cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשיא פורטוגל
תפקיד
התפקיד נוסד לראשונה ב-24 באוגוסט 1911. הרפובליקה השלישית הפורטוגלית היא רפובליקה נשיאותית למחצה. בניגוד לכמה מתפקיד נשיאותיים במדינות אירופה, כוחו הפוליטי הנשיא בפורטוגל הוא די חזק; הנשיא הפורטוגלי בעל השפעה משמעותית וסמכותית, במיוחד בתחומי ביטחון לאומי ומדיניות חוץ. נשיא פורטוגל הוא התפקיד הרם ביותר בפוליטיקה של פורטוגל והוא המייצג הראשי שלה כלפי חוץ. למרות כל זאת, בפועל ראש הממשלה והפרלמנט הפורטוגלי אחראים על ניהול המדינה.
סמכויות
תפקידו של הנשיא הוא בעיקר סמלי וייצוגי ולא ביצועי. הכוח הגדול ביותר של הנשיא להטיל את הרכבת הממשלה על אחד ממנהיגי המפלגות בפרלמנט. עם זאת, רק לפרלמנט יש הסמכות להוביל לפיטורי הממשלה באמצעות הצבעת אי אמון. הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט ולכונן בחירות כאשר הוא רואה לנכון. אזרחי פורטוגל מכנים מהלך שכזה "פצצת אטום".
הנשיא משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של פורטוגל ובאפשרותו לפטר (בהמלצת ממשלת פורטוגל) את ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים ואת ראשי המטה הצבאי. הנשיא רשאי לפזר את הפרלמנט הפורטוגלי, אשר מצביע על הצורך לצאת לבחירות לפרלמנט ולראשות הממשלה.
הנשיא מטיל על מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט את הרכבת הממשלה. כמו כן באפשרותו לדחות את הממשלה שהורכבה כאשר הדבר נחוץ על מנת להבטיח את התפקוד התקין של המוסדות הדמוקרטיים במדינה. אפילו גופים ממשלתיים יכולים להתפרק על ידי הנשיא אם אותם גופים ביצעו מעשים חמורים בניגוד לחוקה.
הנשיא מצהיר על מצב חירום או מצור בהתייעצות עם הממשלה ובאישורו של הפרלמנט. הנשיא גם רשאי להציע הצעות לפרלמנט כמו הכרזת מלחמה או עשיית שלום.
הנשיא ממנה שגרירים ושליחים מיוחדים ומקבל את כתב ההאמנה שלהם. לאחר התייעצות עם הממשלה, הנשיא רשאי להעניק חנינות לאסירים.
בחירות
על פי חוקת פורטוגל שאומצה בשנת 1976 בעקבות מהפכת הציפורנים הנשיא נבחר לתקופת כהונה אחת הקצובה לחמש שנים. לא קיימת הגבלה על מספר הקדנציות שנשיא יכול לכהן, אך נשיא שכיהן שתי קדנציות רצופות יעבור תקופת צינון של חמש שנים לפני שיוכל להתמודד לכהונה נוספת. מעונו הרשמי של הנשיא הפורטוגזי הוא ארמון הבלם. הנשיא נבחר במערכת בשני סיבובים: אם אף מועמד לא מגיע ל-50% מהקולות בסבב הראשון, שני המועמדים עם מספר הקולות הרב ביותר יתמודדו זה מול זה בסיבוב השני שיערך שבועיים לאחר מכן.
הקונגרס העממי הלאומי ה-13
הקונגרס הלאומי העממי ה-13 של הרפובליקה העממית של סין התקיים מאוקטובר 2017 עד פברואר 2018 ומתקיים בתקופה של חמש שנים מ-2018 עד 2023. האירוע אמור להתקיים בחמישה מפגשים בתקופה זו, שיתקיימו בתחילת חודש מרץ בכל שנה, למעט בשנת 2023, אז יתכנס לראשונה הקונגרס הלאומי ה-14.
המפגש השני
המפגש השני נפתח ב-5 במרץ 2019 והסתיים ב-15 במרץ 2019.
בית הכנסת בווינסנס
בית הכנסת של וינסנס (באנגלית: Vincennes Synagogue) הוא אחד ממספר בתי כנסת שמומנו על ידי הפטרון הבנקאי דניאל איפלה בעיירה וינסנס הצמודה לפריז.
מיקום
בית הכנסת ממוקם בעיירה ווינסנס, הנמצאת בחבל איל-דה-פרנס מחוז ואל-דה-מארן. מצד דרום-מזרח העיירה גובלת בעיר הבירה הצרפתית, פריז. בית הכנסת ממוקם ברחוב 30 rue Céline-Robert. תחנת המטרו הקרובה ביותר לבית הכנסת היא Saint-Mandé-Tourelle קו 1.
בית הכנסת האשכנזי
אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה ( 19 ביולי 1870–10 במאי 1871), העיירות סן מנדה ווינסנס צמחו משמעותית כתוצאה מהגירה מחבל אלזס-לורן שהיה בשליטת הקיסרות הגרמנית, פרוסית. כתוצאה משינוי דמוגרפי זה החליטה רבנות הקהילה היהודית של פריז בשנת 1901, להקים קהילה יהודית עצמאית בסן-מנדה, שתכלול יהודים מוינסנס והמחוזות הסמוכים לה. בתחילה היו רוב היהודים מאלזס, שהובאו לאזור על ידי ממשלת צרפת ב-1870. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הגיעו לוינסנס משפחות יהודיות רבות גם ממרכז אירופה, שנמלטו מעוני ופוגרומים. ב-31 במאי 1902 הרב הראשי של יהודי פריז דוד לאון מינה את הרב וילרד לעמוד בראש הקהילה החדשה. המימון לבניית הקהילה החדשה ובית הכנסת נתקבל מהפטרון הבנקאי דניאל איפלה שמימן הקמת בתי כנסת בעיר טור ובפריז. לבניית בית הכנסת דניאל איפלה הזמין את הארכיטקט ויקטור טונדו ומטעם קהילת יהדות פריז הוצב לוסיין היסס על הפיקוח. ב-13 בנובמבר 1903, הקהילה רכשה שטח אדמה ברחוב סלין רוברט 30, כדי לבנות עליו את בית הכנסת. טקס חנוכת בית הכנסת התקיים ב-5 בספטמבר 1907. התפילות התנהלו על פי המסורת ובסגנון עדות אשכנז. בית הכנסת היה אחד מבתי הכנסת הבודדים בצרפת שפעל כמעט ברציפות מאז הקמתו ועד היום, גם בתקופת ממשלת וישי.
מבנה בית הכנסת
בית הכנסת יכול להכיל 160 איש. הוא ממוקם בחצר המאכלסת גם את ביתו ומשרדיו של רב הקהילה. מרפסת, עם מגן דוד חצוב על הגמלון, מובילה לחדר התפילה. חזית בית הכנסת מעוטרת בלוחות הברית המוצבים על ראש גמלון הגג. ארקדות עיוורות (עמודי קשתות עיוורים ללא אפשרות מעבר דרכם) וחלון ורד מאבן מעטרים את המבנה. מעל הכניסה בתוך בית הכנסת, נמצאת עזרת הנשים. גם בקומת הקרקע, באזור האחורי ישנם מקומות לנשים וילדים, שהופרדו ממקומות התפילה של הגברים באמצעות וילון. בקצה המזרחי של אולם התפילה נמצא ארון הקודש. כמקובל בבתי הכנסת של הרבנות הראשית האשכנזית, הבימה עומדת מול ארון הקודש. להארת אולם התפילה, ישנם שלושה חלונות קשתיים חצי עגולים עם ויטראז' הממוקמים בקיר המזרחי, מעל ארון הקודש ושלושה זוגות חלונות בקומה הראשונה בקיר המערבי, מאחורי עזרת הנשים.
בית הכנסת הספרדי
בשנת 1960, בעקבות זרם של פליטים יהודים שהגיעו מצפון אפריקה, אמצה קהילת וינסנס את סגנון התפילה והמסורת של עדות ספרד בשונה מהסגנון של עדות אשכנז שהיה מקובל עד אז במקום. סגנון התפילה שאומץ היה בעיקר תוניסאי.
בפברואר 2005 נחנך בית הכנסת הספרדי, שנקרא "בית רפאל", במבנה הצמוד לבניין בית הכנסת האשכנזי. הכניסה לבית הכנסת היא מהצד הצפוני של החצר. סגנון בית הכנסת שונה בתכלית מסגנון בית הכנסת האשכנזי. הקירות לבנים טהורים, עם פמוטי כסף רבים על פי המסורת הספרדית, הבימה ממוקמת באמצע אולם התפילה. עזרת הנשים בקומה הראשונה, על קירות מערב, צפון ודרום, ללא מעקה, אך מוגנת בלוחות זכוכית.
המרכז הקהילתי "תיקווה", הוקם ממול בית הכנסת מעבר לרחוב. המרכז כולל תלמוד תורה, כיתות "חדר" ואולמות אירועים.
מכון המחקר הדרום-מערבי
מכון המחקר הדרום־מערבי (באנגלית: Southwest Research Institude; בראשי תיבות: SwRI) הוא מכון מחקר ופיתוח עצמאי ללא מטרות רווח בסן אנטוניו, טקסס, שנוסד בשנת 1947 על ידי תומאס בייקר סליק ג'וניור, ממציא, הרפתקן, איש עסקים מתעשיית הנפט ונדבן.
יהודית מוסל-אליעזרוב
יהודית מוסל-אליעזרוב (נולדה ב-21 בדצמבר 1943) היא משוררת ישראלית.
