cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פראנס (אונייה)
עם תחילתו של עידן מטוסי הסילון ומעברם של נוסעים רבים מההובלה הימית להטסה באוויר, ירדה קרנה של האונייה כמוביל טרנס אטלנטי. עליית מחירי הדלק והוצאות התפעול הגבוהות, כמו גם ירידה דרסטית בכמות הנוסעים בקו הטרנס-אטלנטי לניו יורק ומציאת גאווה לאומית חדשה לעם הצרפתי – מטוס הקונקורד העל קולי שעשה את הדרך מפריז לניו יורק בפחות מ-3 שעות טיסה – הובילו את ממשלת צרפת למכור את האונייה. האונייה נמכרה לחברת "נורוויג'יאן קרוז ליינס", תוך ששמה שונה ל"נורוויי" (Norway), והיא עברה שיפוץ מסיבי לצורך הסבתה לאוניית נופש בים הקריבי. האוניה שימשה כאוניית נופש עד שנת 2008, אז נגרטה.
DNA אוריגמי
שלבי יישום השיטה
תכנון DNA אוריגמי נעשה במספר שלבים:
בשלב הראשון של התכנון, שנעשה ידנית, בונים מודל גאומטרי של מבנה DNA לפי הצורה המבוקשת. לדוגמה, אם הצורה המתוכננת היא ריבוע, מרצפים אותה במולקולת DNA דו גדילית, שאחד מהגדילים שלה הוא ה-DNA החד גדילי שבו ישתמשו בעת הבניה. מעבירים את הסליל הדו גדילי הלוך ושוב בשרטוט בצורת עקלתון עד שהוא ממלא את הריבוע כולו. לצורך התכנון מתייחסים לכל קטע ישר של DNA דו סלילי בתור גליל, כאילו הצורה בנויה מגלילים שמונחים זה ליד זה, ומתחשבים בנפח הגליל ובנקודות שבהן יש סיבוב במולקולה הדו גדילית. בכל גליל כזה יהיה מספר שלם של סיבובי המולקולה הדו גדילית. כדי לחזק את המבנה מתכננים בשרטוט מעברים בין הגלילים, כלומר מקומות בהן גדיל מגליל אחד יתחבר לגדיל בגליל אחר. בעת הבניה המעברים האלה יתבצעו בעזרת מקטעי אוליגונוקלאוטידים שמיוצרים מראש. ידוע שגדילים מקבילים במבני DNA אינם ארוזים בצפיפות כנראה בשל דחייה בין מטענים השלילים של קבוצות הזרחן אשר על השלד של מולקולת ה-DNA. הרווח בין כל זוג צילינדרים תלוי בריווח של המעברים ומוגבל על ידם. רצוי שהמעברים יופיעו במרווחים של מספר אי-זוגי של חצאי סיבוב דו-הגדיל.
בשלב השני, לאחר שהמודל הגאומטרי של הצורה הרצויה וכן מסלול הקיפול של ה-DNA החד גדילי הארוך הוכנו, הם מוצגים כרשימות של אורכי DNA והזחות ביחידות של חצאי סיבובים של דו-הגדיל. נתונים אלו מוזנים לתוכנת מחשב, יחד עם רצף ה-DNA החד-גדילי הארוך. תוכנת המחשב מבצעת תכנון של סט המעברים הקרויים "סיכות".
מקדמה
מקדמה היא תשלום הניתן מראש, על-חשבון סכום שיגיע בעתיד למקבל התשלום.
DNA אוריגמי
שלבי יישום השיטה
בשלב השלישי, על מנת לייצב את המבנה מבחינת לחץ המופעל עליו בתהליכי הקיפול, מחושבים מחדש מיקומי המעברים בין הגדילים ומיקומם משתנה בהתאם. כמו כן, מיקומי ה"סיכות" מחושבים בהתאם.
מקדמה
דוגמאות למקדמות:
DNA אוריגמי
שלבי יישום השיטה
בשלב הרביעי, כדי לאפשר ל"סיכות" תחום קשירה גדול יותר עם החד-גדיל הארוך, זוגות סמוכים של "סיכות" מאוחדים ליצירת סט של גדילים ארוכים יותר ומעטים יותר. הדבר מקנה ייחודיות רבה יותר בקישור ואנרגיית קישור גבוהה יותר (שתוצאתה בנקודת התכה בה הגדילים נפרדים גבוהה יותר).
מקדמה
בתשלום מקדמה לרכישת מוצר או שירות יש סיכון אשראי מבחינתו של הקונה, משום שייתכן שהספק לא יעמוד בהתחייבותו לספק את המוצר או השירות. לעיתים ניתן לבטח מפני סיכון זה. מענה למקרה מיוחד מסוג זה ניתן בחוק החזר מקדמה בשל ביטול אירוע (נגיף הקורונה החדש), שנחקק במהלך מגפת הקורונה ובא לטפל במצב שבו שולמה מקדמה לשם קיומו של אירוע באולם אירועים, והאירוע לא התקיים במועד שנקבע לו מחמת הגבלות נגיף הקורונה.
יום רוזה פארקס
יום רוזה פארקס (באנגלית: Rosa Parks Day) הוא חג לאומי אמריקאי, המצוין במספר מדינות וערים בארצות הברית, לכבוד מנהיגת זכויות האזרח רוזה פארקס. בקליפורניה ומיזורי הוא נחגג ביום ההולדת שלה, ב-4 בפברואר. באוהיו, אורגון, ואלבמה הוא נחגג, ב-1 בדצמבר, היום שבו נעצרה בגין סירובה לפנות את כיסאה באוטובוס. פארקס מפורסמת בשל סירובה בשנת 1955 לפנות את כיסאה באוטובוס לאדם לבן – סירוב שהוביל למעצרה. מעצר זה הוביל, בעזרתו של מרטין לותר קינג, לחרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בעקבותיו ביטלה חברת האוטובוסים הציבורית את מדיניות ההפרדה הגזעית שלה.
יום זה נקבע בחקיקה כחג לאומי של קליפורניה. החוק אושר על ידי האספה המחוקקת של קליפורניה ב-31 בינואר 2000 ועל ידי סנאט קליפורניה ב-3 בפברואר. החוק נכנס לתוקפו למחרת, ב-4 בפברואר. בשנת 2005 קבעה מדינת אוהיו את ה-1 בדצמבר כיום להנצחת פועלה של רוזה פארקס. ב-2014 מושל מיזורי, גיי ניקסון הכריז על יום רוזה פארקס במדינתו ובאותה שנה גם באורגון הכריז המושל, ג'ון קיצהאבר, על ציון היום. בשנת 2018 עיגנה מדינת אלבמה את ציון היום בחקיקה והוא צוין לראשונה ב 1 בדצמבר 2018. על פי החוק באלבמה אין זה יום חופשה.
יוז'ף וולפנר
יוז'ף וולפנר (בהונגרית: Wolfner József; ארד, 8 בינואר 1856 – בודפשט 16 בפברואר 1932) היה מוציא לאור יהודי-הונגרי מייסד חברת ההוצאה לאור והמסחר בספרים החשובה זינגר ווולפנר. ההוצאה הייתה בתקופתה אחת הגדולות החשובות והמצליחות בהונגריה.
ביוגרפיה
וולפנר נולד במשפחה יהודית בארד לשמעון וולפנר ולצציליה פלנר. הוא איבד את אביו בגיל שמונה עשרה. ב-1 במרץ 1885, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, הקים את חברת ההוצאה לאור ומכירת הספרים זינגר וולפנר, שהייתה הראשונה לפרסם ספרות נוער והתחום העיקרי הנוסף שלה היה ספרות יפה. ב-1923 הפך את החברה שלו לחברת מניות, בה היה יו"ר מועצת המנהלים והמנכ"ל. שמה של ההוצאה נודע בזכות סדרת הספרים הזולה שלה. המייסדים - שאנדור זינגר ויוז'ף וולפנר - פיתחו את זינגר וולפנר לאחת מחברות הוצאות העיתונים והספרים המצטיינות ביותר. לזינגר ולוולפנר הייתה גם חנות ספרים וחברת הוצאה לאור בשדרת אנדראשי 16, שם היו גם משרדי המערכת מעל החנות. יוזף וולפנר, המוציא לאור המשמעותי ביותר של תחילת המאה ושל האר נובו, היה איש עסקים של ספרות, היה ההתגשמות העסקית המצליחה ביותר של זמנו בתחום המו"לות. סוד הצלחתו היה יכולתו למשש את הצרכים של הקהל הממוצע הגדול ולשרת אותו באמצעות פעילות ההוצאה לאור שלו. פרסומיו כללו את יצירותיהם של פרנץ הרצג, גזה גרדוני, קלמן צ'אטו, מיקלוש שוראני והדוויג קורתס-מאהלר . הוא ביסס את הוצאת ספריו על הצרכים של מעמד הביניים, הבורגנות הזעירה והאינטלקטואלים הכפריים. הספרות שהוציא בדרך כלל היה קל לקריאה. הפרסום הספרותי ביקש לשרת את קוראי הנוער והילדים ולפרסם מספר רב של ספרים זולים ופופולריים. הפרסומים המוצלחים ביותר של הילדים היו יצירותיו של לאיוש פושה והספרים על הרפתקאותיו של מר מצקו (כלומר מר דובי) של העיתונאי והסופר היהודי-הונגרי ז'יגמונד שבק. הסדרות המצליחות ביותר שלו היו "ספריית הרומנים האוניברסלית", שחלקן נמכרו בעשרים אלף עותקים, כמו גם "ספר המיליונים", "ספריית הרומן בגרוש", ומאוחר יותר "לקסיקון הזמנים החדשים".
