cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשלגן פרמנגנט
אשלגן פֶּרְמַנְגָּנָט הקרוי גם קליום פרמנגנט ואשלגן על-מנגנטי (אנגלית: Potassium permanganate, לטינית: Kalium permanganate, ומכאן שמו העממי קאלי) הוא תרכובת כימית אי-אורגנית, בעלת הנוסחה הכימית KMnO4, המהווה מלח, המורכב מ- +K ויונים של −MnO4, שהוא מחמצן חזק. כשהחומר נמס במים, נוצרת תמיסה בצבע סגול חזק, שלאחר אידויה, נותרים גבישים מנסרתיים נוצצים בצבע שחור-סגול. בתרכובת זו, נמצא המנגן בדרגת חמצון 7+.
ארגוס (מיתולוגיה)
ארגוס, או ארגוס פנופטס (ביוונית: Ἄργος Πανόπτης), הוא ענק מהמיתולוגיה היוונית. ארגוס ידוע במאה עיניו (לעיתים אלף) שישנות לסירוגין, כך חלק מעיניו תמיד נותרות פקוחות. כפועל יוצא מכך הוצמד לו הכינוי פנופטס, שמשמעותו "רואה-כול".
ארגוס מצוין כבנו של ארסטור ועל כן, ככל הנראה, גם של אשתו מיקנה.
מיתוס איו והרמס
המיתוס המוכר ביותר על ארגוס הוא שמירתו על איו מפני זאוס, שחיזר אחריה. הרה ירדה לארץ כדי למצוא את בעלה ומתוך חשש מהאלה הקנאית הפך זאוס את איו לעגלה לבנה. הרה ידעה שמדובר בנימפה, אך היא היתממה, ומכיוון שהחיה המקודשת לה היא פרה ביקשה שבעלה יעניק לה את העגלה במתנה. הרה לקחה את איו בדמות העגלה ומינתה את הענק ארגוס לשמור עליה, ציוותה עליו לקשור את העגלה לעץ זית.
כדי לשחרר את איו, זאוס שלח את הרמס, שליח האלים. הרמס התחפש לרועה צאן שפגש בארגוס במקרה בדרכו. הרמס הרדים את כל עיניו של ארגוס, קיימות גרסאות רבות לאופן בו עשה זאת: על ידי סיפור סיפורים, נגינה בחליל או בעזרת המטה שלו. לאחר שנרדם ארגוס הרמס הרג אותו והציל כך את איו משומרה.
הטריטוריות החדשות
הטריטוריות החדשות הן תחום מנהלי בהונג קונג, הרפובליקה העממית של סין. האזור כולל בתוכו את צפונו של חצי האי קאולון, ואת האזור מדרום לנהר סאם צ'אן המשמש כגבול בין הונג קונג לבין סין, כמו גם את האיים החיצוניים. הטריטוריות החדשות הושכרו לבריטניה על ידי שושלת צ'ינג בשנת 1898 במהלך הוועידה השנייה של פקין. אוכלוסיית האזור בשנת 2001 הייתה 3,343,046.
ארגוס (מיתולוגיה)
מקורותיו של המיתוס
האזכור הראשון למיתוס על ארגוס מופיע בפרגמנט שמיוחס להסיודוס. ארגוס מתואר בעדות זו כבעל ארבע עיניים הצופות לארבעה כיוונים שונים. בנוסף, נאמר שהרה היא זו שהביאה לו את כוחו המאפשר לו לא להירדם לעולם.
הטריטוריות החדשות
החכרתן של הטריטוריות החדשות
האי הונג קונג הועבר לבעלותם של הבריטים בשנת 1841, בשנת 1860 הועברו בנוסף חלקים של חצי האי קאולון. הקולוניה הבריטית באי הונג קונג משכה מספר רב של סינים ומערביים לחפש את הצלחתם באי. אוכלוסיית האי צמחה במהירות והמקום הפך לצפוף ביותר. התפרצות מחלת הדבר בשנת 1894 הדאיגה ביותר את ממשלת הונג קונג. נוצר צורך להרחיב את שטח הקולוניה, כדי לספק מרווח מגורים לאוכלוסייה המתפתחת. תבוסתה של שושלת צ'ינג במלחמת סין–יפן הראשונה הוכיחה כי השושלת אינה מסוגלת להגן על עצמה. נמל ויקטוריה והעיר היו חשופים לכל התקפה אפשרית מגבעות קאולון.
ארגוס (מיתולוגיה)
מקורותיו של המיתוס
תיאורים של ארגוס במאה החמישית לפני הספירה הפכו את ערנותו המוחלטת למילולית על ידי כך שתיארו אותו כבעל מאה עיניים (לעיתים אלף). אז החל גם המיתוס שמתאר את ערנותו כך שכאשר חלק מעיניו ישנות ונחות יתר העיניים ממשיכות לצפות כל הזמן על המתרחש סביבו.
הטריטוריות החדשות
החכרתן של הטריטוריות החדשות
בינואר 1898 קבלה גרמניה את מפרץ ג'יאוג'ואו בחכירה מידי ממשלת סין, זאת לאחר ששני מיסיונרים גרמנים נרצחו באזור שאנדונג. כמחפשת להרחיב את שליטתה בצפון סין, דרשה רוסיה במרץ אותה שנה, את פורט ארתור שבסמיכות לאי ליאודונג. רק חודש לאחר מכן, חכרה צרפת את מפרץ גואנגג'ואו, סמוך לקולוניות צרפתיות נוספות שהתקיימו כבר במחוז גואנגדונג.
בראותה את כל הסגות הגבול האירופאיות בסין, החלה בריטניה לחשוש לנכסיה שלה, קרי הונג קונג. על-פי סעיף בהסכמי בועידת פקין, שקבע כי בריטניה היא המדינה הדומיננטית באזור, דרשה בריטניה את הרחבת שליטתה בקאולון כתגובה להתפרסותם של שאר מדינות המערב באזור.
ארגוס (מיתולוגיה)
מקורותיו של המיתוס
המיתוס מופיע בהרחבה ביצירה מטמורפוזות מהמאה הראשונה לספירה, בגרסתו הרומית. ביצירה זו נאמר שלאחר קטילתו של ארגוס, יונו (מקבילתה הרומית של הרה) הנציחה את זכרו של משרתה הנאמן בכך שאספה את עיניו וקישטה בהן את זנב הציפור המקודשת לה – הטווס.
הטריטוריות החדשות
החכרתן של הטריטוריות החדשות
השטח הנוסף הוחכר לבריטים ל-99 שנים, וכונה הטריטוריות החדשות. יחד עם חצי האי קאולון הועברו גם האיים החיצוניים. ובכך הרחיבה בריטניה את שטח הקולוניה של הונג קונג פי 12.
ארגוס (מיתולוגיה)
מיתוס מותה של אכידנה
במקורות מאוחרים, למשל אצל פסאודו-אפולודורוס, מסופר כי המפלצת אכידנה הייתה חוטפת למאורתה עוברי אורח ועל כן ארגוס הגיע למאורתה והרג אותה בשנתה.
לפי טימותי גנץ, חוקר מיתולוגיה יוונית, אין זכר למיתוס הזה בספרות המיתית הקדומה.
הטריטוריות החדשות
תפיסת הריבונות על ידי הבריטים
בנובמבר 1898 הגיע להונג קונג המושל החדש, מר הנרי בלייק. העברת סמכויות הניהול נקבעה לתאריך 17 באפריל 1898, וטאי פו נבחרה כמושב הממשל בטריטוריות. מעט קודם לתאריך הרשמי, החלו כמה משוטרי הקולוניה ההונג קונגית, להעביר דגלים ומסמכי ניהול נוספים אל המושבה בטאי פו, והכריזו על הממשל באזור.
התפתחות הערים החדשות
רוב שטחן של הטריטוריות החדשות היה, ובמידה מסוימת עודנו, שטח חקלאי. ניסיונות למודרניזציה לא נערכו כאן עד שנות השבעים המאוחרות של המאה ה-20, אז הוקמו 'ערים חדשות' רבות, בניסיון לעייר את האזור בדומה לנעשה בקאולון ובהונג קונג. חרף התפתחותן המהירה של הערים באזור, שאוכלוסייתן גדלה עד כ-3 מיליון תושבים, שימרה שטחים גדולים ממשלת הונג קונג כאדמות מרעה וכיערות.
חמדה בן-יהודה
ביוגרפיה
חמדה בן-יהודה נולדה בשם "ביילה יונס" (אחר כך שונה שמה לבֶּל, ואחר כך לפולה), בעיר דריסה שבמחוז ויטבסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה), לרבקה-לאה, לבית ברביש, ולשלמה נפתלי הרץ יונאס (שנ"ה; 1896-1840), סוחר אמיד שהיה מחסידי הרבי שמואל מלובביץ' וברבות השנים היה למשכיל, למשורר ולאחד מראשוני חובבי ציון.
לחמדה היו שלושה אחים ושלוש אחיות, מהם: דוד, דבורה, סוניה, פנינה (ככל הנראה ילידת 1885) ווניה ([יוסף, יליד 1888 לערך).
חמדה למדה בגימנסיה רוסית לבנות במוסקבה ואחר כך למדה כימיה בבית-המדרש לנשים למדעי הטבע בעיר. ב-1892, לאחר מות אחותה, דבורה, ביקש אליעזר בן-יהודה מאביה וממנה כי תינשא לו, והם הסכימו. באותה שנה עלתה לארץ ישראל (יחד עם הוריה ועם אחותה פנינה ואחיה אוניה), נישאה לאליעזר ועִברתה את שמה ל"חמדה". מילדי אחותה ביקשה שיקראו לה "אַמָא, כמו אבא".
