cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
F/A-18 סופר הורנט
היסטוריה
תוכנית ה-E/F החלה כאשר חברת מקדונל דאגלס הציעה את הגדלת ההורנט כדי להחליף את פרויקט ה-A-12 שבוטל (ה-A-12 היה פרויקט שאפתני ויקר לייצר תחליף חמקן למטוסי ה-A-6 של הצי ולמטוסי התקיפה של חיל האוויר האמריקאי). הקונגרס נטה שלא לממן מטוס "חדש", אך ה-F/A-18E הוצג כשדרוג, וחוזה הפיתוח על סך של 3.8 מיליארד דולר נחתם בדצמבר 1992. המטוס הראשון מהדגם החדש נגלל במקדונל דאגלס ב-17 בספטמבר 1995, והייצור הסדרתי החל בספטמבר 1997, לאחר המיזוג בין מקדונל דאגלס לבואינג חודש קודם לכן. הסופר הורנט מיוצר גם כיום. המטוס החל לפעול בשירות הצי האמריקאי בשנת 1999, והוא פועל בו לצד ה-F/A-18 הורנט.
המטוסים מיועדים להחלפה במטוס מהדור השישי שיפותח במסגרת פרויקט F/A-XX החל משנת 2025.
חימוש
למטוס 11 מתלי חימוש: 2 בקצות שתי הכנפיים, עוד 6 מתלים על שתי הכנפיים (3 בכל כנף) ועוד 3 מתחת לגוף, קיבולת של 17,750 ליברות (8,050 ק"ג) דלק תחמושת חיצונית. בנוסף לחימוש מסוגים שונים, הוא מסוגל לשאת גם פודי סימון ורכישת מטרות מסוג לנטירן.
כיכר מלורי
כיכר מלורי (באנגלית: Mallory Square) היא כיכר הממוקמת בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות בקצה הצפוני של הרחובות וייטהד ודובל, לחוף מפרץ מקסיקו, בשטח העיר ההיסטורית של קי וסט. בכיכר ממוקמים המוזיאון ההיסטורי של הספינות הטרופות של קי וסט והמוזיאון לאמנות והיסטוריה של קי וסט הממוקם בבית המכס הישן.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לכיכר רציף לאוניות נוסעים, על מנת לאפשר לאוניות המבקרות באי לעגון בסמוך לכיכר, ולהקל על התיירים להגיע אל פסטיבל השקיעה. בניית הרציף עוררה ביקורת ציבורית בשל חסימת הנוף והחשש שהרציף יפגע באווירת הפסטיבל.
חגיגת השקיעה
הכיכר היא אתר תיירות פופולרי. מידי ערב נערך בכיכר "חגיגת השקיעה" ("Sunset Celebration") - אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של קי וסט, אם לא האטרקציה הידועה ביותר באי. מידי ערב, כשעתיים לפני שקיעת השמש מתכנסים בכיכר התיירים הרבים המגיעים אל האי על מנת לצפות בשקיעה. במסגרת חגיגת השקיעה נערך בכיכר מדי יום יריד אוכל, ונערכים מופעים של אמנים מקומיים ואמני רחוב.
אנדרטת חץ שחור
אנדרטת "חץ שחור" הוא אתר זיכרון למורשת הקרב של הצנחנים בתקופת פעולות התגמול החל מפעולת כיסופים ב-10 באוגוסט 1954 ומבצע "חץ שחור" (פעולת עזה) ב-28 בפברואר 1955 וכלה במלחמת סיני.
היסטוריה
מסיום מלחמת העצמאות עד מלחמת סיני נהרגו יותר מ-500 אזרחי מדינת ישראל בפעולות טרור ויותר מאלף נפצעו. משנת 1955 שיגרו המצרים חוליות טרור לישראל שנקראו פדאיון. באוגוסט 1953 הוקמה יחידה 101 שביצעה מספר פעולות תגמול מוצלחות. לאחר כ-5 חדשים הם התאחדו עם גדוד 890 של הצנחנים.
האתר הוקם עלי ידי עמותת "חץ שחור" המורכבת מלוחמי הצנחנים מדור פעולות התגמול ששמה לה למטרה להקים אתר מורשת וזיכרון לנופלים בקרב ולסיפור גבורתם של הלוחמים בפעולות התגמול.
האתר נמצא בצד המערבי של כביש 232 ליד קיבוץ מפלסים, על גבעה הצופה על עזה. בקצה המערבי של האתר נמצאת טבלה בצורת חץ ועליה פרטי מבצע "חץ שחור" ובנקודה הצופה על עזה נמצאת טבלת זיכרון ל, מפקד פלוגה א' בגדוד 890 שנפל בפעולה זו.
משני הצדדים יש סלעים מסותתים ועליהם פרטים על פעולות התגמול. במקום גם אתר זיכרון עם רשימת הנופלים בפעולות התגמול.
החל משנת 2019 עובר באנדרטה שביל הנגב המערבי.
יחסי טורקמניסטן–פקיסטן
על מנת לחגוג את יום השנה העשירי לעצמאות טורקמניסטן בשנת 2001, פקיסטן הנפיקה בולם הנושאים את דגל טורקמניסטן. פקיסטן העניקה לטורקמניסטן גישה עבור המים החמים בנמל גוואדאר בדומה לאיראן ולרוסיה, וכך טורקמניסטן זכתה בגישה ישירה לים הערבי.
התחייבויות אסטרטגיות
במסגרת הברית הכלכלית הסינו-פקיסטנית (CPEC), פקיסטן סיימה את נתיבי הקרקע (מאז ינואר 2016) שנועדו לספק למדינות במרכז אסיה, ביניהן טורקמניסטן. טורקמניסטן ופקיסטן הן חברות בארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO). בנובמבר 2016, פקיסטן הצטרפה להסכם אשגבאט שמטרתו להקל על הסחר בין מדינות ההסכם.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לטורקמניסטן סחורה בשווי 4 מיליון דולר אמריקאי וייבאה סחורה בשווי 24.2 מיליון דולר אמריקאי. הייצוא הפקיסטני כלל בעיקר שמני ירקות, גפרורים, תרופות, אורז, מוצרי טקסטיל ומלח. הייבוא הפקיסטני כלל בעיקר כותנה גולמית (93%), גופרית (5.7%) ומטחנות (0.52%).
כלקיס
כָלְקִיס או חָלְקִיס (ביוונית: Χαλκίδα) היא העיר הראשית של האי אֶוויה ביוון ובירת היחידה האזורית של אֶוויה ונפת כלקיס. נכון לשנת 2011 היה מספר תושבי כלקיס 59,125. מקור שמה של העיר, שנשתמר מתקופת יוון העתיקה, הוא מהמילה היוונית χαλκος שפירושה נחושת, על שם מכרות הנחושת שהיו ממוקמים מחוץ לעיר ושעליהם התבססה תעשיית הברונזה שפרסמה את כלקיס בימי קדם. כיום אין זכר למכרות ההיסטוריים.
כלקיס ממוקמת באי אֶוויה בנקודה הקרובה ביותר ליוון היבשתית והיא למעשה שולטת על מצר אוריפוס, מצר הים המפריד בין אֶוויה ומרכז יוון.
היסטוריה
בשיאה, כלקיס יצרה וסחרה כדי חרס, מינרלים, מתכות, צבעים, ופריטי אמנות בכמות ענקית יחסית למסחר בתקופה. סוחרי העיר הגיעו לא רק למושבותיה הרבות אלא גם לערים אחרות באזור הים התיכון, כולל ערי צפון איטליה ואטרוריה. כלקיס הייתה בין הערים הראשונות ביוון אשר טבעו מטבעות. המטבע הכלקיסי היה מקובל במקומות רבים ביוון הודות לקשרי המסחר הענפים של העיר. השפעתה המסחרית של כלקיס הייתה כה גדולה, שישנן סברות היסטוריות המניחות כי הכתב היווני, בניבו הכלקיסי, הגיע אל האטרוסקים דרך סוחריה ומושבותיה.
במהלך המאה ה-7 לפנה"ס גבר המאבק על השליטה באי אוויה בין כלקיס ובין העיר השכנה ארטריה. שיא המאבק היה מלחמת לילנטוס. במלחמה זו נתמכו שתי הערים בכוחות מבחוץ (בני בריתה של כלקיס היו שותפותיה למסחר סאמוס וקורינתוס). כלקיס יצאה כשידה על העליונה בעימות זה וכתוצאה מכך סיפחה לעצמה את השטחים החקלאיים הטובים ביותר באי ורכשה את ההגמוניה באי.
בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס פרצה מלחמה בין כלקיס לבין אתונה. אתונה ניצחה, האצולה הכלקיסית גורשה ועל שטח העיר הוקמה מושבה אתונאית. החל מתקופה זו, כלקיס הייתה תחת השפעתה של אתונה ומאוחר יותר, במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, היא היוותה חלק מהליגה האטית-דלית.
בשנת 447 לפנה"ס, או בשנת 446 לפנה"ס, פרצו בכלקיס ובאוויה כולה מרידות נגד האתונאים. המרד דוכא על ידי פריקלס. ההגמוניה האתונאית הארוכה על כלקיס נמשכה עד קרב כירוניאה, שלאחריו עברה כלקיס, יחד עם כל אוויה, לשליטתו של פליפוס השני, מלך מוקדון.
בתקופה ההלניסטית שימשה כלקיס כאחד משלושת המבצרים המוקדונים שבאמצעותם שלטה מוקדון במרכז יוון ("שלושת כבלי יוון"). המלך הסלאוקי, אנטיוכוס השלישי, השתמש בכלקיס כבסיס קדמי לפלישה ליוון ולמלחמה ברומאים בשנת 192 לפנה"ס. בשנת 88 לפנה"ס חזר המלך מיתרידטס השישי, מלך פונטוס על מהלכיו של אנטיוכוס.
