cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ילד 44 (סרט)
הפקה
בתחילה רידלי סקוט היה אמור לביים את הסרט, אך מאוחר יותר התוכניות השתנו, ודניאל אספינוזה מונה לבמאי, וסקוט הפך למפיק הסרט. אספינוזה (יליד 1977) נשאל באחד הראיונות מדוע לקח על עצמו את עיבוד הרומן ואמר שהוריו היגרו לשוודיה, לאחר שנמלטו ממשטר פינושה. הוא גדל על סיפורים על הדיקטטורה הזו, נושא הדיקטטורה תמיד עניין אותו ולכן, כאשר קיבל את התסריט של הסרט על הדיקטטורה, "על הסיוט של ההיסטוריה הסובייטית – 1952, 1953, 1954 – על שיא הדיקטטורה הסטליניסטית, שהסתיימה במותו, על הפערים שהופיעו" אי אפשר היה לסרב להצעה זו.
שלושה במיטה אחת
מדיה ביתית
בשנת 2001 יצא DVD של הסרט למכירה ביתית. מהדורה זו כללה, פרט לסרט עצמו, גם תוספות מיוחדות, כגון ערוץ פרשנות של הבמאי, סוף אלטרנטיבי ועוד.
Diamond Life
Diamond Life הוא אלבום הבכורה של הזמרת שאדיי. הוא יצא לראשונה בממלכה המאוחדת ב-16 ביולי 1984 על ידי אפיק רקורדס, ובארצות הברית ב-27 בפברואר 1985 על ידי Portrait Records.
Diamond Life זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, וזכה בפרסי המוזיקה הבריטית לאלבום הבריטי הטוב ביותר ב-1985. האלבום גם הצליח מבחינה מסחרית, והגיע למקומות גבוהים במצעדים בבריטניה ובארצות הברית, והוסמך כרב-פלטינום בשני האזורים. Diamond Life נמכר ביותר משישה מיליון עותקים ברחבי העולם, והפך לאחד לאלבומי הבכורה הנמכרים ביותר של התקופה, והחזיק בשיא כרב-המכר הבריטי לאלבום בכורה של אישה, שיא בו החזיק למשך עשרים וארבע שנים.
הקלטה
לפני שחתמו על חוזה ההקלטות, הקבוצה הקליטה את Diamond Life במהלך שישה שבועות בלונדון. במהלך ההקלטה חברי הלהקה עבדו ביחד על הכיוון המוזיקלי, ערכו חזרות מדוקדקות על כל שיר ואז הקליטו אותו.
המפיק רובין מילר פגש את הלהקה ב-1983, ולקח את הקבוצה לכיוון של הקלטות באולפן מקצועי, דבר שלא עשו קודם לכן.
צאת האלבום
"Your Love Is King" יצא בתור הסינגל המוביל של האלבום ב-25 בפברואר 1984. השיר זכה להצלחה במצעדים באירופה, והגיע למספר שבע באירלנד. ומספר שש במצעד הסינגלים הבריטי. השיר היה פחות מוצלח בארצות הברית, שם הגיע בשיאו למקום מספר 54 בבילבורד הוט 100 "When Am I Going to Make a Living" יצא בתור הסינגל השני של האלבום בבריטניה ב-26 במאי 1984, והיה פחות מוצלח מקודמו במצעדים, והגיע למקום מספר 28 במצעד האירי ולמקום מספר 36 במצעד הבריטי. עם זאת, השיר הצליח באזורים אחרים, והגיע למקום מספר 12 במצעד ההולנדי.
הסינגל השלישי מהאלבום היה "Smooth Operator", אשר היה לשיר המצליח ביותר מתוך האלבום בארצות הברית, אחרי שיצא ב-15 בספטמבר 1984. באירופה השיר גם הצליח, והגיע בשיאו למקום מספר 19 בבריטניה, ולטופ-20 באוסטריה, שווייץ, צרפת וגרמניה. השיר היה להצלחה עצומה בארצות הברית, שם הגיע למקום מספר חמש בבילבורד הוט 100 ובמצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs, והגיע למקום הראשון במצעד Adult Contemporary של בילבורד.
ביצועי האלבום
האלבום הגיע למספר שתיים בבריטניה האלבום תרשים, ונמכר ביותר מ־1.2 מיליון עותקים בבריטניה. האלבום היה גם להיט בינלאומי, והגיע למקום הראשון במספר מדינות, ולטופ-10 בארצות הברית, שם הוא נמכר ביותר מ־4 מיליון עותקים. המכירות הבינלאומיות של Diamond Life עלו על 6 מיליון עותקים, והוא הפך לאחד מאלבומי הבכורה הנמכרים של שנות ה-1980 והנמכר ביותר אי פעם על ידי אישה בריטי, עד שדאפי שברה שיא זה ב-2008. האלבום גם היה הצלחה מסחרית בצרפת שם הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד האלבומים הצרפתי, והוסמך כרב-פלטינה לאחר שנמכר ב־1,348,400 עותקים.
ביקורת
בביקורת עכשווית של האלבום ב"וילג' ווייס", רוברט כריסטגאו שיבח את "הטעם, הקונספט, והסאונד" של שאדיי, אך הטיל ספק בליריקה. הוא כתבת שהשירים הטובים באלבום - "Hang On to Your Love" ו- "Smooth Operator" לא הספיקו כדי להחזיק את שאר האלבום. לין ואן מאטרה מ"שיקגו טריביון" כתבה שהביצוע עולה על המהות. מבקרת "לוס אנג'לס טיימס" קוני ג'ונסון כתבה שעל אף שהאלבום חסר מהות עמוקה, הביצוע מספיק טוב להחזיר אותך לשמיעה חוזרת, ושיבחה את הסטייל של שאדיי. פול לסטר היה נלהב יותר, ובסקירה רטרוספקטיבית ב-  BBC Music, שיבח את יכולתה של שאדיי לכתוב "שירים שהם מספיק מלאי רגש, וג'אזיים, אך בלי לאבד את הפופ והפאנק שהופכים אותם קלים להאזנה, ופונים לקהלים של כל אותם הז'אנרים". פול אוונס כינה את Diamond Life "victory of attitude" ב The Rolling Stone Album Guide (1992), ושיבח את החושניות והחוכמה של שאדיי, במיוחד בהשוואה לסימפלי רד והארי קוניק ג'וניור, שני "מתחריה" העיקריים של התקופה.
Diamond Life נבחר בתור האלבום ה-14 הטוב ביותר של השנה ב-1985 על ידי Pazz & Jop, סקר שנתי של מבקרים אמריקאים, שפורסם על ידי "וילג' וויס" ; "Smooth Operator" נבחר למקום 25 בסקר הסינגלים. האלבום גם זכה בבריט, פרס לאלבום הבריטי הטוב ביותר לשנת 1985. הוידאו קליפ של "Smooth Operator", בבימויו של ג'וליאן טמפל, היה מועמד לשני פרסי MTV ב-1985, לקליפ האמנית הטוב ביותר, ולאמן החדש הטוב ביותר.
משתתפים
שאדיי
Won't Bite
Won't Bite (בעברית: לא אנשך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והראפרית דוג'ה קאט, בשיתוף הראפר האמריקאי סמינו, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Hot Pink. השיר יצא לאור ב-7 בנובמבר 2019, ביחד עם שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דוג'ה קאט, סמינו, יטי ביטס, ויליאם פדהילי וקרטיס מקנזי והופק על ידי יטי ביטס, שהפיק שירים נוספים מתוך האלבום, בהם "Juicy" ו-"Bottom Bitch". השיר הוא שיר פופ אשר משלב בתוכו את סגנון הרגאיי, בו שרה דוג'ה קאט על כך שהיא לא נראית מרושעת כפי שהיא עשויה להיראות בעיני סביבתה ולועגת כלפי גברים המנסים לנצל אותה בעבור יחסי מין. במהלך ריאיון למגזין Elle, ציינה דוג'ה קאט כי "Won't Bite" הוא השיר שהייתה הכי נרגשת לבצע, במיוחד בגלל הופעתו של סמינו בשיר.
השיר כולל דגימה מתוך שירו של הארי בלפונטה, "".
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-7 בנובמבר 2019, יחד עם שאר שירי האלבום. האודיו מציג בתוכו את הכיתוב "Won't Bite ft. Smino" ומאחוריו הנפשה של רקע ורוד. נכון למאי 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-2 מיליון.
Car Keys (Ayla)
"Car Keys (Ayla)" הוא שיר של התקליטן הברזילאי, אלוק, והזמרת האמריקאית, אווה מקס. השיר יצא ב-30 ביוני 2023 בהוצאת חברות התקליטים קולומביה רקורדס ו-B1 רקורדינגס. בשיר קיים דגימה משיר הטראנס "Ayla Pt. 2" של איילה.
נכון ליולי 2023, השיר הושמע למעלה מ-12 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר, שצולם בהמבורג וסאו פאולו, יצא בערוץ היוטיוב של אלוק ב-19 ביולי 2023. נכון ליולי 2023, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-800 אלף פעמים.
ויקטור רנשבורג
ויקטור רנשבורג (בהונגרית: Ranschburg Viktor; גיור, 8 באוגוסט 1862 – בודפשט, 20 באוגוסט 1930), היה נוירולוג יהודי-הונגרי, מנכ"ל חברת ההוצאה לאור אתנאום, כותב ספרי עיון, קצין האקדמיה הצרפתית, בנו של הרב שלמה רנשבורג ואחיו של פאל רנשבורג.
