cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טום הרקין
תחילת דרכו
בשנת 1969 עבר הרקין לוושינגטון הבירה, והחל לעבוד כעוזרו של חבר הקונגרס ניל סמית' בגבעת הקפיטול. במהלך עבודתו במשרדו של סמית', ליווה הרקין משלחת של הקונגרס לדרום וייטנאם ב-1970. הרקין פרסם ב-17 ביולי אותה שנה בלייף תמונות שצילם במהלך השליחות ותיאור מפורט של "כלובי הנמר" בכלא קון סון איילנד. צילומיו חשפו תנאי שבייה מזעזעים, לא-אנושיים וטיפול מחפיר בהם היו נתונים האסירים. בשנת 1972 השלים לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר קולומבוס למשפטים באוניברסיטה הקתולית של אמריקה.
חבר בית הנבחרים
בשנת 1972, אותה השנה בה השלים את לימודי המשפטים שלו, שב ארקין לאיווה והתמודד על ייצוג מחוז הקונגרס החמישי של איווה בבית הנבחרים של ארצות הברית מול חבר בית הנבחרים המכהן ויליאם ג'וזף שרל. שרל ייצג את החלק הדרום-מערבי של איווה, אשר (למעט חריג אחד) לא נבחר בו מועמד מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס מאז תום ימי השפל הגדול. למרות שזכה באחוז קולות גבוה יותר מכל יריביו הקודמים של שרל, הרקין כשל בניסיונו לגבור על שלר ולא נבחר לקונגרס. אחרי הפסדו בבחירות, עסק הרקין בעריכת דין בעיר איימס בטרם שב להתמודד מול שרל בבחירות 1974. שנה זו לא היטיבה עם אנשי המפלגה הרפובליקנית לאור פרשת ווטרגייט, והרעה זו עבור הרפובליקנים סייעה לניצחונו של הרקין ברוב דחוק בן 3,500 קולות בלבד. הוא נבחר מחדש ארבע פעמים נוספות במחוז קונגרס זה ללא התנגדות רצינית.
בסנאט של ארצות הברית
ב-1984 זכה הרקין במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג איווה בסנאט האמריקאי, ובבחירות הכלליות גבר על הסנאטור המכהן רוג'ר ג'פסן, בפער מפתיע בן 11.8 אחוזים. הוא נבחר מחדש בשנים 1990, 1996, 2002, ובפעם האחרונה ב-2008. הרקין ייצג את איווה בסנאט של ארצות הברית יותר מכל דמוקרטי אחר בהיסטוריה של המדינה. יתרה מכך, ב-2009 הוא עקף את ניל אדוארד סמית' ונהיה למי שייצג את איווה במשך הזמן הרב ביותר (40 שנה רצופות במצטבר) בקונגרס של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. את כל שלושים שנותיו בסנאט העביר כסנאטור זוטר, זאת בשל הוותק של צ'אק גראסלי, שנבחר לסנאט ארבע שנים לפני הרקין. השניים ניהלו מערכת יחסים טובה למדי, חרף ההבדלים האידאולוגיים ביניהם, והוותק המשותף שלהם העניק עֹצמה והון פוליטי למדינת איווה. שותפות זו התבטאה באופן נודע כאשר נעתק קולו של גראסלי כשנאם נאום פרידה מהרקין זמן קצר טרם עזיבתו בשעה שהרקין נכנס אל מליאת הסנאט.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 התמודד הרקין למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות כפופוליסט בתמיכת איגודי עובדים. הוא מתח ביקורת על הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש וצייר אותו כמנותק מאמריקאים בני מעמד הפועלים. הרקין היה מתמודד מוביל בראשית הבחירות המקדימות מבין כלל חמשת המתמודדים, וזכה באספות הבחירה באיווה. אחר כך הוסיף לנצח בבחירות המקדימות שהתקיימו באיידהו ובמינסוטה (הודות לסנאטור פול ולסטון שנחלץ לעזרתו), אך התדרדר בפריימריז בניו המפשייר וכפועל יוצא גם במדינות אחרות, ובסופו של דבר איבד את המועמדות למפלגה הדמוקרטית למושל ארקנסו ביל קלינטון. הרקין היה המתמודד הדמוקרטי הראשון שפרש מהמירוץ והביע תמיכה בקלינטון, מה שהוביל לטיפוח מערכת יחסים טובה במהלך נשיאותו של קלינטון.
הרקין ועמיתתו ברברה בוקסר ממרילנד היו ב-2006 הדמוקרטים היחידים בסנאט שתמכו בהצעתו של הסנאטור ראס פיינגולד מוויסקונסין לגנות את נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. ב-16 במרץ אותה שנה הציג — ביחד עם הסנאטורים ג'ו ביידן, נורם קולמן, ביירון דורגן, ריצ'רד לוגאר וטים ג'ונסון — את "חוק אבטחת הדלקים הביולוגים". ב-11 בפברואר 2009 הביע תמיכה ב"דוקטרינת ההוגנות" של רשות התקשורת הפדרלית במהלך ריאיון לעיתונאי ביל פרס. הרקין השפיע רבות על הגדלת המימון למחקר עבור רפואה אלטרנטיבית, ותרם לייסוד "המשרד האמריקאי לרפואה אלטרנטיבית" ב-1992, שלימים נהפך ל"מרכז הלאומי לרפואה משלימה ואינטגרטיבית" (NCCIH). עם זאת, היו מי שמתחו ביקורת על מאמציו בתחום ועל תוצאות המחקר.
הרקין היה פעיל גם במאבק בהעסקת ילדים. "חוק פיתוח הסחר משנת 2000" מכיל הגנות חשובות עבור נוער בכל הנוגע להעסקת ילדים אשר נוסחו בידיו של הרקין. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, החלו בעיתונות דיווחים על סחר בילדים והעבדת ילדים בפרך במטעי קקאו במערב אפריקה. בתגובה, הרקין, יחד עם חבר בית הנבחרים אליוט אנגל ובתמיכת עמיתו לסנאט הרב קוהל, נתן את חסותו להסכם מרצון של דמויות מרכזיות בתעשיית הקקאו והשוקולד שנחתם בשנת 2001 ושנקרא פעמים תכופות "פרוטוקול הרקין-אנגל". מטרת הפרוטוקול הייתה להביא להתאמת דפוסי ההעסקות במערב אפריקה אל ועידה 182 של ארגון העבודה הבינלאומי. הרקין פעל רבות למאבק בייבוא ​​מוצרים המיוצרים באמצעות העסקת ילדים.
ב-26 בינואר 2013 הכריז הרקין כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה שישית בבחירות 2014 לסנאט. באוגוסט 2016 הביע תמיכה במועמדותה של הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית, והייתה זו הפעם הראשונה בה לקח חלק בפעילות ציבורית לאחר פרישתו מהסנאט.
טופולב Tu-160
טופולב Tu-160  (ברוסית: Туполев Ту-160), המכונה גם "הברבור הלבן", וכינוי נאט"ו "בלאק ג'ק" הוא מפציץ אסטרטגי כבד, על קולי, בעל כנף בעלת משיכה משתנה, מתוצרת ברית המועצות. טו-160 נכנס לשירות מבצעי בשנת 1987 ומאז נחשב למטוס הקרב הכבד והגדול ביותר, המפציץ המהיר ביותר שעדיין בשרות, וכלי הטיס הגדול ביותר עם כנף בעלת גאומטריה משתנה שנבנה אי פעם.
היסטוריה
בשנת 1967 הוכרזה בברית המועצות תחרות לתכנון מפציץ אסטרטגי כבד. הדרישה העיקרית של המכרז הייתה למהירות שיוט של מאך 3. בשנת 1972 הציגה חברת טופולב את אב הטיפוס מתוצרתה: מפציץ רב משימתי, על קולי, בעל גאומטריית כנפיים משתנה, ובעל מהירות מקסימלית של מאך 2.3, אשר הוצב כמתחרה למפציץ האסטרטגי האמריקני B-1. דרישת המהירות המקסימלית המקורית הופחתה לאחר שהתבררו העלויות הכספיות הגבוהות במיוחד שידרשו לצורך ישומה. כשנה לאחר מכן נבחרה כזוכה והחלה בפיתוח המטוס המבצעי. הטיסה הראשונה של המטוס בוצעה ב-18 בדצמבר 1981 והיצור להזמנה בת 100 מטוסים החל ב-1984, אם כי בסופו של דבר יוצרו כ-35 מטוסים בלבד.
המטוס הוצג לראשונה לציבור ב-1989 אולם פעילותו המבצעית החלה כבר באפריל 1987. בשנים 1989–1990 קבע 44 שיאי מהירות למטוסים מסוגו. בשנת 1992 החליט נשיא רוסיה, בוריס ילצין, להפסיק את יצור המטוס. 19 מתוך 35 המטוסים שיוצרו נשארו בשטח ובבעלות אוקראינה. בשנת 1999 הוחזרו 8 מהם לרוסיה במסגרת הסכם להסדרת החובות בין שתי המדינות. אוקראינה השמידה את יתר המטוסים כחלק ממדיניות הוויתור על נשק גרעיני שישמה, פרט למטוס אחד שנותר לתצוגה.
