cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יורם רייך
ניסיון אקדמי ומקצועי
בשנים 1979 ו 1980 עבד רייך כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1980 החל לשרת בצה"ל בתפקיד מהנדס בחיל הים וב 1985 יסד מדור חדש למחקר ופיתוח ותכנון בעזרת מחשב, ועמד בראשו עד 1986. משנת 1986 עד 1991 היה עוזר מחקר במרכז המחקרי לתכן הנדסי באוניברסיטת קרנגי מלון בעיר פיטסבורג והפך לעמית מחקר אורח בשנת 1991 עד 1993 ובקיץ 1996 ו 1997. בנוסף, רייך היה מרצה אורח באוניברסיטת דיוק, דרהאם בשנים 1991–1993, ובקיץ של 1995 ו-1996. בשנת 1993 התקבל רייך כמרצה בכיר בבית ספר להנדסה מכנית בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004–2005 היה פרופסור רייך פרופסור אורח במרכז למחקר תכן באוניברסיטת סטנפורד. בשנים 1996–2000 שימש כחבר הנהלה של התא הישראלי של הארגון הבינלאומי למהנדסי ייצור ובשנים 1998–1999 כהן כיו"ר התא. משנת 2009 מכהן כחבר בוועדה המייעצת של האגודה הבין לאומית לתכן. ייסד ושימש כיו"ר משותף של קבוצת העניין של האגודה הזאת לתאוריית תכן בשנים 2008-2014. משנת 2010 מכהן פרופ' רייך כעורך ראשי של כתב העת המדעי המוביל במחקר על תכן הנדסה (Research in Engineering Design). בנוסף, הוא מכהן כעורך משנה של שמונה כתבי עת מדעיים בינלאומיים אחרים.
מחקריו
תחומי המחקרים של פרופסור רייך הם הנדסת מערכות ותכן הנדסי. בנוסף, עוסק פרופ' רייך בשימושי בינה מלאכותית ומיחשוב בהנדסה וקיימות. חלק נכבד מעבודותיו משלב ידע בינתחומי מהנדסה, כלכלה, ניהול, פסיכולוגיה וסוציולוגיה.
מאמרים שפורסמו
להלן מדגם מהמאמרים שכתב, מאמרים נוספים (כולל העדכניים ביותר) ניתן לראות בגוגל סקולר
מחקרים עכשוויים
תחום מחקריו העכשווי הוא ב:
לקריאה נוספת
ספרים שנכתבו על ידי רייך: קישורים חיצוניים
סטיבן סטרייט
סטיבן סטרייט (באנגלית: Steven Strait; נולד ב-23 במרץ 1986) הוא שחקן, זמר ודוגמן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידיו בסרטים "תיכון בהיי" (2005), "הברית" (2006), "10,000 לפנה"ס" (2008), "סיטי איילנד" (2009) ובזכות הופעתו בתור ג'יימס "ג'ים" הולדן בסדרת המדע-בדיוני "המרחב" (2022-2015).
ביוגרפיה
סטרייט נולד וגדל בשכונת גריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק ב-23 במרץ 1986; בנם של ג'יין סטרייט (לבית ויסקוני) וריצ'רד דייר סטרייט. אימו ממוצא איטלקי בעוד אביו ממוצא הולנדי.
הוא למד בבית ספר יסודי קהילתי מקומי, שם לראשונה החל להופיע ולשחק. לאחר מכן למד בבית ספר תיכון ע"ש חאווייר (אנ'), תיכון עצמאי לבנים בלבד המנוהל על ידי מחוז צפון מזרח ארצות הברית של אגודת ישו, הממוקמת בשכונת צ'לסי ברובע מנהטן.
סטרייט החל לקחת שיעורי משחק בגיל אחד עשרה. בהמשך לקח שיעורים בסטודיו למשחק של סטלה אדלר ובסטודיו הנקסוס השחור בניו יורק.
קריירה
במהלך שנות העשרה שלו, סטרייט דגמן עבור מספר מגזינים, כולל L'uomo Vogue, Spoon Magazine, דיטיילז, Surface, Hollister Co., ומגזין Pop, ועבד עם צלמי האופנה הידועים ברוס וובר (אנ'), הרב ריטס ואלן פון אונוורט (אנ').
בשנת 2001 קיבל את תפקידו הראשון כאשר הופיע בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "משמרת שלישית".
בשנת 2004 עבר להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה כדי להתקרב להפקות של הוליווד ובשנת 2005 הופיע לראשונה בסרט הקולנוע "תיכון בהיי" בתור וורן פיס ובסרט העצמאי "Undiscovered" בתור לוק פלקון. לסרט זה הוא הוציא שבעה שירים לפסקול הסרט. בנוסף הוא חתום להפקת אלבום עם החברה "Lakeshore Records".
בשנת 2006 הוא כיכב בתפקיד קיילב דנברס בסרט המותחן העל-טבעי "הברית", שיצא לאקרנים ב-8 בספטמבר.
בשנת 2008 כיכב לצדה של קמילה בל בסרט "10,000 לפנה"ס" מאת הבמאי הגרמני רולנד אמריך, סרט על כדור הארץ הפרהיסטורי, שיצא לאקרנים במרץ 2008. הוא גילם שם את דמותו של ד'לה, צייד ממותות צעיר, כשהוא נוסע דרך ארצות לא ידועות במסע להציל את עמו מעבדות. בהמשך השנה שיחק בדרמת המלחמה "הארכת שירות" בתור מייקל קולסון; בבימויה של קימברלי פירס (אנ') (הבמאית של "בנים אינם בוכים" ו"קארי").
בשנת 2012 סטרייט גילם את פרדי במותחן המדע הבדיוני "After". הסיפור מתרכז בשני ניצולי תאונת אוטובוס שמתעוררים ומגלים שהם האנשים היחידים שנותרו בעיירה הקטנה שלהם.
מ-2012 עד 2013, סטרייט כיכב במשך שתי עונות בדרמת הפשע התקופתית "מג'יק סיטי" של רשת הטלוויזיה Starz; שבמרכזה מאפיונרים בסוף שנות ה-50 של מיאמי, מעט לאחר המהפכה הקובנית. סטרייט גילם את סטיבן אוונס, בנו של דמותו של ג'פרי דין מורגן.
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של ג'יימס הולדן בסדרת המדע-בדיוני "המרחב" המבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם (אנ'). שלוש העונות הראשונות שודרו ברשת הטלוויזיה SyFy, שביטלה את הסדרה לאחר עונתה השלישית. בעקבות ביטול זה, רכשה "פריים וידאו" את זכויות השידור לסדרה ושחררה עוד שלוש עונות נוספות; העונה השישית והאחרונה הסתיימה ב-14 בינואר 2022.
חיים אישיים
ב-23 בדצמבר 2007 נישא לשחקנית לין קולינס; איתה יצא במשך ארבע שנים מ-2003. הזוג התגרש ב-2013.
בשנת 2016 החל לצאת עם הדוגמנית הרוסיה דריה ז'מקובה (ילידת 1991 ); בשנת 2019 השניים נישאו.
פטנט צוללת
פטנט צוללת הוא פטנט שקבלתו ופרסומו מעוכבים בכוונה על ידי המבקש לזמן ממושך, בין כמה שנים לעשור. לאסטרטגיה זאת נדרש מנגנון אישור פטנטים אשר ראשית לא מפרסם בקשות פטנטים לציבור ושנית, תקופת תוקף הפטנט נמדדת מיום הוצאתו ולא מתאריך זכות בכורה או יום ההגשה. בארצות הברית, בקשות פטנטים שהוגשו לפני נובמבר 2000 לא התפרסמו ונשארו חסויות עד שאושרו. בדומה לצוללת, פטנט צוללת היה יכול להישאר תחת פני הים לפרקי זמן ארוכים עד שהוא היה "עולה" ומפתיע את השוק ורלוונטי. חברות מבקשים פרטיים שהיו משתמשים באסטרטגיה זאת כונו '"פיראטים של פטנטים".
היסטוריה
הפרקטיקה של פטנט צוללת הייתה אפשרית הודות לחוק הפטנטים אמריקאי, אך אינה יכולה להתקיים עוד מאז ארצות הברית חתמה על הסכם TRIPS של ארגון הסחר העולמי: מאז 1995, תקופת תוקף הפטנט (20 שנה בארצות הברית) נמדדת מיום ההגשה של הבקשה לפטנט או מיום זכות הבכורה, ולא מיום הקבלה. עדיין ישנן כמה פטנטים בעלי פוטנציאל להפוך לפטנט צוללת, מאחר שהוגשו לפני 1995 ועדיין לא התקבלו ויכולים להישאר לא מפורסמים. יש סוברים, כולל בתי משפט פדרליים בארצות הברית, כי פטנט צוללת הוא אמצעי שיהוי פרוצדורלי (עיכוב בשמירה על זכויות, שיכול להביא לאיבוד הזכות).
לפני שינוי חוק הפטנטים האמריקאי בשנות 1995 ו-1999, תוכן בקשות הפטנט היה חסוי בזמן הבחינה. היום, הרוב של בקשות הפטנט בארצות הברית מפורסמות תוך 18 חודשים מיום ההגשה (35 U.S.C. 122). למבקש יש זכות להצהיר כי הוא אינו מתכוון להגיש בקשות פטנט על ההמצאה שלו מחוץ לאמריקה בעת ההגשה, ולשמור על הבקשה חסויה. למבקש יש זכות לשנות את דעתו במשך שנה ראשונה, אך לאחר מכן הבקשה מתפרסמת. לבקשות המשך, שתובעות זכות בכורה מבקשות שהוגשו קודם, זמן הפרסום הוא 6 חודשים מהגשה. השינויים בחוק הפטנטים האמריקאי שגרמו לפרסומן של הבקשות אחרי 18 חודש, גם שינו תקופת תוקף הפטנט ל-20 שנה מיום ההגשה של בקשת פטנט מוקדמת ביותר בכל שרשור של בקשות המשך לפטנט. כתוצאה מכך, כיום יש יתרון זעיר בדחיית קבלת הפטנט. לא ניתן יותר להזיז את מסגרת הזמן בה הפטנט מוגן אל התקופה בה הטכנולוגיה תקבל שימוש נרחב יותר, ולמבקש חובת וויתור על זכויות בחוץ לארץ אם בכוונתו לשמור על סודיות הבקשה מעבר לתקופה של 18 חודשים. בשנת 2006, דו"ח של אקדמיה לאומית למדעים המליץ על פרסום הבקשות בכל המקרים בזמן הבחינה.
