cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות נאג'פאלו
גורל יהודי הקהילה בשואה
ב-1940 חולקה טרנסילבניה וחלקו הצפוני והמערבי של המחוז (סילאג') הושב להונגריה, ועם הכיבוש-מחדש ההונגרי הורגשה ההתדרדרות ביחסם של תושבי המקום כלפי היהודים. הגברים היהודים גויסו למחנות עבודה ונאלצו לענוד על זרועם סרט רחב צהוב. יהודים שהתנצרו גויסו אף הם, אך ענדו על זרועם סרט לבן. נאסר על היהודים לסחור במצרכי מזון, משקאות, סיגריות וגפרורים. בנוסף, נאסר על היהודים להעסיק עוזרות נוצריות מתחת לגיל 40. גם על אספקת החיטה והקמח חלו גזירות שהכבידו מאוד על חיי היהודים בעיקר בשבתות וחגים. כמו כן החלו להגיע פליטים יהודים מארצות סמוכות שבהן החל הכיבוש ההונגרי כשנה קודם לכן. ב-1944, מספר ימים לאחר חג הפסח, נאסר על היהודים לצאת מבתיהם.
שירו של צנחן
רקע וכתיבה
בשיר היה יסוד נוסף של חידוש: באותה התקופה לא היה נהוג לעסוק ברגשות הפרטיים של החייל, אלא העיסוק היה באומה והעם כקולקטיב. לראשונה בשיר הזה נשמע קולו של החייל היחיד. כמו כן, השיר לא עוסק בקרב או מלחמה, אלא בחשבון נפש אישי.
יהדות נאג'פאלו
גורל יהודי הקהילה בשואה
ב-3 באפריל 1944 רוכזו יהודי העיירה בבית הכנסת בשעות הבוקר ופונו בעגלות רתומות לשוורים, כשחלק הולכים ברגל, עד לתחנת הרכבת. וזאת לעיני השכנים שאינם יהודים שצפו במחזה. בתחנה הועלו על קרונות משא ובבוקר יצאו ברכבת אל בית החרושת ללבנים בפרברי שומיוצ'ה (Somlyó-Cseh), שם נפגשו עם כל יהודי המחוז ואולצו להקים לעצמם אוהלים ביער מסדינים שהיו ברשותם, לאחר זמן מה נשלחו לגטו שימלאו.
שירו של צנחן
הצלחה
"שירו של צנחן" זכה להצלחה גדולה וצעד במצעד הגל הקל 12 שבועות לפחות, בסביבות יוני–אוקטובר 1969. הוא הגיע למקום הראשון ושהה בו שבועיים לפחות (18–25 באוגוסט 1969). במצעד העברי השנתי (תשכ"ט) של התחנה, השיר דורג במקום השני.
יהדות נאג'פאלו
חסיד אומות העולם בן העיירה
יאנוש באלאז' (Balázs János), תושב העיירה, הסתכן והעביר מזון למשפחתו של ראש הקהילה וליהודים נוספים, ואף הציע מסתור בביתו לילדי היהודים.
שירו של צנחן
הצלחה
גם במצעד סוף השנה של גלי צה"ל השיר דורג במקום השני, והלהקה זכתה לתואר "להקת השנה" בתחנה.
יהדות נאג'פאלו
העיירה לאחר השואה
יהודים אינם מתגוררים בעיירה מאז מלחמת העולם השנייה. בית הרב ומשפחתו הפך לבית מרקחת. בבתי היהודים גרים תושבים מקומיים, למעט בית אחד שחלונותיו אטומים, ואין גרים בו מחשש שבן המשפחה שעודו חי ישוב לגור בו.
אגדה מקומית מספרת על אחד מתושבי העיירה שבנה את ביתו מלבני בית הכנסת החרב, וכשסיים את בניית ביתו לקה בשיתוק ונותר משותק. תושבי המקום מאמינים שהיה זה עונשו.
איזטה
היסטוריה
הדגם הראשון של איזטה יוצר באיטליה בתחילת שנות ה-50 על ידי חברת איזו (ISO), אשר התמחתה בייצור מקררים, קטנועים, ורכבים קלים בני שלושה גלגלים. המטרה הייתה לייצר רכב קטן וזול בייצור המוני. האבטיפוס נבנה בשנת 1952 והתבסס על מנוע של קטנוע. החשיפה לציבור התקיימה בתערוכת הרכב של טורינו ב-1953 והמכונית עוררה מייד תשומת לב רבה, שכן צורתה לא הייתה דומה לשום כלי רכב מוכר. היא הייתה קטנה מאוד, מעוצבת כביצה, בעלת דלת כניסה חזיתית אשר אליה מחוברת מערכת ההגה ולוח המחוונים, וגג העשוי קנבס.
בדגם הראשון כלל הציר האחורי גלגל אחד בלבד אך עקב בעיות היציבות שהתגלו הוחלף בציר אחורי בן שני גלגלים, אשר המרחק הקצר ביניהם (48 ס"מ בלבד) ייתר את הצורך בדיפרנציאל אחורי לחלוקת הכוח, ובכך הקל גם על המשקל הכולל של כלי הרכב. איזטה הציעה שני מודלים לבחירה אשר נבדלו זה מזה ברוחב הציר האחורי. הדגם בעל הציר הרחב יותר הוצג כמתאים גם למטען מסחרי קטן וזכה לפופולריות רבה בקרב בעלי המקצוע.
בשנת 1954 התחרו מכוניות איזטה במירוץ בן 1600 ק"מ וזכו בשלושת המקומות הראשונים בקטגוריית המכונית החסכונית. כלי הרכב נסעו במהירות ממוצעת של 70 קמ"ש ואף הגיעו למהירות מקסימלית של 85 קמ"ש.
בשנים הבאות חלה נסיגה בפופולריות של איזטה באיטליה בעיקר כתוצאה מן התחרות מול הדגם החדש של פיאט ה-500. על מנת להתמודד עם קשיי המכירה באיטליה נמכרו זיכיונות ליצור ושיווק של איזטה לחברות בברזיל, צרפת ובלגיה, אולם מכירת הזיכיון המשמעותי ביותר הייתה לחברת BMW הגרמנית, אשר הפכה מאז למזוהה ביותר עם הדגם.
BMW איזטה
רכישת הזכויות על הדגם ב-1955 איפשרה ל BMW לפעול לפיתוחו ולהפוך אותו למזוהה עימה לחלוטין. בשלב הראשון הוחלף המנוע המקורי במנוע בן צילינדר אחד בנפח 247 סמ"ק ו-13 כוחות סוס, ולאחר מכן הוחלפו גם רוב המכלולים המכניים של הרכב. מהאיזטה המקורית נותר רק עיצוב הבועה-ביצה החיצוני הייחודי, ומנגנון פתיחת הדלת הקידמית, אך מכלולים עיצוביים אחרים הוחלפו, כגון מיקום פנסי החזית ומבנה החלונות. בשנים הבאות הציגה BMW דגמים נוספים של איזטה בנפח מנוע של 300 סמ"ק, ואף דגם עם מנוע 600 סמ"ק ובסיס גלגלים ארוך יותר המיועד לשימוש כרכב מסחרי בעל עיצוב חיצוני קונבנציונלי. בשנת 1962 הופסק הייצור של איזטה על ידי BMW והוחלף בדגם ה-700 כרכב הקטן של החברה.
מעלה האיסיים
מעלה האיסיים הוא מעלה תלול ומפותל ואורכו כ-שני קילומטרים בערך (לא בקו אווירי). לאורכו של המעלה ישנה דרדרת (אבנים ושברי סלעים המידרדרים במדרונות ומצוקים ומכסים את האדמה דבר המקשה על ההליכה בה) רבה, ומאות פקעות של "חצב מצוי", שפני סלע ובעלי כנף כמו ה"טריסטרמית" וה"עורב קצר הזנב" (בעלי חיים המאפיינים את נוף האזור כולו).
הדוב והדרקון
עלילה
עלילת הספר נפתחת בתיאור מתקפת טרור על אדמת מוסקבה, אשר תחילה לא ברורה מטרתה, וכן מי הם מבצעיה. תחילה עולה החשד כי מטרת המתקפה הייתה סרסור רוסי ואיש העולם התחתון, אשר נהרג במתקפה, עם זאת, ככל שעובר הזמן, מתגברים החשדות כי מטרתה האמיתית של המתקפה הייתה לא אחר מאשר סרגיי גולובקו, יו"ר שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, וידיד ותיק של נשיא ארצות הברית ראיין. ברקע לדברים מתגלה באזור סיביר מרבץ עצום של זהב, וחומרי גלם אחרים, אשר מהווים הלכה למעשה את חבל החילוץ של רוסיה ממשבריה הנוכחיים, ודרך להבטיח את יציבותה ושגשוגה לעתיד. גילויים אלו מביאים את המדינות השכנות לרוסיה, ובראשן סין, לחמוד משאבים האלו לעצמן.
בד בבד, ממשיך הנשיא ראיין בכהונתו כנשיא ארצות הברית. חרף הסכמתו להתמודד בבחירות לנשיאות, בהן ניצח ברוב גדול, ראיין עודנו מרגיש אי נוחות רבה כלפי גינוני מוסד הנשיאות, וכן כלפי חובותיו הנובעים מהמשרה הרמה. נחמתו היחידה היא תמיכתם של אנשי הסגל, אשר לרבים מהם היכרות עם ראיין עוד מהתקופה טרם היה בה נשיא, והבולט בהם הוא רובי ג'קסון, ידידו הוותיק של ראיין, אשר מונה לתפקיד סגן הנשיא, והוא השחור הראשון בתפקיד זה.
