cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקורפוס ה-12 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1) (בגרמנית: '''XII. (I. Königlich Sächsisches) Armee-Korps''') היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-23 בפברואר 1867 בצבא ממלכת סקסוניה כחלק מארגון מחודש של צבא הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולמפקדו מונה אלברט, נסיך סקסוניה. מטה הקורפוס היה בדרזדן, וחייליו גויסו מהאזור של ממלכת סקסוניה. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-23 וה-24 בפיקודו של אלברט, נסיך סקסוניה, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אחיו גאורג, נסיך סקסוניה, שפיקד עליו עד לשנת 1900.
ב-1 באפריל 1887 הוקמה הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3) וצורפה לקורפוס, ובשנת 1902 הוקם הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) והועברו אליו הדיוויזיות ה-24 וה-40, והקורפוס ה-12 הפך לאזור הגיוס של החלק המזרחי של הממלכה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית. ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות שונים בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה חלק מפלגת הארמייה B.
לואיס גומפרץ
לואיס גומפרץ (באנגלית: Lewis Gompertz; 1783 או 1784 – 2 בדצמבר 1861) היה ממציא יהודי-אנגלי, פעיל טבעוני לקידום זכויות בעלי חיים, סופר וממייסדי האגודה הראשונה בעולם להגנת בעלי חיים 'האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים'.
קורות חיים
גומפרץ התגורר בקנינגטון שבלונדון. כיהודי, נאסר עליו ללמוד באוניברסיטה, אולם הוא רכש השכלה נאותה בביתו. הוא היה איש עסקים עד גיל 40, אז החל להקדיש את כל מרצו בפעילות למען בעלי חיים. היה נשוי לאן גומפרץ ולזוג לא היו ילדים. אשתו נפטרה בשנת 1847. הוא מת בשנת 1861, בגיל 77 מברונכיטיס ונקבר לצד אשתו בבית הקברות של כנסיית קנינגטון.
השקפה ופעילות
בשנת 1824, גומפרץ פרסם את ספרו Moral Enquiries on the situation of Men and Brutes (בעברית: חקירות מוסריות על מצב בני האדם ובעלי החיים) בו שטח את רעיונותיו שהיו רדיקלים וייחודיים מאוד באותה התקופה - רעיונות שכמעט לא הופיעו שוב בספרות עד שנת 1892 בה הנרי סולט פרסם את הספר "זכויות בעלי-חיים כשהן נשקלות ביחס לקדמה חברתית". בספרו, גומפרץ הציג את משנתו באמצעות דיאלוגים והציע לשפר את מצבם של בעלי החיים באמצעות המצאות וחידושים מכניים, וכן הביע עמדות גם בנוגע למצבם של בני האדם. הוא התנגד לדיכוי הנשים, ביקר את הקפיטליזם, ותמך ברפורמות חינוכיות ובעמדותיו הסוציאליסטיות של רוברט אוון. הספר עודד את התנועה להגנת בעלי חיים לפעול באמצעות עצומות ושדלנות להשגת מטרותיה. בשנת 1992, ספר זה יצא לאור בהוצאה מחודשת. בשנת 1835, ערך את הספר The Animals' Friend, or the Progress of Humanity. בשנת 1852, פרסם את הספר Fragments in Defence of Animals.
המצאות
גומפרץ עסק גם בהמצאות מכניות בתחום הנדסת מכונות, ופיתח המצאות רבות. הוא הציג את המצאותיו לראווה בביתו, ולאחר מכן, הן הוצגו בגלריה. בשנת 1839, 38 מהמצאותיו הודפסו ב'אינדקס ההמצאות של לואיס גומפרץ' (באנגלית: Index to Inventions of Lewis Gompertz). גומפרץ רשם רק המצאה אחת ברשם הפטנטים בשנת 1814. תרומתו הגדולה ביותר בתחום ההמצאות היא המצאת תפסנית המקדחה אליה מתחברים המקדחים השונים. רבות מהמצאותיו נועדו לצמצם את סבלם של בעלי החיים או להחליף את השימוש בהם. הוא השקיע מאמץ רב בניסיון לשפר את האופניים (כלי תחבורה חדשני בזמנו שנקרא אז ולוסיפד ), מתוך חזון שאלו יחליפו את השימוש בסוסים. באותה התקופה, לאופניים לא היו פדלים או בלמים, והרוכבים הניעו את האופניים באמצעות דחיפת כפות רגליהם כנגד הקרקע. גומפרץ הוסיף לאופניים את מערכת ההילוכים בגלגל הקדמי. בשנת 1821, היה הראשון להציע בניית שביל אופניים, אולם הצעתו נדחתה. הוא פירט על המצאותיו בספרו משנת 1850 Mechanical Inventions and Suggestions on Land and Water Locomotion.
ג'ק ויילד
ג'ק ויילד (באנגלית: Jack Wild; 30 בספטמבר 1952 - 1 במרץ 2006) היה שחקן קולנוע אנגלי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1968 על תפקידו בסרט "אוליבר!".
קריירה
ויילד נולד בעיירה רוייטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי למשפחה ממעמד הפועלים והעביר את רוב ילדותו בעיירה האנסלואו שבמערב לונדון. התגלה לראשונה בתור כישרון ביחד עם אחיו ארתור על ידי סוכן כישרונות, ווילד ואחיו לוהקו הופיעו ביחד במחזמר "אוליבר!". בשנת 1968 זכה ווילד בתפקיד העבריין הצעיר דודג'ר בגרסתו של קרול ריד למחזמר המצליח. ויילד בן ה-16 היה מועמד על ההופעה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. לאחר שהפך לכוכב קולנוע צעיר פנה ויילד לטלוויזיה והופיע לראשונה בארצות הברית בתוכנית הילדים "H.R. Pufnstuf", בתמורה לשכר של מיליון דולרים. שיחק בנוסף גם בסרט הקאלט "מלודי" בתפקיד הילד הבעייתי אורנסשואו ובסרט הרפתקאות "רובין הוד: נסיך הגנבים".
בנוסף להיותו שחקן, הקליט ויילד בצעירותו 3 אלבומים "The Jack Wild Album" באדיבות חברת התקליטים "קפיטול רקורדס", "Everything's Coming Up Roses" ו"A Beautiful World".
התמכרות
ויילד החל לשתות ולעשן באופן תדיר מגיל 12 ובגיל 21 כבר הצטייר כאלכוהוליסט ואובחן כחולה סוכרת. התמכרויותיו הקשות של ויילד למעשה גמרו את קריירת המשחק שלו כבר בגיל 24 והרסו את חיי הנישואים שלו עם אשתו השחקנית גיינור ג'ונס. בשנת 1988 החל ויילד תהליך גמילה שהצליח להחזיר אותו לתלם ולמספר הופעות קולנועיות וטלוויזיוניות קצרות. בשנותיו האחרונות עבד ויילד בעיקר כשחקן תיאטרון.
מחלת הסרטן ומוות
ויילד נאבק כ-6 שנים במחלת סרטן חלל הפה שבמהלכן נאלץ לכרות את מיתרי הקול ואת הלשון. בשל הניתוחים לא היה יכול לתקשר עם סביבתו ועם אשתו השנייה השחקנית קלייר הארדינג. ויילד נפטר ב-1 במרץ 2006 מהמחלה שנגרמה כתוצאה מאלכוהול ועישון מרובה.
נקבר בבית הקברות "טודיגנטון פריש" שבמחוז בדפורדשייר, מזרח אנגליה.
אתלטיקה באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכה באמסטרדם, הולנד. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-29 ביולי לבין ה-5 באוגוסט 1928. נערכו 27 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (5 לנשים ו-22 לגברים), בהשתתפות 706 משתתפים (95 נשים ו-611 גברים) מ-40 מדינות.
האתלטיות הבולטות
בטי רובינסון ופני רוזנפלד יהודיה מקנדה  שזכו כל אחת בשתי מדליות, זהב וכסף. אתל סמית' ( קנדה) שזכתה בשתי מדליות זהב וארד.
האתלטים הבולטים
"הפינים המעופפים" שצברו ביחד 4 מדליות זהב, 3 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד, פאבו נורמי שזכה ב-3 מדליות, אחת זהב ושתי מדליות כסף ווילה ריטולה שזכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
ריי ברבוטי שזכה בשתי מדליות זהב.
דאגלס לאו שזכה פעם שנייה ברציפות בריצת 800 מטר ובאד האוזר  שזכה פעם שנייה ברציפות בזריקת דיסקוס.
למידת PAC
בלמידה חישובית, למידת PAC או Probably approximately correct learning (בתרגום חופשי: "למידת קרוב לוודאי בערך נכון") הוא מודל לניתוח מתמטי של בעיות מתחום הלמידה החישובית. המודל הוצג ב־1984 על ידי מדען המחשב הבריטי לסלי וליאנט.
במודל זה הלומד מקבל דוגמאות וצריך לבחור פונקציה מכלילה ("היפותזה") מתוך מחלקה מוגדרת של פונקציות אפשריות. המטרה היא שבהסתברות גבוהה ("קרוב לוודאי"), הפונקציה הנבחרת תהיה בעלת שגיאת הכללה ("בערך נכון") נמוכה. הלומד נדרש להיות מסוגל ללמוד פונקציה בהינתן בחירה של יחס קירוב נדרש, מידת וודאות או התפלגות של דוגמאות.
המודל הורחב בהמשך כדי לטפל גם ברעש, או דוגמאות המסווגות בצורה שגויה.
