cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס בלומנברג
הפרויקט המטאפורולוגי
הגותו הפילוסופית של בלומנברג הייתה בעלת אופי היסטורי בעיקרה, והתאפיינה בלמדנות רבה, ובסגנון כתיבה חד ומדויק. חיבורו המוקדם "פרדיגמות למטאפורולוגיה" מסביר את רעיון ה"מטפורות המוחלטות", בדרך של דוגמאות מההיסטוריה של הרעיונות. לטענת בלומנברג, מטפורות כמו "האמת העירומה", צריכות להיחשב כהיבט יסודי של השיח הפילוסופי, שאינו ניתן להחלפה בהמשגה לא מטפורית כדי לנכס מחדש את ההיגיון של ה"ממשי". מובחנותן ומשמעותן של המטאפורות הללו מהוות את תפיסת המציאות כולה, תנאי הכרחי להתמצאות, מחשבה ופעולה אנושית.
בחקירותיו הרבות של בלומנברג על תולדות הפילוסופיה הסף של ימי הביניים המאוחרים והרנסאנס המוקדמים מהווה מוקד להתייחסותו. למשל, ב"לגיטימיות העידן המודרני" ו"בראשית העולם הקופרניקאי". נקודת המבט הפונקציונלית של ארנסט קסירר על תולדות הרעיונות והפילוסופיה, וההשקפה הנלווית של סידור מחדש בתוך היחסים הרוחניים הספציפיים לעידן, הייתה בין היתר השראה עבור בלומנברג לדחיית המהותניות של ההמשכיות ההיסטורית, והבסיס למה שנקרא. "משפט החילון". העידן המודרני מייצג לדעתו עידן עצמאי המנוגד לעת העתיקה ולימי הביניים על ידי שיקום הסקרנות האנושית בתגובה לאבסולוטיזם תאולוגי. בלומנברג הופך את הטיעון של קארל לוית' לפיו הקידמה היא חילון של אמונות עבריות ונוצריות וטוען שהעידן המודרני, כולל אמונתו בקידמה, צמח מתוך אישור עצמי חילוני חדש של התרבות נגד המסורת הנוצרית. וולפהארט פאננברג, תלמידו של לוית', המשיך בוויכוח נגד בלומנברג.
הלגיטימיות של העידן המודרני
ספרו הגדול "הלגיטימיות של העידן המודרני" מהווה תשובה לטעונות שהעלה קארל לוויט בספרו "משמעויות בהיסטוריה", אשר מתמקד בפילוסופיות של ההיסטוריה אצל: בורקהרדט, מרקס, הגל, פרודון קומט, קונדורסה, טורגו, וולטר, ויקו, אוגיסטינוס, בוסואה, אורוסיוס ובמקרא. בהגויות אלו מוצא לוויט את הניסוחים הקלאסיים של רעיון הקדמה. לוויט טוען כי למעט וולטר, כל הפילוסופים שהוזכרו פירשו את ההיסטוריה כמבטאת לוגיקה פשוטה של קדמה בה "חורים שחורים" ו"עידנים אפלים" נדרשים כהכנה לקפיצות גדולות קדימה. מהזווית של המאה העשרים קשה לקבל לוגיקה ישירה ופשוטה שכזו ללא השגות. ועם זאת, לא קם מודל אחר. לוויט שואל "האין באמונה העיקשת שלנו במדע, או בתחושות העליונות שמאפיינת את בנות ובני האדם הראשון, שיירים של לוגיקה פשטנית זו? התשובה של לוויט היא שרעיון הקדמה הוא רעיון מחולן, אחד מתוך שורה ארוכה.גרסאות מחולנות אלו, כך לוויט, מאופיינות בחזון אחרית ימים אוטופי בו היעד הנכסף יושג. זאת בשונה מהנרטיבים המחזוריים שאפיינו את תרבויות העולם לפני כניסת היהדות והנצרות. לוויט כותב שבמצב של ימיו "הרוח המודרנית לא הכריע האם יהיה "פגאני" או "נוצרי". הרוח רואה בעין אחת מתוך אמונה ובשנייה מתוך התבונה. לכן, ראייתו חלשה בהכרח בהשוואה לעיני היווני או תלמיד התנ"ך". לוויט עצמו, עם השנים מאז פרסום ספרו, מושך לכיוון הפגאני, לתפיסת הזמן של השיבה הנצחית אותה העלה מחדש ניטשה.
בחלקו השני של הספר מבקש בלומנברג להציג נרטיב אלטרנטיבי לתפקידה של הנצרות בהיסטוריה, ובעיקר לתפקידה במעבר בין ימי הביניים המאוחרים לרנסאנס. בלומנברג מבקש להדגיש שגם אם המודרנה לא צמחה מתוך חילון הערכים והקטגוריות כפי שטען לוויט, אין בכך כדי לטעון שהמודרנה פשוט יצאה לעולם מן המוכן. ההמשכיות בין התקופות, טוען בלומנברג, נמצאת במקום אחר. המודרנה היא ניסיון התמודדות שני עם הבעיה שאותה כינה "האבסולוטיזם התאולוגי". בלומנברג טוען כי כבר מתחילת ימי הנצרות עלתה התזה כי האל הוא כל יכול ומחזיק בכוח אינסופי. הטענה הנוצרית, טוען בלומנברג, הייתה שאלוהים יכול לברוא או להרוס כל דבר שמרגיש לו נכון באותו הרגע, עם או בלי סיבה ניתנת להבנה אנושית. כתוצאה מכך, ממשיך בלומנברג, העולם נעשה קונטינגנטי, משולל סדר או יכולת חיזוי ותכנון קדימה. הנצרות, לפי בלומנברג, ביקשה להתמודד עם בעיית ה"אבסולוטיזם תאולוגי" באמצעות הפלת כל כובד המשקל על העולם הבא, אולם לפי בלומנברג גם פתרון זה הציב קשיים. כיוון התמודדות אחר היה להניח כי אלוהים לא יתערב בנעשה בעולם ולנסות לבנות קהילה ארצית שיוכל להחזיק בעולם שכזה. אלו שלקחו את הנתיב האחרון, טוען בלומנברג, לא נדרשו להכיל את הדוגמות הנוצריות בהקשרים חוץ נוצריים. כלומר, בלומנברג טוען שנוצרה הפרדה בין עניינים ארציים לבין עניינים שמיימים. מתוך הקונטקסט הזה שעולה המודרנה, טוען בלומנברג, כשהפתרון המרכזי שהיא מציעה הוא הרעיון של הגדרה ואישוש עצמיים: "הערך הוא בנו, ולנו להחליט". באמצעות נרטיב זה, שמלווה בניתוח מקורות כמו גם במידה מסוימת של ספקולטיביות, מבקש בלומנברג להראות שתזת החילון אותה ניסח לוויט אינה מחויבת המציאות.
חיבורים מאוחרים
ביצירותיו המאוחרות יותר כמו "העבודה על המיתוס, מחוץ למערה", בלומנברג, בהשראת השקפתו של ארנולד גהלן על האדם כיצור שברירי וסופי הזקוק לרעיונות עזר מסוימים כדי להתמודד עם "האבסולוטיזם של המציאות" והכוח המכריע שלה - הדגיש יותר ויותר את הרקע האנתרופולוגי של רעיונותיו, והתייחס למיתוס ולמטפורה כאל מקבילה פונקציונלית לערך המרחיק, האוריינטציוני והמקל של מוסדות כפי שהבין גהלן. להקשר זה יש חשיבות מכרעת לרעיון המטאפורות המוחלטות של בלומנברג. בעוד שמטאפורות במקור היו אמצעי להמחשת מציאות של סוגיה, לתת צורה להבנה, הן היו נוטות מאוחר יותר לקיום נפרד, במדעים כמו במקומות אחרים. תופעה זו עשויה לנוע בין הניסיון להבהיר את המטאפורה במלואה תוך איבוד הראייה של תפקידה ההמחשה, ועד לחוויה של התעמקות במטאפורות המשפיעות על הלוגיות לכאורה של מסקנות. הרעיון של 'מטפורות מוחלטות' מתברר כבעל חשיבות מכרעת לרעיונות של תרבות, כמו המטאפורה של אור כאמת בנאואפלטוניזם, שניתן למצוא בהרמנויטיקה של מרטין היידגר והנס גאורג גדאמר. ההיסטוריה הביקורתית של מושגים עשויה לשרת אפוא את הכוח המטאפורי. עם זאת, בלומנברג גם הזהיר את קוראיו שלא לבלבל את הפירוק הקריטי של המיתוס עם האמונה התוכנותית בהתגברות על כל מיתולוגיה. כשהוא מהרהר אודות מחקריו של הוסרל, עבודתו של בלומנברג מגיעה למסקנה כי במוצא האחרון ההארה המדעית הפוטנציאלית שלנו מוצאת את הגבול הסובייקטיבי והאנתרופולוגי שלה בעובדה שאנו נופלים ללא הרף על הדימויים של הרהורינו.
Live CD
Live CD הוא אלבום הופעה של עברי לידר משנת 2006.
ההופעה כוללת שירים מאלבומו "זה לא אותו דבר", ועוד להיטים מהאלבומים הקודמים. כמו כן מלווה אותו ברי סחרוף ב"על קו המים".
גרסת ההופעה לשיר "הכוס הכחולה" כפי שמופיעה באלבום יצאה כסינגל וזכתה להצלחה במצעדי הפזמונים.
פאול בהנקה
פאול בהנקה (בגרמנית: Paul Behncke; 13 באוגוסט 1869 – 4 בינואר 1937) היה אדמירל גרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובלט בעיקר בפיקודו על שייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח הגרמני במהלך קרב יוטלנד.