מכון המחקר הדרום-מערבי
המכון הוא ארגון שנוסד בארצות הברית והמספק שירותי מדע, מחקר בינתחומי ופיתוח יישומי טכנולוגיה והנדסה חדשניים ללקוחות ממשלתיים ומסחריים ברחבי העולם. השטח הבנוי של המכון מתפרס על שטח של כ־186,000 מ"ר של מעבדות, מתקנים ומשרדים עדכניים. הקמפוס המרכזי בסן אנטוניו פרוס על שטח של כ־4.85 קמ"ר.
יהודית מוסל-אליעזרוב
המשורר יהודה עמיחי גילה לראשונה (ב-1968) את שיריה, ופרסמם בכתב העת עכשיו. המשורר אמיר גלבע פרסם את ספר שיריה הראשון "כפפות, משקפיים ומטריה" ומבחר מתוכו פורסם באנגלית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
שיריה התפרסמו בכתבי העת מאזניים, עתון 77, חדרים, הליקון, דימוי, כרמל, שבו ואלפיים. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
מכון המחקר הדרום-מערבי
תחומי מחקר וארגון
נכון לשנת 2021, המכון מונה כ־3,000 עובדים ויותר מ־4,000 פרויקטים פעילים במכון בכל זמן נתון והם ממומנים כמעט באופן שווה בין הממשלתי והמגזר המסחרי. תחומי המחקר כוללים; מדעי חלל והנדסה, אוטומציה, רובוטיקה ומערכות חכמות, מערכות אוויוניקה ותמיכה, הנדסה ביולוגית, כימיה והנדסה כימית, קורוזיה ואלקטרוכימיה, מדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת, מחקר פליטת קרינה, מכניקה הנדסית, טכנולוגית אש, מערכות נוזלים ודינמיקת מכונות, דלקים וחומרי סיכה. תחומים נוספים כוללים הנדסה גיאוכימית וכרייה, הידרולוגיה וגאוהידרולוגיה, מדעי חומרים ומכניקת שברים, מידול והדמיה, הערכה לא הרסנית, חיפושי נפט וגז, טכנולוגיית צנרת, שינוי וציפוי פני השטח, ותכנון, מחקר ופיתוח של כלי רכב מנועי. בשנת 2021 פרסמו אנשי צוות המכון, 872 מאמרים בספרות הטכנית, העביר 212 מצגות בכנסים טכניים, ימי עיון וסימפוזיונים ברחבי העולם, הגישו 48 גילויים על המצאה, 46 בקשות לפטנט, וקיבלו 25 פרסי פטנט אמריקאיים. המכון יוזם חוזים עם לקוחות על בסיס התייעצויות ומכין הצעה רשמית המתווה את היקף העבודה ובכפוף לרצון הלקוח והתוכניות נשמרות בסודיות. המטה המרכזי של המכון הכולל משרדים ומעבדות נמצא בסן אנטוניו. למכון משרדים ומעבדות טכניות בבולדר, קולורדו, אן ארבור, מישיגן, וורנר רובינס, ג'ורג'יה, אוגדן, יוטה, אוקלהומה סיטי, אוקלהומה, רוקוויל, מרילנד. מיניאפוליס, מינסוטה, בייג'ינג, סין, ומיקומים אחרים. מגזין המכון "טכנולוגיה היום" יוצא לאור שלוש פעמים בשנה כדי להדגיש את פרויקטי המחקר והפיתוח הנמצאים במכון באותה עת.
יהודית מוסל-אליעזרוב
ביוגרפיה
יהודית מוסל-אליעזרוב נולדה בירושלים. גדלה בבית רב חרדי ציוני. בנעוריה הרבתה להופיע בפני נשים ובנות בשירה ובמשחק ברחבי הארץ.
מכון המחקר הדרום-מערבי
תחומי מחקר וארגון
מכון המחקר הדרום-מערבי מורכב מעשר מחלקות טכניות המציעות שירותים רב תחומיים, לפתרון בעיות, במגוון תחומים בהנדסה ובמדעים הפיזיקליים:
יהודית מוסל-אליעזרוב
ביוגרפיה
מוסל אליעזרוב לימדה בסמינר "בית יעקב" ובמקביל החלה ללמוד ספרות עברית ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית. לימדה ספרות במכללת "אפרתה" בירושלים.
אייל דותן (1989) סבר כי קולה הייחודי מצוי ב״הבאת מיתוסים וחומרים מתרבויות שונות אל מרכז ההתרחשות השירי, לעיתים בצורת מאבק לעיתים בהומוגניות מלאת פליאה״. עוד הוא כתב כי עירוב החומרים בשירתה מייצר, על פי רוב, ״אלכימיה פואטית של חומרים״.
שלמה סימונסון
שלמה סימונסון (30 באוקטובר 1923 - 14 במרץ 2019) היה היסטוריון ישראלי, ממקימי החוג להיסטוריה של עם ישראל, המכון לחקר התפוצות ובית הספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב. סימונסון היה ממייסדי האוניברסיטה והספרייה המרכזית שלה ושימש כרקטור האוניברסיטה. מחקריו עוסקים בתולדות היהודים בימי הביניים, ביחסי היהודים עם הכנסייה הקתולית וביהדות איטליה.
ביוגרפיה
נולד ב-30 באוקטובר 1923 בגרמניה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא סיים לימודי תואר שני מהאוניברסיטה העברית בשנת 1946. נושא עבודת התזה שלו הייתה "הכנסייה הקתולית והממלכה הצלבנית בירושלים". בשנת 1952 סיים דוקטורט באוניברסיטת לונדון. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בלאונה דה מודנה.
בשנת 1954 החל ללמד באוניברסיטה העברית, ובשנת 1955 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב. בתקופה זו היה חבר בארגון שורת המתנדבים במשך שנתיים, אז עזב יחד עם ישעיהו ליבוביץ מפני שסבר שהמשטר מושחת ללא תקנה ואין טעם לרדוף מושחת בודד זה או אחר, אלא יש לפעול במישור הפוליטי להחלפת השיטה. בין השנים 1961–1964 היה מנהל הספרייה המרכזית באוניברסיטת תל אביב, ועמד בראש ועדה לבניית הספרייה בקמפוס החדש ברמת אביב. בהמשך היה יו"ר ועדת הספרייה של האוניברסיטה. בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1968 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1964 ייסד את המרכז לחקר התפוצות, בראשו עמד עד 1992. בשנת 1970 היה ממייסדי המכללה למורים בבית ברל. באותה שנה היה גם ממייסדי בית התפוצות. בין השנים 1971 ל-1977 היה רקטור אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 יצא לגמלאות.
סימונסון שירת בהגנה ובצה"ל, היה קצין בחיל הרגלים והשתתף במלחמת העצמאות, מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1965 זכה בפרס יד יצחק בן-צבי על ספרו "תולדות יהדות דוכסות מנטובה". בשנת תשנ"ה הוענק לו "פרס שזר לחקר תולדות ישראל".
נישא לגבריאלה מנפילד, ואב לשני בנים ובת. התגורר בהרצליה. אחד מבניו, ד"ר אוריאל סימונסון, מלמד במחלקה ללימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת פרינסטון ובחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. תחביבו של סימונסון היה טיפוס הרים.
סימונסון התנגד לסבסוד שכר הלימוד באוניברסיטה, וטען שהסבסוד מביא לאוניברסיטה סטודנטים שאינם רציניים בלימודיהם. סימונסון גם התנגד להקמת אוניברסיטאות נוספות, וטען שיש להשאיר מקום גם למקצועות לא-אקדמיים, כמו הנדסאים ומורי בתי ספר יסודיים.
פרויקט אדם
פרויקט אדם (באנגלית: The Adam Project) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקאי שבוים על ידי שון לוי ונכתב על ידי ג'ונתן טרופר, טי. אס. נולין, ג'ניפר פלאקט ומארק לוין. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, ג'ניפר גארנר, זואי סלדנה, מארק ראפלו, קתרין קינר, אלכס מלארי ג'וניור ו-ווקר סקובל.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
תקציר העלילה
לאחר שהוא נוחת בטעות בשנת 2022, אדם ריד, טייס המתמחה בנסיעה בזמן, מגייס לעזרתו את עצמו בן ה-12 אל משימה להציל את העתיד ממנו הוא הגיע.
פיתוח וליהוק
באוקטובר 2012, נמסר לראשונה אודות תסריט ספקולטיבי לסרט פוטנציאלי בשם "שמנו הוא אדם" (באנגלית: "Our Name Is Adam"), שנכתב על ידי טי. אס. נולין; בהמשך נמסר כי סרטי פרמאונט החלה להתעניין ברכישת זכויות הפקת הסרט, ואף נמסר על ליהוקו של טום קרוז.
צילומים
הצילומים החלו בנובמבר 2020 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה; והסתיימו במרץ 2021.
מוזיקה
על הלחנת המוזיקה עבור הסרט היה אמון המלחין רוב סימונסן.
שידור
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
ויסקי סקוטי
ויסקי סקוטי (בגאלית סקוטית: uisge-beatha na h-Alba) לרוב נקרא בקיצור ויסקי או סקוטש הוא ויסקי משעורה או ויסקי מדגנים אחרים (או תערובת של השניים), תוצרת סקוטלנד. ויסקי סקוטי חייב להיעשות באופן הקבוע בחוק הוויסקי הסקוטי. נכון לשנת 2018 פעלו בסקוטלנד 133 מזקקות ויסקי סקוטש.
