cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטוניו גראמשי
כתביו ומחשבתו הפוליטית
רק לאחר תבוסת הפשיזם באיטליה, ולאחר מלחמת העולם השנייה ניתן היה לפרסם את המחברות. במשך שנים לא היו ידועים כתבי גראמשי מחוץ לאיטליה, אך משתורגמו לשפות נוספות, ולאנגלית בשנות ה-60 של המאה ה-20, הם זכו להתעניינות רבה בעולם ולהשפעה מרובה.
הרעיונות העיקריים שפיתח גראמשי במחברות אלו הם:
הגמוניה
על פי גראמשי, הקבוצה ההגמונית בחברה היא זו המצליחה להכתיב לאחרות את הגדרתה באשר ל"כללי המשחק" שעל פיהם צריכה המדינה להתנהל. מאבקי כוח המתנהלים במצב הגמוני, פועלים במסגרת הכללים שמכתיבה הקבוצה ההגמונית ואינם מתייחסים לעקרונות היסוד.
נוסף לשליטתה בתרבות, הקבוצה ההגמונית שולטת גם במוסדות המרכזיים של המדינה והחברה האזרחית. באמצעות שליטה משולשת זו - בתרבות, במדינה ובחברה - מצליחה הקבוצה ההגמונית להנחיל באופן נרחב את תפיסת העולם המשרתת אותה לאוכלוסיית המדינה.
הקפיטליזם, הציע גראמשי, שלט לא רק באמצעות כפייה ואלימות, אלא באמצעות אידאולוגיה דרך הגמוניה פוליטית וכלכלית שבה הפכו ערכי הבורגנות ל"מוסר המקובל". תרבות הקונצנזוס שהתפתחה בקרב אנשי מעמד הפועלים זיהתה את טובת המעמד שלהם עם טובת הבורגנות וסייעה לשמירת המצב הקיים. מעמד הפועלים זקוק ליצירת תרבות משלו, שתיפטר מן הרעיון שערכי הבורגנות מייצגים "ערכים נורמליים" בחברה, ותמשוך את מעמד הפועלים ואת האינטליגנציה לטובת העניין הפועלי. לנין טען כי תרבות היא אך תוספת בלתי דרושה למטרות הפוליטיות, אך עבור גראמשי השגת הכוח באמצעות ההגמוניה התרבותית היא המטרה הראשונית שיש להשיג. לדעת גראמשי כל מעמד החפץ לשלוט בתנאים שנוצרו במדינה המודרנית חייב לנוע אל מעבר לאינטרסים הכלכליים הצרים שלו, להשפיע באופן אינטלקטואלי ומוסרי, ולכרות בריתות המבוססות על פשרות עם מגוון כוחות. גראמשי קורא לאיחוד זה של כוחות חברתיים "בלוק היסטורי", מושג הלקוח מן האנרכו-סינדיקליסט ז'ורז' סורל.
המדינה והחברה האזרחית
תאוריית ההגמוניה של גראמשי קשורה לרעיון שהחברה הקפיטליסטית שולטת בשילוב של כוח והסכמה. אין להבין את המדינה במובן הצר כגוף שולט אלא יש להבחין בין "חברה פוליטית" שהיא זירת השליטה של המוסדות הפוליטיים, המשפטיים והחוקתיים, ובין "החברה האזרחית" הנראית כספירה הפרטית, הכוללת את הכלכלה. הראשונה היא ממלכת הכוח, והשנייה היא ממלכת ההסכמה. הוא מדגיש כי החלוקה היא מושגית בלבד ושיש מקומות בהם שתי הממלכות חופפות. גראמשי טוען כי בקפיטליזם המודרני הבורגנות יכולה לשמר את שליטתה הכלכלית בכך שהיא מתירה להעלות טענות מסוימות באמצעות איגודי עובדים ומפלגות פוליטיות. טענות אלו מועלות בחברה האזרחית, ונענות בחברה הפוליטית. כך, הבורגנות משתלבת ב"מהפכה פאסיבית" בכך שהיא יוצאת אל מחוץ לתחום האינטרס הכלכלי הצר שלה ומתירה שינוי מסוים בהגמוניה שלה. גראמשי טוען כי תנועות כמו הרפורמיזם והפשיזם, כמו גם השינויים בהנהלות בתי החרושת, ושיטת פס הייצור מבית מדרשו של הנרי פורד הם דוגמאות לכך. בעקבות ניקולו מקיאוולי הוא טוען ש"הנסיך המודרני" – המפלגה המהפכנית – הוא הכוח אשר יאפשר למעמד הפועלים לפתח אינטלקטואלים אורגניים וליצור הגמוניה אלטרנטיבית בתוככי החברה האזרחית. עבור גראמשי, האופי המורכב של החברה האזרחית המודרנית פירושו כי הטקטיקה היחידה שיש בכוחה להמעיט מההגמוניה של הבורגנות ולהוביל אל הסוציאליזם היא "מלחמת עמדות" (בנוסח "מלחמת חפירות"). "מלחמת התנועה", ההתקפה החזיתית אותה ניסו הבולשביקים בברית המועצות היא מתאימה יותר לחברה ה"קדומה" שהייתה קיימת ברוסיה בימי הצאר.
על אף טענתו שהקווים בין החברה האזרחית והחברה הפוליטית הם מעורפלים, גראמשי מזהיר כנגד הערצתה של המדינה, הבאה בעקבות זיהוי החברה הפוליטית עם החברה האזרחית, כפי שעושים היעקובינים ופשיסטים. הוא מאמין שמשימתו ההיסטורית של הפרולטריון היא ליצור "חברה מווסתת" ומגדיר את "היעלמות המדינה" כמיצוי יכולתה המלאה של החברה האזרחית לווסת עצמה.
היסטוריציזם
גראמשי, כמרקס המוקדם, היה תומך נלהב בהיסטוריציזם. היסטוריציזם היא התאוריה ההיסטורית השמה דגש על שני גורמים. האחד הוא העקיבה האורגנית של המאורעות בזה אחר זה, כנובעים זה מזה, והשני הוא כי תנאים מקומיים הם חשובים ומשמעותיים בהשתלשלות המאורעות. ניתן לעמת תורה זו עם הגישות לפיהן כל מאורע הוא מבודד, ואד הוק, באופן רדוקציוניסטי מחד, ומאידך כי המאורעות מתרחשים לפי תבנית אוניברסלית קבועה מראש, ומתקדמים אל עבר תכלית מסוימת.
לדעת גראמשי המשמעות ההיסטורית נובעת מן היחסים בין הפעילות האנושית המעשית (פרקסיס) וההקשר ההיסטורי והחברתי האובייקטיבי שהיא מהווה חלק ממנו. לא ניתן להבין רעיונות מחוץ להקשר החברתי וההיסטורי שלהם, במנותק ממטרתם ומקורם. הרעיונות לפיהם אנו מארגנים את הידע שלנו על העולם אינם נובעים באופן ראשוני מיחסנו אל חפצים, אלא מן היחסים החברתיים בין אלו המשתמשים ברעיונות אלה. כתוצאה מכך אין דבר כ"טבע אנושי" שאינו נתון לשינוי. אלא רק רעיון המשתנה באופן היסטורי. יתרה מכך הפילוסופיה והמדע אינם משקפים מציאות הנפרדת מן האדם, אלא הם "נכונים" רק במובן שהם מבטאים את ההתפתחות בסיטואציה חברתית נתונה. רוב המרקסיסטים החזיקו בדעה שהאמת היא אמת, ואין זה משנה מתי היא נאמרת, ושהידע האנושי נצבר ככל שהחברה מתקדמת בחיפוש אחרי האמת, ולפיכך החקירה המדעית אינה שייכת לתודעה הכוזבת של "מבנה העל". עבור גראמשי המרקסיזם היה נכון רק במובן החברתי הפרגמטי, בכך שבהעלאת התודעה המעמדית של הפרולטריון, הוא הביע את ה"אמת" של זמנו יותר טוב מתאוריה אחרת. גישה "אנטי מדעית" ואנטי פוזיטיביסטית זו היא בהשפעת בנדטו קרוצ'ה, אחד מן האינטלקטואלים האיטלקים המובילים בזמנו של גראמשי. על אף שגראמשי היה מכחיש האשמה זו, יש הרואים בדעותיו אלו כצורה של רלטיביזם.
הביקורת על האקונומיזם הדטרמיניסטי
המרקסיזם הקלאסי הוא אקונומיסטי, בשל כך שהוא מייחס חשיבות עליונה לקשרים הכלכליים, להם הוא קורא "מבנה" (להבדיל מ"מבנה העל" הנבנה מעליו) ודטרמיניסטי בשל כך שהוא סבור כי הקשרים הכלכליים גוברים על הקשרים החברתיים והפוליטיים, והם נועדים, על פי חוקי ההיסטוריה, למסלול בלתי נמנע של פאודליזם ההופך לקפיטליזם בדרכו אל הסוציאליזם. גראמשי יצא כנגד גישה זו.
השפעתו של גראמשי
עם זאת, עיקר השפעתו של גראמשי היא בחשיבה השמאלית, ובמיוחד אצל הוגים השייכים לאסכולת הנאו-מרקסיזם. לגראמשי קמו ממשיכים שפיתחו והמשיכו את קווי הרעיונות של תורתו, כניקוס פולנצס, שנטל מוף וארנסטו לקלאו, דני פילק ועוד.
מבקריו טוענים כי בקדמו את רעיון המאבק המעמדי באמצעות רעיונות, זונח גראמשי את הגישה הליברלית לחקירה מדעית המבוססת על הקלאסיקה של התרבות המערבית. מנגד טוענים כי האשמה זו של גראמשי בהשפעה לרעה על ויכוחים אקדמיים היא אבסורדית, שכן גראמשי עצמו לא היה מעולם איש האקדמיה, וכתביו והגותו נטועים בתרבות האיטלקית של זמנו.
