cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Outlast
Outlast Whistleblower
במנוסתו, ווילון פוגש בפרנק מניירה, קניבל ואחד המטופלים במארקוף שמנסה "לאפות" אותו בתנור, אך מצליח לברוח ממנו. בהמשך, ווילון מגיע לאגף המקצועי ונתקל באדי גלוסקין, רוצח סדרתי ומטופל במארקוף שרוצח את קורבנותיו ובונה מחלקי גופתם בובת "כלה" עבורו. גלוסקין מנסה לתלות את ווילון, אך בגלל כשל מכני הוא נתלה בעצמו ומשופד למוות. כשהשחר עולה, כוח תקיפה מטעם מארקוף מגיע למוסד במטרה להרוג את כל המטופלים. ווילון מצליח לברוח מהם אל עבר היכל הכניסה של בית החולים, שם הוא פוגש את ג'רמי בלייר, מנהל המוסד שבכוחותיו האחרונים דוקר אותו במטרה למנוע ממנו לחשוף את האמת על התאגיד לציבור. ווילון שורד את הדקירה והוולריידר תוקף את בלייר והורג אותו. ווילון מצליח להגיע ליציאה מהמוסד ונכנס לרכב של מיילס אפשר, החונה סמוך לשער. ווילון מנסה להניע את הרכב ולצאת מהמוסד, ומיילס, כעת הוולריידר החדש דוחף את הרכב החוצה ומסייע לו לברוח.
באפילוג, ווילון מתיישב מול המחשב הנייד והמצלמה שלו, מתכונן להעלות את כל התיעוד על מארקוף לרשת במטרה לחשוף אותם לציבור. אדם לא ידוע (שבקומיקס "The Murkoff Account" שמו מתברר להיות סיימון פיקוק, עובד לשעבר בתאגיד ובעצמו נסיין במנוע המורפוגני) עומד למולו ומסביר לו שאם יעשה זאת, מארקוף ירדפו אותו ואת משפחתו עד קץ הימים. ווילון בוחר בכל זאת להעלות את התיעוד לרשת והמשחק מסתיים.
אופן המשחק
השחקן משחק בתור העיתונאי מיילס אפשר ובתור המתכנת ווילון פארק (בחבילת ההרחבה) בגוף ראשון. מיילס ו-ווילון נושאים עמם מחברת שבה הם רושמים הערות במהלך המשחק ומצלמת וידאו. בגלל העובדה שמיילס ו-ווילון לא בעלי ידע בלחימה, הם לא יכולים להשתמש בנשק, והמצלמה היא הדבר היחיד באמתחתם.
התהליך של המשחק כולל פתרון לחידות פשוטות, תנועה חשאית ורגעים שבהם השחקן נאלץ לברוח מרודפיו. מיילס ו-ווילון עצמם לא מסוגלים להילחם (למעט רגעים מתוסרטים מראש) ועל כן הברירה היחידה שיש לשחקן היא לברוח, להתגנב או להסתתר מהאויבים השונים בארונות בגדים, מתחת למיטות, לוקרים ובמקומות מבודדים אחרים.
פיתוח
המשחק הוא המשחק הראשון של האולפן Red Barrels. אף על פי שחלק מצוות המשחק עבד בעבר בחברת Ubisoft על פיתוח המשחקים "הנסיך הפרסי", "Assassin's Creed", ספלינטר סל ואנצ'רטד. המשחק נוצר תוך 14 חודשים על ידי צוות של עשרה אנשים. מנכ"ל האולפן, פיליפ מורין סיפר שבמשך 18 חודשים האולפן לא מצא מימון עבור המשחק ולכן הצוות עבד לאורך התקופה בלי לקבל שכר. בסופו של דבר, מימון למשחק ניתן על ידי Canada Media Fund בשווי של 1.36 מיליון דולר קנדי.
ביקורות
נכון לשנת 2016, המשחק מכר יותר מ-4 מיליון עותקים.
האתר Metacritic העניק למשחק מספר ציונים:
גרסת המחשב האישי קיבלה ציון של 80/100.
גרסת הפלייסטיישן 4 קיבלה ציון של 78/100.
גרסת ה-Xbox One קיבלה ציון של 80/100.
גרסת הנינטנדו סוויץ' קיבלה ציון של 77/100.
שחטיור סליהורסק (הוקי קרח)
שחטיור סליהורסק הוא מועדון הוקי קרח שמבוסס בעיר סליהורסק, בלארוס. המועדון נוסד בשנת 2009 ומתמודד בליגת העל הבלארוסית. המועדון הוקם כדי לשמש כקבוצת מילואים עבור דינמו מינסק מליגת KHL.
Opposites
Opposites הוא אלבומם השישי של להקת רוק אלטרנטיבי הסקוטית, ביפי קליירו שיצא ב-28 בינואר 2013. אלבום כפול, בהתחלה הוכרזו שני האלבומים בשמות The Land at the End of Our Toes ו The Sand at the Core of Our Bones, שמות אלו מאוחר יותר הפכו לשמות של כל דיסק באלבום הכפול. האלבום מכיל 20 שירים במתפרשים על גבי שני אלבומים. ישנה הוצאה של דיסק אחד עם 14 שירים.
סקירה כללית
'Stingin' Belle' הוא השיר המוקלט הראשון אשר יצא לאוויר ברדיו 1 של ה-BBC ב-31 ביולי 2012. השיר יצא עם וידאו המורכב מצילומי הכנת האלבום בלוס אנג'לס וצילומים מהופעות חיות של הלהקה. הסינגל הממשי הראשון מהאלבום הוא 'Black Chandelier' שהושמע לראשונה ב-19 בנובמבר 2012. צאת הסינגל הוכרז ל-14 בינואר 2013. הווידאו לשיר יצא ב-11 בדצמבר 2012. כמה שירים מהאלבום נוגנו בהופעה חיה לפני צאת האלבום. ב-8 ביוני 2012, בהופעה של הלהקה במרכז סווינסון אואזיס ניגנו ארבעה שירים חדשים. 'Modern Magic Formula', 'Sounds Like Balloons', 'Victory Over The Sun' ו 'The Joke's on Us'. ב-13 ביוני 2012 פרסם NME שהלהקה לא תשתמש בשמות The Land at the End of Our Toes ו The Sand at the Core of Our Bones. ב-30 ביוני 2012, הכריזה הלהקה דרך חשבון הטוויטר שלהם שהבכורה לשיר חדש ששמו 'Stingin' Belle' תהיה באנגליה אצל שדרן הרדיו זיין לאו. ב-31 ביולי 2012, ברדיו 1 של ה־BBC אצל זיין לאו, הכריז סולן הלהקה סיימון ניל ששם האלבום החדש יהיה Opposites. בכורת הסינגל הראשון 'Black Chandelier' נעשתה ברדיו 1 של ה־BBC ב-19 בנובמבר 2012. Opposites הוא האלבום השישי של להקהת הרוק האלטרנטית הסקוטית, ביפי קליירו, האלבום יצא לאור ב-28 בינואר 2013. באירלנד יצא לאור האלבום ב-25 בינואר 2013.
רשימת שירים מהדורה כפולה
The Sand at the Core of Our Bones
The Land at the End of Our Toes
הר בראון (מונטנה)
גובהו של ההר 2,601 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 416 מטרים מעל סביבתו.
בסמוך לפסגה, על המדרונות המערביים של ההר מצוי מגדל תצפית האש הר בראון, אשר נבנה בשנת 1928, ומהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של ארצות הברית.
מקור השם
יש מספר מקורות סותרים בדבר מקור השם.
על פי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, ההר נקרא על שמו של ויליאם בראון (William Brown) משיקגו, שהיה היועץ המשפט הראשי של חברת הרכבות שיקגו ואלטון. כמה מחבריו טיילו ודגו בסמוך, באגם מקדונלד, בשנת 1894, טיפסו על ההר וקראו לו על שם חברם.
לפי מקור אחר (כרטיס ועדת השמות הגאורפיים של ארצות הברית) משנת 1929, ההר נקרא על שם מתיישב חלוץ ממונטנה בשם לואיס בראון (Louis Brown).
לקריאה נוספת
• The Federal Writer's Project, of the Works Projects Administration for the State of Montana, The WPA Guide to 1930s Montana, PP 408 - 409
אמביי
אמביי (בהונגרית: Ömböly) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
אזורו של הכפר מיושב לסירוגין מאז המאה ה-13, אך הוא הוכר באופן רשמי ככפר נפרד רק בשנת 1947 לאחר שהתנתק מנירפיליש
מרקוריוס
מֶרְקוּרְיוּס (לטינית: Mercurius ), היה אחד מהאלים המרכזיים במיתולוגיה הרומית. במקור, הוא היה האל הממונה על המסחר ועל הסוחרים, כפי שגם משתמע משמו, הנגזר מהמילה הלטינית merx ("סחורה") או mercator ("סוחר" מהפועל הלטיני mercari - "לסחור"). לאחר שזוהה עם האל היווני הרמס, הוא תואר בנוסף גם כשליח האלים והוצג באמנות עם סממניו המאפיינים של הרמס - הכובע והסנדלים המכונפים והמטה המכונף סביבו כרוכים שני נחשים. הוא כונה בהתאם גם "אליפס" ("בעל הרגליים המכונפות"). בנוסף לזיהויו עם הרמס, זוהה מרקוריוס גם עם האל האטרוסקי תורמס.
