cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משק החשמל בישראל
תקופת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי
במקביל לחברת החשמל שסיפקה חשמל למרבית חלקי הארץ, פעלה חברת החשמל הירושלמית באזור ירושלים (עד רדיוס של 20 ק"מ מהעיר העתיקה), והפעילה את תחנת הכוח ירושלים. הדלק לתחנה סופק באמצעות מסילת הרכבת יפו–ירושלים. חברה זו פעלה במסגרת החברה הבריטית בלפור ביטי, שרכשה את הזיכיון לייצור חשמל באזור ירושלים מידי מברומטיס, בעל הזיכיון. החשמל בירושלים יוצר באמצעות גנרטורים גדולים, ומחירו היה גבוה ממחיר החשמל שסופק על ידי חברת החשמל, שהפיקה חשמל בטכנולוגיה קיטורית והידרו-אלקטרית שהן בעלות נצילות גבוהה יותר. יכולת הייצור עלתה בהדרגה מ־0.6 מגה-ואט ב־1929, ל־10 מגה-ואט ב־1948. החברה הירושלמית לא שיערה נכון את גידול הביקוש לחשמל, והתקשתה לספק את הביקוש הגובר בירושלים. בשלהי תקופת המנדט הבריטי החלה חברת החשמל הארצית לפרוס קו הולכה לכיוון ירושלים, פעולה שנקטעה עקב פרוץ מלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת העצמאות וחלוקת ירושלים, פעלה במערב העיר חברת ישראלית שהפעילה את תחנת הכוח הקיימת, וחברה מזרח ירושלמית שהפעילה אתר ייצור חלופי בשועפט החל מ־1951, וקיבלה את הזיכיון לאספקת חשמל לסביבות העיר מהממשל הירדני, שרכש אותו מהחברה הבריטית.
לאחר הקמת המדינה
לאחר הקמת מדינת ישראל, חל גידול מהיר בביקוש עקב פיתוח התעשייה והגידול המהיר באוכלוסייה. בעקבות כך הורחבו תחנות חיפה ותל אביב ביחידות קיטוריות נוספות, אך החברה נקלעה למשבר עקב הצורך בהרחבה משמעותית של היקף הייצור, פיחות חד בשער הלירה הישראלית, וכישלון ניסיונות לגיוס הון נוסף לצורך ההרחבה. ב־1954 הולאמה חברת החשמל, לאחר שמדינת ישראל רכשה 95% ממניותיה, והחברה הפכה לחברה ממשלתית ישראלית. המימון הממשלתי כמו גם כספי השילומים סייעו לבניית יחידות ייצור נוספות, והקלו על המחסור הארצי בחשמל. במהלך שנות ה-50 רכשה החברה את נכסיה של חברת החשמל הירושלמית הישראלית, שפעלה עד אז באזור ירושלים באופן עצמאי, והפעילה את תחנת הכוח ירושלים. בנוסף, נוהל משא ומתן חשאי עם החברה המזרח-ירושלמית שהחזיקה בזיכיון לאספקת חשמל לכל ירושלים. במהלך עשור זה הוקמה תחנת הכוח אשכול באשדוד, ונמשכה הרחבת התחנות בחיפה ובתל אביב. הרחבת התחנות נמשכה גם בשנות ה-60 וה-70. במסגרת עבודות ההרחבה נבנו מספר יחידות סודיות בתל אביב ובחיפה (רדינג ג' ותחנת הכוח אורים בנשר) שנועדו לשימוש על ידי צרכנים בעלי חשיבות אסטרטגית, במקרה ויפגעו התחנות הראשיות. תחנת הכוח ירושלים עברה למתכונת הפעלה של מקרי חירום בלבד, והושבתה סופית במהלך שנות ה־80, משיקולים כלכליים. לאחר מלחמת ששת הימים החלה חברת החשמל לספק חשמל בהדרגה לאזור יהודה, שומרון וחבל עזה (באזור שלא פעלה בו חברת החשמל למזרח ירושלים, שסיפקה חשמל מתחנת הכוח שלה בשועפט לאזור מזרח ירושלים, בית לחם, יריחו ורמאללה). בתקופת השלטון הירדני פעלו באזור יהודה ושומרון מחלקות חשמל עירוניות שהפעילו גנרטורים בהספק קטן, במחיר גבוה יחסית ובאמינות נמוכה. מלבד חברת החשמל, פועלות בארץ החל מתקופת המנדט יחידות ייצור קטנות לצורך אספקת חשמל למפעלים גדולים, כדוגמת מפעל המלט נשר, בתי הזיקוק ומפעלי ים המלח. נכון לשנת 2013, קיימות בישראל כמה עשרות יחידות ייצור נוספות המייצרות כ־400 מגה-ואט.
באמצע שנות ה־70 הוחל בבנייתה של תחנת הכוח בחדרה, שתוכננה להיות מופעלת באמצעות פחם (במקום המזוט ששימש עד אז בכל התחנת הקיטוריות), על רקע משבר האנרגיה העולמי. במחצית שנות ה־80 הוחל בבנייתה של תחנת הכוח רוטנברג באשקלון, שתוכננה אף היא להיות מופעלת בפחם. תחנות אלו הורחבו במהלך שנות ה־90. במהלך תקופה זו החלה חברת החשמל במזרח ירושלים לרכוש חשמל מחברת החשמל לצורך אספקה באזור פעילותה, במקביל לייצור עצמי מתחנת הכוח שלה בשועפט, שלא עמד בביקוש הגובר, ובהמשך כחלופה לתחנת הכוח שלה, שהושבתה משיקולים כלכליים.
בראשית שנות ה־90, בעקבות העלייה ממדינות ברית המועצות לשעבר, עלה בחדות הביקוש לחשמל עקב גידול מהיר באוכלוסייה. הוחל בבניית תחנות כוח בפנים הארץ (כל התחנות עד אז היו בטכנולוגיה קיטורית והוקמו לאורך חוף הים התיכון) שפעלו באמצעות טורבינות גז תעשייתיות, והוחל בבניית קו המתח העל-עליון 400 ק"ו, המקשר בין תחנות הכוח הגדולות לתחנות מיתוג. במסגרת הרחבה זו נבנו תחנת הכוח חגית, אלון תבור, צפית, גזר, רמת חובב ואילת.
ב־1996 פקע תוקף הזיכיון הבריטי של חברת החשמל לאספקת חשמל בישראל, ומאז מוסדרת פעילותה באמצעות חוק משק החשמל ותקנות המוצאות מכוחו. חוק משק החשמל מאפשר ליצרני חשמל פרטיים להיכנס לתחום ייצור החשמל בישראל.
במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 החליטה ממשלת ישראל להציב יעד של 20% יצור חשמל על ידי יצרנים נוספים, מלבד חברת החשמל, עד שנת 2020. החל מקיץ 2013 הצטרפו תחנות כוח בבעלות פרטית למערך ייצור החשמל, בהיקף כולל של 2,150 מגואט: "דליה", "דוראד" ו"אי.פי.אם באר טוביה". כמו כן נחתם הסכם לרכישת חשמל בהיקף של 400 מגואט עם היצרן "רותם או.פי.סי". במסגרת החלטות הממשלה נאסר על חברת החשמל להקים תחנות כוח חדשות. עם זאת, בשל חשש מהעדר רזרבות מספיקות לביקושי השיא, הוקמו ושודרגו מספר יחידות נוספות במסגרת תוכנית חירום בין 2008 ל־2012. במקביל נקבע בחוק משק החשמל כי אדם אחד או חברה אחת לא תחזיק ביותר מ־30% מיכולת ייצור החשמל הארצית, דבר שהביא למכירה של תחנות כוח אחדות של חברת החשמל. חלקה של חברת החשמל בייצור החשמל בישראל יורד בהדרגה, מ-77% בשנת 2015 ל-61% בשנת 2020, ומגמה זו צפויה להימשך.
אנרגיה מתחדשת
בשנת 2017 העריכו ליאור גאלו ויהודה פורת מחטיבת המחקר של בנק ישראל שייצור החשמל באמצעות אנרגיות מתחדשות מפגר במידה רבה אחרי יעדי הממשלה, לאחר שגם בעשור הקודם נוצר פיגור. לדעת החוקרים בבנק נבע הפיגור מיעדים בלתי ריאליים, אסדרה מכבידה, ודחייה בעקבות הירידה התלולה של עלות הייצור. על פי החוקרים, החסם העתידי המרכזי לייצור חשמל מאנרגיות מתחדשות נוצר מהיעדר תכנון לטווח הארוך, בפרט של הרשת להולכת החשמל. לטענתם כבר ב-2017 זהו חסם אפקטיבי להרחבת השימוש בהן.
בתקופה זו החלה הסבת תחנות הכוח להפעלה באמצעות גז טבעי כתחליף למזוט וסולר, ומאוחר יותר גם לפחם, על רקע גילויי גז טבעי בסמוך לישראל, מחיר נמוך של הגז הטבעי, ופליטת מזהמים פחותה בהשוואה לדלקים אחרים. הסבת תחנות הכוח הייתה תלויה גם בחיבור יבשתי של תחנות הכוח לצינור הגז היבשתי (או הצינור התת-ימי שעובר בסמוך לחוף), שנעשה בהדרגה מהדרום לצפון.
