cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניצי הלילה
יצירות אמנות אחרות
להופר הייתה השפעה רבה על הסגנון הפוטוריאליסטי של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, וניתן לראו את ההשפעה של "ניצי הלילה" על יצירתו של ריצ'רד אסטס "פרחי האנשים" משנת 1971, המתאר חנות בעלת אותו חלון ראווה, אך בשעות היום.
יצירה ידועה ביותר המבוססת על ניצי הלילה היא יצירתו של גוטפריד הלנווין "שדרת החלומות השבורים" משנת 1987 בה מתוארים המפרי בוגרט, מרילין מונרו וג'יימס דין כשלוש הדמויות ב"ניצי הלילה", ואלביס פרסלי הוא המלצר שבתמונה.
השפעות קולנועיות
"ניצי הלילה" דומה באופייה הצורני וברגשות שהיא מעוררת לסרטי הפילם נואר, והיצירה שימשה השראה לכמה מיוצרי סרטים אלה.
צ'ארלס וואורינן
צ'ארלס וואורינן (באנגלית: Charles Wuorinen; 9 ביוני 1938 – 11 במרץ 2020) היה מלחין אמריקאי, זוכה פרס פוליצר, שנולד וחי בניו יורק. בין יצירותיו הרבות, למעלה מ-250 במספר, יצירות תזמורתיות, אופרה, מוזיקה קאמרית, יצירות לכלי סולו ומוזיקה ווקאלית. בשנותיו האחרונות הוא הקדיש את תשומת לבו ליצירות רחבות יריעה לבימה ובתחום זה הוא עבד בשיתוף פעולה עם הסופרים סלמאן רושדי ואני פרו.
ניצי הלילה
השפעות קולנועיות
גם במאי הסרט העתידני "בלייד ראנר", רידלי סקוט ניסה ליצור בסרטו את הרגשות שמעלה "ניצי הלילה" בקרב הצופה.
צ'ארלס וואורינן
ביוגרפיה
צ'ארלס וואורינן נולד במנהטן, ניו יורק. אביו, ג'ון ה. וואורינן, היה ראש המחלקה להיסטוריה באוניברסיטת קולומביה ומלומד ידוע-שם בענייני סקנדינביה, שגם עבד עם המשרד לשירותים אסטרטגיים וחיבר חמישה ספרים על פינלנד מולדתו.
ניצי הלילה
השפעות ספרותיות
מספר סופרים כתבו יצירות המתארות את הדמויות המופיעות ב"ניצי הלילה" וניסו בספריהם לספק הסברים להימצאות הדמויות בדיינר באותו ערב, ומה יתרחש בהמשך. וולף וונדראטשק בשירו "ניצי הלילה: לאחר ציורו של אדוארד הופר" מציין כי הזוג בתמונה הם בהליכי פרידה. ג'וייס קרול אווטס כתבה מונולוגים עבור הדמויות בשירה "ניצי הלילה של אדוארד הופר, 1942", ומגזין דר שפיגל פרסם חמישה סיפורים המספרים את ההתרחשות שבתמונה, ובהם תסריט של כריסטוף שלינגנסיף לסרט אימה.
השפעות במוזיקה
הזמר טום וייטס הוציא בשנת 1975 אלבום בשם "ניצי הלילה בדיינר" המבוסס על היצירה. על עטיפת האלבום הופיע תמונתו של וייטס בדיינר הדומה לזה המתואר ביצירה.
צ'ארלס וואורינן
ביוגרפיה
וואורינן החל להלחין בגיל חמש ואת שיעורי הפסנתר החל בגיל שש. בגיל 16 זכה בפרס הפילהרמונית של ניו-יורק למלחינים צעירים ומקהלת ג'ון הארמס ביצעה בביצוע בכורה את יצירתו הכוראלית O Filii et Filiae בבית העירייה, ב-2 במאי 1954. הוא עבד עם מקהלות כנסייה שונות והיה פסנתרן החזרות להצגת הבכורה העולמית של האופרה "פנפיליו ולורטה" מאת קרלוס צ'אבס באוניברסיטת קולומביה, באביב 1957. וואורינן היה פעיל בתחומי מוזיקה שונים בשנות ה-50' וזכה בפרסים שונים, בהם פרס על שם לילי בולאנז'ה.
ניצי הלילה
פרודיות
היצירה שימשה בסיס לפרודיות רבות ואזכורים טלוויזיוניים רבים, וכן אזכורים בספרי קומיקס, וכן פרודיות של היצירה הופיעו על חולצות T, גלויות וכרטיסי ברכה, בווריאציות שונות, בהן במקום ארבע הדמויות המקוריות מופיעים דמויות שונות מיצירות אחרות, ספרים או סדרות טלוויזיה.
צ'ארלס וואורינן
ביוגרפיה
וואורינן סיים את לימודי המוסמך למוזיקה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1963. בניגוד לדעת הוריו, שלא ראו בעין יפה קריירה מוזיקלית, המלחין אדגר וארז תמך בו ועודד אותו בראשית דרכו.
ניצי הלילה
פרודיות
בסדרת הטלוויזיה מופע שנות ה-70 מופיעה סצנה המזכירה את היצירה, וכן בסדרה "הסימפסונים".
אמן הרחוב בנקסי עשה מחווה לציור כאשר צייר אותו והציג בו חוליגן אנגלי לבוש רק בתחתוני בוקסר בדוגמת דגל הממלכה המאוחדת, נראה לאחר שהטיח כיסא בחלון הדיינר וסדק את שמשתו.
צ'ארלס וואורינן
ביוגרפיה
שנות ה-70' היו תקופה פורייה במיוחד לוואורינן. יצירותיו הקאמריות בעשור זה כוללות את שתי רביעיות המיתרים הראשונות שלו, את "שישה קטעים" לכינור ופסנתר, "פנטזיה מהירה" לצ'לו ופסנתר ושתי יצירות גדולות להרכב טאשי, "טאשי" ו"פורצ'ן". היצירות לתזמורת הן ה"באמבולה הגדולה" לכלי מיתר, "בית שרידים (A Reliquary) לאיגור סטרוונינסקי", שמשולבות בו הסקיצות האחרונות של המלחין הקשיש, הקונצ'רטו השני לפסנתר והקונצ'רטו ל"כינור מוגבר ותזמורת", שחולל שערורייה בביצוע הבכורה שלו בפסטיבל טנגלווד, עם פול זוקובסקי והתזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח מייקל טילסון תומאס. ב-1976 השלים וואורינן את ה"סימפוניה לכלי הקשה", יצירה בחמישה פרקים ל-24 נגנים, כולל שני פסנתרים, בשביל אנסמבל כלי ההקשה של ניו ג'רזי ועמיתו משכבר הימים, ריימון דה-רוש, ואופרת "פורנו אינטלקטואלי", בכותרת-משנה "בורלסקה בארוקית", "הז (ונה) מבבל", ללברית מקורית מאת רנו צ'ארלס ברוס.
את שנות ה-80' מסגרו מכאן ומכאן שתי יצירות רבות ממדים, למקהלה ותזמורת, המבוססות על טקסטים מכתבי הקודש, אורטוריה באורך 60 דקות, "הספירה השמיימית", שנכתבה במלאת מאה שנים לאגודת האורטוריה של הנדל ברוק איילנד, אילינוי, ב-1980, ו"בראשית" משנת 1989, שנכתבה בהזמנה משותפת של תזמורת מינסוטה והתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. עוד יצירות תזמורתיות גדולות מתקופה זו הן הרפסודיה לכינור ותזמורת, הקונצ'רטו השלישי שנכתב לפסנתרן גאריק אולסון; Movers and Shakers, היצירה הראשונה שהוזמנה על ידי תזמורת קליבלנד למנהל המוזיקלי כריסטוף פון דוהנאני, Bamboula Squared לצלילים מופקי מחשב ותזמורת (בהשראת עבודתו במעבדות בל), ו"המחול הזהוב". וואורינן היה מלחין הבית של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בשנים 1984 עד 1989. יצירות קאמריות חשובות משנות ה-80' הן רביעיית המיתרים השלישית, שהוזמנה לציון חצי יובל להקמת מרכז הופקינס לאמנויות בקולג' דארטמות', The Blue Bamboula לפסנתרנית אורסולה אופנס, הסונאטה לכינור ופסנתר, שנכתבה בהזמנת ספריית הקונגרס ובוצעה לראשונה בספרייה בקונצרט שכולו מיצירות וואורינן, שישיית מיתרים, "צלילי ניו יורק" הסונאטה השלישית לפסנתר בשביל אלאן פיינברג, ושלישיות להרכבים שונים, בהן שלוש יצירות לשלישיית קרנות. בשנות ה-80' החל וואורינן קשר עם "באלט ניו יורק סיטי", שהיניב סדרת יצירות שנועדו למחול, "חמש" (קונצ'רטו לצ'לו מוגבר ותזמורת) לכוריאוגרף ז'אן-פייר בונפו (Jean-Pierre Bonnefoux) ולעמיתו הוותיק של וואורינן, פרד שרי, "תענוגות המוזות", המבוססת על יצירות מאת מוצרט והוזמנה לחגיגות ה-200 למוצרט, ושלוש יצירות בהשראת תמונות מן "הקומדיה האלוהית" של דנטה בשביל פיטר מרטינס ("השליחות של ורגיליוס", "התהלוכה הגדולה" ו"נהר האור"). נוסף לטקסטים של דנטה הושפע וואורינן מציורים בצבעי מים של ויליאם בלייק. לבלט ניו יורק סיטי יצר וואורינן גם עיבוד לשני פסנתרים של הווריאציות לתזמורת מאת שנברג, לכוריאוגרפיה של ריצ'רד טאנר, ופיטר מרטינס יצר בלט על פי "בית שרידים לאיגור סטרווינסקי" של וואורינן. ב-1985 קיבל וואורינן מענק מקרן מקארתור.
