cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטבח בתיכון קולומביין
הירי בספרייה
תלמידים ואנשי צוות שהתחבאו בחדרים החיצוניים לספרייה, סיפרו כי שמעו את אחד היורים מסנן דברים דוגמת "כל מי שחובש כובע לבן או כובע בייסבול, שיקום!" ו"כל הספורטאים לקום! אנחנו נטפל בבחורים שבכובעים הלבנים!" (חבישת כובע בייסבול לבן בקולומביין הייתה מסורת בקרב חברי קבוצות הספורט של התיכון). לאחר ששם לב כי אף אחד לא קם, האריס אמר: "בסדר, אני אתחיל לירות בכל מקרה!". השניים עשו אז את דרכם לכיוון הקצה השני של הספרייה, אל שתי שורות של מחשבים.
אוואן טוד ניצל את הזמן כדי להתחבא בצורה טובה יותר מאחורי דלפק המנהלה. קייל ולאסקז ישב בשורה הצפונית של המחשבים, מכורבל מתחת לשולחן. קלבולד ירה בולאסקז ראשון, פגע בו בראש ובגב, וכך רצח אותו. היורים הניחו את תיקיהם והחלו לטעון מחדש את כלי הנשק. הם הלכו אל החלונות הצופים אל המדרגות החיצוניות, שם היו כמה דקות קודם לכן. כאשר שמו לב שכוחות המשטרה מפנים תלמידים, הם החלו לירות אל מחוץ לחלונות על מנת שההימלטות תיכשל; המשטרה השיבה אש.
לאחר שניות מספר, פנה קלבולד מהחלונות, ירה ברובהו בשולחן קרוב ופצע את פטריק איירלנד, דניאל סטיפלטון ומקיי הול. האריס תפס את רובה הציד שלו, הלך לשורה הדרומית של שולחנות המחשבים, וירה מתחת לשולחן הראשון בשורה מבלי להסתכל מי נמצא מתחתיו. הירייה פגעה בסטיבן קארנאו, שהסתתר מתחת לשולחן, והרגה אותו. לאחר מכן ירה האריס מתחת לשולחן המחשב הבא, ופצע את קאסי רוּגְּסַגֵּר.
דיווחים רשמיים מציינים שהאריס הלך לשולחן הנגדי לשורת המחשבים הדרומית, טפח פעמיים בידו, התכופף, ואמר "פיק-א-בו" (קריאה באנגלית המקבילה ל"קו-קו"), לפני שירה בראשה של קֶסי בֶּרנאל והרג אותה. ההדף מהנשק פגע בפניו, ושבר את אפו. סברה פופולרית היא כי ברנאל הייתה זו שנשאלה "האם את מאמינה באלוהים?". החקירה הרשמית ייחסה הערה זו לא לברנאל כי אם לתלמידה שנורתה אך שרדה, ואלין שנאר. שלושה תלמידים שהיו עדים למותה של ברנאל, לרבות האדם שהתחבא יחד איתה מתחת לשולחן, העידו שחילופי הדברים הללו לא התרחשו. למרות זאת, אחרים שהיו בספרייה טענו שחילופי הדברים כן התרחשו אף על פי שאף אחד מן התלמידים הללו לא ראה זאת במו עיניו אך שמע את הדברים. ייתכן שהם שמעו את חילופי הדברים שלאחר מכן בין קלבולד לואלין שנאר, והוטעו על ידי דיווחי חדשות, שייחסו את האמירה לברנאל. אי-הבנה זו הציתה ויכוח עז האם החקירה הרשמית העריכה כראוי את כל האפשרויות והאם היורים הפנו את השאלה לברנאל או לשנאר.
לאחר מכן פנה האריס אל השולחן הבא, שלידו ישבה התלמידה בְּרי פסקל. פסקל לא התחבאה תחת השולחן כיוון שלא היה מספיק מקום לכך ונאלצה להיות גלויה לעיני היורים ולסכן את חייה. האריס שאל אותה אם היא רוצה למות, וזו הגיבה בתחינה על חייה. עדים דיווחו כי האריס התבלבל כשהשיחה בינו לבין פסקל התרחשה. ייתכן והבלבול נבע מהפצע בפניו, שדימם קשות. בזמן שהאריס החל ללעוג לפסקל, החל פטריק איירלנד להעניק עזרה ראשונה לאחד משני הפצועים שלידו. כשקלבולד הבחין בנעשה, הוא ירה לעברו, ופגע בו פעמיים בראש ופעם אחת בכף הרגל. איירלנד נפל מחוסר הכרה, אבל שרד באורח נס.
לאחר מכן המשיך קלבולד ללכת לכיוון קבוצה נוספת של שולחנות ומצא את אייזיאה שולס, מתיו קצ'טר וקרייג סקוט, אחיה הצעיר של רייצ'ל סקוט שהייתה הנרצחת הראשונה באירוע, מתחבאים מתחת לאחד השולחנות. שלושתם היו ספורטאים אהודים בבית הספר. קלבולד ניסה למשוך את שולס אל מעל לשולחן, אך לא הצליח. הוא קרא להאריס, שעזב את פסקל והצטרף אליו. קלבולד והאריס לעגו לשולס למשך מספר שניות. האריס התכופף אז, ירה בו בחזה מטווח קרוב ורצח אותו. קלבולד התכופף גם כן ופתח באש, פגע ורצח את קצ'טר. באורח יוצא דופן, קרייג סקוט נשאר שלם ולא פצוע, על ידי כך ששכב בשלוליות דמם של חבריו וגאל בהם את גופו, וכך העמיד פני מת. האריס הסתובב וזרק מטען מאולתר לכיוון השולחן שלידו היו הול, סטיפלטון ואיירלנד. הול זרק את המטען בחזרה והוא התפוצץ דרומה יותר (הרחק מהיורים).
קלבולד המשיך לירות בצנצנת תצוגה ליד הדלת, פנה וירה בשולחן הקרוב ביותר אליו ופצע את מארק קינטגן. הוא פנה אז לשולחן לשמאלו (מזרח) וירה אליו, פוצע את התלמידות ליסה קרוּץ וואלין שנאר באותו קליע. קלבולד התקרב אז לשולחן תחתיו התחבאה לורן טאונסנד וירה לעברה. בשלב זה לא היה ברור אם טאוסנד מתה או שהיא עדיין בחיים אבל מדממת למוות. האריס הלך בינתיים מעבר לשולחן נוסף שם התחבאו שתי בנות, התכופף מתחת לשולחן, הסתכל בהן, והפטיר לעברן בלעג את המילה "פתטי".
השניים הלכו אז אל שולחן ריק והחלו לטעון מחדש את כלי נשקם. ואלין שנאר, שהייתה פצועה קשה, החלה אז לבכות, "אוי, תעזור לי אלוהים!". קלבולד חזר אליה לאחר ששמע את המילה "אלוהים", ושאל אותה אם היא מאמינה באלוהים. היא גמגמה בתשובתה, אומרת לו "לא" ואז "כן", מנסה לתת את התשובה ה"נכונה", ככל הנראה על מנת לגרום לקלבולד לחוס על חייה. הוא שאל אותה מדוע, והיא אמרה שהיא מאמינה באלוהים בגלל האמונות של משפחתה. בשל כך, הוא לעג לשנאר והלך. תקרית זו הייתה הגורם לוויכוח לגבי קסי ברנאל כיוון שהיו כאלה שהאמינו כי עדי הראייה, שהמשיכו לתמוך בטענת ברנאל, ייחסו בטעות את ההערות של שנאר וקלבולד לברנאל עקב דמיון אפשרי בקול ובמראה. האמונה הרווחת הייתה שקלבולד הוא זה ששאל "האם את מאמינה באלוהים?", אך עד היום לא ברור אם התלמידה שנשאלה הייתה ברנאל או שנאר.
האריס נע אז לעבר שולחן נוסף וירה פעמיים מתחתיו, פוצע את ניקול נולן ואת ג'ון טומלין. כשטומלין ניסה לזחול החוצה ולברוח בשקט, קלבולד בא מסביב לפינת השולחן ובעט בגופו. האריס לעג לניסיון הבריחה שלו, וכאשר טומלין שאל אותו "זה כבר לא מספיק לכם?" קלבולד הגיב לו ב"מספיק? עוד לא סיימנו" וקלבולד ירה בו פעם נוספת ורצח אותו. האריס הלך בחזרה לצד השני של השולחן, שם שכבה לורן טאונסנד לאחר שנורתה. מאחוריה, קלי פלמינג, בדומה לברי פסקל, ישבה ליד השולחן במקום מתחתיו. האריס ירה בה ברובה שלו, פגע בה בגב, וגרם למותה. הוא המשיך לירות בשולחן מאחוריה, פגע בטאונסנד וקרוּץ בשנית, ופצע את ג'ינה פארק. נתיחה שלאחר המוות שבוצעה בגופתה של טאוסנד גילתה כי היא נהרגה כבר בירייה הראשונה בגופה, לאחר שוואלין שנאר וליסה קרוץ נורו ונפצעו, כך שהירייה הנוספת בטאוסנד לא הרגה אותה אלא הוסיפה לפציעתה הברוטאלית של גופתה.
ב-11:37 בבוקר, נעו היורים למרכז הספרייה ושם המשיכו לטעון את כלי הנשק שלהם ליד שולחן שבאמצע החדר. קלבולד שם לב לתלמיד שהיה קרוב ופניו היו מוכרות לו, וביקש ממנו להזדהות. להפתעתו של קלבולד, היה זה ג'ון סָאבַאג', מכרו. סאבאג' שאל אותו מה הם עושים, וקלבולד השיב, "או, רק הורגים אנשים". סאבאג' המבוהל שאל אם הם הולכים להרוג אותו. עקב הקשרים והיחסים הטובים בין השניים, קלבולד השתהה וביקש ממנו לעזוב את הספרייה. סאבאג' נס מיידית והצליח לברוח דרך הכניסה הראשית של הספרייה.
