cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מולי בראון הבלתי נלאית
תקציר העלילה
ג'וני מלמד את מולי לקרוא ולכתוב אך הם מתנהגים כנובורישים אך הם לא מתקבלים על ידי החברה הגבוהה בדנוור למרות שהם תורמים סכום גדול לכנסייה. בייחוד מסתייגת ממנה שכנתה גלדיס (אודרי כריסטי) שלא נותנת להם להיכנס למסיבה בביתה. הם מארגנים נשף גדול בביתם אך אף אחד לא מגיע חוץ מהכומר ואימה של גלדיס (הרמיוני באדלי).
מולי מציעה שהם ייסעו לפריז כדי ללמוד שפות, נימוסים והשכלה. הם מתחברים לרוזן ודוכסית, מבקרים במוזיאונים ולומדים נימוסים של החברה הגבוהה.
הם חוזרים לדנוור עם רשימה של אנשים מכובדים ומולי מדגימה בפני גלדיס את שליטתה בחמש שפות. מולי מזמינה גם את משפחתה ואת ידידיה מהמסבאה. הם רוקדים ושרים "He's My Friend" אבל הנשף נגמר בקטטה גדולה שהורסת את כל מה שנמצא שם.
מולי מחליטה לחזור לאירופה אך ג'וני מסרב ונשאר במקום. היחסים ביניהם מתחילים להיסדק עד שמולי מחליטה לשוב לדנוור.
היא נוסעת בספינה טיטניק שטובעת. מולי מצליחה לרדת עם עוד נשים לסירה. היא מעודדת אותן, מפיחה בהן תקווה, נותנת את מעילה לאחת הנשים ואומרת שהכל ייסתיים בטוב כי "מולי אינה ניתנת לטביעה".
הן ניצלות ומולי מתקבלת בדנוור כגיבורה וגם יריבתה גלדיס משלימה אותה. היא מחפשת את ג'וני בבית וכשהיא מוצאת אותו הם מתחבקים ומתנשקים.
פרסים
6 מועמדויות לפרס אוסקר: 3 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב:
עיצור שיני, חוכך, קולי
עיצור שיני, חוכך, קולי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא Ð לטינית קטנה /ð/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>D</tt>. זהו צלילה הישן של ד|דל"ת רפה, וניתן היה לשמוע אותו בהגיות העברית המקראית והטברנית במילה כגון אדוני . זהו צליל האות הערבית ذ , וצליל הדיגראף Th בשפה האנגלית במילה כגון That. עיצור זה היה קיים בפרוטו-שמית והיה אחד הצלילים של האות זי"ן. ניתן היה לשמוע אותו בפרוטו-שמית במילים זְאֵב, זְבוּב, זָבַח, זְרוֹעַ, זָקָן, זָכָר, זָכַר, זָנָב, זָהָב.
עיצור שיני מלועלע, חוכך, קולי [ðˤ]
עיצור שיני מלועלע, חוכך, קולי הוא צליל עיצורי המצוי במספר שפות מדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ðˤ/. זהו צליל האות הערבית ظ.
אורי ברוק
אורי ברוק (יליד חיפה ב-19 ביולי 1969), הוא מתרגם ומתכנת ישראלי. הרבה לתרגם אמנות. היה יו"ר אגודת המתרגמים בישראלבין השנים 2018 ל 2023, גר בחיפה.
ביוגרפיה
אורי גדל בשכונת יזרעאליה בחיפה. להורים שורדי שואה. בהיותו בן שנה וחצי נסע עם הוריו ואחותו למנצ'סטר, אנגליה וכך התחיל לדבר אנגלית בגיל צעיר. סבו מצד אמו היה מתרגם בכיר באיחוד האירופי ובלשן הולנדי שהיה מעורב בין היתר בכתיבת ה Spellingwijzer Onze Taal, והסבא רבא שלו מצד אמו, היה מורה לשמונה שפות.
בגר את בית ספר היסודי 'דינור' באותו הזמן גם למד בחוגים למחוננים בטכניון, נסע עם משפחתו למשך שנתיים לבוסטון, שם בחר ללמוד חוגי לשון ומתמטיקה, אחרי ששב ארצה סיים את בית הספר העירוני ג' בנוה שאנן חיפה.
לאחר שירותו הצבאי למד בטכניון מתמטיקה שימושית. לאחר לימודיו התחיל לעבוד בחברת אקטקום ספקית האינטרנט הראשונה בישראל. שימש כ CTO בחברת סטארט-אפ עד שהחליט להתמקד בתרגום.
ברוק הצטרף לפני מספר שנים גם לוועדה מקצועית מטעם מכון התקנים, שנועדה לתרגם מונחים לטכנולוגיית המידע, ומייעצת בנושא לאקדמיה ללשון העברית. "זו עבודה מעניינת שמרגישים את ההשפעה שלה" מציין אורי.
למד בבית ברל תרגום בין השנים 2001–1999.
אורי מנהל בלוג 'לא המילה האחרונה' העוסק בענייני תרגום, לשון.
בגיל 7 למד נגינה בפסנתר, תחביב שבו הוא ממשיך לעסוק עד היום.
ב-2014 הופיע יחד עם אחותו החלילנית דרורה ברוק, עם היצירה Reflections on Fire and Ice - Echoing Robert Frost -
בין תחביביו וריאנטים של שחמט.
הרצאות בכנסים
אורי הרצה בכמה וכמה כנסים בינלאומיים
2005 'אומנות תרגום האמנות' אגודת המתרגמים בישראל.
2007 'Shared and Distributed Online Glossaries' אגודת המתרגמים בישראל.
2008 'Perl in Software Art' כנס YAPC קופנהגן
2008 'Tech Jargon – The Microsoft Way and the Open Source Way''', באגודת המתרגמים בישראל.
2010 'Translating Websites' באגודת המתרגמים בישראל.
2015 'Genetic Algorithms in Perl',סדנה בכנס בשווייץ.
2015 Using Genetic Algorithms in Sound Synthesis' - YAPC::EU Granada, Spain
2018Perl in Computer Music בכנס FOSDEM בברוסל.
2020 'תרגומי תנ"ך לאנגלית', אגודת המתרגמים בישראל,'הרצאת החג של החגים',
מבחר מתרגומיו
2002 'לבנות', חיה גרץ-רן, כתבה נעמי אביב, פורום המוזיאונים לאמנות, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד, קטלוג לתערוכה עברית ואנגלית.
2005 'פני הגזע ופני הזיכרון:הספרייה האסורה', חיים מאור, משואה, תרגום לאנגלית למאמריהן של בתיה ברוטין, אילה ונגרוביץ-פלר ואיה בן נפתלי.
2008 'יזהר פטקין-יודנפורצלן', ערכה רותי אופק, 'האמן והפילוסוף' כתב מארק דניאל כהן, תרגם לעברית אורי ברוק,
2010 'סימן -תפר',דניאלה מלר, קטלוג לתערוכה, 'כסא לדניאלה' כתבה:מרים ברוק-כהן תרגום לאנגלית אורי ברוק, קטלוג לתערוכה.
2010 `אלברט רובין התחלות'
2020 'מדמות להפשטה ובחזרה', דן לביאעברית ואנגלית קטלוג אמנות.
ברוק מתרגם בהתנדבות מאמרים עבור הידען
מבחר ממאמריו
Building a Duel Chess Board – How the Pieces Came Together`, Steemit
דברונץ
דברונץ (בהונגרית: Dabronc) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בדברונץ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 535 ובשנת 2020 רק 338 תושבים.
סולם סייסמי
סולם סייסמי הוא יחידת מידה המשמשת לחישוב גודלן ועצימותן של רעידות אדמה. הסולמות נחלקים לסולמות של גודל (magnitude) – באמצעותם מחושבת האנרגיה שהשתחררה ברעידת האדמה (שייכים לסולמות מיקרוסייסמיים), ולסולמות של עצימות (לאחרונה שגור יותר המונח "עוצמה סייסמית"), וחומרת פגיעה (intensity, severity) – באמצעותם נאמדת השפעת רעידת האדמה על פני השטח (שייכים לסולמות מאקרוסייסמיים).
גודל ועצימות
רעידת אדמה מתוארת גם במונחי גודל וגם במונחי עצימות וחומרת הפגיעה. רעידות אדמה גדולות הן לא בהכרח חמורות במיוחד בפגיעתן, ורעידות שעצימותן גבוהה הן לא בהכרח גדולות במיוחד. השוני במידה נגרם ממגוון של מרכיבים: עומק מוקד רעידת האדמה, מרחק המוקד מאזורים מיושבים, תנאי המסלע והקרקע, צפיפות האוכלוסייה, איכות הבנייה ואחרים. כך, שתי רעידות בגודל מסוים עשויות להתבטא בעצימות, בנזק ובמספר נפגעים שונה, ושתי רעידות שהתבטאו בחומרת פגיעה מסוימת, בנזק ובמספר נפגעים דומה – עשויות להיות בעלות גודל שונה.
את ההבדל בין גודל הרעידה לבין עצימותה הסביר צ'ארלס ריכטר – שפיתח סולם סייסמי מבוסס גודל הקרוי על שמו, סולם ריכטר – בראיון שהתקיים ב-1980:
עצימות
העצימות (עוצמה סייסמית) – חומרת הפגיעה של רעידת אדמה – מיוצגת באמצעות ספרות רומיות (לדוגמה: I, II, III, IV, V), המציינות תוצאים שלה על פני השטח. תוצאים אלה נמדדים בהשפעתם על תחושתם של בני אדם ובעלי חיים ובהשפעתם הישירה על מבנים מעשה ידי אדם – דוגמת בניינים, או מבנים טבעיים – דוגמת גופי מים והרים. אומדן העצימות מבטא את ההבדלים בין רעידת אדמה הנמדדת במכשירים בלבד לבין זו המורגשת על ידי בני אדם, וכן דרגות שונות של נזק הנגרם לחפצים ולמבנים.
