cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאנה טרוי
הופעות אורח
עוד באותה שנה חזרה סירטיס, הפעם בקולה בלבד, כשדובבה את דמותה המצוירות של טרוי בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" ששמו "No Small Parts". בפרק זה טרוי היא היועצת של הטיטאן.
פיתוח וליהוק
בתחילה, מרינה סירטיס הוזמנה לקרוא את התפקיד שלימים יהפוך לדמותה של טאשה יאר. היו לה, בסך הכול, חמש קריאות עם ג'ין רודנברי ומנהלים נוספים. כבר צוין כי היא מצאה חן בעייני רודנברי כמעט באופן מיידי. דניס קרוסבי, אשר בסופו של דבר לוהקה לתפקידה של טאשה, נבחנה לתפקידה של דיאנה טרוי. כבר נאמר כי הייתה תחושה יותר אקזוטית כלפי מרינה סירטיס.
סירטיס כבר התכוונה לחזור (מארצות הברית) אל ביתה (באנגליה), כשהיא מובטלת ושקועה בחובות, כאשר קיבלה את "שיחת הטלפון" שמודיעה לה כי התקבלה לתפקיד של דיאנה טרוי. סירטיס אמרה כי אם שיחת הטלפון הייתה מגיעה שעה מאוחר יותר, היא הייתה מחמיצה אותה, וכבר הייתה נמצאת בדרכה בחזרה לאנגליה. הוויזה לארצות הברית של סירטיס פקעה באותו היום, ואם היא הייתה נשארת עוד קצת, היא עלולה הייתה להיתקל בבעיות משפטיות.
עבור סירטיס, "מסע בין כוכבים" הייתה פריצת הדרך הגדולה הראשונה שלה. לפני "דיאנה טרוי", קריירת המשחק שלה לא התקדמה לשום מקום: "מה שהם סיפרו לנו על הדור הבא כשרק התחלנו היה שיש לנו עבודה מובטחת ל-26 פרקים. אז זו הייתה העבודה הארוכה ביותר שאי פעם הייתה לי". היא לא ידעה הרבה על זיכיון "מסע בין כוכבים", ובהתחלה פשוט חשבה על זה כאמצעי טוב כדי לשלם את החשבונות שלה.
בתחילה, סירטיס / טרוי יועדה להיות הדמות "הנעימה לעין" של התוכנית. ג'ין רודנברי התכוון שיהיו לה ארבעה שדיים, לפני שאשתו אמרה לו שזה רעיון גרוע. לפני הצילומים, סירטיס נתבקשה לרדת במשקל כ-2.5 ק"ג, אבל חשבה לעצמה שהיה עליה לרדת עוד יותר, מאחר שלעיתים קרובות לבשה מחשופים שופעים ושמלות צמודות לגוף. לאחר שש שנים, המפיקים החליטו לוותר על טרוי "הסקסית וחסרת המוח" והפכו אותה לדמות חזקה יותר:
בהתייחסותה למשולש האהבה שבין רייקר-טרוי-וורף, אמרה סירטיס כי מעולם לא אהבה את רעיון הרומן בין וורף וטרוי וחשבה כי כותבי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ראו את "היפה והחיה" יותר מדי פעמים. סירטיס תמיד העדיפה את הרומן בין טרוי לרייקר.
הרמן קרברס
הרמן קרברס (18 ביוני 1923 – 2 במאי 2018) היה כנר הולנדי.
ביוגרפיה
על תלמידיו נמנו ורה בתס, אמי ורהיי, רודולף קומן ואנדרה ריו.
נפטר ב-2 במאי 2018.
דייוויד בוריאנז
דייוויד פטריק בוריאנז (באנגלית: David Patrick Boreanaz; נולד ב-16 במאי 1969) הוא שחקן טלוויזיה אמריקאי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כאנג'ל בסדרות הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים" והמשכו "אנג'ל" וכסילי בות' בסדרה "בונז" וג'ייסון הייז בסדרה "אריות הים".
ביוגרפיה
בוריאנז נולד בבאפלו, ניו יורק וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה, שם הועסק אביו כחזאי. הוא חונך כקתולי (אנג'ל וסילי בות', שתי הדמויות המפורסמות אותן גילם בוריאנז, חונכו אף הם לפי ערכי הנצרות הקתולית). בוריאנז למד במכינה על-תיכונית בעיר מאלברן, פנסילבניה, וכן במכללת אית'קה (אנ') שבאית'קה, ניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו, עבר בוריאנז להוליווד, קליפורניה.
קריירה
בוריאנז התגלה בידי מפיק בשעה שטייל עם כלבו, זמן קצר לאחר שעבר להוליווד, קליפורניה. תפקידו הראשון כשחקן היה כאורח בסדרה "נשואים פלוס".
בנוסף לסדרות באפי ציידת הערפדים ואנג'ל, הופיע בוריאנז גם בסרטים "יום אהבה קטלני", "העורב: תפילה מרושעת", "אני עם לוסי", הסרט הקנדי "These Girls" (שהוצג בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הבינלאומי לסרטים בוונקובר) ותרם את קולו למשחק המחשב Kingdom Hearts.
משנת 2005 שיחק בוריאנז בסדרת הדרמה המשטרתית "בונז" של רשת FOX, בתפקיד של סילי בות', סוכן מיוחד ב-FBI, לשעבר צלף צבאי מעוטר של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. את תפקיד זה גילם למשך 12 עונות, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-28 במרץ 2017. בוריאנז מזוהה בעיקר מתפקידו כסילי בות', והוא תיפקד גם כמפיק הסדרה לצד שותפתו לסדרה אמילי דשנל, וביים כ-11 פרקים.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" של רשת הטלוויזיה CBS, בדמותו של הקצין ג'ייסון "ג'ייס" הייז, מנהיג צוות אריות הים של חיל הים האמריקאי. באוקטובר 2019 עלתה עונה השלישית של הסדרה.
חיים אישיים
הוא היה נשוי לאינגריד קווין מ-1997 עד 1999. לאחר מכן נישא לדוגמנית והשחקנית ג'יימי ברגמן ב-24 בנובמבר 2001. לזוג יש בן בשם ג'אדן, שנולד ב-1 במאי 2002 ובת, בלה, שנולדה ב-31 באוגוסט 2009.
הפארקים הלאומיים באגם טורקאנה
הפארקים הלאומיים סִיבִּילוֹי, סנטרל איילנד וסאות' איילנד (Sibiloi, Central island ו-South island) הם שלושה פארקים לאומיים באזור אגם טורקאנה שבצפון-מזרח קניה, שהוכרזו יחדיו כאתר מורשת עולמית. כשהוכרז האתר, ב-1997, הוא כלל רק את סיבילוי וסנטרל איילנד. סאות' איילנד נוסף ב-2001. הפארק הלאומי סיבילוי שוכן לחוף האגם, ושני האחרים הם איים געשיים באגם עצמו.
הפארק הלאומי סיבילוי
הפארק הלאומי סיבילוי (4°N, 36.33333°W) הוקם בשנת 1973, והוא משתרע על פני 1,570 קמ"ר לחופו הצפון-מזרחי של אגם טורקאנה. בפארק חיות בר רבות, אך הוא ידוע בעיקר בשל המאובנים שנמצאו בשטחו, ובכלל זה מאובני אוסטרלופיתקוס ומינים קדומים של אדם. מאובני האדם  נלקחו לניירובי, ובפארק נותרו יתר המאובנים, ובהם מאובנים של צבים ושל קרוקודיל ופיל קדומים.
עולם החי של הפארק כולל בעלי חיים כגון זברות, ראמים וצבאים ג'ירפיים. בחוף האגם חיים קרוקודילים וצבים רכים.
בידודו של הפארק וריחוקו מריכוזי אוכלוסייה מקשים על הנגישות אליו (אם כי יש בתחומו שני מסלולי נחיתה), והוא מתויר פחות מפארקים לאומיים אחרים בקניה.
הפארק הלאומי סנטרל איילנד
סנטרל איילנד ("האי המרכזי") (3.49167°N, 36.04167°W) הוא, למעשה, הר געש פעיל במרכז אגם טורקאנה. באי 3 אגמים בתוך מכתשים שנוצרו כתוצאה מהתפרצויות וולקניות. בעלי החיים הנפוצים על האי כוללים קרוקודילים, היפופוטמים, זברות, טופים, ראמים, ג'ירפות וצבאים.
הפארק הלאומי סאות' איילנד
סאות' איילנד (2.6325°N, 36.59472°W) אף הוא הר געש, השוכן בקצהו הדרומי של האגם, אך אינו פעיל. אורכו 11 ק"מ ורוחבו 4.5 ק"מ. האי מהווה אתר מועדף לציפורים נודדות, ומדי שנה עוברות בו כ-220 אלף מהן, מ-34 מינים שונים, המצטרפות ל-84 מיני עופות המים החיים בו. עם העופות הנפוצים על האי נמנים שקנאים, פלמינגואים, סיקסקים, חופמים, חופיות, אנפות, לבניות, חסידות, עיטמים, בזים, נחליאלים, סבכים ודרורים.
בדומה לסנטרל איילנד, גם הפארק הלאומי סאות' איילנד הוכרז ב-1983. שטחו הכולל כ-39 קמ"ר. סאות' איילנד הוא היחיד מבין הפארקים שבו מתגוררים בני אדם, כ-500 מבני שבט הדייגים אל מולו.