בשנת 2007 הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על חידוש טיסות הסיור האסטרטגיות של המפציצים הכבדים אשר הופסקו מאז 1991. מאז התרחשו מספר עימותים ללא אש מעל צפון האוקיינוס האטלנטי והים הצפוני בין מטוסי טו-160 למטוסים בריטיים, דניים, ונורווגיים. באפריל 2008 נבנה וצורף מטוס חדש לחיל האוויר הרוסי ומספר המטוסים המבצעיים מדגם טו-160 שהועמדו לרשותו הגיע ל-16. המטרה המוצהרת היא לבנות מטוס חדש מדי שנה או שנתיים ולהעמיד את הצי הזמין לפעילות על כ-30 מטוסים עד לשנים 2025–2030.
ב-16 בנובמבר 2014, הודיעה יצרנית המטוס על טיסת ניסוי ראשונה של דגם שעבר "השבחה מקיפה" של המכ"ם והאוויוניקה. מהלך זה הוא, ככל הנראה, חלק מהמאמץ הרוסי לרענון כלל האמצעים נושאי הנשק הגרעיני שברשותה, כולל מטוסים, צוללות, טילים בליסטיים וטילי שיוט.
מאפיינים
טו-160 מצויד במכל דלק בן 130 טון המאפשר לו שהות באוויר של כ-15 שעות במהירות שיוט ממוצעת של 850 קמ"ש ובגובה של 30,000 רגל. נוסף לכך קיים גם התקן לתדלוק באוויר אשר מאריך עוד יותר את יכולתו לשהות בפעילות מבצעית באוויר.
טו-160 מצויד במכ"ם גילוי אווירי, במכ"ם מעקב קרקעי לטיסה בגובה נמוך, מערכות הגנה לצורכי לוחמה אלקטרונית, ומערכות הנחיה והפצצה אלקטרוניות ואופטיות, אך חסר מערכות נשק להגנה עצמית אקטיבית.
המטען הקרבי הכולל כ-40 טון (משקל הפצצות הכבד ביותר שמפציץ רגיל יכול לשאת) של טילים ופצצות מסוגים שונים מאוחסן בשני תאים בבטן המטוס, ובנוסף ניתן לתלות טילים נוספים מתחת לכנפיים, ונחשב למטוס הקרב הכבד ביותר שיוצר מעולם.
צוות המטוס כולל ארבעה בעלי תפקידים: טייס, טייס משנה, מפעיל מערכות נשק, ומפעיל מערכות הגנה אלקטרונית. המטוס מצויד בשירותים ובחדר מנוחה לצוות בטיסות ארוכות.
שירות נשים במשטרת ישראל
שירות נשים במשטרת ישראל לא היה קיים בעת הקמת המשטרה והחל להתהוות באופן מדורג במהלך השנים.
משטרת המנדט
בעולם הייתה מסורת של נשים־שוטרות, שראשיתה בהעסקתן של "מטרוניות משטרה" (Police matrons) במאה התשע־עשרה. גיוסן של שוטרות ממש החל בראשית המאה העשרים, זאת בניגוד להיעדרן של חיילות־לוחמות, ככלל, מרוב הצבאות בעולם.
משטרת המנדט העסיקה נשים מעטות, רובן ערביות, שעסקו בשמירה על נשים עצירות ואסירות, או לצורך חיפוש על גוף נשים. נשים אלה לא נחשבו לשוטרות, ולמעשה פעלו כמטרוניות משטרה. נשים יהודיות בודדות שירתו במשטרה החל משנת בשנת 1941 כנוטרות, כשומרות על נשים וילדים טמפלרים (תנועה). האישה הראשונה, שגויסה לתפקיד זה, הייתה רבקה ספירו. נשים יהודיות אחרות עבדו כפקידות עבור משטרת המנדט. האישה היחידה בכל תקופת המנדט, שהושבעה כשוטרת מן המניין, הייתה ויולט גרהאם, מפקדת כלא הנשים בבית לחם.
יחידת שוטרות הסיור
בשנת 1960 חזרו נשים לתפקידי משטרה מבצעיים, עם הקמתה של יחידת שוטרות הסיור במחוז תל אביב.
את הקמת היחידה יזם מפקד המחוז, ניצב עמוס בן-גוריון. לצורך זה, מונתה מפקח לאה גפני למפקדת קורס ראשון מסוגו לשוטרות, שנערך בבית הספר הארצי של המשטרה בשפרעם ונמשך כשלושה חודשים.
גם במקרה זה, הזרז לשילוב שוטרות היה מחסור בשוטרים גברים, שנוצר בשל קשיים בגיוס ושימור כוח אדם. בתחילה התקשה הציבור הישראלי לקבל את מרותן של נשים־שוטרות, ותועדו מקרים רבים שבהם התייחסו האזרחים לשוטרות בגסות או בזלזול. בפיקוד המשטרה הייתה התנגדות להפעלת שוטרות בתפקידים מבצעיים, בטענות כי האזרחים לא יסכימו למלא את הוראותיהן של נשים, או שיתנגדו להן, מסיבות דתיות ותרבותיות. עם הזמן השתנה יחס זה ובשנת 1969 דיווח יומן החדשות "כרמל" כי השוטרות הפכו "לחלק בלתי־נפרד, ונעים, של העיר". נראה כי אי־שילובן של נשים בתפקידים מבצעיים בצה"ל, היה אחד הגורמים שסייעו לשירותן במשטרה: מאחר שהצבא לא הזדקק לכל הנשים שהיה חייב לגייס, לא התנגדו מפקדיו להעברתן לארגון אחר. לדוגמה, שוטרות שהתגייסו ב־1948 עשו זאת מתוקף גיוס החובה, במקום שירות בצה"ל. נעמי שדמי, המפקדת הראשונה של יחידת שוטרות הסיור, טענה כי הזרז להקמת היחידה היה ביקורו של עמוס בן-גוריון, מפקד מחוז תל אביב, בבריטניה, שבמהלכו נחשף לשוטרות בתפקידים מבצעיים והתרשם מיכולותיהן. חלק מהשוטרות ביחידת שוטרות הסיור של נעמי שדמי היו מגויסות חובה, שצה"ל העביר לשירות במשטרת ישראל, לבקשתן. עם הזמן, נפתחו יחידות שוטרות סיור גם בחיפה ובירושלים.
חיילות בשירות המשטרה (חיב"ה)
בשנת 1969 הקים צה"ל יחידה צבאית ייעודית — חיב"ה, חיילות בשירות המשטרה. יחידה זו הציבה חיילות בשירות חובה תחת פיקוד משטרתי. משימתן העיקרית של חיילות חיב"ה הייתה מניעת פעילות חבלנית עוינת (פח"ע), באמצעות סיור ברחובות הערים הגדולות. הנשים ששירתו ביחידה זו נותרו חיילות, כלומר היו כפופות לצה"ל מבחינת החוק והמשמעת. עם זאת, החיילות הוכשרו במשטרה, קיבלו סמכויות חוקיות של שוטרות ופעלו בהתאם לפקודות הנפות (מרחבים) של המשטרה כך קרה ששילוב נשים בתפקידים מבצעיים שירת את שני הארגונים: צה"ל, שהקטין את מספר הנשים שבהן נדרש לטפל, ומשטרת ישראל, שנזקקה לכוח אדם איכותי.
כניסה לתפקידים נוספים
בשנות השבעים והשמונים הצטרפו שוטרות לתפקידים נוספים בתחומי עיסוק שונים ובהם זיהוי פלילי, תביעה, מודיעין, ייעוץ משפטי ועוד. יחידת שוטרות הסיור פורקה, ונשים שולבו ביחידות הסיור שבתחנות המשטרה, לצד גברים. התהליך לא אירע בבת־אחת: אף שמאמצע שנות השמונים ואילך היו כל התפקידים (למעט חבלן) וכל הדרגות פתוחים להלכה בפני נשים, בפועל היה המצב שונה. בשנת 1986 היה שיעור הנשים גבוה בעיקר ביחידת התביעות, במרכזי השליטה המשטרתיים, בביקורת הגבולות, בפיקוח על התנועה בערים ובהדרכת בטיחות בדרכים בבתי הספר. תפקידים אלה, למעט הפיקוח על התנועה, שהיה תפקידן המבצעי המקורי של שוטרות החל משנת 1960, מאופיינים בהיותם נייחים ובסיכוי נמוך למגע ישיר בין השוטרת לבין עבריין אלים. בניגוד לכך היוו השוטרות רוב בכל תפקידי המינהלה. גם שיעורן של הנשים בדרגות בכירות ובתפקידים פיקודיים נותר נמוך מאוד, אך גם אם השינוי היה איטי, הרי שהיה עקבי. נשים התקדמו לעמדות השפעה, תחילה בתחומי עיסוק מינהליים ומשפטיים ובהמשך גם ביחידות מבצעיות.
