cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיכויות הרוסיות
נסיכות גליציה-וולין
לאחר מותו של רומן מסטיסלביץ' בשנת 1205, התרחש מאבק ארוך על השלטון, הזוכה בו היה בנו הבכור ויורשו של רומן, דניל, שהחזיר את השליטה על כל נכסי אביו עד 1240 - השנה לתחילת השלב האחרון של המערכה המערבית של המונגולים - המערכה על קייב וגליציה-ווהלין, נסיכיוות מרכז אירופה. בשנות ה-1250 נלחם דניל נגד המונגולים, אך הוא עדיין נאלץ להודות בתלותו בהם. נסיכי גליציה-ווהלין השתתפו כבעלי ברית כפויים במסעות האורדה נגד ליטא, פולין והונגריה (אירועי שלטונו של דניל עובדו לסרט קולנוע אוקראיני בשם המלך דנילו).
גם נסיכי גליציה-ווהלין הרחיבו את השפעתם על נסיכות טורוב-פינסק. בשנת 1254, דניל רומנוביץ' גליצקי, שסמך על בעלות הברית המערביות בעימות עם האורדה, הסכים לקבל את התואר המלכותי מהאפיפיור והחל להיקרא "מלך רוסיה". תקופת שלטונו הייתה תקופת ההתעוררות הכלכלית והתרבותית הגדולה ביותר והתחזקותה הפוליטית של גליציה-ווהלין רוס.
תחת לב דנילוביץ', חלק מטרנסקרפטיה עם העיר מוקצ'בו ולובלין סופחו לנסיכות גליציה-ווהלין.
לאחר העברת מגוריו של המטרופוליטן של כל רוסיה מקייב לוולדימיר בשנת 1299, השיג יורי לבוביץ' גליצקי בשנת 1303 מהקיסר אנדרוניקוס השני פאלאולוג והפטריארך אתנאסיוס הראשון מקונסטנטינופול את הקמתה של הכנסייה הגליציאנית, שהייתה קיימת (עם הפרעות) עד סוף המאה ה-14. גליציה כללה את האליץ', חולמסק, פשמישל, לוצק, ולדימיר וטורוב.
בשנת 1340 פרץ מאבק מזוין בין ממלכת פולין לדוכסות הגדולה של ליטא להחזקת שטחה של נסיכות גליציה-ווהלין המוחלשת (שהתפרקה בשנת 1349). לבסוף, אדמות גליציה-ווהלין חולקו בין ליטא לפולין בשנת 1392.
נסיכות סמולנסק
הנסיכות נוצרה תחת נכדו של ולדימיר מונומך - רוסטיסלב מסטיסלביץ'. נסיכי סמולנסק נבדלו על ידי הרצון לכבוש שטחים מחוץ לנסיכותם. בין השנים 1181–1194, הוקמה נסיכות באזור קייב, כאשר העיר הייתה בבעלותו של סוויאטוסלב וסבולודוביץ' מצ'רניגוב, ושאר הנסיכות בבעלות רוריק רוסטיסלביץ'. לאחר מותו של סוויאטוסלב, רוריק כבש ולאחר מכן איבד את קייב מספר פעמים, וב-1203, כמו אנדריי בוגוליובסקי לפניו, בפעם השנייה בתולדות הסכסוכים האזרחיים הרס את בירת רוסיה.
שיא הכוח של סמולנסק היה שלטונו של מסטיסלב רומנוביץ', שבשנים 1214 עד 1223 כבש את קייב. בתקופה זו נובגורוד, פסקוב, פולוצק, ויטבסק והאליץ' היו בשליטת הרוסטיסלביץ'. בחסותו של מסטיסלב רומנוביץ' כנסיך קייב, התאגדו כל הנסיכויות נגד המונגולים, אך הובסו על נהר קלקה.
הפלישה המונגולית השפיעה רק על פאתי המזרח של הנסיכות ולא השפיעה על סמולנסק עצמה. נסיכי סמולנסק הכירו בתלותם באורדת הזהב, בשנת 1275 נערך מפקד מונגולי בנסיכות. מעמדה של סמולנסק היה טוב יותר בהשוואה לארצות אחרות. כמעט ולא הוטל עליה פשיטות טטריות, האחוזות שקמו בתוכה לא הוקצו לנסיכים נפרדים ונותרו בשליטת הנסיך של סמולנסק. בשנות ה-90 של המאה ה-12, שטח הנסיכות התרחב בשל סיפוח נסיכות בריאנסק מצ'רניגוב, במקביל, נסיכי סמולנסק באמצעות נישואי שושלת התבססו בנסיכות יארוסלאב. במחצית הראשונה של המאה ה-14, תחת הנסיך איוואן אלכסנדרוביץ', נסיכי סמולנסק החלו להיקרא הנסיכים הגדולים. עם זאת, בשלב זה תפקדה הנסיכות כאזור חיץ בין ליטא לנסיכות מוסקבה, ששליטיה ביקשו להפוך את נסיכי סמולנסק לכפופים להם. בשנת 1395 נכבשה סמולנסק על ידי ויטאוטאס. בשנת 1401, הנסיך יורי סוויאטוסלאביץ' מסמולנסק, בתמיכת ריאזאן, שב לכס, אך בשנת 1404 שוב כבש ויטאוטאס את העיר ולבסוף שילב אותה בתוך ליטא.
נסיכות צ'רניגוב
צ'רניגוב התבססה בשנת 1097 תחת שלטון צאצאיו של סוויאטוסלב ירוסלביץ'.
בשנת 1223 השתתפו נסיכי צ'רניגוב במערכה הראשונה נגד המונגולים. באביב 1238, במהלך הפלישה המונגולית, נהרסו האדמות הצפון-מזרחיות של הנסיכות, בסתיו 1239 - גם הארצות-מערביות. לאחר מותו של נסיך צ'רניגוב מיכאיל וסבולודוביץ' באורדה בשנת 1246, נחלקו ארצות הנסיכות בין בניו, והגדול שבהם, רומן, הפך לנסיך בריאנסק. בשנת 1263 הוא שחרר את צ'רניגוב מהליטאים וסיפח אותה לשליטתו. החל מרומן, נסיכי בריאנסק הוכתרו בדרך כלל כנסיכיה הגדולים של צ'רניגוב.
בראשית המאה ה-14 נסיכי סמולנסק התמקמו בבריאנסק, ככל הנראה באמצעות נישואי שושלת. המאבק למען בריאנסק נמשך מספר עשורים, עד שב-1357 הדוכס הגדול של ליטא אלגירדאס גדימינוביץ' הכריע את רומן מיכאילוביץ' בקרב. במחצית השנייה של המאה ה-14, במקביל אליו, שלטו גם בניו של אלגירדאס בארצות בריאנסק. לאחר הסכם אוסטרובסקי בוטלה האוטונומיה של נסיכות בריאנסק, רומן מיכאילוביץ' הפך למושל הליטאי בסמולנסק, שם נהרג בשנת 1401.
מוערבות הדוכסות הגדולה של ליטא
במאה ה-13, כתוצאה מכפיפותם של מספר שטחים על ידי הנסיך מינדאוגאס, הוקמה ליטא, שהפכה לבסיס של מדינה חדשה. הגורם המאחד בהקמת המדינה הייתה תוקפנות הצלבנים, איתה נלחמה הדוכסות הגדולה של ליטא בהצלחה כמעט מאתיים שנה, והסכנה המתמדת מצד אורדת הזהב. בשנים 1320–1323 ערך הדוכס הגדול של ליטא גדימינאס מערכות מוצלחות נגד ווהלין וקייב. לאחר שאלגירדס גדימינוביץ' ביסס את השליטה בדרום רוסיה בשנת 1362, הדוכסות הגדולה של ליטא הפכה למדינה בה, עם גרעין פגאני ליטאי, רוב האוכלוסייה היו סלאבים מזרחיים ונוצרים אורתודקסית. הדוכסות הפכה ליריבה לנסיכות שמרכזה היה מוסקבה. ניסיונותיהם של אלגירדס ויורשיו להרחיב את השפעתם בצפון מזרח רוסיה הסתיימו בכישלון.
רגע מרכזי בתולדות דוכסות ליטא הגדולה היה ההסכם בשנת 1385 על איחוד אישי עם ממלכת פולין. הדוכס הגדול של ליטא יגיילו, לאחר שהתחתן עם יורשת הכס הפולני ידוויגה, הוכתר כמלך פולין. אחת ההתחייבויות שביצע יגיילו הייתה התנצרות האדמות הפגאניות בצפון מערב הנסיכות תוך ארבע שנים. מאז אותה תקופה, השפעת הקתוליות, הנהנית מתמיכה חזקה של המדינה, גדלה בדוכסות הגדולה של ליטא. כמה שנים לאחר כריתת האיחוד, כתוצאה מהמאבק השושלתי, יגיילו איבד למעשה את השליטה על הדוכסות הגדולה של ליטא, אך במקביל נותר רשמית ראש המדינה. בן דודו ויטאוטאס הפך לדוכס הגדול של ליטא, אשר שלטונו בן ארבעים השנים נחשב לתקופת הזוהר של הדוכסות הגדולה של ליטא. בתקופת שלטונו, סמולנסק ובריאנסק היו כפופים לו ובמשך זמן מה היו טבר, ריאזאן, פרונסק, נובגורוד ומספר ערים רוסיות אחרות בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. ויטאוטאס כמעט הצליח להיפטר מההשפעה הפולנית, אך תוכניותיו סוכלו בעקבות תבוסה הרסנית של הטטרים בקרב על וורסקלה.