פנאופטיקון
פנאופטיקון (פנ - הכול, אופטיקון - לצפות, להתבונן) הוא מבנה שהגה הפילוסוף המדיני והמשפטן ג'רמי בנת'ם בשנת 1787, כחלק מהצעותיו לרפורמות חברתיות ומשפטיות. זוהי מערכת ארכיטקטונית שתפקידה לארגן ולמשטר את החברה, אותה ניתן ליישם על בתי סוהר, מפעלים, בתי-מחסה, בתי-מקלט ובתי-ספר. עקרון הפעולה של הפנאופטיקון הוא בידוד ומעקב מתמיד.
מישל פוקו תיאר את הפנאופטיקון של בנת'ם כך: "בניין היקפי בצורת טבעת. במרכזו מגדל המנוקב חלונות גדולים הפונים אל פנים הטבעת. המבנה החיצוני מחולק לתאים, רוחבו של כל אחד מהם כעוביו של הבניין. לתאים הללו יש שני חלונות, האחד פונה פנימה כלפי חלונות המגדל המרכזי, ואילו השני פונה החוצה ומאפשר לאור היום למלא את התא. כל שנותר לעשות הוא להציב משגיח במגדל ולאכלס כל תא במטופל, אסיר, פועל או תלמיד. תאורת הגב מאפשרת לעקוב מהמגדל המרכזי אחר הצלליות הקטנות הלכודות בטבעת התאים. בקצרה, זהו היפוך של עקרון הצינוק; אור היום ומבטו של המשגיח לוכדים את האסיר ביעילות גבוהה יותר מאשר החשכה, שסיפקה בסופו של דבר מידה של הגנה."
אף שנבנו רק בתי סוהר ספורים במתכונת הפנאופטיקון, הרעיון השפיע לא מעט על הוגים בדורות הבאים, כמו גם על עיצובו הרדיקלי של כלא פנטונוויל ועל תכנונם של בתי כלא אחרים. הצעתו של בנת'ם שימשה השראה ליוצרים רבים וברבות השנים חרגה מגבולותיה כתוכנית מתאר לבית כלא.
פנאופטיקון לפי פוקו
הפנאופטיקון מגלם, עבור פוקו, צורה חדשה של הפעלת כוח; בניגוד לכוח שהושת מלמעלה, בדמות עונשים גופניים ועינויים פומביים שהציגו ברבים את כוחו של הריבון, הפנאופטיקון מאפשר להפעיל כוח בתוך הגוף החברתי. במקום פגיעה בגוף לשם ענישה, מופעלת שיטת מעקב ופיקוח שממשטרת את גופו של הפרט. כמו כן מהווה הפנאופטיקון מודל לאנונימיות של הכוח בחברה המודרנית; הכוח הוא פונקציה של חלוקת החלל; המפקח הוא ישות אנונימית אשר ניתנת להחלפה (סוהר, שומר). כוחו של המפקח נובע ממיקומו במגדל השמירה, ולא הודות לכוחות מיוחדים הטבועים בו (בשונה מכוחו של המלך). מבטו של השומר אינו נראה, ולא ניתן להחזיר לו מבט.
ניתן למקם את הניתוח שעורך פוקו לפנאופטיקון גם בהקשר של דיוניו במרחבים הטרוטופים. בהתייחסו למרחב החברתי הנועד לשמר את מבנה הכוח וההירארכיה של החברה תוך הפרדה, פיקוח ו"תיקון" של החריגים לפי הנורמות והערכים המקובלים, הגדיר פוקו את הפנאופטיקון ככזה שמהווה את הביטוי הפיזי של המרחב ההטרוטופי.
לפי פוקו, כליאתו של אדם שעבר על הנורמה המקומית, פירושה הדרתו מהמרחב הציבורי ויצירת קו גבול בינו לבין שאר חברי הקבוצה שלא עברו על אותו החוק. כליאתו איננה מאפשרת רק "תיקונו" והחזרתו למוטב ברוח חוקי החברה, אלא גם חיזוק של אותם כללים ואישורם מחדש, פעם אחר פעם.
לפנאופטיקון שתי הגדרות עיקריות הנגזרות מאופי המרחב ההטרוטופי:
פנאופטיקון דיגיטלי
פנאופטיקון דיגיטלי הוא מונח המתייחס לאינטרנט ולשימוש ברשתות החברתיות בפרט. מבנה הרשת כמקום מבוזר שמקושר למחשבים אחרים ברחבי העולם, מאפשר מעקב מצד גורמים מדיניים אחר פעולות נוגדות משטר ובכך שומר על סדר היום הציבורי ומונע פעילות לא חוקית כנגד המשטר, כך הוא מחזק את יציבותו תוך כדי שמירה על שלטון החוק. מנגד, ישנן טענות כי השימוש ברשת לצורך מעקב יוצר מקום אורווליאני ובו גורמי המדינה עוקבים אחר האזרחים באופן מתמיד, ובכך פוגעים בחופש הביטוי ובתהליכים של דמוקרטיזציה בחברה שעליה היא מנסה להגן.
הבלוגר והעיתונאי הבלארוסי, יבגני מורוזוב, טוען כי גורמים מדיניים משתמשים ברשת כמכשיר למעקב אחר פעילות לא רצויה. הוא מתאר את הפגנות ה"פלאש מוב" שנערכו בבלארוס ב-2006, בתיווך אתר הבלוגים LiveJournal, כנגד המשטר של הנשיא בזמנו - אלכסנדר לוקשנקו. בפעם הראשונה הפעילים צלחו בארגון ההפגנה וחלקם אף נעצרו על ידי גורמי משטרה כשהגיעו למקום, אך לאחר שיתוף של תמונות וסרטונים מהאירוע, כוחות השיטור כבר היו ערוכים למניעתה. זאת אחרי מעקב שהם עשו באותו האתר.
פנאופטיקון וולונטרי
כמו כן, שיתוף מידע ברשת מאפשר מעקב פיזי אחר הגולשים. תוכנות מבוססות מיקום כמו Waze, Foursquare ועוד, משתפות מידע על הימצאות פיזית של המשתמש המקוון.
סיסלה קייל
סיסלה קייל (בשוודית: Sissela Kyle; נולדה ב-17 במרץ 1957) היא שחקנית שוודית.
ביוגרפיה
בשנת 2000 גילמה עובדת משרד תעסוקה בסרט "פעם בחיים" של הבמאית סוסנה ביר. בשנת 2003 שיחקה בסרט המשטרה "Kopps".
במהלך חצי הגמר של אירוויזיון 2004 היא הופיעה בקטע קומי אודות להקת אבבא, ב-2004 שיחקה בסרט הדרמה "מיס שוודיה". ב-2009 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "Kenny Begins", היא דיבבה את קרלוטה בדיבוב השוודי לסרט בת הים הקטנה. כקומיקאית הופיעה באופן קבוע בתוכנית הסאטירה "Parlamentet".
בשנת 2014 תרמה את קולה לסרט האנימציה השוודי-דני "Resan till Fjäderkungens Rike" בתפקיד של הקפטן.
היא הנחתה מספר פעמים את טקס פרס גולדבאג.
מ-1987 ועד 1998 הייתה נשואה למרטן אריקסון ולהם שני ילדים.
פרובוקציה
פרובוקציה (בעברית: התגרות) היא עשיית מעשה קטן או אמירה של דבר מסוים שמטרתו היא יצירת תגובה גדולה יותר לטובת הצד המתגרה.
המושג בא מלטינית - פרובוקאטיו (Provocatio) היה מושג במשפט הרומי ערעור על פסק דין קונסולארי שקבע עונש. המשמעות המקורית של המושג היא פנייה לאספת הקנטוריות בבקשה לדחות ביצוע עונש. כל אזרח רומי לאחר שנגזר עונשו היה יכול לפנות לאספת העם ולערער.
קיימים מספר שימושים לפרובוקציה כטקטיקה ביחסים בין בני אדם, ביחסים בינלאומיים, באסטרטגיה צבאית או פוליטית, בשיווק, באמנות, במשפטים ובתחומים אחרים.
במשפטים, למונח "פרובוקציה" משמעות מסוימת בהקשר ההגנה על נאשמים בעבירות נגד הזולת. במקרים כאלה, ההגנה טוענת, כי "פרובוקציה" של קורבן הפשע הובילה לביצועו. כך, למשל, תקיפת אדם אשר התגרה בתוקף. הגם שטענות אלה מושמעות לעיתים על ידי פרקליטי הגנה, אין להן תקפות מיוחדת (למעט מקרים של הגנה עצמית וכדומה).
בתחום השיווק והפרסום, הפרובוקציה נועדה למשיכת תשומת לב למוצר. נטען לעיתים כי פרסומאים יוצרים "שערוריות מכוונות" (כלומר, מסעות פרסום פרובוקטיביים במכוון), על מנת שיצרו שיח ציבורי ויובילו לדיון במוצר או בטיבו גם בתקשורת ההמונים. הפרובוקציה עלולה לפעול לפרסומאי כחרב פיפיות: אם היא מעוררת מחלוקת ציבורית עזה מדי, המוצר לא ימכר. בתחום האמנות, פרובוקציה משמשת אחד הכלים האמנותיים להעברת מסרים.
דוגמאות
דוגמה למשפט פרובוקטיבי:
דוגמה למעשה פרובוקטיבי:
מקובל לראות בפרובוקציה מעשה שלילי, עם זאת לעיתים מהווה הפרובוקציה כלי להדגשת עמדה מסוימת או ליצירת מודעות ציבורית לנושא מסוים, למשל, אדם רוצה להעלות למודעות הציבורית את עניין האבטלה והקושי בלהשיג עבודה, לשם כך הוא יושב בכיכר העיר לעיני כולם וכששואלים אותו מדוע אינו עובד הוא אומר "אין עבודה", כך הוא מעלה את הבעיה למודעות הציבורית.
