cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חלון פלזמה
שימושים
כיום, הלחמה והתכה מבוססות קרן אלקטרונים הם תהליכים תעשייתיים שיש בהם יתרון, במקרים רבים, על פני החלופות; עם זאת, שיטות אלה יקרות לפריסה עבור רוב המיזמים. הסיבה המקורית להיותן של שיטות אלה יקרות, הייתה היעדר אמצעים יעילים להפרדת הריק – בו קרן אלקטרונים יכולה לפעול – מהאטמוספירה. חלון הפלזמה מאפשר הלחמת מתכות בלחץ של האטמוספירה. יש צורך בריק אך ורק בצינור דק, בתוכו עוברת קרן האלקטרונים. ללא חלון הפלזמה, היה צורך בתא ייעודי לעבודות על החלקים, בו שורר ריק.
חלון הפלזמה שימושי גם עבור מחקר מדעי, היות שהוא מוזיל את התהליך הדרוש ליצירת קרינה אשר ניתן ליצור רק בתנאי ריק.
מסע בין כוכבים
ההכרזה על הטכנולוגיה גררה התלהבות בקרב חובבי הסדרה מסע בין כוכבים, מכיוון שחלון הפלזמה דומה מאוד לשדה הכוח – טכנולוגיה בדיונית מרכזית ביותר בז'אנר המדע הבדיוני בכלל ובסדרה מסע בין כוכבים בפרט.
למעשה, עם מספיק אנרגיה, ניתן ליצור חלון פלזמה שיעצור (ואז ישרוף) כל קליע פיזי שנורה לעברו. עם זאת, כמות האנרגיה הכרוכה בזה היא הרבה מעבר למה שניתן ליצור היום. בנוסף לזה, חלון הפלזמה יהיה חם כל כך, עד שייתכן ויפגע בדבר עצמו, עליו הוא מגן. כמו כן, החלון יאפשר מעבר של לייזרים, או כלי נשק אחרים מבוססי אנרגיה, ללא כל בעיה.
חלון הפלזמה מזכיר גם, במעט, את שדות הכוח שמונעים את בריחת האוויר מסיפון ההאנגר (מנחת החלליות). חלון שכזה אפשרי באופן תאורטי, בהינתן זמינות בכמות מספקת של אנרגיה. בשימוש בגז ארגון, למשל, החלון יהיה אפילו בעל אותו הזוהר הכחול שמופק משדה הכוח בסדרה. הבעיה הגדולה עם הרעיון הזה היא, שוב, הטמפרטורה הגבוהה.
מקור נוסף להתלהבות למעריצי הסדרה מטכנולוגיה זאת הוא הקלות המוגברת לייצור קרינות אקזוטיות, כשאיפה לאותה הקלות בה מיוצרת קרינה מסוגים מגוונים, לבקשת אנשי הצוות בחלליות השונות בסדרה.
19–10 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 19 – 10 לפנה"ס
רחמים נאהורי
הרב רחמים נאהורי (י"ב באב ה'תרס"ב, 15 באוגוסט 1902 - כ"א בתמוז ה'תשמ"ה, 10 ביולי 1985) היה רב העיר בון שבאלג'יריה ואב בית דין בפריז, צרפת.
ביוגרפיה
נולד בעיר בון (כיום ענאבה ) לרב אליהו נאהורי. סבו היה הרב יעקב פאריינטי מחבר הספר שארית יעקב. בילדותו התייתם מאביו ונאלץ לעזוב את לימודיו כדי לפרנס את משפחתו. עם הגיעו לגיל שמונה עשרה הלך ללמוד אצל הרב יעקב הכהן שהיה הרב הראשי בבון באותה עת, ושנתיים לאחר מכן הוסמך על ידו לרבנות. בהמשך עבד כשוחט וקצב, ופתח אטליז.
לאחר פטירת רב העיר הרב יעקב הכהן מונה אחריו הרב יעקב שושנה, ולאחר פטירתו של האחרון בשנת ה'תרצ"ז מונה הרב נאהורי לתפקיד הדיין ורב העיר. בתפקידו התמודד הרב נאהורי עם ההשפעה ההולכת וגוברת של החילוניות הצרפתית בעיר, כאשר יהודים רבים התרחקו מהמסורת ונישואי התבוללות הפכו נפוצים. הרב נאהורי התמקד בעיקר בתחום החינוך של הדור הצעיר ולשם כך ייסד בתי ספר קטנים בהם למדו ילדים ונערים בשעות שאחר הלימודים בבתי הספר הממלכתיים, זאת בשל החוק הצרפתי שחייב את התלמידים ללמוד בשעות הבוקר והצהריים באחד מבתי הספר הממלכתיים.
בתקופה זו הגיעו לבתי הדין באלג'יריה יהודים רבים החיים עם בנות זוג מקומיות על מנת שבית הדין יגיירן וישיא אותם על פי ההלכה. בניגוד לדעתו של הרב אברהם משה פינגרהוט (אז רב העיר אלג'יר) שסבר שיש לקבלן ליהדות ולסמוך על שיטות מקלות בגיור, החזיק הרב נאהורי בעמדה שאסור מבחינה הלכתית לקבלן. לדבריו, אין לסמוך על השיטות המקילות בהליך הגיור אלא במקרים פרטיים, כאשר המטרה היא לקרבם ליהדות ולא לדחותם מהקהילה, אך לא בגיור סיטונאי של גויים רבים, שם קיים דווקא החשש שהכשרת המצב בדיעבד תעודד את המשך המצב ותגביר את תהליך ההתבוללות. עם פסקו זה הסכים הרב אליעזר יהודה ולדנברג.
עם סיום מלחמת העולם השנייה פעל לשיקום מוסדות הקהילה וייסד את התלמוד תורה המרכזי בו למדו רוב בני הקהילה. כן ארגן מחדש את ענייני הקהילה, כמו נושאי הכשרות, שחיטה ויבוא המצות והיין לחג הפסח.
בשנת ה'תשי"ב (1952) הקים יחד עם חברו הרב אברהם משה פינגרהוט ובסיוע עסקנים את "ישיבת הרבנים" בעיר הבירה אלג'יר. מטרת הישיבה הייתה להכשיר תלמידים שישמשו בעתיד כרבני קהילות ובתי כנסת בכל רחבי אלג'יריה. בראשות הישיבה עמדו הרב פינגרהוט והרב יצחק זרביב. הרב נאהורי היה מעורב בהנהלת וסדרי הישיבה, ואף הגיע למסור בה שיעורים מפעם לפעם.
בעת מלחמת העצמאות של אלג'יריה החל משנת 1954, נערכו פוגרומים בכל ריכוזי היהודים במדינה. בעקבות זאת היגרו רוב היהודים מהמדינה מחשש לחייהם, אולם הרב נאהורי סירב לעזוב את קהילתו ונותר בה כל עוד נותרו בה מנין יהודים. בשנת ה'תשכ"ג עבר לפריז, שם שימש בתפקיד דיין לצד אב בית הדין הרב פינגרהוט והרב יצחק גוגנהיים (לימים הרב הראשי לפריז). אחרי פטירת הרב פינגרהוט מונה הרה נאהורי תחתיו. במקביל לפעילותו כדיין מסר שיעורי תורה לתלמידים בבית המדרש ששכן בביתו שברחוב רישה. פעל רבות ליסוד מוסדות חינוך ובתי ספר יהודיים בפריז, וסייע בהקמת מקוואות טהרה, חנויות ואטליזים כשרים.