שמו של יו'ף וולפנר התפרסם גם בזכות אספנות האמנות שלו ותמיכתו באמנות. הוא ראה בצייר מדניאנסקי את המאסטר החשוב ביותר שאת ציוריו אסף, הוא השיג את מיטב יצירותיו, הוא גם חתם עמו על חוזה, אבל הוא גם העריך את הדור הצעיר, כולל הציירים אישטוואן נאג' ויוז'ף אגרי. גם בנו העשיר את האוסף לאחר מות אביו.
ב-9 במרץ 1922, בבודפשט, נשא את יולאן רוט, מורה שהייתה צעירה ממנה ב-21 שנים, בתם של ד"ר מרק רוט ושל ברטה ויינר. הוא היה חבר מועצת העיר בודפשט.
בנו ויורשו, אישטוואן פרקש, היה צייר נודע שנולד מנישואיו הראשונים של וולפנר, מאנה גולדברגר מבודה, שמתה בגיל צעיר ולאחר מכן בנו אישטוון גדל אצל קרובי משפחת וולפנר. אישטוואן ארגן תערוכה במוזיאון ארנסט כדי להוכיח לאביו שהפך לאמן אמיתי, אך לצערו, יוז'ף וולפנר מת יומיים לפני פתיחת התערוכה. לאחר מותו, המשיך בנו להיות פטרון האמנות ואספן האמנות של כאביו; תמך באמנים, העסיק סופרים ואמנים רבים. אישטוואן פרקש היה מנכ"ל החברה מ-1932 עד 1944 עד לגירושו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם מצא את מותו. משנת 1943 המשיכו זינגר וולפנר לפעול (בשל החוקים היהודיים שלא איפשרו להחזיק בחברה) כחברה בערבון מוגבל בשם "המכון הספרותי החדש".
איליה פונומריוב
איליה ולדימירוביץ' פונומריוב (ברוסית: Илья́ Влади́мирович Пономарёв, באוקראינית: Ілля Володимирович Пономарьов; נולד ב־6 באוגוסט 1975 במוסקבה) הוא מדינאי אוקראיני-רוסי, חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 2007–2016. היה חבר הפרלמנט היחיד ברוסיה שהצביע נגד החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית ונגד סיפוח קרים על ידי רוסיה. בשנת 2015, בעודו בארצות הברית, הואשם על ידי הרשויות ברוסיה במעילה. בשנת 2016, הפרלמנט הרוסי נישל ממנו את החסינות הפרלמנטרית והוא גלה לאוקראינה. ב־2019 נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו העניק לו אזרחות אוקראינית.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, הוא הצטרף לכוחות ההגנה הטריטוריאלית בקייב. הוא פעל להקים ערוץ טלוויזיה ברוסית בשם ״בוקר פברואר״ המיועד להסביר את עמדת האופוזיציה הרוסית. לאחר ההתנקשות בדריה דוגינה, טען כי ההתנקשות בוצעה על ידי הצבא הרפובליקני הלאומי, שלדבריו הוא הזרוע הצבאית של ארגוני האופוזיציה הרוסית, אם כי רבים הטילו ספק במהימנות הטענות.
בנובמבר 2022 יזם את המפגש הראשון של קונגרס צירי העם של רוסיה בוורשה. פגישה שנייה נערכה בפברואר 2023. הקונגרס נועד לשמש כממשלת מעבר ליום שאחרי פוטין.
פונומריוב תומך בביצוע פעולות חמושות נגד משטרו של פוטין. באוגוסט 2022 פרסם מניפסט בעקבות הריגתה של דריה דוגינה ובו טען כי הצבא הרפובליקני הלאומי היה מעורב בהריגתה.
ביוגרפיה
פונומריוב נולד במוסקבה. הוא בעל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת מוסקבה ותואר שני במנהל ציבורי מהאוניברסיטה הרוסית החברתית.
הוא התחיל את הקריירה שלו כשהיה בן 14 במכון לבטיחות גרעינית (IBRAE), של האקדמיה הרוסית למדעים. הוא היה אחד מהמייסדים של שני סטארט-אפים מצליחים בתחום ההייטק ברוסיה, הראשון (RussProfi) כשהיה בן שש עשרה.
בשנים 1995 ו-1996 פעל כנציג של חברת תוכנת הרשת Banyan Systems ברוסיה, ויצר את אחת הרשתות המבוזרות הגדולות ביותר ברוסיה עבור חברת הנפט יוקוס. בסוף שנות ה-90, הוא הפך ליזם טכנולוגי מצליח. מ-2002 עד 2007, שימש פונומריוב כאחראי המידע הראשי של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית.
פונומריוב כיהן בתפקיד סגן נשיא חברת הנפט יוקוס, בתקופה שבה היה תאגיד הנפט והגז הרוסי הגדול ביותר. במהלך ארבע השנים הללו מונה למנכ"ל חברת הבת של יוקוס, ARRAVA IMC, שהתמחתה בטכנולוגיות ובשירותים מתקדמים של שדות נפט. מאוחר יותר ייסד את חברת האינטרנט הסיבירית, שהייתה מקורם של פרויקטי אינטרנט בולטים ברוסיה כמו Gazeta.ru. הוא גם שימש כמנהל לפיתוח עסקי ושיווק של שלומברגר, Oilfield Services וסגן הנשיא לאסטרטגיה, פיתוח אזורי וקשרי ממשל ב־IBS, שהייתה באותה תקופה החברה הרוסית הגדולה ביותר לאינטגרציה של מערכות וייעוץ תוכנה.
משנת 2006 עד 2007 שימש כמתאם לאומי של "כוח המשימה של פארקי ההיי-טק", פרויקט פרטי-ציבורי בסך 6 מיליארד דולר לפיתוח רשת של קהילות קטנות ברחבי הארץ כדי לטפח חדשנות ופעילויות מוחקר ופיתוח.
קריירה פוליטית
בדצמבר 2007, פונומריוב נבחר לדומה הממלכתית, מטעם מחוז נובוסיבירסק. בדומה, פונומריוב עמד בראש ועדת המשנה לחדשנות והון סיכון של הוועדה לפיתוח כלכלי ויזמות, והיה חבר ועדת המשנה לפיתוח טכנולוגי של הוועדה לטכנולוגיות מידע ותקשורת. הוא הציג והבטיח העברת לגליזציה של שותפויות באחריות מוגבלת ברוסיה, חוק עסקים נטו והקלות מס לחברות טכנולוגיה.
בית ספנסר (משפחת אצולה)
משפחת ספנסר היא משפחת אצולה בריטית הקשורה בשושלת אבות ישירות מהנרי ספנסר (נפטר בשנת 1478), המקשר את השושלת ל"בית דספנסר" העתיק משנת 1295 אשר נוסד על ידי "יו לה דספנסר הלורד (ארל) הראשון של ווינצ'סטר שבאנגליה" אשר נחשב לברון הראשון ל"בית דספנסר".
איליה פונומריוב
קריירה פוליטית
מ-2012 עד 2014, פונומריוב היה מעורב בפיתוח עסקי בינלאומי, מסחור והעברת טכנולוגיה עבור קרן סקולקובו, וניהל את הפרויקט שיזם הנשיא דמיטרי מדבדב להקמת Skoltech: אוניברסיטה שהוקמה במשותף על ידי רוסיה ו-MIT. באפריל 2014, ארגן פונומריוב קואליציה של קבוצות אופוזיציה לבחירת ראש עיריית נובוסיבירסק והסיר את מועמדותו שלו כדי לתמוך במועמד הקואליציה: הקומוניסט אנטולי לוקוט, שניצח לבסוף בבחירות.
בית ספנסר (משפחת אצולה)
בני משפחה בולטים ל"בית ספנסר" הם וינסטון צ'רצ'יל (נכדו של הדוכס ה-7 של מרלבורו), ודיאנה, הנסיכה מוויילס (בתו של הרוזן ה-8 לבית ספנסר).
איליה פונומריוב
קריירה פוליטית
הוא היה חבר באגודת מהנדסי הנפט (IT), במועצה למדיניות חוץ והגנה ובמועצה לאסטרטגיה לאומית, ועמית בקרן רוסיה הפתוחה, של מיכאיל חודורקובסקי, הוא גם עמד בראש מועצות הנאמנים של המכון למחקרי חדשנות (צוות חשיבה שעבד על חקיקה לתעשיות היי-טק) וקרן פרויקטים פתוחים (אמצעי השקעה לפרויקטים במימון המונים, מיקור המונים וממשל פתוח).
בשנת 2010 הוא ייסד את המועצה העסקית הקוריאנית-רוסית (KRBC). בשנת 2014 הקים את המכון לסיביר, מרכז אנליטי המתמקד בפיתוח האזורי של סיביר.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו, הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית מ-2002 עד 2007 וחבר בוועד המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית "רוסיה הוגנת" מ-2007 עד 2013. באביב 2014, הוא השתתף ביצירת ברית בין הירוקים לסוציאל-דמוקרטים.
התנגדות לפוטין
בשנת 2012, יחד עם חבר הפרלמנט דמיטרי גודקוב לקח לעצמו תפקיד מנהיגותי בארגון ההפגנות נגד שלטונו של פוטין. לאחר הבחירות לנשיאות ב-4 במרץ, שבהן נבחר פוטין לכהונה שלישית כנשיא, האשים פונומריוב את הממשלה בזיוף הבחירות, בטענה שהן היו צריכות להיות קרובות מספיק לסיבוב שני. בחודש מאי מתח ביקורת על החלטת פוטין להשאיר את איגור שובאליוב בקבינט שלו למרות שערוריית שחיתות. בחודש שלאחר מכן, פונומריוב וגודקוב הובילו מחאה נגד הצעת חוק של מפלגת רוסיה המאוחדת של פוטין שאפשרה הטלת קנסות גבוהים על מפגינים נגד הממשלה; למרות שזה לא הצליח, הפעולה משכה תשומת לב רחבה. מאוחר יותר, פונומריוב הצטרף למנהיגים פוליטיים אחרים במאבק נגד משטר פוטין.