וואורינן הקדיש תשומת לב גדלה והולכת לכתיבת יצירות לקול, בהן מוזיקה ל"סיפור חורף" של דילן תומאס לסופרן פיליס ברין-ג'ולסון ו"שירי פנטון I ו-II" על פואמות מאת המשורר הבריטי ג'יימס פנטון, שוואורינן עבד עמו על אופרה. בין יצירותיו הקאמריות החשובות בשנות ה-90' הרביעייה שכתב לרביעיית הסקסופונים ראשר, רביעיית כלי הקשה, חמישיית פסנתר וסונאטה לגיטרה ופסנתר. יצירותיו התזמורתיות כוללות קונצ'רטו לרביעיית סקסופונים ותזמורת, "סימפוניה שבע" והיצירות שכתב לבלט ניו יורק סיטי.
בראשית המאה ה-21 התגלה ג'יימס לוויין כאחד מגדולי התומכים במוזיקה של וואורינן. לוויין, המנהל המוזיקלי של המטרופוליטן אופרה ואז גם התזמורת הסימפונית של בוסטון, הזמין את הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של וואורינן לעונה הראשונה שלו בבוסטון ובהמשך בוצעה הפואמה הסימפונית Theologoumenon (מתנת יום הולדת 60 ללוין מן המנהל הוותיק שלו רונלד וילפורד) בביצוע בכורה של תזמורת המטרופוליטן אופרה, כמו גם הסימפוניה השמינית. מוזיקאים אחרים המקדמים את ביצוע יצירותיו של וואורינן הם פיטר סרקין, שבשבילו חיבר וואורינן שלושנה קונצ'רטי, בהם "זמן שנמצא מחדש", המבוסס על מוזיקה מאת גיום דה מאשו, מטאו דה פרוג'ה, גיום דופאי ואורלנדו גיבונס, הסקרצו הווירטואוזי לפסנתר סולו וחמישיית הפסנתר השנייה עם רביעיית ברנטאנו, עוד הרכב שוואורינן קיים עמו קשר פורה ביותר ואשר למענו כתב את רביעיית המיתרים הרביעית. ב-2004 העלתה האופרה של ניו יורק בהצגת בכורה את האופרה של וואורינן "הרון וים הסיפורים", המבוססת על רומן מאת סלמאן רושדי, ללברית מאת ג'יימס פנטון. בשנת 2012 השלים לכתוב אופרה על בסיס ספרה הקצר של אני פרו, הר ברוקבק.
באזי
אנדרו באזי (באנגלית: Andrew Bazzi; נולד ב-28 באוגוסט 1997), הידוע בשם הבמה באזי (Bazzi), הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי ממוצא לבנוני.
ביוגרפיה
באזי נולד ב-28 באוגוסט 1997 בקנטון, מישיגן, ארצות הברית, לאמא אמריקאית ואבא לבנוני. בילדותו, הוא למד לדבר ערבית ולנגן בקאזו, עוד וגיטרה. ב-2012 החל לפרסם גרסאות כיסוי בערוץ היוטיוב שלו. הוא למד בפארק החינוך פלימות'-קנטון. בנובמבר 2014 עבר לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה, כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית שלו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנטה מוניקה ב-2015.
השפעותיו המוזיקליות של באזי הם ג'סטין טימברלייק, ברייסון טילר, דוראן דוראן, מייקל ג'קסון ו-Guns N' Roses.
קריירה
ב-2 ביולי 2017, הוא הוציא את הסינגל "Beautiful". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-15 באוסטרליה, למקום ה-79 בגרמניה, למקום ה-92 בשווייץ, ולמקום ה-19 במצעד השירים מתחת להוט 100.
ב-12 באפריל 2018, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Cosmic.
ב-2 באוגוסט 2018, הוא הוציא חידוש לשיר "Beautiful", ביחד עם קמילה קביו. החידוש הגיע בשיאו למקום השלישי בלבנון, למקום הרביעי ברומניה, למקום ה-33 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-26 בבילבורד הוט 100.
ב-4 באפריל 2019, הוא הוציא את הסינגל "Paradise". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-29 באירלנד, למקום ה-17 בלטביה, למקום ה-14 בליטא, למקום ה-64 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-91 בבילבורד הוט 100.
ב-13 ביוני 2019, הוא הוציא בשיתוף פעולה עם 21 סבאג' את הסינגל "Focus". הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-92 באוסטרליה, למקום ה-61 בליטא, למקום ה-17 בניו זילנד ולמקום ה-24 במצעד השירים מתחת להוט 100.
ב-8 ביולי 2019, הוא הוציא את הסינגל "". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-41 באוסטרליה, למקום ה-85 בקנדה, למקום ה-75 באירלנד, למקום ה-28 בניו זילנד ולמקום ה-61 ברולינג סטון טופ 100.
ב-4 באוגוסט 2023 השתתף בסינגל "Strings" של MAX יחד עם Jvke.
חיים אישיים
באזזי גר בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. הוא דיבר בפתיחות על מאבקיו בבריאות הנפש ושימוש בסמים בזמן הסגרים במהלך מגפת הקורונה. בציוץ שכתב בטוויטר, הוא הצהיר כי: "נתתי לבעיית סמים לצאת משליטה, השעמום שלי נעלם."
הופעות
כמופע חימום
סיבובי הופעות
רוברט בלייק (שחקן)
רוברט בלייק (באנגלית: Robert Blake; 18 בספטמבר 1933 – 9 במרץ 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בסדרת הבלשים "בארטה".
קריירת משחק
בלייק התגלה לראשונה בארצות הברית בסדרת הדרמה "The Richard Boone Show" בתחילת שנות ה-60. הוא התפרסם כשחקן קולנוע בשנת 1967 בזכות תפקיד ראשי בעיבוד הקולנוע של ריצ'רד ברוקס לרומן "בדם קר", בו הוא גילם את דמותו של הרוצח הפסיכופת פרי סמית. הוא שיחק בנוסף במערבון של אברהם פולונסקי "תגידו להם שווילי בוי הגיע" בתפקיד הפושע ווילי בוי.
בשנת 1973 הופיע בלייק בסרט הפעולה "אלקטרה גלייד בכחול" בתפקיד השוטר ג'ון וינטרגרין, תפקיד עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
ב-1975 החל בלייק לשחק בתפקיד הראשי בסדרת דרמת הבלשים "בארטה". על הופעותיו בתוכנית בתור הבלש הסמוי טוני ברטה זכה בלייק בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ב-1983 גילם בלייק את דמותו של ראש איגוד נהגי המשאית ג'ימי הופה במיני סדרה "Blood Feud". על הופעתו זו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
את תפקידיו האחרונים עשה בלייק בשנות ה-90 במותחן "רכבת הכסף" בתור קפטן דונלד פטרסון ובסרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד" בתור איש המסתורין.
חיים אישיים
לבלייק בן ובת מאשתו הראשונה השחקנית סונדרה בלייק ובת אחת מאשתו השנייה בוני לי באקלי. בלייק נפטר ב-9 במרץ 2023 ממחלת לב בביתו בלוס אנג'לס.
מעצר ואישום ברצח
באפריל 2002 הואשמו בלייק ומאבטחו האישי ארל קולדוול ברצח באקלי. הוא הואשם גם בשידול לרצח ובקשירת קשר. הוא ריצה מאסר בפועל במשך שנה עד ששוחרר ב-2003 בערבות על סך מיליון דולרים. בשנת 2005 קבע חבר המושבעים שבלייק חף מפשע.
לאחר הזיכוי במשפט הפלילי הגישו בני משפחתה של באקלי תביעה אזרחית נגד בלייק, בטענה שהוא אחראי למותה. חבר המושבעים הסכים עם התובעים ופסק פיצויים של 30 מיליון דולר. בלייק ערער על פסק הדין והחל בהליכים לפשיטת רגל. ב-2008 אישר בית המשפט המחוזי לערעורים בקליפורניה את פסק הדין, אך קיצץ את סכום הפיצויים בחצי ל-15 מיליון דולר.
