cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Internet Engineering Task Force
פיתוח תקנים
כל אדם יוכל ליזום תקן או להשתתף בדיון על תקן מוצע. הארגון מתכנס שלוש פעמים בשנה, רובן בארצות הברית (ארבע מכל חמש פגישות). כל אדם יכול להשתתף בכינוס אם הוא משלם את דמי הכניסה, שמהווים את ההכנסה הכמעט יחידה של הארגון. בפגישות אלו מתבצע הניהול בפועל של ה-IETF כאשר לכל משתתף זכות הצבעה. ל-IETF מנהלים שנבחרים על ידי רוב המשתתפים. מנהלים אלו מוגבלים בסמכותם והם אינם מקבלים שכר. בין הנושאים שאושרו כמו תקנים ניתן לציין את DKIM.
רוב העבודה מתבצעת בקבוצות עבודה שעוסקות בתקן מסוים או במשפחה של תקנים. הקבוצות פעילות גם בין המפגשים בעיקר באמצעות הדואר האלקטרוני ורשימות תפוצה.
תקנים מתקבלים רק בקונצנזוס של המשתתפים בקבוצות העבודה. לתהליך זה יש גם חסרונות שהעיקרי שבהם הוא האיטיות שבה לוקח להגיע לתקנים שמוסכמים על כולם. היתרון הוא שתקנים שמתקבלים בתהליך זה הם בדרך כלל מוגמרים ובשלים. למרות אופיו של ה-IETF, לחברות הטכנולוגיה השפעה מסוימת על התקנים, אך השפעתן פחותה באופן משמעותי מהשפעתן בגופי תקינה אחרים. זוהי הסיבה העיקרית שטכנולוגיית האינטרנט (בניגוד למשל לטלפוניה) היא חופשית וחינמית ברובה.
לצד ה-IETF פועלים גופים נוספים שמסייעים לו בפעילות, ובהם: IESG שמספק את החסות החוקית, RFC Editor שאחראי על פרסום התקנים ו-IRTF שאחראי על מחקר.
גני עם
גַּנֵּי עַם הוא מושב עובדים הנמצא מדרום לעיר הוד השרון ובצמוד לה, ומצפון למושב ירקונה. המושב נוסד בשנת 1932 ומשתייך למועצה האזורית דרום השרון. שטח המושב כ-350 דונם.
התושבים הראשונים היו יוצאי גרמניה, חברי תנועת העובד הציוני ועלו על הקרקע במסגרת התיישבות האלף.
במהלך מלחמת העצמאות הותקף המושב בירי קליעים על ידי שכניהם מהכפר הערבי ביאר עדס.
בעבר התגורר בגני עם המשורר ע. הילל ולימים רכשה את ביתו המלחינה נורית הירש.
כיום נותרו במושב מעט חקלאים, ורוב תושביו בעלי מקצועות חופשיים.
אגדות האבודים עם מייגן פוקס
אגדות האבודים עם מייגן פוקס (באנגלית: Legends of the Lost with Megan Fox) היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית, שכל ארבעת פרקיה שודרו בערוץ Travel Channel בדצמבר 2018, ובערוץ Discovery גם בישראל.
על הסדרה נמתחה ביקורת אקדמית ב"וושינגטון פוסט" בייחוד בשל העובדה שהיא משלבת עובדות היסטוריות לצד הפסאודו-מדע (מדע שקרי) הארכאולוגי שמוצג בה.
נושא הסדרה
הסדרה עוקבת אחר השחקנית מייגן פוקס ה"אובססיבית מגיל צעיר להיסטוריה של תרבויות, אנשים ומקומות קדומים - ומפקפקת תמיד בסיפורים המתועדים", שיוצאת לחקור שלל נושאים היסטוריים מנקודת מבט המאתגרת את הסיפורים המקובלים.
ביקורת אקדמית
התוכנית עוררה ביקורת תקשורתית בשל הערבוב שלה בין עובדות היסטוריות ופסאודו-ארכאולוגיה: דייוויד ס. אנדרסון הדגיש ב"וושינגטון פוסט" את התעניינותה של פוקס בתאוריות החייזרים הקדומים ואת "היחסים המסובכים של התוכנית עם הרשויות האקדמיות", והאשים אותה בכך שהיא השתמשה באקדמאים "כאבני דרך כדי להעלות טענות לא-מבוססות על העולם העתיק". הוא הגיע למסקנה שקידום "עובדות חלופיות" עולה. "אגדות האבודים אולי אירחו ואף עוררו סקרנות בעולם העתיק, אבל גם טשטשה עמוקות את הגבול בין אמת לדמיון".
מגדל השעון לזכר הנסיך אלברט
מגדל השעון לזכר הנסיך אלברט (המכונה יותר שעון אלברט) הוא מגדל שעון הממוקם בכיכר המלכה בבלפסט, שבצפון אירלנד. בנייתו הושלמה ב-1869.
היסטוריה
ב-1865 זכה בתחרות לעיצוב אנדרטה לזכר בעלה המנוח של המלכה ויקטוריה, הנסיך אלברט. המבנה תוכהן על ידי ויליאם ג'וזף באר. במקור, באר אינו זכה בתחרות והיה במקום השני אך בעקבות סערה ציבורית הפרס הוענק לבאר. עלות הקמת מגדל השעון הוערכה באותם ימים בכ-2500 לירות שטרלינג (בעקבות חישובי אינפלציה, סכום זה מוערך בכ-196,000 לירות שטרלינג).
המגדל נבנה במשך 4 שנים ונחנך ב-1869. המגדל נבנה על בסיס שילוב של אדריכלות גותית צרפתית ואדריכלות גותית איטלקית. על הקיר המערבי של המגדל נבנה פסל של הנסיך אלברט עם גלימה של מסדר הבירית. כמו כן, פעמון במשקל שני טון שוכן במגדל.
כתוצאה מהבנייה על כלונסאות עץ על אדמה ביצתית ומחוזרת סביב נהר פארסט, ראש המגדל נוטה ארבעה מטרים מהניצב. בשל תנועה זו, חלק מעבודות נוי שנבנו במגדל הוסרו ב-1924.
השעון ניזוק בפיצוץ שארגנו אנשי הצבא האירי הרפובליקני ב-6 בינואר 1992.
השעון שופץ במסגרת פרויקט שיקום בעלות של מילוני פאונד ב-2002, במסגרת העבודות חוזקו יסודות העץ של המגדל, הוחלפו הגילופים שנרקבו והמגדל עבר ניקוי יסודי.
מעיל (ספר תורה)
מעיל הוא הכינוי הרווח לבגד שבו עוטפים האשכנזים את ספרי התורה.
מטפחות הספרים בעת העתיקה
נוהג עטיפת ספרי המקרא במטפחות כבר היה נהוג בעת העתיקה, והן היו מכונות "מטפחות ספרים". על המטפחות היו נוהגים לרקום ציורים ליופי, ולתלות פעמונים.
מעיל ספרי התורה בהלכה
מעיל ספר תורה שבלה, נוהגים בו קדושה וגונזים אותו. ניתן לעשות ממנו תכריכים למת מצווה ולגונזה בצורה זו.
אין לכבס את המעיל במי רגליים מפני הכבוד.
פונקציונליזם סטרוקטורלי
פונקציונליזם סטרוקטורלי או פונקציונליזם מבני היא פרדיגמה סוציולוגית ואנתרופולוגית מרכזית, המדגישה את האספקטים השונים במוסדות החברתיים ובהתנהגות האנושית. אספקטים אלו משמרים את המציאות הקיימת ופועלים יחדיו לקידום הסולידריות החברתית. זוהי גישה קונצנזואלית, שניתן למצוא לה שורשים אינטלקטואלים כבר במחצית המאה ה-19, אצל אוגוסט קונט, שייחס חשיבות רבה לקונצנזוס החברתי ואצל הרברט ספנסר, שהתייחס לפונקציות של חלקי החברה. מי שנחשב למנסח המרכזי הראשון של הפונקציונליזם הסטרוקטורלי הוא אמיל דורקהיים. בשנות ה-30 של המאה ה-20, פיתח אלפרד רדקליף-בראון, בהשפעת דורקהיים, את הפונקציונליזם-הסטרוקטורלי במסגרת הדיסציפלינה האנתרופולוגית.
