cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליהו שמרלר
ביוגרפיה
נולד בווינה ליעקב ישראל, מצאצאי רבי אלימלך מליז'ענסק ורבי מאיר מפרמישלאן. בשנת ה'תרצ"ד, כשהיה בן 3, עלתה משפחתו לארץ ישראל, והתיישבו בשכונת בית ישראל בירושלים. כילד התפלל בבית הכנסת "אושפיצין" וכך נחשף לחסידות. למד בחיי עולם, אצל הרב דב בריש וידנפלד מטשעבין. בישיבה התקרב לבן דודו, רבי נפתלי צבי שמרלר. לאחר שנפטר אביו, בשנת ה'תש"י, גדל אצל דודו, מרדכי הרש שמרלר.
לאחר נישואיו החל ללמוד בכולל "תורת אמת", ובמקביל ערך כתבים קבלה של חסידות זידיטשוב, והוציא לאור את שו"ת "דברי יציב" של רבו רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז-קלויזנבורג. בשנת ה'תשי"ז היה מהראשונים שבאו להתגורר ב"קריית צאנז" החדשה שהקים רבו, ומהאברכים הראשונים בכולל שהוקם בה. כשהקים האדמו"ר את ישיבת צאנז המקומית הביא לשם הרב אליהו מירושלים חלק מתלמידיה הראשונים. הוא שימש בישיבה כר"מ ולאחר שהאדמו"ר עזב את ראשות הישיבה באופן מעשי, הטיל זאת עליו.
היה נשיא מפעל ארגון שערי הוראה (שהקים בנו) ושימש כחבר נשיאות מפעל הש"ס.
נפטר בבית בנו, בו גר בשנותיו האחרונות, בליל שבת, 2 בנובמבר 2018. הלווייתו יצאה במוצאי שבת מחיפה לעבר נתניה, והמשיכה ביום ראשון מישיבת צאנז לעבר בית העלמין שיכון ותיקים בעיר.
משפחתו
אשתו מאנצ'י ברכה (נפטרה תשע"ז, 2016), הייתה בתו של רבי מנחם מנדל גפנר. לזוג תשעה ילדים, בהם הרב חיים שמרלר, הרב יעקב ישראל - ראש כוללי צאנז בנתניה. הרב יצחק פסח - ראש מוסדות "עטרת ישראל" בחיפה והרב מרדכי צבי, ר"מ בישיבת צאנז. בין חתניהם, הרב חיים אליעזר טהלר - ר"מ בישיבת צאנז והרב ישראל יהודה הרשקוביץ - ראש ארגון "מנעימי התורה" בישיבות צאנז.
סונה ברגסטרם
ביוגרפיה
נולד בסטוקהולם, בירת שוודיה. הוא למד במכון קרולינסקה וסיים אותו בשנת 1944.
בשנת 1965 נבחר כחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים, וב-1983 נבחר לשמש כנשיאה.
בשנת 1975 הוענק לברגסטרם ולבנט סמואלסון פרס על שם לואיזה גרוס הורוביץ מטעם אוניברסיטת קולומביה. ב-1977 זכה בפרס לסקר יחד עם סמואלסון וג'ון ר. ויין.
בשנת 1982 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם סמואלסון וג'ון ר. ויין (אשר איתם גם זכה בפרס לסקר, ועם סמואלסון גם בפרס על שם לואיזה גרוס הורוביץ), על גילוייהם לגבי פרוסטגלנדינים.
בשנת 1985 מונה לחבר האקדמיה האפיפיורית למדעים.
נפטר ב-15 באוגוסט 2004. הותיר אחריו אישה (שנפטרה ב-2007) ושני ילדים, ביניהם, סוונטה פבו - גנטיקאי אבולוציוני שוודי, מן האבות המייסדים של תחום הפלאוגנטיקה, מוביל הפרויקט הבינלאומי למיפוי גנום האדם הניאנדרטלי, ושותף לגילויו של האדם הדניסובי. בנו זה אף הוא חתן פרס נובל לרפואה לשנת 2022.
מולטו אסטטקה
מולאטו אסטטקה (באמהרית: ሙላቱ አስታጥቄ; באנגלית: Mulatu Astatke; נולד ב-19 בדצמבר 1943) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי אתיופי, אשר נחשב אישיות משפיעה וחלוצית בתולדות המוזיקה האתיופית והעולמית ונודע כאבי האתיו-ג'אז, ז'אנר המשלב מוזיקה אתיופית מסורתית עם יסודות ג'אז ומוזיקה לטינית. את התזמורות בראשן הוא עומד מוביל אסטטקה בנגינה על ויברפון ותופי קונגה, כלים שאותם הכיר למוזיקה האתיופית. סגנונו המוזיקלי הייחודי ופועלו התרבותי זכו להכרה מחודשת ונרחבת בעקבות סרטו של ג'ים ג'רמוש ״פרחים שבורים״ משנת 2005.
אסטטקה הוא ראשון המוזיקאים האתיופים שיצא מגבולות אתיופיה, המדינה היחידה באפריקה ששמרה על שלטון עצמאי לאורך כל ההיסטוריה, אל ארצות המערב וחשף את המוזיקה האתיופית למוזיקה הפופולרית המערבית. הסגנון הייחודי שיצר, שכונה על ידו "אתיו-ג'אז" הפך בשנות השבעים לז'אנר הפופולרי ביותר באתיופיה לפני נפילת היילה סלאסי. הסגנון שלו ויצירותיו, שמאופיינות בשילוב של אלמנטים לטיניים, אתיופיים מסורתיים ומערביים תוך שימוש במלודיות וקצבים מסורתיים, קיבעו את הז'אנר הפופולרי באתיופיה במשך קרוב לעשור, ושימשו השראה למאות מוזיקאים אתיופיים ומערביים כאחד.
ראשית חייו באתיופיה והלימודים במערב
אסטטקה נולד ב-19 בדצמבר 1943 בעיר ג'ימה שבדרום מערב אתיופיה, בן שני מבין ארבעה לאביו, אטו אסטטקה טאסיו ואמו, ווזרו טטרוורק מולאט. אבי המשפחה היה פעיל בתנועה הפטריוטית-הלאומית של אתיופיה בתקופת הכיבוש האיטלקי, ובשנת 1943 קיבל מינוי ממשלתי שבעקבותיו עברה המשפחה לאדיס אבבה. מאוחר יותר נפרדו הוריו, וסבתו של מולאטו גידלה אותו ואת אחיו. באדיס למד מולאטו בבית הספר האנגלי סנפורד (Sanford English School) והצטיין בלימודי המדעים, במיוחד בפיזיקה. כאשר היה בן 15 זכה להזדמנות הנדירה ללמוד בחו״ל. העיסוק המוזיקלי כלל לא היה באופק עבור מולאטו הצעיר, ששאף אז לקריירה מכובדת בתחום ההנדסה האווירית. הוא נשלח על ידי משפחתו לאנגליה ללמוד בבית הספר הפרטי "Lyndisfarne College" בוויילס, שם התעתד להשלים את השכלתו התיכונית טרם ייגש ללימודי מקצוע ההנדסה. עם זאת, בלניספורד הסתמנה תפנית. בראיונות מתאר אסטטקה את האווירה החברתית הפתוחה בקולג', שניכרה גם במסגרת הלימודים אותה הקולג' קידם: זו נבנתה במטרה לעודד את החניכים להתנסות במגוון תחומים עניין, ולדברי אסטטקה העניקה לו יסודות מעולים במוזיקה, ריקוד ותיפוף. החשיפה שלו למוזיקה הובילה אותו להבנה שהוא אינו רוצה מקצוע ריאלי בהנדסה וביקש לשנות את מסלול לימודיו ללימודי מוזיקה, שבהם התגלה כמוכשר במיוחד.
לאחר תקופת לימודיו בוויילס עבר אסטטקה ללונדון, ובמשך שנתיים למד בבית הספר למוזיקה של טריניטי קולג', מהמוסדות הוותיקים והמפורסמים בתחום. במסגרת לימודיו בטריניטי התמקד אסטטקה במוזיקה קלאסית והתמחה, בין השאר, בנגינה על קלרינט ופסנתר. בנוסף, לימד את עצמו גם לתופף על קונגה, ותופף במועדון הג'אז מטרו קלאב (Metro Club) בסוהו על מנת לשלם את שכר הלימוד. בשנים אלו היה הג'אז המודרני חדש למדי בסצנת המוזיקה בבריטניה וטרם זכה להכרה רשמית כז'אנר מוזיקלי בפני עצמו. אי לכך לא נכלל במסגרת לימודיו הרשמיים של אסטטקה, אך הוא היה נחוש להכיר מוזיקאים רבים ככל הניתן במועדוני הג'אז המקומיים ולהיחשף לעבודתם של היוצרים שהיו בחזית התחום, כגון צ'ארלי פארקר ומיילס דייוויס.
אסטטקה התערה בסצנת המוזיקה הלונדונית של התקופה, וליווה בכלי הקשה שונים מוזיקאים בעלי שם כגון אדמונדו רוס וטבי הייז. הוא התרשם במיוחד מסצנת הג'אז הלטיני שפרחה במועדון של רוני סקוט, שם התנסה בסגנונות רבים ומגוונים כגון מוזיקה לאטינית וקאריבית, קובנית, ומערב-אפריקאית. אסטטקה, מצדו, הביא אל הג'אמים בהם השתתף את מקצבי מולדתו. לימים סיפר כי ככל שגדלה מעורבותו בסצנת הפיוז'ן, כך התחוור לו כי על אף עושרה וייחודה המרתקים של המורשת המוזיקלית האתיופית, היא אינה מוכרת דיה ואינה זוכה לייצוג הראוי לה על הבמות.