גביע פטרוב
גביע פטרוב (רוסית: Кубок Петрова) הוא שמו של גביע הוקי קרח, המוענק מאז 2008 לאלופת ליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח, ליגת העל בהוקי קרח.
בטקס סיום העונה הגביע מוענק לקפטן הקבוצה הזוכה. שנה לאחר מכן, לאחר השבת הגביע למארגנים, מוסיפים על גבי הגביע את שם האלופה. הגביע נעשה על ידי התכשיטן ולדימיר מייזל מחומרי כסף ושוקל כ-19 ק"ג. ב-1 במרץ 2017 נודע כי שם הגביע ישונה לגביע פטרוב, על שמו של ולדימיר פטרוב, שנפטר ב-28 בפברואר 2017, לאחר שקודם לכן נקרא בשם גביע בראטינה
אלופות הליגה
מאז 2008 גביע פטרוב הוא טורניר הקובע מי מנצחת ליגת המשנה. עד 2011 חולקה הליגה לחטיבות מחוזיות, אך מאז הליגה משוחקת בשיטת טבלת ליגה ללא חלוקה מחוזית. המנצחת נקבעת בשיטת סדרת משחקי גמר עד ארבעה ניצחונות (עד להקמת VHL, הגמר שוחק עד 3 ניצחונות).
יחסי איראן–בלארוס
יחסי איראן–בלארוס הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה של בלארוס, שמתקיימים מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בשנת 1992 ועד היום. שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה פורה בתחומים שונים, לרבות ביקורים הדדיים של אישים רמי דרג משתי המדינות.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות נוסדו לראשונה במהלך שנת 1992, וזאת זמן קצר לאחר התפרקותה של ברית המועצות, וייסודה של בלארוס כמדינה עצמאית.
ביולי 2004 התקיימה פגישה מיוחדת במסגרת ועדה כלכלית משותפת בין נציגי איראן ובלארוס, אשר במסגרתה נחתם הסכם בדבר חיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות.
באפריל 2006 שתי המדינות העמיקו את שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן, וזאת במסגרת מספר ההסכמים כלכליים ומסחריים הדדיים, אשר נחתמו באותו החודש.
בנובמבר 2006 נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, קיים ביקור רשמי בטהראן, במהלכו חתם על מספר הסכמים אשר נועדו לצורך הרחבת שיתוף הפעולה בין המדינות. במסגרת הסכמים אלו, הודגשה תמיכתה של בלארוס במאמציה של איראן לפתח טכנולוגיה גרעינית.
במאי 2007 התקיימה פגישה רשמית נוספת בין נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, לבין נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו. במהלך הפגישה, אשר התקיימה אף היא בטהראן, נחתמו הסכמי שיתוף פעולה נוספים בין שתי המדינות, אשר נגעו בין היתר בתחומי הביטחון, האנרגיה והמסחר.
יחסי מסחר
בשנת 2008, היקף הסחר השנתי בין שתי המדינות נאמד בסכום כולל של כ-95 מיליון דולר, כאשר מתוך סכום זה, היקף היצוא מבלארוס לאיראן נאמד בסכום של כ-85 מיליון דולר, והיקף היצוא מאיראן לבלארוס נאמד בסכום של כ-10 מיליון דולר. אפיק היצוא העיקרי של בלארוס לאיראן הוא דשנים, ואילו אפיקי היצוא העיקריים של איראן לבלארוס הם מכוניות, ענבים, וחלקי חילוף לכלי רכב ולטרקטורים. באותה שנה, היקף ההשקעות האיראניות בבלארוס נאמד בסכום של כ-13 מיליון דולר, כאשר למעלה מ-10 מיליון דולר מתוכם מגולמים בהשקעות כספיות ישירות.
במהלך אוקטובר 2009, ובמסגרת הודעה משותפת מטעם שתי המדינות, נמסר על הקמתו של בנק משותף לשתי המדינות, וזאת בנוסף לבנק משותף קודם אשר הוקם בשנת 2008. עלות הקמתו של הבנק נאמדה בסכום של 11.5 מיליון אירו, אשר הועבר כולו על ידי ממשלת איראן. צעד זה נתפס ברחבי העולם המערבי כניסיון איראני לעקוף את הסנקציות הבינלאומיות שהוטלו על המערכת הבנקאית האיראנית, וזאת הודות לשיתוף הפעולה מצד ממשלת בלארוס, שאינה שותפה לסנקציות המוטלות על איראן.
במהלך שנת 2010, איראן חנכה בבלארוס מפעל חדש לעיבוד כבלי נחושת, אשר הוקם בעלות של כ-8 מיליון דולר, ונועד לייצור כ-34,000 טון של כבלי נחושת בשנה.
שיתוף פעולה צבאי
בעבר דווח כי בלארוס ייצאה טנקים, נגמ"שים ותותחים כבדים לאיראן, וזאת חרף הסנקציות הבינלאומיות, אשר הוטלו על איראן החל משנת 2006.
בינואר 2007 שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בתחום ההגנה. בחודש מאי של אותה השנה, ובמסגרת הפגישה בין נשיאי שתי המדינות, נידונו תוכניות להרחבת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, בין היתר בתחום הצבאי.
במהלך שנת 2009, דווח כי בלארוס חתמה על הסכם למכירת מערכות טילים טקטיים מתוצרת רוסית לאיראן.
במהלך שנת 2011, דיפלומטים מערביים טענו כי בלארוס חשודה בהברחת חלקי טילים לאיראן, כאשר נטען גם בהקשר זה, כי "בלארוס הופכת לגורם מכריע במאמצי איראן לפתח טילי קרקע-קרקע ויכולות גרעיניות, בייחוד רכיבי ניווט של הטילים".
שיתוף פעולה בתחום האנרגיה
נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, הודיע בהקשר זה כי בשעה שהשדה יהפוך לפעיל, הנפט שיחולץ ממנו יעובד בשטח איראן, או לחלופין יחולץ על ידי בלארוס ויימכר בשוקי העולם. עוד מסר לוקשנקו, כי "איראן מוכנה לסייע לבלארוס לגוון את אספקת האנרגיה שלה".
Share That Love
Share That Love (בעברית: לחלוק את האהבה הזאת) הוא סינגל של הלהקה הדנית לוקאס גרהאם, בהשתתפות הראפר האמריקאי ג'י איזי. השיר יצא לאור ב-21 באוגוסט 2020 על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס. את השיר כתבו דייב גיבסון, דיגיטל פארם אנימלס, ג'רלד ארל גילום, לוקאס פורקאמר, מורטן ריסטורפ וניל אורמנדי.
רקע
בהודעה על השיר, אמר פורצ'אמר, אחד מכותבי השיר, "גדלתי בשכונה בה אם היה לך משהו, היית אמור לחלוק אותו. למקום הזה קוראים כריסטיאניה. זה בסיס צבאי ישן שעבר פלישה בשנת 1971. הקהילה פועלת מהתפיסה לפיה לאף אחד אין בעלות על הבתים שלו ושאתה יכול לעשות מה שתרצה, כל עוד אינך מונע מאחרים לעשות את מה שהם רוצים. עם כל היתרונות שבחיים בכריסטיאניה, היו גם צרות עם המשטרה, או בעיות עם הכנופיות בעיר. ניסיתי להמחיש את כל זה בשיר, וכשאני מקשיב לו אני נזכר כיצד הקהילה שלנו באמת התאחדה, כמו בכל המסיבות הגדולות שערכנו, או בהפגנות הענק בהן צעדנו נגד איומי הממשלה לפנות אותנו מכריסטיאניה. בזמנים מדאיגים אלה, אני מניח שזה חשוב יותר מאי פעם לחלוק את מה שיש לנו, ובמיוחד את האהבה".
קליפ מילים
קליפ מילים לשיר יצא ב-20 באוגוסט 2020, בסמוך ליציאתו של השיר. בקליפ נראים חברי הלהקה מציירים ציור קיר ענקי עם הכיתוב "Share That Love", על אולם מוזיקה שנחשב עבורם לאבן דרך, במקום הולדתו של לוקאס, כריסטיאניה שבקופנהגן, דנמרק. ציור הקיר נוצר על ידי אמן רחוב מפורסם בקופנהגן, רסמוס בלסטרום.
קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא ב-30 בספטמבר 2020, ואותו ביים מארק קלאספלד. נכון לנובמבר 2020, הקליפ צבר מעל 2.6 מיליון צפיות ביוטיוב.
הופעות חיות
הלהקה ביצעה את השיר בתוכנית הבוקר האמריקאית "בוקר טוב אמריקה".
קרדיטים וצוות
הקרדיטים לקוחים מאתר טיידל.
דארוד
טוני-וילה הנריק וירטאנן (בפינית: Toni-Ville Henrik Virtanen; נולד ב-17 ביולי 1975) הוא די ג'יי ומפיק מוזיקלי פיני מאאורה.
