cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דומינגו מרטינס דה איראלה
ילדות וצעירות
דומינגו מרטינס דה איראלה נולד בשנת 1509 בעיר הבסקית ורגארה במחוז גיפוסקואה, אז חלק מקסטיליה הישנה (Castilla la Vieja) בפרט ומכתר קסטיליה בכלל. עם הכרזתו של קרל לבית הבסבורג למלך ספרד בשנת 1516 הפך אזור הולדתו של איראלה לחלק מממלכת ספרד או כתר ספרד. מרטינס דה איראלה היה בנם של האידלגוס מרטין פרס דה איראלה (יליד 1479 בערך) ושל מרינה דה אלביסואה טולדו (ילידת 1489 בערך) בגיל צעיר השאיר מאחור את ירושת אביו ונסע לסביליה. שם בשנת 1535 הפליג עם קונקיסטאדורים אחרים בראשות פדרו דה מנדוסה לכיוון החוף האטלנטי של דרום אמריקה כדי לנטרל את התקדמות הפורטוגזים אל הרי סיירה דה לה פלאטה (הרי הכסף) ו"ממלכת מלך הכסף" האגדית.
המסע לדרום אמריקה והשתתפותו בהקמתן של בואנוס איירס ושל לה קנדלריה
פדרו דה מנדוסה התמנה למושל הזמני (אדלנטאדו) הראשון של מושבת אנדלוסיה החדשה של ריו דל פלאטה. בשנה הבאה השתתף איראלה בהקמתה הראשונה של בואנוס איירס (Nuestra Senora Santa Maria del Buen Aire) ובפקודת מנדוסה נאבק בילידים - צ'רואה, גוואראני ואחרים. יחד עם חואן דה איולאס הוא חקר את הנהרות פרנה ואחר כך כמפקד ספינת מפרש את הנהר פרגוואי.
בלה קנדלריה
ב-2 בפברואר 1537 הקים איולס את הנמל לה קנדלריה והיה למושל הראשון שלו. הוא מינה את איראלה כסגנו. לה קנדלריה שכנה בסביבות באייה נגרה של ימינו בגבול פרגוואי עם ברזיל של היום. איראלה נשאר במקום כממלא מקום בזמן שאיולס יצא למסע אל פנים היבשת מתוך שאיפה להגיע ל"הרי הכסף" (הרי סרו ריקו שבבוליביה של ימינו) ולנהר האמזונות האגדיים.
באסונסיון דה פרגוואי
מכיוון שגורלו של איולאס לא היה ידוע פדרו דה מנדוסה שלח בעקבותיו את חואן סלסאר דה אספינוסה עם שייטת בת שלוש בריגניות. ב-23 ביוני 1537 פגש סלסאר את איראלה על יד לה קנדלריה. הם ניסו לשווא למצוא את איולס. מאוחר יותר נפוצו שמועות כי איולס נרצח על ידי אינדיאנים פאיאגואה, כנראה באפריל 1538. בינתיים ב-15 באוגוסט 1537 סלסאר הקים את המבצר אסונסיון ואחר כך נסע לבואנוס איירס ,בה כיהן פרנסיסקו רואיס גאלאן כממלא מקום של המושל. רואיס גאלאן היה אחראי גם על היישובים החדשים קורפוס כריסטי ובואנה אספרנסה (כיום פוארטו גבוטו בארגנטינה). שליח מלך ספרד, ה- veedor אלונסו דה קבררה הביא איתו צו מלכותי של הקיסר קרל החמישי משנת 1537 שהירשה למתיישבים לבחור בעצמם את המושל של המושבה החדשה. קבררה, איראלה ורואיס גאלאן נפגשו באסונסיון כדי להחליט מי יפקד על השטחים החדשים. ביולי 1539 לפי הרשות שניתנה על ידי הקיסר במצבי חירום בחרו הקונקיסטאדורים באיראלה בתפקיד של קפטן כללי של המושבה שכונתה "אנדלוסיה החדשה, של ריו דל פלאטה". הנימוק העיקרי היה שאיראלה היה סגנו של איולס, שהיה ממלא מקומו של פדרו דה מנדוסה המנוח. קבררה ורואיס גאלאן שנפגשו עם איראלה באסונסיון נתנו לכך את הסכמתם. בנובמבר 1539 ניסה איראלה לאתר שוב את איולס ונודע לו על מותו. לפי עצתו של קבררה, ובאישורו של איראלה, בגלל המצב הקשה מבחינת האספקה במזון ובחמרי בנייה החליט איראלה לפנות במאי-יוני 1541 את תושבי בואנוס איירס הראשונה אל אסונסיון. קבררה תכנן שגם אסונסיון עצמה תיהרס ותעבור למקום אחר בחלק עילי יותר של הנהר פרגוואי, קרוב יותר להרי הכסף. תוכנית זו לא יצאה לפועל. בהגיעו לאסונסיון איראלה חיזק את ביצורי אסונסיון בעזרת שש מאות הלוחמים שנשארו בחיל המצב של היישוב. אלו היו חלק מאלפיים ארבע מאות אנשים שהשתתפו בזמנו בכיבושו, לרבות כמה מלוחמיו של סבסטיאן קבוט. תושבי אסונסיון שהיו כ-350 ב-1541 קנו נשים אינדיאניות רבות שהועסקו בחקלאות והתערבבו איתם. בגלל המנהגים הפוליגאמיים כונתה העיירה "הגן עדן של מוחמד". ב-1542 התווספו אליהם עוד 400 מתיישבים שהגיעו יחד עם האדלנטאדו החדש, אלוואר נונייס קבסה דה ואקה.
מושל זמני נבחר של מושבת "אנדולוסיה החדשה של נהר לה פלאטה" 1537-1542
ב-1542 הגיע למקום האדלנטאדו השני, אלוואר נונייס קאבסה דה ואקה, קונקיסטאדור ומגלה ארצות ותיק, שעמד להיכנס לתפקיד של מושל זמני. הוא נתקל בהתנגדות רבה של המתיישבים שתמכו באיראלה, טענו שאיולאס עדיין חי ואיראלה הוא סגנו. בסופו של דבר הוכר נונייס קאבסה דה ואקה כמושל זמני. איראלה' שנאלץ לוותר על חלומותיו (להתמנות מושל רשמי על ידי הקיסר) התמנה ל"מאסטרה דה קמפו" כלומר ראש מטה. הוא יצא למסע צבאי מזרחה בחיפוש אחרי הרי הכסף הנכספים Sierra de la Plata. בו זמנית הוא יזם בחשאי קנוניות נגד המושל.
הקמת עיר הנמל "פוארטו דה לוס רייאס"
ב-6 בינואר 1543 באזור גראן צ'אקו ייסד איראלה את העיר פוארטו דה לוס רייאס Puerto de los) Reyes) על גדת נהר פרגוואי ועל חוף הלגונה לה גאיבה או גהיבה שליד הביצה הגדולה - הלגונה דה חאראייס (בימינו - ביצות פנטנל),. העיר שכנה במחוז סנטה קרוס של ימינו בגבול עם מאטו גרוסו, כיום בגבול בוליביה-ברזיל. משם המשיך איראלה לחקור את האזור עד לפרו העליונה (Alta Peru), כיום מחוז צ'ארקס בפרו, שבה כבר חדרו מכיוון הפוך ספרדים אחרים. ב-26 בנובמבר 1543 הגיע לפוארטו דה לוס רייס גם המושל נונייס קאבסה דה ואקה. הוא יצא בהמשך לחקור בעצמו את הסביבה וחזר ליישוב ב-16 בדצמבר ב-23 במרץ 1544 הוא התיעץ עם פקודיו אם לנטוש את פוארטו דה לוס רייס או להמשיך ליישב אותו. בגלל המגפות, השיטפונות, מתקפות הילידים והתככים של איראלה, אנדרס דה קבררה ואחרים, החליטו לבסוף לעזוב וחזרו ב-8 באפריל 1544 חולים ותשושים לאסונסיון.
הדחת המושל נונייס קאבסה דה ואקה וגירושו
ב-25 באפריל 1544 פרץ מרד נגד המושל שהואשם ברודנות. אסונסיון התחלקה בין "מורדים" ( comuneros תומכי איראלה) ו"נאמנים" ( leales שתמכו בונייס קבסה דה ואקה) המושל דגל בעשיית סדר: הורה להוציא מבתי הספרדים את אותן אינדיאניות שהיו אחיות או קרובות משפחה ביניהן, הגביל את חופש התנועה, אסר על האינדיאנים קאריו לאכול בשר אדם, הנהיג עוצר לילה והסתכסך עם פקידי המלך. בהצבעה נבחר איראלה להחליפו בתפקיד. הוא עצר את המושל לשעבר ושלח אותו להישפט בספרד. נגזר שם על נונייס לאבד את כל תפקידיו והוא הוגלה לאוראן. מאוחר יותר שוחרר אך לא שב עד יום מותו לאמריקה.
התקוממות הילידים והמסע לגראן צ'אקו
באותה שנה, 1544, התקוממו שבטים מקומיים - גואראנים,, אגאקים וקאריים נגד הכובשים הספרדים. הם ניצלו את הסכסוכים בין המתיישבים סביב בחירת המושל החדש. כ-15,000 מורדים צעדו אל עבר אסונסיון בראשות מנהיגם מקאריה וחנו בסביבה. איראלה נאבק בהם כשלרשותו עמדו 300 ספרדים משני המחנות שהתאחדו מאחוריו ו-1000–1500 ילידים חפרוס ובטחאים ( לפי Morales Padron - היה מדובר בבני קואיאקורו . אחרי שלוש שעות של קרב נאלצו המורדים להימלט באי סדר, תוך השארת אלפיים גופות ופצועים רבים. האינדיאנים הרדופים מצאו מקלט בכפר המבוצר פרואדימיירה, שנפל לידי הספרדים אחרי שלושה ימי מצור. הספרדים טבחו בתושבים ובמחפשי המקלט. כמה מהאחרונים ברחו אז לקרייבה אותה לא הצליחו הספרדים לכבוש. ניצולים אחרים מקרב המורדים נמלטו אל יירוקיסאבה אך הובסו בדרך על ידי בני חפרוס. מאוחר יותר ביוני 1545 - דצמבר 1546 ראש שבט הקאריים, טווארה, יזם מרד נוסף יחד עם הגוואראנים באזורי גוארנאפיטאן ואקאראיבה או אקאהאי עד שנפל בשבי ונהרג ביירוקיסאבה.