ביוגרפיה
ויקטור רנשבורג נולד במשפחה יהודית בעיר גיור, שם סיים את בית הספר התיכון הבנדיקטי בשנת 1880. לאחר מכן נסע לגרמניה, שם למד סחר ספרים בחברת Baer & Co. בפרנקפורט במשך ארבע שנים. הוא חזר באוגוסט 1884 והפך למנהל העסקים של חברת האחים רוואי, לימים של לאו רוואי. בשנת 1900 התקבל לתא "מרץ" של הבונים החופשיים. באותה שנה הוענק לו על ידי ממשלת צרפת התואר קצין האקדמיה הצרפתית (Officier de l'Académie Française) על שני פרסומיו בצרפתית (בהקשר הונגרי). בשנת 1901 ייצג את סחר הספרים ההונגרי בקונגרס ההוצאה לאור הבינלאומי של לייפציג כמזכיר הכללי של איגוד סוחרי הספרים ההונגרי. ב-1 במאי 1901, בהזמנתו של גוסטב אמיך, קיבל על עצמו על ניהול משרד הוצאת הספרים הגדולה של חברת אתנאום ספרות ודפוס. בתפקידו זה השתתף בהוצאת עשרת הכרכים של "תולדות האומה ההונגרית" בעריכת ההיסטוריון שאנדור סילאדי ובהוצאת "תולדות הספרות בתמונות" בעריכת ההיסטוריון ז'ולט ביטי. בשנת 1902 מונה לממלא מקום המנכ"ל של חברת אתנאום, ובאוגוסט 1903 הפך לאחד המנכ"לים של החברה. הוא עסק בעריכת "ספריית ההשכלה" ב-12 כרכים. מאוחר יותר עמד בראש חברת ההוצאה לאור פנתיאון. במשך זמן רב היה המזכיר ולאחר מכן המזכיר הכללי של איגוד הוצאות הספרים ההונגרי ושל סוחרי הספרים, ומשנת 1906 עד 1919 היה סגן הנשיא של האיגוד.
מאמריו הופיעו ב"קורבינה" (1897, גיליון 10) בנושא: פרסומות ספרים בעיתונים); ב"ביקורת הונגרית" (גיליון 8 משנת 1900). בנושא:מצבו ותפקידו של סחר הספרים ההונגרי).
ויקטור רנשבורג הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
רבי חמא בר ביסא
רבי חמא בר ביסא היה מחכמי דור המעבר בין התנאים והאמוראים. אביו של רבי אושעיא.
משפחתו ותלמידיו
אביו, רבי ביסא, היה חבר בבית דינו של רבי יהודה הנשיא, שאמר על רב חמא שאדם גדול הוא. לפי הראב"ד היה גם רב חמא בבית דינו של רבי.
מסרו משמו: רבי יודה בן פזי ורבי יוסי ברבי חנינא
חייו
התגורר באזור "הדרום" (לוד וסביבותיה), לצד חברו בר קפרא, ושניהם היו דיינים שם.
בתלמוד מסופר עליו שעזב את ביתו למשך 12 שנה כדי ללמוד תורה, וכששב לא רצה להיכנס לביתו בפתאומיות כדי לא להבהיל את בני ביתו, ולכן הלך לבית המדרש ושלח שליחים לבשר למשפחתו על בואו. בנו רבי אושעיא הגיע לבית המדרש, אך האב לא הכיר אותו בעקבות הניתוק רב השנים. ראה רב חמא את חריפותו של רב אושעיא וחלשה דעתו על שאילו היה נשאר בביתו אולי גם בנו היה חריף כמותו. לאחר שהגיע לביתו הגיע רבי אושעיא אחריו. חשב רב חמא שבא לשאול שאלה, ועמד מפניו משום שהתרשם מגדלותו בתורה כשישבו בבית המדרש. אמרה לו אשתו: "וכי יש אדם שעונד בפני בנו?". רבי חמא קרא עליו את הפסוק: "והחוט המשולש לא במהרה ינתק", משום שאביו רבי ביסא היה עוד בחיים. פעם אחת, הכריע רב ביסא כדעת רב אושעיא נכדו ולא כרב חמא בנו.
פנינה רוזנבלום בע"מ
פנינה רוזנבלום בע"מ היא חברת קוסמטיקה וטיפוח ישראלית.
לאחר שרבים התעניינו בסגנון והטיפוח של הדוגמנית ואשת החברה פנינה רוזנבלום היא החליטה להוציא מוצר אל השוק. לאחר שהמוצר פותח, החלה לשווק אותו בכוחות עצמה בין היתר באמצעות הרצאות שהעבירה בתחום הקוסמטיקה. אחרי כן היא פתחה חנות בדיזנגוף סנטר, ובהמשך נסעה לאיטליה ומשם הביאה עמה מוצרים נוספים בשיתוף פעולה עם חברת קוסמטיקה מקומית מובילה.
ב-1989 הוקמה החברה ונקראה על שמה. החברה מייצרת מצורי טיפוח, קרמים, סבונים, דאודורנטים, תמרוקים לשיער ועוד.
ב-2007 הוציאה החברה קו מוצרים לקוסמטיקאיות.
אשת הברזל (סרט)
אשת הברזל (באנגלית: The Iron Lady) הוא סרט ביוגרפי בריטי המבוסס על דמותה וחייה של מרגרט תאצ'ר. הסרט יצא בסוף שנת 2011 ובתחילת 2012 וזכה בשני פרסי אוסקר - פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור מריל סטריפ ופרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה וגם בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
עלילה
הסרט מתחיל בערך בשנת 2008 כשמרגרט תאצ'ר הקשישה קונה חלב מבלי שהיא מזוהה על ידי לקוחות אחרים וחוזרת לבדה לביתה. לאורך הסרט ניתן לראות ב-3 ימים את תאצ'ר המתמודדת עם דמנציה ועם חוסר כוח בשל גילה המופלג, בזמן שהיא נזכרת בעברה ובאירועים משמעותיים בחייה ומעלה זכרונות יחד עם בעלה המנוח, אותו היא מדמיינת. בסרט היא נראית כבעלת קושי הבחנה בין העבר להווה. נושא הסרט הוא המחיר האישי אותו שילמה תאצ'ר עבור הכוח וההצלחה. בעלה, דניס, מופיע כאדם אמביוולנטי בנוגע לעליית אשתו לשלטון. בנה, מארק, שגר בזמן הווה בדרום אפריקה, נראה כבעל קשר קטן עם אימו בזמן שנטען שתאצ'ר הייתה בעלת יחסים מתוחים עם אמה ועם בתה, קרול.
בפלאשבק אנו עדים למרגרט הצעירה שעובדת במכולת של אביה, מקשיבה לנאומיו הפוליטיים, והכרזתו שמרגרט התקבלה לאוניברסיטת אוקספורד. היא מתוארת כאשת המעמד הבינוני המנסה לפרוץ אל מפלגת הטורי הגברית ולקבל מקום בבית הנבחרים הבריטי. לאחר-מכן היא נראית עם איש העסקים דניס תאצ'ר שמציע לה נישואים. בהמשך נראים מאבקה להפוך לחברת בית הנבחרים וחלק ממשרדו של אדוארד הית', חברותה עם ארי ניב (שנרצח לאחר מכן על ידי צבא החירות האירי), החלטתה להתמודד לראשות המפלגה השמרנית ואימוני הקול והנאום שלה וכמו כן גם שינוי מראה החיצוני.
פלאשבקים נוספים עוסקים באירועים היסטוריים בזמן היותה של מרגרט תאצ'ר ראש ממשלת בריטניה, כמו עליית האבטלה בשל מדיניותה הכלכלית, התפרעות בריקסטון ב-1981, שביתת הכורים בבריטניה (1984–1985), פיגוע מלון ברייטון ב-1984 (בו היא ודניס כמעט נהרגו) בזמן כינוס של המפלגה השמרנית. בנוסף מתוארת החלטתה להתחיל את מלחמת פוקלנד ולהחזיר לבריטניה את האיים. בסרט מתוארים גם הפלישה לפוקלנד ב-1982, הטבעת הצי הארגנטינאי, ניצחון המלחמה, יחסיה עם רונלד רייגן, דמותה בעולם והבעיות הכלכליות של שנות ה-80.
בערך בשנת 1990 נראית תאצ'ר כאישה תקיפה אבל מזדקנת, מתנהגת באגרסיביות במשרדה ומסרבת להצעות שונות של חברי הקבינט. לאחר התפטרות סגנה ג'פרי האו, הכרזת אחד מחברי מפלגתה על התמודדות נגדה בבחירות על ראשות המפלגה, ולחץ מאסיבי של חברי הקבינט עליה, מגישה תאצ'ר את התפטרותה.
בסופו של דבר, נראית תאצ'ר אורזת את רכוש ובגדי בעלה ואומרת לו שזה הזמן שילך. דניס לבסוף עוזב אותה. לאחר שהתמודדה עם צערה כראוי, היא נראית שוטפת כוס תה לבדה במטבח, דבר שהבטיחה לדניס כשנפגשו שלעולם לא תעשה.
Maybe I'm a Leo
Maybe I'm a Leo הוא שיר בסגנון רוק כבד מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור ב-מרץ 1972. השיר נכלל באלבום Machine Head.