TOEFL
בחינה באנגלית כשפה זרה (באנגלית: Test of English as a Foreign Language; הידועה בר"ת TOEFL) היא בחינה אשר נועדה להעריך את יכולת הנבחן להבין ולהשתמש בשפה האנגלית במסגרת לימודים אקדמיים (הערכת שפה).
בחינת TOEFL משמשת כאחד מתנאי הקבלה ללימודים אקדמיים לתלמידים זרים באוניברסיטאות ומכללות רבות בארצות הברית. בנוסף, מוסדות שונים בארצות הברית כגון סוכנויות ממשלתיות, בתי עסק, או קרנות להענקת מלגות, עשויות לדרוש ממועמדים עמידה בבחינה. ציון בחינת TOEFL נותר בתוקף למשך שנתיים וזאת על יסוד ההנחה כי יכולת הנבחן עשויה להשתנות באופן משמעותי לאחר תקופת זמן זו.
ועדת הבוחנים של ה-TOEFL מורכבת מ-12 מומחים בבלשנות, בחינות בשפות, הוראה או מחקר. עיקר תפקידה הוא ייעוץ על תוכן הבחינה. הוועדה מנסה להבטיח כי הבחינה תהווה כלי תקף למדידת רמת השליטה בשפה האנגלית ומשקפת מגמות ושיטות מעודכנות.
היסטוריה
בשנת 1962 מועצה לאומית אמריקאית שהורכבה מנציגי מדינות וארגונים פרטיים נוצרה כדי להתמודד עם הצורך להבטיח רמת שליטה נאותה בשפה האנגלית למבקשים להתקבל לאוניברסיטאות אמריקאיות ואשר שפת אמם אינה אנגלית. המועצה המליצה על פיתוח בחינת TOEFL לקראת שנת הלימודים 1963–1964.
הבחינה הראשונה פותחה על ידי המרכז ללינגוויסטיקה יישומית בהנחיית פרופסור צ'ארלס פרגוסון מאוניברסיטת סטנפורד, מומחה ללינגוויסטיקה יישומית. בחינות ה-TOEFL הראשונות ניתנו למועמדים בשנת 1964 על ידי האגודה לשפות מודרניות של אמריקה במימון קרן פורד וקרן דנפורט.
בשנת 1965 מועצת המכללות האמריקאית, בשיתוף שירות הבחינות החינוכי קיבלו אחריות לביצוע תוכנית הבחינות. בשנת 1973 נערך הסכם בין שני גופים אלה לבין המועצה המנהלת את בחינות הכניסה ללימודים מתקדמים (Graduate Records Examination - GRE) להשגיח על הבחינות ולנהלן.
בחינה באינטרנט
מאז שניתנה האפשרות לביצוע בחינת TOEFL באינטרנט (באנגלית: Internet-based Test; ר"ת: iBT) היא החליפה בהדרגתיות את שני אופני ביצוע הבחינה האחרים, בחינה המתבצעת במחשב (באנגלית: Computer-based Test; ר"ת: CBT) ואת הבחינה המבוצעת על נייר (Paper-based Test; PBT), אף שבחינות המבוצעות בכתיבה על נייר עדיין נמצאות בשימוש במקומות מסוימים בעולם. אפשרות הבחינה באינטרנט ניתנה בהדרגה, בשנת 2005 בארצות הברית, צרפת, גרמניה ואיטליה, ובשנת 2006 בשאר העולם, תוך שמתווספים מרכזי בחינות נוספים כל העת. בחינה מבוססת מחשב הופסקה בספטמבר 2006, ותוצאותיה אינן תקפות עוד.
מבנה הבחינה באינטרנט אחד מחלקי הבחינה יכיל חומר נוסף (קטע הבנה + שאלות) שהמענה עליהם אינו מחושב לצורך ציון הבחינה. חלקים אלה של הבחינה נועדו לצורך פיתוח בחינות עתידיות של שירות הבחינות החינוכי. על הנבחנים להשיב לקטעים נוספים אלה באותה מידה של תשומת לב, כיוון שסדר הופעת המטלות אינו מעיד על תפקידן, ולא ניתן לדעת אלו שאלות מאותו חלק יחושבו לצורך הציון. כך לדוגמה, אם בחלק הקריאה קיימים ארבעה קטעי קריאה, במקום שלושה, לא ניתן לדעת בעת הבחינה איזה מקטעי הקריאה לא יחשב לצורך הציון.
בישראל ניתן לבצע את בחינת ה-TOEFL כבחינה באינטרנט וגם כבחינה על דף והיא ניתנת בערים חיפה, תל אביב, ירושלים ורמת גן, במספר מועדים מדי חודש.
בחינה על נייר
במקומות שבהם לא ניתן לבצע את הבחינה באינטרנט, נבחנים כותבים את הבחינה על נייר. על הנבחנים להירשם מראש לבחינה באינטרנט או באמצעות טופס הרשמה מודפס. הבחינות מתקיימות במועדים קבועים מראש, שש פעמים בשנה. הבחינה נמשכת שלוש שעות וניתן להשלים את הבחינה כולה במועד בחינה בודד. אין הגבלה על מספר הבחינות אליהן ניתן לגשת, אולם מוסדות להשכלה גבוהה מתחשבים אך ורק בציון האחרון שניתן.
בחינה מהבית
בעת האחרונה, בין השאר בגלל האילוצים שגרמה מגפת הקורונה, נוספה גם אפשרות להיבחן ב-TOEFL מהבית. גרסת בחינה זו, הנקראת The TOEFL iBT Home Edition, זהה בתוכן ובפורמט שלה לגרסת ה-TOEFL iBT המתקיימת במרכזי הבחינה, אך נערכת בבית הנבחן או הנבחנת בהשגחת בוחן. ציוני גרסה זו אינם מתקבלים בכל המוסדות המקבלים ציוני TOEFL.
ציוני TOEFL וסף קבלה ללימודים
ברוב המכללות בארצות הברית ציון הבחינה ב-TOEFL הוא רק נתון אחד מתוך מספר נתונים המשמשים לקבלת ההחלטה בדבר קבלת מועמד ללימודים. עם זאת, למכללות ואוניברסיטאות רבות קיים ציון מינימום בבחינה לצורך שקילת המועמדות. ציון המינימום בבחינה באינטרנט נע החל מ-61 (אוניברסיטת המדינה של בולינג גרין) ועד 100 (המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת הרווארד). מדגם של ציוני המינימום ב-TOEFL, הנדרשים לקבלה ללימודים בארצות הברית, מעלה כי לצורך קבלה ללימודי תואר ראשון הממוצע הוא 74.2, ואילו לצורך קבלה לתארים מתקדמים הממוצע הוא 82.6.
המוזיאון הימי של הולנד
המוזיאון הימי של הולנד (בהולנדית: Nederlands Scheepvaartmuseum) הוא מוזיאון ימי הממוקם באמסטרדם שבהולנד, במבנה שהוקם בשנת 1656 ואשר שימש בעבר כמחסנים עבור הצי ההולנדי. המוזיאון, שהוקם ב-1916, עבר למבנה זה בשנת 1973.
פעילות
המוזיאון מציג את ההיסטוריה הימית הן של הצי ההולנדי והן של הסחר הימי ההולנדי. מוצגי המוזיאון כוללים מפות ימיות, דגמי ספינות וכלי נשק, וכן דיוקנאות של אנשי צי הולנדיים. אוסף המפות כולל מפות ייחודיות של הקרטוגרף ההולנדי בן המאה ה-17 וילם בלאו ושל בנו יוהאן בלאו, וכן מוצג במוזיאון ספרו של מקסמיליאנוס טרנסילוואנוס, המתאר את מסעו של פרדיננד מגלן.
בסמוך למוזיאון ניצב שחזור שנבנה בין השנים 1985–1990 של האוניה אמסטרדם אשר הפליגה במאה ה-18 בין הולנד ואיי הודו המזרחית.
יפעת שכטר
ביוגרפיה
שכטר נולדה בשנת 1963 בצפון תל אביב, כבתו של רואה חשבון ולמדה בגימנסיה הרצליה במגמה ריאלית.
בתחרות מלכת היופי 1983 נבחרה ל"נערת ישראל" וסגנית למלכת יופי שמעונה הולנדר.
במסגרת תוארה נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם. היא השתתפה בתחרות מיס עולם 1983, והעפילה לשלב חצי הגמר, 15 המתמודדות האחרונות, וזכתה בתואר "מלכת אסיה".
לאחר מכן נהייתה לדוגמנית מצליחה, ב-1984 לקחה חלק בשבוע האופנה.
ב-1986 דיגמנה תסרוקות בתצוגת עיצוב שיער יוקרתית.
בנוסף היא גם פתחה בחנות תכשיטים משלה.
ב-1988 סיימה תואר בראיית חשבון באוניברסיטת בר-אילן והוסמכה כרואת חשבון.
ב-1987 נישאה לטייס עופר שמיר, ממנו התאלמנה לאחר מכן.
אאודי 50
אאודי 50 (בגרמנית: Audi 50) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית אאודי אשר יוצרה בין השנים 1974–1978.
סך הכול יוצרו 180,812 יחידות, מתוכם 177,319 יחידות בנפח מנוע 1,093 סמ"ק. דגם הפולקסווגן פולו אשר הוצג בשנת 1975 נבנה על הפלטפורמה של ה"אאודי 50" והיה כמעט זהה לו.
טרנטולת עצים סגולה
טרנטולת עצים סגולה (שם מדעי: Avicularia purpurea; ידועה גם בשמות טרנטולה אקוודורית סגולה וטרנטולה ורודת בהונות סגולה) היא מין של עכביש ממשפחת הטרנטולות בסוג אוויקולריה.
