cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עסקים קטנים ובינוניים
תמיכה ממשלתית
בישראל, כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20 העלו ארגוני העסקים הקטנים את הצורך בסיוע, אך פעילות ממשית החלה רק בראשית שנות ה-90, עם הקמתם של המט"ים הראשונים והפעלת תוכנית החונכות על ידי משרד התעשייה והמסחר. כן הוקמה אז הקרן הראשונה להלוואות לעסקים קטנים.
בשנת 1993 הוקמה כאמור הרשות לעסקים קטנים ובינוניים כעמותה משותפת למספר משרדי ממשלה ולארגוני הסקטור הפרטי. הרשות נסגרה בשנת 2013 עם הקמתה של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה. הסוכנות מפעילה תוכניות סיוע שונות ובשטח היא פועלת באמצעות מערך של גופים הנקראים "מעוף", הכולל את המט"ים הוותיקים וגופים חדשים.
בתחום ההיי-טק, החלהסיוע ממשלתי לסטארט-אפים עם הקמתה של קרן "יוזמה" הממשלתית בשנת 1993. מכאן החלה לידתה של ה-"סטארטאפ ניישון".
ב 2012 הוגשה הצעת חוק לעידוד עסקים קטנים ובינוניים, אשר התקבלה בקריאה ראשונה בכנסת ביולי 2013.
בישראל קיים גם הליך של הלוואות בערבות מדינה שמיועדות לעסקים קטנים ובינוניים, וממאי 2020 גם הליך מותאם למשבר הקורונה.
אמצעי הסיוע לעסקים קטנים ובינוניים
כדי להתגבר על הקשיים שתוארו לעיל קיימים מספר אמצעים:
ייעוץ חונכות וליווי
קיימים סוגים שונים של ייעוץ וחונכות ומגוון של תוכניות בתחום זה. ביניהן ייעוץ חד פעמי בשאלות ספציפיות, ייעוץ מתמשך לכמה שעות באחד מתחומי הניהול או בכמה מהם, ליווי צמוד של בעל העסק על ידי מומחה בתחום מסוים לתקופת זמן מסוימת וכדומה. הייעוץ יכול להיות בהקשרים פיננסיים, ארגוניים, אסטרטגיים, ועוד. במדינות רבות נוהגת המדינה להעמיד לעסקים קטנים ובינוניים ייעוץ או ליווי מסובסד, כמו למשל תוכנית החונכות שמספק משרד הכלכלה והתעשייה בישראל.
סיוע במימון
במדינות רבות קיימות תוכניות סיוע במתן אשראי לעסקים קטנים ובינוניים. התוכניות הן מגוונות ובהן: עצם העמדת מקורות בנקאיים או חוץ-בנקאיים, מתן ערבויות מדינה, סבסוד ריביות, תנאי תשלום נוחים, ארגון מערכת ערבויות הדדית ועוד. בצד תוכניות ממשלתיות, פעילים בתחום זה גם ארגונים פילנתרופיים.
מרכזי סיוע (one stop shop)
בארצות רבות הוקמו מרכזים מיוחדים המתמחים בסיוע ליזמים חדשים ולבעלי עסקים קטנים קיימים. מרכזים אלה משלבים בפעולתם את כל אמצעי הסיוע.
בישראל קיימת רשת של מרכזים לטיפוח יזמות (מט"י) או סוכנויות "מעוף".
חממות
קיימים שני סוגים בסיסיים של חממות: חממות טכנולוגיות וחממות עסקיות.
לחממות הטכנולוגיות מתקבלים יזמים לאחר שתי בחינות: בחינה של ההיתכנות הטכנולוגית של הרעיון שלהם ובחינה הסיכוי העסקי שלו. החממות הללו מספקות ליזמים שהתקבלו תקציב, סיוע טכני, סיוע וייעוץ עסקי וכן שירותי משרד וקשרי משקיעים. היזם יכול לשהות בחממה עד שנתיים או שלוש ולאחר מכן עליו לעמוד ברשות עצמו. בישראל קיימות (2018) כ-18 חממות טכנולוגיות. החממות הראשונות הוקמו בישראל על ידי המדען הראשי, בעקבות גלי העלייה מברית המועצות בראשית שנות ה-90. לאחר כ-15 שנה הוחל בהפרטת החממות והן מנוהלות על ידי חברות פרטיות לאחר שזכו במכרז ונהנות מתמיכת המדען הראשי.
החממות העסקיות מיועדות לסייע ליזמים בענפים שונים בראשית דרכם והן מספקות מיקום, ייעוץ עסקי ושיווקי, סיוע במציאת משקיעים ושירותי משרד. גם כאן יכול היזם לשהות בחממה בדרך כלל עד שלוש שנים.
הקמת עסק
הקמת עסק חדש הוא תהליך בעל רמת מורכבות משתנה בהתאם לסוג העסק, למבנה הפורמלי של העסק ולצורך בבית עסק. על היזם להחליט על המבנה המשפטי של העסק: חברה בע"מ, שותפות, או מעמד של עוסק מורשה או עוסק פטור, ובהתאם לכך לרשום את העסק ברשויות המתאימות: מע"מ, מס הכנסה, רשות מקומית.
סוגי עסקים מסוימים מחייבים רישוי מיוחד הקשור בקבלת אישורים מרשויות רבות נוספות כמו: כיבוי אש, איכות הסביבה, בריאות ועוד. לכן רצוי לפני התחלת התהליך לפנות לקבלת ייעוץ מתאים או להשתתף בקורס להקמת עסק.
הזמן הממוצע הנדרש לקבלת האישורים להקמת עסק בישראל נאמד על ידי השבועון האקונומיסט בכ-35 ימים (בשנת 2008).
דרישות המחשוב
בארגונים קטנים, ופעמים רבות גם בארגונים בינוניים, אין מנהל מערכות המידע, והאחריות על מערך המחשוב מוטלת על סמנכ"ל הכספים או סמנכ"ל התפעול. בתחילת המאה ה-21 החלו גם ארגונים כאלו בהטמעת מערכות מידע ארגוניות לייעול תהליכי העבודה, ביניהן מערכות ERP לניהול כולל של תהליכים בארגון (מלאי, ספקים, הנהלת חשבונות, כוח אדם וכו'), מערכות CRM לניהול קשרי לקוחות, ובמקרים רבים גם מערכות BI, המאפשרות ניתוח של המידע הרב המצטבר במערכות המידע באופן המסייע בקבלת החלטות ניהוליות.
הארגון מבצע פעילויות עסקיות מול לקוחותיו (עסק-אל-לקוח – B2C) ומול ספקיו (עסק-אל-עסק – B2B). כדי שהארגון יהיה זמין, תחרותי ויעיל, הוא עשוי להציע שירותים מקוונים באמצעות אתרי אינטרנט. חשיפה מסוג זה, וכן הצורך בפתרונות קישור מרחוק למשרד (עבור סוכני מכירות בדרכים, עובדים המתחברים בערב מהבית וכדומה), מצריכים כלי אבטחת מידע נאותים.
הטמעת מערכות אלו דורשת מהארגון תשתית מחשב מתאימה: מערך אחסון, שרתים בעלי שרידות גבוהה היכולים לענות לצורכי הארגון, מערך גיבוי, היערכות לפתרון משברים (DRP) ועוד. בעסקים הקטנים והבינוניים תקציב המחשוב נמוך יחסית, ובדרך כלל אינו מגיע להיקף שיצדיק עצמאות בניהול מערך המחשוב. הישענות נרחבת על פתרונות מיקור חוץ מסוגים שונים מספקת לעסקים אלה פתרון באיכות נאותה. למיקור חוץ זה וריאציות שונות: הסכמי מיקור חוץ בין עסקים לספקים חיצוניים מתבססים על הגדרה של זמן תגובה רצוי למתן שירות (SLA), עם מנגנון "קנס/פרס" (מקל וגזר) על מנת לעודד את ספק השירות לעמוד בזמני התגובה הרצויים.
נתונים סטטיסטיים
מנתונים שפורסמו לגבי שנת 2017 על ידי חברת CofaceBdi, עולה כי מתוך למעלה מחצי מיליון עסקים בישראל, 51.5% הם עסקים של עובדים עצמאיים וחברות יחיד ללא מועסקים, שמספרם הוא כ-258 אלף. 172,000 עסקים מעסיקים 1–4 עובדים (עסקים זעירים); 35,000 עסקים מעסיקים 5–9 עובדים; 26,000 מעסיקים 10–29 עובדים; 5,400 עסקים מעסיקים 30–49 עובדים; 1,340 עסקים מעסיקים 50–100 עובדים; ו-3,582 עסקים מעסיקים למעלה מ-100 עובדים (עסקים גדולים). 110,625 עסקים (36.7%) מנהלים מחזור של עד 100,000 ש"ח בשנה; 97,300 מנהלים מחזור בין 100 -500 אלף ש"ח.