ככל שעובר הזמן, הולך ומתחוור, בעזרת מקור מודיעיני סודי בתוך הממשלה הסינית עצמה, כי הממשלה הדיקטטורית הסינית איתנה בהחלטתה להשיג את אזורי המחצבים בסיביר לעצמה, אף אם משמעות הדבר מלחמה למול הפדרציה הרוסית. כמו כן, היחסים בין סין לארצות הברית מתדרדרים אף הם, בעקבות מותו של נציג הוותיקן בסין מידי איש משטרה סיני בתקרית אלימה, אשר מובילה לתרעומת כנגד הממשלה הסינית בקרב הציבור האמריקני.
בסופו של דבר הסכסוך בין המדינות עולה מדרגה, והופך למלחמה גלויה, עם פלישתה של סין לסיביר במטרה להשתלט על אזור המשאבים הסיבירי. עם זאת, צבא רוסיה החלש משנות ניוון ארוכות אינו עומד כנגד האתגר לבדו, שכן ארצות הברית בהנהגת הנשיא ראיין נחלצת לעזרת רוסיה, ומסייעת לה במלחמה. ככל שעובר הזמן, השלטון הסיני חש מאוים יותר ויותר, עד שלבסוף ארצות הברית עצמה מותקפת על ידי סין בטיל בליסטי גרעיני, המכוון ישירות לוושינגטון, מקום מושבו של ראיין. כמנהיגה של ארצות הברית, על ראיין להוביל את ארצו למלחמה ולהבטיח את ניצחונה במערכה, כנגד כל הסיכויים.
פסק דין חצור
ע"א 165/82 קיבוץ חצור נ' פקיד שומה רחובות הוא פסק דין של בית המשפט העליון שניתן ב-1985, והמהווה נקודת מפנה בפרשנותם של דיני המיסים בישראל, בהעבירו את מרכז הכובד בפרשנות דיני המיסים מהיצמדות ללשון החוק ("פירוש דווקני") להגשמה של תכלית החקיקה.
המחלוקת המשפטית
פסק הדין עסק בערעור של קיבוץ חצור, שבבעלותו מפעל מאושר, על החלטתו של פקיד השומה לחייבו במלווה ביטחון על הכנסתו בשנת המס 1975, שהוטל על-פי חוק מילווה ביטחון (מפעלים מאושרים) (תיקון), תשל"ה-1975. ערעור הקיבוץ לבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו נדחה, והקיבוץ ערער לבית המשפט העליון. הערעור עסק בשאלה האם על הכנסתו של קיבוץ חל סעיף 47(ג) לחוק לעידוד השקעות הון, תשי"ט-1959, ולכן הכנסתו היא "הכנסה מוטבת" והקיבוץ חייב במלווה ביטחון, או שעל הכנסת קיבוץ חל סעיף 46(א) לחוק זה, ולכן הכנסתו אינה מוטבת, והקיבוץ אינו חייב במלווה ביטחון.
רקע: הפרשנות שנהגה עד לפסק דין חצור
פרשנות דיני המיסים התבססה במידה רבה על המשפט האנגלי, לפיו יש להיצמד ללשון החוק, ללא התחקות אחר כוונת המחוקק, שלא באה לידי ביטוי בלשון החוק. לכוונת המחוקק ניתן היה להתייחס רק כאשר לשון החוק לא הייתה ברורה, או שמשמעות המעוגנת בלשון מביאה לאבסורד. גישה זו הובעה על ידי שופט בית המשפט העליון שמעון אגרנט כציטוט מדבריו של השופט האנגלי סידני ראולט : עוד היה מקובל שבמקרה של ספק יש לפרש הוראות של חיוב במס לטובת משלם המס. כך, למשל, ציין השופט חיים ה' כהן: "רק כשחיוב לשלם מס מוטל על פי לשון החוק בספק, מפרשים את החוק לטובת משלם המס, ואין מחייבים אותו מספק."
פסק הדין
את פסק הדין התחיל השופט ברק בהתייחסות כללית לפרשנות החקיקה: מכאן המשיך השופט ברק להתייחסות ספציפית לדיני המיסים: בהתאם לכך ציין השופט ברק: השופט ברק הוסיף והציג מתי בכל זאת נכנס לפעולה הפירוש הדווקני:
עו"ד חן אבידוב סיכם את מהלכו של פסק הדין:
לאחר דיון עקרוני זה בכללי הפרשנות של דיני המיסים ניגש השופט ברק לדון בערעור הספציפי שהוגש לבית המשפט, והגיע למסקנה, המעוגנת בדברי ההסבר להצעת החוק, כי "מטרת ההוראה החדשה הייתה להטיל מלווה ביטחון על קיבוץ". חיזוק לכך הוא מצא בכך שבשנת 1976 תוקן סעיף 47 לחוק עידוד השקעות הון כך שסולקה הבעיה הפרשנית שביסוד פסק דין זה, והעיר על כך: בהתאם לכך נקבע שקיבוץ חייב במלווה ביטחון, ועל כן נדחה ערעורו של קיבוץ חצור.
שני שופטי המותב האחרים, שושנה נתניהו ואליעזר גולדברג, הסכימו עם פסק דינו של השופט ברק.
בעקבות פסק הדין
פסק דין חצור הפך לפסק דין מנחה בפרשנות דיני המיסים, וצוטט במאות פסקי דין וביותר ממאה מאמרים. עם זאת, בהרצאה שנשא באפריל 1997, כתריסר שנים לאחר שניתן פסק דין חצור, העריך ברק (אז נשיא בית המשפט העליון) כי "הפרשנות הדווקנית והפרשנות לטובת הנישום טמונות עמוק בחינוכם של רבים מהמשפטנים שלנו, חושש אני, כי יעבור זמן עד שפרשנות זו תעקר לא רק מהרטוריקה אלא גם מהמנטליות." בהרצאה זו ציין ברק בקצרה מדוע נדרש יחס מיוחד לפרשנות דיני המיסים: "ייחודם של דיני המס הוא בכך שהם בגדר אמצעי כופה, שעל־פיו ניטל רכושו של הפרט ומועבר לרשות הכלל, כדי להגשים מטרות פיסקליות וחברתיות. ייחוד זה של דיני המס מחייב רגישות מיוחדת בפרשנות דיני המס."
ד"ר אבי נוב חלק על הגישה שנקבעה בפסק דין חצור, משום שלדבריו יש בה בעיות רבות. הוא אף ציין שהחל משנת 2008 התקיימה "נטייה של כמה שופטים לזנוח את שיטת הפרשנות התכליתית ולחזור לשיטת הפרשנות המילולית". גם ד"ר רפעאת עזאם זיהה פסקי דין אחדים של בית המשפט העליון שבהם "מסתמנות כמה אינדיקציות המצביעות על חזרתה ההדרגתית של הפרשנות המילולית". עו"ד חן אבידוב חלק על עמדתם של נוב ועזאם וציין כי "הפסיקה בעשורים האחרונים שלאחר פסק-הדין בעניין קיבוץ חצור מאוזנת. היא אינה מתעלמת מלשון החוק אלא נובעת ממנה, כשמטרתהּ היא לפרשהּ באופן המגשים באופן מיטבי את תכליתו של החוק. העקרונות שהותווּ בפסק-הדין בעניין קיבוץ חצור עומדים על מכונם ולא השתנו."
נומדל
נומדל (בנורווגית: ˈnʉ̀ːmədɑːɫ) הוא עמק במזרח נורווגיה הממוקם במחוז בוסקרוד. הוא כולל את העיריות פלסברג, נור ואובדאל ורולאג. מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא כולל גם את קונגסברג.
גאוגרפיה
נומדל הוא העמק הדרומי ביותר במזרח נורווגיה. העמק הוא בצורת U. רוב שטח העמק הררי, במיוחד במערב, עם דפנות עמק תלולות. הוא משתרע בין פלסברג בדרום לרודברג בצפון ועובר דרך העיריות פלסברג, רולג ונורה ואובדל. הנהר השלישי הארוך ביותר בנורווגיה, זורם דרך העמק.
תחבורה
כביש לאומי 40 יוצא מלרוויק ועובר דרך העמק. כביש לאומי 7 חוצה את הרדנגרווידה לגיילו ועובר דרך העמק. רכבת קו נומדל (Numedalsbanen) נפתחה בשנת 1927 והפסיקה את פעילותה בשנת 1988. מסילת הרכבת לשעבר מווגלי לרודברג, שעוברת דרך העמק, משמשת כיום בעיקר לרכיבה על אופניים.
כלכלה
חקלאות וייעור הם ענפים חשובים בעמק יחד עם ייצור אנרגיה מימית, כמו גם תנועת תיירים הולכת וגוברת.
פירוש השם
השם מגיע מנורדית ופירושו "עמק".
אטרקציות
השטח מנומדלסלגן מפלסברג ועד להארדנגרבידה לאורך כל העמק, יש מספר מאוד גדול של מטיילים ואדריכלים סקנדינבים. יש עדיין יותר מ -40 בניות עץ היסטוריות, בניינים וארבע כנסיות מקבצות: כנסיית פלסברג, כנסיית רולג, כנסיית המור נורא וכנסיית אורווד.
