cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיה יצחקי
ביוגרפיה
בשרותה הצבאי, שרתה בנח"ל, והייתה שותפה להקמת היאחזות נח"ל מחולה . פרופסור חיה יצחקי היא בוגרת החוג לעבודה סוציאלית (B.A) משנת 1972 מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1978 סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית (M.A). במקביל ללימודיה האקדמיים, החלה עבודתה בשדה העבודה הסוציאלית כעובדת קהילתית עם מתבגרים, עסקה בפיתוח קהילתי, תכנון חברתי וקידמה שוויון בין תרבותי תוך מימוש זכויות של אוכלוסיות מוחלשות. במהלך לימודיה בתואר השני לימדה יצחקי בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה ובשנת 1978, השתלבה בסגל החוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1985 סיימה יצחקי את עבודת הדוקטורט (Ph D)במסגרת החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. במקביל, שימשה יצחקי כיועצת לבכירי חברת המתנ"סים בתחומי מנהיגות, הנהלות ציבוריות, בתי ספר לפעילים, שיתוף ומעורבות אזרחים ועוד. בנוסף, קידמה יצחקי תחומים ייחודיים ואוכלוסיות ייחודיות כגון קהילת הלהט"ב, נפגעי תקיפה מינית, חרדים, עולים חדשים ועוד. בשנת 1993 התמנתה יצחקי לרכז את תחום העבודה הקהילתית בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. באותה העת ריכזה את תוכנית חילופי הסטודנטים בין קנדה וישראל. במקביל עבדה יצחקי במכון יוספטל כמרצה וכמנהלת פרויקטים במסגרת שיקום שכונות. יצחקי ניהלה פרויקטים קהילתיים רחבי היקף בכל רחבי הארץ ביניהם בשכונת ג'סי כהן בחולון, שיכון ד' בטבריה, שכונת קריית משה ברחובות, בפתח תקווה, פרדס חנה ועוד. ביישובים אלה ואחרים פעלה יצחקי להעצים ולקדם את האוכלוסייה על ידי יצירת הדברות ואמון עם הרשויות ומעורבות של האזרחים בהחלטות הנוגעות לחייהם. בנוסף, שימשה יצחקי כיועצת במשרד הקליטה, סייעה בקליטת העלייה מאתיופיה וכן ליוותה וחקרה פליטים יהודים שהופנו לאירופה וארצות הברית. בשנים 2000–2005 כיהנה בתפקיד העורכת הראשית של רבעון חברה ורווחה, ולאחר מכן המשיכה כחברת מערכת. בשנים 2003–2005 שימשה כיו"ר מועצת מנהלי בתי-הספר לעבודה סוציאלית ובשנים 2003–2007 עמדה בראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. ולאחר מכן עמדה בראש הוועדה לתואר שלישי. במהלך השנים הייתה חברה בוועדות רבות באוניברסיטת בר-אילן ביניהן: ועדת ההוראה בפקולטה למדעי החברה, הוועדה לתוכניות ומינויים, המועצה העליונה, הסינט וכן בחבר הנאמנים של האוניברסיטה. יצחקי הופיע בעשרות כנסים מקצועיים והייתה שותפה לארגון כנסים מדעיים רבים. משנת 1990 ועד היום משמשת יצחקי שופטת מאמרים, ספרים והצעות מחקר עבור קרנות, משרדי ממשלה, המועצה להשכלה גבוהה וכתבי עת מקצועיים מהשורה הראשונה כגון: Society and Social Welfare, Families in Society, Research on Social Work Practice, Social Security. יצחקי משמשת כיום כיו"ר המועצה לעבודה סוציאלית המייעצת לשר הרווחה, העבודה ושהשירותים החברתיים.
הוראה והדרכה
לאורך חייה המקצועיים ועד היום, עוסקת יצחקי בהוראה, הדרכה והנחיה של עובדים סוציאליים וחוקרים. יצחקי מקדמת תחום זה מתוך תפיסה חינוכית המשלבת ידע, מיומנויות ומודעות עצמית. יצחקי קידמה מקצועית דורות של עובדים סוציאליים בשדה וחוקרים באקדמיה, ביניהם אנשי מקצוע וחוקרים שהמשיכו בהשראתה בפיתוח תחום העבודה הקהילתית, בין תלמידיה נזכיר את ד"ר דרורית לוי, ד"ר ענת בן פורת, ד"ר עדנה בוסטין, ד"ר יעל יצחקי, ד"ר איילת מקרוס, ד"ר שלומית וייס-דגן.
עבודה קהילתית
בשנות ה-70 וה-80, פיתחה יצחקי יחד עם עמיתיה את העבודה הקהילתית הן כמתודה והן כתחום מומחיות. שימוש במתודה העבודה הקהילתית מאפשר לתווך בין הפרט לחברה, להעצים פרטים וקבוצות, להתמודד בהצלחה עם בעיות משותפות, ולהשיג מענים המותאמים לצרכיהם. מומחיות זו כללה תהליכי בניית קהילה, פיתוח מנהיגות, עבודה קהילתית בין-תרבותית, התערבות קהילתית בשעת משבר, וכן שיתוף תושבים שהיווה בסיס לאסטרטגיות רבות בעבודה קהילתית, אודותיו כתבה יצחקי בשנת 1988 את ה'תדריך שיתוף תושבים לשלב קבלת החלטה', ששימש מורה דרך לעובדים הקהילתיים. יצחקי יצרה תנופת פיתוח לתחום העבודה הקהילתית על ידי שילוב מתמיד של מחקר ועבודת שדה. בין עמיתיה ושותפיה לפיתוח התחום נזכיר את ד"ר אלישבע סדן, מוטי וינטר, שוש קמינסקי, ציפי פינקוס, ד"ר אהרון יורק, שרה זילברשטיין.
מחקריה
עד היום פרסמה יצחקי מעל 100 מאמרים שפורסמו באנגלית ובעברית. מחקריה של יצחקי משלבים תרומה לידע בעבודה סוציאלית והמלצות לשדה. תחומי המחקר של יצחקי מתמקדים בקהילות גאוגרפיות וקהילות פונקציונליות. בקהילות גאוגרפיות חקרה יצחקי בנושאי התנדבות, מנהיגות בקהילה, הגירה ורב-תרבותיות, שיפור שירותים מוניציפליים תוך מעורבות של תושבים, קיבוצים בהפרטה, משאבים קהילתיים ואישיים והקשר שלהם לטרור, טראומה, טראומה משנית ועוד. בתחומי הקהילות הפונקציונליות חקרה יצחקי את אוכלוסיית הלהט"ב בקהילה החרדית, ילדים בסיכון בקהילה, בני נוער- אלימות, הסתגלות, בשלות אמוציונלית, מעורבות בקהילה, מערכות תמיכה, צעירים חסרי עורף משפחתי, צעירים בסיכון באוכלוסייה החרדית ובאוכלוסייה הערבית, נשים ותופעות חברתיות ועוד. יצחקי זכתה במענקי מחקר רבים מקרנות, ארגונים ומשרדי ממשלה.
מפרסומיה
Chapter in refereed book
קרל-תיאודור צו גוטנברג
הברון קרל תיאודור צו גוטנברג (נולד ב-5 בדצמבר 1971) לבית גוטנברג, הוא פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU).
לימודיו
בשנת 1991 לאחר סיום לימודי התיכון ברוזנהיים, הצטרף גוטנברג לצבא גרמניה לחטיבת חיל רגלים מספר 23 בשירות הסדיר, בסיום שירותו הוא עזב את הצבא בדרגת סמל.
בשנת 1999 קיבל גוטנברג את תוארו בחוק ומשפט מאוניברסיטת ביירוית בביירוית שבגרמניה, אך לא המשיך לבחינות הארציות בנושא.
בשנת 2011 הצטרף גוטנברג ל כמדינאי נכבד. כמו כן הוא מייעץ כסגן נשיא הנציבות האירופית לקידום חופש האינטרנט בנושאי שאלות החוץ.
פוליטיקה
כחבר הבונדסטאג משנת 2002 עד מרץ 2011, גוטנברג החזיק לתקופה קצרה את תפקיד המזכיר הכללי של מפלגתו, לפני שמונה לשר הפדרלי לכלכלה וטכנולוגיה בחודשים האחרונים של הקבינט הראשון של אנגלה מרקל ב-10 בפברואר 2009. לאחר שנכנס לתפקידו בקבינט, הוא הפך במהרה לאחד הפוליטיקאים הפופולריים ביותר של גרמניה. מ-28 באוקטובר 2009 שימש גוטנברג כשר ההגנה של גרמניה בקבינט השני של מרקל. בעקבות גילוי של הביקורת הציבורית על תארו הלימודי בוטל הדוקטורט שקיבל בעברו, ופרשה זו הובילה להתפטרותו מתפקיד שר הביטחון ב-1 במרץ 2011.
משפחה
הברון קרל תיאודור צו גוטנברג נשוי לרוזנת שטפני פון ביסמרק שונהאוזן. השניים נפגשו בפסטיבל "מצעד האהבה" בברלין בשנת 1995, ונישאו ב-12 בפברואר 2000. יש להם שתי בנות, שנולדו בשנים 2001 ו-2002.
דוד אהרן טברסקי
רבי דוד אהרן טברסקי (ה'תרל"ב (1871/2) – י"א באב ה'תש"א (4 באוגוסט 1941)) נכד רבי אברהם טברסקי (המגיד מטריסק), היה אדמו"ר בז'וריק.