סוגי יחידות הפקת חשמל
הטורבינות המשמשות להפקת חשמל בישראל מתחלקות לארבעה סוגים עיקריים:
נכון לסוף 2014, עלות הייצור הנמוכה ביותר היא ביחידות קיטוריות המופעלות בפחם, ולאחר מכן יחידות המחזור המשולב המופעלות בגז טבעי, יחידות קיטוריות המופעלות בגז טבעי, טורבינות גז תעשייתיות המופעלות באמצעות גז טבעי, יחידות המופעלות באמצעות גז טבעי נוזלי, יחידות המופעלות במזוט, ויחידות המופעלות בסולר. חישוב זה מבוסס על ירידה מתמשכת במחירי הפחם עד לשנת 2014, קודם לכן היה הייצור בגז טבעי בטכנולוגיית מחזור משולב זול יותר מאשר הייצור בפחם. עלות הייצור באמצעות גז טבעי נוזלי, מזוט וסולר גבוהה בהרבה בהשוואה לייצור באמצעות פחם וגז טבעי, והשימוש בחומרי דלק אלו אינו כלכלי ביחס לתעריף החשמל, ונעשה רק מסיבות תפעוליות. לדוגמה, עקב משבר הגז הטבעי המצרי בין השנים 2011–2013, נרשמה עלות עודפת של כ־9 מיליארד ש"ח בסעיף הדלקים, עקב הצורך בשימוש במזוט וסולר כתחליף לגז הטבעי. הפעלת היחידות השונות נעשות בהתאם לביקוש המשתנה, במסגרת מגבלות תפעוליות שונות, כאשר עלות הייצור היא הגורם המשמעותי ביותר בבחירת הפעלת היחידות השונות. עם זאת, בשל הוראות המשרד להגנת הסביבה, ישנה קדימות לשימוש בסולר היקר על פני המזוט הזול יותר, בשל זיהום אוויר קטן יותר מסולר. מהירות ההתנעה של טורבינות הגז הסילוניות היא הגבוהה ביותר (כ־5 דקות), בעוד התנעת יחידות אחרות דורשת זמן ארוך יותר (כשעה עד 24–48 שעות). משיקולי איכות סביבה, ישנה עדיפות משמעותית להפקת חשמל מגז טבעי, מאשר מפחם. בשלהי 2015 הורה המשרד לאיכות הסביבה לחברת החשמל להפחית את השימוש בפחם לטובת גז טבעי, משיקולי איכות סביבה.
הדלקים המשמשים לייצור חשמל
יחידות הייצור הראשונות בארץ הופעלו באמצעות מזוט וסולר, למעט תחנת נהריים שהייתה תחנה הידרו-אלקטרית. על רקע משבר האנרגיה העולמי באמצע שנות ה־70 נוצר צורך לגוון את מקורות האנרגיה, והוחל בבניית תחנות כוח שהופעלו בפחם. עם גילויים משמעותיים של גז טבעי בסמוך לישראל במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 החלה בניית יחידות ייצור שהותאמו לייצור באמצעות גז טבעי, משיקולי מחיר ואיכות סביבה, ואף נערכה הסבה של יחידות ישנות מהפעלה באמצעות מזוט להפעלה באמצעות גז טבעי.
בהתאם להחלטת משרדי הגנת הסביבה והאנרגיה, לאחר בהתבסס על מאגרי הגז הטבעי שהתגלו ופועלים בישראל, הוחלט לרדת בהדרגה משימוש בפחם (עד לסגירה מוחלטת של התחנות בשנת 2030) ולמעבר למשק שמבוסס רובו ככולו על גז טבעי.
נכון לסוף שנת 2018, כ-67% מהחשמל יוצר בגז טבעי, כ-30% בפחם, וכ-3% אחוזים באנרגיות מתחדשות. שנוי משמעותי שנובע מהחלטה אסטרטגית להורות לחברת החשמל להפחית את השימוש בפחם (במטרה להפחית זהום אוויר) החל משנת 2015. שינוי זה התאפשר בזכות כמויות הגז הטבעי אותן ניתן היה להזרים למשק הישראלי ממאגר הגז תמר, בגיבוי אנית הגז הטבעי הנוזלי של חברת חשמל, והחיבור הצפוי של מאגרי הגז הטבעי לוויתן (סוף 2019) וכריש (אמצע 2021).
לפי נתוני המשרד להגנת הסביבה, השימוש בגז הטבעי הוביל לירידה משמעותית בפליטת מזהמים לאוויר.
נכון לסוף 2013, כ־56% מכלל יכולת הייצור של חברת החשמל מתאפשר באמצעות גז טבעי (30 יחידות המפיקות 7,597 מגה-ואט), 34% באמצעות פחם (10 יחידות המפיקות 4,840 מגה-ואט), ו־10% באמצעות סולר. בפועל, בעקבות מחסור בגז טבעי במהלך 2011–2012, שימשו סולר ומזוט להנעת יחידות שונות שתוכננו להפעלה באמצעות גז טבעי. בשל המשמעות האסטרטגית של אספקת חשמל בישראל, מרבית היחידות הפועלות באמצעות גז טבעי ופחם מאפשרות הפעלה גם על ידי מזוט וסולר בעת הצורך.
בתחילת העשור השני של המאה ה־21 החלו להיערך ניסויים לשימוש במתנול במקום בסולר כחומר דלק לטורבינות של חברת החשמל המופעלות בסולר. בעקבות הצלחת הניסוי, הוסבה יחידת ייצור באילת להפעלה באמצעות מתנול, במקום בסולר, בעקבות יתרונות משמעותיים של המתנול על הסולר במחיר ובפליטות של חומרים מזהמים לאוויר.
חסרונו העיקרי של הגז הטבעי, הוא קושי באגירתו, (בניגוד לדלקי מאובנים אחרים, שאגירתם קלה יחסית). במקביל לבניית מתקני הקליטה וצינור הגז היבשתי ולצורך הבטחת יתירות, ועל רקע המשבר באספקת הגז הטבעי המצרי, נבנה מצוף ימי בסמוך לחדרה בעלות של כחצי מיליארד דולר, שנועד לקליטת גז טבעי נוזלי במקרה של תקלות באספקת גז טבעי מהמאגרים בים התיכון או של ביקוש יתר של צרכני הגז בישראל, והעברתו באמצעות צינור למערכת הובלת הגז היבשתית. מחירו של גז טבעי נוזלי גבוה בהרבה משל גז טבעי דחוס, בשל עלויות ההנזלה וההובלה, אך על פי רוב נמוך במעט ממחיר הנפט, ובעל יתרונות סביבתיים ניכרים בהשוואה לתוצרי נפט ופחם. במקביל לבניית המצוף נשכרה אונייה מגזזת על ידי חברת החשמל, לצורך נשיאת מטעני הגז והעברתם לצינור הגז דרך המצוף הימי. המצוף נכנס לפעילות בראשית 2013.
בעבר פעלו בארץ תחנות כוח שהופעלו באמצעות דיזל-גנרטור (הוקמו בראשית שנות ה־20 בתל אביב, חיפה וטבריה בהספק קטן מאוד על ידי פנחס רוטנברג, וכן פעלו בהספקים גבוהים יותר בירושלים, ובערי יהודה ושומרון בתקופת השלטון הירדני), ותחנת הכוח בנהריים, שהייתה תחנה הידרו-אלקטרית שהוקמת בשנות ה-30 והופעלה בכוח מי הירדן והירמוך. יחידות הדיזל של חברת החשמל הושבתו עם הפעלת יחידות קיטוריות שהיו בעלות הספק גבוה בהרבה (היחידה הקיטורית הראשונה בארץ הופעלה בחיפה, ולאחריה בתחנת רדינג בתל אביב), תחנת נהריים הושבתה במהלך מלחמת העצמאות ב־1948, התחנות ביהודה ושומרון הושבתו בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים בעקבות חיבור הערים לתחנות הכוח של חברת החשמל הישראלית, התחנה הירושלמית הישראלית הושבתה בשנות ה־60, ושל חברת החשמל המזרח-ירושלמית בשנות ה־80.
נכון ל־2013, ישנם בישראל מספר יחידות ייצור המופעלות באמצעות מים, רוח וביוגז המופעלות על ידי גורמים פרטיים, אך היקף הייצור בהם זניח בהשוואה לייצור באמצעות דלקים שונים. במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 החלה פריסה נרחבת של פאנלים סולאריים להפקת חשמל, העושים שימוש בקרינת השמש לייצור חשמל.
אתרי ייצור חשמל
ביולי 2015 הגיע כושר הייצור הארצי של יחידות הייצור הגדולות המיועדות להפקת חשמל לשימוש לא-עצמי לכ־15,807 מגה-ואט, כאשר כושר הייצור הארצי של חברת החשמל היה 13,617 מגה-ואט, והשאר סופק על ידי יצרנים פרטיים. בשיא הקיץ, בשל מגבלות ייצור בעת שיא הביקוש (עקב טמפרטורות חיצוניות גבוהות, המקשות על קירור טורבינות הגז ומונעות תפוקה מלאה שלהם), כושר היצור נמוך בכ־5.5% מכושר היצור הכללי ומסתכם בכ־14,800 מגה-ואט.
על פי משרד האנרגיה ב-2019 כושר הייצור של חברת חשמל עם 16 האתרים שהיא מחזיקה עמד על 12.8 ג'יגהואט. כושר הייצור ב-36 מתקנים של החברות הפרטיות על 4.3 ג'יגהואט. וכושר הייצור של מתקני יצרני אנרגיות מתחדשות עמד על 2.3 ג'יגהואט. כך שסך כל כושר ייצור החשמל של מדינת ישראל היה 19.4 ג'יגהואט.
אתרי יצרנים פרטים
יצרני חשמל מדלקים (גז טבעי, מזוט וסולר)
אנרגיות מתחדשות
יצרני חשמל מביוגז: סה"כ: 11 מגה-ואט.
יצרני חשמל מרוח: סה"כ: 27.6 מגה-ואט.
