לגרמניה בשנת 1950 והתיישב בגרמניה המזרחית. הוא נפטר בשנת 1968 בברלין.
דוד רותם
דוד אייזיק רותם (11 בינואר 1949, י' בטבת תש"ט - 8 ביוני 2015, כ"א בסיוון תשע"ה) היה עורך דין ישראלי, וחבר הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו.
ביוגרפיה
רותם נולד בבני ברק וגדל בירושלים. אביו, שלום שכנא רותם-רוטנברג, נמנה עם מייסדי מפלגת פועלי אגודת ישראל והיה סמנכ"ל משרד הפנים ויושב-ראש חברה קדישא בירושלים. החזון איש היה הסנדק שלו.
הוא למד בבית הספר ובישיבה התיכונית חורב בירושלים. כיוון שחלה בשיתוק ילדים (פוליו) לא גויס לצה"ל, אבל בתום לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים התנדב למערך המילואים של הפרקליטות הצבאית, בו שירת כתובע צבאי. הוא הפסיק את התנדבותו זו בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו, בשנת 1993.
היה בעל משרד עורכי דין בירושלים, ושימש כיועץ המשפטי של מועצת יש"ע ושל מספר מועצות אזוריות. לימד משפט חוקתי באוניברסיטת בר-אילן והיה המתרגל של יעקב נאמן. בעקבות זאת, נוצר ביניהם קשר קרוב שנשמר שנים ארוכות.
היה במשך שנים רבות חבר ועדת הבחירות המרכזית, כנציג המפד"ל. שימש חבר הנהלת המרכז הרפואי שערי צדק, וחבר הנהלת בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (מכון לב). היה חבר מועצת המנהלים של סאן דור, וחבר הוועד היהודי-אמריקני. כמו כן, היה חבר בעמותת מכון צומת באלון שבות, וחבר מועצת המנהלים של חממה טכנולוגית פתיר. היה חבר בוועדה לבחירת דיינים כנציג לשכת עורכי הדין.
בכנסת
בקיץ 2005, לאחר ההתנתקות, הצטרף לישראל ביתנו. בבחירות לכנסת השבע עשרה בתחילת 2006 הוצב במקום ה-12 ברשימת ישראל ביתנו. הוא נכנס לכנסת כחבר הכנסת השבע עשרה ב-16 בינואר 2007 עם פטירתו של יורי שטרן. זמן קצר אחר כך מונה לסגן יושב ראש הכנסת, במקום יצחק אהרונוביץ שמונה לשר. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השמיני ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, ונבחר שוב, גם לכנסת ה-18. ב-6 בינואר 2015, בשלהי כהונת הכנסת התשע עשרה, הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים.
כיהן במשך שתי כהונות רצופות בתפקיד יו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט.
בסקר שנערך ביולי 2010 בין העוזרים הפרלמנטריים בכנסת, נבחר לאחד מבין הנואמים המצטיינים במשכן.
בשנת 2011 היה חבר הכנסת שהוצאותיו מתקציב קשר עם הציבור היו הפחותות ביותר (ללא שרי הממשלה).
ב-24 בינואר 2012 ננזף על ידי ועדת האתיקה של הכנסת, לאחר שבישיבה של ועדת חוקה, חוק ומשפט אמר לח"כ זהבה גלאון "את אפילו לא בהמה".
ב-2015 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
חוקים שיזם
עד נובמבר 2011 התקבלו שישה מהחוקים שיזם.
ב-5 בנובמבר 2007 הגיש הצעת חוק לפיה התנאי לקבלת אזרחות ישראלית יהיה הצהרת אמונים למדינת ישראל וכן התחייבות לשרת שירות צבאי או לאומי. סעיף נוסף בהצעה: לאפשר לשר הפנים לבטל את אזרחותו של אדם שלא שירת בצה"ל.
במרץ 2014 אושר בכנסת תיקון (המכונה "חוק המשילות") לחוק יסוד: הממשלה שאותו יזם רותם.
אוארבך (שם משפחה)
אוארבך (בגרמנית: Auerbach, לפעמים Aurbach, ביידיש: אױערבאַך) הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודים אשכנזים ואצל גרמנים. ההיגוי בניבים של שפת היידיש המדוברים במזרח אירופה הוא "אויֶרבך". שם המשפחה אוארבך או לפעמים אוארבאכר, ידוע אצל היהודים במזרח אירופה בגרסאות שונות: אוירבך, ובאימפריה הרוסית – אוורבך, אוורבוּך או אברבוך, אוורבוֹך, אוורבוק, ורבוק, וכו'.