בשנת 2022 נקרא רחוב על שמו בשכונת בית וגן בירושלים.
ישיבת שערי רחמים
בחודש אלול תשמ"ה הקימו מקורביו את הישיבה לצעירים "שערי רחמים" בשכונת סנהדריה בירושלים. בראשות הישיבה עמד תלמידו הרב יהושע ברכץ. לאחר כעשרים וחמש שנות פעילות (בשנת ה'תש"ע, 2010) ובעקבות עזיבתו של הרב ברכץ מספר שנים קודם לכן, שינתה הישיבה את פניה והפכה לישיבה תיכונית בה לומדים גם מקצועות חול וניגשים לבחינות הבגרות. בשנת תשע"ו (2016) הצטרפה הישיבה לרשת בתי הספר של מכון ברנקו וייס. בראשות הישיבה עומד כיום בנו הרב יהודה נאהורי.
חיבורו
ספרו רחמיך רבים, כולל חידושים על התלמוד, תשובות הלכתיות והתכתבויות בנושאים שונים. יוצא לאור בשנת ה'תש"ן על ידי משפחת המחבר ובעריכת הרב יהושע ברכץ.
אמבולנס (סדרת טלוויזיה, 2018)
אמבולנס (ברוסית: Скорая помощь) היא סדרת טלוויזיה רוסית המספרת על עבודתו של צוות אמבולנס מוסקבאי. הסדרה שודרה ברשת NTV בכיכובו של גושה קוצנקו וזכתה לפופולריות רבה ושודרה במשך 3 עונות.
עלילה
עלילת הסדרה סובבת סביב נהג האמבולנס החדש, שמתחיל להפגין את ניסי האבחון והמיומנות הרפואית במהלך שיחות ומציל חיים רבים. במהלך הסדרה מתברר כי הוא רופא מוסמך ביותר, שרישיונו נשלל באופן לא הוגן, וכעת משימתו היא להשיב את שמו הטוב ולשוב למקצוע הרפואה.
מרשמי חמישים ושתיים מחלות
מרשמי חמישים ושתיים מחלות (בסינית מסורתית ומפושטת: 五十二病方; בפין-יין: Wǔshí'èr bìng fāng, ווּשְׁאָר בִּינְג פָאנְג) הוא כינויו של טקסט סיני רפואי שהתגלה ב-1973 במָאוָאנְגְדְווֵי, בקבר שנחתם בשנת 168 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן. הטקסט מכיל מרשמים לטיפול במחלות שונות. הטקסט הועתק בכתב חותם ליריעות משי בסביבות 215 לפנה"ס, בתקופת שושלת צ'ין, אבל ייתכן שמקורו קדום יותר.
הכינוי "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" דבק בטקסט בידי עורכים בתקופה המודרנית, על שם רשימה של חמישים ושתיים מחלות ומרשמים לטיפול בהן המופיעה בתחילתו.
תוכן היצירה
המרשמים בטקסט מציגים מעל 250 טיפולים, המבוססים על גירוש שדים ועל תרופות, למחלות כגון יבלות, טחורים, שבר במפשעה והכשות. בין הטיפולים הרפואיים הנזכרים בו, ממליץ הטקסט על ניתוחים וצריבות, אך אינו מזכיר דיקור או צריבה בעזרת מוקסה.
הטקסט מכיל כ-9,950 סימנים, והוא הטקסט הרפואי הארוך ביותר שנמצא בקברים סיניים עתיקים.
חשיבות בחקר הרפואה הסינית
מאחר שהטקסט חושף שלב פרימיטיבי בהתפתחותה של תורת המרידיאנים ואינו מזכיר את תאוריית היין-יאנג ואת חמשת היסודות, הוא עודד היסטוריונים לתארך את הקלאסיקה הפנימית של הקיסר הצהוב למאה הראשונה לפנה"ס.
העותק המקורי של "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" שמור במוזיאון המחוזי של חוּנְאָן בצָ'אנְגְשָׁה.
אדלווייס אייר
אדלווייס אייר (בגרמנית: Edelweiss Air) היא חברת תעופה סדירה אשר מפעילה טיסות עונתיות וחברת בת של סוויס הפועלת מנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן.
שם החברה נובע משמו של הפרח האלפיני אדלווייס, אשר מופיע גם בלוגו החברה.
החברה מפעילה טיסות ל-65 יעדים באירופה, אמריקה הצפונית, המזרח הרחוק, המזרח התיכון, האיים הקריביים ואפריקה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לספטמבר 2020:
פעילות החברה בישראל
החל מ-28 באוקטובר 2018 ועד מרץ 2019 הפעילה החברה קו שבועי בין נמל התעופה ציריך קלוטן לנמל התעופה עובדה באיירבוס A320.
פסטיבל רוויניה
פסטיבל רוויניה (באנגלית: Ravinia Festival) הוא פסטיבל מוזיקה שנתי, שמתקיים כל קיץ בפארק רוויניה שבהיילנד פארק, אילינוי, ארצות הברית. הוא משמש נוה קיץ של התזמורת הסימפונית של שיקגו מאז שנת 1906.
הפסטיבל כולל קונצרטים סימפוניים, במקרים רבים עם סולנים אורחים, כמו גם מופעי ג'אז, בלוז, מוזיקה עממית ורוק. מלבד מופעי מוזיקה יש בו גם בלט, דרמה ותוכניות חינוכיות, שנמשכות לכל אורך השנה. הפארק משתרע על 150 דונם של סביבה כפרית וכולל אמפיתיאטרון פתוח, גנים מעוצבים, מסעדה ודוכני ממכר של בעלי זיכיונות, וכן ביתן קונצרטים ומבנה ללימודי מוזיקה. פיקניק בשטח הפארק בשעות שלפני הקונצרטים היא מסורת ארוכת-ימים בשיקגו. הרכבת עוצרת בפארק רוויניה במיוחד, לפני ואחרי קונצרטים, והמקום מהווה אתר טיולים מקובל ברבים. מספר המבקרים עולה לא פעם על 600,000.
אמיל אמפנזה
אקה באסונגה לוקונדה "אמיל" אמפנזה (בצרפתית: Eka Basunga Lokonda "Émile" Mpenza, נולד ב-4 ביולי 1978 בזליק שבבלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ממוצא קונגולזי ששיחק בעמדת החלוץ. אמפנזה שיחק ב-11 קבוצות שונות במהלך הקריירה, וערך 57 הופעות במדי נבחרת בלגיה, בהן הבקיע 19 שערים.