קריירה
הוא התחיל לעבוד בתחום המוזיקה בשנת 1995 ושחרר את סינגל הפלטינום Sandstorm בסוף 1999. אלבום הבכורה שלו "Before The Storm" יצא בשנת 2000 ונמכר בכ-800,000 עותקים ברחבי העולם. הוא זכה על אלבום זה בשלושה פרסי גראמי הפיני של שנת 2000.
דארוד ייצג את פינלנד באירוויזיון 2019 יחד עם סבסטיאן ריימן. הליך הבחירה של השיר היה דומה להליך הבחירה של שרה אלטו, שנה קודם לכן, בקדם Uuden Musiikin Kilpailu פרטי עם שלושה שירים שמשוחררים שבוע אחרי שבוע ונתונים לבחירת השופטים והקהל הפיני המקומי (Televote).
חיים אישיים
דארוד נולד באזור כפרי הכלול מוניציפלית באאורה שבפינלנד. הוא גדל שם ובבגרותו עבר לטורקו. הוא נשוי למישל ולהם בן (יליד 2009) ובת (ילידת 2017). בין שנות האלפיים המאוחרות ל-2013 התגורר דארוד באטלנטה שבארצות הברית. ב-2013 עבר יחד עם משפחתו לסאלו שבפינלנד.
פשירוב
פשירוב (בפולנית: Przyrów) הוא כפר במחוז צ'נסטוחובה שבפרובינציית שלזיה בפולין, כ-29 ק"מ מזרחית לצ'נסטוחובה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
פשירוב נזכר מהמאה ה-14, ובשנת 1369 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 נפגע היישוב קשות, תחילה ממגפה שפקדה אותו, ולאחר מכן מפלישת גייסות האימפריה השוודית לאזור.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. לאחר מרד ינואר נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.
יהודי פשירוב
יהודים ישבו בפשירוב מסוף המאה ה-18, ולקראת סוף המאה ה-19 היוו כשליש מתושבי היישוב. בתחילת המאה ה-19 הוקמו ביישוב בית כנסת ובית עלמין, ובסוף אותה מאה נפתח בו גם תלמוד תורה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עזבו את היישוב יהודים רבים, וחלקם היגר לארצות הברית. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, כאשר באחד המקרים הועמד לדין יהודי שהגן על עצמו מפני התוקפים.
בשואה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב כמה עשרות פליטים יהודים, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-800. בתחילת הכיבוש הגרמני ביישוב, אסרו בו אלו מספר יהודים כבני ערובה, ועינו אותם. בהמשך, שדדו הגרמנים את רכוש היהודים בכפר, והחרימו את עסקיהם. בשנת 1940 הוחזקו הגברים היהודים מהיישוב במחנה עבודה שהוקם בו, אליו הובאו גם יהודים מיישובים נוספים.
ב-18 בספטמבר 1942 גורשו כל יהודי היישוב לקונייצפול, ומשם שולחו ב-7 באוקטובר 1942 עם יהודים נוספים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
סהר אלוני
סהר אלוני (נולדה בשנת 1974) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה, מאמנת שחייה ושחקנית נבחרת ישראל בכדורמים נשים.
1987
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.23 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:07.23 דקות) ואורת בש מהפועל נהריה (1:07.90 דקות).
1988
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1988 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.60 דקות, אחרי איריס קומן (1:05.51 דקות) ואורת בש (1:07.35 דקות).
1989
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי אותה שנה סיימה אלוני במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.60 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:29.71 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, היא סיימה במקום שישי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.11 דקות.
אלופת ישראל בשחייה
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.63 דקות, לפני אורת בש (1:06.89 דקות) ותרין גרטנר ממכבי חיפה (1:10.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.19 דקות, לפני מיכל אמין מהפועל הוד השרון בית ברל (2:26.57 דקות) ואורת בש (2:28.25 דקות).
1991
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.34 דקות.
1993
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.22 דקות, לפני גוני יהודאי מהפועל ירושלים (1:08.27 דקות) ושירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:08.84 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.87 דקות, לפני גוני יהודאי (2:30.75 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.21 דקות, אחרי שנטל הריסון מקנדה (2:20.48 דקות) ומריאנה יורק מארצות הברית (2:21.81 דקות).
2004
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2004 זכתה אלוני במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:05.03 דקות, אחרי רותם פלד (1:04.58 דקות) ולפני שרי מצרי ממכבי תל אביב.
קריירה כמאמנת
בשנת 2008 החלה אלוני לעבוד בפרויקט אתנה, פרויקט לאומי לקידום נשים בספורט, כמתאמת ביחידה לספורט הישגי ובאיגוד השחייה בישראל ובאיגוד הכדורמים.
מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים
היסטוריה
המרכז נוצר ב-11 בינואר 1960 בעיר הכוכבים באזור מוסקבה כיחידת הקוסמונאוטים הראשונה של ברית המועצות. בסוף שנות השישים נקרא המרכז על שמו של יורי גגארין לזכר טייס החלל הראשון של כדור הארץ.
בשנת 1995 בצו של ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 15 במאי 1995 המרכז אורגן כמרכז מחקר מדעי לאומי להכשרת קוסמונאוטים.
מראשיתו ועד 1991 היה המרכז בסמכות משרד ההגנה של ברית המועצות, ומשנת 1992 עד 2008 היה בניהול משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
באפריל 2017 היו דיווחים שבשנים האחרונות כעשרה קוסמונאוטים עזבו את המרכז, בשם מה שהם כינו "בעיות ארגוניות פנימיות במרכז". כך למשל, ב-25 באפריל פרסם אחד מטייסי החלל, גנאדי פדאלקה, מכתב פתוח ובו ביקר את ראש המרכז, יורי לונצ'קוב, וקרא לפטר אותו. באוקטובר 2017 התפטר יורי לונצ'קוב. מקסים חרלמוב, סגן ראש המרכז לניהול ופיתוח, מונה לממלא מקומו. ב־24 בנובמבר הוצג בפני צוות המרכז ראש המרכז החדש, פאבל ולסוב, אשר קודם לכן עמד בראש מכון גרומוב לחקר טיסות.
ראסטפארי
ראסטפארי היא תנועה דתית-תרבותית מונותאיסטית שמקורה באוכלוסייה השחורה בג'מייקה, ואשר רואה בהיילה סלאסי, קיסר אתיופיה את התגלמותו של האל (הקרוי ג'ה) על פני אדמות, כחלק מהשילוש הקדוש.
מקור השם ראסטפארי נגזר משמו של היילה סלאסי, ששמו לפני הכתרתו לקיסר אתיופיה היה ראס טפרי מקונן. תואר האצולה האתיופי ראס, שמשמעותו המילולית הוא "ראש", מקביל לתואר האירופי דוכס.
היסטוריה
הראסטפארי, שהייתה בראשית דרכה תנועה לשחרור השחורים מעליונות הלבנים, התפתחה בג'מייקה של תחילת המאה ה-20 ועם הזמן הפכה לדרך חיים ולאמונה בטבעונות, בניקיון הגוף מכימיקלים מלאכותיים ובשחרור המוח והגוף מכבלי החברה המודרנית המושחתת.
אבי התנועה היה מרקוס גארבי מג'מייקה שפעל למען זכויות השחורים משנת 1914 ועד אמצע שנות ה-30. הוא הקים את הארגון המאוחד לשיפור שחורים (United Negro Improvement Association, או בקיצור Unia).
גארבי היה אדם כריזמטי אשר סחף ועורר השראה במיליוני שחורים, קבוצות רבות שכונו "גארביסטים" עקבו אחריו. חברי אחת מקבוצות אלו הפכו לראסטות הראשונים (כינוי למאמיני הראסטפארי). זמר הרגאיי הג'מייקני בוב מארלי הביא לפרסום עולמי של תנועת הראסטפארי. כיום יש כמיליון בני אדם ברחבי העולם המשתייכים לדת זו, כולל קהילות וריכוזי ראסטות לבנים ואסייתים באירופה, בעיקר בבריטניה, וכן ברוסיה, באוקראינה, ביפן ובארצות הברית.
תאולוגיה
הדת הראסטפארית היא שילוב של יהדות, נצרות אתיופית ודתות אליליות אפריקניות.
התנ"ך נחשב לספר קדוש אצל הראסטות, וכך גם הכברה נגסט ("תפארת המלכים") הנחשב להמשך של התנ"ך, קדוש אף הוא באתיופיה, וכך גם הברית החדשה. ספר אחר, הנחשב קדוש לא פחות ורוב הראסטות מאמינים בו, נקרא "The Holy Piby" ("הפיבי הקדוש").