בעלי פטנטי צוללת מפורסמים
גילברט היאט קיבל פטנט שתבע המצאה שקדמה לאינטל ו-TI, ותיארה "מיקרובקר". הפטנט בוטל בהמשך, אך לא לפני שהחברות שילמו תמלוגים מכובדים. יש לו עדיין שני פטנטים רחבים יותר עדיין תלויים ועומדים מאותה תקופה.
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
כתוצאה מהעלייה בשיעור הגירושים, חלה גם מדי שנה עלייה במספר הילדים בגיל הרך בגילאי 3–6 שנים המעורבים בתהליך המשברי הזה. פירוק המשפחה מטה את מסלול החיים של חברי המשפחה ומקבל צביון משברי ברבים מהמקרים. העלייה הגבוהה בשיעור הגירושים היא אחד מהשינויים המשמעותיים והדרמטיים שחלו במבנה מוסד המשפחה במהלך העשורים האחרונים. למשל, במאה ה-21 אחד מכל שלושה זוגות בישראל מתגרש.
אשמת הכוכבים (סרט)
אשמת הכוכבים (באנגלית: The Fault in Our Stars) הוא סרט אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שבוים על ידי ג'וש בון, מבוסס על הרומן בעל אותו שם מאת ג'ון גרין. בסרט מככבים שיילין וודלי ואנסל אלגורט, ולורה דרן, סם טראמל ווילם דפו משחקים דמויות משנה. וודלי מגלמת את הייזל גרייס לנקסטר, חולת סרטן בת 16 שהוריה מכריחים אותה להשתתף בקבוצת תמיכה, בה היא פוגשת ומתאהבת באוגוסטוס ווטרס, גם הוא חולה סרטן ואותו מגלם אלגורט.
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
גירושים מוגדרים כפירוק התא המשפחתי, שהוא פירוק של סדר חברתי וחוקי מוכר. זוהי תופעה מתמשכת הקיימת שנים רבות והיא משותפת לתרבויות וחברות רבות בעולם ומשפיעה לאורך שנים במידה רבה על ילדי המשפחה בכל מישורי החיים שלהם - כישורי החיים של הילדים, כושר ההסתגלות, הרווחה הנפשית, הדימוי העצמי, הביטחון העצמי, רמת התפקוד האישית והחברתית ובריאותם הפיזית.
אשמת הכוכבים (סרט)
הפיתוח של הסרט החל בינואר 2012, כאשר זכויות ההסרטה נמכרו לחברת פוקס 2000, חברת בת של פוקס המאה ה-20. הצילום העיקרי החל ב-26 באוגוסט 2013, בפיטסבורג, פנסילבניה, נמשך ימים נוספים באמסטרדם, הולנד, והסתיים ב-16 באוקטובר 2013.
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
אפיונים ייחודיים של הגיל הרך (3–8 ש')
לגירושים השפעה עמוקה על כל בני המשפחה, הן על הורים שבחרו בהם והן על הילדים שנהיו מעורבים בהם שלא מבחירתם.. ההורים מגיבים באופנים שונים למצבם של הילדים לאור האירוע הזה: חלקם נוטים לחשוב כי הילדים מטבעם מסתגלים בקלות למצבים חדשים וכי תחושת האבדן אשר מתלוות לתהליך יחלפו עם הזמן. הורים אחרים חשים את מצוקת הילד, אך אינם יודעים כיצד עליהם לנהוג, הם עצמם מתמודדים עם מצב לא פשוט ולא מוכר. לכך מצטרפים קשיים ומגבלות נוספים: המשפחה הופכת להיות מטופלת על ידי הורה יחיד, לרוב האם, הנאבקת עם לחצים רבים. חלקם כלכליים, כדי לקיים את המשפחה ההורה בעל המשמורת (לרב, האם) נאלץ לעבוד שעות מרובות והמשפחה נאלצת להתמודד עם ירידה משמעותית במשאבים הכלכליים. חלקם אישיים, לעיתים קרובות, האם עצמה נמצאת במשבר בשל הגירושים וזה מותיר אותה פחות פנויה רגשית לילדיה. בנוסף, הילדים יתמודדו לעיתים עם קשר מופחת עם ההורה השני (לרוב האב) ועם ניתוק הקשרים עם משפחתו המורחבת של הורה זה. לעיתים, במקביל, חלקם ימשיכו את תהליך התפתחותם במשפחות של נישואין חדשים, ועם מעברים של שכונה, דירה או בתי ספר. כאשר השינויים האלה מלווים במצבי קונפליקט מרובים, חלקם חריפים ואלימים, עוצמת המשבר מחריפה עוד יותר. בפני הילדים עומד האתגר של הבנת האירוע הטראומטי, חוויית האובדן של המסגרת המוכרת, חוויית הנטישה של אחד ההורים והצורך להסתגל למציאות החדשה, בתנאים חסרים ולעיתים פוגעניים. נסיבות אלו משפיעות על הילד בהיבט הפסיכולוגי, האישי, הרגשי, הקוגניטיבי, החברתי והפיזיולוגי ומקרינות על התפתחותו, אישיותו ומערכת תפקודיו.
אשמת הכוכבים (סרט)
הסרט יצא לאקרנים ב-6 ביוני 2014 בארצות הברית, וקיבל בעיקר ביקורות חיוביות, שמשבחים את המשחק של וודלי ואת התסריט. הסרט הפך לשובר קופות, ודורג במקום הראשון בקופות בסוף השבוע הראשון לצאתו וגרף מעל ל-307 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט יצא ב-Blu-ray וב-DVD ב-16 בספטמבר 2014. ובנטפליקס
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
אפיונים ייחודיים של הגיל הרך (3–8 ש')
מאפיינים רגשיים: חוויית הגירושין מלווה בביטויים רגשיים רבים – חוקרים מכנים אותם בשמות רבים: כעס, האשמה עצמית, בדידות וחוסר אונים, תחושת עומס יתר, פגיעות, פחד נטישה וחוסר אוניםרמות גבוהות של חרדה, עצב, בדידות, תלותיות, דיכאון, נטישה, חוסר ביטחון עצמי, פגיעה בדימוי עצמי, תחושת אשמה ועוד. צורך ראשוני של הילד בגיל הרך היא סביבה ביתית רגועה וזמינות פיזית ורגשית של ההורים על מנת שיוכל לפתח התקשרות בטוחה להורים זהו גיל בו קיימת תלות עזה בהורים ולילד יש צורך בקביעות וביטחון בקשר עמם, כדי שיתאפשר לו תהליך תקין של התפתחות. כך שילדים צעירים הם הרגישים ביותר להפרת שיווי המשקל בבית. במחקרים נמצא כי ילדים שהיו צעירים בעת הגירושין נפגעו יותר מילדים בוגרים יותר (20). במחקר נמצא כי ילדים מתחת גיל שלוש מגיבים באופן שלילי לגירושין ומפתחים גם מגוון רחב של סימפטומים פיזיים, שהם ביטויים עקיפים, ללא הסבר ישיר, מעידים על מצוקה נפשית.
מאפיינים קוגניטיביים – פסיכולוגיים של הגיל הרך מבטאים את יכולותיהם בשלב התפתחותי זה. השלב המוקדם של ההתפתחות הקוגניטיבית מאופיין ברמה נמוכה של גמישות קוגניטיבית, כך שהוא מקשה על הילד לפתח הבנה מדויקת של אירועי הגירושין. גירושי ההורים מעמידים בפני ילדים בגיל הרך מספר משימות פסיכולוגיות ייחודיות. אלה כוללות: הבנת הגירושין ותוצאותיה; התנתקות מהמשבר וחזרה לפעילות רגילה; התמודדות עם האבדן והכעס והתמודדות עם רגשי אשמה והאשמה עצמית; קבלת הקביעות של הגירושין ועיצוב עמדה של אמון ותקווה ביחס למערכות יחסים עתידיות. אחד מהמאפיינים הרגשיים-פסיכולוגיים הוא רגש האשמה – המחקרים מראים כי ילדי גירושין מגלים רמה גבוהה של תחושת אשמה הנובעת מכך שהם חשים אחראים על גירושי הוריהם או על כך שלא הצליחו לפייס ביניהם. ילדים, כבר מהגיל הרך, חווים תחושת אשמה וחושבים שההורים נפרדו עקב התנהגותם או עקב מחשבות או מאוויים כמוסים אשר היו להם ביחס אליהם. בפסיכולוגיה האנליטית מדברים על אובדן כגורם מרכזי בהתפתחות של אשמה. אשמה זו, אשר אין באפשרות הילד הצעיר לשאת בה, תהיה חייבת להיות מושלכת אל העולם. וכך, עלול הילד הצעיר לפתח עמדה חשדנית ומפצלת כלפי הסביבה. החוויה הטראומתית שמתרחשת עקב ההצפה הרגשית עלולה לעצב את חווייתו של הילד כי העולם הוא מקום רע ומאיים.
אשמת הכוכבים (סרט)
הפקה
הסרט הופק על ידי מרטין בוון וויק גודפרי, צולם בפיטסבורג, פנסילבניה, ובאמסטרדם, הולנד, בתקציב של כ-12 מיליון דולר.