קריירת מועדונים
אמפנזה שיחק כנער בקורטרייק הבלגית, ובשנת 1995 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק עונה אחת. בקיץ 1996 שידרג עצמו אמפנזה ועבר לשחק בשורות העולה החדשה לליגת העל הבלגית, מוסקרון. אמפנזה רשם עונה מצוינת עם מוסקרון, שסיימה במקום השלישי המפתיע, כשאמפנזה מבקיע 12 שערי ליגה. לאחר עונה אחת במוסקרון, עבר אמפנזה בקיץ 1997 לסטנדרד לייז'. אמפנזה שיחק בליאז' שתי עונות מלאות, בהן סיימה קבוצתו במרכז הטבלה. את עונת 1999/00 החל אמפנזה בליאז', ושיחק בה מחצית עונה. בינואר 2000 עזב אמפנזה את ליאז' לאחר שערך בשורותיה 49 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים, וחתם בשאלקה 04 מהבונדסליגה, לאחר עסקת טרייד בה שאלקה העבירה לליאז' את הבלגי מיכאל גוסנס. בכל שלושת המועדונים בהם שיחק בבלגיה, אמפנזה שיחק יחד עם אחיו מבו אמפנזה, ובמעבר של אמיל לשאלקה נפרדו האחים לראשונה.
בעונת הבכורה של אמפנזה בשאלקה 04, 1999/00, סיימה הקבוצה במקום ה-13 בבונדסליגה, כשאמפנזה מבקיע שישה שערים. בעונת 2000/01 אמפנזה נהנה משיתוף פעולה פורה עם החלוץ הדני אבה סאנד, ועם אנדראס מולר ויורג בומה. שאלקה סיימה עונה מצוינת במקום השני, לאחר שאיבדה את האליפות לבאיירן מינכן בדקה ה-94 של מחזור הסיום. אמפנזה הבקיע בעונה זו 13 שערי ליגה. שאלקה ואמפנזה התנחמו בזכייה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אוניון ברלין, בו אמפנזה שיחק 90 דקות. בעונת 2001/02 אמפנזה סבל מפציעות וערך 16 הופעות בלבד, בהן הבקיע ארבעה שערים, וקבוצתו סיימה במקום החמישי. אמפנזה זכה עם שאלקה באותה עונה בפעם השנייה ברצף בגביע הגרמני לאחר ניצחון 4-2 בגמר על באייר לברקוזן, אך החמיץ את הגמר בגין פציעה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של אמפנזה בשאלקה. בעונה זו סיימו אמפנזה ושאלקה במקום השביעי בבונדסליגה, כשאמפנזה ערך 21 הופעות והבקיע חמישה שערים. בתום עונה זו, עזב אמפנזה את שאלקה לאחר שלוש עונות וחצי, וחזר לסטנדרד לייז'.
בעונת 2003/04 רשם אמפנזה עונה מצוינת עם סטנדרד לייז', בה סיים עם קבוצתו במקום השלישי בליגת העל הבלגית, כשהוא מבקיע 21 שערי ליגה ומסיים כסגן מלך השערים. עם זאת, גם תקופה זו בסטנדרד לייז' הייתה קצרה עבור אמפנזה, ולאחר עונה אחת עזב את המועדון וחתם בקיץ 2004 בהמבורג מהבונדסליגה תמורת 2.5 מיליון אירו. אמפנזה לא התאקלם כראוי בהמבורג, ובעונת הבכורה שלו במועדון, עונת 2004/05, הבקיע ארבעה שערים בלבד ב-26 הופעות, והמבורג סיימה במקום השמיני. בקיץ 2005 סייע אמפנזה להמבורג לזכות באינטרטוטו ולהעפיל לגביע אופ"א. את עונת 2005/06 החל אמפנזה בהמבורג, אך לאחר שערך 10 הופעות בהן הבקיע שער אחד, חתם בינואר 2006 במפתיע בא-ריאן מליגת העל הקטרית. אמפנזה סיים את עונת 2005/06 בקטר, והחל בה את עונת 2006/07, כשהוא מציג יכולת טובה ומבקיע תשעה שערי ליגה ב-19 הופעות. בינואר 2007 עזב אמפנזה את קטר וחתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
כאשר עבר אמפנזה למנצ'סטר סיטי, הוא התייחס לפרשנים שהיו ביקורתיים כלפי המעבר שלו לליגה הקטרית, והוא אמר שהחזרה שלו לאירופה היא כדי להוכיח להם שהוא עדיין שחקן מהרמות הגבוהות. את הבכורה ערך במשחק ליגה בפרמייר ליג מול ויגאן אתלטיק, כאשר החליף במחצית את גאורגיוס סמראס. את שער הבכורה שלו במנצ'סטר סיטי הבקיע מול מידלסברו בניצחון 2-0 במרץ 2007, וכעבור שבועיים הבקיע שער ניצחון ב-1-0 על ניוקאסל יונייטד. בהמשך העונה הבקיע שער נוסף, בהפסד 2-1 לטוטנהאם. את עונת 2006/07 סיימו מנצ'סטר סיטי ואמפנזה במקום ה-14 בפרמייר ליג. את עונת 2007/08 העביר אמפנזה במלואה במנצ'סטר סיטי. בעונה זו אמפנזה ערך 15 הופעות והבקיע שני שערי ליגה בלבד, משום שהתחרה על מקום בהרכב עם אלאנו, ואלרי בוז'ינוב ורולאנדו ביאנקי. את העונה הזו סיימו מנצ'סטר סיטי ואמפנזה במקום התשיעי בפרמייר ליג. בסיום העונה שוחרר אמפנזה מהקבוצה, משום שהסתיים חוזהו.
בספטמבר 2008 חתם אמפנזה בפליימות' ארגייל מהצ'מפיונשיפ באנגליה. את הבכורה ערך בתחילת העונה כשנכנס כמחליף בהפסד 2-1 לנוריץ' סיטי. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בתיקו 2-2 מול צ'רלטון אתלטיק. בהמשך העונה הבקיע אמפנזה שער ניצחון ב-2-1 על קארדיף סיטי. עם זאת, אמפנזה נפצע וערך רק תשע הופעות בעונה זו. עקב הפציעה, לא הוצע לו חוזה חדש, ובקיץ 2009 שוחרר מהקבוצה. באותו קיץ חתם אמפנזה בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית. עונת 2009/10 הייתה עונה מצוינת עבור אמפנזה, שסיים עם סיון במקום החמישי בליגה, והבקיע 21 שערי ליגה, כאשר רק סיידו דומביה ומרקו שטרלר הבקיעו יותר. בקיץ 2010, לאחר עונה אחת בלבד בסיון, חתם אמפנזה בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית. בעונת 2010/11 זכה אמפנזה עם נפטצ'י באקו באליפות ליגת העל האזרית, כשהוא מבקיע שישה שערי ליגה. בינואר 2012 עזב אמפנזה את הקבוצה, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב. בשנת 2015 נפסק לטובת אמפנזה פיצוי של מיליון אירו על ידי פיפ"א, בתביעת בוררות מול נפטצ'י באקו, שלא שילמה לו משכורות.