תפוצה
עכבישים אלה נפוצים בעיקר באקוודור, באזור האמזונאס.
תיאור
טרנטולת עצים סגולה יכולה להגיע לגודל של עד כ-5 סנטימטרים, מה שהופך אותה לאחת מהטרנטולות הקטנות בסוג אוויקולריה.
צבעיו של העכביש באור יום הם סגול-כחול בוהק בראשחזה וברגליים, ובבחננים והכליצרות. השיערות הארוכות המכסות את הרגליים והבחננים הן בצבע אדום-חום כהה. השיערות על פיסת הרגל ועל משנה הפיסה הן בצבע חום כהה. באזור הציפורניים בקצה פיסת הרגל הן בצבע קרם-ורוד. הבטן שחורה וקטיפתית ומכוסה בשערות צורבות.
התנהגות
טרנטולה זו היא בעיקר שוכנת עצים. מין זה מטפס ובונה את הקן בחללים בעצים, לעיתים בקרבת אפיפיטים. עכבישים אלה ניזונים בעיקר על צרצרים, מקקים, תולעים וחיפושיות, אך לעיתים יתפסו מכרסם קטן. בתקופת ההזדווגות הנקבה הופכת תוקפנית כלפי זכרים. מספר חודשים לאחר ההזדווגות תטיל הנקבה עד 12 ביצים בתוך גולם קורים. שישה עד שמונה שבועות לאחר מכן יבקעו מהביצים בין 50 ל-120 נימפות.
אניטה
לריסה ממקדו מאצ'אדו (באנגלית: Larissa de Macedo Machado; נולדה ב-30 במרץ 1993) הידועה בשם הבמה אניטה (Anitta), היא זמרת, פזמונאית, שחקנית, רקדנית, ומפיקה מוזיקלית ברזילאית. היא זכתה במספר פרסים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם 6 פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
ביוגרפיה וקריירה
את הקריירה שלה החלה אניטה עוד בשנת 2010, כאשר הוציאה גרסאות כיסוי ורמיקסים לשירים שכבר יצאו. לאחר מכן בשנת 2013, הוציאה את אלבום הבכורה שלה הנקרא על שמה, Anitta. האלבום זכה להצלחה רבה בברזיל, כאשר מכירותיו שם עומדות על למעלה מ-200 אלף עותקים. מהאלבום הוציאה אניטה ארבעה סינגלים; "Meiga e Abusada", "Show das Poderosas", "Não Para", ו-"Zen". הבולט ביותר מביניהם היה "Show das Poderosa", שהצליח להגיע למקומות הראשונים בכל ארבעת המצעדים הרשמיים של ברזיל. באותו זמן הודיעה אניטה כי היא יוצאת לסיבוב ההופעות הראשון שלה "Show das Poderosas Tour", שיתחיל באותה שנה ויסתיים באמצע 2014. לאחר מכן בשנת 2014, הוציאה אניטה את "Blá Blá Blá", שזכה להצלחה רבה והגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד הרשמי שבברזיל. כמה חודשים לאחר שיצא, הודיעה אניטה כי הסינגל יהיה הראשון והיחידי מתוך אלבום ההופעה הראשון שלה, Meu Lugar.
בסמוך להוצאת אלבום ההופעה הראשון שלה, הוציאה אניטה את אלבומה השני Ritmo Perfeito. מן האלבום יצאו ארבעה סינגלים שזכו להצלחה רבה בברזיל ואף חלקם הצליחו להעפיל לחמישייה הפותחת במצעדים רבים סביב רחבי העולם. הבולט ביותר מביניהם היה "Ritmo Perfeito", שהצליח להיכנס ל-7 מצעדים שונים בברזיל, מתוכם הצליח להעפיל לחמישה מהם. במצעד הרשמי של המדינה הגיע הסינגל בשיאו למקום ה-2. כשסיימה אניטה לקדם את כל ארבעת הסינגלים היא הכריזה ברשתות החברתיות כי היא יוצאת לסיבוב ההופעות השני שלה "Meu Lugar Tour", שיסתיים באמצע 2016.
באותו זמן שיצאה לסיבוב ההופעות השני שלה, הוציאה אניטה את אלבום האולפן השלישי שלה, Bang (מעוצב כ-!Bang). מן האלבום כמו קודמיו יצאו ארבעה סינגלים, כשהבולט ביותר מביניהם היה הסינגל שנשא את שם האלבום, "Bang". הסינגל הצליח בשיאו להגיע למקום ה-9 במצעד הרשמי שבברזיל, והפך את אניטה לאחת מהזמרות הברזילאיות היחידות שהצליחו להכניס כמות רבה של שירים לעשירייה הפותחת במצעד זה. בהמשך הוציאה רמיקס עם חוסה בלוויין לשירו המצליח "Ginza". ב-28 ביולי 2016, הוציאה אניטה את שיתוף הפעולה הראשון שלה עם מאלומה; "Sim ou Não". הסינגל יצא תחת חסותם של האחים וורנר, כסינגל הראשון של אניטה שלא נכלל באלבום כלשהו. הסינגל זכה להצלחה הרבה ביותר בעיקר באמריקה הלטינית, ובשאר העולם זכה להצלחה פחותה בהרבה. לאחר מכן התארחה אניטה בשירן של סימונה וסימריה, "Loka". השיר יצא לאור ב-6 בינואר 2017, תחת חסותה של חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. השיר זכה להצלחה רבה בברזיל כאשר שם הצליח להיכנס לכ-14 מצעדים שונים ומתוכם הצליח להגיע חמש פעמים למקום הראשון. סינגל זה מהווה כסינגל הפריצה של הצמד וכסינגל המצליח ביותר בכל הקריירה של הצמד ושל אניטה, כאשר מכר למעלה מ-1.8 מיליון עותקים בברזיל.
סוסיא (יישוב עתיק)
סוסיא היא עיר יהודית שהתקיימה בדרום ארץ יהודה, באזור דרומא. העיר התקיימה בתקופה הרומית-ביזנטית, ועיקר קיומה היה בין המאה השלישית והמאה החמישית. היישוב ננטש באופן מוחלט במאה השמינית, אך יושב מחדש במאה ה-9 ועד למאה ה-14 יושבה העיר מחדש, והייתה בעיקרה עיר מוסלמית.
אניטה
ביוגרפיה וקריירה
באותו זמן התארחה אניטה בסינגל - "Você Partiu Meu Coração", של ניגו דו בורל ביחד עם ווסלי ספאדו. הסינגל זכה להצלחה בברזיל כאשר נכנס שם לכ-11 מצעדים שונים, ובשלושה מתוכם הוא הצליח להעפיל למקום הראשון. הסינגל יצא לאור ב-10 בינואר 2017, תחת חסותה של חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. בפרק זמן קצר מהוצאת הסינגל הזה, התארחה אניטה גם ב-"Switch", של הראפרית האוסטרלית איגי אזליה. לאחר מכן ב-31 במאי 2017 בעולם, וב-1 ביוני 2017, בברזיל, הוציאה שיר סולו הנקרא "Paradinha". השיר זכה להצלחה רבה בעיקר בברזיל, והצליח להיכנס למצעדים רבים כאשר בשיאו הגיע למקום ה-3 במצעד הברזילאי הרשמי. את השיר כתבה אניטה עם אומברטו טאוורס וג'פרסון ג'וניור. לשיר יצא ווידאו קליפ מצליח אשר ביומו הראשון ביוטיוב צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות. לקראת אמצע 2017, הוציאה את שיתוף הפעולה הראשון שלה עם מייג'ור לייזר ופאבלו ויטאאר, "Sua Cara". שיתוף הפעולה יצא לאור ב-30 ביולי 2017, תחת חסותן של חברות התקליטים מאד דיסנט ומוזיקת בגלל, כסינגל השני מתוך המיני אלבום הרביעי של מייג'ור לייזר "Know No Better". הווידאו קליפ שיצא לסינגל זכה להצלחה עולמית, וביומו הראשון ביוטיוב מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. דבר אשר הופך אותו לווידאו קליפ השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים ב-24 שעות ביוטיוב, ול-9 הנצפה ביותר בכל הזמנים סביב כל פלטפורמה אינטרנטית אפשרית. ב-2 בספטמבר באותה שנה, הודיעה באינסטגרם כי עתיד לצאת סינגל נוסף ללא אלבום הנקרא, "Will I See You". הסינגל יצא יום למחרת והועלה לו ווידאו קליפ לערוץ היוטיוב של אניטה.
סוסיא (יישוב עתיק)
בסמוך למקום העיר הקדומה הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי דתי סוסיא, בו פועל מרכז סיור ולימוד סוסיא. את האתר מפעילה החברה לפיתוח הר חברון באמצעות תיירות חבל יתיר.
אניטה
ביוגרפיה וקריירה
ב-13 באוקטובר 2017, הוציאה אניטה שיר ביחד עם הדיג'יי אלסו בשם, "Is That for Me". הקליפ צולם בג'ונגל, ובו נראית אניטה כשהיא לבושה בבגדים שונים. לאחר מכן ב-19 בנובמבר, הוציאה סינגל בשיתוף ג'יי באלווין, בשם "Downtown", שזכה להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-50 מיליון צפיות בפרק זמן קצר של כחודש בלבד, וב-18 בדצמבר באותה שנה, הוציאה שיתוף פעולה נוסף עם מספר זמרים שונים בשם, "Vai Malandra". השיר זכה להצלחה בינלאומית וב-24 השעות הראשונות שלו ביוטיוב צבר הקליפ למעלה מ-15 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשלישי אניטה שעשה זאת.
