cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי מיאנמר–פקיסטן
התקוממות בדלנית במיאנמר
הטטמדאו יזם מספר מבצעים צבאיים לאורך השנים, הגדולים שבהם "מבצע מאיו" באוקטובר 1952 ו"מבצע מונסון" באוקטובר 1954 שהצליחו לשבור במידה רבה את האחיזה של המוג'אהידין באזור ולחסל מספר מנהיגים בולטים של הארגון. בתחילה תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים", אולם בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
אמברלי סניידר
חיים מוקדמים
אמברלי סניידר נולדה ב-29 בינואר 1991 בקליפורניה לטינה וקורי סניידר. היא השנייה והגדולה מבין חמשת אחיה, אשלי, ג'יי סי, טיילור, אוברי ואוטום.
יחסי מיאנמר–פקיסטן
התקוממות בדלנית במיאנמר
משנת 1957 ועד לגסיסת הארגון באמצע שנות ה-60, נכנעו מספר פלגים במוג'אהידין בכל פעם של עשרות או מאות מחבלים.
אמברלי סניידר
קריירת רודיאו
סניידר רכבה לראשונה על סוס בגיל 3 והחלה להתמודד במרוצי חבית רודיאו כשהייתה בת 7. לאחר מכן היא בילתה בסופי שבוע בקיץ במרוצי חבית, כיפוף מוט וחבל פריצה. היא זכתה באליפות העולם 2009 במסגרת איגוד הרודיאו הקטן של הבריטים. היא הייתה נשיאת חוואי העתיד של מדינת יוטה 2009–2010.
יחסי מיאנמר–פקיסטן
יחסים דיפלומטיים
חברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס הפעילה בעבר קו טיסות ליאנגון. מיאנמר סיפקה בעבר מסלול פינוי לטייסת הצבאית הפקיסטנית אחרי ההשתלטות על מזרח פקיסטן על ידי הודו ב-1971.
ב-26 ביולי 2012 השמיע הטליבאן הפקיסטני איום לפיו יתקוף את מיאנמר אלא אם פקיסטן תנתק עמה את היחסים, זאת בתגובה למה שנראה על ידי הארגון כפשעים נגד בני הרוהינגיה.
אמברלי סניידר
תאונת דרכים והתאוששות
ב-10 בינואר 2010, היא נסעה בטנדר שלה מיוטה לתערוכת המניות הלאומית של ווסטרן בדנוור, קולורדו ולא הידקה את חגורת הבטיחות שלה לאחר עצירה התחנת דלק ברולינס, וויומינג. פחות מעשרה מיילים מתחנת הדלק, היא השפילה את מבטה לבדוק את המפה שלה, סטתה לנתיב הנגדי יתר על המידה והרכב שלה החליק מהכביש והתגלגלה 7 פעמים. היא הושלכה מהמשאית והוטחה על גדר תיל, אשר ריסקה את חוליה T-12 והשאירה אותה משותקת מהמתניים ומטה. בעזרת פיזיותרפיה וחגורת בטיחות באוכף היא הצליחה בהמשך לחזור לרכיבה ולהתמודד ברודיאו שנה וחצי לאחר מכן. היא עברה ממכללת סנואו לאוניברסיטת יוטה, שם הייתה קברניט צוות התאחדות הרודיאו הבין-אוניברסיטאית. היא גם זכתה במלגת שיין דרורי "Nothin 'But Try" בשנת 2014.
בשנת 2015 זכתה אמברלי בזכות להתמודד בתחרות הרודאו הלאומית של RFD-TV ברודאו האמריקני באצטדיון AT&T בארלינגטון, טקסס, ורשמה זמן של 15.3 שניות עם הסוס שלה "פאואר", רק 0.6 שניות איטיות יותר מזמן הזכייה. בשנת 2016 היא הייתה בטופ 5 של עמותת רודאו רוקו מאונטן פרו והיא גם זכתה בכרטיס איגוד הרודיאו המקצועי שלה לנשים בשנת 2016.
יחסי מיאנמר–פקיסטן
מסחר
במהלך שנות ה-50 וה-60 המסחר בין מיאנמר ופקיסטן היה הגדול ביותר בהיקפו לעומת יתר מדינות דרום מזרח אסיה, אולם עם השנים הוא הלך והצטמצם. ב-1995 עמד היקף המסחר על 34 מיליון דולר, ובשנת 1999 על 10 מיליון דולר בלבד. עם תחילת שנות ה-2000 חל שיפור מסוים בהיקפי המסחר, ובשנת 2000 עמד היקף המסחר על 24 מיליון, אולם נכון לשנת 2020, היקף הסחורות המועברות בין המדינות נמצא בירידה עם שווי כולל של כ-20 מיליון דולר.
שיתוף פעולה ביטחוני
מיאנמר ופקיסטן מנהלות שיתוף פעולה ביטחוני. פקיסטן מאמנת אנשי צבא ממיאנמר, וכן מכרה לה מטוסי קרב פקיסטניים.
תרומה נוספת של פקיסטן לצבא מיאנמר הייתה אימון צוותי הצוללות של חיל הים. ביוני 2013 דווח כי בסביבות 20 קצינים מחיל הים של מיאנמר ביקרו בעיר הנמל קראצ'י באפריל-מאי אותה שנה כדי להתחיל באימונים בסיסיים בשימוש בצוללות.
בית הספר ללוחמה נגד גרילה
בית הספר ללוחמה נגד גרילה (מכונה גם: בית הספר ללוחמה במתחם כפרי) הוא חלק מבא"פ אליקים, באזור הצפון ברמות מנשה ממערב ליקנעם ובקרבת המושב אליקים.
בית הספר ללוחמת גרילה קם בשנת 1997 כתוצאה מהחלטת של הרמטכ"ל דאז, אמנון ליפקין-שחק, אשר שינה את דפוס החשיבה הצה"לי כלפי הלחימה בלבנון וקבע כי יש לראות בחזבאללה ארגון טרור וגרילה ולפעול כנגדו בהתאם. בתפיסה זו תמך גם אלוף פיקוד הצפון דאז, עמירם לוין. בשל כך הורה שחק להקים מחדש את יחידת אגוז כיחידה ייעודית למלחמה בלבנון והוחלט להקים גוף האמון על הכשרת לוחמי החי"ר והיחידות המיוחדות ללחימה כנגד ארגון החזבאללה במתארי לוחמת הסבך והלוחמה ההררית של לבנון. הקמת בית הספר הוטלה על אל"ם שמואל זכאי, איש חטיבת גולני, אשר עבר השתלמות בצבא בריטניה, ולמד באופן יסודי על הגוף המכשיר בצבא זה את היחידות העתידות להישלח לתעסוקה מבצעית בצפון אירלנד ולפעול כנגד המחתרת האירית. עם שובו ארצה הקים זכאי בשנת 1997 את בית הספר ללוחמת גרילה. לאחר הנסיגה מלבנון בשנת 2000 נסגר בית הספר ומדריכיו נקלטו כחיילי מילואים בעוצבת הגליל והיו אמונים על הכשרת לוחמי האוגדה ללחימה אפשרית בלבנון. בשנת 2004 תחת פיקודו של אל"ם יואלי אור, מפקד בא"פ צפון, החל הקמתו של בית הספר לגרילה מחדש; והוקמו בו מדורי הכשרה בתחומי הלוחמה זעירה, הסוואה, לוחמת סבך ואימונים ייחודיים לתוואי הלחימה בגזרת הצפון. לאחר מלחמת לבנון השנייה הוקם בית הספר מחדש באופן רשמי ומלא על כל מדוריו. בנוסף, חטיבות בחיל הרגלים וגדודי חיל ההנדסה וגם פלוגות החי״ר של שריון מתאמנות רבות בבסיס זה.
על בית הספר מפקד קצין בדרגת רס"ן.
שיבויה
שיבויה (ביפנית: 渋谷区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן. נכון ל-2008 נאמדה אוכלוסיית הרובע ב-208,371 נפש וצפיפות האוכלוסייה הייתה 13,540 נפש לקמ"ר. שטח הרובע הוא 15.11 קמ"ר.
בשם "שיבויה" משתמשים לעיתים גם ביחס לאזור המסחר והקניות המפורסם הנמצא סביב לתחנת שיבויה, אחת מתחנות הרכבת העמוסות ביותר בטוקיו. אזור זה ידוע כאחד ממרכזי האופנה של יפן, במיוחד לצעירים וכאזור מרכזי לחיי הלילה בעיר.
היסטוריה
בעקבות פתיחת קו הרכבת ימאנוטה ב-1885 החלה לעלות חשיבותה של תחנת שיבויה כמסוף תחבורה לאזור דרום מערב טוקיו ובהמשך כמרכז בעל חשיבות בתחומי המסחר והבידור. ב-1889 היא הוכרזה תחילה כעיירה במחוז מינאמי-טושימה (מ-1896 הוסב שם המחוז לטויוטאמה), ב-1909 הוכרזה כעיר, ב-1932 כרובע בטוקיו וב-1943 כרובע במטרופולין טוקיו. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-15 במרץ 1947 היא קיבלה את מעמדה הנוכחי והוכרזה כאחד מ-23 הרבעים המיוחדים של טוקיו.
יויוגי פארק, אחד הפארקים הגדולים בטוקיו, המצוי בתחומי הרובע, היה אחד האתרים המרכזיים באולימפיאדת טוקיו ב-1964. לכבוד המשחקים הוקם בו אולם הספורט הלאומי יויוגי בתכנונו של קנזו טנגה. כמו כן, היה הפארק חלק ממסלול ריצת המרתון והתחרות ב-50 ק"מ הליכה שנערכו במשחקים.
