cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק הפרלמנט 1911
תוצאות
לחוק הפרלמנט בוצעו שני תיקונים, האחד לצורך הארכת תקופת כהונתו של הפרלמנט שנבחר ב-1910 עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והשני לצורך הארכת תקופת כהונתו של הפרלמנט שנבחר ב-1935 עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היו אלו שני המקרים היחידים בהם בוצעו חריגות מהדרישה לערוך בחירות אחת לחמש שנים.
ביצה בקן
ביצה בקן או ביצה בסל היא מאכל של ביצת עין המטוגנת בתוך חור בפרוסת לחם. להכנת ה"קן" מסירים באמצעות חותכן עוגיות או כוס עיגול ממרכז פרוסת לחם. את הלחם ניתן למרוח בחמאה. קולים את הלחם או מטגנים אותו במחבת משומנת בשמן, מרגרינה או חמאה וכשהלחם משחים מחליקים לתוך ה"קן" את הביצה וממשיכים בטיגון.
ייחודו של המאכל הוא בכך שהחלבון מתמזג בלחם הסופג אותו. יש הדוקרים את החלמון כדי שאף הוא ייספג בלחם. לעיתים הופכים את המאכל לאחר שטוגן צדו התחתון, כך שיטוגן משני צדיו. יש המקרימים את המאכל המוכן בגבינה תחת הגריל.
בישראל מוגש בדרך כלל עם ירקות או סלט ירקות. במדינות אחרות מגישים אותו עם קטשופ, ריבה או גבינה.
בישראל ובמדינות דוברות אנגלית נחשב למאכל האהוד במיוחד על ילדים, במיוחד הגרסה המטוגנת בחור מרובע בלחם - "ביצה מרובעת".
ניתן להכינו גם עם שתי פרוסות לחם המונחות זו על זו, עם חור במרכזן, אליו מוחלקות שתי ביצים.
XO Tour Llif3
XO Tour Llif3 הוא סינגל של הראפר האמריקאי ליל עוזי ורט, מתוך המיני-אלבום Luv Is Rage 1.5 ואלבום האולפן Luv Is Rage 2. השיר יצא ב-SoundCloud ב-26 בפברואר 2017, ולאחר מכן לכל פלטפורמות המוזיקה ב-24 במרץ 2017. הרצועה הופקה על ידי TM88, יחד עם JW לוקאס. השיר הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשיר של ליל עוזי ורט שהגיע למיקום הגבוה ביותר במצעד נכון לכניסתו, וכן לשיר השני שלו שהגיע לעשירייה הפותחת, לאחר "Bad and Boujee" של מיגוס בהשתתפותו. זהו שירו הפופולרי ביותר של ליל עוזי ורט, אשר זכה למעל למיליארד השמעות בספוטיפיי. המשך לשיר, בשם "P2", נכלל באלבומו השני של ליל עוזי ורט, Eternal Atake, משנת 2020. השיר זכה להכרה כשיר שהחל את עלייתו של ז'אנר האימו ראפ, וכן לסימן ההיכר של ליל עוזי ורט.
רקע
השיר נוצר כאשר ליל עוזי ורט החל לשתף פעולה עם המפיק TM88. ליל עוזי ורט יצר במקור קשר עם TM88 באמצעות FaceTime, בזמן ש-TM88 שהה במיאמי ועבד עם הראפרים פיוצ'ר וגוצ'י מיין. הטיסה חזרה של TM88 לאטלנטה התעכבה בעקבות הירי בנמל התעופה פורט לודרדייל. במהלך המתנה של עשר שעות בשדה התעופה בעקבות הירי, איבד TM88 את מטען המחשב הנייד שלו. כאשר TM88 חזר לאטלנטה, הוא לא היה יכול לגשת למחשב הנייד שלו, מה שהוביל אותו ליצור את האינסטרומנטל של השיר באמצעות מחשב ישן ורמקול Beats Pill.
ב-26 בפברואר 2017 הוציא ליל עוזי ורט את Luv Is Rage 1.5, מיני-אלבום המורכב מארבע רצועות, כולל "XO Tour Llif3", בחשבון ה-SoundCloud. השיר צבר במהירות מיליוני השמעות ותשומת לב ברשתות החברתיות, ובעקבות כך יצא באופן מסחרי. הפופולריות של השיר הביאה לאתר ויראלי בשם "Lil Uzi Vert Challenge".
הרכב
"XO Tour Llif3" הוא שיר אימו ראפ באורך של שלוש דקות ושתי שניות. השיר נכתב בסולם סי מינור עם מפעם של 155 פעימות לדקה והתקדמות אקורדים משותפת של Gmaj7—Em—Gmaj7—Bm—A. השיר נכתב בהשראת היחסים של ליל עוזי ורט עם בריטני בירד והפרידה הסופית של הזוג ביוני 2016. נושאי השיר מתמקדים בשימוש לרעה בסמים, תוך ציטוט של אלפראזולאם ושימוש בסמים במרשם כדרך להקלה על שברון לב. ליל עוזי ורט מתייחס לכסף מספר פעמים בשיר, עם שורה אחת המציינת "All my friends are dead" (כל החברים שלי מתים) ומצטט את השימוש בנשיאים שנפטרו בשטרות.
TM88 הפיק את השיר ב-FL Studio. הפקת השיר במקור התרחשה בשיתוף פעולה עם מפיק אחר, JW לוקאס. TM88 האיץ את הקצב המקורי וקיצץ את ההקדמה ואת הבית הראשון, ולאחר מכן השתמש בתוסף "Gross Beat" של FL Studio, כדי לתפעל את עוצמת הקול ואת משך האינסטרומנטל.
ביקורות
מתיו שטראוס מפיצ'פורק הצהיר כי "עוזי מתנגד לקריקטורה מוחלטת בשימוש הליברלי שלו בפרטים כהים ומאניים, וב-'XO Tour Llif3' הוא מתעל את הפינוק של חושים קהים שהיה מושלם אצל פיוצ'ר בעת שיאו ב-DS2". לגבי ההפקה, שטראוס טען, "ההפקה בסולם המינורי הכמעט פסיכדלית של TM88, מעניקה לנונשלנטיות של עוזי תחושה של חלום בהקיץ". ג'ורדן סרג'נט מ-Spin כתב, "אף על פי שהשיר הוא להיט מיידי בקרב מעריצים צומחים וקדחתניים של עוזי ורט - עד כדי כך שחברת התקליטים שלו עקבה במהירות אחר קליפ אנימציה שהגיע ליוטיוב הבוקר - זה גם משמש כנקודת כניסה טובה לכל מי שעדיין לא פנה לאמן העומד להיות אחד הקולות הנפוצים ביותר בראפ".
המגזינים קומפלקס ו-Pigeons & Planes דירגו את השיר כשיר הטוב ביותר לשנת 2017, בילבורד דירג אותו כשיר החמישי הטוב ביותר בשנה, ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס כשמיני, צוות הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-17 ברשימת סיכום השנה ואנטרטיינמנט ויקלי במקום ה-12.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 של תאריך 4 באפריל 2017 במקום ה-49, והגיע בשיאו למקום השביעי ב-7 במאי 2017. על פי נתוני פלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי, השיר היה לאחד מהרצועות המושמעות ביותר של קיץ 2017 בארצות הברית.
וידאו קליפ
ב-13 במרץ 2017, יצא בערוץ היוטיוב של ליל עוזי ורט וידאו קליפ אנימציה ל-"XO Tour Llif3". הקליפ, שהוגדר כ"טריפי", הונפש על ידי אנדרו ויליאם ראלף והוא מציג גרסה מצוירת של ליל עוזי ורט אוחז בהגה כשהוא מחזיק סיגריה בין אצבעותיו. נכון לאפריל 2021, הקליפ זכה ללמעלה מ-290 מיליון צפיות. הקליפ הפך ללא רשום מאז פרסום הקליפ הרשמי של השיר ב-4 בספטמבר 2017.
ב-4 באוגוסט 2017 פורסם וידאו קליפ המילים של השיר. הקליפ בוים על ידי ג'ארד הריסון ומציג גרסת אנימציה של עוזי רוכב על אופנועו ממחסנית המטען של מטוס ולשמיים סגולים כששטרות מעופפים באוויר סביבו, ולאחר מכן הוא נוחת על קהל אוהדים. קליפ המילים גם הוא הפך ללא רשום ביוטיוב החל מ-4 בספטמבר, אך התפרסם שוב ב-16 בדצמבר 2017.
ב-4 בספטמבר 2017 יצא הווידאו קליפ הרשמי של השיר; הקליפ כולל הופעות קמע של אמני XO דה ויקנד ונאב. הקליפ בוים על ידי מעצב האופנה וירג'יל אבלו וצולם בצרפת ברובע העשירי של פריז. הקליפ היה לשנוי במחלוקת, לאחר שנודע כי הכתוביות בערבית המשולבות בקליפ באופן סגנוני הן אסתטיות בלבד ואינן תרגום ממשי למילים. מתרגם לערבית שהתגייס בעבר לקבוצה ליצירת הכתוביות המקוריות, שנמחקו מאוחר יותר מסיבות לא ידועות, ציין את התוכן של הכתוביות בפני אבלו, שאמר שהוא אוהב את המראה ה'לא נכון' שלהם. נכון לאפריל 2021, לקליפ למעלה מ-434 מיליון צפיות.
