cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חורחה גרסיה גרנדוס
ד"ר חורחה גרסיה גרנדוס (1900–1961) (בספרדית: Jorge Garcia Granados), דיפלומט מגואטמלה. היה שגריר ארצו באו"ם וחבר ועדת אונסקופ – המשלחת המיוחדת לארץ ישראל שהחליטה על תוכנית החלוקה.
קליפת הראייה
קליפת הראייה כוללת בתוכה מספר אזורים, ולכל אזור תפקיד משלו בתהליך עיבוד המידע. אזורי הראייה הראשוניים כמו קליפת הראייה העיקרית מעבדים בעיקר מידע המהווה את הבסיס לראייה, כמו קווים וקצוות, זיהוי תנועה, עומק וצבע, בעוד שאזורי ראייה אחרים בקליפת המוח מעבדים מידע מורכב יותר כמו זיהוי צורות ותבניות, מקומות ופנים.
חורחה גרסיה גרנדוס
גרנדוס הגדיר את עצמו כמהפכן ולוחם חופש בנשמתו. הוא היה מעורב בהתקוממויות ומרידות בארצו, ובעקבות כך אף נכלא והוגלה מארצו. את חוויותיו מהביקור בארץ ישראל תיאר בספרו "כך נולדה מדינת ישראל". בדיוני הוועדה הביע גרנדוס את התפעלותו מהמפעל הציוני ומניסיונותיו החברתיים וההתיישבותיים.
קליפת הראייה
מבוא
קליפת הראייה מקבלת את המידע החזותי דרך מסלול עצבי המגיע מן העין אל אזורי הראייה במוח. המסלול מתחיל למעשה ברשתית, שבה מתרחשת ההתמרה של אור לאותות עצביים. אותות אלה מועברים משתי העיניים אל המוח על ידי עצב הראייה. בתצלובת הראייה, חלק מהאקסונים המרכיבים את עצב הראייה חוצים לצדו השני של המוח, כך שמידע מהצד הימני של שדה הראייה מגיע להמיספרה השמאלית של המוח, ולהפך. מתצלובת הראייה ממשיכים האותות אל גרעין הברך הצדי, שבו מתבצע העיבוד הראשוני של המידע החזותי. צרור של אקסונים, הפרוש לאורך אזור הנקרא מַעֲנִית הַפָּרִישׁ, מוליך את האותות מתאי העצב של גרעין הברך הצדי אל אזורי קליפת הראייה באונה העורפית, שם מתבצע עיבוד מתקדם יותר של המידע החזותי.
חורחה גרסיה גרנדוס
בזמן ההצבעה על התוכנית ב-כ"ט בנובמבר 1947 ארגן גרנדוס, לבקשתו של נציג המשלחת הציונית אבא אבן, בסיועו של שגריר אורוגוואי, אנריקה רודריגס פברגט, את שאר שגרירי אמריקה הלטינית לגוש משמעותי של קולות בעד התוכנית, שבלעדיו לא הייתה עוברת. לאחר הצהרת העצמאות של ישראל ב-1948 היה גרנדוס השגריר הראשון באו"ם שהודיע על הכרת מדינתו במדינת ישראל, ולאחר מכן ב-1956 מונה לשגרירה הראשון של גואטמלה בארץ.
קליפת הראייה
מבוא
נהוג למספר את האזורים השונים המרכיבים את קליפת הראייה בצורה הבאה: V3 ,V2 ,V1 וכו'. אזור V1 נקרא גם "קליפת הראייה העיקרית", והוא תחנת העיבוד הראשונית בקליפת הראייה.
חורחה גרסיה גרנדוס
נכדתו, קארלה גרסיה-גרנדוס, היא מנכ"לית "אהמסה ישראל וערבה מיינס", המפעילה מכרות נחושת בפארק תמנע.
קליפת הראייה
מבוא
תאי עצב בקליפת הראייה יורים דחפים עצביים כאשר גירוי חזותי מופיע בשדה הקלט שלהם. לכל תא עצב יש כוונון לגירויים בעלי מאפיינים מסוימים, שאליהם הוא מגיב יותר. באופן כללי, בקליפת הראייה העיקרית תאי העצב רגישים למאפיינים פשוטים יותר בשדה הקלט (למשל, פס אור בעל אוריינטציה מסוימת) ובאזורי העיבוד המתקדמים יש כבר כוונון מורכב יותר למאפיינים כמו צבע, צורות גאומטריות ואפילו מקומות ופנים.
חורחה גרסיה גרנדוס
בזכות תמיכתו בהקמת מדינת ישראל וקשריו עימה, נקראו על שמו רחובות בירושלים, ברמת גן, ובנתניה. כהוקרה על תמיכתו, הוזמנו בני משפחתו בדצמבר 2007 לישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 60 שנה להחלטת האו"ם על תוכנית החלוקה.
ספרו
בנוסח עברי: כך נולדה מדינת ישראל: הדרמה כפי שראיתיה במו עיני, תרגום יצחק עבאדי, בהוצאת אחיאסף תשי"א (1951)
קליפת הראייה
מבוא
קליפת הראייה מקבלת את אספקת הדם שלה בעיקר מהענף הדורבני שבעורק המוח האחורי.
קליפת הראייה העיקרית V1
קליפת הראייה העיקרית V1, הנקראת גם אזור הראייה הראשוני, היא אזור הראייה שנחקר בצורה המקיפה ביותר. אצל כל היונקים אזור זה ממוקם בקוטב האחורי של האונה העורפית, והוא שקול לאזור ברודמן 17. זהו אזור הראייה המוקדם ביותר בתהליך עיבוד המידע החזותי במוח, ומנגנוני עיבוד המידע בו הם הפשוטים ביותר. קליפת הראייה העיקרית מותאמת במיוחד עבור עיבוד מידע חזותי המבדיל עצמים נייחים מעצמים נעים, והיא מצוינת בהכרת דפוסים.
גודל הקליפה אצל אדם בוגר הוא 25 סנטימטרים רבועים בקירוב, והמספר הכולל של תאי עצב בקליפה הוערך לסביבות 200 מיליון.
מבנה ותפקוד קליפת הראייה העיקרית V1
בקליפת הראייה העיקרית, כמו גם ברשתית עצמה, יש שטח מוקצב של רקמת עצב לכל יחידת שטח בשדה הראייה, אשר מוקדש לעיבוד המידע החזותי מאותו אזור. כך לדוגמה, חלקו העליון של הקליפה בבני אדם (המהווה את הגוש העליון של מענית הפריש) מתאים לחציו התחתון של שדה הראייה, וחלקו התחתון של הקליפה (המהווה את הגוש התחתון של מענית הפריש) מתאים לחציו העליון של שדה הראייה. מיפוי זה של שדה הראייה על פני הרשתית וקליפת הראייה העיקרית (וכך גם באזורי עיבוד ראייתי נוספים) מכונה מיפוי רטינוטופי. זהו מיפוי מאוד מדויק - אפילו הכתם העיוור ממופה לקליפת הראייה העיקרית. מבחינה אבולוציונית, התאמה זו היא בסיסית מאוד וקיימת ברוב רובם של בעלי החיים להם אזור זה במוח. אצל בני אדם ובעלי חיים שהם בעלי גומה מרכזית ברשתית, חלק גדול מ-V1 מוקדש לחלק קטן במרכז שדה הראייה ("מוקד הראייה"), תופעה הידועה בשם הגדלה קליפתית (Cortical magnification).
לתאי העצב ב-V1 יש את שדה הקלט הקטן ביותר מכל התאים בקליפת הראייה, אולי לצורך קידוד מדויק של מיקום מרחבי.
יכולת הכוונון של תאי העצב ב-V1 לגירוי ספציפי (אליו תא העצב יגיב) משתנה במידה רבה עם הזמן. בהתחלה (החל מ-40 מילישניות מתחילת הצגת הגירוי) לנוירונים העצמאיים ב-V1 יש כוונון חזק לקבוצה מצומצמת של גירויים, כלומר התגובות העצביות יכולות להבחין בשינויים זעירים בכיוון שדה הראייה בתדירות מרחבית (המהירות שבה גירוי משתנה במרחב) ובצבע. זאת ועוד, לתאי העצב ב-V1 בבני אדם ובעלי חיים בעלי ראייה בשתי עיניים יש את היכולת להתכוונן לרק אחת משתי העיניים. ב-V1 ובקליפות חושים עיקריות אחרות, תאי עצב עם יכולות כוונון דומות נוטות לחבור יחד וליצור עמודות קליפה רבות שכבה. דייוויד הובל וטורסטן ויזל היו הראשונים שהציעו את מבנה הקובייה (עליו נרחיב בהמשך) של קליפות שכבה כמודל הארגון עבור שתי יכולות כוונון: שליטה בתזוזת העיניים ואוריינטציה (יכולת כיוון). אולם מודל זה אינו מתחשב בצבע, תדירות מרחבית ומשתנים רבים אחרים אליהם תאי עצב מתכווננים. הארגון המדויק של כל אותם עמודות קליפתיות בתוך ה-V1 נשאר בגדר תעלומה אותה חוקרים כיום.
מאוחר יותר (לאחר 100 מילישניות) תאי העצב ב-V1 רגישים גם לארגון היותר כללי של שדה הראייה. מאפייני תגובות אלו מקורם כנראה מן העיבוד החוזר והנשנה (ההשפעה על אזורי קליפה בעלי רמת עיבוד גבוהה יותר על אזורי קליפה ברמה נמוכה) וההקשרים הצדדיים מן תאי עצב בצורת פירמידה.
