cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talk That Talk
מוזיקה ומילים
הרצועה הפותחת של האלבום "You Da One", שהופקה על ידי ד"ר לוק הוא שיר מיד-טמפו קופצני בהשפעת האיים הקרביים וכולל שילוב של דאבסטפ לקראת אמצע השיר. "Where Have You Been",הופק על ידי ד"ר לוק ואסתר דין, עובר דרך מנגינה אקוסטית ומשלב אלמנטים של טראנס. הסינגל הראשון של האלבום "We Found Love", הוא שיר אלקטרו-האוס ודאנס-פופ. שיר הנושא של האלבום Talk That Talk, נעשה בשיתוף הראפר ג'יי זי, ומכיל סימפולים של השיר "I Got a Story to Tell". השיר העשירי של האלבום "Roc Me Out", מוגדר כשיר צ'אקינג טמפו עם סינתיסייזרים כבדים. "Watch n' Learn", השיר העשירי של האלבום כולל מנגינת היפ-הופ פלרטטנית ושובבה עם סינתיסייזרים. השיר הסוגר של האלבום "Farewell", הוא בלדה. השיר נכתב על ידי אסתר דין ואלכס דה קיד, והופק על ידי דה קיד עצמו. השיר עוסק בפרידה מבן זוג, שאיתו אי אפשר יהיה להיות יותר במערכת יחסים פיזית לאורך זמן. השיר מורכב ממנגינת פסנתר מתגלגל.
שירים נוספים שפורסמו באלבום הם: "Red Lipstick", "Do Ya Thang", ו-"Fool in Love". שלושת השירים פורסמו במהדורה המורחבת של האלבום. "Red Lipstick", מתואר כשיר מעוות וכהה עם דאבסטפ. השיר נכתב על ידי ריהאנה ודה-דרים והופק על ידי צ'ייס & סטטוס, שעבדו ביחד עם ריהאנה על אלבומה הרביעי. "Do Ya Thang" הוא שיר אר אנד בי עכשווי ועם מסר פשוט. הוא נכתב והופק על ידי ריהאנה ודה-דרים. "Fool in Love" הוא בלדה רפסודית אשר משלבת גיטרות אקוסטיות חשמליות, סינתיסייזרים ותופים. השיר קיבל השראה מהשיר "Criminal" של בריטני ספירס.
מסחר והופעות במצעדים
האלבום הופיע לראשונה במקום ה-3 בארצות הברית, עם מכירות של 198 אלף עותקים, קצת פחות מאלבומה הקודם, שהגיע גם הוא למקום ה-3 ומכר 207 אלף עותקים. בשבוע השני ליציאתו מכר האלבום 68,200 אלף עותקים במדינה, כאשר ירד למקום ה-7 במצעד, מה שהביא לכך שהאלבום מכר 266,400 אלף עותקים בשבוע השני ליציאתו במדינה. באוקטובר 2012, הסתיימו מכירות האלבום במדינה שהסתכמו ב-1,015,000 עותקים (מעמד פלטינה). בבריטניה האלבום זכה למכירות של 300 אלף עותקים (מעמד פלטינה), לאחר 6 ימים של מכירה. האלבום הופיע לראשונה במקום ה-1 במדינה עם מכירות של 163 אלף עותקים. האלבום שבר שיא נוסף של ריהאנה במדינה בכך שזאת הייתה הפעם היחידה בהיסטורית המדינה שאמן נשי הצליח להכניס גם אלבום וגם שיר למקום הראשון בו זמנית (כשאר השיר We Found Love" שהה במקום ה-1). זוהי למעשה הפעם השנייה שריהאנה שברה שיא זה, כאשר הפעם הראשונה היה עם האלבום Loud והשיר "What's My Name?". ב-9 בדצמבר 2011 האלבום זכה למעמד פלטינה כפולה בבריטניה. נכון ל-26 ביוני 2012 מכירות האלבום מסתכמות ב-850,000 עותקים במדינה. האלבום הפך לאלבום ה-R&B/היפ-הופ השני הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2011, כשאר אלבומה הקודם היה לאלבום הראשון הנמכר ביותר. ב-9 באוגוסט 2012 האלבום הופיע שוב במקום הראשון בתרשים עם מכירות של 9,578 עותקים.
סינגלים
"We Found Love", הכולל שיתוף פעולה עם קלווין האריס, יצא לאור כסינגל המקדם של האלבום ב-22 בספטמבר 2011, שודר לראשונה בתחנות הרדיו בבריטניה ולאחר מכן יצא לאור בכל העולם. הביקורות היו מעורבות. חלק מהמבקרים מתחו ביקרות על חוסר תוכן לירי, וטענו כי השניות הטובות ביותר בשיר הם הקטעים בהם ריהאנה שרה את המילים, אם כי חלק שיבחו את ההפקה של האריס בשיר. הקליפ לשיר יצא ב-19 באוקטובר 2011, ומשווה את ריהאנה כסם מתעלל שמחפש ריגושים במערכת יחסים שבמהירות מדרדרת לאלימות והתמכרות. השיר הופיע לראשונה במקום ה-16 במצעד הבילבורד האמריקאי, ובסופו של דבר הגיע למקום הראשון. השיר גרם לריהאנה לשבור שיא בתור אומן הסולו שהצליח להכניס 20 שירים ל-Top 10 במצעד הבילבורד בזמן הקצר ביותר. השיר הגיע למקום הראשון גם בדנמרק, צרפת, אירלנד, נורווגיה, שוודיה, גרמניה, ובבריטניה, שם שהה במשך 6 שבועות.
"You da One", יצא לאור בתור הסינגל השני מהאלבום, כאשר הקרנת הבכורה שלו ברדיו הייתה ב-11 בנובמבר 2011, והוא יצא לאור באופן דיגיטלי 3 ימים לאחר מכן, ולתחנות הרדיו בארצות הברית ב-29 בנובמבר 2011. השיר זכה להצלחה בינונית בעולם. בארצות הברית לעומת זאת זכה השיר להצלחה כאשר הגיע למקום ה-14, וגם בבריטניה הצליח כאשר הגיע למקום ה-16. במצעד US Hot Dance Club Songs הגיע גם השיר לעשרים העליונים, וגם ב-10 מדינות נוספות.
"Talk That Talk", יצא כסינגל השלישי מהאלבום בעקבות הצבעה של מעריציה בטוויטר. השיר יצא בשיתוף עם הראפר ג'יי זי, ונשלח לתחנות הרדיו בארצות הברית ב-17 בינואר 2012. השיר הגיע למקום ה-31 במדינה ולמקום ה-25 בבריטניה.
"Birthday Cake", יצא כסינגל הרביעי מהאלבום, כאשר יצא בגרסת הרמיקס המלאה שלו, בשיתוף עם חברה לשעבר כריס בראון. השיר יצא כסינגל ביום ההולדת ה-24 של ריהאנה: ב-20 בפברואר 2012. לתחנות הרדיו השיר נשלח ב-6 במרץ 2012. השיר הגיע למקום השני במצעד US Hot R&B/Hip-Hop, ולמקום ה-24 במצעד הבילבורד הרשמי, אף על פי שהשיר לא השתחרר באופן דיגיטלי או לווה בקליפ.
"Where Have You Been" יצא כסינגל החמישי ב-8 במאי 2012 ברדיו ארצות הברית. בעקבות שחררו של הקליפ, השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד, ובמקום ה-6 בבריטניה. ריהאנה שברה שיא נוסף עם השיר כאשר הכניסה לטופ 10 במצעד הבילבורד 22 שירים בזמן הקצר ביותר (ב-7 שנים), כאשר היא עוקפת את לל ויין.
"(Cockiness (Love It", יצא לאור כסינגל השישי והאחרון מן האלבום ב-7 בספטמבר 2012. הגרסה שיצאה של השיר היא גרסת רמיקס שכוללת אירוח של הראפר A$AP Rocky. עם שחרור האלבום השיר הופיע לראשונה במקום ה-62 בקוריאה הדרומית ב-26 בנובמבר 2011, עם מכירות של 6,918 עותקים. בבריטניה השיר הופיע לראשונה במקום ה-33 במצעד שירי ה-R&B ב-27 בנובמבר 2011, וב-3 בדצמבר 2011 הופיע השיר בתרשים הסינגלים הרשמי במקום ה-121. בארצות הברית השיר הופיע לראשונה במקום ה-17 במצעד Billboard Bubbling Under Hot 100, ב-10 בדצמבר 2011.