לאחר שסאבאג' הלך, פנה האריס וירה ברובה הקרבין שלו בשולחן שהיה בדיוק בכיוון צפון לעמדותיהם, פגע בפניו של דניאל מאוזר מטווח קרוב, ורצח אותו. שני היורים נעו אז דרומה מהמקום שבו היו, ירו באקראי מתחת לשולחן נוסף, וכך פצעו באורח אנוש את ג'ניפר דויל ואוסטין יוּבנקס, ורצחו את קוֹרי דה-פּוּטֶר. דה-פוטר, הקורבן האחרון של הטבח, קיבל משמעות חשובה במהלך הסיפור ונחשב למי ששמר על חבריו רגועים במהלך כל ההתרחשות.
בנקודה זו, שמעו מספר עדים את האריס וקלבולד מעירים על כך שכבר אינם מוצאים ריגוש בלירות בקורבנותיהם. קלבולד צוטט כאומר "אולי אנחנו צריכים להתחיל לדקור אנשים, עשוי להיות יותר כיף", משמע שהיורים התייאשו מלרצוח באמצעות יריות והחליטו להחליף את הרובים בסכינים.
האריס וקלבולד החלו להתרחק מהשולחן וללכת לכיוון הדלפק הראשי של הספרייה. בזמן ההליכה, זרק האריס בקבוק תבערה לכיוון הקצה הדרום-מערבי של הספרייה, אך הבקבוק לא התפוצץ. הוא הגיע אל מעבר לצד המזרחי של הדלפק וקלבולד הצטרף אליו ממערב. הם נפגשו ליד המקום שאליו הגיע אוואן טוד לאחר הירי אל מכונת הצילום. היורים צחקו על טוד ושקלו להרוג אותו, אבל לבסוף הלכו משם.
קלבולד פנה אז וירה ירייה לתוך חדר צוות ספרייה פתוח, ופגע בטלוויזיה קטנה. קלבולד הטיח כיסא על מסוף המחשב שהיה על דלפק הספרייה, בדיוק מעל המדף שמתחתיו התחבאה פטי נילסון. השניים הלכו אז אל מחוץ לספרייה, בשעה 11:42 בבוקר, מסיימים את הטבח האלים והברוטאלי.
כמעט מיד לאחר שהיורים עזבו את הספרייה ב-11:42 בבוקר, 34 תלמידים ו-10 פצועים התפנו מהחדר דרך הדלת הצפונית, שהובילה החוצה אל דרך צדדית הסמוכה לכניסה המערבית, שם החלה מהומה. פטריק איירלנד שאיבד את הכרתו, וליסה קרוץ שאיבדה יכולת לזוז, נשארו בבניין. פטי נילסון רצה אל החדר שאליו ירה קלבולד קודם, והצטרפה אל בריאן אנדרסון ושלושה חברי צוות ספרייה שכבר היו בפנים. הם נעלו את עצמם בפנים ונשארו שם עד ששוחררו בסביבות השעה 15:30 בצהריים על ידי כוחות חילוץ.
התאבדות היורים
לאחר שעזבו את המשרד הראשי, הלכו השניים לעבר הכניסה לשירותים והחלו ללעוג לתלמידים שבפנים, אומרים דברים כגון "אנחנו יודעים שאתם בפנים" ו"בוא נהרוג את כל מי שנמצא כאן", אך לא מימשו את איומיהם. בשעה 11:55 בבוקר, חזרו השניים לקפיטריה ונכנסו למטבח לזמן קצר, רק כדי לחזור בחזרה במעלה המדרגות, ולתוך המסדרון הדרומי, בשעה 11:58 בבוקר.
בשעה 12:05 בצהריים נכנסו היורים לספרייה שוב, אך היא הייתה ריקה מתלמידים חיים מלבד פטריק איירלנד שהיה מחוסר הכרה וליסה קרוּץ שהעמידה פני מתה. לא ידוע בדיוק מה עשו השניים לאחר שעזבו את הקפיטריה ועד שנכנסו שוב לספרייה. ברגע שהיו בפנים, הם ניסו לירות אל מחוץ לחלונות לעבר שוטרים, ללא הצלחה. לאחר מכן הלכו לעבר השולחן והמקום שבו שכבו מתיו קצ'טר ואייזיאה שולס שנרצחו, ושם התאבדו מסיבה לא ברורה. לדעת רבים, האריס וקלבולד התאבדו כארבעים וחמש דקות לאחר שהתחילו בטבח.
סיום הירי והטבח
בשעה 14:38 בצהריים, שב פטריק איירלנד להכרתו, זחל אל החלונות וניסה לצאת החוצה. הוא נלקח אל מחוץ לבית הספר דרך חלונות הספרייה על ידי אנשי ה-SWAT, בתמונות ששודרו בכל רחבי העולם. ליסה קרוּץ נשארה פצועה בספרייה עד שהמשטרה נכנסה לזירה בשעה 15:25. היא הוצאה מהספרייה, ביחד עם גברת פטי נילסון, בריאן אנדרסון ושלושת חברי צוות הספרייה.
בערך בשעה 12:20 בצהריים, הגיעה קריאה לתחמושת נוספת לשוטרים עבור מקרה של קרב יריות. אולם, הרוצחים הפסיקו לירות מספר דקות לפני כן. צוותי ימ"מ החלו לבדוק ביסודיות כל חדר בבית הספר, וכן שולחנות ותיקי גב, עד 12:45. הרשויות דיווחו על מציאת מטעני צינור בשעה 13:00, וצוותי ימ"מ התחילו לשחרר תלמידים בשעה 14:30. כל התלמידים, המורים ועובדי בית הספר, נלקחו ממנו, נחקרו, והוצע להם טיפול רפואי באזורי חניה קטנים, לפני שהוסעו באוטובוסים לפגוש את משפחותיהם בבית הספר היסודי ליווד. פקידים של המחוז מצאו גופות בספרייה בשעה 15:30.
בשעה 16:00 אחר הצהריים, ביצע השריף הערכה ראשונית לפיה 25 תלמידים ומורים שנהרגו. הערכתו הייתה גבוהה ב-10 מהמספר האמיתי, אך קרובה יותר לספירה הכוללת של התלמידים הפצועים. הוא גם ציין ששוטרים מחפשים את גופותיהם של הרוצחים בספרייה. בשעה 16:30 הוכרז בית הספר כבטוח, אולם בשעה 17:30 אחר הצהריים שוטרים נקראו חזרה כאשר נמצאו פצצות נוספות במגרש החניה ועל הגג. בשעה 18:15, מצאו גורמים רשמיים פצצה נוספת במכונית במגרש החניה. מכאן השריף החליט לסמן את כל בית הספר כזירת פשע. 13 מההרוגים, כולל היורים, עדיין היו בתוך בית הספר באותו הזמן. בשעה 22:45 בלילה, התפוצצה הפצצה במכונית, בעת ששוטר ניסה לפרק אותה. לא היו נפגעים, אולם המכונית ניזוקה.
קורבנות הטבח
בסך הכול נרצחו 13 תלמידים ומורה אחד, ו-24 תלמידים אחרים נפצעו כתוצאה ישירה של הטבח; שלושה נוספים נפצעו באופן בלתי ישיר כשניסו לברוח מבית הספר.
תוצאות הטבח בטווח הזמן המיידי
ב-21 באפריל, סרקו צוותי סילוק פצצות את בית הספר. אומדן המוות הרשמי הוכרז בשעה 8:30. בשעה 10:00 הכריזו צוותי סילוק הפצצות כי הבניין בטוח לכניסת אנשי המקצוע. ב-11:30 בבוקר, הודיע דובר של משרד השריף כי החקירה החלה. 13 הגופות עדיין היו בתוך בית הספר כשהחוקרים החלו לצלם את הבניין.
בשעה 14:30 בצהריים, נערכה מסיבת עיתונאים על ידי התובע המחוזי של מחוז גפ'רסון, דייוויד תומאס, והשריף ג'ון סטון, שאמרו כי הם חושדים שהאריס וקלבולד קיבלו סיוע בתכנון מסע ההרג. זיהויים רשמיים של הנרצחים עדיין לא בוצעו, אבל משפחותיהם של אלו שנחשבו להרוגים כבר קיבלו הודעה.
לאורך שעות אחר הצהריים המאוחרות ושעות הערב המוקדמות, הוצאו שאר הגופות מבית הספר והועברו למשרד חוקר מקרי המוות של מחוז ג'פרסון לשם נתיחה שלאחר המוות. בשעה 17:00 החלו להתפרסם שמות ההרוגים. בהצהרה רשמית נאמר כי יש מספר ודאי של חמישה עשר הרוגים ועשרים ושבעה פצועים מהטבח.
ב-30 באפריל 1999, נפגשו פקידים רמי-דרג של מחוז ג'פרסון ומשרד השריף של מחוז ג'פרסון כדי להחליט האם לגלות שהחוקר מייקל גוארה ידע על אתר האינטרנט של האריס שנתיים לפני הטבח. הם החליטו שלא לגלות את המידע במסיבת העיתונאים שנערכה ב-30 באפריל, ולא הזכירו זאת בכל דרך אחרת. במהלך השנתיים הבאות אבדו מסמכי גוארה המקוריים; קיומם לא התגלה לציבור עד 24 בספטמבר 2001.