פוטו-וולטאי
בנוסף ליחידות רבות מחוברות לרשת החלוקה ולמתח נמוך קיימות מספר אתרים גדולים המחוברים לרשת הארצית במתח 161 קילו-וולט:
מערכת ההולכה, ההשנאה והחלוקה
מערכת ההולכה בישראל כוללת קווים במתח 161-400 קילו-וולט (ק"ו) שמעבירים את האנרגיה החשמלית המיוצרת בתחנות הכוח הגדולות לאזורי הצריכה. בישראל קיימים שני סוגי קווי מתח גבוה: "מתח על" של 400 ק"ו המקשרים בין תחנות הכוח הגדולות לבין תחנות מיתוג בהן רמת המתח יורדת ל-161 ק"ו באמצעות השנאה, וקווי "מתח עליון" של 161 ק"ו המקשרים את תחנות המיתוג לתחנות משנה, ואת תחנות הכוח בגודל בינוני באופן ישיר לתחנות המשנה. בתחנות המשנה מורדת רמת המתח לרמת מתח המתאימה לחלוקה לצרכנים ("מתח גבוה" - 22 ק"ו, ובמקומות מסוימים גם 33 ק"ו או-13 ק"ו). מערכת קווי המתח על תוכננה להפרס באופן טבעתי, לצורך יתירות במקרה של תקלה באחד הקווים, והחלה לפעול בשנת 1988. המערכת חיברה את כל תחנות הייצור הגדולות במישור החוף ובשפלה, מחיפה בצפון, ירושלים במזרח ועד רמת חובב בדרום.
כמה צרכנים בעלי צריכה גדולה במיוחד (מפעלי פטרוכימיה, מתקני התפלה, מתקני שאיבת מים וכו') מחוברים ישירות למערכת 161 ק"ו באמצעות תחנות משנה פרטיות. רוב קווי ההולכה הם קווים עיליים ורק באזורים צפופים הונחו קווים תת-קרקעיים באמצעות כבלים.
בעקבות סערות עזות בחורף 1992 נפגעו קווי הולכה רבים באזורים שונים מקריסות עצים ועמודים, דבר שהוביל להפסקות חשמל שהתמשכו לכ־4 ימים במקומות שונים בארץ. בעקבות אירועי חורף זה הושם דגש על הקמת מערכת חלוקה תת-קרקעית במקומות יישוב גדולים.
מערכת ההולכה, ההשנאה והחלוקה נמצאת בבעלות מלאה של חברת החשמל, ועל כן התעריף המשולם ליצרני חשמל פרטיים על ידי צרכני החשמל שלהם, כולל בתוכו תשלום לחברת החשמל על שימוש במערכת ההולכה.
צריכת החשמל
צריכת החשמל מהווה כ–30% (נתוני 2004) מסך כל צריכת האנרגיה בישראל. בשנת 2021 הסתכם ייצור החשמל בישראל כ-68.4 מיליארד קוט"ש. מהם 20 מיליארד קוט"ש (כ-30%) על ידי יצרני חשמל פרטיים והיתר על ידי חברת החשמל. נתח הייצור של חברת החשמל יורד בהדרגה ותוך מספר שנים מתוכנן לרדת אל מתחת ל-50%.
לפי משרד האנרגיה הסיבות לגידול בצריכת החשמל הן:
שיאי הצריכה בישראל נקבעים באופן מסורתי בשיאם של גלי חום בקיץ, ולעיתים נדירות יותר בעת גלי קור בחורף, בשל הפעלה מרובה של אמצעי קירור או חימום. שיא הצריכה החורפי נקבע ב־26 בינואר 2022 על 14,805 מגה-ואט, ושיא הצריכה הקיצי נקבע ב-3 בספטמבר 2020 על כ 14,660 מגה-ואט. לשם השוואה, בשנת 2006 שיא הצריכה היה 9,400 מגה ואט, בשנת 2004 היה 8,550 מגה ואט ובשנת 2000 7,900 מגה ואט. שבירת שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף, היינה תופעה נדירה מאוד, ושיאי הביקוש נשברים בדרך כלל בקיץ. לדוגמה, ב-19 וב-26 בינואר 2022 בהתאמה, נשבר שיא הביקוש לחשמל בכל הזמנים בישראל בעונת החורף לראשונה מאז ינואר 2008.
בשנות התשעים של המאה העשרים קצב הגידול בצריכה היה 7% לשנה. בעשור הראשון של שנות ה-2000, ירד קצב הגידול ל 4% בשנה. בשנת 2008 גדלה צריכת החשמל בישראל ב 1.7% בלבד, (לעומת תחזית של 2.7%), ולנתון מתאם עם הנתונים הכלליים במשק הישראלי, המעידים על מיתון ואף נסיגה.
בשנת 2009 נרשמה ירידה בשיעור של 2.4% בצריכת החשמל בישראל. הירידה האחרונה בצריכת החשמל השנתית נרשמה בשנת 1957. במגזר המסחרי, (חנויות, קניונים, משרדים) נרשמה עלייה קלה של 0.8%. במיגזר הביתי נרשמה ירידה קלה של 0.6%. במיגזר התעשייתי נרשמה ירידה חדה של 7.9%, בצריכת הרשות הפלסטינית נרשמה עלייה של 3.2%, בצריכה לשאיבת מים נרשמה ירידה משמעותית של 12.5% ובמיגזר החקלאות נרשמה ירידה משמעותית של 7.5% לעומת שנת 2008. בחציון הראשון של שנת 2009 נרשמה ירידה ארצית משמעותית בשיעור של 5.8%, אשר הלכה והתמתנה לקראת סוף השנה.
מבחינה גאוגרפית של נתוני צריכת החשמל עולה, כי באזור גוש דן נרשמה ירידה קלה של 0.8%, באזור חיפה והקריות ירידה של 3.8%, אזור ירושלים רבתי (כולל בית שמש, יהודה ושומרון) ירידה של 1.8%, צפון הארץ מקו חדרה ועד גבול הלבנון (להוציא חיפה והקריות) ירידה משמעותית של 4.8% ודרום הארץ מקו ראשון לציון ועד אילת (להוציא ירושלים רבתי, בית שמש, יהודה ושמרון) ירידה של 2.9%.
קצב הגידול של הביקוש לחשמל בישראל, כמו בשאר מדינות העולם הולך ומאט. תחזית הביקוש לחשמל של בנק ישראל בבעשור השלישי והרביעי של המאה ה-21 צופה גידול של כ-2.5 אחוזים בשנה. לעומתה, תחזית הביקוש לחשמל לשנת 2030 שנערכה על ידי הכלכלן הראשי של BDO חן הרצוג לצורך הנפקת שדה הגז תמר, צפתה עליה ממוצעת של 3.8% בצריכה הכוללת לשנה שתביא להגדלת הביקוש ל-96 מיליארד קוט"ש עד לשנת 2030, זאת בהשוואה לתחזית עולמית החוזה גידול של 2.7% לשנה (עד 2030)..
התפלגות צריכת החשמל
נכון ל-2021 צריכת החשמל בישראל מתפלגת באופן הבא:
צריכת החשמל בישראל כפרמטר כלכלי במשק
צריכת החשמל בישראל, מהווה פרמטר כלכלי משמעותי הן ברמת כלל המשק והן ברמת הצרכן הבודד ולמעשה יכולה להוות אינדיקטור כלכלי למצבו. גידול משמעותי בצריכת החשמל, יוביל לגידול בכושר הייצור בישראל וישפיע על גידול בתוצר המקומי הגולמי. עליה ברמת החיים של הפרט, תוביל לשימוש מוגבר במכשירי חשמל ובכך תעלה את הצריכה הפרטית לנפש. בהשוואה רב שנתית של שיעור השינוי באחוזים בצריכת החשמל, התמ"ג והצריכה הפרטית לנפש עולה, כי מגמות השינוי הן דומות ובאירועי הילה, כגון האינתיפאדה השנייה, ישנו מתאם בין הנתונים.
צובר
הספקת חשמל בצובר משמעה רכישת חשמל בצורה מרוכזת מחברת החשמל לישראל, חלוקתו והולכתו למשתמשים.
כמפורט בטבלת הצריכה לעיל כ-6% מצריכת החשמל נצרכת במגזר זה. לפי נתוני חברת חשמל נכון ל-2003 היו 370 רוכשים - ספקים כאלה (כמפורט בטבלה משמאל).
איזון בצריכת החשמל
צריכת החשמל מתפלגת על פני שעות היממה בהתאם לפעילות המשק. הצריכה הבסיסית המינימלית בשעות הלילה היא בערך 4,000 מגה ואט ומגיעה עד לשיא של 8,000 - 9,000 מגה ואט במשך היום, ולסביבות 12,800 בשיא הקיץ (2015). הצריכה מתחילה לעלות משעות הבוקר (6:00 - 7:00) וחוזרת למינימום בלילה בשעה 23:00. שעות השיא הן בשעות 11:00 עד 17:00 בקיץ או 17:00 עד 22:00 בחורף.
במדינת ישראל, שנכון ל-2023 אינה מייבאת חשמל ממדינות שכנות, התפלגות זו מחייבת ייצור חשמל משתנה על פני היום והכנת תשתית ייצור לזמני שיא שאינה מנוצלת בזמני שפל. לפיכך נעשות פעולות "ליישר את הקו":
החשמל כמשאב חיוני
חשמל כמקור אנרגיה חיוני לתפקוד הכלכלה הישראלית, למערכת אספקת המים, למערכות צבאיות שונות, לבתי חולים ועוד. בעולם טרם הבשילה לכדי כדאיות מסחרית מערכת לאגירת חשמל, ועל כן אין כמעט יכולת מעשית לאגירת חשמל לשימוש עתידי. בשל מצבה הגאו-פוליטי של ישראל, היא אינה יכולה להיעזר בשכנותיה במקרים של שיבושים באספקת חשמל, ולמעשה אין כמעט יכולת מעשית לכך גם בשל העדר רזרבה מספקת לייצור חשמל אצל שכנותיה.
