cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האסיר
רקע
מקגוהן טוען שבמשך שנים היה במוחו רעיון לסדרה על אדם בודד ונרדף המסוכסך עם סביבתו ומורד בה. כאשר נסע ב-1966 לפורטמייריון שבוויילס כדי לצלם פרק בסדרה "מלכודת", חשב שהמקום ייחודי וסוריאליסטי ולכן מושלם לסדרה התאורטית שלו. זמן קצר לאחר מכן פגש מקגוהן את ג'ורג' מרקסטיין. מרקסטיין, אשר היה סוכן בשירות אנגליה במלחמת העולם ה-2, סיפר למקגוהן על מקרה אמיתי בזמן המלחמה שבו אסירי מלחמה בעלי מידע או תפקיד חשוב נכלאו במקום סודי, שם חיו כתיירים בנופש למרות שהיו אסירים לכל דבר. מרקסטיין הציע ליצור סדרה על נושא זה כהמשך ישיר של "מלכודת", כך שדמותו של מקגוהן מתפטרת מתפקידה ונשלחת על ידי הממונים עליו למקום סודי שבו נכלאים אנשים עם מידע רגיש או ששירתו בתפקיד סודי וחשוב, כדי להימנע מאפשרות שיהפכו לבוגדים.
מקגוהן התלהב מהרעיון שהשתלב יפה עם הרעיונות עליהם חשב מלכתחילה כחומרי גלם לסדרה התאורטית שלו. הוא הציג את הקונספט החדש ללו גרייד, שהיה אז ראש חברת הטלוויזיה הפרטית הראשונה באנגליה. גרייד רצה שמקגוהן ימשיך לשחק בסדרה "מלכודת" אבל מקגוהן סירב והתעקש לפתח את הרעיון שלו ושל מרקסטיין. לפי מקגוהן, גרייד אמר כי "זה נשמע משוגע לגמרי, אז אולי זה יעבוד." הוא רכש את הסדרה, עם מקגוהן בתפקיד הראשי וכאחד המפיקים. מקגוהן גם כתב וביים מספר פרקים בסדרה, לעיתים תחת שמות עט שונים. למרות מקורות הסדרה ב"מלכודת", דוחים יוצרי הסדרה את הרעיון שהיא מבוססת על הסדרה המקדימה.
מחלוקת הטבילה מחדש
מחלוקת הטבילה מחדש היא מחלוקת שהתעוררה באמצע המאה השלישית ביחס לנוהג הנכון ביחס לנוצרים שכפרו בדתם וביקשו לשוב לכנסייה.
המחלוקת ביחס לטבילה מחדש, שהתעוררה אחרי רדיפות דקיוס בשנת 250 מקושרת במיוחד לאפיפיור סטפנוס ולבישוף קרתגו קיפריאנוס, שהיה התומך הנלהב ביותר במנהג הטבילה מחדש, ואף קיבל אישור לה בוויעוד שנערך בקרתגו בשנת 256 ובו השתתפו שמונים ושבעה בישופים. הטיעון המרכזי של קיפריאנוס והבישופים היה, כלשונו של הבישוף הונורטוס מטקה: "מאחר שישו הוא האמת, עלינו ללכת בעקבות האמת ולא בעקבות המנהג". האפיפיור, לעומתו, התנגד לכך בתוקף וציווה להסתפק בנוהג הישן, לפיו הבישוף מניח את ידיו עליהם בעת קבלת רוח הקודש (פניטציה, paenitentiam).
קיפריאנוס, ותומכו הקנאי פירמיליאנוס לא הצליחו להראות כי מנהג הטבילה מחדש עתיק יותר ממנהג הנחת הידיים, מה שהחליש מאוד את עמדתם בדיון, וחיזק את עמדתו של סטפנוס. במחלוקת זו הסכים לדעתו של סטפנוס המחבר האלמוני של "טבילה מחדש", שפסל את הטבילה מחדש משום שביקשה לבטל מנהג עתיק יותר, כאשר הנוהג המקובל הוא לא לשנות דבר.
אוגוסטינוס, בחיבורו נגד הדונטיזם משנת 400 לערך סוקר בהרחבה את טיעוניו של קיפריאנוס ומראה כי גם הוא מכיר בעתיקות המנהג וסובר כי אין לטבול מחדש, קודם כל כי זה היה המנהג האפוסטולי. אילו היו כל האנשים נדרשים, טען אוגוסטינוס, להטבל פעם אחת את טבילת יוחנן המטביל ובשנייה טבילת ישו, ישתמע מן הדבר שטבילתו של ישו—הטבילה המקורית של הנוצרים—אינה שלמה ומלאה ואינה מספיקה לישועה.
וינקנטיוס מלרין (vincentius), כתב בערך בשנת 434 וטען כי הפרשנות החדשה של קיפריאנוס פסולה מעצם היותה חדשה ומעוררת מחלוקת ומנוגדת לנוהג הקנוני. הוא מסכים לפעולתו של סטפנוס "המבורך" לשמר את הישן ולדחות את החדש.
גם וינקנטיוס וגם אוגוסטינוס כתבו את דבריהם כנגד הכפירה הדונטיסטית, וייתכן כי השניים היו מתנגדים גם לחידוש נכון אם אומץ בידי הצד שכנגד במחלוקת, שבשורשה עמד ויכוח על סמכות וכוח - ובמקרה זה, סביב זכותם של בישופים לכונן מנהגים שלא בהיתר מהאפיפיור, ובהשלכה, על סמכותו של האפיפיור ביחס לבישופים.
צ'פמן
צ'פמן (Chapman) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו סוחר.
קראק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עדשה אפוכרומטית
דובלט אפוכרומטי או עדשה אפוכרומטית היא עדשה המתקנת את האברציה הכרומטית בצורה טובה יותר מאשר עדשה כרומטית רגילה. בעיה זו נפוצה בעיקר בטלסקופים המכילים עדשות גדולות כך שהאברציה חזקה, ובמערכות אופטיות בהן משתמשים לעבודה עם טווח גדול של אורכי גל, כגון מצלמות.
עקרון פעולה
הפתרון הרגיל של עדשה אכרומטית הוא מיקום שתי עדשות זו אחרי זו כך שכל אחת נותנת אברציה כרומטית אחרת אבל הופכית, כלומר עדשה אחת נותנת לאדום מרחק מוקד רחוק מהכחול בעוד השנייה נותנת לאדום מרחק מוקד קצר יותר מהכחול, כך שאחרי העדשה מרחקי המוקד זהים (בדרך כלל לצבעים כחול ואדום) ומתלכדים במישור אחד.
בעדשה אפוכרומטית הקרניים משלושה צבעים מתלכדות למישור אחד (ולא רק שני צבעים קיצונים - אלא בדרך כלל לאדום, ירוק וכחול). פונקציית האברציה היא פונקציה חלקה ולכן ניתן לאחד שלושה צבעים למישור אחד בניגוד לפונקציית קיצון בעדשה הכרומטית. היצור של עדשה זו מצריך שימוש בזכוכית מפזרת מיוחדת ויקרה. בין שכבות הזכוכית מכניסים נוזל מיוחד ליצור את הפיזור הרצוי. התיקון בעדשה זו הוא עד סדר גודל קטן יותר מעדשה כרומטית בעלת נתונים זהים (מרחק מוקד ומפתח נומרי). כמו כן, האברציה הספרית מתוקנת טוב יותר מעדשה כרומטית רגילה.
אנרי דס
אָנְרִי דֶס (בצרפתית: Henri Dès; נולד ב-14 בדצמבר 1940), הוא מן הבולטים שבזמרים, בפזמונאים ובמלחינים לילדים, בשפה הצרפתית, בכל הזמנים ומן הבולטים באמנים השווייצרים.
דס נולד ברנאן, פרוור מערבי של לוזאן שבשווייץ. הוא גדל בשווייץ וצבר ניסיון מקצועי בצרפת. בשנת 1969 הוא זכה בפסטיבל הזמר Sopot International Song Festival דס ייצג את שווייץ באירוויזיון 1970 והגיע למקום הרביעי.
בשנת 1977 יצא לאור תקליטו הראשון, Cache-Cache (מחבואים). עד שנת 2007, דס הוציא עשרים תקליטים נוספים, יצא למסעי הופעות בצרפת, בלגיה, שווייץ וקנדה, הופיע רבות בטלוויזיה והוציא קלטות וידאו. הישגו הבולט הוא ההופעה באולם "אולימפיה", שהוקלטה ויצאה הן כתקליט והן כקלטת וידאו, בשנת 1984. קלטת וידאו אחרת שלו מאגדת את כל סרטי האנימציה שעוצבו לצלילי שיריו. דס הוא גם בעלי ההוצאה לאור המוזיקלית Disques Mary-Josée.
באוכלוסיות שאינן דוברות צרפתית, דס כמעט ואינו מוכר.
Ganja Burn
Ganja Burn הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' מתוך אלבומה הרביעי, Queen. השיר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, ביחד עם האלבום עצמו, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני וקאש מאני.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-60 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז' ביחד עם ג'רמי ריד וג'יירוס מוזי והופק על ידי ריד גם כן. השיר הוא שיר פופ, בהשראת סגנון הרגאיי. בשיר על פי מבקרי המוזיקה, מנסה מינאז' להגן על המעמד שלה בתעשיית המוזיקה, תוך אזכור אמנים שונים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
כדי לקדם את השיר, הוציאה ניקי מינאז' ב-13 באוגוסט 2018, את הקליפ המלא שלו. הקליפ בוים על ידי צמד הבמאים הטורקיים מרט ומרקוס שביימו גם את הקליפ של "Regret in Your Tears", שיצא שנה קודם לכן.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-52 מיליון צפיות.