בשנת 1989 קודמה חנה הירש לדרגת ניצב והייתה לאישה הראשונה באחד מארגוני הביטחון הישראליים שהגיעה למעמד זה. מאז, הגיעו קצינות משטרה נוספות לדרגה זו.במאי 1990 הייתה שלומית כורם לאישה הראשונה שמונתה לפקד על תחנת משטרה בישראל. בשנת 1995 היו במשטרה 3583 נשים, כ־18% מכלל המשרתים בארגון, כמחציתן שירתו בתפקידים ייעודיים, קרי שיטור, חקירות, מודיעין, תנועה וכדומה, והיתר בתפקידי מינהלה. עם זאת, בעוד שבתפקידים מינהליים היו השוטרות כמחצית מכלל המשרתים, הרי שבתפקידים הייעודיים הן היו מיעוט קטן, 11% בלבד. באופן יחסי היו דרגות הנשים בכירות מהגברים: כשליש מהנשים (29%) היו בדרגות שבין רב־סמל בכיר (רס"ב) לרב־נגד (רנ"ג), לעומת כ־5.5% מהגברים גם השיעור היחסי של הנשים בדרגות קצונה היה גבוה משיעור הגברים, 25% לעומת 20% בהתאמה. בדרגות הבכירות, מסגן ניצב ומעלה, היה שיעור הנשים והגברים זהה כמעט, 3% ו־4% בהתאמה, אם כי שיעור הנשים ירד ככל שהדרגה עלתה.
שילוב נשים בתפקידים מבצעיים
באפריל 1996 עתרו כמה נשים לבג"ץ, בטענה כי קיימת "מציאות של אפליה מושרשת ומובנית כלפי נשים בכל הנוגע לגיוסן, שיבוצן לתפקידים וקידומן במשטרת ישראל". העותרות טענו כי המשטרה הפלתה אותן על רקע מגדרי, אם במניעת גיוסן לארגון ואם במניעת שירותן של נשים ביחידות מבצעיות מסוימות. הדיון בעתירה גרם למשטרה לקדם את שילוב הנשים בארגון, באמצעות פתיחת תפקידים נוספים בפני נשים, קביעת מכסות מזעריות לגיוס, הצבת נשים בתפקידים ייעודיים, והסברה בנושא שילוב נשים בארגון.
פעילות המשטרה הביאה את שופטי בג"ץ שלא לפרסם פסק דין, בטענה כי העתירה "מיצתה את עצמה" והביאה לתוצאות הרצויות לעותרות והמשטרה נדרשה לעסוק בשילוב מלא של נשים ובקידומן.
נשים במשמר הגבול
באפריל 1995 הורה מפקד משמר הגבול, ישראל סדן, לשלב נשים בתפקידי לחימה בחיל. החלטה זו נבעה גם מאמונתו של סדן, קיבוצניק במוצאו, בשוויון בין המינים, וגם מצרכי החיל להגדיל את כוחותיו בעקבות הסכמי אוסלו והמשימות שהוטלו עליו במרחב התפר. מאחר שעד אז לא שירתו נשים בתפקידי לחימה בצה"ל, לא התנגד הצבא להעביר מגויסות למג"ב, מעבר למכסת המגויסים הגברים.
בפברואר 1996 נפתח בבבסיס ההדרכה החילי של משמר הגבול קורס הלוחמות הראשון. פיקדה על הקורס מפקח הדס שפירא-מדמוני (אז שפירא), שעברה לשם כך משירותה בבה"ד 12. במסגרת הקורס החניכות עברו הכשרה זהה לזו של הטירונים הגברים, והיו הנשים הראשונות בישראל שהוסמכו, כמסגרת אחת, כ"רובאי 05". לאחר סיום הקורס, במאי 1996, עברו הלוחמות לשרת בפלוגות המבצעיות.
במאי 2000 הציגה מחלקת משאבי אנוש במג"ב את תמונת המצב בנוגע לשילוב נשים בחיל. ארבע שנים לאחר הקורס הניסיוני הראשון שירתו בחיל 150 לוחמות, שפעלו ביותר מ־20 פלוגות. לוחמות אלה היוו כ־3% מכלל סדר הכוחות הלוחם של מג"ב. כמה מהן שסיימו את שירות החובה והיו בשירות קבע, בחרו להמשיך במג"ב. הצידוק הסופי לשילובן של לוחמות מג"ב היה תפקודן אל מול אש אויב. במהלך הפרות הסדר באוקטובר 2000 הוכיחו לוחמות מג"ב כי הן מקצועיות ואמיצות לא פחות מהגברים שלצידם לחמו. עשר לוחמות זכו לציונים לשבח על גילויי גבורה אל מול פני אויב. נשים פיקדו ומפקדות על יחידת הסיירות במג"ב ירושלים. צה"ל והמשטרה הודיעו על כוונתם להקים שתי פלוגות חדשות במג"ב, שתורכבנה מלוחמות בלבד ואשר תהיינה אחראיות לביטחון השוטף בחלק ממרחב התפר.
מג"ב הוביל למהלך מיוזמתו, ולא נגרר אליו בתגובה ללחצים חיצוניים, כגון עתירה לבג"ץ או ועדת חקירה. שילוב הלוחמות במשמר הגבול הוא דוגמה מוצלחת לאופן שבו ארגון ביטחוני משלב בקרבו אוכלוסייה, אשר לא יוצגה בו קודם לכן ובשנת 2021 "רבע מהמתגייסות ללוחמה סימנו את משמר הגבול בהעדפה הראשונה".
נשים מעוטרות
עיטורי משטרת ישראל מוענקים בהתאם להוראות. הענקת עיטורים לאנשי ביטחון משקפת את הערכת החברה למקבליהם. עיטורים שהוענקו לשוטרות כוללים שלוש קטגוריות של אירועים: מקבלות העיטורים (לפי שנים) הן:
אפרים דובק
אפרים דוֹבֶק (נולד ב-9 בנובמבר 1930) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן במספר תפקידים בכירים בשירות החוץ, ובהם שגריר ישראל במצרים ובהודו. בשנים 1955-1963 כיהן כראש המועצה המקומית בית שאן.
קורות חיים
אפרים דובק נולד ב-9 בנובמבר 1930 בקהיר שבמצרים, שם היה חבר תנועת "החלוץ הצעיר" וההגנה במצרים, ושימש מזכיר התנועה במחתרת. לאחר עלייתו לישראל באפריל 1949, שירת בצה"ל במחזור הראשון של הנח"ל, בשנים 1950-1952. בתום שירותו הצבאי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים סיים תואר ראשון ותואר מוסמך האוניברסיטה ביחסים בינלאומיים.
בשנים 1951-1953 היה חבר מייסד של קיבוץ כפר עזה, גזבר, מרכז משק וחבר מזכירות איחוד הקיבוצים. בשנים 1953-1954 היה מזכיר מועצת פועלי בית שאן ובשנים 1955-1963 כיהן כראש המועצה המקומית מטעם מפא"י.
ב-1963 מונה לשגריר ישראל בצ'אד למשך שנתיים, אז מונה לשגריר ישראל בבנין עד 1970. בשנים 1970-1974 שימש סגן מנהל מחלקות אפריקה, המזרח התיכון, מש"ב (המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי). בשלהי 1973 מונה לשגריר ישראל בזאיר, מינוי שלא התממש מפאת ניתוק היחסים הדיפלומטיים.
1978-1974 היה קונסול כללי בריו דה ז'ניירו ואחראי לקשר עם הקהילות היהודיות במדינה. ב-1978 נתמנה למנכ"ל (מושאל) של WOJAC (הארגון העולמי של יהודי ארצות ערב). 1980-1978 היה סגן ראש עיריית ירושלים הממונה על התכנון, מהנדס העיר ושירותי הנדסה, חבר ועדת התכנון העליונה של המדינה והוועדה המחוזית (ירושלים) וחבר הנהלת אוצר השלטון המקומי.
בשנים 1983-1980 שימש ציר בשגרירות ישראל בקהיר עם הצוות הראשון לאחר החתימה על הסכם השלום וחבר בוועדות משא-ומתן. בשנים 1986-1983 היה ראש המשלחת הקבועה לאו"ם בז'נבה בדרג אישי של שגריר ואחראי על ההסברה בשווייץ. בשנים 1989-1986 כיהן כמנהל המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במינוי אישי של מנהל אגף ומנכ"ל "האיגוד" – החברה להעברת טכנולוגיה. בשנים 1990-1989 היה סגן ראש המשלחת הקבועה באו"ם בניו יורק בדרג אישי של שגריר ובשנים 1992-1990 כיהן כשגריר ישראל במצרים. בתפקידו האחרון לפני יציאה לגמלאות היה השגריר הראשון של ישראל בהודו, בשנים 1995-1992.
ב-1995 יצא לגמלאות ממשרד החוץ. התמנה ליועץ של קונפדרציית התעשיינים ההודית (CII) ונציגה בישראל עד שנת 2003, במקביל שימש יושב-ראש "משגב לדך" ויועץ המכון האפרו-אסיאני בבית ברל, ועסק בייעוץ כלכלי.
דובר עברית, צרפתית, ערבית, אנגלית, פורטוגזית ואיטלקית.
יצחק שריון
יצחק שריון (זלקינד) (י"א בניסן ה'תרל"א, 2 באפריל 1871 – ז' באב ה'תש"א, 31 ביולי 1941) היה איש ציבור וסוחר בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20. נציג הקהילה היהודית-אשכנזית בירושלים במועצת עיריית ירושלים הראשונה בתקופת המנדט. ממייסדי אגודת אחווה וממייסדי המזרחי בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בדיסנה, פלך וילנה (כיום בלארוס), לשיינה ויחזקאל זלקינד.
