cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפאל כץ
קורות חייו
ב"ספר הגבורה" בהוצאת אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הובא סיפור המעשה של קרבו האחרון שעליו ציין אותו הרמטכ"ל לשבח. גם בספר "במעלות גיבורים", בעריכת ישראל ארליך, הוקדשו כמה עמודים עליו ולזכרו.
עיטור העוז
"הוענק לרב-טוראי כץ רפאל
גילה גבורה
ביום 8 ביוני 1967 באזור רוחמה, פעל במסגרת חוליה מיחידתו שעקבה אחרי יחידת קומנדו מצרית. אש נפתחה על החוליה ורב"ט יצחק מסטבוים נפצע קשה. רב"ט רפאל כץ רץ אליו להגיש לו עזרה ולחבשו. תוך כדי הטיפול בפצוע נפגע רב"ט רפאל כץ בצרור כדורים. על אף היותו פצוע המשיך בחבישת חברו ותוך כדי כך נפגע בצרור נוסף ונהרג.
רב-אלוף דוד אלעזר – ראש המטה הכללי ניסן תשל"ג, אפריל 1973"
הנצחתו
רפאל כץ הונצח באנדרטאות: גן הבנים שבתל אביב-יפו, אתר הנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך שבפרדס חנה-כרכור, אנדרטה לזכר הנופלים בני משמר שבעה ושבעה הנוטרים שעל שמם נקרא היישוב במשמר השבעה, בית יד לבנים שבתל אביב-יפו, אנדרטה לחללי בית ספר סיני שבראשון לציון, פארק סיירת שקד שליד אופקים, יד זיכרון וגבורה לבני גוש דן שנפלו במערכות ישראל שבבסיס תל השומר.
אנחנו לא מלאכים (סרט, 1955)
אנחנו לא מלאכים (באנגלית: We're No Angels) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של מייקל קורטיז עם המפרי בוגרט, פיטר יוסטינוב ואלדו ריי בתפקידים הראשיים.
ב-1989 הופק רימייק באותו שם עם רוברט דה נירו, שון פן ודמי מור הקשור באופן רופף למחזה.
הסרט שייך ל"סרטי חג המולד" העלילה מתרחשת בערב החג כשהמשפחה חוזרת מהכנסייה וחוגגת סביב שולחן עמוס מאכלים לאור עץ אשוח מואר ומקושט שהוכן על ידי "שלושה מלאכים".
תקציר העלילה
ערב חג המולד, 1895 שלושה אסירים שפוטים לתקופות ארוכות, בורחים מבית הכלא באי השדים, מגיעים לקאיין מתבוננים באונייה בנמל שתשיט אותם לצרפת עם מסמכים מזויפים. השלושה הם ג'וזף (המפרי בוגרט), אלברט (אלדו ריי) וז'ול (פיטר יוסטינוב). ג'וזף הוא נוכל וזייפן ואלברט וז'ול הם רוצחים. אלברט נושא איתו כל הזמן קופסה ובתוכה נחש ארסי בשם "אדולף". בינתיים הם ממשיכים לגנוב אוכל ולכייס את רופא האונייה (ג'ון סמית) המגיע לחוף. הם מוצאים שם מכתב המיועד למר פליקס דוקטל בעל חנות כלבו.
הם נכנסים לחנות במטרה לשדוד אבל פליקס דוקטל (לאו ג. קרול) מקבל אותם יפה והם מציעים לתקן את גג הבית הדולף. תוכניתם היא לשדוד את החנות בלילה, להתלבש כג'נטלמנים ולברוח. דרך החלון הם מאזינים לדו-שיח בין פליקס לאשתו אמילי (ג'ואן בנט). פליקס היה בעל עסק בפריז שפשט רגל. בן דודו אנדרה טרושאר (בזיל ראת'בון) שילם את חובו ושלח אותו לנהל את החנות בקאיין בתנאי שלאחר שנה יראה רווח אחרת יפטר אותו. במכתב מודיע כי הוא בא לביקורת יחד עם אחיינו פול (ג'ון בר) המיועד להתחתן עם בתו של בונה ספינות עשיר (ולא עם איזבל דוקטל).
איזבל דוקטל (גלוריה טאלבוט) בתם בת ה-18 מאוהבת בפול וכאשר היא קוראת את המכתב על אירוסיו לאחרת היא מתמוטטת. השלושה מרגיעים אותה ואלברט מחזיר לה את הביטחון העצמי ואומר לה שהיא אטרקטיבית.
השלושה מכינים למשפחת דוקטל ארוחת חג מולד עשירה שבמרכזה צלי של תרנגול הודו, פרחים מהודרים ועץ אשוח מואר ומקושט - הכל מדברים שגנבו בעיר. לבסוף הם שרים למשפחה על שלושת המלאכים שירדו מהשמים בחג המולד.
אווירת החג נעכרת כשמגיעים לחנות אנדרה טרושאר ואחיינו פול. אנדרה מתגרה בפליקס על כך שאינו מסוגל לנהל את החנות. הוא לוקח לחדרו את ספר החשבונות ומחרים לאלברט את הקופסה באשמה של גנבה. בחדר הנחש "אדולף" מכיש אותו למוות. האסירים מחפשים את אדולף בכל הבית ולא מוצאים.
ג'וזף מזייף צוואה של אנדרה ובו מתחלקת הירושה בין פול לפליקס ומגניב אותה לחדרו של פול. פול שורף את הצוואה בחדרו ומודיע לכולם שאין צוואה וכי כל הירושה עוברת אליו. הוא נכנס להיפרד מאנדרה והנחש אדולף ממית גם אותו.
רופא האנייה מגיע לחנות לבדוק מה קרה והשלושה "משדכים" בינו לאיזבל.
כעת הכל מושלם, כל הבעיות של המשפחה נפתרו, אהבה וירושה. השלושה נפרדים ממשפחת דוקטל אבל מגיעים להסכמה כי העולם החיצוני יותר מופרע מהעולם המסודר בכלא ומחליטים לחזור לכלא כשהילה של מלאכים מעל ראשם ומעל הקופסה של אדולף...
דורי בן ישראל
דורי בן ישראל (במקור, "קריו"; נולד ב-23 בינואר 1980) הוא פרסומאי, אקטיביסט ובלוגר ישראלי, מייסד ובעלים של הבלוג "מזבלה". החל מיוני 2017 עוסק בן ישראל בפעילות נגד פייסבוק ישראל, פייסבוק אירלנד ופייסבוק העולמית.
קורות חיים
בן ישראל נולד וגדל בתל אביב. הוא נכדו של יוסף בן ישראל, שפרץ את הקיר של משטרת עיראק סווידאן במלחמת העצמאות.
בשירותו הצבאי שימש כמש"ק בחטיבת בנימין ולאחר מכן כלוחם בפלוגה כ"א של משמר הגבול בירושלים. החל ללמוד בסמינר הקיבוצים ומשא ומתן באוניברסיטה הפתוחה. בספטמבר 2006 סיים כמצטיין כיתתי לימודי רעיונאות בבית הספר של איגוד חברות הפרסום הבצפר.
בלוג המזבלה
את הבלוג מזבלה הקים בן ישראל עם גיא דיין ביוני 2006. הבלוג התמקד בתחילה בסיקור עולם הפרסום הישראלי. בדצמבר 2006, הרחיבו דיין ובן ישראל את פעילות המזבלה והקימו את קבוצת ה-Mizbala, שכללה בין היתר סוכנות קריאייטיב שהעניקה שירותי פרסום ורעיונאות בישראל ובעולם. באוגוסט 2009, רכש בן ישראל את חלקו של דיין בקבוצת ה-Mizbala.
פרסומים בולטים כבלוגר
באוקטובר 2013, לאחר שתגובה של בן ישראל נמחקה מעמוד הפייסבוק של חבר הכנסת יאיר לפיד בטענה כי מדובר בדף אישי, פנה בן ישראל למבקר המדינה בטענה כי לפיד ושרי מפלגת יש עתיד עשו שימוש אסור בסמל המדינה בתמונת הקאבר שבעמודי הפייסבוק שלהם. בעקבות הפרסום, לפיד ושריו אולצו להסיר את סמל המדינה מהעמודים.
בנובמבר 2014 חשף התכתבויות פנימיות של ההנהלה הבכירה של אתר mako, שמהן עלה כי נאסר לפרסם את שמו של בלוגר הרכילות עומרי חיון בכתבות. בפברואר 2015, חשף כי עמוד הפייסבוק האנונימי "כן, אבל איראן" שהפיץ תעמולת בחירות נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, הופעל בניגוד לחוק הבחירות על ידי המחנה הציוני. באותו חודש, נחשף לראשונה בעמוד הפייסבוק של המזבלה סרטון טיסת השוקולד.
באוגוסט 2015, חשף תמונה שבה נראה חבר הכנסת ינון מגל מהבית היהודי כשלפניו שקית עם סם קנאביס.
רחמים (סרט, 2007)
העלילה היא על עובד ניקיון, רווק בודד, המעביר את זמנו בחלומות בהקיץ על הלוויה המפוארת שתיערך לו, ומסתבך עם רוצח שכיר שלומיאל נשוי, ולא באושר, לאישה הממררת את חייו, שמחליט להפוך את חלומו של ה"לוזר" למציאות.
דורי בן ישראל
פרסומים בולטים כבלוגר
באפריל 2017, חשף תיעוד ממצלמות אבטחה בבני ברק שהמחיש כי סצנת שבירת הדגל שהוצגה בסרטון ויראלי של רשת מדיה והכתב גיא הוכמן פוברקה לצורך פרובוקציה. בעקבות הפרסום, הוכמן ועורך הסרטון פוטרו מעבודתם.