ביוגרפיה
בהנקה נולד ב-13 באוגוסט 1869 בליבק, ובגיל 14, בשנת 1883, הצטרף לצי הקיסרי הגרמני. הוא קיבל את הכשרתו הבסיסית על ספינת ההדרכה SMS ניובה. לאחר מכן שירת עד 13 באפריל 1886 בפריגטת הסיירת SMS אליזבת והועלה לדרגת אונטרלויטננט-צור-זי ב-17 באפריל. במשך שנתיים הוא הוצב על סירת התותחים SMS וולף, שהוצבה במזרח אסיה. שם הועלה בהנקה לדרגת לויטננט-צור-זי ב-18 בפברואר 1890. לאחר חזרתו הביתה, הוא הועסק כקצין משמרת ב-SMS פרינצס וילהלם עד 24 במרץ 1892. לאחר מכן הוא הועסק לזמן קצר כקצין הראשון ב-SMS ברומר ו-SMS ברמזה לפני שקיבל את הפיקוד על SMS גרמניה ב-4 באוקטובר 1892. ב-1 בנובמבר 1894 הוא הפך להיות שליש בחטיבת המספנות השנייה ולאחר מכן הגיע לפיקוד העליון של הצי. שם הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט ב-13 באפריל 1896. מאוקטובר 1897 עד 29 ביוני 1899 הוא היה באקדמיה הימית להכשרה נוספת, שהופסקה רק על ידי תפקיד של חודשיים כקצין ניווט ב-SMS המידאל. אחר כך הוא שירת כקצין תותחנות על גבי האונייה מחופת שריון SMS באיירן ואוניית המערכה SMS קייזר וילהלם השני. בהנקה בילה את שבע השנים הבאות במחלקה הצבאית של משרד הצי הקיסרי בברלין. במקביל מונה למפקד הסיירת הקלה SMS פאלקה מ-31 באוקטובר 1903 עד 3 בנובמבר 1905 ולדרגת קורבטנקפיטן ב-15 ביולי 1902. ב-12 בספטמבר 1908 הוא הועלה לדרגת קפיטן צור זי ומונה לראש המחלקה הצבאית. ב-19 בספטמבר 1909 הוא מונה למפקד אוניית המערכה SMS וטין. ב-15 בספטמבר 1910 הוא מונה למפקד אוניית המערכה דרדנוט SMS וסטפאלן. ב-1 באוקטובר 1911 הוא הפך לראש מחלקה באדמירליות של הצי וב-14 ביולי 1914 הועלה לדרגת קונטר-אדמירל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התנגד לתיאוריות של אדמירל אלפרד פון טירפיץ על לוחמת צוללות, ומונה לראש שייטת אוניות המערכה השלישית, שהורכבה משמונה מתשע אוניות המערכה המודרניות ביותר של הצי הגרמני (מסדרות קייזר וקניג). הוא הוביל את הספינות הללו על סיפון אוניית הדגל SMS קניג, והשתתף בקרב יוטלנד, שם נפצע קשה מרסיס פגז. ב-25 בנובמבר 1916 הועלה בהנקה לדרגת ויצה-אדמירל, ובמהלך קרב מון סאונד ב-1917 הוא מנע את נסיגת חלק מהצי הרוסי והטביע את אוניית המערכה הרוסית סלאווה. בשנת 1918, לאחר ויתור האדמירל אדוארד פון קאפלה, הוא מונה למזכיר המדינה של משרד הצי הקיסרי, תפקיד בו מילא חודש אחד בלבד לפני ששוחרר מתפקידו.
בהנקה חזר לתפקידו לאחר המלחמה, במקום האדמירל אדולף פון טרוטה, ופרש מהצי ב-1924. לאחר פרישתו שימש בהנקה כנשיא החברה הגרמנית-יפנית, וב-4 בינואר 1937 הוא מת בביתו בברלין.
הקרב על כירכוכ
הקרב על כירכוכ (בערבית: معركة كركوك תעתיק מדויק: מַעְרַכַּת כַּרְכּוּכּ) היה מבצע צבאי, שהחל ב-15 באוקטובר 2017 והסתיים שישה ימים לאחר מכן. במהלך המבצע השתלט צבא עיראק על מחוז כירכוכ, שנשלט לפני כן על ידי הממשל הכורדי. צבא עיראק פתח במבצע בכירכוכ בעקבות משאל עם שיזמו הרשויות הכורדיות, ותוצאותיו הצביעו על רצונם של הכורדים להתנתק מעיראק ולהקים מדינה כורדית עצמאית. המשאל נתפס כהתרסה בוטה נגד הרשויות בבגדאד והיווה בעיניהן איום על שלמותה הטריטוריאלית של עיראק.
האוטונומיה הכורדית
הדרישה לאוטונומיה כורדית בתוך עיראק עלתה כבר בשנת 1946, כאשר ייסד מוסטפא ברזאני את המפלגה הכורדית הדמוקרטית (KDP). משנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-90 הייתה עוינות אלימה בין הכורדים לממשל המרכזי העיראקי, שנגעה בעיקר למחלוקת על שליטה בשטחים. בשנת 1991 סדאם חוסיין דיכא התקוממויות כורדיות ושיעיות בתוך עיראק באכזריות רבה, דבר שעורר את תשומת לבה של הקהילה הבינלאומית ודחף להתערבות בעיראק לטובת המיעוטים שבה. בהובלת ארצות הברית נוצרו בעיראק "אזורים אסורים לטיסה" וכן אסורים להכנסת כוחות צבא עיראקי. בזכות החסות המערבית החבל הכורדי בעיראק זכה בפעם הראשונה לאוטונומיה בפועל. פלישת כוחות הקואליציה של מדינות המערב לעיראק ב-2003 והחוקה העיראקית שנוסדה ב-2005 חיזקו אף יותר את האוטונומיה הכורדית. אלו הביאו לידי הכרה רשמית בממשלה כורדית בחבל כורדיסטן ונקבע סעיף לפיו יש לערוך משאל עם באזורי המחלוקת בו יחליטו התושבים על גורל השטח. הממשל הכורדי (KRG) המשיך להרחיב את עצמאותו ושליטתו גם באזורי המחלוקת, בנה שדות תעופה, הביא לצמיחת התמ"ג במאות אחוזים, שלח נציגים למדינות ברחבי העולם וחתם על עסקאות נפט עם חברות זרות. באוגוסט 2014 נשלחו לוחמי הפשמרגה הכורדית להגן על העיר כירכוכ מול דאעש, כשכוחות הצבא העיראקי קרסו. הפשמרגה הצליחה להכניע את דאעש והממשל הכורדי השתלט על מחוז כירכוכ. כירכוכ היא עיר עשירה בנפט והיא ביתם של כורדים, טורקמנים, ערבים, אשורים, סונים ושיעים. כירכוכ איננה חלק מהאוטונומיה הכורדית, אך הכורדים רואים בה את בירתה של כורדיסטן העיראקית. ההשתלטות הכורדית על האזור לא הייתה מקובלת על הממשל העיראקי בעיקר בשל אובדן הנפט שבמחוז לטובת הממשלה הכורדית.
מהלך הקרב
בלילה שבין 15 ל-16 באוקטובר 2017 פתח צבא עיראק, הנתמך במיליציות השיעיות (אל-חשד א-שעבי), במבצע להשתלטות על אזורי המחלוקת ובראשם מחוז כירכוכ. מרבית כוחות הפשמרגה בעיר נסוגו ממנה ללא קרב. כעבור מספר שעות השתלט הצבא על שטחים נרחבים במחוז, שכללו את בסיס חיל האוויר K-1, נמל התעופה, תחנת כוח ושדות נפט. בהמשך הגיעו כוחות מיוחדים עיראקיים בכ-12 האמרים לבניין הממשל בעיר, השתלטו עליו, הורידו את הדגל הכורדי והניפו את דגל עיראק על הבניין. כך בתוך יומיים השתלט צבא עיראק על העיר ועל שדה הנפט הסמוך לה כמעט מבלי להפעיל אלימות. הצבא טען כי ההתקדמות נעשתה כלל ללא עימותים עם כוחות הפשמרגה, אולם בכלי התקשורת המקומיים דיווחו על חילופי אש כבדים בדרום העיר. נראה כי השוני בעוצמת ההתנגדות נבע מפילוג פנימי בפשמרגה הכורדית. הפילוג משקף את המחלוקת בקרב הכורדים, שכן חלק מהכורדים פעל על פי הנחיות המפלגה הכורדית הדמוקרטית בהנהגת מסעוד ברזאני, וחלק אחר פעל בהשראת האיחוד הפטריוטי הכורדי (PUK) בהנהגת הירו טאלבאני ובנה, בפל. לטענת ברזאני, קאסם סולימאני, לשעבר מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, ואל-עבאדי הגיעו להסכמה עם ראשי האיחוד הפטריוטי על נסיגה של כוחות הפשמרגה המשויכים אליהם. נסיגה של כוחות הפשמרגה מטעם האיחוד הפטריוטי קרתה ללא תיאום עם ללוחמי הפשמרגה מהמפלגה הדמוקרטית, שהמשיכו להילחם בצבא עיראק. ב-17 באוקטובר המשיכו הכוחות העיראקיים בהתקדמותם, כשהם משתלטים על ח'אנקין במחוז דיאלא, סנג'אר ובעשיקה בקרבת מוסול. ב-20 באוקטובר הגיע הצבא העיראקי לעיר אלתון כופרי (Altun Kupri), כ-50 ק"מ מארביל, והשתלט עלייה לאחר קרב קצר. בנקודה זו אל-עבאדי הורה לצבא לעצור ולא להיכנס לגבולות העיר ארביל.