על מנת להבטיח אספקת חשמל סדירה ככל האפשר, יש צורך ביתירות של המערכת (לעמידה במקרי תקלות), החזקת מלאי דלקים שיספיקו לטווח זמן בינוני, ותחזוקה שוטפת של מערכת ההולכה. חלק מיחידות הייצור של חברת החשמל תוכננו כך שניתן יהיה להשתמש בהם גם בסוג דלק אחר (מזוט, סולר), במקרה של חוסר בסוג הדלק הראשי (פחם, גז טבעי).
ישנו תכנון עתידי למגשר אירו-אסיה, כבל חשמל תת-ימי מוצע שיחבר את רשת החשמל עם זו של קפריסין ויוון.
בנוסף ישנו צורך באבטחה של מתקני הייצור וקווי ההולכה מפני פגיעות אויב. במהלך מלחמת העצמאות הופצצה תחנת הכוח רדינג בידי חיל האוויר המצרי, אך לתחנה לא נגרם כמעט נזק.
חברת החשמל מחויבת באחזקת יכולת ייצור לצורך גיבוי יצרנים פרטיים, ולצורך כך משולמת לה פרמיה מיוחדת על ידי היצרנים.
רפורמת ייצור חשמל פרטי
בשנת 1981 נחנכה - במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל של משרד האנרגיה והמים
- טורבינת רוח הדגמה במעלות ביוזמת משרד האנרגיה ובסיועו תוך שיתוף פעולה עם מפעל ישקר. הטורבינה הזינה חשמל ישירות למפעל (באותה התקופה לא ניתן היה לספק ולמכור חשמל ישירות לרשת החשמל הארצית של חברת חשמל).
ב-1982 נעשתה יוזמה ראשונה בישראל בתחום "ייצור חשמל פרטי" על ידי ד"ר משה הירש שכיהן במשרד האנרגיה והתשתית כרפרנט ומוביל התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל. היוזמה באה מתוך צרכים שנוצרו בשטח לאפשר שילוב של גורמים מקומיים לייצר חשמל באמצעות טורבינות רוח ולספקו ישירות לרשת החשמל הארצית הקרובה במקום למתוח כבלים למרחקים ארוכים לכוון הצרכן בעלות גבוהה תוך יצירת הפסדי אנרגיה גבוהים ותוך הגבלת הספק החשמל הנקוב של הטורבינה להספק הבסיס - base load - הנצרך על ידי הצרכן. בעקבות יוזמה זו הוקמה ועדה משותפת למשרד האנרגיה ולחברת החשמל על מנת לבחון את הנושא ולהביא ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי".
בשנת 1985 הוקם לראשונה פרויקט על פי הסדר של "יצרן חשמל פרטי": טורבינת רוח הדגמה בתל קטיף, ליד אלוני הבשן, ברמת הגולן הטורבינה הוקמה במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח בישראל.
הסדר "יצרן חשמל פרטי" שנוצר כאמור בין משרד האנרגיה ובין חברת חשמל הוחל בהסכמה הדדית לגבי פרויקטים שנבדקו ואושרו הן על ידי משרד האנרגיה והן על ידי חברת חשמל. בהמשך טופלו ואושרו כ"יצרן חשמל פרטי" פרויקטים נוספים באנרגיית הרוח ובאנרגיות חלופיות נוספות כדוגמת מתקן הידרואלקטרי לייצור חשמל ליד מעין ברוך בגליל העליון. מתקן זה הוקם ב-1984, קודם ליצירת הסדר "יצרן חשמל פרטי", ולכן לווה בהתקנת קו הולכת חשמל ארוך ליישוב אף כי בקרבת המתקן עבר קו מתח גבוה של חברת חשמל.
בעקבות מתקן ההדגמה של טורבינת רוח בתל קטיף הוקמו בהמשך, במסגרת תוכנית ניצול אנרגיית הרוח, טורבינות רוח נוספות בסיוע משרד האנרגיה, בגוש שגב בגליל על ידי חברת חשמל, וביישובים מעלה גלבוע, בית יתיר ואלון מורה על ידי היישובים וגורמים מקומיים ביוזמת משרד האנרגיה וסיועו. מיזמי טורבינות רוח כמתקני הדגמה, בשילוב עם מיזמים בתחום איתור אתרים לחוות של טורבינות רוח במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח, הובילו במקביל ובהמשך ליזום והקמת חוות טורבינות רוח ראשונה בתל עסניה - רכס חזקה - ברמת הגולן, בסיוע של משרד האנרגיה ומרכז ההשקעות.
תחום "יצרן חשמל פרטי" הוחל בהמשך לנושאים נוספים באנרגיות מתחדשות וכן לקוגנרציה (ייצור משולב של חשמל וחום) תוך התניה להשגת נצילות אנרגיה כוללת של 70% ומעלה.
בתחילת שנות ה-90 הוקם פרויקט הדגמה בתחום קוגנרציה על בסיס מנוע דיזל, שהיה הראשון מסוגו ואשר זכה להכרה כיצרן חשמל פרטי. הפרויקט הוקם במפעל טקסטיל ק.א.נ. לצביעה ואשפרה בראשון לציון, ובו מערכת מנוע-גנרטור (מנוע דיזל מונע במזוט קל) המצוידת במכלולים לניצול החום השיורי של המנוע (חום גזי פליטה להפקת קיטור וחום מי קירור של המנוע למים חמים לתהליכים).
במחצית הראשונה של שנות ה-90, בעקבות פניות של גורמים שונים במשק להכרה בפרויקטים שלהם כיצרני חשמל פרטיים, הוחלט במשרד האנרגיה על הקמת ועדה שתסנן פרויקטים ותדרג אותם בתיאום עם חברת חשמל. הוועדה נקראה ועדת ברובינדר, על שם יו"ר הוועדה, שהיה אז ראש מנהל החשמל במשרד האנרגיה.
בהמשך הוקמה לנושא ועדת אילתה, על שם יו"ר הוועדה, פרופ' חיים אילתה. שעמד בראש הרשות הציבורית לענייני חשמל שהוקמה ב-1996.
בתחילת שנות ה-2000 הגדירה ועדה במשרד האנרגיה תקנות עדכניות עבור יצרנים פרטיים מאנרגיות מתחדשות וקוגנרציה. לאחר זמן אומצו התקנות בכנסת לכדי שילוב בחוק החשמל. בשנת 2005 פרסם משרד התשתיות הלאומיות תקנות המיועדות להסדרת ההתקשרות בין יצרני חשמל פרטיים לבין חברת החשמל כחברת הולכה ואספקה. על סמך תקנות אלו ביקשו מספר גורמים אישורים להקמת תחנות כוח פרטיות, אולם נכון ל-2007 כל הבקשות התייחסו לתחנות כוח קונבנציונליות.
ב-2009 ניתנו רישיונות לייצור והספקת חשמל באמצעות מתקני אנרגיה סולארית לשתי חברות:
בדצמבר 2012 החלה הקמת שלשה מתקני יצור חשמל באנרגיה סולרית ביישובים גבולות, נחל עוז ולהב, בהיקף מצטבר של 18 מגה ואט.
ביולי 2013 נחנכה תחנת הכוח OPC רותם במישור רותם בהספק של 448 מגה-ואט ביחידת מחזור משולב המופעלת באמצעות גז טבעי (וסולר כהפעלה משנית), שהייתה לתחנת הכוח הפרטית הראשונה בישראל המפיקה חשמל בהיקפים גדולים המיועד למכירה לצרכנים. במאי 2014 התחברה לרשת החשמל הארצית תחנת הכוח דוראד דרומית מאשקלון (840 מגה-ואט). בקיץ 2015 מתוכננת השלמה תחנת כוח נוספת של דליה (870 מגה-ואט). יצרנים פרטיים נוספים מתוכננים להשלים בניית תחנות כוח נוספות בהיקף של 3,130 מגה-ואט עד 2017.
לצד יחידות הייצור של חברת החשמל, ויצרני חשמל פרטיים גדולים קיימים בארץ יחידות ייצור קטנות המופעלות על ידי גורמים פרטיים שונים, כאשר חלק מהייצור הפרטי משמש לצריכה עצמית, חלקה נמכר לחברת החשמל, וחלקה נמכר ללקוחות פרטיים גדולים. חלק מהמתקנים פועלים באופן דומה לטוריבנות מחזור משולב, ומשלבים יצור חשמל וחימום מים לקיטור, לצרכים תפעוליים של המפעלים. נכון לראשית 2013, יחידות אלו הן בעלות כושר יצור של 434.6 מגה-ואט.
בשנת 2013 כ־2% מהחשמל שיוצר בארץ היה מיצרנים פרטיים, ונכון ל-31 בדצמבר 2016 כ-23% מכושר ייצור החשמל במדינת ישראל מוחזק בידי יצרני חשמל פרטיים.
ייבוא אנרגיה חשמלית
נכון לשנת 2023 מדינת ישראל אינה מייבאת חשמל, אך עם זאת, נבחנו בעבר תוכניות לייבוא חשמל ממדינות שכנות:
מיזמים עתידיים
קיימות תוכניות לכ-20 חוות טורבינות הרוח ברחבי הארץ, בעיקר בצפון, עם פוטנציאל ההפקה של מעל 700 מגואט.
חברת אנלייט מתכננת להקים עם שותפים חוות טורבינות הרוח בעמק הבכא ובתל פארס.