נומדל היה גם המיקום של אחד מ"שבילי נורדמן "(נורדמנשלפנה), שהיו הכבישים הישנים הראשיים בין מזרח למערב הרדנגרבידה. על השבילים המסומנים ניתן לראות שרידים של מקומות מגורים מתקופת האבן, עבודות ברזל ביצה ותלוליות קבר.
בנומדל יש גם כמה מוזיאונים, ביניהם המוזיאון הפתוח נור ואוגדאל (נור ואובדאל ביגדטון) באובדל, מוזיאון האוויר הפתוח רולאג (רולאג ביגדטון) ברולאג, ומוזיאון האוויר הפתוח דוסט (דוס בייגדטון) בפלסברג. אלה אוספים של בניינים היסטוריים, שנבנו בעיקר בסגנון המסורתי המשותף לעמק.
פאולו לינס
פאולו לינס (פורטוגזית: Paulo Lins; ) הוא סופר ברזילאי ומחבר רב המכר "עיר האלוהים".
חייו
לינס, יליד ריו דה ז'ניירו, עבר בגיל 7, לגור בפאבלה סידאג'י ג'י דאוש (Cidade de Deus, עיר האלוהים), אשר ממערב לריו דה ז'ניירו. בילדותו היה מתוסכל והרגיש כי הוא שונה מחבריו בשל הקושי לשחק כדורגל ולרקוד סמבה. על זכרונות ילדותו נוהג לינס לספר שבגיל צעיר היה כותב כעונש חינוכי, וכן את זכרונותיו מכך שבתמונות המחזור הוא היה ה"שחור" היחיד.
בוגר לימודי ספרות, עבד כמורה בחטיבת בינים, תיכון ואוניברסיטה. בשנת 1986 כתב את הספר "על השמש" (Sobre o sol). לאחר מכן השתתף לינס בעבודה סוציולוגית שארכה 10 שנים על הפשיעה בריו דה ז'ניירו. תוך כדי כך כתב את הספר "עיר האלוהים", אשר ראה אור בשנת 1997.
בספרו זה השתמש לינס בשמות של אחדים מתושבי הפאבלה ועל כך נתבע על ידי אחדים מהם. להגנתו טען לינס כי על אף שהספר מבוסס על המציאות, כפי שהייתה לפני 25 שנים, יש לראותו כפרי דמיונו. כמו כן, בראיונותיו לעיתונות טען כי השתמש בשמות התושבים בתקווה לעורר אצלם עניין בקריאת ספרים, בלי קשר לדמויות בספר, שהן פיקטיביות. טענתו התקבלה והתביעות נדחו.
לינס הוא פרופסור באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו (Universidade Federal do Rio de Janeiro) ומחזיק בקתדרה על שם מריו דה אנדרדה לתרבות ברזילאית במרכז ללימודי אמריקה הלטינית אשר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמו כך, משמש לינס כיועץ במזכירות לקידום שוויון גזעי, המקנה העדפות לסטודנטים שחורים.
יששכר (פירושונים)
{{פירושונים| שם משפחה:
ראו גם
}}
הנריק סלביק
הנריק סלביק (בפולנית: Henryk Sławik; 1894, יסטשמביה-זדרוי שבדרום פולין – 1944, מאוטהאוזן) היה פוליטיקאי, עובד סוציאלי, דיפלומט וחסיד אומות העולם מפולין שנרצח על ידי הגרמנים.
קורות חייו
סלביק נולד בעיירה בשלזיה. הוא למד בגימנסיה ולאחר מכן התגורר בפשצ'ינה (Pszczyna). במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הרוסי. לאחר המלחמה היה מפעילי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (Polska Partia Socjalistyczna, PPS), היה עורך עיתון ופעל לטובת סיפוח שלזיה לפולין בעת משאל העם בשלזיה העילית. הוא היה נשיא סניף אזורי של אגודת עובדים צעירים. בשנת 1928 נישא לידוויגה פוז'יצקה. הוא המשיך לפעול במסגרות סוציאליסטיות והיה מתנגד של הסנאציה. בין השנים 1934–1939 היה סלביק נשיא אגודת העיתונאים הפולניים בשלזיה ובזגלמביה.
פעולותיו להצלת יהודים בפולין הכבושה
עם כיבוש פולין על ידי גרמניה בספטמבר 1939 חצה סלביק את הגבול להונגריה. הוא נעצר ונכלא במחנה שבויים בהונגריה. הוא יצר קשר עם משרד הפנים ההונגרי והשנים יצרו ועדה אזרחית לסיוע לפליטים מפולין, בהם נוצרים ויהודים. בניגוד לפקידים אחרים בוועדה זו, סלביק לא הפלה בין יהודים ונוצרים. בסיוע אנשים מהצלב האדום בהונגריה סיפק סלביק ליהודים מסמכי זהות נוצריים מזויפים ושיכן יהודים במחנות פליטים בהונגריה. בין יהודים אלה היו גם ילדים יתומים. הוא ארגן בית ספר בעיר ואץ בהונגריה עבור ילדים יהודים יתומים, ויצר קשר עם הנציג בהונגריה של הממשלה הגולה של פולין, כדי לבקש סיוע עבור ילדים אלה. בית ספר זה החל לפעול בספטמבר 1943, תחת חסות ממשלת פולין הגולה. כל הילדים שלמדו בבית הספר וכן אנשי הצוות קיבלו מסמכי זהות מזויפים. פרנצישק שבידר היה המנהל, ומריה טומנק הייתה אחת המורות.
במרס 1944 פלשה גרמניה הנאצית להונגריה. כדי להקנות לבית הספר מראה יותר נוצרי, החלו התלמידים והמורים בבית הספר להשתתף באופן סדיר בטקסים נוצריים בכנסייה המקומית. בסך הכל הציל סלביק כ-30,000 איש, בהם כ-5,000 יהודים. בשלב מסוים הועברו השוהים בבית הספר לבודפשט ושם שוכנו בבתים פרטיים. בתום המלחמה חזרו חלק מהתלמידים לפולין, ויתרתם היגרו לישראל ולארצות הברית.
סלביק עצמו נעצר עם הפלישה הגרמנית, הועבר למחנה הריכוז גוזן בגרמניה ובאוגוסט 1944 נרצח. לפני שנרצח עונה כדי שימסור פרטים על שותפיו למעשי ההצלה, אך לא הסגיר איש.
הנצחה
בשנת 1977 הכיר יד ושם בסלביק, בפרנצישק שבידר ובמריה וסקובסקה-טומנק בתור חסידי אומות העולם.
משרד הבריאות (אוגנדה)
משרד הבריאות הוא משרד ממשלתי באוגנדה. המשרד אחראי על תכנון, וארגון מערכת שירותי בריאות יעילה. בראש המשרד עומדת שרת הבריאות ג'יין אסנג.
פשע מן העבר
פשע מן העבר (באנגלית: Cold Case) היא סדרת טלוויזיה מסוג דרמת-פשע משטרתית אמריקאית. היא שודרה ברשת CBS מ-28 בספטמבר 2003 עד 2 במאי 2010. הסדרה נסבה סביב חטיבה בדיונית של משטרת פילדלפיה המתמחה בחקירת מקרים קרים, מקרים מהעבר שאינם עוד תחת חקירה פעילה.
רקע
התוכנית מתרחשת בפילדלפיה, פנסילבניה, ועוקבת אחר הבלשית לילי ראש (קתרין מוריס), בלשית רצח במשטרת פילדלפיה, המתמחה במקרים מהעבר, או חקירות שאינן פעילות. ראש הייתה שותפה בתחילה של הבלש כריס לאסינג (ג'סטין צ'יימברס) בחמשת הפרקים הראשונים של הסדרה ולאחר מכן עם הבלש סקוטי ואלנס (דני פינו) למשך שאר הסדרה. השניים עובדים תחת סגן ג'ון סטילמן (ג'ון פין) ונעזרים בבלשים אחרים מהחוליה שלהם - ניק ורה (ג'רמי רצ'פורד), וויל ג'פריס (תום בארי), והחל מהעונה השלישית, קאט מילר (טרייסי תומאס).
בדרך כלל, כל פרק יתמקד בחקירה בודדת. כל המקרים כללו רציחות שבוצעו בפילדלפיה, אם כי חקירות הצריכו מדי פעם נסיעות מחוץ לעיר. מקרים התפרסו גם על פני חלק ניכר מהמאה הקודמת, כאשר חלקם היו בני שנה או שנתיים ואחרים מתוארכים אפילו ל־1910. בדרך כלל, חקירה תתחיל כאשר המשטרה קיבלה הוראה חדשה, או כיוון חדש, על מקרה.
במהלך הפרק, הבלשים היו מראיינים עדים הקשורים לפשע ומחברים את הסיפור של מה שהוביל את הקורבנות למותם. ראיונות אלו לוו בקטעי פלאשבק עד למועד הרצח שהמחיזו את העדות. באמצעות הפלאשבקים, התוכנית בחנה נושאים רבים הקשורים להיסטוריה של המאה ה-20, כולל גזענות, הומופוביה, טרנספוביה, סקסיזם, הפלות ואכזריות משטרתית.
התוכנית התאפיינה בליהוק כפול, שבו הדמויות והעדים היו מבזיקים קדימה ואחורה בסצנה המייצגת אותם כפי שהם נראו בזמן הפשע ובימינו. בסוף הפרק, כשהרוצח או הרוצחים נחשפו והתעמתו, ההודאה תהיה בסצנת פלאשבק המתארת את הרצח. המשטרה תראה עוצרת את הרוצח ומובילה אותו למעצר.
