cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגזרה המזרחית במבצע שלום הגליל
צה"ל
כוחות צה"ל בגזרה המזרחית של לבנון היו תחת פיקוד גיס 446. הייתה זו הפעם הראשונה בה הפעיל צה"ל מפקדת גיס במלחמה. מפקד הגיס היה יאנוש בן גל, סגנו - אהוד ברק וקצין המבצעים של הגיס - עמרם מצנע. הגיס כלל שלוש אוגדות שריון, ושני כוחות עצמאיים שפעלו בגזרה המרכזית. הכוחות הוכנסו ללחימה במדורג, הן בשל גיוס יחידות המילואים והן בשל ניסיון ישראלי למנוע כניסת סוריה ללחימה, ניסיון שהסתיים עם מבצע תקיפת סוללות הטילים הסוריות בבקעת הלבנון ב-9 ביוני. הכוחות שהיו בגזרת הקרב היו: ב-11 ביוני השתתפו אוגדה 90 ואוגדה 880 בקרב סולטאן יעקוב שהסתבך והפך להיות קרב חילוץ, לצורך חילוץ הגדוד (גדוד 362 מחטיבה 399) השתתפו כוחות ארטילריה רבים שסיפקו ארגז אש:
הצבא הסורי
הכוח העיקרי של צבא סוריה בגזרה המזרחית בלבנון היה: ב-10 ביוני תגברו הסורים את כוחותיהם, על מנת למנוע את ניתוק כוחותיהם שבלבנון. הכוח שנשלח היה:
היערכות הצבא הסורי
הכוח הסורי נערך בגזרה המזרחית בלבנון כך:
תוכנית אורנים
על פי התוכנית, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המרכזית להגיע בסוף היום השני ללחימה לכביש ביירות דמשק וליצור משם איום על הכוחות הסורים בלבנון. בשלב זה, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המזרחית להיכנס ללחימה בלבנון, להגיע לכביש ביירות דמשק ולבקעת הלבנון ולסלק את צבא סוריה מלבנון. בכך היה מאפשר הקמת ממשלה עצמאית בלבנון בראשות באשיר ג'ומייל.
מסיבות פוליטיות, המבצע הוצג לציבור כמבצע מוגבל יותר. בהתאם לכך, בימים הראשונים למלחמה הוגדר משימתו של צה"ל בגזרה המזרחית כ: "פיקוד הצפון ... יהיה בכוננות להשמיד את הצבא הסורי בלבנון, אם יתקוף את כוחותינו".
מהלך הקרבות
ביום ראשון, ה-6 ביוני, קיבלה אוגדה 252 הוראה להשתלט על הפתחלנד עד לקו חצביא - שבעא - כאוכבא. חטיבה 401 התקדמה בציר ואדי שבעא עד למבואות הכפר שבעא. הכניסה לכפר לא התאפשרה בגלל הרחובות הצרים של הכפר, ועקב כך נאלצו הטנקים לחזור על עקבותיהם. רק חמישה נגמ"שים בפיקוד מ"פ מקורס קצינים בשם אילן וצוער מחיל ההנדסה בשם חיים חכם, שהורידו את הזיווד מסביב לנגמ"ש, הצליחו לחצות את הכפר ונעו דרך עין קיניה לחצביא, שם חברו לשאר כוחות החטיבה שנעו משער טוליפ דרך ציר מיכה.
הכוחות הצטוו לעצור במקום, עקב ההחלטה לא להיכנס ללחימה בשלב זה עם הסורים, ולכן על אף שהסורים ירו אש ארטילרית על הכוחות, ניתנה הוראה לא להגיב.
בגלל שהכוחות בגזרה המרכזית והמערבית לא הגיעו לכביש ביירות דמשק כמתוכנן, ובגלל שיחידת המילואים שיועדה לאגף המרכזי של הגזרה טרם השלימה את התארגנותה, דחה שר הביטחון את פתיחת הלחימה בגזרה המזרחית. במקום זאת, הוחל בזחילה קדימה שהתקיימה בכל היום השלישי ללחימה עד יום רביעי אחר הצהריים והכח הגיע למרחק של כ-10 קילומטר מאגם קרעון. במקביל, התנהל במערב הגזרה קרב ג'זין שהבהיר לסורים שהם יעד של צה"ל ועורר אותם להתחיל לתגבר את כוחותיהם בלבנון.
במסגרת ההתקדמות, ביום שלישי, ה-8 ביוני, התקדמו הכוחות במסגרת גיס 446: חטיבה 7 של אוגדה 252 התקדמה בציר ואדי שבעא השומם אך הקשה למעבר, חטיבה 401 בציר הכפרים, וחטיבת בה"ד 1 על רכס ג'בל ביר אל-דהר. אוגדה 90 נעה בציר מיכה, ובציר בוצר המקביל לליטני. ב-9 ביוני המשיכו הכוחות את התקדמותם; בציר ואדי שבעא התחולל באותו יום קרב בין סיירת מטכ"ל ויחידות תותחנים לבין כוח קומנדו סורי על גבעה מיוערת, בצמוד לקצהו הצפוני של רכס שאראת כריסטופני. אולם על אף ההצלחה, הוחלט לנטוש זמנית את הציר, עקב היותו ממוקש ומוגן היטב. אוגדה 252 המשיכה להתקדם בציר הכפרים, ועד הערב כבשה את כפר א-זית, כמו כן כבשה האוגדה באותו יום את הכפר אל-חילווה בקרב קשה מבית לבית. אוגדה 90 התייצבה בסוף היום על קו דנייבה - לביא - יוחמור אל-בקעא, תוך שחטיבת בה"ד 1 פתחה את ציר הפיתולים חצביא - דנייבה - כפר משכי, חטיבה 14 התקדמה על המורדות המזרחיים של רכס ג'בל ביר אל-דהר, חטיבה 623 שתוגברה בכוחות שריון והנדסה פתחה את כביש כאוכבא - קרעון עד זליא, וחטיבה 943 חדרה בדרכי עפר על רכס ג'בל ביר אל-דהר וכבשה את הכפר לביא.
לאחר שצה"ל הצליח לכבוש ב-8 וב-9 ביוני את האזור שכונה על ידו "רצועת האבטחה" - האזור שבין חצביא וראשיא בדרום ובין כפר משכי בצפון, הוא תכנן להתקדם צפונה ולכבוש את רצועת ההגנה הראשונה שגבולה הצפוני היה בין ג'וב ג'נין ובין ינטא ולהמשיך לרצועת ההגנה השנייה שכללה את כביש ביירות-דמשק עצמו במרחב שתורא.
ב-10 ביוני, אוגדה 90 שניסתה לפרוץ בפיתחת כפר משכי - ראשיא, נבלמה בקרב קשה אל מול הסורים. אוגדה 252 שהצטוותה לסייע לאוגדה 90 מהאגף, התעכבה בשל גשר מפוצץ ומיקוש בצירים, וכן בשל לחימה בטנקים סוריים. כשהצליחו כוחות האוגדה לעלות לכפרים בית לחיא ורקיפא, הם החלו לפגוע מהאגף בכוחות חטיבה 91 הסורית שחסמו את כוחות אוגדה 90, ולאחר לחימה קצרה הסורים החלו לסגת. בשלב זה חטיבה 943 חדרה למרכז ג'בל ערבה עד הכפר רפיד, ופגעה בכוחות הסורים הנסוגים, אולם עקב ההתקדמות הרבה, הותקפה החטיבה בטעות על ידי חיל האוויר, ונגרמו לה אבדות רבות.
עם ערב התייצבה אוגדה 252 על כביש עיחא - ראשיא, ואילו אוגדה 90 התייצבה עם חטיבה 943 ברכסים מעל כאמד א-לוז, חטיבה 399 באזור כאוכבא - אבו ערב, וחטיבה 623 באזור קרעון.
בליל ה-11 ביוני, לקראת היום השישי ללחימה, נשלח גדוד 362 מחטיבה 399 לבצע חסימה לקראת מתקפה גדולה בבוקר אל כביש ביירות-דמשק. הגדוד נכנס מדרום לכפר סולטאן יעקוב למארב נ"ט סורי במה שנודע כקרב סולטאן יעקוב. הכוח חולץ בקושי בסיוע ארטילריה כבד בלא שהצליח לכבוש את אזור הצומת. ניהול הקרב נחשב לאחד הכשלונות הגדולים של צה"ל במבצע שלום הגליל. הקרב זכור בעיקר בשל ההרוגים, הפצועים והשבויים הרבים שהיו בו לצה"ל, ושלושת חיילי המילואים הנעדרים: זכריה באומל (ששרידיו הועברו לקבורה בישראל ב-2019), יהודה כץ וצבי פלדמן. בעקבות קרב סולטאן יעקוב בוטלה המתקפה וצה"ל לא הגיע לכביש ביירות דמשק בגזרה המזרחית.
בשעות הבוקר של ה-11 ביוני השתלטו כוחות אוגדה 252 על מורדות החרמון ומישור כפר קוק, והגיעו עד למבואות בקעת ינטא. בקרבות שניהלה חטיבה 7 עם כוחות התגבורת של דיוויזיה 3 הסורית, השמידו טנקי המרכבה כמה טנקי T72 סוריים.
באותו היום בשעה 12:00 בצהריים, נכנסה הפסקת האש לתוקפה. הצבא הסורי נותר מחופר בתוך לבנון והתקוות לגרש את הסורים מלבנון כדי לאפשר הקמת ממשלה לבנונית עצמאית, ידידותית לישראל נגוזו.