ביוגרפיה
דוד אהרן נולד בשנת ה'תרל"ב לרבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק, ולפייגה בתו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה. לאחר נישואיו לחיה שפרה, בתו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש, עזב רבי דוד אהרן את מחוז ווהלין שבאוקראינה והתיישב בזאווירצ'ה שבפולין. אך עקב המתח שנוצר שם בין חסידיו לבין חסידי רבי נתן נחום רבינוביץ מקרימילוב עבר זמן קצר לאחר מכן (בשנת ה'תרס"ו (1906)) לעיר ז'וריק וקבע שם את חצרו.
למרות שחסידות טשרנוביל לא הייתה מוכרת בפולין, הוא התחבב על הציבור ותוך תקופה קצרה מנתה חצרו מאות חסידים שהיו באים אליו לחגים. התפרסם כבעל תפילה נלהב וכמשורר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לאוסטראה שם כיהן בנו רבי אברהם יצחק, ושם נרצח בשנת ה'תש"א, יחד עם בנו. שאר בני משפחתו שנותרו בז'וריק הוגלו לגטו צ'נסטכוב ונרצחו ביום הושענא רבא, כ"א בתשרי תש"ג (אוקטובר 1942).
נאמנות עבור חיית מחמד
נאמנות עבור חיית מחמד היא הסדר משפטי המאפשר לאדם להבטיח שיופנה תקציב לצרכיה של חיית המחמד שלו מתוך רכושו או מתוך עזבונו במקרה של מחלה או מוות.
בכל מדינות ארצות הברית קיים הסדר חוקי כזה או אחר המאפשר קיומה של נאמנות כזו. ידוע במיוחד המקרה של ליאונה הלמסלי שהורישה בצוואתה 12 מיליון דולר לכלבה טראבל. בית המשפט קבע שסכום זה גבוה מעבר לצורך והפחית אותו ל-2 מיליון דולר. אחרי מות הכלב היתרה הועברה לקרן הצדקה של העיזבון. עם זאת, מקרה זה אינו חריג במהותו, והכללת כלב בצוואת בעליו היא שכיחה. עבור חיות מחמד מאריכות ימים, הסדר הנאמנות יכול להימשך עשרות רבות של שנים.
בישראל חיות מחמד לא נחשבות לישות משפטית ולכן הורשת רכוש לבעלי חיים בעייתית מבחינה משפטית.
יחסי אוסטריה–כווית
יחסי אוסטריה–כווית הם יחסי החוץ בין אוסטריה וכווית.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1965. השגרירות האוסטרית בכווית סיטי נחנכה רשמית בשנת 1979. השגריר האוסטרי הראשון נכנס לתפקידו בשנת 1983. בשנת 1984 כווית פתחה את שגרירותה בבירה האוסטרית וינה. החשיבות הגוברת של כווית כשוק הסחורות, כמדינת מעבר ושוק פיננסי גרמה להעצמת היחסים הדו-צדדיים. ביקורו של קנצלר אוסטריה ברונו קרייסקי בשנת 1981 עמד בתחילת ההתפתחות הזו.
שר החוץ האוסטרי ארווין לנץ ביקר בכווית בשנת 1984, ובשנת 1986 הגיע שר החוץ הכוויתי והאמיר הנוכחי, שייח' סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר אל-סבאח לווינה. נקודת שיא נוספת ביחסים הדו-צדדיים הייתה ביקורם של נשיא אוסטריה קורט ולדהיים וסגן הקנצלר אלויס מוק בכווית בשנת 1988. בשנת 1996 ביקרה מזכירת המדינה האוסטרית בניטה פררו-ולדנר בכווית, ובעקבותיה הגיע ביקור נוסף במאי 2003.
בנובמבר 2004 נשיא יו"ר המועצה הלאומית של אוסטריה, אנדראס קול, נפגש עם חברי הנהגת המדינה בכווית. במאי 2007, שרת החוץ האוסטרית, אורסולה פלסניק, נפגשה גם עם נציגי המדינה הכווייתיים המובילים, האמיר, ראש הממשלה, שר החוץ ויו"ר העצרת.
השיא האחרון ביחסים בין שתי המדינות היה בביקור הרשמי של נשיא הבנק המרכזי האוסטרי היינץ פישר בפברואר 2009, אשר לווה על ידי שר הכלכלה האוסטרי, ריינהולד מיטרלהנר ושר הבריאות האוסטרי, אלויס שטגר. התקיימו שיחות עם האמיר, נסיך הכתר, סגן ראש הממשלה וכן יו"ר האספה. הנשיא הפדרלי חנך גם את הפורום הכלכלי האוסטרי-כווית. סגן נשיא אוסטריה של לשכת המסחר האוסטרית יחד עם נשיא לשכת המסחר והתעשייה של כווית חתמו על פרוטוקול של שיתוף פעולה דו-צדדי.
ב-2019 ביקר בכווית הקנצלר סבסטיאן קורץ אשר נפגש עם האמיר ובכירים נוספים בממשל ובעולם העסקים.
יחסים כלכליים
במהלך המחצית הראשונה של שנות השמונים, היקף הסחר השנתי היה סביב 45–48 מיליון אירו לפני ירידה לכ-22–23 מיליון אירו בשנים שלאחר הפלישה העיראקית לכווית ב-1990. בשנת 1996, שוב הגיע הסחר לסכום של יותר מ-40 מיליון אירו. באמצע שנות האלפיים היקף חילופי הסחורות טיפס לקצת פחות מ-70 מיליון אירו בשנה. בשנת 2008 נחצה לראשונה רף 100 מיליון אירו. השיא הגיע בשנת 2013 כאשר היקף המסחר, בין היתר בשל ייצוא הנפט הכוויתי לאוסטריה, עמד על 520 מיליון אירו. בשנת 2016 הוחלפו סחורות בשווי כולל של 120 מיליון אירו.
עשרות אלפי כוויתים מבקרים באוסטריה באופן קבוע, רובם מגיעים במהלך חודשי הקיץ. מדינות זלצבורג, וינה וטירול הן בין היעדים המובילים לתיירים מכווית.
המטרופולין של מנילה
המטרופולין של מנילה (באנגלית: Metro Manila, בטגלוג: Kalakhang Maynila) הוא המטרופולין המאוכלס ביותר בפיליפינים. נכון לשנת 2020 כלל המטרופולין כ-13,484,462 תושבים זהו אחד מהאזורים בפיליפינים עם צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר. המטרופולין של מנילה מדורג במקום החמישי ברשימת האזורים העירוניים המאוכלסים ביותר בעולם. שטח של המטרופולין משתרע על פני כ-619.57 קילומטרים רבועים.
המטרופולין כולל 16 ערים שונות - בירת המדינה מנילה, קזון סיטי, קלואוקן, לאס פיניאס, מקאטי, מלבון, מנדלויונג, מריקינה, מונטינלופה, נבוטס, פרניאקה, פסאי, פסיג, סן חואן, טגיג, ולנזואלה - וכן את הרשות המקומית פאטרוס. המטרופולין הוא גם מחוז ששמו הרשמי הוא מחוז הבירה הלאומית (באנגלית: National Capital Region, בטגלוג: Pambansang Punong Rehiyon).
המטרופולין של מנילה מהווה את המרכז התרבותי, הפוליטי והכלכלי של המדינה. באזור נמצאים מרכזי הפעילות של המוסדות הפיננסיים, משרדי הממשל, האוניברסיטאות והארגונים הבינלאומיים בפיליפינים. האזור מהווה גם יעד תיירותי מרכזי.
האזור ידוע גם לשמצה בשל עומסי התנועה שבו. בנוסף, העוני ואי השוויון באזור המטרופולין של מנילה נותרו סוגיות מהותיות בחברה הפיליפינית, כאשר לתושבים רבים באזור זה יש גישה מוגבלת לשירותים בסיסיים כגון שירותי בריאות וחינוך.
הזמן שנותר
הזמן שנותר: כרוניקה של נוכח נפקד (באנגלית: The Time That Remains) הוא סרט אוטוביוגרפי-למחצה משנת 2009, שכתב וביים הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן.
ניתוח
בדומה לסרטיו הקודמים, בסרט זה סולימאן שב לגלם את בן דמותו השתקן, ES (ראשי התיבות אליה סולימאן). גם הסרט הזה בנוי ממספר אפיזודות, אך ביחס לקודמיו הוא יותר אוטוביוגרפי ועלילתו יותר קוהרנטית.
לאחר מכן יש חזרה עבר, ומתוארת נצרת ומאבקו של פואד, אביו של ES בזמן ה"נאכבה", כפי שהוא מצטייר בעיניו באופן אומנתי, כמעין גיבור פעולה הוליוודי ובשפה הסוריאליסטית הייחודית של סולימאן. (על אף המאפיינים הביוגרפים, אין בו יומרה לספק תיאור היסטורי עובדתי-אובייקטיבי של המציאות, ושל כיבוש נצרת ב"מבצע דקל").
בהמשך, מוצגים זיכרונות מתקופת ילדותו ובגרותו של ES עם הוריו; ולאחר מכן, חזרה להווה הסרט, ES המבוגר שחוזר לבית אמו החולה, לאחר מות אביו.
תחרויות ופרסים
הסרט השתתף בפסטיבל קאן 2009, והתמודד בקטגוריית הבחירה הרשמית. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2009. בנובמבר 2009 זכה הסרט בפרס הגדול של חבר השופטים (עם אודות אלי ) בטקס פרסי המסך של אסיה פסיפיק. הסרט זכה בפרס המבקרים של איגוד מבקרי הקולנוע הארגנטינאי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי מאר דל פלאטה.
