cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בני ימין
היסטוריה
השערת החוקרים היא שההתנגשויות של בני ימין עם מלכי מארי הם חלק מגל ההתפשטות האחרון של העמים השמיים-מערביים למזרח ולצפון מזרח. התפשטות זאת נבלמה במאה ה-18 לפנה"ס בעקבות התפשטות השבטים החורים (שמקורם בהרי הקווקז) דרומה לאזורים סביב מארי.
הקשר בין בנימין לבני ימין
תאוריה זו סותרת את המסורת המקראית, לפיה בנימין נולד בכנען, כשהוא היחיד מבני יעקב שלא נולד במסופוטמיה.
מכבי הוד השרון
מכבי הוד השרון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר הוד השרון, המשחקת בליגה הארצית צפון.
בוגרים
המועדון נוסד באמצע שנות ה-60 והשתתף בליגה ג', בעונת 1986/1987 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. בתום עונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, ובנוסף זכתה בגביע האיגוד בפעם השנייה ברציפות. ובתחילת שנות ה-90 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית, אך ירדה חזרה בתום עונת 1996/1997.
גם בעונה הבאה, נבנתה הקבוצה על ידי עמי נאווי וישראל לב. מהעונה הקודמת נשארו 3 שחקנים - גיל בש, אייל אנגל ודניאל גור אריה. אליהם הצטרף גיא קנטור הוותיק. סביב קנטור הובאו שחקנים צעירים כשהמטרה היא לשרוד בליגה. במהלך העונה הוחזר הזר מהעונה הקודמת, סטייסי מורייני. כמו כן, פפי תורג'מן ואוהד הירש הצטרפו לקבוצה, והקבוצה סיימה את העונה באמצע הטבלה.
לקראת עונת הוחלט על שינוי קונספט במועדון. המנהל המקצועי והמאמן לא המשיכו, במקומם מונה לתפקיד המאמן נתי כהן הצעיר, שקצר הצלחות רבות בתור מנהל מחלקת הנוער ומאמן קבוצת הנוער בגליל העליון. כהן, ביחד עם עוזר המאמן שמינה - עודד וולפסון, שחקן עבר במועדון, בנו קבוצה חדשה כמעט מההתחלה, כשרק שני שחקנים המשיכו מהעונה הקודמת, אייל אנגל ומוטי מוסקוביץ'. אליהם צורפו מלב השרון אסף ליפשיץ' וניר גולן, ומראש העין שי נחום וליעד כהנא. הרכז הצעיר עודד ברנדווין הוחתם בקבוצה מרמלה, וכמוהו גם הגבוה ייבגני ליוטרין שהגיע מבנימינה. לבסוף צורפו לקבוצה אורן מנסקי - עולה חדש מארצות הברית, והאמריקאי בלייק המילטון שהגיע לאחר כמה עונות ברחבי יבשת אירופה. עונה זו, הייתה עונת השיא של הקבוצה שסיימה את העונה בחצי גמר הפלייאוף של הליגה הלאומית, שם התמודדה מול ברק נתניה שעלתה בעונה זו לליגת העל.
עונה לאחר מכן,, הוחלט על קיצוץ של כ-40% בתקציב הקבוצה. הקבוצה, שאומנה על ידי איתי ברקן שגדל במועדון, החלה את העונה טוב אך לקראת סוף הסיבוב הראשון החלה להסתבך בתחתית הליגה. במהלך חודש מרץ הוחלט לראשונה בתולדות הקבוצה לזעזע את המערכת ולהיפרד מברקן. חי דוידי, שאימן את קבוצת הנערים של מחלקת הנוער נקרא לעזור לבוגרים ולהשאירה בליגה. לאחר סדרת ניצחונות משכנעים הקבוצה נשארה בליגה כשהיא מסיימת הרחק מהקו האדום.
לאור ההצלחה הגדולה במשימת ההישארות בליגה, המשיך חי דוידי על הקווים כשהוא מצרף תחתיו את אורי חייטין לעמדת עוזר המאמן. הקבוצה הפתיעה כשהחתימה את גרי גנדל, ישראלי בכיר, שזכה עונה לפני כן באליפות הליגה הלאומית. במהלך כל הסיבוב הראשון הקבוצה דורגה בחלק העליון של הטבלה. כמו בעונה שעברה, הקבוצה החלה להסתבך עם שרשרת הפסדים, ומחזור לפני סיום הליגה הסדירה הוחלט לזעזע את המערכת, להיפרד מדוידי, ולהחליפו בעוזרו. הקבוצה הגיעה למשחק גורלי במסגרת המחזור האחרון של הפלייאוף התחתון מול הפועל בארי, שהמפסידה מביניהן תרד לליגה הארצית. המשחק, שצפו בו כ-550 צופים, היה מותח לכל אורכו והסתיים בניצחון דרמטי של הוד השרון 74:76, ובהישארות עונה נוספת בליגה הלאומית.
בקיץ יולי-אוגוסט 2011, נחתם בין מכבי חיפה לבין המועדון הסכם על שיתוף פעולה לעונה הקרובה, בו חיפה תשתתף עם הוד השרון בחלק מעלותם של 2 זרים ו-5 מתאזרחים, שנבחנו במחנה שנערך בפלורידה של הבעלים של ג'ף רוזן. במקביל, המנהל המקצועי של המועדון, ישראל לב הצליח להפתיע כשהחתים לעונה הקרובה את המאמן המוערך ביותר בליגה, רמי הדר. לעומת העונות האחרונות, בקבוצה שמו למטרה לתפוס מקום בפלייאוף העליון של הליגה הלאומית, דבר שאכן קרה, והקבוצה אף העפילה לגמר הפלייאוף בסדרה מול נס-ציונה. בסדרה הזו הוד השרון הפסידה בתוצאה 3:1 (בסדרה של הטוב מ-5), ובכך לא הצליחה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. משחק זכור במיוחד מהסדרה הוא משחק אשר בו התקיימו 4 הארכות, בטרם ניצחה לבסוף נס ציונה, בסופו של מותחן אדיר. במשך כל הסדרה היה האולם הביתי של הוד השרון מלא עד אפס מקום באוהדים ותושבי העיר אשר באו לתמוך בקבוצתם. בסוף עונת בכדורסל סיימה הוד השרון במקום ה-14 והאחרון בליגה הלאומית וירדה לליגה הארצית. בשנה לאחר מכן חזרה הוד השרון לליגה הלאומית.
בעונת 2017/18 שיחקה הקבוצה בפליאוף התחתון לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום ה-13 אך במשחקי הפלייאוף התחתון עלתה הקבוצה למקום ה-11 ונשארה בליגה.
בעונת 2018/19 שיחקה הקבוצה פעם נוספת בפליאוף התחתון לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום ה-11 והבטיחה את מקומה בליגה לפני סיום משחקי הפלייאוף התחתון.
בעונת 2019/20 סבלה הקבוצה מחוסר יציבות, כאשר ניצחה מספר משחקים ברציפות ומיד לאחר מכן ספגה רצף הפסדים, בסיום העונה הייתה הקבוצה במקום ה-6 עם מאזן של 12 ניצחנות ו-10 הפסדים.
ביוני 2019 הודיעה הקבוצה על מינוי אלון שטיין למאמן הקבוצה במקומו של נתי כהן.
בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה הארצית אחרי 18 שנה בליגה הלאומית, אחרי שסיימה במאזן 26-2. את הקבוצה אימן איתי לוי.
בעונת 2022/2023 מונה יוסי בן אקן לאמן את קבוצת הבוגרים, ובעקבות פציעות, הקבוצה נשארה בקושי בליגה הארצית. באותה עונה גם כן מונה מתן חרוש להיות המנהל המקצועי של המועדון.
מחלקת נוער
באמצע שנות ה-2000, הוחלט על שינוי קונספט בפן הניהולי והמקצועי של מחלקת הנוער. השינוי הוחלט לאחר שהמחלקה, שפיגרה אחר מחלקות הנוער השכנות, סבלה מעזיבת שחקנים אינטנסיבית והישגים דלים. לאחר שבוצע שינוי מקיף במבנה ההנהלה, נבחר ישראל לב, תושב העיר, בעל עבר מפואר בכדורסל הישראלי, לתפקיד המנהל מקצועי.
לאחר מספר שנים, של היאבקות על העפלה לליגה הלאומית בגיל הנוער ובגיל הנערים, זכתה בעונת קבוצת הנערים באליפות מחוז השרון והעפילה לראשונה לליגת הנערים לאומית. עונה לאחר מכן, זכתה קבוצת הנוער באליפות מחוז השרון ועלתה לראשונה מזה עשור לליגת הנוער הבכירה בישראל, נוער לאומית. גם בשכבת הילדים זכתה מחלקת הנוער להרבה כבוד, כשקבוצת הילדים א' לאומית סיימה את העונה האחרונה בחצי גמר אליפות המדינה ובחצי גמר גביע המדינה לילדים. לאור ההישגים הרבים והשדרוג המתמיד של מחלקת הנוער, נפסקה כמעט לחלוטין עזיבת השחקנים, ובמקום זאת מצטרפים מידי עונה שחקנים ממחלקות הנוער המתחרות באזור.
כיום, מחלקת הנוער מיוצגת בכל הליגות הבכירות בכדורסל הנוער בישראל, והיא מונה 17 קבוצות וכ-270 שחקנים ושחקניות מגיל הקט-סל ועד לגיל הנוער. בית הספר לכדורסל שמנוהל על ידי אייל המי, בוגר המועדון, משחקים כיום כ-350 שחקנים ברחבי העיר.