לאחר מותו הבלתי צפוי של ויטאוטאס ערב ההכתרה הממשמשת ובאה בשנת 1430, פרץ שוב מאבק על השלטון בדוכסות הגדולה. הצורך למשוך את האצולה האורתודוקסית לצידם הביא להשוואת זכויות האורתודוקסים והקתולים. המצב התייצב בשנת 1440, כאשר בנו הצעיר של יגיילו קז'ימייז' נבחר לדוכס הגדול, אשר שלטונו במשך יותר מחצי מאה נודע בתקופת הריכוזיות שלו. בשנת 1458, על אדמות רוסיה הכפופות לו, הוקם מטרופוליט עצמאי של קייב.
הדוכסות הגדולה של ליטא יצאה מנצחת ממלחמת לבוניה, אך למרות זאת, השלכותיה על המדינה היו קשות מאוד. המאות הבאות התאפיינו בצמיחת הפולניות, שהובילה בהדרגה לשחיקה של התודעה העצמית "הליטאית" של המעמד הדומיננטי. תקופה זו לוותה בקתוליזציה פעילה של הגברים, מה שפגע בעמדת הכנסייה האורתודוקסית. מבחינה צבאית, הדוכסות הגדולה של ליטא הייתה חלשה למדי, מלחמות רבות במאות ה-17 וה-18 לא הצליחו בעיקר. קשיים כלכליים, סכסוכים פנימיים וחיצוניים, כמו גם ממשל בינוני בדרך כלל הובילו להחלשת האיחוד, שנפל במהרה להשפעת שכנים חזקים יותר ואיבד עם הזמן את עצמאותו הפוליטית. ניסיונות לבצע רפורמה במדינה הביאו להתנגדות גלויה מול מדינות שכנות ותגובה פנימית. בסך הכל מאמצים חלשים ולא מאורגנים הובילו להתערבות זרה, ובמהרה חלוקת המדינה בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה. ניסיונות חוזרים ונשנים להחיות את המדינה, הן של האיחוד והן של דוכסות ליטא העצמאית, הסתיימו לשווא.
העול המונגולו-טטרי
העול המונגולו-טטרי היה מערכה פוליטית רבת שנים במהלכה גדלה התלות של הנסיכויות הרוסיות באימפריה המונגולית עד שנות 1260 ולאחר קריסת האימפריה המונגולית, ניסו הנסיכויות להתנער מעול הכיבוש של אורדת הזהב עד סוף המאה ה-15. מערכה זו החלה עם הפלישה המונגולית לרוסיה בשנים 1237-1242; במשך שני עשורים לאחר הפלישה, גדלה השפעתה ללא הפרעה. בצפון-מזרח רוסיה זה נמשך עד 1480 ובארצות רוסיה האחרות העול הוסר במאה ה-14 כאשר הן צורפו לדוכסות הגדולה של ליטא ופולין.
נסיכות מוסקבה
מוסקבה צמחה מתוך הדוכסות הגדולה של ולדימיר בסוף המאה ה-13 כירושתו של בנו הצעיר של אלכסנדר נבסקי - דניל. בשנים הראשונות של המאה ה-14 היא סיפחה מספר שטחים סמוכים והחלה להתחרות בנסיכות טבר. בשנת 1328, יחד עם אנשי האורדה וסוזדל, הם הביסו את טבר, ועד מהרה הפך הנסיך של מוסקבה איוואן הראשון קליטה לדוכס הגדול של ולדימיר. לאחר מכן, התואר, למעט חריגים נדירים, נשמר על ידי צאצאיו. במאבק עם ליטא הגנה מוסקבה על חשיבותה בתור מובילת האיחוד של ארצות רוסיה. בשנים 1378–1380 המוסקבאים הצליחו לגבור על ממאי (בקרב על נהר ווז'ה ובקרב קוליקובו), אך בשנת 1382 הצליח חאן טוכטמיש, שאיחד את האורדה, לשרוף את מוסקבה ודמיטרי דונסקוי הלך וצבר השפעה רבה.
טקלמריאם שנקו
טקלמריאם שנקו בלצ'ה (באמהרית: ተክለማርያም ሻንቆ; נולד ב-2 בינואר 1998 בבאטו שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סידמה קופי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
קריירת מועדונים
טאסו שיחק בקבוצות אדיס אבבה סיטי, האווסה סיטי וקפה אתיופי מליגת העל האתיופית. ב-12 ביולי 2021 חתם בסידמה קופי מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית
ב-10 בדצמבר 2017 ערך טאסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה.
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
קרל קאוטסקי
קרל קאוּטְסְקי (Karl Kautsky מבטאים קׇרְל קׇאוּצקי ; 18 באוקטובר 1854 - 17 באוקטובר 1938) היה הוגה דעות צ'כי-אוסטרי חשוב באידאולוגיה הסוציאל-דמוקרטית, ודמות מפתח במרקסיזם בהיותו עורך הכרך הרביעי של "הקפיטל", ספרו של קרל מרקס.
ביוגרפיה
קאוטסקי נולד בפראג, ולמד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת וינה ב-1874. ב-1875 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה. בין 1885 ל-1890 חי בלונדון, היכן שהפך לידידו הקרוב של פרידריך אנגלס. ב-1891 היה בין כותבי "תוכנית ארפורט", מצעה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). יחד עמו השתתפו בכתיבת המצע גם אוגוסט בבל ואדוארד ברנשטיין.
לאחר מות אנגלס ב-1895 היה קאוטסקי לאחד התאורטיקנים המובילים של הסוציאליזם, והוביל זרם שמאלי ב-SPD אותה הנהיג בבל. הוא נשאר בשורות המפלגה כאשר רוזה לוקסמבורג והאגף השמאלי של המפלגה פרשו ממנה בשל תמיכתה בעמדה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, אך בשנת 1917 הצטרף לאדוארד ברנשטיין והוגו האזה שפרשו על מנת להקים את "המפלגה הסוציאליסטית הבלתי תלויה", בה היה חבר עד 1919. ב-1922 שב והצטרף ל-SPD.
ב-1882 ייסד קאוטסקי את כתב העת "די נויה צייט" (Die Neue Zeit - 'הזמן החדש'), שאותו המשיך לערוך עד לשנת 1917. כן כתב ספר "הדרך אל העוצמה" (Der Weg zur Macht) בשנת 1909. הוא התעניין מאוד בחקר הדת כתופעה היסטורית, ופרסם בשנת 1908 את הספר "יסודות הנצרות" (Der Ursprung des Christentums). לנין תיאר את קאוטסקי בספרו "המהפכה הפרולטרית והרנגאט קאוטסקי" כבוגד באינטרס מעמד הפועלים, זאת משום שקאוטסקי חשב שהמדינה הבורגנית "תגווע" וכך תקום מדינה סוציאליסטית. כמו כן, טען לנין שקאוטסקי מסרס את המרקסיזם עד כדי הפיכתו לחסר כל משמעות. קאוטסקי, מצידו, ביקר את לנין במסה משנת 1934 בשם "מרקסיזם ובולשביזם: דמוקרטיה ודיקטטורה" בה קבע כי "הבולשביקים תחת הנהגת לנין הצליחו לשלוט בכוחות המזוינים בפטרוגרד ולאחר מכן במוסקבה, וכך הניחו את היסודות לדיקטטורה חדשה, במקום הדיקטטורה הצאריסטית הישנה"
פיודור השני
פיודור השני (ברוסית: Фёдор II Годунов; 1589 – 20 ביוני 1605 (10 ביוני 1605 לפי הלוח היוליאני)) היה הצאר של רוסיה מאפריל ועד יוני שנת 1605 במשך 49 ימים.
קורות חיים
פיודור בוריסוביץ', בנו ויורשו של בוריס גודונוב, נולד במוסקבה.
קרל קאוטסקי
ביוגרפיה
קאוטסקי חי בברלין ברובע פרידנאו במשך שנים רבות. אשתו, לואיז קאוטסקי, הייתה חברה קרובה של רוזה לוקסמבורג, שחיה אף היא בפרידנאו. כיום ישנו שלט זיכרון בבית בזאארשטארסה 14 שבו חי הזוג. קאוטסקי מת בגלות באמסטרדם בגיל 84.
פיודור השני
קורות חיים
לאור מותו הפתאומי של אביו נועד לרשת את כתר הקיסרות כבר בגיל 16. הסכסוכים והמאבקים שהחלו עוד בתקופת בוריס גודונוב התחזקו, וקבוצת אצילים דרשה את הסרתו מהשלטון, בייחוד לנוכח הופעת דמיטרי הכוזב הראשון שהציג את עצמו כיורש העצר הנסיך דמיטרי, בנו של איוואן הרביעי "האיום". הנסיך דמיטרי מת ב-1591 בנסיבות לא ברורות עוד בימיו של בוריס גודונוב, אך קמו לו כמה מתחזים. בגילו הצעיר לא היה לפיודור השני ניסיון צבאי ולכן הסתמך על משפחת בסמנוב. האצולה המוסקבאית נחלקה – חלק תמכו בצאר הצעיר וחלק במי שהתחזה לנסיך דמיטרי בנו של איוואן הרביעי.
