cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווין א. לינץ'
ראשית חייו והשכלה
לינץ' נולד כצעיר הבנים במשפחה אירית-אמריקאית ב־7 בינואר 1918. הוא גדל בשכונת שדרות הייזל בצפון שיקגו. עם תום לימודיו בבית הספר פרנסיס פרקר בשנת 1935, נרשם לינץ' ללימודים באוניברסיטת ייל מתוך כוונה ללמוד אדריכלות אך מצא את שיטת ההוראה שם שמרנית מדי. הוא עזב את הלימודים ותחת זאת החל ללמוד תחת הנחייתו של פרנק לויד רייט בטאליסין בספרינג גרין, ויסקונסין. לימים הצהיר לינץ' כי לרייט הייתה השפעה רבה עליו, עם זאת הוא לא הסכים עם הפילוסופיה החברתית האינדיבידואליסטית שלו. הוא עזב את רייט לאחר שנה וחצי ונרשם למכון הפוליטכני של רנסלייר בטרוי, ניו יורק, על מנת ללמוד הנדסה, בשנת 1939, אך לא השלים את הלימודים והחל לעבוד אצל האדריכל פול שווייקר בשיקגו. בשנת 1941 התחתן לינץ' עם אן בורדרס, בוגרת בית ספר פרקר.
שלושה שבועות לאחר חתונתו גויס לינץ' לחיל ההנדסה האמריקאי ושירת בפיליפינים וביפן עד 1944. לאחר המלחמה סיים את לימודי התואר הראשון במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) וקיבל תואר ראשון בתכנון ערים בשנת 1947.
קריירה אקדמית
לאחר סיום הלימודים החל לינץ' לעבוד בגרינסבורו, צפון קרוליינה כמתכנן עירוני, אך במהרה גויס ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על ידי לויד רודווין. הוא החל להרצות שם שנה לאחר מכן, והפך לפרופסור עוזר בשנת 1949, פרופסור חבר בשנת 1955, ופרופסור מן המניין בשנת 1963.
בשנת 1954, לאחר שקיבל מענק מקרן פורד ללמוד צורות עירוניות באיטליה, קיבלו לינץ' ועמיתו להוראה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ג'ורג' קפס מענק מטעם קרן רוקפלר לחקר התפיסות של הסביבה העירונית והצורה האורבנית. בשנת 1958 לינץ' כתב מאמר בנושא 'התאוריה של הצורה האורבנית' עם לויד רודווין בו מתוארת העיר באמצעות שתי מערכות משלימות - זרימה ומרחבים מותאמים - המתורגמים דרך קבוצה של קטגוריות תיאוריות של הצורה העירונית. מחקרם של לינץ' וקפס התפרסם בשנת 1960 בספר "דימוי העיר" פרי עטו של לינץ'. בשנת 1970 קיבל לינץ' מימון מאונסקו לחקר השימוש בערים על ידי צעירים באזורים עירוניים בסלטה, מלבורן, טולוקה וקרקוב, פרויקט שסיכם בספרו להתבגר בעיר (1977).
לינץ' סיפק תרומות מקוריות ורבות השפעה לתחום תכנון ערים באמצעות מחקר אמפירי על האופן בו אנשים תופסים את הנוף האורבני ומנווטים בו. ספריו בוחנים את נוכחות הזמן וההיסטוריה בסביבה העירונית, כיצד משפיעה הסביבה העירונית על ילדים וכיצד ניתן לרתום את התפיסה האנושית של צורתן הפיזית של ערים ואזורים כבסיס מושגי לעיצוב עירוני טוב.
במקביל לעבודתו האקדמית, לינץ' עסק בתכנון ועיצוב עירוני בשיתוף עם סטיבן קאר, איתו הקים את משרדת התכנון קאר / לינץ' בקיימברידג', מסצ'וסטס.
שלהי חייו
לינץ' הפך לפרופסור אמריטוס בשנת 1978, אך המשיך לכתוב ולעסוק בתכנון אדריכלי. הוא מת מהתקף לב בבית הקיץ שלו בגיי הד במרתה'ס ויניארד ב־25 באפריל 1984.
דימוי העיר
היצירה המפורסמת ביותר של לינץ', "דימוי העיר" (1960), היא תוצאה של מחקר שנמשך חמש שנים על אופן התפיסה של האדם את המידע שהוא קולט על העיר. הוא חקר זאת על שלוש ערים אמריקאיות ( בוסטון, ג'רזי סיטי ולוס אנג'לס ) והגיע למסקנה כי המשתמשים הבינו את סביבתם בשילוב דרכים סובייקטיביות ואובייקטיביות, ויצרו מפות מנטליות המבוססות על חמישה מרכיבים:
חיים אישיים
אן בורדרס לינץ' וקווין לינץ' נישאו בשנת 1941 ונולדו להם ארבעה ילדים. הם התגוררו במשך תקופה ארוכה במרתה'ס ויניארד, שם המשיכה אן לבלות את חופשות הקיץ שלה עד מותה בשנת 2011.
יחסי אבחזיה–נאורו
יחסי אבחזיה–נאורו מתייחסים ליחסים הבילטרליים בין אבחזיה לנאורו. בין המדינות נוצרו יחסים ב-14 בדצמבר 2009, לאחר מלחמת גאורגיה–רוסיה ב-2008, שגרמה לאבחזיה לקבל הכרה בינלאומית חלקית.
הכרה וכינון יחסים דיפלומטיים
נאורו הפכה לחברת האו"ם הרביעית שמכירה ומקים יחסים דיפלומטיים עם אבחזיה כמדינה עצמאית ב-15 בדצמבר 2009. באותו יום, נחמם הסכם הכרה בין שר החוץ של אבחזיה, סרגיי שמבה, ושר המסחר והחוץ של נאורו, קירן קאקה.
פגישות בין גורמים רשמיים
נציגי נאורו נכחו כמשקיפים בבחירות לנשיאות באבחזיה ב-26 באוגוסט 2011.
ב-18 בספטמבר 2012, שגריר אבחזיה ברוסיה איגור אחבה נפגש עם נשיא נאורו, ספנט דאבידו במוסקבה ודן עימו בשיתוף פעולה עתידי. ב-7 בנובמבר 2013 נפגש אחבה במוסקבה עם יורשו של דאבידו בארון ואקה ודן בהסכמים שייחתמו בין אבחזיה לנאורו.
בין התאריכים 18 ל-20 באפריל 2015 ביקרה משלחת מנאורו באבחזיה בראשות סגן הנשיא דייוויד אדאנג. הוא דן בחתימת שלושה הסכמים על שיתוף פעולה ומינויו של קונסול כבוד של נאורו באבחזיה.
ב-29 בספטמבר 2016, במהלך ביקור באבחזיה של משלחת בראשות יו"ר הפרלמנט של נאור סיריל בורמן, חתמו שתי המדינות על הסכם ידידות ושיתוף פעולה.
לאחר ביקור תדיר ופגישה עם שר החוץ של הפדרציה הרוסית, סרגיי לברוב בסוצ'י ב-22 בנובמבר 2017, ביקר בארון ואקה,אז נשיא נאורו, באבחזיה עד 23 בנובמבר. הוא היה ראש הממשלה הלא-רוסי הראשון שביקר באבחזיה. שתי המדינות הסכימו להגדיל את הקשר ההדדי ברמה הגבוהה יותר הן ברפובליקה של נאורו והן ברפובליקה של אבחזיה.
לרגל חמישים שנות עצמאות נאורו ב-31 בינואר 2018, משלחת מאבחזיה שהצטרפה עם משלחת מדרום אוסטיה ביקרה בהזמנה מממשלת נאורו בהזדמנות זו ב-27 בינואר עד 4 בפברואר 2018. שר החוץ האבחזי, דאור קוב נפגש עם הנשיא ואקה. כמה מסמכים דו-צדדיים נחתמו בין שר החוץ והממשלה של אבחזיה לפרלמנט נאורו ב-1 בפברואר 2018 בין סעיד חראזיה וסיריל בורמן במשרד הפרלמנט של נאורו.
אוניברסיטת ציריך לאמנויות
אוניברסיטת ציריך לאמנויות (בגרמנית: Zürcher Hochschule der Künste, בקיצור: ZHdK) היא האוניברסיטה לאמנויות הגדולה ביותר בשווייץ. לומדים בה מעל ל-2,000 סטודנטים.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 2007 כתוצאה ממיזוג בין בית הספר של ציריך לאמנות ועיצוב (HGKZ) ובית הספר למוזיקה, דרמה ומחול (HMT).
האוניברסיטה היא אחת מארבע האוניברסיטאות השייכות ל-Zürcher Fachhochschule.
אוניברסיטת ציריך לאמנויות מציעה קורסים לתואר ראשון, לתואר שני ולתוכניות השכלה מתקדמות באמנות, בעיצוב, במוזיקה, בהוראת האמנות, בתיאטרון, בקולנוע, במחול ובלימודים רב-תחומיים כמו גם תוכניות ללימודי דוקטורט בשיתוף עם אוניברסיטאות בינלאומיות לאמנות ועם המכון הטכנולוגי של ציריך.
לאוניברסיטה מסונפים מוזיאון העיצוב של ציריך, התיאטרון לאמנויות (Theater der Künste), מועדון המוזיקה Mehrspur והמרכז לתקשורת ולמידע (MIZ).
