cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בודזנטין
יהודי בודזנטין
יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-19, והשתייכו תחילה לקהילת קיילצה. בשנת 1921 נמנו בעיירה קרוב ל-1,800 יהודים, כמחצית מסך תושביה.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הדתי, צעירי המזרחי ובית"ר. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-700 יהודים.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו העבירו אליה יהודים שגורשו מלודז', מפלוצק וממקומות נוספים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט, והוקם בה גטו.
עד אוגוסט 1940 הגיע מספר יהודי העיירה לכ-1,400, ואלו חויבו בביצוע עבודות כפייה בסביבת היישוב.
קורות יהודי העיירה תחת הכיבוש הגרמני מתוארים בספר "יומנו של דוד רובינוביץ'" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1964), המביא מכתביו של נער יהודי בן העיירה שנספה בטרבלינקה עם כל משפחתו.
מגנוליה פלאזה הלבן
מגנוליה פלאזה הלבן הוא מגדל רב קומות אשר בנייתו הייתה תחת השעיה אך המשיכה בשנת 2013. המגדל ממוקם בצפון הבונד - טרמינל קרוז (שיוט) בינלאומי שבעיר שאנגחאי שבסין. בתחילה התכנונים היה המגדל אמור להגיע לגובה של 388 מטרים, לאחר מכן גובהו הונמך לגובה של 260 מטרים ולבסוף נקבע גובהו 319.5 מטרים. המגדל כולל 66 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2008 והסתיימה כעבור 8 שנים, בשנת 2016. בניית המגדל הייתה רציפה למעט עצירה שהסתיימה בשנת 2013.
גרסיה לופס דה קרדנס
גַרְסִיָה לוֹפֶּס דֶה קַרְדֶנַס (בספרדית: García López de Cárdenas; המאה ה-16) היה קונקיסטאדור ספרדי שהיה האירופאי הראשון שגילה את הגרנד קניון.
ביוגרפיה
קרדנס נולד למשפחת אצילים בעיירה ירנה (Llerena) בפרובינציה בדחוס, כיום בקהילה אוטונומית אקסטרמדורה שבדרום מערב ספרד. שנת לידתו אינה ידועה. הוריו היו אלונסו דה קרדנס (Alonso de Cárdenas) ואלווירה דה פיגרואה (Elvira de Figueroa). לא ידוע כמעט דבר על חייו בטרם הגיע אל מלכות המשנה של ספרד החדשה (כיום מקסיקו).
מקסיקו
קרדנס קיבל היתר לנסוע לאמריקה במאי 1535, כשהיעד המתוכנן היה פרו. ייתכן שהיה באותה ספינה שבה הפליגו למקסיקו אנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך הראשון של ספרד החדשה ופרנסיסקו וסקס דה קורונדו שעתיד היה לנהל את המשלחת שבמסגרתה גילה קרדנס את הגרנד קניון, אבל הוא לא המשיך איתם אלא שהה שנה בקובה ובסנטה מרתה (כיום בקולומביה) לפני שהגיע לספרד החדשה. בספרד החדשה הורה המשנה למלך לארגן לקרדנס משרה רשמית "משום שהוא שירת אותנו בספרד, איטליה ובמקומות נוספים". קרדנס שירת שלוש שנים באואחאקה שבדרום מקסיקו של ימינו כשהוא פותר מחלוקות בין ספרדים לאינדיאנים, ואז ב-1538 הוא מונה למוציא לפועל הראשי (Alguacil Mayor) של בית המשפט העליון של מקסיקו (Real Audiencia de México).
שנה אחר-כך יצאה מקוליאקאן (כיום בירת מדינת סינלואה במקסיקו) משלחת שבראשה עמד הכומר מרקוס דה ניסה למסע צפונה לאזור שבו שוכנת כיום מדינת אריזונה בארצות הברית. כשהכומר חזר הוא דיווח שראה עיר עשירה ביותר, עיר מוזהבת המכונה סיבולה (Cíbola). על פי תיאוריו העיר ניצבה על גבעה רמה, ונראתה עשירה וגדולה כמו טנוצ'טיטלאן בירתם של האצטקים (כיום מקסיקו סיטי). הספרדים קשרו את סיפורו של דה ניסה לאגדה על שבע ערי הזהב.
משלחת קורונדו
אנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך, החליט למנות את פרנסיסקו וסקס דה קורונדו שהיה אז מושל ממלכת נואבה גליסיה (גַלִיסְיָה החדשה, פרובינציה של ספרד החדשה השוכנת בצפון מערב מקסיקו) וידידו של דה מנדוסה לפקד על משלחת שמטרתה למצוא ולספח לספרד החדשה את סיבולה ואת הערים העשירות סביבה. לופס דה קרדנס נצטווה להצטרף למשלחת כקפטן במחלקת פרשים. קרדנס הביא למשלחת 12 פרשים, משרתים רבים, נהג פרדות ועבדים שחורים. המשלחת יצאה מנואבה גליסיה בדרכה צפונה ב-23 בפברואר 1540. כמה ימים אחר-כך נהרג לופה דה סמאנייגו (Lope de Samaniego), שהיה סגנו של קורונדו בתפקיד "maestre de campo" (מילולית "אדון השדה", דרגה שהמציא קרל החמישי מלך ספרד) כאשר ניסה לארגן אספקה בקרב האינדיאנים. עקב כך מינה קורונדו את קרדנס לתפקיד "maestre de campo" במקומו בהסכמת דה מנדוסה. קרדנס ככל הנראה לא שש לתפקיד, אבל מילא אותו למעלה משנה עד ששבר או נקע את זרועו במאי 1541, כשהמשלחת הייתה בדרום המישורים הגדולים בדרכה אל קיוויריה.
חיל החלוץ של משלחת קורונדו הגיע לסיבולה ב-7 ביולי 1540 ואכזבתם הייתה רבה. לא היה כל קשר בינה לבין "העיר המוזהבת" שתיאר דה ניסה. "העיר" הייתה בעצם כפר גדול של בקתות בנויות ללא כל סדר (פואבלו) של בני עם הזוני. הזוני קראו למקום האוויקו, כיום חורבות האוויקו (Hawikuh Ruins 34.93205°N, -108.98449°W) במדינת ניו מקסיקו של ימינו על הגבול עם אריזונה. חברי המשלחת הגיעו למקום כשהם כמעט גוועים ברעב ודרשו מתושבי המקום להרשות להם להיכנס. התושבים סירבו וקורונדו החליט לכבוש את הכפר. האינדיאנים ניסו להתנגד באמצעות השלכת אבנים מחומות הכפר על הספרדים למטה ומיקדו את התקפתם בקורונדו שלבש שריון מפואר. קורונדו הושלך מסוסו ונפצע וקרדנס ואַרְנַנְדוֹ דֶה אלווארדו (Hernando de Alvarado), מפקד נוסף במשלחת חילצו אותו משדה הקרב. ואז חזר קרדנס לפקד על הקרב, הקרוי בכרונולוגיה הספרדית "כיבוש סיבולה", שהסתיים תוך שעה בכיבוש הכפר.
גילוי הגרנד קניון
באמצע יולי 1540 שלח קורונדו משלחת בפיקודו של הסרן פֶּדְרוֹ דֶה טוֹבַאר (Pedro de Tovar). המשלחת נעה בכיוון צפון מערב לעבר כפרי עם ההופי, אותם כינו הספרדים "טוסאיאן" (Tusayan). בתום מסע בן 70 קילומטרים הגיע דה טובאר לפואבלו אַוַוטַפִּי בצפון מזרח אריזונה של ימינו. שבו למד על קיומו של נהר גדול הזורם במערב (נהר הקולורדו).
משלחת קרדנס יצאה לדרכה בספטמבר 1540, חזרה לאזור ההופי דרך המדבר הצבוע. קרדנס רכש אספקה בכפרי ההופי וגייס מדריכי דרך. המשלחת חצתה את רמת קולורדו והגיעה לגדה הדרומית של הגרנד קניון תוך עשרים יום, האירופאים הראשונים שחזו בתופעת טבע מדהימה זו. בתחילה לא הבינו הספרדים שהם צופים על הנהר מגובה של 1,500 מטרים, ומגובה זה נראה להם הנהר כפלג קטנטן, אבל המדריכים האינדיאניים הבטיחו להם שמדובר בנהר גדול. מבלי שהיה מודע לכך הגיע קַרְדֶנַס לנהר הקולורדו בערך שאותו זמן שבו הגיע אלרקון לנקודה הצפונית ביותר של מסעו לאורך הנהר. לא ידוע לאיזו נקודה לאורך השפה הדרומית של הקניון הגיעה משלחת קרדנס, קרוב לוודאי שמדובר באתר המכונה כיום "נקודת נאבאחו" (Navajo Point), אבל אולי היה זה בנקודה המכונה "תצפית המדבר" (Desert View). קרדנס ואנשיו יכלו להביט לעמק למטה וראו שדות מרובעים ועשן ממדורות. כך שבתקופה זו הייתה תחתית הקניון מיושבת. במשך שלושה ימים חיפשו חברי המשלחת לשווא דרך לרדת לנהר. שלושה אנשים התנדבו לרדת בכל מקרה, אבל לאחר כמה שעות של ירידה כשהמורד נעשה תלול מדי והמים אזלו הם נאלצו לשוב, אבל הם דיווחו שהאינדיאנים צודקים ואכן מדובר בנהר גדול. קרדנס קרא לנהר "נהר טיסון" (Tizon). הזמן והמים אזלו והמשלחת נאלצה לחזור לסיבולה וקרדנס דיווח שלא היו מסוגל לנצל את נהר הקולורדו על מנת להתחבר לספינות האספקה של אלרקון. יחלפו עוד כ-200 שנים עד שאירופאים אחרים יראו את הגרנד קניון.