הגדרה וטרמינולוגיה
נניח כי X הוא מרחב הדוגמאות (instance space), או קידוד של כל הדוגמאות, וכל דוגמה היא בעלת אורך מוגדר. לדוגמה בבעיית זיהוי תווים X=\{0,1\}^n. רעיון (concept) הוא תת-קבוצה c \subset X, למשל כל התבניות של צורות קידוד האפשריות של ביטים המקודדים את התמונה של האות "P" ב-X=\{0,1\}^n. מחלקת רעיונות (concept class) היא קבוצה של רעיונות C מעל X.
EX(c,D) היא פונקציה המייצרת דוגמה,x, מתוך התפלגות D ונותנת לה את הסיווג הנכון c(x), כלומר 1 אם x \in c ו־0 אחרת.
נניח שיש אלגוריתם A שיש לו גישה ל־EX(c,D) והוא מקבל כקלט פרמטרים \epsilon ו־\delta שהם, בהסתברות של לפחות 1-\delta, A פולט היפותזה h \in C שיש בה טעות השווה או הפחותה מ־\epsilon עם דוגמאות מ־X הבאות מהתפלגות D. אם יש אלגוריתם כזה לכל רעיון c \in C, לכל התפלגות D מעל X, ולכל  ו־ אז C הוא בר למידה לפי מודל PAC או "PAC learnable". ניתן גם להגיד כי A הוא "אלגוריתם לומד PAC" עבור C.
האלגוריתם רץ בזמן t אם הוא מייצר לכל היותר t דוגמאות ודורש לכל היותר t צעדים. מחלקת רעיונות היא "למידת PAC יעילה" (efficiently PAC learnable) אם היא למידת PAC באמצעות אלגוריתם שרץ בזמן פולינומי ב־1/\epsilon, 1/\delta ואורך קידוד הדוגמה.
מרד החיות
מרד החיות הוא סרט אנימציה שהופק על ידי חברת וולט דיסני בשנת 2004. זה היה הסרט המונפש האחרון של החברה באנימציה דו-ממדית עד לשנת 2009 עם הסרט "הנסיכה והצפרדע", הסרט מספר את סיפורן של שלוש פרות המנסות להציל חווה הנתונה בסכנת סגירה.
עלילה
הסרט מתחיל בארצות הברית בתקופת המערב הפרוע כשמגי, הפרה המצחיקה, מספרת איך החווה בה גדלה נשדדה על ידי הנוכל אלמידה סלים, וכיצד האיכר הזקן שגידל את מגי, מכר אותה לאישה זקנה ונחמדה בחווה מלאת חיים שנקראה "חלקת אלוהים הקטנה". בחווה פוגשת מגי את גרייס וגברת קאלוואי הפרות, ואת שאר חיות החווה.
כשהשריף מבשר לאיכרית הזקנה שהחווה תעמוד למכירה פומבית אם לא יכוסה כל חובה בזמן, היא נעצבת, אך מכריזה שהיא וחיות החווה יישארו יחד בטוב וברע. אולם מגי לא מוכנה לקבל את רעיון המכירה הפומבית, ומארגנת את גברת קאלוואי וגרייס לנסות להשיג כסף בעיירה הקרובה. בעיירה הן פוגשות את באק הסוס הרברבן והנלהב, שאומר להם שהם צריכות לשלם 750$ כדי להציל את החווה, ואז מבחינה מגי בהודעת "מבוקש" ועליה קלסתרון של הפושע אלמידה סלים. כשהיא רואה שהפרס על ראשו הוא 750$ היא מחליטה ששלושתן יחד יתפסו את הפושע.
בדרך הן פוגשות ארנב חסר מזל בשם "ג'ק - בר מזל", והוא מלווה אותן למכרה שבו הפושע סלים מסתתר, בינתיים סלים מתכוון לקנות את "חלקת אלוהים הקטנה". כשמגי, גרייס וגברת קאלוואי גילו זאת, הן ניסו ללכוד את הפושע אך ללא הצלחה. כשהן רואות שסלים נוסע לחווה שלהן, הן לא יודעות מה לעשות עד שבאק מגיע ומוביל אותן לחווה, שם הן לוכדות את הפושע, כאשר הן חושפות את התחפושת שלו. החווה ניצלת, וגברת קאלוואי מסכימה שמגי תישאר, יחד עם באק הסוס, ג'ק "בר המזל", והביזון של סלים המצטרפים אליה.
הצלחה קופתית
תקציבו של הסרט הסתכם בכ-110 מיליון דולרים אמריקניים. בקופות הקולנוע בארצות הברית גרף הסרט רק כ-50 מיליון דולרים, אך בסיכום הכנסותיו מכל העולם הכניס הסרט כ-104 מיליון דולרים. ובכך הצטמצם הכישלון הקופתי; הביקורות היו מעורבות.
מדבבים
הזמרת והמלחינה יהודית רביץ השתתפה בביצוע השירים בעברית (למעט אלו שבוצעו בידי השחקנים).
דן פרבר
ביוגרפיה
דן פרבר נולד בתל אביב וגדל בלוס אנג'לס. היה חתום בחברת ההקלטות "משפחת תאקט", לאחר מכן, בלייבל "בויגור" בבעלותו של המפיק המוזיקלי הישראלי בורגור, ובחברת "דימאק רקורדס" של התקליטן האמריקאי סטיב איוקי, המדורג במקום השמיני ברשימת 100 התקליטנים המובילים בעולם ב-DJ Mag.
בשנת 2005 פנה לפרבר חבר משפחת תאקט, הראפר שי 360, וביקש ממנו ביטים עבור שירים לאלבומו. פרבר, שהיה אז בן 18 בלבד, נענה לבקשה והגיע לאולפני הלייבל עם למעלה מ-100 ביטים. בעקבות כך, הוחתם פרבר במשפחת תאקט לחוזה של חמש שנים. באותה השנה, יצא אלבומו של שי 360, "חי", מתוכו הפיק והלחין פרבר שלושה שירים.
פרבר כתב, הלחין והיה שותף בהפקת חלק גדול משירי משפחת תאקט, כגון "לפעמים אני מרגיש" של סאבלימינל ודויד ברוזה, חמישה שירים מאלבומה של הזמרת סיוון, שישה שירים מאלבום הבכורה של הצל "לא שם זין", ותשעה שירים מאלבומו של סאבלימנל "בדיוק כחשבתם שהכל נגמר". בשנת 2009 כתב, הלחין, והפיק פרבר את השיר "תל אביבי", שלאחר מכן הפך לשיר הנושא עבור הסדרה "סופרסטארט" של הוט. באותה שנה התארח ברימיקס לשיר, "מה אתה אומר" מתוך האלבום של שי 360 "כולם רוצים את האמת" יחד עם פלד ואורטגה, דנידין, כלא 6 ו-dj בריינדד.
בשנת 2010 הוציא פרבר שני סינגלים מתוך אלבומו הראשון, "משחק של דמעות", ו"בתוך בועה". הסינגלים לא זכו להצלחה, ועקב חילוקי דעות עם הלייבל, האלבום נגנז.
בשנת 2013 החל להפיק פרבר את אלבומו הראשון של אושרי כהן, "כפתורים" יחד עם המפיק אורן עמנואל. תוך כדי, עבד פרבר באולפן ההקלטות בבעלותו של גדי פיינגולד אולפני פלוטו, ועסק בהפקת אמנים רבים ומוכרים בישראל ומחוצה לה, כגון מאיה בוסקילה, לה היה שותף בהפקת השיר "אהבה אחרת", שרית חדד, חן אהרוני, הראל סקעת ועוד.
ב-2014 חבר פרבר למפיק המוזיקלי והדיג'יי בורגור, והתחיל להוציא לאור סינגלים בלייבל שבבעלותו, בויגור. כמו כן, הוציא פרבר קטעים מוזיקליים שהופצו ברשת החברתית SoundCloud, בה צבר עשרות אלפי עוקבים. רוב יצירותיו פורסמו באתרי אינטרנט גדולים העוסקים בסצנת ה-EDM, כגון "Trap And Bass" ו-"TrapCity". באותה השנה הפיק גם את הפרויקט "The Kokoro" של לי טריפון, תוך שהוציאו השניים וידאו קליפ ראשון מתוך הפרויקט של ההרכב לשיר בשם "Broken".
ביולי 2014, התארח פרבר בפסטיבל "Tomorrowland". בנובמבר 2014 חתם בלייבל "דימאק רקורדס" של היוצר סטיב איוקי לקראת הפקת המיני-אלבום הראשון שלו. ב-5 בדצמבר 2014 יצא המיני-אלבום הראשון של פרבר, "Middle Eastern Jungle" ובו חמישה שירים.
בשנת 2015 עבד פרבר על הפקת אלבום הבכורה של הזמרת יעל בורגר "Yael", אחותו של המפיק בורגור, אשר חתומה אף היא בלייבל שלו, "בויגור".
ביולי 2017, לקח חלק בהפקת אלבומו השישי של הראפר הבריטי דיזי רסקל, Raskit. באותה השנה, חתם בחברת התקליטים "אטלנטיק רקורדס".
ביולי 2019 לקח חלק בכתיבת השיר "Tempo" של הזמרת האמריקאית ליזו. השיר נכלל באלבום "Cuz I Love You", שזכה בפרס גראמי. כמו כן, עבד פרבר עם אמנים בינלאומיים נוספים, בהם ניתן למנות את טיקיי מאידזה, ניקול מילר ודוכס דומונט.
חיים אישיים
פרבר מתגורר בלוס אנג'לס.