נבחרת קרואטיה בכדורסל
נבחרת קרואטיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קרואטיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקרואטית.
הישג השיא של נבחרת קרואטיה הוא מדליית כסף באולימפיאדת ברצלונה לאחר הפסד בגמר לנבחרת החלומות של ארצות הברית בשנת 1992. הישג השיא של נבחרת קרואטיה באליפות אירופה בכדורסל הוא המקום השלישי (בשנים 1993, 1995) ובאליפות העולם בכדורסל גם כן (בשנת 1994).
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
תורה אור ולקוטי תורה
הספרים תורה אור ולקוטי תורה הם מספרי היסוד של חסידות חב"ד, אשר בהם מכונסים מאות מאמרי חסידות של מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, אדמו"ר הזקן על פרשיות השבוע, המועדים, מגילת אסתר ושיר השירים. הספרים יצאו לאור בשני כרכים בשמות שונים. הראשון על ספר בראשית ושמות בשם תורה אור והשני על ויקרא, במדבר ודברים בשם לקוטי תורה. הספרים נערכו ויצאו לאור על ידי נכדו של המחבר, האדמו"ר השלישי לשושלת החב"דית, רבי מנחם מנדל שניאורסון המוכר בשם אדמו"ר הצמח צדק.
שם הספר
שמו של הספר ("תורה אור") הוא סמלי, ורומז לשמו של מחבר הספר ר' שניאור זלמן. כפי שגם רמז לכך אדמו"ר הצמח צדק שערך את הספר, במכתבו אודות הוצאת הספר (נדפס בהוספות לספר).
רקע
רבי שניאור זלמן מליאדי אמר בתקופת נשיאותו כאלפיים דרושי חסידות ("מאמרים") בשבתות וחגים. את המאמרים רשמו אחיו רבי יהודה ליב, בנו רבי דובער, אחדים מחסידיו, ובתקופה מאוחרת יותר גם נכדו רבי מנחם מענדל, הצמח צדק. מתוך רשימות אלו קיבץ הצמח צדק, קרוב לארבע מאות דרושים שנאמרו החל משנת ה'תקנ"ו, סידרם לפי פרשיות השבוע וערך אותם לדפוס.
לחלק הראשון, "תורה אור", בחר הצמח צדק דרושים בעיקר מרשימותיו של דודו, רבי יהודה ליב אחיו של רבי שניאור זלמן שראה אותם כמדויקים. עריכתו הייתה מינימלית והתמקדה בעיקר בציון הפניות לדרושים אחרים של אדמו"ר הזקן שיש בהם תוספת ביאור. המאמרים בחלק השני, "לקוטי תורה", עברו על ידו עריכה מקיפה שכללה גם תוספת רבה של מראי מקומות וציונים לספרי קבלה, מדרשים, ותוספת הגהות, הערות וביאורים משלו. לעיתים צירף והרכיב מספר דרושים לדרוש אחד אם כי הקפיד לשמור על לשון ונוסח דברי הרב כפי שנאמרו ונרשמו על ידי הכותבים.
מבנה ותוכן הספר
הספר בנוי מדרושים ("מאמרים") על פסוקי פרשיות התורה ופסוקים מן ההפטורה. הספר תורה אור כולל 155 דרושים. מספר דרושים על כל פרשה מפרשיות התורה בחומשים בראשית ושמות, שמונה-עשרה דרושים על מגילת אסתר, שש-עשרה מאמרי חסידות על חנוכה ואלה מופיעים בפרשת וישב ומקץ ודרוש על פסח בפרשת ויקהל. דרושים על פרשת בשלח ופקודי נדפסו בתחילת הספר לקוטי תורה.
הספר לקוטי תורה כולל כ-230 דרושים ("מאמרים") על פרשיות התורה בחומשים ויקרא, במדבר, דברים. במסגרת זו נוספו לספר מאמרים על ספירת העומר וחג השבועות (בפרשת במדבר), על חודש אלול (בפרשת ראה), ועל חגי תשרי: ראש השנה, עשרת ימי תשובה, יום הכפורים, סוכות ושמיני-עצרת. בסוף הספר באים 42 דרושים על מגילת שיר השירים.
סגנון אמירת דרושי החסידות של רבי שניאור זלמן מבוסס בעיקרו על לשון הקבלה בפרשנות החסידית המאפיינת את חסידות חב"ד. קרי, עיסוק הן בהיבטים התאולוגיים והן בהיבטים פסיכולוגיים-נפשיים של האדם על בסיס יסודות תורת הקבלה והחסידות. בכך מהווה הספר המשך, השלמה והרחבה ליסודות חסידות חב"ד המבוארים בספר היסוד של חסידות חב"ד - ספר התניא והלימוד בו נחשב על ידי החסידים כלימוד משלים לאחר לימוד התניא, כאשר במקביל לפרשת השבוע נוהגים החסידים ללמוד כל שבת וחג במאמרי הספר השייכים לאותה פרשה וחג והוא נקרא בפיהם "הפרשה החסידית".
הרב יוסף דוב סולובייצ'יק היה מצטט את הספר פעמים רבות, ואף התבטא "איני יודע כיצד ניתן להתכונן לימים הנוראים, ללא לימוד בספר הזה, שמבטא את גדולתו של אדמו"ר הזקן אף יותר מספר התניא.
מהדורות
תורה אור ולקוטי תורה יצאו במשך השנים בכעשרים מהדורות. בהוצאות החדשות של הספר נוספו על ידי הוצאת קה"ת בסוף הספר: מאמרים נוספים, מראי מקומות, מפתחות, השוואות למאמרים אחרים של אדמו"ר הזקן, הגהות והערות של אדמור"י חב"ד על מאמרי הספר ועוד, חלק מההערות והמפתחות נערכו על ידי הרבי מליובאוויטש
מיכאל שנהב
חייו
שנהב נולד בירושלים, אח לאמנית דינה שנהב.
שנהב בוגר תואר ראשון בקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת פרופ' אבל ארליך, תואר שני באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופ' ארליך ואנדרה היידו, ותואר שלישי בקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת גדעון לבינסון. הלחנתו קלאסית-מודרנית (בת זמננו). הושפע מהמלחין ארנולד שנברג. נשוי בשנית ואב לארבע בנות ובן, עמם הוא מתגורר בכפר סבא.
הוא ריכז את מגמת המוזיקה בתיכון "מור מטרו ווסט" ברעננה ושם בתפקידו הוא מורה להרמוניה ולקומפוזיציה.
אמו היא הסופרת חיה שנהב, המוכרת בעיקר בזכות ספרה "מיץ פטל".
מגיל צעיר הוא עוסק בהלחנה. יצירותיו בוצעו על ידי תזמורות שונות, כמו התזמורת הקאמרית רמת גן, תזמורת המהפכה וסימפונט רעננה, וחלקן הוקלטו ושודרו בקול המוסיקה.
יצירתו הבולטת ביותר של שנהב הייתה האופרה לילדים "מעשה בחצי ירח", לליברית מאת חיה שנהב, בכיכוב זמרים מתוכנית האופרה סטודיו של האופרה הישראלית החדשה. עם הסולנים נמנו עינת אורנשטיין, אינאס מסאלחה, הילה בג'יו, עמית פרידמן ואלינאר לבני. היצירה הועלתה לראשונה במרץ 2004, ובשנת 2005 זכתה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה. האופרה מגוללת סיפורה של ציירת השבה אל דמיון שזכרה מילדותה לאחר שאזלו רעיונותיה האמנותיים. בהפקה נטלו חלק 150 זמרים, נגנים, רקדנים וניצבים.
בספטמבר 2008 הועלתה במסגרת אירועי חג המוזיקה הישראלית ה-11 במספר יצירתו של התיאטרלית-מוזיקלית של שנהב "הלנה מטרויה רוקדת על הדלפק", למילותיהן של המשוררות דפנה דרוקר, מרגרט אטווד, ודליה רביקוביץ'. את היצירה ביצע שנהב עצמו בשיתוף עם זמרת הסופרן רינת גולדמן.
2022 סיים בהצלחה חצי איירון-מן בטריאתלון טבריה
באד גאסטיין
באד גאסטיין (בגרמנית: Bad Gastein) היא עיירת נופש עתיקה במדינה הפדרלית האוסטרית זלצבורג, במרחק של כ-90 ק"מ מהעיר זלצבורג. העיירה שוכנת למרגלות הרי הוהה טאורן, ליד הר שְטוּבְּנֶרקוֹגֶל. העיירה היא מקום תיירות אטרקטיבי ביותר.
היסטוריה
לאחר השואה פעל בעיירה מחנה עקורים בו התגוררו מעל 2,000 ניצולי שואה במשך מספר שנים. הם התגוררו בבתי מלון ובבתים פרטיים בעיירה, אותם הפקיע צבא ארצות הברית לתקופה של מספר שנים. המחנה פורק לאחר שניצולי השואה עזבו ליעדי הגירה שונים, בעיקר למדינות שונות באירופה, לארצות הברית ולארץ ישראל.
גורמי המשיכה לעיירה
העיירה נחשבת לעיירה איכותית ביותר בין מכיוון שיש בה אתר סקי נרחב, שמונה עשר מעיינות מים חמים בחום של כ-48 מעלות צלזיוס, קרבה לאלפים האוסטרים, קרבה לעמק המרפא גשטיין, מפלי קרימל ששוכנים במרחק של כ-60 ק"מ, הבארים המרובים והקזינו.