המשך
ב-6 במרץ 2020, ליל עוזי ורט הוציא שיר המשך ל-"XO Tour Llif3" בשם "P2", כחלק מאלבום האולפן השני שלו, Eternal Atake. השיר מכיל את מקצב התופים והאלמנטים המלודיים הזהים של הפזמון החוזר של "XO Tour Llif3", תוך שמילות הפזמון שונו ל-"I don't really care 'cause I'm done".
הדיוויזיה ה-82 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-82 (בגרמנית: 82. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה ה-82 הוקמה בדצמבר 1939 ונפרסה לראשונה לפעולה במאי שלאחר מכן במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בדצמבר 1940 שחזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, אולם הם נשלחו מחדש להולנד בחודש שלאחר מכן. במאי 1941 הופרדה הדיוויזיה - אלמנטים של הדיוויזיה היו אמורים להישאר ככוח תעסוקתי בהולנד, ואילו השאר היו צריכים לפלוש לברית המועצות. ביוני 1941, לקראת הפלישה הקרובה, הועלה יוזף להמן לגנרל לויטננט. בדצמבר 1942 עברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
באמצע ינואר 1943, הצבא האדום פתח במתקפה נגד שכוונה לעיר וורונז'. במהלך קרב וורונז' נהרג גנרל לויטננט אלפרד בנטש; הוא הוחלף על ידי גנרל לויטננט קרל פאולנבאך.
ביולי 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-13 בפיקודו של אריך שטראובה שהיה חלק מהארמייה השנייה. בדצמבר הועלה הנס ולטר היינה לגנרל לויטננט.
בתחילת 1944 הקיפו את הדיוויזיה כוחות מזוינים סובייטים ליד קייב במהלך הקרב בכיס קורסון-צ'רקאסי. למרות שהצליחה להימלט מהסובייטים, היא ספגה אבדות כה כבדות עד שהיא הצטמצמה לכדי "קבוצת דיוויזיה" המיועדת, ובסופו של דבר שולבה בדיוויזיה ה-254.
אדוארד פיצסימונס דאן
אדוארד פיצסימונס דאן (באנגלית: Edward Fitzsimmons Dunne; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-24 בשנים 1913–1917 וכראש עיריית שיקגו ה-38 בשנים 1905–1907, האדם היחידי שנבחר לשני התפקידים.
ראשית חייו
אדוארד פיצסימונס דאן נולד בעיירה ווטרטאון שבקונטיקט. אביו, פטריק ויליאם דאן, היה לאומן אירי נלהב, שהיגר לארצות הברית ב-1849 לאחר. אמו, דלייה מארי (מרי) לאולור, הייתה בתו של קבלן בניין אירי מצליח, שהשתתף במרד האירי של 1798 וסייע לבנות את הרציפים של גולוויי.
ב-1855 עברה המשפחה לפאוריה, אילינוי. דאן הצעיר התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר. לדאן היו שלוש אחיות. אביו סירב לשלוח אותו לבית ספר תיכון קתולי מקומי בשל העובדה שהכנסייה הקתולית התנגדה לפעילות ה (מהפכנים אירים).
לימודים וראשית הקריירה
ב-1871, לאחר סיום לימודיו בבת הספר התיכון בפאוריה, נשלח דאן הצעיר לאירלנד כדי ללמוד בטריניטי קולג' בדבלין. אביו שאף שבנו יתחנך במקום בו למד הפטריוט האירי. בין חבריו לספסל הלימודים היה הסופר אוסקר ויילד. דאן עשה חיל בלימודיו בטריניטי, אך נאלץ לעזוב את הלימודים שנה לפני סיומם לאחר שאביו סבל ממפלה כלכלית.
דאן שב לאילינוי וסיים את לימודיו בקולג' יוניון למשפטים בשיקגו, שם התיישבה משפחתו ב-1877. ב-1878 הוא סיים את לימודיו בקולג'. ב-1881 נשא דאן לאישה את אליזבת פ. קלי, בתם של אדוארד פ. לי, איש עסקים משיקגו, ושל קיטי האו קלי. לאחר נישואיהם החל דאן בקריירה משפטית מצליחה. לזוג נולדו 13 ילדים, שמתוכם תשעה הגיעו לבגרות.
ראש עיריית שיקגו
בינואר 1905 התפטר דאן מכהונתו כשופט כדי להתמודד בבחירות על תפקיד ראש עיריית שיקגו, ובאפריל אותה שנה הוא ניצח בבחירות את הרפובליקני ג'ון מיינרד הלן. דאן זכה ברוב ב-22 מתוך 35 הרבעים של העיר, ובספירת כלל הקולות הוא קיבל 161,189 קולות מול 138,671 הקולות של הרלן. בחירתו התקבלה בשמחה על ידי מתקנים חברתיים בכל רחבי ארצות הברית, וב-10 באפריל הוא הושבע לתפקידו באולם המועצה של עיריית שיקגו. בנשף השנתי לרגל יום הולדתו של ג'פרסון שהתקיים זמן קצר לאחר השבעתו, זכה דאן לשבחים מפי ויליאם ג'נינגס ברייאן ומפי ראש עיריית קליבלנד טום ל. ג'ונסון כמנהיג צעיר ודינמי של התנועה הלאומית לרפורמות. הסוגיה העיקרית שעמדה במרכז מסע הבחירות של דאן, ושבה הוא התמקד במהלך תקופת כהונתו כראש העיר, הייתה סוגיית התחבורה הציבורית של העיר, שבהקשר אליה הוא העדיף פתרון שיוביל לבעלות מידית של העירייה על מערכת החשמליות של העיר. כעוזרו הראשי בחר דאן בקלרנס דרו, שקיבל את התואר "יועץ תחבורתי מיוחד לראש העיר". לאחר התפטרותו של דרו מתפקידו בנובמבר 1905, מינה דאן את כמחליפו את וולטר פישר.
כראש העיר, תרם דאן רבות להורדת מחירי הדלק בשיקגו מדולר אחד ל-85 סנט לגלון ואת מחיר המים 10 סנט ל-7 סנט לאלף גלון. הוא גם תמך בבעלות העירייה על תשתיות ציבוריות.
לאחר תום כהונתו ראש העיר שב דאן לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי. הוא הובס בהפרש קולות נמוך בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לראשות העיר של 1911 על ידי ראש עיריית שיקגו לשעבר קרטר ה. הריסון השני, שבבחירות הכלליות באותה שנה נבחר לתפקיד.
מושל אילינוי
ב-17 בינואר 1912 הכריז דאן באפן רשמי על מועמדותו למשרת מושל אילינוי. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, שהתקיימו ב-9 באפריל אותה שנה הוא ניצח. הדחיפה המרכזית של מסע הבחירות שלו היה מה שהוא כינה "ממשלת הזכייה" (Jackpot Government). בבחירות הכלליות שנערכו בסתיו אותה שנה הוא הביס את המושל המכהן, צ'ארלס דינין. דאן והדמוקרטים הפיקו תועלת מהפיצול בשורות המפלגה הרפובליקנית שהתפלגה בין תומכי הנשיא המכהן ויליאם האוורד טאפט לבין הפרוגרסיבים שתמכו במועמד המפלגה השלישית תאודור רוזוולט.
ב-3 בפברואר 1913 הושבע דאן כמושל ועבר עם משפחתו למעון המושל בספרינגפילד. כמושל, הוא אירח מבקרים רבים, כמו הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט. דאן קידם רפורמות פרוגרסיביות רבות, כולל זכות בחירה לנשים, רפורמות בבתי הסוהר, עבודות תשתית, והקמת נציבות התשתיות הציבוריות, נציבות היעילות והכלכלה ומשרד הסימוכין החקיקתי. הוא גם הרחיב את אחריות המדינה לפיקוח על הפיצויים לעובדים ועל הגמלאות למורים.
ב-1913 חתם דאן על חוק שהעניק לנשות מדינת אילינוי את הזכות להצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית. בכך הייתה אילינוי למדינה הראשונה ממזרח לנהר המיסיסיפי לעשות כן. היה זה שש שנים לפני העברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
לאחר תום כהונתו כמושל
לאחר תום כהונתו כמושל, נותר דאן פעיל בפוליטיקה. ב-1921 הוא סייע להקמת הארגון שנקרא "מועצת האחדות הלאומית" ושנאבק בקו קלוקס קלאן. ב-21 בספטמבר אותה שנה דווח בניו יורק טיימס:
ב-1919 מונה דאן על ידי ועידת העם האירי לכהן ב"וועדה האמריקאית לעצמאות האירית". כחלק מתפקידו זה, נסע דאן לוועידת השלום בפריז כדי להשמיע את קולם של האירים אמריקאים לעצמאות האומה האירית. במהלך שהותו באירופה, הוא גם ביקר באירלנד. הוא בילה עשרה ימים בסיור באי ובפגישות עם פוליטיקאים, כולל עם חברי הדאל הראשון ב-9 במאי.
לאחר תום כהונתו כמושל שב דאן שוב לעסוק בעריכת דין. משרד עורכי הדין שלו ניזוק כתוצאה מהשפל הגדול, אך הוא השלים את הכנסתו כאשר שימש כיועץ למועצת נציבי הבחירות של מחוז קוק.
לאחר פטירתה של רעייתו במאי 1928 החל דאן לקבץ את זיכרונותיו. הוא שוכנע על ידי בית ההוצאה לואיס לכתוב את ההיסטוריה של אילינוי. במשך חמש שנים הוא עבד על המיזם הזה בשיתוף פעולה עם ויליאם ל. סאליבן, שהיה מזכירו האישי כאשר הוא כיהן כמושל. ב-1933 הוא פרסם חמישה כרכים שכותרתם הייתה "אילינוי, לב האומה" (Illinois, the Heart of the Nation).