אומדן העצימות נעשה באמצעות שאלונים המפרטים תחושות ותצפיות של אנשים ובאמצעות עדויות מדעיות מהשטח המתעדות שינויים במפלס מים בבארות, סדקים בקרקע ונזק לחפצים ולמבנים. כיום מקובל לכנות בעברית את העצימות כ- "עוצמה סייסמית".
גודל רעידה
הגודל של רעידת אדמה מיוצג באמצעות ספרות הודיות-ערביות (9 ,8 ,7 ,6 ,5 ,4 ,3 ,2 ,1 ,0), המציינות את הגודל במדידה לא ישירה של האנרגיה הסייסמית שהשתחררה בה.
סולמות סייסמיים
הבנת התהליכים המתרחשים ברעידת אדמה והצורך בהערכת חומרתן התפתחו במקביל להתפתחות המחקר הסייסמולוגי בכללותו. במהלכו פותחו כמה סולמות, המבוססים הן על גודל רעידות האדמה והן על חומרת הפגיעה שלהן.
סולמות ראשונים
ב-23 בפברואר 1828 אירעה בהולנד רעידת אדמה, בעקבותיה יצר המתמטיקאי הגרמני פ' איגן (P.N.C Egen, 1793–1849) סולם עצימות בן שש דרגות, שלווה במפה בה נצבעו השטחים שנפגעו ברעש על פי חומרת הפגיעה. בסולם של איגן נעשה שימוש מדעי במשך כמה עשורים, במקביל להתפתחותם של סולמות נוספים.
סולם רוסי-פורל
היסוד לסולם עצימות סייסמי מודרני הונח בשנת 1873 על ידי הסייסמולוג האיטלקי מיקלה דה רוסי (Michele Stefano Conte de Rossi, 1834–1889), שפותו בעזרתו של הלימנולוג השווייצרי פרנסואה אלפונס פורל (François-Alphonse Forel, 1841–1912) והוצג בשנת 1886. סולם זה נקרא סולם רוסי-פורל והוא מורכב מ-10 דרגות עצימות.
סולמות יפניים ופיליפיני
בשנת 1884 הוחל בפיתוחו של סולם עצימות ביפן. בתחילת קיומו של סולם זה נעשה שימוש ב-4 יחידות שינדוֹ (מיפנית: 震度, דרגת רעד) – 微 לקלושה, 弱 לחלשה, 強 לחזקה ו-烈 לאלימה. סולם שינדו המשיך להתפתח, ובשנת 1898 הפך סולם העצימות לסולם מספרי מדרגה 0 עד דרגה 7. בשנת 1908 הוגדר פירוט לדרגות הרעד השונות ובשנת 1995, לאחר רעידת האדמה בעיר קובה, חולקו דרגות 5 ו-6 לשתי דרגות משנה.
בשנת 1894 פותח סולם אומורי על ידי הסייסמולוג פוסקיצ'י אומורי (大森房吉, 1868–1923), שכיהן כפרופסור באוניברסיטת טוקיו וניסח את חוק אומורי העוסק בתדירותן של רעידות עוקבות. סולם העצימות שלו היה בעל 7 דרגות, והתבסס על התאוצה המרבית של הקרקע ועל התנהגותם של מבנים יפניים אופייניים. ב"Historical perspectives on East Asian Science, Technology, and medicine" מצוין, כי לאחר ביקור באיטליה התאים אומורי את סולם רוסי-פורל למפרטים יפניים, וציין את שרידותם של בניינים יפניים לעומת שבירותם של בניינים זרים בהקשר סייסמולוגי. הסולם פורסם בשנת 1900.
בשנת 1996 פותח סולם עצימות יפני (JMA) על ידי הסוכנות המטאורולוגית של יפן. סולם זה – המבוסס על סולם אומורי – משמש ביפן מאז פיתוחו וגם בטאיוואן.
בשנת 1996, לאחר רעידת האדמה באי לוזון, הפיליפינים, שהתרחשה בשנת 1990 וןהייתה במגניטודה 7.7 בסולם המומנט, ייסד המכון הפיליפיני לוולקנולוגיה וסייסמולוגיה סולם עוצמות סייסמיות בן 10 דרגות, שמותאם יותר למציאות הבנייה בפיליפינים. ההתאמה לסולמות המערביים היא, ש-דרגה 8 בסולם הפיליפיני כוללת בתוכה תיאורי הרס המאפיינים את דרגות VIII ו- IX בסולמות המערביים, דרגה 9 את תאורי דרגות X ו- XI ודרגה 10 את תאורי דרגה XII בסולמות המערביים. סולם זה החליף את סולם רוסי-פורל שהיה עד אז בשימוש בפיליפינים.
סולם מרקאלי
בשנת 1902 עודכן סולם רוסי-פורל על ידי הוולקנולוג ג'וזפה מרקאלי (Giuseppe Mercalli, 1850–1914) ונקרא אז סולם מרקאלי. גם סולם זה עבר כמה שינויים: סולם מרקאלי המותאם (MM) משמש בעיקר בארצות הברית ובהונג קונג.
סולם MSK
שמו של סולם מדבדב-ספונהאוור-קרניק (MSK) – הנקרא גם סולם MSK-64 – מורכב מראשי התבות של שמות מפתחיו: סרגיי מדבדב מברית המועצות, וילהלם ספונהאוור מגרמניה המזרחית וויט קרניק מצ'כוסלובקיה. סולם זה פותח בשנת 1964 על יסוד סולם מרקאלי המותאם וסולם שפיתח מדבדב בשנת 1953 שנקרא על שמו, המוכר גם כסולם GEOFIAN. סולם MSK נבנה במיוחד לשימוש במדינות אירופה, מכיוון שתיאור המבנים ואיכותם בסולם מרקאלי תאמו לבנייה האמריקאית ולא למבנים הסטנדרטיים האופייניים לאירופה. סולם MSK משמש בישראל, בהודו, ברוסיה ובחבר המדינות. בשנות ה-70 של המאה ה-20 פותחו 2 גרסאות משופרות שלו שנקראו MSK-76 ו-MSK-78.
סולם EMS
בשנת 1988 החליטה הוועדה הסייסמולוגית האירופית (ESC) לבחון ולעדכן את סולם MSK. בשנת 1992, לאחר ארבע שנים של בחינה ועדכונים, הונח היסוד להרכבתו של סולם מקרוסייסמי אירופי (EMS). באספת הוועדה ב-1996 הוחלט על אימוץ הסולם החדש, וב-1998 פורסם הסולם והוחל ביישומו במדינות החברות בוועדה. סולם זה – המורכב מ-12 דרגות – משמש סייסמולוגים ומהנדסים כאחד ומאפשר שיתוף פעולה ביניהם. סולם EMS משמש בעיקר באירופה, אך גם במקומות נוספים.
השוואה בין סולמות העצימות
(*) – מבוסס על תחושות של אנשים
סולמות גודל
סולמות גודל שונים פותחו על מנת לחשב את גודלן המוחלט של רעידות אדמה – גודל שיהווה מדד בינלאומי ויאפשר השוואה מתמטית בין רעשים שונים בעולם.
סולם ריכטר
בשנת 1935 פיתח צ'ארלס ריכטר את סולם הגודל הראשון בעולם – סולם ריכטר – בשיתוף עם בֶּנוֹ גוטנברג (Beno Gutenberg, 1889–1960), שניהם מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הסולם מבוסס על עשר דרגות בסקאלה לוגריתמית, ובו רעידת אדמה בדרגה מסוימת גדולה פי עשרה מרעידת אדמה בדרגה אחת פחות. ההבדלים בכמות האנרגיה המשתחררת ברעידת האדמה גדולים עוד יותר: גם אלה נמדדים בסקאלה לוגריתמית, לפיה האנרגיה המשתחררת בדרגה מסוימת גדולה פי 30-32 מזו המשתחררת ברעידת אדמה בדרגה אחת פחות. מבחינה תאורטית עשויות להתרחש רעידות אדמה גדולות מדרגה עשר בסולם זה, אך טרם נרשמו כאלה.
סולם ריכטר מבוסס על מדידות מקומיות עד למרחק של כמה מאות קילומטרים, ורק לעיתים נדירות משמש סייסמולוגים להערכת גודלה של רעידת אדמה. מפתחיו ביססו אותו על המשרעת המקסימלית של סייסמוגרמה, המבוססת על סייסמוגרף מסוג W-A שכבר כמעט ולא נעשה בו שימוש כיום. ערכיו מחושבים על פי שימוש במיכשור מודרני, תוך ביצוע תיקונים מתאימים. הסולם משמש כיום לחישוב גודל רעידה מקומית, ומסומן באותיות ML (L – local, מקומי).
סולם גודל יפני
מאחר שביפן מתרחשות רעידות אדמה רבות, פיתחה הסוכנות המטאורולוגית של יפן סולם גודל יפני – סולם חשיבות מקומי. הסולם משמש להערכת הגודל של רעידות האדמה המקומיות, ומסומן כ-MJMA.
