cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קזינו סוצ'י
קזינו סוצ'י (ברוסית: «Казино Сочи») הוא בית הימורים בעיר סוצ'י הפועל באזור המשחקים "קרסנאיה פוליאנה", שגודלו מגיע לכדי 165 אלף מ"ר ופועל בו גם בית הקזינו "בומרנג". מסעדת הקזינו, "ברונלו", הוכתרה על ידי מגזין Time Out בתור מסעדת הפרימיום הטובה ביותר בעיר והקזינו תואר בתור "הקזינו המפואר ביותר באירופה".
NAACP
היסטוריה
הארגון נוסד בספרינגפילד (אילינוי) ב-12 בפברואר 1909 (יום הולדתו ה-100 של אברהם לינקולן) על ידי שישים אישי-ציבור, שבעה מתוכם אפרו-אמריקאים (שהבכיר בהם היה לוחם החירות ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, שעמד בראש תנועת זכויות אדם לשחורים בשם "תנועת ניאגרה" (Niagara Movement) עוד מ-1905). עוד נכללו בין המייסדים העיתונאית הסופרג'יסטית (הלבנה) מי וייט אובינגטון (Mary White Ovington), העיתונאית האפרו-אמריקאית אידה ב' ולס, העיתונאית והעורכת הסופרג'יסטית ג'וזפין סנט פייר ראפין, לוחמת זכויות האדם פלורנס קלי (Florence Kelley), עורך הדין ארצ'יבלד גרימקה (Archibald Grimké), לוחם זכויות האדם היהודי הנרי מוסקוביץ', העיתונאי אוסוולד גריסון וילארד (Oswald Garrison Villard) והחדשן החברתי הלבן, איש קנטקי וצאצא לבעלי-עבדים ויליאם אינגליש וולינג (William English Walling). מטרתו המעשית של הארגון הייתה הגנה על הזכויות שהוקנו לשחורים במסגרת התיקונים ה-13, ה-14 וה-15 לחוקת ארצות הברית, באמצעות ייצוג משפטי בתיקים עקרוניים. שורת ניצחונות משפטיים, בהם בפרט נגד אפליית בחירות באוקלהומה (Guinn v. United States, 1915), פרסמה את הארגון כפרקליט חשוב ורב עוצמה נגד אפליה. באותה שנה, 1915, הוביל הארגון את המאבק נגד סרטו של ד.וו גריפית' "לידתה של אומה" המעלה על נס את התנועת הקו קלוקס קלאן הגזענית.
קזינו סוצ'י
היסטוריה
הקזינו בסוצ'י נחנך ב-5 בינואר 2017 וכולל 70 שולחנות משחק, 569 מכונות מזל, 10 שולחנות לפוקר. בבית הקזינו פועלות 2 מסעדות, ספה ומתחם אירועים, שמביאים 43,000 מבקרים מדי חודש
NAACP
היסטוריה
ב-1910 פתח האיגוד את משרדיו בניו יורק ומינה חבר מזכירים לנושאים שונים ונשיא, כל בעלי התפקידים היו לבנים פרט לדו בויז, שכיהן כמזכיר לענייני פרסום ומחקר ועורך ביטאון האיגוד, The Crisis ("המשבר"). בעוד עיקר פעילות האיגוד באותה עת התמקדה בשדות הסיוע המשפטי והחינוך, הוביל דו בויז בביטאון קו רדיקלי הרבה יותר, שקרא לגאווה ושחרור. עד 1913 פתח הארגון סניפים בערים כגון בוסטון, בלטימור, קנזס סיטי, וושינגטון די. סי., דטרויט וסנט לואיס והחל לייצר רשת ארצית המורכבת מארגונים מקומיים. יוזם אסטרטגיה זו ונשיא הארגון בשנים 1939–1929 היה הסופר, העיתונאי והפעיל החברתי היהודי יליד ניו-יורק, ג'ואל ספינגרן (Joel Spingarn). מספר חברי הארגון גדל בהתמדה מ-9,000 ב-1917 ל-90,000 ב-1919, בלמעלה מ-300 סניפים בפריסה ארצית. מסע הפרסום האגרסיבי והמתמיד ביותר של הארגון היה כנגד מעשי לינץ' בתביעה ממושלים ואזרחים להפסיק פשעים אלה ולהעמיד את מבצעיהם לדין. המסע, שהוביל לאחר ארבע שנים לחקיקת חוק נגד מעשי לינץ' ב-1922, נמשך עוד שלושים שנה בתביעה ליישמו.
קזינו סוצ'י
מיקום
הקזינו ממוקם במתחם בית המלון מריוט והוא פותח לקראת ההכנות לאירוח אולימפיאדת החורף (2014). הקזינו נבנה בעלות השקעה של 4 מיליארד רובלים (כ-66 מיליון דולר) והוא מופעל על ידי חברת Domain LLC, שהיא המפעילה הבלעדית ברוסיה של בתי הימורים מורשים.
אחרי שממשלת רוסיה סגרה למעלה מאלף בתי קזינו ברחבי רוסיה ואסרה על הימורים בכל שטחי המדינה, למעט בארבעה אזורי הימורים ייעודיים (לרבות אזוב-סיטי, מחוז אלטאי ובפרימוריה מחוץ לולדיווסטוק) סוצ'י הפכה לאחד מבתי הקזינו הבודדים שפועלים במערב דרום רוסיה, כשבהמשך הממשלה צפויה לקדם גם הקמת קזינו בחצי האי קרים, סמול לעיר יאלטה.
תחבורה
תחנת הרכבת אסטוסדוק נמצאת במרחק של 2 ק"מ מהקזינו ונמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י-אדלר נמצא במרחק 45 ק"מ.
NAACP
היסטוריה
תקופת המשבר הכלכלי העולמי של 1929 הובילה את הארגון לתחום הצדק הכלכלי. לאחר שנים של קרע בין אפרו-אמריקאים ללבנים בני מעמד הפועלים והמעמד הבינוני הנמוך, נוצרו שיתופי פעולה במסגרת איגודי עובדים להגנה על משרות ותביעת שכר הוגן. באותה עת הצטרפה רעיית נשיא ארצות הברית, אלינור רוזוולט כחברה בוועד המנהל הארצי של הארגון והיא סייעה לפתיחת משרות רבות עבור שחורים במגזר הממשלתי ובצבא. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס הארגון להגנה על שוויון זכויותיו של החייל האפרו-אמריקאי והתמיכה בו גאתה. ב-1946 עמד מספר חברי הארגון על 600,000.
במהלך שנות החמישים ידע הארגון שורה של ניצחונות בחקיקה ובבתי המשפט, אך גם התמודד עם פרצי אלימות שכוונו נגד פעיליו, ששיאם ברצח פעיל הארגון הארי טי. מור (Harry T. Moore) על ידי פצצה שהושלכה לביתו במיאמי בחג המולד 1951 ורצח מזכיר הארגון במיסיסיפי, מדגר אוורס ביוני 1963. זאת בנוסף לרצח הנער אמט טיל ב-1955 ולהתקפות על פעילי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית באלבמה ובמיסיסיפי ותלמידי בית ספר מעורב בארקנסו ("משבר ליטל רוק", 1957). בשל האירועים פנו מנהיגים שחורים לפעילות רדיקלית יותר ובעלת פרופיל ציבורי גבוה יותר מן הפעילות המסורתית של NAACP במסדרונות בתי המחוקקים, כיתות הלימוד ואולמות בתי המשפט. הן מרטין לותר קינג והתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והן גורמים שפרשו מהם לפעילות רדיקלית אף יותר ובלתי חוקית כהפנתרים השחורים ואומת האסלאם. על אף חילוקי דעות, הגיש הארגון סיוע משפטי לעצורי מהומות מקרב קבוצות רדיקליות ושילם את הערבות לעשרות פעילי זכויות אדם שביצעו נסיעות אוטובוס מעורבות במדינות דרום ארצות הברית (נסיעות חופש) בשנת 1961 ובכך העלה על נס את ערך הסולידריות. שיאה של מערכה משותפת זו של ארגוני זכויות האדם היה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-28 באוגוסט 1963 בהשתתפותם של כ-250,000 איש. בין ששת הנואמים המרכזיים (לצד מרטין לותר קינג שנשא את נאום "יש לי חלום") היה גם רוי וילקינס, ראש ה-NAACP. המצעד קידם את העברת חוק זכויות האזרח (1964) וחוק זכות ההצבעה (1965) בקונגרס שיזם ממשל קנדי ושהוצאו לפועל לאחר מותו על ידי ממשל ג'ונסון. העברתם של חוקים אלה, שבישרה את סופה של האפליה הגזעית בחסות החוק, סיימה את הפרק הראשון במאבק ה-NAACP לשוויון.