הריף לשיר נכתב על ידי בסיסט הלהקה רוג'ר גלובר. בריאיון למגזין "rogerglover" אמר גלובר: "כתבתי את הריף לשיר לאחר ששמעתי את שירו של ג'ון לנון "How Do You Sleep?". אהבתי את הרעיון שהריף לא מתחיל עם אקורדים נמוכים, כפי ש-99% מהריפים מתחילים". גלובר הוסיף עוד ואמר: "רוב השירים ב-Machine Head נוצרו בטייק הראשון, או לא לאחר זמן רב מזה".
השיר כמעט ולא מנוגן בהופעותיה החיות של הלהקה, אולם השיר הוקלט בביצוע חי ויצא במספר אלבומי הופעות חיות שלה, כגון ב-Deep Purple in Concert.
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות, ביניהן גרסאותם של פול גילברט, ואן היילן וגובט מול.
מדבר החול הגדול
מדבר החול הגדול (באנגלית: Great Sandy Desert; מכונה בקיצור "GSD"), הוא מדבר גדול ביבשת אוסטרליה הממוקם בדרום הטריטוריה הצפונית ובצפון-מערב אוסטרליה המערבית סמוך לפילבארה ורמת קימברלי, והוא אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של היבשת. זהו המדבר השני בגודלו ביבשת לאחר מדבר ויקטוריה הגדול, ושטחו משתרע על פני 284,993 קמ"ר. הוא גובל במדבר גיבסון מדרום ובמדבר טאנאמי במזרח. מדבר החול הקטן הסמוך לגבולו הדרומי-מזרחי זהה לו למדי בפני השטח ונחשב לעיתים כחלק ממנו.
גילוי ומאפיינים
מדבר החול מכיל בתוכו ערגים גדולים בדומה למדבר סהרה, שמתאפיינים לעיתים קרובות בדיונות ארוכות. בצפון מזרח המדבר ישנו מכתש ידוע שנוצר מפגיעת מטאוריט. את המדבר חוצה שביל סטוק-קנינג.
משקעים וטמפרטורות
בדומה למדבריות אחרים באוסטרליה, כמות המשקעים היא גבוהה יחסית בהשוואה למדבריות במקומות אחרים בעולם, כשבאזורים היבשים ביותר יורד קצת מתחת ל-250 מ"מ. שיעור האידוי המסיבי של המדבר גורם לו להיות דומה למדברות אחרים למרות רמות המשקעים הגבוהות. שיעור הגשמים נמוך למדי לאורך החוף הצפוני המרוחק וגם שם הוא מוגבל מאוד לעונות מסוימות. אזורים שליד קימברלי בעלי כמות משקעים ממוצעת העולה על 300 מ"מ, אבל לעיתים קרובות כמות המשקעים אינה סדירה. בשנות בצורת רבות העונה היבשה מסתיימת על ידי סופות מונסון או ציקלון טרופי. בכל שנה בממוצע יש 20–40 סופות ברקים.
הטמפרטורות בשעות היום בקיץ הם מן החמים שבאוסטרליה. אפילו בגבול הצפוני של המדבר (ליד קימברלי) שנחשב לסוף התחום שלו, הטמפרטורה היומית הממוצעת היא בסביבות 37 עד 38 מעלות. באזורים דרומיים יותר הטמפרטורה הממוצעת היא 38 עד 42 מעלות, למעט כאשר יש ענני מונסון. מספר נהגים מתו באזור לאחר שרכבם התקלקל באמצע המדבר. העונה החורפית קצרה ואף היא בעלת טמפרטורות גבוהות למדי: בין 25 ל-30 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה בלילה קרירה יחסית ליום, ובאזורים הגובלים במדבר גיבסון במזרח עשוי להיות לילה אחד או שניים של כפור מדי שנה.
החי והצומח
הצמחייה של מדבר החול הגדול נשלטת ברובה על ידי עשב הטריאודיה הידוע בכינוי "ספיניפקס". בין בעלי החיים המצויים במדבר ניתן למנות גמלי פרא, דינגו, כוח אוסטרלי, ומינים רבים של לטאות, יונקים וציפורים. בין המינים הנוספים שמצויים בתחומי המדבר ניתן למנות את המולגרה, בילבי ענק, חפרפרת כיס, קנגורו אדום, מולך קוצני, וולבי ארנבי אדמוני, וולארו מצוי, קיפודן נמלים אוסטרלי, תוכי הנסיכה, תוכי מולגה (Psephotellus varius), תוכי חזה-ארגמן (Neophema splendida) וכוח החולות.
אוכלוסייה אנושית
האזור מאוכלס בדלילות. האוכלוסיות האנושיות העיקריות כוללות שבטי אבוריג'ינים, ועובדי כריית מינרלים. שבטי האבוריג'ינים במדבר מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: ה"מארטו" במערב וה"פינטופי" במזרח. מבחינה לשונית, את השבטים במערב משמשים מספר שפות לתקשורת ביניהם. רבים מהאבוריג'ינים הוצאו בכוח מאדמותיהם במהלך המאה ה-20 לצורך בניית יישובים אירופאים, כמו גם לצורך ניסויי טילים של בריטניה בשנת 1950 בדרום מזרח המדבר. בשנים האחרונות שבו חלק מהשבטים שגורשו לאדמתם.
במדבר החול הגדול ישנן מספר מוקדי תעשייה הגדולים ביותר במרכז היבשת. ישנם מספר רב של מכרות מינרלים שונים, ובנוסף בתחומי המדבר מצוי מכרה הזהב טאלפר שהוא בין מכרות הזהב הגדולים ביבשת. מכרה אורניום מפותח נמצא דרומית למכרה הזהב. במדבר ישנן גם מספר חוות לגידול בקר וכבשים.
נוקוס
נוקוס (באוזבקית: Нукус/Nukus; בקאראקלפאקית: Нөкис/Nókis) היא בירת הרפובליקה האוטונומית קאראקלפאקסטן בצפון-מערב אוזבקיסטן. היא שוכנת ליד ראש הדלתה של נהר האמו דריה. היישוב הזעיר נוקוס, ששכן בתוך החולות המדבריים, הפך לעיר בשנת 1932 ובשנת 1939 הפך לבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסאטית האוטונומית הקאראקלפאקית. בעיר הנוכחית יש מספר תעשיות מזון ותעשיות קלות אחרות, סניף קרקלפקסטן באקדמיה למדעי האוזבקים, אוניברסיטת מדינת נוקוס (1979), מוזיאון ותיאטרון.
דמוגרפיה
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2022 אוכלוסיית העיר מונה 329,000 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הגדולה ביותר במערבה של אוזבקיסטן ולחמישית במדינה כולה, לאחר טשקנט, נמנגן, סמרקנד ואנדיז'ן.
מלון בבילון
עונה 1
פרקים 1–8 (8 פרקים). החלה את שידוריה ב-19 בינואר 2006 והסתיימה ב-9 במרץ 2006.
בתחילת העונה רבקה (טמזין אאותווייט), מנהלת המלון מראיינת את צ'רלי (מקס ביזלי) למשרת הסגן שלה. לאחר קבלתו לתפקיד צ'רלי מגלה שעמיתתו לעבודה היא אנה (אמה פירסון), איתה ניהל קשר בעבר. השניים מנהלים תחרות על התפקיד ולבסוף היא מתמנה למנהלת הקבלה. צ'רלי אף מנהל קשר עם מנהלת משק החדרים ג'קי והשניים נפגשים מדי פעם באחד החדרים למפגש מיני. טוני השוער מתחבר לצ'רלי ונהיה ידידו. רבקה חווה בעיות בנישואיה ונמנעת מלשוב לביתה. אדם מסתורי סוחט מצ'רלי כספים ומאיים עליו שהוא יודע סוד מסתורי מעברו. אנה פוגשת עורך דין עשיר ומשוכנעת שעליה להיות איתו על מנת להשיג את סגנון החיים שעליו חלמה תמיד. היחיד שמצליח לרסן אותה הוא בן, פקיד קבלה שעובד לצידה. ג'ינו הברמן מנסה להגדיל את רווחיו בכך שמתחזה להומוסקסואל.
בין היתר עסוקים עובדי המלון בלארגן מסיבת נישואים לעובדת לשעבר של המלון, שמירה על אורח אובדני וארגון מסיבה לקבלת ויזה במלון. ארגון המסיבה גורם לצ'רלי להרוויח הרבה כסף מה שגורם לרבקה לחשוד. במהלך פשיטה על המלון בחיפוש אחר עובדים זרים ג'קי שגם לה אין ויזה מצליחה להינצל. רבקה מגלה את עברו של צ'רלי ועקב תקרית עם אורחת כמעט מפטרת אותו אך הוא מצליח להחזיק במשרתו. דרק השוער מעסיק את בנו במלון אך הוא מפוטר בגלל אי יעילותו. מפקח מטיל על המלון ביקורת איומה ובמקביל מתרחשת גנבה במלון. דרק מתגלה כגנב ומפוטר מהמלון לאחר 45 שנות עבודה. בסוף העונה צ'רלי מתמנה להשגיח על אורח שהיה אסיר מסוכן ובזמן שרבקה נאלצת להחליט בין עבודתה לחיי הנישואים שלה נשמעות יריות מחדרו של צ'רלי והאסיר.
