cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מה נסגר?
מבנה התוכנית
בעונה הרביעית השתתפו בתוכנית הקומיקאים יעל פוליאקוב ואילן פלד ביצירת מערכוני פרודיה ונונסנס ששולבו ברצף הקטעים הרגיל. המערכונים דימו תוכניות טלוויזיה פיקטיביות, כדוגמת תוכנית הכישרונות "אוקראינה מולטי טאלנט", תוכנית המדע הבדיוני "Missions im Space" ועוד. בעונה השישית הופיעו בתוכנית מערכונים דמויי תוכניות טלוויזיה בכיכובם של הקומיקאים ירמי שיק בלום, ליאור אמסטרדמסקי ואחרים. החל מהעונה השישית מדי תוכנית מצטרפים מספר אורחים קבועים להובלת פינות (לרבות יונתן אמירן, אסף לביא הראל, או אורי ברד).
לקראת סוף התוכנית עולים חברי ההפקה והקהל שהצטרף לאולפן.
ב-16 בספטמבר 2018 פורסם כי התוכנית צפויה לעבור לכאן 11 ובעונה השמינית שלה ישולבו פינות חדשות, לצד פינות מעונותיה הקודמות.
פינות
שמות הפינות בתוכנית הן סאטירות על תוכניות קיימות או הלחם מילים היוצר פראודיה על משפטים שנאמרו, לדוגמה: מה נסגר עם ערוץ 24?, הסצנה האמינה, החדשות האמיתיות עם ערוץ 20, מה שווה הארכיון אם אנחנו לא שולטים בו?, בר רפאלי רגישה ואנושית כמו גל גדות, איך יודעים שפרופ' איתן פרידמן - לא קורא מהלפטופ?
תגובות
התוכנית זכתה לתשבחות על גישתה האינטליגנטית ועל הימנעותה מגימיקים בשידור, ובייחוד לגבי אופן ההנחיה של בר-נתן. המערכונים של פלד ופוליאקוב זכו אף הם לשבחים ממבקרי הטלוויזיה. סיבה זאת, לצד העלות הנמוכה של הפקת התוכנית בתקופה בה היה ערוץ 10 שרוי במשבר כלכלי, הביאו לשידור העונות הנוספות.
על אף מגמתה הבידורית של התוכנית, מספר קטעים ששודרו בה עוררו ביקורת ציבורית ותקשורתית לאחר שנחשפו בהם התנהגויות שנתפסו כבלתי ראויות לשידור. קטע מתוך התוכנית "ערב חדש" ששודר בעונתה הראשונה של התוכנית והציג עובדת בתוכנית שותה חלב מעטינים של עז עורר ביקורת בשל הקונוטציות המיניות שהעלה; קטעים מתוכניות בוקר בהנחייתן של דנה רון ושירה פליקס בוקרו בשל מה שנתפס כחוסר רגישות בוטה של המראיינות.
ג'ון דמרס
ג'ון צ'ארלס דמרס (באנגלית: John Charles Demers; נולד ב-21 בספטמבר 1971) הוא משפטן אמריקאי, המכהן כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. דמרס כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בפועל במשך שעות אחדות ב-20 בינואר 2021 בעקבות תום כהונתו של ג'פרי רוזן, עד אשר חתם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על צו נשיאותי שמינה את מונטי וילקינסון לתובע הכללי בפועל בהמשך אותו היום.
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודי המשפטים, החל להתמחות כעוזר משפטי עבור השופט דיארמויד או'סקנליין בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, מאוגוסט 1999 עד אוגוסט 2000. בשנים 2000–2003 עבד במשרד עורכי דין פרטי בבוסטון. ביוני 2003 הצטרף דמרס לראשונה אל מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ועבד כתובע במשרד היועץ המשפטי של המחלקה עד יוני 2005, אז עזב כדי לעבוד כעוזרו של אנטונין סקאליה, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית מיולי 2005 עד אוגוסט 2006.
מספטמבר 2006 עד ינואר 2009 היה דמרס חבר בצוות ההנהגה הראשון של האגף לביטחון לאומי במחלקת המשפטים. הוא שימש כיועץ בכיר לעוזר התובע הכללי של ארצות הברית ולאחר מכן כסגן עוזר התובע הכללי באגף למשפט ולמדיניות מאוקטובר 2007 עד השבעתו של ברק אובמה לנשיאות. במרץ 2009 החל את תפקידו כסגן נשיא ועוזר היועץ המשפטי של תאגיד בואינג, שם הועסק ד חזרתו אל השירות הציבורי ב-2017. כמו כן, הוא מרצה מן החוץ למשפט הביטחון הלאומי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-22 בפברואר 2018, דמרס הושבע לתפקידו כעוזר התובע הכללי באגף לביטחון לאומי של מחלקת המשפטים. במרץ 2020 ביטלה מחלקת המשפטים את כתב האישום נגד החברה הרוסית "קונקורד ניהול וייעוץ". כתב האישום הוגש מלכתחילה במסגרת חקירתו של רוברט מולר על אודות התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. דמרס וטיומתי שאה, התובע הפדרלי במחוז קולומביה, טענו כי בעוד ש"התביעה נפתחה כהלכה בראשיתה", המשך קיומו של התיק "עלול לחשוף את הכלים והטכניקות של רשויות אכיפת החוק".
לאה פלטשר
לאה לדרמן פלטשר-איילון (30 באוגוסט 1916 - 1 בינואר 2012) הייתה אתלטית ישראלית. חברת המשלחת הארצישראלית למשחקים העולמיים לנשים (לונדון 1934) וסגנית אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
פלטשר נודעה גם כחלוצה בהוראת נימוסים והליכות בישראל ומנחת דוגמניות ומלכות יופי. עיסוקה הקנה לה את הכינוי "אמילי פוסט" הישראלית.
חייה
פלטשר נולדה באודסה שבאוקראינה בשם לאה לדרמן, בת זקונים למשפחה ציונית בת 12 נפשות. אביה, מרדכי לדרמן, היה רופא וכונה "מוטל המרפא". בעקבות פרעות פטליורה נמלטה משפחתה של פלטשר מאוקראינה לארץ ישראל, והשתכנה ביפו.
1932
פלטשר למדה בגימנסיה בלפור, והצטיינה במיוחד בספורט. היא התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב. ב-1932, כשהייתה בת 16, השתתפה במכביה הראשונה בתחרויות לנערות וזכתה במדליות זהב בהטלת כידון (19.82 מטר) וזריקת כדור תלי (28.35 מטר).
יחידת חצב
יחידת חצב הייתה יחידה של אגף המודיעין שפעלה תחת יחידה 8200 ועסקה בתחום המודיעין ממקורות גלויים (אוסינט) בשנים 1949–2021.
לאה פלטשר
1934
ב-1934, בהיותה בת 18, השתתפה פלטשר במשלחת הישראלית למשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון. בנות המשלחת הישראלית השתתפו בארוחות ואירועים רשמיים רבים, ביניהן ארוחת ערב פורמלית שערך לכבודן הלורד מלצ'ט. ארוחה זו הפכה לאירוע המכונן בחייה של פלטשר, שהבחינה בהבדלים הניכרים בין גינוני השולחן של המשלחת הישראלית לאלו של שאר המשלחות. אז החליטה פלטשר כי תלמד נימוסים והליכות, ואף תעביר את הידע שצברה לישראלים אחרים, על-מנת שאיש מהם לא יבוא במבוכה בעת שהוא מייצג את מדינת ישראל.
יחידת חצב
היסטוריה
עם הקמת המודיעין הישראלי, היה העיסוק בתחומי המודיעין הגלוי מפוצל בין כמה יחידות. ביוני 1949 הוקם בשירות המודיעין מרכז חקירות ואיסוף מודיעין ממקורות אנושיים שאינם סוכנים, שזכה לכינוי "מודיעין 5". עיסוקו היה תשאול שבויים ועריקים ממדינות ערב, וכן קבלת מידע מתיירים ועולים חדשים ממדינות אלה. ב-1951 הועבר הטיפול בעריקים ובמסתננים לענף מודיעין קרבי, ובמקרים של חשד בריגול, לגורמי ביטחון שדה ולשב"כ. "מודיעין 7" אסף אז מידע ממקורות גלויים כתובים ומשודרים. במאי 1949 הועברו אליו גורמים מ"מודיעין 10" שעסקו בהפקת מידע פוליטי מהעיתונות הערבית והמערבית. במהלך 1950 צומצם "מודיעין 7" עקב העברת רוב אנשיו לענף המחקר. בתחילת 1951 אוחדו "מודיעין 5" ו"מודיעין 7" ליחידה אחת: "מודיעין 5" - יחידת איסוף מידע ממקורות גלויים, כולל אחריות לכל נושא השפה הערבית במחלקת המודיעין (ממ"ן).
לאה פלטשר
1935
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה פלטשר לכבוד לשאת את דגל ישראל במצעד המשלחות והייתה לנושאת דגל אישה היחידה מבין כל המשלחות. באליפות ארץ ישראל הראשונה באתלטיקה שנערכה ב-28 בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בהטלת כידון בתוצאה של 23.38 מטר, אחרי חברתה לאגודה ויקטוריה לרנר (25.27 מטר) ולפני מרגלית ספיר ממכבי רחובות (19.85 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 22.07 מטר, אחרי ויקטוריה לרנר (23.56 מטר) ולפני עליזה שורנר ממכבי רחובות (19.74 מטר).