החל משנת 1972 פועלת בשיבויה אוניברסיטת האו"ם.
ב-30 השנים האחרונות זוכה שיבויה לפופולריות גדולה בקרב הדור הצעיר ביפן. מספר בתי כלבו מפורסמים המתמחים באופנה נמצאים בשיבויה. במיוחד בולט שיבויה 109 שהוא מרכז קניות גדול הנמצא בסמוך לתחנת שיבויה והתפרסם כמקור לתת-תרבות הקוגאל (Kogal) וכאתר קניות מבוקש עבור צעירות הנוהות אחרי אופנת הגיארו (Gyaru).
בסוף שנות ה-90 עלה שמו של רובע שיבויה כמרכז לטכנולוגיית מידע ונקרא לעיתים בכינוי "Bit Valley".
גאוגרפיה
רובע שיבויה גובל ב-7 רבעים מיוחדים של טוקיו (מצפון בכיוון השעון): שינג'וקו, מינאטו, שינאגאווה, מגורו, סטאגיה, סוגינאמי ונקאנו. רובע שיבויה כולל רובעי משנה שלחלקם יצא שם בזכות עצמם, כגון: דייקנימה, אביסו, הרג'וקו, הירו, היגאשי, אומוטסנדו, סנדגאיה ויויוגי.
ממשל עירוני
הרובע מנוהל על ידי אספה בת 34 חברים. נכון ל-2013 עומד בראש האספה טושיטאקה קווהארה, איש ציבור עצמאי הנתמך על ידי המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
תחבורה
תחנת הרכבת שיבויה היא בעלת חשיבות מרכזית בטוקיו. בתחנה עוברים קווי רכבת של מספר חברות:
כמו כן עוברים ברובע ארבעה כבישים מהירים מרכזיים בטוקיו:
סבסטיאו סלגאדו
סבסטיאן סלגדו (בפורטוגזית: Sebastião Salgado; נולד ב-8 בפברואר 1944) הוא צלם ברזילאי, העוסק בצילום דוקומנטרי וצילום עיתונאות. במהלך הקריירה שלו, ביקר סלגדו במעל 120 מדינות בהן עסק בפרויקטי צילום. הוא זכה לתהודה עולמית רחבה ופרסם ספרי צילום רבים. סלגדו זכה במבחר גדול של פרסים ואותות כבוד על עבודתו הצילומית וההומניטרית.
ביוגרפיה
סלגדו נולד ב-8 בפברואר 1944, באיימורס, שבמדינת מינאס ז'ראיס בברזיל. הוא החל ללמוד כלכלה וסיים תואר שני באוניברסיטת סאו פאולו. הוא החל לעבוד ככלכלן בארגון הקפה הבינאלומי, ונשלח פעמים רבות לאפריקה מטעם הבנק העולמי, שם גם החל את צעדיו הרציניים הראשונים בצילום. בשנת 1973 הוא עזב סופית את תפקידו ככלכלן והחל לעבוד כצלם, תחילה בצילום עיתונות ובהמשך יותר בתחום הצילום דוקומנטרי. הוא החל לעבוד בסוכניות צילום, דוגמת סיגמא, גאמה שבפריז ובסופו של דבר, בשנת 1979, בסוכנות מגנום הבינלאומית.
בשנת 1994 עזב את סוכנות מגנום, וביחד עם אשתו הקים סוכנות עצמאית בפריז, שם הציג את תמונותיו. הוא במיוחד נטה לצילומים חברתיים במדינות עולם שלישי ומדינות מתפתחות. החל מ-2001 הוא משמש שגריר של רצון טוב של ארגון יוניצ"ף.
בשנת 1998 הקים יחד עם אשתו ארגון בשם Instituto Terra, העוסק בשיקום יערות גשם והיער האטלנטי.
סלגדו עובד בפרויקטים ארוכי טווח, אותם הוא יוזם ומתכנן בעצמו, אותם הוא מפרסם בסופו של דבר כספרים.
אביגדור מלר
אביגדור (ויקטור) מֶלֶר, (1913–1946) היה צייר וקריקטוריסט עברי.
מלר נולד בשנת 1913 בעיר למברג שבגליציה. עלה לארץ ישראל בשנת 1933 והצטרף כחבר לקבוצת שילר. לאחר נישואיו עבר לקיבוץ יגור. בשנת 1941 עזבו מלר ומשפחתו את הקיבוץ ועברו להתגורר ברחובות. מלר החל לעבוד כמודד קרקעות בחברת סולל בונה, אך לאחר שהתברר כי הוא ניחן בכישרון ציור, הוא התבקש על ידי הנהלת סולל בונה לעבור לעבודה בפרויקט אישי מיוחד, בו יתעד בעזרת רישומים את פעילות החברה, ובפרט את חיי הפועלים העבריים שעבדו במחנות העבודה של הפרויקטים השונים של הצבא הבריטי בארץ.
עבודותיו של מלר התפרסמו בעיתון "הד המחנה" שיצא לאור על ידי "ועד פועלי הבניין במחנות העבודה של המנדט הבריטי בארץ ישראל ובמדינות נוספות במזרח התיכון", וכן הוצגו בחדרי האוכל של מחנות העבודה. חלק מהרישומים והקריקטורות שצייר מלר הוצגו בחודש מרץ 1941 בתערוכה בתל אביב, וכן יצאו לאור בשנת 1942 בספר "אלה תולדות עבודה אחת", בהוצאת סולל בונה.
לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה הרבה מלר לצייר את אימי השואה.
ב-1 בספטמבר 1946 נמצאה גופתו המרוסקת של מלר על פסי הרכבת בסמוך לגבעת הקיבוצים. נסיבות מותו לא התבררו מעולם.
הותיר אחריו רעיה, שרה (לבית שיץ), בן בשם נדב, ובת בשם אתי שהייתה תינוקת באותה העת.
לאחר קום המדינה העבירה אלמנתו את מרבית ציוריו לארכיון תנועת העבודה. יצירות נוספות פרי עטו מתקופת "סולל בונה" שמורות בארכיון ההיסטורי של חברת שיכון ובינוי, ויצירות הקשורות לשואה שמורות בארכיון של יד ושם.
אריה אלוטין
קורות חיים
עם פתיחת בית החולים איכילוב ב-1961 עבר לנהל את מחלקת כירורגיה ג' שם, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1965.
היה ממייסדי מגן דוד אדום בישראל. בשנות השלושים היה ממייסדי "ארגון תורמי דם מתנדבים בישראל" במסגרת מגן דוד אדום. במקביל הקים במגן דוד אדום את מחלקת ההדרכה הארצית, הדריך את הקורס הראשון לעזרה ראשונה של הארגון ועמד בראש המחלקה במשך עשרות שנים. כן היה חבר בהנהלת מד"א..
בשנת 1930 שובץ אלוטין לארגון ההגנה לצוות עזרה ראשונה בתל אביב ככירורג. הצוות כלל את ד"ר שמעון איינהורן ומרכזו היה שמעון סבוראי.עד שנת 1934 הצוות פעל כ"ועדה לעזרה ראשונה" רק בתוך שורות הארגון ורק לשם טיפול בנפגעי השורה. בשנת 1934 הוקם השירות הרפואי של ההגנה לאזור תל אביב. השירות הרפואי ארגן שרותי רפואה בעיר ותכנונם לצורכי שעת חירום. מטה השירות הרפואי ששמעון סבוראי היה מפקדו היה מורכב מהרופאים אלוטין ווולף
ב- מלחמת העולם השנייה היה מופקד על ארגון "גדוד הרופאים לשעת חרום", סגנו היה הד"ר נתן לס.
בראשית שנות ה-30 הרצה בתל אביב במסגרת "המוסד הפדלוגי להורים" בנושאי אנטומיה ורפואה.
משנת 1929 קיים אלוטין קורסים, במסווה של השתלמויות לחברי מגן דוד אדום וזאת בעזרת שמעון סבוראי מפקד הש"ר בסניף תל אביב. בעקבות מאורעות תרפ"ט נתברר הצורך לקיים שירות ע"ר קבוע שיעמוד לרשות ההגנה. הוקם מד"א, שהעומדים בראש סניפיו וכמעט כל חבריהם וחברותיהם היו מאנשי ההגנה. אלוטין ריכז את הרצאותיו ושיעוריו בחוברות ללימוד העזרה ראשונה, שפורסמו והופצו כפרסומי מד"א., אלוטין העביר מאות קורסים בעזרה ראשונה מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. ועד לאחר קום המדינה. בין השאר הרצה על הנושא בצה"ל. כמו כן, היה בוחן את המסיימים של קורסי עזרה ראשונה.
אלוטין שהשתתף כעוזר שני בניתוח בניסיון להציל את חיים ארלוזורוב בליל ההתנקשות, ב-16 ביוני 1933 מעיד על מה שהתרחש בחדר הניתוח :
בערב פסח תש"ח (אפריל 1948) היה אורח הכבוד בסדר פסח מיוחד שערכו פצועי ההגנה לכבוד הצוות הרפואי. "ואז קם רחמים המוכתאר ונשא נאום ברכה והרים כוס לחייהם של הד"ר אלוטין הד"ר אליהו בן-טובים, ולחיי האחיות".
ב-21 באוגוסט 1957 ניתח את המהנדס פיאטלי, שנפצע אנושות במעיו. אך פיאטלי נפטר לאחר מספר ימים. פרשת רצח המהנדס פיאטלי הסעירה את המדינה דאז.