פשיטה לכפר יאבס
הפשיטה לכפר יאבס, אשר כונתה גם מבצע "אסותא 12", הייתה פעולה שביצעה סיירת גולני יחד עם כוחות נוספים במסגרת פעילות מתמשכת לפגיעה בארגוני המחבלים שפעלו משטח ירדן כנגד ישראל. הכפר יאבס שוכן על צלע ואדי יאבס וחלק מהחוקרים מזהים את מיקומה של יבש גלעד המקראית בקרבת ואדי יאבס. המבצע נערך בליל יום ראשון, 8 במאי והסתיים בבוקר 9 במאי 1969.
כוחות ומשימות
כוח המשימה חולק לשישה כוחות משנה :
מהלך הפעולה
הכוח הפושט נשא איתו מטענים כבדים של חומרי נפץ. לאחר חציית הירדן התפצלו מן הכוח החסימות הדרומית והצפונית והכוח המרכזי המשיך לעבר הכפר ואדי יאבס. הכפר עצמו ננטש לפני הפעולה והכוח לא נתקל בכל התנגדות. לאחר פריסת המטענים פוצצו הבתים בשני שלבים. תוך כדי הכנת המטענים לפיצוץ, התקרב לעבר החסימה הצפונית ג'יפ, אשר כפי שהסתבר בדיעבד ישבו בו שלושה מחבלים. על אף האש העזה אשר נפתחה לעבר הג'יפ, ולמרות הנקר בגלגליו, שנבע מעלייתו על מסמרי החבלה והדוקרנים שהכוח הניח על הדרך, הצליח הגיפ להמשיך בתנועה, בשלב זה, התרומם אחד הלוחמים וירה ררנ"ט מטווח של כ-50 מטר לתוך הג'יפ וחיסל את יושביו. הלוחם אשר ירה את הררנ"ט היה יעקב מרדכי (פצ'נגה) אשר נהרג יותר מאוחר ב-15 ביוני 1975 בפיגוע בכפר יובל שם גם נהרגו אשתו שמחה וגיסו, נחמיה יוסף חי.
תוצאות
פוצצו 12 בתים בכפר יאבס, נהרגו שלושה פלסטינים (על פי דיווח של הסורים, היו אלו אנשי א-צאעיקה) כולל מפקד הגזרה של המחבלים והושמד הרכב בו נסעו.
קרב אנגיארי
קרב אנגיארי (באיטלקית: Battaglia di Anghiari) היה קרב שנערך סמוך לעיירה אנגיארי שבאיטליה ב-29 ביוני 1440, בו ניצח צבא ליגת המדינות האיטלקיות, בהנהגת רפובליקת פירנצה, את צבא דוכסות מילאנו במסגרת מלחמות לומברדיה, והובטחה שליטתה של פירנצה על מרכז איטליה.
הקרב התפרסם בעיקר בעקבות ציור שנקרא על שם הקרב קרב אנגיארי אותו ניסה לצייר הצייר המפורסם לאונרדו דה וינצ'י - צייר המונה ליזה, אולם הוא השאיר רק רישום הכנה של הציור בעוד הציור עצמו כנראה אבד. מאוחר יותר נעשו ניסיונות על ידי אמנים שונים לשחזר את הציור מתוך הסקיצה שנותרה, כאשר הניסיון הידוע ביותר נעשה על ידי פטר פאול רובנס.
מריה ברטה
מריה ברטה (במקור בֶּק, בהונגרית: Barta Mária; בודפשט, 28 ביולי 1897 – בודפשט, 29 בספטמבר 1969) הייתה ציירת, גרפיקאית, אוּמנית. אחותם של הצייר אישטוואן ברטה ושל הפסל לאיוש ברטה.
ביוגרפיה
מריה בק נולדה במשפחה יהודית כבתם של דיולה בק, (1858-1922) סוחר יין ושל גיזלה ברודי. היא נישאה ב-18 בנובמבר 1923 בבודפשט לסוחר העצים ארפאד שוורץ. מריה הייתה תלמידתם של הציירים גזה אודווארי, ולאחר מכן של יוז'ף ריפל-רונאי ושל בלה איוואני-גרינוולד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מאוחר יותר המשיכה את לימודיה בקולג' של וינה לאמנויות שימושיות. היא חייתה בפריז תקופה ארוכה, נסעה לסיור לימודים באיטליה ובטורקיה. מריה הייתה חברה באגודה החדשה לאמנים בתערוכות; היא הציגה תערוכת אוסף בסלון הלאומי (1933), תערוכות קבוצתיות בגלריה הישנה לאמנות (1946–1947), במוזיאון ארנסט (1959) ובאולם על שם אדולף פניאש (1964). היא ציירה בעיקר תמונות חיים וטבע דומם.
הדיוויזיה ה-19 (האימפריה העות'מאנית)
הדיוויזיה ה-19 של הצבא העות'מאני (בטורקית: 19. Piyade Tümeni) הייתה דיוויזיה עות'מאנית שלחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
ב-20 בינואר 1915 מונה מוסטפא כמאל פאשה למפקד הדיוויזיה, ועד מהרה היא הוצבה בחצי האי גליפולי. הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך מערכת גליפולי ולזכותה נזקף חלק גדול מעמידת הכוחות העות'מאניים נגד כוחות מדינות ההסכמה. בינואר 1916 הועברה הדיוויזיה יחד עם הדיוויזיה ה-20 לגליציה, שם הן לחמו כחלק מהקורפוס ה-15 נגד כוחות צבא האימפריה הרוסית. באוגוסט 1917 הועברה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-15 לארץ ישראל, שם היא לחמה במהלך קרב באר שבע. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בארץ ישראל, עד להשמדתה בקרב מגידו.
היימה הקז ג'וניור
היימה הקז ג'וניור (בספרדית: Jaime Jaquez Jr., נהגה כחיימה חקס; נולד ב-18 בפברואר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי-מקסיקני המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע במיאמי היט.
קריירה
הקז נולד באירוויין, קליפורניה, להורים כדורסלנים. אביו הוא ממוצא מקסיקני. בעונתו הראשונה בתיכון העמיד ממוצעים של הוא העמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 10 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-2.6 חטיפות למשחק, בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 24.1 נקודות, 10.9 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-2.6 חטיפות למשחק ובעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 31.7 נקודות, 11.7 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים ו-2.1 חטיפות למשחק. בנוסף, במקביל לכדורסל, שיחק בתיכון גם בייסבול. הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בעונתו הראשונה העמיד ממוצעים של 8.9 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק, בשנייה עלה ל-12.3 נקודות, 6.1 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק, בשלישית העמיד ממוצעים של 13.9 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק, ובעונתו האחרונה קבע את הממוצעים הגבוהים ביותר עבורו בכל הקטגוריות, עם 17.8 נקודות, 8.2 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק. במקביל, בשנת 2019, ייצג את נבחרת מקסיקו ב.
ב-6 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר הקז בבחירה ה-18 על ידי מיאמי היט. ב-1 ביולי חתם על חוזה רשמי בקבוצה, והצטרף לסגל הקבוצה לליגת הקיץ של ה-NBA.
יחסי הממלכה המאוחדת–קוסטה ריקה
יחסי הממלכה המאוחדת–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת ובריטניה.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים, ב-12 במרץ 1848, זמן קצר לאחר שנפרדה קוסטה ריקה מהרפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה בסביבות 1850 כתוצאה מסכסוכי הגבול בין קוסטה ריקה לניקרגואה, כאשר ניקרגואה נתמכה על ידי ארצות הברית, קוסטה ריקה מצאה בעל ברית בבריטניה הגדולה, שבאותה תקופה התמודדה עם ארצות הברית על השפעה פוליטית ומסחרית באמריקה הלטינית. קסטרו מדריז אפילו שלח את שגריר קוסטה ריקה פליפה מולינה לנהל משא ומתן על כניסה אפשרית של קוסטה ריקה לתוך האימפריה הבריטית בתור חסות. מולינה התקבל על ידי ראש ממשלת בריטניה לורד פאלמרסטון. אף על פי שממשלת בריטניה באותה תקופה נמנעה מקבלתה כפרוטקטורט, ככל הנראה כדי להימנע ממלחמה עם ארצות הברית, לונדון אכן הסכימה להפוך לבעלת ברית של קוסטה ריקה בסכסוך, והתעניינה בתעלה הבין-אוקיאנית שאותה תכננה ארצות הברית. לבסוף, שתי המעצמות שמשו מתווכים למשא ומתן אודות הגבול.
במהלך המאה ה-19, הייצוג הבריטי לפני קוסטה ריקה הוסמך בדרך כלל במקביל לקונסול גואטמלה או פנמה, ולעיתים מונו נספחים מסחריים. בשנת 1951 החליטה ממשלת בריטניה להקים נציגות קבועה בסן חוסה בניהולו של הנרי הנ' ליווינגסטון. בשנת 1952 מונתה אופליה סגרדה דה רייט כנציגת קוסטה ריקה, ואף השתתפה בהלווייתו של המלך ג'ורג' השישי מטעם ממשלת קוסטה ריקה, ובשנת 1953 היה זה רוברטו ג'ימנס קוואסאדה שהשתתף בהכתרתה של המלכה אליזבת השנייה.