1942
באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1942 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 20.76 מטר, אחרי פרידה ליכטבלאו ממכבי תל אביב (21.55 מטר) ולפני רות מנדלה ממכבי חיפה (20.75 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 7.13 מטר, אחרי פרידה ליכטבלאו (9.48 מטר) ורות מנדלה (9.43 מטר).
יחידת חצב
היסטוריה
ביולי 1956 בוצע ארגון מחדש במודיעין 5. היחידה הפכה למסגרת המרכזית לאנשי מילואים שמומחיותם השפה הערבית. במהלך השנים, הוטלו עליה משימות נוספות כמו חקירת שבויים, לוחמה פסיכולוגית בדרג הנפרס וכן קידום וטיפוח לימודי השפה הערבית בצה"ל. המודיעין הגלוי התבסס אז על כמה מקורות מידע שאפשרו תצפית על הנעשה במדינות היעד:
תחום המודיעין הגלוי באמ"ן לא זכה להערכה רבה בשנות ה-50 וה-60. ההילה של הגופים שעסקו באיסוף מודיעין ממקורות חשאיים הסיטה את תשומת הלב מהמידע הגלוי, שהושג יחסית בזול ובקלות.
לאה פלטשר
1942
בעקבות עבודתו של הארי פלטשר כנציג הבונדס, עברו בני הזוג פלטשר לניו-יורק לאחר נישואיהם. בניו-יורק השתלמה לאה פלטשר באיפור וטיפוח, ומשם המשיכה לבריטניה, בה התמחתה בנימוסים והליכות. לאחר מכן עברה פלטשר לצרפת, שם למדה הוראת דוגמניות.
יחידת חצב
היסטוריה
במאי 1961 שוּנה שמה של יחידת המודיעין הגלוי מ"מודיעין 5" ל"יחידה 550", שהייתה כפופה לראש אמ"ן. באמצע שנות ה-60 שירתו ביחידה 37 איש, מהם 25 אנשי קבע ואזרחים עובדי צה"ל. ביחידה נעשה מעקב מקיף אחר העיתונות הכתובה, הטלוויזיה והרדיו בארצות ערב. המעקב של היחידה כלל את השגת העיתונים, מיון המידע החשוב, תרגומו לעברית והפצתו בקובצי מידע משוכפלים יומִיים או בדיווח מיידי בטלפרינטר ובטלפון. מאמץ מיוחד ניתן לקליטה ותרגום בזמן אמת של נאומי מנהיגי ערב. באמ"ן ייחסו חשיבות לנאומים ולמאמרים הפובליציסטיים ששיקפו את עמדת המשטרים כשהופיעו בעיתונות מגויסת ומבוקרת. הפרסומים של היחידה והעיתונים הערביים המקוריים הועברו למשמרת למכון שילוח (לימים, "מרכז דיין") באוניברסיטת תל אביב, כחלק מהסדר שיתוף הפעולה בין אמ"ן והמכון בשנות ה-60.
לאה פלטשר
1942
באמצע שנות ה-50, לאחר שובם של בני הזוג לארץ, החלה פלטשר ללמד נימוסים והליכות לצד טיפוח חן. תוכנית הלימודים כללה נימוסי שולחן, יציבה והליכה נכונה, התנהגות נאותה בחברה והיגיינה. פלטשר אף לימדה את הנערות התעמלות למטרות חיטוב והרזייה. בהמשך הוציאה פלטשר תקליט ל"התעמלות עצמית לבריאות ויופי" שנועד להתעמלות והרזייה ביתיים.
יחידת חצב
היסטוריה
השם "חצב" ניתן ליחידה בראשית שנות ה-70, עם מתן שמות לכל יחידות האיסוף.
לאה פלטשר
1942
משגבר זרם התלמידות פתחה פלטשר את בית-הספר הישראלי הראשון לנימוסים והליכות, במתכונת ה"Finishing School" שראתה בחו"ל. בית-הספר נקרא "אולפן לאה פלטשר לטיפוח החן והנימוסים, דוגמנות והתעמלות", ומוקם ברחוב אבן גבירול בתל אביב.
בראשית שנות ה-60 החלה פלטשר ללמד משלחות נוער וגדנ"ע שהשתתפו בתוכניות חילופי תלמידים בארצות זרות. פלטשר התמקדה בנימוסי שולחן ונימוסים כלליים, לצד הלכות הופעה בחברה. בנוסף לימדה פלטשר את התלמידים על מנהגים מקומיים המקובלים בארצות היעד על-מנת שיימנעו מהתנהגות שמבלי דעת עלולה לפגוע במארחים.
יחידת חצב
היסטוריה
בשנות ה-60–70 פרסמה היחידה מדי שנה מדריך שנתי לאירועים בעולם הערבי. עד אמצע שנות ה-70 "חצב" הוציאה לאור גם פרסום תקופתי בשם "קווי תעמולה בעולם הערבי", ובו נסקרו הנושאים בתקשורת בערבית לגבי ישראל.
לאה פלטשר
1942
פלטשר התמחתה גם בהוראת דוגמניות, שכללה גם לימודי נימוסים והליכות, ולצדם הליכת מסלול, עמידה מול מצלמה וכולי. פלטשר הכינה דוגמניות לתחרויות בדרך קבע, החל מ"מלכת המים", תחרות היופי הראשונה שארגן שבועון "העולם הזה" ב-1958, ועד לתחרויות מלכות היופי של השבועון "לאישה" עד סוף שנות ה-80. לאולפנה של פלטשר הגיעו גם נערות ששאפו לדגמן. פלטשר, שייצגה בארץ את סוכנות הדוגמניות האמריקאית "פורד" של איילין פורד גילתה, בין היתר, דוגמניות כאילנה שושן, תמי בן-עמי, יהודית מזור, חני פרי ורבות אחרות. בהמשך, לאחר שחדלה מללמד דוגמניות, שימשה פלטשר כשופטת בתחרויות היופי של "לאישה".
בשנות ה-60 הגיעו גם דיילי אל-על לאולפנה של פלטשר, שהלימודים בו היו חובה וחלק אינטגרלי מתוכנית הלימודים בקורס הדיילים של אל-על. הדיילים, שנתפסו אז כנציגים רשמיים של ישראל בשחקים ובחו"ל, למדו כיצד להתאפר, ללכת, לפנות לנוסעים וכולי. בעקבות הדיילים, הגיעו אל פלטשר גם טייסי החברה, שלימודיהם התמקדו בנימוסים והליכות. גם צה"ל שלח קצינים בכירים ללימודים אצל פלטשר בטרם צאתם לתפקיד רשמי בחו"ל. בסוף שנות ה-70, עם ההבנה שלאלו המייצגים את מדינת ישראל בחו"ל יש צורך של ממש בלימודים כאלו, הגיעו אל פלטשר גם דיפלומטים רבים.
יחידת חצב
היסטוריה
יחידת "חצב" עמדה בקשר ממוסד עם הכתבים לענייני ערבים בתקשורת הישראלית. הכתבים הגיעו לעדכון שוטף ביחידה, ובנוסף "חצב" הפיצה מידע מתורגם מהתקשורת בערבית באמצעות סוכנות עתי"ם, תחת הכינוי ע"מ (עתי"ם מזרח).
לאה פלטשר
1942
ב-1966, בהיותה בת 50, נפטר בעלה של פלטשר. 5 שנים לאחר מכן נישאה פלטשר בשנית לאלוף במיל. צבי איילון, סגן הרמטכ"ל במלחמת העצמאות ולימים שגריר ישראל ברומניה.
פלטשר, שראתה בחינוך הישראלים לנימוסים והליכות נאותים פעילות ציונית של ממש, הייתה נחושה להנחיל ערכים אלו לאנשים רבים ככל האפשר. בשל כך הרבתה להתנדב ומראשית ימיו של "אולפן לאה פלטשר" תרמה הרצאות בכל רחבי הארץ ובפני כל שכבות החברה. בין היתר הרצתה פלטשר בהתנדבות בפני קציני וחיילי צה"ל, נשות ויצו, מיח"א, האגודה למלחמה בסרטן, ועוד. בנוסף נמנתה על מקימי עמותת "עם יפה עם אחד", שנוסדה ב-1976 במטרה לקרב בין כל חלקי העם ולסייע לנזקקים. פלטשר המשיכה להרצות וללמד כמעט עד יומה האחרון.
יחידת חצב
היסטוריה
בשנת 1968, בעקבות התגברות המעורבות הסובייטית במזרח התיכון, נפתח ביחידה מדור מזא"ר (מזרח אירופה), למעקב ותרגום של מידע מתקשורת ברוסית. מידע זה היה בעל ערך רב לתחום המדיני באמ"ן. בנוסף, תרגם המדור גם חומר צבאי על תורת הלחימה הסובייטית שהייתה בשימוש בצבאות ערב.
בשנות ה-60 וה-70, נעשה באחריות היחידה תהליך יומי של חילופי עיתונים עם המודיעין הירדני: הישראלים, באמצעות שוטרים מהמחלקה לתפקידים מיוחדים בירושלים, העבירו לירדנים מדי יום את העיתונים מישראל, וקיבלו מהירדנים עיתונים מירדן ומארצות ערב אחרות. הסדר זה החל במעבר מנדלבאום בירושלים ונמשך עד יוני 1967, ולאחר מלחמת ששת הימים התבצע בגשר אלנבי, על ידי אנשי המינהל האזרחי ביהודה ושומרון.
בתחילת שנות ה-80 נכתב על היחידה באנציקלופדיה "צה"ל בחילו":
ב-1992 החליט ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, למזג את יחידת "חצב" אל תוך יחידה 8200. היחידה עברה אז שינויים ארגוניים.
