cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astroworld
רקע
שם האלבום הוכרז במאי 2016,  והאלבום תוכנן לצאת במקור ב-2017. האלבום נקרא על שם פארק השעשועים "Six Flags AstroWorld" שמוקם ביוסטון, טקסס, עד לסגירתו בשנת 2005. בראיון ל-GQ בשנת 2017, דיבר סקוט על שם האלבום: "הם הורידו את Astroworld כדי לבנות עוד שטח דירות. ככה זה נשמע כמו לקחת לונה פארק מהילדים. אנחנו רוצים את זה בחזרה. אנחנו רוצים את הבניין בחזרה. בגלל זה אני עושה את זה. זה הוציא את הכיף מהעיר". סקוט תיאר את האלבום כהמשך לאלבום הבכורה שלו, Rodeo, משנת 2015, באומרו: "כל הרעיון שלי היה, אם ננעלת ב-Rodeo, בהחלט ננעלת ב-Astroworld. אני רק מסיים את הסאגה שהתחלתי באלבום הראשון שלי. זה אמור להיות האלבום השני שלי. הייתי צריך ללכת מהר, כי כמו שאמרתי, היו לי כל הרעיונות האלה, הייתי פשוט צריך לרדת ממש מהר, אבל עכשיו סוף סוף אני חוזר הביתה עם Astroworld".
פיירה גאטסקי פונדלי
פיירה גאטסקי פונדלי (באיטלקית: Piera Gatteschi Fondelli; 22 באוגוסט 1902 - 7 בספטמבר 1985) הייתה גנרל די בריגטה בצבא המלכותי האיטלקי אשר שימשה כמפקדת שירות העזר לנשים. הייתה חברת המפלגה הפשיסטית והשתתפה במצעד על רומא.
ביוגרפיה
פונדלי נולדה ב-22 באוגוסט 1902 בפופי שבטוסקנה. אביה נפטר לפני לידתה והיא עברה עם אמה לרומא. היא למדה באקדמיה לאמנויות יפות ברומא, וב-23 במרץ 1921 עזבה אותה והצטרפה לזרוע הקרבית של המפלגה הפשיסטית יחד עם חברתה אינס דונאטי. ב-28 באוקטובר 1922 היא הקימה קבוצה של עשרים נשים שכונתה "חוליית הכבוד המלווה את הדגלון" והובילה אותה במהלך המצעד על רומא. לאחר שהמפלגה הפשיסטית תפסה את השלטון באיטליה, הצטרפה פונדלי לצלב האדום האיטלקי.
ב-1936 היא עזבה את הצלב האדום ונסעה בשליחות ממשלתית למזרח אפריקה האיטלקית. היא פגשה שם את הרוזן מריו גאטסקי והתחתנה אתו. מאז היא נודעה בתור הרוזנת גאטסקי-פונדלי. היא מונתה למפקחת על סלילת הכביש לאדיס אבבה. שלוש שנים מאוחר יותר חזרה לאיטליה ומונתה בידי בניטו מוסוליני לראש מחלקת הנשים של המפלגה הפשיסטית שבה היו חברות 150,000 נשים. ב-1940 היא מונתה למפקחת של המפלגה.
ב-25 ביולי 1943 נפל השלטון הפשיסטי באיטליה. בעלה של פונדלי נמלט חזרה לאפריקה, נתפס בידי הבריטים ונכלא בקניה. פונדלי עצמה נמלטה יחד עם חמיה בקזנטינו. לאחר שמוסוליני שוחרר מכלאו בידי הגרמנים והקים את הרפובליקה של סאלו, חזרה פונדלי לרומא והחלה לשתף פעולה עם אלסנדרו פבוליני בניסיון לשקם את המפלגה הפשיסטית. בתמיכתם של פבוליני ורודולפו גרציאני, כתבה פונדלי למוסוליני בבקשה לאפשר לנשים למלא חלק פעיל יותר בהגנה על איטליה.
לנוכח העובדה שהצבא האיטלקי סבל ממחסור חמור בכוח אדם, נעתר מוסוליני לבקשתה של פונדלי והקים את ארגון שירות העזר לנשים. פונדלי מונתה לעמוד בראש הארגון וקיבלה לשם כך דרגת גנרל די בריגטה בצבא האיטלקי. חברות הארגון נשלחו בתחילה למלא תפקידי סיוע בבתי חולים במשרדים צבאיים ובשירות התעמולה, ובמקביל נשלחו 6,000 נשים להכשרה במחנות צבאיים כדי לשמש בעתיד כלוחמות בחזית. ב-25 באפריל 1945 פורק שירות העזר לנשים. פונדלי ופבוליני השמידו את מרבית התיעוד על פעילות הארגון במטרה למנוע פעולות תגמול נגד חברותיו.
לאחר כיבוש איטליה בידי בעלות הברית, ירדה פונדלי למחתרת יחד עם בנותיה. היא הסתתרה במשך שנה במנזר ולאחר מכן בבית סודי. בעלה השתחרר מהשבי והתגורר עמה עד מותו ב-1947. מכיוון שבאיטליה לא נערכו משפטים נגד בכירי המפלגה הפשיסטית, היא יכלה עד מהרה לצאת מהמסתור ולחזור לחיים אזרחיים. היא עבדה כמדריכת טיולים ובהמשך ניסתה להקים מסעדה. במקביל היא המשיכה גם בפעילות פוליטית במפלגות הנאו-פשיסטיות התנועה החברתית האיטלקית והדמוקרטיה הלאומית.
היא המשיכה להתגורר ברומא עד מותה ב-7 בספטמבר 1985.
גוונדלין כריסטי
גוונדלין טרייסי פיליפה כריסטי (באנגלית: Gwendoline Tracey Philippa Christie; נולדה ב-28 באוקטובר 1978) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. מוכרת בעיקר בשל גילומה של הלוחמת בריאן מטארת' בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" (2012–2019); אשר הקנה לה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2019. בנוסף, גילמה את דמותה של קפטן פאזמה בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
ביוגרפיה
כריסטי גדלה בכפר, קרוב לאזור סאות' דאונס, בדרום אנגליה. בצעירותה הייתה מתעמלת, אך לאחר פציעה בעמוד השדרה נאלצה לזנוח קריירה זו לטובת משחק. היא סיימה בהצלחה את לימודיה במרכז לונדון לדרמה בשנת 2005, ומאז חיה בלונדון. כריסטי מתנשאת לגובה 1.90 מטר, דבר הגורם לה להרגיש, כדבריה, "חסרת מגדר".
קריירה
מדריכהּ בבית הספר ולאחריו הוא השחקן והסופר סיימון קאלו. קריירת התיאטרון שלה כוללת הופעות כלוציפר במחזה דוקטור פאוסטוס וכן כמלכה במחזה השייקספירי סימבלין. בשנת 2009 הופיעה בסרטו של טרי גיליאם, מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס, וכן בסדרת הילדים Wizards vs. Aliens.
ביולי 2011, כריסטי לוהקה כלוחמת בריאן מטארת', לעונה השנייה של משחקי הכס. כריסטי סיפרה כי את ההשראה לתפקיד היא קיבלה מילדותה, עת סבלה מהצקות בשל גובהה והמראה האנדרוגיני שלה. לתפקיד זה, נכנסה כריסטי למשטר אימונים והעלתה את מסת השרירים שלה בלמעלה משישה קילוגרמים. לדבריו של הסופר והמפיק-שותף של הסדרה, ג'ורג' ר. ר. מרטין, היא זכתה בתפקיד מיד בשל האודישן הטוב שנתנה.
ב-2015 שיחקה בתפקיד משני בסרט שובר הקופות "משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום".
בשנת 2022 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "סנדמן" שיצר אלן היינברג עבור נטפליקס ומבוססת על הקומיקס באותו השם מאת הסופר ניל גיימן. בהמשך השנה,שיחקה בסדרה של נטפליקס ונסדיי, בתור מנהלת בית הספר למנודים נברמור.
חיים אישיים
מאז 2013 כריסטי נמצאת בזוגיות עם מעצב האופנה ג'יילס דיקון.
התנועה לסוציאל-דמוקרטיה
התנועה לסוציאל-דמוקרטיה (ביוונית - Κινήμα Σοσιαλδημοκρατών ΕΔΕΚ) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית קפריסאית. המפלגה נוסדה בשנת 1969 על ידי ד"ר וואסוס ליסארידיס, ובתחילה נשאה את השם "האיחוד הדמוקרטי המאוחד של המרכז", שאף הוא נשא את ראשי התיבות היווניים ΕΔΕΚ, בהם מוכרת המפלגה. במהלך הזמן התפתחה המפלגה למפלגה סוציאל-דמוקרטית. התנועה מונהגת כיום על ידי יאנאקיס אומירו. התנועה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. נכון לשנת 2021, המפלגה היא החמישית בכוחה בפרלמנט, עם 4 מושבים (מתוך 56).
מלתעות: הנקמה
מלתעות: הנקמה או מלתעות 4 (באנגלית: Jaws: The Revenge) הוא סרט אימה אמריקאי המהווה סרט המשך מזיכיון סרטי מלתעות שהוא הסרט הרביעי והאחרון בסדרה. הסרט ממשיך את עלילת הסרט מלתעות ומלתעות 2 אך מדלג על עלילת הסרט השלישי בסדרה. עלילת הסרט היא בכריש המחפש נקמה במשפחתו של השריף מרטין ברודי המנוח ומדרים עד לאיי בהאמה החמימים במסע נקמה. הצילומים התקיימו בניו אינגלנד ובבהאמה.