תחת שלטון רומא נהנתה משגשוג כלכלי מסוים כתוצאה ממסחר. עם התפלגות האימפריה הרומית עברה כלקיס, יחד עם כל יוון, לידי האימפריה הביזנטית, אז שימשה כמבצר ביזנטי מהמאה ה-6 לפנה"ס והלאה. משנת 1209 הייתה העיר תחת שלטון הרפובליקה של ונציה ונקראה נגרופונטה (הגשר השחור). בשנת 1470 עברה לידי האימפריה העות'מאנית, שהפכה אותה לעיר מחוז של פאשה וב-1688 ניסו הוונציאנים לכבוש אותה בשנית בכוח גודל, אך נכשלו. משנת 1830 השתייכה כלקיס, יחד עם כל אוויה, למדינת יוון המודרנית.
בתקופה המודרנית הכילה העיר כעשרת אלפים נפשות, ואוכלוסייה מעורבת של טורקים, יוונים וקהילה יהודית. רעידת אדמה ב-1894 הרסה חלקים גדולים מהעיר העתיקה וחומותיה.
מסילת רכבת אשר הוקמה ב-1904 על גבי גשר נע, וחיברה בינה ובין אתונה ופיראוס, נתנה לעיר תנופה כלכלית מחודשת. ב-1961 מנתה העיר כ-25,000 נפש וב-1981 מנתה העיר 44,847 תושבים.
בעקבות הרפורמה של בשנת 2011 היישוב אבלידה נכלל בתחום העיירה.
קווי המתאר של העיר המודרנית ומבנים בולטים
העיר מורכבת משני חלקים: החלק העתיק יותר מוקף חומות, ידוע בשם "הקאסטרו" של "קארה באבא" (מטורקית: "אבא השחור") וממוקם צמוד למצר אורופז. החלק המודרני יותר מהווה פרבר חיצוני לקאסטרו. בעוד החלק הפנימי שימש בעבר כגטו ליהודים ולמיעוט הטורקי, החלק החיצוני שימש בית בעיקר יוונים. חלק גדול מחומות העיר הפנימית נהרסו על ידי רעידת האדמה ב-1894, חלק נהרס בגלל ההתרחבות הטבעית של מיצר אורופז ולמעשה, חלקים נרחבים של החומה שניצבה בעבר על יד הים אינם קיימים כיום.
העיר בעלת חופי רחצה, בתי ספר, אולמות תרבות, בנקים, תחנת דואר, כיכרות, ומבני השלטון המקומי של מחוז המשנה.
יהודים
קדמוניות היהודים של יוספוס פלביוס מזכיר יישוב יהודי בעיר. לפי בנימין מטודלה היו בכלקיס בעת ביקורו קהילה של כ-200 יהודים שעסקה ביצור ובצביעת משי. בערך מתחילת שלטון הפרנקים, ובהמשך תחת שלטון ונציה, חויבו היהודים לגור בגטו המקומי ה"קאסטרו", ולשלם מיסים מיוחדים. ידוע על משפחה יהודית בשם קלומיטי, שרכשה אזרחות ונציאנית, ושאחד מבניה, דוד קלומיטי, במאה ה-15, היה בעל אחוזות וצמיתים יהודים. היהודים מילאו חלק חשוב בכלכלת העיר בימי הביניים, וסחרו גם עם הנמלים העות'מאניים וגם עם הנמלים הוונציאנים.
תחת שלטון העות'מאנים ירדה חשיבותה של הקהילה המקומית, מעט ממגורשי ספרד הגיעו אליה, ובכך השאירו את הקהילה בצביון המקורי שלה.
היהודים עסקו בתקופה זו בעיקר בפחחות, מכירת ירקות ופירות, ובתפירת בגדים. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בכלקיס כ-325 יהודים, פלישת הגרמנים הובילה רבים מהם לברוח להרים. בעוד חלק הצליח לברוח לארץ ישראל דרך טורקיה ולהינצל, חלק מהם נתפסו ונשלחו בשנת 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ. ב-1948 מנתה הקהילה כ-180 יהודים, ובשנת 1959 כ-122 נפש. כיום הקהילה מונה כ-20 משפחות.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית
מחלקת ההגנה של ארצות הברית (באנגלית: Department Of Defense, בקיצור: DOD) היא מחלקה פדרלית  בממשלת ארצות הברית האחראית לתיאום כל הסוכנויות והפונקציות העוסקות בביטחון הלאומי ובכוחות המזוינים של ארצות הברית ולפיקוח עליהם. בראש המחלקה עומד מזכיר ההגנה של ארצות הברית. מטה המחלקה ממוקם בפנטגון.
המחלקה מורכבת משלוש מחלקות משנה, אשר בראש כל אחת מהן עומד מזכיר אזרחי (מינוי של הנשיא באישור הסנאט): בין הסוכנויות של מחלקת ההגנה נכללים הסוכנות להגנה מפני טילים (MDA), הסוכנות לחקר פרויקטים הגנתיים (DARPA), סוכנות המודיעין הצבאית (ה-DIA), הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (NGA) והסוכנות לביטחון לאומי. המחלקה מפעילה גם מספר בתי ספר ומכללות.
תולדות המחלקה
במהלך שנת 1945, הוצעו על ידי הצבא, הצי והמטות המשולבים תוכניות ספציפיות להקמת מחלקת ההגנה. בהודעה מיוחדת לקונגרס ב-19 בדצמבר 1945, הציע הנשיא הארי טרומן ליצור מחלקה מאוחדת להגנה לאומית. ההצעה הוגשה לקונגרס באפריל 1946, אבל עוכבה בשימוע על ידי הוועדה לענייני הצי ביולי 1946, שהעלתה התנגדויות לריכוז הכוח במחלקה אחת. לבסוף, הציע טרומן הצעת חוק חדשה לקונגרס בפברואר 1947, שדן בה וביצע בה שינויים במשך מספר חודשים.
מחלקת ההגנה הוקמה ב-1947 על ידי יצירת מוסד להגנה לאומית עם מזכיר אחד כראש המחלקה שישלוט על מחלקת המלחמה (נוסדה בשנת 1789) ומחלקת הצי (נוסדה בשנת 1798 והחליפה את "חבר האדמירלים" שנוסד בשנת 1780). מחלקת חיל האוויר הוקמה גם היא כשירות חדש באותו זמן (היא הייתה חלק ממחלקת המלחמה כיוון שחיל האוויר האמריקני הונהג על ידי אדמירל חמישה כוכבים), ונעשתה לחלק ממחלקת ההגנה. המחלקה נועדה להפחית יריבות בין השירותים השונים שנחשבה כגורם שפגע ביעילות הצבאית האמריקנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-26 באפריל 1947 חתם טרומן על חוק הביטחון הלאומי של 1947, להקמת "המוסד הצבאי הלאומי" (National Military Establishment) שהחל לפעול ב-18 בספטמבר 1947, יום לאחר שסנאט ארצות הברית אישר את מינויו של ג'יימס פורסטל כמזכיר ההגנה הראשון. למוסד היו את ראשי התיבות האומללים "NME" (כאשר ההגייה היא כמו enemy - "אויב"), ושמה שונה ל"מחלקת ההגנה" (ובקיצור DOD או DoD) ב-10 באוגוסט 1949; בנוסף, ניתנה למזכיר ההגנה סמכות נוספת על שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים (צבא, צי, וחיל האוויר).
להשגת יעד של סטנדרטיזציה במוצרים צבאיים המשרד מנהל מערכת תקנים דוגמת MIL-STD-704.
לפני הקמת המוסד הצבאי הלאומי, הכוחות המזוינים של ארצות הברית היו נפרדים למחלקות שונות ברמת הקבינט ללא סמכות מרכזית אחת. חיל הנחתים האמריקני נשאר כגוף נפרד תחת מחלקת הצי, ומשמר החופים נשאר במחלקת האוצר ואחר כך במחלקה לביטחון המולדת, מוכן למעבר למחלקת הצי במהלך מלחמה מוכרזת (כפי שהיה בשתי מלחמות העולם).
ארגון
מחלקת ההגנה ממוקמת בפנטגון במחוז ארלינגטון, וירג'יניה, מחוץ לוושינגטון הבירה, לאורך נהר הפוטומק. היא כוללת את הצבא, הצי, חיל האוויר, חיל הנחתים, כמו גם סוכנויות לא קרביות כגון הסוכנות לביטחון לאומי והסוכנות למודיעין צבאי. התקציב השנתי של מחלקת ההגנה היה בקירוב 425 מיליארד דולרים ב-2006. סכום זה לא כולל עשרות מיליארדים בתקציבים נוספים (supplemental) שאושרו על ידי הקונגרס במהלך השנה, במיוחד עבור המלחמה בעיראק. ואינו כולל גם את ההוצאות של מחלקת האנרגיה על תכנון ובדיקת כלי נשק גרעיניים.
