cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברוך אבוחצירא
קורות חיים
עלה לישראל עם אביו בשנת תשי"ד (1954). התגורר בירושלים, תחילה למד בישיבת תפארת ציון, ולאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף במשך שנתיים. לאחר שנתיים שב עם אביו למרוקו והמשיך בלימודיו בישיבת אביר יעקב עד לנישואיו בגיל תשע עשרה עם ויויאן בר ששת. אז עבר להתגורר בפריז. בשנות השישים שוב עלה לישראל, והתגורר באשקלון.
היה סגן ראש עיריית אשקלון משנת 1970 עד 1978. בשנת 1980 הוא הורשע בלקיחת שוחד וריצה בשל כך עונש של חמש שנות מאסר בכלא מעשיהו. בשנת 1984, לאחר פטירת אביו, בעת השבעה, לבש את גלימת אביו והכריז על עצמו כיורשו, לאחר שהתנער ממעשיו בעבר. לאחר ההכרזה הגיעו לתקשורת מכתבי אהבה שכתב לאישה, שאיתה ניהל מערכת יחסים מחוץ לנישואין. למרות ניסיונו למנוע את פרסום המכתבים, הם התפרסמו בעיתון "חדשות".
ל"באבא ברוך" חסידים ותורמים רבים, דתיים וחילוניים, אף שהוא נחשב לשנוי במחלוקת בחוגים דתיים, בעיקר חרדיים. נחשב מקורב למפלגת ש"ס, ובבחירות 2006 קרא להצביע למפלגה.
הקרבה בין קברו של אביו, הבבא סאלי, לבין קברו של "הבבא שלום", אביו של רבי יעקב איפרגן ("הרנטגן"), המהווים שניהם מוקדים לעלייה לרגל, הביאה ליריבות בין שתי החצרות – חצר ה"באבא ברוך", וחצרו של הרב איפרגן. היריבות הובילה את נציגי החצרות לבתי משפט בסכסוך מתוקשר בנושאי קרקעות. הסכסוך אף הוביל לתלונה שהגישו חמש נשים כנגד איפרגן בטענה שהאחרון הטריד אותן מינית. החקירה הובילה למסקנה כי התלונות שקריות ושלוש מן המתלוננות נדונו בבית משפט לעבודות שירות במסגרת עסקות טיעון. נגד יוזמי ההדחה לעדויות השקר, מחצרו של הבאבא ברוך, הוגשו כתבי אישום בבית משפט.
בערב יום כיפור תשע"ג נערך מפגש פיוס בין הרבנים איפרגן ואבוחצירא.
משפחתו
לרב אבוחצירא ארבע בנות ושלושה בנים. בהם:
Jumpman
Jumpman הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק והראפר האמריקאי פיוצ'ר, מתוך המיקסטייפ המשותף שלהם, What a Time to Be Alive. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2015 לרדיו הקצבי, על ידי חברות התקליטים A1 רקורדינגס, קאש מאני רקורדס, אפיק רקורדס, פריבנדז, ריפבליק רקורדס ויאנג מאני אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך המיקסטייפ.
קבלה ביקורתית
מתיו רמירז מ-Spin כתב כי השיר הוא "שיר [בסגנון] יאנג ת'אג" וטען ש"דרייק מנסה לחקות את הייחודיות של יאנג ת'אג - התוצאה לא מביכה אלא מאומצת, וגורמת לך לייחל לדבר האמיתי".
"Jumpman" בולט בשימוש שלו באפקט של עורב צווח המשולב בביט.
הופעות במדיה
בדצמבר 2015 הוציא הראפר קניה וסט את הסינגל השיווקי "Facts", בו משתמש באותו פלואו בו השתמש דרייק ב-"Jumpman".
באפריל 2016, אפל הוציאה פרסומת לאפל מיוזיק בהשתתפות טיילור סוויפט שרה את השיר ונופלת בטעות על ההליכון. סרטון זה זכה לפופולריות ברשת, לצד פרסומת נוספת של אפל מיוזיק בה דרייק מבצע ליפ סינק לשירה של סוויפט "Bad Blood".
הצלחה מסחרית
"Jumpman" הגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-7 בנובמבר 2015, לפני שיצא כסינגל. השיר זכה בסופו של דבר בתואר הפלטינה המרובעת מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי עבור יחידות משולבות של מכירות וסטרימינג בסך למעלה מארבעה מיליון. נכון למרץ 2016, השיר נמכר ב-824,000 עותקים בארצות הברית. בבריטניה, הוא הגיע למקום ה-58 במצעד הסינגלים הבריטי וזכה בתואר הזהב על למעלה מ-400,000 עותקים.
ג'אנפרנקו זולה
ג'אנפרנקו זולה (באיטלקית: Gianfranco Zola; נולד ב-5 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. לזולה 35 הופעות ו-10 שערים במדי נבחרת איטליה. זולה נבחר ב-1997 לכדורגלן השנה בליגה האנגלית, ולשחקן הטוב ביותר בתולדות צ'לסי.
קריירת מועדונים
את הקריירה התחיל זולה בקבוצת נואורסה מהאי סרדיניה בו נולד ב-1984. לאחר נואורסה עבר זולה לקבוצת טורס, גם היא מסרדיניה. לאחר תקופותיו בשתי הקבוצות מהליגות הנמוכות עבר זולה לנאפולי, בה שיחק באותה תקופה דייגו מראדונה. בעונתו הראשונה בקבוצה, בתור מחליף של מראדונה, עזר זולה למועדון לזכות באליפות הסרייה א'. מראדונה השפיע רבות על משחקו של זולה, שאמר שנהג לעקוב אחרי מראדונה ולמד ממנו הכל. לאחר הזכייה עם נאפולי בסופרקאפ האיטלקי קיבל זולה גם זימון לנבחרת איטליה, ותחת המאמן הלאומי דאז אריגו סאקי ערך את הבכורה בנבחרת בנובמבר 1991. ב-1993 עזב זולה את נאפולי לטובת פארמה, איתה זכה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון בגמר גביע אופ"א 1995 על יובנטוס, וכן בסגנות הסרייה א' והגביע האיטלקי, וקנה את שמו כשחקן יצירתי ומגוון. למרות זאת, החליט מאמן הקבוצה בתחילת 1996, קרלו אנצ'לוטי, כי זולה לא מתאים לשיטה של קבוצתו, והוא שוחרר.
בנובמבר 1996 הצטרף זולה לקבוצת צ'לסי האנגלית תמורת 4.5 מיליון ליש"ט. כבר בעונתו הראשונה במועדון הלונדוני הוא הצטיין, עם כמה הופעות מרשימות שעוררו תגובות נלהבות גם ממאמנים יריבים, כולל סר אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר יונייטד. הופעותיו המרשימות של זולה גם עזרו לצ'לסי לזכות בגביע ה-FA, לאחר ניצחון 0-2 בגמר על מידלסברו באצטדיון ומבלי, כשזולה כובש 4 שערים במפעל הגביע בדרך לאותו גמר. בסוף אותה עונה נבחר זולה לכדורגלן השנה בליגה האנגלית, כשהוא שחקן צ'לסי הראשון הזוכה בתואר.
בעונת זולה היה שותף לזכייתה של צ'לסי בשלושה גביעים נוספים: גביע הליגה האנגלית, הסופרקאפ האירופי וגביע אירופה למחזיקות גביע. בגמר גביע המחזיקות נגד שטוטגרט הוא לא פתח בעקבות פציעה, אך 21 שניות לאחר שנכנס כמחליף במחצית השנייה כבש זולה את שער הניצחון.
בעונת, בהופעתה הראשונה של צ'לסי בליגת האלופות, זולה היה שחקן מפתח בקבוצה, וכבש 3 שערים בדרך לרבע הגמר, וזכה עם הקבוצה שוב בגביע האנגלי. בעונות הבאות קטנה כמות דקות המשחק שלו, עקב הגעתם של החלוצים ג'ימי פלויד האסלביינק ואיידור גודיונסן. את השער הכי זכור שלו כבש זולה נגד נוריץ' סיטי בגביע, כשבעט אל תוך השער כדור קרן מהאוויר עם העקב, שער שתיאר המאמן שלו קלאודיו ראניירי כ"פנטזיה, קסם". ב-, עונתו האחרונה בצ'לסי, כבש זולה 16 שערים ועזר לקבוצתו להעפיל שוב לליגת האלופות, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של המועדון.
בסה"כ, שיחק זולה 312 משחקים במדי צ'לסי, בהם כבש 80 שערים. בתחילת 2003 הוא נבחר על ידי אוהדי הקבוצה כשחקן הטוב ביותר של המועדון בכל הזמנים, ובנובמבר 2004 הוענק לו תואר OBE - קצין במסדר האימפריה הבריטית בטקס מיוחד ברומא. ב-2005 נבחר זולה לרשימת "ה-11 של המאה" של צ'לסי. למרות שהמועדון לא קבע רשמית כי שום שחקן לא ילבש את החולצה מס' 25, אף שחקן לא שיחק עם חולצה זו מאז זולה.
בתולת הים מפיג'י
בתולת הים מפיג'י (באנגלית: Fiji Mermaid לעיתים מאוית גם Feejee Mermaid) הייתה מוצג טיפוסי בירידים ובמופעי שוליים, שהייתה אמורה להיות יצור שחציו יונק וחציו דג.