הסרט בוים בידי ג'וזף סרג'נט והוא יצא ב-17 ביולי 1987 בכיכובם של לורן גרי (אשר שיחקה גם בסרטים הראשונים), לאנס גסט ומריו ואן פיבלס.
הפקת הסרט לקחה 9 שנים, קצב מהיר יחסית לסרטי הזיכיון והוא הסרט הכי פחות מרוויח בזיכיון, אשר גרף 51.9 מיליון דולר בלבד. הוא גם זכה לביקורות שליליות על האפקטים הגרועים והמחסור בעלילה ובמספר מקרים אף צוטט בתור אחד מהסרטים הגרועים ביותר מעולם והוא אף "זכה" בפרס פטל הזהב לסרט הגרוע ביותר, ולציון 0% בRotten Tomatoes.
עלילה
באי אמיטי שבלונג איילנד גרה אלן ברודי, אלמנתו של השריף מרטין בקרבת בנה הצעיר השוטר שון וארוסתו. בעבודתו שון נשלח במשך חגיגות חג המולד לפנות בול עץ ממצוף, אך מותקף בידי עמלץ לבן הקורע את זרועו והורס את הסירה. שון קורא לעזרה שנבלעת בצלילי החגיגות והוא נטרף. למחרת מגיע אחיו מייקל עם משפחתו - אשתו קרלה ובתו תיאה לבקר את אמו אלן. אלן מרגישה שלאחר טריפת בנה ומותו של בעלה מהתקף לב עקב לחץ מפחדים הכריש נשלח לפגוע במשפחתה אך מייקל לא מתרשם מכך שהיא אוסרת עליו להתקרב למים, מאחר שהוא ביולוג ימי העומד לקבל קידום בתפקיד. בעצת נכדתה מחליטה אלן לטוס עם משפחת בנה לביתם שבאיי בהאמה החמימים במטוסו של הטייס הואגי, אשר בהמשך מתחיל להיקשר אליה ויחד הם חוגגים את חג המולד באיים, אף שהיא מרגישה פחד קבוע וסיוטי לילה מהכריש.
בעבודתו של מייקל ועמיתו ג'ק כחוקרי חלזונות ימיים הם נתקלים בעמלץ לבן שעקב אחרי מייקל מאמיטי. כדי להישמר ממנו מייקל מנסה עם צוותו לחבר אליו מכשיר מעקב ומצליח. התוכנית מצליחה מאחר שלמחרת מייקל החוקר בצוללת חלזונות נרדף בידי הכריש ובקושי נמלט לספינה טבועה. בינתיים במשך אירוע טקסי על החוף, כריש מסתער על סירת בננה עליה נמצאת תיאה וחברתה וטורף את אמה של החברה וגורם לפאניקה. אלן מחליטה לנסות להרוג את הכריש ועולה על ספינה לבדה וכשמייקל חוזר הוא שומע מקרלה הנסערת על אמו ופונה להציל אותה, מלווה בג'ק ובהואגי.
בעודם טסים במטוסו של הואגי הם רואים אותה מותקפת בידי הכריש ומנמיכים עוף לתוך המים. הכריש תוקף ומשבית את המסוק וגורר אותו למים עם הואגי בעוד מייקל וג'ק נמלטים לספינה. בהמשך מתברר שגם הואגי שרד ומגיע לספינה.
הכריש תוקף אותם וג'ק רוכן לעברם התורן בניסיון לדחוף לפיו מכשיר חשמלי, אך במאבק הוא נופל למים ונתפס בידי הכריש. מייקל פולט ממכשיר אחר דחפים חשמליים המכאיבים לכריש אשר מקפץ מהמים, מה שנותן לאלן אפשרות לשפד אותו למוות עם מפרש שבור ואיכשהו לפוצץ אותו ולגרום לו לשקוע לקרקעית. ג'ק מתברר כפצוע קשה אך חי ויחדיו הם חוזרים לחוף. אלן המאושרת נפרדת ממשפחתה וחוזרת עם הואגי במטוס חדש לאי אמיטי.
בסיום המקורי של הסרט ג'ק מת מפציעתו והכריש שופד למוות מהמפרש ללא פיצוץ (אשר מדומה לפיצוץ של הכריש בידי השריף מרטין מהסרט הראשון).
Show Me How You Burlesque
Show Me How You Burlesque הוא שיר של הזמרת כריסטינה אגילרה אשר יצא מתוך הפסקול, Burlesque: Original Motion Picture Soundtrack, כסינגל מתוך האלבום ב-4 בפברואר 2011, על ידי RCA רקורדס. השיר נכתב על ידי אגילרה, כריסטופר סטיוארט, וקלוד קלי והופק על ידי סטיוארט וקלי. לפיי שהשיר יצא באופן רשמי הוא הודלף בשם "Spotlight".
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר כינו אותו כאחד מהשירים הטובים ביותר באלבום. מבחינה מסחרית השיר לא זכה להצלחה כאשר דורג במספר מצומצם של מדינות ובמקומות נמוכים ברובם. על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו אגילרה בתוכנית רוקדים עם כוכבים.
טוני סטארק (היקום הקולנועי של מארוול)
טוני אדוארד סטארק (באנגלית: Anthony Edward Stark), הידוע גם בכינויו איירון מן (Iron Man), הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי רוברט דאוני ג'וניור בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU). הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם במארוול קומיקס.
סטארק מתואר כאיל הון, ממציא גאון, מנכ"ל תעשיות סטארק. בתחילה הוא יצרן הנשק הראשי של צבא ארצות הברית, אך הוא משנה כיוון ומנתב את הידע הטכני שלו ליצירת חליפות שריון ממוכנות שבהן הוא משתמש כדי להגן על כדור הארץ. סטארק הוא חבר מייסד בנוקמים, ובסופו של דבר הופך למנהיג שלהם. הוא פורש לאחר תוכנית אולטרון שלו שנכשלה, הסכסוך הפנימי בתוך הנוקמים שנגרם מהסכמי סוקוביה, ולאחר הצלחת תוכניתו של תאנוס במחיקת מחצית מכל החיים בהתפוררות. סטארק מתחתן עם פפר פוטס, ויש להם בת בשם מורגן. אולם, הוא מצטרף שוב לנוקמים במשימה אחרונה לבטל את מעשיו של תאנוס. הוא מתכנן מכשיר מסע בזמן והנוקמים מצליחים להשיב לחיים בהצלחה טריליוני חיים ברחבי היקום. עם זאת, סטארק מקריב את חייו כדי להביס את תאנוס וצבאו. סטארק בוחר בפיטר פארקר כיורש.
נכון לשנת 2023, הדמות הופיעה ב-9 סרטים: "איירון מן", "איירון מן 2", "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "ספיירדמן: השיבה הביתה", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק". כמו כן, הדמות הופיעה בסדרה "מה אם...?" בדיבובו של מיק וינגרט.
בשנת 2015, מגזין אמפייר דרג את טוני סטארק כדמות הקולנוע ה-13 הגדולה בכל הזמנים.
ראשית חייו
אנטוני אדוארד "טוני" סטארק נולד ב-29 במאי 1970 במנהטן, ניו יורק להווארד סטארק, ממציא גאון ואיש עסקים מפורסם, ומריה סטארק, אשת חברה ונדבנית. טוני גדל תחת השגחתו של המשרת המשפחתי אדווין ג'רוויס, וחייו התאפיינו במערכת יחסים קרה וחסרת חיבה עם אביו. לאחר שראה שבנו יכול להשיג דברים גדולים, הווארד ניסה לעורר בו השראה בשיחות מתמידות על תפקידו שלו ביצירת קפטן אמריקה. השיחות גורמות לטוני, שהרגיש שאביו מתגאה ביצירותיו יותר מאשר במשפחתו, להיות ממורמר. ילד פלא מבריק וייחודי, טוני למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וסיים בהצטיינות את לימודיו בגיל 17.
בדצמבר 1991, כשטוני היה בן 21, הוריו נסעו לאיי הבהאמה, ותכננו לעצור בפנטגון כדי למסור את סרום חייל העל שהאוורד פיתח מחדש. במקום זאת, השניים נהרגים בתאונת דרכים - אשר מאוחר יותר מתגלה כהתנקשות שבוצעה על ידי חייל החורף, שנשלט על ידי הידרה כדי לגנוב את הסרום. כתוצאה מכך, סטארק ירש את החברה של אביו, והפך למנכ"ל של תעשיות סטארק. במהלך השנים טוני התפרסם כממציא וכמעצב נשק, וחי בסגנון חיים של פלייבוי. במסיבת תחילת השנה החדשה לכבוד ה-אלף החדש, הוא השתתף בוועידה בברן שם פגש את המדענים מיה הנסן, ממציאת הטיפול הניסיוני אקסטרמיס, ואולדריץ' קיליאן, ודחה הצעה לעבוד עבור חברת "מכניקת רעיונות מתקדמים" של קיליאן.
איירון מן
בשנת 2010, סטארק מטייל לאפגניסטן שסועת הקרבות עם חברו לוטננט קולונל ג'יימס רודס על מנת להדגים את טיל "יריחו" החדש של סטארק. לאחר ההדגמה, השיירה נקלעת למארב וסטארק נפצע אנושות ונכלא על ידי קבוצת טרור, עשר הטבעות. שבוי נוסף בשם ינסן, אשר בהכשרתו רופא, משתיל בחזהו של סטארק אלקטרומגנט כדי למנוע מרסיסים להגיע לליבו של סטארק ולהרוג אותו.
