cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמטקס
הרכב, ייצור ושימוש
ישנם שני סוגים עיקריים של סמטקס: A המשמש לפיצוץ סלעים ו H (גם SE) המשמש לקישוי מתכות בהלם.
הסמטקס הומצא ב-1966 על ידי הכימאי סטניסלב ברברה שעבד ב VCHZ Synthesia. החומר דומה לחומרי נפץ פלסטיים אחרים כמו C-4 שכך שניתן לעבדו בקלות לכל צורה, אך יתרונו הגדול הוא בהיותו פעיל בטווח טמפרטורות רחב מיתר חומרי הנפץ הפלסטיים ובעוצמתו.
חומר הנפץ החדש יוצא בכמויות גדולות, במיוחד לממשלת צפון וייטנאם שהזמינה מעל 12 טון סמטקס. לקוח גדול אחר היה המשטר הלובי שקנה מעל 700 טונות סמטקס בין השנים 1975 ו-1981 באמצעות חברת "אומניפול" הצ'כית. חומר הנפץ הגיע גם לידיהן של קבוצות טרוריסטיות במזרח התיכון ול-IRA ו-INLA בצפון אירלנד.
בתגובה ללחץ בינלאומי שהופעל על היצרנית, היא החלה להוסיף אתילן גליקול דיניטרט כחומר מזהה לסמטקס, שיקל על איתורו במכשירים שמנתחים את הרכב האוויר לגילוי חומרי נפץ. היצרנית גם התאמצה להוריד את משך חיי המדף של הסמטקס ממשך של כעשרים שנה לכמה שנים בודדות, אך ללא הצלחה יתרה.
ב-25 במאי 1997 התאבד בוהומיל סול, מדען שהיה מעורב בפיתוח הסמטקס, על ידי הצמדת מטען סמטקס לגופו ופיצוצו. הוא התאבד בגיל 63 במרכז מרפא בו טופל בשל בעיות דיכאון בעיר יסניק. 20 איש נפגעו בפיצוץ זה, מהם שישה באופן חמור.
לאדינו
לאדינו היא שפה רומאנית יהודית המדוברת על ידי צאצאי מגורשי ספרד (בעיקר יהדות הבלקן), וידועה גם בשמות "ספאניולית" (בעברית), "ג'ודיזמו", "Judeoespañol" (ג'ודאו-איספניול), ספרדית־יהודית או רק אספאניול בשפת הלאדינו המדוברת. לאדינו הוא השם הנפוץ ביותר כיום ללשון "הספרדית-היהודית", והיא נכתבה באלפבית עברי או לטיני. בעבר, המונח לאדינו היה לשפה ששימשה לתרגום כתבי קודש בלבד הכתובה באותיות רש"י או באותיות מרובעות (אותיות "דפוס"), שפה שיוחדה לכתיבה והייתה שונה משפת הדיבור.
היסטוריה
בקהילות המגורשים במערב אירופה (הולנד, בריטניה, צרפת וכולי) לא דיברו לאדינו כי אם קסטיליאנית ופורטוגזית (שנכתבו באלפבית לטיני), ומאוחר יותר עברו לשפת המדינה, אך קיימים שם שימושים ליטורגיים מעטים בלאדינו כדוגמת תרגום ההפטרה לתשעה באב.
בשואה נמחו קהילות יהודיות דוברות לאדינו בעיקר באזור הבלקנים ובראשן קהילת העיר סלוניקי, שנקראה ירושלים דבלקן, והלאדינו כמעט נכחדה מאזורים אלו. דוברי לאדינו מטורקיה ומבולגריה שעלו ארצה, הושפעו בשנותיה הראשונות של המדינה מתרבות "כור ההיתוך" ועברו לדבר עברית; ילדים מבתים דוברי לאדינו (כמו גם מבתים דוברי שפות אחרות) נטו להתבייש בהוריהם "הגלותיים" ולא למדו לדבר כראוי בשפה.
ניבים
ללאדינו שני ניבים עיקריים:
בתוניסיה דוברה הלאדינו על ידי הקהילה של מהגרים יהודים איטלקים (ספרדים) מליבורנו וצאצאי מגורשי ספרד ופורטוגל שאוחדו לקהילה אחת בשם הקהילה הליבורנזית, ניב זה שילב ספרדית עתיקה, פורטוגלית, ערבית, עברית, ואיטלקית (היה נתון להשפעה צרפתית מאוחר יותר). הניב נכחד בגלל דומיננטיות של השפה הערבית.
למרות הניבים השונים התקיימה רמה גבוהה של אחידות לשונית, הודות לקשרי מסחר בין הקהילות היהודיות דוברות השפה, מילים וביטויים שונים עברו ביניהן. כן עמדו בין הקהילות קשרי תרבות ודת, וספרים שנכתבו בלאדינו עות'מאנית שימשו את דוברי החכיתיה בצפון אפריקה. דוברי החכיתיה, שחיו תקופה ארוכה במגע קרוב עם דוברי ספרדית, זנחו בהדרגה את מאפייניה הייחודיים של החכיתייה ואימצו את מאפייני הספרדית המודרנית.
פונולוגיה
בלאדינו מאפיינים ספרדיים ארכאיים, כמו שימור ההבחנה בין העיצורים השורקים הקוליים והאטומים: ניכרים בה גם מאפיינים פונולוגיים אנדלוסיים שאינם שמרניים: ישנן גם השפעות מהשפה הפורטוגלית: הגיית העיצור [s] כ-[ʃ] במקרים מסוימים, ומספר מילים שאולות.
אוצר מילים
בלאדינו יש שימוש נרחב במילים עבריות בשל הנוכחות של השפה בחיי קהילת הדוברים בשימוש הליטורגי. השפה קלטה מילים וביטויים מהשפות המקומיות בהם התגוררו היהודים כמו טורקית, ערבית, צרפתית, איטלקית, יוונית ועוד. אוצר המילים בלאדינו כולל גם מילים מספרדית עתיקה, שאינן בשימוש בספרדית המודרנית.
בלאדינו נמנעים לעשות שימוש במילים מספרדית שיש להם הקשר נוצרי. למשל:
מורפולוגיה
השפה אף ספגה צורנים משפות שונות, למשל מוספית 'בעל המקצוע' "ג'י" מטורקית. כאשר צורן ממוצא איברי מקביל היה בנמצא קיבל הצורן הטורקי משמעות שלילית בדרך כלל, כך לדוגמה הלקסמה העברית "צדקה" מקבלת מוספית איברית "sedakero" או אחת טורקית "sedakaji" והמשמעות היא נדבן וקבצן בהתאמה. צורן ההקטנה (דימינוטיב) בלאדינו הוא לרוב "iko-", צורן המוכר לדוברי העברית מהשמות מושיקו ומהסדרה קופיקו.
כתב
הלאדינו נכתבה בעיקר בכתב רש"י בכתבים דתיים וגם חילוניים, ולעיתים בכתב מרובע. בהשפעת תהליכי מודרניזציה שהחלו אצל דוברי השפה באמצע המאה ה-19 החל שימוש באלפבית המקומי, בעיקר אלפבית לטיני אך גם אלפבית קירילי. הכתב הלטיני הוא הכתב הרווח היום, אך מותאם בדרך כלל לשפה השלטת במדינה (לדוגמה, את הצליל "ש" יכתבו בצרפת ch, בארצות דוברות אנגלית sh ובטורקיה ş).
שלא בדפוס, נכתבה הלאדינו בכתב עברי קורסיבי הקרוי "סוֹלֵיטְרֵיאוֹ", כתב "חצי קולמוס" - כתב יד שהשתמשו בו היהודים הספרדים עד לפני דור או שניים.
ספרות בלאדינו
ראוי גם להתייחס כחלק מהיצירה בשפה זו, התרגום של טקסטים יהודים קלאסיים
הביבליוגרפיה המקיפה ביותר בתחום ספרות הלאדינו, "אוצר הספר בלאדינו 1490–1960: ביבליוגרפיה מחקרית מוערת" (הוצאת יד בן־צבי, 2021), מונה כמעט ארבעת אלפים פריטים, בין ספרים, עיתונים ושאר פרסומים.
הלאדינו כיום
הלאדינו אינה משמשת היום כבעבר כשפה ראשית עבור היהודים הספרדיים, והדוברים בה מתמעטים והולכים. השימוש בלאדינו כיום בא לידי ביטוי בספרות, בשירה, במחקר, בתיאטרון ובמוזיקה.
הכנסת חוקקה את "חוק הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו", שמטרתו שימור וטיפוח מורשת הלאדינו, כיו"ר ראשון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו כיהן יצחק נבון, ובשנת 2015 נבחרה לתפקיד הפרופ' תמר אלכסנדר. כמו כן יש ניסיון לשמר את השפה ותרבותה במרכזים מיוחדים כגון "מכון סלטי לחקר הלאדינו" באוניברסיטת בר-אילן וכן ב"מרכז משה דוד גאון לתרבות הלאדינו" באוניברסיטת בן-גוריון, ובחוגים ללימוד השפה באוניברסיטאות, בארץ ובמדינות אחרות בעולם. בין החוקרים המובילים של שפה זו בישראל ניתן למנות את תמר אלכסנדר, דוד בוניס, דב הכהן, יהודה הצבי, מתילדה כהן-סראנו, יצחק לוי, אליעזר פאפו, אבנר פרץ, אלדינה קינטנה, ושמואל רפאל. המחזה של יצחק נבון "בוסתן ספרדי" המתאר את ההווי של שכונה ספרדית ירושלמית, בשירים סיפורים והומור, הביא את תרבות הלאדינו להכרה של הקהל הרחב. המחזה זכה להצלחה רבה גם בהפקה המקורית בשנת 1969 וגם בהצגה המחודשת.