פרויקטים נוספים: תחנת כוח קסם אנרגיה סמוך לראש העין בבעלות קיבוץ גבעת השלושה, תחנת כוח ברמת גבריאל בבעלות רפק אנרגיה, תחנת כוח של נתב"ג, תחנת כוח של נמל אשדוד.
הרפורמה בחברת החשמל
בסוף 2018 התקבלה ההחלטה על הרפורמה בחברת החשמל. במסגרת הרפורמה תפסיק החברה להיות מונופול בתחום הייצור ותישאר מונופול בתחום הולכת החשמל וחלוקתו. חברת החשמל תרד מנתח שוק של כ-70% כיום בייצור לרמה של כ-35% עד שנת 2025. על מנת להגיע למצב הזה מחויבת החברה למכור עד יוני 2023 חמש תחנות כוח: אלון תבור, רמת חובב, רדינג, חגית ואשכול. בתמורה תוכל החברה לבנות שתי תחנות כוח בחדרה במקום התחנות הפחמיות שייסגרו.
מדידת צריכת החשמל
לכל צרכן מותקן מונה חשמל, אשר מודד את כמות החשמל אשר נצרכה על ידיו מאז התקנת המונה.
מרבית המכשירים הללו בישראל מיושנים, אינם מעבירים את קריאת הצריכה העדכנית באופן אוטומטי לחברת החשמל, ודורשים הגעת מודד מטעם חברת החשמל, אשר בודק מדים אלה. בשל העלות הגבוהה של שליחת מודדים לכל בתי האב בישראל, מדי פעם מתבצעת גביית הכספים של חברת החשמל באמצעות "הערכה", אשר לעיתים סוטה במאות אחוזים מהצריכה האמיתית. במקרים אלה, על הצרכנים לפנות לבירור בחברת החשמל ולבקש את ביטול החיוב המופרז. מאחר שמערכת היחסים בין הצרכן לחברת החשמל אינה סימטרית, הרי שהחברה מנצלת את מעמדה המונופוליסטי כספקית של מוצר צריכה חיוני שאינו בר תחליף. כך במקרה שהצרכן אינו משלם את חובו, הוא נדרש לתשלומי הוצאות נילווים, ואילו חברת החשמל אינה מספקת פיצוי לצרכנים על גביית היתר ונוהגת לקזז את ההוצאה העודפת בדרישת התשלום הבאה.
האלק הוגאן
טרי ג'ין בוליאה (באנגלית: Terry Gene Bollea; נולד ב-11 באוגוסט 1953) הידוע בשם הבמה שלו האלק הוגאן (Hulk Hogan) או הוליווד הוגאן הוא מתאבק עבר מקצועני ושחקן אמריקאי. נחשב לאחד מגדולי המתאבקים בכל הזמנים ואחד המתאבקים המזוהים ביותר בעולם.
קריירה בהיאבקות המקצועית
בוליאה התחיל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו ב-1977. בשנת 1980 הצטרף ל-WWF והשם שניתן לו על ידי וינס מקמהן האב היה "האלק הוגאן" (Hulk פירושו "ענק"). הוגאן היה דמות "רעה" שנוהלה בידי פרדי בלאסי. הוגאן התאבק מול בוב באקלנד על אליפות ה-WWF, והתחיל יריבות מול אנדרה הענק, שהסתיימה באוגוסט 1980 בקרב גדול.
בוליאה פרש לזמן מה מה-WWF, זמן אותו ניצל כדי לעסוק בקריירת המשחק שלו, במהלכה הופיע ברוקי 3. בוליאה חזר לעולם ההיאבקות בארגון ה-AWA. בהתחלה היה מתאבק "רע" שנוהל בידי ג'וני ואליאנט, אך הקהל אהב את הוגאן, והוא הפך למתאבק "טוב". הוא השתמש בשיר "Eye of the Tiger" (עין הנמר) כמוזיקת הכניסה שלו ובמהרה נהיה המתאבק האהוד ביותר בארגון, כשהוא נלחם מול האלוף ניק בוקווינקל והמנהל שלו בובי הינן. אך הוגאן לא הצליח לזכות בתואר, מכיוון שבוקווינקל המשיך להפסיד בפסילה (דרך בה התואר לא מחליף ידיים). הוגאן לא קיבל את התואר כיוון שמנהל הארגון, ורן גאנייה, רצה שהארגון ייבנה סביב מתאבקים בסגנון טכני יותר. הוגאן כעס על שלא ניתן לו התואר ולכן החליט לחזור אל ה-WWF, שנקנה בידי וינס מקמהן הבן.
אליפות ראשונה
מקמהן בחר בהוגאן להיות האטרקציה המרכזית של הארגון שלו בגלל הגודל והכריזמה שלו. הוגאן חזר לארגון ב-27 בדצמבר 1983, וב-7 בינואר הציל את בוב בקלנד מהתקפה בידי צוות הסמואים, וכך הפך למתאבק "טוב". ב-23 בינואר, לאחר שבקלנד לא היה יכול להגיע לקרב מול שייך הברזל, האלוף שנוהל על ידי בלאסי, הוגאן ניצח את השייך והפך לאלוף ה-WWF בפעם הראשונה.
מיד לאחר מכן, הפרשן גורילה מונסון הכריז על הגעתה של ה"האלקמאניה". הוגאן התייחס למעריציו בתור "האלקמאניאקס" ופיתח דמות שקראה למעריצים להתפלל, להתאמן ולאכול ויטמינים. הוגאן התחיל להיכנס עם צעיפים אדומים וצהובים, כשהוא קורע את החולצה שלגופו לפני הקרב. במהלך רוב הקרבות שלו מול טוענים אמינים לתוארו, הוגאן היה תוקף עד שהמצב התהפך על פניו. בשלב מסוים, הוגאן היה "שואב את כוחו" מתמיכת הקהל, ואז חוזר לתקוף, כשהוא מצמיד את יריבו לאחר מגף לפנים והפלת הרגל לגרונו. במקרה של מתאבקים גדולים יותר, הוגאן היה מטיח אותם לפני שהיה מפיל עליהם את רגלו.
בשנה לאחר מכן, הוגאן הפך לפנים של ההיאבקות המקצועית, כשמקמהן קידם את הארגון שלו יחד עם רשת MTV. האטרקציה המרכזית התרחשה ב-31 במרץ 1985 - רסלמניה הראשונה, בה הוגאן הצטוות עם מיסטר טי כדי לנצח בקרב המרכזי את יריבו הגדול רודי פייפר ואת פול אורנדורף. הוגאן המשיך להגן על התואר שלו מול "קאובוי" בוב אורטון, ניקולאי וולקוף, טרי פאנק, דון מוראקו, קינג קונג באנדי (בקרב כלוב ברסלמניה 2) והרקולס הרננדז.
בתחילת 1987, הוגאן קיבל גביע על כך שכיהן בתור אלוף למשך 3 שנים. חברו הטוב אנדרה הענק בא לברך אותו, וקיבל גביע קטן יותר על כך שהיה בלתי מנוצח ב-WWF למשך 15 שנה. הוגאן ניסה לברך את אנדרה אך אנדרה עזב. כעבור שבוע, התברר שאנדרה הענק כרת ברית עם בובי הינן, ושהוא מאתגר את הוגאן לקרב על התואר ברסלמניה 3. הוגאן ניצח בקרב לאחר שהטיח את אנדרה והפיל עליו את רגלו. מהלך שלימים הפך לאחד הזכורים ביותר בהיסטוריית ה-WWE.
הוגאן נשאר בתור אלוף למשך 4 שנים ו-13 ימים (1,474 ימים). הוא הפסיד את התואר ב-5 בפברואר לאנדרה הענק, לאחר שמתאבק בשם טד דיביאסי שילם לשופט כדי שיספור את כתפיו של הוגאן למזרן על אף שלא הוצמד. לאחר שאנדרה זכה בתואר, הוא העניק אותו לדיביאסי, אך ההנהלה ביטלה צעד זה ושללה ממנו את התואר. ברסלמניה 4, הוגאן השתתף בטורניר לקביעת האלוף החדש והתאבק מול אנדרה ברבע הגמר בקרב בו שניהם נפסלו. מאוחר יותר באותו הלילה, הוגאן עזר לרנדי סאבאג' לנצח את טד דיביאסי ולזכות בתואר.
המגה פאוורס
הוגאן, סאבאג', והמנהלת שלהם מיס אליזבת' יצרו צוות שנקרא "המגה פאוורס". הם היו ביריבות עם טד דיביאסי ועם אנדרה הענק, ואף ניצחו אותם בסאמרסלאם הראשון, אך הקנאה של סאבאג' בהוגאן גרמה לפירוק הצוות כשסאבאג' נטש את הוגאן במהלך קרב. ברסלמניה 5, הוגאן ניצח את סאבאג' וזכה בתואר בפעם השנייה.
כהונות נוספות
הוגאן החזיק בתואר השני שלו למשך שנה, במהלכה הוא המשיך להילחם מול סאבאג' יחד עם ברוטוס ביפקייק. הוא גם זכה ברויאל ראמבל של שנת 1990 לפני שהפסיד את התואר ברסלמניה 6 לאלוף הביניבשתי, אולטימייט ווריור. הוגאן אז נפצע בידי מתאבק בשם "רעידת אדמה", והחל ביריבות איתו. בסאמרסלאם 1990, הוגאן ניצח את רעידת אדמה ואז זכה בראמבל 1991 בינואר.