דולפינים (על-משפחה)
דולפינים (שם מדעי: Delphinoidea) הם על-משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני שיניים שבסדרת הלווייתנאים והיא הגדולה בעל-משפחות הלווייתנים.
מאפיינים
מינים אלה מותאמים לחיים במים רדודים יחסית יותר משאר הלווייתנים וחלקם גם נכנסים לנהרות אם כי הם לא מקורבים לעל-משפחת דולפיני נהרות.
לב סקוריש
לב סקוריש (נולד ב-22 באפריל 1996) הוא אתלט ישראלי, חמש פעמים אלוף ישראל (2017, 2018, 2019, 2020, 2022 ו-2023) ובעל מדליית ארד מאליפות העולם לקדטים (דונצק 2013) בקפיצה במוט.
2013
באליפות מוסקבה לקדטים שהתקיימה בשנת 2013 קבע סקוריש בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 5.00 מטר. באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה ב-12 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 5.10 מטר.
2014
ב-3 ביוני קבע סקוריש בקפיצה במוט שיא אישי ושיא ישראלי חדש לנוער של 5.22 מטר. באליפות מדינות הים התיכון עד גיל 23 הוא סיים במקום חמישי כשהיה בן 18 בלבד בתוצאה של 5.17 מטר. הוא זכה בתואר אלוף ישראל לנוער כשקבע תוצאה של 4.90 מטר.
2015
באליפות ישראל סיים במקום חמישי בתוצאה של 4.80 מטר.
2016
בשנה זו החל סקוריש להתאמן אצל ולרי קוגן, שבעברו אימן יחד עם אחיו פבל את אלכס אברבוך. בתחרות הליגה הבין אגודתית שהתקיימה ב-21 במאי זכה סקוריש במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש לנוער של 5.41 מטר ושלושה ימים לאחר מכן שיחזר תוצאה זו. באליפות ישראל סיים במקום רביעי, בתוצאה של 4.95 מטר.
2017
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2017 זכה סקוריש במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה 5.40 מטר.
2018
באליפות ישראל סקוריש זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה במוט, בתוצאה 5.30 מטר.
2019
בתחרות שנערכה בחודש ינואר בבלארוס קבע סקוריש בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 5.45 מטר ושיפר את שיאו האישי ב-4 ס"מ. חודש לאחר מכן, באליפות מדינות הבלקן באולם, הוא זכה במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר. בתחרות רחוב שנערכה בפולין בחודש יוני, סיים סקוריש במקום השישי לאחר שקבע שיא אישי חדש של 5.51 מטר.
בית הכנסת עדס
בית הכנסת עַדֶס נמצא בשכונת נחלת ציון בירושלים, והוא המפואר מכל בתי הכנסת בנחלאות. הוקם בשנת ה'תרס"א - 1901 על ידי בני משפחת עַדֶס האמידה שמוצאה מחלב, והוא קרוי על שם עובדיה יאשיהו עדס ויוסף יצחק עדס.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העצמאות נפגע בית הכנסת בהפגזות, וסימני פגיעה נותרו בו עד היום. במלחמת ששת הימים שימש המקום, שחלקו מתחת לפני הקרקע כמקלט זמני.
רב בית הכנסת משנות ה-90 ועד פטירתו בשנת 2013, היה הרב רחמים לוי, ששימש גם רבה של שכונת נחלאות.
אומנות
קירות אולם התפילה מעוטרים בציורי קיר שנעשו בשנים 1912–1913 על ידי תלמידי בית הספר לאמנות בצלאל בהנחיית האמן יעקב שְׁטַארְק, שחתימתו מתנוססת באחת הפינות.
בכותל המזרח ארון קודש ענק, עשוי מעץ משובץ בצדף, שהובא בחלקים מסוריה. בבית הכנסת מוצג העתק של כתר ארם צובא - כתב יד חשוב של התנ"ך, עליו שמרה הקהילה היהודית בחלב (השרידים המקוריים שנותרו מכתב יד זה מצויים בהיכל הספר).
הפרסקאות על הקירות מתארים את סמלי שבטי ישראל. זמן קצר לאחר שהשלים האמן שטרק את ציורי הקיר, מחקו המתפללים את סמלו של שבט דן שהוא נחש. הסיבה לכך היא כי על פי הקבלה, אם אישה הרה רואה נחש, ואפילו סמל של נחש, היא עלולה להפיל. מאחר שהסמל התנוסס על הקיר המזרחי, מול עזרת הנשים שלרוחב הקיר המערבי, הוחלט להסירו. כיום (2017), סמל הנחש קיים.
בשנת 2009 הזמינו פרנסי בית הכנסת רסטורטור מצרפת לשחזר את ציורי הקיר של אמני בצלאל. הלה גרם נזק עצום בשימור אופי הציורים וטכניקות יצירתם המקורית. בעקבות לחץ שהופעל על פרנסי בית הכנסת בעניין זה, הופסקה עבודת הרסטורטור, ורק באפריל 2015 הושלמה העבודה על הקיר הצפוני על ידי אמני רשות העתיקות ובליווי יד בן צבי.
לצד עבודתו המונומנטלית של הצייר שטרק, מצויות בבית הכנסת עבודותיו של האמן הירושלמי, בן השכונה, יגאל תמיר (תם).
לבקשת ההנהלה, ביצע יגאל עבודת רסטורציה מקיפה של ההיכל.
במקביל – לקראת שנת המאה לבית הכנסת – עיצב תמיר וביצע תיבת חזנים שהחליפה את תיבת האבן הלא מקורית שהוצבה במקום מאז שנות החמישים.
כהמשך סגנוני של ההיכל, נבנתה התיבה מעץ אגוז גושני בו גולפו דגמים הלקוחים מן ההיכל, ושובצו בו פלחי צדפות פנינה עתיקות מן הים האדום ("ג'דווי").
במקביל לעבודת הרסטורציה של ציורי הקיר שנעשתה בידי אמני רשות העתיקות, עיצב תמיר ובנה את "קיר המערב" ובתוכו מחיצה לעזרת הנשים  -  כולה עבודת תגלוף ותשבוץ של צדפות הפנינה, באופן שיוצר מעין דיאלוג עם קיר המזרח.
שילוב מכלול עבודות האמנות תרם תרומה משמעותית להפיכת בית הכנסת לאתר מורשת לאומית.
מסורת מוזיקלית
בבית הכנסת עדס נשמרת בדקדקנות המסורת המוזיקלית של יהודי חלב. תפילות השבת נערכות לפי סדר בין המקאמים השונים, דהיינו לכל פרשה ישנו מקאם אשר לפיו נקבעים הלחנים בתפילת אותה השבת.
בשבתות החורף בהן הלילות ארוכים נמשכת מסורת אמירת שירת הבקשות בשעות הלילה המאוחרות עד הבוקר. השירה מחולקת לשתי קבוצות: קבוצה אחת יושבת בצדו הימני של בית הכנסת והשנייה משמאל, ובתי הפיוטים ואף קטעי הסולו מחולקים בין שתי הקבוצות חליפות.
בכל שבתות השנה מתקיים לאחר תפילת המנחה "עונג שבת" שאף בו נקראים פיוטים. פתיחתו היא בפיוטים הלקוחים מסיום שירת הבקשות ועיקרו בפיוטים חדשים יותר המורכבים על לחנים הלקוחים מן השירה הערבית, בדרך כלל לפי המקאם של אותה שבת או של השבת שאחריה.
לאחר שירת הבקשות או עונג שבת נערכת מכירה פומבית של קדיש אשר הזוכה בו מכבד את אחד הפייטנים לומר קדיש על ישראל בניגון נעים.
ספוקן וורד
סְפּוֹקֶן ווֹרְד (באנגלית: Spoken Word, או בתרגום חופשי - מילה מדוברת) היא סוג הופעה המבוססת על שירה מדוברת, כלומר שירה שכתובה במשלב לשוני נמוך יחסית ותוך הימנעות מצורות לשון קשות. בניגוד למחברי השירה האמנותית, כותבי השירה המדוברת לא מכוונים את מילותיהם לדפוס אלא להקראה בפני קהל, על פי רוב בשילוב שפת גוף או מוזיקה. פשטות המילים והאמצעים הנוספים שננקטים הם שמבדילים את השירה המדוברת מהשירה האמנותית. על פי רוב עוסקות ההופעות בנושאים חברתיים או אישיים, והמופיעים משתמשים באמצעים מגוונים, נוסף על עצם הקראת המילים, על מנת להעצים את המסר ואת העוקץ שבו. עם האמצעים השכיחים נמנים שימוש בשפת גוף ובכלי נגינה. בַסגנון אין תבניות משקל או חריזה, ומבנה הכתיבה חופשי לגמרי. עיקר הדגש מושם על טיב ההופעה ועל הקשר עם הקהל במהלכה.
השירה המדוברת החלה כבר בעת העתיקה, וניתן למוצאה בתרבויות קדומות רבות, מאפריקה עד אוסטרליה. בעולם הרחב, עם זאת, היא נָפוצה רק בסופה של מלחמת העולם הראשונה, בעקבות התחייה התרבותית של האפרו-אמריקאים בארצות הברית, שנודעה בשם 'התחייה של הארלם'.
במאה העשרים ואחת מקושרת הסוגה לאמנות הבמה הפוסט-מודרניסטית ולסגנונות מוזיקה אחדים, כהיפ-הופ, ג'אז, בלוז ופולק.