הכוחות של הצדדים נפגשו באזור העיר קרומי. במהלך ההכנות לקרב עבר המפקד העליון של צבא הצאר, הוויווד פיוטר בסמנוב, לצד הנגדי. ערקו גם אצילים נוספים, וכתוצאה מכך צבא הצאר הובס והתפזר. תומכים של דמיטרי הכוזב הראשון הגיעו למוסקבה ואסרו את פיודור, אימו ואחותו. ב-20 ביוני הוצא פיודור השני להורג יחד עם אמו. על פי הגרסה הרשמית, פיודור ואמו התאבדו בבליעת רעל, אך ההיסטוריון השוודי פיטר פטריוס קבע שלאור הסימנים על גופם מדובר בחניקה (גופותיהם הוצגו לציבור).
על אף היותו בן 16 נודע פיודור השני כנער חזק ביותר שנדרשו 4 גברים כדי להכניעו. הוא נחשב לנבון מאוד וזכה להשכלה כללית מעולה. בהנחייתו הוכנה מפת ארצו, שנערכה והודפסה באמסטרדם על ידי הסל חריץ ב-1613, הופיעה במערב במהדורות נוספות ושימשה מקור מידע חשוב על הגאוגרפיה של רוסיה.
ג'ק קלוגמן
ג'ק קלוגמן (באנגלית: Jack Klugman; 27 באפריל 1922 – 24 בדצמבר 2012) היה שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי, זוכה שלושה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב, עם קריירה שהשתרעה על פני שבעה עשורים. נודע בעיקר בזכות גילום דמותו של אוסקר מדיסון בקומדיית המצבים "הזוג המוזר", התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "קווינסי" וגילום דמותו של מושבע מספר 5 בסרט "12 המושבעים".
השנים הראשונות
קלוגמן נולד בפילדלפיה, בנם של רוז, יצרנית כובעים, ומקס קלוגמן, צבע בתים. הוריו היו מהגרים רוסים-יהודים. הוא למד במכון הטכנולוגי ע"ש קרנגי, כיום אוניברסיטת קרנגי מלון, שם סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1948.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה, עבר להתגורר בניו יורק והחל בקריירת משחק. שותפו לדירה בשנותיו הראשונות בניו יורק היה עמיתו השחקן צ'ארלס ברונסון.
קריירה
בשנות החמישים והשישים השתתף קלוגמן במספר הפקות תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע. ב-1950 הופיע במחזה בתיאטרון מקומי בבוסטון. בהמשך אותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה, בסדרה "אולפן השחקנים". במרץ 1952 ערך את הופעת הבכורה שלו על בימות ברודוויי, כשגילם את דמותו של פרנק בונפרטה במחזה "נער הזהב". ב-1957 השתתף בסרטו של סידני לומט שהפך לקלאסיקה, "12 המושבעים", בתפקיד מושבע מספר 5. ב-1959 חזר לברודוויי, והופיע בהפקה המקורית של המחזמר "ג'יפסי". על תפקידו במחזמר היה מועמד ב-1960 לפרס טוני בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר, אך הפסיד לטום בוסלי. הוא המשיך להופיע במחזמר עד שזה ירד מהבמות במרץ 1961.
בשנים 1963-1960 הופיע בארבעה פרקים של הסדרה "אזור הדמדומים". ב-1964 זכה לראשונה בפרס אמי, על תפקיד אורח שגילם בסדרת הדרמה המשפטית "הסנגורים". באותה שנה קיבל את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים "האריס נגד העולם" של רשת NBC. הסדרה לא זכתה למדרוג גבוה, ובוטלה לאחר עונה אחת. בשנים שלאחר מכן הופיע בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, וכן הופיע בברודוויי במחזה "צ'ין-צ'ין".
ב-1965 החליף קלוגמן את וולטר מתאו בתפקיד הראשי של אוסקר מדיסון בהפקה המקורית של המחזה "הזוג המוזר" בברודוויי. הוא המשיך לגלם את התפקיד גם בסדרת הטלוויזיה שהתבססה על המחזה, ששידורה החל ברשת ABC ב-1970. במהלך שידורה של הסדרה, שנמשכה חמש עונות ו-114 פרקים, קלוגמן זכה פעמיים בפרס אמי על תפקידו בה. הסדרה הסתיימה ב-1975. ב-1973, במהלך שידורה של הסדרה, קלוגמן ושותפו לסדרה טוני רנדל הקליטו אלבום בשם "The Odd Couple Sings" ("הזוג המוזר שר") שיצא בחברת התקליטים לונדון רקורדס.
ב-1976 שב קלוגמן לגלם תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה, "קווינסי" של רשת NBC. הוא גילם את דמותו של ד"ר קווינסי, פתולוג שעובד במכון לרפואה משפטית של לוס אנג'לס ומפענח פשעים. הוא היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי על תפקידו בסדרה, וכתב בעצמו את התסריט לארבעה מפרקי הסדרה. בסך הכל שודרו 148 פרקים במשך שבע עונות, ושידור הסדרה הסתיים ב-1983.
ב-1986 כיכב בקומדיית המצבים "שוב אתה?", כשלצידו ג'ון סטיימוס בתפקיד בנו. הסדרה שודרה במשך שתי עונות. במקביל להופעתו בסדרה הופיע בברודוויי במחזה "אני לא רפפורט". ב-1989 השתתף במיני סדרה של NBC "מסביב לעולם בשמונים יום". באותה שנה, סרטן הגרון ממנו סבל חזר, ואילץ אותו להפסיק לשחק במשך כ-4 שנים. הוא חזר לשחק בברודוויי ב-1993, בגרסה מחודשת למחזה הקומי "שלושה גברים על סוס". באותה שנה, הוא חזר לשתף פעולה עם טוני רנדל בסרט הטלוויזיה "הזוג המוזר: שוב ביחד". בשנים שלאחר מכן הופיע במספר תפקידי משנה בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. ב-1997 הופיע בפעם האחרונה על במות ברודוויי, בהפקה מחודשת של מחזהו של ניל סיימון "נערי השמש".
ב-2005 השתתף בסרט הקולנוע "מתי אוכלים?". באותה שנה פרסם את הספר "טוני ואני: סיפורה של חברות", שעסק בחברותו רבת השנים עם מי ששיחק לצידו בסדרה "הזוג המוזר", טוני רנדל. קלוגמן היה זה שנשא את ההספד בהלווייתו של רנדל ב-2004. ב-2008 הגיש קלוגמן תביעה בבית המשפט העליון של קליפורניה נגד רשת NBC, בטענה שחברת ההפקות שלו הייתה אמורה לקבל 25% מההכנסות מהסדרה "קווינסי". באוגוסט 2010 הגיעו הצדדים לפשרה בתביעה, שפרטיה לא פורסמו. תפקידו האחרון על המסך היה בסרט האימה "קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה" ב-2010.
חייו האישיים
קלוגמן היה נשוי פעמיים: ב-1953 נשא לאישה את השחקנית ברט סאמרס (Brett Somers; 1924-2007), ששיחקה לצידו בסדרה "הזוג המוזר". לשניים נולדו שני בנים. הם נפרדו ב-1974, אך מעולם לא התגרשו רשמית. סאמרס נפטרה ב-2007, ושנה לאחר מכן נשא קלוגמן לאישה את פגי קרוסבי, שהייתה בת זוגו כבר מ-1988.
קלוגמן היה חובב מושבע של מרוצי סוסים. בבעלותו הייתה סוסת מרוצים מגזע ת'ורוברד שנקראה ג'קלין קלוגמן, וב-1980 היא הגיעה למקום השלישי בדרבי של קנטקי.
נפטר בגיל 90, ב-24 בדצמבר 2012, בוודלנד הילס, קליפורניה.
טיפולות
טיפּוּלוֹת (שם מדעי: Tipuloidea) היא על-משפחה בסדרת הזבובאים המכילה את המשפחות Cylindrotomidae, Limoniidae, Pediciidae וטיפולתיים. על-משפחה זו מכילה לפחות 15,300 מינים, רובם (75%) תוארו על ידי האנטומולוג צ'ארלס פול אלכסנדר.
Firebase
פיירבייס (באנגלית: Firebase) היא פלטפורמה ליצירת אפליקציות עם שירותי ענן שפותחה על ידי גוגל ומשמשת לפיתוח יישומי רשת ואפליקציות מובייל.
היסטוריה
פיירבייס הוקמה בשנת 2011 כחברה עצמאית בשם Envolve, על ידי ג'יימס טמפלין (James Tamplin) ואנדרו לי (Andrew Lee).
בשנת 2011, הקימה ההנהלה חברה נפרדת תחת השם פיירבייס והיא הופרדה מחברת Envolve.
בחודש אפריל 2012, שחררה החברה את המוצר הראשון שלה, Firebase Realtime Database, שמאפשר לסנכרון בזמן אמת נתונים ממכשירי סלולר אל שרתי ענן של פיירבייס.
בחודש מאי 2012, גייסה כ-1.1 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן פלייברידג' קפיטל פרטנרס (Flybridge Capital Partners).
בחודש יוני 2013, גייסה כ-5.6 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן יוניון סקוור ונצ'רס (Union Square Ventures) וקרן פלייברידג' קפיטל פרטנרס (Flybridge Capital Partners).
