cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איגרות צפון
איגרת טו (סיקור השאלות והתשובות)
בנימין טען שהתורה מבודדת את ישראל מהעמים. נפתלי אמר שזה נכון כדי שעם ישראל יוכל לשמור על ייחודו, אך הוא לו עושה את זה מתוך גאווה ושנאה, אלא מאותה סיבות שהרבה אמנים והוגים שמרו על מרחק כדי לעדן את רוחם, ולהביא את אותו העידון לשאר העולם. הוא אף מוסיף בסוף האיגרת, ששמירה על הזהות היהודית לא חייבת לגרום לא להרגיש מושפל מול הגויים, ואולי אף להפך.
כנגד הטענה שהתורה משפילה את הרוח, נפתלי טוען שהיא מרוממת את הרוח היות שאדם ששומר על אמונתו גם כשמשפילים אותו, הוא האדם עם הרוח הכי גבוה, יותר ממי שמשפיל אחרים.
בנוגע לטענה של בנימין שהיהודים עוסקים בפלפולי הבל, נפתלי כתב לו שמהניתוח שהוא הביא עד כה רואים שהתורה עוסקת בדברים שאקטואליים לחיי היום יום של כל אדם. עם זאת הוא מודה שהרבה יהודים הידרדרו לחקירה לשם חקירה המנותקת ממסקנות מעשיות. את האשמה לכך הוא תולה בכך שלומדי התורה התנתקו משורשי רוח התורה המופיעה בתנ"ך ובמדרשים. עד כדי כך, שהמונח "חסיד" הפך לכינוי למי שפורש מן העולם, בעוד שלטענת נפתלי המונח במקור נועד לתאר אדם שמקדיש את כולו לטובת העולם.
נפתלי מזכיר את תלונתו של בנימין על כך שהתורה מגבילה את חיי היהודי, על זה הוא אומר שאם זוכרים את מטרת העולם שהוא פירט עליה באיגרות, רואים שהגבלות הללו עדיפות. בתור דוגמה הוא מביא את מצוות השבת, שמקשה על היהודי להשתלב בתעשייה, אבל אם מבינים שהשבת נועדה לשם התבוננות מיוחדת על התוכן של ששת הימים, מבינים ששמירת השבת קודמת להצלחה בעבודה.
איגרת טז (האמנציפציה)
בשלב זה, נפתלי עובר לדון בשאלת היחס לאמנציפציה. לדעתו האמנציפציה מהווה התקדמות גדולה ברוח האנושית. אמנם לכאורה על פי הטענות הקודמות, לא טוב ליהודים להשתלב בין הגויים או להיות בעלי רכוש וכח, ועל כן יש לדחות את שוויון הזכויות. אבל אין חובה על היהודים להיות חסרי כל, אם היהודים יקבלו את האמנציפציה בתור פלטפורמה לקדם את מטרתו כעם, אז האמנציפציה טובה. היא תזיק רק אם היהודים ישתלבו בין הגויים ולא ישמרו על ייחודם.
איגרת יז (הרפורמים)
מכאן נפתלי עובר להתייחס אל אלו שמנסים ל"תקן" את היהדות. לדידו בהחלט יש מה לתקן בעם ישראל, למשל את המצב שיהודים מקיימים מצוות כמצוות אנשים מלומדה ללא הבנה של תוכן המצוות. אבל התיקון ומטרתו חייב להיות מתוך התורה ולשם התורה ולא לשם התאמה לדעות חיצוניות, לכן נפתלי מבקר את הרפורמים שהתיקונים שהם מציעים לא נועדו לקדם את עם ישראל למטרה שהתורה מכוונת אליה, אלא שתתאים לרוחות הזמן, גם כשרוח הזמן מקדשת את ההנאות החומריות. כתוצאה מכך, ספרי הלימוד של המחדשים חסרים הרבה מהמצוות, ומלמדים את הדת כצורה של טקסים, ולא כצורת התנהגות ומחשבה שמשתלבת בכל שלבי החיים של האדם.
איגרת יח (שלילת השיטות הנוגדות)
מכיוון של כוחו וקיומו של ישראל מבוסס על התורה, כל החוליים שישראל סובלים ממנו נובעים מהבנה לקויה בלימוד התורה. לכן נפתלי עובר על תולדות לימוד התורה, ובעיקר על לימודי המחשבה שלה בישראל, כדי לעמוד על שורש הבעיות והטעויות בזמנם. במהלך הניתוח הוא מציג גישות שונות לניתוח היהדות ומבקרם.
התורה בעת העתיקה
בהתחלה הייתה התורה שבכתב בלבד, שקיימים בה רק היסודות, בעוד שפרטי קיום המצוות נמסרו בעל פה בלבד. אך בגלל שישראל יצאו לגלות ולצרות אחרות, הועלתה המסורת על כתב (משנה) כדי שלא תשכח. פרשנותה של המשנה נשמרה בעל פה, עד שנכתבה הגמרא. אבל את רוח התורה לא כתבו במפורש על הכתב, אלא רק הצפינו אותה בספרי האגדתות. במשך שנים היו שני בתי מדרש ששמרו על הלימוד (ככל הנראה הכוונה לבתי המדרש בארץ ישראל ובבבל).
ימי הביניים והרמב"ם
עם הזמן, בתי המדרש הקודמים ירדו, בזמן שהלימוד שהועלה בכתב (הלכה) ניצל, הלימוד שלא הועלה בכתב (המחשבה) לא שרד. התוצאה היא שיהודים שרצו לעסוק בפילוסופיה ומחשבה מעמיקה, עשו זאת דרך לימוד הפילוסופיה היוונית והערבית. היות שהיסודות של זרמי המחשבה האלה אינם עולים תמיד בקנה אחד עם המחשבה היהודית, התעוררו אצל הרבה מהיהודים המעמיקים שאלות לגבי ההיגיון או הרלוונטיות של המצוות. במקביל, קמו תנועות שראו במצוות משהו ללא רוח וללא קשר למציאות, ואף ראו ערך בקיום המצוות "מצוות אנשים מלומדה".
נפתלי נוגע בכמה זרמים שהיו באותם ימים. הוא נוגע למשל בקבלה, שהייתה יכולה לתת רוח למחשבה ומוסר, אך במקום זה הפכה לפרקטיקה של קמיעות והגנה מפני שדים. אבל הוא בעיקר עוסק ברמב"ם. נפתלי מציג אותו כאדם חכם שהיה בקי בפילוסופיה היוונית ובהלכה היהודית, וניסה ליישב בין הפילוסופיה לתורה. אבל במקום לתת לתורה יסודות חשיבה מתוך עיון בה עצמה, הוא הקים לה יסודות חשיבה חדשים שמבוססים על פילוסופיה חיצונית. כך הרבה מן המצוות (במיוחד העדויות והעבודות) לא הפכו למעשים בעלי ערך משל עצמם אלא למעשים סמליים שהיו נזקקים לזמנם בלבד כדי לעקור תפיסות מוטעות. נפתלי מביע כלפיו יחס אמביוולנטי, מצד אחד הרמב"ם הציל את שמירת התורה בישראל על ידי זה שהקים לה יסודות חשיבה חדשים. מנגד הרמב"ם גם זרע את זרע הפורענות לעתיד, כשבעת המודרנית צורת החשיבה שלו תשמש סיבה לזילזול במצוות.
העת המודרנית ומנדלסון
גם בעת המודרנית החלה ההשקפה שהיהדות היא אוסף של מעשים חסרי רוח, הרבה אנשים חשבו שאי אפשר להיות משכיל ויהודי בו זמנית. ואז קם משה מנדלסון ונתן הגות שמראה שאפשר להיות יהודי מקיים מצוות, וגם משכיל. אבל כמו הרמב"ם, ההגות שלו מבוססת על מטרות שמבוססות על ערכים זרים ולא ערכי התורה. המצוות הפכו להיות רק אמצעים לזמנם, שנועדו לעלייה להישגים של חשיבה. התוצאה היא שמצוות רבות כבר לא מקרבות למטרה זאת, ואף נראה שחלקן חוסמות את האדם לכך (כמו איסור כתיבה בשבת). לכן הרבה יהודים לא רואים את היהדות כרלוונטית כלפיהם, כשהם מתבססים על ההגות של גדולי חכמי היהודים.
כנגד 'המפלגה' החותרת לחדשנות ורפורמה, מעמיד המחבר ביקורת גם על ה'מפלגה' ההפוכה, אשר "תקים ותקבל עליה כירושת נחלה את היהדות הבלתי מובנה להם בתור "מצות אנשים מלומדה' ומבלי כל רוח בקרבה, יישאוה בידיהם כגולמים קדושים, מיראתם פן יעירו ויעוררו את הרוח". על 'שני הקצוות' ההפוכים הללו קובע המחבר כי הם קרובים זה לזה "באלפי תכונות, ואשר מזה נווכח לדעת ביותר כי המשגה עם שניהם".
הפתרון
התיקון לבעיה הזו חייב לבוא על ידי הקמת הגות יהודית המבוססת על עצמה, ולא על ערכים זרים. נפתלי קורא להקים בתי ספר שבהם ילמדו תנ"ך לא כלימוד אקדמי אלא להבנת רוח היהדות, ואז להבין מזה איך הלכות הגמרא נועדו ליישם רעיונות אלה. את התלמוד הוא מציע ללמוד כיישום רוח המקרא, ללא מורא מהפער בין לימוד כזה לזה של "גדולי המפלפלים, אשר לא באמת ולא בחיים יסודם". בבתי ספר אלה ילמדו לא לשים את התאוות בתור מטרה מרכזית, אלא את החיי המעשה היהודיים. כמו כן הוא מציין את ההתפלגות של היהודים להרבה כתות ודעות, וקורא לא להילחם בכך, אלא להניח לריבוי הדעות הללו כדי למנוע מצב של ניוון עתידי העלול לבוא מתוך בחירה בזרם מחשבתי מוטעה יחיד.