ביוני 2012 נשא פונומריוב נאום בדומה שבו כינה את חברי רוסיה המאוחדת "נוכלים וגנבים", ביטוי ששימש במקור את הפעיל נגד השחיתות אלכסיי נבלני. בספטמבר של אותה שנה, חברי הדומה הצביעו בעד הקפאת פונומריוב מחברותו בפרלמנט ומנעו ממנו לנאום למשך חודש אחד. גם חברי רוסיה המאוחדת הציעו להאשים אותו בהכפשה.
ביולי, הוא מתח ביקורת חריפה על תגובת הממשלה להצפות הנרחבות בדרום רוסיה ובקרימסק, שבמהלכן נהרגו 172 בני אדם. יחד עם עוד כמה פעילים אזרחיים, כולל איליה פופוב, מיטיה אלשקובסקי, דנילה לינדלה ומריה ברונובה, הוא ארגן קמפיין ארצי לגיוס כספים שהניב כמעט מיליון דולר בתרומות קטנות לסיוע לנפגעי השיטפונות.
בדצמבר 2012, פונומריוב היה המבקר הקולני ביותר נגד חוק דימה יאקובלב, שהגביל אימוץ בינלאומי של יתומים רוסים (הוא היה חבר הפרלמנט היחיד שהצביע נגד הצעת החוק בקריאה ראשונה, ואחד משמונה מתנגדים בלבד בקריאה הסופית). ב-2013, הוא היה חבר הפרלמנט היחיד שסירב לתמוך בחוק התעמולה הגאה. ב-20 במרץ 2014 היה חבר הדומה היחיד שהצביע נגד סיפוח חצי האי קרים לפדרציה הרוסית.
פונומריוב נימק את עמדתו ואת אי תמיכתו בסיפוח קרים בכך שיש צורך לשמור על יחסי ידידות עם "האומה האוקראינית האחות" ולהימנע מעימות צבאי עמה. הוא טען שפעולותיה של רוסיה בקרים ידחקו את אוקראינה אל מחוץ לתחום ההשפעה הרוסית ואולי יעוררו התרחבות נוספת של נאט"ו. לאחר ההצבעה, אנשים רבים קראו להתפטרותו. הוא היה יעד לדמוניזציה ציבורית כולל שלט חוצות ענק במרכז מוסקבה שתיאר אותו כ"בוגד לאומי". כמו כן, איימו עליו בגינוי ובגירוש מהמדינה, אך הוא השיב כי לא ניתן להעמיד לדין או להרחיק חברי פרלמנט בשל אופן הצבעתם, והפרלמנט לא נקט צעדים נוספים בנוגע אליו.
באוגוסט 2014, בעת שהותו בקליפורניה, הקפיאו פקידי בית משפט פדרליים את חשבונות הבנק שלו והודיעו כי לא יאפשרו לו לחזור לרוסיה, עקב חקירה מתמשכת. הוא התיישב בסן חוזה, קליפורניה, וב-2016 קבע את מושבו בבירת אוקראינה קייב. באפריל 2015 ניסתה הדומה לבטל את חסינותו מהעמדה לדין פלילי. חוקרים רוסים טענו שפונומריוב היה מעורב במעילה של 22 מיליון רובלים שיועדו למרכז הטכנולוגי של סקולקובו, האשמה שפונומריוב מתאר כבעלת מניע פוליטי. חוקרים רוסים טענו כי סגן נשיא סקולקובו, אלכסיי בלטיוקוב, שילם לפונומריוב כ-750,000 דולר עבור עשר הרצאות ומאמר מחקר אחד; פונומריוב לא הועמד לדין על כך בשל חסינותו הפרלמנטרית, אך בית משפט הורה לו להחזיר חלק מהסכום, מאוחר יותר ב-2015, בית המשפט של מחוז באומן במוסקבה דן בעניינו של פונומריוב שלא בפניו והחליט לעצור אותו, תוך הוצאת צו בינלאומי. למרות שלא התגורר ברוסיה, פונומארב המשיך לכהן בתפקידו הפרלמנטרי, ומבחינה טכנית היה נשאר חבר פעיל בדומה עד הבחירות בספטמבר 2016. ב-10 ביוני 2016, הדומה הממלכתית הדיחה את פונומריוב מחברותו בפרלמנט.
אוקראינה העניקה לו אישור שהייה זמני ולטחר מכן ממשלת אוקראינה העניקה לו אזרחות אוקראינית ב-2019. הוא המשיך לדבר עם העיתונות המערבית כפרשן על הידרדרות היחסים בין רוסיה לאוקראינה והתמודדות האופוזיציה עם המשטר ברוסיה. לאחר שחבר הפרלמנט הרוסי לשעבר דניס וורוננקוב נורה למוות בקייב ב-23 במרץ 2017, פונומריוב קיבל הגנה אישית משירות הביטחון האוקראיני. וורוננקוב היה בדרכו לפגוש את פונומריוב כאשר נורה.
תגובה לפלישה לאוקראינה ב-2022
עם המשך המלחמה, פונומריוב השיק ערוץ טלוויזיה חדשותי ביוטיוב בשפה הרוסית בשם "בוקר פברואר" (ברוסית: Утро Февраля), שירות חדשות נלווה מבוסס טלגרם בשם "רוספרטיזן" (רוסית: Роспартизан), וכן את אתר utro02.tv. באמצעות כלי התקשורת הללו הוא מסקר פעילות "מפלגתית" אנטי-ממשלתית ברוסיה, כגון התקפות על מרכזי גיוס צבאיים, כולל הוראות לייצור פצצות ופעולות אחרות.
פונומריוב וכלי התקשורת שלו היו אלה שדיווחו לכלי חדשות מערביים על מעורבות ברצח דריה דוגינה ב-20 באוגוסט 2022. פונומריוב הקריא בעצמו הצהרה המקבלת אחריות למתקפה מקבוצה שלא הייתה ידועה עד אז, הקוראת לעצמה "הצבא הרפובליקני הלאומי" (NRA) (ברוסית: Национальная республиканская армия (НРА)). ההצהרה גינתה הן את דוגינה והן את אביה, הפילוסוף אלכסנדר דוגין, שכמעט נהרג באותה מתקפה. פונומריוב דיבר בהתלהבות על ההתנקשות, וכינה אותה "דף חדש בהתנגדות הרוסית לפוטיניזם. חדש - אך לא האחרון."
פונומריוב גם פרסם את המניפסט לכאורה של הצבא הרפובליקני הלאומי המכריז על ולדימיר פוטין כעל גנב ואויב ציבורי שיש לחסל. ההצהרה קוראת להפסקת המרד של הצבא הרוסי ב"מלחמת אחים בין העמים הסלאביים". המניפסט לכאורה קורא גם לאימוץ הדגל הלבן-כחול-לבן במקום הטריקולור הרוסי; מוטיב הדגל הלבן-כחול-לבן אומץ בעבר על ידי הערוצים שלו והדפים שלו ברשתות החברתיות.
סוכנות הידיעות הממשלתית של רוסיה טא"ס ציטטה את שירות הביטחון הפדרלי שטען שהמתנקשת בדוגינה הייתה אזרחית אוקראינית בשם נטליה וובק. פונומריוב טען כי הוא תרם לבריחתה מרוסיה, וכינה אותה "אדם שראוי להגנה". בראיון על הצבא הרפובליקני הלאומי הרוסי שערך ג'ייסון ג'יי סמארט עבור ה"קייב פוסט", הודה פונומריוב בתמיכתו בקבוצה תוך שהוא מתנער מחברותו בה והכחיש שהוא ידע מראש על מעשיה. הוא תיאר את הצבא הרפובליקני כ"רשת" ולא כארגון, המורכב מתאים חשאיים ממוגנים ואוטונומיים. הוא מתאר את הקבוצה כבעלת "אוריינטציה שמאלנית" ש"מאמצת צדק חברתי, נפטרת מאוליגרכים ומתרחקת מגישות הליברליזם החדש של ילצין ופוטין". כשנשאל על תגובתם של עמיתים גולים ומתנגדי משטר לתמיכתו בפעילות מפלגתית, טען פונומריוב כי הודח מישיבות האופוזיציה. מאוחר יותר צוין כי מדובר בפגישה בווילנה באוגוסט 2022, שאורגנה בשיתוף המתנגדים הליברלים הבולטים גארי קספרוב ומיכאיל חודורקובסקי תחת השם של ״ועד הפעולה הרוסי״ (ברוסית: Российский Комитет Действия). פונומריוב הגיב בלעג לכינוס כ"ועדת חוסר המעש".
חיים אישיים
פונומריוב גרוש. יש לו בן ובת. אמו, לריסה פונומריובה, הייתה חברת פרלמנט בבית העליון של הפרלמנט הרוסי, מועצת הפדרציה, עד ספטמבר 2013, אז נאלצה להתפטר בעקבות הצבעתה הבודדת נגד חוק דימה יאקובלב. פונומריוב הוא אחיינו של בוריס פונומריוב, מזכיר היחסים הבינלאומיים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. סבו, ניקולאי, היה השגריר הסובייטי בפולין.
סה-מה יי
סְה-מָה יִי (במנדרינית: 司馬懿; 179 – 7 בספטמבר 251) ידוע גם כז'ונג-דה היה מצביא, מדינאי, ועוצר הכס של ממלכת צָאו-ווֶי בתקופת שלוש הממלכות של סין.