ביקורת ואיומים בתביעה
בדצמבר 2014, טען ליאור קודנר, סמנכ"ל הדיגיטל של הארץ, כי בן ישראל פרסם נתונים שגויים בדבר היקף המנויים של האתר.
רחמים (סרט, 2007)
תקציר העלילה
בינתיים מראה משה לרחמים את שגרת עבודתו. הוא מחסל את ראש הוועד משיח (גברי בנאי) במכוניתו ועוד אחד שהוא זורק את הגופה לבאר עמוקה. הוא מחבב את רחמים הבתול ולוקח אותו לבית בושת אך רחמים נמלט משם.
דורי בן ישראל
ביקורת ואיומים בתביעה
ביוני 2015 נתבע בן ישראל על ידי זמיר דחב"ש, מנהל המשברים של איגוד הבנקים בישראל, בנק הפועלים וחברת פייסבוק ישראל, בטענה כי הפר את פרטיותו לאחר שפרסם בבלוג סרטון תיעוד מהפגנה של תנועת באים לבנקאים מול ביתו של דחב"ש. בעקבות התביעה, החל בן ישראל לעסוק בהרחבה בפעילותו של דחב"ש כ"משתיק מחאות". בנובמבר 2016 משך דחב"ש את התביעה שהגיש.
רחמים (סרט, 2007)
תקציר העלילה
משה מציע לרחמים שיחסל אותה בדירתה של האלמנה וזה ייראה כמו שרחמים הציל את האלמנה משודד ויגדיל את מספר הנוכחים בהלוויה אך כשהם מגיעים לבית האלמנה מסתבר להם שהיא כבר מתה לפני מספר ימים ומעלה צחנה.
דורי בן ישראל
הוקרה על פעילותו
במרץ 2012 נבחר על ידי שבועון Time Out תל אביב לאחד מ-"50 האנשים המשפיעים בתרבות הדיגיטלית בישראל". באוקטובר 2016 נבחר על ידי "ארגון מנהלי הדיגיטל" בישראל כאחד מ-"100 האנשים המשפיעים על זירת הדיגיטל הישראלית". בדצמבר 2017 נבחר לאחד מ"אנשי השנה" של שבועון Time Out תל אביב ולרשימת "40 מתחת ל-40" של אייס.
רחמים (סרט, 2007)
תקציר העלילה
אריה מודיע למשה כי עליו לחסל את רחמים שהיה עד ראייה לחיסול העו"ד ועליו לעשות זאת ב"שושו".
דורי בן ישראל
הוקרה על פעילותו
ביוני 2009, סרטון פרסומת שנעשה על ידי בן ישראל עם דיין והפרסומאי רועי כהן עבור ארגון Oxfam, זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית של YouTube ופסטיבל הפרסום בקאן. בין השנים 2009–2012, זכה בן ישראל במספר פרסים בינלאומיים ומקומיים עבור קמפיינים שהגה, בהם פסטיבל Cannes Lions, תחרות Mobius Awards ותחרות "הפרסום היוקרתי" שנערכה במונקו עבור מותג הבישום של כריסטינה אגילרה, פרס Effie ביחד עם משרד הפרסום מקאן תל אביב עבור קידום פיילוט (יצרנית עטים) בישראל, 6 פרסים בתחרות AD STARS שנערכה בדרום קוריאה, 3 פרסים בתחרות Webby Awards. ו-2 פרסים בתחרות The One Show שנערכה בניו יורק, ארצות הברית. באוקטובר 2009, סרטון פרסומת אינטראקטיבי שנעשה על ידי בן ישראל עבור תאגיד המיחזור אל"ה, הוצג במצגת השנתית של Google Labs, שסוקרת מהלכי פרסום חדשניים שנעשו בפלטפורמות גוגל ו-YouTube.
רחמים (סרט, 2007)
תקציר העלילה
משה לוקח את רחמים לבית הבאר ורחמים מודה לו שהוא החבר היחיד שיש לו וכי הוא מוכן להיהרג בתנאי שיאמר עליו קדיש. נשמעת ירייה ומשה מתחיל לומר קדיש.
דורי בן ישראל
הוקרה על פעילותו
בפברואר 2010, נבחר בן ישראל לשמש כשופט בתחרות הפרסום הבינלאומית של פסטיבל ניו יורק. בשנת 2011, קמפיין שהשיק בן ישראל כנגד מייסד פייסבוק מארק צוקרברג, נבחר על ידי המגזין "אינק" כאחד מעשרת תרגילי היח"צ המדוברים ביותר בעולם וזכה ללמעלה מרבע מיליון אזכורים בתקשורת.
המאבק נגד פייסבוק
מאז 2011 מנהל בן ישראל מאבק תקשורתי וציבורי נגד חברת פייסבוק ישראל ופייסבוק העולמית, בטענה כי פייסבוק מעלימה מס, פוגעת בפרטיות גולשיה, מאיימת על עיתונאים וגופי חדשות ואינה נלחמת בהסתה ובאלימות.
בתגובה למכתב איומים בתביעה שקיבל רותם גז, חברו של בן ישראל מחברת פייסבוק העולמית בדצמבר 2011, השיק בן ישראל קמפיין שנועד לסכל את התביעה של פייסבוק, במסגרתו שינה גז את שמו לזה של מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג. הקמפיין עלה תחת הכותרת "האם פייסבוק יתבעו את מארק צוקרברג". פייסבוק החליטה לבטל את התביעה בסופו של דבר.
באוקטובר 2015, חשף בן ישראל הקלטה שבה נשמעים בכירי פייסבוק ישראל מנתקים את הטלפון לאחר שעיתונאית ישראל היום ליטל שמש התקשרה לבקש מהם תגובה בעניין ההסתה בפייסבוק. פייסבוק הסירה את הסטטוס שקישר להקלטה בבלוג וחסמה את בן ישראל ואת המזבלה ל-30 יום. לאחר הפרסום ב-mako, פייסבוק ישראל התנצלה, החזירה את הקישור וביטלה את החסימה.
בדצמבר 2016, השיק בן ישראל במסגרת פעילות Bridges Will Burn, אתר אינטרנט תחת שם המתחם "Contact-facebook.com", בו הוצגו דרכי יצירת קשר ישירים עם הנהלת ועובדי פייסבוק ישראל. בתוך פחות משעה מרגע פרסום האתר, פייסבוק חסמה את הפרופיל של בן ישראל ל-30 יום, הסירה את הסטטוס שפרסם והגדירה את הקישור לאתר כ"מסוכן" ו"זדוני" וככזה שבלתי ניתן לשיתוף בפייסבוק. על פי תגובה שנשלחה מפייסבוק פורסם כי האתר נחסם לאחר שהציג פרטים אישיים של אדם ללא אישורו וזאת בניגוד לתנאי השימוש של פייסבוק.
במרץ 2017, חסמה פייסבוק גם את בלוג המזבלה משיתוף, הגדירה אותו כ"זדוני" והסירה את כל הקישורים שהופנו אליו מהרשת החברתית. לאחר החסימה, הגיש בן ישראל תביעה בגין לשון הרע כנגד פייסבוק ישראל, פייסבוק אירלנד ופייסבוק ארצות הברית. תביעתו נדחתה, והוא חויב לשלם לפייסבוק 30,000 ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2017, מחקה פייסבוק לחלוטין את עמוד האוהדים של הבלוג שמנה למעלה מ-44 אלף עוקבים. בעקבות כך, הפגין בן ישראל מול משרדי פייסבוק ישראל בשדרות רוטשילד בתל אביב. ביוני 2017, מחקה פייסבוק כ-24 עמודים נוספים שבבעלות בן ישראל, לרבות את פרופיל הפייסבוק האישי שלו. בעקבות מחיקת המזבלה, קבוצת סטודנטים מהמכללה למינהל יצרה מיצג מחאה מול משרדי פייסבוק בתל אביב.
ביוני 2017, קיבל בן ישראל היתר רשמי מהכנסת לשמש כלוביסט "אנטי פייסבוק" ולפעול בנושאים שקשורים לקידום הטלה וגביית מס, רגולציה ופיקוח, מלחמה בהסתה, פגיעה בזכויות המשתמשים, מלחמה בהכחשת השואה בפייסבוק ועוד. בעקבות כך אתר nana10 הגדיר את בן ישראל כ"הסיוט הכי גדול של פייסבוק ישראל".
נכון לחודש מאי 2019, מרבית חשבונות הטוויטר, הפייסבוק והאינסטגרם של בן ישראל ושל אתר "מזבלה" חסומים.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד (באנגלית: Edwards v. Aguillard) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1987, שבו נקבע שחוק של מדינת לואיזיאנה, אשר מחייב בתי ספר ציבוריים שמלמדים את תורת האבולוציה ללמד גם תאוריות בריאתניות, אינו חוקתי, משום שהוא מפר את האיסור בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על קידום דת באמצעות המדינה. חשיבותו של פסק הדין היא בקביעה שהתכלית של חיוב לימודי בריאתנות אינה חילונית או מדעית, אלא קידום אמונה דתית ומניעת לימודי אבולוציה. בית המשפט דחה את טענת המשיבים, שתכלית החוק היא חילונית - לקדם חופש אקדמי. עם זאת, נקבע בהחלטה שהמדינה יכולה לחייב לימוד של מגוון תאוריות לגבי מקור האנושות, כל עוד המטרה אינה לקדם דת כזו או אחרת. הפסיקה מוזכרת לעיתים קרובות כאירוע משמעותי ב"מלחמת התרבות" בארצות הברית, שבמסגרתה המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה בבתי ספר הייתה נושא משמעותי החל משנות ה-20 של המאה ה-20.