היסטוריה
אמנות 'המילה המדוברת' החלה לפני אלפי שנים. כיום, אמנם במידה ובהיקף שונים, קיימת התופעה בכל מדינות העולם, אולם ראשיתה ושורשיה נעוצים בתרבויות שבהן נהוג היה להעביר בעל-פה את כלל תוכני התרבות, ובכלל זה יוחסין, תולדות, מסורת, דת ואמנות. באומות אפריקאיות, ובקרב הילידים באמריקה ובאוסטרליה, וכן במקומות נוספים, כללה תרבות המילה המדוברת גם ריקוד, תיפוף, שירה ונגינה, ששימשו כאמצעים לחיזוק מסרים ולהעצמת חוויות רוחניות, בין היתר במסגרת תהליך החִיבְרוּת.
המילה המדוברת של צפון אמריקה המודרנית צמחה מן תרבות השירה של התחייה של הארלם והושפעה רבות מן הבלוז ומתרבות דור הביט. בשנות השישים השתלבה המילה המדוברת בתרבות המחתרת השחורה, שהייתה מקושרת לתנועת זכויות האזרח ולמאבק בגזענות. שלושה נאומים בולטים, "יש לי חלום" (מרטין לותר קינג), "האין אני אישה" (סוג'ורנר טרות'), ו"השליכו מעליכם את דְלייכם" (בוקר טי. וושינגטון), הפכו לנכסי צאן ברזל של המילה המדוברת ונחשבים חלק ממסורתהּ. קבוצת 'המשוררים האחרונים', שקמה בשנות השישים ויצאה משורות התנועה לזכויות האזרח, פעלה רבות להפוך את המילה המדוברת לאמצעי ביטוי מקובל בתרבות האפרו-אמריקאית.
המילה המדוברת זכתה לאהדה רבה ב-1970, כשביצע גיל סקוט-הרון את השירים "המהפכה לא תשודר בכבלים", ו- Whitey on the Moon, שהפכו ללהיטים. בה בעת צצו ברחבי העולם אמנים שיצרו שירה מדוברת שברקעהּ נשמעת תזמורת, ויצירתם הפיצה את הסגנון במנותק מהקשרהּ התרבותי של הקהילה האפרו-אמריקאית. אמנים ידועים נוספים נדרשו לסגנון המילה המדוברת מעת לעת.
בתקשורת
במאה ה-21 נפוצו ברחבי העולם אירועי הקראת שירה מדוברת, והללו זכו לשם "פואטרי סלאם" (בתרגום חופשי: "הטחת שירה"). בדרך כלל לא משודרים האירועים בתקשורת המרכזית, אך תיעודם מועלה לאתרי שיתוף וידאו כמו Youtube ו-Vimeo, ומופץ גם ברשתות החברתיות השונות.
לקראת סוף המאה העשרים עלו למסך הגדול מספר סרטים ותוכניות תיעודיות שעוסקים באירועי השירה המדוברת. תפוצתם הביאה לעריכת מופעים רבים וליצירת תחרויות חדשות, ובאופן כללי עלתה קרנה של השירה המדוברת.
בשנים 2002–2007 שודרה בערוץ HBO הסדרה Def Poetry Jam, בהפקת ראסל סימונס. בסדרה הופיעו דרך קבע משוררים מסגנון השירה המדוברת, הן ידועים ומבוססים והן כאלה שנמצאו בראשית דרכם. לצדם הופיעו זמרי היפ-הופ וראפ, ומפעם לפעם נערכו בה גם הופעות אורח של שחקנים וזמרים נודעים. הסדרה הופקה בסיוע הארגון Youth Speaks, שעוסק בהעצמת נוער בסיכון.
מוזיאון המורשת היהודית
מוזיאון המורשת היהודית (באנגלית: The Museum of Jewish Heritage ) הוא מוזיאון בדרום מנהטן, אשר הוקם כאנדרטה חיה לשואה. מנהל המוזיאון הוא דייוויד מארוול.
פעילות
המוזיאון נפתח לקהל ב-15 בספטמבר 1997. בשנת 2003 הצטרף אל המוזיאון הארגון היהודי JewishGen שמטרתו לאסוף ולתעד גנאלוגיה יהודית.
למבנה המוזיאון צורת משושה, וחלקו העליון, הבנוי שש קומות ההולכות וקטנות בשטחן, מצביע באופן סמלי על שש הפינות של המגן דוד וששת מיליוני היהודים שהושמדו בשואה. בנוסף לתצוגה הגדולה והקבועה, הנקראת "המלחמה כנגד היהודים", ישנן גם שתי תצוגות גדולות וקבועות נוספות במוזיאון, בנושא תרבות יהודית: "חיי היהודים במאה הקודמת" בקומה השנייה של המוזיאון ו"התחדשות יהודית" (המתרכז בתרבות יהודית בת זמננו, בעיקר בנושא ישראל) - בקומה השלישית של המוזיאון.
באגף רוברט מ' מורגנטאו נמצאים תצוגות זמניות, מסדרון ספרא ותיאטרון. התצוגות המתחלפות הנוכחיות הן: "ברכה איש לרעהו: האפיפיור ג'ון פול והעם היהודי" ו"מהלב: הפוטו-עיתונות של רות גרובר". ישנו גם גן המשמש כמצבת זיכרון, הקרוי "גן האבנים", שעוצב בידי הפסל אנדי גולדוורת'י באותו אגף. הגן מכיל 18 סלעים, כאשר כל סלע מכיל עץ אלון קטן הצומח מתוך חלל של האבן. הם מסמלים תחיה מחדש. המספר 18 נבחר במיוחד בגלל סמל המילה 'חי'.
ברחבי המוזיאון מותקנים צגי וידאו ועמדות שמע, כמו גם מקרנים המציגים ראיונות עם אישים המתארים את התצוגות. המוזיאון מכיל 800 דברי אומנות (רבים מהם חפצים אישיים) וכ-2,000 תמונות.
ב-2005 המוזיאון נבחר ביחד עם עוד 406 מוסדות-שירות ניו יורקים הנותנים שירות בתחום אמנות וחברה, לקבל במשותף מענק של 20 מיליון דולר מטעם תאגיד קארניג' לניו יורק, זאת במטרה לקדם ידע וחינוך. התרומה למוזיאון התאפשרה על ידי מעורבותו הישירה של ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג.
משנת 2005 מכהן רוברט מ' מורגנטאו, התובע המחוזי בדימוס של מנהטן, כיושב ראש המוזיאון.
המוזיאון מתפקד גם כשלוחה של בית כנסת אושוויץ בפולין.
ולאדו מילוניץ'
ביוגרפיה
מילוניץ', יליד זאגרב, הגיע בילדותו לפראג עם הוריו, זוג רופאים שהיו בסוף שנות הארבעים לחייהם, וחזרו מהתמחות של שנתיים בארצות הברית. בשובם עצרו בפראג והחליטו להישאר שם במעמד של גולים פוליטיים. ב-24 באוקטובר 1956 עלה על מטוס בבלגרד לכיוון פראג עם עצירה בבודפשט. במהלך הטיסה נודע כי בהונגריה פרצה המהפכה וברגע האחרון המטוס המריא ונחת בפראג. הוא למד באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג (1960–1966), שהיא אחת האוניברסיטאות הגדולות בצ'כיה. ב-1969, לאחר שסיים את לימודיו, עבר לפריז לצורך התמחות, במהלכה החליף את מקום עבודתו מספר פעמים. לאחר שובו לצ'כוסלובקיה הוא החל בשיתוף פעולה עם ג'ון לינקה, שאותו סיים כעבור מספר שנים. לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1990 הקים סטודיו משלו בשם "מחשבות חינם".
יחד עם פרנק גרי יצר את מבנה הבית הרוקד, ובנוסף לכך תרם רבות לפתרון אחד ה"פרדוקסים" שקיימים בפראג, שנחשבת מצד אחד לעיר יפה במיוחד, ומצד שני חלק ניכר מאוכלוסייתה חי בבתים שחזותם אינה מזמינה למגורים. הוא הופיע בקביעות בדיונים בתקשורת כנגד שחיתות שלטונית, בניית גורדי שחקים וסופרמרקטים, ניצול לרעה של אדריכלים, התנהגות מחפירה של הבנקים, חברות הביטוח והיזמים ונושאים נוספים.
מילוניץ' אמר על עצמו:
נפטר ב-17 בספטמבר 2022.
טיסה 178 של אורל איירליינס
טיסה 178 של אורל איירליינס הייתה טיסת נוסעים מתוכננת ממוסקבה - ז'וקובסקי לסימפרופול שבחצי האי קרים, כאשר ב-15 באוגוסט 2019, מטוס איירבוס A321 (VQ-BOZ) שהפעיל את הטיסה התנגש בלהקת שחפים לאחר שהמריא מז'וקובסקי ונאלץ לבצע נחיתת אונס בראמנסקויה שבמחוז מוסקבה, בשדה תירס המרוחק כמה קילומטרים משדה התעופה. בשל תפקודו הנכון של הטייס כל 226 הנוסעים ניצלו. התקרית מכונה בשם "הנס על ראמנסקויה".
התאונה
המטוס ספג מכת ציפורים זמן קצר לאחר ההמראה משדה התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי שבמוסקבה, רוסיה, אל שדה התעופה הבינלאומי בסימפרופול, קרים. נוסע תיעד את הרגע בו להקת שחפים פגעה בשני מנועי ה-CFM56-5. להקת הציפורים הראשונה שהתנגשה במטוס גרמה לאובדן כוח מוחלט במנוע השמאלי. תנודת ציפורים שנייה הביאה לכך שהמנוע הימני התקשה לייצר דחף מספיק כדי לשמור על מעוף. המטוס ביצע נחיתת אונס קשה בשדה תירס במרחק 5.13 קילומטרים משדה התעופה הבינלאומי ז'וקובסקי. כל האנשים שהיו בטיסה שרדו. 50 אנשים קיבלו טיפול רפואי במקום. עשרים ותשעה אנשים נוספים נלקחו לבית החולים, מתוכם נפצעו 23 אנשים. שישה אנשים אושפזו בבית החולים.