בין תלמידיו היו פרופ' משה סולובייצ'יק ופרופ' מנדל סטבורובסקי, שהמשיכו את דרכו בבית החולים איכילוב כמנהלי מחלקות כירורגיות. תלמידו פרופ' דב טולצ'ינסקי התמנה למנהל מחלקה כירורגית בתל-השומר (שיבא), וד"ר אליהו בן טובים כמנהל מחלקה כירורגית בבית החולים זיו בצפת. לאחר שפרש אלוטין לגמלאות המשיך לעבוד כמנתח יומיים בשבוע במחלקתו של תלמידו פרופ' מנדל סטבורובסקי, עד הגיעו לגיל 77.
אלוטין היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1962-1963, על מחקריו בתחום. בשנת 1973 זכה בפרס ע"ש משה פרנקל.
בתו היחידה ירדנה אלוטין הייתה פסנתרנית, מלחינה וקומפוזיטורית.
אלוטין נפטר בשנת 1979. נקבר בבית הקברות קריית שאול.
מגליימיים
מגליימיים או ברבטים אסייתיים (שם מדעי: Megalaimidae) היא משפחת עופות מסדרת הנקראים. הם חיים בדרום-מזרח אסיה ביערות טרופים מטיבט עד אינדונזיה.
לבני משפחה זו הכוללת 2 סוגים ו-26 מינים, גוף בינוני במשקל של עד 200 גרם, עיניים גדולות וראש מגודל, מקור עבה ביותר וגוף ירוק עם ראשים צבועים. הרגליים קצרות ומפושקות לשניים לכל כיוון. המגליימיים הם עופות צמחוניים הניזונים בעיקר מפירות (בעיקר מתאנים) אך גם מחרקים שונים, עכבישים וחולייתנים קטנים.
בית הטירה
בית הטירה, אשר ידוע גם בתור הטירה של הכרמל, הוא בית מגורים השוכן ברחוב יפה נוף 95, מרכז הכרמל, חיפה.
היסטוריה
הבית נבנה בשנת 1937 ושימש בית מגורים למשפחה ערבית עשירה. בתקופת שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל התגורר בקומות העליונות של הבית פנחס רוטנברג, מייסד "חברת החשמל פלשתינה", הורתה של חברת החשמל לישראל.
עיצוב המבנה
הבית שורר על שטח של 550 מ"ר ומכיל 3 חדרי שינה, 2 מרפסות, טרקלין, חדר כניסה, קליניקה וגינה. הבית בנוי מאבן ומעוטר בצריחים קטנים. הבית עוצב בסגנון אדריכלות אקלקטית, כיאה לתקופה שבה נבנה.
התאחדות הכדורגל האוקראינית
מטה ההתאחדות שוכן במבנה המכונה "בית הכדורגל" ונמצא במתחם מרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי שבקייב.
היסטוריה
ב-6 במרץ 1991 ויקטור באניקוב פעל להקמת פדרציית כדורגל אוקראינית, כחלק מהתאחדות הכדורגל הסובייטית ובתחילה הייתה כפופה להתאחדות הסובייטית. לאחר הכרזת העצמאות האוקראינית ב-24 באוגוסט 1991 התאחדות הכדורגל האוקראינית החלה בהליכי היפרדות מעשיים ובתחילת ספטמבר 1991 הוחלט להקים מוסדות ניהול עצמאיים מההתאחדות הסובייטית ובאוקטובר ויקטור באניקוב נפגש עם נשיא אופ"א לנהארט יוהנסון שהבטיח את תמיכתו ובצירוף התאחדות הכדורגל האוקראינית לאופ"א.
ב-13 בדצמבר 1991 הוחלט על הקמת התאחדות כדורגל עצמאית. לנשיא הראשון של ההתאחדות נבחר ויקטור באניקוב. ההתאחדות הפכה לגוף הניהולי העיקרי של הכדורגל במדינה והייתה הגוף העיקרי האחראי לארגון יורו 2012 שאוקראינה אירחה יחד עם פולין.
הומר דודג' מרטין
הומר דודג' מרטין (Homer Dodge Martin; 28 באוקטובר 1836 - 12 בפברואר 1897) היה אמן אמריקאי, הידוע במיוחד בזכות ציורי הנוף שלו.
ביוגרפיה
מרטין נולד באלבני, ניו יורק ב־28 באוקטובר 1836, בנם הרביעי והצעיר ביותר של הומר מרטין ושרה דודג'. הוא היה תלמיד בתקופה קצרה אצל הצייר ויליאם הארט, עבודתו הייתה בסגנון אסכולת נהר ההדסון. ציירים אחרים של מאלבני שהכיר כללו את ג'ורג' בוטון ואדוארד גיי.
במהלך שנות ה -60 של המאה ה-19 הוא בילה את הקיץ בהרי אדריונדק, הקטסקיל והרים לבנים, וצייר נופים והשלים אותם באולפן שלו בבניין הסטודיו של הרחוב העשירי בעיר ניו יורק.
ב־25 ביוני 1861 התחתן עם אליזבת גילברט דייוויס, אף היא מאלבני.
מרטין נבחר כחבר האקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק, בשנת 1868, ואקדמאי מן המניין בשנת 1874. במהלך מסע לאירופה בשנת 1876, הוא התחבר לאסכולת הברביזון והאימפרסיוניסטים, ולאחר מכן סגנון הציור שלו בהדרגה נעשה כהה יותר, כבד יותר ומוברש יותר.
בשנים 1882 - 1886 התגורר בצרפת ובילה חלק ניכר מהזמן בנורמנדי, כולל שהות במושבה לאמנות אטפלס. עבודותיו שם כללו רישום טופוגרפי מרחוק של הנמל בו נבנית ספינה מעץ ונראית גם ספינת קיטור במפרץ. "הקוטג' ביער" לוכד את השפעתה של השמש בנוף הדיונות. שם צייר גם את "נבל הרוחות". בשנת 1887 חזר מרטין לעיר ניו יורק.
הוא נפטר ב־12 בפברואר 1897 בסנט פול.
אוספים
בנוסף להיות מיוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניתן למצוא את ציוריה של מרטין באוספים של מוזיאונים אמריקאים חשובים אחרים, כולל גלריית אדיסון לאמנות אמריקאית, מוזיאון האמנות האמריקאי סמיתסוניאן, מכון אלבני להיסטוריה ואמנות, מוזיאון קליבלנד לאמנות, מוזיאון האמנות בפורטלנד והמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון.
דמי אבטלה
דמי אבטלה הם תשלום המשולם לתושב מטעם ממשלת המדינה שבה הוא מתגורר, והמיועד להבטיח לו הכנסה במהלך התקופה שבה הוא מובטל מעבודה ועד אשר ימצא לעצמו תעסוקה. לרוב משלמת מדינה דמי אבטלה במסגרת מערכת הביטחון הסוציאלי שלה, ודמי אבטלה משולמים רק למי שנרשם כמובטל ובתנאים המיועדים להבטיח כי הוא יעסוק בחיפוש עבודה.
הענקת דמי אבטלה
תשלום דמי אבטלה למחוסרי עבודה הוא סוגיה בתחום הביטחון הסוציאלי השנוייה במחלוקת חריפה. המצדדים בתשלום דמי אבטלה טוענים, בתמצית, כי תשלומם הוא חיוני בבחינת מתן רשת ביטחון לאדם אשר איבד את מקור פרנסתו, ומיועד להעניק אמצעי קיום לו ולמשפחתו עד אשר ישוב וימצא את מקומו בשוק העבודה. מנגד טוענים המתנגדים לתשלום דמי אבטלה כי הם מהווים נטל על קופת הציבור והוצאת כספים ממנה למטרה בלתי-יצרנית, וכי הם אינם מספקים למובטל תמריץ – או אף נותנים לו תמריץ שלילי – לחפש ולמצוא לעצמו עבודה. היתרונות של דמי האבטלה:
החסרונות של דמי האבטלה:
תשלום דמי אבטלה איננו נוהג בכל מדינות העולם, בין משום המחלוקת העקרונית בדבר ההצדקה לשלמם ובין משום מצבן הכלכלי הרעוע של חלק מן המדינות והחולשה של מערכת הביטחון הסוציאלי בהן בכלל.
היסטוריה
ראשית דמי האבטלה בקופות עזרה הדדית של אגודות פועלים. בשנת 1893 הנהיגה עירית ברן ביטוח רשות נגד אבטלה. ביטוח זה סובסד במידה מועטה על ידי העירייה. בשנת 1895 הורשו העיריות בקנטון סנט גאלן להנהיג בתחומן ביטוח חובה נגד אבטלה. ביטוח כזה הונהג בעיר סנט גאלן, אך נתבטל בשנת 1901 לאחר שנכשל בהגבלת מספר המקבלים דמי אבטלה.
באירופה הונהג ביטוח חובה נגד אבטלה במחצית הראשונה של המאה העשרים – בבריטניה בשנת 1911, ובגרמניה ב-1927. בבריטניה, הממשלה השתתפה בשליש מדמי הביטוח, אולם הדבר לא הספיק ונוצרו גירעונות גדולים שכוסו בידי הממשלה. בבריטניה שולמו דמי אבטלה קבועים לכל מובטל ללא קשר לשכר שלהם לפני האבטלה, אולם לנשים שולמו תשלומים מופחתים. בגרמניה, לעומת זאת, שולמו תשלומים בהתאם לשכר לפני האבטלה. עד שנת 1931 היו דמי אבטלה גם באירלנד, איטליה, אוסטריה, פולין, ברית המועצות, בולגריה, אוסטרליה וחלק משווייץ. באותה שנה היה ביטוח רשות נגד אבטלה בבלגיה, הולנד, צרפת, דנמרק, פינלנד, נורווגיה, צ'כוסלובקיה וחלק משווייץ. בצרפת הונהגו דמי אבטלה ב-1940.