באוקטובר 2013, לאחר תקופה ארוכה מחוץ למגרשים, חתם אמפנזה באאנדראכט אאלסט הבלגית עד לתום עונת 2013/14, אך לא שיחק בשורותיה וישב על הספסל. בתום העונה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
אמפנזה שיחק בנבחרות הצעירות של בלגיה, וערך את הבכורה בנבחרת בלגיה הבכירה בשנת 1997. את שערי הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע בניצחון 6-0 על נבחרת סן מרינו במוקדמות מונדיאל 1998, במשחק בו הבקיע צמד. אמפנזה זומן לסגל הבלגי למונדיאל 1998 עצמו, ונכנס כמחליף בכל שלושת המשחקים של בלגיה בשלב הבתים, ממנו הודחה בלגיה לאחר שסיימה את שלושת משחקיה בתיקו. אמפנזה ונבחרת בלגיה היו פטורים מהשתתפות במוקדמות יורו 2000 משום שבלגיה אירחה את יורו 2000 בצוותא עם הולנד. את יורו 2000 פתחו אמפנזה ונבחרת בלגיה היטב, כאשר ניצחו 2-1 במשחק הפתיחה של הטורניר את נבחרת שוודיה, כשאמפנזה מבקיע את השער השני. עם זאת, המשך הטורניר היה מאכזב מאוד עבור בלגיה, שהפסידה בתוצאה 2-0 לנבחרות איטליה וטורקיה, והודחה כבר בשלב הבתים על אף היותה נבחרת מארחת. במהלך טורניר מוקדמות מונדיאל 2002 הבקיע אמפנזה שני שערים וסייע לבלגיה להעפיל למונדיאל 2002 עצמו, אך החמיץ את הטורניר עצמו בגין פציעות רבות מהן סבל באותה עונה. אמפנזה המשיך לשחק בנבחרת בלגיה לאחר מכן, והבקיע צמדים בניצחון 4-1 על נבחרת בוסניה במוקדמות מונדיאל 2006 ובניצחון 2-0 על נבחרת טורקיה במוקדמות מונדיאל 2010. עם זאת, נבחרת בלגיה לא הצליחה להעפיל עם אמפנזה לטורנירים נוספים מאז מונדיאל 2002. בשנת 2009 ערך אמפנזה את הופעתו הבינלאומית ה-57 והאחרונה, בהפסד 2-0 לנבחרת אסטוניה, במשחק שנערך במוקדמות מונדיאל 2010, ארבעה ימים לאחר שאמפנזה הבקיע את הצמד מול נבחרת טורקיה. לזכותו של אמפנזה 19 שערים במדים הלאומיים.
תארים
עם שאלקה 04:
עם המבורג:
עם נפטצ'י באקו:
תארים אישיים:
דגל חיל האוויר הישראלי
את דגל זה, יחד עם חפצים נוספים, נשא האסטרונאוט הישראלי אילן רמון למשימת החלל במעבורת קולומביה, אשר התרסקה. הדגל נשרף בחלקו אך נמצא באתר ההתרסקות של מעבורת החלל קולומביה.
דינמו זאגרב
נוגומטני קלאב דינמו זאגרב (בקרואטית: Nogometni Klub Dinamo Zagreb) הוא אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים והמכובדים ביותר בקרואטיה כיום וביוגוסלביה בעבר.
מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1945 והוא ממוקם בעיר הבירה, זאגרב. הקבוצה נחשבת לאחת משני מועדוני הפאר בקרואטיה, יחד עם מועדון היידוק ספליט והיא הקבוצה הקרואטית המצליחה ביותר לאחר שזכתה ב-21 אליפויות קרואטיה, 14 גביעים ושישה גביעי סופרקאפ. תוארי אליפות בקרואטיה זכתה הקבוצה בארבע אליפויות יוגוסלביה וכן בשבעה גביעים יוגוסלביים והיא מעולם לא ירדה מליגת העל והיא משתתפת קבועה בליגות הבכירות של יוגוסלביה וקרואטיה מאז הקמתה בשנת 1945.
היסטוריה
אחרי מלחמת העולם השנייה והתחזקות של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה שלושת מועדוני הכדורגל הבכירים של זאגרב (ה.א.ש.ק., גראדאנסקי וקונקורדיה) ננטשו בין-לילה ומועדון מוניציפלי חדש הוקם ב-9 ביוני 1945. כמו מועדוני כדורגל רבים אחרים מחוץ לקרואטיה, במזרח אירופה, המועדון נקרא "דינמו" וכל השחקנים המובילים והטובים של גראדאנסקי זאגרב של הימים ההם עברו לשחק במועדון החדש. הקבוצה שיחקה במגרשה של ה.א.ש.ק. זאגרב. רוב שחקני הקבוצה באותם ימים היו מגראדאנסקי זאגרב ועוד מעטים מקונקורדיה וה.א.ש.ק. בעוד ששאר השחקנים בעיר הוכרחו לעבור לפרטיזן בלגרד. עם השנים, בגלל ריבוי השחקנים מגראדאנסקי בקבוצה וחברי ההנהלה שעברו לדינמו מגראדאנסקי הפכה הקבוצה למעיין קבוצת בת של גראדאנסקי ולכן גם צבע מדי הקבוצה שונה לכחול.
דינמו זכתה באליפות ליגת העל היוגוסלבית בשנים 1948, 1954 ובשנת 1958. הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בגביע אירופה בעונת 1958/1959, אז כנציגת יוגוסלביה בעקבות זכייתה באליפות יוגוסלביה, אך כבר בשלב המוקדם הפסידה לקבוצת דוקלה פראג מצ'כוסלובקיה. הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות בעונת 1960/1961 אז עברה את קבוצת הכוכב האדום ברנו מצ'כוסלובקיה אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת פיורנטינה מאיטליה.
בעונת 1961/1962 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים כאשר היא עוברת את קבוצת אודנסה מדנמרק אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ברצלונה מספרד. בעונת 1962/1963 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים, אז עברה את קבוצות פורטו מפורטוגל, רויאל אוניון סן-ז'ילואז מבלגיה ובאיירן מינכן מגרמניה ועברה בחצי הגמר את פרנצווארוש מהונגריה אך הפסידה בגמר לולנסיה מספרד.
הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות גם בעונת 1963/1964, אז עברה את קבוצת לינזר ASK מאוסטריה אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת סלטיק מסקוטלנד. בעונת 1964/1965 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז עברה את קבוצות א.א.ק. אתונה מיוון וסטיאווה בוקרשט מרומניה אך נכשלה ברבע הגמר מול טורינו מאיטליה. בעונה שלאחר מכן, עונת 1965/1966 חזרה הקבוצה לגביע המחזיקות, אז הודחה בסיבוב הראשון מול קבוצת אתלטיקו מדריד מספרד. בעונת 1966/1967 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים ועברה את קבוצות פ.צ ברנו מצ'כוסלובקיה, דנפרמלין אתלטיק מסקוטלנד, ארגש פיטשטי מרומניה, יובנטוס מאיטליה ואיינטרכט פרנקפורט מגרמניה וזכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר 0–2 על לידס יונייטד האנגלית. הקבוצה חזרה לגביע ערי הירידים גם בעונה שלאחר מכן, עונת 1967/1968, ואחרי שעברה את קבוצת פטרולול פלוישט מרומניה הפסידה בסיבוב השני לקבוצת בולוניה 1909 מאיטליה.