פעלולן
פעלולן הוא אדם שעוסק בביצוע פעלולים, מעשי להטוט מסוכנים, לצורכי בידור. יש הרואים בכך סוג של ספורט.
ישנם מספר סוגי פעלולנים:
יש פעלולנים האוהבים לבצע את פעלוליהם במקומות מסוכנים והומי אדם. כאשר היה עדיין מותר חצו פעלולנים את מפלי הניאגרה על חביות או הלכו מעליהם על חבל. מת'יו ווב (Matthew Webb) אף ניסה לחצות אותם בשחייה ומת בניסיון זה. אחרים, כמו למשל אלן "ספיידרמן" רוברט מטפסים על מגדלים גבוהים כמגדל אייפל ומגדל סירס בידיים חשופות למרות הסכנה וההסתכנות בקנס ובמאסר. יש הצונחים או קופצים קפיצת בנג'י ממבנים גבוהים או מגשרים ואפילו ממצוקי ענק כגון מפל אנחל שגובהו כמעט קילומטר. קשת השער בסנט לואיס היא כר פורה לפעלולים מסוכנים וכמה פעלולנים קיפדו בה את חייהם.
הפעלולנים נפוצים מאוד בתעשיית הקולנוע ובמיוחד בסוגות סרטי הפעולה, הסרטי הרפתקאות וסרטי גיבורי-העל. הם משתמשים בכישוריהם, בנוסף לסיוע כבד מצד אפקטים מיוחדים כדי להציג סצנות פעולה הכוללות קרבות פנים אל-פנים, חילופי ירי, קפיצות מסוכנות, פיצוצים, מרדפי מכוניות ולעיתים אף סצנות מוות ופציעה קשות. לרוב, פניהם לא יופיעו, ובאמצעות עריכה יופיעו במקומם פניהם של השחקנים הראשיים, כדי ליצור את הרושם שהדמות שהם מגלמים היא זו שמבצעת את הפעלולים.
אפרים שילה
אפרים שילה (5 במרץ 1916 - ח' בסיוון ה'תשס"ז, 24 במאי 2007) היה פעיל בתנועת הציונות הדתית ובארגונים ההגנה והמוסד לעלייה ב'. לאחר קום המדינה היה ממקימי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו בתפקיד בכיר. היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי.
ביוגרפיה
אפרים שילה נולד בעיירה היהודית שרפץ במרכז פולין בשנת 1916 כאפרים שולץ. בפולין פעל שילה במסגרת הציונות הדתית ואחר עלייתו לארץ ישראל היה בין מייסדי קיבוץ טירת צבי ומילא תפקידים מרכזיים. בשנת 1942 הצטרף לשורותיהם של ארגוני "ההגנה" והמוסד לעלייה ב' ופעל במסגרתם בדרכים שונות לקידום העלייה לארץ ישראל. במסגרת זו נשלח לדרום-מזרח אירופה (בלגרד וסופיה), שם ארגן את העלייה ה"בלתי חוקית" של ניצולי השואה, מטעם המוסד לעליה ב'. בסוף 1942 נשלח על ידי ראש הארגון לאמן את צעירי הקהילה היהודית בטהראן בהגנה עצמית לאור הידיעות על כוונת הגרמנים להסית את המוסלמים לביצוע פרעות ביהודים שהתגוררו במקום.
בשנת 1989 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בשנים 1989–1992 ריכז צוות תכנון בין דיסיפלינרי לשיקום שלוש שכונות חרדיות בירושלים אשר פעלו כהקדשים: בתי ויטנברג, בתי וורשה ובתי אונגרין.
אזכרה במלאת שנה למותו נערכה במרכז למורשת המודיעין.
יחסי איי שלמה–הודו
יחסי איי שלמה–הודו הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לאיי שלמה. לאף אחת מהמדינות אין שגריר תושב. הנציבות העליונה של הודו בפורט מורסבי, פפואה גינאה החדשה מוסמכת במקביל לאיי שלמה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לאיי שלמה כוננו במאי 1987. איי שלמה היא חברה בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג. היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו–איי האוקיינוס השקט (FIPIC) על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. הודו הודיעה כי תעניק מענק סיוע בסך 100,000 דולר בשנה לכל אחת מ-14 מדינות האוקיינוס השקט, כולל איי שלמה, בפגישת השותפים של Post Forum Dialogue בשנת 2006. הסכום הוגדל ל-125,000 דולר בשנה משנת 2009. בפסגת ה-FIPIC הראשונה ב-19 בנובמבר 2014, ראש הממשלה מודי הכריז על צעדים רבים שהודו תנקוט כדי לשפר את היחסים עם מדינות האי האוקיינוס השקט, כולל איי שלמה, כגון הקלת מדיניות הוויזות, הגדלת מענק הסיוע למדינות האי השקט. 200,000 דולר כל אחד בשנה, וכמה צעדים להגברת הסחר הדו-צדדי והסיוע בפיתוח מדינות האי השקט.
ביקורים רמי דרג
שרת החוץ של איי שלמה, לורי ה. צ'אן, ביקר בניו דלהי בין התאריכים 17–20 בינואר 2005 וניהל שיחות דו-צדדיות עם שר החוץ, השר לפיתוח משאבי אנוש, שר המדינה לטכנולוגיית מידע ושר המדינה למסחר ותעשייה. שר החוץ וסחר החוץ פיטר שאנל אגווקה ביקר בניו דלהי בפברואר 2011 כדי להשתתף בפגישת השרים בנושא "רתימת התרומה החיובית של שיתוף פעולה דרום-דרום לפיתוח המדינות הפחות מפותחות (LDCs)". סגן ראש הממשלה דאגלס אסטה הוביל משלחת של איי שלמה להשתתף בפסגת ה-FIPIC השנייה שהתקיימה בג'איפור ב-21 באוגוסט 2015. ראש ממשלת איי שלמה, מנסה סוגברה, השתתף באירוע לציון יום הרפובליקה של הודו ב-26 בינואר 2017. בנאומו לכינוס שיבח סוגברה את מערכת היחסים הדו-צדדית שנמשכה 30 שנה בין שתי המדינות.
יחסי סחר
הסחר הדו-צדדי בין הודו לאיי שלמה הסתכם ב-7.36 מיליון דולר בשנים 2013–2014. הודו ייצאה סחורות בשווי 2.06 מיליון דולר לאי שלמה, וייבאה בשווי 5.30 מיליון דולר. בפסגת ה-FIPIC השנייה, ראש הממשלה מודי הודיע כי ייפתח משרד סחר של FIPIC בשטחי ה-FICCI בניו דלהי. משרד הסחר, שנקרא FIPIC Business Accelerator, נפתח רשמית ב-7 בספטמבר 2015. הקונפדרציה של התעשייה ההודית (CII) הקימה גם מחלקה ייעודית במטה שלה בניו דלהי המתמקדת בהגברת הסחר עם מדינות האוקיינוס השקט. החברות ההודיות Asian Paints ו-Berger Paints מפעילות מפעלי ייצור באיי שלמה באמצעות חברת הבת שלהן, Asian Paints (SI) Ltd.
סיוע חוץ
באפריל 2007, הודו תרמה 100,000 דולר לסיוע באסון ושיקום קורבנות הצונאמי באיי שלמה באפריל 2007. הודו גם תרמה 50,000 דולר לסיוע באסון לאחר שיטפונות באיי שלמה במרץ 2014. אזרחי איי שלמה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי.
תסמונת בראון-סקאר
תסמונת בראון-סקאר (באנגלית: Brown-Sequard syndrome) היא אובדן של תחושה סנסורית ותפקוד מוטורי (שיתוק ואטקסיה) הנגרמים בשל חיתוך חלקי של צד לטרלי (ימני או שמאלי) של חוט השדרה.
דיאגנוזה
בדיקת ההדמיה לאבחון פתולוגיות בחוט השדרה היא MRI. תסמונת בראון-סקאר היא חיתוך חלקי של חוט השדרה, אשר מאופיין בתסמינים קליניים אופייניים- שיתוק מוטורי באותו הצד הפגוע, וחוסר בתחושה סנסורית של כאב וטמפרטורה בצד הנגדי של הגוף. אובדן התחושה הסנסורית קורה דווקא בצד הנגדי לפגיעה, משום שהמערכת הסנסורית בנויה באופן בו נוירונים המעבירים תחושה של כאב וטמפרטורה מצד מסוים של הגוף עוברים הצטלבות (דקוסציה) לצד השני ברגע בו הם נכנסים לחוט השדרה מהפריפריה.
סיבות לתסמונת
תסמונת בראון סקאר יכולה להיגרם כתוצאה מגידול הלוחץ על חוט השדרה, טראומה כגון פצע ירי, פצע חתך וכדומה בצוואר או בגב, חוסר אספקת דם לאזור זה או תהליכים דלקתיים וזיהומיים שונים (שחפת מפושטת או טרשת נפוצה).
פתופיזיולוגיה
החתך (המי-סקציה) הנוצר במחצית חוט השדרה פוגע בשלוש מערכות נוירונים:
כתוצאה מהפגיעה בשלוש מערכות אלו, החולה יציג את התמונה הקלינית הבאה:
טיפול
הטיפול מכוון לפתולוגיה אשר גרמה לפגיעה זו. במידה ומדובר בטראומה חודרת כמו פצע ירי או דקירה, יש לייצב את החולה מאחר שעלולים להיות מצבים מסכני חיים אחרים לרבות אובדן דם או נזק לאיברי מטרה. במידה ותסמונת זו נגרמת על ידי דלקת ובצקת הלוחצות על האזור, יש לעקוב באופן שמרני לשיפור המצב.