ב-1933 מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את דאן כנציב התערוכה העולמית של שיקגו. באותה עת הוא כבר היה בן 80. הוא נהנה מאוד מתפקידו והתבדח על כך שהוא כיהן כראש עיר, כמושל וכנציב פדרלי, ובכך כיהן בכל שלושת מדרגי הממשל.
מותו
בשנותיו האחרונות חי דאן עם בתו הבכורה איילין ועם משפחתה. אדוארד פיצסימונס דאן נפטר בשיקגו ב-24 במאי 1937, בגיל 83. הוא נטמן בבית הקברות של הפרשים הקתולים באוונסטון.
וירג'יניה מדסן
וירג'יניה מדסן (באנגלית: Virginia Madsen; נולדה ב-11 בספטמבר 1961) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2004 על תפקידה בסרט "דרכים צדדיות".
קורות חיים
מדסן נולדה בשיקגו, אילינוי, בתם של קלוין מדסן, ואיליין לבית מלסון. האב היה כבאי במקצועו ואילו האם מחזאית, מפיקת טלוויזיה (בעיקר ברשת הציבורית האמריקאית - PBS), סופרת, שחקנית ומשוררת, שזכתה בפרס אמי. אחותה הבכורה של מדסן, שריל שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין. אחיה הגדול הוא מייקל מדסן, שחקן, במאי, מפיק ומשורר. הוריהם של השלושה התגרשו ב-1968.
מדסן למדה וסיימה בהצלחה את לימודיה ב"תיכון ניו טרייר" בצפון מדינת אילינוי, לאחר מכן למדה מדסן משחק ב"סטודיו למשחק על שם טד ליס" בשיקגו.
כאשר הגיעה מדסן להוליווד בשנת 1981 היא הייתה מאורסת לשחקן בילי קמפבל בעלה לשעבר של ג'ניפר קונלי. בשנת 1989 התחתנה מדסן עם השחקן דני יוסטון אך הזוג התגרש כעבור שנים ספורות בשנת 1992. לאחר מכן ניהלה מדסן מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן אנטוניו סבאטו ג'וניור, לזוג נולד בן.
למדסן יש תסמונת עיניים הטרוכרומית.
קריירה
ב-1991 שיחקה מדסן בסרט ההמשך לפנטזיית הפעולה "איש הנצח", כמו כן באותה שנה שיחקה מדסן בסרט המלחמה שהיה מועמד לארבעה פרסי אמי - "משוריינים".
ב-1996 שיחקה מדסן בדרמה המועמדת 2 פרסי האוסקר של סידני לומט "פסק דין". כעבור שנה שיחקה מדסן בדרמת הפשע של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם". ב-1999 שיחקה מדסן בסרט האימה "בית האימה".
בשנת 2002 החלה לשחק בסדרת הדרמה "חלומות אמריקאים" של רשת NBC בכיכובה של בריטני סנואו. מדסן גילמה את רבקה סנדסטורם לאורך העונה הראשונה.
בשנת 2004 ערכה מדסן את הופעתה הנחשבת לטובה ביותר עד כה על מסך הקולנוע בדרמה הקומית מועמדת 5 פרסי האוסקר "דרכים צדדיות", בסרט גילמה מדסן את דמותה של מיה שמצטרפת למסע התענוגות של מיילס (פול ג'יאמטי) וג'ק. על תפקידה קיבלה מדסן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2006 שיחקה מדסן במותחן האקשן "פריצה ברשת" ב-2007 שיחקה מדסן במותחן המסתורין של ג'ואל שומאכר "המספר 23", בסרט גילמה מדסן את אגתה ספארו אשתו של וולטר ספארו גיבור הסרט.
בשנת 2010 שיחקה בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של שריל ווסט, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.
אוניברסיטת קים איל-סונג
אוניברסיטת קים איל-סונג (בקוריאנית: 김일성종합대학) נוסדה ב-1 באוקטובר 1946, היא האוניברסיטה הראשונה שהוקמה בקוריאה הצפונית, ונחשבת כיום לאחת מהאוניברסיטאות המובילות במדינה, בה לומדים כ-10,000 סטודנטים מדי שנה.
מתחם האוניברסיטה משתרע על שטח של כ-15 דונם במרכז פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
בנוסף לאולמות הלימוד האקדמיים, מתחם האוניברסיטה כולל גם 10 בנייני משרדים, 50 מעבדות, ועוד מגוון ספריות, מוזיאונים, בית דפוס, מרכז מחקר ופיתוח, מעונות סטודנטים ואף בית חולים. במתחם פועלת גם מעבדת מחשבים, אף שבהתאם למדיניות קוריאה הצפונית ביחס לשימוש ברשת האינטרנט, הגישה לאינטרנט מהמעבדה וממוסדות האוניברסיטה מוגבלת ומנוטרת בקפידה.
האוניברסיטה קרויה על שמו של קים איל-סונג, אבי האומה והנשיא הנצחי של קוריאה הצפונית.
האוניברסיטה מדורגת במקום השני מבין כלל האוניברסיטאות בקוריאה הצפונית (לאחר אוניברסיטת פיונגיאנג למדע ולטכנולוגיה), ובמקום ה-9,837 בדירוג האקדמי העולמי.
היסטוריה
במהלך חודש יולי 1946, בתקופת השלטון הצבאי הסובייטי בקוריאה הצפונית וכשנתיים בטרם קבלת העצמאות, הוועדה העממית לענייני פנים, בראשות קים איל-סונג עצמו, התכנסה והחליטה על הקמת אוניברסיטה ראשונה מסוגה בקוריאה הצפונית (פקודה מס' 40). האוניברסיטה הוקמה שלושה חודשים לאחר מכן, ב-1 באוקטובר 1946, במתחם מיועד במרכז העיר פיונגיאנג, בירתה המיועדת של המדינה שבדרך.
בשנת 1948, ארבע מהפקולטות שפעלו באוניברסיטה (הפקולטה להנדסה, הפקולטה להנדסת תחבורה, הפקולטה לחקלאות, והפקולטה לרפואה) הופרדו מאוניברסיטת קים איל-סונג לשם הקמתן של מכללת פיונגיאנג לטכנולוגיה (קרויה כיום אוניברסיטת קים צ'אק לטכנולוגיה), אוניברסיטת פיונגיאנג לחקלאות, ואוניברסיטת פיונגיאנג לרפואה. במהלך מלחמת קוריאה, האוניברסיטה הועברה באופן זמני למתחם חלופי, רחוק ממרכז העיר פיונגיאנג, על מנת להימנע מהפצצות חיל האוויר האמריקאי על העיר. לאחר תום המלחמה, האוניברסיטה שבה למרכז העיר פיונגיאנג.
עד לסוף שנות ה-70, למעלה מ-50,000 צפון-קוריאנים סיימו לפחות שנת לימודים אחת באוניברסיטה.
האוניברסיטה גם שימשה ומשמשת ככלי חשוב לאימון ולהכשרת קצינים בצבא קוריאה הצפונית. מסיבה זו, בין היתר, במהלך שנות ה-70 החלו להתקיים באוניברסיטה גם קורסים ללימוד השפה האנגלית.
ארתור בליס
ארתור בליס (באנגלית: Arthur Edward Drummond Bliss, 2 באוגוסט 1891 - 28 במרץ 1975) היה מלחין בריטי.
בליס היה בן לאב אמריקאי ולאם אנגליה. הוא למד בקיימברידג' והמשיך בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון אצל צ'ארלס ויליירס סטנפורד. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין תותחנים.
לאחר המלחמה התבססה עד מהרה הקריירה של בליס כמלחין של יצירות שנשמעו, לקהל הבריטי, מפתיעות בחדשנותן ובהרכביהן יוצאי הדופן, כגון קונצ'רטו לקול טנור ללא מילים, פסנתר וכלי קשת, ו"קבוצה" לסופרן ותזמורת קאמרית, שבה הזמרת שרה הגאים פונטים שאינם יוצרים מילים. בחלק גדול מן המוזיקה המוקדמת שלו ניכרת השפעתם של סטרווינסקי ודביסי. ציון דרך בכתיבתו הייתה "סימפוניית הצבעים" שלו משנת 1922, הבוחנת את הרעיון של ההקשרים המוזיקליים עם צבעים שונים.
משלהי שנות ה-20' ואילך התמקם בליס בסצנה האנגלית המסורתית יותר, ביצירות מקהלתיות כמו "פסטורלה" ו"גיבורי בוקר". ובשנות ה-30' כתב את המוזיקה לסרט הקולנוע Things to Come ולבלט "שחמט". בליס היה מאז ומתמיד מלחין שאפתן ופורה וכמה מיצירותיו נועדו בבירור לקהל בינלאומי רחב יותר מזה שקיבלו למעשה. ה"פתיחה ואלגרו" והקונצ'רטו לפסנתר הן דוגמאות לכך. הקונצ'רטו נוגן בהשמעת בכורה ביריד העולמי של 1930 בניו יורק. בתקופת מלחמת העולם השנייה התמנה בליס למנהל המוזיקלי של ה-BBC והרעיונות שגיבש הובילו אחרי המלחמה לחלוקת שידורי המוזיקה ברדיו לקטגוריות, כגון רדיו 1 ו-3 של ימינו אלה.