תנאים להענקת דמי אבטלה
התנאים העיקריים הנוהגים הם אלו:
במרבית המדינות שבהן נוהג תשלום דמי אבטלה הם משולמים בדרך כלל רק למי שנרשם כמובטל בלשכת העבודה המקומית, על מנת ליצור לו תמריץ לחפש עבודה ולא להישאר מובטל. על הנרשם בלשכת העבודה לשתף פעולה עם הניסיונות למצוא לו עבודה. לעיתים מחויבים מובטלים לקבל גם עבודה שאיננה תואמת את מקצועם והכשרתם ערב תחילת האבטלה, או עבודה המרוחקת ממקום מגוריהם, וממי שמסרב לקבל עבודה המוצעת לו נשללים דמי האבטלה או חלקם.
במדינות מסוימות נתון תשלום דמי האבטלה בידי איגודי העובדים בהן, בשיטה המכונה "שיטת גנט" (Ghent System, על שם העיר בה הופעלה השיטה לראשונה). שיטה זו נוהגת בדנמרק, פינלנד, איסלנד ושוודיה. לפי שיטה זו מותנה תשלום דמי אבטלה בחברות באיגוד המקצועי. בבלגיה ובצרפת נוהגת שיטה מעורבת, שבה משתתפים איגודי העובדים והממשלה בתשלום דמי האבטלה.
דמי אבטלה בישראל
באפריל 1967 הוענק בישראל לראשונה "מענק אבטלה". המענק נע בין 105 ל"י לרווק עד 234 ל"י למי שפרנסת 7 נפשות עליו.
תשלום דמי אבטלה באופן מסודר החל משנת 1973. במהלך השנים נעשו יוזמות חקיקה שהרחיבו במידת מה את הזכאות לקבלת דמי אבטלה. במהלך שנות ה-90 ובעשור שלאחר מכן – על רקע המשברים הכלכליים שפקדו את המדינה בשנים אלו – נעשו גם תיקוני חקיקה (בעיקר במסגרת חוקי ההסדרים במשק המדינה) אשר צימצמו את ביטוח האבטלה: התיקונים הצרו את הזכאות לקבלת דמי האבטלה, הקטינו את שיעורם וקיצרו את תקופת הזכאות לקבלתם. במיוחד הוחמרו תנאים אלו בנוגע למובטלים בקבוצת הגיל הצעירה ולאלו שאין להם תלויים (כלומר שאינם תומכים כלכלית באנשים אחרים).
בתקופת מגפת הקורונה חלו שינויים בדמי האבטלה, זאת בשל השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה.
משנת 1996 עד 2021 עלו בכנסת הצעות רבות להענקת דמי אבטלה לעצמאים, אך הן לא התקבלו, בדרך כלל בגלל התנגדות אגף התקציבים במשרד האוצר.
שועל-מעופף פסיפי
שועל-מעופף פסיפי (שם מדעי: Pteropus tonganus) הוא מין של עטלף מהסוג שועל-מעופף, החי רק בכמה מאיי האוקיינוס השקט של אוקיאניה, לרבות בסמואה האמריקנית, איי קוק, פיג'י, קלדוניה החדשה, ניואה, סמואה, איי שלמה, טונגה וונואטו.
עטלף זה גדול יחסית, באורך ממוצע של 231 מילימטרים, משקל ממוצע של 565 גרם וכנף באורך 12 עד 16 סנטימטרים. שני הזוויגים דומים בגודלם ומראם. העטלף בעל פרווה שחורה עם פנים חומות-כהות, אוזניים מחודדות שחורות וחזה צהוב-זהוב. העטלף יכול לעופף במשך זמן רב באמצעות כנפי העור החזקות שלו.
עטלפים אלה הם פעילי לילה החיים במושבות ומעופפים בלילות אל בין העצים. הם אוכלי פירות בתוספת צוף ואבקת פרחים. הם המאביקים העיקריים של מין העץ Ceiba pentandra ושל עוד כמה עצים.
העטלפים יכולים לנדוד בין האיים ולרוב מתקהלים באזורי יער, מטעים או ביצות מנגרובים, בהם הרבה צמחים פוריים.
מרטין וילהלם קוטה
מרטין וילהלם קוּטה (בגרמנית: Martin Wilhelm Kutta; 3 בנובמבר 1867 – 25 בדצמבר 1944) היה מתמטיקאי גרמני, שנודע בעיקר בזכות המצאת שיטת רונגה-קוטה.
ביוגרפיה
קוטה נולד בפיטשן שבשלזיה תחתית (כיום ביצ'ינה שבפולין). הוא למד באוניברסיטת ברסלאו משנת 1885 עד לשנת 1890, והמשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של מינכן עד לשנת 1894, שם היה לעוזרו של המתמטיקאי ולטר פרנץ אנטון פון דייק. בשנת 1898 שהה כחצי שנה באוניברסיטת קיימברידג', והחל משנת 1899 עד לשנת 1909 שימש שוב כעוזרו של פון דייק במינכן.
בשנת 1900 השלים את עבודת הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת מינכן, בהנחייתם של פרדיננד לינדמן וגוסטב קונרד באואר.
בשנת 1909 מונה לפרופסור נלווה באוניברסיטת פרידריך שילר בינה, והחזיק במשרה זו כשנה. בשנת 1910 עבר ל-RWTH אוניברסיטת אאכן וכיהן שם כפרופסור במשך כשנתיים. לאחר מכן עבר לכהן באוניברסיטת שטוטגרט ושם נשאר עד יציאתו לגמלאות בשנת 1935.
קוטה נפטר בפירסטנפלדברוק בשנת 1944. מעולם לא הקים משפחה.
מחקר
בשנת 1901 פרסם שיטה נומרית לפתרון משוואות דיפרנציאליות, המבוססת על עבודת הדוקטורט שלו. השיטה, שפותחה במקביל על ידי קרל רונגה, הפכה לאחת מהשיטות הנפוצות ביותר בתחום. כמו כן, לזכותו נזקפות תרומות בתחום האווירודינמיקה, בהן הפרופיל האווירודינמי ז'וקובסקי-קוטה, משפט קוטה-ז'וקובסקי ותנאי קוטה. העניין שלו בתחום זה נוצר הודות למתמטיקאי סבסטיאן פינסטרוולדר ששימש כמרצה שלו במינכן: פינסטרוולדר הביא לכיתה תצלומים של מטוס וקוטה הוקסם מהמתמטיקה העומדת בבסיס התעופה. חלק ניכר מתגליותיו ופיתוחיו של קוטה בתחום האווירודינמיקה נכללו בעבודת ההביליטציה שלו, ונעשו כארבע שנים לפני שז'וקובסקי פרסם אותן.
בנוסף למחקרו המרכזי, עסק קוטה במחקר על קרחונים יבשתיים (גם כן, בזכות פינסטרוולדר) ועל היסטוריה של המתמטיקה. במסגרת מחקרו על קרחונים יבשתיים, ביצע מדידות המבוססות על תמונות שצולמו בהרי האלפים המזרחיים ועבד עם עמיתיו על מיפוי אזור זה, המכוסה בקרחונים. במסגרת מחקרו על היסטוריה של המתמטיקה, פרסם מאמר שעסק בעבודתו של ג'ון ואליס משנת 1659 בנושא אינטגרציה ואורכה של אליפסה.
בוא שיר עברי
בוא שיר עברי היא תוכנית המשודרת בגלי צה"ל בכל שבת בבוקר החל מנובמבר 2014 בעריכתו ובהגשתו של יורם רותם.
כל תוכנית מוקדשת ליוצר, מבצע או נושא כלשהו בזמר העברי ורותם משוחח עליו עם האדם עצמו או עם קרוב משפחתו או מומחה שחקר את הנושא ומספר עליו למאזינים.
בתוכנית משולבים גם שירים, שחלקם מבוצעים על ידי האומנים באולפן וקטעים נדירים מתוכניות והקלטות שנעשו על ידי גלי צה"ל בעבר. מנתוני ההאזנה של קנטאר מדיה (TGI) מיולי 2021 עלה ש"בוא שיר עברי" היא התכנית המואזנת ביותר בגלי צה"ל בשבתות.
שם התכנית לקוח משירו של קובי לוריא "בוא שיר עברי" שיצא ב-1984.
פורפירומונס ג'ינג'יוואליס
פורפירומונס ג'ינג'יוואליס (שם מדעי: Porphyromonas gingivalis) שייך למערכה והוא מין של מתג גראם שלילי, חסר-תנועה ואנאירובי אשר מחולל-מחלות. המין יוצר מושבות שחורות על אגר-דם. חיידק זה נמצא בחלל הפה ושייך לקומפלקס האדום - קבוצת חיידקים המעורבת במחלות חניכיים חמורות וכן הוא נמצא במערכת העיכול העליונה, בדרכי הנשימה ובמעי הגס ובודד גם בתרביות מנשים עם וגינוזיס חיידקי.