מוזיקה
שיר הנושא הוא קטע מתוך "נארה" מאת ES Posthumus, עם הקדמה של מלחין הסדרה מייקל א. לוין שמתחילה ביללה מהעולם האחר של הזמרת אליז מוריס. מלבד המוזיקה המקורית של לוין, כל פרק עושה שימוש נרחב במוזיקה המתאימה לפלאשבקים בשנה המדוברת. חלק מהפרקים מכילים מוזיקה של אמן אחד בלבד כמו ריי צ'ארלס, U2, רדיוהד, ברוס ספרינגסטין, נירוונה, פרל ג'אם, הדלתות, ג'ון מלנקמפ, ג'וני קאש, בוב סגר, אירוסמית', פינק פלויד, טים מקגרו, בוב דילן, סנטנה, פרנק סינטרה וג'ון לנון. המוזיקה של פרל ג'אם שימשה בפרק הכפול של העונה השישית, וזו הייתה הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש במוזיקה של אמן אחד לשני פרקים מלאים.
יקום בדיוני
השחקן דני פינו הופיע בתור ואלנס בפרק של הסדרה CSI: ניו יורק "Cold Reveal". הפרק הזה חיבר את פשע מן העבר למספר סדרות ביניהן ל- CSI: ניו יורק, CSI: מיאמי, CSI ,CSI: סייבר, וללא עקבות.
פרקים
פשע מן העבר התחילה בספטמבר 2003 והפכה במהרה לתוכנית העיקרית בלוח הזמנים של CBS בימי ראשון בערב. לדרמת הפשע הייתה עונה ראשונה מוצלחת, ובעונה השנייה היא קיבלה דירוג ממוצע של 3.5 בקרב אנשים בגילאים 18–49 ו-15.1 מיליון צופים.
ב-18 במאי 2010, CBS הודיעה על ביטול הסדרה לאחר שבע עונות ו-156 פרקים.
מכיוון שהיה נהוג לסיים כל עונה עם קליף האנגר, הפרק האחרון של עונה 7, " Shattered ", הסתיים והשאיר את הצופים תוהים לגבי גורלן של כמה דמויות. ביטול הסדרה הותיר את השאלות הללו ללא פתרון.
הפקה
הסדרה שודרה במקביל ב-CBS, וגם ב- Ion Television בארצות הברית. סלאות' גם שידרה את הסדרה מדי פעם. בשנת 2011, התוכנית שודרה ב- MyNetworkTV. התוכנית עשתה את הופעת הבכורה שלה בערוץ החדש Start TV כשזה הושק ב-3 בספטמבר 2018. זה משודר גם ב- MBC Action. החל משנת 2022, שידורים חוזרים מוצגים לעיתים קרובות בערוץ TNT.
פסקול
דיסק פסקול יצא בשנת 2008 על ידי Lakeshore Records, ובו מוזיקה אגבית שהלחין מייקל א. לוין מארבע העונות הראשונות, וכן את השיר 300 Flowers, ששר רובין קירמסה.
יאנוש נירי
יאנוש נירי (במקור גרינפלד, בהונגרית: Nyíri János; בודפשט, 9 בנובמבר 1932 – לונדון, 23 באוקטובר 2002) היה במאי תיאטרון, עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי-בריטי. הוא מחברם של מחזות ורומנים מצליחים ביותר, ביניהם הידוע ביותר הוא "שדות קרב ומגרשי משחקים" (Battlefields and Playgrounds) (הוצאת מקמילן, לונדון, 1990), אשר האובזרבר שיבח כ"רומן החשוב ביותר שנכתב אי פעם על ידי ניצול שואה".
ילדותו ונערותו
הוריו של יאנוש נירי, טיבור נירי ויוליה שפיץ, היו סופרים יהודים-הונגרים ידועים. היצירה הידועה ביותר של אביו היא התסריט לסרט ההונגרי "לבוש פאר הונגרי" (Díszmagyar - בודפשט, 1949). הוריו של נירי התגרשו כשהיה עדיין ילד והוא עבר לכפר קטן באזור טוקאי, כדי לגור עם סבו וסבתו. בתחילת מלחמת העולם השנייה הסתתר מהנאצים ומהאנטישמים ההונגרים יחד עם אמו ואחיו אנדראש נירי. למרות שרוב משפחתו וחבריו לכיתה ניספו במחנות הריכוז אושוויץ ומאוטהאוזן, נירי שרד את הרדיפות וראה את הצבא האדום משתלט על השלטון בהונגריה במאי 1945. לאחר שירותו הצבאי והכשרתו כקצין, שאותה סיים בדרגת סגן משנה, סיים נירי את לימודיו ב-1955 באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע, בהתמחות בבימוי, ועבד כמנהל תיאטרון ידוע בקצ'קמט, בסגד ולאחר מכן בבודפשט.
המעבר לצרפת
לאחר המרד ההונגרי (בהונגריה נקרא: המהפכה ההונגרית) הכושל של 1956, החליט נירי לברוח לווינה, ואחר כך לפריז, שכן גזר דין מוות חיכה לו בהונגריה וכך גם לעמיתיו המהפכנים הרבים. נירי לא הורשה לחזור להונגריה עד לחנינה של 1973, אז הוזמן על ידי השבועון "ניו סטייטסמן" לכתוב מאמר, שפורסם תחת הכותרת A Chilly Spring in Budapest (אביב קריר בבודפשט).
בסוף שנות החמישים הוא השתקע בפריז והחל לעבוד שוב בתיאטרון, עם מחזאים ידועים כמו אז'ן יונסקו, ז'אן אנוי או ז'אן ז'נה. נירי גם לימד בקונסרבטוריון של פריז ולמד בקומדי פראנסז. לאחר שהפך לסגן מנהל תיאטרון אודאון לצד ז'אן-לואי בארו, הוא הכיר את אשתו לעתיד, ג'ני היפיסלי, שהייתה בתם של השחקנים הבריטים לינדיספרן המילטון וכריסטופר קווסט, מצד אמה - היא הייתה נכדתו של היינריך סימון, מדען יהודי והמנהיג הסוציאל-דמוקרטי של האספה הלאומית של פרנקפורט ב-1848. בני הזוג נירי הקימו יחד ב-1960 את להקת התיאטרון הראשונה שלהם, את ה-Le Jeune Théâtre de Marseille. במשך שנים העלה נירי בהצלחה הצגות תיאטרון של מחזות צרפתיים ואנגלים קלאסיים, כמו יצירותיהם של מולייר, פייר בומרשה, ז'אן רסין ואוסקר ויילד. את דייוויד קופרפילד העלה במרסיי ואת החולה המדומה בתיאטרון וודוויל בווסט אנד של לונדון. בנוסף, הוא העלה את "נישואי פיגארו", ועוד מחזות וכן יצירות משלו במדינות שונות באירופה. בשלב זה הוא ואשתו עברו לדרום מערב לונדון. עד מותו של נירי התגוררה המשפחה לסירוגין בבתיה באנגליה, באירלנד ובצרפת.
רומנים
הרומן הראשון של נירי שפורסם באנגלית, (Streets), זכה להערכה רבה בעיתונות הבריטית על הצגתו של המרד ב-1956. "סטריטס" הופיע ברוב רשימות "ספר השנה" ב-1979 והיה להיט מיידי בקרב המבקרים. הוא כתב את הרומן השני שלו, "שדות קרב ומגרשי משחקים" (Battlefields and Playgrounds) שתורגם לשפות רבות ברחבי העולם. הרומן השלישי שלו, !Curtain Up (הרם מסך!), מתרחש בספרד, בצרפת ובאנגליה בשנות השישים. הוא סיים אותו ב-2002, זמן קצר לפני מותו.
מורשתו
יאנוש נירי הותיר אחריו את אשתו ג'ני היפיסלי (1960–2002), כמו כן היו לו אח בכור ואחות צעירה ממנו, וכן בן דניאל ג'יי ובת פולי, ושישה נכדים.
המאסף (פירוש למשנה)
המאסף הוא כינויו של פרשן אלמוני, הפרשן הקדום ביותר שפירושו השלם לכל שישה סדרי משנה נשתמר. הוא מכונה כך בשל המילים אמר המאסף הפותחות את הפירוש.
גילוי הפירוש והוצאתו לאור
הפירוש יצא לראשונה בהוצאת "אל המקורות" בשנת ה'תשט"ו, תחת השם: "פירוש שישה סדרי משנה שפירש רבינו נתן אב הישיבה [בארץ ישראל]". שם זה לקוח מכתב היד שעליו התבסס הספר. עם זאת, המחבר אינו רבי נתן אב הישיבה, שהרי בהקדמת החיבור כתב המחבר שצירף בחיבור את פירושי רבי נתן עם פירושים נוספים מספרייתו. מנחם צבי פוקס הראה כי פירוש רבי נתן עצמו (שלא שרד לימינו) אינו אלא ביאור מילים קשות.
כתב היד שעליו התבססה ההוצאה נמצא על ידי הרב יחיא קאפח ונכדו הרב יוסף קאפח בין ספרים וקטעי דפים שנגנזו בבית קברות בצנעא בירת תימן, כפי שמתאר הנכד בהקדמתו לפירוש. הרב יוסף קאפח העתיקו כמה פעמים עוד בתימן. המהדורה האמורה כוללת את תרגומו, בתוספת מבוא, הערות וציונים של הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש. בספר היובל לרב קאפח, הנקרא "לראש יוסף", פרסם מנחם צבי פוקס עוד מפירושיו של המאסף בתרגומו של יוסף טובי. עם השנים התגלו כתבי יד נוספים ומדויקים יותר של הפירוש שעדיין לא תורגמו ולא יצאו לאור.