בשנת 1888 עלה לארץ ישראל. עם בואו נעצר בידי הפקידים העות'מאניים, בשל האיסור על עליית יהודים מרוסיה, ושוחרר בערבות. הוא קיבל עליו את הנתינות הטורקית, ובעקבות זאת החליף את שם משפחתו מזלקינד לשריון.
במשך תקופה עבד כמזכיר אצל דודו, הנדיב משה ויטנברג. בשנת 1890 נישא לצפורה, בת חיים רפאל ויטנברג מוויטבסק, אחי דודו משה ויטנברג.
בשנת 1891 פתח בית מסחר לעסקי נייר ומכשירי כתיבה ליד שער יפו. הוא פיתח את עסקיו, ובית מסחרו נחשב לאחד הגדולים בירושלים. בשנת 1926 פתח סניף בתל אביב ועמד בקשרי מסחר עם חלק ניכר מהוצאות הספרים ומוסדות ההדפסה בערי המרכז ובמושבות.
בשנת 1895 טיפל בעיזבון דודו משה ויטנברג בסך כחצי מיליון רובל וסידר אותו לטובת מוסדות ירושלים. באותה שנה השתתף ביסוד אגודת "אחווה", והיה ממייסדי שכונת אחווה בירושלים. היה פעיל באגודת "בני ישראל" שפעלה כנגד המיסיון, וכן באגודת "המכבים הקדמונים" שנוסדה בירושלים בשנת 1896. היה גזברה של "האגודה הציונית" שנוסדה ב-1904 בירושלים. שימש איש הקשר של אנשי היישוב הישן בקונסוליה הרוסית.
בשנות מלחמת העולם הראשונה עסק בפעילות ציבורית להקלת המחסור של תושבי ירושלים. לאחר המלחמה התמנה כחבר עיריית ירושלים כנציג העדה האשכנזית, לצד עמיתו יצחק שמעיה אלישר שכיהן כנציג העדה הספרדית.
בשנת 1918 השתתף ביסוד הסתדרות המזרחי בירושלים ושימש גזבר וסגן יו"ר.
היה בין החותמים על כתב הרבנות של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לרב הראשי.
התגורר בשכונת רחביה. לאחר מותו נקראה על שמו סמטה בשכונה זו.
לואיס פונסי
לואיס אלפונסו רודריגז לופס-ספרו (בספרדית: Luis Alfonso Rodríguez López-Cepero; נולד ב-15 באפריל 1978), הידוע בשם הבמה שלו לואיס פונסי (Luis Fonsi), הוא זמר, פזמונאי ושחקן פורטוריקני. ידוע בעיקר בזכות הלהיט "Despacito".
ביוגרפיה
פונסי נולד ב-15 באפריל 1978 בסן חואן שבפוארטו ריקו, בנם הבכור של אלפונסו רודריגז ושל דליה "טאטא" לופס-ספרו. יש לו שלושה אחים צעירים: ג'ין רודריגס, אשר גם הוא זמר, טטיאנה רודריגס ורמון דו סאלוטי.
במהלך נעוריו הראה פונסי סימנים לכך שמוזיקה תובילו בחייו – כילד, הוא חיקה את כוכבי ההרכב הפופולרי מנודו, והיה חבר במקהלת הילדים של סן חואן.
משפחתו של פונסי עברה בצעירותו לאורלנדו שבפלורידה. אחרי שחי בארצות הברית במשך חודש, פונסי דיבר אנגלית במבטא אמריקאי. הוא למד בתיכון ד"ר פיליפס, והיה חבר בהרכב "Big Guys" שהופיע בבית הספר, במסיבות ובפסטיבלים מקומיים. אחד מחברי ההרכב, ג'ואי פאטון, הצטרף בהמשך דרכו לאן סינק.
קרסון מקורמאק
קרסון מקורמאק (באנגלית: Carson MacCormac; נולד ב-1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
לואיס פונסי
ביוגרפיה
ב-1995 נרשם פונסי לאוניברסיטת המדינה של פלורידה על מנת ללמוד מוזיקה. הוא למד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת פלורידה והתמחה בביצועים קוליים. כן הצטרף פונסי למקהלת האוניברסיטה, ששרה עם התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. עובדת היותו חבר במקהלה איפשרה לו לנוע ולבצע ברחבי העולם, ולהקליט הקלטות דמו במיאמי. זמן קצר לאחר מכן, הוצע לו חוזה הקלטות על ידי Universal Music Latin.
קרסון מקורמאק
ביוגרפיה
מקורמאק גדל באוקוויל, אונטריו. במהלך לימודיו בתיכון החל ללמוד משחק אך העדיף לשחק בייסבול. הוא שיחק עבור Oakville A's, קבוצת ליגת הנוער המנוהלת על ידי איגוד הבייסבול. קרסון החל לשחק באופן מקצועי בערך ב-2016,
לואיס פונסי
קריירה
בשנת 1998 הקליט פונסי את אלבום הבכורה שלו, Comenzaré ("אני אתחיל"). האלבום הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד, והכיל את הסינגלים "Si Tú Quisieras," "Perdóname," "Dime Como," ו-"Me Iré". Comenzaré הפך ללהיט בפוארטו ריקו ובמדינות אמריקה הלטינית, ופונסי כבש את שוקי קולומביה, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, מקסיקו וונצואלה. אלבומו הבא, משנת 2000, Eterno, הצליח אף יותר מהאלבום שקדם לו. בערך באותו זמן גם הקליט פונסי דואט עם כריסטינה אגילרה עבור אלבומה דובר הספרדית משנת 2000, Mi Reflejo. בשנת 2001, השתתף בשיר "".
קרסון מקורמאק
קריירה
מקורמאק ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועי וטלוויזיה ב-10 באפריל 2017, בפרק "You Don't Understand Me at All" של סדרת הטלוויזיה "Bellevue". הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע כמה שבועות לאחר מכן בסרט הקצר "ידיים קרות" משנת 2017, בו גילם נער שהותקף מינית.
לואיס פונסי
קריירה
בשנת 2002 שימש פונסי מופע הפתיחה של סיבוב ההופעות Dream Within a Dream Tour של בריטני ספירס בארצות הברית ובמקסיקו.
קרסון מקורמאק
קריירה
בספטמבר 2018 ערך מקורמאק את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בדרמה העצמאית Giant Little Ones, שם גילם מתבגר, שנפגע מבריונות בשם מייקל. מאוחר יותר הוא הופיע בסרט "זומבי בגיל 17" ובשמונה פרקים של סדרת הטלוויזיה "Big Top Academy".
לואיס פונסי
קריירה
תקליטו החמישי של לואיס פונסי, Abrazar la vida, נמכר היטב ופתח בפניו שווקים חדשים באירופה. הסינגל "Abrazar La Vida" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הלטיניים של "בילבורד". במהלך זמן ההקלטה של אלבומו הבא, הקליט פונסי את "Amazing", דואט עם חברת הספייס גירלז אמה בנטון, עבור אלבומה מ-2004 Free Me. תקליטו השישי של פונסי, Paso a Paso, הגיע בבכורתו למקום הראשון במצעדי הפזמונים ופרסם את פונסי בשווקים גדולים יותר ובשווקים הבינלאומיים. "Nada Es Para Siempre" גם הוא הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה, והיה מועמד לפרס גראמי הלטיני. ב-2006, הוא תרם ל-"El Piruli", אלבום מחווה לזמר ויקטור יטורבה, ושר בולרו קלאסי, "Historia de un Amor".
קרסון מקורמאק
קריירה
מקורמאק הופיע בסרט גיבורי העל של 2019 שהאזאם בתור ברט ברייר. הוא גם הופיע בסרט המדע הבדיוני הדיסטופי משנת 2019 "Riot Girls". עוד באותה שנה הופיע בסדרת האימה המקורית של נטפליקס משנת 2020, "October Faction" ובעונה השנייה של הסדרה " המפתחות של משפחת לוק " המשודרת בנטפליקס בתור בנג'מין לוק ב-2021.
לואיס פונסי
קריירה
תקליטו השביעי, Palabras del Silencio, שהה במשך שבועות רבים במקום הראשון במצעדי המוזיקה. לואיס פונסי נכנס לראשונה לבילבורד הוט 100 בספטמבר 2008 עם השיר "No Me Doy por Vencido", שדורג במקום ה-98, ובשיאו אף במקום ה-92. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הרצועות הלטיניות של "בילבורד", והוא אחד הלהיטים הגדולים ביותר של פונסי עד אותו זמן. "No Me Doy por Vencido" היה ל"שיר הפופ הלטיני של העשור" של "בילבורד", ובילה 21 שבועות במקום הראשון במצעד הלטיני.
בנובמבר 2009 הוענק ללואיס פונסי פרס גראמי הלטיני עבור "שיר השנה" עבור יצירתו, "Aquí Estoy Yo".
ב-11 בדצמבר 2009 שר והופיע פונסי בקונצרט פרס נובל לשלום באוסלו, בטקס קבלת הפרס על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-2011 הוציא פונסי לאור את אלבומו Tierra Firme, ויצא לסיבוב הופעות כדי לקדם אותו בכל רחבי אמריקה הלטינית.
באתרו של המגזין "בילבורד" נכתב כי פונסי הוא "מנהיגו של הדור החדש של המוזיקה הלטינית".