בשנות השבעים החל הארגון להפעיל יוזמות קידום מצוינות בקרב אפרו אמריקראים. כבר ב-1967 נוסד מפעל פרסי NAACP Image כ"אוסקר האפרו-אמריקאי". ב-1977 נוסד מפעל NAACP ACT-SO, אולימפיאדה לצעירים אפרו-אמריקאים בנושאי אקדמיה, תרבות, טכנולוגיה ומדע הכוללת תחרויות ידע ומקוריות ארציות בבתי ספר וקולג'ים לאיתור וגיבוש מנהיגות העתיד. נכון ל-2015 השתתפו במפעל כ-300,000 צעירים ביותר מ-200 תוכניות ארציות. בנוסף ממשיך הארגון במתן סיוע משפטי בעיקר בתחומי אפליה בתעסוקה, העצמת נשים ונוער, עידוד השתתפות בהצבעות, סיוע במיצוי זכויות ביטוח לאומי וביטוח בריאות, תביעה למיצוי חקירות משטרה באירועי פשע נגד אפרו-אמריקאים והפרת זכויותיהם, יצירת זהות קהילתית גאה המשולבת בחברה ועידוד מחקר קרימינולוגי לשם הורדת שיעור הפשיעה בקרב האוכלוסייה האפרו-אמריקאית. בשנים 1995–1998 ניצבה בראש הארגון מירל אוורס-ויליאמס (Myrlie Evers-Williams), אלמנתו של מדגר אוורס, פעיל הארגון שנרצח ב-1963. בנאומו בוועידת הארגון לציון 100 שנות היסטוריה של הארגון הודה נשיא ארצות הברית ברק אובמה לארגון שאלמלא היה הקיים לא יכול היה להיות נשיא. בנאומו ציין גם את מטרות הארגון להמשך כמאבק לקידום ושמירה על שוויון לא רק עבור אפרו-אמריקאים אלא גם עבור אוכלוסיות מוחלשות כמו היספנים ומוסלמים ובעיקר נשים וילדים, ליצירת חברה אמריקאית בה נוטלים חלק שווה בני כל הגזעים והמוצאים.
מדליית ספינגרן
המדליה מוענקת על ידי הארגון מאז 1914 מדי שנה לאפרו-אמריקאי שהגיע להישגים ראויים לציון במטרה להפנות זרקור ציבורי להצטיינותם של אפרו-אמריקאים ולהביע הערכה אישית להישגיהם, במטרה לעודד אפרו-אמריקאים ללכת לאורם של המצטיינים. המדליה נקראת על שמו של מייסדה ומי שהיה נשיא הארגון בשנים 1939 - 1929, ג'ואל ספינגרן. בין הזוכים במדליה לאורך השנים מדענים, שופטים, קציני צבא, ספורטאים, אנשי תרבות וחינוך ועוד. בהם זמרת האופרה מריאן אנדרסון (1939), הזמר פול רובסון (1945); השופט העליון ת'ורגוד מרשל (1946); שחקן הבייסבול ג'קי רובינסון (1956); הכומר והפעיל החברתי מרטין לותר קינג (1957); המוזיקאי דיוק אלינגטון (1959); המשורר והמחזאי לנגסטון יוז (1960); הבדרן סמי דייוויס ג'וניור (1968); הכוריאוגרף אלווין איילי (1976); הסופר אלכס היילי (1978); הפעילה רוזה פארקס (1979); הזמרת והשחקנית לנה הורן (1983); הבדרן ביל קוסבי (1985); הכומר ג'סי ג'קסון (1989); ראש המטות המשולבים קולין פאוול (1991); המשוררת מאיה אנג'לו (1994); אשת הטלוויזיה אופרה וינפרי (2000); הזמר הארי בלפונטה (2012) והמפיק המוזיקלי קווינסי ג'ונס (2014).
פרס NAACP Image
הפרס מוענק החל מ-1967 לאפרו-אמריקאים שהצטיינו בתחומי התרבות השונים: קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה וספרות. בדומה לפרס אוסקר ופרס גראמי מוענק הפרס במגוון קטגוריות, שנכון ל-2015 עומד מספרן על 35. בנוסף מוענק מדי פעם פרס מיוחד למפעל חיים כללי בתחומי התרבות. טקס הענקת הפרס, המתנהל בלוס אנג'לס, משודר החל משנת 1994 בטלוויזיה (ברשת פוקס).
דלין
ראו גם
}}
הקורפוס ה-12 (ארצות הברית)
הקורפוס ה-12 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
בשנת 1933 הוקם הקורפוס ה-12 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-29 באוגוסט 1942 הופעל הקורפוס בקולומביה, קרוליינה הדרומית תחת פיקודו של ויליאם סימפסון. ב-1 בנובמבר 1943 מונה גילברט קוק למפקד הקורפוס, במקום סימפסון שמונה למפקד הארמייה הרביעית.
צרפת והארדנים
ב-11 באוגוסט 1944 נחת הקורפוס בצרפת, ומיד השתתף במבצע קוברה. ב-13 באוגוסט כבש הקורפוס את אורליאן ושטאודון, וב-19 באוגוסט מונה מנטון אדי למפקד הקורפוס, במקום קוק שלא חש בטוב. לאחר מכן התקדם הקורפוס במהירות ברחבי צרפת, אולם בתחילת ספטמבר נאלץ הקורפוס לעצור יחד עם שאר הארמייה השלישית בלורן בעקבות מחסור בדלק והתנגדות חזקה של ארמיית הפאנצר החמישית.
ב-13 בספטמבר חצו כוחות הקורפוס את נהר המוזל, וב-15 בספטמבר שוחררו הערים נאנסי ולינוויל. ב-19 בספטמבר נתקלה הדיוויזיה המשוריינת ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס, ב-2 בריגדות פאנצר והשמידה אותם. הלחימה באזור נמשכה עד ה-1 באוקטובר, וב-9 באוקטובר חצה הקורפוס את נהר הסיל. לאחר מנוחה של חודש חידש הקורפוס ב-8 בנובמבר את התקדמותו לעבר נהר הסאר, וב-20 בנובמבר חצה את הנהר. הקורפוס המשיך בהתקדמותו, וב-12 בדצמבר החל להילחם כנגד קו זיגפריד בגרמניה.
המתקפה הגרמנית בארדנים שהחלה ב-16 בדצמבר, גרמה לכוחות הארמייה השלישית לסוב צפונה, והקורפוס השתתף בלחימה כנגד האגף הדרומי של הבליטה הגרמנית.
גרמניה
ב-15 בפברואר 1945 סיים הקורפוס בטיהור קו זיגפריד בגזרתו, והחל בהתקדמות לתוככי גרמניה. ב-18 במרץ כבש הקורפוס את באד קרויצנאך, וב-21 במרץ כבש את וורמס. למחרת חצה הקורפוס את נהר הריין באזור אופנהיים, ולאחר מכן כבש את מיינץ. ב-25 במרץ כבש הקורפוס את דרמשטאדט, ובאותו יום שלח ג'ורג' פטון את כוח באום מיחידות הקורפוס על מנת לשחרר את מחנה המלבורג, אולם הכוח נכשל במשימתו. ב-26 במרץ תקף הקורפוס את פרנקפורט, וכבש אותה לאחר 3 ימי לחימה. לאחר מכן כבש הקורפוס את הנאו (28 במרץ), את באד הרספלד (31 במרץ) ואת פולדה (2 באפריל), וב-3 באפריל נעצר הקורפוס בין גותה לזול. ב-4 באפריל גילו כוחות הקורפוס מחסן נאצי של אוצרות אמנות וזהב במכרה מלח במרקר, ולמחרת כבשו את מיינינגן.
לאחר מכן הופנה הקורפוס לכיוון דרום, על מנת להילחם בכוחות שהתבצרו בהרי האלפים. ב-11 באפריל כבש הקורפוס את קובורג, וב-16 באפריל כבש את ביירוית. ב-20 באפריל שוחרר מנטון אדי מתפקידו כמפקד הקורפוס עקב לחץ דם גבוה, ובמקומו מונה סטפורד לירוי אירווין. ב-23 באפריל שחרר הקורפוס את מחנה הריכוז פלוסנבירג, וב-25 באפריל הגיע לנהר הדנובה. ב-26 באפריל חצו יחידות הקורפוס את הדנובה דרומית-מערבית לרגנסבורג ונכנסו לאוסטריה, וב-4 במאי כבשו את לינץ. לאחר מכן הופנה הקורפוס לעבר פראג, אולם הקורפוס חבר ליחידות הצבא האדום באמשטטן, ושם שהה עם סיום הקרבות ב-8 במאי.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב כמה פעמים נוספות, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
מיכאל הגרמני
דר דויטשה מישל (בגרמנית: Der Deutsche Michel; בתרגום חופשי לעברית: "מיכאל הגרמני") הוא דמות המייצגת את האופי הלאומי של העם הגרמני, כמו שג'ון בול מייצג את האנגלים. מקורו במחצית הראשונה של המאה ה-19.
סקירת דמות
מיכאל שונה מדמויות המשמשות כהאנשות של האומה עצמה, כפי שעשתה גרמאניה את האומה הגרמנית ומריאן את צרפת, בכך שהוא מייצג את העם הגרמני. בדרך כלל הוא מתואר כשהוא חובש מצנפת לילה וכתונת לילה, לפעמים בצבעי דגל גרמניה, ומייצג את תפיסת הגרמנים את עצמם, במיוחד באופיו הנוח והמראה של אדם רגיל. בכל מקרה, כותונת הלילה וכובע הלילה, שהיו קיימים בכל הייצוגים הציוריים של מיכאל הגרמני - הראשונים המתוארכים למחצית הראשונה של המאה התשע עשרה - מתפרשים גם הם באופן שבו מיכאל הגרמני הוא למעשה, אדם נאיבי וקליל למדי, שאינו נוטה, למשל, להטיל ספק בסמכות הממשלה. נהפוך הוא, הוא מעדיף אורח חיים הגון, פשוט ושקט.
קריקטורה אופיינית בהשתתפות מיכאל הגרמני התרחשה במהדורת מאי 1914 של כתב העת Kladderadatsch, שם מיכאל עובד בשמחה בגינתו עם מריאן המפתה והחושפנית מצד אחד, ומוז'יק אכזרי (איכר רוסי) מצד שני; המסר של הסרט המצויר היה שצרפת לא צריכה להיות בעלת ברית לרוסיה, ויהיה לה טוב יותר לבעלת ברית לגרמניה, מכיוון שמיכאל הגרמני הגן המטופח שלו הוא בבירור בעל פוטנציאל טוב יותר מאשר המוז'יק ששותה וודקה ושגינתו היא אסון, כדי לחזק עוד יותר את הנקודה, מיכאל שופך מים קרים על שתי תרנגולות בכלוב שראשי התיבות שלהם הם אלזס-לורן, כלומר גרמניה יכולה לשפוך מים קרים על תקוות צרפת להחזיר את אלזס-לורן בכל עת שתרצה. הכיתוב אומר שמיכאל הגרמני אומר שהוא רוצה שלום, אך אם שכניו רוצים מלחמה, הם יקבלו זאת, ומשקפים את העובדה שמישל על כל דרכיו טובות הלב והנוחות, הוא אכזרי לחלוטין כאשר זועמים.