ג'אנפרנקו זולה
קריירת מועדונים
בקיץ 2003, שזכור עקב רכישת צ'לסי על ידי המיליארדר רומן אברמוביץ', עזב זולה לקבוצת קליארי, המועדון הגדול ביותר במולדתו של זולה, סרדיניה. אברמוביץ' רצה את זולה חזרה בצ'לסי, והדיווחים גורסים כי היה מוכן גם לקנות גם את קליארי כשזולה סירב לחזור. לבסוף שיחק זולה בקליארי והוליך אותה להעפלה לסרייה א'. ביוני 2005 החליט זולה לפרוש ממשחק פעיל.
בתולת הים מפיג'י
המוצג המקורי פורסם על ידי ענק הקרקסים פי. טי. ברנום, אך מאז הופצו פרטים נוספים במקומות נוספים, בין השאר באוסף המוזרויות של רוברט ריפלי.
ג'אנפרנקו זולה
קריירת מועדונים
בכל הקריירה שיחק זולה 627 משחקים בהם כבש 193 שערים. זולה הכחיש שמועות על חזרה אפשרית, דווקא בליגה האוסטרלית, ועבד כפרשן בטלוויזיה האיטלקית.
בתולת הים מפיג'י
בתולת הים החנוטה של ברנום נלכדה, לכאורה, בשנת 1842 על ידי "ד"ר ג'יי גריפין". גריפין היה בפועל לוי ליימן, שותפו הקרוב של ברנום. הפרט המקורי הוצג בכל רחבי ארצות הברית, אבל אבד בשנות השישים של המאה ה-19 בשריפה במוזיאון של ברנום.
ג'אנפרנקו זולה
נבחרת איטליה
זולה שיחק במדי נבחרת איטליה במונדיאל 1994, אך לאחר כמה דקות במשחקו היחידי בטורניר נגד נבחרת ניגריה קיבל כרטיס אדום והורחק, ולא זכה לשחק יותר בטורניר. הוא שיחק עם הנבחרת גם בטורניר יורו 1996, והחמיץ בעיטת פנדל במשחק מול נבחרת גרמניה, ואיטליה הודחה במפתיע בשלב מוקדם יחסית בטורניר. את הופעתו האחרונה ערך באוקטובר 1997 נגד נבחרת אנגליה, ופרש מהנבחרת כשלא זומן לסגל לקראת מונדיאל 1998.
בתולת הים מפיג'י
למעשה היה המוצג פרי עבודתו של אומן אינדונזי שהשתמש בעיסת נייר וחומרים מן החי - זנבו של דג אקזוטי וגו של תינוק אורנגאוטן, שנתפרו יחד עם ראשו של קוף.
ג'אנפרנקו זולה
קריירת אימון
ב-2006 מונה זולה לעוזר המאמן של הנבחרת הצעירה של איטליה, תחת המאמן הראשי פיירלואיג'י קזיראגי. השניים, ששיחקו יחדיו בצ'לסי, הובילו את איטליה הצעירה למשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, שם הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי נבחרת בלגיה הצעירה 3-2.
ב-9 בספטמבר 2008 סיכם זולה לשלוש שנים כמאמן וסטהאם יונייטד במקום אלן קרבישלי שהתפטר על רקע חילוקי דעות עם ההנהלה. זולה מאמן את הקבוצה אף על פי שטרם מחזיק בתעודת מאמן. בסוף עונת 2009–2010 זולה פוטר מאימון וסטהאם יונייטד ובמקומו מונה אברהם גרנט.
ב-8 ביולי 2012, חתם זולה לשנתיים כמאמן ווטפורד מהצ'מפיונשיפ באנגליה.
ב-11 ביולי 2015 חתם כמאמן אל-עראבי מליגת העל הקטארית.
ב-14 בדצמבר 2016 מונה למאמנה של בירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ. ב-17 באפריל 2017 התפטר מתפקידו.
ב-18 ביולי 2018, לקראת עונת 2018/2019, התמנה זולה לתפקיד עוזר מאמן צ'לסי, תחת המאמן בן ארצו מאוריציו סארי.
גבול סוריה–עיראק
תיאור תוואי הגבול
הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות עם ירדן, כשחלקו הראשון הוא המשך של הקו הסרגלי הארוך המהווה את החלק המזרחי של גבול ירדן–סוריה. חלק זה של הגבול מקביל לקו האלכסוני ששורטט במפות סייקס-פיקו, והוא למעשה החלק היחיד ששומר על נאמנות כלשהי לקו-סייקס פיקו כפי ששורטט בהסכם. בהמשך עובר הגבול בסמוך לנהר הפרת ולמעבר הגבול הסורי-עיראקי הסמוך לעיירה אל-קאים, ממשיך משם צפונה באופן כמעט ישר וכ-250 קילומטרים צפונה משם, פונה קו הגבול מזרחה במגמת צפון-מזרח, לכיוון משולש הגבולות עיראק-סוריה-טורקיה.
היסטוריה של הגבול
בתחילת המאה ה-20, שלטה האימפריה העות'מאנית על שטחים נרחבים במזרח התיכון ובכלל זאת על האזורים שהפכו לימים למדינות הלאום המודרניות של עיראק וסוריה. במלחמת העולם הראשונה נחלה האימפריה העות'מאנית תבוסה בעקבות יכולתה של בריטניה לרתום כוחות ערביים מקומיים לפתוח במרד כנגד האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה, כוננו הבריטים והצרפתים את הסכם סייקס-פיקו. הסכם סייקס-פיקו נחתם בשיאה של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1916 בין בריטניה לצרפת ערב היציאה למרד הערבי. מטרת ההסכם הייתה לקבוע כיצד יחולקו שטחי האימפריה העות'מאנית בין הבריטים לצרפתים, במידה ותנוצח במלחמה, עוד לפני שניתנה תשובה סופית באשר לאם תנוצח בפועל ובכך היווה מעין תרגיל אינטלקטואלי. בשנת 1920 נערכה ועידת סן רמו בהשתתפות המעצמות המנצחות במלחמת העולם הראשונה, ובה דנו בחלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית לרבות קווי הגבול הבסיסים של המנדטים בעיראק, סוריה, לבנון, פלשתינה ועבר הירדן. בוועידה זו הוחלט לכונן מנדט בריטי בשטח המחוזות העות'מאניים לשעבר של בגדאד, מוסול ובצרה. בשנים 1920–1923 חתמו השלטונות הבריטיים והצרפתיים על שורת הסכמים שנודעו בשם הסכם ניוקומב-פולה ובהם שורטטו הגבולות השונים בין שטחי המנדט השונים שניתנו לכל אחת מהמעצמות ובכללם גם קו הגבול בין המנדט הבריטי בעיראק לבין המנדט הצרפתי בסוריה. קו גבול זה הפך לקו הגבול הרשמי בין עיראק לבין סוריה, כשאלה הפכו למדינות עצמאיות.
החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד להפלת משטר הבעת' העיראקי בשנת 2003, הובילה היריבות בין הזרוע העיראקית לבין זו הסורית של מפלגת הבעת' לנוכחות צבאית משמעותית לאורך הגבול, ולצמצום הקשרים חוצי-הגבול. מפלגת הבעת' הוקמה בדמשק בשנות ה-40 כתנועה חילונית, לאומנית סוציאליסטית וערבית, במטרה להיאבק בשלטון הקולוניאליסטי המערבי. המפלגה פעלה כתנועה פאן-ערבית באמצעות שלוחות בכמה מדינות ערביות, אבל זכתה להצלחה בעיקר בעיראק ובסוריה, בהן עלתה לשלטון בהפיכות ב-1963. שלוחת הבעת' בסוריה עלתה לשלטון בהפיכה ב-8 במרץ 1963 והיא מחזיקה בשלטון מאז. ב-1966 התפצלו השלוחה הסורית והשלוחה העיראקית של התנועה לארגונים יריבים, בשל מחלוקות אידאולוגיות ומאבק על הנהגת העולם הערבי. בעיראק, מפלגת הבעת' הצליחה להחזיק בשלטון לתקופה קצרה בשנת 1963, אולם אז איבדה את אחיזתה, ורק ביולי 1968 חזרה לשלטון מכוח הפיכה נוספת. שלטון הבעת' בעיראק נמשך עד הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003. מאז שהחל הפיצול בין השלוחות בשנות ה-60, וביתר שאת בשנות ה-70 וה-80 הגבול העיראקי-סורי הפך לגבול מבוצר שכמעט לא ניתן לחצות אותו, ולאורכו נבנו ביצורים שונים שהפכו אותו להיות אזור סטרילי נרחב, בעל תעלות משני צידיו ותלוליות עפר גבוהות. המעברים בגבול צומצמו באופן כמעט מוחלט והוגדרו אזורים אסורים לגישה ברכב.
גבול סוריה–עיראק לאחר 2003
עם תחילת מלחמת עיראק ב-2003 שהחלה כחלק ממה שכינו האמריקנים "המלחמה העולמית בטרור", חלה הקלה במעברי הגבול והתאפשר מעבר בין הצדדים, אם כי הגבול נותר מבוצר ומאובטח באופן שהקשה את המעבר בפועל והפך אותו ללא נעים. בעקבות הפלישה האמריקנית, הפך אזור הגבול בין עיראק לסוריה לבלתי יציב ותקריות צבאיות רבות התרחשו באזור בין הצדדים הלוחמים. מצב זה אף הוחרף משנת 2011 שבה פרצה מלחמת האזרחים המתמשכת בסוריה ולאחר התבססותו של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) בצד הסורי של הגבול ובאזורים נרחבים נוספים. מצב זה גרם לסגירתם של חלק מהמעברים שנפתחו לאורך הגבול בידי ממשלת עיראק, שביקשה להגן על עצמה מהכאוס שהתחולל בסוריה.
