cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדד תל בונד 40
משקל כל איגרת חוב במדד נקבע על פי היחס בין שווי השוק שלה לבין סך שווי השוק של 40 איגרות החוב המרכיבות את המדד. אם משקלה של איגרת חוב בודדת גבוה מ-6%, משקלה במדד ייקבע ל-6% והמשקל העודף יחולק באופן יחסי בין שאר איגרות החוב במדד.
מיכאל שיחור
מיכאל שיחור (נולד ב-11 בספטמבר 1959 בתל אביב) הוא המפתח והעורך של מדריכי הטיולים 'שיחור', מייסד ומנכ"ל של הוצאת 'שיחור' המתמחה במדריכי טיולים לתייר הישראלי.
מדד תל בונד 40
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בפברואר 2008.
מיכאל שיחור
שירת בצה"ל בתפקיד קצין חינוך וידיעת הארץ.
התחיל בכתיבת סדרת הספרים לאחר טיול שעשה בגיל 17 ביבשת אמריקה. באותה עת החליט לוותר על רכישת מדריך הטיול למקסיקו כדי לחסוך 10$, ורק בדיעבד, כאשר שב לארצות הברית, הבין שהחמיץ את הפירמידות של המאיה בגלל שלא ידע על קיומן. אירוע זה עורר אצלו את המודעות לנחיצות מדריך מסודר ומפורט שישרת את התייר הישראלי בטיוליו. בגיל 23 ייסד את החברה ופרסם את מדריך הטיולים הראשון שלו.
ספרי הוצאת שיחור תורגמו ל-13 שפות ונמכרו במיליוני עותקים. הוציא לאור 45 מדריכים לערים ולארצות שונות בעולם.
בשנת 1994 יזם שיחור את אחת מתוכנות התיירות הדיגיטלית הראשונות בעולם, בצורת תקליטור שכלל מפות ומידע על יעדי נסיעות פופולריים. בשנת 2009 השיק שיחור תכנים דיגיטליים שכללו, בין היתר, אתר אינטרנט גדול ואפליקציית תיירות לטלפונים חכמים ולמכשירי אייפד.
בנוסף, עוסק שיחור בייעוץ כמומחה בנושאי תיירות לגופים גדולים בארץ ובעולם.
אודת הזיכרון
אודת הזיכרון (באנגלית: Ode of Remembrance) היא שיר קצר, המהווה מרכיב קבוע בטקסי הזיכרון לחללי המלחמות בבריטניה ובחלק ממדינות חבר העמים הבריטי.
האודה היא חלק מן הפואמה הפטריוטית לנופלים (For the Fallen) שחיבר המשורר האנגלי לורנס ביניון (Laurence Binyon) בחודש ספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הפואמה
לורנס ביניון כתב את הפואמה, ובה שבעה בתים, לכבוד חללי חיל המשלוח הבריטי לצרפת. היה זה לאחר שנודע על אבדותיו הקשות בקרב מון ובקרב על המארן, מהקרבות הראשונים בחזית המערבית. הפואמה פורסמה לראשונה בעיתון טיימס ב-21 בספטמבר 1914.
עם הזמן הפך הבית הרביעי של הפואמה, שהוא האודה, לטקסט זיכרון מקובל לחללי כל המלחמות בבריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, ומושמע בטקסי יום הזיכרון, יום שביתת הנשק ויום אנזא"ק. במהלך הטקסים מדקלם אחד הדוברים את ארבע שורות האודה, ואחריו חוזרים הנוכחים בקול על השורה האחרונה - אנו נזכור אותם. מיד לאחר מכן נשמעת תרועת החצוצרה Last Post, שלאחריה נשמרות שתי דקות דומייה.
האודה נחרתה על אנדרטאות רבות לנופלים. כמו כן חוברו לה עם השנים מספר לחנים, לרבות על ידי המלחין אדוארד אלגר.
ביניון חיבר את הפואמה בשבתו על הצוקים בחופו הצפוני של מחוז קורנוול. באתר שבו סבורים כי ישב הונח בשנת 2001 שלט זיכרון למאורע.
רודוביה דוס אימיגראנטס
רודוביה דוס אימיגראנטס (בפורטוגזית: Rodovia dos Imigrantes) הוא הכביש המהיר SP-160 במדינת סאו פאולו, ברזיל. הכביש מקשר בין העיר סאו פאולו לערי החוף סאו ויסנטה ופראייה-גרנדה הסמוכות לעיר הנמל סנטוס שלחוף האוקיינוס האטלנטי; הכביש הוא אחד המהירים והעמוסים ביותר בברזיל ובמיוחד במהלך ימי קיץ שמשיים, סופי שבוע וחגים בהם התנועה מהעיר סאו פאולו לחוף רבה, ועוברים בו כמיליון כלי רכב ביום, כמו כן בכביש תנועה רבה של כלי רכב כבדים; הכביש מקביל לכביש המהיר רודוביה אנצ'ייטה (SP-150) המקשר בין העיר סאו פאולו לעיר סנטוס, שאף הוא אחד הכבישים מהירים העמוסים בברזיל.
הכביש, שחולף בסרה דו מאר (רכס הרים המשתרע לאורך 1,500 ק"מ במקביל לשפלת החוף בדרום-מזרח ברזיל בין המדינות ריו דה ז'ניירו וריו גראנדה דו סול ודרך מדינת סאו פאולו). בדרכו מרמת סאו פאולו לשפלת החוף, עובר במנהרות וגשרים רבים ורחבים החולפים מעל יער הגשם, ונחשב לאחד ההישגים הבולטים של הנדסת הכבישים בברזיל ולפרויקט הנדסי מורכב בקנה מידה עולמי, לאורך הכביש ישנם 44 ויאדוקטים, 7 גשרים, ו-14 מנהרות באורך כולל של כ-58.5 ק"מ. הכביש הוא חלק ממערכת אימיגראנטס-אנצ'ייטה הכוללת את הכבישים הנ"ל ועוד מספר כבישים מהירים המתחברים אליהם והיא מופעלת על ידי חברה פרטית.
הפרויקט
בשנים 1947–1953 נחנך הכביש-המהיר אנצ'ייטה המקשר בין סאו-פאולו לסאנטוס, אך כבר בשנת 1956 הבינו שהכביש אינו מספיק לייעודו גם אם תתבצע בו הרחבה, לאחר שבשנת 1955 נרשמו בו כ-16 תאונות דרכים בהן נהרגו חמישה בני-אדם, מה שהיה נחשב לשיא שלילי באותם הזמנים, משכך הוחלט על הקמת כביש חדש שיקשר בין העיר סאו-פאולו לערי החוף, בשנת 1974 החלה הבנייה ושנתיים לאחר מכן נחנך הנתיב הצפוני (העולה) של הפרויקט, בשנות ה-90 עלה הרעיון של מתן ניהול מערכת אימגראנטס-אנצ'ייטה לחברה-פרטית בתמורה להקמת הנתיבים לכיוון דרום (יורד) ואחזקת המערכת, בשנת 1998 קבלה חברת אקוויאס (Ecovias) את הבעלות על המערכת כולה למשך 20 שנים בתמורה להקמת הנתיבים לכיוון דרום ואחזקת המערכת כולה, עם חניכת הנתיב לדרום ב-17 בדצמבר 2002 הושלמה המערכת כולה בידי חברת אקוויאס, כך שהכבישים הם כבישי אגרה בבעלות חברה פרטית והנסיעה בהם כרוכה בתשלום. (תעריף הנסיעה בכבישי עבר שינויים רבים והוא נחשב ליקר ביותר המשולם בברזיל על כביש אגרה).
משמעות השם 'Rodovia dos Imigrantes' – 'דרך (מהירה) המהגרים' נקראה כך על הנצחת תרומתם המכרעת של המהגרים לצמיחתה התרבותית, החברתית והכלכלית של ברזיל.
בנייה
בבניית הנתיב הדרומי נבנו ויאדוקטים ומנהרות ארוכים יתר מאשר בנתיב הצפוני, בהן שתי מנהרות שהן מנהרות הכביש הארוכות ביותר בברזיל באורך של 3,009 ו-3,146 מטרים; בשל המנהרות והגשרים הרבים ההשפעה הסביבתית של בניית האימיגראנטס באזור סרה דו מאר ובמיוחד של הנתיב הדרומי, נמוכה יחסית. בניית הנתיב הדרומי כילתה כ-400,000 מ"ר מהיער באזור סרה דו מאר.
שני הכבישים של מערך האימיגראנטס יכולים להפוך לחד-כיווניים בהתאם לצריכה, כך שבזמני עומס רבים כמו בתחילת החופשה ישמשו שני הנתיבים לנסיעה לכיוון דרום (ירידה) ובסיום החופשה ישמשו לנסיעה לכיוון צפון (עלייה), בזמנים אלו הנסיעה לכיוון השני תתרחש מהכביש המהיר אנצ'ייטה, כמו כן אף על פי שמבחינת מרחק מסלול הנסיעה באימיגראנטס בין העיר סאו-פאולו והחוף ארוך יותר מאשר בכביש המקביל – אנצ'ייטה, עדיין השימוש בו נפוץ יותר הן בשל כך שהנסיעה בו מותרת במהירות גבוהה יותר, והן בשל כך שהנסיעה בו עד לאזור הדרומי יותר של פראייה גרנדה, פשוטה ומהירה יותר.