עיקרי הגישה
על פי גישה פוזיטיביסטית זו, ההיסטוריה מונעת באמצעות רעיונות ואידאות (גישה אידיאליסטית). גישה זו מתייחסת אל החברה כאל מערכת, המורכבת מגורמים שונים המקיימים יחסי גומלין. ניתוח חברתי על פי גישה זו מתבצע בשני ממדים: הממד המבני, המתאר את הגורמים המרכיבים את החברה, והממד הפונקציונלי, המתאר את התפקיד (פונקציה) של המבנים הללו בחברה. הגישה מניחה כי כל תופעה חברתית ותרבותית ממלאת תפקיד כלשהו. הפרדיגמה הפונקציונלית-סטרוקטורלית רואה את החברה כמערכת המורכבת מחלקים הפועלים יחדיו לקידום הסולידריות והיציבות החברתית. היא מדמה את החברה לגוף אורגני-ביולוגי אשר לכל איבר בו תפקיד ייחודי, ורק אם יפעלו כל האיברים יחדיו יוכל הגוף להמשיך לחיות ולהתקיים. לא ניתן לעשות לחברה רדוקציה לאחד האיברים שלה - לא ניתן להבין תופעות חברתיות מורכבות דרך יחידים, אחרת אנו עלולים לפספס ולא להבין את ההיגיון חברתי. על פי גישה זו מתגבשים מוסדות חברתיים שתפקידם לדאוג למילוי הצרכים של החברה כגון מוסדות פוליטיים, משפחתיים, מוסדות חינוך וכדומה. מטרת המערכת החברתית המורכבת הזו היא לייצר הסכמיות (קונצנזוס), והיא טוענת כי החברה חותרת באופן תמידי להשגת הסכמה בין חברי הקולקטיב. הסכמה זו על מערכת של ערכים ואידאות משותפים מושגת באמצעות סוציאליזציה וחינוך (חשיבה המושפעת רבות מגישתו של פרויד). הסוציאליזציה יוצרת אינטגרציה יעילה בין חברי הקולקטיב ובכך מייצרת סולידריות חברתית. כל מי שאינו שותף לקונצנזוס החברתי הופך לתת-תרבות ומוגדר, כאמור, כסוטה. התרבות, מנקודת מבטם של הפונקציונליסטים, הנה מנגנון חשוב ביצירת הסכמיות ולכידות חברתית, ולכן פריט תרבותי זר אינו מתקבל בברכה.
גישה זו אשר מזוהה עם עבודתו של דורקהיים, ראתה את החברה האנושית כמערכת של תפקודים (פונקציות), חברה בה כל אחד נותן את תפקידו. החברה, היא מערכת אשר כוללת מגוון רחב של תפקידים שצריכים להתבצע על מנת שהיא תוכל להתקיים. הרעיון המרכזי בגישה הוא שלתופעות חברתיות ופרטים יש פונקציות אשר בדרכן תורמות לתפקודה היעיל של החברה בה הם פועלים. כדי לבצע כל אחד מהתפקידים צריך כישורים והשכלה שונים אשר כמובן אין לכולם. ככל שהתפקיד יותר יוקרתי וחשוב בחברה כך גדל התגמול על תפקיד זה. התגמול מתבטא במעמד חברתי וכלכלי גבוה.
אמיל דורקהיים
דורקהיים התעניין בעיקר במה שהוא ראה כהתמוטטותן של נורמות חברתיות וחוסר האנושיות הגוברת של החיים החברתיים. מרבית עבודתו המחקרית התמקדה בסדר החברתי ובדרכים לשימורו. לטענתו, למידת האדם וניסיון להסביר את חייו והתנהגותו, חייב קודם כל, ובעיקר, לקחת בחשבון את השפעת החברה עליו.
אחד המושגים המרכזיים אצל דורקהיים וקרל מרקס הוא הקונספט של חלוקת העבודה בחברה. בניגוד למרקס הרואה את חלוקת העבודה בחברה בהקשר של ניכוס וכוח, דורקהיים ראה את חלוקת העבודה בחברה כתהליך של שונות פונקציונלית. לטענת דורקהיים, בחלוקת עבודה חברתית מפותחת (הכוונה, בחברות מודרניות) המבנה החברתי עובר שינוי קיצוני, הצפיפות החברתית יורדת והתודעה הקולקטיבית נחלשת – כך, נולדת השונות. השונות הזו יוצרת אנומליה חברתית עקב חולשת התודעה הקולקטיבית. לפיכך, דורקהיים מחפש את המנגנונים (מוסר, כללים, נורמות, גבולות חברתיים, אתיקה) היכולים לשמש כדבק המחבר בין אינדיבידואלים ומלכדם לכדי יחידות קהילתיות או מקצועיות. הוא דיבר על קונצנזוס וסדר חברתי והגדיר שני מקרים:
רדקליף-בראון
בשנות ה-20 של המאה ה-20, האנתרופולוג אלפרד רדקליף-בראון עוד תמך בתאוריה הפונקציונלית של ברוניסלב מלינובסקי. בשנות ה-30, בהשפעה ישירה מהאנתרופולוגיה הצרפתית (ובמיוחד מדורקהיים) הוא הגיע למסקנה כי את המושג פונקציה צריך להכליל במסגרת המושג מבנה. הוא הגדיר מבנה כרשת מורכבת וסבוכה של מערכות חברתיות שבהן השחקנים נמצאים בתפקידים מוגדרים וממוסדים. תוך שהוא מושפע מעבודותיו של דורקהיים, רדקליף-בראון ראה את מטרת עבודת השדה שלו בחקר החברות הפשוטות, ובמציאת כללים למבנה החברתי של החברות הפשוטות, ואגב כך של המין האנושי. למשל, הוא ראה במוסדות החברתיים את המפתח לשמירת הסדר החברתי, ומחקריו הראו כיצד מנהגים (כגון טקסים) דואגים לייצב את המערכת החברתית. בניגוד לפונקציונליזם של מלינובסקי, רדקליף-בראון טען כי התרבות פועלת כדי לענות על צרכיה של החברה ולא של היחידים.
דייוויס ומור
לטענתם הריבוד הוא חיוני לחברה ולמעשה אי אפשר בלעדיו. אם רוצים בקיומה של חברה מתפתחת צריך למצוא את הדרך כיצד לתגמל את האנשים המסוימים בחברה. הוכחה ראשונה לחיוניות האי שוויון היא שאין בעולם חברה אשר אינה מרובדת. מספר הכישרונות בחברה מוגבל, לא כולם בעלי כישורים זהים בסוגם וברמתם, ומכיוון שכולם שונים זה מזה אי השוויון הוא משהו נדרש. מכיוון שבחברה ישנן פונקציות חיוניות יותר וחיוניות פחות (רופאים / מנקי רחובות) יש למצוא את הדרך לתגמל יותר את הפונקציות החיוניות יותר על מנת ליצור מוטיבציה אכן לנצל את הכישורים לכך (התאוריה הפונקציונליסטית)
טלקוט פרסונס
המערכת החברתית, לפי ניתוח זה, מחולקת לארבע תת-מערכות, אשר כולן ביחד מרכיבות את מערכת הפעולה האנושית. לכל תת-מערכת יש מוסדות חברתיים שדרכם היא עובדת:
ארבע תתי המערכות עובדות ביחד באיזון מלא. ביחד הן יוצרות את המבנה החברתי, שפועל על דינמיקה של יצירת קונצנזוס בין אנשים - יש הסכמה רחבה לגבי הצורך לעבוד למען שימורו של המבנה החברתי, עד כמה הוא נכון והוגן וכדומה. פארסונס נחשב כמי שמבטא בצורה סוציולוגית את רוח התקופה בשנות החמישים ותחילת השישים באמריקה, תקופת "החלום האמריקאי", לאחר שהאמריקאים ניצחו במלחמת העולם השנייה וזכו למעמד של מעצמת-על.
רוברט מרטון
מרטון טען כי כל דפוס חברתי עשוי להשפיע באופן שונה על פרטים שונים בחברה. למבנים החברתיים ולפעולות שאנו עושים יש פונקציה: 1) פונקציה גלויה- תוצאות אובייקטיביות, התוצאות המזוהות והמכוונות של כל דפוס חברתי 2) פונקציה סמויה- תוצאות התנהגות שאינן גלויות אך שומרות על היציבות החברתית. לא כל תוצאותיו של כל מבנה חברתי הן בהכרח מועילות ומכאן נטבע המושג: דיספונקציה, האם הפעולה היא פונקציונלית ליחיד? לקבוצה? לחברה?
פונקציונליזם-סטרוקטורלי במדע המדינה
הפונקציונליזם הסטרוקטורלי משמש גם כגישה במדע המדינה, המתמקדת בתפקוד הפרטים והקבוצות המרכיבות את המערכת הפוליטית הכוללת.
גישה זו מאפשרת השוואה בין מערכות פוליטיות שונות. הנחת הייסוד היא שהמבנים הפוליטיים יכולים להיות שונים אבל התפקודים שלהם זהים, וההבדל ביניהם הוא רק באופן הביצוע. התפקוד של כל אחד מהפרטים לא נחשב כערך אלא לעובדה. ניתן לבדוק איך כל פרט תורם למערכת מבלי להעביר ביקורת אם זה טוב או לא.
לדוגמה: הממשלה השבטית שונה במבנה שלה מהממשלה הדמוקרטית אבל התפקוד של שתיהן הוא זהה. שתיהן צריכות לחוקק כללי התנהגות, לאכוף אותם ולהעניש את הסוטים. ההבדל הוא שבחברה דמוקרטית העשייה מתחלקת בין כמה רשויות ובחברה השבטית הכל נעשה על ידי אותו גורם. לכל המערכות הפוליטיות (פרימיטיביות ומתקדמות כאחד) יש ארבע תכונות משותפות:
תפקודי המערכת
מערכת פוליטית היא מערכת של פעולות גומלין שקיימת בכל החברות העצמאיות שממלאות תפקידים של אינטגרציה והסתגלות באמצעות השימוש בכפייה פיזית לגיטימית, או באמצעות האיום בשימוש כזה. לא חייב להיות קונצנזוס חד משמעי לשימוש בכוח, מספיקה הסכמה בסיסית.