סטארק וינסן בונים בחשאי גנרטור קטן ועצמתי שנקרא "כור הקשת" כדי לתפעל את האלקטרומגנט של סטארק ואת חליפת השריון. כשעשר הטבעות תוקפים את הסדנא, ינסן מקריב את חייו כדי להסיח אותם בזמן שהטענת החליפה הושלמה. סטארק המשוריין נלחם את דרכו החוצה מהמערה כדי למצוא את ינסן הגוסס, ואז שורף את נשקם של עשר הטבעות בכעס ועף משם. לאחר שהתרסק במדבר, סטארק מחולץ על ידי רודס, וחוזר הביתה כדי להכריז שהחברה שלו לא תייצר עוד נשקים. בסדנא הביתית שלו, סטארק בונה גרסה חלקה וחזקה יותר של חליפת השריון המאולתרת שלו, כמו גם כור קשת חזק יותר.
סטארק מגלה שאובדיה סטיין עסק בסחר בנשק לעבריינים ברחבי העולם, ומבצע הפיכה כדי להחליף אותו כמנכ"ל תעשיות סטארק. סטארק, בשריון החדש שלו, טס לאפגניסטן ומציל את תושבי הכפר. סטיין אורב לסטארק בביתו ולוקח את כור הקשת מחזהו, ומגלה שהיה אחראי לשבי של סטארק. טוני מצליח להגיע לכור הקשת המקורי שלו, להחליף אותו ולהביס את סטיין. למחרת, במסיבת עיתונאים, טוני מודה בפומבי שהוא "איירון מן".
התעמתות עם ואנקו
שישה חודשים לאחר מכן, בשנת 2011, תהילתו של סטארק גדלה והוא משתמש בחליפת האיירון מן שלו למטרות שלום, ומתנגד ללחץ הממשלתי למכור את עיצוביו. הוא מעלה מחדש את יריד סטארק כדי להמשיך את מורשתו של אביו, אבל מגלה שליבת הפלדיום ב"כור הקשת" אשר משאירה את סטארק בחיים ומניעה את השריון שלו, מרעילה אותו לאט. הוא נהיה יותר ויותר מדוכדך ולא זהיר בעקבות מותו הקרב, וממנה את פפר פוטס למנכ"לית תעשיות סטארק.
סטארק מתחרה בגרנד פרי ההיסטורי במונקו ומותקף באמצע המירוץ על ידי איבן ואנקו, הנושא שוטים מחושמלים המופעלים על ידי כור קשת מיניאטורי. סטארק עוטה על עצמו את חליפה סימן 5 ומביס את ואנקו, אך החליפה ניזוקה קשות. במסיבת יום ההולדת שלו, סטארק משתכר בזמן שהוא לובש את חליפה סימן 4. רודס עוטה על עצמו אבטיפוס של חליפה סימן 2 של סטארק ומנסה לרסן אותו. הקרב מסתיים ללא הכרעה, ורודס מחרים את החליפה עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
סטארק מגלה מסר נסתר מאביו, תרשים של מבנה של יסוד חדש, שסטארק מסנתז. ביריד, יריבו של סטארק ג'סטין האמר, חושף את המל"טים המשוריינים של ואנקו, המובלים על ידי רודס שלובש גרסה משוכללת של חליפה סימן 2. סטארק מופיע בחליפה סימן 6 כדי להזהיר את רודס, אבל ואנקו משתלט מרחוק על המל"טים ועל החליפה של רודס, ותוקף את איירון מן. סטארק ורודס מביסים ביחד את ואנקו והמל"טים שלו. לאחר שסטארק מציל בקושי את פוטס ממל"ט מתאבד, השניים פוצחים במערכת יחסים.
הקרב על ניו יורק
בשנת 2012, לוקי האסגרדי מופיע ומאיים על כדור הארץ, לוקח את הטסרקט ממתקן .S.H.I.E.L.D. ניק פיורי מפעיל את יוזמת הנוקמים, והסוכן פיל קולסון מבקר את סטארק כדי שיעבור על המחקר של אריק סלביג על הטסרקט. בשטוטגרט, סטיב רוג'רס ולוקי נלחמים לזמן קצר, עד שסטארק מופיע בחליפת האיירון מן שלו, וגורם ללוקי להיכנע. בזמן שלוקי מובל ל-.S.H.I.E.L.D, תור מגיע ומשחרר אותו, מקווה לשכנע את לוקי לנטוש את תוכניתו ולחזור לאסגרד. לאחר שהתעמת עם סטארק ורוג'רס, תור מסכים לקחת את לוקי לנושאת המטוסים המרחפת של .S.H.I.E.L.D.
הנוקמים חלוקים בדעתם, הן לגבי איך להתקרב ללוקי והן לגבי התוכניות של .S.H.I.E.L.D לרתום את הטסרקט לפיתוח נשק. סוכנים שנשלטים על ידי לוקי תוקפים את נושאת המסוקים, משביתים את אחד המנועים שלה, וסטארק ורוג'רס עובדים ביחד כדי להפעילו מחדש. לוקי בורח, וסטארק ורוג'רס מבינים שעבור לוקי, רק להביס אותם לא מספיק; הוא צריך לגבור עליהם בפומבי כדי לתת תוקף לעצמו כשליט כדור הארץ. לוקי משתמש בטסרקט כדי לפתוח חור תולעת בעיר ניו יורק מעל מגדל סטארק כדי לאפשר לצי הצ'יטאורי שנמצא בחלל, לפלוש. הממונים על פיורי מטעם מועצת הביטחון העולמית מנסים לסיים את הפלישה באמצעות שיגור טיל גרעיני למרכז מנהטן. סטארק מיירט את הטיל, ובהקרבה לכאורה של חייו שלו, נושא את הטיל דרך חור התולעת לעבר צי הצ'יטאורי. הטיל מתפוצץ, הורס את ספינת האם של הצ'יטאורי ומשבית את כוחותיהם שעל פני כדור הארץ. החליפה של סטארק מתרוקנת מאנרגיה, והוא נופל חזרה דרך חור התולעת אבל הענק הירוק מציל אותו מהתרסקות על הקרקע. סטארק ושאר הנוקמים לוכדים את לוקי, ותור משגיח עליו.
רדיפת המנדרין
סטארק מפתח הפרעת דחק פוסט-טראומטית בעקבות החוויות שלו במהלך הפלישה החייזרית, וכתוצאה מכך חווה התקפי חרדה. חסר מנוחה, הוא בונה תריסר חליפות איירון מן, דבר הגורם למתח בינו לבין חברתו פפר פוטס. שבעה חודשים לאחר הפלישה, האפי הוגאן נפצע אנושות באחת משורת הפצצות מאת מחבל הידוע רק בשם המנדרין, סטארק מאיים עליו בטלוויזיה, וזה הורס את ביתו של סטארק במאליבו באמצעות מסוקים. סטארק בורח בחליפת איירון מן ומתרסק בטנסי הכפרית. לחליפה הנסיונית שלו אין מספיק אנרגיה כדי לחזור לקליפורניה, והעולם מאמין שהוא מת.
סטארק עוקב אחרי המנדרין למיאמי וחודר למפקדה שלו, שם הוא מגלה שהמנדרין הוא שחקן בשם טרבור סלאטרי. אולדריץ' קיליאן חושף עצמו כמנדרין האמיתי ולוכד את סטארק. סטארק בורח ומתאחד עם רודס, והשניים מגלים שקיליאן מתכנן לתקוף את נשיא ארצות הברית אליס על סיפון האייר פורס 1. סטארק מציל את הנוסעים והצוות אבל לא מצליח למנוע מקיליאן לחטוף את אליס ולהשמיד את אייר פורס 1. קיליאן מתכוון להרוג את אליס על מכלית נפט בשידור חי בטלוויזיה. על סיפון המכלית, סטארק יוצא להציל את פוטס - שנחטפה ועברה ניסויים של תהליך האקסטרמיס - בזמן שרודס מציל את הנשיא. סטארק מזמן את חליפות האיירון מן שלו, שנשלטות מרחוק על ידי .J.A.R.V.I.S, על מנת לספק תמיכה אווירית. פוטס, ששרדה את תהליך האקסטרמיס, הורגת את קיליאן. סטארק פוקד על .J.A.R.V.I.S להשמיד מרחוק את כל חליפות האיירון מן כאות למסירותו לפוטס, ועובר ניתוח להוצאת הרסיסים הנמצאים ליד ליבו. הוא משליך את כור קשת החזה הישן שלו לתוך הים, מהרהר בכך שהוא תמיד יהיה איירון מן.
יצירת אולטרון
בשנת 2015, סטארק והנוקמים פושטים על מתקן הידרה המונהג על ידי וולפגנג פון סטרוקר, אשר ערך ניסויים על האחים פייטרו ונדה מקסימוף באמצעות השרביט שלוקי החזיק בעבר. בזמן שהצוות נלחם בחוץ, סטארק נכנס למעבדה ומוצא את השרביט, יחד עם ספינות הצ'יטוארי מהקרב על ניו יורק שנמצאות בבנייה. ונדה מתגנבת מאחוריו ומשתמשת בכוחות שלה כדי להראות לו חזיון מפחיד: בו כל הנוקמים מתים מלבדו. סטארק מתעורר מהחזיון ולוקח את השרביט של לוקי.