יחסי מוזמביק–סין
יחסי מוזמביק–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת מוזמביק לבין הרפובליקה העממית של סין. למוזמביק שגרירות בבייג'ינג ואילו לסין שגרירות במפוטו.
היסטוריה
יחסי מוזמביק-סין החלו כבר בשנות ה-60, כאשר סין החלה לתמוך במאבק של מפלגת FRELIMO המרקסיסטית שפעלה נגד הקולוניאליזם הפורטוגלי והשלטון של פורטוגל במדינה. היחסים בין שתי המדינות נוסדו רשמית ב-25 ביוני 1975, זמן קצר לאחר שמוזמביק קיבלה עצמאות. בנובמבר 2006 הפכה מוזמביק למדינה האפריקאית ה-13 שנוספה לרשימת היעדים התיירותיים ביותר של סין.
ביקורים רשמיים
חו ג'ינטאו, נשיא הרפוליקה העממית של סין ערך ביקור רשמי במוזמביק בפברואר 2007, במהלכו התחייבו הוא ונשיא מוזמביק, ארמנדו גובזה, לשתף פעולה בתחומי הכלכלה, הטכנולוגיה, החקלאות, החינוך והספורט. כמו כן הוחלט כי שאנגחאי ומפוטו ייצרו מערכת יחסים של ערים אחיות.
אזרחים המתגוררים במדינה השנייה
בין השנים 1992 - 2003, 22 אזרחי מוזמביק נסעו לסין במטרה ללמוד. ההערכות לגבי מספר האזרחים הסינים המתגוררים במוזמביק הוא בין 1,500 ל-12,000.
סחר והשקעות
דפוס הסחר בין סין למוזמביק שונה מצורת הסחר של סין עם מדינות אחרות באפריקה כמו אנגולה, ניגריה וסודאן. סין מייבאת ממוזמביק בעיקר מוצרים חקלאיים וציוד לדיג, אולם גם חומרי גלם, תוך שהיא מייצאת מוצרים שונים ומכונות. בין השנים 2004 ו-2006, הסחר בין שתי המדינות שילש את עצמו מ-70 מיליון דולר ל-210 מיליון דולר, וסין הפכה לאחת משלושת שותפי המסחר הגדולים ביותר של מוזמביק, אחרי דרום אפריקה ופורטוגל. סין הפכה לקונה מרכזי של עץ ממוזמביק; על אף שהתקנות המקומיות קובעות כי אין לייצא עצים לא מעובדים מהמדינה, מתוך מטרה לאלץ מדינות זרות להקים מתקני עיבוד עץ במדינה, עצים רבים ולא מעובדים מיוצאים באופן לא חוקי. סין הפכה לשחקן חשוב בענף הבנייה במוזמביק; יותר משליש מבניית הדרכים החדשות בסין מבוצעות בידי קבלנים סינים. קבלנים ממדינות אחרות, שאיבדו את עסקיהם בשל העלויות הגבוהות שלהם, מתלוננים כי הקבלנים הסינים מעדיפים להביא למדינה את עובדיהם מסין מאשר להעניק תעסוקה למקומיים, וכי הם אינם מסייעים בהעברת טכנולוגיות למדינה. ב-10 החודשים הראשון של 2012, ערך הסחר היה 1.1 מיליארד דולר, כאשר מוזמביק הייתה שותפת הסחר ה-23 בגודלה של סין.
סיוע לפיתוח מוזמביק
בנוסף למסחר, סין החלה לספק סיוע למוזמביק בנושא פיתוח המדינה. הבנק הסיני הלווה למוזמביק הלוואות נוחות לבניית תשתיות במדינה, למשל ב-2006, אז הלווה למוזמביק 60 מיליון דולר, ובהמשך ביטל חלק משמעותי מהחוב של מוזמביק למדינה, כמו גם ב-2001 עם 22 מיליון דולר ו-2007 אז ביטל חוב של 30 מיליון דולר. כמו כן הסינים בנו מספר מבנים ממשלתיים במוזמביק ללא תשלום, כמו בניין הפרלמנט והאצטדיון הלאומי של מוזמביק.
דניאל בלטמן
דניאל בלטמן (נולד ב-31 בינואר 1953) הוא היסטוריון ישראלי, מלמד בחוג להיסטוריה של עם ישראל ומשמש ראש המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
בלטמן נולד בתל אביב. סיים את התואר ראשון בהיסטוריה וחינוך באוניברסיטה העברית בשנת 1982. ואת התואר שני בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו בשנת 1988.
פרץ ברנשטיין
פּרץ ברנשטיין (12 ביוני 1890 – 21 במרץ 1971) היה ממנהיגי הציונות הכללית, מחותמי מגילת העצמאות, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית.
דניאל בלטמן
ביוגרפיה
עבד כמורה בתיכון דנציגר בקריית שמונה בשנים 1981–1992, אחר כך כתב את הדוקטורט במכון ליהדות זמננו בהנחיית ישראל גוטמן, ומאז 1997 משמש מרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 2009 הפך לפרופסור חבר במכון ליהדות זמננו.
פרץ ברנשטיין
תולדות חייו
נולד כשלמה פְרִיץ ברנשטיין בכ"ג בסיוון ה'תר"ן במיינינגן שבגרמניה. אביו, שמואל, היה סוחר ולימד אותו שחייה. ברנשטיין נשר מלימודי התיכון בגיל חמש עשרה על מנת לעבוד בעסקיו של אביו ולא שב עוד לספסל הלמידה בחייו. בשנת 1906 עבר עם משפחתו לאייזנאך. הוא סיים לימודיו בבית ספר למסחר. ב-1910 עבר לעיר רוטרדם שבהולנד ועבר הכשרה מקצועית כסיטונאי לתבואות, ועבד בבית המסחר של חותנו, פליקס מיכלזון, שבחנותו הכיר את בתו ואשתו לעתיד, ז'ני. בהמשך פתח בית מסחר משלו ברוטרדם וייבא דגנים וקפה לכל אירופה.
דניאל בלטמן
ביוגרפיה
היה פרופסור אורח במחלקה להיסטוריה של המכון למדע המדינה פריז, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון, וב בקרקוב.
פרץ ברנשטיין
תולדות חייו
בשנים 1911–1912 עבר טירונות ושירת יחד עם אחיו, ווילי במשך שנה בצבא הגרמני. במהלך המלחמה נהרג ווילי. משנת 1915 שב לרוטרדם ולעסק במסחר בקפה. ב-1917 הצטרף להסתדרות הציונית. ב-1925 היה לעורך הראשי של שבועון ציוני, משרה שבה החזיק עד 1935. בין השנים 1930–1934 כיהן כיו"ר הנהלת ההסתדרות הציונית בהולנד. היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וחבר הוועד המפקח של "ההגנה הלאומית". בשנים 1930–1934 כיהן כנשיא הקונגרס הציוני. ברנשטיין אימץ את דעותיו של המנהיג הציוני נחמיה דה לימה, שלפיהן עקרונות הכלכלה יביאו לביסוס בניין היישוב והציונות בארץ ישראל. ב-1926 פרסם ברנשטיין בברלין את ספרו "האנטישמיות כתופעה חברתית" (בגרמנית: Der Antisemitismus als Gruppenerscheinung. Versuch einer Soziologie des Judenhasses), שבו גרס כי פתרון בעיית היהודים טמון בעלייתם לארץ ישראל; הספר זכה להערכה מצדו של אלברט איינשטיין אך לא זכה להד ציבורי.
דניאל בלטמן
ביוגרפיה
תחום התמחותו של פרופ' בלטמן הוא תולדות יהודי מזרח אירופה במאה ה-20; תנועת הפועלים היהודית בפולין; יהודי פולין בתקופת השואה ואחריה; מחנות הריכוז הנאצים; היסטוריוגרפיה של השואה והג'נוסייד.
פרץ ברנשטיין
בישוב העברי
ב-1936 עלה לארץ ישראל, עזב את הולנד לאחר שבנו דויד ובתו יהודית עלו ארצה. בארץ עסק בהשקעות ופיתוח בניינה. בשנת 1937 היה מעורכיו הראשונים של עיתון "הבוקר". הוא נבחר לוועד הפועל של הציונים הכלליים, ובשנת 1943 היה לנשיא המפלגה. ברנשטיין תמך ביוזמה חופשית ככלי לפיתוח הארץ. ב-1946 עם הקמת תנועת המרי העברי מונה ברנשטיין לחבר בועדת איקס שאישרה את את פעולות התנועה, ובהתאם לתוצאות הבחירות לקונגרס הציוני ולאסיפת הנבחרים, מונה לראש מחלקת המסחר והתעשייה בסוכנות היהודית, יחד עם יצחק גרינבוים שמונה לשר הפנים. מתוקף תפקידו הציג בפני ועדת אונסקו"פ סקירה על המצב הכלכלי בארץ ישראל שעשתה רושם רב על הוועדה.
דניאל בלטמן
ביוגרפיה
בשנת 2018 מונה להיסטוריון הראשי של מוזיאון גטו ורשה, שנמצא בהקמה וצפוי להיפתח ב-2023, במלאת 80 שנה למרד גטו ורשה.
פרץ ברנשטיין
בישוב העברי
במסגרת תפקיד ראש מחלקת המסחר והתעשייה, היה בנרשטיין לחבר במנהלת העם, והיה לאחד מששת חברי המנהלה שהצביעו בעד הקמת מדינת ישראל. בתפקיד זה המשיך במהלך מלחמת העצמאות במסגרת הממשלה הזמנית, ודאג לשמר את פעילותם של בתי הזיקוק בחיפה.