ב-2016 נשקלה סגירת היחידה, אך ראש אמ"ן החליט להשאירה ולהוריד את תקן דרגת מפקדה לרב-סרן. מאז, עקבה היחידה גם אחרי הנעשה ברשתות החברתיות, היא הפיצה חומר ויזואלי רב ושימשה "ברומטר" להלכי רוח בחברה הערבית בארצות האזור.
במהלך מגפת הקורונה בישראל השתלבה היחידה במאמץ הכלל-מודיעיני לסיוע במאבק בקורונה, ואספה מידע מגוון בשפות שונות על דרכי ההתמודדות עם המגפה במדינות העולם.
בדצמבר 2021 נסגרה יחידת "חצב". חייליה פוזרו בתוך מסגרות המשנה של יחידה 8200.
"עמיחי" - תת-יחידה דרוזית
בשנות ה-70 זיהה המודיעין הישראלי מחסור ביודעי ערבית. מערכת החינוך לא הכשירה עד אז די תלמידים יודעי ערבית. הצרכים אחרי מלחמת יום הכיפורים הלכו וגדלו, וחיפשו פתרונות שונים כדי להגדיל את מאגר יודעי השפה.
העדה הדרוזית הזינה במשך שנים את יחידות השדה של צה"ל, ובעיקר את "חטיבת המיעוטים" (חטיבה 300). בשנות ה-70, הרחיב צה"ל את העתודה האקדמית גם לדרוזים, ובסיום הלימודים הם שובצו בתפקידים שונים בצה"ל, אך איש מהם לא שובץ בחיל המודיעין. אל"ם בנימין בן אליעזר ("פואד"), שבשנות ה-70 שימש מפקד חטיבה 300 בגבול לבנון, שנחשב גם "קצין הראשי למיעוטים" גיבש באמצע שנות ה-70, בשיתוף מפקד יחידת "חצב", סא"ל אפרים לפיד, ורס"ן שלום הררי ממחלקת האיסוף באמ"ן, רעיון לגייס דרוזים ליחידת המודיעין הגלוי באמ"ן, ובכך להגדיל את מספר יודעי הערבית, ובמקביל להקנות יוקרה לעתודאים דרוזים. הרמטכ"ל מרדכי גור וראש אמ"ן שלמה גזית הכריעו בעד רעיון שילוב הדרוזים ביחידת המודיעין. ב-1976 היה זה חידוש משמעותי לעדה.
ההתחלה הייתה ביחידה קטנה ששכנה בחיפה בשם "עמיחי". לימים, הורחב מאוד שילובם של דרוזים בתפקידים משמעותיים בחיל המודיעין. ב-2007 פורקה היחידה, ומאז משולבים חיילים דרוזים באופן מלא ביחידות מודיעין שונות.
איסוף מסמכי שלל וציוד טכני - אמש"ט
כלקח ממלחמת יום הכיפורים הוקמה במסגרת יחידת "חצב" ב-1976 יחידת-משנה חדשה עם שני תחומי פעילות: איסוף מסמכי שלל ועיבודם ואיסוף ציוד לחימה של האויב. עד אז היה איסוף ציוד השלל באחריות הענף הטכני במחלקת מחקר, ואיסוף מסמכי השלל היה באחריות יחידת החקירות 560. היחידה החדשה, "אמש"ט" (איסוף מסמכי שלל וטכני), בפיקודם של אל"ם שמחה ביברמן וקצין המבצעים, רס"ן צבי אמיתי, הכשירה סגל אנשי מילואים מיומן לתחומי הפעילות בשדה בשיתוף הדוק עם הקמ"נים בשטח. החיבור ליחידת האוסינט הסדירה חצב, הבטיח גרעין סדיר של מתרגמים למסמכי שלל בעלי ערך מודיעיני. לימים הוטמע נושא אמש"ט בגדוד הסיגינט המבצעי (גס"מ) של יחידה 8200.
ירון אברהם
ירון אברהם (נולד ב-11 בדצמבר 1984) הוא עיתונאי, משמש ככתב המדיני של חברת החדשות של ערוץ 12 ומגיש מחליף של תוכניות אקטואליה מרכזיות בערוץ, בגלי צה"ל ובעבר הגיש בערוץ הכנסת.
ביוגרפיה
אברהם נולד בירושלים וגדל במבשרת ציון.
לאחר שירותו הצבאי למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים תקשורת ועיתונאות ויחסים בינלאומיים. מיד לאחר סיום התואר הראשון, המשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטה העברית במגמה לתקשורת פוליטית. הוא סיים את שני תאריו בהצטיינות.
במהלך לימודיו לתואר השני החל לעבוד בערוץ הכנסת ככתב מדיני, ולאחר מספר חודשים ככתב פוליטי-פרלמנטרי.
בשנת 2012 החל להגיש את התוכנית "כנסת ברשת", המסקרת את האירועים הפוליטיים במרחב האינטרנטי.
בשנת 2014 ביים את הסרט "פרלושה", המסקר את נסיעת חברי הכנסת ה-19 לפולין, 69 שנה לשחרור מחנה אושוויץ-בירקנאו.
ב-2015 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 12 ככתב לענייני ירושלים וכמגיש חדשות. בספטמבר 2017 מונה גם לכתב מדיני.
אברהם משמש עמית במכון גשר למנהיגות.
אברהם נשוי ליעל ואב לשני בנים ובת.
מתגורר במודיעין.
עבודתו העיתונאית
באוקטובר 2015 חשף הקלטה של יצחק תשובה טוען שמתווה הגז יאושר בוודאות על ידי הממשלה.
ביוני 2017 חשף את מסכת ההתעללות כלפי בעלי מוגבלות נפשית ומנטלית במכון פוירשטיין בירושלים.
ביולי 2018 חשף תמלילים מהקבינט המדיני-ביטחוני בין הרמטכ"ל גדי איזנקוט לשר נפתלי בנט סביב אופן הטיפול במשגרי העפיפונים. בעקבות הפרסום קראו שרים בממשלה לחקירת שב"כ בקבינט לאיתור המדליף והשר זאב אלקין אף הציע להוציא את פלט השיחות של אברהם, במטרה לברר עם מי הוא שוחח.
באוגוסט 2019 חשף את מסמך הביקורים המלא של חברי כנסת אצל אסירים ביטחוניים, מחבלים ורבי מרצחים בבתי הכלא הביטחוניים בישראל, בהם כאלה שמרצים שנים ארוכות של עונשי מאסר בגין רצח ישראלים רבים בפיגועים שהותירו רושם.
באוגוסט 2021 פרסם כי שרת התחבורה מרב מיכאלי נסעה לחופשה בארצות הברית בניגוד להנחיות משרד הבריאות, נסיעה שאותה הגדיר אברהם "שערורייתית". לאחר שהתברר כי מיכאלי נסעה יחד עם בן זוגה ליאור שליין להביא את בנם שנולד בהליך פונדקאות, אברהם התנצל.
בינואר 2022 חשף אברהם כי ראש הממשלה בנימין נתניהו פנה אל נשיא בית העליון לשעבר אהרן ברק, שנגדו התבטא בחריפות במשך שנים כאחד ממנהיגי הדיפ סטייט של ישראל, בבקשה שסייע לו משפטית בהשגת הסדר טיעון.
בפברואר 2020 חשף הקלטה של שיחות טלפון בין איתמר בן גביר לנתן אשל, שמנסה לשכנע אותו לפרוש מהמרוץ לכנסת בתמורה לשריון בליכוד.
באוקטובר 2020 חשף הקלטת שיחות בין אנשי הפלג הירושלמי למשטרה על אי־אכיפת תקנות הקורונה.
אופנה צנועה
המונח אופנה צנועה או לבוש צנוע מתייחס למגמת אופנה אצל נשים שלובשות בגדים פחות חושפני עור, במיוחד באופן העונה על הדרישות הרוחניות והסגנוניות שלהם מטעמי אמונה, דת או העדפה אישית. הפירוש המדויק של 'צנוע' משתנה בין תרבויות ומדינות. אין פירוש חד משמעי שכן הוא מושפע ממאפיינים סוציו-תרבותיים של כל מדינה.
למונח "צנוע" עשויים להיות פרשנויות מגוונות בדתות שונות וגם בין אותה דת. קיים גם משותף בין דתות שונות. לדוגמה, נשים אדוקות רבות שמהן נוצריות, יהודיות, או מוסלמיות מכסות את שערותיהם. חלק מהנשים הנוצריות עוטות כיסוי ראש, כך גם חלק מהנשים היהודיות עוטות מטפחת ראש, וחלק מהנשים מוסלמיות חובשות חג'אב.
בסוף 2018, אופנה צנועה נחשבה לתעשייה של 250 מיליארד דולר.
תופעה הולכת וגדלה זו נחקרה על ידי חוקרים כמו הפרופסורית הבריטית ריינה לואיס מהקולג' לאופנה בלונדון (UAL). בין עבודותיה בנושא ניתן להזכיר 'אופנה צנועה: סטיילינג של הגוף ותיווך אמונה' (2013) ו'אופנה מוסלמית: תרבויות סגנון עכשוויות' (2015).
הלכת דאוברט
הִלְכַת דאוברט היא הלכה העוסקת בכישוריו של אדם לכהן כעד מומחה במשפט. הלכה זו ניתנה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית במשפט דאוברט נגד חברת התרופות מריל-דאו ((Daubert v. Merrill Dow Pharmaceuticals, Inc., 509 U.S. 579, 595 (1993)). בתי המשפט בישראל נוטים להשתמש בהנחיה זו, לפיה על השופט להשתמש באמות מידה מסוימות לפני שהוא מסכים לקבל את עדותו של המומחה, במיוחד בתחום מדעי או טכנולוגי חדש. אמות המידה הן:
בהלכת דאוברט ניתנה גמישות מסוימת, בכך שנקבע בה שלא כל ארבעת הגורמים נחוצים בכל מקרה ומקרה.