תאונות
במהלך שנות קיומו של מערך אימיגראנטס אירעו בו מספר תאונות יוצאות דופן;
פלום
פלום (בנורווגית: Flåm) הוא כפר מתויר במחוז סוגן והפיורדים אשר במערב נורווגיה. הכפר ממוקם בעמק פלומסדאלן אשר נמצא בקצה הפיורד נרייפיורד.
בשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הכפר 350 תושבים.
היסטוריה
בשנת 1670 נבנתה כנסיית פלום, שהחליפה כנסיית לוחות עתיקה.
בשנת 1923 החליט הפרלמנט הנורווגי לממן את הקמת מסילת קו פלום. בשנת 1942 החלה הפעלה סדירה של רכבות (מונעות קיטור) בקו פלום.
תחבורה
כביש E16 בין אוסלו לברגן עובר בפלום.
תיירות
החל מסוף המאה ה-19 הכפר מהווה יעד תיירותי פופולרי. כיום מגיעים לכפר קרוב ל-450,000 מבקרים בשנה. רובם מגיעים לכפר באמצעות רכבת בקו פלום (שאורכו 20 קילומטרים) העובר בין פלום למירדאל אשר היא אחת ממסילות הרכבת התלולות ביותר בעולם. בבניין תחנת הרכבת הישן של פלום נמצא כיום מוזיאון המוקדש לקו פלום.
בנמל של פלום עוגנות כ-160 אוניות שייט בשנה.
חזקיה הכהן רבין
הרב חזקיה הכהן רבין (א' בשבט ה'תרל"ב, 1872 – ט' בטבת ה'תש"ה, 1944) היה הרב הראשי וראש בית הדין בבוכרה, וצאצא למשפחת רבנים שכיהנו ברבנות ודיינות בבוכרה. בעלותו לארץ ישראל כיהן כדיין בבית הדין לעדת הספרדים בירושלים.
קורות חיים
נולד בבוכרה ב-11 בינואר 1872 (א' שבט ה'תרל״ב) לרב יצחק חיים הכהן רבין שהיה רבה של בוכרה, ולאמו יוכבד לבית מאמאן, נכדת רבי יוסף מאמאן המערבי. אבי אביו היה הרב פנחס הכהן רבין "הגדול". אחיו היו הרב ניסים הכהן (ה'תרנ"א, 1891 - כ"ג באדר ה'תשל"ח, 1978), והרב פנחס הכהן רבין, נשיא הקהילה בבוכרה שנרצח בשנת ה'תרפ"א על ידי הבולשביקים.
בילדותו, למד בתלמוד תורה בבוכרה. בצעירותו למד אצל הרב משה ברוך מחבר ספר ״תיבת משה״, כן למד אצל רבי אהרון בן שמעון.
ב-3 בדצמבר 1901 (כ"ב בכסלו ה'תרס"ב) ירש את מקום אביו ברבנות ובדיינות. הראשון לציון, הרב יעקב שאול אלישר שלח לו סמיכה לרבנות ולדיינות. גם הרב חיים חזקיהו מדיני, בעל "השדי חמד", שלח לו סמיכה לרבנות ולדיינות.
בית הדין בבוכרה
בשבתו על כיסא הרבנות והדיינות בבוכרה הגיעו מכל מחוזות בוכרה לסדר גיטין ייבום וחליצה בבית דינו. נחשב כבקיא בענייני גיטין.
בשבתו על כס הרבנות והדיינות שלח מספר שאלות לרב חזקיה מדיני בעל השדי חמד, ולראשון לציון רבי יעקב שאול אלישר. שאלותיו נדפסו בספריהם.
גארי לואיס והפלייבויז
גארי לואיס והפלייבויז (באנגלית: Gary Lewis & The Playboys) - להקת פופ אמריקאית מהעיר פסדינה בקליפורניה מאמצע שנות ה-60.
חזקיה הכהן רבין
בית הדין בבוכרה
אל בית הדין היו מגיעים מכתבי תורה והלכה ממקומות שונים ברחבי העולם בספרו "עטרת חזקיה – מזכרת הגיטין" ניתן לראות את מכתבי תורה אלו.
גארי לואיס והפלייבויז
את הלהקה הקים ב-1964 המתופף והזמר גארי לואיס, בנו של הקומיקאי ג'רי לואיס. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת Liberty כשחברי להקת ה-Eligibles מספקים קולות רקע לכל הלהיטים של הלהקה. הלהיט הראשון של גארי לואיס והפלייבויז, "This diamond ring", שנכתב על ידי אל קופר ונדחה על ידי הזמר בובי וי, כבש את פסגת המצעד האמריקאי. הלהיט השני "Count me in" הגיע למקום השני במצעד וכך גם הלהיט השלישי "Save your heart for me" שהיה במקור להיט של בריאן היילנד מ-1963 והקוריוז היה שגארי לואיס שרק ושר בהקלטת השיר. גם ארבעת הלהיטים הבאים הגיעו לעשרת הגדולים. אבל במהלך ההצלחה של הלהקה, גויס גארי לואיס לצבא ארצות הברית והלהקה נאלצה להתפרק. שנה וחצי לאחר מכן השתחרר גארי לואיס והקים להקת ליווי חדשה. ניסיונותיו להקליט להיטי עבר כמו "Sealed with a Kiss" של בריאן היילנד ו-"Rhythm of the rain" של הקסקיידס זכו להצלחה חלקית בלבד ובסוף שנות ה-60 נעלם גארי לואיס מהבמה.
חזקיה הכהן רבין
יחסו לארץ ישראל
ארץ ישראל היוותה עבור הרב חזקיה ערך מרכזי, סכומי כסף נכבדים אשר ריכז בידיו מכספי תרומות של עשירי בוכארה היו נשלחים על ידי לטובת עניי ארבע הארצות, ירושלים חברון צפת וטבריה, ולשם כך גם שליחים רבים פקדו את ביתו, מהדמיות בולטות שהגיע לבוכרה ושהו בביתו הם: השדרי"ם רבי אליהו משה פאניז'יל לימים הראשון לציון, רבי חזקיה שבתי רב העיר ירושלים, רבי אהרן בן שמעון, רבי חיים נאה, רבי שלמה זלמן קוק (אביו של הראי"ה קוק), רבי אהרן הררי רפול. רשימה פרטנית של השליחים מובאת בספר "זרח כוכב מיעקב", ספר המתאר את דמותו של הרב.
הרב חזקיה ביקר בארץ ישראל בשנת ה'תרע"א 1911 באותו זמן ביקר בארבע ערי הקודש ירושלים, צפת, חברון וטבריה את פניו קבלו אותם שליחים שהתארחו בביתו. בירושלים בחן את תלמידי התלמוד תורה בשכונת הבוכרים רחובות ומסר להם כתב המלצה לעודד את נדיבי העם לחזק את התלמוד תורה. גם בטבריה ביקר בתלמוד תורה ומסר כתב הסכמה לתלמוד תורה ובית היתומים. כמו כן נערך לו ביקור רב רושם בבית הזקנים "משגב לדך" שהיה דואג לשלוח תרומות רבות למען החזקתו. הרב רבין נכח בקבר רבי שמעון בר יוחאי בעת אסון קריסת המעקה בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר של שנת ה'תרע"א, 1911.
התיישבותו ופעילותו בירושלים
בשנת התרצ"ה עלה לארץ ישראל וקבע את מקום מגוריו בירושלים, כבר בשבת הראשונה נשא דרשה בית הכנסת הגדול לעדת הבוכרים "בבא תמא" בין הנוכחים היו שדרי"ם רבים שהתאכסנו בביתו ובאו לקבל את פניו.
מאוחר יותר הצטרף ללומדי הקבלה בישיבת "רחובות הנהר" שם גם קבע את מקום תפילותיו. את לימודי הקבלה למד עם איש הקבלה רבי יעקב מונסה.
לאחר עלייתו ארצה החל הרב לפעול בענייני קהילתו בירושלים.
בשנת 1940 נתמנה כדיין בבית הדין לעדת הספרדים בירושלים בראשותו של רב העיר רבי חזקיה שבתי.
ביוזמתו נוסדה בשכונת הבוכרים רחובות בשנת תרצ"ח "ישיבת ש"ם" ע"ש הגביר רבי שלמה מוסיוף.
בשנת ה'תרצ"ט היה ממקימי בית שחיטה לעופות בשוק בשכונת הבוכארים רחובות, השוק בשכונה היה השוק הגדול ביותר בעיר, והיו בו שלושה עשר איטלזים, ואולם מאחר שלא היה בו בית שחיטה היו שוחטים תחת כיפת השמים, יסוד בית השחיטה הביא שהשחיטה נעשתה בנחת ושלוה.
פטירתו והנצחתו
נפטר בט' טבת ה'תש"ה, הוספד על ידי רבני ירושלים, ונקבר בהר הזיתים.
על מצבתו נכתב:
"פה נטמן רב משרשיא, אחד מבני עליה, בנן של קדושים, מר דיינא הרה"ג רבי חזקיה הכהן רבין נ"ע בשמיא אשר שרת משך ארבעים שנה רב ראשי דיין ומו"ץ בעיר תהילה בוכארא ואגפיה נלב"ע ט' בטבת תש"ה".
בנו הרב יהודה הקים על שמו את בית הכנסת "עטרת חזקיה". עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת הר נוף. לציון חמישים שנה לפטירתו יצא לאור ספר זיכרון על ידי איגוד בני הישיבות יוצאי בוכרה.