המידע החזותי המועבר ל-V1 אינו מקודד מבחינת השימוש בדימויים מרחביים או אופטיים, אלא דווקא כניגוד מקומי. לדוגמה, לתמונה בה צד אחד שחור וחציו השני לבן, קו החלוקה בין השחור והלבן מהווה ניגוד מקומי חזק והוא אינו מקודד, ואילו כמה נוירונים מצפינים מידע בוהק (שחור או לבן כשלעצמו) כאשר המידע מועבר לאזורי הראייה הבאים, הוא מקודד כאותות מופע או תדר הנהפכים ללא מקומיים יותר ויותר. בשלבים מוקדמים אלו של עיבוד המידע הקליפתי, המיקום המרחבי של המידע החזותי נשמר היטב בקרב הקידוד הניגודי המקומי.
שכבות הקליפה
קליפת הראייה העיקרית מחולקת לשש שכבות אופקיות של חומר אפור, הממוספרות מ-1 ועד 6, כאשר לכל אחת מבנה ותפקיד ייחודי (שכבה 1 היא הקרובה ביותר לפני הקליפה ושכבה 6 סמוכה לחומר הלבן שמתחת): לכל השכבות מלבד 1 ו-4A יש חיבורים עצביים אל מחוץ לקליפת הראייה העיקרית. שכבות 1 ו-2 מכילות בועות (אזורים עגולים בקליפה המכילות תאי עצב בעלי שדה קלט ניגודי כפול) האחראיות לראייה צבעונית ובכללה צבע וצורה ומקבלות קלט מן שכבה 4Cα ו-4Cβ.
מבנה תאי אזור הראייה הראשוני V1 ותפקידם
לתאים באזור הראייה הראשוני שדה קלט מוארך, ולכן הם מגיבים הכי טוב לגירויים חזותיים ארוכים, כמו קווים. בשנת 1959, צמד החוקרים דייוויד הובל וטורסטן ויזל היו אלה שגילו כי גירוי בצורת קו, גורם לתגובה של תאי ה-V1. ישנו מיתוס האומר כי ויזל והובל גילו תגלית זו בטעות. לפי האגדה, החוקרים הציבו חתול מורדם מול מסך, כאשר עיני החתול פקוחות, ומקרן שקופיות המציג צורות גאומטריות שונות על המסך. הם החדירו כ-45 מיקרו-אלקטרודות לקליפת הראייה, שהיו מחוברות למגבר, כך שכאשר נוצרת תגובה המגבר מעביר צליל סטטי לאוזניות החוקרים, אשר חוזקו תלוי בחוזק התגובה. כאשר הניחו את האלקטרודות ב-V1 התגובות החשמליות שקיבלו מהצורות היו חלשות והבדיקה נערכה זמן מה, כשלפתע נתקעה אחת השקופיות במקרן ונוצר קו זוויתי ממעטפת השקופית, ומיד התקבל רעש חזק באוזניות. לאחר בדיקה ממושכת הבינו החוקרים כי לתאים שונים מתאימות זוויות שונות של הקו. אין שום עדות לכך שסיפור זה הוא נכון, וניתן לראות במאמריהם המסכמים של החוקרים כי מחקריהם התבצעו בצורה מאורגנת ובכוונה תחילה. עם זאת, מרצים באוניברסיטאות ממשיכים לספר סיפור זה מדי פעם כאנקדוטה משעשעת.
צמד החוקרים סיווגו תאים אלו לפי מידת המורכבות של תגובותיהם, המחלק אותם לשתי קבוצות תאים עיקריות: "תא פשוט" ו"תא מורכב".
תאים פשוטים
שדה הקלט בתא פשוט מחולק לשני אזורי משנה; אזור המפעיל מסר מעורר (סינפסה מעוררת, המתחילה את התגובה), הממוקם בחלק הפנימי של התא, ואזור המפעיל מסר מעכב (סינפסה מעכבת, המפסיקה את התגובה) אשר ממוקם בחלקו החיצוני של התא. האזורים המעכבים והמעוררים מסודרים זה לצד זה, ולא במבנה שדה הקלט הרגיל במערכת הראייה, משמע שדה קלט המחולק ל"מרכז" ול"היקף" (צורתם סגלגלה) כאשר פגיעה של גירוי במרכז מעורר תגובה, ובהיקף מעכב.
תאים מסוג זה מגיבים הכי טוב לגירוי באוריינטציה מסוימת (כלומר, תא מסוים יעדיף גירוי הנמצא בזווית מסוימת ה"מתיישרת" עם שדה הקלט שלו), הנמצא יותר באזור המעורר מאשר המעכב, ובעל גודל וכיוון המתאימים לשדה הקלט בתא. מכיוון שתאים שונים מעדיפים אוריינטציה שונה, יש לכל אוריינטציה נתונה תא פשוט שמגיב לה.
קרלוס השני, מלך ספרד
קרלוס השני, מלך ספרד (בספרדית: Carlos II de España; 6 בנובמבר 1661 – 1 בנובמבר 1700), הידוע בכינויו "קרלוס המכושף", היה המלך האחרון של ספרד תחת שלטון בית הבסבורג. קרלוס שלט כמעט על כל איטליה (מלבד פיימונטה, מדינת האפיפיור והרפובליקה של ונציה), ארצות השפלה הספרדיות, ועל האימפריה הספרדית, שהשתרעה ממקסיקו ועד לפיליפינים. קרלוס ידוע בשל הבעיות הפיזיות, האינטלקטואליות והנפשיות הנרחבות שהיו לו – בשל שלטונו החלש וחסר ההשפעה עקב כך – וכמו כן גם ידוע בשל תפקידו בהשתלשלות העניינים שהובילה לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית.
קליפת הראייה
תאים פשוטים
ניתן לראות את העדפת תאים אלו לאוריינטציה מסוימת בעקומה הנקראת "עקומת כיוון האוריינטציה" (orientation tuning curve), הנוצרת על ידי הקלטת תגובות התאים לגירויים בזוויות שונות באמצעות הנחת מיקרו-אלקטרודות על התא.
קרלוס השני, מלך ספרד
ראשית חייו
קרלוס נולד במדריד ב-6 בנובמבר 1661, והיה בנו השורד היחיד של אביו, פליפה הרביעי, מלך ספרד מבית הבסבורג ושל אשתו השנייה, מריאנה מאוסטריה, גם מבית הבסבורג. לידתו קודמה בהקלה ושמחה מצד העם הספרדי, שחשש לעתידו של הכתר הספרדי, אם לא היה לפליפה בן יורש זכר.
קליפת הראייה
תאים פשוטים
שדה הקלט בתא פשוט יכול ל"היבנות" בקליפה על ידי תגובות מאורגנות מתאים בגרעין הברך הצדי בעלי שדות קלט הממוקמות לצד פס החוצה את הרשתית.
תאים מורכבים
תאים מורכבים הם התאים השכיחים ביותר באזור הראייה הראשוני, כאשר הם מהווים שלושה רבעים מהתאים בו בערך. גם תאים אלו מגיבים לגירויים באוריינטציה מסוימת אך אינם מקפידים על מיקום הגירויים, כל עוד הם נמצאים בתוך שדה הקלט. תאים מורכבים רבים מגיבים רק כאשר גירוי באוריינטציה התואמת לשדה הקלט נע בכיוון אחד, ולא כאשר הוא נע בכיוון המנוגד.
מחקר נוכחי
מחקרים על קליפת הראייה הראשונית יכולים לכלול הקלטת רמת הדחף העצבי מאלקטרודות הנמצאות בתוך מוחם של בעלי חיים, או על ידי הקלטת אותות אופטיים פנימיים שלהם. כמו כן נמצאים בשימוש החוקרים אמצעים כמו fMRI, לשם הקלטת אותות בתוך ה-V1 של בני אדם או קופי אדם, ומכשיר וידאו המקליט את תזוזת העיניים של הנחקר.
קרלוס השני, מלך ספרד
ראשית חייו
החל משנת 1550 בערך, נישואין מחוץ למשפחתו של קרלוס הופסקו לחלוטין. החל מאותו הזמן, כל אילן היוחסין של קרלוס היה בדרך זו ו/או אחרת צאצא של חואנה מקסטיליה ושל פליפה הראשון, מלך קסטיליה, וביניהם כל בית המלוכה של ספרד, אוסטריה ובוואריה. בשל כך, הגנום של קרלוס היה הומוזיגוטי בהרבה מהממוצע. הוא נולד נכה פיזית ונפשית, וכמו כן גם נולד כשפניו מושחתות. לקרלוס לא הייתה יכולת ללעוס, כנראה מסיבוך של פרוגנתיזם. הלשון של קרלוס הייתה כה גדולה שדיבורו היה בקושי מובן, וכמו כן הוא גם הזיל ריר לעיתים תכופות. כמו כן, ישנה סברה שהיה חולה במחלה האנדוקרינית אקרומגליה.
קליפת הראייה
מחקר נוכחי
תגלית אחת שפורסמה לאחרונה הנוגעת ל-V1 האנושי היא שאותות שנמדדו על ידי fMRI מראים כמות גדולה מאוד של אפיוני קשב. תוצאה זו סותרת מחקר פיזיולוגי על קופי מקוק, המראה שינויים קטנים מאוד (אם בכלל) ביריות המקושרות עם אפיוני קשב. מחקרים עם קופי מקוק מתבצעים בדרך כלל על ידי מדידת יריות מנוירון בודד. מצד שני, הבסיס העצבי של אותות ה-fMRI הוא קשור ברובו להגברה לאחר הסינפסה (PSP). לכן הבדל זה לא בהכרח מצביע על ההבדל הפיזיולוגי בין קופי מקוק לבני אדם.
מחקר נוסף שמתבצע על V1 שואף לאפיין באופן מלא את תכונותיו הכוונוניים, ולהשתמש בו כאזור מודל למעגל הקליפה הקנוני.
קרלוס השני, מלך ספרד
ראשית חייו
כתוצאה מבעיות אלו, ידוע קרלוס בהיסטוריה הספרדית כקרלוס המקולל, בשל האמונה העממית - בה האמין גם קרלוס עצמו - כי בעיותיו הנפשיות והפיזיות נגרמו כתוצאה מכישוף.