מדדים נוספים
מאחר שסולם ריכטר היה מוגבל לרעידות אדמה קטנות וקרובות יחסית לפני הקרקע, נחוץ היה להרחיב את הערכת הגודל לרעידות אדמה גדולות ועמוקות יותר. מסיבה זו נערך רישום וחישוב גודלם של הגלים הסייסמיים השונים הפעילים בעת רעידת האדמה ומשך פעילותם. שילוב של סולמות אלה מהווה מדד טוב לגודלה של רעידת האדמה.
סולם גלי גוף
סולם גלי גוף מודד את גודלם של גלי P – גלי גוף ראשוניים – ומספק הערכה ראשונית של עוצמת רעידת האדמה מאחר שגלים אלה הם הראשונים להגיע אל פני השטח. סולם זה מתאים במיוחד לרעידות אדמה עמוקות מוקד, והעוצמה של גלי הגוף נרשמת כ-Mb.
סולם גלי שטח
סולם גלי שטח מודד את גודלם של גלי שטח מסוג ריילי – הנעים על פני השטח וגורמים לעיקר הנזק והנפגעים. השימוש בסולם גלי השטח נעשה במטרה לשפר את המידע המתאר את רעידת האדמה. סולם זה מתאים לרעידות אדמה מרוחקות, הנמדדות במשך כ-20 שניות. הגודל של גלי השטח נרשמת כ-Ms.
סולם משך הגודל
סולם משך הגודל פותח על יסוד ההשערה, כי מדידת משך הזמן בו פועלים גלים סייסמיים מהווה מדד לגודלה של רעידת האדמה. במקרה זה נמדדת דעיכת משרעת הרעידה לאורך זמן. בסולם זה משתמשים במקרים בהם קיימת מגבלת טווח במיכשור אנלוגי, שאינה מאפשרת למדוד את שיאי המשרעת. הסולם מתבסס על משך פעולתם של גלי שטח, ונרשם כ-MD.
סולם מגניטודה לפי מומנט
סולמות הגודל השונים התגלו כמוגבלים ביותר ונוצר צורך ליצור סולם גודל מאוחד המתאים לרעידות אדמה בכל הגדלים והעומקים. סולם מאוחד כזה – סולם מגניטודה לפי מומנט או סולם MMS – פותח על ידי הסייסמולוגים תומאס הנקס (Thomas C. Hanks) והירו קנמורי (Hiroo Kanamori) בשנת 1979. הסולם מאפשר דיוק רב יותר בחישוב ובהשוואת גודלן של רעידות אדמה – בעיקר גדולות, ומתאים לרעשים בכל גודל ובכל עומק. בחישוב הסולם נעשה שימוש לא רק במשרעת המרבית של הגלים הסייסמיים, אלא בכל המידע המופק מהם.
סולם מגניטודה לפי מומנט מהווה המרה של המומנט הסייסמי לקנה מידה לוגריתמי, בדומה לסולם ריכטר. אף כי בתקשורת נהוג לדווח על רעידות אדמה לא מקומיות במונחים של סולם ריכטר, רעידות אדמה אלה נמדדות בסולם מגניטודה לפי מומנט. הסולם מורכב מעשר דרגות, והוא מסומן כ-MW.
השוואה בין סולמות הגודל
באיור ניתן להבחין בשני הבדלים בין הסולמות:
בטבלה מוצגת השוואה נוספת בין סולמות הגודל השונים:
איפוליט ביאר
איפוליט ביאר (בצרפתית: Hippolyte Bayard; 20 בינואר 1807 – 14 במאי 1887) היה צלם צרפתי, ממציא וחלוץ בתחום הצילום. הוא המציא תהליך צילום עצמאי, תצלום "פוזיטיב ישיר על נייר" (positifs directs sur papier). הוא טען כי המציא את הצילום לפני לואי ז'אק מנדה דאגר בצרפת, ולפני ויליאם הנרי פוקס טלבוט באנגליה, להם נהוג לייחס את ההמצאה. תהליך הצילום שהמציא נבדל הן מהמצאת הדאגרוטיפ של דאגר והן מתהליך הפוזיטיב-נגטיב על נייר של טלבוט. ביאר הציג את תערוכת התמונות הפומבית הראשונה בעולם ב - 24 ביוני 1839, לפני ההכרזה הרשמית על המצאת הצילום ב-19 באוגוסט 1839. ביאר היה גם אחד ממייסדי האגודה הצרפתית לצילום (Société Française de Photographie) וכיהן כמזכיר האגודה, ופעל כצלם כמעט בכל ז'אנר צילומי מוכר, החל תיעוד, דרך תצלומי טבע דומם, פורטרטורה, מדע, ארכיטקטורה ונופים.
ביוגרפיה
איפוליט ביאר היה בנו של שופט השלום עמנואל ביאר. הוא עבר לפריז מחבל פיקרדי והחל לעבוד במשרד האוצר בבירה. הוא חבר לאנשי בוהמה פריזאים, ונרעש כמו רבים אחרים כששמע על ניסוייו של לואי ז'אק מנדה דאגר. דאגר, ממציא הדיורמה, נכנס לשותפות עם ניספור נייפס בניסיון לקבע את הדימוי שנוצר בגב הקמרה אובסקורה. בשנת 1835 נפוצו שמועות (מוקדמות מדי) על הצלחתו של דאגר לקבע את הדימוי.
ניסוייו בצילום
ביאר התנסה בצילום בעודו משרת כעובד מדינה. הוא המציא תחילה תהליך של נגטיב על נייר. מאוחר יותר, בחודש מרץ 1839 המציא תהליך צילום ייחודי בשם "פוזיטיב ישיר על נייר". התהליך כלל חשיפת נייר מיוחד לאור; נייר זה הוטבל בתמיסת סודיום-כלוריד, שהפכה אותו לרגיש לאור; אז נחשף הנייר לאור עד שהשחיר כולו. לאחר מכן נטבל הנייר בתמיסת אשלגן יודי (potassium iodide) ואז הונח בגב הקמרה אובסקורה. הנייר נחשף האור שהוקרן דרך עדשת הקמרה אובסקורה. האור הלבין את האזורים עליהם נפל, וכך יצר דימוי פוזיטיבי. לאחר החשיפה, הנייר נשטף בתמיסה בסיסית ויובש. הדימוי שנוצר, בדומה לדאגרוטיפ, היה יחידאי ובלתי ניתן לשכפול.
עקב רגישותו הנמוכה של הנייר בחשיפה לאור, הייתה נחוצה חשיפה ארוכה של חמש עשרה דקות לערך. כאשר נעשה שימוש בשיטה זו, הועדפו מושאי צילום דוממים, כגון בניינים, פסלים וצמחים. כאשר צולמו אנשים באופן הזה, הם התבקשו לשבת בתנוחות קבועות ולעצום את עיניהם על מנת למנוע מראה לא נעים, מצמרר ודמוי גווייה אשר נגרם כתוצאה ממיצמוץ העיניים ותזוזתן במהלך חשיפה כה ארוכה. בפועל, דווקא הישיבה בתנוחה האמורה ובעיניים סגורות שיוותה ליושבים מראה דמוי גווייה.
האיש הטבוע
צרפת עסקה באותה שנה בניסיון לזכות את דאגר בהכרה כממציא תהליך הצילום (קיבוע הדימוי שנוצר בגב הקמרה אובסקורה), אל מול תביעות "אבהות" אחרות שהועלו על ידי טלבוט ואחרים. התהליך שהציג ביאר היה שונה באופן משמעותי מזה של דאגר. האקדמיה הצרפתית למדעים, שניהלה את המאבק להכרה בהמצאה של דאגר, באה במבוכה מההמצאה המקבילה של ביאר. פרנסואה אראגו, התומך הראשי של דאגר ומזכיר האקדמיה, שכנע את ביאר לדחות את חשיפת תהליך פיתוח התמונה שלו בפני האקדמיה הצרפתית למדעים. ניגוד האינטרסים של אראגו עלה לביאר בהכרה כאחד מממציאיו החלוציים של הצילום. ביאר פנה להאקדמיה לאמנויות היפות, שם קיבלו אותו בסבר פנים יפות יותר מאשר באקדמיה למדעים, אך לא נתנו לו תמיכה רצינית. לבסוף הציג ביאר את התהליך שלו בפני האקדמיה הצרפתית למדעים ב-24 בפברואר 1840 וקיבל מענק חד פעמי של 600 פרנק (לעומת פנסיה שנתית בת 10,000 פרנק שקיבלו דאגר ושותפו איזדור נייפס), למטרת רכישת ציוד טוב יותר לניסוייו.
כתגובה לאי-הצדק אשר הרגיש שנגרם לו, צילם ביאר באוקטובר 1840 שלוש גרסאות של אותה הקומפוזיציה, שזכתה לשם 'דיוקן עצמי כאיש טבוע' (בצרפתית נקראת Le Noyé). בתמונה העמיד פנים שהתאבד, ישוב ונוטה לימינו. ביאר כתב מאחורי צילום זה, הידוע ביותר מבין צילומיו:
תהליך הפוזיטיב הישיר של ביאר נותר ניסוי בודד שרק הוא השתמש בו. למרות תלאותיו הראשונות עם הצילום, ביאר המשיך להיות חבר פורה בקהילת הצלמים. הוא היה מחבריה המייסדים של "האגודה הצרפתית לצילום" (Société française de photographie , נוסדה ב-1854). בנוסף, ביאר היה אחד הצלמים הראשונים שהוזמנו להשתתף במשלחת ההליוגרפית על ידי "ועדת המונומנטים ההיסטוריים".