בזכות האינטרנט חלה התעוררות של שימוש בלאדינו בפורומים בישראל ובעולם. Ladino Komunita היא קהילה וירטואלית, הכוללת דוברי לאדינו מרחבי העולם, והקשר בין חבריה מנוהל בלאדינו בלבד.
בארץ פועלים מספר משוררים דו-לשוניים, בעברית ולאדינו: מרגלית מתתיהו, אבנר פרץ (שהוא גם מתרגם פורה מלאדינו) ומיכל הלד. מתילדה כהן-סראנו היא מן האספניות והיוצרות המרכזיות בתרבות הלאדינו כיום, בתחומי תיעוד השירה והסיפור העממי (וכן בכתיבת רומנסות ספניוליות מחדש כסיפורים, וסיפורים כשירים). כן פועלים מספר זמרים, בתוכם בולט מקומם המרכזי של בני משפחת לוי: האב, זמר הבריטון והמתעד יצחק לוי, אשר ביקש שכל ההקלטות שעשה לשם תיעוד ורישום המסורות המוזיקליות, יועלו באש לאחר מותו; האם, הזמרת כוכבה לוי, והבת יסמין לוי. ראובן וימר עיבד (והוסיף משלו) 70 משלי לאדינו (במקור לדינו) לנוסח פיוטי, במשקל ובחריזה. ד"ר איציק לוי פועל למען שימור ותיעוד נכסי התרבות והפולקלור של צאצאי מגורשי ספרד. בארכיון ה"רשות הלאומית לתרבות הלאדינו", תיעד לוי את סיפורם האישי של כ-2000 אינפורמנטים דוברי לאדינו.
כן יוצא לאור בארץ כתב-העת אקי ירושלים Aki Yerushalayim (כאן ירושלים).
בפברואר 2018, בוועידה בינלאומית, שנערכה באקדמיה המלכותית ללשון הספרדית, הוחלט על הקמת האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו. כמו כן ספרד תכיר באופן רשמי בלאדינו כאחת הלשונות הספרדיות, ותנסה בכך לסייע בשימורה ובהצלתה מהכחדה.
ביוני 2021 עלתה לאוויר הסדרה "מלכת היופי של ירושלים" המבוססת על ספר באותו שם מאת שרית ישי לוי. הלאדינו מדוברת בסדרה זאת כמעט בכל פרק.
ה"פסטילאדינו"
מאז שנת 2003 מתקיים מדי שנה בחג הסוכות בראשון לציון פסטיבל זמר בינלאומי תחרותי לשירים חדשים ומקוריים בלאדינו. בתחרות קונצרט גמר חגיגי בשיתוף התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בו משתתפים כעשרה שירים. הפסטיבל התחרותי מתקיים ביוזמת אלי מתתיהו ומוני ארמוזה, ומושך מתחרים מרחבי העולם.
ב-2011 התקיים אירוע העשור ל"פסטילאדינו" בו התחרו כל השירים שזכו בפסטיבל בעשור הקודם. במקום הראשון זכתה יעל בדש, השיר שביצעה – "La Lingua de Kaza" – נבחר לשיר השירים של ה"פסטילאדינו" לעשור זה.
המרכז העירוני לקהילה הגאה
המרכז הגאה הוא מרכז קהילתי עירוני המיועד לקהילה הלהט"בית בתל אביב-יפו והסביבה. המרכז משמש כבית לחברי וחברות הקהילה הלהט"בית, ומציע שירותים בתחומי קהילה, תרבות וסיוע, ומרכז תחתיו את מגוון השירותים שמעניקה עיריית תל אביב לקהילה הגאה.
המבנה וסביבתו
המרכז הגאה ממוקם במבנה הנמצא בחלקו הדרומי של גן מאיר, חלקה המערבי של העיר תל אביב, ברחוב המלך ג'ורג'. המבנה שימש במרוצת השנים כבית ספר על שם דב הוז, כמרכז פעילות לתנועת 'הנוער העובד והלומד' ובהמשך היה מוסד חינוכי שהופעל על ידי דרור בתי חינוך.
בפתחו של המרכז הוקמה ב-10 בדצמבר 2013 אנדרטה לזכר קורבנות הנאצים אשר נרדפו על רקע נטייתם המינית. האנדרטה כוללת שלושה משולשים. משולש בטון, עליו מופיע הסבר היסטורי, משולש הפוך ורוד ומשולש הנוצר משלושה ספסלים ורודים כשעל כל אחד מהם נכתב בשפה אחרת (עברית, אנגלית וגרמנית) המשפט הבא: "לזכר נרדפי המשטר הנאצי בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית".
במרץ 2018, הודיעה עיריית תל אביב שבניין המרכז הגאה יעבור שיפוץ ובנייה מחדש של שתי קומות נוספות ואולם אירועים.
הקמת המרכז
סקר שנערך בשנת 2004, לאיתור צרכיה של הקהילה הגאה קידם את הקמת המרכז. ממצאי הסקר העלו שישה תחומי פעילות שקיבלו ביטוי הלכה למעשה במרכז הגאה: תרבות גאה, מרכז חברתי, העצמת ארגוני קהילה, שירותי תמיכה (תמיכה נפשית וייעוץ משפטי ובריאותי), השכלה ופנאי. בעקבות הסקר וביוזמתו של איתי פנקס, חבר מועצת העיר תל אביב, הוקם המרכז הגאה ב-2008.
תפיסת העולם שעל בסיסה פועל המרכז הגאה -
.
פעילות
המרכז הוא סוכנות עירונית, במימון עיריית תל אביב-יפו, שהוציאה 4 מיליון שקל על שיפוץ והסבה של הבניין. הפעילות בו מתחלקת ל-6 קטגוריות עיקריות:
שייקו קויאטה
שייקו קויאטה (בצרפתית: Cheikhou Kouyaté; נולד ב-21 בדצמבר 1989) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת סנגל.
ראשית הקריירה
קויאטה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של יאגו דקר במדיה שיחק עד ספטמבר בה הצטרף למחלקת הנוער של בריסל. כעבור שנה הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. בקבוצה הבוגרת שיחק שנה בסיומה עזב את המועדון לאחר שלא קיבל שכר במשך שלושה חודשים.
בקיץ חתם לארבע שנים באנדרלכט והושאל כעבור זמן קצר לקורטרייק עד לסיום העונה. במדי אנדרלכט קויאטה זכה ב-4 אליפויות ו-3 גביעים.
ווסטהאם יונייטד
ב-18 ביוני 2014 קויאטה חתם לארבע שנים בווסטהאם יונייטד ששילמה תמורתו 7 מיליון פאונד. ב-16 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לטוטנהאם הוטספר. ב-28 בדצמבר קויאטה כבש את שערו הראשון בווסטהאם בהפסד 2-1 לארסנל. את השער השני שלו הבקיע ב-8 בפברואר 2015 בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד. במרץ קויאטה על חוזה חדש לחמש שנים במועדון.
בעונת 2015/2016 הורחק פעמיים בכרטיס אדום, אך בשני המקרים ההתאחדות לכדורגל באנגליה ביטלה את ההרחקה האוטומטית למשחק שלאחר מכן. ב-4 באוגוסט 2016 הבקיע בניצחון 0-3 נגד דומז'אלה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, שהיה גם השער הראשון של ווסטהאם אי פעם באצטדיון לונדון.
ב-24 בנובמבר 2017 כבש במשחק הליגה נגד לסטר סיטי אותו חגג הנפת ידיים בצורה מונמכת במטרה להעלות את המודעות כלפי העבדות המתמשכת בלוב.
קריסטל פאלאס
ב-1 באוגוסט 2018 קויאטה חתם לארבע שנים בקריסטל פאלאס תמורת 9.5 מיליון פאונד. עשרה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 נגד פולהאם. ב-26 בדצמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד ווסטהאם.
נוטינגהאם פורסט
ב-13 באוגוסט 2022 חתם לשנתיים בנוטינגהאם פורסט.
קריירה בינלאומית
ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של סנגל במשחק ידידות נגד. בקיץ של אותה שנה, קויאטה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון בה הגיעה נבחרתו לרבע הגמר. ב-5 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד.
קויאטה נכלל בסגל הנבחרת 4 פעמים לקראת גביע אפריקה לאומות (ואף היה שותף לזכייה אחת ב-2021) ופעמיים לקראת גביע העולם בכדורגל.
חיים אישיים
במאי הביע תמיכה בחברו לנבחרת אידריסה גייה, שסירב ללבוש את חולצת קבוצתו פריז סן-ז'רמן הצרפתית, עקב הופעת דגלי קהילת הלהט"ב על החולצה.
מיגל
מיגל (Miguel) הוא הגרסה הספרדית והפורטוגזית לשם מיכאל. {{פירושונים|
ראו גם
}}
סדרן סחורה
הסדרים להעסקתו של סדרן סחורה
מתקיימים שני הסדרים להעסקתו של סדרן הסחורה:
בדו"ח של הממונה על ההגבלים העסקיים נמתחה ביקורת חריפה על נכונותן של רשתות שיווק בישראל להפקיד את סידור הסחורה בידי סדרן סחורה מטעם הספק. בין השאר נאמר בדו"ח:
אלכס זילוני
אלכסנדר (אלכס) זילוני (1 בינואר 1916 – 3 במרץ 2023) היה איש צבא ישראלי, שירת במערך הטכני של חיל האוויר המלכותי ובהמשך פיקד על שדה התעופה עקרון (לימים תל נוף). היה מראשוני שירות האוויר של ההגנה וממייסדי חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
אלכס זילוני נולד ב-1916 בפולין לברנרד ופאולין זילוני. לאחר עליית המשפחה לארץ ישראל בשנת 1921 למד בגימנסיה העברית בירושלים אותה סיים ב-1934.