ברסלמניה 7, הוגאן יצג את ארצות הברית מול אלוף ה-WWF הסמל סלוטר, שתמך בעיראק במלחמת המפרץ. הוגאן ניצח אותו וזכה בתואר בפעם השלישית. בסתיו 1991, הוגאן קיבל אתגרים מריק פלייר, שהגיע ל-WWF באותו זמן. אך היריבות לא הבשילה לכדי קרב אליפות במופע גדול כיוון שהוגאן הפסיד את התואר למתאבק בשם הקברן בנובמבר, אך זכה בתואר שוב כעבור 6 ימים. בגלל המחלוקת בתוצאת הקרבות התואר הופשט מהוגאן.
הוגאן ניסה לזכות בתואר בינואר 1992 בקרב הרויאל ראמבל, אך הודח בידי סיד ג'סטיס. הוגאן הדיח את סיד מבחוץ ובכך סייע בעקיפין לריק פלייר לזכות בקרב ובתואר. הוגאן אז פתח ביריבות מול סיד, וניצח אותו בפסילה בקרב המרכזי של רסלמניה 8. בסיום הקרב, הותקף הוגאן בידי סיד ופאפא שאנגו והוצל בידי האולטימייט ווריור החוזר.
באותה תקופה, הרופא של ה-WWF העיד שהוא סיפק למתאבקים סטרואידים ובמיוחד להוגאן. הפגיעה בשמו הטוב גרמה להוגאן לפרוש זמנית מהיאבקות.
חזרה ועזיבה
הוגאן חזר בפברואר 1993 כדי לעזור לחברו, ברוטוס ביפקייק, מול כסף בע"מ (טד דיביאסי ו-ארווין אר שייסטר). ברסלמניה 9, הוא וביפקייק ניסו לזכות בתוארי הזוגות אך הפסידו בפסילה. מאוחר יותר באותו הלילה, לאחר שיוקוזונה ניצח את ברט הארט על תואר ה-WWF, יוקוזונה איתגר את הוגאן לקרב על התואר והוגאן זכה תוך שניות בתואר בפעם החמישית. באירוע "מלך הזירה", בגלל התערבות מ"צלם יפני", הוגאן הפסיד את התואר ליוקוזונה. זאת הייתה ההופעה האחרונה של הוגאן בטלוויזיית ה-WWF עד ל-2002.
ב-1994, הוגאן העיד נגד וינס מקמהן במשפט הסטרואידים. בעדותו הוגאן אמר שהוא לקח סטרואידים אך מקמהן לא מכר לו אותם ולא דרש ממנו להשתמש בהם. מקמהן נמצא חף מפשע מחמת הספק.
WCW
לאחר הפסקה קצרה מהיאבקות, ביוני 1994, הוגאן חתם עם WCW, הארגון המתחרה ל-WWF, והתחיל להופיע בו חודש לאחר מכן. בקרב הבכורה שלו, הוגאן ניצח את ריק פלייר ב"קרב חלומות" וזכה באליפות ה-WCW. לאחר שהתגבר על פלייר, על "הקצב" (ברוטוס ביפקייק), ביג ואן ויידר, וצינוק האבדון במשך 15 חודשי הכהונה שלו (הכהונה הארוכה ביותר של אלוף WCW), הוגאן הפסיד את התואר בפסילה לענק, ובגלל מחלוקת התואר התפנה. לאחר שלא הצליח לזכות שוב בתואר, הוגאן המשיך להילחם מול הענק וניצח, יחד עם רנדי סאבאג', את "הברית לסיום ההאלקמאניה" בקרב של שניים מול שמונה. לאחר מכן, הוגאן יצא לחופש.
nWo
באירוע "מסיבה בחוף 1996", בדיוק שנתיים מאז שהגיע לארגון, במהלך קרב שלשות שבו הצוות של "האאוטסיידרים" (קווין נאש וסקוט הול) ושותף מסתורי מול מתאבקי WCW, הוגאן הופיע ותקף את רנדי סאבאג', ובכך חשף את עצמו כשותפם של נאש והול, והפך, בפעם הראשונה במשך יותר מעשור, למתאבק "רע". הוגאן האשים את המעריצים שבגדו בו והכריז על יצירת "סדר עולמי חדש" (nWo). הוגאן התחיל לגדל זקן שחרחר, ללבוש בגדים שחורים ולבנים, והתחיל לקרוא לעצמו "הוליווד" הוגאן. באוגוסט הוגאן זכה בתואר מהענק. הוא ריסס על התואר nWo, והתייחס אליו כאל "תואר ה-nWo". הוגאן נלחם מול מתאבקים נאמנים ל-WCW כמו ריק פלייר, רנדי סאבאג', רודי פייפר ולקס לוגר, לו הפסיד את התואר למשך 5 ימים באוגוסט 1997. בדצמבר, הוגאן הפסיד את התואר לסטינג בהכנעה. לאחר קרב נוסף שהסתיים במחלוקת. התואר פונה. הוגאן הפסיד לסטינג בקרב על התואר הפנוי בפברואר.
לאחר שהוגאן הפסיד לסטינג בגלל התערבות מצד רנדי סאבאג', הוגאן התחיל איתו יריבות. במרץ, הם נלחמו בקרב כלוב ללא תוצאה. כעבור חודש, סאבאג' ניצח את סטינג וזכה בתואר, בזמן שהוגאן הצטוות עם קווין נאש מול רודי פייפר והענק. הוגאן בגד בנאש במהלך הקרב ואז איתגר את סאבאג' למחרת היום לקרב על התואר. נאש התערב בקרב לטובתו של סאבאג', אולם ברט הארט עזר להוגאן לזכות בתואר בפעם הרביעית. ה-nWo התפצלה לשני פלגים- פלג ה"הוליווד" של הוגאן ופלג ה"וולף-פאק" של נאש.
הוגאן המשיך להחזיק בתואר עד יולי, בו הפסיד את התואר לביל גולדברג, שהיה בלתי מנוצח. בשאר שנת 1998 הוגאן התאבק בקרבות סלבריטאים, כשהוא מצוות עם דניס רודמן מול דיאמונד דאלס פייג' וקארל מלון ביולי, או יחד עם אריק בישוף מול פייג' וג'יי לנו באוגוסט. הוגאן גם נלחם מול אולטימייט ווריור באוקטובר. לאחר מכן, הוגאן הודיע על פרישתו בגלל רצון להיבחר להיות נשיא ארצות הברית.
הפרישה הייתה מזויפת, והוגאן חזר ב-4 בינואר 1999, כשקווין נאש, האלוף דאז, מפסיד לו את התואר בכוונה. ה-nWo התאחדו לאחר מכן שוב.
עזיבה
הוגאן הפסיד את התואר לריק פלייר במרץ. במהלך הקרב, נראה כאילו הוגאן הופך שוב לדמות "טובה". אך לאחר חודש הוא נפצע בקרב מרובע שכלל גם את פלייר, סטינג ודיאמונד דאלס פייג'. ביולי, הוגאן חזר בתור מתאבק "טוב" וענה לאתגר של רנדי סאבאג', שזכה בתואר יום לפני כן. הודות להתערבות מנאש, הוגאן זכה באליפות השישית שלו. כעבור שבוע, נאש בגד בהוגאן והם התחילו יריבות, שהסתיימה כשהוגאן ניצח את נאש בקרב פרישה באוגוסט. בספטמבר, הוגאן הפסיד את התואר לסטינג. כעבור חודש, הוגאן הפסיד לסטינג בקרב חוזר בו הוא פשוט יצא ונתן לסטינג להצמיד אותו.
הוגאן חזר בפברואר 2000, כשהוא מתחיל יריבויות עם לקס לוגר, ריק פלייר ובילי קידמן. ביולי, הוגאן קיבל קרב על התואר מול ג'ף ג'ארט. הכותב הראשי, וינס רוסו, ציווה על ג'ארט לאפשר להוגאן להצמיד אותו. לאחר מכן, רוסו פיטר את הוגאן (שרצה לזכות בתואר והשתמש בסעיף בחוזה שלו כדי לשנות את תוצאת הקרב) והודיע שהוגאן לא יראה שוב בארגון. הקרב של הוגאן מול ג'ארט בוטל והתואר הוחזר לג'ארט, שהפסיד אותו מאוחר יותר באותו ערב לבוקר טי. הוגאן לא הופיע יותר ב-WCW, שנסגרה במרץ 2001.
חזרה ל-WWE
בפברואר 2002, הוגאן חזר יחד עם נאש והול בתור ה-nWo. השלושה נכנסו לעימות עם הרוק ועלו ל"סטון קולד" סטיב אוסטין בקרב על התואר מול כריס ג'ריקו. הוגאן קיבל את האתגר של הרוק ברסלמניה 18, וביקש מהול ומנאש לא להתערב בקרב. בקרב, הקהל עודד את הוגאן וגרם לו להפוך שוב למתאבק "טוב", אף על פי שהפסיד בקרב. לאחר מכן, הרוק הציל את הוגאן מהתקפה של הול ונאש. באפריל, הוגאן ניצח את טריפל H וזכה בתואר ה-WWE (לשעבר WWF) השישי והאחרון שלו. כעבור ארבעה שבועות, הוא הפסיד אותו ל"קברן". לאחר שהפסיד לטריפל H בקרב בו המנצח קיבל קרב על התואר, הוגאן התחיל יריבות עם קורט אנגל, והפסיד לו בכניעה.
ב-4 ביולי, הוגאן חבר לאדג' והם ניצחו את בילי וצ'אק וזכו בתוארי הזוגות. הם הפסידו את התארים ללאנס סטורם וכריסטיאן כמה שבועות לאחר מכן. באוגוסט, הוגאן הפסיד לברוק לסנר בקרב אלים במיוחד. לאחר קרב זה, הוגאן לקח הפסקה נוספת מהארגון, וחזר רק בתחילת 2003. הוגאן הפסיד לרוק בקרב חוזר בפברואר וניצח את וינס מקמהן ברסלמניה 19 בקרב ש"נבנה במשך 20 שנה".