איגרת יט (סיום)
נפתלי מביע תקווה שכשבנימין יתחתן הוא יחנך את ילדיו על ברכי ערכי היהדות בצורה שנפתלי מציג באיגרות.
נפתלי מציין שהוא היה שמח לתת לרעיונות ביהדות להתפתח במשך השנים ולתת לזמן לקבוע מה נכון בצורה "אבולוציונית", אך בגלל החדירה של רעיונות לא יהודיים ליהדות הוא חייב להעמיד את החינוך בשיטה שעליה הוא מדבר, גם אם הוא יהיה היחיד שמחזיק בה.
עוד נפתלי מבטיח כי יכתוב בעתיד שני ספרים: אחד שבו יתאר את תולדות ה', העולם, האדם, והיהודי; ושני, שבו הוא יעסוק במצוות, בעוד הוא מבטיח שאת הספר על המצוות הוא יוציא לאור בקרוב (ככל הנראה הכוונה לספר "חורב").
תגובות
הספר זכה לתפוצה רחבה ולאהדה עוד בזמנו. הוא הפך לאחד מספרי היסוד של האורתודוקסיה המודרנית. צבי גרץ, שלימים פנה לקונסרבטיביזם, התרשם מאוד מהספר בהיותו צעיר, והלך לרש"ר הירש כדי להיות תלמידו במשך שלוש שנים בהשפעתו. כשיצא התרגום הראשון לספר, החפץ חיים שיגר למתרגם מכתב שבו הוא כתב שהוא נהנה מהספר, ושיוכל להועיל לישראל מאוד.
גבים
גֵּבִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, השוכן כחצי קילומטר מדרום לעיר שדרות וקילומטר ממזרח לצומת שער הנגב, בתחום המועצה האזורית שער הנגב.
קיבוץ גבים הוקם בי"ב אלול תש"ז, 28 באוגוסט 1947, שלושה חודשים לפני החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947. מקימי הקיבוץ, היו יוצאי פלמ"ח מתנועת הנוער העובד שעברו הכשרה בקבוצת גבע וגרעין של בוגרי מוסד אהבה בכפר ביאליק מתנועת גורדוניה פליטי אירופה שעבר את הכשרתו החקלאית בקבוצת השרון שברמת דוד. לקיבוץ נוספו גרעינים רבים אחרים כגון מגשימים ולפיד. במרוצת השנים, נוספו אל הקיבוץ יוצאי גרעינים רבים אחרים יוצאי נח"ל ובוגרי עליית הנוער. בשנות החמישים עבר הקיבוץ משבר חברתי אשר גרם לרבים מהחברים לעזוב. הקיבוץ קרוי על שם גבי המים בנחלי הנגב שבהם נקווים מי הגשמים. שמו המקורי היה שדה עקיבא, על שמו של האגרונום עקיבא אטינגר. הקיבוץ מונה כיום למעלה מ-500 תושבים, ואוכלוסייתו חילונית. פועלים בו מגוון שירותים לרווחת הקהילה, כמו מרפאה ושרותי רפואה, חשמליה, חצרניה, מרכולית וחדר אוכל הפעיל מדי יום. חדר האוכל מספק שירותי הסעדה למכללת ספיר הסמוכה. בשטח הקיבוץ הוקם בית חינוך שער הנגב שבו לומדים תלמידים משאר יישובי המועצה האזורית שער הנגב וכן תלמידים משדרות, מנתיבות ומן המועצות האזוריות שדות נגב, לכיש, חוף אשקלון ובני שמעון.
בקיבוץ פועל מפעל פולג תעשיות פלסטיק מקבוצת "פוליפילם" הגרמנית. הקיבוץ שותף בבעלות על חברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
קיבוץ גבים נמצא כ-100 מטר מעל פני הים.
א-רמת'א
אַ-רַּמְתַ'א (בערבית: الرمثا) היא עיר בצפון-מערב ירדן, בקרבת הגבול עם סוריה. א-רמת'א שייכת מנהלית למחוז אירביד ומתגוררים בה, נכון לשנת 2010, 120,000 תושבים. שטחה משתרע על פני 40 קמ"ר.
מקור השם
ישנן מספר סברות באשר למקור השם א-רמת'א. רמת'א היא מילה סורית שמשמעה רמה או ברכה למי גשמים. כמו כן, رمث (רמת') בערבית הוא צמח מדברי. ייתכן גם כי השם הוא שיבוש של השם היוונית ארת'מא. בתקופת שלטון האימפריה הרומית נקראה העיר רמתא.
היסטוריה
עבור הרומאים הייתה א-רמת'א נקודת קישור בין מושבותיה. בחלקים שונים של העיר נמצאו הריסות בתים ועתיקות רומיות. בתקופת הכיבוש האסלאמי נכללה א-רמת'א בתחומי חורן, והיא שימשה נקודת מעבר למדענים בין סוריה לחג'אז. באופן היסטורי, וכן מבחינת סוציולוגית, מזוהה העיר כתאומה של דרעא בצדו הסורי של הגבול.
גאוגרפיה
א-רמת'א שוכנת במישור חורן באגן הניקוז של נחל הירמוך, לא הרחק מן הגבול הסורי ומול העיר דרעא.
כלכלה
כלכלת א-רמת'א מתבססת על מסחר ועל יבוא ויצוא. יש בה מספר חברות מיקור חוץ המספקות שירותים ללקוחות באירופה ובארצות הברית.
תרבות
א-רמת'א נודעה בשירים הטקסיים הנקראים בחתונות ובאירועים ציבוריים. כן היא נודעה בריקוד הדבקה. מקורה של מוזיקת מיג'ווז הוא בא-רמת'א.
חינוך
בעיר שוכנים אוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה וכן בית החולים האוניברסיטאי המלך עבדאללה.
ילדים ביער
ילדים ביער היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמת מתח, אשר נוצרה על ידי דלית קהן. הסדרה עוסקת במלחמה בסחר בינלאומי בתינוקות, ותסריטה נבחר לאחד מ-15 הסדרות המבטיחות בעולם בפסטיבל MIA ברומא בשנת 2018.
הסדרה עלתה לשידור ב-10 בפברואר 2022 ביס.
עלילה
חיה (דלית קהן) היא חסרת בית בהיריון המגויסת בניגוד לרצונה לשמש כסוכנת סמויה בחקירת פשע בינלאומית. עמי (יפתח קליין), שמגייס אותה, הוא חוקר משטרה העוסק בתיק במרכזו עומד ארגון פשע וחטיפה של תינוקות. הארגון מוצא נשים מסכנות בהיריון, מציע להן כסף בתנאי שימכרו את תינוקן למשפחות עשירות, אבל בפועל מוכרים אותם בדארקנט.
אשליית הטריות
לפי זוויקי, הגורם לאשליה הוא תשומת לב סלקטיבית.
דוגמאות
פריטים לשוניים המועדים לאשליה כוללים:
זה מגיע מהחלל החיצון
זה מגיע מהחלל החיצון (באנגלית: It Came from Outer Space) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1953, הראשון שהופק בתלת-ממד על ידי סרטי יוניברסל. את הסרט ביים ג'ק ארנולד, כיכבו בו ריצ'רד קרלסון, ברברה ראש וצ'ארלס דרייק.
הסופר והאסטרונום החובב ג'ון פוטנאם (קרלסון) והמורה אלן פילדס (ראש) צופים בהתרסקות מטאור בסמוך לעיירה הקטנה סנד רוק, אריזונה. לאחר ביקור באתר ההתרסקות, מבחין ג'ון בחפץ מוזר בנקודת הפגיעה, ומתחיל להאמין שלא היה זה מטאור כלל, אלא ספינת חלל של חוצנים. אחרי שמפולת מכסה את החללית המסתורית, סיפורו של ג'ון זוכה ללעג מצד תושבי העיירה, השריף מאט וורן (דרייק) והתקשורת המקומית. בתחילה, אפילו אלן איננה מאמינה לג'ון, אך מסכימה לסייע לו בחקירתו. בימים שלאחר מכן, מספר אנשים מקומיים נעלמים באופן מפתיע. חלקים שבים, אך התנהגותם רובוטית ומנותקת. בסופו של דבר, משתכנע השריף שאכן לא היה מדובר רק בהתרסקות של מטאור, והוא יוצא בראש חבורה למצוא ולהשמיד את הפולשים. לעומתם, ג'ון עדיין מקווה למצוא דרך להשכין שלום, והוא יוצא אל מכרה תת-קרקעי, בתקווה שיוביל אותו אל החללית הקבורה ואל הדיירים המסתוריים שבה.
התסריט, אשר נכתב הארי אסקס, בעזרת הערותיו של ג'ק ארנולד, התבסס על טריטמנט שכתב ריי ברדבורי, ולא כפי שנטען כי התסריט מבוסס על סיפור קצר שפורסם בשם "The Meteor". בשונה למקובל בסרטי מדע בדיוני של היום, הזרים הפולשים אינם מאופיינים כבעלי כוונת זדון. לפיכך, הסרט מתפרש כמטפורה על שנאת זרים ועל האידאולוגיה של המלחמה הקרה. "רציתי לטפל בפולשים כמי שאינם מסוכנים, וזה היה מאוד יוצא-דופן", אמר ברדבורי. הוא הציע שני קווי עלילה לאולפן, אחד עם חייזרים תוקפניים, והשני עם חייזרים אדיבים. "האולפן בחר לקדם את הרעיון הנכון", אמר.
תקציר העלילה
הסופר והאסטרונום החובב ג'ון פוטנאם (ריצ'רד קרלסון) והמורה אלן פילדס (ברברה ראש) צופים בהתרסקות מטאוריט גדול מחוץ לעיירה הקטנה סנד רוק שבאריזונה. הם מעירים את אחד מהשכנים שלהם, שיש לו מסוק, ושלושתם טסים לאתר ההתרסקות. פוטנאם מטפס אל תוך המכתש ומבחין בחפץ עגול קבור חלקית. לאחר שהוא מבחין בצוהר צדדי, הוא מסיק שזה לא מטאוריט אלא חללית חייזרית גדולה. רעשים מהצוהר גורמים למפולת שקוברת לחלוטין את החללית. פוטנאם מספר על כך לשריף של סנד רוק (צ'ארלס דרייק) ולחדשות המקומיות, אשר לועגים לו.