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
אפיונים ייחודיים של הגיל הרך (3–8 ש')
מאפיינים התנהגותיים – במחקרים ניתן לראות כי ילדים למשפחות גרושות נוטים לסבול מקשיים בלימודים, התנהגויות בעייתיות, תפיסה עצמית שלילית, בעיות עם קבוצת השייכות (peer group), וקשיים ביחסים עם הוריהם. מחקרים אחרים הראו תפקוד נמוך יותר של ילדים אלו, ביחס לילדים שלא חוו גירושין. נמצא כי ילדים להורים גרושים נוטים לגלות בעיות התנהגות, התנהגות אגרסיבית, תוקפנות, קושי בקבלת מרות, קושי ביצירת קשרים חברתיים סוציאלית אנטי התנהגות, ואף מועדות לעבריינות . כמו כן, נמצא כי הישגיהם של ילדים להורים גרושים נמוכים יותר בהשוואה לילדים ממשפחות לא גרושות; ילדים אלו השיגו פחות במדדים של יכולות התפתחותיות, נוכחות ופופולריות בקרב בני כיתתם.
אשמת הכוכבים (סרט)
הכנסות
בכורת הסרט הייתה ב-6 ביוני 2014 והכנסותיו בכל העולם בשבוע הראשון היו כ-48 מיליון דולר. הכנסותיו עד אוקטובר 2014 הן כ-307 מיליון דולר – מתוכם כ-125 מיליון דולר בארצות הברית.
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
אפיונים ייחודיים של הגיל הרך (3–8 ש')
מאפיינים פיזיולוגיים – לעיתים, מופיעים גם סימפטומים פיזיולוגיים, בעת המשבר ובסמוך לו, חוסר האפשרות לעבד את חוויית האובדן והאשמה המתעוררת בעקבותיו, קשור להתפתחות של סימפטומים פסיכוסומטיים או היפוכונדריה, שהם מטבעם, ביטוי לא ישיר של המצוקה.
השפעות הגירושין לטווח הקצר
קשת רחבה של תגובות קשורה ונובעת ממצבי משבר. בהקשר למשבר של גירושין נצפו התגובות הבאות:
נצפו דפוסים נוספים של התנהגויות: ביטוי עקיף לכעס על ההורים והתקתו לחברים ומחנכים תלות מוגברת באחד ההורים או בשניהם, חרדה מתמדת ופתולוגית לשלום ההורה אשר אינו מתגורר עמם וגעגועים אליו.
השפעות לטווח הארוך
רבים המחקרים המראים כי ילדים אשר חוו גירושין במשפחות במערכות יחסים לא מאוזנות, מגלים קשיים רבים וגדלים להיות מבוגרים חרדים, תת-משיגים, בעלי הערכה עצמית ירודה ואף בעלי התפרצויות זעם לא מובנות. מבוגרים כאלה עשויים להתייחס לכל עזיבת אדם כאובדן מחודש. דבר זה גורם לכך שחייהם הם רצף של אבדנים והם אינם מסוגלים להתמודד עם זה כיאות. הילדים האלה גדלים להיות מפוחדים וחשדניים לחידושים בסביבתם. הם יתקשו לתת אמון באנשים. מחקרים אחרים הצביעו על כך כי לאירוע הגירושין יכולות להיות גם השפעות אחרות בטווח הארוך, בהם נמצא כי אחד הגורמים המשפיעים על דרך ההתמודדות של ילדים הוא סגנון מערכת היחסים במשפחה – הן ללא גירושין, הן לפני גירושין והן בתהליך עצמו. כלומר לא עצם תהליך שינוי המסגרת, אלא הדרך בה הוא נעשה. לאופי האווירה המשפחתית לפני הגירושין ובתהליך הגירושין ישנה השפעה מכרעת על יכולתו של הילד להתמודד עם המשבר. יש ומצבי קונפליקט בין ההורים (בנשואים ובגירושים) הם אלה הפוגעים בבריאות הנפשית של ילדים, ולא עצם שבירת המסגרת. הם מביאים ליתר כעס, רגשות אשם וחרדות. חוקרים מצאו כי במשפחות שעברו גירושין והייתה בהן מערכת יחסים מאוזנת, הילד מתמודד באופן טוב, הוא מצליח לשמור על קשר קרוב ויציב עם ההורה הלא משמורן, למשל. כמו כן נמצא שחוויה טראומטית של גירושי ההורים בילדות יכולה להשפיע באופן חיובי על האופן שבו אותו ילד יגדל להיות מבחינה פסיכולוגית, מנטלית ואף הישגית. נמצא כי לאחר 5 שנים 45% מהילדים שחוו גירושין יצאו מהמשבר כאנשים נורמטיביים, אכפתיים ואף אמיצים ולא מפחדים מאתגרים, חזקים יותר מילדים אשר הוריהם נשארו יחדיו, וחוו מערכות יחסים קונפלקטואליות.
הסברים לתגובות הילדים בגיל הרך (3–8 שנים)
חוקרים הציעו הסברים רבים לתגובות של ילדים בגיל הרך לתהליך הגירושין. ההסברים מתייחסים למספר תחומים ולקשרים ביניהם: זיהוי והגדרת הצרכים של הילד בשלב זה של חייו, זיהוי והגדרת היכולות והמיומנויות שלו, התייחסות לניסיון החיים הקצר שלו, תיאור החסרים, השיבושים והפגיעה המתלווים לתהליך הגירושין ותיאור התגובות של הילד במישורים השונים שתוארו בפרק הקודם.
אפיון הצרכים של הילד בגיל הרך והקשר ביניהם לבין תגובות הילד לגירושין
ילדים בגיל זה הם פגיעים, תלויים בהורים וזקוקים לתשומת לב רבה ולהענקה אהבה וחיבה. ההורים והבית הם כל עולמו של הילד בגיל הרך וכשאלה נפגעים, חסרים או נעלמים נהרס כל עולמו. סיפוק הצרכים ההתפתחותיים בגיל הרך מותנה בשימור יחסי התקשרות ראשוניים ילדים מגיבים למצב החדש שנוצר בכאב-צער, געגועים להורה החסר, חרדה וכעס. הכעסים מביאים לגילויי תוקפנות, לעיתים, הן במשפחה והן בגן, וכך עשויה להיפגע התדמית החברתית של הילד ובעקבותיה עשויים להתעורר קשיים נוספים.
אפיון גבולות היכולות של הילד בגיל הרך והקשר ביניהם לבין תגובות הילד לגירושין
לגבולות היכולת של ילדים בגיל הרך יש כמה ביטויים אופייניים. ילדים בגיל הרך, מתקשרים בערוץ מילולי ראשוני ופשוט שאינו יכול לבטא מצבים וחוויות מורכבים. כך שערוץ התקשורת עם ההורים לא יכול לבטא את מכלול חוויות המצוקה, הקריאה לעזרה וחוסר האונים של הילד וכמו כן, יכולת המענה המלא מצד ההורים היא מוגבלת. במצב כזה ההורים נותרים חסרי אונים והילדים נותרים ללא התייחסות ראויה למצוקתם. המצוקה מקרינה ומשפיעה על בריאותם, תפקודם ושמחת החיים שלהם.
רמת ההמשגה של הילד בגיל הרך שונה משמעותית מהמשגה בוגרת. המשגת הגירושין הנה הבנה של הגירושין באופן מופשט תוך הסתכלות על הסביבה ולא רק על עצמך. כאשר ילד ממשיג טוב את הגירושין הוא ממשיג אותם גם בהמשגה אישית וגם בהמשגה כללית. בהמשגה הכללית - הוא מבין מה הסיבות לגירושין, מבין את העובדה שלא ניתן לשנות את המצב החדש, את השייכות שלו להוריו ואת התוצאות שיבואו בהמשך. בהמשגה האישית - הוא מבין איך הגירושין יבואו לידי ביטוי בחייו האישיים, וכיצד חייו ישתנו מעתה ואילך. בגילאי 3–6 הילדים עדיין אינם מבינים את מלוא המשמעות של מה שקורה להורים ואיזו השפעה תהיה לכך עליהם. כאשר ההורים מתערבים ועוזרים לילדים להמשגת הגירושים, הילדים מסתגלים יותר מהר למצב החדש, ומתמודדים טוב יותר עם התחומים הרגשיים, החברתיים והלימודיים. כדי שההורים יוכלו לעזור לילדיהם, עליהם לדעת איזו רמת המשגה מתאימה לילד - בהתאם לגילו ולהתפתחותו הקוגניטיבית. בגילאי 6–8 רמת ההמשגה יותר גבוהה, אך האגוצנטריות עדיין דומיננטית. בגילאים אלו, הילדים מבינים את הקשר בין מעשיהם של הוריהם לבין ההשפעה שתהיה אולם, במצב חשיבה אגוצנטרית, הם עדיין עלולים לחוש שהגירושין קרו באשמתם ולכן הם מנסים לרצות את הוריהם. אחת התופעות הנובעות ממצבי אשמה היא הנטייה לשקר. ילדים, בעיקר בגילאים 5–8, נוטים לשקר אודות המצב שאליו נקלעה המשפחה מתוך תחושת בושה, רצון להיות 'נורמלי' ומשאלות ודמיונות על איחוד המשפחה מחדש. אתגר נוסף העומד בפני הילדים, הוא כאשר ההורים יוצרים קשרים חדשים. אז אנשים נוספים נכנסים לחיי הילד, בהיותו שרוי כבר במשבר הגירושין של הוריו ועניין זה מבלבל אותו וגורם לו פחדים. עליו להיפתח להכרות עם הורה חורג, אחים חורגים, לקבל "חצאי אחים" ודמויות של המשפחה הרחבה, בין אם ירצה או לא וקשה לו להתמודד עם זה. נישואים שניים לא תמיד צולחים, חלק מהם נכשל והילדים נחשפים לחוות משבר גירושין פעם נוספת
הקשר בין ניסיון החיים הקצר ויכולת ההתמודדות הילד בגיל הרך
ילדים החווים גירושין בגיל הרך לא הספיקו לחוות חיי משפחה יציבים ותומכים והם צעירים מכדי לזכור את התקופה שקדמה לגירושין. עמדות החוקרים חלוקות לגבי השפעתה של עובדה זו. יש חוקרים המציינים כי ככל שגיל הילדים בעת הגירושין נמוך יותר, כן טובה הסתגלותם לטווח ארוך גם הורים, נוטים להאמין כי ילדים מטבעם מסתגלים למצבים חדשים, כך שהחוויות והקשיים עימם הם מתמודדים בזמן הווה, יחלפו עם הזמן. עם זאת, יש חוקרים הטוענים כי התפתחותם של ילדים שהוריהם התגרשו בגיל צעיר עשויה להיפגע, ולהיות מושפעת עד בגרות, כי הם לא זכו ליצור בתודעתם דפוס של יחסים זוגיים יציבים ותומכים.