באותו התקופה נודע לאסטטקה מעמיתיו לנגינה על קיומה של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, באותה התקופה בית הספר היחיד בעולם לג'אז. אסטטקה צלח את מבחני הכניסה ללא קושי, ובשנת 1962 החל את לימודיו בברקלי והיה לסטודנט האפריקאי הראשון ללמוד במוסד המפורסם. מסגרת הלימודים בברקלי הציעה את האפשרות הייחודית להתמקצע בהלחנה ובתזמור להרכבים גדולים, תחום שמשך את מולאטו הצעיר ואשר בו אכן נודע לו לימים כישרון בולט. מלבד התמקצעותו בתחום זה, העמיק אסטטקה במסגרת לימודיו בברקלי גם את כישורי הנגינה שלו בכלי הקשה שונים, ביניהם הוויברפון - אחד הכלים שהפכו מזוהים עמו במיוחד בהמשך.
רקע להתפתחות המוזיקה האתיופית בין 1920–1970
אתיופיה מתייחדת בהיסטוריה עתיקה ביותר של רציפות מדינית, אשר בגינה גם מסורותיה המוזיקליות נשתמרו בצורה יוצאת דופן. בניגוד למדינות אחרות בקרן אפריקה לא ניכרו בה השפעות הקולוניאליזם האירופי, ומרחבי המוזיקה המגוונים של הארץ שמרו על סגנונם העממי המסורתי במשך שנים רבות. נקודת מפנה חשובה התרחשה בתקופת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי (Haile Selassie). בשנת 1924 נסע לביקור דיפלומטי באירופה ובדרכו חזרה עבר בירושלים, שם נערכה עבורו קבלת פנים רשמית שכללה הופעה של תזמורת כלי נשיפה שנגניה היו צעירים ארמניים יתומים, פליטי הטבח הטורקי בשנת 1915. התזמורת עשתה על הנסיך רושם כה עז, שבחזרתו לאתיופיה הביא עמו את התזמורת על כלל נגניה, ומינה אותה מידית לתזמורת הרשמית של אתיופיה בפועל. בראש התזמורת הוצב קוורוק נלבנדיאן (Kevrok Nalbandian), פרופסור למוזיקה ממוצא ארמני, אשר גם הלחין עבור התזמורת את היצירה שהייתה להמנון הלאומי הראשון של אתיופיה (ושמשה כהמנון הלאומי עד נפילת שלטונו של סלאסי במהפכת 1974).
בעקבות המהלך של סלאסי זכתה המוזיקה באתיופיה לראשונה למעמד רשמי בו הוכרה כמוקד של זהות תרבותית והשתייכות לאומית. התזמורת שהביא סלאסי מירושלים ונודעה בשם Arba Lijotch ('ארבעים הילדים') זכתה לפופולריות רבה והיוותה חיל חלוץ לשלל תזמורות רשמיות שהוקמו וטופחו בחסות ממשלתית. התזמורות הרשמיות ניגנו בעיקר מוזיקה מסורתית אך שולבו בהן מגוון הולך ומתרחב של כלי נשיפה ותופים מקומיים, וניכרו בהן השפעות מארשים צבאיים בסגנון אירופאי.
פעילות התזמורות הושבתה עם פלישת איטליה לאתיופיה בשנת 1935 כשהמשטר הפאשיסטי פעל לדיכויו של כל סממן תרבות מקומי, והמצב נמשך עד הדיפת הכיבוש האיטלקי בשנת 1941. לאחר הדיפת הכיבוש חידש סלאסי את שלטונו, ואתיופיה עמדה בפתחה של תקופה חדשה, שתמורותיה ניכרו גם בזירת התרבות של המוזיקה. תזמורות כלי הנשיפה הרשמיות חזרו לפעילות וכללו עתה גם כלי קשת שונים; שידורי הרדיו שהופסקו תחת המשטר הפאשיסטי התחדשו וזמן אוויר ניכר הוקדש לתוכניות מוזיקה. תופעה משמעותית נוספת בתקופה זו הייתה הגל האדיר של התעניינות בג'אז שסחף את המדינה. המוזיקולוג פרנסיס פלסטו (Francis Falceto) מתאר את השפעת הג'אז באתיופיה כתופעה בעלת ממד גלובלי ולוקאלי-פרטיקולרי גם יחד. לדברי פלסטו היה האימוץ הנלהב של הג'אז, במיוחד בנוסח תזמורות הסווינג בסגנון המוזיקאים גלן מילר, וטומי דורסי, תופעה שסחפה את כלל אפריקה כמו גם את אירופה המשוחררת מאימת הכיבוש הנאצי. ועם זאת, להשפעתה בתחומי אתיופיה היה גם ממד ייחודי.
על התשתית הפופולרית של התזמורות הרשמיות, קמו עתה הרכבי כלי נשיפה ותופים ג'אזיסטיים ברוחם, ששילבו בוגי-ווגי, ממבו, ומלודיות אתיופיות פופולריות לכדי גרוב אתיופי בעל אופי יוצא דופן. עם זאת, ההרכבים לא אימצו את הפיתוחים המודליים המורכבים האופייניים לג'אז המתוזמר, והסגנון החדש נותר מסורתי מבחינת המלודיות והקצב. לצד הטרנד החדש, הצמיחו העשורים שלאחר המלחמה הסתעפות מוזיקלית ייחודית נוספת - מעין נוסח חדש של מוזיקה עממית, שבו שולבו מסורות ותיקות שעד אז היו נפרדות, ועורבו בו הן אלמנטים מן המסורת המוזיקלית הצפון-אתיופית, שנשענת על סולם בעל חמישה טונים, והן אלמנטים מהמוזיקה האופיינית לדרום-אתיופיה, שבה יש תערובת סגנונות שכוללת גם השפעות הודיות וסיניות.
שתי התפתחויות חשובות נוספות מאותה התקופה היו הקמת התיאטרון הלאומי בשנת 1958, אשר במסגרתו הועלו לראשונה הופעות של הרכבים שכללו כלים מסורתיים מרובים, ופתיחת בית הספר יארד למוזיקה (Yard School of Music) באוניברסיטת אדיס אבבה (1963) אשר קיים קורסים של מוזיקה מסורתית ומודרנית כאחד, ושלהופעות של תזמורותיו הייתה השפעה על הפופולריזציה של המוזיקה המסורתית באתיופיה. בתקופה של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, כאשר חוזר אסטטקה לאתיופיה, ישנה פריחה של מועדוני רית'ם אנד בלוז (Rhythm and blues) ומוזיקת נשמה (Soul) באדיס אבבה, סגנונות שהשפעתם ניכרת אצל אמני הפופ האתיופיים המצליחים של התקופה.
פועלו ומקומו של אסטטקה ב״תור הזהב״ של המוזיקה האתיופית - שנות ה-70
ההתרחשויות הנזכרות לעיל היוו את הרקע לחזרתו של אסטטקה לאתיופיה, אותה עזב בשנות ה-50 כנער השואף ללמוד בחו״ל לקראת קריירה בהנדסה אווירית. עתה, מעט יותר מעשור לאחר מכן, הוא שב למולדת כאישיות בעלת מעמד יוצא דופן ומטען תרבותי ייחודי: המוזיקאי האתיופי הראשון לקבל הכשרה מחוץ לגבולות ארצו וזאת במוסדות החשובים והמתקדמים ביותר בתחום; שגרירה הראשון של התרבות האתיופית בחו״ל, אשר זכה להערכה ניכרת ושיתף פעולה עם השמות הגדולים של הג'אז בעולם. אסטטקה חוזר לאדיס אבבה התוססת, ועד מהרה הוא עסוק בהלחנה ובעיבוד עבור המוזיקאים והזמרים הבולטים של התקופה, ביניהם טילהון גססה (Tilahun Gessesse), ביזונש בקלה (Bizunesh Bekele), מחמוד אחמד (Mahmoud Ahmed), מולוקן מלסי (Muliken Melese) ואמנים בולטים אחרים. אמן מוכשר ופופולרי נוסף שעמו עבד אסטטקה באותה התקופה היה ג'ירמה ביינה (Girma Beyene) - זמר, נגן פסנתר ואורגן שהיה גם מלחין ומעבד, והושפע, כמו מוזיקאים פופולריים אחרים של התקופה, מסגנונו הייחודי של אסטטקה.
מלבד עבודות הלחנה ועיבוד שערך עבור מוזיקאים אחרים הקים אסטטקה גם הרכבים משל עצמו, כמו Ethio Stars וה All-Star Band (בו כיכב גם ג'ירמה ביינה). בהרכבים אלו ניגן אסטטקה בוויברפון, פסנתר וכלי הקשה שונים אשר נכנסו בעקבותיו לשימוש במוזיקה הפופולרית. האלבום הראשון אותו של אסטטקה באדיס היה Kulumanqueleshi, שהוקלט תחת הלייבל פיליפס אתיופיה (Philips Ethiopia). באלבום מככבת שירתו של כוכב הזמר האתיופי דאז, טילהון גססה, והוא זכה להצלחה רבה. מעמדו של אסטטקה כמוזיקאי חדשני מוביל וכשגרירו המובהק של הג'אז באתיופיה הלך והתבסס, וכאשר הגיעו דיוק אלינגטון ותזמורתו לסיבוב הופעות באתיופיה בנובמבר 1973 הופיע אסטטקה עם התזמורת כנגן אורח. לבקשת השגרירות האמריקאית אף שימש בן לוויה למוזיקאי המפורסם, הראה לאלינגטון את אדיס והכיר לו מועדונים, מוזיקאים וכלים מקומיים. בתגובתו הנלהבת של המוזיקאי הנערץ לגילויים אלו ראה אסטטקה הישג ומקור לגאווה: תחושתו הייתה כי סוף-סוף זוכים הג'אז האפריקאי ויוצריו להכרה ראויה.