ב-1934 הצטרף לארגון "ההגנה" בירושלים ושירת ביחידת הנודדת. בתקופת המאורעות ב-1936 נסע לאנגליה על מנת ללמוד הנדסת תעופה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות במערך הטכני של חיל האוויר המלכותי שם עבד, תחילה, כטכנאי מתנדב ומתלמד ולאחר מכן עבר קורס קצינים וקורס טכני ושירת במספר יחידות אוויר. ב-1943 נשלח לקנדה עם בית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי, ושם פיקד על יחידות טכניות שונות והשתתף בטיסות ניסוי. ב-1944 נשלח בחזרה לאנגליה והוצב ביחידת ניווט באירלנד. על פי בקשתו נשלח לארץ ישראל והוצב במחנה עקרון (תל נוף) שם מונה בהמשך למפקד הבסיס. ב-1946 נשלח לשרת באלכסנדריה שבמצרים ואחר כך נשלח לאל-חבאניה בעיראק. בשרותו זה הגיע זילוני לדרגת squadron leader (מפקד טייסת).
לקראת סיום המנדט השתחרר, חזר לארץ ישראל וסיים קורס טיס אזרחי. בסוף 1947 כינס דוד בן-גוריון אספה בבית הסוכנות בתל אביב, שם הודיע רמטכ"ל ההגנה, יעקב דורי, על הקמת שירות האוויר. דורי מינה כראש השירות את סא"ל יהושע אשל ואת זילוני מינה כראש המטה וכממלא מקומו של אשל. את אהרן רמז מונה לקצין המבצעים. במסגרת תפקידו פעל זילוני לגיוס אנשים, חלקם הגדול משורות צבאות זרים, ורכש של מטוסים ונשק. בין השאר נשא ונתן עם הבריטים על רכישת גרוטאות מטוסים בשדה התעופה עקרון והעברתם ב-22 בינואר 1948 לסדנה בשרונה כדי לתקנם. לאחר הקמת המדינה מונה זילוני למפקד בסיס תל נוף. ב-1948 היה שותף במבצע בלק ומונה לנהל את המשרד המרכזי של חיל האוויר באירופה.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בתחום של פרויקטים הנדסיים בתחום השינוע. לאחר פרישתו לפנסיה החל זילוני לצייר כתחביב. עד שנת 2013 שירת זילוני כיו"ר "איגוד החיילים המשוחררים בישראל".
זילוני התחתן ב-1953 עם מרים גליק, רופאת שיניים ילידת שוודיה (1923–1990). לזוג שלוש בנות.
זילוני התגורר בתל אביב. נפטר ב-3 במרץ 2023, בגיל 107, והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול
גודונוב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אברהם חפוטא
הרב אברהם חפוטא (נולד בה'תרצ"ד, 1934) הוא ראש כולל "מדרש רמב"ם" בפתח תקווה ובעבר ראש ישיבת הרמב"ם ובית יוסף בתל אביב. חיבר ספרים רבים.
ביוגרפיה
נולד במרקש שבמרוקו לרב יאיר חפוטא, אז ראש השוחטים במרקש וסופר בית הדין של רב העיר משה זריהן ולימים רבה של באר יעקב, בן לשושלת רבנים.
הרב חפוטא כיהן כעשרים ושמונה שנה כראש ישיבת הרמב"ם ובית יוסף בתל אביב. בשנות ה-80 הקים את בית המדרש "מדרש הרמב"ם" בפתח תקווה. פרסם כ-50 ספרים בתחומים מגוונים.
הרב חפוטא משלב בין שיטות הלימוד הספרדיות והליטאיות.
בשנת תשמ"ד פסק בד"צ העדה החרדית כי יש להדיח את הרב חפוטא מתפקידו כראש ישיבה בגין מעשים מגונים בתלמידיו. הרב יעקב ישראל קנייבסקי גיבה את הפסק. הרב חפוטא הגיב כי מדובר בבדיה ושפסק הדין נגדו אינו תקין
הרב נפגש לאחר ההאשמות עם הרב עובדיה יוסף.
משפחתו
הרב חפוטא נשוי לאביבה, בתו של שמעון הכהן, מישיבת המקובלים בית אל.
ההדרות ספרים
לבד מכתיבת ספרים עסק גם בההדרת ספרים:
קילט
באירועי משחקי הרמה המודרניים בסקוטלנד וברחבי העולם ניתן לראות את הגרסה המודרנית של הקילט הסקוטי המסורתי. הצורות ההיסטוריות של הקילט הסקוטי מאוד שונות מהגרסה המודרנית. לשופטי ומארגני התחרות יש תקנות לגבי הלבוש המקובל למשתתפים, והמתחרים מחויבים ללבוש קילט. המילה קילט בערך זה מתייחסת ללבוש הסקוטי הנראה במשחקים אלו.
ההיסטוריה של הקילט
ההיסטוריה של הקילט קיימת לפחות מסוף המאה ה-16. אף על פי שהקילט נחשב לפריט לבוש מסורתי של הרמה הסקוטית, הלאומיות של מסורת זו היא יחסית חדשה. הקילט הפך למזוהה עם אנשי הרמה רק עם התעוררות הרומנטיזם במאה ה-19, ולאחר מכן אומץ על ידי סקוטים ברחבי העולם. עמים קלטים אחרים כאירים, קורנים, וולשים ומנקסים גם הם אימצו את הקילטים בשנים האחרונות.
המילה קילט באה מהמילה הסקוטית Kilt שמשמעותה "לקפל את הבגד מסביב לגוף".
"הקילט הגדול"
הבד של הקילט המקורי נקרא "Breacan an Fhéilidh" או "Féileadh Mòr" והיה חתיכת בד צמרי עבה ברוחב של כ-1.5 מטר ובאורך של כ-6.5 מטר. הקילט הגדול, שנקרא גם אריג צמר חגור (Belted plaid) היה בגד תלוי שהיה עשוי מהבד שנאסף ידנית לקפלים והודק על ידי חגורה רחבה. החלק העליון יכל לשמש כגלימה שנתלתה על כתף שמאל ונאספה מלפנים או הועלתה על הכתפיים או הראש כהגנה מפני מזג האוויר. הקילט נלבש מעל כותונת שנקראה léine ויכל גם לשמש כשמיכה. ידוע גם כי הקילט האירי הוספג בשומן אווז כדי להפוך אותו לחסין מים.
תיאור משנת 1746 מציין:
שפרן
{{פירושונים|
קילט
"הקילט הגדול"
בזמן קרב היה נהוג להוריד את הקילט ולשים אותו בצד, כשההסתערות הייתה נעשית בכותנות או חולצות מלחמה.
שפרן
ראו גם
}}
קילט
"הקילט הגדול"
לא ידוע בדיוק מתי התחיל עידן הקילט הגדול אך ידוע בוודאות כי הוא היה קיים כבר בתחילת המאה ה-17. הוא מזוהה בעיקר עם הרמה הסקוטית אך הוא היה בשימוש גם באזורים כפריים עניים בשפלה. שימוש נרחב בקילט הגדול נמשך לתוך המאה ה-19 וישנם כאלו שלובשים אותו עד היום.
"הקילט הקטן" או "הקילט להליכה"
עם זאת קיימים איורים רבים המתוארכים להרבה לפני תקופתו של ראלינסון מראים את אנשי הרמה לובשים רק את החלק התחתון של הקילט הגדול. "אריג הצמר החגור" היה עשוי בשני רוחבים של בד שנתפרו יחדיו. אם היו משתמשים רק ברוחב אחד ולובשים רק כ-3.5 מטר מהבד בחגורה מתחת למתניים מתקבל לבוש הנקרא fèileadh beag, שכנראה היה בשימוש כבר בתחילת המאה ה-17 והיה פופולרי בתחילת המאה ה-18. קרוב לוודאי שהקילט החדש הזה היווה אבולוציה טבעית מהקילט הגדול וככל הנראה ראולינסון הבחין בו, הסיק במהירות את תועלתו והתעקש על לבישתו בקרב עובדיו.
הקילט הקטן התפתח לקילט הטארטן המודרני שבו הקפלים נתפרים לתוך הבד על מנת להקל על לבישתו.
"חוק האיסור" ותחייתו של הקילט
המהומות היעקוביטיות הדגימו את הסכנה לממשלה המרכזית שהיוו לוחמי הרמה שצייתו רק לצ'יפים שלהם, וכחלק מסדרה של תקנות כפתה ממשלתו של המלך ג'ורג' השני ב-1746 את חוק הלבוש (ר' חוק האיסור), שהוציא מחוץ לחוק את כל פרטי הלבוש המזוהים עם הרמה הסקוטית, כולל הקילטים החדשים (לא כולל מדים צבאיים), בכוונה לדכא את תרבות הרמה. האיסור נשאר בתוקף במשך 35 שנה.
אף על פי שהקילט כמעט ונשכח ברמה הסקוטית, באותה תקופה היה זה אופנתי בקרב הרומנטיקנים הסקוטים ללבוש קילטים כצורת מחאה נגד האיסור. הייתה זו תקופה בה עמים "פרימיטיבים", כמו אנשי הרמה, נחשבו לרומנטיים. רוב אנשי השפלה פחדו מאנשי הרמה לפני שנת 1745, אך רבים הזדהו איתם לאחר שכוחם אבד. הקילט, יחד עם מאפיינים אחרים של התרבות הגאלית הפך למזוהה עם יעקוביטיזם, וכשהאיום היעקוביטי הוסר הקילט הפך לחלק מהנוסטלגיה הרומנטית.