התקופה שלאחר המלחמה ממחישה את כישלונו התמוה של בליס להשיג את ההצלחה, שאליה חתר. האופרה שלו, "האולימפיים" לא זכתה לפופולריות, על אף הפקה מלאה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. האורטוריה שלו, "אשרי" (על פי דרשת ההר של ישו) נשכחה בצל הצלחת רקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן בפסטיבל קובנטרי של 1962 ועל הקונצ'רטו שלו לצ'לו, שנכתב בשביל הצ'לן הרוסי הגדול מסטיסלב רוסטרופוביץ' לביצוע בפסטיבל אלדבורו, העיבו הקונצ'רטי של בנג'מין בריטן, אנרי דיטיה וויטולד לוטוסלבסקי, אם כי הקונצ'רטו זכה לביצוע ראשון בלונדון בנגינת הצ'לן הבריטי ג'וליאן לויד ובר. בליס הקליט פרשנויות מעולות לכמה מיצירותיו החשובות, אבל הן לא הפכו לנחלת מנצחים אחרים. שירת הברבור שלו, "וריאציות מטאמורפיות" יצירה תזמורתית רחבת-יריעה, בוצעה לראשונה בשנת 1972, אבל לא בניצוח סטוקובסקי, כפי שקיווה בליס.
התזמורת הסימפונית של בתי הספר בלייסטרשייר נהנתה מן הזכות לעבוד עם ארתור בליס כשניצח עליהם בביצוע הקונצ'רטו שלו לפסנתר בפסטיבל צ'לטנהם של 1970, עם פרנק ויבאו כסולן. עם תזמורת זו גם הקליט, בהמשך אותה שנה, את "פתיחה ואלגרו" שלו, לחברת ארגו. קשריו עם התזמורת נמשכו עד 1975, כשהפקה חדשה של הבלט שלו, "הגבירה משאלוט", עלתה על הבימה בתיאטרון היימרקט בלייסטר. אירוע זה צולם לתוכנית הטלוויזיה "נערה בראי שבור".
מאז מותו של בליס, זכתה המוזיקה שלו לתחייה צנועה ברדיו ובהקלטות, אבל שמו עודנו רעוע. המוזיקה שלו מצטיינת ללא ספק באישיות משל עצמה ויש לה חסידים משלה, האוהבים אותה.
נכדתו היא השחקנית קרולין בליס.
פרנסיס בייקון (צייר)
פרנסיס בייקון (באנגלית: Francis Bacon; 28 באוקטובר 1909 – 28 באפריל 1992) היה צייר בריטי יליד אירלנד, הידוע בציוריו האקספרסיבים, המתארים דמויות אנוש במצבים רגשיים שונים.
השנים הראשונות 1909-1926
פרנסיס בייקון נולד בשנת 1909 ברחוב בגוט תחתון, מספר 63, דבלין, אירלנד. הוריו - אנתוני אדוורד בייקון (אדי) וכריסטינה וויניפרד פיתט' (וויני). אביו של בייקון היה יליד אוסטרליה שהשתתף כחייל במלחמת הבורים ולאחר מכן עבד כמאלף סוסי מרוץ. מקובל שאדוורד בייקון הוא צאצא ישיר של ניקולאס בייקון, אחיו למחצה הבוגר של פרנסיס בייקון, הפילוסוף ואיש הרוח האנגלי המפורסם. אימו של בייקון, שהייתה יורשת של מכרה ומפעל פלדה בעיר שפילד הייתה ידועה במזגה החם ובאופיה הפרוע, שהיה ניגוד למוצאה המכובד.
בייקון דיבר לעיתים רחוקות על המוצא האצילי שלו, והעדיף לתאר עצמו כמישהו שצריך לפלס את דרכו בעולם בעצמו.
בייקון הוא השני מבין חמשת ילדי המשפחה: אחיו הגדול - הארלי, שתי אחיות קטנות - לנת' וווינפריד, ואח קטן - אדוארד. את בייקון גידלה האומנת המשפחתית - ג'סי לייטפוט.
בייקון היה ילד חולני שסבל מאסתמה ומאלרגיה חמורה לכלבים וסוסים. פעמים רבות קיבל מורפיום כתרופה להקלת התקפות המחלה שלו. משפחתו עברה פעמים רבות בין אירלנד לאנגליה. בעקבות מצבו הבריאותי והמעברים התכופים של משפחתו בין ארצות, בייקון לא למד לימודים סדירים כמעט לחלוטין ושהה רוב הזמן בביתו. המעברים התכופים ובידודו עקב המצב הבריאותי תרמו רבות לתחושת חוסר ההתאמה בחברה שליוותה אותו במשך כל חייו.
יחסיו עם אביו היו מעורערים, בייחוד על רקע ביטויי המיניות הראשונים שהפגין, שכללו לבישת בגדי נשים.
בשנת 1926 גורש בייקון מבית אביו לאחר שזה מצא אותו עומד אל מול המראה ולבוש בלבניה של האם.
לונדון, ברלין ופריז 1926-1941
לאחר שעזב את בית הוריו עבר בייקון ללונדון והתקיים מקצבה בסך שלושה פאונד שקיבל מירושת אימו. הוא בילה את זמנו בקריאת כתביו של הפילוסוף פרדריך ניטשה, ובעבודות שונות כגון טבחות, טלפנות ומכירה בחנות לבגדי נשים (עבודה שממנה פוטר עקב שליחת מכתב גס למנהל החנות).
בייקון גילה מהר מאוד שישנם גברים עשירים שמוצאים אותו מושך, עובדה שניצל לטובתו תוך כדי שהוא מפתח חיבה ל'חיים הטובים'. הוא היה מעורב בקשר מיני עם אחד מידידיו של אביו, שביקש ממנו 'לדאוג לבנו'. באביב 1927 נסעו השניים לברלין, שם שהו ביחד כחודש עד שנפרדו. בייקון סיפר מאוחר יותר: "כמובן שהוא התעייף ממני תוך זמן קצר ועזב עם אישה... לא ידעתי מה לעשות, אז חגגתי זמן מה ואז, מכיוון שהצלחתי לחסוך קצת כסף, החלטתי להמשיך לפריז". לאחר חודש נוסף בברלין נסע בייקון לצרפת ושהה פריז כשנה וחצי, כשהוא נחשף ליצירות אמנות קלאסית ומודרניות. בין השאר ביקר בהקרנת הבכורה של "נפוליאון" (1927) בבימויו של אבל גאנס.
בסוף שנת 1928 או בראשית שנת 1929 חזר בייקון לאנגליה. הוא עבד כמעצב פנים ופתח משרד במחסן באזור דרום קנזינגטון. הוא חלק את הקומה העליונה עם אריק אלדן, מי שיהפוך לאספן הראשון שלו, ועם ג'סי ליטפוט (Jessie Lightfoot) - האומנת שגידלה אותו בילדותו. באותה עת עבד כמרכזן במועדון. במקביל הוא פרסם מודעה בעיתון "הטיימס", ובה הציע את שירותיו כ"מלווה גברים" (gentleman's companion). בין הגברים שפנו אליו היה גם אספן האמנות דגלאס קופר (Douglas Cooper), שקידם את הקריירה של בייקון כמעצב רהיטים. אדם נוסף שהיה בקשר רומנטי עם בייקון היה אריק הול (Eric Hall), מנהל של חנות כלבו גדולה בלונדון, ששימש גם כמעין פטרון של בייקון.
בשנת 1930 חזר בייקון לביקור בגרמניה. בעת ביקורו שם דגמן עבור הצלם השווייצרי-יהודי הלמר לרסקי. עבודתו של לרסקי כללה שימוש במראות ובמסכים לשם יצירת תצלומי דיוקן אקספרסיביים. באנגליה הוא הכיר את רוי דה מטר (Roy de Maistre), צייר אוסטרלי שהפך לידיד קרוב של בייקון. דרכו הכיר בייקון את הנרי מור, גרהם סטרלנד (Graham Sutherland) ופטריק וייט. בנובמבר של אותה שנה השתתף בייקון בתערוכה קבוצתית בלונדון. בייקון הציג ארבעה ציורים והדפס.
יצירה שנמכרה ב-2013 במחיר של 142 מיליון היא ציור שכולל שלושה ציורים שצייר לוסיאן פרויד ובאחד מהם צייר את חברו פרנסיס בייקון.
מוטיב הפיות הצורחים
ההשראה למוטיבים חוזרים ונשנים של פיות צורחות בציורים רבים בייקון בסוף שנות הארבעים ובתחילת שנות החמישים נבעה ממספר מקורות, בהם ספרי לימוד רפואיים, עבודותיו של מתיאס גרינוואלד וצילומי סטילס סצנת "מדרגות אודסה" מתוך הסרט האילם אוניית הקרב פוטיומקין של סרגיי אייזנשטיין. בייקון ראה את הסרט ב-1935, וראה אותו לעיתים קרובות לאחר מכן. הוא שמר בסטודיו שלו צילום סטילס של הסצנה, מראה צילום מקרוב של ראשה של האחות צורח בבהלה ובאימה, עם משקפיים שבורים תלויים על פניה המוכתמות בדם. הוא התייחס לדימוי לאורך הקריירה שלו, תוך שימוש בו כמקור השראה.