ב-2014 הוציא פונסי את אלבומו החדש 8, ששמו הוא התייחסות לכך שמדובר באלבום השמיני בקריירה שלו. לאחר מכן הוא עשה סיבוב הופעות בשם "Somos Uno" בשנים 2014–2015.
בינואר 2017 יצא לאור השיר "Despacito" שבו אירח את דדי יאנקי. הקליפ הגיע לשלושה מיליארד צפיות ב-YouTube תוך שישה חודשים, ובכך היה לשיר הנצפה ביותר ביוטיוב (נכון לפברואר 2019 השיר עומד על מעל 6 מיליארד צפיות). השיר הגיע למקום הראשון בכמעט כל מצעד לטיני של המגזין האמריקאי "בילבורד". באפריל 2017, נעשה לשיר רמיקס בשפה האנגלית בכיכובו של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. הרמיקס בהשתתפותו של ביבר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי במשך סוף השבוע של 27 במאי 2017, והיה השיר הראשון של פונסי ושל דדי יאנקי שהגיע למקום הראשון במצעד ה"בילבורד", ולסינגל החמישי של ביבר שהגיע לציון זה. ביבר קידם את הרמיקס באחת ההופעות שלו בפוארטו ריקו, והזמין את פונסי אל הבמה לבצע עמו את השיר.
חיים אישיים
ב-2003 היה בקשר רומנטי עם השחקנית אדמרי לופס, שבתפקידיה השונים מצאה עצמה פעמים רבות לצד פונסי.
ב-2005 היה באמצע סיבוב הופעות בינלאומי סיור שאותו ביטל במפתיע כאשר לופס אובחנה כחולה במחלת הסרטן. פונסי הבטיח להישאר לצידה, ונסע איתה לטיפולים שונים במחלה במקסיקו, במיאמי ובפוארטו ריקו.
ב-3 ביוני 2006 התחתנו לופס ופונסי בטקס דתי, בגואינאבו שבפוארטו ריקו. ב-8 בנובמבר 2010, התגרשו בני הזוג.
בתם של פונסי ושל הדוגמנית הספרדית אגואדה לופס נולדה בדצמבר 2011 במיאמי. הם התחתנו ב-10 בספטמבר 2014, אחרי שלוש שנות קשר.
דיסקוגרפיית האלבומים של טיילור סוויפט
הזמרת-היוצרת האמריקאית טיילור סוויפט הוציאה עשרה אלבומי אולפן, ארבע הקלטות חוזרות, שלושה אלבומי הופעה, 18 אלבומי אוסף ו-5 מיני-אלבומים. אלבום הבכורה שלה Taylor Swift, יצא לאור ב-24 באוקטובר 2006. הוא זכה להצלחה מסחרית והשיק את הקריירה של סוויפט במוזיקת הקאנטרי. בארצות הברית, שהה האלבום בפסגת מצעד אלבומי הקאנטרי במשך 24 שבועות, והגיע למעמד פלטינה משובעת מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), עם מכירות של מעל 7 מיליון עותקים. Taylor Swift נשאר 277 שבועות במצעד הבילבורד 200, מה שהופך אותו לאחד מ-12 האלבומים שנשארו בזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של המצעד. האלבום מכר למעלה מתשעה מיליון עותקים.
אלבום האולפן השני שלה Fearless, היה פריצת דרך בינלאומית והצלחה מסחרית אדירה עבור סוויפט. בארצות הברית, האלבום היה במקום הראשון במצעד 200 האלבומים של הבילבורד במשך אחד-עשר שבועות, והיה האלבום שנשאר הכי הרבה זמן בפסגת המצעד עבור אמנית קאנטרי. האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2009 בארצות הברית בכלל הז'אנרים, עם מכירות של 3.2 מיליון עותקים בשנה זו. האלבום זכה להצלחה בארצות הברית, עם מכירות של 6.9 מיליון עותקים, והגיע למעמד מולטי-פלטינה בקנדה, בניו זילנד ובמדינות נוספות. בסך הכל, נמכר האלבום ביותר מ-16.9 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא זכה לשבחים רבים והפך לאלבום הקאנטרי המעוטר ביותר בהיסטוריה; הוא זכה בפרס האלבום הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-52, בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ובטקס פרסי האקדמיה למוזיקת הקאנטרי.
Speak Now שיצא לאור בשנת 2010 היה מועמד עבור פרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר, המועמדות השנייה ברציפות של סוויפט בקטגוריה, לאחר שניצחה בה ב-2010 עם Fearless. בשל מכירות דיגיטליות חזקות, כל שבעה עשר השירים ממהדורת הדלוקס של האלבום נכנסו למצעד הבילבורד הוט 100, שישה שירים מהאלבום יצאו לאור כסינגלים, כולם הגיעו למעמד זהב או פלטינה לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). Speak Now נחת היישר בפסגת מצעד 200 האלבומים של הבילבורד, האלבום השני ברציפות של סוויפט שעשה זאת. עם מכירות של 1.047 מיליון עותקים בשבוע הראשון, הפך האלבום לאלבום עם מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר מזה חמש שנים, לאלבום עם הפתיחה החמישית בגובהה עבור אישה, לאלבום הקאנטרי עם הפתיחה השלישית בגובהה וכן לאלבום שמכר הכי הרבה עותקים תוך שבוע אחד בארצות הברית בשנת 2010. ברחבי העולם, האלבום מכר עשרה מיליון עותקים.
אלבומה הרביעי Red, היה מועמד לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר; המועמדות השלישית ברציפות של סוויפט בקטגוריה זו, ומועמד לאלבום השנה, המועמדות השנייה של סוויפט בקטגוריה זו. הוא התברג היישר בפסגת מצעד 200 האלבומים של הבילבורד, האלבום השלישי ברציפות של סוויפט שעשה זאת. עם מכירות של 1.21 מיליון עותקים בשבוע הראשון, הפך האלבום לאלבום עם מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר מזה עשור, לאלבום עם הפתיחה השלישית בגובהה עבור אישה, ואת סוויפט לאישה הראשונה עם שני אלבומים שמכרו יותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון. האלבום שבר את שיא מכירות הפתיחה עבור אמן קאנטרי, שהוחזק קודם לכן על ידי גארת' ברוקס. הוא נמכר בלמעלה מ-14.4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 2014, יצא אלבומה הרביעי 1989, שזכה בפרס גראמי לאלבום השנה. הוא נחשב לאחד מהאלבומים המצליחים ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-22 מיליון עותקים. האלבום הבא Reputation, כבש את פסגת מצעדי האלבומים של אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, אירלנד, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, סקוטלנד, שווייץ, בריטניה, וארצות הברית. לפי מערכת חישוב המכירות של נילסן מיוזיק קונטרול, מכר האלבום 1.216 מיליון עותקים בארצות הברית במהלך השבוע הראשון לצאתו, והפך לאלבום הנמכר ביותר במדינה לשנת 2017. ברחבי העולם מכר האלבום 2 מיליון עותקים בשבוע הראשון שלו. אלבומה Lover, הצליח להגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם מכירות של 867,000 עותקים בארצות הברית בלבד, מה שהופך את הפתיחה שלו לאחת מהפתיחות הגדולות ביותר בכל הזמנים בעולם ובמדינה, כאשר בעולם נמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים
ג'יימס ג'ונס (סופר)
ג'יימס ראמון ג'ונס (באנגלית: James Ramon Jones; 6 בנובמבר 1921 – 9 במאי 1977) היה סופר אמריקאי, מחבר "הקו האדום", "מעתה ועד עולם" ושורת ספרים רבי מכר נוספים.
תולדות חייו ויצירתו
ג'ונס נולד וגדל בעיירה רובינסון שבמדינת אילינוי. בשנת 1939 התגייס לצבא ארצות הברית ושובץ לחיל הרגלים. ג'ונס שירת כלוחם ברגימנט ה-27 שבאוגדת חיל הרגלים ה-25. תחילה הוצב ג'ונס בהוואי, שם חווה על בשרו את המתקפה היפנית על פרל הארבור. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם בגואדלקנאל. ג'ונס נפצע במהלך הלחימה ועוטר בלב הארגמן. בשנת 1944 שוחרר משירות צבאי בדרגת רב-טוראי. כעיתונאי סיקר את מלחמת וייטנאם.
השפעת שירותו הצבאי ניכרת בספריו ובהם "מעתה ועד עולם", בו עסק במתקפה בפרל הארבור, ו"הקו האדום", שתיאר את הלחימה כנגד היפנים בגואדלקנאל.
רציף הדייגים של סן פרנסיסקו
רציף הדייגים של סן פרנסיסקו (באנגלית: Fisherman's Wharf) הוא שכונה ואתר תיירות פופולרי בחוף הצפון-מזרחי של העיר סן פרנסיסקו במדינת קלפורניה שבארצות הברית.
היסטוריה
הרובע ואתר התיירות זכו לשמם בעקבות תולדות ימיה המוקדמים של העיר, במחצית המאה ה-19. מהגרים מאיטליה שעסקו בדיג הגיעו אל העיר בעקבות הגידול הרב באוכלוסייתה בימי הבהלה לזהב בקליפורניה. רובם התיישבו בחוף הצפוני של העיר וסיפקו דגים למסעדות בעיר. מאז ועד היום נותר האזור כבסיס לצי ספינות הדיג של סן פרנסיסקו. למרות הפיתוח הרב שעבר האזור בשנות השבעים והשמונים עוגנים עדיין לחופו ספינות וסירות דיג רבות.