כשהאיסור הוסר ב-1782 בעלי אדמות ברמה הקימו "אגודות רמה" (Highland Societies) במטרה לעודד את השימוש בלבוש הרמה הישן. "האגודה הקלטית של אדינבורו" בניהולו של וולטר סקוט עודדה את אנשי השפלה להשתתף בתחייה זו.
הקילט הפך למזוהה עם סקוטלנד כולה לאחר ביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי ב-1822. אגודות הרמה ארגנו "מפגשים גאלים" וייסדו מסורות סקוטיות חדשות, כמו לבישת הלבוש "המסורתי" של הרמה על ידי אנשי השפלה וחיבורם של טארטנים לשבטים.
מתקופה זו ואילך הקילט צבר תאוצה כסמל התרבות הסקוטית. המלך ג'ורג' הרביעי הופיע מספר פעמים לבוש בקילט ויורשתו, המלכה ויקטוריה, נהגה להלביש את בניה בקילט, עובדה שהגדילה את הפופולריות שלו.
שימוש צבאי
החל מ-1624 הפלוגות העצמאיות של אנשי הרמה לבשו "קילטים גדולים", ועם הפיכתן ב-1740 למשמר השחור (כיום חלק מהרגימנט המלכותי של סקוטלנד) קילטים אלו הוחלפו בקילטים מודרניים עם טארטן כהה (טארטן "המשמר השחור" של שבט קמפבל).
מורדים יעקוביטים רבים אימצו את הקילט כמדים בלתי רשמיים ואפילו תומכיהם האנגלים לבשו פרטי לבוש העשויים מטארטן בתקופת המרד היעקוביטי של 1745. לאחר מרידה זו החליטה הממשלה ליצור רגימנטים שגויסו מקרב אנשי הרמה בשביל הצבא הבריטי כדי לפקח על האנרגיות של הגאלים. רגימנטים אלו נשלחו להודו, צפון אמריקה ועוד, ובכך ירד הסיכוי לחידוש המרד הסקוטי. מדי צבא לא נכללו בחוק הלבוש ומדי הרגימנטים הללו כללו קילטים מודרניים, כאשר כל רגימנט זוהה עם טארטן משלו.
לצבא האירי אין מסורת של לבישת קילט בקרב, אולם החלילנים בחטיבות האיריות של הצבא הבריטי לובשים באופן מסורתי קילטים בצבע חרדל, ומסורת זו ממשיכה גם בלהקות החלילנים של הצבא האירי.
הקילט הסקוטי
הקילט הסקוטי שונה במעט בעיצוב ובמבנה מהקילט הכללי. זהו לבוש תפור העטוף מסביב למותניים ונסגר על ידי רצועות ואבזים בשני הצדדים. הקילט מכסה את הגוף מהמותניים ומטה עד למעט מעל הברכיים. שתי שכבות הבד שנמצאות בקדמת הגוף הן שטוחות בעוד הבד בצדדים ומאחורה הוא עם קפלים. ניתן ללבוש תחתונים מתחת לקילט אך אין שום חובה לכך.
בדים
הקילט האופייני הנראה במשחקי הרמה המודרניים עשוי מצמר שזור הרקום באריג טוויל (twill, אריג בעל קווים מלוכסנים). הטוויל הרקום לפי דפוס צבעים מסוים, הנקרא סט (Sett), נקרא טארטן. הקילט האירי, לעומת זאת, היה עשוי מסורתית מבד בצבע אחיד. קילט רגיל למבוגר עושה שימוש בכ-5.5 עד 7 מטר בד טארטן.
סט (Sett)
אחד מהמאפיינים הבולטים של הקילט הסקוטי הוא דפוס הטארטן, הנקרא סט. רבים מהדפוסים הללו מזוהים עם שבטים או משפחות מסוימות בסקוטלנד אך ישנם גם טארטנים לאזורים, מחוזות, חברות, אנשים יחידים, בתי ספר ואוניברסיטאות. הסטים תמיד מאורגנים אופקית ואנכית, לעולם לא באלכסון. הם מתוארים לפי ספירת החוטים, זאת אומרת הרצף של הצבעים ועוביים. לדוגמה, לטארטן של שבט וואלאס יש ספירת חוטים כזו: "K/4 R32 K32 Y/4". זאת אומרת שבטארטן ישנם ארבעה חוטים שחורים, לאחר מכן 32 חוטים אדומים, 32 שחורים וארבעה צהובים. הסטים רשומים ב"רשות הסקוטים לטארטנים" המחזיקה באוסף של דוגמאות בדים המאופיינות בשם ובספירת החוטים. כיום ישנם בערך 5000 טארטנים רשומים, כאשר רובם נרשמו כבר במאה ה-19, לפני שהיה קישור בין הטארטנים לשבטים מסוימים.
הקילט הנורת'מברי
הקילט ממחוז נורת'מבריה (Northumbria) הוא כמעט זהה לקילט הסקוטי אך בדרך כלל עשוי משזירה פשוטה יותר ופחות צבעוני. הבדים המשמשים לקילטים אלו הם אינם טארטנים אמיתיים ובדרך כלל עשויים רק מצבע אחד.
הקילט האירי
בניגוד לקילט הסקוטי, הקילט האירי היה עשוי בדרך כלל מבד בצבע אחד, כאשר הצבעים הנפוצים ביותר היו ירוק וזעפרן. הקילט באירלנד היווה סמל ללאומיות הגאלית בעיקר בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנים האחרונות עוצבו טארטנים חדשים רבים המזוהים עם מחוזות איריים. הטארטן האירי העתיק ביותר הוא טארטן אלסטר, שנתגלה ב-1956 ומתוארך לתחילת המאה ה-17, כנראה מהתקופה בה סקוטים רבים היגרו למחוז אלסטר שבצפון אירלנד. למרות זאת, הקילט כיום באירלנד נחשב בעיקר לסקוטי, משום שההתעוררות האירית לנושא הקילטים בתקופה האחרונה הוא בעיקר של אירים אמריקאים.
הקילט הוולשי
הקילט בוויילס לא נחשב לחלק מסורתי בלבוש הוולשי הלאומי אך הוא נעשה יותר פופולרי כסמל לזהות הקלטית. מאותה סיבה ניתן כיום לראות קילטים גם בקורנוול, דבון, האי מאן, בריטני, צפון פורטוגל ומחוז גליסיה בספרד.
כיום מיוצרים יותר ויותר טארטנים אישיים בוויילס, על אף שאין ממש ראיות לכך שהעם הוולשי (או כל עם קלטי אחר) השתמש בטארטנים כדי לזהות משפחות.
סגנונות לבישת הקילט
כיום רוב הסקוטים רואים בקילט לבוש רשמי או טקסי, אף שישנם אנשים רבים הלובשים קילט ביום-יום. יחידות מסוימות בצבא הבריטי ובצבאות של חלק ממדינות חבר העמים הבריטי (לרבות אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ודרום אפריקה) עדיין כוללות את הקילט כחלק מהמדים הרשמיים שלהן, אף על פי שהוא לא משמש חלק ממדי הקרב מאז 1944.
גורדון גריינג'ר
גורדון גריינג'ר (באנגלית: Gordon Granger; 6 בנובמבר 1822 – 10 בינואר 1876) היה קצין בצבא ארצות הברית וגנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא הצטיין במספר קרבות במלחמה והתפרסם בזכות פעולתו בקרב צ'יקמוגה.
תחילת הדרך ומקסיקו
גריינג'ר נולד בג'וי (Joy) במחוז וויין, ניו יורק ב-1822. הוא סיים את האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית ב-1845. בזמן מלחמת ארצות הברית–מקסיקו שירת גריינג'ר בצבאו של וינפילד סקוט, וזכה במהלך המלחמה בדרגות כבוד של לוטננט (20 באוגוסט 1847) וקפטן (13 בספטמבר 1847) על הצטיינותו בקרבות. הוא קיבל דרגה רשמית של לוטננט ב-24 במאי 1852 ועד פרוץ מלחמת האזרחים שירת באזור הספר המערבי.
מלחמת האזרחים
שירותו של גריינג'ר במלחמה החל באוגוסט 1861, כקפטן של צבא ארצות הברית, בפיקוד על גדוד פרשים מתנדבים בתבוסת האיחוד בווילסונ'ס קריק, מיזורי, וקיבל דרגת כבוד של מייג'ור בצבא ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1861. הוא קודם לבריגדיר גנרל של צבא המתנדבים ב-26 במרץ 1862, ופיקד על דיויזיית הפרשים ה-5 של ארמיית המיסיסיפי בקרב ניו מדריד ובמצור על קורינת'. גריינג'ר קודם פעם נוספת לדרגת מייג'ור גנרל של מתנדבים ב-17 בספטמבר 1862 וקיבל את הפיקוד על ארמיית קנטקי. הוא ניהל מבצעים מבוססי פרשים במרכז טנסי כאשר הארמייה שלו צורפה כיחידה עצמאית לארמיית קמברלנד ב-20 בינואר 1863 והפכה לקורפוס המילואים שלה ב-8 ביולי 1863.