אפידמיולוגיה
תסמונת בראון-סקאר היא נדירה. הגורם העיקרי שמביא לפגיעה כאמור היא דקירת סכין בגב. התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1850 על ידי הנוירולוג שארל בראון-סקאר. הוא תיאר סוג פגיעה זה לאחר שצפה במצבים בהם נגרמה תסמונת זו לאיכרים אשר עסקו בחיתוך קני סוכר במאוריציוס.
מגדל הגן
מגדל הגן (ידוע גם כמגדל פיבקו) הוא מגדל מגורים הנמצא בקצה הצפון־מערבי של רמת גן. בניית המגדל הסתיימה בשנת 2004. המגדל נמצא בנקודה בולטת מאוד המשקיפה על נתיבי איילון ופארק הירקון. המגדל תוכנן על ידי האדריכל אילן פיבקו והיה ידוע תחילה כ"מגדל פיבקו".
המגדל בן 16 הקומות הוא בגובה 68 מטרים אך כולל רק 20 דירות. הדירות שתוכננו בו הן דירות יוקרה והבניין כולל גם בריכת שחייה, חדר כושר ופונקציות נוספות שנועדו למשוך אליו אוכלוסייה עשירה. המגדל שווק תחת הסיסמה "החיים על פי פיבקו".
המגדל מופיע כמקום משכנו של "תאגיד דאוס" בסדרת הטלוויזיה הישראלית לילדים "דאוס".
תכנון ובנייה
הבניין הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנו כמגדל יוקרה בצמוד לנתיבי איילון; אחריו החלו להיבנות מספר מגדלים נוספים, בעיקר בשטח עיריית תל אביב-יפו, המספקים לאוכלוסייה עשירה דירות יוקרה. מיקומו של המגדל נבחר במקרה, לאחר שהזדמנה קרקע "מתה" במקום בו לא הייתה מתוכננת בנייה בצמוד לכביש, והמגרש המקורי שבו תוכנן להקים בניין מגורים אוחד עם הקרקע החדשה והפך לחלק מהגן בו נמצא המגדל. תוכניתו המקורית של האדריכל גם הייתה קישור בין המגדל לים באמצעות סירות שיוכלו לעגון בנחל איילון למרגלות המבנה, אך תוכנית זו לא מומשה.
המגדל בנוי בצורה יוצאת דופן לנוף העירוני בישראל, ואף זכה עם בנייתו לכינויים שונים. ככל הנראה, התכנון לא שאף לכך, אלא חיפש דרך למצות את הפוטנציאל הנדל"ני של הקרקע על ידי התרחבות הבניין בחלקו העליון, בו גם נמצאות דירות הפנטהאוז. צורת המגדל מוגדרת במרחב על ידי ארבעה מסבכים ההולכים ומתרחקים מפינות המבנה ומתחברים אל הקומות העליונות הרחבות יותר. על אף שנראה כי מסבכים אלו הם חלק משלד המבנה, למעשה אינם מחזיקים דבר בבניין מלבד עצמם. שלד הבניין הוא שלד בטון מזוין רגיל, ואפילו מרפסות הפלדה ההיקפיות אינן מחוברות אל המסבכים. עם זאת, הם מקנים למבנה את צורתו הייחודית. שלוש מחזיתותיו של הבניין כוללות מרפסות וקירות זכוכית גדולים, וחזיתו הרביעית הפונה אל נתיבי איילון היא בטון חשוף אשר מכיל מאחוריו את כל מערכות הבניין. על בטון זה נתלו בשנים האחרונות שלטי פרסומת ענקיים המספקים גם הכנסה חודשית קבועה לבניין. כותרת הבניין מחופה ברובה על ידי פח גלי המותאם בקלות לצורה המקומרת שלה ויוצר מרקם מורכב ושונה בחלק זה.
קווין מקלאוד
קווין מקלאוד (באנגלית: Kevin Macleod; נולד ב-28 בספטמבר 1972) הוא מלחין ומוזיקאי אמריקאי. מקלאוד חיבר למעלה מ-2,000 יצירות של מוזיקה להפקות ללא תמלוגים והפך אותם לזמינים תחת רישיון זכויות יוצרים של Creative Commons. שיטת הרישוי שלו מאפשרת לכל אחד להשתמש במוזיקה שלו בחינם כל עוד הוא מקבל ייחוס (קרדיט), מה שהביא לכך שהמוזיקה שלו משמשת באלפי סרטים. המוזיקה שלו שימשה גם בכמה משחקי וידאו מסחריים כמו Kerbal Space Program.
הפצת מוזיקה
מקלאוד החליט לשחרר את המוזיקה שלו ברישיונות Creative Commons על מנת למקסם את מספר האנשים שיכולים להאזין למוזיקה ולהשתמש בה. לדבריו, חלק מהסיבה שלו לאפשר לאנשים להשתמש במוזיקה שלו בחינם היא האמונה שלו שמערכת זכויות היוצרים הנוכחית מקולקלת; הוא מרגיש חסר אונים לשנות את המערכת כולה בכוחות עצמו, אך מקווה ליצור "גוף חלופי של יצירות המסוגל להתחרות בהן".
הרישיון הפופולרי ביותר של מקלאוד הוא CC BY; כל עוד הוא מקבל קרדיט בתיאור הווידאו או השיר, המוזיקה שלו חינמית לשימוש. רישיון ללא ייחוס זמין גם לאנשים שאינם מוכנים או אינם מסוגלים לספק למקלאוד קרדיט; רישיון זה עולה 30 $ לשיר אחד, 50 $ לשני שירים ו 20 $ לכל שיר בעבור כמות המונה שלושה שירים או יותר.
מקלאוד יצר גם את FreePD.com, האוסף הקלטות קול חדשות של אמנים שונים אשר שוחררו לנחלת הכלל. במקום לחכות לזכויות יוצרים ישנות שיפקעו, הוא מקווה לספק ספרייה איכותית של יצירות מוקלטות מודרניות של אמנים שמשחררים במפורש את המוזיקה שלהם לרשות הרבים. חלק מהמוזיקה של מקלאוד זמינה גם באתר; הוא מסביר שהשירים האלה "אינם ברי קיימא מבחינה מסחרית במובן המסורתי, ופשוט מוסיפים עומס [באתר הראשי שלו] שמפריע לאנשים למצוא את היצירות שהם עשויים לרצות."
דוקומנטרי
מקלואוד הוא הנושא לסרט תיעודי שכותרתו Royalty Free: The Music of Kevin MacLeod. הוא תוזמן לצאת בשנת 2019. ריאן קמארדה, במאי ומפיק הסרט, ניהל קמפיין התרמה בקיקסטארטר עם יעד של 30 אלף דולר; בסוף הקמפיין, 524 תומכים התחייבו בסך הכל ל-30,608 דולר. על פי עמוד Kickstarter, הסכום היה נחוץ להובלה כדי לקיים ראיונות באופן אישי עם הנושאים השונים שהופיעו בסרט.
ארמון קונסטנטין
היסטוריה
בעליו הראשונים של הארמון היה פיוטר הגדול. בסוף המאה ה-18 העיירה סטרלנה באזור סנקט פטרבורג, הייתה לרכושו הפרטי. ב-1797 הצאר פאבל הראשון, העניק את הארמון במתנה לבנו, הנסיך הגדול קונסטנטין פאבלוביץ', שעל שמו נקרא הארמון והפארק שסביבו.
הארמון נבנה על פי פרויקט של האדריכל ניקולה מיקטי. בשנות 1750 הארמון עוצב על פי תכנונו של ברתולומאו רסטרלי, האדריכל הרוסי-איטלקי שנחשב למעצב העיר סנקט פטרבורג. לאחר שפרצה שרפה במקום ב-1803 הארמון שופץ על ידי האדריכל הרוסי אנדריי וֹורוניחין. בשנים 1847–1851 הארמון שופץ שוב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הארמון נהרס כמעט לגמרי, כמו מרבית מבני העיר. לאחר המלחמה החלו בעבודות שיפוץ שנמשכו עד שנות 1990. המבנה עבר מיד ליד לאורך אותה תקופה, תחילה השתכן בו המכון הארקטי של לנינגרד (Ленинградское арктическое училище) שלמדו בו טכנאים שהשתלבו לאחר מכן בעבודה בתחנות מחקר בקוטב הצפוני או באנטארקטיקה. הארמון עבר תחת חסות מספר חברות שונות עד שנת 2000.
בשנת 2000, המנהל לענייני נשיא רוסיה בשיתוף פעולה עם החברה הרוסית לשימור אנדרטאות מימנה את שיקומו ושיפוצו של הארמון. נבנה ארמון קונגרסים והארמון הפך לרכוש ממלכתי של נשיא רוסיה, שיפוץ הארמון כלל הוספת מספר מבנים שונים, הפיכת אגפים מסוימים למוזיאון ובניית סיפון ליכטות. בקיץ 2006 ארמון הקונגרסים אירח את פסגת G-8 ובקיץ 2013 אירח את פסגת G-20.
ז'ילבר ססברון
ז'ילבר ססברון (בצרפתית: Gilbert Cesbron; 13 בינואר 1913 - 13 באוגוסט 1979) היה סופר צרפתי.