נאו-פונקציונליזם
בסוציולוגיה, נאו-פונקציונליזם היא תפיסה המדגישה כי כל אינטגרציה היא תוצאה של אינטגרציה קודמת. הביטוי משמש גם לתיאור כל תאוריה חברתית שנולדה "אחרי" הפונקציונליזם המבני המסורתי.
ביקורת על הפונקציונליזם-הסטרוקטורלי
תאוריה זו הייתה הדומיננטית בסוציולוגיה האמריקאית בפרט והעולמית בכלל, בשנות ה-40 ובשנות ה־50. כבר בשנות ה־60, וביתר שאת בשנות ה־70, ירדה קרנה של הגישה בעקבות ביקורות רבות שספגה. הביקורות על גישה זו הגיעו ממספר כיוונים:
עלי (יישוב)
עֵלִי היא התנחלות ויישוב קהילתי בהרי בנימין והיישוב הצפוני ביותר במועצה האזורית מטה בנימין. היישוב שוכן סמוך לכביש 60 דרומית-מזרחית לאריאל.
עלי הוקם בשנת 1984 כיישוב מרכזי בגוש שילה, וכיום הוא הגדול ביישובי הגוש. היישוב קרוי על שמו של עלי הכהן ששימש במשכן שילה המזוהה באתר הסמוך ליישוב (תל שילה).
היסטוריה
היישוב עלי נמצא בסמוך למספר כפרים. ממזרח ליישוב נמצא הכפר קריוּת, המזוהה עם עירו הקדומה של יהודה איש קריות. ממערב ליישוב נמצא הכפר לובן א-שרקייה, שנהוג לזהותו עם לבונה המקראית.
ראשוני המתנחלים הגיעו לרכס ב-1982, עת ניטעה חורשה רחבה על הרכס.
גרעין המתנחלים הראשוני הגיע למקום באלול תשמ"ד (1984) ומנה משפחות משילה, עפרה וכוכב השחר. בסוכות בשנת תשמ"ו נחגג אירוע הנחת אבן הפינה בשם "הזריחה בעלי". היישוב בראשיתו נקרא "גבעת הלבונה ", אך לאחר מספר חודשים הוחלט לשנותו, בעקבות הדמיון למעלה לבונה, לעלי.
היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי.
ב-20 ביוני 2023 שני מחבלים פלסטינים רצחו ארבעה אזרחים ישראלים במסעדה שבתחנת הדלק הצמודה לעלי, שניים מהם תושבי היישוב.
אוכלוסייה
היישוב הוא יישוב מעורב המשלב בתוכו אוכלוסייה מגוונת הכוללת בתוכה דתיים וחילוניים, עולים חדשים עם ותיקים. היישוב עלי מונה היום כ-1000 משפחות. תושבי עלי עוסקים במגוון מקצועות ונוסעים לעבודה בירושלים ובגוש דן מדי יום.
בנוסף, בעלי פועלים בית תוכנה למחשבים ועסקים נוספים במרכז המסחרי.
חינוך
ביישוב קיימת המכינה הקדם-צבאית הראשונה, מכינת בני דוד, ובראשה עומדים הרב אלי סדן והרב יגאל לוינשטיין. המכינה השפיעה רבות על אופיו של היישוב, ורבים מבוגריה קבעו את ביתם ביישוב.
בשנת 2018 הוקמה ביישוב ישיבה תיכונית אזורית בבעלות רשת אמי"ת ולאחר שנתיים הבעלות עברה לרשת בני עקיבא.
שירותי דת
בשנת 2007 נחנך בית הכנסת המרכזי "משכן עלי" במרכז היישוב, לאחר 6 שנים של השקעה ועבודה מאומצת על ידי הנהגת היישוב ובשיתוף מלא של התושבים, אשר נרתמו בתרומה כספית לאורך 10 שנים. תרומתו הנדיבה של ידיד היישוב, דייוויד ברונפמן הביאה לסיום הקמת בית הכנסת ובו בית כנסת ספרדי "מעשה ניסים" ובית כנסת האשכנזי, מניין צעירים ועוד. ב"משכן עלי" מתקיימים שיעורי תורה קבועים ואירועים קהילתיים לכלל תושבי עלי לאורך השנה כולה.
שכונות ביישוב
השטח הבנוי של היישוב משתרע על כ־2,000 דונמים ב-7 שכונות.
אתרים בעלי עניין
סמוך לצד הדרומי של עלי נמצאים מעיין הגבורה ועין עוז - מעיינות אשר שופצו על ידי היישוב להנצחת בני הזוג ולנסקי, הראל בן נון ושלמה ליבמן, שנהרגו בפיגועים באזור. מצפון ליישוב מתחת לשכונת פלגי מים נמצא עין ברקית.
אתר חפירות ארכאולוגי מתקופת בית שני נמצא במרכז ״השכונה המערבית״ ביישוב.
טרנספורמציות לורנץ
טרנספורמציות לורנץ הן טרנספורמציות ליניאריות בין מערכות ייחוס המראות כיצד משתנים הזמן והמרחב כאשר עוברים ממערכת ייחוס אחת למערכת ייחוס אינרציאלית הנעה יחסית אליה במהירות קבועה בקו ישר. את טרנספורמציית לורנץ אפשר להסיק מעקרונות היסוד (הפוסטולטים) של תורת היחסות הפרטית, ואכן – טרנספורמציות לורנץ הן כלי מרכזי בביצוע חישובים במסגרת תורה זו.
טרנספורמציית לורנץ פותחה עוד במאה ה-19 בנפרד מתורת היחסות הפרטית על ידי הפיזיקאי ההולנדי הנדריק לורנץ כדי לפתור סתירות שנתגלו בין האלקטרומגנטיות למכניקה הקלאסית. אחת הבעיות הייתה כוח לורנץ המגנטי.
מבוא ודוגמאות
נניח שמערכת ייחוס (צירים + שעון) S נמצאת במנוחה ברגע t=0 בראשית x=y=z=0. נניח שמערכת 'S שנמצאת באותו מקום נעה ביחס אליה במהירות v (קבועה) בכיוון x.
במכניקה הקלאסית, כדי לחשב כיצד משתנות המדידות של מקום וזמן במערכת 'S לעומת מדידות אלה במערכת S משתמשים בטרנספורמציית גליליי:
ברם, כאשר v היא מהירות שאינה זניחה יחסית למהירות האור מסתבר שטרנספורמציית גליליי, המתארת כיצד לתרגם מקום וזמן בין שתי המערכות, איננה נותנת תוצאות מדויקות. הטרנספורמציה המתאימה לתרגום ניתנת במסגרת תורת היחסות הפרטית ובניגוד לטרנספורמציית גליליי היא מערבבת בין המרחב והזמן. לטרנספורמציה זו קוראים טרנספורמציית לורנץ או טרנספורמציית לורנץ boost (כאשר boost מרמז כי היא קשורה למהירות) והיא נראית כך: כאשר הוא פקטור לורנץ ו-c היא מהירות האור בריק.
אם מסמנים וכן מתעלמים מצירי y ו-z שלא משתנים, ניתן לבטא את הטרנספורמציה על ידי הייצוג המטריציוני הבא: כאשר הכפל כאן הוא כפל מטריצות רגיל.
נתאר את המרחב-זמן בעזרת תרשים 1, בו מוצגות שלוש נקודות הנמצאות במנוחה יחסית למערכת ייחוס כלשהי. מנקודה B נפלט בזמן t=0 אות אור לעבר נקודת A ו- C. מיקום האות מתואר בעזרת הקווים הכחולים. העובדה שהאות מגיע בדיוק באותו זמן לשתי הנקודות מצוינת על ידי כך שהקו A1, C1 מקביל לציר ה-x (ציר המרחב).
תרשים 1 – ''תרשים מרחב-זמן. הציר האופקי הוא ציר המרחב, והציר האנכי הוא ציר הזמן. במערכת שלוש נקודות A, B, C, הנמצאות במרחק שווה זו מזו.''
הנקודות אינן נעות ביחס למערכת. לכן קו העולם (המקווקו) של כל אחת מהנקודות מקביל לציר הזמן.
תרשים 2 – ''תרשים מרחב-זמן של האירועים כפי שנצפים במערכת S, כאשר שלוש הנקודות נמצאות במנוחה ביחס למערכת 'S, וזו נעה במהירות קבועה ביחס ל-S. בשתי המערכות הנקודה B נמצאת בדיוק באמצע הקטע AC בזמן t=0. ''
ההנחה כי מהירות האור שווה בכל מערכות הייחוס מתבטאת בכך שקרני האור, המיוצגות בתרשימים בעזרת הקווים הכחולים, נראות אותו הדבר בדיוק בשתי המערכות. במערכת S, האות לא מגיע ל-'A ול-'C באותו זמן (האירועים אינם סימולטניים). מכאן, שהקו 'A{{sub|1}}',C{{sub|1}} אינו מקביל לציר ה-x של מערכת S. מאידך, במערכת 'S שלוש הנקודות נמצאות במנוחה, ולכן במערכת S שני האירועים הם סימולטניים (כלומר, במערכת 'S האור מגיע לנקודות A,C באותו הזמן). מכאן ניתן לתאר את הקואורדינטות של מערכת 'S בהשוואה למערכת S. ציר הזמן 't מקביל לקו העולם של הנקודות ביחס למערכת S, וציר המיקום 'x מקביל לקו הסימולטני 'A{{sub|1}}',C{{sub|1}}. מערכת הצירים של מערכת 'S מופיעה בתרשים 3.