המבנה הפיקודי של מחלקת ההגנה מוגדר על ידי חוק גולדווטר-ניקולס משנת 1986. לפי החוק, שרשרת הפיקוד יורדת מנשיא ארצות הברית, דרך מזכיר ההגנה, אל המפקדים של הפיקודים הקרביים המאוחדים (COCOM) המפקדים על כל כוחות הצבא הנמצאים בתחום אחריותם. יושב ראש המטות המשולבים והמטות השונים אחראים על מוכנות הכוחות המזוינים של ארצות הברית ומשרתים כיועצים הצבאיים של הנשיא, אך אינם בשרשרת הפיקוד. על פי החוק יושב ראש המטות המשולבים הוא הקצין הבכיר ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
בזמן מלחמה, יש למחלקת ההגנה סמכות גם על משמר החופים; בזמן שלום, הסוכנות הזאת נמצאת בשליטת המחלקה לביטחון המולדת (DHS). לפני הקמת ה-DHS (לאחר פיגועי 11 בספטמבר), היה משמר החופים כפוף למחלקת התחבורה ולפני כן למחלקת האוצר. לפי הקודקס האמריקני, משמר החופים נחשב באופן קבוע כאחד מחמשת השירותים המזוינים של ארצות הברית. בזמן מלחמה מוכרזת (או לפי הוראה מהקונגרס), פועל משמר החופים כחלק מהצי; השירות לא היה תחת חסות הצי מאז מלחמת העולם השנייה, אולם חייליו שירתו במלחמות ובעימותים מאז בעוד שהשירות עצמו לא הועבר לצי.
התקציב
תקציב בסיס זה התקציב לפני בונוסים מיוחדים שהמחלקה מקבלת, שנועד למימון הרכש השגרתי, המשכורות והפנסיה ובעצם התפקוד ה'רגיל' של המחלקה.
מבנה המחלקה
בשנת 2003 הועברה מערכת התקשורת הלאומית (National Communications System, NCS) אל המחלקה לביטחון המולדת, אולם רק לשם מטרות מנהל. מערכת התקשורת הלאומית עדיין מרכזת את פעילויותיה בתוך מחלקת ההגנה, כיוון שמשאבי האנוש הנדרשים על ידי (לדוגמה: מחלקות צבאיות) עדיין נמצאות בתחום מחלקת ההגנה, או למטרות תחזוקה שוטפת.
Heart, Mind and Soul
Heart, Mind and Soul הוא האלבום היפני הראשון של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-22 במרץ 2006, והגיע למקום 25 בדירוג השבועי על פי אוריקון (דירוג רשמי על פי מכירות ביפן) כשמכר 9,554 עותקים בלבד.
שלמה ריסקין
הרב שלמה הכהן ריסקין (נולד בכ' באייר ה'ת"ש, 28 במאי 1940) הוא הרב לשעבר של המועצה המקומית אפרת ומייסד מוסדות אור תורה סטון. מרבני האורתודוקסיה המודרנית שבציונות הדתית.
ביוגרפיה
נולד בברוקלין שבניו יורק. למד בישיבה יוניברסיטי וקיבל הסמכה לרבנות מהרב יוסף דוב סולובייצ'יק. בשנים 1963–1977 לימד תנ"ך ותלמוד בישיבה יוניברסיטי ושימש רב של בית הכנסת לינקולן סקוור, הסמוך למרכז לינקולן שבמנהטן. בשנת 1975, הוא הקים, יחד עם הרב פנחס באק, את הישיבה התיכונית "מתיבתא אור תורה" בריברדייל שבניו יורק.
משנות 1964 היה פעיל במחאה למען יהדות ברית המועצות, לצד יעקב בירנבאום. הוא רתם לעניין את קהילתו. בסתיו 1970 נסע בעקבות בקשה של הרבי מלובביץ' וראש נתיב נחמיה לבנון לברית המועצות, כדי להקים ישיבות ואולפנים מחתרתיים ללימוד עברית. בשהותו שם שמע על משפטי לנינגרד שהתנהלו באותה עת נגד מי שניסו לחטוף מטוס כדי לברוח מברית המועצות. הוא הקליט את דיווחיהם. לאחר ששב לארצות הברית תורגמו ההקלטות ופורסמו. פרשה זו סייעה לדחיפת 'תיקון ג'קסון-ואניק' שהתנה שיפור ביחסים הכלכליים בין ארצות הברית וברית המועצות בהקלת הרדיפות מעל היהודים.
בשנת 1983 עלה ארצה יחד עם מספר משפחות מקהילתו בניו-יורק כדי להתיישב באפרת שבגוש עציון. למן היווסדה ועד 2020 כיהן הרב ריסקין כרבה של אפרת. ייסד את מוסדות "אור תורה סטון", הכוללים את אולפנת "נווה חנה" שבגוש עציון, הישיבה התיכונית "נווה שמואל", התיכון "דרך אבות" שבאפרת, מדרשת לינדנבאום, עמותת יד לאישה, מכון עמיאל, המכון להכשרת טוענות רבניות, כולל תורת יוסף וישיבת מחנים. הוסמך לרבנות עיר על ידי הרבנים שלמה גורן, אברהם שפירא, שלום משאש, שאול ישראלי ויצחק קוליץ.
בשנת תשמ"ד (1984) העניקה לו מועצת הרבנות הראשית כושר לרבנות עיר . כשלושים שנה לאחר מכן, בקיץ תשע"ה (2015), כאשר הגיע הרב ריסקין לגיל 75, העמידה המועצת קשיים בפני הארכת כהונתו, לאחר שחלק מחבריה הביעו ביקורת על עמדותיו הליברליות. לאחר שהיועץ המשפטי של הרבנות הבהיר כי הנימוק הרלוונטי היחיד המאפשר סיום כהונה בגיל זה הוא מצבו הבריאותי של הרב, האריכה המועצה את כהונתו תוך שהיא מביעה מורת רוח מעמדותיו.
בשנת 2018 הוענק לו פרס בוני ציון בתחום החינוך. בתחילת חורף ה'תשע"ט פרש מתפקידו כנשיא מוסדות אור תורה סטון ומינה למחליפו את הרב ד"ר קנת ברנדר. בשנת 2020 פרש לגמלאות והפסיק את כהונתו כרב היישוב אפרת.
חיים פרטיים
נשוי לוויקי ולהם ארבעה ילדים.
אידאולוגיה
בציבור הדתי-לאומי נחשבת השקפת עולמו של הרב ריסקין פתוחה וחדשנית. הוא מגדיר את עצמו כפמיניסט, "אך עם הגבולות של ההלכה". הרב ריסקין הקים את ארגון יד לאישה המסייע לעגונות ולמסורבות גט ויזם את שילובן של נשים כטוענות רבניות בבתי הדין הרבניים. בשנת 2015 היה הרב האורתודוקסי המקומי הראשון שמינה אישה לתפקיד רבני רשמי למחצה של "מנהיגה רוחנית".
הרב ריסקין מנהל את המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי באפרת, בשותפות עם הכומר האוונגליסטי ג'ון הייגי מטקסס. במסגרת פעילות המרכז הושקה במרץ 2015 יוזמת "יום הלל" שבה מוזמן העולם הנוצרי לדקלם את תפילת ההלל (תהילים קי"ג-קי"ח) ביום העצמאות של ישראל, עם העם היהודי.
סטיבן ספילברג
סטיבן אלן ספילברג (באנגלית: Steven Allan Spielberg; נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא במאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי-אמריקאי. זוכה שני פרסי אוסקר לבמאי הטוב ביותר ושני פרסי גלובוס הזהב.
ספילברג הוא אחד מהבמאים המצליחים והמוערכים ביותר בתולדות הוליווד בכל הזמנים. הפקותיו מגוונות: משוברי קופות נוסחתיים, שגיבוריהם הם דינוזאורים ממוחשבים ("פארק היורה"), עד יצירה בת שלוש שעות המצולמת בשחור לבן ומציגה את השואה ("רשימת שינדלר"). בשנת 2004 תואר, בין השאר מעל דפי מגזין הבידור "פרמייר", כאישיות המשפיעה ביותר בהוליווד. זכה פעמיים בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, עבור הסרטים "רשימת שינדלר" ו"להציל את טוראי ריאן". הצלחותיו הקולנועיות באו לידי ביטוי גם במימד הכלכלי. לפי מגזין פורבס, מוערך הונו בכ-3.6 מיליארד דולר (נכון לספטמבר 2018).
נעוריו ותחילת דרכו
ספילברג נולד בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית למשפחה יהודית. הוריו היו ארנולד ספילברג (1917–2020), מהנדס חשמל במקצועו, וליאה אדלר (לבית פוסנר) (1920–2017) שהייתה בעלת מסעדה ופסנתרנית. הם העניקו לו, יחד עם שמו הידוע, את השם היהודי "שמואל". מילדותו אהב לצפות בקולנוע וליצור קולנוע, צילם עם חבריו סרטי 8 מ"מ עוד בהיותו נער (סרטים אלו צורפו כתוספת לגרסת ה-DVD של "להציל את טוראי ריאן"). ב־1968, כשהיה בן 21, הציג את סרטו הקצר הראשון. הוא החל בעבודה בטלוויזיה, וביים מספר סרטי וסדרות טלוויזיה, לרבות כמה מפרקי "קולומבו" (סדרה בלשית בה כיכב פיטר פאלק). ב־1971 הציג את סרטו הראשון באורך מלא - "Duel" (דו-קרב באנגלית). הסרט צולם במקור לטלוויזיה, ולא הוצג על מסך הקולנוע בארצות הברית. הסרט, באורך של 73 דקות, הציג את השחקן דניס ויבר כאיש תמים הנקלע לכביש באזור שומם, ונרדף על ידי משאית ענקית ומסתורית. כבר בסרט זה הציג כמה מאיכויותיו כבמאי, והסרט הפך לסרט פולחן עם השנים. לאור הביקורות המוצלחות ספילברג נשלח לצלם עוד מספר סצנות, הסרט הוארך והוקרן ב-1972 בהקרנות מסחריות על מסכי הקולנוע באירופה. אחותו היא התסריטאית אן ספילברג.