ביקורת
ישנם מומחים בישראל המותחים ביקורת על הלכת דאוברט וקוראים שלא לקבלה; לדבריהם ההלכה מבוססת על הנחות סותרות בפילוסופיה של המדע, בכך שהיא מקבלת את יכולתם של השופטים להעריך את היתכנות תקפותה של תאוריה מסוימת בנפרד מיכולתם להעריך את תוכנה.
גואטמלה במשחקים הפאראלימפיים
גואטמלה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). לאחר מכן נעדרה מהמשחקים באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) בטרם חזרה. היא השתתפה בשני טורנירים נוספים בטרם נעדרה משלושה נוספים עד לחזרתה באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה גואטמלה חלק מעולם.
בטורניר הראשון בו השתתפה בטורונטו 1976 שלחה גואטמלה משלחת של 11 ספורטאים. מרים הכוח ג'יי. אר. דה לאון היה לראשון שזוכה במדליה פאראלימפית עם מדליית ארד בתחרויות ההרמה במשקל נוצה. באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) זכתה גואטמלה במדליית הזהב הפאראלימפית הראשונה, ועד כה היחידה בתולדותיה, כשחוזה רולנדו ניצח בתחרות הרמת הכוח (עד 57 ק"ג) כשהרים 175 קילוגרם.
לדרמן
לֶדֶרמן (באנגלית: Leatherman, לד'רמן) הוא שמה המסחרי של סדרת סכינים וכלי עבודה רב תכליתיים (Multi-tool) המיוצרים על ידי קבוצת לדרמן לכלי עבודה (Leatherman Tool Group).
את הכלי, המכונה אולר לדרמן או פלייר לדרמן, המציא טים לדרמן במהלך טיול שערך עם אשתו באירופה במכונית פולקסווגן חיפושית ובו חש בחסרונו של אולר המשלב סכין עם פלייר ועם מברג לביצוע תיקונים ברכב. בעקבות זאת פיתח יחד עם שותפו לחברת לדרמן, סטיב ברלינר.
בין דגמיו:.WAVE, CHARGE, SURGE, MICRA, CRANCH.
קרל האגמייסטר
קרל האגמייסטר (בגרמנית: Karl Hagemeister; 12 במרץ 1848 – 5 באוגוסט 1933) היה צייר נוף גרמני.
ביוגרפיה
הוא היה בנו של מגדל פירות, שפיתח עניין מוקדם בטבע מהסביבה המיוערת של מקום הולדתו. הוא השתלם כמורה בקופניק, ואז למד ללמד בית ספר יסודי בברלין, שם משך את תשומת ליבו של צייר הנוף פרדיננד בלרמן, שראה אותו עובד בפארק ארמון שונאוזן.
החל משנת 1873, הוא החל לעשות סדרה ארוכה של נסיעות לימודיות, במהלכן התיידד עם קרל שוך, ומאוחר יותר עם וילהלם טריבנר. השלושה בילו שנה בלימודי הציירים הוותיקים בהולנד, ואז המשיך האגמייסטר לאיטליה, שם הוא נשאר עד 1876, אז חזר לוורדר. מאוחר יותר הוא נסע ברחבי גרמניה וחיפש נושאים ובהדרגה החל לכלול דמויות בנופיו, תוך שהוא לוקח עוזרות וחקלאים כמודלים.
חיים מאוחרים
שנתיים לאחר מכן הוא חלה, אולי בגלל הרעלת עופרת מהצבעים בהם השתמש, וויתר על הציור. רוב מה שהרוויח נעלם בהיפר-אינפלציה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1923 הוא מונה כחבר באקדמיה לאמנויות. הוא מעולם לא החלים לחלוטין ממחלתו ונפטר כשגר עם אחיו בבית החווה המשפחתי.
בוומור
בוומור או באומור (באנגלית: Bowmore) הוא ויסקי מסוג סינגל מאלט אשר מיוצר בסקוטלנד באי איילה אשר ידוע בארומות הויסקי המעושנים והכבולים שלו. מזקקת בוומור ממוקמת במרכז האי בעיירת בוומור. המזקקה קרויה על שם העיירה.
ממשלת סלובקיה
ממשלת הרפובליקה הסלובקית (בסלובקית: Vláda Slovenskej republiky) היא הרשות המבצעת בסלובקיה. הממשלה מובלת על ידי ראש ממשלת סלובקיה, שמתמנה לתפקיד על ידי נשיא סלובקיה, והוא בדרך כלל מנהיג מפלגת הרוב או של קואליציית הרוב לאחר בחירות למועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית. על הממשלה החדשה לקבל אמון על ידי הפרלמנט.
בוומור
היסטוריה
בוומור היא אחת המזקקות הוותיקות והחוקיות הראשונות בסקוטלנד, היא הוקמה בשנת 1779 על ידי סוחר מקומי בשם דייוויד סימסון. סימסון עבר לכפר בוומור בשנת 1766 ועיסוקיו היו שונים ומגוונים. הוא היה חקלאי, סוחר, מנהל-דואר, ימאי ויותר מכל היה מומחה לויסקי. כאשר הגיע לאי איילה החליט לפתוח מזקקה בהשראת האנשים המקומיים ובהשראת דניאל קמפבל שככל הנראה היה חברו.
התיעוד ההיסטורי להקמת המזקקה הראשונה החוקית באי איילה היא מזקקת בוומור אשר תועד הקמתה בשנת 1779, אך רבים נוטים להאמין כי המזקקה כבר הייתה פעילה מאז שנת 1766. כמו כן באותה תקופה ויסקי בוומור היה כבר המפורסם ביותר באי איילה וגם כן בעולם כולו. מאוחר יותר המזקקה נלקחה על ידי ג'יימס מתר ומשפחתו. מתר היה גם כן היה חקלאי ומומחה לויסקי אך בניגוד לדייוויד היה סגן קונסול עות'מאני, ברזילאי ופורטוגזי שהתגורר קודם לכן בעיר גלאזגו שבסקוטלנד.
ג'יימס מתר הרחיב במידה ניכרת את שיווק המזקקה והעלה את המסחר שלה עם הזמן, עד לשנת 1887 כשמשפחתו מכרה את המזקקה לג'ון שהיה השריף של קמבלתטאון. ג'ון הפך את המזקקה באופן רשמי לחברה בשם 'מזקקת בוומור'. ב-1963 מזקקת בוומור נרכשה על ידי סטנלי פ. מוריסון.
ממשלת סלובקיה
הקבינט מורכב מראש הממשלה, ביחד עם סגנו ושרים נוספים. הקבינט מתמנה על ידי נשיא הרפובליקה הסלובקית בהמלצת ראש הממשלה. הקבינט מפוקח ומבוקר על ידי המועצה הלאומית.
בוומור
היסטוריה
על אף שמוריסון שיפץ וחידש את המזקקה הוא שימר את רצפת הליתות. בניגוד לרב המזקקות כיום שקונות לתת מונבט מזקקת בוומור מגדלת את הלתת במזקקה עד היום, מה ששומר על מסורת של מאות שנים. כיום המזקקה שייכת לתאגיד 'מזקקות מוריסון בוומור בע"מ' שנקנה על ידי תאגיד הענק היפני 'סונטרי בע"מ'.
ממשלת סלובקיה
לאחר הבחירות לפרלמנט בסלובקיה בשנת 2020 מכהן ראש הממשלה הנוכחי, איגור מטוביץ'. ממשלתו החלה לכהן ב-21 במרץ 2020.
דניאל צ'אקון
דניאל צ'אקון אלונסו סאלאס (בספרדית: Daniel Alonso Chacón Salas; נולד ב-11 באפריל 2001 בטוריאלבה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קרטחינס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
צ'אקון משחק בקבוצה הבוגרת של קרטחינס במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה מאז שנת 2017.
קריירה בינלאומית
ב-30 בינואר 2022 ערך צ'אקון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מקסיקו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2022.
מקסימה (פילוסופיה)
מקסימה (בלטינית: maxima ; בגרמנית: Maxime; מתורגם גם: כלל מדריך, כלל מעשי או כלל פעולה ) היא אמירה קצרה אודות אמת כללית, עיקרון או כלל התנהגות. מקסימה היא לרוב אמצעי פדגוגי שמטרתו להניע לפעולות ספציפיות ובעלת אוריינטציה מוסרית, אשר לעיתים קרובות מנוסח כפתגם קצר. מקסימה יכולה להיחשב לאובייקטיבית או לסובייקטיבית, מחייבת או שאינה מחייבת, בהתייחס לשיפוטו של האדם.
מקסימה ידועה היא אמרתו של התנא רבי עקיבא: (הידועה גם בכינוי "כלל הזהב").
שימושים מוקדמים
תיעוד עתיק של השימוש במקסימה קיים בהגותו של בואתיוס באומרו maximae et principales propositiones (בתרגום חופשי: "האמירות הנשגבות והכלליות ביותר").
אתיקה דאונטולוגית
באתיקה הדאונטולוגית, בעיקר באתיקה של עמנואל קאנט, מקסימות מובנות כעקרונות סובייקטיביים של פעולה, אשר יישומן כרוך כחלק מתהליך השיפוט התבוני של סוכן. השיפוט המוסרי בוחן את הפעולה או את סוג הפעולה, את התנאים שבהם היא אמורה להיתבצע, ואת המטרה או התכלית שיש להשיג על ידי הפעולה. המקסימה של פעולה מכונה לעיתים קרובות ככוונת הסוכן. במוסר הקאנטיאני, הצו הקטגורי מספק מבחן לקביעה האם הפעולות שגויות או מותרות.