זמן קצר לאחר התאונה, אוראל איירליינס פרסמה הודעה בטוויטר ובה נאמר כי "בטיסת U6178 ז'וקובסקי-סימפרופול, כשטסה מז'וקובסקי, הייתה פגיעה גדולה של ציפורים במנועי המטוס. המטוס ביצע נחיתת חירום. הנוסעים ואנשי צוות לא נפצעו." חברת התעופה שיבחה את מקצועיות הטייסים.
המטוס
מטוס התאונה היה מטוס איירבוס A321-211, שנרשם בברמודה כ-VQ-BOZ, msn 2117. הוא נבנה בשנת 2003. כלי הטיס נפגע באופן שאינו מאפשר את תיקונו.
תגובות
לאחר התקרית, בישיבת ממשלת רוסיה, ראש הממשלה מדבדב אמר שפעולות הטייסים היו הרואיות וכי יוענקו להם עיטורים ממלכתיים. דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, אישר כי הנשיא פוטין אכן יעניק להם עיטורים. הטייס וטייס המשנה עוטרו בתואר גיבורי רוסיה ואות האומץ.
בתקשורת הרוסית ובניו יורק טיימס השוו את התקרית במחוז מוסקבה עם הנס על ההדסון, כאשר קברניט הטיסה סאלנברגר הצליח להנחית מטוס נוסעים על ההדסון לאחר שהמנועים כשלו בעקבות התנגשות בציפורים.
המקרה עובד לסרט קולנוע בשם "בשמש לאורך שדות התירס" שיצא לאקרנים במרץ 2023, בכיכובו של יגור ברוייב כדמיר יוסופוב.
נטע ברק-קורן
נטע ברק-קורן (נולדה בשנת 1984) היא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, מרצה וחוקרת. עומדת בראש המרכז לחקר הרב-תרבותיות והמגוון, וחברה במרכז פדרמן לחקר הרציונליות באוניברסיטה.
ב-2016 קיבלה דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת הרווארד. היא מפרסמת את מחקריה בתחומי המשפט האמפירי, משפט וכלכלה, רגולציה, פסיכולוגיה, קבלת החלטות ומנהל עסקים בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. מחקריה זכו לסיקור תקשורתי בישראל ומחוצה לה וצוטטו בפני ובידי בית המשפט העליון. מחקריה זכו בפרסים ובמענקי מחקר בישראל ובארצות הברית, ביניהם מענק מחקר מהקרן הלאומית למדע, פרס בירק למצוינות במשפט, ופרס גורני לחוקרת צעירה של המשפט הציבורי.
ב-2022 זכתה במענק של מועצת המחקר האירופית ה-ERC. המענק נועד לאפשר לחוקרים צעירים להגשים את מטרות המחקר שלהם, כמו גם לקדם שיתופי פעולה פורים, ולסייע בשלבים הראשונים של מסחור טכנולוגיות.
תחומי המחקר העיקריים של ברק-קורן הם: משפט חוקתי, משפט ודת, משפט ונורמות חברתיות, מחקרים משפטיים אמפיריים, כלכלה התנהגותית, פסיכולוגיה מוסרית, יישוב סכסוכים, ולמידת מכונה ומשפט.
אחד מתחומי העניין המרכזיים שלה הוא מערכת היחסים בין דת למדינה, ובעיקר באתגרים שקשורים לחברה החרדית.
ביוגרפיה
ברק-קורן נולדה וגדלה בחיפה. היא שירתה בצה"ל כקצינה במודיעין.
ברק-קורן סיימה תואר ראשון בתוכנית המצטיינים הבינתחומית במשפטים ובמדעי הקוגניציה באוניברסיטה העברית (2012). את לימודיה סיימה במקום הראשון במחזור, והייתה זוכת פרס הרקטור והמלגה ע"ש אלברט איינשטיין לאורך כל שנות לימודיה. היא התמחתה במשפטים בלשכת נשיאת בית המשפט העליון השופטת דורית ביניש.
מיד לאחר ההתמחות עברה לארצות הברית שם למדה תואר שני ודוקטורט במשפטים, שניהם באוניברסיטת הרווארד (2016). את הדוקטורט ביצעה בהנחיית הפרופסור קאס סאנסטיין. בהרווארד גם ייסדה את קבוצת המחקר המשפטי האמפירי של בית הספר למשפטים ועמדה בראשה. בנוסף היא שימשה כעמיתת מחקר בקבוצת המחקר ההתנהגותי בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד וב-Behavioural Insights Team בלונדון.
עם סיום הלימודים חזרה לירושלים, והחלה לעבוד באוניברסיטה העברית, כחברת סגל, מרצה וחוקרת.
ב-2022 ברק-קורן הייתה פרופסור אורח למשפטים בבית הספר למשפטים של שיקגו, פרופסור אורח למשפטים באוניברסיטת פנסילבניה, ופרופסור אורח במרכז אדמונד ולילי ספרא באוניברסיטת הרווארד.
מחקריה
ברק-קורן כתבה את הדוקטורט שלה בניתוח התנהגותי של המשפט החוקתי בסוגיות דת ומדינה. היא מתמחה במחקר אמפירי ואקספרימנטלי של קבלת החלטות משפטיות ומוסריות בכלים השאובים מהפסיכולוגיה החברתית. היא חוקרת את המשפט החוקתי מנקודת מבט אמפירית ובאמצעות שיטות מחקר מגוונות מתחומי מדעי הקוגניציה, הפסיכולוגיה החברתית, הכלכלה ההתנהגותית והסוציולוגיה. מחקריה עוסקים בשאלה כיצד המשפט החוקתי מעצב התנהגות אנושית ויחסים בין קבוצות וכיצד הוא מעוצב על ידי תפיסות ותובנות, לאו דווקא מדויקות, של התנהגות אנושית ויחסים בין קבוצות. מחקריה, לרבות עצם נושא המחקר האמפירי בסוגיות חוקתיות, נידונו בפסיקת בית המשפט העליון בעניין ההפרדה המגדרית בלימודים אקדמיים. תחום המחקר שלה הוא הטמעת חשיבה מבוססת עובדות במשפט החוקתי, ובפרט בתהליכי קבלת החלטות בסוגיות של מגוון ורב־תרבותיות.
ב-2019 פרסמה מחקר שעסק בטענת המדינה שחרדים לא יבואו לאקדמיה ללא הפרדה מגדרית מוחלטת והרמטית בשלושה רבדים: השטחים בקמפוס, המרצים והכיתות. במחקרה היא בדקה אם חרדים שמתעניינים בלימודים אקדמיים רואים את שלושת הממדים של ההפרדה המגדרית באותו אור. התוצאה הראתה שלא. ההפרדה בקמפוס פחות חשובה לחרדים וגם פחות חשוב להם המגדר של המרצה. ההפרדה של הסטודנטים בכיתות הלימוד חשובה יותר מהשתיים האחרות, אבל גם היא לא חשובה כמו שחשובים להם המשאבים הכלכליים והזמן שעומדים לרשותם.
עוד ב-2020 הוציאה דו"ח מחקר, יחד עם פרופסור יובל פלדמן וד"ר נעם גדרון, בשם: "כאשר חוק מעורר תגובה נגדית: על חוק־יסוד הלאום ועל היחס למיעוטים בישראל" הדו"ח פורסם באתר של המכון הישראלי לדמוקרטיה. המחקר בחן את חוק־יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי ("חוק־יסוד הלאום"), שחוקקה הכנסת ה־19, המהווה דוגמה לחוקים שמבקשים לעגן את תרבות הרוב ולהגן עליה מפני שחיקה בשל התגברות ההגירה או התחזקות המיעוטים. המחקר בדק את הטענות באשר להשפעתו של החוק על עמדות הרוב היהודי כלפי המיעוט הערבי, באמצעות מחקר אמפירי. במסקנות המחקר נמצא כי "השפעת חוק־יסוד הלאום אינה אחידה אלא משתנה באופן עקבי ומובהק לפי עמדות אידאולוגיות ובין קבוצות מיעוט שונות ומרחבים — הפרטי לעומת הציבורי. תוצאות המחקר הניסויי תומכות באופן מובהק בהשערה שהחוק מעורר תגובת נגד, ואינן תומכות בהשערה שחוק־יסוד הלאום מעודד אפליה מוגברת כלפי המיעוט הערבי בקרב הציבור כולו או רק בקרב תומכיו. מצאנו גם תמיכה מסוימת לכך שהשפעת החוק עשויה לזלוג מהמיעוט הערבי למיעוטים אחרים ומהמרחב הציבורי לפרטי. לבסוף, הממצאים שלנו מראים שחוקים שונים יכולים לנטרל זה את השפעותיו של זה."
דעותיה הציבוריות
ב-2021 הביעה את דעתה, יחד עם חוקרים נוספים מהאוניברסיטה העברית, כי מתווה התו הירוק חוקי ומוצדק בעיצומה של מגפת הקורונה ובמצב בו חלק ניכר מהישראלים לא התחסנו, וכי כל עוד שומרים על זכויותיהם הבסיסיות של אזרחים לא מחוסנים, כמו חינוך וטיפול רפואי, ניתן להגביל את יכולתם להשתתף בפעילויות תרבות ופנאי בזמן מגפה מסוכנת ותחת תנאים מסוימים.