תרשים 3 – ''תרשים מרחב-זמן של מערכת S ושל מערכת 'S הנעה במהירות קבועה ביחס ל-S. על סמך קו הסימולטני 'A{{sub|1}}',C{{sub|1}}.ניתן לקבוע את ציר x' של המערכת הנעה. ציר הזמן t' מקביל לקו העולם של כל אחת מהנקודות A, B, C.''
נבחן עתה את תיאורו של אירוע כלשהו P בשתי המערכות. במערכת S האירוע יתואר בעזרת הקואורדינאטות, בעוד שבמערכת 'S יהיה תיאורו בעזרת הקואורדינאטות. תיאור האירוע בשתי המערכות S ו- 'S מופיע בתרשים 4.
תרשים 4 – ''תיאור האירוע P בעזרת שתי מערכות אינרציאליות. מערכת נחה S ומערכת נעה 'S.''
מעבר מקואורדינאטות של מערכת נחה למערכת נעה
מתרשים 4 ניתן לראות כי ניתן לתאר את הקשרים בין הקואורדינטות של שתי המערכות בעזרת קשרים ליניאריים. לכן ניתן לבטא את היחסים בין שתי המערכות בדרך הבאה:
(1)
כאשר \ a,b הם מספרים כלשהם, שאותם יש לחשב. אם נבחן את הקוארדינטות במערכת 'S של האירוע x=0 (ראשית הצירים של מערכת S), נגלה כי
(2)
כאשר v היא מהירות מערכת 'S יחסית ל S. נעקוב עתה אחרי אות אור היוצא מהראשית 0 ב- t=0. תיאור האות בכל אחת מהמערכות יהיה:
(3)
נציב את משואות (3) במשוואות (1) ונקבל:
(4)
נחלץ את t ו- 't ממשואות (4) ונציב את (2) ונקבל
(5)
(6)
הסימון הסטנדרטי לגודל זה הוא האות היוונית \ \gamma. נציב את (6) ב- (1) ונקבל
(7)
וכך קיבלנו את הנוסחה לטרנספורמציה של קואורדינטות המרחב. על מנת לקבל את הטרנספורמציה של קואורדינטות הזמן נציב את (3) ב-(7)
מאחר שאין תנועה יחסית בין מערכת S למערכת 'S בכיוון ציר y וציר z, קואורדינטות אלה לא עוברות שינוי, וניתן לסכם את התוצאות בצורה תלת־ממדית:
}}
מרחב מינקובסקי והמטריקה
נגדיר את המטריצה של מרחב מינקובסקי שטוח:
בכתיב טנזורי, רושמים את g כ g_{\mu \nu}. במרחב מינקובסקי הזמן איננו סקלר אלא חלק מ 4-וקטור: נשים לב ש (כאשר אינדקס מופיע פעם למעלה ופעם למטה, הסכם הסכימה של איינשטיין, קובע שמסכמים על הערכים האפשריים 0,1,2,3) שימו לב שזהו לא שוויון מטריציוני ולא מתבצע כפל מטריצות אלא זה שוויון של סכום של איברים. וזהו בעצם חוק שמירות האינטרוול ואינווריאנטיות הזמן העצמי.
חבורת לורנץ
חבורת לורנץ היא החבורה האורתוגונלית של התבנית, כלומר, אוסף המטריצות \Lambda ההפיכות מסדר 4 על 4, המקיימות , כאשר \ \Lambda^T מסמן את המטריצה המשוחלפת. אלו הן בדיוק הטרנספורמציות הליניאריות של המרחב-זמן השומרות על המטריקה של מינקובסקי.
סיבובים מרחביים
כל טרנספורמציה מהצורה: כאשר U היא מטריצת סיבוב אורתוגונלית (כלומר: U^{-1}=U^T) היא טרנספורמציית לורנץ. למעשה, זוהי טרנספורמציית סיבוב מרחבית. המשמעות של זה היא שכל חוקי הפיזיקה יישארו אינווריאנטים גם אם נסובב את מערכת הצירים סביב הראשית, כלומר: לטבע אין כיוון מועדף (איזוטרופיה).
boost
זוהי טרנספורמציה המעבירה ממערכת ייחוס אחת למערכת ייחוס הנעה ביחס אליה במהירות קבועה.
בלי הגבלת הכלליות, נניח שמערכת ייחוס 'S נעה במהירות יחסית v בכיוון x למערכת ייחוס S. אזי כלל התרגום בין 4-וקטור האירוע ב S לבין וקטור האירוע ב 'S  הוא
כאשר הוא פקטור לורנץ ו-c היא מהירות האור בריק.
את 4 משוואות הטרנספורמציה אפשר לייצג באמצעות מטריצה:
או באופן שקול כ
חיבור מהירויות יחסותי
כמו כן, מטרנספורמציית לורנץ ה-boost אפשר להסיק כלל של חיבור מהירויות באותו כיוון (על ידי הרכבה של boost על boost) ולקבל ש
שדות אלקטרומגנטיים תחת טרנספורמציית לורנץ
זוהי טרנספורמציה המעבירה את השדה החשמלי ואת השדה המגנטי ממערכת ייחוס אחת למערכת ייחוס הנעה ביחס אליה במהירות קבועה, \vec{v} :
קבוצת הסמקטיט
מבנה
נוסחת המבנה הכימי הכללית של המינרלים בקבוצת הסמקטיט היא Ca,Na,H)(Al,Mg,Fe,Zn)2(Si,Al)4O10(OH)2•nH2O), כאשר n מייצג את הכמויות המשתנות של המים. ההרכב של טלק הוא לדוגמה: Mg3Si4O10(OH)2.
כמו כל הפילוסילקטים מאופיינים המינרלים בקבוצת הסמקטיט במבנה של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. במבנה הבסיסי יש שני סוגי שכבות. סוג אחד הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון נתרן או סידן.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). עובי הלוחית כ-nm1. שכבה זו מכונה גם "שכבת הגיבסיט" בשל הרכבה הכימי הזהה למינרל גיבסיט (Al(OH)3). כאשר מגנזיום מחליף את האלומיניום מכונה זו "שכבת הברוסיט" בשל הרכבה הכימי הזהה למינרל ברוסיט (Mg22(OH)4)
שימושים
למינרלים בקבוצת הסמקטיט שימושים רבים:
קרידנס קלירווטר רבייבל
קרידנס קלירווטר רבייבל (Creedence Clearwater Revival) הייתה להקת רוק אמריקאית שפעלה בחוף המערבי של ארצות הברית בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים. מרבית שירי הלהקה נכתבו, הולחנו ועובדו על ידי הסולן ג'ון פוגרטי. ללהקה היו להיטים רבים והיא זכתה לפופולריות בארצות הברית וגם בשאר העולם המערבי במשך כל תקופת פעילותה. חיכוכים פנימיים הובילו להתפרקות הלהקה בשיא הצלחתה.
ההיסטוריה של הלהקה
בסוף שנות החמישים הקימו ג'ון פוגרטי, דאג קליפורד וסטו קוק, שהיו חברים בבית הספר, להקה בשם "הבלו וולווטס" (הקטיפות הכחולות) וניגנו במסיבות. ב-1960 ביקש מהם טום, אחיו המבוגר של ג'ון, לשמש לו כלהקת ליווי לאחר שהלהקה בה היה חבר כזמר, התפרקה. הם הוציאו ביחד מספר תקליטונים שלא זכו להצלחה מסחרית.
ב-1964 הם הצליחו לקבל חוזה הקלטות בחברת התקליטים Fantasy, ושינו את שם הלהקה ל-גוליווגס. בינתיים המשיכה הלהקה להופיע במסיבות ובברים. בשלב מסוים נטל ג'ון את תפקיד הזמר מאחיו הבוגר ופיתח את קולו הצרוד שהפך עם השנים לאחד ממאפייניה המובהקים של הלהקה. בשנים הבאות המשיכה הלהקה להתקיים בקושי כשחבריה עובדים, לומדים ומשרתים בצבא, ולא מצליחים לפרסם שום להיט. בשנת 1967 נמכרה חברת Fantasy לחבורת משקיעים שאחד מהם היה ידיד של ג'ון. האחרון הציע להם להתקרב לסגנון של להקות החוף המערבי שזכו להצלחה באותן שנים כמו הגרייטפול דד וג'פרסון איירפליין, ובהזדמנות זו גם הוחלף שמה של הלהקה לקרידנס קלירווטר רבייבל.
בסוף 1967, עוד לפני שהקליטה את אלבומה הראשון, התפרסם להיטה הראשון - "סוזי קיו" (Susie-Q) שהיה גרסת כיסוי לשיר של דייל הוקינס. ב-1968 יצא אלבומם הראשון שנקרא כשם הלהקה. האלבום זכה להצלחה נאה ושני להיטיו היו Susie-Q וגרסת הכיסוי ללהיטו של סקרימינג ג'יי הוקינס - I Put a Spell on You. ב-1969 הוציאה הלהקה שלושה אלבומים נוספים שכללו להיטים רבים שפרסמו אותה ברחבי ארצות הברית. הבולט ביניהם היה Green River, שכלל מספר להיטים מוצלחים.