מלחמת טיוואי
על פי הצעה של מנהיג אינדיאני אותו כינו הספרדים ביגוֹטֶס שלח קורונדו מזרחה משלחת בראש אַרְנַנְדוֹ דֶה אלווארדו אל עמק הריו גראנדה לאזור בו שוכנת כיום העיירה ברנאליאו (Bernalillo) סמוך לאלבקרקי בניו מקסיקו. הספרדים גילו במקום מקבץ של 12 פואבלו שבהם ישבו אינדיאנים בני הטיווה (Tiwa). לכבודם כינו הספרדים את המקום "טיוואי" (Tiguex). היה זה המקום המשגשג ביותר שבו פגשו הספרדים במסעם באזור שכיום הוא דרום-מערב ארצות הברית, ולכן שלח אלווארדו שליח לקורונדו והציע שהמשלחת תעבור את החורף של שנת 1540 שם. קורונדו קיבל את ההצעה וקרדנס נשלח למצוא מקום מתאים. כאתר נבחר אחד הפואבלו הגדולים של טיוואי, שהספרדים כינו קופור (Coofor), ככל הנראה שיבוש של השם גבופור (בשפת טיווה "תירס קלוי"). קרדנס דרש מתושבי הפואבלו לפנות אותו. הספרדים טענו אחר-כך שהתושבים התפנו מרצונם, אבל חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום המשוער בשנות ה-30 של המאה ה-20 חשפו ממצאים על קרב שהתנהל במקום.
בסופו של דבר שהה צבאו של קורונדו בקופור בחורפים של 1541-1540 ו-1542-1541. חברי משלחתו סחרו בחרוזים ובתכשיטים זולים עם בני הפואבלו של טיוואי תמורת מזון וביגוד לתקופת החורף. כשהאספקה החלה להידלדל התנגדו תושבי הפואבלו לחלופין נוספים. בתגובה הורה קורונדו לאנשיו לקחת בכוח כל מה שהם צריכים. בחורף של 1541-1540, היה לפחות מקרה אונס אחד של אישה אינדיאנית ובעלי החיים של המשלחת אכלו את מרבית קלחי התירס שנותרו לאחר האסיף שבהם השתמש בני הפואבלו בעבר לבישול ולחימום בחורף.
אגרפיה
אגרפיה (באנגלית: Agraphia; מיוונית: א-גרפיה, חוסר היכולת לכתוב) היא הפרעה נוירולוגית נרכשת שבה מאבד החולה את היכולת לתקשר באמצעות כתיבה. ההפרעה נגרמת בשל פגיעה מוחית. אובדן יכולת הכתיבה עשוי להופיע יחד עם הפרעות שפה והפרעות ניורלוגיות נוספות כגון דיסלקסיה, אפאזיה, אגנוזיה ואפרקסיה.
גרסיה לופס דה קרדנס
מלחמת טיוואי
בדצמבר 1540 הגיבו בני הטיווה על מסכת התעללויות בהורגם בין 40 ל-60 מהסוסים והפרדות של המשלחת שרעו בחופשיות. בתגובה הכריז קורונדו על מלחמה של "אש ודם", שכונתה מלחמת טיוואי. הוא שלח את קרדנס יחד עם כוח גדול של ספרדים ובני ברית אינדיאנים על מנת לכבוש פואבלו של בני טיווה שהספרדים כינו בשם ארנל (Arenal). כל המגינים של ארנל נטבחו כולל כ-30 שהספרדים שרפו על המוקד. בני הטיווה נטשו את כפרי הפואבלו סמוך לנהר והתבצרו במצודה על הר שולחן שהספרדים כינו בשם מוהו (Moho). ייתכן שהייתה מצודה נוספת, אבל הדיווחים הספרדיים בנושא אינם חד-משמעיים. קורונדו לא היה מסוגל לכבוש את המצודה בכוח ולכן הטיל מצור על מוהו (ועל המצודה השנייה אם הייתה קיימת) במשך כ-80 יום, בין ינואר למרץ 1541. לבסוף אזלו המים למגיני מוהו והם ניסו להימלט בחשכת הלילה. מלחמת טיוואי הסתיימה בטבח כשהספרדים שמעו את הנמלטים והרגו את מרבית הגברים וכמה מהנשים. הנשים שנשארו בחיים עתידות היו לשרת בשבי את הספרדים במהלך השנה שאחר-כך.
אגרפיה
באופן כללי לא ניתן לטפל ישירות באגרפיה, אך ישנן טכניקות שונות המאפשרות לשקם חלק מיכולות הכתיבה המקוריות של המטופל. טכניקות אלו משתנות בהתאם לאופי האגרפיה שבה לקה המטופל.
גרסיה לופס דה קרדנס
המשפט
משלחת קורונדו חזרה בסוף של דבר באמצע 1542 לספרד החדשה בידיים ריקות. הארץ שמצפון למקסיקו התגלתה כארץ ענייה והחיפוש אחר הזהב התגלה כרדיפה אחר הרוח. לופס דה קרדנס חזר לספרד על מנת לקבל את ירושת משפחתו לאחר שאחיו הבכור מת והתיישב במדריד. בינתיים החלו לצוץ השמועות על מעשי האכזריות שביצעה משלחת קורונדו במסעה. ב-7 בינואר 1546 הורה השופט חואן דה וייאלובוס (Juan de Villalobos) ממועצת איי הודו (Real y Supremo Consejo de Indias), הגוף שפיקח על הטריטוריות מעבר לים על מאסרו של קרדנס לאחר שקיבל דו"ח על האשמות בפשעי מלחמה כנגד הילידים ממקסיקו סיטי. הטענה העיקרית הייתה על קשירת כ-30 ילידים ושריפתם על המוקד בעת כיבוש פואבלו ארנל בזמן מלחמת טיוואי. בסופו של דבר הצליח קרדנס בעזרת עורכי דינו לשכנע את השופטים כי היה מדובר באירוע בזמן מלחמה והוא נקנס בלבד.
אגרפיה
בדרך כלל יכולת הכתיבה נשמרת ברמה המאפשרת לחולה להעתיק מילים אות אחרי אות, אובדת רק היכולת להרכיב מילים ולהתבטא בכוחן בעצמו.
מאפיינים
לאגרפיה יש שתי תת-קבוצות עיקריות: אגרפיה מרכזית ואגרפיה היקפית. אגרפיות מרכזיות כוללות אגרפיה מילונית, פונולוגית, עמוקה ואגרפיה סמנטית. אגרפיות היקפיות כוללות אגרפיה אלוגרפית, אפרקסית ועוד.
אגרפיה מרכזית
אנשים שיש להם אגרפיה עם אפזיה שוטפת כותבים כמות נורמלית של אותיות שכתובות נכון אך אין להם את היכולת לכתוב מילים בעלות משמעות. אנשים שיש להם אפזיה לא שוטפת יכולים לכתוב משפטים קצרים בעלי משמעות אבל קשה לקרוא את מה שהם כותבים. הכתיבה דורשת מהם מאמץ פיזי רב ולרוב היא חסרת תחביר מתאים ובעלת איות לקוי. אנשים שיש להם אגרפיה עם דיסלקסיה מתקשים גם בכתיבה וגם בקריאה.
● אגרפיה עמוקה משפיעה על היכולת הפונולוגית והזיכרון האורתוגרפי של האדם. לרוב אגרפיה עמוקה היא תוצאה של נגע שמערב את האונה הפריאטלית השמלאית. אנשים עם אגרפיה עמוקה לא יכולים לזכור איך נראות מילים כשהן מאויתות נכון וגם לא להשמיע אותן כדי לקבוע מהו האיות הנכון. הם מסתמכים לרוב על הזיכרון האותוגרפי הפגוע שלהם כדי לאיית מה שגורם לשגיאות תכופות. הם מתקשים יותר עם מושגים מופשטים ומילים לא שכיחות. לעיתים קרובות הקריאה והדיבור גם נפגעות אצל אנשים בעלי אגרפיה עמוקה.
● אגרפיה פונולוגית היא ההפך מאגרפיה מילונית בכך שהיכולת להשמיע מילים נפגעת אך הזיכרון האורתוגרפי של מילים עשוי להיות נכון.
● אגרפיה טהורה היא ליקוי בכתיבה ללא כל הפרעה בדיבור או הפרעה קוגניטיבית אחרת.
אגרפיה היקפית
אגרפיה היקפית מתרחשת כשאר ישנה פגיעה רק ביכולות הקשורות לכתיבה ולא ביכולות הקשורות לדיבור.
● אגרפיה אפרסקית היא פגיעה בכתיבה הקשורה לשיבוש המערכת המוטורית. היא גורמת ליצירת אותיות מעוותת, איטית, לא שלמה ולא מדויקת. אף על פי שלרוב הכתיב גרוע עד כדי אי יכולת לקרוא אותו היכולת לאיית נשמרת לעיתים קרובות אצל בעלי אגרפיה אפרסקית. צורה זו של אגרפיה נגרמת במיוחד על ידי אובדן של תוכניות מוטוריות מיוחדות להיווצרות אותיות ולא על ידי חוסר תפקוד שמשפיע על היד הכותבת.