בשנות ה-70 המוקדמות הקים אמחה אשתה (Amha Eshèté) את הלייבל הראשון בבעלות אתיופית, Amha Recordes. אשתה לא היה נלהב ביותר להקליט יצירות אינסטרומנטליות, תחום שמאז ומעולם היה עיקר עניינו של אסטטקה, אך היו פחות כדאיות מסחרית לעומת פזמונים מושרים. למרות זאת, עד סגירת הלייבל בשנת 1975 היה 'אמחה רקורדס' המוציא לאור העיקרי של הקלטות האתיו-ג'אז של אסטטקה, עובדה המעידה על מעמדו המוערך של אסטטקה כיוצר, במיוחד לאור שתי הדוגמאות הבאות משנת 1974. באותה השנה הוציא הלייבל את האלבום Yekatit Ethio Jazz של אסטטקה שהוא נקודת ציון משמעותית לא רק בקריירה של אסטטקה אלא במוזיקה ובתרבות האתיופית בכלל: 'יקטיט' - אלבום שמציג את האתיו-ג'אז הייחודי של אסטטקה שפה מתאפיין בגוונים בולטים של פאנק ומוזיקת נשמה - הוא האלבום האתיופי הראשון (ומקרה יוצא דופן עד היום) שזכה לצאת לאור כיחידה שלמה בפני עצמו, ולא כאסופת להיטים שיצאו כסינגלים במקור. דוגמה נוספת למעמדו יוצא הדופן ולמקומו המשפיע של אסטטקה בשדה המוזיקה האינסטרומנטלית באתיופיה ניכרת בכך שבאסופת הלהיטים האינסטרומנטליים שהוציא הלייבל באותה השנה בשם Ethiopian Modern Instrumentals Hits -  שישה מבין עשרת הלהיטים באוסף הם של אסטטקה. תוך כדי פעולתו הענפה והפורה באתיופיה, המשיך מולאטו לנסוע להופעות ולהקלטות עם אמנים ידועי שם בארה״ב. אחת ההקלטות הבולטות מתקופה זו היא האלבום המצליח Mulato of Ethiopia שהוקלט בלייבלWorthy Records בשנת 1972. תנופה זו של עשייה והכרה בינלאומית באתיו-ג'אז של אסטטקה נבלמה עם מאורעות מהפכת 1974. בשני העשורים הבאים יתמודד המוזיקאי עם התנאים התרבותיים והפוליטיים הקשים שחוותה אתיופיה בתקופה זו, אך גם תחת נסיבות אלו ימשיך לנתב את מרצו המוזיקלי תוך מחויבות לתרבותו ולארצו.
רקע: מהפכת 1974 והאווירה התרבותית-פוליטית בתקופת שלטון הדרג
בשנת 1974, לאחר תקופה של אי שקט פוליטי ובעיצומו של משבר כלכלי קשה, הודח הקיסר היילה סלאסי ואת השלטון תפסה החונטה הצבאית האתיופית - הדרג (the Derg) (בתרגום מגעז - ״ועדה״ או ״מועצה״). בהתחלה נראתה עלייתו של הארגון לשלטון כמבשרת מודרניזציה פוליטית עבור אתיופיה: בניגוד למקובל בפוליטיקה האתיופית עד אז, הדרג קבל את הכרעותיו הפוליטיות בתהליך מוסדר של התייעצות והצבעה. הטרמינולוגיה הסוציאליסטית בה השתמש הארגון יצרה ציפייה כי יתחולל באתיופיה מעבר לממשל סוציאליסטי, אך עם מנהיגותו ההולכת ומתגבשת של מנגיסטו היילה-מרים (Mengistu Haile Mariam) לבשה המהפכה פנים שונות. מנגיסטו היה אחד משני מנהיגיה הבולטים של המהפכה, יחד עם הגנרל אמן מיכאל אנדום (Aman Mikael Andom). אך בניגון לאמן, שהיה פרו-מערבי מובהק וחתר לדמוקרטיזציה פוליטית וביזור שלטוני, הדגיש מנגיסטו את עליונותה חסרת הפשרות של המדינה על הפרט, היה רחוק מכל ליברליזם ודגל בריכוזיות פוליטית. בדיעבד הסתבר כי מנגיסטו שאף למעשה לשלטון יחיד במדינה טוטליטרית: הוא פעל באלימות וללא מעצורים, ותוך ארבע שנים בלבד הצליח לחסל את כל התארגנויות שבישרו תמורה ערכית ופוליטית עבור אתיופיה: החל מיריבו אנדום, דרך חיסולם של כל הבולטים והמשכילים שבחברי הדרג וכלה בפיזור ציבור הסטודנטים, שהיו עשויים להתאגד כנגדו. הסטודנטים פוזרו בצו-מדינה לקצווי הארץ הנדחים ביותר במסווה סיסמאות ״חיסול הבערות והבאת בשורת המהפכה״. בזירת התרבות נקט מנגיסטו במספר קווי פעולה במקביל. מחד, נעשה ניסיון לחסל כל מסורת שנקשרה לעבר הקדום והקרוב כאחד של אתיופיה טרם המהפכה. מאידך, נעשה ניסיון לייצר בזריזות תרבות אתיופית עממית-חילונית על חשבון המסורתית: אמנים, עיתונאים, סופרים ואנשי אקדמיה גויסו להמציא במהירות סגנונות חדשים של אמנות אתיופית חילונית, ביניהם שירה ומוזיקה בתכנים ובמקצבים צבאיים. מנגיסטו דרש חילון, כי מטרתו הייתה להציב את המדינה כמוקד עליון לזהות הלאומית ולטשטש את ההשתייכות הדתית או האתנית. אופן הפעולה השלישי של מנגיסטו שירת את אותה המטרה, מכיוון אחר: ממשל מנגיסטו פעל להענקת מעמד רשמי למרחבי תרבות אשר לא זכו לייצוג או לגיטימציה בתקופת השליטים הקודמים. לדוגמה, מנגיסטו פעל לקדם א האסלאם לעמדת שוויון עם הנצרות. עם זאת, מגמתו של המהלך לא הייתה לעודד את האסלאם כמרכיב בזהות האתיופית, אלא לחתור תחת מעמדה הדומיננטי של הכנסייה הנוצרית האתיופית כבסיס להשתייכות לאומית ותרבותית. פעולות נוספות של פתיחות תרבותית לכאורה היו עידוד החייאתן של כמה שפות מקומיות חשובות והנחלתן, ובשנת 1976 הוקם ״המוסד ללאומים״, אשר היה אמור להגדיר את אפיקי הביטוי וההשתתפות של בני העמים והקבוצות האתניות השונות בתרבות. לפעולות אלו הייתה, ללא ספק, משמעות בהמשך דרכה של המדינה. עם זאת, יש להכיר כי בתקופת רודנותו של מנגיסטו הן שימשו בעיקר להצגת חזות של פתיחות תרבותית, ובפועל שירתו מגמה של ״הפרד ומשול״ בתוך החברה האתיופית, כשהמטרה הייתה להציב את המדינה ומטרותיה מעל הפרט, תוך משטר כפייה אלים ומאיים.
החלטתו של אסטטקה להישאר באתיופיה ופועלו בתקופת שלטון הדרג
הלך הרוח בתקופת שלטונו של מנגיסטו היה רחוק מתחושת החירות והפלורליזם שהפרתה את המוזיקה האתיופית בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. כבר בשנת 1975 נסגרו הלייבל אמחה-רקורדס כמו גם אולפנים אחרים בבעלות פרטית, שהיוו בית לסגנונות המוזיקה השונים באתיופיה ולאתיו-ג'אז בכלל זאת. בראיון משנת 2006 סיפר אסטטקה כי כמוזיקאי בתקופה זו ״היה עליך להיזהר מאוד במה שניגנת. כל מה שנחשד כסגנון אמריקאי היה מגונה... והיו הוראות מפורשות מה מותר לנגן ומה אסור״. כמו אתיופים רבים אחרים, רבים מעמיתיו של אסטטקה הוגלו, או ברחו, מאתיופיה רדופת הטרור. אסטטקה, עם זאת, נשאר באתיופיה. אפשרויות ההקלטה וההופעה של סגנונו הייחודי נחסמו, אך הוא הפנה את מרצו וכשרונותיו לנתיבים אחרים: הוא פנה לחקור את המוזיקה העתיקה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית (הזרם הדתי הגדול ביותר באתיופיה, שעמו נמנה גם אסטטקה), הקדיש זמן ניכר להוראה והיה חבר פעיל במוסדות שונים שקמו בתחום התרבות והמוזיקה בתקופה זו. בין השאר, לימד במרכז ללימודי תרבות של אוניברסיטת אדיס אבבה (בין השנים 1987–1992), שימש כמנחה מוזיקלי בקולג' יוניטי (Unity University College) והנחה סמינרים בתיאטרון הלאומי. אסטטקה שימש גם כחבר בוועדה המנהלית של אגודת המוזיקה האתיופית (the Music Association of Ethiopia) וכן הפך לחבר בארגון פרס האמנות והמדיה האתיופי (the Ethiopuan Ard and Media Award Organization). מיזם מרחיק לכת של אסטטקה מתקופה זו היה ארגון סיבוב הופעות בינלאומי של הרכב תרבות אתיופי בן 60 איש, ביניהם זמרים, נגנים ורקדנים. אסטטקה שימש כמנחה ומעבד מוזיקלי להרכב וגם כתב למענו מספר יצירות. הפרויקט זכה לברכת השלטון, ככל הנראה כחלק מהניסיון לְהָזֵם את התדמית השלילית של מנגיסטו ואתיופיה בעולם באותן השנים, וזכה להצלחה רבה. בשנות ה-80 הקים אסטטקה הרכב כלי נשיפה ומיתרים בשם Ethio Stars אשר ערך הופעות ברחבי אפריקה והמזרח התיכון, וניגן תחת חוזה עבודה עבור מלונות רשת שרתון (Sheraton Hotel group).