ביוגרפיה
ז'ילבר ססברון נולד בפריז. הוא למד בבית הספר התיכון "קונדורסה" שבעיר, ואחר כך במכון למדעי המדינה. ראה את יעודו כחבר מועצת המדינה, אך דרכו הובילה אותו לקריירה ברדיו - פעילות שהמשיך בה במקביל להתלהבותו מן הכתיבה. ב-1934 פרסם לקט שירה בשם "פלג הרים".
הרומן הראשון שלו "התמימים מפריז" (1944) זכה להצלחה מיידית. באותה שנה קיבל את פרס אגודת הסופרים. שמו הלך לפניו אחרי פרסום הרומן "בית הכלא שלנו הוא ממלכה" (1948) שבעטיו קיבל את פרס סנט-בוו. המחזה "הגיעה שעת חצות, דוקטור שוויצר" (1952) עובד לרדיו ולקולנוע. במשך כל ימי חייו המשיך לכתוב רומנים, נובלות, סיפורים, מסות ואת ה"יומן ללא תאריך" שיצא לאור בשלושה כרכים (1963, 1967 ו- 1973).
ב- 1972 החל בפעילות חברתית והומניטרית. בין היתר פעל ב"אגודה לעזרה קתולית". ב- 1978 קיבל את פרס עירית פריז לאות הוקרה על פעילותו זו.
ז'ילבר ססברון מת ב-1979 בפריז, ונקבר בבית הקברות דה בורה במחוז לואר-א-שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר.
יצירתו
הרומנים של ססבורן עוסקים בבעיות חברתיות כמו מעמדם של הכמרים ("הקדושים הולכים לגיהנום", 1952), בעבריינים צעירים ("כלבים אבודים ללא קולר", 1954 על ילד יתום ושופט נדיב שעובד לקולנוע ב- 1955), בהמתת חסד ("השעה מאוחרת יותר מכפי שאתם חושבים", 1958), ובאלימות ואי אלימות ("בין כלבים וזאבים", 1962).
רומנים אלה מאופיינים על ידי הרצון לשקף את המציאות החברתית של תקופתו מנקודת מבטו של נוצרי המאחל לטוב: "יש ברצוני לעודד את המוסר מבלי להיות מטיף". ססברון מטפל בכתביו בבעיות העוני הסבל וההשפלה של המעמדות הנחותים שבחברה. סגנונו העממי והנושאים שבהם הוא מטפל גרמו להערכה הרבה שבה ספריו התקבלו בציבור.
ברונזות בנין
ברונזות בנין (באנגלית: Benin Bronzes) הם אוסף של כ-1,000 לוחות פליז שהובאו בשנת 1897 במהלך מסע עונשין של צבא בריטניה מארמון המלוכה של ממלכת בנין. 200 מאותם לוחות הוענקו על ידי משרד החוץ הבריטי למוזיאון הבריטי בלונדון, ויתרת הלוחות חולקה בין מספר אוספים.
תיאור הלוחות והשפעה תרבותית
הבאת הברונזות לבריטניה הביאה לשינוי בתפיסה האירופאית ובהתייחסות האירופאית לאמנות אפריקאית, לשינוי ההשקפה כי מדובר באמנות פרימיטיבית נחותה, ולהערכה של הייחוד האמנותי של היצירות. בשל הטכניקה הנדרשת ליצירת לוחות מורכבים אלה, גברה ההערכה גם לגבי שיטות העבודה האפריקאיות השבטיות.
הלוחות מציגים סצנות הכוללות בעלי חיים, דגים ובני אדם, וכן סצנות המתארות את חצר בית המלוכה. הלוחות נוצקו בזוגות (מבחינה ההתרחשויות והסצנות המתוארות בהם) אף שכל לוח נוצר בנפרד, וככל הנראה נועדו לתלייה על קירות ועמודי הארמון.
בשנות ה-50 וה-70 של המאה ה-20 רכשה ניגריה 50 לוחות מהמוזיאון הבריטי, ובמקביל החלה במסע של לחץ ציבורי במטרה להביא להשבת הלוחות לאפריקה, בדומה למאבק הציבורי בעניין שיש אלגין.
דובלטוב (סרט)
דובלטוב (ברוסית: Довлатов) הוא סרט קולנוע רוסי עטור שבחים בבימויו של אלכסיי גרמן הבן. הסרט הופק באולפני לנפילם בסנקט פטרבורג בשיתוף פעולה עם קרן הקולנוע הרוסי וערוץ 1. מככבים בו מילאן מאריץ', דנילה קוזלובסקי, הלנה סוייקה, ארתור בסצ'אסטני, ילנה ליאדובה וסבטלנה חודצ'נקובה.
העבודה על הסרט התחילה בתחילת 2015, מרבית הצילומים נערכו בסנקט פטרבורג והושלמו בתחילת 2017. הסרט הוקרן לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה בפרס "דב הכסף" על עיצוב התלבושות. הסרט הופץ להקרנות מסחריות במשך ארבעה ימים מ-1 במרץ עד 4 במרץ 2018 ולאחר מכן היה נגיש לצפייה בשירותי נטפליקס. במהלך ההקרנות המסחריות בקולנוע הסרט הכניס סכום של 79,248,894 מיליון רובלים. הוקרן גם במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-35 במספר.
הפקה
אלכסיי גרמן הקדיש תשומת לב רבה לפרטים הקטנים ביותר וכך למשל הקפיד להציג את מראה העיר לנינגרד בשנות השבעים של המאה העשרים, את קפה "סייגון", תיאטרון הדרמה הגדול, אולפן הסרטים "לנפילם", כל זאת הופכים את הסרט לא רק לדרמה ביוגרפית, אלא לדיוקן של תקופה.
עסקנות הספורט בישראל
עסקנות הספורט בישראל היא ניהול הספורט בישראל מהצד הארגוני והעסקי שלו, להבדיל מהצד הספורטיבי.
היסטוריה
לאורך השנים חלו תמורות בסוגי העסקנים הפעילים בספורט הישראלי, בהתאם להתפתחויות הפוליטיות והארגוניות שחלו בו. בעשורים הראשונים במדינת ישראל, פעלה עסקנות הספורט בהיבט הפוליטי. עוד לפני קום המדינה, בשנות העשרים של המאה ה-20, קמו איגודי הספורט מכבי, הפועל ובית"ר, שנוסדו מטעם המפלגות, מומנו על ידן והיוו מסגרת להפצת רעיונותיהן הפוליטיים. בהמשך, נוסדו קבוצות הספורט, והתקיימו כחלק מאגודות הספורט. ניהול הקבוצות הופקד בידי מקורבים למפלגות שנודעו בהשתייכותם הפוליטית. בצורה זו, יושבי-ראש הקבוצות, שמונו על ידי אגודות הספורט, נהנו ממעמד חברתי, מחיזוק קשרים פוליטיים, ואף מאפשרות הנסיעה לחוץ לארץ במסגרת משחקי ידידות שונים.
ההסדרה הראשונה בין המרכזים התרחשה בשנת 1951, כאשר נחתם הסכם בין אגודות הפועל ומכבי. ההסכם, שכונה "פיפטי־פיפטי", קבע כי הנהלת ההתאחדות לספורט תהיה שקולה, כלומר שישה עסקנים ממכבי ושישה מהפועל. על פי ההסכם מונו להתאחדות לספורט שני יושבי ראש, שני מזכירים ושני גזברים, והם התחלפו ביניהם כל שלושה חודשים. כתוצאה מהסכם זה, נבחרות ישראל בענפים השונים הורכבו על פי מפתח פוליטי ולא על פי הישגיהם של הספורטאים, וההסכם חל גם על הוועד האולימפי ועל ההתאחדות לכדורגל. הסכם הביא לשביתת נשק זמנית בין אגודות מכבי והפועל ואפשר לנהל את מוסדות הספורט ואת הליגות בענפי הספורט השונים.
התקופה מקום המדינה ועד לשנות השישים היוותה את שיא כוחם של העסקנים הפוליטיים. כוחם של העסקנים גדל כאשר מילאו תפקיד גם במועצה להסדר ההימורים בספורט, הגוף מקצה כספים למוסדות הספורט בישראל. במקרים רבים נוצל כוח זה לביצור מעמדם, לקידומם של מקורבים במערכת הפוליטית־הספורטיבית, לשיגורם של עסקנים עמיתים מחוץ לישראל ולנגישות לכיבודים שונים. ניצולו של התפקיד הכפול שמילאו העסקנים - כמי שמקציבים כספים וכמי שנהנים מהם - היה מנושאי הביקורת החמורה של דו"ח ועדת עציוני, שקמה בשנת 1971.
הרצון בהצלחת הקבוצות ועליית שכר השחקנים חייבו את הקבוצות לגייס מקורות מימון נוספים מעבר לתמיכת האגודות. לצורך זה החלו להופיע, כבר בראשית שנות השישים, סוגי עסקני ספורט חדשים - יושבי ראש הקבוצות. אלה היו במקרים רבים בעלי ממון בעצמם, בעלי קשרים באגודות הספורט, ותרמו מכספם לקיום הקבוצה. קשריהם העסקיים סייעו בגיוס תרומות שאפשרו את התחזקות הקבוצה. בשבילם, ניהול הקבוצה היוו הזדמנות לתמוך בקהילה, להביע את אהדתם לקבוצה אך גם ליהנות מקשרים, מעמד וקידום עסקים אחרים. עסקן אופייני מאותה תקופה הוא משה דדש, יושב ראש בית"ר ירושלים. עסקנים אלו לא נמדדו רק לאור יכולותיהם הניהוליות אלא גם בהתאם לקשריהם הפוליטיים.
