cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדוארד סמית'
קפטן אדוארד ג'ון סמית (באנגלית: Edward John Smith; 27 בינואר 1850 – 15 באפריל 1912) היה קצין בצי הסוחר הבריטי. הוא פיקד על מספר אוניות של חברת הספנות וייט סטאר ליין. הוא זכור בעיקר כרב החובל של אוניית אד"מ טיטניק, ונהרג כשהאונייה טבעה בהפלגת הבכורה שלה.
נעוריו ותחילת דרכו
סמית', בנם של אדוארד וקתרין סמית', נולד בהנליי שבסטוק-און-טרנט, אנגליה. בילדותו למד בבית הספר הבריטי "אטרוריה" (Etruria), ונראה שכבר מגיל צעיר נמשך לים. ב-1867 התקבל לעבודה כנער-סיפון באונייה "סנאטור וובר" (Senator Weber), שהייתה בבעלות חברת הספנות אנדרו גיבסון (Andrew Gibson & Co) מליברפול ובפיקוד אחיו החורג ג'וזף הנקוק (Joseph Hancock). במהלך הפלגותיו הראשונות באונייה זו הגיע סמית' אל הונג קונג, סן פרנסיסקו, קלאו ויוקוהאמה.
חברת "וייט סטאר"
במרץ 1880 הצטרף סמית' לחברת הספנות וייט סטאר ליין (White Star, הכוכב הלבן) כקצין רביעי באוניית קלטיק (Celtic). הוא שירת באוניות הנוסעים של החברה שהפליגו לאוסטרליה ולניו יורק, ועד מהרה קנה לו שם ומעמד. בשנת 1887 קיבל לראשונה פיקוד על אחת מאוניות החברה, אוניית הקיטור "ריפבליק" (SS Republic). שנה לאחר מכן הוסמך סמית' לרב-חובל בכיר והצטרף כלייטננט למילואי הצי המלכותי הבריטי (RNR). משמעות הדבר הייתה, כי בעת מלחמה יכול היה הצי לגייס את סמית' ואת אונייתו.
ב-1904 נמסר לו הפיקוד על אחת האוניות הגדולות ביותר בעולם באותה תקופה, א/ק בלטיק (SS Baltic) – אוניית הנוסעים החדשה של חברת וייט סטאר ליין. הפלגת הבכורה שלה מליברפול לניו-יורק, שיצאה לדרכה ב-29 ביוני 1904, עברה ללא תקלות. לאחר שלוש שנות שירות ב"בלטיק" עבר סמית' לפקד על אוניית הענק החדשה השנייה שלו, אד"מ "אדריאטיק" (RMS Adriatic). גם הפעם עברה הפלגת הבכורה ללא תקלות.
במהלך פיקודו על "אדריאטיק" קיבל סמית' את מדליית "השירות הארוך" (Long Service Medal) של מילואי הצי המלכותי, ובאותה עת גם הועלה לדרגת קומנדר בחברת וייט סטאר.
הפיקוד על "אולימפיק"
סמית' קנה לו שם של אחד מרבי החובלים המנוסים ביותר בעולם, ועל כן נקרא לפקד ראשון על האונייה הראשונה בסדרה של אוניות נוסעים אוקייניות מדגם חדש, אד"מ אולימפיק (RMS Olympic). גם הפעם הייתה זו האונייה הגדולה ביותר בעולם באותה עת. הפלגת הבכורה מליברפול לניו-יורק הסתיימה בהצלחה ב-21 ביוני 1911, אך בעודה נרתקת לרציף בנמל ניו-יורק, ארעה לה תאונה קלה שהייתה סימן לבאות. תוך כדי ההתקשרות לרציף 59 - בהנחייתו של אחד מנתבי הנמל - נקלעה אחת מ-12 הגוררות שסייעו לאולימפיק לשטף הזרם שיצר המדחף הימני שלה. הגוררת חגה על עומדה, התנגשה באוניית הענק, ולזמן קצר הייתה לכודה תחת ירכתיה, אך בסופו של דבר הצליחה להשתחרר ולדדות אל הרציף.
ב-20 בספטמבר 1911 ארעה ל"אולימפיק" התאונה הגדולה הראשונה שלה, עת התנגשה באוניית המלחמה הבריטית "הוק" (Hawke) והסבה נזק כבד לחרטומה. כתוצאה מההתנגשות הוצפו שניים ממדוריה האטומים של "אולימפיק" ואחד מגלי המדחף שלה התעקם, אך היא הצליחה לדדות חזרה לנמל סאות'המפטון. בעקבות התחקיר האשים הצי המלכותי את "אולימפיק" באחריות לתאונה, כשהוא טוען כי בשל גודלה העצום יצרה האונייה אפקט שאיבה שמשך את אה"מ "הוק" לכיוון דופנה. סמית' נמצא בזמן התאונה בגשר הפיקוד.
ההתנגשות ב"הוק" הייתה אסון כלכלי לחברת "הכוכב הלבן", והשבתת אוניית הנוסעים הענקית לצורך תיקונים החמירה עוד יותר את המצב. "אולימפיק" שבה אל בלפסט, וכדי לקצר את זמן התיקונים אולצה חברת וולף אנד הרלאנד לעכב את השלמת הבנייה של "טיטניק", כדי להשתמש בציר המדחף שלה עבור "אולימפיק".
האונייה חזרה לים בפברואר 1912, איבדה את אחד מלהבי מדחפיה, וחזרה שוב אל בוני האונייה לשם תיקוני חרום. כדי להחזירה לשירות מיד, נאלצה שוב חברת וולף אנד הרלנד להסיט משאבים מה"טיטניק", ולכן נדחתה הפלגת הבכורה שלה מ-20 במרץ ל-10 באפריל.
ה"טיטניק" ומותו
רב-החובל המוערך ביותר בחברת וייט סטאר ניצב שוב בגשר הפיקוד של אוניית הקיטור הגדולה בעולם כאשר אד"מ "טיטניק" עזבה את סאות'המפטון בהפלגת הבכורה שלה. מקורות אחדים מציינים, כי סמית' החליט לפרוש מן הים בסיום הפלגת הבתולים של "טיטניק". ברם, מאמר שהתפרסם ב"מורנינג כרוניקל" ב-9 באפריל 1912 בהאליפקס, נובה סקוטיה, מספר כי קפטן סמית' יישאר בפיקוד ה"טיטניק" "עד שהחברה (וייט סטאר) תשלים את בנייתה של אוניית קיטור גדולה ויפה עוד יותר".
שלושה ימים לאחר צאת ה"טיטניק" לניו-יורק, ב־14 באפריל 1912 בשעה 23:40, התנגשה האונייה בקרחון בצפון האוקיינוס האטלנטי. היא טבעה שעתיים וארבעים דקות לאחר מכן ועימה כ-1500 איש. סמית' סירב להינצל וצלל תהומה עם אונייתו. גופתו לא נמצאה מעולם.
לא ידוע כיצד מת סמית' בליל טביעת האונייה. ניצולים אחדים דיווחו, כי ראו אותו במים, לבוש אפודת הצלה, בעוד אחרים דיווחו כי ראו אותו על גשר הפיקוד כאשר זה הוצף מים. רוברט באלארד (Robert Ballard) טוען בספרו The Discovery of the Titanic, כי קפטן סמית' עלה לגשר וחיכה לגורלו בשעה 2:17 בלילה, שלוש דקות לפני טביעתה הסופית של האונייה, בעודו אומר לנשארים "Be British", דהיינו "היו בריטים" ושמרו על קור הרוח. גם הסרט "טיטניק" מ-1997 אוחז בגרסה זו. הסרט מנקה מאחריות את סמית' בכך שמראה שברגע ההתנגשות לא היה נוכח בגשר הפיקוד ובא לאחר מכן לברר מה קרה. הדבר עומד בסתירה לעדויות רבות שמתעקשות על כך שסמית' היה זה שזילזל בקרחון ולא עשה די כדי להתחמק ממנו וכך נושא באחריות מסוימת לטביעתה של ה"טיטניק".
משפחה
ב-13 בינואר 1887 נישא סמית' לשרה אלינור פנינגטון (נולדה ב-17 ביוני 1861) בטקס שנערך בכנסיית סנט אוסוולד. בתחילה התגוררו השניים בליברפול, שם גם נולדה ב-2 באפריל 1898 בתם, הלן מלוויל סמית'. מאוחר יותר עברה המשפחה לסאות'המפטון.
לאחר טביעת הטיטניק, בה מת סמית', נשארה אלמנתו לגור בסאות'המפטון, אך כעבור זמן מה עברה ללונדון. היא מתה ב-28 באפריל 1931 כשנדרסה על ידי מונית מחוץ לביתה בלונדון.
בתם היחידה של הזוג סמית׳, הלן מלוויל סמית׳, נישאה בשנת 1920 לסידני ראסל-קוק ונולדו להם שני ילדים - סיימון ופרסיליה. אך רצף האסונות לא פסק. הבעל סידני נהרג בתאונת צייד ב-1930. הבן סיימון נהרג ב-1944 בגיל 20 כאשר שירת כטייס בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה ואילו הבת פרסיליה הספיקה להינשא ב-1946 אך נפטרה כשנה לאחר מכן ממחלת הפוליו, בגיל 27, מבלי שהיו לה ילדים. עם מותה לא נותרו צאצאים של קפטן אדוארד סמית׳. הלן מלוויל סמית׳ עצמה נפטרה בשיבה טובה ב-1973.
המצור על עכו (1799)
המצור של צבא נפוליאון על עכו החל ב-20 במרץ 1799 ונמשך 54 ימים. במצור זה, שהיה חלק ממסע נפוליאון בארץ ישראל, כשל נפוליאון בניסיונו לכבוש את עכו מידיו של אחמד אל ג'זאר. משנכשל במצור על עכו, לא ראה טעם בהמשך המערכה בארץ ישראל ושב למצרים ביחד עם חייליו.