סרטי הקולנוע הראשונים
לאחר הצלחתו של "Duel" החל ספילברג לעבוד בתעשיית הקולנוע. סרטו הראשון היה "שוגרלנד אקספרס" בכיכובה של גולדי הון, בסרט אשר התבסס על מקרה אמיתי - אסיר נמלט ואשתו יצאו לקבל חזקה על בנם שנמסר לאימוץ. סרט זה זכה בהצלחה בביקורת ובקופה שאפשרה לו להתקדם לעבר הפרויקט הבא - "מלתעות", סרט אימה על פי ספרו של פיטר בנצ'לי. בסרט מתוארת עיירת נופש קטנה הנרדפת על ידי כריש ענק. זו הייתה הצלחתו הקופתית הגדולה הראשונה של ספילברג, והכנסות הסרט עלו על מאה מיליון דולר.
כבר בסרטים אלה ניכרים המרכיבים אשר יהפכו ל"נוסחה" של ספילברג, עליה יחזור שוב ושוב בצורות שונות בהצלחה רבה - ההתמודדות עם גורם גדול מהחיים ועל-טבעי (המשאית ב-"Duel", הכריש ב"מלתעות", הדינוזאורים ב"פארק היורה" ואלוהים עצמו ב"שודדי התיבה האבודה"), מוסר ההשכל לפיו אל לו לאדם להתערב יתר על המידה במעשי הבריאה ("פארק היורה", "שודדי התיבה האבודה", ואפילו "דו"ח מיוחד" בו נכשל ניסיון למנוע פשעים באמצעות קריאת מחשבות), הצגת הגיבור כ"כל אדם" אמריקני (הבלטת מלחמתו בגורם זר - כריש, חייזרים, נאצים, דינוזאורים. כולם לא אמריקנים או אף אנטי-אמריקנים), שחזור מדויק של אלמנט טבעי או תקופתי יוצא דופן (הצגת דמויות "אמיתיות" של כריש ענק, דינוזאורים, חייזרים, או אף נאצים "אמיתיים" ב"שודדי התיבה האבודה" וב"אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון"), תוך שימוש נרחב באפקטים מיוחדים.
מרכיבים אלו שוכללו בסרטו הבא "מפגשים מהסוג השלישי" בו פוגש הגיבור הכול אמריקני ריצ'רד דרייפוס חייזרים, תוך שהוא נאבק בממסד המנסה למנוע ממנו את הפגישה. גם סרט זה היה להצלחה קופתית וזכה למעמד של "סרט פולחן" אצל אוהבי המדע הבדיוני.
לאחר סרט זה נתקל ספילברג בכישלונו הראשון, קומדיית המלחמה "1941".
ספילברג בשיאו
לאחר כישלון "1941" ביים ספילברג מספר להיטי ענק, אשר ביססו את מעמדו כבמאי מוביל בהוליווד מבחינת הפופולריות והרווחיות של סרטיו. "שודדי התיבה האבודה" (הראשון בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס), "אי.טי. - חבר מכוכב אחר", ו"פולטרגייסט" מילאו את אולמות הקולנוע בשנות השמונים, וכך עשה "פארק היורה" בשנות התשעים. סרטים אלו מהווים בידור הוליוודי טהור, בעלי עלילה מהירה, אפקטים מרשימים, ופונים אל טווח גילים רחב.
ניסיונותיו ליצור סרטים בעלי עומק, החלו עם "הצבע ארגמן", ו"אימפריית השמש", פנו לקהל מבוגר יותר ועסקו בנושאים חברתיים קשים, כגון היחס אל האוכלוסייה האפרו-אמריקנית.
שני סרטיו המשמעותיים ביותר מבחינה זו הם "רשימת שינדלר" שבו הציג את סיפורו של אוסקר שינדלר, תוך שחזור של החיים בגטו, והשמדת היהודים במחנה העבודה פלאשוב, ו"להציל את טוראי ריאן" אשר כלל סצנת פתיחה מרשימה וארוכה ששחזרה באופן מרשים את הפלישה לנורמנדי במלחמת העולם השנייה. שני סרטים אלו זיכו אותו בפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר (הראשון עבור הבמאי לאחר למעלה מ-20 שנות יצירה ולאחר 5 מועמדויות לבמאי הטוב ביותר ו-7 מועמדויות לסרט הטוב ביותר), אך נותרו יצירות שנויות במחלוקת מבחינה קולנועית וערכית.
בשנת 2005 ביים את הסרט "מינכן", המספר על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן 1972 ועל חיסול המחבלים בידי סוכני המוסד וצילומיו נותרו חשאיים. שמו הראשון שהוצע היה "נקמה", אך שונה (וזאת עקב חשש מצד חברות ההפקה וספילברג עצמו כי יעורר זעם מצד אנשים רבים) ל"מינכן". הוא דחה את הביקורת שנמתחה מצד גורמים בישראל על האפיון ההומני של המחבלים בסרט, וטען שרצה להעלות דילמות בעניין התגובה לטרור.
מדי פעם היו לספילברג תקופות בהן יצירותיו לא זכו להצלחה רבה בקופות ואף נכשלו, או שקיבלו ציונים נמוכים מצד מבקרי הקולנוע; (הבולט שבהם הוא הסרט "הוק", על פיטר פן שהתבגר), אך אלו לא פגעו במעמדו הרם והייחודי כבמאי מוביל ומוערך.
בשנת 2022 יצא סרטו הסמי-אוטוביוגרפי "הפייבלמנים" המתאר את ילדותו ונעוריו, האהבה לקולנוע ואת סיפורו המשפחתי. הסרט מבוסס על חייו, גם אם לא במדויק. בן דמותו נקרא "סמואל" - זהו שמו היהודי של ספילברג. ספילברג הקדיש את הסרט להוריו - לאה וארנולד.
הפקה
בנוסף לבימוי, ספילברג עוסק בהפקת סרטים. הפקת סרטי הנפשה (בין היתר הלהיט "מי הפליל את רוג'ר ראביט"), אך גם שוברי קופות כמו "בחזרה לעתיד" ו"פארק היורה 3". הוא שותף בבעלות באולפני "דרימוורקס" (האחראי לסרטים מצליחים כמו "נסיך מצרים", "מרד התרנגולים" ו"שרק"). בשנת 2006 הפיק את הסרט "מכתבים מאיוו ג'ימה" בבימויו של קלינט איסטווד.
ספילברג הפיק מספר סדרות הנפשה מצליחות עבור חברת האחים וורנר, כמו "עלילות טייני טון", "אנימניאקס", "פריקזויד" ו"פינקי והמוח" (שהפכה לסדרת קאלט בקרב מעריצים). בסדרה "אנימניאקס" שודר מערכון עם קריצה עצמית ובו גיבורי הסדרה עוזרים למיכלאנג'לו לצבוע את תקרת הקפלה הסיסטינית. הצייר הדגול משוכנע שחבר הליצנים שמסביבו הרס הכול כשהוא רואה שבמרכז התקרה, בציור המפורסם שבו נוגעים אצבעות האדם והאלוהים, מופיע אי. טי. במקום אלוהים. אולם כאשר האפיפיור מגיע לצפות בתקרה, הוא מביע שביעות רצון. אז מסתבר לצופים שהאפיפיור הוא ספילברג בעצמו, "הסוד להצלחה הוא להכיר את הקהל שלך", מסכמים גיבורי הסדרה.
לקח חלק בהפקת הסדרה "Halo" סדרת לייב אקשן המבוססת על זיכיון משחקי הווידאו Halo, והיא תעלה במהלך שנת 2022 בשירות הסטרימינג של פרמאונט+. ספילברג הוא כן משמש כמפיק בפועל של סדרת המלחמה "אדוני האוויר" שתעלה גם במהלך שנה זו ברשת אפל TV פלוס.
בצד השני של המצלמה הופיע ספילברג מספר פעמים בהופעת קמע בתפקידי אורח קומיים, או כניצב הנראה לשנייה או שתיים, הן בסרטים שביים בעצמו כמו "אינדיאנה ג'ונס" ו"העולם האבוד" והן בסרטים שהפיק או שביימו או הפיקו ידידיו, כמו "גרמלינס" או "האחים בלוז" (בו שיחק תפקיד של פקיד במשרד השמאי המחוזי בסצנה הנמשכת כדקה).
חיים אישיים
ספילברג הצהיר בעבר כי הוא לוקה בתסמונת אספרגר.
ספילברג הצהיר מספר פעמים שהוא גאה במוצאו היהודי ויצא להגנת ישראל פעמים רבות ובין היתר מחרים את תנועת BDS ומסרב להופיע או להיפגש בפני פעילים או מנהיגים אנטישמים או אנטי ציונים. כיהודי הוא מרבה לעסוק בתולדות עם ישראל. אחד מסרטיו, "רשימת שינדלר", עוסק בהצלת יהודים בשואה על ידי חסיד אומות העולם, אוסקר שינדלר. ספילברג מממן את קרן השואה "הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה", אשר עוסק בתיעוד עדויות ניצולי השואה. סרטים נוספים שלו העוסקים ביהודים הם "פייבל והחלום האמריקאי", "מינכן", ועוד. בנוסף מממנת קרן מטעמו חלק ניכר מפעילות ארכיון ספילברג באוניברסיטה העברית.