היסטוריה
אוניברסיטת ציריך לאמנויות נוסדה ב-1 באוגוסט 2007 כתוצאה ממיזוג בין בית הספר של ציריך לאמנות ועיצוב (HGKZ) ובית הספר למוזיקה, דרמה ומחול (HMT). הנשיא המייסד של המוסד החדש היה פרופ' הנס-פטר שוורץ. מאז נובמבר 2009, פרופ' תומאס ד' מאייר הוא נשיא האוניברסיטה.
בית הספר של ציריך לאמנות ועיצוב צמח מתוך בית הספר לאמנויות יישומיות שנוסד ב-1878. בית הספר המקורי שכן בבניין שתוכנן על ידי האדריכלים אדולף שטגר וקרל אגנדר, ובו נמצא כיום המוזיאון לעיצוב של ציריך.
בית הספר למוזיקה, לדרמה ולמחול נוצר בעצמו כתוצאה ממיזוג בין מספר מוסדות, שהתרחש ב-1999: הקונסרבטוריון של וינטרתור, הקונסרבטוריון של ציריך, בית הספר לג'אז של ציריך, התיאטרון של ציריך, האקדמיה למשחק ובית הספר השווייצרי המקצועי לבלט. התוכנית האוניברסיטאית ללימודי תיאטרון (השייכת כיום למחלקה לאמנויות הביצוע והקולנוע) נוסדה במקור בשנת 1937 כחלק מהתיאטרון המרכזי של ציריך, ונודעה כ"סטודיו השלבים של ציריך". היא מותגה מחדש בשנות ה-70 המוקדמות בתור "האקדמיה למשחק של ציריך".
לאחר המיזוג בין המוסדות, האוניברסיטה לאמנויות שכנה ב-35 אתרים שונים הפזורים ברחבי העיר ציריך והעיר הסמוכה לה, וינטרתור. בשנת 2014 הוקם קמפוס חדש במערב העיר ציריך, ואשר מאגד תחת אותה קורת גג את כל מחלקות האוניברסיטה מלבד מספר מוסדות אחדים השייכים לאוניברסיטה ונותרו במיקומיהם המקוריים.
מחלקות האוניברסיטה
האוניברסיטה מורכבת מחמש מחלקות מקצועיות:
ההצתה בכנסיית הלחם והדגים
ההצתה בכנסיית הלחם והדגים היה פיגוע טרור יהודי, שאירע ב-18 ביוני 2015 ובו הוצתה כנסיית הלחם והדגים, כנסייה ששוכנת בעין שבע שבצפון-מערבה של הכנרת ומנציחה את נס הלחם והדגים, אשר לפי הברית החדשה חולל ישו במקום, ובו הזין 5,000 איש בחמש כיכרות לחם ושני דגים.
האירוע
ב-18 ביוני 2015 הוצת מתחם הכנסייה ועל קירותיו רוססה הכתובת "והאלילים כרות ייכרתון", ציטוט מתוך תפילת עלינו לשבח.. בשלב הראשוני, פעילי "תג מחיר" ניסו להצית את הדלת של בתי ההארחה של הכנסייה (שהותקנה במקום במאה החמישית), לאחר מכן הפעילים הציתו כמה חדרים במבואה של מבנה הכנסייה עצמה, שם נשרפו חפצי אמונות, ספר קודש וציוד. שני אנשים נפצעו (צליינית בת 19 ועובד המתחם בן 79(במהלך הניסיונות לכבות את השרפה. בסופו של דבר, האש כובתה על ידי צוותי מכבי האש.
עלות הנזקים שנגרמו לכנסייה הוערכו במיליון אירו.
אחרית דבר
באוגוסט 2015, ביקר נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין במקום ופגש שם את ראשי הכנסייה בהם ראש המנזר הבנדקטיני בישראל, האב גרגורי קולינס, שגריר הוותיקן בישראל ונציגים מהשגרירות הגרמנית בישראל.
חצי שנה לאחר מכן, בינואר 2016 פורסם כי על אף שפוליטיקאים רבים הבטיחו לראשי הכנסייה שהכנסייה תשופץ, טרם הועברו התקציבים לשיפוצה.
רק קצת יותר משנה לאחר אותו פרסום, בפברואר 2017 ולאחר שהועברו לאנשי הכנסייה פיצוי בסך של כ-370 אלף אירו וכן לאחר שקיבלו תרומות מהציבור בסך של כ-900 אלף אירו שופצה הכנסייה. באירוע החניכה נכחו הנשיא ריבלין, שגריר גרמניה בישראל, קלמנס פון גצה, ראש העדה הדרוזית השייח' מוואפק טריף, והרב אלון גושן גוטשטיין שלקח חלק בשיקום המבנה.
בדצמבר 2017 הוחלט שעונשו של המצית, ינון ראובני יהיה כ-4 שנות מאסר וזאת חרף בקשות להקלה בעונש מצד עורך דינו של ראובני, איתמר בן גביר. מלבד עונש המאסר, הוחלט גם שעל ראובני יוטל עונש מאסר על תנאי למשך שנתיים ועליו ייהיה לשלם לכנסייה פיצוי בסך 50 אלף שקלים.
שופט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אוסקר הייסר
אוסקר הייסר (בצרפתית: Oscar Hiesserer; 18 ביולי 1914 – 7 באוקטובר 2004) היה כדורגלן ומאמן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
בשנת 1938 הצטרף הייסר לראסינג פריז בה לצערו לא הצליח לזכות באליפות משום ביטול הליגה בעקבות מלחמת העולם השנייה, והשתתף רק בעונת 1938/39 אותה סיים עימה במקום השלישי. לעומת זאת הוא זכה להצלחה בגביע עם שלוש זכיות, וכבש בגמר האחרון מביניהם ב-1945 בניצחון 0–3 על ליל.
לאחר מכן עזב את הקבוצה וחזר לשטרסבורג שם שיחק ארבע שנים בליגה הבכירה, עם כי בתדירות נמוכה יותר. עונת 1946/47 הייתה עוד עונה מוצלחת יחסית עם הגעה למקום השלישי בליגה וגמר גביע נוסף. בפעם השלישית בקריירה הייסר פגש בגמר את ליל אך הפעם הפסיד לה כמו ב-1937, הפעם בתוצאה 2–0. שטרסבורג ירדה לליגת המשנה ב-1949 והוא עבר בתחנה האחרונה בקריירה שלו לליון שם היה בהתחלה על תקן שחקן-מאמן. הוא זכה עימה פעמיים בליגה השנייה ב-1950/51 וב-1953/54 כשהוא רק מאמן.
פעולות במלחמה
במהלך המלחמה מגיעים מקורות שונים בנוגע לביוגרפיה של הייסר, וניתן להניח כי הוא גויס לצבא בספטמבר 1939. על פי הוויקיפדיה הצרפתית הוא סיפר כי חזר זמנית למקום הולדתו בחבל אלזס שסופח על ידי גרמניה, על מנת להבריח את היהודים שם לשווייץ. הייסר הלך גם הוא לשם ב-1943 כדי להימנע מגיוס כפוי של צבא גרמניה עליו, ושנה אחר כך שב לשחרור אלזס. על פי מקור אחר, הוא דחה הצעה מזפ הרברגר לשחק בנבחרת הגרמנית. ב-1943 הייסר גיוס לורמאכט, התחבא בלורן ואז נמלט לשווייץ. טוענים כי היה כלוא במחנה עבודה במשך שנתיים וחזר לשטרסבורג בסוף המלחמה כחייל בצבא הצרפתי.
נבחרת לאומית
במדי נבחרת צרפת ערך 25 הופעות וכבש 8 שערים, אך בעקבות מלחמת העולם השנייה המעיט לשחק שכן צרפת ערכה בזמן זה שתי הופעות בלבד. במונדיאל 1938 שנערך על אדמתה כבש ברבע הגמר בהפסד 3–1 לאיטליה שהמשיכה משם עד לזכייה. משחקו הזכור ביותר של הייסר עימה הגיעה ב-26 במאי 1945 נגד אנגליה בוומבלי. עד אז צרפת הפסידה בכל המשחקים נגדה שם ולראשונה הוציאה תוצאת תיקו 2–2, כשהייסר כובש בדקה האחרונה את שער השוויון.
אחרי פרישה מכדורגל
הייסר ניהל חנות נעליים בעיירה קולמר במשך יותר מ-20 שנה, ולמרות הצעות מסוימות לחזור אל עולם הכדורגל הוא היה רק לצופה. בסביבות 1980 הוא פרש לגמלאות ובסופו של דבר נפטר ב-7 באוקטובר 2004 בגיל 90 בשטרסבורג. עם פטירתו הוא היה לשחקן האחד לפני אחרון שנשאר בחיים מכלל סגל נבחרת צרפת במונדיאל 1938. האחרון היה רנה לנסה שנפטר ב-2014.
נגוהות
נְגוֹהוֹת היא התנחלות ויישוב קהילתי-דתי במערב הר חברון במרחב המועצה האזורית הר חברון, המזוהה עם תנועת אמנה. היא שוכנת דרומית לתוואי נחל אדוריים, בגובה של כ-700 מטר מעל פני הים ונשקף ממנה נוף של השפלה הדרומית, מאשדוד ועד שדרות. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא. ילדי היסודי של היישוב הולכים לבית ספר דביר בעתניאל חטיבת ביניים בנים לומדים בחטיבה של הישיבה בעתניאל והבנות לומדות בחטיבה של האולפנה של הר חברון באשתמוע.