השלב ההתחלתי
ז'אן-בטיסט קלבר, גנרל בצבאו של נפוליאון, נשלח לכבוש את חיפה, שהייתה אז פחותה בחשיבותה מעכו, וכבש את העיר ללא קרב ב-20 במרץ. עם זאת, מפלה חמורה אירעה כאשר כוחותיו של האדמירל הבריטי סידני סמית הצליחו לתפוס את האוניות הצרפתיות, בפיקוד הקפיטן סטנדלה, שנשאו את תותחי המצור הכבדים שנשלחו ממצרים בדרך הים. תותחים אלו שימשו לאחר מכן את מגיני עכו, תחת שישמשו את כוחותיו של נפוליאון. חלק מהתותחים שהגנו על עכו הובאו על ידי אל ג'זאר ממצודת בורג' א-סלאם בחיפה. התותחים הוצאו משם על ידו לפני כיבושה על ידי הכוחות הצרפתיים.
סידני סמית היה תת-אדמירל בריטי, ששימש באותה תקופה מיופה הכוח האנגלי בחצרו של הסולטאן, ובעל סמכויות אוטונומיות בחלק זה של הים התיכון. סמית עמד בראש צי של עשר ספינות, שתיים מהן ספינות הדגל שלו ה"תזאוס" וה"טייגר", והאחרות ספינות שנלקחו שלל מציו של סטנדלה. הטייגר והתזאוס הועמדו בקצוות המנוגדים של נמל עכו והרעישו את הצרים על העיר. עיקר נזקם היה ברעש שהקימו, וכך שיבשו את הקשר בין הלוחמים הצרפתים. כן נהגו לירות ברובים על הצרפתים הרוחצים בים. במהלך המצור על עכו גרמה השליטה הימית של העות'מאנים והאנגלים לכך שהנצורים נהנו מאספקה של מזון, נשק ותחמושת, בעוד שהצרים נאלצו לקצוב את תחמושתם, וסבלו ממחסור תמידי באבק שרפה.
בואו של סמית עודד את אל ג'זאר שמצא לנכון לכרות את ראשו של מיילי דה שאטו ריינו, השליח הצרפתי שנשלח לדרוש את כניעת עכו, ולהציב את ראשו בחומות העיר.
בתחילה סבר נפוליאון כי יוכל לכבוש את העיר בקלות, כשם שכבש את יפו. בפני בוריין התוודה כי תוכניותיו היו לכבוש את העיר, לחמש באוצרו של ג'זאר 300,000 איש (ביניהם המיעוטים האתניים הדרוזים, המרונים והבדואים אשר המתינו לתוצאות המצור בטרם יחליטו לאיזה צד להצטרף), לכבוש את דמשק, ולעלות משם לקונסטנטינופול. משם, ראה נפוליאון אפשרות לשוב לפריז דרך אדריאנופול ווינה לאחר שיכרית את בית הבסבורג בכוח העצום של אנשי המזרח שיביא עמו.
הסתערות ראשונית על העיר כשלה ב-28 במרץ 1799. רבים מלוחמי נפוליאון מצאו את מותם בחפיר, והחומה לא נפרצה. עתה החל מצור המלווה בירי הדדי והסתערויות. בהיעדרם של תותחי המצור השתמש נפוליאון בארטילרית שדה, אשר לא הותירה רושם רב על ביצוריה של עכו. הצדדים השתמשו בטכניקות מצור קלאסיות - ניסיונות לחפירה מתחת לחומות, הנחת מוקשים, וכיוצא בזה, ושני הצדדים גילו תושייה רבה, אך חומת העיר לא הובקעה.
הקרב מול הר תבור
בעודו צר על עכו, היה על נפוליאון להגן על עורפו ולהבטיח אספקה לכוחותיו. לצורך כך שלח נפוליאון חלק מכוחותיו לכבוש את אזור הגליל. מולם נאסף בעמק יזרעאל כוח גדול של כ-20,000 חיילים ממלוכים, שהיה גדול בהרבה מהכוח הצרפתי הקטן בן 2,500 חיילים בפיקודו של ז'אן-בטיסט קלבר. בין הצדדים היריבים התחוללו מספר קרבות, ועם עלות השחר, ב־16 באפריל, עמד קלבר אל מול הכוח העיקרי. קלבר החזיק מעמד מספר שעות כשהוא בנחיתות טקטית ומספרית, אך בשעות אחר הצהריים הגיע לזירה נפוליאון עצמו, בראש כוח של 2,000 צרפתים נוספים, ועימו עשרים תותחי שדה, ותקף את הפרשים הממלוכים היגעים מיום הקרב. הממלוכים נפוצו לכל עבר, והגיעו עד הר תבור שעל שמו נקרא הקרב. עתה היה נפוליאון חופשי להמשיך את המצור על עכו ללא איום מכיוון מזרח.
סיום המצור על עכו
בתחילת חודש מאי נמשך המצור על עכו מזה כחודש וחצי. נפוליאון הביס את צבאות הממלוכים בהר תבור, והיה חופשי לחדש את המצור ללא כל הפרעה. תגבורת של תותחי מצור הגיעה בדרך היבשה. הסתערות אחר הסתערות של הצרפתים המותשים על חומות העיר כשלה.
בתוך העיר גופא עסקו הנצורים בהכנות מדוקדקות. אל המומחיות הצבאית של סידני סמית ואנטואן דה פיליפו, הצטרפה המומחיות הארגונית של חיים פרחי יועצו היהודי של אל ג'זאר, והמוח שמאחורי ההתנגדות לנפוליאון. בקרב היהודים מקובל לציין גם את נוכחותו בעיר של רבי נחמן מברסלב אשר נקלע למקום ושהה בעיר במהלך הימים טרום המצור.
בינו לבין עצמו קבע נפוליאון את 25 באפריל כמועד סיום המצור, אך גם מועד זה חלף והעיר טרם נכבשה. בינתיים הצליח הצי הבריטי להעביר אל הנצורים תגבורת בחיילים ואספקה.
ב־8 במאי הצליחו אנשיו של ז'אן לאן להבקיע את החומה, והסתערו אל תוך העיר. אך שלא כמו ביפו, שבה בישרה הבקעת החומה את התמוטטות כל קווי ההגנה, הייתה חדירתם של הצרפתים לעיר קשה ביותר, וכעבור כמה מטרים נתקלו התוקפים בהפתעה. בעת המצור הקימו דה פיליפו ופרחי חומה נוספת, במקום שהיה גינתו של אל ג'זאר. חומה זו הביאה לייאוש בקרב התוקפים, והם נסוגו כלעומת שבאו. התקפה זו, השביעית במספר, הייתה גם האחרונה. מתכנן הגנת העיר, אנטואן דה פיליפו, לא זכה לראות בניצחונו. הוא מת ממכת שמש כשבועיים בטרם הוסר המצור.
בוריין מעריך את מספר ההרוגים הצרפתים ב-3,000 במהלך כל המצור. בין אלו רבים מתו במחלת הדבר. תנאי התברואה באותה התקופה גרמו לכך שגם פגיעות קלות היו בעלות פוטנציאל קטלני, כפגיעתו של קפארלי שמת מהרעלת דם. אין נתונים כמה מבין מגיני העיר מתו במצור, אך יש להניח כי המדובר במספר דומה.
שמועות על התקוממות במצרים, כמו גם מחלת הדבר ויאושם של הצרים, אשר נתקלו במכשולים בלתי צפויים, הביאו את נפוליאון למסקנה כי לא יוכל לחדור לעיר, וב-20 במאי 1799, לאחר חמישים וארבעה ימי מצור, נסוג מן העיר. לימים, בשבתו בגלות בסנט הלנה, יאמר לכותב זכרונותיו "אם עכו הייתה נופלת, הייתי משנה את פני העולם" וכן "גורל המזרח נקבע בעיירה קטנה זו".
הנסיגה למצרים
ב־18 במאי החלו ההכנות לנסיגה מעכו. בתחילה החלו להשלח דרומה החולים והפצועים, ולאחר מכן, בליל 20 במאי עזב הצבא כולו, בחשאי, את העיר, שכן חשש מהסתערות על ידי הנצורים, אשר יבינו כי ניצחו בקרב. השיירה העגומה ירדה דרומה בדרך החוף, כאשר הפצועים נישאים על גמלים ופרדות, וסובלים מצמא, מרעב ומהחום העז. עוד באותו יום חנו הצרפתים בטנטורה, שם נאלצו להותיר בחולות את תותחי המצור הכבדים. ב-22 במאי חנו בקיסריה, וב-24 במאי שבו ליפו, שם חנו עד 28 במאי. במהלך שהייתם ביפו נתן נפוליאון לרופאיו את הפקודה להרוג חלק מן הפצועים והחולים, שנראה היה כי לא יעמדו בתלאות המסע. ב-1 ביוני שבו הצרפתים לאל עריש וב-14 ביוני שב נפוליאון לקהיר.
ברבור הפוך
ברבור הפוך (באנגלית: Inverted Swan) הוא בול דואר כחול בערך של 4 פני אשר יצא לאור בשנת 1855 במערב אוסטרליה, והוא אחד הבולים הראשונים בו מופיעה שגיאה מסוג מרכז הפוך.
ההנפקה
בשנת 1854 הנפיקה מערב אוסטרליה את בולי הדואר הראשונים שלה. הבולים עוצבו כך שבמרכזם שולב סמל המושבה (ברבור) וסביבו מסגרת בה נרשם שם המושבה והערך הנקוב של הבול. אחד מבולי הסדרה (בערך נקוב של פני אחד) הודפס בבריטניה, ושאר ארבעת הבולים (בערכים נקובים של 2 פני, 4 פני, 6 פני ושילינג אחד) הודפסו בבית דפוס אוסטרלי בעיר פרת'.