דעת הרוב בפסק הדין נכתבה על ידי השופט ויליאם ברנן. חמישה שופטים הצטרפו לפסיקתו, והשופט ביירון וייט הסכים עם המסקנה מבלי להסכים עם הנימוקים. שני שופטים, נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט והשופט אנטונין סקאליה, התנגדו לדעת הרוב בנימוק שיש לקבל את התכלית המוצהרת של החוק, קידום החופש האקדמי, כביטוי כן של כוונת המחוקק.
היסטוריה של המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה בארצות הברית
ניצנים של המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה הופיעו בארצות הברית בסוף המאה ה-19, בתוך הכנסייה הפרסביטריאנית, בין תומכים של התאולוגיה הליברלית (או ה"מודרניסטית"), שתמכו בעדכון התאולוגיה לאור תגליות המדע המודרני, לבין מאמינים שמרניים יותר, שהתעקשו על תקפות על-זמנית של הדוקטרינה הקיימת. פילוג זה נודע כמחלוקת הפונדמנטליזם-מודרניזם. אחרי מלחמת העולם הראשונה לובתה המחלוקת ביתר שאת על ידי ויליאם ג'נינגס ברייאן, שראה את תאוריית האבולוציה וכל צורה של דרוויניזם כרעה חולה המאיימת על המוסריות בארצות הברית.
הקמפיין של ג'נינגס הוביל לחקיקה במספר מדינות בארצות הברית, אשר אסרה על לימודי אבולוציה בבתי ספר. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות התנגד לחקיקה זו וחיפש הזדמנות לפעול נגדה בבתי המשפט. הזדמנות זו הגיעה לאחר שנמצא מורה, ג'ון סקופס, שהסכים ללמד אבולוציה במדינת טנסי, שבה חוק משנת 1925 אסר על לימוד תורת האבולוציה. סקופס עודד את תלמידיו להתלונן על מעשיו ולאחר מכן הואשם ונשפט במה שנודע כמשפט הקופים. המקרה הגיע ב-1927 לפתחו של בית המשפט העליון של טנסי, כאשר קלרנס דרו מייצג את סקופס וג'נינגס ברייאן מייצג את המדינה. בית המשפט קיבל את עמדת המדינה, בטענה שאיסור על לימודי אבולוציה לא מקדם דת מסוימת על חשבון אחרות: "איננו יכולים לראות כיצד האיסור על לימוד התאוריה לפיה האדם הוא צאצא של חיות נמוכות יותר מעניק העדפה למוסד דתי כלשהו או לצורה כלשהי של פולחן. ככל שאנחנו יודעים, אין אף ממסד דתי או ארגון שיש בתורתו... כלל שסותר או מאשר תאוריה כזו". ההחלטה הובילה לאיסור על לימודי אבולוציה בטנסי בשנים 1927–1968.
אף על פי שהייתה התנגדות ללימודי אבולוציה בחצי הראשון של המאה העשרים, ולמרות העניין הציבורי במשפט הקופים, מרכז הכובד של המחלוקת נותר עד שנות ה-60 בתוך הכנסיות, בין זרמים נוצריים שונים. מורים העדיפו לרוב לא להדגיש תאוריות אבולוציוניות בתוכנית הלימודים, משום שרבים מהם רצו להימנע ממחלוקות או לא ראו את לימוד התיאוריה המדעית כהכרחית.
מצב זה השתנה בשנות ה-60 ממספר סיבות. ראשית, בעקבות משבר הספוטניק החליט הממשל הפדרלי להשקיע יותר כסף בפיתוח לימודי מדעים. כחלק ממגמה זו הוקם באוניברסיטת קולורדו בבולדר ארגון לפיתוח תוכניות לימודים בביולוגיה לבתי ספר. הארגון פיתח שלושה ספרי לימוד שהדגישו את חשיבות תורת האבולוציה. התפוצה הרחבה של ספרים אלה הדאיגה את הפונדמנטיליסטים והציתה מחדש את הוויכוח. בארקנסו, המורה סוזן אפרסון מצאה עצמה בשנת 1966 בדילמה, כאשר מצד אחד חוק המדינה אוסר על לימוד אבולוציה, ומצד שני תוכנית הלימודים כוללת את הספרים של BSCS. בתמיכת ההתאחדות הלאומית לחינוך והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, היא עתרה נגד החוק יחד עם אחד ההורים. בית המשפט העליון קבע בפסק דין אפרסון נגד ארקנסו משנת 1968, שהחוק מפר את האיסור על תמיכה של המדינה בדת ולכן אינו חוקתי. הוא קבע ש"למדינה אין אינטרס לגיטימי בהגנה על דת מסוימת או הדתות בכללן מפני גישות שהן סרות טעם בעינן".
שנית, כוחן של הכנסיות הפונדמנטיליסטיות עלה בתקופה זו, והתרבו הכנסיות שהיו נכונות לאמץ גישה בלתי מתפשרת לגבי המשמעות המילולית של סיפור הבריאה וסיפור המבול בברית הישנה. עד שנות השישים רבים מהפונדמנטיליסטים האמינו שכאשר כתוב בתנ"ך שהבריאה נמשכה שישה ימים, הכוונה היא לשש תקופות ארוכות מאוד. גישה זו איפשרה גם לעיקשים שבמתנגדים לתאוריית האבולוציה לקבל חלק מהממצאים של המדע בתחומים כגון גאולוגיה. ג'נינגס ברייאן, למשל, העיד בחקירה הנגדית במשפט הקופים שהוא לא מאמין שהבריאה נמשכה "שישה ימים של 24 שעות". בניגוד לגישה זו, בשנת 1961 טענו הנרי מוריס וג'ון ויטקומב, בספרם The Genesis Flood, שהבריאה נמשכה בדיוק שישה ימים של 24 שעות ושסיפור הבריאה לא מותיר כל מקום לאבולוציה. מוריס, שהיה דוקטור להנדסת הידראוליקה, הקים ב-1970 את "המכון למדע הבריאה" (Institution for Creation Science), שהניח את היסודות ל"מדע הבריאה", גישה פסאודו-מדעית, שבניגוד לגישות תאולוגיות קודמות מתיימרת לפתח אלטרנטיבה מדעית בתחומים כמו ביולוגיה וגאולוגיה. הוא ועמיתיו הסתמכו רבות על התאוריות של ג'ורג' פרייס, אדוונטיסט של היום השביעי מקנדה, שעבודותיו הרבות על גאולוגיית המבול לא היו פופולריות עד אז. רונלד נמברס כתב ש"תוך עשור או שניים, תועמלני הדת חסרי המנוחה למען בריאתנות מדעית, השליטו למעשה את גישתם ההיפר-מילולית, שחצי מאה קודם לכן דעכה לה בשולי הפונדמנטליזם האמריקאי, על הגישה הבריאתנית הגנרית".
מעבר לליבוי ההתנגדות ללימודי אבולוציה בבתי ספר, הניסיונות לשוות לבריאתנות חזות מדעית, תחת הכותרת "מדע הבריאה", פתחו את הדרך לאסטרטגיות חדשות להחדרת הגישה לבתי ספר ציבוריים ואסטרטגיות משפטיות למניעת לימודי אבולוציה. בשנת 1971, במסגרת פסק דין למון נגד קורצמן, קבע בית המשפט העליון מבחן חדש, המכונה מבחן למון, בשאלה אם חוק מפר את האיסור על קידום דת בתיקון הראשון לחוקה. המבחן כלל שלושה קריטריונים רחבים ללגיטימיות של החוק: (1) על החוק לקדם תכלית חילונית; (2) התוצאה המעשית המרכזית של החוק לא מקדמת או בולמת דת; (3) החוק לא יוצר קשר מופרז בין הממשלה לדת. על אף פסיקה זו, בתחילת שנות ה-70 חוקים במדינות שמרניות נטו עדיין להתייחס במפורש לכתבי הקודש כמקור השראה. לדוגמה, חוק של מדינת טנסי משנת 1973 חייב כל ספר לימוד שנכלל בתוכניות לימוד של בתי ספר ציבוריים ואשר מתייחס למקורו האדם והעולם לכלול הצהרה שמדובר בתאוריה "שאינה מתיימרת להציג עובדות מדעיות". בנוסף הוא כלל הצהרה שהתנ"ך אינו ספר לימוד, אלא ספר יעץ ולכן אין צורך לכלול בו את הדיסקליימר. חוק זה נבלם בקלות בפסק דין דניאל נגד ווטרס של בית המשפט הפדרלי השישי לערעורים משנת 1975. החל מאמצע שנות ה-70, אנשי המכון למדעי הבריאה ניסחו חומרי לימוד חדשים שמהם הושמטו כל ההתייחסויות הישירות לכתבי הקודש ולאלוהים. מבחינה משפטית, הם טענו שלימוד הגישה אינו נועד לקדם דת מסוימת בניגוד לתיקון הראשון בחוקה, אלא לקדם גישה מדעית אלטרנטיבית. תורת האבולוציה ומדע הבריאה הוצגו כשתי תאוריות מדעיות חלופיות, שיש לאפשר את הוראתן באופן מאוזן. גישה זו תאמה את העניין המחודש, בעיקר בקרב פוליטיקאים רפובליקניים בנושא של "זכויות דת". לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980 נושא זה קודם על ידי אנשי דת אוונגליסטים ופונדמנטיליסטים, כמו ג'רי פאלוול  ופט רוברטסון. רונלד רייגן אמר במהלך קמפיין הבחירות שתורת האבולוציה היא "תאוריה בלבד" והביע תמיכה ביצירת "איזון" בתוכניות הלימודים בין לימודי אבולוציה ל"מדע הבריאה". אסטרטגיה זו הובילה לחקיקה בארקנסו ולואיזיאנה, שלא אסרה על לימודי אבולוציה לחלוטין, אלא חייבה בתי ספר לתת לשתי הגישות "יחס מאוזן" (balanced treatment).