האנציקלופדיה הרוסית הגדולה
האנציקלופדיה הרוסית הגדולה (ברוסית: Большая Российская энциклопедия) היא אנציקלופדיה רוסית ב-30 כרכים שהחלה לצאת לאור בשנת 2004. האנציקלופדיה נכתבת ומפורסמת בחסות האקדמיה הרוסית למדעים לאחר צו נשיאותי שהוציא נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשנת 2002. העורך הראשי של האנציקלופדיה הוא נשיא האקדמיה הרוסית למדעים יורי אוסיפוב. צוות העורכים כולל 80 חברי האקדמיה.
הכרך הראשון, שהוצא לאור בשנת 2004 מוקדש לרוסיה, ומתוכנן להוציאו מחדש כל חמש שנים. בין 2005 ל-2011 יצאו לאור 18 כרכים.
דיטמר האמאן
דיטמר "דידי" האמאן (בגרמנית: Dietmar "Didi" Hamann; נולד ב-27 באוגוסט 1973 בולדסזן) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. היה לאחד משחקני המפתח בהעפלת נבחרת גרמניה לגמר מונדיאל 2002, ובזכייתה של ליברפול בליגת האלופות ב-2005.
התחלה ותקופה בבאיירן מינכן
האמאן החל לשחק כדורגל במועדון הקטן ווקר מינכן. כנער הפגין יכולת מרשימה במשחקו, ובעקבות כך צורף למחלקת הנוער של באיירן מינכן ב-1989, בגיל 16. ב-1993 הוא שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, והיה שותף לזכייתה באליפות הבונדסליגה לאחר שהשתתף בחמישה משחקי ליגה בעונת. באותו זמן האמאן נחשב עדיין לחובבן, אך קיבל היתר לשחק בקבוצה המקצוענית. בעונה הבאה,, סבלה באיירן מפציעות של שחקנים בכירים רבים, מה שאפשר להאמאן להפוך לשחקן קבע בקבוצה. הוא שותף ב-30 משחקי ליגה וביסס עצמו כאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה, כאשר שיחק כקשר הגנתי או כקיצוני ימני.
לפני עונת חתם האמאן על החוזה המקצועני הראשון שלו בבאיירן מינכן. מספר שחקני קישור חדשים צורפו לסגל, אך הקבוצה אכזבה באותה עונה וסיימה במקום השני בליגה. בעוד המועדון התנהל באי-שקט באותה תקופה, האמאן הצליח להמשיך ולהאבק על דקות המשחק בקבוצה ושותף ב-20 משחקים. בסיום העונה לקח חלק חשוב בזכיית הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר שבשלב הגמר נגד ז'ירונדן דה בורדו הצליח לעצור את כוכב היריבה, זינדין זידאן.
בעונת עשה האמאן את עליית המדרגה המשמעותית ביותר לקריירה שלו. עד לאותה עונה שימש בעיקר שחקן ספסל, אך תחת המאמן החדש ג'ובאני טרפטוני הפך לקשר ההגנתי הפותח של הקבוצה, בעוד שמריו בסלר תפס את עמדת הקיצוני הימני. האמאן שותף ב-23 משחקי ליגה וסייע לקבוצה לזכות באליפות, ובעקבות יכולת טובה שהפגין זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה. במהלך העונה אובחן אצל האמאן שבץ מוחי, אך הוא החלים לחלוטין. העונה הבאה,, הייתה מוצלחת פחות עבור הקבוצה שסיימה שנייה בבונדסליגה, אחרי קייזרסלאוטרן שעלתה זה עתה לליגה הבכירה; עם זאת, באיירן זכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון בגמר על דויסבורג. האמאן המשיך ושמר על מקומו כשחקן הרכב קבוע ושותף ב-41 משחקים בכל המסגרות, כולל בליגת האלופות.
ניוקאסל יונייטד וליברפול
לאחר שהשתתף עם גרמניה במונדיאל 1998, עבר האמאן לניוקאסל יונייטד האנגלית, תמורת 5.5 מיליון לירות שטרלינג. הוא התגבר על פציעה ברגלו בתחילת דרכו בקבוצה, ותחת המאמן קני דלגליש השתתף ב-31 משחקים בהם הבקיע חמישה שערים בכל המסגרות. הוא הגיע עם הקבוצה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסיד עמה למנצ'סטר יונייטד. ביולי 1999 עבר האמאן לליברפול שהודרכה על ידי ז'ראר הוייה, תמורת 8 מיליון ליש"ט.
האמאן שיחק בליברפול שבע שנים ולקח תפקיד חשוב ומשפיע בחוליית הקישור, כאשר הנהיג בצורה מוצלחת את משחק ההגנה של הקבוצה. עם זאת הוא לקח חלק גם במשחק ההתקפה, ולא פעם הבקיע שערים שנחשבו למרהיבים במיוחד. בעונתו השנייה בליברפול,, שיחק האמאן ב-53 משחקים בכל המסגרות והיה שותף חשוב בזכיית הקבוצה בשלושה גביעים: גביע אופ"א, גביע ה-FA וגביע הפוטבול ליג.
במהלך העונות הבאות, על אף שהפגין יכולת טובה כקשר הגנתי, האמאן לא הצליח להגיע עם ליברפול להישגים משמעותיים, למעט זכייה בגביע הפוטבול ליג בעונת. עם זאת, בעונת היה אחד משחקני המפתח בזכיית הקבוצה בליגת האלופות, לאחר שהשתתף ב-43 משחקים בכל המסגרות. בשלב שמינית הגמר מול באייר לברקוזן הוא מילא בהצלחה את מקומו של כוכב הקבוצה, סטיבן ג'רארד, ואף הבקיע שער בבעיטה חופשית בדרך לניצחון קבוצתו. אף שסבל משבר בבוהן, נכנס האמאן כמחליף במחצית משחק הגמר מול מילאן. ליברפול פיגרה אז בתוצאה 3-0, והאמאן הכניס רוח חדשה בקבוצה וסייע לחזור מהפיגור ולהשוות ל-3-3. הוא זכה עם הקבוצה בגביע לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין.
עונת הייתה קשה עבור האמאן, שאיבד את מקומו כשחקן מפתח בליברפול. הוא השתתף ב-17 משחקים בלבד בפרמייר ליג ולדברי המאמן רפאל בניטס, סבל מכושר ירוד. למרות זאת, הוא זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA באותה עונה, לאחר ניצחון על וסטהאם יונייטד בדו-קרב בעיטות עונשין במשחק הגמר. בעקבות העונה הלא מוצלחת החליט האמאן לעזוב את הקבוצה.
סיום הקריירה
ב-11 ביוני 2006 חתם האמאן על חוזה בקבוצת בולטון וונדררס, אך כעבור יום אחד בלבד עזב את המועדון וחתם בקבוצת מנצ'סטר סיטי, שכפיצוי שילמה לבולטון 400,000 ליש"ט. בעונתו הראשונה במנצ'סטר,, שיחק האמאן ב-19 משחקים בלבד בכל המסגרות. בעונה שלאחר מכן הוא הפך לחלק חשוב יותר בקבוצה, וסייע לה להיאבק על השגת מקום במפעלים האירופיים ולסיים לבסוף במקום התשיעי בפרמייר ליג. עם זאת, לאחר מכן הוא שב וירד בכושרו ובעונת שיחק בתשעה משחקי ליגה בלבד, ובסיומה שוחרר מסגל הקבוצה עם תום חוזהו.
נבחרת לאומית
בין השנים 1993 ו-1995 שיחק האמאן במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21. בנובמבר 1997 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של גרמניה, במשחק מול נבחרת דרום אפריקה. הוא נכלל בסגל הנבחרת של המאמן ברטי פוגטס למונדיאל 1998, ועל אף שנשק לגיל 25 היה השחקן השני הצעיר ביותר בסגל. במהלך שלב הבתים של הטורניר האמאן נע בין ההרכב הפותח לספסל המחליפים, ובמשחק שמינית הגמר מול נבחרת מקסיקו נכנס כמחליף וסייע לנבחרתו לנצח. עם זאת, גרמניה הודחה לאחר הפסד לנבחרת קרואטיה ברבע הגמר.
במהלך משחקי המוקדמות ליורו 2000 ביסס האמאן את מעמדו כאחד משחקני המפתח של נבחרת גרמניה. בטורניר הגמר הוא שותף בכל משחקי הנבחרת, אך הודח עמה כבר בשלב הראשון. במהלך משחקי מוקדמות מונדיאל 2002 הפך האמאן לשחקן האחרון שכבש באצטדיון ומבלי הישן לפני הריסתו, לאחר שכבש במשחק מול נבחרת אנגליה באוקטובר 2000.
יחד עם שחקנים כמו מיכאל באלאק וברנד שניידר, היה האמאן אחד ממובילי חוליית הקישור של נבחרת גרמניה שהעפילה לגמר מונדיאל 2002, שם הפסידה לנבחרת ברזיל בתוצאה 2-0. הוא הפך בכך לשחקן הראשון של ליברפול מאז רוג'ר האנט ב-1966 שמשתתף בגמר גביע העולם. במהלך משחק הגמר ביצע האמאן עבירה לה הייתה חשיבות גדולה לתוצאת המשחק - בעקבות העבירה בעט ריבאלדו כדור לעברו של אוליבר קאן, שהשמיט ובכך אפשר לרונאלדו לכבוש לזכות ברזיל. יורו 2004 היה הטורניר הבינלאומי האחרון של האמאן, והוא הסתיים פעם נוספת בהדחה כבר בשלב הראשון. לאחר הפסד 2-1 לנבחרת צ'כיה במשחק האחרון בשלב הבתים, האמאן לא זומן לנבחרת במשך קרוב לשנה.