בעונת 1968/1969 הקבוצה התחילה בגביע ערי הירידים אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פיורנטינה מאיטליה. הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות בעונת 1969/1970, אז עברה את קבוצות סלובן ברטיסלאבה מצ'כוסלובקיה ואולימפיק מרסיי מצרפת אך הפסידה ברבע הגמר לקבוצת שאלקה 04 מגרמניה. בעונה שלאחר מכן, עונת 1970/1971 אז עברה את קבוצות בארירנסה מפורטוגל והמבורג מגרמניה אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת טוונטה אנסחדה מהולנד. בעונת 1971/1972 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז ניצחה את קבוצת בוטב פלובדיב מבולגריה אך הפסידה לראפיד וינה בסיבוב השני. בעונת 1973/1974 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון למילאן מאיטליה.
בעונת 1982/1983 דינמו זכתה באליפות היוגוסלבית הרביעית והאחרונה שלה ושיחקה בגביע אירופה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ספורטינג ליסבון מפורטוגל. בעונת 1983/1984 הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פורטו מפורטוגל.
ב-13 במאי 1990, לקחה הקבוצה חלק במשחק שציין את תחילתה של מלחמת העצמאות הקרואטית. המשחק ששוחק באצטדיון מקסימיר בזאגרב מול הכוכב האדום בלגרד שבסיומו פרצו מהומות ביציעי האוהדים. משחק זה אשר כונה מהומות דינמו זאגרב-הכוכב האדום בלגרד, מהווה את תחילתו של ערעור השלטון היוגוסלבי בקרואטיה, סיום ההגמוניה הסרבית והדרישה לעצמאות.
בעונת 1988/1989 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה את קבוצת בשיקטאש מטורקיה אך הפסידה לקבוצת שטוטגרט. בעונת 1989/1990 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בשלב המוקדם לאוסר מצרפת. בעונת 1990/1991 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אטאלנטה מאיטליה. בעונת 1991/1992 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, והפסידה בסיבוב הראשון לטרבזונספור מטורקיה. הופעה זו הייתה האחרונה של קרואטיה כקבוצת מיוגוסלביה שכן בפעם הבאה בה השתתפה דינמו זאגרב במפעל אירופי הייתה כשקרואטיה זכתה לעצמאות מיוגוסלביה).
בשנת 1992, שונה שם הקבוצה תחילה ל"גראדאנסקי-ה.א.ש.ק. זאגרב" אך הוא שונה במהרה ל"קרואטיה זאגרב", שם אותו נשאה הקבוצה עד למספר שנים אחר כך בה שונה השם חזרה ל"דינמו זאגרב" כפי שהוא כיום.
בעונת 1993/1994 שיחקה הקבוצה (לראשונה באירופה כקבוצה שמייצגת את מדינת קרואטיה שהשתחררה שנה לפני כן מיוגוסלביה)במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה את קבוצת B68 טופטיר מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת סטיאווה בוקרשט מרומניה. בעונת 1994/1995 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אוסר מצרפת. בעונת 1996/1997 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה את קבוצות SK טירנה מאלבניה אך הפסידה בהמשך שלבי המוקדמות לספרטק מוסקבה מרוסיה.
בעונת 1997/1998 שיחקה במוקדמות ליגת האלופות, ואחרי שעברה את פרטיזן בלגרד מסרביה ומונטנגרו הפסידה בסיבובהשני המוקדם לניוקאסל יונייטד מאנגליה בשל כך עברה הקבוצה לשחק בגביע אופ"א באותה עונה, אז עברה את קבוצת גראסהופרס משווייץ ואת קבוצת MTK בודפשט מהונגריה אך הפסידה בסיבוב השלישי לאתלתיקו מדריד מספרד. בעונת 1998/1999 הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות, ואחרי שעברה בסיבוב השני המוקדם את סלטיק מסקוטלנד שיחקה בשלב הבתים עם קבוצות אולימפיאקוס מיוון, פורטו מפורטוגל ואייאקס אמסטרדם מהולנד אך לא עברה לשלב הבא. בעונת 1999/2000 שיחקה הקבוצה עוד פעם במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השלישי המוקדם את MTK בודפשט מהונגריה והוגרלה בשלב הבתים מול קבוצות מנצ'סטר יונייטד מאנגליה, אולימפיק מרסיי מצרפת ושטורם גראץ מאוסטריה אך סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהמפעל. הקבוצה חזרה למוקדמות ליגת האלופות בעונת 2000/2001, אז הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם למילאן מאיטליה בעקבות ההפסד עברה הקבוצה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז עברה את קבוצת סלובן ברטיסלאבה מסלובקיה אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת פארמה מאיטליה.
בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז היא גברה על קבוצת פלורה טאלין מאסטוניה בשלב המוקדם אך אז פגשה בסיבוב הראשון בקבוצת מכבי תל אביב מישראל ואחרי שהקבוצות סיימו בתיקו 2-2 בקרואטיה נערך משחק גומלין בישראל שבו הקבוצות נפרדו בתיקו 1-1 ולכן מכבי תל אביב עלתה לשלב הבא בגלל הפרש שערי חוץ. בעונה שלאחר מכן, עונת 2002/2003 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז ניצחה הקבוצה בסיבוב הראשון את קבוצת זלגרסזגי TE מהונגריה אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת פולהאם מאנגליה.
את עונת 2003/2004 פתחה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות ולאחר שעברה בסיבוב השני המוקדם את מריבור מסלובניה הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לדינמו קייב מאוקראינה ולכן הקבוצה נשרה לגביע אופ"א הישר לסיבוב הראשון בו פגשה בקבוצת MTK בודפשט מהונגריה וגברה עליה אך בסיבוב השני שיחקה מול קבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק מאוקראינה והודחה מהמעפל. בעונת 2004/2005 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה את קבוצות NK פרימוריה מסלובניה ואת אלפסבורג משוודיה והוגרלה בשלב הבתים נגד קבוצות שטוטגרט מגרמניה, בוורן מבלגיה, הירנביין מהולנד ובנפיקה ליסבון מפורטוגל אך לא עברה לשלב הבא.
את עונת 2006/2007 הקבוצה פתחה במוקדמות ליגת האלופות כאשר היא גוברת על קבוצת אקרנאס מליטא אך הפסידה בשלב השלישי המוקדם לארסנל מאנגליה ולכן עברה לשחק בגביע אופ"א, שם הוגרלה נגד קבוצת אוסר מצרפת והפסידה לה.
בעונת 2018 זכתה באליפות קרואטיה ה-19 שלה וגברה על היידוק ספליט בגמר הגביע הקרואטי ובכך זכתה בדאבל.
בעונת 2020/2021 הקבוצה העפילה לפלייאוף הליגה האירופית כשהיא סופגת שער אחד בלבד בשלב הבתים.
ז'אן טלסניקוב
ז'אן טלסניקוב (נולד ב-11 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה כשחקן
טלסניקוב נולד בשנת 1972 ברפובליקה הרוסית של ברית המועצות. הוא עלה לישראל בגיל 6, לאחר שהוריו עזבו את מולדתם מטעמים ציוניים. אביו של טלסניקוב, סשה, היה כדורגלן חובב ברוסיה, למד במכון וינגייט, ואימן קבוצות ילדים במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד, כאשר אצל אביו התאמנו עמיר תורג'מן, עופר טלקר וז'אן עצמו, וכך החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון.