קליפת הראייה
פגיעה ב-V1
פגיעה בקליפת הראייה מובילה בדרך כלל למחשך עין (סקוטומה), או חור בשדה הראייה. בצורה מעניינת, מטופלים עם מחשך עין מסוגלים לעיתים קרובות לעשות שימוש במידע חזותי באזור הכתם, על אף אי-יכולתם לקלוט זו ביודעין. התופעה, הנקראת ראייה עיוורת, נחקרת באופן נרחב על ידי מדענים המתעניינים בהתאמה העצבית לתודעה.
קרלוס השני, מלך ספרד
ראשית חייו
מאחר שלמד לדבר בגיל ארבע, וללכת רק בגיל שמונה, קרלוס קיבל יחס כאל תינוק עד שהגיע לגיל עשר. מאחר שחששה כי בית הספר יהיה יותר מדי בשביל קרלוס השברירי, האומנת שלו לא הכריחה אותו ללמוד. בטלנותו של קרלוס הצעיר הפכה לניכרת כל כך עד שלא ציפו ממנו לניקיון.
קליפת הראייה
נתיבי המידע החזותי מ-V1
קליפת הראייה העיקרית מעבירה את המידע הלאה לאזורי העיבוד המתקדמים בשני נתיבים עיקריים הנקראים הנתיב הגבי של הראייה והנתיב הגחוני של הראייה: ההפרדה בין הנתיב הגבי לגחוני (הנקראים גם נתיבי המעשה והתפיסה) הוצעה לראשונה על ידי צמד החוקרים אונגרלידר ומישקין (Ungerleider ו-Mishkin) והיא עדיין בגדר עניין הנמצא בוויכוח בקרב החוקרים. הפרדה זו היא ככל הנראה הפשטת יתר של התהליך האמיתי המתרחש בקליפת הראייה.
קרלוס השני, מלך ספרד
ראשית חייו
הפעילות הגופנית היחידה שבה ידוע כי קרלוס לקח חלק היא קשתות, ולעיתים השתתף בקליעה למטרה במתחם אל אסקוריאל.
קליפת הראייה
אזור הראייה השני V2
V2 הוא אזור הראייה השני במרכזיותו בקליפת הראייה. המידע מ-V1 מועבר הלאה ל-V2 בקישורים ישירים ועקיפים, ואזור V2 שולח אותות הלאה לאזורים V3, V4 ו-V5. כמו כן, הוא גם שולח משוב חזרה ל-V1.
קרלוס השני, מלך ספרד
שלטונו
שנות שלטונו של קרלוס היו קשות עבור ספרד. הכלכלה הייתה גרועה, היה רעב בארץ, ושלטון המלוכה על המחוזות הספרדים השונים היה חלש מאוד. קרלוס היה בן שלוש כאשר אביו, פליפה הרביעי, מת ב-17 בספטמבר 1665. מועצת קסטיליה מינתה את אשתו השנייה של פליפה ואמו של קרלוס, מריאנה מאוסטריה, כעוצרת השלטון במקומו של קרלוס.
קליפת הראייה
אזור הראייה השני V2
V2 מחולק לארבעה רבעים, על פי חלוקה לצד גבי וגחוני ולהמיספרה השמאלית והימנית. יחד, ארבעת החלקים האלה מספקים מפה שלמה של שדה הראייה. תפקידיו של V2 דומים במאפיינים רבים לאלו של V1. גם לו תאים המכווננים על פי מאפיינים פשוטים כמו אוריינטציה, תדירות מרחבית וצבע. תגובותיהם של תאי עצב רבים ב-V2 מווסתות בנוסף על פי מאפיינים מורכבים יותר של הגירוי, כמו מתאר אוריינטציה מתעתעת, והאם הגירוי הספציפי הוא חלק מהתמונה או מהקרקע.
קרלוס השני, מלך ספרד
שלטונו
בעת עלותו לשלטון התרחשה מלחמת השיקום הפורטוגזית, וזמן קצר לאחר עלייתו לשלטון החלה מלחמת ההאצלה עם צרפת על השליטה בארצות השפלה הספרדיות ובפראנש-קונטה. אמו מריאנה ניהלה את ענייני המדינה באמצעות ידידיה, והביאה לסיום המלחמות עם פורטוגל וצרפת, על אף אובדן שטחים שהשתייכו קודם לכן לספרד. גם בבגרותו של קרלוס המשיכה אמו למשול, בשל מחלתו וחוסר תפקודו. בשנת 1677 נערכה הפיכה נגד מריאנה, שהובלה על ידי חואן מאוסטריה הצעיר - בנו הלא חוקי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ומסרה את השלטון לקרלוס.
קליפת הראייה
אזור הראייה השני V2
מחקרים שהתבצעו בזמן האחרון מראים כי התאים ב-V2 מראים כמות קטנה של אִפְנוּן קשב ("תשומת לב"), יותר מאשר ב-V1 אך פחות מב-V4. הם מכווננים לדפוסים עם מורכבות בינונית, וכנראה מונעים על ידי אוריינטציות מרובות באזורי משנה שונים בתוך שדה קלט יחיד.
קרלוס השני, מלך ספרד
שלטונו
ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, התחתן קרלוס עם מארי לואיז ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. המלכה החדשה נודעה ביופייה ובקסמה האישי, וקרלוס היה מאוהב בה מהרגע הראשון. למרות זאת, חצר המלוכה הספרדית ונסיונותיה הכושלים להיכנס להריון גרמו לה לסבול מדיכאון. הזוג המלכותי ניסה במשך שנים רבות להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה. למרות זאת הם נשארו אופטימיים ונהגו להתפלל יחדיו בכנסייה לילדים.
קליפת הראייה
מכלול הראייה השלישי, כולל אזור הראייה השלישי V3
המונח מכלול הראייה השלישי מתייחס לאזור בדיוק לפני V2, הכולל אזור הנקרא בבני אדם אזור V3. המינוח "מכלול" מוצדק מכיוון שקיימת עדיין מחלוקת הנוגעת לגודלו המדויק של אזור V3, כאשר חוקרים מסוימים מציעים כי אזור הקליפה הממוקם לפני ה-V2 נחלק מבחינה תפקודית לשניים או שלושה תתי-אזורים. לדוגמה, החוקר דוד ואן-הסן (David Van Essen) ואחרים (1986) הציעו כי ישנה הבחנה בין "V3 גבי" בחלקן העליון של המיספרות המוח הגדול, לבין "V3 גחוני" (או "האזור הגחוני האחורי" - ventral posterior area) הממוקם בחלקו התחתון של המוח. לאזור V3 הגחוני ו-V3 הגבי יש חיבורים שונים לאזורים אחרים של המוח, וההבחנה ביניהם נראית לעין גם כאשר משתמשים בשיטות שונות של צביעת רקמות.
קרלוס השני, מלך ספרד
שלטונו
בשנת 1680 ניהל קרלוס את טקס האוטו-דה-פה הגדול ביותר בהיסטוריה של האינקוויזיציה הספרדית, שבה נכפו 120 אסירים, ומתוכם 21 נשרפו מאוחר יותר על המוקד. האוטו-דה-פה הציבורי האחרון התרחש בשנת 1691.
קליפת הראייה
אזור הראייה החמישי V5 או MT
עוסק בתפיסת תנועה ומקבל מידע ישירות מ-V1.
קרלוס השני, מלך ספרד
שלטונו
בנובמבר 1683 לואי הארבעה עשר, מלך צרפת תקף שוב את ארצות השפלה הספרדיות במלחמת האיחודים (1683–1684). אף כי המלחמה הייתה קצרה, היא הייתה הרסנית לכוחות הספרדים והסתיימה באוגוסט 1684 בשביתת רטיסבון, שאפשרה ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתרכז בלחימה נגד האימפריה העות'מאנית במזרח במהלך המלחמה הטורקית הגדולה. בשנת 1688 פרצה מלחמת תשע השנים, שבמהלכה שוב לחמו צרפת וספרד. הלחימה נמשכה עד לשנת 1697, והסתיימה בהסכם רייסווייק, וספרד קיבלה את קטלוניה ואת המבצרים במונס, לוקסמבורג וקורטרייק.
בפברואר 1689 מתה אשתו מארי לואיז ד'אורליאן בנסיבות מפוקפקות, ובאוגוסט אותה שנה התחתן קרלוס עם מריה אנה מנויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים. מריה אנה הייתה מעורבת בתככי חצר המלוכה הספרדית, ורצתה להביא לבחירתו של אחיינה קרל, ארכידוכס אוסטריה ליורש העצר. בעקבות כך הסתכסכה מריה אנה עם חמותה מריאנה מאוסטריה, שרצתה להביא לבחירתו של נינה יוזף פרדיננד מבוואריה ליורש העצר. מריה אנה הייתה שנואה בחצר המלוכה הספרדית, בשל דרכה לגנוב כסף וחפצי אמנות יקרים ולשלוח אותם למשפחתה בגרמניה. ב-16 במאי 1696 מתה אמו מריאנה מאוסטריה, ולאחר מותה שלט קרלוס לבדו עד מותו בשנת 1700.
מותו
לקראת סוף חייו התדרדר מצב בריאותו השברירי של קרלוס, והוא נעשה רגיש ומוזר יותר ויותר, ובשלב מסוים אף דרש להוציא את גוויות בני משפחתו כדי שיוכל להביט בגוויות. קרלוס פרש מתפקידו כאשר הייתה לו התמוטטות עצבים שנגרמה בעקבות הלחץ שהיה עליו להושיע את ספרד ממהצרות הכלכליות שנחתו עלייה. קרלוס חי חיים פשוטים מאז ואילך, שיחק במשחקים והיה מעורב בפעילויות אחרות. הוא מת במדריד ב-1 בנובמבר 1700, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-39. הרופא שביצע את נתיחת הגופה קבע כי גופו "לא הכיל טיפה אחת של דם, לבו היה בגודל של גרגיר, ריאותיו נפלו, מעיו רקובות ונמקיות, היה לו אשך אחד, שחור כמו פחם, וראשו היה מלא מים". ההיסטוריונים האמריקנים ויל ואריאל דוראנט תיארו את קרלוס השני כ"קצר, צולע, אפילפטי, סנילי, וקירח לחלוטין" עוד לפני היותו בן 35.