תחזוקת מבנים
תחזוקת מבנים היא התחום שבמסגרתו מתבצעות עבודות ופעולות עבודות במבנה לשם שמירה על תפקוד תקין של מסד המבנה ומערכותיו.
תחזוקה שוטפת
כוללת ביצוע פעולות בתדירות קבועה בדרך כלל, כגון ניקיון, גינון, שימון וגירוז מערכות וכיוצא בזה. ישנן מערכות כגון מעליות, גנרטורים ומאגרי מים אשר אופן התחזוקה השוטפת שלהם מוסדר בחוק ומתבצע על ידי בעלי מקצוע מוסמכים המחזיקים ברישיון מתאים. מעבר לתחזוקה השוטפת, מערכות מסוימות - בעיקר מהסוג המשמש בשעות חירום ותקלות או כאלה הנוגעות לבטיחות וחיי אדם - טעונות ביקורת קבועה המתבצעת על ידי בדיקות תקופתיות והפעלות יזומות המדמות את מצב החירום שבו המערכת אמורה לפעול וספק מענה. תחזוקה שוטפת מבטיחה הארכת חיי מערכות הבניין השונות ומסייעת בהפחתת עלויות תיקונים באמצעות איתור תקלות כבר כשהן מתחילות להופיע ובמקרים מסוימים אף לפני הופעתן, מה שמאפשר לבצע טיפולי מנע.
תחזוקת שבר
הוא כינוי לדרך תחזוקה בה פעולות מבוצעות אד-הוק, אך ורק במקרה של תקלה, קלקול או שבר, מבלי לבצע תחזוקת מנע. לשיטה זו עלויות נמוכות בטווח הקצר הודות להימנעות מפעולות מנע, טיפולים וביקורות, אך קיים בה סיכון כלכלי גבוה יחסית, שכן במקרים של קלקול, תקלה או שבר, עלולה עלות התיקון להיות גבוהה משמעותית מהעלות שנחסכה באי ביצוע פעולות תחזוקת המנע, וכן עלות התיקון עלולה להיות גבוהה יותר מאשר העלות שהייתה נדרשת אילו בוצעה תחזוקת מנע שוטפת.
תפעול
בעבר העיסוק בתחום היה מצומצם בעיקר למבנים תעשייתיים ומסחריים דוגמת מפעלים, בתי מלון וכיוצא בזה. תמורות שחלו בענף הבניה הביאו להתרחבות של התחום גם אל בנייני משרדים וכיום אף לבנייני מגורים. בבניינים מודרניים המתאפיינים בשטח נרחב, ריבוי קומות ומערכות מורכבות, ענייני התחזוקה מופקדים בידי חברות המתמחות בתחום. בבניינים משותפים מרובי דירות, שבהם ועד הבית המסורתי אינו בעל הכלים, הידע והזמן להתמודד עם המשימה, נהוג לשכור שירותים של חברת ניהול ותחזוקה. חברות מסוג זה, בשונה מחברות תחזוקה "רגילות", מטפלות גם בהיבטים ניהוליים של הנכס כגון גביית דמי ניהול מבעלי הנכסים, ממשק מול רשויות מוניציפליות, עניינים משפטיים וכיוצא בזה.
עלי אל-חיארי
עלי אל-חיארי (ערבית: علي الحياري; נולד 1925) היה איש צבא ירדני ששימש למשך תקופה קצרה בשנת 1957 כרמטכ"ל של הלגיון הירדני.
ביוגרפיה
עלי אל-חיארי נולד בסלט שבצפון עבר הירדן.
אל-חיארי התגייס ללגיון הירדני והצטרף לארגון הקצינים החופשיים הירדניים. ארגון זה שאב השראה מארגון הקצינים החופשיים במצרים ובמהפכה שביצעו בשנת 1952. הפיכה זו שהעלתה בסופו של דבר לשלטון את גמאל עבד אל נאצר הוציאה קריאה לאחדות הלאומיות הערבית, שבה תמכו הקצינים הירדניים. ב-13 באפריל 1957 בוצע ניסיון הפיכה כנגד המלך חוסיין על ידי ראש הממשלה הירדני סולימאן א-נאבולסי ביחד עם הרמטכ"ל עלי אבו נוואר ("קשר זרקא") ובתמיכתם של רבים מהקצינים החופשיים הירדניים. בעקבות כישלון ההפיכה הודח אבו נוואר והוגלה יחד עם משפחתו לדמשק. אל-חיארי, אז סגן הרמטכ"ל, מונה במקומו לראש הלגיון.
רבים מן הקושרים היו מכריו של אל-חיארי, שבעצמו הזדהה לא מעט עם רעיונותיהם. מספר ימים לאחר שמונה לרמטכ"ל, ב-20 באפריל יצא בשליחות המלך חוסיין לדמשק, שם הודיע על עריקתו. הוא האשים את המלך בקנוניה עם מדינות המערב כנגד עצמאותה של ירדן. החליפו בתפקיד הרמטכ"ל חאבס אל-מג'אלי, בן לשבט אל-מג'אלי שהיה בעל דומיננטיות רבה בפוליטיקה הירדנית.
ניקולס ולאר
ניקולאס ולאר (בצרפתית: Nicolas Vallar; נולד ב-22 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן טהיטי המשחק בעמדת הבלם בסנטרל ספורט.
קריירה
ולאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אנז'ה, ובשנת הצטרף לקבוצת המילואים של מונפלייה. בשנת חתם בסט, במדיה שיחק שלוש עונות ובשתיים מהם רשם עליית ליגה.
בשנת, ולאר חתם בפנאפייל מהליגה הפורטוגזית השנייה, קבוצתו הראשונה מחוץ לצרפת. בהמשך, שיחק בא.ס. אקסלסיור ומונטשו-בורגון.
בשנת, ולאר חזר לטהיטי וחתם בדראגון, עמה זכה בליגת העל הטהיטית בעונת.
קריירה בינלאומית
ולאר, שיחק בצעירותו בנבחרת טהיטי. בשנת, זומן לראשונה לסגל נבחרת טהיטי לקראת גביע אוקיאניה לאומות 2012 ואף מונה לקפטן הנבחרת. ולאר היה שותף לזכייה ההיסטורית של הנבחרת בגביע. ולאר, השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2013, וכבש שער עצמי בהפסד 1–6 ל.
החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה
החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה היא אגודה למחקר ולהפצת ידע מגוון על יהדות חצי האי האיברי, אשר הוקמה בשנת 2009. תחומי ההתעניינות החברה כוללים את יהדות ספרד עד לגירוש בשנת 1492 ויהדות פורטוגל, והפזורה הספרדית, בימי הביניים והעת החדשה. צאצאי מגורשי ספרד נפוצו לכל עבר, אל צפון אפריקה, אל מערב, מרכז ומזרח אירופה, אל האימפריה העות'מאנית וארץ ישראל ואל ארצות העולם החדש, בהם יבשת אמריקה, והקימו בהם קהילות חדשות והשפיעו רבות על מקומותיהם החדשים ועל הקהילות היהודיות הוותיקות.
החברה קשורה אל מכון בן צבי לחקר הקהילות היהודיות במרחב דובר הערבית.
עד פטירתו עמד בראשה פרופ' יום טוב עסיס מהאוניברסיטה העברית.
מלחמת האזרחים השנייה בעיראק
מלחמת האזרחים בעיראק או ההתקוממות בעיראק (בערבית: التمرد العراقي) הייתה מלחמת אזרחים בין כוחות של ממשלת עיראק בתמיכת מיליציות שיעיות, כורדיות וטורקמניות, בסיוע של ארצות הברית, לבין מיליציות סוניות ובראשן המדינה האסלאמית, שנלחמו להקמת ח'ליפות אסלאמית במזרח התיכון. העימות התמזג עם מלחמת האזרחים בסוריה, וקבוצות משני הצדדים חדרו לסוריה כדי לסייע.
ב-9 ביולי 2017, הכריז חיידר אל-עבאדי, ראש ממשלת עיראק על שחרור העיר מוסול בתום קרב ארוך. ב-9 בדצמבר 2017, הכריז אל-עבאדי, כי כוחות הצבא הצליחו להשתלט באופן מלא על הגבול עם סוריה השכנה, ובכך לגרש את שאריות לוחמי המדינה האסלאמית משטח המדינה.
רקע
בשנת 2003 פלשה ארצות הברית לעיראק במטרה להפיל את משטרו של הרודן סדאם חוסיין. כבר בטרם הפלישה, התכוננו אבו מוסעב א-זרקאווי וחברי קבוצתו, שנקראה "קבוצת המונותאיזם והג'יהאד", ללחימה בכוחות הקואליציה שחדרו לעיראק. הקבוצה ביצעה פיגועים נגד מטרות אמריקאיות ושיעיות, וב-2004 סופחה לאל-קאעידה והפכה לשלוחתו בעיראק. מנהיג הארגון אבו מוסעב א-זרקאווי נהרג ב-8 ביוני 2006 בהפצצת חיל האוויר של ארצות הברית בעיראק, לאחר התנקשויות קודמות שנכשלו.