מגמת היחלשות העסקנות האיצה לאור אימוץ המדיניות הקפיטליסטית בידי הממשלה, החל משלהי שנות השמונים, שלווה בהפרטה נרחבת, והביא בין היתר לקושי של אגודות הספורט לממן את העלויות העולות של הקבוצות. הקושי במימון ובהחזקת הקבוצות העביר את שרביט ניהול קבוצות הספורט למשקיעים פרטיים. אחד העסקנים הפרטיים הראשונים הוא איש העסקים יעקב שחר שרכש את מכבי חיפה בכדורגל בראשית שנות התשעים. מגמה זו הביאה בסופו של דבר לשינוי מבני של הספורט בישראל - לפירוקה של ההתאחדות לספורט בישראל בשנת 1996, ויצאה לעצמאות של איגודי הספורט. אנשי עסקים בולטים נוספים שרכשו קבוצות הם ארקדי גאידמק בבית"ר ירושלים, מיטשל גולדהאר במכבי תל אביב וג'ף רוזן במכבי חיפה בכדורסל.
עם זאת, השליטה בהתאחדויות הספורט ובמרכזי הספורט עדיין נשמרה על ידי העסקנים הפוליטיים. במאה ה-21 נוצרו סדקים גם בשליטה זו כאשר קמו מנהלות ליגה, כמו מנהלת הליגות לכדורגל ומנהלת ליגת העל בכדורסל אשר נשלטות על ידי בעלי הקבוצות הפרטיים, ומטרתם לפקח, ולהסדיר את הארגון, הפיתוח והניהול של הליגות המקצועיות - במקום ההתאחדויות השונות.
השרירים הבין-גרמיים (כף יד)
השרירים הבין-גרמיים של כף היד הם שבעה שרירים בתוך כף היד, בין עצמות המסרק. השרירים הבין-גרמיים מחולקים לשתי קבוצות, השרירים הבין-גרמיים הגביים (TA: Musculi interossei dorsales manu) והשרירים הבין-גרמיים הכפיים (Musculi interossei palmares). שם השרירים מתאר את מיקומה היחסי של כל קבוצת שרירים, סמוכה לגב כף היד או סמוכה לחלק הכפי של כף היד, בהתאמה. בכיווצם מניעים השרירים הבין-גרמיים את אצבעות היד להרחקה ולקירוב, קרי לפרישת האצבעות (השרירים הגביים) ולהצמדת האצבעות (השרירים הכפיים). השרירים הבין-גרמיים מסייעים לשרירים התולעיים בכיפוף האצבעות בחיבורן לכף היד ובפשיטת האצבעות במפרקיהן המרוחקים.
תיאור
ארבעת השרירים הבין-גרמיים הגביים נמצאים כל אחד בין שתיים מעצמות המסרק. הם ממוספרים הראשון, השני ועד הרביעי מצד האגודל לכיוון הזרת. מאחזם המקורב הוא בעצמות המסרק, כך למשל השריר הבין-גרמי הגבי הראשון נאחז בעצם המסרק הראשונה (של האגודל) ובעצם המסרק השנייה (של האצבע המורה) ומצד שני השריר הבין-גרמי הרביעי נאחז בעצם המסרק הרביעית (של הקמיצה) ובעצם המסרק החמישית (של הזרת). חלקם המרוחק של השרירים נאחז במערכת הרצועות של האצבעות ובבסיס עצמות הגלילים המקורבים של האצבע, האמה, הקמיצה והזרת.
שלושת השרירים הבין-גרמיים הכפיים נמצאים כל אחד בין שתיים מעצמות המסרק התיכונות (אין שריר סמוך לעצם המסרק הראשונה). בדומה לשרירים הגביים, ממוספרים השרירים הכפיים כראשון, שני ושלישי. תחילת השרירים בפני עצמות המסרק השנייה, הרביעית והחמישית. חלקם המרוחק נאחז במערכת הרצועות של האצבעות ובבסיס עצמות הגלילים המקורבים של האצבע המורה, הקמיצה והזרת.
עצבוב
השרירים הבין-גרמיים מעוצבבים על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף העמוק של עצב הגומד.
מונדיאליטו 2017 (כדורגל חופים)
מונדיאליטו 2017 בכדורגל חופים היה טורניר כדורגל חופים, שנערך בחוף "פראיה דה קרקולוס" בקשקאיש, פורטוגל בין התאריכים 21 ביולי ל-23 ביולי 2017. התחרות כללה ארבע נבחרות שהתחרו ביניהן בשיטת ראונד רובין (שיטה שבה כל נבחרת פוגשת את כל הנבחרות האחרות).
משחק וידאו
משחק וידאו הוא משחק המיושם על-גבי מכשיר אלקטרוני בעל צג. המכשירים הנפוצים ביותר לצורך זה הם הטלפונים החכמים, המחשב האישי או קונסולות המשחקים. משחק הווידאו משלים בכך את הפלטפורמות המסורתיות של משחקים, כגון לוח עץ, קוביות, קלפים, וכדומה.
בראשית המאה ה־21, התפתח ענף משחקי המחשב וישנם משחקים היוצרים עבור השחקנים עולמות וירטואליים רחבי יריעה, החל מעולמות דו-ממדיים לעולמות תלת-ממדיים שמציעים מגוון אפשרויות, דרכים וסוגים של משחקים, שהמשותף להם הוא מטרה מסוימת שעל השחקן לבצע על מנת שיוכל לנצח או להתקדם במשחק.
אדם שמרבה לשחק במשחקי מחשב מכונה לעיתים "גיימר", בהשאלה מהמילה האנגלית Game (משחק).
היסטוריה
ניסויים בוסריים לשלב ציוד אלקטרוני וצג למשחקים נעשו בשנות ה-40 וה-50. משחקי הווידאו החלו בשנות ה-60, בעקבות המצאת השבב והכנסתו ליצור סדרתי, על גבי מחשבי ענק מרכזיים (מיינפריימים). מחשבים אלה היו נחלתם של המוסדות ולא של הפרט, ועשור חלף עד שמגמת מזעור הטכנולוגיות והוזלתן הבשילה את הקרקע למשחק הווידאו המסחרי. העשור המסחרי הראשון של משחקי הווידאו, ראה את עליית קרנן של מכונות הארקייד, והולדתם של קונסולת המשחקים והמחשב האישי.
עד שלהי שנות ה-70 התקדמות הטכנולוגיה הראתה ניצנים ליצירה של פלטפורמות ייעודיות למשחקי וידאו. הנפוצה בהן הייתה של חברת אטארי. אטארי אפשרה משחקים בעלי זיכרון וגרפיקה מוגבלים יחסית.
חדירת המחשב האישי לשימוש רחב בעולם המערבי עודד פיתוח משחקי וידאו על גבי המחשב האישי. המחשב איפשר ביצועים גבוהים יותר, גרפיקה מהירה יותר, זיכרון גדול יותר. ככל שהשתכללו המחשבים השתכללו גם משחקי הווידאו: מומשו טכנולוגיות של תלת־ממד, והוכנסו לשימוש אביזרי חומרה חיצוניים כגון ג'ויסטיק, ואחרים.
האינטרנט הביא לפריחתם של משחקי הרשת, לעיתים מרובי משתתפים, בהם אנשים יכולים "להפגש" וירטואלית עם אנשים מכל העולם ולשחק איתם.
במקביל, המשיכו מספר יצרניות לפתח פלטפורמות ייחודיות למשחקי וידאו, כגון פלייסטיישן, Xbox, קונסולות נינטנדו ואחרים.
משחקי וידאו רבים חדרו לפלטפורמות פשוטות יותר כגון מכשירי טלפון סלולרי ואפילו שעוני יד.
מאפיינים וסוגות
הצורה בה נוהגים לסווג את משחקי הווידאו לפי סוגות לרוב מתמקדת בסגנון המשחק.
משחקי פעולה
משחק המתמקד בקרבות מסוגים שונים, הדורשים תגובות מהירות מהשחקן ומיומנות רבה מצדו. משחקי פעולה מכונים לעיתים משחקי ירי או משחקי לחימה, תלוי באופי הספציפי של המשחק. משחק פעולה יכול להכיל עלילה מפורטת, דיאלוגים עם דמויות ואף אלמנטים מסוגות אחרות, כל עוד המשחקיות שלו מתבססת על שליטה ומיומנות של השחקן עצמו בקרבות השונים.
סוגת משחקי הפעולה התפתחה עם התקדמות גרפית של משחקי המחשב, מאוחר יחסית לסוגות אחרות (משחקי הרפתקה, ספורט ותפקידים ותיקים ממנה פי כמה). לרוב, משחק הפעולה מסתמך על תצוגה גרפית מפורטת על מנת לאפשר לשחקן להיטמע בעולם המשחק ולהגיב בצורה אינסטינקטיבית להתקפות מולו, במקום להגיב בצורה מחושבת ושקולה יותר (כנהוג למשל במשחקי אסטרטגיה או תפקידים). משחקים אלו יכולים לכלול קרבות נשק קר או ירי, ואף אמנויות לחימה. יש משמעות מוגבלת, אם בכלל, לדמות המייצגת את השחקן בעולם המשחק, כך שבניגוד למשחקי תפקידים, שחקן מהיר וזריז יצליח לעבור שלבים ששחקן איטי המשתמש באותה דמות לא יצלח.