בשנת 2014, נרכשה פיירבייס על ידי חברת גוגל, תמורת סכום שלא פורסם.
בחודש אוקטובר 2017, השיקה פיירבייס את שירות Cloud Firestore כמסד נתונים בענן, המאפשר לשנות נתונים בזמן אמת.
You Should Be Here
המיקסטייפ הגיע למקום ה-36 במצעד הבילבורד 200.
ולדימיר רסקטוב
ביוגרפיה
רסקטוב נולד בזפוריז'יה אוקראינה לאמא יהודייה תמרה ויקטורובנה פדייבה.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רסקטוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אנדריי בוגדנוב, סרגיי קופליאקוב ואנדריי קרילוב בשיא אירופה חדש של 7:27.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:23.22 דקות ולפני בריטניה (7:32.11 דקות). הוא שחה ראשון וקבע שיא אישי חדש של 1:52.69 דקות. בשלב המוקדמות הוא שחה שלישי וקבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:52.10 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אירופה חדש של 3:55.76 דקות, אחרי בריאן גודל שקבע שיא עולם חדש של 3:51.93 דקות וטים שו (3:52.54 דקות), שניהם מארצות הברית. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי ושיא אירופה חדש של 3:57.56 דקות. השיא האולימפי החזיק מעמד כ-15 דקות ונשבר על ידי טים שו ואחר כך נשבר על ידי בריאן גודל.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה באוגוסט 1977 זכה רסקטוב במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:28.21 דקות) לפני מערב גרמניה (7:33.28 דקות) ומזרח גרמניה (7:36.94 דקות). נוסף לכך, הוא הגיע רק לשלב חצי הגמר במשחה ל-400 מטר חופשי.
חייו האישיים
בשנות ה-80 עבר רסקטוב להתגורר בקישינב, מולדובה ושם עבד כמאמן שחייה. הוא היה נשוי ואב לבת שעברה להתגורר בווינה, אוסטריה. בדצמבר 2013 לקה באירוע מוחי חמור, ונפטר ב-11 בינואר 2014. אחיו אנדריי רסקטוב אף הוא שחיין מצטיין, מתגורר כיום בבאר שבע ומאמן שחייה בלהבים.
גדעון עציון
גדעון עציון (1944 - אפריל 2015) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על עוצבת גולן.
חייו
ב-1961 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וקצין בחיל התותחנים, שימש קצין בגדוד מכמ"ת 334 והדריך בביסל"ת, ב-1966 מונה למפקד סוללה בגדוד 334 ובמהלך מלחמת ששת הימים השתתף בקרבות כיבוש רמת הגולן כקצין קישור ארטילרי של גדוד 13 בחטיבת גולני. ב-1971 מונה לסגן מפקד גדוד 402, במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת כקצין אג"ם במפקדת קצין התותחנים הפיקודי בפיקוד הצפון. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 334 ובהמשך שירת כסגן מפקד אגד ארטילרי. ב-1979 מונה למפקד אגד ארטילרי 282. למד במכללה לביטחון לאומי וב-1983 נשלח במסגרת מחלקת הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית לשליחות בדרום אפריקה. השתחרר משירות הקבע ב-1986.
לאחר שחרורו שירת במילואים כמפקד אגד ארטילרי 425 במשך כ-10 שנים ומפקד סיוע בגיס. כמו כן סייע בפיתוח מערכות השליטה ובקרה שמשמשות את חיל התותחנים.
יאן פירס
יאן פירס (באנגלית: Jan Peerce, נהגה: "ג'ן"; 3 ביוני 1904 – 15 בדצמבר 1984) היה חזן וזמר אופרה (טנור) יהודי-אמריקאי.
קורות חיים
פירס נולד בשם יעקב פינחס פרלמוט (Jacob Pincus Perelmuth) בשנת 1904 בלואר איסט סייד של ניו יורק, לזוג מהגרים יהודים מהורודץ שבאימפריה הרוסית. למד באוניברסיטת קולומביה. תחילה למד כינור, וניגן לפני קהל כדי להגדיל את הכנסותיו. הופעתו הראשונה בשירה הייתה באולם המוזיקה רדיו סיטי בשנת 1932. הופעותיו בשידורי הרדיו פרסמו אותו בכל רחבי ארצות הברית, ותוך זמן קצר היה מבוקש להופעות בקונצרטים.
בשנת 1938 הופיע לראשונה באופרה בתפקיד הדוכס ב"ריגולטו" של ורדי, בפילדלפיה. רסיטל השירה הראשון שלו היה בשנה שלאחריה. המנצח ארטורו טוסקניני שם עליו עינו, והזמין אותו לסדרת הקלטות ראויות להיזכר בניצוחו. הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה הייתה בתפקיד אלפרדו ב"לה טרוויאטה" של ורדי, בשנת 1941. הוא נשאר בצוות של המטרופוליטן עד 1966, והמשיך להופיע שם לעיתים מזומנות עד לפרישתו בשנת 1982.
פירס הרגיש בבית גם על בימת הקונצרטים וברסיטל סולו, והשתתף בהקלטת יצירות כמו הסימפוניה התשיעית של בטהובן. בשנת 1956 היה הזמר האמריקאי הראשון שהופיע בבולשוי תיאטר במוסקבה כשגריר תרבות. בשנת 1971 הופיע לראשונה בברודוויי בתפקיד טוביה ב"כנר על הגג".
פירס הופיע בישראל מספר פעמים.
משנת 1930 היה נשוי לאליס לבית קלמנוביץ, ובנם הוא במאי הקולנוע לארי פירס (נולד ב-1930).
אחותו של יאן פירס נישאה לזמר הטנור ריצ'רד טאקר.
יאן פירס מת בניו יורק לאחר מחלה ב-1984, בגיל 80.
הוא מונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד. ארכיונו שמור בספריית העיר ניו יורק לאמנויות הבמה (של ספריית העיר ניו יורק). בספרייה מצוי גם אוסף הקלטות של פירס (אודיו ווידאו) מהשנים 1938–1983, הכולל הקלטות לא-מסחריות של הופעות חיות והופעות מוקלטות וכן ראיונות עמו.
ג'ון אדוארד גריי
ג'ון אדוארד גריי (באנגלית: John Edward Gray; 12 בפברואר 1800 – 7 במרץ 1875) היה זואולוג בריטי. הוא היה אחיו הבכור של הזואולוג ג'ורג' רוברט גריי ובנו של הפרמקולוג והבוטנאי סמואל פרדריק גריי (1766–1828). השם J.E Gray משמש לזיהויו בשמות בוטניים או זואולוגיים.
גריי היה "שומר הזואולוגיה" במוזיאון הבריטי בלונדון (תואר שניתן לראש מחלקת הזואולוגיה במוזיאון) משנת 1840 ועד חג המולד בשנת 1874, לפני שמחלקת ידיעת הטבע התפצלה למוזיאון הטבע. הוא פרסם כמה קטלוגים של אוספי המוזיאונים שכללו דיונים מקיפים על קבוצות בעלי חיים ותיאורים של מינים חדשים. הוא שיפר את האוספים הזואולוגיים עד שנהפכו לטובים בעולם.
ביוגרפיה
גריי נולד בוולסהול, אך עד מהרה עברה משפחתו ללונדון, שם למד רפואה. הוא סייע לאביו בכתיבת "הסדר הטבעי של צמחים בריטיים" (1821). לאחר שהוחרם על ידי האגודה הלינאית של לונדון החל גריי להתעניין בזואולוגיה. הוא החל את הקריירה הזואולוגית שלו בהתנדבות לאיסוף חרקים בגיל 15. הוא הצטרף רשמית למחלקה הזואולוגית בשנת 1824 כדי לעזור לג'ון ג'ורג צ'ילדרן לקטלג את אוסף הזוחלים. בחלק ממאמריו המוקדמים אימץ גריי את השיטה הקווינארית של ויליאם שארפ מקליי לסיווג רכיכות (1824), פרפרים (1824), דגיגים (1825), זוחלים (1825) ויונקים (1825). בשנת 1840 החליף את צ'ילדרן בתפקידו כשומר הזואולוגיה, תפקיד אותו מילא במשך 35 שנה, ובזמן זה פרסם מעל 1,000 מאמרים. הוא יצר את שמותיהם של מינים, סוגים, משפחות, ומשפחות משנה רבים של לווייתנאים
במהלך תקופה זו, הוא שיתף פעולה עם בנג'מין ווטרהאוס הוקינס, אמן ידיעת הטבע הנודע, בהפקת גליונות ממנג'רי בקנוסלי (Gleanings from the Menagerie at Knowsley). המנזר באולם נובסלי, ליד ליברפול, שנוסד על ידי אדוארד סמית'-סטנלי, במושב האבות סטנלי, היה אחד מגני החיות הפרטיים הגדולים באנגליה הוויקטוריאנית. גריי התחתן עם מריה אמה סמית' בשנת 1826. היא עזרה לו בעבודתו המדעית, בעיקר בציוריה.
בשנת 1833 ייסד גריי את מה שהפכה לחברה האנטומולוגית המלכותית, שעוסקת בחקר החרקים.
גריי היה חבר של הקולופטריסט המלט קלארק, ובשנים 1856–1857 הם הפליגו על "מירנדה", היאכטה של גריי לספרד, אלג'יריה וברזיל. גריי היה צייר מים מוכשר, וציורי הנוף שלו ממחישים את סיפורו של קלארק על מסעותיהם.