לאחר חיסולו של א-זרקאווי, שונה שם הארגון אל "המדינה האסלאמית בעיראק". אבו איוב אל-מסרי (אבו חמזה אל-מוהאג'ר), שהחליף את א-זרקאווי בראש הארגון, הודיע ב-24 באוקטובר 2008 כי הארגון יתמקד כעת בתקיפות מחוץ לעיראק. בהודעתו רמז אל-מסרי כי ארגונו אחראי לפיגוע הכושל בנמל התעופה הבינלאומי בגלאזגו שבסקוטלנד ביוני 2007.
ב-18 באפריל 2010 חוסל אבו איוב אל-מסרי בפעילות אמריקאית-עיראקית. במקומו מונה אבו בכר אל-בגדאדי למנהיג הארגון. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-10 במאי 2010, ביצע הארגון מספר פיגועים נגד יעדים שיעים ונגד כוחות הביטחון העיראקיים בערים שונות בעיראק, בהם נרצחו מעל מאה בני אדם ונפצעו מעל שלוש מאות.
לאחר הפלתו של חוסיין, השבטים הסונים המתונים יחסית, ובכללם חברי מפלגת הבעת', הרגישו מקופחים בידי המשטר החדש, שתמך בפלגים שיעים. בכך נדחקו סונים מתונים רבים לאל-קאעידה חרף היריבות האידאולוגית ביניהם. האיחוד בין הכוחות הסונים הוא זמני וטקטי רק כדי להפיל את השלטון השיעי.
מהלך המלחמה
ב-18 בדצמבר 2011 עזבו 500 החיילים האמריקאים האחרונים את עיראק. ב-22 בדצמבר נרצחו 81 אזרחים ונפצעו 170 נוספים בסדרת פיגועים בבגדאד ובפיגועים נוספים שנערכו ברחבי עיראק. לכל אורך השנה המשיכו מחבלים מארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" ומארגונים נוספים לבצע פיגועים קטלניים שגבו את חייהם של מאות בני אדם. כמו כן, פרצה מחאה במדינה נגד ראש הממשלה נורי אל-מאלכי. הפיגועים החריפו בין השנים 2012 ו-2013.
מאז החל אבו בכר אל-בגדאדי להנהיג את הארגון, הוא התמקד בניסיון להשתלט על אזורים בעיראק ולהשליט שם שלטון אסלאמי קיצוני. בנוסף, הארגון שלח מוג'אהדין ללחימה בסוריה, שהקימו את ארגון "ג'בהת א-נוסרה". ב-2013 הכריז אל-בגדאדי ש"המדינה האסלאמית בעיראק" ו"ג'בהת א-נוסרה" הן היינו הך, ולפיכך על הארגון המשותף להיקרא למעשה "המדינה האסלאמית בעיראק ובשאם" (דאעש). בעקבות כך, איימן א-זוואהירי, מנהיג אל-קאעידה, דרש מארגונו של אל-בגדאדי להתמקד בעיראק ולהותיר את הפעילות בסוריה לארגון "ג'בהת א-נוסרה", שלוחת אל-קאעידה בסוריה. לאחר שאל-בגדאדי סירב להפסיק את פעילותו של הארגון בסוריה, הודיע ארגון אל-קאעידה ב-2014 על ניתוק קשריו עם דאעש.
בתחילת ינואר 2014 השתלט דאעש על פלוג'ה ורמאדי ועל מרבית שטחי מחוז אל-אנבר. לאחר ההשתלטות על מרבית שטחי מחוז אל-אנבר החלו הכוחות המזוינים של עיראק מתקפה נגד דאעש באזור אל-אנבר, זאת במטרה להחזיר את האזור לשליטת הממשלה העיראקית.
המתקפה בצפון עיראק
בראשית יוני 2014 זכה הארגון להישג בולט כשכבש את רוב שטחה של מוסול - העיר הגדולה והחשובה ביותר בצפון עיראק, והביא למנוסת מאות אלפי פליטים מאזור הלחימה. כמו כן השיג הארגון שליטה בעיר תכרית. ב-15 ביוני דווח כי דאעש כבש גם את העיר תל עפר וכי הוציא להורג כ-1,700 חיילים מצבא עיראק שנשבו על ידו. ב-29 ביוני הודיע הארגון על הקמת ח'ליפות אסלאמית, בהנהגתו של אבו בכר אל-בגדאדי, שכונה "אמיר המאמינים".
המורדים המשיכו לתקוף שטחים בצפון עיראק במה שזכה לכינוי המתקפה בצפון עיראק. ראש ממשלת עיראק, אל-מאליכי קרא בתחינה לקהילה העולמית לעזרה והכריז על מצב חירום במדינה. כיבוש העיר סמן את תחילת התפוררות המשטר הדמוקרטי בעיראק שהחליף את משטרו הדיקטטורי של סדאם חוסיין. עיר זו הייתה האחרונה אשר אותה כבשו כוחות אמריקאיים בעת מלחמת עיראק וסימלה את הדרך לשלום. למרות קריאות חוזרות ונשנות של שר החוץ העיראקי, הושאיר זברי לסיוע מברק אובמה, נשיא ארצות הברית, הוא נענה בסירוב. בתום הלחימה הכריז הארגון כי הוא מתקדם לכיוון בגדאד וכרבלא. עיתון הוושינגטון פוסט פרסם כי הממשל האמריקאי מוכן לסייע בעיראק מפני ההשתלטות של ארגוני טרור בצפון אולם אין לה עניין לסייע בשמירה על שלטונו של אל-מאליכי, הפועל למען האינטרסים השיעיים. בערב של אותו יום התכנסה מועצת הביטחון לדון במשבר בעיראק. באופן כזה ארצות הברית מצהירה על עצמאותה וזכותה של עיראק להגן על עצמה ולהתנהל בהתאם למדיניותה בארצה. מנגד, בשיחות סגורות, מציבה אולטימטום לעיראק שעל השלטון החדש לשתף סונים וכורדים כדי שהממשל יפעל לטובת עיראק.
לנוכח אטימות אמריקה פנה הממשל העיראקי לאיראן, התומכת בכוחות השיעים בעיראק. איראן ששלחה כוחות האיראניים שסייעו להשיג מחדש את השליטה על העיר תיכרית. בהמשך הגיעו כוחות לעיר בגדאד והתארגנו כדי לכבוש מחדש את הערים מוסול, תיכרית, אל-מאליכ ועוד אזורים בכרוכ ודיאלי. ברק אובמה הצהיר כי ארצות הברית תכנס לעיראק רק אם האינטרסים האמריקניים יהיו תחת סכנה. כנגד יצא יו"ר בית הנבחרים האמריקני, ג'ון ביינר, וטען כי אובמה "תופס תנומה" בעת שהמורדים כובשים את עיראק וקרא להתערבות מידית שלה בעיראק. בתגובה, פרסם אובמה, . מנגד, דובר הבית הלבן, ג'יי קרני חיזק את אובמה וטען לארצות הברית יש אינטרס מובהק בעיראק, בניגוד לסוריה שכן עיראק היא יצרנית הנפט הגדולה ביותר במזרח התיכון אחרי סעודיה.
במקביל מיליציות כורדיות הלוחמות במטרה לחדש את עצמאות כורדיסטן התערבו במלחמה. עם נסיגת כוחות הממשל העיראקי לעבר דרום עיראק מילאו כוחות כורדים מכורדיסטן העיראקית את החלל, כאשר כבשו חלק מהשטחים הנתונים במחלוקת בין עיראק וכורדיסטן. ב-12 ביוני 2014 השתלטו כוחות כורדים על העיר כירכוכ.
לאורך 2014 המשיכו המורדים לצבור כוח בעיראק ובסוריה כשהם כופים את חוקי השריעה במקומות שנכבשו ומבצעים פשעים חמורים כנגד אוכלוסיות שיעיות ונוצריות ב-14 באוגוסט פרש אל-מאכי מתפקידו כראש ממשלת עיראק וחיידר אל-עבאדי מונה במקומו בסוף השנה החלו מדינות המערב להתערב בקורה בעיראק ובסוריה בתחילת אוגוסט הצטרפו הכוחות המזוינים של ארצות הברית בהוראת ברק אובמה למלחמה בארגון המדינה האסלאמית באמצעות תקיפות אוויריות.לאחר מכן הודיע אובמה כי ארצות הברית לא תשלח כוחות קרקעיים לעיראק אך תמשיך בפעילות אווירית מתמדת. בהמשך אוגוסט נבלמו במעט כוחות ארגון המדינה האסלאמית בכיבוש עיראק על ידי הכורדים בעזרת התקיפות האוויריות של ארצות הברית, אם כי בתחילת ספטמבר הצליחו כוחות ארגון המדינה האסלאמית לכבוש שטחים נוספים ולהתקרב לשליטה מלאה בעיראק. בסוף חודש אוגוסט, אובמה הודה שעדין לא גובשה החלטה כיצד להתמודד עם המלחמה בדאעש וספג ביקורת קשה מצד הקונגרס. ב-31 באוגוסט, שוחררה העיר אמירלי ממצור בידי המדינה האסלאמית.