בפסטיבל וודסטוק ניגנה הלהקה ב-3 לפנות בוקר. הופעתה לא זכתה להד רב, וגם לא נכללה באלבום הפסקול של הסרט בגלל חוסר הסכמה על זכויות.
ב-1970 פרסמה הלהקה את האלבום הנחשב כמוצלח ביותר – Cosmo's Factory (המפעל של קוסמו) ("קוסמו" היה הכינוי של מתופף הלהקה דאג קליפורד). האלבום הגיע לראש מצעדי המכירות גם בארצות הברית וגם באנגליה. האלבום כלל חידוש לשיר הרית'ם אנד בלוז 'I Heard It Through The Grapevine' המפורסם מבית חברת התקליטים מוטאון (Motown). דווקא בשיא הצלחתה נתגלו סימני המשבר הראשונים. חברי הלהקה האחרים לא אהבו את התייחסות המבקרים אליהם כלהקת הליווי של ג'ון. ב-1971 פרש טום פוגרטי מהלהקה, והיא המשיכה כשלישייה והוציאה את אלבומה האחרון שהיה כישלון מוחלט. באוקטובר 1972 הכריזה הלהקה על פירוקה.
מאפייני המוזיקה
על אף שלא נחשבה כלהקה פוליטית, חלק ממילות השירים שנכתבו ברובם על ידי ג'ון פוגרטי יצגו ביקורת על החברה בארצות הברית בכלל ועל מלחמת וייטנאם בפרט. במיוחד התפרסמו בכך שישה מלהיטי הלהקה "בן בר מזל" (Fortunate Son), "לרוץ דרך הג'ונגל" (Run Through The Jungle), "מרי הגאה" (Proud Mary) "זריחת הירח הרע" (Bad Moon Rising), ו"מי יעצור את הגשם" (Who'll Stop the Rain).
מקור השם
על פי ראיונות עם חברי הלהקה, שם הלהקה הורכב משלושה מקורות שונים. קרידנס (בעברית: אמונה) היה שמו של חבר של טום פוגרטי. הביטוי "מים צלולים" הושאל מפרסומת למבשלת בירה. המילה "תחייה" נועדה להמחיש את מחויבתם המחודשת של חברי הלהקה לפרויקט המשותף שלהם. לפיכך ניתן לתרגם את שם הלהקה ל"תחיית אמונה מים-צלולים", כאשר "אמונה מים צלולים" מהווה שם של אדם.
אסתר דותן
אסתר דותן היא עורכת, מתרגמת מאנגלית מסות וספרות יפה, כותבת על אמנות, ציירת. המייסדת והעורכת של פיתום הוצאה לאור.
ביוגרפיה
נולדה בחדרה ב-1948. למדה, בין היתר, ספרות עברית ומקרא באוניברסיטת תל אביב וגם תולדות האמנות במסגרות שונות בארץ ובניו יורק, וכן ציור בשנים 1984-1980 ב-Art Students League, ניו יורק. בין מוריה לציור היו Rudolf Baranik, Bruce Dorfman, Knox Martin, Jack Stevens, Richard Pousette-Dart, מורים שונים בדרכם שלמדה מהם הרבה בלי שיכפו עליה את דרכם. המפגש עם יצירת האמן האמריקאי אד רוּשֵה חיזק את נטייתה לשלב מלים ועבודת מכחול.
יצרה והציגה בארץ למעשה מחוץ לממסד האמנות. גם הוצאת פיתום שהקימה לימים היא חוץ ממסדית - במתכונת שלה ובחומרים הרואים בה אור. בין היתר הציגה תערוכת יחיד בגלריה אנטאה בתל אביב, 1986, בגלריה הפתוחה ביפו העתיקה, 1985, בגלריה טצ'ווד של הצייר איציק עדי בתל אביב, 1988, בגלריה שרה ארמן, תל אביב, 1993. בניו יורק הציגה ב-1991 שבע עבודות בחלל האלטרנטיבי Kampo Cultural Center, רחוב בונד, נוהו. השתתפה בתערוכה הקבוצתית "אמנות ישראלית מודרנית בהנובר", שארגנו ב-1993 גלריה שרה ארמן וגלריה אנגל, ובתערוכה קבוצתית בבית האמנים בתל אביב שאצרה נעמי שליו ב-1995, "הבית ברחוב אלחריזי". קיבלה אות הצטיינות בציור מטעם: International Competition, New Horizons, New York, 1988.
הסטודיו שלה בניו יורק היה ממוקם בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 ברחוב וסט ברודוויי 555; הבניין היה בבעלותו של האספן היפני Hikonobu Ise, אשר הקצה את המרתף לחללי סטודיו לאמנים. שניים מציוריה רכש לאוספו, Two Drums in a Field, 1991, וכן Landscape, 1991.
העניין הכפול באמנות חזותית ובמבע מילולי עקבי לכל אורך הדרך. במקביל לציור כתבה לסירוגין לכתב העת לאמנות סטודיו שראה אור בארץ, וזאת כמעט מהקמתו על ידי האמן חיים מאור, אשר ערך אותו שנים אחדות, ועד קרוב לסגירתו לאחר תקופת עריכה ארוכה של שרה בריטברג-סמל ותקופת עריכה קצרה של יעל ברגשטיין. בין היתר, כתבה מאמרים על יוצרים שעניינו אותה: על האמן המושגי האמריקאי ג'וזף קוֹסוּת (גיליון 40, 1993), על אד רוּשֵה (גיליון 165, 2006), על האמנית הפמיניסטית האמריקאית איידה אָפֶּלְבְּרוּג (גיליון 31, 1992), ועל האוונגרדיסט האפרו-אמריקאי דייוויד המוֹנְס (גיליון 20, 1991). כמו כן כתבה על בעייתו של הצילום פסאודו-ביקורתי בארץ (גיליון 140, 2003), על האמן פנחס כהן-גן (גיליון 78, 1996) וקיימה שיחה עם האמן משה ניניו (גיליון 149, דצמבר 2003 – ינואר 2004).
בשנים 1992-1988 כתבה למדור הספרות והתרבות שערכה יעל פלדמן בשבועון הניו יורקי הדואר. בין היתר כתבה על ספרי שירה של צבי עצמון (גיליון ט"ז, 1991), לאה אילון (6.10.1989), אבנר טריינין (גיליון י"ז, 1992), וקיימה שיחות עם המשורר גבריאל פרייל (גיליון ג', 1991) ועם האמן מיכאל גיטלין (גיליון ל"ה, 1990), וכן כתבה, בין היתר, על תערוכותיהם של הצלם רוברט קאפה (גיליון ל"א, 1989), האמן הצרפתי כריסטיאן בולטנסקי (גיליון י"ג 1991), הציירת ניצולת השואה הנלור בארון (גיליון כ"ב, 1990).
בשנים 2010-1993 עבדה במוזיאון תל אביב לאמנות כעורכת טקסטים. ב-2006 ראו אור הספרים הראשונים בפרויקט הוצאת פיתום.
מתרגומיה ומסותיה הנלוות להם
במסגרת בחירותיה בהוצאת פיתום:
בשנות ה-80 תרגמה להוצאת אור-עם על פי בחירתה את שלוש הוויות מאת גרטרוד סטיין; הוואלריו האחרון, מבחר סיפורים מאת הנרי ג'יימס; הבוסטונים, מאת הנרי ג'יימס. וכן תרגמה שניים מספריו של א"מ פורסטר, המסע הארוך ביותר, וכן מוריס.
עריכה ומסות נלוות
במסגרת בחירותיה בהוצאת פיתום:
הוצאת פיתום: פרויקט
אסתר דותן: "הפרויקט מתייחד בבחירות ממוקדות (כתיבה מסאית בנושאי אמנות, צילום, אדריכלות, קולנוע, וכן שירה ופרוזה לאו דווקא מהזרם המרכזי), במחקר נלווה, במעורבות אישית בכל ספר. בהכרח, הפרויקט מתייחד גם בהיקפו המצומצם (בממוצע ספר בשנה). המכלול המתהווה אינו פחות חשוב מכל פרט שבו, והוא דיון מתמשך באסטרטגיות אסתטיות אנליטיות.
נקודת המוצא היא כי בתרבות המודרנית לשלביה ובתרבות העכשווית-דיגיטלית אמנות לסוגיה וסוליפסיזם הם אמנם חיבור בלתי ניתן להפרדה, אך חשובה לפחות מידה של ניסיונות היחלצות שיקבלו ביטוי באופני הפעולה ובספקטרום הרגישויות והתובנות. החומרים הרואים אור בהוצאה קשורים בדרך כלל לאסטרטגיות אסתטיות המעלות את המימד הזה אל פני השטח ותרות אחר סידוק הסוליפסיזם והנגזרות שלו: הסקטוריאליות הצרה והלאומנות; מאליו הספרים מעלים במקרים רבים שאלות הנוגעות ליחסי כוח".
תל רגב (בית קברות)
בית הקברות תל רגב שוכן דרומית מזרחית לכביש 70, צפונית מזרחית ליישוב איבטין וממערב לאל-חוואלד. בית הקברות משרת את התושבים של מטרופולין חיפה: הערים חיפה, קריית ביאליק, קריית מוצקין, קריית ים, רכסים וחלק מישובי מועצה אזורית זבולון. בית הקברות נמצא בקרבת התל הארכאולוגי תל רגב, השוכן ליד כפר חסידים.