המשלחת ההליוגרפית
אחת העבודות החשובות ביותר בהיסטוריה של הצילום המוקדם נעשתה על ידי "ועדת המונומנטים ההיסטוריים" (בצרפתית: Commission des Monuments Historique) שהקים משרד הפנים הצרפתי. הוועדה, שהוקמה לפני פרסום תהליך הצילום, נתבקשה לרשום, לעקוב ולהמליץ על רסטורציה נכונה של ארכיטקטורה צרפתית מימי הביניים והתקופה הגותית, שניזוקה מאוד בשנות המהפכה הצרפתית. ועדת המונומנטים התלבטה בשנת 1850 האם להכליל את הצילום באינוונטר כליה, ובחרה לבסוף את תהליך הקלוטייפ האנגלי (שהמציא טלבוט) על פני ההמצאה ה"צרפתית", הדאגרוטיפ. מפעל הצילום, שכונה Missions Héliographiques (המשלחת ההליוגרפית) כלל כמה מהצלמים הצרפתים הבולטים של התקופה, כגון אדואר דני בלדוס, אנרי לה סק, גוסטב לה גרה, וא. מסטרל, וכאמור, את איפוליט ביאר. בקיץ של שנת 1851 נסע ביאר לאזור נורמנדי על מנת לצלם מבנים היסטוריים עבור ועדת המונומנטים ההיסטוריים.
טחנות רוח במונמארטר
תמונתו של ביאר "טחנות רוח במונמארטר" היא אחד מהדפסיו המוקדמים ביותר ששרדו, ובין הנדירים בפריטים שהשתמרו מתקופת ראשית הצילום. הכתמים הכימיקלים שעליה, ועובדת היותה דהויה, מדגישים את הראשוניות שבתהליך שאפשר לראשונה לנייר לשמר תמונה אשר היטלה הועבר אליו בעד עדשת הקמרה אובסקורה.
יהודית האופטמן
יהודית רבקה האופטמן (באנגלית: Judith Rebecca Hauptman; נולדה בשנת ה'תש"ג, 1943) היא חוקרת תלמוד יהודית-אמריקאית, פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה, רבה בתנועה המסורתית (קונסרבטיבית) בארצות הברית, וממובילות המחקר על תרבות האישה ומעמדה במשנה ובספרות התלמודית והרבנית. האופטמן היא האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בחקר התלמוד (1982).
תולדותיה
יהודית האופטמן נולדה בברוקלין בשנת 1943.
קריירה אקדמית
לאחר תואר ראשון בכלכלה ממכללת ברנרד למדה בבית המדרש לרבנים באמריקה (Jewish Theological Seminary) ובאוניברסיטה העברית. את ההסמכה (התואר השני) והדוקטורט (התואר השלישי בשנת 1982) קיבלה מבית המדרש לרבנים. היא הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בתחום התלמוד.
היא מכהנת כפרופסור במכון שכטר למדעי היהדות של המסורתית קונסרבטיבית וכראש החוג לתלמוד ולימודים רבניים במוסד זה.
הסמכה לרבנות והעצמה נשית יהודית-דתית
בשנת 2003 הוסמכה יהודית האופטמן לרבנות בידי האקדמיה לדת היהודית (אשר עד שנות השישים נקראה האקדמיה ליהדות חפשית).
היא בין החברות הראשונות בתנועת "עזרת נשים", הקוראת לשוויונות בפולחן היהודי דתי, וטוענת במחקריה שקיים קו מנחה בהשתלשלות ההלכה היהודית ההולך ומוסיף חופש ושוויונות לאשה לאורך הדורות עוד מתקופת בית שני המשנה והתלמוד.
גישה מחקרית: התוספתא קדמה למשנה
יהודית האופטמן סבורה שבאופן גורף התוספתא בגרסתה הראשונית קדמה למשנה ושימשה מקור ליצירת המשנה. דעה זו שנויה במחלוקת, ורוב החוקרים כיום חולקים על דעתה זו.
אורס פישר
אורס פישר (בגרמנית: Urs Fischer; נולד ב-20 בפברואר 1966) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ומאמנה של אוניון ברלין.
קריירת משחק
פישר שיחק בליגת העל השווייצרית במהלך 19 עונות, בהן ערך 545 הופעות ליגה במדי פ.צ. ציריך וסנט גאלן (שבשתיהן שימש כקפטן, והוא שיאן ההופעות בליגה בכל הזמנים. במהלך שנותיו כשחקן זכה רק פעם אחת בתואר, כשזכה עם פ.צ. ציריך בגביע השווייצרי בעונת 1999/2000.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל פישר לאמן את מחלקות הנוער השונות של פ.צ. ציריך, ואף שימש כעוזר מאמן הקבוצה הבכירה. באפריל 2010 הוא מונה למאמן זמני, ולאחר מכן הפך למאמן הקבוע של הקבוצה הבכירה. הוא פוטר מתפקידו ב-12 במרץ 2012.
מ-1 בינואר 2013 עד ליוני 2015 שימש כמאמנה של תון.
ביוני 2015 מונה למאמנה של פ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, וחתם על חוזה לשנתיים. באפריל 2017 הודיעה הנהלת המועדון כי לא תאריך את חוזהו של פישר, אף על פי שזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות.
ביוני 2018 מונה למאמנה של אוניון ברלין מהבונדסליגה השנייה. בתום עונתו הראשונה במועדון, הצליח פישר להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה הראשונה לראשונה בהיסטוריה שלה. בדצמבר 2020 האריך את חוזהו במועדון עד ליוני 2023. בתום עונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום השביעי בטבלה, והעפילה לשלב הפלייאוף של הליגה האזורית. בעונת 2022/2023 סיימה אוניון תחת פישר במקום הרביעי והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות.
פאני לו היימר
פאני לו היימר (באנגלית: Fannie Lou Hamer; נולדה בשם פאני לו טאונסנד; 6 באוקטובר 1917 – 14 במרץ 1977) הייתה פעילה למען זכות הבחירה לאפרו-אמריקאים, וממובילות התנועה לזכויות האזרח. היא הייתה דמות מפתח בארגון "קיץ החירות" במיסיסיפי עבור ארגון הסטודנטים לזכויות האזרח (SNCC — Student Nonviolent Coordinating Committee). היא הייתה סגנית יו"ר מפלגת החירות הדמוקרטית של מיסיסיפי, אותה ייצגה בוועדה הדמוקרטית הלאומית באטלנטיק סיטי ב-1964.
תחילת דרכה
היימר נולדה בשנת 1917 במחוז מונטגומרי שבמיסיסיפי, לאלה וג'יימס לי טאונסנד, הצעירה מבין 20 ילדים. כשהייתה בת שנתיים, משפחתה עברה למחוז סאנפלאוור כדי לעבוד בתור אריסים באחוזה של ו. ד. מארלו. מגיל שש קטפה היימר כותנה יחד עם בני המשפחה האחרים. היא למדה בבית ספר של חדר אחד שישב בגבולות האחוזה מ-1924 עד 1930, אז הפסיקה את לימודיה כדי לסייע בכלכלת המשפחה. בגיל 13, היימר כבר קטפה בין 100–200 ק"ג של כותנה ביום.
ב-1944, כשבעל המטע גילה שהיימר יודעת קרוא וכתוב, היא נבחרה לשמש כרכזת הרשומות והנוכחות של המטע. בשנת 1945 היא נישאה לפרי "פאפ" היימר. הם עבדו יחד במטעו של מארלו במשך 18 השנים הבאות. לזוג לא נולדו ילדים, אך הם אמצו וגידלו שתי בנות.
בשנת 1961, היימר עברה ניתוח להסרת גידול. בעת הניתוח, הסיר המנתח הלבן את רחמה ללא ידיעתה או רשותה המוקדמת. היה זה חלק מתוכנית של מדינת מיסיסיפי לצמצום מספר העניים השחורים במדינה. היימר טבעה את המונח "הסרת תוספתן סטייל מיסיסיפי" ("Mississippi appendectomy") ביחס לפרקטיקת העיקור השיטתי של נשים שחורות שרווחה בשנות הששים בדרום ארצות הברית.
פעילות למען זכויות אזרח
ב-23 באוגוסט 1962, הכומר ג'יימס בבל, מארגן מטעם ארגון הסטודנטים לזכויות האזרח (SNCC) ומקורבו של ד"ר מרטין לותר קינג ג'וניור, נשא דרשה ברולוויל שבמיסיסיפי, ובסיומה פנה לקהל הרב בהפצרה שיירשמו כבוחרים. המצב במיסיסיפי מאז 1890 היה כזה שרוב השחורים היו משוללי זכות ההצבעה, בגלל שילוב של חוקים ותיקונים לחוקה שהציבו מחסומים בלתי אפשריים למימוש הזכות עבור רוב תושבי מיסיסיפי השחורים. דוגמאות לחוקים כאלו כללו מס הצבעה ומבחני אוריינות שניתנו ונבדקו על ידי לבנים שמונו מטעם המדינה להכשיל את הנבחנים. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, בנוסף למחסומים החוקיים, אנשים שחורים שניסו להירשם כדי להצביע במיסיסיפי ושאר מדינות הדרום נאלצו להתמודד עם גזענות ממוסדת ועממית, לרבות הטרדה, פיטורים ממקומות עבודה, התקפות פיזיות ורצח.