לפי נתוני הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה העסקים הקטנים והבינוניים מהווים כ-54 אחוז מהתוצר העסקי של ישראל
מגזר העסקים הקטנים והבינוניים, על פי סקרים שבוצעו ב-2013, מייצר כ-77% מהמשרות החדשות במשק הישראלי.
תופת
תופת היא שרפה או מדורה. המילה מופיעה בספר מלכים: "וְטִמֵּא אֶת הַתֹּפֶת אֲשֶׁר בְּגֵי בֶן הִנֹּם לְבִלְתִּי לְהַעֲבִיר אִישׁ אֶת בְּנוֹ וְאֶת בִּתּוֹ בָּאֵשׁ לַמֹּלֶךְ". מפסוק זה נולדו למילה משמעויות של מולך, גיהנום, ובהשאלה – מאורע קשה.
STS-51-I
STS-51-I, הייתה המשימה ה-20 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השישית של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה
מטרתה הראשונית של משימת STS-51-I הייתה להציב שלושה לווייני תקשורת, ולתקן את לוויין ה-IV-3 שהוכנס למסלולו במשימת STS-41-D באפריל 1985. שלושת הלוויינים כללו את l, לוויין רב תכלתי של אוסטרליה, ASC-l שהופעל על ידי American Satellite Co ולוויין IV-4 של משרד ההגנה האמריקאי. ביום השיגור הוכנסו שני הלוויינים של אוסטרליה ו-American Satellite Co למסלול. הלוויין השלישי הוכנס למסלול למחרת. ביום החמישי למשימה שני האסטרונאוטים פישר וואן הופטן החלו לתקן את IV-3 ולהכניסו למסלול מחדש.
הדיסקברי נחתה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר האמריקאי בשעה 6:16 בבוקר, לפי שעון מערב ארצות הברית.
משה פראגר
משה פראגר (14 ביוני 1908, ה'תרס"ט - 2 באוקטובר 1984, ו' בתשרי ה'תשמ"ה), סופר ופובליציסט חרדי, עסק בחקר השואה, בייחוד מהפן של הגבורה היהודית הרוחנית שנתגלתה בה. לשם כך יזם והקים את גנזך קידוש השם.
תולדותיו
משה פראגר נולד בשנת ה'תרס"ט בפרוור פראגה שבוורשה, פולין, למשפחת מרק, משפחה חרדית שנמנתה על חסידות גור. אביו היה צאצא למייסד חסידות גור, האדמו"ר רבי יצחק מאיר אלתר, הידוע בספרו "חידושי הרי"ם". בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה השתתף באופן פעיל בכתיבה פובליציסטית ביומון היידי הנפוץ "דאס יידישע טאגבלאט", שנמנה עם עורכיו.
בעת פלישת גרמניה לפולין, שהה משה מרק בוורשה. לנוכח מעשי ההרג וההשמדה של הנאצים, החליט לפעול לתיעוד המעשים. הוא יזם לשכה חשאית בשיתוף הג'וינט בוורשה, שתפקידה היה לרכז חומר על הרציחות והחורבן ולהבריחו לחו"ל, כדי לעורר את דעת הקהל היהודית והעולמית לפעול להצלת יהודי פולין. בעת פעילותו החשאית אימץ לעצמו את שם המשפחה פראגר, על-שם הפרוור הוורשאי פראגה, בו נולד.
פראגר ניצל את תפקידו בג'וינט, כדי לסייע בהצלת האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר ומשפחתו. הוא עצמו הצטרף לפמליית האדמו"ר, שהצליחה להבריח את הגבולות ולהגיע לארץ ישראל. פראגר קיווה שיוכל להציל אף את אשתו וילדיו, אך הם נרצחו על ידי הנאצים.
אף לאחר שעלה ארצה המשיך פראגר לתעד את זוועותיהם של הנאצים. במשך שנות המלחמה הוא פרסם מאמרים וספרים שעסקו בנושא זה. חלק נכבד מהם התפרסמו בעיתון דבר.
לאחר המלחמה חזר לאירופה, והשתדל לחזק את רוחם של הניצולים שפגש במחנות העקורים. המפגש עמם והסיפורים ששמע מהם הביאו אותו ליצירה ספרותית ענפה בנושא הגבורה היהודית בשואה. ספרות זו כוללת ספרים, מאמרים ומסות עיוניות. הוא הוזמן לכתוב את הערך "האנטישמיות בגילויה הנאצי" באנציקלופדיה העברית וכתב ערך בן 40 טורים.
במשך שנים ערך את הירחון "בית יעקב" ופרסם בו מאמרי הגות ופולמוס, מסות, סיפורת ושירה. חלק ניכר מכתיבתו הייתה בנושאי השואה והגבורה היהודית. התכתב עם מנהיגי המדינה ובהם דוד בן-גוריון, ואת חליפות המכתבים ביניהם פרסם בעיתון.
פראגר חי ונשם את השואה במשך כל חייו. הוא ראה את עצמו כשליח ללמד, לחנך, לספר ואף לשיר בנושא זה. באחד משיריו הוא כתב בין השאר:
פראגר נפטר בלא בנים. את עזבונו הוריש לחסידות גור, שהיה מקורב אליה, ולמפעלו המרכזי - גנזך קידוש השם.
גנזך קידוש השם
גולת הכותרת של פעילותו הציבורית של פראגר הייתה הקמת ארכיון השואה והגבורה היהודית "גנזך קידוש השם - מכון לתיעוד, מחקר והנצחה". פראגר שהיה קודם לכן חבר מועצה ביד ושם ועסק רבות בנושא תיעוד השואה ותנועות המרי, הבחין כי לא ניתנה חשיבות מספקת לגילויי הגבורה היהודית הרוחנית ולמעשי קידוש השם שהתרחשו רבות בתקופת השואה. לשם כך יזם בשנת 1964 הקמת ארכיון שירכז תיעוד בנושאים אלו. התיעוד כולל מסמכים ותמונות, סרטים והקלטות, מחקרים וראיונות אישיים עם ניצולי שואה. כן קיימת במכון ספרייה ענפה בנושאי ההיסטוריה היהודית בראי המסורת כשבמרכזה השואה והתקומה.
שונות
פראגר כתב ארבעה ספרים נוספים, שטרם יצאו לאור. ספרים אלה עוסקים באדמו"ר רבי בונם מפשיסחא, באדמו"ר מגור, במייסד ישיבת פוניבז' הרב יוסף שלמה כהנמן, ובשחרור הכותל המערבי במלחמת ששת הימים.
אוזי אוסבורן
ג'ון מייקל "אוזי" אוסבורן (באנגלית: John Michael "Ozzy" Osbourne; ב-3 בדצמבר 1948) הוא זמר הבי מטאל אנגלי, שנודע כסולנה של להקת בלאק סבאת', הנחשבת ללהקה שיצרה את זרם ההבי מטאל. השפעתו הרבה בז'אנר, הביאה לו את כינויו "נסיך האופל" ("Prince of Darkness"). אוסבורן, כאמן סולו וכסולן בלהקת "בלאק סבאת'" מכר מעל 100 מיליון עותקים מאלבומיו, ובשנת 2006 הוא נכנס כחבר בלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
השנים הראשונות
אוסבורן נולד בברמינגהאם, אנגליה למשפחה נוצרית-קתולית, ענייה, בת 6 ילדים. הוא היה עבריין בשנות ילדותו. הוא היה פורץ לבתים ומכולות עד שנתפס ונשלח לשישה חודשי מאסר. הוא ניצל את זמנו בבית הסוהר כדי לעשות קעקועים. לאחר שיצא מבית הסוהר ניסה אוזי להיכנס לעסקי הרוק אך נכשל כל פעם מחדש, עד שקיבל הזמנה להצטרף ללהקה שלעתיד תקרא בלאק סבאת'. טוני איומי שהיה הגיטריסט של בלאק סבאת' הכיר את אוסבורן כאשר שניהם למדו באותו בית ספר ודעתו על אוסבורן הייתה שלילית. כאשר הבין איומי שאוסבורן עומד להצטרף ללהקה הוא אמר למתופף ביל וורד שלא לצרף את אוזי. למרות בקשתו של איומי החליט וורד לתת לאוסבורן הזדמנות.