הפצת הבולים
הבולים הופצו לבתי הדואר ונמכרו לציבור מבלי שאיש יבחין בטעות. ורק לאחר מספר שנים הבחינו אספני הבולים בבול השגוי והחלו לחפש אחריו. בסך הכול התגלו 15 עותקים מן הבול השגוי, כולם חתומים, ובנוסף התגלה צמדה בת שלושה בולים רגילים אליהם היה צמוד חלק של בול שגוי. לא התגלה ולו עותק אחד שלא היה בשימוש.
אחד העותקים של הבול התגלה באירלנד בשנות ה-60 של המאה ה-19. הבול נרכש על ידי הדוכס מליינסטר, ולפי צוואתו הוא הועבר לאירלנד בשנת 1897, ומאז נמצא בתצוגה במוזיאון בדבלין. דוגמאות אחרות נמצאות באוסף המלכותי, אוסף טפלינג של המוזיאון הבריטי, במוזיאונים בסידני ובפרת' וכן באוספים פרטיים.
מנהיים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בית הכנסת אור הצפון
בית הכנסת אור הצפון הוא בית כנסת בשכונת נווה צבי בירושלים.
היסטוריה
בית הכנסת, שנקרא על שם הספר "אור הצפון", שחיבר הרב נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה", ברחוב אבינדב סמוך לרחוב בר-אילן, בית הכנסת נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
מבנה בית הכנסת
בקומות העליונות ישנם חדרי לימוד עם אוצר ספרים גדול.
בקומה התחתונה יש מקוה טהרה, ואולם אירועים.
בדה ונרביליס
בֶּדָה וֶנֶרַבִּילִיס (מלטינית: Beda Venerabilis, באנגלית: Bede), הידוע כבִּיד המכובד או הקדוש ביד (לערך 672 – 25 במאי 735) היה נזיר נורתמברי במנזר הקדוש פטרוס בוֶרמוּת ומנזר הקדוש פאולוס ביָארוּ (Jarrow). ידוע כסופר ומשכיל, אשר עבודתו המפורסמת ביותר, "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" ("תולדות הכנסייה של האומה האנגלית"), הקנתה לו את התואר "אבי ההיסטוריה האנגלית". עבודותיו השפיעו גם מחוץ לאנגליה ותרמו להפצת הנצרות באירופה.
האיש
כמעט כל מה שידוע אודות בדה נידלה מהערה שהוסיף ליצירתו הראשית. בהערה זאת סיפר כי הוא שוּכן במנזר ורמות בגיל שבע, הפך לדיאקון (הדרגה מתחת לכומר) בשנתו ה-19 וכומר בשנה ה-30, תואר שנשא עד מותו. לא ברור אם היה בן למעמד האצולה. מוריו היו ראשי המנזרים בנדיקטוס ביסקופ וקאולפריד, אחרי האחרון, כנראה, התלווה למנזר יארו בשנת 682. שם בילה את מרבית חייו בלמידה, הוראה או כתיבה, והיה להוט בביצוע חובות הנזירות.
בדה קיבל את התואר ה'מכובד', שהיה נהוג לכמרים בתקופה ההיא, סמוך למותו, אולם לא הוכרז לקדוש. למדנותו וחשיבותו לקתוליות הוכרו בשנת 1899, כאשר הוא הוכרז כאחד מ"מורי הכנסייה" (תאולוג, שכתביו תרמו להתפתחות הכנסייה הקתולית), והוא האנגלי היחיד שזכה בתואר. הוא גם האנגלי היחיד המוזכר בספרו של דאנטה, "גן עדן".
כתביו
כתביו מעידים כי הונחו לפניו כל מקורות המידע של זמנו. מקובל כי ספריית ורמות-יארו מנתה בין 300 ל-500 ספרים, דבר שהפכה לאחת הגדולות באנגליה. ביסקופ עמל רבות כדי לרכוש ספרים במסעותיו שהובילו אותו מחוץ לאנגליה ולתוך אירופה. בדה היה הראשון שהתייחס להירונימוס, אוגוסטינוס, גרגוריוס הראשון, ואמברוזיוס, כארבעת אבות הכנסייה. היה בקי בספרות אבות הכנסייה, והשתמש בציטוטים מתוך פליניוס הצעיר, ורגיליוס, לוקרטיוס, אובידיוס, הורציוס וסופרים קלאסיים אחרים, אך במורת-רוח קלה. הלטינית שכתב הייתה בהירה ושוטפת, שלא כמו יצירות אחרות בנות זמנו, שאנשי המאות הבאות מתקשים לקרוא שכן היא טבועה בחותם תקופתם. הוא היה מספר־סיפורים מוכשר. אולם בהתייחסותו לתנ"ך נעשה סגנונו מעורפל.
בדה הרבה להשתמש בפירושים אלגוריים בכתיבתו, ונקט בגישה ביקורתית כלפי האירועים שתיאר. הוא נחשב היסטוריון אמין, שקול וביקורתי באופן כללי, אך עם זאת, כתיבתו מכילה תיאורים רבים ולא ביקורתיים של הנסי והעל־טבעי.
גילויי הסימפתיה שלו, נדיבותו, אהבתו את האמת והצדק, אדיקותו, ומסירותו לשירות הזולת הפכו אותו לדמות מרתקת.
בדה לא הגביל עצמו לכתיבה תאולוגית, ובין עבודותיו ישנם כתבים מדעיים והיסטוריים. המדעיים כוללים מסות על דקדוק (שנכתבו בעבור תלמידיו), כתב אחד אודות תופעות טבע כמו גאות ושפל ("De rerum natura") ועוד שניים בנושא הכרונולוגיה ("De temporibus" ו"De temporum ratione"). כתבים אלה תרמו רבות לרנסאנס הקרולינגי בכך שסייעו להנגיש את הידע שלו ממקורות לטיניים ויווניים לעמיתיו האנגלו-סקסונים. בכתיבתו הוא אימץ את שיטת ספירת הנוצרים אשר הומצאה על ידי דיוניסיוס אקסיגואוס, ואשר קבעה חלוקת השנים ל'לפני הספירה' ו'לספירה'. עד ימיו של בדה, היו נהוגות מספר שיטות למניית השנים, ובזכות כתיבתו, השימוש בספירת הנוצרים נהוג עד היום.
לאחר שנת 596, בדה טרח רבות להשיג מקורות מגוונים ככל הניתן, כולל עדויות שלא מהכתובים, למשל משיחות שניהל עם אחרים. הוא ציין את כל מקורותיו, ודאג לאמינותם. נהוג ליחס לו את המצאת הערות השוליים. אחת מהערות אלו הייתה ציטוט בנוגע לגיל כדור הארץ, שנגד את הכרונולוגיה המקובלת בכנסייה, עניין שהביא להאשמתו בכפירה. הוא כתב גם כי כדור הארץ הוא עגול כ"כדור מגרש-משחקים".
ספרו "תולדות הכנסייה"
הידוע והחשוב שבכתבי בדה הוא "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית", אורכו כ-400 עמודים והוא משתרע על פני חמישה כרכים, המתארים את ההיסטוריה הכנסייתית והפוליטית מימי קיסר ועד להשלמת הספר בשנת (731).
הכרך הראשון עוסק בפלישתו של יוליוס קיסר לבריטניה ובנצרות באי בימיו, ועד לתקופו של הקדוש אוגוסטין, שליח האפיפיור אשר הביא את בשורת הנצרות לאנגלו-סקסונים והיה הארכיבישוף הראשן של קנטרברי. כתבים אלה התבססו על מקורות עתיקים יותר כדוגמת אורוסיוס, גילדאס, פרוספר טירו ומכתבי האפיפיור גרגוריוס הראשון, יחד עם אגדות ומסורות.
הכרך השני והשלישי עוסקים בהמשך התקבלותה של הנצרות באי הבריטי, כולל קרבות חשובים בין מלכים שקיבלו עליהם את הנצרות למלכים שנשארו פגניים. שיאו של הכרך השלישי הוא סינוד ויטבי, אשר בו קיבל עליו מלך נורתמבריה לסור למשמעת האפיפיור, אירוע שמקובל לראותו כנקודת מפנה היסטורית בתולדות אנגליה.
הכרך הרביעי והחמישי עוסקים בהמשך התקבלות הנצרות האי הבריטי עד לימיו של בדה, ובמחלוקת החריפה שהתגלעה אודות המועד הנכון לחוג את חג הפסחא. עניין זה היה חשוב מאוד עבור בדה והוא עסק בו רבות גם בכתבים נוספים.
עבודות נוספות
בדה ערך מחדש את הוולגטה הלטינית. גרסתו של התנ"ך הייתה בשימוש הנצרות המערבית עד לימי הרפורמציה, ובשימוש בכנסייה הקתולית עד לשנת 1966. במקום להעתיק ממקור אחד, אסף בדה את התוכן לתנ"ך ממספר מקורות ששילב ליצירת תנ"ך חד־כרכי, להבדיל מתנ"כי תקופתו, שנכתבו בכרכים נפרדים. יש טוענים כי לעבודה זאת הייתה השפעה מקיפה וחשובה יותר משאר כתביו. בדה עמל על תרגום חלקים מהתנ"ך לאנגלית עתיקה, אך אלו לא שרדו לימינו.
הוא זכה להערכה גם מחוץ לאנגליה, בעיקר באמצעות מאמציהם של בוניפיציוס הקדוש בגרמניה, ואלקוין, בחצרו של קרל הגדול, אשר השתמשו בכתביו ופרושיו לכתבי הקודש. מקצת פירושיו והערותיו זכו להיכלל גם בגלוסה אורדינריה, פרשנות הביבליה הנוצרית החשובה והמקיפה ביותר בימי הביניים.
קפיבארה מצויה
קפיבארה מצויה (שם מדעי: Hydrochoerus hydrochaeris) הוא מין המכרסם הגדול ביותר מבין המכרסמים המודרניים. בעבר היו מכרסמים גדולים יותר, כגון הג'וספורטיגסי (Josephoartigasia), שמשקלו היה גדול יותר מזה של פרה.