בזכות הצלחתו בצ'יקמוגה זכה גריינג'ר בפיקוד על הקורפוס ה-4 שהוקם מחדש כחלק מארמיית קמברלנד. תחת פיקודו, בלט הקורפוס במהלך קרב צ'טנוגה: שתי דיוויזיות מתוך הקורפוס, בפיקודם של תומאס ווד ופיליפ שרידן היו בין הכוחות שהסתערו על מרכז המערך המתוגבר של כוחות הקונפדרציה בראש רכס המסיון, שם פרצו כוחות האיחוד את קו ההגנה והביאו לנסיגתם של כוחות הקונפדרציה בפיקודו של ברגסטון בראג. לאחר קרב צ'טנוגה, השתתף גריינג'ר בהסרת המצור מעל נוקסוויל, טנסי.
לאחר המלחמה
גריינג'ר נשאר בצבא לאחר סיום מלחמת האזרחים והפך לראש הפיקוד המרחבי של טקסס. ב-19 ביוני 1865, לאחר כניסתו לגלווסטון, הכריז גריינג'ר על ביטול העבדות במדינת טקסס והביא לפתיחתן של חגיגות על ידי עבדים משוחררים, שנודעו מאז כ-Juneteenth (הקרוי גם "יום החירות" או "יום האמנסיפציה") ומצוין בטקסס גם בימינו.
ב-28 ביולי 1866 קיבל גריינג'ר דרגה רשמית של קולונל בצבא ארצות הברית.
גריינג'ר נפטר ב-1876 בסנטה פה, ניו מקסיקו בזמן ששירת כראש הפיקוד המרחבי של ניו מקסיקו, ונקבר בבית הקברות בלקסינגטון, קנטקי.
מו קוואן
ויליאם מוריס "מו" קוואן (באנגלית: William Maurice “Mo” Cowan; נולד ב-4 באפריל 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס למשך חצי שנה ב-2013 מטעם המפלגה הדמוקרטית. טרם מינויו לסנאט שימש כיועץ המשפטי וראש הסגל של מושל מסצ'וסטס דיבאל פטריק. פטריק מינה אותו לסנאט במקומו של הסנאטור ג'ון קרי, שהתפטר על-מנת לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. הוא מיאן להתמודד בבחירות המיוחדות לסנאט האמריקאי במסצ'וסטס ב-2013, והוחלף באד מרקי.
קוואן הוא האפרו-אמריקאי השמיני שכיהן בסנאט האמריקאי בכלל, והשני ממסצ'וסטס בפרט, אחרי אדוארד ברוק. הוא היה אחד משלושת הסנאטורים האפרו-אמריקאים של ארצות הברית בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, יחד עם הסנאטור הרפובליקני טים סקוט מקרוליינה הדרומית וקורי בוקר מניו ג'רזי, שאמנם לא כיהן לצד קוואן אלא נכנס לתפקידו ב-31 באוקטובר 2013.
ביוגרפיה
קוואן בראשית אפריל 1969 בעיירה ידקינוויל (Yadkinville) שבקרוליינה הצפונית. הוריו מכונאי ותופרת, ואביו הלך לעולמו כשקוואן היה בן שש עשרה. את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון פורבוש, ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת דיוק. במקור תכנן להיטמע במקצוע הרפואה, אך לבסוף פנה לכיוון אחר וב-1991 סיים באוניברסיטת דיוק לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה. הוא המשיך ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן וסיים לימודיו שם ב-1994. לימודיו הגבוהים באוניברסיטת נורת'ווסטרן היו קואופרטיביים, וכסטודנט צבר ניסיון מקצועי במסגרת התוכנית החינוכית של האוניברסיטה בבתי המשפט בקרוליינה הצפונית ובסוכנויות משפטיות אחרות של המדינה.
ב-1997 הצטרף קוואן למשרד עורכי הדין "מינץ לוין" כעמית. שם הוא עסק בליטיגציה אזרחית ונהפך לשותף. הוא סייע למושל מסצ'וסטס מיט רומני לזהות מועמדים אפרו-אמריקאים לשפיטה אחרי שרומני הביע ביקורת על חוסר הגיוון האתני במינוייו.
קוואן עזב את מינץ לוין כדי להצטרף לממשל המושל דיבאל פטריק ב-2009. כיועצו הקרוב של פטריק, קוואן היה אחראי על הפעילות המשפטית של הרשות המבצעת ופיקח על מועמדי המושל לשפיטה בבתי המשפט של מסצ'וסטס, כולל זה של נשיא בית המשפט העליון רודריק ל. אירלנד. הוא שימש כיועץ המשפטי הראשי של פטריק במשך שנתיים ולאחר מכן כראש הסגל מינואר 2011 עד נובמבר 2012, כאשר הכריז על כוונותיו לשוב למגזר העסקי. הוא המשיך לשרת את המושל כיועץ בכיר עד מינויו לסנאט. כאשר מונה לסנאט, הצהיר כי אין לו שום כוונה להתמודד למשרה ציבורית עם פקיעת מינויו באומרו: "תהא זו קריירה פוליטית קצרה מאוד. אני לא מועמד לתפקיד. אני לא מועמד לשירות הציבור בכל עת היום או בעתיד".
בדצמבר 2012 הכריז הנשיא ברק אובמה על מינויו של יו"ר ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, ג'ון קרי, למזכיר המדינה האמריקאי, ובכך התפנה מושב בסנאט אותו קרי אייש במשך 28 שנה. על פי החוק במסצ'וסטס, בית הנבחרים מעניק למושל המדינה את הזכות למנות באופן זמני אדם שיאייש את המושב הפנוי בסנאט. המושל פטריק הודיע כי הוא בוחן מועמדים שמעולם לא התמודדו בעבר לתפקיד, שיאיישו את המושב באורח זמני, ושיוותרו על התמודדות בבחירות המיוחדות.
ב -30 בינואר 2013 הודיע פטריק על מינויו של קוואן לסנאט. בכך קוואן נהפך לסנאטור האפרו-אמריקאי השני ממסצ'וסטס אחרי אדוארד ברוק. הוא שירת לצד טים סקוט והייתה זו הפעם הראשונה ששני אפרו-אמריקאים כיהנו בו בזמן בסנאט. תקופת כהונתו של קוואן החלה רשמית ב-1 בפברואר 2013, לאחר שהתפטרותו של קרי נכנסה לתוקף. הוא הושבע על ידי סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ב-7 בפברואר. במהלך כהונתו בסנאט היה חבר בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות ובוועדת החקלאות, התזונה והיערנות. תקופת הכהונה פגה ב-16 ביולי 2013, כאשר אד מרקי הושבע לתפקידו בעקבות ניצחונו בבחירות המיוחדות.
עיניים כאלה
עיניים כאלה הוא סרט התבגרות (17 דקות) משנת 2011 בבימויו ובהפקתו של רפאל בלולו, התסריטאי הוא פרי עטם של בלולו ואיילת גונדר-גושן. זהו סרט הגמר של בלולו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. הסרט הופק במימון קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אלי גלפנד לסרטים קצרים. זהו הסרט האחרון בו שיחק עמוס לביא.
עלילה
גבי הוא נער העובד במסעדה של אביו בבית שמש. גבי מאוהב בשירן המלצרית המבוגרת ממנו ומגלה לדאבונו שאביו הקשוח מנהל איתה מערכת יחסים.
טנזור
במתמטיקה, טֶנזוֹר (או טנסור) הוא פונקציה מולטי-ליניארית. בפיזיקה טנזור הוא מערך רב-ממדי של רכיבים המייצגים גודל פיזיקלי שיש לו טרנספורמציה מוגדרת תחת שינוי קואורדינטות.
את הטנזור ניתן להגדיר כהעתקה מולטי-ליניארית של וקטורים ופונקציונלים אל שדה המספרים הממשיים \mathbb{R}. טנזור שממפה k וקטורים ממרחב וקטורי V ו-m פונקציונלים מהמרחב הדואלי *V נקרא "טנזור מדרגה m על k". ברם, בשימושים מעשיים - בייחוד בפיזיקה ובהנדסה - נוח לעבוד דווקא עם הרכיבים של הווקטור, המייצגים אותו במערכת קואורדינטות מסוימות. מערך הרכיבים של הווקטור כן תלוי בקואורדינטות ומשתנה בצורה "קו-ואריאנטית כללית" (מונח זה יוסבר בהמשך).
טנזור פיזיקלי יכול להיות סקלר (טנזור מדרגה 0), וקטור (טנזור מדרגה 1), ומטריצה (טנזור מדרגה 2). קיימים גם טנזורים בעלי אינדקס גבוה יותר, אולם 3 הגדלים שהוזכרו (סקלר, וקטור ומטריצה) הם השימושיים ביותר. ניתן לכתוב טנזורים במונחים של מערכת צירים, כמערך של סקלרים, אך הם מוגדרים כך כדי להיות חופשיים מכל מערכת ייחוס. כאמור, טנזורים משמשים בפיזיקה ובהנדסה. אחת הדוגמאות החשובות ביותר היא טנזור מאמצים, שהוא טנזור מדרגה שנייה (מטריצה).
בעוד שטנזורים ניתנים להצגה על ידי מערכים רב-ממדיים, המטרה לקיום של תאוריה טנזורית היא לתת הסבר נוסף להשלכות הנובעות מכך שגודל מסוים ראוי להיקרא טנזור, מעבר לכך שכתיבתו דורשת מספר רכיבים המצוינים באינדקסים. בפרט, טנזורים מתנהגים בצורות מסוימות תחת התמרת קואורדינטות. התאוריה המופשטת של הטנזורים היא ענף של אלגברה ליניארית.