היסטוריה
על פי איגוד הוויסקי הסקוטי, המילה ויסקי מגיעה מגאלית סקוטית, בה נקרא המשקה "ויסקי באה" (uisce beatha) שמשמעותו המילולית היא: "מי החיים". התיעוד המוקדם ביותר של זיקוק בסקוטלנד התרחש כבר בשנת 1494 במנזר לינדורס במחוז פייף, כפי שתועד ברישומי הכנסות והוצאות מלכותיות. שמעיד על כך שזיקוק ויסקי היה ענף מבוסס היטב בסוף המאה ה-15. עם זאת, סביר להניח כי ויסקי הובא לסקוטלנד מאירלנד מאחר שיש עדות לוויסקי אירי החל משנת 1405, כלומר כמעט 100 שנה לפני שהוא מופיע בהקשר סקוטי כלשהו, בהתחשב בשפע הרשומות הסקוטיות במהלך המאה ה-15 והיעדר אזכור הוויסקי, ברור אם כן שהוא הובא לראשונה מתישהו באמצע עד סוף המאה ה-15 מאירלנד.
ייצור הוויסקי מוסה לראשונה בשנת 1644, מה שגרם לעלייה בזיקוק הוויסקי הבלתי חוקי במדינה. בין 1760 ל-1830, מקורו העיקרי של הסחר הבלתי היה אזור ההיילנדס, והיווה חלק נכבד מכלכלת הייצוא של האזור. בשנת 1782, נתפסו יותר מ-1,000 סטילס ( - מכשיר לזיקוק) בלתי חוקיים בהיילנדס. המזקקים מאזור הלולנד של סקוטלנד, שלא הייתה להם אפשרות להימנע ממיסוי, התלוננו כי ויסקי היילנד ללא מיסוי מהווה יותר ממחצית השוק. המיסוי הכבד במהלך מלחמות נפוליאון העניק לסחר הבלתי חוקי יתרון גדול, אך תוצרתם גם נחשבה לאיכותית יותר, ולכן יכלו לגובת מחיר גבוה יותר בלולנד. הדבר נבע משיטת המיסוי: לתת היה חייב במס (בשיעור שעלה באופן משמעותי בין 1790–1822). המזקקים המורשים השתמשו אפוא בתבואה גולמית רבה יותר במטרה להפחית את חשבון המס שלהם, ואילו בהיילנד השתמשו בלתת.
בשנת 1823, הקל הפרלמנט את הגבלות על מזקקות מורשות באמצעות "חוק הבלו", ובמקביל הקשה על הפעלת סטילס בלתי מורשים. בעלי אדמות בהיילנדס שמחו כעת לפנות מאחוזותיהם אריסים שהיו מזקקים ויסקי, כחלק מתהליך פינוי ההיילנדס. שינויים אלה התחילו את העידן המודרני של הייצור הסקוטי: בשנת 1823 חויבו במס 2,232,000 גלונים של ויסקי; בשנת 1824 ההיקף גדל ל-4,350,000 גלונים.
הראשון, המצאת הזיקוק הרציף בשנת 1831, שייצר ויסקי בצורה יעילה בהרבה מזו של הזיקוק הדודי המסורתי. תהליך הזיקוק הרציף, ללא צורך בניקוי הדוד לאחר זיקוק כל אצווה, והפך את הייצור למשתלם יותר. השיטה החדשה הגדילה את הייצור באופן משמעותי, הוויסקי היה פחות אינטנסיבי, וקל יותר לשתייה, שהפך אותו לפופולרי יותר. האירוע השני, היה מחסור ביין, ברנדי וקוניאק מצרפת, שהיה משמעותי החל משנת 1880, בגלל חרק טפילי שהשמיד רבים מגפני היין. המחסור הגדיל את הביקוש לוויסקי. בשנות ה-90 של המאה ה-19 נפתחו בסקוטלנד כמעט ארבעים מזקקות חדשות. שנות הפריחה נמשכו עד שהענף הושפע משמעותית ממלחמת העולם הראשונה ומאוחר יותר, מהשפל הגדול; רבות מהמזקקות נסגרו ומעולם לא נפתחו מחדש.
חשיבות כלכלית
תרומת הענף לכלכלת בריטניה נאמדה ב-5.5 מיליארד ליש"ט בשנת 2018; הענף סיפק לסקוטלנד 3.8 מיליארד ליש"ט ערך מוסף גולמי ישיר. גם תיירות הוויסקי הפכה משמעותית ומכניסה 68.3 מיליון ליש"ט בשנה. היצוא בשנת 2018 עלה שוב ב-7.8% לפי ערך, וב-3.6% במספר הבקבוקים, למרות המכס שהוטל בשנת 2017; היצוא צמח לרמת שיא, 4.7 מיליארד ליש"ט. ארצות הברית ייבאה ויסקי סקוטי בשווי של קצת יותר ממיליארד ליש"ט בעוד שהאיחוד האירופי היה היבואן השני בגודלו, וייבא 30% מהשווי העולמי.
תיירות ויסקי סקוטית התפתחה בשנות ה-2000, כאשר המזקקות היו האטרקציות השלישיות בחשיבותן בהן ביקרו תירים בסקוטלנד; בשנת 2018 נרשמו כ-2 מיליון ביקורים. כ-68 מזקקות מפעילות מרכזי מבקרים בסקוטלנד. מלונות, מסעדות ומתקנים אחרים מושפעים גם מתופעת התיירות. לתיירות הייתה השפעה גלויה במיוחד על הכלכלה באזורים כפריים מרוחקים.
בעלות על המזקקות
דו"ח משנת 2016 קבע כי רק 20% מהוויסקי מיוצר על ידי חברות בבעלות סקוטית. מזקקות בבעלות התאגיד הרב-לאומי דיאג'יו, שמרכזו בלונדון, מייצרות 40% מכלל הוויסקי הסקוטי, עם למעלה מ-24 מותגים, דוגמת ג'וני ווקר, אובאן וטאליסקר. 20% מיוצר על ידי מזקקות שבבעלות תאגיד פרנו ריקרד הצרפתי, כולל מותגים כמו גלנליווט, שיבס ריגל ובלנטין. ישנם גם מזקקות קטנות יותר בבעלות חברות זרות, דוגמת BenRiach שבבעלות התאגיד בראון-פורמן מקנטקי, ארצות הברית.
מזקקות עצמאיות בבעלות חברות סקוטיות מייצרות גם כמות משמעותית של ויסקי סקוטי, כשהגדולה ביותר, היא ויליאם גרנט ובניו, המייצרת 8%, או כ-7.6 מיליון בקבוקים בשנה. המותגים שלה כוללים את גלנפידיך ובלבני. גלנפידיך הוא הסקוטי הסינגל מאלט הנמכר ביותר בעולם. כ-14 מיליון בקבוקים של גלנפידיך נמכרים מדי שנה.
סוגים/דגנים
במקור כל הוויסקי הסקוטי יוצר מלתת שעורה. מזקקות מסחריות החלו לייצר ויסקי עשוי מחיטה ושיפון בסוף המאה ה-18. ויסקי סקוטי מחולק לחמש קטגוריות נפרדות:
כמעט 90% מבקבוקי הסקוטש הנמכרים בשנה הם ויסקי מעורבב. מוגדרים שלושה סוגי תערובות לוויסקי סקוטי:
יישון
כל ויסקי סקוטי חייב להיות מיושן בחביות עץ אלון לפחות שלוש שנים. כל הצהרת גיל על בקבוק ויסקי סקוטי, המתבטאת בצורה מספרית, חייבת לשקף את גיל הוויסקי הצעיר ביותר ששימש לייצור המוצר. ויסקי עם הצהרת גיל מכונה ויסקי לגיל מובטח (guaranteed-age whisky). ויסקי ללא הצהרת גיל מכונה ויסקי ללא הצהרת גיל (no age statement - NAS), והערובה היחידה היא שכל הוויסקי הכלול בבקבוק הוא בן שלוש לפחות. חוזק הביקבוק המינימלי על פי התקנות הוא 40% אלכוהול בנפח.
חוקים ותקנות
ב-23 בנובמבר 2009, נכנסו לתוקפן "תקנות הוויסקי הסקוטי 2009" ( Scotch Whisky Regulations) המגדירות ומסדירות את הייצור, התיוג, האריזה וכן את פרסום הוויסקי הסקוטי בממלכה המאוחדת. הם החליפו תקנות קודמות שהתמקדו בייצור בלבד, כולל "חוק הוויסקי הסקוטי משנת 1988".
מכיוון שהחוק הקודם התמקד בעיקר בתקני הייצור, הוא בוטל והוחלף בתקנות 2009. כולל הגדרות ודרישות רחבות יותר לייצור, בקבוק, תיוג, מיתוג ומכירה של "ויסקי סקוטי". הסכמי סחר בינלאומיים משפיעים על כך שחלק מהוראות התקנות חולות במדינות שונות אחרות, כמו גם בממלכה המאוחדת. התקנות מגדירות "ויסקי סקוטי" כוויסקי ש:
תוויות
התווית של הוויסקי הסקוטי כוללת כמה אלמנטים המציינים היבטים כגון: ייצור, גיל, בקבוק ובעלות. חלק מאלמנטים אלה מוסדרים על ידי "תקנות הוויסקי הסקוטי 2009" וחלקם משקפים מסורת ושיווק. איות המילה ויסקי באנגלית אינה קבוע לעיתים נכתב whisky, ולעיתים whiskey.
אלדד יניב
אלדד יניב (נולד ב-20 בפברואר 1968, שבט ה'תשכ"ח) הוא עורך דין ועיתונאי ישראלי. יניב היה ממקורביו של אהוד ברק בתקופת כהונתו כראש ממשלה ובראשית חזרתו לפוליטיקה. עמד בראש מפלגת "ארץ חדשה".