הקפיבארה נמצא בטבע באמריקה הדרומית בלבד.
הקפיבארה והכלכלה בוונצואלה
איכרים מוונצואלה, שבעבר התייחסו לקפיבארה כאל מזיק, מגדילים כיום את הכנסתם על ידי מכירת בשר קפיבארה (כ-400 טון לשנה). האיכרים צדים את המכרסמים בפברואר על מנת שיוכלו לשחוט את המכרסם ולמכור את בשרו ממש לפני שמתחיל צום התענית, כשבשרה הוא מצרך מבוקש.
המנהג העממי מתבסס על טענה כי הכנסייה הקתולית אישרה לאכול מבשר הקפיבארה בתקופת התענית. אגדה מקובלת בוונצואלה מספרת שכשהמיסיונרים האירופאים פגשו לראשונה בקפיבארה באמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16, הם כתבו לרומא בקשה להנחיה, באומרם: "יש חיה כאן שיש לה קשקשים וגם שיער, והמבלה את רוב זמנה במים, אבל לעיתים עולה על היבשה, האם נוכל לסווגה כדג?". לשאלה הייתה משמעות, כיוון שהדת הקתולית אוסרת על אכילת בשר (למעט בשר דג) במהלך 40 הימים שלפני חג הפסחא (התענית). מכיוון שתיאור החיה הגיע אליהם מיד שנייה, ומכיוון שלא רצו שהפונים אליהם יסטו מהדרך הקתולית הנכונה, החליטו אבות הכנסייה לפסוק לקולא והכריזו שהקפיבארה היא סוג של דג.
ייתכן שמסיבה זו נחוג יום הקפיבארה ב-5 באפריל, זכר לאותה הודעה משמחת עבור הקתולים השרויים בתענית.
הספר השחור (יזידי)
הספר השחור (בכורדית: مسحە‌فا ڕه‌ش; מצחאף ראש) הוא אחד משני ספרי האמונה של הדת היזידית, לצד ספר ההתגלות היזידי ("כתאב קילווה"). שני הספרים כתובים בניב קורמאנג'י (ניב של כורדית).
תוכן הספר
חלקו השני של הספר מפרט את שמותיהם של מלכים יזידיים ורשימת כללי "כשרות" ובהם מאכלות אסורים וכללי טאבו בנוגע להיגיינה אישית. הספר מסתיים בגרסה שנייה, שונה, של סיפור הבריאה.
טקסט הספר
לפי האמונה היזידית, הטקסט המקורי של הספר מצוי בכפר קסר טז א-דין; אולם חוקרים מודרניים תמימי דעים שהספר פורסם בכתב לראשונה בראשית המאה ה-20, לאחר שתוכנו הועבר במשך דורות בעל-פה וכותביו היו מלומדים שאינם בני הדת היזידית.
פחם
פֶּחָם או פחם אבן הוא חומר מוצק שצבעו שחור או חום. הוא נוצר בתהליך שאורכו אלפי שנים ומורכב ברובו מפחמן.
בראשית התהליך, הצמחים שקעו בקרקעית ביצות. לאחר מכן נוצרה ההתאבנות, כתוצאה מלחץ שהפעילו סחף, אדמה וסלעים שנערמו על שאריות אלו ומחום השמש.
פחם מופק מן הקרקע בכרייה, במכרות פתוחים או תת-קרקעיים.
תכולת הפחם וסוגיו
פחם איכותי מכיל פחמן שריכוזו נע בין 94% ל-98%. שאר הפחם מורכב מחומרים אחרים, לרוב מימן, חנקן, חמצן, גופרית, מים ואפר. איכותו של הפחם נקבעת על פי תכולת הפחמן שבו: ככל ששכבת הפחם קדומה יותר, כך גבוהה יותר איכותה של השכבה ואחוז הפחמן שבה גבוה יותר.
שימושים
האדם משתמש בפחם כחומר בעירה זה אלפי שנים. לפחם היה תפקיד חשוב במהפכה התעשייתית, כאשר שימש להנעת מנועי קיטור.
במאה ה-21, השימוש העיקרי בפחם הוא להפקת חשמל באמצעות טורבינה המשתמשת בחום המופק ממנו בזמן בעירתו להפקת קיטור. כמחצית מהחשמל בעולם מופק כיום בתחנות כוח מבוססות פחם. צריכת הפחם במאתיים השנים האחרונות גדלה פי 100. תחנת כוח המופעלות על ידי פחם גורמת לזיהום אוויר חמור יותר בהשוואה לסוגי דלק אחרים כמו גז טבעי. שימוש נוסף לפחם הוא בתעשיית ייצור הפלדה. בתהליך השימוש בפחם לייצור פלדה נוצר קוק.
יצואניות הפחם הגדולות בעולם הן אוסטרליה ואינדונזיה, המייצאות, כל אחת, כמאה מיליון טון פחם בשנה. קולומביה מייצאת כ-55 מיליון טון פחם בשנה. סין היא היצרנית הגדולה בעולם (יותר משני מיליארד טון בשנה). עם זאת, הפיתוח הכלכלי המהיר בשנים אחרונות בסין הביא למצב של מחסור בפחם. רוסיה מייצאת כ-30 מיליון טון מתוך כ-240 מיליון טון שהיא מפיקה.
פחם בישראל
במדינת ישראל שתי תחנות כוח פחמיות, הממוקמות ליד חדרה ואשקלון. שתי התחנות מופעלות על ידי פחם המיובא מדרום אפריקה, קולומביה, אוסטרליה ורוסיה. נרכשת כמות שנתית של כ-13 מיליון טון פחם (ביטומיני בלבד).
Smallבמה
Smallבמה הוא פסטיבל תיאטרון של סטודנטים מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שהוקם על ידי לילך דקל-אבנרי - שגם ניהלה אותו אמנותית, ושי שבתאי - שהיה לדרמטורג הראשי. הפסטיבל התקיים מאז 2002 למשך 13 שנה, במהלך השבוע הראשון לפתיחת שנת הלימודים באוניברסיטה, והציג כ-7 עד 8 הצגות מקוריות, שנבחרו על ידי הנהלה האמנותית ווועדה אמנותית. הפסטיבל נוסד בשנת 2002 במטרה להקים מסגרת עצמאית שתאפשר למחזאים מהחוג לחשוף את יצירותיהם על במה מקצועית ולתת במה למחזות מקוריים שנכתבו על ידי סטודנטים, תוך שיתוף פעולה עם במאים, מעצבים ושחקנים מן החוג. כך, נוצרה מסגרת יצירה עצמאית, חיצונית לחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שנוהלה על ידי סטודנטים ובוגרים של החוג ונתמכה בצורה סמלית על ידי אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
משך כל הצגה בפסטיבל היה עד 40 דקות.
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים גנטיים על יהודים הוא תחום מחקר השייך לדיסציפלינת הגנטיקה של אוכלוסיות. מחקרים אלו, לצד מחקרים מדיסציפלינות אחרות כגון היסטוריה, בלשנות, ארכאולוגיה ופלאונטולוגיה, מאפשרים להתחקות אחרי תהליכי הגירה של יהודים לאורך הדורות. מחקרים גנטיים על יהודים עוסקים גם במקורותיהן של העדות השונות, ובוחנים את הקשר הגנטי ביניהן.
המחקרים הגנטים על יהודים מתמקדים בשלושה תחומים שונים: חקר שושלות אבהיות, המתבסס על כרומוזום Y העובר מאב לבנו; חקר שושלות אימהיות, המתבסס על הגנום המיטוכונדרי העובר בהורשה אימהית; וחקר הכרומוזומים האוטוזומליים, המועבר באופן שווה משני ההורים.
ההרכב הגנטי של יהודים אשכנזים, ספרדים ומזרחים מצביע על מוצא מזרח תיכוני משותף של העדות הללו. לדברי הגנטיקאי דורון בהר ועמיתיו, הדבר "תואם את התיאוריה על-פיה מקור היהודים בעברים ובבני ישראל הקדום של אזור הלבנט" ובדבר "תפוצתם של תושבי ארץ ישראל בעת העתיקה בכל רחבי העולם הישן". הארי אוסטרר, מנהל התוכנית לגנטיקה אנושית במרכז הרפואי לנגון באוניברסיטת ניו יורק, סבור כי "ניתן לזהות מוצא יהודי באמצעות בדיקה גנטית, ולכן הרעיון של עם יהודי מתקבל על הדעת".
אליס (סביבת פיתוח)
השם Alice הוא מחווה ליצירה "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
מחקרים גנטיים על יהודים
מהמחקרים עולה כי השושלות האבהיות של רוב העדות היהודיות מקורן במזרח התיכון. יהודים אשכנזים, למשל, חולקים יותר שושלות אבהיות עם אוכלוסיות יהודיות ואוכלוסיות מזרח תיכוניות אחרות מאשר עם אוכלוסיות מרכז ומזרח אירופה. שושלות אבהיות אלו דומות מאוד לאלו שנמצאו בקרב לבנונים ופלסטינים. ממצא זה עולה בקנה אחד עם המסורת לפיה רוב השושלות האבהיות היהודיות מקורן באזור המזרח התיכון.
אליס (סביבת פיתוח)
מטרה
אליס פותחה במימון ממשלת ארצות הברית כדי לתת מענה לירידה מתמדת באחוז התלמידים בחינוך העל-יסודי הבוחרים ללמוד מדעי המחשב ולשיעור הנמוך של תלמידים המתמידים בלימודים אלה.