בחזרתו לשלטון יצא שוב איראלה למסע מערבה שהסתיים בכי רע. הוא עדיין חלם על הנסים והנפלאות שסיפר ארננדו דה ריברה על הרי הכסף. לרעיון "החדירה הגדולה" היו מתנגדים:פדרו דה אוראנטס שהדגיש בפניו שהעם רצה "התיישבות ולא כיבוש". עם זאת בנובמבר 1547 סיים איראלה את ההכנות למסע אל הצ'אקו הצפוני (צ'אקו בוריאל). הוא התכוון להתכונן למערכה נגד הגוואראנים ולגלות את "ארץ בני סאבאיה". בינואר 1548 השאיר באסונסיון כממלא מקום את פרנסיסקו דה מנדוסה והגיע לנמל סן פרננדו. שאירו בנמל חיל מצב ואת הבריגנטינות ויצאו לדרך ביבשה. חדרו לשטח פרו אצל האינדיאנים טמקוצ'י שבחבל צ'ארקס. נדהמו כששמעו את הילידים מדברים בספרדית והבינו שבעשרים השנים האחרונות ספרדים אחרים הקדימו אותם. אז שלח את נופריו דה צ'אבס ללימה כדי לבקש סיוע מהמשנה למלך לה גאסקה. הוא המתין בארץ האינדיאנים קורוקוטוקי וביקש סיוע ביין, קמח, שמן לריפוי, גופרית לייצור אבק שרפה ונייר כתיבה. אושר שילוחו לפרגוואי של הקפטן דייגו סנטנו ואנשיו. כשנודע לפקידים המלכותיים כי איראלה נסוג ביטלו את המשך "מסע החדירה". בשובו מן המסע ב-1549 מצא את אסונסיון שרויה באי סדר, כשבעקבות מרד ה-leales השלטון במושבה נלקח על ידי דייגו דה אבראו שערף את ראשו של פרנסיסקו דה מנדוסה והכריז עצמו למ"מ המושל הכללי. לצד הקפטן גונסאלו דה מנדוסה שאולץ להכריז עצמו מושל זמני. אולם ב-13 במרץ 1549 פקידי המלך ורוב העם החזירו את איראלה לתפקיד המושל הזמני. אבראו נמלט ליערות ונרצח שם על ידי בוגדים.
סבכי ערבות
סִבְּכִי עֲרָבוֹת (שם מדעי: Curruca conspicillata) הוא מין של ציפור שיר מהסוג Curruca, לשעבר תחת הסוג סבכי (Sylvia).
דומינגו מרטינס דה איראלה
מושל רשמי
ב-1554 הוא שלח למדריד את אחיינו, אסטבן דה ורגארה כדי לעדכן את הקיסר קרל בנוגע לשירות שהביא למלכות ולצרותיו במילוי תפקידו. הקיסר גמל במנותו מושל רשמי וקבוע של מושבת ריו דה לה פלאטה. אחרי שהמינויים הקודמים של המלך, חואן דה סנאבריה (שנפטר בספרד עוד לפני הפלגתו) ובנו, דייגו, שאנייתו נטרפה בדרך, לא הצליחו להגיע ליעד, סוף סוף ב-1555 בא לאסונסיון הבישוף פדרו פרננדז דה לה טורה עם כתב המינוי הרשמי עבור איראלה. תפקידו היה מכאן ואילך מושל בזכות עצמו (governador-propietario) של אנדלוסיה החדשה של ריו דה לה פלאטה. איראלה נכנס ר/מית לתפקיד באוקטובר 1552
סבכי ערבות
בישראל הוא יציב שכיח אך מקומי ביותר בשטחי בתה וגריגה באזור החבל הים-תיכוני, בספר המדבר דרומה עד צפון ומערב הנגב, ובחרמון. מחוץ לעונת הקינון נודד לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לערבה ולבקעת הירדן.
טקסונומיה ואטימולוגיה
הסוג Curruca הוצג בידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן מתאוס בכשטיין בשנת 1802. המין הטיפוסי בסוג (Curruca curruca) הוחלט להיות סבכי טוחנים. שם הסוג Curruca מגיע ממילה לטינית שמשמעותה "ציפור קטנה בלתי מזוהה" שטבע המשורר הרומאי יובנאליס. הסוג Curruca פוצל מהסוג Sylvia ב-2014 בעקבות מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011, והפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות.
שם המין הספציפי conspicillata הוא מלטינית conspicillum - מקום להסתכל ממנו, משמעות שוות ערך ל"משקפיים", בדומה גם לשם העממי באנגלית שלו, "סבכי ממושקף" (Spectacled warbler).
דומינגו מרטינס דה איראלה
חייו הפרטיים. "גן עדן של מוחמד"
איראלה ניהל בפועל קשרים פוליגמיים כשהחזיק כמה פלגשים מקרב נשות האינדיאנים המקומיים, חלק מהן אחיות. הוא התיר גם לשאר המתיישבים לעשות כך, מה שעורר נגדו בקורת נסערת מצד החוגים הכנסייתיים שכינו את חצרו ואת החיי המושבה "גן עדן של מוחמד" ("Paraíso de Mahoma") בנסיבות אלה נולדו לו מנשים אידיאניות ילידותבנים ובנות ממוצא מעורב -מסטיסים (mestizos).בנותיו התחתנו עם קונקיסטאדורים בנישואים שחיזקו בריתות בין-משפחתיות חשובות בחיי קהילת אסונסיון החדשה. איראלה השאיר צוואה שבה נכתב:
סבכי ערבות
טקסונומיה ואטימולוגיה
יחסיו הפילוגנטיים המדויקים של מין זה לא נקבעו בוודאות. נראה שמראה הביניים שלו, מלבד טבעת העין הלבנה האוטפומורפית (תכונה נגזרת הייחודית לטקסון), מעיד על מיקומו בצורה סבירה. נקבע כי לכל הפחות, זהו לא קרוב-משפחתו החי הקרוב ביותר של סבכי טריסטמי.
דומינגו מרטינס דה איראלה
חייו הפרטיים. "גן עדן של מוחמד"
בסך הכל היו לו שבע נשים ילידות משבט גווראני ומהן נולדו לו תשעה ילדים: שלושה בנים ושש בנות בתו איסבל התחתנה עם הקונקיסטאדור פדרו דה לה פואנטה אורטאדו, שבנם פדרו אורטאדו דה מנדוסה היה לימים מושל זמני של המושבה לפי הגניאלוג נרסיסו בינאיאן קרמונה, מחלציהם של איראלה ושפחותיו משבט גוואראני נולדו דורות של צאצאים, ביניהם גם גבורי מהפכת מאי 1810 ועוד שורה של אישים ארגנטינאים ופרגוואים רבים, ביניהם: מריאנו מורנו, מנואל בלגראנו, חואן פרנסיסקו סגי, חואן פרנסיסקו טרגונה, רמדיוס דה קסקלדה דה סן מרטין (אשתו של הגנרל סן מרטין), חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה, חואן אנטוניו אלווארס דה ארנלס, חוסה אווריסטו אוריבורו, חוסר פליקס אוריסורו, ויקטוריה אוקמפו, ברנרדו דה איריגויין, סטורנינה אוטאלורה (אשתו השנייה של קורנליו סאבדרה), קרלוס סאבדרה לאמאס, מנואל קינטאנה, פרנסיסקו סולנו לופס, חואקין סמואל דה אנצ'ורנה, אלפרדו סטרסנר, חוליו ססאר סאגייר, אדולפו ביוי קאסארס וארנסטו צ'ה גווארה.
סבכי ערבות
תת-מינים
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
דומינגו מרטינס דה איראלה
לקריאה נוספת
תרגום מספרדית מאת עזרא אלחסיד - לפי Francisco Morales Padrón - Historia del descubrimiento y conquista de América Editura Nacional, Madrid 1971
סבכי ערבות
תפוצה ובית גידול
הוא מתרבה בצפון-מערב אפריקה, דרום-מערב אירופה מאיבריה ועד איטליה, ומזרחה יותר באיי הים התיכון ובאזורי החוף המזרחיים. הוא יציב בעיקר באפריקה, אך אוכלוסיות אחרות נודדות לחורף בטווח נרחב יותר בצפון ומערב אפריקה ובמצרים. הוא מזדמן נדיר לצפון ומערב אירופה.
מין זה מצוי גם בחלק מהאיים האטלנטיים. הוצע כי האוכלוסייה של איי כף ורדה שייכת לתת-המין C. c. orbitalis. התת-מין המשוער של הסבכים ממדיירה, C. c. bella, נכלל היום בדרך כלל בטקסון זה, וכך גם האוכלוסייה של האיים הקנריים, שם המין נפוץ למדי (למעט באל איירו), ומוכר בשם "zarzalero y ratonero".
סבכי ערבות נמצא לעיתים קרובות באזורי שיחים נמוכים מאוד באזורים ים תיכוניים חמים יבשים בעיקר. הוא מעדיף את האזורים מכוסי השיחים הנמוכים והדלילים יותר האופייניים לגריגה פחות מפותחת, שטחי מלח ואזורים סמי-מדבריים. הוא מאכלס את השלבים הראשונים של רצף שלאחר שריפה, ויכול ליישב מחדש בית גידול שנה לאחר שריפה. באיים האטלנטיים, הגזע C. c. orbitalis תופס מגוון רחב יותר של בתי גידול, מאזורים שיחיים ועד אזורים מעובדים או מעובדים למחצה.