בחזרה למגדל הנוקמים, סטארק וברוס באנר מגלים בינה מלאכותית בתוך אבן החן של השרביט, ומחליטים בחשאי להשתמש בה כדי להשלים את תוכנית ההגנה העולמית "אולטרון" של סטארק. אולטרון, בעל חשיבה עצמאית לא צפויה, משמיד את .J.A.R.V.I.S של סטארק ותוקף את הנוקמים. נמלט עם השרביט, אולטרון בונה צבא של רובוטים, הורג את סטרוקר ומגייס את האחים מקסימוף, שמאמינים שסטארק אחראי למותם של הוריהם באמצעות כלי הנשק של החברה שלו. הנוקמים מוצאים ותוקפים את אולטרון ביוהנסבורג, אבל ונדה מכניעה את רוב הצוות עם חזיונות אישיים מטרידים, שגורמים לבאנר להפוך לענק הירוק ולהשתולל עד שסטארק עוצר אותו עם שריון האלקבסטר.
לאחר שהתחבאו בביתו של קלינט ברטון, ניק פיורי מגיע ומעודד את סטארק ואת האחרים לגבש תוכנית לעצור את אולטרון. מתגלה שאולטרון אילץ את ד"ר הלן צ'ו, חברה של הצוות, לשכלל עבורו גוף חדש. רוג'רס, נטשה רומנוף וברטון מוצאים את אולטרון ומשיגים את הגוף המלאכותי, אבל אולטרון לוכד את רומנוף. כשהם חוזרים למגדל הנוקמים, הנוקמים רבים בניהם כאשר סטארק ובאנר מעלים בחשאי את .J.A.R.V.I.S - שעדיין פעיל לאחר שהסתתר מפני אולטרון בתוך האינטרנט - לגוף המלאכותי. תור חוזר לעזור להפעיל את הגוף, ומסביר שאבן החן שעל מצחו היא חלק מהחזון שלו. ה"חזון" הזה והאחים מקסימוף, עכשיו לצידם של הנוקמים, מלווים את סטארק והנוקמים לסוקוביה, שם אולטרון השתמש בוויברניום שנותר כדי לבנות מכונה שתרים חלק מעיר הבירה לשמיים, מתוך כוונה לרסק אותה לתוך האדמה כדי לגרום להכחדה עולמית. אחד מהרובוטים של אולטרון מצליח להפעיל את המכונה. העיר צונחת, אבל סטארק ותור גורמים לעומס יתר על המכונה ומנפצים את הקרקע. הנוקמים מקימים בסיס חדש בצפון מדינת ניו יורק, וסטארק עוזב את הצוות.
הסכמי סוקוביה וההשלכות
בשנת 2016, מזכיר המדינה של ארצות הברית תדאוס רוס מודיע לנוקמים שהאומות המאוחדות מתכוננות להעביר את הסכמי סוקוביה, אשר יפקחו על פעילות הצוות. הנוקמים מתפלגים: סטארק תומך בפיקוח בשל חלקו ביצירת אולטרון והרס סוקוביה, בעוד שלרוג'רס יש יותר אמון בשיקול הדעת של הנוקמים מאשר בשיקול הדעת של הממשלה. רוג'רס מנהיג צוות הכולל את באקי בארנס, ונדה מקסימוף, סאם וילסון, קלינט ברטון וסקוט לאנג, ופועל ללא אישור. סטארק מנהיג צוות הכולל את נטשה רומנוף, טצ'אלה, ג'יימס רודס, ויז'ן ופיטר פארקר שנועד ללכוד את העריקים בשדה התעופה בלייפציג. עם זאת, במהלך הקרב רוג'רס ובאנרס מצליחים לברוח ורודס נפגע והופך למשותק.
סטארק מגלה שבאנרס הופלל ומשכנע את וילסון למסור לו את היעד של רוג'רס. סטארק הולך למתקן הידרה בסיביר מבלי ליידע את רוס, ומגיע להפסקת אש עם רוג'רס ובאנרס. הם מגלים ששאר חיילי העל נהרגו על ידי הלמוט זמו, שמקרין סרטון שחושף שבארנס הרג את הוריו של סטארק. סטארק תוקף את השניים ומבתר את הזרוע הרובוטית של בארנס. לאחר קרב עז, רוג'רס מצליח להשבית את חליפת האיירון מן של סטארק, עוזב עם בארנס ומשאיר את המגן שלו מאחור. סטארק חוזר לניו יורק כדי לעזור לרודס להשתקם מהפציעה שעבר ולחזור ללכת. סטיב רוג'רס שולח לסטארק טלפון נייד כדי לשמור על קשר במידת הצורך. כאשר רוס מתקשר ומודיע לו שרוג'רס פרץ למתקן הכליאה ושחרר את שאר חברי הצוות, סטארק מסרב לעזור.
חודשיים לאחר מכן, סטארק אומר לפיטר פארקר שהוא עדיין לא מוכן להיות נוקם. סטארק מציל את פארקר מטביעה לאחר מפגש עם אדריאן טומס ומזהיר את פארקר מפני הסתבכות נוספת עם הפושעים. כאשר נשק נוסף של טומס מתקלקל במהלך קרב נגד פארקר וקורע את מעבורת סטטן איילנד לשניים, סטארק עוזר לפארקר להציל את הנוסעים לפני שהוא נוזף בו על פזיזותו ומחרים את החליפה שלו. פארקר מבין שטומס מתכנן לחטוף מטוס המעביר נשק ממגדל סטארק אל המפקדה החדשה של הצוות. לאחר שפארקר מסכל את התוכנית ומציל את טומס מפיצוץ, סטארק מודה שטעה לגבי פארקר ומזמין אותו להיות נוקם במשרה מלאה, אך פארקר מסרב. פוטס יוצאת ממסיבת עיתונאים עמוסה, שכונסה כדי לפרסם את ההכרזה על פארקר כנוקם, וסטארק מחליט לנצל את ההזדמנות ובמקום זאת להציע נישואין לפוטס. בסוף הסרט הוא מחזיר את החליפה לפיטר.
מלחמת האינסוף
בשנת 2018, סטארק ופוטס נמצאים בפארק בניו יורק וחושבים על הבאת ילדים לעולם. באותו זמן, באנר, אשר נעלם לאחר הקרב בסוקוביה, נוחת בסנקטום בניו יורק. באנר מזהיר את סטיבן סטריינג', וונג וסטארק שהטיטאן המטורף תאנוס מתכנן להשתמש באבני האינסוף כדי להרוג חצי מהחיים ביקום. לוע שחור וקול אובסידיאן מגיעים כדי לקחת את אבן הזמן, וסטריינג', סטארק, וונג ופארקר מתעמתים איתם. למרות שקול אובסידיאן מנוטרל, סטריינג' נתפס על ידי לוע שחור. סטארק ופארקר מתגנבים לסיפון החללית של לוע שחור כדי לחלץ את סטריינג'.
לאחר ששחררו בהצלחה את סטריינג' והרגו את לוע שחור, השלישייה ממשיכה לכוכב הבית של תאנוס, טיטאן, שם הם פוגשים את חברי שומרי הגלקסיה. הם מתכננים להתעמת עם תאנוס ולהסיר מידו את כפפת האינסוף, אך תאנוס גובר על הקבוצה ודוקר את סטארק בבטן. סטריינג' מוסר את אבן הזמן בתמורה לכך שתאנוס יחוס על סטארק. תאנוס לוקח את האבן ויוצא לכדור הארץ, משיג את האבן האחרונה ומפעיל את כפפת האינסוף. סטארק ונביולה, תקועים על טיטאן, צופים בפארקר והאחרים מתפוררים לאבק.
מסע בזמן וההקרבה
בשנת 2023, כשסקוט לאנג מעלה השערה על דרך להחזיר את הנופלים, הנוקמים פונים לסטארק, שמסרב בתחילה, בטענה שהרעיון מסוכן. למרות זאת, הוא בוחן את העניין באופן פרטי, מגלה את המסע בזמן ומסכים לעזור. הנוקמים מתאחדים ומתכננים להשיג את אבני האינסוף מהעבר ולבטל את פעולותיו של תאנוס. בנסיעה ל-2012, סטארק לא מצליח להשיג את אבן החלל בעקבות הקרב על ניו יורק, ובמקום זאת חוזר אחורה לשנות ה-70 כדי לגנוב אותה ממתקן .S.H.I.E.L.D, שבו יש לו שיחה משמעותית עם גרסה צעירה של אביו הווארד.
הופעות נוספות
בנוסף לגילום הדמות בתשעת הסרטים, רוברט דאוני ג'וניור ביצע הופעת קמיע ללא קרדיט בסרט הענק הירוק (2008). סטארק שב להופיע בסדרת האנימציה של דיסני+ "מה אם...?", הפעם בדיבובו של מיק וינגרט.
שוני מהקומיקס
בקומיקס, סטארק הופך לאיירון מן בעקבות חוויה במלחמת וייטנאם, אשר בסרט משתנה למלחמה באפגניסטן. ג'רוויס, בקומיקס, הוא המשרת המשפחתי, בעוד שבסרטים .J.A.R.V.I.S היא בינה מלאכותית שנוצרה על ידי סטארק, אם כי בהשראת המשרת מילדותו של סטארק, אדווין ג'רוויס. סטארק מפתח את השריון בצבעים האדום והזהב הרבה יותר מהר בסרטים. בסרטים, אולטרון נוצר על ידי סטארק. בקומיקס לעומת זאת, אולטרון נוצר על ידי האנק פים. הבדל נוסף בסרטים הוא מערכת היחסים בין סטארק לפפר פוטס. בקומיקס, לפוטס יש רגשות כלפי סטארק, ובסופו של דבר היא מתחתנת עם הנהג ושומר הראש של סטארק, האפי הוגאן.