היילה סלאסי
אמונת הראסטה בקיסר אתיופיה היילה סלאסי מבוססת על התנ"ך, הברית החדשה וחוכמתו. האמונה נחלקת למספר חלקים, יש הרואים בסלאסי שיבה נוספת של ישו, יש הרואים בו את ישו השחור (הראשון), יש הרואים בו התגלמות החוכמה של ג'ה (ללא כוחות על טבעיים) ויש כאלה המאמינים שהוא ג'ה בגוף אדם בעל יכולת לעשות ניסים.
האמונה מתבססת על נבואות האומרות בעיקרון שיקום אדם מזרע שלמה ודוד שיוכתר להיות קיסר (עם תארים ספציפיים מאוד) ובחלקן כתוב שהוא יהיה מארץ כוש (אתיופיה) והוא יהיה המשיח.
יסודות הראסטה
הראסטות, שרובם מתנזרים, מאמינים כי הגוף הוא מקדש לאלוהים (הקרוי "ג'ה" ונחשב לאותו אל של היהודים, הנוצרים והמוסלמים), ועל כן יש לכבד את הגוף ולשמרו בריא ונקי מרעלים, נקי מהשחתה מכוונת, כמו קעקועים ופירסינג. רוב הראסטות צמחונים, אחוז ניכר מהם טבעונים, וחלקם אוכלים רק אוכל שאינו מבושל ונמצא במצבו הטבעי, ללא כל שינוי. מעט מאוד ראסטות הם אוכלי בשר.
קנאביס
הראסטות מאמינים שצמח הקנאביס (הנקרא "עשב" או "גאנג'ה") קדוש. הם מגנים שימוש במריחואנה לשם ההנאה, ומעשנים לצורך התקרבות לאלוהים, למטרות רפואיות ועל מנת להתחבר לתת מודע בשילוב מדיטציה. באמונתם מוזכר קבר שלמה שהיה מוקף בצמח זה.
ראסטות
הראסטות (הנקראות גם "דרדלוקס") הן קווצות שיער המאוחדות יחד על ידי קשרים והן נוצרות על ידי הימנעות מסירוק השיער. לפי נזירות זו אסור להסתרק או להסתפר, ולאחר תקופה ממושכת של שמירה על חוקים אלה נוצרות הראסטות. הראסטות מסמלות את הנזירות ואת השורשים של הראסטה, וכן את החזרה למקור ולטבעיות. הן אף משולות לכתר או לרעמת אריה, חיה בעלת זיקה דתית. כמו כן ישנם פירושים לכך שהראסטות הן סימבוליקה לשלשלאות, שהאדם (ובפרט השחור) לא חופשי. בעלי הראסטות שואבים את השראתם משמשון הגיבור, וסבורים שכוחם טמון במחלפות השיער שלהם.
דיבור
הראסטות מחליפים ברוב המילים את האות U ב-I כדי להראות שאין כזאת הפרדה בין "אני" ל"אתה", אני ואתה זה בעצם אותו דבר, אותה רוח, אותו כוח חיים, ולכן ראסטות גם במקום we, you, us וכדומה אומרים I and I, כלומר אני ואני, כדי להראות את האחדות.
ראסטות משתמשים בביטוי זה גם במקום I, me כדי להראות את השלמות עם ג'ה, I אחד מסמל את האדם וה-I השני מסמל את ג'ה, שהוא בעצם תמיד נמצא איתנו בכל אדם ואדם.
ראסטות רואים בחברה המודרנית דבר מלא רוע אשר חייבים לשנותו ולהחדיר אליו צדק ושלום, הם קוראים לחברה הזו "באבילון" (שמשמעותה "בבל" - על שם חטא היוהרה של האנושות בבניית מגדל בבל). המילה באבילון משמשת גם כדי לתאר דברים מושחתים ורעים באופן כללי, הנובעים ממצב של 'גלות' תודעתית. בהרבה שירי רגאיי חוזר המוטיב של המצאות בבבל ובשאיפה לחזור לציון, לשורשים, למקורות.
זרמים בראסטפארי
בראסטה שלושה זרמים ומנהגים הנקראים "בתים" (Houses):
חינוך מבוגרים
חינוך מבוגרים הוא תהליך שבו מבוגרים עוסקים בהרחבת השכלתם על מנת לרכוש ידע, מיומנויות, עמדות או ערכים חדשים. חינוך מבוגרים כולל כל צורה של למידה מעבר למערכת החינוך המסורתית, החל מאוריינות בסיסית עד כדי מימוש עצמי כאדם לומד כל החיים.
ללמידת מבוגרים ישנם מספר עקרונות מרכזיים: עקרון הרלוונטיות: מבוגרים לומדים רק את מה שרלוונטי עבורם,
חינוך מבוגרים ביהדות
חינוך מבוגרים, גברים, נהוג אלפי שנים החל מהעת העתיקה בבל וכן בתקופת חז"ל ובימי האמוראים. על פי הספרות התלמודית שנתחברה במשך כשבע מאות שנה חינוך מבוגרים נולד כמענה לפתרון בעיית הקיום היהודי בבבל. חז"ל מצאו בלימוד התורה מענה לבעיה זו מבחינה לאומית (התורה ולימודה משמשים כנשק שיביס אויבים הדורשים להשמיד את היהודים) ומבחינה דתית (העם היהודי יתקיים כדי להגשים ייעודו ולימוד תורה הכרחי להשגת מטרה זו). בימי האמוראים והגאונים מהמאה השלישית ועד המאה האחת עשרה, צמח וגדל בבבל מוסד להפצת לימוד תורה למבוגרים.
חינוך מבוגרים בישראל
ביובל הראשון לקיום מדינת ישראל אנו עדים לקיומו של "מפעל" לחינוך מבוגרים שהתפתח כתנועה חברתית העוסקת באזרחות, שלטון עצמי ובייצור יידע. היה זה חינוך לחיים לא רק למחיה. המייחד את חינוך המבוגרים היה תהליכי העשייה: למידה הכוללת יצירת ידע והרכשתו, תרגול מיומנויות ויצירה וחיזוק עמדות חיוביות ובניית האומה. עם זאת התפתחות מחקרית נבדלת החלה בשנות השישים של המאה העשרים. שנות השישים והשבעים התאפיינו בהתמקדות בשני תחומים: למידה לאורך חיים ולמידה מחדש. בשנות השמונים התווספה למידה ארגונית המבוגר נתפס כפרט בעל ניסיון המחפש מטרה וממוקד מטרה. כפרט אוטונומי המבוגר מארגן את לימודיו בהתאם למציאות היומיומית שלו. קיימת התייחסות לשלוש שיטות ארגון: למידה מרחוק - דיאלוג בין הלומד לשיטת הלמידה באמצעים וטקטיקות שונות, למידה פתוחה - הסרת מחסומים של מקום וזמן ולמידה גמישה בהתאם לרמת הלומדים.
האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך הוא גוף ארצי לקידום השכלת מבוגרים האמון על מתן מענה רלוונטי ומקצועי למגוון הצרכים של אוכלוסיית המבוגרים במגזרים שונים של החברה בישראל. כיום האגף לחינוך מבוגרים מפעיל כמה מסגרות, ובהן: מסגרות להנחלת הלשון: אולפנים ראשוניים, אולפני המשך, אולפנים בקיבוצים, אולפנים להכוונה מקצועית, אולפנים לאוכלוסיות מיוחדות ואולפני גיור; השכלה יסודית – (תמיכה פדגוגית לכיתות תהיל"ה) מסגרת להשלמת השכלת יסוד למבוגרים שהמשרד לאזרחים ותיקים מפעיל; מסגרות להשכלה תיכונית; פרויקט השלמת השכלה לדורשי עבודה; פרויקט השלמת השכלה לחיילים בשירות סדיר.
משה יהושע יהודה לייב דיסקין
הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין (מכונה המהרי"ל דיסקין והרב מבריסק) (י' בכסלו ה'תקע"ט, 1818 – מוצאי שבת ליל כ"ט בטבת ה'תרנ"ח, 22 בינואר 1898) היה רב ופוסק אשכנזי, מרבני ירושלים בסוף המאה ה-19. נחשב לאחד ממנהיגי הזרם הקנאי בישוב הישן.
ביוגרפיה
נולד בגרודנו שבאימפריה הרוסית למשפחת מתנגדים, לרב בנימין דיסקין רבה של וולקוביסק, ונצר למשפחת דיסקין, משפחת רבנים ידועה. סבו, יהודה לייב חסיד, וסבתו עלו ארצה עם תלמידי הגר"א והתיישבו בצפת. דודתו רבקה הייתה לימים אמו של הרב אליעזר דן רלב"ג. לא ידועים פרטים על אימו, אך על פי מסורות משפחתיות הייתה אימו שרה בתו של גבריאל משקלוב שאף הוא עלה עם תלמידי הגר"א, והיה סבו השני של אליעזר דן רלב"ג מצד אביו. אחיו הוא הרב אברהם שמואל דיסקין.