קינון
עונת הקינון נמשכת מפברואר עד יוני על פני רוב תחום תפוצתו; אולם התת-מין C. c. orbitalis מתרבה ברוב החודשים למעט יוני ויולי. הזכר בונה לפעמים "קיני חיזור", אך שני הזוויגים בונים את קן הרבייה, שהוא בצורת גביע עמוק הבנוי בצורה רופפת מעשבים, גבעולים ועלים, ומרופד בפלומת צמחים רכים, שורשים דקים וקצת שיער. הוא ממוקם בשיח נמוך, בדרך כלל מגובה פני הקרקע ועד כ-60 ס"מ מעליה. בתטולה שלוש עד חמש ביצים בהירות ומנוקדות בכבדות.
בישראל
הוא יציב בארץ בשטחי בתה בחבל הערבתי והמדברי, עם פיזור אוכלוסייה כתמי; כלומר הוא שכיח מאוד באזורים מסוימים ונעדר לגמרי מאחרים. הוא נודד מקומית מחוץ לעונת הקינון לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לאזורי הערבה ובקעת הירדן. בחרמון הוא מצוי בחגורה הכר-קוצית עד לרום 2,100 מטר. באזור יהודה ושומרון הוא מוגבל לכיסי בתה המאופיינים בשיחי סירה קוצנית מפותחת וצפופה, בעיקר בגב-ההר וממזרח לקו פרשת המים. באזור הנגב הוא מקנן בצפיפות נמוכה, בעיקר באזור ירוחם–דימונה, רביבים–ניצנה וחולות מערב הנגב. תפוצתו אינה רציפה בשל קיטוע בתי הגידול על ידי שטחים נרחבים שאינם מתאימים לקינון.
בעבר, בתחילת המאה העשרים, עברה ככל הנראה אוכלוסיית סבכי הערבות תהליך של התפשטות צפונה ומערבה, לאזורים של בתות סירה קוצנית שנוצרו לאחר כריתת החורשים שהתרחשה בתקופה זו. בשנות השבעים נבלמה התפשטות זו והחלה מגמת נסיגה כתוצאה מפיתוח וייעור. במהלך שנות השבעים והשמונים חלה ירידה משמעותית עד כדי היעלמות אוכלוסיות מאזורים נרחבים בדרום הר חברון, השומרון, הכרמל, מזרח הגליל ודרום הגולן. בשל כך מוגדר סבכי ערבות כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בהסתמך על מגמת הירידה באוכלוסייה והצמצום בשטחי המחיה של המין, במיוחד בחבל הערבתי ובספר המדבר.
תיאור
אלו הם סבכים קטנים מאוד וביישנים. לזכרים צבעים עזים יחסית לסבכיים, עם ניצוי בגוונים שבין סבכי קוצים לסבכי טריסטרמי. הם חומים מלמעלה עם גוון צהבהב-חום עד ורוד בהיר מלמטה, אברות הכנף חלודיות וגרון לבן. לזכרים בוגרים יש ראש אפור-תכלכל וטבעת עין לבנה, הנותנת למין את שמו המדעי והאנגלי. מבנה הגוף צר ועדין, עם זנב ארוך וכנפיים קצרות ומעוגלות. הנקבה והצעירים בעלי ראש אפור וחלקים תחתונים לבנים וגם להם כתם כנף חלודי. ניתן לבלבל בין האחרונים ומקביליהם הן אצל סבכי קוצים והן אצל סבכי רונן, והזיהוי ביניהם קשה בשטח.
בשדה הוא נוהג לדלג בזריזות משיח לשיח, תוך זקירות של הזנב מעלה מדי פעם. קריאתו היא טרטור צורם החושפת בדרך כלל את הימצאותו בשטח. השירה היא פטפוט גבוה ומהיר.
התזונה מורכבת בעיקר מפרוקי-רגליים קטנים, זחלי חרקים וביצים; אך הוא גם מלקט פירות גרגיריים ולעיתים אף צוף, בעיקר מחוץ לעונת הקינון.
סטטוס
מגמות השינוי באוכלוסייה העולמית לא ידועות, אך מוערכות כיציבות, ובנוסף תפוצתו נרחבת. בשל כך, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש".
באירופה מעריכים שהאוכלוסייה המקננת מונה 166,000–450,000 זוגות, מה שמתרגם ל-332,000–901,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-35% הטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית ביותר של גודלה של כלל האוכלוסייה העולמית עומדת על כ-948,000–2,575,000 פרטים בוגרים.
מרכז (אלגברה)
באלגברה, המרכז של מבנה אלגברי הוא תת-מבנה, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל האיברים במבנה. מקובל לסמן את המרכז של מבנה G באות \,Z(G), מן המלה הגרמנית Zentrum, או בצירוף. באופן הזה מתקבל תת-מבנה שהוא קומוטטיבי בפני עצמו ומשתלב באופן פשוט יחסית עם המבנה המקורי, וכך אפשר להכניס כלים המתאימים לסיטואציה קומוטטיבית, גם כאשר המבנה שאותו חוקרים אינו כזה.
בדרך כלל המרכז כולל את האיברים a המקיימים את התנאי ax=xa לכל x; זוהי ההגדרה עבור חבורות ועבור חוגים. ההבדל העיקרי בין שני המקרים אינו בהגדרה, אלא בתכונות הבסיסיות, המובילות לתפקידים השונים שיש למרכז בתורת החבורות ובתורת החוגים. המרכז של חבורה הוא תמיד תת-חבורה נורמלית, אך הוא עשוי להיות טריוויאלי. מאידך, המרכז של חוג כמעט תמיד אינו אידיאל, אבל הוא כולל לפחות את תת-החוג הנוצר על ידי היחידה (כאשר מדובר בחוג עם יחידה).
באלגברות לי ההגדרה שונה, ומתאימה למרכז של האלגברה העוטפת:. שלא כמו במקרה האסוציאטיבי, המרכז הוא אידיאל של האלגברה L.
במבנים לא אסוציאטיביים, ובפרט באלגברות לא אסוציאטיביות, המרכז כולל רק איברים בגרעין, היינו איברים a שעבורם האסוציאטור מקיים לכל x ו- y, ובנוסף שהם מתחלפים עם כל איבר באלגברה.
מארק אומברס
מארק אומברס (באנגלית: Mark Umbers; נולד ב-17 ביוני 1973) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
אומברס נולד בהרוגייט שבצפון יורקשייר. הוא גדל בות'רבי והתחנך בבית הספר מאלסיס ואחר כך בבית הספר סדברג. ב-1995 סיים תואר בספרות לטינית ויוונית ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.
הופעותיו המקצועיות הראשונות של אומברס היו בשנת 1997 בדרמות של ה-BBC "כיכר ברקלי" ו-"The Student Prince". הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בתפקיד ראשי בהפקה של "שודדי הים מפנזאנס" שהועלה בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק בלונדון.
הבמאים טרוור נאן וג'ון קיירד ליהקו את אומברס בעונת התיאטרון של שנת 1999 של התיאטרון המלכותי הלאומי, והוא הופיע במחזות כגון "הסוחר מוונציה" שמאוחר יותר צולם ושודר ב-BBC. אחרי שגילם את לורד סידני בסדרת הטלוויזיה "סקרלט פימפרנל" בכיכובו של ריצ'רד אי. גרנט, חזר אומברס לתיאטרון הלאומי לגלם את פרדי בהפקה מחודשת משנת 2001 למחזמר "גבירתי הנאווה" שהועלה בתיאטרון דרורי ליין.
ב-2002 הופיע אומברס לצדו של צ'ואיטל אג'יופור במחזה "The Vortex" בהפקת מייקל גרנדייג' בתיאטרון דונמאר ורהאוס. אחרי כן לוהק לתפקיד רוברט וינדרמיר לצדה של סקרלט ג'והנסון בסרט הקולנוע "אישה טובה". ב-2005 שיחק לצדן של אנג'ליקה יוסטון ולורן באקול בסרט "These Foolish Things", ולצדו של ג'ון מלקוביץ' בסרט "משחק אותה קובריק". עוד ב-2005 הופיע בתפקיד הראשי בדמות פרקין וורבק בדרמה ההיסטורית של ערוץ 4 הבריטי "הנסיכים במצודה". ב-2006 שיחק אומברס בתפקיד ראשי במיני-סדרה "Blackbeard" לצדה של ג'סיקה צ'סטיין.
ב-2007 שיחק אומברס בתפקיד האורח במחזה "ביבר הזכוכית" לצדה של ג'סיקה לאנג בווסט אנד וזכה לשבחים. בהמשך אותה שנה סטיבן סודרברג ליהק אותו לתפקיד רות' בסרט הביוגרפי "Che: Part Two". ב-2008 כיכב אומברס בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ה-BBC "מאהבות" ובסרט הטלוויזיה "בטבעת החנק" בתפקיד האדון לצדה של מישל דוקרי.
אומברס לוהק להפקה של Menier Chocolate Factory למחזמר "צ'ריטי המתוקה", שבה מופיע רק גבר אחד בתפקיד ראשי, ואומברס גילם את כל התפקידים של מושאי האהבה. ב-2010 הועברה ההפקה לתיאטרון היימרקט. על הופעתו של אומברס כתב מייקל קובני באינדפנדנט "it's unusual to have such a level of performance in a musical...and it raises everyone else's game."