ב-22 ביולי התנהל בגזרה מבצע טרף - יום קרב כנגד הסורים והמחבלים. לאחר שמתחילת יולי ניהלו הסורים והמחבלים פעילות מוגברת נגד צה"ל, הוחלט לערוך נגדם פעולת עונשין, על ידי כוחות במסגרת גיס 479 בפיקוד אלוף משה בר כוכבא. במהלך המבצע השמידו כוחות צה"ל שכללו יחידות שריון, ארטילריה, חי"ר, נ"ט, וכן יחידות נ"מ שפעלו בכינון ישיר, 70 טנקים, 23 נגמ"שים, וכן תומ"תים, תותחי נ"מ, משאיות, טרקטורים ועמדות לחימה, וכן נפגעו להם אבדות קשות בנפש. לכוחות צה"ל היו 2 הרוגים, 5 פצועים, ו-3 טנקים שנפגעו.
בעקבות המבצע ריסנו הסורים את המחבלים, והשתדלו לשמור על השקט בגזרה
ויקטור פרנקנשטיין
ויקטור פרנקנשטיין הוא הדמות הראשית של "פרנקנשטיין, או פרומתאוס המודרני" - רומן מאת מרי שלי משנת 1818. פרנקנשטיין הוא מדען איטלקי-שווייצרי (יליד נאפולי, איטליה) אשר לאחר חקר תהליכים כימיים וריקבון של יצורים חיים, זוכה לתובנה לגבי בריאת החיים ומעניק חיים ליצור משלו, המכונה המפלצת של פרנקנשטיין, או לעיתים קרובות אופן פשוט "פרנקנשטיין". בהמשך, מתחרט ויקטור על שהתיימר לשחק את אלוהים באמצעות הבריאה שלו, מכיוון שבכך הוא מסכן את חייו שלו, כמו גם את חיי משפחתו וחבריו, כאשר היצור מבקש לנקום בו. ברומן אנו מתוודעים לדמות כאשר הוא מבקש לתפוס את המפלצת ליד הקוטב הצפוני וניצל ממוות על ידי רוברט וולטון וצוותו. על פי ההערכות, חלק מההיבטים של הדמות נוצרו בהשראת האלכימאי מהמאה ה-17 יוהאן קונרד דיפל. בעת כתיבת הספר, מרי שלי הייתה מודעת לניסוי בחשמל ורקמות מתות של לואיג'י גלווני ואחיינו אלדיני, וייתכן אף של אלסנדרו וולטה באוניברסיטת פאביה.
מקורות לדמות
בשנת 1790 פורסמה נובלה בשם "Le Miroir des événements actuels ou la Belle au plus offrant" מאת הסופר הצרפתי פרנסואה-פליקס נוגרט, שבה הוצגה דמות של ממציא ששמו המלא הוא "Wak-wik-vauk-an-son-frankésteïn", אשר בהמשך נקרא בקיצור "Frankésteïn". יש המשערים כי מדמות זו שאבה שלי השראה לדמותו של ד"ר ויקטור פרנקנשטיין, אולם אין שום הוכחה לכך שקראה את ספרו של נוגרט.
ביוגרפיה בדיונית
ד"ר ויקטור פרנקנשטיין נולד בנאפולי, איטליה (על פי מהדורת הרומן של שלי משנת 1831) למשפחה שווייצרית דוברת צרפתית. הוא היה בנם של אלפונס פרנקנשטיין וקרוליין בופור, שמתו משנית כאשר ויקטור היה בן 17. הוא מתאר כך את מוצאו: "אני יליד ז'נבה; ומשפחתי היא מהבולטות ברפובליקה ההיא. אבותיי. היה במשך שנים רבות עורכי-דין ונציגי ציבור, אבי מילא מספר תפקידים ציבוריים בכבוד רב ובמוניטין". לד"ר פרנקנשטיין יש שני אחים צעירים יותר - ויליאם, הצעיר, וארנסט, הילד האמצעי. ד"ר פרנקנשטיין מתאהב באליזבת לוונצה, שהופכת לאחותו המאמצת (בת דודתו בדם במהדורת 1818) ובסופו של דבר לארוסתו.
כילד, ד"ר פרנקנשטיין התעניין בעבודותיהם של אלכימאים כגון קורנליוס אגריפס, פאראצלסוס ואלברטוס מגנוס, והוא השתוקק לגלות את "סם החיים האגדי". עם זאת, הוא מאבד עניין בכל התחומים הללו, ובמדע בכללותו, לאחר שהוא רואה שרידי עץ שנפגע על ידי ברק; למרות זאת, באוניברסיטת אינגולשטאדט, שבאינגולשטאדט, בוואריה, ד"ר פרנקנשטיין מפתח חיבה לכימיה, ונעשה אובססיבי לרעיון ליצור חיים מחומר דומם באמצעים מלאכותיים, מטרה שהוא השקיע שנתיים להשגתה.
בדרכים-לא-דרכים, ד"ר פרנקנשטיין משיג חלקי גופות של בני-אדם ומצליח להרכיב אותם ליצור דמוי-אדם ולהפיח בו חיים, אך הוא נחרד מכיעורו של היצור. הוא בורח מיצירתו, שנעלמת ולאחר מספר התקלויות עם המקומיים, היצור נשבע לנקום ביוצרו. לאחר שנמצאת גופתו של ויליאם (אחיו הצעיר של ד"ר פרנקנשטיין) ונקבע שהוא נרצח, ד"ר פרנקנשטיין יודע מיד שיצירתו היא הרוצח, אך לא אומר דבר. עוזרת הבית של משפחת פרנקנשטיין, ג'סטין, מואשמת במותו של הילד ומוצאת להורג; ד"ר פרנקנשטיין חש רגשות אשם, אך אינו מגלה את האמת משום שהוא חושב שאף אחד לא יאמין לסיפורו, והוא חושש מהתגובות שסיפור כזה יעורר.
היצור ניגש לד"ר פרנקנשטיין ומתחנן שייצור עבורו בת-לוויה נשית. ד"ר פרנקנשטיין מסכים, אך בסופו של דבר משמיד את יצירתו זו, מחשש ששתי המפלצות שיצר יולידו גזע שלם חדש של מפלצות. היצור זועם ונשבע לנקום; הוא הורג את הנרי קלרבל, חברו הטוב ביותר של ד"ר פרנקנשטיין, ומבטיח לו: "מנעת ממני את ליל הכלולות שלי - אני אהיה איתך ב[ליל הכלולות] שלך!" היצור מקיים את הבטחתו בכך שהוא חונק את אליזבת על מיטת הכלולות שלה. באותו הלילה, אביו של ד"ר פרנקנשטיין נפטר מצער. כשלא נותר לו עוד דבר לחיות עבורו, ד"ר פרנקנשטיין מחליט להקדיש את חייו להשמדת היצור.
ד"ר פרנקנשטיין רודף אחרי "השטן" או "השד" (כפי שהוא מכנה את יצירתו) עד לאזור הארקטי, בכוונתו להשמידו. הוא מחולץ על ידי ספינה, ובה משלחת המנסה להגיע אל הקוטב הצפוני, אך נפטר זמן קצר לאחר שהוא מספר את עלילותיו לקפטן הספינה, רוברט וולטון. לאחר שהמפלצת מגלה כי יוצרה מת, היא חשה צער רב ונודרת להצית את עצמה ולהתאבד "בקצה הצפוני ביותר של העולם"; לאחר מכן, המפלצת נעלמת, ומאז לא היא לא נראתה שוב לעולם ולא נשמעה שוב לעולם.
מאפיינים
בעוד עיבודים קולנועיים רבים (בעיקר: הסרט "פרנקנשטיין" משנת 1931 ומאוחר יותר, מספר סרטים בהשתתפותו של פיטר קושינג, החל משנת 1957) הציגו את ד"ר פרנקנשטיין כמדען מטורף ארכיטיפי, הרומן הציג אותו כדמות טרגית.
הופעות נבחרות במדיות שונות
מלבד הרומן המקורי, דמותו של ד"ר פרנקנשטיין מופיעה או מוזכרת גם בספרים אחרים, סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ואמצעי מדיה אחרים, החל מפסטיש וכלה בפרודיות. להלן רשימה חלקית של הופעות ואזכורים אלו.
צ'ארלס בראון
'''צ'ארלס ק. בראון ג'וניור (באנגלית: .Charles Q. Brown Jr''') הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית. הוא מועמד לכהן כיושב ראש המטות המשולבים.
ביוגרפיה
בראון גדל בסן אנטוניו שבטקסס. סיים ב-1984 תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת טקסס טק אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר.
במאי 1985 התגייס לשירות סדיר בחיל האוויר, עבר קורס טיס בבסיס ויליאמס באריזונה והכשרה לטייס קרב בבסיס הולומן בניו מקסיקו. שירת כטייס F-16 פייטינג פלקון בטייסת הקרב 35 בבסיס קונסאן שבקוריאה הדרומית ובטייסות הקרב 307 ו-308 בבסיס הומסטיד בפלורידה. הוא הדריך בבית הספר למערכות נשק של חיל האוויר בבסיס נליס.