לאחר מסיבת העיתונאים, כאמור, המסמכים המקוריים של גוארה נעלמו. בספטמבר 1999 ניסה חוקר מטעם מחוז ג'פרסון למצוא את המסמכים בחיפוש סודי במערכת המחשבים של המחוז, אך ללא הצלחה. בניסיון שני בשלהי שנת 2000 נמצאו עותקים של המסמכים בארכיונים של מחוז ג'פרסון. המסמכים שוחזרו ושוחררו לציבור בספטמבר 2001, אך המסמכים המקוריים טרם נמצאו. המסקנות הסופיות של חבר המושבעים פורסמו בספטמבר 2004. באותו זמן בו פורסמו המסמכים המשוחזרים, פורסם גם התצהיר שחיבר גוארה לאחר שהוריו של ברוקס בראון, חברו לשעבר של קלבולד, גילו באתרו של האריס איומי רצח שכוונו נגדו.
לאחר פרסום התצהיר, החלה סדרה של חקירות מטעם חבר מושבעים גדול, שמטרתן לבדוק את פעולות הטיוח של אנשי מחוז ג'פרסון. החקירה גילתה שעובדים בכירים במחוז ג'פרסון התכנסו יחד כמה ימים לאחר הטבח כדי לדון בפרסום התצהיר לעיון הציבור. הוחלט שמכיוון שתוכן התצהיר לא כלל עילה מסתברת שתשכנע שופט לחתום על צו חיפוש לבית האריס, יהיה עדיף לא לחשוף את קיום התצהיר במסיבת העיתונאים שעמדה להתקיים. המידע המדויק אודות השיחות בנושא והנקודות העיקריות של הדיון מעולם לא נחשפו לציבור, אלא רק לחברי חבר המושבעים.
תאוריית היורה השלישי
זמן קצר לאחר הטבח, דיווחים של חמישה או שבעה עדי ראייה בתיכון קולומביין טענו כי היה גם יורה שלישי. דיווחים אחרים מאזור השכונה ציינו שמכונית ה-BMW של קלבולד, ובה כארבעה אנשים, אותרה בערך בשעה 10:40 בבוקר במרחק כמה בלוקים מבית הספר. נסעה אחריה מכונית פרטית חומה עם שני אנשים. החוקרים החליטו לבדוק לעומק את הטענות הללו, כיוון שהם האמינו שאין זה אפשרי שהאריס וקלבולד יכלו לסחוב לבדם כל כך הרבה פצצות לתוך הבניין, כך שחייבים להיות לפחות שלושה או יותר מעורבים בטבח.
כריס מוריס, תלמיד בקולומביין וחבר בקבוצת הבאולינג עם שני היורים, נעצר ב-20 באפריל והואשם במעורבות אפשרית. הוא שוחרר מאוחר יותר לאחר שהאליבי שלו אומת והוכח כי הוא לא היה שותף בכל דרך שהיא לטבח. עדים בבית הספר דיווחו כי ראו יורה שלישי במסדרון הצפוני, אף על פי שממצאים בליסטיים מדעיים ודיווחים של עדי ראייה ממגרש החניה והספרייה מייחסים את ההתקפה לשני אנשים בלבד. השיחה למשטרה שביצע מוריס הוצגה גם היא במהלך החקירה כמעוררת חשד, כיוון שהוא גילה ידע על סוג הרובים, בגדיהם ופעולותיהם של היורים בעת הטבח, ואף הצליח לזהות את היורים באופן מיידי ובוודאות. מוריס שמע את השניים מזכירים פעם את הרעיון לצאת למסע הרג, אך חשב שהם רק מתבדחים. לאחר שחרורו, מוריס ההמום לדעת שהכוונה במסע ההרג של חבריו הייתה רצינית ולא בגדר בדיחה, נחקר מספר פעמים ונבדק במבחן פוליגרף שאותו עבר בהצלחה. חיפוש בביתו לא גילה כל עדות למעורבות.
ניית'ן דיקמן, חבר קרוב ועמית לקבוצת הבאולינג של שני היורים, נחשד למשך זמן מה שהיה היורה השלישי, לאחר שנכשל בשני מבחני פוליגרף. הוא הוסר מאוחר יותר מרשימת החשודים לאחר שמספר עדים אישרו שהוא עזב את קולומביין לפני שהטבח האמיתי החל ונראה הרחק מבית הספר כשהטבח התרחש. התזמון של שיחתו למוקד המשטרה ומספר שיחות אל תומאס קלבולד (אביו של דילן קלבולד) שהתרחשו במהלך הטבח, הוכיחו שהוא לא יכול היה להימצא בבית הספר.
עוד דיווח סותר היה זה שתיאר צלף על הגג. שמועה זו צצה לאחר שכמה שוטרים ותלמידים ראו דמות נעה מסביב לגג הספרייה בעת הטבח. מאוחר יותר התגלה כי המדובר באיש תחזוקת הגג שהיה אמור לבצע עבודת תחזוקה על גג הספרייה ונשאר שם חבוי במהלך התקרית.
תוצאות הטבח בטווח הארוך
המציאות של קליקות חברתיות בתיכונים הייתה נושא נפוץ לדיון. רבים טענו שהבידוד של השניים משאר חבריהם לכיתה גרם להם תחושות חוסר אונים, חוסר ביטחון, דיכאון וכן רצון עז לקבל תשומת לב ויחס. מספר בתי ספר החלו לבצע תוכניות לחשיפת ועצירת בריונות בית-ספרית, שרבים טענו כי ליבתה את הכעס והטינה שהצטברו אצל האריס וקלבולד.
מספר פרשנים טענו כי רשויות בית הספר והמורים בקולומביין גילו סלחנות זה זמן רב לעלייה במקרי בריונות דווקא מצד הספורטאים או ה"אתלטים". כך הם אפשרו עלייה ממשית ברמת ההפחדה, הכעס והטינה שהציתו את האלימות הקיצונית של שני מבצעי הטבח.
בשבועות שלאחר הירי, דווח בתקשורת כי שני הרוצחים תיארו את עצמם כחלק מ"כת גותית" ו"חנונים" מנודים. מאוחר יותר התברר שתיאורים אלה היו לא נכונים ולא מעוגנים למציאות, כיוון שהאריס וקלבולד מתועדים כבעלי מעגל קרוב של חברים וקבוצה חברתית לא רשמית גדולה יותר; ניתן להבין מכך שהם בהחלט לא היו מבודדים במובן המלא של המילה. כמו כן, דווח כי הערות הומופוביות כוונו אליהם באופן תדיר, אף על פי שלא היה ידוע מה היו נטיותיהם המיניות. באשר לטענות על קשריהם עם "כת גותית", האריס וקלבולד נחשבו למשך זמן מה כחברים במועדון בית ספר לא רשמי הנקרא "מאפיית מעילי הגשם". האשמה זאת הוכחה מאוחר יותר כשגויה, אם כי הם היו חברים של חלק מחברי המאפיה. למרות זאת, הן תלמידים והן אנשי הנהלה ברחבי המדינה נרתעו מפני תת-התרבות ה"גותית".
האריס וקלבולד היו חובבי משחקי וידאו כגון דוּם, Quake והטירה הנאצית 3D. האריס יצר פעמים רבות שלבים עבור דוּם, שהופצו בצורה נרחבת ועדיין ניתן למצאם ברשת האינטרנט כ"שלבי האריס", וזאת על אף שברור כי מקורם באדם שביצע פשע במציאות. במשך זמן מה, בעקבות הפעלת השלבים בתוך המשחק והתבוננות בתוצאה, היו שמועות שהרקע של חלק מהשלבים דומה לזה של תיכון קולומביין, אך הן הופרכו. האשמות רבות הופנו אל id Software, החברה שפיתחה את משחקי המחשב הללו, אך ג'ון קארמק, מייסד החברה, בחר שלא להגיב.
היו פסיכולוגים שטענו כי חלק מבעיית הרוצחים היה כנראה דה-סנסיטיזציה (אדישות לגירויים מסוימים) עקב חשיפתם הקבועה לדימויים אלימים במשחקי וידאו כאלה, כמו גם מוזיקה וסרטים. משערים כי ייתכן שמשיכתם האובססיבית לצורות אלה של תקשורת הובילה אותם לדה-פרנסונליזציה (אובדן קשר עם המציאות).
התקשורת האמריקנית השוותה את הטבח בתיכון קולומביין לרצף הפנטזיות מהסרט "יומן נעורים" משנת 1995, שבו הגיבור הראשי, המגולם על ידי לאונרדו דיקפריו, לובש מעיל גשם שחור ויורה בשישה חברים לכיתה במסדרונות בית הספר שלו, שמזכיר במידת מה את אירוע הטבח במציאות (המעיל השחור רומז ל"מאפיית מעילי הגשם" והירי של הגיבור הראשי בחבריו רומז למעשיהם של האריס וקלבולד).
מספר עדי ראייה בבית הספר השוו את האירועים לסצנות מהסרט "מטריקס" שיצא בשנת 1999. עקב כך הגישו הוריהם של חלק מהקורבנות מספר תביעות כושלות נגד יצרני משחקי וידאו. האריס וקלבולד תוארו כאוהדים נלהבים של הסרט "רוצחים מלידה", וכמי שעשו שימוש בראשי התיבות של הסרט כקוד בקלטות הווידאו הביתיות שלהם וביומניהם. בדבריו של האריס ברישומי יומנו, מבחינים במספר קווי דמיון לפילוסופיה של אחת הדמויות בסרט, הנקראת מיקי, בהקשר למשפט אותו היא אומרת: "הוא רק בן אדם, ובני אדם הם חיות שנשענות על האינסטינקטים החייתיים שלהן".