ב-2011 הופיע אומברס בדרמה "Eternal Law" של רשת ITV, ובתפקיד פרנק האנטר במחזה "גרסת בראונינג" לצדה של אנה צ'נסלור בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. המחזה הועלה יחד עם המחזה "South Downs" מאת דייוויד הר. באפריל 2012 הוצג המחזה בתיאטרון הרולד פינטר שבלונדון.
בנובמבר 2012 חזר אומברס לשחק ב-Menier Chocolate Factory, וגילם את פרנקלין שפרד בהפקה מחודשת זוכת פרסים של מריה פרידמן למחזה "מתגלגלים" (Merrily We Roll Along) מאת סטיבן סונדהיים. ההפקה הועברה עם הקאסט המקורי לתיאטרון הרולד פינטר ב-1 במאי 2013. ההצגה זכתה בביקורות של 5 כוכבים, בפרס חוג המבקרים למחזמר הטוב ביותר, פרס איבנינג סטנדרד למחזמר הטוב ביותר, ובפרס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר. ההצגה צולמה והוקרנה בבתי הקולנוע ברחבי העולם.
מ-2014 עד 2016 שיחק אומברס בתפקיד מפקד כנף ניק לוקאס בסדרה "Home Fires" על מלחמת העולם השנייה של רשת ITV ו-PBS. ב-2016 שיחק בתפקיד ראשי בדמות גאורג במחזה "She Loves Me" ב-Menier Chocolate Factory. אחר כך שיחק בתפקיד רוברט וולש בסדרה "ארבעה ימים" של נטפליקס לצדה של קארי מאליגן.
באוגוסט 2017 שיחק שוב בתפקיד פרנקלי שפרד במחזמר "Merrily We Roll Along" עבור להקת התיאטרון הנטינגטון בבוסטון, שוב בבימויה של פרידמן.
Rainbow (שיר של סיה)
Rainbow (בעברית: קשת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית סיה. הסינגל יצא לאור ב-15 בספטמבר 2017, מתוך הפסקול My Little Pony, עבור הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" תחת חסותה של חברת התקליטים סוני מיוזיק.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו סיה, ג'סי שטקין, ג'יימס נוטרלוב והוא הופק על ידי ג'סי שטקין גם כן. כיוון שדיבבה סיה בסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" דמות פוני חדשה, יוצרי הסרט עיצבו עבורה סוס פוני חדש שנושא את סמל הדגל שלה, כשעל ראשו פאה.
כוורת (להקה)
כוורת הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 1973, וחבריה היו דני סנדרסון, גידי גוב, יצחק קלפטר, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר ויוני רכטר.
Rainbow (שיר של סיה)
רקע וכתיבה
סיה הכריזה ברשתות החברתיות כי את השיר תוציא בסמוך לצאת הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט" לאקרנים.
כוורת (להקה)
הלהקה, שהתאפיינה בסגנון רוק מלודי עשיר בהומור נונסנס ובשילוב מערכונים, נכנסה במהרה לליבת המיינסטרים הישראלי, זכתה להצלחה מסחרית גדולה ואף למעמד פולחני. היא פעלה עד שנת 1976 והוציאה שלושה אלבומי אולפן: "סיפורי פוגי", "פוגי בפיתה" ו"צפוף באוזן". לאחר פירוק הלהקה המשיכו חבריה לקריירות עצמאיות והוציאו אלבומי סולו משלהם. חברי הלהקה סנדרסון וגוב המשיכו לשתף פעולה בלהקות גזוז ודודה.
Rainbow (שיר של סיה)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר מציג את הרקדנית הנודעת שבה סיה משתמשת ברוב הקליפים שלה, כשהיא רוקדת במסך אשר מחליף צבעים. בין לבין ניתן לראות לאורך כולו קטעים מתוך הסרט "הפוני הקטן שלי: הסרט", כשבהם ניתן לראות את סוס הפוני שעיצבו במיוחד עבור סיה עצמה.
כוורת (להקה)
הקמת הלהקה
דני סנדרסון, גידי גוב, אפרים שמיר, אלון אולארצ'יק ומאיר פניגשטיין נפגשו כששירתו יחד בלהקת הנח"ל. סנדרסון ופניגשטיין היו הוותיקים מביניהם, ושירתו כבר ב"תוכנית ה־21" של הלהקה ("קרנבל בנח"ל"), שעלתה בשנת 1968. גוב, שמיר ואולארצ'יק הצטרפו ללהקה בתוכניתה ה-22 ("בהיאחזות הנח"ל בסיני"), שעלתה בשנת 1969. חברי הלהקה שירתו בלהקת הנח"ל בתקופה שבה חלחלו אליה סממנים קצביים יותר של מוזיקת רוק. שמיר ואולארצ'יק, שהיו עולים חדשים מפולין, כמו גם סנדרסון, שהיה תושב חוזר מארצות הברית, נחשפו למוזיקת רוק בחוץ לארץ, בתקופה שבה היא כמעט ולא הייתה מקובלת בישראל.
Rainbow (שיר של סיה)
וידאו קליפ
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לאפריל 2020, עומד על סך מצטבר של 90 מיליון צפיות.
כוורת (להקה)
הקמת הלהקה
בזמנם הפנוי בצבא היו חברי הלהקה מנגנים ביחד, ומחוץ לצבא היו מופיעים במקומות קטנים. במקביל לשירותו הצבאי הקים סנדרסון את להקת "השניצל", שנודעה בציבור הרחב בשם "השניצלים". לצידו פעלו בלהקה אלי מגן ודייוויד שנן, ומדי פעם היו מצטרפים אליה פניגשטיין, אולארצ'יק ושמיר.
לאחת הנסיעות של להקת הנח"ל הצטרף דורי בן זאב, שהגיש באותה תקופה תוכנית רדיו בשם "ממנו אלייך" בגלי צה"ל. בן זאב הבחין בהומור הייחודי של סנדרסון וחבריו, והציע לשלב מערכונים שלהם בתוכניתו. חברי הלהקה נענו בהתלהבות, והחלו בהקלטתם של מערכונים וקטעי נגינה, רובם בחדרו של סנדרסון בסביון. מדי שבוע היה סנדרסון מעביר את ההקלטות לדורי בן זאב, ששידר אותן בתוכניתו. הצלחתם של המערכונים הביאה לשידורם במשבצת קבועה בתוכנית, שנקראה "פינת פוגי". הדמות הקבועה במערכונים אלו הייתה דמותו של "פוגי" בגילומו של פניגשטיין. הדמות נוצרה במהלך הופעה של להקת הנח"ל בקיבוץ מפלסים, שבה מנחה אחד שהציג את להקת "שלישיית מפלסים", הלהקה המקומית של הקיבוץ ובמבטא ארגנטינאי הטיפוסי לחברי הקיבוץ הזמין את להקת הנח"ל לעלות לבמה ולהופיע. קולו המאנפף של "פוגי" הוא למעשה חיקוי של אותו מנחה. פרט לפניגשטיין השתתפו באופן קבוע במערכונים סנדרסון, אולארצ'יק, שמיר ומנחם זילברמן, ובהמשך גם גוב. במסגרת המערכונים יצרו פניגשטיין וסנדרסון את השיר "פוגי מתחשמל", שלחנו שימש מאוחר יותר כלחן שירה של כוורת "ילד מזדקן". השיר "סיפורי פוגי" אף הוא בוצע לראשונה במסגרת מערכונים אלו, וכן הוקלטו במסגרת התוכנית שלושה מערכונים שהפכו בהמשך לחלק מתוכניותיה של להקת כוורת: "מתמטיקה", "שיעור פסנתר" ו"סיפור הארון".
בשנת 1970 חיבר סנדרסון אופרת רוק בשם "אופרת פוגי", בהשפעת אופרות רוק שהצליחו באותה תקופה, ומתוך רצון לקשר בין השירים שנוצרו במסגרת פינות פוגי ברדיו. האופרה התבססה על סיפור קצר שכתב סנדרסון בשם "סיפור הארון", ועלילתה תיארה את שובו של "פוגי" (פניגשטיין) מיפן. בהקלטה של האופרה השתתפו לצד סנדרסון, פניגשטיין, גוב, שמיר ואולארצ'יק, חברים נוספים מלהקת הנח"ל: מירי אלוני, מנחם זילברמן ותמי עזריה וכן דייוויד שנן. סנדרסון כתב והלחין את רוב שירי האופרה. לשיר אחד בה, "לא ידענו מה לעשות", כתב מילים על פי לחן שחיבר שמיר בתקופת שירותו הצבאי, והוסיף לחן משלו לשורות הפותחות ב"ארצות ומדינות תלויות בכוכבים". חלק מהשירים שנוצרו במסגרת האופרה שולבו מאוחר יותר באלבומיה של כוורת: "לא ידענו מה לעשות" (בסולו של אלוני), "נחמד" ו"פה קבור הכלב". על לחן השיר "משקה קר ותוסס" נכתבו מאוחר יותר מילות השיר "סוכר בתה". סגנונה המוזיקלי של האופרה הושפע מהפקות כגון האלבום "Tommy" של להקת The Who והמחזמר "ישו כוכב עליון", ובעיקר מן האלבום "Fillmore East – June 1971" של פרנק זאפה ולהקת "אימהות ההמצאה", שכלל שילוב של מוזיקת רוק, הומור ומערכונים שזורים בשירים.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1971 חיבר סנדרסון את המחזמר "המלך ממבו", שבמסגרתו כתב, הלחין ועיבד מספר שירים. עלילת המחזמר תיארה את סיפורו של ממבו, סוחר אבטיחים שהוכתר למלך בעקבות טעות בזיהוי. שירי המחזמר הוקלטו כסקיצות, בהרכב שכלל את סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, פניגשטיין וענת גוב, שהצטרפה בקולות רקע. סנדרסון שאף לעניין את הטלוויזיה הישראלית במחזמר, אך נכשל והפרויקט נגנז. על לחנו של השיר "נביא מלומד" מתוך המחזמר נכתב בהמשך שירה של להקת כוורת "אינספקטור פיקח". עוד בשנת 1971 הקליט סנדרסון את היצירה "הילד מברזיל" עם אולארצ'יק, מנחם זילברמן ודייוויד שנן, שניגן לצדו של סנדרסון בלהקת "השניצל". במסגרת יצירה זו חוברו שני שירים שהפכו בהמשך לחלק מהרפרטואר של להקת כוורת: "אוכל ת'ציפורניים", שכתבו סנדרסון וזילברמן, ו"המגפיים של ברוך", שכתבו סנדרסון, אולארצ'יק וזילברמן.