ההתמודדות עם משבר הגירושין לפי המודל של קובלר-רוס
אליזבת קובלר-רוס מצאה כי בתהליך התמודדות עם משבר הגירושין ניתן להבחין בחמישה שלבים:
התערבות עבור ילדים שהוריהם התגרשו או נמצאים בתהליכי פירוד או גירושין
ילדים אשר הוריהם התגרשו או נמצאים בתהליכי פירוד או גירושין זקוקים למערכת תמיכה רציפה מהמבוגרים שמסביבם (הורים, מורים וקרובי משפחה), וזאת על מנת שיוכלו להתמודד עם החוויית הקשות המתלוות לתהליך הגירושים.
השיקולים לפניה לעזרה מקצועית
הילד מבטא את קשייו בדרכים שונות, הוא נותן סימנים: פגיעה בתפקוד היומיומי – קשיי התנהגות קיצוניים, שקיעה בדיכאון, התבודדות, הימנעות מפעילות חברתית, חוסר ביטחון עצמי, סיוטי לילה, הרטבות בגיל גמילה, סימפטומים פסיכוסומטיים, הפרעות אכילה והתנהגות נסוגה. סימנים אלה ואחרים הם אותות קריאה לעזרה, להתערבות טיפולית, חינוכית. בשלב הראשון של ההתערבות יש צורך לבצע הערכה של מצבו של הילד וכוחותיו, וכן הערכה של הקשרים המשפחתיים וקשייהם. בשלב הערכה יילקחו בחשבון גילו, יכולותיו, השלב ההתפתחותי שלו, רמתו הקוגניטיבית, מזג אישיותו, תפקודו בגן, או בבית הספר, יחסיו הבינאישיים, תחביביו, ההיסטוריה הרפואית שלו וניסיונו הקודם בהתמודדות עם אובדן או משבר, הגורמים הקשורים למשפחה כוללים את המשפחה הגרעינית, תגובת ההתמודדות עם הגירושים של בני המשפחה, המשפחה המורחבת, בית הספר והחברים – ההכרה באובדן ותגובתם. כמו כן, גורמים אלה כוללים את הקהילה התרבותית-דתית, תרבות המשפחה ומערכת האמונות ביחס לאובדן. כמו כן יש ללמוד ולהעריך מה הוא יודע אודות הגירושין, מה חווה בתקופה שקדמה להם, כיצד ההורים מגישים או לא מגישים לו את התמיכה וההבנה הדרושות, האם הוא מביע את רגשותיו, האם הוא פתוח ומשתף, או סגור ומכונס בתוך עצמו.
איך לספר לילד
ככל שתהליך ההכנה לקראת הגירושין והליווי של התהליך בכל שלביו יהיה שקול ומוגש בתשומת לב לכל הפרטים, בישירות, בתמיכה ובשיתוף פעולה של שני ההורים, כך יגדלו הסיכויים שהילד יוכל להתמודד עם השינויים והאתגרים העומדים בפניו. הגשה תומכת זו כוללת את טון הדיבור, בחירת המילים, הסבר של ההורים אודות הסיבות שהביאו לכך, הדגשת המשמעות של ההחלטה, הדגשת המחויבות ההורית המשותפת והכוונה לעצב את דרך התנהלות המשפחה לטובת כל חבריה. יש לשקול מה לא לחשוף בפניו, עובדות ושיקולים שאין ביכולתו להכיל ולקבל. בנוסף לאלה, ככל שההורה שאינו משמורן ימשיך לשמור קשר ולקחת חלק בחיי הילד, סיכוייו לעבד את המשבר ולצאת ממנו מחוזק, גדלים. רצוי ששני ההורים ביחד יספרו לילד על החלטתם, למעט מצבים בהם המתח והקונפליקט לא מאפשרים שיתוף פעולה הולם. העיתוי המתאים לספר לילד תלוי בגילו, בנסיבות ההחלטה ובמועד שבו הוריו מתכננים להיפרד פיזית. חשוב להדגיש ש"לספר לילדים" אינו עניין חד-פעמי. מתחילים בהודעה הראשונה, מלווים אותה בהסברים מרגיעים וממשיכים להסביר בכל תקופת המעבר, ובמידה מסוימת, גם בשנים שלאחר הגט. אפשר לשוחח פעמים נוספות לאחר ההודעה הראשונה עם כל ילד בנפרד או עם כולם יחד, על פי שיקול דעת ומתוך היכרות עם הילדים.
מעורבות מערכת הגן ובית הספר בתהליך ההתערבות
בית הספר או הגן במצב של גירושים בגיל הילדות יכול לסייע רבות כמוקד תמיכה, סיוע, הדרכה ויצירת מקום בטוח לילד החווה תהליך של אובדן במהלך גירושי הוריו. ילדי גירושין בגיל הרך זקוקים לתמיכה עקבית וממושכת ולאוזן קשבת מצד כל המבוגרים בחייהם – הורים, קרובי-משפחה, מטפלות וגננות. ההורים, אשר עד אתה היוו גורם משמעותי בחיי הילד נוטים להתכנס בתוך עצמם בעת המשבר ופחות פנויים למצבו הרגשי שלו, לכן למערכות החינוך, בית הספר או הגן יש תפקיד חיוני במצב זה.
דוגמה לתוכנית התערבות רחבה
מודל זה פותח בשנת 1995 על ידי שירות הרווחה של משרד הרווחה, המועצה הלאומית לשלום הילד ו"אשלים". התוכנית המוצעת בו כוללת: מרכיבים טיפוליים (פרטניים וקבוצתיים לאבות, אימהות, ילדים), מרכיבים ייעוצים-מדריכים (מרכז מידע, ערוץ טלפוני) ומרכיבי למידה והעשרה (סדנאות, הרצאות, ספריה). באגף רווחה בו הופעלה התוכנית במלואה, נמצא כי ככל ששני ההורים שותפים בתהליך וככל שרב מספר חברי המשפחה המעורבים בתוכנית, כך הושג שיתוף פעולה, הידברות והסדר מוסכם. ניכר היה תהליך של הבנת התהליכים, הסיכונים, דרכי הפתרון ונרכשו כלים ליישומו. המודל כוון למשפחות בשלב טרום גירושין, גירושין ולאחריו.
ויליאם בלקנאפ
ויליאם וורת' בלקנאפ (באנגלית: William Worth Belknap; 22 בספטמבר 1829 – 12 באוקטובר 1890) היה עורך דין, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי, ששירת כקצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית וכיהן כפקיד ממשל באיווה וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשל נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט.
בלקנאפ נולד במדינת ניו יורק. ב-1848 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, למד משפטים במשרדו של עורך דין מג'ורג'טאון וב-1851 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לאיווה, שם הוא עסק בעריכת דין בשותפות עם ראלף פ. לאו. בלנקאפ נכנס לחיים הפוליטיים כחבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן תקופת כהונה אחת כחבר בית הנבחרים של איווה. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861 התגייס בלקנאפ לצבא האיחוד. הוא לחם בשירות המיליציה של איווה בתחילה בדרגת קפטן ולאחר מכן מונה למייג'ור ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-15 של איווה. הוא השתתף באין ספור קרבות, כולל קרב שילה והמצור על קורינת', שירת כמפקד רגימנט, בריגדה, דיוויזיה וגיס, ושימש במגוון של תפקידי מטה. בתום המלחמה קודם בלקנאפ לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים וקיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל.
לאחר שדחה הצעה למינוי בצבא הסדיר, התמנה בלקנאפ לגובה המיסים של איווה על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון. בתפקיד זה הוא שימש ארבע שנים. ב-1869 הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט למזכיר המלחמה. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הזמין ציורי דיוקן של כל מזכיר המלחמה לדורותיהם מתוך כוונה ליצור אוסף שלם לקראת יום העצמאות המאה של ארצות הברית. ב-1871 נחקר בלקנאפ על ידי הקונגרס, לאחר שהיה מעורב ישירות במכירת כלי נשק ותחמושת לצרפת, בשעה שארצות הברית הייתה לכאורה נייטרלית במלחמת צרפת–פרוסיה. באותה שנה ארגן בלקנאפ סיוע לקורבנות השרפה הגדולה של שיקגו. במהלך תקופת השיקום פעלה מחלקת המלחמה וצבא ארצות הברית בניהולו של בלקנאפ ובפיקוחם של הנשיא גרנט ושל משרד התובע הכללי לניהול מדינות הקונפדרציה לשעבר ולנסות ליישם שינויים בממשל ובכלכלה, במקביל להגנת העבדים המשוחררים מאלימות שהלכה וגברה. בלקנאפ תמך במדיניות השיקום של גרנט, שרוב חברי המפלגה הדמוקרטית התנגדו לה.