כעבור שנים, חמדה כתבה לאב"י ובו התוודתה על אהבתה אליו: "בהיותי עוד ילדה קטנה שם באותם המקומות שעברת אהבתי בך לא רק את יופייך, את גופך, אלא גם את נפשך הטהורה, את שכלך הכביר, את דעתך הצלולה, את ידיעותיך, דעתך ומחשבותיך ואת גבורתך. הכל אהבתי בך ואהבתי כמו משוגעת".
המילה "אופנה"
חמדה בן-יהודה המציאה את המילה "אופנה". היא גזרה את המילה העברית מהמילה הלועזית Modaa. אליעזרה בן יהודה, נכדתה, טוענת שהיא גזרה את המילה אופנה מהמילה אופן, האופן בו מתלבשים אנשים. מחשש מביקורת, היא כתבה על אופנה תחת שם העט "שושנה לבנה". בכתב העת השקפה, בטור הראשון, ב-14 ביוני 1904, כתבה:. בטורים עדכנה על מגמות בעולם האופנה מפריז ונתנה עצות בתחום זה.
Geektime
Geektime (גיקטיים) הוא בלוג ישראלי המסקר חדשות מתחום הטכנולוגיה (בפרט מתחום ההיי־טק והסטרט-אפ). האתר נוצר בשנת 2009 בשם "ניוזגיק" על ידי יניב פלדמן ומורן בר. האתר מספק חדשות, עדכונים וכתבות בנושאים בתחום הטכנולוגיה וההיי־טק הישראלי ובעולם.
תחומי פעילות
מעבר לכתבות חדשותיות באתר, מתקיימים מדי פעם אירועים מיוחדים, כגון רשימת 100 האנשים המשפיעים בהיי-טק הישראלי, וה-Geektime code (כנס הפיתוח של גיקטיים). החל משנת 2012 מקיים האתר בחודש ינואר את "טקס פרסי תעשיית ההיי-טק הישראלית" בשם GeekAwards, אירוע סגור בו מוכרזים הדמויות והגופים הבולטים ביותר במהלך השנה החולפת ובכירי התעשייה בישראל מוזמנים אליו. באירוע מוצגות כ-15 קטגוריות שונות, בהן קרן ההון סיכון, האקסלרטור, המשקיע, היזם, הסטארטאפ החדש ועוד, ומתוך חמישה מועמדים בכל קטגוריה נבחר הזוכה הבולט בתחומו לאותה שנה. הבחירה נעשית לאחר שיקלול של בחירות קוראי האתר וחבר שופטים, המורכב מדמויות בכירות בעולם ההון סיכון, ההשקעות והיזמות הישראלי.
מעבר לאתר העברי-ישראלי, הוקם ביוני 2013 אתר בעל דומיין .com, אשר שם לעצמו כמטרה לכסות את תחום הסטרטאפים ברמה בינלאומית ובלי דגש על מדינה מסוימת בה ממוקמת החברה הנסקרת. במרץ 2020 האתר עלה לאוויר מחדש, והוא מציג באנגלית ידיעות וכתבות שעוסקות בהיי־טק הישראלי. בנוסף, פועל אתר Geektime בספרדית - במתכונת של זכיינות.
חמדה בן-יהודה
חיים אישיים
חמדה בן-יהודה גידלה את ילדיו של בן-יהודה מדבורה ואת ילדיהם המשותפים בקושי ובדוחק רב בביתם שברחוב החבשים (כיום רחוב אתיופיה) 11 בירושלים. "אין מה לאכול", כתבה בספרה "בן יהודה, חייו ומפעלו", "אין בגד ללבוש... אין נעליים לפעוטים. אין דבר. אני מרגישה כי 'אגזול' את העולם כולו, ובלבד שאמציא לבן-יהודה את כל הנצרך לקיומו!".
Geektime
תחומי פעילות
פרט לאתר תוכן בעברית ובאנגלית, מציע האתר גם פלטפורמת מיתוג מעסיק בשם Geektime Insider, שמציעה סקירת משרדי חברות גדולות בהיי־טק הישראלי, ראיונות עם העובדים ומידע נוסף כגון משרות פנויות, שנועד לאפשר לעוסקים בתחום להיחשף לחברות מגוונות בשוק. כמו כן מציעה החברה אתר המרכז את כל מאיצי הסטארטאפים (startup accelerators) כדי לסייע ליזמים להגיע לאקסלרטור המתאים להם.
במהלך 2017, לאור העיסוק הגובר בתחום מטבעות מבוזרים (באנגלית: Crypto-currency), השיק גיקטיים אתר צד נלווה בשם CryptoTree, המתמקד כולו בחדשות ומידע הנוגע לעולם הבלוקצ'יין והמטבעות הקריפטוגרפיים.
האתר מופעל על ידי גיקמדיה. מ-2011 ערך את האתר רועי לטקה, ומ-2018 מכהן יניב אביטל כעורך הראשי של האתר, והוא אחראי על דסק הכתבים שמונה חמישה כתבי תוכן.
לאתר ישנה אפליקציה מקבילה, אשר זמינה לאנדרואיד ול-IOS.
חמדה בן-יהודה
חיים אישיים
בשנותיה האחרונות התגוררה ברחוב עין-גדי 28 שבתלפיות בירושלים, בית שנודע לימים בשם "בית בן יהודה". היא נפטרה בשבת, כ"ג באב תשי"א, 25 באוגוסט 1951, בגיל 78, ונקברה בבית הקברות סנהדריה; לאחר מלחמת ששת הימים הועברה לקבורה לצד בעלה בהר הזיתים בירושלים. על מצבתה חרוטות מילותיו: "בעזרתך: יומי ארוך ופעלי ברוך ועז מחי ואיתן כחי ולא נס לחי".
ג'סי מקרטני
ג'סי מקרטני (באנגלית: Jesse McCartney; נולד ב-9 באפריל 1987) הוא זמר פופ ושחקן אמריקאי.
חמדה בן-יהודה
חיים אישיים
חמדה בן-יהודה הייתה אם לשישה: אהוד ודבורה (שנפטרו בגיל צעיר), עדה, אהוד-שלמה, דבורה-דולה וזלפה.
ג'סי מקרטני
ביוגרפיה
מקרטני נולד בעיר ניו יורק לסקוט וגינג'ר. ב-1997 עברה משפחתו בת חמש הנפשות לארדסלי, ווסטצ'ייסר קאונטי שבמדינת ניו יורק.
מקרטני התחיל את דרכו במחזות זמר מקומיים בגיל 7, ובגיל 9 הופיע בברודוויי. שנה בלבד לאחר מכן הצטרף לסיבוב ההופעות העולמי של המחזמר "המלך ואני".
קריירה מוזיקלית
מקרטני היה חבר בלהקת "דרים סטריט" (Dreamstreet) מ-1999 עד פירוקה ב-2002.
בגיל 16 החל בקריירת סולו בליווי להקה מקומית ותחת ניהול של אמו גינג'ר מקרטני ושרי גופין קונדור, אשר הפיקו את אלבומו הראשון "Beautiful Soul". מקרטני וצוותו עבדו על האלבום במשך כשנתיים, והוא יצא ב-2004 והיה לאלבום זהב. באותה שנה, הוא ביצע דואט עם אן האת'וויי בשיר "Don't Go Breaking My heart". השיר נכלל בפסקול הסרט "הקסם של אלה".
אלבומו השני "Right Where You Want Me" יצא ב-2006. לאלבומו ה-3 מקרטני כתב יחד עם ראיין טדר את השיר "Bleeding Love", אך מבחירות אישיות החליט שלא לצרפו לאלבומו ולתת אותו ל-ליאונה לואיס. עם זאת מקרטני הוסיף את גרסתו לשיר כסינגל בונוס לאלבומו השלישי. אלבומו השלישי "Departure" יצא ב-20 במאי 2008. הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "Leavin", והקליפ שלו פורסם ב-7 במרץ 2008. הסינגל השני מהאלבום נקרא "It's Over". האלבום השני שוחרר שנית יחד עם 4 סינגלים חדשים, והסינגל "How Do You Sleep" שוחר בגרסה מחודשת לאחר שיתוף פעולה עם לודאקריס. הסינגל "Body Language" שוחרר שנית לאחר שיתוף פעולה על הראפר טי-פיין. ב-21 בספטמבר 2010 יצא הסיגנל הראשון "Shake" מתוך אלבומו שנקרא "Have It All". בעקבות החלפת הנהלת חברת התקליטים "Hollywood Records" וסיבוכים שנוצרו מכך, האלבום הרביעי לא שוחרר רשמית, אלא שוחררו הסינגלים לרשת למען המעריצים. באותה שנה מקרטני הקליט את ה-סינגל "Up" מהווה כפסקול לסרט "Step Up 3D". ב-22 ביולי 2014, יצא אלבומו הרביעי "In Technicolor" הסינגלים מתוכו - הראשון "SuperBad", שלו שוחרר קליפ ב-5 במאי 2014 לפני יציאת האלבום, הסינגל השני "Back Together" והסינגל "Punch Drunk Recreation" שהקליפ שוחרר ב־19 בנובמבר 2014. ב-18 במאי 2016 שוחרר הסינגל "Dangerous" של הדי-ג'י Built By Titan שבו מקרטני היה שותף (שירה וכתיבה).