בעקבות היכולת הטובה שהפגין בגמר ליגת האלופות ב-2005 זומן האמאן מחדש לסגל הנבחרת על ידי המאמן יורגן קלינסמן. עם זאת, הוא הפגין יכולת חלשה במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 מול נבחרת הולנד, מה שהוביל את קלינסמן לנפותו מהסגל. לאחר שלא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2006, בין היתר בעקבות העונה החלשה שעבר בליברפול, הודיע האמאן על פרישתו מהנבחרת. בסך הכל שיחק האמאן 62 משחקים והבקיע חמישה שערים בנבחרת גרמניה.
משפט קושי (תורת החבורות)
בתורת החבורות, אחד המאפיינים של חבורות סופיות הוא העובדה המפתיעה שאפשר להסיק רבות על המבנה של חבורה מתוך הסדר שלה. אחת הדוגמאות המוקדמות לתופעה הזו היא משפט קושי (שגילה אוגוסטין קושי ב- 1845): אם \, G חבורה סופית, אז לכל p מספר ראשוני שמחלק את סדר החבורה (כלומר |G|/p מספר שלם) קיים ב-G איבר מסדר p.
תוצאה כללית יותר, העוסקת בקיום של תת-חבורות מכל סדר שהוא חזקה של מספר ראשוני, מנוסחת במשפטי סילו.
שימושים
למשפט יסודי זה שימוש נרחב בתורת החבורות, ודרכה גם בתחומים אחרים באלגברה, בפרט בתורת גלואה. לדוגמה, אם f(x) הוא פולינום אי-פריק ממעלה p מעל שדה F, אז שדה ההרחבה F[x]/(f(x)) הוא ממימד p, ולכן גם הממד של שדה הפיצול K של f, המכיל את השדה הראשון, מתחלק ב-p. אבל לפי המשפט היסודי של תורת גלואה, הסדר של חבורת גלואה שווה לממד של K מעל F, ולכן - לפי משפט קושי - היא כוללת איבר מסדר p.
הוכחה באינדוקציה
תהי G חבורה מסדר המתחלק בראשוני p. צריך להוכיח שיש ב-G איבר מסדר p. ראשית צריך להוכיח את המשפט לחבורות אבליות, למשל באינדוקציה על הסדר: אם e\neq x הוא איבר מסדר המתחלק ב-p, אז יש לו חזקה מסדר p. אחרת, אפשר לעבור לחבורת מנה ביחס לתת-החבורה הציקלית הנוצרת על ידי x.
כעת נוכיח את המשפט במקרה הכללי (שוב באינדוקציה על הסדר). אם |G|=p אז כל איבר לא-טריוויאלי הוא מסדר p (לפי משפט לגראנז'). נניח שהטענה נכונה לכל החבורות מסדר קטן מ-|G|.
הוכחה באמצעות פעולה של Z_p
נסתכל על קבוצת ה-p-יות של איברים שמכפלתם היא היחידה:
לייף
"לייף" (באנגלית: Life) הוא מגזין אמריקאי אשר הופץ במתכונות שונות מ-1883 עד ל-2007.
היסטוריה
במקור היה "לייף" מגזין הומוריסטי שיצא לראשונה בשנת 1883 והופץ עד 1936, אז נרכש על ידי הנרי לוס, מייסד "טיים מגזין", על מנת להחזיק בזכויות היוצרים על השם המסחרי. בהמשך הפך לשבועון שיצא לראשונה ב-1936 על ידי לוס, ובו היה דגש רב על צילום עיתונות. המגזין הופץ כשבועון עד שנת 1972, כמהדורה מיוחדת עד 1978, וכירחון עד שנת 2000. משנת 2004 עד 2007 הופץ שוב כשבועון המצורף כנספח לעיתונים אמריקאיים שונים.
מגזין לייף זכה להצלחה רבה במשך שני דורות, בטרם דעכה תדמיתו היוקרתית בעקבות שינויים במצב הכלכלי ובטעם הקוראים. מאז 1972 הופסקה והוחזרה הפצת המגזין פעמיים, והמהדורה האחרונה הופצה ב-20 באפריל 2007. שם המותג ממשיך להתקיים באינטרנט, והתמונות, שרבות מהן בעלות חשיבות היסטורית וחלקן אף לא פורסמו מעולם, הועלו לארכיון מיוחד על ידי גוגל והן ניתנות לצפייה בחינם.
בין הצלמים המפורסמים שתמונותיהם הופיעו במגזין ניתן למנות את דורותיאה לאנג, רוברט קאפה, יוג'ין סמית' ואלפרד אייזנשטאדט.
משפט קושי (תורת החבורות)
הוכחה באמצעות פעולה של Z_p
מכיוון שלכל יש השלמה יחידה לווקטור ב-A, גודל הקבוצה הוא, המתחלק ב-p. אנו רוצים להוכיח קיום של איבר בקבוצה A מהצורה (g,g,...,g) כאשר g\ne e. על ידי הצמדה ב-g_{p-1}, קל לראות ש  אם ורק אם. לכן, נוח לחשוב על כל וקטור כמעגל של מספרים, המסודרים כמו על חוגה של טלפון ישן, ולחלק את A למחלקות שקילות, כך ששני איברים ייקראו שקולים אם הם סיבוב אחד של השני.
ה"עוקץ" בהוכחה נעוץ בכך שאורך כל וקטור הוא ראשוני. לכן, גודל כל מחלקת שקילות חייב להיות p או 1. ניתן להבין זאת מכך שאם וקטור שווה לסיבוב של n צעדים של עצמו, אז הוא בהכרח שווה גם לסיבוב של 2n צעדים, 3n צעדים, וכך הלאה. אך מכיוון ש-p ראשוני, ניתן להגיע לסיבוב בכל מספר של שלבים על ידי סיבוב חוזר ב-n צעדים. זאת מכיוון שלכל m<p קיים כך ש- (טענה זו שקולה לטענה שכל איבר בחבורה הציקלית  יוצר אותה). לכן, אם קיים סיבוב של הווקטור שבו הוא חוזר לעצמו, אז בכל סיבוב הוא יחזור לעצמו, והוא מהצורה (g,g,...,g) .
נשים לב ש-A היא איחוד זר של מחלקות השקילות שלה, ולכן גודלה הוא סכום גודלי מחלקות השקילות, שגודל כל אחת מהן הוא 1 או p. נזכור גם ש-p מחלק את גודל |A| ושאנו יודעים כי קיימת מחלקת שקילות בגודל 1 - המחלקה (e,e,...e). אך אם גודל כל מחלקות השקילות האחרות היה p, אז p לא יכול היה לחלק את |A|, כי סכום של מספרים המתחלקים ב-p ועוד 1 לא יכול להתחלק ב-p. לכן, קיבלנו כי חייבת להיות לפחות עוד מחלקה בגודל 1 (למעשה חייבות להיות עוד p-1 כאלה), כלומר מחלקות מהצורה (g,g,...,g), ולכן קיים g כך ש-g^p=e.
אמה צ'יימברס
'''אמה ג'. צ'יימברס (באנגלית: Emma G. Chambers'''; 11 במרץ 1964 – 21 בפברואר 2018) הייתה שחקנית אנגלייה. ידועה בעיקר מתפקידה כאליס טינקר בסדרה הקומית של ה-BBC "הכומר מדיבלי" וכהאני ת'אקר בסרט הקולנוע "נוטינג היל".
ביוגרפיה
צ'יימברס נולדה בדונקסטר שבווסט ריידינג ביורקשייר. היא למדה בבית הספר "סנט מרי'ס" ובבית ספר תיכון "סנט סוויתון" בעיר וינצ'סטר שבהמפשייר. בשנות השמונים למדה בבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art" והייתה בת כיתתו של השחקן רוס קמפ. אחותה היא שרה דוקאס מסוכנות הדוגמנות "Storm Model Management".
אחרי שהופיעה בתפקידים קטנים בהפקות טלוויזיוניות כמו " The Bill", לוהקה צ'יימברס לתפקיד צ'ריטי פקסניף בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס. באותו חודש שיחקה לראשונה בתפקיד אליס טינקר בקומדיה "הכומר מדיבלי" של ה-BBC. צ'יימברס הופיעה בכל 24 הפרקים של הסדרה. ב-1998 זכתה צ'יימברס ב"פרס הקומדיה הבריטית" כשחקנית הטובה ביותר על תפקידה זה. במרץ 2007 גילמה שוב את דמותה של אליס בתוכנית ספיישל של "קומיק רליף".
ב-1998 שיחקה צ'יימברס בסדרת הטלוויזיה "?How Do You Want Me" בתפקיד הלן ירדלי, וב-1999 הופיעה בסרט "נוטינג היל" בתפקיד האני, אחותו של ויליאם ת'אקר (יו גרנט).
ב-2000 השתתפה בדרמה "Take a Girl Like You" עיבוד לטלוויזיה של רומן מאת קינגסלי אמיס, והפקה מחודשת של סרט באותו שם מ-1970.
צ'יימברס דיבבה דמויות בסרט האנימציה המבוסס על "הרוח בערבי הנחל" משנת 1995. ב-2003 דיבבה את ספוטי בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה לילדים "Little Robots".
חיים אישיים
ב-21 בפברואר 2018 נפטרה צ'יימברס בגיל 53, ככל הנראה מהתקף לב, לאחר שבמהלך חייה סבלה מאסתמה כרונית ומאלרגיה למגוון בעלי חיים.