במאי 2007 מונה למפקד כנף הקרב 8 בבסיס קונסאן שבקוריאה הדרומית. ביוני 2008 מונה לראש ענף במחלקת חיל האוויר של ארצות הברית ובמטה החיל. ביוני 2009 מונה למפקד כנף הקרב 31 בבסיס אביאנו שבאיטליה. במאי 2011 מונה לסגן ראש אגף מבצעים בפיקוד מרכז ובאפריל 2013 מונה לסגן מפקד כוחות האוויר בפיקוד מרכז. במרץ 2014 מונה לראש ענף מבצעים, הרתעה אסטרטגית ונשק גרעיני במטה כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה.
ביוני 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד פיקוד מרכז של חיל האוויר. ביולי 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. ביולי 2018 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית, הוא שירת בתפקיד עד יולי 2020.
באוגוסט 2020 מונה לראש מטה חיל האוויר. בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100.
במהלך שירותו צבר מעל 2,900 שעות טיסה, מהן כ-130 שעות מבצעיות, על מטוסי T-38 טאלון, T-37 טוויט, B-52 סטרטופורטרס, B-1 לנסר, B-2 ספיריט, F-16 פייטינג פלקון, לוקהיד AC-130, לוקהיד מרטין C-130J סופר הרקולס, E-8, בואינג KC-135, MV-22, מסוקי UH-60 בלק הוק ו-AH-64 אפאצ'י.
באוגוסט 2023, החליט הנשיא ג'ו ביידן למנות את בראון לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים של ארצות הברית.
גמביט המלכה (ספר)
גמביט המלכה (באנגלית: The Queen's Gambit) הוא ספר מאת וולטר טוויס, המספר את סיפורה של יתומה המתגלה כעילוי בשחמט ובד בבד מתמודדת עם התמכרויות קשות. הספר עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה באותו השם.
בעקבות הצלחתה של סדרת הטלוויזיה תורגם הרומן לעברית.
עלילה
אליזבת (בת') הרמון היא יתומה בודדה הגדלה בבית יתומים דתי בקנטאקי. חייה משתנים בגיל שמונה כאשר היא מתגלה כעילוי במשחק השחמט. היא עמלה לפתח את כישרונה ולהתקדם בעולם השחמט הנשלט בידי גברים מבוגרים, אולם בד בבד נאלצת להתמודד עם התמכרות לתרופות הרגעה ולאלכוהול. בגיל צעיר היא הופכת לאלופת ארצות הברית בשחמט, אולם חלומה האמיתי הוא לנסוע לרוסיה ולשחק מול האלופים האגדיים של ברית המועצות.
עיבוד לקולנוע ולטלוויזיה
בשנת 1983 נעשה ניסיון להפוך את הרומן לסרט עלילתי, כשעיתונאי הניו יורק טיימס ג'סי קורנבלוט רכש את הזכויות לתסריט. כשהסופר טוויס מת בשנת 1984, נמכרו הזכויות על הסרט לאולפן אחר, אך הפרויקט בוטל בשל חששות כלכליים. בשנת 1992 רכש התסריטאי הסקוטי אלן שיאץ' את הזכויות לתסריט. בין הבמאים שהיו מעורבים בשלב כלשהו בפרויקט היו מייקל אפטד וברנרדו ברטולוצ'י, אך כל אחד מהם עבר בסופו של דבר לפרויקטים אחרים. בשנים 2007 ו-2008 עבד שיאץ' עם הית' לדג'ר במה שהיה אמור להיות הופעת הבכורה של לדג'ר כבמאי ומי שהיה אמור לככב לצד אליוט פייג'. צילומי הפקה וצילומים עיקריים תוכננו לסוף שנת 2008, אך הוקפאו עם מותו של לדג'ר. במרץ 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שבעה פרקים המבוססת על הרומן. סקוט פרנק הוא התסריטאי, הבמאי והמפיק בפועל, ואניה טיילור-ג'וי מגלמת את בת' בתפקיד הראשי.
ב-8 במרץ 2021 פורסם כי חברת ההפקות Level Forward רכשה את הזכויות להפקת מחזה על בסיס הספר.
הורמוזד רסאם
הורמוזד רסאם (בסורית: ܗܪܡܙܕ ܪܣܐܡ ; 1826– 16 בספטמבר 1910) היה ארכאולוג, אשורולוג ודיפלומט בריטי ממוצא אשורי נוצרי. בין תגליותיו החשובות לוחות חרס שהכילו את עלילות גילגמש ואת גליל כורש.
ביוגרפיה
רסאם נולד במוסול שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית למשפחה שהייתה שייכת לכנסייה הקתולית הכלדאית (Chaldean Catholic Church) השייכת לכנסייה האשורית. אביו אנטון רסאם היה ממוסול ושימש בתפקיד סגן הבישוף בכנסייה האשורית. אמו תרזה הייתה מחלב בסוריה. הוא היה הבן הצעיר והיו לו שבעה אחים. אחיו כריסטיאן היה הקונסול הבריטי הראשון במוסול. בשנת 1846 בהיותו בן 20, נשכר על ידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד להיות אחראי ולפקח בחפירות בנינוה. לייארד שבאותה תקופה היה באזור במסגרת משלחת החפירות הארכאולוגיות הראשונה שלו, התרשם מיכולותיו ולקח אותו תחת חסותו. הם נשארו חברים כל ימי חייהם. לייארד דאג לשלוח אותו ללימודים במגדלנה קולג' (Magdalen College) באוניברסיטת אוקספורד, שם למד במשך שנה וחצי ולאחר מכן חזר עם לייארד לעיראק במסגרת משלחת החפירות השנייה של לייארד שהתקיימה בין השנים 1851–1849.
בשנת 1852 נבחר לייארד לפרלמנט וחזר לעיסוקיו הפוליטיים. רסאם המשיך בעבודת השדה. הוא המשיך לחפור בנינוה, באותה עת היה ויכוח בין הצרפתים והאנגלים למי יש את הזכות לחפור באתר, ולכן חפר בלילה. בין השנים 1854–1852 חפר בכלח ובנינוה שם גילה מספר תגליות חשובות ביניהן לוחות החרס שזוהו לאחר מכן כעלילות גילגמש, הארמון של אשורבניפל, ספריית אשורבניפל ותבליט צייד של אריה של המלך אשורבניפל.. הוא היה הראשון שחפר בדילבת, עיר מדינה שומרית מדרום לבבל.
באפריל 1853 חזר רסאם לאנגליה ובעזרת לייארד החל בקריירה של דיפלומט. הוא הוצב בקונסוליה של עדן. בשנת 1866 פרץ משבר בינלאומי באתיופיה כשמסיונרים בריטיים נלקחו כבני ערובה על ידי הקיסר האתיופי תוודרוס השני. אנגליה החליטה לשלוח את רסאם למשימת תיווך כשליח של המלכה ויקטוריה מתוך תקווה שהוא יצליח לפתור את הבעיה בדרכי שלום. לאחר שעוכב במשך כשנה בעיר מאסאווה באריתריאה, הוא קיבל אישור מהקיסר להיכנס לאתיופיה. בעקבות מרד בפרובינציית תיגראי נאלץ לצאת למסע במסלול עוקף דרך העיר כסלא (אנ') במזרח סודאן, מטמה (אנ') עיר בצפון אתיופיה, דרך החוף המערבי של אגם טאנה עד שפגש את הקיסר באזור גוג'ם.בתחילה נראה היה ששליחותו מצליחה בידו, הקיסר שיכן אותו בעיירה לחוף אגם טאנה ושלח אליו מתנות רבות. בנוסף העביר הקיסר את הקונסול הבריטי ואת בני הערובה לשהות יחד אתו. לאחר מכן שינה הקיסר את גישתו כלפיו והפך אותו גם לאסיר. רסאם הוחזק במשך שנתיים, עד לשחרורו בשנת 1868 על ידי כוחות משולבים של חיילים אנגליים והודים בפיקודו של רוברט נפיר (Robert Napier) שהגיעו במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה כדי לשחרר את בני הערובה. בעקבות האירוע נפגע שמו של רסאם כדיפלומט והוא נתפס כחלש וחסר השפעה.
בעקבות הפגיעה בקריירה הדיפלומטית שלו חזר רסאם לעבודתו כארכאולוג, בשנת 1876 פנה אליו המוזיאון הבריטי שייקח על עצמו את ניהול החפירות במסופוטמיה מטעמו. הוא הצליח להשיג פירמן מהסולטאן הטורקי בעזרתו של לייארד ששימש באותה עת השגריר הבריטי בקונסטנטינופול. בשנת 1878 הגיע למוסול, והחל בסדרה של חפירות באתרים שונים. אחד האתרים החשובים בהם חפר היה בלאוואת אתר ארכאולוגי 25 ק"מ מדרום־מזרח למוסול. הוא מצא שם ארמון של אשורנצירפל השני ואת רצועות העיטורים מברונזה שהיו על שני זוגות השערים מתקופת זאת. באותה שנה היה הראשון שגילה את אתר תל ליילאן שמאוחר יותר זוהתה עם "שובת־אנליל" בירתו של שמשי אדד הראשון. ב־1881 חפר במשך ארבעה שבועות בכותה. בנוסף חפר אתרים בסוריה ובמזרח טורקיה ליד ימת ואן.