תאוריית ההתקבלות
דוגמאות למחקרי התקבלות
לדוגמה, במחקר אתנוגרפיה מקובל לבדוק כיצד טקסטים משפיעים על קהלים ומעצבים את אמונתם והתנהגותם. ג׳ון פיסק הדגים במחקרו כיצד נערות משתמשות במדונה כמשאב של השראה למחווה של עצמאות, ביטוי עצמי ומרד אופנה. יש מיקוד השפעות של טקסטים ואופן בו קהלים משתמשים בטקסטים. לדעת החוקרים המצדדים באסכולה, שילוב של מחקר כמותי ואיכותני עם מחקרי התקבלות עדכניים תורם רבות להבנת היחסים בין קהלים לבין טקסטים תרבותיים.
עלית הארק
עלית הארק הוא מותג ישראלי של משקה הערק המיוצר על ידי חברת "יקב הגליל יוסף גולד ובניו" החיפאית החל משנת 1824. המותג, שהוא המצליח במוצרי החברה, מכיל 40% אלכוהול ומחזיק ב-90% מקטגוריית משקאות האניס האלכוהוליים בישראל. נוסף ל"עלית הארק" מייצרת החברה משקאות אלכוהוליים נוספים, וייצור הערק תופס 70% מנפח הפעילות של המפעל, ביניהם גם מותגים יותר יקרים דוגמת "אלוף הארק" ו"אמיר הארק".
את היקב הקים בשנת 1824 בן למשפחת גולד שעלה לארץ מאוקראינה, שם עסקה המשפחה בייצור וודקה. הוא התיישב בצפת וייצר וודקה ויינות, אך המשקאות לא זכו לביקוש בקרב תושבי המקום, שהיו ברובם ערבים. לכן החל לייצר את משקה הערק, שהיה פופולרי באזור.
במהלך תהליך הייצור מזוקק המשקה שלוש פעמים במזקקת סיר.
מפעל החברה ממוקם בטירת כרמל, וכיום מנהל אותו יוסף גולד, דור שביעי ליצרני הערק שהצטרף לחברה בשלהי שנות ה-90. בקיץ 2011 ארעה במפעל תאונת עבודה בה נהרג עובד שעסק בריתוך מיכל שהכיל כמות רבה של אדי אלכוהול, שהובילו לפיצוץ. בעקבות האירוע נגרם נזק כבד לציוד הייצור במפעל, והוגש כתב אישום כנגד בעל המפעל ומספר בעלי תפקיד בו.
היצרנית אינה עוסקת בפרסומו של המוצר או ביחסי ציבור יזומים. הסמליל המצויר על תווית המשקה, שמציג שני איילים, הוביל אחדים לכנותו ערק "איילים" או "איילות", כפי שנזכר בפזמון החוזר של השיר "שיר נחמה" מאת הדג נחש ובשיר "הכי ישראלי" של התקווה 6. גם השיר "צמד איילות" של להקת טיפקס רומז למותג.
בהדרהלוק
בהדרה-לוק (באנגלית: Bhadralok, בבנגלית: ভদ্রলোক - בְּהוֹדְרוֹלוֹק, מסנסקריט: bhadrá - ראוי, מכובד, loká - אנשים. מילולית "אדם מחונך" או "גנטלמן") היה מעמד חברתי בהודו בתקופת השלטון הקולונאלי הבריטי, בעיקר, אבל לא רק, בבנגל.
אחרי חוק סנט הלנה של 1833, שקבע כי הלורד ויליאם בנטריק, המושל הכללי של בנגל, יתפקד כמושל הכללי הראשון של הודו, מונה הברון תומאס בבינגטון מקאולי כחבר הראשון במועצת הודו. תפקיד אותו מילא בין 1834 ו-1838.
מקאולי מילא תפקיד מרכזי בהחדרת אנגלית ומושגים מערביים למערכת החינוך בהודו. הוא תמך בהחלפת הפרסית והסנסקריט ששימשו כשפות ההוראה בבתי הספר, באנגלית כשפה הרשמית ושפת ההוראה בכל בתי הספר בהודו וכן דאג להכשרה של הודים דוברי אנגלית כמורים. לשם כך היה עליו ליצור מעמד של הודים "מאונגלזים" שישמשו כמתווכים תרבותיים בין הבריטים וההודים או במילותיו:
לגישה זו היו תומכים גם בקרב ההודים עצמם, למשל כבר ב-1817 הקים ראג' רמוהון ראי את "הינדו קולג'" הקולג' הראשון בהודו שבו התנהלו כל הלימודים באנגלית והוא עצמו נסע ב-1830 לאנגליה במטרה להציג את דעתם של משכילים הודים לפני חברי הפרלמנט האנגלי, בעת שזה דן בחידוש הצ'רטר של חברת הודו המזרחית הבריטית. בתקופה בה שהה באנגליה כתב מאמר בו אמר שההשפעה האנגלית על הודו תכלול שיפורים טכנולוגים ושיפור החקיקה והממשל.
מאגר כוח האדם העיקרי שהיה מועמד להפוך לבהדרה לוק היו אלו שעברו מהכפר לעיר וחיו בה על דמי חכירה (רנטה) מהאדמה שבחזקתם. בהם היו בני מעמד הטעלוקדר שהיו אצילים בעלי אדמות, שבעקבות הסדר החדש שהנהיגו הבריטים לא היו צריכים יותר לטפל בשפיטה ושמירת הסדר בטעלוק שלהם. כך גם חלק מהג'גירים שהיו מושלים של חבלי ארץ גדולים יותר. אליהם נוספו זמינדרים גובי מס שעד החלת הכללים של שלטון חברת הודו המזרחית, הייתה משרתם קצובה למשך חייו של האדם שקיבל את תפקיד הזמינדר ולא היו להם זכויות קניין בנחלה, אחרי שהמושל הבריטי מטעם חברת הודו המזרחית, צ'ארלס קורנווליס, המרקיז הראשון מקורנווליס חוקק את חוקי קורנווליס קיבלו זכות מלאה על הנחלות שבשליטתם ויכלו להוריש את הנחלה. לפיכך יכלו לשבת בעיר ולנהל את רכושם באמצעות סוכנים שכירים.
מבין אלו שעברו לעיר וחיו מהרנטות או מהחלק שנותר בידם אחרי שהעבירו את המס לחברת הודו המזרחית, היו כאלו שלמדו אנגלית, אימצו מנהגים אנגליים (כולל לעיתים אכילת בשר) ובכך הפכו לחלק מהבהדרהלוק. לעומתם היו מקבלי רנטות שנשארו דבקים במנהגיהם המסורתיים ולא נחשבו כחלק מהבהדרהלוק.
בסוף המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 התפתח בהודו מעמד חברתי-תרבותי שקיבל את הכינוי בהדרה-לוק. קבוצת אנשים זו תיווכה בין הודו לבין המערב שיוצג על ידי בריטניה. חברי שכבה זו היו בני שתי הווארנות הגבוהות כלומר ברהמינים וקשטריה. מאוחר יותר נוספו אליהם בני תערובת אנגלים-הודים. חלק מבני הבהדרהלוק נסעו לאיים הבריטיים או למושבות אחרות, התחנכו בבתי ספר פרטיים טובים ובמוסדות להשכלה גבוהה ולאחר תום לימודיהם חזרו להודו עם ידע.
לעליית מעמד הבהדרהלוק היו מספר השלכות בנוסף לתיווך בין המערב לתושבי תת-היבשת.
פימה ליפמנוביץ'
חיים פימה ליפמנוביץ (24 במרץ 1927 - 28 ביולי 2006) היה מאמן איגרוף לאומי ישראלי. הצמיח אלופים רבים בענף האיגרוף.
ביוגרפיה
נולד בריגה בירת לטביה. סבל מהצקות אנטישמיות בילדותו בברית המועצות, מה שהוביל אותו לעיסוק באיגרוף לצורך הגנה עצמית.
ליפמנוביץ' גדל בבית ציוני. הוריו פעלו על מנת לסייע ליהודים להימלט מהמשטר הקומוניסטי. הוא גויס בכפייה לצבא האדום ונמלט במטרה להמשיך את דרכם של הוריו. נתפס ונכלא בהמשך ל-10 שנים בכלא בסיביר שם נאלץ להילחם על מזון ולהשתתף בקרבות כדי להישאר בחיים.
עלייה לישראל
לאחר המלחמה החל לשמש כמאמן איגרוף במועדון "כפפות הזהב", ועבד כמאמן עד לשנת 2004.
ליפמנוביץ ייצג את ישראל כמאמן בתחרויות רבות בעולם, לרבות באליפויות עולם ואליפויות אירופה. האירוע הבולט ביותר בו ייצג את ישראל היה כמאמן של המתאגרף יעקב שמואל באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, במהלכה הגיע שמואל לשלב רבע הגמר וסיים במקום החמישי.
היה נשוי ללובה ליפמנוביץ ואב לבת בשם יוליה.
Windows Movie Maker
Windows Movie Maker או Windows Live Movie Maker (בעברית: יוצר הסרטים) היא תוכנה לעריכת וידאו חינמית מבית מיקרוסופט. באמצעות תוכנה זו ניתן ליצור ולערוך קטעי וידאו.
גרסאות 1.0 עד 2.5
הגרסה הראשונה של Movie Maker שוחררה ב-14 בספטמבר 2000 ונכללה עם Windows Me. הגרסה הבאה, גרסה 1.1 נכללה ב-Windows XP ששוחרר כשנה אחרי כן. גרסה זו תמכה ביצירת קובצי DV AVI וביצירת 8 קובצי WMV.
