cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'אק ווהן
קריירת תיכונים ומכללות
ווהן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, וגדל בפסדינה הסמוכה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון ג'ון מיור", 1992/1993, נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ואף זכה בתואר ה-MVP של המשחק יחד עם ג'רי סטקהאוס.
בין השנים 1993–1997 למד באוניברסיטת קנזס, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל רוי ויליאמס. בכל 4 עונותיו בקבוצה העפילו ה"ג'ייהוקס" לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), ובעונת 1995/1996 אף הגיע לרבע הגמר, בו הפסידו מול אוניברסיטת סירקיוז. בעונות 1996 ו-1997, בהן רשם ממוצעים של 10.6 נקודות ו-6.4 אסיסטים למשחק, נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American). לאורך תקופתו בקנזס שיתף פעולה, בין היתר, עם שחקני ה-NBA לעתיד גרג אוסטרטאג, סקוט פולארד, ריף לפרנץ ופול פירס.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר ווהן על ידי יוטה ג'אז, בבחירה ה-27. בעונתו הראשונה ביוטה העפילה הקבוצה לגמר ה-NBA, אולם הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 2–4, בזהה לעונה הקודמת. ב-4 עונותיו עם הג'אז שימש ווהן כשחקן ספסל, ורשם ממוצעים של 4.3 נקודות ו-2.4 אסיסטים למשחק.
בין השנים 2001–2006 שיחק לתקופות קצרות עבור אטלנטה הוקס, אורלנדו מג'יק וניו ג'רזי נטס. לאורך התקופה פתח ב-110 משחקים, והעמיד ממוצעים של 5.0 נקודות ו-2.7 אסיסטים למשחק.
ביולי 2006 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו האחרונות בקריירה. בעונת זכה עם הספרס באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על קליבלנד קאבלירס בסדרת הגמר. ווהן שותף בכל 20 משחקי הקבוצה בפלייאוף, כמחליפו מהספסל של טוני פארקר, ותרם 2.2 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 34.
קריירת אימון
לקראת עונת הצטרף ווהן לצוות האימון של גרג פופוביץ' בסן אנטוניו ספרס, בו שיתף פעולה עם עוזרי המאמן ברט בראון ומייק בודנהולצר. בעונת הודחה הקבוצה בגמר האזור המערבי בפלייאוף, מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ביולי 2012 מונה ווהן למאמן הראשי של קבוצת אורלנדו מג'יק, במקומו של סטן ואן גנדי. בשתי עונותיו הראשונות בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן כולל של 43 ניצחונות לעומת 121 הפסדים, ולאחר שפתחה את עונת עם מאזן 15–37 פיטרה אורלנדו את ווהן מתפקידו ומינתה במקומו את עוזר המאמן ג'יימס בורגו. השחקנים הבולטים של המג'יק באותה תקופה היו טוביאס האריס, ארון אפללו וניקולה ווצ'ביץ'.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן ברוקלין נטס, תחת המאמן הנכנס קני אטקינסון. ב-7 מרץ 2020, כאשר עמדה הקבוצה על מאזן שלילי 28–34, מונה ווהן למאמן הראשי של הנטס במקומו של אטקינסון. בסיום אותה עונה חזר לעמדת עוזר המאמן בברוקלין, כאשר מונה סטיב נאש למאמן הראשי.
האקני
רובע הַאקְנִי של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Hackney, ) הוא אחד מרובעי לונדון הפנימית, במזרח העיר לונדון.
שכונות
חלקו הדרומי של הרובע גובל בסיטי של לונדון ובאזור ברודגייט, ובעקבות קרבה זו, האזורים הסמוכים לסיטי מהווים בעיקר אזורי מסחר ומשרדים. בדרום מערב הרובע מצויות השכונות שורדיץ' והוקסטון המהוות אזורי בילוי, מועדוני לילה, מסעדות ובארים. באזור המרכז ההיסטורי של האקני - האקני סנטרל מצויה הספרייה החדשה של הרובע, תיאטראות, מוזיאון האקרני וההאקני אמפייר.
בשכונת דרום האקרני מצויים בתי טרסה רבים מהתקופה הוויקטוריאנית והאדוארדיאנית.
בצפון הרובע מצויות השכונות קלפטון, סטמפורד היל וסטוק ניואינגטון ובמזרח הרובע מצויות ביצות האקני.
היסטוריה
הדרך הרומאית רחוב ארמיין עברה בקצהו המערבי של הרובע, אשר בתקופה הרומית היה מיוער כולו ביערות אלונים. ברובע התגלו שרידים רבים מתקופה זו.
עד תקופת טיודור היו מרבית שטחי הרובע שייכים למנזרים באזור. עם פירוק המנזרים על ידי הנרי השמיני הועברו שטחי הרובע לידי האצולה, ובאזור קלפטון תחתית הוקם ארמון של הנרי השמיני.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התיישבה ברובע אוכלוסייה יהודית אורתודוקסית באזור סטוק ניואינגטון וסטמפורד היל.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של האקני, הרובע המטרופוליני של שורדיץ' והרובע המטרופוליני של סטוק ניואינגטון. סמלי שלושת הרבעים אוחדו והם מהווים כיום את סמל הרובע הנוכחי (שלושת הפעמונים מקורים בסמל שורדיץ', שני עצי הפירות מקורם בסמל סטוק ניואינגטון, והצלב בעל שמונה הקצוות מקורו בסמל האקני).
שלטון מקומי
בשונה ממרבית הרשויות המקומיות באנגליה, ראש עיריית הרובע נבחר בבחירות ישירות. ראש העיר הנוכחי הוא ג'ולז פייפ, עומד בראש מנהלת הרובע (Cabinet) ומועצת הרובע (Councill).
כיום (בעקבות בחירות 2006) למפלגת הלייבור 44 מושבים במועצת הרובע (המפלגה שמרה על כוחה מבחירות קודמות), למפלגה השמרנית 9 מושבים במועצה, למפלגה הליברל-דמוקרטית שלושה מושבים, ולמפלגת הירוקים מושב אחד.
אוכלוסין
ברובע האקני מתגוררים כ- 202,824 תושבים (2001).
132,931 (66%) מתושבי הרובע נולדו בממלכה המאוחדת; 10,095 (5%) נולדו בחלקים אחרים של אירופה, והיתרה - 59,798 (29%) נולדו ברחבי העולם.
94,431 (47%) מתושבי הרובע הגדירו עצמם כנוצרים; 27,908 (14%) כמוסלמים; 10,732 (5%) כיהודים; 6,831 (3%) הגדירו עצמם כבעלי דת אחרת; 38,607 (19%) הגדירו עצמם כחסרי דת, והיתרה - סירבו לענות לשאלה זו בסקר שנערך בשנת 2001.
השכלה
ברובע האקני לומדים כ-27,000 תלמידים בכ-70 בתי ספר המנוהלים על ידי קרן פרטית.
תחבורה
עבודות להארכת קו מזרח לונדון תאפשרנה את קישורו של הרובע למערכת הרכבת התחתית.
אתרים בעלי חשיבות
ברובע מצויים מוזיאון האקני - מוזיאון להיסטוריה של הרובע, מוזיאון ג'פרי, בית סאטון ומספר רב של גלריות. בין התיאטראות העיקריים שברובע נמצא תיאטרון האקני אמפייר ההיסטורי, שנבנה בשנת 1901.
ברובע 1,300 מבנים המודרים מבנים לשימור ובהם מגדל סנט אוגוסטין מהמאה ה-13 ומבנים רבים מתקופת טיודור, התקופה הג'ורג'יאנית, התקופה הוויקטוריאנית והתקופה האדוארדיאנית.
הנריק ארליך
הנריק (הרש וולף) ארליך (בפולנית: Henryk Ehrlich; 1882 לובלין - 1942 סמרה) היה פעיל בבונד ואחד ממארגני הוועד היהודי האנטי פשיסטי.
קורות חיים
ארליך נולד במשפחה חסידית, אך אביו התרחק מן החסידות והתקרב אל חוגי ההשכלה.
בשנת 1902 למד משפטים באוניברסיטת ורשה, ב-1903 הצטרף אל הבונד, ב-1904 נעצר על ידי השלטונות וסולק מן האוניברסיטה בגלל השתתפותו בהפגנה מהפכנית. זמן קצר לאחר מכן שוחרר ונסע לברלין, שם למד באוניברסיטה מקומית. בין השנים 1908-1906 למד משפטים באוניברסיטת פטרבורג, ב-1909 נעצר שוב, לאחר שחרורו נסע לצרפת. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה השתקע ארליך בפטרבורג, שם השתתף במערכת העיתון די צייט של הבונד. בזמן המלחמה הוא היה חלק מקבוצת סוציאל-דמוקרטים שרצו בניצחונה של רוסיה במלחמה, יחד עם משה רפס הם היו חברי מועצה צבאית-תעשייתית שנוצרה לצורך הספקת צרכים צבאיים. הוא לקח חלק פעיל במהפכת פברואר והיה חבר בסובייט פטרוגרד.
ב-1918 חזר לוורשה, השתתף במערכת של היומון פאלקסצייטונג, היה עורך של העיתון.