ויליאם ווב (שופט)
ביוגרפיה
ויליאם ווב נולד בבריסביין ב-21 בינואר 1887. הוא התחנך בבית הספר סנט מרי בוורוויק, שבקווינסלנד ולמד באוניברסיטת קווינסלנד, ממנה סיים תואר ראשון במשפטים.
ב-4 ביוני 1913 התקבל ווב ללשכת עורכי הדין של קווינסלנד, לאחר שזכה בציון 71.5% גבוה מאוד בבחינות הלשכה ב-20 במאי. ב-17 במרץ 1917 התחתן עם ביאטריס אגניו בכנסיית הלב הקדוש בסנדגייט, קווינסלנד. הוא מת בבריסביין ב-11 באוגוסט 1972 והוא בן 85.
משפטן
בשנת 1915 היה ווב הסנגור הציבורי הממלכתי של קווינסלנד, ובשנים 1917–1922 היה עורך דין. הוא הועלה לתפקיד עורך דין כללי של קווינסלנד בשנת 1922, תפקיד אותו מילא עד 1925.
בית משפט לבוררות
ווב היה גם שופט של בית הדין לבוררות של חבר העמים, בשנים 1922 ל-1927, ובשנים 1925 עד 1945 היה נשיא בית הדין לבוררות בקווינסלנד.
בית משפט עליון
ווב מונה לשופט ב-24 באפריל 1925 לבית המשפט העליון בקווינסלנד. הוא מילא תפקיד זה עד שב-17 במאי 1940 הפך לשופט בכיר באותו בית משפט. ב-27 ביוני 1940 הועלה לכהונת שופט ראשי של בית המשפט העליון, תפקיד אותו מילא עד 15 במאי 1946, אז עזב כדי להתמנות לבית המשפט העליון של אוסטרליה.
בשנת 1943, במהלך כהונתו בבית המשפט, מונה ווב על ידי ממשלת אוסטרליה לחקור טענות על פשעי מלחמה יפניים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנים 1943–1945 הוא הפיק שלושה דו"חות, המכונים דו"חות ווב, על פשעים נגד שבויי מלחמה אוסטרלים בפפואה גינאה החדשה. הוא ביקר גם בלונדון בשנת 1944 כדי לייעץ על דו"חותיו לוועדת פשעי המלחמה של האו"ם.
בית המשפט העליון של אוסטרליה
ב-12 בנובמבר 1948, לאחר יותר משנתיים של דיונים משפטיים, ווב, כנשיא בית הדין, גזר את העונשים על כל האנשים שבית הדין מצא אשם. ווב אמר כי סדרת המשפטים שהתנהלה בטוקיו היו "המשפטים הפליליים החשובים ביותר בהיסטוריה כולה." ווב פרש מבית המשפט העליון ב-16 במאי 1958 לאחר שכיהן 12 שנים בדיוק.
חיים אישיים
ווב התחתן עם אשתו, ביאטריס אגניו בשנת 1917 ויחד נולדו להם ארבע בנות ושני בנים. ווב מת בשנת 1972 ונקבר בבית העלמין נודג'י.
מורשת
בשנת 1954 הועלה ווב למפקד אביר של מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1967 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים מטעם אוניברסיטת קווינסלנד.
הכביש ויליאם ווב דרייב ברובע בלקונן, שבקנברה נקרא על שמו.
את דמותו בסדרה משפט טוקיו, גילם ג'ונתן הייד.
שירות העזר לנשים
החיל ההתנדבותי לנשים לשירותי עזר של הכוחות המזוינים הרפובליקנים (באיטלקית: Corpo Femminile Volontario per i Servizi Ausiliari delle Forze Armate Repubblicane) הידוע יותר בכינוי שירות העזר לנשים (Servizio Ausiliario Femminile או בראשי תיבות SAF) היה כוח מיוחד של צבא הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית אשר פעל על בסיס התנדבותי. החברות בכוח מילאו תפקידי סיוע שונים לקראת סיום מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
את הקמת הכוח הגתה פיירה גאטסקי פונדלי - חברה בכירה במפלגה הפשיסטית. היוזמה נתמכה בידי אלסנדרו פבוליני ורודולפו גרציאני. לנוכח העובדה שהצבא האיטלקי סבל ממחסור חמור בכוח אדם, נעתר בניטו מוסוליני לבקשתה של פונדלי והקים את שירות העזר לנשים. פונדלי מונתה לעמוד בראש הארגון וקיבלה לשם כך דרגת גנרל די בריגטה בצבא האיטלקי. חברות הארגון נשלחו בתחילה למלא תפקידי סיוע בבתי חולים במשרדים צבאיים ובשירות התעמולה, ובמקביל נשלחו 6,000 נשים להכשרה במחנות צבאיים בוונציה ובקומו כדי לשמש בעתיד כלוחמות בחזית. ב-25 באפריל 1945 פורק שירות העזר לנשים. פונדלי ופבוליני השמידו את מרבית התיעוד על פעילות הארגון במטרה למנוע פעולות תגמול כנגד חברותיו.
מודיף
מודיף (בערבית: المضيف, "המארח") הוא מבנה מסורתי המשמש את ערביי הביצות (המכונים "מעדאן", معدان) באזורי הביצות שבין נהרות פרת וחידקל בדרום עיראק. בתי המודיף בנויים מקנים ומסוף המכסים שטחים גדולים בתחומי מחייתם. המודיף הוא בית טקסי גדול המשמש להארחה או כמקום התכנסות לחתונות, לוויות וכדומה, והשימוש בו נעשה עבור תשלום לשייח' שהקימו.
מבני מודיף נבנו על ידי תושבי הביצות בדרום עיראק עוד בימי קדם. הגבהה מגולפת של מבנה כזה, המתוארכת לאמצע האלף השלישי לפנה"ס התגלתה בעתיקות אוּרוּכּ, וכיום נמצאת באוספי המוזיאון הבריטי בלונדון.
מודיף הוא סוג מיוחד של "סריפה", בתים צפים על משטחים עשויים גזעי עצים, קנים ובוץ, המשמש להתכנסות. סוגים אחרים של בתים בנויים מקנים הם ה"ראבה" (עם כניסות בשני הקצוות ומשמשים כבית משפחתי) או "ביית" (המכיל חדר אחד בלבד). אלה בדרך כלל קטנים יותר ממודיף ומשמשים למגורים או לאחסון.
לכל שייח' מודיף המסוגל להכיל לפחות עשר נפשות. מספר הקשתות המשמשות במודיף מוכתב על ידי השבט וקבוצת המשפחה. לעיתים עוטר המודיף בצרורות קנים נוספים, המסודרים בתבניות קישוטיות וקבועים בחזית כדי לשמש כמזהה שבטי. הכניסה למודיף פונה תמיד לעיר מכה.
יחסי טוגו–ישראל
יחסי טוגו–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת טוגו למדינת ישראל. היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1960, אך הם נותקו ערב מלחמת יום הכיפורים ב-1973. בשנת 1987 היחסים כוננו מחדש ומאז מתקיימים בין שתי המדינות יחסים תקינים ואף ב-2016 ערך נשיא טוגו פור ניאסנגבה ביקור ממלכתי בישראל, שבמהלכו נועד עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין. גנאסינגבה ייצג את טוגו בהלוויית שמעון פרס.
שגרירות ישראל בחוף השנהב היא השגרירות הישראלית האמונה על הטיפול בענייני טוגו.
היסטוריה
ב-1 בינואר 1960 נסעה שרת החוץ גולדה מאיר לסדרת ביקורים באפריקה, שבאחד מהם ביקרה בקמרון. לאחר שביקרה בקמרון היא הגיעה לביקור בטוגו, ובביקור זה נכונו קשרים דיפלומטיים למעשה בין שתי המדינות. ישראל הושיטה לטוגו סיוע, וכן הכשרתם של אנשי מקצוע בתחומי החקלאות ויחסי עבודה, וכן בייסוד תנועות נוער והפעלתן. נשיא טוגו, ניקולס גרוניצקי, ביקר בישראל בין ה-6 ל-14 באפריל 1964.
עקב מלחמת יום הכיפורים, ב-21 בספטמבר 1973 טוגו ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל יחד עם צ'אד, הרפובליקה של קונגו, ניז'ר, מאלי ובורונדי. יחסי טוגו-ישראל חודשו ב-9 ביוני 1987. בתגובותיהן הרשמיות של ארצות ערב בנוגע לחידוש היחסים בין ישראל וטוגו נרשמה התאפקות. באמצעי תקשורת הערביים הביעו אכזבה מהמדיניות של ארצות ערב כלפי אפריקה והזהירו שאם המדינות הערביות לא יתגברו את פעילותן ויקיימו אותן במלואן, תצליח ישראל לבסס את מעמדה באפריקה. טוגו חידשה את יחסיה עם ישראל סמוך לביקורו של ראש הממשלה יצחק שמיר. רק במדינות אפריקאיות מעטות שבהן הייתה ניכרה השפעתן של ברית המועצות, איראן ולוב - כדוגמת אנגולה, אוגנדה וקונגו - נשמעו גינויים נגד טוגו על כך שחידשה את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל. חידוש זה נתפס כאירוע פוליטי מכונן שיפתח פרק חדש ביחסי אפריקה–ישראל.
בשנת 1962 נפתחה בבירת טוגו, לומה, שגרירות ישראלית. השגרירות נסגרה בשנת 1973 עקב ניתוק היחסים הדיפלומטיים. ישראל סגרה את שגרירותה בחודש אפריל 1994 ומאז היא מיוצגת במדינה על ידי שגריר לא-תושב. ב-1997 סגרה טוגו את שגרירותה ששכנה בתל אביב-יפו ושהוקמה ב-1988.