תקופת בלאק סבאת'
בסוף שנת 1969 הוציאו בלאק סבאת' את אלבומם הראשון, Black Sabbath. האלבום זכה להצלחה מרובה והביא את הלהקה לתודעה גלובאלית. גם אלבומם השני Paranoid זכה להצלחה.
בשנת 1978, מיד לאחר צאת אלבומה השמיני !Never Say Die נאלצה הלהקה לפטר את אוזי בגלל התמכרותו לסמים ואלכוהול. הזמר רוני ג'יימס דיו הובא במקום אוסבורן, אך למרות היותו מפורסם, לא הצליח דיו להביא את בלאק סבאת' להצלחה שהגיעה אליה בעבר.
שנות השמונים
לאחר שנפרדו דרכיהם של אוסבורן ובלאק סבאת' החליט אוסבורן לפתוח בקריירת סולו. אלבומו הראשון יצא בשנת 1980 ונקרא Blizzard of Ozz. האלבום זכה להצלחה, בייחוד בזכות השיר Crazy Train. אלבומו השני של אוזי שנקרא Diary Of A Madman יצא כמה חודשים לאחר אלבומו הראשון וזכה להצלחה. ב-1982 התחתן אוזי עם שרון ארדן שהייתה המנהלת האישית שלו ועזרה לו להיגמל מהתמכרותו לאלכוהול. תוך כדי ההכנות לחתונה הוציא אוסבורן את אלבום ההופעה Speak of the Devil שהכיל רק שירים של Black Sabbath מהעידן הקלאסי.
אלבומו הרביעי של אוסבורן שיצא ב-1983 נקרא Bark at the Moon וזכה גם הוא להצלחה. למרות הצלחתו של האלבום החלה להבנות לאוזי תדמית שלילית בגלל פרשיות שונות של התעללות לכאורה בבעלי חיים, ביניהן הופעה מפורסמת שבמהלכה הוא הפריד בנשיכה ראש של עטלף מת שהושלך אל הבמה מגופו.
ב-1985 נתבע אוסבורן על ידי שלושה זוגות שהאשימו אותו כי שירו " Suicide Solution " (פתרון התאבדות) שהופיע באלבומו הראשון עודד את ילדיהם להתאבד. (כשבאמת, הכוונה היא ל"תערובת התאבדות", כלומר שתיית אלכוהול) אוסבורן הוציא בשנת 1986 את אלבומו Ultimate Sin, שנקטל על ידי מבקרים אך זכה להצלחה במכירות. משפטו של אוסבורן הסתיים כ-5 שנים לאחר שהחל, כשהוא מוכרז כזכאי.
שנות התשעים והלאה
ב-1991 החליט אוסבורן לפרוש מחיי הבמה ולשחרר את אלבום הפרידה No More Tears. הוא יצא לסיבוב הופעות אחרון שנקרא No More Tours. למרות החלטתו של אוסבורן לפרוש מחיי הבמה הוא חזר אליהם כבר בשנת 1995 דרך אלבומו Ozzmosis. בשנת 1996 ייסד אוזי את פסטיבל הרוק הכבד שנקרא Ozzfest, והוציא אלבום שנקרא על שם הפסטיבל. ב-1998 התאחד ההרכב המקורי של בלאק-סבאת' ביחד עם אוזי והוציאו את אלבום המופע ביחד עם שני שירים חדשים. ב-2001 הוציא אוסבורן את אלבומו Down to Earth בהשתתפות מייק בורדין, המתופף של פיית' נו מור בעבר.
ב-2002 החל אוסבורן להשתתף בתוכנית מציאות ששודרה בערוץ MTV בשם "משפחת אוסבורן". התוכנית עקבה אחר אוסבורן ומשפחתו כאשר הם מצולמים במשך 24 שעות ביממה. התוכנית הפכה למצליחה ביותר בתולדות הערוץ.
כיום
בסוף 2011 אוזי וחברי בלאק סבאת' הודיעו על איחוד נוסף עם סיבוב הופעות ואלבום בהפקתו של ריק רובין.
באפריל 2018 יצא למסע הופעות אחרון בשם "נו מור טורס 2", כהמשך ישיר למסע ההופעות מ-1992 ("נו מור טורס") שיצא בהצהרה דומה. במסגרת מסע ההופעות הופיע גם בישראל, בלייב פארק ראשון לציון, ב-8 ביולי 2018.
בשנת 2020 הוציא אלבום בשם Ordinary Man כאשר הסינגל Ordinary Man הנושא את שם האלבום נכתב בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון שגם שר בו.
אוזפסט
ב-1996, לאחר שמארגני הפסטיבל לולפלוזה סירבו לאוזי אוסבורן להצטרף למסע ההופעות, הוא יזם עם אשתו, שרון אוסבורן, את פסטיבל "אוזפסט". הפסטיבל, שכלל הופעות של אמני מטאל ורוק כבד, זכה להצלחה גדולה ונהיה למסורת רבת שנים. ב-1998 הפסטיבל נדד לראשונה מחוץ לארצות הברית לבריטניה. מסעי ההופעות של 2001, 2005 ו-2010 כללו גם הם הופעות בבריטניה. ב-2002 התקיים הפסטיבל גם בערים שונות באירופה, בהן אנטוורפן, פראג וליסבון. ב-2010 התקיים הפסטיבל גם בתל אביב.
חיים אישיים
במסגרת נישואיו הראשונים נולדו לאוסבורן שני ילדים ובנוסף הוא אימץ את בנה של אשתו הראשונה מנישואיה הקודמים. אוסבורן נישא בשנית לשרון רייצ'ל לוי (נודעת כיום בשם שרון אוסבורן), מגישת טלוויזיה, שחקנית וידוענית. לזוג נולדו שלושה ילדים: קלי אוסבורן, ג'ק אוסבורן, איימי אוסבורן. בשנת 2002 השתתפה כל המשפחה בתוכנית מציאות ששודרה בערוץ MTV בשם "משפחת אוסבורן", והייתה מתוכניות הריאליטי הראשונות שעקבו 24 שעות ביממה אחר חיי משפחה. התוכנית הייתה למצליחה ביותר בתולדות הערוץ.
בינואר 2020 חשף בתוכנית טלוויזיה בארצות הברית כי הוא סובל ממחלת פרקינסון.
חרקוב (מחוז)
מחוז חרקיב (באוקראינית: Харківська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בצפון-מזרח המדינה, ובירתו העיר חרקוב.
שטח המחוז כ-31 אלף קמ"ר, מדורג במקום הרביעי בגודלו, ומהווה 5.2% משטח המדינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 2,735,862 תושבים, נתון המדרג אותו במקום השלישי באוקראינה. למעלה ממחצית האוכלוסייה במחוז (1.4 מיליון), מתגוררת בעיר חרקוב, שהיא העיר השנייה בגודלה באוקראינה.
המחוז גובל בצפון ברוסיה, במזרח במחוז לוהנסק, ובדרום-מזרח במחוז דונצק, בדרום במחוז דניפרופטרובסק, במערב במחוז פולטבה ובצפון-מערב במחוז סומי.
המזרח אל השלום
המזרח אל השלום היא תנועה אידאולוגית תרבותית שהוקמה בידי אינטלקטואלים מזרחים בשנת 1983, ומטרתה עשיית צדק חברתי, ראיית ישראל כחלק ממדינות האזור הערביות וחתירה לשלום עם הפלסטינים.
רקע והיסטוריה
התנועה הוקמה בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ולאחר רצח פעיל השלום אמיל גרינצווייג. המייסדים היו אנשי רוח, מחנכים ופעילי ציבור יוצאי עדות המזרח, שחפצו להדגיש כי למזרחים אין שנאה מיוחדת לערבים.
יו"ר התנועה היה פרופסור שלמה אלבז, ובין חבריה נמנו גם פרופסור אשר עידן, שלמה בר, קלוד סיטבון, הסופר עמי בוגנים, המשורר פרץ בנאי, היזם ג'ורג' אדרי, גבי מלכה, רפאל בן שושן, דודי מחלב ועוד. המשוררת פרופסור שלי אלקיים שימשה כדוברת התנועה.
במסגרת התנועה יצא לאור בטאון בשם המימד השלישי.
חזון ומטרות
התנועה הייתה בעלת השקפה גאופוליטית שראתה במדינת ישראל מדינה ערבית-מזרח תיכונית המתחשבת בתרבות האזור, בניגוד לאופי המערבי שלפיה היא מתנהלת.
התנועה התנגדה לכל מעשה גזענות או אלימות כלפי ערבים, והדגישה כי היא מתנגדת לטרור משני הצדדים.