בשנת 495 לפנה"ס, הוקם לכבודו של מרקוריוס מקדש בסירקוס מקסימוס, בין גבעת אוונטין לגבעת הפאלאטין ברומא. היה זה מקום מתאים לפולחן אל המסחר והזריזות, שכן במקום שכן מרכז מסחרי חשוב ומסלול מרוצים. מיקומו בין המעוז הפלבאי באוונטין ובין המרכז הפטריקי בפאלאטין הדגיש גם את תפקידו של מרקוריוס כמתווך.
חגו החשוב ביותר של מרקוריוס, המרקורליה, נחוג כל שנה ב-15 במאי. באותו יום סוחרים נהגו להתיז על ראשיהם מים מהבאר המקודשת לו ליד פורטה קאפנה.
מרקורי היה אל פופולרי ביותר בקרב העמים שנכבשו על ידי האימפריה הרומית. הקלטים הקבילו אותו לאל הראשי שלהם - לוגוס, והשבטים הגרמאניים הקבילו אותו לוודן.
מרקוריוס תואר כעלם צעיר, החובש לראשו כובע מכונף ורחב שוליים ("פטאסוס"), לגופו עוטה גלימת נוסעים, רגליו נעולות בסנדלים מכונפים ובידיו מחזיק צרור כסף ומטה שליחים ("קאדוסאוס").
אזכורים ביהדות
"כוכב" המוזכר במקרא בספר עמוס מזוהה עם כוכב חמה ששמו הלועזי הוא מרקורי.
המרקוליס המוזכר פעמים רבות בתלמוד הוא המרקוריוס, כנראה שיבוש מכוון שבא להימנע מציון שם האליל או לבזות אותו. הביטוי התלמודי "זורק אבן למרקוליס", הבא לציין מי שפועל לרעה למרות שכוונתו הייתה לטובה, מקורו בפולחן האליל, שהתקיים לדבריהם על ידי זריקת אבנים לכיוון פסלו שהיה מוצב בצדי דרכים. עם זאת, יש מי שרצה לזהות את המרקוליס עם דולמן.
אזכורים תרבותיים
על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת הקרוב ביותר לשמש, מרקורי, הוא כוכב חמה. מבין שבע המתכות הקדומות יוחסה אליו הכספית - בגלל "מהירותה" - היינו הנוזליות שלה.
שתי דמויות קומיקס מבוססות על מרקוריוס - מקס מרקורי מבית DC קומיקס וקוויקסילבר מבית מארוול קומיקס. בנוסף, ג'יי גאריק, הפלאש מתור הזהב, חובש קסדה מכונפת כמחווה לאל הרומי.
שאזאם, גיבור על נוסף של חברת DC, קיבל, על פי סיפור הרקע שלו, את מהירותו של מרקורי.
מוזיקת נשמה
מוזיקת נשמה (באנגלית: Soul music) היא שילוב של רית'ם אנד בלוז וגוספל שהחל בשנות ה-50 של המאה ה-20 המאוחרות בארצות הברית. רית'ם אנד בלוז (באנגלית: בלוז וקצב, מינוח שטבע המפיק המוזיקלי ג'רי וקסלר) הוא בעצמו שילוב של בלוז וג'אז, כאשר שנות ה-40 של המאה ה-20 קבוצות קטנות של מוזיקאים אמריקאים-אפריקאים, שניגנו בדרך-כלל בסקסופון, שילבו ג'אז עם מסורות של בלוז. מוזיקת נשמה נבדלת מרית'ם אנד בלוז בכך שהיא משתמשת במוטיבים של גוספל, בדגש הגדול יותר על שירה, ובשילוב של נושאים חילוניים ודתיים גם יחד.
הסוגה נחלקת בין סגנון שירה יפה, נעים לאוזן, מלודי ומלטף (כגון זה של סם קוק או הסופרימס) לבין סגנון פרוע יותר, מיני ומחוספס שנציגיו הם וילסון פיקט וג'יימס בראון. סגנון נוסף של סול נובע מחיקוי של דרשה של מטיף בכנסייה בהגשה דיקלומית, קצבית ומתחרזת. נציג בולט של סגנון זה הוא סולומון בורק.
ניאו סול
הצלחת הזרם הזה במהלך 1990, עזר לפריצות דרך מסחריות וביקורתיות של כמה אמנים, בהם דיאנג'לו, אריקה באדו, לורין היל ומקסוול.
הנוכחות של הזרם ירדה במהלך שנות ה-2000, אף על פי שאמנים חדשים יצאו באמצעים עצמאיים יותר של שיווק המוזיקה הזאת. לדברי עיתונאי המוזיקה מארק אנתוני ניל, "נאו-סול וגלגוליה השונים סייעו להגדיר מחדש את הגבולות וקווי המתאר של הפופ השחור."
עוזי פיינרמן
ביוגרפיה
פיינרמן נולד בשנת 1924 במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל, בן למייסדי המושב (1921). בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה ובמלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה בחטיבת גולני. בין היתר, נטל חלק בקרב על משלט 86 שממזרח לח'אן יונס, במסגרת מבצע חורב. בהמשך הגיע בשירות מילואים לדרגת סגן-אלוף.
מוזיקת נשמה
ניאו סול
בישראל, נוהגים להגדיר כזמרי מוזיקת נשמה, זמרים המשתמשים בסגנון שירה וסלסולים אמריקאיים או בעלי גוון קול חם ועבה וכמו כן ישנה חשיבות לטקסט ולמידת ההתייחסות שלו לרגש ולהבעה האישית של האמן. זמרים מייצגים של סגנון זה בישראל הם: מרגלית צנעני, מומי לוי, קרולינה וסיון בהנם.
עוזי פיינרמן
ביוגרפיה
בשנת 1955 הצטרף פיינרמן לקבוצות ההדרכה של עולים חדשים בנקודות התיישבות של תנועת המושבים. כעבור שלוש שנים נבחר לתפקיד מזכיר התנועה, בראשה עמד בשנים 1958–1969.
נמנה עם מפלגת רפ"י והיה מקורב למשה דיין. בשנת 1969 נבחר מטעם המערך לכנסת השביעית. בשנת 1974 נבחר בשנית, לכנסת השמינית, וכיהן בה עד פטירתו. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הכספים ויזם את הקמתה של השדולה החקלאית בכנסת.
עוזי פיינרמן נפטר במושבו כפר יחזקאל ב-1975 באופן פתאומי מהתקף לב, כבן 51 במותו. נקבר במושבו. הניח אם, אישה, שלושה ילדים ונכד. בנו, פרופ' אלי פיינרמן, כיהן כראש מכון וולקני. נכדו הקרוי על שמו, עוזי פיינרמן (רמירז) הוא מוזיקאי החבר בהרכב בום פם, ונכד נוסף הוא הפיזיקאי פרופ' עופר פיינרמן ממכון ויצמן למדע.
שבשבת (תוכנית טלוויזיה)
שבשבת הייתה תוכנית טלוויזיה אשר מסרה את תחזית מזג האוויר ושודרה בערוץ הראשון של רשות השידור.
התוכנית עלתה לשידור ביוני 1989, ביוזמת חיים יבין שהגיש בזמנו את מהדורת מבט. לפני ייסוד התוכנית נקראה תחזית מזג האוויר על ידי מגיש החדשות, בסיום מבט לחדשות, למעט במקרים של מזג אוויר חריג בהם הובא סיקור במועד מוקדם יותר. התוכנית נוסדה לאור החלטה בטלוויזיה הישראלית כי את תחזית מזג האוויר יגישו חזאים מקצועיים, כפי שהיה מקובל אז באירופה ובארצות הברית. לצורך הגשת התחזית בטלוויזיה נבחנו חזאים מן השירות המטאורולוגי הישראלי, ולאחר מבחן בד נבחרו לתפקיד ששון נתן, אורי בץ ואליעזר דנציגר, ואליהם צורף דני רופ ששירת במרכז המטאורולוגיה של חיל האוויר.
התוכנית הוקלטה מראש, ושודרה בסיום מהדורת החדשות. לאחר שהוחלט שהתחזית תהיה חלק מהשידור החי של המהדורה, הגיעה "שבשבת" לסיומה, ושרון וכסלר הצטרפה למגישי התחזית.
חיים ועוד חיים
חיים ועוד חיים (באנגלית: Life after Life) הוא רומן משנת 2013 מאת קייט אטקינסון. זהו הראשון משני רומנים על משפחת טוד. השני, חיים אחרים, פורסם בשנת 2015. "חיים ועוד חיים" זכה לשבחים מצד המבקרים ובפרס קוסטה (ספר השנה).
הספר תורגם לעברית בהוצאת משכל (ידיעות ספרים) בשנת 2014 על ידי שרון פרמינגר.