גריי התעניין גם בבולי דואר. ב-1 במאי 1840, היום שבו נמכר הפני השחור לראשונה, הוא רכש כמה מהם בכוונה להציל אותם.
במהלך 50 שנות עבודתו במוזיאון הבריטי כתב גריי כמעט 500 מאמרים, כולל תיאורים רבים של מינים חדשים למדע. אלה הוצגו למוזיאון על ידי אספנים מרחבי העולם, וכללו את כל ענפי הזואולוגיה, אם כי בדרך כלל השאיר גריי את תיאורי הציפורים החדשות לאחיו הצעיר ולעמיתו ג'ורג'. גריי היה פעיל גם במלקולוגיה, חקר הרכיכות.
ג'ון אדוארד גריי נקבר בכנסיית סנט מרי, לווישאם.
שמות שהגה ושנקראו על שמו
גריי תיאר וכינה סוגי חלזונות ימיים רבים כולל:
סוגים שנקראו על שמו:
המינים והתת-מינים שנקראו על שמו כוללים:
פאי (כפר)
בפאי התגוררו יהודים בודדים ובמקום עדיין קיים בית קברות יהודי מוזנח.
מקלדת דבוראק
מקלדת דבוראק או פריסת הקלידים של דבוראק היא פריסת קלידים במקלדת כתיבה אנגלית על פי סדר שהציע אוגוסט דבוראק (August Dvorak) בשנת 1928, במטרה לאפשר להקלדה להיות מהירה יותר ופחות מעייפת מההקלדה על פריסת הקלידים האנגלית המקובלת, ה-QWERTY.
דבוראק גם פיתח שתי פריסות המיועדות לכתיבה ביד אחת. אחת הפריסות האלה נועדה לאנשים שרק יד ימינם מתפקדת והשנייה לאנשים שרק יד שמאלם מתפקדת.
רקע
דבוראק היה ד"ר לחינוך וקצין בכיר בחיל הים האמריקני. סדר קלידים שהציע שונה מהסדר האנגלי הנפוץ, הקרוי QWERTY. ה-QWERTY עוצב עבור מכונות כתיבה מכניות וההתחשבות באילוצים הטכניים של מכונות אלה היו גורם מרכזי בעיצובו. הקשה על כל קליד במכונות המכניות הפעילה מנוף. מנופים של קלידים קרובים שהוקשו בזה אחר זה נטו להתנגש זה בזה, להיתפס זה בזה ולאלץ את המקליד להפסיק את עבודתו ולשחרר את המנופים. על כן פריסת QWERTY עוצבה במטרה להוריד את הסיכוי שקלידים קרובים יוקשו בזה אחר זה.
בפריסת קלידי מכונות הכתיבה החשמליות, ששווקו לראשונה בסוף שנות העשרים של המאה העשרים, לא היה צריך להתחשב בבעיות הטכניות אלה. דבוראק סבר ששיווק מכונות הכתיבה החשמליות נותן הזדמנות לשנות את סדר המקשים המקובל כך שהאדם המשתמש במקלדת יוכל להקליד באופן יעיל יותר.
קבלת המקלדת בציבור
מחקרים מאוחרים יותר, עצמאיים ובלתי תלויים, הראו שאחרי אימון של כמה שבועות, הכתיבה על מקלדת QWERTY ועל מקלדת Dvorak דומות במהירותן (עבור טקסטים סטנדרטיים) ושפריסתו של דבוראק מזרזת את מהירות ההקלדה בהשוואה לפריסת QWERTY בפחות מעשרה אחוזים. עם זאת, חד משמעית הובהר שהדרך שעוברות האצבעות אכן קטנה יותר בדבוראק, ועומדת ביחס של כמעט 3:2 לטובת דבוראק. עובדה זו מציבה את פריסת הקלידים של דבוראק כאמצעי ראוי להתמודדות עם פציעות ההקלדה. פציעות הקלדה הפכו לרווחות אצל אנשים שמקלידים שעות רבות ביום, הנפוצה שבהן היא תסמונת מנהרת שורש כף היד (Carpal Tunnel Syndrome).ועדיין, אנשים רבים אינם מחליפים בין הפריסות. ייתכן שהם מפחדים להחליף בין הפריסות משום שעשוי להיווצר להם בלבול עם הפריסה הרגילה, או שהם יפסידו זמן עבודה יקר עד שיתרגלו להקליד מהר עם הפריסה החדשה ויצא שכרם בהפסדם. ישנם הטוענים על סמך ניסיונם האישי שהאמונה שייווצר בלבול ולכן לא כדאי לנסות להחליף, איננה נכונה ובקלות אפשר להתרגל לשתי פריסות מקשים.
בשנת 1972 פרסם מרטין סקירה מחקרית וחוות דעת על פריסת דבוראק לאור הצפי שמכונות הכתיבה יוחלפו על ידי מחשבים אישיים ושמשימות ההקלדה יפסיקו להיות נחלתן הכמעט בלעדית של המזכירות. מרטין סקר את המחקרים שנעשו עד 1972 המשווים את הפריסות וצפה החלפה קרובה של הפריסה המקובלת של הקלידים מפריסת QWERTY לזו של דבוראק או לפריסה דומה לה. מרטין הציע גם כמה שינויים למקשים שאינם מקשי אותיות במקלדות המחשב שהיו מקובלות לפני שהמחשב האישי הפך לנפוץ. מרטין הציע למשל להפוך את מקש האנטר ממקש התופס את מקומם של שני מקשים בשתי שורות (4 סך הכל) למקש התופס את מקומם של שני מקשים בשורה אחת. הצעתו זו של מרטין התקבלה אבל פריסת דבוראק נותרה נדירת שימוש.
משנת 1982 הכיר ארגון התקינה האמריקאי ANSI בפריסת המקשים של דבוראק וקיבל אותה כתקן עבור פריסה אלטרנטיבית למקלדות. כל פריסות דבוראק זמינות לשימוש בגרסאות Windows החל מגרסה 98.
בשנת 1986 פרסם דלסנדרו סקירה מחקרית על המשך חקירת פריסת דבוראק וחוות דעת על יתרונותיה של פריסה זו על פני הפריסה המקובלת. דלסנדרו טען שהציבור התרגל לQWERTY ושרק התערבות ממשלתית תעזור בשינוי הרגל זה ומעבר לפריסת דבוראק שלדעתו המקצועית היא מוצלחת יותר. דלסנדרו דיווח גם על התחלת מאמץ של ממשלת ארצות הברית להנחלת השימוש בפריסה של דבוראק, ומנה רשויות ממשלתיות שהורו לעובדיהן להקליד רק בה. נכון לשנת 2008 אפשר להסיק שאם הדיווח על המאמץ הממשלתי לא היה שגוי, אז המאמץ הממשלתי הזה נכשל משום שהפריסות לא הוחלפו.
יחידת מגלן
יחידת מגלן (יחידה 212) היא יחידת קומנדו בצה"ל, המתמחה בהשמדת מטרות איכות בעומק שדה הקרב וביצירת מודיעין צבאי. היחידה הוקמה בינואר 1986 תחת פיקוד עוצבת קלע דוד, לאחר כשלוש שנים עברה לעוצבת האש, והייתה כפופה לה עד דצמבר 2015. ב־27 בדצמבר 2015 הוכפפה לחטיבת עוז. היחידה נקראת על שם העוף מגלן, שניתן לראותו גם בסיכת היחידה.
שם היחידה
מפקד היחידה הראשון, סא"ל דני הרמן, סיפר מדוע בחר בציפור מגלן כשמה של היחידה: את סיכת היחידה עיצב אביחי פורת, לוחם ומפקד צוות ממחזור פברואר 1991.
היסטוריה ופעילות מבצעית
לאור לקחי לוחמת הנ"ט שגובשו בצה"ל לאחר מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון, החליט ראש חטיבת התורה והפיתוח במפקדת חילות השדה, תא"ל דורון רובין, בינואר 1986, כי יש להקים בצה"ל יחידה חדשה המתמחה בלוחמת נ"ט תוך שימוש באמל"ח מתקדם. הקמת היחידה הוטלה על עוצבת קלע דוד בפיקודו של אל"ם בני (בנגה) בית אור, ייעוד מגלן נקבע למבצעים מיוחדים, ופותח עבורה מסלול ההכשרה ייחודי על ידי העוצבה.
מספר חודשים לאחר גיוס צוות נובמבר 85' אשר היווה את ראשית הקמתה של היחידה, מונה רס"ן דני הרמן למפקד הראשון של היחידה. הרמן הוא יוצא סיירת גולני ששימש קודם לכן כמפקד פלנ"ט גולני. הוא היה לאחר שחרור מצה"ל כאשר פנה אליו תא"ל דורון רובין, שהחליט על הקמת היחידה, וביקש ממנו לחזור לצבא כדי לפקד על היחידה. לאחר שנה סיים את תפקידו. מפקד העוצבה, בנגה, החליט למנות את מוטי יוגב למפקד הבא.
במשך השנים פעלה היחידה בלבנון במבצעים חשאיים. מי ששיפר את מעמדה של היחידה והפך אותה ליחידה מבצעית משמעותית היה טל רוסו. נפתלי בנט, שהיה אז מפקד צוות ביחידה, סיפר על תקופת הפיקוד של רוסו כי. בין היתר הוביל רוסו את לוחמי היחידה במבצע דין וחשבון.