בביקורת התבונה המעשית, קאנט נתן את הדוגמה הבאה של מקסימה וכיצד ליישם אותה כעקרון שעובר את מבחן הציווי הקטגורי:
""כמו כן, בגישה זו לפעולה יש "ערך מוסרי" אם העיקרון שעל פיו פועל הסוכן תואם את הכוונה שלו, "מתוך המוסר". כלומר, לפעולתו של אדם יש ערך מוסרי כאשר הוא עושה את חובתו אך ורק לשם החובה, מהסיבה הנכונה. זאת להבדיל מפעולה שבדיעבד נעשה "בהתאם למוסר" ללא מחשבה תחילה, ומתוך דחף או אינטרס אישי כלשהו.
מקסימה פרגמטית
בהשפעת קאנט, צ'ארלס פרס, מאבות הפרגמטיזם, טבע את "המקסימה הפרגמטית" בניסוחים שונים, כעקרון המנחה של הפרגמטיזם. בין היתר תיארה באופן הבא:
קתדרלת יורק
קתדרלת יורק (באנגלית: York Minster) היא קתדרלה גותית אנגליקנית הממוקמת ביורק בצפון אנגליה. היא מושב הארכיבישופות של יורק וקתדרלה של הדיוקסיה של יורק. קתדרלה זו היא הכנסייה הגדולה ביותר באנגליה וחבר העמים הבריטי.
הקתדרלה בעלת ספינה ראשית רחבה מאוד בסגנון גותי מקושט (Decorated Gothic), בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), בית מקהלה וחלק מזרחי בסגנון גותי ניצב (Perpendicular) ובית רוחב בסגנון גותי אנגלי מוקדם. הספינה הראשית מכילה את "החלון המערבי", שנבנה ב-1338 ואת "החלון המזרחי הגדול" (מ-1408) מעל קפלת הגבירה בקצה המזרחי. בבית הרוחב הצפוני נמצאים "חלונות חמש האחיות", גובה כל חלון מחודד הוא כ-16 מטר. העוגב שבבית המקהלה נהרס פעמיים בשרפה והעוגב הנוכחי הוא מ-1829 ושוחזר ב-1993. אורך הקתדרלה הוא 160 מטר, גובה הקמרונות הוא 27 מטר, גובה המגדלים המערביים הוא 56 מטר וגובה המגדל המרכזי הוא 71 מטר.
היסטוריה
ביורק הייתה נוכחות נוצרית החל מהמאה ה-4 לספירה. הכנסייה הראשונה במקום הייתה מבנה בעץ שנבנה במהירות ב-627 כדי לספק מקום לבפטיסט אדווין מלך נורת'מבריה. בשנות ה-630 החלו צעדים בכיוון מבנה קבע מאבן, וזה אכן הושלם בידי אוסוולד מלך ממלכת ברניקיה בשנת 637 והוקדש לפטרוס. הכנסייה הדרדרה מהר לעזובה ונהפכה לרעועה ב-670 כאשר וילפריד הקדוש עלה להביט ביורק; הוא השקיע מאמצים בתיקון וחידוש המבנה. בית הספר והספרייה הנלווים הוקמו במאה ה-8 והיו מהחשובים ביותר בצפון אירופה.
ב-741 נהרסה הכנסייה בשרפה. היא נבנתה מחדש והפעם כמבנה מרשים יותר, המכיל 30 מזבחות. הכנסייה וכל האזור החליף ידיים בין כמה פולשים וההיסטוריה שלהם מעורפלים עד המאה ה-10. הייתה סדרה של ארכיבישופים בנדיקטינים, כולל אוסוולד הקדוש, וולפסטן (Wulfstan) ואלדרד (Ealdred) שנסעו לכנסיית וסטמינסטר להכתיר את ויליאם הכובש ב-1066. אלדרד מת ב-1069 ונקבר בכנסייה.
הכנסייה ניזוקה ב-1069 אבל הארכיבישוף הנורמני הראשון, שהגיע ב-1070, ארגן תיקונים. הדנים הרסו את הכנסייה ב-1075, והיא נבנתה מחדש שוב ב-1080 בסגנון נורמני. אורכה היה כ-111 מטר (365 רגל) והיא נצבעה בקווים לבנים ואדומים. המבנה החדש ניזוק משרפה ב-1137 אבל תוקן במהרה. בית המקהלה והקריפטה דוגמו מחדש ב-1154 וקפלה חדשה נבנתה, הכול בסגנון הנורמני.
הסגנון הגותי הגיע באמצע המאה ה-12. וולטר דה גריי (Walter de Gray) הוכתר כארכיבישוף ב-1215 והורה על הקמת מבנה גותי שישווה לקתדרלת קנטרברי. הבניה החלה ב-1220. בית הרוחב היה המבנה הראשון, והושלם בשנות ה-1250 בסגנון גותי אנגלי מוקדם. מגדל מרכזי מעל מקום המצלב נבנה לאחר מכן, ועל גגו התנוסס צריח מעץ. הבניה המשיכה לתוך המאה ה-15.
בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) הושלם בשנות ה-1260. הספינה הראשית הרחבה נבנתה החל משנות ה-1280 על היסודות הנורמניים. הגג החיצוני הושלם בשנות ה-1330 אבל הקמרונות הושלמו רק ב-1360. אחרי סיום הספינה הראשית הבנייה עברה לחלק המרכזי והקפלות, כאשר בית המקהלה הנורמני נהרס בשנות ה-1390. ב-1407 קרס המגדל המרכזי; כתגובה לכך העמודים חוזקו ומגדל חדש נבנה החל מ-1420. ב-1417 הסתיימה העבודה על החלק האחרון של הקתדרלה, המגדל הצפון המערבי וב-1472 הכריזו על השלמת הקתדרלה.
תנועת הרפורמציה הובילה להכתרת הארכיבישוף הפרוטסטנטי הראשון, לבזיזת רוב אוצרות הקתדרלה ולאובדן רוב אדמות הכנסייה. תחת המלכה אליזבת הראשונה בוצע מאמץ מרוכז להסיר כל עקבה של קתוליות מהקתדרלה, מאמץ שכלל גם הרס קברים, חלונות ומזבחות. במלחמת האזרחים האנגלית העיר יורק הושמה תחת מצור ונפלה בידי כוחותיו של אוליבר קרומוול ב-1644, אבל תומאס פיירפקס מנע גרימת נזק לקתדרלה.
בעקבות רגיעה במתחים הדתיים, נעשו עבודות לשחזור הקתדרלה. בין השנים 1730 ל-1736 כל הרצפה של הקתדרלה רוצפה מחדש בשיש וב-1802 החל עוד מבצע שחזור גדול. ברם, הצתה מכוונת של הקתדרלה ב-2 בפברואר 1829 בידי ג'ונתן מרטין הלא-קונפורמיסט גרמה לנזק כבד לחלק המזרחי, ותאונה שהתפתחה לשרפה ב-1840 השאירה את המגדל הדרום-מערבי, הספינה הדרומית ואת הספינה הראשית ללא גג ומפוחמת. הקתדרלה נגררה לחובות, ובשנות ה-1850 הושעו התפילות בקתדרלה. ברם, ב-1858 בוצעו שיפוצים מ-Augustus Duncome והקתדרלה חזרה לפעילות.
במהלך המאה ה-20 רוכז מאמץ רב יותר בשימור הקתדרלה, בייחוד אחרי סקר הנדסי מ-1967 שמצא שהקתדרלה הייתה על סף קריסה. סכום של 2,000,000 לירה שטרלינג גויס ב-1972 והושקע בחיזוק יסודות הבניין והגג. שרפה ב-1984 הרסה את הגג של בית הרוחב הדרומי, וכ-2.5 מיליון ליש"ט הושקעו בתיקונים. עבודות התיקונים הושלמו ב-1988 וכללו אבני-מפתח קישוטיות חדשות לגג בתכנונים שזכו בתחרות שארגן ה-BBC. עבודות תחזוקה ושיפוצים נמשכים בקתדרלה עד היום.
המגדלים והפעמונים
קתדרלת יורק היא בעלת 3 מגדלים. גובה המגדלים המערביים הוא 56 מטר וגובה המגדל המרכזי הוא 71 מטר.
שני המגדלים המערביים הם בעלי פעמונים המצלצלים לפי שעות. המגדל הצפון-מערבי מכיל את הפעמון "פטר הגדול" השוקל 10.8 טון ו-6 פעמוני שעון (הגדול מביניהם שוקל 3 טון). המגדל הדרום-מערבי מכיל 14 פעמונים, שנועדו לצלצולים מוזיקליים (Change ringing) ו-11 פעמוני צלצול שמופעלים על ידי מקלדת.
פעמוני השעון מצלצלים כל רבע שעה בזמן היום, ופעמון "פטר הגדול" מצלצל כל שעה שלמה. הפעמונים המוזיקליים מצלצלים כל יום ראשון לפני התפילה בכנסייה, ובזמנים אחרים כגון אימונים של המצלצלים בימי שלישי בערב. פעמוני הצלצול מופעלים לפני תפילות וטקסים.