ארליך נהיה חבר בוועדה המרכזית של הבונד בתחילת שנות העשרים וב-1935, הוא ניהל את הבונד ביחד עם ויקטור אלטר. עקב פעילותו הענפה בארגון זה, ארליך הפך לאחד הפוליטיקאים היהודים הפולנים החשובים ביותר בתקופה זו.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין ברח לאזור הכיבוש הסובייטי. הוא נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-1939, וב-1941 נידון למוות יחד עם ויקטור אלטר. עוד באותה שנה עונשו הומר למאסר של עשר שנים. הוא שוחרר זמן קצר לאחר מכן יחד עם אלטר, כדי להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי. הוא ואלטר נעצרו שוב ב-4 בדצמבר 1941 ונידונו למוות באשמת ריגול לטובת גרמניה. על פי גרסת הנ.ק.ו.ד., בעודו בכלא, ב-14 במאי 1942, שם ארליך קץ לחייו. ואולם מבדיקת התיק של ארליך בארכיון הק.ג.ב. שערכה ויקטוריה דובנוב, אחייניתו של ארליך, לא עלו ראיות להתאבדות.
משפחתו
ארליך היה נשוי לסופיה (1885–1986), בתו של ההיסטוריון היהודי הנודע שמעון דובנוב. בשנת 1941 הצליחו אשתו ובניו של ארליך, אלכסנדר וויקטור, להימלט מליטא לארצות הברית דרך יפן בזכות האשרות שנתן להם הקונסול צ'יאונה סוגיהארה. אלכסנדר ארליך (1912–1985) היה לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קולומביה, וּויקטור ארליך (1914–2007) היה פרופסור לספרות רוסית באוניברסיטת ייל.
דרכי הנהגתו של ארליך
היו מספר מקרים לאורך שנותיו כראש הבונד בפולין שהצביעו עליו כפרגמטיסט. לדוגמה, ארליך היה משוכנע ששאיפות נציגי התנועה הציונית של השנים האלה סתרו ואף איימו על המטרות של הבונד. הציונות שללה את הגלות ולפי ארליך, עידוד הגירה לפלשתינה, ארץ שלא יכלה לקלוט הגירה של מיליוני יהודים וגם מצבה הביטחוני היה לא יציב, לא היוותה אופציה רצינית עבור רוב יהודי פולין. לכן ארליך ראה בתפקידו של הבונד לאפשר ליהודי פולין לחיות במולדתם מתוך שיתוף פעולה עם השלטון ומתוך תקוות שיזכו בעתיד לחיות בשוויון ומתחת לשלטון דמוקרטי.
דוגמה נוספת לפרגמטיזם של ארליך נמצאת בפרשנותו להצלחת הבונד בבחירות יהודיות מקומיות בשנות 1938-1939. כשהבונד הפך להיות הכוח הפוליטי העיקרי בקרב יהודי פולין. ארליך, כפעיל ותיק בתנועת הבונד, נקט בעמדה זהירה יחסית וטען שהניצחון בבחירות לא העיד על היסחפות אידאולוגית של יהודי פולין לערכי הבונד, אלא העיד על הרצון של יהודים מקומיים להתחבר למפלגה שנלחמה למען שוויון זכויות פוליטי וחברתי. הוא הבין שגם אם היו ליהודי פולין רגשות ציוניים, הם הצביעו עבור מפלגה מקומית על מנת לייצג את הצרכים שלהם ולקדם את מעמדם בחברה הפולנית.
לפי סטטיסטיקות הבחירות שהביא דניאל בלטמן בספרו 'למען חירותנו וחירותכם', ארליך צדק בהערכתו. בלטמן קבע שם שהצלחתו של הבונד בבחירות בשנת 1938-39 נבעה ממצב של יהודי פולין בסוף שנות ה-1930, והצבעה זו לא ביטאה הזדהות אידאולוגית אלא נבעה בעיקרה משיקולים פרגמטיים.
אריך קסטנר
אמיל אֶריך קֶסטנֶר (בגרמנית: Emil Erich Kästner; 23 בפברואר 1899 – 29 ביולי 1974) היה סופר ומשורר גרמני, שהתפרסם בעיקר בזכות ספרי הילדים שכתב, כמו "אמיל והבלשים", "שלושים וחמישה במאי", "פצפונת ואנטון", "אורה הכפולה", "האיש הקטן" ועוד. קסטנר זכה בפרס אנדרסן הבינלאומי לספרות ילדים ל-1960 עבור עבודתו והיה השלישי לזכות בפרס מאז התחילו להעניקו ב-1956, כמו כן קסטנר היה מועמד לפרס נובל לספרות שלוש פעמים (1962, 1965, 1966).
שנותיו הראשונות
אריך קסטנר נולד ב-1899 בדרזדן שבגרמניה, כבן יחיד לאב (אמיל) שהיה רצען, ולאם (אידה לבית אוגוסטין), תופרת וספרית. קסטנר לא גדל במשפחה עשירה. הוריו עבדו קשה לפרנסתם, אך השקיעו רבות בחינוכו ולא חסר לו כמעט דבר. על פי עדותו, הוא לא היה קשור לאביו ונקשר מאוד לאמו. חלק מהביוגרפים שלו מזכירים שמועה, שלא ניתנת להוכחה, לפיה אביו הביולוגי של קסטנר היה רופא המשפחה היהודי אמיל צימרמן (1864–1953).
הוא אהב לקרוא ספרים ואהב ללמוד. ב-1914, בגיל 15, פרצה מלחמת העולם הראשונה עליה העיד "מלחמת העולם החלה, ותמו ימי ילדותי". המלחמה השפיעה עליו עמוקות, בייחוד על דעותיו האנטי-מיליטריסטיות.
הוא החל ללמוד בסמינר למורים בגיל 14, סיים את לימודי ההוראה, אך לבסוף התחרט ולא רצה עוד להיות מורה. "זו הייתה הטעות הגדולה ביותר בחיי, לא הייתי מורה אלא תלמיד. לא השתוקקתי ללמד אלא ללמוד", טען. בגיל עשרים החל לפרסם שירים שכתב.
הוא למד ספרות גרמנית ברוסטוק, בברלין ובאוניברסיטת לייפציג, ובשנת 1925 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שעסקה בפרידריך השני מלך פרוסיה ובספרות גרמנית.
כסופר ילדים
אחרי סיום לימודיו עבר קסטנר לברלין והחל לכתוב בעיתונים, בין היתר בשבועון "די ולטבינה" ששויך לאנשי השמאל האינטלקטואלי, בשבועון הסאטירי "Ulk" וב"פרנקפורטר צייטונג". ב-1927 פרסם ספר שירים שלא הצליח.
הוא פנה לכתוב ספר ילדים בעקבות עצה של בעלת עיתון שבו עבד. בהתחלה הרעיון נראה לו מוזר אך לאחר מכן חשב להתנסות בכך. בתחילה ניסה לחבר סיפור בדיוני שלא עלה יפה, ולבסוף החליט לכתוב סיפור על עניינים שהוא בקיא בהם, כמו על ילדותו ועל הילדים במקום מגוריו "שגם אנו היינו פעם כמותם". כך כתב ב-1928 את הספר "אמיל והבלשים", סיפור הרפתקה אודות נער שכספו נשדד וביחד עם חבורת נערים שאליה נקלע, הם יוצאים לתפוס את השודד ברחובות ברלין. הספר הצליח מאוד והיווה חידוש בספרות הילדים, כשהגיבורים היו נערים בני זמנו (גיבור הספר נקרא אמיל, שהיה שמו השני של קסטנר).
בשנים הבאות פרסם קסטנר ספרים נוספים לילדים ולנוער שהיו בני אותה סוגה ספרותית: ספרים ריאליסטיים, רובם ספרי הרפתקאות שגיבוריהם ילדים בני זמנו, שהיו בעלי מסרים של שוויון, חברות ועזרה הדדית שביטאו את דעותיו הסוציאליסטיות. הדגש בספריו הושם על ערכי חברות בין נערים או נערות, חלקם עניים וחלקם לא, כשהעוני לא מהווה מגבלה או אמצעי אפיון מרכזי של גיבוריו הצעירים אלא האכפתיות שלהם ומוכנותם לעזרה ללא תנאי, כנותם ורצונם לקחת אחריות על גורלם. עם זאת, ספריו לא היו דידקטיים אלא רוויים במתח ובהרפתקאות ותיארו בשפה הומוריסטית ופשוטה את הווי החיים היומיומי של נערים בני זמנו.
בנושאים אלה עסקו הספרים שפרסם לאחר "אמיל והבלשים", בהם: "פצפונת ואנטון" (1931), המתאר ידידות הנרקמת בין ילד עני לבת עשירים השוגה בדמיונות; "הכיתה המעופפת" (1933), המתאר הווי חיים בפנימיה של נערים; "אמיל והתאומים" (1934), ספר המשך לספרו הראשון "אמיל והבלשים"; ו"שלושה גברים בשלג" (1934), סיפור למבוגרים העוסק בבלבול זהויות בין עני ועשיר. יוצא דופן בז'אנר זה הוא ספרו "שלושים וחמישה במאי" (1931), שהוא ספר הרפתקאות דמיוני לא ריאליסטי, רווי הומור אבסורדי.
כתיבתו של קסטנר מתייחדת בכך שהוא מתייחס לילדים בכבוד כאל בוגרים. הוא נותן להם עצות ומזהיר אותם מפני קשיי החיים, ועם זאת מחזק אותם. בהקדמה לספרו "הכיתה המעופפת" פונה קסטנר לילדים ואומר להם: "אל תאמינו לאלה האומרים לכם כי הילדות אינה אלא אושר וצחוק. גם לילדים יש קשיים וצרות בחיים, והרי אין זה משנה על מה מתאבלים אלא כמה גדול הוא האבל, וילד קטן יכול להתאבל על בובה שאבדה יותר ממבוגר שמתמודד עם קשיי הפרנסה." הוא מעודד את הילדים להישיר מבטם ולהתמודד עם החיים בשכל ובאומץ, כיוון שלטענתו האחד בלי השני לא שווה דבר.