תגליות ארכאולוגיות
בשנת 1853 גילה את עלילות גילגמש ואת האובליסק הלבן. בין השנים 1878 ו־1882 גילה רסאם מספר תגליות חשובות הכוללות את מקדש אשורנצירפל השני בכלח, הצילינדר של אשורבניפל בנינוה, את שני זוגות השערים שעליהם היו רצועות הברונזה הייחודיות מתקופת אשורנצירפל השני שמלך במאה ה־9 לפנה"ס ובנו שלמנאסר השלישי בבלאוואת. הוא זיהה את הגנים התלויים בתלולית הנמצאת במחוז באבל. בנוסף הוא גילה את ארמונו של נבוכדנצר השני בבורסיפה. בשנת 1879 גילה את גליל כורש ביסודות מקדש אסגילה המקדש של האל מרדוך בבבל.
בעיר סיפר הוא גילה בשנת 1881 את מקדש השמש, את הגליל מחרס של נבונאיד וכודורו שבו המלך נבו־אפלה־אידינה מבבל מעניק אדמה לכהן. באמצעות הכודורו זוהתה העיר סיפר. בנוסף גילה כחמישים אלף לוחות חרס שהכילו את החשבונות של המקדש.
בשנת 1882 חזר רסאם לאנגליה וחי בעיקר בעיר ברייטון, הוא עסק בכתיבה. כתביו עסקו במחקר ובחיפושים אחר תרבות אשור ובבל, הקהילות והעמים הנוצרים במזרח הקרוב והמשלחת לאתיופיה. בנוסף עסק גם במחלוקות הדתיות שהתקיימו באנגליה בתקופתו. הוא היה חבר בחברה הגאוגרפית המלכותית, בחברה לארכאולוגיה תנ"כית (אנ') ובמכון ויקטוריה (אנ').
תגליותיו של רסאם עוררו עניין ברחבי העולם, האקדמיה המלכותית המדעית של טורינו (Royal Academy of Sciences at Turin) העניקה לו את פרס בראזה ( Brazza prize) בסך של 12,000 פרנק עבור ארבע שנות המחקר של 1882–1879.
משפחתו
רסאם התחתן בשנת 1869 עם אישה ממוצא אנגלי בשם אן אליזה פרייס (Anne Eliza Price) והיה אב לשבעה ילדים, בן אחד ושבע בנות. בתו הבכורה תרזה רסאם שנולדה בשנת 1871 הייתה זמרת מקצועית שהופיעה במסגרת ה־D'Oyly Carte Opera Company ששרה משירי גילברט וסאליבן. בתו אני פרידה רסאם שנולדה בשנת 1878, ילדה בפריז בת בחשאי,שאומצה על ידי זוג צרפתי. בתו הצעירה נולדה כשהיה בן 61.
שחיינית תלת-גונית
שחיינית תלת-גונית ידועה גם בשמה האנגלי "שחיינית וילסון" (שם מדעי: Phalaropus tricolor) היא מין של עוף מים ממשפחת החרטומניים
אורכה של השחיינית 23 ס"מ ומשקלה 68-79 גרם בנקבות ורק 51 גרם בזכרים הקטנים יותר. זו היא הגדולה במיני השחיינית. היא בעלת גוף לבן ובעלת פס שחור גדול לאורך הצוואר והלחיים והמקור בינוני ודק. הכנפיים והזנב חומים אדמוניים והחזה צהוב. השחיינית שוחה על פני המים.
היא נודדת מאמריקה הצפונית במערב קנדה ומערב ארצות הברית, לאורך האוקיינוס האטלנטי עד לאמריקה הדרומית, סביב האנדים בארגנטינה. היא מתדלקת בדרך בסמוך לחופים או לאגמים גדולים שחלקם מלוחים כמו ימת המלח הגדולה של יוטה. בחורף 2020 גם נצפתה בישראל.
השחיינית שולה טרף קטן מהמים או תופסת אותו על החולות בחוף. היא ניזונה בעיקר מסרטנים ומחרקים שונים כמו זבובים המתקבצים בכמויות על המים.
רכס וינדי
רכס וינדי (באנגלית: Windy Range) הוא תת רכס של רכסי ביג בנד, של הרי סילקרק שבהרי קולומביה, שבדרום מזרח פרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
הרכס ממוקם מצפון לרכס אדאמנט.
שיא גובהו של הרכס (בהר נפטון) 3,201 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס - 208 קילומטרים רבועים.
פוטנציאל אלקטרודה תקני
פוטנציאל אלקטרודה תקני (אנגלית: Standard electrode potential) מסומן גם כ-°E, הוא המתח החשמלי הנדרש להתרחשות תגובת חיזור (מסירת אלקטרונים) של האלקטרודה (בוולט) כפי שנקבע ביחס לחצי תא המימן, בתנאים תקניים שבהן, ריכוז התמיסה האפקטיבי הוא 1 מולר, הטמפרטורה 25°C, והלחץ הוא 1 אטמוספירה.
הפוטנציאל מציין כוח אלקטרו מניע (כא"מ) שהוא תכונה פנימית (אינטרינזית) של התהליך הכימי, וערכו אינו תלוי בצורת איזון המשוואה הכימית.
בתאים חשמליים, המורכבים מזוג אלקטרודות (אנודה וקתודה) הנמצאות במגע עם תמיסה אלקטרוליטית, ניתן להגדיר במדויק את הכוח האלקטרו מניע של ההתקן (E°cell = E°cathode − E°anode), וזאת על סמך ידיעת ערכי הפוטנציאל התקני של כל אלקטרודה וביצוע תיקון מתאים על פי משוואת נרנסט.
הסבר מדעי
אלקטרודת הייחוס שנבחרה היא אלקטרודת המימן שעבורה נקבע פוטנציאל חיזור תקני של 0 וולט, ובייחס אליה נמדדים כל האלקטרודות (ראו טבלת פוטנציאלי חיזור תקניים).
הערה: הפוטנציאל נמדד כשהאלקטרודה נמצאת בהתקן המכונה: חצי תא, המורכב ממיכל בו יש תמיסה אלקטרוליטית שבה טבולה האלקטרודה, והמחובר באמצעות גשר מלח, אל חצי תא אחר שבו ממוקמת אלקטרודת הייחוס, שהיא אלקטרודת פלטינה הטבולה בתמיסה מימית חומצית שלתוכה מבעבעים גז מימן - חצי תא המימן.
ערכו וסימנו של פוטנציאל האלקטרודה התקני
פוטנציאל האלקטרודה התקני הוא גודל המייצג את היכולת לחזר חומרים שונים ביחס לאלקטרודת המימן, שהיא אלקטרודת הייחוס שעבורה פוטנציאל החיזור נקבע כ-0.
חומר שמימן מחזר, הוא בעל פוטנציאל חיזור תקני חיובי וחומר שמימן אינו יכול לחזר הוא בעל פוטנציאל חיזור תקני שלילי. בנוסף, ככל שפוטנציאל החיזור התקני יותר חיובי, החומר מתפקד כמחמצן טוב יותר ולהפך.
דוגמאות:
על פי טבלת הפוטנציאלים התקניים, לחצי תא של מימן יש פוטנציאל אפס:
לגבי אותן התגובות, שהפוטנציאל התקני שלהן חיובי, תגובת החיזור היא התגובה שתצא לפועל ותתרחש באופן ספונטני, כאשר חצי תא זה יחובר לחצי תא של מימן תקני, לדוגמה:
כאשר מחברים חצי תא תקני של יוד לחצי תא תקני של מימן, אכן יוד מתחזר (הוא מחמצן את המימן). תגובת התא תהיה לכן,
עם פוטנציאל תקני של 0.54 וולט.
אם, לעומת זאת, הפוטנציאל התקני של חצי תא, כפי שהוא נתון בטבלה (בצורת חיזור) הוא שלילי, אזי פירושו שבחיבור חצי תא זה לאלקטרודת מימן תקנית, התגובה ההפוכה היא אשר תצא לפועל. נתבונן לדוגמה בחצי תא של מגנזיום:
מכיוון שהפוטנציאל הוא שלילי (יחסית לאלקטרודת מימן) התגובה הנ"ל לא תצא לפועל באופן ספונטני כאשר נחבר את חצי התא של מגנזיום כנגד חצי התא של מימן. מכאן, התגובה ההפוכה, כלומר - חימצון של מגנזיום, היא אשר תתרחש באופן ספונטני, והמימן יתחזר בחצי התא השני. אם הופכים את חצי התא של המגנזיום, אזי הסימן של משתנה.
תגובה זו תתרחש מעצמה ותספק פוטנציאל של 2.868 וולט. זאת, כל זמן שריכוזי כל החומרים במערכת הם 1.0 מולר.
ניתן להפוך את כיוון התגובה הנ"ל (על ידי אילוץ חיצוני), כך שמגנזיום יתחזר ומימן יתחמצן. במקרה זה נקבל את התגובה הבאה:
עם פוטנציאל שלילי. כדי שתגובה זו תצא לדרך, אנו חייבים לספק מתח חיצוני גדול יותר מ-2.372 וולט. תא זה, בו מתרחשת תגובה מאולצת על ידי כוח חיצוני, נקרא תא אלקטרוליטי, בניגוד לתא גלווני (או תא וולטאי), שבו התגובה מתרחשת באופן ספונטני, והתא מספק לנו מתח (סוללה). מתח זה שאנו משיגים מתגובות ספונטניות, או אנו משקיעים במעגל כדי לאלץ תגובות להתרחש בניגוד לכיוונן הטבעי, נקרא הכוח האלקטרו מניע (כא"מ). כוח אלקטרו מניע זה מהווה את מקור הסוללה, ונובע מתנועת אלקטרונים, שהיא פועל יוצא של תגובה כימית. ניתן גם להפעיל כוח אלקטרו מניע במעגל, להרצת אלקטרונים בכיוון מסוים, וכך לגרום לתגובה הכימית להתרחש (אלקטרוליזה).