קידום
We Found Love היה השיר הראשון שבוצע מתוך האלבום בהופעה חיה. השיר בוצע בפעם הראשונה ב-14 בנובמבר 2011 בלונדון במסגרת סיבוב ההופעות Loud Tour. שלושה ימים לאחר מכן ריהאנה ביצעה את השיר בעונה הראשונה של אקס פקטור בארצות הברית, כאשר במהלך הביצוע לבשה מכנסי ג'ינס קרועים ומעיל טייסים וכאשר שלטי ניאון היו על הבמה. יום למחרת ריהאנה ביצעה את השיר בעונה ה-8 של אקס פקטור בבריטניה, כאשר לבשה שמלה קטנה ומשובצת. ב-12 בפברואר 2012 ביצעה ריהאנה את השיר בטקס הגראמי, ולאחר מכן ביצעה את השיר Princess of China ביחד עם להקת קולדפליי בפעם הראשונה. ג'ון מיטשל מחדשות MTV אמר שהוא חושב ריהאנה נראתה "מדהימה" ושהיא נתנה "את האווירה". טינה טרנר לעומת זאת אמרה "ריהאנה זעזעה בשיערה הבלונדיני איתו היא נמצאת לאחרונה, לובשת האנסמבל הדוקה, שחושף את הבטן". הסופר של USA Today אד מסלי, שיבח את הביצועים, ותיאר אותם "צעקה בצעקה החוצה". Huffington Post ציין: גם לנו הביצועים עוררו את ה"צביטה של טינה טרנר". מגזין "זמן מדורג" ציין: כי "ריהאנה לא מאכזבת את שירי הפופ שלה, הם תמיד מתאימים לריקודים, לעיתים קליטים ומדהימים באופן עקבי. לפעמים אפילו יש להם קצת מהות, ביצועי גראמי לא היו ראוותניים או מטורפים, והיא לא פרצה החוצה בתנועות ריקוד עם הרקדנים האחרים, אבל זה היה אחד הביצועים המהנים ביותר." מאוחר יותר באותו חודש הזמרת ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2012 שהתקיים ב-21 בפברואר 2012. הביצוע התחיל עם ריהאנה, כאשר היא נמצאת בתוך כלוב שהשפריץ צבע לכל הכיוונים, למרות שלא השפריץ על הזמרת עצמה. לאחר שריהאנה יצאה מהכלוב החלו להתווסף רקדנים לבמה. כאשר הביצוע התקרב לסיום בלונים צבעוניים גדולים הוציאו קונפטי אדום מהתקרה כשהם התפוצצו. הביצוע הסתיים כאשר ריהאנה חוזרת לכלוב ומורחת על עצמה צבע. בעוד היא מקדמת את הסרט "Battleship" בהשתתפותה, ביקרה ריהאנה ביפן, שם היא הופיעה עם השיר בתוכנית מוזיקה יפנית בטלוויזיה, כאשר היא לבשה קימונו מסורתי.
הופעתה הראשונה עם השיר Talk Talk That בבריטניה, הייתה בתוכנית של יונתן רוס. ריהאנה ביצעה את השיר ב-3 במרץ 2012. את "Where Have You Been" ביצעה בפעם הראשונה ב-13 בפברואר 2012, באירוע התרמה של גראמי, שם ביצעה גם את We Found love. ב-15 באפריל 2012 ביצעה ריהאנה את השיר ב-Coachella Valley, יחד עם We Found Love. היא לא הופיעה באופן רשמי בפסטיבל אך היא הצטרפה לקלווין האריס שהופיע. ב-5 במאי 2012, ביצעה שוב את השיר במחרוזת עם השירים: "Birthday Cake" ו-"Talk That Talk", בסאטרדיי נייט לייב בארצות הברית. כאשר ריהאנה ביצע את Where Have You Benn הסט היה מקושט בצורה דומה לקליפ של השיר. ריהאנה ורקדניה ביצעו כוריאוגרפיה בדומה לקליפ, ולבשו בגדים ערביים. את המחזרות ריהאנה פתחה עם השיר Birthday Cake" כאשר היא לבושה בתלבושת שחורה וקורי עכביש מאחוריה. לאחר מכן עברה ריהאנה לבצע את Talk That Talk בלעדיי ג'יי זי, ובסוף ביצעה את Where Have You Been.
דוקומנטרי
ב-17 בפברואר 2012 הועלה לאינטרנט סרט דוקו בשם "Road to Talk That Talk", המראה את מאחורי הקלעים של תהליך הפקת האלבום. בסרט ויראלי ריהאנה לוקחת את המצלמה אל היום האחרון של סיבוב ההופעות Loud Tour, לאולפן בזמן שהיא מדברת על השירים באלבום ומתעדת את חזרתה לברבדוס למשפחתה. החלק השני של הסרט יצא ב-9 במאי 2012, בו ריהאנה נראית מקליטה את שאר הטיול שלה בברבדוס, למלון בו היא הייתה עם קייטי פרי, ובין היתר דיברה גם על ההתמוטטות שלה.
סמפולים
מספר שירים מהאלבום סומפלו עם דגימות של שירים אחרים:
טופו
טוֹפוּ הוא מאכל סויה נפוץ שמקורו בסין. הטופו עשוי מחלב סויה שעבר תהליך של גיבון (בדומה לאופן בו גבינה מיוצרת מחלב).
במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה הטופו הוא אחד החלבונים הנפוצים ביותר, ואהוד על ידי אוכלי בשר וצמחוניים כאחד. בעוד במערב הטופו משמש בעיקר כתחליף בשר, במזרח לא נדיר לראות טופו לצד בשר באותה המנה. את הטופו ניתן להכין במספר דרכים, בין אם בהקפצה, טיגון בשמן עמוק, אפייה ואף נהוג לאכול אותו ללא בישול במרקים שונים.
קיימים מספר סוגים של טופו הנבדלים במרקמם; כך למשל נפוץ טופו קשה אשר מרקמו דומה לשל בשר עוף ומשמש להקפצה ולהכנת שניצל טופו, וישנו גם טופו רך וטופו משי (שמקורו ביפן ומרקמו שונה לחלוטין משאר סוגי הטופו) אותם נהוג לאכול בצורה שמדגישה את מרקמם ללא בישול, לדוגמה במרק מיסו.
היסטוריה
מקורו של הטופו בסין. המסורת הסינית מייחסת את המצאתו ללי אן משושלת האן הקיסרית, דודו ויועצו של הקיסר וו, בשנת 164 לפנה"ס.
הטופו כיום
טופו גולמי משווק לרוב כקובייה שנראית כמו קוביית גבינה. לטופו גולמי כמעט ואין טעם, והוא משמש כבסיס להכנת מתכונים שונים. כיום נמכרים מאכלים שונים על בסיס טופו, שבהם הטופו משמש כתחליף גבינה או כתחליף בשר, ובהם פיצה, קציצות, שניצלונים, קובה, ומאפים שונים מטופו.
גידולי הסויה אינם זקוקים לכמויות מים גדולות - הם נחשבים לבעלי צריכת המים הנמוכה ביותר ביחס לערכם התזונתי. הגידולים אינם זקוקים לקרקע מסוג מסוים, ומתפתחים בקרקעות שונות. בשנים האחרונות חלה התפתחות גדולה בשיטות גידול הסויה ובהפצתו, זאת בעקבות עליית הדרישה לטופו בקרב הציבור בעולם המערבי שנובעת מסיבות שונות, בהן פתיחות למתכונים מהמטבח המזרח אסייתי, וכמו כן הביקוש לתחליפי בשר או חלב.
הטופו שומר על ערכו התזונתי גם לאחר הקפאה.
סוגי טופו
טופו קשה (Firm tofu): זהו טופו המשמש להקפצה ונאכל למשל גם בתוך סושי. טופו זה מתאים להכנת שניצלים ומרקמו דומה יותר לזה של בשר עוף.
טופו רך או טופו משי (Silken tofu): טופו רך הנחתך בקלות (בדומה לרפרפת). טופו זה נפרס לפרוסות דקות ונאכל בדומה לגבינה. ניתן להכין ממנו קינוחים כגון מלבי.
אקוואטלון
אקוואטלון (מלטינית אקווה (מים) אטאלון (היאבקות)) היא התאבקות מתחת למים. האקוואטלון הומצא על ידי איגור אוסטרובסקי מאמן שחייה וספורט תת-ימי בברית המועצות בתחילת שנות ה-80.
תיאור הענף וחוקים
המשחק נערך בזירה של חמישה על חמישה מטר, בכל קצה של זירה יש חישוק והמתמודדים צריכים לעבור דרך החישוקים תוך 6 שניות.
הקרב עובר מתחת למים במשך 30 שניות. שני צוללנים חמושים בסנפירים, מסיכה וסרט צבעוני מסביב לכל קרסול צוללים אל קרקעית הבריכה ואז תוקפים זה את זה; המטרה היא להוריד את הסרט שעל רגלו של היריב. הראשון שמצליח לעלות על פני המים כשהסרט של יריבו בידו - מנצח. כל עוד הסרט לא הציץ מעל פני המים, הקרב נמשך ובהחלט מותר לתפוס את היריב, למשוך אותו מטה ולנסות לעלות ראשון במקומו.
הענף מתקיים כיום בקרב 11 מדינות בעולם, והן: אוקראינה, ליטא, אסטוניה, ארצות הברית, בלארוס, גרמניה, הודו, ישראל, מולדובה, ונצואלה ורוסיה.
בכל שאר מדינות העולם, הענף יצא מחוץ לחוק בשנת 1984, עקב מקרה טראגי בו אלוף העולם דאז, אליה גרינפלדוב, המכונה "אקוומן", גרם לחניקתו ולמותו של האלוף הקודם, גיאוב וייסמנוב.
בישראל
בישראל קיימים שלושה מועדוני אקוואטלון:
מארק קוקורייה
מארק קוקורייה אי ססטה (בקטלאנית: Marc Cucurella i Saseta; נולד ב-22 ביולי 1998 באלליה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני, המשחק בעמדת המגן השמאלי והקשר במדי צ'לסי ובנבחרת ספרד.
קריירה
קוקורייה נולד וגדל באלליה, כפר בקטלוניה. כילד קטן שיחק כדורגל אולמות, לפני שעבר בגיל שמונה למחלקת הנוער של אספניול שמהעיר ברצלונה, בירת קטלוניה. ב-2012, לאחר שש שנים באספניול, הצטרף לקבוצת הנערים במחלקת הנוער של ברצלונה. בנובמבר 2016 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה אז בליגה השלישית. קוקורייה השתלב בהדרגה בברצלונה ב', ובסיום העונה סייע לה להעפיל לליגה השנייה לאחר ששותף בכל ששת משחקיה בפלייאוף ההעפלה. בנוסף לכך הוא שיחק גם בקבוצת הנוער, עמה זכה באליפות הבית וכן הגיע עמה לרבע גמר ליגת האלופות לנוער באותה עונה.