תוצאות
התוצאה המידית של השתלטות הצבא העיראקי על שטחי מחוז כירכוכ הייתה צניחה בייצוא הנפט של הממשל הכורדי. הכלכלה הכורדית התבססה בעיקרה על ייצוא נפט ועד ההשתלטות של צבא עיראק על השטח, ייצאה האוטונומיה הכורדית כ-600,000 חביות נפט ביום, רובן מכירכוכ. במהלך המבצע הממשל המרכזי העיראקי השתלט מחדש על 5 שדות נפט במחוז, שדות שהיוו כ-70% מהייצור הכורדי הכולל. בנוסף, המבצע הביא לחשיפת המחלוקות העמוקות בהנהגה הכורדית. לוחמי האיחוד הפטריוטי הסכימו לפנות את העיר לצבא עיראק, לעומת הלוחמים של המפלגה הדמוקרטית שהמשיכו להתנגד לו. כישלון הפשמרגה ואיבוד כירכוכ העצים את הקרע בין המפלגות והביא להתפטרותו של נשיא החבל, מסעוד ברזאני. הצלחת צבא עיראק הבהירה כי האופן המפולג בו פועלים הכורדים פוגע ביכולתם להשיג את מטרותיהם. תוצאה נוספת של המבצע היא יצירת בעיית פליטים. על פי גורמים כורדים רשמיים כ-100,000 כורדים נמלטו מתחילת המבצע העיראקי מחשש לרדיפות, ביזה ופשעים נוספים. מרבית הפליטים חיפשו מקלט בארביל וסולימאניה. אמנסטי אינטרנשיונל וארגונים הומניטריים נוספים דיווחו על מאות נכסים שנבזזו, הועלו באש והושמדו, ועקורים רבים שנזקקו לסיוע. לאחר סיום ההשתלטות אל-עבאדי הורה לכל הקבוצות המשוריינות מלבד הצבא והמשטרה העיראקית לצאת מכירכוכ והתעקש שהמחוז בטוח לחזרתם של הכורדים. על אף זאת, חלק מהפליטים לא האמינו להצהרה והחליטו שלא לשוב למחוז.
ארצות הברית
הפשמרגה הכורדית וצבא עיראק היו מרכיבים חיוניים בקואליציה האמריקאית במאבק כנגד דאעש. ארצות הברית שיתפה פעולה וסיפקה נשק ואימון לשתי הקבוצות. מחלקת המדינה האמריקאית הכירה בשאיפות הלאומיות הכורדיות, אבל הדגישה שהיא מתנגדת בתוקף למשאל העם בטענה שהוא עלול להגדיל את הפילוג אתני, להביא להתפרקות עיראק ולחבל במאבק בדאע"ש. מזכיר המדינה האמריקאי ומזכיר ההגנה האמריקאי ביקשו מהממשלה הכורדית לדחות את המשאל. לאחר פתיחת המבצע ארצות הברית הבהירה כי היא איננה מתכוונת להתערב בעניינים הפנים-עיראקיים. במקביל, הסנאט האמריקאי הזהיר את אל-עבאדי מפני השלכות חמורות אם ישתמש כנגד הכורדים בכלי הנשק שוושינגטון סיפקה לבגדד לשם המלחמה בדאע"ש. ארצות הברית הפצירה בשני הצדדים לשוב למשא ומתן וקראה להימנע מהסלמה ומתיחות.
האו"ם
במהלך המבצע הביע האו"ם את דאגתו בנוגע לבעיית הפליטים הכורדיים הנוצרת ובנוגע לאלימות ולביזה המבוצעת בהם. האו"ם קרא לעיראק לנקוט צעדים כדי לעצור הפרות של זכויות אדם ולהבטיח את הגנתם של כל האזרחים. האו"ם הבטיח שימצה את הדין עם מבצעי מעשי האלימות, ההפחדה והעקירה הכפויה של אזרחים.
טורקיה
עד 2013 הייתה כורדיסטן העיראקית שוק היצוא השלישי בגודלו של טורקיה. למעלה ממחצית החברות הזרות הפועלות באזור הכורדי של עיראק הן טורקיות. מדינה כורדית הייתה עשויה לטמון בחובה יתרונות פוטנציאליים רבים עבור טורקיה, אך טורקיה הייתה מודאגת מהשפעת העצמאות של הכורדים בעיראק על היציבות והסכסוך האזורי, שכן המיעוט הכורדי בטורקיה היה עשוי לקבל חיזוק ולגיטימציה נוספת ממדינה כורדית עצמאית להמשיך במאבקו. טורקיה הודיעה כי היא מתנגדת למשאל העם הכורדי ותומכת בצעדי הממשל העיראקי למניעת מימוש השאיפות הלאומיות הכורדיות. טורקיה סגרה את המרחב האווירי שלה בפני טיסות לחבל הכורדי וממנו, והחלה בהליכים להעברת השליטה על מעבר הגבול בין טורקיה לחבל הכורדי לידי ממשלת עיראק.
איראן
איראן, שתמכה בשלמות הטריטוריאלית של עיראק, הצטרפה לממשל העיראקי בגינוי משאל העם. לאיראן קשר עם השלטון השיעי העיראקי, והיא מספקת תמיכה ונשק למיליציות השיעיות בעיראק. איראן מתנגדת נחרצות לרעיון של מדינה כורדית פרו-מערבית, בת ברית של ארצות הברית וישראל, על גבולותיה.
טורקמנים
הטורקמנים היו המיעוט האתני הגדול ביותר שנקט עמדה ציבורית נגד משאל העם, כאשר מפלגות טורקמניות התחייבו לשמור על נאמנות לממשלה המרכזית בעיראק וקראו להחרמת ההצבעה. המיעוטים בכירכוכ חלוקים, אפילו בינם לבין עצמם, שכן הם עומדים בין שני כוחות חזקים מהם. הטורקמניים רואים עצמם כתושבים המקוריים של כירכוכ וכחלק מהלאום העיראקי ומעדיפים יציבות כלכלית ותשתיות קבועות שיסופקו על ידי ממשלת עיראק. עם כניסת צבא עיראק לכירכוכ, האוכלוסייה הטורקמנית חגגה את חילוף השלטון בנסיעה לצד כלי הצבא, הנפת דגלי עיראק וירי באוויר.
כורדים
לאחר המבצע העיראקי רבים מתושבי החבל הכורדי יצאו להפגנות ברחובות הערים בדרישה להדיח את ההנהגה המסורתית הכורדית ולרענן את שורות השלטון הכורדי. המחאה החריפה ביותר נשמעה בעיר סולימאניה, בה מעל ל-30,000 מפגינים כורדים התכנסו כדי למחות כנגד הממשלה האזורית כורדיסטן (KRG) ואף הציתו את משרדי המפלגה הכורדית הדמוקרטית. המחאה התרכזה בהתנגדות לשחיתות, הסיאוב והמגמות הבדלניות ההרסניות של ההנהגה הכורדית, שהובילו לאובדן כירכוכ. ממחאה זאת עלו תנועות ומפלגות אופוזיציה כורדיות חדשות, שהחלו לאתגר את ההנהגה הישנה ואף הצליחו להשיג הישגים מרשימים בבחירות שנערכו בחבל הכורדי ובבחירות הכלליות בעיראק. סקרים שפורסמו בעיראק אחרי המבצע הראו שרוב חסר תקדים של כורדים רואים עצמם עיראקים, מזדהים עם המדינה העיראקית ואינם מעוניינים בעזיבתה של המסגרת העיראקית, למרות התוצאות הסמליות של משאל העם.
יהונתן ויערת הדבש
יְהוֹנָתָן וְיַעְרַת הַדְּבָשׁ הוא סיפור מקראי המופיע בתחילת ספר שמואל, והתרחש בעת מלחמת מכמש. על פי הסיפור, שאול השביע את לוחמיו שלא לאכול דבר עד תום הקרב, אך יהונתן, שלא היה עד לשבועה, טעם מ בה נתקל במהלך הלחימה, ובכך הפר את השבועה. כתוצאה מכך נאלץ שאול לגזור את דינו של יהונתן למוות, אך לוחמי שאול סירבו להשלים עם מותו של יהונתן והביאו לביטול הוצאתו להורג.
רקע
לאחר משיחת שאול למלך, הקים שאול צבא, במטרה להילחם בפלשתים ששלטו בארץ.
הפעולה שפתחה את מלחמת מכמש הייתה התנקשות של יהונתן, בנו של שאול, בנציב הפלשתי שהוצב בגבע בנימין, עיר בשטח שבטו של שאול. ההתגרות נחשבה להכרזת מלחמה, וצבאות גויסו משני הצדדים, אולם כאשר ראו הישראלים את סדר הכוחות הפלישתי הם נסוגו מההר מזרחה, ואילו הפלשתים נאספו במכמש.
יהונתן היה באותה עת עם נושא כליו מול מכמש. ביחד עם הנער, הוא ערך בחינה של מצבם הפסיכולוגי של הפלשתים - הוא פסע בוואדי תלול בשעה שחיילים פלשתים חנו בראש הצוק. הנחתו של יהונתן הייתה, כי אם הפלשתים יפגינו תוקפנות וירדו אל הוואדי על מנת לפגוע בהם, סימן שהם בעלי מוטיבציה חזקה, אבל אם הפלשתים ידרשו מהישראלים הפוסעים בוואדי לעלות אל הצוק – סימן שהם בטוחים בעצמם יתר על המידה וכתוצאה מכך יש בקרבם שאננות ואלוקים יעזור ליהונתן ונערו לנצח אותם. הפלשתים אכן ביקשו מיהונתן לטפס אליהם.
כשהגיע יהונתן אל ראש הצוק, החל להכות את הפלשתים בחרבו, בסיוע נושא הכלים. התקיפה המפתיעה והאגרסיבית גרמה לחרדה במחנה פלשתים, והם החלו לנוס. את המנוסה זיהו אנשי שאול, שניצלו את המצב והחלו במרדף אחר הפלשתים.
סיפור המעשה
כדי לנצל את המנוסה הפלשתית באופן מיטבי, רצה שאול שהלוחמים יתמקדו בלחימה, וימנעו מעצירות על מנת לאכול ולשתות. לצורך כך הוא השביע את הלוחמים שלא לאכול עד הערב. יהונתן לא שמע את השבועה, מאחר שהיה עסוק במרדף אחר פלשתים.
תוך כדי מלחמתם בפלשתים הגיעו הלוחמים ליער שחלות דבש רבות פזורות בו, אך נמנעו מלאכול מהן מחמת שבועת שאול.