במשך מספר שנים אזור הגבול נשלט בידי ארגון הטרור שפלש לעיראק והשתלט על צידו השני של הגבול. מיד עם חציית ביצורי הגבול וכניסתם לעיראק, החלו אנשי ארגון דאעש במבצע "ריסוק הגבול" (ער' – כּסר אל-חודוד) שמטרתו הייתה פריצת הגבול ופתיחתו לתנועה חופשית של נתיני הח'ליפות. באמצעות מבצע זה השיג הארגון שליטה על הגבול משני צדדיו. המקטע הצפוני של הגבול, שאחריו מתחיל הגבול עם טורקיה נותר בשליטת רשויות החבל הכורדי. ארגון המדינה האסלאמית איבד את השליטה על הגבול לאחר שהובס בשורת קרבות שניהלו מולו כוחות עיראקיים וכורדיים בתמיכת כוחות הקואליציה הבין-לאומית בשנת 2017, ובכלל זאת גם את השליטה על ערי הבירה של הח'ליפות, במוסול ובא-רקה. במרץ 2019, הוכרז כי הארגון הובס גם בסוריה ובשנה זו חוסל מנהיג הארגון, אבו בכּר אל-בגדאדי.
הפיכתו של אזור הגבול לרווי באירועים ביטחוניים והעובדה כי פועלים בו שחקנים מדינתיים וגם א-מדינתיים טשטשה את הקווים הרשמיים בין מוסדות פורמליים ובלתי פורמליים ובעצם את השליטה בשטח לאורך הגבול, עליה מתחרים מוסדות המדינה עם מיליציות לא-מדינתיות.
מעברי הגבול
לאורך הגבול שבין עיראק לסוריה קיימים שלושה מעברי גבול רשמיים ומעבר ארעי אחד:
צבי שור
צבי שור (1898 – 1979) היה צייר ישראלי ומורה לציור שיצר בתקופת היישוב ובימי המדינה.
ביוגרפיה
בגיל צעיר התייתם מהוריו והתחנך אצל דודו. למד ב"חדר" ופרנס עצמו בעבודות שונות ביניהן שליחויות של חנווני יהודי שממנו רכש את מיומנותו ברישום. לאחר פרעות פטליורה (1919—1920) ברח לבסרביה שברומניה ושם הקים עם חברים את סניף תנועת "החלוץ" ושימש כמזכיר התנועה.
שור עלה לישראל בשנת 1921 בעלייה השלישית - "החלוצית" ממזרח אירופה, והתיישב בחיפה. במעגל חבריו היו האמנים פרופ' הרמן שטרוק, הפסל אליעזר שטריך, מנחם שמי ועוד. לפרנסתו פתח בית מלאכה לכריכה בשותפות עם הצייר יוסף פרסמן.
בעת מגוריו בחיפה הושפע מהאור הבהיר בישראל ומהריאליזם של סוף המאה בצרפת. בציוריו מאותה תקופה יש מארג של משטחים צבעוניים בהירים ושימוש בגווני אפור.
ב-1936 יצא לפריז ונקלט בקבוצת "אסכולת פריז היהודית", שבה היו חברים: אלפרד אברדם, חיים סוטין, יצחק פרנקל, מישל קיקואין, מאנה כץ, מקס בנד, זיגמונד מנקס, מרק שגאל ואחרים שבאו ממזרח אירופה והפכו את פריז במחצית הראשונה של המאה העשרים למרכזה של אמנות האוונגרד ואמניה יצרו בסגנון האקספרסיוניזם ששם את הדגש על הרושם שהיצירה עשויה להשפיע על הצופה ועל צבעים עזים.
שור הושפע מהריאליזם הצרפתי של המאה ה-19 בעיקר מהצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו וכן מהפוסט-אימפרסיוניזם ואמנים כפול סזאן. הוא נהג לצייר פינות נוף בעלות צמחייה עבותה בצבעי ירוק וכחול עזים.
שור זכה להצלחה בפריז ואף הציג את תמונותיו בגלריית "לה ניבו" במונפרנס יחד עם פבלו פיקאסו, מואיז קיסלינג, ראול דופי, מארי לורנסן ואנדרה לוט. הוא הציג שם את "האישה בהרהורים" ו"אישה קוראת".
בשנת 1938 השתתף בתערוכת מחאה כנגד יחסם של הנאצים בגרמניה לאמנים היהודים ונאלץ לחזור מצרפת בשל עלית הנאציזם.
שור עבר להתגורר בקיבוץ גבעת השלושה, שם נישא לחברתו, המורה והמחנכת רבקה, ונולדו לו ילדיו, לאחר מכן עבר להתגורר בשכונת נווה עוז בפתח תקווה.
בשנת 1950 הקים יחד עם מנהל יד לבנים ברוך אורן מוזיאון אומנות לצד המוסד להנצחת החיילים הנופלים. במסגרת המוזיאון הוקמו אולפן לציור, פיסול וקרמיקה שאותם ניהל ולימד. שור הרבה לצייר את נופיה של עירו פתח תקווה ובשנת 1978 זכה לתואר יקיר העיר.
בשנים 1960 -1979 ניכרה תפנית בדרכו האמנותית בשל בעיות בריאות, הוא פרש מההוראה והתרכז רק בציור. סקלת הצבעים שלו השתנתה, נעלמו הצבעים הירוקים והצהובים הבהירים והצבעים הסגולים והכחולים נעשו דומיננטיים, משיחות המכחול ארוכות וספונטניות והצורות כלליות יותר, כשהאור קורן מהעצמים החוצה ולא מוקרן עליהם.
שור בדק את דיוקנו העצמי לאורך כל חייו ותיעד עד לשנת חייו האחרונה את תהליכי הזקנה והמחלה מבלי לנסות ליפות אותם.
הוא נפטר ב-1979 ונקבר בבית העלמין "סגולה" בפתח תקווה. על שמו נקרא רחוב "הצייר שור" בשכונת נווה עוז בעיר.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של צבי שור ברחוב גזר 4 בתל אביב.
עבודותיו נמצאות באוספים
בגלריות רבות בארץ ובעולם, ובאוספים פרטיים.
שפיקיב
שפיקיב (באוקראינית: Шпиків; בפולנית: Szpików; ביידיש: שפּיקעוו) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
שפיקיב נזכרת לראשונה במאה ה-16. בשנת 1760 נבנה בעיירה ארמון, ובחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 היה בעיירה בית חרושת לסוכר.
יהודי שפיקיב
בשנים 1871-1895 כיהן כרב העיירה, הרב שאול נטע פרנקל. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,875 יהודים, כ-40% מתושביה. היהודים התפרנסו בעיקר מחנויות שמכרו לתושבי הכפרים בסביבה וממסחר בתבואה ולא עבדו בבית החרושת לסוכר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התארגנה בעיירה הגנה יהודית, אולם אלו לא עמדו לה בפרעות פטליורה בהם נהרגו כ-20 יהודים ורבים נמלטו.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר 1941 סופחה לחבל טרנסניסטריה הרומני. בשלב זה רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה, ממנו נלקחו לעבודות כפייה.
ב-6 בדצמבר 1941 גורשו כ-850 יושבי הגטו שבעיירה למחנה בכפר רוגוזנה, שם סבלו מהתעללות קשה מצד השוטרים האוקראינים ששמרו עליהם, ורבים מהם מתו ברעב וממגיפות. ממחנה זה הועברו יהודי העיירה למחנה פצ'רה, בו נספו רובם.
סאבסיקס
סאבסיקס (באנגלית: Sub6) הוא הרכב טראנס ומוזיקה אלקטרונית ישראלי הפועל משנת 1999. הסגנון המוזיקלי של ההרכב ייחודי בשילוב של שירה ומרכיבים של מוזיקה שחורה ומוזיקת פופ, לתוך מוזיקת הטראנס. חברי ההרכב הם האחים גולן אהרוני (יליד 1973) ואוהד אהרוני (יליד 1980). שניהם מוזיקאים, נגנים ומפיקים, בוגרי בית הספר למוזיקה "סאונד" בתל אביב.
סגנון מוזיקלי והשפעות
"סאבסיקס" נחשבים בסגנונם כטראנס פסיכדלי של מועדונים, אך הוא נתפס כמתאים גם לשמיעה ביתית. מלבד המרכיבים הטיפוסיים של טראנס וטכנו, ישנה במוזיקה של ההרכב נוכחות משמעותית של שירה ואפקט ווקודר, וחלק מהקטעים כוללים מרכיבים המאפיינים מוזיקת פופ, מוזיקה שחורה ודאב-רגאי. בין השאר נכתב עליהם ש"הסגנון של סאבסיקס חסר הגדרה מחד, ועוטף בתוכו שלל הגדרות מאידך. אולי הדרך הטובה להגדיר סגנון כה ייחודי הוא במילה השמורה בדרך כלל לג'אז או מטאל – פיוז'ן. היתוך יחיד במינו, שמשלב עבודת סאונד מרהיבה". באתר המוזיקה האמריקני RegenMag נכתב על סאבסיקס: "השימוש של הלהקה בקולות בתוך מוזיקת הטראנס שונה מרוב הקטעים שיוצאים לאור בתחום זה, ויכול לסחוף קהל שנע בין סגנונות הטראנס, ההאוס ואפילו הפופ". העובדה שהסגנון של הלהקה פונה לקהל רחב יותר גררה ביקורת ממעריצי טראנס ותיקים על תרומת ההרכב להתמסחרות הז'אנר.