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל קוקורייה למשך עונה אחת לאייבר שמהליגה הראשונה. ב-4 בנובמבר נכנס קוקורייה כמחליף במשחק נגד דפורטיבו אלאבס כאשר קבוצתו בפיגור 1–0. שלוש דקות לאחר כניסתו בישל לז'ואן ז'ורדן את שער השוויון, ובתוספת הזמן השלימה קבוצתו את המהפך וניצחה את המשחק. ב-24 בנובמבר בישל שער במשחק בו ניצחה אייבר את ריאל מדריד בתוצאה 3–0. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אייבר שהיא מנצחת את ריאל מדריד. ב-6 בדצמבר הבקיע קוקורייה את שער הבכורה במדי אייבר, בגומלין הסיבוב המוקדם של גביע המלך מול ספורטינג חיחון שהסתיים בתיקו 2–2, אך קבוצתו הודחה מכיוון שהפסידה במשחק הראשון.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג לחמש שנים. את משחקו הראשון בברייטון ערך קוקוריה ב-11 בספטמבר, כאשר פתח בהרכב ושיחק 82 דקות לפני שהוחלף בניצחון החוץ 0–1 על ברנטפורד. ב-7 במאי 2022 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–4 על מנצ'סטר יונייטד.
ב-5 באוגוסט 2022 חתם קוקורייה לשש שנים בצ'לסי. כבר למחרת ערך הופעת בכורה בניצחון צ'לסי 0–1 על אברטון.
יאני לינונן
קורות חייו
לינונן נולד בעיר היווינקה, כ-30 ק"מ מצפון להלסינקי. בשנת 2002 סיים לימודי תואר ראשון באמנות באקדמיה לאמנויות של הלסינקי.
התפרסם לראשונה בשנת 2007 ביצירה בשם "Undress Me" ("הפשט אותי"), בה צייר בגדים על תמונות נשים שנלקחו מתוך מגזינים פורנוגרפיים.
בינואר 2011 התפרסם כמנהיג קבוצה בשם "צבא שחרור המזון". חברי הקבוצה גנבו פסל של הליצן רונלד מקדונלד ממסעדת מקדונלד'ס בהלסינקי, ופרסמו קטעי וידאו באינטרנט בהם הם מביעים ביקורת על חברת מקדונלד'ס ומאיימים "לערוף את ראשו" של הליצן אם החברה לא תשנה את אופי פעולותיה. החברה סירבה "לנהל משא ומתן עם פושעים", ומשטרת פינלנד עצרה את חברי הקבוצה. הם נשפטו וקיבלו קנס של כ-2,000 אירו.
ביוני 2014 פרסם לינונן יצירה בשם "Hunger King" בבודפשט, בה הוא מביע ביקורת על החוק בהונגריה האוסר על חסרי בית לישון במקומות ציבוריים. היצירה מציגה מסעדה עם כניסה אחת לעניים ואחרת לעשירים, ומאפשרת לשלוח מכתבי מחאה לממשלת הונגריה.
בשנת 2015 השתתף בתערוכה בבריטניה בשם "ismaland" שאורגנה על ידי בנקסי.
גרנד פרי סינגפור
גרנד פרי סינגפור הוא מרוץ גרנד פרי, המתקיים אחת לשנה כחלק מסבב מרוצי אליפות הפורמולה 1. המרוץ מתקיים במסלול רחוב באזור מתחם מרינה ביי ובשנת 2008 היה המרוץ הראשון באליפות שהתקיים בלילה. בין השנים 1966–1973 התקיים המרוץ כחלק מאליפות הפורמולה ליברה. בשנת 2008 הצטרף כחלק מאליפות הפורמולה 1. פרננדו אלונסו, נהגה של קבוצת רנו, היה המנצח הראשון במרוץ.
פורמולה ליברה
במרוץ התקיים לראשונה בשנת 1961 בשם "Orient Year Grand Prix". שנה לאחר מכן שונה שם המרוץ לגרנד פרי מלזיה. לאחר קבלת העצמאות של סינגפור בשנת 1965 שונה שם המרוץ לגרנד פרי סינגפור. המרוץ חדל להתקיים אחרי שנת 1973 בשל מספר סיבות: עלייה בעומס התחבורה, הסכנות הבטיחותיות ואי הנוחות שנגרמה בשל חסימת הככבישים לטובת המרוצים
פורמולה 1
במאי 2007 נחתם חוזה לקיום מרוץ בסינגפור במשך 5 שנים, החל מעונת 2008. חברת התקשורת הסינגפורית סינגטל (Singtel) נתנה את החסות המרכזית לאירוע. ממשלת סינגפור מימנה 60% מעלות האירוע בסך 90 מיליון דולר מתוך 150 מיליון דולר, העלות הכוללת. החום והלחות הגבוהים בסינגפור, הנגרמים עקב האקלים הטרופי והרצון להתאים לשעות השידור המקובלות למרוצים באירופה הביאו להחלטה לקיים את המרוץ כמרוץ לילה. למרות זאת, הטמפרטורה בסביבת תא הנהג יכולה להגיע עד ל-60 מעלות צלזיוס. המסלול הואר לכל אורכו על ידי 1,600 פנסים.
מרוץ הבכורה התקיים בספטמבר 2008, כמרוץ ה-15 מתוך 18 בעונה. פליפה מאסה מקבוצת פרארי זינק מהפול פוזישן, קימי רייקונן, חברו של מאסה לקבוצה, קבע את זמן ההקפה המהירה. פרננדו אלונסו, שזניק מהמקום ה-15, ניצח את המרוץ. ניקו רוזברג ולואיס המילטון השלימו את הפודיום. לקראת המרוץ בשנת 2009 נעשו מספר שינויים בשלוש הפניות הראשונות במסלול על מנת לאפשר יותר עקיפות. שינוי נוסף נעשה בפנייה מספר 10 בה מספר תאונות במהלך המרוץ הראשון. אלונסו שב וניצח את המרוץ בשנת 2010, הפעם כנהג בקבוצת פרארי. במהלך המרוץ בעונת 2015 התפרץ צופה למסלול, לאחר שטיפס על הגדר. סבסטיאן פטל ודניאל ריקארדו נאלצו לפנות בחדות על מנת להימנע מלפגוע בו. מכונית בטיחות הוזנקה למסלול והצופה נעצר על ידי המשטרה המקומית ונלקח לחקירה.
בשנת 2012 נחתם חוזה חדש לקיום המרוץ 5 שנים נוספות עד לשנת 2017. ב-2017 נחתם חוזה הארכה נוסף ל-5 שנים נוספות עד לשנת 2021.
איגוח
איגוח הוא צורת גיוס הון מודרנית היוצרת, באמצעות מבנה משפטי מורכב, יתרונות הן למשקיע והן למנפיק. בניגוד לשמו, האיגוח (Securitization) איננו הנפקת אג"ח גרידא אלא טכניקה קונקרטית ומסוימת מאוד למימון פעולות על ידי הסטת תזרים מזומנים והפיכתו להון זמין. הישות המאגחת מוכרת לציבור המשקיעים תזרים מזומנים שתמורתו היא מקבלת הון זמין. עם זאת, הישות המאגחת איננה חשופה להתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה חושפת אותה. כאשר ישות מאגחת תזרים מזומנים, המשקיע אינו יכול לרדת לנכסיה כדי להבטיח את החוב. מהותית, מי שרוכש אג"ח במסגרת איגוח איננו רוכש חוב, כפי שמקובל ברכישת אג"ח רגיל. המשקיע בהליך איגוח קונה מרכיב מתזרים מזומנים. בשנים האחרונות מתחילה מהפכת איגוח בישראל. תהליכי האיגוח שנתפרסמו בישראל היו בעיקר הליכי איגוח של עיריות שמכרו חלק מתקבולי הארנונה שלהן.
המבנה המשפטי של האיגוח
כדי לאגח תזרים מזומנים, הישות המאגחת מקימה חברת בת המכונה "חברה למטרה מיוחדת" (באנגלית SPC - Special purpose company). הקמת חברות בנות מסוג זה מקובל בתחומים רבים במשפט המסחרי (מכרזי תשתיות או שיטות תכנון מס). חברת הבת רוכשת מהישות את תזרים המזומנים על ידי המחאה: הישות מסיטה את תקבולי תזרים המזומנים המסוים ממנה אל ה-SPC, וזאת תמורת ההון שהישות מבקשת לגייס. המחאת הזכות מהישות ל-SPC יוצר מבנה משפטי שבו נושי ה-SPC לא יוכלו לרדת לנכסי הישות, וכי כל מהותה של ה-SPC הוא קבלת תקבולי תזרים המזומנים המדובר. בשלב השני מנפיקה ה-SPC (ולא הישות המאגחת) איגרות חוב אותם היא מוכרת לציבור. האג"ח הנ"ל מדורג לפי איכות תזרים המזומנים (מאחר שפרט אליו אין עוד משמעות ל-SPC) - כלומר הציבור רוכש בעצם את תזרים המזומנים, מקבל מקור הכנסה קבוע שאת איכותו הוא יכול להעריך, ואין הוא צריך לחשוש מבעיות נציג או מפשיטת רגל (מנת חלקו עם זאת היא החשש כי המקור לתזרים המזומנים לא יוכל לספקו). הישות המאגחת פטורה מההתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה מטילה עליה (זאת בתמורה כמובן לויתור על מקור הכנסה).
קישורים חיצוניים
https://drive.google.com/file/d/1xZS5ocNbThmQ9lY3HpPX--yP0hxq6xkc/view
עודד לאופולד
עודד לאופולד (נולד ב-13 בספטמבר 1974) הוא שחקן ישראלי, התפרסם בעקבות השתתפותו בסרט "הבועה" ומשחקו בסדרת הדרמה של Yes, "רביעיית רן".