בספר "אורה הכפולה", הוא מסביר את החלטתו לכתוב על הנושא הכואב של הורים גרושים לילדים קטנים במשל הבא: כששירלי טמפל הייתה קטנה, היא שחקה בסרטים ובהצגות רבים, והייתה כוכבת. אבל כשרצתה ללכת לראות את ההצגות בהן כיכבה לא הרשו לה, כיוון שהייתה קטנה מכדי לראות אותם. בתפקידי משחק היא לא הייתה קטנה מידי, אבל בתפקיד צופה כן. כך טוען קסטנר כלפי המבוגרים המגוננים - הרי הילדים חיים במצב של הורים גרושים, ומתמודדים עם זאת בצער וקושי רב. אז לקרוא על גירושין אסור להם ולחיות במצב כזה מותר? אדרבה, אם הורים חושבים שילדים לא צריכים לשמוע על גירושין, שלא יתגרשו הורים לילדים קטנים, לפני שיבינו את הנזק שהם גורמים להם.
בהקדמת "הכיתה המעופפת", הוא כותב: "רוצה אני לבקש מכם, כי לעולם לא תשכחו את ימי ילדותכם. המבטיחים אתם לי? עכשיו הבקשה הזאת נראית לכם תמוהה, אך מבוגרים רבים שוכחים זאת. אני בגרתי ולא שכחתי את ימי ילדותי, ועליכם להבטיח שתעשו זאת גם אתם."
ספריו מלאים בדיאלוגים והרהורים שהוא מנהל עם קוראיו, רעיונות, מסרים, מחשבות וערכים נעלים, כולם מובאים בספריו לצד עלילה מותחת והומור בריא. בהקדמה לספר "פצפונת ואנטון" הוא מספר על דילמה שהייתה לו, אם להתחשב בילדים שאוהבים מחשבות מעמיקות או בילדים "אשר מפחדים שמא יתקמט מצחם החמוד", כפשרה הוא כותב לכל פרק הקדמה בשם "הרהור 1" "הרהור 2" וכו' אשר אפשר לדלג עליה. ייתכן וזו הסיבה שספריו אהובים כל כך על ילדים במשך שנים רבות ובארצות רבות.
אחד הסממנים המאפיינים את מרבית ספרי הילדים שכתב קסטנר הם האיורים המלווים אותם, פרי עטו של הצייר והמאייר הגרמני היהודי ולטר טריר.
בגרמניה הנאצית
טוריו הסאטיריים בעיתונות, דעותיו הסוציאליסטיות ההומניות והרומן הסאטירי "פביאן" שפרסם ב-1931, המתאר הידרדרות מוסרית על רקע דעיכתה של רפובליקת ויימאר, השניאו את קסטנר בעיני הנאצים, שעלו לשלטון בגרמניה ב-1933. תקופה קצרה לאחר עלייתם לשלטון, שהה קסטנר בציריך אצל המו"ל השווייצרי של ספריו, אך חזר לגרמניה. קסטנר הוכרז כ"סופר אסור", ובשנת 1933 שרפו הנאצים את ספריו, אסרו על קריאתם בגרמניה וסילקוהו מאגודת הסופרים הגרמנים בעוון "פעילות קומוניסטית רדיקלית". קסטנר גם נעצר פעמיים על ידי הגסטאפו, בשנת 1934 בטענה (שהכחיש), כי פרסם שיר אנטי-נאצי בעיתון פולני. שנים אלו כונו על ידו בשם "השנים האבודות".
בתקופת מלחמת העולם השנייה, נשאר בברלין, תחת השלטון הנאצי, פרסם את ספריו בשווייץ, והם המשיכו להצליח מחוץ לגרמניה. מאורעות התקופה לא הופיעו בהם, למרות שהיה עד לאירועים כמו ליל הבדולח וגירוש היהודים מברלין ב-1941. הוא גם הצניע מאוד את ביקורתו הסאטירית על מנת לא להרגיז יותר מדי את השלטון. על כך קמו לו מקטרגים לאחר המלחמה, שמצאו את ביטויים גם בביוגרפיות שנכתבו עליו. הסופר קלאוס מאן כתב בביקורת חריפה עוד ב-1934, כי ספרו "שלושה גברים בשלג" הותאם כביכול לדרישות הנאצים. מקטרגיו הוסיפו, כי הוא המשיך להיות תסריטאי מבוקש בגרמניה, גם אם בעילום שם. ב-1941 כתב תסריט לסרט על הברון מינכהאוזן, לרגל חגיגות 25 שנה לקולנוע הגרמני, בהזמנה מפורשת של פריץ היפלר, עוזרו של שר התעמולה יוזף גבלס. תומכיו הזכירו כי היה אנטי-נאצי, גם אם לא אקטיבי, הכחיש את טענת "גרמניה האחרת" ונשאר במולדתו, על פי עדותו לאחר המלחמה, כיוון שחש מחויבות "לעשות מה שאפשר, אחרת אהיה פחדן בעיני עצמי", וכן עקב מצב אמו הזקנה. קסטנר רחש אהדה ליהודים, לציונות ולמדינת ישראל.
לאחר המלחמה
אחרי המלחמה השתקע קסטנר במינכן שבגרמניה המערבית, והיה עורך התרבות בעיתון Die Neue Zeitung (העיתון החדש). מאוחר יותר ייסד את כתב העת לילדים Der Pinguin (הפינגווין). הוא המשיך להוציא ספרי ילדים מצליחים בהם שפעו רעיונותיו ההומניים כמו בספריו הקודמים, בהם "אורה הכפולה" שכתב בשנת 1949. ב-1957 פרסם אוטוביוגרפיה על ימי ילדותו ונעוריו בשם "כאשר הייתי נער קטן". בנוסף לספרי ילדים, כתב קסטנר גם שירים, מחזות ופזמונים למופעי קברט פוליטיים.
אריך קסטנר היה רווק ולטענתו לא היו לו ילדים. בביוגרפיה שפורסמה בשנת 1998 נכתב שהוא חי בשנותיו האחרונות עם חברה לחיים, שלאחר מותו השמידה כתבים ומסמכים סודיים של קסטנר. ב-1957 נולד לו ולפרידה זיברט, בנם תומאס קסטנר. קסטנר נפטר ממחלת הסרטן במינכן ב-29 ביולי 1974. בן 75 היה במותו.
על מקומו המיוחד בעולם ספרות הילדים ניתן ללמוד מדבריו של יהודה אטלס (בריאיון לאילת נגב, ידיעות אחרונות, 31.10.2003):
אחדים מספריו עובדו לסרטי קולנוע ולהצגות ילדים. בעיר דרזדן בגרמניה קיים מוזיאון אריך קסטנר להנצחת דמותו.
פופולריות בישראל
עברית היא בין השפות הרבות אליהן תורגמו ספריו של קסטנר, חלקם על ידי אלישבע קפלן וחלקם שנית על ידי מיכאל דק, והם נהנו מפופולריות עצומה בישראל במהלך שנות ה-50 וה-60 - תופעה מאוד יוצאת דופן באותו זמן, בה הייתה בחברה הישראלית סלידה עזה וחרם נפוץ של דברים גרמניים בתקופה שלאחר השואה.
עם זאת, בתרגום העברי של "אורה הכפולה", הפרקים שמתרחשים במקור במינכן שונו לציריך, כנראה עקב הסלידה המיוחדת שחשו המתרגם והמוציא לאור לעיר בה החל היטלר את הקריירה שלו, ובכלליות כדי להפוך את הספר ל"פחות גרמני" (סרטים גרמניים באותו הזמן הוצגו לעתים קרובות בישראל כ"סרטים אוסטריים" מאותה הסיבה). האוסף שלו של סיפורים קצרים לילדים, Das Schwein beim Friseur ("החזיר אצל הספר") נקרא בעברית התיש אצל הספר כדי לעקוף את המטען הרגשי המוסף בעיני הקורא העברי לחזיר, חיה טמאה במסורת היהודית. קדָלֵי החזיר שמזמין המנצח פלפי ב'אורה הכפולה' לבתו, הופכים ל'צלעות עגל'.
גם שירתו הלירית של קסטנר זכתה לתרגומים עבריים - מאת יהודה אופן, ובהמשך גם מאת רוני רייך.
עצם
עצם היא רקמת חיבור קשה וצפופה, המהווה חלק מרכזי בשלדם של רוב החולייתנים, מעניקה להם את צורתם, ומאפשרת את תפקודם. העצמות משתתפות בפעילויות תמיכה, תנועה, הגנה, אגירה, והפקת תאי דם בגוף. זוהי רקמה קשיחה, אך קלה ופריכה, שבחלקה החיצוני צפופה ובחלקה הפנימי ספוגית, דבר המקנה קלות בתנועה. אצל פעוט ישנן 270 עצמות, אשר חלקן מתאחות עם הזמן, ובבגרות ישנן 206 עצמות.
לעצם מספר תפקידים. העצם מאפשרת לגוף תנועה ומעניקה לו תמיכה. העצמות מספקות את ההתנגדות הנחוצה לשרירי השלד כדי לפעול. הן מסייעות לשרירים לשמור על מבנה אברי הגוף או לשנותו. בנוסף, הן מספקות אתרי אחיזה לשרירים. עצמות כגון הגולגולת והצלעות מספקות לאברי גוף פנימיים (כמו המוח והריאות, בהתאמה) הגנה מפני כוחות חיצוניים. העצם משמשת כאתר למאגר מינרלים בגוף. היא מסייעת בשמירה על מאזן היונים בגוף, ובפרט על משק הסידן, ובפעילות מטבולית. בעצמות מסוימות קיימים אתרים המכילים מח עצם בו מיוצרים ומתמיינים תאי הדם.