הדרישה לאיזון ביחס לאבולוציה ו"מדע הבריאה" עוררה התנגדויות בקרב הורים, ארגוני מדע וארגונים לזכויות האזרח. החוק הראשון שנוסח ברוח זו ואותגר בבית המשפט היה החוק של ארקנסו משנת 1981. חוק זה הגדיר באופן מפורש את "מדע הבריאה" ככולל, בין השאר, "ראיות מדעיות" ל"יצירה פתאומית של היקום, האנרגיה והחיים מלא כלום" וכן "הסבר לגבי הגאולוגיה של כדור הארץ על ידי קטסטרופיזם, ובכלל זאת התרחשותו של מבול כלל-עולמי". בפסק דין מקלין נגד ארקנסו קבע בית המשפט הפדרלי של מחוז מזרח ארקנסו, שהחוק אינו עומד בתנאים של מבחן למון, בין השאר משום שהגדרת מדע האבולוציה כוללת במרומז התייחסות ישירה לסיפור הבריאה בספר בראשית. פסיקה זו הייתה תקפה אך ורק במחוז מזרח ארקנסו.
חוק היחס המאוזן בלואיזיאנה
בתחילת שנות השמונים החל להתגבש בלואיזיאנה "חוק היחס המאוזן למדע-הבריאה ומדע-האבולוציה בבתי ספר ציבוריים". הפוליטיקאי שקידם את הצעת החוק היה ביל קית', סנאטור מהמפלגה הדמוקרטית. כמו החוק בארקנסו, גם חוק זה בוסס על חוק לדוגמה שנוצר במכון למדע הבריאה על ידי ונדל ברד. הגרסה הראשונה של הצעת החוק כללה הגדרות זהות לאלה של החוק בארקנסו. אולם, אחרי שהוגשו העתירות נגד החוק בארקנסו, שונתה הצעת החוק והוסרו ההתייחסויות למבול או ליצירה של יש מאין כחלק מהגדרת מדע הבריאה. תחת זאת, הצעת החוק החדשה סיפקה הגדרה כללית, לפיה "'מדע הבריאה', משמעותו הראיות המדעיות לבריאה [creation] והסקות מראיות מדעיות אלה". בנוסף נקבע שתכלית החוק היא "הגנה על החופש האקדמי". המחוקקים קיוו שעמעום המשמעות של המושג וההצהרה על תכלית שאינה דתית יאפשרו לחוק לעבור את "מבחן למון" שקבע בית המשפט העליון. הצעת החוק קבעה ש"החל משנת הלימודים 1982–1983, בתי ספר ציבוריים במדינה ינהגו ביחס מאוזן כלפי מדע-הבריאה ומדע-האבולוציה". בנוסף, הוצע לאסור על אפליה נגד תלמידים שמעדיפים את אחת הגישות ולאסור על אפליה נגד מורים שמאמינים בבריאתנות. ההצעה עברה בבית הנבחרים של לואיזיאנה, ברוב של 71 תומכים מול 21 מתנגדים, ובסנאט של המדינה, ברוב של 26 מול 12. מושל לואיזיאנה דייב טרין חתם על ההצעה, ובכך היא הפכה לחוק, ב-20 ביולי 1981. טרין הביע ספקות לגבי החוק ואמר שחתימה עליו היא החלטה קשה עבורו, אך הוא החליט לחתום עליו לאור התמיכה הרבה בבתי המחוקקים.
הליכים משפטיים קודמים
על אף שהחוק התקבל לספר החוקים של לואיזיאנה, המפקחת על החינוך במדינה, קלי ניקס, ומחלקת החינוך של המדינה סירבו לאכוף את החוק עד שיתבהר מעמדו החוקתי בבית המשפט. ניקס טענה שהשקעה בספרי לימוד חדשים ובהדרכה של מורים על פי החוק החדש תהיה יקרה באופן חסר היגיון, כל עוד קיימת סבירות גבוהה שבתי המשפט יכריעו נגד החוק. כתוצאה מכך, מספר חודשים לאחר שעבר החוק הוגשו בבתי משפט פדרליים בלואיזיאנה שתי עתירות: אחת, בניו אורלינס, של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU) נגד החוק, והשנייה, בבאטון רוז', של התובע הכללי של לואיזיאנה, ויליאם גוסט, שביקש מבית המשפט להכריז שהחוק אינו בלתי-חוקתי ויורה למחלקת החינוך לאוכפו. העתירה של גוסט התקדמה ראשונה, אך השופט בבאטון רוז' דחה אותה בפסק דין בהליך מקוצר, משום שהוא קיבל את עמדת ACLU שעתירה זו נוגעת לבתי המשפט של המדינה ולא לבית המשפט הפדרלי. ההפסד של גוסט בבאטון רוז' איפשר לעתירה בניו אורלינס להתקדם.
סלע גיליס
הסלע ממוקם 11 קילומטרים מצפון להר דסינגר.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
הליכים משפטיים קודמים
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ייצג בעתירה בניו אורלינס כשלושים עותרים, ביניהם מועצת החינוך של לואיזיאנה, מורים, הורים ואנשי דת. האיגוד ביקש מבית המשפט לקבל את עמדתם בהליך מקוצר, בנימוק שהמחוקקים חרגו מסמכותם, שכן חוקת לואיזיאנה מקנה למועצת החינוך את הסמכות לקבוע מדיניות חינוכית ותוכניות לימודים. השופט המחוזי, אדריאן דופלנטייה, קיבל את עמדת האיגוד. בעקבות החלטתו עתרו התובע הכללי והמושל לבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים בבקשה שיאפשר לבית המשפט העליון של לואיזיאנה לבחון את החלטת בית המשפט הפדרלי המחוזי. עתירתם התקבלה, ובאוקטובר 1983 קבע בית המשפט העליון, ברוב של ארבעה שופטים מול שלושה, שלמחוקקים יש סמכות לקבוע מדיניות חינוכית. מעבר לכך, בית המשפט העליון לא עסק בפרשנות של סעיפי החוק. בעקבות החלטה זו חזר התיק לבית המשפט הפדרלי המחוזי בניו אורלינס. בינואר 1985 פסק דופלנטייה, שוב בהליך מקוצר, שהחוק אינו חוקתי. דופלנטייה נימק את החלטתו בכך שהתכלית הדתית של החוק היא כה ברורה שאין צורך בניהול משפט יקר וממושך. גוסט עתר שוב לבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים. הערעור נידון בהרכב של שלושה שופטים, שאישרו את החלטת בית המשפט המחוזי. בעקבות החלטה זו ביקש גוסט דיון נוסף מול הרכב מלא של בית המשפט לערעורים. הבקשה לא התקבלה, ברוב של שמונה שופטים מול שבעה. גוסט ערער על ההחלטה לבית המשפט העליון, שהחליט במאי 1986 לפרסם צו עיון מחדש.
סלע גיליס
גובהו של ההר - 1,185 מטרים מעל פני הים.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
הליכים משפטיים קודמים
במאי 1984 הושבע אדווין אדוארדס כמושל לואיזיאנה במקום טרין. התיק ופסק הדין של בית המשפט העליון נקראים על שמו, כעותר, ועל שם המשיב הראשון, דון אגילארד, שהיה מורה לביולוגיה.
סלע גיליס
גילוי ומיפוי ההר
רכס נפטון (בו ממוקם סלע גיליס) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
טיעונים בפני בית המשפט העליון
העותרים (מושל לואיזיאנה אדווין אדוארדס ואחרים) יוצגו על ידי התובע הכללי ויליאם גוסט ועל ידי ונדל ברד, עורך דין והיסטוריון משפטי, שטען בשם העותרים בפני שופטי בית המשפט העליון. כדי להימנע מביקורת על הוצאות גבוהות, הסתמכה מחלקת המשפטים של לואיזיאנה על תרומות של ארגונים דתיים פרטיים, ביניהם ארגונים אוונגליסטים כמו "נשים מודאגות למען אמריקה", "אגודת האוונגליסטים הלאומית" והכנסייה המתודיסטית החופשית, הארגון היהודי-אורתודוקסי, "איגוד הרבנים" והארגון הקתולי "המרכז הקתולי". בנוסף, העתירה נעזרה בחמישה תצהירים שהוגשו, לדברי העותרים, על ידי "שני מדענים, פילוסוף, תאולוג ומחנך", ושבהם נטען ש"מדע הבריאה" הוא גישה מדעית שניתנת להצגה ללא התייחסות לכתבי הקודש. אחד התצהירים הוגש על ידי דין קניון, פרופסור מאוניברסיטת מדינת קליפורניה, שהיה לדמות בולטת בחוגים התומכים בתאוריות של תכנון תבוני. קניון טען בתצהיר ש"מדע הבריאה", בניגוד לאמור בחוק של ארקנסו שנבלם, לא מחייב אמונה במבול כלל-עולמי או ביצירה של יש מאין.