יצחק מן (עורך)
יצחק מָן (1890, תר"ן, פשמישל, גליציה, אוסטריה – 28 במרץ 1956, ט"ז בניסן תשט"ז, ירושלים) היה סופר, עורך ומתרגם עברי, עורך ההוצאות הספרותיות של הקק"ל מ-1926 ועד מותו. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת תש"ח עבור תרגום "הקפיטל" מאת קרל מרקס.
ביוגרפיה
יצחק מן נולד ב-1890 בעיירה פשמישל שבגליציה, אוסטריה, בנם של מינדל לבית אייכנבאום וניסֶן מן. אביו היה שו"ב וחסיד. מנעוריו נתפס להשכלה ולציונות. בשנת 1905 או 1908 ייסד מן עם חבריו לבית המדרש את אגודת הנוער "עבריה" בעירו. האגודה נוסדה במטרה להפיץ את ידיעת השפה והספרות העברית בקרב הנוער היהודי. היא הייתה סניף של הסתדרות בשם זה, ואחת הראשונות מסוגה בגליציה. פעילותה של האגודה הייתה ענפה ומוצלחת: חברי הקימו ספרייה עברית וקיימו הרצאות, מסיבות ודיונים.
לאחר שעבר בחינת בגרות אקסטרנית למד באוניברסיטת וינה מדעי הרוח ומדעי הטבע: פילוסופיה, לשון וספרות יוונית, מתמטיקה ופיזיקה. במהלך לימודיו בווינה היה חבר באגודת הסטודנטים הציונים "תיאודור הרצל". בשנת 1920 קיבל תואר דוקטור.
נישא לד"ר מעכה (מאשה) מן, רופאה, חברתו מנעוריו, והיה אב לשני בנים: עמנואל (נולד ב-1915) ורפאל (נולד ב-1928). במשך כמה שנים עבד בהולנד, ובשנת 1924 עלה לארץ ביחד עם אשתו ובנם הבכור והתיישב בירושלים. כעבור שנתיים, ב-1926, החל לעבוד בלשכה הראשית של קרן קיימת לישראל ושימש כעורך ראשי של הוצאותיה הספרותיות במשך שלושים שנה, עד יום מותו. בין היתר ערך את הספרייה "לנוער" שהוציאה הקק"ל, שבמסגרתה ראו אור עשרות מונוגרפיות על התנועה הציונית.
במקביל עסק בעבודה ספרותית מחוץ לקק"ל, ושלח ידו בתרגום ספרי יסוד מהפילוסופיה היוונית, הספרות הסוציאליסטית-מרקסיסטית, פסיכולוגיה וחינוך. תרגם את "על בריאת העולם" לפילון האלכסנדרוני (בעריכת משה שוובה) ואת מאמרות הרקליטוס, ספרו הפילוסופי של הרברט מרקוזה "שיטת "הגל", "על האישיות בהיסטוריה" לגיאורגי פלכאנוב, "הקפיטל" מאת קרל מרקס (כרך א' תורגם עם צבי וויסלבסקי, ואת כרך ב' תרגם לבדו), "אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג)" לפרידריך אנגלס, את "לקראת פסיכולוגיה דיאלקטית-מאטריאליסטית" לאוטו פניכל ואת כרך א' של "מכתבים לאם" מאת וילהלם שטקל (את שניהם תרגם ביחד עם שמואל גולן, האחרון בעריכת צבי זהר) את "אני מאמין בחינוך" מאת ג'ון דיואי וכן את "כאז כן אתה" לסומרסט מוהם.
בשנת 1948 זכה (לצד צבי וויסלבסקי) בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת עבור תרגומם ל"קפיטל".
ערך פרסומים שונים ופרסם מאמרים בעיתונות. כתב את ההקדמה לספר היזכור לעיירתו פשמישל, שהופיע לאחר מותו, בשנת תשכ"ד 1964.
מן התגורר בבית שבנה בשכונת תלפיות בירושלים, והיה חבר ועד השכונה. כן כיהן כראש בית הכנסת של השכונה, ונהג לעבור לפני התיבה בו לעיתים קרובות.
מן נפטר בעקבות התקף לב אור ליום א' דחוה"מ פסח, ט"ז בניסן תשט"ז, בביתו שבירושלים, בשנה ה-66 לחייו. הניח את אלמנתו, ד"ר מעכה (מאשה) מן, את בנו הבכור עמנואל ואת אשתו וילדיו, וכן אחות וגיס.
אחיו יעקב מן (1888–1940) היה רב, מורה והיסטוריון, מהדור הראשון של חוקרי הגניזה הקהירית. אלמנתו נישאה שנים אחדות לאחר מותו לידידו וגיסו ישעיהו זנה.
בנו הצעיר של יצחק מן, רפאל, נהרג בנעוריו, בעת שעלה על מוקש באזור קיסריה בשנת 1943. בנו הבכור, עמנואל, נישא לחיה ליפשיץ והיה אב לבנים. נפטר בירושלים ב-2008. נכדו ד"ר רפי מן הוא עיתונאי לשעבר, וכיום חוקר תקשורת והיסטוריון. נכד נוסף הוא איזי מן, הקרוי על שמו. הוא שדרן, עורך ומגיש תוכניות ברשת ב' של קול ישראל וסופר.
ספריו
לאחר מותו:
Felino CB7
Felino CB7 היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על, בעלת מרכב פיברגלס מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות העל הקנדית Felino Corporation אשר מיוצרת משנת 2016 עד היום.
"Felino CB7"
דגם ה-"Felino CB7" פותח במשך 7 שנים, טרם יציאתו לשווקים. נסיעת המבחן של דגם ה"Felino CB7"[ לפני אישורו הסופי נערכה במסלול מרוצי המכוניות "Circuit Gilles Villeneuve". אב הטיפוס של דגם ה"Felino CB7" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית במונטראול (Montreal International Auto Show ). דגם ה"Felino CB7" היא מכונית הספורט השנייה, שמיוצרת בקנדה (מכונית העל הראשונה, המיוצרת משנת 2010 היא לוקוס HTT פלאטור).
האי פיפס
האי פיפס (באנגלית: Pepys Island) הוא אי תעתוע אשר בעבר סברו כי הוא ממוקם כ-390 קילומטרים צפונית לאיי פוקלנד. האי התגלה לראשונה על ידי אמברוז קוולי בשנת 1684 וסומן בהתאם במפות. האי נקרא על שם סמיואל פיפס, מזכיר הימייה האנגלי באותה עת.
מספר מסעות חקר ניסו לזהות את האי במהלך המאה ה-18. ג'ון ביירון זיהה את האי עם האי הצפוני ביותר באיי פוקלנד, אולם חוקרים אחרים ובהם לואי-אנטואן דה בוגינוויל, ג'ורג' אנסון וקפטן ג'יימס קוק המשיכו לחפש את האי עד שנות ה-80 של המאה ה-19, עת התבררה טעות הניווט של קוולי, אשר ככל הנראה זיהה בטעות את אחד מאיי פוקלנד.
פרק שירה
פרק שירה (נקרא גם פרקי שירה, ברייתא דפרק שירה או שירת הבריאה) הוא חיבור קצר (ברייתא) המסוגנן בלשון חז"ל. הפרק מכיל בתוכו קטעי שירה אותם שרות כל הבריות בשבח הקב"ה. מרבית הקטעים הם פסוקים הלקוחים מהתנ"ך, חלקם הגדול מספר תהלים. דוגמה:
היסטוריה
יש במסורת היהודית שייחסו חיבור זה לדוד המלך (כמשתמע מפתיחת החיבור), וכך כתב גם המבי"ט, ויש המוסיפים גם את שלמה המלך שחיברו עם אביו במשותף. רבי משה תקו התייחס לחיבור בביקורתיות וטען שהוא אינו אלא זיוף פסבדוני.
במחקר, מלאכי בית אריה שיער כי פרק שירה הוא חלק מספרות ההיכלות, שהתפתחה בתקופת התנאים ובראשית בתקופת האמוראים, והוא מן הקבצים הקדומים ביותר בספרות זו, וחובר בתקופת התנאים, במאה השלישית.
ככל הנראה, עד המאה השלוש עשרה המדרש היה ידוע בעיקר בחוגים מיסטיים. מהמאה השלוש עשרה והלאה הוא החל להופיע במחזורים, קובצי תפילה, וסידורים. בתחילה בעיקר בקשר לתפילות בעלות גוון מיסטי, ובמחזורי מקובלים, ובהמשך גם הופיע גם בסידורים של חוגים רבניים שלא היו בעלי נטייה למיסטיקה.
תוכנו של המדרש, המייחס פרסוניפיקציה (האנשה) קיצונית לכל דבר בבריאה, דבר הנראה לכאורה זר ליהדות, עורר עליו במהלך הדורות ביקורות חריפות, ואף טענות לזיוף. כתגובה, נתחברו למדרש פירושים והסברים שונים, על דרך הקבלה, הפילוסופיה, הדרשנות, ועוד.
התייחסות לתוכן הפרק
לדעת רבי יוסף אלבו עיקרו של פרק שירה הוא מחשבת הלב הלומד חכמה ומוסר מכל נברא:
מי הם האומרים את השירה
בעין יעקב למסכת עבודה זרה מביא בשם הריטב"א ששירה זו ההיגיון נותן שאילו הייתה לחיה יכולת דיבור הייתה אומרת כך::.
לעומת זאת החיד"א כותב ששירה זו המלאך הממונה על אותו נברא אומרה:.