משחקי פעולה לרוב מתחלקים לשלבים. כל שלב יכול להיות נדבך בסיפור עלילה, אך גם יכול להיות קרב בודד בטורניר קרבות-עד-המוות. מיומנות השחקן מאפשרת לו לעבור שלבים. לרוב כל שלב מציג אתגרים ואויבים קשים יותר מהשלב הקודם, על מנת לשמור על השחקן בעירנות מרבית ולהעלות את הרמה הפיזית הנדרשת ממנו.
משחקי פעולה נחלקים לתתי-סוגות רבים. הבולטים מביניהם הם משחקי יריות (shooters), אשר בדרך כלל בעלי אופי עלילתי ומשחקי מכות המבוססים לרוב על אמנויות לחימה ואינם עלילתיים. נרחיב כאן על משחקי היריות, היות שהם מרכיבים את מרבית משחקי הפעולה המודרניים על המחשב האישי. נהוג לחלק את משחקי הירי לשתי תתי-קטגוריות, על פי נקודת המבט בה משקיף השחקן על הנעשה: גוף ראשון וגוף שלישי.
משחקי ירי בגוף ראשון (FPS – First Person Shooter) הם משחקים בהם מתבונן השחקן על העולם מעיניה של הדמות אותה הוא משחק. המטרות במשחקים אלה מגוונות, אך כוללות לרוב ירי תחמושת מרובה וחיסול אויבים רבים ככל האפשר.
דוגמאות למשחקי ירי בגוף ראשון: Crysis, Half-Life, Far Cry, Call Of Duty, America's Army, Doom.
משחקי ירי בגוף שלישי (TPS – Third Person Shooter) הם משחקי פעולה בהם אין השחקן מתבונן מעיניה של דמותו אלא נראה כאילו הוא משקיף עליה מאחור ומלמעלה. הבדל זה בהשקפתו של השחקן מאפשר לשחקן ראייה רחבה יותר של סביבתו ומאפשר לו להגיב על התקפות המגיעות ממספר כיוונים שונים ונותן לשחקן ביצוע משימות מגוונות בהתאם לסיווג המשחק.
דוגמאות למשחקי ירי בגוף שלישי: GTA 3, Splinter Cell, מקס פיין ומעלה, פורטנייט.
האויבים הנטבחים במשחקי הפעולה הפכו בשנות התשעים ובתחילת שנות האלפיים לנושא תקשורתי רגיש, ולעיתים משחקים שתיארו עולם כמו-מציאותי, כגון היטמן או Grand Theft Auto נאלצו לספוג ביקורת על כך שהציגו פלח מהציבור כאויב שיש להורגו. כך למשל שלב בהיטמן 2 שהתרחש במקדש סיקי ספג ביקורת קשה על כך שאילץ את השחקנים להרוג את המתפללים במקום. כתגובה טבעית לביקורת זו, הסוגה התרחקה מאויבים בני ימינו ורבו משחקי הפעולה ששמו כאויבים מפלצות דמיוניות, נאצים ממלחמת העולם השנייה וזומבים, שדומה שמקובל על הכול שיש להרגם. בין המשחקים שמתארים את האויבים האחרונים נמנות סדרת המשחקים Resident Evil, Left 4 Dead ו-Dead Rising.
משחק לחימה
משחק הפעולה המסורתי הוא משחק הלחימה. משחק זה מבוסס על שליטה בדמות אחת, שנלחמת בדמויות אחרות, לרוב בקרבות של אחד על אחד ובמסגרת טורניר. לרוב יש לכל דמות מאפיינים משלה ותנועות מיוחדות משלה. תכופות מכונה גם "משחק מכות".
דוגמאות: סופר סמאש ברוס, Street Fighter 2, מורטל קומבט, גולדן אקס.
משחקי ירי בגוף ראשון
אלו משחקי פעולה בהם ה"מצלמה" קבועה בנקודת המבט של הדמות אותה השחקן משחק, ועיקרם הוא בזריזות ידיים ואינסטינקטים מהירים. לרוב אלו משחקים אלימים, והשחקן אינו יכול להשלים את משימתו ללא הרג משמעותי של אויבים. בדרך הכלל השחקן חמוש במגוון רובים ועליו להרוג את אויביו, לאסוף תחמושת ולבצע משימות (מציאת מפתחות וכו). משחקים אלו ידועים גם בשמות "FPS", משחקי פעולה ועוד.
משחקי ירי בגוף ראשון נפוצים מאוד הן כמשחקי רשת לשחקנים רבים והן כמשחקים עלילתיים (אף שלא לעיתים קרובות מדובר בעלילה מושקעת) לשחקן יחיד ובדרך כלל מגיעים כחבילה אחת שכוללת את שניהם.
דוגמאות: Wolfenstein 3D, Doom, Quake, Unreal Tournament, Half Life, Medal of Honor, halo.
משחקי פלטפורמות
המרכיב הקנוני למשחקי הפלטפורמות, הוא דמות נשלטת שעל השחקן לכוון בקפיצה בין פלטפורמות ומעל למכשולים. אלו משחקים מפרספקטיבת משחק גוף שלישי קבועה, בהם לרוב משקיף השחקן לעולם ממבט צד. רק אורך וגובה (ללא עומק, side-scrollers) או מאחורי הכתפיים של הדמות בעולם תלת־ממדי (ומשחקים אלו קרויים פשוט משחקי פלטפורמה תלת־ממדים) אף שמשחקים אלו כוללים אויבים ולחימה בהם, הצלחת השחקן תלויה יותר בתזמון וזריזות ופחות ברפלקסים ושליטה במערכת הקרב והמכשולים כוללים גם תהומות ומלכודות מסוגים שונים שם הז'אנר בא לו מכך שהמשחקים הראשונים מסוג זה התבססו על קפיצה בין פלטפורמות.
דוגמאות: האחים סופר מריו, Prince of Persia, Commander Keen, סוניק, SkyRoads, ג'אז הארנב.
משחקי אסטרטגיה
משחק בו על פי רוב השחקן נוטל על עצמו תפקיד של מצביא, ומפקד על כוחות בזירה נתונה על מנת להשלים משימות. השחקן נדרש לנהל משאבים בצורה יעילה, לפקד על קבוצת לוחמים או על צבא המורכב מיחידות שונות ולתכנן מבצעי תקיפה על מנת לנצח את היריב. במשחקי אסטרטגיה רבים יכול השחקן לבחור לשלוט באחד מתוך מספר צבאות בעלי יתרונות וחסרונות שונים שיוצרים איזון פנימי, על מנת לאפשר לשחקן לשחק לסירוגין את שני הצדדים באותו קרב, ללא צד בעל חולשה יתירה.
פרט למשחקי ההצבאה שצוינו לעיל, סוגת האסטרטגיה כוללת את תת-הסוגה "משחקי ניהול", בהם אחראי השחקן על בניית ותחזוק עסק או רשות ציבורית, כגון גן חיות, פארק שעשועים או קניון. במשחקי ניהול אין בדרך כלל שליטה ישירה ביחידות, ולא מתנהל בהם מאבק אלים. הם מתמקדים בכלכלה, ומציבים אתגרים ומשימות מבוססות רווחים, דעת קהל, תפעול מתקנים וכו'.
על פי החלוקה המקובלת בימינו, משחקים בסוגת האסטרטגיה נחלקים לשני תת-סוגים:
כמעט כל משחקי האסטרטגיה מכילים מערכה לשחקן יחיד, בה עליו למלא בכוחות עצמו שורה של משימות. משחקים רבים גם כוללים מערכה מרובת משתתפים, בה השחקן מתמודד מול שחקנים אחרים, המתקשרים אלו עם אלו דרך רשת מקומית או האינטרנט. עם זאת, בניגוד למשחקי תפקידים מרובי משתתפים, משחקי אסטרטגיה לרוב מגבילים את כמות השחקנים המשתתפים ל-2 עד 8 שחקנים, כאשר כל אחד שולט במשאבים וצבא משל עצמו ואלו מתמודדים על אותה זירה.
דוגמאות למשחקי אסטרטגיה מפורסמים: Starcraft, spore, והסדרות Warcraft, Civilization ו-Command and Conquer, Dune, Impossible Creatures ומיינקראפט.
משחקי סימולציה
משחק המדמה שליטה בכלי טיס או כלי רכב ייחודי או חיים שלמים כגון הסימס, ספינות חלל, צוללות וכדומה. משחקים אלו התפתחו על המחשב לא בשל הממשקים המדויקים, אלא בשל יכולת חישוב חזקה יותר של המחשב האישי ותצוגה מדויקת יותר, ובשיאם יכלו להציג נכונה את מחווני השליטה של כלי הטיס בכל תנועה ותנועה של השחקן. סוגת המשחקים הזו ירדה מגדולתה, והייתה פופולרית בעיקר בשנות ה-90, יחד עם משחקי ההרפתקה.
דוגמאות למשחקים מפורסמים בסוגה זו הם דיסנט, X-Wing vs Tie Fighter ו-Wing Commander.
משחקי ספורט
משחקים אלו מבוססים על הדמיה של משחקי ספורט (אמיתיים או מומצאים) במחשב. לרוב הדגש הוא על זריזות ידיים, אולם חלק מהמשחקים מציעים אפשרויות "אסטרטגיות" של ניהול הקבוצה או הספורטאים.
דוגמאות: FIFA (כדורגל), Championship Manager (משחק ניהול ספורט, משלב אסטרטגיה וספורט).