באפריל 1996, במהלך מבצע "ענבי זעם", פעל כוח של היחידה בפיקוד המ"פ נפתלי בנט, בגזרת כפר קאנא. הכוח פעל בגזרה 8 ימים רצופים, במהלכם הרג הכוח מספר רב של מחבלים. ביום השמיני לפעילותו נקלע הכוח לאש מרגמות. בנט דיווח על כך לחפ"ק, שהחליט על סיוע ארטילרי ליחידה. סוללת תותחי 155 מ"מ של חיל התותחנים ירתה חמישה פגזים לעבר מקור האש, וחלק מהפגזים נפלו על מחנה של האו"ם ובו פליטים לבנונים, שממנו או בקרבתו בוצע ירי חזבאללה. בתקרית נהרגו 102 אזרחים ו־4 חיילי או"ם וכ־100 אזרחים נוספים נפצעו. בעקבות התקרית הופעל לחץ בינלאומי כבד להפסיק את המבצע.
במהלך האינתיפאדה השנייה הוסטה היחידה לפעילות ביהודה ושומרון, בעיקר בביצוע מעצרים של מבוקשים. ב-19 במרץ 2002 תקפו שני מחבלים צוות טירונים מן היחידה, אשר זה עתה החל את האימון המתקדם, בשעה שתירגל לינה בשטח חמאם אל־מליח. ממכת האש הראשונה נהרג מפקד הצוות,, ונפצעו מספר חיילים. לוחמי הצוות שהקיצו משנתם הרגו את אחד המחבלים. מפקד מגמת האימון המתקדם בבא"ח צנחנים, רס"ן גיא חזות, שהגיע עם כוחות הכוננות ניהל את הקרב במהלכו נהרג המחבל הנוסף. במהלך מבצע חומת מגן לחמה היחידה ברמאללה.
ב-13 במרץ 2003 ארעה תקרית קשה של אש כוחותינו כאשר כוח מן היחידה ומסוק קרב של צה"ל הרגו בשוגג קצין בחופשה ומאבטח נוסף ששהו בסמוך ליישוב פני חבר. בשל כך רשם מפקד פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, הערה פיקודית בתיקו האישי של מפקד היחידה, דני קס לוין, ובמקביל קיבל הרמטכ"ל משה יעלון את המלצת האלוף שלא למנות את מפקד חטיבת יהודה, חגי מרדכי, למפקד חטיבת הצנחנים באותה השנה.
ב-18 באוקטובר 2011 אבטחה היחידה את חזרתו של גלעד שליט משבי החמאס.
בשנת 2014 השתתפו לוחמי היחידה, בפיקודו של מפקד היחידה סא"ל יובל גז, במבצע שובו אחים. לוחמי היחידה היו שותפים לחשיפת גופות הנערים הנעדרים לאחר 18 ימים של חיפושים. בהמשך השתתפה היחידה במבצע צוק איתן. ב-30 ביולי 2014 נהרגו שלושה מלוחמי היחידה בעת טיפול במנהרה ממולכדת שהוסתרה במרפאה של אונר"א בדרום רצועת עזה. ב־19 בינואר 2015 הוענק ליחידה צל"ש הרמטכ"ל על פעילותה במבצע צוק איתן.
ב-14 במאי 2018 היה כוח מהיחידה ערוך לאורך גבול ישראל-עזה, בשל העימותים שהתנהלו לאורך הגדר באותה תקופה. הכוח זיהה חוליית מחבלי חמאס שהגיעה בחסות ההמון שהפגין באותה העת. החוליה ביצעה ירי ובמקביל השליכה רימונים ומטעני צינור לעבר הכוח, תוך ניסיון לחצות את גדר הגבול. חיילי הכוח הסתערו על המחבלים בחיפוי טנק וכלי טיס ובתום קרב קצר נספרו 8 מחבלים הרוגים.
ב-27 ביוני 2018 קלטה היחידה את פלגת "רימון" המבוססת על יחידת רימון שנסגרה.
ב-12 ביולי 2018 זכו צלפי היחידה באליפות הצליפה הבין-לאומית שארגן בית הספר לצליפה, קליעה ולוחמה בטרור. מגלן התחרו בבית היחידות המיוחדות והבינלאומיות שכלל צלפים ממספר צבאות בהם צלפי יחידות עילית כגון אריות הים (Navy SEALs), יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית וצלפים מקנדה, איטליה, פולין ויוון.
ביולי ואוגוסט 2020 פעלה היחידה במבצע יוצא לאור בגבולות לבנון וסוריה, וב-2 באוגוסט 2020 הרג כוח מהיחידה, ששהה במארב בדרום רמת הגולן, בחיפוי כלי טיס של חיל האוויר, ארבעה מחבלים בעת שהניחו מטעני חבלה בשטח ישראל.
במאי 2021 פעלה יחידת מגלן במבצע שומר החומות ברצועת עזה וסיכלה חוליות תמ״ס חוליות נ"ט ומשגרי נ"ט של חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וחילצה תחת אש כבדה לוחמים באירוע נתיב העשרה. ב-25 בנובמבר 2021 הוענק למגלן אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל.
היחידה פעלה במבצע שובר גלים בג'נין, שכם, רמאללה ויריחו. באוגוסט 2022 פעלה היחידה במבצע עלות השחר בעזה ותקפה מטרות טרור והגנה על ישובי העוטף. בינואר 2023 פעלה ביחד עם סיירת חרוב, לוחמי עוקץ והימ"מ במבצע בג'נין לסיכול תשתית טרור של הגא"פ שבו נהרגו כ-10 מחבלים. במאי 2023 פעלה במבצע מגן וחץ בעזה והגנה על יישובי עוטף עזה ביצעה פעולות רכובות באוזרים מאוימים בנ"ט וחשפה אויב.
ביולי 2023 פעלה היחידה במבצע בית וגן שם תקפה יעדי טרור השמידה מחסני תחמושת וחמ״לים וניהלה לחימה מדלת לדלת
מיונים וקבלה ליחידה
לוחמי היחידה מתקבלים ליחידה באחת משתי דרכים:
אמצעי לחימה
רובי השירות של הלוחמים ביחידה הם מדגמי M4A1 קרבין מקוצרר (M4 קומנדו) פרט לקלעים שמשתמשים בנשק ארוך. בנוסף לנשק האישי לוחמי היחידה מפעילים מקלעי נגב, נגב קומנדו (נגבון), נגב NG7 ומאג. היחידה מפעילה גם צלפים החמושים במערכות נשק צלפים המבוססות על רובה הצלפים רמינגטון M24 הבריחי (המשמש את כלל מערך הצליפה בצה"ל), ה־SR-25 Mk 11 החצי־אוטומטי ורובי צלפים לטווח ארוך. ב־2018 נכנס לשירות ביחידת מגלן רובה הצלפים בארט MRAD שנבחר לשמש את היחידות המיוחדות של צה"ל בעקבות הצלחתו בימ"מ, ובשנת 2021 החל הבארט REC10 החצי-אוטומטי להחליף את ה-SR-25.
בנוסף לנשק קל מפעילה היחידה אמצעי לחימה מסווגים הייחודיים לה.
בטווח קצר
בטווח קצר (באנגלית: At Close Range) הוא דרמת-פשע אמריקאי משנת 1986 בבימויו של ג'יימס פולי, המבוסס על משפחת הפשע של פנסילבניה, בראשות ברוס ג'ונסטון האב, שפעלה במהלך שנות ה-60 וה-70. מככבים בו שון פן וכריסטופר ווקן, עם מרי סטיוארט מסטרסון, אחיו של שון, כריס פן, דייוויד סטראתיירן, קריספין גלובר, קיפר סאת'רלנד ואיילין ראיין כיכבו בתפקידי משנה. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית, כאשר גרף 2.3 מיליון דולרים בלבד, מתקציב של 6.5 מיליון דולרים בסך הכול.
עלילה
בראד וייטווד האב הוא פושע ומנהיג כנופיית הפושעים של משפחתו. לאורכו של הסרט, מוצגת השגרה של המשפחה, ככזו הפועלת בעולם הפשע.
דניאל קרן
דניאל קרן הוא אמן לחימה ישראלי העוסק גם בטיפוס הרים וספורט אתגרי. קרן ייצג את ישראל בתחרויות ספורט אתגרי ברחבי העולם.
ביוגרפיה
קרן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בחקר המקרא, במנהל עסקים, פילוסופיה ורואה חשבון. אחרי שחרורו מצה"ל יצא לטייל בארץ ובעולם והחל לעסוק באמנויות לחימה. קרן למד ואימן קראטה במשך 25 שנה, והוא בעל חגורה שחורה דאן 5 בשיטת שורין ריו, שהוענקה לו על ידי בנו וממשיך דרכו של גרנד-מאסטר שושין נגמיני. ראש הארגון העולמי. קרן אף כתב ספר והפיק סרטים תיעודיים בנושא אמנויות לחימה.