בתחילת 2018, הוציאה אניטה את השיר "Machika", ביחד עם ג'יי באלווין, וג'ון. הקליפ של השיר זכה להצלחה עולמית, וביומו הראשון ביוטיוב, צבר למעלה מ-18 מיליון צפיות. כמה חודשים לאחר מכן, הוציאה את השיר "Indecente". בסמוך לכך, יצא גם השיר "Medicina". לאחר מכן יצא השיר "Jacuzzi" שביצעה עם גרייסי רנדון, והרמיקס "Mala Mía" בה השתתפה אניטה לבדה. לקראת סוף אותה השנה, הוציאה אניטה את המיני-אלבום, Solo. מתוך המיני-אלבום יצאו שני סינגלים; "Veneno" ו-"Não Perco Meu Tempo".
סוסיא (יישוב עתיק)
האתר
העיר סוסיא ממוקמת על שלוש גבעות בצורת פרסה ומשתרעת על שטח של 300-400 דונם. בית הכנסת ממוקם בקצה המזרחי של הגבעה המרכזית.
אניטה
ביוגרפיה וקריירה
בינואר 2019, הוציאה את "Terremoto". בפברואר הוציאה את השיר "Te Lo Dije" ביחד עם נאטי נטשה. השיר נכלל באלבום הבכורה של נטשה, IlumiNATTI. כמה ימים לאחר מכן, הוציאה את "Bola Rebola". בהמשך, הוציאה את "" ביחד עם סופיה רייס וריטה אורה. בהמשך, הוציאה את אלבומה הרביעי, Kisses, וביחד גם את הסינגל "Poquito". בסמוך לכך, הוציאה את הלהיט "Some Que Ele Vem Atrás".
סוסיא (יישוב עתיק)
האתר
בית הכנסת שהתגלה בסוסיא הוא מהגדולים והמפוארים מבתי הכנסת שהתגלו בארץ, רצפתו של בית הכנסת מעוטרת בפסיפסים מרהיבים, ובהם כתובות עבריות וארמיות. בתוך אולם התפילה נמצאו חלקים של במת התפילה העשויה שיש. בעשור השני של המאה ה-21, הבמה מוצגת במוזיאון ישראל שבירושלים.
אניטה
ביוגרפיה וקריירה
ב-18 באוגוסט 2023 הוציאה את המיני אלבום Funk Generation: A Favela Love Story.
סוסיא (יישוב עתיק)
האתר
שדה קברות גדול ובו קברים חצובים נמצא במרחק של כ-500 מטר מדרום לעיר. בית קברות שני משתרע על המדרונות המזרחי והדרומי-מזרחי של הגבעה המרכזית.
אניטה
פילמוגרפיה
להלן רשימה מסודרת בסדר כרונולוגי של סרטים ותוכניות טלוויזיה בהן הופיעה אניטה.
סוסיא (יישוב עתיק)
האתר
ראשית היישוב בסוסיא היה בשני בתי חווה שהתקיימו בסביבה כבר בסוף ימי הבית השני. מבנה אחד נחשף על גבעה ממערב לעיר, ובגבעת המערבית של העיר נמצאו תריסר מטבעות - שניים מהתקופה הסלאוקית (אנטיוכוס השלישי ואנטיוכוס הרביעי), ארבעה מטבעות חשמונאיים (שנים מהם של אלכסנדר ינאי), שני מטבעות נציבים, שלושה מטבעות אגריפס הראשון ומטבע אחד מתקופת המרד הגדול.
לאור תארוך מרבית הממצא הקרמי לתקופה הערבית הקדומה בארץ ישראל ניתן לומר שאז הגיע היישוב במקום לשיא פריחתו. מראשית המאה ה-9 אין עדויות לקיום יהודי במקום - להערכתו של יובל ברוך נראה כי התושבים היהודיים התאסלמו או שעזבו את המקום, ובחצר בית הכנסת נבנה מחראב. עיר מוסלמית התקיימה במקום עד למאה ה-14, ונעזבה.
מחקר
השם סוסיא נזכר לראשונה בסקר ארץ ישראל המערבית. בשנת 1875 נסקר לראשונה האתר. בסקר מתואר מבנה גדול, ומובאים בו שרטוטים של המבנה. הארכאולוג יובל ברוך עמד על ראשית היישוב כבר בתקופה ההלניסטית ועל הקשר שבין המצביא האדומי יעקב בן סוסא, ממפקדי המרד הגדול ברומאים, לאתר בחורבת סוסיא.
סוסיא נחפרה על ידי שמריה גוטמן, זאב ייבין ואהוד נצר במסגרת החפירה הארכאולוגית הראשונה שנעשתה על ידי ישראלים בתחומי יהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים. כבר בספטמבר 1970 החלה עונת החפירות הראשונה.
ייבין ביצע ארבע עונות חפירה באתר בשנים 1984-1987.
בין הארכאולוגים שחפרו באתר ניתן למנות את אברהם נגב, ויזהר הירשפלד מהאוניברסיטה העברית בירושלים ויובל ברוך מטעם רשות העתיקות. חפירותיו של ברוך לוו במחקר סביבתי מקיף.
לדעת אברהם נגב, סוסיא היא כרמל, והשם סוסיא הוא שם מאוחר, שניתן למקום על ידי הפלאחים המקומיים על-שם צמח השוש הגדל באזור. לדעתו, סוסיא היא "כרמל היהודית, שיהודים הגיעו אליה מכרמל האחרת, ששמה השתמר בכפר הערבי חירבת אל-כירמיל. תהליך זה התרחש לאחר מרד בר-כוכבא, כאשר חיל מצב רומי התיישב בכרמל, כפי שהוזכר אצל אוסביוס. זאב ספראי טען כי השם קדום, ואף מופיע במלחמת היהודים עם הרומאים שם מסופר שהאדומים נחלצו לעזרת הקנאים בירושלים, כאשר בראש האדומים עמדו "יוחנן ויעקב בני סוסה". יובל ברוך הציע כי השם סוסיא משמר את השם סוסה, שהיה בית אחוזה או כפר אדומי במימי הבית השני.
ממצאים
הממצאים הארכאולוגיים בסוסיא מאפשרים לדון בהיבטים הנוגעים לאופן שמירת ההלכה בדרום הרי חברון בכלל ובסוסיא בפרט.
מקוואות
בחפירות שערך יובל ברוך בסוסיא התגלו כ-30 מקוואות טהרה. זמנם הוא ממועד אחד והם משתלבים עם מבני המגורים שנמצאו. לא ניתן למצוא מקבילה לכך באתר אחר שנחפר בארץ ישראל. לפי ההערכה התגוררו בסוסיא 1,500 נפש.
בית הכנסת
בית הכנסת שנמצא בסוסיה הוא אחד מארבעה בתי כנסת שנמצאו בדרום הר חברון (לצד אשתמוע, מעון וענים). בארבעת בתי הכנסת פתח בית הכנסת הוא בצד מזרח. ואכן בהלכה נאמר כי "אין פותחים בתי כנסיות אלא למזרח, שכן מצינו בהיכל שהיה פתוח למזרח, שנאמר: והחונים לפני המשכן קֵדמַה לפני אהל מועד מזרחה" (תוספתא, מגילה, פ"ג, הכ"א). הלכה זו לא באה לידי ביטוי בבתי הכנסת בשאר אזורי הארץ. היות שבתי הכנסת פנו לכיוון ירושלים, הרי ציר האורך בדרום הרי חברון צריך היה להיות צפון-דרום. אם אכן היו בונים את טורי העמודים, המחזיקים את המבנה, לאורך הציר, "היו "חוסמים" בכך את כיוון התפילה ויוצרים פגם אדריכלי אסתטי". הבעיה נפתרה על ידי הימנעות משימוש בעמודים.
בבית הכנסת נמצאו רצפות פסיפס, ושתי כתובות הקדשה. כתובת אחת כתובה בעברית והשניה בארמית.
כתובת ההקדשה בעברית בת שש שורות, נשתמרה בשלמותה:
מוטיב המנורה
מוטיב המנורה חוזר על עצמו ברבים מבתי הכנסת בדרומא. בתל מעון התגלו שברי שיש של מנורת שבעת קנים בגובה משוער של 1.30 מטר. מנורה דומה נמצאה באשתמוע. בסוסיא נמצאה מנורת שיש קטנה יותר - 80 ס"מ על 80 ס"מ. עיטר זה חוזר על רצפת הפסיפס וכן על משקופים ברבים מהבתים ביישובים היהודיים. בולט מזפר באתר שהשתמר כמו באשתמוע.
המוזיאון
המוזיאון במקום מופעל על ידי מרכז סיור ולימוד סוסיא. הפעילות במוזיאון כוללת חיזיון אור-קולי, המוקרן במערה שנחשפה באתר.
Heroes & Villains
Heroes & Villains הוא אלבום הסולו השני של המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין. האלבום יצא לאור ב-2 בדצמבר 2022, על ידי חברות התקליטים בומינטי וורלדווייד וריפבליק רקורדס. באלבום הופעות אורח של ג'ון לג'נד, פיוצ'ר, כריס בראון, דון טוליבר, טראוויס סקוט, 21 סבאג', יאנג ניודי, יאנג ת'אג, דה ויקנד, מוסטאפה, אייסאפ רוקי, טייקאוף (בשירו הראשון שיצא לאחר מותו) וגאנה.