רקמת העצם היא רקמה דינמית – עצם נהרסת ונבנית במהלך החיים בתהליך של תחלופה. תהליך זה תלוי בגירויים מכניים, בגורמים מטבוליים, בהשפעות הורמונליות ובתרופות. עם ההזדקנות יש יותר הרס מבנייה, ולכן בזקנה העצמות נשברות בקלות רבה יותר.
סוגי עצמות
העצמות באדם מרכיבות את השלד ואת הגולגולת. ניתן להבדיל בין חמישה סוגי עצמות: ארוכות, שטוחות, קצרות, לא רגולריות, וססמואדיות.
עצמות ארוכות (Os longum) הן העצמות הבונות את הגפיים. הן מחולקות לשלושה מבנים עיקריים. קצה העצם (אפיפיזה) מורכב בעיקר מעצם ספוגית ומכיל את סחוס הגדילה. בין שני קצוות העצם מצוי גוף העצם (דיאפיזה), שהוא המוט המרכזי בעצם אשר מורכב בעיקר מעצם צפופה. חלק זה מכיל מח עצם ורקמת שומן. המטאפיזה היא אזור הגדילה בין קצה העצם לגוף העצם. אזור זה נעלם עם הגיל.
עצמות שטוחות (Os planum), הנקראות גם עצמות ממברנליות, נפוצות בעיקר בגולגולת. הן בנויות משלוש שכבות. הלוח החיצוני (Outer table) והלוח הפנימי (Inner table) הן שתי שכבות של עצם קומפקטית, וביניהן נמצא ספוג הביניים (diploe), שכבה מרכזית של עצם ספוגית. דוגמאות: עצם השכם, עצם הקודקוד, עצם המצח.
עצמות קצרות (Os breve) מרכיבות חלק מעצמות שורש כף היד ושורש הרגל. הן חסרות צורה מוגדרת ובדרך כלל מרובעות או מלבניות.
עצמות לא רגולריות (Os irregulare) הן עצמות שאין להן מראה אחיד, למשל האגן, חוליות עמוד השדרה, הלסת התחתונה ועוד.
עצמות ססמואידיות (Ossa sesamoideum) הן עצמות המשולבות בתוך גידים. מיקומן האופייני בגיד שעובר בסמוך למפרק כך שהן מרחיקות את הגיד מהמפרק וכן מגדילות את מומנט פעולת שריר, למשל עצם הפיקה בברך או עצם העדשה בשורש כף היד.
מבנה רקמת העצם
העצם מורכבת מתאי רקמת חיבור מתמחה. בין תאים אלה מרובדות שכבות של סידן וסיבי קולגן המעניקות לעצם את קשיחותה. בעצם טיפוסית שני סוגי רקמת עצם המורכבים ממרכיבים אלה: רקמת עצם צפופה ורקמת עצם ספוגית. בנוסף לרקמות אלה, ניתן למצוא בחלק מהעצמות חלל במרכז העצם. בחלל זה נמצא על פי רוב מח העצם. את רקמת העצם עוטף מבחוץ מסב העצם (periosteum) העשוי רקמת חיבור צפופה ומבפנים מסב פנים העצם (endosteum) העשוי גם הוא רקמת חיבור. שתי רקמות חיבור אלו הן המקור לתאי המוצא של רקמת העצם (Osteoprogenitor cells), והן מכילות כלי דם המזינים את העצם.
רקמת העצם הצפופה
רקמת העצם הצפופה (Substantia corticalis; Substantia compacta), הנקראת גם קומפקטית, מצויה בעיקר בחלקה החיצוני של העצם. היא בנויה ממבנים הקרויים "מערכות האוורס" (אוסטאונים). כל מערכת האוורס שכזו בנויה בצורה גלילית סביב תעלה קטנה המכילה כלי דם – תעלת האוורס. כלי הדם נושאים דם אל התאים החיים המצויים ברקמה, מספקים להם חמצן ומזון, ומפנים את הפסולת. סביב התעלה מסודרות 4–20 לוחיות (lamellae) מעגליות משותפות-מרכז, כאשר בין כל לוחית נמצאים סיבי הקולגן בזווית שונה. המערכות מסודרות בצפיפות זו לצד זו ליצירת מבנה קשיח העומד בפני זעזוע מכני. את החלל בין האוסטאונים ממלאות מערכות בין-רקמתיות (interstitial) – שרידים של אוסטאונים ישנים יותר שכבר החלו בתהליך התחלופה. נוסף על תעלות האוורס, שהולכות במקביל למסב העצם, תעלות פולקמן הולכות באלכסון לו ומובילות חומרי מזון ממסב העצם לתעלות ההאוורסיאניות. בין המפרציות שבהן יושבים תאי העצם מחברות תעליות, וזאת בניגוד לסחוס ששם התאים מבודדים.
את רקמת החיבור הצפופה עוטפות לוחיות היקפיות. הלוחיות ההיקפיות החיצוניות נמצאות מתחת למסב העצם, ובינן לבין המסב ישנם אגדים של סיבי קולגן שתפקידם לעגן את המסב ללוחיות אלו, ואלה נקראים סיבי שארפי (Sharpey's fibers) או סיבים מנקבים (perforating fibers). סיבים אלה נפוצים באזורים של חיבור גידים. השכבות ההיקפיות הפנימיות נמצאות מעל למסב פנים העצם.
גשפר דה גמה
גשפר דה גמה (1444–1510), מכונה גם גשפר דה לאס אינדיאס (Gaspar de las Indias) נוסע יהודי ששמו המקורי אלונסו פרז. שירת כמה מגדולי מגלי הארצות הפורטוגזיים, ביניהם וסקו דה גמה, שהיה פטרונו ועל שמו הוא מכונה.
עצם
רקמת העצם הספוגית
רקמת העצם הספוגית מורכבת מאותם המרכיבים של הרקמה הצפופה, אך המבנה שלה כולל ענפים, הנקראים קוריות (trabeculae) וחללים רבים המעניקים לה מראה ספוגי. מראה זה עלול להטעות, שכן רקמה זו גם היא קשה ויציבה. תפקידה של הרקמה הספוגית הוא הענקת יציבות ונפח לעצם, בלא תוספת משמעותית במסתה.
גשפר דה גמה
חייו
לא ידוע רבות על ראשית חייו וגספר עצמו סיפק ככל הנראה גרסאות סותרות או מעובדות על פרטי חייו, המותאמות לקהל היעד. הכרוניקאי דמיאו דה גוייש (Damião de Góis) טוען כי גשפר נולד בעיר פוזנן שבפולין, וכשפגש את כוחותיו של וסקו דה גמה לא דיבר ספרדית אלא ונטית. מקור אחר, הכרוניקאי ז'ואו דה בארוש, טוען כי בעוד שמשפחתו הייתה מפולין, היא נאלצה להימלט משם לפני היוולדו, עברה בארץ ישראל והוא נולד באלכסנדריה (מצרים). אליהו ליפינר, מומחה לתולדות יהדות פורטוגל טוען כי גרסה זו האחרונה היא ההגיונית ביותר (ולפיה גשפר דה גמה לא נולד לפני 1458). היסטוריון אחר של תולדות גלות ספרד ופורטוגל, ארנולד ויצניצר, סבור כי גשפר דה גמה נולד בגרנדה או בבוסניה. מכל מקום, בעת פגישתו עם הפורטוגזים, היה גשפר תושב הודו. ליפינר טוען גם כי גשפר הגיע לקוצ'ין שבהודו, שם הקים שם משפחה על ידי נישואיו לאחת מנשי הקהילה היהודית המקומית. זאת הייתה מעורבת מאוחר יותר ברכש ספרי תורה מן הפורטוגזים.
עצם
מח העצם
מח העצם הוא רקמת המוצא להתמיינות תאי הדם. הוא נמצא בעצמות ארוכות ובעצמות שטוחות. בעצמות מסוימות ניתן למצוא את מח העצם האדום (Medulla ossium rubra) – רקמה המהווה את האתר העיקרי לייצור תאי הדם. בשאר העצמות בהן נמצא חלל מרכזי הוא מכיל מח עצם צהוב (Medulla ossium flava) – רקמה המורכבת בעיקרה משומן, אך בשעת איבוד דם רציני היא משתנה למח עצם אדום המסייע בהפקת המלאי החסר של תאי הדם.
גשפר דה גמה
חייו
גם נסיבות פגישתו עם הפורטוגזים נתונות במחלוקת. הכרוניקאי גשפר קוריה טוען כי בזמן הפגישה עם הפורטוגזים, היה גשפר ראש הצי של יוסוף אדיל שאה, מייסד שושלת אדיל שאהי, שליטי מחוז ביז'פור (Bijapur) בהודו. קודם לכן נשבה כנראה כעבד והפך מאוחר יותר - לאחר שהסכים להתאסלם - לאחד מעוזריו של שליט גואה. כשהגיע וסקו דה גמה לאי אנג'דיווה (Anjadip בהודו כיום, בפורטוגזית: Ilha de Anjediva) בשנת 1498, נוצר קשר בינו לבין גשפר. הוא מתואר כאירופאי גבוה, בעל זקן לבן וכבן חמישים. כרוניקאים פורטוגזיים טוענים כי גשפר ביקש לעלות על הסיפון ולהצטרף למשלחתו של וסקו דה גמה; עם זאת, כנראה שפותה לעלות על הסיפון בעורמה, והבטיחו לו כי הם ערבים לביטחונו. וסקו דה גמה, בה בעת חשד בזר האירופאי, שהתלהבותו מן הפורטוגזים נובעת מהיותו מרגל. גשפר עוּנָה, וטען בחקירתו כי הוא מצאצאי האנוסים מגרנדה, אשר המירו דתם לנצרות. מספרד נסע לטורקיה ולמכה ומשם הגיע גם להודו.