בעברית ישראלית, שבה מקובל כיווץ הדיפתונג "au" בכתיבה ובהיגוי בהתחלת השמות ממקור זר – לרוב גרמני, יווני או לטיני (ראו אוגוסט, אותנטי, אוטובוס, אוטוריטה, אושוויץ, אוסלנדר וכו'), נהוגה בדרך כלל הצורה אוֹרבך. כיווץ דומה בהיגוי au ולא רק בהתחלת המלים קיים גם בשפות לא שמיות כמו צרפתית ואנגלית.
אצל גרמנים ניתן למצוא גם את הגרסה פון אוארבך, המצביעה על מוצא אצילי. ריכוז גדול יותר של נושאי השם אוארבך אצל גרמנים מצוי בנפות הרי המתכת המרכזיים ופרייברג בלאנד סקסוניה, קרוב לגבול עם צ'כיה. (מעל 345 לכל מיליון תושבים או מעל 45 במספרים אבסולוטיים)
בגרמניה ידועים לפחות ארבעה יישובים בשם אאורבך, שניים בסקסוניה ושניים בבוואריה, יישוב אחד באוסטריה. קיימים גם שני נהרות בשם זה במדינת הסן ובבוואריה, וכן טירה בשם זה במדינת הסן. בנוסף לכך קיימים הרבה שכונות של יישובים ונחלים הנושאים את אותו השם.
הטופונים "אוארבך" בא מהמילה הגרמנית הקדומה "אור" Ur – שמשמעותה ככל הנראה "מים" או "ביצה" (לעומת זאת לפי שמיטהנר 1837 משמעות המילה אור הייתה "גדול") או מהמילה "Aue" או Au במובן של "אחו רטוב"; השערות אחרות כיוונו ל"שור הבר" הקדום Aurochs), ומהמילה "באך" Bach שמשמעותה "נחל", כלומר "נחל ביצתי". או "נחל באחו רטוב".
{{פירושונים|אישים ששמם אוארבך (על הטיותיו השונות) בניו:
ראו גם
}}
קישורים חיצוניים
Summary of ANSI Z39.25-1975 standard: transliteration of Hebrew
גמר מונדיאל 1934
גמר מונדיאל 1934 התקיים באצטדיון נאציונלה PNF ברומא, בירת איטליה, ב-10 ביוני 1934, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1934 היא נבחרת איטליה, שניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה בתוצאה לאחר הארכה. היה זה גמר המונדיאל השני בהיסטוריה, והראשון אי פעם שהגיע להכרעה בהארכה. כמו בטורניר הקודם, גם הפעם ניצחה הנבחרת המארחת בגמר וזכתה בטורניר. בניגוד לטורניר המונדיאל הראשון, שם הגיעו לגמר שתי נבחרות מדרום אמריקה, אל גמר הטורניר השני הגיעו שתי נבחרות מיבשת אירופה. יתרה מכך, כל שמונה הנבחרות שהתמודדו ברבע הגמר היו נבחרות אירופיות.
השער הראשון במשחק נכבש רק בדקה ה-71, כשאנטונין פוץ' העלה את צ'כוסלובקיה ליתרון. עשר דקות אחר כך הצליחה איטליה להשוות משערו של ריימונדו אורסי, אחד משלושה ארגנטינאים מתאזרחים שפתחו בהרכב האיטלקי. המשחק עבר להכרעה בהארכה, וחמש דקות מפתיחתה כבש אנג'לו סקיאביו את שער הניצחון, שהקנה לאיטלקים את תואר אליפות העולם הראשון בתולדותיה.
רקע
איטליה אירחה את טורניר הגמר השני בהיסטוריה של גביע העולם, תחת שלטונו של בניטו מוסוליני. כפי שעשה אדולף היטלר שנתיים אחר כך באולימפיאדת ברלין, השתמש מוסוליני בטורניר כאמצעי תעמולה איטלקית.
אל הטורניר הגיעו 12 נבחרות מיבשת אירופה, אליהן הצטרפו, , ששלחה סגל חסר, מחוזק בכוכבים כלאונידאס דה סילבה, ו ששלחה סגל חובבני. , שאירחה את המונדיאל הקודם בו איטליה סירבה להשתתף, בחרה שלא להגיע לטורניר. גם בחרה שלא להגיע, בפעם השנייה ברציפות.
הדרך אל הגמר
טורניר מונדיאל 1934 התנהל בשיטת נוקאאוט לכל אורכו. 16 הנבחרות המשתתפות החלו את דרכן בשלב שמינית הגמר.
איטליה פתחה את הטורניר הביתי בניצחון 7-1 מרשים על, עם שלושער של אנג'לו סקיאביו. במשחק המקביל, חזרה צ'כוסלובקיה מפיגור 1-0 בהפסקה מול לניצחון 2-1 בסיום, כשאת שער הניצחון כובש אולדז'יך ניידלי.