בדומה לזה כתוב בנפש החיים:.
ובאור החיים כתב:.
הארנה לכדורסל (לונדון)
ארנת הכדורסל (באנגלית: The Basketball Arena) היה מתקן ספורט זמני שהוקם עבור אירוח משחקי הכדורסל והכדוריד, של תחרויות המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, בשנת 2012. המתקן נבנה בצורה שאפשרה פירוק מלא ושימוש חוזר בחלקיו או מחזורם לאחר תום התחרויות. בשנת 2013 פורק המתקן וחלקיו הועמדו למכירה.
תיאור המתקן
המתקן היה אחד מארבע ארנות (מתחמי תחרויות) שנבנו במיוחד עבור המשחקים האולימפיים. בשונה ממתקני אולימפיאדת בייג'ינג שנערכה בשנת 2008, אלו מתקנים מודולריים, אשר בתום התחרות הועברו לאתרים אחרים ברחבי הממלכה המאוחדת (וזאת מאחר שבאזור לונדון רבתי אין מחסור במתקני ספורט).
המתקן הכיל כ-12,000 מקומות לצופים, וצפוי לארח את משחקי חצי הגמר והגמר בכדורסל, וכדוריד.
במהלך אולימפיאדת הנכים צפוי המתחם לארח את משחקי הכדורסל והרגבי, ובמהלך משחקים אלה יהיו באולמות מקומות ל-10,000 צופים.
באוקטובר 2008, בשל השפל הכלכלי, הוצע להעביר את משחקי הכדורסל והכדוריד לארנה של ומבלי ובכך לחסוך סכום של 90 מיליון ליש"ט, אולם במרץ 2009 הוחלט להמשיך בבניית הארנה.
בניית המתקן נמשכה כ-15 חודשים והושלמה ביוני 2010.
ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל
ז'וּאָאוּ השלישי, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: João III de Portugal; 7 ביוני 1502 – 11 ביוני 1557) היה מלך פורטוגל ה-15. כונה "האדוק" ("o Piedoso") בשל קנאותו הדתית.
חייו
ז'ואאו השלישי נולד ב-7 ביוני 1502 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם השלישית של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה - המלכים הקתולים. ז'ואאו ירש את כס המלוכה מאביו בשנת 1521, בהיותו בן 19.
בזמן שלטונו הרחיבה פורטוגל את אחיזתה מעבר לים באסיה ובעולם החדש (ראו האימפריה הפורטוגזית, ברזיל הקולוניאלית). ז'ואאו השלישי יישם מדיניות של חיזוק בסיסיה של פורטוגל בהודו (דוגמת גואה), חיזק את המונופול של פורטוגל במסחר בתבלינים, ביניהם הפלפל השחור מהודו, הציפורן מאיי מאלוקו ואגוז המוסקט מאיי בנדה. כתוצאה מכך, זכה ז'ואאו השלישי גם לכינוי "המלך החנווני". בעת מותו ב-1557 השתרעה האימפריה הפורטוגזית בכל תבל על פני מיליארד אקר כמעט.
בעת מלכותו היו הפורטוגזים לאירופים הראשונים אשר יצרו מגעים רציפים עם סין של שושלת מינג ויפן של תקופת מורומאצ'י. הוא נטש טריטוריות מוסלמיות בהן שלטה פורטוגל בצפון אפריקה, לטובת המסחר עם הודו וההשקעה בקולוניזציה של ברזיל. באירופה, הוא שיפר את יחסי פורטוגל עם מדינות אזור הים הבלטי ועם חבל הריין, מתוך תקווה לחזק את המסחר הפורטוגזי.
ז'ואאו השלישי היה אחראי על האוונגליזציה של המזרח הרחוק וברזיל, בין השאר באמצעות עידוד הקמתם של מיסיונים של מסדר ישו באזורים אלה. הן הישועים והן האינקוויזיציה הפורטוגזית, אשר נחנכה ב-1536, עתידים היו להפוך למוסדות מפתח בפורטוגל ובאימפריה שלה. חשיבותם של הישועים עבור ז'ואאו השלישי הייתה טמונה בתפקידם כמתווכים ביחסים בין הפורטוגזים לעמים הילידים בטריטוריות עבר הים שהיו בשליטת פורטוגל. האינקוויזיציה שימשה את המלך על מנת לפטור את פורטוגל ממרי אזרחי או ממלחמת דת מן הסוג שהתרחש בצרפת ובמקומות אחרים באירופה במהלך המאה ה-16. בשנות מלכותו האחרונות של ז'ואאו השלישי רק החל פיתוחה המהיר של ברזיל הקולוניאלית כיצרנית סוכר, התפתחות אשר הייתה בבחינת פיצוי עבור הדעיכה ההדרגתית בהכנסות מהמסחר באסיה. מגמה זו נמשכה גם בזמן מלכותו של יורשו ונכדו, סבשטיאו, מלך פורטוגל, אשר הפך למלך עם מותו של ז'ואאו השלישי משבץ, בשנת 1557.
משפחתו
בשנת 1525 התחתן ז'ואאו עם קתרינה מאוסטריה, מלכת פורטוגל, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה, מלכת קסטיליה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
בנוסף היה לז'ואאו בן מפילגשו איזבל מוניש:
איגנאץ הירשלר
פרופסור איגנץ הירשלר (בהונגרית: Hirschler Ignác; 1823–1891) היה רופא עיניים ופרופסור לרפואה, נשיא הקהילה היהודית של פשט ויושב ראש הקונגרס של יהדות הונגריה בשנים 1868–1869, בתקופה בה התרחש הקרע ביהדות הונגריה. חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנת 1866, בפשט, טיפל בצייר ההונגרי מיהאי מונקאצ'י והאחרון העניק לו כאות תודה את הציור "קדרה הפוכה".
בן אחיו היה אגושטון הירשלר רופא פנימי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
יומן הרום
יומן הרום (באנגלית: The Rum Diary) הוא סרט המבוסס על ספרו בעל אותו השם של האנטר ס. תומפסון שנכתב בשנות ה-60 המוקדמות, אך פורסם רק ב-1998. ברוס רובינסון כתב את התסריט וביים את הסרט. הצילומים נערכו בפוארטו ריקו בשנת 2009.
הסיפור מגולל את סיפורו של עיתונאי בשם פול קמפ (שאותו מגלם ג'וני דפ) שעובר מניו יורק לסן חואן שבפוארטו ריקו כדי לעבוד עבור עיתון מקומי.
גאולת ישראל (מפלגה)
גאולת ישראל הייתה סיעת יחיד שהוקמה בעקבות התרגיל המסריח בשנת 1990, במהלך כהונתה של הכנסת השתים עשרה על ידי ח"כ אליעזר מזרחי שפרש מאגודת ישראל.
בהתאם להסכם הקואליציוני, כיהן נציגה היחיד של הסיעה כסגן שר הבריאות עם הקמת ממשלת ישראל העשרים וארבע ב-25 ביוני 1990 ועד תום כהונתה של הממשלה.
קרב אספרן-אסלינג
קרב אספרן-אסלינג (בגרמנית: Aspern-Essling) נערך במסגרת מלחמת הקואליציה החמישית בין האימפריה האוסטרית לאימפריה הצרפתית ב-21 וב-22 במאי 1809, בין ובתחומי שני הכפרים אספרן ואסלינג, אשר על גדתו הצפונית של הדנובה, לא הרחק מווינה. בקרב זה הכה הצבא האוסטרי, בפיקודו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן את הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון. בקרב זה יצא נפוליאון וידו על התחתונה, לראשונה מאז המצור על עכו. עם זאת, רק חלק קטן יחסית של הצבא הצרפתי הוכה, דבר שלא מנע מנפוליאון לצאת מנצח בסופו של אותו מסע מלחמה.
השטח
האי לובאו, כאמור, מחלק את הדנובה לתעלות צרות. ממש מצפון לאי, מקום שם מתחיל המרכפלד (Marchfeld), מישור רחב ידיים, שהוא חלק מאגן ההיקוות של המורווה (בגרמנית: מרך, March), נמצאים שני הכפרים אספרן, ממערב, ואסלינג, ממזרח. אזור זה היה ועודנו מעובד בחלקו הגדול.
הכוחות המשתתפים
הכוחות הצרפתיים נערכו כאשר פניהם צפונה וגבם אל הגשרים, כאשר הכפרים אספרן ואסלינג מהווים את אגפיהם. אלה מנו כ-67,000 חיילים רגלים, כ-10,000 פרשים ו-152 תותחים. כוח זה כלל שני גייסות (קורפוסים) רגליים, בפיקודם של המרשלים ז'אן לאן ואנדרה מסנה, כן כלל הכוח את המשמר הקיסרי, וגייס פרשים, בפיקודו של ז'אן-בטיסט בסייר (Bessières) כעתודה. הצבא האוסטרי, בפיקודו של הארכידוכס קרל, היה מאורגן בחמישה טורים, בעוצמה של ארבעה גייסות (אחד הגייסות פוצל לשניים), ועוד ארבע אוגדות פרשים, בפיקודו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, כעתודה. הכוח האוסטרי היה גדול יותר, ומנה כ-84,000 רגלים, כ-14,250 פרשים ו-288 תותחים. שלושה טורים, בפיקוד יוהאן פון הילר (von Hiller), היינריך פון בלגרד (von Bellegarde) והנסיך הוהנצולרן-הכינגן (Hohenzollern-Hechingen), נועדו לתקוף את אספרן. טור אחד, המורכב משתי אוגדות בפיקודו של פרנץ סרף פון אורזיני-רוזנברג (von Orsini-Rosrenberg), את אסלינג. טור נוסף, בפיקודו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, נותר במרכז, מוכן לנוע לאן שיתבקש לאור המצב.