שם האלבום נחשף לראשונה ב-22 בנובמבר 2022, יחד עם תאריך צאתו. העטיפה של האלבום נחשפה מספר ימים לאחר מכן, והיא מהווה מחווה לזו של אלבום האולפן התשיעי של להקת פינק פלויד, Wish You Were Here. האלבום נלווה בסרט קצר שפורסם ב-30 בנובמבר, בו משתתפים גאנה, יאנג ת'אג, לקית' סטנפילד ומורגן פרימן, שקריין את אלבומם של בומין ו-21 סבאג', Savage Mode II.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 185,000 יחידות שקולות לאלבום. השירים "Creepin'" ביחד עם דה ויקנד ו-21 סבאג' ו-"Superhero (Heroes & Villains)" ביחד עם פיוצ'ר וכריס בראון הגיעו לעשירייה הפותחת בבילבורד הוט 100.
תיקון סופרים
תיקון סופרים (או כינה הכתוב) הוא מונח מספרות חז"ל המצביע על שינוי במילים בתנ"ך מפאת כבוד האלוהים וכדומה. חז"ל מנו "תיקוני סופרים" בכמה מקומות בספרותם, ואלו מגיעים לכדי 18 תיקונים.
מקור
הראשון להשתמש בביטוי "תיקון סופרים" היה רבי סימון (שהיה אמורא); קודם לכן, התנאים השתמשו בביטוי "כינה הכתוב" ביחס לאותם פסוקים.
מדרש תנחומא מנה 16 תיקוני סופרים שערכו אנשי כנסת הגדולה במקרא, 3 מהם בתורה עצמה. לטענת המדרש, תיקונים אלו נעשו על ידי אנשי כנסת הגדולה:
בדומה לתנחומא, בקרב הפרשנים המסורתיים ישנם עוד הסוברים שמדובר בתיקונים מאוחרים, אך רוב הפרשנים המסורתיים מייחסים את תיקון הסופרים לכותב המקורי.
לעומתם, רוב החוקרים המודרניים מייחסים אותו לעריכה מאוחרת של הקורפוס המקראי. ישנם גם חוקרים הסבורים שחז"ל לא מנו את כל תיקוני הסופרים, ומנסים לזהות נוספים.
המהר"ל מתייחס לביטוי חזל"י זה בספרו תפארת ישראל בפרק ס"ו.
אטימיולגיה
בחלק מספרות חז"ל מכונה המונח בלשון 'תיקון סופרים', או 'תיקוני סופרים', אך יש מקומות בהם הוא מכונה 'כינה הכתוב', לדעת רש"י הוא מלשון שם כינוי, וכך הם דבריו בפירוש דברי המשנה "המכנה בעריות":
זהות המתקנים
הפרשנים מתקשים בלשונות המדרשים השונים, מהם עולה כי התיקון נעשה בזמן מאוחר על ידי סופרים שונים, זאת בעקבות דברי התלמוד מהם עולה כי אנו מצווים להאמין שכל התורה הנמצאת בידינו היא זו שניתנה למשה רבינו בסיני ולא נעשה בה שום שינוי כלל, וכך הם דברי התלמוד:
לדעת המנחת שי לאחר שמביא את כלל השינויים של 'תיקוני סופרים, הוא מעיר:
פירוש זה אף עולה מדברי הרא"ם:
לדעת רבי יוסף אלבו תיקונים אלו מתייחסים למשה רבינו, ששינה כך על פי ציווי ה':
רשימת התיקונים
במדרשים שונים מופיעים תיקונים שונים שנעשו, ומספר התיקונים אינו אחיד. במדרש תנחומא מופיעה הרשימה הארוכה ביותר, והיא כוללת 18 תיקונים סופרים, ביניהם:
תיקוני סופרים בתורה
שלושה תיקונים בתורה מנויים במדרש תנחומא בשמות:
המניפסטים הסוריאליסטים
שלושה מניפסטים סוריאליסטיים הונפקו בעת קיומה של התנועה הסוריאליסטית, בשנים 1924 ו-1929. שניים נכתבו על ידי אנדרה ברטון (שניסח גם מניפסט שלישי שלא הונפק) ואחד נכתב על ידי איוון גול בשנת 1924.
המניפסטים הראשונים
עד לשנת 1924, נוצרו שתי קבוצות סוריאליסטיות יריבות. כל קבוצה טענה שהיא ממשיכת המהפכה של גיום אפולינר. קבוצה אחת, בראשות איוואן גול, כללה את פייר אלברט-ביורט, פול דרמה, סלין אנאולד, פרנסיס פיקבייה, טריסטן צארה, ג'וזפה אונגרטי, פייר רוורדי, מרסל ארנלד, ג'וזף דלטי, ז'ן פנלבה ורובר דלונה, בין היתר.
הקבוצה השנייה, בראשות אנדרה ברטון, כללה בין היתר את לואי אראגון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קרביל וז'ורז' מלקין.
איוון גול פרסם את "מניפסט הסוריאליזם" (Manifeste du surréalisme) ב-1 באוקטובר 1924, בגיליון הראשון והיחיד של Surréalisme, שבועיים לפני יציאתו לאור של מניפסט הסוריאלזם שפרסם ברטון ב-15 באוקטובר 1924 ב-Éditions du Sagittaire.
גול וברטון התעמתו בגלוי, בנקודה אחת ממש נלחמו, בקומדי דה שאנז אליזה, על זכויות המונח סוריאליזם. בסופו של דבר, ברטון ניצח בקרב באמצעות עליונות טקטית ומספרית. אף על פי שהמריבה על קדמת הסוריאליזם הסתיימה בניצחון ברטון, ההיסטוריה של הסוריאליזם מאותו רגע תישאר מסומנת על ידי שברים, התפטרות והוצאה להורג מהדהדת, כאשר לכל סוריאליסט יש השקפה משלהם על הנושא ואת המטרות, ומקבל פחות או יותר את ההגדרות שנקבעו על ידי אנדרה ברטון.
ברטון
המניפסט הסוריאליסטי נכתב על ידי ברטון ופורסם בשנת 1924 כחוברת (מהדורות du Sagittaire). המסמך מגדיר את הסוריאליזם כך:
הטקסט כולל דוגמאות רבות ליישומי הסוריאליזם בשירה ובספרות, אך מבהיר שניתן ליישם את עיקריו הבסיסיים בכל נסיבות חיים; והוא איננו מוגבל רק לתחום האמנותי. הודגשה גם חשיבותו של החלום כמאגר ההשראה הסוריאליסטי.
ברטון דן גם במפגש הראשוני שלו עם הסוריאליזם בתיאור מפורסם של מצב היפנאגוגי שחווה בה ביטוי שהופיע באופן בלתי מוסבר בראשו: "ישנו אדם חתוך לשניים ליד החלון". ביטוי זה מהדהד את הבנתו של ברטון את הסוריאליזם כחיבור בין "שתי מציאויות רחוקות" המאוחדות ליצירת אחת חדשה.
המניפסט מתייחס גם למבשרים הרבים של הסוריאליזם שגילמו את הרוח הסוריאליסטית, בהם: דנטה אליגיירי, המרקיז דה סאד, שארל בודלר, ארתור רמבו, קומטה דה לאוטרימונט וריימונד רוסל. יצירותיהם של כמה מבני זמנו הקשורים בפיתוח הסוריאליזם בתחום השירה מצוטטים גם הם, בהם: פיליפ סופו, פול אלואר, רובר דסנוס ולואי אראגון.
המניפסט נכתב במידה רבה בהומור אבסורדי, והדגים את השפעת תנועת הדאדא שקדמה לסוריאליזם.
הטקסט מסתיים בטענה שהפעילות הסוריאליסטית אינה מקבעת שום תוכנית קבועה או דפוס קונבנציונלי, וכי הסוריאליסטים הם בסופו של דבר נונ-קונפורמיסטים.
המניפסט כינה את המשתתפים הבאים, בין היתר, כמשתתפים בתנועה הסוריאליסטית: לואיס אראגון, אנדרה ברטון, רובר דסנוס, פול אלואר, ז'אק ברון, ז'אק-אנדרה בופארד, ז'אן קריב, רנה קריבל וג'ורג 'מלקין.
המניפסט השני
ב-1929 ביקש ברטון מהסוריאליסטים להעריך את "מידת הכשירות המוסרית" שלהם, ויחד עם חידודים תאורטיים אחרים הנפיקו את המניפסט השני של הסוריאליזם. המניפסט הוחרם על ידי סוריאליסטים שלא רצו להתחייב לפעולה קולקטיבית בהם: בארון, דסנוס, בופארד, מישל ליריס, רמון קנו, ז'אק פרוור ואנדרה מסון. בהדפסה נוספת שהודפסה עם שחרורו של המניפסט, חתמו סוריאליסטים שנותרו נאמנים לברטון והחליטו להשתתף בפרסום חדש שכותרתו " סוריאליזם בשירות המהפכה". המשתתפים, כללו את מקסים אלכסנדר, לואי אראגון, ג'ו בוסקה, לואיס בוניואל, רנה צ'אר, רנה קריבל, סלבדור דאלי, פול אלואר, מקס ארנסט, מרסל פוריה, קמיל גומאנס, פול נוגה, בנג'מין פר, פרנסיס פונג, מרקו ריסטיץ', ז'ורז' סאדול, איב טאנגי, אנדרה תירון, טריסטן צארה ואלברט ולנטין.
ההשלכתם של דסנוס ואחרים הושלכו על ידי ברטון הובילה להיווצרת כתבי העת, בעריכת ז'ורז' בטאיי, שהמטריאליזם האנטי-אידיאליסטי שלהם יצר סוריאליזם ההיברידי שחשף את האינסטינקטים הבסיסיים של בני האדם.
פדניוס דיוסקורידס
פדניוס דיוסקורידס (Pedanius Dioscorides; ביוונית: Πεδάνιος Διοσκορίδης;  40 – 90 לספירה לערך) היה רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מאנאזרבוס שבקיליקיה. דיוסקורידס עסק ברפואה ברומא בתקופת נירון קיסר, והכיר רפואות מכל רחבי העולם היווני-רומי.