הוא התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת 208 תחת צאו צאו, ועלה במהירות בדרגות וצבר יוקרה רבה לאורך עשרות שנים. הוא ידוע בעיקר בזכות הגנה על ממלכת צָאו-ווֶיי מפני משלחות הצפון של ג'וּגֶה לְיָאנְג בין השנים 231–234.
בשנת 239 הוא נבחר לעוצר הכס של הקיסר צאו פאנג, יחד עם יורש עצר נוסף, צאו שואנג. צאו שואנג ניסה למזער את כוחו של סְה-מָה יִי ויחסיהם התדרדרו במהרה. בשנת 249, לאחר שתכנן וגייס תמיכה בקפידה, הוא הדיח את צאו שואנג מהשלטון בהפיכה והוציא אותו ואת משפחתו להורג.
לאחר אירוע זה, היה סְה-מָה יִי השליט דה פקטו של ממלכת צָאו-ווֶיי. במשך שאר ההיסטוריה של ווֶיי, שלטה משפחת סְה-מָה במדינה, וסללה את הדרך להקמת שושלת ג'ין, שבסופו של דבר הוקמה על ידי נכדו, סה-מה יו'אן, קיסר סין.
Fallin' (Adrenaline)
הקליפ
הקליפ עלה ליוטיוב ב-29 בספטמבר 2020. הקליפ מציג את כל חמשת החברים של הלהקה. הקליפ מזכיר סרטי פעולה, כאשר החברים שרים ממגדל שיוכה על ידי ברק, ועל גבי מכונית שהתהפכה במגרש גרוטאות. לבסוף, הלהקה מצטרפת לאחת מסצנות הסיום, ובה מחווה לעטיפת האלבום Queen II של להקת קווין משנת 1974.
גבעת באטנברג
גבעת באטנברג (באנגלית: Battenberg Hill; בבולגרית: хълм Батенберг) היא גבעה סלעית ברמת דוספיי בחצי האי ביירז באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 166 מטרים מעל פני הים.
גבעת באטנברג ממוקמת 1.8 קילומטרים מדרום לגבעת ווייטה;
גבעת באטנברג ממוקמת 2.19 קילומטרים צפונית-מערבית לגבעת פנקה.
מיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009 ובשנת 2010.
מקור השם
הגבעה נקראת על שם הנסיך אלכסנדר באטנברג מבולגריה (שחי בין השנים 1857 – 1893).
אורי גוטהלף
אורי גוטהלף (נולד ב-19 בנובמבר 1935) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בהפועל תל אביב. לאחר פרישתו עבד במשך כ-40 שנה עבד כמורה למתמטיקה בתיכון עירוני ד'.
ביוגרפיה
גוטהלף נולד בקיבוץ עין החורש. אביו, יהודה גוטהלף, היה העורך הראשי של העיתון "דבר". בשנת 1938 עבר עם משפחתו לתל אביב. למד בבית חינוך צפון ובתיכון חדש.
הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב בגיל 15. לאחר שנה עזב לטובת ענף השחייה. בהמשך התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל. לאחר שחרורו מצה"ל החל לשחק שוב כדורסל במסגרת אס"א, ולאחר מכן חזר לשחק בהפועל תל אביב.
עונת 1959/1960 הייתה עונת האליפות ההיסטורית של הפועל תל אביב, ששברה את ההגמוניה של מכבי תל אביב, עת סיימה ביתרון של שתי נקודות עליה. גוטהלף קלע בממוצע של 10.9 נקודות למשחק, והיה חלק מחמישיית הקבוצה יחד עם חיים חזן, ארז לוסטיג, עזרי לובושיץ וצבי לובצקי. בעונה הבאה היה שותף גוטהלף לאליפות שנייה ברציפות של הפועל תל אביב, בזכות הפרש סלים טוב יותר מזה של סגניתה מכבי. גוטהלף קלע בממוצע של 13.3 נקודות למשחק והיה מלך הסלים של הקבוצה.
בעונת 1961/1962, אחרי שתי אליפויות רצופות, כשלה הפועל בהגנה על התואר, וסיימה במקום השלישי בלבד, אחרי מכבי תל אביב והפועל חיפה. במהלך העונה קלע גוטהלף בממוצע 9.5 נקודות למשחק ב-19 משחקים. עם זאת, בעונה זו רשמה הפועל היסטוריה כאשר זכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, אחרי ניצחון בגמר על מכבי תל אביב. המשחק הדרמטי הגיע לשוויון 48-48, והוכרע על ידי ארז לוסטיג בסל ניצחון, 20 שניות לסוף, שקבע 48–50 להפועל. גוטהלף קלע 10 נקודות בגמר. בשתי העונות הבאות, 1962/1963 ו-1963/1964, לא זכתה הפועל תל אביב בתארים, וגוטהלף קלע בממוצע של 9.7 ו-4.9 נקודות למשחק בכל עונה בהתאמה.
שלל ימי (חוק)
שָׁלָל יַמִּי או מַלְקוֹחַ יַמִִּי (באנגלית: prize) הוא מונח מתחום המשפט הימי, המשמש לתיאור כלי שיט ומטענו שנתפסו בים על ידי אוניית מלחמה או פריבטיר במהלך סכסוך מזוין, לרוב במהלך מלחמה. אין המדובר בשוד ימי, אלא בתפיסת כלי שיט מסחריים של מדינה יריבה כדי להסב נזק לכלכלתה ועל ידי כך לחבל במאמציה המלחמתיים.
אורי גוטהלף
ביוגרפיה
בעונת 1965/1966 הצטרף לאס"א תל אביב ששיחקה בליגה א', היא הליגה השנייה באותם ימים. בעונת 1966/1967 עלתה הקבוצה לליגה הבכירה, אולם סיימה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה השנייה, כאשר גוטהלף קולע בממוצע של 13.6 נקודות למשחק). בסיום העונה, בגיל 32, פרש גוטהלף מכדורסל מקצועני.
שלל ימי (חוק)
ראשיתה של לוחמה מסוג זה באירופה של ימי הביניים, אך היא הגיעה לשיאה בעידן אוניות המפרשים, בתקופה שבין אמצע המאה השמונה־עשרה לאמצע המאה התשע־עשרה לערך. הזכות לתפוס שלל בים הייתה מתמיד ועודנה זכותו הבלעדית של הכתר או הריבון. בעבר נהגו שליטים ומדינות להנפיק כתבי הרשאה (letters of marque), המתירים לאנשים פרטיים (פריבטירים) לתפוס אוניות סוחר של האויב בתמורה לנתח משווי השלל. חוקי השלל הימי שחקקו המדינות השונות הסדירו את חלוקת שווי השלל בין הריבון לצוות האונייה הלוכדת, בין אם פריבטיר בין אם אונייה של הצי המלחמתי. נוסף על כך קבעו החוקים אימתי נחשבה אונייה לשלל ימי לגיטימי, וזאת כדי להגן על חופש השיט של כלי שיט אחרים על פי משפט בינלאומי פומבי. משעה שהובאה אוניית השלל אל נמל ידידותי, עברה ההכרעה בעניינה לבית דין ימי לענייני שלל (prize court) מטעם הכתר או הריבון; ההליך המשפטי היה כלפי האונייה והמטען עצמם (in rem) ולא נגד בעליו, ובית הדין החליט מה מעמדו המשפטי של הרכוש שנתפס ומה יש לעשות בו – להחזירו לבעליו, למוכרו, להשמידו ועוד.
אורי גוטהלף
ביוגרפיה
סך הכל שיחק גוטהלף בהפועל תל אביב בין השנים 1957–1964, קלע 1,070 נקודות, והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות וגביע המדינה אחד. המשחק שנחשב למשחקו הטוב ביותר היה נגד אלופת ברית המועצות, א.ס.ק. ריגה.
בשנת 1974 השתתף כשחקן כדורסל "ניצב" בסרט הישראלי עיניים גדולות.
בשנת 1966 קיבל תעודת הוראה. עבד כמורה במשך יותר מ-40 שנה וריכז את לימודי המתמטיקה בתיכון עירוני ד', נחשב למורה המפורסם ביותר בתיכוני תל אביב ולאחד מהמורים הנערצים והטובים ביותר בארץ בתחומו. לאורי היה סגנון הוראה ייחודי שהעמיד דורות של תלמידים מצטיינים. גם לאחר שפרש לגמלאות, המשיך ללמד מתמטיקה בתיכון אליאנס. בשנת 2014 הוענק לגוטהלף התואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
אליפות אירופה בריצת שדה
אליפות אירופה בריצת שדה היא תחרות בינלאומית שנתית בריצת שדה המאורגנת על ידי ארגון האתלטיקה האירופאי. האליפות נוסדה בשנת 1994 ומתקיימת מאז אחת לשנה במהלך חודש דצמבר.
בניגוד לאליפות העולם האליפות מחולקת לשש קטגוריות: בוגרים, עד גיל 23 ונוער. בכל קטגוריה מתקיימות תחרויות נפרדות לגברים ונשים. באליפות ישנן תחרויות אישיות ונבחרות לאומיות. באליפות הקבוצתית מדורגים 3 הרצים המהירים בכל נבחרת, מתוך שישה מתחרים.
באליפות הראשונה לקחו חלק 180 רצים, שהתחרו בקטגוריית הבוגרים בלבד. אליפות הנוער (מתחת לגיל 20) לגברים ונשים נוספה לאליפות החל משנת 1996. בשנת 2006 נוספה קטגוריית הביניים של עד גיל 23.