אחרי ארבע שנים שבהן לא הוציא מוזיקה ברשות עצמו, ב-23 במרץ 2018 מקרטני שחרר סינגל חדש הנקרא "Better With You". בקליפ לסינגל מופיעה השחקנית דניאל קמפבל יחד איתו. ב-14 בספטמבר 2018, מקרטני שחרר סינגל נוסף הנקרא "Wasted". בקליפ הסינגל, הוא משחק כ-5 דמויות שונות והקליפ הוא פארודיה על אופרות סבון של שנות ה-80. יחד עם מקרטני בקליפ שיחקה זוגתו העכשווית קייטי פיטרסון. ב-2019 שחרר אלבום ממסע ההופעות שלו "The Resolution Tour Live", שבו מופיעים השירים אותם ביצע באותו סיבוב הופעות. ביניהם יש סינגל שלא שוחרר בגרסת האולפן שלו, "Soul" וגרסת חיה של השיר אותו כתב, "Bleeding Love".
ב-10 באפריל 2020 הוציא מקרטני את הסינגל הראשון מהאלבום החמישי שלו, "Yours". ביום פרק הגמר לתוכנית "הזמר במסכה" בה הוא זכה במקום ה-2, שחרר ג'סי את הסינגל השני "Friends" שיהיה כלול גם הוא באלבום. בקליפ אשר שוחרר ב-23 ביולי שבו ג'סי שיתף פעולה יחד עם חבריו מהתוכנית "גריק" מוצגים שמות השירים שיכללו באלבום החדש. שחרורו של האלבום התעכב בעקבות משבר נגיף קורונה, אך "New Stage", האלבום ה-5 שוחרר באוקטובר 2021. הסינגל "Kiss The World Goodbye" שוחרר ב-20 ביולי 2021 יחד עם הקליפ לשיר שהוא סרט קצר בו השתתף עם ארוסתו קייטי פיטרסון. ב-3 בספטמבר באותה שנה שחרר סינגל נוסף, "Party For Two" אשר נכתב עבור ארוסתו ומתאר את היחסים ביניהם.
קריירת משחק
ב-1998, ביצע מקרטני את הופעת הבכורה שלו באופרת הסבון "כל ילדיי" שם הוא גילם את דמותו של ג'יי-אר צ'נדלר עד לשנת 2001; מקרטני אף היה מועמד לשני פרסי אמי לשעות היום לשחקן צעיר בסדרת דרמה לשנים 2001 ו-2002.
בשנת 2000, התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר". בשנת 2001, הופיע מקרטני לראשונה בסרט "השודדים בסנטרל פארק". בשנת 2004, שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "סאמרלנד" וגם בעונתה השנייה שעלתה ב-2005; והתארח בקומדיית המצבים "אחיות או לא להיות" בתפקיד עצמו. ב-2005 שיחק בתפקיד אורח בסדרה של ערוץ דיסני "החיים היפים של זאק וקודי" בתפקיד עצמו. בשנת 2007, הוא דיבב את דמותו של תיאודור בסרט "אלווין והצ'יפמאנקס" וביצע תפקיד אורח בסדרה האנה מונטנה גם כן בתור עצמו.
בשנת 2008, כיכב בסרט העצמאי "קית'" לצידה של אליזבת' הרנואה. בנוסף, דיבב את דמותו של גוגו בסרט האנימציה ממוחשבת "הורטון שומע מישהו", והתארח בעונה העשירית של "חוק וסדר: מדור מיוחד". בשנת 2009, התארח בשישה פרקים בסדרה "גריק".
החל מ-2014 היה כדמות חוזרת בסדרה "רעבה לאהבה" בדמותו של "קופר פינלי במשך 7 פרקים בשתי העונות הראשונות. ב-2015, שיחק בסרט האימה הקנדי "88" וחזר לדבב את דמותו של תיאודור בסרט "אלווין והצ'יפמאנקס 4" וגם גילם את הדמות הראשית בסרט "Campus Code" לצד ריי ליוטה. ב-2016 שיחק כ-"ריד" בפרק בסדרה "אימת המתים המהלכים". ושיחק כ-"טאקר" בפרק בסדרה "המפענחת".
חיים אישיים
ממרץ 2012 מקרטני בזוגיות עם השחקנית קייטי פיטרסון. הזוג התארס בספטמבר 2019 והתחתן ב-23 באוקטובר 2021.
האנדרטה לזכר יצחק רבין
האנדרטה לזכר יצחק רבין הוקמה באתר הירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין בסמוך לגרם המדרגות של בניין עיריית תל אביב, מצפון לכיכר מלכי ישראל, שלאחר הירצחו נקראה על שמו כיכר רבין.
הקמה
לאחר הרצח כוסו הקירות של בניין העירייה בציורי גרפיטי רבים של אזרחים, אשר ביקשו למחות, להתאבל ולהביע את רגשותיהם הסוערים על רצח ראש ממשלה בישראל. מלבד ששם הכיכר הוסב על שמו של יצחק רבין, כמו אתרים רבים נוספים ברחבי הארץ, הוחלט להציב באתר ההתנקשות יצירה אמנותית שתציין את תולדות האתר. בהכנת האנדרטה השתתפו אנשי ציבור, חברים, נציגי משפחת רבין ואמנים אחדים. היא תוכננה על ידי קלוד גרונדמן-ברייטמן. האנדרטה מורכבת משש עשרה אבני בזלת שהובאו מרמת הגולן, אשר נועדו לסמל את החיבור שרבין חש לאדמה. האבנים סותתו על ידי הפסלת יעל ארצי. והמתחם כולו, הסמוך לגן העיר, תוכנן על ידי דוד טרטקובר. ליד האנדרטה, מתחת לגרם המדרגות, מוצב פסל של יצחק רבין, עשוי מתכת וקבוע על אבן. טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים ב-1 בנובמבר 1996, כשנה לאחר הרצח.
האנדרטה היא אתר עלייה לרגל לרבים, וקבוצות מטיילים רבות מגיעות אליה. היא גם מושא להשחתה של פעילים פוליטיים או פגועי נפש.
באפריל 2005 ריססו אלמונים את האדנרטה בשחור ואת המילה "מוות" על דגל ישראל הנמצא באנדרטה.
באוקטובר 2011 הושחתה האנדרטה על ידי שבואל סחיווסחורדר, שמשפחתו נרצחה בפיגוע במסעדת סבארו עשור קודם לכן. סחיוויסחורדר שפך דלי צבע לבן על האנדרטה ועל אחד מהקירות הסמוכים ריסס כתובת התומכת בשחרור יגאל עמיר ולצידה הכיתוב "תג מחיר". את המעשה ביצע במחאה על עסקת שליט, במסגרתה שוחררה אחלאם תמימי, שהסיעה את המחבל לפיגוע בסבארו.
שלמה שוורץ
שלמה שוורץ (נולד ב-1934 בבוקובינה) הוא צייר ישראלי בעל סטודיו בהרצליה.
שוורץ עבר את השואה בטרנסניסטריה ועלה לישראל ב-1948, לאחר שהות של שנה וחצי במחנות העקורים בקפריסין, שם למד אמנות אצל הפסל זאב בן-צבי. בהגיעו לארץ התקבל אצל הצייר אהרון אבני לסטודיו. בפתיחת מכון אבני נמנה עם התלמידים במחזור הראשון. מוריו היו זהרה שץ, מרסל ינקו, אביגדור סטימצקי, יחזקאל שטרייכמן ומשה מוקדי.
שוורץ הציג מאות תערוכות ברחבי הארץ ובעולם ועבודותיו נמצאות במוזיאונים ובאוספים פרטיים רבים כמו: רצפטו בקרונברג, גרמניה, ג'ואיש הריטג', מוזיאון ניו יורק, אוניברסיטת מיאמי, מוזיאון יד ושם בירושלים, חברת אל על ועוד.
הוענקו לו הפרסים: פרס עידוד לאמנים צעירים מטעם אגודת הציירים בתל אביב (1955), ברלין המזרחית - הדפס אמנותי (1973), מונקו (2004).
פרסים ומועמדויות של פרגי
סטייסי אן פרגוסון, הידועה יותר בשם פרגי, היא זמרת אמריקאית, כותבת שירים, ראפרית, מעצבת אופנה ושחקנית. היא זכתה בסך הכל בכ-68 פרסים, והועמדה למעלה מ-120 פעמים. (ביחד עם להקתה דה בלאק אייד פיז)
פרגי התפרסמה בזכות חברותה בלהקת "בלאק אייד פיז" (שאליה הצטרפה בשנת 2003) ולאחר הצטרפותה הלהקה זכתה להצלחה עולמית עצומה לאחר שמכרו 63.5 מיליון אלבומים וסינגלים בעולם, זכו בשמונה פרסי גראמי, והצליחו להכניס שלושה שירים למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ויותר מעשרה שירים לעשירייה הפותחת.
בשנת 2006 פרגי התחילה את קריית הסולו שלה לאחר שהוציאה את אלבום הבכורה שלה "The Dutchess", האלבום זכה להצלחה בינלאומית ומכר למעלה מ-9 מיליון עותקים בעולם (מתוכם 5 מיליון עותקים בארצות הברית), הסינגלים מהאלבום גם זכו להצלחה כאשר חמישה מהם נכנסו לעשירייה הפותחת במצעד האמריקאי ושלושה מהם הגיעו למקום הראשון, דבר שמעט מאוד אומנים הצליחו לעשות.