ראשית חייו
ויליאם וורת' בלקנאפ נולד ב-22 בספטמבר 1829 בניובורג שבמדינת ניו יורק כבנם של איש הצבא ויליאם ג. בלקנאפ ושל אן (לבית קלארק) בלקנאפ. ויליאם בלקנאפ האב השתתף במלחמת 1812, במלחמת הסמינול השלישית ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו. ויליאם בלקנאפ הבן למד בבתי הספר המקומיים בניובורג וב-1848 סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון. לאחר סיום לימודיו הוא למד משפטים אצל יו קפרטון, עורך דין מג'ורג'טאון. לאחר שנבחן על ידי השופט וליאם קרנץ', הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של וושינגטון די. סי. והחל לתור אחר מקום שבו יוכל להתיישב ולהתחיל בקריירה שלו.
הוא עבר לקיאקק שבאיווה ונכנס לשותפות עם ראלף פ. לאו. הוא קבע את איווה כמקום מגוריו וב-1854 הוא בנה לעצמו בית בקיאקק. הוא הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית וב-1856 הוא נבחר לבית הנבחרים של המדינה, שם הוא כיהן בין השנים 1857 – 1858. הוא גם הצטרף לפלוגה המקומית של המיליציה, רובאי העיר, שם קיבל דרגת קפטן.
נישואין ומשפחה
בלקנאפ נישא בשלישית ב-11 בדצמבר 1873 לאמנדה (טומלינסון) באוור, אחותה האלמנה של רעייתו השנייה. יחד הם הביאו לעולם ילדה, אליס בלקנאפ, שנולדה ב-28 בנובמבר 1874. אליס בלקנאפ נחשבה לאחת היפיפיות המבוקשות ביותר בחברה הוושינגטונית. על פי הדיווחים, ב-1897 היא המירה את דתה ליהדות לטובת אירוסיה לפול מאי, דיפלומט בשגרירות הבלגית בוושינגטון. אירוסין אלו בוטלו וביוני 1898 היא נישאה לוויליאם ברקלי הנרי מפילדלפיה.
מלחמת האזרחים
עם פרוץ מלחמת האזרחים נותר בלקנאפ נאמן לאיחוד כדמוקרט התומך במלחמה. בסתיו 1861 הוא התגייס לצבא האיחוד והוצב בו כקצין בדרגת מייג'ור וב-7 בדצמבר הוטלה עליו המשימה לאמן ולצייד את רגימנט הרגלים המתנדבים ה-15 של איווה. כאיש כריזמטי מחוספס ויפה תואר הוא התאים היטב לקשיחות של תפקיד החייל. בנוסף, מיומנויות הדיבור שלו מול קהל וכושר השכנוע שאותם הוא פיתח כעורך דין הפכו אותו למגייס יעיל. כושר המנהיגות הטבעי שלו וניסיונו במיליציה היו גם הם נכסים באימון המגויסים החדשים.
קרבות שילה, קורינת' וויקסבורג
במרץ 1862 השלימו בלקנאפ והרגימנט שלו את ההכנות לפעולה מבצעית. הם הועברו באמצעות אניית קיטור מסנט לואיס אל החזית בקרב שילה. בהגיעם לנקודת הנחיתה בפיטסבורג ב-6 באפריל הם הצטרפו לארמיית טנסי בפיקודו של גנרל יוליסס ס. גרנט. בלקנאפ ואנשיו צוו לצאת לחזית ולשרת תחת מייג'ור גנרל בנג'מין פרנטיס בקן הצרעות. בלקנאפ וחייליו חסרי הניסיון אולצו להילחם כמו צבא סדיר בתוך השורות המדולדלות של פרנטיס. בלקנאפ נלחם בגבורה, נפצע קלות וסוסו נורה ונהרג כשהוא רכוב עליו. לאחר קרב שילה שירת בלקנאפ כמפקד בפועל של הרגימנט במצור על קורינת'. קולונל יו ת. רייד, מפקד הרגימנט נפצע קשות בצווארו בשילה והוצא משירות פעיל. רייד ציין שבקרב שילה, בלקנאפ "היה תמיד במקום הנכון ובזמן הנכון, מוביל ומעודד את הקצינים ואת החיילים בקור רוח של איש צבא ותיק. בקורינת', צוין בלקנאפ על "גבורתו הבולטת לעין". לאחר קרב זה ביצעו בלקנאפ וחייליו תפקידי שמירה זמניים. ב-20 באוגוסט הוא קודם באופן רשמי מדרגת מייג'ור לדרגת לוטננט קולונל. ב-3 ביוני 1863 הוא קודם שוב לדרגת קולונל. המבצע הצבאי הבולט שלו היה במצור על ויקסבורג שהסתיים ב-4 ביולי אותה שנה. ב-24 בדצמבר פיקד בלקנאפ על הרגימנט ה-11 בנוסף לרגימנט שלו כאשר אלו תגברו את רדבון, מיסיסיפי, מדרום לויקסבורג. ב-26 בפברואר 1864 הוא מונה לקצין משטרה צבאית בקנטון, מיסיסיפי.
הקרב על אטלנטה והצעדה אל הים
ב-8 ביוני 1864 הועברו בלקנאפ וחייליו לפיקודה של הדיוויזיה הרביעית של הגיס ה-17 באקוורת', ג'ורג'יה. ב-22 ביולי בקרב אטלנטה השתתף בלקנאפ בלחימה כנגד רגימנט הרגלים ה-45 של אלבמה. בלקנאפ וחייליו התחפרו סביב לבולד היל. הרגימנט ה-45 בפיקוד של קולונל האריס ד. למפלי תקף את הקווים המבוצרים של צבא האיחוד פעמיים, אך נסוג בשל אש התותחים הכבדה. בניסיונם השני חצו למפלי וחייליו את קו הלחימה של האיחוד לקרב פנים אל פנים. למפלי, שנפצע בעצמו, קילל את חייליו שנפלו או נסוגו. בעיצומה של הלחימה העזה תפס בלקנאפ, שהיה גדול גוף, את למפלי בצווארונו, הפנה את ראשו לכוון קווי צבא הקונפדרציה וצעק," הבט באנשיך! הם מתים! מדוע אתה מקלל אותם?!". בלקנאפ שבה את למפלי הפצוע, שב-24 באוגוסט מת מפצעיו.
ב-28 ביולי פיקד בלקנאפ על הרגימנט שלו ועל רגימנט הרגלים ה-32 של אוהיו שתגברו את הגיס ה-15 של מייג'ור גנרל מורגן לואיס סמית'. ב-30 ביולי קודם בלקנאפ לדרגת בריגדיר גנרל וקיבל את הפיקוד על הדיוויזיה הרביעית של הגיס ה-17 והשתתף בפעולות של ויליאם שרמן בג'ורג'יה ובקרוליינות. לאחר כיבוש אטלנטה על ידי צבא האיחוד, התלווה בלקנאפ לשרמן בצעדה אל הים. ב-13 במרץ 1865 הוא קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל כגמול לאומץ ליבו במערכת אטלנטה. לאחר שדחה הצעה להיות מוצב בצבא הסדיר, פרש בלקנאפ ב-24 באוגוסט מצבא ארצות הברית.
גובה המיסים של איווה
ב-1865, לאחר תום מלחמת האזרחים, מינה הנשיא אנדרו ג'ונסון את בלקנאפ, שפרש מהשירות הצבאי, לתפקיד גובה מיסי הפנים של איווה. בתפקידו זה היה בלקנאפ אחראי על גביית מיליוני דולרים של מיסים פדרליים. גובי המיסים קיבלו אחוז מסוים של המיסים שגבו, כך הפך תפקיד זה למשתלם ומבוקש מאוד. בלקנאפ שימש בתפקיד זה במשך ארבע שנים, עד שב-1869 התמנה כמזכיר המלחמה על ידי הנשיא גרנט. במהלך כהונתו בתפקיד זה זיהה בלקנאפ עצמו עם המפלגה הרפובליקנית בתקופת השיקום.
מזכיר המלחמה
בעצתו של הגנרל ויליאם שרמן מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט ב-25 באוקטובר 1869 את בלקנאפ למזכיר המלחמה במקומו של המזכיר הקודם, ג'ון רולינס שנפטר משחפת. שרמן עצמו שימש כמזכיר המלחמה בפועל לתקופה קצרה לאחר מותו של רולינס. בלקנאפ נתפס כחניכו של שרמן, לאחר שלחם במערכה על אטלנטה והתלווה אליו במהלך הצעדה אל הים. הנשיא גרנט סבר שבלקנאפ לחם כיאות במלחמה והיה ראוי לעמוד בראש מחלקת המלחמה. לאחר כניסתו לתפקיד יישם והמליץ בלקנאפ על כמה יוזמות. הוא המליץ שהקונגרס יפעל לקבוע את 1 במאי כתחילתה של שנת הכספים, וכך לאפשר פעולות חשבוניות מדויקות יותר של מחלקת המלחמה. הוא הנהיג את הכנתם של הדוחות ההיסטוריים של מפקדי הצבא לשעבר כדרך לתיעוד פעולותיהם לטובת הדורות הבאים והציע נקיטת צעדים לשימור הפארק הלאומי ילוסטון. עם זאת, לא כל צעדיו של בלקנאפ התקבלו בברכה. הוא עקף את שרמן כאשר החליט על מינויים וצמצם את התקציב שעמד לרשותו, ובכך החליש את סמכותו של הגנרל המפקד של הצבא.