הזוכים באליפות
רשימת האלופים מתייחסת לקטגוריית הבוגרים בלבד
המרכז הרפואי פלינדרס
המרכז הרפואי פלינדרס (FMC) הוא מרכז רפואי גדול באדלייד המשמש לבית חולים, ומקום ללימוד רפואה. המרכז הוא חלק מרשת הבריאות המקומית הדרומית של אדלייד (SALHN) הכוללת את בית החולים נוארלונגה, שירותי הסמים והאלכוהול בדרום אוסטרליה ומגוון שירותי הסברה וקהילה.
פיתוח מחדש מאז 2002
ממשלת המדינה השקיעה יותר מ-193 מיליון דולר במרכז הרפואי פלינדרס בין השנים 2002–2013, כולל בניית תשתיות משמעותיות והגדלת היכולת והשירותים הניתנים בבית החולים כדי להפוך אותו לבית החולים הגדול בפרברי הדרום של אדלייד.
בפברואר 2003, אישרה ממשלת רן מימון להקמת מבנה לבריאות הנפש החריפה במרכז הרפואי פלינדרס. הבניין נקרא על שם מרגרט טובין, לשעבר מנהלת בריאות הנפש שנרצחה במשרדה באוקטובר 2002.
הוקם מבנה אגף דרומי חדש הכולל יחידת יולדות וגינקולוגיה, כמו גם סוויטת לידה והערכה. מחלקת החירום פותחה מחדש וכוללת כעת אזור חירום לילדים, מפרצים קריטיים לזמן וסיפון אמבולנסים. היחידה לטיפול נמרץ וביקורתי הורחבה בשמונה מיטות, והגדילה את מספר המיטות ל -32. לצד מחלקת החירום נבנתה יחידה חדשה לרפואה חריפה.
בנייה אחרת כללה יחידת טיפולי לב עם 20 מיטות, מתקן הדמיית MRI ו- CT, סוויטת אולם ניתוחים גדולה יותר שכללה עשרה חדרי ניתוח. מחלקת האשפוז לילדים שופצה ונבנה חניון מקושט.
תשתית משמעותית של הנדסת אתרים שודרגה ושופצו מתקני מחלקת שירותי עיקור מרכזיים.
בנייה נוכחית
לאחר השלמת ההשקעה הקודמת בסך 193 מיליון דולר, התחייבה ממשלת המדינה 185.5 מיליון דולר נוספים לשיפור ושדרוג המתקנים ב-FMC. בימים אלו נבנים: מרכז שיקום חדש (עם 55 מיטות שיקום, מכוני כושר חדשים ובריכת הידרותרפיה), שירות אורתוגטרי ייעודי ומרכז חדש לשירות בריאות הנפש של הקשישים ועוד. בניית המתקנים החדשים הסתיימה במחצית השנייה של 2017.
הצעה לפיתוח
ב-19 ביוני 2017, הודיעה ממשלת ווטריל כי שני חדרי ניתוח נוספים יוקמו במרכז הרפואי פלינדרס. ממשלת המדינה הודיעה גם כי מחלקת החירום במרכז הרפואי תורחב בכ-12 תאי חירום נוספים, וחדר החייאה לילדים.
Earned It
Earned It, נקרא גם , הוא סינגל של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 2014, כסינגל המוביל מתוך הפסקול של הסרט "חמישים גוונים של אפור" משנת 2015, ונכלל גם באלבום האולפן השני של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness.
"Earned It" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה בצאתו, והגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר הראשון של דה ויקנד שהגיע לחמישייה הפותחת במצעד. הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי במאית הסרט, סם טיילור-ג'ונסון, מופיעה בו השחקנית הראשית בסרט, דקוטה ג'ונסון, ולו אותו BDSM. השיר הועמד לקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-88 וזכה בפרס גראמי, בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-58.
רקע
דה ויקנד היה מעורב בפרויקט בשלב מוקדם מאוד. טום מקאי, מנהל בריפבליק רקורדס, הסביר: "הוא עבד על מספר שירים למספר סצינות. חלקם עבדו וחלקם לא, אבל הוא פשוט המשיך בזה, והמשיך בזה, והמשיך בזה. בסופו של דבר הוא כתב את 'Earned It' וזה השיר הגדול ביותר בקריירה שלו עד כה. זה השיר היחיד שקיים בסרט פעמיים". הבמאית סם טיילור-ג'ונסון אמרה כי קולו של דה ויקנד מפתה באופן מיידי, וזה מתאים לסרט בצורה "מחושמלת". דה ויקנד טען כי הסרט והמוזיקה שלו הם כמו "התאמה שנעשתה בגן עדן". גרסה אלטרנטיבית לסינגל, עם מבוא חדש מעט ארוך, נכללה מאוחר יותר באלבומו של דה ויקנד, Beauty Behind the Madness משנת 2015.
ביקורת
"Earned It" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-39 ברשימת סוף השנה שלו של 50 השירים הטובים ביותר מ-2015; דה ויקנד מופיע פעמיים נוספות ברשימה שלו עם הסינגלים הבאים שלו, "The Hills" ו-"Can't Feel My Face" מתוך האלבום Beauty Behind the Madness.
הצלחה מסחרית
בקנדה, "Earned It" הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הקנדה הוט 100. "Earned It" הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לסינגל השני מהפסקול Fifty Shades of Grey שהגיע לעשירייה הפותחת, לאחר "Love Me like You Do" של אלי גולדינג, שהגיע גם הוא למקום השלישי. השיר הפך לשירו השני של דה ויקנד שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד, לאחר שיתוף הפעולה שלו עם אריאנה גרנדה ב-"Love Me Harder", שהגיע בשיאו למקום השביעי, והשיר הנמכר ביותר שלו במצעד. השיר זכה להצלחה מסחרית גם מחוץ לארצות הברית וקנדה, והגיע לעשירייה הפותחת בעשר מדינות אחרות, בהן בריטניה וניו זילנד, תוך שהגיע ל-20 הראשונים במדינות בהן אוסטרליה, גרמניה ואירלנד.
וידאו קליפ
הקליפ, אותו ביימה במאית הסרט סם טיילור-ג'ונסון, צולם בתיאטרון הארמון בלוס אנג'לס. הוא פורסם ב-Vevo וביוטיוב ב-21 בינואר 2015, ובו כוכבת הסרט דקוטה ג'ונסון. הוא כולל את ה-BDSM כפי שנראה בסרט. הקליפ מציג את דה ויקנד מופיע על הבמה כקבוצת נשים חסרות חזה עם קלטת שחורה מעל שדיהן ובמצעות שגרת בורלסק של BDSM מאחוריו.
מריל מקפיק
מריל אנתוני "טוני" מקפיק (באנגלית: Merrill Anthony "Tony" McPeak; נולד ב-9 בינואר 1936) הוא גנרל ארבעה כוכבים בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה ראש מטה חיל האוויר ה-14 בין השנים 1990–1994.
ב-1993 כיהן מקפיק לזמן קצר כמזכיר חיל האוויר בפועל, לפני מינויה של שילה וידנל על ידי הנשיא ביל קלינטון, והוא ראש מטה חיל האוויר היחידי והקצין היחידי בשירות פעיל במדים שכיהן אי פעם כמזכיר חיל האוויר.
ראשית חייו
מריל מקפיק נולד בסנטה רוזה, קליפורניה. לאחר שסיים את לימודי בית הספר התיכון בגרנטס פאס, אורגון, הוא סיים ב-1957 לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו. הוא הוסמך כקצין במסגרת "גיס אימון קציני המילואים" (ROTC) של חיל האוויר ובאותה שנה התגייס לשירות פעיל. ב-1974 הוא סיים לימודי תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
קריירה צבאית
מדצמבר 1966 ועד דצמבר 1968 הוצב מקפיק כחבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר ובהמשך היה לטייס המוביל בצוות. בעת שירתו בצוות הוא ביצע כמעט מאתיים טיסות ראווה בארצות הברית ומחוצה לה.
עם סיום שירותו בצוות האווירובטי הוצב מקפיק כטייס F-100 בכנף הטקטית ה-37 בבסיס חיל האוויר פו קט בדרום וייטנאם. ב-1 בפברואר 1969 הוא הוצב במיזם הקומנדו סייבר (גף 1 של טייסת הקרב ה-416), צוות מיוחד לסיוע אווירי מהיר שתפקידו היה לבלום את תנועת רכבי האספקה שנעו על נתיב הו צ'י מין. ב-22 באפריל אותה שנה היה מקפיק למפקד העשירי של הצוות ועבר איתו ב-1 במאי לכנף הטקטית ה-31 בבסיס חיל האוויר טוי הואה, כאשר הכנף ה-37 הוסבה למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום. ב-31 במאי הוא סיים תפקיד פיקודי זה לאחר שביצע עם הצוות 98 משימות והיה לאחראי על התקינה וההערכה של כנף 31. מקפיק השלים 269 משימות קרביות בסך הכול בעת שהותו בווייטנאם. הוא עוטר בכוכב הכסף ונשאר שם עד 1970, ולאחר מכן למד במכללה לקציני מטה של הכוחות המזוינים בנורפוק, וירג'יניה.
בשנים 1973 היה מקפיק קצין המבצעים האווירי של חטיבת המזרח התיכון במטה חיל האוויר בוושינגטון. ב-1974, לאחר שסיים את לימודיו בקולג' המלחמה הלאומי, הוא מונה כעוזר סגן המפקד למבצעים של הכנף הטקטית הראשונה בבסיס חיל האוויר מקדיל שבפלורידה, שהטיסה מטוסי F-4 פנטום. בשנים 1975–1976 הוא היה חבר במועצה ליחסי חוץ בניו יורק.