האשמות בגין אחריות לירי כוונו גם כלפי מרילין מנסון ולהקות מוזיקה "גותית" אחרות. מנסון הצהיר בריאיון ב-VH1 שהוא ביטל שלושה קונצרטים כמחוות זיכרון לטרגדיה. כשנשאל מה הוא היה אומר לרוצחים, מנסון הצהיר "אני לא אגיד דבר. אני פשוט אקשיב להם... וזה מה שאיש לא עשה". מנסון אף כתב שיר בשם "קהל המטרה - נרקיסוס נרקוסיס" (Target Audience - Narcissus Narcosis) המבקר את התקשורת שהאשימה אותו בטרגדיה.
סקירת האתר של האריס הראתה כי שני היורים לא אהבו את מנסון ואת רוב יוצרי המוזיקה המרכזיים האחרים. חברים קרובים של הצמד שהעידו, אישרו שהשניים אהדו להקות מטאל תעשייתי גרמניות, כגון רמשטיין. בעקבות המידע הזה, ספגה להקת רמשטיין ביקורת כבדה אך לא ברורה במלואה מקבוצות שמרניות ונוצריות בארצות הברית, שטענו, בין שאר הדברים, שהרי"ש המתגלגלת של הזמר המוביל טיל לינדמן היא חיקוי הגייתו של אדולף היטלר. בתגובה לכך, פרסמה הלהקה את ההצהרה הבאה:
להקת הרוק התעשייתי הגרמנית KMFDM ספגה ביקורת דומה. האתר של האריס הציג מילים לשירי KMFDM והירי התרחש בתאריך יציאת אלבומם Adios. דובר KMFDM, סאשה קונייצקו, הצהיר לעיתונות ביום שאחרי הירי כי הלהקה הביעה אבל על הירי, והדגישה כי המוזיקה שלה היא "הצהרה נגד מלחמה, דיכוי, פשיזם ואלימות נגד אחרים", וכי "בעוד כמה מחברי הלהקה לשעבר הם גרמנים, כפי שדווח בתקשורת, אף אחד מאיתנו לא מקבל אמונות נאציות בשום פנים ואופן".
מרילין מנסון המשיך להשמיע את דאגותיו על כך שהתקשורת מקשרת בין הטבח לתעשיית הבידור. הוא כתב טור למגזין רולינג סטון ורואיין לסרטו של מייקל מור "באולינג לקולומביין". ההאשמה של התקשורת וההורים לגבי הגורמים לירי הייתה ההשראה, בחלקה, לאלבומו החמישי של מנסון, "יער קדוש (בגיא צלמוות) - (Holly Wood (In The Shadow Of Death", ששיריו התמקדו בעיקר ביחס בין מוות ופרסום בארצות הברית. כאשר מנסון נשאל מה היה אומר ליורים אם היה פוגש אותם, הוא אמר:
ביולי 1999, ארגון ה-FBI קיים ועידה מרכזית בנוגע לירי בבתי ספר, בליסבורג שבווירג'יניה. הם הביאו לוועידה כמה מהפסיכולוגים והפסיכיאטרים המובילים בעולם, ונציגים מבתי הספר שבהם אירעו מקרי הירי האחרונים, כולל נציגות גדולה מקולומביין. התובעת הכללית ג'אנט רינו נכחה גם היא.
מחקר מעמיק של כל מקרי הירי בבתי ספר בארצות הברית בוצע על ידי השירות החשאי של ארצות הברית והזהיר נגד האמונה כי "טיפוס" מסוים של תלמיד יהיה זה שישתתף בירי. כל "פרופיל" יתאים ליותר מדי תלמידים מכדי להיות שימושי, ועשוי שלא להתאים למבצעים הפוטנציאליים. "החוקרים מצאו שרוצחים לא 'נשברים'. הם מתכננים. הם רוכשים כלי נשק. הם מספרים לאחרים מה הם מתכננים. הילדים הללו בוחרים במסלול ציבורי ארוך ומתוכנן לכיוון האלימות. ואין כל פרופיל. חלקם חי עם שני ההורים ב'משפחה אידיאלית כלל-אמריקנית'. חלקם היו ילדים שהוריהם התגרשו, או חיו בבתי אומנה. חלקם היו מתבודדים, אבל לרובם היו חברים קרובים".
במקום להסתכל על מאפיינים, עודד השירות החשאי את ההורים לשאול את ילדיהם שאלות על ההתנהגות כגון: "האם לילד יש יכולת להביע חרטה? מה החברים שלו יודעים? האם יש לו גישה לכלי נשק? האם הוא מדוכא או חסר תקווה?".
עקב ההשפעה התרבותית המסיבית של הטבח בארצות הברית ובמקומות אחרים, הוא זכה ועודו זוכה להתייחסויות רבות בתקשורת, במוזיקה, בספרות, בסרטים וכן במשחקי מחשב אלימים ומעוררי מחלוקת. אחד מסרטי הקולנוע הידועים שהנציחו את הטבח הוא סרטו של הבמאי מייקל מור, "באולינג לקולומביין", שזכה במספר פרסים והיה מועמד לכמה אחרים.
פעולות שנעשו בטווח הארוך בעקבות הטבח
בתגובה לניסיונות למנוע מעשי טבח דומים, רבים מבתי הספר התחילו במדיניות חדשה של אנטי-בריונות ומה שמכונה גישות "אפס סובלנות" כלפי כלי נשק והתנהגות מאיימת. למרות אופייה המבהיל של התקרית בקולומביין, כמה מומחים למדעי החברה חשים כי גם מדיניות ה"אפס סובלנות" בבתי ספר עברה את הגבול.
בחודשים שלאחר הירי, מוקדה תשומת לב רבה על קֶסי בֶּרנאל, אחת הנרצחות בטבח, שדווח כי נשאלה "האם את מאמינה באלוהים?" על ידי אחד היורים, והשיבה "כן" לפני שנורתה. אולם, ואלין שנאר, ששרדה את הירי, טוענת כי חילופי הדברים האלה היו איתה, ואמילי וייאנט, העדה החיה למותה של ברנאל, אישרה שברנאל לא ניהלה את השיחה הזאת.
ברנאל ורייצ'ל סקוט, שהייתה הקורבן הראשון בטבח, קיבלו יחס של קדושות מעונות על ידי נוצרים רבים. החקירה הרשמית ייחסה את ההצהרה הזאת לניצולה ואלין שנאר. למרות מסקנה זו, התלמיד העד ג'ושוע לאפ ממשיך לטעון כי הייתה זאת ברנאל שנשאלה לגבי אמונותיה וענתה "כן" לפני שנורתה, זאת על אף שלאפ עצמו לא הצליח להצביע נכונה על השולחן או המיקום שבו הייתה ברנאל, ובפועל היה קרוב יותר לשנאר במהלך היריות. עד אחר היה קרייג סקוט, אחיה של רייצ'ל סקוט שהצטיירה גם כן כקדושה נוצרית מעונה. סקוט טען שהשיחה הייתה עם ברנאל, אבל כשנתבקש להצביע על המקום שממנו שמע את השיחה מגיעה, הצביע למקום שבו שנאר נורתה.
מאז הירי, "קולומביין" או "התקרית בקולומביין" נהפך למטבע לשון לתיאור ירי בבית ספר. צ'ארלס אנדרו ויליאמס, שרצח שני תלמידים במסע ירי בתיכון שלו בקליפורניה ב-5 במרץ 2001, אמר שוב ושוב לחבריו שהוא הולך "לעשות קולומביין", אף על פי שאף אחד מהם לא לקח אותו ברצינות או שלא הבין למה הוא מתכוון.
מקרי ירי רבים בבתי ספר שנכשלו הזכירו את קולומביין ואת הרצון "להתעלות על האריס וקלבולד". מאז הירי בקולומביין, בתי ספר ברחבי ארצות הברית התקינו אמצעי אבטחה כגון מכונות שיקוף לתיקים, גלאי מתכות ומאבטחים. חלק מבתי הספר התקינו מערכות קוד בדלתות. מספר בתי ספר ברחבי הארץ הסתפקו בדרישה מהתלמידים לענוד תעודות זהות שנוצרו על ידי מחשב. באותו הזמן, מחלקות משטרה החלו להעריך מחדש את הטקטיקות שלהן ולהתאמן לתקריות מסוג קולומביין, לאור הביקורת על התגובה האיטית והתקדמות צוותי הימ"מ במהלך הירי.
הירי אף גרם לקריאות להחמרה במדיניות אכיפת הנשק. בשנת 2000, הוצגו תקנות מדינתיות ופדרליות שקבעו כי יש להתקין מנעולי בטיחות על אקדחים, וכן אסרו על ייבוא של מחסניות תחמושת עם מספר רב של כדורים. אף על פי שבעקבות הטבח נחקקו חוקים חדשים הקובעים כי קטינים ופושעים מורשעים שרוכשים נשק מבצעים פשע, התעורר פולמוס נרחב על חקיקה הקשורה לבדיקת העבר הפלילי של עסקי נשק. הובעה דאגה בקרב לובי הנשק לגבי כרסום נוסף בזכויות האמריקנים לפי התיקון השני לחוקה.
הקשר לטבח באוניברסיטת וירג'יניה טק בשנת 2007
צ'ו סונג-הוי, היורה בטבח בווירג'יניה טק, הזכיר "קדושים מעונים כמו אריק ודילן". ככל הנראה, הוא התכוון לשני הרוצחים מקולומביין אריק האריס ודילן קלבולד.