דניאל בלטמן
ביוגרפיה
לאחר אישור החוק הפולני המגביל תביעות להשבת רכוש שבעליו נושלו ממנו בשנות הכיבוש הגרמני במלחמה, והולאם לאחריה על ידי השלטון הקומוניסטי, יתיישנו לאחר 30 שנה מיום תחילת הטיפול בהן, כתב מאמר דעה בו טען כי החוק סביר והוא בא להילחם בשחיתות ובמעורבות של גורמים שניצלו את ההליך לטובתם כדי להשתלט על רכוש וכדי לפנות מביתם דיירים קשיי יום ברחבי פולין, שגרים ברכוש זה. בנוסף השווה את החוק למצב בישראל. הוא הסביר כי הרכוש הולאם על ידי השלטון הקומוניסטי בסוף שנות ה-40. ודירות אלה ניתנו לפולנים שנזקקו להן, במדינה שהייתה הרוסה לאחר שנות המלחמה; ממש כמו שקיבלו מאות אלפי יהודים, עולים חדשים, זכות להיכנס לדירות של פלסטינים שגורשו בנכבה. עם השנים איפשרה פולין לאנשים שחיו בדירות האלה לרכוש אותן, ממש כמו שדיירי הדיור הציבורי בישראל יכלו ברבות השנים לרכוש את דירתם מהמדינה, אבל לא לצאצאי הפליטים הפלסטינים.
פרץ ברנשטיין
במדינת ישראל
לאחר קום המדינה ניסו שני זרמי הציונים הכלליים להתארגן כמפלגה אחת ומגובשת, צעד שעלה בתוהו. בבחירות לאסיפה המכוננת זכו הציונים הכלליים בראשות ברנשטיין לשבעה מנדטים בלבד, והמפלגה הלכה לאופוזיציה. בתחילת שנות החמישים ועל רקע מדיניות הצנע, זכו הציונים הכלליים להישגם הגדול ביותר בבחירות, כשהגיעו לעשרים מנדטים בבחירות לכנסת השנייה. בתחילה בחר בן גוריון להקים ממשלה בלי הציונים הכלליים, אך לאחר כשנה פנה אליהם והקים ממשלה חדשה, בה קיבלו הציונים הכלליים ארבעה תיקים. במסגרת ממשלה זו מונו ארבעת ראשי המפלגה לשרים, כשברנשטיין שב למשרד המסחר, ישראל רוקח התמנה לשר הפנים, ולמשרדי התחבורה והבריאות מונו ברוטציה זה עם זה יוסף ספיר ויוסף סרלין. חברות זו נמשכה גם בממשלתו של משה שרת עד לפסק הדין במשפט קסטנר. על רקע פסק הדין נמנעו חברי המפלגה בהצבעה על הצעת אי אמון שהגישה תנועת החרות, וסירבו לדרישתו של שרת להתפטר מן הממשלה, מה שהוביל להתפטרותו של שרת ולבחירות לכנסת השלישית. הציונים הכלליים הגיעו למערכת הבחירות כשאינם מוכנים, ואיבדו שבעה מנדטים.
דניאל בלטמן
חיים אישיים
בלטמן הוא תושב ירושלים, ואב לשניים.
פרץ ברנשטיין
במדינת ישראל
בשנות השישים ירד ברנשטיין ממעמדו בהנהגת הציונים הכלליים ונדחק לשוליים על ידי יריביו. הוא מונה לנשיא מפלגת הציונים הכלליים במקום ליושב ראש המפלגה. עם הקמת המפלגה הליברלית הסכים ברנשטיין לוותר על בכירותו ולא לעמוד בראש הרשימה, ובמקום זאת הונהגה המפלגה בתחילה על ידי פנחס רוזן איש המפלגה הפרוגרסיבית. בעקבות כישלון המפלגה, ועל רקע האכזבה מן הפרוגרסיבים, הסכים ברנשטיין למגעים עם חרות שהולידו לבסוף את גח"ל, ולפרישת הפרוגרסיבים למפלגה נפרדת. הוא היה מועמד לנשיאות המדינה בבחירות לנשיאות ב-1952, אך הפסיד ליצחק בן-צבי. ב-1963 התמודד שוב על התפקיד, והפסיד לזלמן שזר. בשנת 1965, החליט ברנשטיין לפרוש מן הפוליטיקה ולא להתמודד בבחירות לכנסת השישית.
משפחתו וחייו האישיים
ברנשטיין נישא בפעם הראשונה לז'ני שרלוטה, ילידת הולנד אשר הייתה יהודייה למחצה. עקב כך ילדיהם נאלצו לעלות ארצה על מנת להתגייר. בעקבות עלייתם ארצה עלו ברנשטיין ורעייתו, אשר עברה גם היא גיור בארץ ישראל. נולדו לו ארבעה ילדים: דייוויד, רחל, יהודית בהולנד ומשה נולד בארץ ישראל לאחר גיור האם. כחלק מהתפיסה הציונית עִברתו בניו את שם המשפחה. בתו יהודית נישאה למאיר בן אורי. רחל נישאה לפנחס אנדרסון. לאחר מותה של אנה בשנת 1965 נישא ברנשטיין בשנית ועבר מתל אביב לירושלים. הוא נפטר בשנת 1971, והוא בן שמונים. הוא נקבר בבית הקברות סנהדריה.
קופראי
תיאור
הקופראי נחשב כקרובם של שור הבר והגאור. בין הפרסתנים הגדולים, הקופראי יכול להתקרב לגודל דומה של תאו אסייתי. מידות בקר זה הוא 2.1-2.3 מטר לאורך הראש והגוף, לא כולל זנב באורך של מטר נוסף, ו-1.7-1.9 מטר בגובה הכתף. משקל המין נע בין 680–910 ק"ג. דיווחים לא מאומתים של משקל של כ-1,700 ק"ג מווייטנאם נחשבים למפוקפקים, שכן הם עולים בהרבה על המשקל המצוי עבור המין.
לקופראי יש גוף גבוה אך צר, רגליים ארוכות וגב קמור. צבע המין הוא אפור, חום כהה או שחור. קרני הנקבה הן בצורת נבל ובעלי התפתלות כלפי מעלה, כמו לאנטילופה. קרני הזכר הן רחבות ומקומרות קדימה ולמעלה, והן מתחילות להישחק בקצוות בגיל שלוש שנים. לשני המינים יש נחיריים מחורצות וזנבות ארוכים.
הקופראי חי בגבעות נמוכות, ומיוערות באופן חלקי, וניזון בעיקר עשבים. הוא פעיל יום, אוכל בשטח הפתוח בלילה ותחת מעטה היער במשך היום. הם חיים בעדרים של עד 20 פרטים, בדרך כלל רק של פרות ועגלים, אך גם שוורים במהלך העונה היבשה.
מצב
הערכה היא שישנם פחות מ-250 קופראי שנותרו בעולם. מספרים נמוכים אלה מיוחסים לציד בלתי מבוקר על ידי מקומיים וחיילים, בשיתוף עם מחלות שעברו מבקר ואובדן בית הגידול.
אין אוכלוסייה בשבי. הפרט היחיד שהיה בגן חיות מערבי נשלח לגן החיות בווינסן שבפריז בשנת 1937 (תמונתו מופיעה למעלה); הוא שימש כהולוטייפ עבור אשיל אורבן. הפרט מת בתחילת מלחמת העולם השנייה.
קשר למינים אחרים
מחקר שפורסם על ידי אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-Journal of Zoology הלונדוני הצביע על כך כי השוואת רצפים של המיטוכונדריה מראה כי הקופראי יכול להיות הכלאה בין זבו ובנטנג, אך מחברי המחקר ביטלו את השערתם, לאחר שגולגולת קופראי מסוף הפליסטוקן או תחילת ההולוקן נמצאה. מחקר גנטי מאוחר יותר תומך במסקנה זו שהקופראי איננו בן-כלאיים.
יהודי מדרס (פאראדסי)
פָּארַדֵסִי הוא כינוי שניתן ליהודים שהתיישבו בדרום הודו במאה ה-15 וה-16 לאחר גירוש ספרד ופורטוגל. פירוש המילה בשפה המלאיאלאם הוא "זרים". כינוי זה ניתן גם לסוחרים מוסלמים מהמזרח התיכון שהתגוררו באזור.
קהילת הפארדסי במדרס הייתה קהילה קטנה שהתבססה בעיקר על סחר ביהלומים ובאבני חן. היא התקיימה כמאה שנה.
היסטוריה
חברת הודו המזרחית הבריטית הקימה תחנות מסחר מבוצרות במקומות שונים לאורך החוף המזרחי של הודו שכללו נמל, מחסנים ומפעלים. אחת התחנות הללו היא פורט סנט ג'ורג' (אנ') שהוקמה בשנת 1639. סביב כפר הדייגים מדרספטנאם שהיה קיים במקום התפתחה העיר הקולוניאלית שכונתה בקיצור מדרס. שמה הוחלף לצ'נאי בשנת 1996.
מסחר ביהלומים ובאבני חן ועיבודם היה אחד העיסוקים שלא נאסרו על יהודי אירופה. היהודים היו פעילים מאוד בתחומים אלה לאורך נתיבי הסחר באוקיינוס ההודי, במצריים, במגרב ובחופי דרום אירופה.
מיכל פאפאדופולוס
מיכל פאפאדופולוס (בצ'כית: Michal Papadopulos; נולד ב-14 באפריל 1985 באוסטרבה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בפיאסט גליביצה.
יהודי מדרס (פאראדסי)
היסטוריה
כאשר סוחרי היהלומים היהודים גורשו מליסבון ומאנטוורפן על ידי האינקוויזיציה, הם התיישבו באמסטרדם והפכו אותה למרכז היהלומים של אירופה. באמצע המאה השבע עשרה הם סייעו במימון חברת הודו המזרחית ההולנדית שפתחה קו מסחרי להודו.