היום הראשון
הקרב נפתח עת גיס אוסטרי בפיקודו של יוהאן פון הילר תקף וכבש את אספרן. אלא שגיס צרפתי, בפיקודו של המרשל אנדרה מסנה, שב וכבש את המקום. הגיס בפיקודו של מסנה נותר להחזיק במקום בעקשנות, במשך כל הקרב, לנוכח התקפות אוסטריות עזות. גם כאשר הצטרפו שני הגייסות האוסטריים הנוספים, אשר נועדו למקד את התקפתם באספרן, לא עלה בידם אלא לכבוש כמחציתו של הכפר. עם זאת, חיל הרגלים הצרפתי, אשר נפרס בין הכפרים ומעבר לגשרים, עמד בסכנת איגוף. נפוליאון, אשר הבחין בזאת, שיגר כהסחה את כוח הפרשים שלו לתקוף את הארטילריה האוסטרית, אשר הפגיזה את אספרן. התקפת הפרשים הראשונה נהדפה על ידי האוסטרים. ההתקפה השנייה, אשר כללה כוח ניכר של קירסירים, הגיעה עד לקרבת התותחים, וכן מסביבו למערך הריבוע (צבא) של גיס אוסטרי בפיקודו של הוהנצולרן-הכינגן, והתכתשו עם כוח הפרשים בפיקודו של ליכטנשטיין. בזאת הגיעו הפרשים הצרפתים עד לקצה גבול יכולתם, ונסוגו. במקביל, נערך קרב עז גם באסלינג, אותו תקף טור אוסטרי, בפיקודו של אורזיני-רוזנברג. הקירסירים הצרפתים תקפו את אגפו של רוזנברג, וכך עכבו מבעדו להסתער. בלילה פסקו הקרבות, ונפוליאון הזרים במהלכו עוד כוחות לתגבור הגדה הצפונית של הדנובה.
היום השני
עם שחר היום השני, פתח מסנה בהתקפה ובמהלכה הצליחו הצרפתים לעקור את האוסטרים מאחיזתם באספרן. אלא שהאוסטרים פתחו בגזרה זו בהתקפת נגד, באמצעות הטורים של הילר ובלגרד, הדפו מחדש את הצרפתים, ובהמשך אף כבשו לבסוף את אספרן. במקביל, חידשו האוסטרים את התקפתם על אסלינג, אלא שכוחותיו של המרשל לאן עמדו נגדם בעוז. בעוד הקרבות ניטשים בכפרים שבשני האגפים, הנחית נפוליאון התקפה על מרכז המערך האוסטרי באמצעות הגייס של לאן, כאשר הפרשים הצרפתים בקו השני. המערך האוסטרי נפרץ, בין הטורים של הוהנצולרן ואורזיני-רוזנברג, וכוחות הפרשים הצרפתיים, בפיקודו של בסייר, החלו לנהור לעבר הפער. הארכידוכס קרל, אישית, אשר חנה מספר קילומטרים בעורף כוחותיו, הוביל כוח עתודה על מנת לסתום את הפער, ובעמל רב, הצליח לבלום את תנופת ההתקפה הצרפתית. האוסטרים, בנוסף, שיגרו במורד זרם הדנובה ארבות כבדות, ואלה חיבלו בגשרים שבעורף הכוחות הצרפתיים שמצפון לנהר. כיוון שכך, פקד נפוליאון להפסיק את ההתקפה. בשלב זה, הצליח הטור של אורזיני-רוזנברג לכבוש את אסלינג, אולם נעקר משם בהתקפת נגד צרפתית. כיוון שכך, ניסה רוזנברג, ללא הצלחה, לאגף את מרכז המערך הצרפתי, בעוד הצרפתים מתחילים בנסיגה אל הגשרים החבולים, ובמקביל, נעשו מאמצים מוצלחים לתקנם. כללית, תוך אבדות כבדות, הצרפתים הצליחו לשמור על סדר יחסי ומערכם לא התמוטט. תוך כדי קרבות אלה, נפצע המרשל לאן אנושות מכדור תותח אוסטרי. סן-הילר (Saint-Hilaire), אחד ממפקדי האוגדות בגיס של לאן, נפצע אף הוא אנושות מכדור תותח אוסטרי, ואיבד את רגלו השמאלית. לבסוף דעך הקרב עקב תשישות כללית של שני הצדדים.
אחרית דבר
אם כי הקרב הסתיים בניצחון אוסטרי, ניצחון ראשון מזה כעשור על הצרפתים, לא היה זה ניצחון מכריע, וגם האבדות, כ-46,000, התחלקו באופן שווה, לערך, בין הצדדים. אבדות הצבא האוסטרי היו כ-6,200 הרוגים ונעדרים, כ-800 שבויים וכ-16,300 פצועים. אבדות הצרפתים היו כ-7,000 הרוגים (ביניהם המרשל לאן, שמת מפצעיו ב-31 במאי, וסנט-הילר, שמת כתוצאה מנמק ב-5 ביוני) וכ-16,000 פצועים. עד 22 במאי בלילה הסתיים תיקון הגשרים, ואו אז הושלמה הנסיגה ללובאו. הצבא הצרפתי התאושש במהירות יחסית, ריכז כוחות בלובאו, אשר שימש לו כבסיס מוגן ומוצק, ובתחילת יולי הביס את האוסטרים בקרב וגראם, תבוסה שהביאה להתפוררות הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
לקריאה נוספת
כתריאל בן אריה, קרבות מופת, הוצאת לביא, 1994
ניסים הדס
ניסים הדס (נולד ב-1953) הוא מנהל שכיהן כמנכ"ל חטיבת אלתא מערכות של התעשייה האווירית לישראל (בשנים 2006–2018) וכעת משמש כיו"ר פעיל של חברת ההזנק "RFISEE" וכיועץ ליחידת המכ"ם באלביט מערכות. הוא חבר סגל במכללת אפקה בפקולטה להנדסה.
ביוגרפיה
ניסים הדס נולד ב-1953 בקהיר. למד בטכניון במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1974 קיבל שני תארים: מוסמך למדעים בהנדסת חשמל ומוסמך למדעים בפיזיקה שניהם בהצטיינות. בשנת 1984 סיים תואר שני בהנדסת חשמל, גם הוא מהטכניון, בהצטיינות יתירה.
שירת בצה"ל כקצין אלקטרוניקה בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סרן.
נקלט בתעשייה האווירית בשנת 1983. היה ראש פרויקט פיתוח מכ"ם בקרת אש מתקדם למטוסי קרב, שנכנס לשירות מבצעי בהצלחה וזכה בפרס מצוינות לציון יובל למדינת ישראל.
מונה לראש מינהל מכ"ם בשנת 1996, והוביל פיתוח טכנולוגיית מכ"ם לסיור ימי שיושמה במבצע ללכידת הספינה קארין A. הקים תחום למכ"מי הדמיה למטוסי קרב, מסוקים ומל"טים.
בשנת 2002 מונה למנהל מפעל מיזם באלתא, הרחיב את יכולות המפעל מעיסוק בחיישנים ליכולות מערכתיות, והוביל את מפעל מיזם לזכייה בפרויקט מרכז פענוח המודיעין המאוחד (מרפ"מ) לצה"ל.
בשנת 2006 מונה למנכ"ל אלתא מערכות, וניהל את החברה עד לפרישתו בשנת 2018, לאחר 11 שנים בתפקיד.
מלווה באופן צמוד צוות של חברת אלביט מערכות שמפתח מכ"ם טקטי ראשון מתוצרתה, שנחשף בכנס יורוסטורי בפריז. המכ"ם מסוגל לזהות רחפן מטווח של 12 ק"מ, ואדם מטווח של 15 ק"מ.
משמש בנוסף כחבר סגל ומרצה במכללת אפקה בפקלוטה להנדסה.
רזוננס כימי
רֵזוֹנַנְס (באנגלית: Resonance) הוא מודל תאורטי גרפי בכימיה הנוצר על מנת להסביר את מבנה המולקולות, במצבים בהם תיאור המבנה התוך מולקולרי ופיזור האלקטרונים במולקולה המתקבל על ידי מבנה לואיס הוא חלקי ולא מדויק.
הביטוי העברי לרזוננס הוא "אל-איתור" ונובע מחוסר האפשרות לאתר במקום ספציפי את האלקטרונים במולקולה. הרזוננס הוא מרכיב חיוני עבור הבנה ושימוש בתיאורית אורביטלים מולקולריים (באנגלית: Molecular orbital, או בקיצור MO theory). הרזוננס משמש את העוסקים בכימיה אורגנית ובכימיה אי-אורגנית.
תרשימי רזוננס והרזוננס במציאות
ייצוג הרזוננס נעשה באמצעות תרשימי לואיס של המולקולה, בהם מצוירים הקשרים והאלקטרונים במקומם על האטום כאשר מתבססים על מספר האלקטרונים שכל אטום מביא איתו לקשר הקוולנטי. הרזוננס מסומן במולקולה שבה יש מספר דרכים בהן ניתן לסדר את האלקטרונים והקשרים הכפולים כך שישמרו על כלל האוקטט.