רקע
המילה טנזור הוצגה לראשונה על ידי ויליאם רואן המילטון בשנת 1846, אך הוא השתמש במילה על מנת לבטא את המונח שנקרא מאוחר יותר מודולוס. המילה טנזור קיבלה את מובנה הנוכחי מוולדמאר וויגט בשנת 1899.
הגישות השונות
פיזיקאים ומהנדסים הם מהראשונים להכיר בכך שלטנזורים חשיבות פיזיקלית כגדלים בעלי משמעות רבה יותר ממערכת הקואורדינטות (השרירותית לעיתים קרובות) בה רכיביהם ממוספרים. באופן דומה, מתמטיקאים מוצאים כי יש יחסים טנזוריים הנגזרים ביתר קלות באמצעות סימוני הקואורדינטות.
קיימות גישות שקולות להבין ולעבוד עם טנזורים; רק בהכרה מסוימת של החומר ניתן להבחין בכך שאכן קיימת שקילות.
הגישה הקלאסית
הגישה הפיזיקלית הרגילה להגדרת טנזורים, כעצמים אשר רכיביהם מתפתחים לפי חוקים מסוימים. גישה זו מציגה את הרעיונות של התמרות קו-וריאנטיות או קונטרה-וריאנטיות. באופן גס, ניתן לראות את תאוריית השדות הטנזוריים, בגישה זו, כהכללה של רעיון היעקוביאן.
הגישה הקלאסית רואה את הטנזורים כמערכים רב-ממדיים המהווים הרחבה n-ממדית של סקלרים, וקטורים חד-ממדיים ומטריצות דו-ממדיות. ה"רכיבים" של הטנזור הם האינדקסים של המערך. רעיון זה ניתן להכללה נוספת, שדות טנזוריים, רכיבי הטנזור הם פונקציות, או אף דיפרנציאלים.
הגדרה פורמלית
יהי V מרחב וקטורי, ויהי *V המרחב הדואלי לו. אזי טנזור מדרגה m על k (מסומן גם כ"טנזור מדרגה ") הוא העתקה מולטי-ליניארית שמקבלת m פונקציונלים (קו-וקטורים) ו-k וקטורים, ומתאימה להם מספר ממשי באופן יחיד. כלומר, זוהי פונקציה שהיא ליניארית בכל אחד מהארגומנטים שלה.
קבוצת הטנזורים מהווה מרחב ליניארי ביחס לחיבור טנזורים וכפל בסקלר אפשר להגדיר פעולות נוספות בין טנזורים, כגון מכפלה טנזורית, "כיווץ" (לקיחת עקבה על זוג אינדקסים עליון ותחתון) ונגזרת קו-וריאנטית שיוצרות טנזור חדש (בדרגה שונה בדרך כלל) מטנזור נתון.
הרבה פעמים נוח להציג את הטנזור כמערך רב-ממדי של רכיבים המתארים את הטנזור. אנו נראה שהצגה כזו שקולה להגדרתו כהעתקה מולטי-ליניארית. מאחר שרכיבי הטנזור תלויים בבסיס בו מייצגים את המרחב, עלינו לקבוע בסיס כלשהו למרחב הווקטורי ולמרחב הדואלי לו.
יהי בסיס למרחב הווקטורי V ויהי  בסיס למרחב הדואלי, כך שמתקיים  (כאשר  היא הדלתא של קרונקר). אזי כל טנזור ניתן להציג כמערך רב-ממדי של רכיבים באמצעות הגדרת פעולתו על כל אחד מאיברי הבסיס. הצורה הכללית לעשות זאת תובהר מהדוגמה הבאה:
באופן כללי, טנזור שמקבל כארגומנטים m פונקציונלים ו-k וקטורים יהיה בעל m אינדקסים עליונים ו-k אינדקסים תחתונים. כל אינדקס עליון מתנהג כמו וקטור קונטרה-וריאנטי וכל אינדקס תחתון מתנהג כמו וקטור קו-וריאנטי.
עוד על התמרות של רכיבי טנזור, ראו בהתמרת קואורדינטות ורכיבי טנזור.
הסבר גאומטרי
באופן מעשי, גודל טנזורי מוגדר באמצעות שלושה תנאים:
ביריעה כלשהי, נהוג לדבר רק על בסיס לוקלי, או קואורדינטות לוקליות. זוהי מערכת קואורדינטות המוגדרת היטב רק בסביבה קטנה מספיק של הנקודה. מערכת קואורדינטות זו פורשת את מה שנקרא "המרחב המשיק" לנקודה.
את המרחב המשיק לנקודה אפשר לתאר כמרחב כל הנגזרות הכיווניות בנקודה, כלומר: מרחב כל העקומות ביריעה העוברות דרך הנקודה, כאשר כל עקומה מגדירה וקטור משיק בנקודה המייצג נגזרת כיוונית לאורך הווקטור. אם נתונה מערכת קואורדינטות (האינדקס העליון לא מייצג חזקה, אלא פשוט אינדקס מונה) אזי הבסיס למרחב המשיק בנקודה a הוא בסיס זה נקרא "בסיס הנגזרות החלקיות המתאימות למערכת x". זהו הבסיס השימושי ביותר למרחב המשיק והוא תלוי במערכת, המתאים למערכת שנבחרה.
הטנזור כגודל אינווריאנטי
ברם, הרכיבים של הווקטור - מערך של מספרים vi התלוי בקואורדינטות שנבחרו ומתאר את הווקטור במרחב המשיק על ידי - איננו אינווריאנטי ותלוי בבסיס בו עובדים. מאחר שבדרך כלל מה שעובדים איתו הוא רכיבי הווקטור ולא הווקטור עצמו, כדאי לדעת כיצד הם משתנים כאשר עוברים מערכת קואורדינטות. לעיתים קרובות, המילה "טנזור" משמשת לציין את מערך הרכיבים של הגודל האינווריאנטי ולא את הגודל עצמו.
התמרת קואורדינטות עבור טנזורים
נניח מרחב משיק בנקודה כלשהי ויהי \vec{v} וקטור במרחב זה. נגדיר עליו שתי מערכות קואורדינטות שונות: ו. אזי לווקטור \vec{v} יש שתי הצגות: מטריצת המעבר בין הבסיסים היא פשוט שימוש בכלל השרשרת של נגזרות חלקיות: מטריצה זו נקראת מטריצת יעקבי ולה שימושים חשוביים באנליזה על יריעות ובגאומטריה דיפרנציאלית.
נציב קשר זה בנוסחה הקודמת בה מתואר v על ידי הקואורדינטות המוגדרות לכל בסיס בהתאמה,
מאחר שהנגזרות החלקיות לפי x הן בסיס נובע שבו יש ל-v הצגה יחידה ולכן נוכל להשוות את הסכומים איבר-איבר לפי מקדמים ולקבל ש וזהו כלל ההתמרה של קואורדינטות של וקטורים. וקטורים שמותמרים לפי כלל זה נקראים "וקטורים קונטרה-וריאנטים" מאחר שהקואורדינטות מותמרות בצורה הפוכה לבסיס.
את המסקנה לעיל אפשר להכליל באותו אופן גם עבור וקטורים קו-וריאנטים (הם למעשה תבניות ליניאריות - פונקציונלים- במרחב הדואלי למרחב המשיק) ועבור טנזורים בעלי מספר אינדקסים.
דוגמאות
בטבע יחסים אינם תמיד ליניארים, אך רובם גזירים ולכן ניתנים לקירוב כסכום של העתקות מולטיליניאריות. לכן ניתן להציג ביעילות את רוב הגדלים בפיזיקה כטנזורים.
כדוגמה פשוטה, ניתן לחשוב על ספינה במים. נרצה לתאר את תגובתה לכוח. כוח הוא וקטור, והספינה תגיב בתאוצה, שגם היא וקטור. התאוצה לא תהיה בהכרח בכיוון הכוח, מפאת צורתה המסוימת של הספינה. למרות זאת, מסתבר כי היחס בין כוח לתאוצה הוא ליניארי. יחס כזה ניתן לתיאור כטנזור-(1,1), כלומר טנזור שהופך וקטור (טנזור מדרגה 1) לווקטור אחר (שגם הוא טנזור מדרגה 1). טנזור זה ניתן להצגה כמטריצה שהכפלתה בווקטור מניבה וקטור אחר. כפי שהמספרים המתארים את הווקטור ישתנו עם שינוי מערכת הצירים, כך המספרים במטריצה המיצגת את הטנזור ישתנו גם כן עם שינוי מערכת הצירים.
כמה דוגמאות ידועות של טנזורים הן טנזור העקמומיות, טנזור תנע-אנרגיה, טנזור השדה האלקטרומגנטי, טנזור התמד, וטנזור הקיטוב.
גדלים פיזיקליים וגאומטריים ניתנים לסיווג לפי דרגות החופש הטבועות בתיאורם. הגדלים הסקלריים הם אלו שניתנים לייצוג על ידי מספר בודד, לדוגמה: מסה או טמפרטורה. ישנן גם גדלים וקטוריים, כגון כוח או מהירות, שלתיאורם נדרשת רשימת מספרים. לבסוף, הצגת גדלים כגון צורות קוואדרטיות (ריבועיות) דורשת מערך המסומן במספר אינדקסים. הסוג האחרון של גדלים ניתן להבנה רק כטנזורים.
דוגמה נוספת של טנזור היא טנזור העקמומיות של רימן המשמש בתורת היחסות הכללית. זהו טנזור מדרגה 4 הפועל במרחב 4 ממדי (3 מרחביים + 1 זמני). כיוון שהוא ממימד ודרגה 4, ניתן להתייחס אליו כמטריצה בעלת 256 רכיבים (256=44). רק 20 מתוך רכיבים אלו הם בלתי תלויים, ובכך המטריצה הופכת לפשוטה הרבה יותר.