שנות המפנה באתיופיה ופועלו של אסטטקה
בשנת 1991 הדיח צבא הכוחות העממיים הדמוקרטיים האתיופיים את שלטון הדרג. תקופת הרודנות של מנגיסטו תמה, אך אתיופיה הייתה רחוקה מעמדת רווחה ויציבות כלכלית ומדינית. התאוששותה של הפעילות התרבותית הייתה איטית למדי, אך בתוך כך פעל אסטטקה נמרצות לקידום תהליכים אלו. בשנת 2000 הקים באדיס אבבה את מרכז מולאטו אסטטקה לג'אז אפריקאי (Mulato Estatke African Jazz Village), שמגמתו הייתה ללמד ולעודד מוזיקה ואמנות אתיופית מתוך נקודת המבט הרחבה והעשירה שאפיינה את אסטטקה: המרכז כלל בית ספר לג'אז, סטודיו וגלריית אמנות, ושימש גם לשידור תוכניות רדיו, במסגרתן שידר אסטטקה תוכניות בוקר וערב שישה ימים בשבוע, כשהוא משמיע מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים - ג'אז, פיוז'ן, מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית. בראיונות סיפר כי תגובות הציבור היו נלהבות, וכי התוכניות אכן תרמו להרחבת העניין בסוגי המוזיקה השונים בקרב ציבור המאזינים האתיופי.
על סף המאה ה-21 נכרו תמורות גוברות באתיופיה בכלל ובזירת המוזיקה בפרט, ועבור אסטטקה נפתחו מחדש אפשרויות שהיו חסומות מזה זמן רב. אין ספק כי נאמנותו של המוזיקאי למולדתו בעשוריה הקשים גבתה ממנו מחיר לא מבוטל, שבא לידי ביטוי הן בהצרת אופקיו האמנותיים והגבלתו כיוצר, והן בעיכובה של ההכרה הבינלאומית הראויה לו. ניתן וראוי להעריך את ממדיה של ההגבלה שחווה כאמן וכאדם באותן השנים, מתוך דברים שאמר המוזיקאי והוא בן 66 (בתרגום חופשי מתוך ראיון שהעניק בשנת 2006): ״זה נהדר כל כך עכשיו, להקליט שוב, ויש לי כל כך הרבה תוכניות שחיכו במגירה, אלו זמנים מעניינים כל כך עבורי. אני הולך לעשות מה שאני באמת רוצה לעשות עכשיו״.
שנות התשעים והחזרה לפעילות בינלאומית
בתחילת שנות ה-90 החלו חובבי מוזיקה ברחבי העולם להתוודע מחדש ליצירתו של אסטטקה. אלבומי הוויניל של הקלטות האתיו-ג'אז באמחה-רקורדס מ'תור הזהב' של שנות ה-70 הפכו לאוצר אספנות, והלייבל הצרפתי בודה-מוזיק (Buda Musique) החל בהוצאתן מחדש על גבי תקליטורים כחלק מסדרת אתיופיק (Éthiopiques). אסטטקה היה האמן הראשון שזכה לכותר המוקדש בלעדית ליצירתו, עם הכותר Ethiopiques, vol.4: Ethio Jazz Musique Instrumentale 1969-1974. האלבום זכה להצלחה בינלאומית, והרחיב את קהל המאזינים והמעריצים של אסטטקה לממדים חדשים. בעוד השפעת האתיו-ג'אז תופסת תאוצה ברחבי אתיופיה וניכרת ביצירתם של אמנים מצליחים כגון כנען (Kna'an), הוקם בשנת 1997 בארה״ב ההרכב Either/Orchestra, שמעבד ומבצע מוזיקה אתיופית פופולרית. ההרכב זכה להצלחה רבה, ובמהרה הפך לנציג הלא-אתיופי הבולט ביותר של האתיו-ג'אז. בהשפעת מולאטו ואחרים, הגיעו אית'ר/אורקסטרה להופיע בפסטיבל המוזיקה האתיופית באדיס אבבה בינואר 2004, ובעקבות האירוע החל שיתוף פעולה פורה בין אסטטקה להרכב. הלייבל בודה-מוזיק הקליט את ההופעה, שיצא לאור שנה לאחר מכן ככותר העשרים בסדרת אתיופיק: Live In Addis: Ethiopiques, Vol.20. עוד בשנת 2004 התארח מולאטו בצמד הופעות של Either/Orchestra בארה״ב, והאירוע זכה לתהודה ניכרת: ההופעות שודרו ברדיו והוקלטו על ידי בודה-מוזיק במטרה לפרסמן בעתיד כחלק מסדרת אתיופיק. כתבות על ההופעות התפרסמו בעיתונים מובילים כגון הבוסטון גלוב (The Boston Globe) והפיניקס (The Phoenix), ובתוכן הוקדש מקום לתיאור ייחודם וחלוציותם של אסטטקה וסגנון האתיו-ג'אז. בשנת 2005 יצא אסטטקה למסע הופעות נוסף בארה״ב לרגל השקת Live In Addis: Ethiopiques, Vol.20, ובסוף אותה השנה, עם צאת סרטו של ג'ים ג'רמוש ״פרחים שבורים״ (Broken Flowers), הגיעה הקריירה של אסטטקה לשיא חדש.
״פרחים שבורים״ והמשך הדרך
בשלהי שנת 2005 יצא לאקרנים סרטו של ג'ים ג'ארמוש ״פרחים שבורים״ (Broken Flowers). הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן זיכתה את הסרט בפרס הגרנד פרי (Grand Prix), והקרנותיו המסחריות זכו אף הן להצלחה מרובה. תשומת לב ניכרת הוקדשה לפסקול הסרט בו מככבת יצירתו של אסטטקה בשבע מתוך תריסר רצועות, והמוזיקה של אסטטקה הגיעה לקהלים חדשים ברחבי העולם ולהכרה נרחבת מאי פעם. יצירותיו החלו לשמש כמוזיקת רקע וקישור בתוכניות הרדיו הלאומי הציבורי בארה״ב, בעיקר בתוכנית הפופולרית This American Life. אמני היפ-הופ שונים החלו לדגום מיצירותיו של אסטטקה, ביניהם נאז, דמיאן מארלי, קניה וסט ואחרים. אסטטקה המשיך לשתף פעולה עם אית'ר/אורקסטרה, ובשנת 2008 הופיע עמם בארה״ב, אנגליה, גרמניה, הולנד, אירלנד, וקנדה. באותה השנה החל לשתף פעולה גם עם ההרכב הלונדוני ההליוסנטריקס (The Heliocentrics), והקליט עמם את האלבום Inspiration Information Vol. 3, הכולל עיבודים חדשים ליצירות ותיקות של אסטטקה וגם חומרים חדשים שנכתבו על ידי ההרכב עם אסטטקה עצמו.
ב-2008 קבל אסטטקה מענק מאת מוסד רדקליף למחקר מתקדם בהרוורד (The Radcliffe Institute Fellowship Program), במסגרתו עבד על פיתוח גרסות מודרניות לכלי נגינה אתיופיים מסורתיים, וגם הציג ביצוע בכורה של חלק מאופרה פרי עטו. האופרה קרויה על שם הקדוש ירד (Yared), מי שנחשב אבי המוזיקה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית ומשלבת מזמורים כנסייתיים עתיקים, כלי נגינה מסורתיים וכלים אלקטרוניים. בנוסף, התארח אסטטקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שם העביר הרצאות וסדנאות אמן, וכן ייעץ למעבדת המדיה של המכון בפרויקט לפיתוח גרסה מודרנית של קראר (Krar), כלי נגינה אתיופי מסורתי.
בפברואר 2009 הופיע אסטטקה באודיטוריום לקמן (Lukman Auditorium) בלוס אנג'לס עם הרכב שכלל מוזיקאי ג'אז מובילים, כגון בני מופין (Bennie Maupin), אזאר לורנס (Azar Lowrence) ופיל רנלין (Phil Renelin). כמו כן הוציא מולאטו סט כפול של דיסקים למכירה בלעדית בחברת התעופה האתיופית Ethiopian Airlines. דיסק אחד מציג אוסף סגנונות מוזיקה מאזורים שונים באתיופיה, והשני מכיל הקלטות אולפן מקוריות. במאי 2016 הוענק לאסטטקה התואר דוקטור לשם כבוד מטעם ביה״ס למוזיקה של אוניברסיטת ברקלי. בשנת 2015 החל אסטטקה לעבוד על הקלטת אלבום עם ההרכב Black Jesus Experience, שהחל מ-2009 שימש כהרכב המלווה הקבוע של אסטטקה בהופעותיו באוסטרליה. האלבום שיצא בשם Cradle of Humanity הושק בפסטיבל הג'אז של מלבורן (Melbourne Jazz Festival) ב-2016.