תוכן הפירוש
בולטת זיקתו של המאסף לתורת חכמי בבל למרות שגם התלמוד הירושלמי היה לפניו, אותו הוא מכנה "הגמר הא"י" או "תלמוד ארץ ישראלי".
במסכת שביעית כתב:
חלק מפירושי גאוני בבל המובאים בפירושו של המאסף אינם מוכרים ממקור אחר. לצד פירושיו, כתב המאסף גם מבואות לכמה מן המסכתות, ומבואו לכל הפירוש כולל את השתלשלות מסירת התורה מימות משה רבנו ועד חתימת התלמוד.
הדיוויזיה ה-359 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-359 (בגרמנית: 359. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-11 בנובמבר 1943, והועמדה תחת פיקוד קרל ארנדט. הדיוויזיה לחמה בקרבות באוקראינה ובשלזיה עילית, וב-7 במאי 1945 נכנעו בבוהמיה שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי
מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי הוא סיבוב הופעות של ההרכב המוזיקלי הישראלי עידן רייכל. המופע עלה בינואר 2011 והסתיים בפברואר 2011. בסיבוב ההופעות ביצע הפרויקט את מבחר הלהיטים בגרסאות אקוסטיות, שנכללו בחלקם לאחר מכן באלבום האוסף "הביתה, הלוך חזור". כמו כן, המופע כלל גם שירים שהוקלטו במיוחד עבורו: "Ley Ley Ley" ו"When I Know".
רשימת השירים
להלן רשימה חלקית של השירים שבוצעו בסיבוב ההופעות:
השירים "Ley Ley Ley" ו-"When I Know" נכתבו במיוחד עבור סיבוב ההופעות.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק למופע ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, באומרו כי "רייכל ממשיך להחניף בגדול. לא החסיר אף שלאגר: מ"אם תלך" ו"מדברים בשקט" ועד "מכל האהבות", "ממעמקים" ו"שובי". מחבר את הצליל האתני-לאונג'-קוסמופוליטי עם הליריות ה"ישראלית" שלו. ממשיך להציב על הבמה את הצירופים האתנו מוזיקליים הנכונים, כשהוא עצמו כבר משוחרר מספיק כדי להציע גרסה משלו ל"מחכה", השיר שהלחין לריטה. וריטה מוזמנת לשמוע".
קרחון פלאסק
קרחון פלאסק (באנגלית: Flask Glacier) הוא קרחון בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 46 קילומטרים.
שיפועו של הקרחון מתון, והוא זורם לכיוון מזרח ממישור ברוס ונשפך אל מפרצון סקאר, בין פסגת דאגו לפסגת ספאוטר.
לקרחון נשפכים שני קרחונים יובליים: קרחון אמברגריס וקרחון בלוגראדצ'יק.
בשל התחממות כדור הארץ התגברה מהירות הקרחון בין השנים 2000 ו-2012 ב-36%. מהירותו של הקרחון היא 700 בשנה.
גילוי ומיפוי הקרחון
חלקו התחתון של הקרחון נסקר וצולם על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
הקרחון כולו צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1955–1956.
הקרחון מופה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בהתבסס על תצלומי אוויר אלה.
הקרחון נסקר פעם נוספת על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר 1964–1965.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של פלאסק - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל. פלאסק היה קצין בספינה "פקווד" שבספר.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
לקריאה נוספת
• T. A. Scambos, J. A. Bohlander, C. A. Shuman, P. Skvarca, Glacier acceleration and thinning after ice shelf collapse in the Larsen B embayment, Antarctica, The Cryosphere, Volume 31, Issue 18, 22 September 2004 https://doi.org/10.1029/2004GL020670
• Farinotti, Daniel, Corr, Hugh, Gudmundsson, G. Hilmar, The ice thickness distribution of Flask Glacier, Antarctic Peninsula, determined by combining radio-echo soundings, surface velocity data and flow modelling, Annals of Glaciology / 54, PP 18 - 24 https://doi.org/10.3189/2013AoG63A603
דת' רואו רקורדס
דאת' רואו רקורדס (באנגלית: Death Row Records) היא חברת תקליטים שנוסדה בשנת 1991 על ידי ד"ר דרה ושוג נייט, והייתה בעבר חברת התקליטים של ראפרים ידועים מהחוף המערבי, כולל את טופאק שאקור, ד"ר דרה, סנופ דוג, ו-Tha Dogg Pound (קורופט ודאז דילינגר).
דת' רואו מכרה כ-50 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והפיקה רווח של כ-750 מיליון דולר. הלייבל היה בעבר גם הבית של ראפרים וזמרי רית'ם אנד בלוז כמו: The D.O.C. Jewell, RBX, The Lady of Rage, Warren G, נייט דוג, K-Solo, Michel'le, Danny Boy, Top Dogg, Petey Pablo, Jamal, Wright, Tha Realest, ו-Crooked l. בנוסף, Lisa "Left Eye" Lopes הוחתמה והחלה לעבוד על אלבום עד שנהרגה בתאונת דרכים.
בשנת 2022 סנופ דוג קנה את החברה ב-18,000,000 דולרים.
דיוקן (תוכנית טלוויזיה)
דיוקן היא תוכנית טלוויזיה בריטית של ה-BBC, במקור "Star Portraits with Rolf Harris", ששודרה בישראל בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
הפורמט
בכל תוכנית מתארחת דמות מוכרת בציבור ונבחרים שלושה ציירים שמציירים את הדמות כפי הבנתם ופרשנותם האמנותית. לאחר שהציירים מסיימים את הציורים שלהם הם נאספים מחדש עם הדמות, ומראים לדמות את הציורים שלהם. הדמות צריכה לבחור רק בציור אחד.
הסדרה הצליחה בממלכה המאוחדת ויצרה מפגשים מרתקים ובלתי צפויים בין אישים שונים לבין האמנים שציירו אותם.
בישראל
הערוץ הראשון רכש את הזכויות מה-BBC, והתוכנית הופקה על ידי חברת "גיל הפקות". היא שודרה החל ממרץ 2008. את התוכנית בישראל הנחה אלדד זיו.
התוכנית שודרה במשך שלוש עונות, בימי חמישי. לאחר הפסקה, עלתה העונה השנייה של הסדרה בפברואר 2010. בסוף חודש ינואר 2012 סיימה התוכנית את עונתה השלישית ובמקומה שודרה בשידור חוזר העונה השנייה של התוכנית.
החל מהעונה השלישית התוכנית שודרה באיכות HD – איכות שידור בהפרדה גבוהה.
משתתפים
משתתפי העונה הראשונה: שלי יחימוביץ', אריה אלדד, חנה לסלאו, איתן בן-אליהו, יגאל שילון, אביגדור פלדמן ולאורה ריבלין.
משתתפי העונה השנייה: ח"כ ראובן ריבלין, ח"כ אחמד טיבי, יהונתן גפן, ח"כ אנסטסיה מיכאלי, עינת שרוף ועורך הדין ציון אמיר.
קישורים חיצוניים
ביקורת
חופש - עמותה לחופש מדת
עמותת חופש (בשמה הרשמי חופש - עמותה לחופש מדת) היא עמותה ישראלית הדוגלת בהפרדת הדת מהמדינה, בביטול מה שנתפס בעיניה ככפייה דתית, מתנגדת לפעולות החזרה בתשובה ופועלת נגדן. העמותה חברה בארגון ברית האתאיסטים הבינלאומית.
היסטוריה ופעילות
במדינת ישראל של שנות ה-80 הייתה פעילות של עמותות חרדיות ודתיות והתגברה תופעת החזרה בתשובה בקרב הציבור החילוני. בסוף שנת 1985 החלו מספר הורים לצעירים שחזרו בתשובה להתארגן כקבוצה ולאתר אנשים נוספים כמוהם. בחודש מאי 1986 הקימה הקבוצה עמותה בשם "נפגעי החזרה בתשובה".
העמותה פעלה נגד "הפעילות המיסיונרית-יהודית בבתי הספר ובבסיסי צה"ל" ופעילות זו הוצאה מחוץ לחוק. בשנת 1987 שינתה העמותה את שמה ל"ע.ל.ה. - עמותה למניעת ההשתלטות החרדית" ועסקה בנושאים נוספים, כגון מניעת כפייה דתית ומניעת מצב של מדינת הלכה בישראל.
בשנת 1998 השתלבה העמותה עם אתר חופש, ושינתה את שמה ל"ע.ל.ה - חופש". מאז, פעילות העמותה התנהלה במקביל ברשת ומחוץ לה. אתר חופש הוקם בנובמבר 1997 ומופעל בהתנדבות.
בספטמבר 2004 שינתה העמותה את שמה ל"חופש - עמותה לחופש מדת".
ביולי 2016 הגישה העמותה, יחד עם שורה של עותרים נוספים, עתירה לבג"ץ שדרשה משר התחבורה ישראל כץ ומשרד התחבורה לשקול להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, זאת נוכח סירובם להפעיל תחבורה ציבורית בשבת.
העמותה חברה בברית האתאיסטים הבינלאומית.
רחוב בן יהודה
כמעט בכל עיר בישראל קיים רחוב על שמו של אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית. חלקם הם צירי תנועה מרכזיים או רחובות בעלי ערך היסטורי.