● אגרפיה היסטרית היא פגיעה בכתיבה הנגרמת על ידי הפרעת המרה.
● אגרפיה חוזרת היא חזרה על אותיות, מילים או ביטויים מספר פעמים חריג במהלך הכתיבה.
גורמים
לאגרפיה יש מספר גורמים: שבץ מוחי, גידולים, טראומה מוחית, דמנציה ועוד.
שנים עשר אזורים במוח קשורים לכתב יד. סוג האגרפיה נקבע על פי האזור, או האזורים, במוח בו ישנה פגיעה.
טיפול
לא ניתן לטפל בגורמים לאגרפיה, אבל אפשר לשקם חלק מיכולות הכתיבה.
ג'יימס מרק בולדווין
ג'יימס מרק בולדווין (באנגלית: James Mark Baldwin; 12 בינואר 1861, קולומביה, קרוליינה הדרומית - 8 בנובמבר 1934, פריז) היה פילוסוף ופסיכולוג אמריקאי. נשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
חייו
תלמידו באוניברסיטת פרינסטון של הפילוסוף הסקוטי ג'יימס מקקוש, וממייסדי המחלקה לפסיכולוגיה בפרינסטון. הרים תרומה חשובה לפסיכולוגיה המוקדמת, לפסיכיאטריה ולתורת האבולוציה. בולדווין קיבל את התארים לתואר ראשון ושני במה שבסופו של דבר יהפוך לאוניברסיטת פרינסטון. חוויותיו החינוכיות של בולדווין כללו גם שנה בחו"ל במהלכה בילה במעבדתו של וילהלם וונדט בלייפציג.
בשנת 1903, 6 שנים לאחר שכיהן כנשיא איגוד הפסיכולוגים האמריקני, סקר פסיכולוגים אמריקאים דירג את בולדווין כפסיכולוג החמישי בהשפעתו באותה תקופה. הוא היה אחד הפסיכולוגים הראשונים שחקרו באופן שיטתי את התפתחות הילד. תצפיותיו על ילדים החלו לאחר לידת ילדו הראשון.
פיתח את המושג אדואליזם שהיה בסיס לעבודתו המאוחרת של פיאז'ה.
אוטמר טאושיץ
אוטמר טאושיץ (בגרמנית: Othmar Tauschitz; 1925 - 2022) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1986–1990.
ביוגרפיה
נפטר ב-2022.
2032
אירועים צפויים
פתיחת קו המטרו M1 בישראל
1960 באסטרונאוטיקה
טיסה תת-מסלולית
במהלך השנה בוצעו מספר טיסות במסלול זה:
שיגורי לוויינים
שיגורים שנכשלו מסומנים ב אדום.
סרוויוס סולפיקיוס רופוס
סרוויוס סולפיקיוס רופוס (בלטינית: Servius Sulpicius Rufus; סביב 106 לפנה"ס - 43 לפנה"ס) שכונה למוניה (Lemonia) על שם השבט הרומי שהוא היה מבניו, היה נואם ומשפטן רומי.
רופוס למד רטוריקה עם קיקרו והתלווה אליו לרודוס בשנת 78 לפנה"ס. רופוס לא היה מרוצה מכישורי הנאום שלו ופנה לעיסוק במשפט. רץ לכהונת הקונסול בשנת, אך הפסיד ללוקיוס ליקיניוס מורנה (Lucius Licinius Murena). בשנת 52 רץ פעם שנייה והפעם הצליח להיבחר לקונסול לשנת 51. במלחמת האזרחים של יוליוס קיסר שפרצה בשנת 49 לפנה"ס צידד בקיסר. בשנת 46 לפנה"ס היה לנציב אכאיה. נפטר בשנת 43 לפנה"ס בעודו בשליחות מדינית מטעם הסנאט הרומי למרקוס אנטוניוס במוטינה (כיום מודנה, איטליה)
פריץ פון בלו
פריץ פון בֶּלוֹ (בגרמנית: Fritz von Below; 23 בספטמבר 1853 – 23 בנובמבר 1918), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון בלו נולד בדנציג למשפחה עם רקע צבאי. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ושירת בחיל המשמר. פון בלו מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1908 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-21.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד הקורפוס ה-21 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. על הצלחתו בקרב קיבל את העיטור פור לה מריט.
ב-4 באפריל 1915 מונה פון בלו למפקד הארמייה השנייה. ב-1 ביולי 1916 הותקפה הארמייה על ידי הכוחות הבריטים במסגרת הקרב על הסום. ב-19 ביולי במהלך הקרב, עקב ריבוי הכוחות בגזרה, שהייתה בפיקוד הארמייה, הוחלט לפצל את הכוחות ולתת את הפיקוד בגזרה הצפונית לארמייה הראשונה שהוקמה מחדש בפיקוד פון בלו, ואילו הארמייה השנייה הועמדה תחת פיקוד גנרל מקס פון גלוויץ. על הצלחתו בבלימת הכוחות הבריטיים, קיבל פון בלו תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט.
פריץ פון בלו היה בן דודו של הגנרל אוטו פון בלו, שלחם אף הוא בצבא הגרמני, עניין שגרם לבלבול רב בקרב גורמי המודיעין של מדינות ההסכמה ונטע תחושה שפון בלו מצוי במספר חזיתות בו זמנית.
בן משפחה מטפל
אותם תומכים מקדישים כ־21 שעות בשבוע לעבודת הטיפול והתמיכה, משך הטיפול באדם אחד נמשך כ־4.6 שנים בממוצע. כמו כן ישנם לא מעט מקרים של תמיכה וטיפול ביותר מבן משפחה אחד (טיפול בשני ההורים, בהורים ובבן או בת הזוג וכו').
מושגים והיסטוריה
העובדה שבשפה העברית יש צורך בשני מושגים "תמיכה" ו-"טיפול", על מנת לתאר את העבודה שעושה בן משפחה, מצריכה התייחסות יותר עמוקה למילים אלו. בשני המושגים נמצא את מרכיב הגשת הסיוע למישהו. המושג בשפה האנגלית - caregiver, נכנס לשימוש ככינוי לעבודת הסיוע לבני משפחה בשנת 1886.
השימוש במושג "טיפול", מקושר לתחום הבריאות ומשמעו טיפול במחלה או בגורם למחלה והשגת החלמה, כלומר ריפוי. הטיפול הקלאסי התרחב עם השנים על ידי פיתוח הטיפול המניעתי, שמטרתו מניעת המחלה, או הקטנת הסכנה הגלומה בה. בחלק מן המחלות הריפוי הממוקד של המחלה אינו מספיק ולכן התפתח הטיפול השיקומי, שמטרתו החזרת הגוף והאדם לתפקוד מיטבי.
האבחנה לגבי הקשר בין הגוף או המחלה הגופנית לבין הנפש הוליד את הטיפול הנפשי או ה-פסיכותרפיה (: מיוונית פסיכה - נפש, תרפיה - טיפול). המטרה של הטיפול הפסיכותרפי היא לשפר את המצב הרגשי, הנפשי, ההתנהגותי-קוגניטיבי או החברתי של האדם הפונה לטיפול.
ההתפתחות הרפואית, הכלכלית והחברתית, גרמו להארכת תוחלת החיים, מצב זה הביא בעקבותיו את הצורך להכיר ולהתמודד עם תופעות חדשות כגון: הזדקנות האוכלוסייה והתפתחות מחלות שאינן ניתנות לטיפול וריפוי - הידועות גם בשם "מחלות זחלתניות" (פרוגרסיביות). השילוב בין מחלות והזדקנות האוכלוסייה, יצר מצב שדרש התארגנות חדשה ובעקבות מצב זה התפתחו עוד שני ענפי טיפול - הטיפול הסיעודי והטיפול הפליאטיבי.
טיפול פליאטיבי
עם גידול האוכלוסייה הזקנה, והקושי לספק מענים הולמים על ידי שירותי הבריאות הקיימים, לצד ההבנה כי הוצאת הזקנים מביתם למוסדות מקשה על הסתגלותם ומתוך רצון להקל ולהיטיב עמם, פותחו שירותי טיפול בבית הזקן, המקלים גם עליו וגם על בני המשפחה.
טיפול פורמלי וטיפול לא פורמלי
טיפול פורמלי, מתייחס למתן סיוע על ידי אנשים מקצועיים, ללא זיקה אישית למטופלים, המסייעים במסגרת תחום התמחותם. לרוב הסיוע כרוך בקבלת תמורה כספית במסגרת סטטוטורית או חוזית מחייבת.
טיפול שאינו פורמלי - תמיכה, ניתן על ידי אנשים נטולי הכשרה מקצועית ספציפית לתחום הסיוע - כגון בני המשפחה, לרוב בני משפחה מקרבה ראשונה. בני המשפחה, ברוב המקרים, אינם מקבלים תמורה כספית, עבור הסיוע. לקטגוריה זו יצטרפו גם מסייעים נוספים כגון חברים קרובים, מתנדבים שונים ומטפלים סיעודיים, שאינם בעלי מקצוע, לרוב, המותאם לסוג הטיפול לו הם נשכרים.
מחקרים בחברות מערביות שונות מצביעים על כך שהטיפול והתמיכה הבלתי פורמליים, מהווים את עמוד השדרה של הטיפול הממושך באוכלוסייה הזקנה.