לאחר תום המערכה הראשונה, שאול רצה להמשיך את המרדף גם בלילה. לצורך כך, שאל באורים ותומים, אך הוא לא נענה בתשובה. שאול הבין שהוא לא נענה באורים ותומים בגלל חטא שישנו באחד מהעם. לצורך כל הוא כינס את כל העם ואמר: "גֹּשׁוּ הֲלֹם כֹּל פִּנּוֹת הָעָם וּדְעוּ וּרְאוּ בַּמָּה הָיְתָה הַחַטָּאת הַזֹּאת הַיּוֹם. כִּי חַי ה' הַמּוֹשִׁיעַ אֶת יִשְׂרָאֵל כִּי אִם יֶשְׁנוֹ בְּיוֹנָתָן בְּנִי כִּי מוֹת יָמוּת", אך אף אחד אינו מודה על עבירה שבידו - "וְאֵין עֹנֵהוּ מִכָּל הָעָם".
שאול החליט להטיל גורל על מנת לזהות את האדם שבחטאו לא נענה. הוא העמיד את כל העם מצד אחד, ונעמד עם יהונתן בנו מהצד השני. הוא הטיל את הגורל, והגורל הצביע שהאשמה נמצאת בצד שאול ויהונתן. הוא הטיל גורל נוסף בינו ובין יהונתן, ובגורל עלה שיהונתן הוא זה שחטא. שאול שאל את יהונתן איזה חטא עשה שבעבורו לא נענה בתשובה באורים ותומים, ויהונתן ענה שהוא עבר על השבועה בכך שאכל מיערת הדבש, ואכן דינו למות כפי שנקבע מראש למי שיפר את השבועה: "וַיַּגֶּד לוֹ יוֹנָתָן וַיֹּאמֶר טָעֹם טָעַמְתִּי בִּקְצֵה הַמַּטֶּה אֲשֶׁר בְּיָדִי מְעַט דְּבַשׁ הִנְנִי אָמוּת". שאול לא נשא פנים ליהונתן בנו, ונשבע להמיתו: "וַיֹּאמֶר שָׁאוּל כֹּה יַעֲשֶׂה אֱלֹהִים וְכֹה יוֹסִף כִּי מוֹת תָּמוּת יוֹנָתָן".
כאשר שמע העם את דברי שאול, הוא התקומם על מותו של יהונתן, בעיקר מחמת חלקו של יהונתן בהצלחת המלחמה מול פלשתים: "וַיֹּאמֶר הָעָם אֶל שָׁאוּל הֲ‍יוֹנָתָן יָמוּת אֲשֶׁר עָשָׂה הַיְשׁוּעָה הַגְּדוֹלָה הַזֹּאת בְּיִשְׂרָאֵל חָלִילָה חַי ה' אִם יִפֹּל מִשַּׂעֲרַת רֹאשׁוֹ אַרְצָה כִּי עִם אֱלֹקים עָשָׂה הַיּוֹם הַזֶּה". בקשת העם, אכן נענתה, ושאול ויתר על שבועתו, ונתן לעם לפדות את יהונתן בנו: "ויִּפְדּוּ הָעָם אֶת יוֹנָתָן וְלֹא מֵת".
בפרשנות המסורתית
לדעת רש"י הצלת יהונתן באה בעקבות זה ששאול נשאל על נדרו, והתירו, ובכך ניצלו חייו של יהונתן.
הרד"ק הביא כי יש שטענו שהפדיון הוא בכך שטענו שיהונתן לא שמע על השבועה, ואם כך, הרי הוא שוגג במעשיו ואין להורגו. ואכן שאול הסכים עם טענה זו.
הרד"ק מתקשה בכך, שאם כך, מדוע לא הועילה טענה זו גם כששאול שאל באורים ותומים? הוא מיישב את הדבר בשם רבי סעדיה גאון, שאכן כל מה שלא נענה באורים ותומים, היה על מנת לפרסם שיהונתן עבר על השבועה בשוגג ולכך לא נענש, ולא יאמרו שלא נענש מחמת שהוא בן המלך.
ברמב"ן הוכיח ממעשה זה, כי מהפסוק "כל חרם אשר יוחרם" לומדים כי יש כוח למלך להטיל חרם או שבועה המחייבת את כל העם, והעובר עליה יתחייב מיתה מן הדין:
במדרש
בפרקי דרבי אליעזר מובא הסיפור בשינויים שונים, לפיו שאול ראה שהאחת מהאבנים הקבועות בחושן - האבן של שבט בנימין - אינה מאירה, ומכך הסיק שאחד מבני בנימין חטא. לאחר שהטיל גורל ראה שבנו הוא זה שחטא בכך שעבר על השבועה שהשביע. העם פדה את יהונתן ממות על ידי קורבן שהקריבו לכפר על שגגתו, ובכך פדו את יהונתן:
בילקוט שמעוני מובא מחלוקת האיך פדו העם את יהונתן ממיתה: האם על ידי נתינת זהב כמשקלו, או שפדהו בטענות, שלא אכל לחם או שלא אכל אלא רק טעם:
בית הכנסת בזבלודוב
בית הכנסת זבלודוב (בפולנית: Synagoga w Zabłudowie), היה בית כנסת מעץ, שהיה ממוקם בעבר בעיר זבלודוב, פולין, הוקם ברבע השני של המאה ה-17. בית הכנסת נשרף עד היסוד על ידי הנאצים ביוני 1941 מיד לאחר כיבוש העיר.
היסטוריה
במאה ה-17 העיר הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1635 העניק קשישטוף רדזיוויל אישור לבניית בית הכנסת. קרוב לוודאי שזה נבנה על ידי בנו יאנוש רדזיוויל בשנת 1640. במהלך השנים הוא הורחב והשתנה לצמיתות. השינויים האחרונים התרחשו בין השנים 1895–1923. הוא נשרף על ידי חיילים גרמנים בימים הראשונים של הפלישה לברית המועצות ביוני 1941.
העתק של בית הכנסת בזבלודוב נעשה בשנת 2004 באוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי על ידי סטודנטים.
ארכיטקטורה
האולם המרכזי נבנה מעצים אופקיים והיה מרובע (11.30 × 11.70 מ'). גובה הקירות היה 6.50 מ'. הגובה לנקודה הגבוהה ביותר של קמרון הקנה היה 9.75 מ'. במקור האולם הראשי היה מואר על ידי שמונה חלונות דו-צדדיים, שניים בכל קיר. לאחר הוספת חדר תפילה לנשים במפלס העליון, הוסרו חלונות המערב. כבר בשנת 1646 הוחלט לבנות עזרת נשים בקומת הקרקע. בשנים מאוחרות יותר נוספו שני ביתנים פינתיים. בשנת 1765 נערך שיקום המבנה כולו ובתחילת המאה ה-18 הורחב הפרוזדור ומעליו הוקמה עזרת נשים. צורת הגג שונתה מספר פעמים.
ארון הקודש הועלה על שני מפלסים והורכב מאלמנטים באיכות אמנותית ומחומרים מגוונים.
הבימה הייתה קפלה קטנה ומתומנת עם שתי מרפסות מעל המדרגות. הוא היה ממוקם ליד הכניסה.
אלימות כלפי יולדות
רקע
במאה ה-18 חלו התפתחויות בתחום המיילדות, ובפרט הבנת הפיזיולוגיה של ההיריון והלידה. בסוף המאה ה-18 השיגו רופאים הבנה במבנה הרחם ובשינויים שהוא עובר במהלך הלידה. בעקבות כך נוסדו בתי יולדות שחיזקו את אחיזתם של רופאים בתחום זה, שקודם לכן התאפיין בלידת בית בסיוע מיילדת.
בשלהי המאה ה-19 החלה להתפתח התפיסה המודרנית של מיילדות, ונוכחות של רופא בלידה הפכה למקובלת. ברבות ממדינות אירופה הונהג רישוי של העיסוק במיילדות. התפתחות ההרדמה סללה את הדרך לשימוש בניתוח קיסרי.
מקור המושג
המושג "אלימות מיילדותית" מוזכר לראשונה בחוק האורגני בדבר זכותן של נשים לחיים חופשיים מאלימות (בספרדית: Ley Orgánica sobre el Derecho de las mujeres a una vida libre de violencia) שנחקק בוונצואלה בשנת 2006. החוק מפרט 19 סוגים של אלימות נגד נשים. אלימות מיילדותית מוגדרת בסעיף 13 של החוק כ"ניכוס הגוף ותהליכי הרבייה של נשים על ידי אנשי הבריאות, המתבטא בדה-הומניזציה, בניצול לרעה של רפואה ובפתולוגיזציה של תהליכים טבעיים, ומביא לאובדן האוטונומיה והיכולת של נשים להחליט באופן חופשי על גופן ומיניותן, תוך השפעה שלילית על איכות חייהן."
פעולות רפואיות שיש המכנים אותן "אלימות מיילדותית"
ברוב המדינות המפותחות וברוב המדינות המתפתחות, לידה מתרחשת בסביבה רפואית תחת מספר רב של התערבויות כירורגיות. לידה רפואית והתערבויות כגון ניתוח קיסרי, אפיזיוטומיה והשראת לידה הורמונלית, שבדרך כלל אמורות להיות מוגבלות למיעוט המקרים שבהם הסיכונים לאם ולעובר ברורים, מתרחשים במהלך לידות שהיו יכולות להתקיים באופן טבעי. מספר ארגונים וחוקרים רואים בכך פעולה אלימה נגד נשים וילדיהן.
המונח אלימות מיילדותית מתייחס גם לשימוש לא מוצדק במניפולציות ומכשור שהוכרו כמסוכנים לבריאותם של האם והילוד, או שהיתרונות והסיכונים שבצדם לא נבדקו מספיק(למשל שימוש במלקחיים, מניפולציית קריסטלר, חילוץ בוואקום). ארגון הבריאות העולמי הזהיר כי "הקפיצה במספר הניתוחים המיותרים מסכנת את בריאות האישה", כי ניתוחים קיסריים הגיעו "לממדים של מגפה" במדינות רבות (46% בסין, 32.9% בארצות הברית, 25% ומעלה בהרבה מדינות מזרח הרחוק, אירופה ודרום אמריקה), וכי תמריצים כספיים לרופאים ולבתי חולים עשויים להשפיע.