מחזור כישור הזמן
מחזור כישור הזמן (באנגלית: The Wheel of Time, "גלגל הזמן") היא סדרת ספרי פנטזיה אפית מאת ג'יימס אוליבר ריגני ג'וניור, תחת שם העט רוברט ג'ורדן, שפורסמה בין השנים 1990 ו-2013.
ג'ורדן הספיק לכתוב 11 ספרים מתוך העלילה שתכנן (וכן ספר עצמאי ובו עלילת הקדם), טרם מותו כתוצאה ממחלה במהלך שנת 2007. מה שנועד להיות הספר האחרון, ולבסוף פוצל לשלושה מפאת אורכו, הושלם על ידי הסופר ברנדון סנדרסון. סנדרסון נבחר על ידי עורכת הספרים ואלמנתו של ג'ורדן, הארייט מקדוגל, להשלים את כתיבת העלילה, תוך שימוש בהנחיות ומידע שהשאיר אחריו ג'ורדן, ובשילוב מקטעים שג'ורדן הספיק לכתוב.
תקציר העלילה
בעולם שבו זכרונות הופכים לאגדות ואגדות למיתולוגיות, עד שהן חוזרות שוב ושוב עם סיבוב הכישור, המיתולוגיה מספרת על מאבק בין אדון האופל וחסידיו המבקשים להחריב את העולם ולעצב אותו על פי רצונו, ובין האנושות, ובראשם זה שזכה לכינוי "הדרקון", אשר סתם את החור בכלאו של אדון האופל. בעבור רבים אלה אגדות בלבד והם מאמינים כי אדון האופל נכלא על ידי הבורא בעת הבריאה, אם בכלל, אך למעשה כלאו של אדון האופל הולך ונחלש.
בערבו של חג מקומי מגיעים לכפר נידח שני זרים, מוריין ולאן, המגלים עניין בשלושה נערים בגיל מסוים, מבלי לגלות כי הם עושים זאת במסגרת חיפושם אחר האדם בו התגלגלה נשמתו של הדרקון. במהלך הלילה נערכת התקפה על הכפר, ושלושת הנערים מקבלים את הסברם של הזרים כי אדון האופל מעוניין באחד מהם, ועל מנת להציל את עצמם וכדי למנוע התקפות עתידיות על כפרם, עליהם לברוח לעיר בה שולט מסדר האאס סדאי, שם יוכלו לזכות להגנה. לקבוצה הבורחת, מצטרפות עוד מספר דמויות. לאחר הבריחה, הקבוצה נאלצת להתפצל, והעלילה עוקבת אחרי הדמויות והדמויות הרבות שמתווספות אליהן, ותפקידן במערכה הגדולה שבין כוחות האור והאופל ההולכת ומתרחבת, אשר הנבואות צפו שתביא לחורבן המוסדות, הממלכות וההסדרים הקיימים, ולמאבק חוזר בין האנושות ובין אדון האופל, בקרב גדול שזכה לשם טראמון גאידון, הקרב האחרון.
הכתיבה וספרי הסדרה
רוב הפרקים כתובים מזווית ראייה והלך המחשבות של גיבור אחד (אך לפעמים יותר), אך בגוף שלישי. בראש כל פרק ישנו סמל הרומז לדמות, ארגון או אומה הפועלים בפרק, לעיתים באופן לא גלוי. כל ספר באנגלית מכיל פרולוג שסוגר קצוות מהספר הקודם.
הספרים תורגמו לעברית, בהוצאת אופוס, וכל כותר פוצל לשני כרכים נפרדים, כאשר שם האחד הוא תרגום הכותר מאנגלית, ושם השני, נקבע בדרך כלל, על פי שם אחד הפרקים העיקריים בו (גם באנגלית יצאה גרסה מפוצלת לצעירים, אולם שמות הספרים שונים).
בשנת 2022 החלה הוצאת אופוס להוציא את הספרים במהדורה חדשה, שם הסדרה קוצר לכישור הזמן וכל שני כרכים נקראים באותו שם (כמו במהדורה האנגלית). כמו כן עודכן התרגום והספר עבר עריכה נוספת. נכון ליולי 2023 יצאו לאור מחדש ששת הכרכים הראשונים בסדרה (אשר מקבילים לשלושת הספרים הראשונים בגרסא האנגלית).
בנוסף לספרי הסדרה, הוציא ג'ורדן לאור שני סיפורים קצרים. הראשון נכתב בשלהי שנות התשעים ונקרא The Strike at Shayol Ghul (בעבר פורסם באתר ההוצאה). עלילתו קודמת לעלילה המרכזית בכמה אלפי שנים. לבסוף יצא לאור בדפוס בספר The World of Robert Jordan's The Wheel of Time. בשנת 2004 יצא לאור סיפור נוסף, המהווה פרולוג לסדרה, בשם אביב חדש (New Spring). סיפור זה יצא לאור בראשונה כסיפור קצר, הנושא את אותו השם, באסופת סיפורי פנטזיה קצרים בשם "אגדות" בעריכת רוברט סילברברג (תורגם לעברית בהוצאת אופוס בשנת 2000 בשם "אגדות- חלק 1"), ולאחר מכן הורחב ועובד לספר עצמאי. סיפורים נוספים אשר נועדו להיכתב כרקע לסדרה הראשית תוכננו על ידי ג'ורדן, אך לא יצאו אל הפועל בטרם הלך לעולמו.
בנוסף לספרים עלילתיים, ראו אור גם ספרים אנציקלופדיים. בשנת 1997 פורסם ספר עזר לסדרה, שנקרא The World of Robert Jordan's The Wheel of Time, והוא כולל מידע רב על העולם שלא פורסם עד אותה העת, לרבות מפות של חלקי העולם שטרם הוצגו. ג'ורדן ציין כי הספר ברובו קאנוני, אם כי הוא כתוב מנקודת מבט של היסטוריון בתוך העולם וככזה נוטה לטעויות כתוצאה מניחושים והטעיות. בשנת 2015 יצאה לאור אנציקלופדיה מקיפה של הסדרה, בשם The Wheel of Time Companion: The People, Places, and History of the Bestselling Series, שהוכנה על ידי עוזריו של רוברט ג'ורדן ואלמנתו, העורכת של ספריו.
כמו כן, שני חלקים מעבודת הכתיבה של ברנדון סנדרסון שלא נכללו בתוך ספרי הסדרה, פורסמו כסיפורים קצרים. האחד, בשם River of Souls, פורסם בתוך Unfettered: Tales by Masters of Fantasy בשנת 2013. ואילו השני, A Fire Within the Ways, אשר איננו נחשב ליצירה קאנונית, פורסם בתוך Unfettered III, בשנת 2019.
הרקע לעלילת מחזור כישור הזמן
הסדרה מתחוללת על רקע עולם בו המיתוס השלט הוא כי בראשית ברא הבורא את כישור הזמן. בעת סיבובו הבלתי פוסק של הכישור, נטווה מארג שהוא ביטוי של העולם, פעולותיהם וגורלם של בני האדם. תפיסה מעמיקה יותר של פעולת הכישור, מזהה תבניות היסטוריות חוזרות הנפרשות על פני אלפי שנים. תקופות אלה מכונות עידנים, ואף שבכל עידן עשויות להתקיים ציוויליזציות שונות, לעידנים מסוימים ישנם עקרונות מארגנים זהים. חירותם של בני האדם ביחס לתוכנית הטוויה של הכישור יחסית, והיא תלויה במידת השפעתם בעולם וחשיבותם למארג שאותו הכישור טווה. נשמות בני האדם באות לעולם בהתאם לתפקיד שהכישור מיעד להם במארג הנטווה.
מרכיב נוסף של המיתוס הוא כי ברגע הבריאה, כבל הבורא ישות שזכתה לכינוי אדון האופל, כך שלא תוכל לבוא במגע עם העולם. מי שהשכלתו רחבה מארבע אמותיו, יודע כי בעבר אדון האופל שוחרר מכלאו ולאחר מאבק אדיר נכלא בשנית. למרות שאדון האופל נכלא, בשל טבעו המחזורי של הכישור, כלל לא בטוח כי זהו ניצחון סופי. ובשל נצחיותו של הכישור, ייתכן כי המאבק בין הצדדים מתחולל משחר הבריאה, והמאבק שהאנושות זוכרת כלל איננו המאבק הראשון, וגם לא האחרון.
זוהי התפיסה הכללית המקובלת, אף כי מרבית האנשים אינם מטרידים עצמם במשמעויותיה או השלכותיה הפילוסופיות, למעט האמונה בקיומו של הכישור ובגלגולן של הנשמות.
ככל שהזיכרון ההיסטורי שבימי עלילת הספר הולך לאחור, הוא מגיע רק כ־3000 שנים לפני התרחשות העלילה. תקופה זו מתוארת כתקופה של שגשוג וקדמה, והיא מכונה עידן האגדות. מעט הסיפורים על התקופה מתארים תקופה של שפע וקידמה בכל התחומים. לצד תיאורים של מכשור מתקדם, תקופה זו גם מציינת את שיא פיתוחו של הכוח האחד, מקור אנרגיה הנגיש לחלק מבני אדם. הכוח האחד זוהה עם מקור האנרגיה הבלתי נדלה המסובב את כישור הזמן. השימוש בו, המכונה "תיעול", איפשר את ביצוען של פעולות שלמי שהכוח אינו נגיש לו, נראות כמו קסם. מתעלים רבים התארגנו יחד להביא רווחה לעולם, וברבות הזמן כונו "משרתים לכל", ובשפתם, אאס סדאי. בעידן זה, ובאמצעות הכוח האחד ביצעו האאס סדאי מעשים מדהימים, העוקפים את הישגי הטכנולוגיה המוכרת לנו, והביאו לידי שלום עולמי ושגשוג כלל אנושי.