מיכל פאפאדופולוס
קריירת מועדונים
שיחק במועדוני הנוער נ.ח. אוסטראבה ובאניק אוסטראבה. הופיע לראשונה בהרכב הראשון של באניק ב-2002. בקיץ 2003 הושאל לארסנל, שם הוא שיחק רק משחק אחד במסגרת גביע הפוטבול ליג במשחק מול וולברהמפטון. ב-2004 חזר לבאניק, איתו הוא זכה ב-2005 בגביע הצ'כי. בדצמבר עבר לבאייר לברקוזן. ב-2008 הושאל פאפאדופולוס לאנרגי קוטבוס. ביולי 2008 הוא חזר לצ'כיה, שם חתם עם מלאדה בולסלאב ושיחק במועדון בעונה 2008-09. ב-15 ביוני 2009 עבר להירנביין ההולנדית ושיחק בה עונה וחצי. ב-31 בינואר 2011 עבר מיכל למועדון הרוסי ז'מצ'וז'ינה סוצ'י. בהופעת הבכורה שלו בקבוצתו החדשה ב-4 באפריל 2011 במשחק מול אוראל כבש פאפאדופולוס מפנדל את שער הניצחון. באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב ל-4 שנים. משחק הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה נערך ב-27 באוגוסט 2011 מול אנז'י מחצ'קלה כאשר הוא נכנס כמחליף, המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. ביוני 2012 עזב את רוסטוב וחזר למולדתו למועדון זגלבי לובין.
Take off Your Pants and Jacket
Take Off Your Pants & Jacket הוא האלבום הרביעי של בלינק-182. הוא יצא ב-12 ביוני 2001 בחברת MCA Records, וכולל בתוכו את הלהיטים "The Rock Show", "First Date", "Stay Together for the Kids", "Anthem Part Two". האלבום מכר יותר מ-10 מיליון עותקים בכל העולם, והגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית.
יהודי מדרס (פאראדסי)
היסטוריה
יהודים אלה היו מעורבים גם בסחר ביהלומי גולקונדה (אנ'), אבנים יקרות ואלמוגים מהודו לאירופה. חברת הודו המזרחית הבריטית שמחה להשתמש בהון, בקשרים ובידע היהודי לפיתוח מסחר היהלומים שלה. בשל יחסיהם הטובים עם שליטי גולקונדה, הפארדסי התקבלו בהדרגה כאזרחים מכובדים בפורט סנט ג'ורג'. אחד היהודים הראשונים שקיבל אישור להתיישב במדרס ולסחור בה היה ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה) (אנ') מאמסטרדם. הוא רכש מכרות בגולקונדה ושכנע את הרשויות הבריטיות להתיר ליהודים נוספים להתיישב במדרס. בהדרגה התיישבו במדרס יהודים פורטוגזים מאמסטרדם, מלונדון, מליבורנו שבאיטליה ומהאיים הקריביים. בשנת 1687 הוקם גוף שכונה מושבת הסוחרים היהודים של מדרספטאם (Colony of Jewish Traders of Madraspatam) בניהולם של חיימה דה פאיבה, פדרו פריירה, אנטוניו פורטו ופרננדו מנדס הנריקס.
Take off Your Pants and Jacket
במקור הודפס באלבום בשלוש מהדורות שונות, כל מהדורה כוללת עטיפה ודיסק בצבע שונה. בכל מהדורה יש שירי בונוס שונים, באחד מהם ניתן למצוא שיר רציני ובשני שיר בדיחה.
בדומה לאלבום הקודם, גם השם של האלבום הזה מהווה בדיחה גסה המתבססת על משחק מילים. לכאורה, הפירוש של שם האלבום הוא: לפשוט את המכנסיים והז'קט. אולם, בלשון הדיבור המילה Jacket, נשמעת כמו Jack it, שמשמעו לאונן. ומכאן, שם האלבום הוא לפשוט את המכנסיים ולאונן.
יהודי מדרס (פאראדסי)
היסטוריה
בתי המסחר של הפארדסי גדלו והתרחבו. בין המומחים הגדולים ביותר במדע היהלומים שכלל חיתוך, ליטוש והערכת שווי, היה יצחק סארדו אבנדאנה ששימש יועץ מדעי למרבית החברות המסחריות במדרס.
Take off Your Pants and Jacket
האלבום גרף הצלחה אדירה, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200 עם מכירות של יותר מ-350,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. זהו האלבום היחיד של הלהקה שהגיע להישגים כאלה.
יהודי מדרס (פאראדסי)
היסטוריה
חברת הודו המזרחית השתמשה בשירותיהם של דיפלומטים מקרב הפארדסי להרחבת הקשרים המסחריים שלה. הידוע מבניהם, אברהם נווארו, השתתף במשלחת מיוחדת לסין וניהל את המשא ומתן עם שליט האימפריה המוגולית לקבלת היתר סחר עבור האימפריה הבריטית.
ב-29 בספטמבר 1688 הוקם גוף בשם Corporation of Madras שתפקידו לפקח על פעילותו של מושל מדרס. גוף זה הוקם בצו המלך ג'יימס השני על פי דגם הממשל ההולנדי בהודו המזרחית. בראש גוף זה עמדו ראש העיר, 12 חברי מועצת העיר ו-60 נציגים של תושבי העיר. בין 12 חברי מועצת העיר היו נציגים של הקבוצות האתניות השונות כולל שלושה יהודים פורטוגזים.
Take off Your Pants and Jacket
שירי בונוס
בנוסף ל-13 שירי האלבום, ישנן כמה מהדורות מיוחדות שיצאו. בגרסה המקורית, ישנם שלושה דיסקים שונים המכילים כל אחד מהם שיר בונוס שונים:
יהודי מדרס (פאראדסי)
בתי כנסת ובתי קברות
הקהילה הספרדית באמסטרדם בנתה את בית הכנסת ואת בית העלמין הראשונים במדרס בשנת 1500 ברחוב Coral Merchant Street.
Take off Your Pants and Jacket
שירי בונוס
ה"גרסה האדומה" (גרסת "Take Off") מכילה את שיר הבונוס:
יהודי מדרס (פאראדסי)
בתי כנסת ובתי קברות
בשנת 1644 חיים פאביה בנה את בית הכנסת השני של מדרס ואת בית העלמין היהודי צ'נאי (אנ') בקצה הדרומי של רחוב מינט.
Take off Your Pants and Jacket
שירי בונוס
ה"גרסה הצהובה" (גרסת "Pants") מכילה את שיר הבונוס:
ה"גרסה הירוקה" (גרסת "Jacket") מכילה את שיר הבונוס:
יהודי מדרס (פאראדסי)
דעיכת קהילת הפארדסי במדרס
לקראת אמצע המאה ה-18 בעלי החברות הגדולות התחילו להעביר את חברותיהם המצליחות ללונדון וקהילת היהודים הפורטוגזים במדרס הלכה והצטמצמה.
Take off Your Pants and Jacket
שירי בונוס
הגרסה המפורשת לדיסק מכילה שלושה דיסקים שונים הכוללים שני שירי בונוס בכל אחד מהם:
ה"גרסה האדומה" (גרסת "Take Off") מכילה את שירי הבונוס:
יהודי מדרס (פאראדסי)
דעיכת קהילת הפארדסי במדרס
בית הקברות היהודי פורק על ידי הממשל המקומי בשנת 1934 והמצבות, יחד עם השער הועברו לפארק המרכזי של מדרס. בית העלמין שוקם בשנת 2016 על ידי קרן יצחק ורוזה, משפחת הנריקס דה קסטרו.
Take off Your Pants and Jacket
שירי בונוס
ה"גרסה הצהובה" (גרסת "Pants") מכילה את שירי הבונוס: (במהדורה המיוחדת בבריטניה ואירלנד הגרסה הצהובה מכילה גם את השיר " Time to Break Up")
ג'ינקס
המילה ג'ינקס משמשת כמין משחק במילים לילדים ונוער. כאשר שני ילדים או יותר הוגים מילה כלשהי בו-זמנית, או מגלים כי לשניהם חפץ או בגד זהה, אחד מהם יכול לומר לאחר את מילת הקוד "ג'ינקס". בעקבות זאת על הילד האחר עשויה להיות מוטלת מטלה או הגבלה כתוצאה מכך. מטלה נפוצה היא להעניק לילד הראשון שקל על כל מילה. הגבלה נפוצה היא איסור דיבור, עד ששמו של הילד האחר מבוטא על ידי אחד מהילדים האחרים (במקרה או במתכוון). במקרה בו הילד דיבר לפני ששמו נאמר בקול - הוא מחויב להעניק ממתק, או להבדיל (בגרסאות האלימות), הוא "זוכה" למכה מהילד שקרא במילת הקוד. בישראל מוכר המשחק בשמות אחרים (ראו להלן).
תזמון
את המשחק אפשר לשחק כבדרך אגב, כלומר כאשר בדרך מקרה מגיעים הילדים למצב של צירוף מקרים בו ניתן להפעיל את מילת הקוד. תזמון המילה יכול להיות במשך ה-5 דקות הקרובות. עם זאת, המשחק עשוי להתחיל כרוח סערה - כעיסוק אינטנסיבי לקבוצת ילדים, לאחר שהתוודעה לאפשרויות הגלומות במשחק (השגת ממתקים). ילדים עשויים לדחוף במכוון להגעה למצב בו שניהם הוגים את אותה מילה בו-זמנית. למשל, הם עשויים לשאול שאלה שהתשובה עליה ידועה, כגון "כמה זה שתיים ועוד שתיים".