עצם
תאי הרקמה
תאי הרקמה מהווים שני אחוזים מרקמת העצם כולה. קיימים ארבעה סוגים של תאי עצם: אוסטאופרוגניטורים (Osteoprogenitor), הנותנים מוצא לתאי עצם בוגרים, אוסטאובלסטים (תאים בוני עצם), אוסטאוציטים ואוסטאוקלסטים (תאים סופגי עצם).
גשפר דה גמה
חייו
וסקו דה גמה החליט לצרף את השבוי למסע המשלחת חזרה לפורטוגל, בתור יועץ ובשל היכרותו עם המזרח. במהלך חקירתו והמסע לפורטוגל, תרם גשפר מן הידע שלנו בנושא הדתות השונות בהודו, הסחר בתבלינים, שיטות הניווט של המוסלמים, שנה לאחר מכן, במהלך המסע, התנצר גשפר רשמית ואימץ את השם הנוצרי (שם המשפחה על שם פטרונו; השם הפרטי על שם אחד משלושת האמגושים, שהגיעו מן המזרח לברך את ישו התינוק).
עצם
תאי הרקמה
תאי המוצא לתאי עצם נמצאים במסב העצם ובמסב פנים העצם. יש להם פוטנציאל אוסטאוגני, כלומר הם יכולים להתמיין לתאי עצם, והם בעלי כושר חלוקה גבוה. תאים אלה אינם מפרישים מטריצה חוץ-תאית.
גשפר דה גמה
חייו
בשמו הקתולי נתפרסם בעולם. עתה היה גשפר למורה הדרך של וסקו דה גמה בים הערבי. שם הצליח לנווט בהצלחה את הספינות במים בוגדניים. לאחר מכן הובא לפורטוגל, והמלך מנואל הראשון העניק לו קצבה, והעסיקו כמתורגמן במשלחות ימיות. בשנת 1500 הוא ליווה את פדרו קברל במסעו למזרח. בהודו נשא ונתן עם מלך מלינדי, וביכולתו להשתלב באוכלוסייה המקומית כמוסלמי פעל לסיכול ניסיון מרד נגד הפורטוגזים בקוז'יקוד (קליקוט). חשוב מכך, כשספן זה ניסה לחזור על מסעו של וסקו דה גמה, אולם הרוחות סחפו אותם הרחק באוקיינוס האטלנטי, והם הגיעו לברזיל במקרה. יחד עם ניקולאו קואליו (Nicolau Coelho) צעד גשפר על חופי הארץ החדשה שאך נתגלתה. בשובו חזרה, פגש גשפר ליד כף ורדה את אמריגו וספוצ'י, שביקש אף הוא את עצתו. וספוצ'י מזכיר את גשפר דה גמה כאחד היועצים החשובים למסעו. גשפר חזר להודו עם ואסקו דה גמה בשנת 1502, ולאחר מכן עם פרנסיסקו דה אלמידה (Francisco de Almeida) בשנת 1505. בשנת 1510 השתתף במשלחת הפורטוגלית שיצאה נגד קוז'יקוד, וייתכן שבמסע זה מצא את מותו. מקורות אחרים טוענים שמת בפורטוגל.
עצם
תאי הרקמה
האוסטאובלסטים מסודרים בשורות באזור שבו העצם מתחדשת. יש להם גרעין גדול ואליפטי, והם מאוד פעילים עם רשתית תוך-פלזמתית מחוספסת ועם מערכת גולג'י מפותחות. הם מייצרים את האנזים פוספטאז בסיסי, שתפקידו ליצור משקעים של סידן וזרחן במטריצה. האוסטאובלסטים מפרישים משתית עצם (osteoid), אשר עוברת הסתיידות ליצירת מטריצת העצם.
האוסטאוציטים הם תאי עצם בוגרים אשר מתפתחים מהאוסטאובלסטים. הם נמצאים בתוך מפרציות, ומכיוון שמשקעי הסידן מקשים על העברת חומרי ההזנה בפעפוע, יש ביניהם תעליות אשר מתחברות למצמתים בממברנה שלהם.
האוסטאוקלסטים הם תאים גדולים מאוד שמטרתם הוא עיכול האוסטאוציטים לצורך תחלופה. מקורם הוא באיחוי של מספר תאים מקרופאגיים, כך שלכל תא אוסטאוקלסט גרעינים רבים. האוסטאוקלסטים ממוקמים באזורים של ספיגת עצם הנקראים מפרצי האושיפ (Howship's lacunae) והם יכולים לנוע. לתאים אלה יש קיפולים קטנים בממברנה אשר מגדילים את שטח הפנים שלהם. האוסטאוקלסטים סופגים את העצם באמצעות הפרשת חומצה שמאכלת את המטריצה האי-אורגנית, ובכללה את משקעי הסידן והזרחן, ואנזימים שמפרקים את החלק האורגני.
המטריצה החוץ-תאית
המטריצה החוץ-תאית בעצם מתחלקת לאורגנית ואי-אורגנית. הרכיב האורגני מהווה כ-30% מרקמת העצם וכולל סיבי קולגן מסוג I, פרוטאוגליקנים וחלבונים נוספים. הפרוטאוגליקנים בעצם שונים מאלה שבסחוס בכך שהם קטנים יותר ומכילים פחות סולפט, דבר ההופך אותם לקשיחים יותר וגמישים פחות. עם החלבונים הנוספים בעצם נמנים האוסטאוקלצין וסיאלופרוטאין. הרכיב האי-אורגני מהווה כ-70% מרקמת העצם. עיקרו גבישים של הידרוקסיאפטיט המקנים לעצם קשיחות. ההידרוקסיאפטיט נוצר במטריצה החוץ-תאית של כונדרוציטים היפרטרופיים במהלך ההתגרמות התוך-סחוסית, והוא משמש מאגר של סידן וזרחן. שאר המינרלים הם כמויות קטנות של מגנזיום, נתרן, אשלגן, פלואור וכלור.
התגרמות העצם
רקמת העצם הראשונה שמתפתחת היא העצם הארוגה (woven bone, immature bone, primary bone). זוהי רקמת עצם ספוגית המאופיינת במפרציות לא מסודרות, וכן בסיבי קולגן עבים שאינם מסודרים. זהו מבנה זמני, אשר לאחר הלידה ניתן לראותו רק בעצמות שטוחות בגולגולת, בכיסי השיניים, בכמה נקודות אחז של גידים, וכן בעת חידוש עצם שבורה. עצם זו היא קשיחה פחות ועומדת בכוחות גזירה או מתיחה שבהם עצם בוגרת הייתה נשחקת. מהעצם הארוגה מתפתחת העצם הלוחיתית (lamellar bone, mature bone, secondary bone), הבוגרת. העצם הלוחיתית יכולה להיות צפופה או ספוגית, כאשר במבנה זה התאים וסיבי הקולגן מסודרים במבנה.
נהוג להבחין בין שתי צורות עיקריות בהן העצם מתפתחת: התגרמות תוך-סחוסית (endochondral ossification), האופיינית לעצמות ארוכות, והתגרמות תוך-ממברנלית (intramembranous ossification), האופיינית לעצמות שטוחות.
התגרמות תוך-ממברנלית מתרחשת בעיקר בהתפתחות העוברית. העצם מתפתחת ישירות מתאי המזנכימה (התאים הראשוניים שמהם מתמיינים כל סוגי רקמת החיבור, אולם כאן ההתפתחות מהמזנכימה היא ישירה). רקמת המזנכימה, אשר מכילה כלי דם רבים, מתמיינת לאוסטאובלסטים, המפרישים את המטריצה החוץ-תאית ומאורגנים סביבו. המטריצה בשלב זה טרם עברה הסתיידות. האוסטאובלסטים מפרישים גם שלפוחיות (matrix vesicles), המכילות אנזימים שמסייעים בתהליך ההסתיידות ויצירת ההידרוקסיאפטיט. בשלב זה ישנם גם אוסטאוציטים היושבים במפרציות בתוך מטריצת העצם המתהווה, וכן אוסטאוקלסטים הסופגים את העצם. בשלב מאוחר יותר תיווצר רקמת מסב העצם מסביב לעצם השטוחה.
בהתגרמות תוך-סחוסית העצם מתגרמת מסחוס זגוגי. ההתגרמות מתחילה להתפתח בעובר בשבוע העשירי, אז תאי מזנכימה מתמיינים לכונדרובלסטים, אשר יוצרים את הסחוס הזגוגי. בקצוות הסחוס נוצר הצווארון של מסב העצם (periosteal collar) מעצם ארוגה על ידי התגרמות תוך-ממברנלית. מרכז ההתגרמות הראשוני נמצא בגוף העצם, ובו כונדרוציטים עוברים היפרטרופיה בעוד המטריצה עוברת הסתיידות. הכונדרוציטים ההיפרטרופיים מפרישים שני סוגים של שלפוחיות למטריצה, והן יכולות להכיל אנזימים ליזוזומליים או פוספטאז בסיסי שגורם להסתיידות ראשונית. כתוצאה מההפרשה אין אפשרות לפעפוע דרך המטריצה והכונדרוציטים מתים מכיוון שאינם מקבלים חומרי הזנה. הכונדרוציטים משאירים אחריהם סחוס שעבר הסתיידות. לאחר מכן כלי דם ותאים דמויי מזנכימה חודרים ממסב העצם לאזור גוף העצם, ואוסטאובלסטים המתפתחים מהתאים דמויי המזנכימה בונים עצם ראשונית ארוגה על גבי הסחוס. כמו כן, אוסטאוקלסטים יוצרים בגוף העצם חלל למח העצם. נוסף, במרכז ההתגרמות השניוני שנמצא בקצה העצם, תאי הסחוס עוברים גם כן היפרטרופיה והמטריצה עוברת הסתיידות. אוסטאובלסטים אז בונים עצם ספוגית באזור זה.