לאחר 11 שנים עתידה פרגי להוציא לאור את אלבומה השני "Double Dutchess". האלבום הנפיק את הלהיט "(L.A. Love (La La", אך זכה להצלחה פחותה מאלבומה הקודם.
American Music Awards
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית הוא טקס פרסים שנתי שנוסד על ידי דיק קלארק בשנת 1973. ביחד עם להקתה דה בלאק אייד פיז, הצליחה פרגי לזכות ב-9 פרסים בטקס זה, למועמדויות רבות.
Billboard Women in Music
פרגי הועמדה פעם אחת בטקס זה בשנת 2010, והיא הצליחה לזכות בקטגוריה זו, ונשאה נאום גדול בעת זכייתה.
קלינט מנסל
קלינט מנסל (באנגלית: Clinton Darryl "Clint" Mansell; נולד ב-7 בינואר 1963) הוא מוזיקאי ומלחין בריטי, בעבר סולן וגיטריסט להקת "Pop Will Eat Itself".
קריירה
מנסל הקים את הלהקה, שסגנונה רוק אלטרנטיבי-דאנס, בשנת 1981, עם עוד ארבעה חברים, תחת השם "From Eden". ב-1986 שונה שם הלהקה ל-"Pop Will Eat Itself" ("הפופ יאכל את עצמו"), והיא הוציאה 11 אלבומים עד פירוקה ב-1997, ועוד מספר אלבומים לאחר איחודה מחדש ב-2005.
לאחר פירוקה הראשון של הלהקה, פנה מנסל לקריירה עצמאית של מלחין מוזיקת רקע לסרטים כאשר חברו, הבמאי דארן ארונופסקי, ביקש ממנו להלחין את המוזיקה לסרטו "פאי". המוזיקה שכתב קצרה ביקורות חיוביות, ולאחריה הלחין מנסל את המוזיקה לסרט נודע נוסף של ארונופסקי, "רקוויאם לחלום". בהמשך כתב את המוזיקה לסרטים כגון "החלל" (the Hole), מוזיקה לפרק הפיילוט של סדרת המתח "CSI - ניו יורק", וכן למספר סרטים נוספים של ארונופסקי כגון "המתאבק" (the Wrestler), "המעיין" שאף היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר ב-2007, ו"ברבור שחור אגב הוא הלחין לMass effect 3בשנת 2011".
דגל מונגוליה
דגל מונגוליה הוא הדגל הלאומי של מונגוליה. הדגל הנוכחי אומץ עם קביעת עצמאותה של מונגוליה מסין במהלך ועידת יאלטה ב-1945, ששונה מעט עם נפילת המשטר הקומוניסטי שהביאה להסרת הכוכב האדום מהדגל ב-12 בפברואר 1992.
היסטוריה
המדינה מונגולית המודרנית הראשונה הוקמה בשנת 1911, בעקבות התקוממות ווצ'אנג ומהפכת שינהאי, שהביאו להתמוטטות שושלת מינג. הרפובליקה הסינית לא הכירה בהכרזת העצמאות, וראתה במונגוליה חלק משטחה. המדינה החדשה, שהייתה מונרכיה, אימצה דגל שישמש בסיס לדגל הנוכחי: דגל רבוע בצבע אדום, שעליו אוסף סמלים זהובים. הדגל כלל גם שלושה ראשים אדומים.
הדגל הפסיק לשמש לאחר כיבוש מונגוליה על ידי כוחות הרפובליקה הסינית ב-1919, שגורשו על ידי הלוטננט הרוסי-מונרכי, ברון אונגרן, באוקטובר 1920, שהוכנעו בתורם ב-1921 על ידי הצבא האדום, שהפך את מונגוליה למדינת חסות של ברית המועצות.
מונגוליה, הכריזה עצמאות מחודשת ב-1921, עדיין כמונרכיה, ואימצה דגל בעל שהכיל את צבעי הדגל הקודם, אדום וצהוב, לצד שלושת הפסים היוצאים, אך בעיצוב שונה לחלוטין.
הדגל מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעי אדום, כחול ואדום. במרכז הפס האדום השמאלי נמצא הסמל הלאומי (סויומבו - Soyombo - סימול אבסטרקטי וגאומטרי המייצג את האש, השמש, הירח, הארץ, המים, ואת סמל היין-יאנג).
לקט ישראל
לקט ישראל הוא בנק המזון הגדול בישראל אשר הוקם בשנת 2003 והוא בין הארגונים היחידים העוסקים בהצלת מזון בלבד, למען הזקוקים לו.
פעילויות העמותה
הצורך ההולך וגדל במזון בקרב חלק ניכר באוכלוסייה, ומנגד – עודפים רבים של מזון שנזרקים, הובילו בשנת 2003 להקמת ארגון לקט ישראל על ידי ג’וזף גיטלר.
הצורך היומיומי של עמותות ומוסדות הסיוע במזון למול כמויות עצומות של עודפי המזון האיכותי המושלכות- הובילו אותו לתובנה כי עליו לייבא ארצה את רעיון הצלת המזון, שהיה נפוץ ומוכר בארצות הברית והוא פשוט וטבעי: חיבור בין כמויות עצומות של עודפי מזון איכותי ומזין, לבין אלו הזקוקים לו.
כיום, לקט ישראל, ארגון הצלת המזון הלאומי, מוביל את תחום הצלת עודפי המזון וכל עיסוקו הצלת מזון, למען הזקוקים לו.
מדי יום אוסף הארגון עודפי מזון טריים, מזינים ומגוונים ממגוון מקורות: תוצרת חקלאית משדות של חקלאים.יות, מטעים ובתי אריזה, מזון מבושל מבתי מלון, מחברות קייטרינג, מבסיסי צה”ל ועוד.
את המזון מחלק הארגון ל־234,000 נתמכים מדי שבוע, באמצעות 265 עמותות שותפות בכל רחבי הארץ. הארגון פועל כל העת לחיפוש מקורות נוספים של עודפי מזון מתוך מטרה לממש את חזונו: הצלת כל עודפי המזון הראויים בישראל למען אלה הזקוקים להם.
על פי דו"ח אובדן המזון והצלת המזון של לקט ישראל לשנת 2021, מתוך כ-2.6 מיליון טונות של מזון המושלכים בישראל מדי שנה, ניתן להציל כמחצית מהכמות. מודל הפעילות של לקט ישראל מאפשר להפוך את עודפי המזון של האחד, למזון וביטחונו התזונתי של האחר, שידו אינה משגת.
ביוני 2018 הוענק תואר עמית כבוד ללקט ישראל ולמייסדה מהמרכז האקדמי רופין.
רצח עידו זולדן
רצח עידו זולדן הוא פיגוע ירי שאירע ב-19 בנובמבר 2007, ט' בכסליו תשס"ח, ובו נרצח עידו זולדן תושב שבי שומרון ביציאה מהכפר פונדוק על ידי שוטרים פלסטינים שירו בו למוות.
הפיגוע
ביום שני בלילה, 19 בנובמבר 2007, נסע עידו זולדן בן ה-29 מקרני שומרון לכיוון ביתו שבשבי שומרון. רכב ובו שוטרים פלסטינים עקף אותו ביציאה מהכפר פונדוק, וירה לעברו ארבע יריות. שניים מהמחבלים, עבדאללה ברהם וד'אפר ברהם, נעצרו כבר בליל הרצח בכפר קדום בו גרו. המחבל השלישי, פאדי ג'מעה, נעצר כעבור כשבועיים בידי כוחות הביטחון הפלסטינים.
על פי עדותם בחקירה, סיפרו המחבלים כי בליל הרצח ארבו בצד הכביש לרכב ישראלי, וכאשר הבחינו באחד שכזה עובר לצידם - החלו לעקוב אחריו, עקפו אותו וירו לעבר המכונית. זמן קצר לאחר הרצחי קיבל פלג "צבא הבשורה" של גדודי חללי אל-אקצא אחריות על ביצוע הפיגוע.
קינגה קסוזסור
קינגה קסוזסור (בהונגרית: Kinga Czuczor; נולדה בשנת 1970) היא דוגמנית הונגרייה. מיס הונגריה לשנת 1990.
ביוגרפיה
קסוזסור נולדה בשנת 1970 בנובה זמקי שבצ'כוסלובקיה (נכון ל-2023 בסלובקיה).
בשנת 1990 נבחרה למיס הונגריה וייצגה את הונגריה בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון. בנוסף היא השתתפה במגוון תחרויות יופי נוספות כגון מיס אינטרנשיונל ומיס הוואין טרופיק.
היא למדה בפקולטה לגרמנית ורוסית של אוניברסיטת בודפשט. לאחר שהשלימה גם תואר שני היא נסעה לארצות הברית להמשך הלימודים.
היא קיבלה מלגה באוניברסיטת ניו יורק שם למדה סוציולוגיה, יחסים בינלאומיים ופוליטיקה בינלאומית. היא עבדה בערוץ MTV וכיום היא מתגוררת בלונדון.