בתחילת 2023 יצאה נגד מה שהיא קראה לו שחרור הרסן התקציבי של החינוך החרדי המתבדל, מה שיגרום לטענתה להפסקת לימודי הליבה בחינוך החרדי. בנוסף ציינה כי ההתבדלות החרדית, העובדה שהם אינם נפגשים עם חילוניים בצבא ובעבודה גורמת לשחיקת הסולידריות של החברה בישראל ולפגיעה לטווח ארוך. בדבריה התבססה על מחקר עומק של לימודי הליבה בחברה החרדית ותוצאותיו שהראו כי קיימת שונות נרחבת בין מוסדות לימוד שונים וכי על המדינה לא להתייחס לכל המוסדות בצורה דומה.
בפברואר 2023 בעקבות רפורמת לוין הוציאה מסמך בשם "תוכנית לוין-רוטמן לשינוי מערכת המשפט: ניתוח מקיף והצעה לדיון", ובעקבותיו הופיעה בפני ועדת חוקה של הכנסת. במסמך היא מנסה לנתח את המצב בבית המשפט העליון בלי לקחת את אחד מהצדדים. היא מדגישה כי במשך שנים רבות, ממניעים שונים, בית המשפט העליון פעל להרחבת סמכויותיו ולמצב הזה ישנו מחיר מסוים. היא מציעה בנושאים מסוימים להקים בית דין פנימי עצמאי, שייתן חוות דעת שנייה בסוגיות מסוימות. היא תומכת בצמצום כוחם של היועצים המשפטיים ושל בית המשפט, אך לא בביטולו המוחלט.
פרסים
מחקריה זכו בפרס על שם גולדברג למאמר הטוב ביותר בדיני עבודה לשנת 2011, פרס על שם פישר-סנדר לעבודת תזה מצטיינת באוניברסיטת הארוורד לשנת 2013, ופרס על שם הווארד רייפה למאמר מצטיין במשא ומתן לשנת 2013. עוד זכו מחקריה בפרסים ובמענקי מחקר בישראל ובארצות הברית, ביניהם מענק מחקר מהקרן הלאומית למדע, פרס בירק למצוינות במשפט, ופרס גורני לחוקרת צעירה של המשפט הציבורי. בנוסף זכתה בפרס ש.ז. חשין למצוינות בחקר המשפט ומענק Starting Grant מהאיחוד האירופאי.
חיים אישיים
כיום מתגוררת ועובדת בירושלים. נשואה ואמא לארבעה.
אהרן מיכל ברכיהו
אהרן מיכל ברכיהו (ברוכוב) (כ"א בטבת תר"ל, 25 בדצמבר 1869 - י"ד באדר א' תש"ו, 15 בפברואר 1946) היה פובליציסט ציוני, מזכיר הוועד האודיסאי, איש העלייה השנייה, ולימים מזכיר בצלאל.
קורות חיים
החל משנת 1899 התחיל לכתוב מאמרים פובליציסטיים בנושאי היהדות והציונות בעיתונים וכתבי העת העבריים ולאורך השנים כתב מאות מאמרים ומסות. בין השאר השתתף ב"המליץ", "הזמן", "מאזנים", "גליונות", "דואר היום", "הארץ", "הבקר" וכו'. ב־1905 חזר לרוסיה ושימש בתפקיד אחד המזכירים של הוועד האודיסאי של חובבי ציון עד 1909. באודסה התיידד עם שאול טשרניחובסקי, המו"ל ח. רבניצקי, מנחם אוסישקין ועם עוד סופרים ופעילים ציוניים. ידיד נעוריו חיים נחמן ביאליק גר אף הוא באודסה באותן השנים. ב־1909 עבר לווילנה במזכירות המרכז הציוני ובין היתר ערך לזמן קצר את "העולם"' ביטאון של ההסתדרות הציונית. עם העברת מרכז חובבי-ציון לפטרבורג עבר איתו לשם.
ב־1912 עלתה המשפחה לארץ ישראל. אשתו חיה שרה לבית פראם וילדיהם, הבנות רבקה ומרים והבן הצעיר מתיתיהו עלו איתם בעוד בנם הבכור אלחנן שלמד באוניברסיטה בצרפת הגיע ארצה בקיץ 1914. הם השתקעו בירושלים שם שימש כמזכיר (ככל הנראה כמנהל אדמיניסטרטיבי) של בצלאל.
לאחר הצטרפות טורקיה למלחמת העולם הראשונה גירשו הטורקים מהארץ את נתיני מדינות האויב צרפת, אנגליה ורוסיה. כדי להימנע מן הגירוש הפכו אהרן מיכל ואחיו הרופא ד"ר מרדכי ברכיהו (בורוכוב), שעלה אף הוא לארץ, לנתינים עות'מאניים. תנאי החיים בארץ נעשו בהמשך קשים מאוד: היה מחסור במזון והשלטונות הטורקים הציקו ליהודים. אהרן מיכל נאסר על ידי המשטרה הטורקית והוגלה לדמשק, שם היה צפוי לחרפת רעב. אחיו הצעיר מרדכי שהיה רופא ושירת בזמן המלחמה בצבא הטורקי כקצין רופא בבית חולים צבאי בעיר זחלה שבלבנון הציל אותו. הוא נסע לדמשק, חילץ את אהרן מיכל ממאסר והביא אותו לזחלה שם נשאר עד סוף המלחמה.
בשנות ה-20 או ה-30 שינה כנראה את שם המשפחה שלו לברכיהו, ומאז התחיל לחתום על מאמריו בשם זה.
אחרי סיום המלחמה חזר לירושלים ויחד עם אחיו מרדכי היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת בית הכרם. בשנים הבאות עבד כמורה בגימנסיה העברית וכן בבית המדרש למורים בבית הכרם. בתחילת המנדט הבריטי נבחר לוועד הזמני של יהודי ארץ ישראל ולמרכז המורים (הנהלת אגודת המורים) ובשנים 1925–1927 היה חבר ויו"ר מרכז המורים ושליחם לקונגרס הציוני. כן היה בין מייסדי אגודת הסופרים. הרבה לכתוב מאמרים בעניינים לאומיים בעיתונים, בעיקר בעיתון "הארץ". בשנת 1938 ליקט 27 מאמרים שהיו חשובים לדעתו לספר בשם "נכסים וערכים" (בהוצאת דביר).
בנו הבכור, המהנדס אלחנן ברכיהו, היה מנהל המחלקה הטכנית של הקק"ל, ממקימי חברת "מקורות" ואחד ממנהליה, ובשנות עבודתו האחרונות בקק"ל עמד בראש מפעל ייבוש החולה.
בשכונת בית הכרם בירושלים נקרא רחוב על שמו.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
ג'נקינס (תוכנה)
ג'נקינס (באנגלית: Jenkins) הוא שרת אוטומציה מבוסס קוד פתוח שנכתב ב-Java. שרת ג'נקינס מסייע באוטומציה של תהליכי פיתוח תוכנה כמערכת אינטגרציה רציפה (Continuous Integration). המערכת רצה בשרת ב-servlet containers כדוגמת Apache Tomcat. התוכנה תומכת במערכות שונות לניהול גרסאות (בהן AccuRev, CVS, Subversion, Git, Mercurial, Perforce, ClearCase ו-Rational Team Concert) ומסוגלת להריץ פקודות Apache Maven, Apache Ant, sbt וכן קוד shell וקוד אצווה ב-Windows. התוכנה מופצת ברישיון MIT.
תהליכי בנייה (builds) יכולים להיות מורצים בג'נקינס בתגובה לאירועים שונים כמו פרסום קוד למערכת ניהול הגרסאות, כתהליך מתוזמן (דמוי Cron), או באופן יזום על ידי תוכנה או משתמש.
למערכת ג'נקינס קדם פרויקט Hudson, שפותח בסאן מיקרוסיסטמס החל מ-2004, ופורסם ב-java.net בפברואר 2005. בסוף 2010, בעקבות טענות של Oracle לסימן מסחרי על Hudson, החל משא ומתן בין החברה לקהילת Hudson על השימוש בשם, ובינואר 2011 התקיימה הצבעה על שינוי שם הפרויקט שבה התקבל השם "Jenkins".
אלן ז'ירס
אלן ז'ירס (בצרפתית: Alain Giresse; נולד ב-2 באוגוסט 1952) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן נבחרת קוסובו.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, והוביל בין היתר קבוצות ונבחרות אירופיות ואפריקאיות. בין הישגיו כמאמן היה המקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 2012 עם נבחרת מאלי.
קריירת משחק
ז'ירס החל את הקריירה במדי ז'ירונדן דה בורדו הסמוכה לעיר הולדתו בעונת כבר כשהצטרף לקבוצה הבוגרת בגיל 18 בלבד, היה ז'ירס לשחקן הרכב במדי הקבוצה, ורשם 24 הופעות ליגה כבר בעונת הבכורה שלו. במשך כעשור, עד להגעתו של המאמן איימה ז'אקה ב-1980, נאבקה בורדו בחלק התחתון של הטבלה, ולא הצליחה להגיע להישגים. אף על פי כן, במהלך שנים אלו סיים ז'ירס חמש פעמים עם כמות שערי ליגה דו-ספרתית, כולל שיא קריירה אישי של 16 שערי ליגה בעונת.
הגעתו של בעלים חדש לקבוצה בשנת 1979 ושל המאמן ז'אקה שנה אחריו, הפכה את בורדו מקבוצת תחתית לקבוצת צמרת בליגה הצרפתית. גם בתקופתו של ז'אקה הוסיף ז'ירס להיות משחקניה החשובים ביותר של בורדו, ואף שדרג את מעמדו בכדורגל הצרפתי. הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בצרפת שנתיים ברציפות (1982 ו-1983, ובעונת הוביל את קבוצתו עם 16 שערי ליגה לזכייה באליפות צרפת, תוארו הראשון בקריירה. שנה אחר כך שחזרה הקבוצה את הישגה וזכתה באליפות, ואף הגיעה עד לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם נעצרה על ידי יובנטוס.