לאחר שהשתחרר אולארצ'יק מהצבא הוא ניגן זמן קצר בלהקת הפלטינה, ולאחר מכן שהה כמה חודשים בלונדון במטרה לנסות את מזלו שם. במהלך שהותו שם ביקר אותו סנדרסון, והשניים הקליטו סקיצות לשירים אחדים שהפכו בהמשך לחלק מהרפרטואר של כוורת: "למרות הכול", "Mushroom Revolution" שעל פיו נכתב השיר "משה כן משה לא" ו-"The Fastest Man Alive", שהפך ל"האיש הכי מהיר". סנדרסון כשל בניסיונות לעניין חברות תקליטים בלונדון בהקלטות החדשות, ועם שובו לישראל החל להתמקד בהפקת האופרה "סיפורי פוגי". לאחר שבהקלטת הניסיון של האופרה השתמש גם בקולות נשיים, שאף לשלב גם בהפקה הבימתית זמרות. הוא פנה לג'וזי כץ ולרותי נבון, אך לא הצליח לשלבן באופרה. לאורך כמה חודשים ב־1972 ניסה סנדרסון לעניין את הטלוויזיה הישראלית וחברות הפקה שונות בהעלאת האופרה, אך לא צלח בכך.
בעצת חברם, אמרגנם הראשון אשר ביטנסקי, צירפה הלהקה לשורותיה את יצחק קלפטר, שהיה ידוע בסצנת המועדונים של התקופה הודות לנגינתו בלהקת הצ'רצ'ילים, ומאוחר יותר גם בלהקת אחרית הימים. בחיפוש אחר קלידן פנה סנדרסון מלכתחילה לשלמה גרוניך, אך חש שסגנונו אינו מתאים ללהקה. ביטנסקי הציע לסנדרסון לפנות ליוני רכטר, שהיה קלידן בלהקת חיל התותחנים. רכטר התחבר לסגנונה של הלהקה, אך באותה תקופה התלבט אם להתמיד בקריירה מוזיקלית או ללכת בדרכו של אביו יעקב רכטר וללמוד אדריכלות. לאחר שסנדרסון פנה לפסנתרן ירון גרשובסקי כדי לשלבו בלהקה, החליט רכטר סופית לזנוח את לימודי האדריכלות ולהתמקד בפעילות הלהקה. הלהקה החלה בחזרות כשישייה, עוד לפני שובו של אולארצ'יק מלונדון, ובתחילתן מילא שמיר את תפקיד הבסיסט. לאחר כחודשיים חזר אולארצ'יק לישראל, והצטרף ללהקה כבסיסט.
לאחר גיבושם של חברי הלהקה בחר סנדרסון את שמה, "כוורת", מתוך כמה שמות אחרים שהוצעו ונפסלו. השם התקבל באהדה בקרב רוב חברי הלהקה, שחשו כי הוא מבטא אווירה של יצירה משותפת, כדבורים הפועלות יחדיו למען הפקת דבש. הצלם יעקב אגור תיעד את חזרות הלהקה בתמונות בשנים 1973–1975.
סיפורי פוגי
בפברואר 1973 החלו חברי ההרכב בחזרות לקראת המופע "סיפורי פוגי". במרץ באותה שנה הקליטו שני שירים ראשונים באולפני קולינור: "שירות עצמי" ו"לא ידענו מה לעשות". שניהם יצאו על גבי תקליט שדרים באפריל של אותה שנה, ולא זכו להצלחה או להתעניינות של מפיקים וחברות תקליטים. חברי הלהקה פנו לחברת ההפקות "הגר" של אריק איינשטיין וצבי שיסל, אך אלו החליטו שהלהקה אינה מתאימה להם.
ביום העצמאות תשל"ג נערך פסטיבל הזמר והפזמון, שבו התמודדו באותה שנה שניים מחברי הלהקה: גידי גוב, ששר את השיר "יעלה ויבוא", ואפרים שמיר, ששר עם ירדנה ארזי וחנן יובל את השיר "ליל חניה". מטרתם העיקרית הייתה למשוך את תשומת ליבם של מפיקים למען קידומה של הלהקה. במהלך הפסטיבל יצר המפיק אברהם דשא (פשנל) קשר עם גוב, ואחר כך עם הלהקה כולה. חברי הלהקה השמיעו לפשנל את השיר "פה קבור הכלב", והוא מצידו התלהב וציין שלדעתו מדובר בחומר המוזיקלי הטוב ביותר ששמע מאז שעבד עם להקת התרנגולים. הוא הסכים להחתימם על חוזה הקלטות, בתנאי שיוותרו על המבנה השאפתני של אופרת הרוק לטובת תוכנית רגילה שתורכב משירים ומערכונים. דרישתו של פשנל הביאה למחלוקת בין חברי הלהקה, ואחדים מהם התעקשו על שימורה של האופרה. לבסוף נעתרו חברי הלהקה לבקשתו, ובהשפעת המבנה של תוכניות להקת הנח"ל, שכללו שירים ומערכונים, כתבו סנדרסון וגוב מערכונים קצרים שיצרו קשר בין השירים.
לאחר תקופה של חזרות על המופע החדש ערכו חברי הלהקה ב־7 ביוני 1973 הופעת הרצה בבית המורה בתל אביב. ההופעה זכתה לביקורות חיוביות, ולאחריה נערכה ב־14 ביוני עוד הופעת ניסיון בבית העם שברשפון. ב־15 ביוני נערכה הופעת הבכורה הרשמית של המופע "סיפורי פוגי", שהתבסס על שילוב בין שירים ומערכונים מפינות פוגי בתוכנית "ממנו אלייך" ומאופרות הרוק שתוכננו. הופעה זו לא התקבלה באהדה בקרב הקהל, ורבים מהצופים עזבו במהלכה. גם ההופעות האחרות בחודש הראשון של המופע לא זכו להצלחה רבה. המפנה הגיע לאחר כמה שבועות, כששודרה במבט לחדשות כתבה על הלהקה ובה הושמע השיר "פה קבור הכלב". כתבה זו הביאה לחשיפה רבה ללהקה, וחבריה החלו להופיע בתדירות של כשלושים הופעות בחודש.
במקביל להופעות, החלו חברי כוורת בהקלטת שירים לקראת אלבום הבכורה של הלהקה, באולפני טריטון של טומי פרידמן. ההקלטות נמשכו עד סוף ספטמבר 1973. ביוני 1973 התפרסם תקליט השדרים "פה קבור הכלב". השיר צעד שבועות אחדים במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל, אך גם הוא לא זכה להצלחה רבה. לעומת זאת, שני תקליטי השדרים שיצאו אחריו, "המגפיים של ברוך" ו"שיר המכולת", היו להיטים גדולים והגיעו למקום הראשון במצעדי הפזמונים של גלי צה"ל ושל קול ישראל. בספטמבר 1973 נערכו מצעדי הפזמונים השנתיים של הגל הקל ושל גלי צה"ל. הרפרטואר המוכר של כוורת כלל אז רק מספר תקליטי שדרים, אך למרות זאת זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" בשני המצעדים. השיר "המגפיים של ברוך" היה להיט גדול, וזכה בתואר "שיר השנה" בשניהם.
באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים, וחברי הלהקה גויסו למחלקת ההווי והבידור של צה"ל. במהלך המלחמה הופיעה הלהקה פעמים רבות בבסיסים ברחבי ישראל, חלקן במשותף עם להקת הנח"ל. במסגרת ההופעות נוסף לרפרטואר הלהקה הלהיט "יו יה", שיר הבנוי ממקבץ סיפורים קצרים המתבססים על משחקי מילים, מאפיין מרכזי בכתיבתו של סנדרסון. את השיר כתבו סנדרסון ואולארצ'יק והלחינו סנדרסון וקלפטר, והוא נחשב לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה. השיר הגיע בחודש דצמבר למקום הראשון במצעד הפזמונים של קול ישראל, ובמצעד השנתי של התחנה לשנת תשל"ד דורג במקום השלישי.
בנובמבר יצא אלבומה הראשון של הלהקה, "סיפורי פוגי". שמו נבחר במטרה לקדם את המופע של הלהקה, שנקרא גם הוא כך. האלבום הניב מספר להיטי ענק כמו "המגפיים של ברוך", "פה קבור הכלב", "שיר המכולת", "ביום ובלילה", "שירות עצמי", "ילד מזדקן", "למרות הכול", "נחמד" ו"יו יה". האלבום מכר 70,000 עותקים תוך זמן קצר, כמות חסרת תקדים בישראל עד אז. עד סוף שנות השמונים נאמדו מכירותיו בכ־140,000 עותקים.
ב־27 בדצמבר 1973 זכתה כוורת בפרס כינור דוד בתואר "הצגת הבידור של השנה". סנדרסון זכה בטקס זה בתואר "מלחין השנה".