ג'מילה (ספר)
ג'מילה (ברוסית: Джамиля, בקירגיזית: Жамила בערבית גָ'מִילָה - פירושו יָפָה (جميلة)) הוא הרומן הגדול הראשון של הסופר הקירגיזי צ'ינגיס אייטמטוב, שראה אור במקור ברוסית בשנת 1958.
תוכן הספר
הרומן מסופר מנקודת מבטו של צייר קירגיזי בדיוני בשם סאיט. סאיט מספר על התקופה בה היה נער בקולחוז. עקב מלחמת העולם השנייה המתרחשת באותו זמן הרחק מהכפר, שני אחיו מגויסים למלחמה בחזית, והלימודים הסדירים לא מתקיימים. הוא עצמו נאלץ להתגייס לעבודה בשדות יחד עם נשות הכפר. הוא עובד יחד עם גיסתו הצעירה – ג'מילה, שבעלה מגויס גם הוא ובהמשך נפצע ואושפז בבית חולים מרוחק. הנער מתאר את הטרדות הגברים שנותרו בכפר כלפי גיסתו היפה ואת רגשותיו כלפיה. באותו זמן מתעוררת אהבה בין ג'מילה לבחור צעיר ונכה מפצועי המלחמה - דניאר. גבר צעיר בעל אופי שקט ומהורהר.
בסופו של הסיפור חוזר בעלה של ג'מילה מן החזית. ג'מילה בוחרת באפשרות של בריחה מהכפר עם דניאר. במקביל המספר מחליט לעזוב את הכפר לטובת לימודי אמנות. בכך משלב הסיפור בין בחירתו האישית של המספר לבין בחירתה של גיבורת הסיפור וזאת בניגוד למקובל ולצפוי בחברה השמרנית בהם הם חיים.
הסיפור מסופר על רקע תרבות החקלאות הקולקטיבית שהייתה בתחילת השיא באותה תקופה, ועל רקע מנהגי החברה הקירגיזית השמרנית.
תרגומים
הספר ראה אור בברית המועצות בשנת 1960. הוא תורגם אחר כך לצרפתית וגרמנית ואחר כך לכמאה וחמישים שפות נוספות.
תרגום לעברית נעשה בידי דינה מרקון ויצא לאור במסגרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד והוצאת כרמל בשנת 2005.
עיבוד לסרט
הספר עובד לסרט בברית המועצות בשנת 1969. סרט נוסף נעשה בבימוי הבמאית הגרמניה מוניקה טאובר בשנת 1994.
קמיל פיונטקובסקי
קמיל פיונטקובסקי (בפולנית: Kamil Piątkowski; נולד ב-21 ביוני 2000 ביאסלו שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גנט ובנבחרת פולין.
ראקוב צ'נסטוחובה
פיונטקובסקי החל את הקריירה המקצוענית שלו בראקוב צ'נסטוחובה מליגת העל הפולנית. ב-18 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על לכיה גדנסק במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת. ב-20 ביוני 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על ארקה גדיניה במסגרת הליגה. בשתי עונותיו במועדון ערך פיונטקובסקי 51 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
רד בול זלצבורג
לקראת עונת חתם פיונטקובסקי ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-21 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אוסטריה קלגנפורט במסגרת המחזור החמישי בליגה.
תארים
רד בול זלצבורג
ארמון המהפכה (הוואנה)
ארמון המהפכה (בספרדית: Palacio de la Revolución) הוא ארמון בהוואנה שבקובה בכיכר המהפכה המשמש כבית ממשלת קובה ומעונו של ראש המדינה.
היסטוריה
הצו לבנות את הארמון ניתן על ידי הנשיא קרלוס פריו סוקאראס בשנת 1943. זה היה אמור להיות מקום מושבם של בית המשפט העליון והתובע הכללי. הוא תוכנן על ידי האדריכל פרז בנוטה בשנת 1943, כאשר הבנייה הסתיימה כעבור עשור בשנת 1957. בשנים 1964–1965 בוצעו שינויים בבניין כדי להתאים אותו לארמון המהפכה הנוכחי.
בשנת 1965 הורתה הממשלה המהפכנית בראשות פידל קסטרו להעביר את מושב השלטון לארמון זה.
שימושים
הבניין מחולק לשלושה אזורים, כאשר הראשון הוא משרד מועצת השרים. השני הוא מטה מועצת המדינה ומשרדי הנשיא וסגן הנשיא. האחרון הוא משרדי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בקובה.
יחסי סנט וינסנט והגרנדינים–ספרד
יחסי סנט וינסנט והגרנדינים–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סנט וינסנט והגרנדינים וספרד.
יחסים היסטוריים
כריסטופר קולומבוס והמגלים הספרדים התעלמו במידה רבה מסנט וינסנט ומאיי גרנדין הקטנים הסמוכים, במקום זאת התמקדו בחיפוש אחר זהב וכסף במרכז ודרום אמריקה. הם אכן יצאו למסעות עבדים סביב סן ויסנט לאחר הסנקציה המלכותית בשנת 1511, והובילו את תושבי הקריביים אל פנים האי, אך הספרדים לא עשו כל ניסיון לתקוף את האי.
יחסים דיפלומטיים
ספרד מקיימת יחסים עם סנט וינסנט והגרנדינים מאז 1986. נכון לעכשיו, היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו.
אמנות
ב-22 בספטמבר 2014 חתם שר החוץ ושיתוף הפעולה, חוסה מנואל גרסיה-מרחלו, עם שר החוץ וסחר החוץ, קמילו גונסאלבס, על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בין שתי המדינות וחיזוק היחסים הבילטרליים.
טימופיי מוזגוב
טימופיי פבלוביץ' מוזגוב (ברוסית: Тимофей Павлович Мозгов; נולד ב-16 ביולי 1986) הוא כדורסלן רוסי, המשחק בעמדת הסנטר ברונה מוסקבה. מאז שנת 2009 חבר מוזגוב בנבחרת רוסיה בכדורסל.
נעורים ותחילת הקריירה
מוזגוב, בנו של שחקן כדוריד מקצועי, נולד בלנינגרד שבברית המועצות ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לרפובליקת אדיגיה. בגיל 16 חזר לסנקט פטרבורג והחל להתאמן בכדורסל במסגרת פנימייה מקומית. ב-2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של חימקי מוסקבה, אך לא זכה לדקות משחק רבות ושותף בעיקר במשחקי קבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2008/2009 כבר שותף במשחקים רבים של הקבוצה, בין השאר בעקבות פציעתו של מאצ'יי לאמפה. הוא הצטיין הן בליגת העל הרוסית והן ביורוקאפ, מפעל בו התקדמה חימקי עד הגמר בו הפסידה לריטאס וילנה. מוזגוב נבחר בתום העונה לשחקן המשתפר של הליגה הרוסית.
קריירה ב-NBA
ב-2010 עבר לשחק בליגת ה-NBA לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ניו יורק ניקס.
בפברואר 2011 הועבר בטרייד לדנוור נאגטס, בעסקה בה עבר כרמלו אנתוני לניקס. בעקבות השביתה ב-NBA ב-2011, חזר לשחק ביולי אותה שנה בחימקי מוסקבה עד לסיום השביתה.
בינואר 2015 הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס. בעונת זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA.
ביולי 2016 חתם על חוזה ל-4 עונות בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כ-64 מיליון דולר.
ביוני 2017 הועבר בטרייד לברוקלין נטס, יחד עם דיאנג'לו ראסל, בתמורה לברוק לופז וזכויות הדראפט על קייל קוזמה.
ב-6 ביולי 2018 הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס, ויומיים לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף לאורלנדו מג'יק. ביולי 2019 שוחרר מהמג'יק.
חזרה לרוסיה
ביולי 2019 חזר לרוסיה וחתם בחימקי מוסקבה. בדצמבר 2021 עבר לרונה מוסקבה.
נבחרת רוסיה בכדורסל
מוזגוב החל לשחק בנבחרת רוסיה ב-2009 והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 2009 בה סיימה הנבחרת במקום השביעי. באליפות העולם בכדורסל 2010 היה הקלע הבולט של הנבחרת עם 13 נקודות בממוצע למשחק ובנוסף רשם 4.4 ריבאונדים וחסימה אחת בממוצע למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2011 זכה עם נבחרתו במקום השלישי. הוא סיים את האליפות עם ממוצעים של 9.5 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה עם נבחרת רוסיה במדליית ארד. בשמונת המשחקים בטורניר קלע 10 נקודות בממוצע, קלט 3.5 ריבאונדים וחסם 0.5 פעמים בממוצע למשחק.
W3Schools
W3Schools הוא אתר מידע פופולרי למפתחים ובעיקר למפתחים בתחומי פיתוח אתרי אינטרנט. הוא אחד האתרים הפופולריים בעולם ומיקומו בדירוג אלקסה הוא 191 (ספטמבר 2020).
פישר איילנד (פלורידה)
פישר איילנד (באנגלית: Fisher Island) הוא אי מלאכותי שנוצר בשנת 1905 בפלורידה ארצות הברית.
היסטוריה
ב-1925 רכש את האי איל ההון ויליאם ואנדרבילט תמורת יאכטה. לאחר מותו של ואנדרבילט, האי נמכר בשנת 1944 לתעשיין הפלדה אדוארד מור שהפך את האי לאחוזה פרטית. לאחר מותו של מור בשנת 1950 נמכר האי לגארפילד ווד.