בעקבות מותו של קרלוס פסק השלטון של בית הבסבורג בספרד, מה שהביא לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית, שבסיומה עלה לשלטון פיליפ, דוכס אנז'ו, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
עדי נוימן
עדי נוימן (נולדה ב-2 בספטמבר 1982) היא דוגמנית עבר ישראלית.
ביוגרפיה
עדי לאה נוימן נולדה בירוחם, בת לזוג הרופאים אביבית ודורון נוימן. ב-1986, כשהייתה בת 4, התגרשו הוריה. היא ואחיה הבכור, אדם נוימן (מייסד WeWork) עברו להתגורר בארצות הברית יחד עם אמם, לצורך התמחותה ברפואה. ב-1990 שבו לישראל והתמקמו בקיבוץ ניר עם, שם גדלה והתחנכה. נוימן למדה בבית הספר האזורי הקיבוצי שער הנגב. לאחר מספר שנים, נישאה אמהּ בשנית. ב-1996, כשהייתה בת 14, עברה עם משפחתה לכפר סבא. הדוגמנית עופר אורבך היא אחותה-למחצה, ואמה היא רופאה בכירה במחלקה האונקולוגית בבית חולים רמב"ם. דודתה, אחות אביה היא גליה אלבין.
קריירה
בסמוך ליום הולדתה ה-15, ב-1997, התמודדה ביוזמתה האישית בתחרות "נערת השנה" של "מעריב לנוער" וזכתה בתואר, אז הוחתמה כדוגמנית בסוכנות הדוגמנות "יולי" והחלה לעסוק בדוגמנות.
בשנת 1998, כשנה לאחר הזכייה בתחרות נערת השנה, בהיותה בת 16, טסה לפריז, אחר כך ללונדון, והחלה בקריירת דוגמנות בינלאומית. משם היא עברה לעיר ניו יורק והוחתמה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית IMG MODELS סוכנות המייצגת בין היתר את דוגמניות העל היידי קלום, קייט מוס, נעמי קמפבל וג'יזל בונדשן. בשנת 2011 היא חזרה לגור בישראל.
נוימן השתתפה בין היתר בקמפיינים הישראליים של "קסטרו", "גולף" ו"דן קסידי"; ובקמפיינים הבינלאומיים של "אדידס", "לוריאל", "ויקטוריה'ס סיקרט", "פנטן", "מיו מיו", "קלווין קליין" ועוד. כמו כן כיכבה על שערי מגזינים בינלאומיים גדולים ונחשבים כמו "Elle", מארי קלייר, "קוסמופוליטן", "ווג" ואחרים.
באפריל 2009 החלה נוימן לדגמן הלבשה תחתונה לחברת "דלתא", ובאותה שנה נבחרה להוביל את הקמפיין של "ניימן מרקוס", רשת בתי כלבו בארצות הברית.
במקביל לעבודתה כדוגמנית היא ניהלה רשת של חנויות לבגדי ילדים ותינוקות בשיתוף עם אחיה, אדם נוימן. כמו כן, היא הנחתה בכמה תוכניות טלוויזיה בערוצי yes וב-HOT, והשתתפה בתוכניות המציאות "החיים על פי Y" של yes.
ב-2011 המשיכה לשמש כדוגמנית בקמפיינים של "דן קסידי".
בתחילת שנת 2012 הייתה פעילה נגד "חוק הדוגמניות" במתכונתו הנוכחית, אשר אוסר על עבודתן של דוגמניות אשר מדד ה-BMI הוא מתחת ל-18.5. נוימן טוענת כי המדד אינו תקני ואינו לוקח בחשבון את כל הגורמים הנחוצים וכי יש למצוא מדד אחר.
בשנת 2013 החלה להגיש לצד דודו ארז את התוכנית "הורדה חוקית" ברצועת השידור "אגף 24" בערוץ 24. החל משנת 2017 מנהלת נוימן יחד עם דניאל קרמר בית ספר לתכנות מפתחים המיועד עבור חרדים מחוננים המעוניינים להשתלב בתחום ההייטק.
חיים אישים
באוקטובר 2012 נישאה לכדורגלן העבר אבי יחיאל, והם הורים לשניים.
אברהם אבלי פאסוועלער
רבי אברהם אבא פָּאסוועלער (בעברית: פּוֹסְבֶלֶר), המכונה גם ר' אבלי, או ר' אבא'לה (פאסוואל, ה' בסיוון תקכ"ב 27 במאי 1762 - וילנה, י"ג באב תקצ"ו 27 ביולי 1836), היה רב ופוסק מגדולי דורו; רבה בפועל של וילנה בירת ליטא וראש בתי הדין שלה.
תולדותיו
נולד בפאסוואל (פוסבילה) שבמחוז וילנה, ועל שמה כונה ר' אבלי פאסוועלער. למד תורה אצל אביו, הרב אברהם שלמה. לאחר נישואיו לבתו של הרב יצחק ז'ק שהיה אב"ד פאסוואל ורבה של בירז', התמנה כאב"ד בעירו פאסוואל. בראשית העשור הראשון של המאה ה-19 התמנה כמו"ץ בווילנה, וכעבור כשנתיים התמנה כראב"ד בעיר. מינוי זה היה שקול למינוי כרבה של העיר, אך מעת פטירתו של רבי שמואל בן אביגדור המכונה "אב"ד אחרון", התקבלה החלטה שלא למנות מכאן ואילך רב רשמי לווילנה. ר' אבלי היה הראשון בשרשרת רבנים שכיהנו כרבנים בפועל, אך לא בתואר, של וילנה.
"ר' אבא'לה" היה פעיל מרכזי בחייה הציבוריים של וילנה היהודית והיה שותף להקמת מוסדות חינוך בעיר. בשנת 1835 שימש כבורר השלישי במחלוקת בין דפוס סלאוויטא לדפוס ראם מווילנה, לצד רבי בעריש אשכנזי רבה של סלונים ומחבר שו"ת "נודע בשערים" שנבחר על ידי האחים שפירא בעלי דפוס סלאוויטא, ורבי דוד מנובהרדוק מחבר "גליא מסכת" שנבחר בידי בעלי דפוס ראם.
הוא לא הדפיס ספרים, ולא הניח אחריו כתבים מסודרים לדפוס, אך היה שותף רב השפעה בספרות השו"ת וההלכה בת התקופה, ומגדולי המשיבים בדורו. עמד בקשרי מכתבים עם שאר גדולי דורו ונתן הסכמות רבות למחברי ספרים.
ענוותנותו הרבה, כמו גם מעשי הצדקה והחסד שלו, היו למושג בווילנה ופירנסו את סיפורי העם של יהודיה.
ביום שבת ב' באב תקצ"ו, נפטר ידידו הרב זלמן בן אורי (זלמן ר' אורי'ס), שהיה שותף לפעילות החסד שלו, במהלך ההספד שנשא בבית הקברות של וילנה, למרות הקור ששרר באותו יום, הוא התקרר וחלה. שמואל יוסף פין, מתאר בספרו "קריה נאמנה" את הימים הבאים:.
ר' אבלי נפטר בווילנה בי"ג באב תקצ"ו. את מקומו כראב"ד וילנא מילא רבי יחזקאל סג"ל לנדא. על קברו הוצבה מצבה, ועליה כיתוב נדיר; לדברי ש"י פין, "הציבו נפש על קברו, בעבור הזכיר שמו כי אין לו בן". וכך נכתב:
ספד לו ידידו רבי דוד מנובהרדוק (ה"גליא מסכת"), שנפטר ארבעה חודשים אחריו. הספדו שכולל שבחים מופלגים, נדפס בסוף ספרו "גליא מסכת".
ישיבת וולוז'ין וישיבת רמיילס
ר' אבלי היה ממייסדיה של ישיבת רמיילס בווילנה, ומהמסייעים להקמתה של ישיבת וולוז'ין, אם הישיבות. ישיבת רמיילס הוקמה בשיתוף פעולה עם חברו הרב זלמן בן אורי (זלמן ר' אורי'ס), כמוסד לנוער במצוקה כלכלית, הם דאגו לפרנסתם של הבחורים שחפצו לשבת וללמוד תורה, ושליחים מטעמם אספו כסף לאחזקת המוסד בליטא כולה. המוסד שהיה ברבות הימים לישיבה לכל דבר, המשיך לתפקד עד חורבן וילנה היהודית בימי השואה. על גלריית הרבנים שהרביצו תורה בישיבה זו במשך השנים, נמנים: רבי ישראל מסלנט, רבי מרדכי מלצר, רבי מאיר מיכל רבינוביץ (שָׁאטער) מחבר "המאיר לעולם", רבי יעקב פסקין, רבי משה מנחם קוזלובסקי, רבי שלמה היימן ורבי ישראל זאב גוסטמן.
"חברת מעמדות" ו"חברת עשירי קודש"
ר' אבלי יסד בשיתוף פעולה עם ה"מגיד" המקומי ר' וועלוול, בבית הכנסת הווילנאי של "גמילות חסד של אמת", שתי "חברות", התאגדויות למטרת לימוד או תפילה, שהיו נפוצות באותם ימים. חברות אלו הוסיפו להתקיים עד חורבן הקהילה בימי השואה. הסופר והעיתונאי משה צינוביץ מתאר. "חברת מעמדות" הייתה קבוצה ששמה לה למטרה להגות בתורת הקורבנות, בסדר יומי קבוע, מתוך אמונה כי לימוד זה יקרב את הגאולה. חברת "עשירי קודש" הייתה שחזור של התארגנות דומה עתיקת יומין בווילנה, חברי ההתארגנות היו מתכנסים בכל יום עשירי, החל מיום הכיפורים, בבית הכנסת לצום ולתפילה, תשובה וחשבון נפש. הרעיון שעמד בבסיס התארגנות זו היה לשמר את המתח הרוחני של הימים הנוראים למשך כל ימות השנה.