החיידק פ. ג'ינג'יוואליס מסוגל לפרק קולגן באמצעות אנזימי הקולגנאז שלו. הוא מייצר גם את האנזים, המעורב ב. בניסויי מבחנה הודגם שהחיידק יכול לפלוש לפיברובלסטים של חניכיים אנושיים ולשרוד בנוכחות אנטיביוטיקה. פ. ג'ינג'יוואליס פולש גם לתאי אפיתל החניכיים ומשתמש במגוון מנגנוני הגנה והתחמקות כנגד מערכת החיסון, המאפשרים לו הישרדות ממושכת (זיהום כרוני) וכן התרבות מהירה וגרימת מחלה חריפה. בנוסף, במחקר לאיתור פ. ג'ינג'יוואליס על ידי ניתוח ליזר מיקרוסקופי ו-qRT-PCR נצפה מיקום משותף של החיידק עם תאי T מסייעים. טיפול בביספוספונט (תרופה נגד אוסטאופורוזיס) פוגע בעמידות שכבת האפיתל של החניכיים כנגד הזיהום.
בחולים הסובלים מדלקת חניכיים חמורה ניתן לזהות רמות גבוהות של נוגדנים ספציפיים לחיידק, והם קשורים לנוכחות של נוגדנים עצמיים ספציפיים ולאוטם שריר הלב. זיהום בפ. ג'ינג'יוואליס נקשר גם למחלת אלצהיימר ולדלקת מפרקים שגרונית. בחולים עם דלקת מפרקים שגרונית, יש שכיחות מוגברת של מחלות חניכיים, ונוגדנים נגד החיידק שכיחים יותר באופן משמעותי.
אנטיגניות שונה של הקפסולה החיידקית של פ. ג'ינג'יוואליס (הפוליסכריד הקפסולרי) בזנים שונים של החיידק, משמשת בחלוקתם ל"סרוטיפים (אנ') של K". מחקרים של סרוטיפים אלו גילו יחסי גומלין בין זני חיידק זה לבין חיידק Fusobacterium nucleatum, תגובת מערכת החיסון וסיכון לסרטן הלבלב.
גנום
הגנום של פ. ג'ינג'יוואליס תואר ב-2003 וחשף 1,990 מסגרות קריאה פתוחות (כלומר רצפים מקודדי חלבון), המקודדים ב-2,343,479 צמדי-בסיסים. הגנומים הדומים ביותר לגנום של פ. ג'ינג'יוואליס הם אלו של בקטרואידס תטא-יוטא-אומיקרון (Bacteroides thetaiotaomicron) ובקטרואידס פראג'יליס (B. fragilis). לפי הערכות, 463 מתוך הגנים הם גנים חיוניים לצמיחה במבחנה.
אקולוגיה
פ. ג'ינג'יוואליס ממלא תפקיד חשוב בהופעת דלקת חניכיים כרונית של מבוגרים על אף שהוא נמצא בחלל הפה במספרים נמוכים יחסית. הוא גורם לשינוי באוכלוסייה החיידקית של חלל הפה וליכולת צמיחה בלתי מבוקרת של קהילת החיידקים הקומנסאלית שם. הפגיעה הזיהומית ברקמת תאי המארח גורמת תגובה חיסונית עם דלקת של סביבת השן.
פ. ג'ינג'יוואליס נמצא מעורב בהגברת הנזק של חיידקים קומנסאליים אחרים בניסויי בעלי חיים ובניסויי מבחנה: שלפוחיות-קרום של פ. ג'ינג'יוואליס איפשרו פלישה של חיידקי טנרלה פורסיתיה לתאי אפיתל. אובדן עצם בין שיני עכברים נמצא מוגבר כאשר הוחדר זיהום הכולל פ. ג'ינג'יוואליס ו במשותף. כאשר זוהמו עכברי מעבדה בפ. ג'ינג'יוואליס כחיידק יחיד, בעכברים שהיו קודם נטולי חיידקים פתוגניים לא התפתחה דלקת חניכיים, ולעומתם עכברי המעבדה הרגילים פיתחו דלקת חניכיים. מכאן הוסק, כי פ. ג'ינג'יוואליס לבדו אינו יכול לגרום לדלקת חניכיים.
התחמקות מהגנות מערכת החיסון של המארח
פ. ג'ינג'יוואליס נוקט במספר שיטות להתחמקות מהתגובות הדלקתיות (החיסוניות) של המארח והן חשובות לאלימותו של החיידק. הוא עושה זאת על ידי שימוש בשילוב של רב סוכר של דופן החיידק (פוליסכריד קפסולרי), שלוחות ייחודיות (פימבריה ארוכות) ואנזימים (ג'ינג'יפאינים), תוך ניצול חלבוני בקרה חיסוניים של המארח ומביא לפירוק של נוגדנים, לדיכוי של ציטוקינים ולשיבוש מסלולי איתות הכוללים כימוקינים האחראים לגיוס ניוטרופילים. כאשר פ. ג'ינג'יוואליס חודר לתאי המארח, הוא מסוגל לעכב אפופטוזיס שלהם על ידי דיכוי של מסלול השולט על מסלולי בקרת האפופטוזיס במיטוכונדריה. כמו כן, פ. ג'ינג'יוואליס משרה שגשוג (חלוקה) של תאי המארח באופן שעשוי להועיל לחיידק באספקת חומרי הזנה, בפגיעה באיתות של התא המארח ובפגיעה בשלמות שכבת תאי האפיתל, המאפשרת פלישה ויצירת מושבות.
אנזימי ג'ינג'יפאין
ארגינין-ג'ינג'יפאין (Arg-gingipain, Rgp) וליזין-ג'ינג'יפאין (Lys-gingipain,Kgp) הם אנזימים אנדופפטידאזים המופרשים על ידי פ. ג'ינג'יוואליס. לג'ינגיפאינים אלו תפקידים רבים הקשורים למארח והם תורמים להישרדותו ולנזק של החיידק.
Rgp חשובים להישרדות פ. ג'ינג'יוואליס, בין היתר בשל תרומתם להשגת חומרים מזינים. Rgp מפרק פפטידים גדולים של המארח, כגון אלבומין סרום אנושי, כדי לספק לחיידק חנקן ופחמן. פ. ג'ינג'יוואליס יכול גם לפרק טרנספרין, הדרוש לאספקת ברזל, בתוך תאי המארח. ג'ינג'יפאינים הם גורם מפתח בתסמיני דלקת חניכיים הנובעים מפירוק מטלופרוטאינים, קולגן ופיברונקטין. פירוק מרכיבים אלה מפריע לחיבור בין התאים הנגועים לבין המטריצה החוץ-תאית, ולכן מונע ריפוי פצעים וגורם הרס של רקמות חניכיים. במקביל, Rgp מעורר את התגובה הדלקתית דרך מסלול p38α MAPK. התגובה הדלקתית אומנם מקצינה לתסמיני המחלה, אך נראה שהיא חשובה להגנה המיידית של המארח מפני החיידק.
ג'ינג'יפאינים יכולים לפרק חלבונים רבים של התגובה החיסונית של המארח. הם יכולים לפרק נוגדני IgG מסוג 1 ו-3 וכן ציטוקינים פרו-דלקתיים כגון IL-1β, IL-2, IL-6, TNF-α ו-IL-8 באזורים עם ריכוז גבוה של פ. ג'ינג'יוואליס, וכך לפגוע בתגובה החיסונית של המארח. Rgp יכול לעכב הצטברות IL-2 בתאי T וכך להקל על התחמקות החיידקים מהתגובה החיסונית הנרכשת של המארח.
לג'ינג'יפאינים תפקידים הכרחיים לפלישה וליצירת מושבות בגוף המארח. Rgp נחוצים לעיבוד חלבונים על פני פימבריה. Kgp יכולים להיקשר לחלבוני משתית כמו פיברינוגן ו מקובעים, ועשוי להיות להם תפקיד ביצירת מושבות החיידקים במארח. לאחר דגירה עם החיידק טרפונמה דנטקולה, הראו הגנים המקודדים ל-Rgp, ל-Kgp ולהמגלוטינין-A ביטוי מוגבר בפ. ג'ינג'יוואליס. שלושת החלבונים האלו, שכולם מכילים מתחם-הדבקה מסוג המגלוטינין, פועלים להגברת יכולות ההדבקה של פ. ג'ינג'יוואליס עם מיני חיידקים אחרים וקשורים גם לתיאום בניית הביופילם.
ג'ינג'יפאינים נמצאו קשורים לדמנציה מסוג אלצהיימר. בסקירת מערכים-זעירים-של-רקמה (Tissue Microarray) של חולי אלצהיימר נמצאו Rgp מסוג B (המסומן כ-RgpB) ו-Kgp בדגימות מההיפוקמפוס ומקליפת המוח של החולים וריכוזיהם נמצאו קשורים לעומס של חלבוני טאו (סמן למחלת אלצהיימר) ושל אוביקוויטין המצטבר בסבך טאו ובפלאקים של חלבון עמילואיד-בטא במוח. רנ"א ריבוזומלי של יחידת 16S של פ. ג'ינג'יוואליס התגלה גם בקליפת המוח ובנוזל המוח והשדרה (CSF) של מוחות חולי אלצהיימר. במחקר בעכברים, טיפול מקדים בחומרים מעכבי ג'ינג'יפאינים הגן על תאי עצב מהרס שנגרם על ידי מתן ג'ינג'יפאינים.
פוליסכריד קפסולרי (Capsular polysaccharide, CPS)
לפי מחקרים של יצירת מורסה בעכברים, הזן בעל-הקפסולה של פ. ג'ינג'יוואליס אלים בהרבה מהזן חסר-הקפסולה של אותו החיידק. הקפסולה, שהיא פוליסכרידית, מדכאת את ייצור הציטוקינים ובמיוחד ציטוקינים פרו-דלקתיים IL-1β, IL-6, IL-8 ו- TNF-α, באופן שמאפשר התחמקות מתגובת נגד (דלקת) מצד המארח. עם זאת, מחקרים אחרים מצאו שהפוליסכריד הקפסולרי של פ. ג'ינג'יוואליס מעורר תגובות חיסוניות של מארח, כמו נדידת ניוטרופילים וביטוי כימוקינים של נדידת תאים (MCP-1, KC, MIP-2 ו-RANTES) במקרופאגים שבצפק של עכברים.