כשטלסניקוב היה בן 16 נפטר אביו במפתיע. את משחק הבוגרים הראשון ערך בשנת 1990 בליגה הארצית בקבוצה הבוגרת של עירוני אשדוד אותה אימן אריה רדלר. עונה מאוחר יותר עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז). בשנת 1995 ירדה הקבוצה לליגה השנייה ושנה מאוחר יותר, בשנת 1996 הוחתם על ידי בית"ר ירושלים, עבר להתגורר בירושלים, ואז ביצע את קפיצת המדרגה הגדולה בקריירה והתבלט כאחד הקשרים האחוריים הטובים בליגה ונחשב לנדבך חשוב באליפויות של בית"ר בשנים 1996/1997 ו-1997/1998, ובגביע הטוטו בה זכתה הקבוצה בשנים אלו.
בשנת 1998 צורף טלסניקוב לסגל נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה, ובמשחק זה גם כבש את שערו הראשון בנבחרת. במסגרת הנבחרת שיחק טלסניקוב ב-21 משחקים בהם כבש 4 שערים.
בשנת 2000, עבר לשחק בקבוצת דנדי יונייטד הסקוטית, עבורו קיבלה בית"ר כמיליון דולר. אך חזר כעבור עונה אחת בלבד לשחק בבית"ר ירושלים. בשנת 2003 סיים את דרכו בבית"ר ועבר לשחק במועדון ספורט אשדוד, איתה הגיע לגמר גביע הטוטו בתחילת שנת 2005. בסוף שנת 2005 עבר לשחק בקבוצת הפועל ירושלים. בסוף עונת 2006/2007 ירדה הקבוצה לליגה השלישית ובמאי 2007 הודיע טלסניקוב על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 35, לאחר כ-15 שנה של כדורגל מקצועני.
קריירה כמאמן
עוד בטרם פרישתו החל בלימודי אימון כדורגל במכון ווינגייט. בשנת 2007 עסק במשחק ואימון בקבוצת "הכח" ירושלים במסגרת הליגה הישראלית בכדורגל חופים.
בשנת 2008 מונה לתפקיד עוזר מאמן קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים.
בשנת 2009 מונה לתפקיד עוזרו של גיא עזורי, מאמן בהפועל באר שבע, ולאחר התפטרותו של עזורי שימש כעוזרו של מחליפו, ויקו חדד.
בסוף שנת 2010 מונה טלסניקוב לתפקיד מנהלה המקצועי של מחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, תפקיד אותו מילא כשנה עד להתפטרותו מהמשרה בסוף שנת 2011.
בינואר 2012 מונה לעוזר מאמן בית"ר ירושלים, וביוני 2013 סיים את תפקידו.
בספטמבר 2013 מונה לעוזרו של גיא עזורי באימון אקדמיה לכדורגל בנות ונבחרות הנערות שהקימה ההתאחדות לכדורגל בישראל.
חיים אישיים ומחוץ לכדורגל
ז'אן טלסניקוב נשוי לסוניה. לזוג שלושה ילדים עימם הם גרים במושב מסילת ציון.
בשנת 2005 נהרג אחיו של ז'אן,, שהיה לוחם בסיירת צנחנים ונפל בקרב סמוך לטולכרם.
עוד בשנת 2005 סיים טלסניקוב את לימודיו בבית הספר לאמנויות "קמרה אובסקורה", ובשנת 2006 סיים את לימודי התסריטאות בבית הספר סם שפיגל. באותה שנה שיחק בתפקיד משנה בסרט "גיבורים קטנים". כמו כן הופיע בסדרות הטלוויזיה "האלופה", "ראש גדול" (עונה 5) ו"לאהוב את אנה" בתור שחקן משנה.
בשנת 2010 סיים טלסניקוב את לימודיו בבית הספר "תות" הכשרת מאמנים לכישורי חיים.
נסיך הרעם
נסיך הרעם (באנגלית: Thunder Prince; בקוריאנית: 흑룡왕과 비호동자, "מלך הדרקון השחור והלא קדושים") הוא סרט אקשן מונפש דרום-קוריאני משנת 1982, אשר בוים על ידי האון-מייונג האן. הסרט עוקב אחר אנדי שנשבע לנקום בשם אביו, רעם כחול, שנרצח על ידי מנטיס השחור.
הסרט הופץ לראשונה בדרום קוריאה ב-12 בדצמבר 1982 בדיבוב קוריאני, ולאחר מכן גרסה אמריקאית בדיבוב אנגלי הופצה בארצות הברית בשנת 1987 בהפקת ג'וסף לאי. הגרסה האמריקאית הופצה ברחבי אירופה ודובבה לשפות נוספות, ביניהן גרמנית, יוונית ופולנית. הגרסה האמריקאית הופצה גם בישראל בדיבוב לעברית בשנת 1997 על ידי חברת ההפצה "אבן זוהר", כחלק מסדרת ההפצה "אגדה של סיפור". אורך הסרט הוא כ-70 דקות.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל כאשר מנטיס השחור רוצח את רעם כחול, אביו של אנדי, וגונב את סגנון הלחימה המשפחתי. אנדי, שנשבע לנקום בשם אביו, יוצא תחת השם "נסיך הרעם" למסע ביער, שם הוא עובר הרפתקאות שונות ופוגש את צ'ימי, קוף שהופך במהרה לחבר שלו. ביער אנדי גם פוגש את אוגי, מורה דגול שמלמד כיצד להילחם ללא אלימות. בסוף הסרט אנדי בוחר להילחם מול מנטיס השחור באמצעות כבוד ולא לחימה, כמו שלימד אותו אוגי.
מדבבים בעברית
הדיבוב העברי בוים על ידי הדס מוזס, והופק על ידי נטע בן צבי.
היגשיאוסקה
היגשיאוסקה (ביפנית: 東大阪市), היא עיר במחוז אוסקה שביפן. בשנת 2022 אוכלוסיית העיר הוערכה בכ־489,000 תושבים בכ־233,000 משקי בית. הצפיפות המשוערת היא 7,900 נפש לקילומטר רבוע, בשטח עירוני המתפרס על כ־61.78 קמ"ר.
דמוגרפיה
לפי מפקדי האוכלוסין היפניים, אוכלוסיית היגשיאוסקה גדלה במהירות משנות החמישים ועד שנות השבעים, ומאז התייצבה:
סכר טבקה
סכר טבקה (, בתעתיק מדויק: סד אלטבקה; נקרא גם סכר א-ת'ורה, בערבית: سد الثورة, מילולית: "סכר המהפכה") הוא הסכר הגדול בסוריה. הסכר ממוקם על נהר הפרת, והוא נבנה על ידי מילוי עפר. הסכר נמצא כ-40 קילומטרים במעלה הנהר מהעיר א-רקה. גובה הסכר 60 מטרים ואורכו 4.5 קילומטרים. יצירתו הובילה להיווצרות אגם אסד, מאגר המים הגדול בסוריה. הסכר הוא הראשון מבין שלושה סכרים שסוריה בנתה על הפרת, כאשר השניים האחרים הם סכר תשרין וסכר הבעת'.