לפיכך:
תרמודינמיקה
חישוב של פוטנציאל תא סטנדרטי יכול להתבסס על נתונים תרמודינמיים של התגובה הכוללת, כפי שמבוטאים במשוואה הבאה:
כש- מייצג את האנרגיה החופשית של התגובה (בג'אול למול), שהיא למעשה שינוי האנתלפיה התקני פחות מכפלת הטמפרטורה בשינוי האנטרופיה.
הוא מספר מולי האלקטרונים העוברים בתגובה, ו- הוא קבוע פאראדיי שערכו 96,485 קולון למול.
לדוגמה: עבור תגובת הפירוק של מים למימן ולחמצן, ערך האנרגיה החופשית של התגובה הוא , בנוסף, בתהליך עוברים 2 מול אלקטרונים, ולכן נקבל:
הערך שקיבלנו עבור פוטנציאל התא הכולל הוא. הערך הוא בסימן שלילי, והמשמעות היא שהתגובה היא מאולצת (לא ספונטנית), כלומר, על מנת שהיא תתרחש יש להזרים אנרגיה, כמו שנעשה בתא אלקטרוליטי.
טימו קיבינן
טימו פקה קיבינן (בפינית: Timo Pekka Kivinen; נולד ב-8 בדצמבר 1959) הוא גנרל פיני המשמש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד.
ביוגרפיה
קיבינן נולד בלאפנראנטה ב-8 בדצמבר 1959, וב-1978 התגייס לצבא פינלנד. הוא למד בקורסים צבאיים בפינלנד, שוודיה בריטניה וארצות הברית. הוא השתתף במלחמת בוסניה ב-1997. ב-1998 הוא נשלח לאוסטריה כספח צבאי ולאחר מכן נשלח לשמש כנספח צבאי באוקראינה ובהונגריה. ב-2011 הוא חזר לפינלנד ומונה למפקד גדוד יגרים. ב-2004 הוא מונה סגן הנשיא של האוניברסיטה להגנה לאומית עד 2007. לאחר מכן מילא תפקידים בכירים במטה הכללי וב-2011 מונה למפקד בריגדת קרליה. ב-2017 הוא מונה לסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של פינלנד. ב-1 באוגוסט 2019 הוא הפך לראש ההגנה במקום ירמו לינדברג.
חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין אוקראינה
חקירת בית הדין הפלילי הבין־לאומי בעניין אוקראינה החלה ב-2 בדצמבר 2022, כאשר התובע הכללי של בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, הכריז על חקירת פשעי מלחמה שלכאורה בוצעו על ידי רוסיה בין 21 בנובמבר 2013 (הפלישה הרוסית לקרים) ל.
פתיחת החקירה
ב-25 בפברואר 2022, יום לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הצהיר תובע בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, כי בית הדין הבין-לאומי יכול "להפעיל את סמכות השיפוט שלו ולחקור כל מעשה של רצח עם, פשע נגד האנושות או פשע מלחמה שבוצעו בתוך אוקראינה". חאן הצהיר ב-28 בפברואר כי בכוונתו לפתוח בחקירה מלאה וכי ביקש מהצוות שלו "לפעול לשימור ראיות". הוא הצהיר שיהיה מהיר יותר לפתוח את החקירה באופן רשמי אם מדינה החברה בבית הדין הפלילי הבין-לאומי תבקש חקירה באופן רשמי, לפי סעיף 13(א) של אמנת רומא.
ראש ממשלת ליטא, אינגרידה שימוניטה, הצהירה ב-28 בפברואר כי ליטא ביקשה לפתוח את החקירה. ב-2 במרץ 2022 חאן הצהיר כי קיבל פניות מ-39 מדינות, מה שאפשר לו לפתוח בחקירה לפי סעיף 14 של אמנת רומא. חאן הצהיר כי הפרקליטות כבר "זיהתה מקרים פוטנציאליים". ב-11 במרץ הצטרפו יפן ומקדוניה הצפונית לפניות, והעלו את מספר המדינות הפונות ל-41.
החקירה
התובע הצהיר ב-3 במרץ 2022 כי צוות ראשוני המורכב מ"חוקרים, עורכי דין ואנשים בעלי ניסיון מיוחד בתכנון מבצעי" נשלח ל"אזור אוקראינה" כדי להתחיל באיסוף ראיות.
ב-17 במרץ 2023 הוציא בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג צו מעצר נגד נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ונגד נציבת זכויות הילדים של רוסיה, מריה לבובה-בלובה, בטענה שהם נושאים באחריות פלילית ל, המהווים הפרה של דיני מלחמה האוסרים העברת אוכלוסייה מהשטח הכבוש לשטח המעצמה הכובשת.
קורוליוב (עיר)
קורוליוב (ברוסית: Королёв) היא עיר במחוז מוסקבה שהוקמה בדצמבר 1938 על ידי ממשלת ברית המועצות בשם קלינינגרד, שם שנשאה לאורך כל התקופה הסובייטית ועד ה-8 ביולי 1996 עת הוענק לה השם קורוליוב, על שם המהנדס הראשי של תוכנית החלל הסובייטית, סרגיי קורוליוב. העיר מאכלסת את מרכז בקרת הטיסה של רוסקוסמוס ומאז ה-12 באפריל 2001 זוהי עיר סגורה (נאוקוגרד).
גאוגרפיה
העיר שוכנת מצפון מזרח למוסקבה והיא במרחק 23 קילומטר ממרכז המחוז ובמרחק של 6 עד 7 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה. את גבולה המערבי של העיר חוצה כביש ירוסלבל, והעיר נושקת מדרום אל הפארק הלאומי "לוסייני אוסטרוב". מצפון ומזרח העיר גובלת עם חורשות ויערות שבהם פזורים בתי קיץ שונים.
היסטוריה
עד 1928 הכפר שהיה באזור נשא את השם פודליפקי, ובאותה שנה קיבל את השם קאלינינסקוי, ב-1938 הוענק לכפר מעמד של עיר והוא נקרא קלינינגרד. ב-1998 הפכה העיר לקורוליוב, על שם סרגיי קורוליוב, מהנדס החלל הראשי שעמד בראש מפעל הטילים של העיר. השם קלינין הוענק לה של שמו של מיכאיל קלינין, ראש ממשלת ברית המועצות ומדינאי סובייטי שהיה מעורב בשנות ה-20 וה-30 במפעל הארטילרי ששכן במקום.
ערים תאומות
לקורוליוב ארבע ערים תאומות:
מייק טרנר (פוליטיקאי)
מייקל טרנר (באנגלית: Michael Turner; נולד ב-11 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו, ברציפות מאז 2003. תחילה ייצג את מחוז הקונגרס השלישי בשנים 2003–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג טרנר את מחוז הקונגרס העשירי, השוכן בדרום-מערב המדינה. בשנים 2014–2016 היה טרנר יושב ראש האספה הפרלמנטרית של ארגון האמנה הצפון אטלנטית.
ביוגרפיה
טרנר נולד בשנת 1960 בדייטון שבאוהיו, בנם של ויוויאן וריי טרנר. אמו הייתה מורה במערכת בתי הספר של ויין בהובר הייטס, ואביו עבד כמהנדס במשך 42 שנים לאחר ששירת בכוחות המזוינים של ארצות הברית. הוא גדל באיסט דייטון ולו אחות אחת. בשנת 1978 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון בלמונט, וב-1982 קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת צפון אוהיו. בשנת 1985 השלים באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב לימודי תואר שני במשפטים, וב-1992 הוסיף לקבל תואר שני נוסף במנהל עסקים מאוניברסיטת דייטון. בטרם כניסתו לחיים הפוליטיים עסק בעריכת דין.
בבחירות 2002 נבחר טרנר אל בית הנבחרים של ארצות הברית אחרי שגרף 58% מקולות הבוחרים, בעקבות פרישתו של טוני הול הדמוקרט מהקונגרס משמונה בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לשגריר ארצות הברית בתוכנית המזון העולמית, בקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי ובארגון המזון והחקלאות. מוקדם יותר באותה שנה זכה טרנר במועמדות המפלגה הרפובליקנית כשהביס את רוי בראון עם 80% מהקולות. בבחירות הכלליות גבר טרנר על ראש הסגל לשעבר של טוני הול, ריק קארן, לאחר שקארן זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית. טרנר הסתייע באופן משמעותי מהחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה באוהיו בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2000.
בשל הרקע העירוני שלו, ההתמקדות בפיתוח כלכלי מחדש של ערים, וכהונתו כראש עיריית דייטון, לא פעם תואר טרנר כ"רפובליקני עירוני". מתוך הכרה בעבודתו של טרנר בפיתוח עירוני, מינה דניס הסטרט, אז יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, את טרנר ליושב ראש קבוצת העבודה של "מצילים את ערי אמריקה" (Saving America's Cities). הקבוצה הוקמה כדי לעבוד עם ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בנושאי פיתוח כלכלי של ערים שונות ברחבי ארצות הברית. בקונגרס ה-109 מונה לחבר הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים. באוקטובר 2008, חבר טרנר אל הגברת הראשונה של ארצות הברית לורה בוש, הסנאטורים הילרי קלינטון ופיט דומניצ'י ועמיתו בקונגרס בראד מילר בפעילות למען חקיקה דו-מפלגתית שתאשר לצמיתות שתי תוכניות מענקים לשימור היסטורי.