גאיזריק
גאיזריק, דהיינו "מלך-חנית", המכונה גם "הנכה" בשל מומו הגופני (סביבות 389 - 25 בינואר 477), היה מלך הוונדלים משנת 428 ועד מותו. במשך כמעט 50 שנות שלטונו, הוא העניק לוונדלים, שהיו שבט גרמאני משני למדי, מעמד של מעצמה ים תיכונית, שנטלה חלק חשוב בנפילת האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5.
עודד לאופולד
קורות חיים
לאופולד נולד בחיפה, השני במשפחה בת ארבעה ילדים. אביו סוכן ביטוח וימאי. לאופולד שירת בצה"ל בחיל הים. בהמשך למד משחק בבית צבי שלוש שנים ועבר להתגורר בתל אביב.
תיאטרון
באוקטובר 1999 השתתף בהפקה משותפת ישראלית-גרמנית למחזה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שהוצגה בבית ציוני אמריקה. שיחק בתיאטרון הספרייה במחזה "מלחמת טרויה לא תפרוץ" מאת ז'אן ז'ירודו, ובמחזמר "אחים בדם" של וילי ראסל. לאחר מכן שיחק בתיאטרון באר שבע בבימויו של גדי ענבר במחזה "ביבר הזכוכית", מאת טנסי ויליאמס. הופיע בתיאטרון הקאמרי במחזות "המלך ליר", "כטוב בעיניכם" ו"המלט" מאת שייקספיר, ב"מעיין הכבשים" מאת לופה דה וגה, וב"חגיגה" מאת דייוויד אולדרידג', לפי תסריט של סרט דני ובבימויו של חנן שניר. לוהק גם לתפקיד יצחק רבין הצעיר במחזמר של גדי ענבר "מי שחלם".
גאיזריק
חייו
גאיזריק נולד ככל הנראה ליד אגם בלטון בהונגריה של ימינו, כבנו מחוץ לנישואין של המלך גודיגיסל. לאחר מות אביו בשנת 406 או 407, היה גאיזריק לדמות חזקה, והיה שני בכוחו רק לזה של המלך החדש, אחיו למחצה גונדריק. משמת גונדריק בשנת 428, הוכרז גאיזריק למלך הוונדלים שישבו אותה עת בדרומו של חצי האי האיברי. מאבקם של הוונדלים בויזיגותים על השליטה בספרד, הביא את גאיזריק לוותר על השליטה בה, ובשנת 429 הוא יצא בראש כל 80,000 בני עמו לצפון אפריקה. בתוך כשנה וחצי כבש את השטחים הרומיים המהווים כיום את מרוקו ואלג'יריה. בשנת 439 כבש גאיזריק את קרתגו ללא קרב וקבע בה את בירתו. הוא גירש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי איפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו, הפעם בירתה של הממלכה הוונדלית, על ההגמוניה הרומאית באגן המערבי של הים התיכון. בהנהגתו של גאיזריק השתלטו הוונדלים על סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועל האיים הבלאריים, והיו לשודדי ים שהטילו את מוראם על ימאי הים התיכון.
עודד לאופולד
תיאטרון
מ-2012 משחק בהצגה "גטו" בתיאטרון הקאמרי. מ-2011 מופיע בהצגה "סוף טוב" מאת ענת גוב, בדמותו של רופא העסוק בדילמה של הארכת חיים מול איכות חיים לחולת סרטן. מ-2017 משחק בהצגה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב בהפקה משותפת של הקאמרי והבימה בתפקיד סוליוני.
גאיזריק
חייו
בשנת 442 הכיר הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בריבונותה של הממלכה הוונדלית, אך כשהוא נרצח בשנת 455 על ידי פטרוניוס מקסימוס שהיה לקיסר תחתיו, פלשו הוונדלים לאיטליה והגיעו עד שערי רומא. האפיפיור לאו הראשון פנה לגאיזריק וביקשו לחוס על העיר ועל תושביה, ומשהאחרון הסכים, נפתחו שערי העיר בפניו. הקיסר החדש פטרוניוס מקסימוס נמלט מרומא אך נרצח סמוך לאחר מכן בידי אספסוף. הוונדלים בזזו את העיר אך לא השליטו בה חורבן של ממש. הם נטלו עימם מספר בעלי הון כשבויים, וגאיזריק הביא עמו לקרתגו את אלמנתו של ולנטיניאנוס השלישי ואת בנותיה, שאחת מהן נישאה לבנו הבכור ויורשו, הונריק.
עודד לאופולד
תיאטרון
מ-2019 משחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי בתפקיד עידו.
גאיזריק
חייו
בשנת 468 הכריזו שני חלקי האימפריה הרומית החצויה מלחמה משותפת על הוונדלים במטרה לחסל את האיום הוונדלי על נתיבי השיט, אך גאיזריק הדפם תוך שהוא משמיד 600 מ-1,100 ספינותיהם, והרומאים נסוגו. הוא ניסה לנצל את ניצחונו ולפלוש לפלופונסוס, אך נהדף ונאלץ לסגת. בשנת 474 חתם גאיזריק על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא מת שלוש שנים לאחר מכן.
עודד לאופולד
תיאטרון
מ-2022 משחק בתיאטרון הבימה בהצגות "וכי מהו טיול" ו"ינטל".
מ-2023 משחק בתיאטרון הבימה בהצגה "המודעה".
טלוויזיה
את תפקידו הראשון בטלוויזיה עשה בסדרה "כנפיים" (2002) ששודרה בערוץ הראשון. באותה שנה השתתף בתפקיד אורח בסדרת הנעורים "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2005 שיחק בטלנובלה "פיק אפ" ששודרה בערוץ 10 בתפקיד: שי. ב-2007 שיחק בדרמה היומית "השיר שלנו" ששודרה ב-Yes, וכן שיחק בסדרה "אולי הפעם" גם כן ב-YES.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה השיר שלנו בתפקיד רם שגב בשיר שלה העונה השלישית
ב-2008 שיחק בסדרת הדרמה "רביעיית רן" וגילם את דמותו של איתן רן, וב-2010 שב לגלם את אותה דמות בעונה השנייה. באותה שנה שיחק בסדרה "גירושים נפלאים" בתפקיד: אבנר בן חור.
ב-2015 שיחק בסדרת הדרמה לנוער "כוכב הצפון" ששודרה בערוץ דיסני, שם גילם את אריק, מדריך השחייה של שון.
בשנת 2009 הנחה את השעשועון "הטלפון" ששודר ברשת, ערוץ 2.
בשנת 2017 השתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מתים לרגע".
בשנת 2019 שיחק בסדרה "ביום שהאדמה רעדה" בקשת 12.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של תאג"ד בה שיחק את אביה של נטע קולמן. באותה השנה, השתתף בתוכנית המציאות נינג'ה ישראל במקצה ה-VIP. בנוסף שיחק בעונה השנייה של "ג'ודה" ששודרה בהוט.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית את עמוס וייסברג, אבא של ירדן.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "פאודה" בתור "רפאל" סגן ראש המוסד.
קולנוע
ב-2003 שיחק בסרט הדרמה "להיות כוכב" בבימויו של ארנון צדוק, וגילם שוטר. וכן השתתף בסרטים "הבועה" בבימוי גל אוחובסקי ואיתן פוקס (2006), "נוזהת אל-פואד" בבימויו של יהודה ג'אד נאמן (2006), ו"סרט של משוטטים" בבימויים של דוד דרזי ומעיין רוגל (2006). בשנת 2009 שיחק בסרט "רגליים קרות" בבימויו של דורון ערן.
ב-2011 הצטלם לסרטו של דורון ערן "נמס בגשם" שבו זכה לחשיפה משמעותית, והסרט יצא לאקרנים ב-12 בינואר 2012.
ב-2013 שיחק בסרט "פרדייס קרוז" לצד עוז זהבי, גיל דסיאנו ביטון, אלי אלטוניו, הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית.
ב-2015 הצטלם לאופולד לשלושה סרטי קולנוע:
ב-2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "15 שנה". על תפקידו בסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
לאופולד שיחק בסרטי סטודנטים רבים, ובהם "אבא ציפור" (2009), "גאות" (2011), "סקס דול" (2012), "חופש גדול" (2012), "חנייה בצל" (2013), "שניצל", בו רק שמעו את קולו (2014), "יום חתונה של אלה" (2014), "קוטל העצבים" (2015).
טרה נובה
טרה נובה (באנגלית: Terra Nova) היא תוכנית מדע בדיוני אמריקאית ששודרה ברשת פוקס בארצות הברית ובערוץ yes Action של חברת Yes בישראל.
בשל כישלון העונה הראשונה וביקורות ירודות, החליטה הנהלת FOX שלא ליצור עונה שנייה אלא לנסות למכור את הסדרה לרשת אחרת.
עלילה
הסדרה מתחילה בשנת 2149, זמן שבו כל החיים על פני כדור הארץ בסכנת הכחדה בשל הידלדלות איכות האוויר והתפוצצות אוכלוסין. אפשרות החיים עבור האנושות הפכה להיות בלתי נסבלת, וכמעט אין צמחייה קיימת. בהופ פלאזה, מבנה דמוי טבעת מסיבית בשיקגו, מדענים מגלים קרע בזמן המאפשר לאנשים לנסוע כ-85,000,000 שנים אחורה בזמן אל תקופת הקרטיקון המאוחרת, אבל על ציר זמן חלופי, כדי למנוע פרדוקס של מסע בזמן. הנסיעה אחורה בזמן מציעה הזדמנות להציל את האנושות. משפחת שאנון, האב ג'ים, אשתו אליזבת, ושלושת ילדיהם - ג'וש, מאדי וזואי, מצטרפת למשלחת העשירית של המתיישבים לטרה נובה, ונהיים חלק מהמושבה האנושית הראשונה בצד השני של הדלת הזמנית.