ביישוב קיימים מוסדות כמו גנים פעוטון בית כנסת מועדון ספרייה מזכירות ובית מדרש. ביישוב נכון לשנת 2022 נבנית שכונה חדשה בשם מצפה לכיש, הצופה על אזור מזרח לכיש.
היסטוריה
ההחלטה על הקמת נגוהות, יחד עם אדורה ונח"ל עירית, נתקבלה במאי 1981 בדיון אצל סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי. החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית קיבלה על עצמה להכין את הקרקע, והשאר היה באחריות משרד הביטחון. יחידת חלוץ עלתה לנקודה בדצמבר 1981 וב-14 בינואר 1982 המקום החל לתפקד כהיאחזות נח"ל בשם "מצפה לכיש - נגוהות", שאומצה על ידי נתיב הל"ה. החלטת הממשלה משנת 1982 קבעה את המקום כהיאחזות נח"ל עם כוונה ליעד אותה ליישוב קהילתי של 250 משפחות. טקס רשמי של עלייה לקרקע התקיים ביום העצמאות תשמ"ב, כאשר בו זמנית התקיימו טקסים ל-11 יישובים חדשים. השם "נגוהות" הוצע על ידי המשורר יצחק שלו בשל היותה נקודת אור של יישוב יהודי במרומי הר חברון באופן המשקיף על השפלה הדרומית.
בשנת 1998 הוחלט לחלק את המקום בין היאחזות הנח"ל ומדרשה חינוכית, אך עוד טרם בוצעו ההליכים הנדרשים לביצוע ההחלטה קבעו המתיישבים עובדות בשטח. רב עבר לגור במקום עם משפחתו ובעקבות זאת יצאה מפיקוד הנח"ל הוראה האוסרת על מגורי משפחות במקום. למרות זאת, עם הזמן התחתנו חלק מבחורי הישיבה והביאו את נשותיהם לגור איתם במקום. בפברואר 1999 התברר לצבא שאזרחים שוהים במקום במתחם המדרשה החינוכית. בשנת 1999 אוזרחה נגוהות, אולם ללא הסדרת תב"ע.
בשנת 2002 החל משרד השיכון בבניית בתי קבע בנגוהות, ונבנו שבע יחידות דו-משפחתיות. בשנת 2003 הוקמה במקום חברת "נגו-אופ בע"מ" העוסקת בפיתוח ובניית מערכות אופטיות.
בראש השנה תשס"ד (2003) אירע ביישוב פיגוע ירי בו נרצחו אייל יברבוים, תושב המקום, והתינוקת שקד אברהם, בת שבעה חודשים. הפיגוע בוצע על ידי מחבל של הג'יהאד האיסלמי ששוחרר זמן קצר קודם לכן מהכלא הישראלי.
בשנת 2003 התגוררו בנגוהות כ-30 משפחות. ב-2009 נמסר לבג"ץ על ידי המדינה כי נגוהות נמצאת במעמד של מאחז בלתי מורשה, אולם במאי 2013 החל תהליך הסדרה של היישוב, כאשר מפקד פיקוד המרכז חתם על צו, שיצר עבורו למעשה "שטח שיפוט". לאחר חתימת הצו החלו לקדם בנגוהות תוכנית בנייה (תב"ע), שמסדירה את הבינוי הקיים ומוסיפה עליו יחידות דיור ובנובמבר 2013 הורחב תחום השיפוט, כך שיכלול גם את מאחז מצפה לכיש, שהוקם ב-2002. במאי 2018 אושר סופית התב"ע של היישוב.
כביש הגישה
בראשית ההתיישבות בנגוהות הייתה הגישה ליישוב אפשרית רק דרך כביש אדוריים-נגוהות, המתחבר לכביש 60, ועובר בכפרים הפלסטינים א-טבקה, ח'רסא וחירבת תרמה. ב-23 באוקטובר 1998 מסרה ממשלת ישראל את השליטה בחלק מהציר לאחריות ביטחונית מלאה של הרשות הפלסטינית (שטח A) במסגרת הסכם ואי. חודש אחר כך, כחלק ממהלך של יישום הסכם ואי, פרסמה מע"צ מכרז לסלילת כביש שיחבר את נגוהות מערבה, בתוואי קצר לכיוון הקו הירוק, סמוך למושב שקף, ללא צורך לעבור בשטחי הרשות הפלסטינית. סלילת כביש שקף-נגוהות (כביש 3265), באורך של כ-3 ק"מ, הושלמה במהלך 1999. לצורך סלילת הכביש הופקעה קרקע חקלאית מהכפר בית עווא, שמדרום לו עובר הכביש. בשנת 2001, נחסמה הצומת בין כביש שקף-נגוהות וכביש 354 ונאסר על תושבי האזור הפלסטינים לנסוע בכביש.
לאחר מבצע חומת מגן אישר מח"ט חברון, דרור וינברג, נסיעות ברכב ממוגן ירי בכביש אדוריים-נגוהות (שכאמור עובר בשטח A) עם ליווי של צה"ל, ותלמידי בתי ספר נסעו דרך ציר זה בליווי צבאי. עם זאת, היו מקרים בהם הציר נסגר לגמרי בגלל פעילות של המשטרה הפלסטינית. התושבים ניסו לעבור בכביש ברכבים לא ממוגנים והדבר הביא לעיתים לעימותים בינם ובין החיילים. בשנת 2012 עצר צה"ל את פעיל השמאל הרדיקלי עזרא נאווי בעת שנסע בכביש. נאווי הואשם בכניסה אסורה לשטח A.
כנגד ההחלטה לאסור תנועת פלסטינים בכביש המחבר את נגוהות עם הקו הירוק הוגשה בשנת 2006 עתירה לבג"ץ וב-2009 הוא הורה לפתוח את הכביש לפלסטינים. בעקבות זאת, צה"ל הודיע שהוא הגדיל את מספר הלוחמים המגינים על היישוב ועל המרחב סביבו, והאוטובוסים לנגוהות הוחלפו באוטובוסים ממוגנים. באותה שנה נפתח גם כביש 358, המקשר בין חבל לכיש לאזור באר שבע, דבר שקיצר לתושבי נגוהות את הגישה לאזור באר שבע וחזרה להר חברון שלא דרך כביש נגוהות-אדורים. לאחר לפתיחת הכביש לתנועת כלי רכב פלסטינים, אירעו באזור מספר תקריות אלימות בין המתנחלים לבין פלסטינים מהסביבה, בעיקר ידויי אבנים הדדי.
מאחזים
שכונת הכרם הוקמה בין נגוהות לגבעת הבוסטר. בנובמבר 2009 הרס המנהל האזרחי את המבנים במקום. הפינוי לווה באירוע סירוב פקודה בו חיילים מגדוד נחשון של חטיבת כפיר תלו שלט גדול: "נחשון גם לא מגרשים". ביולי 2012 נהרסו שוב ארבעה מבנים בשכונת הכרם.
ויל סמולבון
ויליאם אנתוני פטריק סמולבון (באנגלית: William Anthony Patrick Smallbone; נולד ב-21 בפברואר 2000 בבייסינגסטוק שבאנגליה) הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בהשאלה מסאות'המפטון, ובנבחרת אירלנד.
קריירת מועדונים
סמולבון גדל במחלקת הנוער של סאות'המפטון. ב-4 בינואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על האדרספילד טאון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-22 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 2-0 על אסטון וילה במסגרת המחזור ה-27 לעונת 2019/2020.
ב-23 ביולי 2022 הושאל סמולבון למשך עונה אחת לסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 למילוול במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-15 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על פרסטון נורת' אנד במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
חיים אישיים
בשנת 2021, בעת החלמתו מפציעה, אובחן סמולבון עם אלופציה.
מוחנגה
מוחנגה (בצרפתית: Muhanga) היא העיר והמטרופולין השנייה בגדולה ברואנדה והיא נמצאת בנפת מוחנגה שבמחוז הדרום.
שם העיר הקודם של מוחנגה היה גיטאראמה (בצרפתית: Gitarama) והוא היה בשימוש עד ל-2006.
גאוגרפיה
העיר נמצאת כ-45 ק"מ מבירת המדינה קיגאלי, כ-85 ק"מ מהעיירה הקטנה קיבחו וכ-40 ק"מ מהעיירה ניאנזה.
פרס גרובר במדעי המוח
פרס גרובר במדעי המוח (באנגלית: The Gruber Prize in Neuroscience) הוא אחד משלושה פרסים בין־לאומיים בשווי 500,000 דולר שמוענק על ידי קרן גרובר שהוא ארגון ללא כוונת רווח הממוקם באוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט. הפרס במדעי המוח מוענק החל משנת 2004 למדענים מובילים בתחומי המחקר של מדעי המוח. הפרסים הבין־לאומיים האחרים של הקרן הם פרס גרובר בקוסמולוגיה שנוסד בשנת 2000 ופרס גרובר בגנטיקה שנוסד בשנת 2001. זוכי פרס גרובר במדעי המוח מועמדים על ידי האגודה למדעי המוח.
מוחנגה
תנועה ותחבורה
העיר נמצאת ליד הכבישים RN1 ו-RN7. בנוסף, בעיר נמצא מספר רב של תחנות דלק.