עונה 2
פרקים 9–16 (8 פרקים). החלה את שידוריה ב-15 בפברואר 2007 והסתיימה ב-12 באפריל 2007.
בסוף העונה המלון נקנה על ידי דונובון קרדו והעובדים חוששים להמשכיותם בחברה. לאחר שרבקה וצ'רלי נשארים רק טוני יכול להישאר והשאר מפוטרים אחד אחרי השני. מסתבר שזה היה רק תרגיל למשיכת זמן כדי שהמלון ימצא קונה אחר ואכן איש עסקים יפני קונה את המלון וכל העובדים נשארים בעבודתם. העובדים מרגישים נבגדים ורבקה מתפטרת מתפקידה ועוזבת את הסדרה. צ'רלי מגלה כי בהמלצתה של רבקה הוא מתמנה למנהל המלון החדש.
עונה 3
פרקים 17–24 (8 פרקים). החלה את שידוריה ב-19 בפברואר 2008 והסתיימה ב-8 באפריל 2008.
העונה נפתחת שצ'רלי מנסה למלא את מקומה של רבקה בזמן שאנה חושפת שערורייה שקשורה לחברת בגדים ידועה, טוני חוגג את יום הולדתו הארבעים ועיתונאית חטטנית בשם אמילי ג'יימס שואלת שאלות על המלון. לאחר שהיא חושפת מקרים מביכים על המלון צ'רלי מחליט להעסיק אותה בתור אשת יחסי הציבור החדשה. מסעדת המלון מקבלת ביקורת גרועה. אנה וצ'רלי מפתחים קשר שנית. אמילי ואנה נאלצות לארגן חתונה לבדם. במלון נערכים אודישנים למחזמר של ילדים וביתו של טוני היא אחת מהתמודדות למרבית הפתעתו. ג'ינלי אחיו של ג'ינו מופיע במלון ומתחיל לעבוד יחד איתו בבר אך לאחר שהשניים לא מסתדרים הוא עוזב. אנה פוגשת את גבר חלומותיה אך נתקלת בקשיים. מפקחת מגיעה למלון ומודיעה לצ'רלי שהרווחים ירדו.
בסוף העונה צ'רלי פונה לידיד מפוקפק מהעבר לעזרה אך שמתברר שאין לו איך להחזיר את הכסף הוא מסתבך בצרות ומצליח לצאת מהם ברגע האחרון. צ'רלי מקבל לעבודה את ג'ייק האריסון שמשמש כסגנו החדש. לאחר מכן צ'רלי מחליט לפרוש מתפקידו ועוזב את הסדרה, ג'ייק מתמנה למנהל המלון החדש. במלון מתקיימים צילומים לסרט ואנה לא מצליחה לעמוד בקצב גם בעבודה וגם בחייה האישיים עם נד. נד מציע נישואין לאנה אך החגיגות נאלצות להיפסק במהרה מכיוון שנד ואמילי מוחזקים כבני ערובה באחד החדרים במלון וכל הצוות יוצא למסע על מנת להצילם.
עונה 4
פרקים 25–32 (8 פרקים). החלה את שידוריה ב-19 ביוני 2009 והסתיימה ב-14 באוגוסט 2009.
העונה הרביעית והאחרונה של הסדרה נפתחת עם סגירתו של המלון, עקב ירידה במניות בבורסה של טוקיו. ג'ולייט הופכת למנהלת המלון החדשה. בעלה לשעבר של ג'ולייט קונה את המלון. אנה בהיריון ואינה יודעת מי האב. סאם הבעלים החדש של המלון לומד שקשה לנהל אותו כאשר הוא מארח שני מתאגרפים יריבים בזמן שמפקח מגיע ומטיל ביקורת חמורה על המלון. ג'ינו מסומם על ידי אחד מהאורחים. אנה מחליטה החלטה משמעותית וצ'רלי חוזר לחייה וסוחף אותה יחד איתו וזוהי הופעתם האחרונה של השניים בסדרה. אביה של אמילי, דמיאן עורך טורניר פוקר במלון והיא מסרבת לראותו. סאם שנסחף למשחק פוקר מהמר על כל כספו ואף על המלון ומפסיד לאביה של אמילי. דמיאן מחליט לוותר על המלון על מנת להתקרב לביתו. חתונה יוקרתית שהייתה אמורה להיערך במלון מתבטלת אך סאם מנסה משהו אחר שהוא סבור שיכניס כסף. אמילי ובן מתנשקים.
בסוף העונה ג'יימס וג'ינו מתבקשים לפקח על הלוויה מכובדת של אחד מהאורחים. ג'ולייט מבטיחה לג'יימס קידום אם האירוע יצליח והוא מרגיש שג'ינו מפריע בדרכו והוא מפטר אותו. סאם שוכב עם אחת מאורחות המלון. אישה בשם איזבל נבחנת לתפקיד פקידת הקבלה אך נאלצת לוותר על התפקיד בשכנועה של אמילי. סאם וג'ולייט מתחילים להתאהב מחדש אך יש מה שמפריע לאיחודם. ידידה לשעבר של ג'ולייט מתארחת במלון אך האירוע הופך לאסון לאחר שמתברר שג'ולייט הפילה את התינוק שהיא הרתה עם סאם.
מדבר גיבסון
מדבר גיבסון (באנגלית: Gibson Desert) הוא מדבר המשתרע על פני שטח יבש גדול באוסטרליה המערבית, והוא במידה רבה עדיין שטח "בתולי" יחסית ולא מפותח. גודלו של המדבר הוא בערך 60,200 קמ"ר, מה שהופך אותו למדבר החמישי בגודלו ביבשת אוסטרליה לאחר מדבר ויקטוריה הגדול, מדבר החול הגדול, מדבר טאנאמי ומדבר סימפסון. כ-5 משלחות מחקר חקרו אזורים רבים ברחבי המדבר בעיקר במרכזו, בדרומו ובמערבו. החוקר ארנסט ג'יילס קרא למדבר "גיבסון", על שם חברו למשלחת המחקר - אלפרד גיבסון, שנאבד ומת כנראה במדבר זה במהלך המסע של משלחת המחקר בשנת 1874. מדבר גיבסון הוא אחד מ-89 המערכות האקולוגיות של יבשת אוסטרליה.
מיקום ופני השטח
מדבר גיבסון ממוקם בין אגם דיספוינטמנט לבין אגם מקדונלד, כשמצפון לו מדבר החול הגדול, ממזרח לו מדבר החול הקטן ומדרום לו מדבר ויקטוריה הגדול. גובה פני השטח ברוב המדבר נופל בסביבות ה-500 מטר. כפי שצוין על ידי חוקרים אוסטרלים מוקדמים כמו ארנסט ג'יילס, חלק גדול ממדבר זה מאופיין בלטריט מכוסה חצץ, עשבים מדבריים יבשים (בעיקר מהסוג טריאודיה), ושטחים נרחבים שלו בעל מישורים גליים של חול אדום, דיונות, ורכסים סלעיים מחוספסים ונמוכים. יש גם נוכחות משמעותית של שיחים נמוכים ועצים. הקרקע החולית והמישורית של המדבר בעלת רמות גבוהות של תחמוצת ברזל. מספר אגמי מלח מבודדים מתרחשים במרכז המדבר, ובדרום מערב ישנה מערכת של אגמי ניקוז קטנים. מקורות מי התהום נמצאים בעיקר באגן קצין ואגם קנינג. במדבר מתרחשים לעיתים שריפות טבעיות וסופות אבק.
משקעים וטמפרטורות
כמות המשקעים הממוצעת במדבר גיבסון נעה בין 200 ל-250 מילימטר בשנה, ושיעור האידוי הממוצע הוא באזור ה-3,600 מילימטר לשנה. האקלים של המדבר הוא חם בדרך כלל; הטמפרטורות המקסימליות בקיץ מגיעות ללמעלה מ-40 מעלות, בעוד שבחורף הטמפרטורות צונחות באופן ניכר - לעיתים עד 6 מעלות חום בלבד, והטמפרטורה המקסימלית בתקופה זאת תהיה כ-18 מעלות.
החי
המדבר מהווה בית גידול לכ-362 מיני בעלי חיים, ועל כן לדברי הקרן לחיות הבר הוא בית הגידול עם עדיפות השימור הגבוהה ביותר. כ-18,900 קמ"ר משטחו של המדבר הוא שמורת טבע מבודדת המנוהלת על ידי המחלקה לאיכות הסביבה והשימור של אוסטרליה. במדבר שוכנים חמישה בעלי חיים ברמות שונות של קטגוריות שימור מאוימות: בילבי ענק, וולבי סלע שחור-צד, תוכי המלכה אלכסנדה, חוברה אוסטרלית ופיתון החול; בעבר היו מצויים בתחומי המדבר גם בילבי זוטר ובנדיקוט רגלי-חזיר שנכחדו מן העולם. מלבד אלו, פאונת היונקים כוללת בין השאר קנגורו אדום, וולארו מצוי, קיפודן נמלים אוסטרלי, חפרפרת כיס וכיסאים אוסטרלים נוספים, אך מינים שאנדמיים לאזור מועטים מאוד. בין העופות המצויים במדבר ניתן למנות את האמו, בז אפור, עיט מחודד-זנב ודורסים אחרים. מהזוחלים ניתן למנות כוח אוסטרלי, רב-חומט, מולך קוצני, ועוד רבים אחרים.