עלילה
לרומן מבנה יוצא דופן, שחוזר שוב ושוב אחר הזמן לתיאור חיים אפשריים חלופיים על הדמות המרכזית, אורסולה טוד, שנולדה ב-11 בפברואר 1910 למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה ליד צ'לפונט סיינט פיטר בבקינגהאמשייר. בגרסה הראשונה היא נחנקת מחבל הטבור ונולדה מתה. בגלגולים מאוחרים יותר של חייה היא מתה בילדותה - טובעת בים, או כשנשמרת מכך, על ידי נפילה אל מותה מהגג כשניסתה לתפוס בובה שנפלה. לאחר מכן מתוארים כמה רצפים שבהם היא נופלת קורבן למגפת השפעת הספרדית של 1918 - כשהיא חוזרת על עצמה שוב ושוב, אם כי יש לה כבר ידע מראש על כך, ורק הניסיון הרביעי שלה להימנע מהשפעת מצליח.
ואז יש חיים אומללים שבהם היא חווה טראומה מכך שנאנסה, נכנסת להריון ועוברת הפלה בלתי חוקית, ולבסוף נלכדת בנישואין מעיקים מאוד ונהרגת על ידי בעלה המתעלל כשניסתה להימלט. בחיים מאוחרים יותר היא מסכמת את כל זה בכך שהיא אגרסיבית מאוד כלפי נושא מניעת אונס. בין לבין, היא גם משתמשת בחצי הזיכרון שלה מחייה מוקדמים יותר כדי למנוע מהילדה השכנה ננסי שנאנסה להירצח על ידי מטרידן. לננסי הניצולה יהיה תפקיד חשוב בחיים המאוחרים של אורסולה, וייוצרו יחסי אהבה עמוקים עם אחיה של אורסולה טדי שיהפוך לדמות ראשית ברומן ההמשך, "חיים אחרים".
גרסאות מאוחרות יותר של חייה של אורסולה מביאות אותה למלחמת העולם השנייה, שם היא עובדת בלונדון במשרד המלחמה ועדה שוב ושוב לתוצאות הבליץ, כולל פגיעה ישירה במקלט ברחוב ארגיל בנובמבר 1940 - כשהיא הייתה בין הקורבנות בחיים מסוימים ובקרב המצילים באחרים. יש גם חיים שבהם היא מתחתנת עם גרמני בשנת 1934, אינה מסוגלת לחזור לאנגליה, וחוֹוה את המלחמה בברלין תחת הפצצות בעלות הברית.
בסופו של דבר אורסולה מבינה, באמצעות תחושה חזקה במיוחד של "דז'ה וו", שהיא חיה בעבר, ומחליטה לנסות למנוע את המלחמה על ידי הריגת אדולף היטלר בסוף 1930. זיכרון חייה הקודמים מספק גם את האמצעים לעשות זאת: הידיעה כי באמצעות התיידדות עם אווה בראון - בשנת 1930 עבדה בחנות במינכן - אורסולה תוכל להתקרב להיטלר עם אקדח טעון בתיק; המחיר הבלתי נמנע, לעומת זאת, היא שהיא עצמה תוצא להורג על ידי תומכיו הנאצים של היטלר מיד לאחר שהרגה אותו.
מה שנשאר לא ברור - מכיוון שכל אחד מרצפי הזמן מסתיים ב"חושך" ובמותה של אורסולה ואינו מראה את מה שאחריו - האם למעשה כל החיים הללו התרחשו בפועל בעולם אובייקטיבי, או שחוו אותה באופן סובייקטיבי. באופן ספציפי, בין אם הרגה את היטלר בשנת 1930 ובין אם אכן ייצרה ציר זמן שונה בו הנאצים לא לקחו את השלטון בגרמניה, או אולי לקחו את השלטון תחת מנהיג אחר עם מהלך שונה של מלחמת העולם השנייה. אף על פי שבגלגול שלה בשנת 1967 אורסולה משערת עם אחיינה לגבי מה ש"אולי התרחש" והספר נמנע מלתת תשובה ברורה.
ביקורות
אלכס קלארק מ"הגרדיאן" העניק ביקורת חיובית באומרו שפרטים ביתיים של חיי היומיום מועברים בצורה יפה, וכי גם שינויים טראומטיים בחברה הבריטית נתפסים היטב בדיוק משום שהיא עוברת ישירות ממלחמה אחת לאחרת, רק מאוחר יותר. קלארק טען כי הרומן "[משתף פעולה] עם המשפחה [...] ומשתמש בה כדי להראות כיצד בדיון עובד ומה המשמעות עבורנו [...]. הלן בראון מה"דיילי טלגרף" גם כן שיבחה אותו, וכינה אותו ספרה הטוב ביותר של אטקינסון עד כה. "האינדפנדנט" מצא את הדמות המרכזית סימפתית, וטען כי המסר המרכזי של הספר הוא שמלחמת העולם השנייה ניתנת למניעה ולא היה צריך לאפשר לה לקרות.
אזרה אקין
אזרה אקין קורו (בטורקית: Azra Akın Koru; נולדה ב-8 בדצמבר 1981) היא דוגמנית ושחקנית טורקייה.
ביוגרפיה
אקין נולדה בהולנד לזוג הורים טורקים. ב-1998 נבחרה לדוגמנית עלית ונבחרה גם לחמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מראה השנה של עלית שנערכה בניס. לאחר מכן היא המשיכה לדגמן בגרמניה לקטלוג של חברת "Otto".
ב-2002 היא זכתה במקום הראשון ב"מיס טורקיה" ולאחר מכן ייצגה את המדינה בתחרות מיס עולם בלונדון וגם שם לקחה את המקום הראשון. במהלך כהונתה כמיס עולם היא סיירה במקומות רבים על פני הגלובוס.
ב-2003 היא זכתה במדליית זהב בתוכנית המציאות הבריטית "המשחקים" שבה ידוענים מתחרים ביניהם בתחרויות של ענפי ספורט אולימפיים. היא הופיעה בסרטוני הביניים (גלויות) של אירוויזיון 2004 שנערך באיסטנבול.
ב-2010 זכתה בגרסה הטורקית של "רוקדים עם כוכבים" ולאחר מכן החלה לשמש כשופטת בתוכנית.
היא שיחקה גם במספר סרטים וסדרות במדינתה.
טום טומסק (כדורגל נשים)
טום טומסק הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר טומסק, המהווה חלק מועדון הכדורגל טום טומסק.
היסטוריה
הקבוצה נוצרה לראשונה ב-2011, אך בשל תוצאה סופית לא מספקת, היא פורקה בסוף העונה.
בספטמבר 2020, הוחלט על הקמת קבוצת נשים שתשתתף בתחרויות הליגה הראשונה.
ב-3 באוקטובר 2020, הקבוצה שיחקה את המשחק הראשון שלה נגד מועדון צ'יטה (1:1). את השער הראשון כבשה אמנדה חומושקה מבישול של ויקטוריה רוגילו.
ב-9 במאי 2021, הקבוצה שיחקה את משחק הבכורה גביע הרוסי אך הפסידה למועדון קוזבאס-SShOR (0:1).
ויקטורי רוד (2010)
ויקטורי רוד (2010) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-11 ביולי 2010, באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי ויקטורי רוד. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
תשעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, רוב ואן דאם ניצח את אביס, ג'ף הארדי ומר אנדרסון בקרב מרובע ושמר על אליפות העולם במשקל כבד של TNA. עוד ברשימת הקרבות, המוטור סיטי מאשין גאנס (אלכס שלי וכריס סייבן) ניצחו את ביר מאני, אינק (ג'יימס סטורם ורוברט רוד) וזכו באליפות הזוגות העולמית של TNA הפנויה, וקורט אנגל ניצח את דיאנג'לו דינרו.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות Impact.
מהלך הטורניר
צמדים:
אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Александр Михайлович Романов; 13 באפריל 1866 – 26 בפברואר 1933), היה חתנו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ספר, חוקר וקצין בצי הרוסי הקיסרי.
ביוגרפיה
אלכסנדר נולד ב-13 באפריל 1866 בטיפליס, שם היה אביו הנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וצציליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה. בצעירותו שירת אלכסנדר כקצין בצי הרוסי הקיסרי, ואף ערך במסגרת זו ביקורים באימפריה היפנית ובאימפריה הברזילאית. בשנת 1891 הוא היה היוזם והמייסד המהדורה הראשונה של הספרייה הרוסית השנתית של הצי הצבאי, והוא ערך אותה עד לשנת 1906.
ב-6 באוגוסט 1894 התחתן אלכסנדר עם קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים. אלכסנדר אהב לבלות את חופשותיו בצרפת, במיוחד בביאריץ ובקוט ד'אזור, שם אחיו הבכור, מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מימן בשנת 1908 את בניית מלון קרלטון, בקאן.
בשנת 1895 הוא פיתח תוכנית לחיזוק הצי הרוסי באוקיינוס השקט. בין השנים 1901–1902 הוא שימש כמפקד ספינת המלחמה רוסטיסלאב בים השחור, ובשנת 1903 הוא התמנה לקצין דגל זוטר בצי הים השחור. במקביל, בין השנים 1901–1905 הוא שימש כמפקח ראשי ויו"ר של כמה מועצות הקשורות לספנות ולנמלים. בתפקידים אלה תרם לפיתוח הספנות המסחרית, בנייה וציוד של הנמלים החדשים, הכשרת מלחים לצי הסחר, יצירת קווי ספנות למרחקים ארוכים ושיפור חקיקת הסחר הימי. במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905 הוא פיקח על ספינות העזר של הצי ההתנדבותי. אלכסנדר לקח חלק בפיתוח תוכניות שנועדו לבנות מחדש את הצי, הביא אותם לידיעת הממשלות והציבור, והיה תומך נלהב של בניית ספינות קרב חדשות. בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל.