במוזיקה של סאבסיקס ניכרת השפעה מהלהקות לפטפילד וקראפטוורק.
התפתחות ההרכב
בשנת 2002 הוציא ההרכב את הקטע הראשון שלו, "To Experience", באוסף של חברת התקליטים הום-מגה, המפיקה תקליטי טראנס ישראליים. באותה תקופה חתם ההרכב בחברת התקליטים והחל לעבוד על אלבום הבכורה שלו.
בשנת 2003 ההרכב שיתף פעולה עם הזמרת הבריטית מישל אדמסון, ויצר את הקטע "Rahe'ya", קטע טראנס בשילוב שירה בסגנון פופ – דבר שהיה לא מקובל במוזיקת הטראנס הפסיכדלי. הקטע נוגן על ידי תקליטני טראנס רבים, וזכה לפרויקט רמיקסים "Rahe'ya – The Remixes" שבו השתתפו בין השאר אמן הטראנס שאנטי מאטקין והמפיק הישראלי יונתן דגן (ג'יי ויוז).
בשנת 2006 עבד ההרכב עם היוצר שי שלו על הפרויקט הישראלי "מקרוני פבריקה". בשנת 2007 יצא האלבום של מקרוני, "כל התשובות נכונות", שבו השתתפו גם היוצרים יונתן דגן, פאניק (ניק לניאדו), ואמן האלקטרו-האוס רן שני.
בשנת 2007 הוציא ההרכב מיני-אלבום שנקרא "Saved EP" ובו חמישה קטעים חדשים, שבאחד מהם שיתפו פעולה עם אסטריקס.
בין השנים 2001–2008 יצאו לאור קטעים של סאבסיקס גם באוספים של חברות התקליטים "Hit Mania" ,"Ministry of sound" ו-"TIP" בבריטניה, וכן "Solstice" ביפן. הקטעים המוזיקליים של סאבסיקס זכו לרמיקסים רבים, בין השאר של ההרכבים GMS, "Wrecked machines", Psysex", "Shanti", "Pixel".
אושרית מינץ
אושרית מינץ (נולדה ב-15 בנובמבר 1947) היא ציירת, סופרת, מחזאית, מתרגמת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
מינץ נולדה בעיר לודז' שבפולין. במאי 1957 עלתה עם הוריה לישראל, המשפחה התגוררה בתל אביב והיא למדה בפבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
בגיל 11 החלה לכתב שירה. כשהייתה בת 14 נפגשה עם אברהם שלונסקי, לו הראתה את שיריה וקיבלה משוב חיובי ממנו. במשך השנים פורסמו שיריה בכתבי עת שונים, בין השאר במאזניים של אגודת הסופרים ובעיתון על המשמר.
מינץ היא בוגרת תואר ראשון בספרות אנגלית מהאוניברסיטה העברית, תואר שני בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב ולימודי תעודה בתרגום, גם כן באוניברסיטת תל אביב. את השכלתה האמנותית רכשה תחילה אצל הציירת חווה עמית, אצלה למדה שנתיים. בשנת 2004 כשפרשה לגמלאות, למדה בבית הספר לציור 'הסטודיו' ברעננה עד שנת 2007, אצל הציירת חניתה בן ז'נו.
בתחילת דרכה האמנותית ציירה ציורים ריאליסטים עם התמחות בציורי דיוקן וציורי עירום וכמו כן, גם עבודות אבסטרקט.
כיום יצירתה היא גם בזרם הסוריאליסטי, לעיתים תוך התכתבות עם ציירים אחרים וכן אבסטרקט מינימליסטי.
בציוריה הסוריאליסטיים נוצרים דימויים אבסורדיים ולעיתים מורכבים, הקשורים לחייה כאישה ולחיי נשים בכלל. ברבים מהציורים היא משתמשת בגופה כאובייקט, או בדימויים נשיים שונים גם בשילובים עם נופים קמאיים. ציורי הנשים נעשים באקריליק.
קיווית
קיווית (שם מדעי: Vanellus) הוא סוג של עוף ממשפחת החופמיים.
עופות אלה בעלי רגליים ארוכות, מקור קצר בצבעים שחור עד כתום, לעיתים עם דלדלים אדומים או צהובים. הראש גדול עם פסים סביבו או סביב העיניים. אורכם יכול להגיע ל-30 ס"מ.
עופות אלו מצויים במגוון בתי גידול, בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים וגם בישראל. הם אינם קשורים למקווי מים או לחולות. מינים מסוימים חיים באזורים צפוניים, ונודדים בחורף דרומה.
הם ניזונים מטרף קטן שהם מוצאים על הקרקע. רוב הזמן הם מהלכים על הקרקע, ויעופפו רק כאמצעי הימלטות הכרחי.
קפיטולציות
קפיטולציות או כרסומי ריבונות הוא שם כולל לזכויות מיוחדות של אזרחי מדינות (בדרך כלל מדינות אירופה וארצות הברית) בשטחן של מדינות אחרות באסיה ובאפריקה (בסין נהנתה גם יפן, כמו מדינות אירופה וארצות הברית, מזכויות הדומות לקפיטולציות).
בתולדות המזרח התיכון משמש המונח קפיטולציות כשם לזכויות שהשיגו מדינות אירופה וארצות הברית לאזרחיהן שהיו בתחומי האימפריה העות'מאנית. הקפיטולציות כללו, בין היתר, פטור ממסים מסוימים, והחרגה של האזרח האירופי מסמכות השיפוט של בית המשפט העות'מאני. אזרח של מדינה אירופאית, שהיה לה הסכם מעין זה עם האימפריה העות'מאנית, היה נשפט בדרך כלל אצל הקונסול של מדינתו בתחום מגוריו. יתר על כן, סכסוך משפטי בין אזרח אירופי לבין אזרח עות'מאני היה מתברר בפני פורום מעורב, שכלל את הקונסול של מדינת האם של האזרח ושופט מטעם השלטון עות'מאני.
מקור המונח הלועזי מלטינית בימי הביניים "הסכם בראשי פרקים ספציפיים", מהמילה הלטינית caput - ראש, capitulum - פרק, בשימוש בשנת 1535.
המקור ההיסטורי של משטר הקפיטולציות
קפיטולציות נהגו בממלכות הצלבנים במזרח התיכון בימי הביניים. ערי איטליה שסחרו עם אותן ממלכות השיגו לאזרחיהן שורה של הטבות, שצמצמו מאוד את סמכותן של אותן מדינות כלפי אזרחים אלו. חלק מהממלכות המוסלמיות שנטלו את מקומן של הממלכות הצלבניות בסוריה ובארץ ישראל היו מעוניינות בהמשך הסחר עם ערי אירופה השונות, ולשם כך נתנו לאזרחי מדינות אלו ערובות לשלומם, לרכושם ולחופש הדת שלהם.
משטר הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית
גם האימפריה העות'מאנית העניקה הטבות מעין אלו לסוחרים אירופים ממדינות מסוימות באירופה, במיוחד מערי איטליה השונות. עם היחלשותה של האימפריה במאה התשע עשרה השיגו מדינות אירופה השונות הטבות מהסוג שהוזכר לעיל. הטבות אלו הפכו את הקונסולים לריבונים על אזרחי מדינותיהן בארצות האימפריה העות'מאנית.
הסכמי הקפיטולציה נחתמו אחרי שבריטניה, רוסיה ואוסטרו-הונגריה סייעו לשלטון העות'מאני למגר את כוחותיו של מוחמד עלי, שליט מצרים מארץ ישראל וסוריה, לאחר ששלט בהן בין השנים 1840-1831. ההסכמה לחתום על הסכמים אלו, שהיוו פגיעה מהותית בסמכות האימפריאלית של העות'מאנים, מהווים ביטוי לחולשתה ההולכת וגוברת של האימפריה מול מעצמות אירופה. הסכמי הקפיטולציות הביאו לעידן חדש עבור זרים באימפריה העות'מאנית כולה, שכן מדינות אירופה יכלו עתה להקים עבורם מערכות אזרחיות מקבילות לאלו שסיפקה האימפריה, כגון שירותי דואר, בנקים, בתי חולים, בתי ספר, סלילת דרכים ומסילות.
בהמשך דרשו מדינות אירופה אף להחיל את זכויות הקפיטולציה גם על אוכלוסיות לא-מוסלמיות במזרח התיכון, בלי קשר למוצאן. רוסיה, למשל, דרשה זאת עבור כלל היוונים האורתודוקסים במזרח התיכון, ובמיוחד בארץ ישראל; צרפת דרשה זאת עבור כל הנוצרים הקתולים, ואילו אנגליה דרשה זאת עבור היהודים והדרוזים.