במדבר מצויים מינים פולשניים רבים, וחלקם מהווים איום חמור לבעלי החיים המקומיים. ביניהן ניתן למנות שועל אדום, כלב הבית, חתול הבית, ארנבון, גמל וחזיר בר.
התיישבות אנושית
בחלקים נרחבים מהמדבר - במיוחד בחלקו המערבי, מרבית התושבים המתגוררים באזור הם הילידים האבורג'ינים. בשנת 1984, עקב בצורת קשה אשר ייבשה כל המעיינות וגרמה לדלדול במקורות מזון צמחיים, קבוצת ילידי השבט פינטופי שוכני המדבר שחיו אורח חיים נוודי למחצה, יצאו מהשממה הנידחת במרכז המדבר לחלקו המזרחי (צפונית מזרחית לעיר וורברטון) ויצרו לראשונה קשר עם התושבים האירופאים. מאמינים כי ילידי הפנטופי היו השבט האחרון שלא בא במגע עם הציליוויזיה האירופאית. ריכוזים מודרניים של אוכלוסייה אנושית ממוצא אירופאי ואבורג'יני במדבר כוללים את הערים וורברטון, וואראקורנה ומאנטאמרו. באזור המדבר מתקיימת תוכנית "ווילורארה" למבוגרים וצעירים ממוצא אבורג'יני המשמרת ומטפחת את תרבותם.
אולשניצה
אולשניצה (בפולנית: Oleśnica, בגרמנית: Oels) היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
היסטוריה
בשנת 1742, במהלך המלחמה השלזית הראשונה, סופחה אולש, כך נקראה העיירה אז, לממלכת פרוסיה. במהלך איחוד גרמניה, בשנת 1871, העיירה הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הפכה אולש לחלק מפרובינציית שלזיה תחתית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, היא נפגעה קשות על ידי הצבא האדום, וכ-60%-80% מהמבנים נהרסו. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, היא הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה לאולשניצה. תושבי העיירה הגרמנים גורשו והוחלפו בפולנים, בעיקר מאלה שגורשו ממזרח פולין, שסופחה (1945) לברית המועצות.
בשנים 1975-1998 אולשניצה הייתה חלק ממחוז ורוצלב.
גאוגרפיה
על פי הנתונים משנת 2008, סך כל השטח של אולשניצה הוא 2,096 דונם, ובו 1,107 דונם של קרקע חקלאית, 37 דונם של מטעים ו-160 דונם של כרי דשא ושדות. שטח העיירה הוא 2% משטח המחוז.
רובעי העיירה הם: סנטרום (Centrum), סרבינוב (Serbinów), לוסין (Lucień), אושדלה (Osiedle), וודלה (Wądoły), רטייה (Rataje) וז'ילוזה אוגרודה (Zielone Ogrody).
מעגל שירה
מעגלי שירה הוא ז'אנר חדש יחסית של שירה בציבור, בו שרים ומנגנים יחד קהל אנשים אשר יושבים בצורה מעגלית.
מעגלי השירה התפתחו בשנים האחרונות והם חלק מתנועה של התחדשות רוחנית בתקופת הניו-אייג'. מקורות מעגלי השירה בתנועת הריינבו בארצות הברית.
השירים המושרים במעגלים הם בעיקר שירי שירה מקודשת במגוון שפות, עם כלי נגינה אתניים וזמרים ומובילי מעגל היושבים בראש המעגל. נפוץ לשים במרכז המעגל קטורת או נרות, ולפעמים המעגל סביב מדורה.
סילוואשווארד
סילוואשווארד (בהונגרית: Szilvásvárad) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסילוואשווארד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,898 תושבים ובשנת 2021 רק 1,547 תושבים.
האזור מיושב מתקופת הברזל, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1332 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודי סילוואשווארד
יהודים חיו בסילוואשווארד במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1901 היו יהודי הכפר כפופים לקהילת אוזד. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
מלטון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נדיה עדינה רוז
ביוגרפיה
נדיה עדינה רוז נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות. בגיל 22 עלתה לישראל. בוגרת המחלקה לאמנות של בצלאל ובעלת תואר שני מטעם המדרשה לאמנות, בית ברל. עוסקת באמנות, בכתיבת שירה, בהוראת אמנות ובאיור ספרים. זוכת פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום לשנת 2019, ופרס אקו”ם בתחום השירה לשנת 2020.
יצירתה
ספר שיריה הראשון, "דיו של שלג" יצא לאור בשנת 2015 בהוצאת הליקון-אפיק וזכה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם לשנת 2016. ביצירות שלה ניתן לראות את היכולת שלה להפוך את המטפורה המילולית למטפורה חזותית. רוז מרבה לכתוב על דלתות וחלונות שמתווכים בין הבית לחוץ: "בתים מנערים כיסים/ שופכים החוצה חלונות". או: "חלון תמיד מצטלם/ בפרופיל,/ נאמן לשבועתו לזגג".
בספר שיריה "בבטן הזאב" (הליקון-אפיק, 2021) היא נוגע במוות, שכול ואובדן, חוויות עמן מתמודדת מאז שאחותה היחידה, אניה, נרצחה בפיגוע התאבדות בירושלים בשנת 2004.
ספר הילדים "ואז הקרנף התחיל לעוף" שכתבה ואיירה, יצא בגרמניה וברזיל ובשנת 2015 ראה אור בישראל בהוצאת "אבן חושן". הספר הוקדש לחמשת ילדיה - השלושה שנולדו לה ולבן זוגה והשניים של אחותה המנוחה.
בעבודות האמנות שלה רוז מפסלת מחומרים רכים אותם מציבה בחלל או בהרכבתם על הקיר. היא תופרת ומסדרת חפצים שמרחיבים את גבולות סביבת החיים הרגילה והופכים אותה לתמונה כללית ורחבה, כאשר עצמים מוצאים אל מחוץ לחוויה היומיומית. היחסים הרגילים ביניהם, כמו גם קנה המידה שלהם, משתנים והם הופכים לחלק מנוף מורחב שבו אפשר לנוע למרחק בלתי מוגבל ולהפוך בהדרגה לנקודה זעירה באופק מבלי לצאת מגבולות החדר. בצורה זו היא מקווה ליצור את תחושת המיזוג בין מרחבים לא תואמים – תחושה שמוכרת לנו מהעולם הווירטואלי – באמצעים פשוטים, לא-טכנולוגיים. את מיצבי הפיסול שלה היא בונה מחלקים שונים כפסיפס, במטרה להרחיב את התודעה, לארגן מצב חדש וליצור מטפורה פואטית באמצעים מינימליים.
טניס באולימפיאדת אטלנטה (1996)
אולימפיאדת 1996 נערכה באטלנטה, ארצות הברית. תחרויות הטניס נערכו בין ה-20 ביולי ל-2 באוגוסט. נערכו תחרויות הגברים, הנשים, זוגות גברים וזוגות נשים (סך הכל 4 מדליות זהב). התחרויות נערכו ב-Stone Mountain Tennis Center. בתחרות השתתפו 177 ספורטאים (93 גברים ו-83 נשים) מ-55 מדינות.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 64 טניסאים שחולקו ל-4 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר אנדרה אגאסי מארצות הברית נפגש עם סרג'יו בורוגה מספרד שלא היה מדורג וניצח אותו ב-3 מערכות. לאנדר פאיס (הודו ניצח במשחק על מדליית ארד.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר לינדזי דבנפורט מארצות הברית נפגשה עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו מספרד וניצחה אותה בשתי מערכות. יאנה נובוטנה ניצחה במשחק על מדליית ארד.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות דורגו:
במשחק הגמר טוד וודברידג' ומארק וודפורד מאוסטרליה נפגשו עם נייל ברוד וטים הנמן מבריטניה שלא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ג'יג'י פרנאנדס ומרי ג'ו פרנאנדס מארצות הברית נפגשו עם יאנה נובוטנה והלנה סוקובה מצ'כיה וניצחו אותן ב-3 מערכות. בכך הן זכו במדליית זהב שנייה ברציפות בתחרות זוגות נשים באולימפיאדה.
ישראל באולימפיאדה
טניסאים ישראלים לא הגיעו לתחרויות טניס.
טיסה 367 של JAT
טיסה 367 של חברת התעופה JAT איירווייז התקיימה במטוס דאגלס DC-9. המטוס התפוצץ לאחר שעבר את נקודת NDB של המשטרוף, במערב גרמניה (לפני שבירת חומת ברלין) בדרך בין סטוקהולם לבלגרד.
המטוס התפרק לשלושה חלקים כתוצאה מהתפוצצות זו. אירוע הטרור התרחש ב-26 בינואר 1972.
על המטוס פיקד הקפטן לודוויק רזריה והטייס משנה רטקו מיהיץ, עם צוות של 5 דיילים וביניהם הדיילת וסנה וולוביץ', ששרדה נפילה מגובה רב, ללא מצנח.
גורם
מטוס המקדונל דאגלס DC-9-32 התפרק בעקבות פצצה שהתפוצצה על הסיפון, שהוטמנה בידי ארגון טרור בשם "אוסטאשה", במהלך שיוט בגובה 33,000 רגל.
הפצצה מתוצרת בית הוטמנה בתא המטען הקדמי. בזמן הפיצוץ, הייתה וסנה וולוביץ' בחלקו ההאחורי של המטוס. עם זאת, וולוביץ'עצמה סיפר שנמצאה בחלק האמצעי של המטוס שהתפרק.