אלכסנדר מילא תפקיד מרכזי בהקמת כוח אווירי צבאי רוסי, והיה היוזם של בית-הספר לטיסה לקצינים ליד סבסטופול בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה הוא היה מפקד חיל האוויר הרוסי הקיסרי, ומדצמבר 1916 היה אלכסנדר מפקח השדה של חיל האוויר הרוסי הקיסרי. בתחילת 1917 הוא דגל בהרכבת ממשלה בהשתתפות אנשי ציבור, כשהוא מדבר נגד "המשרד האחראי".
לאחר מהפכת אוקטובר נעצר אלכסנדר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזבו אלכסנדר ומשפחתו את חצי האי קרים יחד עם חמותו מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
לאחר מכן התגורר אלכסנדר בפריז, שם כתב את זכרונותיו, ואילו אשתו התגוררה בלונדון. ב-26 בפברואר 1933 מת אלכסנדר ברוקברין-קאפ-מרטן, ואילו קסניה מתה בשנת 1960.
משפחתו
ב-6 באוגוסט 1894 התחתן אלכסנדר עם קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
ארץ זבת חלב ודבש
אֶרֶץ זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ הוא ביטוי מקראי, מכינויה של ארץ ישראל, המתאר את שפעה, פוריותה ותנובתה של ארץ ישראל. הביטוי מופיע עשרים ואחת פעמים במקרא. פעם אחת במקרא מכונה מצרים בכינוי זה.
בתורה
הביטוי מופיע לראשונה בתורה ב, בסיפור בו מתגלה ה' למשה בסנה הבוער ומבטיח לו כי יעלה את בני ישראל אל הארץ הטובה. הביטוי מציב את מעלותיה של ארץ ישראל לעומת מצרים שמזונותיה יבשים ואין היא פורייה כארץ ישראל. ב המרגלים שנשלחו לארץ ישראל לסייר בה, מביאים עמם בשורה ופירות להמחיש את פוריות הארץ:
ב טוענים דתן ואבירם בפני משה כי הוציאם מארץ פורייה, ארץ זבת חלב ודבש. זהו השימוש היחידי במקרא לביטוי שאינו מופנה לארץ ישראל אלא למצרים ממנה יצאו בני ישראל. טענתם היא פוליטית. הם טוענים כלפי משה כי הוציאם מארץ פורייה ודן אותם לנדוד במדבר עד היעלמותו של דור המדבר. המסר המניפולטיבי, שניסו להעביר אינו נכון וזאת מפני שהמובחרים בפירות מצרים נועדו לצורכיהם של בני המעמד הגבוה ולא למעמד העבדים.
בנאומו לפני כיבוש הארץ והתנחלות השבטים בה, מדבר משה על ארץ זבת חלב ודבש אך כאן משמש הביטוי כתמורה לרעיון המופיע ב שמירת החוקי התורה. הביטוי מופיע ב משמש כפתיחה לפסוקים הבאים:
בפסוקים אלו משווה המחבר המקראי את ארץ ישראל למצרים. ארץ ישראל שופעת במים ותלויה בחסדו של האל יותר מאשר מצרים. האיכר צריך לשים את מבטחו באל שימטיר גשמים על שדהו ואינו צריך לעבוד עבודה פיזית כאיכר המצרי. ההשוואה למצרים בכתובים אלה היא דתית. יש הרואים בכתוב בפסוק י',, פרשנות פנים מקראית המלעיגה את המצרים, שאינם זוכים לקבל ממי הגשמים הרבים היורדים בשדות ישראל ובנוסף שיטת ההשקיה של המצרים דומה להטלת שתן וזאת הם רואים לפי גרסת הקרי ב.
בטקס הבאת הביכורים המופיע ב מביא האיכר מיבולו ובכך קושר את האמונה שהאל הוא מקור השפע ותנובת האדמה ולו בלבד בעלות האל על אדמת ארץ ישראל. הארץ ניתנה לבני ישראל ובנוסף מכיר האיכר בפוריותה. הופעת הביטוי בספר דברים נקשרת בהבטחתו של האל למשה.
בנביאים
הנביא ישעיהו רואה בשפע החלב והדבש בארץ, תוצאה של חורבן הארץ בידי אשור. בנאום התוכחה לעם מזכיר ירמיהו כי ה' הוציא את בני ישראל ממצרים אל ארץ זבת חלב ודבש. ביטוי דומה לביטוי מופיע בספר יחזקאל:. לפי הביטוי ארץ ישראל מתוארת כיפה מכל הארצות. זהו ביטוי יחידאי במקרא בו מובע הרעיון כי ה' תר וחיפש ארץ בשביל בני ישראל. בפסוק ביחזקאל משתקף גם הביטוי ארץ הצבי.
הצירוף דבש וחמאה מופיע כמה פעמים במקרא. הביטוי מתייחס לתוצרת הצאן ולדבש המופק מפירות הארץ. החמאה היא שמנת חלב מעובה. ביטוי זה מסמל כמו הביטוי "חלב ודבש" את התוצרת בה התברכה הארץ. ב מסמל ביטוי זה את גשמי הברכה.
זיהוי החלב והדבש
לדעת רבים הדבש בביטוי המטפורי "ארץ זבת חלב ודבש" מתייחס לדבש הפירות ומתיקותן, מכיוון שכנען הייתה ידועה בפוריותה וגידולי הפירות בה, בייחוד תמרים שמהם הופק הסילאן, תאנים וענבים הנזכרים במקרא שמהם הופק הדבש. יש הסוברים כי הדבש מתייחס לעסיס פירות התמר, הגפן וכן לדבש הדבורים. הדבש מופיע פעמים רבות לתיאור מתיקות פירות הארץ, וכך הוא מופיע בתיאור המקרא על ארץ ישראל כמשובחת בשבעת המינים:. הדבש אף מופיע לצד גידולים אחרים כביטוי להערכתו של רבשקה לפוריותה של ארץ ישראל: "אֶרֶץ זֵית יִצְהָר וּדְבַשׁ".
חז"ל גם מספרים על אמוראים שראו בארץ ישראל עזים תחת עצי תאנה כשחלב זב מעטיניהן ומתערב בדבש הנוטף מעץ התאנה, וייחסו לכך את הביטוי במקרא "זבת חלב ודבש" כשהם רואים זאת כהמחשת הפסוק.
במשנת חז"ל מופיעה מחלוקת בשל זיהויים של חלב ודבש אלו:
כלומר, לדעת רבי אלעזר, כשם שהדבש מופק מפירות כך גם החלב מופק מפרי הארץ. ואילו לדעת רבי עקיבא כשם שהחלב הוא מהחי, כך גם הדבש.
השימוש בחלב ובדבש במקרא
החלב והדבש הם ממזונותיה המובחרים של ארץ ישראל בעת העתיקה. החלב במקרא הופק בעיקר מהצאן. בתקופת המקרא גידלו דבורים בארץ ישראל להכנת דבש. הם הוגשו בעת אירוח, ניתנו במתנה ואף שימשו כמטפורה למתיקות המתארת אהבת בני זוג. על פי הכתוב במקרא, החלב הוגש בעת אירוח, וכך גם מוצאים את יעל מגישה לסיסרא חלב בטרם היא הורגת אותו עם יתד. לחלב מיוחסות תכונות של הרגעה ובכך היא הבטיחה את שנתו. הדבש במקרא ניתן כמתנה. לדבש תפקיד משמעותי בחידת שמשון לפלשתים.
עיריית חרקוב
עיריית חרקוב או מועצת העיר חרקוב היא הגוף המנהל של העיר חרקוב ופרבריה באוקראינה.
ראש העיר
ראש העיר הוא הפקיד הבכיר ביותר, המייצג את האינטרסים של העיר, נבחר למשך 5 שנים ומפעיל את סמכויותיו באופן שוטף. הוא עומד בראש הוועד המנהל של מועצת העיר, מכהן כיו"ר ישיבות מועצת העיר.
ראש העיר הנוכחי, מאז מרץ 2010, הוא גנאדי קרנס.
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער
תאילנד משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). תאילנד החלה להשתתף במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער לוזאן (2020). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער התאילנדים 26 מדליות, מהן אחת עשרה מדליות זהב.
מרטין דאלין
מרטין נתניאל דאלין (שוודית: Martin Nathaniel Dahlin; נולד ב-16 באפריל 1968 באודוואלה) הוא כדורגלן עבר שוודי.