כספים ליישוב היהודי בארץ ישראל
כבר בשנת תקע"א 1811, אסף רבי אברהם דנציג, מחבר "חיי אדם", כספים בגרמניה עבור העולים מקרב עדת הפרושים בארץ ישראל, כשהוא מצויד במכתב-המלצתו של ר' אבלי. בשנת תקפ"ב 1822, הורע מצבו של היישוב היהודי בארץ ישראל, התמיכות הקבועות מארצות אירופה השונות הצטמצמו, וקופת רבי מאיר בעל הנס, של עדת הפרושים בירושלים, התמוטטה. ר' אבלי נחלץ לטפל בעניין והוציא כרוזים בהם הוא מבקש מיהודי ליטא להתאמץ ולשלוח תמיכה כספית נדיבה.
ניקול, דוכסית לורן
ניקול, דוכסית לורן (בצרפתית: Nicole de Lorraine; 3 באוקטובר 1608 - 2 בפברואר 1657), הייתה אשתו של קרל הרביעי, דוכס לורן ודוכסית לורן בין השנים 1624–1625.
ביוגרפיה
ניקול נולדה ב-3 באוקטובר 1608 בננסי, לאנרי השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, בתם של וינצ'נצו גונזאגה, דוכס מנטובה ואלאונורה דה מדיצ'י. ב-23 במאי 1621 התחתנה ניקול עם בן דודה קרל הרביעי, דוכס לורן, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1624 מת אביה אנרי השני, דוכס לורן, והוא הוריש לקרל ולניקול את הדוכסות, אף על פי שרצונו של רנה השני, דוכס לורן הייתה שהדוכסות תרד ברצף גברי מובהק. בנובמבר 1625 דרש חותנה פרנץ השני, דוכס לורן את הדוכסות לעצמו, אולם לאחר ששילם את חובות הדוכסות כעבור כמה ימים, הוא התפטר מתפקידו, ומסר את הדוכסות לקרל. בשנת 1631 נטש קרל את ניקול, אולם ניסיונו לגרשה בשנת 1636 נכשל. בשנת 1637 התחתן קרל עם ביאטריס דה קוסאן, למרות שלא השיג את ביטול הנישואין הרשמי מניקול, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1642 הוטל חרם על קרל בשל נישואיו עם ביאטריס דה קוסאן, ובאפריל אותה שנה נפרדו השניים.
ניקול בילתה את שנות חייה האחרונות בפריז, שם היא מתה ב-2 בפברואר 1657.
איילון לבן-נקודות
איילון לבן-נקודות (שם מדעי: Moschiola meminna; מכונה גם איילון ממיני) הוא מעלה גירה ממשפחת האיילוניים, הנפוץ ביערות בדרום הודו ובסרי לנקה, וייתכן כי הוא חי גם בדרום נפאל.
מאפיינים
פרוותו של האיילון לבן הנקודות חומה, והיא מכוסה בסימנים לבנים. גופו חסון ואחוריו מעוגלים. רגליו דקות מאוד, ובסופן כפות רגליים בעלות ארבע אצבעות. בלסתותיו 34 שיניים. הניבים של הזכרים מוארכים ומחודדים יותר מאלו של הנקבות, משום שהוא משתמש בהם לקרבות עם זכרים אחרים. הניבים חיוניים לקרבות אלו, שכן האיילוניים הם חסרי קרניים, בניגוד למעלי גירה אחרים כמו האייליים. גודלו של האיילון לבן הנקודות הוא כמחצית המטר, ומשקלו הממוצע הוא כ-2.2 - 2.7 קילוגרמים. בשונה מאיילוניים אחרים, אין לו בלוטה על סנטרו ליד לסתו התחתונה.
האיילון לבן הנקודות הוא פעיל לילה, וכמו איילוניים אחרים הוא ביישן מאוד. כאשר הוא חש בסכנה, הוא נוהג להיעלם בינות סבכי הצמחייה בהם הוא חי. משום כך, קשה להתבונן בו בסביבתו הטבעית. הוא בעל חיים סוליטרי, למעט תקופות הרבייה. תזונתו של האיילון לבן הנקודות מורכבת מצמחים ומחלקי צמחים, וכן מבעלי חיים קטנים. משך תקופת ההריון הוא שישה חודשים לערך, שבסופם הנקבה ממליטה כשני וולדות בדרך כלל.
פפאף
הקמת החברה
החברה הוקמה על ידי ג'ורג' מיכאל פפאף (1823 - 1893) שהיה יצרן כלי נשיפה באותה תקופה. ב-1862 נמכרה מכונת התפירה הראשונה של פפאף ובערך 10 שנים לאחר מכן ויתר ג'ורג' מיכאל פפאף על ייצור כלי נשיפה ופיתח את החברה לחברה מובילה בייצור מכונות תפירה אשר מכרה כמה אלפי מכונות בשנה. ב-1885, במטרה להתפשט לשווקים חדשים, פתח פפאף משרד מכירות בלונדון. המפעל בקייזרסלאוטרן המשיך לגדול עד שבשנת 1891 העסיקה החברה כ-400 עובדים ומכרה סביב 25,000 מכונות בשנה.
לאחר מותו של גיאורג מיכאל פפאף בשנת 1893, השתלט בנו הבכור, ג'ורג' פפאף, על החברה. תחת הנהגתו החברה גדלה עוד יותר והמשיכה להרחיב את העבודה ואת שוקי היעד. עד מותו של ג'ורג' פפאף הבן ב-1917, החברה כבר ייצאה את מוצריה ל-64 מדינות. אחותו של ג'ורג' הבן השתלטה על החברה לאחר מותו והנהיגה מדיניות רווחה לעובדי החברה שכללה אפילו שיכון מגורים לעובדיה. בשנת 1926, קיבל את המושכות קרל פפאף, קרוב משפחה נוסף. החברה גדלה והעסיקה עד ל-2,600 אנשים. המפעל ייצר 300 מכונות ביום, וב-1936 יוצרה מכונת התפירה מספר 3,000,000 של פפאף.
קבוצת זינגר/פפאף ו-VSM
משנות ה-80 החברה נקלעה לקשיים בעקבות משבר הלבשה עולמי. בשנת 1997 מכר מחזיק המניות העיקרי של החברה את חלקו לחברת זינגר (Singer) המתחרה וכך נוצרה הקבוצה זינגר/פפאף
Singer/Pfaff-Group.
בין השנים 1999 ו-2001 חברת פפאף התפרקה לשתי חברות, חברה המייצרת ומשווקת מכונות תפירה ביתיות אשר משתמשת בשם המותג PFAFF, וחברה המייצרת ומשווקת מכונות תעשייה הנקראת PFAFF Industrial.
באותו הזמן הצטרפה לקבוצה זינגר/פפאף חברת ענק נוספת שוודית הנקראת הוסקוורנה (Husqvarna Viking). ביחד שלוש החברות נקראות VSM.
אנדי קלארק
אנדרו קלארק, FBA (באנגלית: Andrew Clark; נולד ב -1957) הוא פרופסור לפילוסופיה ראש תחומי לוגיקה ומטפיזיקה באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. בעברו היה מנהל התוכנית למדעים קוגניטיביים באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, אינדיאנה, ולימד בעבר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי ובאוניברסיטת סאסקס באנגליה. קלארק הוא אחד המייסדים של פרויקט המחקר השיתופי CONTACT שמטרתו לחקור את תפקידה של הסביבה בעיצוב אופי החוויה הפנומנלית. מאמריו וספריו של קלארק עוסקים בפילוסופיה של הנפש והוא נחשב למדען המוביל בתחום תודעה מורחבת. הוא כתב רבות על תורות הקַשְׁרָנוּת, רובוטיקה ותפקיד ואופי הייצוג המנטלי.
התודעה המורחבת
קלארק מוכר בזכות ההגנה שלו על השערת התודעה המורחבת אותה הציג יחד עם הפילוסוף האוסטרלי דייוויד צ׳אלמרס. בעבודתו זו קלארק טוען כי לולאות ההיזון הדינמיות שדרכן מחוברות הרוח והעולם אינן אינסטרומנטליות בלבד. מעגל הפעילות העובר מהמוח דרך הגוף ואל העולם וחזור שוב ושוב למעשה מהווה נדבך עיקרי בקוגניציה. אליבא דקלארק, הנפש אינה מוגבלת על ידי האורגניזם הביולוגי אלא יכולה להתרחב גם לסביבתו של אותו אורגניזם. דוגמה לכך היא ביצוע משימה מתמטית. אדם אחד עשוי להשלים את המשימה אך ורק בראשו, ואילו אחר מסיים את המשימה בעזרת נייר ועיפרון. לפי עקרון הזוגיות של קלארק, אין סיבה להחשיב את האמצעים אלה כשונים מהותית כל עוד התוצאות זהות. התהליך הקוגניטיבי במקרה השני כוללת מניה וביה נייר ועיפרון, ולכן תפיסת הנפש המתאימה לאדם זה חייבת לכלול בתוכה פריטים אלה.
עבור קלארק, הגבול של ״עור וגולגולת״ לתודעה הוא שרירותי. האדם הוא מיסודו משתמש-טכנולוגי, ואין צורך להגביל את מבני התודעה לביולוגיה ממנה היא נובעת.