ב-1976 כתב מקפיק מאמר בכתב העת Foreign Affairs, בו הוא הביע את דעותיו על הכיבוש הישראלי בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
ביולי אותה שנה הוא היה למפקד קבוצת הסיוע הקרבי ה-513 שבסיסה היה בבסיס חיל האוויר המלכותי מילדנהול בבריטניה. שנה לאחר מכן הוא עבר לבסיס חיל האוויר הספרדי בסרגוסה, שם הוא שירת כסגן מפקד כנף אימוני הקרב הטקטיים ה-406. בשנים 1978–1980 הוא היה עוזר ראש מטה פיקוד בעלות הברית במרכז אירופה שבבורפינק, גרמניה המערבית. בשנתיים הבאות הוא טס במפציץ התקיפה F-111 ארדוורק ופיקד על כנף הקרב הטקטית ה-20 שבסיסה היה בבסיס חיל האוויר המלכותי אפר הייפורד שבבריטניה. בשנים 1981–1982 פיקד מקפיק על מטה פיקוד אירופה ואפריקה, ולאחר מכן ועד 1985 הוא היה סגן ראש מטה התכנון בפיקוד האוויר הטקטי בבסיס חיל האוויר לנגלי, וירג'יניה. לאחר מכן ועד 1987 הוא שב למפקדת חיל האוויר כסגן ראש המטה לתוכניות ומשאבים.
פרניל הארדר
פרניל מוסגארד הארדר (בדנית: Pernille Mosegaard Harder; נולדה ב-15 בנובמבר 1992) היא כדורגלנית דנית, המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מההבונדסליגה לנשים ובנבחרת דנמרק. זכתה עם הקבוצות בהן שיחקה באליפויות וגביעים בשוודיה, גרמניה ואנגליה וכן בתארים אישיים רבים כולל כדורגלנית השנה של אופ"א בשנים 2018 ו-2020. בספטמבר 2020 הפכה לשחקנית היקרה בעולם לאחר המעבר שלה מוולפסבורג לצ'לסי.
קריירת מועדונים
הארדר החלה לשחק כדורגל כבר מגיל 5 ומגיל 15 שיחקה בליגה הראשונה בדנמרק. בגיל 18 כבר הוחתמה על חוזה מקצועני בקבוצת סקובאקן.
מריל מקפיק
קריירה צבאית
ביוני 1987 עבר מקפיק לבסיס חיל האוויר ברגסטרום, טקסס כדי לפקד על חיל האוויר ה-12 ועל פיקוד דרום של ארצות הברית. שנה לאחר מכן הוא מונה לפקד על כוחות האוויר של האוקיינוס השקט. באוקטובר 1990 מינה אותו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית במקומו של הגנרל מייקל דוגאן שהודח על ידי מזכיר ההגנה דיק צ'ייני על הערות בלתי ראויות שנעשו בעיתוי גרוע שהועברו לתקשורת בנוגע למבצע סופת מדבר בעיראק.
פרניל הארדר
קריירת מועדונים
ב-2012, בגיל 20, עברה לשחק בלינשפינג ששיחקה בליגת העל השוודית. זכתה עם הקבוצה פעמיים בגביע השוודי וב-2016 באליפות. בשנה זו זכתה גם בתואר מלכת השערים בליגה השוודית ונבחרה לשחקנית השנה בשוודיה.
ב-2016 עברה לשחק בגרמניה בבונדסליגה בקבוצת וולפסבורג ובמשך ארבע העונות בהן שיחקה בקבוצה זכתה איתה 4 פעמים בדאבל. כמו כן, הגיעה עם הקבוצה פעמיים לגמר ליגת האלופות בעונות 2017/2018 ו-2019/2020 שם הפסידה בשני המקרים לאולימפיק ליון.
מריל מקפיק
ראש מטה חיל האוויר
מקפיק שימש כראש מטה חיל האוויר במהלך מלחמת המפרץ ואחריה, ותקופה זו עמדה בסימן של צמצום הכוחות במונחים של כלי טיס, יחידות, קצינים וחיילים באופן רוחבי בכל יחידות חיל האוויר, זאת על רקע סוף המלחמה הקרה. בתקופת כהונתו זו כראש מטה חיל האוויר הוא פיקח על סגירתם של פיקוד האוויר האסטרטגי, פיקוד האוויר הטקטי, פיקוד התובלה הצבאי, פיקוד המערכות של חיל האוויר, פיקוד הלוגיסטיקה של חיל האוויר, ופיקוד התקשורת של חיל האוויר. היחידות הכפופות לפיקודים אלו הועברו בעיקר לפיקוד הקרב של חיל האוויר, פיקוד התובלה של חיל האוויר, פיקוד האמצעים של חיל האוויר וסוכנות התקשורת של חיל האוויר שהוקמו אז. באותה תקופה אוחדו פיקוד ההדרכה האווירית והאוניברסיטה האווירית לפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר.
פרניל הארדר
קריירת מועדונים
בשנת 2020 חתמה על חוזה ל-3 שנים בצ'לסי. ההעברה שלה מוולפסבורג לצ'לסי בוצעה תמורת סכום של 250,000 פאונד שנחשב לסכום ההעברה הגבוה ביותר ששולם עבור כדורגלנית עד מועד זה ובכך הפכה לשחקנית היקרה ביותר בעולם. בעונת 2020/2021 זכתה עם הקבוצה בטרבל והייתה שותפה להישג השיא של הקבוצה עד מועד זה כשהגיעה לגמר ליגת האלופות שם הפסידה לברצלונה. בעונת 2021/2022 זכתה עם צ'לסי בדאבל והשלימה בכך 7 זכיות רצופות באליפות בשלוש ליגות שונות.
ב-1 ביוני 2023 חתמה הרדר בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים עד לקיץ 2026. יחד עמה חתמה בקבוצה בת-זוגה מגדלנה אריקסון.
בנבחרת
בגיל 15 הצטרפה הארדר לנבחרת דנמרק עד גיל 17, רשמה 23 הופעות בהן הבקיעה 17 שערים. בגיל 17 זומנה כבר לנבחרת הבוגרת אך שיחקה במקביל גם בנבחרת עד גיל 19, בה רשמה 15 הופעות בהן הבקיעה 13 שערים.
בנבחרת הבוגרת רשמה 127 הופעות והבקיעה 65 שערים. בין היתר הובילה את הנבחרת לסגנות אליפות אירופה ב-2017 כשדנמרק הפסידה בגמר למארחת הולנד.
תארים והישגים אישיים
במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים וביניהם התארים האלו:
מריל מקפיק
ראש מטה חיל האוויר
מקפיק דחף לביצועם של שינויים ארגוניים רחבים בחיל האוויר שמטרתם הייתה פישוט והתייעלות של הפעולות המבצעיות והמוכנות. רוב התקופה בה הוא פיקד על החייל התמקדה בהעלאת רמתן של הפעולות המבצעיות האוויריות, בעיקר אלו שבוצעו על ידי טייסי המטוסים החד-מושביים. היו שאמרו שצעדים אלו באו על חשבונם של טייסי המטוסים הדו-מושביים, המפציצים, מטוסי הסיור, מטוסי התובלה, מטוסי התדלוק האווירי ואנשי החיל בתחומים שמעבר לטיסה. הוא גם יצר את התפיסה של חיל המשלוח האווירי, שילוב של כוחות קרביים וכוחות סיוע לגוף ארגוני יחיד. הוא גם העביר את הפיקוד של כמה כנפות טיסה וכנפות חלל לקצינים בדרגת בריגדיר גנרל, אף על פי שקודם לכן הפיקוד על יחידות אלו היו בידי קצינים בדרגת קולונל.
על פי העיתונאי אלן נאירן, מקפיק דאג לשליחתם של מטוסי קרב אמריקאים מתקדמים לממשלתו של נשיא אינדונזיה סוהארטו זמן קצר לאחר הירי שבוצע בנובמבר 1991 על מפגינים למען עצמאות מזרח טימור, שנודע בשם טבח דילי.
עם זאת, מקפיק זכור לאנשי חיל האוויר של היום ואלו שפרשו מאז כהונתו כמי שביצע שינויים גורפים במדי השירות של חיל האוויר, במיוחד אלו של הקצינים. המדים היו מעבר קיצוני מהגרסה הקודמת, שהעיצוב שלה היה זהה לאלו שנלבשו על ידי חיילי צבא ארצות הברית (טרם הקמתו היה חיל האוויר הגיס האווירי של צבא ארצות הברית), אך עם סמלים וסימני דרגה מועטים. בשל דמיונם של המדים החדשים הן למדי הקצינים של צי ארצות הברית, והן לאלו של טייסי חברות התעופה המסחריות, נאמר שהמדים שהנהיג מקפיק היו לא פופולריים בקרב אנשי חיל האוויר. חלק מהשינויים שביצע מקפיק שונו בחזרה על ידי יורשו בתפקיד. עיצוב מחודש זה נהוג עד היום, דרגות השרוול לקצינים בסגנון הצי בוטלו והונהגה מחדש ענידת תגי השם, אם כי התגים היו בצבע כסף מטלי לעומת תגי הפלסטיק הכחולים שננעדו על הגרסה הקודמת של המדים, אך המשיכו להיענד על מדי השירות.
במשך שלושה שבועות בחודשים יולי ואוגוסט 1993 כיהן מקפיק כמזכיר חיל האוויר בפועל, לפני שאושר מינויה הרשמי של שילה וידנל. בכך היה מקפיק לאדם היחידי שכיהן בו-זמנית בשני התפקידים. מקפיק המשיך לשרת כראש מטה חיל האוויר עד אוקטובר 1994 ולאחר מכן פרש מן השירות.