סלע גיליס
גילוי ומיפוי ההר
הרי פנסקולה כולם (ובהם אזור הסלע) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1964, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
טיעונים בפני בית המשפט העליון
הטיעון של ברד בשם העותרים נסוב סביב מספר נקודות מרכזיות. ראשית, ברד קיווה להצליח לשכנע את השופטים ששופט בית המשפט המחוזי שגה כאשר הוא פסק בהליך מקוצר, ושיש צורך במשפט מלא בו ניתן יהיה להציג את כלל הטיעונים של שני הצדדים. שנית, ברד טען, בהסתמך על התצהירים, ש"מדע הבריאה" הוא תאוריה מדעית שאינה מחייבת תמיכה באמונה דתית, ולכן קידום של גישה זו אינו מחייב קידום של דת מסוימת על ידי המדינה. שלישית, הוא טען שתכלית החוק אינה קידום דת, אלא קידום הוגנות וחופש אקדמי. הוא הודה שההיסטוריה של החקיקה כוללת התבטאויות של מחוקקים, שמראות כי המוטיבציה שלהם להעברת החוק הייתה דתית; אך הוא טען שהתבטאויות אלה מייצגות רק מיעוט של המחוקקים, ואינן מבטלות את התכלית החילונית המוצהרת של החוק. טיעונים אלו נועדו להראות שהחוק עומד במבחן למון.
סלע גיליס
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
טיעונים בפני בית המשפט העליון
המשיבים (אגילארד וכ-30 אחרים, שאוגדו על ידי ACLU) יוצגו פרו בונו על ידי משרד עורכי דין גדול מניו יורק, ועורך הדין ג'יי טופקיס טען בעל פה בשמם בפני בית המשפט. טיעונם נתמך על ידי 72 מדענים אמריקאים זוכי פרס נובל, 17 אקדמיות למדעים ו-7 ארגונים מדעיים אחרים, שהגישו לבית המשפט את עמדתם כידידי בית המשפט. טופקיס פתח את דבריו בטענה שהמילה "בריאה" עצמה מסגירה את האופי הדתי של החוק. לטענתו, העותרים מבקשים להלביש כעת את החוק בתחפושת מדעית, תוך שימוש במילים כמו "התפרצות פתאומית" כתחליף לבריאה יש מאין, אך מילים אלה לא מופיעות בחוק ועל המשמעות הדתית של החוק ניתן ללמוד מההיסטוריה של חקיקתו. טופקיס טען גם שלא ניתן לקבל את עמדת העותרים שהחוק מקדם חופש אקדמי, שכן על פי החוק "למורה מותר ללמד אבולוציה רק במחיר של לימוד דברים שהוא יודע שהם פסאודו-מדע".
סלע גיליס
מקור השם
ההר נקרא בשם זה, על שמה של בטי גיליס (Betty Gillies), מפעילת רדיו (ham radio) בסן דייגו, במדינת קליפורניה שבארצות הברית, אשר במשך מספר עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) בין השנים 1960- 1970 ארגנה גישור משדר-מקלט - וטלפוניה (phone patch) לחברי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר סקרו את הרי תיאל, הרי פנסקולה ובמקומות אחרים באנטארקטיקה.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
פסק הדין
פסק הדין ניתן ב-19 ביוני 1987. בהחלטה של 7 שופטים מול 2 מתנגדים אישר בית המשפט העליון את ההכרעה של הערכאות הנמוכות וקבע שהחוק בלואיזיאנה אינו עומד בתנאי התיקון הראשון לחוקה ולכן הוא אינו חוקתי ובטל. השופט ויליאם ברנן כתב את החלטת הרוב. ברנן דחה את הטענה שתכלית החוק היא לקדם חופש אקדמי וקבע שתכליתו היא לקדם דת. השופטים ת'ורגוד מרשל, הארי בלקמן, לואיס פאוול וג'ון פול סטיבנס הצטרפו לדעתו במלואה. פאוול כתב בנפרד כדי לדון בהיסטוריה של חקיקת החוק בלואיזיאנה ולהדגיש שלמועצות חינוך ולבתי הספר יש שיקול דעת נרחב בכל הקשור לתוכניות לימודים. השופטת סנדרה דיי או'קונור הסכימה עם דעתו של פאוול במלואה ועם המסקנה והנימוקים של ברנן, למעט החלק השני, שבו הסביר ברנן מדוע על בית המשפט להחמיר באכיפת התיקון הראשון בבתי ספר. ביירון וייט הסכים עם המסקנה של ברנן, אך לא הצטרף לנימוקיו ונימק את דעתו בנפרד. אנטונין סקאליה כתב את דעת המיעוט, בה הוא דחה את הטיעונים והמסקנה של הרוב, ונשיא בית המשפט העליון ויליאם רנקוויסט הצטרף לדעתו.
דעת הרוב
ברנן ביסס את הכרעתו על "פסוקית המיסוד" (Establishment Clause) בתיקון הראשון לחוקה. פסוקית זו קובעת ש"הקונגרס לא יחוקק שום חוק בעניין מיסודה של דת", ובשנת 1947 קבע בית המשפט, בפסק דין אוורסון נגד מועצת החינוך, שהאמור בה הוחל על ידי התיקון ה-14 גם בנוגע לפעולות של מדינות האיחוד. בשנת 1971 ניסח בית המשפט את "מבחן למון", שקובע קריטריונים ללגיטימיות של חוקים לאור פסוקית מיסוד. לפי מבחן זה, על כל חוק לקיים את כל שלושה התנאים הבאים: (1) תכלית החוק היא חילונית; (2) ההשפעה העיקרית של החוק אינה קידום דת או הפרעה לדת; (3) החוק לא יוצר קשר מופרז בין המדינה לדת. ברנן בחן את חוק היחס המאוזן בלואיזיאנה לאור מבחן זה. הוא כתב שמספיק להראות שהחוק לא עומד בתנאי הראשון בכדי להכריע שהוא לא חוקתי. בנוסף, על בית המשפט להקדיש תשומת לב מיוחדת לפעולות שנוקטת המדינה בנוגע לבתי ספר. המדינה מפעילה סמכות וכוח באמצעות חוקים לחינוך חובה, והמשפחות מצפות שסמכות זו לא תשמש כדי לקדם השקפות דתיות שנמצאות בקונפליקט עם אמונותיהן.
לפי הכרעת הרוב, החוק במדינת לואיזיאנה כושל במבחן למון, משום שאין לו תכלית חילונית, ומטרתו המרכזית היא להתאים את תוכנית הלימודים להשקפה דתית. ברנן כתב כי "בעוד שבדרך כלל אנחנו מקבלים את האופן שבו המדינה מנסחת את התכלית החילונית של החוק, על ניסוח זה להיות כן ולא התחזות (a sham)". בהתאם, ברנן דחה את הטענה של העותרים, שתכלית החוק היא קידום חופש אקדמי או הוגנות באופן כללי.
מסקנת בית המשפט התבססה על ההיסטוריה של חקיקת החוק ועל הלשון של החוק עצמו. מבחינת ההיסטוריה של החקיקה, ברנן הביא ציטוטים של דברי מציע החוק, הסנטור קית', ומחוקקים אחרים שבהם נאמר כי עדיף שתלמידים בלואיזיאנה לא ילמדו אף אחת מהגישות ושהדחף להעביר את החוק נוצר בעקבות אמונות דתיות של המחוקקים. מבחינת לשון החוק, לא ניתן לטעון שהוא מקדם חופש אקדמי משום שלפני העברתו מורים היו חופשיים ללמד כל תאוריה שמבוססת על עובדות, כך שהחוק רק מגביל אותם ולא מוסיף להם סמכות. ברנן מצא גם שהחוק לא מקדם הוגנות, שכן הוא מורה על הכנת חומרי לימוד ותמיכה בהוראת בריאתנות, אך הוא לא מורה על תמיכה דומה בלימודי אבולוציה. החוק אוסר על אפליה נגד מי שיבחר ללמד את "מדע הבריאה", אך לא כולל איסור דומה על אפליה נגד מי שיבחר ללמד את תורת האבולוציה.
מייקל פאלון
מייקל קתל פאלון (באנגלית: Michael Cathel Fallon; נולד ב-14 במאי 1952) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית, לשעבר שר ההגנה של הממלכה המאוחדת בשנים 2014–2017 וחבר במועצה לביטחון לאומי, ונציג מחוז סבנאוקס בפרלמנט הבריטי תחת ראשת ממשלת בריטניה תרזה מיי. פאלון כיהן בעבר כסגן יו"ר המפלגה השמרנית (2010–2012), השר לענייני עסקים וארגונים (2012–2014), שר המדינה לענייני אנרגיה (2013–2014), ושר המדינה לענייני פורטסמות' (2014).
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
דעתו של לואיס פאוול
לואיס פאוול כתב שתכלית דתית לבדה לא מספיקה כדי לשלול את התוקף של חוק. תחת זאת, החוק אינו חוקתי רק אם התכלית הדתית היא התכלית הדומיננטית. החוק מצהיר על תכלית שאינה דתית, שמירה על "חופש אקדמי", ואף שהרצון לאכוף חופש אקדמי לא מתיר לחוקק בשם ערך זה תוכניות לימוד שמקדמות דת, הצהרה זו הופכת את לשון החוק למעורפלת מספיק בשביל לעבור מניתוח של לשון החוק לניתוח של ההיסטוריה של חקיקתו.