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער
במשחקי הקיץ תאילנד מדורגת במקום ה-16 עם 26 מדליות מתוכן אחת עשרה מדליות זהב. הענף בו השיגו ספורטאי הנוער התאילנדים את מירב המדליות הוא הרמת משקולות (8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב). תאילנד אינה מוליכה את טבלאות המדליות של כל הזמנים בשום ענף. אולם, תאילנד מדורגת במקום השני בבדמינטון ובהרמת משקולות אחרי. בענפים הטאקוונדו והשיט היא מדורגת במקום הרביעי, ובענף הגולף היא מדורגת במקום החמישי.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של תאילנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 34 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענף הבדמינטון עם זכייה כפולה במדליות זהב בטורניר הנערים והנערות, בענף השיט עם זכייה במדליית זהב בתחרות לנערות על דגם הטכנו 293, בענף הטאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג נערות ובענף הרמת משקולות עם זכייה בשלושה מדליות כסף בתחרות הנערים עד 77 ק"ג, תחרות הנערות עד 48 ק"ג והנערות מעל 63 ק"ג ומקום חמישי בתחרות הנערים עד 69 ק"ג.
מרטין דאלין
אביו של דאלין, מוזיקאי ממוצא אפרו-ונצואלי, ואימו השוודית בחרו בשם מרטין, על שמו של מרטין לותר קינג. הוא נולד בעיר אודוואלה, אך גדל כילד בלונד.
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 37 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט והיא המשלחת הגדולה ביותר שתאילנד שלחו עד כה. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. ההישגים המשמעותיים ביותר היו בענף ההרמת משקולות עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות המשקל עד 53 ק"ג נערות ומעל 63 ק"ג נערות ומדליית כסף בקטגוריית משקל עד 62 ק"ג נערים, בענף הטאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים שחייה עם זכייה במדליית כסף במשחה 400 מטר שחייה חופשית לנערות, בגולף עם זכייה כפולה בארד בטורניר הנערים והנערות. בענף הבדמינטון המשלחת הגיעה להישגים פחות טובים מאולימפיאדת הנוער סינגפור, וזכתה רק במדליית ארד בטורניר הנערות.
מרטין דאלין
קריירת משחק
דאלין שיחק במחלקת הנוער של קבוצת עיר מגוריו, לונד BK, אך את הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך עבור מאלמה בשנת 1987. כבר בעונתו הראשונה בבוגרים הסתמן כחלוץ פורה. במהלך ארבע עונותיו הראשונות בקריירה, שיחק דאלין ב-79 משחקי עבור מאלמה וכבש בהם 35 שערים. בשנת 1991, עבר לשחק במועדון הבונדסליגה בורוסיה מנשנגלדבך. במהלך 5 שנים בגלדבאך, שיחק ב-106 משחקי ליגה ובהם המשיך ביכולת הכיבוש המרשימה שלו לאחר שכבש 50 שערי ליגה. כמו כן, זכה עם המועדון בסגנות הגביע הגרמני בעונת 1991-1992, ובגביע עצמו בעונת 1994-1995. בשנת 1993, זכה בתואר "שחקן השנה השוודי", גולדבולן. במהלך עונת 1996-1997, עבר לשחק ברומא האיטלקית, אבל כבר לאחר שלושה משחקים שב למנשנגלדבאך לקדנציה נוספת. הוא שיחק במועדון הגרמני עד לסיום העונה, כאשר כבש 10 שערי ליגה ב-19 משחקים. בעונה שלאחר מכן, 1997-1998, עבר לשחק במועדון הפרמייר ליג האנגלי בלקברן רוברס. ברוברס שיחק עונה אחת בלבד, ב-27 משחקי ליגה, ולא הרשים לאחר שכבש 4 שערים בלבד. הוא עבר עונה לאחר מכן, להמבורג הגרמנית, אך הספיק לשחק בה רק בחמישה משחקים בלבד, בעקבות פציעה קשה שהשביתה אותו עד לסיום העונה. אחרי שהחלים ושיחק בחמישה משחקים בלבד בעונה שלאחר מכן, פרש דאלין ממשחק פעיל.
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמר בריצת 400 מטר משוכות נערים ודורגה במקום החמישי, בשיט עם סיום במקום החמישי בתחרות הנערות על דגם הטכנו 293, בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור שם היא זכתה במדליית זהב, ובמקום החמישי בתחרות הנערים על דגם ביט. המשלחת לא העפילה מעבר לרבע הגמר בתחרות הנערות בטניס שולחן. המשלחת השתתפה ולא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים התעמלות, טניס, כדורסל, כדורעף חופים וקליעה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
מרטין דאלין
קריירה בינלאומית
סך הכל, שותף דאלין ב-60 משחקים בינלאומיים במדי הנבחרת השוודית, בהם כבש 29 שערים.
תארים
שוודיה
בורוסיה מנשנגלדבך:
מחנות עבודה בקוריאה הצפונית
מחנות עבודה בקוריאה הצפונית (בקוריאנית: 관리소, קרי "קוואנליסו") הם מתחמים ומבנים המשמשים לכליאת אוכלוסיות מסוימות בקוריאה הצפונית. לפי כלי תקשורת שונים, שבסיסיהם מחוץ לקוריאה הצפונית, ישנם במחנות עבודה אלו בין 150 ל-200 אלף אסירים. בניגוד למשטרים טוטליטריים אחרים, בקוריאה הצפונית גם משפחותיהם של המואשמים נשלחים למחנות אלו, כולל אחאים, ילדים, אחיינים ונכדים של מי שהואשמו בהתנגדות למשטר.
אופה (כדורגל נשים)
אופה (ברוסית: Уфа) הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר אופה שברוסיה. המועדון הוקם בשנת 2013 כחלק ממועדון הכדורגל אופה, על בסיס מועדון אידל.
היסטוריה
לפני תחילת עונת 2013, מועדון הכדורגל אופה לקח את הקבוצה תחת חסותו, וקבוצת הנשים שנושעה תחילה בשם אידל שינתה את שמה לאופה. המועדון משחק בליגה משנית.
פרדראג דנילוביץ'
דנילוביץ' הוא בעל קריירה מפוארת באירופה ובליגת ה-NBA ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים הסרבים בהיסטוריה.
ראשית הקריירה
דנילוביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת פרטיזן בלגרד ושיחק בה בין השנים 1988-1992. במהלך תקופה זו זכתה הקבוצה בגביע קוראץ' ב-1989 ובגביע אירופה לאלופות בשנת 1992, כאשר דנילוביץ' קלע 25 נקודות במשחק הגמר הדרמטי מול חובנטוד בדאלונה שהסתיים בתוצאה 71-70 ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור.
לאחר הצטיינותו במדי פרטיזן חתם דנילוביץ' במועדון הפאר האיטלקי וירטוס בולוניה, שם שיחק בין השנים 1992–1995. במהלך שלוש שנים אלו הוביל את המועדון לזכייה באליפות הליגה המקומית בכל עונה.
קריירת NBA
דנילוביץ' נבחר בדראפט של 1992 על ידי הגולדן סטייט ווריורס במקום ה-43 אך המשיך לשחק באירופה. רק בעונת 1995/1996, לאחר שהזכויות עליו הועברו לקבוצת מיאמי היט, חצה דנילוביץ' את האוקיינוס והחל לשחק בליגת ה-NBA. במהלך עונת הרוקי השיג ממוצע של 13.4 נקודות ב-43.6% מקו השלוש, אך שיחק רק 19 משחקים עקב פציעה. בעונה הבאה המשיך במיאמי אך הוגבל שוב עקב פציעות ל-43 משחקים בהם השיג 11.3 נקודות בממוצע. בעונת 1997/1998 עבר לקבוצת דאלאס מאבריקס, אך שוב שיחק רק 13 משחקים עקב פציעות.
פרק שני באירופה
לאחר שפרק הקריירה שלו ב-NBA הסתיים באכזבה יחסית, חזר דנילוביץ' בשנת 1997 לקבוצתו הקודמת, וירטוס בולוניה, ושיחק בה עד לפרישתו בשנת 2000.
במהלך עונות אלו הציג דנילוביץ' יכולת עילאית. בעונת 1997/98 הוביל את המועדון האיטלקי לזכייה בגביע אירופה לאלופות ב-1998, אחרי ניצחון משכנע מול א.א.ק. אתונה בתוצאה 58-44, ולזכייה באליפות המקומית. בסוף עונה זו נבחר לשחקן השנה באירופה.
בעונת 1998/1999 שוב הוביל את המועדון לגמר הפיינל פור האירופאי, אך הפעם נחלו הפסד מפתיע מול ז'לגיריס קובנה. בליגה המקומית זכה עם המועדון בגביע האיטלקי.
בסוף עונת 1999/2000, אחרי קריירה רוויית פציעות, הודיע דנילוביץ' על פרישה ממשחק בגיל 30 בלבד.
נבחרת יוגוסלביה
דנילוביץ' שיחק בנבחרת יוגוסלביה והוביל אותה לזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה ב-1996 לאחר הפסד לנבחרת החלומות של ארצות הברית. בנוסף הוביל דנילוביץ' את נבחרתו לזכייה בארבע אליפויות אירופה (1989, 1991, 1995, 1997) ולמדליית ארד באליפות אירופה ב-1999. באליפות אירופה שהתקיימה ב-1997 נבחר לחמישיית הטורניר (בצוותא עם עודד קטש).