גרסה 2.0, הוצאה לאור בנובמבר 2002 והייתה עדכון חינמי לתוכנה. גרסה 2.1 הייתה עדכון קל ונכללה ב-Windows XP Service Pack 2. עם שחרור Windows XP Media Center Edition 2005, שוחררה גרסה 2.5 שכללה אפשרות ליצירת אפקטים בווידאו ותמיכה בצריבת DVD.
גרסה 6.0
מיקרוסופט שחררה את גרסה 6.0 כחלק מ-Windows Vista וכללה אפקטים חדשים, מעברים וסוגי קבצים חדשים לשמירה. גרסת הפרימיום כללה אפשרות ללכידת וידאו ממצלמות HDV.
עם זאת, גרסת Windows Vista של Windows Movie Maker הסירה תמיכה ביבוא וידאו ממקור וידאו אנלוגי, כגון מצלמת וידאו אנלוגית או מצלמת רשת. כיוון שחלק מהמחשבים הישנים לא יכלו להפעיל את גרסה 6.0, מיקרוסופט שחררה את גרסה 2.6 שהותאמה עבור מחשבים אלו.
גרסה זו כללה את האפקטים והמעברים הישנים, כמו גרסה 2.1. עם זאת, בגרסה זו לא הייתה האפשרות ללכידת וידאו.
Windows Live Movie Maker 2011
ב-24 ביוני 2010 שוחררה גרסת הבטא של Windows Live Movie Maker 2011. הגרסה הסופית של התוכנה שוחררה ב-30 בספטמבר 2010. על מנת להתקין את גרסה זו, יש להתקין את גלריית התמונות של חלונות.
ב-10 בינואר 2017 הופסקה התמיכה בחבילת Windows Live Essentials, הכוללת את Windows Live Movie Maker. עקב כך, לא ניתן להתקין את התוכנה מאתר Microsoft.
לוסטפרופטס
השנים המוקדמות (1997 - 2002)
הלהקה הוקמה על ידי איאן ווטקינס (במקור כמתופף והיום סולן הלהקה) ומייק צ'פלין (גיטריסט). עד שגובש ההרכב של הלהקה, הוציאו שלושה אלבומי דמו EP.
אלבום הבכורה של ההרכב, thefakesoundofprogress", יצא ב-27 בנובמבר 2000. כלהקת אינדי חדשה, זכתה הלהקה להצלחה עם האלבום, כאשר הסינגל הראשון "Shinobi vs. Dragon Ninja" הגיע למקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר נכתב על ידי איאן, סולן הלהקה, בעקבות ריב בין החברים על משחק וידאו יפני, בו נשאלה השאלה : מי יותר טוב - שינובי או דרגון נינג'ה. הסינגל השני מהאלבום, "The Fake Sound of Progress", הגיע למקום ה-21 במצעד הבריטי. הלהקה הופיעה בשער המגזין NME,
ההצלחה (2003 - 2007)
משנת 2001 עד שנת 2004 עבדה הלהקה על האלבום השני, "Start Something". האלבום יצא לבסוף ב-2 בפברואר 2004.
הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "Burn Burn" ויצא ב-3 בדצמבר 2003. השיר היה השיר הרשמי של משחק הכדורגל Fifa 2004 והגיע למקום 17 במצעד הבריטי. השיר המצליח ביותר והמוכר ביותר של הלהקה, "Last Train Home" הגיע למקום השמיני במצעד הבריטי, המיקום הטוב ביותר של הלהקה עד עתה. האלבום עצמו הגיע למקום ה-33 במצעד הבילבורד ובמצעד האלבומים הבריטי למקום הרביעי. כמו כן הגיע למקום הראשון במצעד הרוק של MTV, ובמקום הראשון במצעד הרוק האמריקאי.
סינגלים נוספים מהאלבום הם "(Wake Up (Make A Move", הגיע למקום ה-18 במצעד הבריטי, "Last Summer" הגיע למקום ה-13 במצעד הבריטי, ו-"Goodbye Tonight", הגיע למקום ה-42 במצעד הבריטי.
בוידאו קליפ שנעשה לשיר "Goodbye Tonight" השתתף גם מייקי ויי, חבר להקת מיי כמיקל רומנס. האלבום זכה בפרסים רבים בשנת 2004.
לאחר ההצלחה העצומה של "Start Something" יצאו לוסטפרופטס להופעות בפסטיבלים שונים ביחד עם להקות כגון מיוז, מיי כמיקל רומנס, בולט פור מיי ולנטיין, פול אאוט בוי ומטאליקה. במקביל עבדו חברי הלהקה על אלבומם השלישי, "Liberation Transmission", והחליפו את המתופף, מייק צ'פלין (בעבר הגיטריסט) באילן רובין הצעיר (בן 18 בלבד).
האלבום "Liberation Transmission" יצא ב-26 ביולי 2006, ביחד עם הסינגל "(Rooftops (A Liberation Broadcast", שהגיע למקום השמיני במצעד הבריטי. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. בתחילת ספטמבר יצא הסינגל "A Town Called Hypocrisy", שהגיע למקום ה-23 במצעד הבריטי. הסינגל לווה בקליפ הומוריסטי, בו נראים חברי הלהקה בסט של תוכניות הילדים, ומה קורה מאחורי הקלעים. הסינגל השלישי, "(Can't Catch Tomorrow (Good Shoes Won't Save You This Time", יצא בסוף נובמבר והגיע למקום ה-35 במצעד הסינגלים הבריטי ועתיד היה להיות הסינגל האחרון מתוך האלבום, משום שהלהקה כבר התחילה לתכנן את אלבומה הרביעי. עקב לחץ מהמעריצים יצא באפריל 2007 סינגל נוסף מהאלבום, "4am Forever", שנכתב על הפרידה של איאן ווטקינס מפרן קוטן, כוכבת סדרות טלוויזיה בבריטניה, והגיע למקום ה-34 במצעד הבריטי.
האלבום הרביעי וחזרה לחיים (2007 - 2013)
במהלך סיבוב הופעות קצר באנגליה, הלהקה ביצעה שלושה שירים מהאלבום החדש, "Weapon", "The Dead" ו-"Next Stop Atrocity". האלבום הרביעי תוכנן לצאת בספטמבר 2007, אך עקב אילוצים שונים נדחה לתחילת 2010. בסופו של דבר, ב-18 בינואר 2010 יצא האלבום הרביעי של הלהקה, The Betrayed ("הנבגד"). האלבום הגיע למקום 3 במצעד האלבומים של בריטניה ולמקום הראשון במצעד 40 האלבומים הרוק-אינדיים של בריטניה. הסינגל הראשון מתוך האלבום יצא ב-12 באוקטובר 2009 והוא נקרא "It's Not the End of the World, But I Can See It from Here", הסינגל הגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השני יצא ב-4 בינואר 2010 והוא נקרא "Where We Belong", הסינגל הגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-1 במצעד הרוק הבריטי, הקליפ של השיר משלב קטעים ממהלך סיבוב ההופעות של הלהקה- מאחורי הקלעים וקטעים מהופעות על הבמה. הסינגל השלישי מהאלבום נקרא "For He's a Jolly Good Felon" והוא יצא ב-12 באפריל. לצער חברי הלהקה האלבום הרביעי לא הצליח יתר על המידה, וב-2012 שחררו את האלבום Weapons כשהסינגל הראשון מתוכו הוא "Bring 'Em Down".
בשנת 2013 הורשע הסולן, איאן ווטקינס, ונידון ל-29 שנות מאסר בפועל ועוד 6 שנים על תנאי. וזאת לאחר שהודה במספר מקרים של פדופיליה קשה, כולל ניסיון לאנוס תינוק. הוא הודה בנובמבר 2013 בשלושה סעיפי אישום של תקיפה מינית בהם היו מעורבים ילדים, ושישה סעיפי אישום הכוללים התעסקות עם תמונות מגונות של ילדים. המקרה הנורא מכל בו הודה הוא ניסיון לאונס של תינוק בן 11 חודשים, כאשר תמונות מזעזעות של המקרה מוצגות בבית המשפט.
שאר חברי הלהקה טענו כי לא ידעו על מעשיו של ווטקינס וגינו מעשים אלו ובשנת 2013 הלהקה פורקה באופן רשמי. עם זאת, הודיעו חברי הלהקה כי הם ימשיכו לעבוד וליצור ללא הסולן ווטקינס ואף הודיעו בפברואר 2014 כי הם הקימו להקה חדשה בשם "No Devotion" כאשר ג'פרי וויליאם ריקי הוא הסולן.
מדד תל בונד 60
מדד תל בונד 60 הוא מדד הכולל 60 איגרות חוב קונצרניות, צמודות למדד ובריבית קבועה. אלה הן, למעשה, איגרות החוב הכלולות בשני המדדים הבאים: מדד תל בונד 20 ומדד תל בונד 40.
המדד מייצג את השינוי המצרפי במחיריהן של איגרות החוב הכלולות בו.
משקל כל איגרת חוב במדד נקבע על פי היחס בין שווי השוק שלה לבין סך שווי השוק של 60 איגרות החוב המרכיבות את המדד. אם משקלה של איגרת חוב בודדת גבוה מ-4%, משקלה במדד ייקבע ל-4% והמשקל העודף יחולק באופן יחסי בין שאר איגרות החוב במדד.
המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בפברואר 2008.