אוטו בהלר
אוטו בהלר (בגרמנית: Otto Böhler; 11 בנובמבר 1847 – 5 באפריל 1913) היה אמן צלליות אוסטרי, שהתמחה בפורטרטים של מנצחים גדולים, מלחינים ופסנתרנים בימיו.
אלדד יניב
ביוגרפיה
יניב נולד בחולון וגדל בראשון לציון, בן לאודט וישי. בשנת 1986 התגייס לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בשבועון "במחנה". לאחר שחרורו למד וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל עבד כעורך בפועל של "במחנה" באמצע שנות התשעים. לאחר מכן היה עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" והיה עורך ברשת המקומונים שלה בעיתונים "ידיעות 08 רמלה-לוד", "אמצע נתניה", "אמצע חדרה" ו"על השרון". הוא התמחה אצל עו"ד דב וייסגלס והיה שכיר במשרדו במשך מספר שנים. ב-2001 הקים את משרד עורכי הדין יניב ושות', הממוקם בתל אביב, והוא שותף בכיר בו. משרת במילואים כסנגור צבאי, בדרגת סגן.
אוטו בהלר
חיים
אוטו בהלר היה בנו החמישי של הסוחר גאורג פרידריך בהלר ובילה את ילדותו ונעוריו בפרנקפורט. באוניברסיטת טיבינגן למד לפילוסופיה לתואר שלישי. בשנת 1870 עבר עם אחיו אלברט (1845–1899) ופרידריך (1849–1914) לווינה והשתתף לאחר מות אחיו, אמיל (1842–1882) בעסק המשפחתי. אלברט ואמיל הקימו תעשיית פלדה.
אלדד יניב
ביוגרפיה
יניב היה חבר בצוות שהוביל את הקמפיין של אהוד ברק בבחירות 1999. הוא היה מעורב בפרשת עמותות הקש של אהוד ברק, ומאוחר יותר הכה על חטאו והתנצל בפני אמנון ליפקין שחק. לפי יניב, דייוויד זילברג היה אחראי על גיוס חוקרים פרטיים, מציאת חומרים והפללת שרים ובכירים במערכת הפוליטית. אחרי ניצחון ברק בבחירות שימש יניב כראש המטה האישי של ראש הממשלה. בין השנים 2002 ל-2006 היה היועץ המשפטי של מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לראשות המפלגה ב-2005, שבהן ניצח עמיר פרץ, יצא יניב נגד הבאת אלפי טופסי התפקדות על ידי אנשי פרץ במה שהוא כינה "מפקד הארגזים".
אוטו בהלר
חיים
בעקבות כישרונו האמנותי, הפך לתלמידו של הצייר והסופר ונצ'ל נולטש (1835–1908). אולם עד מהרה הוא פנה לאמנות הצלליות, ומצא בסביבתו המוזיקלית תחום עשיר ליצירה. חבריו של בהלר כללו את הזמרות אמאלי מטרנה, הרמן וינקלמן, תיאודור רייכמן ונגנים של הפילהרמונית של וינה. בשנת 1876 השתתף כחבר באגודת המבקרים של פסטיבל ביירוית הראשון, ונתן כבוד ל"אל המוזיקלי" ריכרד וגנר.
אלדד יניב
ביוגרפיה
בשנת 2007 שימש כמנהל הקמפיין של ברק בבחירות הפנימיות לראשות העבודה. לאחר ניצחונו של ברק מונה יניב לראש מטה מפלגת העבודה, אולם חודשים ספורים אחר כך, בדצמבר 2007, העביר אותו ברק מהתפקיד בעקבות מתיחות ביניהם.
אוטו בהלר
חיים
בהלר היה נשוי ונולדו לו ארבעה ילדים. הוא נפטר בשנת 1913.
אלדד יניב
ביוגרפיה
יניב היה חבר קבוע בפאנל התוכנית "מועצת החכמים". חבר נשיאות עמותת "עלה - עזר לילד המיוחד". ב-2010 מונה על ידי מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס לוועדת היגוי לבחינת קביעת נורמות ציבוריות בסוגיות יחסי הון-שלטון.
אוטו בהלר
חיים
שנתיים קודם לכן אובחן כחולה במחלת לב. הוא נקבר בקבר המשפחתית בבית העלמין בהייטזינגר.
אלדד יניב
ביוגרפיה
יניב מרבה להתבטא על יחסי הון ושלטון בישראל. בין היתר העיד על עצמו:.
אוטו בהלר
אומנות
בהלר יצר בצלליות כמעט את כל המלחינים הגרמנים מבאך ועד מאהלר, אך גם על מנצחים ופסנתרנים בני זמנו. היצירות המקוריות נותרו באופן ספורדי בלבד, בעיקר במוזיאונים. המוטיבים שלו הודפסו לעיתים קרובות מחדש, למשל. על גלויות ובעיתונים.
אלדד יניב
ביוגרפיה
מחודש דצמבר 2013 הוא פרסם באתר "וואלה!" מדי שבוע פרקים מספרו האינטרנטי "פניית פרסה" עד צנזור טורו בחודש מרץ 2014 בנושא בנימין בן אליעזר.
החל ממאי 2014 טורו מתפרסם בירחון "ליברל".
יניב מלמד במכללת עמק יזרעאל ובמרכז האקדמי פרס, בעבר לימד בקריה האקדמית אונו.
פעילות פוליטית וחברתית
בשנת 2009 כתב יחד עם המחזאי שמואל הספרי את מסמך "השמאל הלאומי" והיה ממנהיגי התנועה שקידמה אותו. יניב הביע הזדהות עם מחאת האוהלים (2011). בשנת 2012 הקים יניב את מפלגת "ארץ חדשה" ביחד עם הבמאי רני בלייר, ופרש מפעילותו בתנועת השמאל הלאומי. המפלגה קיבלה כ-28,000 קולות בבחירות ולא נכנסה לכנסת.
בדצמבר 2014, התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לכנסת העשרים והוצב במקום ה-30 ברשימת המחנה הציוני לכנסת. המפלגה קיבלה 24 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
בעשור השני של המאה ה-21 פעל אלדד בניסיון להעביר את בנימין נתניהו מתפקידו כראש הממשלה בדרכים תקשורתיות ומשפטיות. לצורך כך הוא העביר ידיעות בעניין נתניהו לכלי התקשורת. הוא עתר לבג"ץ בשנת 2016 נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט ואחרים בדרישה לפתוח בחקירות נגד נתניהו וכן לפרסם את החשדות והממצאים נגדו. העתירה נדחתה במרץ 2017, תוך שהשופטים רומזים על קשר אפשרי בין פעילותו הפוליטית של יניב ובין העתירה.
במהלך המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה הצטרף יניב להנהגת המפגינים ונשא דברים בחלק מן ההפגנות. במוצאי שבת 19 באוגוסט 2017 נעצר על ידי המשטרה בכניסה לפתח תקווה בדרכו להפגנה, בחשד ששידל להפר את הסדר. בית משפט השלום בפתח תקווה קבע על דרך הפשרה, כי יניב וכן מני נפתלי לא יקראו להגיע להפגנה בלתי חוקית.
במרץ 2018 עזב את מפלגת העבודה ובדצמבר של אותה שנה הודיע כי ירוץ שוב בבחירות לכנסת העשרים ואחת ברשימת מפלגת ארץ חדשה. לאחר הקמת כחול לבן פרש מהמירוץ.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש החל להתבטא בעד הממשלה שהוקמה, ונגד מחנה השמאל תוך כדי שהוא קובל על אי קבלתם את תוצאות הבחירות. אך עם זאת, יניב טוען כי דעותיו לא השתנו. כמו כן קבל בתוכנית הפטריוטים על קציני משטרה שתדרכו אותו בתדרוכים שקריים על מנת להפליל את בנימין נתניהו.
עשייה תקשורתית
הוא משתתף קבוע בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ עכשיו 14 על תקן איש שמאל, ובתוכנית "שבע עם איילה חסון" בכאן 11.
במרץ 2023 החל לשדר ולהגיש את "מה קורה פה", פודקאסט פוליטי שמדבר בין השאר על המחאה נגד ממשלת ישראל ה-37 על רקע הרפורמה המשפטית.
ביוני 2023 התחיל להגיש תוכנית שבועית בימי חמישי ברדיו גלי ישראל.
לאלדד יניב כ-200,000 עוקבים ברשת החברתית "טוויטר".
חיים אישיים
יניב נשוי לעיתונאית ליאור יניב ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב.
אלעד רוזן
אלעד רוזן (נולד ב-1980) הוא אמן ישראלי זוכה הפרס לציור ע"ש אסנת מוזס לאמן צעיר לשנת 2010.
ביוגרפיה
רוזן נולד בשנת 1980 בהוד השרון ובשנת 2009 סיים את הלימודים במחלקה לאמנות בבצלאל. לאחר סיום לימודיו הציג במספר תערוכות קבוצתיות. ביניהן בגלריה אלפרד ("אלפרד ושות'", 2009. "אלפרד ושות' 2", 2010), גלריה דולינגר ("מנועי חיפוש", 2009), גלריה P8 ("בארט ארט", 2009), וגלריה מנשר ("לחם ושושנים", 2010). בשנת 2010 בעקבות זכייתו בפרס לציור לאמן צעיר ע"ש אסנת מוזס הציג תערוכת יחיד ראשונה בבית האמנים בירושלים שלוותה בקטלוג "אלעד רוזן, ציורים 2010-2007" (מאמר פתיחה מאת דרורית גור אריה). בהמשך אותה שנה הציג במשותף עם האמנית נעמי לב בגלריה אלפרד את התערוכה "ציור על ציור" שכללה גם עבודת קיר משותפת לשני האמנים. בשנת 2015 הצטרף לתוכנית הרזידנסי של ארטפורט תל אביב. באותה שנה אצר את התערוכה "מיני גולף בת ים" במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, שהפכה לאחת התערוכות הייחודיות והמוצלחות באותה שנה. במסגרת התערוכה, הזמין רוזן אמנים כמו דרורה דומיני, רותי דה פריס, גבי קריכלי וגבריאל קלזמר ליצור מגרשי מיני גולף. ב-2016 הציג תערוכת יחיד בגלריה רוזנפלד וב-2018 חזר והציג בה תערוכה נוספת.