ביוני 2009 הציג טרנר הצעת תיקון לחוקת ארצות הברית ל"שימור הקפיטליזם באמריקה". ההצעה, שזכתה ל-104 נותני חסות בבית הנבחרים, שמה לה למטרה לאסור על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית להחזיק מניות בתאגידים. התיקון לא קרם עור וגידים. טרנר התנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ופעל נגד העברת החוק משלב הוועדות אל מליאת בית הנבחרים. ב-1 באפריל 2015 הוביל משלחת דו-מפלגתית של חברי קונגרס לישראל, ובמסגרת ביקורו שם נועד עם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין. בשנת 2018 מונה לחבר בוועדת המודיעין.
אווה קלטי
ין היתר, היא עבדה ב"מראה חדשה" (Új Tükör), בסוכנות הידיעות ההונגרית, בתערוכות המקומיות של World Press Photo וכנשיאת איגוד צלמי העיתונות הונגרי.
קורות חייה
אווה קלטי נולדה במשפחה יהודית בורגנית. אביה היה פקיד בנק, אמה עקרת בית. (לפי שמועה וללא כל מקורות או תיעוד כלשהם המשפחה התנצרה ב-1936). אחיה של אמה, אנדרה קאבוש, היה אלוף אולימפי בסייף. בשנת 1944 נלקח אביה לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) היא ואמה שולחו לעבודת כפייה במפעל ללבנים, אך עלה בידם להימלט מהגירוש.
את לימודיה התיכוניים השלימה בבית הספר התיכון לבנות ברחוב ורש פאלנה, וסיימה את לימודיה ב-1949. המשיכה את לימודיה בפקולטה למדעים של אוניברסיטת אטווש לוראנד, בהתמחות בפיזיקה ובכימיה. עזבה את האוניברסיטה ב-1951 ועבדה ב-Magyar Fotó, ולאחר מכן סיימה את קורס הכתבים כתלמידם של ארנה ואדאש וקלרה לנגר. בין 1954 לבין 1976 עבדה ככתבת ב-Magyar Fotó, ולאחר מכן אצל היורש המשפטי שלו, סוכנות הידיעות ההונגרית. בין 1976 לבין 1989 הייתה צלמת עיתונות, עורכת תמונות, סגנית העורך הראשי של Új Tükör, ולאחר מכן עורכת התמונות של "חיי תיאטרון" (Színházi Élet). בשנים 1991–1992 היא הייתה עורכת התמונות הראשית של סוכנות העיתונות HT Press וסוכנות התמונות גמא, ולאחר מכן מ-1993 הייתה שותפה בכירה ב-Ferenczy Europress וראש מחלקת עריכת התמונות שלה. בשנת 1976 לימדה צילום עיתונות בהודו. היא הייתה חברה בחבר השופטים של Interpress ושל Photo World Press Photo מספר פעמים.
בגיל שישים הפסיקה לצלם, בהתאם להחלטתה הקודמת. היא הייתה פעילה גם בעשורים הבאים בתחומים שונים. קלטי הקימה והפעילה סוכנות צילום, וערכה ספרים.
בשנת 2019, בגיל 88, לאחר הפסקה של כמעט 30 שנה, החלה לצלם שוב באמצעות ציוד חדיש. היא ביקרה מחדש חלק מאלה הוותיקות שדיגמנו בשבילה, כמו כן, לאחר שישים וארבע שנים, היא שוב צילמה את שלושת האחים שנותרו בחיים של רביעית התאומים מקפושוואר.
חייה הפרטיים
הוא גידלה ילדה וילד והייתה תושבת ההצטלבות אוקטוגון בבודפשט מאז 1936. קלטי שמרה על קשר טוב וידידותי עם האמנים והשחקנים המובילים בהונגריה. היא חיה את כל חייה בדירת הוריה, בדירה גדולה בשדרה הגדולה בבודפשט בקטע של שדרת תרז.
מספר תצלומיה המאוחסנים במאגר התיאטרון : 3282.
תערוכת רטרוספקטיבה בגלריה לאמנות
בין 11 בדצמבר 2019 לבין 2 בפברואר 2020, אורגנה בהיכל האמנות בבודפשט נערכה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירתה של אווה קלטי. בתערוכה המצליחה ביותר הוצגו, בנוסף ליצירות ישנות יותר של אמנותה, גם תמונותיה האחרונות שצולמו מאז 2019, בהן צילמה מחדש במקרים רבים דמויות מצילומיה הישנים.
רונה נישליו
רוֹנָה נִישְלִיוּ (באלבנית: Rona Nishliu; נולדה ב-25 באוגוסט 1986), מוזיקאית כותבת-זמרת, מגישה ברדיו ופעילה חברתית קוסובו-אלבנית.
חייה במסגרת פוליטית ופעילותה החברתית
נישליו נולדה בעיר ובמחוז קוסובסקה מיטרוביצה שיוגוסלביה לשעבר, כיום ברפובליקת קוסובו, ובגיל 13 עברה עם משפחתה לעיר פרישטינה, כיום בירת קוסובו, עקב מלחמת קוסובו שהתחוללה בשנים 1996-1999. היא בעלת אזרחות אלבנית, אשר הוענקה לה מטעם נשיא אלבניה עצמו בתאריך 12 בינואר 2012.
היא חברה ופעילה בארגונים שונים למען אנשים נזקקים בקוסובו, בייחוד ילדים ונוער. עוד בתקופת לימודיה ארגנה בקוסובו קונצרטים למען זכויות אדם אשר ביניהם קונצרט שנושאו מתן עזרה למשפחות קוסובו-אלבניות עניות בקוסובסקה-מיטרוביצה אשר נעקרו מבתיהן. בשנת 2009 הייתה מרצה-אורחת בכנס מחלקת תוכנית הפיתוח של ארגון האומות המאוחדות בדברה על העלאת מודעות להתנדבות בסיוע לבני נוער באזור ווצ'טרי בצפון קוסובו. היא יושבת-ראש ארגון אחריות-סביבתית ופיתוח בני-נוער בקוסובו. בנוסף היא פועלת למען אנשים הסובלים מאוטיזם.
קריירה בתחום הבידור
היא התחרתה בתוכנית לבחירת הזמר האהוב באלבניה בעונת שנת 2004, בגרסת תחרויות השירה "איידול" ברחבי העולם, וסיימה בחמשת המקומות הראשונים. באותה שנה התחרתה במסגרת שלישיית מבצעים בפסטיבל השירים הלאומי השנתי והנחשב ביותר באלבניה, "Festivali i Këngës", והם זכו בפרס השיר הטוב ביותר לזמרים חדשים. לאחר מכן החלה להגיש בתחנת רדיו בשם "בלו סקיי" בפרישטינה.
במסגרת שליחת הזוכה בפסטיבל לתחרות האירוויזיון החל בשנת 2004, ייצגה את אלבניה בתחרות לשנת 2012 והייתה לנציג הראשון מקוסובו אשר מייצג את אלבניה, ואשר בכלל משתתף בתחרות. תחילה השתתפה בשלב חצי הגמר של התחרות והייתה בין עשרת המקומות הראשונים העולים לגמר כאשר סיימה במקום השני בהפרש של נקודות אחדות אחרי המנצחת. בגמר סיימה במקום החמישי. אמנם הופעתה במשדר חצי הגמר, כמו גם המשדר כולו, לא הועברה בשידור חי באלבניה עקב אירוע הרוגי תאונת אוטובוס אשר אירע לפני כן באותו יום, מה שהביא לשידור מוקלט של חצי הגמר במדינה מאוחר יותר באותו לילה ולאחוזי צפייה נמוכים של הציבור באלבניה אשר גם לא לקח לבסוף חלק בהצבעה בתחרות, אלא צוות שיפוט מקצועי הצביע לבדו.
סגנון אמנותי ותדמית
פרשנות השירה שלה כוללת מאפיינים של מוזיקת נשמה ומנעד אשר מגיע עד לקול הדק האפשרי ביותר, סופרן, כפי שהיא שרה בגשר המוזיקלי בשירה "Suus" ובשירים נוספים בסגנון ג'אז. בערי הבירה של אלבניה וקוסובו, טירנה ופרישטינה, היא ידועה כזמרת ג'אז אלטרנטיבית אולם באופן כללי במדינות אלבניה, קוסובו, מקדוניה ו-מונטנגרו, היא ידועה בעיקר כמוזיקאית וכזמרת פופ.
שחף קליפורני
שחף קליפורני (שם מדעי: Larus californicus) הוא מין מהסוג שחף המצוי בחופי קליפורניה, ארצות הברית.
אורכו של השחף 46-55 ס"מ, מוטת כנפיו 122-137 ס"מ ומשקלו 430-1,045 גרם. הוא בעל נוצות לבנות, כנפיים אפורות ומקור בצבעים שונים (כתום, אדום, צהוב, לבן, שחור וכו') קצה המקור לרוב שחור.
שחף זה קטן יחסית ומצוי בעיקר סביב אגמים וביצות מהטריטוריות הצפון-מערביות בקנדה עד לקליפורניה ולקולורדו בדרום. השחפים חיים בקבוצות קטנות ומקננים במאורה הקרובה לחוף. שני בני הזוג עוזרים לגדל את 2 הגוזלים.