במקרה כזה כל אפשרות סידור תיקרא "צורה רזונטיבית" ובין הצורות הרזונטיביות השונות יסומן חץ דו-ראשי. החץ הדו-ראשי מסמן קיום של כל הצורות הרזונטיביות, שיוצגו עבור אותה מולקולה, בו-זמנית. חשוב מאוד לציין, כי אין הוא מורה על כך, שהמולקולה או הצורון עוברים ממצב אחד למשנהו, אלא שהוא מורה על דו-קיום של כל הצורות הרזונטיביות האפשריות, הנמצאות במצב שהוא הממוצע שלהן. בניסויים ניתן לראות כי הקשרים המשתתפים במצבי רזוננס במולקולות או הצורונים הרזונטיבים השונים זהים באורכם ובחוזקם לאורך כל הקשרים המעורבים (והמתאפיינים בהתנהגות רזונטיבית), ואין חשיבות לאופן בו הן מיוצגות על פי מודל לואיס. בדרך כלל, אם במודל לואיס במולקולה מופיע מצב מעורב בין קשר כפול וקשר בודד בין מספר אטומים מסוימים, אז בניסוי כמותי יימצא כי הקשר הנמצא בפועל בין אותם אטומים הוא יותר חזק מקשר בודד, האופייני לקשירה בהשתתפות אותם האטומים, אך חלש יותר מן הקשר הכפול.
המבנה המציאותי - ההיבריד (המוכלא) - יצוין על ידי קווים מקווקווים באזור שבו האלקטרונים נעים מאטום אחד לשני ולאורך הקשר. לא כל הצורות האפשריות תורמות להיברידיזציה במידה שווה. צורות שבהם כל האטומים שומרים על אוקטט יתרמו הרבה, וכך גם צורות שבהם המטען השלילי מרוכז על האטום היותר אלקטרושלילי. לעומתן, צורות שבהם האטומים לא שומרים על אוקטט הם בעלות תרומה מועטה בהרבה יותר, וכך גם צורות עם חלוקת מטען הפוכה תורמות מעט. דוגמה לקבוצות מולקולות רזונטיבית מפורסמות הן: טבעות בנזן, אסטרים, חומצות קרבוקסיליות ועוד מולקולות וצורונים רבות מקבוצות קישור שונות.
במעבר מצורה לצורה יצוירו על המולקולה חצים שמראים את תזוזת האלקטרונים. כאשר חץ עם ראש מפוצל לשניים מציין מעבר של שני אלקטרונים, וחץ עם חצי ראש מציין מעבר של אלקטרון אחד בלבד. המטען שיסומן על גבי האטומים הטעונים (שלילית או חיובית) במולקולה (או בצורון) יוקפו על ידי מעגל. זהו עוד אחד מן הסמלים המוסכמים על ידי הכימאים מכלל העולם.
במצבי הרזוננס השונים עבור אותן המולקולות, לא תהיה תזוזה של האטומים. הזוויות בין האטומים לא משתנות, מה שמשתנה הוא מיקום האלקטרונים סביב אטום מסוים המשתתף במצב הרזונטיבי של הצורון או המולקולה, כך גם יכול להשתנות אופי הקשר, יחיד לכפול וכדומה, אך הזוויות יישארו כשהיו. כשמדובר במולקולות עם אותה כמות אטומים (נוסחה מולקולרית זהה), אך עם הבדל במיקום האטומים, או בזוויות (בהשוואה לבין שתיים או יותר צורונים או מולקולות), אז כבר לא מדובר במצבי רזוננס, אלא באיזומריה.
חשיבות הרזוננס גדולה בייחוד בכימיה האורגנית, מכיוון שהרזוננס משפיע הן על יציבות של צורון מסוים והן על מטענו. ככל שלצורון מסוים יש יותר צורות רזונטיביות הוא יהיה יציב יותר, ותהיה לו פחות נטייה למסור אלקטרונים או לאסוף אלקטרונים, ולהשתתף בתגובות הכימיות השונות. כלומר, לפי אופי הצורות הרזונטיביות שיש למולקולה או לצורן מסוים, ניתן לצפות התנהגות כימית מסוימת שיכולה להיות שונה מאוד בין מולקולה למולקולה (וצורון לצורון), אפילו במולקולות בעלות נוסחה מולקולרית דומה.
ניקוד בבלי
הניקוד הבָּבְלִי הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של המקרא, המשנה, התלמוד והתרגום הארמי שפותחה בידי יהודי בבל בראשית ימי הביניים.
שיטת ניקוד זו המשיכה להתקיים, בשינויים, בקרב יהודי תימן. סימני הניקוד בשיטה זו כתובים כולם מעל לשורה ולא מתחתיה כבניקוד הטברני, ולכן היא נקראת גם "ניקוד עליון".
התפתחות הניקוד הבבלי
הניקוד הבבלי התפתח מתוך שתי שיטות נפרדות: הראשונה, המורכבת כולה מאותיות זעירות שנכתבו מעל האותיות, והשנייה המורכבת כולה מנקודות. על ידי עירוב שתי השיטות נתקבלה לבסוף השיטה הבבלית הידועה כיום.
אין יודעים מתי החלה שיטה זו, אבל היא הגיעה לשיא פריחתה במאות ה-7 וה-8. במאה ה-9 החלה דעיכה, שמקורה מצד אחד בעליית קרנו של הניקוד הטברני ומאידך בדעיכתו של המרכז היהודי בבל.
נהוג להבחין בין הניקוד הבבלי הפשוט, הכולל שבעה סימנים (שש תנועות + שווא), לבין הניקוד הבבלי המורכב, הכולל סימנים לציון סוג ההברה.
עדויות לשיטת הניקוד
אף על פי שהניקוד הבבלי היה ידוע ליהודי תימן דורות רבים, היה זה רק במהלך המאה ה-19 שחוקרים אירופים גילו אותו. גילויים של כתבי יד מקראיים בניקוד מלא אך שונה מהותית מהניקוד הטברני הלהיב את החוקרים, והתלהבות זו גברה כאשר התברר שניקוד זה מדויק ועתיק לא פחות מהניקוד הטברני.
לצד כתבי יד של מקרא התגלו גם כתבי יד של תרגום ארמי (ובראשם תרגום אונקלוס) בניקוד בבלי. התברר כי הניקוד הבבלי של התרגומים הארמיים עולה באיכותו על הניקוד הטברני שהיה ידוע עד אז. על סמך הטובים שבכתבי יד אלו הכין אלכסנדר שפרבר מהדורה מדעית של תרגומי אונקלוס ויונתן, והיא ידועה כמהדורה המדעית הטובה ביותר של תרגומים אלו גם בימינו.
עוד התגלו בספריות אירופה ובגניזת קהיר כתבי יד של משנה, תלמוד, ומדרש בניקוד בבלי (אחד מכתבי היד השלמים הוא כתב יד ותיקן 66 של הספרא שמנוקד כולו בניקוד בבלי). טקסטים אלו כמעט ולא היו מצויים בניקוד טברני, וגילויים היה, ועודנו, בעל חשיבות רבה ביותר להכרת ההגייה של לשון חז"ל במאות הראשונות לספירה.
סימנים לתנועות החטופות
תנועה חטופה ("שווא נע") מסומנת על ידי קו אופקי קצר, כעין רפה טברני: בֿ.
להבדיל מהניקוד הטברני, לפעמים העדר תנועה מוחלט ("שווא נח") אינו מסומן בניקוד הבבלי, והוא נלמד מכך שאין על האות סימן ניקוד כלשהו. (הדברים נכונים בעיקר לשכבת הניקוד המכונה "ניקוד בבלי בינוני".)
מסורת הלשון המשתקפת מבעד לניקוד הבבלי
עיון בטקסטים מנוקדים ניקוד בבלי מעלה כי שיטת הניקוד הבבלית משקפת מסורת הגייה עצמאית, שנבדלת מן המסורת הטברנית בכמה עניינים.
הבדלים
ההבדל הבולט בין שתי שיטות הניקוד הוא מספר התנועות השונה, כשפתח וסגול מאוחדים בתנועה אחת.
נוסף על ההבדל במספר התנועות, ניתן להצביע על ארבעה הבדלים מרכזיים בין שתי המסורות:
שלמה זמיר
שלמה זמיר (9 במרץ 1929 - 23 ביוני 2017) היה משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
שלמה זמיר נולד בבגדאד בשנת 1929. גדל והתחנך בסביבה ששילבה תרבות צרפתית, אנגלית וערבית ולמד במוסדות חינוך כלליים ויהודיים, בהם בית הספר של אליאנס בבגדאד. עוד בעיראק חיבר שירה בערבית. בשנת 1950 עלה לישראל ביחד עם מרבית יהודי עיראק.
לאחר תקופה של התאקלמות בישראל החל לחבר שירה בעברית. את ספר שיריו הראשון, "הקול מבעד לענף", הוציא לאור בשנת 1960. הספר זכה לשבחים רבים, כולל מנתן זך ואריה סיון, וזיכה את זמיר בפרס שלונסקי לשנת 1960, אותו קיבל יחד עם המשוררים אמיר גלבע ואבא קובנר.