מחקרים גנטיים על יהודים
לעומת זאת, השושלות האימהיות של אוכלוסיות יהודיות מתאפיינות בגיוון גנטי גבוה יותר. חלק מהחוקרים הציעו שבמקרים רבים, גברים יהודים שיצאו מארץ ישראל נשאו בגולה נשים מקומיות שהתגיירו. הגנטיקאי דורון בהר, מנגד, סבור כי 40% מהיהודים האשכנזים מקורם בארבע אימהות מייסדות, שהיו כולן ממוצא מזרח תיכוני. במקרה של יהודים אשכנזים וספרדים (ובפרט יהודי מרוקו), שתי אוכלוסיות שהתגלתה ביניהן קרבה גנטית רבה, מקור התערובת הלא מזרח תיכונית הוא מאזור דרום אירופה.
אליס (סביבת פיתוח)
מטרה
שפת אליס מאפשרת לימוד תכנות בצורה מהנה, על ידי יצירה של אנימציות ומשחקים, ובכך מנגישה את התכנות גם לאוכלוסיות שבאופן טבעי לא נמשכו למדעי המחשב. השפה יוצרת המחשה פשוטה ואינטואיטיבית של עקרונות רבים של תכנות מונחה עצמים, ותכנות מבוסס אירועים (event-driven).
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים על DNA אוטוזומלי, המסתכלים על כל תערובת ה-DNA, מראים שאוכלוסיות יהודיות נטו ליצור בגולה קהילות מסוגרות ועצמאיות, כאשר רוב חברי הקהילה חלקו ביניהם את אותו המוצא וניחנו בקרבה גנטית גבוהה. אותם מחקרים חשפו קרבה רבה בין העדות היהודיות הגדולות לבין אוכלוסיות אחרות במזרח התיכון, כגון לבנונים, דרוזים, פלסטינים, כורדים, קפריסאים וטורקים וכן עם אוכלוסיית כנען בתקופת הברונזה או הרי זגרוס בתקופה הכלקוליתית.
מחקרים מהתקופה האחרונה
בשנת 2012 סיכם הגנטיקאי ד"ר הארי אוסטרר בספרו "Legacy: A Genetic History of the Jewish People" את כלל המחקרים הגנטיים שנערכו על יהודים במהלך 20 השנים שקדמו לפרסום הספר, והגיע למסקנה שהעדות היהודיות המרכזיות חולקות מוצא מזרח תיכוני משותף. אוסטרר גם הפריך את התיאוריה שמוצא האשכנזים בכוזרים ולא ביהודים הקדומים.
אליס (סביבת פיתוח)
התאמה לצורכי הוראה
אליס פותחה תוך מחשבה על הצרכים והאילוצים של בתי ספר:
גרסאות
כל ספרות ההדרכה מבוססת על גרסה 2 (תת-הגרסה העדכנית ביותר היא 2.4.3), כולל קובצי הדגמה, ספרות, מדריכי משתמש וכולי.
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים מהתקופה האחרונה
בהסתמך על מחקרי DNA אוטוזומליים, החוקר ניקולס ווייד העריך כי "בערך 30% מהמטען הגנטי של יהודים אשכנזים וספרדים מקורו באירופה, והשאר הוא ברובו מהמזרח התיכון". עוד קבע כי "שתי הקהילות נראות מאוד דומות זו לזו מבחינה גנטית, על אף שהן היו מופרדות כל כך הרבה זמן". בנוגע לקשר זה הוא מצביע על מסקנותיו של עצמון כי "המרכיבים הגנטיים המשותפים מצביעים על כך שבני כל עדה יהודית קשורים זה לזה באותה מידה כמו בני דודים מדרגה רביעית או חמישית באוכלוסייה גדולה. רמת קשר זו גבוהה פי עשר מרמת הקשר בין כל שני אנשים אקראיים שנבחר ברחובות ניו יורק".
אליס (סביבת פיתוח)
גרסאות
גרסה 3.1 (בטא) יצאה באוגוסט 2012. הגרסה כוללת ממשק משתמש משופר אך לא כל היכולות של גרסה 2 קיימות בה. בנוסף גרסה 3 אינה מסוגלת לקרוא קבצים של גרסה 2 (עליהם מבוססים כל חומרי ההדרכה כיום), דבר העשוי לעכב את המעבר אליה.
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים מהתקופה האחרונה
ניתוח גנטי אוטוזומלי בשנת 2012 גילה כי יהודי צפון אפריקה קרובים גנטית ליהודי אירופה. ממצא זה, לטענת החוקרים, "מראה שיהודי צפון אפריקה מקורם בארץ ישראל בתקופת המקרא, והם אינם במידה רבה צאצאים של ילידים שהתגיירו".
אליס (סביבת פיתוח)
תמיכה בעברית
אליס 2.4 אינה תומכת בעברית (למעט יכולת להציג אותיות עבריות באלמנטים של 3D-Text, וגם זה ללא תמיכה בכתיבה מימין לשמאל). יתר על כן, אם משתמשים באותיות עבריות עבור שמות אובייקטים באליס 2.3, הדבר יגרום לקובץ להפגם (corruption) בעת השמירה לדיסק ברמה שלא ניתן לקרוא אותו יותר.
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים מהתקופה האחרונה
מהמחקרים עולה כי השושלת האבהית של רוב האוכלוסיות היהודיות מקורה במזרח התיכון. יהודים אשכנזים, לדוגמה, חולקים יותר שושלות אבהיות עם קבוצות יהודיות ומזרח תיכוניות אחרות מאשר עם אוכלוסיות לא יהודיות באזורים שבהם חיו יהודים במזרח אירופה, בגרמניה ובעמק הריין. ממצא זה עולה בקנה אחד עם המסורת היהודית רבת השנים שאבותיהם של היהודים מקורם באזור המזרח התיכון.
אליס (סביבת פיתוח)
תמיכה בעברית
אליס 3.1 תומכת בעברית ברמה בסיסית. טקסט שהדמויות אומרות/חושבות (בתוך "בועות" כמו בקומיקס) תומך בעברית ומוצג מימין לשמאל אבל שילוב סימני פיסוק או עברית-אנגלית הוא בעייתי. טקסט בתוך אלמנטים של 3D-Text יכול להיות באותיות עבריות, אך מוצג משמאל לימין (המילה שלום תוצג "םולש").
מחקרים גנטיים על יהודים
מחקרים מהתקופה האחרונה
במחקר שנערך בשנת 2013 על ידי בהר ועמיתיו לא נמצאה עדות למוצא כוזרי בקרב אשכנזים. החוקרים כתבו כי "האשכנזים חולקים הכי הרבה מטען גנטי עם אוכלוסיות יהודיות אחרות, ומקרב האוכלוסיות הלא יהודיות, עם קבוצות מאירופה ומהמזרח התיכון. לא ניכר דמיון מיוחד של יהודי אשכנז לאוכלוסיות מהקווקז, ובפרט לאוכלוסיות שמייצגות באופן הקרוב ביותר את האזור הכוזרי. בתפיסה זו, ניתוח של יהודים אשכנזים, יחד עם מדגם גדול מאזור ממלכת הכוזרים, מאשש תוצאות קודמות שלפיהן יהודי אשכנז קיבלו את מטענם הגנטי בעיקר מאוכלוסיות המזרח התיכון ואירופה, שיש להם מטען גנטי משותף רב עם אוכלוסיות יהודיות אחרות, ושאין אינדיקציה לתרומה גנטית משמעותית מאזור הקווקז עצמו, או מצפון לו."
במחקר שפורסם בשנת 2020 ונערך על שרידים של אוכלוסיות כנעניות שחיו בדרום הלבנט (ארץ ישראל, עבר הירדן, לבנון ודרום מערב סוריה) בתקופת הברונזה, התגלו עדויות להגירה בקנה מידה גדול מהרי זגרוס או מהרי הקווקז לדרום הלבנט, הגירה שהחלה בתקופת הברונזה והתגברה במשך הזמן. כתוצאה מכך, נתגבשה אוכלוסייה כנענית שמקורה במיזוג של אותם מהגרים עם קבוצות שחיו בדרום הלבנט עוד מהתקופה הנאוליתית. בהשוואה לאוכלוסיות בנות זמננו, התגלתה קרבה גנטית בין האוכלוסייה הכנענית הקדומה לבין מספר עדות יהודיות (ובהן מזרחים, אשכנזים וספרדים), וגם לאוכלוסיות אחרות מהאזור (כגון לבנונים, דרוזים, פלסטינים וסורים). אוכלוסיות אלו חולקות לפחות מחצית מהרקע הגנטי שלהן עם אוכלוסיות שמוצאן מאזור דרום הלבנט בתקופת הברונזה ומהרי הזגרוס בתקופה הכלקוליתית.
במחקר שפורסם בדצמבר 2022, נעשה שימוש בנתוני גנום חדשים שהתקבלו מבית קברות יהודי מימי הביניים שהתגלה בעיר ארפורט שבגרמניה, על מנת להתחקות אחר מקורותיה של יהדות אשכנז. מהמחקר עלה כי בארפורט התגוררו במאה ה-14 לפחות שתי קבוצות יהודיות קשורות זו בזו אך נבדלות גנטית: הראשונה קשורה קשר הדוק לאזור המזרח התיכון ודומה במיוחד לאוכלוסיות יהודיות מודרניות כדוגמת יהודי צרפת וגרמניה ויהודי טורקיה, ובקבוצה השנייה הייתה תרומה ניכרת מאוכלוסיית מזרח אירופה. בקרב אשכנזים שמוצאם ממזרח אירופה כבר לא ניתן למצוא את השונות הזו שאפיינה את קהילת ארפורט במאה ה-14, ובמקום זאת, הגנום שלהם מעיד על תערובת של שתי הקבוצות הללו (עם כ-60% מהקבוצה הראשונה ו-40% מהקבוצה השנייה), מה שעשוי להצביע על כך ששתי הקבוצות הללו התערבבו זו בזו לאורך השנים.