בשנת 1956 חוסה פיגרס פרר, נשיא קוסטה ריקה, ערך ביקור רשמי בלונדון בליווי אשתו קארן אולסן בק ורקטור אוניברסיטת קוסטה ריקה רודריגו Facio ברנס, ואף נפגש עם המלכה אליזבת השנייה, ראש הממשלה אנתוני אידן ואף ביקר בפרלמנט. באותה שנה, בשתי המדינות שודרגו הנציגויות הדיפלומטיות שלהם לשגרירויות, ובשנת 1968 ביטלו שתי המדינות את הדרישה לוויזה.
היחסים בין המדינות המשיכו להיות לבביים, אף על פי שהם היו מתוחים מעט במהלך ממשל אוסקר אריאס סאנצ'ז בשל מאמציו להרגיע את האזור מאחר שממשלתה של מרגרט תאצ'ר הייתה בעד פעולה קשה נגד המתקוממים הסוציאליסטים. אריאס ביקר בבריטניה במהלך כהונתו ונפגש עם תאצ'ר.
קוסטה ריקה היא אחת המדינות המכירות בריבונות ארגנטינה על איי פוקלנד.
שברולט טראקר (סין)
שברולט טראקר (סין) (בסינית: 创酷, באנגלית: Chevrolet Tracker (China)) הוא קרוסאובר עם מאפיינים של SUV מתוצרת יצרנית הרכב הסינית SAIC-GM (בסינית: 上汽通用汽车, שם מלא: SAIC General Motors Corporation Limited, שם רשמי: Shanghai General Motors Company Ltd, Shanghai GM) אשר מיוצרת ברישיון שברולט משנת 2019 (שנת מודל 2020).
"SAIC-GM" מתמקדת במכירת דגמי שברולט, ביואיק וקאדילק בסין.
דגמים
==מפרט ==
דגם "שברולט טראקר (סין)" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2019. הוא כולל:
נבחרת נורווגיה בכדוריד נשים
נבחרת נורווגיה בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של נורווגיה. הנבחרת השתתפה ב-21 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה 4 פעמים. בנוסף לכך, היא זכתה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הפדרציה מדורגת במקום התשיעי.
בתחילת שנת 2012 הנבחרת החזיקה ב-3 תוארים חשובים - אלופה אולימפית, אלופת העולם ואלופת אירופה.
בית גוטנברג
מקור בית גוטנברג מפרנקוניה (החלק הצפוני של בוואריה), בחלק הדרומי של גרמניה.
לבית גוטנברג יש כיום שני ענפי משפחה באילן היוחסין, הענף הבכור צו גוטנברג והענף הצעיר יותר שטיינהאוזן.
צאצא ידוע לבית גוטנברג הוא הברון קרל תיאודור צו גוטנברג (נולד ב-5 במאי 1971) פוליטיקאי גרמני של מפלגת איחוד החברה הנוצרית (CSU), אשר נשוי לרוזנת סטפני פון ביסמרק שונהאוזן.
ההתקוממות של בוקו חראם
ההתקוממות של בוקו חראם היא התקוממות מזוינת של ארגון בוקו חראם נגד ממשלת ניגריה, שהחלה בשנת 2009. בשנת 2012 התרחבה המרידה גם מעבר לניגריה, כשהארגון ביצע פשיטות בקמרון. בשנת 2013, יותר מ-1,000 בני אדם מתו בלחימה. בסוף 2014 התגברו המתקפות של בוקו חראם מעבר לגבול, ובתגובה החליטו המדינות הגובלות בניגריה – צ'אד, קמרון, ניז'ר ובנין - על הקמת כוח משותף למלחמה בו. בשנת 2014 חלה הסלמה ניכרת באלימות במדינה, כש-10,849 בני אדם איבדו את חייהם. ב-2015 החל הארגון לתקוף עיירות גבול גם בצ'אד ובניז'ר.
2009: תחילת המרד
הפעולות של בוקו חראם היו לא אלימות בעיקרן במהלך שבע שנות פעילותו הראשונות. המצב השתנה בשנת 2009, כשממשלת ניגריה פתחה בחקירת הפעילות של הארגון בעקבות דיווחים שלפיהם חברי הארגון מחמשים את עצמם. קודם לכן התעלמה הממשלה מהדיווחים החוזרים ונשנים על אופיו המיליטנטי הגובר של הארגון.
הממשלה החלה בגל מעצרים בעיר באוצ'י, שהוביל לעימותים קטלניים עם כוחות הביטחון של ניגריה, שבמהלכם נהרגו כ-700 איש. במהלך הלחימה עם כוחות הביטחון, לוחמי בוקו חראם השתמשו באופנועי תופת וירו חצים מורעלים על תחנת משטרה. מייסד הארגון ומנהיגו מוחמד יוסוף נהרג אף הוא באותה תקופה בזמן שהיה במעצר. לאחר מותו, הפך אבו בכר שקאו למנהיג בוקו חראם.
2010
אחרי חיסולו של יוסוף, הארגון ביצע את מתקפת הטרור הראשונה שלו במדינת בורנו, בינואר 2010. בהתקפה נהרגו ארבעה בני אדם. מאז התגברה האלימות בהיקפה ובתדירותה. בספטמבר 2010, שוחררו 700 לוחמי בוקו חראם במהלך פריצה לבית הסוהר בבאוצ'י.
2011
ב-29 במאי 2011, שעות ספורות לאחר שגודלאק ג'ונתן הושבע כנשיא המדינה, שורה של פיגועים שהוציא לפועל בוקו חראם בצפון ניגריה הביאה למותם של 15 בני אדם ולפציעתם של 55 נוספים. ב-16 ביוני, בוקו חראם קיבל אחריות על הפיגוע במשטרה באבוג'ה, שהיה כפי הידוע פיגוע ההתאבדות הראשון במדינה. חודשיים לאחר מכן הותקף מבנה האו"ם בעיר, מה שסימל את ההתקפה הראשונה של הארגון נגד ארגון בינלאומי. בחודש דצמבר, הארגון הוציא לפועל התקפות בעיר דמאטורו שבצפון המדינה שגרמו למותם של יותר מ-100 בני אדם. בעימותים שפרצו בין לוחמי בוקו חראם לכוחות הביטחון בעקבות הפיגועים נהרגו כ-70 בני אדם. יומיים לאחר מכן, בערב חג המולד, תקף בוקו חראם כמה כנסיות באמצעות פצצות ויריות.
2012
בינואר 2012, אבו בכר שקאו, שהיה סגנו של יוסוף, הופיע בסרטון וידאו שפורסם ביוטיוב. השלטונות היו סברו כי שקאו מת במהלך העימותים ב-2009. באותה תקופה, הארגון היה אחראי למותם של יותר מ-900 בני אדם.
2013
במאי 2013, פתחו כוחות הממשלה של ניגריה במתקפה באזור מדינת בורנו, בניסיון לחסל את לוחמי בוקו חראם אחרי שהוכרז מצב חירום במדינות בורנו, יובה ואדאמווה, שבצפון-מזרח ניגריה, ב-14 במאי. המבצע נחל הצלחות בתחילה, אך בהמשך התאוששו כוחות בוקו חראם מהמתקפה והמשיכו לפעול. בחודש יולי טבחו אנשי הארגון בסטודנטים במדינת יובה ובעקבות זאת שנת הלימודים ביובה הגיעה לסיומה. ב-5 באוגוסט בוקו חראם ערכו שתי תקיפות בבאמה ובמלאם פטורי, שבמהלכן נהרגו 35 איש.
2014: חטיפת הנערות והסלמה בלחימה
ב-14 באפריל 2014 חטפו חמושים, אנשי הארגון, 276 תלמידות בית ספר בעיירה צ'יבוק. חלק מהן הצליחו לברוח, אולם למעלה מ-200 עדיין מוחזקות בידי החוטפים. האירוע גרם לזעזוע ומחאה רחבה ברחבי העולם, וסיוע בינלאומי שכלל מומחים ללחימה בטרור נשלח לניגריה במטרה לסייע לממשלה הניגרית להשיב את הנערות, אך ללא הצלחה.
בין ה-5 ל-6 במאי, תקפו לוחמי בוקו חראם את העיירה גמבורו נגאלה במדינת בורנו. 310 תושבים נהרגו במתקפה שנערכה 12 שעות והעיירה נחרבה ברובה. רוב הניצולים נמלטו לשכנה קמרון.
ב-20 במאי נהרגו 118 בני אדם נהרגו בפיגוע משולב בעיר ג'וס שבמרכז המדינה. על פי הדיווחים, הפיצוץ הראשון התרחש בשוק הומה אדם והשני מחוץ לבית חולים סמוך, כחצי שעה לאחר הפיצוץ הראשון.
ב-28 בנובמבר שני מחבלים מתאבדים פוצצו את עצמם בסמוך למסגד המרכזי בקנו, עיר הבירה של מדינת קנו, ולוחמים נוספים של בוקו חראם פתחו באש לכל עבר. 120 בני אדם נהרגו במתקפה המשולבת ועוד 260 בני אדם נוספים נפצעו.
בין ה-28 ל-29 בדצמבר תקפו מאות חמושים מבוקו חראם כפרים בצפון קמרון, אך המתקפה סוכלה על ידי צבא קמרון. במהלך הלחימה נהרגו 85 אזרחים, 94 לוחמי בוקו חראם ושני חיילים קמרונים. עשרות נוספים נחטפו וצורפו לשורות הארגון.
2015: זליגת הלחימה והקמת כוח אזורי
ב-2 בינואר 2015 תקפו לוחמי בוקו חראם אוטובוס בוואזה, שבצפון קמרון, הרגו 11 בני אדם ופצעו שישה נוספים.