חלופות טיפול
למרות האפשרויות הנ"ל, מקומם של בני המשפחה המטפלים ממשיך להיות מרכזי. האשפוז במוסד, למשל, מחייב נוכחות והתערבות של בני המשפחה המטפלים, במטרה לשמור על קבלת הטיפול הנאות, הנחיית הצוות, דאגה לנוחיות המטופל ובריאותו ועוד. גם העסקת עובד/ת זרה מוסיפה לעבודת הטיפול גם סיוע למטפלים הסיעודיים הן ברמה האישית - סידורים, הכוונה, תשלום שכר ונלוות ועוד, והן ברמה הקשורה במטופל/ת - בקרה, קבלת החלטות והנחיית המטפל/ת.
ניתן לסכם ולומר כי תפקיד מרכזי של בן/בת המשפחה התומכים ומטפלים, הוא לדאוג לאיכות חייו של הנתמך. איכות חיים, כמרכיב במלאכת הטיפול, הוא מושג שהלך והתפתח, ככל שהארכת תוחלת החיים הלכה וגדלה, כתוצאה מהתפתחות הרפואה בין היתר. העובדה שיש מחלות שאין להן ריפוי והזקנה מביאה בחובה ירידה פיזית וקוגניטיבית, שאינם ברי שליטה לרוב, גרמו להכרה בצורך לתת מענה לתופעות כמו כאב, סבל, דיכאון ועוד, המתפתחים במצב זה.
בעקבות "אמנת מדריד", שנכתבה בשנת 2002, בכינוס הבינלאומי השני בנושא זקנה, נטבע המושג של "זקנה מיטבית".
רקע ונתונים
מתן טיפול על ידי בני משפחה לאנשים חולים או אנשים עם מוגבלויות וזקנים, אינם תופעה חדשה והם מוכרים בכל החברות לאורך ההיסטוריה. אחת ההשלכות של העלייה בתוחלת החיים, היא כאמור עלייה במוגבלויות ובמחלות כרוניות, כגון דמנציה, פרקינסון ועוד. ההזדקנות יחד עם המחלות הכרוניות יוצרות מצב בו רבים יזדקקו לתמיכה, עזרה ולסיעוד, ולא לתקופה קצרה. בישראל יש כ־1.5 מיליון בני משפחה המטפלים בבן משפחה חולה או זקן, ומתוכם כ־1 מיליון, מטפלים באדם זקן אחד לפחות כפי שפרסם הלמ"ס בשנת 2008. שני שלישים (66%) מן המטפלים הן נשים. הנתונים מלמדים כי מרבית הטיפול והתמיכה בזקנים ובחולים, מספקים בני המשפחה, אשר נדרשים למלא קשת רחבה של צרכים בתחומים שונים, וחלקם אף מחייבים ידע, מיומנויות וכישורים חדשים כגון: מתן זריקות, דיאליזה בבית, תרגילי פיזיותרפיה ועוד.
אחד מכל ארבעה ישראלים בוגרים הוא בן משפחה תומך ומטפל ומחציתם בגיל 50 ומעלה ורוב בני המשפחה המטפלים, הם נשים. לנתון זה מספר השלכות: 1) מרבית התומכים והמטפלים נמצאים עדיין במעגל העבודה; 3) מרבית המטפלים והתומכים נכנסים למעגל הסבאות והסיוע לילדים הבוגרים ולחלקם אף ילדים שעדיין מתגוררים בביתם; 4) חלק מהתומכים והמטפלים הם בני הגיל השלישי בעצמם.
גיל בני המשפחה המטפלים, הממוצע, הוא 58 (טווח גילים מ-26 ועד 92). 12% מהם הם בני 75 ומעלה, 47% בני 55–74 ו-47% צעירים יותר.
במדינת ישראל,כ־80% מהזקנים המתמודדים עם מוגבלות פיזית או מנטלית, גרים בקהילה. צפוי שנתון זה ילך ויגדל, שכן במדינות רבות בעולם וביניהן גם ישראל, מקודמת מדיניות של אל-מיסוד, שעיקרה העברת מרכז הכובד מטיפול במוסדות לטיפול בקהילה.
מה צופן העתיד? לפי תחזיות, צפוי אחוז בני ה-65 ומעלה באוכלוסייה, לעלות ל-13% בשנת 2030 ול - 15% בשנת 2045, דהיינו למעלה מ־2 מיליון איש ואישה. חלקם של בני 75+ צפוי להגיע ל-50% בשנת 2030 ול-51% בשנת 2045. מגמת העלייה אינה נעצרת כאן, אלא ניתן לראות עלייה במספר הזקנים המגיעים לגילאי 90 ויותר, כאשר זו מגמה כלל עולמית המראה קפיצה בגיל החל משנות ה-90 של המאה העשרים, עלייה שאינה מתונה כל וכלל. מגמה זו יוצרת מושג חדש.
"...ההוצאה הלאומית על סיעוד בשנת 2015 נאמדה ב־14.5 מיליון ש"ח. כ־7.7 מיליארד ש"ח היוו הוצאה ציבורית והשאר הוצאה פרטית (לא כולל את ערך הזמן של בני משפחה מטפלים), הזדקנות האוכלוסייה, העלייה ברמת החיים והירידה בזמינות של בני משפחה, לשמש כמטפלים, צפויים לפעול להגדלת חלקה של ההוצאה על סיעוד..."
בני משפחה מטפלים
בני המשפחה המשמשים לרוב כמטפלים בלתי פורמליים של הזקנים, או החולים והמוגבלים הוכרו בשנים האחרונות כאוכלוסייה ייחודית שיש לתת עליה את הדעת. מערכת התמיכה הבלתי פורמלית, מתבססת לרוב על מספר מצומצם של בני משפחה, ברוב המקרים על אחד או שניים, המכונים "המטפל/ת העיקריים", או "התומך/תומכת העיקריים" (primary caregiver).
הטיפול והתמיכה יקרו בשתי דרכים: כתוצאה ממחלה או תאונה, זהו מצב פתאומי, המכניס את המשפחה לצורך בהתארגנות מחדש. המצב השני, הוא ירידה תפקודית וקוגניטיבית, כתוצאה מגיל (הזדקנות). מצב זה לא קורה ביום אחד, אלא הוא תהליך המאפשר הסתגלות המשפחה באופן הדרגתי לשינויים (תמיכה הדרגתית).
התמיכה ההדרגתית, גורמת לבן/בת המשפחה המסייעים לא להגדיר עצמם כ"מטפלים עיקריים", במשך זמן ממושך. אי ההגדרה שלהם כבעלי תפקיד גורמת לכך שהם אינם מודעים להשלכות שהולכות ומצטברות עם הזמן, של תפקיד זה. התפקיד מוכר בספרות המקצועית כ"קריירה בלתי צפויה" (Career Unexpected), כיון שאין זה משנה מתי זה קורה קיימת הרגשה של חוסר מוכנות, הפתעה ולרוב נכנסים לתפקיד במעין חוסר רצון.
יש שלוש קבוצות של תומכים:
לצד תחומי התמיכה הכמעט זהים בין קבוצות התומכים מתקיימים גם הבדלים כגון: גיל התומכים, המשליך על היכולת והמוכנות, התבוננות חברתית ומידת המחויבות. ההורים התומכים בילד שעבר את גיל 18,רואים את זה כחלק מתפקידי ההורות שלהם. השנים הארוכות של הטיפול יוצרים קושי מאוד גדול ותמיכה מאוד צמודה עד כדי צמצום חלקים אחרים של חייהם. תמיכה זו קרויה גם "פעילות יתר" או "תומך/תומכת מוצפים" קושי נצפה כאשר ההורים אינם יכולים להמשיך ולטפל או יורדים בכמות הטיפול בין היתר מפאת גיל או מחלות שלהם ולתוך המשבצת נדרשים להיכנס בני משפחה אחרים, בעיקר אחים ואחיות של החולה, לקחת את מושכות הטיפול. האחים נדרשים כעת לטפל הן באח/אחות המוגבלים והן בהורים הזקנים - "תמיכה מורכבת".
מצבים של תמיכת יתר נצפים גם בשתי הקבוצות האחרות, אבל נוכל לראות גם דגם התנהלות נוסף "תמיכה נמנעת". התומכים בבני זוגם או ילדים התומכים בהוריהם, חשים קשיים רגשיים לא פשוטים: בן/בת הזוג שחלו, משנים את מבנה התפקידים שנוצרו במהלך חיי הנישואים; הורים הזקוקים לטיפול יוצרים היפוך תפקידים לגבי ילדיהם. הקשיים הרגשיים ייצרו בשני המקרים תמיכה שהיא יותר פרקטית, מרחוק, באמצעות קניית שירותים למשל.
הטיפול הממושך והעומס שבא בעקבותיו, יוצרים מצבים של צורך בהימנעות מחד ובתמיכה עודפת כחלק מנקיפות מצפון למשל, תמיכה זו נעה בין שני הקצוות, שהוזכרו קודם לכן.
קשיים וקונפליקטים
המצב החדש - מחלה, הזדקנות, מוגבלות, בצירוף למרכיב הזמן - זמן ממושך ותחושת חוסר הוודאות, או "ההפתעה" מהידרדרות ושינויים לרעה, מכניסים את התומכים לשורה של קונפליקטים.