ב-1874 הגיב שרמן לצעדים אלו בעזיבה של וושינגטון והעברת מפקדותיו לסנט לואיס. מייג'ור גנרל אוליבר הווארד "הוגלה" גם הוא על ידי בלקנאפ. ב-1874, בעודו מוצב באורגון, הביע הווארד את דעתו על בלקנאפ בגילוי לב. הוא הצהיר שבלקנאפ היה מקור אכזבה עבור גרנט, שהוא לא היה רפובליקני אמיתי ושהוא התרועע מדי לילה עם דמוקרטים "גסי רוח" מקנטקי. הווארד גם הביע את דעתו שבלקנאפ לא היה בעד מדיניות השלום של הנשיא גרנט מול האינדיאנים. הצהרות אלו קושרו ככל הנראה לעימות, שהתגלע במהלך תקופת כהונתו של בלקנאפ כמזכיר המלחמה, בין מחלקת המלחמה לבין מחלקת המלחמה בשאלה למי תהיה השליטה על המדיניות כלפי האינדיאנים. בהקשר של התקופה הזו, צעדיו של בלקנאפ לא נראו כתוקפניים או כמרחיקי לכת באופן גלוי. במונחים של תקופת השיקום, ציין ההיסטוריון ג'אן אדוארד סמית', שגרנט, כגנרל המפקד לשעבר, פיקח באופן אישי על השימוש שנעשה בצבא ושלבלקנאפ "היה פחות חופש פעולה בהשוואה לשאר חברי הקבינט". בלקנאפ כיהן בתפקיד במשך שש שנים, ארבעה חודשים ושבעה ימים.
גלריית הדיוקנאות של מחלקת המלחמה
עם כניסתו לתפקיד יזם בלקנאפ את הכנת הדיוקנאות של ראשיה האזרחיים לשעבר של מחלקת המלחמה לקראת יום העצמאות המאה של ארצות הברית ב-1876, ולשם כך שכר את שירותיהם של האומנים הידועים, דניאל הנטינגטון, רוברט ווייר והנרי אולקה. דיוקנו של בלקנאפ ציור על ידי הנטינגטון ב-1874. הדיוקנאות קובצו באוסף מיוחד לצפייה על ידי הציבור. את היוזמה הזו המשיכו יורשיו של בלקנאפ בתפקיד. בנוסף לדיוקנאותיהם של מזכירי המלחמה, כלל האוסף דיוקנאות של אישים נוספים שבלטו בתרומתם לתחום הצבאי. מאמץ זה לשימור היסטורי נחשב להצלחה, ובלקנאפ קיבל שבחים על מיזם זה.
פרשת תחנת הסחר בפורט סיל
אשתו השנייה של בלקנאפ, קריטה הייתה שאפתנית מבחינה חברתית ולא הייתה מוכנה להתגורר בוושינגטון על בסיס משכורתו השנתית של בעלה שעמדה על 8,000 דולר (כ-157,000 דולר בערכים של 2018). כאשר הגיע הזוג לוושינגטון מקאיקק ב-1869, שכר בלקנאפ בית גדול שזמן קצר קודם לכם פונה על ידי מזכיר המדינה ויליאם סיוארד. באירוח מסיבות גדולות, דרישה חברתית טיפוסית לחברי הקבינט, חרגו בני הזוג בלקנאפ בכמות המוזמנים. באחד מהאירועים שהם אירחו נמנו 1,200 אורחים, כולל קציני צבא צעירים רבים. ההתנהלות הצורמנית שנגרמה מכך גרמה לנזק רחב ולוונדליזם, כולל הריסת וילונות, כורסאות ורהיטים נוספים. בני הזוג בלקנאפ לא יכלו להרשות לעצמם לשלם את הנזקים ועמדה בפניהם הברירה לעזוב את וושינגטון כדי להפחית את הוצאותיהם ולהתגורר במלון, או למצוא דרך להגדיל את הכנסותיהם. הם החליטו לחפש אפיק הכנסה נוסף וקריטה הגתה תוכנית ליצירת "פרה חולבת" בדמות תחנת סחר במבצר פורט סיל שבטריטוריה האינדיאנית של אוקלהומה. קריטה עודדה את בעלה למנות את קיילב פ. מארש, קבלן מניו יורק, לנהל את תחנת הסחר בפורט סיל. ג'ון ס. אוונס, סוחר מנוסה, כבר מונה לנהל את תחנת סחר זו ולא היה מעוניין לוותר. כדי ליישב את המחלוקת, הגה מארש חוזה שותפות בלתי חוקי שבו התאפשר לאוונס להמשיך ולנהל את תחנת הסחר, בתנאי שהוא ישלם למארש סכום של 12,000 דולר לשנה בארבעה תשלומים שנתיים (236,000 ב-2018). מארש מצדו נדרש להעביר מחצית מסכום זה לקריטה, גם כן בארבעה תשלומים שנתיים. כל הצדדים הסכימו להסדר. עם זאת, קריטה קיבלה רק תשלום אחד לפני מותה משחפת לאחר לידה בדצמבר 1870.
לאחר מותה של קריטה, המשיך מארש להעביר את התשלומים לאחותה הצעירה אמנדה, שנודעה בכינוי "פוס", שעברה להתגורר עם משפחת בלקנאפ, לכאורה כדי לשמש כמנהלת קרן הנאמנות של ילדה של אחותה. הסדר זה בין מארש לבין אמנדה נעשה בידיעתו המלאה של בלקנאפ ובהסכמתו. לאחר מות ילדה של קריטה ביוני 1871, עזבה אמנדה לאירופה ובלקנאפ המשיך לקבל את התשלומים עד דצמבר 1873, כאשר אמנדה שבה מאירופה והייתה לרעייתו השלישית של בלקנאפ. אמנדה הייתה אשת החברה הגבוהה ונאה למראה. מתוך כוונה לשמור על הירושה הצנועה שהיא קיבלה ממשפחתה וכדי להשיג מעמד גבוה בחברה הוושינגטונית, היא דרשה מבלקנאפ לחתום על הסכם קדם נישואין. בלקנאפ שכר בית גדול חדש ברחוב G, שנבנה על ידי אורוויל בבקוק, מזכירו האישי של הנשיא גרנט. מכאן והלאה המשיכו בלקנאפ ואמנדה לקבל את התשלומים התקופתיים ממארש. אמנדה נחשבה לאישה מפונקת יותר בהשוואה לאחותה המנוחה, היא לבשה שמלות ססגוניות, ענדה תכשיטים ואביזרים למסיבות ולאירועים וכונתה על ידי החברה הוושינגטונית "היפהפייה הפזרנית" (spendthrift belle). סגנון החיים הראוותני של בני הזוג, שדאגו לבידור לחברה הוושינגטונית, שערכו נשפים מפוארים ושלבשו ביגוד אלגנטי, הוביל לקנאה הן בקרב דמויות פוליטיות במפלגה הדמוקרטית והן בקרב התושבים הקבועים של העיר. בכל אופן, הידיעה על קבלת הכספים הללו התפרסמה רק בפברואר 1876, כאשר בית הנבחרים שהיה בשליטה דמוקרטית, פתח בחקירה, שבה התגלה שבלקנאפ ונשותיו קיבלו סכומים שהסתכמו ב-20,000 דולר כשוחד ממארש (כ-394,000 דולר בערכים של 2018).
מכירת הנשק לצרפת
במלחמת צרפת–פרוסיה שהתנהלה בין השנים 1870 – 1871, הכריזה ארצות הברית על עצמה כמדינה נייטרלית. בלקנאפ הואשם על ידי מבקרי ממשל גרנט, כולל הסנאטורים צ'ארלס סמנר וקארל שרז, בהפרת הנייטרליות ובמכירת כלי נשק לסוכני רכש צרפתים. למעשה, מכר בלקנאפ כלי נשק מיושנים של מחלקת המלחמה לשכן של משפחת רמינגטון, בעלת חברת נשקי רמינגטון. סמואל רמינגטון, כסוכן למכירת כלי נשק לממשלת צרפת, הסדיר את מכירת כלי נשק אלו לצרפתים. לאחר מכן מכר בלקנאפ בצורה זו 54 מיליון קליעים לצבא צרפת, כדורים שהתאימו לכלי הנשק שנמכרו קודם לכן דרך רמינגטון. חקירה של הקונגרס שנערכה ב-1872, טיהרה את בלקנאפ ולא הוגשו נגדו האשמות פליליות לצורך הדחה.
חנינת הצוער סמית'
במהלך תקופת השיקום היה העבד לשעבר ג'יימס ובסטר סמית' לצוער האפרו-אמריקאי הראשון באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. לאחר תחילת לימודיו ב-1870, טורטר סמית' קשות על ידי צוערים לבנים. אחד מאחייניו של בלקנאפ, גם הוא צוער באקדמיה, ננזף על שהשתתף בהתעללות בסמית'. במקרה נוסף, סמית' נעצר והועמד לדין בפני בית דין צבאי על שהתכתש עם צוער לבן, אף על פי שהוא טען שזה היה מקרה של הגנה עצמית. מייג'ור גנרל אוליבר א. הווארד, תומך בזכויות האזרח של השחורים, שניהל את המשפט, זיכה את סמית' מרוב האישומים והטיל עליו עונש קל על התנהלות בלתי ראויה. החלטה זו עוררה את זעמם של אנשי התביעה המשפטית של האקדמיה שב-20 בנובמבר 1870 עתרו רשמית בפני בלקנאפ. במקרה נוסף של התעללות, בינואר 1871, נעצר סמית' על שכביכול לא זקף את ראשו בעת צעידה, ושוב, היה זה לאחר שעבר התעללות מידי הצוערים הלבנים. הווארד היה אז כבר מוצב במערב ארצות הברית והנהלת האקדמיה הייתה נחושה להדיח את סמית'. הפעם הוא הורשע והוגשה עתירה על המקרה שלו לבלקנאפ. ניתנה המלצה להרחיקו, אך בלקנאפ התערב אצל הנשיא גרנט, שהמיר את גזר הדין להשארתו של סמית' שנה נוספת באקדמיה, כך הוא נאלץ לחזור על שנתו הראשונה באקדמיה. סמית' המשיך בהכשרתו באקדמיה עד 1874, כאשר הוא נבחן אישית על ידי פרופסור פיטר ס. מיצ'י, שתמך בעליונות הגזע הלבן, בניגוד למסורת של ווסט פוינט, וטען שסמית' נכשל. סמית' דחה את ההזדמנות להיבחן מחדש ונאלץ לעזוב את האקדמיה. ב-1871 מונה למפקד האקדמיה הצבאית, מייג'ור גנרל תומאס רוגר, שתוך שנתיים גרם להפחתת מקרי ההתעללות ועשה מאמצים רבים למגר התנהגות בלתי ראויה. בלקנאפ העריץ את רוגר וגיבה את אופן ניהולו בווסט פוינט וציין "אני מאוד מרוצה עם הצלחת הניהול שלך ומהשיחות עם קצינים בכל הדרגות וכן עם אזרחים שהיו שם מאז שנכנסת לתפקידך...". בעקבותיו של סמית' הגיעו אפרו-אמריקאים נוספים לווסט פוינט והראשון לסיים שם את הכשרתו היה הנרי א. פליפר ב-1877. ב-1997 הכיר הנשיא ביל קלינטון בעוול שנעשה לסמית' והעניק לו הסמכה בדיעבד כבוגר האקדמיה בדרגת לוטננט משנה.