סופן של הקפיטולציות
הקפיטולציות היוו עבור המדינה המארחת סמל לשעבודה בידי המדינות המפותחות, כך שמדינה שהתחזקה שאפה לביטול הקפיטולציות בשטחה. כך, למשל, ביטלה יפן את הקפיטולציות בשטחה בשנת 1899, או האימפריה העות'מאנית, ששינתה את יחסה לזרים עם מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בוטלו באימפריה העות'מאנית הקפיטולציות עבור אזרחי מדינות אירופה שהיו מדינות אויב. מצב זה גרם לקשיים רבים ליישוב היהודי בארץ ישראל שרובו הורכב מאזרחי מדינות אלו. אמנם בהסכם סוור שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחזרו הקפיטולציות, אך בהסכם לוזאן משנת 1923, כחלק מהתנערותה של המדינה הטורקית החדשה ממורשתה של האימפריה העות'מאנית, הן בוטלו שוב. בתקופת המנדט הבריטי, בוטלו הקפיטולציות בשטח ארץ ישראל, ירדן ועיראק, והזכויות מהן נהנו זרים באימפריה העות'מאנית, לא חלו עוד תחת השלטון הבריטי. כך היה גם בתחומי המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון.
הלגיטימיות הבינלאומית של הקפיטולציות הלכה ודעכה בתקופה שבין שתי המלחמות. בשנת 1919 הכריז השלטון הקומוניסטי בברית המועצות על ויתור חד צדדי על הקפיטולציות שירש מרוסיה בפרס, ובשנת 1924 הכריז על ויתור דומה בסין, אם כי הפעם תוך כדי משא ומתן. צעדים אלו הלמו את האידאולוגיה הקומוניסטית בדבר טיבו הנצלני של הקולוניאליזם.
בשנת 1922 הוכר הצורך 'להסדיר' את עניין הזכויות האקס-טריטוריאליות (המקבילה הסינית לקפיטולציות) של המעצמות בסין. בשנת 1927 ביטלה תאילנד את הקפיטולציות בתחומה. בשנת 1928 עשתה זאת איראן (אז פרס), ובשנת 1936 עשתה זאת אתיופיה (אז חבש). במצרים, לעומת זאת, לא בוטלו הקפיטולציות עד לשנת 1937, ובסין אמנם הכריזה הממשלה על ביטול הקפיטולציות כבר בשנים 1928 ו-1929 אך רק באמצע מלחמת העולם השנייה הסכימו ארצות הברית ובריטניה להכיר בביטול הקפיטולציות, כמחווה לצ'יאנג קאי שק.
ה'קפיטולציות' החדשות
ביטול הקפיטולציות לא מנע, ואולי אף החריף, סוגיות הקשורות בהגנה על זכות הקנין של אזרחי מדינות המערב מפני מערכות השלטון והמשפט בארצות אסיה ואפריקה. לאזרחי המדינות העשירות היה רכוש רב באותן ארצות, וניסיונות של ממשלותיהן להפקיע ולהלאים אותו, עורר מתח מדיני ובינלאומי רב. כך למשל ניסיונותיו של ראש ממשלת פרס מוחמד מוסאדק להלאים את תעשיית הנפט בארצו הביאו את ארצות הברית ובריטניה לפעול לסילוקו. הלאמת תעלת סואץ על ידי נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הביאו למבצע מוסקטר ובעקיפין הקלו על ישראל במלחמת סיני. גם הלאמת תעשיית הנחושת בצ'ילה על ידי נשיא צ'ילה דאז סלבדור איינדה תרמה להידרדרות החמורה ביחסים בינו לבין ארצות הברית.
עקב מקרים אלו ואחרים החלו תאגידים מערביים לתור אחר דרכים חדשות שיגנו על רכושם מפני הלאמה והפקעה, במדינות שבחלקן נהנה רכוש מעין זה מהגנת הקפיטולציות. בלחצן של המדינות העשירות (שחלקן נהנו בעבר מהקפיטולציות) נחתמה שורה של אמנות בינלאומיות, שיצרו חסינות לתאגידים אלו מפני הפקעה אפשרית של רכושם. אמנות אלו אינן בדיוק הקפיטולציות שרווחו בעבר, שהגנו בעיקר על האזרח, אלא סוג של הסדר הגנה על רכושם של תאגידים בינלאומיים.
קראטה קיד (זיכיון)
קראטה קיד (מאנגלית: The Karate Kid; מילולית: "ילד הקראטה") הוא זיכיון של סרטי פעולה ואמנויות לחימה אמריקאים, שהופקו בידי סרטי קולומביה (סרטי סוני).
הסרט מציג את המורה לאמנויות לחימה, מר מיאגי המלמד את דניאל לרוסו, נער שעבר ללוס אנג'לס עם מות אביו ומסתבך עם ג'וני לורנס וחבורת בריונים הלומדים קראטה בידי המלמד הקשוח, ג'ון קריס. מיאגי עוזר לו ללמוד קראטה כדי לנצח את לורנס בטורניר הגדול והם הופכים לחברים.
קראטה קיד
הסרט יצא לאקרנים ב-22 ביוני 1984 בידי סרטי קולומביה, בוים בידי ג'ון ג. אבילדסן, הופק בידי ג'רי ויינטראוב, נכתב בידי רוברט מארק קאמן. בסרט מככבים ראלף מאצ'יו כדניאל לרוסו, נוריוקי מוריטה כמר מיאגי, ויליאם זבקה כג'וני לורנס, אליזבת' שו כאלי מילס, מרטין קוב כג'ון קריס ורנדי הלר כלוסיל לארוסו.
הסרט הצליח בקופות והרוויח 100 מיליון דולר, מה שהפך אותו לאחד הסרטים המכניסים ביותר ל-1984.
קראטה קיד 2
הסרט יצא לאקרנים ב-20 ביוני 1986 בידי סרטי קולומביה, כשגם הוא בוים בידי אבילדסן, הופק בידי ויינטראוב ונכתב בידי מארק קאמן. בסרט שבים ראלף מאצ'יו כדניאל לרוסו, נוריוקי מוריטה כמר מיאגי, ויליאם זבקה כג'וני לורנס ומרטין קוב כג'ון קריס לצד נובו מקארתי בתור יוקיי, יוג'י אוקומוטו בתור צ'וזן ודני קמקונה בתור סאטו.
גם סרט זה הצליח והרוויח 115.1 מיליון דולר בקופות.
קראטה קיד 3
הסרט יצא לאקרנים ב-20 ביוני 1989 בידי סרטי קולומביה בידי אותם המפיקים של הסרטים הקודמים. בסרט מככבים ראלף מאצ'יו כדניאל לרוסו, נוריוקי מוריטה כמר מיאגי, מרטין קוב כג'ון קריס, רובין לייבלי כג'סיקה אנדרוס, תומאס איאן גריפית כטרי סילבר ושון קיינן כמייק בארנס.
ואולם סרט זה לא הצליח, הרוויח רק 38 מיליון דולר וקיבל ביקורות שליליות, בין השאר על שהעלילה מזכירה מדי את הסרט הראשון.
הקראטה קיד הבא
סרט זה, שיצא ב-9 בספטמבר 1994 בבימויו של כריסטופר קיין, ממשיך את מסעו של מר מיאגי עם תלמידה חדשה - ג'ולי פירס. בסרט מככבים נוריוקי מוריטה כמר מיאגי, הילרי סוונק כג'ולי פירס, מייקל איירונסייד כפול דוגן, קונסטנס טווורס כלואיזה פירס, קריס קונרד כאריק מקגוון ווולטון גוגינס כצ'רלי.
אף שהסרט קיבל מספר ביקורות חיוביות הוא נכשל בקופות והרוויח 15.8 מיליון דולר.
קראטה קיד (2010)
סרט זה, בבימויו של הראלד זווארט, יצא לאקרנים ב-11 ביוני 2010 והוא מאתחל מחדש את הסרטים הראשונים. במקום דניאל לרוסו ומר מיאגי מוחלפים בדרה פארקר, בחור צעיר שעובר עם אמו לגור בבייג'ינג ושם הוא מתיידד עם מר האן, אשר מאמן אותו לטורניר נגד בריונים המאומנים בצורה קשה.
בסרט זה מככבים ג'יידן סמית' כדרה פארקר, ג'קי צ'אן כמר האן, טראג'י פ. הנסון כשרי פארקר, וון וון האן כמיי יינג, שנווי וונג כצ'אנג ויו רונגואנג כמאסטר לי.
סרט זה הרוויח 359.1 מיליון דולר וקיבל ביקורות מעורבות.
קראטה קיד
סדרת אנימציה בת 13 פרקים ששודרה בספטמבר עד דצמבר 1989, סמוך ליציאת הסרט השלישי בזיכיון, ברשת NBC בדיבובם של ג'ואי דדיו בתור דניאל לרוסו, רוברט איטו בתור מר מיאגי וג'סיקה קאוויה בתור טאקי טמוראי.
קוברה קאי
סדרת ספין-אוף לסרטים המקוריים, בהם חוזרים דמויותיהם של דניאל לרוסו וג'וני לורנס, הפעם כמאמני קראטה בעצמם. סדרה זו שודרה ביוטיוב פרימיום, כשבהמשך נטפליקס קנתה את הזכויות והפיקה את העונה השלישית.
העונה הראשונה של הסדרה יצאה ב-2 במאי 2018, העונה השנייה ב-24 באפריל 2019, העונה השלישית ב-1 בינואר 2021 והעונה הרביעית ב-31 בדצמבר 2021 כשהעונה החמישית תעלה ב-9 בספטמבר 2022. בכל עונה 10 פרקים. בסדרה מככבים ראלף מאצ'יו כדניאל לרוסו, ויליאם זבקה כג'וני לורנס, קורטני הנגלר כאמנדה לרוסו, שולו מרידואינה כמיגל דיאז, טאנר ביוקנן כרובי קין, מרי מאוזר כסמנתה לרוסו, ג'ייקוב ברטרנד כאיליי מוסקוביץ'/הוק, ג'יאני דיצ'נזו כדמיטרי ומרטין קוב כג'ון קריס.