מייקל פאלון
ב-1 בנובמבר 2017 התפטר מתפקידו כשר הגנה בשל טענות על התנהגות מינית בלתי-הולמת ב-2002.
ביוגרפיה
פאלון נולד בפרת' שבסקוטלנד, הוא למד בבית הספר הפרטי אפסום קולג' בסארי וסיים תואר שני בהצטיינות בלימודים קלאסיים ובלימודי העולם העתיק באוניברסיטת סנט אנדרוז.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
דעתו של לואיס פאוול
לפי פאוול, ההיסטוריה של החוק מסגירה את העובדה ש"אמונה דתית היא תכלית קיומו של החוק". פאוול התעכב על שני פנים של ההיסטוריה הזו. ראשית, הוא הראה שהחוק נוצר בהשראת חוק לדוגמה של המכון למדע הבריאה, ושתוכנו נוקה מהתייחסות לבריאה יש מאין (creatio ex nihilo) ולמבול רק לאחר שהוגשה עתירה נגד החוק מארקנסו. שנית, הוא התייחס לאופי של שני מוסדות מעורבים - המכון למדע הבריאה והחברה למחקר הבריאה - והראה ששניהם מקדמים במפורש סדר יום דתי. המכון הוקם בעקבות "הצורך הדחוף לחזור לאמונה בבורא כל יכול... שבפניו כולם מחויבים בסופו של דבר לתת דין וחשבון"; החברה למחקר הבריאה מקבלת לשורותיה רק חברים שמאמינים כי "התנ"ך הוא המילה הכתובה של אלוהים... וכל האמור בו הוא אמת היסטורית ומדעית".
מייקל פאלון
ביוגרפיה
ב-1983 נבחר לפרלמנט הבריטי כנציג מחוז דרלינגטון שבמחוז דרהאם בצפון-מזרח אנגליה. הוא שימש עוזר מצליף השמרנים וכיהן כסגן שר במשרד החינוך והמדע בשנים 1990 עד 1992. בבחירות ב-1992 הפסיד את מושבו למועמד מפלגת הלייבור אלן מירבון. הוא שימש דירקטור ברשת מכוני כושר, בתי אבות ומכוני בריאות.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
דעתו של לואיס פאוול
פאוול הדגיש בחלק II של פסק דינו ש"תלמידים יכולים וצריכים ללמוד על כל הפנים של המורשת הדתית של האומה". לפי פאוול, הדת קשורה בכל ההיסטוריה של ארצות הברית, והשימוש בטקסטים דתיים, כמו התנ"ך, בבתי ספר אינו אסור כשלעצמו, אלא רק כשהתכלית היא לקדם דת מסוימת.
דעתו של ביירון וייט
ביירון וייט לא הצטרף לנימוקים של ברנן וכתב בנפרד כדי להסביר מדוע הוא מסכים עם המסקנה של הרוב. הוא כתב שבאופן רגיל על בית המשפט לקבל את הפרשנות שנותנים בתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט לערעורים לחוקים של מדינות, וזאת משום שלבתי משפט אלה יש יתרון בהבנת החוקים של המדינות שנמצאות בתחום שיפוטם. היות שהפרשנות שניתנה על ידי הערכאות הנמוכות היא סבירה ולא שגויה על פניה, והיות שבית המשפט העליון לא קבע בהחלטה זו פרשנות חוקתית חדשה ולא קבע שהערכאות הנמוכות טעו ביישום הפרשנות הקיימת, על בית המשפט העליון פשוט לקבל את עמדתם, מבלי לפרש מחדש את החוק.
מייקל פאלון
ביוגרפיה
ב-1997 נבחר שוב לפרלמנט הבריטי, הפעם כנציג מחוז סבנאוקס שבקנט בדרום-מזרח אנגליה. הוא שימש חבר בוועדת הכספים של הפרלמנט בשנים 1999 עד 2012 ובשנים 2010 עד 2012 שימש סגן יושב ראש המפלגה השמרנית. ב-2012 מונה לשר זוטר לענייני עסקים ויזמות, ב-2013 לשר זוטר לענייני אנרגיה.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
דעת המיעוט
אנטונין סקאליה, שמונה כשופט בבית המשפט העליון זמן קצר לפני הדיון בעתירה, כתב את דעת המיעוט, ואליו הצטרף נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט. סקאליה פתח את דעתו בהטלת ספק בכך שניתן לבטל חוק של מדינה על סמך המוטיבציה של המחוקקים בלבד וללא התייחסות לתוצאות המעשיות של החוק. גם אם למחוקקים הייתה מוטיבציה דתית, ייתכן שהם תיעלו מוטיבציה זו ליצירה של חוק בעל תכלית חילונית. בהתייחס לשינוי החוק בעקבות הגשת העתירות נגד החוק בארקנסו, סקאליה טען שזה מעיד דווקא על הכוונה הלגיטימית של המחוקקים להתאים את החוק לדרישות החוקה. על בית המשפט להניח כוונה טובה מצד המחוקקים, שנשבעו להגן על החוקה הפדרלית. בית המשפט טעה, לדעת סקאליה, בכך שפירש את החוק וביטל אותו מבלי לתת לבתי המשפט של לואיזיאנה לפרש את החוק בעצמם. הבעיה המרכזית בחוק היא בעיה של הגדרה לגבי המשמעות של המושג "מדע הבריאה", כאשר צד אחד טוען במדובר בגישה מדעית והצד השני טוען שמדובר בגישה דתית מחופשת לגישה מדעית. לדעת סקאליה, היות שבית המשפט קיבל את החלטתו בהליך מקוצר מבלי לשמוע עדויות, על בית המשפט לקבל את גישת העותרים או להחזיר את הדיון לבית המשפט המחוזי לצורך חקירה ושמיעת עדויות.
לגבי דחיית ההצהרה של המחוקקים שתכלית החוק היא הגנה על החופש האקדמי, סקאליה טען שדעת הרוב מוטעה, משום שהיא מפרשת לא נכון את המשמעות של הצהרה זו. לדעת סקאליה, המחוקקים לא התכוונו לחופש של המורים ללמד כל שירצו, אלא לחופש של התלמידים והגנה עליהם מפני אינדוקטרינציה. בהחלטתו ביקר סקאליה בחריפות את טענת הרוב שהצהרת המחוקקים לגבי תכלית החוק היא העמדת פנים או בלוף ("a sham"). הוא כתב: "אני נדהם מהמוכנות חסרת התקדים של בית המשפט להגיע למסקנה כזו, שאותה אני יכול לפרש רק... [כ]תגובה אינסטנקטיבית, לפיה כל דרישה ממשלתית הקשורה בלימוד אבולוציה חייבת להיות הפגנה של דכאנות נוצרית פונדמנטליסטית. במקרה הזה... נראה לי שהחלטת בית המשפט היא הדכאנית. העם בלואיזיאנה, כולל הנוצרים הפונדמנטליסטים, רשאי כעניין חילוני, [לדרוש] שיוצגו ראיות מדעיות נגד אבולוציה בבתי הספר".
בדעתו, ביקר סקאליה לא רק את האופן שבו מיישמת החלטת הרוב את מבחן למון, אלא גם את מבחן למון עצמו. הוא טען שהפסיקה של בית המשפט העליון בעניין פסוקית המיסוד היא "מביכה" ו"כושלת". לדעת סקאליה, יש לזנוח את מבחן התכלית של החוק, שדוחק את בית המשפט לבחינת הכוונה הסובייקטיבית של המחוקקים.
מייקל פאלון
ביוגרפיה
פאלון נשוי לוונדי ואב לשני בנים.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
לאחר פסק הדין
הפסיקה של בית המשפט העליון התפרשה כאיסור על לימוד בריאתנות בבתי ספר, ומבקרי תורת האבולוציה לקחו לליבם את ההתייחסות של בית המשפט למושג "בריאה" כמושג דתי כשלעצמו. בעקבות כך, החל שימוש נרחב יותר במושג "תכנון תבוני" שלא כולל במפורש התייחסות לבורא עולם. פטרישיה דייוויס ודין קניון, הפרופסור שהגיש תצהיר לבית המשפט העליון, הוציאו לאור בשנת 1989 את הספר "על פנדות ואנשים: השאלה המרכזית של מקורות ביולוגים" (Of Pandas and People: The Central Question of Biological Origins), שבו נטען כי קיים תכנון תבוני, אך לא נעשה בו התייחסות מפורשת לאלוהים או לסיפור הבריאה בספר בראשית. בפנסילבניה, בתי ספר במחוז יורק הכניסו את הספר לתוכנית הלימודים. בית משפט פדרלי מחוזי בפנסילבניה קבע בשנת 2005, בפסק דין קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר (שנודע גם כמשפט הפנדה של דובר), ש"האופי הדתי של גישת התכנון התבוני מובן לכל צופה אובייקטיבי, מבוגר או ילד", שהחלטת בית המשפט העליון בפסק דין אדוארדס נגד אגילארד היא שקיים איסור על לימוד בריאתנות בבתי ספר, ושעל כן קיים איסור חוקתי על לימוד תכנון תבוני בבתי ספר. כל חברי מועצת החינוך של מחוז דובר הוחלפו לאחר מכן באזרחים שהתנגדו לגישת התכנון התבוני. הם בחרו לא לערער על פסק הדין, שעל כן מעולם לא נבחן בערכאות גבוהות יותר.
פטריק ואן אנהולט
פטריק ג'ון מיגל ואן אנהולט (נולד ב-29 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן שמאלי בפ.ס.וו. איינדהובן ובנבחרת הולנד.