בתחילת שנת 2015 הכריזה ארצות הברית על תחילת מבצע נחישות טבועה הראשונה להצטרף לקואליציה הייתה בריטניה, בעקבות רצח אזרחיה בעריפות ראש מול המצלמה לצד אמריקאים. שתי המדינות גייסו לקואליציה מדינות נוספות מהעולם המערבי לצד מדינות העולם הערבי. הקואליציה, מלבד העברת נשק למורדים המתונים בסוריה וללוחמים הכורדים בעיראק, מבצעת גם תקיפות אוויריות כנגד יעדים של הארגון. בתחילה ארצות הברית תקפה לבדה, אך עד מהרה הצטרפו לתקיפות ירדן, סעודיה, בריטניה, צרפת, ובלגיה, ומדינות נוספות, כמו הולנד ואוסטרליה ששלחו את מטוסי הקרב שלהן לצורכי איסוף מודיעין בסוריה ובעיראק. איראן, גם היא תקפה את כוחות דאעש מהאוויר, וכוחות משמרות המהפכה אף מעורבים בלחימה הקרקעית. שיתוף הפעולה של ירדן בהתקפות הקואליציה התהדק, לאחר שפרסם הארגון כי הוציא להורג בשריפה טייס ירדני שנפל בשבי במהלך גיחה מבצעית נגד מטרות של הארגון בעיראק. ב-27 בפברואר הודיעה בלגיה שהיא תשלח 35 חיילים לעיראק כדי לסייע באימון צבא עיראק. החיילים ישהו ב"מקום סודי" למשך שישה חודשים ולא ישתתפו בלחימה.
ב-28 בפברואר ביצעו מטוסי קרב וכלי טיס בלתי-מאוישים של כוחות הקואליציה שבע תקיפות באזור אל-אסד, אל-קאים, כרכוכ ומוסול ובמהלכן הושמדו יחידות טקטיות, סירות, מתקן אחסון, מבנים ומטרות אחרות של המדינה האסלאמית. במאי דווח כי מנהיג המדינה האסלאמית אבו בכר אל-בגדאדי נפצע בתקיפה מן האוויר, נפגע בחוט השדרה, והפך לנכה. וכי מאז מנהיג את הארגון בפועל סגנו אבו עלאא אל-עפרי. ב-13 במאי 2015 דיווחה הטלוויזיה העיראקית, שאבו עלאא אל-עפרי חוסל בתקיפת כוחות הקואליציה. ב-25 במרץ 2016 הודיע משרד ההגנה של ארצות הברית כי אל-עפרי חוסל בתקיפה של חיל האוויר של ארצות הברית.
דודו פיצה
דודו פיצה (ברוסית: Додо Пицца) היא רשת מזון מהיר רוסית המתמחה בפיצה. נכון לדצמבר 2021, הרשת כללה 768 סניפים ב-15 מדינות בעולם.
שם
השם והלוגו של המותג מתייחסים לדודו שנכחד ממאוריציוס שהוא גם דמות באחד הרומנים האהובים על פיודור אובצ'ינקוב, "אליס בארץ הפלאות".
היסטוריה
"דודו פיצה" נוסדה על ידי פיודור אובצ'יניקוב, יזם מהעיר סיקטיבקר, המפורסם בהיסטוריה של יצירת רשת חנויות ספרים "ספר אחר ספר", שהיווה את הבסיס לספרו של מקסים קוטין "ובוטנאים עושים עסקים". אובצ'יניקוב הסביר שאין רשתות לאומיות גדולות בשוק הקייטרינג, מתכונת המשלוחים לא דורשת השקעות ראשוניות גדולות, ופיצה הייתה מוצר מובן בכל העולם שבעזרתו יזם יכול לבנות חברה בינלאומית. לפני פתיחת הפיצריה הראשונה, אובצ'יניקוב, מחופש למורה להיסטוריה לשעבר מהפרובינציות, עבד במשך חודש וחצי בתפקידים שונים בסנקט פטרבורג בסניפי מקדונלד'ס, פאפא ג'ון, סבארו וטרמוק, שם למד למעשה את עבודת המטבח וניהול. באביב 2011 שכר אובצ'יניקוב חדר קטן במרכז סיקטיווקר, פתח פיצרייה שעבדה רק במשלוחים, ועד סוף השנה הגיעה ההקמה עם השקעות סטארט-אפ של 1.3 מיליון רובל במחזור חודשי.
תפוצה
עד אביב 2012 אוחדו כל תהליכי העבודה בחברה והופיעו הזכיינים הראשונים. הזיכיון של דודו מבוסס על מערכת ERP ענן Dodo IS המרכזת את כל התהליכים בפיצריה: הזמנות, עבודות מטבח, משלוחים, פרסום וניהול כללי. אובצ'יניקוב גייס כספים לפיתוח דודו פיצה מהמנויים של הבלוג שלו Power of Mind, בו דיבר על טעויות והצלחות עסקיות כבר שנים רבות. חלקם הפכו מאוחר יותר לזכיינים של הרשת בעצמם. עד סוף שנת 2012 היו לדודו פיצה 8 סניפים, עד 2014 – 25, בתחילת 2015 – 50. בשנת 2018 נפתחו כ־100 סניפים ובתחילת 2019 היו ברשת 442 פיצריות ברוסיה, השאר במדינות כמו – בלארוס, בריטניה, קזחסטן, קירגיזסטן, סין, ליטא, ארצות הברית, אוזבקיסטן ואסטוניה.
גרמניה
בגרמניה תכננה דודו פיצה להתחיל לעבוד בשיתוף עם הרשת המקומית Uno Pizza. במרץ 2018 הם חתמו על הסכם ראשוני. במהלך 2019 תוכנן להעביר 14 סניפים בסקסוניה ובסקסוניה-אנהלט תחת המותג "Dodo Pizza", ולאחר מכן לפתוח עד 50 פיצריות חדשות. העסקה לא יצא לפועל, ובקיץ 2019 נודע כי אונו פיצה נרכשה על ידי פאפא ג'ונס. לבסוף הפיצריה הראשונה של דודו נפתחה ב-5 בנובמבר 2020 במינכן.
אלכסנדר שוולו
אלכסנדר שוולו (בגרמנית: Alexander Schwolow, נולד ב-2 ביוני 1992 בוויסבאדן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באוניון ברלין בעמדת השוער.
דודו פיצה
ארצות הברית
ההצעה לפתוח פיצרייה בארצות הברית הגיעה לאובצ'יניקוב מסטיב גרין, מוציא לאור של מגזין התעשייה PMQ Pizza Magazine, שם תואר היזם הרוסי כ"אולי סטיב ג'ובס מהפיצה". הסניף הראשון נפתח באוקספורד, מיסיסיפי, עיירה קטנה שבה גם ישבה מערכת מגזין PMQ. פיצריה שנייה נפתחה בסאות'הייבן, ולאחר מכן תכננה דודו פיצה לפתוח סניפים בממפיס וג'רמנטאון. תוכניות החברה כללו פיתוח רשת בארצות הברית ללא השתתפות של זכיינים עד 2020.
אלכסנדר שוולו
קריירת מועדונים
שוולו שיחק כנער במועדון והן ויסבאדן מעיר הולדתו. בשנת 2008, כאשר היה בן 16, החל לשחק בנוער של פרייבורג, ובשנת 2010 הפך לשוער של קבוצת המילואים של המועדון. בקבוצת המילואים ערך 51 הופעות, בהן ספג 77 שערים, ושמר 12 פעמים על רשת נקייה. בינואר 2012 הוקפץ שוולו לקבוצה הבוגרת של פרייבורג, ותחילה ישב על הספסל כשוער מחליף. רק במאי 2014 ערך שוולו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשפתח בהפסד פרייבורג 2–3 להנובר 96. בקיץ 2014 עבר שוולו בהשאלה לשנתיים לארמיניה בילפלד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–4 על זנדהאוזן במסגרת הגביע הגרמני. שוולו שיחק עונה אחת בארמיניה בילפלד, ובקיץ 2015 נקרא שוב לשחק בפרייבורג, שנשרה בלעדיו לליגת הבונדסליגה השנייה, על אף שנשארה עוד שנה בחוזה ההשאלה שלו לארמיניה בילפלד, משום שהקבוצה נשארה ללא שוערים לאחר מכירתו של רומן בורקי לבורוסיה דורטמונד. בעונת 2015/16 שוולו עמד בשערה של פרייבורג כשוער הראשון, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. שוולו נשאר השוער הראשון גם בעונת 2016/17, בה הקבוצה סיימה באופן מפתיע בחלק העליון של הטבלה, והציג יכולת גבוהה. ב-4 באוגוסט 2020 לאחר שמונה שנים בפרייבורג חתם בהרטה ברלין. ב-15 ביוני 2022 הושאל לשאלקה 04.
דודו פיצה
סין
בסין, פיצה דודו החלה לפעול בשנת 2016 עם תפריט המבוסס על מרכיבים מקומיים תחת המותג Weimeida Pizza (בסינית: 味美 达 披萨, משמעות: "טעם נהדר"). הפיצריה הראשונה נפתחה באזור הסטודנטים של ינטאי, השנייה בהאנגג'ואו. בשוק הסיני, דגם הפיצריה הרגיל של דודו פיצה התברר כלא יעיל, ולכן בשנת 2019 הושק סניף חדש בהאנגג'ואו באזור יוקרתי עם עיצוב לא טיפוסי, תפריט חדש ואפשרות הזמנה דרך WeChat.
באפריל 2021, הודיע אובצ'יניקוב כי פיצה דודו תפסיק לפעול בסין עקב ניתוק החברה מהמודל העסקי העולמי וכן בשל הקשיים שנוצרו בשוק הסיני: תחרות גבוהה, מנטליות צרכנית מורכבת, בחירה לא נכונה של מודלים עסקיים. בסך הכל, ההשקעות להתרחבות אל השוק הסיני הסתכמו ביותר מ-2.5 מיליון דולר.
אלכסנדר שוולו
קריירת מועדונים
ב-27 ביולי 2023 חתם באוניון ברלין.