שושלות אבהיות
בגנטיקה אנושית, קבוצת ה-DNA של כרומוזום Y אנושי היא ההפלוגרופ (קבוצה גנטית של אנשים החולקים מוצא גנטי משותף) המוגדר על ידי מוטציות בחלקים הלא-מחדשים של ה-DNA שמקורם בכרומוזום Y הזכרי, הנקרא Y-DNA. ההפלוגרופים הללו מועברים מאב לבן ולכן מבטאים שושלות אבהיות שנמשכות דורות רבים. מחקרי Y-DNA נוטים להעיד על מספר קטן של מייסדים באוכלוסייה קדומה שחבריה הלכו בנתיבי הגירה שונים והתפזרו באזורים שונים. ההפלוגרופים השונים שכיחים במידות משתנות באזורים שונים בעולם.
כ-35% עד 43% מהגברים היהודים נמצאים בשושלת האבהית המכונה הפלוגרופ J ותתי-ההפלוגרופים שלה (הבולטים בהם הם J1, J2). הפלוגרופ זה שכיח במיוחד במזרח התיכון ובדרום אירופה. 15% עד 30% מהגברים היהודים משתייכים להפלוגרופ E1b1b (או E-M35) ותת-ההפלוגרופים שלו שכיחים באזור המזרח התיכון, צפון אפריקה ודרום אירופה.
בשנת 1992 ג' לוקוט ופ' דוד היו החוקרים הגנטיים הראשונים שתיעדו מוצא גנטי אבהי משותף בקרב יהודים ספרדים ואשכנזים. מחקר אחר שפורסם רק שנה לאחר מכן העלה את המקור המזרח תיכוני של שושלות האב היהודית.
בשנת 2000, החוקר האמר ועמיתיו ערכו מחקר על 1,371 גברים שקבע באופן סופי שחלק ממאגר הגנים האבהי של קהילות יהודיות באירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון הגיע מאוכלוסיית אבות משותפת במזרח התיכון. הם הציעו שרוב הקהילות היהודיות בתפוצות נותרו מבודדות ואנדוגמיות יחסית לאוכלוסיות השכנות הלא-יהודיות.
דיברי ג'ייקובס
קוואנהיר דיברי ג'ייקובס (באנגלית: Kawennáhere Devery Jacobs; נולדה ב-8 באוגוסט 1993), הידועה באופן מקצועי בתור דיברי ג'ייקובס, היא שחקנית קנדית.
מחקרים גנטיים על יהודים
שושלות אבהיות
מחקרים שנערכו על ידי נבל ועמיתיו ובחנו את הקשר הגנטי בין יהודים אשכנזים, כורדים וספרדים העלו כי יהודים דומים יותר מבחינה גנטית לקבוצות בצפון הסהר הפורה (כורדים, טורקים וארמנים) מאשר לאוכלוסיות דוברות הערבית באזור ארץ ישראל. החוקרים הציעו כי חלק מההבדל הזה עשוי לנבוע מהגירה שהתקיימה מאזור חצי האי ערב לאזור ארץ ישראל, ירדן ולבנון במשך אלפיים השנים האחרונות. בהתחשב בתזמון של מקור זה, המחקר מצא כי "הרקע הגנטי המזרח תיכוני המשותף (של אוכלוסיות יהודיות) קדם להתהוות העמים באזור", ומסיק כי "מאגר כרומוזומי ה-Y של יהודים הוא חלק בלתי נפרד מהנוף הגנטי של המזרח התיכון".
דיברי ג'ייקובס
קריירה
ג'ייקובס החלה בקריירה המשחק שלה בסוף שנות ה-2000 עם תפקיד בסדרת הטלוויזיה "החצי האפל" בשנת 2007 ו-"Assassin's Creed: Lineage" בשנת 2009.
בשנת 2013, ג'ייקובס גילמה את הדמות הראשית "Rhymes for Young Ghouls", שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו לשנת 2013. על עבודתה בסרט, ג'ייקובס הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הראשית בפרסי המסך הקנדיים.
מחקרים גנטיים על יהודים
שושלות אבהיות
במחקר שנערך על יהודים ישראלים מארבע קבוצות שונות (יהודים אשכנזים, יהודים כורדים, יהודים ספרדים מצפון אפריקה ויהודי עיראק) וערבים מוסלמים פלסטינים, למעלה מ-70% מהגברים היהודים ו-82% מהגברים הערבים שה-DNA שלהם נחקר ירשו את כרומוזומי ה-Y שלהם מאותם האבות שחיו באזור באלפי השנים האחרונות. "המחקר האחרון שלנו על הפלוטיפים מיקרו-לוויינים ברזולוציה גבוהה הראה שחלק ניכר מכרומוזומי Y של יהודים (70%) ושל ערבים מוסלמים פלסטינים (82%) שייכים לאותו מאגר כרומוזומים". כל הקבוצות היהודיות נמצאו קרובות יותר זו לזו מבחינה גנטית מאשר לפלסטינים ולכורדים מוסלמים. נתגלה כי בלתי ניתן להבחין גנטית בין יהודים כורדים, ספרדים צפון אפריקאים ועיראקים. בנוסף, עדות אלו קרובות אך נבדלות במידה מסוימת מיהדות אשכנז. ביחס לאזור הסהר הפורה, ציין אותו מחקר: "בהשוואה לנתונים הזמינים מאוכלוסיות רלוונטיות אחרות באזור, נמצא כי היהודים קרובים יותר לקבוצות בצפון הסהר הפורה (כורדים, טורקים וארמנים) מאשר לשכניהם הערבים". החוקרים שיערו כי תופעה זו נובעת מתהליכי הגירה והיטמעות של אוכלוסיות מחצי האי ערב באזור ארץ ישראל בעקבות התפשטות האסלאם.
Y-DNA של יהודים אשכנזים
כרומוזום ה-Y של רוב היהודים האשכנזים והספרדים מכיל מוטציות הנפוצות בקרב עמי המזרח התיכון, אך לא שכיחות באוכלוסיית אירופה הכללית, כך עולה ממחקר על הפלוטיפים של כרומוזום Y של מייקל האמר, הארי אוסטרר ואחרים, שפורסם בשנת 2000.
דיברי ג'ייקובס
קריירה
בשנת 2019, בעונה השנייה של "אלים אמריקאים", ג'ייקובס גילמה סטודנטית צעירה משבט הצ'רוקי, סם בלאק קרואו, שמזדהה כ"Two-spirit". בראיון היא אמרה כי ניל גיימן (מחבר הספרים שעליהם מבוססת הסדרה) תמך בתוקף בליהוקה לתפקיד, אך ציינה כי היא עצמה מזדהה כקווירית. כמו כן, בשנת 2019, ג'ייקובס שיחק בתפקיד משני בתור לילית בת'ורי בעונה הראשונה והשנייה של סדרת נטפליקס, "המסדר".
מחקרים גנטיים על יהודים
Y-DNA של יהודים אשכנזים
לפי האמר ועמיתיו, הדבר מצביע על כך שניתן לייחס את השושלות האבהיות של יהודי אשכנז בעיקר למזרח התיכון.
דיברי ג'ייקובס
קריירה
בשנת 2021 ג'ייקובס שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "Reservation Dogs" על קבוצת בני נוער ילידיים שגדלו בשמורה באזור הכפרי של אוקלהומה.
מחקרים גנטיים על יהודים
Y-DNA של יהודים אשכנזים
אצל יהודים אשכנזים (וספרדים), השושלות האבהיות הנפוצות ביותר הן בדרך כלל E1b1b, J2 ו-J1, ושושלות אחרות קיימות בשיעורים נמוכים יותר.
דיברי ג'ייקובס
קריירה
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022.
מחקרים גנטיים על יהודים
Y-DNA של יהודים אשכנזים
האמר ועמיתיו מוסיפים כי "יהודי התפוצות מאירופה, צפון מערב אפריקה והמזרח הקרוב דומים זה לזה יותר מכפי שהם דומים לשכניהם הלא-יהודים". בנוסף, החוקרים הציגו אוכלוסיות שונות כנקודות בתרשים, על בסיס הנתונים הגנטיים האבהיים שלהן, ומצאו כי "האשכול היהודי התפזר בקרב האוכלוסיות הפלסטיניות והסוריות, בעוד ששאר האוכלוסיות הלא-יהודיות במזרח התיכון (ערבים סעודים, לבנונים ודרוזים) הקיפו אותו מקרוב. מבין האוכלוסיות היהודיות באשכול זה, האשכנזים היו הקרובים ביותר לאוכלוסיות דרום אירופה (ובפרט ליוונים) וגם לטורקים". המחקר העריך כי מהצד האבהי שלהם, יהודי אשכנז הם צאצאים של אוכלוסייה מקורית של כ-20,000 יהודים שהיגרו מאיטליה לאזורים אחרים באירופה במהלך האלף הראשון לספירה, וכן העריך כי "כל יהודי אירופה נראים קרובים כבני דודים מדרגה רביעית או חמישית." על-פי מחקר זה, השושלות האבהיות של יהודי רומא קרובות לאלו של יהודי אשכנז, ונראה שמקור רובן במזרח התיכון.
דיברי ג'ייקובס
חיים אישיים
ג'ייקובס היא מוהוקית. ג'ייקובס מזדהה כקווירית.
מחקרים גנטיים על יהודים
Y-DNA של יהודים אשכנזים
ההערכה הכוללת המצטברת של התערובת הגנטית הזכרית בקרב אשכנזים הייתה, לפי האמר ועמיתיו, "דומה מאוד לאומדן הממוצע של מוטולסקי של 12.5%". זו יכולה להיות התוצאה, למשל, של "כמעט 0.5% לדור, על פני 80 דורות משוערים", לפי Hammer et al. נתונים כאלה הצביעו על כך שהייתה "תרומה מינורית יחסית" לשושלת האבהית האשכנזית מצד מתגיירים ליהדות ולא-יהודים. עם זאת, נתונים אלה התבססו על מגוון מצומצם של הפלוגרופים אבהיים שמקורם באירופה. כאשר נכללו באנליזה הפלוגרופים אירופיים פוטנציאליים, התערובת המשוערת גדלה ל-23% (±7%).