לקריאה נוספת
ספרים מאת אנדי קלארק:
קלארק חבר בצוות העורכים של כתבי העת המקצועיים הבאים:
סמל איידהו
סמל מדינת איידהו או החותם הגדול של מדינת איידהו (באנגלית: Great Seal of the State of Idaho) אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו. סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה. בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית) על מנת להתאימו לסמל של מדינה. הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה.
תיאור הסמל
במרכז הסמל מצוי מגן ועליו נוף המתאר את המדינה – עץ אורן המסמל את יערות המדינה ואת כריתת העצים בה. השטחים החקלאיים בשמאל המגן מסמלים את ענף החקלאות. במרכז המגן זורם הנהר שושוני או הנהר סנייק. מתחת המגן מופיעות שתי קרני שפע ואלומת שיבולים המסמלים את התוצרת החקלאית העשירה של המדינה. מעל המגן מופיע אייל המסמל את בעלי החיים של המדינה. למגן האבירים שני תומכים: דמות אישה המסמלת את הצדק, וגבר – ככל הנראה כורה – המסמל את המכרות שהיוו את בסיס כלכלת המדינה בעבר. לרגלי האישה גדל פרח הלילך המסמל את המדינה. סביב הסמל, במעגל הפנימי, מופיע המוטו בלטינית: "Esto perpetua" – "הוא לנֵצח". סביב הסמל, במעגל החיצוני, מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת איידהו". בתחתית המעגל החיצוני של הסמל מופיע כוכב המסמל את הצטרפות המדינה ליתר מדינות ארצות הברית.
יאיר שפרינצק
יאיר שפּרינצַק (8 בנובמבר 1911 – 6 בספטמבר 1999) היה כימאי ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בכנסת ה-12.
ביוגרפיה
שפרינצק היה חבר הנהלת התנועה למען ארץ ישראל השלמה, כתב מאמרים נגד נסוחת "שטחים תמורת שלום" והשתתף בהפגנות למען ההתנחלויות. היה חבר במוסדות "לעם", ממתנגדי הסכם השלום בין ישראל ומצרים וממקימי "התחייה" בשנת 1979. הוא פרש מהתחייה לאחר שחברי הכנסת שלה נכנסו לממשלתו של בגין שפינה את סיני. בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת מולדת שהטיפה לטרנספר.
שפרינצק נכנס לכנסת בגיל 77, והחזיק בתואר חבר הכנסת המבוגר ביותר שנכנס לראשונה לכנסת, עד לבחירתו של רפי איתן ממפלגת גיל שנכנס לכנסת ה-17 בגיל 79. מתוקף היותו זקן חברי הכנסת ה-12, היה שפרינצק היושב-ראש הזמני של המליאה עד לבחירתו של דב שילנסקי כיושב-ראש קבוע. שפרינצק ניסה להתחמק מהתפקיד של "זקן חברי הכנסת" וטען שהוא בן 66 בלבד, אולם לאחר בירורים התעקשו במזכירות הכנסת על גילו האמיתי. נאום הפתיחה שלו כלל תמיכה ברעיון הטרנספר וגרר קריאות ביניים רמות מספסלי השמאל.
משפחה
במשך למעלה מ-60 שנה היה נשוי לשלומית, נכדתה של בתיה מקוב, ולהם ארבעה ילדים. המשפחה התגוררה ברחובות.
שחיטה (הלכה)
שחיטה ביהדות היא מצווה להכשיר בהמה, חיה או עוף טהורים באמצעות המתה על פי ההלכה. בעל חיים שלא נשחט כהלכה, נחשב לנבלה ואינו כשר לאכילה או לקורבן. יוצאים מכלל זה הם דגים וחגבים כשרים המותרים באכילה בכל סוג של המתה.
השחיטה מבוצעת על ידי חיתוך עמוק ומהיר של החלקים הרכים בצווארו של בעל החיים, בסכין חדה וחלקה מפגימות, תוך הקפדה על כמה כללים, בהם אופן החיתוך, טיב הסכין, חיתוך קנה הנשימה, העורקים והוושט (משתנה מבהמה לעוף), ומיקום החיתוך בצוואר.
מקובל לבצע את השחיטה כאשר הבהמה בהכרה מלאה ובהתאם לדרישת רוב פוסקי ההלכה, האוסרים הימום של הבהמה לפני השחיטה. ישנן מדינות האוסרות שחיטה ללא הימום מוקדם.
חיתוך עמוק של הצוואר גורם למותו של בעל החיים מאבדן דם, זמן המוות משתנה בין בעלי החיים, והוא נע בבהמה בין 30–120 שניות.
קיים ויכוח בין חוקרים לגבי מידת הסבל של החיות בין השחיטה למוות.
מקור המצווה
מקור מצוות השחיטה הוא בפסוק :. כשרותו של בשר בהמה, חיה או עוף מותנית בין היתר בשחיטה כהלכתה – יש לוודא שבעל החיים נשחט ונבדק כהלכה מטרפות על ידי שוחט ובודק.
סכין השחיטה
סכין השחיטה, הנקראת חלף, חייבת להיות חלקה מכל פגימה שהיא כדי למנוע עיקור. לסכין השחיטה אין חזקה הלכתית אם הוא תקין או פגום, ועל כן יש לבדוק אותו לפני מעשה. אף על פי שבבדיקה הראשונה יצא הסכין מחזקת איסור, צריך בדיקה שנייה לכתחילה אחר השחיטה, שמא נפגם הסכין בעור הצוואר.
השוחט משחיז ומחליק את הסכין באמצעות סדרת אבנים בדרגות חספוס שונות עד לקבלת סכין כשרה לשחיטה. לפני השחיטה בודק השוחט את הסכין היטב, במתינות ובריכוז רב, באמצעות העברת ציפורן האצבע על להב הסכין, הלוך וחזור על כל אחד משלשת צידי הלהב, ובסך הכל שש בדיקות. ולאחר בדיקת הסכין על ידי הציפורן, יש מחמירים לבדוק את הסכין על העור בזהירות. יש נוהגים לבדוק את הסכין על האצבע, ויש נוהגים לבדוק את הסכין על כף היד בחלק שקרוב לאגודל. "אמר רב פפא: צריכא בדיקת אבישרא ואטופרא ואתלתא רוחתא (מסכת חולין, דף י"ז, עמוד ב). אבישרא זה הבשר (העור), ואטופרא זה טפרים (ציפורניים). מכאן אנחנו לומדים שצריך לעשות בדיקה לסכין על הציפורניים ועל הבשר. לאחר השחיטה בודק השוחט שוב את הסכין, ואם נמצאה בה פגימה, השחיטה פסולה.
ברכת השחיטה
לפני פעולת השחיטה השוחט מברך: .
מן המובחר, שבפעולת השחיטה ייחתכו גם הקנה וגם הוושט של הנשחט, אך השחיטה כשרה אם נחתך רובו של אחד מהם בעוף, והרוב של שניהם בבהמה ובחיה. הקנה והוושט מכונים בהלכה "סימנים". לאחר השחיטה על השוחט לבדוק אם הקנה והוושט נחתכו כשיעור הנדרש, פעולה זו נקראת "בדיקת סימנים".
בדיקות לאחר השחיטה
לאחר השחיטה, יש לבדוק שבעל החיים אינו טרפה. רוב הבהמות והעופות אינן טרפות, ואין צורך לבדוק את 18 סוגי הטרפות המצויות בבהמה, אפילו לכתחילה. אם נמצא יסוד סביר לפגם (ריעותא), יש לבדוק את האיבר הספציפי. החריג לכלל זה הוא הריאות של הבהמה (חוץ מגדי ותיש, וראו בהמשך); מנהג כל ישראל לבדוק המצאות סירכות בריאה, משום שהן שכיחות.
בדיקת הריאות
הסירכא היא גידול שפיר בדופן החיצונית של הריאה, המעיד על נקב בריאה.
בריאה יש שתי בדיקות:
"סירכות" אפשריות בריאה:
לעיתים קרובות, אף על פי שאין נקב גלוי בריאות, ישנה הצטברות ריר או גוש רקמה על גבי הריאות, והוא נקרא "סירכא". נגזרת של המילה "שרוך נעל".
החשש בסירכא כזו, לפי דעת רש"י, משום שהיא עשויה להסתיר נקב ברקמת הריאה עצמה, ולפי דעת בעלי התוספות, משום שהסירכא עשויה להיפרד מהרקמה ולגרום לנקב. התלמוד הבבלי והשולחן ערוך מבארים סוגים שונים של סירכות, לפי מיקומן בריאות ולפי הידבקותן לאיברים אחרים הסמוכים לריאות. קיימת מחלוקת בין הפוסקים האם מותר למשמש ולמעך את הסירכא, ואם התנתקה הרי מתברר שלא הייתה סירכא של ממש אלא ריר בעלמא, או שמא אסור למעך אלא יש להסיר את הסירכא ולבדוק. שיטת הבית יוסף להחמיר ("וכל הנוהג כן כאילו מאכיל טריפות לישראל"), בעוד הרמ"א מביא את מנהג האשכנזים להקל, אך הוסיף ואמר שצריך להקפיד מאוד לעשות את המשמוש כראוי ולא בחוזק רב.
בדיקת הכרס
בשנים האחרונות התברר שבמדינות דרום אמריקה בפרט, וגם במקומות אחרים נוהגים הבוקרים במקרים מסוימים של התנפחות כרס הבהמה, לדקור את הכרס (על ידי הכנסת סכין או פגיון ליד הצלע ה-13 של הבהמה) כדי להוציא ממנו אוויר, לפי רוב הפוסקים דבר זה מטריף את הבהמה, לכן יש צורך בבדיקת הכרס של כל בהמה ובהמה לשלל דבר זה, מאחר שישנה סבירות גבוהה שהבהמה נדקרה.