תומאס ואקלי
ילדות
ואקלי נולד בממברי, מחוז דבון, אנגליה, לאיכר מצליח בשם הנרי ולאשתו מארי, תומאס היה הילד הצעיר ביותר מבין 11 ילדים. הוא למד בבית הספר בצ'ארד. בגיל 15 ואקלי היה מועסק כמתלמד אצל רוקח ולאחר מכן אצל מנתח, כמו כן בנערותו עסק באגרוף.
המסע להודו
ב-7 במרץ 1807 הצטרף ואקלי בן ה-11, למסע שייט לכלכולתה בתור נער סיפון תחת פיקודו של קפטן סמואל סמית'. במהלך המסע שערך כ-17 חודשים היה ואקלי עד למקרי טביעה ומוות רבים ובהם מותו של הקפטן במהלך ההפלגה חזרה, בנוסף היה ואקלי עד גם למקרים של הלקאה מה שככל הנראה גרם לו לפעול נגד שיטת ענישה זו בעתיד. המסע הזה נחשב לאחד הגורמים המשפעים ביותר על החלטותיו ופועלו של ואקלי בבגרותו.
לאנסט
בשנת 1923 (בגיל 28) הקים ואקלי, ביחד עם ויליאם קובט, ויליאם לורנס וג'יימס וורדרופ, את כתב העת הרפואי לאנסט.
חבר פרלמנט
בשנת 1835 נבחר ואקלי לחבר בפרלמנט, תפקיד בו כיהן עד 1852. ואקלי פעל בפרלמנט נגד מס עיתונים ונגד חוקי סעד לעניים ובעד סחר חופשי והלאומיות האירית.
חוקר מקרי מוות
בשנת 1839 התמנה לחוקר מקרי המוות של מערב מידלסקס. בהתאם לעמדתו הוא חקר כל מקרה מוות פתאומי, כוול מוות פתאומי שנעשה בזמן מעצר משטרתי. במשך השנים הוא ביצע במסגרת תפקידו בין 25,000 ל-30,000 נתיחות.
חיים אישיים
בגיל 25 התחתן ואקלי עם אליזבת גודצ'יילד, נולדו להם שלושה בנים ובת שמתה בצעירותה. בנו הבכור, הנרי, היה עורך דין וסגנו של אביו בתפקידו כחוקר מקרי מוות. שני בניו האחרים, ג'יימס הצעיר ותומאס, היו עורכים של הלאנסט.
מותו
ואקלי מת ב־1862 בעקבות דימום ריאתי (אנ'), לאחר נפילה מסירה. בעשור שלפני מותו סבל ככל הנראה משחפת. הלווייתו הייתה פרטית והשתתפו בה רק בני משפחה וחברים קרובים. ואקלי נקבר בקטקומבות של בית הקברות קנסל גרין באנגליה, לצד אשתו אליזבת, שמתה שלוש שנים קודם לכן.
הנצחה
מחוץ לביתו של ואקלי שבכיכר דפורד (אנ') נתלה שלט כחול. ישנם שלטים לזכרו במספר מקומות נוספים, בהם מקום הולדתו.
קשר בוהן
קשר בוהן הוא האבטחה הפשוטה והבסיסית ביותר מבין האבטחות. אבטחה זו יוצרת בחבל כפתור קטן מאוד. בהכנת הקשר יוצרים לולאה, כאשר הקצה העובד מונח על הקצה הקצר, מכניסים את הקצה העובד ללולאה, מלמטה למעלה ומותחים את שני הקצוות.
נעמי שמר
נעמי שמר (13 ביולי 1930, י"ז בתמוז ה'תר"ץ – 26 ביוני 2004, ז' בתמוז ה'תשס"ד) הייתה משוררת, מוזיקאית ופזמונאית ישראלית. כלת פרס ישראל לזמר עברי לשנת תשמ"ג (1983). שמר כתבה שירים רבים, בהם שנעשו לנכסי צאן ברזל במורשת הישראלית, כמו "ירושלים של זהב", "חורשת האקליפטוס", "לו יהי", "על כל אלה" ו"שירת העשבים".
ביוגרפיה
שמר נולדה, גדלה והתחנכה בקבוצת כנרת בשם נעמי ספיר, למאיר ספיר (ספירוב), ממייסדי הקבוצה, ולרבקה, בתם של חנה ויונה שפרירי. בעידודה של אמה החלה שמר לנגן בפסנתר כבר בגיל שש. בשנת 1935, בהיותה בת חמש, נסעו נעמי ואמה לביקור משפחתי בווילנה, שם פגשה את דודתה ברטה, אחות אביה היחידה, ומשפחתה. דודתה ומשפחתה נספו כולם בשואה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון דחתה את שירותה הצבאי, למרות התנגדותם של חלק מחברי הקבוצה, ויצאה ללימודי מוזיקה. תחילה בקונסרבטוריון הישראלי בתל אביב ובהמשך באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בין מוריה היו פאול בן-חיים, פרנק פלג, אבל ארליך, אילונה וינצה-קראוס, ויוסף טל. כששבה לקבוצה לאחר לימודיה באקדמיה, לימדה את ילדי הקיבוץ ריתמיקה וכך נולדו שיריה הראשונים, כגון "הדואר בא היום" ו"אחינו הקטן" (יפה ירקוני הקליטה אותם לאחר מספר שנים באלבומה "שירים מכנרת" על אחיה יענקל'ה).
תחילת הקריירה כפזמונאית
כשהזמין אותה חיים טופול לכתוב לתוכנית הראשונה של להקת "בצל ירוק", החלה להלחין את מילותיה, כשהשיר הראשון במתכונת זו, "משירי זמר נודד" (הידוע יותר כ"הדרך ארוכה היא ורבה") שנכתב בשנת 1957, זכה להצלחה רבה ונחשב ללהיטה הראשון. גם שירה "נועה", שהעידה כי כתבה אותו על עצמה, נכלל במופע זה. להצגה "דבר אל הקיר" שהועלתה בתיאטרון הסמבטיון ב-1958 כתבה והלחינה את השיר "הלילה הולך בשדרות", שאותו שר בהצגה שמעון ישראלי.
שירים שכתבה בקצב מסחרר ללהקות הצבאיות זכו כמעט כולם להצלחה מיידית: כמו "חמסינים במשלט", "הכול בגלל מסמר" (על פי שיר אנגלי נושן), ועוד רבים אחרים. באותה תקופה כתבה לצמד הדודאים את "כיבוי אורות" ו"שיירת הרוכבים", שאותו בחרה לפרסם תחת השם העט "אליפז". את השיר הלחין שמעון ישראלי. כמו כן כתבה את "עיר לבנה" ששר הזמר לוליק בסרט קצר על תל אביב.
בשנת 1958 כתבה את "הופה היי" עבור תוכנית צבאית בקול ישראל. שנתיים לאחר מכן זכה הפזמון בפרס ראשון בתחרות באיטליה. בשנת 1960 כתבה את "בשדה תלתן" ללהקת פיקוד הצפון. באותה שנה כתבה גם את השירים "ליל אמש", שהתפרסם בביצועו של שייקה לוי, ו"שיר השוק", עבור ההצגה "עשרת הצדיקים". שיר זה התפרסם כעבור שנה בביצוע להקת התרנגולים. בסוף שנת 1960 יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית שנמשך תשעה חודשים. ב-1962 כתבה את השיר "אחרי השקיעה בשדה" למקהלת גברי השריון. אחר כך חיברה ללהקת הנח"ל את "מחר", "מטריה בשניים", "מחבואים" ("חפש אותי") ועוד. באותה שנה נפרדה מבעלה (השניים התגרשו רשמית ב-1968).
בשנת 1963 כתבה את "חורשת האקליפטוס" למחזמר "כיצד שוברים חמסין", שהועלה לציון סיום המחזור הראשון של בית הספר היסודי בקבוצת כנרת. באותה שנה הלחינה את שירה של רחל המשוררת "כנרת" ("שם הרי גולן"), עבור להקת פיקוד המרכז.
בשנת 1964 כתבה לתוכניתה הראשונה של שלישיית גשר הירקון, "אהבה ראשונה", את "אהבת פועלי הבניין", "סרנדה לך", "איילת אהבים", ו"לילה בחוף אכזיב", ששולב גם בסרט "דליה והמלחים" שבו השתתפה השלישייה. באותה שנה יצאה לפריז עם בתה. שם כתבה שירים ששיקפו השפעות שאנסונייריות בולטות כמו "העיר באפור" (שנכתב עבור שלישיית גשר הירקון), וכתבה נוסח עברי לשירים צרפתיים כמו "אילו ציפורים" (של ז'אן פייר קאלבה וז'אן ברוסול), "שלגיה" (גי ביאר) ו"אין אהבות שמחות" (ז'ורז' ברסנס), שאת חלקם הגדול ביצע יוסי בנאי.
לאחר שובה של שמר לישראל פנה אליה ב-1966 המפיק אשר חבקין והציע לה להקים רביעיית בנות. שמר הקימה את "האחיות שמר" שכללה את דינה גולן, דליה אורן, אמנה גולדשטיין ורותי ביקל. בתיה שטראוס שימשה כמנהלת מוזיקלית. התוכנית שהעלתה הרביעייה כללה את "בגני" ("בגני נטעתיך"), "זמר" ("לך ועליך") ו"שירו של אבא", אולם נכשלה כלכלית, והרביעייה התפרקה.