בצעירותו הכיר את הרב יצחק אלחנן ספקטור, שלמד אצל אביו, ועל קשריהם הם שמרו במשך כל חייהם. בגיל 14 התחתן עם הינדה רחל, בת הרב ברוידה, רבה של וולקוביץ', ועבר לבית חותנו. קיבל סמיכה בגיל 18. משנת 1844 עד 1877 שימש כרב בקהילות מרכזיות ברחבי האימפריה הרוסית: במיינדזיז'ץ פודלסקי, קובנה, לומז'ה (התמנה למשרה בגיל 25, כיורש אביו), מינסק, שקלוב ובריסק. במשך חייו שמר על קשרים טובים עם רבני קהילות יהודיות באירופה, בין היתר עם הרב יצחק אלחנן ספקטור, הרב עזריאל הילדסהיימר ורבנים נוספים.
לאורך כל שנות פעילותו אחז בקו פעולה תקיף ולא מתפשר, ועל כן גורש ונרדף ממקום למקום.
בעת היותו רב בבריסק אירע מקרה של סכסוך גירושין בין זוג צעיר בבריסק. האישה תבעה גט מבעלה, והבעל הסכים רק בתנאי שהיא תשלם לו סכום גדול, ותפקיד את הסכום אצל הרב. הגט ניתן לאחר שהאשה הפקידה את הסכום, אך הרבנית החזירה לאישה את הכסף שהופקד אצל הרב, מכיוון שראתה זאת כסחיטה. הבעל הגרוש תבע את הרב אצל השלטונות, והלה נאסר באשמת מעילה באמון. הרב היה צפוי להישפט ולהישלח לסיביר לעבודת פרך, הרב נשפט בבית המשפט וזוכה. לאחר מכן האשים אותו קצין בולשת ששוחד בידי הבעל שהרב דיסקין מעביר כסף ממס הבשר למחתרת הפולנית. השופט קבע דיון נוסף בעוד שבוע. עוד קודם לכן הצליחו להוציאו מבית הסוהר על ידי תרגיל שהגה סוחר בשם יחזקאל שוורץ ולהבריח אותו עם משפחתו מרוסיה לארץ ישראל.
בארץ ישראל
הרב דיסקין נחשב לאחד מחשובי רבני האשכנזים בירושלים והיה מכונה 'הרב מבריסק' על שם מקום רבנותו האחרון בגולה. על פי בקשת קבוצת אברכים, העביר בפניהם שיעור יומי בגמרא. הרב דיסקין גם היה מעביר שיעור על הפרשה במוצאי שבתות.
לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא לאישה את שרה סוניה דיסקין לבית רטנר אשר הייתה נשואה קודם לכן לאליהו זלמן הלפרין, איש עתיר נכסים ממנו קיבלה ממון רב בעת הגירושים. כאשר נישאה לרב דיסקין, הביאה עימה נדוניה של 40,000 זהובים, איתה הקים ב-1880 את בית היתומים דיסקין, ואת ישיבת אוהל משה. אשתו של הרב דיסקין נודעה בכינויה 'הרבנית מבריסק', והייתה דמות משמעותית בקהילה האשכנזית בירושלים.
הרב דיסקין נפטר במוצאי שבת ליל כ"ט בטבת ה'תרנ"ח, 22 בינואר 1898, מחשש לאסון אם תתקיים ההלוויה ההמונית בלילה, הורה הרב שמואל סלנט להלין את הנפטר למרות מנהג ירושלים האוסר זאת, ולקיים את ההלוויה רק בשעות הבוקר. על שמו נקרא רחוב בירושלים. בנו, הרב יצחק ירוחם דיסקין, עלה לארץ ישראל לאחר פטירת אביו, לעמוד בראש המוסדות שהקים אביו והיה מראשי הרבנים של אנשי היישוב הישן בראשית המאה העשרים.
בית היתומים "דיסקין-אוירבאך"
בירושלים נחשף הרב דיסקין למצבם הקשה של רבים מתושביה. בעיר חיו מהגרים שלחלק גדול מהם אין קרובים היכולים לטפל בהם במקרה של מות אב או אם המשפחה והסובלת ממגפות תקופתיות הגורמות למותם של רבים מהחולים. הוא הבין כי יש צורך למצוא פתרון למצבם של היתומים שנשארו ללא קרוב ומודע, כדי שלא יגיעו לבתי היתומים של המיסיון או ל"בית היתומים הברליני" בראשו עמד ד"ר ו. הרצברג, אותו זיהה הרב דיסקין עם חוגי המשכילים. בשנת 1881 הקים הרב דיסקין את בית היתומים דיסקין בחצר ביתו.
הקמת בית היתומים עורר זעם בקרב הממסד הפרושי על הרב דיסקין. בסיוון תרמ"א פרסם הרב יחיאל מיכל פינס בעיתון 'הלבנון', הקרוב למימסד הפרושי, מאמר שנחתם בפסבדונים 'מר זוטרא' התוקף בצורה חריפה את בית היתומים דיסקין וגבאיו. הכותב מציין, כי בשל העובדה שהנדיבים בחוץ-לארץ אינם תורמים למוסד הנ"ל, "...חרה אפם עד להשחית בהרב הגאון הגדול ... מוהר"ר שמואל סלנט שליט"א על כי לא ירצה לחלל שמו הטוב ולקיים את דבר בית היתומים שלהם ...' בתרנ"ב (1892), כאשר שלחו הפרושים דין-וחשבון לאמריקה על מוסדות העדה האשכנזית, הם התעלמו לגמרי ממוסדות החסידים ומוסדותיו של הרב דיסקין. על מעשה זה הגיבו תומכי הרב דיסקין במאמר חריף. כאשר ניסה הרב דיסקין לאסוף כספים באמריקה לטובת בית-היתומים, יצא הרב סלאנט נגדו וטען כי הדבר פוגע בהכנסות 'הועד הכללי'. הרב דיסקין הגיב בטענה, כי 'הועד הכללי', למרות הכנסותיו העצומות, אינו מתפקד ואין בו כל תועלת.
פטירתו של הרב דיסקין בשנת תרנ"ח (1898) הניחה את בית היתומים ללא פטרון ומצבו הידרדר. הרב מנחם נתן אוירבאך, נכדו של הרב מאיר אוירבאך שנחשב לרבה של העדה האשכנזית בדור הקודם ובעל קשרים משפחתיים ענפים עם אישים בעלי השפעה ב'יישוב הישן', נרתם למען גיוס משאבים לבית היתומים מהפזורה היהודית. יזמותו הקנתה לו את ניהול בית היתומים, והוא נקרא מעתה 'בית היתומים דיסקין-אוירבאך.
ישיבת אהל משה
מוסד נוסף שהקים המהרי"ל עם בואו לירושלים הייתה ישיבת "אהל משה". גם הקמת מוסד זה עמדה בסימן מאבק עם זרמים נוספים שפעלו באותה העת בירושלים. ישיבת "עץ חיים" (1841) נחשבה הישיבה המרכזית בירושלים, ולצדה עמדו גדולי הדור האשכנזים כמו ר' שמואל סלנט ור' מאיר אוירבך. היה קיים חשש שהישיבה החדשה שהקים המהרי"ל תנגוס מהנתח הכלכלי של ישיבת עץ חיים. אף על פי כן הישיבה הוקמה והמהרי"ל היה ראש הישיבה הראשון שעמד בראשה.
הנהגה
בבואו לירושלים התקבל המהרי"ל כמנהיגם של השמרנים והקיצוניים שבתושבי ירושלים. הוא היה מעביר שיעורים שנחשבו עמוקים ונועדו למתי מעט מהעילויים שבתלמידי החכמים. לא היה חולק על גדלותו בתורה, אולם הנהגתו, שהייתה חלוקה על הנהגה המקובלת על תושבי ירושלים האשכנזים, הייתה מקור לחיכוכים רבים. בתוך הקהילה החרדית עיקר מחלוקתו הייתה אל מול הרב שמואל סלנט שנחשב לפחות קיצוני בכל הקשור ליחס ללימודים כללים ולמודרנה ככלל, אף שהיה גם הוא שמרן.
הקבוצה האורתודוקסית הקנאית שקבלה על עצמה את הנהגתו של המהרי"ל ערערה על ההנהגה האשכנזית הירושלמית הוותיקה של הפרושים. בתרמ"א (1881) נתן הרב דיסקין את חסותו גם ל'אגודת מייסדי היישוב' בפתח-תקוה, שברובה הייתה מורכבת מאנשי כולל הונגריה. חברי האגודה היו בעימות חריף עם מייסדי המושבה, שנמנו עם אנשי הממסד הפרושי, בראשותו של יואל משה סלומון. במחלוקת זאת היה שיתוף-פעולה מסוים בין 'אגודת מייסדי היישוב' לבין ישראל דוב פרומקין, שנאבק בהנהגה הפרושית מסיבות שונות לחלוטין.
עמדת כוח נוספת במאבק עם הנהגת הפרושים רכש הרב דיסקין בהקמת "כולל אמריקה" ארגון צדקה למען עולים מאמריקה, מעשה שזכה בתמיכתו של הקונסול האמריקני. הכולל החדש זכה להצלחה בשלהי שנות התשעים, ו"הוועד הכללי" נאלץ להכיר בו ולהגיע עמו לפשרה.