בשלב רבע הגמר פגשה איטליה את. לואיס רגיירו העלה את ספרד ליתרון, אך ג'ובאני פרארי השווה את התוצאה דקה להפסקה. התוצאה נשמרה עד לסיום, והנבחרות התייצבו למשחק חוזר יום אחר כך, אותו הכריע ג'וזפה מאצה עם שער ניצחון כבר בדקה ה-11, שקבע 1-0 לאיטליה. צ'כוסלובקיה פגשה ברבע הגמר את, ושוב מצאה עצמה בפיגור בתוך המחצית הראשונה. הצ'כוסלובקים הצליחו להשוות עוד טרם המחצית, ועם פתיחת המחצית השנייה השלימו מהפך ועלו ליתרון 2-1. 12 דקות בלבד לסיום שווייץ מצאה את השוויון, אך כעבור ארבע דקות שוב כבש ניידלי שער ניצחון עבור נבחרתו, 3-2 לצ'כוסלובקיה שממשיכה לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה איטליה את, שנחשבה לנבחרת חזקה מאוד באותה תקופה וליריבה ראויה לאיטלקים. בדקה ה-19 של ההתמודדות כבש אנריקה גאיטה, מתאזרח ארגנטינאי, את שער הניצחון עבור איטליה, שהעפילה לגמר לראשונה בתולדותיה. בחצי הגמר המקביל כבש ניידלי שלושער שהעלה את נבחרתו לגמר הראשון בתולדותיה לאחר ניצחון 3-1 על. ניידלי העלה את מאזנו האישי לחמישה שערים, שהספיקו לו לתואר מלך השערים של הטורניר.
שופט המשחק
איוואן אקלינד השוודי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, לואיס בארט הבלגי ומיחאלי איוואנצ'יץ' ההונגרי, נבחרו לשמש קוונים במשחק.
אקלינד שפט בשלב שמינית הגמר את ניצחונה של 2–3 על. הוא שפט את איטליה בניצחונה על 0–1 בשלב חצי הגמר. ביקורת רבה נמתחה על הופעתו במשחקי חצי הגמר והגמר, שעיקרה הייתה חד צדדיות לטובת האיטלקים במשחק.
מהלך המשחק
המשחק ברומא נפתח בחום כבד של מעל ל-40 מעלות צלזיוס. איטליה עלתה למשחק עם שלושה מתאזרחים ממוצא ארגנטינאי - ריימונדו אורסי, אנריקה גואיטה ולואיס מונטי. האיטלקים פתחו חזק את ההתמודדות, ושלטו במחצית הראשונה ללא עוררין. השוער והקפטן של צ'כוסלובקיה, פרנטישק פלניצ'קה, הפגין יכולת גבוהה ומנע שערים מג'וזפה מאצה ומג'ובאני פרארי בהצלות מרשימות. ההזדמנות הגדולה ביותר במחצית הראשונה הייתה של אנג'לו סקיאביו, שהחמיץ מול שער ריק כשבעט את הכדור גבוה מדי.
בדקות שלאחר השער, יכלה צ'כוסלובקיה להכריע סופית את המשחק, אך ייז'י סובוטקה ופרנטישק סבובודה החמיצו ממצבים קורצים. בדקה ה-81, לאחר סדרת ההחמצות של צ'כוסלובקיה, הצליחה איטליה לחזור למשחק. אורסי פרץ באגף שמאל ושלח כדור לרחבה, אותו הצליח לדיסלב ז'נישק להרחיק. על הכדור החוזר השתלט שוב אורסי, שהפעם הכניע את השוער וקבע שוויון 1-1.
לאחר השער האיטלקי, נסוגו הצ'כוסלובקים להגנה, ושמרו על התוצאה עד לסיום הזמן החוקי. המשחק עבר להכרעה בהארכה, וכבר לאחר חמש דקות מפתיחתה השיגה איטליה את שער הניצחון. הגבהה של גאיטה מצאה את אנג'לו סקיאביו, שהכניע את השוער וקבע 2-1 לאיטליה. התוצאה נשמרה עד לסיום, ואיטליה חגגה במגרשה הביתי את הזכייה הראשונה בתולדותיה בגביע העולם.
אלף שמשות זוהרות
אלף שמשות זוהרות (באנגלית: A Thousand Splendid Suns) הוא רומן של הסופר האמריקני-אפגני ח'אלד חוסייני, שראה אור בשנת 2007. זהו ספרו השני של חוסייני, אחרי רב המכר "רודף העפיפונים". קולומביה פיקצ'רס מחזיקה באישור לצילום סרט המבוסס על הספר, אך העבודה עליו טרם החלה.
בישראל, הציג "תיאטרון גשר" עיבוד בימתי לספר. הצגת הבכורה הייתה ב-2 בספטמבר 2020.
עלילה
הרומן מחולק לארבעה חלקים. החלק הראשון מתמקד בעיקר במריאם, החלק השני והרביעי מתמקדים בליילה, ואילו החלק השלישי מחליף בין נקודת מבטה של ליילה לזו של מריאם בכל פרק.