ברציף נערכים אירועים ציבוריים עירוניים שונים, ובכללם תצוגת זיקוקין די-נור ידועה לרגל הארבעה ביולי וכן כבמת תצפית במטס הבלו איינג'לס במסגרת אירועי שבוע הצי השנתיים.
ב-1985 צולמו ברציף הדייגים סצנות של סרט הקולנוע A View to a Kill בסדרת ג'יימס בונד.
אטרקציות תיירותיות
הרציף הוא אחד מאתרי התיירות הידועים והעמוסים במערב ארצות הברית. אתרים ומוסדות רבים שכנו ושוכנים בו, וביניהם:
ברובע מצוי מספר גדול של מסעדות המגישות מאכלי ים.
הרובע נמצא בתחומי הפארק הימי הלאומי ההיסטורי של סן פרנסיסקו.
דיאפורטיקס
דיאפורטיקס (שם מדעי: Diaphoretickes) היא מגה-קבוצה המכילה את העל-קבוצה SAR (המכילה את הסטראמנופילס, ה-Alveolata וה-Rhizaria), העל-קבוצה Hacrobia (המכילה את ה-Haptista ואת ה-Cryptista) והעל-קבוצה Archaeplastida (המכילה את הירוקיות, האדומיות, הגלאוקופיטים, הPicozoa והצמחים). הדיאפורטיקס היא קבוצה של איקריוטים שהוצעה על ידי Burki et al. ב-2008.
קבוצה זאת מכילה על פי תיאור זה את כל האיקריוטים בעלי יותר משוטון אחד שאינם שייכים לDiscoba. קבוצה זאת גם ייחודית מכיוון שהיא מכילה את כל המינים החיים כיום שמקיימים פוטוסינתזה למעט העינניות (השייכות לDiscoba) ולכחוליות (שהן בכלל פרוקריוטיות).
מטרתה העיקרית של קבוצה זאת בסיסטמטיקה הפילוגנטית היא להראות את הקרבה בין הקבוצות השונות המרכיבות אותה ואת מוצאן המשותף.
ניקי גלייזר
ניקול רנה "ניקי" גלייזר (באנגלית: Nicole Renee "Nikki" Glaser; נולדה ב-1 ביוני 1984) היא סטנדאפיסטית, שחקנית, מגישת פודקאסט, רדיו וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה
גלייזר נולדה בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית. בתם של ג'ולי ואדוארד גלייזר, ממשפחות נוצריות ממוצא גרמני ואירי. במשך מרבית שנות ילדותה גדלה בעיר סנט לואיס שבמיזורי. למדה בבית הספר התיכון קירקווד, ובהמשך למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קנזס.
קריירת סטנד-אפ
גלייזר החלה את קריירת הסטנד-אפ בגיל 18. את הבדיחות הראשונות כתבה במהלך לימודיה במכללה.
בהמשך ביצעה גלייזר הופעות סטנד-אפ בתוכנית The Tonight Show בהנחיית ג'יי לנו, בתוכנית הלילה של קונאן או'בריאן, וכמו גם בשתי עונות של תוכנית הריאליטי Last Comic Standing.
תוכנית הספיישל של גלייזר בשם "Bangin'" עלה לשידור בנטפליקס ב-1 באוקטובר 2019.
פודקאסט / רדיו
משנת 2011 עד 2014 אירחה גלייזר פודקאסט עם הקומיקאית שרה שייפר בשם "You Had To Be There".
בהמשך הנחתה גלייזר את הפודקאסט We Know Nothing יחד עם הקומיקאי פיל האנלי והמוזיקאית/שותפתה לדירה אניה מרינה. הפודקאסט ההומוריסטי התבסס על כך שהמאזינים התקשרו וביקשו עצות לבעיות שונות שיש להם בחיי האהבה.
מינואר עד אוקטובר 2016 גלייזר אירחה את פודקאסט שהופק במיוחד יחד עם תוכנית הטלוויזיה "Not Safe" שהופקה עבור רשת קומדי סנטרל.
בפברואר 2018 החלה להנחות את תוכנית הרדיו "You Up? With Nikki Glaser" עבור רשת Sirius XM.
ב־3 באוקטובר 2019 התראיינה במשך שלוש שעות בפודקאסט של ג'ו רוגאן " The Joe Rogan Experience".
טלוויזיה
תוכנית הטלוויזיה השבועית "Nikki & Sara Live" בהנחיית גלייזר ושרה שייפר עלתה לראשונה לשידור ברשת MTV ב-29 בינואר 2013. התוכנית בוטלה ב-29 באוקטובר 2013, לאחר שתי עונות.
ב-2 ביוני 2015 החליטה רשת קומדי סנטרל להתחיל להפיק תוכנית אירוח בשם "Not Safe with Nikki Glaser" בהנחייתה של גלייזר שתעסוק במין. התוכנית עלתה לראשונה לשידור ב-9 בפברואר 2016. התוכנית בוטלה בנובמבר 2016.
ב-5 בספטמבר 2016 הופיעה גלייזר ב-Roast ברשת קומדי סנטרל לרוב לאו. ב-28 ביולי 2018 היא הופיעה ב-Roast של קומדי סנטרל לברוס וויליס. ב-2019 היא הופיעה ב-Roast ברשת קומדי סנטרל לאלק בולדווין.
ב-2017 השתתפה בפרק בעונה הראשונה בתוכנית הספיישלים של Netflix "הסטנדאפיסטים".
ב-12 בספטמבר 2018 הוכרזה גלייזר כאחת מהידועניות שיתמודדו בעונה ה-27 של הגרסה האמריקנית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים". גלייזר רקדה יחד עם הרקדן המקצועי גלאב סבצ'נקו. גלייזר וסבצ'נקו היו הזוג הראשון שהודח מהתחרות ב-25 בספטמבר.
בנוסף ב-2018 שיחקה גם בסדרה הקומית "לבד ביחד".
ב-6 בפברואר 2019 הופיעה גלייזר בתוכנית Drop the Mic בה התמודדה מול הקומיקאי בראד ויליאמס.
בנובמבר 2019 רשת בראבו החליטה לחזור להפיק את תוכנית ההיכרויות "Blind Date" כאשר הוחלט שגלזר תהיה המנחה החדשה של התוכנית.
קולנוע
ההופעה הקולנועית הראשונה של גלייזר הייתה תפקיד קטן בסרטו של הנרי פיליפס משנת 2009 "Punching the Clown". בהמשך היא הופיעה כעצמה בסרט התיעודי משנת 2010 "I Am Comic" ובסרט ההמשך שלו משנת 2014 "I Am Road Comic".
ב-2015 שיחקה גלייזר בסרט הקומדיה של ג'אד אפאטו "אסון מהלך" וב-2018 שיחקה בסרט הקומדיה "מרגישה פצצה".
ממלכת הירקאניה
הירקאניה, בפרסית עתיקה וורקנה ("ארצו של הזאב"), הוא שמה של ממלכה קדומה הממוקמת דרום מזרחית לים הכספי שהיוותה במהלך ההיסטוריה חלק מהממלכות הקדומות של מדי, פרס האחמנית, הממלכה הסלווקית והאימפריה הפרתית בה שימשה לסירוגין כפרובינציה עצמאית או כחלק מהאימפריה הפרתית. בירתה הקדומה של הירקניה הייתה זדרקרטה (כיום העיר המודרנית גורגאן השוכנת בצפון-מרכז איראן לחופי הים הכספי).
אלע אלע
אלע אלע (בעברית: כולם כולם) הוא אלבום הבכורה של הזמר החסידי מנדי וייס. האלבום הופק על ידי המעבד והמפיק המוזיקלי נפתלי משה שניצלר הבעלים של סטודיו שניצלר.
באלבום לחנים של הרשי ויינברגר, פינקי ובר, מאיר אדלר, נפתלי משה שניצלר, הרשי רוטנברג, שרולי ליפשיץ ווייס עצמו. באלבום מתארחים לדואט המלחינים הרשי ויינברגר ופינקי ובר. כשעל העיבודים נפתלי שניצלר, משה לאופר, יואלי דיקמן ומאיר אדלר.
את עטיפת האלבום צייר הצייר החסידי מענדי ירוסלבסקי.
מקהלות
מקהלת ידידים - סיני ברמץ, גיל ישראלוב, יוסי ויינברגר, מיכאל ויינברגר, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד
מקהלת נרננה - יענקי רוזמרין, רובי טאוב, שמחה ויצמן, יחיאל זילברברג
מקהלת שירה - יואלי הורביץ, יומי האס, ישראל מרדכי דרוממער, יואל גאנדל
מקהלת חברים - יוסי ויינברגר, מיכאל וינברגר, אברהם יהודה עקשטיין, סיני ברמץ, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד
מקהלת שבח - יוסי גליק, מקהלת הילדים שיר ושבח - חיים מאיר פליגמאן
נבחרת סרביה בכדורסל 3x3
נבחרת סרביה בכדורסל 3x3 היא הנבחרת הלאומית המייצגת את סרביה בתחרויות כדורסל 3x3 בין-לאומיות. לזכות הנבחרת, שמנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל של סרביה, שש אליפויות עולם (ומדליית כסף), ארבע אליפויות אירופה (ומדליית כסף) ומדליית ארד אולימפית מטורניר הכדורסל 3x3 באולימפיאדת טוקיו (2020).