במקור תוכנן הסכר על מנת לייצר כוח הידרואלקטרי ועל מנת להשקות אדמות. הוא הוקם בין השנים 1968–1973 בסיועה של ברית המועצות. במהלך הקמתו ולפני הצפת אגם אסד, נחקרו אתרים ארכאולוגיים שונים, בהם תל אבו הוריירה, מורייבת, תל פרי ותל מסכנה וחבובה כבירה, במאמץ שנוהל על ידי אונסק"ו על מנת להציל את הממצאים באתרים אלו לפני שיוצפו.
בשנת 1974, כאשר צומצם הזרם בנהר הפרת בכ-25% על מנת למלא את האגם, פרצה מחלוקת בין סוריה לבין עיראק, אשר איימה להפציץ את הסכר. המחלוקת יושבה בסיוען של ערב הסעודית וברית המועצות, וסוריה הסכימה להזרים יותר מים לעיראק.
ב-11 בפברואר 2013, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, עבר הסכר לשליטת האופוזיציה הסורית. ארבע מתוך שמונה הטורבינות של הסכר המשיכו לפעול, ועובדי הסכר המשיכו לקבל שכר מהמממשלה הסורית. בדצמבר 2016 כבשה המדינה האסלאמית את העיר הסמוכה לסכר, א-ת'ורה. בתחילת 2017 לחם כוח משותף של הכוחות הסוריים הדמוקרטיים וצבא ארצות הברית נגד המדינה האסלאמית, וכתוצאה מכך נפגעה תחנת הכוח ההידרואלקטרית וחדלה לפעול והסכר היה בסכנת התמוטטות. הפסקת אש נקבעה כדי לאפשר תיקון חירום של הסכר. במאי 2017 עבר הסכר לשליטת הכוחות הסוריים הדמוקרטיים.
אצטאלדהיד
אצטאלדהיד (במונחון IUPAC: Ethanal, אֶתַנַל) הוא תרכובת כימית שנוסחתה C2H4O,זהו אלדהיד חשוב הנפוץ בטבע ומיוצר בכמויות גדולות בתעשייה. אצטאלדהיד מיוצר בצמחים, מצוי במזונות כלחם, קפה ופירות. אצטאלדהיד הוא תוצר של חמצון חלקי של אתנול בכבד על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז ועליית ריכוזו בדם היא מהגורמים לחמרמורת.
ייצור
דרך הייצור העיקרית של אצטאלדהיד היא בתהליך Wacker חמצון אתן בקטליזה הומוגנית של פלדיום ונחושת
המעגל הקטליטי שבו נוצר אצטאלדהיד ומשתחזרים הזרזים לייצור בקנה מידה קטן יותר משתמשים גם בחמצון חלקי של אתנול בקטליזה של כסף בתהליך אקסותרמי בטמפרטרות של 500-650°C
בעבר יוצר החומר על ידי דהידרוגנציה (הוצאת מימן) מאתנול בתהליך אנדותרמי
היסטוריה
הצעה ראשונה לייצור אצטאלדהיד מאצטילן מיוחסת לפרסום של קושצרוף (Kuscheroff) משנת 1884. בשנת 1898 הציע הוגו ארדמן שיטה לייצור תעשייתי של אצטאלדהיד מאצטילן על ידי העברת האצטילן דרך חומצה גופרתית רותחת בריכוז של כ-45% מעורבב בחומצת כספית. לשיטה זאת הייתה נצילות נמוכה של כ-5%. נתן גרינשטיין זיהה שיש קשר הפוך בין הטמפרטורה הרצויה בתהליך לבין ריכוז החומצה, כאשר ככל שהריכוז יותר גבוה יש להשתמש בטמפרטורה נמוכה יותר. בתחילת 1910 הוא הגיש פטנט בו הציע להעביר את האצטילן דרך חומצה גופרתית בריכוז של כ-45%, אך בטמפרטורה נמוכה של 15–25 מעלות צלזיוס ובלחץ גבוה מהלחץ האטמוספירי, או דרך חומצה זרחתית בריכוז של כ-25%, בו מעורב זרז של מלח כספית, במקום החומצה הגפרתית. חברת Chemische Fabrik Griesheim-Elektron קיבלה את הבעלות על הפטנט וניסתה לייצר אצטאלדהיד בהתאם, אך נתקלה בקשיים רבים וייצור המוני על פי השיטה של גרינשטיין החלה בשנת 1916 ונמשכה כ-50 שנה.
כימיה
אצטאלדהיד עובר תגובת טאוטמריזציה לתת ויניל אלכוהול
קבוע שיווי המשקל לתגובה הוא 6x10-7 ושינוי האנתלפיה H = 42.7Kj/mol∆ ב-298K כך שבתנאים אלו רק אחוז קטן מאוד מהחומר נמצא בצורת האנול (ויניל אלכוהול). לתגובה יש אנרגיית שפעול גבוהה כך שאינה מתרחשת בטמפרטורת החדר, ניתן לבצע אותה בקטליזה פוטוכימית או בנוכחות חומצות כ HClO4 או H2SO4.
בשל גודלה הקטן של המולקולה וזמינותה כמונומר יבש (בניגוד לפורמלין) משמש החומר כאלקטרופיל בתגובות סינתיזה אורגנית. אצטאלדהיד מגיב עם ציאניד ואמוניה לקבלת חומצת האמינו אלאנין 3 מולקולות אצטאלדהיד יכולות להדחס לקבלת פראלדהיד (Paraldehyde) - מולקולה טבעתית המכילה קשרי פחמן-חמצן יחידים
שימושים
בעבר שימש אצטאלדהיד בעיקר כחומר גלם לייצור חומצה אצטית. יישום זה נמצא בירידה כי ניתן להפיק את החומצה ביעילות גבוהה יותר ממתנול. אצטאלדהיד הוא חומר מוצא חשוב לנגזרות של פירידין. משתנן ואצטאלדהיד מייצרים שרפים שימושיים. מאנהידריד אצטי ואמטאלדהיד מייצרים אתילדיאן דיאצטט ממנו מפיקים ויניל אצטט - המונומר לייצור פוליויניל אצטט.
יחסי ונואטו–פקיסטן
יחסי ונואטו–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקה ונואטו לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
הילינגדון (רובע)
רובע הִילִינְגְדוֹן של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Hillingdon, ) הוא אחד מרובעי לונדון. הרובע מצוי במערב העיר ולמעשה הוא הרובע המערבי ביותר של לונדון. כמו כן ברובע נמצא נמל התעופה לונדון הית'רו.
יחסי ונואטו–פקיסטן
יחסים כלכליים
בשנת 2016, ייצאה ונואטו לפקיסטן סחורה בשווי 48.7 אלף דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם מוצרי טקסטיל וטלפונים. לעומתה, פקיסטן ייצאה לוונואטו סחורה בשווי 33.2 אלף דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם מוצרי טקסטיל וציוד ספורט.
הילינגדון (רובע)
היסטוריה
רובע הילינגדון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של אוקסברידג', הרובע העירוני של הייז והארלינגטון, הרובע העירוני של רואיסליפ - נורת'ווד והרובע העירוני של יוסלי ומערב דרייטון שהיו חלק ממחוז מידלסקס.