חלק ראשון
הסיפור נפתח בהצגתה של מריאם, נערה צעירה המתגוררת יחד עם אמה בקולבה שבסמוך לעיר הראט שבאפגניסטן. אמה של מריאם, ננה, היא אישה מרירה אשר ילדה אותה מחוץ לנישואין, ולכן היא מכנה אותה הראמי, ממזרה. חייה של מריאם מסתכמים בלימודי הקוראן עם המורה טוב-הלב מולה פאיזוללה, ובפגישות עם אביה האמיד, ג'אליל, המבקר אותה ואת אמה. מריאם שמעה על נשותיו ובנותיו האחרות של ג'אליל, אך היא מעולם לא נפגשה עמן, עקב איסוריה של ננה לעזוב את הקולבה. מריאם מעריצה את אביה ואינה מאמינה לאימה, אשר טוענת שהיא מטרד לו והוא משקר לה תמיד, שמתנותיו ומילותיו היפות הן ניסיון לשחד את בתו שאינו אוהב. ביום הולדתה ה-15, מריאם מבקשת מאביה לקחתה לסרט פינוקיו בבית הקולנוע שבבעלותו. לאחר שג'אליל לא מופיע כהבטחתו, מריאם הולכת לביתו בעצמה, ומבלה את הלילה על מפתן הדלת, מאחר שלא הורשתה להיכנס ונאמר לה שאביה בנסיעה. בבוקר היא מבחינה בו מביט בה מחלון ביתו, והיא מבינה שאימה צדקה. בבוקר, מששבה מריאם הביתה, היא מגלה שננה תלתה את עצמה מחשש שבתה היחידה נטשה אותה. מריאם עוברת לגור בביתו של אביה, שם היא נותרת בודדה ומרוחקת משאר בני הבית. כעבור זמן קצר, ג'אליל ונשותיו יוזמים את נישואיה לראשיד, סנדלר אלמן ממעמד הפועלים המתגורר בקאבול.
בקאבול, מריאם מתחילה להסתגל לחייה עם בעלה, אדם זר לה לחלוטין. לא עובר זמן רב והיא נכנסת להריון. ראשיד, אשר איבד את בנו לפני כמה שנים, מצפה לילד בכליון עיניים. לאחר שמריאם עוברת הפלה טבעית חיי הנישואים שלה הולכים ומתדרדרים, וראשיד המאוכזב מתחיל להתעלל בה פיזית ונפשית.
חלק שני
באותו הרחוב שבו מתגוררים ראשיד ומריאם גרה גם ליילה, בתם היפה והמשכילה של הזוג הטג'קי - חכים, מורה נאור באוניברסיטה, ופאריבה, המבכה את שני בניה השאהידים אשר נפלו במלחמה נגד הכיבוש הסובייטי באפגניסטן. ליילה חיה חיים מאושרים למדי עם אביה האוהב, הדואג והמחנך, עם חברותיה מבית הספר ועם הילד השכן טאריק, ידידה הטוב. יש לה מערכת יחסים מסובכת למדי עם אימה, שאינה מסוגלת לזכור שיש לה בת חיה בנוסף לבנים המתים, אך לעיתים בכל זאת מתעוררת ומבחינה בבתה האוהבת. לאחר גירוש הכוחות הסובייטים, מלחמת אזרחים קשה פוקדת את אפגניסטן, וקאבול מופגזת על ידי סיעות המוג'הידין שנלחמו על השליטה במדינה. ליילה וטאריק המתבגרים מגלים את האהבה ומקיימים מערכת יחסים סודית. בסופו של דבר, משפחתו של טאריק מחליטה לעזוב את קאבול ולהגר לפקיסטן, והפרידה הקשה מליילה גורמת לשניהם לקיים יחסי מין בחדר האורחים שבביתה.
שבעה-עשר יום לאחר עזיבתו של טאריק מחליטה גם משפחתה של ליילה לעזוב את העיר, אולם בזמן הכנותיהם לדרך מחריב טיל תועה את ביתם ושני הוריה נהרגים. ליילה ניצלת בזכות העובדה שיצאה באותו רגע אל החצר.
חלק שלישי
ראשיד ומריאם מחלצים את ליילה מהריסות ביתה ומעבירים אותה לביתם, שם היא מחלימה מפצעיה. כתוצאה מפגיעת הטיל מאבדת ליילה כמעט לחלוטין את שמיעתה באחת האוזניים. מאוחר יותר היא זוכה בביקור מסוחר שמספר לה שטאריק נפצע אנושות בדרכו לפקיסטן ומת בבית חולים.