חיבורו
דיוסקורידס כתב ספר בן חמישה כרכים ביוונית בשם Περί ὕλης ἰατρικής (על עניינים רפואיים ; בתרגום הלטיני של ספרו: De Materia Medica), שהיה אחד מספרי רפואת הצמחים המשפיעים בעולם, ונותר בשימוש מעשי עד המאה ה-17. שלא כמו סופרים קלאסיים רבים, עבודותיו לא "התגלו מחדש" בתקופת הרנסאנס, כיוון שספרו מעולם לא אבד, והוא הועתק שוב ושוב בעותקים רבים לאורך הדורות, פעמים רבות עם הערות ותוספות.
ספרו של דיוסקורידס חשוב לא רק להיסטוריה של רפואת הצמחים; הוא נותן מידע רב על עשבי תיבול בהם השתמשו היוונים, הרומאים ותרבויות עתיקות אחרות. הספר כולל גם שמות של הצמחים בשפות תרקיה ודקיה, שבלעדיו היו אובדים. בסך הכל, מוזכרים בספר כ-600 צמחים שונים והוא אולי העדות האתנובוטנית הקדומה ביותר המוכרת כיום, זאת למרות שתיאורי הצמחים מעורפלים במידת מה, וחוקרים בני ימינו לא תמיד מצליחים לזהות באילו צמחים מדובר.
כמה עותקים מאוירים של De Materia Medica שרדו, חלקם מוקדמים מאוד - מן המאות החמישית והשביעית לספירה.
משחותיו של דיוסקורידס מוזכרות בהערת אגב בספר "קנדיד" מאת וולטר.
דיוסקורידס על ארץ יהודה
חיבורו של דיוסקורידס כולל מספר אזכורים לתוצרתה של ארץ יהודה. הוא מספר על שיח הבלסם, "הגדל רק ביהודה בעמק מסוים" (De Materia Medica, I, 19:1); הוא מציין שהשרף של האלה מופק בין היתר גם ביהודה (I, 71:1); הוא מספר ש"האספלט היהודי שונה מהשאר. זה שיש לו ברק בצבע ארגמן וניחוח חזק והוא כבד, הוא יפה; ואילו הסוג השחור והמלוכלך הוא גרוע, מאחר שהוא מהול בתערובת של זפת" (I, 73:1); הוא מציין ש"מיץ הסקמוניה הסורי וזה המופק ביהודה הם הגרועים ביותר" (IV, 170:3); הוא מספר ש"האבן היהודית מופקת ביהודה" מסייעת לסובלים מקשיים במתן שתן ומאבנים בדרכי השתן (V, 137). במקום אחר הוא מזכיר את העיר פטרה ומציין שהיא נמצאת "בקרבת יהודה" (IV, 157:1).
יוסף אוריון
יוסף (לוכסי) אוריון (לוכסנבורג) (4 בדצמבר 1917 – ספטמבר 2020) היה רץ למרחקים ארוכים ומאמן אתלטיקה ישראלי יליד גרמניה. אלוף ארץ-ישראל (1941) בריצת 5000 מטר ושיאן ארץ-ישראל בריצת 10,000 מטר.
ביוגרפיה
אוריון נולד בבויטן שבגרמניה, באזור השייך היום לפולין. בתור נער בגרמניה עסק בריצה והתחרה במסגרת איגוד "הכח בויטן", ובמסגרתו אף זכה בתואר סגן-אלוף שלזיה של אגודת מכבי לריצת 3,000 מטר. בשנת 1936 עלה לישראל מטעמי ציונות. בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שכל את אחיו, שהיה גם הוא ספורטאי, באירוע בחיפה.
לאחר ארבע שנים בארץ שב להתחרות בריצה, במסגרת אגודת מכבי רחובות. באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 זכה אוריון במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 17:38.4 דקות, אחרי ולטר פרנקל (17:33.6 דקות) ולפני חברו לאגודה כהן (18:07.2 דקות).
בשנת 1941 שבר את השיא הארץ-ישראלי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 38:18.3 דקות, שיפור לשיאו של ולטר פרנקל. באפריל אותה שנה באליפות ארץ ישראל כחבר בקבוצת משטרת לוד הוא זכה במדליית זהב בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 17:38.2 דקות, לפני מק לאוד ממשטרת ירושלים (17:54.6 דקות) וליש מהצבא הבריטי (17:54.6 דקות).
בשנים אלו ביישוב, השתייך לקבוצת שיבולת והיה ממקימי כפר המכבי. הוא עסק בשמירה וב-1940 הצטרף כנוטר למשטרת היישובים. ב-1942 הצטרף למחלקה הגרמנית של הפלמ"ח. במסגרת הגדוד השלישי של הפלמ"ח השתתף בקרבות שחרור הגליל, והשתתף במבצע יואב. הוא נפצע בקרבות לשחרור המצור מעל קיבוץ להבות הבשן, אבל המשיך ללחום במסגרת הגדוד. ב-1951 עבר קורס קצינים, וב-1956 היה מפקד פלוגה במבצע סיני.
בשנת 1944 סיים את המחזור הראשון להכשרת מורים לחינוך גופני בבית המדרש. לאחר מכן עסק באימון אתלטיקה באגודות הפועל עמק חפר, הפועל כפר סבא והפועל פתח תקווה. עם הספורטאים הבולטים שאימן נמנים חנה שזיפי, אילן שזיפי, אביבה בלס ומרים סידרנסקי. כמו כן עסק בחינוך גופני בבתי ספר, והיה מורה לחינוך גופני מעל 20 שנה בבית הספר אוסטרובסקי ברעננה. כמו כן שימש חבר בוועדת האתלטיקה שליד ההתאחדות לספורט ואף ניהל את אולימפיאדת הנכים השלישית שנערכה בתל אביב בשנת 1968.
בשנת 1995 זכה באות יקיר העיר הוד השרון.
כמו כן, התנדב לארגון בני ברית והיה לנשיא הסניף בהוד השרון. בשנת 2011 קיבל את מגן סגנית השר לאזרחים ותיקים על תרומתו המיוחדת לחברה.
חיים אישיים
אביו, אמו ואחיו הקטן של אוריון נספו בשואה. הוא התחתן בגיל 37 בשנת 1954 עם ג'ינט, שעלתה ממצרים. הם התגוררו ברמתיים ולזוג נולדו שלוש בנות. נפטר בספטמבר 2020.
רחבעם זאבי
רחבעם עמיקם ("גנדי") זאבי (20 ביוני 1926, ח' בתמוז ה'תרפ"ו – 17 באוקטובר 2001, ל' בתשרי ה'תשס"ב) היה אלוף בצה"ל, פוליטיקאי ישראלי ושר התיירות, ממנהיגי הימין הישראלי ואיש ארץ ישראל השלמה. תמך בעידוד הגירה ערבית מרצון וקידם השקפה זו בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20. במהלך האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2001 נרצח על ידי שלושה מחבלים פלסטינים, אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין. בעת הירצחו היה שר התיירות בממשלת ישראל, וחבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בסיעת האיחוד הלאומי.
ילדותו
זאבי נהג לספר בהומור שהוא צורף ל"הגנה" כבר בהיותו פעוט בן שלוש, במהלך פרעות תרפ"ט. לשכונה הגיע איש "ההגנה" פסח בר אדון, כדי להגן מהפורעים, והתגורר בבית זאבי. לאחר שבר אדון ירה באקדחו, שהיה לא חוקי, הגיעו חיילים בריטים לחיפוש בבית המשפחה. אמו מינה הסתירה את האקדח מתחת לכרית של רחבעם הפעוט וצבטה את לחיו והוא החל לבכות. החייל הבריטי נרתע מלחפש בכריתו של הפעוט הצורח והאקדח לא נמצא. לימים ההדיר זאבי את הספר "באהלי מדבר", שכתב בר אדון.
זאבי התחנך בבתי הספר של תנועת העבודה. את הכינוי "גנדי", שליווה אותו למשך כל חייו, קיבל בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בקיבוץ גבעת השלושה. בקיבוץ נהגו לספר את הילדים בתספורת קרחת; כשהגיע רחבעם הרזה והקירח לחדר האוכל, יחף ומגבת למותניו, כשהוא מושך אחריו עז פועה, נראה דומה בחזותו למהאטמה גנדי, ומאז דבק בו שמו של המנהיג ההודי. לרפי איתן הייתה גרסה מעט שונה על הכינוי:
בכיתה ח' עבר ללמוד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים. שם הושפע במיוחד ממורהו לטבע, נתן שלם, מייסד חוג המשוטטים ומבכירי חוקרי ארץ ישראל. גנדי היה זה שהציע לקרוא לקיבוץ מצפה שלם במדבר יהודה על שם מורהו הנערץ.
מהפלמ"ח לצה"ל
בגיל צעיר הצטרף לתנועת הנוער המחנות העולים. עם חבריו לתנועת הנוער הצטרף ל"הגנה" שם סירב ליטול חלק בסזון נגד אנשי האצ"ל, ולאחר מכן שירת בפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות היה מ"מ בגדוד הראשון וקצין המודיעין של חטיבת יפתח במסגרתה לחם בקרבות מלכיה, כיבוש לוד במבצע דני ומערכת הנגב הנצור. לימים ייחס את דעותיו לחינוכו ולתקופתו בפלמ"ח ואמר "אין לי זכויות יוצרים ולו על שורה אחת בהשקפת העולם שלי. חינכו אותנו על ציונות ועל סוציאליזם, תוך דגש על הציונות האקטיביסטית וה"הגנה". ההגשמה האישית ושלמות הארץ עמדו במרכז חיינו, והיה ברור כשמש בצהריים שמולדת אין מחלקים".