בדיון שנערך ברבנות הראשית לישראל בשנת 2008 ניתנה הוראה ל'בודקי פנים' לעקוב אחרי טרפה זו, ובבד"צים שונים יש משגיחים מיוחדים שמשגיחים על כך.
בשר חלק (גלאט)
לכל השיטות לאחר הבדיקות, אם מסתבר שלא היה נקב מתחת לסרכא, הרי שהבשר כשר. עם זאת היות שלעיתים התעוררו שאלות, והיה צורך בבדיקת הריאות, ההחלטה על כשרות הבשר לא התקבלה באופן "חלק" [ביידיש - גלאט] ולכן לא יוגדר הבשר כגלאט. בשר גלאט הוא רק כזה שבעת השחיטה לא נמצאו סירכות בריאה, ולא התעוררה על כשרותו כל שאלה.
שימושים נוספים במונח גלאט
כיום אנשים רבים משתמשים בהשאלה במונח גלאט, לתאר מוצר המיוצר בכשרות תוך הקפדה גבוהה במיוחד (כשר למהדרין), ועל כן ניתן לראות תגיות גלאט גם על עופות, שלא שייכות בהם סירכות. בעופות אלו בוודאי נבדק צומת הגידין, ועל כן הם כשרים למהדרין, אך לא שייך להגדירם "חלק". כמו כן ישנם שלטי גלאט מעל מסעדות חלביות שכשרותן מהודרת, אך אין בהן בשר כלל, וכן גידולי ירק ללא חרקים הנושאים את השם גלאט.
גם מוצרים שאינם קשורים למזון כלל, זוכים לשם גלאט כגון: ספקי אינטרנט גלאט, אתרי קניות ולוחות דרושים - גלאט. המונח גלאט הפך לנחלת הכלל, כך שניסיון לרשום אותו כסימן מסחרי נכשל, והרשם הסכים לרושמו כ"סימן מתאר" בלבד.
מצוות כיסוי הדם
לאחר שחיטת חיה או עוף (אך לא לאחר שחיטת בהמה) ישנה מצווה על השוחט לכסות את דם השחיטה בחול, כמפורש בספר ויקרא פרק י"ז, פסוקים יג-יד:
חובת כיסוי הדם חלה רק על דם השחיטה של עופות וחיות, בעוד שדם שחיטת בהמות אינו מחייב כיסוי.
כיום במשחטות, דם העופות זורם לתוך כלי גדול ומניחים בתחתיתו עפר או נסורת כדי שהדם יזרום עליו, ובדרך כלל לאחר סיום משמרת שחיטה מכסים השוחטים את הדם שבכלי.
המאבק על השחיטה הכשרה
מאז אמצע המאה ה-19 החלו להישמע קולות המבקשים לאסור את הליך השחיטה הכשרה וכן את השחיטה המוסלמית, בטענה שאלו שיטות אכזריות להרג בעלי חיים. המתנגדים לשחיטה הכשרה טוענים כי ההכנות לשחיטה, ובמיוחד השכבת בעל החיים לפני השחיטה, הן אכזריות, וכי בעל החיים נשאר בהכרה לאחר השחיטה לכמה דקות, וממילא סובל סבל רב. מנגד נטען שטענות אלו שגויות עובדתית, מונעות מאנטישמיות, ושאיסורים על השחיטה הכשרה פוגעים בחופש הדת.
IRNSS
IRNSS (ראשי תיבות של: Indian Regional Navigation Satellite System) היא מערכת ניווט לוויינית אזורית בלבד בפיתוח ISRO (Indian Space Research Organisation) ובפיקוח ממשלת הודו.
המוטיבציה לפיתוח המערכת נובעת מכך שלא ניתן לסמוך על שימוש במערכות זרות בזמנים של עוינות פוליטית.
נכון לאפריל 2016 שוגרו כל שמונת הלוויינים המתוכננים לכדי מערך לוויינים.
למערכת (בדומה למערכת GPS) שני שימושים, האחד אזרחי ומוגבל במידה מסוימת והשני צבאי למכשירים מורשים, על ידי קידוד אותות.
פוקס (רשת טלוויזיה)
פוקס (באנגלית: Fox Broadcasting Company) היא רשת שידורי טלוויזיה אמריקאית, השייכת ל-"Fox Entertainment Group", שבבעלות תאגיד "Newscorp". הרשת נוסדה ב-9 באוקטובר 1986.
בישראל הערוצים של הרשת המשודרים כיום הם ערוץ Fox News ב-yes, ב-HOT, בסלקום tv ובפרטנר tv; ערוץ Fox Business בסלקום tv ובפרטנר tv. בעבר שודר גם ערוץ Fox Kids ב-yes וב-HOT (שהפך לערוץ ג'טיקס ואז לערוץ דיסני), וערוץ Fox Sports ששודר ב-yes (סיים את שידוריו בישראל ב-2018).
היסטוריה
בשנות ה-50 של המאה ה-20 תכננה חברת פוקס המאה ה-20 להקים רשת לשידורי טלוויזיה. במרץ 1985 החלה התוכנית להתממש. Newscorp הכינה את הקרקע להקמת רשת פוקס עם רכישת 50% מהאחזקות ב"אולפני פוקס", בשווי 250 מיליון דולר. עוד באותה שנה היא שילמה 1.55 מיליארד דולר להקמת 6 תחנות שידור עצמאיות בארצות הברית. באוקטובר 1985 הודיעה חברת "פוקס המאה ה-20" על כוונותיה להקים רשת שידור ארצית שתתחרה בשלוש הרשתות הקיימות (ABC ,NBC ו-CBS). לאחר שרופרט מרדוק, מבעלי "ניוז קורפ", רכש את השליטה המלאה ב"פוקס", הפכו 6 תחנות השידור לתחנות השידור הראשונות של החברה.
שנות ה-90 - חדירה ללב הקהל
פוקס הצליחה לשרוד היכן שערוצים אחרים נכשלו בעבר, כיוון שמספר השעות ששידרה היה בדיוק לפי דרישות משרד התקשורת האמריקאי כדי להיחשב כרשת ארצית. למרות הגידול המהיר שעבר הערוץ בשנותיו הראשונות, הוא עדיין לא נחשב כמתחרה אמיתי ל-3 הרשתות הגדולות. הדבר השתנה כשבשנת 1993 קנה הערוץ את הזכויות לשידור ליגת הפוטבול הלאומית (NFL) מ-CBS וגם הצליחה להעביר לשורותיה שחקני חיזוק בדמות שדרני ספורט מפורסמים וגם אנשי הפקה שעבדו בערוצי הספורט השונים. המהלך התברר כמוצלח מאוד והצליח להחדיר את הערוץ לתודעה הארצית.
שידורי הערוץ באמצע שנות ה-90 כללו בעיקר דרמות שכוונו לקהל צעיר והפכו ללהיטים מידיים, כמו בוורלי הילס 90210, שולחן לחמישה, מלרוז פלייס וסדרת המתח תיקים באפלה.
בעקבות ההצלחה של סדרת האנימציה משפחת סימפסון החלה הרשת להפיק סדרות נוספות בסגנון. המלך היל, איש משפחה ופיוצ'רמה הן חלק מהסדרות שבאו בעקבות ההחלטה.
שנות ה-2000 - תחרות ראויה
בתחילת שנות ה-2000, פוקס השקיעה את רוב ההפקות של הערוץ בתוכניות ריאליטי כמו "מי רוצה להיות מולטי-מיליונר?" ו"אי הפיתויים". רוב התוכניות הללו נכשלו ולוח השידורים כלל יותר דרמות שזכו לביקורות טובות כמו 24 והאוס לצד קומדיות כמו מלקולם באמצע ומופע שנות ה-70. שיא ההצלחה של הרשת הגיע ב-2003 כשעלתה תוכנית הכישרונות אמריקן איידול שהצליחה להפוך לתוכנית הנצפית ביותר מבין כל התוכניות בארצות הברית במשך כל הזמן בה שודרה. שיא ההצלחה הגיע בפברואר 2005, כששודר גמר הסופרבול, שנחשב למשדר הנצפה ביותר באמריקה עם למעלה מ-100 מיליון צופים מדי שנה. בהמשך רשת פוקס דורגה במקום הראשון בקהל היעד הדמוגרפי של צופים בגילאי 18 עד 49, שנחשב למשמעותי ביותר בקרב המפרסמים.
לקראת סוף העשור הראשון של שנות ה-2000 הצליח הערוץ לייצר להיטים חדשים כמו סדרת המתח פרינג' והקומדיה המוזיקלית Glee שהפכה ללהיט עולמי.
בשנת 2016 שודר ברשת FOX המופע החי של גריז: לייב, שזכה להצלחה אדירה.
בשנת 2019 רשת FOX החלה לשדר את התוכנית SmackDown של ה-WWE.
אופי הערוץ
מאז הקמתה, כיוונה רשת פוקס את עיקרי שידוריה אל הקהל הצעיר, בניגוד ליריבותיה, הרשתות הוותיקות והגדולות (CBS, ABC ו-NBC). שידורי צפיית-השיא שלה כללו בעיקרן סדרות קומדיה כגון "משפחת סימפסון" ו"נשואים פלוס". בהמשך שידרה תוכנית מציאות בשם "שוטרים", סדרה העוסקת בסדר יומם של קציני משטרה, ו"המבוקשים ביותר של אמריקה", סדרה העוסקת בתיעוד פשעים אמיתיים.