בסיום העונה הראשונה מצליח לוקאס, בנו של מנהיג טרה נובה נתנאל טיילור, לפתח מתקן המאפשר תנועה דו-כיוונית גם בחזרה לעתיד. מפעיליו בעתיד משגרים יחידת שכירי חרב שכובשים את טרה נובה, אבל המתיישבים ובראשם טיילור ושאנון, מצליחים להחזיר את השליטה לידיהם. המתיישבים מפוצצים את הופ פלאזה, כדי ששכירי החרב לא יקבלו תגבורת, אך בכך מנתקים עצמם משנת 2149.
דינוזאורים ושאר יצורים
בכל פרקי הסדרה מופיעים דינוזאורים שנוצרו בעיבודי מחשב. הופיעו 13 סוגי יצורים, אך מרביתם מומצאים:
האמיתיים:
קצבת ילדים (ישראל)
קצבת ילדים היא תשלום חודשי המשולם להורים על ידי המוסד לביטוח לאומי, כהשתתפות מינורית של המדינה בעלות גידול ילדיהם. הקצבה משולמת להורים החיים בישראל שבחזקתם ילדים עד גיל 18. זכאותו של ילד נפסקת לאחר שהות של למעלה משלושה חדשים בחו"ל או לאחר נישואיו.
מטרות הקצבה
בישראל קצבת הילדים היא חלק ממערכת התמיכה בילדים, הכוללת ביטוח בריאות חינם לילדים, חינוך חינם מגיל הגן ועד להשלמת לימודי התיכון (בהתאם לחוק לימוד חובה), מענק לידה, נקודות זיכוי ממס, והטבות נוספות להורים לילדים בישראל.
משנת 1959 ועד המלצות ועדת בן שחר
קצבת ילדים משולמת בישראל החל מספטמבר 1959, כחודשיים לאחר אירועי ואדי סאליב, במטרה לסייע למשפחות מרובות ילדים. גובה הקצבה נקבע לפי מספר הילדים במשפחה, המצב התעסוקתי של ההורים ושירות ההורים בצבא. בתחילה שולמה הקצבה רק על הילד הרביעי ואילך, ורק עד לגיל 14. מאוחר יותר עלתה הקצבה לכל ילד עד הילד השמיני במשפחה, ומעל שמונה ילדים שולם סכום זהה לכל ילד.
קצבת יוצאי צבא
בראשית שנות ה-70 נוספה מערכת תשלומים חדשה, קצבת יוצאי צבא (קי"ץ), שהזכאות לה הותנתה בשירות בכוחות הביטחון ותשלומיה לא נכללו במערכת הביטוח הלאומי. קצבת יוצאי צבא שולמה תחילה למשפחות שלהן ארבעה ילדים או יותר, ומאוחר יותר הורחבה למשפחות יוצאי צבא שלהן שלושה ילדים.
ועדת בן שחר
עקרונותיה הנוכחיים של הקצבה גובשו בעקבות המלצותיה של "ועדת בן שחר" לרפורמה במיסים, שהוגשו לשר האוצר בחודש מרץ 1975. הוועדה קבעה נקודת קצבה שערכה 100 ל"י (נכון ליולי 1975), צמודה למדד, ולפי המלצותיה "תינתן קיצבה בגודל של נקודה אחת לילד ראשון, נקודה אחת לילד שני, ושתי נקודות לכל ילד החל מהילד השלישי". ההמלצות מומשו החל מיולי 1975. נקודות הזיכוי שולמו באופן מדורג, כך שהילד הראשון והשני זיכו את המשפחה בנקודת קצבה אחת כל אחד, ואילו הילד השלישי וכל ילד נוסף אחריו זיכו ב-1.25 נקודות קצבה. על פי ההמלצה ששווי נקודת קצבה אחת יהיה 5% מהשכר הממוצע במשק, ושווי זה יוצמד למדד המחירים. בפועל היה שווי נקודת קצבה עם הפעלת התוכנית 4.4% מהשכר הממוצע במשק.
שינויים במדיניות מאז שנות ה-80
בשנת 1985 בוטלה הקצבה על הילד הראשון ובנוסף נשללה הזכות לקבלת הקצבה למשפחה שבה ראש המשפחה משתכר למעלה מ-95% מהשכר הממוצע במשק. בשנת 1990 הופסקה הקצבה גם על הילד השני. קצבאות הילדים שולמו בשנות ה-70 וה-80 בשתי רמות: רמה גבוהה לילדים בעלי קרבה משפחתית לאדם ששירת בצה"ל ורמה נמוכה יותר לילדים שקרוביהם לא שירתו בצה"ל. בעקבות הסכם קואליציוני של ממשלת הליכוד עם אגודת ישראל ניתנו קצבאות ילדים ברמה הגבוהה גם לילדים שאביהם דחה את שירותו במסגרת הסדר תורתו אומנותו. נגד מדיניות זאת הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי חברי כנסת ערבים, בטענה של פגיעה בשוויון. בג"ץ דחה את העתירה בנימוק שמקומו המיוחד של לימוד התורה בעם ישראל מצדיק את העדפת לומדי התורה.
בשנת 1993, לאחר הקמתה של ממשלת ישראל ה-25 בראשות יצחק רבין, חודש תשלום קצבת הילדים לכל ילד ללא מבחן הכנסות ובוטלה ההבחנה בין יוצאי צבא לשאינם כאלו.
בשלהי כהונתה של ממשלת ברק, בנובמבר 2000, אושרה בכנסת הצעת חוק משפחות ברוכות ילדים (הידועה בכינוי "חוק הלפרט", על שם יוזמה, חבר הכנסת שמואל הלפרט מיהדות התורה), שלפיה הוגדלה מאוד הקצבה לכל ילד במשפחה מן הילד החמישי ל-855 ש"ח לחודש (לעומת 171 ש"ח לילד הראשון). התיקון עבר למרות התנגדות הממשלה, בתמיכת חברי הכנסת מהמפלגות הדתיות והערביות ומרבית חברי הכנסת של הליכוד. הדיונים בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, שדנה בחוק, היו סוערים ונתגלעו בהם חילוקי דעות חריפים בין חברי הכנסת מהמפלגות החרדיות לחברי כנסת אחרים. חבר הכנסת יוסף לפיד התבטא כי זוגות חילוניים לא יוכלו להביא ילד שני, "הם יצטרכו לממן ילד שמיני במשפחה חרדית". ח"כ דוד טל הגיב: "אנשים שנולדו עם כפית של זהב בפה לא מבינים מהו מחסור. הם חסרי רגישות והבנה חברתית ומפגינים אטימות בלתי מובנת. החוק יעודד את הילודה ויעזור בפתרון הבעיות הדמוגרפיות של ישראל. דוד בן-גוריון יהיה עליז ושמח על משכבו בעקבות החוק". החוק קבע כי קצבת הילדים תעלה לסך של 850 ש"ח לילד החמישי ולכל ילד נוסף (כן הוגדל מענק הלידה בגין ילדים אלה ל-2,400 ש"ח). עלות יישומו של החוק הוערכה על ידי משרד האוצר בסך של 450 מיליון ש"ח בשנה, ואולם בדיעבד נמצא שעלות יישומו הייתה כ-600 מיליון ש"ח בשנה. על פי מחקרם של יורם מישר וצ'ארלס מנסקי ערכן של קצבאות הילדים הגיע ב-1999 ל-6.7 מילארד ש"ח בשנה.
ביוני 2003, בקואליציה בראשות אריאל שרון, שכללה את מפלגת "שינוי" ואת בנימין נתניהו כשר האוצר, בוטלו ההטבות שהעניק "חוק הלפרט", במסגרת תיקוני החקיקה שבחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, ויותר מכך – קצבת הילדים קוצצה לרמה נמוכה במידה ניכרת מזו שהייתה לפני אישור "חוק הלפרט". נקבע שקצבת הילדים בגין כל ילד שנולד מיום 1 ביוני 2003 ואילך, היא בסכום אחיד. בגין ילדים שנולדו קודם לכן גובה הקצבה לילד הולך ועולה ככל שגדל מספר הילדים. עוד נקבע כי החל משנת 2009 קצבת ילדים תינתן בסכום אחיד בגין כל ילד, בלי תלות בתאריך לידתו. בתמורה להצטרפות ש"ס לממשלה בראשות אהוד אולמרט ב-2006 נקבע כי קצבאות שניתנות בגין ילדים שנולדו לפני 2003 יישארו ברמתן הגבוהה יותר, כלומר בגובה 1.1 נקודת קצבה בגין הילד השלישי, ובגובה 1.72 נקודת קצבה בגין כל ילד מהילד הרביעי ואילך.
בינואר 2012 קצבת הילדים הייתה: 173 ש"ח לחודש בגין כל ילד, למעט הילדים 2–4 במשפחה עבורם הקצבה הייתה 252 ש"ח לחודש. סכומים גבוהים יותר ניתנו בגין ילדים שנולדו עד 31 במאי 2003. עבור ילד שלישי שנולד עד מאי 2003 ניתנו 284 שקלים, עבור ילד רביעי ניתנו 446 שקלים ועבור ילד חמישי והלאה שנולד עד מאי 2003 ניתנו 384 שקלים. תוספת של 121 ש"ח לכל ילד ניתנת למקבלי קצבאות אחרות של ביטוח לאומי.