היימר הייתה המתנדבת הראשונה להגיב לקריאתו של בבל.
מאוחר יותר, אמרה על כך,
ב-31 באוגוסט 1962, היימר נסעה באוטובוס שכור עם מתנדבים אחרים לאינדיאנולה שבמיסיסיפי, להירשם כבוחרת. בדרך, היא שרה שירי נשמה אפרו-אמריקאים לקבוצה על מנת לחזק את נחישותם, פרקטיקה שלימים הפכה לסימן היכר שלה. השירים גם ביטאו את אמונתה של היימר שהמאבק לזכויות האזרח הוא מאבק ששורשיו נטועים עמוק בדת הנוצרית. באותו יום, כששבה לאחוזה, מארלו פיטר אותה ממשרתה, מאחר שהזהיר אותה מראש לא לנסות להירשם כבוחרת.
מנהיגותה של היימר, ואומץ ליבה, הביאו אותה לתשומת לבו של בוב מוזס, אחד המארגנים של ה-SNCC, והוא גייס אותה למאבק. אף על פי שמטה ה-SNCC היה בצפון קרוליינה, היימר נשארה במיסיסיפי, ומשם נסעה ברחבי מדינות הדרום למטרות הארגון והמאבק.
היימר, הפצועה אנושות, השתחררה מבית המעצר רק כעבור שלושה ימים, ב-12 ביוני, ולקח לה מעל חודש להתאושש מחבלותיה. אף על פי שהאירוע השפיע עליה גם נפשית, והיימר סבלה תופעות לוואי פיזיות ופסיכולוגיות, היא מיהרה לחזור לפעולה, וארגנה בין היתר את הקמפיין "קלפי החופש", שכלל מערך בחירות מדומה, וב-1964, הובילה את מיזם "קיץ החירות". המתנדבים ב"קיץ החירות" — רובם פעילים לבנים צעירים מהצפון — ראו בה דמות אם, וקיבלו ממנה עידוד לפעילותם כי היא האמינה שהמאבק צריך להיות רב-גזעי במהותו. היא גם אירחה את סאמי יאנג ג'וניור וונדל פאריס, פעילים שחורים מאוניברסיטת טוסקיגי, שהתפתחו תחת הדרכתה למארגנים משמעותיים בתנועה. (יאנג בסופו של דבר נתן את חייו למען התנועה ב-1966, כאשר נרצח בתחנת דלק במחוז מייקון שבאלבמה, על שימוש בשירותים "ללבנים בלבד".)
מפלגת החירות הדמוקרטית של מיסיסיפי
בקיץ 1964, הוקמה מפלגת החירות הדמוקרטית של מיסיסיפי, במטרה לתת קונטרה למשלחת הלבנה ואנטי זכויות האזרח של מיסיסיפי לוועדה הדמוקרטית הלאומית. היימר נבחרה כסגנית יו"ר המפלגה. הארגון משך תשומת לב כלל-ארצית למצוקתם של השחורים במיסיסיפי, והציב אתגר בפני הנשיא לינדון ג 'ונסון, אשר ביקש להימנות כמועמד בבחירות לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית; הצלחה של מפלגת החירות פירושה הייתה שמשלחות ממדינות דרומיות יפרשו ויעברו צד, ויתמכו במועמד הרפובליקני בארי גולדווטר — ושכתוצאה יפסיד ג'ונסון את הצבעות האלקטורים מכל מדינות הדרום. היימר משכה את תשומת לבם של ערוצי התקשורת בוועדה כאשר שרה את שיריה המוכרים, והרגיזה בכך את ג'ונסון, אשר כינה אותה "האישה האנאלפביתית ההיא".
היימר הוזמנה, יחד עם שאר מנהיגי מפלגת החירות, לשאת דברים בפני ועדת האישורים של הוועדה, אשר משימתה הייתה לקבוע אם למשלחת תהא זכות השתתפות בוועדה. היא סיפרה על הבעיות בהן נתקלה ברישום כבוחרת, ועל החוויה הקשה שעברה בבית המאסר בווינונה. על סף דמעות, היא סיימה במילים אלו:
בוושינגטון, הנשיא ג'ונסון, שנבהל מעוצמת דבריה של היימר — אשר שודרו בטלוויזיה בשידור חי — ארגן מסיבת חירום לעיתונות במאמץ להסיט את התקשורת מהנושא. רשתות הטלוויזיה אכן עברו לשידור מהבית הלבן, מתוך האמונה שג'ונסון עומד להכריז על המועמד שלו לסגן הנשיאות בבחירות. במקום זאת, ג'ונסון פשוט הכריז על תשעה חודשים לירי במושל טקסס, ג'ון קונלי, במהלך ההתנקשות בחייו של ג'ון פ. קנדי. ועדיין, רשתות טלוויזיה רבות שידרו את דבריה של היימר במלואם במהדורות החדשות מאוחר יותר באותו הערב. ועדת האישורים קיבלה אלפי שיחות ומכתבים בתמיכה במפלגת החופש.
המשך המשא ומתן נערך בלי היימר, והסתכם בפשרה המוצעת. אך מפלגת החירות דחתה את הפשרה, והיימר העירה במה שהפך לציטוט מפורסם:
ב-1968 מפלגת החירות קיבלה לבסוף את המושבים שביקשו (בעלי זכות הצבעה), לאחר שהמפלגה הדמוקרטית אימצה סעיף בתקנון הוועדה אשר דורש שוויון בייצוג במשלחות. בשנת 1972, היימר נבחרה כנציגת המפלגה בוועדה הלאומית.
פעילות נוספת
ב-1964 ו-1965 היימר רצה בבחירות לקונגרס, אך לא נבחרה. למעשה, בפעם הראשונה שהיימר הצביעה בבחירות, היא הצביעה לעצמה בבחירות לקונגרס. היא המשיכה לעבוד על פרויקטים אחרים, בעיקר בתוכניות חינוכיות עממיות, בהקמת קואופרטיב חוות החירות במיסיסיפי, ובקמפיין המלחמה בעוני של מרטין לותר קינג.
מותה
היימר מתה מסיבוכים של יתר לחץ דם וסרטן השד ב-14 במרץ 1977, בגיל 59.
היא נקברה בעיר הולדתה, רולוויל שבמיסיסיפי. על המצבה שלה חרוט אחד הציטוטים המפורסמים שלה:
משפחת הכהן
משפחת הכהן היא משפחה יהודית, ענף למשפחות כהן, המיוחסת לרבי יחיאל מפריז. מוצאה מן העיר מוהילב שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בהמשך עברה המשפחה לסנקט פטרבורג. כמה מצאצאיה תפסו תפקידים בכירים ועמדות מפתח בצמרת היישוב היהודי בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
אוסקר פונגסט
אוסקר פונגסט (21 באפריל 1874 - 14 באוגוסט 1933) היה ביולוג ופסיכולוג גרמני שחי במאה ה-20. פונגסט ידוע בעיקר בשל המחקר שביצע בהנס החכם, סוס אשר בעליו טען כי הוא ידוע לחשב תרגילים מתמטיים.
מחקרו על הנס החכם
בעת שעבד בברלין כלבורנט בהתנדבות במעבדה של הביולוג קארל שטומפף, הוטלה על פונגסט האחריות לחקור את הנס החכם ולגלות כיצד מצליח הסוס לבצע חישובים מתמטיים. לאחר מחקר מעמיק אשר במסגרתו נבדקו הן בעלו של הסוס והן הסוס עצמו, קבע פונגסט והדגים כי החישובים לא התבצעו בזכות יכולתו המתמטית של הסוס, אלא בזכות יכולתו לקרוא תגובות בלתי רצוניות זעירות אשר אפשרו לו להגיע לתשובה הנכונה. המחקר, אשר פורסם בשנת 1907, קבע את המונח אפקט הנס החכם - מונח אשר מתאר מצב שכזה, ועודו נמצא בשימוש.
שלומי גרטנר
שלומי גרטנר (נולד בשנת ה'תש"ם, 1980) הוא זמר חרדי חסידי המתגורר באנגליה.
ביוגרפיה
נולד בשכונת הנדון שבצפון מערב לונדון כשלמה גרטנר. כילד שר במקהלות ילדים בלונדון, בנערותו התחנך בישיבת ויז'ניץ בבני ברק. לאחר נישואיו שב ללונדון.
הוציא את אלבומו הראשון ניסים בשנת 2007. מתוכו התפרסם במיוחד השיר שהלחין יוסי גרין "מלכהל'ה" ששר גרטנר לבתו שנולדה עם מום רפואי, לאחר כמה שנים בשנת 2010 הוציא לאור את האלבום עשה עשה, בשנת 2013 הוציא לאור את האלבום Imagine (תאר לעצמך) שרובו עוסק במשיח ובגאולה.
גרטנר אף הופיע על הבמות עם גדולי הזמר החסידי דוגמת אברהם פריד, פרחי מיאמי, ואחרים, בין לבין משמש גרטנר גם כזמר חתונות ומוזמן לאירועים בכל רחבי העולם היהודי.
בנוסף למוזיקה גרטנר עוסק במסחר ביהלומים ותכשיטים בעסק המשפחתי.
ב-2014, השתתף בקומטאנץ עם להקת המנגנים.
הארמייה השביעית (האימפריה הרוסית)
הארמייה השביעית (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ולדימיר ניקיטין. המשימה הראשונית של הארמייה הייתה לשמור על חופי הים השחור ועל הגבול עם רומניה. באוקטובר של אותה שנה הארמייה הועברה לחזית המזרחית ונכללה במסגרת חזית דרום-מערב. בשנת 1916 הארמייה השתתפה במתקפת ברוסילוב, ובשנת 1917 השתתפה במתקפת קרנסקי. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה בתחילת שנת 1918.