המשפחה היא מעין מראה של החברה בכלל ומתקיימים בה יחסי כוח ויחסי תלות, המשתנים בהתאם לשלבים בחיים. ההזדקנות של ההורים, למשל, משנה יחסים אלו ועלולה להעלות קונפליקטים ישנים על פני השטח, כאלה שהיו חבויים במשך השנים. המצב ייצור גם קונפליקטים חדשים, כיון שנוצר מצב חדש ואתגרים לא מוכרים.
הקונפליקטים נעים בין אלו האישיים - האם אני עושה מספיק עבור...; האם 'מותר' לי..., לבין הקונפליקטים הבינאישיים הנמצאים בין מספר זירות: משפחה - עבודה; משפחת מוצא - משפחה חדשה; בתוך משפחת המוצא בין אחים או בין אם/אב לבין הילדים וכו'. חלק מהקונפליקטים ייווצרו על רקע אופי התמיכה, כאשר תמיכתן של הנשים היא במישור הרגשי והפיזי ואילו זו של הגברים היא יותר טכנית.
הקשיים עמם מתמודדות התומכים, אינם קשורים רק רק למצב המשפחתי החדש של מחלה או הזדקנות, אלא, הם גם תוצר של שינויים חברתיים ודמוגרפיים שקורים כל הזמן. התפתחות הרפואה והטכנולוגיה האריכו את תוחלת החיים, אך מספר בני המשפחה הפנויים לטפל ביקיריהם מצטמצם והולך, בעיקר, מכיוון שיותר נשים מצטרפות למעגל העבודה מחוץ למשק ביתן, שינויים במבנה התא המשפחתי המסורתי, הכוללים עלייה בשיעורי הגירושין, משפחות של הורים יחידניים ועוד.
ההתמודדות היום יומית עם החולי והיבטי הזקנה, משפיעים על התומך במספר תחומים:
קשיים פיזיים - תחושת עייפות, חולי, הרגשה לא נוחה ועד התפתחות מחלות ממשיות.
קשיים מנטליים - חוסר ריכוז, מחשבות ואי שקט המשפיעים על השינה, תחושת אחריות עצומה.
קשיים נפשיים - תחושת עומס ולחץ, פחדים וחרדות, תסכול ואין אונים, כעס ועוד.
קשיים כלכליים - איבוד שעות עבודה, או אובדן מקום העבודה, ירידה בהכנסות לעומת עלייה בהוצאות, הוצאות נוספות - כגון תמיכה כלכלית בהורה או בילד.
התמיכה והטיפול מחייבים את התומכים לשינוי רחב ומעמיק באורחות חייהם אותם סיגלו לעצמם במשך השנים ובין היתר הם מאבדים דברים כגון: עצמאות אישית, בשל הצורך להתאים עצמם ללוחות זמנים חדשים הקשורים לטיפול ולצרכים של הנתמכים; אובדן בן המשפחה המטופל אף על פי שהוא עדיין בחיים, כיון שהמחלה/ הזקנה, שינתה אותו עד לבלי הכר; אובדן השלווה או שמחת החיים; אובדן השגרה היוצרת תחושה של אובדן הביטחון ועוד.
הקשיים שחווה התומך או התומכת, מקרינים על מעגלים נוספים בחייו (משפחה, עבודה, חברים, קהילה).
בני משפחה מטפלים מדיניות בישראל ומחוצה לה
כיום רואים את בני המשפחה המטפלים כאוכלוסייה בפני עצמה שיש להתייחס אליה באופן ייחודי ויתרה מכך, קיימת ההבנה כי חשיבותם ונחיצותם אינה מוטלת בספק. בשנת 1997 הכריז ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית לשעבר, על נובמבר, כעל חודש המודעות הלאומי לבני משפחה מטפלים ובכך שם אותם על מפת התודעה הציבורית.
החוק והמדיניות הישראלית
במדינת ישראל לא קיימת מדיניות מוצהרת ומשנה סדורה לגבי היחס לבני משפחה מטפלים, אולם יש מהלכים שפועלים בכיוון:
ב. הוצאת הנחיה של הנציבות: "...לכן, סיוע לעובדים המטפלים בבן משפחתם במקומות העבודה הוא אינטרס חברתי כלכלי של כולנו. לאור זאת, החליטה נציבות שירות המדינה לקבוע, בהנחיה זו, מדיניות כללית המתייחסת לבני המשפחה המטפלים. מדיניות זו תופעל, בשלב ראשון כפיילוט לשנה אחת ויישומה ייבחן בתום השנה...".
ג. מתן פומביות לזכויות המגיעות לבן משפחה מטפל, וריכוזם יחד, מאפשרים התמצאות ומידע חשוב לבני המשפחה המטפלים. פרסום זה נמצא באותו אתר המפרט גם את הזכויות של הזקנים, החולים והמוגבלים שבהם צריך התומך או התומכת לטפל, כך שהוא מקל ומכוון מאד.
ד. היו מספר החלטות ממשלה ומסמכים שעסקו בהכנת תשתיות להיערכות הממשלה בהקשר להזדקנות האוכלוסייה: החלטה מס' 145 מ-28 ביוני 2015 "אימוץ הערכת המצב האסטרטגית כלכלית-חברתית לממשלה ה-34" בין הסוגיות האסטרטגיות שנכללו הייתה גם היערכות להזדקנות האוכלוסייה, וברשימת כיווני הפעולה הנגזרים מכך נכללה היערכות של מערכות הסיעוד והבריאות; החלטה מס' 150,מ-28 ביוני 2015, שעסקה בקידום כיווני הפעולה שהוזכרו בהחלטה הקודמת; דו"ח שהגישה מדינת ישראל לאו"ם באוקטובר 2016 (במסגרת המחזור השלישי של יישום תוכנית מדריד והיישום האזורי שלה), שבו הוזכר נושא ההזדקנות של האוכלוסייה כנושא שיש לתת עליו את הדעת, אבל, אין בדוח אזכור לכוונה לעצב תוכנית לאומית בנושא. דיונים על תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה: בני משפחה מטפלים, בשנת 2018; הקמת צוות בין מגזרי שדן בנושא בני משפחה מטפלים, אשר הגיש את המלצותיו בשנת 2020.
ו. שינוי שם האגף בביטוח הלאומי שנקרא בעבר "שירות הייעוץ לאזרח הוותיק" על ידי הוספת המילה "ומשפחתו", מרמזים שוב על הכרה בצורך של התומכים בייעוץ והכוונה. מגמה זו גם באה לידי ביטוי בהוצאת חומרי הסברה לבני המשפחה התומכים בגלל המצב החריג והסגרים בימי ה"קורונה".
ז. פעילות של קופות החולים בעיקר בפתיחת קבוצות תמיכה לבני משפחה מטפלים.
ח. פעילות של גופים וולונטריים כמו עמותות, שנוסדו למלא את החלל עבור המטפלים והתומכים, עמותות אלה מייעצות ודוחפות למדיניות, לצד סיוע ישיר לתומכים, כמו ארגון caregivers Israel או עמותות נוספות המקצות חלק מפעילותן באופן ייעודי למטפלים, כגון: יד שרה והמחלקה "יד לתומך", המציעה שיחות פרטניות, קבוצות תמיכה, ייעוץ, ליווי ומתן מידע; עמותות שפועלות בתחומים מוגדרים כגון "עמדא" ו"מלב"ב", המתמקדים בחולי הדמנציה למיניהם ועוד. חלק מהפעילות הלא ממסדית מתרכזת בפייסבוק בקבוצות שהן פרי יוזמה פרטית ומספקות במה להחלפת מידע, התייעצות וקבלת טיפים ממי שחולקות גורל דומה.
היקף התמיכה החוקי-פורמלי במטפלים בלתי פורמליים במדינת ישראל מצומצם ומוגבל יחסית, ואין כמעט הכרה פורמלית המעניקה "סל זכויות ושירותים" ברור ומוגדר למטפלים בלתי פורמליים. למעשה, זכויותיהם החוקיות של בני משפחה המטפלים בזקנים סיעודיים מתמקדות כולן בתמיכה התעסוקתית, דהיינו במדיניות שאמורה לאפשר לבני המשפחה המעניקים לזקנים טיפול בלתי פורמלי ממושך ליישב או לצמצם את מידת הקונפליקט בין המחויבות שלהם למקום העבודה ובין הנטל והמחויבות לטיפול הבלתי פורמלי. מדובר בארבעה חוקים העוסקים בנושא זה:
מהנעשה בעולם
מדינת ישראל, החברה בארגון ה-OECD, נבחנת בהשוואה למדינות אירופה ולמרות השונות בין האוכלוסיות, השוואה זו, מהווה מקור התייחסות חשוב. תופעת ההזדקנות של האוכלוסייה, היא תופעה כלל עולמית, אשר תמשיך ותעלה. ההבחנה בין המדינות היא כתוצאה מקצב העלייה והיכולת להתמודד עם התופעה.
היערכות המדינות להזדקנות האוכלוסייה נדונה על ידי מוסדות האו"ם כבר בשנת 1982, בכינוס הראשון בנושא זקנה שנערך בווינה ובסיכומו נכתבה "תוכנית הפעולה של וינה". בשנת 2002 נכתבה ונחתמה "אמנת מדריד" (The Madrid International Plan of Action on Ageing), שהיא למעשה תוכנית פעולה בינלאומית בתחום הזקנה.