במהלך ההתגרמות התוך-סחוסית, סחוס הגדילה, הבנוי סחוס זגוגי, יוצר מבנה מסודר של ארבעה אזורים שניתן להבחין בהם: אזור הסחוס הנח, שבו תאי הסחוס במנוחה במפרציות קטנות, אזור ההתרבות, שבו יש חלוקות רבות והתאים מסתדרים בשורות או בעמודים, אזור ההיפרטרופיה, שבו התאים והמפרציות גדלים על מנת לבנות מקום לבניין העצם, אזור ההסתיידות, שבו שוקע הסידן במטריצה ותאי הסחוס מתים מחוסר תזונה.
לקראת סוף גיל ההתבגרות, נסגר קצה העצם, כאשר חללי מח העצם של קצה העצם וגוף העצם מתאחדים וסחוס הגדילה נעלם. כאשר משתמשים בצילום רנטגן לניבוי גדילה לאורך בודקים כמה חומר נשאר בסחוס הגדילה – אם הסחוס כמעט סגור אפשר לנבא שהגדילה לאורך כמעט נעצרה.
גדילת עצם ארוכה לרוחב מאופיינת בהתעבות העצם, אשר נעשית על ידי אוסטאובלסטים שבונים רקמת עצם באזור מסב העצם. במקביל, אוסטאוקלסטים סופגים רקמת עצם מאזורים פנימיים בעצם ומגדילים את נפח חלל מח העצם. התעבות העצם ממשיכה לרוב עד גיל 25–30, ובמסגרתה עולה צפיפות מסת העצם. העלייה הגדולה בצפיפות זו מושגת בעיקר בתקופת ההתבגרות, והיא מושפעת בין היתר מקיומו של עומס פיזי על העצם. לכן, פעילות גופנית אצל מתבגרות, לרבות תרגילי כוח ומשקולות, עוזרת להגדלת מסת העצם ויכולה לעזור במניעת דלדול עצם.
תחלופת רקמת העצם
תחלופה תדירה של מינרלים בעצמות שומרת על רמות המינרלים בגוף ועל מבנה העצם. בתהליך זה אוסטאוקלסטים סופגים את הרקמה בפנים העצם ומפחיתים ממסת העצם, דבר החיוני לחופש התנועה של האורגניזם, ומנגד, אוסטאובלסטים מרבדים מינרלים על פני העצם וכך מעלים את קשיחות העצם ועמידותה. המינרלים אשר נגרעים מהעצם נספחים אל פעילותם המטבולית של תאי הגוף. תהליך תחלופת העצם הוא חלק בלתי נפרד בשמירה על משק הסידן בגוף, וכן בתחזוקה של העצם אשר נשחקת בצורה מכנית במהלך החיים.
אוסטאוקלסטים נדבקים למשטח הרקמה על ידי אינטגרינים וקדהרינים ומפרישים אנזימים פרוטאוליטיים שמפרקים את המטריצה החלבונית בעצם וחומצות המפרקות את החלק המינרלי בה. כך האוסטאוקלסטים יוצרים חרירים של ספיגת עצם. שלב זה לוקח כשבועיים, כאשר באדם בוגר יש בזמן נתון כשני מיליון חרירים. אל תוך החרירים הללו נכנסים אוסטאובלסטים ומניחים את המטריצה החלבונית, שעוברת תהליך של מינרליזציה. שלב הבנייה ומינרליזציה אורך כשלושה חודשים, ומאחר שהוא אורך יותר זמן משלב הפירוק, ישנו סיכוי גדול יותר לפגיעה בו אשר תגרום לפתולוגיה – מסת עצם קטנה או מינרליזציה פחותה. תהליך תחלופת העצם מווסת על ידי הורמונים וחומרים כימיים אחרים. פעילות האוסטאובלסטים מוגברת על ידי הורמון גדילה, הורמונים המופרשים מבלוטת התריס והורמוני מין (אסטרוגנים ואנדרוגנים). אוסטאובלסטים, בתורם, יכולים לצד בניית העצם גם לעודד את פעילות האוסטאוקלסטים, קרי את ספיגת העצם, על ידי האצת התמיינותם מתאי המוצא. תהליך זה מתווך על ידי הפרשת ציטוקינים כמו RANK-ליגנד ואינטרלויקין 6.
על גבי תאי המאקרופאג'ים אשר עתידים להתאחות לכדי אוסטאוקלסט ממוקמים קולטנים המכונים RANK, והפעלת קולטנים אלו גורמת להיווצרות אוסטאוקלסטים. הליגנד לקולטן זה, אשר מכונה RANKL או RANK-ליגנד, מופרש על ידי מספר תאים, כולל אוסטאובלסטים ותאי B ממח העצם. לפיכך תאי הבלסט בוני העצם מווסתים גם את פעילותם של תאי הקלסט מפרקי העצם. לצד הפרשת RANKL, מפרישים אוסטאובלסטים, אוסטאוציטים ותאי B גם אוסטאופרוטגרין (OPG). למולקולה זו מבנה דומה ל-RANK, ולכן נקראת גם "Decoy Receptor"; ביכולתה לקשור את ה-RANKL החופשי ולמנוע ממנו לקשור את קולטני ה-RANK של תאי הקלסט. ההשפעה הסופית על תאי האוסטאוקלסט תלויה במאזן RANKL-OPG, וישנם חומרים כימיים רבים והורמונים רבים המשפיעים על מאזן דינאמי זה. למשל, הורמוני תריס והורמון הגדילה מגבירים את פעילות תאי האוסטאובלסט, מפחיתים הפרשת אוסטאופרוטגרין (OPG), ומעודדים בניית עצם. במקביל, ויטמין D ו-PTH הגורמים להפרשת חומרים אשר מפחיתים את ההפרשה של אוסטאופרוטגרין, ולפיכך מגבירים את התמיינות תאי המוצא לאוסטאוקלסטים לשם פירוק העצם. קלציטונין הוא הורמון המעכב את ספיגת העצם על ידי האוסטאוקלסטים.
מכיוון שלעצם הספוגית שטח פנים גדול יותר מאשר לעצם הצפופה, קצב התחלופה של העצם הספוגית גבוה פי שישה מזה של העצם הצפופה. זאת אומרת שלעצם הספוגית תפקיד גדול יותר בוויסות משק הסידן. הדבר גם מתבטא בגיל המבוגר כאשר רמת בניית העצם יורדת, ולכן העצמות שנוטות יותר להידלדל הן עצמות בעלי תכולת רקמת עצם ספוגית גבוהה יותר.
מחלות ופציעות
מחלות עצם מסווגות ב-ICD-10 תחת הפרעות של מערכת השריר-שלד ורקמות החיבור (פרק 13). פציעות המערבות את העצם נכללות תחת פציעות, הרעלות ותוצאות של גורמים חיצוניים (פרק 19), וזאת לפי האיבר שנפגע.
הפרעה בהמשכיות מבנה העצם מוגדרת כשבר. הפרעות כאלה עלולות להיגרם כתוצאה מטראומה גופנית, או בעקבות מאמץ נורמלי בעצמות הסובלות מפגיעה בהרכבן. באורתופדיה משתמשים בצילום רנטגן על מנת להתבונן במבנה העצם, ותוך כדי כך לבחון קיום של שבר ואת חומרתו, בהתבסס על חדירותן הנמוכה של רקמות צפופות, כמו עצם, לקרני רנטגן. במקרים רבים של שברים משתמשים בתחבושת גבס, על מנת לקבע את העצם השבורה ולאפשר לה להתאחות.
מחלה של העצם שבה דחיסות המינרלים בעצם פוחתת היא דלדול עצם (אוסטאופורוזיס). מכיוון שדחיסות המינרלים פוחתת, העצם חשופה יותר לשברים, גם כתוצאה ממאמצים לא חריגים. המחלה אופיינית לגילאים מבוגרים (מעל 50), כאשר סיכויי התחלואה הם אחת מתוך שלוש נשים ואחד מתוך שנים-עשר גברים. מחלות בולטות אחרות הן דלקת העצם, נמק העצם, רככת, פרכת ונוירופיברומטוזיס.
השועל והכרם
המשל על שתי גרסאותיו
בגרסתו העברית, המלאה יותר מזו היוונית, מספר המשל על שועל, אשר מצא כרם גדוש בענבים בשלים, אך אליה וקוץ בה; הוא מגודר מכל פינותיו ללא אפשרות כניסה. הקיף השועל את הכרם עד שמצא פתח זעיר בגדר. ביקש השועל להיכנס דרכו ולא היה מסוגל עקב ממדי גופו. צם השועל שלוש יממות עד שגופו כחש מאוד והצליח לחדור אל הכרם. אכל השועל כאוות נפשו וביקש לצאת מהכרם, אך ממדי גופו החדשים שוב לא אפשרו לו לחדור אל הפתח הזעיר. צם שלושה ימים נוספים והצליח לצאת. אך כשם שנכנס רעב לתוך הכרם כך יצא ממנו רעב, בדומה לנאמר בפסוק בקהלת "כַּאֲשֶׁר יָצָא מִבֶּטֶן אִמּוֹ, עָרוֹם יָשׁוּב לָלֶכֶת כְּשֶׁבָּא",. והמשל מסיים בקריאת השועל לעבר הכרם, שכל יתרונותיו לא הועילו לו בחייו.
הלקח שנובע מהמשל בגרסה זו איננו אופטימי בהכרח, על אף הרקע המציאותי של שועל המנסה לחדור לאחד הכרמים המגודרים שבארץ ישראל. מכיוון שהמדרש מתייחס לפסוק בקהלת, מטרתו לתת מעין סיפור רקע פרשני למצב הידוע, שאדם בא לעולם עירום וחסר כל, ועל אף כל הישגיו החומריים האפשריים בחייו - הוא יצא מהעולם באותו המצב.