אפילו אלן פילדס לא בטוחה במה להאמין, אך עדיין מסכימה לסייע לפוטנאם בחקירתו. במהלך הימים הבאים, אנשים מקומיים נעלמים; כמה מהם חוזרים, אבל הם מתנהגים בצורה משונה. כשהוא משתכנע שמתרחשים אירועים מוזרים, שריף וורן בוחר להאמין לסיפורו של פוטנאם כי המטאוריט הוא למעשה ספינת חלל שהתרסקה ועליה חוצנים; הוא מתארגן לצוד את הפולשים באתר ההתרסקות שלהם. פוטנאם, לעומת זאת, מקווה להגיע לפתרון למשבר המתקרב בדרכי שלום. לבדו, הוא נכנס למכרה נטוש סמוך, שהוא מקווה שמנהרותיו יתחברו בסופו של דבר אל החללית, אשר קבורה כעת מתחת לאדמה.
בסופו של דבר, פוטנאם מגיע אל החללית ומנהיג החייזרים מסביר לו שהם התרסקו על כדור הארץ במקרה; החייזרים נראים טובי-לב, ומתכננים להישאר על פני כדור הארץ רק על מנת לתקן את החללית שלהם, ואז להמשיך במסעם. המראה האמיתי של החייזרים, כשנחשף לבסוף בפני פוטנאם, הוא לגמרי לא אנושי: הם יצורים גדולים, עם עין אחת, כמעט כמו מדוזות, שנראים כאילו הם גולשים על פני האדמה ומשאירים אחריהם שובל נוצץ שנעלם במהרה. הם גם בעלי יכולת שינוי צורה על מנת להיראות אנושיים ולהסתובב בסאנד רוק מבלי שיבחינו בהם, על מנת לאסוף את החומרים הנדרשים להם לתיקון החללית. לשם כך הם מחקים את הצורות האנושיות של תושבי העיר המקומיים שחטפו. יחד עם זאת, הם אינם מצליחים לחקות את אישיותם המדויקת של תושבי העיר, מה שהוביל לחשד ובסופו של דבר למותם של שניים מהחייזרים.
לאחר שהתגלו, החייזרים מחליטים להשמיד את עצמם ואת ספינת החלל שלהם. פוטנאם משכנע אותם לסיים את התיקונים של החללית, בעוד הוא יעכב את השריף ואנשיו. פוטנאם מצליח לאטום את הכניסה למכרה, ומעניק לחייזרים את הזמן הדרוש להם כדי לסיים את התיקונים.
זמן קצר לאחר מכן, החללית עוזבת את כדור הארץ. אלן, ארוסתו של פוטנאם, שואלת אותו אם הם נעלמו לתמיד. הוא משיב לה: "לא, רק לבינתיים. זה לא היה הזמן המתאים לנו להיפגש. אבל יהיו לילות אחרים, כוכבים אחרים שנוכל לצפות בהם. הם יחזרו".
שחקנים ודמויות
מקור:
הפקה
התסריט מאת הארי אסקס, בסיועו של ג'ק ארנולד, נכתב על סמך טריטמנט ארוך יותר שנכתב על ידי ריי ברדבורי; יש הטוענים כי ברדבורי כתב את כל התסריט בעצמו, כאשר אסקס רק שינה מעט את הדיאלוגים ולקח לעצמו את כל הקרדיט. באופן לא שגרתי עבור סרטי מדע בדיוני של אותה התקופה, ברדבורי הציג את החוצנים לא כפולשים בעלי כוונות זדון כלפי האנושות, אלא בסך הכל כיצורים שנתקעו על כדור הארץ בטעות. ברדברי אמר: "רציתי להתייחס לפולשים כאל יצורים שאינם מסוכנים, וזה היה מאוד יוצא דופן". הוא הציע שני קווי עלילה לאולפנים, באחד מהם החייזרים היו זדוניים, ואילו בשני הם היו טובי לב. "האולפנים בחרו את הרעיון הנכון, ואני נשארתי". בשנת 2004 פרסם ברדבורי ספר, "It Came from Outer Space" שמו, ובו כל ארבע הגרסאות השונות של הטריטמנט לסרט.
הצילומים נערכו בפאלמדייל, ויקטורוויל ומדבר מוהאבי שבקליפורניה, ובאולפני יוניברסל.
המוזיקה של הסרט הולחנה על ידי אירווינג גרץ, הנרי מנסיני והרמן סטיין. שמותיהם לא מופיעים ברשימת הקרדיטים של הסרט.
מחלקת האיפור של אולפני יוניברסל הציעה שני עיצובים שונים למראה החייזרים לבדיקת מנהלי האולפנים; בעיצוב שנדחה נעשה שימוש מאוחר יותר, בסרט מדע בדיוני אחר של האולפנים משנת 1955, "This Island Earth".
כלבת
כלבת, (באנגלית: rabies) היא מחלה נגיפית קטלנית, התוקפת את מערכת העצבים ביונקים.
זה מגיע מהחלל החיצון
הפקה
האפקטים המיוחדים שנוצרו על מנת להציג את חללית החייזרים הלוהטת מתרסקת היו מורכבים מכדור ברזל אשר כלל "חלונות", ובתוכו - מגנזיום בוער.
כלבת
לנגיפי הכלבת שני מאפיינים ייחודיים: הם אינם נהפכים לאלימים פחות במהלך האבולוציה (אף על פי שבדרך כלל עדיף לטפיל שהפונדקאי שלו ישרוד זמן רב יותר, כדי שיוכל לנצלו במשך זמן ארוך יותר) וטווח הפונדקאים שלהם (מספר המינים שהם יכולים לתקוף) רחב מאוד.
דרכי העברת הנגיף
הגורם למחלה הוא נגיף המועבר במגע ישיר (כגון דרך חתך בעור או נקודות תורפה בגוף האדם, כגון הפה העיניים ועוד) עם רוק או רקמת המוח/מערכת העצבים של בעל חיים נגוע. דרכי ההדבקה הנפוצות ביותר הן בנשיכה או בליקוק.
זה מגיע מהחלל החיצון
הפקה
אלמנטים אמיתיים מחייו האישיים של ריי ברדבורי מצאו את דרכם אל הסיפור הבדיוני שכתב, בפרט - חייו המוקדמים, כאשר אביו העביר את כל המשפחה לטוסון, אריזונה, שם עבד עבור חברת חשמל. עלילת הסרט מתרחשת באריזונה, ומי שנחטפים בידי חוצנים הם, בין השאר, עובדי חברת חשמל.
כלבת
דרכי העברת הנגיף
הנגיף הגורם למחלה הוא נגיף RNA חד-גדילי מקבוצת Rhabdoviriae, שצורתו דמוית קליע. הנגיף מתקדם במעלה מערכת העצבים אל המוח דרך סיבי עצב קרועים (ולא דרך מחזור הדם), דבר המקשה על אבחון המחלה. על פי ההערכות, הנגיף נקשר לתאי עצב באמצעות הקולטן אצטילכולין, לו תפקיד מפתח בהעברת האותות מהעצב לשריר. קצב ההתקדמות הוא כסנטימטר ביום, ועל כן תקופת הנשאות (החולפת בין רגע ההידבקות ועד התפרצות המחלה) תלויה במרחק שבין הנקודה בה חדר הנגיף לגוף לבין המוח. אף ששמה העברי הוא "כלבת", המחלה מידבקת לא רק בקרב כלביים, אלא גם בקרב פרות, כבשים, סוסים, חתולים, עטלפים, בני אדם, וכל יצור חי הומיאותרמי. בעלי חיים נגועים עלולים להיות וקטורים המעבירים את הנגיף, ולהדביק גם בני אדם הבאים עמם במגע. ייתכן שהנגיף יכול לעבור מאדם לאדם דרך מגע עם נוזלי הגוף, אך מקרים כאלה אינם ידועים. מקרה נדיר של העברת הנגיף מאדם לאדם התרחש לאחר השתלת קרנית של תורם נשא.
מהלך המחלה ותסמיניה
הנגיף חודר למערכת העצבים המרכזית דרך האקסונים המובילים אליה, ותוקף אזורים במוח הגדול, המשפיעים על ההתנהגות. הוא חודר לתאי המוח ומזריק לתוכם חומר גנטי, שמורה להם לייצר ממנו עותקים נוספים. כאשר התא מתמלא בנגיפים הוא נהרס, והנגיפים שפורצים ממנו ממשיכים את שרשרת ההתפשטות בגוף. עם התקדמות המחלה מתמוססים אזורים שלמים במוח, בתהליך המכונה "נמק גבינתי" (בשל הדמיון בין הרקמה הפגועה לגבינה שווייצרית). הנזק המוחי מוביל לשיטיון (דמנציה), שעלול להחמיר לכדי דליריום.
משגר לוויינים וחלליות
משגר לוויינים וחלליות (מַרְקִיעַ) הוא טיל שמשמש לשיגור לוויינים או חלליות לחלל. בקצהו העליון של המשגר נמצאת חופת המטען שצורתה חרוט, ובתוכה המטען המשוגר לחלל. המטען הוא לוויינים, גשושיות או מכשירים אחרים, או אסטרונאוטים למשימה בחלל. השיגור מתבצע מכן שיגור.
זה מגיע מהחלל החיצון
הפקה
על פי אגדה אורבנית, אחד הניצבים שנראים באתר ההתרסקות המטאור הוא הקומיקאי מורי אמסטרדם. בעוד שהניצב, שנראה לפרק זמן קצר מאוד, אכן דומה לאמסטרדם, אין שום עדויות או מסמכים שבאמצעותם ניתן לאשר שזה אכן הוא. במהדורת DVD מיוחדת של הסרט, שכללה בתוכה סרט תיעודי בשם The Universe According to Universal אשר נכתב ובוים על ידי דייוויד ג'יי סקאל, כולל ערוץ פרשנות מאת טום וויבר, אשר מציין את הדמיון החיצוני של הניצב למורי אמסטרדם.