דיווחים תקשורתיים השוו ללא הרף את מניעיו של צ'ו ואת מצבו הנפשי לאלו של הרוצחים מתיכון קולומביין, למרות העובדה שהמניעים והמצב הנפשי של האריס וקלבולד לא היו זהים זה לזה. פסיכולוגים מובילים מאמינים, כי האריס היה פסיכופת, קלבולד דיכאוני, וסביר להניח שצ'ו סבל מסוג מסוים של פסיכוזה – כל המצבים הללו שונים זה מזה באופן קיצוני ובאופן כללי אף סותרים זה את זה (על אף שזוהה מספר מצומצם של פסיכוטיים פסיכופתים).
רג'ינה רוד, אחת מניצולות הטבח בתיכון קולומביין, היא סטודנטית בווירג'יניה טק והייתה בקמפוס בזמן הטבח, ובכך היה זה הירי השני בבית ספר שאותו היא שרדה.
אקלים טרופי
[[קובץ:Koppen-Geiger_Map_A_present.svg|300px|ממוזער|שמאל|אזורי האקלים הטרופי לסוגיו:
]]
אקלים טרופי (מוגדר על ידי הקלימטולוג הגרמני, ולדימיר קפן) הוא אקלים המתאפיין בטמפרטורות גבוהות באופן תמידי, וקבועות יחסית לאורך השנה. הטמפרטורה הממוצעת לחודש היא תמיד גבוהה מ־C° 18, ומלווה בלחות גבוהה וגשמים כבדים. הגשמים יורדים לפחות בחלק מהשנה.
האזור הטרופי הוא אזור גאוגרפי בו רווח אמנם אקלים טרופי, אך הוא מוגדר כאזור שבין חוג הסרטן (23.5° צפון) וחוג הגדי (23.5° דרום).
האקלים הטרופי מתחלק לפי שיטת קפן לשלשה סוגים, המשתנים לפי עונתיות וכמות המשקעים.
אקלים משווני טרופי (יער גשם) (Af)
האקלים המשווני מאופיין בגשמים כבדים וכמות משקעים גבוהה לאורך כל השנה, ואין בה עונה יבשה, לעיתים מגיעה לכמות של 200 ס"מ בשנה, כמות המשקעים הממוצעת הן למעלה מ־60 מ"מ. זהו אקלים המאפיין בדרך כלל את הרצועה שבין קווי הרוחב 10° - 15° (צפון ודרום של קו המשווה). בחלק מהאזורים של חוף מזרחי, יכול האקלים להגיע גם עד לקו רוחב 25°. אקלים זה מתאפיין במערכת של לחץ נמוך לאורך כל השנה, ולכן לא קיימות למעשה עונות שנה. בנוסף הטמפרטורה החמה יציבה לאורך כל השנה עד כדי שהשינוי בין היום והלילה עשוי להיות גדול מהשינוי הממוצע של הטמפרטורה במהלך השנה.
אקלים מונסון טרופי (Am)
סוג זה של אקלים נפוץ בעיקר בדרום אסיה ובמערב אפריקה, והוא מושפע מרוחות מונסון שמשנות כיוון בהתאם לעונות השנה. האקלים הזה מתאפיין בחודש אחד שהוא היבש ביותר (מתרחש כמעט תמיד בסביבות היום הקצר ביותר בשנה), עם פחות מ־60 מ"מ של משקעים, אך יותר מ־1⁄25 מכלל המשקעים השנתי. זהו האקלים המאפיין למשל את קונאקרי, בירת גינאה, ואת צ'יטגונג בבנגלדש.
מצב נוסף שבו נוצר אקלים מסוג זה הוא, כאשר רוחות מזרחיות גורמות למספיק ממטרים בזמן חודשי "החורף" על מנת למנוע מהאקלים להפוך לאקלים טרופי של עונה רטובה ועונה יבשה. זהו המקרה למשל בג'קרטה שבאינדונזיה וכן בנסאו, בירת האיי הבהאמה.
אקלים סוואנה, רטוב ויבש (Aw/As)
בסוגי האקלים הללו יש עונה יבשה מובהקת, כאשר בחודש היבש ביותר יש פחות מ־60 מ"מ של משקעים כמו באקלים מונסון טרופי אך בניגוד לאקלים מונסון גם יש באותו חודש פחות מ 1⁄25 מכלל המשקעים השנתי. באקלים זה, העונה היבשה יכולה להיות קשה, ולפעמים תנאי הבצורת גוברים במהלך השנה.
כמה מקומות המתאפיינים באקלים כזה הם: בנגלור שבהודו, וראקרוס שבמקסיקו וטאונסויל שבאוסטרליה.
מרבית המקומות בהם שורר אקלים מסוג זה נמצאים מעט מחוץ לגבולות האזור הטרופי, אך במקרים מסוימים גם מקומות בצידו הפנימי של הגבול הם בעלי אקלים כזה. למעשה, בחוף הקאריבי, מזרחית למפרץ אוראבה, לאורך גבול קולומביה-פנמה ועד לדלתה של נהר האורינוקו, על האוקיינוס האטלנטי (סך הכול כ־4,000 ק"מ), יש תקופות יבשות ארוכות, שמתאפיינות בגשם מועט ולא צפוי. למשל האזורים גוואחירה וקורו, במערב ונצואלה, שהם חצאי־האי הצפוניים ביותר בדרום אמריקה, מקבלים בממוצע 300 מ"מ משקעים בשנה, והכל בתקופה של חודשיים-שלושה. מצב זהה קיים גם באנטילים הקטנים ובאנטילים הגדולים, ויוצר את "המעגל היבש של הקאריביים". אורכה וחוזקתה של העונה היבשה פוחתים ככל שנכנסים פנימה לכיוון היבשה (כלומר- דרומה). בקו הרוחב של נהר האמזונאס, שזורם מזרחה, קצת דרומית לקו המשווה - האקלים הוא אקלים יער גשם טרופי. מזרחית להרי האנדים, בין האזור היבש והצחיח של החוף הקאריבי ובין האמאזונס הרטוב תמיד, נמצאות הסוואנות (Llanos בספרדית) של האורינוקו, משם לקוח שמו של האקלים.
צמחייה
צמחיית יער הגשם הטרופי ירוקת עד בגלל התנאים הסביבתיים הקיימים באזור המשווני.
אדמונד ניקולאו
אדמונד ניקולאו (ברומנית: Edmond Nicolau, 3 ביוני 1922 - 2 בספטמבר 1996) היה מהנדס מערכות תקשורת, חוקר בקיברנטיקה ומסאי רומני, מחלוצי מדעי המחשב ברומניה. תרם תרומות מקוריות בתורת השדה האלקטרומגנטי, בתחום האנטנות וגלי רדיו, בבלשנות המתמטית. התעניין בנושאים רב-תחומיים, כולל קוסמוגוניה, אנתרופוגנזה, אפיסטמולוגיה, הרמנויטיקה והדתות. היה פרופסור במכון הפוליטכני של בוקרשט ומייסד הפקולטה לקיברנטיקה כלכלית במסגרת האקדמיה ללימודי הכלכלה בבוקרשט.
חייו
יליד בראילה, אדמונד ניקולאו הצטיין מילדותו בהתעניינותו באלקטרוניקה. למד בתיכון על שם ניקולאיה בלצ'סקו בבראילה וסיים את בחינות הבגרות בשנת 1941. בהמשך למד בפקולטה להנדסת התקשורת של המכון הפוליטכני בבוקרשט, במחלקת הרדיו. סיים בשנת 1945 עם תעודת מהנדס תקשורת רדיו. נשאר כחבר בסגל של המכון הפוליטכני, ולימד בו קורסים למדידות חשמליות ואלקטרוניות, לאנטנות ובשנים האחרונות לרשתות נוירונים. בשנת 1961 התמנה פרופסור במכון הפוליטכני. בשלהי שנות ה-1960 הצליח במאמצים להקים פקולטה לקיברנטיקה כלכלית במסגרת האקדמיה ללימודי כלכלה בבוקרשט (ASE) והיה הדקאן הראשון שלה. אחרי סיים בינתיים לימודי מתמטיקה ופילוסופיה, בשנת 1969 השלים ניקולאו את עבודת הדוקטורט שלו המוקדשת ל"סינתזת המערכות הקורנות". בשנים 1968-1966 הוא כיהן כמנהל הראשון של מרכז המחשוב של האקדמיה ללימודים כלכליים.
כמה ממחקריו אותם פרסם יחד עם קונסנטין בלצ'אנו-סטולניץ',התקבלו בעניין בחוגים המדעיים הבינלאומיים. במחקריו שילב ניקולאו את "המדעים המדויקים" עם חקר החיים. הוא יצר מודלים קיברנטיים של מערכת העצבים. קידם את נושא הקיברנטיקה הרפואית והיה בשנת 1987 אחד ממייסדי החברה הרומנית לרשתות נוירונים. חקר גם בתחום האינטליגנציה המלאכותית (השפות הטבעיות)
אדמונד ניקולאו היה משנה ליושב הראש של האיגוד לידידות רומניה-ישראל. בנעוריו היה פעיל בלשכה "כוכב הדנובה" של הבונים החופשיים בבוקרשט ובגיל זקנה, מיד אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, ב-27 בדצמבר 1989 ניקולאו השתתף בתחיית תנועת הבונים החופשיים במשכן הישן ברחוב ראדו דה לה אפומאץ. בסתיו 1993 הוא לקח חלק בייסוד מחדש הרשמי של לשכת "כוכב הדנובה". ניקולאו מת ב-2 בספטמבר 1996 בבוקרשט.