ישיבת טלז
ישיבת טֶלְז (טעלז) היא ישיבה שהוקמה בעיר טלז (בליטאית: טלשיאי - Telšiai) שבליטא במחצית השנייה של המאה ה-19, והועברה לאחר מלחמת העולם השנייה לעיר קליבלנד שבאוהיו. הישיבה נחשבת לאחת החשובות שבישיבות המסורתיות באירופה. עם ראשי הישיבה, שהיו "מגדולי למדני הזמן", נמנו הרב אליעזר גורדון והרב שמעון שקאפ, ובין הלומדים בה היו אנשי שם ידועים.
הישיבה קמה כאנטיתזה לתנועת ההשכלה היהודית, והלימוד בה נעשה בדרך המסורתית, אך תוך התרחקות משיטת הפלפול ובהיצמדות להיגיון האנושי. עובדה זו הושפעה גם מכך שר' שמעון שקופ, בעל השיטה הייחודית בלימוד ההלכה, לימד בישיבה במשך 18 שנים. בעידודו של ר' אליעזר גורדון, התאפיינה הישיבה גם בדרך של משא ומתן-הלכתי אקטיבי, בניגוד לשמיעה פסיבית.
מאפיין עיקרי נוסף של הישיבה, היה דעתנות רבה בקרב התלמידים; זו אף הביאה למאבקים אידאולוגיים בה, שנסובו בעיקר סביב שיטת המוסר, שנכנסה לישיבה בשנת 1885 בהשפעת חתנו של גורדון - ר' יוסף יהודה ליב בלוך. כמו כן, חלק גדול מבני הישיבה היו ציונים. הביקוש ללמוד בישיבה היה גבוה, ובממוצע למדו בה כ-300 עד 350 תלמידים. היא נודעה במשטר הקפדני ששרר בהּ ובהתנהלותהּ המסודרת. ידועה במיוחד השיטה שהונהגה בהּ, לפיה חולקו התלמידים בהתאם לרמתם, ולא לפי גילם, לכמה כיתות ברמת קושי עולה.
הרקע להקמת הישיבה
הציבור היהודי השמרני בטלז, חשש מהשפעת תנועת ההשכלה היהודית שהתפשטה באירופה החל מסוף המאה ה-18 ושהתגברה במהלך המאה ה-19 - בייחוד לנוכח העובדה כי בטלז עצמה גר המשורר יהודה ליב גורדון, שהיה אישיות חשובה ובעלת השפעה בקרב מנהיגי תנועת ההשכלה. על פי עדותו של לוי גינצבורג, מראשוני התלמידים בישיבה: "(טלז) נסחפה בסערת הרוחות החדשות שהתחילו מנשבות אז בעולם... גורדון השפיע השפעה רבה על הצעירים שבדור... היהודים החרדים היו מביטים בפחד וברעדה על מעשיהם של יהודה ליב גורדון והחבריה שלו ועל כל אותה השכלה שבשמה דגלו."
שני למדנים מקומיים, הרב מאיר אטלס והרב צבי יעקב אופנהיים, יחד עם הרב שלמה זלמן הלוי אבל, הגיעו למסקנה כי מערכת הלימוד המסורתית שרווחה בערי אירופה, שבמסגרתה היו הנערים לומדים באופן לא-רשמי בבתי המדרש המקומיים, לא תחזיק מעמד מול ההשכלה המתפשטת, וכדי להילחם בה יש לבנות מוסד חינוכי מסודר שיהווה אלטרנטיבה ראויה. ביוזמת הקמתה של הישיבה היו מעורבים, ככל הנראה, גם גורמים חיצוניים, ובהם הרב נתן צבי פינקל, ששכנע תלמידים ללמוד בישיבה, והגביר עובדיה לחמן שתרם לישיבה.
וכך כותב שאול שטמפפר על העקרונות שעמדו ביסוד הישיבה:
ראוי עם זאת לציין ששטמפפר מתעלם מהעובדה כי תלמידי החכמים שלימדו בישיבת טלז הובילו את הישיבה לדרך לימוד של: "פיתוח החריפות והניתוח ההגיוני הדק" לישיבת טלז הייתה ללא ספק אג'נדה מסודרת באשר לאופי הלימוד, וכפי שכותב מאיר שלי:
בנוסף כותב הרב שלמה יוסף זוין כי "ההיגיון הטלזי התפתח עד כדי שיטה מסוימת ומיוחדת לעצמה...", ובהמשך הוא מתאר את שיטת טלז כ"היגיון מפשט".
מועד הקמת הישיבה
קיימות קביעות סותרות באשר לתאריך הקמת הישיבה. בערך טלז באנציקלופדיה העברית נאמר כי הישיבה הוקמה ב-1880 (תר"ם), ואילו הערך תנועת המוסר באותה אנציקלופדיה מציין כי הישיבה הוקמה ב-1879 (תרל"ט). בספר תנועת המוסר שכתב דב כ"ץ, מביא המחבר את דבריו של הרב ברוך יוסף פייבלזון, הטוען כי הישיבה הוקמה בשנת תרל"ז (1877), ולעומתו מציין הרב מרדכי גיפטר במאמרו "ישיבת טלז", כי שנת הקמתהּ היא תרל"ה (1875). כנגד כל אלה טוען שאול שטמפפר במאמרו "הישיבה הליטאית בהתהוותה" כי הישיבה הוקמה בשנת 1871 (תרל"א), ואכן על פי עדותו של יעקב מרק, הוא עצמו למד בישיבתו של הרב מאיר אטלס בטלז עוד בשנת 1871. ככל הנראה הישיבה הוקמה על בסיס ישיבה קודמת שפעלה במקום, ומכאן אי-הבהירות בנוגע לשנת הקמתה.
תקופת הרב אליעזר גורדון (תרמ"א–תר"ע)
כשנה לאחר שהחל בתפקידו כראש הישיבה, מינה הרב גורדון את חתנו, הרב יוסף יהודה ליב בלוך, ואת הרב שמעון שקופ שהיה נשוי לבת אחותו, לשמש כראש ישיבה לצדו. נוהג זה של מינוי קרובי משפחה לתפקידים רשמיים היה נפוץ בישיבות ליטא; גם הרב שלמה זלמן הלוי אבל, ממייסדי הישיבה, היה נשוי לבת אחותו של הרב גורדון, אך הוא לא נשא תפקיד רשמי. את עזיבת דור המייסדים חתם הרב אטלס, שעזב לכהן ברבנות העיר ליבוי, ובכך גובש הצוות שעתיד היה להוביל את הישיבה למקומה ההיסטורי בעולם הישיבות:
בתקופת כהונתו של הרב גורדון כראש הישיבה החל מאבק נגד הטמעת שיטתה של תנועת המוסר בישיבה. השיטה החלה לנהוג בישיבה בהשפעת הרב יוסף יהודה בלוך, חתנו של הרב גורדון, שעשה זאת באמצעות הבאת משגיח לישיבה, הרב יהודה ליב חסמן. בעקבות מחאות התלמידים עזב הרב חסמן לבסוף את הישיבה, אך המתח סביב שיטת המוסר בישיבה לא שכך עד שנת תר"ע (1910), שנת מותו של גורדון והתמנותו של הרב בלוך לראש הישיבה הראשי. מאבק נוסף שהתחולל בישיבה התנהל סביב ניסיון של הרב גורדון, שבדיעבד לא צלח, למנות חתן נוסף - הרב יצחק אייזיק הירשוביץ לר"מ בישיבה.
עד לבואו של גורדון הייתה ישיבת טלז מוסד אזוטרי ובעל חשיבות מינורית יחסית, והפכה למוסד מרכזי מאוד רק לאחר מכן. על ההשפעה הלמדנית של גורדון כותב ד"ר זרח ורהפטיג:
שלא כאחותה הבכירה - ישיבת וולוז'ין, שהוכרה על ידי השלטונות, ולבסוף גם נסגרה מסיבה זו - לא הוכרה ישיבת טלז באופן רשמי על ידי השלטון המקומי, והיא פעלה באופן בלתי חוקי. סופר כי רבי אליעזר גורדון נמצא במאבק מתמיד מול פקידי ממשל שרצו לסגור את הישיבה, ולעיתים הוא שיחד אותם על מנת שלא יתנכלו לה.
הרב גורדון היה מנהיגה של הישיבה והדמות הבולטת בה, אך את החלטות היום-יום בישיבה קיבל חתנו, הרב בלוך, שהיה כריזמטי והפך ליד ימינו של גורדון. בכמה מישורים בא לידי ביטוי סדר קפדני במיוחד ששרר בישיבת טלז: סדרי הלימוד וההגעה לתפילות נשמרו על ידי המשגיחים שעברו ורשמו בכל פעם מי נמצא ומי חסר. גם אופן הקבלה של תלמידים חדשים לישיבה היה נוקשה ולא היה ניתן להגיע פתאומית ולהתקבל מיידית כנהוג בישיבות אחרות באותה תקופה. על התלמיד היה להודיע להנהלת הישיבה מראש לפני תחילת ה"זמן", לשלוח המלצות, ורק לאחר הודעה על קבלתו מהנהלת הישיבה, יכול היה להגיע. כמו כן, כתוצאה מהביקוש הרב ללמוד בישיבה הונהגו כללים קפדניים באשר לתנאי הקבלה שלא התמקדו רק ברמתו של הנבחן, לדוגמה: לא יכולים היו להתקבל שני נערים ממשפחה אחת, וכן לא יכולים היו להתקבל שני נערים מאותה עיירה או יותר מכמה נערים מאותה עיר גדולה. גם על הלימוד בישיבה נערכו בחינות חודשיות – נוהג שכלל לא היה מקובל בישיבות באותה התקופה.