פימבריה
פימבריה הן שלוחות של תאי חיידקים, המעורבות בחיבור תאים למשטחים וביניהם. לפ. ג'ינג'יוואליס יש פימבריה ארוכות ופימבריה קצרות, ויש להן תפקידי מפתח בהיצמדות, בחדירה וביצירת מושבות. הפימבריה של פ. ג'ינג'יוואליס מווסתות, למשל, את פעולות ההצמדה של אינטגרין β2 במונוציטים (תאי מערכת החיסון) וחוקרים מעריכים שיכולת זו תורמת ליכולת ההתחמקות של החיידק מהשמדתו על ידי מערכת החיסון.
פימבריה ארוכות
פימבריה ארוכות (או מג'וריות) של פ. ג'ינג'יוואליס, מורכבות בעיקר מחלבון הנקרא FimA. הן רכיבים ארוכים, חוטיים, היקפיים-דמויי-שוט (פריטריכיים) הקשורות להיצמדות לתאי המארח. הפימבריה הארוכות נמצאו חיוניות להחדרה של שלפוחיות-קרום אל תאי האפיתל של המארח. הן נקשרות לתאי המארח באמצעות אינטגרינים α5β1 של אותם תאים ומפעילות באמצעותם שינויים בחלבוני בקרה, וניצול מערכת שלד התא לצורך כניסת החיידק.
פימבריה קצרות
פימבריה קצרות (או מינוריות) מכילות את החלבון Mfa1. הן חיוניות להצמדה של חידק לחידק ולהיווצרות מושבות זעירות. פימבריה קצרות מעורבות בהצמדת תא-לתא עם חיידקים דנטאליים אחרים, כולל יצירת ביופילם בשילוב עם על ידי קישור עם פוליפפטיד בשם SspB (פוליפפטיד של דופן הסטרפטוקוק). ייתכן שהצמדה זו חיונית ביכולת הפלישה של פ. ג'ינג'יוואליס ל.
רכיבי פימבריה נוספים
חלבוני הפימבריה המשניים (FimC, FimD, FimE) חוברים לחלבון FimA הראשי. FimE נקשר ל-FimC ול-FimD, והאחרונים נקשרים לחלבוני משתית ולקולטן הכימוקין. שלושת החלבונים האלו משמשים את החיידק פ. ג'ינג'יוואליס בניצול הקולטן לדיכוי התגובה הדלקתית כנגד החיידק.
עירוני מודיעין
ההקמה וליגה ג'
הקבוצה הוקמה בשנת 2009, ומשחקה הראשון אי פעם התקיים בספטמבר 2009, במשחק נגד מכבי שגב שלום בליגה ג', שם היא ניצחה 1–5 בסיבוב השני של גביע המדינה לעונת 2009/2010.
בעונתה הראשונה בליגה (2009/2010) סיימה מודיעין במקום השישי עם 23 נקודות ב-16 משחקים. בעונתה השנייה סיימה מודיעין במקום הרביעי עם 52 נקודות ב-24 משחקים. בעונתה השלישית (2011/2012) סיימה מודיעין במקום הראשון ולקחה את האליפות עם 79 נקודות ב-28 משחקים ועלתה לליגה ב'. באותה עונה שברה מודיעין שיא כשניצחה את הפועל רמלה בתוצאה הגבוהה 0–21.
ליגה ב'
בעונתה הראשונה של מודיעין בליגה ב' (2012/2013) סיימה במוקם השביעי ובעונתה השנייה סיימה במקום הרביעי והעפילה לפלייאוף העלייה לליגה א' שם ניצחה הקבוצה 0–1 את בית"ר גבעת זאב, אך בסיבוב השני הפסידה 0–1 להפועל רהט מה שהשאיר אותה בליגה ב'. בעונתה השלישית סיימה מודיעין במקום השני, מרחק ארבע נקודות בלבד מבני אילת שעלתה על חשבונה לליגה א'. בעונת 2015/2016 וגם בעונה שאחריה סיימה מודיעין במקום החמישי. בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה במקום השמיני ובעונה שאחריה סיימה במקום השביעי. בעונת 2019/2020 סיימה מודיעין במקום ה-11, הנמוך ביותר אליו הגיעה בליגה ב'.
בקיץ 2020 ולקראת עונת 2020/2021, קנתה עירוני מודיעין 12 שחקנים חדשים, ביניהם שלומי ארבייטמן (העונה כונתה על ידי האוהדים כ"עונת הגלאקטיקוס"), במטרה להעפיל לליגה א'. העונה נפתחה רק בחודש דצמבר והוקפאה בגלל התפשטות נגיף קורונה. ב-9 במרץ 2021 הוחזרה הליגה ומודיעין סיימה במקום הרביעי בבית א'.
את עונת 2021/22 סיימה עירוני מודיעין במקום הראשון בליגה ב' דרום ב' והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה א'. ההישג הגיע לאחר ניצחון בתוצאה 0–2 במחזור האחרון של הפלייאוף, ב-2 באפריל 2022, על מכבי עירוני נתיבות, שהחזיקה עד למשחק במקום הראשון.
ליגה א'
בעונתה הראשונה של עירוני מודיעין בליגה א' (2012/2013) סיימה במוקם ה- 11, לאחר שהשתתפה במאבקי תחתית. מאמנה של הקבוצה - שי מאור - התפטר במהלך עונה זו והפך להיות מנהל מקצועי, אותו החליף כדורגלן העבר חיים לוי.
אצטדיון
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון עירוני מודיעין, המשמש את קבוצת הבוגרים ומכיל כ-500 מקומות ישיבה. לאחר העפלתה של מודיעין לליגה הוחלט לשפץ את המגרש: להחליף את הדשא ולהקים עמדת שידור.
ארכיון סמולנסק
ארכיון סמולנסק הוא ארכיון של ועדת מחוז סמולנסק של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים), שנלקחה על ידי כוחות גרמנים לגרמניה במהלך הלחימה בחזית המזרחית של מלחמת העולם השנייה. לאחר תום המלחמה, נפל הארכיון לידי האמריקאים והועבר לארצות הברית והוחזר לרוסיה רק לאחר 77 שנה.
השתלטות הצבא הגרמני וגילוי אופי המסמכים
כתוצאה מכך השתלטו הגרמנים על הארכיון. בכך הארכיון שימש את משרד החינוך והתעמולה של הרייך, בראשות יוזף גבלס - לצורכי תעמולה ופורסמו כמה מסמכים על הדיכויים שבוצעו במהלך תקופת הקולקטיביזציה של תחילת שנות ה-30 והטרור הגדול בשנים 1937–1938.
העברה לידי הצבא האמריקאי
עד תחילת 1945 החלק העיקרי של הארכיון נלקח לבוואריה, שם כעבור זמן מה מצאו אותם אנשי צבא אמריקאים. קיום המסמכים נודע במהרה למשרד השירותים האסטרטגיים האמריקאי (קודמו של ה-CIA). לאחר מכן הועברו המסמכים למיקום של יחידת התעופה האמריקאית, ושם הוסתרו בהאנגר תת-קרקעי. קבוצה של סובייטולוגים אמריקאים בדקה את המלאי וכמה מסמכים מקוריים, וכתוצאה מכך הגיעה למסקנה שהם מכילים מידע בעל ערך רב על שיטות ועקרונות הממשל הסובייטי.
עד מהרה נשלח ארכיון זה לוושינגטון, בירת ארצות הברית, אל הארכיון הלאומי של ארצות הברית, שם עבר תיעוד בסיוע האגודה ההיסטורית האמריקאית למיקרופילם.
באמצע שנות החמישים הודיע הארכיון הלאומי של ארצות הברית בפומבי, כי ברשותו מסמכים מארכיון המפלגה, שהיה בסמולנסק, השופכים אור על אופייה האמיתי של הממשלה הקומוניסטית ומדיניות הטרור של ברית המועצות.
שימוש בארכיון על ידי גופים פרטיים
מאז שנות החמישים, מסמכי הארכיון היו זמינים לשימוש חוקרים אמריקאים ומערביים אחרים, שלא יכלו לגשת לארכיון המפלגה ולארכיון הק.ג.ב. של ברית המועצות. ההיסטוריון הראשון שעשה שימוש נרחב במסמכי סמולנסק היה פרופסור מרל פיינסוד מאוניברסיטת הרווארד, שפרסם את הספר איך רוסיה נשלטת (How Russia is Ruled) בשנת 1953. והספר סמולנסק תחת שלטון ברית המועצות (Smolensk under Soviet Rule) בשנת 1958. מסמכי הארכיון שימשו את ריצ'רד פייפס בכתביו על ההיסטוריה הסובייטית המוקדמת ועל ידי רוברט קונקווסט בספרו המפורסם "הטרור הגדול".
תגובת ברית המועצות להמצאות הארכיון ברשות ארצות הברית
בשנת 1958 הציעו הרשויות האמריקאיות להחזיר את חומרי הארכיון לברית המועצות, אך בתגובה הצהירו השלטונות הסובייטים, כי מדובר בזיוף שרקח ה-CIA.