ספילברג היה נשוי לשחקנית איימי אירווינג בין השנים 1985–1989, בהסדר הגירושין הוא העניק לאירווינג 100 מיליון דולר. לפי ההסדר, ספילברג ואירווין חולקים באחריות ובטיפול בבנם המשותף, מקס סמואל. לאחר כישלון נישואין אלו, ספילברג פיתח מערכת יחסים עם השחקנית קייט קאפשו אשר שיחקה בסרטו "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור", הם נישאו ב-12 באוקטובר 1991 לאחר שקאפשו התגיירה לטובת הנישואים. הם הבעלים של ארבעה בתים ברחבי ארצות הברית.
לספילברג שבעה ילדים:
הצלחת הסרטים בעולם
כמה מסרטיו של ספילברג מדורגים ברשימת 100 הסרטים המצליחים ביותר בכול הזמנים, בדרוג על פי רמת ההכנסות (דירוגם לא הובא כאן משום השינוי בדירוג הסרטים בכול פעם שיוצא למסכים שובר-קופות). הסכום הנמוך ביותר ברשימה עומד על כ-380 מיליון דולר. נכון לאפריל 2018, ספילברג הוא הבמאי היחיד שסך ההכנסות מסרטיו מגיע למעל 10 מיליארד דולר.
אופל קדט C
אופל קדט C (בגרמנית: Opel Kadett C) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1973–1979 בגרמניה ובלגיה.
אקצ'ה (מטבע)
אקצ'ה (בטורקית: Akçe; בטורקית עות'מאנית: آقچه) היה מטבע באימפריה העות'מאנית עשוי כסף. במשך תקופות ארוכות היה יחידת הכסף העיקרית באימפריה העות'מאנית.
תוכון זהוב-פלומה
תוכון זהוב-פלומה (שם מדעי: Leptosittaca branickii) הוא מין של תוכי דרום אמריקאי החי ביערות גשם ומצוי בסכנה בטבע. מין זה הוא היחידי בסוגו. קרובי משפחתו הם מיני האמזונה (Amazona) ותוכי הקוניור (Aratinga).
מאפיינים
אורך תוכי ירוק זה 30 ס"מ. הוא בעל נוצות ירוקות ובעל בטן זהובה וזנב כתום כשהכנפיים ירוקות כהות מעט עם קצוות אדומים. הראש גם ירוק עם פס גדול צהוב מתחת העיניים הורודות והמקור והרגליים אפורים. אין הרבה הבדל בין הזכרים לנקבות.
אקצ'ה (מטבע)
הרכב המתכת והשווי
בשנים הראשונות להטבעתו הייתה מתכת האקצ'ה בדרגת טוהר טורקית של 900 אָיָר (טורקית: ayar). אך בחלוף הזמן פחתה איכות המתכת עד דרגת טוהר של 465 אָיָר. לשם ציונה של דת האימפריה היו חקוקים על צדה האחד של המטבע השהאדה ושמם של ארבעת ח'ליפי האסלאם (הראשידון), ואילו בצדו השני (צד שמאל) הוטבע שמו של סולטאן התקופה (בתקופת בין המלכים נזכר על גבי המטבע גם שמו של טימור לנג, אך לימים הוסר ממנה.) תקופה ארוכה שלושה מטבעות אקצ'ה היו שווים לפארה אחד. 120 מטבעות אקצ'ה היו שווים למטבע אחד של קורוש. הקורוש היה יחידת החישוב (יחידת מטבע המשמשת כבסיס אחיד לחישוב מחירים) שמילאה את מקומו של האקצ'ה. בשנת 1870 הוחלף הקורוש בלירה.
תוכון זהוב-פלומה
מאפיינים
התוכי מצוי בטבע ביערות גשם הרריים טרופיים (בייחוד של עצי Podocarpus), ממזרח להרי האנדים בעיקר באקוודור, קולומביה ופרו.
אקצ'ה (מטבע)
הרכב המתכת והשווי
אף שבראשיתן לא צוין התאריך על גביהן, הרי שבימי הסולטאן באיזיט הראשון החלו להטביעו על גבי המטבעות.
תוכון זהוב-פלומה
מאפיינים
תוכי זה מצוי בסכנה בטבע עקב אובדן היערות בהם הוא חי.
אקצ'ה (מטבע)
הרכב המתכת והשווי
בניית מסגד סולימאן באיסטנבול מומנה בכ-59 מיליון מטבעות אקצ'ה, בשנת 1550. סכום נכבד זה היה שווה באותה העת ל-700,000 דוקאטים (מטבע אירופי ונציאני) בזהב.
פנים רבות לאמת
פנים רבות לאמת (באנגלית: Luce) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019, בבימויו של הבמאי הניגרי ג'וליוס אונה, מתוך תסריט מאת אנה וג'יי.סי לי. בסרט מככבים נעמי ווטס, אוקטביה ספנסר, קלווין הריסון ג'וניור, נורברט ליאו בוץ וטים רות'. הקרנת הבכורה העולמית נערכה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-27 בינואר 2019 ויצא להקרנות מסחריות ב-2 באוגוסט 2019, על ידי NEON ו-Topic Studios. הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים ששיבחו את הופעות השחקנים ובימויה של אונה.
עלילה
מחוז ארלינגטון, וירג'יניה. לוס הוא כוכב אתלטי בקבוצת הספורט של התיכון, שאומץ על ידי פיטר ואיימי מאריתריאה כנער צעיר.
סיכון כפול
סיכון כפול (באנגלית: double jeopardy) הוא מצב משפטי בו אדם מועמד פעמיים לדין על אותה עבירה תוך קיום מערך עובדות זהה; במקומות רבים בעולם מצב זה אסור על פי כללי המשפט הפרוצדורלי – כלומר, אין להעמיד אדם למשפט פלילי בגין אותה עבירה יותר מפעם אחת. זוהי זכות העומדת לצדו של הנאשם, ונחשבת לחלק ממטריית ההליך הנאות. עקרון הסיכון הכפול מקורו, בין השאר, בדוקטרינת מעשה בית דין, שעיקרה איסור שינוי תוצאתו של עניין שכבר נדון.
פנים רבות לאמת
עלילה
בשיעור של הרייט היא נוזפת בתלמיד בשם דשון על כך שלא הקשיב במהלך השיעור שלה בנושא חוקי הגזע, מכנה את הנושא "חיים או מוות" עבור מישהו כמוהו. דשון עוזב בכעס את הכיתה ולוס לא מצליח לנחם אותו.
הרייט מתקשרת לאיימי ומבקשת ממנה להיפגש בבית הספר. היא מראה לאיימי מאמר שלוס כתב למשימה בה התבקש בכיתה לכתוב מנקודת מבט של דמות היסטורית. היא מגלה דאגה שלוס בחר בפרנץ פאנון, מהפכן פוליטי שטען כי ניתן להתגבר על קולוניאליזם באמצעות אלימות. הרייט רואה בזה דגל אדום מאחר שלוס היה ילד חייל לפני שהגיע לאמריקה, ומישהו כמוהו שכותב את זה יכול לגרום לצרות. הרייט גם אומרת לאיימי שהיא עברה בארון הבגדים של לוס ומצאה תיק מלא זיקוקים לא חוקיים.
סיכון כפול
ארצות הברית
סיכון כפול עומד במרכז עלילת המותחן שובר הקופות "סיכון כפול" משנת 1999.
פנים רבות לאמת
עלילה
בחדר ההלבשה תופס לוס את חברו קורי ונכנס לקטטה עם חבר צוות אחר בשם קני, על כך שקני כביכול מפיץ סוד. כאשר הקרב מופסק, קורי מזהיר את לוס שהמצב תלוי בו. איימי מציגה לפיטר את הנייר ואת שק הזיקוקים, אך מסכימה שלא להתעמת עם לוס בתקווה שיצליח להתקדם. במהלך ארוחת הערב המשפחה משוחחת שוב על הרייט. לוס מאשים אותה בכך שהיא מייחדת סטודנטים כדי להבהיר נקודה. לדוגמה, לכאורה, חברתה לכיתה, סטפני קים, עברה התעללות מינית במסיבה בזמן שהייתה שיכורה, והרייט לעיתים קרובות משתמשת בסטפני כדוגמה לאישה שהיא קורבן. במקרה של לוס, הוא הדוגמה המבהיקה של הרייט לתלמיד שחור כוכב, שזה לא איך שהוא רוצה להיראות, בטענה שהוא לא רוצה להיות סמל להמונים. פיטר מנסה להעלות רמזים על פעילותו החשודה של לוס, אך נראה שלוס אינו יודע על מה פיטר מדבר. מאוחר יותר, לוס מוצא את הנייר והזיקוקים הנסתרים. כשהוא חושד שהרייט זוממת משהו, הוא מוצא אותה בפייסבוק ורואה שיש לה אחות.
סיכון כפול
ארצות הברית
ארצות נוספות בהן קיים איסור חוקתי, בין אם מלא או חלקי, על סיכון כפול הן קנדה, הודו ומקסיקו.
ישראל
בישראל מוסדר עקרון הסיכון הכפול באופן חלקי בלבד, בסעיף 5 לחוק סדר הדין הפלילי (נוסח משולב), התשמ"ב-1982:
פנים רבות לאמת
עלילה
הרייט ומנהל בית הספר טאוסון מגיעים לתרגול דיבייט בו לוס פועל כתובע. במהלך התרגול, לוס מנהל דיון מתוח עם הרייט על זכותו של התלמיד לפרטיות.
סיכון כפול
ישראל
הוראת חוק זה מאמצת את עקרון הסיכון הכפול באופן חלקי, שכן היא דורשת מצב בו המשפט הראשון הסתיים בזיכוי או בהרשעה. אם נפסק הדיון הראשון בשלב מוקדם יותר, לא תעמוד ההגנה לנאשם, דהיינו, שההגנה לפי סעיף זה היא חלקית ומתמצית בטענה "כבר זוכיתי/הורשעתי".