תצפיתנות כלי רכב
תצפיתנות כלי רכב (באנגלית: Car Spotting) היא תחביב צילום כלי רכב מיוחדים, נדירים או משודרגים. חלק גדול מהתצפיתנים מפרסמים את התמונות שצילמו בפורומי רכב ותצפיות. התצפיתנות מוכרת בעיקר במערב אירופה ובארצות הברית אבל ניתן למצוא תצפיתנים בכל רחבי העולם.
תצפיתנות כלי רכב בישראל
בישראל יש קהילה מצומצמת של תצפיתני כלי רכב. התצפיתנות אינה מפותחת היות שעל כבישי הארץ נעים בעיקר רכבים של ציי רכב ורכבים המיוצרים בסדרות גדולות ואחידות. כמעט אין כלי הרכב אקזוטיים המעניינים תצפיתנים, כגון אלה מתוצרת פרארי, למבורגיני, מזראטי, לוטוס, הדגמים המיוחדים של מרצדס, ב.מ.וו, אאודי ופורשה. גם כמות כלי הרכב העתיקים (בני למעלה מ-70) שולית.
קובלט אייר
קובלט אייר הייתה חברת תעופה שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, קפריסין. החברה החלה את פעילותה ב-7 ביולי 2016 עם טיסה מלרנקה לאתונה. זוהי חברת התעופה הקפריסאית השנייה שהוקמה (אחרי Tus Airways) מאז פירוק חברת התעופה קפריסין איירווייז ב-2015.
החברה הפעילה מספר טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלרנקה לנמל התעופה בן-גוריון.
ב-17 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על הפסקה של טיסותיה לצמיתות עקב פשיטת רגל.
ב-4 בנובמבר 2018 פורסם כי כי בית המשפט הקפריסאי נענה לבקשתה של חברת וירג'ין אטלנטיק להחזיר לקובלט אייר את רישיון ההפעלה שלה. בקשתה של וירג'ין תידון בבית המשפט הגבוה בקפריסין, ואז יוחלט האם לאשר באופן סופי את החזרת הרישיון לקובלט אייר או לאשרר את החלטת רשות התעופה לשלול אותו. ב-5 בנובמבר, יום הדיון בבית המשפט, חזרה בה וירג'ין אטלנטיק מהצעתה לקנות את החברה, צעד שהוביל את בית המשפט לשלול פעם נוספת את רישיון ההפעלה של קולבט אייר.
היסטוריה
ב-14 ביוני 2016 החלה חברת התעופה במכירת כרטיסים דרך אתר האינטרנט שלה לטיסות בין לרנקה לדבלין, אתונה, הרקליון, סלוניקי, לונדון ומנצ'סטר. החברה תכננה להפוך את לרנקה לבסיס טיסות ישירות לסין החל מ-2017.
מטוס האיירבוס A320 הראשון של החברה הגיע באפריל 2016, והחברה ביצעה טיסת ניסוי ראשונה ב-18 במאי 2016 מלרנקה להרקליון.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון למועד סגירת החברה באוקטובר 2018:
תרבות וערך
תרבות וערך (באנגלית: Culture and Value; במקור בגרמנית: Vermischte Bemerkungen - תמהיל הערות) הוא ספר פילוסופיה המכיל אסופה של הערותיו האישיות של לודוויג ויטגנשטיין שנערכו על ידי גיאורג הנריק פון רייט. הוא פורסם לראשונה בגרמנית בשנת 1977, כאשר הטקסט תוקן במהדורות הבאות. המהדורה השנייה (1978) המורחבת של רייט תורגמה על ידי פיטר ווינץ ' ופורסמה ב-1980 (והודפסה מחדש ב-1984). אלואיס פיצ'לר תיקן את היצירה (הפקת מהדורה גרמנית חדשה ב-1994) וזו יצאה לאור עם תרגום חדש של פיטר ווינץ' ב-1998.
ההערות מסודרות בסדר כרונולוגי עם ציון שנת מוצאן. כמעט מחציתם נובעים מהתקופה שלאחר השלמת חלקו הראשון של חקירות פילוסופיות בשנת 1945.
בסוף הספר מופיע שיר שהוצע על ידי ויטגנשטיין להופרת לודוויג האנסל, ויש להניח שהוא היה מחברו.
בין ההערות שפורסמו הוענקה תשומת לב מיוחדת לקטע שבו מנה ויטגנשטיין אנשים שלדעתו השפיעו עליו: לודוויג בולצמן, היינריך הרץ, ארתור שופנהאואר, גוטלוב פרגה, ברטראנד ראסל, קרל קראוס, אדולף לוס, אוטו וינינגר, אוסוואלד שפנגלר, פיירו סראפה.
הספר מכיל גם כמה ממחשבותיו של ויטגנשטיין על שייקספיר, תוך השוואה שלילית בין תיאורי דמויותיו לאלו של טולסטוי.
הערה נוספת משנת 1931 מעידה על השימוש הראשון של ויטגנשטיין במונח 'דמיון משפחתי', כחלק מדיון בעבודתו של שפנגלר.
Deeper and Deeper
Deeper and Deeper (בעברית: עמוק יותר ועמוק יותר) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Erotica. השיר יצא לאור כסינגל השני מתוך האלבום ב-17 בנובמבר 1992, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100, והשישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדונה עצמה, שפ פטיבון ואנתוני שימקין והופק על ידי השניים הראשונים. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא שיר דאנס אשר משלב בתוכו גיטרות אקוסטיות וקסטנייטות, בשונה משאר שירי האלבום. "Deeper and Deeper" בוצע בשלושה מסיבובי ההופעות של מדונה, כולל "Rebel Heart Tour" שאירע בין 2015 ל-2016.
מבחינה לירית, השיר מדבר על תשוקה מינית אף על פי שיש כאלה שטוענים שהשיר מדבר על אדם הומוסקסואל שמתמודד עם נטיותיו המיניות.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שטענו כי מדובר באחד מהשירים החשובים ביותר שלה והחמיאו על אווירת המועדונים שבשיר ועל הרעננות שלו. גם רולינג סטון ביקרו בחיוב את השיר, ואף כינו אותו "שיר דיסקו טהור".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ ל-"Deeper and Deeper" בוים על ידי בובי וודס ונעשה כמחווה לאמן אנדי וורהול ולבמאי האיטלקי לוקינו ויסקונטי ובו היא מגלמת דמות המבוססת על השחקנית והדוגמנית אידי סדג'וויק כמי שיוצאת למועדון לפגוש את החברים שלה ואת בן זוגה.
מדונה ביצעה את השיר בשלושת מסיבובי ההופעות שלה, ביניהם סיבוב ההופעות האחרון, "Rebel Heart Tour".
FSC לובלין
FSC לובלין (בפולנית: FSC Lublin) היא מסחרית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הפולנית Fabryka Samochodów Ciężarowych w Lublinie בין השנים 1993–2007.
היסטוריה
בשנת 1995 השתלט על "Fabryka Samochodów Ciężarowych w Lublinie" קונצרן הרכב הדרום קוריאני "GM Daewoo". הדגמים שיוצרו היו קרויים "Daewoo Lublin". בין השנים 1995-2001 היצרן היה קרוי "Daewoo Motor Polska", בין השנים 2001-2003 היצרן היה קרוי "Andoria Mot" ובין השנים 2003-2007 היה קרוי "Intrall Polska".
גרסת היצור השנייה הייתה קרויה "Daewoo Lublin II" (יוצרה בין השנים 1997-1999).
גרסת היצור השלישית הייתה קרויה "Daewoo Lublin 3" ויוצרה בין השנים 1999-2005.
בין השנים 2001-2003 גרסה זו יוצרה על ידי "Andoria Lublin 3" ובין השנים 2003-2005 יוצרה על ידי "Intrall Lublin 3". המודל האחרון של "לובלין" שהיה קרוי "Intrall Lublin 3Mi" יוצר בין השנים 2005-2007.
מדינות ברית המועצות לשעבר
.
מדינות ברית המועצות לשעבר (ברוסית: Постсоветское пространство) הן המדינות העצמאיות שנוצרו עם התפרקות ברית המועצות. הגדולה והחזקה במדינות אלה היא רוסיה, ויחד עמה נכללות בקטגוריה בסך הכל 15 מדינות דוברות-רוסית. 9 ממדינות אלה, ובראשן רוסיה, מרכיבות גם את ארגון "חבר המדינות", שהמדינות החברות בו משתפות פעולה בנושאי סחר, ביטחון, לחימה בפשיעה, מדיניות חוץ ורישוי קניין רוחני. לעומת זאת מדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא) מתרחקות מארגונים מזוהים עם רוסיה והם חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו. אוקראינה ומולדובה שואפות להצטרף לארגונים אלו, במיוחד על רקע פלישת רוסיה לאוקראינה.
בנוסף למדינות החברות בארגון "חבר המדינות"- טורקמניסטן היא "חברה נלווית" משנת 2005, ואוקראינה היא "חברה בפועל". גאורגיה הייתה חברה ב"חבר המדינות", אך פרשה פורמלית ב-17 באוגוסט 2009. עוד נמנות עם מדינות ברית המועצות לשעבר המדינות הבלטיות - ליטא, לטביה, ואסטוניה), שהעדיפו להיות חברות באיחוד האירופי ולא רצו כל קשר עם רוסיה.