בשנת 2005 שיגרה טוגו לישראל 8 משתלמים, והמדינות שיתפו פעולה בתחומי החקלאות והפיתוח הקהילתי. באותה השנה התברר שנשיא טוגו ניאסנגבה איאדמה לקה בהתקף לב כשהיה בדרכו לישראל לצורך קבלת טיפול רפואי.
פור ניאסנגבה ביקר מספר פעמים בישראל. גנאסינגבה ערך ביקור רשמי בישראל בשנת 2012 ונפגש עם נשיא המדינה שמעון פרס. השניים דנו בשיתופי פעולה בתחום החקלאות ובתחומים נוספים. ניאסנגבה אמר: "דעו כי אנו מבטאים את תמיכתנו בגאווה רבה גם במועצת הביטחון של האו"ם. איננו יכולים לוותר על ידידות כה נפלאה עם מדינה שהצליחה לשגשג בסביבה כל כך עוינת". בביקורו במפעל רותם אמפרט נגב. הוא אמר במהלך הביקור: "בהיותנו מדינה שמפיקה פוספט, התרשמנו מאוד מהיכולות ומהמומחיות שלכם בייצור פוספט. [...] פוספט הוא מרכיב מרכזי בייצור דשנים והוא מסייע במאבק העולמי ברעב".
באוגוסט 2016 שוב ביקר ניאסנגבה בישראל ונפגש עם נשיא המדינה ראובן ריבלין ועם ראש הממשלה בנימין נתניהו. נתניהו אמר בפגישה: "ברצוני להביע הכרת תודה עמוקה על עמדת טוגו בפורומים הבינלאומיים. הייתם ידידותיים שם כלפינו באופן עקבי ועמדתם לא רק למען ישראל, עמדתם למען האמת פעם אחר פעם". בספטמבר 2016 שב לישראל לצורך השתתפות בהלוויית שמעון פרס.
ב-21 בדצמבר 2017 טוגו הייתה המדינה היחידה מאפריקה ואחת מ-9 מדינות שהתנגדו לגינוי האו"ם להכרזת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ המכירה בירושלים כבירת ישראל, שהתקיימה בעצרת האו"ם.
יחסים ביטחוניים
צבא טוגו, המאומן בידי גורמים ישראליים, נחשב לאחד הצבאות היעילים ביותר באזור.
סודרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Ne partez pas sans moi
Ne partez pas sans moi (בעברית: אל תעזוב בלעדיי) הוא שיר בצרפתית של הזמרת הקנדית סלין דיון. השיר ידוע בעיקר כשיר הזוכה של שווייץ באירוויזיון 1988 שנערך בדבלין, אירלנד. דיון הופיעה בפני 600 מיליון אנשים מכל רחבי העולם עם שיר זה. השיר יצא לאור ב-2 במאי 1988 במדינות מסוימות באירופה.
הארמייה הרביעית (איטליה)
הארמייה הרביעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 4) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
מלחמת העולם הראשונה
הארמייה הרביעית הוקמה במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדה הראשון מונה לואיג'י נאבה. הארמייה הוצבה ברמת אסיאגו, והשתתפה בקרבות כנגד צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917 הצטרפה הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, והכוחות האיטלקים הובסו בקרב קפורטו. לאחר התבוסה נסוגה הארמייה הרביעית למונטה גראפה, ושם ניצחה את הגרמנים בקרב מונטה גראפה. ביוני 1918 השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובין אוקטובר-נובמבר של אותה שנה השתתפה בקרב ויטוריו ונטו. עם סיום המלחמה בנובמבר, פורקה הארמייה.
מלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה מחדש ביוני 1938, וכמפקדה מונה קמילו גרוסי. ביוני 1940, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית. הארמייה הרביעית הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הראשונה והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת. היא חצתה את הרי האלפים במעבר סן ברנהרד הקטן, אולם התקדמה מעט מאוד ונעצרה מול ביצורי הגבול הצרפתיים. לאחר כניעת צרפת מפקדת הארמייה עברה למנטון, והיא ניהלה את אזור הכיבוש האיטלקי בצרפת.
דב גור
דב גור (1918–1966) היה ראש המועצה המקומית הראשון של אשדוד, אשר מונה לתפקיד על ידי משרד הפנים.
גור נציג משרד הפנים, מונה ביולי 1959 לשמש כראש המועצה המקומית הממונה של אשדוד, שהייתה שייכת עד אז למועצה אזורית חבל יבנה ונקראה עדיין אשדוד-ים. במקביל שימש גור כממונה על מחוז הדרום.
תחת גור מונו יתר חברי המועצה המקומית, שנעשה בהתאם לתוצאות הבחירות לכנסת באשדוד (שמנתה אז כ-4,600 תושבים). המועצה הממונה מנתה תשעה חברים (כולל גור): שלושה נציגי סיעת מפא"י, שני נציגי סיעת מפד"ל, נציג סיעת תנועת החירות, נציג סיעת אחדות העבודה, נציג משרד הפנים (דב גור) וגם נציג "חברת אשדוד" (חברת קבלן פרטית), החברה שחתמה הסכם עם משרד הבינוי והשיכון לפתח את אשדוד.
חצי שנה לאחר מינויו לראש המועצה, הגיש גור את התפטרותו למשרד הפנים, מסיבות אישיות. למשך כמספר חודשים מילא את מקומו סגנו אפרים לנגסנר מסיעת מפד"ל, שהוחלף לאחר מכן במאי 1961 בבחירות של נציגי הסיעות במועצה, על ידי רוברט חיים (נציג סיעת מפא"י).
על שמו של גור נקרא רחוב ברובע ו' באשדוד.
ניגון לי"ב–י"ג תמוז
ניגון לי"ב–י"ג תמוז הוא ניגון חב"ד ללא מילים אשר הולחן על ידי אהרון חריטונוב לכבוד י"ב בתמוז, תאריך שחרורו של רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד.
מאסרו ושחרורו של יוסף יצחק שניאורסון
בשנת 1927 נאסר רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד על ידי הג.פ.או. ודינו נגזר למוות ללא משפט.
לאחר לחצים בינלאומיים בוטל בתחילה עונש המוות והומר לעונש גלות, עד שבתאריך י"ב בתמוז תרפ"ז (12 ביולי 1927) הודיעו לו על שיחרורו גם מגלות זו. עקב חג מקומי התבצע השחרור ביום למחרת, י"ג בתמוז. יומיים אלה נקבעו בקרב חסידי חב"ד כחג.
הניגון
הניגון הולחן על ידי אהרון חריטונוב, שוחט ובעל מנגן בעיירה מיקולאייב שבאוקראינה, לכבוד חג גאולת רבו יוסף יצחק שניאורסון. הוא נכלל בתור ניגון נ"ו בספר הניגונים חב"ד, ועל פי מחבר ספר הניגונים, שמואל זלמנוב, הוא מתאר מסירות נפש למען האלוהים ולתורתו.
ביצועים מוזיקליים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 13" של ניח"ח בביצוע זלמן ברונשטיין. בשנת 2010 הופיע באלבום "עצם הנשמה 1" של הזמר הישראלי יאיר כלב. ב-2011 בוצע הניגון על ידי הזמר גיל עקיביוב כחלק מאלבום האולפן השלישי שלו, "חדווא דניגונא", וביולי 2016 בוצע על ידי הזמר שמחה פרידמן ולייבלה ליפסקר ,
M-19
תנועת ה-19 באפריל (בספרדית: Movimiento 19 de Abril) או M-19 הייתה תנועת גרילה קולומביאנית שפעלה בשנים 1970-1990, תקופת מלחמת האזרחים בקולומביה. לאחר פירוקה היא שולבה במערכת הפוליטית של קולומביה בתור המפלגה הדמוקרטית של M-19. מקור התנועה הוא בזיוף-לכאורה של בחירות 19 באפריל 1970, בהן נמנע הניצחון של מפלגת השמאל ANAPO. מטרת העל של התנועה הייתה לפתח את הדמוקרטיה בקולומביה, והיא קיבלה השראה מארגוני גרילה אחרים באמריקה הדרומית. עד 1985 מספר החברים בתנועה הוערך בכ-1,500-2,000, שנייה בגודלה רק לFARC שפורקה ב-2017.
גוסטבו פטרו, הנשיא ה-34 של קולומביה, המכהן בתפקיד מאז אוגוסט 2022, היה חבר התנועה כאשר היה בן 17.
פעילות חמושה
היסטוריית התנועה מתחלקת לשני חלקים: הראשון הוא הניסיון הכושל למהפכה חמושה בתחילת שנות ה-80, והשני הוא ההשתלבות בחיים הפוליטיים ובחברה האזרחית בסוף שנות ה-80 עד תחילת שנות ה-90. אחת הפעולות המפורסמות של התנועה היא גנבת חרבו של סימון בוליבר ממוזיאון ב-1974, אירוע שהתנועה טענה כי מסמל התקוממות עממית נגד המשטר הבלתי-צודק. אירוע משמעותי נוסף התרחש ב-1979, ובו התנועה חפרה מנהרה לתוך מחסן נשק של הצבא הקולומביאני והשתלטה על כ-5,000 כלי נשק. בפברואר 1976 התנועה חטפה את מנהיג האיגוד חוזה רקל מרסדו, שהיה נשיא קונפדרציית העובדים של קולומביה, והוציאה אותו להורג באשמת שיתוף פעולה עם ה־CIA ולקיחת שוחד. ב-1980 התנועה צרה על השגרירות הדומיניקנית בקולומביה, והחזיקה שגרירים ממדינות שונות כבני-ערובה. במשא ומתן שערכה עם ממשלת קולומביה הסכימו בסופו של דבר לשחרר את בני-הערובה והחוטפים הוגלו לקובה. ישנן השערות על כך שהממשלה שילמה דמי כופר בגובה 1-2.5 מיליון דולר בתמורה לשחרור בני-הערובה.