המשל של איזופוס מספר על שועל רעב שמצא בתוך גזע חלול של עץ - לחם ובשר שהותירו הרועים מארוחתם. אכל השועל את המזון הרב, אלא שאז לא הצליח לצאת חזרה מחלל העץ. גנח השועל ויילל, עד שעבר במקום שועל נוסף שיעץ לו להמתין בעץ ללא מזון מספר ימים, ואז יוכל לצאת מהעץ. איזופוס מסיים את המשל במוסר השכל, שהזמן פותר את הבעיות הקשות. זאת אומרת, שהלקח כאן הוא יותר אופטימי מהלקח שבמדרש.
שלמה שפאן מצביע על יתרונותיו של המשל היהודי לעומת זה היווני. ראשית, הסיפור מציאותי יותר, תואם את מצב הכרמים בארץ ישראל, ויש בו סממני דרמה היוצרים סיפור מרתק. כמו כן מצביע שפאן על תושייתו של השועל, גיבור המשל: גם בכניסתו וגם ביציאתו הוא מבין שעליו לצום כדי להתאים עצמו לפתח הצר. השועל היווני פשוט נכנס לגזע עץ, אבל אין לו כל עצה כיצד יצא ממנו, ולולי עצתו של שועל אחר, היה ממשיך ליילל. איזופוס אפילו לא טורח לסיים את הסיפור, כי הוא פחות מציאותי ונטול סממנים אומנותיים.
המשל היהודי, מסכם שפאן, מתעסק בעניינים רוחניים שבין אדם למקום, ואילו זה היווני מתעסק יותר במשמעויות המעשיות, הטריוויאליות שבין אדם לחברו.
תרגומו של יל"ג
בספרו "משלי יהודה", שיצא בשנת 1859, מופיע המשל הנדון בשם: "השועל היושב בתענית". יש לזכור שהטקסט המקורי של המשל בקהלת רבה היה בארמית, וביאליק ורבניצקי תרגמו אותו לעברית ב"ספר האגדה". יהודה ליב גורדון, שחי טרם צאתו של "ספר האגדה" תרגם את המשל בגרסת קהלת רבה על פי דרכו. כדרכו, מסיים יל"ג את המשל בלקח: הכרם הוא התבל, אנחנו השועלים.
ראו גם
השועל והענבים
ברנדון ג'נינגס
ברנדון ג'נינגס (באנגלית: Brandon Jennings; נולד ב-23 בספטמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי הנוטה לשחק בעמדת הרכז.
ביוגרפיה
ג'נינגס נולד וגדל בלוס אנג'לס ולאחר שנתו השנייה בתיכון עבר לווירג'יניה במטרה ללמוד ולשחק באוק היל אקדמי, בית ספר תיכון הידוע בתוכנית טיפוח הכדורסלנים שלו. בשנתו האחרונה במוסד רשם ממוצעים של 32.7 נקודות, 7.4 אסיסטים ו-5.1 ריבאונדים למשחק, הוא זכה בתואר שחקן השנה בתיכונים על שם ג'יימס נייסמית' ודורג בין הכדורסלנים המבטיחים ביותר בארצות הברית לקראת לימודים בקולג'.
בדראפט 2009 נבחר ג'נינגס במקום העשירי בסיבוב הראשון על ידי מילווקי באקס. במשחק הבכורה שלו ב-NBA רשם 17 נקודות, 9 אסיסטים ו-9 ריבאונדים, ובהמשך העונה קלע 55 נקודות במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 15.5 נקודות ו-5.7 אסיסטים למשחק, שלישי בקטגוריות אלו מבין כלל שחקני השנה הראשונה בליגה. הוא הוביל את מילווקי למקום החמישי באזור המזרח ולהעפלה לפלייאוף לראשונה לאחר שלוש שנים שחונות, אך הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון. הוא נבחר בתום העונה לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. בשתי העונות הבאות היה הקלע המצטיין של הבאקס, אך הקבוצה לא העפילה לפלייאוף. בעונת 2012–2013 היה שני במספר הנקודות לאחר מונטה אליס והראשון במספר האסיסטים.
ביולי 2013 עבר בטרייד לדטרויט פיסטונס והפך לרכז הפותח של הקבוצה. הוא לא הצליח להעפיל עם דטרויט לפלייאוף. בעונת 2014–2015 השיג 24 נקודות ו-21 אסיסטים במהלך ניצחון על אורלנדו מג'יק בינואר 2015. משחק לאחר מכן הוא קרע את גיד אכילס ברגלו והושבת מפעילות לשאר העונה ומהחודשיים הראשונים של העונה הבאה. לאחר שש עונות כשחקן החמישייה הפותחת במילווקי ובדטרויט הוא שב לשחק בסוף דצמבר 2015 כמחליף.
בפברואר 2016 הועבר בטרייד לאורלנדו מג'יק יחד עם ארסאן אילייסובה בתמורה לטוביאס האריס. ביולי 2016 חתם בניו יורק ניקס, הוא שוחרר מהקבוצה בפברואר 2017 ובתחילת מרץ חתם בוושינגטון ויזארדס. ביולי 2017 הצטרף לקבוצת שאנשי ברייבס דרגונס מהליגה הסינית. בפברואר 2018 הצטרף לקבוצת ויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של ה-NBA. במרץ 2018 חתם במילווקי באקס.
באוגוסט 2018 חזר לאירופה וחתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB, אך התקשה להתאקלם ברוסיה ועזב כעבור 3 חודשים.
סטטיסטיקת קריירה
נכון לסוף עונת.
הגן הקסום - לילה זונק
הגן הקסום - לילה זונק (באנגלית: In the Night Garden... ZinkyZonk Specials) היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית בהנפשה ממוחשבת שנוצרה על ידי אנדרו דוונפורט והופקה על ידי. סדרה זו היא אתחול וספין אוף לסדרת הלייב אקשן "הגן הקסום...".
הסדרה התחילה את שידוריה בערוץ ABC Kids באוסטרליה ב-10 בספטמבר 2022, כאשר פרקים משודרים בימי שבת וראשון; בהמשך, החלה את שידוריה בערוץ Sky Kids בממלכה המאוחדת ב-20 בפברואר 2023. בישראל, החלה את הסדרה את שידוריה בערוץ הופ! ב-18 בספטמבר 2022 בשעה 22:49, כאשר כל ששת הפרקים שודרו באותו השבוע בו הסדרה עלתה לשידור. לאחר מכן, ב-9 באוקטובר של אותה השנה, החלה הסדרה את שידוריה בערוץ לולי, כאשר חמשת הפרקים הראשונים שודרו בשעה 19:30 בכל יום של אותו השבוע, והפרק האחרון שודר ביום שבת באותה השעה.
תקציר העלילה
בכל פרק, לאחר שדמות אחרת מהסדרה המקורית מתקשה לישון, דמות חדשה בשם זונק לוקחת אותה ל"זינקי זוני", מקום בו הדמות תוכל לישון בנחת.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
ועדת ששינסקי 2
הוועדה לבחינת המדיניות לגבי חלק המדינה המתקבל בעד השימוש של גורמים פרטיים במשאבי טבע לאומיים, הידועה בשם ועדת ששינסקי 2, היא ועדה ציבורית בראשות פרופ' איתן ששינסקי, שהוקמה בשנת 2013 בידי שר האוצר יאיר לפיד, על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת משאבי טבע בישראל.
פעולת הוועדה
בהמשך לועדת ששינסקי הראשונה וכהשלמה להמלצותיה, מינה שר האוצר יאיר לפיד, ב-17 ביוני 2013, את הוועדה לבחינת המדיניות לגבי חלק המדינה המתקבל בעד שימוש של גורמים פרטיים במשאבי טבע לאומיים, למען הסדרת המערכת הפיסקאלית על כלל משאבי הטבע המצויים בשטחה של ישראל, למעט גז ונפט (אשר נידונו במסגרת ועדת ששינסקי הראשונה).
במסגרת כתב המינוי של הוועדה נכתב כי: ליו"ר הוועדה מונה פרופ' איתן ששינסקי, שעמד בראש ועדת ששינסקי הראשונה. יחד עמו מונו האנשים הבאים כחברים בוועדה: הוועדה תוכננה להתחיל בעבודתה ביולי 2013, אך החלה בפועל כעבור חודש, באוגוסט 2013.
עבודת הוועדה לוותה על ידי משלחת מטעם קרן המטבע הבינלאומית. בנוסף נעזרה הוועדה בעבודתם של מספר יועצים בינלאומיים.
הוועדה דנה ובחנה מהו גובה התמלוגים הרצוי לציבור בנוגע למשאבי טבע שונים במדינה, אשר חולקו לשלוש קטגוריות: במסגרת עבודתה, בחנה הוועדה את מבנה המערכת הפיסקאלית הקיימת והשפעתו על הכנסות המדינה ועל הפעילות בענף. לשם כך, ניתחה הוועדה את הדוחות הכספיים של החברות העוסקות בהפקת משאבי טבע בישראל, לרבות חברת כימיקלים לישראל (כי"ל) וכן בחנה את מבנה העלויות הקיים בתחום, ואת פוטנציאל ההכנסות בכל אחד מהמגזרים. כמו כן, נעשתה השוואה למודלים הקיימים במדינות שונות בעולם בנוגע למשאבי הטבע.