שחפים אלה ניזונים מחסרי חוליות על החוף וגם מנבלות ומיצורים קטנים. השחפים החיים סביב ימת המלח הגדולה ניזונים בעיקר מהזבובים המקומיים.
גודונוב (סדרת טלוויזיה)
גוֹדוּנוֹב (ברוסית: Годунов) הוא שמה של סדרת טלוויזיה היסטורית רוסית אודות חייו של בוריס גודונוב, שליט רוסיה שפרק הבכורה שלה שודר ברשת רוסיה-1 ב-5 בנובמבר 2018. עם שידור הפרק השמיני נודע שהוזמנה עונה שנייה ששודרה החל מ-25 במרץ 2019.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסדרה זכתה בפרס נשר הזהב בקטגוריית פרס נשר הזהב הרוסי למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר.
תקציר עלילת הסדרה
המאה ה-16. בקרמלין של מוסקבה מתחילה הספירה של הימים האחרונים לשלטונו של איוואן האיום. הסדרה מתארת את עלייתו לשלטון של יורשו של איוואן, בוריס גודונוב.
קרל פולאני
קרל פאול פולאנִי (בהונגרית: Polányi Károly, 25 באוקטובר 1886 – 23 באפריל 1964) היה כלכלן אמריקאי־קנדי ממוצא יהודי־הונגרי, שהתמחה בהיסטוריה של הכלכלה והסוציולוגיה, במחקר אנתרופולוגי כלכלי ובכלכלה פוליטית. הוא ידוע בשל התנגדותו לכלכלה המסורתית ולרעיון השוק החופשי כפי שבאה לידי ביטוי בספרו "הטרנספורמציה הגדולה" אשר הראה כיצד הופעתן של חברות מבוססות שוק באירופה המערבית הייתה תהליך פוליטי היסטורי ולא התפתחות טבעית ובלתי נמנעת. הגישה שפיתח לבחינת הכלכלה מכונה 'ממשתנות' (Substantivism) והיא מדגישה את האופן שבו הכלכלה מתבטאת במבנה החברה.
גישתו של פולני לניתוח הקשר בין כלכלה וחברה יושמה בחקר מספר חברות בתקופות שונות דוגמת החברה ביבשת אמריקה הפרה-קולומביאנית ומסופוטמיה העתיקה. הטרנספורמציה הגדולה היה לחיבור מרכזי בסוציולוגיה ההיסטורית. בתו קרי פולני לויט היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
ביוגרפיה
פולאני נולד למשפחה יהודית (משפחת פולאני) בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו מיהאי פולאצ'ק (Mihály Pollacsek) היה יזם בתחום הרכבות. ואימו ססיליה וואהל (Cecília Wohl) הייתה ביתו של הרב הליטאי מיכאל וואהל, ניהלה סלון חברתי בווינה וכונתה "מאמא סיסיליה". אחיו הצעיר הוא הפילוסוף מיכאל פולאני. השניים החליפו את שם משפחתם מפולסק לפולני. על אף העליות והמורדות במצבה הכלכלי של המשפחה זכו השניים לחינוך איכותי והיו מעורים בחברה האינטלקטואלית והאמנותית בווינה.
בעת שלמד באוניברסיטת בודפשט הקים פולאני את מועדון הסטודנטים הרדיקלי חוג גלילאו שהשפיע רבות על חוגי המשכילים בהונגריה. הוא גם התחכך בהוגים משמעותיים באותה התקופה כג'ורג' לוקאץ' (György Lukács), אוסקר יאסי (Oszkár Jászi) וקרל מאנהיים. פולני סיים בבודפשט דוקטורט במשפט ב-1912. ב-1914 היה בין מקימי המפלגה הרדיקאלית ההונגרית ושימש בה כמזכיר.
בשנים 1924 עד 1933 ערך פולני את המגזין היוקרתי Der Österreichische Volkswirt ("הכלכלן האוסטרי"). בתקופה זו החל לבקר את האסכולה האוסטרית בכלכלה, שהובלה על ידי הכלכלן פרידריק האייק שהמודלים שלה היו לתחושתו מופשטים מדי, ואיבדו אחיזה עם המציאות האורגנית והחברתית של התהליכים הכלכליים. פולני עצמו נמשך לרעיונות האגודה הפביאנית וגילה עניין גם ברעיונות של סוציאליזם נוצרי. הוא נישא בווינה לאילונה דוצנסקה (Ilona Duczyńska), מהפכנית קומוניסטית ממוצא פולני-הונגרי.
פולאני התבקש להתפטר מעריכת מגזין הכלכלן האוסטרי כיוון שהמו"ל בעל העמדות הליברליות לא רצה לשמור על העורך הסוציאליסט אחרי עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בינואר 1933 והשעיית הפרלמנט האוסטרי בידי הכוחות הפשיסטיים באוסטריה. פולאני עזב את וינה בשנת 1933 והיגר ללונדון, שם התפרנס כעיתונאי וכמורה, וקיבל משרת מרצה באגודה לחינוך עובדים ב-1936. הטיוטות וההערות שערך להרצאותיו הכילו את הרעיונות אותם אסף לבסוף לספרו הטרנספורמציה הגדולה, אותו החל לכתוב בפועל רק בשנת 1940 כשעבר לורמונט למשרה בקולג' בנינגטון. הספר פורסם ב-1944 וזכה לשבחים רבים. פולני חקר בספרו את השלכות מהפכת הגידור באנגליה ואת היווצרותה של המערכת הכלכלית העכשווית בראשית המאה ה-19.
ארצות הברית וקנדה
פולאני קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1947–1953, אולם הרקע הקומוניסטי של אשתו מנע ממנה לקבל ויזה לארצות הברית ועל כן עברו שניהם להתגורר בקנדה, ופולאני הרבה לנסוע לניו-יורק. בראשית שנות החמישים קיבל פולני מענק גדול מקרן פורד על מנת לחקור את המערכות הכלכליות של האימפריות העתיקות. לאחר שתיאר את הופעתה של הכלכלה המודרנית, ביקש פולאני לבחון האם התעצבה הכלכלה כתחום מופרד בעת העתיקה. הסמינר שלו בקולומביה הכשיר מספר הוגים מפורסמים, והשפיע על דור של מורים, וכתוצאה ממנו נערך הקובץ "שוקי מסחר באימפריות המוקדמות". פולני המשיך לכתוב בשנים הבאות ואף הקים מגזין בשם "קיום משותף" (Coexistence). הוא המשיך להתגורר בפיקרינג שבקנדה, שם גם נפטר בשנת 1964.
ממשתנות (סובסטנטיביזם)
גישתו של פולאני, שהוצגה בחיבורו "הטרנספורמציה הגדולה" (1944) כנגד הגישה הנאו-קלאסית, המגדירה את הכלכלה כמדע ההיגיון וקבלת ההחלטות הרציונלית בבחירה בין שימושים חלופיים לאמצעים מוגבלים, במטרה למקסם רווחים. הגישה האלטרנטיבית של פולני טוענת כי הכלכלה הממשית אינה מניחה כי קבלת ההחלטות היא רציונלית בהכרח, וכי יש בהכרח תנאי מחסור (אמצעים מוגבלים). על פי הגישה הממשתנית, הכלכלה מתייחסת לאופן שבו בני האדם מפרנסים ומקיימים עצמם בתנאים חברתיים-תרבותיים וטבעיים מסוימים. אסטרטגיית הפרנסה של החברה נבחנת כתהליך הסתגלות לתנאים החומריים והסביבתיים, ויכולה לכלול מקסום רווחים, או לא לכלול מקסום רווחים. המשמעות של 'כלכלה' בהקשר זה תהיה הקצאת משאבים, כלומר - האופן בו החברה עונה על צרכים חומריים.
הלנה רשובה
הלנה רשובה (20 ביוני 1917, וינה, אוסטריה - 9 באוגוסט 1994, ורשה, פולין) הייתה מתמטיקאית פולנייה. פעלה בתחומי יסודות המתמטיקה (לוגיקה מתמטית ותורת הקבוצות) ולוגיקה אלגברית.
ראשית דרכה
רשובה נולדה בווינה להורים פולנים. מיד לאחר שזכתה פולין בעצמאות בשנת 1918, עקרה המשפחה לוורשה. אביה של רשובה היה מומחה למסילות ברזל. רשובה הפגינה כישרון ועניין בתחומים רבים, ממוזיקה ועד מנהל עסקים, אך בעיקר במתמטיקה.
קריירה אקדמית
רשובה הושפעה מלוגיקנים פולנים. היא כתבה תזה בהדרכת יאן לוקשביץ' ובולסלב סובוצ'ינסקי. בשנת 1944 אירע מרד ורשה שהביא להרס עצום בוורשה. התזה של רשובה עלתה באש עם הבית כולו. היא עצמה שרדה, עם אמה, במרתף תחת ההריסות.
לאחר המלחמה החלו מתמטיקאים פולנים לשקם את הענף בפולין. בינתיים מצאה רשובה משרת הוראה בבית ספר תיכון, שם פגשה את אנדז'יי מוסטובסקי וחזרה לאוניברסיטה. היא כתבה מחדש את תזת התואר השני בשנת 1945, ושנה לאחר מכן החלה ללמד באוניברסיטת ורשה כעוזרת הוראה, והמשיכה לפעול במסגרת המוסד כל חייה.