בראשית שנות השמונים הפך הרב דיסקין לבעל השפעה מכרעת בכמה כוללים ירושלמיים אשר הסתכסכו עם "הוועד הכללי" של עדת האשכנזים בקשר לענייני כספים וסמכויות, או שדעתם לא הייתה נוחה מהנהגתו של הרב סלנט בתחומים אחרים. המהרי"ל הקים בית דין משלו למרות קיומו של בית הדין של הרב סלנט. הוא צירף לבית-דינו את הרב יעקב יהודה לעווי מכולל ורשה, שקודם-לכן שימש כדיין בבית-דינו של הרב סלנט, אך נאלץ לפרוש עקב חיכוכים על רקע כלכלי בין כולל ורשה לבין משפחת סלנט. מאותו זמן הפך הרב דיסקין לפטרונו של כולל ורשה. כולל נוסף שראה ברב דיסקין את רועהו הרוחני, היה כולל הונגריה, שמאז יסודו לא השתלב במימסד הפרושי המזרח-אירופי. את הרקע לתמיכתם של הכוללים במהרי"ל מתאר ישראל פריידין כך:
ההיסטוריוגרפיה נוטה לייחס לרב דיסקין אידאולוגיה קנאית בהשוואה לדרך המתונה של מחנהו של הרב סלנט. אולם כאשר משווים בין פסיקותיהם של הרב דיסקין והרב סלנט לפחות בשני עניינים - שימוש בשמן שומשומין בפסח ובענייני השמיטה - הרב דיסקין דווקא נטה להקל לעומת פסיקה מחמירה יותר של הרב סלנט. מתקבל על הדעת שיחוס הקנאות לרב דיסקין מבוססת על כך שהוא הרבה להשתמש בחרם כאמצעי למלחמתו בפורצי-גדר, בעוד שהרב סלנט כביכול לא נקט בדרך זו. הרב דיסקין היה מעורב בהחרמתה של אגודת תשבי שהואשמה במינות, והוא זה שהטיל חרם על יהושע ילין ושלל את דמי החלוקה מהכולל שלו, משום ששלח את בנו דוד ילין לבית הספר כל ישראל חברים.
אולם יש טוענים כי בחינה מדוקדקת של העובדות מראה כי לא תמיד תאם דימוי זה את המציאות. פריידין מציין את הדברים הבאים: "בשנת תרנ"ז (1897) כשעמל הרב דיסקין בייסוד 'כולל אמריקה', במסגרת מאבקו ב'ועד הכללי', יזמו ראשיו הפגנה ליד ביתו של הרב. דבר ההפגנה פורסם בעילום שם בעיתון 'הצפירה'. ראשי 'הועד הכללי', ובראשם הרב סלנט, החרימו את מפרסם המאמר, אך נתקלו בהתנגדותו של הרב דיסקין שביטל את החרם. במכתב ששלחו אנשי כולל אמריקה בירושלים בכ"ה באייר תרנ"ז לראש הכולל בניו-יורק מסופר: ' ... כי יצא רבינו שליט"א חוץ ד' אמותיו להראות למנהלי "הוועד הכללי" כי אין העולם הפקר ולא כל העולה על רוחם יעשו. ולולי עזרת מרן הקדוש שליט"א היו מוסיפים להחרים את כל אחד ואחד החושב טוב'. שנתיים קודם-לכן, כשעמדה בשיאה המחלוקת בין 'הועד הכללי' ל'בני משה', נטה הרב סלנט, בעצת פינס, להחרים את "בני משה" אך היתנה זאת בהסכמת הרב דיסקין. הרב דיסקין דחה את ההצעה. גם בתרנ"ד (1894) כאשר בן-יהודה הוחרם על ידי הרב סלנט, הרב דיסקין לא היה שותף לחרם ואף לא נטל חלק במאבק נגד בן-יהודה." מכאן נראה שהחרמות הוטלו לא רק על ידי הרב דיסקין אלא גם על ידי הרב סלנט, ולעיתים אפילו נמנע המהרי"ל מחרמות במקום שהר"ש סלנט ראה לנכון להשתמש בהם.
לפי פרידמן עלייתו של הרב דיסקין לארץ-ישראל הפכה את הקנאות לתופעה של קבע בירושלים, והראיה לכך היא כי הקנאים ראו ורואים בו עד היום את מורה דרכם. מנגד טוען פריידין כי: "ממשיכיו של הרב דיסקין לא תמיד השכילו להבין את 'תורת הקנאות' שלו ונגררו לעיתים קרובות אחרי מעשים של קנאים קיצוניים שגרמו להם נזק. רק אצלם הפכה הקנאות למטרה בפני עצמה וחלק מאידאולוגיה".
נחשב לקנאי, והנהיג חרם נגד המשכילים והמחדשים. סביב הרב דיסקין התקבצו חוגי הקנאים בירושלים, ואף היה לו בית דין מיוחד משלו. בעקבות תקנות וגזירות שרצה הרב דיסקין להתקין בירושלים נוצרה מתיחות בקהילה האשכנזית בירושלים, נקבע חוק כי כל תקנה וגזירה שיתקן הרב דיסקין ללא אישורו של הרב שמואל סלנט והרב משה נחמיה כהנוב, לא תחשב לתקנה, וכי בית הדין האשכנזי הקובע בירושלים, הוא בית הדין היושב בחצר בית הכנסת החורבה, מקום מושבו של הרב סלאנט. הרב סלאנט בעצמו דאג למנות את הרב דיסקין כרב האחראי על בית המטבחיים, אם מפני שנחשב למקל, ואם כדי שלא יתערב בענייני הרבנות של ירושלים.
מתיחות מסוימת שררה בין הרב דיסקין לרב שמואל סלנט, ובין קבוצות שהיו מרוכזות סביב כל אחד מהרבנים. הרב סלנט טען גם כנגד הרב דיסקין כי כך למשל התנגדותו של הרב סלנט ליסוד בתי ספר חדשים בירושלים שילמדו בהם מקצועות חול ושפות זרות הייתה פחותה מהתנגדותו של הרב דיסקין. הרב סלנט גם התנגד לחרם שהוצא על ידי חוג הרב דיסקין כלפי יחיאל מיכל פינס.
הרב דיסקין סייע בהקמת פתח תקווה, ושימש סמכות רוחנית עבור המתיישבים.
קרחון פיצג'רלד (אנטארקטיקה)
קרחון פיצג'רלד (באנגלית: Fitzgerald Glacier) הוא קרחון גדול באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
בשפכו, בסמוך לנקודת הרמס, הקרחון מתמזג עם קרחון אייסברייקר, וכ-2 קילומטרים לאחר המיזוג, שניהם יחד נשפכים אל מפרץ לידי ניונס.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959).
הקרחון נקרא על שם אי. בי. פיצג'רלד (E.B. Fitzgerald), שהיה סגן מפקד משלחת הסקר הגאולוגי.
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 41
מירזה טלטוביץ'
מירזה טלטוביץ' (בבוסנית: Mirza Teletović; נולד ב-17 בספטמבר 1985 במוסטר, בוסניה והרצגובינה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר בוסני שהיה פעיל בין השנים 2002–2018. שיחק באירופה (2002–2012), בליגת ה-NBA (2012–2018) ובנבחרת בוסניה והרצגובינה (2003–2017). נחשב לקלעי מצטיין והתמחה בעיקר בקליעת שלשות. בספטמבר 2018 הודיע על פרישתו ממשחק ומונה לנשיא איגוד הכדורסל הבוסני.
אירופה
טלטוביץ' החל את דרכו בכדורסל בקבוצות הילדים והנוער של המועדון סלובודה טולזה. לקראת עונת עלה לקבוצת הבוגרת והחל לשחק בליגה הבוסנית. כבר בעונתו הראשונה כמקצוען הציג יכולת טובה שהסתכמה ב-7.2 נקודות ו-2.7 כדורים חוזרים בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן, האחרונה שלו בבוסניה, הציג יכולת שיא ונבחר להופיע במשחק האולסטאר של הליגה הבוסנית. בסך הכל העמיד בעונה זו ממוצעים של 26.4 נקודות, 6.6 כדורים חוזרים, 2.3 חטיפות ואסיסט אחד למשחק.
בעקבות יכולתו המצוניית בליגה הבוסנית, הוחתם טלטוביץ' בקבוצת הצמרת הבלגית, אוסטנדה. עם אוסטנדה שיחק גם בגביע יול"ב, אך לא הרשים במשחקיו במפעל, בהם קלע 6.7 נקודות והוריד 2 כדורים חוזרים בממוצע למשחק. גם בליגה הבלגית, לא התקרב לממוצעיו בסלובודה ובסיום העונה עמד על 9.8 נקודות ו-4.9 כדורים חוזרים בלבד. למרות שלא הציג את היכולת לה ציפו באוסטנדה, נשאר בקבוצה לעונה נוספת, בה שיפר את ממוצעיו במעט ועלה ל-11.1 נקודות ו-4.8 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, שסייעו לאוסטנדה לזכות באליפות הליגה הבלגית. לאחר עונה זו עזב את בלגיה וחתם בקבוצת היורוליג טאו ויטוריה.