מסקנות הוועדה
ב-18 במאי 2014, פרסמה הוועדה את טיוטת עיקרי המלצותיה להערות הציבור (דו"ח הביניים), כאשר תאריך היעד לסיום העבודה היה יוני 2014. במהלך תקופה זו, הוגשו לוועדה הערות הציבור בנוגע להמלצות, אשר כללו בין היתר הערות של החברות הפועלות בענף, עמותות וארגונים.
לאחר בחינת מכלול הנתונים אשר הוצגו בפניה, החליטה הוועדה על עריכת שינויים מסוימים במערכת הפיסקאלית אשר הוצעה על ידה במסגרת טיוטת עיקרי המלצותיה כפי שפורסמו. עיקרי מסקנותיה הסופיות של הוועדה, לרבות השינויים המוצעים ביחס לטיוטת עיקרי המלצות כפי שפורסמו הוגשו באוקטובר 2014.
בדומה למערכת מיסוי משאבי הגז והנפט שהייתה קיימת ערב הקמת ועדת ששינסקי הראשונה, מערכת מיסוי יתר משאבי הטבע בישראל היא מערכת המבוססת על תמלוגים. מערכת שכזו, היא מערכת רגרסיבית אשר מחד אינה מבטיחה חלק ראוי לציבור כאשר הרווחיות הנובעת מהמשאב עולה, ומאידך עלולה לפגוע בתמריץ להפקת משאבים כאשר הרווחיות הנובעת מהמשאב נמוכה. בחינת הנתונים על משאבי הטבע הקיימים בישראל העלתה כי חלק מפעילות משאבי הטבע בישראל מניבה שיעורי רווחיות הגבוהים בצורה משמעותית משיעורי רווחיות נורמליים לענף, וכי הציבור לא מקבל את חלקו הראוי במשאבים אלה.
הוועדה מצאה כי מיסוי משאבי הטבע בישראל כיום אינו מבטיח לציבור חלק נכבד מהרווחים ממשאבי הטבע המצויים במדינה. כמו כן, דוח קרן המטבע הבינלאומית שנכתב במיוחד עבור הוועדה קבע, כי מודל המיסוי הנוכחי על משאבי הטבע בישראל מוביל לכך שבשיעורי רווחיות בינוניים עד גבוהים - חלק הציבור ברווחים הוא מן הנמוכים בעולם.
הוועדה סיכמה את מסקנותיה לפי מספר נקודות עיקריות:
המלצות הוועדה
ההערכה היא כי יישום המלצות הוועדה עתיד להגדיל את הכנסות המדינה בלמעלה מ-400 מיליון שקל בשנה.
מאבק פוליטי וכלכלי
במהלך מרץ 2014 ניסתה חברת כי"ל ליזום בוררות בשאלה האם למדינה יש את הזכות למנות את הוועדה.
ב-8 ביוני 2014, שלושה שבועות לאחר פרסום דו"ח הביניים של הוועדה, הגישה כי"ל עתירה לבג"ץ כנגד הוועדה בטענה כי הוועדה שגתה בהערכת הרווחיות של החברה.
ב-1 באוקטובר 2014 דוחה בית המשפט המחוזי את דרישת כי"ל למנות בורר בנוגע להקמת ועדת ששינסקי.
ב-14 בנובמבר 2014 אושרו ההמלצות בקבינט החברתי-כלכלי בראשותו של שר האוצר יאיר לפיד. בדצמבר 2014 התפזרה הכנסת ואימוץ המלצות הוועדה הוקפא.
ב-2 בדצמבר 2014 התפרקה הממשלה לפני חקיקת ההמלצות.
ב-14 במאי 2015 הוקמה הממשלה החדשה. שר האוצר משה כחלון דוחף לאישור המלצות ששינסקי ולהכנסתן לחוק ההסדרים.
ב-4 באוגוסט 2015 אישר הקבינט הכלכלי את המלצות הוועדה. שר הכלכלה אריה דרעי נמנע מלהצביע בטענה כי המהלך יוביל לפיטורי עובדים רבים. בנוסף נעדרו מן ההצבעה שר האנרגיה יובל שטייניץ וראש הממשלה נתניהו.
ב-19 באוגוסט 2015 התכנסה ועדת השרים לענייני לחקיקה לדון בעתידן של מסקנות הוועדה. שרי הליכוד דרשו להוציא את מסקנות ששינסקי מחוק ההסדרים, בעוד השר כחלון לחץ להשאירן כחלק מהחוק. לבסוף, ובניסיון להגיע לפשרה בין הצדדים קבעה הוועדה, כי המלצות ועדת ששינסקי יכללו במסגרת חוק ההסדרים, אך יפוצלו ממנו לאחר שהחוק יעבור בקריאה ראשונה. הוחלט, כי לאחר הפיצול יוקם צוות מיוחד (ועדת הארבעה) על ידי שר האוצר כחלון, שרת המשפטים איילת שקד, וראש הממשלה נתניהו, בראשו יעמוד מנכ"ל משרד ראש הממשלה אלי גרונר, ובין חבריה מנכ"ל משרד הכלכלה עמית לנג, ראש אגף תקציבים אמיר לוי והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט, אשר תגבש לקראת קריאה שנייה ושלישית את הנוסח הסופי של סעיפי החוק. הוחלט כי אישור הנוסח חייב להתקבל פה אחד כאשר לכל אחד מהחברים זכות וטו, אשר שימוש בה יעביר את ההחלטה על הנוסח הסופי לדיון חוזר בממשלה. החלטה זו של הוועדה לוותה בביקורת, לפיה הוצאתה מגדר חוק ההסדרים והפיכתה לחוק רגיל תוביל לדחייה משמעותית של חקיקת המסקנות.
בספטמבר 2015 הביע האוצר את התנגדותו לשינוי המלצות ועדת ששינסקי כפי שדרש משרד ראש הממשלה.
במהלך חודש אוקטובר 2015, החל יו"ר ועדת הכספים של הכנסת משה גפני, בגיבויו של שר האוצר כחלון, לקדם באופן עצמאי את מסקנות ועדת ששינסקי במקביל לעבודתה של ועדת הארבעה וזאת על מנת להפעיל עליה לחץ.
ב-8 באוקטובר 2015 הציג פרופ' ששינסקי נתונים על רווחיותה התפעולית של פעילות כריית האשלג של כי"ל העומדת נכון ל-2014 על 37%, אך הדגיש כי בפועל הרווחיות של פעילות כריית האשלג בישראל הרבה יותר גבוהה, אך הוועדה נאלצה לחתום על כתב סודיות על מנת לקבל את נתוני הרווחיות האלה. עוד טען ששינסקי כי מחיר האשלג בעולם נקבע על ידי קרטל שמפעלי ים המלח הם חלק ממנו. בתגובה לדברים אלה, טען יו"ר כי"ל ניר גלעד, כי אמירה זו אינה במקומה וכי כי"ל מעולם לא הייתה חלק מקרטל.
עוד טען גלעד כי מאז שנת 2011, מכבידה המדינה על כי"ל, החל בהחרגת החברה מהחוק לעידוד השקעות הון ובהמשך בהתחייבות המדינה כי המשטר הפיסקאלי בנוגע לחברה יישאר על כנו במידה שכי"ל תספוג את מחיר קציר המלח, פעולה שהובילה לפגיעה קשה ברווחיות כריית האשלג בארבע השנים האחרונות. עוד הוסיף כי לאחר קציר המלח ובתוספת השלכות מסקנות הוועדה, עלות יצור האשלג תעלה ב-20%.
לטענת גלעד, כי"ל היא המעסיק הגדול ביותר בנגב והיא משלמת למדינה מיסים ותמלוגים בהיקף מיליארד שקל ועוד מיליארד שקל הכנסות מגיעות ממיסוי שכרם של עובדי כי"ל.
בנוגע לאיומי כי"ל כי יאלצו לפטר עובדים ולעצור השקעות מתוכננות בארץ, טען ששינסקי כי עלייה במס רווחי יתר אינו צריך להשפיע כלל על סוגיות אלו, שכן החברה עתידה עדיין להרוויח סכומי כסף משמעותיים מממשאבי הטבע. לדבריו, הרווח המקובל במס רווחי יתר אינו יוצר עיוות כלכלי שכן הוא מוטל על הרנטה.
בנוסף ציין כי האיומים בעצירת ההשקעות אינם קשורים כלל למסקנות הוועדה, אלא לתקופת הזיכיון אשר עתידה להסתיים ב-2030, ואשר כי"ל בעצמה ביקשה להאריך.
במהלך דיון על החוק שהתקיים בוועדת הכספים ב-15 באוקטובר 2015, איים יו"ר ועד העובדים בחברת מגנזיום של כי"ל כי החברה עתידה להיסגר אם החוק יאושר. יו"ר ועדת הכספים, משה גפני תקף בחריפות את הנהלת כי"ל וציין כי מדובר בשערורייה כאשר גורמים בכי"ל מנסים להפעיל לחץ על חברי הכנסת במהלך החקיקה - על גבם של העובדים.
בתגובה לאישור מסקנות הוועדה בוועדת הכספים של הכנסת, אמר יו"ר כי"ל ניר גלעד, החברה העיקרית שתושפע מההמלצות, כי זהו "יום עצוב לנגב ולחברה. היד שהרמתם היא הרמת יד על הנגב ועל החברה כולה."
יו"ר ועד עובדי מפעל המגנזיום של כימיקלים לישראל, אבי בן שושן, הביע ביקורת על אישור מסקנות הוועדה וציין כי קיים החשש שהדבר יביא לירידה חדה בהכנסות ואף לאפשרות של סגירה עתידית של המפעל. דירקטוריון כי"ל מעריך כי בשל היעדר היכולת לקזז את הפסדי פעילות המגנזיום עם רווחים מפעילות בתחום האשלג, המפעל עלול להיסגר כבר בתחילת שנת 2017.