דרגת הטנזור והמרת טנזורים
הערות לטבלה:
יהדות בוליביה
יהדות בוליביה היא אחת הקהילות הקטנות בדרום אמריקה, והיא מתקיימת באזור בוליביה של היום.
היהודים הראשונים שהגיעו לבוליביה היו אנוסים מספרד ופורטוגל במהלך המאה ה-16. האנוסים נאלצו להיטמע ככל האפשר באוכלוסייה שסביבם עקב הגעת האינקוויזיציה לבוליביה בשנת 1570.
בשנת 1905 החלו גלי ההגירה הגדולים לבוליביה ממזרח אירופה (בעיקר מפולין) ובמהלכה גדלה הקהילה בצורה משמעותית ובשנת 1935 מנתה הקהילה כ-8,000 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מהקשרים הטובים בין גרמניה הנאצית לבוליביה שונו חוקי ההגירה, ונאסרה כניסתם למדינה של שחורים, מונגולים ויהודים. בשנת 1945 מנתה קהילת המדינה כ-10,000 יהודים שחיו במצב כלכלי טוב למדי והקימו מוסדות חשובים כגון בתי כנסת, בתי קברות וכן ארגונים כגון ויצו ומכבי.
עם השנים התרחשה הגירת יהודים אל מחוץ לבוליביה וכיום יש בה כ-500 יהודים בלבד המתרכזים בעיקר בלה פאס, קוצ'במבה ואורורו.
בבוליביה קיימים שני בתי חב"ד. בעיר לה פאס קיים בית חב"ד קבוע, המנוהל על ידי הרב איציק קופצ'יק ורעייתו, והוא ממוקם במרכז העיר מול מלון הלובו. כמו כן בכפר רורה-נבאקה קיים בית חב"ד עונתי, המנוהל על ידי הרב שוקי גור ורעייתו, המיועד במיוחד עבור התרמילאים הישראלים הרבים אשר פוקדים את אזור הג'ונגלים של בוליביה.
Rolling Papers
Rolling Papers הוא האלבום השלישי ואלבום האולפן הראשון של אמן ההיפ הופ האמריקאי, וויז קאליפה. הוא יצא לאור ב-29 במרץ 2011 בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. באלבום מופיע הסינגל המצליח Black and Yellow שבזכותו נודע קאליפה.
רקע
בעקבות יציאת האלבום העצמאי השני שלו, Deal or No Deal, הוציא קאליפה את המיקסטייפ Kush & Orange Juice, שזכה לשבחים רבים כאחד מהמיקסטייפס היפ-הופ הטובים ביותר בשנת 2010. באותה שנה זכה קאליפה בתואר "פריצת הדרך הגדולה ביותר של אמן היפ הופ לשנת 2010" על פי ערוץ MTV. קאליפה משך את תשומת לבו של הראפר דרייק, שהציע לו לצאת עמו לסיבוב ההופעות של אלבומו, Thank Me Later. לאחר שדחה את ההצעה הודיע קאליפה ב-30 ביולי כי חתם בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, וכי הוא עובד על אלבום אולפן ראשון תחת החברה. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה Black and Yellow, שהפך לאחד משירי ההיפ הופ המצליחים והנמכרים ביותר של שנת 2010, עם מעל ל-2 מיליון מכירות דיגיטליות.
סינגלים
בעקבות ההצלחה הענקית של הסינגל Black and Yellow, החליט קאליפה להוציא סינגלים נוספים; הסינגל השני שיצא מן האלבום הוא "Roll Up", והוא הופץ ב-3 בפברואר 2011, ואחריו הסינגל "On My Level" ל-iTunes ב-22 בפברואר בתור הסינגל השיווקי הראשון של קאליפה מהאלבום. הסינגל השיווקי השני שיצא מהאלבום הוא "The Race", והוא הופץ ב-8 במרץ דרך iTunes. הסינגל השיווקי השלישי היה "No Sleep", ואחריו הוציא קאליפה את On My Level בתור הסינגל הרשמי השלישי מהאלבום ב-28 במאי 2011. ב-9 באוגוסט, "No Sleep" הפך לסינגל רשמי והגיע למקום ה-6 המצעד הבילבורד הוט 100.
חיים קוק
הרב חיים הכהן קוק (נולד בכ"ו בתשרי ה'תשט"ו, 23 באוקטובר 1954) מכהן כראש הישיבה הגבוהה ירוחם וכן של ישיבות תורת רפאל הקיימות בביתר עילית ובית שמש.
ביוגרפיה
נולד לרב שמחה הכהן קוק, רב העיר רחובות, ולנחמה.
למד בישיבת קול תורה הקטנה ולאחר מכן בישיבת פוניבז' והיה לתלמידו של הרב שך.
בשנת ה'תשל"ח נישא לחיה, בתו של הרב שלמה פישר ראש ישיבת איתרי. לאחר נישואיו התגורר ברחובות, וכיהן כר"מ בישיבת מאור התלמוד שהקים אביו הרב שמחה, בה מכהן דודו הרב אברהם יצחק קוק כראש ישיבה.
היה מקורב לרב יצחק שלמה זילברמן, למד עימו חברותא משך תקופה, ומחשיב עצמו כתלמידו.
בשנת ה'תשנ"ז הקים בירושלים את "ישיבת תורת רפאל" הנקראת על שם סבו, הרב רפאל קוק. בשנת תשפ"ב נסגרה הישיבה. כחצי שנה לאחר מכן פתח ישיבת קיבוץ בירוחם.
הרב קוק ממשיך לשמור על קשר ייחודי עם בוגרי הישיבה גם לאחר חתונתם. רבים מהבוגרים רואים בו את רבם המובהק, וממשיכים להגיע לוועדים שהוא מוסר ולהתייעץ עימו. כמו כן מוסר הרב קוק שיחות וועדים בענייני אגדה וספרי הרמח"ל לבוגרי הישיבה, בירושלים, בני ברק וקרית ספר.
שיחותיו נערכות ומודפסות בקונטרס "שיעורי אגדה" על ידי תלמידיו.
יוסף ברוצ'ינר
'''יוסף ב. ברוצ'ינר (ברומנית: Brociner Joseph או Iosef או Yosef'''; 1846–1918) היה מנהיג יהדות יאשי ומאוחר יותר מנהיג יהדות גאלאץ, מראשוני חובבי ציון ברומניה, שליח מדיני ומחבר ספרים בנושא יהדות רומניה, פובליציסט והיסטוריון, לוחם למתן אזרחות ושוויון זכויות ליהודי רומניה.
חייו
מאוריצ'יו ברוצ'ינר הוא אחיהם של מרקו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר. ארבעת האחים היו בניו של אידל בר ברוצ'ינר, יהודי משכיל, שהיה נכדו של הרב החסידי אברהם דוד ואהרמן (1771–1840), הידוע גם כ"רב מבוצ'אץ'" בגליציה.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
כתביו
*1879 - Die Judenfrage in Rumänien und Ihre Lösung gemäss den internazionalen Verträgen, București (השאלה היהודית ברומניה ופתרונה לפי ההסכמים הבינלאומיים) (סוגיית ניהול מוסדות הצדקה היהודיים במדינה) (תזכיר ותעודות היסטוריות על הקהילות היהודיות ברומניה) (שאלת היהודים הילידים) (שאולת היהודים הרומנית, החלק א עד שנת 1848) (החסידות ברומניה) (זכויות היהודים בדוברוג'ה) (השאולה היהודית, כפי שפותרים אותה) (השאלה היהודית והיהודים תחת הדגל) (שליחותו של תאודור הרצל) (אוסף התעודות של הקהילה)
קישורים חיצוניים
٭ מאמר על יוסף ברוצ'ינר באנציקלופדיה היהודית
צונדוקו
צונדוקו (積ん読 - tsundoku) הוא מונח ביפנית, המתאר רכישה וצבירה של ספרי קריאה, אך מבלי לקרוא אותם. המונח משמש גם לספרים על המדף המוכנים לקריאה בשלב מאוחר יותר.
מקורו של המונח בעידן מייג'י (1868–1912) כסלנג יפני. הוא משלב את המילים tsunde-oku (積んでおく, לערום דברים למועד מאוחר יותר ולעזוב אותם) ודוקושו (読書, ספרי קריאה).
סופי צדקה
סופי שרה צדקה (נולדה ב-26 באוקטובר 1975) היא שחקנית, זמרת, סופרת ומנחת טלוויזיה ישראלית ממוצא שומרוני שהתגיירה.
ביוגרפיה
צדקה נולדה למשפחה שומרונית אדוקה, וגדלה בשיכון השומרונים שבנווה פנחס שבחולון. בגיל 18 הלכה בעקבות אחיותיה שהתנתקו מאורח החיים השומרוני, ניתקה קשר עם קרובי משפחתה עברה לתל אביב, ובשנת 1995 החלה בתהליך גיור אורתודוקסי, כשבשנת 1997 אישרה הרבנות הראשית בירושלים את גיורה, נישאה לגבר יהודי, וכיום היא גם מגדלת את ילדיה כיהודים.
צדקה למדה משחק ב"בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין", בביה״ס חשיפה לקולנוע וטלוויזיה: תסריטאות בימוי ועריכה ולקחה מספר קורסים למקאמים באקדמיה למוזיקה בירושלים.