הסיוע לנפגעי השרפה בשיקגו
מ-8 ועד 10 באוקטובר 1871 השתוללה בעיר שיקגו שרפה שהחריבה את רוב שטחה של העיר, גרמה למותם של מאות אנשים ולנזקים בשווי של 200 מיליון דולר (כ-4 מיליארד דולר בערכים של 2018). יותר מ-100,000 מתושבי העיר נותרו חסרי כל וללא קורת גג לראשם. ב-9 באוקטובר נקט בלקנאפ בפעולה מידית והורה על העברת משלוחי מזון מסנט לואיס, על העברת אוהלים ממחנה ג'פרסון שבמיזורי ועל שיגור שתי פלוגות חיילים מפורט אומהה שבנברסקה לסיוע בשמירה על החוק והסדר. ב-10 באוקטובר, באיגרת שכתב ללוטננט גנרל פיליפ שרידן, ציין בלקנאפ שהשרפה הייתה "...אסון לאומי. לסובלים ממנה תינתן האהדה הכנה של האומה". בלקנאפ הורה לקציני הצבא בכל רחבי ארצות הברית לשלוח אספקה לשיקגו "בנדיבות ובאופן מידי". בדוח השנתי שלו לנשיא גרנט שהוגש בדצמבר 1871, שיבח בלקנאפ את מחלקת המלחמה על היעילות של פעולות הסיוע לחסרי הבית של השרפה בשיקגו תוך שעות ספורות מקבלת ההוראה, כאשר עדיין לא הושגה שליטה מלאה על האש. הוא גם שיבח את שרידן ואת פלוגות החיילים שתחת פיקודו על שמירת החוק והסדר בעיר החרבה.
הרפורמה בבתי הכלא הצבאיים
בקיץ 1871 ביקרה משלחת של צבא ארצות הברית בבית הכלא הצבאי של קוויבק, קנדה שנוהל על ידי הצבא הבריטי. הוועדה המליצה שהשיטות הבריטיות יאומצו על ידי צבא ארצות הברית, כולל שיטת התגמול עבור התנהגות טובה ושיטת הענישה באמצעות אימונים גופניים, מתוך מטרה להחזיר את האסירים לשירות צבאי בתום תקופת מאסר ומניעת שובם לכלא. בלקנאפ אישר את המלצות הוועדה וביקש מהקונגרס ליישם את השיטה הבריטית בצבא ארצות הברית. הוא גם ביקש שמימון התוכנית החדשה יגיע משלילת שכרם של האסירים במהלך תקופת מאסרם.
המהומות בניו אורלינס
במהלך ינואר 1872 נכנסה מחלקת המלחמה לכוננות גבוהה, על רקע אפשרות של עימות אלים בניו אורלינס בין סיעתו של המושל הנרי קליי וורמות' לבין זו של ג'ורג' ו. קרטר, לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של לואיזיאנה. וורמות' תמך בשוויון חברתי ובמתן זכות בחירה לשחורים, אך השמרנים הדרומיים ראו בו אדם מושחת מהצפון (carpetbagger). כדי למנוע הפרות סדר, החליט מייג'ור גנרל ויליאם ה. אמורי, המפקד של מחוז לואיסוויל, האחראי על ניו אורלינס, שיש צורך בכוחות צבא פדרליים למניעת מעשי אלימות. בלקנאפ הורה לגנרל המפקד, ויליאם שרמן, להגיש סיוע לאמורי. ב-5 בינואר הוצבו כוחות צבא פדרליים בניו אורלינס והמטרה הייתה שהם ישלטו בשטח עד 11 בינואר. בלקנאפ ייעץ לנשיא גרנט שאמורי הוא האיש הראוי ביותר לקבל את ההחלטות בנוגע לכוחות אלו.
ב-9 בינואר פרצו מהומות רחוב בניו אורלינס לאחר שתומך של המושל וורמות' נרצח. ממשלת המדינה הגיבה בתקיפת אנשיו של קרטר. למחרת שיגר אמורי תגבורות כדי להשיב את הסדר על כנו. ב-12 בינואר, הנשיא גרנט, שלא חפץ להתערב בעניינים הפוליטיים הפנימיים של לואיזיאנה, הודיע לראש העיר ניו אולינס באמצעות מחלקת המלחמה, שהוא לא יכריז על משטר צבאי במדינה. המון זועם של אלפים מתומכיו של קרטר פרץ לרחובות. אמורי שיגר כוחות שהיו מצוידים במקלעי גאטלינג. אנשיו של קרטר התפזרו, בהאמינם שאמורי יעשה שימוש בחיילים לשמור על הסדר.
ב-15 בינואר כתב גרנט לבלקנאפ שהוא שואף למנוע "סכנת שפיכות דמים" מבלי להזדהות עם אחד מהפלגים. למחרת היום אמר התובע הכללי של ארצות הברית ג'ורג' הנרי ויליאמס למושל וורמות' שגרנט יזדהה עם אחד הצדדים רק כאשר "יהיה עניין ברור של זכויות האזרח". ב-22 בינואר, בידיעה שהן המושל וורמות' והן קרטר הקימו מיליציות יריבות ושהם מתכוננים למעשי אלימות, הוציא הנשיא גרנט הוראות לאמורי באמצעות מחלקת המלחמה לעשות שימוש בכוחות הצבאיים על פי הצורך. כאשר העביר אמורי את הוראותיו של הנשיא למושל וורמות' ולקרטר, הם פיזרו את המיליציות והשקט שב לעיר לעשרה חודשים.
פרשת גשר אידס
ב-1873 עמדה בניית הגשר שנקרא על שם ג'יימס ב. אידס בסנט לואיס, גשר הפלדה הראשון ביבשת אמריקה, לפני השלמתה. בלקנאפ, בהשפעתה של חברת ספינות הקיטור של קאיקק, התנגד להשלמת הבנייה. הוא היה בדעה שיש להרוס את הגשר כדי שספינות הקיטור לא יצטרכו להנמיך את ארובותיהן כדי להפליג מתחתיו. הוא הקים ועדה שתגיש המלצות על הריסת הגשר, או בנייתו מחדש על פי צורכי הספינות, או כריית תעלה שתעקוף אותו. אידס, שהיה מיודד עם הנשיא גרנט, ביקר בנובמבר אותה שנה בוושינגטון לפני שבלקנאפ העביר את דוח הוועדה אל הקונגרס וביקש שגרנט יציל את הגשר מהריסה. בלקנאפ טען שעל פי החוק הפדרלי, נתונות בידי מזכיר המלחמה הסמכויות למנוע הפרעות לתנועת השיט בנהר המיסיסיפי.
בתגובה הזכיר הנשיא גרנט לבלקנאפ שהקונגרס אישר את בניית הגשר ושככל הנראה הקונגרס לא יאשר תקצוב להריסתו. הוא ביטל את החלטתו של בלקנאפ ואמר לו בשיחה אישית, "ברור שאין אתה יכול להרוס את הגשר על סמך החלטה שלך... גנרל, מוטב שתניח לעניין זה". בלקנאפ הועמד במבוכה, ניצב כשפניו סמוקות, קד בפני הנשיא ועזב את הפגישה. בנייתו של גשר אידס הושלמה ב-1874 והוא עומד על תילו ופעיל עד היום.
תצלומי המלחמה של מת'יו בריידי
ב-1872 נכנס הצלם מת'יו בריידי לפשיטת רגל. נכסיו, כולל תצלומים ותשלילים שצולמו בתקופת מלחמת האזרחים, נמכרו כדי להחזיר את חובותיו לנושים. ב-1874 הציע בעליו של מחסן בניו יורק למכירה סדרה של יותר מ-2,000 תשלילים של בריידי למכירה. בלקנאפ החליט שמחלקת המלחמה תרכוש אותם תמורת 2,500 דולר. התשלילים לא נארזו או הועברו בתשומת לב ועד אשר הם הגיעו לידי של המחלקה, כשליש מהם ניזוקו או הושמדו.
בסופו של דבר קבל בריידי באוזני בלקנאפ ששום סכום מאותם 2,500 דולר לא הגיע לא לידיו ולא לידי אף אחד מנושיו. במהלך השיחה ביניהם הציע בריידי למכור סדרה נוספת של תשלילים. הקונגרס הקצה סכום מרבי של 25,000 דולר לרכישה ולאחר שצפה בחומר ונועץ ביועץ המשפטי של מחלקת המלחמה בנוגע לערכו, אישר בלקנאפ את התשלום בסכום המרבי.
כתוצאה מיוזמתו של בלקנאפ, רכשה מחלקת המלחמה מעל 6,000 תמונות מתקופת המלחמה, כולל תמונות דיוקן של קצינים ופקידי ממשל בולטים, תמונות משדות הקרב ותמונות של ביצורים. אוסף זה שולב בסופו של דבר באוספי תמונות אחרים של בריידי שנרכשו על ידי הממשלה הפדרלית ובהמשך הם קוטלגו וכיום הם מוחזקים על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית וספריית הקונגרס.