משחקי הרפתקה
משחק בו השחקן, בין אם תוך גילום דמות ושליטה בה ובין אם ישירות, נתקל בחידות שעליו לפתור על מנת להתקדם במשחק ובעלילה. משחקים אלה לרוב דורשים יכולת הסקת מסקנות וחשיבה. ככלל סוגתי, רוב משחקי ההרפתקה הכילו עלילה ספרותית באופייה, כולל דיאלוגים עם דמויות אחרות, סיפור רקע מקיף, ובניית מסתורין בדומה לספרים בלשיים. ישנם משחקי הרפתקה שלא כוללים עלילה מתמשכת או דמויות, אך אלו היו יוצאים מן הכלל. סוגה זו החלה מהרפתקאות טקסט בשנות השבעים, צברה פופולריות לאורך השנים והייתה מאוד פופולרית בתחילת שנות ה-90. החל מ-1997 הסוגה הצטמצמה, ובעשור האחרון קצב פיתוח משחקי ההרפתקה ירד למשחקים ספורים מדי שנה.
משחקי חידה
אלו משחקים שמבוססים על שימוש בדמיון, ההגיון והאינטואציה של השחקן לפתרון בעיות. לרוב הבעיות מוצגות בצורה ישירה, ולא כחלק ממשחק רחב יותר.
דוגמאות: TIM (המכונה המופלאה), Sherlock, נמלולים, world of goo, פורטל.
משחקי תפקידים
משחק בו מגלם השחקן דמות כלשהי בתוך עולם מוגדר, ומבצע דרכה את האינטראקציה שלו עם אלמנטים אחרים. משחק תפקידים יכול (וסביר) שיכיל אלמנטים מסוגות אחרות, כגון קרבות פעולה או פתרון חידות, אך תמיד הדמות תשמש תווך: אם השחקן מגלם דמות איטית, תגובותיו המהירות על ממשק המחשב יתורגמו לתגובות מסורבלות של דמותו, ולא יקנו לו יתרון על שחקן איטי יותר המבצע אותה פעולה. השחקן, אם כך, חווה את עולם המשחק דרך דמותו בלבד. בהתאם, ברובם המוחץ של משחקי התפקידים השחקן יכול לשפר את דמותו ההתחלתית בדרכים שונות, להקנות לה יכולות חדשות, לשפר מיומנויות, לרכוש חפצי עזר ולסחור על מנת לצבור הון.
משחקי תפקידים ממוחשבים נוצרו כהרחבה של משחקי תפקידים בנייר ועט שנוצרו בסוף שנות השבעים, בראש ובראשונה משחקי מבוכים ודרקונים, אך גם עולמות מערכה ושיטות משחק נוספות. אף על פי שבמשך השנים התרחקו משחקי התפקידים הממוחשבים ממשחקיות הדומה לזו של משחקי נייר ועט, עד היום ניתן למצוא משחקים המבוססים על עולמות מערכה הקיימים גם בספרים, או עדכונים לשיטות משחק ישנות, כגון מבוכים ודרקונים בגרסה 3 ו- 3.5.
משחקי תפקידים קלאסיים לרוב הציגו מסע של חבורת דמויות, כאשר אחת מהן מגולמת על ידי השחקן, והאחרות נשלטות על ידי המחשב ומגיבות לפקודות, או שיחות, עם דמותו של השחקן. מאמצע שנות התשעים משחקי תפקידים ממוחשבים רבים החלו לכלול אלמנט ריבוי משתתפים, בו רוב או כל בני החבורה נשלטו על ידי שחקנים חיים, ושיחקו יחדיו רצף של משימות שהוכתב על ידי שחקן נבחר מביניהם. שחקן זה, בהתאם למסורת מבוכים ודרקונים, נקרא לרוב שליט המבוך. משחקים אלו היו בתחילה טקסטואליים ונפרדים לחלוטין ממשחקי מערכת-היחיד הגרפיים, אך בהמשך שולבו שתי השיטות, ובהדרגה נוצרה נורמה לפיה רובם המוחלט של משחקי התפקידים כוללים מערכה לשחקן יחיד ומערכה מרובת משתתפים.
משחקי תפקידים ממוחשבים מפורסמים כוללים את סדרות final fantasy, זינו, fallout, כרונו טריגר ורבים אחרים.
הפולמוס סביב משחקי הווידאו
כנגד משחקי המחשב והווידאו נמתחה ביקורת רבה:
מנגד, התומכים במשחקי המחשב טוענים:
חקיקה ורגולציה
במקרים שונים נדרשים משחקי וידאו לקבל אישור לפני שיווקם לציבור הרחב. תופעה זו משמעותית יותר בסביבות סגורות יחסית, דוגמת חנות היישומים App Store או רשת האינטרנט הפנימית של סין.
בשנת 2021 הפכה סין למדינה חלוצית בקביעת כללים לאומיים למניעת שימוש מוגזם במשחקי וידאו, כאשר קבע השלטון הגבלה של זמן משחקי הווידאו של קטינים בחלק מימות השבוע. במקביל, הוקם גורם מטעם הממשלה שמטרתו ביקורת על משחקי מחשב לוודא שאינם מעודדים התמכרות, והופעל לחץ ממשלתי על חברות הטכנולוגיה המקומיות להפעיל טכנולוגיות שמונעות מקטינים לשחק במשחקי וידאו בין השעות 22:00 ו-8:00.
היבטים פסיכולוגיים
מחקרים רבים הראו כי יש למשחקי וידאו השפעה רבה על מיומנויות רבות הרלוונטיות לפסיכולוגיה קוגניטיבית ולהליכי למידה, הכוללים:
מוזיאונים
בתחילת המאה ה-21 החלו להיפתח ברחבי העולם מוזיאונים המוקדשים למשחקי וידאו ומשחקי מחשב כגון מוזיאון מכונות משחקי הארקייד הסובייטיים במוסקבה, או כגון מוזיאון משחקי המחשב שנפתח בשנת 2011 בברלין.
הערות שוליים
Ludus computatralis
צוות משא ומתן משטרתי
צוות משא ומתן משטרתי הוא יחידה או חוליה רשמית, בדרך כלל משטרתית, המיומנת ומופקדת על ניהול משא ומתן עם מפגעים (מחבלים, חוטפים, מתאבדים-בפוטנציה) לשם ניטרול הסכנה או השגת פשרה. היחידה המשטרתית הרשמית הראשונה שהוקמה כצוות משא ומתן הייתה זו של פרנק בולז במשטרת ניו יורק.
יחידת משא ומתן מטפלת במקרי אלימות רבים ובהם, אלימות במשפחה, אירועי התאבדות וטרור.
רקע
ניהול משא ומתן הוא אינטרס מיידי של רשויות החוק והסדר בעת משבר, וזאת לא רק למציאת פתרון מוסכם על המפגע, אלא גם למטרות אלטרנטיביות כמו להרוויח זמן או להשיג מידע נוסף על האירוע, על בני הערובה או על כוונותיו ועל אישיותו של המפגע (לעיתים לשם התשתו או ריכוכו). המשא ומתן המיידי מתנהל בכל דרך אפשרית בשעת האירוע - כמו בשיחה מבעד לדלת סגורה, דרך הטלפון, או אפילו באמצעות כריזה במגפון.
בדרך כלל מעדיף צוות המשא ומתן לנהל את השיחות באמצעות מכשיר טלפון נייד המסופק למפגע על ידי המשטרה, וזאת על מנת לאפשר בלעדיות של שיחה עם המפגע וניתוקו מאמצעי תקשורת עם גורמים אחרים (כמו התקשורת). לשם כך גם מנתקת המשטרה לעיתים את חיבור הטלפון הרגיל אל המתחם או מופעלים אמצעי למיסוך תקשורת במקום.
בשל הסכנה הנשקפת לחיי אדם, העבודה כוללת לחץ רב, אי-ודאות ואחריות גבוהה.
יחידות משא ומתן מפורסמות
היחידות הראשונות הוקמו כחלק מצוותי SWAT. היחידה למשא ומתן של משטרת ישראל היא יחידה מבצעית ארצית ואנשיה עוסקים כל העת במשימות המצריכות את הפעלתה. היא מתאפיינת ברובה בהקפצות לאירועים ברחבי הארץ כאשר קיים סיכון ממשי לחיי אדם. היחידה הוקמה בשנת 1978 לאחר רצף פיגועי מיקוח בהם חטיפת מטוס סבנה ואסון מעלות. היחידה המורכבת משלד פיקודי ומקצועי קבוע היושב בבסיס הימ"מ ובמחוזות השונים פזורים קצינים אשר, בנוסף על תפקידם בשיגרה, עברו הכשרה ועוברים תרגולים ורענונים והם המגיבים ראשונים לכל אירוע משא ומתן במחוז.
היחידה מספקת הכשרה מקצועית לניהול משא ומתן בארגונים ויחידות מיוחדות אחרות. היחידה מסייעת גם בחקירות מורכבות בהם איתור נעדרים, חקירות רצח באמצעות כלים רבים ובהם בניית פרופיל פסיכולוגי.
יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI, עוסקת בניהול משברים, משא ומתן, מעקב סמוי ותמיכה. היחידה כוללת מומחי משא ומתן, מנתחי התנהגות ועוד.
מקרים מפורסמים בהם היה מעורב צוות משא ומתן עם החוטפים
יחידת משא ומתן עוסקת בתחומים רבים ובהם חטיפת בני ערובה, אירוע פעילות חבלנית עוינת, אירועי סחיטה, אירועי סחיטה ואיומי התאבדות. מקרים מפורסמים הם:
מייק בלומפילד
מייק ברנרד בלומפילד (באנגלית: Michael Bernard Bloomfield; 28 ביולי 1943 - 15 בפברואר 1981) היה גיטריסט ומלחין אמריקאי בולט במוזיקת הבלוז והרוק באמצע ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
בלומפילד נולד וגדל בשיקגו למשפחה יהודית. הוא הושפע רבות מנגני הבלוז המובילים של התקופה, כמו מאדי ווטרס, בי בי קינג, האולין וולף ואחרים, שעם חלקם אף ניגן והופיע במשך השנים.