זמיר המשיך לכתוב שירה אך לא פרסם אותה בשנים הבאות. בשנת 1990 יצאה לאור מהדורה חדשה של ספרו "הקול מבעד לענף". בשנת 1991 הוציא לאור כרך שירה חדש, בשם "כדורים וקביות". כרך זה נפתח בשיר "מלח" שהוא מעין תשובה אירונית לאן "נעלם" ומדוע הפסיק לפרסם שירה כשלושה עשורים (1960–1990). בשנת 1993 הוציא לאור את ספרו "‬הסכין בין השיניים: שירים". בשנת 1996 פרסם אוסף סיפורים קצרים בשם "שועלים במעלית" בעריכת פרופ' אורציון ברתנא ואברם קנטור. בסוף קובץ זה מצורפים מספר מסות פרי עטו על שירה. בשנת 2009 הוציא לאור מאסף שירה גדול בשם "כנפי שחר", המורכב משישה קובצי שירה שונים אשר חיבר לאורך השנים מאז פרסום ספרו הראשון. בשנת 2017, כמה שבועות לאחר מותו, יצא לאור ספרו "ניצוצות ססגוניים".
בסגנונו השירי זמיר קרוב לשירה האימג'יסטית (עזרא פאונד, ויליאם קרלוס ויליאמס, ריצ'רד אולדניגטון ואחרים) שתבעה לשחרר את השיר מחרוז, ממשקל ומדפוסים שיריים מסורתיים, ולארגנו סביב תמונות.
אבוב ד'אמורה
אַבּוּב דָ'אמוֹרֶה (באיטלקית: Oboe d'amore), או אַבּוּב אַהֲבָה, הוא אבוב מצו-סופרן/אלט הנמוך בטרצה קטנה מן האבוב הרגיל, ולו פעמון דמוי ביצה. בדומה לכלים אחרים שנקראו "ד'אמורה", כגון חליל ד'אמורה וויולה ד'אמורה, גם לאבוב ד'אמורה יש צליל מחוספס וכהה, שנתפס בזמנו כקרוב יותר לקול האנושי ומתאים לתיאור רגשות עמוקים.
היסטוריה
אבוב ד'אמורה המוקדם ביותר שהגיע לידינו נבנה בשנת 1719 בלייפציג, שהייתה מרכז חשוב של בניית כלים, ופעלו בה מספר בוני אבובים חשובים. הכלי זכה לפופולריות רבה בגרמניה בתקופת הבארוק המאוחר, ומלחינים רבים כתבו לו תפקידי סולו (בקונצ'רטי ובמוזיקה קאמרית) ואובליגטו (במוזיקה קולית), ביניהם יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פיליפ טלמן. באך השתמש בכלי פעמים רבות בקנטטות שלו (הוא החל לכתוב לכלי אחרי שעבר ללייפציג), והקונצ'רטו לצ'מבלו שלו בלה-מז'ור הוא כמעט בוודאות עיבוד של קונצ'רטו מוקדם לאבוב ד'אמורה. אחד מקטעי האובליגטו הידועים ביותר היא האריה Qui sedes מתוך המיסה בסי מינור.
לקראת סוף המאה השמונה-עשרה דעך העניין באבוב ד'אמורה, ויצירות מועטות מאוד נכתבו לו אחרי 1760. הכלי השפיע על התפתחות הקרן האנגלית, ששאלה ממנו את הפעמון דמוי-הביצה ומאפיינים נוספים, ולבסוף החליפה אותו ככלי הנמוך במשפחת האבוב.
עם התעוררות העניין במוזיקה עתיקה במאה התשע-עשרה, וגילויה מחדש של המוזיקה של באך, פותחה גרסה מודרנית של הכלי, המבוססת על האבוב המודרני. כלים אלה נועדו בתחילה לביצועים של יצירות באך, אולם עד מהרה נמצאו מלחינים מודרניים שראו אפשרויות חדשות בגוון המעניין של הכלי. המלחין הראשון לאחר "תחיית" הכלי שעשה בו שימוש היה ריכרד שטראוס ב-1903 (סימפוניה דומסטיקה ). מלחינים נוספים שילבו את הכלי ביצירות תזמורתיות, בהם מאהלר, קלוד דביסי וגוסטב הולסט. הדוגמה המוכרת ביותר היא הסולו לאבוב ד'אמורה בבולרו של ראוול. מלחין נוסף שכתב לכלי הוא ג'רג' ליגטי.
קבוצה קרבוקסילית
Carboxyl group
נגד
נַגָּד הוא רכיב חשמלי סביל שתכונתו העיקרית היא התנגדות חשמלית. את ההתנגדות החשמלית מודדים ביחידות אוהם (Ω), ונהוג לסמנה באות R.
האנרגיה בנגד
אפשר לראות בהתנגדות חשמלית את המקבילה החשמלית לחיכוך המכני - היות שהיא יוצרת הפסד אנרגיה שאינו ניתן למיחזור (מעין כוח לא משמר).
בנגד ישנה המרה של אנרגיה פוטנציאלית חשמלית לאנרגיה תרמית, כלומר לחום. אחד השימושים המעשיים לתכונה זו הוא גוף חימום. נורת להט היא סוג של נגד הפולט קרינת גוף שחור, חלק ממנה בתחום הנראה, כלומר אור.
מעבר זרם חשמלי בנגד
כאשר עובר זרם חשמלי בנגד, נוצר על פניו מפל מתח, על פי חוק אוהם.
כאשר:
במקרה זה המתח פרופורציוני לזרם \ V = I R כאשר ההתנגדות היא קבוע הפרופורציה.
מכאן שאם ידועה רמת ההתנגדות של הנגד ועוצמת הזרם במעגל החשמלי יהיה ניתן לחשב את המתח שעל הנגד.
נגדים אידיאליים
נגדים אידיאלים הם רכיבים חשמליים תאורטיים אשר מצייתים באופן מוחלט לחוק אוהם. כלומר ההתנגדות החשמלית שלהם קבועה ללא כל תלות בתנאים חיצוניים. בקירוב (בטווח טמפרטורות, מתחים וזרמים מסוימים) ניתן לקרב את ההתנגדות של נגד להתנגדות של נגד אידיאלי. בפישוט של מעגליים חשמליים, ניתן לייצג צרכני חשמל כנגדים אידיאליים בעלי התנגדות חשמלית שקולה (אקוויוולנטית). דוגמאות ל"נגדים" כאלה: קומקום חשמלי, תנור.
נגדים במעגל חשמלי
בתרשימים של מעגלים חשמליים הנגד מסומל על ידי מלבן ריק או קו מזוגזג.
מדידת הזרם והמתח על הנגד
ניתן למדוד את עוצמת הזרם והמתח על הנגד במעגל חשמלי. לצורך כך נעשה שימוש בשני מכשירי מדידה שונים: אמפרמטר וולטמטר.
חיבור נגדים במעגל חשמלי
ישנן דרכים רבות לחבר נגדים. כאשר יש יותר מנגד אחד במעגל, התפקוד שלהם מושפע באופן החיבור ביניהם. על כן, אופן החישוב של ההתנגדות הכוללת של הנגדים במעגל חשמלי מושפע מסוג החיבור ביניהם.
החיבור בין נגדים יכול להיות טורי, מקבילי או משולב (עבור שלושה נגדים ויותר). בהתאם לכך, בתהליך הניתוח של המעגל החשמלי ניתן לרוב לפשט את החיבור לשילוב של חיבור בטור ובמקביל.
חיבור טורי
שני רכיבים מחוברים בטור אם:
ניתן לפשט את טור הנגדים האידיאליים הזה ולהתייחס לכל הטור כאל נגד אחד (נקרא לו R_{total}). נניח שיש לנו n נגדים מחוברים בטור. ידוע לנו שהזרם בכל אחד מהם שווה למספר קבוע I (ראינו זאת בפסקה הקודמת). נסמן את ההתנגדות של הנגד ה"ראשון" ב־R_1 של הנגד "השני" ב־R_2 וכך הלאה. נניח שהמתח בין קצות הטור ידוע לנו (נקרא לו V). נסמן את המתח על הנגד ה"ראשון" ב־V_1 המתח על הנגד ה"שני" ב־V_2 וכן הלאה.
מחוק אוהם נובע:
קיבלנו:
חיבור מקבילי
במעגל מקבילי מתקיים:
מכאן נובע שההתנגדות השקולה קטנה ככל שמוסיפים נגדים במקביל.
נגדים אמיתיים
נגדים מוגבלים מבחינת כושר הדיוק שלהם, הנמדד באחוזים, וכן מבחינת ההספק המרבי שהם יכולים לשאת, דהיינו כמות החום שהם יכולים "לספוג" לפני שישרפו או יצאו מתחום הליניאריות שלהם, בו מתקיים חוק אוהם. הנגדים הנפוצים ביותר כשירים לעמוד בהספקים של עד 1/4 וואט, ודיוקם, לרוב, 20% (כלומר, התנגדותם עשויה לחרוג בכ־20% מההתנגדות המסומנת עליהם). חוסר הדיוק הוא תוצאה של תהליך הייצור ההמוני והזול של הנגדים, ומשום כך נגדים מדויקים יותר נוטים להיות גם יקרים יותר.
נגדים "להלחמה בחורים" (through-hole)
נגדים מופיעים לרוב בשתי תצורות: נגדים שהתנגדותם קבועה ונגדים משתנים, הנקראים גם פוטנציומטרים, טרימרים או נגדים ריאוסטטיים.
לנגדים שהתנגדותם קבועה צורה גלילית, לעיתים עם היצרות מסוימת במרכז. הנגדים עשויים לרוב מחומר קרמי שמקצותיו יוצאים שני מוליכים מתכתיים. הנגדים המשתנים נראים כיחידה בת שלוש רגליים ובראשה בורג קטן, הוא בורר ההתנגדות. ההתנגדות בין שתי הרגליים הקיצוניות היא התנגדותו המרבית של הנגד המשתנה, בעוד שההתנגדות בין הרגל האמצעית לכל אחת מן הקיצוניות משתנה בהתאם לסיבוב הבורג. ההתנגדות בין הרגל האמצעית לבין הקיצונית האחת, ועוד ההתנגדות בין האמצעית לקיצונית השנייה תהיה שווה להתנגדות המרבית של הנגד.