בין ה-3 ל-7 בינואר החריבו כוחות הארגון את העיירה באגה, שבצפון-מזרח ניגריה וביצעו טבח המוני בתושביו. על פי חלק מההערכות, מספר ההרוגים במתקפה עומד על 2,000, ואילו ממשלת ניגריה טוענת כי המספר נמוך הרבה יותר ו-150 איש איבדו את חייהם במתקפה.
ב-10 בינואר מחבלת מתאבדת כבת עשר פוצצה את עצמה בשוק בעיר מיידוגורי, בירת מדינת בורנו. 19 בני אדם נהרגו בפיגוע ההתאבדות שאותו ככל הנראה ביצעה הילדה בניגוד לרצונה. יום למחרת, ב-11 בינואר, אירעה מתקפה דומה, כאשר שתי מחבלות מתאבדות, גם הן כבנות עשר, התפוצצו בשוק בעיר פוטיסקום, שבמדינת יובה. בפיגוע נהרגו שלושה בני אדם.
ב-12 בינואר נהרגו 143 לוחמי בוקו חראם וחייל אחד מצבא קמרון במהלך מתקפה של הארגון על העיירה קולופאטה שבצפון קמרון.
ב-17 בינואר שלח צבא צ'אד חיילים לקמרון. יום למחרת, ב-18 בינואר, נחטפו כ-80 בני אדם, מרביתם ילדים, על ידי לוחמי בוקו חראם בפשיטה על כמה כפרים בצפון קמרון. שלושה בני אדם נוספים נהרגו במתקפה. יום למחרת, ב-19 בינואר, הצליח צבא קמרון לשחרר 24 מהחטופים כשרדף אחרי חמושי בוקו חראם שחצו את הגבול בחזרה לניגריה.
ב-29 בינואר שיתוף הפעולה האזורי החל לשאת פרי, כאשר צבא ניגריה, בשיתוף פעולה עם כוח של צבא צ'אד, שחרר את עיירת הגבול מיצ'יקה, שנכבשה בידי בוקו חראם בספטמבר 2014. יום למחרת קרא האיחוד האפריקני להקמת כוח אזורי שיילחם בארגון וכבר ב-31 בינואר סייעו כוחות של צבא צ'אד לקמרון להדוף מתקפה של בוקו חראם בצפון קמרון. 120 לוחמי בוקו חראם נהרגו בקרבות, ואילו צבא צ'אד איבד שלושה חיילים בלבד.
ב-4 בפברואר פשטו לוחמי בוקו חראם על העיירה פוטוקול בצפון קמרון והרגו עשרות אנשים. באותו יום, צבא צ'אד טען כי הרג כ-200 חמושים ואיבד תשעה חיילים במהלך המבצע לשחרור העיירה גמבורו אנגלה שבצפון-מזרח ניגריה. יומיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר, תקפו לראשונה לוחמי בוקו חראם את ניז'ר. כוחות הארגון פשטו על הכפרים בוסו ודיפה, אך כוחות הביטחון של ניז'ר, בסיוע צבא צ'אד, הצליחו להדוף את המתקפה. 5 חיילים מצבא ניז'ר נהרגו במתקפה לצד 109 לוחמי בוקו חראם.
ב-7 בפברואר הודיעה ניגריה על דחיית הבחירות הכלליות במדינה בשישה חודשים כדי לאפשר לכוחות הביטחון להשתלט מחדש על האזורים שבהם שולט בוקו חראם.
ב-9 בפברואר פשטו כוחות בוקו חראם על בית כלא בעיירה דיפה בניז'ר, אך נהדפו בידי כוחות הביטחון. שלושה ימים לאחר מכן, ב-12 בפברואר, כוחות הביטחון של ניגריה, בסיוען של קמרון, צ'אד וניז'ר, חדרו ליער סמביסה שבמדינת בורנו, שנחשב למעוז הארגון. במהלך המתקפה נהרגו עשרות מורדים. יום למחרת תקפו לוחמי בוקו חראם לראשונה את צ'אד, כאשר 30 לוחמים חצו את אגם צ'אד בסירות ממונעות ותקפו את העיירה אנגובואה.
תגובה בינלאומית
ההתקוממות של בוקו חראם הפכה מסכסוך מקומי לעימות בעל משמעויות אזוריות בעקבות חטיפת הנערות בעיירה צ'יבוק בחודש אפריל 2014. ממשלת ניגריה קיבלה סיוע בינלאומי נרחב, כשארצות הברית, בריטניה, צרפת וישראל הודיעו על שליחת צוותים של מומחים בלחימה בטרור כדי לסייע לה להתמודד עם בוקו חראם ולנסות להשיב את הנערות החטופות.
ב-30 בינואר קרא האיחוד האפריקני להקמת כוח אזורי של 7,500 חיילים שיילחמו בבוקו חראם. ב-31 בינואר בירך מזכ"ל האו"ם באן קי מון על ההחלטה: "הם ביצעו פשעים שלא יתוארו. האיום של הטרוריסטים הללו צריך להיענות באמצעות שיתוף פעולה אזורי ובינלאומי".
דרום הודו
אזור דרום הודו כולל חמש ממדינות הודו: אנדרה פרדש, קרנאטקה, קראלה, טמיל נאדו וטלנגאנה וכן את שטחי האיחוד לקשאדוויפ ופודוצ'רי המהווים 19.31% משטחה של הודו ואשר בהם חיים כ-20% מכלל האוכלוסייה ההודית.
אזור דרום הודו נתחם במפרץ בנגל במזרח, בים הערבי במערב ובאוקיינוס ההודי בדרום. הגאוגרפיה של האזור מגוונת למדיי. הנהרות גודווארי, קרישנה, קאברי, טונגבהדרה, פריאר, ואיגאי ובהרתאפפוזה הם ממקורות המים החשובים ביותר שזורמים באזור דרום הודו.
ערים בולטות באזור דרום הודו כוללות בין היתר את בנגלור, צ'נאי (מדרס) והיידראבאד.
רוב אוכלוסיית דרום הודו דוברת לפחות שפה אחת מבין ארבעת השפות הדרווידיות העיקריות - טלוגו, טמילית, קנאדה ומלאיאלאם. בנוסף לכך השפה האנגלית היא גם שפה דומיננטית באזור דרום הודו אשר משמשת הן את הממשל המרכזי והן את הממשל של כל מדינה.
אזור דרום הודו היה מיושב עוד מימי קדם על ידי העמים הדראווידים.
כ-83% מאוכלוסיית דרום הודו הם הינדים, כ-11% הם מוסלמים, בעוד שכ-5% הם נוצרים.
נכון לשנת 2006 ההערכה הייתה כי חיו באזור דרום הודו באותה העת בסביבות 233 מיליון תושבים.
יואב בלומן
יואב בלומן (26 בדצמבר 1951 - 10 באוקטובר 1973) היה מפקד שריון ישראלי, אשר שימש כמפקד טנק בגדוד 77 בחטיבה 7 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונפל במהלך המלחמה בקרב ברמת הגולן. הוא עוטר בעיטור העוז על לחימתו.
ביוגרפיה
לאחר תקופת שירות קצרה בגדוד מבצעי, נשלח לקורס מפקדי-טנקים ואחרי גמר הקורס חזר לגדודו הראשון, גדוד 77 מחטיבה 7 ושם פעל בתחום ההדרכה עד פרוץ המלחמה. אותה תקופה יצאו לו מוניטין כמפקד הטנק המעולה ביותר בגדוד. אמר עליו אחד מחבריו לשירות: יואב הקדיש התעניינות רבה למתמטיקה ובחופשתו האחרונה, לפני פרוץ המלחמה, נבחן ונרשם לבית-הספר להנדסאים של הטכניון באוהל שרה, כדי להתחיל את לימודיו אחרי שישתחרר משירותו בצה"ל, בנובמבר אותה שנה.
מלחמת יום הכיפורים
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה יואב בחופשה ברשפים. הוא נסע ליחידתו, ונשלח מיד לאזור הקרבות. בפרוץ המלחמה נועד להיות בכוח טנקי המח"ט, אביגדור בן-גל, והוא התחמק מכך. ועבר לשרת עם הפלוגה שלו תחת הפיקוד של אמי פלנט בפיקוד סא"ל יוס אלדר ליד עמק הבכא, בלילה הראשון למלחמה, נפגע הטנק של יואב, ותותחו לא צידד, אנשי צוותו יצאו ללא פגע. סא"ל יוס אלדר, המג"ד, פגש את סמל בלומן ופקד עליו לנסוע לאחור כדי שהצוות הטכני ינסה לתקן את הליקוי. סמל יואב הודיע למג"ד כי את הפקודה יבצע רק אם יקבל פקודה אישית מסגן אמי פלנט, המ"פ. סגן פלנט פקד עליו לעשות כן וסמל בלומן הגיע לאזור החוליה הטכנית כשבפיו תלונות על שנאלץ לעזוב את שדה הקרב:. אחרי שנפגע הטנק הראשון שלו, לא חזר לגדודו אלא נלחם במסגרת גדודים אחרים. הוא ארגן לעצמו טנק אחר ויצא לקרב. סמל בלומן מצא טנק שמפקדו נפגע, השתלט עליו, הצטרף לטנק של סא"ל דוד ישראלי, סמח"ט 188, בתור טען-קשר שנלחם באזור ציר הנפט, והטנק שלו נפגע בשעה 11:30. כאשר נפגע הטנק השני תיקן אותו תחת מטר אש.