בשלהי המלחמה, וכשאנושות עמדה בפני הפסד, אחד מראשי המצביאים של כוחות האור, מתעל בשם לואס תרין טלמון (נהגה: לוּז ת'הרין טלאמון), שכונה "הדרקון", יצא למבצע שנועד להטליא את החור שנפער בכלאו של אדון האופל. הפעולה הצליחה, ולואס תרין כלא את אדון האופל מחוץ לכישור, יחד עם מנהיגי כוחות האופל שנכחו במקום, אאס סדאי שבגדו באנושות, ונודעו בשם הארורים. אך התקפת הנגד של אדון האופל זיהמה את סאידין, החצי הגברי של הכוח האחד. הזיהום חלחל בהכרתם של הגברים המתעלים, ולא עבר זמן רב עד שדעתם נטרפה. כך, לואס תרין שנודע לתהילה בזכות הצלתו את האנושות, נודע גם כטובח השארים, לאחר שבטירופו הרג את אשתו וכל משפחתו. מתעלים אלה הסתובבו בעולם, כשהם זורעים הרס. הם החריבו ערים, הפכו ארצות ושיטחו הרים, זעזעו את הארץ וייבשו אוקיינוסים. החורבן העצום נפסק לאחר מותם או לאחר שנפלו בידיהן של נשים מתעלות, אשר סירסו את יכולתם לתעל. תקופה זו, כונתה בשם עידן השיגעון, והמאורעות בשם שבירת העולם, כיוון שבמהלכה עוצבו מחדש פני הארץ והיבשות.
לעידן השגעון ולשבירת העולם היו השלכות רבות. רשומות היסטוריות ומדעיות אבדו והושמדו, הטכנולוגיה נסוגה ואורחות החיים הותאמו למצב החדש. שימושים רבים של הכוח האחד, נשכחו, ובני האדם למדו לפחד מהיכולת לתעל. אימה מיוחדת עוררו גברים בעלי היכולת לתעל, שכן אלו היו עתידים במוקדם או במאוחר לאבד את שפיותם ולפגוע בסביבתם. האאס סדאי, שבעידן האגדות כלל גברים ונשים בעלי יכולת לתעל, נבנה מחדש כארגון על טהרת הנשים, אשר הקימו מצודה גבוהה שכונתה המגדל הלבן, ובחשו בפוליטיקה העולמית. במקביל, הבריתות שהחזיקו מעמד במהלך מלחמת הכוח התפרקו, אוכלוסיות היגרו למקומות שונים, גבולות נעלמו או השתנו, ונוצרו מסגרות לאומיות שונות.
אך למרות שאדון האופל נכלא בידי לואס תרין, כ-1,000 שנים לאחר שבירת העולם, החלו צבאות של יצורי האופל ששרדו את מלחמת הכוח, מרביתם טרולוקים, יצורים הנראים כהכלאה מפלצתית של בעלי חיים עם בני אדם, לפלוש אל הארצות המיושבות. פלישות אלה והמאבק האנושי בהן כונו מלחמות הטרולוקים. מול התקפות טרולוקים ומספריהם הגדולים, עמדה ברית שכונתה 'ברית עשר האומות'. ברית זו הונהגה על ידי מנטהרן (נהגה: מנהת'רהן) אשר הודות להקרבתה ועמידתה בפני האופל ניצחו כוחות האור את צבאות הטרולוקים, אך היא עצמה הושמדה כליל.
כ־1,000 שנים לאחר מלחמות הטרולוקים עלה לגדולה מלך צעיר בשם ארתור פנדרג טנריל (נהגה: ארטור פיהנדרג טאנריאל), שכונה ארתור הוקינג. הוקינג איחד תחת שליטתו את כל האומות ביבשתו לאימפריה, ואפילו שלח צי, בפיקוד בנו לותר (נהגה: לות'יר) אל מעבר לאוקיינוס. אף שכוחות אלה לא שבו וגורלם לא נודע באימפריה, הם הגיעו אל העולם החדש שמעבר לאוקיינוס כבשו אותו והתבססו בו. ארתור הוקינג ראה בעצמו לוחם למען הצדק, ושנא אאס סדאי או כל דבר הקשור לכוח האחד: עשרים שנה צרו כוחותיו על עיר המצודה של המגדל הלבן, אך ללא הכרעה. עם מותו, ממלכתו התפלגה בין יורשיו, ששקעו במלחמת ירושה שנמשכה מאה שנים. עם שכוך המלחמה, התעצבו הגולות והלאומים פחות או יותר כפי שהם מוכרים בעת תחילת עלילת הסדרה, המתחילה לקראת סופו של מה שמכונה אצל ההיסטוריונים, העידן השלישי.
ביקורת על הסדרה
חידוש מסוים שהיה בעת כתיבת הסדרה שנבע בין היתר בשל מורכבות העלילה, היה פיתוחן המקביל של מספר דמויות ראשיות, כאשר בכמה מן הספרים ישנן דמויות ראשיות שכלל לא מופיעות או נזכרות במספר פרקים בלבד. ייחוד נוסף של הסדרה בא לידי ביטוי במספרן העצום של הדמויות המובחנות בשמן (2,782 דמויות).
עיבודים
חברת מכשפי החוף הוציאה באוקטובר 2001 משחק תפקידים בשיטת ק20 המבוסס על הסדרה (The Wheel of Time Roleplaying Game) וב־2002 הוציאה הרפתקאה מוכנה בשם The Prophecies of the Dragon. עקב אי הסכמות עם ג'ורדן וחוסר הצלחה כלכלית הופסקה מאז התמיכה במוצר ולא יוצאות לו יותר הרחבות חדשות. ספרים אלו לא תורגמו לעברית.
בנוסף יצא לאור ספר בשם The World of Robert Jordan's The Wheel of Time (ידוע גם כמדריך וכספר הלבן הגדול) המתאר את העולם וגם הוא לא תורגם לעברית.
בשנת 2021, עלתה לשידור סדרת מחזור כישור הזמן המבוססת על עלילת הספרים.
משה רסיוק
משה רסיוק (נולד ב-31 במרץ 1954) הוא מלחין ישראלי, מורה למוזיקה ולניצוח.
ביוגרפיה
רסיוק נולד בחיפה והחל את לימודי המוזיקה אצל המלחין צבי הרי נדל. הוא בוגר האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב והמחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. באקדמיה למד קומפוזיציה אצל פרופסור אבל ארליך ובשנת 1980, לאחר קבלת התואר, המשיך בלימודיו אצל פרופסור יוסף טל בירושלים.
בשנת 1982 זכתה יצירתו "קדים" בפרס ראשון בתחרות למלחינים צעירים, ביוזמת הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוח מנדי רודן. מאז נוגנה היצירה על ידי התזמורות המובילות בארץ ובכללן התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, לרבות בסיור קונצרטים באוסטרליה. במלאת יובל למדינת ישראל ב-1998, נוגנה "קדים" בקונצרט חגיגי בפינלנד בניצוח אוסמו וונסקה, ובהמשך הוקלטה לשירות השידור של מערב גרמניה.
יצירתו של רסיוק "עבודה זרה" זכתה ב-1991 בפרס אקו"ם, ונוגנה מאז בידי התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת "המאה" באוסקה, יפן, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הפילהרמונית של נובוסיבירסק, רוסיה.
בין יצירותיו הקוליות של משה רסיוק "רחוב השוק", למקהלה, שבוצעה בידי "זמרי קאמרן" בניצוח אבנר איתי ולאחר מכן בידי זמרי ה־BBC בלונדון, "כיכר סדום" למקהלה ולכלי נקישה, זוכת פרס אנגל ליצירה ישראלית מקורית (1991), "חזון העצמות היבשות", בהזמנת הזמריה השש-עשרה, "נביא בשער" לטנור סולו, מקהלה ותזמורת, "צפרירים", למקהלת ילדים, ואחרות.
רסיוק מרצה במדרשה למוזיקה שבמכללת לוינסקי ומנצח על מקהלת כפר שמריהו.
באוגוסט 2012 קיבל דוקטורט מטעם אוניברסיטת תל אביב, נושא העבודה הוא "יחזקאל בראון והשפעת הזמרה הגרגוריאנית על יצירתו".
רסיוק שר במשך שנים במקהלת זמרי קאמרן של אבנר איתי.
רסיוק מלמד גם מוזיקה וניצוח.
בתו היא השחקנית, הזמרת ונגנית החלילית רות רסיוק.