פוגי בפיתה ואירוויזיון 1974
בשנת 1974 בחרה רשות השידור בלהקה לייצג את ישראל באירוויזיון 1974 בברייטון עם השיר "נתתי לה חיי", שתחת המעטה של שיר אהבה סטנדרטי כלל רמיזות פוליטיות כנגד שלטונה של גולדה מאיר ובעד הקמת מדינה פלסטינית. העיבוד התזמורתי של השיר נעשה על ידי נעם שריף. באירוויזיון עצמו הופיעה הלהקה בשם "Poogy", שהיה שם קליט יותר. במהלך הביצוע באירוויזיון לא ניגן יוני רכטר עם הלהקה אלא ניצח על התזמורת, עקב תקנה המגבילה את מספר המופיעים על הבמה (לרבות נגנים, רקדנים או זמרי ליווי) לשישה. רכטר, שלא היה לו ניסיון קודם בניצוח, עבר לשם כך קורס מזורז אצל שלום רונלי-ריקליס, אדוארד אולארצ'יק ונעם שריף. הלהקה הופיעה בתחרות עם פלייבק שהוקלט מראש, ולמעשה רק התזמורת הגדולה ניגנה בשידור חי. השיר הגיע למקום השביעי בתחרות והלהקה הוציאה לשוק האירופאי תקליטון הכולל שניים משיריהם בגרסאות אנגליות: "She Looked Me in the Eye" ("נתתי לה חיי") ו־"Morris and his Turtle" ("המגפיים של ברוך"). את המילים האנגליות לשני השירים כתב סנדרסון, ללא זיקה למילים העבריות המקוריות. תקליטון זה הופץ גם בישראל.
תחרות שירי האירוויזיון אמנם לא הביאה ללהקה הצלחה בעולם, אך דני סנדרסון זכה בתמלוגים נאים בעקבות העובדה שהשיר "נתתי לה חיי" זכה לגרסה בשפה הצרפתית, "Le Service Militaire" בביצועו של כוכב הזמר הצרפתי ז'ו דסאן. בישראל נחל השיר הצלחה מיידית, ובאפריל 1974 זכה להישג הנדיר של כניסה ישירה למקום הראשון במצעדי הפזמונים השבועיים של גלי צה"ל ושל קול ישראל. השיר הוביל את מצעדי הפזמונים במשך שבועות רבים, וגם נבחר כ"שיר השנה" במצעד השנתי תשל"ד של קול ישראל.
ביולי באותה שנה יצא האלבום השני של הלהקה, "פוגי בפיתה". בנוסף ל"נתתי לה חיי", כלל האלבום ברובו שירים מהאופרה "סיפורי פוגי" אשר לא נמצא להם מקום באלבום הראשון. כמו כן כלל האלבום גרסת כיסוי לשירה של להקת הנח"ל "הורה היאחזות", שעיבדו במקור סנדרסון ואולארצ'יק לכבוד כינוס של להקת הנח"ל. השיר בגרסת הלהקה זכה לאהדה רבה בהופעות והפך לחלק בלתי נפרד מתוכניות הלהקה. השיר החותם את האלבום, "הבלדה על ארי ודרצ'י", לא התקבל באהדה בהופעות וביצועו החי נפסק עד להופעות האיחוד בשנת 1984. עם זאת, במצעדי הפזמונים זכה השיר להצלחה רבה יותר ודורג במקום התשיעי במצעד השנתי תשל"ד של קול ישראל.
בעקבות האלבום זכתה כוורת בפעם השנייה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל. פרט ל"נתתי לה חיי" ו"הבלדה על ארי ודרצ'י" צעדו במצעדי הפזמונים גם השירים "שיר המחירון" ו"משה כן משה לא" מהאלבום, וזכו גם הם להצלחה.
צפוף באוזן
בשנת 1975 החלה הלהקה בעבודה על אלבום שלישי ותוכנית חדשה בשם "צפוף באוזן". שלא כבעבודותיה הקודמות של כוורת, שהתאפיינו בדומיננטיות של סנדרסון, "צפוף באוזן" היה תוצר של עבודת צוות שבה הוזמנו כל היוצרים בלהקה לתרום משיריהם. הם חיפשו מקום להתבודד בו והיו "חברי משק" בקיבוץ גבעת חיים מאוחד, שם כתבו את שיריהם ועבדו עליהם במשך שישה חודשים. על כל אחד מהשירים נערכה הצבעה, ומספר שירים שהוצעו לא התקבלו, דוגמת "הפסנתר", אותו חיברו אולארצ'יק ורכטר והלחין רכטר, ואשר לחנו שימש מאוחר יותר לשיר "שיר התעוררות", אותו הקליט גוב במסגרת אלבום הסולו הראשון שלו. לחן נוסף שלא התקבל היה לחנו של סנדרסון למה שהפך בהמשך לשיר "כחול ים תיכון" של להקת גזוז. כמו כן, שקלו חברי הלהקה לצרף לאלבום גרסת כיסוי לשיר "רומיה ויואל" של רביעיית איילון ואף הקליטו גרסה כזו, לפני שוויתרו על הרעיון.
למעט שני קטעים שסנדרסון כתב בעצמו, "אינספקטור פיקח" ו"האיש הכי מהיר", נכתבו רוב השירים תוך שיתוף פעולה שלו עם אולארצ'יק. לצד "גוליית", המספר בהומור ילדותי את הסיפור התנ"כי על דוד וגוליית, "טנגו צפרדעים", ו"מדינה קטנה" אשר הולחן יחד עם רכטר, נכללו גם לחניו של אפרים שמיר ל"שיעור מולדת", "העולם שמח" ו"ככה היא באמצע", וכן שני לחנים של יצחק קלפטר, "שיר הטמבל" ו"היא כל כך יפה". העטיפה האחורית של האלבום, אשר צוירה על ידי יוסי אבולעפיה, הציגה קולאז' של דמויות מתוך שירי האלבום, בסגנון האיורים של טרי גיליאם ומונטי פייתון.
באלבום זה ניכרה התפתחות סגנונית משמעותית מהרוק ההומוריסטי של שני האלבומים הראשונים. הבלדה "שיעור מולדת" הציגה צד נוסטלגי ורך של הלהקה, כשהיא מלווה בעיבוד מיתרים של רכטר. למרות סלידתו של סנדרסון מהכללת השיר באלבום בזמנו, הוא הפך ברבות השנים לקלאסיקה ישראלית. ב"העולם שמח", קטע סמבה אנרגטי ולא אופייני ללהקה, התארח המתופף אהרלה קמינסקי. "שיר הטמבל" אמנם כלל מילים הומוריסטיות אופייניות, אך לווה בלחן מינורי בעיבוד מינימליסטי של פסנתר וגיטרה. חריגות אלו מה"אתוס" של כוורת הובילו לחיכוכים בין אישיים בלהקה, אשר גברו כשהלהקה התמודדה לראשונה עם חיצי הביקורת והקהל עם צאת האלבום.
התוכנית "צפוף באוזן" עלתה לראשונה במופע הרצה ב־21 ביולי 1975 בקולנוע שביט שבחיפה, וכעבור יומיים בבכורה רשמית בהיכל התרבות בתל אביב. ההופעה התקבלה בביקורות מעורבות, ובחודש ספטמבר החלו חברי הלהקה בעבודה על שיפוץ התוכנית ושיפורה. גם המופע המחודש לא התקבל באהדה רבה, והוא נמשך עד ינואר 1976.
למרות הביקורת היחסית זכו שירי האלבום להצלחה רבה במצעדי הפזמונים, והביאו לשתי זכיות נוספות של הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל, בשנים תשל"ה ותשל"ו. השיר "גוליית" נבחר כ"שיר השנה" בשנת תשל"ה, ובכך השלימה הלהקה שלוש זכיות רצופות בתואר זה, הישג שלא שוחזר מעולם.
הופעות אחרונות ופירוק הלהקה
בתחילת 1976 החליטו חברי הלהקה לנסות את מזלם בארצות הברית. סנדרסון כתב מילים באנגלית לשירי הלהקה, ואלו הוצגו לראשונה בשתי הופעות שערכה הלהקה בתחילת פברואר. הופעות אלו הציגו שני שירים חדשים שיצר סנדרסון: "Don't Pull The Trigger" ו־"Lesson In Love". במקביל הוציאה הלהקה תקליטון של השיר "יו יה" מתורגם לאנגלית (בשם "Yo-Ya"). ב־10 בפברואר 1976 יצאו חברי הלהקה לארצות הברית. ב־21 בפברואר 1976 נערכה ההופעה הראשונה, ב"טאון הול" שבניו יורק. כבר בהופעה זו התברר שהקהל, היהודי ברובו, לא היה מעוניין בתרגומי השירים לאנגלית, ודרש שהלהקה תבצע את כל השירים בעברית בלבד. במשך שלושה חודשים הופיעו חברי הלהקה ברחבי צפון אמריקה, לרבות הופעות בקנדה ובמקסיקו, וסיימו את סיבוב ההופעות בניו יורק.
על אף הצלחת ההופעות, התגברו במהלך המסע המתחים האישיים בין חברי הלהקה, וכך למשל אירעה קטטה בין שמיר לגוב. למרות זאת הם הצליחו לעורר את התעניינותה של חברת התקליטים פולידור רקורדס וקבעו מולה מבחן בד, בתקווה להשיג חוזה הקלטות בחברה. לצד "Don't Pull The Trigger" ו־"Lesson In Love" הציגו חברי הלהקה גם את השיר "You Are My Soul", שכתב סנדרסון על פי לחן קיים של שמיר ערב לפני המבחן מול אנשי חברת התקליטים. השיר הרביעי ששרו במבחן זה היה הגרסה האנגלית של "יו יה". השירים לא התקבלו באהדה בקרב אנשי חברת התקליטים, וחברי הלהקה חזרו לישראל לאחר מכן. שלושה מהם הוקלטו מאוחר יותר בעברית על ידי חברי הלהקה. לחנו של השיר "Don't Pull that Trigger" שימש מאוחר יותר כלחן שירו של גוב "בקצה המערב", שהוקלט עבור אלבומו "אין עוד יום". שמיר, שהלחין את השיר "You Are My Soul", הקליט אותו כעבור כמה חודשים בעברית במילים של יהונתן גפן, בשם "ערב של יום בהיר". על לחן השיר "Lesson in Love" כתב סנדרסון מאוחר יותר את השיר "היפנוזה".