זמן קצר אחר כך ראשיד מציע לה נישואין, ובכך מעורר את חמתה של מריאם. ליילה, אשר מגלה כי היא בהריון מטאריק, מחליטה להענות להצעה, מפני שהיא יודעת שהיא ותינוקה לא יוכלו לשרוד לבדם. ראשיד מרעיף עליה אהבה כפי שמעולם לא התייחס למריאם. אך בסופו של דבר היא יולדת בת וראשיד, אשר ציפה לבן, מתאכזב ומתחיל להתנכר אליה כפי שעשה למריאם. ליילה מוצאת נחמה בבתה עזיזה, בתו של טאריק.
יחסיהן של מריאם וליילה עוינים בהתחלה, אך ככל שעובר הזמן הן מתחילות לבטוח זו בזו. מריאם מגלה לה את סיפור חייה וליילה מבינה שהיא יכולה לבטוח בה ומספרת לה את סודה. שתי הנשים יוזמות בריחה מראשיד לפקיסטן, אך הן נבגדות ברגע האחרון על ידי אדם שחשבו כי יוכלו לבטוח בו. הן נעצרות ומובאות בחזרה לביתן. ראשיד הזועם מכה את שתיהן ונועל את ליילה ועזיזה בחדרו במשך ימים ללא מים. את מריאם נועל במחסן.
יום אחד מופיע טאריק בכניסה לביתם וכך מגלה ליילה כי ראשיד שיקר לה ושילם לסוחר כדי שיספר לה על מות אהובה. טאריק מספר לליילה את קורות חייו בפקיסטן, על מות הוריו ועל שישב בכלא על הברחת סמים שהושתלו בחפציו. באותו יום, לאחר שראשיד חוזר מעבודתו, זלמאי בן השלוש מספר לו בתמימותו על טאריק. מריבה פורצת בין ראשיד לליילה והוא מתחיל להכות בה בחגורתו ולחנוק אותה, עד שמריאם באה לעזרתה ורוצחת את ראשיד באת שהביאה ממחסן הכלים.
ליילה מנסה לשכנע את מריאם להצטרף אליה ואל טאריק ולהימלט מקאבול, אך מריאם מסרבת, מסגירה את עצמה לטליבאן, מודה באשמת הרצח ומוצאת להורג, כדי שליילה תוכל להתחיל בחיים מאושרים עם אהובה ועם ילדיה.
חלק רביעי
ליילה, טאריק, עזיזה וזלמאי משתכנים בפקיסטן וחיים שם חיים שלווים ומאושרים. אך אפגניסטן רודפת אותם, ובשנת 2003 (כמעט שנתיים לאחר שחרור אפגניסטן מידי הטליבאן על ידי הכוחות האמריקאים ובני בריתם) מחליטה המשפחה לחזור לקאבול. בדרכם לשם הם עוברים בעיר הראט, ושם מוצאת ליילה את מכתבו של ג'אליל למריאם, מכתב שבו הוא מתנצל על הדרך שנהג בה, מכתב המגלה אדם חלש שבכל זאת אהב את בתו, למרות הכול. ג'אליל שולח למריאם את הסרט שחלמה לראות - פינוקיו. ליילה מבקרת בבקתה הקטנה שבה התגוררה מריאם עם אימה וזוכה לחיזיון: מריאם הקטנה יושבת ליד שולחן ומשחקת. היא מרימה את עיניה ממשחקה ומזהה את ליילה. המשפחה חוזרת לקאבול וליילה וטאריק עוזרים בשיפוץ בית היתומים שבו התגוררה עזיזה. ליילה הופכת למורה ומלמדת את היתומים פרסית. לליילה ולטאריק יהיה בקרוב תינוק נוסף, וכל המשפחה מציעה שמות שונים בשבילו: שמות של בנים בלבד מפני שאם תהיה זו בת, ברור ששמה יהיה מריאם.
ויסקונסין הרד
ויסקונסין הרד (באנגלית: Wisconsin Herd) היא קבוצת כדורסל מהעיר אושקוש שבויסקונסין, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2017 ומסונפת לקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
היסטוריה
ביוני 2016 פורסם כי קבוצת מילווקי באקס פועלת להקמת קבוצת בת בליגת הפיתוח, ובינואר 2017 סוכם עם מועצת העיר אושקוש על יסוד קבוצה בעיר ובניית אולם הכדורסל מנומיני ניישן ארנה אשר יארח את משחקי הקבוצה. ביוני 2017 הכריזו הבאקס על בחירת "ויסקונסין הרד" כשם הקבוצה החדשה, והציגו לראווה את הלוגו שלה. נשיא הקבוצה, סטיב ברנדס, הסביר כי כינויה של הקבוצה "הרד" (בעברית: עדר) מייצג קבוצת שחקנים אשר נלחמים על מקום בסגל מילווקי באקס, וכן את "עדר" אוהדי הקבוצה הנלהבים שייתמכו במועדון.
לקראת עונת הבכורה מינתה הקבוצה את ג'ורדן בריידי כמאמן הראשי. ויסקונסין סיימה את העונה עם מאזן ניצחונות שלילי 21–29, אשר הציב אותה במקום העשירי באזור המזרחי.