אלימות בבתי ספר
אלימות בבתי ספר היא "כל התנהגות מכוונת שמטרתה לפגוע – רגשית או פיזית – באנשי בית הספר, ברכושם, או בציוד בית הספר". התופעה נתפסת כבעיה חברתית אוניברסלית, הפוגעת בסביבה האנושית והפיזית, ומשפיעה הן על הקורבנות הישירים והן על הקורבנות העקיפים מהיבטים שונים: פסיכולגיים, חברתיים והתפתחותיים.
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
בשנת 2000 הנחתה לצד ארז טל את השעשועון "הכספת", ששודר בערוץ 2.
אלימות בבתי ספר
דפוסי אלימות בבתי ספר
נושאים אלו הפכו לבעיה חמורה בעשורים האחרונים במדינות רבות ברחבי העולם, במיוחד כאשר באלימות בית ספרית מעורבים גם כלי נשק כמו אקדחים, סכינים ועוד. מקרים של אלימות בית ספרית כוללים אלימות בין תלמידים בבית הספר, כמו גם תקיפות פיזיות של הצוותים החינוכיים בבתי ספר על ידי תלמידים. תופעת ירי בבית הספר היא בין החמורות ביותר. בין האירועים הראשונים מסוג זה ניתן לציין את הירי בבית הספר בקינגסטון בשנת 1902. בהתאם לנתונים אמריקאים, בשנים 1974–2000 התרחשו במדינה 37 אירועים מסוג זה. בשנת 1989 התרחש הירי בבית הספר ראומאנמרי, וזה היה האירוע הראשון מסוג זה בפינלנד.
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
בין השנים 2001–2002 היא שיחקה בדרמה "לחיי האהבה", ששודרה בערוץ של 3 של הכבלים (כיום HOT3).
אלימות בבתי ספר
דרכי הטיפול בתופעה, מניעה והתערבות
המטרה של אסטרטגיות מניעה והתערבות היא למנוע את התרחשות האלימות בבית הספר. על פי ה CDC (המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן) ישנן לפחות ארבע רמות שונות בהן יכולות לפעול תוכניות למניעת אלימות: רמת החברה בכללותה, רמת הקהילה הבית ספרית, רמת המשפחה ולבסוף הפרט.
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
בשנים 2002–2006 הנחתה בערוץ הילדים.
אלימות בבתי ספר
אסטרטגיות מניעה ברמת החברה בכללותה
מטרתן של אסטרטגיות מניעה ברמת החברה כולה היא ליצור שינוי בתנאים החברתיים והתרבותיים על מנת להביא להפחתה באלימות, ללא קשר למקום בו האלימות מתרחשת. דוגמאות לכך כוללות הפחתה באלימות באמצעי התקשורת, עיצוב מחדש של נורמות חברתיות וביצוע של שינויים מבניים במערכת החינוך. אסטרטגיות אלו לא נמצאות בשימוש רחב, וקשות ליישום.
אסטרטגיות מניעה ברמת הקהילה הבית ספרית
אסטרטגיות ברמה הבית-ספרית, נועדו לשנות מאפיינים הקשורים לאלימות בבית הספר. עמוד השדרה של המחקר הפסיכולוגי בנושא הוא צמצום של התנהגות אלימה וחסרת התחשבות, ובמיוחד פיתוח של דרכי התערבות ברמת בית הספר. ה-CDC מציע שבתי ספר יקדמו טכניקות שונות לניהול כיתה, למידה שיתופית ופיקוח קרוב על תלמידים.
ברמת בית הספר היסודי, התערבות קבוצתית הידועה כ"משחקי התנהגות חיובית", מסייעת בהפחתת התנהגויות אלימות בכיתה ומקדמת אינטראקציות חברתיות חיוביות בכיתה. ישנן הוכחות לכך שתוכנית המיושמת בקרב תלמידי כיתות ב' וג', העוסקת בשליטה בדחפים ואמפתיה כלפי האחר, מביאה להפחתת התנהגויות פיזיות תוקפניות.
אסטרטגיות אחרות ברמה הבית-ספרית מיועדות לצמצום או ביטול של תופעת הבריונות וארגון של גורמי השיטור המקומיים לאכיפה טובה יותר כנגד פעילות אלימה של כנופיות שונות.
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
היא הופיעה בשנים 1999-2004 בקלטות הווידאו לילדים מבית MCI (הלוא הן "פים פם פה" "פים פם פה - בארמון הקסמים", ו"פיית הקסם") ובשנת 2002 בהצגה "סופי ומופי".
אלימות בבתי ספר
אסטרטגיות מניעה ברמת הקהילה הבית ספרית
מורים הם הקבוצה המקצועית המתמודדת ישירות עם תופעות של אלימות בבית הספר ושנמצאת רוב הזמן בקרב הבריונים וגורמי האלימות בעצמם, כמו גם הצדדים האחרים (הצד המותקף ושאר התלמידים). לפיכך, לדרכי ואופני ההתערבות של מורים במקרי אלימות ובריונות בית ספרית יש חשיבות רבה. על פי מחקרים, מורים מעדיפים התערבויות מבוססות סמכות, אך נראה שמזניחים מעט את עניין התמיכה בקורבנות האלימות והבריונות. בשטח, רוב תוכניות הלימוד המיועדות להכשרת מורים אינן כוללות כישורי מניעה והתערבות בנושאים של אלימות בבית הספר.
אסטרטגיות מניעה ברמת המשפחה
חלק מתוכניות ההתערבות למניעת אלימות מכוונות לשיפור היחסים המשפחתיים. ישנן מספר ראיות לכך שלאסטרטגיות התערבות כאלו יש השפעה מעטה יחסית על ההתנהגות של ילדים, הן בטווח הקצר והן לטווח הארוך. תוכנית מניעה כזו שהופעלה בשיתוף של אימהות הוכחה כיעילה בהפחתת התנהגות אגרסיבית ותוקפנית אצל ילדים. ישנה שאלה חשובה הנוגעת למידת ההשפעה שיש לתוכנית המבוצעת במסגרות ביתיות-משפחתיות על העברת ההתנהגות של אותם ילדים גם לתחומי בית הספר.
אסטרטגיות מניעה ברמת הפרט
תוכניות המתמקדות באסטרטגיה פרטנית, מיועדות לתלמידים המפגינים התנהגויות תוקפניות ואלימות או נמצאים בסיכון להתנהגויות מסוג זה. חלק מאותן תוכניות כוללות עבודה על פתרון סכסוכים ומציאת פתרונות קבוצתיים לבעיות. תוכניות אחרות עוסקות בלימוד של כישורים חברתיים. קבוצת מחקר שנערכה בנושא בעיות התנהגות, תוך פיתוח ויישום מרכיב אנטי-תוקפנות אוניברסלי לילדים בבית ספר יסודי, גם פיתחה ויישמה הדרכה אקדמית ממוקדת המיועדת עבור ילדים הנמצאים בסיכון גבוה להתנהגות אגרסיבית.
בישראל
סקר ארגון המורים שנערך בראשית שנת הלימודים של 2019 בקרב 400 מורים, מצא ירידה של אחוז במספר הדיווחים של מורים על אלימות שהופנתה כלפיהם. עם זאת, מספר הדיווחים שנתקבלו עדיין גבוה יחסית: כ־54% מכלל המורים בישראל חוו אלימות כזו או אחרת בשנה זו. 76% דיווחו על "חוצפה וסירוב לקיים הוראות מצד תלמידים". על פי הסקר, בסך הכול 87% מהמורים דיווחו כי חוו סוג כלשהו של אלימות בבית הספר או היו עדים לה.
בראייה רחבה המצב היחסי של ישראל מבחינת מקרי אלימות בית ספרית מדווחים הוא לא חיובי.
מחקר שהתפרסם ביוני 2019 ונערך בקרב מדינות ה־OECD דירג את ישראל כמדינה שבה שיעור האלימות במערכת החינוך גבוה פי שישה מזה שבמדינות המערב. על פי המחקר, 26% מהמורים בכיתות ז’ עד ט’ בישראל דיווחו על אלימות מילולית או איומים כלפיהם, בעוד הממוצע במדינות ה־OECD עומד על 14% בלבד. אשר לאלימות פיזית, הפערים גדולים עוד יותר: 13% בישראל לעומת 2% במדינות המערב.
מחקר טאליס נערך אחת לחמש שנים. במחקר הנוכחי שנערך בשנה שעברה השתתפו 48 מדינות, 31 מהן חברות ב-OECD. בישראל השתתפו במחקר 2,627 מורים ו-184 מנהלים בכיתות ז'-ט'. מהם 1,788 מורים ו-130 מנהלים מבתי ספר דוברי עברית, ו-839 מורים ו-54 מנהלים בבתי ספר דוברי ערבית.
סופי צדקה
טלוויזיה, משחק והנחיה
בשנת 2001 הנחתה את התוכניות "סופי טופי" ו"יופי סופי" בערוץ 2.
בשנת 2003 השתתפה במחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים" בהפקת תיאטרון יובל, וקסלר הפקות.
בשנת 2004 היא דיבבה לעברית את אלה בסרט האמריקאי-בריטי "הקסם של אלה".
ב-2009 יצא סרט תיעודי בהשתתפות צדקה, "שומרוני בודד", בבימויו של ברק הימן. הסרט מגולל את סיפורו של אביה של סופי, ברוך צדקה, ואת התנכרותה של העדה השומרונית אליו ואל משפחתו בעקבות יציאתן של בנותיו מן העדה.
ב-2012 החלה צדקה להנחות בערוץ 2 את התוכנית "לחיות טוב" לצידה של ענת הראל.
ב-2016 הנחתה את התוכנית "יוצאים חגים" בערוץ 10.
ב-2017 השתתפה בסדרה "תאג"ד", כיעל אמריליו, אמו של דניאל.