החל מאוגוסט 2013 הונמכו הקצבאות והועמדו על 140 ש"ח לילד בלי קשר למספר הילדים. עבור ילדים שנולדו עד מאי 2003 הסכומים גבוהים יותר. עבור ילד שלישי שנולד עד מאי 2003 ניתנו 172 ש"ח, עבור ילד רביעי ניתנו 336 ש"ח ועבור ילד רביעי ואילך 354 ש"ח. קצבת ילדים זו היא מהנמוכות בעולם המפותח.
בנובמבר 2015, למפרע ממאי 2015, הוגדלה קצבת הילדים: בעד הילד הראשון והחמישי ואילך – 150 ש"ח, בעד הילד השני, השלישי והרביעי – 188 ש"ח (ללא פגיעה בגובה הקצבאות לילדים שנולדו עד מאי 2003). בנוסף החל בינואר 2017 ולמפרע ממאי 2015, פותח המוסד לביטוח לאומי תוכנית "חיסכון לכל ילד", שבה יפקיד המוסד 50 ש"ח מדי חודש, והחיסכון יעמוד לרשות הילד בהגיעו לגיל 18. עוד 500 ש"ח יועברו לחיסכון זה בהגיע הילד לגיל 18, ואם הכסף יושאר בחשבון עד הגעת הילד לגיל 21, יופקדו בו עוד 500 ש"ח. אופן ההשקעה של כספי החיסכון יבחר על ידי ההורה מקבל הקצבה, מבין אוסף תוכניות חיסכון בנקאיות ומסלולי השקעה בקופות גמל.
קצבת הילדים, בדומה לקצבאות אחרות של המוסד לביטוח לאומי, פטורה ממס הכנסה, אף שהייתה תקופה שבה חויבה במס זה ותקופה אחרת שבה נשללה כליל על פי מבחן הכנסה, כדרך להפנות את הקצבה רק אל השכבות החלשות. רווחי תוכנית החיסכון חייבים במס.
המחלוקת סביב גובה הקצבה
פעמים רבות גובה הקצבה השתנה בעקבות שינויים בהרכב הקואליציה. קיצוץ חד בקצבאות הילדים הונהג בשנת 2003 על רקע ההרכב הקואליציוני בממשלת שרון השנייה יחד עם המשבר הכלכלי עמו התמודדה ישראל, והוחל בחלקו רק על קצבאות ילדים שטרם נולדו אז.
המדיניות של תשלומי ההקצבה לילדים נתונה במחלוקת במשך שנים רבות. המפלגות החרדיות והערביות תמכו בהגדלתה של קצבת הילדים, ובפרט בהגדלת גובה הקצבה לילד עם הגידול במספר הילדים. בין נימוקי המתנגדים לגישה זו:
השפעת גובה קצבת הילדים על הילודה
בשנים שלאחר קיצוץ הקצבאות בשנת 2003 נמשכה מגמת הירידה בפריון אצל החרדים והמוסלמים, האוכלוסיות שהושפעו במידה הרבה ביותר מהקיצוץ בקצבאות. קיימת סברה שהירידה הושפעה מהקיצוץ בקצבאות.
מחקר של מחלקת המחקר בבנק ישראל ביקש לבודד את גורם הקצבאות מגורמים אחרים ולהשוות בין אוכלוסיות זהות שחלקן הושפעו משינוי בקצבאות וחלק אחר לא הושפע מהשינוי. המחקר מצא גידול בפריון בעקבות גידול בקצבאות בקרב דרוזיות במחוז חיפה אך לא מצא שינוי כזה אצל דרוזיות במחוז צפון ובדואיות בנגב. חוקרים ממינהל המחקר והתכנון במוסד לביטוח לאומי ומחטיבת המחקר של בנק ישראל מצאו כי בין השנים 1994 ל-2007 קצבת הילדים הממוצעת לילד מסדר גבוה הגדילה את ההסתברות של נשים נשואות ערביות ללדת ב־6%–7% ושל נשים חרדיות בכ-3%; ילודה של נשים יהודיות לא חרדיות ונשים דרוזיות לא הושפעה מגובה קצבת הילדים. ההשפעה הכוללת של קצבת הילדים על הילודה בכלל האוכלוסייה הסתכמה בפחות מ-2%. מי שהגיבו לגובה קצבת הילדים היו בעיקר נשים מבוגרות, אימהות להרבה ילדים, נשים במשפחות מעוטות הכנסה, ונשים שגדלו במשפחות מרובות ילדים בעצמן.
סאלח בכרי
סאלח בכרי (בערבית: صالح بكري (תעתיק מדויק: צאלח בכרי); נולד ב-1 במרץ 1977) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
בכרי נולד בבענה שבישראל למשפחה ערבית-מוסלמית. הוא בנו של השחקן, במאי הקולנוע והתיאטרון, מוחמד בכרי. בשנת 2000 סיים לימודי משחק בבית הספר ללימודי אמנויות הבמה "בית צבי".
לאורך השנים עסק בכרי בקריירת משחק בתיאטרון, בין השאר בהצגות "זוגיות", ו"סמיר ויונתן על כוכב מאדים" (בבימויו של אביו, אשר השתתף בפסטיבל תיאטרונטו), בתיאטרון הבימה, "המלט", בתיאטרון אל-מידאן, ו"תמונע", "פרגודים", ו"יום בחיינו" בפסטיבל עכו, "אלאאז" ו"זיכרון אחר" בתיאטרון עכו, ו"בק-אפ", שהוצגה בפריז, צרפת.
בשנת 2007 גילם בכרי בסרטו של ערן קולירין "ביקור התזמורת" את דמותו של חאלד, נגן כינור וחצוצרה צעיר בתזמורת המשטרה של אלכסנדריה, אשר מגיעה להופעה בישראל, ומגיעה בטעות לעיירת פיתוח מבודדת, לצד רונית אלקבץ וששון גבאי. הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית רבה, גרף פרסים בפסטיבלים ברחבי העולם, וזיכה את בכרי בפרס אופיר בקטגוריית שחקן המשנה, ובציון לשבח בפסטיבל קאן.
בשנת 2008 שיחק סאלח בכרי בסרט "מלח הים הזה", הפקה ישראלית-אירופאית בבימויה של אן-מרי ג'אסיר, בהשתתפות סוהיר חמאד במשחק וכתיבה.
בשנת 2009 גילם את פואד, אביו של אליה סולימאן, בסרטו הזמן שנותר.
בשנת 2011 שיחק בסרט "מים ואהבה" עם היאם עבאס בבימוי ראדו מיכאיליאנו.
ב-2012 גילם תפקיד של לוחם פדאיון בסרט "כשראיתי אותך" של אן-מרי ג'אסיר.
בכרי מלמד משחק בבית הספר לתיאטרון ברמאללה ובשנים האחרונות משחק בהצגות תיאטרון אל-מידאן בחיפה. בשנת 2010 שיחק לצידו של ג'וליאנו מר בהצגה "העלמה והמוות", בבימוי שרדי ג'בארין.
בשנת 2021 השתתף בסרט הלבנוני-אמריקאי "Costa Brava, Lebanon" לצדה של השחקנית נאדין לבקי.
בשנת 2022 כיכב לצדה של לובנה אזאבל בסרט הדרמה המרוקאי "הכפתן הכחול" (אנ'), בבימויה של מרים טוזאני (אנ'), על פי תסריט מאת נביל עיוש.
חיים אישיים
בשנת 2013 הכריז בכרי כי יחדל מלהופיע בהצגות וסרטים ישראלים תוך ציון שהמעשה הוא "מחאה נגד הפאשיזם המתעצם בישראל".
בכרי מגדיר עצמו כפלסטיני ש"לא מרגיש קשר כלשהו לישראל. היא הרסה את חיי, את חייו של אבי, את החיים של העם שלי. והיא ממשיכה בהרס הזה".
אלן פינקלקראוט
אלן פינקלקראוט (בצרפתית: Alain Finkielkraut; נולד ב-30 ביוני 1949) הוא פילוסוף יהודי-צרפתי, בן יחיד להורים ניצולי השואה.
ביוגרפיה
פינקלקראוט נולד בפריז ב-30 ביוני 1949. אביו, דניאל פינקלקראוט, ואמו, ינקה, שניהם ניצולי השואה ממוצא יהודי-פולני. דניאל היגר עם הוריו מוורשה לפריז עוד ב-1930, אך עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מיהודי צרפת למחנה הריכוז אושוויץ. גם הוריו של דניאל (סבו וסבתו של פינקלקראוט) נשלחו למחנה הריכוז. דניאל שרד וחזר לצרפת. הוא נשא לאשה את ינקה (שנולדה בשם לאורה, אך אימצה את השם ינקה כחלק ממאמציה להינצל), יהודייה מפולין שעברה אף היא את השואה, הייתה לאחר המלחמה בין העקורים בגרמניה ובבלגיה, ולבסוף קיבלה אזרחות צרפתית.
פינקלקראוט למד בבית הספר התיכון על שם אנרי הרביעי. הוא ביקש להירשם לאקול נורמל סופרייר של רחוב אולם (Rue d'Ulm), אך נכשל בבחינות. הוא התקבל לאקול נורמל סופריור סן קלוד, הפחות יוקרתי. הוא קיבל תארים בספרות מודרנית ובפילוסופיה. הוא לא שירת בצבא, מאחר שקיבל פטור.
ב-1974 החל ללמד בתיכון הטכני של בווה (Beauvais), ובין השנים 1976-1978 לימד ספרות צרפתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1989-2004 שימש כמרצה להיסטוריה של הרעיונות באקול פוליטקניק. בתחילת 2014 פרש ממשרתו במוסד זה, והוחלף על ידי הפילוסוף הצעיר מיכאל פסל.