פרס גרובר במדעי המוח
רשימת זוכי הפרס
להלן רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2023:
מוחנגה
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא מאי (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 989 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (150 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
מוסדות בעיר
בעיר יש בית חולים, אצטדיון, תחנה מרכזית, מרכז לאמנויות, תחנת משטרה ובית כלא. בנוסף יש מספר רב של סניפי בנק, כנסיות, סופרמרקטים, בתי מלון, מכללות ובתי ספר.
מצעד אריכי הנגן מתחת לצועדים בפסגה
מצעד אריכי הנגן מתחת לצועדים בפסגה (באנגלית: Bubbling Under the Top LPs) היה מצעד מוזיקה שבועי שפורסם בארצות הברית על ידי המגזין בילבורד בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. במצעד זה, הופיעו אלבומי מוזיקה שהופיעו במצעד השירים מתחת להוט 100, אך לא הופיעו בבילבורד 200.
מצעד המוזיקה פורסם לראשונה בגיליון 26 בדצמבר 1970 של המגזין, אך ללא מספור המופעים. מאז גיליון 13 במרץ 1971, בוצע מספור המופעים. עד לגיליון 6 ביולי 1974, הופיעו במצעד זה בין 4 ל-35 אלבומי מוזיקה. מאז 6 ביולי 1974 ועד לפירוק המצעד, מספר האלבומים שהופיעו במצעד זה היה עשרה. ב-20 באוקטובר 1984, שונה שמו של המצעד ל-מצעד האלבומים מתחת למצעד 200 האלבומים (Bubbling Under the Top 200 Albums). ב-9 בפברואר 1985, שונה שמו של המצעד ל-מצעד האלבומים מתחת למצעד האלבומים (Bubbling Under the Top Pop Albums).
הגיליון האחרון שבו הופיע מצעד מוזיקה זה, לצד מצעד השירים מתחת להוט 100, היה בגיליון 24 באוגוסט 1985 של המגזין. בעוד שמצעד השירים מתחת להוט 100 חזר להופיע במגזין בילבורד ב-1992, בילבורד לא פרסמה יותר את מצעד אריכי הנגן המפעפעים תחת הצועדים בפסגה.
חומר קרמי
חומר קֶרָמִי הוא חומר מוצק שאינו אורגני או מתכתי. החומר הקרמי הקדום ביותר הוא החרסית (המכונה גם "חימר" ו"חומר"). בימינו, הודות להנדסת חומרים מתקדמת, נכללים בחומרים הקרמיים גם תחמוצות של מתכות (לדוגמה אלומינה), תרכובות של אל-מתכות כדוגמת הסיליקטים (ובהם החול), ואפילו יסודות אל-מתכתיים טהורים (כמו גרפיט ויהלום). קשיותם של חלק מהחומרים הקרמיים עולה רק לאחר חימומם לטמפרטורה גבוהה, כמו עם חרסית.
מבנה האטומים בחומר קרמי יכול להיות גבישי או אמורפי. חומר גבישי יכול להיות חד-גבישי, כלומר מורכבת מגביש יחיד, כמו פרוסת סיליקון, או רב-גבישי, כמו אלומינה. דוגמה לחומר קרמי אמורפי היא הזכוכית.
תיאטרון אסטרדה של מוסקבה
תיאטרון האסטרדה הממלכתי של מוסקבה (ברוסית: Московский государственный театр эстрады) הוא תיאטרון במוסקבה, נוסד בשנת 1954. מאז 1961 הוא ממוקם בבית הממשלה בברסנבסקיה נברז'ניה. ישנן הצגות של התיאטרון עצמו ושל להקות אחרות. זהו גם מקום לקונצרטים של אמני אסטרדה. האולם של התיאטרון מיועד ל-1,300 איש.
חומר קרמי
תכונות
חומרים קרמיים מהווים משפחה גדולה ומגוונת אשר חבריה שונים זה מזה בתכונותיהם. חומרים אלה בדרך כלל אינם מוליכים חשמל, אך יש לכך יוצאים מן הכלל כמו גרפיט. סוגים מסוימים של חומרים קרמיים התגלו כמוליכי-על בטמפרטורות גבוהות. חלקם בעלי קשיות גבוהה וביניהם היהלום, שהוא החומר הקשה ביותר הקיים על פני כדור הארץ. בשל הקשיות הגבוהה קשה לשרוט אותם (מודול יאנג גבוה). הם שומרים על צורתם וקשה למתוח, ללחוץ או לכופף אותם. כמו כן,יש להם טמפרטורת היתוך גבוהה. חלק אחר של החומרים הקרמיים הם פריכים ובעלי חוזק נמוך, כמו חימר שעובר שריפה והופך לחרס.
תיאטרון אסטרדה של מוסקבה
היסטוריה
לאחר סגירת האולם למוזיקה במוסקבה בשנת 1936, נותרה אסטרדה של הבירה ללא מקום קבוע להופעות. תיאטרון המגוון במוסקבה נפתח ב-5 ביוני 1954 בכיכר סאדובו טריומפלנאיה, שם שכנו בעבר מסעדת "אלקדדר" ותיאטרון הסאטירה. את הפתיחה יזמה קבוצה של אמני פופ במוסקבה בראשות ניקולאי סמירנוב-סוקולסקי. סמירנוב-סוקולסקי תמיד רצה ליצור תיאטרון בו יעלו מופעי פופ תיאטרליים.
חומר קרמי
שיטות ייצור
ייצור חומר קרמי הוא תהליך מורכב, אשר מותאם באופן ייחודי לכל סוג ייחודי ותכונותיו הרצויות. התהליך הוא בעל השפעה מכרעת על התוצאה הסופית, ושני תהליכים שונים לא יניבו את אותם החומרים, גם אם הרכבם זהה. שיטות הייצור נחלקות לכאלו המיועדות לייצר את התערובת הבסיסית, ותוצאתם היא אבקה, כאלו המשתמשות באבקה ויוצרות חומר קרמי צפוף, וכאלו אשר תוך כדי התגובה כימית יוצרות את החומר הסופי. אבקה קרמית ניתן גם להשיג בריסוק של חומר קרמי צפוף מסלעים.
סינטור
סינטור היא השיטה הנפוצה ביותר לייצור חומר גלם קרמי. בתהליך הסינטור, מחממים אבקה קרמית דחוסה, לטמפרטורה שנמוכה משמעותית מטמפרטורת ההתכה שלה. גרגירי האבקה מתחברים זה לזה ויוצרים גוף קשיח. החימום מאפשר הקטנה של אנרגיית פני שטח (מתח פנים), שהיא גבוהה במצב אבקתי. את תהליך הסינטור נהוג לחלק למספר שלבים, כאשר השלב הראשון הוא היווצרות "צווארים" (necking) בין הגרגרים, לאחר מכן דחיסת החומר והיעלמות החללים. התוצאה של תהליך הסינטור היא חומר קרמי רב-גבישי. סינטור יכול להתבצע לעיתים באופן יעיל יותר עם הפעלת לחץ בזמן החימום, אם חד-כווני כמו במכבש, ואם איזוסטטי כמו ב-HIP (Hot isostatic press).
תיאטרון אסטרדה של מוסקבה
היסטוריה
בפברואר 1961, התיאטרון עבר לבית הממשלה לברסנבסקיה נברז'ניה.
חומר קרמי
יציקה
תהליך נפוץ נוסף ליצירת חומר קרמי אחיד הוא יציקה. בתהליך זה מתיכים אבקה או שאריות של החומר ויוצקים לתבנית בעלת הצורה המבוקשת. חלונות זכוכית מיוצרים ביציקה, בתהליך שהומצא בשנת 1953, שבו יוצקים את הזכוכית המותכת על גבי בדיל מותך, כך שהזכוכית צפה על גבי הבדיל ויוצרת שכבה אחידה וחלקה.
תיאטרון אסטרדה של מוסקבה
מודרניות
בשנת 1997 מינה ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, מינה את גנאדי חזנוב לתפקיד המנהל האמנותי של התיאטרון. עם הגעתו לתיאטרון, הרפרטואר השתנה, התזמורת פורקה, הופעות של בדרנים חדלו מלהיות בראש סדר העדיפויות, במקום זאת החלו להעלות מופעים דרמטיים שהועלו על ידי התיאטרון של אנטון צ'כוב וקומיקאים עזבו בהדרגה את התיאטרון. הוא נפתח ובשל חוסר הפופולריות שלו, האולם הקטן במפעל "קרסני אוקטברסקי" נסגר כמעט מיידי. תיאטרון האסטרדה ספג ביקורת בגלל פרסום מוגזם. התיאטרון עצמו נותר ממלכתי, אך האתר גם התחיל להיות מושכר. לטענת המתנגדים, חזאנוב, כמנהל האמנותי של התיאטרון, נוקט במדיניות קשה, ויוצר תנאים לא טובים להופעתם של אמנים פופולריים כמו סרגיי פנקין, יבגני פטרוסיאן, יפים שיפרין.
חומר קרמי
גידול גבישי
בתהליך צ'וחרלסקי (Czochralski, Чохральски) מכניסים מוט סיליקון קטן המשמש כגרעין התגבשות לצינור קוורץ שבו סיליקון מותך ונקי, ויוצרים תוך משיכה וסיבוב של המוט יחד עם הפרשי הטמפרטורות, גביש יחיד גדול. הגביש בשיטה זו גדל מן המרכז החוצה.