וילה טורלוניה
וילה טוֹרלוֹנְיָה (באיטלקית: Villa Torlonia) היא גן ציבורי של עיריית רומא, השוכן ברחוב נומֵנטָנַה (Nomentana) וכולל שלושה מבנים המשמשים למוזיאונים. מוזיאון רביעי הצפוי להיפתח במקום בשנת 2013 הוא מוזיאון השואה (Museo della Shoah). יפעל בו גם המרכז לדוקומנטציה של השואה שיוקם בשיתוף פעולה עם הקרן להנצחת השואה של ספילברג, וכן יוקם במקום אתר לזכר יהודי רומא שנספו בשואה.
תולדות הווילה
מֵקִים הווילה ג'ובאני טורלוניה קיבל את התואר מרקיז בשנת 1797. במטרה לבסס את המעמד החדש שלו הוא קנה וילה ברחוב נומֵנטָנַה. על האדריכל ג'וזפה ולדייה (Valadier) הוטל התפקיד לבנות את הווילה, שתהיה ברמה של שאר הווילות המכובדות ברומא, כמו למשל וילה בורגזה. בין השנים 1802–1806 הוא המיר את המבנה שנרכש לארמון אלגנטי לפי עקרונות האדריכלות הנאו-קלאסית, המבקשת לשחזר את הבניה ביוון וברומא העתיקה (ראה המבנה המרכזי למעלה ומבנה התיאטרון בגלריה למטה). האדריכל גם תכנן את הגן ועיצב בו שדרות עצים ישרות וסימטריות, כאשר במרכז הגן נמצא הארמון. בשנת 1832 האדריכל והצייר ג'ובאן-בטיסטה קארטי (Giovan Battista Caretti) העשיר והרחיב את אוספי המבנים, הפסלים ויצירות אמנות אחרות בתחום הווילה. כך בנה שרידים עתיקים "מדומים". הוא בנה גם אמפיתיאטרון (Anfiteatro), בית קפה וכנסייה קטנה שאינם היום בגן.
בשנת 1925 שליט איטליה בניטו מוסוליני שכר את המבנה בשכר דירה סמלי של לירה איטלקית אחת לשנה. בזמן ביצוע השיפוצים באתר, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה' התגלו במרתף הווילה שני מקלטים תת-קרקעיים, להגנה מפני הפצצה אווירית. המקלטים נבנו על ידי מוסוליני והנסיך טורלוניה בקטקומבות היהודיות שנמצאו במקום. החל משנת 1943 הייתה הווילה נטושה עד שנרכשה בשנת 1978 על ידי עירית רומא והועמדה לרשות הציבור.
שלושה עשר המבנים
הווילה מאופיינית בכך שמצויים בה שלושה עשר מבנים: עם מסתורין, דמיוניים ודמויות מעולם אחר, בהיקף שלא מקובל בארמון רומאי. לכל מבנה יש אופי משלו: לכן, כאשר הארמון נפתח לציבור, הוא זכה לתגובות נלהבות מהציבור.
שלושת המבנים המרכזיים של הארמון הם:
ביתן הנסיכים
הביתן היה במקורו בית הכפרי. בו נבנה היקב של ראש המנזר (Vigna Abati). בשנים 1835-1840 המבנה שופץ בסגנון המאה ה-19. המבנה חובר ל"ביתן הראשי" במסדרון תת-קרקעי ושימש לבעל הווילה לקבלת פני המבקרים.
בכניסה הנוכחית למבנה נראה תבליט המתאר את ניצחון אלכסנדר מוקדון על בבל. באולמות הפנימיים של הביתן יש שלושה ציורים גדולים: מבט על יוון העתיקה, על רומא העתיקה ומפרץ נאפולי.
ביתן הינשופים
הביתן (ראה בגלריה למטה) נבנה בסגנון נאו-מורי אשר זכה לתחיה ואומץ על ידי האדריכלים בארצות הברית ובאירופה בעידן אדריכלות רומנסקית אשר ראה באימוץ אומנות מזרחית מגמה רצויה, במקביל להחיות את סגנון הבנייה הרומי. מאז מחצית המאה ה-19, הקישוטים המזרחים החליפו את הקישוטים הקלסיים והגותיים. מוטיבים רבים הגיעו מקונסטניפוליס האימפריה העות'מאנית ומאנדלוסיה (חצי האי האיברי).