הנצחה
כמו כן נקראו על שמו רחוב בבראילה, בית ספר תיכון טכני בבוקרשט, בית ספר בקלוז'-נאפוקה, מכללה טכנית בפוקשאן, לשכה של *לשכה של הבונים החופשיים בבוקרשט נקראה על שמו
לקריאה נוספת
(מריה קוגלניצ'אנו - אדמונד ניקולאו - התכתבות לסירוגין)
אושי
אושי (בצרפתית: Ouchy) היא שכונה, אזור תיירות ובילוי שעות פנאי פופולרי ונמל על חוף אגם ז'נבה, בעיר לוזאן. אושי הייתה יישוב הקבע הראשון באזור לוזאן - היה בה בסיס צבאי של רומא ששרידיו מוצגים לקהל כאתר ארכאולוגי. זאת בניגוד למרכז העיר של לוזאן, שנבנה רק עם נפילת האימפריה הרומית.
מאושי יוצאות הפלגות יומיות אל אביאן-לה-בן (Évian-les-Bains) שבצרפת, מגיעים אליה מספר קווי אוטובוס ועד שנת 2006 הגיע גם קו רכבת תלולת מסילה, שהיה קרוי ה"פיסל" והשתייך למערך הרכבת הקלה של לוזאן. בשנת 2008 נפתחה הארכה לקו הרכבת הקלה M2 של העיר ומאז הוא כולל גם את המסלול, שהיה של ה״פיסל״.
באושי ממוקמת גם טירה מימי הביניים, הקרויה טירת אושי (Château d'Ouchy). נכון לשנת 2015, היא אחד מבתי המלון שבשכונה. בשכונה ממוקם גם המוזיאון האולימפי.
שמורת נחל שרך
שְׁמוּרַת נַחַל שָׁרָךְ היא שמורת טבע בישראל, שהוכרזה בשנת 1969. השמורה משתרעת בקרבת גבול לבנון, צפונית לכביש הצפון. מקור השם בשרכים הגדלים על גדות הנחל. ראשיתו של הנחל בתחומי לבנון, וחלקו האחרון נמצא בשמורת נחל בצת.
הצומח והחי בשמורה
השמורה מאופיינת בחורש ים-תיכוני צפוף ומגוון, ובו בין היתר עצי אלון התולע, כליל החורש, אדר סורי, ער אציל, קטלב, ומיני שרכים שונים (שעל שמם נקרא הערוץ). בשטחים היבשים של הערוץ גדלים עצי אלון מצוי, אלה ארץ ישראלית ועוזרר, ושיחי אחירותם החורש וקידה שעירה.
השמורה ברובה מוצלת ולעיתים כה עבותה עד שהיא מסתירה לחלוטין את השמים. המסלול נוח למטיילים בכל עונות השנה, כמו כן הירידה יחסית נוחה, בשביל מכוסה עלווה שנשרה בצבעי צהוב-ירוק מרהיבים.
חלקו העליון של נחל שרך הוא נחל אכזב, ובחלקו התחתון מעיינות נובעים לכל אורך השנה, הנקראים "עינות כרכרה", שמהם זרימה איתנה לכיוון מכון השאיבה שמתחת לקיבוץ אילון. שם ישנה חורשת אקליפטוסים ובריכות אגירה ישנות מבטון. ומכאן נשאבים מי הנחל ומועלים לקיבוץ אילון. נחל שרך נשפך לעבר נחל בצת.
מערת שרך
במרכז השמורה נמצאת מערת שרך, המהווה אטרקציה מיוחדת למטיילים, ובה נכנסים לבטן ההר (בלוויית פנסים) ומטפסים בתוך מערת נטיפים מרהיבה לגובה של כ-20 מטרים במעבה ההר, במסלול מסודר הכולל מדרגות ברזל ויתדות, שאורכו קרוב ל-200 מטר, היציאה מהמערה היא במפלס העליון, בגובה של כ-15 מטר מעל הערוץ.
בתקופת החורף (נובמבר - אפריל) בה לנים העטלפים, הכניסה למערה אסורה.
נכון לסוף שנת 2015 הכניסה למערה אסורה בשל חשד לקדחת המערות.
אירועים בשמורה
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלו מספר טילים בשטח השמורה וגרמו לשרפות של שטחי חורש.
גישה לשמורה
הכניסה היא מחניון שרך, מצפון לכביש הצפון (899) - נ.צ. 1732-2747. או מהחניון בקיבוץ אילון.
סנדרה אוקסנריד
ביוגרפיה
אוקסנריד נולדה במחוז ורמלנד, שוודיה. בגיל 11 החלה להופיע כזמרת בטלוויזיה הציבורית של שוודיה. בגיל שמונה זכתה במקום השני בתחרות חיקויים כשחיקתה את הזמרת קרולה.
ב-2005 זכתה בתוכנית המציאות "Fame Factory", לאחר זכייתה הוציאה את אלבומה הראשון.
ב-2006 נענתה להצעה להשתתף בתחרות האסטונית לבחירת נציג המדינה לאירוויזיון, שם השתתפה עם השיר "Through My Window" והגיעה למקום הראשון. בסופו של דבר השיר לא עלה לגמר באירוויזיון עצמו וזאת על אף שהיה שיר מועדף ואהוב בקרב קהל רב.
היא ביצעה קאבר לשיר של קרולה "Främling" מאירוויזיון 1983.
ב-2008 ניסתה לייצג את פולין באירוויזיון.
בנוסף לקריירת המוזיקה היא גם למדה כלכלה.
ונרה 1
ונרה-1 (ברוסית: Венера-1; נקראה גם התחנה האוטומטית הבין-כוכבית ונוס-1) הייתה הגשושית הפלנטרית הראשונה, תוצרת ברית המועצות, ששוגרה ב-12 בפברואר 1961 לעבר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה.
פעילות
הגשושית שקלה 643.5 ק"ג בצורת גליל שקוטרו 1.05 מטר ובראשו חרוט. אורכה הכולל של הגשושית היה 2.035 מטר. היא מולאה בחנקן יבש בלחץ של 1.2 אטמוספירות עם מאווררים פנימיים כדי שהחום יתפרש על כל הגשושית. הגשושית צוידה בשני לוחות סולריים שטענו סוללות אבץ-כסף. אנטנה באורך שני מטר תוכננה במטרה לשלוח מידע לכדור הארץ. גם על הלוחות הסולריים ניצבו שתי אנטנות ששימשו לשמירה על קשר עם הגשושית.
הגשושית צוידה במכשירי מדידה שכללו מגנטומטר, מלכודת יונים, גלאי מיקרו-מטאוריטים, מונה גייגר וכלי למדידת קרינה קוסמית בעזרת נתרן יודי. ניסוי שצורף לגשושית והוצמד לאחד הלוחות הסולריים מדד טמפרטורות על השכבה הדקה הניסיונית שעל ונרה 1. בגשושית השתמשו במנוע KDU-414 לתיקונים תוך-מסלוליים. השליטה על הטמפרטורה התבצעה בעזרת לוחות ממונעים.
ונרה 1 שוגרה בשני שלבים. קודם כל, שוגרה בעזרת משגר "מולניה" ("ברק" ברוסית) הגשושית ספוטניק 8 ששקלה 7 טון, והיא הוצבה במסלול חניה. התחנה הבין-כוכבית האוטומטית שוגרה ממסלול של 229 × 282 ק"מ לעבר נוגה בעזרת מנוע ארבע-שלבי. זו הייתה הדוגמה הראשונה ליעילות הרבה שבשיגור מתוך כלי במסלול. המנוע 11D33 היה הראשון מסוגו שהציג הנעה בשלבים של טיל והציג שימוש ראשון במנוע מסוג "אולז'" - מנוע המניע טיל בסביבה חסרת משקל בעזרת דלק נוזלי.
שלוש מדידות טלמטריות מוצלחות נערכו ונאסף מידע לגבי רוח סולרית וקרניים קוסמיות קרוב לכדור הארץ ב-19 בפברואר, במרחק של 1,900,000 ק"מ מכדור הארץ בחלק של החלל שמושפע מהשדה המגנטי של ארץ. אחרי גילוי הרוחות הסולריות בעזרת לונה 2, ונרה 1 סיפקה את הווידוא הראשון שהתופעה קיימת גם בחלקים עמוקים יותר של החלל. אחרי שבוע המדידה הטלמטרית הרביעית כשלה ולא התבצעה. ב-19 וב-20 במאי 1961 ונרה 1 חלפה במרחק של 100,000 ק"מ ונכנסה למסלול הליוצנטרי. עם עזרתו של טלסקופ הרדיו הבריטי במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק יכול להיות שאותרו כמה אותות חלשים מונרה 1 בחודש יוני. מהנדסים סובייטיים סבורים שוונרה 1 כשלה בגלל התחממות יתר של גלאי הכיוון הסולרי.
ונרה 1 הייתה אבן דרך חשובה בעיצוב והנדסת חלליות - היא הייתה הגשושית הפלנטרית המודרנית הראשונה והכלי הראשון שעוצב באופן שיאפשר שינויים תוך מסלוליים. במהלך רוב טיסתה יוצבה בעזרת סיבוב. לו הייתה מגיעה לנוגה היא הייתה נעזרת במיקום של ארץ ובמיקומה של השמש ומשתמשת בפעם הראשונה באנטנה פרבולית להעברת מידע.
יחסי אלבניה–ספרד
יחסי אלבניה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין אלבניה וספרד. אלבניה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, וספרד מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
שתי המדינות חברות בנאט"ו ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה. כחברה באיחוד האירופי תומכת ספרד בשילוב אלבניה בגוש האירו.