התוכנית שמה דגש על שלושה תחומים, שיש לתת עליהם את הדעת: היבט חברתי - השתתפות חברתית, כלומר העדר בדידות, תעסוקה, השכלה ועוני; בריאות ואיכות חיים.
(well-being); סביבות תומכות - דיור, טיפול ותמיכה במטפלים, מניעת התעללות והזנחה. האחריות לביצוע חלה על ממשלות אבל אין כאן חובה, פרט לעובדה שנערך מעקב ודיווח על דרכי יישום במדינות שונות.
קיימות מדינות כמו שוודיה, שווייץ, דנמרק והולנד בהן הטיפול באוכלוסייה הזקנה ניתן לרוב במוסדות שבאחריות המדינה במדינות אחרות נקבעה מדיניות לגבי תמיכה במטפלים העיקריים כגון: הקלות לבני משפחה מטפלים בתחום העבודה - מתן חופשה בתשלום עבור טיפול בבן/בת משפחה (בלגיה); שעות עבודה גמישות (אוסטרליה וארצות הברית) ועוד.
במרבית מדינות האיחוד האירופי וכן במדינות נוספות קיימת מידה שונה של מדיניות לגבי סוגיות הקשורות בטיפול ארוך הטווח של אוכלוסיית הזקנים והחולים. הסוגיות המחייבות התייחסות הן: הכרעה בסוגיית הטיפול הביתי/ קהילתי או המוסדי; התמקצעות העובדות בתחום הטיפול הכולל הכשרת מטפלות ומטפלים אשר יעבדו בתחום הזה; מידת ההכרה בטיפול הלא פורמלי מצד בני משפחה ומציאת פתרונות להקל על עבודתם.
בחלק מן המדינות נקבעו סטנדרטים לטיפול, חובת איסוף נתונים בפרמטרים קבועים ופרסום הממצאים.
אנגליה היא אחת המדינות היחידות שהפיקה מסמך מדיניות לאומי בתחום, והיא בעלת חקיקה ייחודית וספציפית. The care act 2014 החליף את החקיקה המקורית משנת 1995, ומהווה חקיקה ראשונה מסוגה אשר מכוונת ספציפית לתחום המטפלים הבלתי פורמליים. החוק קובע, בין היתר, כי על כל רשות מקומית לערוך תוכנית מותאמת אישית לכל אדם הנזקק לטיפול, ועליה לקחת בחשבון הן את צרכיו של האדם הזקן, והן את צרכיו של מטפלו.
תוכניות לאומיות קיימות גם באירלנד (2013), בצ'כיה (2013–2017), בסינגפור ועוד.
ארצות הברית מתמודדת עם התופעה באמצעות חוקים והסדרים שונים המעניקים זכויות והטבות כספיות למטפלים בלתי פורמליים. התוכנית המשמעותית ביותר היא תוכנית פדרלית אשר הועברה בקונגרס בשנת 2000, ומטרתה לשרטט למדינות ארצות הברית את התחומים והאופן שבו יש לסייע למטופלים. התוכנית קבעה חמש קטגוריות לסיוע – מידע למטפל אודות שירותים רלוונטיים לטיפול בבן המשפחה, עזרה למטפלים בהתנהלות ובנגישות למגוון שירותי סיוע ציבוריים, ייעוץ אישי וקבוצות תמיכה, נופשונים ומסגרות חופשה קצרות וכן מתן ציוד חירום והתרעה.
טיפול בבני משפחה ביהדות
כבר בספר דברים ישנה התייחסות רלוונטית לנושא. הדיבר החמישי, "כבד את אביך ואת אמך", נחשב לקשה מכל המצוות, במיוחד כשההורים מזדקנים ונעשים תלותיים. קיומה של מצווה זו על כל השלכותיה מתחיל רק מעת שההורים מגיעים לשנותיהם המאוחרות ונזקקים לעזרה. התלמוד מסביר כי מצווה זו כוללת: מתן אוכל ומשקה, בגד ומצעים, סיוע בניידות, ובאופן כללי – סיפוק צורכיהם הממשיים והבסיסים של ההורים (מסכת קידושין ל, עמוד ב'). גם בספר ויקרא י"ט, ג' יש מצווה הנוגעת ליחס להורים: "איש אמו ואביו תיראו". כלומר, אין לעשות דבר שעלול לפגוע בתחושת הכבוד והערך של ההורים.
ההלכה היהודית מתייחסת לגבולות הטיפול בהורים אשר איבדו כשירות פיזית או מנטלית. למשל, חל איסור לרסן פיזית את ההורה, וכן יש לשמור על צניעותו. לפיכך לא ראוי שבן או בת ירחצו הורים או יחליפו להם את החיתולים, אלא אם אין בנמצא אדם אחר שיעשה את המשימות הללו, או אם ההורה מבקש מפורשות מן הבן או הבת לעשות בשבילו את הפעולה הזו.
ישנן מספר דעות בהלכה בנוגע לשימוש במטפל חלופי. הרב שפרן ליקט בספרו דעות של מגוון בני סמכא יהודים ביחס לתיאור המקרה המפורסם של רבי אסי במסכת קידושין, שאמו סבלה כנראה מדמנציה ודרשה מבנה דברים שלא היה יכול לעשות. לפי הרמב"ם, מדובר במצווה של ממש להעביר את הטיפול לאדם אחר אם הבן או הבת אינם מסוגלים לשאת את הטיפול בהורה בעצמם. הראב"ד והרדב"ז מדגישים דווקא כי הבנים המבוגרים צריכים לטפל בעצמם בהוריהם, וכי איש לא ישתווה אליהם במסירותם.
קטגוריית ההרים בטור דה פראנס
קטגוריית ההרים בטור דה פראנס היא קטגוריה במרוץ הטור דה פראנס מאז 1933. המנצח בה הוא הרוכב עם מספר הנקודות הגבוה ביותר שאותן מרוויחים במעברי וקטעי ההרים או הגבעות השונות במרוץ. מאז 1975, המוביל בקטגוריה לובש את חולצת ה"פולקה דוט" (Polka dot jersey), חולצה מנוקדת בנקודות אדומות ומכונה "מלך ההר".
היסטוריה
ויסנט טרובה הספרדי היה הרוכב הראשון לנצח בקטגוריה, בשנת 1933. עד שנת 1975, לא היו למנצחים בקטגוריה חולצה ייחודית. הספונסר הראשון היה חברת חטיפי שוקולד צרפתית שעטיפות המוצרים שלהם היו מכוסים בנקודות, עקב כך נוצר הרעיון לחולצה. הספונסרים התחלפו עם השנים אך העיצוב נשמר. הרוכב הראשון ללבוש את החולצה המנוקדת בטור דה פראנס 1975 היה יופ זוטמלק ההולנדי. זוטמלק עצמו אף פעם לא ניצח את הקטגוריה בטור, אך ניצח את הקטגוריה המקבילה בוואלטה אספנייה ב-1979 ואת הטור דה פראנס עצמו ב-1980.
שיאן הניצחונות במרוץ הוא רישאר וירנק הצרפתי, שניצח 7 פעמים. בשנים 1994–1997, 1999, ו-2003–2004.
פיקטונים
פיקטונים (בלטינית: Pictones) היו שבט גאלי שחי לחופי מפרץ ביסקאיה ולאורך החוף הדרומי של נהר הלואר. בתקופת שלטונו של אוגוסטוס הועבר השטח לפרובינקיית גאליה אקוויטניה. שמה של העיר המודרנית פואטיה נובע משמו של שבט זה.
הפיקטונים מוזכרים לראשונה בספרות בספרו של גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת גאליה. הפיקטונים נשלטו על ידי מלך, אך כוחו היה מוגבל. בעת כיבוש גאליה (58 - 50 לפנה"ס) תמכו ביוליוס קיסר וסייעו לו לבנות את ציו בשנת 52, בעת מרד ורקינגטוריקס, הצטרפו חלק מהקפיקטונים למרד. כישורי הלחימה שלהם היו נמוכים והם הובסו עד מהרה על ידי הלגאטוס גאיוס קניניוס רבילוס (Gaius Caninius Rebilus).
לאחר השלמת הכיבוש הרומי, השתלבו היטב באימפריה. מסחרם פרח, במיוחד עם איטליה ועם האי הבריטי.
נד וסטייסי
נד וסטייסי (באנגלית: Ned & Stacey) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת פוקס בשנים 1995–1997, בכיכובם של תומאס היידן צ'רץ ודברה מסינג כנד וסטייסי בהתאמה.
תקציר העלילה
העלילה המרכזית של הסדרה מתארת את סיפורם של נד דורסי (תומאס היידן צ'רץ) וסטייסי קולברט (דברה מסינג), שנישאים זה לזה בנישואי נוחות: נד צריך להיות נשוי כדי לקבל קידום במקום עבודתו השמרני, בעוד סטייסי זקוקה נואשות לעזוב את בית-הוריה, ולנד יש דירה יוקרתית במנהטן.
נד וסטייסי נפגשים לעיתים קרובות עם אחותה של סטייסי, אמנדה מוייר (נדיה דג'אני) ובעלה, אריק "ריקו" מוייר (גרג גרמן). דמויות חוזרות ונשנות אחרות בסדרה הן הוריה של סטייסי והבוס של נד.