בתהליך ברידג'מן-סטוקברגר (Bridgman–Stockbarger) הגביש גדל בצינור עם סיליקון מותך, שצדו האחד קר יותר ובו פרוסת סיליקון המשמשת כגרעין התגבשות, והגביש בתהליך גדל לאורך הצינור בהתחילו מהצד הזה.
שיקוע כימי (chemical vapor deposition)
זו תגובה כימית היוצרת חומר קרמי, בגז או נוזל. התוצר של התגובה שוקע על מצע, כך שנוצר חומר מוצק. שיטה זו משמשת להכנת שכבות דקות של חומר קרמי, אך ניתן לקבל גם חומרים עבים, המשמשים כחומר בנייה הנדסי. שיטה זו יוצרת גם את התרכובת הקרמית עצמה וגם את החומר המוגמר.
== שימושים מודרניים ==
בטבע
בטבע קיימות צורות רבות של חומרים קרמיים, חד-גבישיים ורב-גבישיים. בטבע, חומרים קרמיים מופיעים בצורת סלעים משלושה מקורות: סלע שנוצר במהלך מיליוני שנים בלחץ וחום בתוך האדמה ונקרא סלע פלוטוני, סלע געשי שנוצר בהתקררות מהירה של מגמה על פני השטח וסלע משקע, שנוצר על פני כדור הארץ מחומר שמקורו בסלע קודם אחר בתנאים רגילים של טמפרטורה ולחץ, או במעמקי הים ללא חום אך תחת לחץ.
אביגיל (מאחז)
אביגיל הוא מאחז בתחום מועצה אזורית הר חברון. ממוקם על גבעה בין סוסיא למעון, נקרא על שמה של אביגיל, אשת נבל הכרמלי שעל פי המקרא התגוררה במעון המקראית שמזוהה באתר סמוך.
היסטוריה
מיד לאחר הקמת המאחז הוצאו צווי הפסקת עבודה למקום על ידי המנהל האזרחי, מאחר שהבנייה נעשתה בלא תוכנית מתאר ואישורים. צווי הפסקת העבודה לא מומשו.
במפת הדרכים מ-2003, הייתה התחייבות של ראש הממשלה אריאל שרון לפנות 26 מאחזים, בהם אביגיל. ההתחייבות לא מומשה.
באביגיל מתגוררות, נכון לשנת 2021, כ-50 משפחות. במקום קיימים כמה מבני קבע, בית כנסת, מקווה, גן ילדים, פעוטון וכן פועלים בו מספר עסקים עצמאיים. עד שנת 2008 פעל ביישוב דיר עזים שסיפק חלב למחלבה בסוסיא.
כחלק מהסכסוך הישראלי פלסטיני, בין תושבי אביגיל לבין שכניהם הפלסטינים אירעו תקריות אלימות הדדיות לאורך השנים.
בדצמבר 2013 ביקר במאחז שר הביטחון משה יעלון, והכריז שעבודת המטה להכשרת המאחז נמצאת בעיצומה. המהלך להכשרת המאחז נתקל בקשיים משפטיים, מאחר ששבעה בתים במאחז נמצאים בשטח אש 918, שב-1999 פונה מיושביו.
בפברואר 2023 החליט הקבינט המדיני ביטחוני להכשיר את היישוב, ובכך ישונה מעמדו ממאחז להתנחלות. כחלק מתהליך ההכשרה פרסם המינהל האזרחי את מפות ההתנחלות המתוכננת, ולפיהן שטחה יהיה 201 דונם, לעומת שטח המאחז שהוא 75 דונם.
עתירות לבג"ץ
בשנת 2013 הוגשה עתירה נוספת לבג"ץ בטענה שבאזור הוקמו חמישה מבנים על קרקע פרטית, כי כביש הגישה למאחז עובר על קרקע פרטית וכי המנהל האזרחי מונע או אינו דואג לגישה חופשית של בעלי קרקע באזור לאדמותיהם. המדינה השיבה כי כביש הגישה בתהליכי הסדרה, ניתנת לבעלי קרקע גישה נאותה ופונו המבנים נשואי העתירה.
מעיינות
סמוך לאביגיל מצויים שני מעיינות מים:
סטיב מרפי
סטיבן "סטיב" מרפי (נולד ב-1957) הוא סוכן לשעבר של הרשות למלחמה בסמים בארצות הברית. הוא וחאבייר פניה היו החוקרים הראשיים מטעם הרשות שהובילו את המצוד אחר ברון הסמים הקולומביאני, המנהיג של קרטל מדיין, פבלו אסקובר.
ביוגרפיה
מרפי גדל במערב וירג'יניה, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרינסטון ב-1974 ולמד באוניברסיטת מערב וירג'יניה במשך שנה. הוא עבר ללמוד בקולג' בלופילד וסיים ב-1981 לימודי תואר ראשון בנושא משפט פלילי. הוא הצטרף לרשות למלחמה בסמים (DEA) באמצע שנות ה-80 והחל לעבוד במיאמי, שם הוא נשאר במשך ארבע שנים, לפני שהועבר לבירת קולומביה, בוגוטה. הוא היה דמות משמעותית במלחמה בסוחרי הסמים בקולומביה ויש לו תפקיד חשוב בלכידתו והריגתו של ברון הסמים, הטרוריסט, ראש קרטל מדיין, פבלו אסקובר. לאחר מותו של אסקובר, בדצמבר 1993, הוא חזר לארצות הברית, שם הוא המשיך לעבוד ב-DEA, עד לפרישתו ב-2013. היום הוא עומד בראש חברת ייעוץ פרטית בנושא אכיפת חוק.
בסדרת הטלוויזיה נרקוס
מרפי הוא אחת הדמויות המרכזיות בסדרה נרקוס (סוחרי הסמים בספרדית) של נטפליקס שבה מתוארת המלחמה בסוחרי הסמים מנקודת המבט האישית שלו. הוא מגולם בסדרה על ידי בויד הולברוק. מרפי עצמו עבד כיועץ בתוכנית. הוא השתתף בהופעת קמע בפרק האחרון של עונה 2, "Al Fin Cayó!", לצד פניה.
The Silvia Night Show
The Silvia Night Show היא תוכנית טלוויזיה איסלנדית העוקבת אחרי האלטר-אגו של אוגוסטה אווה ארלנסדוטיר - סילביה נייט (באיסלנדית - Silvía Nótt). לתוכנית פרקים באיסלנדית ופרקים באנגלית שנעשו על מנת לקדם את נייט באירוויזיון לשנת 2006 שהתקיים באתונה שביוון.
התוכנית עקבה אחרי כל השערוריות שלהן גרמה נייט באירוויזיון 2006 ותיעד את הופעתה ואת התמוטטות העצבים שהייתה לה לאחר שלא עלתה לגמר וסיימה במקום ה-13 עם 62 נקודות בלבד.
סילביה נייט קיבלה תשומת לב נוספת בעקבות התוכנית לאחר שהתבטאה נגדה בצורה בלתי רגילה באומרה: ש"התוכנית היא זבל גמור". בשנת 2007 יצא לתוכנית DVD עם כל הפרקים כולל התמוטטות העצבים שהייתה לה באירוויזיון 2006.
בשנת 2007 יצאה התוכנית בשוודיה בערוץ TV400, התוכנית זכתה לרייטינג גבוה והפופולריות של נייט עלתה בהתאם במדינה.
הוויוודה של סרביה
וויבודינה הסרבית (בסרבית: Српска Војводина / Srpska Vojvodina) הייתה פרובינציה אוטונומית סרבית קצרת מועד בתוך האימפריה האוסטרית במהלך המהפכות של 1848, שהתקיימה עד 1849 כאשר הוסבה לפרובינציה האוסטרית החדש (הרשמי) בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר.
שם
בגרמנית, המחוז היה ידוע בשם Serbische Woiwodina. בסרבית הוא היה ידוע גם בשם Srpsko Vojvodstvo (קירילית סרבית: Српско Војводство), Srpska Vojvodovina (קירילית סרבית: Српска Војводовина), ו-Vojvodovina Srbija (קירילית סרבית: Војводовина Србија).
היסטוריה
במהלך מהפכת 1848, ההונגרים דרשו עצמאות מהאימפריה האוסטרית. עם זאת, הם לא הכירו בזכויות הלאומיות של לאומים אחרים שחיו בממלכת הונגריה ההבסבורגית באותה תקופה. לכן, הסרבים של וויבודינה פעלו להיפרד מממלכת הונגריה (שהייתה באותה תקופה חלק מאוסטריה ההבסבורגית).
כונסה אספה בסרמסקי קרלובצ'י שהתקיימה בין ה-13 ל-15 במאי 1848, שם דרשו נציגים סרבים את צירופה של וויבודינה לסרביה ואת השבת הפטריארכיה הסרבית של פץ'. הסרבים הכריזו על החוקה של וויבודינה הסרבית (הדוכסות הסרבית) שכללה את האזורים סרם (סורמיה), באצ'קה (באצ'קה), באנאט וברנז'ה (ברנאו). הם גם יצרו ברית פוליטית עם ממלכת קרואטיה "המבוססת על חופש ושוויון מושלם". הם גם הכירו בלאומיות הרומנית. המטרופולין של סרמסקי קרלובצ'י, יוסיף ראג'צ'יץ', נבחר לפטריארך, ואילו סטפן סופלג'יקץ' לדוכס הראשון (ווייבוד). ועדה לאומית הוקמה כממשלה החדשה של וויבודינה הסרבית. במקום המשטר הפיאודלי הישן, נוצר משטר חדש המבוסס על המועצות הלאומיות ובראשות המועצה הלאומית הסרבית הראשית.