אמיר בן שמעון
אמיר בן שמעון (נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בסקציה נס ציונה.
זה מגיע מהחלל החיצון
תגובות
ברברה ראש, אשר גילמה בסרט את המורה אלן פילדס, זכתה בפרס גלובוס הזהב בשנת 1954 עבור התגלית המבטיחה של השנה על תפקידה בסרט.
אמיר בן שמעון
קריירה
בן שמעון, בנו של כדורגלן העבר והמאמן מירו בן שמעון ואחיו הצעיר של הכדורגלן רן בן שמעון, התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-2 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת חצי גמר גביע המדינה. עד לסיום העונה רשם עוד 3 הופעות בליגת העל. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף ב-19 משחקי ליגה. בעונת 2013/2014 ערך 18 הופעות ליגה, ובמקביל זומן לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שמונה הופעות וכבש שער אחד. לפני תחילת עונת 2014/2015 שיחק את משחקו האחרון בנבחרת, בניצחון 3–0 נגד מקדוניה, בו קרע את הרצועה הצולבת.
ב-18 בדצמבר 2015 שיחק בן שמעון את משחקו הראשון מאז הפציעה בתיקו 3–3 נגד הפועל בני לוד. אולם לאחר שחזר מהפציעה התקשה למצוא את מקומו בקבוצה, ובקיץ הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-5 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל רמת גן. ב-10 בינואר 2017 חזר לליגת העל, כאשר חתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה, וסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
משגר לוויינים וחלליות
בדרך כלל, המשגר הוא טיל רב-שלבי המאפשר להגיע למהירויות גבוהות. השלבים שסיימו את פעולתם מתנתקים מהמשגר ונופלים. כאשר מדובר בלוויין, השלב האחרון של המשגר נועד להעלות את הלוויין עד למסלול שתוכנן לו ובמהירות שתוכננה לו, ואז לשנות זווית לכיוון אופקי כלפי כדור הארץ. לאחר זאת גם השלב האחרון מתנתק ומתרחק מהלוויין כדי לא להתנגש בו, והלוויין ממשיך לחוג בעצמו.
זה מגיע מהחלל החיצון
תגובות
בשנת 1992, פטרישיה בוסוורת' מנתה את הסרט זה מגיע מהחלל החיצון כאחד מסרטי התעמולה האנטי-קומוניסטים שהוליווד הפיקה בשנות ה-50, שבהם "חייזרים מהחלל החיצון משמשים כמטאפורות לאיום הסובייטי". על אף שהסרט נוצר במלחמת קוריאה, בוסוורת' סיווגה אותו כסרט תעמולה אנטי-קומוניסטית, וזאת בניגוד לעמדת מכון הסרטים האמריקאי ולדבריו של הסופר ריי ברדבורי, שהצהיר: "רציתי להתייחס לפולשים כאל יצורים שאינם מסוכנים, וזה היה מאוד בלתי שגרתי". אף בן-אדם לא נהרג או נפגע בסרט על ידי החייזרים. אם הם נועדו להיות תחליף עבור ברית המועצות / הקומוניסטים, כפי שהצהירה בוסוורת', נוכחותם בעיירה באריזונה איננה אופיינית לדרך שבה הוצגו דמויות המייצגות קומוניסטים בסרטי המדע הבדיוני ההוליוודיים במהלך המלחמה הקרה. בוסוורת' מאשימה את התאבדותו של אביה ב-1959 בכך שהוא סומן על ידי הרשימה השחורה של הוליווד; אביה, הסניגור בארטלי קראם, נפטר ממנת יתר של אלכוהול וברביטורט.
משגר לוויינים וחלליות
ישראל נמנית עם המדינות המעטות שלהן יש יכולת שיגור לוויינים, באמצעות משגר לוויינים בשם שביט. משגר זה משמש לשיגורם של לוויינים צבאיים למסלול נמוך. לווייני תצפית אזרחיים שיוצרו בישראל שוגרו עד כה בידי רוסיה.
זה מגיע מהחלל החיצון
ביקורות
מבקר הניו יורק טיימס א.ה. ויילר כתב כי "ההרפתקה ... היא בסך הכל הסחת דעת קלה, לא כבירה. ספינת החלל וצוותה הבלתי סביר, שגורמים לתושבי סנד רוק, אריזונה לחוש מבולבלים ונבהלים, צריכים להיות בעלי השפעה זהה על הצופים המסורים בלהט לצלחות מעופפות גדולות ממדים ולגרמלינים". בוראייטי נכתב כי "בימויו של ג'ק ארנולד מעלה אווירת מתח בהצבת התסריט של הארי אסקס על הסרט, ונוצרת אווירה ניכרת של מציאות, שעומדת מספיק טוב גם אם ההיגיון של כל זה לא נבחן היטב. ... הסיפור מתגלה להיות כמדע בדיוני טוב לגדוד אוהדי הקולנוע שאוהבים בידור מפחיד. כל הכבוד".
משגר לוויינים וחלליות
אף ששיגור לוויינים לחלל מתבצע משנת 1957, עדיין נכשלים מעת לעת שיגורים של לוויינים וחלליות. כישלונות אחדים:
זה מגיע מהחלל החיצון
ביקורות
מאז עלה לאקרנים לראשונה, דעת המבקרים הכללית על הסרט השתנה לטובה, לאורך השנים. ביל וורן כתב כי "הבימוי הנמרץ של ארנולד והרעיונות המסקרנים של ברדבורי מתמזגים כדי לייצר קלאסיקה אמיתית בתחומה המוגבל". ג'ונתן רוזנבאום תיאר את הסרט כ"מאמץ מפחיד של שחור-לבן מ-1953". פיל הרדי, בספרו "The Aurum Film Encyclopedia, Volume 2: Science Fiction", כתב כי "כבישי מדבר החשוכים ורגעי פחד פתאומיים מדגישים את יכולתו של ארנולד כבמאי סרטי מדע בדיוני, ושורותיהם של אסקס / ברדבורי תואמות את החזון שלו בצורה מעולה". מתוך כלל הביקורות שנכללו ב-Rotten Tomatoes אודות סרט זה, כ-81% מהמבקרים אהבו את הסרט. אחת הביקורות השליליות, מאת FilmCritic.com, קובעת כי הסרט "מתקדם לאט נורא (למרות שאורכו 80 דקות בלבד) מכיוון שהעלילה פשטנית מדי ללא שום הפתעות".
צפייה ביתית
אולפני יוניברסל שיחזרו דיגיטלית את הסרט, ובאוקטובר 2016 שיחררו אותו בפורמט Blu-ray. מהדורה זו מוצגת בטכנולוגיית תלת המימד המקורית שבה צולם הסרט, יחד עם סאונד סטריאופוני בשלושה מסלולים. כמו כן, המדורה כוללת גם גרסאות שונות של טריילרים לסרט. מהדורת ה-Blu-ray כוללת גם סרט תיעודי אודות סרטי התלת מימד של יוניברסל, וערוץ פרשנות המתאר את עשיית הסרט.
רימייק / סרט המשך
בשנת 1996 שוחרר רימייק לסרט המקורי - סרט טלוויזיה בשם זה מגיע מהחלל החיצון II (כאשר סיומת שמו של הסרט - "II" - מטעה לחשוב שמדובר בסרט המשך, ולא ברימייק). בסרט כיכבו בריאן קרווין, אליזבת פנייה, ג'ונתן קרסקו, אדריאן ספארקס, ביל מקיני, דין נוריס, לורן טויס, מיקי ג'ונס והווארד מוריס. הסרט נכתב על ידי ג'ים וקן וויט, וביים אותו רוג'ר דוכוני, בעבודתו האחרונה לפני פרישתו. כאמור, הסיפור הוא למעשה רימייק של הסרט הראשון, עם תושב העיירה הקטנה לשעבר ג'ק פוטנאם (קרווין) שחוזה בנחיתה של ספינת חלל של חייזרים. לאחר מכן, דברים משונים מתחילים להתרחש, כששכניו מתנהגים בצורה מוזרה ואספקת החשמל נקטעת מדי פעם.
מבקר הקולנוע אלן ג'ונס (Radio Times) העניק לסרט כוכב אחד בלבד מתוך חמישה, וכינה את הסרט "חסר ברק" ו-"הוכחה חיובית לכך שארבעים שנות התקדמות טכנית אינן יכולות לפצות על ערכי הפקה ירודים, דמויות משעממות וחוסר מוחלט של ריגושים". הוא סיכם: "תייגו את [סרט] זה תחת 'אל תטרח'". לאונרד מלטין כינה את המקור "מסקרן" ו"פיכח להפליא בעידן שלו, עם ביצועים חדים ואיפוק אמיתי, אפילו בשימוש בתלת מימד"; זאת בעוד את הסרט משנת 1996 כינה "מהדורה מחודשת [אך] נחותה הרבה יותר, ולא ההמשך שהכותרת מציעה". בניו יורק דיילי ניוז, דייוויד ביאנקולי כתב כי "העובדה שמדובר ברימייק לא בהמשך, ובכל זאת נושאת את הסיומת II, הוא רמז ברור לגבי עד כמה יוצרי הגרסה החדשה הזו חשבו כשהכינו אותה. במילים אחרות, לא מאוד".
אמיר בן שמעון
קריירה
את עונת פתח ללא קבוצה, וב-31 באוקטובר 2017 חתם בסניצה מליגת העל הסלובקית, אך כעבור זמן קצר שוחרר מהקבוצה. בפברואר חתם באינטר ברטיסלאבה מהליגה השנייה בסלובקיה.
ביוני חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שני שערים ב-30 הופעות בעונת 2018/2019.
ב-19 במאי 2019 חתם בן שמעון בעירוני קריית שמונה.