על כל תלמיד היה להבטיח הכנסה כספית מינימלית על מנת שלא ייאלץ להתבזות ולאכול "ימים" אצל משפחות בעיר (למעט בשבתות). בשנת תרנ"ד (1894) פרסם הרב גורדון קול קורא ונתנו בידי משולח שנשלח לאסוף כספים למען הישיבה. מכתבי תמיכה צורפו ל"קול קורא" מאת הרבנים יצחק אלחנן ספקטור, יוסף דב סולובייצ'יק, ירוחם יהודה ליב פרלמן, רבני וילנה, אליהו חיים מייזל ואלעזר משה הורביץ.
גם בין התלמידים לבין עצמם שרר סדר וארגון והם ניהלו את חייהם באורח דמוקרטי. גוף בשם "ועד המעונות" היה אחראי לחלוקת החדרים בין התלמידים. כל תלמיד שחיפש חדר היה פונה לוועד ומקבל ממנו רשימת חדרים העומדים להשכרה, כשבצידו של כל חדר ברשימה הופיע המחיר כפי שנקבע על ידי הוועד, עליו אסור היה להוסיף. הוועד היה מפקח על הסדר והניקיון בחדרים, על השקט בשעות המנוחה והיווה מעין "הסתדרות" לתלמידים מול המשכירים בעלי החדרים. בנפרד מוועד זה פעלו בישיבה הוועדים הבאים: "ועד לעריכת חגיגות", "ועד המערכת" ו"ועד עריכת השיעורים" שהפיץ בכתב את שיעורי ראשי הישיבה, "ועד הבריאות", "ועד עזר רוחני" ו"ועד לחלוקת עליות לתורה". כמו כן היה קיים גמ"ח להלוואת כספים לתלמידים נזקקים. הלווים היו ממשכנים חפצים תמורת ההלוואה, ובאופן מסורתי הונהגה מכירה פומבית ביום צום עשרה בטבת בה נמכרו המשכונות של התלמידים שלא השיבו את הלוואתם. ועד בולט נוסף היה "ועד להפצת תורה" שנוסד בשנת ה'תרצ"א על ידי תלמידי הכיתה הרביעית, שייסד תשע ישיבות קטנות ברחבי ליטא. מעל כל הוועדים עמד "ועד מרכזי" שהורכב מחשובי ותיקי התלמידים ושנבחר על ידי כלל התלמידים.
תקופת שושלת הרבנים למשפחת בלוך (תר"ע–תש"א)
בשנת תרס"ח (1908) פרצה בטלז שרפה, ובניין הישיבה נשרף כליל. בעקבות שרפה זו עזבו חלק מתלמידי הישיבה, והרב גורדון עמל קשות לשקמה. מאמציו גרמו לחובות כבדים, והרב גורדון עשה מאמצים אדירים על מנת לגייס את הכספים. בתר"ע (1910) הוא נסע ללונדון כדי לאסוף כספים לישיבה והשאיר את הנהלתה בידי המשגיח, הרב שמואל פונדילר. אך הרב גורדון נפטר בזמן שהותו בלונדון, והישיבה נותרה בראשותו של הרב פונדילר.
חתנו של הרב גורדון, הרב בלוך, חזר מעיר רבנותו לישיבה והחליפו בתפקיד. אמנם במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים תרע"ד-תרע"ח (1914–1918) שבו חלק גדול מהתלמידים לבתיהם, אך הישיבה המשיכה לפעול במתכונת מצומצמת. לאחר המלחמה הביא הרב בלוך את הישיבה לפריחה; זאת, בין השאר, על ידי הפסקת המחלוקות בעניין לימוד המוסר באמצעות העמדת התלמידים בפני ברירה חד-משמעית: השתתפות בלימוד המוסר ושמיעת שיעורי המוסר שלו, שכונו "שיעורי דעת השם", או סילוק מהישיבה. בשנים אלה הפכה ישיבת טלז לישיבה הדוגלת בלימוד המוסר, וככזאת נשארה גם בהמשך.
הרב בלוך היה כריזמטי ומרשים ונודע גם כדייקן, אך עם זאת היה חמור-סבר וחלק מהתלמידים העדיפו את פשטותו האנושית של הרב גורדון. התלמידים ראו בו: הר"מ השני בישיבה היה הרב חיים רבינוביץ, שמונה עוד על ידי הרב גורדון. הרב רבינוביץ אמנם התנגד לשיטת המוסר, אך לא היה כריזמטי כמו הרב בלוך, והתמקד בעיקר בלימוד הלכה ותלמוד, כך שהוא לא היה מכשול בדרכו של הרב בלוך להפוך את הישיבה לישיבת מוסר. תחת הנהגתו של הרב בלוך הפכה הישיבה גם למרכז רוחני שהשפיע על הסביבה באמצעות הקמת מוסדות לימוד רבים בטלז וברוסיה כולה, ובשלב מסוים אף יצא מטעם הישיבה ירחון חרדי בשם "הנאמן".
בתר"ץ (1929) נפטר הרב בלוך ובנו השני, הרב אברהם יצחק בלוך, מונה תחתיו. עמו שימש ראש ישיבה נוסף, הרב עזריאל רבינוביץ, בנו של הרב חיים רבינוביץ. בתרפ"ז מונה הבן הבכור, הרב זלמן שמואל בלוך שהיה דיין בעיר, למנהל הרוחני של הישיבה.
במלחמת העולם השנייה
בשנת ת"ש (1940) נקלעה הישיבה לקשיים בירוקרטיים מול ממשלת הבובות שהוקמה בליטא עם סיפוחה לברית המועצות, ובניין הישיבה הוחרם בטענה שהוא נצרך למטרת טיפול בפצועי הצבא האדום. בעקבות כך ובעקבות קשיים נוספים שהערים בדרכם השלטון החדש, התפזרו תלמידי הישיבה ועברו ללמוד בכמה עיירות שונות בסביבה וראשי הישיבה עברו בין העיירות על מנת ללמדם. בל' בסיוון תש"א (25 ביוני 1941) נכנסו הגרמנים לטלז, ובכ' בתמוז (15 ביולי) נרצחו כמעט כל בני הישיבה יחד עם ראשהּ, ר' אברהם יצחק בלוך, ואחיו המשגיח, ר' זלמן שמואל.
הרבנים אייזיק אוזבנד וחיים שטיין, ראשי הישיבה בישיבת טלז המחודשת בארצות הברית, ניצלו גם הם מהטבח על ידי כך שברחו מטלז בקבוצה של שישה-עשר בחורים, ימים ספורים לפני שנכנסו הגרמנים לעיר, ונמלטו לרוסיה. מקבוצה זו נותרו שמונה בחיים, וחלקם הצטרפו לישיבת טלז בקליבלנד.
באוגוסט 2023 (אלול תשפ"ג), גאל הרב סורוצקין את היכל הישיבה ההיסטורי בעיירה טעלז, כאשר הוא עורך בו עבודות שיפוץ תוך שימור המבנה בצורתו היחודית, לצורך הכשרתו למקום לימודים, ופתח במקום מסגרת לימודית ישיבתית, כעין חידוש המוסד של ישיבת טעלז העתיקה במקומו האותנטי.
סדר היום
בישיבה התנהל סדר יום קפדני, ועל פי תיאורו של ר' מרדכי גיפטר, היה לפי לוח הזמנים הבא:
שיטת הלימוד
בן-ציון דינור כותב על השפעת שיעורי ראשי הישיבה על לימודו:
ישיבת טלז הציבה לה למטרה להעמיד את ההיגיון וכושר הניתוח בראש מעייניה. התלמידים בישיבה – לפחות על פי רצון הרבנים – התרחקו מפלפול או מבקיאות והתמדה ללא עומק. דרך זו ספק אם הייתה חדשה לחלוטין שכן בישיבת וולוז'ין שררה אג'נדה דומה, אך בוודאי שבטלז היא התפתחה ונוסדו בה אופנים חדשים ליישומה. קיימים תיאורים רבים מאת בוגרי הישיבה, חוקרים ואנשי רוח מהתקופה אודות הלימוד בישיבה; דוגמה אחת היא דבריו של ד"ר זרח ורהפטיג, שכתב:
דוגמה נוספת היא מדברי ב' שולמן, תלמיד ישיבת טלז, המתאר את דרכה של הישיבה בלימוד כך:
הלימוד בכיתות
אחד המאפיינים של הלימוד בישיבה היה עידודו הנמרץ של הרב גורדון להתווכח במהלך השיעור ולנהל משא ומתן ולא להסתפק בשמיעה פסיבית. אך במיוחד נודעה הישיבה בחלוקתה המקורית (בזמנו) לכיתות לפי רמת התלמיד ולא לפי גילו, חלוקה שיזם חתנו הרב בלוך.
פרופסור שמחה אסף, בוגר הישיבה, מתאר את החלוקה המעמדית לכיתות כך:
מרד המוסר הראשון (תרמ"ה)
בתרמ"ה (1885) החל לימוד מוסר בישיבת טלז. בהשקפתו, לא אהד הרב גורדון את תנועת המוסר ואף נהג לקרוא לבעלי המוסר "מוחות אטומים" אלא שאילוצי התקופה והשפעות תנועת ההשכלה על התלמידים, וכן העובדה שחתנו, הרב בלוך, שהיה תומך נלהב של תנועת המוסר, לחץ עליו להכניס לימוד מוסר לישיבה, הביאו אותו להסכים להתחלת לימוד המוסר בישיבה. ההחלטה עוררה התנגדות בקרב התלמידים אך לחץ מצד ראשי הישיבה הוביל לפשרה על פיה לימוד המוסר היה רשות והונהג רק בחלק מכיתות הלימוד.