מאז 1963 השלטונות הסובייטים החלו לבצע ניסיונות להשיג את הארכיון. אף על פי כן, ברית המועצות לא רצתה להכיר בפומבי באותנטיות הארכיון, אלא להפך, המשיכה להכחיש מכל וכל את אותנטיות התיעוד בארצות הברית. עמדה כה לא שקולה וסותרת מאוד העמידה את הצד הסובייטי בעמדה כמעט חסרת סיכוי ביחס להחזרת המסמכים לסמולנסק, שכן התברר שברית המועצות טוענת שהארכיון אינו אמיתי. כתוצאה מהדיפלומטיה הסובייטית, עד סוף קיומה של ברית המועצות לא ניתן היה להחזיר את הארכיון מארצות הברית.
בשנת 1991 הודו הרשויות הרוסיות והודיעו בפומבי, כי קיים ארכיון אמיתי בארצות הברית, וכי רוסיה מתכוונת לבדוק אפשרויות להחזרתו. המשא ומתן בנושא החל בשנת 1992. במקביל ניסו השלטונות האמריקאים לקשור בין החזרת הארכיון לבין החזרת ספריית שניאורסון לתנועת חסידות חב"ד.
העברת הארכיון לרוסיה
בסופו של דבר, ב-13 בדצמבר 2002, בהחלטת מחלקת המדינה האמריקנית, הוחזרו מסמכי הארכיון של סמולנסק לרוסיה והועברו לנציגי משרד התרבות של הפדרציה הרוסית ושירות הארכיון הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
ז'רמי סרמיינטו
ז'רמי לאונל סרמיינטו מורנטה (בספרדית: Jeremy Leonel Sarmiento Morante; נולד ב-16 ביוני 2002 במדריד שבספרד) הוא אקוודורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
סרמיינטו הוא תוצר מחלקות הנוער של צ'רלטון את'לטיק ובנפיקה ליסבון. ב-2 ביולי 2021 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על סוונסי סיטי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג. ב-27 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את יאקוב מודר בתיקו 0-0 נגד לידס יונייטד.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
חיים סומפולינסקי
חיים סוֹמפּוֹלינסקי (Haim Sompolinsky; נולד ב-14 באוקטובר 1949) הוא פיזיקאי וחוקר מדעי המוח המתמחה ברשתות נוירונים. הוא כיהן כראש המרכז לחישוביות עצבית שבמרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח באוניברסיטה העברית בירושלים, וכיום במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה.
ביוגרפיה
סומפולינסקי נולד לדוד ופרדי, למשפחה יוצאת דנמרק. אביו, פרופ' דוד סומפולינסקי, ייסד את המעבדה המיקרוביולוגית בבית החולים אסף הרופא, ניהל את המעבדה בבית החולים מעייני הישועה ועוד. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובישיבת פוניבז'. לאחר מכן, למד פיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, עד לסיום הדוקטורט ב-1980. בשנים 1980–1982 עבד על פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1987 התמנה כפרופסור.
כיום סומפולינסקי הוא חוקר במכון רקח לפיזיקה, חבר בהנהלת המרכז למדעי המוח ועומד בראש תוכנית שוורץ לחקר המדעים והמוח באוניברסיטת הרווארד. הוא חבר של כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא זוכה פרס לנדאו למדעי המוח לשנת 2007, וכן פרס שוורץ למדעי מוח תאורטיים וחישוביים לשנת 2011, עבור "מחקריו החלוציים בפיתוח מודלים מתמטיים ומסגרת תאורטית להבנה של תהליכים ברשתות נוירונים". בשנת 2010 דורג כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בישראל. באוקטובר 2013 זכה סומפולינסקי יחד עם פרופ' לארי אבוט בפרס עמותת "טכנולוגיות מוח לישראל", בגין תרומתו לקידום הבנה מתמטית ובניית מודלים תאורטיים להבנת המנגנונים העצביים, ההתנהגות והחשיבה. בשנת 2016 זכה בפרס א.מ.ת. בתחום חקר המוח. בשנת 2022 זכה בפרס גרובר במדעי המוח, המוענק מטעם אוניברסיטת ייל.
עמדותיו
סומפולינסקי גורס כי ממחקר מדעי המוח עולה שאין בחירה חופשית, וכי החלטות של בני-אדם מתקבלות באופן דטרמיניסטי.
חיים אישיים
נשוי לאלישבע (לבית קירשנבאום) ואב לחמישה. בתו היא אביטל סומפולינסקי, המשמשת כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט חוקתי.
נמל התעופה ורשה שופן
נמל התעופה ורשה שופן (בפולנית: Lotnisko Chopina w Warszawie) הוא נמל תעופה בינלאומי שנמצא ברובע אוקנצ'ה (Okęcie) בדרום ורשה בירת פולין. נמל התעופה הוא השער האווירי של כמעט מחצית מהטיסות בפולין, והוא מטפל בכ-300 טיסות יומיות. בשנת 2017 עברו בנמל כ-15.75 מיליון נוסעים.
היסטוריה
ב-29 באפריל 1934 נפתח "נמל התעופה ורשה אוקנצ'ה" (Port lotniczy Warszawa-Okęcie) במעמד נשיא פולין. בבניית הנמל השקיעה ממשלת פולין כ-10 מיליון זלוטי, והנמל היה לאחד מנמלי התעופה המודרניים בזמנו. בשנתו הראשונה שירת הנמל כ-10,750 נוסעים. לאחר זמן קצר החל חיל האוויר הפולני להקים בנמל בסיס המשמש אותו גם כיום. ערב מלחמת העולם השנייה שירת הנמל שישה יעדים בינלאומיים, בהם גם תל אביב-יפו וביירות, ו-17 יעדים פנימיים. במהלך מבצע ברברוסה שימש נמל התעופה את הלופטוופה במלחמותו נגד הצבא האדום.
לאחר סיום המלחמה חידשה חברת התעופה לוט פוליש איירליינס את פעילותה בנמל והייתה אחראית על שיקומו, לאחר שנהרס בחלקו בזמן המלחמה. לאחר כשנתיים עמד בנמל טרמינל חדש ומגדל פיקוח חדש ומודרני. בשנת 2001 שונה שמו של נמל התעופה על ידי נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, והוא נקרא על שמו של המלחין הפולני פרדריק שופן. בשנת 2007 נפתח טרמינל חדש בנמל (טרמינל 2).
קיימות תוכנית לבניית נמל תעופה חדש, נמל התעופה המרכזי "סולידריות", במקום הקיים.
דרכי גישה לנמל
נמל התעופה ממוקם כ-10 ק"מ ממרכז העיר ורשה, והוא נגיש באוטובוס ובמונית. בחודש יולי 2012 הושלמה תחנת הרכבת התת-קרקעית, אשר מחברת אל קו S2 של רכבת הפרוורים של ורשה.
תאונות ותקריות
במהלך כל שנות הפעילות של הנמל (לאחר מלחמת העולם השנייה) היו כ-7 תאונות מטוסים בו, שהאחרונה מביניהן הייתה ב-1 בנובמבר 2011 כשמטוס בואינג 767 של חברת לוט פוליש איירליינס בקו 016 (אנ') נחת ללא גלגלים לאחר טיסה מניוארק. אף אחד מנוסעי המטוס לא נפגע.
מובסס חורנאצי
מובסס חורָנאצי או משה מחורן (בארמנית: Մովսես Խորենացի, במקורות בלטינית: Moses Chorenensis, לערך שנת 410–490) היה היסטוריון וכרוניקן, מימי הקדם המאוחרים או מימי הביניים, משורר, מדקדק, מתרגם ומלחין ארמני, דמותו וחייו נותרו לוטים בערפל. למובסס חורנאצי מייחסים את הספר ההיסטוריוגרפי הידוע הקדום ביותר על ההיסטוריה של ארמניה שנכתב בשפה הארמנית, "ההיסטוריה של ארמניה" או "ההיסטוריה הארמנית". ספר זה זכה למשך מאות שנים להוקרה בקרב העם הארמני כספר השני בחשיבותו ובאמינותו אחרי כתבי הקודש - ה"ביבליה". מובסס חורנאצי מכונה "אבי ההיסטוריוגרפיה הארמנית" ("פאטמאחאיר") או "הרודוטוס של הארמנים". נודע גם כמחברם של המנונים כנסייתיים, ספרי תאולוגיה, הגיוגרפיה, רטוריקה, דקדוק והגות.
ספר ההיסטוריה המיוחס לו נכתב לדברי המחבר לבקשת המושל, הנסיך סחק בגרטוני (שנהרג בקרב בשנת 482), והוא השפיע השפעה עצומה על ההיסטוריוגרפיה הארמנית. הוא שימש מקור למחברים הארמנים שבאו אחריו עד לימי הביניים המאוחרים, שהירבו לצטטו. אף על פי שהיו גם ארמנים, כגון אגאתאנגלוס שכתבו לפניו כתבי היסטוריה על ארמניה, לספרו של חורנאצי שמורה משמעות מיוחדת מכיוון שכולל חומר ייחודי המבוסס על מסורות שבעל פה (לרבות מיתוסים ובלדות) של ארמניה מלפני התנצרות ורצון מחברו הוא לכסות את כל התקופות ההיסטוריות מאז לידתו של העם הארמני ועד לזמנים בהם חי הכרוניקן, בערך עד שנת 440. ספרו מהווה ניסיון ראשון לספר את ההיסטוריה של הארמנים בהקשר העולמי.