כלבת
מהלך המחלה ותסמיניה
לאחר התפרצותה, לרוב מובילה הכלבת למוות בתוך כעשרה ימים בממוצע.
אחד מהסימנים הראשונים של המחלה הוא שינוי התנהגותי. לדוגמה, כלב ידידותי נהפך לתוקפני כלפי סביבתו. שני סוגי התנהגות המאפיינים את המחלה:
חיות בר נזהרות בדרך כלל מבני אדם; התקרבות של חיית בר לבני אדם מיוזמתה עשויה להעיד על כך שהחיה נגועה במחלה. זוהי דוגמה לטפיל משנה התנהגות – ההדבקה בנגיף משפיעה על התנהגות בעל החיים הנגוע, והשינוי ההתנהגותי מגדיל את הסיכוי שהנגיף ידביק פרטים אחרים.
עם התקדמות המחלה הנגיף מתפשט דרך עצבי הפנים ומגיע אל בלוטות הרוק. משלב זה החולה מתחיל להיות מדבק על ידי הרוק (למשל בנשיכה). בשלב הבא הנגיף יורד אל שרירי הבליעה, והתוצאה היא פגיעה ביכולת הבליעה וריור מוגבר. בשל הכאב הכרוך בבליעה, יימנע החולה משתיית מים על אף צמאונו. הקושי בבליעה יכול להופיע אצל בני אדם ואצל שאר היונקים הנגועים והחולים במחלה. סימן אחר הוא פוטופוביה – תסמין של רגישות יתר לאור, ופחד או סלידה מאור השמש וממקומות המוארים באור חזק. הסובלים מפוטופוביה יחפשו על פי רוב מקלט במקומות חשוכים, וזאת בשל הפגיעה במערכת העצבים, שבעקבותיה אובדת היכולת לשלוט בהתרחבות האישונים ובהתכווצותם. אישוני החולים מורחבים כל העת, ולכן הם חוששים לצאת החוצה לאור השמש ולסביבה מוארת בשל הכאב שנגרם מהסינוור. השלב שמתפתח לאחר מכן הוא השלב האחרון של המחלה, והוא מתאפיין בשיתוק בכל הגוף, כולל שיתוק שרירי הנשימה, דבר המוביל לבסוף למוות.
הזמן שעובר מהידבקות במחלה ועד התפרצותה נע בין שבועות אחדים לשנה, וגורמים רבים אחראים להבדלי הזמנים בין נדבק לנדבק. מכיוון שהמחלה מועברת על ידי מערכת העצבים, על הנגיף לבוא במגע ישיר עם תאי עצב (יכולה להיות הידבקות בעקבות מגע בין תא עצב נגוע לתא עצב בריא, אך הסיכויים לכך קטנים). משך הזמן שעובר עד שהמחלה מתפרצת מושפע מעומק הנשיכה, ממספר הנשיכות, ממרחקן לעמוד השדרה או ממרחקן לראש.
חיסון וטיפול
הכלבת מוכתרת בספר השיאים של גינס בתואר "המחלה הקטלנית ביותר". מלבד מקרים אחדים ומועטים ביותר, מרגע התפרצות המחלה הסיכוי למוות הוא קרוב ל-100 אחוז. עד כה ידוע רק על 14 איש ששרדו לאחר שפיתחו סימפטומים. אולם לאחר ההדבקה, ולפני הופעת הסימפטומים, אפשר למנוע את התפרצותה בעזרת חיסון. אפשר למנוע את המחלה גם לפני ההדבקה בעזרת חיסון, אך במרבית מדינות העולם מקובל לחסן מראש בפני כלבת רק בעלי חיים ולא בני אדם.
את החיסון לכלבת פיתח לואי פסטר, אבי המיקרוביולוגיה. בשנת 1880 מצא פסטר כי הגורם למחלה איננו חיידק. הוא החל לעשות ניסויים בכלבים נגועים בעזרת תרביות מוחלשות של הנגיף. פסטר בדק את השפעת החיסון בעזרת ארנבונים חיים, שהיה מכניס לכלוב ששהה בו כלב חולה. באחת הפעמים הבחין כי הכלב שבו טיפל מיאן לתקוף את הארנבת כהרגלו. לאחר ניסיון בתרכיבים רבים שפיתח, מצא לבסוף פסטר את התרכיב היעיל שחיפש. ב-6 ביולי 1885 הובא לביתו של פסטר הילד ז'וזף מייסטר שכלב משוטט נשכו בגופו בכתשעה מקומות שונים. בשעה שהזריק פסטר לילד את החיסון הניסיוני שלו, נאסף סביב הבית קהל זועם, המטיר על פסטר נאצות, וגידף את ניסוייו, אך בחלוף הימים התברר שחיי הילד ניצלו, ובכך הוכחה יעילות החיסון.
חיסון הכלבת עבר תמורות רבות במהלך השנים. בעבר ניתן החיסון במנות רבות – כ־20 זריקות אל תוך בטנו של האדם הנגוע (או החשוד בהיותו נגוע). בשנות ה־40 הוערך שבאחד מכל 5,500 מקרים החיסון גורם לשיתוק, ובאחד מכל 18,000 מקרים החיסון מסתיים במוות. באמצע שנות ה-70 פותח חיסון משופר, שכלל רק שש זריקות.
עוד אוכלוסייה שמומלץ לה להתחסן טרם חשיפה- היא אנשים בסיכון גבוה להיחשף לנגיף (כמו וטרינרים בהודו לדוגמה), וכן מטיילים הנוסעים לארצות שבהן סכנת ההידבקות בכלבת גבוהה.
פרוטוקול מילווקי
ידוע על אנשים מעטים ביותר ששרדו אחרי התפרצות הסימפטומים של מחלת הכלבת. מקצתם קיבלו חיסון לפני התפרצות המחלה, ואף על פי כן הופיעו אצלם תסמיניה. פרוטוקול מילווקי מתווה טיפול בחולי כלבת בשלב הופעת התסמינים. הנערה ג׳ינה גיזה (Jeanna Giese) היא אחת מכעשרה בני אדם שנדבקו בכלבת ושרדו. עד הצלתה, הטיפול היחיד שהיה נהוג לתת היה טיפול תומך להקלת הסבל, ולא הייתה ידועה דרך לרפא את המחלה. היא שרדה לאחר הופעת התסמינים "אף על פי שלא הייתה מחוסנת בפני כלבת". בספטמבר 2004 נשך עטלף את גיזה בת ה-15 באצבעה, אך היא לא פנתה לקבל טיפול. שלושים ושבעה ימים אחרי כן היא פיתחה את התסמינים האופייניים למחלת הכלבת. בניסיון להצילה היא הוכנסה לתרדמת יזומה כדי להגן על מוחה מפגיעה, והרופאים חיכו שמערכת החיסון שלה תפתח נוגדנים לנגיף. בתוך כך היא קיבלה קוקטייל של תרופות אנטי־ויראליות (Ribavirin ו־Amantadine). צורת טיפול זו מכונה פרוטוקול מילווקי.
גיזה הוצאה מהתרדמת לאחר שבעה ימים. לאחר שלושים ואחד ימים בבית החולים נקבע שגיזה איננה נושאת עוד את נגיף הכלבת, והיא שוחררה מהבידוד שהייתה נתונה בו. יכולותיה הקוגניטיביות לא נפגעו, אך היא סבלה מפגיעה מוטורית קשה. היא עברה טיפולים שיקומיים ושוחררה ב־1 בינואר 2005. עד נובמבר 2005 כבר הייתה מסוגלת ללכת בעצמה וחזרה לבית ספרה. בהמשך החלה ללמוד נהיגה, ובסוף גם קיבלה רישיון נהיגה. ג׳ינה גיזה התחתנה בספטמבר 2014.
יש מחלוקות בשאלה על הסיבות להישרדותה. רופאיה של גיזה ידעו שרוב מקרי המוות מכלבת נגרמים מכשל תפקודי זמני של המוח, ולא מנזק מוחי קבוע. הם באו לידי המסקנה שאם יגנו על מוחה על ידי הכנסתה לתרדמת מכוונת, היא תשרוד די זמן עד שיצליח גופה לפתח נוגדנים יעילים לווירוס. אמנם נראה שהטיפול עבד כמתוכנן, אך חוקרי כלבת אחרים טוענים כי אפשר שגיזה נדבקה בגרסה חלשה מאוד של הווירוס, או שמא יש לה מערכת חיסונית חזקה במיוחד. לא היה אפשר למצוא את העטלף שנשך את גיזה כדי לברר עוד, וכן לא היה אפשר לבודד את הנגיף מגיזה עצמה. לכן לא הייתה אפשרות לבוא לידי מסקנות חד־משמעיות. נכון לשנת 2009 ידוע על 25 מקרים שבהם נוסה הפרוטוקול (מלבד גיזה), ומתוכם שרדו שני מטופלים. גרסה אחרת של הפרוטוקול נוסתה על 10 חולים אחרים, ומתוכם שרדו שניים.
אפידמיולוגיה
כל השירותים הווטרינריים בעולם התפתחו בראש ובראשונה כדי להתמודד עם מחלת הכלבת. בכל שנה מתים בין 40,000 ל־70,000 בני אדם מכלבת ברחבי העולם. כ־6 מיליון איש מקבלים בכל שנה חיסון משעלה חשש להידבקות. מאז שנת 2007 מציינים ברחבי העולם מדי שנה את יום הכלבת העולמי בתאריך 28 בספטמבר.
היסטוריה
מחלת הכלבת היא מחלה עתיקה מאוד, ומוזכרת במקורות עתיקים רבים. התיעוד העתיק ביותר למחלת הכלבת מופיע בחוקי אשנונה. על פי חוקים אלו אדם שכלבו הראה סימפטומים של כלבת, מוטלת עליו האחריות למנוע מהכלב לנשוך אחרים. אם נשך הכלב מישהו והננשך מת, בעל הכלב חייב בקנס גבוה.