אחרי שגם טנק זה יצא מכלל שימוש, הוא הגיע למחנה נפח, ושם לא נמצא טנקים, אך שמע שבסדנה ליד חיפה יש טנקים. עם חברים אחדים הגיע יואב לאזור חיפה, למחנה כורדני, נטל טנק וחזר אתו על שרשראות לרמת הגולן. בהגיעו למחנה נפח בבוקר יום א, נפגש עם קצינים אחרים מגדוד 77, אשר הטנקים שלהם נפגעו, הם ביקשו להצטרף אליו. הוא קיבל אותם בתנאי שהוא ימשיך להיות מפקד הטנק והם יהיו אנשי צוות. הקצינים קיבלו את התנאי בשמחה. וכפי שהעיד אחד מהם:. הטנק הצטרף לגדוד 266 בפיקוד ששי קרן מחטיבה 679, הטנק עלה על מארב נ"ט סורי באזור תל יוסיפון, בלומן חטף פגיעה ישירה מRPG. הטנק נפגע, יואב נפצע ומת מפצעיו. רק אז החליפו אחד הקצינים בפיקוד על הטנק, שאר אנשי הצוות נותרו בחיים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הובא יואב לקבורה בקיבוץ רשפים. השאיר אחריו הורים ואחות. לאחר נופלו הועלה לדרגת רב-סמל.
במאי 1975 עוטר יואב לאחר מותו בעיטור העוז, בתארו את מעשיו, אמר הרמטכ"ל, רב-אלוף מרדכי גור:
כתב עליו מפקדו, אביגדור קהלני, מפקד גדוד 77 בחטיבה 7:
כתב עליו מפקדו הישיר, סגן אמי פלנט:
סיפורו של יואב בלומן השאיר על האלוף מנחם מרון, שהיה אחראי על חלוקת הצל״שים לאחר המלחמה, רושם מיוחד:
שמו של יואב בלומן הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אתר הנצחה לחללי גדוד עז 77 עמק הבכא ברמת הגולן, אנדרטת יד לשריון, אנדרטת יד לנופלים בני התנועה הקיבוצית יערות מנשה במשמר העמק, אנדרטה לנופלים מיישובי עמק בית שאן, מועצה אזורית עמק המעיינות.
Dota: דם הדרקון
Dota: דם הדרקון (באנגלית: Dota: Dragon's Blood) היא סדרת טלוויזיה מונפשת מבית סטודיו מיר המשודרת ב-Netflix, כשעונתה הראשונה יצאה ב-25 במרץ 2021. הסדרה מבוססת על דמויות ממשחק המחשב Dota 2.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחר דביון, אביר-דרקון צעיר הצד והורג דרקונים במטרה להגן על האנשים בעולם. בעקבות מלחמה בין דרקונים ושדים, הדרקון סליירק מתאחד עם נשמתו של דביון בניסיון להישאר בחיים. דביון, יחד עם נסיכת-הירח מיראנה, מנסים לעצור את השד טרורבלייד אשר מנסה להרוג את הדרקונים הבכירים ולהשתלט על נשמותיהם בכדי לשלוט על העולם.
דוד יונגרייז
הרב דוד הלוי יונגרייז (י"ג בשבט תרנ"ח 5 בפברואר 1898 - כ"ג בתשרי תשל"ב 12 באוקטובר 1971) היה ראש אב בית דין העדה החרדית בין השנים תשכ"ח - תשל"ב (1968–1971).
אוזורפ
אוזורפ או אוזורפטור ("גזלן") הוא אדם החומס את השלטון בכח, לעיתים קרובות אך לא בתמיד במלוכה. האוזורפ הוא טוען לא לגיטימי או שנוי במחלוקת לשלטון. פעולת ההפיכה נקראת בלעז "אוזורפיה".
דוד יונגרייז
קורות חיים
נולד בירושלים לרב ברוך ראובן שלמה יונגרייז מעסקני ורבני היישוב החרדי בירושלים וממקימי "העדה החרדית". נקרא על שם אבי אמו, ר' דוד יולס מברזווה-ירושלים. נישא לפועה מרים בתו של הרב אשר זוסמן דיליאון מרבני ישיבת עץ חיים ומראשי ועד הכללי כנסת ישראל, אחותו של רבי יוסף זוסמנוביץ "הירושלמי". לאחר נישואיו מונה על ידי הרב יצחק ירוחם דיסקין לכהן כר"מ בישיבת אוהל משה. בהמשך מסר שיעורים בישיבת חתם סופר, כיהן כראש ישיבת אנשי מעמד וכן מסר שיחות בישיבת פורת יוסף.
אוזורפ
השלטון הנגזל יכול להיות במדינה, עיר או אזור מבוסס. האוזורפים יכולים לעלות לשלטון באזור בכוח פיזי בלתי צפוי לעיתים קרובות, כמו גם באמצעות השפעה פוליטית והונאה.
סיפורי אוזורפיה
סיפורי אוזורפיה רווחו במזרח הקדום. כך למשל סיפור עתליה ההורגת את זרע בית דוד. ליוורני הראה שסיפור המרד בעתליה (מל"ב יא-יב) חולק דגם משותף עם סיפורי אוזורפציה מהמזרח הקדום, ותפקידו להצדיק את שלטונו של האוזורפטור, שנתפס כלא-לגיטימי. כך למשל, אידרימי, הנסיך הצעיר, נמלט מהטבח שבוצע על ידי האוזורפטור. מאוחר יותר הוא הוכר מחדש על ידי העם, ביצע הפיכה נגד האוזורפטור והחזיר את שושלתו לכס השלטון. לדברי ליוורני, עלייתו לשלטון של האוזורפטור השני, אידרימי, נתפסת כהשבת הסדר הנכון לקדמותו, מעשה המצדיק את האוזורפציה. דגם זה מופיע בפרשת מרד יהוידע והוא חושף את המגמה התעמולתית של הסיפור, שתכליתה להצדיק את שלטונו הבעייתי של יהוידע/יואש, תוך ניצול זרותה של האישה, עתליה, והעולם הפגאני המזוהה איתה. הדגם מוכיח שהשלטון שקדם למלך הנוכחי (יואש) הוא שלטון מושחת, ודמותו של המלך הנוכחי מוצגת כדמות של מושיע, המחזיר עטרה ליושנה.
דוד יונגרייז
קורות חיים
בשנת תרצ"א (1930) מונה על ידי הרב יוסף חיים זוננפלד לדיין בבד"ץ העדה החרדית. לאחר כיבוש העיר העתיקה על ידי הלגיון, הלך יחד עם קבוצת הנשים בשביל להצילן מאיסור שבויה, ועקב כך ניצל מהשבי לאחר שהנשים שוחררו. ברבות השנים התמנה לכהן כראב"ד העדה החרדית.
התנגד בחריפות למעשי קנאות הגובלים באיסורים, כמו קריעת דגל ישראל. בתפקידו כדיין התבלט בזהירותו המופלגת מאיסור שוחד, והיה מקפיד שלא לדון אדם שעשה לו בעבר טובה כל שהיא, זניחה ככל שתהיה.
בחודש אב תשכ"א נפטרה אשתו פועה מרים. נפטר במוצאי שמחת תורה בשנת תשל"ב ונקבר בבית העלמין שבהר הזיתים. לאחר פטירתו הודפסו דברי תורתו ודרשותיו בספר "אור דוד" שיצא לאור על ידי משפחתו.
אוזורפ
אֶטִימוֹלוֹגִיָה
המילה באה במקור מהמילה הלטינית usurpare ("לתפוס", "לקחת בכוח" או "להשתמש").
פּוֹלִיטִיקָה
ליוונים הייתה תפיסה משלהם לגבי מה הם אוזורפים, וכינו אותם עריצים. בשימוש היווני הקדום, עריץ ( tyrannos / τύραννος ביוונית) היה אדם שעלה לשלטון באמצעים לא חוקתיים או לא לגיטימיים, בדרך כלל לא היורש של כס מלכות קיים. אנשים כאלה נתפסו באופן שלילי על ידי פילוסופים פוליטיים כמו סוקרטס, אפלטון ואריסטו.
גזעים מנסים לעיתים קרובות לתת לגיטימציה לעמדתם בטענה שהם צאצא של שליט שהם יכולים או לא קשורים אליו.
2019 בזמביה
אירועים בשנת 2019 בזמביה.
אנגיארי
אנגיארי (באיטלקית: Anghiari) היא עיירה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
העיר מפורסמת בעקבות הקרב שאירע בה בין פירנצה למילאנו ב-29 ביוני 1440. הקרב היה השראה לציור מאת הצייר המפורסם לאונרדו דה וינצ'י. ציורו אבד, אך בעזרת סקיצה של הציור, צייר אותו שוב הצייר פטר פאול רובנס.
בכל שנה בחודש יולי מתקיים בעיר פסטיבל אנגיארי שמציג מוזיקה קלאסית, מוזיקה קאמרית, יצירות למקהלה ואופרה. בפסטיבל מופיעה התזמורת הלונדונית Southbank Sinfonia בניצוחו של סיימון אובר (Simon Over).
אוניברסיטת פלורידה
אוניברסיטת פלורידה (באנגלית: University of Florida) היא אוניברסיטה ציבורית בפלורידה שבארצות הברית (יש להבחין בינה ובין אוניברסיטת המדינה של פלורידה). האוניברסיטה נוסדה ב-1906 ולומדים בה כ-50,000 סטודנטים. נכון לנובמבר 2017 מדורגת האוניברסיטה במקום ה-88 בדירוג שאנגחאי, במקום ה-143 בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education ובמקום ה-178 בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם.