רוזן מתגורר ופועל בתל אביב, בת זוגו היא המשוררת נעם פרתום.
ולדיסלב צ'חורסקי
ביוגרפיה
בשנת 1866 למד צ'חורסקי בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה והמורה שלו היה רפאל הדז'ביץ. לאחר מכן בילה שנה באקדמיית דרזדן, ומשם עבר לאקדמיה במינכן (1869–1873) במקביל אליו למדו שם: הרמן אנשוץ, קרל פון פילוטי ואלכסנדר וגנר. הוא קיבל את Magna Cum Laude (מדליית הכסף הגדולה) ממינכן והמשיך לנסוע לצרפת, איטליה ופולין לאחר סיום לימודיו.
הוא החזיק בחברות באקדמיה בברלין והיה גם מארגן ושופט תערוכות בינלאומיות. ביתו במינכן הוענק למסדר מיכאל הקדוש בשנת 1893. בנוסף, היו לו תערוכות אמנות רבות בפולין, שהתקיימו בקרקוב, בוורשה ובלודז'. הוא הציג גם בלמברג, בירת גליציה האוסטרית.
"עם זאת, סימן ההיכר של סגנונו של צ'חורסקי, ובסיס תהילתו, הם דימוייו של צעירות יפהפיות בחללי פנים עשירים, צבועים בריאליזם חזק. הוא נחשב כמוכשר בעיבוד בדים, תכשיטים ופרטים אחרים כדי ליצור אווירה של יוקרה ואלגנטיות."
ניתן למצוא אותם גם במוזיאונים זרים כמו לבוב, אוקראינה, והאקדמיה לסן קרלוס במקסיקו סיטי.
ויליאם ססיל
סר ויליאם ססיל, ברון ברלי הראשון (באנגלית: William Cecil, 1st Baron Burghley, 13 בספטמבר 1520 - 4 באוגוסט 1598) היה מדינאי אנגלי, יועצה הראשי של המלכה אליזבת הראשונה ברוב שנות מלכותה, פעמיים מזכיר המדינה (1550-1553 ו-1558-1572) והלורד הראשון של האוצר מ-1572. הוא היה חבר במסדר הבירית ובמועצה המלכותית.
הוא הגדיר את היעד המרכזי של המדיניות האנגלית ביצירת איחוד פרוטסטנטי של איי בריטניה. הדרך ליעד זה לשיטתו כללה את השלמת השליטה על אירלנד, כריתת ברית עם סקוטלנד ובניית צי מלכותי חזק להגנה מפני פלישה. הוא היה המייסד של שושלת ססיל אשר מתוכה צמחו פוליטיקאים רבים, כולל שני ראשי ממשלה.
שנותיו המוקדמות
ססיל נולד בבורן, לינקולנשייר, בשנת 1520, כבן יחיד לריצ'רד ססיל, בעל אחוזת ברלי (ליד סטמפורד, לינקולנשייר) ולאשתו, ג'יין האקינטון. ויליאם. ב-1535, בהיותו בן 14, החל את לימודיו בסיינט ג'ון קולג' בקיימברידג', שם למד יוונית. הוא גם רכש את חיבתה של מרי צ'ק, אחות אחד ממוריו. בשנת 1541 הועבר על ידי אביו לאכסניית גריי בלי שקיבל תואר, כפי שהיה מקובל באותה עת למי שסירב להתחתן. צעד זה היה מיותר שכן כעבור 4 חודשים נישא ויליאם למרי צ'ק. במאי 1542 נולד בנו תומאס, הרוזן לעתיד של אקסטר ובפברואר 1543 נפטרה אשתו הראשונה של ויליאם ססיל. שלוש שנים לאחר מכן, ב -21 בדצמבר 1546 הוא התחתן עם מילדרד קוק, אשר נחשבה יחד עם ג'יין גריי כאחת משתי הגברות המלומדות ביותר בממלכה, ושאחותה, אן, הייתה אשתו של סר ניקולס (ומאוחר יותר אמא של סר פרנסיס) בייקון.
קריירה מוקדמת
הקריירה המוקדמת של ויליאם ססיל הוקדשה לשירותו של הדוכס סומרסט (אחיה של המלכה המנוחה, ג'יין סימור), ששימש כלורד פרוטקטור בזמן שלטונו של אחיינו, אדוארד השישי.
כדי להגן על השלטון הפרוטסטנטי מהכתרתה של מלכה קתולית, אילץ ב-1553 ג'ון דאדלי, כעת דוכס נורת'מברלנד, את עורכי הדין של המלך אדוארד להמציא הכשר משפטי לפסילת חוק הירושה השלישי (המסמך, שכותרתו "צוואתי לחוק הירושה", מנשל למעשה את אליזבת ומרי, הילדים הנותרים של הנרי השמיני, מן הכס, לטובת ג'יין גריי). ססיל התנגד למהלך במשך זמן מה אך לפקודת המלך אדוארד נאלץ לחתום על המסמך. כאשר עלתה מרי לשלטון, טען כי חתם כעד בלבד על המסמך.
הוא נבחר שוב לפרלמנט ב-1553, ב-1555 וב-1559 כנציג מחוז לינקולנשייר וב-1563 כנציג מחוז נורת'האמפטונשייר.
ממשל אליזבת
ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד, העסיק את ויליאם ססיל בניהול אדמותיה של הנסיכה אליזבת ולפני מותה של בלאדי מרי נחשב לחבר ותיק בקרב משרתי הציבור ולכן למן הרגע הראשון, המלכה החדשה הסתמכה על ססיל ומינתה אותו למזכיר המדינה. שליטתו ההדוקה על כספי הכתר וניהולם, הנהגת מועצת המלכה, ויצירת שירות מודיעין בעל יכולת גבוהה בפיקודו של פרנסיס וולסינגהם הפכו את ויליאם ססיל לשר הבכיר והחשוב בעידן האליזבתני.
מדיניות חוץ
ססיל הגדיר את היעד המרכזי של מדיניות החוץ ביצירת איחוד פרוטסטנטי של איי בריטניה. הדרך ליעד זה כללה, לשיטתו, את השלמת השליטה על אירלנד וכריתת ברית הגנה אנגלו-סקוטית. ברית זו עשויה הייתה להפוך את הגבול היבשתי עם סקוטלנד לבטוח, כך שהנטל העיקרי של ההגנה ייפול על הצי המלכותי. לכן, ססיל הציע לחזק ולשקם את חיל הים, מה שהפך אותו לעמוד תווך במבנה הכוח האנגלי.
למרות היותו פרוטסטנטי, ססיל לא היה פוריטני. הוא אמנם סייע להוגנוטים ולהולנדים הפרוטסטנטים במאבקיהם אך רק במידה שהספיקה כדי להרחיק את הסכנה מחופי אנגליה. עם זאת, ססיל לא סלד כמו מלכתו אליזבת הראשונה ממהלכים החלטיים בשם הדת. התערבותו במרד הפרוטסטנטי בסקוטלנד ב-1560-1559 ומעורבותו בהוצאתה להורג של מרי סטיוארט, מלכת הסקוטים, הוכיחו שהוא מוכן לקחת על עצמו אחריות שהמלכה נמנעה מלקחת.
פוליטיקה פנימית
בשנת 1559 אישר הפרלמנט את "חוק האחדות" שקבע את הדת הפרוטסטנטית כדת המדינה ואת הכנסייה האנגליקנית כמוסד הכפוף לשליט הממלכה. החוק התקבל בעידודה של אליזבת שסברה שאחדות הדת הכרחית לאחדות העם. תוארה נקבע בחוק כ"מושלת העליונה של כנסיית אנגליה". הפרלמנט ובכירי הממשל הושבעו אמונים למלכה כראש הכנסייה. חוק האחדות קבע חובת נוכחות בכנסייה.
חלקו של ויליאם ססיל בחוק זה היה משמעותי, והוא עלה בקנה אחד עם ההשקפות הדתיות האנגליקניות שלו. כמו רוב בני האומה האנגלית, ככל שחלף הזמן, הוא נהיה אדוק יותר בפרוטסטנטיות. הוא רדף את הקתולים יותר מהפוריטנים ולא גילה סובלנות כלפי סמכות הכנסייה. העמדתם לדין של קתולים אנגלים על ידיו, גרמה להופעה חוזרת ונשנית של דמותו, בתיאור הפולמוסים של גולים קתולים מעבר לתעלה, כיועץ שטני. בקונטרסים אלו, צוירה תמונה שחורה שבה לססיל יש השפעה משחיתה על המלכה.
בפרלמנט
ססיל ייצג את מחוז לינקולנשייר בפרלמנט של 1559-1555 ואת נורת'האמפטונשייר בפרלמנט של 1563 ולקח חלק פעיל בדיוני בית הנבחרים עד שהועלה לדרגת אציל ועבר לבית הלורדים.