קריירה
ואן אנהולט החל לשחק במחלקת הנוער של הקבוצה וגדל בה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-24 במרץ 2010 בניצחונה של צ'לסי על פורטסמות' 5-0 כשנכנס במקומו של יורי ז'ירקוב. הוא כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד של צ'לסי לניוקאסל בגביע הליגה 4-3.
בקיץ 2009 הושאל לקובנטרי סיטי לחצי שנה, ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-9 באוגוסט בניצחון 1–2 נגד איפסוויץ' טאון.
ב-29 בינואר 2010 הושאל בפעם השנייה לניוקאסל יונייטד. ב-26 בינואר 2011 הושאל ללסטר סיטי. ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-1 בפברואר בניצחון 0–1 נגד שפילד יונייטד. ב-31 באוגוסט 2011 הושאל לויגאן את'לטיק לעונה אחת, בה כבש את שערו הראשון בפרמייר ליג. ב-17 בינואר 2012 הושאל בפעם החמישית והאחרונה לויטסה ארנהם ההולנדית.
ב-25 ביולי 2014 עזב את צ'לסי וחתם בסנדרלנד על חוזה לארבע שנים. ב-30 בינואר 2017 חתם בקריסטל פאלאס לארבע וחצי שנים. ב-28 ביולי 2021 חתם בגלאטסראיי לשלוש שנים. ב-27 בפברואר 2022 כבש את שערין הראשונים במועדון, כשכבש צמד שערים בניצחון 2-4 על ריזספור. ב-1 בפברואר 2023 חזר לאחר 15 וחצי שנה לפ.ס.וו. איינדהובן והושאל עד לסוף העונה.
פורבו
פורבו (בפינית: Porvoo), או בורגו (בשוודית: Borgå), היא עיר על חופה הדרומי של פינלנד, כ-35 ק"מ מזרחית לקצה הלסינקי וכ-50 ק"מ ממרכזה. זוהי אחת משש הערים הפיניות הקיימות מימי הביניים, שהוזכרה לראשונה בטקסטים מהמאה ה-14. בפורבו שוכנת הדיוקסיה של בורגו דוברת השוודית, השייכת לכנסייה האוונגליסטית לותרנית הפינית.
השפות הרשמיות בפורבו הן פינית ושוודית. ב-2014 דיברו 64.6% מתושבי העיר פינית כשפת אם, 30.1% דיברו שוודית ו-5.4% שפה אחרת.
שמה של העיר מגיע משמה של מצודה שוודית מימי הביניים השוכנת על גדות נהר פורבו, שזורם דרך העיר. השם פורבו מהווה את הגרסה הפינית של שם המצודה "בורגו" (Borgå), כאשר borg משמעו "טירה" ו-å "נהר".
עותניאל לוקר
עותניאל לוקר (באנגלית: Othniel Looker; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו החמישי.
ראשית חייו
עותניאל לוקר נולד במחוז מוריס שבפרובינציית ניו ג'רזי. קיימים מקורות שמציינים את מקום הולדתו בלונג איילנד. בכיתוב על מצבתו רשום מקום הולדתו כמחוז מוריס שבניו ג'רזי.
אביו של לוקר היה צעיר כאשר מת אביו. בגיל שנתיים הוא עבר יחד עם אמו להנובר טאונשיפ שבניו ג'רזי. ב-1776 הוא הצטרף למיליציה של ניו ג'רזי ושירת בה עד לתום מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-1779 נשא לוקר לאישה את פמלה קלארק, ובערך ב-1788 הוא עבר לוורמונט ובהמשך למדינת ניו יורק, ועבד כמורה בבית ספר.
קריירה
לוקר המשיך להתגורר באוהיו עד למותה של אשתו, ואז עבר להתגורר בפלסטיין שבאילינוי יחד עם בתו רייצ'ל. בבחירות לנשיאות של 1816 הוא היה בחבר האלקטורים והצביע בעד ג'יימס מונרו.
מותו והנצחתו
עותניאל לוקר נפטר בפלסטיין ב-23 ביולי 1845. הוא נטמן בבית הקברות קיצ'ל שבעיר. ביתו שבעיר הריסון שבאוהיו רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
דוד בונדי
דוד בונדי (נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי. בין השאר היה מנכ"ל הסניף הישראלי של חברת השילוח הבינלאומית DHL, מנכ"ל דן אנד ברדסטריט בישראל ומנכ"ל אגרקסקו.
ביוגרפיה
דוד בונדי נולד בשנת 1947, גדל והתחנך בירושלים. את שירותו הצבאי סיים בדרגת רס"ן בחיל השריון כקצין מבצעים חטיבתי. למד לתואר ראשון בכלכלה אוניברסיטה העברית. עבר להתגורר מספר שנים בארצות הברית, השלים תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת שיקגו ופעל כנספח מסחרי של חב' MEADWEST. בנוסף שימש קצין ביטחון בשגרירות הישראלית. בשנת 1978 שב לישראל ומאז מילא מספר תפקידים במשק הישראלי: מנהל יצוא בחב' "אגמו", מנהל פיתוח עסקי ב"פקר פלדה" ומנהל מוצר בחברת "ויטקו כימיקלים" שנרכשה בהמשך על ידי חברת יוניליוור.
בשנים 1983–1998 שימש מנכ"ל חברת "דן אנד ברדסטריט" בישראל. בשנים 1998–1999 שימש יועץ בכיר בחברת "רותם אסטרטגיה" העוסקת בייעוץ אסטרטגי. בשנים 2000–2008 שימש מנכ"ל הסניף הישראלי של חברת השילוח "DHL", ובמהלך תקופה זו כיהן כיו"ר חטיבת הבלדרים הבינלאומיים באיגוד לשכות המסחר. עוד במקביל לתפקידו ב-DHL, כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של איקאה בישראל ובמסגרת זו היה אחראי לפתיחת הסניף הראשון של הרשת בישראל.
בונדי נשוי לחווה (אזרחית הולנדית שעלתה לישראל) ואב לשניים. מתגורר ברמת אפעל.
בנדה דל ריו סאלי
בַּנְדָה דֶל רִיוֹ סָאלִי (בספרדית: Banda del Río Salí) היא עיר בפרובינציית טוקומאן בארגנטינה. היא הבירה והעיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בנפת קרוס אלטה. במפקד האוכלוסין של שנת 2010 נמנתה בה אוכלוסייה של 63,226 בני אדם. משמעות השם היא "גדת נהר סאלי" והיא נקראת כך כי היא שוכנת על הגדה המזרחית של נהר סאלי
העיר היא חלק המטרופולין של העיר טוקומאן ששוכנת ממערב לה והיא נוסדה והתפתחה כהמשך טבעי של הרצף העירוני של טוקומאן. העסק הגדול ביותר שלה הוא טחנת הסוכר "קונספסיון", היחידה מסוגה שנותרה במדינה לאחר שנשיא ארגנטינה חואן קרלוס אונגאנייה הורה על סגירתה של טחנת הסוכר "לסטניה" שהייתה בבעלות המדינה בשנת 1966.
כביש 9, המקשר את צפון-מערב ארגנטינה עם הבירה בואנוס איירס, חוצה את בנדה דל ריו סאלי והיא מקושרת לטוקומאן על ידי גשר לוקאס קורדובה שעובר מעל נהר סאלי.
א.ס. רמת השרון (כדוריד)
'''א.ס. רָמַת הַשָּׁרוֹן''' היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רמת השרון המשחקת בליגת העל בכדוריד.
בסיום עונת עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה. הקבוצה משחקת בצבעים כחול-לבן, והאולם הביתי הוא אולם אורנים, אשר נמצא בשכונת מורשה בעיר. בעונת הגיעה לגמר גביע איגוד השופטים וסיימה במקום הרביעי בליגה. בעונת הגיעה לגמר גביע איגוד השופטים ואף זכתה בגביע הראשון בתולדותיה.
בעונת זכתה בגביע איגוד השופטים ואף סיימה את הליגה הסדירה במקום הרביעי.
מחלקת נוער
במועדון קיימת מחלקת הנוער גדולה, המונה כ-300 שחקנים בקבוצות גילאים שונים. בית הספר לכדוריד מנוהל על ידי גלעד נתן. בקבוצת הגיל הרך פועלת קבוצת ילדים בגילאי 5–6 שנים. עבור תלמידי כיתות ב'-ה' בנים האימונים נערכים בבתי הספר שבהם לומדים התלמידים. קבוצות הליגה תלמידי כיתות ו'-ט' נחשבות לטובות בארץ. כ-50 שחקנים מהאגודה נמנים עם נבחרות ישראל השונות.
סגל הקבוצה
סגל הקבוצה לעונת מעודכן ל-17 באוגוסט 2020:
יחסי אורוגוואי–דרום אפריקה
יחסי אורוגוואי–דרום אפריקה הם יחסי החוץ בין אורוגוואי לרפובליקה של דרום אפריקה.
סקירה כללית
סחר בין שתי המדינות הוא חשוב מאוד, כאשר אורוגוואי מוכרת סחורות ומוצרים תעשייתיים. יש לשכת מסחר אורוגוואי-אפריקאית, המכסה סחר בין אורוגוואי למדינות אפריקה שונות. שתי המדינות חברות מלאות בקבוצת קיירנס וב-G77.
יחסי יפן–מיאנמר
יחסי יפן–מיאנמר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר.