העיקרון הכללי של הגנת "כבר נשפטתי", דהיינו "הועמדתי לדין", ללא קשר לתוצאות המשפט ואופן סיומו, טרם התקבל בפסיקה הישראלית, אך זו איננה שוללת את האפשרות להעלותה. אדרבא, בכל הפעמים שהטענה הועלתה היא נדונה ונדחתה לגופו של עניין.
פנים רבות לאמת
עלילה
פיטר ואיימי מתעמתים עם לוס על ההערה שהשמיע, בתוספת הזיקוקים שהיו בארון הבגדים שלו. הוא מסביר שחברי הקבוצה חולקים את אותם תאים, כך שהזיקוקים לא שייכים לו. פיטר חושב שלוס משקר להם, בעוד שאיימי אינה בטוחה במה להאמין.
בהמשך יוצא לוס בריצה ובסופו של דבר הולך לביתו של קני. הם מדברים על המצב עם קורי וסטפני, וקני מעיר כי לוס ודשון הם שני סוגים שונים של גברים שחורים. לוס חוזר הביתה לאיימי שמתנצלת ומגנה את מעשיה של הרייט שרק מתנכלת ללוס.
הרייט מסייעת לאחותה רוזמרי, הסובלת מהפרעת אישיות. השתיים יוצאות לקניות במכולת והם נתקלים בלוס. הוא מציג את עצמו בפני רוזמרי ונחמד כלפיה, אף כי להרייט לא נוח מזה שהוא מדבר איתה. מאוחר יותר באותו לילה, הרייט מוצאת את ביתה מלא זבל.
איימי נפגשת עם סטפני קים בבית קפה. סטפני מעלה שהיא ולוס נהגו לצאת לדייט, משהו שאיימי מעולם לא ידעה. סטפני מתארת באי נוחות את התקיפה המינית במסיבה על ידי כמה נערים, אך מכחישה את מעורבותו של לוס.
איימי הולכת הביתה לפיטר. פיטר מתעקש שהוא לא יכול להתעלם מכך שלוס מסתיר משהו. בינתיים לוס הולכת לבית הספר כדי לתרגל נאום ושומעת מסטפני שהיא נפגשה עם אמו.
הרייט לבד בבית. היא עוברת בביתה ומוצאת שחיה הותזה על חלונה בגרפיטי. סטפני מגיעה לביתה כדי לומר לה שלוס תקף אותה מינית. הרייט מדווחת על כך לטאוסון, ואיימי ופיטר מתבשרים על כך. איימי מתעמתת עם לוס עם מה שעשה אולי לסטפני. שלושתם הולכים לבית הספר להיפגש עם הרייט וטאוסון. הרייט שואלת היכן לוס היה בלילה הקודם. הוא אומר שהוא היה עם חברים ויש לו סרטון בטלפון שלו כדי להוכיח את זה, אף על פי שהוא מהסס להראות מכיוון שרואים בו את חבריו מעשנים סמים. לאחר מכן, הרייט חושבת שלוס שלח את סטפני לביתה כדי לספר לה על ההאשמה. כשהרייט מעלה את עניין הזיקוקים לאיימי, איימי משקרת ואומרת שהיא לא יודעת דבר על הזיקוקים, אפילו אומרת לטאוסון שהרייט הלכה אחריה במכוון. טאוסון מקבל זאת והפגישה מסתיימת לאחר שסטפני עוזבת אף על פי שהרייט רוצה שהיא תדבר עם הוריו של לוס.
בלילה מתפוצץ צרור זיקוקים בתוך הכיתה של הרייט. הרייט נפגשת עם טאוסון ונאמר לה שהיא מפוטרת בגלל חשד כבד כלפיה. לאחר שנודע לה על האירוע, איימי רצה הביתה למצוא את הזיקוקים, רק כדי לגלות באימה שהם נעלמו. פיטר מאמין שלוס היה מעורב, אך איימי מתעקשת נואשות להאמין שזה לא נכון ולשמור על בנה.
אליס לידל
אליס פלזנס לידל (לימים: הרגריבס (Hargreaves), בשם מלא באנגלית: Alice Pleasance Liddell; 4 במאי 1852 - 16 בנובמבר 1934) הייתה ההשראה לדמות הגיבורה מ"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", ספרי הילדים הקלאסיים שכתב לואיס קרול.
פנים רבות לאמת
עלילה
לוס הולך לבקר את הרייט בביתה. ברור שהיא לא שמחה לראות אותו, אבל הוא מגלה לה כיצד הרסה את הקריירה האתלטית של דשון ואיך העלתה את לוס על הגרדום. הרייט מגנה על עמדתה, אך לוס חושב שכל מה שהיא עשתה זה לייצג סטראוטיפ. היא מצווה עליו לצאת מביתה. בחוץ, איימי עוקבת אחר לוס למחבוא בו הוא נפגש עם סטפני לקיים עמה יחסי מין. סטפני רואה את איימי מחוץ לחלון אך אינה מגיבה. איימי מבינה באימה ששניהם ככל הנראה קשרו קשר להפיל את הרייט. כשאיימי חוזרת הביתה למקום בו הסתירה את הזיקוקים, לוס חוזר עם שקית נייר. בפנים יש דג זהב שהוא רוצה לשמור כחיית מחמד. השניים מתחבקים בדמעות.
אליס לידל
ביוגרפיה
לידל נולדה להנרי ג'ורג' לידל (שהיה הדיקן בקולג' בו לימד לואיס קרול) וללורינה האנה.
פנים רבות לאמת
עלילה
לוס נואם בבית הספר. הוא מתאר מה היה שמו אחרי שאומץ, כשהוריו בחרו ב"לוס" מכיוון שמשמעותו "אור". הוא אומר לכולם שהוא בר מזל שיש לו את איימי ופיטר כהורים.
אליס לידל
ביוגרפיה
משפחת לידל הייתה בקשר עם לואיס קרול מאז שאליס הייתה בת ארבע. לואיס קרול היה מבלה שעות רבות עם אליס ועם אחיותיה לורינה (הבכורה) ואדית (צעירה מאליס). הוא נהג לצאת איתן לטיולים, לספר להן סיפורים ואף צילם צילומים רבים שלהן.
במסגרת חגיגות המאה להולדתו של קרול, שחזרה לידל את חוויותיה מאותה תקופה: "הוא היה מספר לנו סיפורים ומוסיף להם איורים בעיפרון או בעט, שאותם שירבט תוך כדי סיפור. כשהיינו מאושרות ומשועשעות לגמרי מסיפוריו, הוא היה מציב אותנו בתנוחה מסוימת וחושף את לוחות הצילום, לפני שהלך הרוח הנכון יחלוף... ציפינו בכליון עיניים לשעות המאושרות בדירתו של המרצה למתמטיקה".
פנים רבות לאמת
הפקה
בנובמבר 2017 הוכרזו נעמי ווטס, אוקטביה ספנסר, קלווין הריסון ג'וניור טים רות' כחלק מצוות השחקנים של הסרט, כשג'וליוס אונה ביים. בדצמבר 2017, בריאן בראדלי הידוע גם בשם סטר הצטרף לצוות השחקנים.
אליס לידל
ביוגרפיה
עוד קודם לכן, הקשר של לידל עם קרול נותק כמעט לחלוטין בצורה פתאומית למדי בחודש יוני 1863. כשנתן לה את כתב היד, אמר קרול שלידל "השתנתה מאוד וכלל לא לטובה - מן הסתם עוברת את שלב המעבר המביך הרגיל". רוב קשריו עם הילדות הידידות נותקו בשלב זה פחות או יותר, אך הקשר עם אליס היה טעון יותר והפסקתו פתאומית יותר.
לאחר שניהלה רומן עם הנסיך לאופולד, דוכס אולבני, שנפסק בשל דרישתה של אימו ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת שהוא יתחתן רק עם בת אצולה התחתנה לידל עם רג'ילנד הרגריבס. החתונה נערכה ב-15 בספטמבר 1880. רוב הביוגרפים של קרול מסכימים כי החתונה הייתה טרגדיה עבורו. הוא לא נכח בה, אם כי שלח לזוג הטרי מתנה, וכשהוציא לאור את "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה" הסיר את תמונתה מהשער האחורי של הספר. בהתכתבויות ביניהם, שעסקו לרוב בעניינים טכניים הנוגעים לספרי אליס או בעותקים מספריו ששלח קרול ללידל, הם כינו זה את זה "גב' הרגריבס" ו"הסופר". גם מכירתו של כתב היד המקורי של הספר לאחר מותו של קרול לימדה על יחסה הקריר אליו.
בהמשך חייה חוותה לידל טרגדיות אישיות: שניים משלושת בניה, אלן וליאופלד, נהרגו במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן מת גם בעלה, ב-1926, והיא נשארה בודדה. בנה הצעיר קריל בילה בלונדון את מרבית זמנו וחי חיים פזרניים. לבסוף התחתן, עבר ללונדון ולא שב לאחוזת משפחתו.
לקראת סוף חייה, בשנת המאה להולדתו של קרול, היא קיבלה תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת קולומביה והתראיינה לכלי התקשורת בארצות הברית. לאור ההתעניינות הרבה שזכתה לה בביקורה בארצות הברית, כתבה לידל שהיא "עייפה מלהיות אליס בארץ הפלאות".
היא מתה ב-1934, בגיל 82.