כישלון המבחן מול חברת "פולידור" הביא למשבר סופי בין חברי הלהקה, ובהופעה האחרונה בארצות הברית הוחלט על פירוקה. כשחזרו לישראל הופיעו חברי הלהקה בסיבוב הופעות אחרונות. חלק מהן היו בהצגה כפולה עם חברי הגשש החיוור, ללא קשר בין שני המופעים. ב־31 באוגוסט 1976 התקיימה ההופעה שנועדה להיות האחרונה של כוורת, אך בסוף ספטמבר חזרו חבריה להופעות מילואים אחדות בבסיסי תובלה. הופעתה האחרונה של כוורת נערכה ב־30 בספטמבר 1976, ללא אולארצ'יק וקלפטר. במקומו של אולארצ'יק ניגן בבס בהופעה זו אפרים שמיר. אחריה התפרקה הלהקה סופית, וכל אחד מחבריה יצא לקריירה אישית.
לאחר פירוק הלהקה
דני סנדרסון הקים עם גידי גוב בשנת 1978 את להקת "גזוז" שהייתה מעין גרסת ביג בנד ל"כוורת", ובשנת 1980 את להקת "דודה" שנטתה לכיוון רוקיסטי יותר. כל חברי הלהקה, פרט למאיר פניגשטיין, המשיכו לקריירות סולו מצליחות. פניגשטיין היגר לארצות הברית ופנה לעסקי הקולנוע.
ב־1984 התאחדו חברי "כוורת" מחדש לשורה של הופעות, שהמפורסמת שבהן הייתה הופעת החינם בפארק הירקון. בהופעה זו השתתפו על פי הערכת המשטרה כחצי מיליון איש, מספר שיא של צופים, אף כי נטען שבפועל המספר היה נמוך בכמחצית. אלון אולארצ'יק כתב לכבוד האיחוד את השיר "מאיר ואלון", העוסק בו ובמאיר פניגשטיין שהגיעו במיוחד מארצות הברית לסיבוב ההופעות. כמו כן ביצעו חברי הלהקה מערכון בשם "הוותיק", שבמרכזו ריאיון נוסטלגי עם חלוץ מזדקן. ההופעה יצאה באלבום כפול ובקלטת וידאו. באוגוסט 1984 הופיעה הלהקה בפני חיילי צה"ל בגזרה המזרחית בלבנון.
בקיץ 1990 יצאו לסיבוב איחוד נוסף בשם "כוורת חוזרת". סיבוב ההופעות הונצח בסרטו התיעודי של צבי שיסל "כוורת – תמונות מחיי הלהקה". הסרט יצא בשנת 1992 וכן הופץ בקלטת וידאו, ובשנת 2013 ראה אור לראשונה על גבי DVD. במופעים אלו צפו יותר מ־100,000 אנשים.
ב־1995, לאחר רצח יצחק רבין, הופיעו שישה מחברי הלהקה (ללא פניגשטיין) בעצרת הזיכרון לרבין וביצעו את השיר "מדינה קטנה".
ב־1998, לכבוד שנת היובל למדינה וחצי היובל לצאת האלבום "סיפורי פוגי", התאחדה הלהקה שוב למופע ענק חד־פעמי בפארק הירקון. האיחוד לווה בהוצאת שני שירים חדשים שנכתבו במשותף על ידי חברי הלהקה: "זוכר, לא זוכר" (בהשתתפות DJ צ'ופי) ו"מחפש דרך חזרה". המופע וקטעים מהחזרות לקראתו תועדו באלבום המשולש "כוורת בפארק" ובסרט טלוויזיוני באותו שם. מופע נוסף התקיים ב־14 במרץ 2000 באופן חד־פעמי, במטרה לגייס כסף עבור ניתוח דחוף בראשו של חבר הלהקה יצחק קלפטר.
משנת 2001 מועלה המופע "דני, גידי וחברים", שבו משתתפים סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, שמיר ומזי כהן מגזוז. כעבור כשנתיים העלו קלפטר, אולארצ'יק ושמיר את המופע "נפגשנו". "נפגשנו" לווה בשני שירים חדשים: "מטוטלת" שכתב אולארצ'יק ו"שווה זהב" שכתב קלפטר.
ב־10 במרץ 2013 הודיעה הלהקה במסיבת עיתונאים כי היא צפויה להתאחד פעם נוספת לשתי הופעות ביוני 2013 בבריכת הסולטאן בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל ולציון 40 שנה לצאת אלבום הבכורה "סיפורי פוגי". כל הכרטיסים לשתי ההופעות הללו אזלו תוך שעות ספורות, ולאור זאת החליטה הלהקה על קיום הופעה נוספת, ב־22 ביוני, שגם אליה אזלו כל הכרטיסים תוך מספר שעות. לאור הביקוש הנוסף הוכרז על קיומה של הופעה בפארק הירקון בתל אביב ב־8 באוגוסט, שגם לה אזלו 45 אלף הכרטיסים תוך 12 שעות בלבד. ב־30 באפריל 2013, הודיעה הלהקה כי בעקבות הביקוש העצום היא מוסיפה הופעה אחרונה בפארק הירקון, ב־7 באוגוסט 2013. בסך הכל צפו בהופעות האיחוד של שנה זו כ־120,000 איש. בהופעות הראשונות בסיבוב הופיע גוב כשידו חבושה לאחר ששבר את כתפו סמוך להופעה הראשונה. לצד ההצלחה במכירת הכרטיסים, זכה סיבוב ההופעות לשבחים רבים על שימור האיכויות המוזיקליות והאמנותיות על אף הזמן הרב שעבר מאז הפסקת פעילותה הרציפה של הלהקה. בריאיון לידיעות אחרונות הצהיר דני סנדרסון כי זהו האיחוד האחרון של הלהקה.
לקראת האיחוד יצא באותה שנה מארז מיוחד של כוורת שנקרא "כוורת בקופסה" המכיל קטעים שרואים אור לראשונה על גבי דיסק, ביניהם "פינות פוגי", אופרות הרוק המקוריות והופעות מוקלטות ב-DVD. המארז נמכר בכ־10,000 עותקים. ההופעה עצמה תועדה בסרט DVD ובתקליט כפול בשם "כוורת – המופע האחרון" שהגיע למעמד אלבום זהב. החזרות למופע תועדו בסרט "שק של סנטימנטים" של הבמאי אבידע לבני ששודר ב-Yes דוקו באפריל 2014.
שניים מהתקליטורים במארז "כוורת בקופסא" תיעדו הופעה של הלהקה בתיאטרון ירושלים משנת 1974. הופעה זו הופצה בשנת 2017 על גבי תקליט.
הדינמיקה בין חברי הלהקה
להקת כוורת התאפיינה בכמות גדולה יחסית של גיטריסטים ובהשתתפות של כל החברים בשירה. את הרעיון למבנה זה שאב סנדרסון מן הלהקות להקת האחים אולמן ומובי גרייפ, שגם בהן מבנה דומה. אף על פי שכל חברי הלהקה ביצעו קטעי שירה, בתוכניתה הראשונה של הלהקה ("סיפורי פוגי") נתפסו גוב ושמיר כסולנים העיקריים, בעוד כל החברים האחרים לא ראו עצמם כזמרים, ושרו קולות רקע בלבד. על חלוקת הקולות היה אחראי סנדרסון, שהחליט מי ישיר כל שיר. רק בשני האלבומים הבאים ניתן משקל רב יותר גם לקולותיהם של שאר חברי הלהקה, ואחדים קיבלו קטעי סולו. דוגמאות בולטות הן שיר הסולו של רכטר "שיר מחאה (אנטיביוטיקה)", "שיר הטמבל" בסולו של קלפטר והסולו של פניגשטיין בבתי השיר "לו לו".
גם בנגינת הגיטרות חלה חלוקת תפקידים. נגינתו של קלפטר אפיינה בעיקר את קטעי הנגינה המהירים, כגון הפתיח של "ככה היא באמצע" או הקטע המלווה את המשפט "קלע לו בול בפוני" בשיר "גוליית". לעומתו ניגן סנדרסון את קטעי הרוק הכבדים יותר, כגון פתיחת השיר "שיר מלחים".
שירי הלהקה
מאפיין בולט ומרכזי של שירי כוורת הוא השימוש הניכר בהומור שנעשה בהם. בחלק מהשירים מתבטא השימוש בהומור במשחקי מילים ופרודיות על ביטויים עבריים שונים, כדוגמת "יו יה" ו"פה קבור הכלב". ב"שיר המכולת" אף מעורבים בביטויים העבריים גם ביטויים מהז'רגון האנגלו-סקסי ("גיב מי דה מאני אנד איי'ל גיב יו מיי הארט, תעבור את הכביש ותחזור למכולת..." כאשר את "הארט, תעבור" ניתן לקרוא גם כ"הר תבור"), או משפות אחרות (למשל "הבלדה על ארי ודרצ'י" שבה שמות שני הגיבורים מרכיבים את המילה האיטלקית "Arrivederci" - "להתראות"). שירים אחרים נכתבו בהומור נונסנס המערב מציאות ודמיון, כדוגמת השיר "המגפיים של ברוך" שגיבורו רוחש אהבה רומנטית למגפיו או הפרודיה על הסיפור התנ"כי בשיר "גוליית". נטייה זו להומור חוזקה באמצעות המערכונים שקישרו בין השירים ובראשם "סיפור הארון" ו"סיפור המכולת". גם שירים רציניים כדוגמת "שירות עצמי" שדוברו מסתכל על חייו במבט נוגה, נעטפו בבדיחות קלילות. יוצא דופן מבחינה זו הוא השיר "ילד מזדקן" שמילותיו רציניות לחלוטין, כמו גם עיסוקו בקשיי ההתבגרות. רוב שירי האהבה של כוורת נכתבו אף הם בנימה הומוריסטית, אף על פי שלרוב נושאם היה גבר שלא הצליח לכבוש את לב אהובתו, ובהם "ביום ובלילה", "היא כל כך יפה" ו"נתתי לה חיי". הכתיבה ההומוריסטית הייתה מאפיין בולט של דני סנדרסון, שהמשיך את הקו הזה ביצירתו גם בלהקת גזוז ובאלבומי הסולו שלו. ברוק הישראלי, לעומת זאת, נותרה כוורת בין הדוגמאות הבודדות לשילוב הומור ביצירה המוזיקלית.