בשנת 2000 נמנה עם מייסדי 'בית הספר ללימודי לוינס'. במאה ה-21 מתח ביקורת חריפה על הרפורמות במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה בצרפת.
ב-10 באפריל 2014 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים, שם ירש את מושב מס' 21 מן הסופר והמחזאי פליסיאן מרסו, שנפטר כשנתיים קודם לכן.
בעקבות מחאת האפודים הצהובים בשנים 2018–2019, הביע פינקלקראוט תחילה תמיכה במפגינים, אך לאחר שלטענתו השתלטו עליה גורמים מהימין הקיצוני מצד אחד ומהאסלאם הרדיקלי מצד שני, החל לבקר את המפגינים. בפברואר 2019, לאחר שיצא מביתו בפריז והתקרב להפגנת האפודים הצהובים, מפגינים שהבחינו בו הם החלו לצעוק לעברו קללות אנטישמיות. התיעוד של האירוע זכה לכותרות ראשיות בצרפת ולגינויים פוליטיים מקצה לקצה.
הגותו
פינקלקראוט הוא מבין האינטלקטואלים הבולטים בצרפת, ובהופעותיו הציבוריות הרבות נודע כבעל השקפה הומניסטית. הוא כתב ספרים רבים, חלקם עוסקים בנושאי ספרות, אהבה, מודרניזם, לאומיות, יהדות, קולוניאליזם, הוא מגן על מורשות התרבות בעולם, על המסורת, ומכבד את כלל האנושות. הוא מדגיש את משמעות הטרגי בחיי אדם. הוא מכנה עצמו קלאסי ורומנטי בעת ובעונה אחת. ספריו מבטאים התנגדות לאנטישמיות ולגזענות. הוא מטיח ביקורת על שיטת החינוך בבתי הספר בצרפת.
כפי שפינקלקראוט חוזר ומציין, עולמו הפילוסופי מושפע מהגותם של עמנואל לוינס ושל חנה ארנדט. בדומה לשניהם, הוא עוסק רבות בשאלות הפילוסופיה של המוסר, ואף מתייחס לעולם המוסר היהודי. הגותו מחדשת את הזהות היהודית באירופה שלאחר השואה. מאמריו שזורים גם בשאלות סוציולוגיות ופוליטיות.
את פרסומו הראשון קיבל עם פרסום הספר "Le nouveau désordre amoureux" (הפרעת האהבה החדשה), שכתב ב-1977 עם פסקל ברוקנר. הספר עוסק ב"מיתוס המהפכה המינית", שהגיעה לנקודת מפנה בעקבות אירועי מאי 1968. ופרסום התיאוריות של ז'יל דלז ופליקס גואטרי, גי דבור והאינטרנציונל הסיטואציוניסטי. לפי פינקלקראוט וברוקנר, דלז וגואטרי מכחישים את האהבה או, בכל מקרה, מאשרים שאהבה כערך מופשט היא דבר "בזוי". פינקלקראוט וברוקנר טענו את ההפך, את קיומה של אהבה ואת הרפורמה הבלתי אפשרית שלה: "אהבה אינה מתאימה למהפכה" לטענתם. שניהם רואים בנשים את הקורבנות של האידאולוגיה הזו, המכחישה את האהבה.
בספרו Le Juif imaginaire ("היהודי המדומה") (1981) הטיל פינקלקראוט ספק בזהותם של יהודי דורו שנולדו לאחר מלחמת העולם השנייה. "היהודי המדומה" הוא יהודי המודע ליהדותו אך הוא חילוני או אפילו אתאיסט והוא יותר צרפתי בתרבותו. הוא מאשר שזיכרון רצח העם בשואה קיים בתודעתו אך חיי היומיום שלו מוגנים. פינקלקראוט מגן על חובת הזיכרון, אך מזכיר כי לצאצאי הקורבנות אין זכות להציג את עצמם כקורבנות, שהם לא. לשאלת זיכרון השואה הוא הקדיש את החיבורים:L'Avenir d'une négation : réflexion sur la question du génocide ("עתיד השלילה: הירהורים בשאלת רצח העם") (1982) ואת La mémoire vaine : du crime contre l'humanité ("הזיכרון הריק: פשע נגד האנושות) (1989).
בספרו La Defaite de la pensee (תבוסת המחשבה) (1987), טען כי תסביך האשמה האירופי בגין הקולוניאליזם הביא לתוצאות הרות אסון. בעקבותיו התפתחה האידאולוגיה הרלטיביסטית של התקינות הפוליטית, שלפיה יש לכבד כל אמונה, בלי קשר לתוכנה ולמידת הרוע הגלומה בה, וזאת רק משום שקבוצת אנשים מחזיקה בה, במיוחד אם זוהי קבוצה "מקופחת", שהחברים בה אינם בהירי-עור. התוצאה, לפי פינקלקראוט, הייתה תבוסתה של המחשבה, רלטיביזם זול המונע דיון רציני ועמוק המבוסס על היגיון. לאחר פורסם הספר נהפך פינקלקראוט לטוען נלהב בזכותו של המערב להגן על ערכיו.
בספרו "בשם האחר: הרהורים על האנטישמיות שבפתח", שיצא לאור גם בעברית ב-2004, פינקלקראוט מפנה אצבע מאשימה אל האינטלקטואלים של אירופה, שהפגינו לטענתו מוסר כפול בעניין מלחמת עיראק והסכסוך הישראלי-פלסטיני, והיו למתקיפים העיקריים של ישראל. לטענתו, האנטישמיות החדשה נובעת מרגשי אשמה וקנאות מוסרנית שנולדו בעקבות עברה האפל של אירופה. פינקלקראוט טוען בספר כי היהודים הם למעשה "האחר" של פעם שנהפך לחלק אינטגרלי מהחברה, והערבים באירופה הם ה"אחר" החדש. הספר דן בצורך של האליטות האירופיות ב"אחר" ובהשפעתו על מדיניות החוץ של צרפת.
פעילותו הציבורית
פינקלקראוט הוא ציוני המגן על זכות קיומה של ישראל בבמות רבות ורואה את ההתנגדות לזכות קיומה של מדינה יהודית כביטוי לאנטישמיות ודוחה באופן חד-משמעי את אפיונה של ישראל כמדינה קולוניאליסטית. הוא היה בין מקימי ארגון ג'ייקול (Jcall), המשמש כשדולה יהודית-אירופית לענייני המזרח התיכון והמצדד בפתרון שתי המדינות כדרך לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. עם זאת פינקלקראוט נוהג גם למתוח ביקורת על מדיניותה של ישראל. בשנת 1982 ביקר את היציאה מלחמת לבנון הראשונה, שלטענתו הייתה מלחמת ברירה למטרות פוליטיות, שלא נשקפה סכנה קיומית לישראל. אחר כך היה פעיל בחוג ידידי "שלום עכשיו" בצרפת.
פינקלקראוט מרבה לחוות את דעתו בעניינים אקטואליים ושנויים במחלוקת.
בפברואר 2004, הגיש במאי הקולנוע אייל סיון תביעת דיבה נגד פינקלקראוט, בעקבות דברים שאמר בתוכניתו השבועית בתחנת הרדיו היהודית בצרפת, שבוע אחרי הקרנת סרטו "דרך 181 - קטעי מסע בפלסטין-ישראל" בערוץ "ארטה". בכתב התביעה נאמר כי בתוכנית כינה פינקלקראוט את סיון בתואר "אנטישמי יהודי". לדברי סיון, ", הוא אמר בתוכניתו שאני לא רק רוצה בגירוש יהודים אלא גם בהרג יהודים, ושצריך לבנות סביבי גדר הפרדה". פינקלקראוט טען כי דבריו בתוכנית הרדיו הוצאו מהקשרם, והציטוט שצריך לבנות גדר הפרדה סביב הבמאי לא הובן כראוי, אך המשיך וביקר את סיון ואמר שהוא "נהפך לגיבור של כל אלה ששונאים את ישראל. הם הפכו אותו לקדוש מעונה ובעיני הוא לא יותר מבנדיט אינטלקטואלי. האנשים שטוענים כי יש להקרין את הסרט של סיון בגלל חופש הביטוי הם אותם אנשים שמחרימים את האינטלקטואלים הישראלים. אי אפשר להחרים מצד אחד, ולזעוק לטובת חופש הביטוי מצד שני". התנגדותו לסרט הדגיש פינקלקראוט, אינה מעידה על תמיכה במדיניות ישראל בשטחים, "אבל לקרוא לזה 'נאציזם' זה אבסורד. בית המשפט דחה את התביעה, וסיוון הגיש ערעור. בית המשפט הגבוה לערעורים בצרפת גם דחה את התביעה, אולם קבע כי האמירות של פינקלקראוט היו בוטות, ונושאות בתוכן מידה רבה של אלימות, וכי על התביעה היה להסתמך על סעיף אחר בחוק העונשין הצרפתי.
בראיון שנתן לדרור משעני בעיתון 'הארץ' בעקבות המהומות בצרפת (2005), על ידי צעירים מוסלמים, תקף בחריפות את הסלחנות שבה מתייחסים חלק מחוגי השמאל למהומות, ואת הניסיון "להבין" אותן כהתפרצות של זעם חברתי, במקום לראות בהן ביטוי ברור של שנאה לצרפת ולמערב. בריאיון התייחס בביטויי גנאי כלפי המוסלמים בצרפת, וחולל סערה רבתי. בין השאר אמר:. בעקבות התגובות הסוערות הוא התנצל בפומבי על הדברים שיוחסו לו ואמר שמשעני תרגם לא נכון את ביטויי הגנאי שכביכול אמר. בביקור בישראל במרץ 2007 חזר על עיקרי הדברים, ואמר כי הסיבה היחידה שאסור למתוח ביקורת על האסלאם היא "תקינות פוליטית".