שלומי גרטנר
ביוגרפיה
בסוכות תש"פ (2020) הופיע בירושלים כשהוא מארח כזמרים אורחים את ארי היל, נפתלי קמפה ויונתן רזאל. ב-2021 (חורף תשפ"ב) יצאה ההופעה כאלבום לייב של שלומי.
ענת זוהר
ענת זוהר (נולדה ב-11 באוקטובר 1955) היא פרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2006–2009 שימשה כיו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
ביוגרפיה
ענת זוהר נשואה לפרופ' נעם זוהר מהמחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן, ויש להם שלושה ילדים.
מחקר אקדמי
תחום המחקר העיקרי של ענת זוהר הוא הוראת המדעים, על פי גישה המשלבת פיתוח יכולות חשיבה בהוראת התכנים, כלומר: טיפוח חשיבה מדעית, ביקורתית ויצירתית - בניגוד להוראה המתמקדת בשינון של עובדות והקניית "מרשמים" סגורים לפתרון בעיות. בהקשר זה חקרה תהליכי למידה הקשורים לפיתוח יכולות חשיבה של תלמידים ומורים, תהליכים מטה-קוגניטיביים, תהליכי פיתוח מקצועי של מורים, וכן הבדלים מגדריים הקשורים לחשיבה וללמידה במדע באוכלוסיית תלמידי פיזיקה ותלמידים מחוננים. כמו כן, חוקרת את האתגרים הכרוכים בהטמעה מערכתית רחבת היקף של חידושים פדגוגים.
פעילות בשדה החינוך
לצד הפעילות האקדמית, עסקה ענת זוהר במקביל גם בפעילות ענפה בשדה החינוך בישראל: כמורה בתיכון, כמנחה וכמרצה בתוכניות להכשרת מורים ומנהלים, כיועצת פדגוגית, כמחברת של חומרי למידה (כתובים ודיגיטליים), כמובילת פרויקט ארצי במסגרת תוכנית מח"ר 98 ("חשיבה במדע"), כחברת סגל במכון מנדל למנהיגות חינוכית, כחברה בוועד החינוך, כיועצת למשרד החינוך, כחברה וכיו"ר בוועדות רבות ומגוונות של משרד החינוך (לדוגמה: יו"ר וועדת ההיגוי של מבחן TIMSS בשנת 2007).
בין השנים 2006–2009 כיהנה ענת זוהר כיו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך (האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה). במסגרת תפקידה יזמה ויישמה את מדיניות "האופק הפדגוגי - חינוך לחשיבה", שעיקרה מאמץ להקטין את כמות ההוראה-למידה המשננת (הוראה שבבסיסה מסירת מידע על ידי המורה) ולהגדיל את כמות ההוראה-למידה המדגישה את פיתוח החשיבה במשולב עם תוכני הלימוד. במסגרת תוכנית "האופק הפדגוגי" נעשתה הטמעה מערכתית של הוראה עתירת חשיבה בבתי הספר: פותחו תוכניות לימודים וחומרי למידה ממוקדי חשיבה, נערכו השתלמויות מורים ונערכו שינויים בבחינות הבגרות ובמבחני המיצ"ב כך שיכללו יותר מטלות הבודקות חשיבה ברמה גבוהה.
לאיוש סאבו
לאיוש סאבו (במקור גאנסל, בהונגרית: Szabó Lajos; בודפשט, 1 ביולי 1902 – דיסלדורף, 21 באוקטובר 1967) היה פילוסוף וקליגרף יהודי-הונגרי, ממייסדי בית הספר לדיאלוג בבודפשט.
ביוגרפיה
סאבו לאיוש נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של יאקאב סאבו (מקודם: גאנסל) (1867–1937) ושל אאוגניה ברגר. בשנת 1919 גורש מבית הספר התעשייתי הגבוה. בתחילת שנות העשרים השתתף בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית במשך כמה חודשים. במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20 היה שוליית מוכר ספרים בבודפשט ובווינה. בין השנים 1928–1930 היה חבר בחוג כתב העת "העבודה" (Munka) של לאיוש קשאק. הוא כתב שני מאמרים לכתב העת (אחד עם פאל יוסטוס). בערך בתקופה זו הכיר את הפילוסוף הגרמני המרקסיסיטי קרל קורש. בשנת 1930, יחד עם כמה מחבריו, גורש מ"חוג-העבודה". הם הקימו תנועה שכונתה "אופוזיציה" בהונגריה. תנועת שמאל בלתי חוקית אנטי-קפיטליסטית ואנטי-בולשביקית זו נקשרה גם למרקסיזם הבלתי-שקוף של קרל קורש. בנוסף לסבאו, מנהיגיו האינטלקטואליים היוקרתיים ביותר היו פאל יוסטוס, פאל פרטוש ואנדור סירטש (מקודם: שוורץ). בשנת 1930 פגש את בלה טאבור (מקודם: גרינברג), איתו ניהל יחסי עבודה וידידות קרובים מאז. בשנים 1931–1932, פעמיים, בילה כמה חודשים בברלין ובפרנקפורט. הוא למד ב-Institut für Sozialforschung בפרנקפורט. בשנים 1933–1934 ערך מסע לימודי לווינה ולפריז (שם התגורר עם לאיוש ויידה). בין השנים 1935–1937 היה נשוי עם קלרה באלינט (שהפכה לימים לאשתו של אנטאל סרב.
בשנת 1936, יחד עם בלה טאבור, כתב ופרסם את ספרו "כתב אישום נגד רוח הרפאים". בשנת 1937 פורסמה החוברת הראשונה שלו "הגיון האמונה - ההיגיון התיאוצנטרי". החוברת השנייה, שהושלמה בשנת 1948, הופיעה זמן רב לאחר מותו. הוא כתב מספר מחקרים (הערות לביקורת על המרקסיזם, ביקורת על הסוציאליזם המדעי, ההיסטוריה הטבעית של ממוניזם, תוספות לשאלות של תורת הקבוצות, ניטשה), שכולם הופיעו בדפוס רק לאחר מותו, כמו גם עבודה חשובה שנערכה מהרצאתו ב-1941, "התנ"ך והרומנטיקה".
בשנת 1938 נשא את מגדה פאלוש, שמתה בשנת 1946. הוא נלקח לשירות העבודה בשנת 1940 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) אך שוחרר כעבור כמה שבועות בגלל מחלת ריאות. ממאי 1941 בילה כמה חודשים בבית החולים סנט יאנוש החדש יחד עם לאיוש ויידה. באביב 1944 גורש לאושוויץ, הצליח לשרוד ושוחרר בסוף ינואר 1945.
סטיילופון
הסטיילופון (באנגלית: Stylophone) הוא כלי-נגינה אלקטרוני מיניאטורי. הסטיילופון מורכב מסינטיסייזר אנלוגי המופעל באמצעות עט המחובר אליו, ומכאן גם שמו ("stylus" באנגלית שפירושו "עט" ו-"phone" שפירושו ביוונית "קול").
כלי-נגינה זה בנוי ממקלדת העשויה מתכת, והנגינה מתבצעת באמצעות מגע בה עם עט שבקצהו ראש מתכת. הפקת הצליל חלה בעת מגע העט במקלדת ונוצרת כתוצאה מסגירת מעגל חשמלי. יתר המתגים בסטיילופון מיועדים להפעלת המכשיר וכיבויו, להפעלת אפקט ויברטו (מתגים בקדמת המכשיר) ולשליטה בגובה הצליל המופק (תדר). הסטיילופון זול יחסית, קל לנשיאה ומופעל באמצעות סוללות.
Wrecking Ball
Wrecking Ball (בעברית: כדור הריסה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס מתוך אלבומה הרביעי, Bangerz. השיר יצא לאור ב-25 באוגוסט 2013, בתור הסינגל השני מהאלבום. הוא נכתב על ידי מוזלה, סטפן מוצ'יו, סשה סקרבק, ד"ר לוק וסירקט. והופק על ידי ד"ר לוק וסירקט.
השיר הוא מסוג סינת'פופ ומדבר על התדרדרות של מערכת יחסים, הוא מיוחס לפרידה עם הארוס לשעבר של סיירוס, השחקן האוסטרלי ליאם המסוורת'. השיר לווה בווידאו קליפ בו הופיעה סיירוס בעירום רוכבת על כדור הריסה. השיר זכה לביקורות טובות. הווידאו קליפ זכה בפרס "הווידאו קליפ של שנה" ב-VMA.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ בוים על ידי טרי ריצ'רדסון ועלה לערוץ ה-VEVO של סיירוס ב-9 בספטמבר 2013. הקליפ מתחיל בתקריב על סיירוס עומדת מול רקע לבן לחלוטין ובוכה כאשר היא מבצעת את השיר. בהמשך מיילי שוברת קירות עם פטיש (שאותו היא מלקקת, פעולה שמסמלת את המשיכה לכאב שהיא חשה, אך מפורשת על ידי רבים כפעולה מינית) ורוכבת בעירום מצד לצד על כדור הריסה. ב-24 בספטמבר 2013 שוחררה גרסת במאי לקליפ, בו לאורך כל השיר נראית סיירוס בוכה ושרה בתקריב.