במהלך שנות ה-60 היה חבר בשתי להקות, שזכו לחשיפה והצלחה בתחומן; The Paul Butterfield blues band ו-The electric flag. בלומפילד שזכה להערכה רבה על יכולות וסגנון הנגינה שלו, הפך לנגן אולפן מבוקש, אשר ניגן והפיק עבור כמה מהיוצרים הבולטים בתקופה כמו בוב דילן, ג'ניס ג'ופלין, צ'אק ברי ועוד.
במהלך שנות ה-70 בלומפילד שסבל מאינסומניה והתמכר לסמים צמצם את פעילותו, והתמקד בהופעות והקלטות עבור לייבלים קטנים באזור מגוריו בסן פרנסיסקו.
בתחילת שנת 1981 נמצא בלומפילד ללא רוח חיים במכונית נעולה בשכונת מגורים בסן פרנסיסקו. נסיבות מותו אינן ברורות לגמרי אך ההנחה היא שהוא מת ממנת יתר.
ראשית חייו
בשנות ה - 50 וה - 60 פרחו הופעות רחוב ומועדוני בלוז בדרום ומערב שיקגו. המקומות הללו היוו את הקרקע להתפתחות ופריחת הבלוז החשמלי (Chicago blues). בלומפילד הושפע רבות מהמוזיקה שספג במועדוני הבלוז של שיקגו ועד מהרה סיגל לעצמו סגנון ויכולת נגינה אשר זכתה להערכה בקרב המוזיקאים השחורים, ופתחה בפניו את הדלת לסצנת הבלוז בשיקגו.
The Paul Butterfield blues band
בשנת 1964 לאחר שצבר ניסיון ובנה לעצמו שם בעיקר באזור שיקגו, נמסרה הקלטת דמו של בלומפילד למפיק ג'ון האמונד מקולומביה רקורדס, אחת מחברות התקליטים הגדולות והחשובות באותה תקופה. האמונד שהתרשם מאוד מיכולת הנגינה של בלומפילד החתים אותו, ובמהלך 1964 הקליט בלומפילד מספר קטעים אשר שוחררו רק לאחר מותו.
עד להצטרפותו של בלומפילד להרכב, המפוחית של פול באטרפילד הייתה כלי הסולו הכמעט בלעדי בנגינת הלהקה, אך יכולת הנגינה המרשימה של בלומפילד הפכה אותו במהרה לנגן הסולו המוביל בהרכב לצד באטרפילד עצמו.
עם הצטרפותו של בלומפילד להרכב, הוקלטו מספר קטעים בסיוע המפיק פול רוטשילד מתקליטי אלקטרה. הקטעים אומנם לא שוחררו באותו הזמן, אך אחד הקטעים "Born in Chicago" נכנס לתקליט אוסף של אלקטרה אשר נמכר היטב וכך זכה ההרכב לחשיפה משמעותית ראשונה.
בספטמבר 1965 הקליט ההרכב את אלבום הבכורה שלו "The Paul Butterfield blues band" אשר יצאו לאור באותה תקופה.
בוב דילן והקלטות Highway 61 revisited
פגישה מקרית בין דילן ובלומפילד במועדון בלוז בשיקגו בשנת 1963 יצרה ניצוץ בין השניים ובקיץ 1965 דילן שזכר את נגינתו של בלומפילד מהמפגש בשיקגו הציע לו להצטרף אליו בניו יורק להקלטות של חומר חדש. באותה התקופה, היה דילן בתהליך מעבר מהפולק האקוסטי שהיה מזוהה איתו בתחילת דרכו למוזיקה חשמלית, וחיפש נגנים שיתאימו לסאונד החדש שחיפש לעצמו. בחודשים יוני - אוגוסט 1965 ערך בלומפילד חזרות והקליט עם דילן ומוזיקאים נוספים את שירי התקליט Highway 61 revisited אשר לימים יהפוך לאבן דרך ביצירה של דילן במוזיקה הפופולרית ובתרבות האמריקאית.
בוב דילן בפסטיבל ניו פורט 1965
ביולי 1965 הופיע בלומפילד עם The Paul Butterfield blues band בפסטיבל הפולק בניו פורט כאשר במקביל אליהם הופיע דילן. לאחר שדילן הופיע עם סט אקוסטי בליל שבת ב-24 ביולי 1965 הוא החליט באופן ספונטני לערוך הופעה נוספת, חשמלית, בערב שלמחרת.
לאחר ההופעה בניו פורט וסיום הקלטות Highway 61 revisited, הציע דילן לבלומפילד להצטרף אליו לסיבוב הופעות עולמי. בלומפילד סירב ובחר לחזור לשיקגו ולהמשיך לעבוד עם The Paul Butterfield blues band. החלטה זו מסמנת את הדרך בה בחר בלומפילד להמשך דרכו המוזיקלית, העדפה של מיקוד והסתגרות במוזיקה שלו (בדגש על הבלוז) על פני פיתוח סגנונות וסאונדים חדשים במסגרת המוזיקה הפופולרית והאפשרות להפוך לאליל גיטרה כמו ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון ואחרים.
מאמצע שנות ה-60 ועד סופן
בשנת 1966 הקליט בלומפילד עם The Paul Butterfield blues band את התקליט East-West אשר שילב לתוך הבלוז המסורתי השפעות מסגנונות נוספים כמו ג'אז, פסיכדליה ומוזיקה אתנית ונתן מקום רחב יותר לחקור ולבטא אזורים חדשים במוזיקה.
במקביל לפעילותו עם הלהקה היה בלומפילד נגן הקלטות מבוקש ובאותה התקופה הקליט עם צ'אק ברי, פיטר, פול ומרי ואומנים אחרים.
במהלך 1967 התעייף בלומפילד אשר סבל מאינסומניה מסיבובי ההופעות האינטנסיביים של The Paul Butterfield blues band והחליט לפרוש מהלהקה לטובת פרויקט חדש בהנהגתו.
Electric Flag
בלומפילד יסד את ההרכב החדש יחד עם מספר מוזיקאים שהכיר משיקגו, אשר כללו את ניק גראווניטיס (שירה), בארי גולדברג (קלידים), באדי מיילס (תופים ושירה), לארי ברוקס (בס) וסקציית כלי נשיפה. ההרכב ערך את הופעת הבכורה שלו בפסטיבל הפופ במונטרי ב-1967, ובתחילת 1968 שחרר את תקליטו הראשון A Long Time Comin אשר זכה לביקורות טובות. עם זאת בזמן יציאת התקליט ההרכב היה כבר בשלבי התפרקות אשר נבעה ממתחים פנימיים, חילוקי דעות אומנותיים ושימוש נרחב בהרואין, בין השאר על ידי בלומפילד.
שיתוף הפעולה עם אל קופר וה-Super Session
בלומפילד וקופר הכירו לראשונה בהקלטות של Highway 61 revisited עם דילן. בשנת 1968 פעל קופר כנגן קלידים וסולן עבור מספר הרכבים ובמקביל כמפיק עבור תקליטי קולומביה. קופר הושפע מהקלטות ג'אז שנערכו באותן שנים בסגנון של ג'אם סשן המבוסס על מהלכי אקורדים בסיסים אשר מאפשרים לנגנים לבטא את יכולותיהם באופן חופשי ללא התחייבות למלודיה שכתב המלחין. קופר היה נלהב לאפשר לבלומפילד לממש את יכולותיו בפורמט דומה והציע לקבוע ימי הקלטה בחברת חלק מחברי ה-Electric Flag ונגנים נוספים.
במאי 1968 נפגשו קופר ובלומפילד ליומיים של הקלטות בניו יורק. ביום הראשון נראה היה כי ההקלטות מצליחות והנגנים הצליחו להשלים הקלטה של מספר קטעים. ביום למחרת בלומפילד לא הגיע לאולפן והשאיר אחריו פתק שאמר כי לא הצליח לישון בלילה וחזר לביתו בסן פרנסיסקו (ההנחה כי בפועל בלומפילד שהיה מכור להרואין ולא הכיר דילרים בניו יורק החליט לחזור לביתו בסן פרנסיסקו ושם להשיג את הסם לו היה זקוק).
כדי לא לבזבז את זמן האולפן שנקבע, גייס קופר את סטיבן סטילס שהיה פנוי באותו הזמן, כך שחלקו הראשון של התקליט שנקרא Super Session מורכב מההקלטות שנערכו עם בלומפילד ביום הראשון וחלקו השני מאלו שנערכו עם סטילס ביום השני.
התקליט Super Session זכה להצלחה אומנותית ומסחרית גדולה מאוד ועבור בלומפילד זו הייתה ההצלחה המסחרית הגדולה ביותר בקריירה. למרות ההצלחה בלומפילד לא ייחס חשיבות גדולה לתקליט ואף טען כי הקלטה ומכירה של ג'אם סשיין היא סוג של הונאת קהל המאזינים.
בהמשך לתקליט יצאו קופר ובלומפילד לסדרת הופעות ואף הוציאו תקליט הופעה בשם The Live Adventures of Mike Bloomfield and Al Kooper, אשר הוקלט במועדון ה-Filmore east בספטמבר 1968.