מקור המילה וגרסאותיה
מילת הקוד "ג'ינקס" עברה שינויים רבים בגלגוליה ברחבי הארץ. עם זאת, מקור המילה מאנגלית: Jinx, שמשמעה מזל רע או דבר הגורם למזל רע. מקורה של מילה זו בשפה האנגלית אינו ברור. ייתכן כי מקור המילה בשמו הלטיני של הסבראש (Jynx), ציפור המסוגלת לסובב את צווארה בכ-180 מעלות, ונחשבת כקשורה בכשפים. מקור אחר למילה הוא שיר עממי אמריקאי על קפטן ג'ינקס שמזלו רע, ועל שרשרות של מקרי ביש שהוא עובר.
בישראל זכה המשחק לשמות שונים ומגוונים, אשר משתנים כתלות במקום ובתקופה, וחלקם מהווים סילוף של המילה "ג'ינקס". "מילת הקוד" אותה יש לומר בעת "הפעלת" המשחק כוללת בגרסאות שונות של המשחק את המילים "ג'ינס פרטי", "ג'ינס פרטי שלי", "טוגנים", "צ'יפס עליך", "דיפס", "צ'יק", "סטופ" (המילה האנגלית ל"עצור"), "טיפ", "טיפ פרטי", "ביס פרטי", ״סטופ ג׳ינס פרטי״, ועוד. לעיתים מתווסף למילת הקוד גם שם של ממתק ("מסטיק בזוקה", "מקופלת") - המציין כי המפר את שתיקתו מחויב בהענקת הממתק למי שקרא במילת הקוד.
נוקדנות
נוֹקְדָנוּת היא קפדנות יתרה, הכוללת היטפלות לפרטים קטנים וחסרי חשיבות. בקרב דוברי עברית מקובלים הביטויים "לדקדק בקטנות" ו"דקדקנות יתר" לתיאור התנהגות זו.
יש הרואים בנוקדנות מעשה שלילי, שכן היא מהווה התמקדות בטפל. לעומתם יש רבים הנהנים מנוקדנות ואף קיימים אתרי אינטרנט העוסקים בכך.
נוקדנות בענייני לשון
נוקדנות בענייני לשון היא תיקון של שגיאות קלות כדוגמת בלבול בין סימני ניקוד, קיום דגש קל או היעדרו, וכן הלאה.
נוקדנות כזאת קיימת מקדמת דנא. דוגמה לכך מופיעה בתוספתא, המציינת בעניין זימון:. ואגב, אכן נהוג כיום שהאשכנזים והספרדים אומרים "נברך" והתימנים אומרים "ברכו".
בקריאת התורה נהוג להעיר על טעויות ואף להחזיר את בעל הקורא. וכך פוסק השולחן ערוך:. אולם לדעת הרמ"א אין להחזיר על טעויות שאינן משנות את משמעות המילה. נהוג למנות לבעל הקורא אדם שיתקן אותו הנקרא "סומך".
בימינו קיימות גישות שונות בנוגע ללגיטימיות של נוקדנות. הבלשן יצחק אבינרי כלל בספרו "יד הלשון" מאמר ארוך שכותרתו "חרמות יתרות", שבו הוא יוצא נגד נוקדנות מופרזת. לשיא בגישה השוללת את הנוקדנות הגיע הבלשן גלעד צוקרמן בספרו "ישראלית שפה יפה", שבו העביר את המסר "דובר ילידי אינו טועה".
נוקדנות בענייני סרטי קולנוע ותוכנית טלוויזיה
נוקדנים של סרטים או סדרות טלוויזיה הם חובבים גדולים של הסדרה או הסרט אותה הם בוחנים, והנוקדנות מתבצעת על בסיס היכרות עמוקה, שמאפשרת את זיהוי השגיאות הקטנות.
נוקדנות מצביעה לעיתים על חוסר תאימות בין סרט ובין ספר שעליו הוא מבוסס, בפרט כשחוסר התאימות בא לידי ביטוי בשינויים קטנים בלבד.
דוגמאות לנוקדנות ביחס לסרטים וסדרות טלוויזיה:
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני הוא יום בינלאומי המאורגן על ידי האו"ם. ביום זה נערכים אירועים במטה האומות המאוחדות בניו יורק וגם במשרדי האו"ם בז'נבה ווינה.
יום זה מצוין ב-29 בנובמבר הידוע ככ"ט בנובמבר, היום שבו אישרה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל. על ציונו החליטה העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1977.
דו-סוכר
דו-סוכר (בלועזית: דיסכריד - disaccharide) הוא פחמימה המורכבת משתי מולקולות של חד-סוכר. הדו־סוכרים נוצרים לרוב על ידי ריאקציות דחיסה (קונדנסציה) של חד-סוכרים. סיווגם מתבצע על פי מולקולות החד-סוכר שמהן הם בנויים ועל פי טיב הקשר בין שתי אבני הבניין - מספרי הפחמנים המחוברים והאיזומריה - אלפא או בטא. ניתן לפרק דו-סוכר לחד-סוכרים המרכיבים אותו על ידי הידרוליזה. בדומה לחד-סוכרים, הדו-סוכרים הם לרוב מתוקים, מסיסים ומתגבשים. חלקם מתקבלים כתוצאה מפירוק רב-סוכרים.
הדו-סוכרים הנפוצים בטבע הם:
ארוחת צהריים על גורד שחקים
"ארוחת צהריים על גורד שחקים" (באנגלית: Lunch atop a Skyscraper) הוא תצלום מפורסם בשחור-לבן שצולם במהלך הבנייה של בניין RCA (הקרוי כיום בניין קומקאסט) ברובע מנהטן שבניו יורק. בתצלום נראים 11 פועלים הסועדים ארוחת צהריים בנינוחות, כשהם יושבים על קורת מתכת של שלד הבניין הניצבת בגובה 256 מטרים, כשברקע נופה של ניו יורק.
התמונה צולמה ב־20 בספטמבר 1932, בקומה ה־69 של הבניין, כצעד של יחסי ציבור למרכז רוקפלר, שבניין ג'י אי הוא הבניין המרכזי בו. התמונה פורסמה לראשונה כעבור כשבועיים, ב־2 באוקטובר, בעיתון "ניו יורק הראלד טריביון". הפועלים יושבים ללא כל אמצעי בטיחות, ונכונותם להסתכן כך מיוחסת לשפל הגדול, שגרם לכך שעובדים הסכימו לקבל כל עבודה שהוצעה להם.
הנגטיב של התמונה וזכויות היוצרים בה שייכים כיום לחברת קורביס. זהות הצלם לא הייתה ידועה אך בשנת 2003 יוחס צילום התמונה לצ'ארלס אבטס. לדברי חברת קורביס אין ודאות בכך, משום שבעת הצילום נכחו במקום צלמים נוספים.
התצלום זכה להצלחה רבה והופיע על פוסטרים, על גלויות והודפס על חולצות. התמונה זכתה לחיקויים רבים, בהם על ידי סדרות הטלוויזיה "החבובות", "CSI: ניו יורק" ו"חברים". בישראל השתמש משרד הכלכלה בתצלום לשם פרסום תקנות חדשות לבטיחות בעבודה.
הסרט "Men at Lunch", שהופק בשנת 2012, מנסה לספר את סיפורם של הפועלים שבתמונה, בטענה שמוצאם אירי. לדברי אחרים מוצא הפועלים משוודיה.
נבהרדק (מחוז משנה)
מחוז משנה נבהרדק (בבלארוסית: Навагрудскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר נבהרדק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה נבהרדק 49,107 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.29% בלארוסים, 4.52% רוסים, 4.22% פולנים ו-1.97% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (81.39%) ורוסית (17.39%).
שמעון בן יצחק
רבי שמעון בן יצחק בן אבון ממגנצא (רבי שמעון הגדול, 950~ - 1020~) היה רב, מקובל, שתדלן ופייטן. חברו של רבנו גרשום מאור הגולה. כונה "הגדול" בשל גדולתו בכל תחומי התורה.
חייו
רבי שמעון הגדול היה מאחת המשפחות המיוחסות שבאשכנז, נכדו של רבי אבון הגדול, והיה תלמיד של רבי משולם בר קלונימוס. בספר אור זרוע מופיע כי רבי משולם הפנה אליו דין תורה, אך רבי שמעון לא רצה להכריע בו מפאת גילו הצעיר. ככל הנראה, היה עניו גדול. הן בפיוטיו הוא דן רבות במידת הענווה, וניתן לראות זאת גם מהעובדה, שאף על פי שהיה מבוגר מרבינו גרשום, כאשר התמנה רבינו גרשום לרבה של מגנצא, לא הקפיד על כך, וביניהם שררה ידידות, עד כמה שניתן ללמוד מן המקורות. מכל קדמוני אשכנז, נקשרו לו הכתרים הרבים ביותר, כצדיק, מלומד בנסים, קדוש ועוד.
רבי שמעון הצטיין בתורת הנגלה וכן בתורת הסוד. צהר לידיעותיו בחכמה זו ניתן לראות בפיוטיו.
בפנקס הזכרת נשמות של קהילת מגנצא נזכר.
על פי אגדה עממית, בנו אלחנן נחטף בגיל קטן והושם במנזר, בהמשך הפך לאפיפיור, ולאחר שגילה את זהותו האמיתית, נטש את הנצרות ולאחר כמה שנים נרצח על ידי הצלבנים. אגדה זו ככל הנראה אין לה מקורות ברורים, וגם הכרונולוגיה לא מתאימה - מסע הצלב הראשון היה למעלה משבעים שנה לאחר פטירתו של רבי שמעון.