או. טי. פגבנל
'''אולטונדה אולטז'ו אולאלורום "או. טי." פגבנל (באנגלית: Olatunde Olateju Olaolorun "O. T." Fagbenle'''; נולד ב-22 בינואר 1981) הוא שחקן, סופר ובמאי בריטי. הוא הופיע בסרטי קולנוע, בתיאטרון ובתוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה
פגבנל נולד בלונדון לאב עיתונאי ניגרי מעם היורובה, ולאם בריטית ממוצא אנגלי-אירי. אמו גידלה אותו והם עברו לספרד כשהיה ילד. הוא התחיל ללמוד לנגן בסקסופון אלט. בתוך שנה ניגן עם להקת South Coast Jazz והשתתף בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. פגבנל חזר לאנגליה והמשיך להופיע כמוזיקאי בלהקות בארנה של ומבלי וברויאל אלברט הול. אחד מאחיו הצעירים הוא השחקן ומפיק הקולנוע לוטי פגבנל, ואח נוסף הוא במאי ומפיק סרטי הווידאו דאפס. אחותו היא הכדורסלנית טמי פגבנל.
תיאטרון
פגבנל החל להופיע בגיל 14 עבור Ritual Theatre Arts ושיחק בתפקיד ראשי בעיבוד למחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר, בהופעות בינלאומיות ובתיאטרון בלומסברי במרכז לונדון. את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הופעת הבכורה שלו אחרי סיום הלימודים הייתה ב-2001 במחזה "Les Blancs" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
הוא המשיך להופיע בתפקידים שייקספיריים כגון בדמות מרקוציו במחזה "רומיאו ויוליה" בסיבוב הופעות לאומי שהסתיים בפסטיבל האמנויות של הונג קונג ב-2004. על הופעתו נכתב באיבנינג טלגרף "או-טי פגבנל משיג את הבלתי אפשרי וכמעט מאפיל על האוהבים הצעירים בהופעתו מעוררת השראה של מרקוציו".
עד מהרה לוהק פגבנל לתפקיד ראשי, וזכה בביקורות משבחות. הוא זכה בפרס M.E.N לתיאטרון לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על הופעתו בתפקיד גבר הטוען שהוא בנו של סידני פואטייה במחזה זוכה הפרסים "שש דרגות של הפרדה" מאת ג'ון גוור.
ב-2008 נסע פגבנל לפריז יחד עם במאי התיאטרון פיטר ברוק לערוך סדנה להפקה הבינלאומית של המחזה "טירנו בוקאר" מאת ברוק.
בהפקה של טרוור נאן למחזה "פורגי ובס" גילם פגבנל את דמותו של ספורטינג לייף (דמות שגילם קאב קאלוויי באופרה, וסמי דייוויס ג'וניור בסרט הקולנוע). ההצגה הועלתה בתיאטרון סבוי בווסט אנד הלונדוני. על הופעתו זו זכה פגבנל לבקורות מצוינות.
ב-2012 שיחק פגבנל בתפקיד סלופיאנק במחזה "The Conquest of the South Pole" בתיאטרון ארקולה ובתיאטרון רוז בלונדון. שוב זכה לשבחים מכל המבקרים. פגבנל היה מועמד לפרס אוף וסט אנד ל"ההופעה הגברית הטובה ביותר".
ב-2016 לוהק פגבנל לתפקיד הראשי בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "Ma Rainey's Black Bottom".
בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו
בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו (גרמנית: Bathildis von Nassau, 29 בדצמבר 1837 - 24 בנובמבר 1916), הייתה אשתו של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה.
או. טי. פגבנל
תיאטרון
בכיכובו של פגבנל ההפקה זכתה בפרס אוליבייה להפקה המחודשת הטובה ביותר. רדיו 4 של ה-BBC תיאר את הופעתו "מהפנטת - אי אפשר כמעט להוריד ממנו את העיניים".
בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו
ביוגרפיה
ב-30 במאי 1862 התחתנה בטילדיס עם וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה, בנו של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 8 ילדים. ב-10 בפברואר 1902 מתה בטילדיס בטירת נאכוד, והיא בת 64 שנים.
או. טי. פגבנל
קולנוע
בקולנוע שיחק פגבנל בסרט "הסגת גבול" לצדם של ג'וד לאו וז'ולייט בינוש.
בסרט "אף פעם לא אהיה שלך" של איימי הקרלינג גילם פגבנל את שון, כוכב טלוויזיה אמריקאי, לצדה של מישל פייפר. הוא שיחק בתפקיד ראשי בשני סרטי "ת'ורן", עיבוד לרומנים של מארק בילינגהם "Sleepyhead" ו-"Scaredy Cat". את הסרטים ביים סטיבן הופקינס וכיכבה השחקנית סנדרה או.
טלוויזיה
פגבנל כיכב בסיטקום של ה-BBC "מתבגרים", ושיחק בפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי. עוד הופיע בתפקיד "דייב האחר" בשני פרקים של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" "שקט בספריה" ו"יער המתים". הוא כיכב בתפקיד בעלה המנוח של גברת אומווקוופאופו בתוכנית המערכונים " Little Miss Jocelyn", והופיע בסדרה של יוטיוב "Postman Black". פגבנל כיכב בשני סרטי דרמה של ה-BBC בהם בתפקיד וולטר טול ב-"Walter's War" סרט ביוגרפי על הקצין הראשון בצבא הבריטי שהיה ממוצא מעורב.
ב-2009 שיחק פגבנל בתפקיד טופר קיפר בסדרה "FM" של רשת ITV.
בינואר 2010 החל פגבנל להופיע בתפקיד כריס בסדרה "Material Girl" של ערוץ BBC One בכיכובן של דרוולה קירוואן ולנורה קריצ'לו. ב-2011 לוהק לסרט הקומדיה הרומנטית "Double Wedding".
עוד ב-2011 הופיע פגבנל בתפקיד מארק לייטפוט בפרק השישי בעונה הראשונה של הסדרה "Death in Paradise".
ב-2012 אחרי שהופיע זמן מה בתיאטרון ועסק בעבודות כתיבה, קיבל פגבנל תפקיד ראשי בקומדיה "Quick Cuts" של ה-BBC לצדה דון מקיצ'ן.
ב-2014 כיכב פגבנל בעונה הראשונה של הסדרה "Looking" של רשת HBO. הוא גילם את פרנק מוזיקאי מאוהיו. הוא חזר וגילם את הדמות בעונה השנייה ב-2015.
ב-2014 לוהק פגבנל בתפקיד הראשי בדרמת הפשע "המיירט". הצילומים נערכו בלונדון באפריל 2014. ב-2015 זכה בפרס MViSA לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסדרה "המיירט".
אחרי שהופיע בעונה השנייה של הסדרה "Looking" לוהק פגבנל לסדרת הדרמה "החמישייה" שכתב הסופר האמריקאי הרלן קובן. הסדרה עלתה לשידור בערוץ Sky 1 בבריטניה באפריל 2016.
ב-14 בנובמבר 2016 הופיע פגבנל בעיבוד של ערוץ BBC2 לרומן "NW" מאת זיידי סמית'. ב-2017 החל לשחק בתפקיד לוק בסדרה "סיפורה של שפחה", העיבוד של רשת הולו לרומן הדיסטופי "מעשה השפחה".
רדיו
ב-2004 השתתף פגבנל במשך חודשים אחדים באופרת הסבון "Westway" של ערוץ BBC World Service.
הוא שיחק מספר פעמים עבור ה-BBC בדרמות בהן "שש דרגות של הפרדה", בתפקיד מרווין גיי בסרט ביוגרפי, ובשני תפקידים בעיבוד של ה-BBC לרומן "הצבע ארגמן" שזכה בפרס אקדמיית הרדיו של סוני בקטגוריית הדרמה בשנת 2009.
כתיבה ובימוי
ב-2008 כתב פגבנל מאמר שהופיע בעיתון הלאומי הניגרי The Guardian אודות חייו של וולטר טול.
ב-2011 כתב פגבנל וביים את הקומדיה השחורה "Kandi and the Jinn".
ב-2012 הזמין ה-BBC פיתוח של קומדיה בשם "Quick Cuts". באותה שנה כתב עבור תיאטרון רויאל סטרטפורד איסט מחזה יחיד בשם "Synthesis".
ב-2014 פגבנל כתב, ביים והפיק בפועל סרט קצר בשם "Moth" בכיכובה של טמזין אאותווייט. הסרט הוצג בפסטיבל סרטי האימה של לוס אנג'לס, פסטיבל סרטי האימה של ניו יורק, פסטיבל הסרטים של אוסטין, וב-2015 זכה בפרס סרט האימה/מדע בדיוני הטוב ביותר בפסטיבל הסרט הקצר של לונדון.
מוזיקה
לצד קריירת המשחק פגבנל הלחין וכתב מילות שירים לדרמה "Quarterlife" של רשת NBC שיצרו מרשל הרשקוביץ ואד זוויק.
ב-2011 היה שותף לכתיבת מילות השיר "Storm" עבור הראפר טייגה למיקסטייפ "Black Thoughts Vol. 2". בשיר משתתף הזמר סטפנו מוזס שמשתף פעולה במשך זמן רב עם פגבנל.
פרסים
ב-2016 היה פגבנל מועמד לפרס האיבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בדמות ליווי בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "Ma Rainey".
ב-2016 זכה פגבנל בפרס MVSA לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בדמות המיירט בסדרת הדרמה באותו שם של ה-BBC. על תפקיד זה היה מועמד גם לפרס Screen Nation Awards לשחקן הטוב ביותר.