היסטוריה
בית הקברות נפתח בשנת 2004, לאחר שנוצרה מצוקת קבורה בחיפה בבית הקברות שדה יהושע והקריות. בית קברות זה הוא הראשון בארץ שתוכנן מלכתחילה לקבורה שאינה צמודת קרקע, אלא קבורה רוויה. אחוז גדול מהנקברים בו קבורים בכוכים במבני קומות או בקברי סנהדרין, שהיא קבורה בכוכים שנחפרו במורדותיו של הר. בנוסף מתקיימת בבית הקברות "קבורת מכפלה", שבו בשטח של קבר אחד נקברים שני נפטרים זה על גב זה. הקבורה מיועדת בדרך כלל לבני זוג. קיימת גם אפשרות של קבורת שדה. הקבורה בקברי קומות או סנהדרין היא בחינם למשלמי ביטוח לאומי, בכל קבורה אחרת נדרש תשלום בהתאם לסוג הקבורה. בית הקברות הוותיק בחיפה שדה יהושע, אמור היה להיסגר עם פתיחת בית הקברות בתל רגב. למרות זאת, הקבורה בו ממשיכה, וכל מי שרוצה להיקבר שם נדרש לשלם סכומים של עשרות אלפי שקלים.
שטחו הכולל המתוכנן של בית הקברות הוא כ-630 דונם. הפיתוח של בית הקברות נעשה בשלבים, והוא מתוכנן לשמש כבית קברות למשך 70 שנים. הקיבולת המתוכננת לבית הקברות היא 430,000 נפטרים. משלב ב' עיקר הקבורה נעשית במבנים. בית הקברות נבנה תוך תכנון סביבתי. כל המבנים נבנו באבן. בית הקברות מחולק לאזורים שונים, כשלכל אזור יש היכל נפרד שבו נעשה טקס האשכבה. בשנת 2009 הופקדה תוכנית בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה לבניית 25 מבנים בעלי שמונה קומות בכל מבנה. התוכנית עוררה את התנגדותה של המועצה האזורית זבולון.
בית הקברות מופעל על ידי 14 חברות קדישא.
בית הקברות מרוחק מהיישובים אותם הוא משרת, וההגעה אליו קשה בגלל מיעוט תחבורה ציבורית המגיעה למקום, ובעיית הנגישות לנכים באתר, יש מקומות חנייה מסומנים לנכים.
אל בית הקברות מוביל כביש 7621 שנסלל במיוחד לשם כך. תחילתו בכביש 762, מול הכניסה לכפר חסידים, והוא מקיף את איבטין ממערב, וממשיך אל הכפרים הערביים-בדואים רומיחאת ואל-חוואלד. כביש זה שיפר את הגישה גם ליישובים אלה, כי הוא מאפשר גישה דרומה אל צומת זבולון, ומייתר את הצורך לנסוע לצומת סומך.
ב־2015 האשימה הנהלת בית העלמין קבוצה מתושבי היישוב איבטין הסמוך בהתנכלות שיטתית לבית הקברות, בגרימת נזקים לרכוש ובהטלת אימה, על רקע פיטוריהם מתפקידי שמירה במקום. על רקע אירועים אלו אף הושבתה הקבורה במקום לזמן קצר. בעקבות האירועים נעצרו על ידי משטרת ישראל מספר מתושבי איבטין בחשד למעורבות באירועים.
מדינת לבנון החופשית
מדינת לבנון החופשית (בערבית: جمهورية لبنان الحرة, תעתיק מדויק: ג'מהורית לבנאן אלחֻרה; רפובליקת לבנון החופשית) הייתה מדינה דה פקטו עליה הכריז סעד חדאד ב-18 באפריל 1979. מדינת לבנון החופשית מעולם לא הוכרה כמדינה ריבונית על ידי אף גורם רשמי מחוץ ללבנון, וההכרזה עליה הביאה לניתוק מוחלט ביחסים בין סעד חדאד לממשלת לבנון. מדינת לבנון החופשית תפקדה במשך מספר שנים כיישות עצמאית בדרום לבנון, כאשר את מרבית השירותים לתושביה סיפקה מדינת ישראל.
רקע והיסטוריה
בשנת 1977 התמנה רב-סרן סעד חדאד, יליד העיר מרג' עיון, לפקד על יחידת אל-קליעה. חדאד, אשר התקבל באהדה רבה מצד הלוחמים, פעל רבות למען היחידה, ותחת פיקודו הפכה יחידת אל-קליעה מיחידה זוטרה בצבא לבנון לכוח צבאי חזק ועצמאי בשטח, אשר היווה כוח נגד לחוליות הטרור באזור. חדאד שינה את שם היחידה ל"צבא לבנון החופשית", והחל לנתק בהדרגה את קשריו עם הממשלה הלבנונית בביירות ועם בכירים בצבא לבנון, ולאחר שפנה חדאד לישראל בבקשת סיוע, המשבר ביחסי המיליציה עם הצבא והממשלה החריף. לאחר פגישת נציגי המיליציה עם רפאל איתן הוחלט על שיתוף פעולה בין צבא לבנון החופשית למדינת ישראל. שיתוף פעולה זה בא לידי ביטוי בסיוע אזרחי ללוחמים ומשפחותיהם, חימוש המיליציה ואימון לוחמיה בתחומי מדינת ישראל ופתיחת הגדר הטובה למעבר הנוצרים בין שתי המדינות.
בשנת 1978, לאחר מבצע ליטני, בו נדחקו הכוחות העוינים (אש"ף וחזיתות מסייעות) צפון לליטני ומספר רב של פליטים מוסלמים, אשר תמכו בכוחות העוינים ואף סייעו להם בפעולות מזוינות נגד האוכלוסייה הנוצרית בדרום לבנון נסו צפונה, ולאחר הנסיגה הישראלית בחזרה לגבולות הקו הכחול הועבר השטח, שזה עתה "נוקה" מגורמים עוינים, לשליטת צבא לבנון החופשית. שלוש המובלעות הנוצריות בדרום; מובלעת מרג' עיון, מובלעת בינת ג'ביל ומובלעת ג'זין אוחדו לכוח אחד תחת פיקודו של סעד חדאד. בעקבות האיחוד, הצטרפו לצבא לבנון החופשית קצינים בכירים מצבא לבנון אשר פעלו במקביל במולעת בינת ג'ביל (סאמי שידיאק ולוחמים משומרי הארזים של אטיין סאקר אשר הוצבו לשמור על המובלעת הנוצרית בג'זין.
תפקוד
צבא לבנון החופשית התבסס בשטח שבשליטתו והמיליציה זכתה לתמיכה עצומה בקרב האוכלוסייה המקומית. לאחר שלדבריו, "הממשלה הלבנונית הפקירה את הדרום", החליט חדאד לנתק את הקשר בינו לבין הממשלה הלבנונית (הקשר עם צבא לבנון נותק קודם לכן ועל אף שדה יורה צבא לבנון החופשית פעלה מטעם צבא לבנון, דה פקטו המיליציה הייתה עצמאית ונתונה לפקודתו של סעד חדאד בלבד), ובשנת 1979 הכריז על הקמת מדינת לבנון החופשית. חדאד העניק למדינה עליה הכריז שם זה היות שדרום לבנון דאז היה שטח "נקי" מגורמי טרוריסטיים, ואילו בשאר חלקי לבנון השפעת אש"ף וסוריה ניכרת. צעד זה, הביא לניתוק מוחלט ביחסים בין חדאד לממשלת לבנון. בעקבות ההכרזה, שרר זעם רב בקרב הממשל הלבנוני וסלים אל-חוס, ראש ממשלת לבנון, פיטר את חדאד מהצבא, הפסיק את תשלום משכורותיהם של חייליו והרשיעו בבגידה. חדאד עתר למועצה המייעצת לממשלה (גוף משפטי המקביל לבג"ץ) וזו ביטלה את החלטת הנשיא, עם זאת, ממשלת לבנון התעלמה מהחלטה המועצה ומעולם לא ביצעה אותה.
לאחר שחדאד כשל בהשגת הכרה בינלאומית למדינת לבנון החופשית החלה "מובלעת חדאד" בדרום לבנון לתפקד כמדינת דה-פקטו, כאשר את מרבית השירותים האזרחיים קיבלו תושביה ממדינת ישראל וצבא לבנון החופשית תפקד כצבאה. מדינת לבנון החופשית תפקדה כיישות עצמאית מספר שנים, ו"ממשלת לבנון החופשית" אף הקימה משרד ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים. לאחר מלחמת שלום הגליל ונסיגת ישראל ממרבית השטחים אותם כבשה במלחמה זו, הוקמה על שטחה של "מדינת לבנון החופשית" רצועת הביטחון.
חדאד לא התנגד להקמת רצועת הביטחון, וצבא לבנון החופשית, אשר עם פטירת סעד חדאד ומינוי מפקדה החדש, אנטואן לאחד, הסב שמו לצד"ל - צבא דרום לבנון, המשיך בשיתוף הפעולה עם ישראל עד לנסיגה המלאה מרצועת הביטחון בשנת 2000, כאשר צד"ל חדל מלהתקיים וחלק מלוחמיו עברו להתגורר בישראל כפליטים.