הקטקומבות היהודיות
הקטקומבות בוילה טורלוניה הן מערכת קבורה אחת מתוך חמש מערכות קבורה תת-קרקעיות יהודיות המוכרות ברומא העתיקה. המיקום של שתיים מהן ידוע בימנו. בשנים האחרונות הקטקומבות בוילה טורלוניה נחקרו על ידי הארכאולוג יובל ברוך. פרויקט שימורם של כל הקברים והפרסקאות בוצע על ידי המשמר האומנותי אמיר ג'נאח והארגון החרדי אתרא קדישא בניהולו של הרב חיזקיה קלמנוביץ' הפועל בחו"ל. במהלך פרויקט השימור בוצע על ידי יובל ברוך תיעוד איסוף וארגון מחדש של כל מערכות הסמלים היהודיים ושל כתובות הקבורה לקטלוג שלם, ביניהם גם עושר יוצא דופן של עיטורי מנורות וארבעת המינים.
רורי גלאגר
גלאגר נחשב מגדולי הנגנים וממוקם במקום ה-57 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בהיסטוריה של המגזין רולינג סטון משנת 2010.
ביוגרפיה
גלאגר נולד בבאלישנון לבית מוזיקלי - אביו, דניאל ניגן באקורדיון בלהקה מקומית כתחביב ואימו, מוניקה הייתה זמרת ושחקנית תיאטרון. רורי שניחן בכישרון מוזיקלי מגיל צעיר, קיבל מהוריו עידוד משמעותי וכן בגיל 9 את הגיטרה האקוסטית הראשונה שלו, עליה למד לנגן לבד. לאחר שזכה בתחרות כישרונות, בהיותו בן שתים עשרה בלבד, החל גלאגר להופיע עם הגיטרה האקוסטית שלו ועם גיטרה חשמלית אותה קנה בכספי הזכייה. אולם הגיטרה המשמעותית שהייתה המזוהה איתו ביותר היא 1961 פנדר סטראטוקסטר שקנה שלוש שנים אחר כך. גלאגר היה נשאר ער כל הלילה כדי להקשיב למוזיקה ברדיו, כשבתחילה משכה אותו מוזיקת הסקיפל ולאחר מכן פולק ובלוז. בעקבות זאת הוא החל להתנסות בנגינת פולק, בלוז ורוק, ולבסוף נמשך לנגינת אקוסטית של הסגנונות הללו. בחלוף שנותיו הבאות למד גלאגר לנגן על גיטרת סלייד, סגנון שפיתח ושיכלל לדרגת אמנות, מפוחית פה, סקסופון, מנדולינה, בנג'ו וסיטאר ברמות שונות של מומחיות. בהמשך, גלאגר ניסה צורות שונות של בלוז בעודו שואב השראה מאמנים שונים ובעיקר מאדי ווטרס.
להקת טעם
לאחר שהתנסה בנגינה עם מספר להקות ובעקבות עלייה בפופולריות של להקות קצב בשנות השישים, החליט גלאגר להקים להקה משלו - "טייסט". טעם הייתה פאוור טריו שניגנה בעיקר בלוז רוק ורית'ם אנד בלוז. הלהקה נוסדה עם עוד שני חברים של גלאגר מקורק, אך שנתיים אחר כך הם הוחלפו בנגנים מקצועיים יותר מבלפסט - מתופף (ג'ון וילסון) ובסיסט (ריצ'רד מק'ראקן) שליוו את גלאגר ששר וניגן על גיטרה. הלהקה הופיעה תכופות בבריטניה (כולל הופעה שזכתה לאהדה גורפת מצד הקהל בפסטיבל האי וייט) ואף באמריקה. היא הוציאה שני אלבומי אולפן ושני אלבומים מהופעותיה החיות עד שהתפרקה לבסוף ב-1970.
קריירת סולו
לאחר התפרקות "טעם" ערך גלאגר כמה סיבובי הופעות תחת שמו. ניתן לומר כי שנות השבעים היו התקופה הפורה ביותר בכל הקריירה שלו, בתקופה זאת הוא הפיק עשרה אלבומי אולפן ושני אלבומים של הופעות חיות. כמו כן הוא נבחר לזמר השנה במגזין המוזיקה מלודי מייקר ב-1971, כשעקף אפילו את אריק קלפטון.
מחוות
ג'ימי הנדריקס נשאל בריאיון ב-1969 מיד לאחר פסטיבל וודסטוק: "אז ג'ימי, איך זה להיות נגן הגיטרה הטוב בעולם?" הנדריקס: "אני לא יודע, תשאלו את רורי גלאגר".
יחס איינשטיין
יחס איינשטיין הוא קשר שפרסם אלברט איינשטיין במאמר על אודות תנועה בראונית ב-1905. משוואה זו קושרת את \ D, קבוע הדיפוזיה, \ \mu, המוביליות, \ k, קבוע בולצמן והטמפרטורה המוחלטת \ T.
הניידות החשמלית \ \mu היא היחס בין מהירות הסחיפה של חלקיקים לבין הכוח המופעל עליהם :.
מוליכות חשמלית
כאשר משתמשים ביחס זה עבור מוליכות חשמלית, נהוג לחלק ב-\ q, המסמל מטען חשמלי של נושא מטען יחיד ולהגדיר את הניידות החשמלית כך: :. כאן \ E הוא השדה החשמלי.