על אף האנטי-תזה שהיוותה כוורת לשירי הלהקות הצבאיות היו גם לה שירים שעסקו בנושאים לאומיים, אך גם אלו נכתבו מנקודת מבט אישית ומינורית יותר. בולט בהקשר זה "שיעור מולדת" הנוסטלגי, שמילותיו נכתבו על ידי עלי מוהר ולא על ידי חברי הלהקה, וכן "מדינה קטנה". גם גרסת הכיסוי של כוורת לשירה של להקת הנח"ל "הורה היאחזות" נעשתה בעיבוד רוקי מובהק ותוך הכנסת אלמנטים הומוריסטיים.
תרומה וחשיבות
חשיבותה של כוורת במוזיקה הישראלית נעוצה בעיקר בהיותה להקת הרוק הראשונה שזכתה להצלחה רחבה, ובכך שינתה את פני המוזיקה הישראלית. עד לפריצתה של הלהקה נעשתה היצירה הדומיננטית במסגרת הלהקות הצבאיות וכן בלהקות זמר, שסגנונן המוזיקלי הושפע מהמוזיקה הרוסית (שימוש נרחב באקורדיון) והצרפתית. השירים נכתבו על ידי משוררים ופזמונאים והולחנו על ידי מלחינים בנפרד מהמבצעים. רבים מהטקסטים עסקו בחוויות הקשורות בצה"ל, במלחמות ישראל ובהווי החקלאי וההתיישבותי ונכתבו על פי רוב בלשון רבים.
יצירתה של כוורת הייתה שונה באופן מובהק. ראשית, מבחינת הסגנון המוזיקלי עשתה כוורת שימוש בשלוש גיטרות חשמליות (סנדרסון, קלפטר ושמיר) לצד הבס (אולארצ'יק) ובכך התאפיינה יצירתה בצליל רוקי מובהק, בעוד קודמותיה בתחום השתמשו בכלים חשמליים באופן חלקי בלבד. בנוסף עשתה כוורת ניסיונות מוזיקליים מורכבים יותר, כדוגמת רוק פרוגרסיבי ב"הבלדה על ארי ודרצ'י", קטעים אינסטרומנטליים בהשפעה ים תיכונית כמו "התמנון האיטר" ו"לאמור א'לאבי" וקטעים מורכבים ומרובי אקורדים כדוגמת "למרות הכל". שנית, נעשתה היצירה בלהקה באופן קבוצתי, ועל אף הדומיננטיות של סנדרסון היא פעלה לפי המודל של להקת רוק בה שותפים כל החברים בכתיבה, נגינה וביצוע. עם זאת שמרה כוורת על מקצב ה"אסטה אסטה" המקובל של התקופה, על מבנה התוכנית של הלהקות הצבאיות המורכב משירים ומערכונים וכן הופעה בפני קהל יושב.
מבחינה טקסטואלית הייתה כוורת בין החלוצות של כתיבה בלשון יחיד, המתייחסת לאדם הפרטי, ולא של כתיבה בלשון רבים העוסקת בענייניו של הציבור או של שליחיו; זאת כהשפעה של מלחמת יום הכיפורים, שיצרה שבר עמוק בחברה הישראלית הן מבחינת האמון במנהיגי הציבור והן מבחינת ההתגייסות הציבורית למשימות לאומיות כדוגמת מלחמה או התיישבות. כוורת הקצינה נטייה זו כשהקדישה שירים לנושאים הומוריסטיים או לחפצים שוליים, בניגוד לכובד הראש של שירים רבים אחרים שנכתבו במקביל או קודם לכן. דוגמאות אופייניות לכך הם השירים "המגפיים של ברוך", "שיר המכולת", ו"לך ספר לסבתא". גישה זו סימלה את עלייתו של דור חדש שלא מעמיד במרכז את כיבושי הצבא והפרחת השממה ולא חש דחף להגן על המדינה החדשה, ובמקום זאת מעדיף לעסוק בענייני היום-יום ובחייו האישיים.
הערכה ומחוות
כוורת נחשבת לאחת הלהקות האהובות ביותר בישראל, וכך למשל היא זכתה בתואר "להקת השישים" בסקרים נפרדים שערכו בשנת 2008 שידורי קשת והערוץ הראשון בשיתוף רשת ג'. בשנת 2013 זכתה בתואר "הלהקה הכי ישראלית" בסקר שנערך באתר mako, ובשנת 2018 זכתה בתואר "להקת השבעים" בסקר שערך העיתון ידיעות אחרונות.
הפופולריות הרבה של הלהקה הביאה למחוות אחדות שנעשו לשיריה. בשנת 2009 הועלה המופע "ככה היא באמצע", שבו ביצעו איה כורם, אפרת גוש, אמילי קרפל ואניה בוקשטיין את שירי הלהקה.
בשנת 2012 העלתה קבוצת מוזיקאים צעירים בשם "אנשי הארון" מופע מחווה ללהקה שבו ביצעו את שיריה על פי הביצועים, התלבושות והתפאורה המקוריים. בהמשך אף שיתפה הקבוצה פעולה עם מאיר פניגשטיין במופע שהוקדש לדמותו של פוגי במערכוני הלהקה.
בשנת 2013, במלאת ארבעים שנה לאלבום "סיפורי פוגי", הפיקו תחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ תוכנית מחווה לאלבום, ובה הקליטו להקות שונות גרסאות מחודשות לשירי האלבום. הביצועים שהוקלטו עבור התוכנית הופצו בשנת 2014 באלבום בשם "מסיפורי פוגי אפשר ללמוד".
קישורים חיצוניים
איחוד 1984 איחוד 2013
הערות שוליים
קיצורים:
אימון כושר אישי
אימון כושר אישי הוא אימון כושר שבו אדם אחד מתאמן תחת הדרכתו האישית של מאמן כושר גופני. אימון זה נערך בחדר כושר או בכל מקום שהמאמן והמתאמן בוחרים ויכול להיות בית, דירה, חוף הים, גינה, סטודיו או פארק.
על אף כי אין דרך אחת נכונה לבצע פעילות גופנית מבוקרת, ניתן לומר בהכללה כי אימון כושר אישי הוא אחת הדרכים המושכלות להתאמן בצורה נכונה ומבוקרת אשר מותאמת למטרות וליכולות של המתאמן. ניתן להתאים אימון כושר אישי לאוכלוסיות מיוחדות, כגון קשישים, נשים בהריון, אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, מתאמנים עם מחלות רקע, ילדים, מתבגרים וכל מי שמחפש לשפר את הכושר הגופני שלו או שלה.
מכיוון שבאימון כושר אישי העבודה היא פרטנית ומבוקרת ניתן להניח כי אימון אישי נחשב כיעיל יותר מאימון קבוצתי וזאת כאמור היות שהמאמן משגיח על המתאמן ונותן לו משוב מיידי על ביצועיו, הטכניקה ומנגד מקבל הערכה וחוזר חלילה - טכניקה המוכרת כמשוב הכפול. אימון כושר אישי מאפשר התקדמות אינדיבידואלית של המתאמן, בהתאם ליכולתו.
ישנן סיבות רבות ומגוונות מדוע מתאמנים בוחרים לשכור את שירותיהם של מאמני כושר למטרת אימון כושר אישי מודרך כך שלעיתים ישנה מטרה קרובה ומידיית ולעיתים ליווי ארוך ומתמשך.
מטבע הדברים, אימון כושר אישי עשוי להיות יקר במידה ניכרת באופן יחסי מאימון כושר קבוצתי ולכן נהוג להניח כי קהל הצורך אימון כושר אישי הוא אמיד במיוחד מה שלעיתים אינו מדויק. במקרים מסוימים הטבת אימן כושר אישי ניתנת דרך קופת החולים במסגרת חבילת אימונים מסובסדת.
הסמכת מאמני כושר
בישראל, מאמן כושר אישי הוא איש מקצוע אשר סיים בהצלחה ועמד בכל הדרישות של קורס מדריכי כושר גופני ובריאות באחד מן המוסדות המוכרים למשרד התרבות והספורט והוא מחזיק בתעודת הדרכה. בנוסף, מאמני כושר נדרשים לבצע קורס עזרה ראשונה, להחזיק בתעודת מגיש עזרה ראשונה בתוקף ולרענן אותה מדי שנתיים. למרות שנהוג לכנותו מאמן, ההגדרה המדויקת על פי חוק הספורט היא מדריך כושר או מדריך ספורט. כיום ישנם כ-65 מוסדות בישראל המכשירים מדריכי כושר מדי שנה.
תיבת הילוכים חצי־אוטומטית
תיבת הילוכים חצי אוטומטית היא סוג של תיבת הילוכים שבה חלק מפעולות העברת ההילוך, בדרך-כלל המצמד,פועל באופן אוטומטי, אך שאר הפעולות, למשל בחירת ההילוך ומתי להעביר אותו, נתונים בשליטת הנהג.