על פי ארגון הבריאות העולמי אפיזיוטומיה "נושאת סיכון גבוה יותר לזיהום, ויכולה להוביל לאובדן דם רב יותר מאשר במקרה של קרעים (טבעיים)", וכי "הגבלת השימוש באפיזיוטומיה למקרים של אינדיקציות קפדניות יש מספר יתרונות: פחות טראומה של רצפת האגן האחורית, צורך מופחת בתפירה ופחות סיבוכים". שירות הבריאות הלאומי הבריטי ציין כי אפיזיוטומיה גורמת לכאב ואי נוחות עבור נשים במשך חודשים רבים אחרי הלידה והקונגרס האמריקאי למיילדות ולרפואת נשים המליץ להגביל את השימוש בהם.
מחקרים מסוימים מתייחסים למיילדות ולרופאי נשים בצפון אמריקה, בעיקר בשנים 1950–1980, שביצעו מה שכונה "תפר הבעל": תפר מיותר בתוך הנרתיק של האישה לאחר אפיזיוטומיה או קרעים טבעיים, כביכול כדי להגדיל את ההנאה המינית העתידית של הבעל, ולעיתים קרובות תפר זה גרם לכאב ולאי נוחות לטווח ארוך אצל האישה. אין כל הוכחה כי פעולה זו הייתה נפוצה בצפון אמריקה אך פעולה זו מופיעה לעיתים קרובות במחקרים על אפיזיוטומיה, גם במדינות אמריקה אחרות כגון ברזיל.
חוקרים שונים ניתחו את הקשר בין דחק פוסט טראומטי לאחר הלידה לבין אלימות מיילדותית. נטען כי טראומות אלו נגרמו בעקבות "גורמים כמו אובדן שליטה, אובדן כבוד, יחס עוין או קשוח של האנשים הסובבים, תחושה שלא שומעים את האישה או חוסר הסכמה מודעת להליך רפואי".
באמריקה הלטינית
עם העלייה בלידות רפואיות וניתוחיות, החלו ארגונים רבים להציע לידה טבעית ולא רפואית.. חוק פדרלי שנחקק במקסיקו בשנת 2006 מחייב את הממשלה להכיר בשיטות רפואה מסורתיות. לדברי ד"ר גרסיה-רמירז, סגן מנהל בית ספר להכשרת מיילדות במקסיקו, חוק שהועבר במדינת וראקרוס שבמקסיקו מיועד לאפשר לנשים חיים ללא "אלימות מיילדותית" כגון ניתוחים קיסריים ללא צורך.
קבוצת המידע על רבייה מתוכננת (GIRE) במקסיקו פרסמה דו"ח שבו צוין כי "נורמליזציה של אלימות מיילדותית", כמו גם התעללות פיזית ונפשית על ידי הצוות המטפל, נפוצות במהלך הלידה. עוד צוין שעיקור כפוי היא צורה של אלימות קיצונית נגד נשים, וכי היא עלולה להשפיע באופן לא פרופורציונלי על נשים ילידות אמריקה.
בישראל
בישראל פועלת עמותת "נשים קוראות ללדת" למען חופש בחירה בלידה ולמען קידום והגנה על זכויות נשים סביב הריון ולידה. העמותה לקחה על עצמה לטפל באלימות מיילדותית. כדי לפעול על מנת שאף אשה לא תחווה יותר יחס משפיל בזמן הלידה, ולשם כך הקימה קו חם במטרה לתת מענה לנשים שנפגעו או שזכויותיהן הופרו בלידה. את פעילותה בתחום זה מבססת העמותה על חוק זכויות החולה.
לקריאה נוספת
* Shabot, Sara Cohen. "Making Loud Bodies “Feminine”: A Feminist-Phenomenological Analysis of Obstetric Violence." Human Studies 39.2 (2016): 231-247.
קישורים חיצוניים
מאמרי דעות בעניין הדרך הנכונה לניהול הלידה בישראל:
הסרת רקמות
הסרת רקמות היא ביצוע טיפול רפואי הכולל ניתוח (או פרוצדורה רפואית פולשנית אחרת) להסרת רקמות מגוף המנותח.
הניתוח
ניתוחים להסרת רקמות מתבצעות לשם הסרת רקמות חולות, מעוותות או ממאירות.
במהלך הניתוח כורתים את הרקמה החולנית עם שוליים בריאים, ושולחים את הרקמה לאבחנה פתולוגית. לצורך האבחון הנחוץ לחולה, יש צורך בכמות קטנה של הרקמה. האבחון נעשה על דגימות של רקמות טריות, או על דגימות של רקמות המקובעות בבלוקים של פרפין, או על דגימות המקובעות על זכוכיות-נושא, אשר לעיתים עוברות צביעות מיוחדות לאיתור מחלות מיוחדות ומוגדרות. חומר זה חייב להישמר למקרה שיהא צורך באבחון חוזר אם תתגלינה עובדות חדשות, או להשוואה אם בעתיד יחזור התהליך הפתולוגי וכיוצא באלו.
הסכמה רפואית
כמו בניתוחים אחרים, ניתוחים להסרת רקמות מבוצעים בהסכמה מדעת של המטופל לטיפול הרפואי, לרבות פעולות כגון: עצם ביצוע הניתוח, סילוק הרקמות הנגועות, ושימור דגימות קטנות לצורכי אבחון.
עודפי רקמות כירורגיות
החלק הארי של הרקמות הנלקחות במהלך ניתוח מוסכם ומאושר, הן עודפי רקמות כירורגיות, שיש צורך להסיר אותן על פי ההוראה הרפואית, ואשר אינן נחוצות לצורכי אבחון וטיפול בחולה. בישראל, עודפי רקמות כאלו נקברים בהתאם לתקנות משרד הבריאות.
בהלכה
מבחינת ההלכה, באופן שהחיסיון רפואי כלפי החולה נשמר בלא שנפגעת האנונימיות שלו, אין מניעה לשמר דגימות קטנות מרקמות שנכרתו מגופו של חולה לצורכי מחקר, הוראה, או בקרת איכות, גם ללא הסכמתו המפורשת של החולה, ובתנאי שמדובר בדגימה שהיא פחותה מכזית, לפי שטעם קבורת איברים הוא רק כדי להציל את הכהנים שלא ייטמאו מהאיברים, דבר שאינו שייך בדגימת רקמה (שהיא אינה בשר גידים ועצמות), ובפרט אם היא בשיעור של פחות מכזית.
דוריס דרגוביץ'
דורותיה "דוריס" דרגוביץ' (בקרואטית: Doris Dragović, מבוטא: dôːris drâːɡoʋitɕ; שם נישואים: דורותה בודימיר; נולדה ב-16 באפריל 1961) היא זמרת-יוצרת קרואטית. היא ייצגה בתחרות האירוויזיון את יוגוסלביה באירוויזיון 1986 עם השיר "ז'ליו מויה" (Željo moja; בעברית: משאלתי), בו סיימה במקום ה-11, עם 49 נקודות, ואת קרואטיה באירוויזיון 1999 עם השיר "מריה מגדלנה" (Marija Magdalena) בו סיימה במקום הרביעי, עם 118 נקודות.
ביוגרפיה
דרגוביץ' נולדה בספליט שבקרואטיה ומילדותה התעניינה בשירה.
בתחילת שנות ה-80 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "More" וב-1986 החלה את קריירת הסולו שלה, באותה שנה היא ייצגה יוגוסלביה באירוויזיון בברגן וסיימה במקום ה-11. כתוצאה מכך הפכה לאחת מזמרות הפופ המובילות במדינה.
ב-1999 זכתה במקום הראשון בתחרות הלאומית לייצוג קרואטיה באירוויזיון בירושלים מתוך 24 אמנים שהתמודדו בתחרות. באירוויזיון הגיעה למקום הרביעי.
בשנת 2000 שרה מול ראש ממשלת מונטנגרו מילו ג'וקאנוביץ' בחגיגות לכבוד השנה החדשה.
Dernière danse
בשנת 2022 הפך הווידאו קליפ של "Dernière danse" לקליפ הצרפתי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
וידאו קליפ
תחילה, ניתן לראות את אינדילה עולה על גבעה שמשקיפה על העיר פריז, שבצרפת כשבידה היא מחזיקה מזוודה גדולה. לאחר מכן ניתן לראות את ההתחלה האמיתית כביכול של הווידאו קליפ. רואים אישה מבוגרת שמעיפה את אינדילה מחוץ לדלת הבית שלהן. לאחר שהיא נזרקת אל מחוץ לבית, כל המזוודה שאיתה גורשה מהבית מוטחת על הרצפה ופשוט נפתחת. לאחר שאינדילה אוספת את חפציה לתוך המזוודה חזרה, היא מוצאת תמונה של מגדל אייפל, ומכניסה אותה לתוך כיס פנימי שנמצא במעילה השחור. בעודה מסתובבת ברחוב שעות רבות, היא בוהה בתוך כביש שמתמלא עשן וכולם בורחים ממנו. אינדילה נכנסת לתוך העשן ונאבקת שם ככל הנראה עם עצמה, כשלבסוף ניתן לראותה פוקחת עיניים ובעצם כל מה שקרה ככל הנראה, היה בגדר חלום. בסוף הווידאו קליפ אינדילה עולה על הגבעה ומסתכלת על השקיעה שמלווה את העיר פריז כשמהיד שלה נשמטת התמונה של מגדל אייפל.
מיקומי שיא
הסינגל זכה להצלחה עולמית במצעדים, כאשר בשיאו הצליח להגיע למקום ה-1 בישראל, רומניה, יוון, וטורקיה. בצרפת הסינגל הצליח להגיע למקום ה-2 אך לא הצליח להעפיל לצמרת המצעד.