בעיני העם הארמני מובסס חורנאצי היה אישיות היסטורית ואחד הקדושים הנערצים של הכנסייה הארמנית. הוכר על ידי הכנסייה הארמנית האפוסטולית כאחד "המתרגמים הקדושים". הוא ראה עצמו תלמיד של מסרוב משדוץ הקדוש, ממציא האלפבית הארמני. לזרוס מפארפ (ראזאר פארפאצי) ציין את קיומו של פילוסוף ארמני ובישוף "הזכור לטוב" בשם מובסס שחי במאה ה-5 שלחם בבורות ונרדף על ידי הנזירים. החל מן המאה ה-19 ועד ימינו החוקרים העלו ספקות כבדים בנוגע לאמיתות הביוגרפיה המסורתית שלו ולגבי זהותם האמיתית של המחבר או אולי המחברים של יצירותיו.
ילדותו וצעירותו
אין מידע ודאי על חייו. המחלוקת בין החוקרים בנוגע לאישיותו וחייו עדיין לא מצאה פתרון. פרטים אוטוביוגרפיים מופיעים ממש בסוף הספר החתום בשמו על ההיסטוריה של ארמניה. פיסות מידע נוספות ומועטות התקבלו מכתבי כמה היסטוריונים ארמנים מימי הביניים, וקיימת מחלוקת אף בנוגע למקום הולדתו ומקור שמו.
לפי סברות אחדות, חורנאצי נקרא כך מפני שנולד ביישוב בשם "חורְני" (חורון או חורונק) באזור טארון או טורובראן. עם זאת, נטען ששם התואר "חורנאצי" מתאים יותר לשם הכפר חורֶנה באזור הרבנד שבמחוז סיוניק. לפי המסורת חי במאה ה-5. תאריך לידתו שיכול להיות תואם לסיפורו האוטוביוגרפי אינו ידוע. הוא יכול לחול בשנים שונות בתכלית, בסביבות שנת 370 או בסביבות שנת 410. ישנם חוקרים הסבורים שהוא חי מאות שנים מאוחר יותר, במאה ה-9. אולם, לפי המסורת המבוססת על דבריו בספר התחנך מובסס חורנאצי אצל מסרוב משדוץ, מייסד האלפבית והספרות הארמנית ואצל הקתוליקוס סחק פארתב ("סחק הגדול").
בווארארשאפאט (אצ'מיאדזין של ימינו) למד מובסס יוונית, סורית ושפת פהלווי (פרסית אמצעית) והשתתף יחד עם מוריו במפעל התרגום של כתבי הקודש הנוצריים לארמנית. על רקע קשיים בעמל של התרגום, בסביבות השנים 432–435, נשלח על ידי מוריו (ועל ידי המלך ורמשאפוח) עם תלמידים אחרים, להשתלם בשפות יוונית והסורית באלכסנדריה. בדרך עשו תחנות ביניים וביקרבספריות ובארכיונים של אדסה בצפון מסופוטמיה ובמקומות הקדושים של הנצרות בירושלים.
באלכסנדריה נשאר 5–6 שנים ולמד בבית הספר של קירילוס האלכסנדרוני. בנוסף לשפות והדקדוק, למד חורנאצי גם רטוריקה, תאולוגיה ופילוסופיה ברוח הנאופלטוניזם. בצאתו ממצרים ביקר באתונה, ספינתו סטתה אחר כך ממסלולה בעקבות סופה והגיעה לרומא ולאחר מכן בקונסטנטינופול. מסורות ארמניות מאוחרות יותר טענו שהיה אחיין של מסרוב משדוץ ושברומא עורר את הערצתו של הקיסר מרקיאנוס.
שובו לארמניה
בשובו למולדת הצטער להיוודע כי מסרוב וסחק מתו. הוא הביע את צערו בקינה שהוסיף בסוף ספר ההיסטוריה של ארמניה. בנוסף לאבל על מות מוריו, נאלץ להתמודד עם אווירה עוינת של האוכלוסייה ושל הרשויות הפרסיות שלא התלהבו מהגעת המשכילים שהתחנכו בבתי ספר יווניים. בעקבות נסיבות אלה ורדיפות מצד הפרסים, התחבא חורנאצי בכפר על יד וארארשאפאט וחי שם בעוני ובבדידות מוחלטת למשך עשר שנים.
מספר שנים לאחר שובו לארמניה, פגש אותו הקתוליקוס גיוט (471-461) שבלי לדעת את זהותו, הזמינו לארוחת ערב בנוכחות כמה מתלמידיו. בעידוד אחד הנוכחים, פתח חורנאצי בנאום שעשה רושם רב על המסובים. אז גילה את זהותו והקתוליקוס גיוט שהיה בעבר חברו ללימודים וחיפש מזמן את עקבותיו מפני שהיה גם הוא נוצרי כלקדוני או לפחות לא עוין לכלקדונים, מינה אותו לבישוף בבגרוואן (פקרוואנץ). בתוקף תפקידו זה השקיע חורנאצי מאמצים בקידום מוסדות ההשכלה בארמניה.
לפי המסורת נפטר מובסס חורנאצי לערך בשנות ה-490 ונקבר במנזר על שם לזר הקדוש על יד העיר מוש.
"ההיסטוריה של הארמנים"
בעת כהונתו כבישוף פנה לחורנאצי המושל סחק בגרטוני, ששמע על כישוריו, וביקש ממנו לכתוב עבורו ספר היסטוריה של ארצם, תוך שימת דגש על ביוגרפיות של מלכי ארמניה ועל שורשי משפחות האצולה (ה"נאחאראר") הארמניות. הנסיך נהרג בשנת 482 בקרב צ'רמאנה במלחמה נגד הצבא הפרסי. לפי המסורת, מובסס חורנאצי סיים באותה שנה את ספרו. אולם ארתאשס מאטבוסיאן, מומחה בכתבי יד ארמנים מימי הביניים, הסיק על סמך ממצאים חדשים שגילה תוך כדי חקר הכרוניקה של אתאנאס טראונאצי מן המאה השישית, כי חורנאצי השלים את ספרו כבר בשנת 474.
בין הסיבות שגרמו לו להיענות לבקשת הנסיך, לכתוב את הספר, ציין חורנאצי: "אף על פי שאנחנו עם קטן ומוגבל מאוד מבחינה כמותית, ונכבשנו פעמים רבות על ידי ממלכות זרות, בכל זאת, מעשי גבורה רבים נעשו בארץ זו, שמגיע להם להירשם ולהיזכר, ושאותם איש לא טרח את עצמו לתרגם למלים" ("היסטוריה של הארמנים", 1.4. עמודים 70–71) הספר מקיף את ההיסטוריה של ארמניה מימי בראשית ועד שנת 439, כשהאימפריה הביזנטית ופרס הסאסאנית התחרו על ההשפעה בה. הספר שימש כספר לימוד תולדות ארמניה עד למאה ה-18. הספר מתאר פרטים רבים את המסורות בעל פה של העם הארמני, כולל את סיפור האהבה של ארתאשס וסאטניק ואת מיתוס לידתו האל ואהאגן. יש בו חומר עשיר וייחודי על האגדות הארמניות הקדומות, על הדת הפאגאנית מלפני ההתנצרות, על חיי היום יום ועל יחסי הארמנים עם העולם מסביב. הספר מכיל גם מידע רב על ההיסטוריה והתרבות של הארצות השכנות. מבחינת תקפות היסטורית החיבור של מובסס חורנאצי הוא מוגבל. האירועים ההיסטוריים מוצגים בדרך כלל באופן חד צדדי מתוך מגמתיות לטובת בית הבגרטים, וזאת להבדיל ממסורות היסטוריות אחרות שנטו לטובת בית ממיקוניאן. לחוסר המהימנות תרם גם המרחק הגדול בזמן בין עיתוי המאורעות המסופרים ולתקופה שבה חי המחבר.
מלבד מובסס חורנאצי, קיימים מעט מקורות ארמנים על ההיסטוריה הטרום-אסלאמית של הארמנים. העבודה ההיסטורית של פאוסטוס מביזנטיון נכתבה בערך בשנת 470. הטקסט ההיסטורי המוקדם ביותר שנכתב תחת כינוי העט אגאתאנגלוס נוצר בשנות ה-560. הבישוף סבאוס כתב במחצית השנייה של המאה ה-7 את "ההיסטוריה של הרקליוס". לזרוס מפארפ ויגישה ורדפט תיארו את התקופה הסוערת של המחצית השנייה של המאה ה-7 שהתאפיינה במרידות נגד הפרסים, בעוד שקוריון, מחבר ההגיוגרפיה של מסרוב משדוץ, כתב הרבה על הדת והתרבות הארמנית של המאה ה-5.
היצירה מתאפיינת באיכות ספרותית יוצאת דופן, בתיאורים של האנשים והאירועים, ההרמוניה של מכלול מבנה הספר, ושפה הציורית והלקונית. הספר כולל 3 חלקים: חלק רביעי המתאר אירועים עד לשנות שלטונו של הקיסר הביזנטי זנון (491-474) נוסף על ידי מחבר אחר. ישנם בשלושת החלקים הראשונים תיארוכים שגויים, העומדים בסתירה עם כתבים ארמנים אחרים, לרבות אלו של לאזאר מפארפ וקוריון, שחיו גם כן במאה ה-5. על סמך סתירות אלה כמה חוקרים, כגון ברדנווהר וקרייאר, טענו שהספר אינו פרי כתיבתו של מובסס חורנאצי, אלא חובר כולו בסביבות שנת 870.
לא ברור למה חתם מחבר החלק הרביעי מן המאה ה-8–9 בשמו של מובסס חורנאצי. ייתכן כי ביקש להאדיר את שושלת הבגרטים, שבשלהי המאה ה-7 האפילה בזוהרה על השושלות האחרות. אף על פי שהוא חי מאוחר יותר התיארוכים שהשתמש בהם נחשבים די מהימנים.