ההאפקע
לימוד המוסר התקבע בסדר היום של הישיבה ועד שנת תרנ"ז (1897) כבר היה חלק בלתי נפרד ממנו. בשנה זו דרשו המצדדים בלימוד המוסר להביא לישיבה "מנהל רוחני", משגיח, ולהגביר את הדגש על לימוד המוסר. בעלי המוסר תמכו בהבאתו של הרב יהודה ליב חסמן, דמות מפורסמת בתנועת המוסר. כשהגיע חסמן לישיבה, הוא החל במשטר של מעקב אחר תלמידים והקפדה עימם על דברים שקודם לכן לא הקפידו עליהם, כגון הגעה בזמן לתפילה ולסדרי הלימוד והחמרת כללי לימוד המוסר. הוא גם חידש עונש מסוג חדש – קנסות: תלמיד שלא עמד בדרישותיו קיבל קנס שנוכה מקיצבתו החודשית.
התלמידים התמרדו נגד משטרו של חסמן, ופרצה שביתה בישיבה, שנקראה "האפקע". התלמידים דרשו לבטל את תקנותיו החדשות, ואכן ראשי הישיבה הרבנים גורדון ושקופ, נטו לקבל את טענותיהם; אך לחץ נגדי חזק מצד הרבנים בלוך וחסמן מנע זאת. הנהלת הישיבה החליטה לבסוף על הרחקת 12 תלמידים ממנהיגי המורדים, ולמעשה, כותב ר' ירוחם ורהפטיג שהוא עצמו, כנציג התלמידים, נשא נאום של פיוס לאחר החלטה זו, ונאומו זה הוא שהשפיע על גורדון להפחית את מספר המגורשים לשישה בלבד. בין העוזבים היה שמעון דימנשטיין.
המרד האמצעי (תרס"ב)
המתיחות ששררה בישיבה סביב שאלת לימוד המוסר לא שככה, ובשנת תרס"ב (1902) עזבו את טלז שני התומכים מהנהלת הישיבה של לימוד המוסר בישיבה, הרב בלוך, חתנו של הרב גורדון, והרב חסמן. שנה לאחר מכן עזב גם הרב שקופ את הישיבה מסיבות שאינן ברורות, והמעשה הותיר את הישיבה מחוסרת מנהיגים כריזמטיים, כבעבר. בעקבות מצב זה ניסה הרב גורדון להביא לישיבה את הרב יצחק יעקב רבינוביץ מפוניבז' ("ר' איצל'ה פונביז'ר"), ניסיון שכמעט הצליח, אולם ברגע האחרון שופרו תנאיו בפוניבז', ואנשי הקהילה הצליחו לשכנע אותו להישאר ברבנות העיר (וממילא גם כראש ישיבה בישיבת פוניבז'). נעשה ניסיון נוסף שלא צלח, להביא את הרב ברוך דב ליבוביץ לישיבה. אודות ניסיון זה מסופר כי הרב ליבוביץ כבר התקבל להיות ר"מ בישיבה, אך כאשר הודיע כי הוא זקוק לאישורו הסופי של רבו, רבי חיים סולובייצ'יק, התרגז הרב גורדון וביטל את המינוי. לבסוף הביא הרב גורדון את הרב חיים רבינוביץ לשמש כר"מ בישיבה. כמשגיח במקום הרב חסמן הזמין הרב גורדון בשנת תרס"ג (1903) את הראי"ה קוק שביקר בישיבה ואף העביר שיחה מוסרית לפני התלמידים, אך הרב קוק דחה את הצעתו של הרב גורדון והעדיף את משרת הרבנות בארץ ישראל. שלושת הרבנים שהזמין הרב גורדון לכהן כראשי ישיבה, היו ממתנגדי שיטת המוסר.
הרב גורדון החליט למנות גם את חתנו, הרב יצחק אייזיק הירשוביץ, לר"מ בישיבה, אך הדבר עורר התנגדות עזה מצד התלמידים. הרב הירשוביץ החל ללמד שיעורים בישיבה, אך התלמידים הציקו לו ונעדרו משיעוריו. בהמשך, הוקצן המרד והפך לאלים. שמחה אסף מתאר אחת מהתרחשויות המרד: מרוב צער ואכזבה בגין המרד חדל גורדון להרצות את שיעורו היומי בפני תלמידי הישיבה, אך כעבור חודשיים חזר ללמד, ואילו חתנו עזב.
מרד המוסר השני (תרס"ה-תרס"ו)
בשנת תרס"ה (1905) הוזמנה לישיבה קבוצה של תלמידים מישיבת סלבודקה. הקבוצה מנתה 15–18 בחורים ובראשם המשגיח ר' אליעזר לופט. מטרת הבאתם הייתה המחשבה שהם יהפכו להיות בעלי השפעה בישיבה ובכך תתגבר השפעת שיטת המוסר. התלמידים הוותיקים ראו בהבאת קבוצה זו עלבון ופגיעה בכבודם ונידו אותם מחברתם, אך המשגיחים בישיבה גרמו לכך שאלה יישארו משפיעים ומרכזיים בישיבה. כתוצאה כעסו התלמידים הוותיקים עד כדי כך שהחלו בתגובה במרד גלוי בתוך הישיבה, בעזרת השיטה שכונתה "הופקה". בשיטה זו התלמידים היו אומרים "שא" באמצע סדר הלימוד עד שהשתרר שקט בבית המדרש, ולאחר מכן, כששב שאון הלימוד, חזרו שוב ושוב על כך. לפי גרסה אחת, בעת שהשתרר שקט גמור, היה אחד התלמידים צופר בהיחבא בצופר ידני. אופן נוסף של מחאה נגד השלטת שיטת המוסר בישיבה היה באמצעות גנבת ספרי המוסר, מעשה שלא איפשר את קיומו של "סדר מוסר" יומי.
מחאותיהם האלימות של התלמידים גברו עד כדי כך שהרב גורדון החליט לסגור את הישיבה ולשלוח את התלמידים לביתם. על פי התכנון הייתה אמורה הישיבה בבוא העת להיפתח מחדש רק עם אותם התלמידים שהנהלת הישיבה תבחר להשאיר. אלא שהתלמידים לא התפזרו לביתם. הם העבירו את מקום לימודם לבית כנסת מקומי ומינו מתוכם את בכירי התלמידים שימסרו שיעורים (אחד ממוסרי השיעורים בעת המרד היה הרב יוסף שלמה כהנמן). מצב זה נמשך זמן מה עד שהגיעו התלמידים לפשרה עם הרב גורדון, על פיה הישיבה תיפתח מחדש, וקבוצת התלמידים מסלבודקה מחד, והבולטים מבין המורדים מאידך, יורחקו מהישיבה.
גם שנה מאוחר יותר נעשה ניסיון של השלטת המוסר בישיבה בשיטה דומה. בשנת תרס"ו (1906) הובאו לישיבה כחמישים בחורים מתלמידי שיטת המוסר ובראשם הרב שמואל פונדילר. שוב פרץ מרד ואף הוקם "ועד פועל" בן 10 חברים מכל שיעור שהשבית את הישיבה. מהומות אלימות במיוחד פרצו בה, והרב גורדון, שהיה נתון בסערת רגשות בעקבות כך, התעלף באמצע טיולו היומי ביער סמוך. למרות התנגדות התלמידים הוותיקים הצליחו הרב פונדילר וחמישים תלמידיו להחזיק מעמד בישיבה עד שחזר הרב בלוך בשנת תר"ע (1910) והפך אותה למעוז מוסרי. מעט זמן אחרי חזרת הרב בלוך, הסתכסכו הוא ופונדילר, וזה האחרון עזב את הישיבה עם תלמידיו.
בית עור אל-פוקא
מקור השם
שם היישוב משמר את שמו של היישוב הקדום בית חורון עליון, על שם האל הכנעני חורון. תושבי הסביבה מייחסים את שם הכפר לשמו של הנביא עור, אשר קברו מצוי בבית עור א־תחתא.
היסטוריה
בית עור א־פוקא מזוהה עם הישוב הקדום בית חורון עליון, שמוזכר במקרא ובמקורות מאוחרים יותר. המקורות הקדומים מציינים לעיתים בכפיפה אחת גם את בית חורון עליון והישוב הסמוך, בית חורון תחתון (המזוהה עם בית עור א־תחתא), תחת השם הקיבוצי "בית חורון".
מן הממצא הארכאולוגי, לפי תארוך חרסים, עולה כי בית חורון תחתון נוסד בתקופת הברונזה המאוחרת, לפני בית חורון עליוןשנוסד בתקופת הברזל.
בסקר ארכאולוגי שנעשה בבית עור אל־פוקא התגלו בית בד, גת חצובה, בור מים, בריכה, טרסות, שרידי חציבה, שרידי דרך רומית, ועוד. במורד השלוחה השוכנת ממערב לגרעין הכפר, נתגלו ארבעה קברים חצובים מטיפוס האצטבאות, ובאחד מהם נתגלתה מאספה. מתוך 322 חרסים שהתגלו בכפר ונבדקו, 46% הם מתקופת הברזל ב', 12% מהתקופה ההלניסטית, 6% מהתקופה הרומית, 9% מהתקופה הביזנטית, ומתקופות מאוחרות יותר 27%.