קשרה עם קרול
יחסיה של לידל עם קרול היו מורכבים ביותר וזכו לאינספור ניתוחים מצדם של חוקרים רבים. קיימת השערה רווחת לפיה קרול היה מאוהב בלידל, השערה המקובלת על רבים מהחוקרים אך לא על כולם. ידוע בוודאות שהקשר ביניהם היה הדוק, ושנותק כמעט לחלוטין בצורה פתאומית למדי בחודש יוני 1863. קשרו זה עם לידל היה אחד הבולטים ביותר מבין קשריו הרבים עם ילדות, והוא תיאר אותה "כילדה ידידה האידיאלית".
פנים רבות לאמת
קישורים חיצוניים
)
אליס לידל
קשרה עם קרול
לקרול היו ילדות ידידות רבות אך קשריו עם ילדים בנים, לעומת זאת, היו קרים בהרבה מכיוון שהם לא התאימו בעיניו לאידיאל היופי שהעריץ כל כך אצל ילדות, וכן משום שהוא לא העריך את אופיים. בעבר הוא אמר "אני מחבב ילדים, מלבד בנים", והחוקר מרטין גרדנר העריך ב"אליס המוערת" שיש קשר בין איבתו זו לבנים זכרים להפיכתו של תינוק הדוכסית לחזיר ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". היו לו מספר קשרים ידידותיים עם ילדים בנים, אך הם בטלים בשישים לעומת מספרן הרב של הילדות שהיו לידידותיו. בנוסף, מראן של ילדות עירומות גרם לו הנאה מרובה, והוא צילם תמונות רבות המתעדות אותן (אמנם ברשות הוריהן של הילדות), בעוד מראם של ילדים עירומים לא מצא חן בעיניו. עובדות אלו עוררו טענות רבות לכך שהיה אופי אירוטי בקשרים אלו. הוא ציווה שכל תמונות העירום שצילם יושמדו אחרי מותו, וכיום נשארו רק ארבע מהן. אמנם, כיום מעלים כמה חוקרים את הסברה כי קשריו של קרול עם בנות לידל הייתה קשורה ברומן עם אמן דווקא.
בין אותו טיול לבין הוצאתו לאור של הספר חלה התקררות פתאומית ביחסים בין קרול לבין בני משפחת לידל. כשהייתה כבת 11, ביוני 1863, נראה שקרול כמעט ולא התראה איתם. הדפים מיומנו שעסקו ב-27 עד ה-29 לאותו חודש נתלשו על ידי אחייניתו, מנלה דודג'סון, כדי לשמור על כבודו של המת. ב-30 ביוני הוא כתב משפט אחד על כך שהם יצאו לחופשת הקיץ שלהם, והפעם הבאה בו הם מופיעים ביומנו היא כעבור חצי שנה: "הגברת לידל והילדים היו שם - אך אני התרחקתי מהם, כפי שעשיתי במשך כל השליש הזה".
מרבית החוקרים מאמינים שמקור הנתק הוא בכך שקרול ביקש את ידה של אליס מהוריה אך נדחה. פער של 20 שנים היה מקובל באותה תקופה, וגיל הנישואים המותר עבור בנות היה 12 שנים (אליס הייתה בת 11, וייתכן שקרול התכוון לכך שהנישואים יתבצעו רק כשאליס תגיע לפרקה). למרות זאת, קרול היה אדם מוזר למדי והכנסתו לא הייתה גבוהה, וייתכן שזה מה שמנע את נישואיהם. עם זאת, ישנה השערה אחרת לפיה לא אליס היא שעניינה אותו, אלא אחותה הגדולה, לורינה, מה שגרם לנתק בין קרול למשפחת לידל. בכל אופן, אין ספק שהקשר בינו לבין אליס היה הדוק והשפיע על שניהם.
בין שתי האליסות
השאלה העולה היא - מה היה הקשר בין דמותה של לידל לזו של אליס בספרים? אמנם הדגם החיצוני של טניאל לאליס הייתה ילדה ידידה אחרת של קרול בשם מרי הילטון בדקוק, אם בכלל השתמש בדגם חיצוני, אך אופיין של שתי האליסות היה דומה במידה זו או אחרת. שתיהן היו מעט רגזניות, בטוחות בעצמן, סקרניות ובעלות דמיון מפותח. אירועים רבים ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", ורבים עוד יותר ב"מתחת לאדמה", מבוססים על מקרים אמיתיים שקרו לקרול וללידל. למרות זאת החפיפה בין הדמויות הייתה חלקית בלבד.
ישנה הסכמה בקרב החוקרים שניתן למצוא ב"מבעד למראה" התייחסות ישירה יותר ללידל ולקשר בינה לבין קרול מאשר אלו שפורטו. על פי פרשנים רבים, מייצגת דמותו של "הפרש הלבן" בספר זה את קרול, ולפיכך הסיטואציה בה אליס נפרדת מהפרש הלבן והופכת למלכה מייצגת את התבגרותה של אליס ונטישתה אותו.
רמז ברור ל"אליס" הוא בשיר הסיום של "מבעד למראה", המספר על אותו טיול לתמזה בו נולד הספר. השיר הוא אקרוסטיכון, שהאותיות הראשונות בכל שורה בו מרכיבות את שמה המלא של לידל.
Fragile (אלבום של יס)
Fragile הוא האלבום הרביעי של להקת הרוק המתקדם הבריטית יס שיצא ב-1971 על ידי חברת אטלנטיק רקורדס. זהו האלבום הראשון שבו מנגן הקלידן ריק וייקמן, מחליפו את טוני קיי, הקלידן המקורי של הלהקה. זהו גם האלבום הראשון בו עיצב הצייר רוג'ר דין את עטיפת האלבום. מאז יציאת אלבום זה, דין עיצב כמעט את כל עטיפות אלבומי הלהקה.
עם שחרורו של האלבום בבריטניה ב-1971 הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי שהתברר כי היה המיקום הכי גבוה של הלהקה במצעד. לעומת זאת, בארצות הברית במגזין בילבורד, מוקם האלבום במקום הרביעי, שם נשאר במשך 46 שבועות. השקתו של האלבום בארצות הברית גרם להצלחה של הלהקה במדינה והביא לפופולריות רבה מאז אלבומם הקודם, The Yes Album.
היסטוריה
החומר לאלבום החל בזמן שטוני קיי עוד היה חבר בלהקה. השיר הנודע ביותר באלבום הוא "Roundabout", שזכה לגרסה ערוכה מ-8 דקות ל-3 דקות. הגרסה הערוכה לשיר הפכה ללהיט בארצות הברית, ומהווה אחד מההצלחה של הלהקה בארצות הברית ובעולם בכלל.
האלבום כולל בתוכו חמישה שירים מתוך התשעה שהם עבודת סולו של כל אחד מחברי הלהקה. "Cans and Brahms" של ריק וייקמן, הוא עיבוד לקטע מתוך הסימפוניה הרביעית של המלחין יוהנס ברהמס. לעיבוד וייקמן הוסיף סינתיסייזר. הקטע "We Have Heaven" הוא של ג'ון אנדרסון. טכניקת השירה בערוצים שונים שומשה גם באלבום הסולו של אנדרסון, Olias of Sunhillow. המילים היחידות בקטע הן: "Tell the Moon Dog, Tell the March Hare". הקטע לאחר מכן גם סיים את האלבום כאשר נוגן שוב בסוף הקטע "Heart of the Sunrise". ביל ברופורד תרם את הקטע "Five Per Cent for Nothing", קטע שמשכו 35 שניות, עם קטעי תיפוף מהירים ואלתור אורגן. כריס סקווייר תרם את הקטע "The Fish" שהיה בהשפעת בילוי זמנו במקלחת. הקטע "Mood for a Day" הוא של הגיטריסט סטיב האו. זהו קטע פלמנקו הנמשך 3 דקות, ומרמז על הסגנון הספרדי שמנגן האו אשר יהיה גם נגן אורח בשיר "Innuendo" של קווין.
האלבום כולו הוקלט בספטמבר 1971 באופני אדוויז'ן ונערך על ידי אדי אודפורד (במקביל גם עבד עם ELP). העריכה נשמעת ברור מאוד באלבום עם קטע הפסנתר ההפוך בתחילת השיר "Roundabout".
עטיפת האלבום
עטיפת האלבום של רוג'ר דין הפכה לאחת מן העטיפות הנודעות והמשפיעות ביותר באמנות המודרנית ולאמני רוק מתקדם רבים. העטיפה מראה כוכב לכת ובו בולטים עצים. על כוכב הלכת נמצאת ספינת חלל מעץ המסתובבת בו. בעטיפה האחורית, כוכב הלכת מתפרק וספינת החלל עוזבת. עטיפה זו השפיעה על סולן הלהקה, ג'ון אנדרסון בכך שתרם לקונספט של אלבומו, "Olias of Sunhillow".
הוצאה מחודשת
ב-2003 יצאה גרסת SCAD לאלבום שבתוכה שתי רצועות בונוס. הראשונה היא ביצוע של יס לשיר "America" של סיימון וגרפונקל, והשנייה היא מיקס לשיר "Rounabout".
מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
שם המחלקה שונה ל"המחלקה לבריאות ולשירותי אנוש" ב-1979, אז הועברו סמכויותיה בתחום החינוך למחלקת החינוך שהוקמה אז. בתחומי אחריותה של המחלקה נותרו מנהל הביטוח הלאומי, סוכנויות המרכיבות את שירותי בריאות הציבור ומנהל התמיכה במשפחות. מנהל הביטוח הלאומי הפך לסוכנות עצמאית במסגרת הממשל הפדרלי ב-1995.
בראש המחלקה עומד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, הממונה על ידי הנשיא בהסכמת הסנאט. שירות בריאות הציבור הוא החטיבה העיקרית במחלקה, ובראשה עומד עוזר מזכיר המחלקה לבריאות. למחלקה יש גם סוכנות שאנשיה נחשבים לקציני אכיפת חוק, ובסמכותם לחקור פשעים בתחום אחריותה של המחלקה.