זאבי שירת בצה"ל בשנים 1948–1974. הוא החל את דרכו כקצין המבצעים של פיקוד הצפון, וכקצין המודיעין של פיקוד הדרום. לאחר מכן, כמפקדו של גדוד 13 בחטיבת גולני, פיקד, במאי 1951, על קרב תל מוטילה. בקרב זה, שנמשך ארבעה ימים, נהדף כוח סורי שחדר לשטח ישראל, במחיר כבד לצה"ל: כ-40 הרוגים ו-70 פצועים. צה"ל והעיתונות הסתירו את מספר הנפגעים. הסתרה זו נזקפת כיום לחובת הרמטכ"ל יגאל ידין, אשר כתב מכתב בו שיבח את זאבי על תפקודו במערכה, למרות ביקורת חריפה אשר נמתחה מאוחר יותר על אופן ניהול הקרב, ובמיוחד על זאבי עצמו שישב בחפ"ק (חבורת פיקוד קדמית) שלמעשה הייתה עורפית (בוילה מלצ'ט) וכדברי המ"פ בקרב זאב סלעי: " ...(הקרבות) נוהלו בשטח בידי מפקדים ברמת מ"פ, מ"מ וסמלים. בגזרת הלחימה נפקד מקומם של מפקדי הדרג המסתער, ברמת מג"ד ומעלה". מחבר המאמר, הפרשן הצבאי אמיר אורן, שסיכם את הנושא במאמר בעיתון "הארץ" הוסיף, ש"זאבי הצטיין בהשמעת מלות עידוד בקשר, באיחולי הצלחה ובהבטחת תגבורת שבוששה לבוא". מאוחר יותר, הוסיף גם ההיסטוריון הצבאי ד"ר אורי מילשטיין חיזוקים לטענות הללו.
בהמשך הקריירה הצבאית שירת כראש ענף במחלקת ההדרכה וראש ענף מבצעים באג"ם, ראש מטה פיקוד הדרום בשנים 1955–1957, רמ"ח באגף המטה, ראש מטה פיקוד המרכז בשנים 1962–1963 ועוזר ראש אג"ם, תפקיד שבו נשא בעת מלחמת ששת הימים;
עם סיום הקרבות, נכנסו לעיר העתיקה דרך שער האריות, הרמטכ"ל יצחק רבין, שר הביטחון משה דיין, אלוף פיקוד מרכז עוזי נרקיס והאלוף זאבי. ולצידם חבורה גדולה של קצינים ואנשי תקשורת.
צלם העיתונות אילן ברונר גויס למלחמה כצלם צבאי במילואים. הוא צילם את השלושה והתמונה הפכה לאחד מסמלי הקרבות בירושלים שנחקקה בזיכרון הלאומי.
בשנת 1992, הביט בצילום המעצב דוד טרטקובר, והבחין בקצין נוסף שהיה בחבורה, כשהוא מפנה את ראשו לאחור בדיוק ברגע שהתמונה צולמה. היה זה האלוף זאבי.
בפברואר 1967 הועלה לדרגת אלוף על ידי הרמטכ"ל יצחק רבין, אף על פי שתקן עוזר ראש אג"ם היה אלוף-משנה בלבד, זאת בעקבות המלצתו של ראש הממשלה לוי אשכול שהיה מעוניין להשאיר את זאבי בשירות.
ב-1 ביולי 1968 מונה למפקד פיקוד המרכז. בתפקיד זה ניהל את הלחימה כנגד מחבלים שחצו את הירדן. בתקופה זו, לפני אירועי ספטמבר השחור של 1970, חדרו חוליות מחבלים רבות לבקעת הירדן. זאבי השתתף ביותר מ-120 מרדפים שנערכו באזור זה. כמפקד פיקוד המרכז, שסמלו אריה, העניק לו משה דיין גורת אריות שקיבל מאציל צרפתי. הוא מנע מלהקת הנח"ל לשיר את "שיר לשלום" שכתב יעקב רוטבליט, בתחומי פיקוד המרכז, באמרו שהשיר מכיל תכנים תבוסתניים. תחת זאת ביכר את השיר "הימים האחרים" שכתב ידידו חיים חפר (בשנת 1971 כתב חפר את השיר "האיש מן הבקעה" לבקשת זאבי).
בשנת 1972 היה זאבי ממתכנני פעולת ההשתלטות על מטוס סבנה, והיה מי שהעלה את הרעיון כי לוחמי סיירת מטכ"ל, בפיקוד אהוד ברק, ילבשו סרבלים לבנים ויסוו עצמם כטכנאים של אל על.
זאבי פרש מצה"ל ב-1 באוקטובר 1973, אך עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-6 באוקטובר, חזר לשירות פעיל כעוזר מיוחד של הרמטכ"ל, דוד אלעזר. אחרי המלחמה שירת תקופה קצרה כראש אג"ם, והשתחרר סופית ב-15 בינואר 1974.
לאחר שירותו בצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1974 מונה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין ליועצו למלחמה בטרור ובמאי 1975 גם ליועצו לענייני מודיעין. הוא התפטר מתפקיד זה ב-1976 בעקבות התנגדותו להסכמי הביניים עם מצרים. זאבי שמר על יחסי ידידות עם רבין גם בשנים הבאות, שבהן היו במחנות פוליטיים מנוגדים, וכינה אותו "מר ביטחון" ו"מצביא מהולל".
עם מותו הפתאומי של ידידו הרמטכ"ל לשעבר דוד אלעזר (דדו) באפריל 1976 פעל זאבי יחד עם האלוף יקותיאל אדם להנצחתו.
לאחר סיום שירותו הצבאי עמד בקשרים עם אנשים שנכללו ב"רשימת ה-11" ונחשבו כראשי הפשע המאורגן בישראל, ואף נחקר על כך, אך לא הועמד לדין. זאבי צוטט כמי שאמר "אם צריך" בתשובה לשאלה "אז אתה יכול להגיע?", בשיחת טלפון שהוקלטה על ידי המשטרה בינו לבין טוביה אושרי, כשאושרי ורחמים אהרוני ("גומדי") הסתתרו מפני המשטרה אחרי ביצוע "הרצח הכפול" של עמוס אוריון ועזר כהן. השלושה הכחישו לאורך השנים שמפגש התקיים בפועל באותו ערב. כשנודע הדבר ברבים הוא עורר הדים וח"כים אחדים שלחו מכתב ליוסף בורג, שר הפנים והמשטרה, בקריאה שלא ימנה את זאבי למשרה רמה במשרד. בלט בהתנגדותו לזאבי חבר הכנסת אהוד אולמרט, וזאבי הגיש נגדו תביעת דיבה, שהוסרה לאחר "סולחה" בתיווכו של מנחם בגין, שבה הבטיח אולמרט להפסיק להאשים את זאבי אך לא חזר בו מדבריו. גם בהמשך, היו שהתנגדו למינויו למנהל מוזיאון ארץ ישראל בגלל הקשרים הללו. בשנת 2015 שינו אהרוני ואושרי את גרסתם, וטענו בתחקיר עיתונאי כי זאבי הגיע באותו לילה למקום המפגש, ניסה לאתר עבורם אונייה להימלט בה מהארץ, ומאוחר יותר טס לאמסטרדם שם הסתתרו, והעביר להם מידע מהחקירה שהתנהלה נגדם.
בשנים שאחרי שחרורו מצה"ל הירבה זאבי לעסוק בנושאים הקרובים ללבו - היסטוריה וארץ ישראל, ונחשב לבעל ידע רב בתחומים אלה (השכלתו הפורמלית הייתה לימודים במכון אבשלום לידיעת הארץ). בשנת 1981 מונה, על ידי ראש עיריית תל אביב שלמה להט, שהכיר את זאבי משירותו הצבאי, כיו"ר ההנהלה של מוזיאון הארץ. אחת מפעולותיו הראשונות במוזיאון הייתה שינוי שמו ל"מוזיאון ארץ ישראל". זאבי גרס כי פיתוח המוזיאון צריך להיות מהיר ובין היתר פותחו בתקופתו מרכז אדם ועמלו וביתן נחושתן המתמקד בחפירות תמנע. הוא כיהן בתפקיד עד 1991.
זאבי קשר קשרי חברות הדוקים עם חוקר ארץ-ישראל זאב וילנאי למן כהונתם המשותפת בוועדת השמות הממשלתית ואף סעד אותו באחרית ימיו. כמו כן אסף אלפי ספרים וברשותו נמצאו גם ספרים ייחודים רבים ובין השאר אוסף ספרי תנ"ך עתיקים מרחבי העולם ובשפות רבות.
תוכנית הטרנספר
בשנת 1987 הודיע זאבי על תמיכתו בחזון ארץ ישראל השלמה וב"טרנספר מרצון" או "טרנספר בהסכמה" לאוכלוסייה הערבית ביהודה ושומרון ורצועת עזה. הוא טען שזו הדרך היחידה לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי. את הטרנספר מרצון הציע ליישם באמצעות עידוד משפחות ובודדים פלסטינים לעבור לארצות אחרות על ידי הפסקת עבודתם בישראל, סגירת "אוניברסיטאות האינתיפאדה", אי-עידוד התעשייה אצל הערבים ביש"ע ומענקים כספיים לעוזבים. את הטרנספר בהסכמה הציע ליישם כהעברת אוכלוסייה אף ללא הסכמתה, במסגרת הסכם שלום עם מדינה ערבית שכנה, כשההסכמה היא בין המדינות להעביר את המיעוטים למדינות הלאום שלהם. כתקדימים לכך הציג טרנספר לשלושה מיליון תושבים במסגרת הסכם השלום בין יוון לטורקיה, ואת הטרנספר בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. זאבי סבר שמערכת הביטחון של ישראל חזקה דיה לסיפוח שטחי יהודה, שומרון ועזה ולביצוע טרנספר לאוכלוסייה הערבית שם. זאבי הסתמך על מנהיגי התנועה הציונית, אנשי רוח ומנהיגים מן השמאל, וטען שהם אף הציעו בשלבים שונים "טרנספר בכפייה" ושהוא אף בוצע במלחמת העצמאות. לדבריו, "אם הטרנספר אינו מוסרי - כל הציונות אינה מוסרית, כי היא קמה וצמחה והייתה למדינה תוך שימוש מסיבי בדרך הטרנספר". הוא עצמו הציע טרנספר בכפייה במקרה של התקפה על ישראל ממזרח. לדבריו, "לא נוכל לקבל נוכחות של גיס חמישי אצלנו", וערביי ארץ-ישראל "יופנו אל מול הצבאות הפולשים כדי לשבש את מערכותיהם."