מפעל משותף לכל מדינות ברית המועצות לשעבר היה גביע חבר המדינות בכדורגל.
ברוסיה נשמעים קולות הקוראים ומגדירים את מדינות ברית המועצות לשעבר כמדינות "קרובות לרוסיה", וכ"אזורי הגמוניה רוסית" שרוסיה "רואה בהם עניין רב". לאחר נפילת ברית המועצות, ניסתה רוסיה במאמצים רבים לשמר ולו מעט מההשפעה שלה בשטחי הברית לשעבר. בשל כך, ב-8 בדצמבר 1991 היא הקימה את חבר המדינות, בניסיון להכפיף את מרותה על מדינות אלו. בשנים הבאות חתמה רוסיה הסכמים רבים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, על מנת להגביר את תלותן בה. עם זאת, רוב ההסכמים לא מולאו, ורוב מדינות הקווקז ואירופה המזרחית החלו להתקרב למערב. אך בשונה ממדינות הקווקז ואירופה המזרחית, מדינות אסיה התיכונה נשארו ברובן תחת הגמוניה רוסית. גורם מרכזי שהשפיע על מדיניות החוץ הרוסית באשר לשכנותיה הוא העובדה שמיעוטים רוסיים נכבדים חיו במדינות אלו טרם נפילת ברית המועצות, ונשארו שם לאחר מכן. בעיה זו מחריפה כאשר ישנם מיעוטים רוסיים רבים סמוך לגבול הרוסי, כגון באוקראינה ובקזחסטן, אשר רוצים להסתפח לרוסיה.
כיום, ברוב מדינות ברית המועצות לשעבר, השפה הרוסית היא שפה רשמית נוספת או לינגואה פרנקה.
Free the Universe
Free the Universe (בעברית: שלום הוא המשימה) הוא אלבום האולפן השני של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר. האלבום יצא לאור ב-19 באפריל 2013, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק ו-Secretly Canadian. מתוך האלבום יצאו שמונה סינגלים.
יוליאנוס בן צבר
הכתרתו למלך - שנת 529 לספירה
יוליאנוס בן צבר הוכתר למלך עם פרוץ מרד השומרונים נגד השלטון הביזנטי בשנת 529 לספירה. תאריך המרד ידוע לנו בזכות ביוגרפיה אותה כתב קירילוס מסקיתופוליס, נזיר בן המאה השישית, אשר ציין את התאריך המדויק בו התחילו האירועים - 'בחודש הרביעי למות אבא תאודוסיוס', שמת ב-11 בינואר 529 לספירה.
לגבי הסיבות למרד ישנן חילוקי דעות בין המקורות: לפי ה-"כרונוגרפיה" של יואנס מלאלס, המרד השומרוני החל לאחר שהנוצרים רגמו באבנים את בתי הכנסת של השומרונים במהלך השבת והטרידו את מנוחתם. בתגובה למעשי הנוצרים, השומרונים הכתירו את יוליאנוס בן צבר למלכם ובכך הכריזו עצמאותם מהאימפריה הביזאנטית.
בניגוד לגרסה זו, פרוקופיוס איש קיסריה תיאר בחיבורו "האנקדוטה" כי הכתרתו של יוליאנוס וההתקוממות השומרונית החלו בעקבות פרסום קובץ החוקים שפרסם הקיסר יוסטיניאנוס שאפשרו לו לגזול את רכושם של קבוצות אתניות שאינן נוצריות. פרוקופיוס אף הדגיש, שהמטרה העיקרית של החקיקה האנטי שומרונית של יוסטיניאנוס הייתה לחסל את הדת השומרונית. השומרונים מצידם לא הסכימו לקבל עליהם את הנצרות והמרות הביזנטית ולכן הכתירו להם למלך את יוליאנוס.
כמו כן, קיימת גרסה נוספת אשר לפיה יוליאנוס בן צבר הומלך על רקע משיחי. לפי דברי יוהאנס האפיסקופוס מניקיו שבמצרים - יוליאנוס נתפס כמשיח אשר נשלח על ידי אלוהים לחדש את המלכות השומרונית ולרשת את מלכותו של ירבעם בן נבט.
הובלת המרד נגד השלטון הביזנטי
לפי המקורות, המרד החל בחודשים מאי-יוני והתרכז בעיקרו באזור השומרון, בין היתר בעיר סקיתופוליס וניאפוליס. כמו כן, ידוע כי הפגיעה בנוצרים בידי השומרונים הגיע גם לאזור קיסריה.
לאחר הכתרתו של יוליאנוס, השומרונים החלו במעשי ביזה ופגיעה בקהילה הנוצרית בעיר שכם בתגובה להתגרותם ביום השבת והפגיעה בבתי הכנסת. הנוצרים הגיבו גם הם ברצח שומרונים, דבר שגרם לאסקלציה ולמרד להתרחב. לפי המקורות, השומרונים בהובלת יוליאנוס, פגעו קשה ביישוב הנוצרי, ובין היתר העלו כנסיות רבות באש ביניהן אלו שנבנו על הר גריזים, החריבו כפרים שלמים על משקיהם והשתלטו על הדרכים המרכזיות.
כמו כן, מתואר כי השומרונים בהובלת יוליאנוס כבשו את העיר ניאפוליס והפכו אותה למרכז שלטונם. בכתביו של יואנס מלאלס, נכתב גם כי יוליאנוס אף יזם מרוצי מרכבות בהיפודרום העירוני בהם נטלו חלק יהודים, שומרונים ונוצרים. מתואר כי באחד המרוצים ניצח נוצרי בשם ניקיאס, אך מרגע שיוליאנוס התוודע לדתו, הוא שלל ממנו את הניצחון והוציא אותו להורג. בנוסף, יוליאנוס הרס גם את מאמונאס, האפיסקופוס של העיר.
מותו של יוליאנוס
לאחר שנודע לקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס על המרד המתחולל בשומרון, הוא שלח צבא כדי לדכאו ולהפסיק את שפיכות הדמים. הצבא הביזנטי הצליח לדכא את ההתקוממות תוך הרג שומרונים רבים, ביזת רכושם ומכירתם לעבדות. בין ההרוגים השומרונים בקרבות מול הצבא הביזנטי היה המלך השומרוני יוליאנוס.
למותו של יוליאנוס, מלאלס מביא בכתביו שתי גרסאות: לפי הראשונה, יוליאנוס סאבארוס נלכד בשכם על ידי מדכאי המרד והוצא להורג, בעוד לפי השנייה, יוליאנוס הצליח לברוח מניאפוליס, אולם לאחר שנרדף על ידי הכוחות הביזנטיים, הוא נתפס ונהרג בקרב. בשתי הגרסאות סופו של יוליאנוס היה דומה - לאחר מותו, ראשו נכרת ונשלח לקיסר יוסטיניאנוס יחד עם כתרו ובגדי מלכותו.
לאחר מותו
לאחר מותו של יוליאנוס המרד דעך משמעותית אך לא תם לגמרי ונמשך עד לחודש אפריל 530 לספירה, שכן לאחר תאריך זה אין עוד עדויות להתנגשויות נוספות בין השומרונים לנוצרים. במהלך דיכוי המרד, שומרונים רבים מצאו את מותם - לפי גרסתו של מלאלס מספר ההרוגים הגיע ל-20,000 בעוד פרוקופיוס טוען למספר גדול בהרבה - 100,000 שומרונים הרוגים.
כמו כן, לפי פרוקופיוס, לאחר דיכוי המרד הקיסר יוסטיניאנוס כפה על שומרונים רבים להתנצר, וזו רבים נעתרו לדרישה זו במטרה להפסיק את מסע הרדיפות כנגדם. אולם, אף על פי שרבים מהם נטבלו לנצרות, לפי הכרוניקן פסחאלה, השומרונים דבקו באמונתם הקודמת וקנו בכסף מהמושלים את זכותם לשמור על דתם השומרונית.
ניסוי רתרפורד
ניסוי רתרפורד (הקרוי גם ניסוי עלה הזהב וניסוי גייגר-מרסדן) הוא ניסוי שנעשה בשנת 1909 על ידי הנס גייגר וארנסט מרסדן בהדרכתו של ארנסט רתרפורד במעבדות הפיזיקה של אוניברסיטת מנצ'סטר. ניסוי זה תרם תרומה מכרעת לפסילת מודל עוגת הצימוקים לתיאור האטום.
גייגר ומרסדן מדדו את סטיית חלקיקי האלפא שנותבו לעלה דק מזהב. על פי המודלים באותה העת, היו חלקיקי האלפא אמורים לסטות בזווית בת מעלות בודדות לכל היותר, אם בכלל. אולם תוצאות הניסוי הראו שחלק קטן מהחלקיקים הוסט בזויות הגדולות הרבה יותר מ-90 מעלות. רתרפורד הסיק מהניסוי שהמטען החיובי באטום מרוכז ביותר, באופן כזה שהוא יכול להחזיר חלקיקי אלפא העוברים מספיק קרוב אליו. מסקנה זו הובילה לפיתוח המודל הפלנטרי.
מתודולוגיה
גייגר ומרסדן הפגיזו מספר עלי מתכת שונים בחלקיקי אלפא שנוצרו בשפופרת זכוכית שהכילה בצידה האחד גז רדיום-ברומיד ובצדה השני צופתה באבץ גופרית (חומר פלואורסצנטי). מיקרוסקופ דל-עוצמה שימש למדידת פיזור החלקיקים. פרוצדורה זו הצריכה ישיבה בחושך במשך שעות רבות, במהלכן נדרשו גייגר ומרסדן לצפות בהבזקי אור קטנים שנוצרו כתוצאה מפגיעת חלקיקי האלפא במסך.