חלונות ויטראז'
יורק ובייחוד הקתדרלה הם בעלי מסורת ארוכה של יצירת ויטראז'ים צבעוניים. חלק מחלונות הוויטראז' בקתדרלה תוארכו למאה ה-12. החלון המזרחי הגדול, בגובה של כ-23 מטר (76 רגל), שנוצר בתחילת המאה ה-15 הוא חלון הוויטראז' הגדול ביותר שנוצר בימי הביניים. חלונות מרהיבים אחרים בקתדרלה כוללים חלון רוזטה מצועצע ואת חלונות "חמש האחיות" בגובה 16 מטר. בגלל תקופות הזמן הארוכות בהן הותקנו החלונות, ניתן לראות טכניקות שונות של זיגוג וצביעה שהתפתחו במהלך השנים. יש כ-2 מיליון פיסות זכוכית צבעונית שמרכיבות 128 חלונות ויטראז' בקתדרלת יורק. חלק רב מהזכוכית הוסר ואחר כך הותקן מחדש במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. כיום, החלונות מנוקים ומשוחזרים כדי לשמר את יופיים.
השעון האסטרונומי
השעון האסטרונומי של קתדרלת יורק הותקן בצד הצפוני של בית הרוחב של הקתדרלה ב-1955. השעון הותקן לזכר אנשי צוות האוויר שפעלו מבסיסים באזורים יורקשייר, דורהאם ונורת'אמברלנד שנהרגו בעת מילוי תפקידם בזמן מלחמת העולם השנייה.
קרינה שטוטלנד
ביוגרפיה
קרינה שטוטלנד נולדה בקייב שבאוקראינה. בגיל שנתיים וחצי עלתה לישראל עם משפחתה למרכז הקליטה בעתלית. לאחר כחצי שנה עברה עם משפחתה וגדלה בבאר שבע. כבר בגיל 12, החלה לכתוב בעיתונים, ובנעוריה הייתה כתבת של המקומון הבאר-שבעי "שבע". שירתה בצה"ל ככתבת של השבועון "במחנה". קרינה בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. התמחתה ברשות לאיסור הלבנת הון והוסמכה כעורכת דין.
קריירה מקצועית
כתבה במגזין "פירמה" של העיתון "גלובס". בשנת 2005, הצטרפה לעיתון "ידיעות אחרונות", כעורכת במוסף היומי "24 שעות", ובהמשך כסגנית עורך המוסף השבועי "7 לילות". בשנת 2008, מונתה לעורכת המוסף "זמנים מודרניים".
עורכת השבועון לאישה
בנובמבר 2014, מונתה לעורכת השבועון "לאשה". ב-ינואר 2016, נתבעו שטוטלנד וידיעות אחרונות, על ידי העיתונאית גפי אמיר בטענה, שפוטרה בניגוד לנהלים ולהסכמים הקיבוציים, תוך אפליה על רקע גיל. בית המשפט דחה את התביעה של אמיר.
אחד הפרויקט ים הבולטים בעבודתה היה ב-2016, בחשיפתן של נשים שעברו אונס או תקיפה מינית, והבאתן לתודעה הציבורית, יחד עם העיתונאית שרון רופא אופיר, שתיעדה את וידויי הנשים ודרכי התמודדותן.
בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "קרינה הרחיבה את תחומי עיסוקו של השבועון לאישה לדיון בחסמים המקשים על נשים בהשתלבות ובהתקדמות בחברה הישראלית ובביתן. בכך היא תורמת תרומה מהותית להתפתחות העיתון שהוגדר בעבר כייעודי לנשים, אל שיח מעצים ודיון במכשולים הניצבים בעיקר בפני נשים. שילוב תכנים אלה בשבועון הפונה לנשים מכל שכבות האוכלוסייה הוא אמירה צלולה ופורצת דרך בסוגה המגזינית בעברית."
עשייה ציבורית
שטוטלנד עמיתת מכון גשר למנהיגות.
שאנדור פראגו (שחקן)
שאנדור פראגו (במקור פרידמן, בהונגרית: Faragó Sándor; מישקולץ, 9 ביוני 1886 – בודפשט, 23 באוגוסט 1933) היה שחקן יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
ביוגרפיה
שאנדור פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל פרידמן ושל רוזה לובל. הוא סיים את בית הספר למשחק של סידי ראקושי בבודפשט והפך לחבר במלגה בתיאטרון ההונגרי למשך שנה. התיאטרון נוסד על ידי סידי ראקושי שהייתה קודם לכן שחקנית התיאטרון הלאומי של בודפשט. לאחר מכן חתם פראגו חוזה עם מנהל התיאטרון בעיר הולדתו מישקולץ, שם עבד במשך חמש שנים כשחקו וכמזכיר התיאטרון. בשנת 1922 מונה למנהל מחוז האמנותי סקשפהרוואר-קאפושוואר. אשתו, השחקנית מרגיט מנסארוש נפטרה ב-22 באפריל 1923 בגיל 48 ואז, ב-24 במאי 1924 פראגו התחתן בווספרם עם אירן גונסט, שהייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. הוא פשט את הרגל באפריל 1928 והתפטר ממשרתו כמנהל תיאטראות. לאחר מכן עד מותו המוקדם הפך לסוחר ספרים בעיר פאפה, עיר בעלת מסורת יהודית וקהילה יהודית גדולה (לרבות חסידות). בשנת 1930 חיו בקהילה 2,567 יהודים (כשמונה אחוזים מהאוכלוסייה).
אחרי גירושיו מאירן גונסט נשא לאישה את אירמה גולדברג ב-18 ביולי 1928. פראגו נפטר משחפת בבית החולים סנט יאנוש בבודפשט ב-1933 בגיל 47 והובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
87 סילביה
87 סילביה (מאנגלית: 87 Sylvia) הוא האסטרואיד ה-8 בגודלו בחגורת האסטרואידים. 87 סילביה הוא גוף האב של משפחת סילביה וחבר בקבוצת סייבל הממוקמת בסמוך לגבול החיצוני של החגורה (ראה ערך: קבוצות מינוריות).
גילוי האסטרואיד ומתן שמו
87 סילביה התגלה על ידי נ. ר. פוגסון ב-16 במאי 1866, 2 בעת שהייתו במדראס (צ'נאי), שבהודו. המספר 87 בראשית שמו מציין כי הוא האסטרואיד ה-87 שהתגלה. פוגסון הסביר כי קרא לאסטרואיד בשמה של ריאה סילביה, דמות מהמיתולוגיה הרומאית, אמם של רמוס ורומולוס מייסדי רומא. כ-150 שנה מאוחר יותר, כאשר התגלו סביב 87 סילביה שני ירחים קטנים, הם כונו רמוס ורומולוס.
מסלול
מרחקו הממוצע של 87 סילביה מהשמש הוא כ-522 מיליון ק״מ (3.49 יחידות אסטרונומיות), מרחק המניח אותו מעבר לקצה החיצוני של חגורת האסטרואידים ובתוך קבוצה המכונה קבוצת סייבל. עם זאת, האקצנטריות של מסלולו (0.08) גורמת לו להתקרב עד כדי 480 מיליון ק״מ מהשמש (כלומר נקודת הפריהליון שלו היא 3.21 יחידות אסטרונומיות), בתוך האזור המוגדר של חגורת האסטרואידים. במסלול זה הוא 87 סילביה משלים הקפה אחת סביב השמש פעם ב-6.5 שנים. '''
מאפיינים פיזיולוגים
צורתו של 87 סילביה היא מאורכת כשל תפוח אדמה: אורך הצירים הוא כ-385 ק״מ על 265 ק״מ על 230 ק״מ, כלומר יחס של 1.67 בין הציר הארוך לציר הקצר, ו-1.15 בין הציר הבינוני לציר הקצר. 87 סילביה הוא בעל צבע כהה מאוד, בדומה לאסטרואידים אחרים שסוגם הספקטרלי הוא מסוג X, אבל ההרכב שלו איננו ידוע בוודאות. גילוי ירחיו ומדידת מרחקם מסילביה וזמן ההקפה שלהם, אפשרה מדידה מדויקת של מסתו וצפיפותו על ידי שימוש בחוק השלישי של קפלר. צפיפותו נמצאה נמוכה מאוד (1.2 גרם לסמ״ק שהם 1.2 פעמים צפיפות המים), מה שמעיד כי האסטרואיד הוא נקבובי מאוד - 25% עד 60% מהנפח שלו עשוי להיות חלל ריק. בהינתן צפיפות נמוכה זו ייתכן וסילביה הוא בעל מבנה של ״ערמת חצץ״ (Rubble Pile) כלומר אסופת אבנים הדבוקות זו לזו בעזרת כוח כבידה חלש ולא יותר. זמן הסיבוב העצמי של 87 סילביה סביב צירו הוא 5.18 שעות, כאשר ציר הסיבוב הוא הציר הקצר של צורתו המאורכת.
ירחים
ל-87 סילביה יש שני ירחים המקיפים אותו, רומולוס ורמוס, שנקראו על שם ילדיה של סילביה המיתולוגית. רומולוס התגלה לראשונה ב-18 בפברואר 2001, מטלסקופ קק 2 שבהוואי, על ידי מייקל בראון וז'אן לוק מרגו. רמוס התגלה כעבור שלוש שנים מאוחר יותר, ב-9 באוגוסט 2004, על ידי צוות שהוביל פרנק מרצ'יס מאוניברסיטת ברקלי. הירחים התגלו בתמונות ברזולוציה גבוהה שאפשרה לזהות את אורם הקלוש יחסית בסמוך לאור הבהיר של האסטרואיד עצמו. מרחקם של רמוס (706 ק״מ) ושל רומולוס (1357 ק״מ) מ-87 סילביה גורם להם לגמוע הקפה אחת ב-1.37 שעות ו-3.65 שעות בהתאמה. מסתם קטנה פי 10,000 לערך ממסתו של האסטרואיד אותו הם מקיפים.