מכללות בישראל
החלוקה המקובלת של המכללות בישראל היא על פי הקטגוריות הבאות: מכללות אקדמיות (הכוללות מכללות להכשרת מורים וגננות ובתי ספר אקדמיים לסיעוד), שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל ומכללות מקצועיות.
על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, רק מוסד שקיבל אישור מהמועצה להשכלה גבוהה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית". החוק בישראל עד ל-1993 אסר על הקמת מוסדות אקדמיים שאינם מחקריים, אך הוא שונה על ידי שר החינוך אמנון רובינשטיין, וביוזמתו נפתחו מכללות רבות. נכון לשנת 2014, פועלות בישראל 64 מכללות אקדמיות.
מכללות אקדמיות
"מכללות אקדמיות" הן מוסדות להשכלה גבוהה, הפועלים על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח-1958, ובפיקוח המועצה להשכלה גבוהה. המכללות הללו מעניקות תואר אקדמי ישראלי, כולן מעניקות תואר ראשון והחל בשנת 2002, עקב תיקון החוק, חלקן אף מעניקות תואר שני עם תזה וללא תזה, נכון ל-2014 אינן מוסמכות להעניק תואר שלישי, באוגוסט 2014 פורסמה החלטה של המל"ג כי החל משנת 2015 יפתחו מסלולי לימוד לתואר שלישי (דוקטור) גם במכללות.
בישראל קיימות עשרות מכללות אקדמיות, שכולן מקבלות את הסמכתן להעניק תארים מן המועצה להשכלה גבוהה. הן נחלקות למכללות פרטיות (שאינן מתוקצבות על ידי המדינה) ולמכללות ציבוריות (שחלקן מסונפות לאוניברסיטאות).
בדצמבר 2011 אושר לחמש מכללות להעניק לאנשי סגל את התואר פרופסור: המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מכון טכנולוגי חולון, המכללה האקדמית נתניה, המרכז הבינתחומי הרצליה והמסלול האקדמי המכללה למינהל. המועצה להשכלה גבוהה סייגה אישור זה בדרישה כי במכללה יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכללה מבקשת להעניק לו תואר פרופסור.
ראשי שלוש המכללות האקדמיות הפרטיות הגדולות מנסים לקדם חוק שיאשר הקמת אוניברסיטאות פרטיות בישראל, שיורשו להעניק גם תואר שלישי (דוקטורט).
כאשר הוקמה מכללת יהודה ושומרון באריאל, התברר כי חוק המועצה להשכלה גבוהה לא חל על מוסדות שאינם בשטחי מדינת ישראל ולכן הקים אלוף פיקוד המרכז את "המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון" (מל"ג-יו"ש), הנותנת חסות למה שכונה עד לשנת 2013, "המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון".
מכללות להכשרת מורים וגננות
ב־1978, בעקבות ועדת עציוני לשדרוג מעמד המורה, החליטו על הפיכת מקצוע המורה לפרופסיה והחלו בהליך הפיכת "הסמינרים להכשרת מורים" שפעלו בתוקף "חוק בתי המדרש התשי"ד" ל"מכללות אקדמיות לחינוך" המעניקות תואר אקדמי ראשון משולב תעודת הוראה. מהלך זה לווה בחקיקה, במסגרת חוק המועצה להשכלה גבוהה, המסדיר את ההיבטים המשפטיים של פעולת ההשכלה הגבוהה בישראל. מאז, כל המכללות להכשרת עובדי הוראה מעניקות תואר אקדמי, וכלולות בערך על מכללות אקדמיות. סך הלומדים בתשס"ה בכל המכללות להכשרת עובדי הוראה היה כ־23 אלף סטודנטים, מתוכם כ־500 לתואר שני.
בתי ספר אקדמיים לסיעוד
חלק מבתי הספר לאחיות ולאחים מוסמכים, הכוללים התמקצעות של מקצועות הסיעוד, הפכו למכללות אקדמיות המעניקות תואר או נקודות זכות לקראת תואר. בנוסף, מוענקים תארים בסיעוד על ידי מוסדות אקדמיים קיימים. זוהי רשימה חלקית שלהם:
שלוחות של מוסדות אקדמיים מחו"ל
תואר המוענק ללומדים בשלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל הפועלים בישראל - הוא תואר זר ואינו תואר אקדמי ישראלי מוכר. מוסדות שהם שלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה מחו"ל אינם מוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסדות אקדמיים ישראליים. חלק מהגופים המפעילים שלוחות אלו כוללים את המילה "מכללה" בשמם, לדוגמה: "המכללה לישראל", "רשת מכללות" וכדומה. היו מקרים שבהם המועצה להשכלה גבוהה לא הכירה בתארים שהוענקו על ידי שלוחות מחו"ל, למשל בתוארי "אוניברסיטת לטביה".
מכללות מקצועיות
מכללות מקצועיות שאינן אקדמיות נמצאות בפיקוח מה"ט - המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע, שהוא גוף ממלכתי המופקד על הכשרת טכנאים והנדסאים במקצועות הנדסיים-טכנולוגיים, במסגרת האגף להכשרה ופיתוח כח אדם, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה. מה"ט מעניק לבוגריו תואר טכנאי מוסמך ותואר הנדסאי.
מכללות אלו מתמקדות לרוב בתחום מסוים ובו הן מעניקות השכלה והכשרה מקצועית על מנת לתת לסטודנט כלים תעסוקתיים-מקצועיים. רוב המכללות המקצועיות בישראל אינן דורשות תנאי קבלה גבוהים כמו המכללות האקדמיות. בחלק מהמכללות המקצועיות נערכים ראיונות אישיים ומבחני התאמה לקורסים, אך אין בהם דרישה למבחן פסיכומטרי ורק בחלקן נדרשת תעודת בגרות כתנאי קבלה ללימודים.
גופים אחרים
גופים הכוללים את המילה "מכללה" בשמם, למשל "המכללה לגיל הרך" שהיא גן-ילדים, חלק מגופים אלו הם מוסדות להכשרה בתחומים שונים המעניקים תעודת גמר או אישור איגוד מקצועי.
הר ברט
הר בְּרֶט (באנגלית: Mount Brett) הוא הר ברכס מאסיב, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 2,984 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 899 מטרים מעל סביבתו; והוא ההר ה-59 בהתנשאותו באלברטה.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי באנף, 20 קילומטרים מערבית לעיר באנף, 12.5 קילומטרים מערבית להר בול.
מקור השם
שמו של הר ברט ניתן לו בשנת 1916.
ההר נקרא על שם רוברט ברט, שהיה המנתח הראשון שהגיע לעיר באנף בשנת 1885 מטעם הרכבת הקנדית-פסיפית, ואשר לאחר מכן כיהן כמשנה למושל השני של אלברטה, החל משנת 1915.
ב-3 בנובמבר 1956 אושר השם רשמי על ידי וועדת השמות הגאוגרפית של קנדה.
יארומיר יאגר
יארומיר יאגר (בצ'כית: Jaromír Jágr ; נולד ב-15 בפברואר 1972 בקלאדנו, צ'כוסלובקיה - כיום בצ'כיה) הוא שחקן הוקי קרח צ'כי מקצועני בעמדת חלוץ אגף ימני, המשחק במועדון ההוקי קלאדנו בליגה הצ'כית. יאגר הוא גם נשיא הקבוצה ואחד מבעליה.
יאגר נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הענף בעקבות קריירה עשירה בהישגים קבוצתיים ואישיים בליגת ה-NHL.
יאגר זכה פעמיים ברציפות בגביע סטנלי במדי פיטסבורג פינגווינס.
כיום יאגר הוא המבקיע השני בטיבו בהיסטוריה של ה-NHL (בנקודות - שערים + אסיסטים), והמבקיע האירופי הגדול בתולדות ה-NHL, כשהוא מוביל את השחקנים האירופים באסיסטים ובנקודות, לאחר ששבר את שיאיו של יארי קורי. הוא זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של ה-NHL ב-5 עונות, מהן 4 ברציפות בין 1998 ל-2001. כמו כן זכה בתואר ה-MVP של הליגה ב-1999, תואר שזיכה אותו בגביע הארט, ו-3 פעמים בפרס לסטר פירסון כ-MVP מטעם איגוד השחקנים. הוא אחד משמונה שחקנים בלבד בהיסטוריה של ה-NHL שכבשו 700 שערים ומעלה בעונה הרגילה של הליגה, וממוקם במקום הרביעי בטבלת מבקיעי השערים בהיסטוריה של הליגה.
בנוסף להצלחותיו בקריירה המקצוענית, נחל יאגר הצלחות גם בזירה הבינלאומית, כשזכה עם נבחרת צ'כיה במדליית זהב באולימפיאדת נאגנו (1998), במדליית ארד באולימפיאדת טורינו (2006) ופעמיים באליפות העולם.
ביוגרפיה
יאגר החל להחליק בגיל 3, וכישרונו בהוקי קרח בלט באופן מיידי. לאחר שעבר במהירות את קבוצות הגילאים של המועדון ההוקי של עיר הולדתו, הועלה כבר בגיל 16 לקבוצת הבוגרים ששיחקה בליגה הצ'כוסלובקית העליונה.
פיטסבורג פינגווינס
יאגר, שהגיע ל-NHL בגיל צעיר מאוד, החל את דרכו בפינגווינס כשחקן משלים בקבוצה שסבבה סביב כוכבה הגדול מריו למיה. השילוב של השניים התגלה כמצוין, וכבר בשנתיים הראשונות של יאגר בפיטסבורג - 1991 ו-1992 - זכו הפינגווינס בשני גביעי סטנלי רצופים.