התנועה פעלה לבניית גשר בין יהודים לערבים, ותמכה בהקמת ישות פלסטינית, לאו דווקא מדינית, תוך שמירה על צביונה של מדינת ישראל.
התנועה גם תמכה בנירמול היחסים עם מרוקו. והייתה מוערבת במגעים שהביאו לביקור של ראש ממשלת ישראל שמעון פרס במרוקו ופגישתו עם המלך חסן השני ב-22 ביולי 1986.
לפי המרצה לפילוסופיה דודי מחלב, התנועה הקדימה את זמנה בשיח, בפוליטיקת הזהויות וברעיון הרב-תרבותיות, הדגישה את התלות של רעיון אחד במשנהו, ואת הלכידות הפנימית שמתקיימת בין הרעיונות.
מפרץ באפין
מפרץ באפין (באנגלית: Baffin Bay, בצרפתית: Baie de Baffin) הוא ים שולי של האוקיינוס האטלנטי הצפוני. אורכו של מפרץ באפין 1,130 ק"מ מצפון לדרום, והוא אינו נגיש לכלי שיט במשך רוב השנה בשל מעטה הקרח המכסה אותו.
היסטוריה
האירופי הראשון שחקר את מפרץ באפין היה החוקר הבריטי ג'ון דייוויס בשנת 1585. ויליאם באפין ערך מספר מסעות מחקר לאוקיינוס הארקטי, והגיע אל המפרץ בשנת 1616. במהלך מסעות אלה הגיע למסקנה כי המעבר הצפון-מערבי אינו נמצא באזור מפרץ הדסון.
גאוגרפיה
מפרץ באפין הוא זרוע של האוקיינוס הארקטי. במערבו נמצא האי באפין, במזרחו גרינלנד ובצפונו האי אלסמיר. המפרץ מחובר לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר דייוויס ולאוקיינוס הארקטי דרך מצרי נארס.
בעלי חיים
במפרץ באפין מצויים כ-21,000 לווייתני בלוגה, המצויים בסכנת הכחדה
סתמא דגמרא
סתמא דגמרא (בעברית: סתם תלמוד או הסתם של התלמוד) הוא מושג בתלמוד המתאר טקסט שמשמש להבאת פירוש, תירוץ, קושיה, הערה לדברי חכם או פסיקה במהלך הלימוד, ללא הזכרת שם אומרו.
בתלמוד
קטעים נרחבים מהתלמוד נזכרים ללא שם אומרם. כך למשל, הסוגיה הראשונה במסכת קידושין מובאת כולה ללא הזכרת שמו של חכם אחד. במרבית המקרים סוגיות הגמרא הן בליל של אמירות ודעות תנאיות ואמוראיות, מוקדמות ומאוחרות, ודיון בקישורים ובסתירות ביניהן. בתוך מבנה זה, לעיתים קרובות הקישורים מובאים ללא שם אומרם, אלא בשם התלמוד עצמו - סתם תלמוד.
במחקר
חוקרים כמו דוד הלבני ופנחס היימן טענו כי כחלק מהצורה האקלקטית בה נבנה התלמוד, כאשר מאמרי התנאים קודמים למאמרי הדור הראשון של האמוראים וכן הלאה, כך את ה"סתמא דגמרא" כתבו חכמים מאוחרים יותר, הנקראים בפיהם סתמאים. כתוצאה מהיותם כאלה, ישנם הטוענים כי אין לפסוק הלכה מסתם תלמוד. טענה זו הביאה למחלוקות רחבות היקף בקרב לומדי גמרא.
לעומתם ישנן שיטות אחרות במחקר, הטוענות שקטעים אלו נתחברו על ידי סבוראים או על ידי חותמי התלמוד רב אשי ורבינא, וישנן שיטות המייחסות את סתמא דגמרא אף למקורות אמוראיים מוקדמים יותר.
סייד דרוויש
סייד דרוויש (בערבית سيد درويش; 17 במרץ 1892 – 15 בספטמבר 1923) היה משורר, סופר ומלחין מצרי הנחשב כאבי המוזיקה הערבית הקלאסית, היה ממוריה של אום כולתום ושל מוחמד עבד אל-והאב. עבד אל-והאב אף ביצע בתוכנית הרדיו "אלחן מן זמן" את שירו של סייד דרוויש "אנא הוית". דרוויש היה מלחין ההמנון המצרי – "בילאדי בילאדי", אולם מבחינה מוזיקלית לחן זה אינו מהמורכבים בלחניו של סייד דרוויש.
חייו
דרוויש נולד במצרים בעיר אלכסנדריה. שירים שכתב בוצעו על ידי פיירוז, זכי מוראד ומוחמד עבד אל ואהב.
דרוויש כתב את השיר בלאדי בלאדי, ב-1979 אחרי הסכם השלום עם ישראל החליטו לאמץ את שירו כהמנון לאומי רשמי של מצרים.
שיריו של דרוויש מושרים עד היום בקרב חובבי המוזיקה המצרית המקורית. שיריו הנודעים ביותר הם: 'דייעתי מוסתקבל חייתי' (במקאם שורי), 'אנא הווית' (במקאם כורד), ו'אל חביב'. לשלשת השירים הללו נכתבו מילים עבריות לשיר "דייעתי מוסתקבל חייתי" חוברו מילות השיר "די אבי מושפל בחטאתי", לשיר "אנא הוית", חוברו מילות השיר "אנא קוית", לשיר "אל חביב", חוברו המילים "אל חביב".
גם בזמנו של סייד דרויש שיריו הארוכים לא היו נחלת הכלל, והיו מקובלים רק בקרב האליטה המצרית. כדי לבצע את שיריו יש צורך להשתמש בטונים גבוהים ונמוכים, ולשלוט בתנודות הקול בצורה קשה מאוד. כל שורה בלחניו של דרוויש מצריכה חזרות רבות לפני ביצועה, ויש בה פרטים רבים ומגוונים, מעבר ממאקם למאקם, והחלפות קצב מרובות.
דוכס גלוסטר
דוכס גלוסטר (באנגלית: Duke of Gloucester) הוא תואר אצולה המוענק בממלכה המאוחדת לאחד מבניו של המונרך המכהן.
היסטוריה
התואר הוענק לראשונה לתומאס מוודסטוק, בנו ה-13 של המלך אדוארד השלישי. במותו בלא בן בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה להמפרי מלנקסטר, בנו הרביעי של המלך הנרי הרביעי. גם במותו בלא בן בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השלישית לריצ'רד פלנטג'נט (לימים מלך אנגליה), אחיו של המלך אדוארד הרביעי. כאשר ריצ'רד הוכתר כמלך, שב התואר אל הכתר.
התואר הוענק בפעם הרביעית להנרי סטיוארט, בנו של המלך צ'ארלס הראשון. במותו בלא בן בוטל התואר.
ויליאם, בנה של המלכה אן נשא את התואר כל חייו, אולם התואר מעולם לא הוענק לו רשמית, והוא לא היה יכול להורישו.
אחריו נשא את התואר פרדריק, נסיך ויילס אולם גם לו לא הוענק התואר רשמית (הוענק לו התואר דוכס אדינבורו).
תואר נפרד הוענק לנסיך ויליאם הנרי, אחיו של המלך ג'ורג' השלישי: "דוכס גלוסטר ואדינבורו". תואר זה לא נמנה במניין התארים "דוכס גלוסטר".
התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך הנרי, בנו של המלך ג'ורג' החמישי. במותו של הנסיך הנרי, ירש בנו, הנסיך ריצ'רד את התואר, והוא נושא אותו כיום. בנו, אלכסנדר וינדזור, רוזן אלסטר עתיד לרשת את התואר במותו.
סקוטי ג'ו ויבר
סקוטי ג'ו ויבר (באנגלית: Scotty Joe Weaver, 26 במרץ 1986 - 22 ביולי 2004) היה קורבן רצח אמריקאי בן 18 מביי מינט באלבמה, שנרצח ב-2004. הרצח, שנראה כי בוצע בשל נטייתו המינית של ויבר, היה אחד הנושאים הבולטים בסרט התיעודי "Small Town Gay Bar".
ויבר נרצח ב-18 ביולי 2004, וגופתו השרופה התגלתה במצב של ריקבון חלקי ב-22 ביולי, במרחק כמה קילומטרים מהקרוואן שבו גר. ויבר הוכה, נחנק ונדקר פעמים רבות, ראשו הוסר חלקית, גופו הוספג בדלק והועלה באש.