היסטוריה
הדיפלומט חואן פדרו אלדרו קסטריוטה היה מיעמד לכתר אלבניה. קסטריוטה טען כי הוא צאצא למשפחת האצוחה קסטריוטי מימי הביניים דרך סבתו מצד האב.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, אלבנים רבים השתתפו בלחימה כחברי הבריגדות הבינלאומיות, כמו אסים ווקשי שהיה קצין מטה בגדוד גריבלדי, המלומד והפעיל האנטי-פשיסטי סקנדר לואראסי, והסופר פטרו מרקו, שהיה מתנדב של הכוח הרפובליקני במהלך המלימה. הרומן הידוע ביותר שלו נקרא Hasta La Vista.
אתלטיקה באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
אולימפיאדת סטוקהולם (1912) נערכה בסטוקהולם, שוודיה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-6 ביולי לבין ה-15 ביולי 1912. נערכו 30 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו, בהשתתפות 534 משתתפים מ-27 מדינות.
אורכו של מסלול הריצה היה באורך לא מקובל של 383 מטר. הוא תוכנן על ידי מאמן האתלטיקה הבריטי צ'ארלס פרי שעזר בתכנון המסלולים במשחקים האולימפיים שנערכו באתונה (1896 ו-1906) ובלונדון (1908).
הייתה הזו האולימפיאדה הראשונה שבה נערכו תחרויות בריצת 5000 מטר, בריצת 10,000 מטר, בריצת שליחים 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר, והפעם היחידה במשחקים האולימפיים שריצת 400 מטר משוכות נעדרה מהמשחקים.
הייתה זו האולימפיאדה היחידה שבה נערכו תחרויות בהדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס והטלת כידון בשתי הידיים. לכל משתתף היו שלושה ניסיונות ביד ימין ושלושה ניסיונות ביד שמאל והתוצאה הסופית הייתה, צירוף של התוצאה הטובה ביותר בכל יד.
האתלטים הבולטים
הנס קולמיינן ( פינלנד) שזכה ב-4 מדליות מהן 3 מדליות זהב, רלף קרייג, צ'ארלס ריידפאת' , טד מרדית' וג'ים תורפ  שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
אריק למינג שזכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון, כולל מאולימפיאדת אתונה (1906).
אבל קיוויאט שזכה בשתי מדליות, זהב וכסף ואלווה מאייר  שזכה במדליית כסף בריצה היוקרתית ביותר, ל-100 מטר, שניהם יהודים.
האחים אדמס פלאט ובנג'מין זכו ביחד ב-4 מדליות בתחרויות קפיצות מהמקום: גובה ורוחק (פלאט זכה במדליית זהב ובמדליית כסף ובנג'מין זכה במדליית כסף ובמדליית ארד).
אוראדיה
אוֹרַאדְיָה (ברומנית: Oradea, בעבר - Oradea Mare, בהונגרית: Nagyvárad (נאג'ווארד); בגרמנית: Großwardein (גרוסוורדיין); ביידיש: גרויסווארדיין) היא עיר ברומניה במחוז ביהור (Bihor) שבטרנסילבניה, המשתרעת על שתי גדותיו של הנהר קרישול-רפדה (Crişul Repede, "הקריש המהיר"). בעיר עצמה מתגוררים 206,527 תושבים (לפי מפקד שנערך ב-2002). יחד עם הפרברים שאינם חלק מהעיר מגיע סך כל התושבים לכ-220,000.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת על הנהר קְרִישוּל רֶפֶּדֶה, בקרבת הגבול עם הונגריה.
היסטוריה
השם אוראדיה נגזר מהמילה ההונגרית Várad שמשמעותה "עיירה", מהשורש Vár שמובנו "עיר" או "מצודה". האזכור הראשון לאוראדיה בשמה הלטיני ואראדינום (Varadinum) היה בשנת 1113. מצודת אוֹראדיה, שחורבותיה נותרו עדיין בימינו, הוזכרה לראשונה ב-1241 בשל השיפוצים המהירים והחיזוקים שנדרשו למנוע התקפה של המונגולים נגד העיר. עם זאת, רק במאה ה-16 החל הגידול בשטח העיר.
במאה ה-18 המהנדס הוינאי פרנץ אנטון הילברנט תכנן את העיר בסגנון בארוק, והחל מ-1752 נבנו כמה מנקודות הציון של העיר כמו הקתדרלה הקתולית, ארמון הבישוף ומוזיאון ארץ קרישאנה או ארץ נחלי הקריש (Muzeul Ţării Crişurilor).
כלכלה
אוראדיה היא אחת הערים המשגשגות ברומניה, בעיקר הודות למיקומה על הגבול ההונגרי, ובכך היא שער למערב אירופה. העיר זכתה לתחייה כלכלית אחרי 1989 (סילוק השלטון הקומוניסטי), בעיקר בזכות התרחבות מגזר השירותים שנהנה מבסיס צרכנים חשוב.
האבטלה באוראדיה עומדת על 6.0%, קצת פחות מהממוצע ברומניה, אך גבוה מהממוצע במחוז ביחור (2%). אורדאה מייצרת כ-63% מהתוצר התעשייתי של מחוז ביחור, אך גרים בה כ-34.5% מהאוכלוסייה של המחוז. התעשיות העיקריות הן: ריהוט, טקסטיל וביגוד, הנעלה ומזון.
ב-2003 נפתח באוראדיה מרכז הקניות "שוק לוטוס", מרכז הקניות הגדול הראשון שנפתח בעיר.
אדריכלות
האדריכלות באוראדיה היא תערובת בין בנייה מהתקופה הקומוניסטית, בעיקר ברבעים החיצוניים, ובניינים היסטוריים בעיקר בסגנון הבארוק, שרידים לתקופה שהעיר הייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית ואחר כך האימפריה האוסטרו הונגרית.
בתקופת הקומוניזם ובשנות המעבר הראשונות של רומניה שלאחר הקומוניזם, רבים ממבנים היסטוריים אלה ננטשו או שמצב תחזוקתם היה גרוע. מספר שנים לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, החלו במלאכת שחזורם של רבים ממבנים אלה למצבם הקודם, בין השאר הודות לתמיכה כלכלית של האיחוד האירופי.
הקהילה היהודית
היהודים הנאולוגים, ששאיפתם להסתגלות לחברה המודרנית שמסביבם הביאה להיפרדותם מהיהדות האורתודוקסית, בנו ב-1878 את הבניין המרשים של בית הכנסת הנאולוגי ציון על גדת הנהר קרישול רפדה. היהודים האורתודוקסים בנו בתורם ב-1890 בית כנסת מפואר משלהם, בית הכנסת ה"ישראליטי (יהודי) האורתודוקסי". האדמו"ר רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, הגיע עם חסידיו מויז'ניץ לאוראדיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הנהיג בה את חצרו, עד מותו בשנת 1936. נקבר שם ובשנת 1950 הועבר ארונו לבני ברק.
אתרים בעלי חשיבות
אתרי תיירות חשובים בעיר הם מרכז העיר, ומרכז המרפא באילה פליקס (Băile Felix) המצוי מחוץ לעיר ונגיש ברכבת. אתרים נוספים:
חינוך ותרבות
ב-1780 נפתחה בעיר האקדמיה המלכותית שבה למדו תחילה פילוסופיה ואחר ב-1788 נוסף בית הספר למשפטים. מוסד זה שימש בסיס לאוניברסיטה של אוראדיה שכיום לומדים בה 20,000 סטודנטים ב-15 פקולטות.
בעיר פועלים תיאטרון ותזמורת סימפונית.
בשנות האלפיים
על פי המפקד שנערך בשנת 2002:
רבעים
העיר מחולקת לרבעים הבאים: מרכז העיר, Vie, Nufărul, Rogerius,Velenţa, Cantemir, Ioşia
תחבורה
רשת התחבורה הציבורית מנוהלת בידי Regia Autonomă Oradea Transport Local) OTL) וכוללת 3 קווי רכבת חשמלית וכמה קווי אוטובוסים. בעיר שלוש תחנות רכבת, מרכזית המצויה במרכז העיר קרוב לרובע Vie, מזרחית, ומערבית המצויה ברובע Ioşia.
רומניזציה
רומניזציה היא המדיניות של הממשל הרומני עם איחוד הרגאט ("רומניה הישנה") והפרובינציה.
הסיבות לרומניזציה
עם סיפוח השטחים הנ"ל בין שתי מלחמות עולם, נוצרה בעיית מיעוטים. אמנם בלחץ בינלאומי המיעוטים מקבלים שוויון אזרחי ודתי, אך עם זאת ישנה התנכרות למיעוטים, במיוחד ליהודים. המיעוטים הרבים מחזקים ברומניה את הרגשות הלאומניות דבר אשר לא פוסח על קובעי המדיניות ברומניה אשר מיישמים חוקים כנגד הזרים והמיעוטים ובעד ניסיון ליצור אחידות.
חירשות מלידה
חירשות מלידה היא מצב בו אדם נולד עם לקות שמיעה, או שאובדן השמיעה התרחש אצלו לפני תחילת הדיבור. תינוקות מתחילים, בדרך כלל, לומר את המילים הראשונות שלהם סביב גיל שנה. חירשים מלידה, בדרך כלל, הם אלו שנולדו חירשים או שאיבדו את השמיעה לפני גיל שנה (הגיל שבו מתרחש רוב אובדן השמיעה אצל ילדים).