נשיא קבוצה
כיום משמש כנשיא קבוצת פרטיזן בלגרד. בשנת 2007 היה מעורב בתקרית אלימה והורחק לשנתיים ממגרש הכדורסל לאחר ששלח אגרוף לשופט במהלך משחק נגד המופארם.
חייו האישיים
דנילוביץ' נשוי לסווטלנה, שדרנית ספורט סרבית, ויש להם שתי בנות ובן.
ג'יגלס
ג'יגלס היא להקת רוק ישראלי.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1997 על ידי חמישה חברים מאותו תיכון, שניגנו יחד מגיל צעיר עד לסופו של התיכון. לאחר מכן, הייתה הפסקה בפעילות הלהקה עקב גיוס לצה"ל של חלק מחבריה. לאחר תקופה קצרה, חזרה הלהקה לפעילות.
ב-1999 יצא אלבומה הראשון והיחיד של הלהקה, "1999". מהאלבום, יצא לתחנות הרדיו הסינגל "בז, ג'ירפות, קופים ונקר". האלבום לא זכה להצלחה. בעקבות זאת, התפרק ההרכב בשנת 2000.
I Me Mine
"I Me Mine" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס מתוך אלבומם Let It Be מ-1970. השיר נכתב על ידי ג'ורג' הריסון, והיה השיר החדש האחרון שהוקלט על ידי הלהקה לפני התפרקותה באפריל 1970. השיר נוצר בתחילה בחזרות הלהקה בינואר 1969 באולפני טוויקנהאם כאשר נשקלה האפשרות לחזור להופיע. מילות השיר (שנכתבו בזמן של מתיחות בלהקה) מקוננות על נטיית המין האנושי לריכוז עצמי ומרמזות על המחלוקת שהובילה את הריסון לעזוב זמנית את הביטלס. הסגנון המוזיקלי של השיר עובר לסירוגין בין ואלס לבין הארד רוק.
השיר הושפע גם מטקסטים הינדיים ובהם הבהגווד גיטה. בינואר 1970 לנון עזב את הלהקה ושלושת החברים הנותרים הקליטו את השיר באולפני אבי רוד בלונדון עבור האלבום Let It Be.
רקע והשראה
ג'ורג' הריסון כתב את "I Me Mine" ב-7 בינואר 1969. זאת במהלך השבוע השני של החזרות המצולמות של הביטלס באולפני טוויקנהאם במערב לונדון. פרויקט הסרט - שנודע בשם Get Back ובסופו של דבר Let It Be - היווה חלק מהחשיבה של הלהקה לחזור להופיע (לראשונה מאז 1966). הריסון טען מאוחר יותר כי היה אופטימי מאוד לגבי הפרויקט, לאחר שבילה חודשיים בארצות הברית בסוף 1968. האריסון התאכזב כגילה שהמצב בלהקה "היה בדיוק כפי כשהיינו באולפן בפעם האחרונה." להאריסון היה קשה עם מאבק הכוחות בין לנון למקרטני ועם הנוכחות המתמדת יוקו אונו.
החזרה ב-7 בינואר הייתה חריפה מאוד, כאשר חברי הלהקה התווכחו על כיוון הפרויקט. הלהקה התאמנה שעות על השיר "Maxwell's Silver Hammer" של מקרטני ללא שיפור משמעותי. במקביל מקרטני התעמת עם לנון בשל היעדר יצירתיות מצידו, מה שגרר תגובה סרקסטית מלנון. בעת ההקלטות הריסון הציג מספר שירים חדשים, שלא קיבלו יחס משאר החברים. באותו יום, הוא התעמת עם חבריו ללהקה על יחסם לשיריו והתעסקות יתר בשירים של מקרטני ולנון. האריסון טען כי השיר מתייחס ל"בעיה הנצחית" של האגואיזם וכי נקודת המבט שלו מבוססת על חוויות העבר שלו עם סם ההזיה LSD. בנוסף על כך, האריסון אמר שתפישתו הושפעה מזו של סוואמי ויווקננדה - כי מטרת האדם בחיים היא לממש את תכונותיו האלוהיות על ידי התעלות מעל לדאגות האגו ("האני הקטן"). לפי עיקרון זה, האגו מהווה חלק מה"אני" הגדול; כלומר אום: תודעה שלמה, אוניברסלית, נטולת דואליות ואגו.
חזרות בטוויקנהאם
החזרות באולפני טוויקנהאם צולמו והוקלטו על ידי הבמאי מייקל לינדזי-הוג מתוך כוונה שהסרט התיעודי ילווה מופע משודר בטלוויזיה של הלהקה. בבוקר 8 בינואר, הריסון ניגן את "I Me Mine" לרינגו סטאר בזמן שהם חיכו להגעת לנון ומקרטני. הוא הציג את השיר כ"ואלס כבד" והתבדח עם סטאר, בהתייחס לתוכניות של מקרטני להופיע.
הביטלס בילו זמן רב בחזרות על "I Me Mine" ב-8 בינואר, וביצעו אותו בסך הכל 41 פעמים. השיר בעת החזרות היה באורך של דקה וחצי בלבד. מקרטני וסטאר התלהבו מהשיר, בניגוד ללנון. בשלב מסוים מקרטני אף הוא לעג ל-"I Me Mine".
באותו היום לנון לעג על הבלדות של מקרטני "Let It Be" ו"The Long and Winding Road". ב-10 בינואר האריסון יצא מהחזרות, עייף מהדינמיקה בלהקה.
הקלטה
באוקטובר 1969 השלימה לינדזי-הוג את העריכה של הסרט התיעודי, שכלל צילומים של הריסון מנגן לסטאר את השיר. לאחר מכן נראו האריסון, סטאר ומקרטני מבצעים את השיר בעוד לנון רקד עם אונו. מכיוון שהסצנות היו בולטות יחסית, ב-3 בינואר 1970 האריסון, מקרטני וסטאר נפגשו באולפני EMI (כיום אולפני אבי רוד) כדי לעבד על השיר לסרט עם המפיק ג'ורג' מרטין. לנון לא השתתף בהקלטה לאחר שעזב את הלהקה בסטמבר 1969 ושהה באותה העת בדנמרק עם אשתו.
בשלב זה הקליטה הלהקה 16 טייקים מהשיר הבסיסי ולאחר מכן האריכו את השיר מעט. אחד הטייקים מיום זה פורסמו באוסף משנת 1996, Anthology 3.
הקלטה נוספת בוצעה ב-23 במרץ.
פרסום האלבום והסרט
Let It Be הוצא ב-8 במאי 1970 עם "I Me Mine" ברצף כשיר הרביעי, בין "Across the Universe" ל-"Dig It". פרסום השיר הגיע כחודש לאחר ההכרזה הפומבית של מקרטני על עזיבת הביטלס ופירוק הלהקה בפועל. הפירוק הניע את האריסון לעבוד על האלבום המשולש All Things Must Pass, שכלל שירים שנגנזו בתקופת הביטלס.
מורשת
"I, Me, Mine" היה השיר החדש האחרון הוקלט על ידי הלהקה בנפגשה עוד פעמים ספורות על מנת לערוך את ההקלטות. האריסון קרא לאוטוביוגרפיה שלו מ-1980 על שם השיר. זו הייתה האוטוביוגרפיה הראשונה של אחד מחברי הלהקה, ופורסמה במהדורה יוקרתית בכריכת עור.
בשנת 2002, דייוויד פריקה מ"רולינג סטון" כלל את השיר ברשימת "25 הביצועים הטובים ביותר של האריסון.
ההקלטה המקורית, שנמשכה רק דקה ו-34 שניות, הופיעה באוסף Anthology 3 משנת 1996. אליוט סמית' ביצע גרסת כיסוי לשיר.
קרדיטים
הביטלס
מוזיקאים נוספים
שאקון
שאקון (בספרדית chacona; באיטלקית ciaccona) הוא צורה מוזיקלית מקובלת בתקופת הבארוק מהסוג של וריאציות על נושא ראשי החוזר על עצמו בעיבודים שונים. במקרה של שאקון הנושא הוא בדרך כלל סדרה של הרמוניות מעל מוטיב בס קצר החוזר על עצמו. הבס יורד פעמים רבות מצליל הטוניקה אל צליל הדומיננטה של סולם היצירה, בעוד סדרת ההרמוניות שמעל הבס עוקבת אחרי מעגל הקווינטות. השאקון דומה מאוד בצורתו לפסקליה.
היסטוריה
השאקון הופיע במקור במהלך המאה ה-16 בתרבות הספרדית, יש המשערים מהעולם החדש באמריקה, כצורה של ריקוד המלווה בתנועות "גסות" וטקסטים היתוליים. הריקוד התפשט במהרה באירופה והיה אהוב הן על אליטות החצר והן על כלל האוכלוסייה. "Un sarao de la chacona" של המלחין הספרדי חואן אראנייס הוא אחד השאקונים המוקדמים המוכרים. עד ראשית המאה ה-18 הפך כבר השאקון ליצירה איטית במשקל משולש לכלי מוזיקה.
לאחר תקופת הבארוק דעך השימוש בצורת השאקון, אף על פי ש-32 הוריאציות בדו מינור של בטהובן מראות שלפחות השפעת הסגנון לא פסקה לגמרי. במאה ה-20 חלה תחייה לשאקון עם כמה עשרות יצירות.