דייוויד וטסטון, התובע המחוזי של מחוז בולדווין באלבמה, קבע כי נטייתו המינית של ויבר הייתה גורם לפשע. הוא ציין שהברוטליות של הרצח "מרמזת לווידוא הריגה, דבר שאינו נפוץ בשוד וברצח רגילים". החוק באלבמה אינו מגדיר פשעים שסיבתם נטייה מינית של הקורבן כפשעי שנאה.
הרצח היה אחד הנושאים הבולטים בסרט התיעודי "Small Town Gay Bar" מ-2006, המתאר את קשיי הקהילה הלהט"בית במדינות הדרום של ארצות הברית.
במאי 2007 הודה כריסטופר גיינס ברצח ונידון למאסר עולם ללא שחרור מוקדם. פורטר הודה ברצח ובשוד, ועונשו נקבע לשני מאסרי עולם מצטברים. הוא יוכל לבקש שחרור מוקדם לאחר ריצוי 15 שנות מאסר. קלסיי הורשעה על פי הודאתה בקנוניה לביצוע רצח, ועונשה נקבע ל-20 שנות מאסר ב-13 בספטמבר 2007.
תוכנית החלל האיראנית
איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר.
מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון.
לאחרונה התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים.
היסטוריית פיתוח לוויינים
בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה.
לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית.
בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל.
איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל.
ב-22 באפריל 2020 שיגרה בהצלחה את לוויין הריגול נור-1 משטחה למסלול בחלל.
היסטוריית פיתוח משגרים
איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008.
בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל.
מיקולאייב (מחוז)
מחוז מיקולאייב (באוקראינית: Миколаївська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בדרום-מרכז המדינה, ובירתו העיר מיקולאייב.
שטח המחוז כ-24.5 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-14 בגודלו, ומהווה 4.07% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,166,210 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-18 באוקראינה.
המחוז גובל בצפון במחוז קירובוגרד, במזרח במחוז דניפרופטרובסק, ובדרום-מזרח במחוז חרסון, בדרום בים השחור, במערב במחוז אודסה. את המחוז חוצה נהר הבוג הדרומי.
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס
הנסיך אוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס (באנגלית: The Prince Augustus Frederick, Duke of Sussex; 27 בינואר 1773 - 21 באפריל 1843) היה בנו השישי של המלך ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל רעייתו, שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
ראשית חייו
הנסיך אוגוסטוס פרדריק נולד בארמון בקינגהאם. הוא הוטבל באולם המועצה הגדולה של ארמון סנט ג'יימס ב-25 בפברואר 1773 על ידי פרדריק קורנווליס, הארכיבישוף מקנטרברי.
את חינוכו קיבל ממורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה יחד עם אחיו, הנסיך ארנסט והנסיך אדולפוס.
אוגוסטוס, שסבל מאסתמה לא השתתף בחינוך הצבאי שניתן לאחיו בהנובר, ואף שקל להפוך לכומר של הכנסייה האנגליקנית.
נישואיו הראשונים
בעת טיול באיטליה פגש אוגוסטוס את ליידי אוגוסטה מריי, בתו השנייה של רוזן דנמור הרביעי. בני הזוג נישאו ברומא ב-4 באפריל 1793. טקס נישואים רשמי, שני, נערך בכנסיית סנט ג'ורג' בכיכר הנובר שבלונדון ב-5 בדצמבר 1793. הטקסים נערכו בלי ידיעתו והסכמתו של המלך.
בעקבות הפרידה העניק המלך לאוגוסטוס את התארים דוכס סאסקס, רוזן אינוורנסו וברון ארקלו, וכן את התואר אביר מסדר הבירית ב-27 בנובמבר 1801.
בשנת 1816 נבחר אוגוסטוס לתפקיד נשיא האגודה המלכותית לאמנויות.
נישואיו השניים
אוגוסטוס נישא בשנית ב-2 במאי 1831 לסיסילה לטיטיה בגין, בתם הבכורה של ארתור גור, רוזן אראן ואליזבת אנדרווד, ואלמנתו של סר ג'ורג' בגין. גם נישואים אלה נערכו בלא הסכמת המלך. ליידי אוגוסטה מוריי נפטרה שנה קודם לכן. ביום נישואיה שינתה סיליה לטיטיה את שם משפחה ל"אנדרווד" ברישיון מלכותי, אולם לא הוענק לה התואר "דוכסית סאסקס" אבל בשנת 1840 הוענק לה התואר "דוכסת אינוורנס" על ידי המלכה ויקטוריה.
ב-29 בינואר 1831 מינה המלך ויליאם הרביעי את אוגוסטוס, אחיו הצעיר, לתפקיד הצייד הראשי ושומר פארק סנט ג'יימס והייד פארק.
בין השנים 1830–1838 כיהן אוגוסטוס כנשיא החברה המלכותית.
אוגוסטוס והנסיכה ויקטוריה (לימים המלכה ויקטוריה) היו ביחסים קרובים, ובעת נישואיה לנסיך אלברט היה זה אוגוסטוס שליווה אותה אל הטקס.
אוגוסטוס נפטר בארמון קנזינגטון בשנת 1843. בצוואתו ביקש שלא תערך לו הלוויה ממלכתית, והוא נקבר בבית הקברות קנסל גרין ב-5 במאי 1843.
במותו של הנסיך בלא יורשים זכרים התארים שהוענקו לו נכחדו.
צאצאיו
מנישואיו ללידי אגוסטה מריי (נישאו ב-4 באפריל 1793; הנישואים בוטלו בשנת 1801):
שלט אצולה ותוארי כבוד
הנסיך אוגוסטוס פרדריק היה גרנד מאסטר של ה-Premier Grand Lodge of England של הבונים החופשיים מאז שנת 1813, ושל ה-United Grand Lodge of England בין השנים 1813–1843.
כמו כן הנסיך אוגוסטוס היה אביר במסדר הדרדר.
שלט אצולה
מהיותו בנו של המונרך, נשא הנסיך אוגוסטוס את שלט האצולה המלכותי, כאשר ההבדל היחיד היה בתגי הסמל - בתג האמצעי שני לבבות, ובתגים החיצוניים צלב.
יחסי טאיוואן–פלאו
יחסי טאיוואן–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הסינית לבין הרפובליקה של פלאו.
היסטוריה
פלאו היא אחת מהמדינות המעטות בעולם שמכירות ברפובליקה הסינית ומנהלות עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים. הרפובליקה הסינית מקדמת בברכה תלמידים פלאואנים ומעניקה מלגות ללימודים באוניברסיטאות טאיוואניות נחשבות.
בשנת 2008 אמר שר החינוך הפלאואני מריו קאטוסנג כי טאיוואן תרמה רבות למערך הטכנולוגי-חינוכי בפלאו כשנתנה מאה יחידות של מחשבים ניידים עם Windows XP למשרד החינוך במקום מחשבי המקינטוש הישנים משנות השמונים של המאה העשרים שבהם השתמשו בפלאו עד כה.
בשנת 2018 החלה הרפובליקה העממית של סין בלחץ אדיר על הרפובליקה של פלאו על מנת שתנתק את יחסיה עם הרפובליקה הסינית ותכונן יחסים עמה. בחודש מאי באותה השנה סירבה פלאו ללחצים הסינים בהצהרתו של נשיא פלאו טומי רמנגסאו: "היינו שמחים להכיר גם ברפובליקה הסינית וגם ברפובליקה העממית של סין אפילו מחר...אך, בהתחשב ביחסים ובחפיפה באידיאלים ובערכים בינינו לבין טאיוואן אנחנו מעדיפים להמשיך את היחסים עם הרפובליקה הסינית."
באותה השנה החלו חיכוכים בין הרפובליקה העממית של סין לפלאו כאשר הרפובליקה הסינית מגבה את פלאו.
בריטניה הגדולה
בריטניה הגדולה (באנגלית: Great Britain, בסקוטית: Great Breetain, בוולשית: Prydain Fawr, בגאלית סקוטית: Breatainn Mhòr) הוא אי השוכן צפונית-מערבית מחופה של יבשת אירופה, ומזרחית לאירלנד, ומהווה את שטחה העיקרי של הממלכה המאוחדת. המונח "בריטניה הגדולה" משמש גם כמונח פוליטי המתאר את שילוב המדינות אנגליה, סקוטלנד וויילס, שיחדיו מאכלסות את האי כולו ומספר איים נוספים.
הגדרה גאוגרפית
שטחו של האי הוא 218,595 קילומטר רבוע. זהו האי הגדול ביותר באירופה, הגדול באיים הבריטיים, והתשיעי בשטחו בעולם. האי הוא השלישי המאוכלס בעולם לאחר ג'אווה והונשו.