מורשתו של מקפיק כראש מטה חילה אוויר נחשבה בחוגים מסוימים כאחת השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של החיל והייתה נתונה ללא מעט דיונים. קצינים בכירים רבים בחיל, הן בשירות פעיל והן במילואים, האשימו את מקפיק בניסיון לנהל את חיל האוויר כמו תאגיד מסחרי, עם הנהגתה של אסטרטגיית הניהול ניהול איכות כוללני (TQM) תחת הכינוי "חיל אוויר איכותני" (Quality Air Force - QAF).
בצדק או שלא בצדק, מקפיק גם הואשם לעיתים בהתעלמות מצרכיהם של המתגייסים לחיל האוויר, של קצינים לא טייסים ושל נווטים וראה רק את צורכייהם של הטייסים, בעיקר אלו שטסו במטוסי קרב חד-מושביים. היה גם ויכוח על הצעד המסורתי לכלול אותו כראש המטה הפורש במסדר החרב.
על חלק ממחלוקת זו ניתן להתחקות, על רקע האופן הפתאומי שבו החליף מקפיק את גנרל מייקל דוגאן כראש מטה חיל האוויר. דוגאן, שהיה קצין מוערך, שאף לשפר את תדמיתו של חיל האוויר, שנשחקה קשות עקב המידע המביך על ביצועיו של המטוס F-117 נייטהוק במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה. דוגאן גם שאף להפוך את בכירי החיל לנגישים יותר, אך הוא הודח על ידי מזכיר ההגנה דיק צ'ייני זמן קצר לפני פרוץ מלחמת המפרץ בעקבות כמה הערות קיצוניות שהוא השמיע בפני התקשורת בנוגע להתמקדות בנשיא עיראק סדאם חוסיין בהחלטה 666 של מועצת הביטחון, קודם לתחילת מעשי האיבה, זאת על אף העובדה שכראש מטה חיל האוויר, לא הייתה לדוגאן סמכות פיקודית על פיקוד מרכז של ארצות הברית, שהיה זירת הלחימה. צ'ייני החליף בהליך מקוצר את דוגאן במקפיק, אף על פי שדוגאן נשאר כיועץ מיוחד בדרגת גנרל עד לפרישתו מחיל האוויר.
לאחר פרישתו
לאחר סיום הקריירה שלו בחיל האוויר נכנס מקפיק למגזר הפרטי כיועץ ומנהל עסקי. הוא שימש כחבר הדירקטוריון של טראנס וורלד איירליינס, חברת ECC, שם הוא כיהן כמה שנים כיושב ראש החברה, טקטרוניקס, תאגיד סנסיס, ארוג'ט-רוקטדיין, וחברות נוספות. הוא היה המשקיע המייסד ולמשך עשור יושב הראש של חברת אתיקספוינט, חברת הזנק שבסיסה בפורטלנד, אורגון. כאשר נמכרה החברה למשקיעים פרטיים, הייתה זו ככל הנראה מכירת ההזנק המוצלחת ביותר באותן שנים באורגון.
ביולי 2010 מונה מקפיק כחבר בוועדה האמריקנית למצבות קרב. הוא היה יושב הראש העשירי שלה (והראשון שהגיע מחיל האוויר). ב-2018 העניקה ממשלת צרפת למקפיק עיטור קצין בלגיון הכבוד על שירותו כראש מטה חיל האוויר וכהכרה בשירותו בוועדה למצבות קרב. בתפקידו זה הוא היה מעורב בשיקום אתר ההנצחה של "לה פאייט אסקורדיל", יחידה של מתנדבים אמריקאים שלחמו תחת פיקוד צרפתי במלחמת העולם הראשונה. האתר, שנמצא ליד פריז, היה במצב של הזנחה ולאחר ששוקם הוא עבר לחסות הוועדה, שדואגת לאחזקתו העתידית. מקפיק היה יועץ טכני לסדרה התיעודית אודות מלחמת וייטנאם שהפיקו קן ברנס ולין נוביק. הוא הופיע בסדרה בארבע מתוך עשרת פרקיה.
ב-1992 העניקה אוניברסיטת סן דייגו בפעם הראשונה פרס על מפעל חיים ובחרה להעניקו למקפיק. ב-1995 הוא קיבל אות כבוד מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. ב-2005, לרגל 150 שנה לייסוד אחוות "סיגמה כי", נבחר מקפיק כאחד מ-150 חברי היכל התהילה של האחווה. הוא היה בין שבעת החברים הראשונים של היכל התהילה של האגודה האווירית של אורגון.
במאי 2012 פרסם מקפיק את הכרך הראשון של זכרונותיו מתקופת שירותו בחיל האוויר. בנובמבר 2013 יצא הכרך השני ובינואר 2017 יצא הכרך השלישי.
הפולמוס על ביקורתו כלפי ישראל
ב-2008 מתח העיתונאי רוברט גולדברג מהמגזין American Spectator, ביקורת על הערותיו והדברים שכתב מקפיק בנוגע לישראל.
גודלברג החל את מאמר הביקורת שלו באומרו ש"למקפיק היסטוריה ארוכה של ביקורת על ישראל על כך שלא חזרה לגבולות 1967 כחלק מהסכם שלום עם מדינות ערב. ב-1976 כתב מקפיק מאמר בכתב העת Foreign Affairs בו הוא תהה מדוע ישראל מתעקשת להחזיק ברמת הגולן ובחלקים של הגדה המערבית".
גולדברג כתב ש"בשנים האחרונות חזר מקפיק על השקפתם של ג'ון מירשימר וסטיבן וולט שמדינות ארצות הברית במזרח התיכון נשלטה על ידי יהודים על חשבון האינטרסים האמריקאים באזור". לאחר מכן ציטט גולדברג את תגובתו של מקפיק לשאלה מדוע אין התקדמות במשא ומתן בין ישראל לבין הפלסטינים: "ניו יורק, מיאמי, יש לנו כוח אלקטורלי חזק, הצביעו לטובת ישראל, ושום פוליטיקאי לא יהיה מוכן להתנגד לכך".
גולדברג גם כתב שמקפיק "טוען שהשילוב של היהודים והציונים הנוצרים מתמרן את מדיניות ארצות הברית בעיראק באופן מסוכן ורדיקלי". כדי לתמוך בטענתו, ציטט גולדברג את מקפיק ממאמרו: "הבה נאמר שאחת הדאגות התמידיות שלך היא ביטחון ישראל, כפי שמתנגדים אליה מי שמחזיקים באינטרסים אמריקאים צרים, ואז יהיה הגיוני לבנות עשרות בסיסים בעיראק. הבה נאמר שנולדת מחדש כנוצרי ואתה סבור שהארמגדון יגיע בכל רגע וכל מה שאתה רוצה לעשות הוא לחזור על צעדים שביצעת בחזון יוחנן, אז זה הגיוני. אז יש כאן מספר של תרחישים שיכולים להוביל אותך בכיוון זה, זה ראדיקלי...".
פעילות פוליטית
ב-1996 שימש מקפיק כיושב ראש מסע הבחירות לנשיאות באורגון של בוב דול. במהלך הבחירות לנשיאות של 2000 תמך מקפיק בג'ורג' ווקר בוש ושימש כיושב ראש שותף של הווטרנים של אורגון למען בוש. כאשר התגבשה מדיניות החוץ והביטחון של ממשל בוש, הביע מקפיק התנגדות נחרצת, במיוחד בנוגע לפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003. מאוחר יותר ניהל מקפיק מערכה גלויה לבחירתו של הווארד דין בבחירות לנשיאות של 2004, וכאשר פרש דין, פעל מקפיק כיועץ למסע הבחירות של ג'ון קרי. הוא גם היה אחד מ-27 החותמים על ההצהרה שנקראה "דיפלומטים ומפקדים צבאיים למען שינוי", שהצביעה על כישלון ממשל בוש "לשמר את הביטחון הלאומי" וקראה לאי בחירתו מחדש של הנשיא בוש.
לודוויג לייכהרדט
פרידריך וילהלם לודוויג לייכהרדט (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Ludwig Leichhardt ; 23 באוקטובר 1813 – 1848 בערך) היה חוקר וחוקר טבע גרמני שהתפרסם בחקר של צפון ומרכז אוסטרליה.
ראשית חייו
לייכהרדט נולד ב־23 באוקטובר 1813 בכפר סברודט במחוז ברנדנבורג הפרוסית. הוא היה בנו הרביעי והשישי מבין שמונת ילדיו של כריסטיאן הירונימוס מתיאס לייכהרדט, חקלאי ופקח מלכותית ואשתו שרלוט סופי, שטרלהוב. בין השנים 1831 ו-1836 למד לייכהרדט פילוסופיה, שפה ומדעי הטבע באוניברסיטאות גטינגן וברלין אך מעולם לא קיבל תואר אוניברסיטאי. הוא עבר לאנגליה בשנת 1837, המשיך את לימודי מדעי הטבע במקומות שונים, כולל המוזיאון הבריטי, לונדון, ובגנים הבוטנים בפריז, ועבד על עבודות שטח בכמה מדינות אירופיות, כולל צרפת, איטליה ושווייץ.
ב־14 בפברואר 1842 הגיע לייכהרדט לסידני, אוסטרליה. מטרתו הייתה לחקור את אוסטרליה היבשתית והוא קיווה לקבל מינוי ממשלתי בתחומי העניין שלו. בספטמבר 1842 הלך לייכהרדט לעמק נהר האנטר שמצפון לסידני כדי לחקור את הגאולוגיה, החי והצומח של האזור ולצפות בשיטות החקלאיות של הילידים. לאחר מכן יצא בכוחות עצמו למסע איסוף דגימות במסלול מניוקאסל, ניו סאות' ויילס, למפרץ מורטון בקווינסלנד. ב־23 בספטמבר 1842 הגיע לאי אש, לאחר שהוזמן על ידי אלכסנדר וולטר סקוט.