שידורים חיים של מחזות זמר
עם הצלחתם של NBC עם הספיישל הטלוויזיוני של "צלילי המוסיקה" בשידור חי, FOX שידרו את גריז: לייב בכיכובם של ארון טבייט וונסה הדג'נס. שזכה לרייטינג גבוה ולהצלחה מסחררת. בשנת 2016 FOX שידרו את הספיישל "!A Christmas Story: Live" בכיכובם של מאיה רודולף ומתיו ברודריק. הספיישל לא זכה להצלחה שלה ציפו. שלוש שנים אחר כך ב-2019, FOX שידרו את הספיישל "!Rent: Live" שנחל כישלון גדול מאוד מצד הקהל ומצד המבקרים. היו שמועות ש־FOX ישדרו את מחזות הזמר "קברט", "סיפור הפרברים" ו"שיקגו" כספיישלים טלוויזיוניים, אבל אף אחת מהשמועות לא התבררה כנכונה. נכון לספטמבר 2019, אין ל־FOX תוכניות לשדר מחזות זמר כשידורים חיים.
מולטאן
מולטאן (בפנג'אבי: ਮੁਲਤਾਨ, באורדו: ملتان) היא עיר בפרובינציית פנג'אב בפקיסטן ובירת מחוז מולטאן. העיר, השוכנת על גדתו המזרחית של נהר הצ'נאב, בדרום-מערבה של פרובינציית פנג'אב, 966 קילומטרים צפונית מהעיר קראצ'י במרכז המדינה, מונה נכון ל-2017 כ-1.8 מיליון בני אדם והיא העיר השביעית בגודלה בפקיסטן. למולטאן, המכונה גם "עיר המלאכים", היסטוריה המתחילה לפחות לפני 2,500 שנים. העיר עשירה בבאזארים, מסגדים, מקדשים וקברים מפוארים. רשת כבישים ומסילות ברזל ונמל תעופה מקשרים את העיר לשאר חלקי פקיסטן ולמדינות שונות. שמותיה הקודמים של העיר היו קשטפור, הנספור, בגפור, סאנב או סאנהפור, ולבסוף מולאסתאן (Mulasthan), שם הנגזר מסנסקריט ומבטא את שם אל השמש ומקדשו.
היסטוריה
תושביה של מולטאן טוענים כי היא אחת הערים העתיקות בדרום אסיה וכי הייתה בירת מלכות טריגרטה המתוארת באפוס העתיק של המהאבהארטה. אולם העדויות ההיסטוריות הראשונות שיש על קיומה כעיר הן מתקופת אלכסנדר מוקדון במאה ה-4 לפני הספירה. בקרב על העיר נפצע אלכסנדר פציעה קשה. העיר, שתוארה על ידי פלוטרכוס בשם "מאילי", נכבשה, ואלכסנדר שרד את הפציעה אך לא התאושש ממנה לחלוטין ומת בבבל בדרכו מערבה ..
הצבאות המוסלמים כבשו בפעם הראשונה את מולטאן בשנת 664. היה זה בזמנה של שושלת בית אומיה. שר צבאה, מוהאלב, חדר לעיר העתיקה של מאילי ושבה שבויים רבים. אולם פשיטה זו נועדה, ככל הנראה, רק לצורך לימוד השטח והאויב והמוסלמים שבו לשטחיהם בתום הפשיטה. ב-712 פלשו המוסלמים, בפיקודו של מוחמד בן קאסם, אל תת-היבשת ההודית וכבשו את סינד ואת מולטאן. העיר נכבשה מידי הצבא ההינדי לאחר מצור וקרב שנמשכו שבעה ימים. "באותה עת", כתב הסופר ג'ווהאר אל-בחור, "הייתה ידועה מולטאן בכינוי "בית הזהב". היה בה מקדש הינדי ענק, שנקרא גם מקדש השמש, ויכול היה להכיל 6,000 איש ואליו הגיעו עולי רגל מכל האזור. כחלק מהפולחן, נהגו עולי הרגל לגלח את ראשם ואת זקנם ולהקיף את המקדש". במאה ה-8, בתקופתם של אל-מנסור ומועתצם באללה, הותקפה מולטן מספר פעמים על ידי ערבים.
ב-915 ביקר הנוסע הבגדאדי אל-מסעודי בעמק האינדוס והוא מכנה את מולטאן בשם "שדות הזהב". הוא אף מתאר את העלייה לרגל אליה לצורכי פולחן. נוסעים אחרים, מאמצע המאה העשירית, מספרים כי העיר מבוצרת וחזקה וכי היא במחצית מגודלה של מנסורה - בירת האזור.
מחמוד מע'זנה תקף לראשונה את מולטאן ב-1005, כבש אותה והרס מקדשים הינדיים רבים, כולל את מקדש השמש הגדול. הוא נסוג לאחר מכן וב-1010 כבש אותה שנית ושוב נסוג ממנה לאחר זמן לא רב. ב-1021, לאחר שהשלים את כיבוש צפון פנג'אב, צירף את האזור אל ממלכתו, הממלכה הע'זנאווית.
ב-1218 פלש ג'ינגיס חאן למערב טורקמניסטן ובמשך תקופה שנמשכה כ-300 שנים הייתה מולטאן יעד לחדירות ופלישות ממרכז אסיה, מכיוון האימפריה המונגולית. חוץ מתקופות קצרות בהן נהנתה העיר מעצמאות, במשך רוב תקופה זאת היא הייתה חלק מסולטנות דלהי ושכנה בגבולה המערבי. המאה ה-14 היוותה תקופה של שגשוג עבור מולטאן ובה הוקמו המאוזולאומים הגדולים שבה שהיקנו למולטאן מקום חשוב באדריכלות ההודית-איסלאמית. קברים אלו אף הוסיפו למעמדה הדתי של העיר. ב-1398 פלש טימור לנג לעמק האינדוס ובמסע הכיבושים שלו, שמטרתו הייתה דלהי, כבש גם את מולטאן. במשך 80 שנים הייתה העיר תחת שלטון האימפריה הטימורית והפכה לנקודה חשובה בנתיב המסחר בין הודו וקנדהר. המסחר והחקלאות שגשגו בתקופה זו שנסתיימה בסוף המאה ה-15 בתקופת מעבר שהובילה לעלייתה של האימפריה המוגולית בתחילת המאה ה-16. בין השנים 1548 ו-1748, בהן הייתה תחת השלטון המוגולי, לא ידעה מולטאן מלחמות והעיר התפתחה.
עם ירידתה של האימפריה המוגולית במחצית המאה ה-18, השתלטו על אזור מולטאן שליטים אפגניים. אף על פי שהעיר לא ניזוקה בעת הכיבוש כפי שניזוקו ערים בחלק הצפוני יותר של פנג'אב, הייתה זו תקופה של חוסר יציבות. ב-1764 הגיע צבא סיקי למבואות העיר לאחר שזרע הרס וחורבן בכל צפון פנג'אב. לאחר שבזזו את האזור שסביב למולטאן ואספו הון רב, נסוגו הסיקים. ב-1818 כבש את מולטאן המנהיג הסיקי, רנג'יט סינג, בראש צבא של 25,000 איש. העיר התנגדה וכשנכבשה פגעו הסיקים בעיר ובאנשיה.
לאחר שב-1845 הביסו הבריטים את הסיקים, הם השאירו תחילה את השלטון באזור בידי הסיקים, תוך שהם מפקחים על הנעשה באזור. במרץ 1848 נרצחו שני קצינים בריטיים, שנשלחו לפקח על הנעשה במולטאן, על ידי השליט הסיקי המקומי, דיוואן מול ראג'. בתגובה, אספו הבריטים כוח גדול ובאמצע דצמבר החלו לצור על מולטאן. המצור והקרבות נמשכו עד 2 בינואר 1849 בו הוכנעה העיר ונכבשה על ידי הבריטים. במהלך הקרבות, פגעה פצצת מרגמה במחסן של אבק שרפה וגרמה לפיצוץ גדול שגרם נזק עצום, כולל הרס המסגד הגדול של העיר.
במשך השלטון הבריטי, שארך כמעט 100 שנים, שרר שקט באזור אך מולטאן לא התפתחה ובמידה רבה איבדה את מעמדה הבכיר באזורה. ב-1947, כשהוקמה פקיסטן, לא היו בעיר מוסדות השכלה גבוהה או בתי חולים ברמה גבוהה והתעשייה הייתה נחשלת. המבצר העתיק של העיר היה הרוס ותשתיות הדרכים, המים והביוב היו במצב גרוע ביותר. בשנים שעברו מאז, התפתחה העיר וגדלה ונעשו בה אף שינויים מוניציפליים של חלוקה מחדש לערי משנה. עד החלוקה בין פקיסטן ובין הודו ב-1947 היו בעיר מיעוטים משמעותיים ובעלי השפעה של סיקים והינדים.
ב-2001 קיבלה העיר מעמד מוניציפלי של עיר מחוז הנשלטת על ידי ממשלה מקומית. מאז, נושא העומד בראשה בתואר נזים.
גאוגרפיה ואקלים
שיאי הטמפרטורה הם 52° בקיץ ו-2°- בחורף. בקיץ יש לעיתים סופות אבק.
דמוגרפיה
באופן מסורתי נחשבת מולטאן ככור היתוך לקבוצות אתניות רבות וזאת, כתוצאה מהימצאותה בסמוך לארבעה המחוזות העיקריים בפקיסטן. הקבוצות האתניות הבולטות אותן ניתן למצוא בעיר הן: סראיקים, פנג'אבים , באלוצ'ים , פתאנים, סינדים ומוהג'ירים  דוברי אורדו שהגיעו לעיר עם חילופי האוכלוסין ב-1947. על פי מפקד האוכלוסין של 1998 השפות המדוברות הבולטות באוכלוסיית העיר הן:
הרוב המוחלט של תושבי מולטאן הוא מוסלמי.
כלכלה
החקלאות היא מקור הפרנסה העיקרי במולטאן ואזורה. כ-80% מאוכלוסיית המחוז מתפרנסת מחקלאות. גידולי השדה הבולטים (לפי סדר גודל שטחם) הם: חיטה, כותנה, אורז וקנה סוכר. גידולי הפרי הבולטים הם: מנגו, פרי הדר, גויאבה ורימון. הירקות המגודלים באזור הם: תפוח אדמה, בצל וכרובית.