על-פי לוקוט ועמיתיו, תדירות ההפלוגרופ R1b בקרב אשכנזים היא כ-11%. בשנת 2004, כאשר החישוב נעשה ללא יהודים מהולנד, השיעור של R1b הוא 5% ± 11.6%. בקרב יהודים אשכנזים נראה כי יהודי הולנד מציגים פרופיל ייחודי של הפלוגרופים, שכן כרבע מהם משתייכים להפלוגרופ R1b1 (R-P25), ובפרט ל-R1b1b2 (R-M269), האופייני לאוכלוסיות במערב אירופה.
שני מחקרים של נבל ועמיתיו שנערכו בשנים 2001 ו-2005, בהתבסס על סמנים פולימורפיים של כרומוזום Y, הצביעו על כך שיהודים אשכנזים קרובים יותר לקבוצות יהודיות ומזרח תיכוניות אחרות מאשר לאוכלוסיות המארחות שלהם באירופה (מוגדר כאוכלוסיות של מזרח אירופה, גרמניה, והחלק הצרפתי של עמק הריין). יהודים אשכנזים, ספרדים וכורדים היו כולם קרובים מאוד לאוכלוסיות הסהר הפורה, אפילו יותר מאשר לאוכלוסיות דוברות הערבית באזור ארץ ישראל. המחקר העלה השערה שחלק מההבדל הזה עשוי לנבוע מהגירה שהתקיימה מאזור חצי האי ערב לאזור ארץ ישראל, ירדן ולבנון במשך אלפיים השנים האחרונות. עם זאת, 11.5% מהאשכנזים הזכרים, וליתר דיוק 50% מהלויים אך רק 1.7% מהכהנים, נמצאו כשייכים ל-R1a1a (R-M17), ההפלוגרופ של כרומוזומי Y הדומיננטי בקרב אוכלוסיות מזרח אירופה. הם שיערו שכרומוזומים אלו יכולים לשקף זרימת גנים ברמה נמוכה מאוכלוסיות מזרח אירופה שמסביב, או, לחלופין, שהיהודים האשכנזים עם R1a1a (R-M17), ובמידה רבה יותר אוכלוסיות מזרח אירופה בכלל, עשויות להיות בחלקן צאצאי הכוזרים. הם סיכמו "עם זאת, אם הכרומוזומים R1a1a (R-M17) אצל יהודים אשכנזים אכן מייצגים את שרידי הכוזרים המסתוריים, אז לפי הנתונים שלנו, תרומה זו הוגבלה למייסד בודד או לכמה גברים קרובים, ואינה עולה על ~12% מהאשכנזים של היום." השערה זו נתמכת גם על ידי דוד ב' גולדשטיין בספרו מורשת יעקב: השקפה גנטית על ההיסטוריה היהודית. עם זאת, Faerman (2008) קובע כי "זרימת גנים חיצונית ברמה נמוכה ממוצא מזרח-אירופי אפשרי הוכחה באשכנזים אך מעולם לא נמצאה עדות לתרומה היפותטית של כוזרים למאגר הגנים האשכנזי". מחקר משנת 2017, המתרכז בלויים האשכנזים שבהם השיעור מגיע ל-50%, תוך שהוא מסמן כי יש "מגוון עשיר של וריאנטים של הפלוגרופ R1a מחוץ לאירופה, שנבדלים פילוגנטית מענפי ה-R1a האירופיים הטיפוסיים", מפרט כי התת-ענף המסוים R1a-Y2619 מעיד על מוצא מקומי, וכי "המוצא המזרח תיכוני של שושלת הלויים האשכנזית בהתבסס על מה שהיה בעבר מספר מצומצם יחסית של דגימות מדווחות, יכול להיחשב כעת כמתוקף היטב".
יתר על כן, ל-7% מיהודי אשכנז יש את הפלוגרופ G2c, שנמצא בעיקר בקרב הפשטונים ובקנה מידה נמוך יותר, הוא נמצא בעיקר בקרב בני כל הקבוצות האתניות היהודיות הגדולות, וכן בקרב פלסטינים, סורים ולבנונים. בהר ועמיתיו מציעים שהפלוגרופים אלה הם שושלות מייסדים אשכנזיות מינוריות.
אצל גברים אשכנזים יש רמה נמוכה של גיוון ב-DNA של כרומוזום Y בתוך כל הפלוגרופ ראשי, מה שאומר שבהשוואה לגודל האוכלוסייה המודרנית, נראה שבעבר היה מספר קטן יחסית של גברים שהולידו ילדים. ייתכן שזה נובע מסדרה של אירועי מייסדים ושיעורים גבוהים של אנדוגמיה באירופה. למרות שיהודים אשכנזים מייצגים אוכלוסייה שנוסדה לאחרונה באירופה, ההשפעות של תהליך הייסוד מצביעות על כך שהם הגיעו כנראה מאוכלוסיית מקור גדולה ומגוונת במזרח התיכון, שייתכן שהייתה גדולה יותר מאוכלוסיית המקור שממנה הגיעו האירופאים הלא-יהודים.
Y-DNA של יהודים ספרדים
מחקר שנערך בשנת 2003 על ידי ג'רארד לוקוט ואחרים, הראה שהתפלגות ההפלוטיפים האבהיים של יהודי ספרד, לבנונים ופלסטינים כמעט זהה. המחברים הסיקו כי שלוש הקבוצות הללו חולקות מקור משותף במזרח הקרוב.
Y-DNA של יהודי צפון אפריקה
המחקר הגדול הראשון על יהודי צפון אפריקה הובל על ידי ג'רארד לוקוט ואחרים בשנת 2003. מחקר זה הראה שהתפלגות ההפלוטיפים האבהיים של יהודי צפון אפריקה כמעט זהה לזו של לבנונים ושל פלסטינים. המחברים גם השוו את התפלגות ההפלוטיפים של יהודים מצפון אפריקה עם זו של יהודים ספרדים, אשכנזים, ויהודים מזרחים, ומצאו הבדלים בין האשכנזים והמזרחים לבין שתי הקבוצות האחרות.
הקהילה היהודית של האי ג'רבה בתוניסיה עוררה תשומת לב מיוחדת במחקר, שכן על-פי מסורת הקהילה, היא נוסדה בתקופת חורבן בית המקדש הראשון. שני מחקרים ניסו לבדוק השערה זו תחילה לוקוט ואחרים בשנת 1993, ומאוחר יותר מאני ואחרים בשנת 2005. גם הם מסיקים שמאגר הגנים האבהיים של יהודי ג'רבה שונה מזה של התושבים הערבים והברברים של האי. אצל לוקוט 77.5% מהדגימות שנבדקו היו מהפלוטיפ VIII (ככל הנראה דומה להפלוגרופ J לפי לוקוט). אצל מאני, 100% מהדגימות היו של הפלוגרופ * J. מאני מצביע על כך שלא סביר שרוב הקהילה הזו מגיעה מהתיישבות עתיקה באי בעוד שעבור לוקוט לא ברור אם השיעור הגבוה הזה הוא באמת מערכת יחסים עתיקה. לפיכך, מחקרים אלה מצביעים על כך שהשושלות האבהיות של יהודי צפון אפריקה מגיעות בעיקר מהמזרח התיכון עם תרומה מינורית של שושלות אפריקאיות, כנראה ברברים.
המחקר הגדול ביותר עד כה על יהודים יוצאי ארצות צפון אפריקה נערך בשנת 2012 בידי פרופ' הארי אוסטרר, גנטיקאי ממכללת אלברט איינשטיין לרפואה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. המחקר מצא שבמאגר הגנים של יהודים יוצאי מרוקו ואלג'יריה יש שיעור גבוה יותר של גנים אירופיים מאשר אצל יהודים יוצאי תוניסיה ולוב, כנראה כתוצאה מכך שמספר גדול יותר של מגורשי ספרד התיישבו במרוקו ובאלג'יריה לאחר 1492 ו-1497. בכל הקהילות של יהודי צפון אפריקה נמצאה רמה גבוהה של אנדוגמיה.
Y-DNA של יהודים כורדים
במאמרם של נבל ועמיתיו, המחברים מראים שליהודים כורדים וספרדים יש שושלות אבהיות דומות עד כדי כך שלא ניתן להבדיל ביניהן, ושהשושלות האבהיות של שתי האוכלוסיות הללו דומות אך גם מעט שונות מאלה של יהודים אשכנזים (ייתכן שבגלל תערובת אירופאית ברמה נמוכה ו/או סחף גנטי במהלך בידוד בקרב אשכנזים). המחקר מראה שההתבוללות בין העדה היהודית הכורדית לבין האוכלוסייה הכורדית המוסלמית הייתה זניחה, ושהיהודים הכורדים קרובים יותר לקבוצות יהודיות אחרות מאשר לאוכלוסייה הכורדית שגרו בקרבה במשך דורות רבים. האמר כבר הראה את המתאם החזק בין המורשת הגנטית של יהודים יוצאי צפון אפריקה לבין אלו של יהודים כורדים.
Y-DNA של יהודי ההרים
מחקר משנת 2002 של הגנטיקאי דרור רוזנגרטן מצא שההפלוטיפים האבהיים של יהודי ההרים "משותפים עם קהילות יהודיות אחרות ועשויים להעיד על מוצא ים תיכוני". מחקר משנת 2016 הראה, על בסיס מדגם של 17 גברים, כי רק 11.8% מיהודי ההרים שנבדקו במחוז דרבנצקי של דאגסטן השתייכו להפלוגרופ T-P77.