דיאלוג פתיחה
כתוביות הפתיחה של הסדרה מופיעות על רקע הדיאלוג הבא (בכל הפרקים, למעט הראשון):
סינדיקציה
הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ סוני בידור טלוויזיה, שהחל לשדר את התוכנית ב-7 באפריל 2011, ביום ההשקה של הערוץ. רשת TV Guide החלה לשדר שידורים חוזרים של הסדרה ב-12 בספטמבר 2011. ערוץ Oxygen האמריקאי גם משדר את התוכנית, מדי פעם, בדרך כלל בימי חמישי בשעה 18:00. בערוץ 7mate (אוסטרליה) החלו שידורים חוזרים של הסדרה ב-2012.
הפצה ל-DVD
בספטמבר 2005 חברת סרטי סוני - בידור ביתי שחררה את העונה הראשונה של "נד וסטייסי" למכירה ב-DVD באזור 1.
Dark Horse (שיר של קייטי פרי)
הוא הופץ ב-17 בספטמבר 2013 בתור סינגל קידומי ראשון מהאלבום. ב-17 בדצמבר 2013, השיר יצא לאור כסינגל שלישי מהאלבום, לאחר "Unconditionally". ביוני 2015 הקליפ לשיר חצה את סף מיליארד הצפיות באתר יוטיוב והפך את קייטי לזמרת הראשונה בעולם שמגיעה לשיא כזה. נכון לספטמבר 2015 הקליפ לשיר ממוקם במקום השביעי באתר.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דר. לוק, מקס מרטין, שרה הדסון, ג'סי ג'יי, וסירקט. השיר הגיע למקום הראשון ב-iTunes של ארצות הברית ושהה שם למשך חודש שלם, למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד, ולמקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, שם שהה במשך ארבעה שבועות, כל אלו לפני שחרור הקליפ. פרי הופיעה עם השיר יחד עם הראפר Juicy J בטקס ה-Grammys 2014, ובטקס ה-Brits Awards 2014 ב-19 בפברואר, יום לפני שחרור הקליפ, ללא הראפר.
וידאו קליפ
בריאיון בטקס ה-Grammys סיפר הראפר Juicy J כי הקליפ הולך להיות "גדול כמו כל הדברים שעשתה". זמן קצר לאחר מכן חשף כי החלו הצילומים לקליפ. מאוחר יותר אדם המשתתף בקליפ העלה תמונה לחשבון האינסטגרם שלו, ובה היה לבוש בלבוש מצרי עתיק, ובכך חשף את סגנון הקליפ. לאחר מכן, פורסמה באינטרנט גם תמונה מהסט לצילומי הקליפ, בו נראתה פרי במקדש מצרי, מה שאימת את סגנון הקליפ.
ב-13 בפברואר 2014 הועלה לחשבון היוטיוב של הזמרת סרטון טריילר לקליפ, אשר אישר סופית את סגנון הקליפ, בו קייטי היא קלאופטרה מלכת מצרים, אשר נסיכים מגיעים לכבוש את ליבה.
ביום הוצאת הקליפ, 20 בפברואר 2014, פורסמו מספר תמונות גיף בתור טיזרים לקליפ. מאוחר יותר, שוחרר הקליפ. הקליפ הגיע ל-100 מיליון צפיות תוך פחות מחודש, ב-22 ימים, ובכך הפך לקליפ הנצפה ביותר השני שלה, לקליפ הראשון של אישה שעבר את רף המיליארד צפיות, לסרטון השני הנצפה ביותר באותה שנה והרביעי הכי נצפה באתר.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, ונכנס ל"Top 10" ביותר מ-30 מצעדים ברחבי העולם, השיר גם זכה להצלחה רבה בישראל כשנכנס לפליליסט של גלגלצ והגיע למקום השני במצעד השבועי של גלגלצ, וגם הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של "מדיה פורסט".
לוקאס סילבה
לוקאס סילבה בורז'ס (בפורטוגזית: Lucas Silva Borges; נולד ב-16 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקבוצת קרוזיירו.
היסטוריית מועדונים
סילבה נולד בבום ז'זוס דה גויאס שבגויאס. ב-2007 סילבה הצטרף לקבוצה הצעירה של קרוזיירו בגיל 14 לאחר שהתחיל את הקריירה בקבוצה עירונית קטנה "אובל". תחילה כמעט יצא מקבוצת הנוער של אובל אך לאחר מכן התחיל להשתפר.
ב-2012 הושאל סילבה לנאסיונל אספורטה קלוב עד לסיום אליפות מינאס ז'ראיס של אותה השנה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 במרץ בהפסד 2–4 לאתלטיקו מיניירו.
ב-26 באפריל 2012 לאחר שחזר מההשאלה הועלה סילבה לקבוצה הבוגרת בה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ובליגה הברזילאית בכדורגל ב-18 ביולי בניצחון 2–0 בחוץ כאשר נכנס בחילוף במחצית השנייה נגד פורטוגזה ובאותה העונה הופיע 8 פעמים בלבד.
ב-2014 סילבה היה דומיננטי יותר לאחר הגעתו של מרסלו אוליביירה. הוא כבש את שערו הראשון ב-1 בספטמבר בניצחון 5–3 ביתי נגד ואסקו דה גאמה והופיע 23 פעמים נוספות ובסופו של דבר זכתה קבוצתו באליפות ברזיל. ב-2014 סילבה היה שחקן הרכב בקרוזיירו ומדי פעם היה משחק בעמדת הקשר האחורי. בסוף העונה זכו פעם נוספת באליפות.
ב-22 בינואר 2015 הקבוצה הספרדית ריאל מדריד רכשה אותו תמורת סכום לא ידוע. ישנן שמועות שמחיר העברתו הוא 14 מיליון יורו, למחרת הוציא המועדון הודעה רשמית על העברתו. הוא חתם על חוזה למשך 5 וחצי שנים. סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2015 כאשר נכנס במחצית השנייה במקום אסייר אייארמנדי בניצחון 2–0 נגד דפורטיבו לה קורוניה.
ב-26 באוגוסט 2015 הושאל למרסיי. במהלך עונת ההשאלה במרסיי ערך סילבה 22 הופעות ליגה בהן לא כבש שערים. בקיץ 2016 סיכם סילבה את תנאיו בספורטינג ליסבון אך לא עבר את הבדיקות הרפואיות במועדון כיוון שהתגלתה בעיה בלבו. ב-10 ביולי 2016, החליט סילבה להקשיב לעצת הרופאים ולאחר ארבע שנות משחק בלבד פרש ממשחק פעיל, אולם בהמשך חזר בו.
ב-31 בינואר 2017 הושאל לקרוזיירו לעונה וחצי.
ב-1 בינואר 2020 חתם בגרמיו לחמש שנים.
ב-10 ביולי 2023 חזר לאחר שלוש וחצי שנים לקרוזיירו.
הנגיף (סדרת טלוויזיה)
הנגיף (באנגלית: The Strain) היא סדרת אימה אמריקאית שעלתה לשידור לראשונה ב-13 ביולי 2014, ברשת FX. הסדרה נוצרה על ידי גיירמו דל טורו וצ'אק הוגאן, והיא מבוססת על טרילוגיית הספרים שלהם בעלי אותו השם. פרק הפיילוט בוים על ידי דל טורו עצמו. בעונה הראשונה שודרו 13 פרקים. ב-6 באוגוסט 2014, הודיעה רשת FX כי הזמינה עונה שנייה המכילה 13 פרקים, העונה השנייה עלתה לשידור בארצות הברית ב-12 ביולי 2015. ב-7 באוגוסט 2015, הוזמנה עונה שלישית שעלתה לשידור בארצות הברית ב-28 באוגוסט 2016. העונה הרביעית והאחרונה עלתה לשידור בארצות הברית ב-16 ביולי 2017.
בישראל הסדרה משודרת ב-Yes.
סקירה
מטוס מברלין נוחת בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי שבניו יורק כאשר האורות שלו כבויים והדלתות נעולות. חוקרי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן ד"ר אפרים גודוות'ר, ד"ר נורה מרטינז והצוות שלהם נשלחים על מנת לחקור את המקרה. על סיפון המטוס הם מוצאים 206 גופות ו-4 ניצולים. המצב מתחיל להתדרדר כאשר הגופות נעלמות מחדר המתים. גודוות'ר ואנשים נוספים המסייעים לו, מוצאים את עצמם נאבקים באיום עתיק על האנושות, ומנסים להגן לא רק על קרוביהם, אלא על העיר כולה.
פיתוח
ב-2006 דל טורו הציע את "הנגיף" כסדרת טלוויזיה לרשת פוקס, המשא ומתן נכשל לאחר שנשיא הרשת ביקש מדל טורו לכתוב את הסדרה כקומדיה. סוכנו הציע להרחיב את הרעיון כסדרת רומנים. דל טורו ביקש מצ'אק הוגאן לסייע לו בכתיבה. הוגאן הסכים לאחר שקרא עמוד וחצי מהפרויקט עליו התחיל לעבוד דל טורו. הפרק הראשון בטרילוגיית הרומנים, "הנגיף", שוחרר ב-2009. ב-2010 שוחרר הפרק השני "הסתיו", וב-2011 שוחרר הפרק השלישי והאחרון, "הלילה הנצחי".