עמדותיו בנושא הטרנספר ספגו ביקורת בטענה שהן גזעניות ובלתי לגיטימיות.
בכנסת ובממשלה
בשנת 1988 הקים את מפלגת מולדת ועמד בראשה עד יום הירצחו.
בשנת 1988 נבחר זאבי לראשונה לכנסת ה-12 מטעם מפלגת "מולדת". בבחירות לכנסת ה-12 אז זכתה מפלגתו בשני מנדטים, במשא ומתן הקואליציוני על כניסה עתידית לממשלת שמיר תבע זאבי לקבל לידיו את תפקיד שר המשטרה כמו כן הציע לקיים משאל עם על טרנספר. ברם, שמיר הקים ממשלת אחדות עם המערך ומולדת ישבה בספסלי האופוזיציה. בפברואר 1991 הצטרף כשר בלי תיק וחבר בקבינט הביטחוני לממשלתו של יצחק שמיר.
צירופה של מולדת לממשלה ומינויו של רחבעם זאבי כשר הביאו למחאה מכיוון מחנה השמאל, ולוו בסדרת כתבות עוינות מצד העיתונות. אחת מהן הייתה כתבת התחקיר של רונאל פישר מקיץ 1991 שפורסמה בעיתון "חדשות" ושמה "החייל האמיץ רחבעם". הכתבה שהתבססה על ראיונות עם כמה מיריביו של זאבי טענה לכאורה כי אישיותו של זאבי בעייתית. הכתבה פקפקה בעברו הצבאי של זאבי, בכישוריו הצבאיים ובתרומתו לצה"ל, בהתנהלותו בקרבות מלכיה ותל מוטילה ובהבאת עיתונאים וזמרים לצפות במרדף ראוותני בבקעת הירדן, איומים והטרדות מיניות ועוד. זמן מה לאחר מכן התפרסמה בעיתון ידיעות אחרונות עצומה בשם "עצומת גנדי" שעליה חתמו מבכירי קציני צה"ל בעבר ובהווה בראשם יצחק רבין, חיים בר-לב ומוטה גור. בלשון העצומה נאמר כי אמנם רוב החותמים אינם שותפים לדרכו הפוליטית של זאבי אך דוחים מכל וכול את כתבת ההכפשה שמשכתבת את העבר הצבאי של זאבי. זאבי התפטר בינואר 1992 מממשלת שמיר (יחד עם השר יובל נאמן, ראש מפלגת התחיה), עקב התנגדותו לוועידת מדריד.
ב-27 בפברואר, לאחר ליל הקלשונים, בו נרצחו שלושה מחיילי צה"ל בידי כנופיה מואדי עארה, גילה זאבי מעל במת הכנסת שהרוצחים נתפסו, וכי הוא מקווה כי יוטל עליהם עונש מוות, חרף היותם אזרחי ישראל, הצעד בו נקט זאבי נעשה תוך התעלמות מצו איסור פרסום שהוטל על החקירה.
בבחירות לכנסת ה-13 עלתה מולדת ל-3 מנדטים, אך כוחה נחלש עקב סכסוכים בין זאבי לבין חברי תנועה, וכן מול שני חברי הכנסת האחרים של הסיעה שאול גוטמן ויוסף בא גד. פועל יוצא היה שהסיעה התפצלה לשלוש סיעות יחיד במהלך הכהונה, חברי הכנסת בא-גד וגוטמן ניהלו מדיניות עצמאית משל עצמם. בתקופת ממשלת רבין, שבה נחתמו הסכם השלום בין ישראל לירדן והסכמי אוסלו, היה זאבי בין המתנגדים החריפים ביותר להסכמים. הוא היה מבין שלושת חברי הכנסת היחידים שהצביעו נגד הסכמי השלום עם ירדן, ובתקופת הסכמי אוסלו נטל חלק פעיל בעצרות עם ובהפגנות כנגד מדיניות הממשלה, בין השאר בעצרת הימין שהתקיימה בכיכר ציון ובה כינה את ממשלת רבין "ממשלת מינכן היהודית". עם זאת, זאבי גינה בחריפות את רצח יצחק רבין, וביכה את מותו במאמר בשם חבר ויריב. מולדת הייתה באופוזיציה גם בתקופת ממשלת פרס, שהוקמה בעקבות רצח רבין.
בבחירות לכנסת ה-14 גייס זאבי את הרב בני אלון ואת משולם עמית לשורות המפלגה אך זו זכתה בשני מנדטים בלבד. מולדת לא הצטרפה לממשלתו של בנימין נתניהו והתנגדה למדיניותו ולהסכמים שחתם עם הפלסטינים. מתוקף היותו זקן חברי הכנסת שאינו חבר הממשלה היוצאת, ניהל זאבי את ישיבת הפתיחה החגיגית של הכנסת, בפתח נאומו הקדיש מילים חמות לזכרו של ראש הממשלה הנרצח יצחק רבין וביקש שכל חברי הכנסת יעמדו לדקת דומיה לזכרו. כמו כן הוא ניהל מספר ישיבות בראשית ימיה של כנסת זו, מתוקף היותו זקן חברי הכנסת שאינו חבר הממשלה היוצאת
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 התאחדה "מולדת" עם "חרות" ו"תקומה" לסיעת האיחוד הלאומי, כשבני בגין ראשון ורחבעם זאבי שני ברשימה. לאחר פרישתו של בני בגין היה זאבי למנהיג הסיעה. בפברואר 2000 התאחדו האיחוד הלאומי ומפלגת ישראל ביתנו של אביגדור ליברמן לבלוק פרלמנטרי אחד. המפלגה הייתה באופוזיציה בתקופת ממשלת ברק.
לאחר הבחירות לראשות הממשלה שנערכו ב-2001 זאבי היה שר התיירות בממשלתו הראשונה של אריאל שרון, בתקופה מרץ-אוקטובר 2001. יום לפני הירצחו, הוא והשר אביגדור ליברמן הודיעו על התפטרותם מהממשלה עקב התנגדותם ליציאת צה"ל משכונת אבו סנינה וח'רת א-שייח המשקיפות על היישוב היהודי בחברון שצה"ל נכנס אליהן לאחר ירי מתוכן על היישוב היהודי. ההתפטרות טרם נכנסה לתוקף בעת שנרצח.
זאבי נהג לענוד בקביעות דסקית ובה שמות השבויים והנעדרים, לאות הזדהות עמם.
לזאבי שגדל בבית שומר מסורת הייתה זיקה למורשת היהודית, כך למשל דרש במשא ומתן הקואליציוני בשנת 1988 לכתוב בקווי היסוד של הממשלה, כי יש להשתית את החינוך של ילדי ישראל בין השאר על תורת ישראל. גם בכרטיס החבר של תנועת מולדת הובא המשפט "ארץ ישראל לעם ישראל על פי תורת ישראל". בשנותיו האחרונות נהג להניח תפילין מדי יום. הקשר של זאבי לארץ ישראל וירושלים שזור בכל שלבי חייו, והוא אף בחר ברוח זו את שמות ילדיו. דוגמה נוספת היא חזונו להביא להר הזיתים כל בוגר תיכון כדי שיעמדו במקום בו מוטה גור פקד על הכוחות לפרוץ לעיר העתיקה ולשחרר את ירושלים.
ההתנקשות בחייו
זאבי נרצח לפני שההתפטרות נכנסה לתוקף, בפתח חדרו במלון הייאט (לימים מלון דן ירושלים), בגבול שכונת הגבעה הצרפתית והר הצופים, על ידי מחבלי החזית העממית, שהודיעו שזו הייתה נקמה על הריגת מזכ"ל הארגון אבו עלי מוסטפא על ידי ישראל חודשיים קודם לכן. בכך היה זאבי השר הישראלי היחיד בו התנקשו מחבלים, והדמות הישראלית הבכירה ביותר שנפלה קורבן במהלך העימות. זאבי שהה במלון ללא מאבטחים, משום שהתנגד להיות מאובטח בעוד האזרחים חשופים, ולא רצה לשנות מהרגליו עקב איומי הטרור. ב-17 באוקטובר 2001, בשעה 6:50 בבוקר, עלה רחבעם זאבי מחדר האוכל לחדרו במלון לבדו. הוא היה אמור להתראיין דקות ספורות אחר כך ליומן חדשות הבוקר של גלי צה"ל. סמוך לפתח חדרו המתינו לו שני מתנקשים שירו בראשו שלושה כדורים מטווח קצר. הם הזמינו חדר במלון טלפונית באמצעות תעודות זהות מזויפות. כעבור דקות אחדות מצאה אותו אשתו יעל מתבוסס בדמו. ניסיונות להציל את חייו לא צלחו, ובשעה 10:00 הודיעה הנהלת בית החולים הדסה עין כרם על מותו.
זאבי נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. בהלווייתו של זאבי השתתפו רבבות אזרחים וחברים שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.