בעונת סיימה הקבוצה רק במקום השלישי בליגה, אך זכתה לראשונה בקריירה של ז'ירס בגביע הצרפתי. הקבוצה פיגרה 0–1 מול אולימפיק מרסיי, אך שוויון של ז'אן טיגנה קבע הארכה, ובדקה ה-116, ארבע דקות בלבד לסיום ההארכה, כבש ז'ירס את השער שהעניק לקבוצתו את הגביע. הייתה זו עונתו ה-16 והאחרונה של ז'ירס בבורדו. בכל עונותיו בקבוצה הוא לא שיחק מתחת ל-22 משחקי ליגה בכל עונה, וכבש לפחות שלושה שערי ליגה בכל עונה (בעשר עונות רשם מספר דו-ספרתי של שערי ליגה). ז'ירס עודנו מחזיק בתואר מלך השערים ומלך ההופעות במדי בורדו בכל הזמנים. לזכותו 592 הופעות (מתוכן 518 בליגה) ו-182 שערים (מתוכם 159 שערי ליגה) במדי בורדו.
בעונת, בשלהי קריירת המשחק שלו, החליט ז'ירס להצטרף לפרויקט השאפתני של ברנאר טאפי באולימפיק מרסיי. בסיום העונה הראשונה שלו בקבוצה זכה בפעם בשלישית בקריירה בתואר כדורגלן השנה בצרפת. הוא הוסיף לשחק במועדון עונה אחת נוספת בטרם פרש ממשחק פעיל בשנת 1988, בגיל 36.
נבחרת צרפת
ז'ירס החל את דרכו בנבחרת צרפת תחת המאמן הרומני סטפן קובאקס, ב-7 בספטמבר 1974 במשחק ידידות בחוץ מול, שהסתיים בניצחונה של צרפת בתוצאה 0–2. הופעתו הבאה במדי הנבחרת הגיעה רק שנתיים וחצי לאחר מכן, באפריל 1977, תחת המאמן מישל הידלגו.
לאחר שכשלו להעפיל ממוקדמות יורו 1980, הצליחו ז'ירס וצרפת להעפיל למונדיאל 1982 בספרד, וז'ירס זומן על ידי הידלגו לסגל הנבחרת לטורניר. הוא פתח בהרכב צרפת בכל משחקיה בשלב הבתים הראשון והשני. בשלב הבתים השני, בניצחון 1–4 על, הצטיין ז'ירס עם צמד שערים. צרפת העפילה לחצי הגמר, שם פגשה את. לאחר שוויון 1-1 בתום 90 דקות, עברו הקבוצות להכרעה בהארכה. צרפת עלתה ליתרון שתי דקות מפתיחת ההארכה, ושש דקות אחר כך כבש ז'ירס את שערו השלישי בטורניר וקבע 1–3 לצרפת. היתרון הצרפתי לא החזיק מעמד, גרמניה השוויתה ל-3-3, וגברה על צרפת בתום דו-קרב בעיטות עונשין. ז'ירס כבש את הפנדל הראשון של צרפת בדו-קרב. בכל הטורניר החמיץ ז'ירס רק משחק אחד, ההפסד 2–3 ל במשחק על המקום השלישי.
ב-1984 אירחה צרפת את טורניר היורו, וז'ירס זומן על ידי הידלגו לסגל הנבחרת לקראת הטורניר. צרפת הציגה בטורניר חוליית קישור שנודעה בשם "ריבוע הקסם" (בצרפתית: "Carré Magique") וכללה את ז'ירס, מישל פלאטיני, לואיס פרננדס וז'אן טיגנה. בשלב הבתים השיגה צרפת שלושה ניצחונות, ובכולם פתח ז'ירס בהרכב. בניצחון 0–5 על כבש ז'ירס את שערה השני של נבחרתו. ז'ירס פתח ושיחק לאורך כל משחקי חצי הגמר, בו גברה צרפת על בהארכה, והגמר בו גברה צרפת 0–2 על  בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה בטורניר משמעותי. ז'ירס, בצוותא עם חבריו לקישור פלטיני וטיגנה, זכה להיכנס לנבחרת הטורניר.
ז'ירס הוסיף להיות חלק חשוב ממערך הקישור גם אצל מאמנה החדש של צרפת, הנרי מישל, שהחליף לאחר הטורניר את הידלגו. ז'ירס זומן על ידי מישל לסגל צרפת לקראת מונדיאל 1986. בשלב הבתים הוא פתח בכל משחקיה של צרפת, שהעפילה מהמקום השני בבית, והוסיף להיכלל בהרכב גם בשמינית הגמר (ניצחון 0–2 על, ברבע הגמר (ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ) ובחצי הגמר (הפסד 0–2 ל). ז'ירס לא שותף בניצחון על , שהקנה לנבחרתו את המקום השלישי בטורניר.
משחק חצי הגמר מול גרמניה היה האחרון של ז'ירס במדי צרפת. בסך הכול רשם ז'ירס 47 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שישה שערים.
קריירת אימון
לאחר פרישתו עבר ז'ירס לתפקידים מקצועיים. הוא החל ב-1989 כמנהל ספורטיבי בז'ירונדן דה בורדו, קבוצת נעוריו.
תפקידו הראשון של ז'ירס על הקווים היה בטולוז מליגת המשנה. הוא התמנה לתפקיד המאמן ב-1 בנובמבר 1995, מעט לאחר פתיחת. בעונתו המלאה הראשונה על הקווים, עונת, הוביל ז'ירס את טולוז למקום השני בטבלה, מרחק נקודה מהמקום הראשון, והעפיל עמה לליגה הבכירה. הוא נותר בקבוצה עונה נוספת, בה הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה עם נקודה אחת מעל גנגאן שמתחת לקו האדום.
לקראת עונת התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן פריז סן-ז'רמן, שסיימה את העונה הקודמת במקום השמיני. תחילת הדרך של ז'ירס בקבוצה הייתה טובה, והוא זכה עמה בתואר הראשון שלו כמאמן, כשב-30 ביולי 1998 הוא הוביל אותה לזכייה בגביע האלופות הצרפתי, לאחר ניצחון 0–1 על לאנס. אף על פי כן, בעקבות יכולתה המאכזבת של הקבוצה הוא פוטר מתפקידו לאחר שלושה חודשים בלבד.
לאחר שעזב את מרוקו, עבר ז'ירס מאימון קבוצות לאימון נבחרות לאומיות. ב-2004 הוא התמנה לתפקיד מאמן, אך עזב לאחר כשנה בלבד.
במאי 2010 החל ז'ירס לאמן את, במטרה להעפיל איתה לגביע אפריקה לאומות 2012. הנבחרת רשמה קמפיין מוקדמות מוצלח והפעילה מהמקום הראשון בביתה, ובטורניר עצמו השיגה את אחד מהישגיה הגדולים בכל הזמנים. היא העפילה משלב הבתים דרך המקום השני לשלב רבע הגמר, שם הדיחה את גאבון בדו-קרב בעיטות הכרעה. בחצי הגמר רשמה הפסד מינימלי של 0–1 ל, והפתיעה את במשחק על המקום השלישי עם ניצחון 0–2, שהעניק לה את המקום השלישי בטורניר. ז'ירס סיים את תפקידו בנבחרת במאי 2012, מספר חודשים לאחר הטורניר.
ב-13 בדצמבר 2018 התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן נבחרת תוניסיה. בגביע אפריקה לאומות 2019 הגיע עם תוניסיה למקום הרביעי, ולאחר הטורניר סיים את תפקידו.
ב-23 בפברואר 2022 מונה למאמנה של נבחרת קוסובו.
בלדווין השני, מלך ירושלים
בלדווין מבורק (בלועזית: Baldwin du Bourcq; נפטר ב-21 באוגוסט 1131) היה רוזנה השני של רוזנות אדסה ומלך ממלכת ירושלים השלישי.
תולדות חייו
בלדווין היה בנם הבכור של הוגו דוכס רֶתֶל ואשתו מליסנדה, בתו של גי (גווידו) הראשון ממונלרי. הוא נחשב כבן דודם של גוטפריד מבויון ובלדווין מבולון, אולם הוא לבטח לא היה בן של אחד מדודיהם, והקרבה האמיתית ביניהם מעולם לא התגלתה. כך או כך, בעת ההתארגנות למסע הצלב הראשון עזב בלדווין את ביתו והצטרף בשנת 1096 לגוטפריד ובלדווין כאחד המנהיגים של המסע.
רוזן אדסה
לאחר מסע הצלב הראשון הפך בלדווין מבולון לרוזן אדסה, בעוד בלדווין מבורק חבר לבוהמון מטרנטו, נסיך נסיכות אנטיוכיה ושירת תחתיו כשגריר מקשר בין אנטיוכיה ואדסה. בשנת 1100 עם נפילתו של בוהמון בשבי הטורקים מונה בלדווין מבורק לעוצר בנסיכות אולם כעבור זמן קצר הוא נבחר לרוזן אדסה לאחר שבלדווין מבולון התמנה כמלך ירושלים בעקבות מותו של אחיו גוטפריד.
מאיטה פרוני
מאיטה פרוני באוליגי (בספרדית: Maite Perroni Beorlegui; נולדה ב-9 במרץ 1983) היא זמרת, פזמונאית, שחקנית ודוגמנית מקסיקנית. ידועה בתור חברה לשעבר בלהקת "RBD", ובשל כיכובה בטלנובלה "Rebelde".