כבר בתחילת דרכו בוויטוריה, זכה עימה בסופר קאפ הספרדי. עם זאת, בהמשך, מיעט לקבל דקות משחק וסיים את העונה עם 4.3 נקודות ו-2.1 כדורים חוזרים בממוצע למשחק. בעונת, השנייה שלו בספרד, הציג שיפור ניכר ביכולתו ועם ממוצעים של 10.4 נקודות ו-4.3 כדורים חוזרים הוביל את ויטוריה לזכייה באליפות הליגה הספרדית ולפיינל פור היורוליג, בו הפסידה טאו לצסק"א מוסקבה ומונטפסקי סיינה. בעקבות השיפור שחל ביכולתו לעומת עונתו הקודמת בספרד, נבחר לתגלית השנה בליגת ה-ACB.
עונת, הייתה עונת הפריצה של טלטוביץ' לתודעה האירופית. הוא הוביל את ויטוריה לזכייה בגביע המלך הספרדי לאחר ניצחון במשחק הגמר נגד אוניקאחה מאלגה, משחק בו קלע 20 נקודות ונבחר ל-MVP של המפעל. גם ממוצעיו בזירה האירופית השתפרו והוא סיים את עונת היורוליג עם 13 נקודות ו-3.4 כדורים חוזרים למשחק. במשחקי הליגה הספרדית, שיפר את יכולתו אף יותר ועל אף ממוצעים בינוניים של 11.3 נקודות ו-3.4 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, היה מהשחקנים הבולטים בטאו, שהגיעה עד סדרת גמר ה-ACB, בו הפסידה לברצלונה, על ידה הודחה מהיורוליג, מוקדם יותר בעונה. לאחר עונה זו שינתה טאו את שמה לקאחה לבורל ויטוריה.
את עונת, פתח טלטוביץ' בצורה מצוינת והציג יכולת טובה במיוחד במשחקיה הראשונים של הקבוצה באירופה, כשהשיא היה ב-7 בדצמבר 2009, במשחק היורוליג נגד מכבי תל אביב, משחק בו קלע 28 נקודות (8 קליעות מ-14 ניסיונות מטווח השלוש) והוסיף 6 כדורים חוזרים, 2 אסיסטים, חטיפה אחת וחסימה אחת ב-37 דקות משחק.
ליגת ה-NBA
בקיץ 2012 חתם בברוקלין נטס מליגת ה-NBA על חוזה ל-3 עונות.
לקראת עונת חתם בפיניקס סאנס על חוזה לעונה אחת, ובסיומה חתם על חוזה ל-3 עונות במילווקי באקס. במהלך עונת, עונתו השנייה במילווקי, סבל מתסחיף ריאתי בשתי הריאות, ובמרץ 2018 נחתך מסגל הקבוצה.
נבחרת לאומית
טלטוביץ' שיחק בנבחרת בוסניה והרצגובינה, אותה הוביל להעפלה לאליפות אירופה בשנים 2003 ו-2005.
ליגת ה-ACB
* כולל פלייאוף
קישורים חיצוניים
ACB]] (ספרדית)
אדמות סקר
באזורים אלו מתנהל סקר שנועד להסדיר את מעמדן של הקרקעות כאדמות מדינה. הדבר נעשה באמצעות הליך הכולל בחינה של תצלומי אוויר מתקופות שונות על מנת לוודא שהשטח לא עובד או יושב בתקופה כלשהי; סיור מדוקדק בשטח במטרה לגלות עדויות לעיבוד או שימוש אחר בקרקע, שעשוי ללמד על יצירתה של חזקת שימוש במקום; ולבסוף פרסום בסביבה הקרובה על הכוונה להכריז על השטח כאדמות מדינה. בשלב זה מוזמנים בעלי התביעות לפנות לוועדת עררים ולהציג עדויות לכך שמדובר באדמה פרטית.
אם מתברר כי אין על השטח בעלות פרטית כלשהי, מוכרז המקום כאדמות מדינה.
אליפות צרפת הפתוחה 2015
אליפות צרפת הפתוחה 2015 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-114 מאז ייסודה.
הפרסים
משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים (באירו):
סך הפרסים היה 28,028 אלף אירו.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
מנצח תחרות 2014 רפאל נדאל הודח ברבע הגמר. סטאן ואוורינקה נפגש במשחק הגמר עם נובאק ג'וקוביץ'  וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 2014 רק אדואר רוז'ה-ואסלין השתתף בתחרות. איוואן דודיג ומרסלו מלו  נפגשו במשחק הגמר עם בוב בריאן ומייק בריאן  וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2014 אנה-לנה גרונפלד וז'אן-ז'וליין רוייר  הודחו בסיבוב השני. בת'אני מאטק ומייק בריאן נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג לוציה חרדצקה  ומרצ'ין מטקובסקי  וניצחו בשתי מערכות. למייק בריאן זה היה הניצחון השני בתחרות זוגות מעורבים ברולאן גארוס.
ישראל ברולאן גארוס
שחר פאר השתתפה בתחרות זוגות נשים לצד אניקה בק מגרמניה. בסיבוב הראשון הן ניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השני הן נפגשו עם הזוג שהיה מדורג מס' 11 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
הראת
הראת (בפרסית, פשטו ודארי: هرات) היא בירת המחוז הקרוי על שמה והעיר השלישית בגודלה באפגניסטן אחרי קאבול וקנדהאר. לפי הערכה מתאריך 1 בינואר 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 556,205 בני אדם.
היסטוריה
העיר נוסדה לפני המאה ה-6 לפנה"ס ונכבשה במאה ה-4 לפנה"ס על ידי אלכסנדר מוקדון ובמקורות ההלניסטיים נקראה בשם אלכסנדריה אריון. אחרי שנכבש האזור, צבא אלכסנדר המשיך במסעו לעיר סמרקנד, ובשל היותה רחוקה ממקדוניה ויוון לא התפתחה במהירות.
אחרי מות אלכסנדר מוקדון, האזור היה בשליטת בית סלאוקוס, ובאמצע המאה השנייה לפנה"ס נכבש האזור על ידי הפרתים, והם שינו את שמה ל"הראת".
אחרי נפילת הפרתים, אפגניסטן נשלטה על ידי האימפריה הסאסאנית, ותוך כדי כך הייתה גם השפעה מוסלמית באזור. הראת נהרסה על ידי המונגולים במאה ה-13. היא נבנתה מחדש ונכבשה ב-1380 על ידי טימור לנג. לאחר מותו, ב-1405 הכתיר בנו שאח'רוח את הראת לבירת האימפריה הטימורית והעיר פרחה עד לשלהי המאה ה-15, שקיעתה של השושלת וכיבוש הראת בידי האוזבקים. מאתיים השנים הללו כבירה של אימפריה שהשתרעה על מישורי אוזבקיסטן ועד מרכז פרס, הייתה תקופת פריחה בבנייה ובאומנויות, וכן בהשכלה ומדעים.
העיר עברה מיד ליד וכבשוה נאדר שאה, אחמד שאה דוראני ואחרים, והיא נפלה קורבן גם למלחמות הבריטיות עם אפגניסטן, ושימשה כחלק מהמשחק הגדול - מאבק השליטה בין האימפריה הבריטית לרוסים. במאה התשע עשרה הייתה בעיר השפעה רוסית. בשנת 1863 עבר העיר לשליטת אפגניסטן.
במרץ 1979 התרחש בעיר מרד של הצבא האפגני נגד נוכחות סובייטית שאורגנה על ידי אסמאעיל חאן, קצין בצבא האפגני. גם לאחר דיוכי המרד הוא היה בין הלוחמים הבולטים באזור קיבל כינוי "האריה של הראת".
ב-12 באוגוסט 2021 כבשו כוחות הטליבאן את העיר מידי כוחות הצבא האפגני.
גאוגרפיה וכלכלה
הראת שוכנת על גובה 924 מעל פני הים, סמוך להרי פַּרוּפַּמיס, במערב אפגניסטן. העיר שוכנת ליד הנחל הַרי, יוצאים ממנה כבישים למקומות שונים ברחבי אפגניסטן וגם כביש אחד למשהד שבאיראן.
בעיר עוסקים במסחר, שירותים ומנהל והמחצבים העיקריים שיש בסביבתה הם פחם ועופרת. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 300 מ"מ. צפיפות האוכלוסין באזור היא 150 נפש לקמ"ר. המקור העיקרי להפקת חשמל בעיר (ובעצם במדינה כולה), הוא על ידי זרמי מים.