ביקורת ופרסום
הווידאו קליפ קיבל ביקורות מעורבות ושונות. הוא זכה לתהודה ודנו בו בכלי תקשורת רבים, בעיקר בגלל אופיו הפרובוקטיבי. הקליפ היה חלק ביצירת התדמית הפרובוקטיבית של סיירוס וזכה לפרודיות ולחיקויים רבים. כאשר השיר פורסם לראשונה ב-YouTube הוא נחל הצלחה עולמית חסרת תקדים ושבר את השיא של VEVO בקטגוריה "שיא הצפיות ל-24 השעות הראשונות" עם 19.3 מיליון צפיות. כיום עומד הקליפ על למעלה 1,100,000,000 צפיות ומעל ל-7 מיליון לייקים. השיר הוא הנצפה ביותר של סיירוס, ומדורג כיום במקום השני בקטגוריית "הסרטון הכי נצפה לשנת 2013".
הצלחה מסחרית
בשבוע הראשון לצאתו, "Wrecking Ball" הגיע למקום ה-50 במצעד הבילבורד האמריקאי. לאחר שיצא כסינגל באופן רשמי, קפץ למקום הראשון וכבש את מצעדי ITunes ברחבי העולם והוא מהווה את הסינגל הראשון והיחיד של סיירוס שהגיע למקום הראשון בבילבורד. בממלכה המאוחדת, סיירוס הייתה האמנית הראשונה ב-2013 שהגיעה למקום ראשון כפול בכך שהשיר ואלבומה "Bangerz" היו במקום הראשון בו-זמנית.
מיקומי שיא ומכירות
השיר מכר כ-5 מיליון עותקים בארצות הברית וקיבל תואר פלטינה מחומשת. בממלכה המאוחדת קיבל מעמד פלטינה עבור מכירות של כ-600,000 עותקים, באוסטרליה מכר 280,000 עותקים ובקנדה כ-320,000 והגיע למעמד פלטינה מרובעת. בגרמניה מכר 300,000 והיה למעמד פלטינה, באיטליה קיבל תואר פלטינה כפולה עם מכירות של 60,000 עותקים ובדנמרק, אוסטריה, ובלגיה הגיע למעמד זהב. במצעדים הגיע למקום הראשון ב-11 מדינות ובחמשת המובילים ב-18 מצעדים שונים.
אלבנדזול
אלבנדזול (באנגלית: Albendazole) היא תרופה המשמשת לטיפול בתולעים טפיליות. אלבנדזול פותחה בשנת 1975 והיא כיום נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. אלבנדזול משמשת לטיפול במגוון רחב של תולעים טפיליות ומחלות הנגרמות מהן: תולעים שטוחות, פאסציוליאסיס, ציסטירוזיס, כיסית אכינוקוקית, תולעים נימיות, זיהומי אנטרוביאזיס, פילאריאזיס לימפטית ותולעי וו. כמו כן, במחלות הנגרמות מפרוקי-רגליים כדוגמת סקביאס, כינים ורימות. לפי קטגוריית סיכון בהריון, אלבנדזול מוגדרת כתרופת בדרגה D באוסטרליה וכדרגה C בארצות הברית. היא אסורה לשימוש בשליש הראשון של ההיריון, ויש להימנע ממנה עד חודש לפני ההתעברות. בעוד שמחקרים אצל חולדות וארנבות בהריון הוכיחו כי אלבנדזול הוא טרטוגני, אלבנדזול נמצאה כבטוחה בבני אדם במהלך השליש השני והשלישי של ההיריון. עם זאת, היא עלולה לגרום לאקזמה בעובר כאשר היא ניתנת במהלך ההריון .אלבנדזול סולפוקסיד מופרש לחלב האם בריכוז של כ-1.5% מהמינון הניתן לאם, אם כי ספיגה דרך פה התינוק נמוכה דיו כדי שלא סביר שתשפיע עליו במהלך ההנקה.
חנה לבנת
ביוגרפיה
היא מלמדת בסמינר הקיבוצים ובמכללה האקדמית בית ברל, במכללה היא החזיקה במספר תפקידים וביניהם ראש "מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער ולהוראתה".
אלבנדזול
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של אלבנדזול (שחוו מעל 10% מהמטופלים) הן כאבי ראש ותפקודי כבד לא תקינים. עלייה באנזימי כבד (בדרך כלל פי שניים עד ארבעה מהרמות הרגילות) מופיעה אצל 16% מהמטופלים המקבלים טיפול ספציפי לכיסית אכינוקוקית, ונעלמת עם סיום הטיפול. ההערכה היא כי 1-10% מהאנשים חווים כאבי בטן, בחילות, הקאות, סחרחורת, ורטיגו, לחץ תוך-גולגולתי מוגבר, נשירת שיער זמנית וחום. כאבי ראש, בחילות והקאות נגרמים על ידי הרס פתאומי של ציסטיקרי (זחלי תולעת סרט), הגורם לדלקת חריפה. פחות מ-1% מהאנשים סובלים מתגובות אלרגיות יתר כמו פריחה, חרלת) ולויקופניה. בגלל המסיסות הנמוכה שלה, נדיר שאלבנדזול יכולה להיספג בכמויות גבוהות מספיק כדי להיות רעילה. מנת יתר משפיעה בעיקר על הכבד, האשכים ומערכת העיכול והיא יכולה להתבטא בעייפות, אובדן תיאבון, הקאות, שלשולים, התכווצויות מעיים, סחרחורת, עוויתות, וישנוניות.
חנה לבנת
ביוגרפיה
מחקריה עוסקים רבות בספרות ילדים ונוער.
היא תרגמה ספרים רבים לעברית מגרמנית ומצרפתית וביניהם המוהיקני האחרון, היידי בת ההרים וכשף של דיו.
ב-2013 הייתה שופטת בפרס לאה גולדברג לספרות עברית.
אלכסנדרה רוזנפלד
קורות חיים
רוזנפלד נולדה בבזייה, ב-2006 זכתה בתחרות היופי של לנגדוק-רוסיון ולאחר מכן נבחרה למיס צרפת. לאחר שנבחרה עלו טענות אנטישמיות נגדה ואחת מהן הייתה, שהיא זכתה אך ורק מפני שמארגני התחרות הם יהודים.
היא ייצגה את צרפת בתחרות מיס תבל ובסוף אותה שנה נבחרה למיס אירופה.
היא לקחה חלק בפעילות ובהפגנות נגד אנטישמיות וגזענות בצרפת.
היא השתתפה במספר הופעות טלוויזיוניות ובהן בגרסה הצרפתית של התוכנית "המבצר".
אהבה ממבט שלישי
אהבה ממבט שלישי (באנגלית: Crossing Delancey) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1988 בבימויה של ג'ואן מילקין סילבר, עם איימי אירווינג, פיטר ריגרט ורייזל בוז'יק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי סנדרה סנדלר והוא מבוסס על המחזה שלה "Crossing Delancey" שהועלה בישראל בשם "אהבה ממבט שלישי". השם באנגלית הוא על רחוב דלאנסי בלואר איסט סייד שבו יש אוכלוסייה יהודית גדולה ובו מתרחשת רוב העלילה.
העלילה היא על בחורה יהודייה רווקה שגרה באפר איסט סייד שסבתה קשורה אליה מאוד ורוצה לשדך לה בכל מחיר בחור יהודי טוב מהלוור איסט סייד כדי שתקים משפחה.
את הסבתא מגלמת רייזל בוז'יק שחקנית תיאטרון יידיש ותיקה שזה לה תפקידה היחיד בקולנוע. היא ביקרה בישראל ב-1988 והתראיינה על ידי רבקה מיכאלי בתוכנית סיבה למסיבה.
בסרט יש גם תיאור של טקס ברית מילה.
איימי אירווינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה
איזבל "איזי" גרוסמן (איימי אירווינג) היא בחורה יהודייה רווקה בת 33 המתגוררת לבדה באפר איסט סייד ועובדת בחנות ספרים גדולה בה מתארחים סופרים המרצים על ספרם החדש ומוכרים אותו עם חתימתם. בין האורחים הסופר אנטון מה (ירון קרבה) המרצה על ספרו החדש "איש המערות" ואיזי נמשכת אליו ומארגנת לו מכירה מוצלחת.
הוריה של איזי גרים בפלורידה, והיא קשורה קשר אמיץ עם סבתה אידה קנטור המכונה "באבי" (רייזיל בוז'יק) שגרה בלוור איסט סייד בשכונה יהודית שכולם מכירים את כולם. באבי מודאגת שאיזי עדיין רווקה ומתקשרת עם השדכנית חנה מנדלבאום (סילביה מיילס) והיא מציעה לה את סאם פוזנר (פיטר ריגרט) בעל חנות חמוצים בשוק. אמנם גבר יהודי נאה ונימוסי אבל היא דוחה את בקשתו לצאת לבלות. לדעתה הוא בעל רמה תרבותית נמוכה בהשוואה לזו שהיא מכירה בחנות הספרים.
איזי מרגישה קצת נקיפות מצפון ורוצה לשדך לסאם את חברתה מרילין (סוזי רוץ'). היא מזמינה את סאם לדייט במסעדה ובאמצע "מכירה" לו את מרילין. סאם נעלב, מנתק את הקשר ומתחיל לצאת עם מרילין.
עם הזמן משתנה יחסה לסאם לאחר שמתברר לה כי לא הוא יזם את הקשר עם השדכנית וכי התאהב בה עוד כשהייתה קטנה בשכונה.