בריטניה הגדולה משתרעת מצפון לדרום על-פני כעשר מעלות של קווי רוחב. לפני סוף עידן הקרח האחרון, היה שטח זה מחובר לאירופה כחצי אי. הפשרת הקרח בסוף עידן הקרח גרמה לעליית מפלס הים ולהיווצרות תעלת למאנש, המפרידה כיום את בריטניה הגדולה מיבשת אירופה.
האקלים בבריטניה מתון יחסית לאזורים אחרים בחצי הכדור הצפוני באותו קו-רוחב, כיוון שהמים החמים של זרם הגולף עוברים דרך האיים הבריטיים וממתנים את מזג האוויר. מזג האוויר מאופיין במרבית הימים בטמפרטורות קרות, עננות יחסית, וגשמים רבים.
נהרות
בבריטניה הגדולה יש נהרות רבים. 20 הנהרות הארוכים ביותר מפורטים בטבלה הבאה:
הגדרה פוליטית
מבחינה פוליטית, המונח "בריטניה הגדולה" מתאר את השילוב של אומות הבית אנגליה, סקוטלנד וויילס המהוות 94.3% משטחי הממלכה המאוחדת. הוא כולל איים אחרים כגון האי וייט, אנגלסי, האי סילי, האיים ההברידיים, קבוצת האיים אורקני ושטלנד אך אינו כולל את האי מאן או את איי התעלה.
במהלך המאות, בריטניה הגדולה התפתחה מבחינה פוליטית ממספר מדינות עצמאיות (אנגליה, סקוטלנד וויילס) דרך שתי ממלכות תחת כתר משותף (אנגליה וסקוטלנד), ממלכת בריטניה הגדולה יחידה בכל האי, עד למצב שלאחר 1801, אז בריטניה הגדולה ביחד עם האי אירלנד הרכיבו את הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. ב-1927 הצטמצמה הממלכה לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד בעקבות השגת העצמאות של העם האירי על חמש-השישיות מהאי אירלנד.
מקור התואר "הגדולה"
הגאוגרף היווני תלמי קרא לאי הגדול "מגאלה ברטניה" (Megale Brettania; בריטניה הגדולה), ולאי הקטן יותר, אירלנד, "מיקרה ברטניה" (Micra Bretannia; בריטניה הקטנה). לפיכך, במקור, המונח "בריטניה הגדולה" התייחס לאי הגדול ביותר מבין האיים הבריטיים, כפי שהאי הגדול ביותר מבין איי קומורו נקרא "גראנדה קומורו" (Grande Comore).
החל מימי הביניים נקרא האי "בריטניה הגדולה", על מנת להבדילו מ"בריטניה הקטנה" (Less, Lesser or Little Britain), היא ברטאן.
רמת קולומביה
רמת קולומביה (באנגלית: Columbia Plateau) או גם רמת הנהר קולומביה (Columbia River Plateau) היא אזור גאולוגי וגאוגרפי השוכן לאורך חלקים במדינות ארצות הברית וושינגטון, אורגון ואיידהו. זו רמה נרחבת של משטח בזלת נרחב השוכנת בין רכס קסקייד והרי הרוקי, הנחצית על ידי הנהר קולומביה. באחת מההגדרות השונות שלו מתייחס המונח "אגן קולומביה" פחות או יותר לאותו אזור כמו רמת קולומביה.
גאולוגיה
במהלך שלהי המיוקן ותחילת הפליוקן התחוללה אחת מהתפרצויות הגעשיות הגדולות ביותר על פני כדור הארץ שבה כיסתה בזלת שטח של 210,000 קילומטרים רבועים של אזור הפסיפיק נורת' ווסט תוך יצירת משטח בזלת נרחב. על פני תקופה בת בין חמישה לעשרה מיליון שנים נפלטו קילוח לבה אחר קילוח לבה מתוך סדקים שאורכם נע בין עשרות למאות קילומטרים. מקור הגעשיות בנקודה חמה. מאז נע הלוח הצפון-אמריקאי לכיוון צפון מערב, והנקודה החמה הקבועה נמצאת כיום מתחת לפארק הלאומי ילוסטון. בסופו של דבר הצטברו קילוחי הלבה לעומק של כ-1.8 קילומטרים. ככל שהסלע המותך נפלט אל פני השטח, כך שקע בהדרגה קרום כדור הארץ לחלל שהשאירה הלבה שנפלטה.
צמחייה
חלק מרמת קולומביה קשור לאזור האקולוגי של רמת קולומביה (Columbia Plateau ecoregion), חלק מהאזור האקולוגי הקרוי "האזור הנארקטי של ערבות שיחים, סוואנות וערבות עשב של אקלים ממוזג וסובטרופי" (Nearctic temperate and subtropical grasslands, savannas, and shrublands) של הביומה ערבות שיחים, סוואנות וערבות עשב של אקלים ממוזג (Temperate grasslands, savannas, and shrublands).
עינית (בעלי חיים)
עינית (ocellus ברבים ocelli) או עין פשוטה היא איבר חוש הקולט אור וקיים לרוב בפרוקי-רגליים.
העינית מסוגלת להבחין בין אור לחושך אך איננה מסוגלת ליצור תמונה של המתרחש סביבה או אפילו להבחין בעצמים או בכיוון האור. לזחלים מסוימים יש איבר דומה בצידי הראש הנקרא Stemma. איבר חוש זה מתריע על סכנה בשל שוני גדול בכמות האור או מגלה מתי מתחלף היום בלילה לצורך ויסות הפעולה ההורמונלית של הגוף.
כיתמי עין
מדוזות, כוכבי ים, ותולעים שטוחות נושאות את העיניים הפשוטות ביותר, כיתמי עין, בהם יש פיגמנט המפוזר אקראית, ללא מבנה נוסף כגון קרנית או עדשה. צבע האזור בבעלי חיים אלו הוא אדום או שחור.
לחלזונות וחשופיות רבים יש גם כן כיתמי עין, בקצה או בבסיס המשושים. אולם לכמה חלזונות ממשפחת Strombidae, יש עיניים מורכבות בהרבה. לצדפות ענק ישנם כיתמי עין שמאפשרים לאור לחדור אל חלל הגלימה.
עינית גבית
עינית גבית היא עינית רגישה לאור הנמצאת על צידו העליון של הראש. לרבות קיימים שלוש עיניות היוצרות משולש. הן מכיליות כמה תאים קולטי אור ומכוסות בקרנית. העינית הגבית לא מחליפה את העיניים המורכבות והיא קיימת בנוסף בכל החרקים בעלי עינית זו כגון חגבאים, דבוראים (נמלים, דבורים, צרעות), בחלק מהפשפשאים ועוד.
עינית צידית (Stemmata)
בעבר המונח עינית (ocellus) כלל את כל סוג העיניים הפשוטות, היום נהוג להבדיל בין "עינית גבית" ocellus, מבנה הנמצא אצל חרקים בוגרים ונימפות ו"עינית צידית" (Stemmata ביחיד Stemma) אשר קיימות אצל זחלים בעלי גלגול מלא. אצל זחלים בעלי עיניות צידיות הן לרוב מופיעות בצידי הראש בקבוצה של 1-7 עיניות. מספר העיניות בקבוצה והסידור שלהן משמשות לעיתים לזיהוי טקסונומי. עיניות צדדיות עשויות מתאים קולטי אור ומדוכים ונמצאות בצידי הראש. עיניות צידיות הן אמצעי הראייה היחידי בזחלים מסוימים של כמה מחלקות חרקים (פרעושים, דגיגי כסף, מניפתיים ועוד).
סומי (מחוז)
מחוז סוּמִי (באוקראינית: Сумська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בצפון המדינה, ובירתו העיר סומי.
שטח המחוז כ-23.8 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-16 בגודלו, ומהווה 3.95% משטחה הכולל של אוקראינה. בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,129,094 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-20 באוקראינה.
המחוז גובל בצפון ובמזרח ברוסיה, בדרום במחוזות חרקוב ופולטבה ובמערב במחוז צ'רניהיב.
פלוויאנוס הראשון מאנטיוכיה
פלוויאנוס הראשון מאנטיוכיה (לטינית: Flavianus I; ) היה בישוף אנטיוכיה בין השנים 381 ו-404.
חייו
פלוויאנוס נולד למשפחה אמידה ומכובדת באנטיוכיה, ככל הנראה בשנת 320. בעודו צעיר מת אביו והותיר לו את רכושו. פלוויאנוס ויתר על רובו, אך שימר את אחוזת המשפחה באנטיוכיה, אותה הקדיש לחולים ולנמצאים במצוקה בפטריארכיה. מההספד שכתב אחרי מותו יוחנן כריסוסטומוס עולה כי היה אדם בעל מזג מתון שבז לרווחה החומרית, למרות מוצאו רם המעלה.