קירבי ריד
הדמות היא מטרת הרג עבור הרוצח רעול הפנים, המחופש לדמות רפאים "גוסטפייס". בכל סרט הגוסטפייס מתגרה בשיחות טלפון, בידע אינטימי, באיומים ובהזדמנות להישאר בחיים על ידי שאלות בנושא האימה.
בסרט "צעקה 4", קירבי מוצגת לראשונה בתור חברתה של ג'יל רוברטס - בת דודה של סידני פרסקוט. קירבי היא נמצאת ביעד בדור ה-Y. מאז רציחות וודסבורו, אף רוצח לא תקף את וודסבורו עד שנת 2011, מה שהפך אותו לטבח השני בוודסבורו. דמותה של פנטייר דואגת להישרדותה לאחר שלא קיבלה שיחת טלפון כמו חבריה הטובים ביותר. הדמות היא מיומנת בז'אנר האימה, ו"קנאית" טריוויה עם חוש הומור יבש ודברי-הבל בסרקסטיות. היא מגלה מתאהבת בחנון הקולנוע, צ'רלי ווקר.
בהתחלה הדמות היא ארכיטיפ ה"סיידקיק" אך מתגברת על כך במערכה האחרונה. היא עולה למעמד הגיבור עד הסוף ונשארת פצועה אנושות, וקהל המעריצים לא ידע מה עלה בגורלה. לאחר 11 שנה, עלה לאקרנים הסרט "צעקה" רימייק למעט הסרט הראשון משנת 2022, לאחר שאחת הדמויות "ריצ'י קירש" גללה ברשת החברתית "יוטיוב", ראו בצד בהצעות הסרטונים ראיון על הישרדותה של קירבי ריד, מה שהפך אותה לשורדת העשירית היחידה מהסרט הרביעי ול"נערה האחרונה".
קירבי מתוארת כ"אהובה על ידי המעריצים".
צעקה 4
כבוגרת תיכון וודסבורו, קירבי ריד בת ה-17 מהעיירה וודסבורו, צפון קליפורניה. היא חברתה הטובה של ג'יל רוברטס ואוליביה מוריס. בכיתה, נודע להן כי התלמידות ג'ני רנדל ומארני קופר נרצחו בשעות החושך המאוחרות על ידי גוסטפייס. היא שוהה בביתה של ג'יל ביחד עם סידני פרסקוט (בת דודתה של ג'יל) לאחר שהפכה לחשודה בשל ראיה בתוך רכבה. קירבי מזכה את סידני על אהבתה לסרטי אימה. הן מקבלות הגנה משטרתית על ידי השוטרים הוס ופרקינס. בזמן שג'יל וקירבי צופות בסרט "מת על המתים", קירבי מקבלת שיחת טלפון מגוסטפייס ומצהיר לה לפתוח את ארונה של ג'יל, אך הוא נמצא בארונה של אוליביה השוהה מול ביתה של ג'יל ונונרצחת באכזריות בזמן שקירבי וג'יל צופות במותה. סידני וג'יל מגיעות לעזרתה של אוליביה אך מבינות כי היא נרצחה שניות ספורות לפני הגעתן וגוסטפייס תוקף אותן וג'יל נחתכת בזרועה.
צ'רלי ווקר ורובי מרסר עורכים את מרתון סרטי "דקירה" הנקרא "דקירתון" לכבוד 15 שנה לרציחות וודסבורו מתרחש, ושם קירבי באה לביקור, גייל וות'רס ריילי נדקרת על ידי גוסטפייס, ומתחמק בכך שהשריף דיואי ריילי יורה לעברו. ליד ביתה של ג'יל, גוסטפייס הורג את שני השוטרים, הוס ופרקינס. סידני מגלה כי ג'יל עזבה והלכה לביתה של קירבי, ומספרת זאת לקייט, אמה של ג'יל, ובאותו זמן גוסטפייס מתגלה לעינהן והורג את קייט, סידני מגיעה אל ביתה של קירבי לאחר מאבק עם גוסטפייס. ג'יל, צ'רלי, קירבי, רובי וטרבור נמצאים בביתה של קירבי וגוסטפייס הורג את רובי. סידני וקירבי רואים את צ'רלי הפצוע שמבקש לפתוח את הדלת, אך גוסטפייס גורם לו לאיבוד הכרה וקושר אותו על כיסא ומתקשר לג'יל ושואל אותה שאלות בנושא האימה ומאמינה שהיא ניצחה במשחק של גוסטפייס ויוצאת לשחרר את צ'רלי, אך דוקר אותה בבטנה ומתגלה כגוסטפייס. סידני מחפשת את קירבי וצ'רלי תוקף אותה ובורחת, וגוסטפייס נוסף דוקר את סידני ומתגלה כג'יל. המניע של צ'רלי וג'יל היה להיות מפורסמים כ"ניצולים" ומפלילים את טרבור, בן זוגה של ג'יל, כגוסטפייס. טרבור נורה ומת על ידי ג'יל. ג'יל מצהירה לסידני כי היא רוצה את כל התשומת לב שהיא מקבלת. לאחר מכן השניים רוצים לדקור ולפצוע אחד את השנייה כדי ליצור את האשליה כי הם הותקפו על ידי טרבור. ג'יל בוגדת בצ'רלי אשר דוקרת אותו בליבו ומת. ג'יל דוקרת את סידני בבטנה, וטוענת, כי היא "מתה", ג'יל פוצעת ודוקרת את עצמה כדי להעלים ראיות.
דיואי מודיע בבית החולים לג'יל שסידני חייה, ואומרת לו כי אותו דקירה בכתף יש גם לגייל. דיואי וגייל מבינים, כי איך ג'יל יודעת איפה גייל נדקרה, בזמן שג'יל פוצעת את סידני וחונקת אותה, גייל מסיחה את דעתה של ג'יל, וסידני מחשמלת אותה באמצעות דפיברילטור. ג'יל קמה מחדש על רגליה ג'יל הגוססת מנסה לדקור את סידני אך יורה בה בחזה ומתה.
צעקה (2022)
בסרט צעקה החמישי, או בפשטות צעקה (2022), מאשר את הישרדותה.
בזמן שריצ'י קירש צופה בטריילר לסרט "דקירה 8", לקירבי יש הופעת אורח בהצעת הסרטונים ביוטיוב ובו כתוב "ראיון עם שורדת-וודסבורו קירבי ריד!" שהועלה על ידי, מכיוון שהסרט מתרחש ב-2021, הראיון התרחש ב-2018, כאשר קירבי הייתה בת 24.
צעקה 6
לאחר שגוסטפייס תקף את סמנתה וטרה קרפנטר, הן פוגשות את קירבי ריד העובדת כעת כסוכנת FBI לצד הבלש ויין ביילי. הוכח על כך שקירבי וסם למדו בתיכון וודסבורו. לאחר שגייל וות'רס מצאה מקדש לרוצחי ה"גוסטפייס". קירבי בוהה בתלבושת של ג'יל ברציחות וודסבורו משנת 2011. קירבי ושאר הקבוצה מנסים לאתר את גוסטפייס, ומגלים כי הוא בדרכו לביתה של גייל אשר תוקף אותה ומתגרה בה על כך במותו של דיואי.
במערכה השלישית, קירבי והקבוצה מנסים ללכוד את הגוסטפייס במקדש, אך לאחר ששאר הקבוצה נעלמה, סם מקבלת שיחת טלפון מהבלש ביילי שטוען כי מצבה של קירבי בחודשיים האחרונים התדרדר וכי היא פוטרה מה-FBI, סם מוצאת את טרה וצ'אד בזמן שגוסטפייס תוקף אותם, וצ'אד נדקר אנושות, קירבי מבריחה שני גוסטפייס אשר באו לתקוף את סם וטרה, וטוענת כי אחד מהם הימם אותה, ביילי וקירבי מגיעים במקביל עם אקדחים שלופים, ויורה בקירבי ומתגלה כגוסטפייס ביחד עם שני ילדיו - איתן וקווין שהתחזתה למתה. השלושה באים לנקום את מות ריצ'י בכך שסם רצחה אותו. דעתם של השלושה מוסחת על ידי קירבי, ואיתן דוקר אותה בבטנה. טרה דוקרת את איתן בפיו ואילו סם יורה בראשה של קווין. לאחר המאבק בין סם לביילי, ביילי מתעורר לאחר איבוד ההכרה ומקבל שיחת טלפון, וסם בתלבושת הגוסטפייס של אביה, דוקרת את ביילי בעינו. קירבי, צ'אד וגייל מתגלים כחיים.
ליהוק ופיתוח
היידן פנטייר הוכרזה שיוצע לה תפקיד בסרט "צעקה 4" ב-21 במאי 2010 בעקבות ביטול הסדרה "גיבורים" משנת 2006–2010. הדמות תוארה כמגשימה את ארכיטיפ "החבר הכי טוב" לגיבורה החדשה, ג'יל, בת דודתה של סידני פרסקוט המגולמת על ידי נב קמפבל. שבוע לאחר מכן, פנטייר ורורי קאלקין אושרו לככב בסרט.
אישיות
בראיון לקידום הסרט, הבמאי וס קרייבן שיבח את הופעתו של פנטייר כקירבי, שעבד תחת תפקיד של חבר צוות משנה ואמר:
על התפתחותה של קירבי מחוץ למסך בין הסרט הרביעי לשישי, פנטייר הצהירה,
גורל
בראיון באוקטובר 2011, וס קרייבן דן בגורלו הלא ברור של קירבי בעקבות יציאת הסרט לאקרנים באפריל. הוא חשף שלשחקנית היידן פנטייר היה סעיף שבו כתוב כי היא לא אמורה למות בחוזה שלה, והצהיר עוד שהיא לא מתה בסצנה, מכיוון שהיא "המשיכה לנוע על הקרקע", אך גם הביעה אי ודאות לגבי פיתוחו של סרט חמישי. ב-14 בינואר 2012, מעריץ צייץ לקרייבן. הוא שאל אם קירבי מתה וקרייבן צייץ: "אני לא חושב כך. היא עדיין זזה והמשיכה לנוע על הקרקע אחרי שנדקרה". קרייבן נפטר באוגוסט 2015, וגורל הזיכיון חלף לבלבול בעקבות פירוק חברת ויינשטיין. זכויות הזיכיון נקנו על ידי בנובמבר 2019.