מערכת הגבעות השחורות
בסוף יולי 1874 גילתה משלחת צבאית אמריקאית בפיקודו של קולונל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר זהב בגבעות השחורות. עד מהרה פלשו מחפשי זהב רבים לאדמות שהוענקו לאינדיאנים על פי הסכם פורט לרמי מ-1868. ביוני 1875 ניסה הנשיא גרנט לפתור את הבעיה באמצעות הצעת הסכם חכירה לאינדיאנים על אדמותיהם בסכום של 100,000 דולר לשנה או רכישתו בסכום של 6 מיליון דולר. שבט הלקוטה בהנהגתו של ראש השבט ענן אדום, סירב להצעה, בשל העובדה שההצעה כללה את העברתם של בני השבט אל הטריטוריה האינדיאנית באוקלהומה. ב-3 בנובמבר 1875, עם הסלמת המשבר, קיים הנשיא גרנט פגישה סודית בבית הלבן בהשתתפות בלקנאפ ומזכיר הפנים זכריה צ'נדלר. השלושה הסכימו לביצוע תוכנית שבמסגרתה ייסוגו כוחות ארצות הברית מהגבעות השחורות, וכך יתאפשר למחפשי הזהב לכרות בטריטוריה. מטרת נסיגת הכוחות הייתה לגרום לפריצת מלחמה עם האינדיאנים. ב-3 בדצמבר הורה צ'נדלר לכל האינדיאנים לשוב לשמורותיהם, אך אינדיאנים מיליטנטים בהנהגתם של פר רובץ וסוס משוגע סירבו לעשות כן. עד ינואר 1876 התיישבו 4,000 כורים באדמות האינדיאניות באופן בלתי חוקי. כאשר האינדיאנים העוינים סירבו לפנות את שטחי הציד שלהם עד המועד האחרון של 31 בינואר, העביר צ'נדלר את הטיפול באינדיאנים למחלקת המלחמה בראשותו של בלקנאפ בציינו, "הטיפול באינדיאנים האמורים מועברת בזאת לידי מחלקת המלחמה כדי שתינקט נגדם פעולה על ידי הצבא כפי שאתה [בלקנאפ] תראה לנכון לנקוט לאור הנסיבות". ב-8 בפברואר קיבלו הגנרלים קרוק וטרי פקודות להתחיל בתמרוני חורף נגד האינדיאנים העוינים ומערכת בלק הילס החלה. ב-1 במרץ, צעד קרוק בחורף המקפיא צפונה מפורט פטרמן שליד דגלאס, ויומינג, כדי לתקוף את פר רובץ ואת סוס משוגע ואת תומכיהם מקרב האינדיאנים על נהר פאודר. ביום המחרת, 2 במרץ, התפטר בלקנאפ בפתאומיות על רקע שערוריית פורט סיל. מ-3 במרץ ועד 7 במרץ נוהלה מחלקת המלחמה באופן זמני על ידי מזכיר הצי ג'ורג' רובסון. ב-8 במרץ מינה גרנט את אלפונזו טאפט למזכיר המלחמה החדש. מערכת בלאק הילס הסתיימה באפריל 1877, כבר בתקפות כהונתו של הנשיא הבא רתרפורד הייז.
חקירה על שחיתות והתפטרותו
ב-29 במרץ וב-4 באפריל 1876 העיד ג'ורג' ארמסטרונג קסטר בפני ועדת קלימר, שהמשיכה לאסוף ראיות לקראת המשפט בסנאט. עדותו של קסטר גרמה לסנסציה בעיתונות הארצית, שכן הוא האשים הן את אחיו של הנשיא גרנט והן את בלקנאפ בשחיתות. אף על פי שבלקנאפ כבר התפטר, היו לו בעלי ברית פוליטיים רבים בוושינגטון, כולל הנשיא גרנט עצמו. קסטר עצר קודם לכן את בנו של הנשיא גרנט, פרד, קצין צבא, באשמת שכרות. כתוצאה מתקרית זו וכתוצאה מעדותו לפני הוועדה, סר חנו של קסטר בעיני גרנט. רק לאחר חודש עלה בידי קסטר ליישב ביניהם את ההדורים ולקבל את אישור הנשיא לשוב לתפקידו ולהוביל את המשימה שהגיעה לשיאה בקרב ליטל ביגהורן.
עם התפטרותו הפתאומית של בלקנאפ במרץ, היה על גרנט לבקש בחופזה ממזכיר הצי ג'ורג' רובסון למלא את מקומו במחלקת המלחמה למשך שבוע. לאחר מכן מינה גרנט את אלפונזו טאפט למזכיר המלחמה הקבוע. טאפט היה עורך דין ושופט לשעבר. כמי שלא היה מצוי בענייני הצבא, הוא הסכים בחוסר רצון לקבל על עצמו את התפקיד כדי להביא ליציבות במחלקת המלחמה וגרנט הבטיח לו למנותו בהמשך למשרה שתתאים לו יותר. במאי עמד הנשיא במילתו, כאשר התפנתה משרת התובע הכללי עם מינויו של אדוארדס פיירפונט לתפקיד השגריר בלונדון. בעקבות זאת הוא מינה את טאפט כתובע הכללי ואת ג'. דונלד קמרון כמזכיר המלחמה.
המשפט בסנאט וזיכויו
ב-5 באפריל 1876 החל משפטו של בלקנאפ בסנאט. במשך כמה שבועות התדיינו הסנאטורים בשאלה אם רשאי הסנאט לדון בתביעה לאור העובדה שבלקנאפ כבר התפטר מתפקידו במרץ. צוות ניהול ההגנה של בלקנאפ טען שלסנאט אין כל סמכות שיפוטית. ברוב של 37 תומכים מול 29 מתנגדים החליט הסנאט כי הסמכות השיפוטית במקרה מוקנית לו. בלקנאפ הואשם בחמישה סעיפי הדחה והסנאט האזין ליותר מ-40 עדים. להרשעה היה דרוש רוב של 40 תומכים ובתוצאות הצבעה נמנו 35 תומכים מול 25 מתנגדים ונמנע אחד, וכך זוכה בלקנאפ בשל אי ההגעה לרוב מיוחס של שני שלישים. כל הסנאטורים הסכימו שבלקנאפ קיבל כספים ממארש, אך 23 מהסנאטורים שהצביעו בעד האמינו שלא הייתה לסנאט סמכות שיפוטית במקרה. המהירות בה הוגשה התפטרותו של בלקנאפ לנשיא גרנט ללא ספק הצילה אותו מהרשעה. לאחר המשפט נסעו בלקנאפ, רעייתו ובנותיהם לאירופה ונשארו שם. הסנאטור לשעבר מוויסקונסין, מתיו ה. קרפנטר, שייצג את בלקנאפ במשפט ההדחה, אמר שבלקנאפ זכאי לחלוטין ושאם הוא יאריך ימים הוא יטהר את שמו. ב-1879 נבחר קרפנטר מחדש לסנאט, אך מצב בריאותו היה רופף ובפברואר 1881 הוא נפטר ומעולם לא עלה בידו להציג עדויות נוספות.
המעצר בוושינגטון
ב-4 במרץ 1876, חודש לפני משפט ההדחה בסנאט, עצר התובע הכללי, אדוארדס פיירפונט את בלקנאפ. כמי שתיעב את "מעגל החברים" של ויליאם מ. טויד בניו יורק, פיירפונט נחשב לעורך דין בעל יושרה וגרנט מינה אותו כתובע הכללי כדי לקדם רפורמות ומערכה נגד שחיתות בממשלו. הנשיא גרנט, שבעבר שימש בתפקיד הגנרל המפקד של הצבא, הקפיד יותר בסוגיות צבאיות והורה לפיירפונט לפתוח בחקירה פלילית על מעשיו של בלקנאפ במחלקת המלחמה. לזעמו הרב של בלקנאפ, דאג פיירפונט להצבת משמר סביב לביתו של בלקנאפ כדי לוודא שהוא לא יימלט. במאי מינה גרנט את פיירפונט לתפקיד השגריר בבריטניה ואת אלפונזו טאפט שכיהן כמזכיר המלחמה, הוא מינה כתובע הכללי. לאחר זיכויו של בלקנאפ בסנאט ב-1 באוגוסט, הוסרה השמירה על ביתו. הוא הואשם בפני חבר מושבעים גדול באותו יום ונקבע לו משפט בבית המשפט הפדרלי של מחוז קולומביה. עם זאת, עיתונאים ופרשנים אחרים היו בדעה שהסיכויים להרשעתו נמוכים, זאת על סמך המספר הרב של פקידים בממשל גרנט שהועמדו לדין על מעשי שחיתות ונדנו לעונשים קלים או שלא הוטל עליהם עונש כלל.
זעמו של בלקנאפ על פיירפונט נותר בעינו והוא איים להגיש נגדו תביעה על כליאת שווא. ב-2 בפברואר 1877 קיים בלקנאפ ביקור אצל גרנט ועתר בפניו לביטול האישומים נגדו. ביום המחרת נועץ גרנט בחברי הקבינט שלו. מזכיר המדינה המילטון פיש זעם על בלקנאפ וביקש שהוא יועמד לדין. גרנט החליט החלטה מנוגדת וכתב לטאפט שעל פרקליט המחוז לקבל הנחיה לסגור את התיק. בעקבות הנחיה זו של גרנט אמר טאפט לפרקליט מחוז קולומביה הנרי ה. וולס, שהעדויות נגד בלקנאפ לא יוכלו לבסס הרשעה ושבלקנאפ סבל מספיק במהלך המשפט בסנאט. וולס דאג לסגירת התיק וב-8 בפברואר נסגר התיק על פי החלטתו של השופט על ידי השופט ארתור מקארתור. כאשר הוא כבר לא ניצב בפני אפשרות של הרשעה ומאסר, החליט בלקנאפ לסגת בו מכוונתו לתבוע את פיירפונט.