וולוביץ' שרדה, אולם הייתה בקומה למשך 27 ימים, ונותרה משותקת באופן זמני מן המותניים ומטה. לאחר ההחלמה היא המשיכה לעבוד בחברת התעופה, אם כי בעבודה משרדית.
במדורי פרסום שעסקו בנושא
וולוביץ' מחזיקה בשיא שנכנס לספר השיאים של גינס עבור הנפילה החופשית מהגובה הגבוה ביותר, ללא מצנח וגם זכתה לקבל את פרס הגינס הזה מפול מקרטני.
קונספרציות ותאוריות
המסקנה הרשמית של ההתרסקות שנרשמה בדו"ח הייתה מתמודד מדי פעם בטענות של תאוריות וקונספירציה. כך, למשל, ב-1997 דיווח כתב העת הצ'כי ליקטבי על קוסמונאוטיקה, כי המטוס נורה בטעות על ידי מערך הגנה אוורי צ'כוסלובקיות.
תאוריית הירוט בידיי ההגנה האווירית
הדיון על היבטים שונים של ההתרסקות נפתחו מחדש ב-8 בינואר 2009, כאשר מגזין החדשות הגרמני טאגשאו הציג דו"ח של העיתונאים פיטר הורנונג ופאוול תיאנר. שעל סמך מסמכים חדשים שהושגו בעיקר על ידי רשות התעופה האזרחית הצ'כית, הם הגיעו למסקנה כי "סביר מאוד" כי המטוס הופל בטעות רק בכמה מאות מטרים מעל הקרקע, מיירוט של מטוס קרב מיג השייך לחיל האוויר הצ'כוסלובקי, מאחר שחשבו שמדובר במטוס אויב, בעת שמטוס הנוסעים ניסה בכלל לבצע נחיתה אונס. ואילו כל הראיות המרמזות על כך שהמטוס נהרס בגובה רב על ידי חומרי נפץ, הונחו במזוודה ועוצבו על ידי המשטרה החשאית הצ'כוסלובקית.
כראיה לכך שהדי-סי-9 התפרקה בגובה נמוך יותר, ציינו העיתונאים עדי ראייה מסרבסקה קמניצ'ה, שראו את המטוס בוער אך עדיין שלם מתחת לעננים הנמוכים, ואישור של מומחה תעופה סרבי (שהיה בהווה באתר ההתרסקות) כי אזור ההריסות היה קטן מדי עבור התרסקות בגובה רב, לפי הורנונג, טיסה 367 נכנסה לקשיים, "נכנסה לירידה תלולה ומצאה את עצמה מעל שטח צבאי רגיש", קרוב למתקן נשק גרעיני. עם זאת, הורנונג עצמו אמר כי התאוריה שלו "יש רק אינדיקציות, אין ראיות"
תגובות
וסנה וולוביץ' (שלא זכרה דבר מההתרסקות או בטיסה לאחר העלייה למטוס) התייחסה לטענות שהמטוס "ניסה לנחות נחיתת אונס" או "ירד לגבהים כה נמוכים" כ"שטויות מעורפלות". נציג של ספר שיאים עולמיים של גינס, על פי העיתון הגרמני די טאגסצייטונג, הצהיר כי "נראה כי באותה תקופה, גינס היה מרומה על ידי רמאים, בדיוק כמו שאר התקשורת.
רשות התעופה האזרחית הצ'כית ביטלה את תאוריית הקונספירציה כספקולציה תקשורתית, המופיעה מעת לעת. דוברתה הוסיפה כי מומחי הרשות לא יגיבו עליהם וכי ממצאי החקירה הרשמית נחקרים בעיקר בשל האטרקטיביות התקשורתית של הסיפור.
כתב מומחה ממגזין צ'כי ציטט:. שיגור טילים פוטנציאלי היה נשמע במיוחד עבור אלפי אנשים, זמן רב לאחר מכן. הוא גם טוען כי עבור המטוס היוגוסלבי, זה יהיה בלתי אפשרי מבחינה טכנית לצלול ב"מצב חירום" מגובה טיסה מוכח לגובה נמוך סמוך למקום שבו הוא נורה לכאורה. הוא גם קובע כי אזור פסולת לא היה "קטן מדי", אבל החלקים העיקריים היו יותר מ-1.5 ק"מ זה מזה.
בנוסף לכך, בקר ההגנה האווירית צ'כוסלובקי, שהפעיל את המכ"ם באותו היום, הצהיר בראיון ב-2009 כי כל מטוסי הקרב הצ'כוסלובקיים היו מתגלים גם על ידי ההגנה האווירית של גרמניה המערבית, אילו היו באזור.
הראיות העיקריות נגד תאוריה זו הן נתוני הטיסה המתקבלים מֿהקופסה השחורה, שסיפקה את הנתונים המדויקים לגבי הזמן, המהירות, הכיוון, ההאצה והגובה של המטוס ברגע ההתפוצצות. שתי הקופסאות השחורות נפתחו ונותחו על ידי חברות השירותים באמסטרדם בנוכחות מומחים מצ'כוסלובקיה, יוגוסלביה ומשרד התעופה ההולנדי (ראאד וור לוכטוארט).
ארכיון הארמון (שוודיה)
ארכיון הארמון (בשוודית: Slottsarkivet) הוא ארכיון השוכן בארמון סטוקהולם, מעונה הרשמי של משפחת המלוכה השוודית.
הארכיון נוסד ב-1893 ומאז 1964 הוא מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של שוודיה.
הארכיון מכיל אוספים שונים של הארמון ובית המלוכה מאז 1800. הארכיון של בית המלוכה בתקופה שלפני כן שוכן בסניף של הארכיון הלאומי באי קונגסולמן.
במקום נמצאת גם ספרייה.
דובראבקה אוגרשיץ'
דובראבקה אוגרשיץ' (בקרואטית: Dubravka Ugrešić; 27 במרץ 1949 – 17 במרץ 2023) הייתה סופרת קרואטית. עם פרוץ מלחמות יוגוסלביה ב-1991 נקטה גישה אנטי-לאומנית, הוכרזה בוגדת, וב-1993 נאלצה לצאת לגלות להולנד.
ביוגרפיה
נולדה בקוטינה, עיירה במרכז קרואטיה, אז ביוגוסלביה. למדה ספרות השוואתית ורוסית באוניברסיטת זאגרב, וקיימה במקביל קריירה אקדמית וקריירה ספרותית. לאחר סיום התואר המשיכה לעבוד באוניברסיטה, במכון לתורת הספרות.
עם פרוץ המלחמה ביוגוסלביה-לשעבר, בשנת 1991, פרסמה ספר חריף בגנות הלאומנות ונגד מלחמות. עקב פרסום הספר, הפכה מטרה לרדיפה תקשורתית ופוליטית והיו שראו בה "אויבת העם" ו"מכשפה". באו דברים לידי כך, שבשנת 1993 היגרה מקרואטיה.
היא לימדה באוניברסיטאות אירופיות ואמריקאיות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ואוניברסיטת הרווארד. היא התגוררה באמסטרדם, שם היא כתבה ופרסמה במספר כתבי עת ספרותיים ועיתונים אירופים ואמריקאים.
נפטרה ב-17 במרץ 2023.
רומנים וסיפורים קצרים
אוגרשיץ' פרסמה מספר רומנים וקובצי סיפורים קצרים, שתורגמו לשפות אירופיות רבות. בשנת 1981 פרסמה נובלה בשם "שטפיצה צווק במלתעות החיים", שזכתה להצלחה. הנובלה רצופה הרמזים לספרות יפה (גוסטב פלובר, בוהומיל הראבל) ולספרות זולה (כגון רומן רומנטי). הנובלה שימשה בסיס לסרט יוגוסלבי מצליח משנת 1984 בשם "במלתעות החיים", בבימוי רייקו גרליץ'.
אוגרשיץ' הגדירה עצמה "אזרחית של הספרות". במסותיה הביעה אוגרשיץ' את השתייכותה לספרות, למשפחה העתיקה והגדולה של ספרים וסופרים. היא טענה כי,
הרומן "לצלוח את נהר הרומן" זכה בפרס נין, הכיבוד הספרותי הגבוה ביותר ביוגוסלביה, שעל הזוכים בו נמנים דנילו קיש ומילוראד פאביץ'. אוגרשיץ' הייתה האשה הראשונה שזכתה בפרס. הרומן הוא "מותחן" משעשע על משפחת סופרים בינלאומית אשר מתכנסת בזאגרב.
הרומן מוזיאון הכניעה ללא תנאי, שהופץ כסמיזדט בשנת 1992, אך ראה אור בקרואטיה רק עשור לאחר מכן (אחרי שתורגם וראה אור בשפות אחרות), עוסק במלנכוליה של זיכרון ושכחה. גיבורת הרומן, גולה מארצה, מוקפת בנוף של ברלין אחרי נפילת החומה, ותמונות ממולדתה שסועת המלחמות, סובבת בין תקופות חייה. הרומן הופיע בעברית בתרגום דינה קטן בן-ציון בשנת 2009, בהוצאת עם עובד; נכון ל-2023 ספר זה של אוגרשיץ הוא היחיד אשר תורגם לעברית.