בינואר 1561, הוא קיבל את המשרה הרווחית של הממונה על המוסד לחסויים ולהקצבות לצמיתי המלכה (Court of Wards and Liveries) שתפקידיו היו בעיקר:
במסגרת תפקידו זה, פיקח ויליאם ססיל על גידולם וחינוכם של נערים עשירים, אריסטוקרטים, שאבותיהם מתו לפני שהגיעו לבגרות. אלה כללו בין השאר את אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד ה-17, את הנרי ווריוטסלי, רוזן סאות'המפטון ה-3 ואת רוג'ר מאנרס, רוזן ראטלנד ה-5. הוא זכה להערכה על הרפורמה הנרחבת שביצע במוסד שנודע לשמצה בשחיתותו, אך היקף הרפורמות שלו נותר שנוי במחלוקת על ידי כמה חוקרים.
בפברואר 1559, נבחר ויליאם ססיל לקנצלר אוניברסיטת קיימברידג' אחרי כהונתו של הקרדינל פול. לרגל ביקורה של אליזבת ב-1564, הוענק לו תואר M.A של אוניברסיטה זו ובהזדמנות דומה ב-1566 קיבל גם תואר M.A של אוניברסיטת אוקספורד. ססיל גם שימש כקנצלר הראשון של טריניטי קולג' בדבלין, בין 1598-1592.
ב-25 בפברואר 1571, המלכה אליזבת העלתה אותו לדרגת אציל - הברון ברלי. העובדה שהמשיך לפעול כמזכיר המדינה גם לאחר קבלת התואר ממחישה את חשיבותו הגוברת של תפקידו זה, אשר תחת בנו הפך לתפקיד החשוב ביותר בממלכה. ב-1572 נזף ויליאם ססיל בשיחה פרטית במלכה בשל "ההתמודדות הכושלת עם מלכת הסקוטים". לדעתו, מרי סטיוארט (הכלואה במצודת לונדון) הייתה צריכה להיות מוצאת להורג מפני שכל עוד היא בחיים, היא מהווה גורם שיכול ללכד את הקתולים האנגלים, ולעודד את הספרדים ואת האפיפיור לפעול נגד אליזבת. טענותיו הוכחו כמוצדקות כאשר הספרדים הקימו מחתרת ישועית שנועדה להכין את פלישת הארמדה הספרדית. קשר זה שנקרא קשר רידולפי היה ניסיון להפיל מכסאה את אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ולהכתיר במקומה את דודניתה, מרי סטיוארט, מלכת הסקוטים. על פי תוכנית הקושרים, הדוכס מאלבה - מפקד הכוחות הספרדים בארצות השפלה - היה אמור לנחות באנגליה בראש חיל משלוח של 10,000 חיילים ולחבור לכוחות מקומיים שיגייסו הקושרים האנגלים. לאחר שהמזימה נתגלתה על ידי רשת הריגול של סר פרנסיס וולסינגהם, דרשו המועצה המלכותית וויליאם ססיל בראשם, לחתום על גזר דין מוות למרי סטיוארט, אך המלכה אליזבת סירבה. רק בסוף 1587 כאשר הוצגו לפניה מכתבים מתסיסים אותם שיגרה מרי סטיוארט אל המורדים מבית כלאה, הסכימה המלכה להוצאתה להורג של קרובתה הטוענת לכתר.
הלורד הראשון של האוצר
בשנת 1572, לורד ווינצ'סטר, שהיה הלורד הראשון של האוצר תחת אדוארד, מרי ואליזבת, מת. משרתו הוצעה בתחילה לרוברט דאדלי, רוזן לסטר ה-1, שסירב והמליץ על ססיל בקובעו כי האחרון הוא המועמד המתאים יותר בשל הידע שלו והשכלתו. [23] עם השנים, השפעתו על המלכה, בתפקיד זה, הלכה וגברה.
מותו
ויליאם ססיל התמוטט מהתקף לב ב-1592 ובריאותו נפגמה. לפני מותו, רוברט, בנו היחיד מאשתו השנייה ששרד, מילא את מקומו כיועץ הראשי של המלכה. ססיל נפטר ב-4 באוגוסט 1598 במעונו שבלונדון, ונקבר בכנסיית סנט מרטין, סטמפורד.
צאצאיו
צאצאי ברלי כוללים את מרקיזי אקסטר, צאצאי הבן הבכור תומאס ואת מרקיזי סולסברי, צאצאי בנו הצעיר רוברט. אחד מצאצאי ענף זה, רוברט ססיל, מרקיז סולסברי ה-3 (1903-1830), שימש שלוש פעמים כראש ממשלה תחת המלכה ויקטוריה והמלך אדוארד השביעי.
Old Ideas
Old Ideas (בעברית: "רעיונות ישנים") הוא אלבום האולפן השנים עשר של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא בשנת 2012.
אלבומו הקודם של כהן יצא שנתיים קודם לאלבום זה, אך, אלבום זה הוא אלבום האולפן הראשון מזה 8 שנים שלאונרד כהן הוציא. האלבום מכיל 10 שירים חדשים והוא זכה לביקורות חיוביות ביותר.
לווייתנים אפורים
לווייתנים אפורים (שם מדעי: Eschrichtiidae) היא משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני המזיפות. רוב המינים במשפחה זו נכחדו לפני כ-1.5 מיליון שנה, והמין היחיד ששרד הוא לווייתן אפור.
כיום חלק מהחוקרים לא רואים במשפחה טקסון תקף ומשייכים את הלווייתן האפור וקרוביו הנכחדים למשפחה לווייתני ענק.
אנה טיבאיג'וקה
ביוגרפיה
אנה טיבאיג'וקה נולדה במולאבה טנזניה, למשפחה של חקלאים זעירים. היא למדה כלכלה חקלאית באוניברסיטה השוודית למדעי החקלאות (Sveriges Lantbruksuniversitet) באופסלה.
בין השנים 1993 ל-1998, טיבאיג'וקה כיהנה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת אוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה. במהלך תקופה זו, היא הייתה חברה במשלחת הטנזנית למספר מספר ועידות של האו"ם וביניהן: ועידת האו"ם להתיישבות אנושית (איסטנבול, 1996); פסגת המזון העולמית (רומא 1996); הוועידה העולמית הרביעית לזכויות נשים (בייג'נג 1995) והפסגה העולמית לפיתוח חברתי (קופנהגן, 1995). בפסגת המזון העולמית ברומא, היא נבחרה לרכז את רשת הביטחון התזונתי למסחר ופיתוח בר קיימא במזרח אפריקה (מטעם קואליציית ארגוני אפריקה לביטחון תזונתי, ריבונות ופיתוח בר קיימא - COASAD). טיבאיג'וקה הייתה חברה בוועדה המדעית המייעצת הבינלאומית של אונסק"ו, כמו כן היא חברת חוץ באקדמיה המלכותית השוודית לחקלאות וייעור.
קריירה באומות המאוחדות
בספטמבר 2000, מזכ"ל האו"ם קופי אנאן מינה את טיבאיג'וקה כמנכ"לית מרכז האו"ם להתיישבות האדם. במהלך השנתיים הראשונות לכהונתה המרכז פיקח על רפורמות מרכזיות אשר הביאו את העצרת הכללית לשדרג המרכז לתוכנית - תוכנית האו"ם להתיישבות האדם Programme (UN-HABITAT). טיבאיג'וקה נבחרה על ידי העצרת הכללית לקדנציה של ארבע שנים כראש הסוכנות וביולי 2002 קיבלה את דרגת תת-מזכ"ל, והיא האישה האפריקאית הראשונה והיחידה שהחזיקה בתואר זה בכל מוסדות האו"ם.
שליחה מיוחדת של מזכ"ל האו"ם
ביוני 2005, המזכיר הכללי מינה את טיבאיג'וקה כשליחה מיוחדת לזימבבואה כדי לחקור את השפעת פינוי משכנות העוני שערכה ממשלת זימבבואה (מבצע מורמבצווינה). הממשלה פינתה סוחרים ושוהים בלתי חוקים מאזורים עירוניים שונים במדינה. האזורים שפונו היו אזורים בהם הייתה תמיכה רחבה לאופוזיציה של המשטר - התנועה לשנוי דמוקרטי. פרשנים רבים טענו כי הפינוי של עשרות אלפי איש היה ממניעים פוליטיים. טענה זו, נדחתה על ידי ממשלת זימבבואה. ביקורת בינלאומית נשמעה על המהלך.
טיבאיג'וקה סיכמה את הדו"ח באומרה כי "בעוד שמטרתו של המבצע הייתה לבלום ולהרוס בנייה ופעילות לא חוקית, [המבצע] נערך בחוסר רגישות לסבל האנושי".
ועדת אפריקה
בשנת 2004 ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, הזמין טיבאיג'וקה להיות חברה בוועדת אפריקה, אשר הוקמה על ידי ממשלת בריטניה על מנת לפתח רעיונות ודרכי פעולה, שיאיצו ויחזקו את הצמיחה וההתחזקות של אפריקה. הוועדה, הכוללת 16 דמויות בינלאומית דמויות מוכרות, השלימה את הדו"ח שלה במרץ 2005.
פרשת השחיתות בממשלת טנזניה
ב־2014 התגלתה פרשת שחיתות בה מאות מיליוני דולרים חולקו לבכירים בממשל טנזניה. ראש ממשלת טנזניה, ד"ר ג'קאיה קיקווטה (Jakaya Kikwete), טען שטיבאיג'וקה מעורבת בפרשה. הוא ביקש ממנה להתפטר משום שלא הצהירה שקיבלה כמיליון דולר אמריקאי מחברה הקשורה לפרשת השוחד. טיבאיג'וקה טענה כי הכסף לא ניתן לה אישית אלה היה תרומה לקרן ג'ונסון לחינוך בנות והיא העבירה את הכספים לקרן לאחר שהתקבלו בחשבונה האישי .