דודו פיצה
מודל עסקי
הבסיס לזיכיון Dodo Pizza הוא מערכת ה-ERP מבוססת הענן Dodo IS, המארגנת תהליכי עבודה של פיצרייה, לרבות עיבוד הזמנות, תפעול מטבח, משלוח, ניהול צוות ושיווק. אובצ'יניקוב רואה ב"דיגיטציה עמוקה" ופתיחות תהליכים את המושג "דודו פיצה". מאז 2012 מותקנות בפיצריות מצלמות המאפשרות ללקוחות לצפות בתהליך הכנת הפיצה. החברה משתמשת במערכות המבוססות על רשתות עצביות כדי לקבוע את מצב הרוח של המבקרים, לעקוב אחר התפלגות האורחים לאורך זמן, ואף לשלוט באיכות הפיצה לפי מאפיינים עדינים של הבצק.
אלכסנדר שוולו
קריירה בינלאומית
שוולו הופיע בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה עד גיל 20, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
דודו פיצה
מודל עסקי
המשרד הראשי של פיצה דודו ממוקם בסיקטיבקר. מאז 2015, הוא שוכן בבניין של מפעל סובייטי לייצור דודי קיטור לשעבר. בשטח של 800 מ"ר ישנם 130 מקומות עבודה, בהם יותר מ-70 מתכנתים, ופיצריה, בה עוברים הכשרה זכיינים עתידיים ועובדיהם.
רשת הפיצריות הפרטית "דודו פיצה" מנוהלת על ידי חברת "Pizza Venture", שבבעלות אובצ'יניקוב המחזיק ב-90.3% ממניותיה. העבודה מול הזכיין מאורגנת באמצעות חברת הזכיינות Dodo, שבבעלות 100% של DIPI GLOBAL GROUP LIMITED, הרשומה באיי הבתולה הבריטיים ו-69% ממניותיה בבעלות אובצ'יניקוב עצמו. זכיינים חותמים על הסכם זיכיון מסחרי עם Pizza Venture, משלמים עמלה חד פעמית, תמלוגים (3.5% בשנה הראשונה, 5% מהשנה השנייה) ועמלה עבור הזמנות שבוצעו דרך המוקד הטלפוני של פיצה דודו. זכיינים חדשים נדרשים לעבור הכשרה של 22 יום במשרד הראשי בסיקטיבקר ואישור פתיחת פיצריה במקום נבחר מתקבל רק לאחר שניסו את כוחם בעיירה קטנה. החברה מפתחת פרויקטי עיצוב של מתחמים לזכיינים, מסדירה רכישת מוצרים ומסייעת בהכשרת עובדים. מבנה נפרד "דודו בקרה" (Додо Контроллинг) אחראי על הבקרה על עבודתו של הזכיין.
אלכסנדר שוולו
תארים
עם פרייבורג:
סרגיי פרחון
סרגיי וולודימירוביץ' פרחון (באוקראינית: Сергій Володимирович Перхун; 4 בספטמבר 1977 – 28 באוגוסט 2001) היה כדורגלן אוקראיני ששיחק בעמדת השוער בנבחרת אוקראינה ובמספר מועדונים באירופה.
קריירת מועדונים
בין השנים 1993–1998 שיחק פרחון בדניפרו דניפרופטרובסק מליגת העל האוקראינית, כשבמשך תקופה קצרה הושאל למטאלורג נובומוסקובסק מהליגה הרביעית. בין השנים 1999–2000 שימש כשוער ראשון עבור קבוצת שריף טירספול מליגת העל המולדובית, עמה זכה גם בגביע המולדובי. בשנת 2001 שימש כשוער הראשון של קבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
נכון לחודש אוגוסט 2020, פרחון הוא השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ליגת העל האוקראינית לערוך את הופעת הבכורה שלו, כששיחק נגד קריוובאס קריבי ריה במדי דניפרו דניפרופטרובסק בגיל 16 שנים ו-34 ימים, ב-8 באוקטובר 1993.
קריירה בינלאומית
ב-15 באוגוסט 2001, ארבעה ימים לפני התקרית שהביאה למותו, ערך פרחון את הופעתו היחידה בנבחרת אוקראינה, כשנכנס במחצית הניצחון 1-0 על נבחרת לטביה במשחק ידידות.
מותו
ב-19 באוגוסט 2001, במהלך משחק נגד אנז'י מחצ'קלה במדי צסק"א מוסקבה, במהלך ניסיון להגיע לכדור פגע שחקן היריבה בודון בודונוב בטעות עם הפקקים בנעלו בראשו של פרחון לאחר שיצא מהרחבה לעצור אותו ופצע אותו בראשו. פרחון דימם מראשו ופונה לבית החולים שם מת לאחר תשעה ימים מדימום מוחי. צסק"א מוסקבה הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 16 על-מנת לכבד את זכרו.
שני הגרנדירים
שני הגרנדירים (בגרמנית: Die Grenadiere) היא פואמה שחוברה על ידי המשורר והפובליציסט היהודי-גרמני היינריך היינה ופורסמה לראשונה בשנת 1822. הפואמה חוברה על רקע מלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812, בה פלש צבא נפוליאון לרוסיה וכתוצאה מכך נפלו חיילים צרפתים רבים בשבי.
ההשראה של היינריך היינה לכתוב את השיר נבעה מעדותם של החיילים הצרפתים אשר נפלו בשבי הרוסי במהלך מסעו של נפוליאון.
כמו כן, המלחין המוכר רוברט שומאן הפיק ממילות הפואמה את אחת מנעימותיו המפורסמות ביותר.
תוכן הפואמה
השיר מתמקד בשני חיילים (גרנדירים) המשרתים בצבא צרפת בתקופת הקיסרות הראשונה של צרפת, אשר הונהג על ידי הקיסר נפוליאון בונפרטה.
במהלך אחד מקרבותיה של צרפת למטרת כיבוש, פלש צבאו של נפוליאון (ה"גרנד ארמה") לתוך שטחי האימפריה הרוסית, וכתוצאה מכך נפלו שני החיילים הצרפתים בשבי הרוסי.
למעשה, השיר מתחיל מהנקודה בה שני החיילים משתחררים מהשבי ויוצאים לכיוון צרפת. בעודם מתחילים לסגת בחזרה לצרפת דרך שטחי פרוסיה, הם מבינים שקיסרם המהולל והבלתי מנוצח עד כה - נפל בשבי אף הוא.
בהמשך, אחד מן החיילים מעיד על רצונו לחזור לביתו אשר נמצא בצרפת על מנת להושיע את משפחתו אשר עלולה לקרוס בלעדיו. לעומת זאת, החייל השני, בעודו גוסס מפצעי המלחמות, מביע את ערגתו להיקבר בצרפת, אך מוכן להמשיך במאבקי המלחמות ולעמוד על רגליו למען הקיסר ולמען צרפת.
יחסי אינדונזיה–מיאנמר
יחסי אינדונזיה–מיאנמר הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ומיאנמר.
היחסים בין המדינות כוננו ב-27 בדצמבר 1949. אינדונזיה מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון ואילו מיאנמר מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
שיתוף פעולה
אינדונזיה תמכה ובירכה על הצטרפותו של מיאנמר לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) בשנת 1997. אינדונזיה תומכת גם בתהליך הדמוקרטיזציה של מיאנמר. אינדונזיה ממלאת מאז את תפקיד המפקח האזורי על הדמוקרטיה על ידי עידוד מתמיד של נייפידאו לרפורמה במערכת הסמכותית שלה.
כמדינה המוסלמית המאוכלסת ביותר בעולם, אינדונזיה צופה מקרוב באלימות המשותפת נגד המיעוט המוסלמי של רוהינגיה. אינדונזיה גם מחליפה דעות עם בנגלדש ונציבות האו"ם לפליטים (UNHCR), במטרה להביע את דאגתם ולהתייחס לבעיות פליטי רוהינגה במיאנמר. סוכנות האו"ם הביעה הערכה על תרומתה של אינדונזיה לסייע במציאת פתרון לסוגיית הרוהינגיה. סוסיליו באמבאנג יודהויונו, נשיא אינדונזיה, קורא למנהיגי מיאנמר להתייחס לאלימות בהנהגת בודהיסטים נגד מוסלמים שלדבריו עלולים לגרום לבעיות למוסלמים במקומות אחרים באזור. אינדונזיה מעודדת את מיאנמר להתייחס לסוגיה של רוהינגיה בתבונה, ולמנוע מתח ואלימות. אינדונזיה מוכנה לתמוך במיאנמר כדי להשיג יעדים אלו.
בשנת 2017, בעקבות רדיפה צבאית של הרוהינגה, הפגינו מפגינים מול שגרירות מיאנמר בג'קרטה ונזרק בקבוק תבערה לבניין.
היסטוריה
היחסים בין אינדונזיה העתיקה ומיאנמר התקיימו כבר במהלך המאה ה-14, נגרקרטגאמה כתב היד הג'אווני מתקופת מג'פהיט הזכיר את Marutma, מדינה שהיום מזוהה כ-Martaban או Mottama, הממוקמת בדרום מיאנמר המודרנית.
בורמה הכריזה על עצמאותה מבריטניה ב-4 בינואר 1948. בהמשך כוננו שתי המדינות באופן רשמי קשר דיפלומטי ב-27 בדצמבר 1949. כינון מערכת היחסים הדיפלומטית בין המדינות הודגש על ידי פתיחת "הבית האינדונזי" ביאנגון, ששודרג לאחר מכן לשגרירות הרפובליקה של אינדונזיה באפריל 1950. באותה תקופה הנשיא סוקרנו ציין את בורמה כ"חברה במאבק ובמימוש עצמאות אמיתית".
ביקורים רמי דרג
הנשיא סוהארטו ביקר במיאנמר ב-26 בנובמבר 1972, ב-22–29 באוגוסט 1974 וב-23–25 בפברואר 1997. לעומת זאת, הגנרל נה וין ביקר באינדונזיה בין התאריכים 11–14 ביוני 1973 ובתאריכים 8–13 ביוני 1974. הגנרל נה וין ערך גם ביקור אישי באינדונזיה ב-23–25 בספטמבר 1997 בהזמנת הנשיא סוהארטו. בתוך כך, גם הגנרל הבכיר טהאן שווה ביקר באינדונזיה בתאריכים 5–8 ביוני 1995, נובמבר 1996, ובאפריל 2005.