שיחות שלום ראשונות
במחצית הראשונה של שנות ה-80 הציע חיימה בטמן קאיון, מנהיג רם-דרג ב־M-19, שתיערך פגישה בפנמה עם ממשלת קולומביה על מנת לפתור את הסכסוך, אך הוא נהרג בתאונת מטוס בדרכו לפנמה ב-1983 ובשל כך הושהה התהליך.
המצור על ארמון הצדק
התנועה חזרה לפעילות החמושה, וב-1985 צרה על ארמון הצדק (בו יושב בית המשפט העליון של קולומביה) בבוגוטה, ולקחה כ-300 עורכי דין ושופטים כבני-ערובה, כשדרשו שהנשיא המכהן בליסריו בטנקור יישפט על בגידה במדינה. הצבא הקולומביאני הקיף את המורדים, ולאחר ניסיונות כושלים למשא ומתן קיבל הצבא אישור לנהל את האירוע. כוחות הצבא פתחו באש לכיוון המורדים וכתוצאה מכך החל לעלות המבנה באש, וכ-100 אנשים נהרגו בתקרית, ביניהם 11 מתוך 21 שופטי בית המשפט העליון. מסמכים משפטיים חשובים רבים הושמדו. ישנן טענות שמאחורי הפעולה עמד ברון הסמים פבלו אסקובר במטרה להיפטר ממסמכים שנגעו לחקירות פליליות נגדו, אך הממשלה הקימה ועדה שבחנה זאת ומסקנותיה שללו את הקשר בין אסקובר לפעולה, אם כי קביעה זו אינה מהווה הוכחה לכאן ולכאן.
קרחון אודל
קרחון אודל (באנגלית: Odell Glacier) הוא קרחון בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ומנקז את האזור שבין גבעות אלאן לבין גבעות קומבס.
הקרחון נשפך לתוך חלקו העליון של קרחון מוסון.
גובהו של הקרחון 1,781 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה למתן שמות אנטארקטיים של ניו זילנד (NZ-APC).
הקרחון נקרא על שמו של פרופסור נ. א. אודל (N.E. Odell), מאוניברסיטת אוטגו, שבניו זילנד.
לקריאה נוספת
• Brady, H., & McKelvey, B. (1983), Some Aspects of the Cenozoic Glaciation of Southern Victoria Land, Antarctica, Journal of Glaciology, 29(102), 343-349. doi:10.3189/S0022143000008390839X
איסקנדר קבב
איסקנדר קבב (בטורקית: Kebapçı Iskender; באזרית: Iskəndər Kabab) הוא מאכל טורקי העשוי מבשר בקר או מבשר כבש, מקורו בטורקיה ונחשב לנפוץ במדינות הקווקז ומרכז אסיה.
המאכל מורכב מבשר בקר או כבש המעורבבים יחד עם שומן ונצלים על רוטיסרי אנכי.
נהוג להגיש את המאכל חם כשהוא בליווי רוטב עגבניות, פלפל חריף, לחם פיד ויוגורט.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הטורקית, קיימת גרסאות שונות נפוצות בעיקר באזרבייג'ן, גאורגיה, ארמניה, בולגריה, קזחסטן וקירגיזסטן.
היסטוריה
המאכל הוזכר לראשונה במאה ה-19 לאחר שנוצר על ידי השף איסקנדר אפנדי, בהשראת המנה הטורקית והמסורתית דונר קבב.
אפנדי שהתגורר בעיר בורסה, שאף ליצור גרסה מקומית של הקבב ויצר את האיסקנדר קבב כשהוא מורכב מפרוסות של בשר שהושרו במרינדה, נצלו יחד עם פיתות על רוטיסרי והוגשו בליווי רוטב עגבניות, יוגורט וחמאה מומסת.
כיום, ה-"Kebapçı İskender" הוא סימן מסחרי של יבוז איסקנדרוגלו, שמשפחתו עדיין מנהלת את המסעדה בבורסה.
מרדכי רותם
הרב מרדכי (מוטי) רותם (נולד ב-11 ביוני 1947, בחיפה) הוא רב רפורמי המשתייך לתנועה ליהדות מתקדמת בישראל. הוא הראשון שהוסמך בישראל לרבנות רפורמית (ב-1980), היה מזכ"ל התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, יו"ר מועצת הרבנים המתקדמים בישראל, ויו"ר נבחר של התנועה הארצית.
צ'ארלס ורלט
הוא היה פרופסור לרישום ומנהל האקדמיה באנטוורפן כאשר וינסנט ואן גוך בילה תקופה קצרה כסטודנט באקדמיה בשנת 1886. שניהם נקלעו לוויכוחים על סגנון הרישום הלא שגרתי של ואן גוך.
מרדכי רותם
הרב רותם כיהן כרבה של קהילת "אור חדש" בחיפה כ-25 שנה, ובהמשך עמד בראש קהילת "בית שלום" בסן חואן (פוארטו ריקו), וקהילת "רודף שלום" בוייקו (Waco), טקסס. מן הרבנים הרפורמים הבולטים בישראל.
ביוגרפיה
נולד בחיפה בשנת תש"ז, 1947 לבטי ואריה ורטהים. בהיותו תלמיד תיכון בבית הספר ליאו-בק בחיפה, נשלח לארצות הברית כחלק מתוכנית החלפת תלמידים, וגר כחצי שנה אצל משפחה יהודית רפורמית בלוס אנג'לס אשר במהלכה התערה בקהילה הרפורמית החדשה שנוסדה בעיר, ולקח חלק בפעילויות נוער רפורמי, במסגרתן עסק בהסברה אודות ישראל. את שירותו בצה"ל עשה רותם ביחידת המיעוטים, הודות לשליטתו בשפה הערבית. הרב רותם השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. לאחר גמר שירותו הצבאי, פנה ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים, ב-1972, תואר ראשון בלימודי מקרא וספרות עברית, וב-1974 סיים בהצטיינות תואר שני במסגרת החוג למקרא. עבודת הגמר שלו הוגשה תחת הכותרת "הנבואה בכתבי עדת קומראן". במקביל ללימודי תואר שני, החל הרב רותם לימודי הסמכה לרבנות בהיברו יוניון קולג' בירושלים, שם השלים תואר מוסמך למדעי היהדות. ב-1980 הוסמך לרבנות והיה לראשון הרבנים הרפורמיים ילידי ישראל שהוסמכו בישראל.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
הוא נולד באנטוורפן כבן ליצרן סבון, שמן וסודה. אמו סידרה לצ'ארלס הצעיר את שיעורי הרישום הראשונים שלו אצל הפסל ההולנדי יוהנס אנטוניוס ואן דר ון, שלימד אז באקדמיה באנטוורפן. מגיל צעיר התעניין באמנות. הוא עזב את החינוך הרשמי בגיל ארבע-עשרה והתקבל יחד עם גודפריד גופנס לקחת לשיעורים בסטודיו הפרטי. ניקז דה קייזר היה אחת מדמויות המפתח בבית הספר הרומנטי-היסטורי הבלגי לציור. באותה תקופה היו לדה קייזר כ-30 תלמידים, כולל כמה שהגיעו לגדולה כמו יאן סוורטס, ג'וזף ליס ויוהאן ברנרד ויטקאמפ. במקביל למד קורסים באקדמיה באנטוורפן.
מרדכי רותם
ביוגרפיה
כבר בעת לימודיו האקדמיים, כיהן הרב רותם כרב הקהילה החיפאית "אור חדש". הוא היה רבה והמורה הרוחני של הקהילה במשך 26 שנה, מ-1974 ועד 2000. בשנות השמונים הוביל הרב רותם את מסע גיוס הכספים בישראל ומחוצה לה ותהליך ההקמה של ביתה הנוכחי של הקהילה - מרכז ליונס ליהדות מתקדמת, אשר נחנך בשנת 1991. המרכז כולל בית כנסת ומתנ"ס, ובו מתקיימת פעילות קהילתית ענפה לכל הגילים.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
הוא החל להשתתף בתערוכות של זמנו ושלח ב-1843 את תמונתו החשובה הראשונה, "פיפין הורג אריה" לסלון התלת שנתי באנטוורפן. ציוריו הראשונים היו בהשראת האסכולה הרומנטית הבלגית וטיפלו באירועים חשובים מההיסטוריה הבלגית. הוא גם התחיל לצייר בהדרגה סצנות של בעלי חיים וכן סצנות ז'אנר. בשנת 1849 הוא צייר את הציור הדתי הראשון שלו שהיה מיועד לכנסיית סנט גומארוס בלייר. באותה העת, קרוב משפחה עשיר סיפק לו בשנת 1849 קצבה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו במשך ארבע שנים. הוא עזב לפריז ב-1850 ולמד שם תחילה בסטודיו של הצייר ההולנדי ארי שפר. מאוחר יותר למד אצל ז'אן-איפוליט פלנדרן באקדמיה לאמנויות יפות. משנת 1852 היה לו סטודיו משלו בפריז. הוא זכה בעבודות ממוסדות דת רשמיים בבלגיה, כולל מועצת העיר אנטוורפן עבור הציור ההיסטורי הגדול "גודפרויד במהלך ההתקפה על ירושלים" (1854. בשנת 1855 הוא זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית בפריז עם "הנמר תוקף עדר באפלו".