יחס הקהילה הבינלאומית
הדעות על הכרזת מדינת לבנון החופשית בלבנון עצמה היו חלוקות, ונעו בין התנגדות עזה ומוצהרת לתמיכה שקטה. השמאל הלבנוני, אשר חבריו בעיקר מוסלמים, התנגד לחדאד עוד בתחילת דרכו, כאשר זה יצר קשר עם ישראל. דאז, הציעו אותם חוגי השמאל להעמיד את חדאד לדין בעוון בגידה, אך בקשתם נדחתה. הימין הלבנוני, לעומת זאת, תמך בחדאד לאורך כל הדרך, אך עם הכרזתו על דרום לבנון כמדינה עצמאית נמנעו ראשי המפלגות הנוצריות הגדולות להביע תמיכה במדינה, ככל הנראה מתוך חשש לגורלם הפוליטי, לאור העובדה שחדאד פוטר מתפקידו כבכיר בצבא ואף הורשע בבגידה. עם זאת, גורמי ימין לבנוניים חוץ-מפלגתיים רבים גולים הביעו תמיכה בחדאד וביישות המדינית אותה הקים, ושלוחות של מפלגות נוצריות כגון שומרי הארזים והפלנגות הנוצריות במערב אף הציעו להחיל את מודל מדינת לבנון החופשית על כל שטחה של לבנון הריבונית.
בקרב הקהילה הבינלאומית לא זכתה מדינת לבנון החופשית להכרה, ואף מדינה לא הכירה בהכרזתו של חדאד על שטח דרום לבנון כמדינה ריבונית. עם זאת, חדאד נהנה מתמיכה בקרב חוגי ימין במספר מדינות, ביניהן ישראל וארצות הברית. תומך נלהב של מדינת לבנון החופשית היה הכומר האוונגליסטי, פט רוברטסון, מנהיג הימין הנוצרי בארצות הברית, אשר תרם כספית לצבא לבנון החופשית ולמיליציות נוצריות נוספות אשר נלחמו נגד אש"ף במלחמת האזרחים.
שימוש מאוחר במושג
שימוש מאוחר במושג "מדינת לבנון החופשית" היה במהפכת הארזים, כינוי למספר אירועים והפגנות אשר התרחשו בלבנון בשנת 2005 כתוצאה מרצח ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי, אשר מטרתם הייתה הוצאת הצבא הסורי (אשר פלש ללבנון בתקופת מלחמת האזרחים), הפלת השלטון הפרו-סורי בלבנון וכינונה של "מדינת לבנון החופשית". הצבא הסורי אמנם הוסג לחלוטין מלבנון והממשלה הפרו-סורית הודחה גם היא, אך זרמים בפוליטיקה הלבנונים מאשימים את סוריה בהחזקת אנשי ביון ומודיעין בתחומי לבנון, הפעלת טרור על פוליטיקאים ואנשי רוח לבנונים אנטי-סורים ואף רציחתם. בדרום לבנון, הוקמה "החזית למען לבנון החופשית", ארגון אשר מגדיר עצמו כממשיך דרכו של צבא לבנון החופשית ומטרתו כינונה של מדינת לבנון החופשית, הארגון אמנם מוכר בדרום לבנון ולו גם תנועת נוער אך השפעתו הפוליטית אינה מורגשת.
עטלף פירות מצוי
עטלף הפירות המצוי (שם מדעי: Rousettus aegyptiacus) הוא מין ממשפחת עטלפי הפרי. משקלם הוא 81 - 171 גרמים, ומוטת הכנפיים היא כ-60–100 ס"מ. הם נפוצים במגוון רחב של אזורי אקלים, בעיקר אזורים חמים – הן ביערות טרופיים והן במדבריות.
תפוצה
עטלפי הפירות נפוצים בדרום ומערב אפריקה, במזרח התיכון, ובארצות הים התיכון. ב-2004 תועדה לראשונה מושבה של עטלף פירות מצוי בצפון סוריה, בשנת 2001 פורסם כי אף נמצא מאובן שן השייכת ככל הנראה לעטלף פירות במרכז פולין, וייתכן והוא היה נפוץ שם בעבר לפני שחל שינוי אקלים באזור.
מראה
צבעם יכול להשתנות באזורי המחיה השונים, בגווני אפור-חום ולעיתים יהיה צבעם מעורב מעט, כאשר הכנפיים בעלות גוון כהה יותר, והאזור הוונטרלי בהיר יותר. מין זה חסר שערות ארוכות באזור הצוואר אשר קיימות במינים רבים אחרים. פניו דומים לפני שועל, וחסרים קפלי עור באזור הנחיריים או האוזניים שקיימים במיני עטלפים אחרים, לכן עטלפים אלה מכונים גם flying foxes (אנגלית: שועלים מעופפים).
התנהגות ומטבוליזם
עטלפי הפירות המצויים מקימים מושבות בעיקר במערות, מחבואים תת-קרקעיים, ולעיתים על עצים. הם גמישים בבחירת מקומות הקינון שלהם, ויכולים להשתכן גם בעליות גג חדשות, מרתפים, חניונים תת-קרקעיים ושאר חללים סגורים. הם בוחרים את אזור המחיה בעיקר לפי טיב המחבוא התת-קרקעי ולא לפי זמינות המזון והקרבה לעצי פרי. תועדו מקרים בהם העטלפים עפו 15 ק"מ בחיפוש אחר מזון אך בישראל המרחק הממוצע בין מושבות העטלפים שנחקרו לבין עצי הפרי מהם הם ניזונים הוא 30 מטר.
עטלפים אלה יוצאים מן המערה בחיפוש אחר מזון בשעות הדמדומים, וחוזרים אל המערה רק עם אור ראשון. הם ניזונים בעיקר מפירות ויודעים להימנע מאכילת פירות רקובים או פירות בוסר. משערים שיכולתם לזהות פרות כבשלים או כבשלים מידי נעוצה ביכולתם לזהות ריח של אדי אתנול. עטלפים נמנעים מלאכול מזון המכיל בין אחוז לשני אחוזים של אתנול, בעוד שבפרי בשל אך לא רקוב ריכוז האתנול ירד בדרך כלל מאחוז. בחודשי החורף, כאשר זמינות הפירות ואיכותם יורדת, הם נוטים לאכול גם עלים ואבקנים.
עטלפים אלה אוכלים ביום כמות מזון השווה ל-0.8-1.0 פעמים משקל גופם. ככל הנראה הם נוקטים באסטרטגיה של עיכול כמות מזון רבה ככל הניתן, קבלת כמות מקסימלית של אנרגיה, ולאחר מכן התאמת ההוצאות האנרגטיות שלהם כך שתיאגר כמות אופטימלית של אנרגיה (כך שמסת הגוף לא תפריע לתעופה) ובזבוז יתר האנרגיה.
חושים וניווט
עטלפי הפירות המצויים הם בעלי ראייה טובה, אם כי הם חסרי ראיית-צבע לחלוטין, ומסוגלים לנווט הן בהסתמך על הראייה בלבד והן בהסתמך על אקולוקציה בלבד (אף על פי שהאותות של האקולוקציה הם קצרי-טווח לעומת הראייה). מיקום כל חפץ במרחב נלמד בנפרד על ידי כל אחת מהמערכות, והעטלף מסוגל לנווט על-פי מפה מרחבית ולא על-פי סימני דרך.
התנועתיות הרבה של אוזניי העטלפים מסייעת להם לקלוט את האותות של האקולוקציה בצורה יעילה מאוד. יכולת העטלף לשמוע את הצליל עולה משמעותית כאשר קונכיית האוזן מופנית כלפי מקור הצליל.
רבייה
העטלפים מתרבים היטב בשבי, ויש צורך בפיקוח על הרבייה שלהם. בטבע נקבה מולידה עטלף יחיד פעמיים בשנה (לעיתים נולדים תאומים) אותו היא נושאת על גופה במשך 2–3 חודשים, עד אשר הוא מסוגל להאחז בקירות המערה. בשלב זה הוא נותר במערה כאשר האם יוצאת לחפש מזון, זאת עד אשר הגור מסוגל לעוף בעצמו. תקופת ההנקה היא קצרה יחסית, ועל מנת להיות מסוגלת להניק למרות התזונה דלת-החלבון האם נוקטת במספר אסטרטגיות: אכילה מרובה לקראת סוף ההריון וצבירת שומן, ודיכוי מטבולי עצמי.
ממלכת רומניה
ממלכת רומניה (ברומנית: Regatul României) הוקמה באמצע המאה ה-19, והתקיימה עד לשנת 1947, אז הוכרזה רומניה כרפובליקה.
יצירת המלוכה וקרול הראשון
בשנת 1856, התקיימה בפריז שבצרפת ועידת שלום בסיום מלחמת קרים. במהלך הוועידה הציע שר החוץ הצרפתי, הרוזן אלכסנדר ג'וזף ואלווסקי (בנו הלא-חוקי של נפוליאון בונפרטה), לאחד את הנסיכויות הרומניות מונטניה ומולדובה, תחת שלטונה של שושלת שאינה רומנית (כדי למנוע את הריבים האפשריים בין יוצאי מולדובה ויוצאי מונטניה). הדבר התקבל על דעת משתתפי הוועידה ונכלל בהחלטותיה.