נפתלי (פירושונים)
ראו גם
}}
אור רייכרט
ביוגרפיה
רייכרט למד בישיבה התיכונית "נר תמיד" שבחשמונאים, וסיים את לימודיו שם בשנת 2000. את הקריירה באיור החל בשנת 2007 כמאייר בעיתוני הילדים "אותיות" ו"סוכריות", וכקריקטוריסט ומאייר בעיתון מקור ראשון. בשנת 2008 עבד כגרפיקאי במקור ראשון וצייר קריקטורות בעיתונים הצופה וג'רוזלם פוסט. בפברואר 2009 זכה בתחרות בארצות הברית, וקריקטורה של הנשיא אובמה מפרי עטו הוצגה על בניין הטיימס סקוור בניו יורק. במהלך אותה שנה הוציא רייכרט, יחד עם הגרפיקאי נתנאל שפיגל, חולצות הומוריסטיות בשם "טישערט". בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל לכתוב קומיקס העוסק בתנאים ב"מקור לילדים", עיתון הילדים של מקור ראשון. בשנת 2010, בעקבות הקומיקס, הוציא באמצעות דני ספרים את ספר הקומיקס הראשון בסדרה, "התנאים - מדור החורבן לרבי עקיבא". באותה שנה החל לעבוד בחברת הפרסום "גליקמן-נטלר-סמסונוב" כביצועיסט, ואייר בעיתון הילדים "ענקים".
בשנת 2011 התפטר מ"גליקמן-נטלר-סמסונוב" והצטרף למשרד הפרסום "אפיקים" כארט דירקטור. במהלך עבודתו זו עיצב מספר קמפיינים של חברות גדולות, כולל אסם, פלאפון ובזק. באותה שנה יצא לאור הספר "מזימה" של עמיעד טאוב, שאת עטיפתו אייר רייכרט.
משנת 2013 משמש מבקר מסעדות וכותב טור קבוע בעלון לציבור הדתי "שביעי".
בשנת 2014 יצר רייכרט תערוכת קריקטורות שלו בשם "במידה סמול" שעסקה בשמאל האנטי ציוני. באותה שנה גם הקים את "זובור", פאנל סטנדאפיסטים בו שימש כמנחה. מלבד רייכרט חברי הפאנל הם יותם זמרי, יאיר אורבך, אורי מלמד ואמיר מויאל. בשנת 2015 יזם והשתתף בתערוכת קריקטורות בשם "נכבה עכשיו - חושפים את שקר הנכבה".
בשנת 2017 אצר והפיק את תערוכת "אלחנן בשחור לבן" עבור האמן והקריקטוריסט אלחנן בן אורי. בשנה זו החל גם לכתוב טור ביקורת משקאות עבור אתר האינטרנט "סרוגים", שהפך בהמשך לטור ביקורת סרטים, והפיק מספר מופעי סאטירה ופסטיבלים. הבולטים שבהם: מופע הסאטירה "הכיבוש מצחיק" בהשתתפות הסטנדאפיסטים מוחמד נעמה ואמיר מויאל, ופסטיבל ההומור היהודי "הביצה" בפתח תקווה.
בשנים 2017–2018 השתתף בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים צעירים וכוכבי רשת. בשנה זו פרסם יחד עם אשת התוכן רעות גולדובסקי את ספרו "לוקופדיה - האנציקלופדיה המשוגעת של הכול, כרך א'", בהוצאת סלע מאיר.
פעילות ברשת
ב-2 ביולי 2011 פתח רייכרט דף בפייסבוק בשם "קריקטורה יומית ושאר ירקות של אור רייכרט" שבמסגרתו העלה, כמעט מדי יום, קריקטורה אקטואלית. רבות מהקריקטורות מציגות עמדה ציונית פרו-ישראלית וימנית, וחלקן לועג לשמאל.
ב-15 במאי 2012 הקים רייכרט יחד עם מתן צור, את "פרסומי חרטא" - "חברת פרסום פיקטיבית המתמקדת במגזר הדתי לאומי". ב-19 בפברואר 2013 הודיעו רייכרט וצור על סגירת "פרסומי חרטא".
בשנת 2018 יזם את מחאת המילואימניקים "די להפקרות בצאלים" יחד עם איש התוכן והניו מדיה אריק גרינשטיין.
פרסים
2009 – זכה במקום ראשון במרתון קריקטורות הבינלאומי של האתר buzzinews שבעקבותיה קריקטורה פרי יצירתו הוצגה על בניין בכיכר טיימס בניו יורק.
ב-2 באפריל 2012, רייכרט זכה יחד עם המעצב עידו שוורצמן בתחרות קריאייטיב של המגזין פורבס, פסטיבל הפרסום הבינלאומי "White Square" וקבוצת ה-Mizbala. בעקבות הזכייה הוא גם הוזמן לייצג את ישראל בפסטיבל White Square שהתקיים במינסק, בלארוס באמצע חודש אפריל.
2012 – זכה במקום השלישי בתחרות "מעצבים זיכרון" של יד ושם ומשרד הפנים.
חיים אישיים
רייכרט נשוי, אב לחמישה ומתגורר בהתנחלות בדולב.
לבואן
לבואן (במלאית: Labuan, בכתב ג'אווי: لابوان) היא טריטוריה פדרלית במלזיה. הטריטוריה כוללת את האי לבואן ועוד שישה איים קטנים יותר בקרבתו. האיים נמצאים בים סין הדרומי, מול חופי המדינה המלזית סבה הנמצאת בצפון האי בורנאו. בירת הטריטוריה היא ויקטוריה.
היסטוריה
לבואן היה בשליטת האימפריה הברוניית מאז המאה ה-15.
מאז המאה ה-18, בריטניה רצתה להשתלט על האי כדי להפוך אותו לבסיס ימי לשירות האינטרסים שלהם באזור וכדי להילחם בשודדי הים בים סין הדרומי. ב-18 בדצמבר 1846 ג'יימס ברוק, הרג'ה של ממלכת סראוואק שהיה בריטי במוצאו, קנה ביוזמתו את האי בעבור הבריטים בחוזה עם סולטאן ברוניי. ב-24 בדצמבר באותה שנה הבריטים החליטו לקבל את ההצעה והשתלטו על האי.
ב-1848 נוסדה מושבת הכתר של לבואן וברוק שימש כמושל הראשון שלה עד 1852. ב-1890 לבואן הועבר לשליטת קולוניית צפון בורנאו הבריטית, שהייתה בשטחי מדינת סבה של היום. ב-1906 האי הפך לחלק מקולוניית מושבות המצרים, שכללה מספר קולוניות של הבריטים בחצי האי המלאי כמו סינגפור, אך ב-1912 האי חזר להיות מושבת כתר נפרדת.
בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, האי נכבש על ידי כוחות האימפריה היפנית. במהלך המלחמה האי היה מרכז שלטוני של היפנים באזור. ב-9 בדצמבר 1942 היפנים שינו את שם האי למַאֶדַה (前田島) על שמו של טושינרי מאדה (前田利為侯爵), המפקד הראשון של הכוחות היפנים בבורנאו שנהרג בהתרסקות מטוס בבינטולו שבסראוואק. בשלב מתקדם יותר של המלחמה היפנים הפכו את לבואן לבסיס צבאי. שחרור האזור על ידי בעלות הברית החל ב-10 ביוני 1945 כשכוחות אוסטרלים כבשו את האי מידי היפנים במסגרת "מבצע אבוב 6". לאחר מכן השם שונה בחזרה ללבואן.
ב-1946 האי צורף למושבת הכתר של צפון בורנאו שנוצרה באותה שנה. ב-1963 המושבה הייתה בין החלקים שהרכיבו את מלזיה והיא נהפכה למדינת סבה.
ב-1984 סבה מסרה את האי לממשלה הפדרלית של מלזיה והוא נהפך לטריטוריה פדרלית. ב-1990 הטריטוריה הוכרזה כמרכז פיננסי מעבר לחוף (Offshore financial centre).
כלכלה
כלכלת הטריטוריה מתבססת בעיקר על ייצוא נפט וגז טבעי שמופק בה וכן על שירותי בנקאות.
גאוגרפיה
הטריטוריה מורכבת מהאי לבואן ומעוד שישה איים קטנים. האיים נמצאים במפרץ ברוניי, במרחק של 8 קילומטרים מחופי מדינת סבה ובקרבת ברוניי. ששת האיים הנוספים ללבואן הם: דאט (Daat), פפן (Papan), בורונג (Burung), קורמן (Kuraman), רוסוקן קצ'יל (Rusukan Kecil, "רוסוקן הקטן") ורוסוקן בסר (Rusukan Besar, "רוסוקן הגדול").
לואיס ממפורד
לואיס ממפורד (באנגלית: Lewis Mumford; 19 באוקטובר 1895 – 26 בינואר 1990) היה היסטוריון אמריקאי, סוציולוג, פילוסוף של טכנולוגיה ומבקר ספרותי. ידוע במיוחד עבור מחקרו על ערים ואדריכלות עירונית. ממפורד הושפע מעבודתו של האדריכל הסקוטי סר פטריק גדס, ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם עמיתו הסוציולוג הבריטי ויקטור ברנפורד.
ממפורד היה גם בן זמנו וידידו של פרנק לויד רייט, קלרנס שטיין, אדמונד נ'בייקון, וונבר בוש.
ביוגרפיה
ממפורד נולד בפלאשינג, קווינס, ניו יורק, וסיים את בית הספר התיכון ב -1912. הוא למד בקולג' סיטי בניו יורק וב״בית הספר החדש למחקר חברתי״, אך חלה בשחפת ומעולם לא סיים את התואר. בשנת 1918 הצטרף לצי ארצות הברית כדי לשרת במלחמת העולם הראשונה והוצב כטכנאי רדיו. הוא שוחרר בשנת 1919 והפך לעורך שותף של ה -The Dial, כתב עת מודרניסטי משפיע באותם ימים. מאוחר יותר הוא עבד עבור הניו יורקר, שבו הוא כתב ביקורת על אדריכלות ופרשנות על נושאים עירוניים.