היא מזמינה את סאם לפגישה בחנות הספרים עם הסופרת פאולין סוויפט (רוזמרי האריס). סאם משתעמם והם יוצאים לרגע וקובעים להיפגש למחרת בדירתה של באבי.
אליה בר שמעיה
ִרבי אליה בר שמעיה היה פייטן איטלקי שחי בבארי במאה ה-11. חיבר בעיקר סליחות שעשרות מהן מצויות בידינו ורבות מהן נכנסו לסדרי הסליחות הממוסדים, בעיקר במנהגי האשכנזים. יש דמיון רב בין סגנונו לסגנונו של רבי שלמה הבבלי.
באזור פעילותו, דרום איטליה, הוא היה הפייטן החשוב והפורה ביותר מאז תקופת רבי אמיתי בן שפטיה. בשל סליחותיו הרבות כינה אותו אברהם מאיר הברמן "הַסַּלָּח האיטלקי" (על משקל כינויו של רבי משה אבן עזרא "הסלח").
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על תולדותיו של רבי אליה בר שמעיה (להלן: ראב"ש). הוא חי כנראה בבארי שבדרום איטליה ופעל ככל הנראה בראשית המאה ה-11 או באמצעה. בתקופה זו הייתה בארי עיר נמל חשובה לנסיעת עולי רגל מאירופה לארץ ישראל, וכן מרכז מסחרי, והייתה בה קהילה יהודית מפותחת שהייתה גם מרכז תורני. ראב"ש היה גם חבר בית הדין של בארי, והוא חתום בין חברי בית הדין על תשובה בענייני נדוניה, שהובאה לאשכנז בידי רבי שמואל בן נטרונאי ומשם צוטטה בספר ראב"ן ובהגהות מיימוניות.
בשל ההשפעה הניכרת של רבי שלמה הבבלי, איש צפון איטליה או מרכזה, על פיוטיו של ראב"ש, שהיא חריגה בקרב פייטנים מדרום איטליה, משער אברהם פרנקל שראב"ש חי תקופה מסוימת ברומא או למד בישיבתה ושם קיבל השפעה זו.
האזור שבו חי ראב"ש, דרום איטליה, היה נתון בתקופה זו בשלטון האימפריה הביזנטית, וסבל מניסיונות כיבוש רבים מצד צבאות מוסלמיים וממלחמות חוזרות ונשנות (בולטת בהן היא כיבוש דרום איטליה בידי ממלכת סיציליה הנורמנית). בנוסף לסבל שגרמו מלחמות אלה וחילופי השלטון הכבושים, סבלו היהודים באזורים אלה גם מגזרות קשות, בוודאי ביחס לאחיהם בצפון איטליה. כתוצאה מכך, ניתן למצוא בסליחותיו של ראב"ש תלונות רבות על קשיי הגלות, ולצדם גם קטעים רבים שעניינם קללות כנגד הגויים. ככל הנראה, אחדות מהסליחות אף נכתבו כתגובה לגזרה ספציפית שנגזרה על היהודים.
פיוטיו
ראב"ש הוא הפייטן החשוב ביותר בין פייטני דרום איטליה מאז ימי רבי אמיתי בן שפטיה, וישנם בידינו 38 פיוטים שלו. מתוכם, 37 הם סליחות, והפיוט הנותר הוא רשות שנועדה להקדים לקדושתא "אשען במעש" לרבי יוחנן הכהן ברבי יהושע, הנהוגה בנוסח איטליה בשחרית של יום הכיפורים. ייתכן שראב"ש הוא הפייטן האיטלקי הראשון הכותב רשויות.
כאמור, על אף היותו בן דרום איטליה, סגנונו הכללי דומה לשל פייטי צפון איטליה מבית מדרשם של רבי שלמה הבבלי, רבי משולם בן קלונימוס ותלמידיהם. למשל, הוא נוטה להעדיף, במרבית פיוטיו, את משקל התיבות המוקפד יותר (משקל הקובע מספר קבוע של מילים לכל שורה או צלע). אם זאת, בעוד רבי שלמה הבבלי העדיף שורות קצרות יותר, ופיוטיו כתובים במשקלים של שתי מילים עד חמש (עם העדפה לשלוש מילים), אצל ראב"ש יש העדפה למשקלים ארוכים, ופיוטיו כתובים במשקלים של שלוש מילים עד שבע מילים (עם העדפה לחמש מילים לטור).
סגנונותיו
יונה דוד מבחין בארבעה סגנונות שונים בפיוטי ראב"ש, ולדעתו הם פרי התפתחות לאורך השנים. הסגנון הראשון הוא של סליחות לא מחורזות, בסגנון קדום ופשוט יחסית. תוכן סליחות אלה מתמקד בעמידת האדם לפני בוראו, בהבעת חרטה ובבקשת מחילה. לשונן פשוטה, ותבניתן (מחרוזות דו-טוריות; משקל מרובע; ללא חריזה) מצביעה על דמיון לסליחות קדומות. סליחה לדוגמה מקבוצה זו היא "אדון בשפטך":
סגנון שני מאפיין סליחות המחורזות לכל אורכן בחרוז אחיד. לשונן מרוכבת יותר, וכבר אינה מבוססת על לשון המקרא כצורתה. תוכן סליחות אלה הוא התוכן הרגיל לסליחות: תחנונים ובקשות מחילה, מתובלים באזכור צרותיהם של ישראל והגלות, אך בדרך כלל ללא פירוט יתר של הגזרות. מאפיין נוסף של קבוצה זו הוא המעבר בין לשון יחיד ללשון רבים, המבטא את היותו של הש"ץ נציג עם ישראל כולו. סליחה לדוגמה מקבוצה זו היא "אליך פנינו בושנו":
הקבוצה הרביעית היא האחרונה בגיבוש דרכו של ראב"ש. כאן הוא התנתק מעט מהשפעת רבי שלמה הבבלי, וניתן לראות את חידושיו שלו. שלא כמו ר"ש הבבלי, הוא חיבב למדי את השימוש בסיומות מקראיות, כלומר בניית מחרוזות שהשורה הרביעית בהן היא פסוק או שבר פסוק. בנוסף, הוא מרבה להשתמש במילות קבע, ולעיתים אף משלב בין השיטות, ובונה את הסיומות המקראיות על בסיס מילה קבע המופיעה בהן. שתי הדרכים אינן נפוצות אצל ר"ש הבבלי. באשר לתוכנן, הסליחות הללו כבר מצמצמות מאוד את העיסוק בתשובה ובסליחה, ועיקר תוכנן הוא מעמדם של ישראל מול העמים, הגזרות, הצרות והגידופים שהם מנת חלקם של ישראל, ולנגד זה תפילות לראות בעונשם של הגויים. דוגמה מובהקת היא הסליחה "אויבים חייבים":
Where Are You Now
Where Are You Now הוא סינגל של ההמפיק המוזיקלי הבלגי, Lost Frequencies, בשיתוף פעולה עם הזמר הבריטי, קאלום סקוט. הסינגל יצא, על ידי אפיק אמסטרדם, ב-30 ביולי 2021. השיר נכתב על ידי דאג לונדברג, יואקים בו פרסון, מייקל פטריק קלי, סבסטיאן ארמן ו-Lost Frequencies, והופק על ידי Lost Frequencies ולורנה בלאקווד.
נכון לאוקטובר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-71 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, שבויים על ידי ברט דה ווס, יצא ב-18 באוגוסט 2021. נכון לאוקטובר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-7 מיליון פעמים.
מוזיאון המשטרה הבווארית
מוזיאון המשטרה הבווארית (בגרמנית: Bayerische Polizeimuseum) הוא המוזיאון המרכזי של משטרת מדינת בוואריה. הוא נפתח ב-19 בדצמבר 2011. המוזיאון כולל מגוון תערוכות משנת 1918 ואילך ומסביר את ההיסטוריה, הארגון וההתפתחות של השיטור בבוואריה מאז המהפכה הבווארית. האוסף היה בעבר בבעלות המשטרה, אך משנת 2007 הפך לחלק מהמחלקה למוזיאון הצבא הבווארי.
חנה יעקב-פלר
חנה יעקב-פלר (1895–1968) הייתה רופאת עור, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, מרופאי העור הראשונים בארץ-ישראל, עמדה בראש ארגון הרופאות בההסתדרות הרפואית בישראל.
קורות חיים
יעקב-פלר נולדה בברודי בגליציה באוסטרו הונגריה. בשנת 1919 סיימה את לימודי הרפואה בווינה והתמחתה במחלות עור ומין.
יעקב-פלר התחתנה עם הד"ר צבי הנריק יעקב, ב-1917 נולדה בתה גרדה. ב-1920 עלתה לארץ ישראל עם בתה ואמה, מספר חודשים לאחר שבעלה עלה. בני הזוג התיישבו בלוד.
בהמשך חזרה יעקב-פלר לווינה, עשתה דוקטורט נוסף במדעי המדינה וחזרה ללוד כרופאה. יעקב פלר נפרדה מבעלה, ואחרי מאורעות תרפ"ט עברה לתל אביב שם עסקה במקצועה, בנוסף עמדה בראש ארגון הרופאות בהר"י.
בתל אביב נישאה לרופא הפנימי הד"ר משה פלר, אשר היה אחראי על נפגעי המאורעות מטעם ההגנה, התמנה ב-1949 למנהל הרפואי של מחוז דן של קופת חולים הכללית..
פלר שלטה בשפה הערבית.
בשנת 1968 נפטרה יעקב-פלר.