בתחילת 1849, כאשר הצבא האוסטרי הפסיד בקרב להוסרים ההונגרים, החוגים הפיאודליים והפקידים של וויבודינה יצרו ברית עם אוסטריה. כוחות סרבים מוויבודינה הצטרפו אז לצבא ההבסבורגי וסייעו בריסוק המהפכה בהונגריה. בעזרתה של רוסיה האימפריאלית, כוחות התגובה חנקו את המהפכה בקיץ 1849, כשהם ניצחו את התנועה הלאומית ההונגרית במלוכה ההבסבורגית.
לאחר תבוסת המהפכה ההונגרית, על פי החלטת הקיסר האוסטרי, בנובמבר 1849, הוקמה ארץ כתר אוסטרית הידועה בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר כיורשת של וויבודינה הסרבית. עם זאת, הסרבים לא היו מרוצים לגמרי מהפרובינציה החדשה, שהייתה מעורבת יותר מבחינה אתנית וכללה חלקים רומניים אתניים מזרחיים של אזור הבנאט, ומאידך לא צורפו אליה חלק מהאזורים עם רוב סרבי.
עיר בירה
הבירה הראשונה של וויבודינה הסרבית הייתה בסרמסקי קרלובצי. מאוחר יותר היא הועברה לזמון, וליקי בצ'רק (הידועה כיום כ-Zrenjanin), ולטמשוואר (טימישוארה).
דגל וסמל
הסמל של וויבודינה הסרבית היה בעצם שלט האצולה הקיסרי ההבסבורגי האוסטרי, עם הסמל של הסרבים (צלב סרבי, עם ארבע אותיות קיריליות "S", על חזהו של נשר שחור). נושא השלט הסרבי היה הנשר השחור האוסטרי, במקום הלבן הסרבי, על מנת להראות את נאמנותו של המחוז החדש שהוקם לחצר הקיסרית בווינה. הסמל התווסף לטריקולור הלאומי הסרבי. לפיכך, הדגל שונה מדגל נסיכות סרביה, שכלל שלט אצולה שונה באמצע דגל המדינה שלה.
קרחון פריי
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס קונוויי, וזורם לאורך צידו הדרומי של רכס קירקווד.
הקרחון נשפך לתוך מפרץ טריפ.
רוחבו של הקרחון כ-3.5 קילומטרים.
הקרחון מתמזג עם קרחון אלברכט פנק 40 קילומטרים מדרום ללשון הקרח נורדנשלד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
הקרחון נקרא על שמו של איי. אם. פריי (A.M. Fry), תושב העיר בריסטול שבאנגליה, שתרם למשלחת.
לקריאה נוספת
• Margaret A. Bradshaw. (1981), Paleoenvironmental interpretations and systematics of Devonian trace fossils from the Taylor Group (lower Beacon Supergroup), Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics 24:5-6, pages 615-652.
• Cox, Simon & Turnbull, I.M. & Isaac, M.J. & Townsend, Dougal & Lyttle, B.S.. (2012), Geology of southern Victoria land Antarctica, 2012. 1-140
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 237
קרייג ניומרק
קרייג אלכסנדר ניומרק (באנגלית: Craig Alexander Newmark, נולד ב-6 בספטמבר 1952) הוא יזם אינטרנט אמריקאי יהודי, אשר ידוע בעיקר בזכות הקמת אתר לוח המודעות הפופולרי קרייגסליסט.
קריירה
בשנת 1993 עבר לסן פרנסיסקו, שם הכיר לראשונה את עולם האינטרנט. בשנת 1995 הקים את אתר האינטרנט "קרייגסליסט" כאתר ללא מטרות רווח אשר שלח לרשימת תפוצה מצומצמת של כתובות דואר אלקטרוני מודעות בנושא אירועים מקומיים באזור מפרץ סן פרנסיסקו בלבד. בהדרגה האתר הפך ללוח מודעות מקוון מקיף ובעל מדורים למציאת עבודה קבועה או זמנית, דירות ובתים להשכרה וקנייה, היכרויות, מוצרים למכירה, אירועים ושירותים קהילתיים והפצת קורות חיים. עם השנים האתר הפך לאחד מאתרי לוחות המודעות המקוונים הפופולריים ביותר במרשתת, כאשר הוא פעיל במעל ל-700 ערים ב-70 מדינות. אחד המאפיינים שגרמו להצלחה האדירה של האתר הייתה העובדה שפרסום המודעות באתר לא כרוכה בתשלום.
ניומרק עצמו עבד שנים רבות באתר שהקים, והתמקד במיוחד בסוגיות הקשורות לדואר זבל ותרגילי עוקץ למיניהם.
פילנתרופיה וערבות פוליטית
ניומרק תרם לקמפיין הבחירות לנשיאות של המועמדים הדמוקרטים ג'ון קרי. וברק אובמה.
ניומרק הוא תומך גדול בעיקרון שימור האינטרנט כמקום חופשי וחינמי, וב-2006 תרם 10,000 דולר לארגון ללא כוונת רווח בעל דעות ומטרות דומות בנושא.
חיים אישיים
מגזין פורבס הציג אותו ברשימתם בשנת 2010, שם צוין שהונו מוערך בכ-400 מיליון דולר. עם זאת, כשנשאל על כך ב-2017, אמר שהדיווח על סכום זה הוא "כוזב", ובראיון אחר הוסיף שבחר בכוונה במודל עסקי שמניב מינימום רווח - למרות שיכל לבחור אחרת - ושהוא מרוצה מהתוצאות וכיום מסוגל לתרום לארגונים שהוא מאמין בהם.
השתייכות
בין פעולותיו של ניומרק, הוא שימש בעברו כחבר בוועדה היועצת של קרן ויקימדיה, והיה במועצת המנהלים של קרן החזית האלקטרונית.
אלפונס היטר
אלפונס היטר (בגרמנית: Alfons Hitter; 4 ביוני 1892 – 11 במרץ 1968) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
היטר נולד ב-4 ביוני 1892 בהוכשטאט שבאלזס, אשר הייתה אז חלק מן הקיסרות הגרמנית (כיום בצרפת). ב-1 באוקטובר 1911, הוא התגייס כטוראי לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הארטילריה הבאדני ה-14. לתקופה קצרה הוא שימש כמש"ק, ובסוף 1912 עזב את הצבא. הוא למד היסטוריה, כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטת שטרסבורג ובהמשך באוניברסיטת מינכן. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לצבא והוצב בכוחות התותחנים. עד סוף המלחמה הוא פיקד על סוללות ארטילריה ולמד בבתי ספר צבאיים. ב-27 בדצמבר 1918 הוא עזב את הצבא בעקבות פירוקו של הצבא הקיסרי וצמצום הצבא הגרמני לצבא של 100,000.
ב-1 ביוני 1922 הוא הצטרף לרייכסווהר, וב-1 באוקטובר 1923 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ונשלח ללמוד בבית ספר לקצינים. ב-1 באוקטובר 1928, נשלח היטר להיות מדריך באזור האימונים הצבאי יוטרבוג. באותו תאריך הוא הועלה לדרגת האופטמן. ב-1 בספטמבר 1934 הוא הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד סוללת תותחים. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הארטילריה הרביעי ברגימנט התותחנים של מינסטר. שנה לאחר מכן הועבר לפקד על הגדוד הראשון ברגימנט התותחנים ה-52 ולאחר מכן ברגימנט התותחנים ה-62. ב-1 במרץ 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ולחם עם הגדוד שלו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1 בדצמבר של אותה שנה, הוא מונה למפקד רגימנט התותחנים ה-178 אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-206. הוא לחם עם הרגימנט במהלך מבצע ברברוסה, וב-14 בדצמבר 1941 אף עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובפברואר 1942 הועבר לעתודה. ב-3 במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-206, וב-1 באוגוסט הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1 במרץ 1943 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט. הוא לחם עם הדיוויזיה שלו במהלך מבצע בגרטיון, ואף קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-4 ביוני, אולם נפל בשבי ב-24 ביוני 1944 במהלך הקרב על ויטבסק.
במהלך שביו הוא היה אחד הגנרלים הגרמנים שנאלצו לצעוד במוסקבה במהלך מצעד הניצחון ב-17 ביולי 1944, יחד עם כ 57,000 אסירים גרמנים נוספים. מעט אחר כך הוא הצטרף ל והיה אחד החותמים על "קריאתם של 50 הגנרלים" מ־8 בדצמבר 1944, לעם ולוורמאכט. הוא הואשם בפשעי מלחמה, והוחזק בשבי עד 9 באוקטובר 1955. הוא נפטר בבון ב-11 במרץ 1968.
לאונרד כהן
לאונרד נורמן כהן (באנגלית: Leonard Norman Cohen; 21 בספטמבר 1934 – 7 בנובמבר 2016) היה משורר, זמר-יוצר, מוזיקאי, סופר וצייר יהודי-קנדי. יצירתו התאפיינה בביטויי רגשות עזים, במורכבות מילולית ובמטאפורות. עבודתו השפיעה על מוזיקאים רבים בעולם, ולשיריו הוקלטו גרסאות כיסוי רבות. כהן עוטר באות מסדר קנדה (CC) והונצח כחבר היכל התהילה של הרוק אנד רול.