רומן נוסף, "משרד השר לענייני כאב", שפורסם בשנת 2004, עוסק בחייהם המרוסקים של עקורים; בטראומת השפה ובשפת הטראומה.
ברומן "בבה יגה הטילה ביצה", שפורסם בשנת 2008, שאבה אוגרשיץ' מן המיתוס הסלאבי בבה יגה וטוותה מעשייה מודרנית, על יופי, קסם, כוח, מוות, הזדקנות, ואי-שוויון ואפליה בין המינים, אבל גם על יכולתן של נשים זקנות להחזיר מנה אחת אפיים.
מסות
אוגרשיץ' זכתה להכרה על גישתה החדשנית לסוגת המסה. קובץ המסות "מילון בדוי אמריקאי" (במקור: Americki fikcionar) מכיל מסות קצרות דמויות ערכים מילוניים על החיים באמריקה מנקודת ראותה של תיירת ממדינה מתפרקת. בקובץ "תרבות השקרים" כתבה אוגרשיץ' על חיי אנשים רגילים בתקופת מלחמה, עליית לאומנות, ופרנויה קיבוצית.
על כתיבתה המסאית זכתה בפרסים, בהם פרס היינריך מאן בשנת 2000, פרס ז'אן אמרי בשנת 2012, ופרס שארל ויון למסאות אירופית.
סוגות אחרות
בנוסף לכתיבתה הספרותית, חיברה אוגרשיץ' חיבורים אקדמיים, בהם מונוגרפיה בשם "פרוזה רוסית חדשה", וערכה אנציקלופדיה בת 9 כרכים על האוונגרד הרוסי, ואוספים שונים. היא השתתפה באוסף מאמרים שיצא בעברית בשם מכתבים לאזרח השישה מיליארד, בתרגום מאנגלית של עדית פז, בשנת 1999.
אוגרשיץ' תרגמה לקרואטית יצירות משל דניאיל חארמס ובוריס פילניאק. כמו כן, חיברה שלושה ספרי ילדים.
מקוק כיפה הודי
מקוק כיפה הודי (שם מדעי: Macaca radiata) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום הודו.
מאפיינים
אורכם של המקוקים 30-60 ס"מ ומשקלם 5-9 ק"ג. הם בעלי פרווה אפורה עם בטן בהירה ו"כיפה" שחורה והפנים ורודות עם אוזניים גדולות מפונות לצדדים. לקופים ישנם רגליים ארוכות וזנב ארוך.
קופים אלה חיים בחבורות ביערות ובחורשות של דרום הודו. כמו הרבה מיני מקוקים הם מובלים בזכר אלפא ואחריו כמה נקבות עם גוריהם. לזכרי האלפא זכויות יתר על פני שאר חבריהם.
הם אוכלי כל הניזונים מפירות, פרחים, עלים ומזון מהחי. הם עלולים להיטרף על ידי טורפים גדולים כמו נמר או פיתון הודי אך הם קוראים קריאות אזעקה ברגע שרואים טורף ומבריחים את חבריהם ממנו.
העולם מצחיק
העולם מצחיק הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית בבימויו של שמי זרחין, שיצא לאקרנים בשנת 2012. הסרט היה מועמד ל-15 קטגוריות בפרסי אופיר, יותר מכל סרט ישראלי אחר, אך זכה בפועל רק בפרס אחד - ליהוק (אורית אזולאי).
הכנסות הסרט נאמדו ב-6,934,000 ש"ח.
תקציר העלילה
בנוסף לסיפורים המרכזיים מתלווים לסרט גם סיפורים דמיוניים, אותם ממציאים חברי סדנת הכתיבה של רוני (יחזקאל לזרוב). בין סיפורים אלו אפשר למצוא דמויות מגוונות וצבעוניות כמו:
שחקנים ודמויות
בסרט משתתפים כחמישים שחקנים ובהם:
נושאים באוטוביוגרפיות של מאיה אנג'לו
הנושאים בשבע האוטוביוגרפיות של הסופרת האפרו-אמריקאית מאיה אנג'לו כוללים גזענות, זהות, משפחה ומסעות. עיקר פרסומה של אנג'לו נבע מהאוטוביוגרפיה הראשונה שלה, אני יודעת למה הציפור הכלואה שרה (1969). יתר ספרי הסדרה שלה הם האספו יחד בשמי (Gather Together in My Name), (1974), שרים, מנגנים וחוגגים כמו בחג המולד (Singin' and Swingin' and Gettin' Merry Like Christmas) (1976), לבה של אישה (The Heart of a Woman)  (1981), כל ילדי האל זקוקים לנעלי הליכה (All God's Children Need Traveling Shoes)  (1986), שיר מושלך לשמיים (A Song Flung Up to Heaven)  (2002), ואמא ואני ואמא (Mom & Me & Mom)  (2013).
מספרה הראשון "ציפור כלואה" ועד האוטוביוגרפיה האחרונה שלה השתמשה אנג'לו במטפורה של ציפור, המייצגת את מאסרה של אנג'לו כתוצאה מגזענות ודיכאון, ותארה את מאבקה לבריחה מכלובה, כמתואר בשירו של פול לורנס דנבר "סימפתיה". את האוטוביוגרפיות של אנג'לו ניתן למקם במסורת הספרות האפרו-אמריקאית העוסקת במחאה פוליטית. אחדותה של ספרות זו הדגישה את אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקת אנג'לו: עוולות הגזענות ודרכי הלחימה בה. במהלך כתיבת האוטוביוגרפיות השתנו דעותיה על יחסי שחורים-לבנים והתגוונו. ככותבות אחרות בשנות ה-60 המאוחרות ושנות ה-70 המוקדמות, השתמשה אנג'לו באוטוביוגרפיה שלה כדי לדמיין דרכים אחרות לשם כתיבה על חייהן וזהויותיהן של נשים בחברה המצויה בשליטת גברים. מטרתה המקורית הייתה לכתוב על חייהן של נשים שחורות באמריקה, אך מטרה זו התפתחה בהמשך לכתיבה תיעודית על השינויים בחייה-שלה.
נושאי המשפחה וקשרי המשפחה מהותיים בכל ספריה של אנג'לו, מהחווייה המכוננת של נטישה על ידי ההורים כפי שזו מתוארת בספר "ציפור כלואה" ועד יחסיה עם בנה, בעליה, חבריה ואוהביה. כפי שנהוג באוטוביוגרפיות אמריקאיות בכלל ובאוטוביוגרפיות אפרו-אמריקאיות במיוחד, ששורשיהן בנרטיב העבדות, מסעות הן נושא חשוב אחר באוטוביוגרפיות של אנג'לו. החוקרת יולנדה מנורה (Manora) כינתה את מוטיב הנסיעות בביוגרפיות של אנג'לו, החל מ"ציפור כלואה", "מטפורה מרכזית לניידות רגשית". האוטוביוגרפיות של אנג'לו מתרחשות בכל רחבי העולם, מארקנסו לאפריקה ובחזרה לארצות הברית, ונעה על פני כמעט ארבעים שנה, החל מתחילתה של מלחמת העולם השנייה ועד ההתנקשות בחייו של מרטין לותר קינג.
רקע
לפני שכתבה את אני יודעת למה הציפור הכלואה שרה, בגיל ארבעים, הייתה למאיה אנג'לו קריירה ארוכה ומגוונת, במהלכה עבדה במשרות של הלחנה, שירה, משחק, וכן הייתה עובדת בתחום הפעילות למען זכויות האזרח, עיתונאית ומחנכת. בסוף שנות החמישים הצטרפה לגילדת הסופרים של הארלם (Harlem Writers Guild), ארגון הסופרים האפרו-אמריקאים הוותיק ביותר בארצות הברית, שם פגשה מספר סופרים אפרו-אמריקאים בולטים, בהם חברה והמנטור שלה ג'יימס בולדווין. כששמעה את מנהיג זכויות האזרח מרטין לותר קינג מדבר לראשונה בשנת 1960, היה הדבר מקור השראה עבורה והיא הצטרפה לתנועה לזכויות האזרח. היא פעילה למענו והוא מינה אותה לתפקיד הרכזת הצפונית של התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית. אנג'לו עבדה כמה שנים בגאנה, מערב אפריקה, כעיתונאית, שחקנית ומחנכת. היא הוזמנה חזרה לארצות הברית על ידי מלקולם X ועבדה עבורו זמן קצר לפני הירצחו בשנת 1965. בשנת 1968 ביקש ממנה קינג לארגן צעדה, אך נרצח ב-4 באפריל, במקרה יום הולדתה.
אנג'לו הייתה בדיכאון עמוק בחודשים שלאחר רצח קינג. כדי לשפר את מצב רוחה, הזמין אותה בולדווין לארוחת ערב בביתם של הקריקטוריסט ז'יל פייפר ואשתו ג'ודי בסוף 1968. האורחים החלו לספר סיפורי ילדותם וסיפורי אנג'לו הרשימו את ג'ודי פייפר. למחרת התקשרה לרוברט לומיס (Robert Loomis) בהוצאת "רנדום האוס", שלימים הפך לעורך של אנג'לו לאורך כל קריירת הכתיבה הארוכה שלה עד שפרש בשנת 2011, ו"אמרה לו שהוא צריך לגרום לאישה הזו לכתוב ספר". בתחילה סירבה אנג'לו מכיוון שהחשיבה עצמה משוררת ומחזאית. לדבריה, בולדווין ניתב אותה בחשאי לכתוב את הספר, והמליץ בפני לומיס להשתמש ב"פסיכולוגיה הפוכה". לומיס שיתף פעולה: הוא טען שלכתוב אוטוביוגרפיה כספרות זה כמעט בלתי אפשרי. אנג'לו לא הצליחה לעמוד בפני האתגר והפיתוי, והחלה לכתוב את "הציפור הכלואה".