בתלמוד נכתב על חמישה סימנים מזהים להיותו של כלב "כלב שוטה": "". כמו כן דנים בשאלה אם המחלה מופיעה אצל כלבים בגלל רוח רעה שנדבקת בהם, או מכיוון שמכשפות כישפו אותם. עוד נקבע שהכלב נמנה עם המזיקים שמותר להורגם בשבת, אף אם אינם רצים אחרי פלוני.
בעת העתיקה, המליצו הרופאים לאכול חלקים מכבדו של הכלב הנגוע (וחלקם המליצו לאחר צלייה) וכך עד היום בין שבטים פרימיטיבים דוגמת האוסה, במשנה מובאת אף דעתו של מתיא בן חרש, שהכיר רפואה זו וסבור שהיא תרופה בדוקה לכלבת. לעומתו חכמים אחרים במשנה פקפקו ביעילותה של תרופה זו. כך גם בירושלמי נכתב שמעולם לא נרפא אדם מנשיכת כלב שוטה.
שם המחלה בעבר היה מזוהה עם אחד מתסמיניה הבולטים – הידרופוביה, פוביה (פחד קיצוני) ממים. רמב״ן מציין תופעה פסיכולוגית ידועה בזמנו, ולפיה אדם הנגוע בכלבת בהביטו במים יראה דמות כלב, ומתוך כך ימות. מלבד זאת יראה הנגוע דמויות כלבים קטנים בנוזל השתן.
ישראל
עד שנת 1913 היו צריכים אנשים שננשכו, או שעלה חשד כי חיה הנגועה בכלבת נשכה אותם, לנסוע לאיסטנבול או למצרים ולקבל שם חיסון לכלבת. בעקבות שני מקרי מוות מכלבת בתחילת 1913, פנו נכבדי הקהילה בירושלים, בהם דוד ילין, אל נתן שטראוס, בבקשה שיקים את מכון פסטר בירושלים במרץ 1913 הובטח שהמכון יוקם. באפריל 1913 החלה משלחתו של פטר מיהלנס לטפל באנשים שננשכו ונחשדו בנשיאת נגיף הכלבת. במהרה נפתח המכון הכל־לאומי בשותפות יהודית־גרמנית, ובו נתנה המחלקה בראשות אריה בעהם טיפול למניעת התפרצות מחלת הכלבת. הפעילות נמשכה אחר כך בתחנת הבריאות העברית.
כבר בשנות ה־20 הובטח טיפול רפואי חינם לננשכים, במטרה להיאבק בכלבת בארץ ישראל. הרשויות השמידו כלבים משוטטים והמיתו בחינם כלבים שנמסרו מבעליהם. בראשית 1928 הותקנו תקנות חדשות לטיפול בכלבת.
בשנת 1933 מתו שלושה אנשים מכלבת.
בעשור הראשון של מדינת ישראל מתו 23 בני אדם מכלבת. 14 מתו מ־12 במאי 1948 ועד מרץ 1949, מאחר שמחלת הכלבת התגברה מאוד בשל הקשיים שגרמה להם מלחמת העצמאות: מחסור בחיסונים ועזובה בכפרים הערביים שתושביהם עזבום. בשנת 1951 נערך בישראל, בפעם הראשונה בעולם, מבצע ארצי לחיסון כל הכלבים הפרטיים בפני כלבת, בשיתוף ארגון הבריאות העולמי. מתוך כך ירדה מאוד תפוצת הכלבת בישראל, אולם בשנת 1954 חזרה תפוצת הכלבת לעלות: חמישה אנשים מתו מכלבת בשנים 1954‒1955, שני אנשים לפחות מתו בראשית 1956 ועוד מקרה מוות היה בשנת 1957. בסוף 1960 מתה ילדה מכלבת, לאחר שאחות סירבה לשלוח אותה לקבל את החיסונים הדרושים. מאז היו מקרי המוות מכלבת לנדירים; שלושה מקרים היו בשנת 1997 ועוד מקרה אחד בשנת 2003. כיום משרד החקלאות עוקב בקביעות אחרי מקרי כלבת בישראל, והוא מציג באתר האינטרנט שלו את כל הדיווחים על הימצאות נגיף הכלבת בבעל חיים. מספר האירועים המתגלים בכל שנה בישראל אינו חורג מכמה עשרות: היו שנים שבהן דווח על פחות מעשרה מקרים (למשל ב־2006 דווח רק על תשעה מקרים), והיו שנים (למשל 2003) שדווח בהן על שבעים מקרים כמעט. רוב המקרים המדווחים באים מצפון הארץ.
בישראל בעלי כלבים מחויבים לחסן את כלביהם בפני כלבת. בשנת 2002 חוקק בישראל, נוסף על הוותיקה יותר מימי המנדט הבריטי, שעדיין תקפה ושעודכנה במהלך השנים. לפי החוק כל כלב בן שלושה חודשים חייב בחיסון. החיסון לכלב תקף לשלוש שנים על פי הוראות היצרן, אולם החוק מחייב לחסן בכל שנה – ארגון הבריאות הבינלאומי ממליץ לחסן כלבים אחת לשישה חודשים במדינות ששיעור הכלבת בהן גבוה. כיום החוק מחייב לחסן כלבים בלבד. מכל חיות הבר אפשר לחסן רק שועלים, על ידי חיסון אוראלי הניתן במזון. בראשית ימי המדינה מת ילד מכלבת בשל נשיכת כלב, ובעליו של הכלב הועמד לדין מאחר שלא חיסן אותו בפני כלבת.
על פי החוק בישראל, אדם שננשך, נשרט או נפצע מפגיעת יונק חייב לסור אל לשכת הבריאות המחוזית, ושם יחליט רופא אם צריך לתת טיפול מניעתי לכלבת. החלטת הרופא תיקבע על פי גורמים מספר, ובהם: שיעור הכלבת אצל חיות משוטטות במחוז שאירעה בו הפגיעה, סוג בעל החיים הפוגע, מצבו של בעל החיים לאחר הפגיעה ומיקום הפגיעה בגופו של הנפגע. אם אפשר לתפוס את בעל החיים הנושך ונשלח דיווח ללשכת הבריאות, תוציא לשכת הבריאות המחוזית צו הסגרה לבעל החיים הפוגע. ההסגר יימשך עשרה ימים, לשם אבחון. אם בעשרת ימי השהות תמות החיה, תאושש ההנחה שנשאה את נגיף הכלבת בגופה. במקרה זה יישלח מוח החיה לבדיקה נוספת, כדי להוכיח לחלוטין שאכן הייתה חולה בכלבת.
מרסדס סוסה
מֶרסֶדֶס סוֹסָה (בספרדית: Haydée Mercedes Sosa; 9 ביולי 1935, טוקומאן – 4 באוקטובר 2009, בואנוס איירס) הייתה זמרת ארגנטינאית, הנערצת ברחבי אמריקה הלטינית ובייחוד במולדתה, וכן מוכרת בעולם כולו.
שירתה נבעה משירי העם הארגנטינאים, והיא בלטה בקול הקונטרה אלט העמוק שלה. דעותיה השמאליות מתחילת דרכה, שירי המחאה שלה וגלותה הכפויה מארצה, הפכו אותה לאחד הסמלים המובהקים של המאבק נגד השלטון הצבאי בארגנטינה. היא זכתה לכינויים כמו "קולהּ של דרום אמריקה", "הקול של חסרי הקול" וגם "השחורה" ("לָה נֶגְרַה"), בשל שיערה השחור הארוך.
ביוגרפיה
מרסדס סוסה נולדה בשנת 1935 בסן מיגל דה טוקומאן שבצפון ארגנטינה למשפחה ענייה מסטיסית ממוצא צרפתי-אינדיאני (קצ'ואה).
בגיל 14 זכתה בזכות קולה המיוחד בתחרות שירים ברדיו, שבה השתמשה בשם הבדוי גלאדיס אוסוריו (Gladys Osorio), והוחתמה על חוזה הופעות לחודשיים. תקליטה הראשון היה Canciones con Fundamento, אוסף שירי עם ארגנטינאים.
בשנת 1983, לאחר נפילת המשטר הצבאי בארגנטינה חזרה מהגלות. בתקופה זו החלה לשלב בסיבובי ההופעות שלה הופעות האורח של אמנים שונים ושל זמרים וכותבים צעירים, שזוכו באמצעותה לחשיפה ראשונית בפני הקהל הרחב..
סוסה היה תומכת של הפרוניזם ותמכה בפוליטיקת שמאל במשך כל חייה. היא התנגדה לנשיאות קרלוס מנם, שכיהן בתפקיד בשנים 1989–1999, ותמכה בבחירתו של נסטור קירשנר, שהפך לנשיא ב-2003. סוסה הייתה שגרירת רצון טוב של אונסק"ו לאמריקה הלטינית והקריביים.
בשנת 1999 השתתפה סוסה בהפקה של ה"מיסה קריאולה" מאת אריאל רמירז. השיר שלה Balderrama מופיע בסרט צ'ה משנת 2008, בכיכובו של בניסיו דל טורו, על המהפכן הארגנטינאי צ'ה גווארה..
בספטמבר 2009 אושפזה מרסדס בעקבות אי ספיקת כליות, וב-4 באוקטובר נפטרה בבית החולים. הלווייתה נערכה בקונגרס הלאומי של ארגנטינה, ואלפי אנשים הגיעו מכל רחבי ארגנטינה כדי להיפרד ממנה. מנהיגים מכל העולם מסרו את תנחומיהם, בהם נשיא ברזיל לולה דה סילבה, נשיא פרגוואי פרננדו לוגו, נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט ונשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. גם אומנים רבים הגיעו, כגון פיירו, ויקטור הרדיה, פז מרטינז ואלחנדרו לרנר, וכן מאמן נבחרת הכדורגל של ארגנטינה באותו זמן, דייגו מראדונה. ממשלת ארגנטינה הכריזה על שלושה ימי אבל..
שיריה
סוסה הייתה זמרת מבצעת ולא חיברה את שיריה. היא שרה שירי עם, כמו גם שירים שנכתבו על ידי מיטב אמני ארגנטינה, למשל גוסטבו לגיסמון. בין שיריה הבולטים: "Gracias a la Vida" ("תודה על החיים") – מאת הזמרת הצ'יליאנית ויולטה פארה, שאותו הקליטה לראשונה ב-1971; "Alfonsina y el mar" ("אלפונסינה והים") – שירם של פליקס לונה ואריאל רמירס על המשוררת הארגנטינית אלפונסינה סטורני, שהתאבדה בטביעה בים, שאותו הקליטה ב-1969; ו-"Solo le pido a Dios" ("רק זאת אבקש מאלוהים") – שיר מחאה של לאון חייקו נגד דיכוי, חוסר צדק ומלחמה.
סוסה וישראל
עד סוף שנות השבעים לא הייתה סוסה מוכרת לקהל הישראלי. היכרות ראשונה הייתה בתוכניות רדיו, בעיקר בגלי צה"ל, לאחר שדובי לנץ התוודע לשיריה והחל משלבם בתוכניות שבעריכתו. מאוחר יותר הוקדשו לה שלוש תוכניות מיוחדות בעריכתו של שמעון ברק, ואחת מהן שודרה ערב ביקורה הראשון בישראל בשנת 1980. סוסה הגיעה לישראל לראשונה בדצמבר 1980, בעת שחייה בגלות בצרפת, ביוזמתה של אורלי בייגל, לסיבוב הופעות שכוון לקהילת יוצאי דרום אמריקה, היא הופיעה בבנייני האומה בירושלים ובהיכל התרבות בתל אביב. אורלי בייגל הייתה עולה חדשה ממקסיקו שהכירה את המוזיקה של סוסה, יצרה איתה קשר, וארגנה את בואה בסיוע האמרגן שמואל צמח. סוסה התארחה בתוכנית יום השישי "שעה טובה" עם מני פאר, שהייתה אז בעלת אחוזי צפייה גבוהים במיוחד. במהלך התוכנית, היא סיפרה על גלותה ועל הקריירה שלה, וביצעה שני שירים. בביקור זה גילתה סוסה בישראל קרובת משפחה, דודה-למחצה (הסבא של מרסדס הוא אביה של הדודה) בשם רבקה מוזס. מוזס, זמרת בעצמה, קתולית במקור שהתגיירה ונישאה ליהודי, מתגוררת בקריית מוצקין, והשתיים נפגשו לראשונה במהלך אותו ביקור. מוזס מבצעת מאז את שיריה של סוסה בהופעות מחווה, ואף הקליטה אלבום עם ביצועיה לשירים..
בנובמבר 1983 הגיעה סוסה לסיבוב הופעות נוסף בישראל. בביקור זה שרה על הבמה עם חוה אלברשטיין את השיר "אלפונסינה": סוסה שרה בספרדית ואלברשטיין בעברית. ביוני 1988 שוב הגיעה סוסה להופעות בישראל, והפעם שרה עם שלמה יידוב. בביקור זה גם השתתפה בערב מחאה במועדון "צוותא" בתל אביב נגד המשטרים הדיקטטוריים בצ'ילה, ניקרגואה וארגנטינה, ערב שאורגן על ידי התאחדות יוצאי דרום אמריקה בישראל. בספטמבר 1991 ערכה סוסה שתי הופעות בישראל. בנוסף השתתפה בטקס נטיעת עצים, ביער שניטע לזכר הנעדרים מתקופת הדיקטטורה הצבאית בארגנטינה..
בעת ביקורה בישראל בשנת 1996 ביצעה סוסה עם אביב גפן את השיר "לבכות לך" לזכרו של יצחק רבין, שאותו שילבה גם בהופעתה. כמו כן הקליטה דואטים עם דויד ברוזה וחוה אלברשטיין.
באפריל 2000 נערך לכבודה טקס באוניברסיטת תל אביב וסוסה מונתה להיות היועצת האקדמית של מכון מרטין פיארו ללימודי מוזיקה פולקלורית בפקולטה לאומנויות ע"ש יולנדה ודויד כץ..
בשנת 2000 הופיעה סוסה בישראל בהיכל התרבות, כשבהופעה השתתפו אומנים ישראלים יוצאי דרום אמריקה: מרסלו זובר, קלאודיו כהן טריקה ופרננדו קנוף. בהופעה השתתף גם מתי כספי. באותה ביקור הופיעה גם לאה שבת עם סוסה ב"היכל התרבות" בתל אביב ושרה איתה ביחד את השיר "קומה לה סיגרה" (כמו הצרצר)..
שירה המפורסם "Alfonsina y el mar" תורגם לעברית ובוצע על ידי הפרברים בשם "אלפונסינה והים". אהוד מנור ורחל שפירא תרגמו שירים נוספים שלה, ומיטל טרבלסי מופיעה בתוכנית משיריה המתורגמים בשם "תודה לחיים" (כשם אחד משיריה). גם המוזיקאי אבישי כהן (נגן הקונטרבס) חידש שיר זה באלבומו "Aurora".
במאי 2001 קיבלה מרסדס סוסה את אות אשת המופת באוניברסיטת חיפה ושרה את שירו של אביב גפן "לבכות לך" ומשיריה..
ב-2009 הוציאה הזמרת מיטל טרבלסי אלבום משירי מרסדס סוסה..
דיסקוגרפיה
במשך חייה, הוציאה סוסה עשרות תקליטים:
קישורים חיצוניים
לאחר מותה
הכנסה פסיבית
הכנסה פסיבית היא הכנסה הנובעת מתזרים מזומנים המתקבל על בסיס קבוע, הדורשת מינימום מאמץ על ידי בעליו (תאורטית השקעת מאמץ חד פעמי).
ניתן לסווג הכנסה לשלושה סוגים: הכנסה פעילה, הכנסה פסיבית והכנסות מתיק. הכנסה פסיבית מגיעה רק משני מקורות: פעילות השכרה או "פעילות מסחרית או עסקית בה אינך משתתף באופן מהותי". מוסדות פיננסיים וממשלתיים אחרים מכירים בה גם כהכנסה המתקבלת מצמיחה בהון או ביחס לתכנון שלילי. הכנסה פסיבית בדרך כלל מלווה במס.
הגדרה
הכנסה פסיבית שונה מהכנסה פעילה והכנסות מתיקי השקעות במגוון דרכים. הכנסה פסיבית מוגדרת בדרך כלל כזרם של הכנסה שנצבר עם מעט מאמץ, והיא נקראת הכנסה פסיבית פרוגרסיבית כאשר יש מעט מאמץ אשר נדרש מן הפרט המקבל את ההכנסה הפסיבית על מנת להגדיל את זרם ההכנסות. דוגמאות להכנסה פסיבית כוללות הכנסות מהשכרה וכל פעילות עסקית שבה בעל הרווחים אינו משתתף באופן מהותי במהלך השנה.
מס הכנסה מגדיר הכנסה פסיבית כהכנסות ממקורות הכנסה אשר אין הם "עסק או "משלח-יד", כגון הכנסות מדמי שכירות, הכנסות מתמלוגים, מדיווידנד ומריבית, מדמי מפתח וכדומה, נחשבות להכנסות פסיביות והן תמוסינה על פי סעיף 2(6) או 2(7) לפקודת מס הכנסה (נוסח חדש), התשכ"א-1961 (להלן: "הפקודה").
דוגמאות להכנסות שהמוסד לביטוח לאומי רואה בהן הכנסות פסיביות הן: דיווידנד, שכר דירקטורים, הכנסות מחוץ לארץ, ריבית, דמי ניכיון, דמי שכירות ועוד.
הכנסה פסיבית שונה מהכנסה פעילה המוגדרת כהכנסה שהורווחה. הכנסה פעילה ליניארית מתייחסת לאחת שנדרשת כל הזמן להישאר פעילה כדי לשמור על זרם ההכנסה, וברגע שאדם בוחר להפסיק לעבוד ההכנסה גם תעצר, דוגמאות להכנסה פעילה כוללות שכר, הכנסה עצמית, שותפות. ההכנסות מתיק ההשקעות נגזרות מהשקעות וכוללות רווחי הון, ריבית, דיבידנדים ותמלוגים.
דוגמאות
ישנם שני סוגים של פעילויות פסיביות:
צורות של שותפויות מסוימות עשויות להיחשב כפסיביות כל עוד אין לשותף תפקיד כלשהו בחברה ומחליפות את השקעת ההון שלהן בתמורה לנתח מהרווחים.
סיפור פשע אמריקאי
סיפור פשע אמריקאי (באנגלית: American Crime Story) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אנתולוגית מסוגת פשע ודרמה תקופתית, זוכת פרס גלובוס הזהב. הסדרה פותחה על ידי סקוט אלכסנדר ולארי קרשבסקי, שמפיקים בפועל את הסדרה יחד עם עם בראד פלצ'וק, נינה ג'ייקובסון, ראיין מרפי ובראד סימפסון. בדומה לאנתולוגיית האימה הבדיונית "אימה אמריקאית", גם אותה הפיקו מרפי ופלצ'וק, גם הסדרה היא בעלת מבנה אנתלוגי וכל עונה אחרת בה מוצגת כמיני-סדרה עצמאית ומתעסקת במקרה פשע אחר שעלה לכותרות וסוקר באופן נרחב באמריקה. אלכסנדר וקרשבסקי לא חזרו להפקת הסדרה לאחר העונה הראשונה.
העונה הראשונה, הנושאת את כותרת המשנה "המדינה נגד או. ג'יי. סימפסון", סיקרה מחדש את משפטו של או. ג'יי. סימפסון על הירצחה של אשתו, ניקול ובן זוגה. העונה עלתה לשידור ב-2 בפברואר 2016 ושידורה הסתיים ב-5 באפריל 2016, והתבססה על הספר "המרוץ של החיים שלו: המדינה נגד או. ג'יי. סימפסון" מאת ג'פרי טובין. העונה השנייה, הנושאת את כותרת המשנה "הרצח של ורסצ'ה", עוסקת בפרשת הירצחו של ג'אני ורסצ'ה על ידי הרוצח הסדרתי, אנדרו קונאנן, ועל השפעת הרצח על הסובבים את השניים. העונה עלתה לשידור ב-17 בינואר 2018, והיא מבוססת על הספר "הטענות הוולגריות: אנדרו קונאן, ג'אני ורסצ'ה והציד הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית" מאת מורין אורת.