בין השאקון לפסקליה
אין כיום הסכמה ברורה בין תאורטיקנים של המוזיקה על ההבדלים בין השאקון לפסקליה. חלקם רואים בשאקון סדרת וריאציות המבוססת על מוטיב חוזר של מהלך הרמוני כשבפסקליה המוטיב החוזר מבוסס על מלודיה בתפקיד הבס, בעוד חוקרים אחרים מגדירים את השאקון והפסקליה בצורה הפוכה בדיוק. נראה שההבדל בין הצורות מעולם לא היה ברור לגמרי והניסיונות להגיע להגדרות מדויקות הם חסרי בסיס איתן.
נראה בכל זאת שהמלחין האיטלקי בן המאה ה-16 ג'ירולאמו פרסקובלדי ניסה להתייחס לשתי הצורות בצורה שונה מעט ולרוב (אך לא תמיד) הלחין את השאקון בסולם מז'ורי עם שתי קבוצות במשקל משולש מורכב לכל וריאציה, עם יותר תנופה קדימה מאשר בפסקליה שלרוב הייתה בעלת ארבע קבוצות במשקל משולש פשוט לכל וריאציה.
דוגמאות לשאקונים
דוגמאות בולטות של שאקונים הן "Zefiro torna" של קלאודיו מונטוורדי ו-"Es steh Gott auf" של היינריך שיץ. אחד השאקונים הידועים ביותר הוא הפרק האחרון מתוך הפרטיטה מספר 2 לכנור מספר 1004 ברשימת יצירותיו של באך (BWV). לפרק 256 תיבות עם מוטיב עצוב של 4 תיבות החוזר על עצמו במגוון רב ביותר של צורות ביטוי מוזיקליות במודוסים מז'ורים ומינורים כאחד. ראו איור ובצוע להלן.
שאקונים נוספים:
פרשת ואתחנן
פָּרָשַׁת וָאֶתְחַנַּן היא פרשת השבוע השנייה בספר דברים. בפרשה זו ממשיך משה לדבר לפי עם ישראל לפני מותו. בתחילה מספר משה כיצד התחנן בלי הצלחה לאלוהים שייתן לו להיכנס לארץ ישראל. משה מפציר בעם שישמרו את התורה ובזכות כך יזכו בארץ. משה מזכיר לעם שאלוהים התגלה לפניהם ביציאת מצרים ובמעמד הר סיני ולכן יש להישמר מיצירת פסלים ומעבודה זרה. בפרשה נכתבו בשנית עשרת הדיברות וכן נכתבה התחלת קריאת שמע.
לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
את פרשת ואתחנן קוראים לעולם בשבת שאחרי תשעה באב, ועל שם ההפטרה שלה נקראת שבת זו "שבת נחמו".
נושאים בפרשה
בפרשה מסיים משה את הנאום הראשון שנשא לפני מותו (הנאום ההיסטורי) ופותח בנאום השני (נאום המצוות).
בסיום הנאום הראשון: בין סיום הנאום הראשון ותחילת הנאום השני מסופר כיצד הבדיל משה שלוש ערי מקלט בעבר הירדן המזרחי.
בנאום השני - נאום המצוות:
מבנה הפרשה
בפרשת ואתחנן יש 122 פסוקים, אשר מאוגדים ב-5 פרשיות פתוחות ועוד 16 סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מתחילה ומסתיימת באמצע פרק לפי החלוקה לפרקים.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת ואתחנן היא תמיד השבת שלאחר תשעה באב. היא יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
ההפטרה המקורית של פרשת ואתחנן, הקשורה לפרשת השבוע, היא ב ("ואתפלל אל ה'") עד. בהפטרה נזכרת תפילתו של ירמיהו על ירושלים לאחר קניית שדה חנמאל בן שלום, ותגובת ה' בנבואת נחמה. היא נבחרה כהפטרה כנראה בגלל הקרבה בין פתיחתה, "ואתפלל אל ה'", לפתיחת הפרשה ב"ואתחנן אל ה'". הפטרה זו מתועדת בכתבי הגאונים ובמשנה תורה לרמב"ם.
אולם, בכל הקהילות החל בתקופת הראשונים התקבל מנהג לקרוא בשבתות לאחר תשעה באב סדרה של הפטרות העוסקות בנבואות נחמה ונקראות שבע דנחמתא. לכן, מכיוון שאת פרשת ואתחנן קוראים תמיד בשבת שאחרי תשעה באב, בפרשת ואתחנן אין קוראים את הפטרת הפרשה, ובמקומה קוראים את ההפטרה הראשונה משבע דנחמתא:, מ עד. על שם פתיחתה, "נחמו נחמו עמי יאמר אלהיכם", נקראת ההפטרה הפטרת "נחמו", והשבת ידועה אף היא בשם "שבת נחמו".
יחסי אורוגוואי–תאילנד
יחסי אורוגוואי–תאילנד הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לתאילנד.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 ביוני 1976. האוניברסיטה הקתולית באורוגוואי היא אוניברסיטה פרטית מפורסמת במונטווידאו עם סך של 9,000 סטודנטים ב-6 פקולטות. האוניברסיטה מקיימת יחסים טובים עם אזור דרום-מזרח אסיה, ויש לה גם שיתוף פעולה בתוכנית חילופי סטודנטים עם אוניברסיטאות ברחבי העולם כולל תאילנד.
טליה לדור פרשר
טליה לדור פרשר (נולדה ב-1962) היא דיפלומטית ישראלית, המכהנת כראש חטיבת אירופה במשרד החוץ.
ביוגרפיה
לדור פרשר היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ובמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1986 הצטרפה למשרד החוץ. הוצבה בשגרירות ישראל בג'מייקה ובקונסוליה הכללית בניו יורק. בשנים 2006 עד 2010 שירתה בשגרירות ישראל בלונדון, כולל בתפקיד סגנית השגריר בזמן כהונתו של רון פרושאור. בדצמבר 2015 מונתה לשגרירה באוסטריה, סלובניה ובמוסדות האו"ם ושימשה בתפקיד עד 2019. במהלך 2020 שימשה כממונה על היחסים בצרפת, בעקבות עזיבתה של השגרירה עליזה בן-נון. מיועדת לשמש כקונסולית כללית של ישראל במינכן, גרמניה.
חיים אישיים
נשואה לאלדד פרשר יו"ר חברת הנדל"ן "גב-ים" ולשעבר מנכ"ל בנק מזרחי טפחות. לזוג שני ילדים, והם מתגוררים בירושלים.
אצטדיון אל לאנג
אצטדיון אל לאנג (באנגלית: Al Lang Stadium) הוא אצטדיון ספורט בן 7,500 מושבים במרכז העיר סנט פטרסבורג, פלורידה, המהווה את המגרש הביתי הנוכחי של טמפה ביי רודיס מליגת הכדורגל המאוחדת (USL). הוא שימש כמעט אך ורק כפארק בייסבול במשך למעלה מ-60 שנה. עם זאת, מאז שעברו הרודיס למתקן בשנת 2011, הוא הוגדר מחדש כדי לארח משחקי כדורגל.
אצטדיון אל לאנג נבנה בשנת 1947 באתר של מתקן ישן יותר המכונה פארק אתלטיק סנט פטרסבורג. הוא נקרא על שמו של אל לנג, ראש עיריית סנט פטרסבורג לשעבר שסייע בהבאת הבייסבול בתחילת המאה ה-20 פארק המשחקים שוחזר בשנת 1976 ושופץ בהרחבה לפני שטמפה ביי רייס החלו להשתמש בו כמרכז האימונים הראשון באביב בשנת 1998. הרייס היו האחרונים בסדרה ארוכה של מועדוני בייסבול מליגת MLB שערכו אימוני אביב ואירחו קבוצות באצטדיון אל לאנג ובמרכזי הספורט הקודמים של סנט פטרסבורג. לפני הרייס, האצטדיון שימש בין היתר את היאנקיז, סנט לואיס קרדינלס, ניו יורק מטס ואת בולטימור אוריולס. האצטדיון אירח את משחק האימונים האחרון שלו במרץ 2008 והיה אתר לבייסבול חובבני ותערוכות מדי פעם בשנים הבאות.
טמפה ביי רודיס עברו לאצטדיון בשנת 2011, ובעקבות כך עבר האצטדיון שינוי מיגרש בייסבול למתחם כדורגל. מאז אוקטובר 2014, הסכם בין המועדון לעיר סנט פטרסבורג הפך את האצטדיון למתקן לכדורגל בלבד, והבעלים של הרודיס ערכו שיפוץ נרחב בתחילת 2015. בשנת 2016, הציע בעל המניות של הרודיס, ביל אדוארדס, להרחיב מאוד את תכולתו של האצטדיון ל-18,000 מושבים כחלק מהצעה שמועדונו ישתתף בליגת MLS. במאי 2017 עבר משאל עם מקומי אשר אישר לעיר סנט פטרסבורג לשאת ולתת עם הקבוצה על חוזה שכירות לטווח ארוך כדי לאפשר את הפרויקט.