היסטוריה
האוניברסיטה החלה את דרכה כסמינר לכמרים שהוקם ב-1853 באוקלה שבפלורידה. המוסד הפסיק לפעול בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הלימודים חודשו בעיר גיינסוויל ב-1866. ב-1905 הקצתה עיריית גיינסוויל אדמות, תקציבים והקצאות מים ללא עלות למטרת הקמת אוניברסיטה חדשה בפלורידה. האוניברסיטה פתחה את שעריה בספטמבר 1906 ולמדו בה בתחילה 102 סטודנטים. לאחר מלחמת העולם השנייה זכתה האוניברסיטה לפריחה בזכות הגידול באוכלוסיית פלורידה בה היו מחנות אימון של הצבא, מתקני תוכנית החלל האמריקאית ותשתית מפותחת. ממוסד בו למדו כ-5,000 סטודנטים, כולם גברים לבנים, הפכה בתוך מספר שנים לאוניברסיטה עם קהל סטודנטים מגוון שמונה עשרות אלפים. ב-1986 הצטרפה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר.
מבנה וארגון
האוניברסיטה משתרעת על שטח של כ-2,000 אקר (כשמונה קמ"ר) וכוללת יותר מ-900 מבנים, מהם למעלה מ-170 מבני כיתות לימוד ומעבדות. בחלק הצפון מזרחי של האוניברסיטה נמצא הרובע ההיסטורי. מבנה בולט במרכז הרובע הוא מגדל סנצ'ורי, קריון בגובה של כ-48 מטר. בתוך האוניברסיטה נמצא אגם אליס (Lake Alice). באגם, ובמקווי מים אחרים שבשטח האוניברסיטה, נמצאים, בין היתר, אליגטורים. באוניברסיטה נמצא מרכז ג'יי הילס מילר לבריאות, הכולל שישה קולג'ים (רפואה, רפואת שיניים, בריאות הציבור, רפואה וטרינרית, רוקחות וסיעוד). באוניברסיטה מספר בתי חולים בהם בית חולים אוניברסיטאי בקמפוס בגיינסוויל, בית חולים אוניברסיטאי בעיר ג'קסונוויל, בית חולים אונקולוגי, בית חולים לילדים, בית חולים פסיכיאטרי ובית חולים שיקומי. בנוסף קיימים שני בתי חולים וטרינריים, האחד לחיות בית קטנות והשני לחיות גדולות. האוניברסיטה כוללת מעונות סטודנטים היכולים להכיל כ-6,500 סטודנטים ועוד שיכון משפחות וסטודנטים לתארים מתקדמים עם כ-1,000 דיירים.
באוניברסיטה 16 קולג'ים (פקולטות):
בוגרים
לאוניברסיטת פלורידה יש יותר מ-330,000 בוגרים. שניים מבוגרי האוניברסיטה זכו בפרס נובל, עשרה נבחרו לסנאט של ארצות הברית ארבעים ושניים נבחרו לבית הנבחרים של ארצות הברית, אחד עשר נבחרו למושלים, אחד עשר כיהנו בבית המשפט העליון של פלורידה, וכמה עשרות כיהנו כשופטים בערכאות פדרליות. בין בוגרי האוניברסיטה נמנים גם תשעה אסטרונאוטים, שמונה שגרירים, ושישה עשר גנרלים ואדמירלים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ספורט
האוניברסיטה מתגאה בתוכנית ספורט משופעת בתקציבים שהיא אחת הגדולות והמצליחות בארצות הברית. נבחרות הספורט של האוניברסיטה נקראות ה-"Gators", שם חיבה לאליגטור. נבחרת כדורסל הגברים הופיעה חמש פעמים בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות וזכתה באליפות פעמיים. נבחרת הפוטבול זכתה שלוש פעמיים באליפות הארצית ומשחקת באצטדיון בן היל גריפין (הידוע בכינויו ה"ביצה").
MVP של ה-NFL
ה-MVP של ה-NFL (בשם הרשמי באנגלית: Associated Press NFL MVP) הוא תואר שמוענק לשחקן המצטיין במהלך העונה הסדירה של ליגת ה-NFL.
הזוכה בתואר נבחר בתום העונה הסדירה על ידי פאנל של כתבים ושדרנים מתחום הפוטבול המאורגן על ידי סוכנות אסושיאייטד פרס, והזוכה מוכרז יום לפני משחק הסופרבול.
מרבית הזוכים עד 2022 היו שחקנים ששיחקו בעמדת הקוורטרבק (44 פעמים), לאחר מכן רצים (18 פעמים), שחקני הגנה (פעמיים) ופעם אחת זכה בתואר בועט.
בלאי
בלאי של חפץ הוא שחיקת איכותו, בעיקר כתוצאה מהשימוש בו, אך לעיתים עקב פגעי הזמן, גם כאשר החפץ אינו בשימוש.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
תחילת דרכה
סיקמור נולדה בוושינגטון די. סי. למשפחה יהודית. לאחר שבילתה שנה בקולג' בחוף המזרחי, בשנת 1992 עברה לסן פרנסיסקו, שם החלה בפעילות פוליטית במסגרת הארגון הקווירי ACT UP.
בלאי
שימוש במוצר גורם לבלאי שלו. בגד, למשל, מתבלה כתוצאה מכביסות חוזרות ונשנות, לעיתים הוא נקרע עקב מגע בחפץ חד, נוצרים עליו כתמים שאינם יורדים וכו'. למוצרים שונים, כגון מוצרי גומי או מוצרי מזון, יש חיי מדף מוגבלים, ולכן מוצרים אלה יתבלו גם כאשר לא נעשה בהם שימוש. לצמצום בלאי על המדף ננקטות דרכי אחסון נאותות, כגון שימון או הוספת סיליקה ג'ל לאריזה, למניעת נזקי לחות.
לצמצום הבלאי של חפצים נדרשת תחזוקה שלהם. תחזוקה של נעליים, למשל, כוללת צחצוח שלהם. תחזוקה של מכונית כוללת טיפול שגרתי במוסך מדי תקופה מסוימת, לשם החלפה של חלקים שהתבלו. טיפול פחות שגרתי נדרש כאשר בעקבות תאונה נגרם בלאי לגוף המכונית. החלפת חלקים שהתבלו נעשית לעיתים לאחר שהתברר שהחלק אינו ראוי יותר לשימוש, ולעיתים היא נעשית במסגרת תחזוקה מונעת, לאחר תקופת שימוש מסוימת, גם אם תוצאות הבלאי עדיין אינן בולטות.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
אקטיביזם וקריירה ספרותית
סיקמור החלה להיות פעילה ב-ACT UP בתחילת שנות ה-1990, ובארגון Fed Up Queers בסוף עשור זה. היא הנחתה את אירוע "בושת הגאווה" הראשון בניו יורק ב-1998 (במסגרת סדרת אירועים רדיקליים ואלטרנטיביים למיינסטרים), והופיעה בו עם פני ארקייד, הסופרת איילין מיילס , אמני הקברט קיקי והרב , ולהקת הקווירקור Three Dollar Bill. האירוע הוקלט ויצא כסרט תיעודי בשם Gay Shame 98, בבימויו של סקוט ברי.
בלאי
עלייה ברמת החיים מתבטאת לעיתים בהעדפת רכישה של מוצר חדש על פני שיקום של מוצר שהתבלה. כך, למשל, ניתן לשקול האם לתקן נעל שסולייתה נשחקה, או לרכוש נעליים חדשות.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
אקטיביזם וקריירה ספרותית
מטילדה הייתה בין מייסדות "בושת הגאווה" בסן פרנסיסקו, תנועה שהחלה בשנת 2000 והפכה ל"סדרה מתמשכת של פעולה ישירה הורסת, המוקדשת לחשיפת כל הצבועים". סיקמור גם הייתה מעורבת במרכז התרבות דומבה, והיא מבקרת בולטת של מגמת המיינסטרימיזציה בתרבות הלהט"ב.
בלאי
בדרך כלל בלאי מהיר אינו תכונה רצויה, מוצרים מסוימים מתוכננים דווקא לבלאי מהיר. דוגמה לכך הן שקיות לשימוש חד-פעמי, המיוצרות כך שיתכלו תוך זמן קצר, על מנת שלא יגרמו לנזק סביבתי.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
אקטיביזם וקריירה ספרותית
בינואר 2009 יזמה סיקמור פרויקט אמנות פומבית בשם Lostmissing, במטרה להביא להכרה קלקטיבית בתחושות האובדן של אנשים קרובים בחייהם של להט"ב.
בלאי
בחשבונאות משתקף הבלאי בפחת שנקבע לחפץ, אך אין זהות בין השניים. הפחת מחושב לפי כללים חשבונאיים. ערכה של מכונית המשמשת עסק יופחת לאפס במהלך שבע שנים, אף שמחיר השוק שלה יהיה גבוה מאפס.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
אקטיביזם וקריירה ספרותית
סיקמור התנגדה לתנועה למען נישואים חד-מיניים. לטענתה, קמפיין זה מסיח את הדעת מנושאים בוערים יותר ללהט"ב, כמו נגישות לשירותי בריאות אוניברסליים וביטחון בדיור לכל.
בלאי
ניהול מלאי בארגון מביא בחשבון את הבלאי של המוצרים המשמשים את הארגון, בתכנון תקציב התחזוקה של חפצים אלה וברכישת מלאי נאות של חלקי חילוף.