מבט הפוך
מבט הפוך (באנגלית: Not the Nine O'Clock News; בתרגום חופשי: "לא חדשות השעה תשע") היא תוכנית מערכונים בריטית ששודרה בערוץ BBC2 משנת 1979 ועד 1982.
במקור הוצגה התוכנית כאלטרנטיבה קומית לתוכנית החדשות BBC Nine O'Clock News ("חדשות השעה תשע של ה-BBC") ששודרה בערוץ BBC1, והיא כללה מערכונים סאטיריים על אירועי השעה ובנושאי התרבות הפופולרית, כמו גם שירים פארודיים, קטעי וידאו ערוכים-מחדש ותוכניות טלוויזיה פיקטיביות.
בתוכנית השתתפו רואן אטקינסון, פמלה סטיבנסון, מל סמית' וגריף רייס ג'ונס, כמו גם כריס לנגהם בעונה הראשונה. התוכנית זנחה במכוון את סגנון זרם התודעה שאפיין את הקרקס המעופף של מונטי פייתון, והתאפיינה במבנה מסורתי יותר של תוכנית מערכונים. התוכנית הובילה לזינוק בקריירה של כמה שחקנים וכותבים מובילים, ואף הובילה ליצירתן של כמה תוכניות קומיות אחרות כמו הפתן השחור, מיסטר בין ואלאס סמית' וג'ונס.
התוכנית שודרה בישראל תחת השם "מבט הפוך".
קורוש
קורוש (בטורקית: Kuruş) הוא מטבע שהיה נהוג באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן בטורקיה. כיום הקורוש הוא יחידת המשנה של המטבע הטורקי לירה טורקית - לירה טורקית אחת שווה מאה קורוש.
באימפריה העות'מאנית קורוש היה שווה בערכו ל-40 פארה. הקורוש העות'מאני (כונה גם פיאסטר) היה מלכתחילה מטבע עשוי כסף, אך במחצית השנייה של המאה ה-19 פוחת ערכו עד כדי כך שהוא הופץ גם כמטבע נחושת גדול וגם כמטבע כסף קטן. לאחר מכן, בשנת 1870, הפך ליחידת משנה של הזהב הטורקי, הלירה.
הקורוש איבד את ערכו לחלוטין בעקבות האינפלציה הכרונית בטורקיה בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. ב-1 בינואר 2005 החליטה ממשלת טורקיה להחליף את המטבע הטורקי, ולהנהיג את הלירה הטורקית החדשה. השם קורוש הוחזר לשימוש עבור יחידת המשנה של הלירה החדשה, כך שהחלק המאה של הלירה החדשה מכונה קורוש חדש.
השם קורוש, בצורתו הערבית: קִרְש (قرش), התקבל גם במצרים בעת שהנהיגה מטבע עצמאי משלה - הלירה המצרית. עד היום נקרא החלק המאה של הלירה המצרית "קרש". בעת שהוחלפה הלירה המצרית בלירה הארץ ישראלית (פונט פלסטיני) בשטח המנדט הבריטי, נקבע שהיא תתחלק ל-1000 מיל, אולם בציבור עדיין רווח השם קרש או גרוש למטבע של 10 מיל.
Dreaming of You (שיר)
Dreaming of You (בעברית: חולמת עליך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 1995, על ידי חברת התקליטים EMI לטין, כסינגל השלישי מתוך האלבום וכשיר הנושא מתוכו. הבי-סייד שלו הוא השיר "Techno Cumbia". מילותיו מדברות על תחושות של געגוע ועל כך שסלינה חלמה על אהובה בלילה. השיר נכתב על ידי פרן גולד וטום סנואו והוא מעין בלדת פופ. במקור, הוא נכתב בשנת 1989 עבור להקת ה-R&B האמריקאית דה ג'אטס, אשר החליטה שלא להקליטו. גולד האמינה שיש לו פוטנציאל והציעה אותו לסלינה שהקליטה אותו עבור אלבומה, Dreaming of You. המפיק המוזיקלי ואחיה של סלינה, א.ב. קינטנייה, לא אהב אותו; מאוחר יותר, הוא אמר בריאיון בשנת 2002 שכששמע את גרסת הדמו שלו, הוא היה "יותר שיפוטי".
מבקרי המוזיקה שיבחו את השיר הן על תוכנו הלירי והן על היותו בלדה, תוך שחלקם השוו אותו לשירים שהוקלטו על ידי מדונה ופאולה עבדול. השיר זכה בפרס הפופ של ה-BMI על כך שצבר שני מיליון השמעות ברדיו בשנת 1996 והוא נחשב לאחד מהשירים המצליחים ביותר שהקליטה סלינה במהלך הקריירה המוזיקלית שלה. לוס אנג'לס טיימס כינו אותו כאחד מעשרת הסינגלים הטובים ביותר של שנת 1995. השיר נכלל גם בספרו של ברוס פולוק "7,500 השירים החשובים ביותר לתקופת הרוקנרול". הווידאו קליפ הרשמי שלו מציג בתוכו סיפור על ילדה שבורחת מהבית כדי להיות עם המאהב שלה.
"Dreaming of You" הגיע בשיאו למקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100. בקנדה, הגיע למקום השביעי במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, תוך שדורג כאחד מהשירים העכשוויים למבוגרים המצליחים ביותר במדינה בשנת 1996. נכון לשנת 2010, השיר נמכר בלמעלה מ-254,000 עותקים דיגיטליים. באפריל 2015, נודע כי מכירותיו עומדות על 788,000 עותקים, על פי נילסן סאונד-סקאן. "Dreaming of You" הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם סלינה והוא הוקלט פעמים רבות על ידי אמנים שונים במרוצת השנים.
רקע וכתיבה
סלינה הופיעה בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו בשנת 1989, ביחד עם חוסה בהר (לשעבר יו"ר סוני מיוזיק לטין) שהקים את EMI לטין רקורדס. בהר חיפש אחר אמנים לטיניים חדשים ורצה להחתים את סלינה בחברת הבת של EMI, קפיטול רקורדס ואילו סוני מיוזיק לטין הציעו סכום כפול מזה שהציעו קפיטול לאביה ולמנהלה של סלינה, אברהם קינטנייה ג'וניור. בהר חשב שהוא גילה את גלוריה אסטפן הבאה, אך כשהממונה שלו התוודע לכך, הוא כינה את מחשבותיו כ"לא הגיוניות", היות שהוא גילה את סלינה בשבוע בודד במהלכו שהה בטקסס. קינטנייה ג'וניור בחר בהצעה של EMI לטין בגלל הפוטנציאל ליצור מוזיקת קרוסאובר והוא רצה שילדיו יהיו המוזיקאים הראשונים שיחתמו על חוזה עם החברה.
לפני שסלינה חתמה על חוזה עם EMI לטין בשנת 1989, בהר וסטיבן פינפר ביקשו מסלינה להקליט את אלבום הבכורה בשפה האנגלית. היא התבקשה להקליט שלושה שירי דמו עבור צ'ארלס קופלמן, יו"ר EMI רקורדס. לאחר שהאזין להם, סירב קופלמן להסכים לה להקליט אלבום קרוסאובר, מתוך אמונה כי סלינה צריכה לחזק תחילה את קהל המעריצים שלה. מאוחר יותר, לאחר שהוציא חמישה אלבומים בשפה הספרדית שכולם הפכו לאבני דרך חסרות תקדים בתעשיית המוזיקה הלטינית, קופלמן האמין כי סלינה הגיעה לשיא שלה בשוק המוזיקה הלטיני וכולם החלו בהכנות לאלבום קרוסאובר.
הקלטה והוצאה
החל משנת 1989, אחיה של סלינה א.ב. קינטנייה הפך למפיק המוזיקלי וכותב השירים העיקרי של הזמרת במהלך קריירה שלה. בהמשך, הוא התבקש להיפגש עם כמה מפיקים מוזיקליים נוספים בניו יורק, תוך שהתבקש לבחור אחד שיתאים בצורה הטובה ביותר לסגנונה של סלינה. הוא לא הצליח להפיק את אלבום הקרוסאובר מאחר שעבד על אלבומה של סלינה בשפה הספרדית Amor Prohibido (1994), שיצא בסמוך לכך. מכיוון ש-EMI רקורדס רצתה שהאלבום יצליח, הם אפשרו לסלינה לבחור שיר אחד בלבד שהיא רוצה להקליט לאלבום. סלינה בחרה ב-"Dreaming of You"; שיר שכתבו הפזמונאים האמריקאים פרן גולד וטום סנואו בשנת 1989. במקור, הוא נכתב בשנת עבור להקת ה-R&B האמריקאית דה ג'אטס, אשר החליטה שלא להקליטו. גולד האמינה שיש לו פוטנציאל והציעה אותו לסלינה שהקליטה אותו עבור אלבומה, Dreaming of You. כששמע קינטנייה השלישי את הקלטת הדמו, הוא הודיע לה שהוא לא אוהב את השיר. סלינה אמרה לו שהיא הולכת להקליט את השיר מכיוון שהיא מעדיפה את התוכן והמסר הליריים שלו. בריאיון שנערך בשנת 2002, קינטנייה השלישי דיבר בהרחבה על תהליך יצירת השיר והדעות שלו כלפיו. עם זאת, כאשר הביע את דעתו עליו פעם נוספת, הוא כינה אותו כ"אחד מהשירים הטובים ביותר באלבום, אם לא [הטוב ביותר]".