אנג'לו לא כתבה את "הציפור הכלואה" מתוך כוונה לכתוב סדרה של אוטוביוגרפיות, אולם מבקרים "שפטו את האוטוביוגרפיות שלאחר מכן לאור הראשונות שפורסמו", כאשר בדרך כלל זכתה כלוב הציפור להערכה הגבוהה ביותר מבין כולן. האוטוביוגרפיות של אנג'לו הן בעלות סגנון מובהק, ו"פרושות על פני זמן ומרחב", מארקנסו לאפריקה ובחזרה לארצות הברית, מראשית מלחמת העולם השנייה ועד רצח מרטין לותר קינג. לדברי החוקרת מרי ג'יין לופטון, האוטוביוגרפיות של אנג'לו אופיינו כאוטוביוגרפיה ספרותית (Biography in literature), אך לופטון סבורה כי הן תואמות את המבנה הסטנדרטי של הז'אנר: הן נכתבו על ידי מחבר יחיד, הן כרונולוגיות והן מכילות אלמנטים של אישיות, טכניקה ונושא.
השימוש של אנג'לו בנושאים, במיוחד בנושא הגזענות, הוא קו מנחה המחבר את כל שבע האוטוביוגרפיות. אחת ממטרותיה, החל מ"הציפור הכלואה", הייתה לשלב בהן "אחדות אורגנית", והאירועים שתיארה היו אפיזודיים, עוצבו כסדרת סיפורים קצרים והוצבו באופן שהדגיש את נושאי ספריה. באמצעות כתיבת סיפורי חייה באוטוביוגרפיות שלה, זכתה אנג'לו להכרה כדוברת הן של שחורים והן של נשים, ושל נשים שחורות במיוחד. לדברי החוקרת ג'ואן ברקסטון, הפכה אנג'לו בכך ל"אישה השחורה כותבת האוטוביוגרפיות הבולטת ביותר באמריקה".
"הציפור הכלואה" ו"האספו יחד בשמי"
לאורך כל האוטוביוגרפיות שלה משתמשת אנג'לו במטאפורה של ציפור הנאבקת לחמוק מכלובה, כמתואר בשירו של פול לורנס דנבר "סימפתיה" ; היא משתמשת במטאפורה בכותרת האוטוביוגרפיה הראשונה שלה, הציפור הכלואה, וגם בכותרת האוטוביוגרפיה השישית שלה, שיר מושלך לשמיים. כמו אלמנטים בתוך נרטיב כלא, הציפור הכלואה מייצגת את הסתגרותה של אנג'לו כתוצאה מגזענות ודיכוי. מטאפורה זו מעלה אל השיח גם את ה"סתירה כביכול בין עובדת היותה של הציפור כלואה, לבין העובדה שהיא שרה בעיצומו של מאבקה". הסוקר הילטון אלס מצא כי היותה של אנג'לו עדת ראייה לרוע בחברתה, רוע המופנה כלפי נשים שחורות, עיצבה את חייה של אנג'לו בצעירותה ופיתחה את השקפותיה לקראת בגרותה. החוקרת לין ז' בלום טענה כי בזכות העובדה שהאוטוביוגרפיות וההרצאות של אנג'לו "נעות בין טון הומוריסטי לטון חם לטון סאטירי מריר", הן זכו לתגובה מכבדת ונלהבת מצד הציבור הרחב והמבקרים.
המבקר פייר א' ווקר מיקם את האוטוביוגרפיות של אנג'לו במסורת הספרות האפרו-אמריקאית של המחאה הפוליטית שנכתבה בשנים שלאחר עלייתה של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. לטענתו, אחדות התמות באוטוביוגרפיות של אנג'לו הדגישה את אחד הנושאים המרכזיים שלה: העוול שבגזענות וכיצד להיאבק בה. האוטוביוגרפיות של אנג'לו, שהראשונה בהן היא הציפור הכלואה, כללו "רצף שיעורים על התנגדות לדיכוי גזעני". רצף זה הוביל את אנג'לו, כגיבורתן של האוטוביוגרפיות, מ"זעם והתמרמרות חסרות אונים לצורות של התנגדות עדינה, ולבסוף למחאה מוחלטת ואקטיבית". עם התפתחות יצירתה, שינתה אנג'לו את דעותיה לגבי יחסי שחורים ולבנים ולמדה לקבל נקודות מבט שונות. השינויים באופן בו היא מתייחסת לגזע והשקפותיה על אנשים לבנים הם שהעניקו לאנג'לו חופש. לדברי האגן, אחד הנושאים בהם עסקה אנג'לו היה נטייתם של בני אדם להיות דומים יותר מאשר שונים.
"שרים, מנגנים וחוגגים"
סיפוריה של אנג'לו בשרים, מנגנים וחוגגים מכילים "אמירות חזקות ורבות כוח, שמציגות בתוקף את התמרמרותה וזעמה על עקירת השחורים". לדוגמה, כשהיא מתחתנת עם טוש אנג'לוס (Tosh Angelos) בניגוד לעצותיה ורצונותיה של אמה, היא חווה תגובות שליליות מצד אחרים. אף על פי שטוש התייחס אליה ואל בנה גי (Guy) היטב בתחילת נישואיהם, הוא התעייף במהרה ממערכת היחסים שלהם והיא חשה שנעשה בה שימוש ושהיא נבגדת בידי גבר לבן נוסף. אנג'לו נעה בין העולם הלבן והעולם השחור, בעודה מגדירה עצמה כחברה בקהילה שלה ובה בעת נפגשת עם לבנים "בצורה הרבה מלאה וחושית". היא מתארת את המתח שחוותה כבדרנית שחורה המתפקדת בעולם הנשלט על ידי הלבנים בשנות החמישים. על תפישותיה ביחס למערכות יחסים בין שחורים ללבנים הוטל להשתנות ללא הרף, למרות העמדות והרעיונות לגבי לבנים שאותם למדה מאמה וסבתה. תחושותיה של אנג'לו לגבי גזע וגזענות נעשו אמביוולנטיות כשהחלה לחוות חוויות חיוביות יותר ויותר עם אנשים לבנים.
"לבה של אישה"
עוד לפני פרסום האוטוביוגרפיה הרביעית של אנג'לו, לבה של אישה, בשנת 1981, זכו להצלחה האוטוביוגרפיות הקודמות שלה וכן שלושה ספרי שירה שכתבה. לבה של אישה נפתח בתיאור מגוריהם של אנג'לו ובנה גי בקומונה ניסיונית עם לבנים, בעודם מנסים להיות חלק מגל של פתיחות חדשה בין שחורים ולבנים. אנג'לו לא חשה בנוח עם הסידור. עדיין לא היה לה אמון בלבנים, ובספרה לא נקבה בשמותיהם של שותפיה לחדר ולא תיארה את דמויותיהם. בספרה תיארה אנג'לו אינטראקציות חופשיות עם לבנים, אך מדי פעם תיארה כיצד היא נתקלת בדעות קדומות המזכירות את אשר חוותה בשנותיה הראשונות, למשל כאשר נזקקה לסיוע של חברים לבנים בשכירת בית בשכונה מבודדת. בהשוואה לספריה האחרים, עשתה אנג'לו "דרך ארוכה" באינטראקציות שלה עם לבנים ואנשים מגזעים אחרים. היא נותרה חשדנית כלפי ליברלים לבנים, אך דיווחה על האופטימיות של מרטין לותר קינג ביחס ליחסי גזע ואינטראקציות חיוביות אחרות עם לבנים. בספר זה המשיכה אנג'לו לבטא מעין כתב אישום נגד מבנה הכוח שמשמרת החברה הלבנה, ולמחות נגד עוול גזעני - נעימת הנושא בכל ספריה. במקום להציע פתרונות, היא מדווחת על אירועים, מגיבה עליהם ומתארת אותם באופן דרמטי.
בלבה של אישה הפכה כתיבתה של אנג'לו פוליטית יותר והחלה להפגין תחושה חדשה של זהות שחורה. היא הציגה את החלטתה לעזוב את עסקי השעשועים כהחלטה פוליטית, וראתה בספר זה "היסטוריה חברתית ותרבותית של אמריקאים שחורים" בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים. אנג'לו ראתה את עצמה כהיסטוריונית של תנועת זכויות האזרח ושל התנועה הספרותית השחורה. היא נמשכה יותר ויותר לנושאי מאבק של לוחמי חירות שחורים, הן בארצות הברית והן באפריקה, נכנסה למערכת יחסים עם לוחם החירות הדרום אפריקאי ווסומזי מייק (Vusumzi Make), והפכה מחויבת יותר לאקטיביזם. בתקופה זו החלה להיות מפגינה ופעילה פוליטית, והשתמשה בסוגה האוטוביוגרפית כדי להדגים כיצד תנועת זכויות האזרח השפיעה על אדם אחד המעורב בה. היא החלה לתרום לזכויות האזרח כמגייסת כספים ומארגנת בהתאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית.