cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זיזף אוזנן
ביולוגיה
התזונה של הזיזפים הללו מורכבת בעיקר מחרקים, אך לעיתים קרובות הם אוכלים גם פירות של קקטוסים; את מזונם הם מחפשים לרוב בגובה של מטר וחצי מהאדמה. הזיזפים האוזננים ידועים ביכולת התמרון המעולה שלהם, שמאפשרת להם לעשות פעלולים באוויר כדי לתפוס טרף או להתמקם במקום הלינה. הם גם מסוגלים לעוף באיטיות באוויר בחיפוש אחר מזון תוך כדי שימוש באנרגיה מינימלית.
הרבייה מתרחשת בסתיו, אך העוברים מתפתחים באיטיות רבה עד סביבות מרץ; לאחרן מכן ההתפתחות ממשיכה כרגיל והלידות נופלות בעיקר בין מאי ליולי. לרוב, נולד צאצא יחיד שנגמל לאחר חודש. תוחלת החיים של הזיזפים האוזננים עד 10 שנים.
מינים
בסוג זה 2 מינים.
חרוטשיניים
חֲרוּטְשִׁנִּיִּים (שם מדעי: Champsodontidae) הם משפחת דגים מתת-סדרת דמויי-אצטגנון שבסדרת הדקראים ובתוכה סוג יחיד - חֲרוּטְשֵׁן (Champsodon; מלטינית: "champsai" - תנין "odous " - שן, כלומר בעלי שיני-תנין) בו 13 מינים החיים במי האזור האינדו פסיפי בימים רדודים טרופיים עד לעומק 1,120 מטרים.
אלו דגים קטנים באורך 7–14 סנטימטרים והם בעלי לסתות גדולות מלאות שיניים חדות הדומות לשיני תנינים, ומהם קיבלו את שמם. גופם מוארך ובעל סנפירים קטנים מצוייצים, סנפיר גב כמעט שלא בולט וכמה סנפירי גפיים ארוכים והזנב דק ושטוח. הם מותאמים לישיבה על הקרקעית ולהמתנה לטרף כמו דגים קטנים וחסרי חוליות שונים.
באב אל בחריין
באב אל בחריין (בערבית: باب البحرين) הוא בניין היסטורי הממוקם בכיכר המכס במרכז העסקים הראשי של מנאמה. זה מסמן את הכניסה הראשית לשוק של מנאמה. הבניין הוקם בשנת 1949 ותוכנן על ידי היועץ הבריטי לאמיר, צ'ארלס בלגרב.
מיקום
הבניין ממוקם בשדרת הממשלה במנאמה. הוא שוכן בסמוך לכביש המלך פייסל המוביל אל גשר המלך פהד, הגשר המחבר את המדינה אל ממלכת ערב הסעודית. מספר אתרים בעלי חשיבות, כדוגמת הנמל הפיננסי של בחריין, נמצאים בקרבת הבניין.
היסטוריה
האנדרטה עצמה שופצה בשנת 1986 כדי לשלב בתוכה מאפיינים שלאדריכלות אסלאמית. בקומת הקרקע נמצאים כיום תחנת מידע וכן חנות עבודות יד. האנדרטה מורכבת מקשת ענקית שמתחתיה עוברת דרך, המכונה לעיתים קרובות הכניסה לשוק של מנאמה. הבניין מכיל מספר חנויות ובתי קפה.
באב אל בחריין צפוי לשמש תחנת מחלף למטרו בחריין.
צב תרנגולי
צב תרנגולי (שם מדעי: Chrysemys picta) הוא מין של צב מהמשפחה צבים ביצתיים, החי במקווי מים במזרח ארצות הברית. צב זה הוא המין היחיד בסוגו והוא קרוי על שם בשרו המשובח, המזכיר טעם תרנגולת, שבעבר נמכר בכמויות בשוקי דרום ארצות הברית.
מאפיינים
צב זה מזכיר במראהו את הצבגון המצויר הקרוב אליו טקסונומית. הוא מגיע לאורך ממוצע של 10.2 עד 25.4 סנטימטרים, כשהנקבות לרוב גדולות יותר מהזכרים, להם זנבות וטפרים ארוכים יותר. הוא בעל שריון קמור בצבע חום-ירוק ולעיתים מכוסה באצות. הגפיים והבטן חומים כהים מפוספסים בצהוב ותחתית הגוף והגרון בהירים. צב זה יכול לחיות 20 עד 24 שנה.
הצב מצוי לרב בסביבות לחות של ביצות, גדות נהר או קרקעית לחה בוצית ויכולים להימצא גם בין צמחייה סבוכה מיימית או יבשתית, בין השאר ביערות ברושיים. צבים רבים חיים יחדיו ומבלים בהתחממות משותפת על בולי עץ או סלעים בקרבת המים, בדומה לצבגונים. הצבים החיים באזורים הצפוניים גם נכנסים לתרדמת חורף, אך מרביתם חיים דרומה יותר.
הצבים הם אוכלי כל הניזונים ממיני סרטני נהרות, רכיכות שונות, ראשנים, דגים קטנים ונבלות אך גם מאצות ועלי צמחי מים. בשנים הראשונות הם טורפים לחלוטין והם משתמשים בצווארם הארוך וטופריהם כדי לתפוס ולקרוע את טרפם. הם עצמם יכולים להיטרף בידי עופות מים שונים, אליגטור אמריקני ודביבונים.
אוכלוסיית הצב נחשבת ליציבה באזורים רבים, אך חלקם מאוימים מהרס בתי גידול, ציד לא חוקי וצבים יכולים להידרס בכבישים מסוימים.
הנריק סנקביץ'
הנריק אדם אלכסנדר פיוס סנקביץ' (נהגה: שֶׁנְקיֶיביץ'; בפולנית: Henryk Adam Aleksander Pius Sienkiewicz, ; שנודע בשם העט לִיטְווֹס, Litwos; 5 במאי 1846, וולה אוקזֶ'ייסקה, ליד לוקוב, פולין – 15 בנובמבר 1916, ווה, שווייץ) היה עיתונאי וסופר פולני, חתן פרס נובל לספרות.
ביוגרפיה
סנקביץ' היה בן למשפחת אצולה ממוצא ליטאי. בנעוריו גילה עניין רב בספרים שעלילותיהם התרחשו במאות ה-16 וה-17. הוא קרא את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא ושל וולטר סקוט, עסק בציד ולמד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת ורשה. בתקופה שלאחר לימודיו יצא לטיולים ממושכים על פני גרמניה, צרפת ואנגליה ושהה ארבע שנים בארצות הברית. אחרי כן יצא לסיורים ביוון, באיטליה ובאפריקה. עם סיום תקופת נדודיו החלה פעילותו הספרותית.
בשנת 1905 הוענק לו פרס נובל לספרות "על גדולתו כמספר אפי".
בימי מלחמת העולם הראשונה נמלט סנקביץ' לשווייץ, ושם נפטר. עצמותיו הועברו לפולין בשנת 1924 ונקברו מחדש בטקס חגיגי.
יצירתו
סנקביץ' ערך בו-זמנית שני כתבי עת והשתתף בכתיבתם של כתבי עת נוספים. את הסיפורים הראשונים שלו פרסם בשם בדוי. נושאיו היו לקוחים מן ההיסטוריה הפולנית, המיתולוגיה של הודו, מהספיריטואליזם ומהאלגוריה.
בהשפעת הרומן בן חור כתב על תקופת ישו, ובסיפור נלך בעקבותיו אפשר כבר לזהות את ניצניו של הרומן קוו ואדיס, שייכתב מאוחר יותר. הוא כתב סיפורים על רשמי מסעותיו באפריקה, כמו הסיפור דרמה במדבר. ברבים מסיפוריו, המתרחשים ברחבי העולם, הוא מוצא הזדמנויות להביא דברים על מולדתו ועל בני עמו. בסיפור שומר המגדלור, גיבור הסיפור הוא פולני זקן שעזב את מולדתו 40 שנה קודם לכן, אך כשמזדמן לו לקרוא בשיריו של מיצקביץ', הוא מזדעזע עד כדי כך שהוא שוכח להדליק את האור במגדלור וכתוצאה מכך מפטרים אותו והוא יוצא שוב לכתת את רגליו בדרכים. באחד הסיפורים על הרקע האמריקאי, לחם חוקנו, מתואר גורלם של איכר פולני זקן ובתו.
סיפוריו לא זכו להצלחה, ורק כשהתחיל לתאר נושאים פולניים מובהקים, חשף את מלוא כישרונו. בסיפור שרטוטי פחם הוא מביא מראה אותנטי של הכפר הפולני. לסיפור זה יש דמיון מה ל"אדמה" של אמיל זולא ודרך התיאור דומה לדרכו של גוגול. בסיפור יש גם דמות של יהודי. דמויות היהודים ביצירותיו מוצגות באופן שלילי למדי. אחרי עוד כמה יצירות שלא זכו לתהודה רבה, סלים מורזה, דרך המדבר ועול הטטרים, פרסם סנקביץ' את הטרילוגיה ההיסטורית הגדולה שהפכה אותו למספר הראשון במעלה של אומתו ולאחד הסופרים הפופולריים של הדור.
שלושת חלקי הטרילוגיה הם:
הטרילוגיה עוסקת בתולדות פולין במאה השבע עשרה. החלק הראשון מתרחש ברקע מרד הקוזאקים הגדול של בוגדן חמלניצקי. החלק השני מתרחש ברקע המאבק הלאומי, הדתי והצבאי של הפולנים נגד השוודים. החלק השלישי מתאר את המלחמה הגדולה בטורקים בשנת 1662. בשנות ה-70 של המאה ה-20, הבמאי היהודי-פולני יז'י הופמן צילם סרטים על בסיס טרילוגיה זו.
אחרי הטרילוגיה פרסם סנקביץ' רומן היסטורי גדול בשם הצלבנים, שעלילתו מתרחשת בראשית המאה החמש עשרה ומתארת את סיפור אהבתם של בני האצולה הפולניים הצעירים, זבישקו ודנוסיה, ואת התקופה שהובילה לקרב גרונוולד בין ממלכת פולין וליטא ולבין המסדר הטווטוני בצפון-מזרח אירופה. רומן היסטורי נוסף הוא בשדה התהילה, המתאר את הכנותיו של סובייסקי לקרבות נגד האוסטרים. רומן זה היה אמור להיות החלק הראשון בטרילוגיה שמעולם לא הושלמה. הרומן ללא דוגמה, שפורסם בשנת 1890, נחשב לרומן פסיכולוגי טוב ושונה מאוד מיתר הרומנים של סנקביץ'.
בשנת 1895 פרסם סנקביץ' את הספר שהביא לו את עיקר פרסומו, קוו ודיס, רומן היסטורי על רקע ראשית הנצרות ברומי. הספר זכה להצלחה אדירה ותורגם לשפות רבות. בשנת 1906 פרסם את בשדה הקרב, גלוריפיקציה של הגיבור הלאומי יאן סובייסקי. המערבולת, מיצירותיו האחרונות, מתארת את התסיסה החברתית שלפני מלחמת העולם הראשונה. יצירתו האחרונה של סנקביץ', אותה השלים בשנת 1912, היא גם הספר היחיד שכתב לבני הנעורים, בישימון וביער עד.
דמיטרי לויצקי
ביוגרפיה
דמיטרי לויצקי נולד בעיר קייב במשפחת כומר שהיה ידוע כצייר. בצעירותו למד ציוד דתי אצל אביו וביחד איתו השתתף בעיטור קתדרלת אנדריי הקדוש בקייב. בשנת 1758 עבר לסנקט פטרבורג והחל ללמוד בבית הספר הגבוה לציור. בשנת 1779 החל ללמד בעצמו באותו בית הספר.
הוא היה מורה של ולדימיר בורוביקובסקי וציירים נוספים.
בשנים האחרונות לחייו, עקב ויכוחים עם הנהלת בית הספר לציור נאלץ לעזוב את משרתו. במקביל, מספר ההזמנות קטן בהרבה.
נפטר בסנקט פטרבורג ונטמן בבית הקברות המקומי.
אדה גבר
אֶדֶה גֵבֶּר (בהונגרית: Géber Ede; קרמנד, 19 בנובמבר 1840 – קולוז'וואר, 1 באוקטובר 1891) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אדה גבר נולד במשפחה יהודית בעיירה של כ-10,000 תושבים בממלכת הונגריה כבנם של יוז'ף גבר ושל בבטה (בטי) גבר. הוא היה הפרופסור הראשון באוניברסיטה בהונגריה ממוצא יהודי. הוא נולד במשפחה ענייה במיוחד, למד בווינה והיה התלמיד המועדף על הפרופסורים פרדיננד ריטר פון הברה, זיגמונד וצייסל באוניברסיטת וינה. הוא הפך לרופא ב"בית החולים הכללי" (Allgemeines Krankenhaus) ועסק בעיקר בדרמטולוגיה ובמחלת העגבת. הוא נסע לסיור לימודים למצרים ולאסיה הקטנה במלגה אוסטרית. הוזמן לגראץ ולאינסברוק כפרופסור באוניברסיטה המקומית בכל עיר, אך הוא נענה להצעתו של שר החינוך התרבות והדתות ההונגרי אגושטון טרפורט וב-1874 חזר להונגריה.
קריירה
הוא מונה באוניברסיטת פרנץ יוזף, שהוקמה אז בעיר קולוז'וואר, למנהל מחלקת הדרמטולוגיה (31 ביולי 1874–1879), מומחה לפתולוגיה של עור ואיברי המין (1879–1891) ראש המחלקה (1874–1891); וגם כדקאן הפקולטה לרפואה (1884–1885). רופא ראשי של מחלקת לופוס של בית החולים הלאומי קרולינה (1874–1891). תחילה היה פרופסור חבר ולאחר מכן פרופסור מן המניין ומשנת 1887 גם לרקטור האוניברסיטה.
גבר היה מומחה בעל שם לבעיות עור בכל אירופה. מחקריו פורסמו בעיתונות המקצועית של הונגריה ושל גרמניה.
משפחתו
אשתו הייתה הדוויג גבר וילדיהם
ערפד מדומה אף-לב
ערפד מדומה אף-לב (שם מדעי: Cardioderma cor) הוא מין של עטלף קטן-בינוני במשפחת הערפדים המדומים, שחי במזרח אפריקה והמין היחידי בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1872 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, וקרוי על שם צורת הלב שמופיעה על עיטור העלה האפי שלו. ערפד הלב קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג האפריקני ערפד מדומה צהוב-כנף שכבד וססגוני יותר, ובין השניים יש חפיפה באזורים מסוימים.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
הערפד הלבבי הוא עטלף קטן-בינוני דמוי ארנבון עם מבנה גוף דק וקליל, ראש גדול ומעוגל וכנפיים רחבות מאוד ושקופות למחצה. הגולגולת רחבה ומקושתת, הלחיים מלאות, והלוע קצר, רחב ומעוגל. השפתיים גדולות, עבות ומכוסות זיפים. העיניים גדולות ובולטות במיוחד וצורתן כחרוז. ערפד הלב מתאפיין באוזניים ארנביות גדולות וארוכות שאורכן כמחצית מאורך הגוף עם צפירים ארוכים ומחודדים. האוזניים מכוסות בשיער קצר בצידן החיצוני ומתחברות בבסיס, ויש להן קצה מעוגל ורכסים רוחביים בולטים בפנים האפרכסת.
בחזית הפנים של ערפד הלב, מזדקר עיטור עלה אפי גדול ורחב באורך של 15 מ״מ שמורכב מיריעת עור אליפטית המשתרעת מהשפה עד למצח; במרכז היריעה, יש קמט עור בולט בצורת לב שהעניק למין את שמו ומעליו קמט עור צר דמוי מקל שחוצה את היריעה אנכית. הלב והמקל מתחברים יחדיו במרכז בצורת ראש חץ. השיניים גדולות וחדות ומותאמון למזון מן החי. העור של ערפד הלב בפלג הגוף האחורי ובצידי הכנפיים קשיח, יבלתי ועבה במיוחד, והוא נועד להגן על הרקמות העדינות במקומות הללו מפני קרינה אולטרה-סגולה שנפוצה במקומות חשופים לשמש שבהם הערפד לן לעיתים קרובות.
אורך הראש והגוף של הערפד הלבבי 66–85 מ״מ, אורך הזרוע 50–58 מ״מ ואורך האוזניים 30–41 מ״מ; משקלו קל יחסית ונע בין 21 ל-35 גרם. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה. בדומה לבני משפחתו, ערפד הלב נטול זנב אולם מאידך יש לו קרום תעופה אחורי רחב ומפותח. ערפד הלב קרוב חיצונית וגנטית לערפד צהוב-כנף אך האחרון נבדל ממנו במספר דברים בולטים: הוא כבד יותר, אוזניו וכנפיו בצבע צהוב-כתום, פרוותו בהירה יותר והעלה האפי שלו גדול וקטום.
כסות
לערפד הלבבי פרווה ארוכה, צפופה ומדובללת. צבעה הכללי נע בין אפור כחלחל או כסוף לאפור כהה מעורב בשיער צהבהב ולבן. בדרך כלל הגב בעל גוון אפור כהה יותר, והצד התחתון חיוור בהרבה ונוטה לאפרפר או לבנבן. אזור המצח, בסיס האוזניים, העורף והגרון בעלי גוון זהב או ירוק-זית, הפנים בצבע אפור כהה או בהיר והסנטר והלחיים לבנבנים.
האוזניים בולטות בצביעה המגוונת שלהן: החצי התחתון צבוע בורוד עז או סמוק, הצפיר צבוע בורוד-אלמוג או כתמתם, החצי העליון חום-ורוד מלוכלך ועל שולי האוזן יש רצועה שחורה. האוזניים עשויות להיות ורודות או שחרחרות לגמרי. הצבע הורוד עז או הסמוק מופיע על מקומות נוספים אצל ערפד הלב: השפתיים, עיטור העלה האפי והלב שבמרכזו, השוקיים, הזרועות והרגליים. הכנפיים אפרוריות-שחרחרות או צבועות בחום דהוי מעורב בורוד מלוכלך.
תפוצה ובית גידול
ערפד הלב מצוי במזרח אפריקה. טווח התפוצה שלו משתרע על צפון טנזניה, מרבית קניה, סומליה, אריתריאה וג'יבוטי, מחצית מאתיופיה, צפון-מזרח אוגנדה, דרום-מזרח דרום סודאן, ומזרח סודאן. ייתכן שהוא מצוי גם בזנזיבר, רוואנדה, בורונדי וזמביה. הערפד מאכלס גבהים נמוכים יחסית, כשהשיא המתועד הוא 940 מטר מעל פני הים. בית הגידול של המין מורכב מסוואנה מישורית, סוואנת-שיח דוקרנית, בתה חופית, יער גדותיים ואפיקי נהרות יבשים.
פעילות וציד
ערפד הלב הוא יונק פעיל לילה ודמדומים; את שעות היום החמות הוא מבלה בנמנום בתוך עצי באובב, כיסי סבך, מערות יבשות או בקתות נטושות של המסאי ומתעורר לקראת הערב או לאחר השקיעה. יחסית לעטלפים אחרים, ערפד הלב עירני למדי במהלך היום ומגיב במהירות לרעשים חשודים סביבו. הערפדים הלבביים חיים בבדידות, בזוגות או במושבות קטנות של עד 80 פרטים; מסיבה לא ידועה, הם בדרך כלל חשדנים כלפי עטלפים ממינים אחרים ומעדיפים לא לחלוק איתם מרחב משותף. במקרים מסוימים, נצפו מושבות מעורבות עם פרספון, פרסף, עטלף פירות מצוי, אשמן הילדגרד ואשמן זנב-נדן אפריקני.
עם רדת החשיכה, הערפדים יוצאים מהמחבוא בזוגות או בקבוצות קטנות ועפים לעבר אתרי האכלה עיקריים, ובמהלך הדרך עוצרים מדי פעם על ענפי עצים שמהם זיהו צלילי חרקים בשביל לצוד לעצמם חטיף קל. לרוב, הם נוטים לא להתרחק ממקום הלינה יתר על קילומטר, ובמידת האפשר נשארים בטווח של 400 מטר בלבד ממנו. במהלך העונה היבשה, הערפדים נאלצים לטוס למרחקים גדולים יותר בשל המחסור במזון, ועצירות הציד שלהן במהלך הטיסה תכופות יותר. התוצאה היא, שבעונה היבשה הערפד מבלה לפחות 27 דקות בתעופה מדי יום, לעומת 5 דקות בלבד בעונה הגשומה.
תזונה ויחסי גומלין
ערפד הלב הוא אוכל חרקים בעיקרו, והתזונה שלו משתנה במהלך השנה: בעונה הגשומה הוא ניזון בעיקר מחיפושיות גדולות ממשפחות הרצניתיים, הזבליתיים והשחרוריתיים (אך גם מחרקים מזדמנים אחרים), ובעונה היבשה משלים את תזונתו בעשים, חגביים, חרגוליים, רבי-רגליים, עקרבאים, ואפילו עטלפים קטנים, מכרסמים ודו-חיים. הרגלי התזונה של ערפד הלב הופכים אותו למועיל ביותר למערכת האקולוגית ולאדם. הוא דואג לווסת את אוכלוסיות החרקים ומקטין את הנזק ליבולים (בפרט מפני חגבי הארבה). השפעה שלילית אפשרית של ערפד הלב על האדם, היא היותו חיית מאגר של חיידק הבורליה שגורם למחלת ליים. חיידק זה מועבר לערפד בעיקר מקרציות.
ערפדי הלבבות סובלים מקרציות ואקריות, וכדי להיפטר מהם מבלים לפחות שעה אחת ביום בטיפוח אינטנסיבי של הפרווה והעור. במהלך השעה הזאת, הם מטפחים מדי פעם את פרוות חבריהם, והתנהגות זאת מגבירה את הלכידות של המושבה והקשר ביניהם. הטורפים של הערפד הבוגר אינם ידועים, אך סביר להניח שנחשים, עופות דורסים וחתוליים יצודו אותו כאשר תהיה להם הזדמנות.
טריטוריאליות, שירה ואיכון-הד
ערפד הלב הוא עטלף טריטוריאלי; בתחילת עונת הרבייה הזכר והנקבה תופסים טריטוריה לא גדולה שנעה בין 0.10 ל-1.01 דונם והיא משמשת אותם באופן בלעדי ללינה וציד. הזכר בדרך כלל הוא זה שמופקד על ההגנה עליה מפני פולשים. הטריטוריה מוחזקת במשך מספר חודשים (מעונת הרבייה עד לגמילת הצאצא), אך לעיתים ננטשת לפני הזמן על ידי בני הזוג כאשר החרקים הופכים לנדירים. באזורי החוף, ההתנהגות הטריטוריאלית עשויה להימשך על פני רוב השנה, בשל הנוכחות הגבוהה של חרקים.
ערפדי הלבבות עם עטלפים קולניים שמפורסמים בשירים שהם משמיעים. מדי ערב לפני היציאה לציד, הזכר נוהג להיתלות על ענפי עצים ברחבי הטריטוריה ולהשמיע שירה שמורכבת מסדרת ציוצים ונשמעת היטב לאוזן אנושית. השירה מורכבת מסדרה של 4–9 ציוצים בעוצמה של 12 קילוהרץ ומתחלקת לשני סוגים: אחת חזקה וצעקנית שנפוצה יותר ואחת רכה ועדינה שנשמעת בעיקר בעונה היבשה. אף על פי שדפוס השירה זהה אצל כל ערפדי הלבבות, לכל פרט יש וריאציה ייחודית בקול שמאפשרת לזהות אותו. השירה משמשת את הזכר לסימון שטחי ציד, לתקשורת ואינטראקציות חברתיות עם ערפדים אחרים וכמצג טריטוריאלי שנועד להרחיק פולשים מהאזור. מלבד השירה, ערפד הלב משמיע גם קריאות במהלך הטיסה שמורכבות מסדרה של 3–10 ציוצים מרווחים בתדר נמוך שעולה בהדרגה עד עוצמה של 12 קילוהרץ. כאשר הערפדית מטופלת בגור מתבגר, היא נוהגת לקרוא לו כדי שיעוף בעקבותיה מענף לענף.
ערפד הלב מסוגל להפיק קריאות איכון-הד בעוצמה של עד 42 קילוהרץ, והן נפלטות דרך עיטור העלה האפי שלו. ההד המוחזר נקלט חזרה באוזניים הענקיות. חרף יכולת האקולוקציה של ערפד הלב, הוא לא משתמש בו בתדירות גבוהה בשביל לאתר את טרפו ומסתמך יותר על חוש הראיה והשמיעה במהלך הציד.
רבייה ומחזור חיים
ערפדי הלבבות הם יונקים מונוגמיים ומתרבים פעמיים מדי שנה: בין מרץ ליוני ובין אוקטובר לדצמבר; חודשים אלו נופלים לרוב בסמיכות לעונת הגשמים. בני הזוג אינם מתרבים עם ערפדים אחרים, ונוטים לשמור אמונים זה לזה למשך עונות רבייה רבות. כאמור לעיל, הזוג מקים לעצמו טריטוריה בתחילת עונת הרבייה שמוחזקת עד גמילת הצאצאים; לאחר מכן, הזוג מפסיק להפגין טריטוריאליות כלפי ערפדים אחרים. מכיוון שיש שתי עונות רבייה בשנה, הגמילה מתרחשת זמן קצר לפני עונת הרבייה הבאה כך שהטריטוריה אמורה להיות תפוסה רוב הזמן; בפועל, אתר הרבייה אינו קבוע, אלא מוחלף מדי שנה בהתאם לתנאים הסביבתיים.
ההיריון נמשך 3 חודשים, לאחריהם הערפדית ממליטה גור יחיד עיוור וחסר שיער. היא נושאת אותו על גופה עד גיל חודשיים וממשיכה להניק אותו עד גיל 3 חודשים. לאחר מכן, הגור מתחיל לנסות לצוד לעצמו ומתלווה לאם במהלך הלילה ולומד כיצד לארוב לטרף. האב אינו מטפל ישירות בגור, אך מסייע לגידולו בכך שהוא מגן על הטריטוריה ומאפשר לאם לצוד ללא תחרות. הגורים מגיעים לבגרות בגיל 16 חודשים. תוחלת החיים אינה ידועה.
מצב
ערפד הלב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה והעדר איומים משמעותיים עליו. עם זאת, נדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את מידת ההשפעה שיש להפרעה אנושית בקרבת מקומות הלינה של העטלף. ערפד הלב נוכח באזורים מוגנים רבים במזרח אפריקה, ביניהם הפארק הלאומי אברדרה, הפארק הלאומי מערב צאבו, הפארק הלאומי מזרח צאבו, הפארקים הלאומיים באגם טורקאנה, הפארק הלאומי מארסאביט, הפארק הלאומי אמבוסלי, הפארק הלאומי קורה ושמורת סאמבורו (קניה), הפארק הלאומי קילימנג'רו, הפארק הלאומי ארושה, הפארק הלאומי טרנגירה, אזור השימור נגורונגורו, ושמורת הציד מקומאזי (טנזניה).
קים סונג-קיו
ביוגרפיה
קים סונג-קיו נולד בג'אונג'ו, קוריאה הדרומית. הוא למד בתיכון ג'אונג'ו הלאומי האוניברסיטאי, והיה סולן להקת הרוק הבית-ספרית "Coma Beat". כאשר סיפר לראשונה להוריו על חלומו להיות זמר, הם סירבו לתמוך בו. הוריו סירבו לתמוך בו שכן היו מעוניינים בחיים נורמליים עבור בנם, לכן אמרו כי הם מעדיפים שבמקום זאת הוא יעזוב את הבית.
סונג-קיו המשיך להתאמן בסתר ונסע לסיאול כדי לממש את החלום שלו לאחר שסיים את לימודיו בתיכון. בשנת 2007 הוא נבחן להתקבל כזמר בחברת התקליטים S.M Entertainment, אך לא הצליח לעבור את החתך, ונבחן פעם נוספת בשנת 2008, אך נכשל שוב. בשל הערצתו ללהקת הרוק Nell, הוא נבחן תחילה באודישנים של Woollim Entertainment בהמלצתו של מנהל הלהקה שהוא פגש במקרה בבית הקפה שבו עבד במשרה חלקית. עם בטן כואבת, סונג-קיו הלך לאודישן שלו ואיים עליהם בקלילות באומרו, "אם לא תבחרו בי ותעבירו אותי, אני הולך להטריד אתכם לנצח". לאחר מכן הוא הובהל לבית החולים באופן מיידי ועבר ניתוח להסרת התוספתן. ביום שחרורו מבית החולים הוא קיבל את ההודעה כי עבר את האודישן. בתחילת דרכו רצה סונג-קיו להיות זמר בסגנון רוק. והוא אף היה הסולן של להקת רוק כאשר היה בתיכון. אך לאחר שעבר את האודישנים והתקבל כמתאמן הוא הפך לחניך בקבוצת הריקוד Infinite, ומאוחר יותר הוא יתפוס את עמדת המנהיג של הלהקה ואחד הזמרים הראשיים. אף על פי שסונג-קיו קיבל ביקורות מחבריו לתיכון על הצטרפותו ללהקה, הוא האמין כי זו הייתה הזדמנות עבורו ולכן התמיד באימונים. ב-2010, סונג-קיו עשה את הופעת הבכורה שלו יחד עם להקת אינפיניט ב-9 ביוני.
ב-15 בפברואר 2013 סיים סונג-קיו את לימודיו בתוכנית המוזיקה המעשית של אוניברסיטת דאקיונג ואף קיבל את פרס "כבוד הסטודנט של אוניברסיטת דאקיונג" יחד עם חברי להקת אינפיניט שלמדו יחד אתו בתוכנית, אל, הו-יא, סונג-יאול ודונג-וו. חברי הלהקה התקבלו ללימודים באמצעות סינון מיוחד בתחילת שנת 2011.
סונג-קיו כעת הוא סטודנט לפרקטיקה של המוזיקה באוניברסיטת הוסאו.
Infinite
סונג-קיו עשה את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקת הבנים הדרום קוריאנית, infinite בשנת 2010. הוא משמש כמנהיג וזמר ראשי של הלהקה. הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-9 ביוני 2010.
פעילויות אחרות
בשנת 2010 הוא הופיע בהופעת אורח כנגן גיטרה בווידאו קליפ של הלהקה Epik High של השיר "Run" לצד חברי להקת אינפינט, וו-יון, סונג-יאול, אל וסונג-ג'ונג.
באוקטובר 2013, הוא הופיע בהופעת אורח בשיר הבכורה של הראפר Kanto בשם "What U Want". זוהי הייתה הפעם הראשונה שלו להופיע כאורח בשיר של אמן אחר.
ב-15 במאי 2015 סונג-קיו ואל יחד אם אמנים נוספים כמו Exo, Girl's Day, Sistar, ניל מTeen Top ו-Ailee, שרו את שיר הנושא של התוכנית המיוחדת "I Am Korea" של ערוץ KBS1 שנקרא "The Day We Met", עבור יום השנה ה-70 של גוואנבוק.
2012: Another Me
סונג-קיו הוא החבר הראשון מהלהקה שהוציא לאור אלבום סולו, בשם Another Me. קים ג'ונג-וון, סולן הלהקה Nell הלחין את השיר "Shine" ונתן אותו כמתנה לסונג-קיו (שידוע כמעריץ גדול של הלהקה). שיר זה פורסם בפני הקהל ב-7 בנובמבר 2012 עוד לפני הוצאתו הרשמית של האלבום המלא. סונג-קיו עבד יחד עם Sweetune על מנת ליצור את אלבומו, וכן יצרו יחדיו את שיר הנושא של האלבום המאופיין כרוק-מודרני, "60 Seconds". עבור צילומי הווידאו קליפ של השיר, חבר הלהקה אינפיניט, אל כיכב בתור השחקן הראשי. סונג-קיו השתתף באופן אישי בכתיבת המילים עבור הסינגל שלו "41 Days". למרות סיבוב ההופעות הקצר (שלושה שבועות בלבד) כדי ליחצן את האלבום, האלבום התקבל בברכה והפך להיות אלבום הנמכר ביותר של חודש נובמבר עם מכירות של 62,958 עותקים. האלבום דורג במיקום ה-22 במצעד המוזיקה של קוריאה, גאון עבור מצעד המכירות השנתי של האלבומים לשנת 2012. בשנת 2013, כמעט בכל חודשי השנה, האלבום דורג בין 100 האלבומים הנמכרים ביותר באותו חודש ובסוף 2013 נמכרו 13,283 עותקים. בשנת 2014, מספר העותקים שנמכרו היה 6,098. מאז הוצאתו לאור ועד מרץ 2015, האלבום מכר 91,212 עותקים.
2015: 27
בחודש מאי, סונג-קיו הוציא לאור את האלבום סולו השני שלו בשם, 27. כל השירים הנכללים באלבום הופקו על ידי האמן שהוא מכבד הכי הרבה, קים ג'ונג-וון מהלהקה Nell. אלבום זה כלל שני שירי נושא, "The Answer" ו"Kontrol". האלבום יצא לאור ב-11 במאי לצד פרסום של הווידאו קליפ עבור שני שירי הנושא בערוץ היוטיוב הרשמי של Woollim. נכון לחודש יוני, 2015 האלבום מכר עד כה 75 אלף עותקים בקוריאה הדרומית בלבד.
קריירת משחק
סונג-קיו ביצע את הופעת הבכורה שלו כשחקן במחזמר, יחד עם חבר הלהקה וו-יון, במחזמר "Gwanghwamun Sonata". סונג-קיו משחק את התפקיד של ג'יונג, שהוא הבן של הדמות הנשית הראשית במחזה. המחזה הוצג מה -3 בינואר ועד 11 במרץ 2012.
בשנת 2014, סונג-קיו לוהק להופיע במחזמר "Vampire", לצידם של סונג-מין מהלהקה Super Junior ולי הונג-קי מהלהקה FT Island.
בשנת 2015, סונג-קיו לוהק לשחק במחזמר "In The Heights", לצד חברו ללהקה דונג-וו. סונג-קיו שיחק בתפקיד של "בני" יחד עם צ'אן מExo והשחקן סאו קיונג-סו. המחזמר הופק על ידי SM C&C, חברת בת של S.M Entertainment, והוצגה מ-4 בספטמבר עד 22 בנובמבר.
גדוד תקשוב
בצה"ל גדוד תקשוב (בעבר גדוד קשר) הוא גדוד האחראי על מערך התקשוב של היחידה שבמסגרתה הוא פועל, כדי לאפשר פיקוד ושליטה של מפקדת היחידה ביחידות שמתחתיה, וקשר עם היחידות שמעליה. גדודי תקשוב פועלים ברמה האוגדתית, הפיקודית והמטכ"לית.
התפתחותם של גדודי התקשוב מקבילה להתפתחותו של חיל הקשר והתקשוב. עד שלהי המאה ה-20 נקרא החיל חיל הקשר והאלקטרוניקה וגדודיו נקראו גדודי קשר. עם הרחבת תחומי האחריות של החיל במסגרת המעבר לצבא יבשה דיגיטלי, שונה שם החיל, ובהתאם שונו שמות הגדודים הפועלים בו לגדודי תקשוב.
משימות הגדוד
משימות הגדוד כוללות היערכות ושימור מוכנות מערכות התקשוב למצב חירום או הסלמה, הפעלה ואחזקה שוטפת של אמצעי התקשוב, מחשוב, מערכות הטלפוניה, הרדיו והשו"ב המופעלות בשגרה ובחירום, פיתוח כוח אדם מקצועי תקשובי בעזרת אימונים והכשרות מיוחדות. חיילי הגדוד עוסקים בהקמה, הפעלה ואחזקת מערכות קשר, תקשורת ומחשוב ממיטב הטכנולוגיות הקיימות בזרוע היבשה.
מבנה הגדוד
גדוד תקשוב מונה 5 פלוגות:
תגי יחידה של גדודי התקשוב בזרוע היבשה
במאי 2018, קיבלו החיילים מגדודי תקשוב פיקודים בפיקוד הצפון, המרכז והדרום, תגי יחידה החדשים בעיצוב אחיד שמאפיינים את השיוך המקצועי והשיוך הפיקודי שלהם.
סוניה הני
סוניה הני (בנורווגית: Sonja Henie; 8 באפריל 1912 – 12 באוקטובר 1969) הייתה מחליקה אמנותית נורווגית אשר זכתה במדליות זהב בשלוש אולימפיאדות חורף עוקבות (1928, 1932, 1936). סוניה הני הייתה, בנוסף, עשר פעמים רצופות אלופת העולם (1936-1927), שש פעמים רצופות אלופת אירופה (1936-1931), שבע פעמים רצופות אלופת נורווגיה (1929-1923) שלוש פעמים רצופות (1928-1926) חלק מהצמד הזוכה באליפות נורווגיה לזוגות, ועוד. הני זכתה בתארים אולימפיים ועולמיים יותר מכל מחליקה אומנותית אחרת בתולדות הענף. לאחר מכן פתחה בקריירה מצליחה ורווחית ביותר ככוכבת קולנוע בארצות הברית.
ילדות
סוניה הני נולדה למשפחת פרוון אמיד בקריסטיאניה (כיום אוסלו) בירת נורווגיה. במשפחתה שררה תודעת ספורט מפותחת, ואביה וילהלם היה זמן מה אלוף העולם באופניים. כך, כבר מגיל צעיר עודדו הוריה אותה, ואת בני הבית האחרים, לעסוק בספורט. בגיל צעיר נטתה לעסוק בסקי, בשחיה וברכיבה על סוסים. כן נחשבה לשחקנית טניס בולטת ברמה הארצית. בסופו של דבר, בעקבות אחיה, התמקדה בהחלקה אומנותית על קרח. משהחלה בכך, נטשה את לימודיה הסדירים בבית הספר, ומכאן ואילך למדה בעזרת מורים פרטיים. אביה שכר לצורך פיתוח הקריירה שלה את גדולי המומחים בעולם, כולל הבלרינה הרוסיה המפורסמת תמרה קרסבינה.
קריירה תחרותית
הקריירה התחרותית של סוניה הני החלה ב-1923, עת זכתה, כבר בגיל 11, באליפות נורווגיה לבוגרות. על הישג זה היא חזרה מדי שנה עד 1929, ובסך הכל שבע פעמים רצופות. עוד שלוש פעמים רצופות, 1928-1926, זכו הני ובן זוגה ארנה לי (Lie) באליפות נורווגיה לזוגות. אותו זוג הגיע למקום החמישי באליפות העולם ב-1926. באולימפיאדת החורף של 1924, אשר נערכה בשאמוני שבצרפת, היא דורגה שמינית מתוך שמונה מתחרות. בשנת 1927, לאחר דירוגה במקום החמישי ב-1924 והשני ב-1926, זכתה הני לראשונה באליפות העולם בהחלקה אומנותית על קרח, עת ניצחה את הרמה סאבו (Herma Szabo) האוסטרית. ניצחון זה של הני היה שנוי במחלוקת כיוון ששלושת הנורווגים שבין השופטים, ורק הם, העניקו לה את הדירוג המקסימלי. לעומת זאת, שני השופטים האחרים, גרמני ואוסטרי, העניקו לסאבו יחס דומה. על הישג זה חזרה מדי שנה בתשע השנים הבאות עד 1936, כולל. עד כה (2015) לא חזרה אף מחליקה אומנותית על הישג זה. באולימפיאדת סנט מוריץ (1928), הני זכתה בראשונה מתוך שלוש מדליות זהב בשלוש אולימפיאדות חורף עוקבות, שכן היא חזרה על ההישג באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) ובאולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). גם על הישג זה לא חזרה אף מחליקה אומנותית עד כה (2012). מ-1931 עד 1936 הני זכתה בשש אליפויות אירופיות רצופות. זכייה זו בשש אליפויות אירופיות היוותה שיא שהושווה רק יותר מחמישים שנה אחר כך על ידי קטרינה ויט ממזרח גרמניה שזכתה ב-1988 באליפות אירופה השישית ברציפות מאז 1983. השיא במספר הזכיות נשבר רק שבעים שנה אחר כך, ב-2006, עת אירינה סלוצקאייה (Слу́цкая) הרוסיה זכתה בתואר האלופות האירופי בפעם השביעית, אם כי לא ברציפות.
הני תרמה רבות לשגשוגה של ההחלקה האמנותית על קרח. חלק מכך נזקף לזכות כמה חידושים שהעלו את חינניותו, כמו השמלה הקצרה שלבשה בעת התחרויות, יחד עם מגפיים לבנים. לכך נוספה הכוריאוגרפיה שאומצה מתחום הריקוד. בתקופה בה הקריירה שלה שגשגה, הני הפכה פופולרית מאוד בציבור, ולעיתים נקראה המשטרה להשליט סדר בעת הופעותיה, בשל התלהבות-יתר של הצופים.
קריירה כשחקנית וכמקצוענית
נוסף לתחרויות, הני הוזמנה גם להופעות ראווה. הוריה ליוו אותה במסעותיה בעולם, ואביה השאיר את ניהול עסקי הפרוות לאחיה שנשאר בזמן המסעות בנורווגיה. בנוסף, אביה דרש תמורת הופעות אלה תשלומים עבור "כיסוי הוצאות", ומעטה ה"חובבנות", שנדרשה באותם ימים מספורטאים אולימפיים, הפך לדק מן הדק. אחרי שנת 1936 הני זנחה גם את מראית העין. בנוסף, למרות מבטאה הנורווגי הכבד, פנתה לקריירת משחק הוליוודית, מה שהיווה עבורה הגשמת חלום ילדות. הצעד הראשון לשם כך נעשה ב-1936: מופע על קרח, אותו ארגן אביה בכוונה להזניק את קריירת המשחק שלה, בלוס אנג'לס, סמוך להוליווד. ואכן, הני חתמה זמן קצר אחר כך חוזה בחברת הסרטים ההוליוודית פוקס המאה העשרים שעל פיו הפכה לאחת השחקניות בעלות השכר הגבוה ביותר באותם ימים. הסרט הראשון בו השתתפה: One in a Million ("אחד ממיליון"), נחל הצלחה. כיוון שכך, דרישותיה האמירו, ובסרט Second Fiddle ("כינור שני"), שיצא ב-1939, בקשה וקבלה להיות הפוסקת האחרונה בכל הקשור לקטעי ההחלקה, אשר שובצו פעמים רבות בסרטים בהם הופיעה, שהיו קלילים לרוב באופיים. בנוסף, הני עמדה במרכזם של מופעי החלקה על קרח, כאשר הקריירה ההוליוודית והאולימפית שלה תורמת להצלחת סוג זה של מופעים בכלל ושל מופעיה שלה בפרט. נוסף להופעות עסקה גם בפרסום ובהענקת שמה לשורה של מוצרים, וכן פרסמה ספר אוטוביוגרפי אשר יצא לאור ב-1940. הכנסותיה מהופעותיה בשנות הארבעים הגיעו בשיאן לכשני מיליון דולר לשנה (כ-15–20 מיליונים של ימינו). אלה, בצד כמה השקעות כספיות מוצלחות, הפכו אותה לאחת הנשים העשירות בעולם בתקופתה. בשנות החמישים החלה הקריירה שלה לדעוך, למרות כמה ניסיונות מוצלחים יותר או פחות לאוששה, הן כתוצאה מהחלפת האמרגן, הן עקב שתיית יתר. כך, במחצית השנייה של שנות החמישים היא פרשה מהופעות וממשחק.
נאציזם וגרמניה
סוניה הני הרבתה להופיע בגרמניה הנאצית, נפגשה עם היטלר והייתה ספורטאית אהודה עליו. במקרה אחד, ב-1936, בתצוגה שקדמה למשחקי החורף האולימפיים, ברכה אותו במועל יד, כמקובל בקרב הנאצים, מחווה שהתקבלה בביקורת בעיתונות הנורווגית. לאחר אותם משחקים התארחה במעונו בברכטסגאדן (Berchtesgaden) וקיבלה ממנו תמונה חתומה. תמונה זו הוצגה בבית הוריה באופן בולט למדי בעת הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה. קשריה עם נאצים נמשכו לאחר שהני החלה בקריירה הוליוודית, והיא יצרה קשר עם שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס באשר להפצת הסרט "אחד ממיליון" בגרמניה. כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמה הני תרמה כאומנית למאמץ המלחמתי, אך נמנעה מלהתבטא כנגד הנאצים או בעד המחתרת הנורווגית. למרות כל אלה, כשחזרה להופיע בנורווגיה בשנות החמישים, היא התקבלה בחום.
חיים פרטיים
הני הייתה נשואה שלוש פעמים. נישואיה האחרונים היו לאיל הספנות ופטרון האומנויות הנורווגי נילס אונסטד (Onstad). אוסף התמונות שצבר הזוג שימש בסיס למרכז אומנות ע"ש הני-אונסטד ליד אוסלו. נוסף לנישואיה היו לה קשרים רומנטיים עם דמויות בתחום הספורט והקולנוע, כולל טיירון פאואר וג'ו לואיס. באמצע שנות השישים הני אובחנה כחולה בסרטן הדם, מחלה ממנה הלכה לעולמה ב-1969.
אלמודנה גרנדס
מריה דה לה אלמודנה גרנדס ארנאנדס (בספרדית: María de la Almudena Grandes Hernández; 7 במאי 1960 – 27 בנובמבר 2021) הייתה סופרת ספרדייה. היא כתבה 14 רומנים ושלושה אוספי סיפורים קצרים, ועבודתה תורגמה ל-21 שפות ועובדה ל-3 סרטי קולנוע. היא זכתה בין היתר בפרס הלאומי לספרות נרטיבית ובפרס הים התיכון לספרות. ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס כינה אותה "אחת הסופרות החשובות של זמננו".
ביוגרפיה
אלמודנה גרנדס נולדה ב־1960 בשכונת צ'מרטין במדריד, ספרד. היא החלה לכתוב כשהייתה בת תשע.
כשהייתה ילדה, סבה נתן לה את הספר האודיסאה מאת הומרוס והיא ציינה שהוא והספר דון קישוט הם שתי ההשפעות העיקריות על עבודתה.
היא סיימה בהמשך תואר ראשון בגאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. לאחר התואר, היא החלה לכתוב טקסטים לאנציקלופדיות. את הספרים שלה היא החלה לכתוב כשהיא מתבססת על חוויותיה בתנועת La Movida Madrileña שפעלה בתקופת המעבר לדמוקרטיה בספרד בשנות ה-70. היא פרסמה את הרומן הראשון שלה בשם Las edades de Lulú (הגילאים של לולו) בשנת 1989, רומן אירוטי וחסר רסן שזכה להצלחה רבה וזכה בפרס La Sonrisa Vertical, וכן תורגם לעשרים שפות. הבמאי ביגאס לונה הפך את הרומן לסרט בכיכובו של חאווייר ברדם. אמילי ל. ברגמן ציינה כי הרומן "ייצג פריצת דרך לארוטיקה בכתיבה של נשים" לאחר שנמכר ביותר מ-1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הרומן השני שלה Te llamaré Viernes (אני אתקשר אליך ביום שישי) פורסם ב-1991 ועובד לקולנוע על ידי הבמאי חררדו אררו ב-1996 באותה שנה היא גם פרסמה את הסיפור הקצר Modelos de mujer (דוגמניות). פרסום הרומן השלישי שלה, Malena es un nombre de tango (מלנה הוא שם של טנגו), ב-1994 נחל גם הוא הצלחה גדולה.
מאוחר יותר היא פרסמה את Atlas de geografía humana (אטלס של גאוגרפיה אנושית) ב-1998 שעובד לסרט על ידי אסוסנה רודריגס וספרים נוספים, Los aires difíciles (רוחות עזות שתורגם לעברית), ב-2002, Castillos de cartón (טירות קרטון) ב-2004 ו-El corazón helado (הלב הקפוא) ב-2007.
ב-2010 פרסמה את הרומן Inés y la alegría (אינס והשִמחה) הראשון בסדרה של שישה רומנים בשם Episodios de una Guerra Interminable (פרקים של מלחמה אינסופית). הרומן הזה מספר על ההיסטוריה של ההתנגדות האנטי-פרנקואיסטית, נגד הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו. על ספר זה היא זכתה בפרס הספרותי "Sor Juana Inés de la Cruz". אחריו הגיעו El lector de Julio Verne (הקורא של ז'ול ורן שתורגם לעברית) ב-2012, Las tres bodas de Manolita (שלושת החתונות של מנוליטה) ב-2014 ו-Los pacientes del doctor García (המטופלים של דוקטור גרסיה) ב-2017, שהוביל אותה לזכייה בפרס הלאומי לספרות נרטיבית. הרומן האחרון שלה, La madre de Frankenstein (אמו של פרנקנשטיין), ראה אור ב-2020. בו, היא עסקה בחייה של אאורורה רודריגס קרביירה, ספרדייה בת המאה ה-20 שירתה בבתה במקום לאבד שליטה עליה.
סגנון
יצירתה הספרותית של גרנדס הושפעה בין השאר מהסופרות הספרדיות בנות המאה ה-19 אמיליה פארדו בסאן ובניטו פרס גלדוס. ספריה עוסקים בעם הספרדי ברבע האחרון של המאה ה-20 ובשנים הראשונות של המאה ה-21, בסגנון המאופיין בריאליזם והתבוננות פנימית פסיכולוגית.
גרנדס הגדירה עצמה כשמאלנית פוליטית, ועבודתה סבבה סביב משטרו של פרנסיסקו פרנקו וההשפעה שהייתה לו על הדמוקרטיה בספרד.
השקפות ואקטיביזם
גרנדס הייתה שמאלנית, ובכמה הזדמנויות היא הצביעה למפלגת השמאל המאוחד. היא הייתה כותבת טור קבועה בעיתון אל פאיס ותומכת בתוכניות רדיו כמו Cadena SER. היא גם תמכה בהפרדת הדת מהמדינה והחלשת הכנסייה וכן הייתה רפובליקנית בהקשר של המונרכיה הספרדית.
באפריל 2007 הייתה גרנדס אחת החותמות על מניפסט, שבו קבוצת אינטלקטואלים קראה נגד ביצוע פעולות טרור; בנוסף, במהלך ההפגנה לאחר הפיגוע של אט"א בנמל התעופה מדריד-בראחס, היא יצאה בהצהרה "למען שלום, חיים, חירות ונגד טרור". ההתקפה ההיא, שבה נהרגו שני אנשים, סימנה את סופה של הפסקת האש שבמהלכה ניהלה אט"א משא ומתן עם ממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו. גרנדס גם הביעה את דעתה על החברה הספרדית, שלטענתה הפכה מטומטמת ווולגרית, כאשר היא מושפעת על ידי צרכנות, חומרנות ואדישות לסבל. בסיפור Los besos en el pan (הנשיקות בלחם) מ-2015, היא כתבה על המשבר הספרדי של 2008 וטענה שענווה היא הדרך היחידה להתמודד איתו.
גרנדס מתחה ביקורת קשה על מפלגות ופוליטיקאים ימניים, וגם לעיתים על שמאלנים, במיוחד במהלך המשבר החוקתי בקטלוניה שהחל ב-2017. היא גם הייתה מעורבת בתנועה הפמיניסטית, ונכחה בהפגנות פמיניסטיות שונות.
ב-1998 היא הייתה חברה במפלגת "השמאל הפתוח" (Izquierda Abierta) והראתה תמיכה ברמונה מניירו, פעילה למען הזכות להמתת חסד בספרד. מניירו התפרסמה כשסייעה לבן זוגה רמון סמפדרו לעבור המתת חסד.
חיים אישיים ומותה
באוקטובר 2021, גרנדס הודיעה שהיא סובלת מסרטן, שאובחן שנה קודם לכן. היא נפטרה ב-27 בנובמבר 2021, בגיל 61.
זיזף אוזנן ניספורו
זיזף אוזנן ניספורו (שם מדעי: Trinycteris nicefori) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1949 על ידי הביולוג האמריקני קולין קמפל סנבורן ונחשב בעבר כמין בסוג זיזף ננסי.
תיאור
לזיזף ניספורו גוף כדורי וקטן וגולגולת צרה ומעוגלת. אוזניו גדולות וארוכות עם צפירונים קטנים. הגרון מכוסה בשערות נוקשות וארוכות והלוע רחב ודליל בשיער. העיטור האפי גדול למדי וצורתו כחץ עבה ומסוגנן. זיזף ניספורו זעיר למדי: אורך גופו 55–68 מ״מ, אורך זרועותיו 35–40 מ״מ, אורך זנבו 9–13 מ״מ ומשקלו 7–11 גרם בלבד.
הפרווה של הזיזף קצרה וצבעונית. צבעה הכללי כתום תפוז בוהק, כתום-אדמוני, זהוב, ערמון או חום אפרורי, ולעיתים קרובות היא בעלת צבעים עזים באזור הראש והצוואר. לאורך הגב יש פס אפור חיוור ודקיק וסביב הפנים מסכה כהה. הכנפיים והאוזניים בצבע שחור מפויח או מבריק והזרועות והרגליים בצבע בורדו. העיטור האפי ורוד מלוכלך או אפור.
תפוצה וביולוגיה
זיזף ניספורו מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על דרום ניקרגואה, מרבית קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, פרו, מזרח אקוודור, צפון בוליביה וברזיל, עם אוכלוסיות מבודדות בטרינידד וטובגו, דרום מקסיקו ובליז, הונדורס וגואטמלה. חרף טווח התפוצה הרחב, זיזף ניספורו נפוץ בדלילות ונחשב לנדיר יחסית. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, והוא מצוי בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים.
הזיזף פעיל בחשיכה, ושיא הפעילות מתרחשת לאחר השקיעה ולפני הזריחה. את שעות היום הוא מבלה בעצים חלולים, במערות ובמבנים נטושים. מעבר לכך, אין מידע נוסף אודות האקולוגיה שלו, וסביר להניח שהיא דומה בפרטים רבים לבני הסוג זיזף ננסי.
מצב
זיזף ניספורו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, וחוסר אינדקציות לירידה במספריו בשיעור הנדרש לקטגוריה מאוימת. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים.
הסכם יאשי
הסכם יאשי הוא הסכם שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית ב-9 בינואר 1792 בעיר יאשי שברומניה.
סעיפי ההסכם
לאחר חתימת ההסכם, מספר רב של תושבי מולדובה עברו את נהר דנייסטר והתיישבו בשטחים שבשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1794 הוקמה העיר אודסה בחוף הים השחור. בשנת 1795 הוקמה העיר טירספול.
נסיכות מולדובה נהפכה להיות מקום בו רוסיה, אוסטריה וצרפת נאבקו על השפעתן.
זכויות להט"ב במיקרונזיה
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במיקרונזיה מאז ומעולם. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית. מאז שנת 2018, אפליה על רקע נטייה מינית נאסרה באופן מוחלט במיקרונזיה.
בשנת 2011 הצביעה מיקרונזיה בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
היסטוריה
בשנת 1989 אנתרופולוג תיעד מקרה של נערה מיקרונזית צעירה באי פונפיי בשם מריה, שהפגינה הרגלים של נער זכר והייתה מסתובבת בלילות ומחפשת נקבות. המשפחה שלה והשכנים ערכו פגישה כדי לדון בעניין, והחליטו לערוך סעודה שבה יתייחסו אליה בפומבי מאתה ואילך כילד זכר. לאחר מכן שערה נחתך וניתן לה ביגוד גברי, ולבסוף שמה שונה ממריה למריו.
מיקרונזיה, בדומה למדינות נוספות ברחבי אוקיאניה, ידועה כביתם של חברי קהילת מגדר שלישי מסורתית-תרבותית שידועה במונח המקומי "וינינמואן" (באנגלית: Wininmwáán) באי צ'ואוק . אנשים אלו מוגדרים כזכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים, בדומה לפאפאפין בסמואה, סמואה האמריקנית וטובאלו, הלאילאי באיי קוק והפקאלייטי בטונגה.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה מאז ומעולם. גיל ההסכמה שווה ל-14 שנים, עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
המדינות הפדרציות של מיקרונזיה אינן מכירות בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). חוקי הנישואים של האיים אינם אוסרים במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אולם סעיף 16.101 בחוקים מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
הגנה מפני אפליה
למדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה ישנם חוקים לאיסור אפליה שכוללים נטייה מינית כעילה מוגנת, אך לא זהות מגדרית. המשמעות היא שאנשים, לסביות הומוסקסואלים וביסקסואלים מוגנים מפני אפליה בתעסוקה, חינוך, בריאות ותחומים אחרים בחיים הציבוריים אך טרנסג'נדרים ואינטרסקסים לא. על פי דיווח משנת 2015 מאת מחלקת המדינה של ארצות הברית, "לא היו דיווחים על אלימות חברתית או אפליה נגד הומוסקסואלים או נגד אנשים החיים עם HIV/איידס ברחבי מיקרונזיה".
בשנת 2016 מיקרונזיה קיבלה המלצות מ-5 מדינות שונות לאסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בחוקיה. בנובמבר 2018, הקונגרס המיקרונזי העביר את הצעת החוק ג.ב. 20-258, שעדכנה את החוק נגד אפליה במדינה כך שיכלול את העילה "נטייה מינית" בתוכן שלו. הצעת החוק הוגשה על ידי יושב ראש הקונגרס (ולימים נשיא מיקרונזיה) ווסלי סימינה. סעיף 107 בפרק הראשון של הקוד לאיסור אפליה בחוק קובע באומרו:"'לאפליה על רקע גזע, מין, נטייה מינית, שפה או דת - הגנה שווה. לא יחוקק חוק המפלה אדם כלשהו מחמת גזע, מין, נטייה מינית, שפה או דת, ולא תישלל ההגנה השווה של החוקים'."
זהות מגדרית
לא קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר במסמכי זהות רשמיים בקרב טרנסג'נדרים במדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
שירות צבאי
נכון להיום לא קיים צבא פעיל להגנת המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה. אם יתעורר צורך כזה בעתיד, ארצות הברית תהיה אחראית להגנה על פי הסכם הדדי. לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של ארצות הברית. לצבא האמריקאי הייתה בעבר מדיניות "אל תשאל, אל תספר" לגבי שירות גלוי של חיילות לסביות וחיילים הומוסקסואלים וביסקסואלים בצבא. המדיניות נועדה למנוע חשיפת נטייה מינית של חיילים על ידי הצבא. על פי מדיניות זו, נאסר על כל אדם הומוסקסואל או ביסקסואל לדבר במהלך שירותו בכוחות הביטחון על מערכות יחסים הומוסקסואליות שהוא מנהל, לרבות נישואים או הורות. מנגד, כל עוד החייל מסתיר את נטיותיו המיניות, מפקדיו אינם רשאים לשאול ולחקור אותו בנושא. המדיניות קבעה כי אם נודע שחייל הוא הומוסקסואל או שחיילת היא לסבית, יש להדיחם באופן מיידי מהצבא, ללא אפשרות לערעור. המדיניות בוטלה בשנת 2010 וביטולה נכנס לתוקף ב-2011.
טרנסג'נדרים החלו להיות רשאים לשרת לראשונה בצבא ארצות הברית מיוני 2016 עד ינואר 2018 ללא הגבלות, מינואר 2018 עד אפריל 2019 בתנאי שהיו יציבים למשך 18 חודשים במגדר שהוקצה להם, ונאסרו לחלוטין מאפריל 2019 עד ינואר 2021 לו היו עוברים שינוי מגדר או אם היו בעלי היסטוריה של דיספוריה מגדרית. בינואר 2021 בוטל האיסור.
תנאי מחיה
החברה המיקרונזית נוטה להיות בעלת מוסר דתי-נוצרי כלפי סוגיות חברתיות. כתוצאה מכך, אזרחי להט"ב מוגדרים לעיתים קרובות כדיסקרטיים לגבי נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית בקרב האוכלוסייה הקרובה שלהם מחשש לקבלת דחייה חברתית, בעוד דיונים סביב מעמד זכויות להט"ב במיקרונזיה נוטים להיות "מחוץ לרדאר". בדירוג שלה לשנת 2017, "The Human Truth Foundation" דירגה את מיקרונזיה עבור מעמד זכויות להט"ב בשטחה במיקום ה-90. מיקומה היה דומה למדינות נוספות באוקיינוס השקט בהן: פלאו (86), נאורו (87) ואיי מרשל (88).
בשנת 2006 כומר אוונגליסטי מצבא הישע שמכהן ככומר במיקרונזיה הצהיר על התנגדותו לגילויי הומופוביה ושימוש בטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה לשינוי נטייה מינית הומוסקסואלית להטרוסקסואלית בעוד הצהיר על אמונתו כי "נטייה מינית נקבעת מראש".
בדצמבר 2018 מצעד הגאווה הראשון של מיקרונזיה התקיים באי פונפיי.
אייפון XS
אייפון XS (באנגלית: iPhone Xs) ואייפון Xs מקס (באנגלית: iPhone Xs Max; האות X נהגית כ"עשר") הם טלפונים חכמים בעלי מסך מגע מסוג אייפון של חברת אפל, המהווים את דור ההמשך לאייפון X שהושק שנה קודם לכן. המכשירים הוכרזו ב-12 בספטמבר 2018, לצד מכשיר האייפון XR תחת הסלוגן "Welcome to the big screens" בתיאטרון סטיב ג'ובס באפל פארק שבקופרטינו, על ידי מנכ"ל החברה, טים קוק. המכשירים שוחררו רשמית ב-21 בספטמבר 2018.
תכונות וחידושים
האייפון XS דומה במראהו החיצוני לאייפון X, אך כולל חומרה משודרגת ושיפורי ביצועים, כגון מערכת השבבים A12 Bionic שנבנתה בארכיטקטורת 7 ננומטר, וסוללה המספקת חצי שעת עבודה יותר מאשר קודמו. המכשיר מצויד במסך OLED בגודל 5.8 אינץ', בשם "סופר רטינה", וברזולוציה של 2688X1242 בצפיפות 458ppi, מערך מצלמות אחורי כפול ברזולוציה של 12 מגה-פיקסל ומצלמה קדמית ברזולוציה של 7 מגה-פיקסל. האייפון XS מוגן מפני מים ואבק, לראשונה בתקן IP68 עד לעומק של מטר לפרק זמן של שעתיים.
המכשיר מגיע עם תמיכה ב-HDR, שמשפרת את ביצועיו ב-60 אחוזים מקודמו. מערכת השמע החדשה שלו כוללת אופציית האזנה בסטריאו משופרת יותר. מערכת הזיהוי Face ID שופרה וכעת היא מהירה יותר.
לצד אייפון Xs הוכרז באותו האירוע האייפון Xs Max, והוא מהווה את דגם ההמשך לסדרת ה"אייפון פלוס" שהושקה לראשונה עם האייפון 6. ההבדלים העיקריים בינו לבין האייפון Xs הם תצוגה גדולה יותר בגודל 6.5 אינץ' וסוללה גדולה יותר.