בלדווין השני, מלך ירושלים
רוזן אדסה
בשנת 1101, בהתאם למדיניות הנהוגה באותה התקופה לפיה שליט זר נושא בת אצולה מקומית כדי לחזק את הקשר עם נתיניו, נשא בלדווין לאישה את מורפיה ממליטנה, ביתו של הנסיך הארמני גבריאל ממליטנה. הוא עזר בגיוס הכופר לשחרור בוהמון מהכלא הטורקי, וזאת מפני שהעדיפו על פני אחיינו ומי שהחליף אותו כעוצר באנטיוכיה, טנקרד.
מאיטה פרוני
ביוגרפיה
פרוני נולדה במקסיקו סיטי, וכשהייתה בת 7 חודשים עברה משפחתה לגוודלחרה, שם גדלה עד גיל 12 ואז משפחתה חזרה למקסיקו סיטי. משפחתה ממוצא איטלקי, ויש לה שני אחים צעירים, אדולפו (ילידי 1986) ופרנסיסקו (יליד 1992). כשהייתה צעירה הייתה לפרוני תשוקה למשחק והופיעה בפרסומות טלוויזיה רבות ובמספר וידאו קליפים. בבית הספר היא עסקה במשחק, אמנות, שירה וריקודים. היא גם השתתפה כרקדנית בתוכנית של ערוץ דיסני. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, נרשמה פרוני לבית ספר למשחק "מרכז לחינוך באמנויות", שמנוהל על ידי Televisa, ונרשמה לקורס של שלוש שנים, אם כי לקח לה שנתיים להשלימם.
בלדווין השני, מלך ירושלים
רוזן אדסה
בשנת 1102 הגיש בלדווין מבורק את עזרתו לבלדווין מלך ירושלים בקרב מול המוסלמים המצרים באשקלון. בשנת 1104 פלשו המוסלמים הסלג'וקים לאדסה, ובלדווין, מתוגבר בחיל משלוח מנסיכות אנטיוכיה, יצא לעומתם בראש צבאו. בקרב שהתפתח, אשר מכונה קרב חרן, נחלו הצלבנים מפלה עצומה ובלדווין עצמו נפל בשבי. את מקומו כרוזן אדסה מילא טנקרד כעוצר. לאחר שוך הקרבות העדיפו טנקרד ובוהמון להחליף את השבויים המוסלמים שבידיהם תמורת כסף, ולא תמורת שחרורו של בלדווין, שהוחזק בשבי בעיר מוסול עד לשנת 1108, אז שוחרר תמורת 60,000 דינרים אותם שילם ז'וסלין מקורטני. לאחר שובו של בלדווין לאדסה סירב טנקרד לפנות את מקומו כשליט, ובלדווין ריכז סביבו את תמיכתם של הביזנטים, הארמנים ואפילו הסלג'וקים, והכריח את טנקרד בכח הזרוע לוותר על כיסאו. בשנת 1109 לאחר שהשלים בלדווין עם טנקרד, נלחמו השנים בקרבות הכיבוש של טריפולי.
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 1991, היא הופיעה בתוכנית טלוויזיה "Pelón Pelo Rico" וב-1994 בתוכנית "Pintura Acuario" והשתתפה בכמה פרסומות של ערוץ דיסני. היא שיחקה בהצגות תיאטרון כמו "הדברים הפשוטים" ו"המאוהבים".
בשנת 2004, לאחר שסיימה את בית הספר למשחק בהצטיינות, קיבלה את התפקיד של גוואדלופה "לופיטה" פרננדז, בטלנובלה "Rebelde", המבוססת על הטלנובלה הארגנטינאית. היא הייתה אחת מצוות השחקנים הראשי, לצד אנאהי, דולסה מריה, כריסטיאן צ'אווס, אלפונסו הררה וכריסטופר אוקרמן. הסדרה נמשכה שלוש עונות עד לסיומה ב-2006. עם כיכובה בטלנובלה, מאיטה הפכה לאחת מזמרות להקת RBD, בהשתתפות של שאר חברי הסדרה. בעקבות ההצלחה של הלהקה וגעגועם של המעריצים למשחקם בטלוויזיה הלהקה הופיעה בשנת 2007 בסדרת טלוויזיה בשם "RBD La Familia" (המשפחה).
בשנים 2008-2009 כיכבה בתור מריה דה חסוס "מריצ'אי" ולארדי בטלנובלה "זהירות עם המלאך" (Cuidado con el Ángel), לצדו של ויליאם לוי.
בלדווין השני, מלך ירושלים
מלך ירושלים
בשנת 1119 פלשו הסלג'וקים לנסיכות אנטיוכיה ובלדווין יצא צפונה בראש צבאו להגיש את העזרה הנדרשת. עוצר אנטיוכיה, רוג'ר מסלרנו לא המתין להגעת התגבורת ויצא לקרב אותו כינו הצלבנים מאוחר יותר "קרב אגר סאנגויניס" ("שדה הדם"). על אף המפלה האיומה שנחל הצבא האנטיוכי, העיר שוקמה בעזרתו של בלדווין שמינה את עצמו לעוצר, ושנה אחת מאוחר יותר הדף בלדווין את הסלג'וקים הרחק מהנסיכות.
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 2009 שיחקה בתפקיד הראשי של לוקרסיה קורדובה פרדאזה דה חוארטה בטלנובלה "החטא שלי" (mi pecado), לצדו של אאוחניו סייר.
בלדווין השני, מלך ירושלים
מלך ירושלים
בשנת 1122 נפל ז'וסלין מקורטני, מחליפו של בלדווין כרוזן אדסה, בשבי המוסלמי. בלדווין מיהר לאדסה ומינה עצמו כעוצר ברוזנות, אולם זמן קצר לאחר מכן, בעודו מסייר לאורך גבולות הרוזנות נפל גם הוא בשבי המוסלמי. אוסטס גרנייה מונה כעוצר ממלכת ירושלים והדף בהצלחה מתקפה מצרית שניסתה לנצל את העדרו של המלך. בשנת 1124 נמלטו ז'וסלין ובלדווין מהשבי בעזרתם של הארמנים. לאחר שובו לירושלים כינס בלדווין את כוחות הצלבנים בכל הטריטוריות הנוצריות ויצא אל מול הסלג'וקים בקרב עזאז. למרות עדיפותם המספרית של הסלג'וקים הצליח בלדווין להכריעם בקרב, וחידש את הגדולה הצלבנית של הימים שלפני קרב "שדה הדם". אלמלא מאבקים פנימיים שניטשו בין אנטיוכיה ואדסה היה מתאפשר כיבוש העיר חלב בידי בלדווין. מכל מקום, זמן קצר לאחר מכן התאחדו חלב ומוסול תחת שלטונו של הסולטאן זנגי בשנת 1128, והרעיון לכיבוש חלב נגנז. מאחר שלא עמדו לרשותו האמצעים לכיבוש חלב או מוסול, פנה בלדווין בשנת 1129 למתקפה על דמשק בה שיתף פעולה עם האבירים הטמפלרים, אולם בהתקפה זו לא זכה לאף הצלחה.
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 2010 התארחה בסדרת הטלוויזיה "נשים רצחניות", מותחן פסיכולוגי של רשת טלוויסה בתור אסטלה בלנקו, בפרק הרביעי של העונה השלישית. בסוף שנה זו גם החלה לככב בטלנובלה "אהבה מנצחת" (Triunfo del amor), לצדם של ויליאם לוי ומארק תאצ'ר.
בלדווין השני, מלך ירושלים
מלך ירושלים
אחד ממובילי ההתקפה על דמשק היה חתנו של בלדווין פולק החמישי מאנז'ו. בלדווין ואשתו מורפיה לא הולידו אף לא בן זכר אחד, אולם במרוצת השנים נולדו לזוג ארבע בנות: מליסנדה, אליס, הודיירנה ואיובטה. בשנת 1129 הכריז בלדווין על מליסנדה כיורשתו החוקית וסידר את נישואיה לפולק. בנותיו האחרות אליס והודיירנה נישאו לשליטי המדינות הצלבניות בוהמון השני מאנטיוכיה ורמון השני מטריפולי בהתאמה. בתו הצעירה, איובטה, הפכה לנזירה ושרתה ככזאת במנזר של כנסיית סנטה אנה. בהמשך היא קודמה לתפקיד אם המנזר על שם לזרוס הקדוש בבית עניה.
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 2012 השתתפה בטלנובלה "פיסת גן עדן" (Cachito de cielo), בתפקיד של רנטה לנדרוס, שנמשכה 110 פרקים.
בלדווין השני, מלך ירושלים
מלך ירושלים
בשנת 1131 נפל בלדווין למשכב ומת ב-21 באוגוסט של אותה השנה. הוא נקבר בכנסיית הקבר בירושלים וקברו השתמר שם עד לשרפה שהתחוללה במקום בשנת 1808, אז הוסר הקבר במסגרת עבודות שיקום שערכה במקום הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. בתו מליסנדה עלתה לשלטון תחתיו והוכתרה יחד עם פולק בעלה ב-14 בספטמבר שנת 1131.
מאיטה פרוני
קריירה
בשנת 2014 שיחקה את התפקיד הראשי של גאטה בטלנובלה "גאטה" (La Gata), שמבוססת על טלנובלה ונצואלית באותו שם משנת 1968. בטלנובלה שנמשכה כ-121 פרקים, שיחק גם השחקן הקולומביאני דניאל ארנס.
בלדווין השני, מלך ירושלים
מלך ירושלים
ויליאם מצור תיאר את בלדווין כ"אדם אדוק הניכר בנאמנותו ובניסיונו העצום בתחום הצבאי" והוסיף כי הוא זכה לקבל את הכינוי "הקוצני".