יחסי פרו–שוודיה
יחסי פרו–שוודיה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין פרו ושוודיה. בנובמבר 2016 השגרירות השוודית בלימה החלה מחדש את פעילותה, לאחר שבין 2004 ו-2016 רמת יצוגה של שוודיה הייתה על ידי קונסוליה. לפרו יש שגרירות בסטוקהולם.
היסטוריה
השגרירות השוודית המקורית בלימה נוסדה בשנת 1940. הבניין עוצב מחדש ב-1956 על ידי האדריכל ג'יי פוסינג.
נושא מרכזי אחד ביחסים בין המדינות היה העניין של טקסטיל פרקס. מדובר באוסף גדול של חפצי טקסטיל עתיקים שמקורם בתרבות הפרקסית, שהייתה באזור בו ממוקמת כיום פרו המודרנית. החפצים הוברחו באופן לא חוקי על ידי הדיפלומט השוודי סוון קרל בשנת 1930, תוך הפרת החוק הפרואני של יצוא העתיקות. לאחר שנים של ניסיונות להחזיר את החפצים, שנעשו בגטבורג, ב-2013 הרשויות הפרואניות הצליחו במשא ומתן להשיג עסקה להחזרה הדרגתית של החפצים. ההחזרה החלה ב-2014, כשחלק מהחפצים הוצגו לראווה בפרו. התוכנית היא להחזיק חזרה באוסף כולו, בהיקף של 89 חלקים נפרדים, עד 2021.
מטריצה צמודה
באלגברה ליניארית, מטריצה צמודה למטריצה מרוכבת A היא המטריצה המתקבלת משחלוף השורות והעמודות והצמדה של רכיבי המטריצה. דהיינו, בשורה ה-i ובעמודה ה-j של המטריצה הצמודה מופיע הצמוד המרוכב של הערך מן השורה ה-j והעמודה ה-i של המטריצה המקורית. בפרט, עבור מטריצות ממשיות, המטריצה הצמודה אינה אלא המטריצה המשוחלפת. כלומר, עבור מטריצה A המטריצה הצמודה A^* מקיימת:
ההצמדה היא דוגמה סטנדרטית לאינוולוציה מסוג שני. מטריצה ריבועית שפעולת ההצמדה אינה משנה אותה נקראת מטריצה הרמיטית.
בית הרם
בֵּית הָרָם (גם: בֵּית הָרָן, בית רמתה, יוליאס, לִיבְיָאס או ליויאס) הייתה עיר יהודית בעבר הירדן המזרחי, מול יריחו, הנזכרת במגוון מקורות היסטוריים.
במקרא
תחילה, נזכרת העיר בספר במדבר, כאחת הערים שבנו בני שבט גד בשטחי סיחון מלך האמורי:.
לאחר מכן, נזכרת העיר בספר יהושע כאחת הערים שבנחלת שבט גד:.
בבית שני ולאחריו
בתקופת בית שני נזכרת העיר על ידי יוסף בן מתתיהו, כאחת הערים היהודיות המרכזיות בעבר הירדן. תחילה, הוא מזכיר אותה בשמה המקראי, "בית הרם", כאשר הוא מספר שלאחר מותו של המלך הורדוס, נשרף בה ארמונו על ידי פורעים. הוא מציין כי הורדוס אנטיפס, שקיבל את הטטררכיה של עבר הירדן, הקיף את העיר "בית הרמתא" בחומה והעניק לה את השם "יוליאס", על שם ליוויה, אשתו של אוגוסטוס קיסר. נראה שתחילה נקראה העיר "ליוויאס" (Livias) ורק מאוחר יותר הוסב שמה ל"יוליאס", לאחר שליוויה אומצה למשפחתו של בעלה המנוח אוגוסטוס (משפחת היוליים), ונקראה על שמה, יוליה. מאוחר יותר העניק נרון קיסר את יוליאס למלך אגריפס השני, יחד עם המחוז שלה בעבר הירדן, שכלל 14 כפרים סביבה. בעת המרד הגדול כבשו הכוחות הרומיים בפיקודו של פלקידוס את העיר מידי המורדים היהודים, כחלק מכיבוש הפראיה כולה.
הסופר הרומאי פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" (המאה ה-1 לספירה), כי ארץ יהודה מפורסמת בשל עצי התמר שלה, וכי התמרים הגדלים בעמקים של ארכלאיס, פצאליס וליוויאס נחשבים משובחים מאד. ליוויאס נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל שערך הגאוגרף תלמי בספרו "גאוגרפיה" (המאה ה-2), בין הערים ש"ממזרח לנהר הירדן".
זיהוי
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי "בית הרם" המקראית נקראת על ידי הסורים "בית רמתא" וכי בזמנו היא נקראת "ליויאס". אבות הכנסייה מזכירים את העיר פעמים רבות, ואצלם היא מופיעה גם בשם "ליוויאדה" (Liviada). בתקופה הביזנטית נחשבה העיר בתחום הפרובינקיה פלשתינה פרימה והייתה בה קהילה יהודית.
הגאוגרפים המוסלמים מוקדסי ויאקות אל-חמאווי מציינים בתקופה הערבית את "בית א-רם" או "בית רמה" (בהתאמה) ככפר מפורסם בין מחוז בלקא לבקעת הירדן.
שמה של העיר הקדומה נשתמר לפי הסברה בשמה של החורבה תל א-ראמה שבערבות הירדן, כשישה ק"מ מזרחית לנהר הירדן, מול יריחו. באתר נמצאו שרידים החל מהתקופה הרומית, ולכן, יש המציעים כי העיר המקראית שכנה בתל הנמצא מזרחית לאתר, בו נתגלו ממצאים החל מהתקופה הכלקוליתית.
אדריאן פיין
אדריאן ד'אנג'לו פיין (באנגלית: Adreian DeAngleo Payne; 19 בפברואר 1991 – 9 במאי 2022) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר.
קריירה
ב-26 ביוני 2014 נבחר בבחירה ה-15 בדראפט 2014 ב-NBA על ידי אטלנטה הוקס. ב-25 ביולי הוא חתם על חוזה הרוקי שלו עם ההוקס, לאחר שהעמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-7.0 ריבאונדים במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA. לאחר שהשתתף עם ההוקס בחמישה משחקי קדם-עונה, הוא הושבת לתקופה עקב דורבן ברגלו השמאלית, ולאחר שהחלים נשלח לפורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA. במהלך העונה הוא נע בין ההוקס לאוסטין ספרס, וב-26 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA, כשקלע 2 נקודות ואסף 2 ריבאונדים ב-13 דקות בהפסד קבוצתו 77–107 למילווקי באקס.
ב-10 בפברואר 2015, הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לבחירה עתידית מוגנת בסיבוב הראשון. ב-9 במרץ 2015, בזמן שפתח במקומו של קווין גארנט קלע 16 נקודות ואסף 15 ריבאונדים בהפסד 76–89 ללוס אנג'לס קליפרס. ב-21 באוקטובר 2015, הטימברוולבס מימשו את אופציית הקבוצה לשנה השלישית שלהם על חוזה הרוקי של פיין, והאריכו את החוזה עד לעונת 2016/2017. ב-25 בינואר 2016 הועבר לאיירי בייהוקס, אך הוחזר לאחר מספר ימים.
ב-21 באוגוסט 2017, פיין חתם על חוזה דו כיווני עם אורלנדו מג'יק. על פי תנאי העסקה, הוא בילה את רוב עונת 2017/2018 בקבוצת ליגת הפיתוח של אורלנדו, לייקלנד מג'יק. ב-26 בינואר 2018 אורלנדו ויתרה עליו לאחר ששמו קושר לתקיפה מינית לכאורה עוד מהשנה הראשונה שלו בקולג'. לאחר חקירה, לא הוגש כתב אישום.
ב-5 בפברואר 2018 חתם בפנאתינאיקוס היוונית. בתחילת עונת 2018/2019 עבר לנאנג'ינג מאנקי קינג מליגת ה-CBA הסינית. ב-12 בינואר 2019 שב לפנאתינאיקוס, וב-13 במרץ שוחרר מהקבוצה. ב-19 במרץ 2019 חתם באסוול ליון-וילרבאן הצרפתית. ב-25 בפברואר 2021 חתם באורמנספור מליגת העל הטורקית.
בדצמבר 2021 חתם ביובנטוס אוטנה מליגת העל הליטאית, ובפברואר 2022 עזב את הקבוצה.
מותו
בשעה 01:37 ב-9 במאי הגיעה שיחת טלפון למשרד השריף המקומי שהודיעה כי פיין נורה בביתו שבאורלנדו. הוא פונה לבית החולים, שם נקבע מותו, וחשוד נעצר בזירה.
פנחס רפאל יהושע די שיגורה
רבי יהושע רפאל פנחס די שיגורה, המכונה מורינו (במקור: פנחס די שיגורה) (הפרד"ס או הפרד"ש) (?- 1851) היה אב"ד, ריש מתיבתא, מקובל, ופוסק באזמיר, מחבר הספר אות היא לעולם.