המכשירים מגיעים בצבעים כסוף, אפור כהה וזהב, ובנפחים של 64, 256 ו-512 ג'יגה-בייט.
אייפון Xs ואייפון Xs Max יתמכו בכרטיס סים כפול עם נאנו-סים וסים אלקטרוני (eSIM). בסין, הונג קונג ומקאו האייפון Xs Max יגיע עם מגירת נאנו סים כפולה, בעוד שהאייפון Xs יתמוך בסים אחד.
לראשונה מאז האייפון 7, שבו הוסרה כניסת האוזניות, אייפון XS ואייפון Xs Max לא כוללים באריזתם מתאם בין חיבור האוזניות לחיבור הלייטנינג.
קבלה ותפוצה
ב-21 בספטמבר 2018 המכשירים הושקו באוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, סין, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונג קונג, אירלנד, איטליה, יפן, מקסיקו, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, פורטוגל, ערב הסעודית, סינגפור, ספרד, שוודיה, שווייץ, טאיוואן, איחוד האמירויות, בריטניה וארצות הברית.
ב-28 בספטמבר המכשירים הושקו באנדורה, ארמניה, בחריין, בולגריה, קרואטיה, קפריסין, צ'כיה, אסטוניה, גיאורגיה, יוון, גרינלנד, הונגריה, איסלנד, הודו, לטביה, ליכטנשטיין, ליטא, מלטה, מונקו, אומן, פולין, קטר, רומניה, רוסיה, סלובקיה, סלובניה ודרום אפריקה.
ב-18 באוקטובר המכשירים הושקו בישראל.
ב-26 באוקטובר המכשירים הושקו בצ'ילה, מלזיה, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם.
ב-2 בנובמבר המכשירים הושקו בדרום קוריאה.
ב-1 בדצמבר המכשירים הושקו באינדונזיה.
כמדי שנה, ביום ההשקה התאספו קונים רבים בחנויות אפל ברחבי העולם כדי לקנות את המכשירים. התורים ברוב החנויות היו קצרים יותר ביחס לשנים קודמות, דבר שעשוי להעיד על ביקוש נמוך יותר למכשירים.
כאמור, בישראל המכשירים הושקו ב-18 באוקטובר. ברשת אייסטור התקיים "לילה לבן" בכל סניפי הרשת במהלכו נמכרו המכשירים. ברשת iDigital התקיים גם כן "לילה לבן" בסניף שרונה בתל אביב.
טעינה
שבוע וחצי לאחר ההשקה העולמית, לקוחות ברחבי העולם טענו כי המכשירים אינם מצליחים להיטען באמצעות כבל בעת שמסך המכשיר נשאר כבוי למשך זמן מה. התקלה זכתה על ידי המשתמשים לכינוי "Chargegate". גרסת הביניים הראשונה של iOS 12, iOS 12.1, כללה תיקון לבעיה זו.
סלפי
לקוחות דיווחו גם על בלתי ריאליסטיות בריכוך תווי הפנים בצילומי סלפי, כך שהתמונות נראות מלאכותיות. הסיבה לכך היא כנראה בגלל פיצ'ר שהוטמע בתוכנת המצלמה.
קישורים חיצוניים
xs Iphone
מביה
מביה (בסוואהילי: Mbeya) היא עיר שנמצאת במחוז מביה, טנזניה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-394 ק"מ מבירת טנזניה, דודומה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוקטובר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,188 מילימטרים בשנה. חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (238 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
בני הנפילים: עיר של עצמות (סרט)
בני הנפילים: עיר של עצמות (באנגלית: The Mortal Instruments: City of Bones) הוא סרט פנטזיה הרפתקאתית העוסק במיתוס ובמיתולוגיה. הסרט יצא לאקרנים ב-23 באוגוסט 2013.
תקציר העלילה
קליירי פריי, נערה מתבגרת בת 15 המתגוררת בניו יורק, מגלה יום אחד כי היא צאצאית של ציידי צללים - קבוצה חשאית של צאצאיהם של המלאך רזיאל ובני אדם הנאבקת בשדים שמנסים להשתלט על העולם. לאחר היעלמותה המסתורית של אמה, מחליטה קליירי להצטרף לציידי הצללים, ומגלה בעזרתם את "ניו יורק האחרת" - המורכבת משדים, פיות, ערפדים ואנשי זאב. במהלך הסיפור קליירי מתאהבת בצייד הצללים יפה תואר, ג'ייס ויילנד, ומגלה שאמה בעצם גם הייתה ציידת צללים, והסתירה זאת ממנה. היא מכירה בציידי צללים נוספים; אלק ואיזי לייטווד. בעזרתם ובעזרת ג'ייס ולוק (איש זאב אשר היה בשבילה כמו אב) הם יוצאים לחפש את אמה, ומתמודדים עם מכשולים וסכנות שונות.
טרום הפקה
לפני שהשחקן ג'יימי קמפבל באוור נבחן לדמותו של ג'ייס; השחקנים מקס איירונס, בנג'מין סטון, דאגלס בות' ואלכסנדר לודוויג נבחנו לדמות, אך לא הצליחו ואלכס פטיפר נבחר לתפקיד אך החליט לפרוש.
צילומים
הצילומים התקיימו החל מ-20 באוגוסט עד ל-7 בנובמבר 2012. הסרט צולם בטורונטו, אונטריו, קנדה וניו יורק.
גבעת יאנג (אנטארקטיקה)
גבעת יאנג (באנגלית: Young Hill) היא גבעה שאינה מכוסה קרח, בגבעות קוקרי, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,000 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת 1.6 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסגת האלאם.
גילוי ומיפוי הפסגה
רכס גבעות קוקרי (ובו גם גבעת יאנג) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה בשנת 1998 על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של ניו זילנד.
הגבעה נקראת על שמו של יואן סי. יאנג (Euan C. Young), אורניתולוג ניו זילנדי, שמחקריו באנטארקטיקה, החל בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960, ונמשכו במשך 30 שנים. יאנג ביקר באנטארקטיקה 9 פעמים, ופרסם מחקר מוביל בנושא ציפורי חמסן בשנת 1994.
אליפות העולם בטניס שולחן
אליפות העולם בטניס שולחן (באנגלית: World Table Tennis Championships) היא תחרות טניס שולחן עולמית, בחסות הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן (ITTF). באליפות תחרות קבוצתית ו-5 טורנירים אישיים, ליחידות, ליחידים, לזוגות נשים, לזוגות גברים ולזוגות מעורבים (נשים וגברים). לראשונה נערך האירוע בשנת 1926 בלונדון, בריטניה. משנת 1928–1957 נערך האירוע בכל שנה למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה (האליפות חודשה בשנת 1947). משנת 1957 האליפות נערכת בכל שנתיים. משנת 2000 נערכת אליפות נפרדת לקבוצות בכל שנתיים, בשנה שבה לא נערכת אליפות אישית וזוגות.
באליפויות העולם הראשונות שלטה נבחרת הגברים של הונגריה באופן ברור וזכתה ב-12 תארים. לפני מלחמת העולם השנייה בלטה נבחרת הנשים של צ'כוסלובקיה עם 3 תארים ולאחר המלחמה שלטה נבחרת הגברים של צ'כוסלובקיה עם 4 תארים (בסך הכל 9 תארים, גברים ונשים).
בין השנים 1926 ל-1957 שחקני טניס שולחן יהודים, מהונגריה, רומניה, אנגליה, צ'כוסלובקיה, פולין, אוסטריה, גרמניה זכו ב-223 מדליות באליפויות העולם, מהן 170 אישיות ו-53 במסגרת של נבחרות לאומיות, רובן לפני מלחמת העולם השנייה שקטעה את ההישגים של שחקני טניס השולחן היהודים. הגדולים מכולם היו ויקטור ברנה מהונגריה (22 מדליות זהב, מהן 5 אישיות, שיא של כל הזמנים) ואנג'ליקה רוזיאנו מרומניה (17 מדליות זהב, מהן 6 אישיות רצופות, שיא של כל הזמנים).
בשנות ה-50 נבחרת הנשים של רומניה בכיכובה של אנג'ליקה רוזיאנו היהודייה זכתה ב-6 תארים. במקביל החלה שליטה של נבחרת הגברים והנשים של יפן שזכתה ב-12 תארים בשנות ה-60. משנות ה-70 החלה שליטה מוחלטת של נבחרות הנשים והגברים מסין שזכו ב-40 תארים. לתקופה קצרה בשנות ה-90 זכתה נבחרת הגברים של שוודיה ב-4 תארים. בשנים 2017–2019 זכה מה לונג מסין 3 פעמים ברציפות בתואר אלוף העולם.
גביעים
ישנם 7 גביעים שונים הניתנים לזוכים בקטגוריות השונות בכל אירוע וניתנים בכל שנה ושנה.
רשימת אליפויות העולם
אישי קבוצתי
Dum spiro spero
Dum spiro spero (בלטינית: כל עוד אני נושם, אני מקווה) הוא ביטוי לטיני שמקורו אינו ידוע. זהו המוטו של מקומות וארגונים שונים, כולל מדינת קרוליינה הדרומית בארצות הברית.