באי התגוררו פוליטיקאים ואנשי ציבור מפורסמים, כמו הנשיא ריצ'רד ניקסון שעבר להתגורר באי במהלך פרשת ווטרגייט.
בשנת 2005 ניסו תושבי האי להפוך אותו לעיר, אך הוועדה המחוזית של מיאמי דחתה את הבקשה.
כיום האי משמש לבתי נופש לאוכלוסייה העשירה בארצות הברית והוא המקום עם ההכנסה הגבוה ביותר לנפש בארצות הברית. כאשר ההכנסה הממוצעת לנפש עומדת על 236 אלף דולר לנפש.
האי
גודלו של האי הוא קצת פחות מקילומטר מרובע. תושביה שוהים באי בממוצע בין חודשיים לשלושה חודשים, האי מוקף מים מכל צדדיו. ההגעה לאי היא בשיט במעבורת או דרך האוויר. האי סגור לזרים, והכניסה אליו היא אך ורק לתושבים ולאורחיהם או לתיירים הבאים לשהות במלון שבאי.
האי כולל שתי מרינות, האחת ליאכטות קטנות, והשנייה ליאכטות גדולות. באי ישנם כ-18 מגרשי טניס ועשרות בריכות, חולות החופים באי מיובאים מהאיים הקריבים.
ויקינג אגלינג
ויקינג אגלינג (בשוודית: Viking Eggeling; 21 באוקטובר 1880 - 19 במאי 1925) היה אמן ויוצר קולנוע שוודי שפעל בתחומי האמנות הקונסטרוקטיביסטית והדאדאיסטית וכן בסוגת אמנות האבסטרקטית. אגלינג היה מראשוני האמנות האבסטרקטית בתחום הקולנוע, וידוע סרטו משנת 1924: "הסימפוניה האלכסונית" (Diagonal-Symphoni).
קורות חיים
אגלינג נולד בלונד שבדרום שוודיה, ב-21 באוקטובר 1880. בהיותו בן 16 התייתם, ועבר לגרמניה שם החל ללמוד אמנות. בין השנים 1901–1907 למד אגלינג היסטוריה של האמנות במילאנו שבאיטליה, ובאותה עת פרנס את עצמו כספרן. בין השנים 1911–1915 התגורר בפריז, בה פגש והושפע מהאמנים אמדאו מודיליאני, האנס ארפ וליאופולד סורבז'. בשנים אלה הושפעו יצירותיו מהקוביזם אולם בשנים שלאחר מכן החל ליצור יצירות אבסטרקטיות.
בשנת 1918 עבר לציריך והחל ליצור בסגנון הדאדא, וכן השתתף בתערוכות הקבוצה. אגלינג הפך לחברם של מרסל ינקו, ריכרד הולסנבק וסופי טאובר. כמו כן אגלינג פגש את האמן האנס ריכטר והשניים יצרו יחדיו מספר שנים.
לאחר מכן עבר לקליין קולזיג עם ריכטר והמשיך ליצור "גלילי תמונות" - גלילים של צורות גאומטריות שאורכם הגיע ל-15 מטרים, שהצפייה בהם הייתה כצפייה במגילה.
בשנת 1920 יצר אגלינג את סרטו הראשון - "Horizontal-Vertikal-Messe".
בשנת 1923 הפסיק אגלינג לעבוד עם ריכטר והחל לעבוד על סרטו השני - "הסימפוניה האלכסונית", כשהוא משתף פעולה עם ארנה ניימייר. הסרט הושלם בשנת 1924 והוקרן לראשונה לציבור במאי 1925 בברלין. אגלינג נפטר 16 ימים לאחר ההקרנה.
ארנים זולא
ארנים זולא (באנגלית: Arnim Zola) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Captain America #208 מאפריל 1977, והיא נוצרה בידי הכותב והמאייר ג'ק קירבי.
ארנים זולא הוא מדען וביוכימאי גאון ממוצא שווייצרי, שנולד בתחילת שנות ה-20 והיה שווה ביכולותיו למדענים גאוניים דוגמת הרברט וינדהאם וג'ונתן דרו. יכולותיו המתקדמות בהנדסה גנטית הובילו אותו להצטרפות ל, שרצתה להיעזר בכישוריו ליצירת גזע עליון חדש. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד זולא לצד הברון היינריך זמו, ונקלע לעימות נגד קבוצת הפולשים כשניסה להשתמש ב-DNA של קפטן אמריקה, הסאב מרינר, הלפיד האנושי וטורו ליצירת חייל-על בשירות הנאצים. על מנת להינצל מווירוס מפלצתי שיצר, זולא העביר את תודעתו לגוף רובוטי, עליו מותקנת "קופסת ESP" המעניקה לו יכולות על-חושיות שונות. לקראת תום המלחמה הציג זולא בפני אדולף היטלר שיבוט שנוצר עבורו במקרה וייהרג, הדריך את הגולגולת האדומה להציב את עצמו בהקפאה, והצטרף לארגון הידרה של ברון סטרוקר.
בשנים הבאות היה זולא אחראי על קיומו של היטלר בתוך שיבוט הנודע בשם "סוחר-השנאה", וכן על יצירת יצורי כלאיים הומנואידים שונים במימונו של הגולגולת האדומה. עבודתו לצד הגולגולת האדומה הובילה אותו לעימות ראשון בגופו הרובוטי נגד קפטן אמריקה, שנתקל בזולא בג'ונגל במרכז אמריקה לאחר קרב נגד אחד מיצורי הכלאיים שלו. זולא המשיך בעבודותיו הזדוניות, והתנסה במרוצת השנים ביצירת שיבוטים, הענקת כוחות-על ושטיפת מוח. הוא לקח חלק פעיל בקנוניה להתנקשות בחייו של קפטן אמריקה, וסייע לגולגולת האדומה ולדוקטור פאוסטוס לתמרן את הסוכנת שרון קרטר להתנקשות בחיי אהובה.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נסוג זולא ל"מימד Z", עולם טכנולוגי אותו יצר ואכלס במוטציות מעשה ידיו, שבו הזמן עובר במהירות מואצת בהשוואה לכדור הארץ. קפטן אמריקה התקיף את ממלכתו החדשה של זולא, והצליח לחלץ תינוק מהונדס-גנטית, אותו גידל במימד Z בשם "איאן רוג'רס". קפטן אמריקה ובנו חברו לזן חייזרי יליד מימד Z והובילו מרד נגד זולא, שסופו בקריסת מימד Z, מותה לכאורה של שרון קרטר ועריקתה של ג'ט בלאק זולא, בתו של ארנים זולא ואחותו של איאן, לצדו של קפטן אמריקה. מאוחר יותר השתתף זולא באירועי "אימפריה סודית" כחבר במועצה העליונה של הידרה.
את דמותו של ארנים זולא בסרטי הלייב אקשן "קפטן אמריקה" ו"קפטן אמריקה: חייל החורף" מגלם השחקן טובי ג'ונס, ששב לגלם את דמותו בסדרת הטלוויזיה "הסוכנת קרטר". בסרט "קפטן אמריקה" מופיע זולא כמדען נאצי שמסייע לגולגולת האדומה. בהמשך, כפי שמתגלה בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף", זולא חדר לשורות סוכנות ולקח חלק בהפיכתו של באקי ברנס לחייל החורף. הוא העביר את תודעתו למחשב על עקב מחלה סופנית, ותמרן את פעולותיה הסמויות של הידרה בתוך סוכנות S.H.I.E.L.D. ג'ונס דיבב גרסה חלופית של זולא בסדרת האנימציה "מה אם...?".
טרון (מטבע מבוזר)
טרון (באנגלית: Tron; קוד: TRX) היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטת מערכת הוכחת סיכון לצורך השגת קונצנזוס במסחר וביצוע של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר טרוניקס (TRX) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ-2,000 עסקאות בשנייה. היא נוסדה במרץ 2014 על ידי ג'סטין לין ומתוחזקת על ידי קרן טרון, ארגון ללא כוונת רווח המבוסס בסינגפור.
מטרת העל של הפרויקט כפי שתוארה בספר הלבן שפרסמה קרן טרון, היא לרפא את האינטרנט ולשחרר אותו משלשלאות העבדות להן הוא כבול בידי תאגידי ענק כגון גוגל ואפל, וזאת באמצעות יצירת תשתית לרשת אינטרנטית חדשה ומבוזרת אשר אינה מוגבלת על ידי צנזורה או קווים גאוגרפיים, ומנוהלת בידי משתמשיה.
היסטוריה
הפרויקט נוסד על ידי ג'סטין לין ב-2014, אשר רשם את קרן טרון כארגון ללא כוונת רווח בסינגפור ב-2017. הצעת המטבע הראשונית שנערכה באותה שנה גרפה כ-70 מיליון דולר, מעט לפני שסין אסרה על קיום פעילות זו בתחומה. עד אז היה המטבע בנוי על בלוקצ'יין אתריום, אולם במרץ 2018 עלה לאוויר שלב הבטא של הפלטפורמה יחד עם האקספלורר והארנק הקריפטוגרפי הרשמי של המטבע, ובמהלך החודשים מאי-יוני הושקה הרשת הראשית של הבלוקצ'יין החדש, אליה הועברו כלל המטבעות.