בהתבסס על חוזה השלום של פריז, התכנסו במונטניה ובמולדובה האסיפות המכוננות לדון באיחוד ביניהן. ב-4 בינואר 1859 בחרה האספה של מולדובה את אלכסנדרו יואן קוזה כנסיך-מושל, ושלושה שבועות אחר כך - ב-24 בינואר 1859, האספה של מונטניה בחרה אף היא בקוזה לשליט, וכך איחדו הרומנים את נסיכויותיהם תחת שלטונו של אותו נסיך. האידיליה החזיקה מעמד 7 שנים כשב-12 בפברואר 1866 הודח יואן קוזה מכיסאו, והרומנים החלו במגעים במגמה להביא נסיך זר ולהמליך אותו על ארצם, ברוח החלטות ועידת השלום בפריז.
לאחר שהשלטון הזמני ברומניה קיבל סירוב מהנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, הוא פרסם הכרזה בה המליץ על בחירתו במשאל עם של קרול לודוביק מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן. ב-10 במאי 1866 הגיע קרול לבוקרשט, נשבע שבועת אמונים בפרלמנט הרומני והוכרז כדומניטור (שליט) רומניה. ב-29 ביוני 1866 פורסמה חוקה חדשה שהסדירה את היחסים בתוך המלוכה הפרלמנטרית (תחילה לא הייתה זו ממש מלוכה, כי רומניה הייתה וסלית של האימפריה עות'מאנית) של רומניה, את חלוקת הכוח והסמכויות.
בנובמבר 1869 נשא קרול הראשון לאישה את אליסאבטה, נסיכת ויד וביום 20 באוגוסט 1870 נולדה בתם היחידה, מריה, שנפטרה ממחלת השנית כעבור ארבע שנים והזוג נשאר חשוך ילדים.
בקונגרס ברלין (1878) הוכרה רומניה כמדינה עצמאית, וב-10 במאי 1881 רומניה הוכרזה למונרכיה, וקרול הוכרז כקרול הראשון, מלך רומניה. היום הזה הוכרז אז כחג הלאומי של רומניה ונשאר ככזה עד שנת 1947. ביום 19 באפריל 1889 הגיע לרומניה הנסיך פרדיננד, אחיינו של המלך קרול, והוכרז כיורש עצר מלכותי.
ביום 29 בדצמבר 1892 נשא פרדיננד לאישה את מריה מאדינבורג נכדתה של המלכה ויקטוריה. לזוג נולדו חמישה ילדים, קרול הבן שלימים יוכתר כהמלך קרול השני, אליזבטה - לימים מלכת יוון, מריה - לימים מלכת יוגוסלביה, ניקולאי, אילאנה - שלאחר היותה לנזירה נקראה "האם אלכסנדרה", ומירצ'אה שנפטר ממחלה בגיל ארבע בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
פרדיננד הראשון
ב-27 בספטמבר 1914, בגיל 75, נפטר המלך קרול הראשון ולמחרת הושבע יורשו, פרדיננד הראשון. הנסיך קרול, שכבר הספיק לוותר פעמיים על עתידו המלכותי (בגלל ענייני אהבהבים) ולחזור בו, התחתן ביום 10 במרץ 1921 עם הנסיכה אלנה מהמשפחה המלכותית של יוון. ב-25 באוקטובר 1921 נולד בנם של קרול ואלנה, מיכאי - לימים מיכאי הראשון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה סופחו לרומניה חבלי ארץ נרחבים, הכוללים את טרנסילבניה, בוקובינה, הקדרילטר (חלק מדוברוג'ה), ובסראביה. רומניה, כפי שהייתה לפני התרחבותה, מכונה בפי העם הרגאט (הממלכה ברומנית) ורומניה שלאחר ההתרחבות מכונה רומניה הגדולה. ב-15 באוקטובר 1922 הוכתר הזוג המלכותי, פרדיננד ומריה, כמלכי רומניה הגדולה, בטקס שהתקיים באלבה יוליה.
מיכאי הראשון
יורש העצר, הנסיך קרול, הסתלק יחד עם המאהבת שלו, אלנה לופסקו (יהודייה למחצה) והודיע בפעם השלישית על ויתור על המלוכה. בנו, מיכאי, הוכרז כיורש העצר. ב-20 ביולי 1927 נפטר המלך פרדיננד ומיכאי, עדיין ילד, הוכתר כמלך מיכאי הראשון. הוקמה מועצה מייעצת, שתפעל בשמו, המורכבת מהפטריארך מירון קריסטאה, הנסיך ניקולאה (אחיו של קרול), וגאורגה בוזדוגן.
קרול השני
ב-6 ביוני 1930 חזר קרול לרומניה ותפס את השלטון וכעבור יומיים הוכרז כקרול השני, מלך רומניה. זמן קצר לאחר מכן חזרה לרומניה גם המאהבת שלו. ביום 1 בספטמבר 1932 הוכרזו הגירושים בין המלך קרול ובין אשתו אלנה, אם מיכאי. אלנה נאלצה לעזוב את רומניה. ביום 10 בפברואר 1938 ביטל המלך קרול השני את החוקה והכריז על דיקטטורה מלכותית.
לאחר פתיחת מלחמת העולם השנייה, בלחץ ברית המועצות ויתרה לה רומניה על בסרביה, ובלחץ גרמניה ויתרה רומניה לבולגריה על הקדרילטר ולהונגריה על כמחצית מטרנסילבניה. ברומניה פרצו מהומות והמלך קרול ויתר שוב על מלכותו לטובת בנו, כשהשלטון המעשי נתון בידיו של הגנרל יון אנטונסקו. לאחר מרד הלגיונרים של הוריה סימה ודיכויו, הפכה רומניה לדיקטטורה צבאית תחת יון אנטונסקו ונכנסה למלחמה נגד ברית המועצות. המלך מיכאי נקט עמדה נגד המלחמה, דבר שעורר את זעם הגרמנים.
בעקבות התבוסות הגרמניות ניהל המלך מיכאי מגעים סודיים, יחד עם מפלגות האופוזיציה, עם כוחות בעלות הברית. לאחר כניסת הכוחות הסובייטים לרומניה ובעקבות סירובו של אנטונסקו לחתום על שביתת נשק, הדיח אותו המלך מיכאי והקים שלטון צבאי חדש בהנהגת הגנרל סנטסקו. רומניה החליפה צד במלחמה והתחילה להילחם בגרמנים. בלחץ ברית המועצות הוקם שלטון אוהד לקומוניזם בהנהגתו של פטרו גרוזה. כשהמלך, בתמיכת המפלגות הדמוקרטיות, דרש את התפטרותו של פטרו גרוזה, האחרון סירב והמשיך לשלוט. המלך הפסיק לחתום על החוקים והצוים שמוציאה הממשלה. בנובמבר 1945, בהפגנה התומכת במלך, נתן השלטון הוראה לירות במפגינים ולבצע מעצרים המוניים. לאחר שלא קיבל גיבוי ממדינות המערב, הפסיק המלך את שביתת החתימות, אך השיג מינוי שני שרים דמוקרטים בתוך הממשלה.
קץ המלוכה
בסוף דצמבר 1947 אולץ מיכאי הראשון לוותר על המלוכה והוא יצא לגלות. רומניה הוכרזה כרפובליקה העממית הרומנית.
המלך מיכאי, יחד עם משפחתו וכמה מקורבים, עזב את רומניה ברכבת. לאחר תקופת מה באנגליה עבר מיכאי לשווייץ, שם שהה רוב חייו.
התואר הרשמי
מלך הרומנים (ברומנית: Regele Românilor) היה התואר הרשמי של מלכי רומניה בין השנים 1881–1947, אך התואר השגוי, מלך רומניה (רומנית: Regele României), השתרש בפי כל.
שמואל איל
שמואל (מוליק) אֱיָל (רוּבַּשְקין) (7 בנובמבר 1922 – 5 במרץ 2008) היה אלוף בצה"ל, שכיהן בין היתר כראש הג"א (1958–1960), כמפקד פיקוד הנח"ל (1960–1964) וכראש אגף כוח אדם השביעי (1966–1970).
ביוגרפיה
איל נולד כשמואל רובשקין ב-7 בנובמבר 1922 בעיר ויטבסק שבבלארוס הסובייטית, בנו של סוחר טבק אמיד, ובינקותו, בשנת 1924, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בנחלת יהודה. למד בבית הספר היסודי "חביב" בראשון לציון ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1937 התגייס ל"הגנה" ועבר קורס מכ"ים בקריית ענבים ב-1939. ב-1940 התגייס למשטרת היישובים העבריים ושימש כנוטר, במהלך השירות עבר קורס מ"מים בג'וערה.
ב-1946 קודם לתפקיד המפקד הכללי של מרחב ראשון לציון וב-1947 – למפקד נפת אפרים.
במלחמת העצמאות שימש כמפקד גדוד חי״ם 152 של חטיבת גבעתי בצה"ל. השתתף בכיבוש אשקלון, ניצנים ואיסדוד. השתתף גם במצור על כיס פלוג'ה.
לאחר המלחמה שירת כראש אגף מנהל בחיל האוויר ולאחר לימודי כלכלה והיסטוריה באוניברסיטה העברית מונה ב-1954 לראש מחלקת פרט. ב-1958 מונה לִראש הג"א, ב-1960 למפקד פיקוד הנח"ל וב-1966 לראש מנהל הסגל. בשנת 1966 מונה לראש אגף כוח אדם (אכ"א). בשנת 1967 הועלה לדרגת אלוף.