ירושלים של זהב
אחד מרגעי השיא בקריירה המוזיקלית של שמר היה בשנת 1967, כאשר כתבה את השיר "ירושלים של זהב". השיר נולד כאשר החליט טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, להזמין שיר מיוחד על ירושלים לכבוד פסטיבל הזמר שנערך אותה שנה בבנייני האומה, שלא במסגרת תחרות השירים עצמה. השיר זכה להצלחה רבה בפסטיבל, וזכורה שירת הקהל ברטט את השיר. לביצוע השיר נבחרה זמרת צעירה ואלמונית בשם שולי נתן, ששמר בחרה בה, בעצת בתה הללי, משום שקול הסופרן הצלול שלה מצא חן בעיניה.
שלושה שבועות לאחר הופעת הבכורה של השיר בפסטיבל, פרצה מלחמת ששת הימים, שבעקבותיה אוחדה ירושלים בשלטון ישראל, שמר הוסיפה לשיר בית חדש בו הנגידה את המצב לפני ואחרי המלחמה. לעומת "איכה יבשו בורות המים" ו"ואין פוקד את הר הבית" הכריז הבית החדש "חזרנו אל בורות המים" ו"שופר קורא בהר הבית". בחודשים שאחרי המלחמה ובשנים שבין המלחמות קנה לו השיר שם והפך למעין המנון-משנה, שהיו אף שקראו להפכו להמנון הלאומי החדש.
מאז "ירושלים של זהב" הפכה שמר בעיני רבים - אף כי לא בעיני עצמה - ל"פזמונאית לאומית" האמונה על שיקוף הלכי הרוח בישראל וניסוחם בפזמוניה.
במאי 2005 פרסם העיתון "הארץ" כי שמר הודתה במכתב לגיל אלדמע, כי שמעה שיר עם בסקי ישן (השיר "Pello Joxepe", ששמעה בביצועו של פאקו איבנז), והושפעה ממנו באופן לא מודע בכתיבת הלחן ל"ירושלים של זהב". בימי חייה הכחישה שמר את הטענות על פלגיאט. שמר עצמה תיארה את חדירת הלחן הבסקי לשיר כ"תאונה מצערת", ואמרה שגרמה לה עוגמת נפש כה רבה, עד שאפשר שהביאה למחלתה. חוקר הזמר העברי, אליהו הכהן, אינו רואה כל בעיה של פלגיאט בלחן של "ירושלים של זהב", אלא רק השפעה המקובלת בשירה, ועל תגובתה של שמר אמר: כלומר שההתבטאות במכתב הייתה לדעתו בעיקר מתוך מצוקה רגשית.
נעמי שמר ביצעה אף היא את השיר, ומאוחר יותר הקליטו אותו זמרים רבים אחרים, בהם עפרה חזה, יפה ירקוני, רן אלירן ועוד. על פי נתוני אקו"ם, לשיר מעל ל-300 גרסאות שונות. הוא תורגם לשפות רבות, בהן אספרנטו. הביצועים הידועים של השיר בשפות זרות: יפה ירקוני (ספרדית), דוד עשת (יידיש) ועוד. השיר גם נהיה לשיר ילדים בביצועה של אסנת פז בתקליט "ארץ ישראל שלי". הסרט "רשימת שינדלר" הסתיים בגרסתו המקורית עם ביצוע מקהלה לשיר.
ממלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים
בראשית שנת 1968 פרסמה את ספרה הראשון "כל השירים", שכלל 42 משיריה. רק שמונה מהם התפרסמו קודם במסגרות אחרות. באותה עת הוזמנה לארצות הברית לקבל תואר כבוד על "ירושלים של זהב" מטעם ארגון הנשים של ישיבה יוניברסיטי. הטקס נערך בתחילת מרץ 1968 במסגרת ארוחת ערב חגיגית במלון "וולדורף-אסטוריה" במנהטן, ובעקבותיו יצאה לסיור הופעות בן מספר שבועות בערים החשובות של ארצות הברית וקנדה. בכל קהילה יהודית שבה ביקרה ערכה הופעה בת שעה משיריה וליוותה את עצמה בפסנתר.
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים המשיכה שמר לכתוב שירים ובהם "אנחנו שנינו מאותו הכפר", "בהיאחזות הנח"ל בסיני", "לשיר זה כמו להיות ירדן", "שבחי מעוז" ו"בארץ להד"ם".
בתוכניתה של להקת הנח"ל "הנחלאים באים" שעלתה ב-1967 נכלל השיר "ואלס להגנת הצומח". שמר כתבה את השיר במקור לרביעיית "האחיות שמר", אך להקת הנח"ל הייתה הראשונה להקליט אותו.
בעקבות ביקור בהיאחזות נח"ל בסיני ב-1968 כתבה שמר את השיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני" ללהקת הנח"ל. השיר בוצע על ידי מירי אלוני בתוכניתה של הלהקה "בהיאחזות הנח"ל בסיני" שעלתה באותה שנה. ב-1969 הקליטה להקת פיקוד המרכז את שירה של שמר "אנחנו שנינו מאותו הכפר", שאותו כתבה שלוש שנים קודם לכן. באותה שנה הלחינה שמר ללהקת השלושרים את שירו של נתן אלתרמן "פגישה לאין קץ". בשנת 1969 נישאה לעורך הדין מרדכי הורוביץ ובשנת 1970 נולד בנם, אריאל הורוביץ, מלחין ומבצע בזכות עצמו.
לתוכניתה של להקת חיל הים "שירת הים" שעלתה ב-1971 הלחינה את שירו של אלתרמן "על אם הדרך". סולנית השיר הייתה חיה ארד. לתוכנית היחיד של חוה אלברשטיין שעלתה באותה שנה כתבה שמר את השיר "שיר סיום", על פי לחן של מאנוס חג'ידאקיס. בחנוכה של אותה שנה ביקרה שמר במוצב בסיני, ובעקבות ביקור זה כתבה ללהקת פיקוד הדרום את השיר "שבחי מעוז", שתחילתו מבוססת על הפיוט "מעוז צור".
בשנת 1972 יצאה "חבורת בימות" בערב משירי שמר, שכלל את המיטב שבשיריה בתקופה שאחרי מלחמת ששת הימים. נוסף לשירים המוכרים כלל המופע גם שירים שחשפו פן מוכר פחות של שמר, עם שירים כמו "מר נרקיס" העוסק ברווק כרוני, "שיר ערש למקרים מיוחדים" שהוא שיר ערש לבתם של הורים גרושים, "אנשים יפים" העוסק במיופייפי החברה הגבוהה, ו"המכשפות" על עיתונות רכילאית. בערב נכללו גם השירים "ארבעים" ("יצאתי תמיד עם יותר צעירים... ולבשתי ביקיני אחרי גיל עשרים") ו"אני מגדלת בעל" ("וכשאומר שאני גידלתי בעל, הם ישלחו אותי ישר לגן עדן"). שמר נמנעה מלכלול את שני האחרונים בלקטי הפזמונים הרבים שהוציאה במהלך השנים. בין הלהיטים הגדולים ממופע זה היו "לשיר זה כמו להיות ירדן" ו"בארץ להד"ם", שניהם בביצועה של מירי אלוני.
בחלק האמנותי של פסטיבל הזמר והפזמון באותה שנה הופיעה שלישיית הגשש החיוור עם שירה של שמר "יש לי חג". שיר נוסף של שמר שהתפרסם באותה שנה הוא תרגומה לשירו של ז'אק ברל "אהבה בת עשרים", בביצועו של יוסי בנאי.
זמן קצר לפני מלחמת יום הכיפורים כתבה שמר את "לו יהי". במקור נכתב השיר כנוסח עברי לשירם של הביטלס "Let it be" (ניתן לראות זאת בשיר "לו יהי לו יהי / אנא לו יהי / כל שנבקש לו יהי"), אך כשהציגה את השיר לזמרת חוה אלברשטיין, אמר לה בעלה, מרדכי הורביץ, שחזר אז משירות מילואים, "אני לא אתן לך לבזבז את השיר על מנגינה של זרים, זו מלחמה יהודית ותכתבי לה מנגינה יהודית". נעמי שמר הצמידה לחן חדש למילים, והשיר הפך לאחד מסמלי המלחמה, במיוחד בביצועה של שלישיית הגשש החיוור, וכן בביצועה של חוה אלברשטיין, אשר הוציאה אלבום בו היה השיר שיר הנושא. השיר זכה לעוד ביצועים רבים.
מאמצע שנות ה-70 עד שנות ה-80
בשנות ה-70 שמר הלחינה שירים של משוררים רבים כמו נתן אלתרמן ("פגישה לאין קץ", "ספני שלמה המלך", "על אם הדרך", "האם השלישית"), שאול טשרניחובסקי ("הוי ארצי מולדתי", "בעלייתי שם יפתי", "אומרים ישנה ארץ"), חיים נחמן ביאליק ("קומי צאי"), אברהם שלונסקי ("בתכול השמיים") ועוד. היא תרגמה משיריו של איציק מאנגר ("על הדרך עץ עומד"), וביססה שירים הנשענים על כתבים מהמקורות ("שירת העשבים" על פי רבי נחמן מברסלב, "עקדת יצחק" מתוך ספר בראשית).
לאלבומו של יהורם גאון "אהבה ים תיכונית" מ-1973 הלחינה את שירו של חיים נחמן ביאליק "קומי צאי".