מר אמריקה
מאוחר יותר, הוגאן לבש מסכה והתחיל להתאבק בתור "מר אמריקה", לאחר שוינס מקמהן מנע מהוגאן להיאבק שוב. וינס מקמהן היה נחוש לחשוף את מר אמריקה בתור האלק הוגאן, ושלח את רודי פייפר, יריבו הוותיק של הוגאן להילחם נגדו במאי, אך הוגאן הביס אותו. ביוני, הוגאן הפסיד בקרב שלשות בתור מר אמריקה לאחר שהביג שואו ניצח אותו. לאחר התוכנית, הוגאן הוריד את המסכה וחשף לקהל שהוא מר אמריקה. לאחר שהוגאן החליט לפרוש כתוצאה מחוסר שביעות רצון מן הכתיבה, מקמהן הראה את הקטע בו הוגאן חושף את עצמו ו"פיטר" אותו.
הוגאן חזר ל-WWE ב-2005, כשהוא הוכנס אל היכל התהילה של ה-WWE. למחרת היום, ברסלמניה 21, הוא תקף את מוחמד חסן ודיבארי. כעבור חודש, הוגאן ושון מייקלס ניצחו את חסן ודיבארי.
ב-4 ביולי, לאחר שהוא ומייקלס ניצחו את קורט אנגל ואת קרליטו, מייקלס בעט בהוגאן בעזרת מהלך ה"סופרקיק" שלו. כעבור שבוע, מייקלס איתגר את הוגאן לקרב והוגאן קיבל את האתגר כעבור שבוע. באוגוסט, הוגאן ניצח את מייקלס והם לחצו ידיים לאחר הקרב.
ב-2006, הוגאן חזר ל-WWE ונכנס ליריבות מול רנדי אורטון, כשהוא ניצח אותו בסאמרסלאם.
TNA
ב-2010 הצטרף הוגאן לארגון ההיאבקות TNA, והכריז על תחילתו של עידן בסצנת ההיאבקות הבידורית. הוא הצליח לצרף מספר מתאבקים כמו ג'ף הארדי וריק פלייר אשר היו בעברם אלופי ה-WWE, בנוסף אליהם הוא צירף את סקוט הול ושון וולטמן. הוגאן הודיע שמטרתו היא לנגוס ברייטינג של ה-WWE ולהוות אלטרנטיבה לצופי ההיאבקות. הוא לקח את אביס תחת חסותו וניסה להפוך אותו להיות "הפנים של TNA". הוגאן התחיל יריבות מול ריק פלייר, כששניהם קיבצו צוותים להילחם אחד בשני. הצוות של הוגאן (אביס, ג'ף ג'ארט, ג'ף הארדי ורוב ואן דאם) ניצחו את הצוות של ריק פלייר (סטינג, דזמונד וולף, רוברט רוד וג'יימס סטורם).
קריירת הקולנוע
במקביל לקריירת ההיאבקות שלו, פיתח בוליאה גם קריירת משחק בקולנוע ובטלוויזיה והשתתף בעיקר בקומדיות פעולה. בוליאה הופיע במספר סרטים, כמו: "רוקי 3", "ללא חוק ומעצורים", "קומאנדו עירוני", "אומנת עם שרירים", "מועדון לבלשים צעירים", "סנטה עם שרירים" ו"שלושת הנינג'ות 4". בוליאה התארח אף במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, ביניהן "צוות לעניין", "גרמלינס 2", "ווקר" ו"סירת הרעם", בה הופיע בתפקיד ראשי. כל הופעותיו היו תחת שם הבמה שהקנה לו את תהילתו - "האלק הוגאן".
בשנת 2006, במקביל להופעות נדירות ב-WWE, בוליאה החל מככב בתוכנית משלו המתעדת את חייו בשם "הוגאן יודע הכל". במסגרת התוכנית משולבת גם בתו, ברוק, אשר הייתה לזמרת מפורסמת, ושאר משפחתו. למרות העובדה שהתוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים יחסית, היא הובילה לפגיעה בפרטיות המשפחה, ואף גרמה בסופו של דבר לגירושים בין האלק לאשתו.
מגדל הוורד
מגדל הוורד (בערבית שמו המלא: روز ريحان روتانا) הוא בית מלון בדובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות. גובהו 333 מטר והוא היה המלון הגבוה בעולם בשנים 2009–2012, עד בנייתם של צמד מגדלים בגובה 355 מטר המאכלסים את מלון "JW מריוט" בדובאי.
מאפיינים
במלון 482 חדרים ב-72 קומות. גובה הגג של המבנה הוא 315 מטר, ועליו מוצב אלמנט אדריכלי ההופך את המבנה לבית המלון הגבוה בעולם. במקור תוכנן המגדל להתנשא לגובה של 380 מטרים, אך שינויי עיצוב לקראת תחילת בנייתו הפחיתו את גובהו.
חדרי המלחמה של צ'רצ'יל
מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט (באנגלית: Churchill War Rooms) הם מצודה צבאית בלונדון, אנגליה המשמשת כמוזיאון צבאי לתקופת מלחמת העולם השנייה. חדרי המלחמה נמצאים ברחוב ג'ורג' הגדול, במרתף של בניין משרד האוצר הבריטי, למול פארק סנט ג'יימס.
היסטוריה
מרתפי הבניין המקורי שופצו בשנת 1938 קודם לתחילת מלחמת העולם השנייה על מנת להפכם למצודה צבאית. בשל פגיעותם הרבה ננטשו חדרי המלחמה מיד לאחר המלחמה, וכמעט דבר לא הוצא מהם. ב-1984 הפכו למוזיאון המנוהל על ידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשו החדרים את ממשלת בריטניה ובעיקר את וינסטון צ'רצ'יל.
החלק המוצג לקהל הוא חלק קטן מן הקומפלקס שגודלו כ-12,000 מטר רבוע ובו, בתקופת מלחמת העולם השנייה, עבדו 528 אנשים. במפקדה היו מסעדה, מטווח, בית חולים, חדרי מגורים תת-קרקעיים, חדר לראש הממשלה, חדר לממשלה. חדר מפות שממנו ניהלה הממשלה הבריטית את פעולות הצבא ואף חדר סודי שהיה מסומן כחדר שירותים אישי לראש הממשלה אך בעצם היה בו קו טלפון ישיר לבית הלבן בוושינגטון.
חדר המפות מסודר באותו אופן בו היה ביום האחרון של המלחמה, וזאת מאחר שהחדרים נאטמו מיד עם סיום המלחמה, ורק עם ההחלטה להפוך אותם למוזיאון, נפתחו מחדש.
בשנת 2003 הורחב המוזיאון ושונה שמו מ"חדרי המלחמה של הקבינט" (Cabinet War Rooms) לשמו הנוכחי, ונפתחו לציבור מספר חדרים נוסף בהם עשה שימוש צ'רצ'יל במהלך המלחמה למגוריו. במהלך המלחמה נקראו חדרים אלה בשם "סוויטת צ'רצ'יל" - "The Churchill Suite". בפברואר 2005 נפתח אגף נוסף למוזיאון המציג את פעלו הציבורי ואת חייו הפרטיים של צ'רצ'יל באמצעות מסמכים מקוריים, תמונות ומצגות.
חברו של ויגנר
חברו של ויגנר (באנגלית: Wigner's friend) הוא ניסוי מחשבה בפיזיקה קוונטית תאורטית, שנהגה לראשונה על ידי הפיזיקאי יוג'ין ויגנר בשנת 1961, והתפתח לניסוי מחשבה על ידי דייוויד דויטש בשנת 1985. התרחיש כולל התבוננות עקיפה במדידה קוונטית: צופה W צופה בצופה אחר F שמבצע מדידה קוונטית במערכת פיזיקלית. שני המשקיפים מגבשים הצהרה על מצבה של המערכת הפיזיקלית לאחר המדידה בהתאם לחוקי תורת הקוונטים. עם זאת, ברוב הפרשנויות של תורת הקוונטים, הצהרותיהם המתקבלות של שני הצופים סותרות זו את זו. זה משקף חוסר התאמה לכאורה של שני חוקים בתורת הקוונטים: התפתחות הזמן הדטרמיניסטית והרציפה של מצבה של מערכת סגורה והקריסה ההסתברותית והאי רציפה של מצב המערכת במדידה. לכן חברו של ויגנר מקושר ישירות לבעיית המדידה במכניקת הקוונטים עם פרדוקס "החתול של שרדינגר" המפורסם.
הוצעו הכללות והרחבות של "חברו של ויגנר". שני תרחישים כאלה הקשורים למספר חברים יושמו במעבדה, תוך שימוש בפוטונים במקום חברים.
הניסוי המחשבתי
בניסוי המחשבתי חבר של ויגנר נמצא במעבדה, ומאפשר לחבר לבצע מדידה קוונטית במערכת פיזיקלית (שיכולה להיות מערכת ספין או משהו מקביל ל""). ההנחה היא שמערכת זו נמצאת בסופרפוזיציה של שני מצבים נפרדים, למשל, מצב 0 ומצב 1 (או "מת" ו"חי", במקרה של "החתול של שרדינגר"). כאשר חברו של ויגנר מודד את המערכת על בסיס 0/1, על פי מכניקת הקוונטים, הם יקבלו אחת משתי התוצאות האפשריות (0 או 1) והמערכת קורסת לאותו מצב.