רומניזציה
הסיבות לרומניזציה
אחרי מלחמת העולם הראשונה קיבלה פולין עצמאות והתחילה להצר את צעדי האוכלוסייה היהודית וכתוצאה מכך החל גל הגירה גדול של יהודים. חלק מהמהגרים היהודים יצאו אל אמריקה, חלק אל ארץ ישראל וחלק פנו אל המדינות השכנות ובמיוחד אל רומניה שאת גבולה היה קל לעבור והבירוקרטיה שלה הייתה נוחה לשיחוד. היהודים, שהגיעו לרומניה מפולין, לא ידעו רומנית, דיברו יידיש התלבשו בצורה שונה מהאוכלוסייה המקומית ונהגו מנהגים שונים מהאוכלוסייה המקומית. חריגותם הבולטת מהנורמה יצרה תחושה כאילו מדובר בגל הרבה יותר גדול מכפי שבאמת היה ויצר תחושת איום על הרומנים.
חירשות מלידה
סטטיסטיקה
בכל שנה בארצות הברית, כ-12,000 תינוקות נולדים עם לקות שמיעה. אובדן שמיעה עמוק מתרחש בין 4 ל-11 לכל 10,000 ילדים.
רומניזציה
עיקרי הרומניזציה
בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הפעילו הלגיונרים לחצים אלימים מאוד על בעלי רכוש יהודים, כדי להעביר את רכושם לתנועה הלגיונרית או ליד אישים שנבחרו על ידם. בתקופה זו נהגו הלגיונרים להחתים יהודים על חוזים בלבן, שתוכנם מכתב לאחר החתימה.
חירשות מלידה
גורמים
חירשות מלידה יכולה להיות נרכשת, כלומר להתרחש לאחר הלידה עקב מחלה או פציעה, או מולדת, לרוב מגורמים גנטיים. הגורמים הלא-גנטיים מהווים כרבע ממקרי לקות השמיעה אצל תינוקות. גורמים אלו יכולים לכלול: זיהומים בהיריון, כגון אדמת, ציטומגלווירוס או נגיף הרפס סימפלקס, חוסר חמצן, סוכרת הריונית, רעלת היריון, משקל לידה נמוך, פגות, פציעות לידה, רעלנים כולל סמים ואלכוהול שצרכה האם בהיריון, וכן סיבוכים הקשורים לגורם Rh בדם / צהבת. גורמים גנטיים מהווים יותר ממחצית מהתינוקות עם אובדן שמיעה מולד. רוב אלה נגרמות על ידי אובדן שמיעה אוטוסומלית רצסיבית או אובדן שמיעה אוטוסומלית דומיננטית. אובדן שמיעה אוטוסומלי רצסיבי הוא כאשר שני ההורים נושאים את הגן רצסיבי, ולהעביר אותו אל הילד שלהם. איבוד השמיעה האוטומוסלי הדומיננטי הוא כאשר גן לא תקין של הורה אחד מסוגל לגרום לאובדן שמיעה, אף על פי שהגן המתאים מההורה האחר הוא נורמלי.
טיפול
אביזרי שמיעה ושתלי שבלול עשויים לגרום לילד לשמוע קולות בטווח השמיעה שלו- אך הם אינם משחזרים שמיעה תקינה. שתלי שבלול יכולים לעורר את עצב השמיעה ישירות כדי לשחזר כמה קולות, אבל איכות הצליל היא לא כמו איכות השמיעה באוזן רגילה, לכן לא ניתן להתגבר על חירשות באופן מלא על ידי מכשירים רפואיים. יש אנשים שטוענים שהיתרונות והבטיחות של שתלי השבלול ממשיכים לגדול, במיוחד כאשר ילדים עם שתלים מקבלים הרבה תמיכה חינוכית בעל פה. המטרה עבור האודיולוגים היא לטפל בילודים חירשים עם שתלי שבלול במהלך השישה חודשים הראשונים, כך שהם לא יאחרו בלמידת השפה. למעשה, יש ציפיות כי אם הילדים מקבלים שתלים בשלב מוקדם, הם יכולים לרכוש מיומנויות שפה מילולית באותה רמה של עמיתיהם עם השמיעה הרגילה.
השפעה חברתית וקוגניטיבית
ילדים חירשים מלידה ולא שומעים רעש מתחת ל -60 דציבלים (העוצמה של שואב אבק) אינם מפתחים שפה אוראלית השווה לבני גילם. ילדים שנולדו עם ליקוי שמיעה עמוק, 90 דציבלים ומעלה (על רמת בלנדר מזון), מסווגים כחירשים מבחינה תפקודית. ילדים אלה אינם מפתחים מיומנויות דיבור ושפה בלי עזרה מפתולוג דיבור. ילדים אלה רוכשים קשיי הבנת השפה, גם כאשר רמת מצבים אחרים של השפה (כגון כתיבה וחתימה) היא נורמלית. באופן כללי, רמת הקריאה אצל אנשים חירשים מלידה לא עולה על הרמה של תלמיד כיתה ד '. ילדים אשר מאבדים את השמיעה שלהם לאחר שהם רכשו כמות מסוימת של שפה, גם אם זה רק לזמן קצר, יש להם יכולת יותר גבוהה להפגין את עצמם מאשר אלה שלא הייתה להם חשיפה לשפה.
אצל ילדים, סוג זה של אובדן שמיעה יכול להוביל לבידוד חברתי מכמה סיבות. ראשית, הילד חווה התפתחות חברתיתמאוחרת אשר קשורה במידה רבה לרכישת שפה מאוחרת. זה גם קשור לחוסר היכולת שלהם לקלוט רמזי שמיעה חברתיים. זה יכול לגרום לאדם חירש להיות רגיש בדרך כלל. ילד המשתמש בשפת הסימנים, או מזוהה עם תרבות החירשים, אינו חווה בדרך כלל את הבידוד הזה, במיוחד אם הוא לומד בבית ספר לחירשים, אך עשוי לחוות בידוד מהוריו אם הם אינם יודעים או עושים מאמץ ללמוד שפת סימנים. ילד המקבל באופן בלעדי או בעיקר מתקשר אוראלי יכול לחוות בידוד חברתי מבני גילו שאין להם לקויי שמיעה או חירשות, במיוחד אם אף אחד לא מלמד אותם מיומנויות חברתיות אשר ילדים אחרים עם רמת שמיעה נורמלית רוכשים באופן עצמאי.
רכישת דיבור
ילדים חירשים אינם רוכשים דיבור כמו שרוכשים ילדים עם שמיעה תקינה משום שאינם שומעים את השפה המדוברת סביבם. ברכישת שפה רגילה, הבנה שמיעתית קודמת להתפתחות השפה. ללא קלט שמיעתי, אדם עם חירשות מלידה נאלץ לרכוש דיבור חזותית דרך קריאת שפתיים. רכישת השפה המדוברת באמצעות קריאת שפתיים בלבד היא מאתגרת עבור הילד החירש, משום שהיא אינה מייצגת תמיד דיבור צלילי. הסיכוי שילד חירש ילמד לדבר בהצלחה מבוסס על מגוון גורמים, ביניהם: יכולת להבחין בין צלילי דיבור, מנת משכל לא מילולית גבוהה מהממוצע ומעמד סוציו-אקונומי גבוה יותר. למרות היותו מצויד בעזרי שמיעה או שסופק עם הוראה בעל פה וטיפול בדיבור בגיל צעיר, ילדים חירשים מלידה לא צפויים לפתח מיומנויות דיבור וקבלת דיבור מושלמות. ישנם חוקרים הסיקו כי ילדים חירשים הנלמדים באופן בלעדי באמצעות השפה המדוברת, עוברים את אותם השלבים הכלליים של רכישת השפה כעמיתיהם השומעים, אך מבלי להגיע לאותה רמה של מיומנות. שפה מדוברת שעשויה להתפתח אצל ילדים חירשים מלידה מתעכבת באופן חד משמעי.
שתלי שבלול
ניתן לתקן תפיסת דיבור לפני רכישת השפה בעזרת שתלי שבלול. לאחר ניסיו של שנה וחצי, מצאו החוקרים כי התרבות החירשת הצליחה לזהות מילים ולהבין את תנועות השפתיים. יש הזדמנות יותר גדולה לשמוע צליל בהתאם למיקום של האלקטרודות לעומת הרקמה ומספר הנוירונים שנותרו במערכת השמיעה.
מחקרים מצאו כי השתלה מוקדמת מובילה לביצועים טובים יותר מאשר השתלה מאוחרת יותר. מחקרים מראים כי ילדים עם חירשות פרה-לינגלית (מלידה) מסוגלים לתקשר באופן נוח בחברה כאשר ההשתלה מתרחשת לפני גיל חמש. ייצור דיבור הוא תהליך איטי יותר בהתחלה מאז יצירת מילים דורש יותר מאמץ. ילדים שהיו להם כמעט שנתיים ניסיון עם שתלי שבלול הצליחו לייצר ולשמוע את רוב התנועות. הם מפתחים מיומנויות כדי להבין מידע נוסף, כמו גם להרכיב אותיות.
שתלי שבלול מעניקים לאנשים חירשים את ההזדמנות להבין מסרים שמיעתיים. כתוצאה מניסיון שבו חילקו ילדים לקבוצות שונות ונתנו להם אוצר של מילים, ראו שלאחר שלוש שנים של תרגול, הביצוע של ילדים עם מכשירים היה באותה רמת ביצוע של ילדים ללא בעיות שמיעה קודמות.
רכישת שפה
היכולת לרכוש דיבור אינה זהה ליכולת לרכוש שפה. אמצעי התקשורת העיקרי של האוכלוסייה מופק בעל פה; עם זאת, דיבור ושפה הם גורמים דיסוציאטיביים. אף על פי שאנו מצוידים מבחינה ביולוגית כדי להשתמש בשפה, אנחנו לא מוגבלים ביולוגית לדיבור. ילד שאין לו גישה לשפה מדוברת מקבל בקלות שפת סימנים.