מתלמידיו היה ככל הנראה רבי יקר, אביו של רבי יעקב בר יקר, וכן רבי אליעזר הגדול בן יצחק.
רבי יחיאל היילפרין מביא בשם ספר ישן נושן שרבי שמעון מת ג' ימים קודם גזרות תתנ"ו.
פיוטיו
רבי שמעון היה ממניחי היסוד לפייטנות האשכנזית, והיה מהפייטנים האשכנזים היחידים שכתבו קדושתאות, הסוג הנכבד ביותר בפיוט. פיוטים רבים שלו הוכנסו למחזור האשכנזי, ביניהן קרובות מקיפות לראש השנה, לשבועות, ולשביעי של פסח. בנוסף, כתב מספר רב של סליחות, שכמה מהן נאמרות על פי מנהג האשכנזים בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה. בין פיוטיו פיוטים שהושפעו מהקבלה. מפיוטיו לימים הנוראים: הוא חיבר את היוצר "מלך אמון מאמרך", ואת הקרובה "אמרתך צרופה" לחזרת הש"ץ של שחרית, שניהם ליום השני של ראש השנה. הקרובה כוללת את הרשות "אתיתי לחננך", את הפיוט "מלך עליון אמיץ המנשא", וכן "שמו מפארים עדת חבלו, ונערץ באראלי קדש הלולו" שבו חתם את שמו בכל שורה ושורה (פזמונים לפיוט "אדר והוד").
בפירוש הקדום מלפני שלש מאות שנה, "מטה יהודה" על זמירות שבת, כתב שרבי שמעון הגדול מוזכר במדרש (...) שהיה פייטני.
אחד מפיוטיו הוא זמר לשבת המתחיל במילים "ברוך ה' יום יום", העוסק בארבע הגלויות ובגאולה, בו הוא מבכּה גם את מצב העם באותן שנים:
וציפייה לגאולה קרובה:
יש שייחסו לו את האזהרות הפותחות במילים "אתה הנחלת", אמנם כיום מקובל שהם נכתבו לפני זמנו.
גם לאחר מותו נשמר זכרו בקרב גדולי אשכנז ביניהם ר' יצחק בן משה והמהרש"ל המזכירים אותו בכתביהם.
קטעים שהולחנו מפיוטיו
סליחה שכתב רבי שמעון היוותה חלק מהמלים לשיר "תורה הקדושה" של הזמר החסידי מרדכי בן-דוד.
השיר "ועתה בנים שירו למלך" שהולחן על ידי הרב הלל פלאי, מורכב משני טורים לא-רצופים מתוך האופן של רבי שמעון לחג השבועות.
חלק מפיוטי הדברות בקדושתא לחג השבועות שחיבר רבי שמעון, הפותח "לא תחמוד", הולחן בידי יוסל'ה רוזנבלט בקטע חזנות שזכה לביצועים רבים.
שני הבתים האחרונים בסליחה לתענית אסתר "אתה האל עושה פלאות" - "קנא לשמך" "וכעשותך נוראות", בוצעו על ידי אברהם פריד באלבומו "אני מאמין" במנגינת ידיד נפש. לחן נוסף הוא לחנו של יוסי גרין שבוצע באלבומו "התו השמיני" בדואט עם יצחק מאיר הלפגוט.
ספריו
בספר "דן ידין" של ר' שמשון מאוסטרופולי מובא שר' שמעון הגדול כתב ספר "עדינות" ושמקורו של הספר הוא מעזרא הסופר ואנשי כנסת הגדולה. החיד"א בשם הגדולים הביא הדברים, והבין שהכוונה לרבי שמעון הגדול מחכמי לותיר, כלומר לרבי שמעון בן יצחק. אמנם, יש משערים שהכוונה לשמעון הצדיק.
רנא רסלאן
רַנָא רסלאן (בערבית: رنا رسلان; נולדה ב-17 במרץ 1977) היא דוגמנית ערבייה-ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 1999.
ביוגרפיה
רסלאן נולדה, גדלה והתחנכה בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה. בת לאב מוסלמי ולאם נוצרייה שהתאסלמה. לה שני אחים ואחות.
ב-1992 כשהייתה בת 15, זכתה בתואר סגנית שנייה בתחרות "נסיכת הצפון", ובשנת 1996 כשהייתה בת 19, זכתה בתחרות היופי "מיס ליילכ" של המגזר הערבי, בחסות מגזין נשים מבית א-סינארה המיועד לנשים ערביות. מאוחר יותר, עבדה כמזכירה ועסקה מעט בדוגמנות.
בשנת 1999 התמודדה בתחרות מלכת היופי של ישראל בחסות שבועון "לאשה" וזכתה בה, ובכך הפכה למלכת היופי הערבייה הראשונה בישראל (והיחידה עד כה). בנאום התודה שלה אמרה רסלאן בשידור חי: בהמשך ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס 1999. בחודש מאי באותה שנה הצטרפה למשלחת מישראל שביקרה במחנות הפליטים של מלחמת קוסובו במקדוניה, אותה ארגנה הסוכנות היהודית.
ב-2002 נבחרה למקום ה-31 ברשימת הנשים היפות בתבל, על ידי המגזין הבינלאומי "GQ". בהמשך למדה יהלומנות, עבדה בבורסה ולמדה משחק. במקביל עסקה בדוגמנות, בין השאר למעצב האיטלקי רוברטו קוואלי.
ב-2007 נשלחה רסלאן להתגורר בכפר בדואי ביחד עם חנה לסלאו, במסגרת הסדרה "פעם בחיים" של Yes.
בשנת 2014 השתתפה בתכנית המציאות, "הצילו! אני לא יודע לבשל", ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת.
הומו פלורסיינסיס
הוֹמוֹ פְלוֹרֵסִיֶּנְסִיס (שם מדעי: Homo floresiensis; "הומו" מלטינית = אדם, "פלורסיינסיס" = מהאי פלורס) הוא מין נכחד מן הסוג אדם, המיוחד בקומתו הנמוכה, כמטר אחד, שבגללה התפרסם בתקשורת בכינוי "הוביט". עצמות של מספר פרטים ממין זה התגלו החל משנת 2003 באי פלורס שבאינדונזיה, ובכללם גולגולת ושלד מפורטים של נקבה בוגרת אחת, וכן כלי אבן שבהם השתמשו ועצמות חיות נכחדות שאותן כנראה צדו. הנפח הפנימי של קופסת המוח בגולגולת הוא הקטן ביותר שנמצא בפרט בוגר כלשהו מסוג האדם – כשליש מגודל המוח של אדם בן-ימינו ודומה לגודלו של מוח קוף אדם.
מחלוקות מדעיות קיימות סביב פלורסיינסיס, וישנם חוקרים שסברו כי אין מדובר במין נפרד באבולוציה של האדם, אלא באוכלוסייה עתיקה של המין האנושי בן-ימינו, הומו ספיינס, שהייתה חולה בפגם גנטי או התפתחותי כלשהו, אולי צורה של מיקרוצפליה או תסמונת דאון. סברה זו נבעה בין השאר מהתארוך הראשוני המאוחר יחסית של הממצאים, 74 אלף עד 13 אלף שנים בלבד לפני זמננו, תקופה החופפת ברובה לתקופת הגירתו של האדם המודרני לאיי דרום-מזרח אסיה ולאוסטרליה. ואולם בשנת 2016 תוקן התארוך של ממצאי פלורסיינסיס לתקופות מעט קדומות יותר – 190 אלף עד 50 אלף שנים לפני זמננו, לפי מספר שיטות שונות של תיארוך רדיומטרי. לפי תארוך זה היה פלורסיינסיס בן-תקופתם של האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי והאדם המודרני, אך קדום מבני האדם המודרניים הקדומים ביותר הידועים בדרום-מזרח אסיה ובאיי סונדה. בנוסף, מאובני אדם שעדיין לא זוהו וכלי אבן מסותתים שנמצאו בפלורס מתקופות של עד לפני כמיליון שנה, מצביעים על קדמוניותו של יישוב האדם באי, ובכך תומכים באפשרות שפלורסיינסיס היה מין נפרד שמוצאו מהומו ארקטוס או ממיני הומינינים קדומים אף יותר.
הממצאים במערת ליאנג בואה
שרידי פלורסיינסיס התגלו לראשונה בשנת 2003 על ידי צוות משותף של חוקרים אוסטרלים ואינדונזים, בראשות הארכאולוגים מייקל מורווד מאוניברסיטת ניו אינגלנד בניו סאות' ויילס ותומס סוטיקנה מהמרכז האינדונזי לארכאולוגיה. לאחר הגילוי הראשוני הם צירפו לצוות את הפלאואנתרופולוג פיטר בראון, אף הוא מאוניברסיטת ניו אינגלנד. הצוות היה חלק ממיזם שמומן על ידי המועצה האוסטרלית למחקר, במטרה להתחקות ולתארך את התיישבותם של בני-אדם קדומים בארכיפלג האינדונזי, ואת הגירתו של הומו ספיינס מאסיה לאוסטרליה לפני כמה עשרות אלפי שנים. המיזם התמקד באי פלורס משום שהוא נמצא על מסלול אפשרי של הגירה זו, וכן משום שנמצאו בו כלי אבן מסותתים עתיקים יותר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה, שרמזו על התיישבות אפשרית של הומו ארקטוס (ראו להלן). בשנת 2001 החל הצוות לחפור במערת אבן גיר בשם ליאנג בואה (בניב מקומי: "המערה הקרירה") במערבו של האי, בגובה של כ-500 מטר מעל פני הים. המערה נראתה כאתר מתאים למגורי בני אדם קדומים – היא גדולה ומאווררת היטב הודות לפתחה הרחב ותקרתה הגבוהה, ומרוחקת רק 200 מטרים מנהר המשמש מקור מים. במערה התגלו עוד קודם לכן כלי-אבן וקברים רדודים מהתקופה הנאוליתית, ועומקה הרב – לפחות 17 מטרים – העיד על הצטברות שכבות קדומות הרבה יותר.