יחד עם ידידו, דיודורוס, שהפך אחר כך לבישוף טרסוס, עזב פלוויאנוס את ביתו וחי חיי פרישות והתבודדות. אחרי זמן מה שב לאנטיוכיה עם דיודורוס. אנטיוכיה, למרות שלום חלול ששרר בה לכאורה, הייתה קרועה אז בין האריאניזם ששלט בכיפה ונאמני הכנסייה האורתודוקסית. הבישוף לאונטיוס, יורשו של אאוסטתיוס חתר לקידום האריאניות, שהייתה גם אמונתם של רוב אנשי הכמורה. דיודורוס ופלוויאנוס, שלא הוסמכו לכהונה, התייצבו נגדו וגייסו את המתפללים, כשהם מרגילים אותם להתכנס מחוץ לכנסיות, סביב קברי המרטירים, זאת כדי שלא יוכתמו באריאנות המגונה, שהיוותה סכנה לסמכות הכנסייה הקתולית. לאונטיוס, שנרתע מכוחם ומהשפעתם, נאלץ להדיח את האריאני אאטיוס ולאפשר להם לקיים את תפילותיהם בסופו של דבר גם בכנסיות.
על מקומו של לאונטיוס בא אאודוקסיוס ואחריו מלטיוס ובשנת 361 הודח האחרון ולכס עלה אאוזויוס (euzoïus) האריאני. הסיעה האורתודוקסית בעיר התפצלה בין אלו שהתלכדו סביב מלטיוס ואלו שהתרכזו מאחרי פאולינוס שהיה פרסביטר. הקרע בעיר בין שני הגופים הטריד את האפיפיור אתנסיוס וקונציל אלכסנדריה משנת 362 קרא בשמו לפאולינוס לאחד כוחות עם המלטיאנים, אך ללא הועיל. כאשר הגיע הקיסר האריאני ואלנס לאנטיוכיה בשנת 370 היה זה סימן לרדיפה של האורתודוקסים. מלטיוס גורש מן העיר והנאמנים לאורתודוקסיה נאלצו להימלט מן העיר ולקיים את טקסיהם במערות ובנקיקים.
אחרי מותו של ואלנס בשנת 378 שבו הגולים ומלטיוס הועמד שוב בראש קהלו. העימות הפנימי, עם זאת, היה רחוק מסיום, כיוון שגם פאולינוס וגם מלטיוס טענו לכתר הבישוף האורתודוקסי באנטיוכיה כששלישי, ויטליאנוס אוחז בתפישות אפולינריות. פלוויאנוס ועמו הכנסיות המזרחיות הכירו במלטיוס, המערב ומצרים בפאולינוס.
בשנת 381 ליווה פלוויאנוס את מלטיוס לקונציל קונסטנטינופול אך בעת מושב הקונציל חלה מלטיוס ומת. כאן ניסה גרגוריוס מנזיאנזוס להעלות מחדש את הצעתו של מלטיוס, לפיה אם ימות מי מן הטוענים לבישופות יהפוך האחר לבישוף הבלעדי. ההצעה הועלתה במקור משום שפאולינוס היה זקן וחלוש, וסברת המלטיאנים הייתה כי ימות לפני מלטיוס. כעת, התהפכו היוצרות וגם האינטרסים של המציעים, משום שקבלת סמכותו של פאולינוס באנטיוכיה הייתה משום ניצחון לעמדת האפיפיורות, דבר שלא היה מקובל על קונציל בו ישבו בישופים מן המזרח.
קונציל ברומא, שבו השתתף פאולינוס עם תומכיו אפיפניוס מסלמיס והירונימוס דחה את תקפות מינויו של פלוויאנוס ואף נטען (אצל סוזומנוס) כי פלוויאנוס גורש במסגרת הקונציל מן הכנסייה.
פלוויאנוס נחשף בגדולתו בשנת 387, אחרי מהומות באנטיוכיה בהם נהרסו פסלי קיסרות, כאשר נסע לרומא כדי לבקש מחילה ולדבר על ליבו של הקיסר. יוחנן כריסוסטומוס, בדרשה הראשונה והאחרונה "על הפסלים" מבאר מה רבה הייתה החרדה בנוסעו, ועד כמה גדולה הייתה ההקלה כאשר שב בלא פגע לו עצמו, ובלא שיוטל עונש על העיר.
בערוב ימיו הספיק פלוויאנוס לחזות גם בהדחתו של כריסוסטומוס, לה התנגד בתוקף. הוא מת ככל הנראה בשנת 404.
יחסי אנדורה–פולין
יחסי אנדורה–פולין הם יחסי החוץ בין אנדורה לפולין.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין פולין ואנדורה כוננו ב-15 במאי 1996. בשנים האחרונות התהדקו היחסים הבילטרליים. ב-1 ביוני 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות. ב-15 ביוני 2012, שגריר פולין בספרד ושר החוץ של אנדורה, חתמו באנדורה לה וולה על הסכם בין הרפובליקה של פולין לנסיכות אנדורה על חילופי הדברים. מידע בענייני מס נכנס לתוקף ב-18 בדצמבר 2013. מאז נובמבר 2015 פועלת בבירת הנסיכות קונסוליית הכבוד של הרפובליקה של פולין, בראשות יולנדה סוללה רואיז. ב-13 בפברואר 2017, ביקר שר החוץ של נסיכות אנדורה, גילברט סבויה סוניה, בוורשה. זה היה הביקור הראשון ברמה זו מאז כינון היחסים הדיפלומטיים והיה מענה להזמנתו של שר החוץ, ויטולד ואשצ'יקובסקי.
שיתוף פעולה כלכלי
קיימת גישה הבלתי מוגבלת של סחורות פולניות לשוק באנדורה (על פי ההסכם על איחוד המכס) ועובדים פולנים לשוק העבודה של מדינה זו. ב-1 ביוני 2012, משרד הספורט והתיירות של הרפובליקה של פולין ומשרד התיירות והסביבה של נסיכות אנדורה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בתחום התיירות. ב-15 ביוני 2012, שגריר פולין בספרד ושר החוץ של נסיכות אנדורה, חתמו באנדורה לה וולה על הסכם בין הרפובליקה של פולין לנסיכות אנדורה על חילופי מידע בענייני מס. במקביל, חתמו שגריר הרפובליקה של פולין ושר החוץ של נסיכות אנדורה על הצהרה מדינית על תחילת המשא ומתן על חתימת ההסכם למניעת כפל מס. ערך מחזור הסחר בין פולין ואנדורה מראה מגמת עלייה. קיימת דינמיקה טובה של הייצוא הפולני, שערכו גדל כל הזמן. בשל מגעים עסקיים מועטים בין שתי המדינות, שיתוף הפעולה בהשקעות מוגבל מאוד. בשנת 2017 לא נרשמה זרימה של השקעות פולניות ישירות לאנדורה.
בנו ממייסן
בֶּנוֹ ממייסן (1010 כנראה - 16 ביוני 1106) הוא קדוש נוצרי.
ביוגרפיה
על פי סיפורי הקדושים, בנו ממייסן היה בן למשפחת אצולה סקסונית וכבר בצעירותו הפך לנזיר במנזר מיכאל הקדוש בהילדסהיים. אין עדויות התומכות במידע זה וקיימות עדויות סותרות. על פי המסמך הראשון המזכיר אותו, הוא היה קנון (כומר) בגוסלאר ונזיר ואב מנזר במנזר מיכאל הקדוש (1042). ב-1066 מינה אותו המלך היינריך לבישוף מייסן; אך כבר ב-1073 נקלע בנו לסכסוך בין זה האחרון לבין שושלת וטין והאצולה הסקסונית, דבר אשר הוביל בסופו של דבר למלחמת סקסוניה. המלך האשים את בנו בבגידה (בין אם הוא אכן היה מעורב במרד, או כפי שסופרי התקופה טוענים, שמשקלו במרד היה נמוך). ב-1076 הסתכסך היינריך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, על רקע מינוי בישופים חדשים בסקסוניה. לא מוזכר במקורות באילו נסיבות שוחרר בנו, אך הוא תמך בטוען לכתר על חשבון היינריך - רודולף מריינפלדן ואחרי מותו של הלה, תמך בהרמן מסאלם.