כעת ויגנר מבקש מחברו את תוצאת המדידה: לא משנה מה התשובה שהחבר נותן (0 או 1), ויגנר יבחר עבור המעבדה בין המצב "המערכת במצב 0 / חבר נמדד 0" למצב "המערכת במצב 1 / חבר מדד 1" בהתאם לתשובה. לכן, רק בזמן שהוא שומע על התוצאה של חברו, מצב הסופרפוזיציה של המעבדה קורס.
עם זאת, אלא אם כן ויגנר נחשב בעמדה עדיפה כ"משקיף אולטימטיבי", נקודת מבטו של החבר חייבת להיחשב תקפה באותה מידה, וכאן נכנס לתמונה פרדוקס לכאורה: מנקודת מבטו של החבר, תוצאת המדידה נקבעה הרבה לפני שוויגנר שאל על כך, ומצב המערכת הפיזיקלית כבר קרס. מתי בדיוק התרחשה הקריסה? האם היה זה כאשר החבר סיים את מדידתו, או כאשר המידע על תוצאתו נכנס לתודעתו של ויגנר?
תיאור מתמטי
נניח עבור הפשטות שהמערכת הפיזיקלית היא מערכת ספין דו־מצבית S עם מדינות |0\rangle_S ו |1\rangle_S, המתאים לתוצאות המדידה 0 ו־1.
ונמדד על ידי חברו של ויגנר (F) על בסיס. בהסתברות |\alpha|^2, F ימדוד 0 ובהסתברות |\beta|^2, ימדוד 1.
ויגנר (W) יימדל כעת את המערכת המשולבת של הספין יחד עם חברו (המערכת המשותפת ניתנת על ידי מכפלת הטנזור S \otimes F). בכך הוא לוקח נקודת מבט מחוץ ל־F המעבדה, שנחשבת מבודדת מהסביבה. מכאן, שעל פי חוקי מכניקת הקוונטים למערכות מבודדות, מצב המעבדה כולה מתפתח באופן ייחודי בזמן. לכן, התיאור הנכון של מצב המערכת המשותפת כפי שהוא נראה מבחוץ הוא מצב העל
כאשר |0\rangle_F מציין את מצב החבר כאשר הוא מדד 0, ו |1\rangle_F מציין את מצב החבר כאשר הוא מדד 1.
למצב התחלתי |0\rangle_S שֶׁל S, המצב עבור S \otimes F יהיה לאחר המדידה של F, ולמצב התחלתי |1\rangle_S, המצב של S \otimes F יהיה. על ידי הליניאריות של משוואות התנועה הקוונטיות של שרדינגר, מצב התחלתי עבור S מביא לסופרפוזיציה  עבור S \otimes F.
סרג'י גומס
סרג'י גומס אי סולה (בקטלאנית-ספרדית: Sergi Gómez i Solà, נולד ב-28 במרץ 1992 בארניס דה מר שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם באספניול. גומס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ולאחר ששיחק מספר עונות במדי קבוצת המילואים שלה, עבר לסלטה ויגו.
קריירה
גומס הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-2006 והוא התקדם במהרה בין דרגיה השונים. את עונת 2009/2010 החל בקבוצת הנוער, אך לקראת סוף העונה זומן על ידי לואיס אנריקה כדי להחליף את אנדראו פונטאס בהגנת ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה באותה עונה בליגה השלישית. הוא פתח בשלושה מארבעת ממחזורי הסיום של העונה ואף הבקיע שער, ולאחר מכן השתתף בכל משחקי פלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, בהם הצליחה ברצלונה ב' במשימתה ועלתה ליגה.
בקיץ 2010 הופיע במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן ז'וזפ גוארדיולה, במספר משחקי ידידות. במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול סביליה, שנערך ב-14 באוגוסט, נעדרו מספר שחקנים של ברצלונה בשל השתתפותם במשחקי נבחרות זמן קצר לפני המשחק. בשל כך פתח גומס בהרכב ברצלונה והוא היה שותף להפסד 3-1. בגומלין, בו גומס לא לקח חלק, ניצחה ברצלונה 0–4 וזכתה בתואר. הנהלת המועדון החליטה להשאיר את גומס בקבוצת הנוער לעונת 2010/2011 ולשלבו בהדרגה בקבוצת המילואים. הוא עזר לקבוצת הנוער לזכות באליפות ספרד לנוער, והוא אף פתח במשחק הגמר מול ריאל מדריד בו ניצחה קבוצתו 3-1. במקביל, ערך במהלך העונה 9 הופעות בליגה השנייה במדי ברצלונה ב'. בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, ערך גומס 21 הופעות בליגה השנייה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-8.
בקיץ 2012 השתתף פעם נוספת עם הקבוצה במשחקי הידידות שערכה במהלך הקיץ, והוא כבש במשחק מול רג'ה קזבלנקה בו ניצחה ברצלונה 0–8. גומס נשאר בקבוצת המילואים של ברצלונה, והוא כבש שערים ראשונים בליגה השנייה - הראשון בניצחון 1–4 על וסקה ב-31 באוקטובר והשני בתיקו 1-1 על אלקורקון ב-18 במאי 2013. בסוף העונה הגיעה ברצלונה ב' למקום ה-9 בליגה השנייה. בעונה הבאה, עונת 2013/2014, היה מעמודי התווך של הקבוצה שהגיעה להישא שיא בתולדותיה - מקום 3 בליגה השנייה. במהלך העונה הופיע גומס 36 פעמים.
ב-30 ביוני 2014 חתם במדי סלטה ויגו שמהליגה הראשונה בספרד, שם הצטרף לחברו מברצלונה ב', קרלס פלאנס. בעונתו הראשונה בקבוצה החדשה, תחת המאמן אדוארדו בריסו, ערך 22 הופעות, מתוכן 14 בהרכב, והוא סייע לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8 בסוף העונה.
השרפה במועדון קיס
השרפה במועדון קיס הייתה שרפה שפרצה במועדון בעיר סנטה מריה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל ב-27 בינואר 2013. בשרפה נהרגו 242 איש ונפצעו 680.
השרפה
השרפה פרצה בשעות הבוקר המוקדמות במועדון הלילה קיס בסנטה מריה, עיר אוניברסיטאית גדולה המונה כרבע מיליון איש. באותה עת שהו במועדון בין 1,000 ל־2,000 איש, מעל ומעבר לקיבולת החוקית של המועדון. המסיבה נערכה על ידי סטודנטים מהמחלקה לאגרונומיה באוניברסיטה. הלהקה שהופיעה הייתה להקת "גוריזדה פנדגואיירה".
על פי משטרת ברזיל השרפה החלה כשהלהקה הציתה זיקוקים כחלק מהופעתה. האש התפשטה במהירות במקום לאחר ששכבת הקצף לבידוד אקוסטי שבתקרה הוצתה. דלת הכניסה הייתה נעולה מה שגרם לצפיפות וקשיים להימלט. נראה שמנוסת הבהלה שארעה בעקבות השרפה כמו גם מחסור ביציאות חירום ובכיוון אליהן תרמו למספר הרב של הנפגעים שרבים מהם נפגעו משאיפת עשן. רוב הנפגעים היו בגילים 16–20.
עיריית סנטה מריה הכריזה על 30 ימי אבל לזכר הנספים.
ארנסט הילדברנד
ארנסט וילהלם הילדברנד (בגרמנית: Ernst Wilhelm Hildebrand; 8 במרץ 1833 – 17 בנובמבר 1924) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה
הילדברנד היה בנו של בעל קרקע שהפך לימים למנהל תחנת הרכבת בסוראו.
את שיעורי האמנות הראשונים שלו קיבל מקרל שטפק בברלין, ולאחר שנה שהעביר בפריז הוא חזר לגרמניה. בשנת 1875 הוא הפך לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה, ובשנה שלאחר מכן מונה לפרופסור לציור דמויות. בהמשך לימד גם ציורי ז'אנר, היסטוריה וציור פורטרטים. תלמידיו הבולטים באקדמיה כללו את קרל רושלינג, פרידריך קלמורגן ופדרו וינגרטנר.
בשנת 1880, על פי הצעתו של אנטון פון ורנר, הוא מונה לרשת את קרל גוסוב באקדמיה הפרוסית לאמנויות. עם זאת, בשנת 1885 הוא ויתר על ההוראה מסיבות בריאותיות. הוא נשאר חבר באקדמיה ונבחר לכמה קדנציות בסנאט האקדמי.
בתחילה התמקד בציור דקורטיבי, אך עד מהרה פנה לסצינות ז'אנריות, בהשתתפות מרטין לותר והמלכה לואיז. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא שוב החליף נושאים, הפעם לציור פורטרטים.
הילדברנד קיבל תפקיד בחצר המלכות, שם הפיק ציורים של הדוכס הגדול והדוכסית מבאדן ונסיך הכתר (לימים הקיסר) פרידריך השלישי. הוא גם צייר כמה פורטרטים של פרופסורים באוניברסיטה. מאוחר יותר הוא העז לצייר סצנות מההיסטוריה והספרות הגרמנית, כמו סצנה מפאוסט של גתה.
היעלמות עדי יעקבי
רקע
יעקבי נולדה וגדלה בתל אביב לבטי (בת שבע) שעלתה לארץ מארגנטינה וניהלה חנות יד שנייה בתל אביב, וליוסי מנהל חנות משקפיים בתל אביב. יעקבי למדה בבית הספר הממלכתי "גבריאלי הכרמל" ובהמשך בתיכון עירוני א', היא שיחקה מעט במכבי רמת חן והתקבלה למגמת הספורט בתיכון.
היעלמותה
שנתיים לפני היעלמותה ב-1994 הוריה של עדי התגרשו, ועדי עברה לגור עם אמה בטי ברחוב הרמן כהן בתל אביב, ואביה גר יחד עם אחותה התאומה שרית ברחוב הנביאים בעיר.