סימון על נגדים קבועים
בתהליך הייצור מקובל לסמן על נגדים את ערך ההתנגדות של הנגד ואת אחוז הדיוק שלו על ידי פסי צבע. סימון זה מכונה גם "קוד נגדים". במעגלים פשוטים אחוז הדיוק הוא לרוב 20%, אך במערכות שבהן הדיוק חשוב ישולבו נגדים עם אחוז דיוק הקטן מ־1% של סטייה מערך ההתנגדות המצוין על הנגד. שני פסי הצבע הראשונים מסמנים את שתי הספרות הראשונות של מידת ההתנגדות. הצבע השלישי מסמן את מספר האפסים שיש להוסיף לשתי הספרות הראשונות והצבע הרביעי את אחוז הדיוק. סדרת הצבעים מתחילה מהמרווח הקטן יותר של תחילת הנגד. ישנם גם נגדים בעלי חמישה פסים, בהם שלושת הפסים הראשונים מסמנים את הספרות הראשונות, ואף נגדים בעלי שישה פסים בעלי פס חום סגולי (temperature coefficient), מידע החיוני במערכות מדויקות מסוימות מכיוון שההתנגדות של נגדים איננה יציבה, אלא משתנה עם הטמפרטורה. סדר הצבעים נקבע על פי ספקטרום הקשת בענן כדי שטעות בזיהוי צבע (למשל כתוצאה מעיוורון צבעים) תגרור שגיאה מינימלית בחישוב ערך ההתנגדות.
נגדים להשמה משטחית (SMT)
נגדים קבועים כאלה מופיעים בצורת מלבן נמוך, כאשר הממדים השכיחים ביותר קרובים למידת 2 × 1 מ"מ. מידות אמיתיות של נגדים אלה נקבעות בעשרות "מילים" ("מיל" הוא אלפית האינץ', כ־0.025 של מ"מ). מידות תקניות:
בחלק מנגדים אלה הסימון מופיע בהדפסת 3 או 4 ספרות על גבי הנגד. אריזת הנגדים מתבצעת בדרך כלל בגלילים, כאשר כל גליל מכיל 5,000 נגדים. הגלילים משמשים להרכבה במכונות הרכבה אוטומטיות. רכיבים אלה הם הרכיבים האלקטרוניים הזולים ביותר ומחיר גליל כזה יכול להגיע לכ־20 ש"ח.
יאשי (מחוז)
מחוז יאשי (ברומנית: judeţ Iaşi) הוא מחוז באזור מולדובה בצפון רומניה. בירת המחוז היא העיר יאשי שהיא השנייה בגודלה ברומניה אחרי בוקרשט.
מחוז יאשי מסומן על פי התקן הרומני באותיות IS.
גאוגרפיה
למחוז זה שטח כולל של 5,476 קמ"ר. הוא שוכן במישור בין נהר הנהרות סירט לנהר פרוט. שני נהרות נוספים עוברים דרך המחוז: נהר בהלואי (שעל גדותיו שוכנת העיר יאשי) ונהר ג'יג'יה.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של 20 באוקטובר 2011, מנה מחוז יאשי 772,348 תושבים. מצד שני, על פי נתוני 2012 שסופקו על ידי שירות מרשם האוכלוסין של המחוז, סך האוכלוסייה הרשומה של המחוז מגיע ל-873,662 תושבים. אוכלוסיית מחוז יאשי בימינו כמעט כפולה מזו שהייתה לפני שישים שנה.
פוליטיקה
מועצת מחוז יאשי, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
כלכלה
מחוז זה הוא בעיקר חקלאי, בשל הטופוגרפיה שלו. התעשייה מרוכזת בערים. הענפים העיקריים הם:
ניו-מד אנרג'י
ניו מד אנרג'י (לשעבר דלק קידוחים) היא שותפות אנרגיה ציבורית ישראלית לחיפוש, פיתוח והפקה של נכסי נפט וגז טבעי בשליטת קבוצת דלק, והיא נסחרת במדד תל אביב 35.
היסטוריה
ניו מד אנרג'י נוסדה כדלק קידוחים על מנת לשמש כזרוע חיפושי הגז הטבעי והנפט של קבוצת דלק שנשלטה אז בידי קבוצת IDB. השותפות נוסדה על פי הסכם שנחתם ב-1 ביולי 1993 בין דלק ניהול קידוחים (1993) בע"מ כשותף כללי מצד אחד, לבין הנאמן, חברת דלק נאמנויות קידוחים בע"מ כשותף מוגבל. בשנת 1998 החל שיתוף הפעולה בין דלק קידוחים ושותפות אבנר, שנוסדה בשנת 1991 על ידי ד"ר דוד כהן, הגאולוג ד"ר אלי רוזנברג וגדעון תדמור, והן הפכו לשותפויות אחיות אשר תחומי פעילותן ומבנה הבעלות שלהן זהים.
בדצמבר 2016 אישרו האסיפות הכלליות של ניו מד אנרג'י ושל שותפות אבנר חיפושי נפט וגז, אשר נשלטה אף היא בידי קבוצת דלק, את מיזוגן. בחודש מאי 2017 הושלם הליך המיזוג, כאשר אבנר נקלטה לתוך ניו מד אנרג'י. בכך עוגן מעמדה של ניו מד אנרג'י כגוף חיפושי האנרגיה הגדול והמוביל בישראל. יחידות ההשתתפות של השותפות נסחרות במדד תל אביב 35 בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא שותפות החיפושים הישראלית הגדולה ביותר במונחי שווי שוק.
בפברואר 2022, במסגרת תהליך מיתוג מחדש, שונה שם החברה ל"ניו-מד אנרג'י" (NewMed Energy). באותו המועד דיווחה ניו מד אנרג'י על עדכון אסטרטגיית הפעילות של השותפות, הכוללת לצד פעילות חיפוש והפקה של גז טבעי בים התיכון, גם הקמת זרוע פעילות בעולם האנרגיות האלטרנטיביות, העמקת הקשרים האזורים, כניסה לאזורי פעילות נוספים ועוד.
תגליות
ניו מד אנרג'י הייתה הראשונה, יחד עם שותפתה נובל אנרג'י, לספק גז טבעי בכמויות מסחריות למשק הישראלי, עם תחילת הזרמת הגז משדה מרי B שלחופי אשקלון בשנת 2004. השדה, שהתגלה בשנת 2000, איפשר לראשונה בתולדות המדינה הקמת תשתיות לייצור חשמל באמצעות גז טבעי בישראל. בשנת 2010, שותפויות החיפושים אבנר וניו מד אנרג'י פרסמו שהיקף הרזרבות המוכחות לפני תחילת ההפקה הסתכמו ב-27.52 BCM (מיליארד מ"ק), גידול של 1.9 BCM או 7.5% ביחס להערכות הקודמות, אשר צפוי להגדיל את ההכנסות מהפרויקט בכ-340 מיליון דולר.
הסכם קואליציוני
ביקורת
לעיתים קרובות מובעת ביקורת על עצם קיומם של הסכמים קואליציוניים. לדוגמה, הנס-דיטריך גנשר אמר שמאז שנת 1949 עיקרון הקואליציה בפוליטיקה הגרמנית שוחק את סמכויות קביעת המדיניות של קנצלר גרמניה וכובל את ידי הממשלה.
ניו-מד אנרג'י
תגליות
בשנת 2009 הייתה ניו מד אנרג'י גורם מוביל בתגלית מאגר הגז "תמר", יחד עם שותפיה נובל אנרג'י, ישראמקו ודור. המאגר, שנמצא כ-90 קילומטר מערבית לחיפה והתגלה בעומק של כ-4.5 קילומטרים במקום בו עומק הים עומד על 1,700 מטרים, היה לתגלית הגז הגדולה ביותר שהתגלתה בעולם במים עמוקים באותה השנה. על פי הערכות הכיל המאגר 8.5 טריליון רגל של גז טבעי. תחילת הפקת הגז מהמאגר החלה ב-31 במרץ 2013, והוא צפוי לספק את צורכי הגז הטבעי של מדינת ישראל עד סביבות השנה 2035.
הסכם קואליציוני
ביקורת
על השימוש במונח "הסכם" נאמר שהוא מטעה, מכיוון שלא מדובר בהסכם עסקי - אין דרך לאכוף אותו ואין לו תוקף משפטי. הסכם קואליציוני הוא לא יותר ממסמך הצהרת כוונות, שמטרתו לסייע לשותפים בקואליציה לשכנע את נציגיהם לתמוך בממשלה.
ניו-מד אנרג'י
תגליות
בשנת 2010 התגלה מאגר "לווייתן", שגודלו פי שניים מגודלו של "תמר", בידי ניו מד אנרג'י, רציו ונובל אנרג'י. לווייתן הוא שדה הגז הטבעי הגדול ביותר שהתגלה בים התיכון. בעת שהתגלה נחשב המאגר לתגלית הגז הגדולה ביותר בעולם באותו עשור לאור היקף משאבי הגז הטבעי הנמצאים בו, אשר מוערכים בכ- 650 מיליארד מטר מעוקב. ניו מד אנרג'י מחזיקה ב-45.3% מהזכויות במאגר. בשנת 2019, החלה הזרמת הגז מהמאגר למערכת ההולכה בישראל.