בנובמבר 2019, Spyglass Media Group רכשה את הזכויות ליצור סרט "צעקה" חדש, שלא היה ידוע אז כסרט המשך ישיר של "צעקה 4". במרץ 2020, הוכרז שמאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט יבימו את הסרט החמישי, כאשר קווין ויליאמסון משמש כמפיק בפועל, וכי הסרט כבר נכנס לפיתוח רשמי.
מנהל השותף, מאט בטינלי-אולפין, דיבר על התשובה לגורלה של קירבי, ואמר, "בכנות, הסיבה היחידה שהיא לא הייתה בו היא בגלל שהיינו כל כך רחוקים בדרך שזה היה עוול לקירבי לסוג של קרן נעליים שהיא נכנסה," הוא אמר: "אבל ידענו שאנחנו רוצים איכשהו לענות על זה בשלב מסוים." הבמאי המשותף טיילר ג'ילט פירט: "הרגע המושלם הגיע כשהצוות עשה פוסט-פרודקשן, הם הסתכלו בעמוד היוטיוב שבו היא תופיע בסופו של דבר".
קבלה
עבור המגזין Tilt, שרה טרוזדייל סיקרה את הסרט "צעקה 4" לרגל יום השנה לעשר השנים ליציאת הסרט לאקרנים, והתייחסה לפנטייר כקירבי שהיא "בקלות החלק הכי טוב בסרט". היא גם הביעה התלהבות מהרעיון של קירבי להופיע מחדש בעתיד של הזיכיון וקבעה שאחרי שפנטייר בילתה "שנים רבות לאחר גיבורים וצעקות בסדרה מאוד לא ז'אנרית כמו "נאשוויל", זה יהיה נחמד לראות אותה מופיעה שוב בזיכיון זה." ז'רמן לוסייר עבור Gizmodo שיבח את הסרט בדיעבד בביקורת רטרוספקטיבית וציין את פנטייר באומרו: "הילדים לאורך כל הדרך נפלאים,ו"צעקה" בסדרה המאוד לא ז'אנרית כמו הסדרה-נאשוויל. זה יהיה נחמד לראות אותה מופיעה שוב בזיכיון הזה." ויליאם יוז עבור העיתון המקוון The A.V. Club גם תיאר את פנטייר כ"אחד החלקים הטובים ביותר ב'צעקה 4'" ואף הוא מציין את חזרתה בסרט "צעקה 6".
במאמר של האתר פנגוריה משנת 2021, ג'וליאן סטיפידיס ציינה את החשיבות של קירבי שקבעה, "התגלמות מגניבה ללא מאמץ, הדמות המשנית השיקית, מהירה, מהפכת האצבע האמצעית, לעסה את דרכה בנוף, והציגה שפע של ידע והתלהבות אימה. - ולהיות מועדף בקרב מעריצי אימה שמעולם לא ראו את עצמן מתוארות במיינסטרים". היא הצהירה עוד, "ובדיוק 10 שנים מאוחר יותר היום, עדיין לא באמת חזינו במשהו ממש כמו קירבי שוב", וציינה את המינימליות של דוגמאות בדמויות דומות שהוצגו מאוחר יותר בעשור של שנות העשרה.
האתר מלנסון לפנגוריה, ב-2022 כתב על חזרתו של קירבי לסרט השישי וקבע: "ובעוד שהערכנו את האישור (קירבי חייה!) ומהנהנים לחביב המעריצים הזה, אנחנו שמחים לראות את קירבי חוזרת יותר מביצת פסחא, מעריצים הגיבו לחדשות על חזרתה של פנטייר לתפקיד שתים עשרה שנים מאוחר יותר בהתרגשות, אך גם בחשש מפני מותה הפוטנציאלי.
אמה רדוקנו
אמה רדוקנו (באנגלית: Emma Raducanu; נולדה ב-13 בנובמבר 2002) היא שחקנית טניס מקצוענית בריטית. הישג השיא שלה הוא זכייה בגראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה (2021). היא הייתה לשחקנית הראשונה שעושה זאת משלב המוקדמות.
ביוגרפיה
רדוקנו נולדה בטורונטו, אונטריו, קנדה, לאב רומני ואם סינית, שעבדו בתחום הפיננסים. הכתיב המקורי של שם המשפחה שלה בשפה הרומנית הוא Răducanu. משפחתה עברה ללונדון כשהייתה בת שנתיים. היא החלה לשחק טניס בגיל חמש.
קריירה
רדוקנו הפכה לטניסאית מקצוענית בשנת 2018. היא רשמה את הופעת הבכורה שלה ב-WTA בסיבוב הופעות בנוטינגהאם הפתוחה 2021.
ביוני 2021 רשמה רדוקנו את הופעת הבכורה העיקרית שלה בגראנד סלאם באליפות ווימבלדון. היא העפילה לסיבוב השלישי לאחר שגברה על מרקטה וונדרואושובה הצ'כית ועל ויטליה דיאצ'נקו הרוסייה. היא הייתה הבריטית הצעירה ביותר שהעפילה לסיבוב השלישי בווימבלדון מאז אלנה בלטצ'ה בשנת 2002. לאחר מכן ניצחה את סורנה קרסטיאה הרומנייה, והעפילה לסיבוב הרביעי בגיל 18 ו-239 ימים, הבריטית הצעירה ביותר שהגיעה לשמינית הגמר, והבטיחה את מקומה ב-185 הראשונות בדירוג ה-WTA, לאחר שדורגה במקום ה-338 בתחילת האליפות. ב-5 ביולי 2021 פרשה במערכה השנייה של משחקה בסיבוב הרביעי מול אג'לה טומל'אנוביץ', עקב קשיי נשימה.
תואר גראנד סלאם ראשון
בספטמבר 2021, באליפות ארצות הברית הפתוחה, זכתה רדוקנו בתואר, לאחר ניצחון על ליילה פרננדז מקנדה, שדורגה במקום 66 בעולם, בשתי מערכות (6–4, 6–3).
בדרך אל התואר הסנסציוני היא ניצחה את כל המערכות בכל עשרת המשחקים שלה. בשלב המוקדמות היא ניצחה את ביביאן שופס מהולנד (6–1, 6–2), מרים בולקוודזה מגאורגיה (6–3, 7–5), ומאייר שריף ממצרים (6–1, 6–4) ונכנסה להגרלה הראשית. בתחרות עצמה גברה על סטפני ווגל'ה משווייץ (6–2, 6–3), ג'אנג שואי מסין (6–2, 6–4), שרה סוריבס טורמו מספרד (6–0, 6–1) ושלבי רוג'רס מארצות הברית (6–2, 6–1). בשלב רבע הגמר היא ניצחה את בלינדה בנצ'יץ' משווייץ (11 בטורניר) בשתי מערכות (6–3, 6–4) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את מריה סקארי מיוון (17 בטורניר) בשתי מערכות (6–1, 6–4). כתוצאה מכך, היא עלתה 127 מקומות, מהמקום 150 בעולם למקום 23 בדירוג העולמי.
רדוקנו, היא הטניסאית שדורגה הכי נמוך בתחרות, והעפילה לחצי הגמר מאז קים קלייסטרס שעשתה זאת ב-2009, והצעירה ביותר מאז מריה שראפובה ב-2005.
רדוקנו, היא הטניסאית הראשונה, שזוכה בטורניר לאחר שהעפילה משלב המוקדמות, והאישה הראשונה בעידן הפתוח, שזכתה בגראנד סלאם עם שתי הופעות בלבד (הכניסה היחידה הקודמת שלה לגראנד סלאם הייתה באליפות ווימבלדון 2021).
רדוקנו הפכה לבריטית הראשונה מזה 53 שנים, שהעפילה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה וגם זוכה בה. על הישג זה, זכתה לברכה יוקרתית ואישית מהמלכה אליזבת'.
בשנת 2022 נכללה ברשימת פורבס 30Under30 האירופאית.
מאיר גריינימן
הרב מאיר גריינימן (תרצ"ב, 1932) הוא רב ומחבר ספרים המתגורר בבני ברק ומרבני חוג חזון איש. מחבר סדרת הספרים "אמרי יושר" והספר "דינים והנהגות ממרן החזון איש".
קורותיו
נולד בווילנה לרב שמואל שהיה עוזרם הקרוב של החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי, ממייסדי ועד הישיבות בווילנה ומפעיליו המרכזיים, מייסד "מרכז חינוך התורה" בארץ ישראל, והמוציא לאור של ספרי גיסו החזון איש. ולאמו צביה אחותו של החזון איש. שמו מאיר ניתן לו על פי הוראת החזון איש שהורה כך מחמת חלום שחלם באותם ימים.
בשנות ילדותו בווילנה, היה במשך תקופות ארוכות תחת אחריותו של דודו (אחי אמו) הרב אברהם ישעיהו קרליץ, שהיה מתגורר בדירת משפחת גרינימן, ועקב היעדרויות תכופות של ראש המשפחה, הרב שמואל, מביתו (בנסיעות לחו"ל לעניינים ציבוריים), הוטלה על גיסו, הרב קרליץ, האחריות לדאוג לשלומם וחינוכם של ילדי משפחת גריינימן.
בשנת תרצ"ה (1935), שנתיים אחרי עליית דודו החזון איש, עלה הילד מאיר עם הוריו ויתר משפחתו לארץ ישראל. בארץ ישראל למד בישיבות בבני ברק ובבגרותו במשך תקופה מסוימת התגורר בירושלים אצל אחיו הגדול רבי חיים גריינימן ללמוד עמו בצוותא.