מטילדה ברנשטיין סיקמור
אקטיביזם וקריירה ספרותית
סיקמור כמו כן התנגדה לקמפיין למען הכללת להט"ב בצבא האמריקאי, בטענה כי על תנועת הלהט"ב להתנגד להשפעות המזיקות של צבא ארצות הברית, הן בגבולות המדינה והן מחוצה לה. בשנת 2010, הופיעה בתוכנית הרשת דמוקרטיה עכשיו! והתראיינה על נושא ההתנגדות למדיניות "אל תשאל, אל תגלה" ובנושא המיליטריזם האמריקאי. מאוחר יותר, פרסמה במגזין "Truthout" ו-The Baffler מאמרים אשר הביעו ביקורת נגד הקמפיין להכללת טרנסג'נדרים בצבא ארצות הברית.
בשנת 2018, בשיתוף עם דין ספייד, ארגנה סיקמור אספה פומבית תחת הכותרת Queer Anti-Militarism Townhall: Trans Liberation Not U.S. Invasion. האספה התקיימה בספרייה הציבורית של סיאטל, בהשתתפות דמויות קוויריות וטרנסיות אחרות המתנגדות לצבא, ביניהם מיכה קרדנאס, סויה יונג, ניקיטה אוליבר ומאט רמלה. סיקמור כמו כן תרמה מכתביה לאנתולוגיה Against Equality: Queer Critiques of Gay Marriage, וחיברה את ההקדמה לאנתולוגיה Against Equality: Queer Revolution, Not Mere Inclusion, אנתולוגיות שפורסמו על ידי הקולקטיב לא לשוויון בשנים 2010 ו-2014.
פרסים והוקרה
בשנת 2008, סיקמור נכללה ברשימת "50 בעלי חזון שמשנים את העולם" של כתב העת Utne Reader.
ספרה The End of San Francisco, שיצא לאור ב-2013, זכה בפרס למדא לספרות בקטגוריית ספרי עיון טרנסג'נדרים (2 ביוני 2014).
קונסיירז' הספרים של NPR כלל את ספרה Sketchtasy ברשימת הספרים הטובים ביותר של 2018.
חיים אישיים
הזהות המגדרית של סיקמור היא ג'נדרקוויר, והיא משתמשת בכינויי "היא", "את".
יחסי ארגנטינה–קוסטה ריקה
יחסי ארגנטינה–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וקוסטה ריקה.
היסטוריה
היחסים הרשמיים בין קוסטה ריקה וארגנטינה החלו בשנת 1862 עם חתימת הסכם בין השליטים של שתי המדינות, והם התגבשו בתחום המדיני בשנת 1880, דרך מינויו של חוסה אגוסטין דה אסקודרו כשגריר קוסטה ריקה בבואנוס איירס. הקונסול הראשון של הרפובליקה הארגנטינאית בקוסטה ריקה היה חוסה מריה קסטרו פרנאנדס, אשר הוכר כקונסול של המדינה ב-1883, ונציגו הדיפלומטי הראשון היה הציר המוסמך פדריקו קינטנה, אשר הגיש את כתב האמנתו ב-18 באוגוסט 1919. במהלך שלטונו של הנשיא רודריגס, היחסים בין קוסטה ריקה לרפובליקה של ארגנטינה התאפיינו ברוח לבבית ושיתוף פעולה.
דוד פרידמן (פלוישט)
רבי דוד פרידמן (תרנ"ח, 1898 - כ"ז בחשוון תש"א, 1940) אדמו"ר משפיקוב בפלוישט, מגזע שושלת בוהוש-סקווירא.
רקע
רבי דוד פרידמן נולד בשנת תרנ"ט (1899) בשפיקוב שבפודוליה (כיום אוקראינה) לאביו רבי שלום יוסף פרידמן האדמו"ר משפיקוב. (נכד האדמור הראשון מבוהוש שברומניה, מגזע רבי ישראל מרוז'ין והמגיד הגדול ממזריטש, תלמיד הבעל שם טוב) ולאמו הרבנית פייגא (מגזע המגיד מטשרנוביל)
בהיותו כבן תשע עשרה התייתם משני הוריו, שנפטרו ממגפה שפרצה באותם הימים ברוסיה. (השפעת הספרדית שהפילה מיליוני בני אדם, וגרמה לאנטישמיות רבה בגלל האשמת היהודים בה) עם פטירת אביו בשנת תר"פ נתמנה ביחד עם אחיו הצעיר רבי יצחק לכהן באדמו"רות בשפיקוב, אולם מיד לאחר מכן נאלץ להימלט עקב רדיפות השלטונות. הוא פנה אל משפחתו שברומניה: רבי משה יהודה לייב פרידמן, ולרבי מנדל פרידמן שם נישא לאישה את הרבנית בת שבע, בתו של רבי אהרן טברסקי מאזורניץ. לאחר נישואיו החליט הרבי לקבוע את מושבו ברומניה, בעיר פלוישט. עצם בואו של הרבי להשתקע בפלוישט עורר התעניינות ופליאה, משום שעיר זאת הייתה רחוקה מאווירה חסידית. אולם הייתה לו מגמה לקרב רחוקים ולעשות נפשות ליהדות.
בשנות מלחמת העולם השנייה
בשנת תש"א (1940-1941) נתפס על ידי אנשי המשטר הפשיסטי ונשפט על ידיהם לאחר שהואשם בתמיכה בתנועת הקומוניזם. במשפטו נגזר עליו גזר דין מוות ואכן בתוך כמה ימים הוצא להורג ביחד עם עוד כעשרה יהודים שהואשמו בבגידה בשלטון. מסופר כי על אף גזר הדין שריחף מעל ראשו לא נשברה רוחו ואף חיזק את שאר היהודים שנשפטו ביחד אתו.
בשנת תשכ"ט (1968) העלו את גופתו לארץ ישראל ונקבר בשנית בבית הקברות נחלת יצחק. בסמוך לאשתו שנפטרה בי"ז בחשוון תשכ"ד (4 בנובמבר 1963).
יואוקו
יוֹאוּקוּ (בסינית: 优酷 או בשמה המלא 优酷訊息技術 - "יואוקו טכנולוגיות מידע") היא חברה לשירות אירוח ושיתוף וידאו הממוקמת בבייג'ינג, סין. יואוקו היא חברה בת של קבוצת עליבאבא.
המטה המרכזי של יואוקו נמצא בקומה החמישית של הסינוסטיל פלאזה שבמחוז היידיאן, בייג'ינג.
בשונה מיוטיוב, ליואוקו יש גם שירותי סטרימינג לתוכניות וסרטים.
דן יונגרלייב
רבי דן מראדוויל (נפטר בכ"ה בסיון תר"א) היה האדמו"ר השני בשושלת ראדוויל.
ביוגרפיה
רבי דן היה בן הרב יצחק מראדוויל (מייסד חסידות ראדוויל), בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. נישא לרבנית יוכבד השיל בתו של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא (האוהב ישראל).
היה מגדולי תלמידיהם של המגיד מקוז'ניץ ושל בנו רבי משה מקוז'ניץ.
לגבי יום פטירתו היה מקובל כי הוא נפטר בכ"ה בניסן ה'תקצ"ח, אולם בסיון ה'תשע"ה במסגרת שיפוץ בית הקברות בברדיצ'ב נמצאה מצבת קבורתו, ושם נחקק שנפטר בכ"ה בסיון ה'תר"א. בנו רבי לוי משה יהודה מראדוויל מילא את מקומו כאדמו"ר השלישי מראדוויל.
רכס ארצות הברית
רכס ארצות הברית (באנגלית: United States Range) הוא אחד מרכסי ההרים הצפוניים ביותר בקורדילרה הארקטית, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
רק רכס הרי צ'לנג'ר, הנמצא מצפון-מערב לו, צפוני ממנו.
הרכס ממוקם בקצהו הצפון-מזרחי של האי אלסמיר, והוא תת-רכס של ההרים האיניואיטים. רכס האימפריה הבריטית ממוקם ממערב לרכס ארצות הברית.
ההר הגבוה ברכס הוא הר יוג'ין, שגובהו 1,860 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 14,022 קמ"ר.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1861 על ידי מגלה הארצות האמריקאי אייזק איזראל הייז, והוא נקרא על שם ספינתו של הייז.
לקריאה נוספת
• USDA Forest Service, Eastern Region, '''[https://www.fs.usda.gov/Internet/FSE_DOCUMENTS/fsm91_054376.pdf Species Conservation Assessment For Juncus stygius var. americanus Buchenau (Moor rush, bog rush)]''', P 12
• Lyle Dick, Muskox Land: Ellesmere Island in the Age of Contact, PP 12 - 14
יוסף רוזובסקי
ביוגרפיה
נולד בהוֹרַדְּנַה (גרודנא) שבליטא לשרה (בתו של הרב אברהם גלבורט, שהיה רב ואב"ד בהורדנה) ולרב מיכל דוד רוזובסקי, שהיה אחד ממורי ההוראה בעיר.
באייר ה'תש"א עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
בשנת ה'תש"ג נישא לאסתר, בתו של הרב יעקב ניימן. בתחילת שנת תש"ד (נובמבר 1943) ייסד עם חמיו את ישיבת אור ישראל בפתח תקווה ועמד בראשה, והוא החל למסור שיעורים בישיבה עד לפטירתו במשך 33 שנה.
הרב רוזובסקי גידל בביתו את אחיינו, לאחר שעלה לישראל מברית המועצות.
ספריו
לאחר פטירתו שיעוריו נערכו והוצאו לאור, בעריכת הלל מן.