ילדות וראשית הדרך
כהן נולד למשפחה יהודית ממוצא פולני וליטאי ממעמד הביניים במונטריאול שבמחוז קוויבק בקנדה. שמו העברי המלא הוא אליעזר בן ניסן הכהן. הוא גדל בווסטמאונט, צפונית-מזרחית למונטריאול ומשפחתו השתייכה לקהילת שער השמים. אביו, נתן, היה מהנדס חייט ובעל חנות בגדים, ונפטר כשלאונרד היה בן 9, ועל חינוכו הופקד סבו מצד אמו מאשה, הרב שלמה זלמן קלוניצקי. בגיל העשרה הקים כהן את להקתו הראשונה, "The Buckskin Boys", שניגנה בעיקר שירי פולק אמריקאיים.
בשנת 1951 החל כהן את לימודיו באוניברסיטת מקגיל, שם החל את קריירת כתיבת השירה שלו, כשהוא נתמך בקרן שהוריש לו אביו. ספר שיריו הראשון, Let Us Compare Mythologies ("בואו ונשווה מיתולוגיות"), יצא לאור ב-1956. מי שהדריכו אותו בראשית דרכו בכתיבת שירה ועזרו גם בהוצאה לאור של הספר, היו המשורר היהודי-קנדי אירווינג לייטון, מהחשובים והחדשניים שבמשוררי קנדה, ששירתו השפיעה רבות על כהן וכן המשורר לואיס דודק.
ספרו השני, The Spice Box of Earth ("קופסת התבלינים של העולם"), פורסם ב-1961 והביא לו פרסום רב בקרב חובבי השירה בקנדה. לאחר שקיבל את התואר במקגיל, למד במשך סמסטר אחד בבית הספר למשפטים באותו מוסד ושנה אחת באוניברסיטת קולומביה הבריטית. כהן המשיך בכתיבת ספרים גם לאחר שעבר להתגורר באי הידרה שביוון. הוא פרסם קובץ שירים בשם Flowers for Hitler ("פרחים להיטלר", 1964) וכן את שני ספריו הראשונים "המשחק הכי אהוב" (1963) ו"מפסידנים יפים" (1966 על חייה של קטרי טקקויטה). שני האחרונים ראו אור בעברית בהוצאת אסטרולוג.
שנות ה-60 וה-70
בשנת 1967 עבר כהן להתגורר בארצות הברית במטרה להפוך לזמר ולמלחין. שירו "Suzanne" הפך ללהיט, ולאחר הופעות בכמה פסטיבלי זמר נתגלה כהן על ידי מאתר הכישרונות של קולומביה רקורדס - ג'ון האמונד. האמונד "גילה" בין היתר גם את בוב דילן וברוס ספרינגסטין.
אלבומו הראשון, Songs of Leonard Cohen, יצא בשנת 1967. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה בארצות הברית בשל כבדותו והמלנכוליות שלו, אך זכה לשבחים מקהל מאזיני הפולק. באירופה זכה האלבום להצלחה ונשאר בטבלת המצעדים האנגלית במשך כשנה. תופעה זו חוזרת ומאפיינת את חלקה הגדול של הקריירה המוזיקלית שלו.
אלבומו השני Songs from a Room שיצא ב-1969 הביא לו הצלחה. בו מוצגים כמה משיריו הידועים ביותר של כהן כגון Bird on the Wire ("ציפור על תיל"), שזכה ליותר מ-80 גרסאות כיסוי. בהמשך הוציא כהן שני אלבומים נוספים: Songs of Love and Hate ב-1971 (ממנו התפרסם במיוחד השיר Famous Blue Raincoat) ו-Live Songs ב-1973 (אלבום הופעות). בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70 הופיע כהן בסיבוב עולמי שכלל את צפון אמריקה ואירופה. בשנת 1972 יצא לסיבוב הופעות באירופה. ההופעה האחרונה בסיבוב הופעות זה נערכה בירושלים. ההופעה כמו גם השתתפותו של הקהל גרמה להתרגשות רבה בקרב כהן ולהקתו. סיבוב הופעות זה תועד ונערך לסרט ששודר ב-yes דוקו.
זיקתו הגדולה של כהן ליהדות ולמדינת ישראל הביאה אותו לישראל בשנת 1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד לכחודשיים לאחר סיומה. כהן הופיע עם שלישיית התאומים, מתי כספי ואילנה רובינא בפני חיילים במוצבים בחצי האי סיני. עם שובו לאולפן ההקלטות בשנת 1974 הוציא את האלבום New Skin for the Old Ceremony שהושפע מחוויותיו במהלך ולאחר מלחמת יום הכיפורים. ניתן לראות השפעה זו בשירים Who by Fire ("מי באש"), המבוסס על קטע מתוך "ונתנה תוקף", אחד מפיוטי יום הכיפורים, וכן בשירים There Is a War ו-Lover Lover Lover (שנכתב במהלך סדרת הופעות בחזית כשהוא מלווה על ידי מתי כספי). אחד השירים המפורסמים ביותר באלבום זה הוא Chelsea Hotel . דווקא שיר זה אינו קשור למלחמה, אלא נכתב בעקבות מותה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. בשיר מתאר כהן פגישה עם ג'ופלין במלון צ'לסי, מקום מפגש ידוע לאמנים באותה תקופה, ובו רשמים מאופיה ומהתנהגותה. השיר מתאר יחסי מין ארעיים וחסרי חשיבות בין ג'ופלין לכהן כדוגמה לאופן ההתייחסות של האמנים המפורסמים לאהבה.
בשנת 1977 יצא לאור האלבום Death of a Ladies' Man בהפקתו של פיל ספקטור (שנה לאחר מכן פרסם גם ספר שירים בשם דומה: Death of a Lady's Man). ההפקה הייתה גרנדיוזית ומשופעת בכלי ליווי ולא תאמה את סגנונו המינימליסטי של כהן עד אז, והאלבום הפך מיד מטרה לביקורות נוקבות. כבר בזמן הקלטת האלבום התגלעו חילוקי דעות בין כהן לספקטור, שהביאו בסופו של דבר להרחקתו של כהן מאולפני ההקלטות באמצעות אנשי ביטחון, בטרם הסתיימו הקלטות האלבום. עריכת השירים נעשתה על ידי ספקטור בלבד, ללא התייעצות עם כהן. כהן עצמו אמר על התוצאה כי היא "מגוחכת, אך גם חצי-גאונית". באלבום זה השתתפו בקולות רקע בוב דילן ואלן גינסברג.
כהן חזר לסגנונו המוכר ב-1979, עם יציאת האלבום Recent Songs (שירים מן הזמן האחרון), בו היה כהן שותף מלא בהפקה. באלבום נעשה שימוש בכלי נגינה מגוונים, בהם עוּד, מנדולינה וכינור צועני. ב-2001 הוציא גרסה נוספת של הופעות חיות לאלבום זה אשר הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות של אותה שנה.
שנות ה-80 וה-90
בשנת 1984 הוציא כהן את האלבום Various Positions, הכולל בתוכו את השיר "הללויה", שזכה לגרסאות כיסוי רבות. קולומביה-רקורדס סירבו להוציא אלבום זה בארצות הברית בשל מידת הפופולריות המעטה לה זכה כהן במדינה. אלבום מחווה בשם Famous Blue Raincoat שהוציאה ב-1987 הזמרת ג'ניפר וורנס (אשר שימשה כקולות רקע לכהן במסעי הופעות קודמים), הביא לעלייה מיידית בפופולריות של כהן. שנה לאחר מכן הוציא את האלבום I'm Your Man (אני הגבר שלך), אשר זכה להצלחה הגדולה ביותר מאז אלבומו הראשון וכלל את אחד השירים המוכרים ביותר שלו First We Take Manhattan (תחילה נכבוש את מנהטן). האלבום נחשב כנקודת מפנה בקריירה המוזיקלית שלו, הן מבחינת הכלים (נעשה שימוש רב בסינתיסייזר) והן מבחינת המילים שהיו בחלקן ביקורת חברתית נוקבת. בסרט Pump Up the Volume ("רדיו חזק", 1990) הושמע השיר Everybody Knows (כולם יודעים) מתוך אלבום זה והצלחתו התפשטה גם בקרב קהל צעיר יותר.
ב-1992 הוציא כהן את האלבום The Future (העתיד) שמכיל טקסטים כמו-נבואיים וקוראים לשינוי בטרם יגיעו התחזיות הקודרות. שלושה שירים מהאלבום הושמעו בסרט המצליח "רוצחים מלידה".
למרות הצלחת אלבומיו האחרונים, החליט כהן לפרוש בשנת 1994 מעולם המוזיקה ועבר להתגורר במנזר זן בודיהסטי קרוב ללוס אנג'לס שבקליפורניה. בשנת 1996 אף הוסמך כנזיר וקיבל על עצמו את שם הדהרמה ג'יקאן, שמשמעותו ביפנית "שתיקה". כהן חי במנזר במשך 5 שנים, עד שנת 1999. לאורך השנים נתן מספר סיבות לעזיבתו את המנזר, בין השאר שהיה "נזיר חסר תועלת" לטענתו.
המאה ה-21
בשנת 2001 הוציא אלבום חדש, Ten New Songs. אלבום זה נחשב למלנכולי ביותר מבין אלבומיו. באוקטובר 2004 הוציא אלבום לרגל יום הולדתו ה-70 בשם Dear Heather, בו שיתף פעולה עם זמרת הג'אז אנג'אני תומאס. ב-2006 הוציאה תומאס אלבום שנכתב במשותף עם כהן.