תקופת בית שני
באזור בית חורון התקיימה בעת העתיקה הדרך הקרויה במקורות הקדומים בשם "מעלה בית חורון". במהלך מרד החשמונאים, הביס יהודה המכבי במקום את הצבא הסלאוקי. במרד הגדול צבא רומי בפיקודו של קסטיוס גאלוס הובס במקום על ידי לוחמים יהודים.
התקופה הביזנטית
אב הכנסייה הירונימוס מציין כי בימיו (סוף המאה ה־4 ותחילת המאה ה־5 לספירה) בית חורון היה כפר קטן, ומוסיף במקום אחר כי שני הישובים, בית חורון תחתון ועליון, הוקמו בידי שלמה ונחרבו לימים "מחמת פורענויות המלחמה".
העת החדשה
רוב תושבי בית ע'ור אל פוקא הם צאצאיהם של מהגרים מדורא שבדרום הר חברון שהתיישבו בכפר בתקופה העות'מאנית. ידוע כי מהגרים מדורא התיישבו באותה העת גם בישובים אחרים באזור, בהם בית ענאן וטירה. בשנת 1538/9 המקום נזכר כמזרעה.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 47 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 173 תושבים, כולם מוסלמים.
היישוב בית עור אל־פוקא זכה לפרסום באוגוסט 2019, לאור ביקור מתוכנן של חברת הקונגרס האמריקאי רשידה טליב בבית סבתה, מופתייה טליב. טליב ביקרה בבית עור אל־פוקא מספר פעמים, וביקורה האחרון היה בשנת 1998. ביקורה המתוכנן, יחד עם חברת קונגרס נוספת בשם אילהאן עומאר, בוטל על ידן לאחר שלא הסכימו לתנאי שר הפנים לביקור, שכללו בין השאר ציות לחוק הישראלי ואי־הבעת תמיכה בחרם על ישראל בעת הביקור.
דרך מעלה בית חורון
הכפר ממוקם על הכביש העתיק הנקרא מעלה בית חורון שקישר בין מודיעין לירושלים מהתקופה העתיקה. עד שנת 1988 הכביש העיקרי, כביש 3, עבר דרך הכפר, אך בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוסט מעט דרומה ועל רצועה שרוחבה 150 מטר ו־10 ק"מ אורכה נבנה הכביש החדש שמספרו הפך ל־443. הכביש הישן העובר דרך הכפר משמש מאז לקישור בין הכפרים הפלסטיניים. בשנת 2002 נסגר הכביש לנסיעת תושבי הכפר, למשך מספר שנים, דבר שהקשה על תושבי הכפר וגרם לחלק מהתושבים לעזוב את הכפר.
מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
היסטוריה
מוזיאון ויטני נוסד בשנת 1931 על ידי גרטרוד ואנדרבילט ויטני, פסלת ואספנית אמנות בהתבסס על אוספים של אמנים אמריקאים שהציגה החל משנת 1918. בשנת 1929 כלל האוסף 700 יצירות אמנות מודרנית. ויטני הציעה את האוסף למוזיאון המטרופוליטן לאמנות אולם המטרופוליטן סירב להצעה. בעקבות הסירוב החליטה ויטני לייסד מוזיאון בעצמה על מנת להציג את האוסף.
בתה של ויטני, פלורה פיין ויטני, שימשה אוצרת המוזיאון בעת הקמתו, סגנית נשיאת המוזיאון, ובין השנים 1942–1974 שימשה כנשיאת המוזיאון ויו"ר הנהלת המוזיאון. בין 1974 ועד מותה של פלורה פיין ויטני בשנת 1986 שימשה כיושבת ראש של כבוד של המוזיאון. בתה של פלורה פיין ויטני (ונכדתה של גרטרוד ואנדרבילט ויטני), פלורה מילר בידל, שימשה כנשיאת המוזיאון בין 1974 ועד 1985.
אוספי המוזיאון
המוזיאון מציג ציורים, איורים, הדפסים, פסלים, יצירות וידאו וצילום. אוסף המוזיאון מכיל למעלה מ-12,000 יצירות של אמנם אמריקאים רבים ובהם אלכסנדר קלדר, אנדי וורהול, ג'ספר ג'ונס, נוקס מרטין, קית' הארינג, ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג, רות אסאווה, אלסי דריגס, ברנרד רדר ואדוארד הופר.
ריאה ריפלי
דמי בנט (באנגלית: Demi Bennett; נולדה ב-11 באוקטובר 1996), הידועה יותר בשם הבמה שלה, ריאה ריפלי היא מתאבקת אוסטרלית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw, שבה היא אלופת הנשים של סמאקדאון. ריפלי היא אלופת הנשים הראשונה של NXT UK ואלופת הנשים של NXT, אלופת הנשים של Raw ואלופת זוגות הנשים של ה-WWE לשעבר, זכיות שהפכו אותה לראשונה אשר זוכה בכל ארבע חגורות האליפות, בנוסף לאלופה האוסטרלית הראשונה בתולדות ה-WWE. בנוסף לכך, ריפלי ניצחה בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2023, במה שהפך אותה למתאבקת הרביעית לאחר שון מייקלס, כריס בנואה ואדג' ולמשתתפת הנשים הראשונה אשר זוכה בקרב זה לאחר שנכנסה כמספר הראשון.
ארגונים עצמאיים (2013–2017)
בנט ערכה את הבכורה שלה בארגון Riot City Wrestling בשנת 2013. היא התאבקה בארגון זה מספר שנים, שם הצליחה להיות פעמיים אלופת הנשים של הארגון. את הופעת הבכורה שלה בארגון New Horizon Pro Wrestling, בנט ערכה ב-24 במאי 2014, שבו התחרתה בטורניר של הארגון, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי מרסדס מרטינז. בנט ערכה מספר הופעות נוספות בארגון, אך לא הצליחה להחזיק בתואר כלשהו.
טורניר הנשים לזכר מאי יאנג (2017–2018)
בשנת 2017, בנט חתמה על חוזה ב-WWE. לאחר מכן, נודע שהיא תיקח חלק בטורניר הנשים הראשון לזכר מאי יאנג תחת השם ריאה ריפלי. ריפלי ניצחה בסיבוב הראשון את מירנדה סלינאס, אך הודחה בסיבוב השני על ידי דקוטה קאי. את הופעת הבכורה שלה בארגון NXT ערכה ב-26 באוקטובר 2017, כשהיא השתתפה בקרב באטל רויאל אשר קבע את אחת המועמדות לתואר אליפות הנשים של NXT הפנויה לאירוע NXT TakeOver: WarGames; בקרב זה ניצחה ניקי קרוס.
לאחר שהציגה מראה חדש, ריפלי התחרתה בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג של שנת 2018, שבו הצליחה להגיע עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך היא ניצחה את MJ ג'נקינס, קייסי קטנזארו וטיגן נוקס, אך באותו חצי גמר, הפסידה לאיאו שיראי. במהלך הטורניר, ריפלי הראתה גישה חדשה, אחת שמסרבת ללחוץ את ידה של היריבה שלה לפני הקרב כאות כבוד, אגרסיבית וחסרת רחמים יותר מהשנה הקודמת, מה שהפך את דמותה לדמות רעה ולא חביבה על הקהל.
אלופת הנשים הראשונה של NXT UK (2018–2019)
בחודש אוגוסט 2018 במהלך הקלטות התוכנית NXT UK בברמינגהאם, ריפלי השתתפה בטורניר בן שמונה משתתפות אשר קבע את אלופת הנשים הראשונה של NXT UK, שבו היא זכתה בתואר לאחר שניצחה את זאיה ברוקסייד ברבע הגמר, את דקוטה קאי בחצי הגמר ואת טוני סטורם בגמר. זכייה זו הפכה אותה גם לאלופת הנשים הראשונה של NXT UK וגם למתאבקת האוסטרלית הראשונה שמחזיקה בתואר בארגון ה-WWE. היא הגנה בהצלחה על התואר בקרב חושך (קרב שלא שודר בטלוויזיה) נגד דקוטה קאי במסגרת האירוע אבולושן, שנערך ב-28 באוקטובר 2018. ב-5 בדצמבר, ריפלי ניצחה את קנדי פלוס. ב-19 בדצמבר, ריפלי רשמה הגנה ראשונה מוצלחת על התואר נגד איילה דאון. באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר, ריפלי הפסידה לטוני סטורם וכתוצאה מכך איבדה את אליפות הנשים של NXT UK; תקופת כהונתה כאלופה נמשכה כ-139 ימים. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-27 בינואר, ריפלי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-24, הספיקה להדיח את קייסי קטנזארו, דנה ברוק וזלינה וגה, אך הודחה על ידי ביילי. ב-20 בפברואר, ריפלי כשלה בניסיונה לזכות בחזרה באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לטוני סטורם. ב-22 במרץ, ריפלי דיווחה שהיא פצועה ברגלה. ב-27 במרץ (הפרק הוקלט ב-23 בפברואר), ריפלי ניצחה את זאיה ברוקסייד. ב-17 באפריל, ריפלי ניצחה את קייסי קטנזארו. ב-3 ביולי, ריפלי הפסידה בקרב יחידים לפייפר ניבן.