שנות ה-40 של המאה ה-19
שנות ה-40 של המאה ה-19 היו העשור החמישי של המאה ה-19, החלו ב-1 בינואר 1840 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1849.
במהלך העשור, אירעו התקוממויות ומהפכות רבות ברחבי העולם, ובעיקר באירופה, כאשר החשובות ביותר אירעו בין השנים 1848 ל-1849. בעשור החלה המהפכה התעשייתית בארצות הברית.
אביב העמים (1848 - 1849)
במהלך השנים 1848 - 1849 חל גל של תהפוכות פוליטיות ברחבי אירופה אשר נותר עד היום גל התהפוכות הפוליטיות המשפיע ביותר בהיסטוריה של אירופה. המהפכות של אביב העמים היו דמוקרטיות וליברליות במהותם, והן נועדו להסיר את המבנים המלוכניים הישנים על מנת להקים מדינות לאום עצמאיות. מהפכות והתקוממויות אביב העמים החלו בצרפת ומשם התפשטו לאוסטרו-הונגריה של ההבסבורגים, פרוסיה ההונצולרנית, מדינות גרמניה ואיטליה שתחת שלטון ההבסבורגים. מהפכות והתקוממויות אביב העמים אירעו בכ-50 מדינות. חלק מהגורמים העיקריים למהפכות אביב העמים היו חוסר שביעות רצון מההנהגה הפוליטית, דרישות לנטילת חלק מהותי יותר בממשל ובדמוקרטיה, דרישות לקיום חופש עיתונות, דרישות שונות ממעמד העובדים, והתגברות של הלאומיות. ההתקוממות הובלה בעיקר על ידי רפורמיסטים, המעמד הבינוני והעובדים. עשרות אלפי בני אדם נהרגו בהתקוממיות. למהפכות אביב העמים הייתה ההשפעה הניכרת ביותר בצרפת, בהולנד, במדינות הקונפדרציה הגרמנית (שתהווה את האימפריה הגרמנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20), באיטליה, ובאימפריה האוסטרית.
גמר היורוליג
גמר היורוליג הוא משחק גמר של תחרות היורוליג, הליגה המהווה הרמה הגבוהה ביותר בכדורסל המקצועי באירופה.
הגמר, שנערך בפורמט שני משחקים עם נקודות מצטברות (1958–1961, 1964–1965), משחק יחיד (1962, 1966 ואילך למעט היורוליג ב-), סדרת הטוב מ-3 (1963) או סדרת הטוב מ-5 (2001 ביורוליג), מכריע את זהות הזוכה בליגה באותה עונה, שלרוב מוכתרת לאלופת אירופה.
מאז 2002, בתקופת היורוליג שמאורגן על ידי היורוליג בסקטבול, גמר היורוליג מגיע בסופו של פיינל פור היורוליג, חצי הגמר של הטורניר, והוא נערך בכל פעם בעיר אחרת. בדרך כלל נערך משחק הגמר יומיים אחרי משחקי חצי הגמר, ולפניו באותו היום נערך המשחק על המקום השלישי בין מפסידות חצאי הגמר.
בסיום הגמר מוענק פרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג לשחקן המצטיין, לרוב מהקבוצה שזכתה בתואר.
הזוכה הראשונה בתואר הייתה א.ס.ק. ריגה מברית המועצות, שגברה בגמר עונת 1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל על אקדמיק סופיה הבולגרית בסיכום שני משחקים, שנערכו בריגה וסופיה.
מלכי הסלים, ה-MVP ומאמנים
מ-1958 עד 1987 צוין מלך הסלים של גמר היורוליג, בין אם שיחק בקבוצה המנצחת או המפסידה. עם זאת, לא הוענק פרס MVP. מאז סוף עונת, כאשר נערך פיינל פור היורוליג הראשון של העידן המודרני, נבחר ה-MVP של פיינל פור היורוליג בסיום כל פיינל פור, לאחר הגמר.
טנגו
טנגו (בספרדית: Tango) הוא מוזיקה וריקוד לזוג, שמקורו בבואנוס איירס ובמונטווידאו. ארגנטינה ואורוגוואי נחשבות למולדת הטנגו, בארגנטינה הוא נחשב לסמל תרבות לאומי. מקובל לבצע את הטנגו בבנדונאון, שנותן לו את הצליל והמקצב הייחודיים, וכן לעיתים מצטרפים גם קונטרבס, פסנתר וכינור להשלמה.
בשנת 2009 הכיר ארגון אונסק"ו בריקוד הטנגו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
מקור השם
ישנן שלוש סברות מקור המילה טנגו:
תולדות הריקוד
לטנגו קדמה המילונגה ובטנגו בעיקר בתחילה ניכרת ההשפעה של המילונגה. במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ארגנטינה ובמיוחד בואנוס איירס היו יעד לגל הגירה גדול. המהגרים הביאו איתם את תרבותם וייתכן שכך הגיע הכלי הייחודי לטנגו הבנדונאון. כמו כן מתפתח סלנג המכונה לונפרדו שרבים משירי הטנגו הקלאסיים משלבים מילים מסלנג זה.
הטנגו נולד בסביבות ה-1880.
טנגו נחשב בתחילתו לריקוד נחות עקב חושניותו ורקדו אותו בבתי בושת ולאחר מכן בתי קפה. כיוון שהטנגו נחשב ללא ראוי לנשים מהוגנות לא היו בנות זוג וגברים רקדו עם גברים.
קהילות המהגרים חיו בשכונות צפופות ובשמחות חגגו בחצר שבין הבתים בין השאר גם בריקודים. כאן החלו גברים ללמד את בנות המשפחה, אחיות ודודניות את הריקוד והוא החל להירקד באירועים של המהגרים. טנגו עדיין נחשב אז לריקוד של פשוטי עם עד שהוא הגיע לצרפת שנחשבה למובילה התרבותית של הזמן ההוא. בסוף המאה התשע עשרה נוצרת שכבה של אנשים אמידים בארגנטינה היכולה להרשות לעצמה מסע לאירופה שם הם מגלים את ה"להיט החדש", הטנגו. תחת החותמת התרבותית של אירופה כובש הטנגו גם את השכבות העליונות של החברה הארגנטינית.
להיסטוריונים הארגנטינים יש גרסה שונה: לטענתם טנגו מעולם לא היה ריקוד נחות ומעולם לא הוחרם על ידי הכנסייה ועלה לגדולה עוד בארגנטינה. טענתם היא שבשל זרם המהגרים האדיר שכר הדירה בבואנוס איירס היה יקר ולכן לא הגיוני שבתיי בושת בזבזו שטח יקר לריקודים. ולמעשה "בתי הבושת" הם אותם אקדמיות לריקודים ואולמות ריקוד שבהם נרקד הטנגו ושנחשבו מקומות מפוקפקים. נוסף על כך המהגרים היו רובם ככולם גברים רווקים שבאו לחפש את מזלם בארץ חדשה לכן בנות זוג מהמין הנשי היו נדירות וגברים רקדו עם גברים. ההיסטוריונים הארגנטינים מצביעים על כך שעוד בטרם הגיע הטנגו לאירופה החלו להימכר תקליטי טנגו בארגנטינה. עובדה זו לדעתם מצביע על כך שכבר אז הטנגו היה מקובל גם על המעמד הבינוני ולא רק על שכבת המהגרים כי מחיר התקליטים היו מעבר למה שפועל פשוט יכול להרשות לעצמו על אחת כמה וכמה מחיר מכשיר ההשמעה הגרמופון.
כיום ישנם כמה סגנונות עיקריים לריקוד הטנגו: הארגנטינאי, הצרפתי והאמריקאי.
נהוג לקיים פסטיבלים ותחרויות טנגו בעולם במתכונת תחרויות ספורט עם פרסים וכיבודים. הטנגו שנרקד במסגרת ריקודים סלוניים הוא עיבוד של הטנגו המקורי וגם המוזיקה מעובדת כדי להתאימה לקצב שדורש הסגנון של הריקודים הסלוניים.
אופן הריקוד
הטנגו הוא ריקוד בזוגות שבו הגבר מוביל את האישה והם הולכים תמיד יחד. הזוג רוקד צמוד בחלק העליון, אזור הלב. הריקוד באירועים נרקד שהזוגות נעים ברחבה נגד כיוון השעון. הריקוד הוא מינימליסטי וגם אם הוא כולל אלתורים והרמות רגליים התנועות הגרנדיוזיות באמת נשמרות למופעים. הרמות הרגליים מתבצעות בעזרת הרגל החופשית (הרגל שאין עליה את משקל הגוף). ערב ריקודי טנגו נקרא מילונגה. הלבוש המסורתי: גברים בחליפות ערב ונעלים מצוחצחות ונשים בנעלי עקב ושמלות בדרך כלל חושפניות ובכל מקרה כאלו שיאפשרו את תנועות הרגלים. כיום ישנן נשים שרוקדות לבושות מכנסים.
צעדי הריקוד (כל השמות בספרדית)
מוזיקה
מוזיקת הטנגו נולדה ממוזיקת המילונגה שקדמה לה. היא נוגנה בקונטרבס, בפסנתר בכינור ובחליל. את מקום הפסנתר תפסה בהדרגה הגיטרה - במיוחד היכן שהיה צורך בניידות. אך הכלי המזוהה יותר מכולם עם הטנגו הוא הבנדונאון המצטרף לנגינת טנגו בסוף המאה ה-19 ונותן לטנגו את הצליל ואת הקצב האופייניים לו, בקצב של שני רבעים.