בצרפתית
{{טורים
בארוק
בארוֹק הוא סגנון אמנותי ששלט באירופה מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-18. הבארוק היה המשך לסגנון המנייריזם שקדם לו והתאפיין בריאליזם רב, משופע ברגש, דינמיות ופאר. בניגוד לסגנון הרנסאנס שמתאפיין בסימטריה, איזון ורוגע, פונה אל השכל ומנסה לשכנע, הבארוק מתאפיין במורכבות, מיזוג ניגודים, תנועה ודרמטיות, פונה אל הרגש והדמיון, ומנסה לשבות ולהקסים את עין המתבונן.
מקורו של המונח "בארוק" כנראה במילה הפורטוגזית Baroco, שמשמעותה "פנינה בעלת צורה חריגה", ואשר שימשה את מבקרי האמנות של תחילת המאה ה-18 לתאר דבר לא מושלם, כיוון שאמנות המאה ה-17 נחשבה לאמנות אנטי-קלאסית ביחס לרנסאנס. אולם מאמצע המאה ה-19 הופסקה הביקורת על הסגנון המצועצע. המונח "בארוק" השתרש כתיאור של תקופה היסטורית שלמה, הכוללת מלבד הסגנון האמנותי, גם סגנון מוזיקלי אופייני, וכן סגנון ספרות ומדע.
הרקע להופעת הבארוק
הופעת סגנון הבארוק קשורה לשינויים דתיים, חברתיים ופוליטיים של התקופה:
מקובל לומר שאבי סגנון הבארוק היה מיכלאנג'לו די קרוואג'ו האיטלקי, ועם ממשיכי דרכו הידועים נמנים ג'ובאני לורנצו ברניני, באיטליה ורמברנדט, יאן ורמיר ופרנס הלס בארצות השפלה. לתחום המוזיקלי בתקופת הבארוק משתייכים יאקופו פרי, יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי, תומאזו אלבינוני, מארק-אנטואן שרפנטייה, גאורג פרידריך הנדל וגאורג פיליפ טלמן.
תקופת הבארוק בתחום המוזיקה
מלחינים בולטים בתקופת הבארוק:
אלקטרומגנטיות
אֱלֶקְטְרוֹמַגְנֵטִיּוּת היא הענף בפיזיקה העוסק בתופעות הקשורות למטען חשמלי. אלקטרומגנטיות עוסקת בשדות חשמליים ומגנטיים, כמו גם באור ובקרינה אלקטרומגנטית. שדה כוח אלקטרומגנטי נראה כאילו הוא מורכב משדה חשמלי ומשדה מגנטי מצומדים, כלומר הם נראים כאילו הם מתפשטים יחד, אם כי הם שני הבטים של תופעה פיזיקלית אחת.
הכוח האלקטרומגנטי הוא אחד מארבעת הכוחות היסודיים בטבע, ומשפיע על תופעות טבע רבות. הכוח מעורב בין היתר בתגובות כימיות, ונמצא בבסיס התאוריה הקוונטית המסבירה את מבנה הקליפות האלקטרוניות באטומים. אור הוא קרינה אלקטרומגנטית בתחום תדרים מסוים. תדרים אחרים יוצרים סוגי קרינה אחרים, כפי שמתאר הספקטרום האלקטרומגנטי. בפיזיקת החלקיקים, אלקטרומגנטיות מוסברת כנישאת על ידי חלקיק הפוטון.
הכוח החשמלי
הכוח החשמלי גורם לכך שמטענים חשמליים בעלי סימן זהה דוחים זה את זה, בה במידה שמטענים הפוכים בסימנם מושכים זה את זה. בדומה לכוח המשיכה הגרוויטציוני, עוצמת המשיכה פרופורציונית למכפלת המטען של החלקיקים והופכי לריבוע המרחק ביניהם. חוק פיזיקלי זה נקרא "חוק קולון".
הכוח החשמלי חזק בהרבה מכוח הכבידה, היחס ביניהם הוא מסדר גודל של כך שאילולא היה סך המטענים החיוביים בגוף מסוים שווה בדיוק לסך המטענים השליליים בו, אפשר היה להזניח את שדה הגרביטציה (כוח המשיכה) שהגוף יוצר. הכוח הגרעיני החזק אמנם חזק יותר מהכוח החשמלי (אחרת גרעיני האטומים היו מתפרקים באופן ספונטני, שכן הם מורכבים מפרוטונים חיוביים, שדוחים זה את זה, ונייטרונים נייטרליים), אך הוא קצר טווח וניתן להזנחה במרחקים שהם מסדר גודל של אנגסטרום ומעלה. לכן מבין ארבעת הכוחות היסודיים, הכוח הרלוונטי ברוב המוחלט של התופעות שקורות סביבנו הוא הכוח האלקטרומגנטי.
הכוח המגנטי
הכוח המגנטי קצת יותר מורכב מהכוח החשמלי, שכן הוא פועל רק על מטען חשמלי שנמצא בתנועה, או בניסוח שקול, רק על זרמים חשמליים. ניסוחו המלא במשוואת כוח לורנץ. כוח מגנטי לא נוצר מתוך מטען מגנטי בודד אלא מדיפול מגנטי, כלומר מזוג מטענים מגנטיים ("קטבים") הפוכים בסימנם וצמודים. לא נמצא מעולם מטען מגנטי בודד (מונופול מגנטי). דיפול מגנטי הוא למעשה לולאה שזורם בה זרם חשמלי.
פיזיקת החלקיקים
ניתן לסווג את כל החלקיקים בפיזיקת החלקיקים (אבני היסוד של הטבע) לפי המטען החשמלי שלהם: חיובי, שלילי או נייטרלי. גודל המטען אינו רציף אלא בדיד (דיסקרטי), וערכו בחלקיק חופשי בא בכפולות שלמות של \ e (מטען האלקטרון). לקוורקים מטענים של שליש ושני שלישים \ e, אך הם אינם חופשיים אלא מתחברים תמיד ליצירת חלקיקים מורכבים בעלי מטען שלם.
היסטוריה
תורת החשמל והמגנטיות הקלאסית פותחה על ידי מספר רב של פיזיקאים במהלך המאה ה-19, שהביאו אותה לשיא בעבודתו של ג'יימס קלרק מקסוול, שאיחד את כל התופעות החדשות שנצפו בתקופתו לתאוריה אחת תחת משוואות מקסוול. בתוך כך הוא גילה את הטבע האלקטרומגנטי של האור. דרך נכונה אך לא יחידה "לראות" אור היא כפתרון סינוסואידלי של משוואות מקסוול בתנאים מסוימים. כלומר אור הוא שדה חשמלי (E) ומגנטי (B) המתקדמים כגל במרחב. שדות אלו מסוגלים לבצע עבודה כפי שניתן לתיאור בעזרת חוק הכוח של לורנץ, ולכן ניתן לייחס להם אנרגיה המסווגת כאנרגיה אלקטרומגנטית. במושגים אלה האור הוא קרינה אלקטרומגנטית בעלת תדירות בטווח הניתן להבחנה על ידי מכשיר מדידה סטנדרטי שהוא לא אחר מהעין.
כשהאתר, שהיה אמור להיות התווך בו עוברת הקרינה האלקטרומגנטיות, לא נמצא, הופיעה סתירה בתאוריה. סתירה זו נפתרה על ידי אלברט איינשטיין באמצעות ניסוח תורת היחסות הפרטית ששומרת על מהירות האור (קבוע של משוואות מקסוול) אינווריאנטי בכל מערכות הייחוס. בעקבות פיתוח גאומטריית המרחב-זמן ה-4 ממדי על ידי הרמן מינקובסקי אפשר לנסח את התורה האלקטרומגנטית בצורה טנזורית.
גישות שונות
טיפול בבעיות גלים אלקטרומגנטיים בגישה הקלאסית נעשה בדרכים שונות בהתאם לתחום התדרים האופייני לבעיה. תדרים גבוהים במיוחד, בהם אורך הגל קצר בהרבה מממדי המערכת, מטופלים בקירוב הנקרא "אופטיקה גאומטרית". מסלול האור מתואר על ידי קרניים, ולרוב, הבנתו המלאה אינה מצריכה ידע במתמטיקה על-תיכונית. בטווח אורכי גל מסדר גודל של ממדי הגודל האופייני במערכת, אופיו הגלי של האור בא לידי ביטוי וניתן לצפות בתופעות של התאבכות ועקיפה.
אלקטרודינמיקה היא תת-תחום של האלקטרומגנטיות העוסק בשדות חשמליים ומגנטיים המשתנים במהירות, ובהשפעותיהם על תנועת חלקיקים.
הופעת מכניקת הקוונטים חייבה את קיומה של תאוריה קוונטית של אלקטרומגנטיות. תאוריה זו, שהושלמה בשנת 1970, ידועה בשם "אלקטרודינמיקה קוונטית" (QED). כאשר האור מקיים אינטראקציה עם חומר כמו באפקט הפוטו-אלקטרי, אופיו הקוונטי של האור בא לידי ביטוי. מתורת הקוונטים אנו למדים שהאנרגיה שאור יכול לתת או לקבל מקוונטטת ליחידות של hf כאשר h הוא קבוע פלאנק ו-f היא התדירות. התיאור המלא והנכון ביותר של האור למיטב ידיעתנו הוא של תורת השדות הקוונטית. אין סתירה בינו לבין אופטיקה גאומטרית, למשל. אופטיקה גאומטרית מתלכדת עם התיאור הקוונטי בגבול של אורכי גל קצרים.
לאקוניה (פירושונים)
ראו גם
}}