הפופולריות שלו בקרב אוהדי הפינגווינס הלכה ועלתה, בין השאר בזכות נסיונותיו הכבירים והפומביים ללמוד אנגלית, כשבין השאר הקריא במבטא כבד את תחזית מזג האוויר בתחנת רדיו מקומית. הוא זכה לכינוי "מריו ג'וניור", בהתייחס למריו למיה, לאחר שהאוהדים שמו לב שהאיות של שמו הוא אנגראמה ל-Mario Jr.
יאגר תפס את מקומו ככוכב בקבוצה בעונת 1994/95, שהייתה עונה מקוצרת בשל סכסוך עבודה בין בעלי הקבוצות לשחקנים. לאחר שחזר מאירופה, שם שיחק במספר קבוצות בזמן השבתת המגן שעיכבה את תחילת העונה, סיים יאגר את העונה עם 70 נקודות כולל 32 שערים ב-48 משחקים בעונה הרגילה, וזכה לראשונה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של הליגה. העונה הבאה, 1995/96, הייתה הטובה ביותר של יאגר מבחינה סטטיסטית. הוא סיים אותה עם 149 נקודות, שיא NHL חדש לשחקן אירופי. חלוקת הנקודות הייתה 62 שערים ו-87 אסיסטים - שיאי קריירה אישיים שעדיין מחזיקים מעמד.
השנים הבאות היו שנים של זעזוע בפינגווינס. מריו למיה, הקפטן והכוכב הגדול שלה, אובחן כחולה בסרטן ופרש ממשחק. בהיעדרו של למיה הפך יאגר למבקיע העיקרי של הקבוצה, ועשה זאת בהצלחה - את עונת 1997/98 סיים שוב כמבקיע המצטיין של הליגה, עם 102 נקודות, וזכה בגביע ארט רוס בפעם השנייה.
בעונת 1998/99, לאחר שכוכב נוסף בקבוצה והקפטן שהחליף את למיה, רון פרנסיס, עבר לקרוליינה הוריקנס, התמנה יאגר לקפטן הקבוצה. העומס ההתקפי עליו התגבר עוד יותר עם עזיבתו של פרנסיס, והוא הגיב בעונה אישית מצוינת, שהביאה לו בפעם הראשונה והיחידה בקריירה את גביע הארט - גביע ה-MVP של הליגה, בנוסף לפרס לסטר פירסון בפעם הראשונה ולגביע ארט רוס שני ברציפות. בשתי העונות הבאות זכה יאגר פעם נוספת בפרס לסטר פירסון ושמר על תוארו כמבקיע המצטיין של הליגה - ובסך הכל השלים 5 זכיות בגביע ארט רוס, מתוכן 4 ברציפות.
עונת 2000/01, למרות הזכייה האחרונה בגביע ארט רוס, סימנה את סוף דרכו של יאגר בפינגווינס. מריו למיה חזר במפתיע מפרישה, ויאגר שהיה כבר הכוכב הראשי של הקבוצה חזר לנגן לו כינור שני, וודאי בתפיסת האוהדים. בנוסף, נקלעה הקבוצה למצב כספי קשה, ולמעשה נקנתה על ידי למיה שהציל אותה מפשיטת רגל. הפינגווינס לא יכלו עוד להרשות לעצמם להחזיק ביאגר, והוא הועבר לוושינגטון קפיטלס בקיץ 2001. הוא סיים את דרכו בפינגווינס כשהוא המבקיע השני בטיבו בהיסטוריה של הקבוצה, אחרי למיה (נכון ל-2020 יאגר הוא המבקיע השלישי בטיבו בהיסטוריה של הקבוצה, אחרי למיה וסידני קרוסבי).
וושינגטון קפיטלס
בוושינגטון קפיטלס חתם יאגר על החוזה הגדול בהיסטוריה של ה-NHL עד אז - 77 מיליון דולרים ל-7 עונות, בציפייה לבנות סביבו קבוצה של כוכבים וותיקים שתציב את הקבוצה דרך קבע בצמרת הליגה - אולם הניסיון נכשל. יאגר גילה יכולת חלשה בשנותיו בקפיטלס, והקבוצה כולה נכשלה איתו. בעונת 2001/02 הקבוצה כלל לא הגיעה לפלייאוף, ועונה לאחר מכן עלתה אליו בקושי והודחה בסיבוב הראשון.
כבר בסוף אותה עונה החליטו הקפיטלס להעביר את יאגר בעסקה לקבוצה אחרת, כדי לחסוך את משכורתו העצומה. הניסיונות נמשכו כמעט שנה שלמה, ורק באמצע עונת 2003/04 עלה בידם להעביר אותו לניו יורק ריינג'רס, כאשר הקפיטלס מתחייבים לממן חלק משכרו - מהלך לא מקובל בספורט המקצועני בצפון אמריקה.
ניו יורק ריינג'רס
בעונת 2005/06, עם סיום השביתה, חזר יאגר לריינג'רס והפיק עונה מצוינת. הוא שבר את שיאי ההבקעה לעונה בודדת של המועדון הוותיק, עם 54 שערים ו-123 נקודות, והוביל את הריינג'רס לפלייאוף לראשונה מאז עונת 1996/97. תוך כדי העונה השיג יאגר את הנקודה ה-1400 שלו ב-NHL, שבר את שיאי ההבקעה בקריירה של יארי קורי והפך למבקיע האירופי הגדול ביותר בהיסטוריה של הליגה (למעשה יאגר פיגר עדיין אחרי סטן מיקיטה, כוכב שיקגו בלאק הוקס של שנות ה-60, שנולד בצ'כוסלובקיה אך עבר כילד לקנדה. מאוחר יותר עבר יאגר גם את מיקיטה). יאגר החמיץ זכייה נוספת בגביע ארט רוס וזכייה גם בגביע מוריס "רוקט" רישאר, גביע מלך השערים של הליגה, בשבוע האחרון של העונה אחרי שהוביל את הליגה במשך רובה המכריע. עם זאת, הוא זכה בפעם השלישית בפרס לסטר פירסון, פרס ה-MVP מטעם איגוד שחקני ה-NHL.
הציפיות לקראת הפלייאוף היו גבוהות, אולם יאגר פרק את כתפו במשחק הראשון מול היריבה המושבעת ניו ג'רזי דווילס והוגבל בתנועתו למשך שארית הסדרה. הדווילס הביסו את הריינג'רס ב-4 משחקים והדיחו אותם.
יאגר המשיך ביכולת התקפית מעולה גם בעונת 2006/07, בה התמנה לקפטן הקבוצה במקום מרק מסיה שפרש ממשחק פעיל. יאגר סיים את העונה עם 96 נקודות. בדרך השיג את שערו ה-600 ואת הנקודה ה-1500 שלו ב-NHL. לאחר עונת 2007/08, בה ירד מעט בתפוקתו, הסתיים חוזהו בריינג'רס. הריינג'רס הודיעו לו שלא יחדשו את החוזה, ויאגר מצא עצמו כשחקן חופשי לראשונה בקריירת ה-NHL שלו.
המעבר ל-KHL
לקראת עונת 2008/09 השתנה נוף ההוקי קרח העולמי, כאשר ברוסיה קמה ליגת ההוקי הקונטיננטלית (KHL) כיורשתה של הסופרליגה הרוסית. הליגה הקונטיננטלית לא הסתירה את יומרתה להוות אלטרנטיבה ל-NHL ולפתות את כוכבי ה-NHL, בעיקר אלה האירופים, לעבור אליה. יאגר היה מאלה שעברו, והוא חתם באוונגרד אומסק, הקבוצה בה שיחק בזמן שביתת ה-NHL ב-2005, תוך שהוא מצהיר על כוונותיו לסיים את הקריירה ברוסיה או בקבוצת נעוריו בצ'כיה, שהייתה בבעלותו של אביו.
חוויה קשה עבר יאגר בעונתו הראשונה בקבוצה, כאשר ירד מהקרח בהחלפת קו התקפה והתיישב על ספסל קבוצתו לצד כוכב צעיר בקבוצה, אלכסיי צ'רפנוב. בעוד השניים משוחחים ביניהם התמוטט לפתע צ'רפנוב אל זרועותיו של יאגר, ומת בתוך שניות אחדות בגיל 19 בלבד.
במהלך עונת 2009/10 שינה יאגר את דעתו, והודיע על רצונו לחזור ל-NHL. למרות זאת האריך את חוזהו באוונגארד ושיחק שם גם בעונת 2010/11.
בחזרה ב-NHL
לאחר תקופה ארוכה של שמועות וניהול משא ומתן עם מספר קבוצות, חתם יאגר ביולי 2011 על חוזה לעונה אחת בפילדלפיה פליירס. כבר במשחקו הראשון בקבוצה מסר יאגר אסיסט, וצבר את הנקודה ה-1600 בקריירת ה-NHL שלו. למרות גילו המבוגר הפגין יאגר יכולת טובה וסייע לפליירס להגיע לסיבוב השני בפלייאוף.