שירת הטנגו
שירת הטנגו מקורה בסרסואלה (Zarzuela) אופרטות קומיות מעין הצגות קברט שעירבו שירה וריקוד, ובתחילת המאה ה-20 כבר מופיע טנגו בהצגות אלו. מהצגות אלו התפתחה שירת הטנגו שמגיעה להתפתחותה הסופית רק בסוף שנות העשרה של המאה העשרים. שירי הטנגו הראשונים שונים מאוד מהסגנון המוכר לנו כיום. אלו שירים עליזים המספרים על דמויות צבעוניות.
השיר שנחשב למכונן בשירת הטנגו הוא "לילי העצוב" (Mi noche triste) מ 1916 זהו השיר הראשון שמספר סיפור ומכאן ואילך זו תהיה הדרך שבא ייבנו שירי הטנגו. שירי הטנגו עוסקים לרוב בסיפור על יחסים שבינו לבינה ובדרך כלל מדובר על שברון לב, כאב, אכזבה, געגועים, ניכור ורגשות נוספים שיש בהם צער ויגון אולי בהשפעת המלנכוליה המובנית של המוזיקה. לעיתים שירי הטנגו יפתחו בנושא שנראה שאינו תואם את הדרך המקובלת אבל לקראת סוף השיר תתבצע תפנית בעזרת אלגוריה או האנשה ויתברר שהשיר מדבר בעצם על הנושאים המקובלים בטנגו. מי שנחשב לגדול זמרי הטנגו הוא הזמר והמלחין קרלוס גרדל שקריירת הסולו שלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הזניקה אותו למעמד של כוכב ומותו הטרגי בתאונת מטוס ב־1935 במדיין קולומביה הפך אותו לאליל. הטנגו המפורסם ביותר שגרדל הלחין הוא Por una cabeza (בשל ראש) שהושמע בסצינות הריקוד בסרטים "ניחוח אישה", "שקרים אמיתיים" ו"רשימת שינדלר".
בארץ הולחנו שירים בקצב הטנגו אבל אלו אינם שירים ששאבו את מילותיהם מעולם התוכן המקובל בטנגו הארגנטיני, למעט יוצא הדופן אחד, "אל נא תאמר לי שלום" (מילים ולחן: סולי רביב). לשירי טנגו אמיתיים אחראים זמרים שעלו מארגנטינה ובעיקר שלמה יידוב שתקליטו "חולם בספרדית" כולל את השירים המתורגמים: "טנגו בלגן" (Cambalache), "חזרה בלילה" (Volvio una noche) ו"ביום שתרצי בי" (El dia que mi quieras). האחרון אמנם אינו טנגו אבל הולחן והושר על ידי קרלוס גרדל, גדול זמרי הטנגו.
לה קומפרסיטה La Cumparsita היא מוזיקת הטנגו הנודעת ביותר. פירוש השם בסלנג לונפרדו קבוצת רקדנים. היצירה נכתבה על ידי כררדו הרמן מטוס רודריגס מאורוגוואי ועובדה על ידי רוברטו פריפו שתזמורתו הייתה הראשונה שניגנה את המנגינה בפומבי. היצירה הוקלטה ב-1916 או לכל המאוחר ב-1917 והפכה פופולרית למשך תקופה מסוימת. ב-1924 לאחר שכבר נשתכחה כתבו פסקוואל קונטורסי ואנריקה פדרו מרוני מילים למנגינה תחת השם "Si Supieras" (לו ידעת) ששר קרלוס גרדל. מטוס רודריגס זעם וכתב מילים משלו שלא היו מוצלחות ונשתכחו אך המוזיקה נשתמרה.
טנגו חדש
טנגו נוגן בתחילה על ידי מספר כלים מצומצם אבל ככל שהוא נהפך פופולרי יותר ויותר הלהקה שמלווה את הנגן גדלה עד שהוא החל להיות מנוגן על ידי תזמורות שלמות. המעבר של הטנגו מנגינה במספר כלים לתזמורות סימפוניות מחייב עיבוד מחדש של המוזיקה כיוון שכעת מנגנים אותו כלים שהמוזיקה לא נכתבה עבורם. זה הגרעין של תופעה שתקרא טנגו חדש.
הטנגו ירד מגדולתו משנות החמישים ואילך אבל אז עולים אנשים חדשים שמנסים לחדש את הטנגו על ידי שילובו במוזיקה אחרת.
האיש שטבע את המונח וניתן לומר שגם המציא את הטנגו החדש הוא אסטור פיאצולה. נגן בנדונאון ומלחין ששילב את הטנגו עם מוזיקה קלאסית וג'אז ליצירת יצירות מוזיקליות ארוכות יותר משירי הטנגו הדומות באורכן ליצירות הקלאסיות.
דוד קיגלר
דוד קיגלר (נולד ב-9 בנובמבר 1965) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה
קיגלר נולד בבאר שבע וגדל בה. סיים את לימודי המשחק שלו בבית-הספר למשחק "בית צבי" בשנת 1990.
קריירה בתיאטרון
קיגלר החל את הקריירה שלו בתיאטרון באר שבע, שם שיחק בהצגות: "כטוב בעיניכם" (1991), "הנאהבים" (1991), "אחים לנשק" (1992), "כסף קל" (1995), "הפסנתר של ברטה" (1996), "חשבון פתוח" (1997), "בין חברים" (2004) ו"בית הקפה" (2005).
ב-1992 זכה במלגת קרן שרת.
ב-1997 זכה בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, על משחקו בהצגה "לאלו".
בהמשך שיחק קיגלר במגוון הצגות ותיאטראות בישראל.
בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"על עכברים ואנשים" (2000). בתיאטרון הספרייה שיחק במחזה "בנו כופתא בוכתא" (2007); בתיאטרון חיפה שיחק ב "שלום ולא להתראות", "אירמה לה דוס" (2001), "פירוק" ו"להיות או לא להיות"; וכן בהצגות הילדים "שלושה חברים וטורף" ו"אני המלך שלמה" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בנוסף הופיע במופעים סטנד-אפ שונים בצוותא ובקאמל קומדי קלאב, ביניהם "מופע חימום", "פסטיבל קומדיה בלי הפסקה", ומופע סטנד-אפ אישי בשם "תופעה".
בשנת 2007 גילם קיגלר את הבלש המשטרתי במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" בבימוי ירון כפכפי.
בסוף 2012 שיחק בתיאטרון אנסמבל הרצליה, בתפקיד הראשי בהצגה הקרויה על שמו - "קיגלר: חייו ומותו", מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ.
בשנת 2013 שיחק במחזה רק אתמול נולדה בתיאטרון באר שבע.
בין השנים 2014–2019 שימש כמנהל תיאטרון גבעתיים. עם כניסתו לתפקיד פרץ סכסוך עבודה, לאחר שהעירייה החליטה להעביר את ניהולו לחברה חיצונית, וסירבה להיכנס אתם למשא ומתן על תנאי העסקתם החדשים. כחלק ממאבקם בעירייה, הכריזו העובדים שהכניסה למופעים תהיה חופשית. בתגובה קיגלר שכר עובדי קבלן שהחליפו את העובדים הקבועים.
ממאי 2019 שימש כמנכ"ל תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. בספטמבר 2022 פוטר קיגלר ממשרת מנכ"ל תיאטרון אורנה פורת.
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה
בטלוויזיה השתתף קיגלר בתוכניות: "זהו זה!", "לילה גוב", "איצ'ה", "העולם הערב", "הבורגנים", "פאזל", "יצפאן", "רמת אביב גימל", "תיק סגור", "רק בישראל", "שידורי המהפכה", ו"משחק החיים". זכה לחשיפה משמעותית כששיחק בין השנים 2003–2006 בתוכנית ההומור "הרצועה" לצד אורי גוטליב ונתי קלוגר. כמו כן השתתף בתוכנית "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
קיגלר שיחק גם במספר סרטי קולנוע, כולל: "שחקנים", "קדימה אריות", "תמונות", "מפטיר" ו"ארץ חדשה".
ב-2007 השתתף בתוכנית "המופע המוטורי", והצטרף אל הפאנל של עונתה השנייה של תוכנית האלתורים "של מי השורה הזאת?".
ב-2008 שיחק בתוכנית הבידור "שבוע סוף" בערוץ 2. בשנת 2011 גילם בסדרת הטלוויזיה "החולמים" בערוץ הילדים את אלכס הטבח של בית האומנה.
ב-2010 השתתף בעונה שלישית של תוכנית המציאות "פוקר כוכבים" בערוץ אגו.
בסוף שנת 2018 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "שנות ה-80", בתפקיד קובי כדורגל.
חיים אישיים
קיגלר נשוי לשחקנית אדוה עדני, ואב לשלושה. מתגורר בגבעתיים. בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.
הלוח המהפכני הסובייטי
הלוח המהפכני הסובייטי הוא לוח שנה שהונהג בברית המועצות בשנים 1930–1931. הנהגת הלוח החלה ב-1 באוקטובר 1929.
בלוח זה כל תריסר החודשים, כולל פברואר, היו בני 30 ימים, ובנוסף להם היו עוד 5 ימי פגרה (בשנים מעוברות - 6 ימים) שלא נכללו באף חודש. לפיכך, תאריכים שנרשמו ברוסיה בשנים 1930 ו-1931 עשויים להיות כאלה שאינם מקובלים כלל בלוח הגרגוריאני, כדוגמת 30 בפברואר.