באוניברסיטה, השלימה בשנת 1950 את עבודת הדוקטורט שלה, Algebraic Treatment of the Functional Calculi of Lewis and Heyting ("טיפול אלגברי בחשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי הפונקציונלי של לואיס והייטינג"), בהדרכת אנדז'יי מוסטובסקי. עבודה זו הייתה הבסיס לכיוון המשך המחקר שלה: שיטות אלגבריות בלוגיקה. בשנת 1956 השלימה תואר "דוקטור במדעים" (שהיה נהוג אז, מקביל בערך לקביעות באקדמיה), במכון למתמטיקה של האקדמיה הפולנית למדעים. במסגרת האקדמיה הזו החזיקה רשובה בדרגת פרופסור חבר בין שנת 1954 ל-1957, פרופסור משנת 1957, ופרופסור מן המניין החל משנת 1967. במסגרת עבודת הדוקטור השנייה הזו, חיברה שני מחקרים שביחד נקראו Algebraic Models of Elementary Theories and their Applications ("מודלים אלגבריים של תאוריות יסוד והשלכותיהן").
אקרוטאטוס השני
אקרוטאטוס השני (ביוונית: Ακρότατος; ? - 262 לפנה"ס) היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית. מלך משנת 265 לפנה"ס עד שנת 262 לפנה"ס.
ביוגרפיה
אקרוטאטוס היה בנו של אראוס הראשון, מלך ספרטה מהשושלת האגידית. סבו היה אקרוטאטוס הראשון, שמעולם לא עלה על כס המלכות.
לאקרוטאטוס הייתה מערכת יחסים לא חוקית עם הנסיכה כילוניס מהשושלת האאוריפונטידית. כילוניס הייתה אשתו של המצביא קלאונימוס, דוד של אביו של אקרוטאטוס. פלוטרכוס כותב שכילוניס התאהבה באקרוטאטוס "באופן נואש" ושקלאונימוס נודע כ"בעל מזג אלים ושרירותי" ושזלזל באשתו. מערכת יחסים זו, כמו גם העובדה שקלאונימוס לא נבחר למלך לאחר מותו של קלאומנס השני, גרמו לכך שקלאונימוס הסית את פירוס מלך אפירוס לתקוף את ספרטה.
אורית אברמוביץ'
אורית אברמוביץ' (נולדה בשנת 1957) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת אסיה (1974) אלופת ישראל, שיאנית ישראל במשך 13 שנים ואלופת המכביה התשיעית (1973) בקפיצה לגובה. שיאה הישראלי (1.78 מטר) החזיק מעמד 10 שנים.
אקרוטאטוס השני
ביוגרפיה
כאשר פירוס תקף, שהה אראוס אביו של אקרוטאטוס בכרתים, ומשום כך אקרוטאטוס הנהיג את הגנת העיר. בספרטה הרוחות סערו והיו שהציעו להבריח את הנשים מחוץ לעיר. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות, שכן לא ייתכן שהנשים יחיו בעוד ספרטה תיפול. הנשים והגברים עמלו יחד לחפור תעלה נגד פילי הקרב של פירוס. במהלך יום הקרב הראשון, אקרוטאטוס סיכל ניסיון של פירוס לאגף את התעלה, על ידי כך שאיגף בעצמו את הכוח התוקף והסב לו אבדות כבדות. פלוטרכוס מספר שבסוף היום נכנס אקרוטאטוס מכוסה בדם לספרטה, ונראה נאה יותר מתמיד. כל נשות ספרטה קינאו בכילוניס, וזקני העיר ביקשו ממנו לעזוב את הקרב ולהינשא לה באופן חוקי כדי שיוליד ילדים נוספים כמוהו. במשך יומיים הצליחו התושבים לעמוד נגד ההתקפות החוזרות ונשנות של פירוס, ולאחר מכן שלח אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון גיס שכירים שלו תחת פיקודו של אמינאס איש פוקיס לעזרת העיר. ואראוס חזר מכרתים עם 2,000 חיילים. מצבו של פירוס היה בכי רע והוא נאלץ לנטוש את המצור על ספרטה.
אורית אברמוביץ'
ביוגרפיה
אברמוביץ' נולדה וגדלה בחדרה. בגיל 11 עברה עם משפחתה לנתניה היא למדה בבית ספר יסודי ביאליק בנתניה. היא התאמנה בקבוצת הפועל חדרה בהדרכתו של שורה רפפורט.
אקרוטאטוס השני
ביוגרפיה
הדבר אינו מצוין במפורש במקורות, אולם נראה שלאחר הקרב נשא אקרוטאטוס את כילוניס לאשה באופן חוקי. בשנת 265 לפנה"ס, מת אראוס, ואקרוטאטוס ירש אותו כמלך. תקופת מלכותו הייתה קצרה, ולא ידוע עליה הרבה. פאוסניאס כותב שבשנת 262 לפנה"ס (או 265 לפנה"ס), הצבא הספרטני פלש למגלופוליס בפיקודו של "אקרוטאטוס בן קלאומנס". התחולל קרב קשה שפרטיו אינם ידועים, ושני הצדדים ספגו אבדות כבדות. עם זאת, צבא מגלופוליס בפיקודו של אריסטודמוס ("הטוב") הנחיל מפלה לספרטנים שנאלצו לסגת. בין ההרוגים היה גם אקרוטאטוס. השם "אקרוטאטוס בן קלאומנס" מצביע כפשוטו על אקרוטאטוס הראשון, עם זאת סביר להניח שהכוונה לאקרוטאטוס השני ופאוסניאס התבלבל בשמות. מחזקת השערה זו היא העובדה שפלוטרכוס מציין במפורש שאקרוטאטוס השני מת בקרב מול אריסטודמוס ממגלופוליס.
אורית אברמוביץ'
ביוגרפיה
בכינוס הפועל התשיעי שנערך במאי 1971 קבעה אברמוביץ בקפיצה לגובה שיא נערות חדש של 1.60 מטר. בתחרות בינלאומית שנערכה באתונה שביוון ביוני אותה השנה היא קבעה שיא נערות חדש של 1.65 מטר, 2 ס"מ פחות מהשיא הישראלי.
שיאנית ישראל
בתחרות שנערכה במערב גרמניה ב-26 ביולי 1971 קבעה אברמוביץ' בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.68 מטר, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של מיכל למדני (1.67 מטר).
אקרוטאטוס השני
ביוגרפיה
פילרכוס מאשים את אקרוטאטוס ואת אביו אראוס כמי שייבאו לספרטה מנהגים רעים כמו פאר ובזבוז, שגרמו להשחתת המידות של בני ספרטה. בנו, אראוס השני, נולד זמן קצר לאחר שמת, ומלך עד גיל שמונה (שנת 254 לפנה"ס), אז מת ממחלה.
אורית אברמוביץ'
אלופת המכביה
בתחרות האתלטיקה של המכביה התשיעית ביולי 1973 זכתה אברמוביץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר, לפני רות זלוצ'נקו מישראל (1.55 מטר) ואיירן מלך מישראל (1.50 מטר).
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-13 באפריל 1974 קבעה אברמוביץ' בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.73 מטר. באליפות בתי הספר העל יסודיים שנערכה בפירנצה שבאיטליה בתחילת יוני אותה שנה היא קבעה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.74 מטר.
אלופת אסיה
בתחרות האתלטיקה של משחקי אסיה שנערכה ב-11 בספטמבר אותה שנה זכתה אברמוביץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.78 מטר, לפני מיקיקו סון מיפן (1.78 מטר) ווו פוסאן מסין (1.74 מטר). שיא זה נשבר בשנת 1984 על ידי גבי רוזן (1.79 מטר).
בכינוס הפועל העשירי שנערך ב-5 במאי 1975 זכתה אברמוביץ בקפיצה לגובה במדליית כסף בתוצאה של 1.68 מטר, אחרי וירג'יניה יוהאן מרומניה (1.75 מטר).
תארים והישגים
ב-2010 הוענק לאברמוביץ' מטעם הכנסת עיטור כבוד על "פעילות והישגים באתלטיקה קלה".
צנינית גבוהה
צנינית גבוהה (שם מדעי: Caranx melampygus) היא מין דג-ים גדול ממשפחת הצניניתיים המצוי בימים הטרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי, מחופי מזרח אפריקה עד למרכז אמריקה.
אורך הצנינית 117 ס"מ ומשקלה עד 43.5 ק"ג. היא בעלת גוף מוארך ושרירי בעל קשקשים ירקרקים, סנפירים כחולים חוץ מסנפיר החזה הצהוב, פיה ענקי ועיניה גדולות וזהובות. לאורך הגוף ישנו פס גדול בצבע כחול מבריק.
הצנינית נפוצה בשוניות אלמוגים רבות ובין סלעים באזורים הטרופיים. להקות של צניניות יימצאו גם באוקיינוס הפתוח אבל יתקשו למצוא מזון מספיק.
הם טורפות דגים קטנים יותר כמו סרדינים המתגודדים בלהקות, מסילוניות שונות או מסרטנים הנפוצים במים. הלהקות מבודדת טרף בין אלמוגי השונית. לעיתים הצניניות משתפות פעולה עם דים אחרים כמו שפתוניים, תוכינוניים, מוליתיים או חכליליים וגם עם נחשי ים רחבי זנב.