נשא לאשה את צלה בתו של הרב בנימין זאב סוקולובסקי. דודו מצד אשתו היה הרב דב סוקולובסקי.
היה ראש כולל באור עקיבא. בשנים האחרונות למד ביחידות בזכרון יעקב במשך ימי השבוע, עד לתחילת מגפת הקורונה באמצע שנת תש"פ מאז הפסיק לנסוע לזכרון יעקב והחל ללמוד בביתו לצד מסירת שיעורים שבועיים לבני הישיבות בבני ברק.
חיבוריו
חיבר את סדרת הספרים "אמרי יושר" אשר כתובה בדומה לסגנון הכתיבה של דודו החזון איש, ומתייחדת בכך שמובאות בה שמועות רבות ופסקי הלכות מדודו. בשונה מהחזון איש הוא מרבה לכתוב גם הערות קצרות וכותב גם בענייני אגדה.
חיבר את הספר "דינים והנהגות ממרן החזון איש", שנערך תוך התייעצות מרובה עם יתר תלמידי החזון איש, תוך זמן קצר נעשה הספר לרב-מכר.
אדה מרגו
אדה מרגו (במקור מורגנשטרן, בהונגרית: Margó Ede; פשט, 6 במאי 1872 – בלטונאלמאדי, 3 בפברואר 1946) היה פסל, יהודי-הונגרי מוכר ומוערך, אחיה של זמרת האופרה ציליה מרגו.
ביוגרפיה
בשנת 1900 יצר מרגו סדרת תבליטים בשם "פלדת מרטין" (Martin Steel) עבור ביתן הכרייה בתערוכה העולמית של פריז. בנוסף לפסלו של לאיוש פושה שהוקם בפארק העירוני של בודפשט, פסלו של לאיוש קושוט בארד ולאחר מכן בדברצן, נוצרו יחד עם זיגפריד פונגרץ. הם היו אחד השלבים החשובים ביותר בפיסול הציבורי שלו. העיר דברצן קיבלה לבסוף את העבודה שהגישו שניהם בתחרות הרב-סבבית של פסל קושוט, העבודה שהושלמה והלוט הוסר ב-3 במאי 1914. יצירותיו הציבוריות הפיסוליות של מרגו כוללות את פסל אדה סיגילטי שהוקם באוראדיה ב-15 בדצמבר 1912, ואת הפסלים של יאנוש הוניאדי ושל פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שמוצבים באנדרטת המילניום בכיכר הגיבורים. אנדרטה מן החשובות בהונגריה כולה. הוא יצר מספר אנדרטאות ומצבות המתאימות היטב לסגנון ההיסטורי של התקופה. הפיסול שלו התאפיין באומנות משמעותית, תצוגה פלסטית של צורות מורכבות, פישוט וסטייליזציה אצילית ונדיבה, והוא נמנע מפורמליות ריקות ומאפקטים של ציד השפעה על הצופה. מרגו תמיד הביא את המסר שלו בהרמוניה עם הצגת הפסל. בולט בין יצירותיו פסל השיש הלבן של הפזמונאי הכנר הצועני ההונגרי פישטה דנקו, שהוקם ב-1912 מול מלון קאש בסגד. הפסל של פישטה דנקו היה "פסל דמות צועני" הראשון באירופה מהקמתו ולאורך עשורים רבים. העבודה עצמה נעשתה מתרומות ציבוריות, אך הסכום המלא מעולם לא היה זמין. מרגו ביקש כסף רק לרכישת חומר השיש, והוא גילף את הפסל בעבודה חינם, רק במחיר חומרי הגלם, כך הצדיע לאזרחי העיר סגד ותמך ביוזמתם האצילית להקים את הפסל. גם יצירות מצבותיו ראויות לציון.
בשנת 1900 מרגו התקבל ללשכת הבונים החופשיים של תא "הדמוקרטיה" בבודפשט. הוא היה ממייסדי מושבת האמנים בדרך סאזדוש בשנת 1911 והיה תושב יצירתי פעיל במושבה עד מותו. ב-10 בנובמבר 1904 נשא בבודפשט את אולגה (1877–1973), בתם של מנו פצ'י ושל יוליה ריגר.
אליעזר רבינוביץ
רבי אליעזר רבינוביץ (ה'תרי"ט, 1859 - ג' באדר א' תרפ"ד, 8 בפברואר 1924) היה רב ליטאי, רבה של מינסק. ממנהיגיה הבולטים של יהדות ליטא החרדית בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובשנים שאחריה.
ביוגרפיה
בשנת תרל"ט (1879) נישא לבתו הבכורה של "הגדול ממינסק", רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן, ובשנת ה'תר"ם (1880), זמן לא רב אחרי חתונתו התמנה לשמש כרבה של סמולוביץ. לאחר פטירת חמיו "הגדול" בשנת תרנ"ו (1896), התמנה לכהן במקומו כרבה של מינסק בירת בלארוס, בתפקידו זה כיהן עשרים ושמונה שנים עד פטירתו בג' באדר א' ה'תרפ"ד, 8 בפברואר 1924.
פעילות ציבורית
רבי אליעזר רבינוביץ השתתף בפעילות הציבורית של יהדות ליטא, הן כשזו נגעה למחוז רבנותו, והן במישור הארצי והכלל יהודי. הוא שימש כנציג מחוז מינסק של ארגון התמיכה האמריקאי "עזרת תורה"; והיה בין ראשי משתתפי אספת ההכנה לייסוד אגודת ישראל, שהתקיימה בהמבורג בחודש אב תרס"ט (קיץ 1909), לצד רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק, רבי אליעזר גורדון מטלז, רבי שלמה זלמן ברויאר מפרנקפורט, ונציגים מארצות שונות. ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ונהירת הפליטים למינסק, התמסר לטיפול במצוקות הקיום שלהם. על חלקו בוועידת רבנים שהתקיימה בפטרוגרד נכתב בעיתון "הצפירה": ב-1920 לאחר כיבוש קייב בידי הבולשביקים ומעצרם של תלמידים רבים מישיבת נובהרדוק, התיר לתלוש דפי גמרא ולעטוף בהם אוכל שהועבר לאסירים, בנימוק שבשביל בחורים אלו תהווה ההימנעות מלימוד הגמרא פיקוח נפש ולכן הדבר דוחה את גינוני הכבוד שיש לנהוג בכתבי קודש בימים כתיקונם.
מונצה (כדורגל)
אסוצ'אציונה קאלצ'ו מונצה (באיטלקית: Associazione Calcio Monza; בקיצור: AC Monza) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר מונצה, שבמחוז לומברדיה המשחק בסרייה א'.
השנים הראשונות
מונצה FBC נוסדה ב-1 בספטמבר 1912 לאחר מיזוג המועדונים פרו מונצה ופרו איטליה. בתחילה לבשה הקבוצה תלבושת בצבע כחול ולבן. הניצחון הראשון בתולדות המועדון נרשם ב-20 בספטמבר 1912 כאשר ניצחה את יובנטוס איטליה 1–2. המועדון זכה בגביע הראשון שלו, הקופה קולי, בתחילת 1913, לאחר שניצח את סארונו 3–2 בגמר.
בנובמבר 1913, מונצה FBC התמזגה עם יובנטוס FBC, ושמה נקרא AC Monza.
מונצה השתתפה לראשונה בקטגוריית טרזה (רמה שלישית) בעונת 1913/1914. הם שיחקו את המשחק הראשון שלהם ב-4 בינואר 1914, והפסידו 3–1 לפאנפולה.
במהלך שנות ה-30 וה-40, מונצה שיחקה בפרימה דיוויזיון (רמה שלישית), שהפכה לסרייה ג' ב-1935. בספטמבר 1932, לקראת עונת 1932/1933, שונו צבעי התלבושת של המועדון לאדום ולבן. ב-1939, המועדון הגיע לרבע גמר הגביע האיטלקי, והפסיד 2–1 לגנואה. הם הפכו לקבוצת הסרייה ג' הראשונה שהגיעה לרבע גמר התחרות.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, מונצה שובצה בסרייה ג', וסיימה במקום השמיני בעונת 1945/1946. בסיום עונת 1950/1951 עלתה לראשונה לסרייה ב'.
ביולי 1955, מונצה התמזגה עם GS סימנטל, מועדון הכדורגל של חברת המזון סימנטל. שמו של AC Monza שונה ל-AC Simmenthal-Monza. ב-14 ביולי 1964, סימנטל הפסיקה לתת חסות למונצה והמועדון חזר לשמו הקודם.
לאחר 15 שנים בסרייה ב', נשרה הקבוצה לסרייה ג' בסיום עונת 1965/1966, ולאחר ניצחון במשחקי הפלייאוף נגד קומו, שבה לסרייה ב' לאחר עונה אחת בלבד.
במהלך שנות ה-70 וה-80, מונצה התקרבה לעלייה לסרייה א' במספר הזדמנויות, אך תמיד היא פספסה אותן, עם זאת, מספר פעמים גם ירדה הקבוצה לסרייה ג' וחזרה לסרייה ב'.
שנות ה-2000 - חוסר יציבות כלכלית
ב-18 במרץ 2004 הכריזה מונצה על פשיטת רגל. ב-3 ביוני באותה שנה, המועדון נרכש על ידי ג'אן בטיסטה בגניני, אשר שינה את שמו ל-AC Monza Brianza 1912.
ב-13 ביולי 2009, בגניני מכר את המועדון לחברת האחזקות PaSport, בראשות שחקן מילאן לשעבר, קלרנס סידורף. הבעלות החדשה לא נמשכה זמן רב: ב-2012 המועדון ירד לסרייה C2 וב-12 במאי 2013 נמכר לאנתוני ארמסטרונג אמרי. בעקבות הבטחות שהופרו, מונצה נמכרה שוב ב-12 בדצמבר 2014, לדניס בינגהאם.