בתחילה מצא צוות החופרים רק שלדי בעלי-חיים, חלקם מינים נכחדים מהפליסטוקן העליון, אך בעונת החפירה של 2003, ב-2 בספטמבר, בעומק של כשישה מטרים מתחת לרצפת המערה, פגעה כף בנאים של אחד החופרים בגולגולת הומינינית קטנה להפתיע. בהמשך נחשפו גם חלקים משאר השלד, שגובהו הכולל הוערך בכמטר אחד בלבד, והוא תוארך בתחילה במספר שיטות שונות לתקופה של כ-17 אלף שנה לפני זמננו. שלד זה ידוע בספרות המדעית בסימון הקטלוגי LB1 (ראשי תיבות של "ליאנג בואה, ממצא מספר 1") אבל מורווד כינה אותו בהיתול "הוביט", ולמרות התנגדותו של בראון אומץ כינוי זה במהרה על ידי אמצעי התקשורת שדיווחו על התגלית. כינויים נוספים בתקשורת היו "פלו" ו"הגברת הקטנה מפלורס".
מ-LB1 שרדה גולגולת הכוללת את הלסת התחתונה, במצב שימור טוב (למרות נזק קל מכף הבנאים שפגעה בה), וכן מרבית עצמות הרגליים, עצם זרוע, עצם החישור ועצם הבריח, עצם הגומד בצד הגוף הנגדי, חלקים מהאגן, וכמה שברי חוליות וצלעות. המגלים העריכו כי LB1 הייתה נקבה, אף כי אין ודאות בדבר, וגילה בעת המוות היה כ-30 שנה על פי מצב עצמותיה ושיניה – שיני הבינה שלה כבר חרגו אל חלל הפה והספיקו להישחק מעט. נראה ש-LB1 לא נקברה באופן מכוון, וגופתה התכסתה בהדרגה בשכבות נוספות.
בתחילה התקבל הממצא בתדהמה ובספקנות בקהיליה המדעית, אך בשנת 2005 דיווחו החופרים על עצמות ושיניים נוספות שהתגלו במערה. הם שייכים ל-12 (לכל הפחות) שלדים נוספים, חלקיים הרבה יותר מ-LB1 אבל כולם קטני מידות, שתוארכו תחילה ל-74 אלף עד 13 אלף שנים לפני זמננו במספר שיטות תיארוך (ראו להלן בסעיף תיארוך). שרידים אלו כוללים בין השאר לסת תחתונה בגודל דומה ללסת LB1 המסומנת LB6, ועצם שוקה בגודל דומה לשוקה של LB1 המסומנת LB8. השלדים הם כה חדשים שעדיין לא הספיקו להתאבן, והתגלו במצב שתואר כ"נייר סופג רך". לאחר חשיפה ראשונית זהירה היה צורך לתת להם להתייבש ולהתקשות במשך מספר ימים לפני שניתן היה לחפור אותם מתוך האדמה. מצב זה מעלה תקווה כי ניתן יהיה למצות מתוכם DNA, כפי שנעשה בשלדי ניאנדרטלים בגיל דומה, אך עדיין לא דווח על הצלחה בנושא, קרוב לוודאי בשל החום והלחות הטרופיים המזרזים את התפרקותן של חומצות הגרעין. עם השלדים התגלו גם כלי אבן מסותתים רבים, שהעתיקים שבהם תוארכו בתחילה לגיל של כ-95 אלף שנה, ועצמות רבות של בעלי-חיים, חלקן מחורצות בחתכים מכלי אבן חדים וחלקן חרוכות באש, שככל הנראה הובאו למערה כמזון. עצמות אלו השתייכו למינים שונים של דגים, צפרדעים, נחשים, צבים, עטלפים, מכרסמים, וכן ל-17 פרטים צעירים מתת-מין גמדי של סטגודון Stegodon florensis insularis, פיל נכחד שחי באיי סונדה באותה תקופה.
עימות לגבי החזקה על הממצאים
בדצמבר 2004 הוחזקו ממצאי ליאנג בואה במרכז המחקר הלאומי לארכאולוגיה בג'קרטה, כאשר הפלאואנתרופולוג האינדונזי טאוקו יקוב (Teuku Jacob) העביר אותם למעבדתו באוניברסיטת גאדג'ה מאדה ביוגיקרטה, בלי רשותם ונגד רצונם של המגלים. לפי תיאורו של מורווד, יקוב הוזמן לראות את העצמות, הניח אותן בתוך מזוודתו ועזב את המקום. יקוב השתמש בממצאים למחקר החולק על דעת המגלים, וגורס שמדובר בשרידי אוכלוסייה מקומית של הומו ספיינס שסבלה ממחלה תורשתית המתבטאת במיקרוצפליה (ראו להלן). העברת הממצאים, אף שעלתה בקנה אחד עם החוק האינדונזי, נחשבה להפרה של האתיקה המקובלת בתחום הפלאואנתרופולוגיה, לפיה יש למגלים זכות ראשונים לחקור את הממצאים ביסודיות לפני שהם מעבירים אותם למחקר על ידי מדענים נוספים. יקוב החזיר את הממצאים בפברואר 2005, חלקם עם נזקים, ולהוציא שתי עצמות רגל שעדיין חסרות. בשל כך ספג ביקורת חריפה ממורווד, אך טען להגנתו שהנזק אינו באשמתו ונגרם בעת ההובלה בחזרה לג'קרטה. בראון שיער שהנזק נגרם לשרידים כאשר צוותו של יקוב ניסה להכין מהם העתקי גבס, מעשה שצוות החופרים נמנע ממנו משום שהעצמות היו רכות מכדי לעמוד בו.
ב-2005 גם אסרו שלטונות אינדונזיה על הגישה למערה, מה שגרם להפסקת המחקר במקום. אמצעי תקשורת כמו ה-BBC טענו שהסיבה הייתה רצונם של השלטונות להגן על מסקנותיו של יקוב, שנהנה מיוקרה אקדמית ומנהלית רבה באינדונזיה. בסופו של דבר הורשו המגלים לחזור לחפירות במערה ב-2007. באותה שנה מת יקוב בגיל 77.
תיארוך
השכבות הגאולוגיות בהן נמצאו שרידי פלורסיינסיס תוארכו בעת הגילוי לתקופות של 13 אלף שנה לפני זמננו (העצמות המאוחרות ביותר) ועד 74 אלף שנה (העצמות הקדומות ביותר) ו-95 אלף שנה (כלי האבן הקדומים ביותר) לפני זמננו, באמצעות מספר שיטות תיארוך: פחמן-14, אורניום-תוריום, תהודה מגנטית אלקטרונית ותרמולומינסנציה. תיארוך זה היה מאוחר להפתיע, והשתמע ממנו שפלורסיינסיס הוא האדם הקדמון האחרון ששרד לצד בני אדם מודרניים מן המין ספיינס, מאוחר אף משרידי האדם הניאנדרטלי המאוחרים ביותר (כ-28 אלף שנים לפני זמננו). תיארוך מאוחר זה היה אחד המניעים העיקריים להשערה שהעלו חוקרים אחרים, לפיה LB1 לא השתייכה למין נפרד בסוג האדם, אלא הייתה למעשה ספיינס חולה במחלה גנטית או התפתחותית (ראו להלן).
ברם, במאי 2016 פרסם צוות החוקרים במערת ליאנג בואה תיקון לתיארוך המקורי אותו פרסמו ב-2004. בעת הרחבת החפירות במערה גילה הצוות שהשכבות הגאולוגיות באתר לא שקעו באופן שווה: המקום בו נמצאו העצמות והכלים היה מוגבה מעט מעל לאזורים האחרים שבהם תוארכו השכבות, ולכן שויך בטעות לשכבות חדשות יותר. התיארוך המתוקן משייך את אותם עצמות וכלי אבן לשכבות מלפני לפחות 50 אלף שנה (כלי האבן המאוחרים ביותר), 60 אלף שנה (העצמות המאוחרות ביותר) ועד 100 אלף שנה (העצמות הקדומות ביותר) ו-190 אלף שנה (כלי האבן הקדומים ביותר). על-מנת להסיר כל ספק בתיארוך המתוקן, הצוות תיארך הפעם לא רק את השכבות, אלא גם שלוש מהעצמות עצמן באמצעות תיארוך אורניום-תוריום, לתקופות של 66 אלף עד 87 אלף שנה לפני זמננו. לפי התיארוך המעודכן חי פלורסיינסיס באותן תקופות שבהן חי האדם הניאנדרטלי, וזמן רב לפני העדויות המוקדמות ביותר להגעתו של האדם המודרני ספיינס לאיי דרום מזרח אסיה (כ-50 אלף שנה לפני זמננו).
ממצאים באתרים נוספים בארכיפלג המלאי
במרכזו של האי פלורס, באגן סואה (Soa Basin) כ-60 ק"מ מזרחה ממערת ליאנג בואה, ישנם מספר אתרים ארכאולוגים סמוכים בהם התגלו ממצאים עתיקים בהרבה מממצאי ליאנג בואה, ועשויה להיות להם חשיבות רבה במחקר של פלורסיינסיס.