ביוגרפיה
נולד לרב שמואל, בנו של הרב יצחק די שיגורה, מחבר התקון לל"ג לעומר. למד אצל הרב חננאל חאביף, שגם סידר לו דרשה לומר בתשלום שנת פטירת אביו. כיהן כרב של קהילת קודש שלום באזמיר במשך יותר מארבעים שנה. למד עם תלמידו-חבירו הרב חיים פאלאג'י למעלה מעשרים שנה. היה מורגל לומר תמיד היה מסגף עצמו בתעניות, וציווה שיאמרו עליו בהשכבה שהיה מרובה בייסורים. כל ימיו הרביץ תורה ומוסר, והעידו עליו שאפילו בבית המרחץ היו מתקרבים אליו לשמוע מפיו דברי תוכחה.
היה ידוע כחסיד וקדוש, עד שהרב חיים פלאג'י העיד עליו :
מתלמידיו היה רבי דניאל הכהן נהר. באחרית ימיו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
נפטר בשנת תרי"א ונטמן בהר הזיתים .הספידוהו הרב חיים פאלאג'י, הרב נסים חיים מודעי , הרב נסים יצחק אלגראנאטי , הרב יאושע אברהם קריספין ורבה של רודוס, הרב מיכאל יעקב ישראל.
צאצאיו
בניו הם רחמים נסים יהודה די שיגורה מחבר ספר עקב ענוה ומגיד דבריו, הרב ישראל, והרב משה שנפטר בחייו של אביו בשנת תר"ה.
חיבוריו
תשובה ממנו נמצאת בספר חקקי לב לחבי"ף.
72 החיות החמודות ביותר
72 החיות החמודות ביותר (באנגלית: 72 Cutest Animals) היא סדרת טבע דוקומנטרית אוסטרלית, שהופקה בערוץ ABC האוסטרלית ושודרה במהלך 2016 בעונה אחת בת 12 פרקים שאורכם 27 דקות. ב-1 ביוני 2016 עלו פרקי הסדרה לנטפליקס. הסדרה מזכירה את קבוצת סדרות "72 בעלי חיים המסוכנים", מהם יצאו 3 סדרות: 72 המסוכנים של אוסטרליה, 72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית ו-72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה.
בכל פרק מדרגת 6 חיות לפי מידת החמידות שלהם. בסיום כל פרק נראה דירוג סופי של החיות המובילות, עד הפרק האחרון בו מוכרז "בעל החיים החמוד ביותר". עם זאת נאמר שהדירוג לא גורע מאף בעל חיים את חמידותו והכל בעיני המתבונן.
הסדרה מקוריינת בידי גרהאם מיטשל והיא מלווה בהסברים של מומחי שטח וחוקרים או עובדי גני חיות ושמורות טבע שונות (רובם באוסטרליה) ביניהם: אמבר קנסטריני, ברט מקצ'יין, קים אילמן, רייצ'ל תומאס, אלן הארלי, סאלי רובינסון, בוב האמפריס, קארה פיליפס ופטר סטריין.
בן עזרא
בֶּן־עֶזְרָא שם משפחה יהודי (במקור "אִבְּן-עֶזְרָא" נכתב גם ן-עזרא) שמיוסד על שם עזרא הסופר. {{פירושונים|
ראו גם
}}
72 החיות החמודות ביותר
פרקים
פרק 2 - חברים מקפצצים:
פרק 3 - חתולים בועטים:
פרק 4 - קטנים וגבוהים:
פרק 5 - טורפים אכזריים:
פרק 6 - סוליות וסנפירים:
פרק 7 - מוזרים ונהדרים:
פרק 8 - זנבות ארוכים:
פרק 9 - משונים על ארבע:
פרק 10 - מקוטב לקוטב:
פרק 12 - מקור המתיקות:
סיכום (בסיום פרק 12):
במקום ה-72 והאחרון בסדרה נמצאת החולדה ולפניה במקום ה-71 מצוי הקזואר.
עומרי בן הרוש
עומרי בן הרוש (נולד ב-7 במרץ 1990) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הבלם והמגן השמאלי בהפועל כפר סבא.
קריירה
בן הרוש גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה, שם שיחק מגיל שמונה. ב-3 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק גביע הטוטו נגד בית"ר ירושלים כאשר נכנס כמחליף. את שערו הראשון של בן הרוש בקבוצה הבוגרת הוא הבקיע ב-30 בינואר 2010, בתיקו 3–3 נגד הפועל תל אביב, כאשר כבש את השער הראשון במשחק. את עונתו הראשונה בבוגרים של נתניה סיים בן הרוש עם שני שערים ב-16 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2010/2011 הפך בן הרוש לבורג מרכזי במכבי נתניה ורשם 35 הופעות בכל המסגרות, כולל שער בגביע הטוטו. בסוף עונה זו כבש בן הרוש ב-12 במאי 2012 את השער האחרון באצטדיון הקופסה לפני שנסגר ונהרס, שער ניצחון על בני סכנין בתוספת הזמן.
ב-24 בספטמבר 2012 חידש את חוזהו לעוד שלוש שנים במכבי נתניה, עם שכר של 90 אלף דולר בעונתו הראשונה של החוזה החדש ותוספת של 10 אלף דולר בכל שנה נוספת. ב-6 באפריל 2013 רשם בן הרוש את הופעת הליגה ה-100 שלו במכבי נתניה.
ב-11 ביולי 2013 חתם בן הרוש על חוזה לשלוש שנים עם אופציה לשנה נוספת במכבי תל אביב עבור סכום שמוערך ב-2.2 מיליון ש"ח. ב-30 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשנכנס כמחליף במשחק החוץ נגד פ.צ. בזל השווייצרית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש במשחק החוץ מול הפועל חיפה ב-23 בנובמבר 2013.
בעונת 2014/2015 זכה עם הצהובים בטרבל המקומי, עם זכיות באליפות המדינה, בגביע המדינה ובגביע הטוטו. בן הרוש פתח בהרכב מכבי בגמר גביע המדינה בו הביסה הקבוצה 2–6 את הפועל באר שבע.
ב-28 ביוני 2017 חתם בן הרוש לשנתיים במכבי חיפה. ב-16 בספטמבר 2017 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–2 על הפועל רעננה.
ב-22 בספטמבר 2020 חתם במ.ס. אשדוד.
ב-1 ביולי 2021 חתם בבני סכנין.
ב-18 באוגוסט 2022 חתם בסקציה נס ציונה. ב-25 ביולי 2023 חתם בהפועל כפר סבא.
נבחרת ישראל
בשנת 2011 זומן בן הרוש לראשונה לנבחרת הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-2 בספטמבר בהפסד 0–1 לנבחרת יוון במסגרת מוקדמות יורו 2012.
הספרייה המרכזית למדעי היהדות
הספרייה המרכזית למדעי היהדות (בפולנית: Centralna Biblioteka Judaistyczna) הייתה ספרייה יהודית ברחוב טְלוֹמַצקה בוורשה. מבנה הספרייה שרד אך היא אינה פעילה עוד. במקומו של המכון למדעי היהדות שפעל אף הוא במבנה, הוקם המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, המציג אוספים הקשורים להיסטוריה של היהדות והיהודים בפולין.
זכרה של הספרייה מונצח על ידי המכון ההיסטורי באמצעות אתר האינטרנט "הספרייה המרכזית למדעי היהדות" המנגיש ספרים ואוספים משל יהדות פולין לגולשי המרשתת ברחבי העולם כולו.
היסטוריה
הספרייה המרכזית למדעי היהדות נוסדה בין השנים 1879–1880 כספריית בית הכנסת הגדול בוורשה ביוזמת לואי נתנזון, לפי תוכנית שהציג כבר בשנת 1860. הקמת הספרייה התאפשרה באמצעות גיוס כספים ציבורי, ותקציבה השוטף התאפשר מתמיכה של נדבנים פרטיים כגון איגנאצי (יצחק) ברנשטיין וסיוע של קופת בית הכנסת. במשך שנים רבות פעלה ועדה מיוחדת בראשות שמואל פוזננסקי לגיוס ספרים ורכישת כתבי יד, אוספים וארכיונים פרטיים. הספרן הראשי היה משה מושקובסקי.
בשנת 1927, ביוזמת משה שור, החל ועד הספרייה לעבוד על הקמת מושב קבע. ב-1936 נכנסה הספרייה למושב הקבע שלה בבניין רחב ידיים ברחוב טלומצקה בוורשה, מקום מושבו של המכון למדעי היהדות.
בימי מלחמת העולם השנייה (נובמבר 1940 – מרץ 1942) עמד הבניין בגבול גטו ורשה והתרכזה בו פעילות סיוע ועזרה הדדית של יהודי הגטו. הספרייה נבזזה בידי הנאצים וחלק מהספרים הושבו לאחר המלחמה. הבניין היה אחד הבודדים ששרדו אחרי חיסול הגטו, הוא נשרף, אך קירותיו שרדו וכך ניתן היה לשקמו. כתובת החזית בעברית ובפולנית הוסרה במהלך השיקום שלאחר המלחמה. הבניין משמש כיום כמשכנו של המכון היהודי ההיסטורי בוורשה, שבו נמצא גם ארכיון רינגלבלום ("עונג שבת").
פעילות הספרייה המרכזית למדעי היהדות ממשיכה כמפעל הנצחה באמצעות פורטל האינטרנט "הספרייה המרכזית למדעי היהדות".