אינדיקציה נוספת לשיפור מערכת היחסים בין אינדונזיה למיאנמר היא ביקורם של שלושה נשיאים אינדונזיים במיאנמר: הנשיא עבד א-רחמן וחיד ב-7 בנובמבר 1999, הנשיא מגוואטי סוקרנופוטרי ב-24 באוגוסט 2001, והנשיא ד"ר סוסיליו באמבאנג יודהויונו ב-1–2 במרץ 2006 ו-23–24 באפריל 2013. ראש ממשלת מיאנמר, גנרל תיין סיין, ביקר רשמית באינדונזיה בין התאריכים 16–17 במרץ 2009 ומאי 2011.
סחר והשקעה
הייצוא של אינדונזיה למיאנמר כולל מוצרי נייר ונייר, שמן דקלים, ברזל ופלדה, טבק וגומי. מאידך, יבוא אינדונזיה ממיאנמר כולל קורנפלור, עץ, אגוזים, סודה, דגים וירקות. מיאנמר ציינה את רצונה לייבא דשן או מלט והזמינה משקיעים אינדונזיים להשקיע או לפתוח עסקים במיאנמר. השווי הכולל של הסחר אינדונזיה-מיאנמר החל ביוני 2008 הסתכם ב-159 מיליארד דולר.
אינדונזיה גם הסכימה להשקיע בענף החשמל והבנייה של מיאנמר. מפיק המלט הגדול באינדונזיה, PT Semen Indonesia, הסכים להשקיע 200 מיליון דולר במפעל של מלט במיאנמר שיוקם בתחילת 2014. במהלך ביקורו הממלכתי באפריל 2013, הנשיא יהודויונו נשבע להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי בהתאם לרפורמות של מיאנמר, והבטיח גם לדחוף את החברות הציבוריות והפרטיות של אינדונזיה להשקיע במיאנמר, ולקבוע היקף סחר יעד של מיליארד דולר לשנת 2014. גם אינדונזיה וגם מיאנמר מקדמים את היקף הסחר של שתי המדינות. היקף הסחר מוערך ביותר ממיליארד דולר. אינדונזיה הציעה לרכוש 300,000 טונות אורז ממיאנמר.
אימרה טאוסיג
אימרה טאוסיג (בהונגרית: Taussig Imre; אבה (הונגריה), 28 ביוני 1894 – מחנה ריכוז ברוק אן דר לייטה (Bruck an der Leitha), 23 במרץ 1945) היה כדורגלן נבחרת הונגריה בכדורגל יהודי-הונגרי, חלוץ, קיצוני ימין. הוא נספה בשואה.
בנבחרת
בין השנים 1914 – 1918 הופיע בנבחרת הלאומית חמש פעמים וכבש שער אחד.
אתר ההנצחה לגדוד השישי של פלמ"ח-הראל
אתר ההנצחה לגדוד השישי של פלמ"ח-הראל שליד המושב שואבה הוא מתחם זיכרון, המוקדש ללחימת הגדוד במלחמת העצמאות. הוא חלק מפארק יצחק רבין.
רקע
הגדוד השישי הוקם בתחילת מלחמת העצמאות על בסיס פלוגה ח' והרזרבה הירושלמית של הפלמ"ח. מפקדו היה צבי זמיר וניתן לו השם "גדוד ירושלים". יחידותיו פוזרו תחילה ביישובים מסביב לירושלים - פלוגה בבית הערבה, מחלקות בכפר עציון ובקריית ענבים ומעלה החמישה, ופלוגה שעסקה בליווי שיירות לעיר. בינואר 1948 נפלו 20 מחיילי הגדוד שלחמו במסגרת מחלקת הל"ה. חיילי הגדוד השתתפו בשני קרבות מרים בקסטל ובליווי שיירת נבי דניאל, שזמיר פיקד עליה. בחודש מאי השתתפו חלק מחיילי הגדוד במבצע בן נון ב', פלוגת בית הערבה הוסיפה לפעול בגזרת ים המלח ומחלקת גוש עציון לחמה בקרב האחרון על הגוש. בהפוגה הראשונה צורף הגדוד לחטיבת הראל, שהשתתפה לאחר ההפוגה במבצע דני להרחבת המסדרון היבשתי ממישור החוף לירושלים. חיילי הגדוד ישבו במשלט המשותף ובהמשך השתתפו עם החטיבה במבצע ההר ובמבצע חורב בנגב. הגדוד ממשיך להתקיים בצה"ל במסגרת חטיבת מילואים.
במהלך המלחמה נהרגו 120 מחיילי הגדוד השישי.
האתר
האתר ממוקם ממערב לכביש ירושלים-תל אביב, מול מושב שואבה. הוא שוכן למרגלות הגבעה שעל גביה ניצבת אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
האתר הוא רחבה בשולי חורשת מטיילים, המתוחמת בשרשרת מעגלית של שלטים. בכניסה לרחבה ניצב שלט המכריז על שם האתר. שלטי המתכת שמעבר לו נושאים כיתובים קצרים, המתייחסים לתחנות במסע הקרבות שעבר הגדוד במלחמה, לפי סדר כרונולוגי. בקצה שרשרת השלטים מוצב שלט ובו תקציר תולדות הגדוד במלחמת העצמאות, מפה של אתרי הקרבות שבהם לחם וכן להדלקת להבת זיכרון. בצידם ניצבים תרנים לדגלים.
כל השלטים באתר עשויים בתבנית עיצובית אחידה, המשמשת בכל אתרי הזיכרון שבפארק יצחק רבין.
אתר ההנצחה הוקם על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח.
אל-מצבאח
רקע
אל-מצבאח דגל ביצירת מכנה תרבותי ערבי-עיראקי משותף לבני שלוש הדתות המונותאיסטיות כפי שהדבר משתקף במאמר הפותח את הגיליון הראשון, הקורא להרחבת אופקי האזרח כאמצעי לקידומה של האומה, תיקון הפגמים החברתיים והמוסריים, עידוד הנוער לפעילות ספרותית ומדעית, חיזוק הקשר הרוחני בין אנשי הספרות היהודים לאנשי הספרות בני כל הדתות ואיחוד הכוחות למען קידומה של המולדת, יחד עם הדגשתה של תרומת הספרות לתחיית האומה העיראקית.
העיתון היה ציוני באוריינטציה שלו ובדיווחיו האוהדים המרובים על בניין היישוב היהודי בארץ ישראל ובקריאתו לחיזוק לימודי השפה העברית בקרב יהודי עיראק. שינה ציין כי יעדו העיקרי של העיתון היה להפיץ את הרעיון הציוני, במגבלות הצנזורה העיראקית.
העיתון שימש במה לרבים מן הכותבים היהודים ולטיפוח מגמת ה"עיראקיזציה" של ההנהגה היהודית ושל בכירי הסופרים היהודים. הופעת העיתון ביטאה את הדואליות שבין נטיית הלב של היהודים אחר הציונות לבין בחירתם באימוץ האוריינטציה העיראקית, שרובם המכריע של האינטלקטואלים והסופרים היהודים היו חסידיה. העיתון עסק בכל נושאי ההתעניינות של הקהילה היהודית: חברה, כלכלה, פוליטיקה, חינוך ותרבות, קשרים עם ארץ ישראל, מאבקים פנימיים בתוך הקהילה היהודית, ותגובות על גילויים אנטי-יהודיים בקרב הציבור הערבי.
שיתוף הפעולה בין שינה ושאול החזיק מעמד רק כשנה. בשל חילוקי דעות על הקו המערכתי, ככל הנראה, נפרדו דרכיהם, ושאול ייסד מאוחר יותר, הפעם כמוציא לאור ועורך, את "אל חאצד" (הקוצר).
יוהנה אק
יוהנה אק (בגרמנית: Johanna Eck;), הייתה מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.
ביוגרפיה
יוהנה אק נולדה בברלין לבית אופיץ (Opitz) הייתה אחות בהכשרתה. בעלה נהרג בשרתו בשורות צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
משנת 1942 ועד סוף מלחמת העולם השנייה הסתירה אק ארבעה נרדפי הנאצים זה אחר זה. שניים מהמסתתרים היו יהודים, ובהם היינץ גוטמן (Guttmann), בנו של יעקב גוטמן, חברו של אביה של אק מתקופת שירותם המשותף בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. יעקב גוטמן וכל משפחתו גורשו למחנות ההשמדה במזרח אירופה ונרצחו. רק היינץ שרד והסתובב ברחובות ללא מקלט וללא כרטיסי קיצוב מזון. כל האנשים אליהם פנה סירבו להסתירו מחשש לחייהם, עקב עונש המוות שאיים על כל מי שסייע ליהודים. אק קלטה אותו בביתה וחלקה את קצבת המזון שלה עמו. היא ניסתה להשיג מנות מזון נוספות עבורו מידידים. בנובמבר 1943 נהרס ביתה בהפצצות בעלות הברית. אק מצאה עבור גוטמן מקום מסתור חלופי, השיגה עבורו כרטיסי קיצוב מזון, ונשארה עמו בקשר גם בעודו במחבוא.
בינואר 1944, לאחר שהפצצות בעלות הברית זרעו בלבול במרכז רישום האוכלוסין בברלין וברישומי האוכלוסין, מסרה אק לרשויות כי ביתה ומסמכיה של אלפרידה נשרפו בהפצצה. כך הצליחה לרשום את אלפרידה בשם אלפרידה הרטמן, בזהות של נוצרייה. כך יכלה לרשום את אלפרידה כדיירת חוקית בדירתה וכן לקבל עבורה תלושי מזון.