המסע הראשון של לייכהרדט
לאחר שחזר לסידני בתחילת 1844, קיווה לייכהרדט לקחת חלק במשלחת המוצעת בחסות הממשלה ממפרץ מורטון לפורט אסינגטון (300 ק"מ צפונית לדרווין). כאשר תוכניות משלחת זו התבטלו, לייכהרדט החליט לארגן בעצמו את המשלחת בליווי מתנדבים ובתמיכת מימון פרטי. משלחתו עזבה את סידני באוגוסט 1844 והפליגה למפרץ מורטון, שם הצטרפו לקבוצה ארבעה אנשים נוספים. המשלחת יצאה ב -1 באוקטובר 1844 מג'ימבור הומסטד, המאחז הרחוק ביותר של ההתיישבות בקווינסלנד דארלינג דאונס. במהלך מסע זה לייכהרדט נתן שם לנהר Seven Emu Creek, לאחר שירה בקבוצה של אמואים בקרבת מקום, השם שנקלט מאוחר יותר על ידי תחנת בקר גדולה שעדיין קיימת. כמו כן העניק לנהר שגילה את השם אייזק, על שם אחד מתומכיו במסע.
לאחר נסיעה יבשתית של כמעט 4,800 ק"מ, ולאחר שנחשבו זמן רב כמתים, הגיע לייכהרדט לפורט אסינגטון ב -17 בדצמבר 1845. הוא חזר לסידני בסירה והגיע ב-25 במרץ 1846 לקבלת פנים של גיבור. הספר "יומן מסע אודות משלחת יבשתית באוסטרליה, ממפרץ מורטון לפורט אסינגטון, מרחק של למעלה מ-3,000 מיילים, במהלך השנים 1844 ו-1845" מאת לייכהרדט מתאר משלחת זו.
משלחת לייכהרדט השנייה
המסע השני של לייכהרדט, שנערך במענק ממשלתי ובמימון פרטי משמעותי, החל בדצמבר 1846. הוא היה אמור לקחת אותו מדרלינג דאונס לחוף המערבי של אוסטרליה ובסופו של דבר לנהר הברבורים ולפרת'. עם זאת, לאחר שרכב רק 800 ק"מ צוות המשלחת נאלצה לחזור ביוני 1847 בגלל גשם כבד, קדחת מלריה ורעב. חברי המשלחת כמעט התייאשו לאחר שנודע להם כי לייכהרדט לא הצליח להביא ערכה רפואית. בנוסף לכישלון, נראה שלייכהרדט סבל מהתמוטטות עצבים, והמדריך האבוריג'יני הארי בראון הפך למעשה למנהיג המשלחת, והחזיר אותם בהצלחה לדארלינג דאונס.
פעילויות נוספות
לאחר שהתאושש ממלריה בילה לייכהרדט שישה שבועות בשנת 1847 בבחינת מסלול של נהר הקונדמין, דרום קווינסלנד, בעקבות מסלול משלחת אחרת שהוביל סר תומאס מיטשל בשנת 1846 לבין מסלולו שלו, המשתרע על כמעט 1,000 ק"מ.
באפריל 1847 חילק לייכהרדט את הפרס השנתי של החברה הגיאוגרפית בפריז, על הגילוי הגאוגרפי החשוב ביותר עם החוקר הצרפתי. זמן קצר לאחר מכן, ב־24 במאי, העניקה האגודה המלכותית הגאוגרפית, לונדון, לייכהרדט את מדליית הפטרון שלה כהכרה ב"ידע המוגבר של יבשת אוסטרליה הגדולה" שהשיג מסעו במורטון ביי-פורט איסינגטון. לייכהרדט עצמו מעולם לא ראה את המדליות הללו אך היה מודע לכך שהוענקו לו. באחד ממכתביו הידועים האחרונים כתב:
היה לי העונג לשמוע שהחברה הגאוגרפית בלונדון העניקה לי את אחת המדליות שלה, ושהחברה הגאוגרפית הפריזאית העניקה לי כבוד דומה. מטבע הדברים אני מאוד שמח לחשוב שרשויות נבונות כאלה רואות אותי ראוי לכבוד כזה; אבל כל מה שעשיתי מעולם לא היה לכבוד. עבדתי למען המדע ולא לשום דבר אחר.
בשנת 2012 רכש המוזיאון הלאומי באוסטרליה את המדליה שהוענקה על ידי החברה המלכותית הגאוגרפית בלונדון בשנת 1847. היא הגיעה ישירות מצאצאי משפחת לייכהרדט במקסיקו.
היעלמות
בשנת 1848 שוב יצא לייכהרדט מנהר קונדמין כדי להגיע לנהר הברבורים. המשלחת כללה את לייכהרדט, ארבעה אירופאים, שני מדריכי אבוריג'ינים, שבעה סוסים, 20 פרדות ו-50 פרים. האירופאים היו אדולף קלאסן, ארתור הנטיג, דונלד סטיוארט ותומאס הנדס, המדריכים האבוריג'ינים היו וומאי ובילי בומבט, מנמל סטפנס.
המפגש האחרון בו נראתה המשלחת היה ב -3 באפריל 1848 בתחנתו של אלן מקפרסון, קוגון, בדרלינג דאונס. היעלמותו של לייכהרדט לאחר שעבר פנימה לתוך הארץ, אף שנחקרה על ידי רבים, נותרה בגדר תעלומה. המשלחת הייתה צפויה להימשך שנתיים-שלוש, אך לאחר שלא התקבל שום סימן ומילה מלייכהרדט, ההנחה הייתה שהוא והאחרים במשלחתו מתו. העדויות האחרונות מראות כי ייתכן ונספו אי שם במדבר החולי הגדול של פנים אוסטרליה.
ארבע שנים לאחר היעלמותו של לייכהרדט, ממשלת ניו סאות' ויילס שלחה משלחת חיפוש בפיקודו של הובנדן הלי. המשלחת לא מצאה אלא אתר קמפינג אחד עם עץ המסומן "L" מעל "XVA". בשנת 1858 נשלחה משלחת חיפוש נוספת, הפעם בפיקודו של אוגוסטוס גרגורי. ב־21 באפריל, בסמוך למה שהוא כעת בלקאל, ליד נהר ברקו, מצאה משלחת זו עץ המסומן "L".
בשנת 1864 גילה דאנקן מקינטייר שני עצים המסומנים בסימן "L" על נהר פלינדרס ליד מפרץ קרפנטריה. לאחר חזרתו לוויקטוריה מקינטייר טלגרף לחברה המלכותית ב־15 בדצמבר 1864 כי הוא מצא "שני עצים המסומנים מלפני 15 שנה בערך". לאחר מכן הוא מונה למנהיג משלחת חיפוש נוספת, אך לא מצא זכר למשלחת של לייכהרדט.
בשנת 1869 שמעה ממשלת מערב אוסטרליה שמועות על מקום בו ניתן היה לראות שרידי סוסים וגברים שנהרגו על ידי ילידים מקומיים. משלחת חיפוש נשלחה בפיקוד ג'ון פורסט, אך שום דבר לא נמצא, והוחלט שהסיפור עשוי להתייחס לעצמות של סוסים שהושארו למות במהלך המסע של רוברט אוסטין בשנת 1854. תעלומת גורלו של לייכהרדט הוסיפה להעסיק חוקרים במשך שנים רבות. במהלך מסעו של דייוויד קרנגי דרך מדבריות והחוליות הגדולות בשנת 1896 הוא נתקל בכמה אבוריג'ינים שהיה בין רכושם יתד לאוהל מברזל, מכסה של קופסת גפרורים מפח וחלק מברזל של אוכף. קרנגי שיער כי אלה היו שרידים מהמסע של לייכהרדט. למעט לוחית פליז קטנה שנמצאה בשנת 1900 ונושאת את שמו של לייכהרדט, "שום חפצים עם מקור מקורב לא הצליחו לשפוך אור על המשלחת הסופית של לייכהרדט."
היסטוריה אבוריג'ינית שבעל-פה
בשנת 2003 מצא ספרן מכתב בספריית המדינה NSW שעשוי לשפוך אור על היעלמותו של לייכהרדט. מכתב מתאריך 2 באפריל 1874, שהתקבל על ידי איש הדת סידני ויליאם ברנהוויט קלארק, נכתב על ידי גורדון, בעל תחנה מדרלינג דאונס שפגש את לייכהרדט בימים לפני שנעלמה משלחתו. המכתב מספר כיצד עבר גורדון לוולבומילה וכיצד, לאחר שגר שם יותר מעשר שנים, התיידד עם שבט וולומבילה שבאותו זמן הגיע לחלוק איתו בגלוי את סיפוריהם והפולקלור.
סיפור מפורט אחד התייחס למותו של אדם לבן שהוביל משלחת פרדות ושוורים לאורך נהר המראנואה שנים רבות קודם לכן. על פי וולומבילה, קבוצה גדולה של אבוריג'ינים הקיפה את המשלחת ורצחה את כולם. הועלו השערות האם הסיפור היה אמיתי, ככל הנראה חפצי המשלחת נסחרו באופן נרחב לאחר הטבח, והסבירו כיצד פריטים שיכולים היו להגיע רק מהמסע של לייכהרדט נמצאו במדבר גיבסון ומדוע נמצא הרובה עם לוחית הפליז כ -4,000 ק"מ מערבית לנהר מראנואה.