מלחמת העולם השנייה
מיאנמר (בורמה דאז), החלה את המאה ה-20 כקולוניה של האימפריה הבריטית. עם התקדמות המאה, החל מתחילת שנות ה-30, החלה לפעול במקום מחתרת אזרחית לאומית למען עצמאות המדינה; המחתרת הונעה, בין השאר מהתנגדות לכובשים הבריטים. יפן מצידה, החלה את המאה בברית עם האימפריה הבריטית, שזכתה לשם הברית האנגלו-יפנית ונועדה למנוע מהאימפריה הרוסית התבססות באסיה. הברית נחתמה ב-1902, הוארכה ב-1905 ו-1911 ובוטלה באופן רשמי בשנת 1923. עליית כוחם של אנשי הצבא ביפן, כמו גם השאיפות האימפריאליות של המדינה וההתייצבות של האימפריה הבריטית ויפן בשני צדדים שונים במלחמת העולם השנייה, פתחו פתח לשיתוף פעולה בין המחתרת הבורמזית לבין יפן.
האימפריה היפנית פלשה לבורמה הבריטית בינואר 1942. המטרה העיקרית הייתה לחסום את דרך בורמה שדרכה העבירו בעלות הברית אספקה לכוחות הסיניים של צ'יאנג קאי שק אשר לחמו ביפנים במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, וכן לספק בסיס איתן להגנה על השטחים הכבושים במלאיה ובאיי הודו המזרחיים. כמו כן היפנים קיוו להשתלט על מינרלים ומוצרים כמו אורז ושמן. האימפריה היפנית, יחד עם צבא מתנדבים שהורכב מתומכי עצמאות בורמזים, הצליחה להשתלט על מיאנמר תוך חודשים ספורים. ב-1943 הוקמה מדינת בורמה, מדינת בובה בורמזית של יפן. המדינה הונהגה בידי בה מאו שכיהן כראש ממשלה וכנשיא כאחד ונוכחות הצבא הקיסרי היפני במקום הורגשה.
מנהיג הבורמזים, אונג סן, הבין כי היפנים לא מתקיימים להעניק עצמאות אמיתית לבורמה, ופנה לקשרים חשאיים עם ארגונים שונים שבסופו של דבר אוחדו במסגרת הארגון האנטי-פשיסטי בהנהגת תאקין סו. הבורמזים הצליחו לייצר מגעים עקיפים עם הבריטים, ובדצמבר 1944 הציעו לבצע התקוממות כללית בשיתוף פעולה עם צבא העצמאות הבורמזי. הבריטים דחו את התוכנית, והיא החלה במרכז בורמה רק בתחילת 1945, בתחילה ללא השתתפות צבא העצמאות הבורמזי. ב-27 במרץ 1945, צבא העצמאות הבורמזי צעד דרך עיר הבירה ראנגון, במטרה לסייע לצבא היפני כנגד בעלות הברת המתקדמות אל מרכז בורמה. אז פתח אונג סן במרד גלוי, השתלט על עיר הבירה, ולאחר משא ומתן קצר עבר רשמית לצד בעלות הברית. ללא תמיכת הצבא, ובשל העובדה שהיפני היו שקועים בקרבות קשים ובכל רחבי הארץ, קרסה מדינת בורמה, ובה מאו נמלט לתאילנד ואז ליפן.
אחרית דבר
יפן ומיאנמר כוננו באופן רשמי יחסים דיפלומטיים רשמיים בנובמבר 1954. קיימת קהילה בורמזית בולטת ביפן, וקיימת קהילה יפנית במיאנמר. בין שתי המדינות מתקיים סחר משמעותי בקנה מידה של מיליארדי דולרים מדי שנה.
מלחמת הגנרלים
מלחמת הגנרלים הוא כינוי שניתן לוויכוחים עזים בין אחדים מאלופי צה"ל, שהחלו תוך כדי הלחימה במלחמת יום הכיפורים ונמשכו שנים רבות לאחריה.
מלחמות גנרלים קודמות
מלחמת הגנרלים שהתחוללה במלחמת יום הכיפורים לא הייתה הראשונה בתולדות צה"ל. "מלחמות גנרלים" התחוללו כבר במלחמת סיני. במלחמה זו היו שני עימותים בין הרמטכ"ל, רב-אלוף משה דיין לבין שני מפקדי כוחות, האחד עם אלוף פיקוד הדרום, אסף שמחוני, והאחר עם מפקד חטיבת הצנחנים, אלוף-משנה אריאל שרון.
מלחמת סיני הייתה מלחמה קצרה והסתיימה בניצחון מובהק והמחלוקות שבין דיין לבין שמחוני ושרון לא דלפו לתקשורת אלא מצאו לימים את ביטוין בספרות אודות מלחמה זו. לעומת זאת מלחמת הגנרלים שהתחוללה בעת מלחמת יום הכיפורים אירעה בעת מלחמה ארוכת ימים ורבת כשלים, בזמן גיוס כללי של כוחות המילואים ובכיסוי תקשורתי צמוד. יתרה מזו - היא נשאה גם אופי פוליטי כאשר המעורבים בה היו מזוהים עם שתי המפלגות הגדולות, שהתמודדו בזמן מערכת בחירות לכנסת שהתנהלה בעת שפרצה המלחמה.
האלופים שבעימות
האלוף אריאל שרון פרש מצה"ל ב-15 ביולי 1973, לאחר למעלה מחצי יובל של שירות. תפקידו האחרון היה אלוף פיקוד הדרום. במערך המילואים ניתן לו תפקיד של מפקד אוגדת המילואים 143. עם פרישתו פנה לפעילות פוליטית ויזם את הקמת הליכוד, על ידי איחוד המפלגות בימין בדומה למערך של תנועת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת, שאמורות היו להתקיים ב-31 באוקטובר 1973, נכלל שרון ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת ועמד בראש מטה הבחירות של הליכוד.
בבוקר 5 באוקטובר, בעת שהיה בחדרו במטה הבחירות של הליכוד במצודת זאב, הגיע אליו טלפון בהול מתת-אלוף אורי בן ארי, ראש מטה פיקוד הדרום, שביקש ממנו להגיע בדחיפות למפקדת הפיקוד בבאר שבע. בן ארי אמר לשרון כי המצרים מזיזים כוחות למעלה מן הדרוש לתרגיל. שרון יצא בחיפזון לבאר שבע. ב-6 באוקטובר בשעה שלוש לפנות בוקר יצא שרון בטנדר אזרחי מגויס לחזית התעלה לפקד על אוגדתו, שבמהלך המלחמה כונתה בפי הלוחמים "אוגדת הליכוד".
רב-אלוף חיים בר-לב היה הרמטכ"ל השמיני של צה"ל. הוא היה ידוע בדיבורו האיטי והשקול ובקור רוחו, בתקופת הכוננות שלפני מלחמת ששת הימים, כשרבים בצמרת הצבאית והמדינית חששו מפני תוצאות המלחמה הצפויה, הוא אמר על תוצאותיה, הצפויות לדעתו, את האימרה המפורסמת "נכה אותם חזק, מהר ובאופן אלגנטי". בתחילת 1972 סיים את שירותו בצה"ל. קו המעוזים בגזרת תעלת סואץ, שהוקם בתקופת כהונתו כרמטכ"ל, קיבל את הכינוי "קו בר-לב". זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל, ב-5 במרץ 1972 התמנה לשר המסחר והתעשייה מטעם המערך. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס בר לב, באופן יוצא דופן לגבי שר מכהן ולגבי רמטכ"ל לשעבר, לשירות מילואים פעיל. בימיה הראשונים של המלחמה היה יועץ לאלוף פיקוד הצפון, יצחק חופי, וב-10 באוקטובר 1973 הוזעק לחזית הדרום, בעקבות תפקודו הכושל של אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן (גורודיש), בימי הלחימה הראשונים. בר לב הצליח לייצב את החזית, והרים תרומה חשובה לבלימת המתקפה המצרית ולמעבר למתקפה.
האלוף שמואל גונן (גורודיש) היה איש צבא מקצועי נטול זיקה פוליטית. בעת פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש בתפקיד אלוף הפיקוד מזה חודשיים וחצי בלבד ומצא עצמו מפקד על אלוף הפיקוד שקדם לו, אריאל שרון, מי שהיה עד לפני זמן קצר אלוף הפיקוד במשך ארבע שנים.
הוויכוחים על מתקפה ב-8 באוקטובר
ב-8 באוקטובר 1973 נערכה בחזית סיני מתקפת הנגד שנכשלה. הקרב החל כמתקפת נגד של כוחות השריון של צה"ל, במטרה לפרוץ את הקו המצרי, שהתבסס בגדה המזרחית של תעלת סואץ לאחר צליחתה עם פרוץ המלחמה. אלא שכוחות הצבא המצרי, שנערכו להתקפה זו, בלמו את הכוחות הישראלים. בקרב הכושל השתתפה אוגדה 162 של אברהם אדן. אוגדה 143 של שרון היוותה עתודה עד שעות הצהרים ואז הוסטה דרומה למבצע אחר, כך שעד תום המתקפה לא השתתפה כלל בקרבות. הדיווחים שהגיעו מאוגדה 162 לאורך כל היום ועד שעות הערב הסוו את ממדי הכישלון. יתרה מזאת, דיווחים כוזבים על הצלחה גדולה בשעות הבוקר הגיעו לקריית הממשלה בתל אביב ויצרו אופוריה שנמשכה עד שעות אחרי הצהרים. אלוף הפיקוד, שהתרשם מההצלחה, החליט לקראת הצהרים לוותר על הגיבוי של אוגדת שרון ושלח אותה דרומה לפתיחת התקפה אוגדתית נוספת מדרום.