במקביל לחייו כאמן לחימה החל לרוץ למרחקים ארוכים, לצאת למסעות אתגריים ולטפס על הרים וצוקים מהגבוהים בעולם. בין הישגיו ניתן למנות את הטיפוס לפסגת האוורסט (קרן הוא הישראלי החמישי שהעפיל לפסגת ההר הגבוה בעולם), הטיפוס על מצוק הגרניט הגדול בעולם אל קפיטן בקליפורניה, מסע סקי בעקבות פריטיוף ננסן לחציית כיפת הקרח של גרינלנד, מסע לקוטב הצפוני בעקבות חוקר הקוטב רוברט פירי, אולטרה-מרתון באנטארקטיקה והמרוץ הרגלי חוצה מדבר הסהרה.
קרן דורג ראשון בישראל בריצת אולטרה-מרתון למרחק 127 קילומטרים, וזכה מספר פעמים באליפות ישראל בקטגוריית הגיל במרחקים מ–10 קילומטר ועד למרתון.
בשנת 2007 ייסד קרן את מועדון רצי תל אביב ומועדון ריצות ארוכות (מרת"א).
בשנת 2009 נבחר על ידי האתר שוונג כאחד מספורטאי השנה. בחודש מאי של אותה השנה, העפיל לפסגת הר האוורסט בנפאל.
בשנת 2012 הוציא לאור את "ספר הריצה השלם" - העוסק בריצה ומעניק טיפים, טכניקות וכו' לרצים חובבים ומקצועיים.
מסעותיו של קרן תועדו בכעשרה סרטים דוקומנטריים ובכתבות ששודרו בערוצים בארץ ובעולם - בהם נשיונל ג'יאוגרפיק העולמי, ערוץ 1 ו-2 הישראליים וכן בכתבות לעיתונים מסע אחר, ידיעות אחרונות והארץ.
חיים אישיים
קרן היה נשוי למשוררת טל ניצן ולהם שני ילדים.
Crowded House
Crowded House היא להקת רוק, שהוקמה במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה, ב-1985. חבריה המייסדים היו הניו זילנדי ניל פין (סולן, גיטריסט, כותב שירים ראשוני) והאוסטרלים פול הסטר (תופים) וניק סימור (בס). חברי הלהקה המאוחרים יותר כוללים את אחיו של ניל פין, טים פין והבנים ליאם ואלרוי, וכן האמריקאים מארק הארט ומאט שרוד, כאשר ניל פין וניק סימור הם החברים המקוריים היחידים.
הלהקה פעלה במקור בין 1985 ל-1996, וזכתה להצלחה מסחרית וביקורות טובות באוסטרליה ובניו זילנד. עם הופעת אלבום הבכורה שלהם זכו להצלחה גם בארצות הברית, האלבום שסיפק את הלהיטים המובילים "Don't Dream It's Over" ו-"Sothing So Strong". הצלחה בינלאומית נוספת הגיעה בבריטניה, אירופה ודרום אפריקה בתחילת שנות ה-90 עם אלבומם השלישי והרביעי (Woodface ו-Together Alone) ואלבום האוסף Recurring Dream, שכלל את הלהיטים "Fall at Your Feet", "Weather with You", "Distant Sun", "Locked Out", "Instinct" ו-"Not the Girl You Think You Are". ניל וטים פין זכו כל אחד בתואר מסדר האימפריה הבריטית ביוני 1993 על תרומתם למוזיקה של ניו זילנד.
הלהקה התפרקה ב-1996 לאחר כמה קונצרטי פרידה באותה שנה, כולל קונצרטי "Farewell to the World" במלבורן ובסידני. הסטר מת בהתאבדות בשנת 2005. שנה לאחר מכן, הלהקה קמה מחדש עם המתופף מאט שרוד והוציאה שני אלבומים נוספים (Time on Earth ו-Intriguer), שכל אחד מהם הגיע למקום הראשון באוסטרליה. לאחר מכן יצאה להפסקה נוספת, והתאחדה ב-2020 עם הרכב חדש בהשתתפות ניל פין, ניק סימור, מיטשל פרום, ובניו של פין ליאם ואלרוי. האלבום האחרון שלהם, Dreamers Are Waiting, יצא ב-2021.
בנובמבר 2016, הלהקה נכנסה להיכל התהילה של איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי. נכון לשנת 2021, מכרה הלהקה יותר מ-15 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
היסטוריה
ניל פין (שירה, גיטרה ופסנתר) והמתופף פול הסטר היו חברים לשעבר בלהקה הניו זילנדית "Split Enz", שבילתה בין השנים 1975–1976 באוסטרליה וכמה שנים באנגליה. ניל פין הוא אחיו הצעיר של חבר המייסד של "Split Enz" – טים פין, שהצטרף לCrowded House ב-1990 בשירה, גיטרות וקלידים עבור האלבום Woodface. הבסיסט ניק סימור (מנגן עם מריונטות, באנג והחורלה) הוא אחיו הצעיר של הזמר-יוצר והגיטריסט מארק סימור מקבוצת הרוק האוסטרלית "Hunters & Collectors".
התגבשות ושינוי שם (1984–1986)
פין והסטר החליטו להקים להקה חדשה במהלך סיבוב ההופעות הראשון של "Split Enz" שנקרא, "Enz with a Bang", בסוף 1984. סימור פנה לפין במהלך האפטר פארטי להופעה במלבורן ושאל אם יוכל לעבור אודישן ללהקה החדשה."The Mullanes" נוצרו במלבורן בתחילת 1985 עם פין, הסטר, סימור והגיטריסט קרייג הופר והופיעו לראשונה ב-11 ביוני. הם הבטיחו חוזה תקליטים עם קפיטול רקורדס, אבל הופר עזב את הלהקה לפני שהשלושה הנותרים הגיעו ללוס אנג'לס כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם.
בהוראת קפיטול שונה שמה של הלהקה ל-"Crowded House", מה שרמז על חוסר המקום בבית הקטן בהוליווד הילס שחלקו במהלך הקלטת אלבומם הראשון הנושא את שם הלהקה. הקלידן לשעבר של "Split Enz", אדי ריינר, הפיק את הרצועה "Can't Carry On" והתבקש להצטרף ללהקה. הוא הופיע איתם ב-1988, אך לא הצליח להיות חבר מלא בשל התחייבויות משפחתיות.
אלבומים ראשונים (1986–1990)
הודות לקשר המובהק שלהם ל-"Split Enz", ללהקה החדשה שהוקמה היה בסיס מעריצים אוסטרלי מבוסס. הם התחילו בנגינה בפסטיבלים באוסטרליה ובניו זילנד והוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "Crowded House", באוגוסט 1986. קפיטול רקורדס לא הצליחה בתחילה לראות את הפוטנציאל של הלהקה ונתנה לה קידום נמוך בלבד, מה שאילץ את הלהקה לנגן באולמות קטנים כדי לנסות למשוך תשומת לב. הסינגל הראשון של האלבום, "Mean to Me", הגיע למצעד הסינגלים של Kent Music Report האוסטרלי ב-30 ביוני. היא לא הצליחה להופיע בארצות הברית, אבל השמעה מתונה בארצות הברית הכירה למאזינים את הלהקה.
הסינגל הבא, "Don't Dream It's Over", שוחרר באוקטובר 1986 והפך ללהיט בינלאומי, הוא הגיע למקום השני ב-Billboard Hot 100 ולמקום הראשון בקנדה. תחנות הרדיו של ניו זילנד נתנו תחילה לשיר תמיכה מועטה עד חודשים לאחר מכן, כאשר הוא זכה להצלחה בינלאומית. בסוף השנה הגיע השיר למקום הראשון במצעד הסינגלים של ניו זילנד ולמקום השמיני באוסטרליה. והוא נשאר השיר המצליח ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית.
במרץ 1987 זכתה הלהקה בפרסי "הכישרון החדש הטוב ביותר", יחד עם פרסי "שיר השנה" ו"הסרטון הטוב ביותר" עבור "Don't Dream It's Over", בטקס הפתיחה של פרסי המוזיקה של ARIA. הסרטון גם זיכה את הלהקה בפרס MTV Video Music לאמן החדש הטוב ביותר באותה שנה. השיר כוסה לעיתים קרובות על ידי אמנים אחרים והעניק לפול יאנג סינגל להיט ב-1991. הוא שימש גם לפרסומת של מועצת התיירות של ניו זילנד בקידום המכירות העולמי של "100% ניו זילנד טהורה" מאוקטובר 2005. במאי 2001, "Don't Dream It's Over" נבחר למקום השביעי בסקר של השירים האוסטרליים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי האגודה האוסטרלית לביצוע נכון. ביוני 1987, כמעט שנה לאחר יציאתו, הגיעה הלהקה למקום הראשון במצעד האלבומים של Kent Music Report., למקום השלישי בניו זילנד ולמקום ה-12 בארצות הברית. ההמשך ל-"Don't Dream It's Over", השיר "Something So Strong", היה עוד להיט עולמי, שהגיע לטופ 10 בניו זילנד באמריקה, ובקנדה. "World Where You Live" ו-"Now We're Getting Somewhere" שוחררו גם הם כסינגלים עם הצלחה במצעדים.
ככותב השירים העיקרי של הלהקה, ניל פין היה נתון ללחץ ליצור אלבום שני שיתאים להופעת הבכורה שלהם והלהקה התבדחה שכותרת פוטנציאלית אחת למהדורה החדשה היא "Mediocre Follow-Up". בסופו של דבר נקרא אלבומם השני "Temple of Low Men", שיצא ביולי 1988 עם קידום חזק על ידי הקפיטל רקורדס. האלבום לא הצליח כמו אלבום הבכורה שלהם בארצות הברית, הוא הגיע למקום ה-40 בלבד ומכר בסביבות 200,000 עותקים, אך מנגד זכה להצלחה אוסטרלית, והגיע למקום הראשון באוסטרליה ולמקום השני בניו זילנד. הסינגל הראשון "Better Be Home Soon" הגיע למקום השני במצעד הסינגלים באוסטרליה וניו זילנד כאחד והגיע לטופ 50 בארצות הברית, אם כי ארבעת הסינגלים הבאים היו פחות מוצלחים.