בתגובה, הכריז היינריך על מינוי בישופים חדשים (ועל מינויו של האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי) ועל הטלת נידוי על בנו והתומכים האחרים של האפיפיור גרגוריוס. בנו התנצל, וחזר לתפקידו. ב-1084 מונה היינריך לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו תמך במדיניות של המרת דת ללא שימוש בכוח, ותמך בקיסר. ב-1097 הסתכסך שנית עם הקיסר, הפעם על רקע מינויו של אורבאנוס השני לאפיפיור. מאותה שנה ואילך, אין למעשה תיעוד רשמי על פעילותו של בנו, והמידע עליו מסתמך על מעשיות הגיוגרפיות.
הסיפורים על העשור האחרון לחייו של בנו מתארים את פעילותו המיסיונרית ואת תמיכתו ביצירת מוזיקה כנסייתית ובבניית כנסיות. מספר מקומות בסקסוניה מצביעים לכאורה על פעילותו באזור למשל העיר בישופסוורדה ו"דרך המלך (ויה רגיה)" באזור אוברלאוזיץ, שנקראת גם "דרך הבישוף", מכיוון שמסופר שבנו הלך בדרך זו לעיתים קרובות במסעותיו המיסיונריים.
יהודה גלעד
הרב יהודה אריה גלעד (נולד בי"ב באלול תשט"ו, 30 באוגוסט 1955) הוא ראש ישיבת מעלה גלבוע ורב קיבוץ לביא. כיהן כחבר הכנסת מטעם העבודה-מימד בכנסת ה-15.
ביוגרפיה
נולד בברזיל לרב שמואל פנחס גלברד (מחבר הספר "לפשוטו של רש"י") ועלה לישראל בגיל 7. למד בישיבת היישוב החדש, בישיבת "מרכז הרב" ובישיבת "הר עציון". שירת בצבא במסגרת מסלול ההסדר, בתפקיד שריונר, ולאחר מכן בקבע כרב צבאי חטיבתי. הוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית בגיל 25, וסיים לימודי הוראה במכללת הרצוג. משמש כרב קיבוץ לביא מאז שנת ה'תשמ"ב. בשנים 1990–1992 היה שליח הסוכנות היהודית ובני עקיבא בלונדון. ריכז פרויקטים שונים של עמותת גשר לקירוב בין בני נוער חילונים ודתיים והיה ממנסחי אמנת כנרת.
בשנת 1993 הקים את ישיבת מעלה גלבוע ביחד עם הרב שמואל ריינר, ושנה לאחר מכן הצטרף אליהם הרב דוד ביגמן. מאז ועד היום שלושתם מכהנים כראשי הישיבה.
בשנת 2000 נבחר ליושב-ראש מזכירות תנועת מימד.
ב-5 ביוני 2002 פרש חבר הכנסת מקסים לוי מן הכנסת, ובמקומו נכנס הרב גלעד. בכנסת היה גלעד חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
בדצמבר 2002 פרש הרב גלעד מתנועת מימד בעקבות החלטת מועצת המפלגה להמשיך את הברית המשותפת עם מפלגת העבודה ולהצטרף לרשימה מאוחדת לקראת הבחירות לכנסת. לדעת הרב גלעד, החבירה לעבודה מנעה ממימד להפוך לתחליף אמיתי למפד"ל עבור רוב הציבור הדתי-לאומי ודחקה אותה לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הצטרף לתנועת תפנית של עוזי דיין והוצב במקום השלישי ברשימתה. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים המשיך הרב גלעד בפעילות ציבורית בתחומי דת ומדינה, חברה ואתיקה. בין השאר הוא פעיל בתחום הגיור, בדגש על גיורם של אזרחים ישראלים שעלו לארץ מכוח חוק השבות, אך אינם יהודים על פי ההלכה. הוא משמש כדיין בבית הדין של רשת גיור כהלכה במעלה גלבוע, ופועל לקידום מהלכים נוספים בתחום. בין היתר, חתם על מכתב תמיכה במתווה הגיור של השר מתן כהנא. כמו כן הרב גלעד חבר במועצה הציבורית של עמותת ינשו"ף, הפועלת להגברת השקיפות והפיקוח על ייצוא הנשק והתעשיות הביטחוניות ממדינת ישראל.
הרב גלעד הוא חתנו של הרב יהודה עמיטל ודודו של העיתונאי אלישיב רייכנר.
משנתו ודרכו
הרב גלעד ממשיך את הקו הרעיוני של רבו, הרב יהודה עמיטל, הרואה חשיבות גדולה במדינת ישראל ובמוסדותיה, ומצר על הכיוון שאליו הולכת הציונות הדתית. הוא מצר על כך, שהציונות הדתית, לדעתו, מזניחה את העיסוק בנושאים חברתיים, ומקצינה את עמדותיה הדתיות וההלכתיות. כרבו, הוא גם מצר על הכיוון אליו נלקחה תורתו של הרב קוק, כאילו זו מתעסקת רק בחשיבות שלמותה של ארץ ישראל.
בישיבה, מעביר הרב גלעד שיעורים שבועיים בחסידות, בפרשת השבוע ובתורת הרב קוק, וכן שיעור שבועי על "נושאים אקטואליים בהלכה".
קישורים חיצוניים
מאמרים בעיתונות מאמרים תורניים שיעורים
אריה גמליאל
הרב אריה גמליאל (ג' באדר ב' ה'תשי"א, 11 במרץ 1951 – כ"ח באב ה'תשפ"א, 6 באוגוסט 2021) היה ראש "ישיבת שדרות" וחבר הכנסת לשעבר מטעם ש"ס. כיהן כסגן שר הבינוי והשיכון וכסגן שר לענייני דתות.
ביוגרפיה
נולד בבאר שבע לאביו יחיא גמליאל. למד ב"ישיבת הדרום" ברחובות, "ישיבת הנגב" בנתיבות והוסמך לרבנות, כיהן כראש כולל "הוד התורה" בשדרות.
כמו כן למד בכולל להוראה בשדרות בנשיאות המרא דאתרא הרב דוד בר חן.
פעילות ציבורית
כיהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס בין השנים 1988–2003. היה חבר בוועדות החינוך והתרבות, הכלכלה וענייני ביקורת המדינה. בכנסת ה-13 כיהן כסגן שר הבינוי והשיכון ובכנסת ה-14 כיהן כסגן שר לענייני דתות. היה ראש רשימת מפלגת "אהבת ישראל" בהתחלה אך פרש ממנה עוד לפני שהשתתפה בבחירות לכנסת השש עשרה.
שימש כראש "ישיבת שדרות". חיבר את הספר בית גמליאל על יד החזקה לרמב"ם ופרסם מאמרים תורניים בירחונים תורניים שונים.
זכויות להט"ב באילינוי
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אילינוי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום אילינוי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם. המדינה מכירה באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים החל מיוני 2011, ובנובמבר 2013 חתם המושל פט קווין על חוק המכיר בנישואים חד־מיניים. זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים, וחוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. כמו כן, טיפולי המרה עבור קטינים אינם חוקיים באילינוי.
בשיקגו, העיר הגדולה ביותר באילינוי, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב. מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1970 (שנה לאחר מהומות סטונוול), ובשנת 2017 השתתפו בו כמיליון אנשים.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
ב־28 ביולי 1961 חוקי מדינת אילינוי חודשו, ואחד השינויים היה ביטול האיסור על מעשי סדום, שכללו פעילות מינית בין בני אותו המין. השינויים בחוק נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 1962, ואילינוי הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שביטלה את האיסור על יחסי מין הומוסקסואליים וקבעה גיל הסכמה של 18 שנים. עם זאת, החוק החדש אסר "ללטף את גופו של אדם אחר מאותו המין במקומות ציבוריים". בשנת 1963 בתי המחוקקים של אילינוי שינו את החוק כך שיאסור ללטף כל אדם במקומות ציבוריים, ולא רק אדם מאותו המין כפי שהיה קודם לכן. איסור הליטוף בוטל לחלוטין בשנת 1984, וגיל ההסכמה ירד ל־16 שנים. ב־1 בינואר 2012 גיל ההסכמה עלה ל־17 שנים.
הכרה בזוגיות חד־מינית
החל משנת 2006, מדינת אילינוי מעניקה הטבות לבני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
איחוד אזרחי
ב־31 בינואר 2011 פט קווין, מושל אילינוי, חתם על חוק להכרה באיחוד אזרחי של זוגות חד־מיניים. החוק נכנס לתוקף ב־1 ביוני 2011, והוא אפשר למדינת אילינוי להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת. על פי החוק, אם אדם נשוי עבר ניתוח לשינוי מין, נישואיו עדיין יוכרו על ידי המדינה, גם אם בעקבות הניתוח מינם של בני הזוג הנשואים הפך לזהה.