לאחר פרסום הספר הראשון, אולפנים ורשתות שידור החלו להציע להפוך את הספר לסדרת טלוויזיה או סרט, אך דל טורו והוגאן דחו את ההצעות בטענה כי הם אינם מעוניינים שגרסה טלוויזיונית תשפיע על המשך הכתיבה שלהם בספרים הבאים. לאחר פרסום הספר השלישי הם פנו לכל רשת שידור, לבסוף הם בחרו את רשת FX מכיוון שהרשת העדיפה להצמד ככל הניתן לסיפור המקורי של הספרים, ובנוסף הרשת אהבה את הרעיון כי לסדרה יש סוף סגור והיא צפויה להמשך 3-5 עונות. דל טורו ציין כי כל אחד משני הספרים הראשונים, ממלאים עונה אחת בנפרד, והספר האחרון יכול למלא 2-3 עונות. נשיא רשת FX ציין כי הסדרה תכיל בסך הכל בין 39 ל-65 פרקים.
צילומים
הצילומים לפרק הפיילוט החלו ב-17 בספטמבר 2013, בטורונטו, אונטריו, קנדה, והסתיימו ב-31 באוקטובר 2013. FX הזמינו 13 פרקים לאחר מכן. העונה הראשונה צולמה בין 25 בנובמבר 2013 ועד 30 באפריל 2014. הצילומים לעונה השנייה החלו בנובמבר 2014 בטורונטו.
מוזיקה
המוזיקה הולחנה על ידי ראמין דג'וואדי, שגם הלחין בסרטו של דל טורו פסיפיק רים.
שיווק
בפרסום המקורי לסדרה, הופיעה תולעת אשר יוצאת מעין של אדם. בעקבות תלונות של הציבור החליטו ברשת FX להחליף את הפרסום שהופיע בשלטי החוצות.
אייל מושק אנחווי
תיאור
מושק אנחוויי הוא בין הקטנים שבאיילי המושק, אך גדול יותר מהמושק הסיני. אורך גופו הוא עד 76.5 ס"מ, גובהו בכתף פחות מ-50 ס"מ, ואורך זנבו 2–4 ס"מ. משקל גופו המקסימלי הוא 9.7 ק"ג. הצבע הכללי של פרוותו הוא חום אפרפר דהוי, ויש לו דפוס עמום של כתמים בהירים ודהויים רבים. יש לו פסים לבנים בולטים על הצוואר בדומה למושק הסיני, ופס לבן במקביל לקו הלסת. השיער שלו ארוך למדי ומגיע לכ-5.4 ס"מ אורך. יש לו פרסות אחוריות ארוכות למדי, ניבים ארוכים שקצרים יחסית למיני מושק גדולים, ובלוטת מושק סמוך לאיברי הרבייה. האוזניים שלו עגלגלות וארוכות מזכירות את אוזני הארנב והן כהות יותר משאר הגוף. מבנה גופו גמיש ועגלגל. רגליו האחוריות ארוכות מהקדמיות ומספקות לו יכולת קפיצה טובה. אין דו-צורתיות זוויגית בולטת בין הזכרים לנקבות.
תפוצה ואקולוגיה
מושק אנחוויי אנדמי לדרום-מערב סין העממית. הטווח המכריע של תפוצתו נופל בהרי דאבי שבתחומי מחוז אנחווי, וסביר להניח שהוא נפות גם בשוליים המערביים של ההר הנופלים בתחומי מחוזות חוביי וחונאן. בית הגידול שלו ברצועת הרים זו כולל יערות עצי-מחט בגבהים של כ-2,000 מטר מעל פני הים עם פסיפס של סלעים, צוקים ושיחים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו כ-30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא מעל 2,000 מילימטר לשנה.
מעט מאוד ידוע על הרגלי המזון ואורח החיים של מושק אנחוויי. על פי זואולוגים שחקרו במעט את המין, הנקבות מגיעות מהר מאוד לבגרות - כבר בשנה הראשונה לחייהם, ולידת תאומים היא די נפוצה אצל מין זה בניגוד לשאר איילי המושק. הוא בעל חיים שפעיל החל משעות הדמדומים - לאורך שעות הלילה - ועד עלות השחר. בשאר היום ישהה באזור סבוך ומוגן. סביר להניח שההתנהגות החברתית של המין זהה למדי לזו של המושק הסיני. הטורף העיקרי שלו ברצועת ההרים הוא ככל הנראה נמר הודו-סין.
מצב
מושק אנחוויי מופיע בנספח ב' של אמנת אמנת וושינגטון (CITES), ברשימת מיני המפתח המוגנים של הטבע בסין מאז 2002 וכמין בסכנת הכחדה ברשימה האדומה הסינית. על פי IUCN נדרשים בדחיפות צעדים כדי לשלוט על ציד לא חוקי של המין ולהגן על בית הגידול שלו בהר דאבי. יש צורך לקבוע את גודל האוכלוסייה של המין ואת היקף האיומים על מין זה. לא ידוע על אזורים מוגנים שבהם מושק אנחוויי נמצא.
טרוורים
טרוורים או טרווירים (בלטינית: Treveri, Treviri) היו שבט בלגי אשר התגורר בעמק הנמוך של נהר המוזל. הופיעו באזור לכל הפחות בשנת 150 לפנה"ס וייתכן שאף מוקדם יותר. כיום שטחם חופף לשטחה של לוקסמבורג, דרום-מזרח בלגיה וחלקים ממערב גרמניה. שמם הונצח בעיר המודרנית טריר שניצבת במרכז ארצם של הטרוורים. על פי טקיטוס לטרוורים מוצא גרמאני.
במהלך מלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) התנגדו לכיבוש הרומי. מעודדים מהצלחתו של אמביוריקס בקרב אטואטוקה מרדו בשלטון הרומי המתהווה בחורף שנת 54 ותקפו את המחנה המבוצר של טיטוס לאביינוס. לאביינוס הצליח לחסל את מנהיג המרד, אינדוטיומרוס (Indutiomarus) והמרד נקטע באיבו.
לאחר הכיבוש הרומי, היו מרכיב חשוב במרד הבטאווי בשנת ארבעת הקיסרים. שירתו בחיל הפרשים הרומי. בעת משבר המאה השלישית ארצם סבלה מפלישות אלמאניות ופרנקיות. כמו כן, היו חלק מהאימפריה הגאלית קצרת הימים. שגשו בעת שלטונו של קונסטנינוס וכנסיות רבות נבנו בשטחן.
קרל מייצן
קרל מייצן (בגרמנית: Karl Majcen; נולד ב-8 ביוני 1934) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) של אוסטריה, בין השנים 1990–1999.
ביוגרפיה
מייצן נולד בגראץ ב-8 ביוני 1934. ב-1952 הוא התגייס לז'נדרמריה B - כוח ההגנה האוסטרי הראשון שקם לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר הקמתו של צבא אוסטריה, עבר לשורותיו ולמד בבית הספר להכשרת קצינים באנס. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד המשמר. הוא למד בקורס המטה הכללי ולאחר מכן מילא תפקידי מנהל במשרד ההגנה הפדרלי. ב-1982 מונה למפקד הפיקוד הצבאי של וינה. ב-1 באוקטובר 1990 הוא מונה למפקח הכללי של הכוחות (מקביל לרמטכ"ל) והחזיק בתפקיד עד פרישתו ב-20 בדצמבר 1999.
מייצן נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא משמש כיועץ בכיר בארגון לתמיכה ביחסים הכלכליים שבין אוסטריה לסין אשר בסיסו בווינה. הוא דודו של הספורטאי רולף מייצן.
יאנוש קמני
יאנוש קמני מדיארדיירה-מונושטורי ; (בהונגרית: Magyargyerőmonostori Kemény János;  14 בדצמבר 1607 מדיארביקיש, בימינו ביקיש, במחוז מורש 23 בינואר 1662 סאסנאג'סלש) היה אציל הונגרי, איש צבא וסופר מטרנסילבניה, שכיהן כשליט טרנסילבניה בשנים 1660–1662.
חייו
קמני היה צאצא למשפחת אצילים ידועה בטרנסילבניה. לפי הכרוניקה ההונגרית של גאשאפר הלטאי Magyar Cronica, אחד מאבות משפחת קמני, שימון קמני, היה הלוחם שהתחפש למפקדו יאנוש הוניאדי ונהרג על ידי הטורקים במקומו. אביו של יאנוש קמני היה בולדיז'אר קמני. קמני מילא תפקידים פוליטיים וצבאיים בנסיכות טרנסילבניה, בימי שלטונם של הנסיכים גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון.
תחת שלטון ג'רג' ראקוצי השני קמני הפך ליועץ הראשי של הנסיך וניהל עבורו מסעות צבאיים בנסיכות מולדובה ב-1653 ובפולין ב-1657, כשהמסע השני נועד להשיג לראקוצי את כתר המלכות של פולין. האימפריה העות'מאנית התנגדה בתוקף לשאיפות הפולניות של ראקוצי ואסרה על כל פעילות צבאית מסוג זה נגד פולין. גם יאנוש קמני בעצמו ניסה להניא את השליט מהיוזמה הצבאית הנ"ל ופיקד באי רצון על המסע בפולין. המסע הסתיים בכישלון חרוץ:צבאו של קמני, שננטש על ידי בני הברית השוודים, נפל בשבי בידי הטטרים של קרים. קמני עצמו היה שבוי בידי הטטרים עד אוגוסט 1659 כששוחרר תמורת כופר ענק. בימי השבי כתב קמני אוטוביוגרפיה בהונגרית, הנחשבת לאחד מנכסי צאן הברזל של הספרות הממוריאליסטית ההונגרית במאה ה-17.