בשנת 1973 הכיר יד ושם באק כחסידת אומות העולם. משנת 2014 נקרא על שמה בית ספר ברובע טמפלהוף-שנברג בברלין.
גאיוס ליקיניוס קאלבוס
גאיוס ליקיניוס קאלבוס (בלטינית: Gaius Licinius Calvus; 28 במאי 82 - 47 לפנה"ס) היה מדינאי, נואם ומשורר רומאי.
הוא השתייך לבית האב הפלבאי של הליקינים (gens Licinia). אביו היה פראיטור ומחבר ספרי השנים גאיוס ליקיניוס מאקר (Gaius Licinius Macer). קאלבוס כתב נאומים אחדים נגד פובליוס ואטיניוס, מתומכיו של יוליוס קיסר, שאחד מהם נזכר בשיר 53 של ידידו המשורר קאטולוס. רוב נאומיו אבדו. כמו כן כתב שירי אהבה, בהם שיר על מותה בטרם עת של אשתו קווינטיליה. אחד מחיבוריו ששרד לימינו הוא אפיליון בשם "אִיוֹ". זוהי פואמה קצרה העוסקת בגיבורה המיתולוגית אִיוֹ, שיופיטר התאהב בה ונרדפה על ידי יונו.
אלי לילי
אלי לילי אנד קומפני (באנגלית: Eli Lilly and Company, ידועה כאלי לילי) היא חברת תרופות אמריקאית. החברה נוסדה באינדיאנפוליס ב-1876 והמטה שלה ממוקם בעיר מאז. החברה מעסיקה כ-35,000 עובדים ברחבי העולם והכנסותיה כ-22 מיליארד דולר.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1876 על ידי הרוקח אלי לילי, ששירת כקולונל בצבא האיחוד. בין התרופות הראשונות שייצר היה כינין לטיפול במלריה. הוא פיתח גלולות וקפסולות מצופות ג'לטין וכן ממתיקים שייסיעו בנטילת התרופות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פעלה החברה בשיתוף עם הצלב האדום האמריקאי, ייצרה מנות פלזמה ופניצילין.
החברה מעסיקה (נכון לספטמבר 2020) 35,074 עובדים, מהם 10,845 באינדיאנפוליס ו-19,666 מחוץ לארצות הברית. לחברה מרכזי מחקר ופיתוח בשמונה מדינות ואתרי ייצור בשמונה מדינות.
בישראל הקימה החברה נציגות מקומית תחת חברת "אלי לילי ישראל בע"מ" ב-1997 משנת 2016 פועלים משרדי החברה בקריית אתגרים ברעננה.
תרופות
בין מוצרי החברה הבולטים: פרוזאק (פלואוקסטין), דולופין (מתאדון), סימבאלתה (דולוקסטין), זיפרקסה (אולנזאפין), סיאליס (טאדאלאפיל), גמזר (גמציטבין), סקונל (סקוברביטל), טרוליסיטי (דולגלוטיד), הומלוג (אינסולין), הומולין R (אינסולין), בסגלר (אינסולין), אלימטה (פמטרקסד), פורטאו (טריפאראטיד), טלץ (איקסקיזומאב), ג'רדיאנס (אמפאגליפלוזין), ורזיניו (אבמציקליב), טרדג'נטה (לינגליפטין), גלוקגון, אדסירקה (טאדאלאפיל), סטרטרה (אטומוקסטין), לרטרובו (אולרטומאב), אביסטה (רלוקסיפן).
2006 בבוטסואנה
אירועים שהתרחשו במהלך 2006 בבוטסואנה.
בית החולים נוסטרה סניורה דה מריצ'ל
בית החולים נוסטרה סניורה דה מריצ'ל, הוא בית החולים היחיד באנדורה. הוא נקרא על שם גבירתנו ממריצ'ל הפטרונית של אנדורה.
היסטוריה
בית החולים נבנה בשנת 1993 על שטח תלול מאוד של 5,000 מ"ר בלבד באסקלדס-אנגורדני. הוא בנוי על 12 מפלסים. שלושת המפלסים הנמוכים ביותר מהווים חניון עבור 267 מכוניות. הקומות העליונות יוצרות בלוק ליניארי בצורת S. ישנם 192 חדרי שינה ליחיד עם חדרי רחצה. מיצב אמנותי בכיכר בית החולים לציון 70 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם נפתח על ידי שר הבריאות, קרלס אלווארז בדצמבר 2018. יחידת הקרנות החדשה תיבנה בחניון על אבנידה פיטר איי רוסל, ליד בית החולים ומחובר אליו באמצעות מעלית. במקרים של טיפולים מיוחדים החולים עשויים להישלח לברצלונה או לטולוז במסוק.
ריצ'רד פ. אווטקלט
ריצ'רד פלטון אווטקלט (באנגלית: Richard Felton Outcault; 14 בינואר 1863 - 25 בספטמבר 1928) היה קומיקסאי אמריקאי. יוצר הסדרה הילד הצהוב ובאסטר בראון. נחשב לחלוץ מרכזי ברצועת הקומיקס המודרנית.
חיים וקריירה
אווטקלט נולד ב-14 בינואר 1863, לנקסטר, אוהיו, לקתרין דייוויס וג'סי פ. אווטקלט. הוא למד בבית הספר לעיצוב של אוניברסיטת מקמיקן בסינסינטי בין השנים 1878–1881, ולאחר שסיים את לימודיו עסק בציור מסחרי עבור חברת Hall Safe and Lock.
קריירה מוקדמת
אווטקלט צייר תצוגות אור חשמליות עבור מעבדות אדיסון לתערוכת המאה 1888 בעמק אוהיו ובמדינות האוקיינוס האטלנטי התיכון בסינסינטי. דבר זה הוביל לעבודה במשרה מלאה עם אדיסון בווסט אורנג', ניו ג'רזי, שם עשה רישומים ואיורים מכניים. אדיסון מינה אותו לאמן רשמי לתערוכת המטיילים של החברה בשנים 1889–90, שכללה פיקוח על התקנת תערוכות אדיסון בתערוכת יוניברל בפריז. בהיותו שם, למד אמנות ברובע הלטיני.
בשנת 1890 חזר אווטקלט לארצות הברית, התחתן ועבר להתגורר בפלשינג בעיר ניו יורק. הוא עבד בהכנת שרטוטים טכניים לרחוב ג'ורנל ג'ורנל ולעולם החשמל, כתב עת בבעלות אחד מחבריו של אדיסון. בצד, הוא תרם למגזיני ההומור Truth, פאק, Judge ולייף.
הילד הצהוב
הרצועה המצוירת הראשונה של אווטקלט לעיתון הופיע ב-16 בספטמבר 1894: רצועת קומיקס בן שישה פאנלים, שכותרתו "בורותו של דוד אבן". אף על פי שלא היו הרצועות הראשונות שהשתמשו ברצועות מרובות פאנלים - אפילו בעולם - אווטקלט היה בין הראשונים.
רצועת קומיקס של אווטקלט מהגיליון של Judge ב-2 ביוני 1894 הציגה ילד רחוב עם אוזניים גדולות וקירח בשמלה. אווטקלט המשיך לצייר את הדמות, אשר ערכה את הופעת הבכורה שלה בעולם ב-13 בינואר 1895. הילד הופיע בצבע לראשונה בגיליון ב-5 במאי, בסרט מצויר שכותרתו "בקרקס בסמטת הוגאן". הרצועות המאויירות השבועיות של סמטת הוגאן הופיעו מכאן ואילך בצבע, בכיכובם של ילדי שכונות עוני רעשניים ברחובות, ובמיוחד הילד הקירח, שזכה לשם מיקי דוגן. בפרק של 5 בינואר בסמטת הוגאן, שמלתו של מיקי הופיעה בצהוב עז. עד מהרה הוא הפך לכוכב הרצועה ונודע בשם הילד הצהוב. מידת ההצלחה שלה גרמה לעיתונים אחרים לפרסם רצועות כאלו, וכך הילד הצהוב נתפס כנקודת ציון בהתפתחות הרצועה כמדיום המוני.
באסטר בראון
אאוטקלט הציג את באסטר בראון ב-4 במאי 1902, ילד שובב ובעל אמצעים לבוש בסגנון לורד פנטלרוי הקטן, וטרייר הפיטבול שלו טיג'. הרצועה והדמויות היו פופולריות יותר מהילד הצהוב, ואווטקלט רישת את המותג למספר רחב של מוצרי צריכה, כמו נעלי ילדים. בשנת 1904 מכר אווטקלט רישיונות פרסום ל-200 חברות בתערוכת הרכישה בלואיזיאנה. העיתונאי רוי מק'קרדל דיווח בשנת 1905 כי אווטקלט הרוויח 75,000 דולר לשנה ממרצ'נדייז והעסיק שתי מזכירות ועורך דין.
חיים אישיים
אווטקלט התחתן עם מרי ג'יין מרטין, ביום חג המולד 1890. לזוג נולדו שני ילדים.
עקרה (שיר)
שמאל|230px|ממוזער|גרסה של השיר ב[[כתב יד (מקור)|כתב ידה של המשוררת (מתוך אוסף שירי רחל בארכיון מפלגת העבודה). כותרת השיר: אִמָּהִי, והמילים: בֵּן לוּ היה לי. ילד קטן, שְחר-תלתלים וְנבוֹן. לאחֹז בידוֹ ולפסוע לאט בִשְבִילֵי הגָן. ילד –– קטן.
"אוּרי" אקרא לו, אורי שלי, רך וצלול הוא הַשֵם הַקָצָר, טבוּל אוֹרָה. לילד קטן וּשְחַרְחַר אורי! – אקרא.