באותה העת התפרסמה רכישת הענק של חברת התוכנה ביטורנט בידי לין בעסקה ששוויה מוערך בסכום של 140 מיליון דולר. אף על פי שלא נמסרה הודעה מפורשת בדבר עתידה של החברה בתוך האקו-סיסטם של טרון, מספר השערות שהועלו מציעות כי ממשק ביטורנט הנתמך בידי רשת רחבה של צמתים, וכן תקשורת העמית לעמית שלה המיועדת לשיתוף קבצים, עשויים להתמזג בקלות עם טכנולוגיית הבלוקצ'יין הבנויה גם היא על עקרונות דומים. בפברואר 2019 השיקה ביטורנט מטבע מבוזר משלה בשם אסימון ביטורנט או בקיצור BTT.
לין הודיע בדצמבר 2021 על פרישתו מהפרויקט במטרה להעביר את הבלוקצ'יין לידי משתמשיו. כמו כן הכריז על כוונתו להסב את עבודתו להאצת לגיטימציית תעשיית הקריפטו במדינות אמריקה הלטינית, זאת לרקע אימוץ הביטקוין כמטבע רשמי באל סלוודור, וכן בנוסף למינויו כשגריר ארגון הסחר העולמי בגרנדה.
הרשת החלה לקחת צעדים ראשונים ביקום המטאברס באותו החודש, לאחר שהודיעה כי חצבה מקום בעולם הווירטואלי והקימה מכלול המורכב ממפקדת החברה, אולם כנסים ומוזיאון לאומנות דיגיטלית. המכלול הושת על הרשת של חברת Cryptovoxels הבנויה על גבי אתריום, בשותפות עם ספקית הנדל"ן הווירטואלי MetaEstate. צוות טרון עבד בשיתוף פעולה עם הארכיטקטים של חברת מטאסטייט בכדי לבנות העתק פחמן של מטה החברה הפיזי הנמצא בחוף המזרחי של מיאמי, ולשעתקו לתוך המטאברס.
ביקורת
הספר הלבן של טרון הואשם בגנבה ספרותית. חוקרים מהארגון למחקר נכסים דיגיטליים גילו קטעים בקוד של הפלטפורמה אשר הועתקו מפרויקטים אחרים. כמו כן הועלו האשמות בנוגע להפרת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו מפני שכותבי הרשת שכחו לציין שקוד צד הלקוח שלה נבנה באמצעות EthereumJ, יישום של שפת התכנות ג'אווה על אתריום. האשמות אלו נדחו כליל על ידי קרן טרון.
התפתחות
שלבי התפתחות הפלטפורמה הידועים גם כ"מפת הדרך" שלה פורסמו עם הצעת המטבע הראשונית, ומתוכננים להימשך לאורך עשר שנים מרגע ההשקה ועד להשלמת הפרויקט הסופית בשנת 2027. כל שלב כולל שדרוג חדש ברשת והוספת אטרקציות ופונקציות נוספות.
בלוקצ'יין טרון
הבלוקצ'יין של טרון (TRC) הוא פלטפורמה המשיגה קונצנזוס על ידי מערכת הוכחת סיכון. מחזיקי המטבע טרוניקס רשאים להקפיא את חשבונם ובכך לשים את כספם בסיכון, פעולה המקנה להם תשואת ריבית ואת הזכות להשתתף בהצבעה בה נבחרים מאמתים, קרי משתמשים המאשרים את העסקאות המבוצעות ברשת. כל שש שעות נערכת הצבעה חדשה בה נבחרים כ-27 מאמתים המאשרים את העסקאות שנעשו על גבי יומן מבוזר. בלוק חדש נוצר כל שלוש שניות ומתגמל את אלו שכרו אותו ב-16 מטבעות טרוניקס. בסך הכל מסוגלת הרשת לעמוד בעומס של כ-2000 עסקאות בשנייה.
ישנן שלוש שכבות המרכיבות את הרשת; שכבת הליבה, האחראית לפונקציות חשבונות המשתמשים, הקונצנזוס והחוזים החכמים. שכבת הזיכרון, בה מאוחסנים הבלוקים שנכרים ומצבים חדשים הנוצרים מפיצולים ברשת. שכבת היישום, המספקת גישה למפתחים ליצור יישומים מבוזרים, מטבעות, ארנקים ופרויקטים אחרים על גבי הבלוקצ'יין.
מטבע טרוניקס
מטבע הפלטפורמה הרשמי נקרא טרון או טרוניקס (TRX) ומשמש עבור ביצוע עסקאות וגביית העמלות הכרוכות בהן, הפקדה לשם צבירת ריבית, ותגמול משתמשים התורמים לאחזקת הרשת. בראשיתו נוסד המטבע כאסימון על רשת אתריום (ERC-20) ובשל כך היה מוגבל לכמות מקסימלית של 100 מיליארד יחידות, אולם הגבלה זו בוטלה מעצמה לאחר מעברו לבלוקצ'יין החדש של הפלטפורמה.
מטבעות TRC-10 וTRC-20
כל משתמש בעל חשבון ברשת טרון יכול ליצור מטבע מבוזר חדש בעלות של 1024 מטבעות טרוניקס. על אף כן, הפלטפורמה מבדילה בין שני סטנדרטים מהותיים של מטבעות הקרויים TRC-10 וTRC-20.
מטבע TRC-10 הוא מטבע מבוזר רגיל המשמש כאמצעי תשלום פשוט ותו לא, בעל עמלות עסקה נמוכות מאוד. זהו סוג פופולרי במיוחד מאחר שהוא מהיר לבנייה ואינו דורש כל ידע בתכנות.
מטבע TRC-20 הוא למעשה סטנדרט לחוזה חכם הדומה למקבילו על בלוקצ'יין אתריום, מטבע ERC-20. במילים אחרות, אלו מטבעות שתפקידם מורכב יותר ונקבע על ידי חוזה חכם. הקוד המרכיב את החוזה יוצר פרוטוקול או אוסף של חוקים המכתיבים את אופן פעולת המטבע ודרכי השימוש בו. בניית מטבעות אלו התאפשרה לאחר הטמעת המכונה הווירטואלית של טרון בבלוקצ'יין, מכונת טיורינג שלמה המאפשרת פריסה של חוזים חכמים.
להבדיל מרשת אתריום הגובה עמלות גז גבוהות כאמצעי למניעת ספאם והצפת הרשת, משתמשת טרון בהגבלות על רוחב הפס והאנרגיה כאמצעי בטיחות. עם זאת, העמלות הנגבות בגין שימוש במטבעות אלו גבוה פי 1000 מזה של סוג הTRC-10, אך עדיין נמוכות משמעותית מאלו של רשת אתריום.
כפר דן
כפר דן היה יישוב יהודי עתיק שהתקיים בתקופת המשנה והתלמוד, ונזכר במקורות חז"ל.
מנגד, ייתכן כי שם היישוב הנזכר במקורות השתמר בשם היישוב "כפר דאן" שממערב לג'נין (ולחלופין, שהיו שני "כפר דן").
היסטוריה
מלבד אזכורו היחיד בתלמוד, המקום נזכר בחיבורו של אשתורי הפרחי כפתור ופרח, אשר הזכיר כי במקום מצוין קברו של דן בן יעקב (אבי שבט דן הישראלי).
במקום נמצאה כמות גדולה של פריטים ארכיטקטוניים מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
באתר נמצאו גם משקופים עם צורת קונכייה ואריה (אשר נמצאים כיום בעין חרוד) ואופייניים לבתי כנסת עתיקים מתקופת המשנה והתלמוד בארץ.
ריכוז אבני גזית במרכז האתר מרמז על קיום מבנה ציבור, כנראה בית כנסת, במקום.
ככל הנראה, חדרה הנצרות ליישוב כמו ליישובים יהודים אחרים במרחב הזה, ועל כך מעידים משקופים עם תבליטי צלב ומנורת שבעת הקנים שנמצאו במקום.
בתקופה הצלבנית הוקם בקרבת היישוב מבצר צלבני בשם "בלוואר".
לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, הוקם מדרום למקום (סמוך לנחל דנה) קבר שייח' שנקרא "קבר דנא" (שכנראה ממנו נבע הזיהוי של אשתורי הפרחי כ"קבר דן"), לצד קברים ערביים אחרים שחלקם נבנו ככל הנראה מאבנים שהובאו מהמבצר הצלבני הסמוך בלוואר.
השירות הדתי
השירות הדתי היה מחלקה שטיפלה בענייני דת בהגנה ולאחר מכן בצה"ל, החל מפברואר 1948 ועד שהוטמע בתוך הרבנות הצבאית.
השירות הדתי הוקם ביוזמת המפלגות הדתיות, תחת השם "המחלקה לענייני דת". ב-22 בפברואר 1948 התקיימה ישיבה חגיגית בהשתתפות ראשי ההגנה: דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל יעקב דורי, ראש המפקדה הארצית של ההגנה, ישראל גלילי, וחברי המפקדה הארצית ונציגי המפלגות הדתיות, בהם הרב יהודה לייב פישמן מימון וחיים משה שפירא בו הוכרז על הקמת המחלקה. לאחר מאבק בין המפלגות על ייצוגן במחלקה, הוחלט שלפועל המזרחי יינתן ייצוג של שני שלישים ולאגודת ישראל ייצוג של שליש. בראש השירות הועמד נתן גרדי איש הפועל המזרחי ולצדו כיהנו יחזקאל ארליך מהפועל המזרחי ויצחק מאיר מאגודת ישראל. כן כיהנו בשירות שמעון כץ ומשה אביטל.