באוקטובר 2018, הרודיס נרכשו על ידי טמפה ביי רייס, אשר העניקו למועדון הבייסבול את השליטה באצטדיון אל לאנג באמצעות העברת החוזה הקיים עם העיר סנט פטרסבורג לידיהם.
ציידות אוניות הסוחר הגרמניות במלחמת העולם הראשונה
ציידות אוניות הסוחר הגרמניות במלחמת העולם הראשונה היו אוניות שטח בהן השתמש הצי הקיסרי הגרמני לשיבוש הסחר הימי של מדינות ההסכמה. הן כללו אוניות מלחמה רגילות, בעיקר סיירות שהוצבו בתחנות הצי בקולוניות הגרמניות מעבר לים, אוניות נוסעים טרנס־אוקייניות שהוכנסו לשירות כסיירות עזר (auxiliary cruisers), ומאוחר יותר גם אוניות משא שהוסבו לציידות סוחר (merchant raiders). כלי שיט אלה נחלו הצלחות אחדות, והשפעתם על האסטרטגיה הימית של מדינות ההסכמה, במיוחד בחודשים הראשונים למלחמה, הייתה רבה.
הסיירות
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היו לגרמניה שש סיירות קלות, שתי סיירות כבדות ושמונה ספינות תותחים שהוצבו בתחנות הצי בקולוניות הגרמניות ובנמלים נייטרליים מעבר לים. במערב – "קַרְלְסְרוּהֶה" בים הקריבי ו"דְּרֶזְדֶן" בחוף המזרחי של מקסיקו. במערב אפריקה – ספינת התותחים "אֶבֶּר", במזרח אפריקה – הסיירת "קניגסברג" וספינת התותחים "גֶּייר". הכוח הגדול ביותר נמצא באוקיינוס השקט: שייטת המזרח הרחוק, בפיקודו של תת־אדמירל הרוזן פון שְׁפֶּה, כללה שתי סיירות כבדות, סיירת קלה אחת ושתי ספינות תותחים שנמצאו בצינגטאו, ובנוסף להן הסיירות "לייפציג" ו"נירנברג" ששהו בים. עם הכרזת המלחמה נצטוו כל האוניות לתקוף את אוניות הסוחר של מדינות ההסכמה בכל מקום בו יימצאו.
ביום פרוץ המלחמה נמצא פון שפה בים עם "שרנהורסט", "גנייזנאו" ו"אמדן", אליהן הצטרפו לאחר זמן קצר "נירנברג" ושתי סיירות עזר. "אמדן" נשלחה בגפה לפגוע בספנות המסחרית באוקיינוס ההודי, משימה שאותה ביצעה בהצלחה, בעוד פון שפה ושאר האוניות חצו את האוקיינוס השקט אל צ'ילה כדי להצטייד בפחם. באוקטובר, בהיותו באי הפסחא, הצטרפו אל פון שפה "לייפציג" ו"דרזדן", ובחודש נובמבר הוא ניצח בקרב קורונל שייטת בריטית שחיפשה אחריו. בדצמבר התהפך הגלגל. השייטת הגרמנית הותקפה במפתיע בפורט סטנלי באיי פוקלנד, וכל אוניותיה, להוציא אחת, הושמדו. למרות כישרונו ואומץ לבו של פון שפה, הוא לא הצליח במשימתו – לחבל בספנות המסחרית של מדינות ההסכמה בכל מקום בו הדבר יתאפשר. במהלך חמשת החודשים בהם פעל באין מפריע הצליחה השייטת שבפיקודו להטביע שתי אוניות מלחמה בריטיות ואוניית מפרשים אחת; גם הישגי הסיירות הקלות שנפרדו ממנו, מלבד יוצא מן הכלל אחד, היו מועטים.
"נירנברג", שהייתה במשימה נפרדת, נשלחה להחליף את "לייפציג", ועם פרוץ המלחמה שבה והצטרפה אל פון שפה. היא לא נתקלה באוניות סוחר של האויב ולא שבתה אף אונייה. סופה שטבעה יחד עם שאר אוניותיו של פון שפה בקרב באיי פוקלנד.
"לייפציג" נמצאה באקפולקו שבמקסיקו. עם פרוץ המלחמה הפליגה צפונה לאורך חופי ארצות הברית ושיתקה בעצם נוכחותה את הסחר הימי הבריטי באזור זה. היא הצטיידה בפחם בסן פרנסיסקו ומשם הפליגה בכיוון דרום־מערב כדי להצטרף לשייטת של פון שפה. במהלך הפלגתה שבתה שתי אוניות, ובדרום האוקיינוס השקט לכדה שתיים נוספות. היא הוטבעה בסופו של דבר בקרב באיי פוקלנד.
סיירת נוספת, "דרזדן", נחלה גם היא הצלחות מעטות. בפרוץ המלחמה נמצאה בחוף המזרחי של מקסיקו. היא הפליגה לאורך החוף אל דרום אמריקה, לכדה שתי אוניות סוחר של מדינות ההסכמה ואז קיבלה פקודה להצטרף לשייטת של פון שפה באוקיינוס השקט. אוניות השייטת נפגשו באוקטובר 1914 באי פסחא. במהלך סיורה באוקיינוס השקט לכדה "דרזדן" שתי אוניות נוספות. היא נטלה חלק בקרב איי פוקלנד, אך בניגוד לשאר אוניות השייטת, הצליחה לחמוק מהסיירות הבריטיות שרדפו אחריה. היא נתפשה בסופו של דבר והושמדה במרץ 1915 ליד האי מאס א טיירה.
היוצאת מן הכלל הייתה "אמדן", לזכותה נזקפת אחת מהפלגות הציד המוצלחות ביותר שעשתה אוניית מלחמה גרמנית כלשהי. "אמדן", בפיקודו של פרגאטן קפיטן פון מולר, נפרדה מפון שפה באוגוסט 1914 באי פאגאן, ובמהלך ארבעה חודשי פעילותה במזרח האוקיינוס ההודי שבתה והשמידה שש־עשרה אוניות סוחר ושתי אוניות־מלחמה. היא הושמדה בסופו של דבר ב־9 בנובמבר על ידי הסיירת האוסטרלית "סידני" בקרב ליד האי קילינג.
מעברו השני של האוקיינוס ההודי, באפריקה המזרחית הגרמנית, החזיק הצי הקיסרי הגרמני בסיירת "קניגסברג" ובספינת התותחים "גֶּייר". "קניגסברג" יצאה אל מפרץ עדן והטביעה אוניית סוחר אחת. בספטמבר התקיפה בהפתעה את הסיירת הבריטית ""פגסוס" בנמל זנזיבר והטביעה אותה. בשל מחסור בפחם ומחשש שתילכד בעצמה בנמל, תפסה האונייה מחסה בשפך הנהר רופיג'י. מקום מחבואה התגלה באוקטובר, ונתיב יציאתה לים הפתוח נחסם בנובמבר, אך למרות זאת הוסיפה להוות איום. היא הושמדה על ידי אוניות הצי המלכותי שישה חודשים מאוחר יותר.
"גֶֶּייר" יצאה באוגוסט ממזרח אפריקה, ותרה את האוקיינוס ההודי ואת האוקיינוס השקט בחיפושיה אחר אוניות סוחר של מדינות ההסכמה. לאחר שלושה חודשי הפלגה, בהם הצליחה ללכוד רק אונייה אחת, נכנסה לנמל הונולולו, ובשל נזקים ומחסור בפחם נאלצה להסגיר עצמה לאמריקאים.
במערב נחלה הסיירת "קרלסרוהה", בפיקודו של פרגאטן קפיטן אריך קוהלר, את הניצחונות הרבים ביותר. לאחר מפגש עם אוניית הנוסעים "קרונפרינץ וילהלם", שבו ציידה אותה בתותחים ובמכונות ירייה לצורך מילוי תפקידה החדש כסיירת עזר, יצאה "קרלסרוהא" למסע ציד בנתיבי הספנות של אמריקה הדרומית. אוניות האספקה שליוו אותה, ואחר כך גם אוניות שתפשה שלל, תרו עבורה אחרי אוניות אויב. יתרונה היה במהירותה, שכן יכלה להגיע מיד אל כל מטרה שהתגלתה או לחמוק מהתנגשות עם האויב המחפש אחריה. בתוך חודשיים לכדה והשמידה 16 אוניות, כולל אוניית משא הולנדית נייטרלית, ולקחה בשבי 500 אנשים. בסוף אוקטובר נשלחו השבויים אל טנריף הנייטרלית באחת מאוניות השלל, ו"קרלסרוהה" המשיכה צפונה אל שדות ציד חדשים בים הקריבי. איתרע מזלה, וב־4 בנובמבר 1914, במרחק של 300 מייל מברבדוס, ארעה ב"קרלסרוהה" התפוצצות שגרמה לטביעתה. באסון נהרגו הקפטן ו־260 אנשי צוות. הניצולים נמשו על ידי "ריו נגרו", אוניית האספקה שליוותה אותה, אשר שבה לגרמניה. הגרמנים הצליחו לשמור בסוד את דבר אובדן "קרלסרוהה" עד מרץ 1915, ועל כן היא הוסיפה להוות איום על הספנות המסחרית של מדינות ההסכמה חודשים אחדים לאחר שירדה למצולות.