באוקטובר 2005 תבע כהן את המנהלת המוזיקלית הקודמת שלו, קלי לינץ', וטען כי מעלה בכספיו בסכום של מעל ל-5 מיליון דולר. במרץ 2006 זכה כהן בתביעה ונקבע כי על לינץ' לפצות אותו ב-9 מיליון דולר. אולם עקב בעיות כספיות של הנתבעת לא ברור אם כהן קיבל את הכסף.
באותה שנה יצא סרט בשיתופו של כהן בשם I'm Your Man (אני הגבר שלך) (על שם אלבומו משנת 1988). הסרט מציג אמנים רבים דוגמת U2, ניק קייב ועוד, שמבצעים שירים של כהן. כמו כן מציג הסרט ריאיון עם כהן בביתו שבלוס אנג'לס.
במרץ 2008 התווסף שמו של לאונרד כהן להיכל התהילה של הרוק אנד רול. כמו כן, לראשונה לאחר היעדרות של יותר מ-15 שנה מהבמה, יצא כהן ב-2008 לסיבוב הופעות עולמי, במהלכו קיים הופעה אחת בישראל, באצטדיון רמת גן, ב-24 בספטמבר 2009. בסיום המופע ברך כהן את חמישים אלף הצופים הישראלים בברכת כהנים. הוא גם פנה לפלסטינים, והציע להופיע ברמאללה, אך אלו סירבו בתוקף משום שהתנאי שלהם היה אי-הופעה בישראל.
ב-31 בינואר 2012 הוציא כהן אלבום אולפן חדש בשם "Old Ideas" (רעיונות ישנים), שזכה לביקורות חיוביות רבות.
ב-21 באוקטובר 2016 הוציא את אלבומו האחרון, "You Want It Darker".
כהן סבל מנעוריו מהתקפי דיכאון קליני ומסבל נפשי קבוע לצד פרצי יצירתיות. כדי להקל את סבלו נטל תרופות נוגדות דיכאון מסוגים שונים. כהן סיפר: "ניסיתי את כל מה שהיה להם לתת לי, והרוב גרם לי להרגיש גרוע יותר מאשר לפני כן". הביוגרפית סילבי סימונס שאלה: "אז אתה מומחה לנוגדי דיכאון?" כהן ענה: "אני חושב שכן. אבל שום דבר לא עבד".
כהן נפטר בשנתו ב-7 בנובמבר 2016 בביתו שבלוס אנג'לס לאחר שנפל שם, קיבל מכה בראשו, הלך לישון ולא התעורר. הוא נקבר בחלקת המשפחה בבית הקברות 'שערי-שמיים' במונטריאול, לצד הוריו והורי הוריו. דבר מותו פורסם רק ב-10 בנובמבר.
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאור האלבום Thanks for the Dance, עליו התחיל לעבוד לפני מותו יחד עם בנו אדם כהן.
חיים אישיים
כהן מעולם לא נישא, אולם במשך רוב שנות ה-60 חי כהן בזוגיות עם מריאן אילן, נורווגית במקור, תוך שהוא נודד איתה בין מספר מדינות באירופה ואף הקדיש לה רבים משיריו בהם את אוסף השירים שלו "Flowers to Hitler", כשהמפורסם שבהם הוא "So Long Marianne". על הרומן שהיה ביניהם אף נכתב ספר ביוגרפיה בשם "So Long Marianne - A Love Story" מאת העיתונאי קרי אסטבר.
בשנות ה-70 נולדו בן ובת לו ולרקדנית סוזאן אלרוד, שעמה היה במערכת יחסים עד שנת 1979: בנו אדם (נולד ב-1972), משורר, מלחין וזמר; ובתו לורקה (נולדה ב-1974; קרויה על שם המשורר והמחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה). האמונה הרווחת היא כי שירו המפורסם של כהן "Suzanne", נכתב על אם ילדיו, אך למעשה השם נלקח משמה של סוזאן ורדאל. ללורקה בת משותפת עם הזמר רופוס ויינרייט.
בשנת 1960 רכש כהן בית באי היווני הידרה. רכישה זו התבררה כנקודת מפנה בחייו. הוא למד לחיות בקצב החיים האיטי של איי יוון, העביר תקופות זמן שונות בבדידות מוחלטת שנתנה לו השראה יצירתית.
פרקש פנט
פרקש "לופו" פנט (ברומנית: Paneth Farkaș; 17 במרץ/23 במרץ 1917 - 23 ביוני 2003) היה טניסאי שולחן יהודי-רומני וניצול שואה. סגן אלוף עולם בטורניר לקבוצות (פראג 1936), 9 פעמים אלוף רומניה בזוגות ובזוגות מעורבים ומספר פעמים סגן-אלוף רומניה ביחידים ומאמן טניס שולחן.
ביוגרפיה
פנט נולד בקלוז'-נאפוקה, ילד רביעי למשפחת רבנים ידועה בטרנסילבניה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחד מאבות אבותיו היה יחזקאל בנדיקט יוסף פנט (1783 - 1845). מכיוון שהוריו לא יכלו לשלם עבור השכלתו, הוא עבד כשוליה אצל סנדלר. בהיותו בן אחת עשרה החל לשחק טניס שולחן בחצר בית הוריו, שם התגלה והוזמן לאגודת הספורט הגיבור קלוז'.
באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1936 זכה פנט במדליית כסף קבוצתית, ביחד עם מארין ואסיל-גולדברגר וויקטור ולאדון. בטורניר קבעו פנט ויריבו הפולני-יהודי אלויזי ארליך שיא עולם באורך של נקודת מערכה. הנקודה ארכה כשעתיים ו-12 דקות, ולאחר 70 דקות התוצאה הייתה עדיין 0-0. במהלך שעתיים אלו, עבר הכדור 12,000 פעמים מעל הרשת, כשבסיומם ניצח ארליך בנקודה זו. בזמן המשחק, נאלץ השופט להתחלף עקב כאבים עזים בצוואר. ארליך עצמו זכה בתואר סגן אלוף העולם.
בשנת 1939 הוא נישא לאתלטית אדית הולנדר. בתקופת מלחמת העולם השנייה בדרך למחנות הריכוז, הוא הצליח לברוח פעמיים מהרכבות לאושוויץ, אך נתפס. ב-25 בנובמבר 1942 הוא נשלח למחנה עבודת כפייה בבאיה מארה, בצפון מערב רומניה, שם עבד בבניית כביש. 85 אחוז מתוך 15 אלף היהודים שגרו בעיר נרצחו. ב-3 בדצמבר אותה שנה הוא נלקח לעבודות כפייה באוקראינה, לחזית המזרחית. ב-15 באוקטובר 1943 נשלח לקרקוב, שם עבד במפעל לייצור כדורים. הוא הצליח לברוח מהרכבת שהובילה לאושוויץ, אך נתפס והבין שרוב בני משפחתו כבר נשלחו למחנה הריכוז. כעבור מספר ימים נכלא וב-15 ביוני 1944 הובא לגטו נירג'האזה והצליח לברוח שוב מהרכבת שהובילה לאושוויץ. הוא חי כחודש בשם בדוי בפרשוב עד שנתפס על ידי האס. אס בברטיסלבה ונשלח לאושוויץ. מאחר שדיבר 5 שפות הוא הציג את עצמו כמאמן טניס שולחן וקיבל תפקיד לשרת קצין אס. אס שעזר לו לחזור לברטיסלבה ומשם הוא נמלט לבודפשט, אך נתפס שוב. הוא ברח בקלטי פאייאודבר והגיע לשגרירות שוודיה שם קיבל הגנה מראול ולנברג. ב-21 בינואר 1945 הוא שוחרר. רעייתו של פנט מצאה את מותה באושוויץ.
פנט היה נושא לסרט תיעודי של סטיבן ספילברג על חיי היהודים במלחמת העולם השנייה.
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית 2018
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית נערכה ברחובות ב-16 במרץ 2018
שדה משה
שְׂדֵה מֹשֶׁה הוא מושב בחבל לכיש ליד העיר קריית גת השייך למועצה אזורית לכיש. הוקם ב-1956 בסיועה של יק"א, במסגרת התנועה מן העיר אל הכפר, על אדמות הכפר הערבי הנטוש עיראק אל-מנשייה. הוא נקרא על שמו של מוריס הירש (הברון הירש) שהיה ממייסדי יק"א, ונקרא תחילה "שדה ישעיהו" על שם ישעיהו פרס.
המושב בעל צביון חילוני אבל מתגוררים בו גם תושבים שומרי מסורת.
יחסי טרנסניסטריה–ישראל
יחסי טרנסניסטריה–ישראל הם יחסי החוץ בין מדינת ישראל לטרנסניסטריה.
בין שתי המדינות אין שום מגעים, וישראל רואה בטרנסניסטריה כחלק ממולדובה, כחלק יחסי ישראל–מולדובה, ולא מכירה בה כמדינה ריבונית, בדומה לקהילה הבינלאומית. מולדובה איננה מכירה במדינה פלסטינית, שדורשת לקבל עצמאות מישראל. עם זאת, ממשלת ישראל בדרך כלל נוהגת שלא להתייחס לסכסוך טרנסניסטריה.