על השירות הדתי הוטלו שתי משימות עיקריות: סיפוק צורכי דת ושמירה על השבת והכשרות. בנוסף אליהם בראשית דרכו דובר על טיפוח הווי דתי, הדרכה רוחנית ומגע עם גופים דתיים לצורך עידוד גיוס דתיים לצבא, אולם לאחר הקמת צה"ל הושמט סעיף הרבנות - הדרכה רוחנית מהתקנון של השירות. בשאלות הלכתיות פנו החיילים לרבנים אזרחיים ביישובים סמוכים.
מראשיתו, הוקם השירות הדתי כגוף לא רבני, כאלטרנטיבה להקמת רבנות צבאית, לה התנגדו גורמים במטכ"ל. בעקבות זאת, סירבה הרבנות הראשית להכיר בשירות הדתי והיא המשיכה במאמציה להקמת הרבנות הצבאית בהתאם להחלטה בוועידת רבנים של הרבנות הראשית מינואר 1948 למנות את הרב שלמה גורן לרב צבאי ראשי.
עם הקמת צה"ל הוסב שם המחלקה ל"השירות הדתי" וב-1 באוגוסט 1948 מונה גרדי באופן רשמי לראש השירות. עוד באותו חודש, ב-24 באוגוסט 1948, פורסם מינויו של הרב שלמה גורן לרב צבאי ראשי ופקודת מטכ"ל רשמית על הקמת הרבנות ניתנה ב-23 בדצמבר 1948. בתחילה הגיעו הרב גורן וגרדי להסכמות על חלוקת התפקידים ביניהם, ואף שיתפו פעולה בהוצאת חוברות הווי דתי על חנוכה, פורים ופסח. אולם מהר מאוד עלו היחסים על שרטון. במקרה אחד הרב דב כהן, רב חיל האוויר, פעל להכשרת המטבח בבסיס חיל האוויר בתל נוף דבר שהיה באחריות השירות הדתי, ועקיפת סמכות זאת הרגיזה את גרדי. הרב גורן טען שהובטח לו שהשירות הדתי יועבר תחת פיקודו ונתן גרדי טען שהרב גורן חתר תחת מעמדו של השירות. בסופו של דבר נתקבלה עמדתו של הרב גורן, גרדי התפטר והשירות הועבר תחת פיקודו של הרבנות הצבאית ובהמשך מוזג לתוכו.
In My Feelings
In My Feelings הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי הקנדי דרייק. השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2018, על ידי חברות התקליטים ריפבליק ויאנג מאני וקאש מאני רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום Scorpion. השיר מכיל קולות רקע בביצוע להקת הבנות סיטי גירלס, שלא קיבלה קרדיט בגרסה הרשמית של השיר.
עם צאתו כסינגל, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, תוך ששהה שם כעשרה שבועות רצופים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דרייק, איברה אייק, 40, יאנג מיאמי, ג'יי טי, טריגאמאן, באגס קאן קאן, מנגוליה שורטי, ליל ויין, רקס זאמור, ג'ים ג'ונסין, סטטיק מייג'ור, דיזל וטראפ-מאני-בני, והופק על ידי טראפ-מאני-בני, בקנמילד ו-40. השיר הוא בסגנון הבאונס. עם יציאתו, דיווחו כמה גופי תקשורת כי מילות השיר והשם "קיקי" המוזכר בו מכוונים אל בת זוגו הראשונה של דרייק, קשיה שנטה. עוד דווח כי "KB" המוזכרת בשיר היא קיאנה ברבר, תושבת אוקלנד. דרייק מתייחס בשיר גם לג'ניפר לופז ("ג'ני"), איתה קיים מערכת יחסים קצרה בשנת 2016.
השיר מכיל סמפול של השירים "Gun Gun" של מנגוליה שורטי ו-"Lolipop" של ליל ויין. כמו כן, השיר מסתיים בקטע מתוך סדרת הטלוויזיה "אטלנטה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר בוים על ידי קרנה אוונס והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של דרייק ב-2 באוגוסט 2018 בשידור חי. בסוף הקליפ מוצג מונטאג' של ידוענים ואושייות רשת המבצעים את אתגר הריקוד של השיר, הכוללים בין היתר את ויל סמית', דואה ליפה, ג'יי-הופ מלהקת BTS.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-225 מיליון צפיות.
הצלחה
השיר העניק השראה לאתגר ריקוד אינטרנטי המכונה "אתגר הקיקי", שהפך לתופעת אינטרנט. האתגר הוא לצאת מחוץ לרכב ולרקוד מולו. האתגר התחיל בארצות הברית והתפשט לימים לאזורים אחרים בעולם, כאשר במדינות מסוימות הוא גרם למחלוקת ודאגה ציבורית. האתגר היה פופולרי בעיקר ברשת החברתית אינסטגרם.
השיר הופיע בבכורה במקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהיה אחד משבעת השירים של דרייק שהופיעו במצעד באותו השבוע. בשבוע שלאחר מכן, הצליח השיר להגיע למקום הראשון במצעד, הודות לפופולריות הגוברת של אתגר הריקוד של השיר. השיר שהה במקום הראשון כ-10 שבועות רצופים.
ליובלינו
ליובלינו (ברוסית: Люблино) היא נפה של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 17.41 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 172,523 תושבים (2020).
בראיון ממוקמים אובייקטים של מורשת תרבותית של עמי הפדרציה הרוסית, אחוזת ליובלינו שהיא וילה מיניאטורית בסגנון פלדיאני מוקפת בפארק לובלינו עם מאגר מלאכותי.
בריכת ליובלינסקי היא אחת הבריכות הגדולות במוסקבה ממוקמת בשטחו של פארק לובלינו בפתח נהר צ'וריליחה. נוצרה בסוף המאה ה-18 - תחילת המאה ה-19 על שטח אחוזת ליובלינו.
Georgia on My Mind
"Georgia on My Mind" (תרגום חופשי: "ג'ורג'יה בלבי" או "ג'ורג'יה במחשבותי") הוא שיר משנת 1930 שכתבו הוגי קרמייקל וסטיוארט גורל והוקלט לראשונה באותה שנה על ידי הוגי קרמייקל. שיר זה נקשר לעיתים קרובות עם ריי צ'ארלס, יליד ג'ורג'יה, שהקליט אותו לאלבומו "The Genius Hits the Road" משנת 1960. בשנת 1979 הגדירה ג'ורג'יה את גרסתו של ריי צ'ארלס בתור שיר המדינה הרשמי. כותרת שיר זו הוזכרה לעיתים קרובות במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בשל היותה של ג'ורג'יה מדינת מפתח הן במרוץ לנשיאות והן במירוץ לסנאט.
רקע ולחן
קרמייקל הקליט את "Georgia on My Mind" עם ביקס ביידרבק על הקורנית, בניו יורק ב-15 בספטמבר 1930.
גרסת ריי צ'ארלס
ריי צ'ארלס, יליד ג'ורג'יה, הקליט גרסה שהגיעה למקום הראשון בבילבורד הוט 100.
בשנת 1977 יצרו רוברט גרוסמן, ג'יימס פיקר וקרייג וויטאקר סרט אנימציה בפלסטלינה, ג'ימי סי, בו שר נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר את גרסתו של ריי צ'ארלס לשיר.
סדרת הטלוויזיה Designing Women, שהשתמשה בגרסה אינסטרומנטלית של "Georgia on My Mind" כנעימת הפתיחה שלה, הציגה את צ'ארלס מבצע גרסתו את לשיר על פסנתר בעוד צוות השחקנים של התוכנית נראה בקרדיטים הפותחים במהלך העונה השישית, אשר שודרה בין השנים 92–1991.
בשנת 2003 דירג המגזין "רולינג סטון" את גרסת ריי צ'ארלס ל"Georgia on My Mind" השיר ה-44 בדירוג השירים הגדולים בכל הזמנים.
גרסת ההוקס / הלהקה
השיר היה סטנדרט בהופעות של רוני הוקינס וההוקס שם הושר על ידי הפסנתרן ריצ'רד מנואל לאחר 1964. כשההוקס נפרדו והקימו את הבנד, הם שמרו על השיר ברפרטואר שלהם. הם הקליטו גרסת אולפן לשיר לכבוד הצגת מועמדותו של ג'ימי קרטר לנשיאות בשנת 1976. הוא שוחרר כסינגל באותה שנה, וכן באלבומם "Islands" מ-1977.
גרסת וילי נלסון
וילי נלסון הקליט את השיר בסטארדאסט, אלבום הסטנדרטים שלו משנת 1978. הוא שוחרר כסינגל, הגיע למקום ראשון למשך שבוע, ודורג במשך שישה עשר שבועות במצעד.
מילות השיר המקוריות, כולל חרוזי המבוא המוכרים, נמצאות בספר החוקים של ג'ורג'יה תחת זכויות יוצרים.
ברכה נאמן
ביוגרפיה
נאמן נולדה בירושלים. היא למדה בלט בצעירותה, ולאחר מכן למדה משחק בבית צבי. ב-1964 הופיע בסרטו של הבמאי יורם גרוס "רק בלירה", שנה לאחר מכן שיחקה נערת ליווי בסרט "הבו בנות לאילת".
היא הופיעה בסרט "סבינה והגברים" ובסרט "ארבינקא". ב-1968 גילמה את אשתו של גדעון שמר בסרט "איריס". היא גילמה אשתו של מרצה באוניברסיטה בסרט "מרגו שלי".
בנוסף להופעותיה בקולנוע הישראלי, היא עבדה בתיאטרון הורוד שפעל בתל אביב.