עונה נוספת, המבוססת על תוצאותיה של הוריקן קתרינה, הייתה בתהליכי פיתוח, אך בפברואר 2019, רשת "FX" הודיעה שהפקתה התבטלה. העונה השלישית, שנקראת "מוניקה לווינסקי", עלתה לשידור ב-7 בספטמבר 2021; ועוסקת בפרשת מוניקה לווינסקי ובסיפור הדחתו של נשיא ארצות הברית ה-42, ביל קלינטון, בגין אישומי שקר ושיבוש מהלכי משפט, על פי ספר אחר שכתב טובין, "קונספירציה עצומה: סיפורה האמיתי של שערוריית המין שכמעט הפילה נשיא".
עונה ראשונה: אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון
העונה הראשונה, שכותרת המשנה שלה היא: "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון" ("The People v. O. J. Simpson"), מספרת את סיפור משפט הרצח המתוקשר והשנוי במחלוקת, שבו הואשם כוכב הפוטבול או. ג'יי סימפסון ברצח אשתו ניקול בראון ובן זוגה רון גולדמן. העונה חוקרת את הכאוס ששרר מאחורי הקלעים של חקירת הרצח, מנקודת מבטם של עורכי הדין שעסקו בתיק משני צדי בית המשפט, ואיך השילוב של הביטחון העצמי של התביעה, התככנות של ההגנה, וההיסטוריה הבעייתית של משטרת לוס אנג'לס עם הקהילה השחורה בעיר, גרם למושבעים להגיע להחלטה לזכות את סימפסון מחמת ספק סביר.
עונה שנייה: הרצח של ורסצ'ה
העונה השנייה, שכותרת המשנה שלה היא: "הרצח של ורסצ'ה" ("The Assassination of Gianni Versace"), מספרת את סיפור הירצחו של ג'אני ורסצ'אה וחושפת את היחסים של המעצב הנודע עם אחותו, בן זוגו והסובבים אותו ובמקביל פורשת את סיפור חייו של רוצחו, אנדרו קונאנן, ואת הנסיבות שהובילו אותו לרצוח את ורסצ'ה.
חמישה ימים בנובמבר
חמישה ימים בנובמבר (בצרפתית: Novembre) הוא סרט מותחן ופעולה צרפתי משנת 2022 שבוים על ידי סדריק חימנז (שביים בעבר את רחובות הפשע של מרסיי). בסרט מככבים ז'אן דוז'רדן, ג'רמי רנייה, מארין ואקט ואנאי דמוסטייה כחוקרים במשטרה הלאומית הצרפתית. הסרט הוקרן בישראל בפברואר 2023.
סיפור פשע אמריקאי
עונה שלישית: מוניקה לווינסקי
פרשת מוניקה לווינסקי משמשת כבסיס לעונתה השלישית של הסדרה, שכותרת המשנה שלה היא: "מוניקה לווינסקי", המתרחשת בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון.
בעונה מככבות שרה פולסון בדמותה של לינדה טריפ, ביני פלדסטין בדמותה של מוניקה לווינסקי, מרגו מרטינדייל בדמותה של לוסיאן גולדברג, ואנאליי אשפורד בדמותה של פאולה ג'ונס. העונה התעתדה לעלות לשידור ב-27 בספטמבר 2020, אך רשת "FX" דחתה את הפקתה בשל לוח הזמנים של מרפי. לפני כן, הרשת שקלה לדחות את תאריך עלייתה לשידור בשל הבחירות שהתקיימו בשנת 2020. ב-15 בנובמבר 2019 הוכרז שקלייב אוון יגלם את דמותו של הנשיא קלינטון, יחד עם אנתוני גרין שיגלם את דמותו של אל גור. בינואר 2020, הוכרז שבילי אייכנר יגלם את דמותו של העיתונאי מאט דראדג' ואילו בטי גילפין תגלם את דמותה של אשת התקשורת השמרנית אן קולטר. במרץ 2021, נודע כי אידי פאלקו תגלם את דמותה של הילרי קלינטון. ביוני 2021, נודע על ליהוקו של קולין הנקס לצוות השחקנים. באוגוסט 2021, פורסם כי גילפין עזבה את הפקת העונה עקב בעיות בלוח הזמנים שלה ואותה החליפה קובי סמולדרס. העונה עלתה לשידור ב-7 בספטמבר 2021.
חמישה ימים בנובמבר
תקציר עלילת הסרט
יום שישי, 13 בנובמבר בשעה 21:16 ברובע ה-10 וברובע ה-11 בפריז מתרחשים פיגועי ירי. לפחות שלושה פיצוצים שונים ושישה אירועי ירי מדווחים למשטרה המקומית, לצד טבח שמתרחש בתיאטרון בטאקלאן בעיר. מנהלת המלחמה בטרור של המשטרה הלאומית הצרפתית, בראשותו של פרד, מוצאת עצמה מנהלת חקירה סיזיפית ומצוד בקנה מידה נרחב ללכידת המחבלים, בחמשת הימים שלאחר מכן.
סיפור פשע אמריקאי
עונות עתידיות והוריקן קתרינה
בשנת 2016 הוכרז תחילה שהעונה השלישית עתידה להתמקד באירועי הוריקן קתרינה, ככל הנראה אף בפרשת מקרי המוות בית החולים ממוריאל בניו אורלינס ובתוצאותיהן. מרפי הסביר שהמטרה בעונה הזו היא לעקוב אחר קבוצה של שישה עד שמונה אנשים בניסיון לבחון את כל הצדדים של הטרגדיה. הפקת העונה העוסקת באירועי הוריקן קתרינה, הייתה אמורה להתחיל בסתיו 2016. עם זאת, ביוני 2017, המפיקים הודיעו שהפקת העונה תתעכב עד לרבעון הראשון של שנת 2018 ובמקומה תעלה לשידור העונה "הרצח של ורסצ'ה", שנועדה במקור להיות העונה השלישית. אך לבסוף בפברואר 2019 הוכרז שהפרויקט בוטל לגמרי.
חמישה ימים בנובמבר
הפקה
צילומי הסרט נערכו בשנת 2021, מ־17 במאי במשך 12 שבועות ונערכו באִיל-דֶה-פְרָאנְס, בבלגיה וביוון. חלק ניכר מהצילומים בצרפת נערכו בקרז'י שבחבל ואל ד׳אוז.
סיפור פשע אמריקאי
צוות השחקנים והדמויות
{{עמודות
חמישה ימים בנובמבר
ביקורות
הסרט עורר את התעניינותם של מבקרי הקולנוע בצרפת בעת יציאתו לאקרנים, כשהוא מקבל ביקורות חיוביות לרוב.
סיפור פשע אמריקאי
דמויות משנה
}}
חמישה ימים בנובמבר
ביקורות
חלק מהמבקרים שיבחו במיוחד את עבודתו וסגנונו של הבמאי. המבקר של לה פיגארו אמר על הבמאי שהוא "האמריקאי ביותר מבין הבמאים שלנו" ושהוא מוצא הקבלה לבין הסרט הזה לסרטה של קתרין ביגלו, ״כוננות עם שחר״.
סיפור פשע אמריקאי
קישורים חיצוניים
כתבות
מיכאל פריאנטה
מיכאל פריאנטה (Mickael Pariente; נולד ב-6 ביוני 1947) הוא סופר, ביבליוגרף ומו"ל ישראלי-צרפתי. כתב ספרי פרוזה ועיון בעברית ובצרפתית ומפרסם מאמרי דעה באופן קבוע בישראל ובצרפת. פריאנטה הוא חבר אגודת העיתונאים בתל אביב ובעל ערך ביבליוגרפי בלקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים.
ביוגרפיה
נולד במקנס, מרוקו, בתקופת השלטון הצרפתי. התגורר עד גיל חמש עשרה במלאח הישן, הרובע היהודי בעיר. גדל בסביבה רב לשונית: דיבר מילדותו בערבית מרוקאית, למד עברית בתלמוד תורה ובאמצעות תפילות וקריאת תהילים, ועשה את לימודיו העיקריים בצרפתית בבית הספר "אליאנס". אמו, סטי, היא נצר למשפחת עמר, שושלת של רבנים מהקהילה היהודית של מקנס. היא נפטרה בגיל 25, והותירה את בעלה, יעקב פריאנטה, גם הוא בן 25, וארבעה ילדים בגילי שישה חודשים עד שמונה שנים.
מיכאל פריאנטה עלה לישראל ב-1962. הוא בוגר כפר הנוער ניצנים במסגרת עליית הנוער. בתקופת שירותו הצבאי למד אלקטרוניקה בחיל האוויר והיה טכנאי מכ"ם. בשנים 1970–1971 למד בציריך ובז'נבה הנדסת תקשורת. עם שובו לישראל עבד בתדיראן כמנהל התקנת מרכזיות טלפון ציבוריות, ובו בזמן עסק בהוראה ובכתיבה טכנית. פרסם שני ספרים בתחום התקשורת הציבורית אשר שימשו להוראה בבית ספר בזק בארץ. במסגרת זו פיתח שיטת המחשה ייחודית לתיאור ולהפשט של מערכות מורכבות.
בשנת 1976 הקים חברה לדוקומנטציה טכנית ועסק בכתיבה ובעריכה של ספרות מקצועית עבור תעשיית האלקטרוניקה, משרד הביטחון ועוד. בשנת 1979 ייסד את "היופי", מגזין יופי ואסתטיקה, אשר פנה תחילה לקוסמטיקאיות ולמעצבי שיער, ולאחר מכן הופץ גם לציבור הרחב.