בקיץ 2012 חתם יאגר על חוזה לעונה אחת בדאלאס סטארס. תחילת עונת 2012/13 התעכבה בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL ושחקניה, ויאגר חזר לקבוצת נעוריו בצ'כיה, קלאדנו, למשך השבתת ה-NHL. כשהחלה העונה חזר יאגר לדאלאס והיה המבקיע המוביל שלה בעונה המקוצרת - ב-34 משחקים כבש 14 שערים ומסר 26 אסיסטים. למרות זאת, עם סיום מועד ההעברות ב-NHL, בחרו הסטארס להעביר את הכוכב המתבגר לבוסטון ברואינס בתמורה לבחירות דראפט עתידיות.
בברואינס לא הרבה יאגר להבקיע, ובפרט שבת מהבקעה במהלך ריצת הפלייאוף של הקבוצה שהגיעה עד לסדרת הגמר על גביע סטנלי. בסדרת הגמר נוצחו יאגר והברואינס על ידי שיקגו בלאקהוקס, ויאגר החמיץ הזדמנות לזכות בגביע סטנלי שלישי בקריירה 21 שנה לאחר הגביע הקודם.
עם סיום העונה חתם יאגר על חוזה בניו ג'רזי דווילס. בעונת 2013/14 הצטיין יאגר, ובגיל 41 סיים כמבקיע המצטיין של הקבוצה תוך כדי שהוא הופך לשחקן השביעי בהיסטוריה של ה-NHL שמגיע ל-700 שערים; אך בעונת 2014/15 ירד בדקות המשחק שלו ומיעט להבקיע. למרות זאת רשם ציון דרך נוסף כאשר בגיל 42 ו-322 יום כבש שלושער מול פילדלפיה פליירס, והפך לשחקן המבוגר ביותר שכובש שלושער ב-NHL תוך שבירת שיאו של גורדי האו.
לקראת סיום מועד ההעברות באותה עונה הועבר בעסקה לפלורידה פנתרס. הוא המשיך במדי הפנתרס בעונת 2015/16, וטיפס למקום השלישי בטבלת מבקיעי השערים בכל הזמנים ב-NHL, כאשר רק ויין גרצקי וגורדי האו מקדימים אותו (בעונת 2021/22 עבר אותו אלכסנדר אובצ'קין והוריד אותו למקום הרביעי). בעונת 2016/17 רשם ציון דרך נוסף כשעלה למקום השני בדירוג המבקיעים בכל הזמנים (בנקודות) אחרי גרצקי בלבד.
למרות זאת, לא חודש חוזהו בתום עונת 2016/17 והוא הפך לשחקן חופשי. לאחר שהתקשה למצוא קבוצה בתחילת עונת 2017/18, חתם בנובמבר 2017 בקלגרי פליימס.
השיבה לצ'כיה
לאחר תקופה קצרה ולא מוצלחת בקלגרי פליימס, בה כבש שער אחד בלבד, חזר יאגר לקבוצת נעוריו, קלאדנו, לשארית העונה. יאגר הוא גם הבעלים והנשיא של הקבוצה, ששיחקה אז בליגה הצ'כית השנייה. הוא הוביל את קלאדנו לעלייה לליגה הראשונה לאחר 6 עונות בליגה השנייה, כולל כיבוש 4 שערים במשחק העלייה. מאז נעה הקבוצה באופן תדיר בין הליגות הראשונה והשנייה.
בזירה הבינלאומית
באופן מסורתי, ביצועיו של יאגר עבור נבחרת צ'כיה היו נמוכים יותר מאלה שהציג בקריירה המקצוענית שלו. למרות זאת השיג עם הנבחרת מספר הישגים יפים.
ב-1998, למרות יכולת פושרת באופן אישי, היה יאגר שותף להישג היסטורי של נבחרת צ'כיה - מדליית זהב באולימפיאדת נאגנו, מדליית זהב אולימפית ראשונה אי פעם לנבחרת, כולל תקופת צ'כוסלובקיה.
הנבחרת עם יאגר נכשלה בהמשך, למרות ציפיות גבוהות שעוררה הנבחרת לאחר שזכתה ב-3 אליפויות עולם רצופות בין 1999 ו-2001, בלעדיו. יאגר המשיך לגלות יכולת פושרת באולימפיאדת סולט לייק סיטי ובאליפות העולם באותה שנה, וצ'כיה איבדה את שני תואריה. הציפיות היו גבוהות במיוחד לקראת אליפות העולם ב-2004 שנערכה בפראג, אולם לאחר שלב בתים בו הראו יאגר והנבחרת כולה יכולת מרשימה וניצחו בכל משחקים כשלו הצ'כים ברבע הגמר.
באליפות העולם של 2005 גילה יאגר יכולת מצוינת. למרות ששיחק עם אצבע שבורה וחבושה במהלך כל הטורניר, נבחר לשישיית הטורניר והוביל את הנבחרת לזכייה באליפות. בכך נכנס יאגר למועדון יוקרתי ומצומצם של "הזהב המשולש" - שחקנים שזכו במהלך הקריירה בגביע סטנלי, במדליית זהב אולימפית ובאליפות העולם.
באולימפיאדת טורינו (2006) זכה יאגר עם הנבחרת במדליית הארד, למרות פציעות שהגבילו אותו.
ב-2010 זכה יאגר לכבוד לשאת את דגל צ'כיה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר. מאוחר יותר באותה השנה, תוך גילוי יכולת הבקעה טובה, הוביל את צ'כיה לזכייה נוספת באליפות העולם.
יאגר היה בין הכובשים המצטיינים גם באליפות העולם של 2011. צ'כיה הפסידה את תוארה, אולם זכתה במדליית הארד.
יאגר חזר לזירה הבינלאומית באולימפיאדת סוצ'י (2014), כבש שני שערים ומסר אסיסט אחד בחמישה משחקים, ונוצח עם נבחרתו ברבע הגמר. מאוחר יותר באותה שנה, באליפות העולם שנערכה בבלארוס, הגיע עם נבחרתו לחצי הגמר, אך הנבחרת נוצחה ולאחר מכן נוצחה גם המשחק על מדליית הארד. בתום האליפות הודיע יאגר על פרישתו מהנבחרת כדי להתמקד בשארית קריירת ה-NHL שלו.
לאור העובדה שאת אליפות העולם הבאה ב-2015 אירחה צ'כיה, חזר בו יאגר מפרישתו וייצג את הנבחרת בפעם האחרונה באליפות מול הקהל הביתי. במהלך האליפות הפך לשחקן המבוגר ביותר שכובש שער באליפות העולם. צ'כיה שוב נוצחה בחצי הגמר ובמשחק על מדליית הארד, ויאגר זכה בתואר ה-MVP של הטורניר ופרש מהנבחרת באופן סופי.
חיים אישיים
יאגר משחק לאורך כל הקריירה שלו בחולצה מספר 68, לזכר האביב של פראג שאירע בשנת 1968. במהלך האירועים נכלא סבו של יאגר על ידי הצבא האדום שפלש לצ'כוסלובקיה, ומת בכלאו.
יאגר הסתבך בעברו בשערוריית הימורים, כשהתגלה שהוא חייב סכומים גדולים לאתר הימורים באינטרנט; לאחר שלא עמד בתשלומים לכיסוי חובותיו, פרסם בעל האתר את דבר קיום החוב ב-2003.
יאגר הסתבך גם עם רשויות המס בארצות הברית עקב מיסים שאיחר לשלם; ב-2006 תבע יאגר לדין את רואה החשבון שלו, בטענה שהתרשל בניהול ענייניו מול רשויות המס ואיחר בהגשת המסמכים הדרושים להם, דבר שעלה לו בקנסות כבדים.
אביו של יאגר הוא בעל רשת מלונות בצ'כיה, והיה הבעלים של קבוצת ההוקי של קלאדנו, קבוצת נעוריו של יאגר. יאגר ירש ממנו את הבעלות על הקבוצה והפך גם לנשיאה.
היאגרים הנודדים
עם קריירת NHL ארוכת שנים הכוללת מספר רב של קבוצות, צבר לעצמו יאגר מספר מעריצים רב.
בשנים האחרונות הוקמה קבוצת מעריצים שכינתה את עצמה "היאגרים הנודדים" ("The Traveling Jagrs"), חברי הקבוצה הגיעו למשחקים רבים של הקבוצות בהן שיחק יאגר באותן שנים. הם נהגו ללבוש חולצות משחק הנושאות את שמו והמספר 68, מכל הקבוצות בהן שיחק לאורך הקריירה, חבשו פיאות המתאימות לתסרוקת שהייתה לו באותה הקבוצה ועודדו אותו לאורך המשחק, ללא קשר לקבוצות המשחקות על הקרח, העידוד שלהם התרכז אך ורק בו.
אבנזה
אֶבֶּנְזֶה (בגרמנית: KZ Ebensee) היה מחנה ריכוז נאצי לעבודת כפייה, שמבחינה מינהלית נחשב אחד ממחנות-המִשנה (מחנות חוץ) של מחנה הריכוז מאוטהאוזן. המחנה הוקם על ידי האס.אס בנובמבר 1943 בקרבת העיירה אבנזה שבאוסטריה עילית (שאז נקראה "רייכסגאו של הדנובה העילית"), למרגלות הרי האלפים. רוב עובדי הכפייה בו, כ-20,000 אסירים, הועבדו בו למוות. עם הקמתו היו כשליש מהאסירים במחנה יהודים, במשך השנים, על אף שהיהודים סבלו מהתנאים הגרועים ביותר והתמותה בקרבם הייתה הגבוהה ביותר, עלה אחוז היהודים במחנה לכ-40%. האסירים האחרים היו צוענים, רוסים, פולנים, צ'כוסלובקים וגם אסירים פוליטיים מגרמניה ואוסטריה.