הלהקה ערכה סיבוב הופעות קצר באוסטרליה וקנדה כדי לקדם את האלבום, עם אדי ריינר על הקלידים. המולטי-אינסטרומנטליסט מארק הארט, שבסופו של דבר יהפוך לחבר מלא בלהקה, ויחליף את ריינר בינואר 1989. לאחר סיבוב ההופעות פיטר פין את סימור מהלהקה. עיתונאי המוזיקה אד נימרוול טען שהעזיבה הזמנית של סימור הייתה מפני שפין האשים אותו בחסימת הכתיבה שלו, עם זאת, פין ציין "הבדלים אמנותיים" כסיבה. סימור סיפר שאחרי חודש יצר קשר עם פין והם סיכמו שהוא יחזור ללהקה.
תחילת שנות ה-90 (1991–1994)
ה-"Crowded House" לקחו הפסקה אחרי הסיבוב הקנדי של "Temple of Low Men" – אלבומם השני. ניל פין ואחיו טים הקליטו שירים שהם כתבו יחד לאלבום שלהם, "Finn". בעקבות פגישות ההקלטה עם טים, ניל החל לכתוב ולהקליט אלבום שלישי של הלהקה עם הסטר וסימור, אך הרצועות הללו נדחו על ידי חברת התקליטים, אז ניל שאל את טים אם הלהקה תוכל להשתמש בשירי "Finn". טים הסכים בצחוק בתנאי שהוא יהפוך לחבר, מה שניל כנראה לקח ברצינות. וכך עם טים כחבר רשמי, הלהקה חזרה לאולפן.
הרצועות החדשות, כמו גם כמה מההקלטות שנדחו בעבר שולבו ליצירת אלבומם השלישי – "Woodface", שיצא ביולי 1991. האלבום כולל שמונה רצועות שנכתבו על ידי ניל וטים, הכוללות את האחים בהרמוניה בשירה הראשית, למעט ב-"All I Ask" הקודר בו שר טים. הרצועה שימשה מאוחר יותר בפרסומות למודעות לאיידס באוסטרליה. חמש מהרצועות של האלבום היו יצירות סולו של ניל ושניים של הסטר, "Italian Plastic" השופע, שהפך לחביב הקהל בקונצרטים והרצועה הנסתרת "I'm Still Here".
השיר "Chocolate Cake", הערה הומוריסטית על הגזמות אמריקאיות שלא התקבלה היטב על ידי כמה מבקרי ארצות הברית וחלקים מהציבור האמריקאי, שוחררה ביוני 1991 כסינגל הראשון. אולי באופן לא מפתיע הוא לא הצליח בארצות הברית. עם זאת, הוא הגיע למקום השני במצעד ה-Modern Rock Tracks של בילבורד. השיר הגיע למקום השביעי בניו זילנד והגיע ל-20 הראשונים באוסטרליה. הסינגל השני, "Fall at Your Feet", הצליח פחות באוסטרליה ובניו זילנד, ובכל זאת הגיע לבילבורד הוט 100. האלבום הגיע למקום הראשון בניו זילנד, למקום השני באוסטרליה, למקום השישי בבריטניה ונכנס ל-20 הראשונים במספר מדינות באירופה. הסינגל השלישי באלבום "Weather With You", הגיע למקום השביעי בתחילת 1992 והעניק ללהקה את המיקום הגבוה ביותר במצעד הבריטי. לעומת זאת, האלבום זכה להצלחה מוגבלת בארצות הברית, הגיע למקום ה-83 במצעד האלבומים של בילבורד 200 ומכר 225,000 עותקים.
טים פין עזב את הלהקה במהלך סיבוב ההופעות של "Woodface" בנובמבר 1991, באמצע הדרך בבריטניה. ההופעות בסיבוב זה, ב-Town and Country Club בלונדון, הוקלטו בהופעה חיה ויצאו בצורה מוגבלת באוסטרליה, בעוד שירים בודדים מההופעות הללו שוחררו כצד B של סינגלים במדינות מסוימות. ביוני 1993 המליצה ממשלת ניו זילנד למלכה להעניק OBE לניל וטים פין על תרומתם למוזיקה של ניו זילנד.
עבור אלבומם הרביעי, "Together Alone", השתמשה הלהקה במפיק מרטין גלובר (המכונה "Youth") והזמינו בסיבוב ההופעות את המוזיקאי מארק הארט (גיטרה וקלידים) להיות חבר קבוע בלהקה. האלבום הוקלט בחוף "Karekare", ניו זילנד, שנתן את שמו לרצועת הפתיחה, "Kare Kare". האלבום שוחרר באוקטובר 1993 ונמכר היטב בעולם בזכות הסינגל המוביל "Distant Sun" וההמשך "Private Universe". הוא עמד בראש מצעד האלבומים של ניו זילנד, הגיע למקום השני באוסטרליה ולמקום הרביעי בבריטניה. "Locked Out" היה הסינגל הראשון של האלבום בארצות הברית וזכה לשידור ב-MTV וב-VH1. רצועה זו ו-"My Sharona" של The Knack, שנכללו שניהם בפסקול הסרט Reality Bites, חוברו יחדיו בסינגל ג'וקבוקס כדי לקדם את פסקול הסרט.
לקראת פרידה (1994–1996)
הלהקה הייתה באמצע סיבוב הופעות בארצות הברית כאשר פול הסטר עזב את הלהקה ב-15 באפריל 1994. הוא טס הביתה למלבורן כדי להמתין להולדת ילדו הראשון וציין שהוא דורש יותר זמן עם משפחתו. וולי אינגרם, מתופף של שחקנית החימום שריל קרואו, מילא את תפקידו באופן זמני עד שנמצא מחליף, פיטר ג'ונס. לאחר סיבוב ההופעות, האחים פין הוציאו את אלבומם "Finn" בנובמבר 1995. ביוני 1996, במסיבת עיתונאים כדי להכריז על יציאת אלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלהם, "Recurring Dream", גילה ניל שההרכב עומד להתפרק. הקונצרטים של יוני 1996 באירופה ובקנדה היו אמורים להיות ההופעות האחרונות שלהם.
"Recurring Dream" הכיל ארבעה שירים מכל אחד מאלבומי האולפן של הלהקה, יחד עם שלושה שירים חדשים. האלבום הגיע למקום הראשון באוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה ביולי 1996. עותקים מוקדמים כללו תקליטור בונוס של חומר חי. שלושת השירים החדשים של האלבום, שיצאו כסינגלים, היו "Instinct", "Not the Girl You Think You Are" ו-"Everything Is Good for You", שהכילו קולות רקע של אדי ודר של פרל ג'אם. פול הסטר חזר ללהקה כדי לנגן בתופים בשלושת הרצועות החדשות.
כשהיא מודאגת שהפרידה שלהם הייתה צנועה מדי והתעלמה מהמעריצים הביתיים שלהם, הלהקה ביצעה את הקונצרט "Farewell to the World" על מדרגות בית האופרה של סידני ב-24 בנובמבר 1996, שגייס כספים עבור בית החולים לילדים בסידני. בקונצרט הופיעו ההרכב של ניל פין, ניק סימור, מארק הארט ופול הסטר. טים פין ופיטר ג'ונס עשו שניהם הופעות אורח. להקות התמיכה ביום היו Custard, Powderfinger ו-You Am I. לקונצרט היה אחד מהקהלים החיים הגבוהים ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה, כשהקהל נאמד בין 120,000 ל-250,000 איש. הקונצרט שוחרר ב-VHS בדצמבר 1996. בשנת 2007 הוצאו תקליטור כפול ו-DVD לציון עשור לקונצרט. ה-DVD כלל פרשנות אודיו שהוקלטה לאחרונה על ידי פין, הארט וסימור וחומרי בונוס חדשים אחרים.
בין פרידה לאיחוד (1996–2006)
טים פין חידש את קריירת הסולו שלו לאחר שעזב את הלהקה ב-1992 והוא עבד גם עם ניל על האלבום "Everyone Is Here", של "Finn Brothers", שיצא ב-2004. פול הסטר הצטרף לאחים פין על הבמה לשלושה שירים בהופעה שלהם בתיאטרון פאלה במלבורן בסוף 2004. גם ניק סימור הצטרף אליהם על הבמה בדבלין, שם התגורר, ב-2004. פיטר ג'ונס וניק סימור הצטרפו ללהקה האוסטרלית "Deadstar" עבור אלבומם השני, Milk, ב-1997. מאוחר יותר עבד סימור כמפיק תקליטים בדבלין, והפיק את אלבום הבכורה "Bell X1" של הלהקה האירית "Neither Am I" בשנת 2000. מארק הארט הצטרף לסופרטראמפ בסוף שנות ה-90 ומאוחר יותר יצא לסיבוב הופעות עם "Ringo Starr & His All-Starr Band". ב-2001 הוציא את האלבום הסולו "Nada Sonata".