בבחירות 2015
ב-2015 היא נבחרה מחדש על ידי 63% מהנציגים האזוריים של מפלגת המהפכה כמתמודדת המפלגה מחוז מולאבה. היא זכתה בבחירות, וחזרה לכהן בפרלמנט.
פרסים
2009: פרס גטבורג עבור פיתוח בר-קיימא.
מרצדס-בנץ W187
מרצדס-בנץ W187 (בגרמנית: Mercedes-Benz W187, קרוי גם: mercedes-benz 220) היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות, על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1951–1955, בגרמניה.
יוצרו 18,514 יחידות.
תצורות "מרצדס-בנץ W187"
בנוסף יוצרו 47 שלדות למרכבים משולבים (כגון: אמבולנסים (ראו תמונה) ו-41 מכוניות סיור פתוחות.
נשיונל ליג דרום
נשיונל ליג דרום (באנגלית: National League South) היא אחת מליגות המשנה באנגליה, והיא נמצאת דרגה אחת מתחת לנשיונל ליג. נשיונל ליג דרום ונשיונל ליג צפון נמצאות בדרגה השנייה של מערכת הליגות הלאומית, ובדרגה השישית הכללית במבנה ליגות הכדורגל באנגליה.
הנשיונל ליג דרום הוקמה ב-2004 כחלק משינוי מבני נרחב בליגות הכדורגל באנגליה שאינן חלק מהפוטבול ליג ("כדורגל מחוץ לליגה"). אלופת הליגה מעפילה באופן אוטומטי לנשיונל ליג. כרטיס נוסף לנשיונל ליג ניתן למנצחת במשחקי הפלייאוף הנערכים בין הקבוצות שסיימו במקום השני עד החמישי. שלושת המועדונים שסיימו במקומות האחרונים יורדים לפרמייר איסטמיאן או לליגת העל של הפוטבול ליג הדרומית.
עד עונת 2010/2011 ידועה הליגה הייתה ידועה גם בכינוי "בלו סקוור דרום", כתוצאה מהסכם חסות שחתמה עליו. לפי הסכם שנחתם עם חברת סטנטה ספורטס, חלק משחקי הקונפרנס דרום ישודרו בערוצי הספורט של החברה. סטנטה הקימה מחדש את גביע ליגת קונפרנס, תחת הכינוי "מגן סטנטה". ב-23 ביוני 2009 נקלעה החברה לקשיים כלכליים, דבר שהשפיע על הכספים שקיבלו קבוצות הליגה. בשנה זו הגביע נסגר, ומאז לא מתקיים יותר. כיום הספונסרית של הליגה היא חברת "ונאראמה". נקראה קונפרנס דרום עד לשנת 2015, בה שמה של הליגה שונה לשמה הנוכחי.
אלופות הליגה ומנצחות הפלייאוף מאז הקמתה של הליגה הן:
Pretenders (אלבום)
Pretenders הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית-אמריקאית הפריטנדרס, אשר יצא ב-7 בינואר 1980. שילוב של מוזיקת רוק, פאנק ופופ, האלבום הזה הפך את הלהקה למפורסמת. האלבום כולל את הסינגלים "Stop Your Sobbing", "Kid" ו -"Brass in Pocket".
ניק לואו הפיק את הסינגל הראשון מהאלבום, "Stop Your Sobbing", אבל החליט לא להמשיך לעבוד עם הלהקה, משום שחשב שהיא "לא מתקדמת לשום מקום". כריס תומאס הפיק את ההקלטות אחרי זה.
הוצאת האלבום
Pretenders יצא הישר למקום מספר 1 במצעד האלבומים הבריטי בשבוע של השקתו, ונשאר שם למשך ארבעה שבועות רצופים. הוא גם הגיע לטופ-10 בבילבורד 200 ואושר כפלטינה במהלך 1982 על ידי RIAA. Pretenders נרשם כאחד האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי VH1 (#52). ב-2003, רולינג סטון מגזין דירג את האלבום כמספר 155 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, וקודם לכן, ב-1989, דירג אותו כמספר 20 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-1980. ב-2012, Slant Magazine דירג את האלבום במקום 64 ברשימתה של "האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-1980".
Pretenders עבר רימאסטרינג והוצא בגרסה מחודשת ב-2006, וכלל דיסק בונוס עם דמואים, בי-סיידס, וקטעים מהופעות חיות, רבים מהם שלא ראו אור קודם לכן. "Cuban Slide" ו-"Porcelain" במקור הופיעו כבי-סיידס ל-"Talk of the Town" ו-"Message of Love", ואילו "Swinging London" ו-"Nervous But Shy" שניהם הופיעו בבי-סייד של "Brass in Pocket". רצועות אלה, בתוספת גרסה חיה של שיר הפתיחה, "Precious", יצאו בהמשך בתור EP בשם Extended Play זמן קצר לאחר מכן.
Pretenders יצא שוב ב-2009 על ידי אודיו פידליטי כמהדורת אודיופיל מוגבלת על דיסק זהב. מהדורה זו, על אף שבוססה על הקלטות המאסטר המקוריים, לקה בהינדוס בלתי מורשה, מה שגרם לשינויים בחלק מהשירים. לא היו רצועות בונוס כלולים.
פוטו רומן
פוטו רומן הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1987 בבימוי טל רון לפי תסריט של אסי דיין.
עלילה
המספרת היא תיכוניסטית המתעניינת בכתיבה ורוצה להיות סופרת, היא כותבת על חברתה לכיתה לינה, הרוצה לשפר את המראה שלה, ובעידודם של אלכס המורה להתעמלות, וסימה חברותו הקוסמטיקאית, היא נהיית יפה יותר.
היא מרגישה בודדה ובעקבות כך היא מתחילה לשגות בדמיון שלה, בכתיבתה היא מערבת דמיון ביחד עם מציאות.
החבר שלה אודי מתגייס לצנחנים, לאחר מכן לאט היא מתחילה לשכוח ממנו ומתקרבת לרוני, נער מחיפה.
עלילת הסרט נעה בין מציאות ריאליסטית לדמיון.
ביקורת
מבקר הקולנוע מאיר שניצר אמר על הסרט שהסצינות שלו "מדשדשות ובלתי מחדשות" ושמשחקם של השחקנים אינו משכנע.
אלגוריתם ID3
אלגוריתם ID3 הוא אלגוריתם חמדן שמייצר עץ החלטה מקבוצת דוגמאות נתונה. האלגוריתם פותח ע"י המתמטיקאי רוס קווינלן (Ross Quinlan) . האלגוריתם משמש בלמידת מכונה ובעיבוד שפות טבעיות.
תיאור האלגוריתם
אלגוריתם ID3 מתחיל עם קבוצת הדוגמאות המקורית S, ומגדיר אותה להיות שורש העץ. בכל איטרציה של האלגוריתם, הוא מסתכל על עלה של העץ הנוכחי, שמייצג קבוצת דוגמאות S. האלגוריתם עובר על כל הפיצ'רים של הקבוצה S שאינם בשימוש, ומחשב את האנטרופיה \Eta{(S)} של פיצ'ר זה או רווח המידע IG(S) שלו, כלומר המידה בה השימוש בפיצ'ר יקטין את האנטרופיה. לאחר מכן האלגוריתם בוחר את הפיצ'ר בעל ערך האנטרופיה הקטן ביותר (או רווח המידע הגדול ביותר), ומחלק את קבוצה S ל-2 תת-קבוצות או יותר. בהתבסס על חלוקה זו הוא מוסיף את הבנים של הצומת שמייצג את S. לדוגמה, אם S היא קבוצת אנשים, ניתן לפצל אותה לתת-קבוצות של אנשים שהגיל שלהם נמוך מ-50, בין 50 ל-100, או גבוה מ-100.
האלגוריתם ממשיך לרוץ באופן רקורסיבי על כל אחד מהעלים החדשים, תוך התחשבות רק בפיצ'רים שלא נבחרו קודם לכן.
פסאודוקוד
ID3 (Examples, Target_Attribute, Attributes) Create a root node for the tree If all examples are positive, Return the single-node tree Root, with label = +. If all examples are negative, Return the single-node tree Root, with label = -. If number of predicting attributes is empty, then Return the single node tree Root, with label = most common value of the target attribute in the examples. Otherwise Begin A ← The Attribute that best classifies examples. Decision Tree attribute for Root = A.        For each possible value,
vi
, of A,            Add a new tree branch below Root, corresponding to the test A =
.            Let Examples(
) be the subset of examples that have the value
for A            If Examples(
) is empty                Then below this new branch ad            Else below this new branch add the subtree ID3 (Examples(
קיבוץ גלויות (אוניית מעפילים)
קיבוץ גלויות הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". הובילה כ-7,600 מעפילים. הפליגה יחד עם אוניית המעפילים "עצמאות" בפרשת הפאנים, שבה שימשה אוניית הפיקוד.
תולדותיה
נבנתה ב-1901 כאוניית משא בעלת נפח של 4,750 טון. שמה הקודם היה "פָּאן יוֹרק" (Pan York).
הצוות כלל 35 ספרדים ו-4 אמריקאים. אחד מהם היה סם שולמן (לאחר שסיים את תפקידו על אניית המעפילים "אקסודוס"). רב החובל היה גד הילב, והקצין הראשון היה אסטבן הרננדורנה ("קפטן סטיב"). מפקד מסע "הפאנים" היה יוסי הראל, מפקד האונייה היה איש הפלי"ם, ניסן לויתן ולצדו זלמן פרח, ישי גבע-עקיבא, נמרוד אשל ושאול אהרונוב. לרשותם עמדו מכשירי קשר שהיו מותקנים באונייה.