מגוון עלי מתכות שימשו בניסוי כגון: אלומיניום, ברזל, זהב ועופרת יחד עם עלי זהב בעובי משתנה שנוצרו מהצמדת מספר עלים יחד. בהתחשב במסה ובתנע הגבוהים של חלקיק אלפא, התחזיות בנוגע לתוצאות הניסוי היו שהחלקיקים שיעברו דרך עלה במתכת יוסטו במספר מעלות זעיר לכל היותר, אם בכלל (כאשר מספר החלקיקים העובר את העלה יקטן ככל שהוא יתעבה) והשאר יקלטו בעלה.
אולם למרות שברוב המקרים התאמתו תחזיותיהם, אחד מכל 20,000 חלקיקים, בערך, הוסטו ביותר מ-90 מעלות. אפילו עם עלה בעובי זעיר של 6x10-8 מטרים (בערך 200 אטומים). התוצאות היו בניגוד לניבוי המבוסס על מודל עוגת הצימוקים.
מסקנות
תוצאות הניסוי גרמו תדהמה לחוקרים, שבאה לידי ביטוי בהתבטאותו של רתרפורד שאמר: "זה היה כמעט בלתי יאמן, זה כמו שתירה פגז בקוטר 15 אינצ'ים על חתיכת נייר טואלט, והוא יחזור אליך".
בתחילת 1911 פרסם רתרפורד מודל מתוקן למבנה האטום, הוא נודע כ"מודל הפלנטרי". התוצאות הראו שאטום בעל מטען חיובי מפוזר לא ייתכן, במקום זה הוסק שהמטען החיובי מרוכז. רתרפורד הבין שהאטום הוא ברובו חלל ריק, כשרוב מסתו מרוכזת במרכזו, בגרעין, ושהאלקטרונים מסתובבים סביבו ומוחזקים במסלולם על ידי משיכה אלקטרוסטטית. קוטר הגרעין הוא בסביבות 10-15 מטרים, במרכז אטום שקוטרו הוא בסביבות 10-10 מטרים. חלקיקי האלפא שפגעו בגרעין הוסטו בחוזקה. רובם לא הוסטו כמעט בכלל מכיוון שהמרחק שלהם מהגרעין היה גדול יחסית.
המודל הפלנטרי שופר על ידי נילס בוהר למודל שנודע כמודל בוהר שהוצע בשנת 1913. לאטום על-פי רתרפורד היו מספר בעיות, העיקרית שבהן הייתה שהאלקטרונים הסובבים את הגרעין, ככל מטען מואץ, אמורים לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) ואיבוד האנרגיה בדרך זו תגרום להם לנוע בספירלה ולהתנגש בגרעין תוך זמן קצר. הניחוש של רתרפורד היה שהגרעין מעניק איזושהי "אנרגיה קושרת" שמאזנת את איבוד האנרגיה באלקטרון.
קונסטנטינוס השני
קונסטנטינוס השני, שם מלא: פלביוס קלאודיוס קונסטנטינוס אוגוסטוס (בלטינית: Flavius Claudius Constantinus Augustus; פברואר 316 - אפריל 340) היה שליט רומאי, ששלט על האימפריה הרומית ביחד עם אחיו קונסטנטיוס השני וקונסטנס. הוא היה בנו הבכור של קונסטנטינוס ובמהלך המאבק על מקומו המועדף נהרג בידי אחיו קונסטנס.
קורות חייו
הוא היה בנו הבכור של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס "הגדול" מנישואיו לאשתו פאוסטה נולד בעיר ארל שבפרובינציית גאליה בפברואר 316 במרץ 317 הוא הוכרז כקיסר ובשנת 323 הוא השתתף במסע המלחמה עם אביו קונסטנטינוס כנגד שבטים גרמאניים ובגיל 10 התמנה למפקד של צבא הפרובינציה ובשנת 332 היא קיבל מאביו פיקוד על לגיונות במערכה מול שבטים גותיים.
מינוי לאוגוסטוס
עם מותו של קונסטנטינוס האב התפתח מאבק כוחות רצחני בחצר המלוכה. קונסטנטיוס השני היה ככל הנראה היוזם והמנהל של מסע טיהורים ללא רחמים בקרב בני משפחתו ויורשיו הפוטנציאליים. אף על פי שהמקורות של התקופה לא מצביעים על קונסטנטיוס כיוזם מרחץ הדמים אין ספק כי הוא ואחיו היו המנצחים והמרוויחים הגדולים מתוצאותיו. אין ספק כי קונסטנטיוס היה מעורב בעקיפין או ישירות בטיהור במטרה להסיר איומים פוטנציאליים על שלטונו. בטבח נרצחו שניים מדודיו ו 6 מבני דודיו ובהם חניבליאנוס (Hannibalianus) גיסו של קונסטנטיוס מנישואים לאחותו קונסטנטינה ובסופו נותרו בחיים אחיו הבכור של קונסטנטיוס - קונסטנטינוס השני ואחיהם הצעיר קונסטנס ו3 מבני דודיו קונסטנטיוס גאלוס (Constantius Gallus), יוליאנוס הכופר ונפוטיאנוס (Nepotianus). ככל הנראה גילם הצעיר של הניצולים ומעמדם השולי בהיררכית הכוח הרומאית מנעו את הצורך להוציאם להורג.
משהתגבשה אחיזתם בשלטון קונסטנטיוס האחים נפגשו בעיר סירמיום זמן קצר לאחר מכן וסיכמו על חלוקת שטחי האימפריה ביניהם. קונסטנטיוס קיבל את הפרובינציות המזרחיות ובהן תרקיה, סוריה ומצרים וקבע את מושבו בקונסטנטינופול. קונסטנטינוס השני קיבל את השליטה על בריטניה וגאליה היספניה והיה עוצר לקונסטנס שרשמית שלט על איטליה אפריקה איליריקום פאנוניה ומקדוניה.
אחרית ימיו
למרות החלוקה הברורה של השלטון ולמרות הכוח היחסי שניתן לקונסטנטינוס השני הוא לא הסתפק בנכסים שבידיו, הוא ראה עצמו כשליט הבכיר בשלישייה ופעל לדחוק את רגליו של קונסטנס. בשנת 340 יצא צבא בפיקודו של קונסטנטינוס השני ופלש מגאליה אל צפון איטליה במטרה לתפוס את השלטון על איטליה ואפריקה. הצבאות של האחים נפגשו בסמוך לעיר אקוויליה, צבאו של קונסטנטינוס השני נכנס למארב ורובו הושמד, קונסטנטינוס עצמו נהרג וגופתו הושלכה לנהר. קונסטנס ניצל את ההזדמנות ובמהלך מהיר וללא התנגדות נטל את השלטון על כל האימפריה המערבית. כאשר הסופר הרומאי ליבאניוס רצה לכתוב שיר הלל לקיסרים לבית קונסטנטינוס הוא התקשה למצוא זכר לקונסטנטינוס השני ברשומות הרשמיות, כאילו מעולם לא היה קיים וזכרו נמחה כמעט לחלוטין.
כיכר החורבה
כיכר החורבה ע"ש משה רוסנק (נקראה בעבר גם כיכר צ'ארלס קלור,על שם הנדבן צ'ארלס קלור שמימן את הקמתה) היא כיכר עירונית מרכזית ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. שמה נובע מסמיכותה לבית הכנסת החורבה, והיא קרויה על שם משה רוסנק, מפקד הרובע היהודי במלחמת השחרור. הכיכר הוקמה על הריסות בתי הרובע, כחלק מתהליך שיקום הרובע היהודי לאחר שחרורו במלחמת ששת הימים.
עד למלחמת העצמאות הייתה הכיכר מיושבת בצפיפות והיוותה את חלקה הדרום מזרחי של "חצר האשכנזים". במלחמת העצמאות התחוללו במקום קרבות עזים והאזור חרב כולו.
לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט שלא לשקם את האזור אלא להשאירו כשטח פתוח לרווחת תושבי הרובע.
לתקופה מסוימת שימשה הכיכר כרחבת חנייה.
העתקת מנורת הכותל לכיכר
כחלק מההכנות להקמת מעלית הכותל, בוצעו חפירות הצלה, במסגרתן הועתקה באופן זמני מנורת הזהב מרחבת התצפית שבמעלות רבי יהודה הלוי לרחבה מוגבהת הצמודה לבית הכנסת החורבה שבכיכר, במבצע מורכב של עשרות עובדי החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי.
קמראש
קמראש (ברומנית: Cămăraş) היה בויאר בתפקיד בכיר ("דרגטור") בחצר שליטי הנסיכויות הרומניות, האחראי על אוצר השליט ועל ניהול ההכנסות וההוצאות של החצר. תפקיד זה היה חלק מקטגורית הבויארים הממונים (boiernaşi) על ידי השליט מקרב בני כל המעמדות החברתיים.
אטימולוגיה
המילה "קמראש" מקורה במילה הרומנית ממקור לטיני - "קמראה" (cămară) - השאולה מיוונית מודרנית, שמובניה הישנים הם "חדר", "אוצר מלכותי" או בימי הפנרים - כספת אישית של השליט. (המובן הנוכחי של המילה הוא "מזווה").