כך מקבלים כי יחס איינשטיין הוא :.
במוליך למחצה שצפיפות המצבים בו היא שרירותית, יחס איינשטיין הוא : \eta הוא הפוטנציאל הכימי ו-\ p הוא מספר החלקיקים.
הסכם וסטמינסטר
הסכם וסטמינסטר (באנגלית: Treaty of Westminster of 1674) הוא הסכם שלום שנחתם ב-19 בפברואר 1674 בין הולנד לאנגליה ושם קץ למלחמת הולנד–אנגליה השלישית. ההסכם השיב על כנו את הסטטוס קוו שקדם למלחמה (status quo ante bellum), וכלל גם את החזרת ניו יורק וניו ג'רזי לידי האנגלים. אנגליה נאלצה לחתום על ההסכם מכיוון שהפרלמנט לא הסכים להוציא עוד כספים על המלחמה ונעשה גם מודע לאמנת דובר הסודית, שבה הבטיח צ'ארלס השני, מלך אנגליה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת כי המדינה תהפוך שנית למדינה קתולית. האנגלים היו מאוכזבים גם מהישגיהם של ההולנדים, שהצליחו לפגוע ביותר ספינות אנגליות מהפגיעה בהם; ומכיבושה של ניו אמסטרדם מחדש בידי ההולנדים (ב-1673). במידה מסוימת, ניתן לראות את ההחלטה כתבוסה אנגלית, מכיוון שהיא זו שפתחה במלחמה ונאלצה בסופו של דבר לסגת בשל הישגיה של הולנד.
עכבר חגבים דרומי
עכבר חגבים דרומי (שם מדעי: Onychomys torridus; קרוי גם עכבר העקרבים או עכבר זאב), הוא מין ייחודי של מכרסם דמוי-עכבר הניזון מטרף חי. עכבר חגבים זה שוכן במדבריות ואזורים צחיחים במקסיקו וארצות הברית (באריזונה, קליפורניה, נבדה, ניו מקסיקו ויוטה). תזונתו מגוונת והיא כוללת חרקים כגון חגבים, חיפושיות, ועקרבים ואף עכברים ממינים שונים. עכבר זה ידוע בזכות עמידותו לארס. לעיתים קרובות הוא קוטל וניזון מעקרב צהוב אריזוני מין של עקרב הנחשב ארסי במיוחד.
תיאורו
עכבר חגבים דרומי הוא עכבר קטן וחסון הפעיל בשעות הלילה. הוא ידוע בדרך כלל כמין מונוגמי. לעכבר חגבים דרומי זנב קצר ואורכו הכולל 12-16.3 ס"מ. ראשו גבו וצידי גופו בצבע ורדרד או חום-אפור ובטנו ורגליו לבנים. הזנב קצר ועבה רובו בצבע הגוף וקצהו לבן.
ביולוגיה והתנהגות
לעקרב אריזונה המצוי בשפע באזורים הצחיחים בהם שוכן עכבר חגבים דרומי עקיצה כואבת במיוחד המרתיעה טורפים פוטנציאלים. כאשר עכבר חגבים דרומי מתמודד עם העקרב הוא סופג עקיצות חוזרות ונשנות אך ממשיך בתקיפתו עד שהוא קוטל את העקרב. החוקרים מצאו אצל העכבר מנגנון עצבי החוסם שליחת אותות כאב אל המוח. לאחר שהוא קוטל את העקרב העכבר מזדקף על שתי רגליו האחוריות ומשמיע קולות ציוץ המזכירים יללת זאב.
עכבר חגבים דרומי הוא מין של מכרסם טורף ואגרסיבי במיוחד. חוקרים בדקו עכברים במעבדה בהם נבדקה התנהגות טריפה כלפי צרצרים בעכברים מהם נמנע מזון. לאחר 48 שעות בהם נמנע מזון מהעכברים הם העדיפו לטרוף את הצרצרים מאשר לאכול את המזון אשר סופק להם במעבדה. כמו כן נצפתה העדפה בקרב העכברים לעסוק בטריפה של צרצרים חיים מאשר מתים מה שיכול להצביע על תנועת הטרף כטריגר להתנהגות טריפה.
כאשר עכברי החגבים היו במגע עם עכברי מעבדה משני המינים הם הפגינו את התנהגות תוקפנית במיוחד כשהם נושכים את הגב והזנב של העכברים האחרים. לאחר יומיים 6 מ-43 הזכרים ו-22 מ-45 הנקבות קטלו ואכלו חלקי גוף מעכברי המעבדה. הבדל זה במידת האגרסיביות בין 2 המינים היה מובהק. החוקרים הסיקו שמניעת מזון וסוג הטרף השפיעו על מידת האגרסיביות והתנהגות הטריפה של העכברים.