7,600 המעפילים בה, באו מאתרים שונים ברומניה, וכן 400 צעירים מבולגריה. רובם היו סוחרים, עורכי דין, רופאים ובעלי מקצועות חופשיים אחרים, חברי תנועות הנוער והמפלגות: "השומר הצעיר", "החלוץ", אחדות העבודה, מפא"י, "העובד הציוני ורוויזיוניסטים; ביניהם תינוקות, צעירים, מבוגרים וקשישים. בין אוגוסט לאוקטובר 1947 התנהל רישום להפלגה באונייה בבוקרשט. המעפילים נאספו במחנות הדרכה בערי מגוריהם. הדרכתם לקראת השייט ושיגורם בוצע על ידי צוות של הפלמ"ח בראשות אליעזר ליף. הם הוסעו ברכבות מאתרים שונים. ההסעה אורגנה על ידי צוות מיוחד של אנשי המוסד וה"הגנה" באירופה. מה-20 בדצמבר התאספו והוסעו ברכבות לקונסטנצה. ב-23 בדצמבר התברר כי לא ניתן להפליג מקונסטנצה בגלל התנגדות ממשלת רומניה. על כן שונתה התוכנית, ולאחר השגת הסכם עם בולגריה באמצעות שייקה דן, תמורת תשלום, הוסעו המעפילים ברכבות ב-24 בדצמבר. מעבר הגבול היה ללא תקלות, והם הגיעו לבורגס ב-26 בדצמבר בבוקר. שלטונות הנמל סייעו, והעלייה לספינה התבצעה בגלוי על הרציף בנמל. מכל רכבת שהגיעה לנמל עלו ישר לספינה. ההעמסה התבצעה במשך כל שעות היום כ-17 שעות. לאחר שעלו לאונייה המעפילים חולקו לקבוצות בנות 60 נפש, שבראשן אחראי, ואורגנו פעילויות חברתיות. כן התמנו סדרן עבודה וניקיון, קצין רפואה, קצין קשר, אחראי על חלוקת מזון. הספינה חולקה לשלושה אזורים ובהם יחידות פיקוד. כשעברו שתי הספינות ("קיבוץ גלויות" ו"עצמאות") מהים השחור לים התיכון הן נתקלו במשחתות בריטיות. בהוראת בן-גוריון, שחשש לגורל הנוסעים הרבים, החל משא ומתן בין הבריטים לבין מפקדי הספינות ולאחר שהושג הסכם, עלו חיילים לא חמושים על הספינות וכיוונו אותן לקפריסין.
לאחר קום מדינת ישראל, שונה שמה של האונייה ל"קוממיות".
כף ורדה במשחקים הפאראלימפיים
המשלחת הראשונה אותה שלחה כף ורדה למשחקים הורכבה משלושה ספורטאים. אתלט, אתלטית ומרים כוח. אל אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) נשלחה שנית האתלטית, הפעם לבדה. במדליה הפאראלימפית הראשונה בתולדותיה, זכה האתלט גרסלינו טבארס ברבוסה, שזכה במדליית הארד בריצת 400 מטר (קטגוריה T20) עם תוצאה של 48.55 שניות.
קיבוץ גלויות (אוניית מעפילים)
תולדותיה
ביולי 1948 יצאה האוניה מנמל חיפה לפמגוסטה בקפריסין כדי להביא לארץ כ-4,100 מעצורי המחנות הבריטיים בקפריסין.
הסופר יורם קניוק עבד בצעירותו כמלח על סיפון האונייה, וכותב על כך בספרו תש"ח.
Y: האיש האחרון (סדרת טלוויזיה)
Y: האיש האחרון (באנגלית: Y: The Last Man) היא סדרת דרמה פוסט-אפוקליפטית אמריקאית, המבוססת על סדרת הקומיקס באותו השם מאת בריאן ק. ווהן ופיה גואררה. הסדרה עלתה לשידור ב-13 בספטמבר 2021 בשירות "FX on Hulu".
רקע עלילתי
עלילת הסדרה מתרחשת בעולם פוסט-אפוקליפטי שבו אירוע קטסטליסטי הורג כל יונק בעל הכרומוזום Y פרט לגבר אחד, יוריק בראון, וקוף המחמד שלו, אמפרסנד. הסדרה עוקבת אחר יוריק בעודו חוצה את העולם החדש כשניצולותיו נאבקות עם אבדותיהן ומנסות לשקם את החברה העולמית, בראשות אמו של יוריק ונשיאת ארצות הברית המכהנת, ג'ניפר בראון.
פיתוח
ב-14 באוקטובר 2015, נמסר על עיבודה של סדרת הקומיקס "Y: האיש האחרון" מאת בריאן ק. ווהן ופיה גואררה למסך הטלוויזיה על ידי רשת "FX". עוד נמסר כי ווהן עתיד להיות שותף בהפקת הסדרה לצדם של נינה ג'ייקובסון ובראד סימפסון.
פרנסיס קוטס ג'ונס
פרנסיס קוטס ג'ונס (באנגלית: Francis Coates Jones; 1857 – 1932) היה צייר אמריקאי ממשפחה עשירה בבולטימור, שלמד באירופה. הוא ידוע בציורי הנשים שלו ובגנים מלאי פרחים.
Y: האיש האחרון (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
ב-14 בנובמבר 2016, נודע כי מייקל גרין יהיה אמון על הפקת הסדרה הפוטנציאלית בפועל בנוסף לכתיבת התסריט לפרק הפיילוט עם ווהן. ב-12 בינואר 2017, דווח כי רשת "FX" מצפה לקבל את התסריט בחודשים הקרובים. ב-31 במאי 2017, הובהר כי גרין כתב אך ורק את התסריט, אותו ווהן קרא ואהב. ב-21 ביולי 2017, אושר כי רשת "FX" קיבלה טיוטה של התסריט מגרין, אותו הבכירים אהבו וכי דיונים על הפקת הסדרה הפוטנציאליות עוד נמשכים. ב-16 בינואר 2018, מנכ"ל "FX", ג'ון לנדגרף, התייחס להפקת הסדרה במהלך סיור העיתונות החורף השנתי של איגוד מבקרי הטלוויזיה ואמר: "[אנחנו מרגישים] די אופטימיים, לא לגמרי החלטנו סופית. אבל קיבלנו לאחרונה תסריט שאני ממש אוהב, טיוטה שאנחנו מאוד אוהבים". לנדגרף המשיך והעיר כי גרין זמין כעת להפקת הסדרה בעקבות פרישתו מהפקת "אלים אמריקאים".
ב-5 באפריל 2018, נודע כי רשת "FX" נתנה הזמינה רשמית פיילוט. את הפיילוט היה צפוי להפיק גרין יחד עם אאידה מאשאקה קרואל, לצדם של מלינה מצוקאס, ג'ייקובסון, סימפסון ו-ווהן. בנוסף, נמסר כי מצוקאס עתידה גם לביים את פרק הפיילוט. ב-4 בפברואר 2019, נודע במהלך הסיור החורפי השנתי של איגוד מבקרי הטלוויזיה כי לסדרה הוזמנה עונה ראשונה, העתידה לעלות לשידור בשנת 2020.
באפריל 2019, גרין וקרואל פרשו מהפקת הסדרה בעקבות חילוקי דעות. ביוני 2019, הוכרז כי אלייזה קלארק תחליף את קרואל וגרין. בפברואר 2020, נמסר רשמית כי קלארק, נינה ג'ייקובסון ובראד סימפסון ו-ווהן יפיקו בפועל את הסדרה. בנוסף אליהם, מצוקאס משמשת גם כמפיקה בכירה, וכך גם המפיקה מרי ג'ו וינקלר-איופדרה, בעוד נלי ריד משמשת כמפיקה. במאי 2020, פורסם כי שם הסדרה השתנה מ-"Y" ל-"Y: האיש האחרון" (כשם סדרת הקומיקס עליו הוא מבוסס). ב־22 ביוני 2020, פורסם כי הסדרה תעלה לשידור בשירות "FX on Hulu" במקום רשת הכבלים הליניארית של FX. באוקטובר 2020, פורסם כי במקביל להיותה מפיקת הסדרה בפועל, אלייזה קלארק תהיה אמונה על כתיבת שני הפרקים הראשונים, אותם תביים לואיז פרידברג. בנוסף, רשת "FX" אף הודיעה שכל העונה הראשונה תבוים על ידי במאיות. הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-13 בספטמבר 2021.
ליהוק
ביולי 2018, נמסר כי דיאן ליין, בארי קוגן, אימוג'ן פוטס, לאשנה לינץ', ג'וליאנה קנפילד, מרין אירלנד, אמבר טמבלין וטימותי האטון לוהקו לצוות השחקנים של פרק הפיילוט. בפברואר 2020, הוכרז כי קוגן עזב את צוות השחקנים וכי דמותו של יוריק תגולם על ידי שחקן חדש. מאוחר יותר באותו החודש, נמסר על ליהוקו של בן שנצר לדמותו של יוריק. במרץ 2020, פורסם כי אליוט פלטשר לוהק לדמותו של סם ג'ורדן, חברו הטוב ביותר של יוריק. באוקטובר 2020, אשלי רומנס ואוליביה תירלבי לוהקו לצוות השחקנים ונמסר שהן יחליפו את לינץ' ופוטס, בהתאמה. עוד נמסר כי האטון כבר לא היה חלק מצוות השחקנים בשל חזרתה של הסדרה לתהליכי הפקה מחודשים, ושאותו יחליף פול גרוס. באוקטובר 2020, נודע כי דיאנה באנג לוהקה לצוות השחקנים.