Y-DNA של יהודי תימן
המחקרים של שן ושל האמר ועמיתיו מראים שהגנים האבהיים של יהודי תימן דומים מאוד לאלו של אוכלוסיות יהודיות אחרות. הם כוללים את ההפלוגרופים A3b2, E3b3a, E3b1, E3b1b, J1a, J2e, R1b10, וההפלוגרופ בעל השכיחות הנמוכה ביותר שנמצאה היה T-M184 (2.1%).
Y-DNA של יהודי אתיופיה
מחקר שערכו בהר ועמיתיו (2010) הראה כי בקרב ביתא ישראל קיימות רמות דומות של קלאסטרים גנטיים מזרח תיכוניים בדומה לאלו שנמדדו בקרב תגרים ואמהרים לא-יהודים הדוברים אף הם שפות שמיות. עם זאת, בהשוואה לבני האורומו, ששפתם אינה שמית, והם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באתיופיה – לביתא ישראל יש רמות גבוהות יותר של תערובת מזרח תיכונית.
מחקר של לוקוט וסמטס (1999) הראה שהאב הגנטי של ביתא ישראל קשור לאוכלוסיות האתיופיות הלא-יהודיות. זה מתיישב עם התאוריה שביתא ישראל הם צאצאיהם של תושבים קדומים של אתיופיה. האמר ועמיתיו (2000) והצוות של שן (2004) הגיעו למסקנות דומות, והעלו את הסברה שמדובר בתושבים מקומיים שהתגיירו.
Y-DNA של יהודי הודו
ניתוח גנטי מראה כי קהילת בני ישראל מהודו מתקבצת גנטית לצד האוכלוסיות הילידיות של מערב הודו, אך יש לה קשר אבהי ברור לאוכלוסיות של אזור הלבנט. מחקר מפורט יותר שנערך לאחרונה על יהודי הודו הראה כי המטען הגנטי האבהי של יהודי הודו מורכב מהפלוגרופים האופייניים למזרח התיכון (E, G, J(xJ2) ו-I) וכן מהפלוגרופים האופייניים לדרום אסיה (R1a, H, L-M11, R2).
כהנים
מחקר משותף של הנפרולוג סקורצקי והגנטיקאי האמר בחן האם הכהנים הם אכן צאצאיו של אב קדמון יחיד. במידה שכן, החוקרים ציפו שתהיה להם קבוצה של סמנים גנטיים משותפים. במחקר אכן התגלתה קבוצה של סמנים גנטים מיוחדים (המכונה באנגלית Cohen Modal Haplotype או בקיצור CMH) שהתגלתה שהיא אכן שכיחה יותר בקרב כהנים, שהוגדרו במחקר כיהודים ששם משפחתם כהן או אחד מנגזרותיו. על בסיס גילוי זה, החוקרים הציעו כי כהנים חולקים מקור משותף משושלת קדומה הנפרדת מיתר האוכלוסייה היהודית.
מחקרים מאוחרים יותר הראו שמספר הסמנים הגנטיים שבהם נעשה שימוש במחקר זה מועט ומספר הדגימות לא היה גדול מספיק. מחקר נוסף בנושא, שנערך ב-2009 על ידי האמר, בהר וחוקרים נוספים, הראה כי עבור 20 מתוך 21 ההפלוגרופים שנמצאו בקרב כהנים אין הפלוגרופ צעיר משותף. חמשת ההפלוגרופים הנפוצים ביותר מהווים 79.5% מכלל ההפלוגרופים של כהן. ביניהם, הפלוגרופ J-P58 (או J1E) הוא השכיח ביותר ומשותף ל-46.1% מסך הכהנים, וההפלוגרופ השני השכיח ביותר, J-M410 או J2a מהווה 14.4% מסך הכהנים. האמר ובהר הגדירו מחדש הפלוטיפ "CMH מורחב" שנקבע על ידי סדרה של 12 סמנים גנטיים וכהפלוגרופ "רקע" קובע את השושלות החשובות ביותר J1E (46.1%). על-פי מחקר זה מ-2009, הפלוטיפ זה לא קיים בקרב לא-יהודים. נראה שפיצול זה מקורו לפני 3,000 ± 1,000 שנים. מחקר זה בכל זאת תומך בסברה כי הכהנים בני זמננו מוצאם במספר קטן מאוד של אבות קדומים. בסיכום ממצאיהם הסיקו המחברים כי "ההערכות שלנו לגבי מועד הפיצול תומכות בהשערה שהפלוטיפ ה-CMH המורחב מייצג שושלת מייסדת ייחודית של העברים הקדומים, והוא עבר בירושה אבהית בין הכהנים לאורך הדורות".
מחקר פילוגנטיקה מולקולרית שפורסם ב-2013 ו-2016 עבור ההפלוגרופ J1 (J-M267) מציב את אהרון כרומוזום Y בתוך תת-הפלוגרופ Z18271, אומדן גיל 2,638–3,280 שנים לפני זמננו (yBP).
בקרב הלמבה, קבוצה אתנית דוברת בנטו שחיה בדרום אפריקה ובזימבבואה ותרבותה אוסרת על אכילת בשר חזיר ודורשת מילת גברים, נמצאו כרומוזומי Y ממוצא מזרח תיכוני בשכיחות גבוהה. אחד מהשבטים המרכיבים את הקבוצה, שבט וונדה, מחזיק במסורת שהוא יהודי ומקורו במקום בשם סֶנָה, שהיא אולי העיירה העתיקה והנטושה סינא במחוז חצ'רמות בתימן. ישנן אינדיקציות לקשר גנטי של בני הלמבה לאזור חצרמות בתימן, כלומר, התגלתה עדות לחפיפה בין כרומוזומי ה-Y של בני הלמבה לבין כרומוזומי Y השכיחים בקרב תושבי חצרמות. בנוסף, בקרב תת-השבט בומה התגלה הפלוטיפ הכהנים (CMH) בשכיחות גבוהה יותר מאשר באוכלוסייה היהודית הכללית. החוקרים הציעו שאבותיו היהודים של שבט זה כנראה הגיעו כחלק מפשיטות שמיות מדרום חצי האי ערב לאזור מזרח אפריקה, ואוכלוסיות אלו נעו לאחר מכן בהדרגה דרומה דרך אזור זימבבואה הגדולה.
לויים
מחקר שהתפרסם בשנת 2003 על כרומוזום Y על ידי הגנטיקאי בהר ועמיתיו הצביע על מקורותיהם המגוונים של הלויים האשכנזים, שמהווים כ-4% מסך היהודים האשכנזים. במחקר התגלה כי ההפלוגרופ R1a1a (R-M17), שאינו שכיח במזרח התיכון או בקרב יהודים ספרדים, אך דומיננטי במיוחד במזרח אירופה, קיים בלמעלה מ-50% מהלויים האשכנזים, בעוד ששאר השושלת האבהית של הלויים האשכנזים היא ככל הנראה ממוצא מזרח תיכוני. בהר העלה השערה שמדובר באפקט מייסדים, כתוצאה מאירוע שכלל כנראה גבר אירופאי אחד או בודדים, שהתרחש בערך בזמן שבו הקהילה האשכנזית נוצרה והתיישבה. נבל, בהר וגולדשטיין שיערו שהדבר עשוי להצביע על מוצא כוזרי של הלויים האשכנזים.
עם זאת, במחקר משנת 2013 של בהר ורוטסי התגלה כי R1a-M582, התת-ענף הספציפי של הפלוגרופ R1a שכל הלויים האשכנזים שנמצאו כבעלי R1a השתייכו אליו, נעדר לחלוטין ממדגם של 922 מזרח-אירופים ונמצא רק באחת מ-2,164 הדגימות מהקווקז, אך נמצא אצל 33.8% מהאשכנזים בעלי R1a שאינם לויים, וגם אצל 5.9% מתושבי המזרח הקרוב הנושאים R1a. הענף, אף שפחות מיוצג בבני המזרח הקרוב, היה מגוון יותר בקרבם מאשר בקרב יהודי אשכנז. החוקרים טענו שממצא זה תומך בכך שהשושלת האבהית R1a הקיימת בקרב הלויים האשכנזים היא ממקור עברי קדום. התת-ענף R1a-M582 התגלה גם בקרב אוכלוסיות איראניות שונות, בקרב כורדים מאנטוליה וקזחסטן, ובקרב יהודים לא אשכנזים.
שושלות אימהיות
מחקרים בגנום המיטכונדרי, העובר בהורשה אימהית, הם חדשים יותר ולפיכך עדיין נתונים לוויכוח. השושלות האימהיות של אוכלוסיות יהודיות, שנחקרו על ידי התבוננות בגנום המיטכונדרי, הן לרוב הטרוגניות יותר מהשושלות האבהיות, שמקובל כי מקורן הוא בעיקר מהמזרח התיכון. לפיכך, חוקרים כמו הארי אוסטרר ורפאל פאלק סבורים כי זכרים יהודים רבים שיצאו מאזור ארץ ישראל נשאו נשים מקומיות במקומות שהם התיישבו בהם בגולה. עצמון ועמיתיו מסיקים, בהתבסס על מחקרי mtDNA קודמים שערך בהר, שבכל קבוצות האוכלוסייה היהודיות העיקריות יש ראיות לקיומן של נשים מייסדות ממוצא מזרח תיכוני, וזמני ההתלכדות של התת-ענפים הם לפני יותר מ-2,000 שנה. נטען כי למעט יהודי אתיופיה ויהודי הודו, לכל האוכלוסיות היהודיות השונות יש מרכיבים של גנום מיטוכונדרי שמקורם במזרח התיכון.
mtDNA של יהודים אשכנזים
בשנת 2004, בהר ועמיתיו מצאו כי כ-32% מהיהודים האשכנזים שייכים להפלוגרופ המיטוכונדרי K, מה שמצביע על צוואר בקבוק גנטי שהתרחש כ-100 דורות קודם לכן. סבורים שהפלוגרופ K עצמו הגיע מדרום-מערב אסיה לפני כ-12,000 שנה.