מרדכי רותם
ביוגרפיה
לצד הובלת קהילת "אור חדש", מילא הרב רותם תפקידים מרכזיים בתנועה ליהדות מתקדמת בישראל:
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
הוא נכנס בהדרגה להשפעת הריאליזם של גוסטב קורבה. הריאליזם הביא ליצירתו משנת 1857 המראה שני סוסים נאבקים כדי למשוך עגלה כבדה עמוסה בלבנים בעודם מוצלפים על ידי המטפלים בהם. למרות התיאור החי והצורה הדינמית שלה, העבודה בקנה מידה גדול לא הצליחה להשיג את ההצלחה לה קיווה היוצר שלה. כאשר הציג אותו בסלון פריז בשנת 1857, לעגו ליצירה במגזין צרפתי, בעזרת קריקטורה המראה גברים עוזרים לדחוף עגלה כבדה מאוד מהסלון והטקסט "הציבור שדוחף את העגלה כדי לעזור להוציא אותה מהתערוכת הציורים. העבודה ספגה ביקורת חריפה גם על ידי מבקר האמנות של לה פיגארו, ז'אן רוסו, שכתב שהיצירה מספיקה רק לשימוש כשלט לחנות של חברת הובלה. ורלט נקם בהם בכך שצייר קוף שמתגלח בעצמו תוך שהוא מנגב את רגליו בעותק העיתון שבו פורסמה הביקורת.
מרדכי רותם
ביוגרפיה
בשנת 2001, פרש הרב רותם מהובלת קהילת "אור חדש", ועבר לארצות הברית. עד 2004 כיהן כרבה של קהילת "בית שלום" בסן חואן, פוארטו ריקו, ומ-2004 ועד 2012 כרב קהילת "רודף שלום" בווייקו, טקסס.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
הוא חזר לשנה לאנטוורפן אך חזר לעבוד בסטודיו שלו בפריז. במהלך תקופה זו החל ליצור מוניטין של צייר בעלי חיים. הוא גם צייר נושאים דתיים וציור שלו "פייטה" משנת 1866 הצליח כל כך עד שהוא זיכה אותו בהצטיינות ומונה לאביר בלגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 1869 הוא עזב את פריז כדי להיענות להזמנתו של שארל אלכסנדר, הדוכס הגדול של ויימר להקים כיתת ציור בבית הספר לאמנות שהדוכס הקים. מקס ליברמן היה אחד מתלמידיו בכיתת הציור שלו. הוא זכה להערכה רבה על ידי הדוכס הגדול ולימד שיעורי אמנות לבנותיו של הדוכס הגדול. מאוחר יותר הוא הפך לראש בפועל של בית הספר לאמנות. הדוכס הגדול העניק לו גם את מסדר הבז הלבן. בתקופה זו היה פעיל כצייר פורטרטים. הוא עבר בחוגי התרבות של ויימאר והיה מיודד עם פרנץ ליסט שאותו צייר.
מרדכי רותם
ביוגרפיה
ב-2005 העניק ההיברו יוניון קולג׳ בירושלים לרב רותם תואר ד"ר של כבוד לתאולוגיה.
הרב רותם מתגורר בחיפה, נשוי בשנית והוא אב לשלושה וסב לתשעה.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
באוגוסט 1875 עזב ורלט את תפקידיו הרשמיים בויימר ונסע לקהיר שם שהה שישה חודשים. לאחר מכן עבר לירושלים שם התגורר שנתיים. הוא טייל ברחבי ארץ ישראל וצייר את האנשים, בעלי החיים והנופים. נראה כי הוא הונע מרצון לחקור את החיים האמיתיים של האנשים שהיוו את נושאי ציוריו הדתיים. יצירותיו העיקריות בתקופה זו כללו יצירות דתיות רחבות היקף (1876).
מרדכי רותם
פעילות
הרב רותם חיבר מאות דרשות ומספר רב של תפילות אשר נכללות בסידורי תפילה ובמחזורים של התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ושל התנועה הרפורמית בארצות הברית. תפילה פרי עטו אף שולבה במחזור תפילות ראש השנה של התנועה הקונסרבטיבית בישראל.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
ורלט חזר לאנטוורפן בשנת 1877. הוא הציג את הציורים שיצר בארץ ישראל במקומות שונים, כולל בויימר, אנטוורפן, בריסל ולונדון. הם גם נשלחו לתערוכה העולמית בפריז בשנת 1878. העבודות התקבלו בהתלהבות. הוא נקרא לאנטוורפן כדי לקבל את תפקידו של פרופסור לציור באקדמיה של אנטוורפן שהתפנתה עם מותו של יוזף ואן לריוס. הוצע לו גם מושב במועצת המנהלים של האקדמיה כדי להחליף את ניקאז דה קייזר עם פרישתו. כאשר ניקאז דה קייזר התפטר בשנת 1879, החליט ורלט לתת למורה הוותיק שלו ג'וזף גירס את התפקיד. כתוצאה מכך, ורלט הפך לחבר במועצת המנהלים רק ב-1885. תלמידיו בתקופה זו כללו את אדוארד ארתור פלוז פרינה, הצייר הפרה-רפאלית הבריטי, שעבודותיו המוקדמות מושפעות בבירור ממנו.
מרדכי רותם
פעילות
בשנות השבעים עסק הרב רותם גם בהוראה פעילה בהם הוא לימד תנ"ך ויהדות בבית הספר ליאו-בק בחיפה, ובהיברו יוניון קולג׳ בירושלים.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
בזמנו, ציורים פנורמיים, יצירות אמנות גדולות המציגות מבט רחב ומקיף של נושא מסוים כמו נוף, קרב צבאי או אירוע היסטורי אחר, היו נפוצות באירופה. ורלט יצר גם כמה ציורים פנורמיים. באנטוורפן הוא יצר לראשונה את קרב ווטרלו בשנת 1881. עבודה זו הייתה ברוחב של 120 מטרים וגובהה של 10 מטרים. הסצנה כולה כללה גם דמויות גבס שהחיו את החוויה. בשנה שלאחר מכן הוא יצר עבור ארגון רוסי פנורמה נוספת המציגה סקירה של החיילים הרוסים לאחר החתימה על הסכם סן סטפנו לפני קונסטנטינופול. הוא ביצע עבודה זו בסיוע תלמידיו. בשנת 1883 הוזמן לקשט את חדר המדרגות של בניין עיריית אנטוורפן. מתוך ארבעת הציורים ההיסטוריים שהוא תכנן להתקין רק אחד המציג את פסלו של הדוכס מאלווה שנגרר ברחובות אנטוורפן הסתיים בזמן מותו. במהלך תקופה זו יצר דיוקנאות רבים, ציורי בעלי חיים, קומפוזיציות דתיות ועיטורים עבור ארמונו של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה בבריסל.
מרדכי רותם
פעילות
במסגרת פעילותו במועצת הרבנים המתקדמים בישראל היה הרב רותם עורך משנה של "כוונת הלב" - המחזור לימים הנוראים של התנועה, אותו ערך יחד עם הרב יהורם מזור. בהמשך, ערכו השניים גם הגדה של פסח בנוסח מתקדם.
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
בינואר 1886 הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך למד לתואר בציור ורישום באקדמיה באנטוורפן. הוא התחיל להשתתף בשיעורי רישום של דגמי גבס באקדמיה באנטוורפן ב-18 בינואר 1886. הוא הסתכסך במהירות עם ורלט, מנהל האקדמיה באותה העת, ומורה לשיעור ציור, בגלל סגנון הציור הלא שגרתי שלו. ואן גוך גם התעמת עם המדריך של כיתת הרישום פרנץ וינק. ורלט סידר לואן גוך השתתפות בשיעורי רישום על פי דגמי גבס עתיקים שניתנו על ידי אז׳ן סיברד. עד מהרה גם סיברד והצייר ואן גוך נקלעו לעימות כאשר הוא צייר ציור בעקבות "הונוס ממילו" שגרם לה להיראות כמו איכרה פלמית עם פלג גופה עירום וחסר גפיים. ואן גוך הפסיק להשתתף בשיעורים לאחר העימות. ב-31 במרץ 1886, שהיה כחודש לאחר העימות עם סיברט, החליטו מורי האקדמיה ש-17 תלמידים, כולל ואן גוך, צריכים לחזור על השנה. הסיפור שלפיו ואן גוך גורש מהאקדמיה על ידי סיברד אינו מבוסס אפוא. ורלט לימד תלמידים בינלאומיים רבים אחרים באקדמיה כולל המאייר ג'וזף פינמור, וג'ון דאנקן.
אף שהוא היה חרוץ ועבודותיו זכו למחיר גבוה בשוק, ורלט נקלע לחובות בגלל העלויות הגבוהות של ארגון תערוכות של יצירותיו, יצירת הפנורמה והפסד גדול בפנורמה הרוסית, שמעולם לא שולמה. כתוצאה מכך, הוא נרדף על ידי נושיו ונאלץ למשכן את יצירותיו למרות הסיוע הכספי של חבריו המצליחים. ורלט השתלב גם בארגון מחדש של החינוך לאמנות באנטוורפן ובהקמת המכון הגבוה לאמנויות שהיה אמור להשתלט על חלק ממשימות החינוך לאמנות באנטוורפן.