עם הקמת הרובע הוצע שיקרא בשם "אוקסברידג'". זמן קצר מאוחר יותר שונה שם הרובע להילינגדון.
גאוגרפיה
הרובע גובל ברובע אילינג במזרח.
שכונות
שכונות רובע הילינגדון כוללות את
פארקים
ברובע 239 פארקים ושטחים ציבוריים, מרביתם מצויים בשטח החגורה הירוקה של העיר.
אוכלוסין
ברובע מספר התושבים הנמוך ביותר מבין כל רובעי לונדון, ואחוז השטחים הבנויים הנמוך ביותר.
רימוני תעשיות
רימוני תעשיות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור תבניות לתעשיית פלסטיק ובהזרקת חלקים מדויקים רוויי פלסטיק, לצד פיתוח ועיצוב מוצרים. החברה מספקת את מוצריה בעיקר לתעשיות הרכב, הרפואה, האלקטרוניקה, המזון והחקלאות.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
מייסד החברה, יותם רימוני רכש את השכלתו בבית ספר מקצועי, ועבד בתחילת דרכו בתעשייה הצבאית, כאשר החליט לפנות לדרך עצמאית ב-1954 הפכה התעשייה הצבאית ללקוחה הראשונה של המפעל. בשנת 1966 התאגדה החברה.
ב-1973 עברה רימוני לפתח תקווה, והחלה לייצר תבניות לתעשיית הפלסטיק ועיבוד שבבי סדרתי עבור לקוחותיה.
ב-1979 נרכשה מכונת הזרקת הפלסטיק הראשונה, ורימוני החלה להציע שירות משולב של ייצור תבניות ושל ייצור חלקים מפלסטיק בהזרקה.
בשנת 1995, לאחר הנפקת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, הוחלט על הקמת מפעל נוסף בצפון, שמוקם בתחילה בפארק התעשייה בתל חי ובהמשך עבר לאזור התעשייה הצפוני של קריית שמונה. בתחילה נשכרו 4,000 מ”ר, לאחר 8 שנים השטח נרכש והוכפל וכיום חולש המפעל על 14,000 מ”ר.
בשנת 1999 רכשה החברה את חברת EOR שיצרה מסנני דלק לרכב ומיזגה אותה לחברת רימוני. כיום ייצור המסננים הוא מחלקה במפעל רימוני בקריית שמונה. באותה שנה הוקמה חברת MPE – Metal Plast Engineering יחד עם שתי שותפות, “שירן הנדסה”, ו ”לב מבלטים”. החברה עוסקת בשיווק מכלולים מורכבים מחלקי פלסטיק ומתכת לתעשיית הרכב.
בשנת 2017 רכשה החברה את פעילות חברת “פרידריך תעשיות פלסטיק”. בנוסף לפעילות רכשה רימוני את מרבית הציוד של פרידריך, ואפשרה לעובדי החברה להשתלב במפעל בקריית שמונה ואכן מספר עובדים נקלטו ברימוני צפון.
באותה שנה עברו מטה החברה ומפעל הייצור למשכנם החדש באזור התעשייה במודיעין.
בשנת 2019 רכשה החברה את חברת אר. פי. אם תעשיות פלסטיק בע"מ, שעסקה בייצור של מוצרים בתחום ההיגיינה בטכנולוגיה של הזרקת פלסטיק.
בשנת 2020 קרן פימי רכשה 37.5% ממניות החברה מידי בעלי חברת רימוני. בניו של מייסד החברה, האחים דני, רפי וגדי רימוני, מחזיקים ב-29.52% ממניות החברה.
תחומי מומחיות
עיקר פעילות העיצוב ופיתוח מתבצעת באתרי הקבוצה במודיעין ובנשר.
ייצור התבניות של החברה מבוצע במודיעין ומאפשר ייצור תבניות מדויקות ומורכבות לתעשיית הפלסטיק ותבניות מרובות שקעים-cavities שמיועדות לייצור סדרות ארוכות במיוחד.
טכניקת הזרקת הפלסטיק משמשת בשני אתרי ייצור בישראל, במודיעין ובקריית שמונה, בשטח של 21,000 מ"ר. בנוסף החברה משתפת פעולה עם מפעלי ייצור בצ'כיה, פולין וסין. לחברה כ־130 מכונות הזרקה, בעלות כוח נעילה מ-35 טון עד 500 טון. רימוני מפעילה שני חדרים נקיים לתעשייה הרפואית.
מחלקות הרכבה ואוטומציה הכוללים מערך אוטומציה - רובוטים, קובוטים, מערכים פנאומטיים ואלקטרוניים להרכבה נקייה ללא מגע יד אדם, הרכבות ידניות הדורשות דיוק ובקרה אנושית.
RTVi
RTVi (ברוסית: Ар-ти-ви-ай; ראשי תיבות: Русское ТелеВидение Интернешнл; באנגלית: Russian TeleVision International; מילולית: "טלוויזיה רוסית בינלאומית"; עד 2002 נודע בשם NTV International, ברוסית НТВ-Интернешнл) הוא ערוץ טלוויזיה עצמאי ברוסית, המשודר מארצות הברית אם כי נקלט דרך הלוויין גם במדינות אחרות, לרבות רוסיה וישראל. על פי הערכות, כ-25 מיליון איש צופים בערוץ.
הערוץ הוקם על ידי קבוצת מדיה מוסט, שבבעלות ולדימיר גוסינסקי ולאחר נובמבר 2002 הפך לערוץ עצמאי.
טרוור פינוק
טרוור דייוויד פינוק (באנגלית Trevor David Pinnock, נולד ב-16 בדצמבר 1946) הוא נגן צ'מבלו ומנצח אנגלי. פינוק נודע בעיקר בניצוח על תזמורת המנגנת בכלים אותנטיים בשם "הקונצרט האנגלי", שעמה הוא ביצע עד לאחרונה יצירות מתקופת הבארוק והתקופה הקלאסית. פינוק נוהג לנצח על התזמורת ממושב הצ'מבלו.
ביוגרפיה וקריירה
טרוור פינוק נולד בקנטרברי. הוא הצטרף כזמר למקהלת הקתדרלה בגיל 7 ולמד בבית הספר למקהלה של הקתדרלה. לאחר לימודי פסנתר ועוגב, התמנה לנגן עוגב בכנסייה. בגיל 19 נכנס לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. הוא קיבל מלגה ללימודי עוגב ובהמשך גם צ'מבלו, וזכה בפרסים על ביצוע בשני הכלים. מוריו היו ראלף דואנס ומיליסנט סילבר. כנגן צ'מבלו ערך סיורי קוטנצרטים באירופה עם האקדמיה של St. Martin in the Fields. בתקופת לימודיו בקולג' המלכותי למוזיקה אמר לו הרשם, ג'ון שטיינר, שאין לו סיכוי להשתכר למחייתו כצ'מבליסט. כדי לשפר ככל האפשר את סיכויי עבודתו בשלב מוקדם בקריירה שלו, כלל ברפרטואר שלו לא רק את יצירות הבארוק המקובלות אלא גם קונצ'רטי מודרניים לצ'מבלו, כמו הקונצ'רטו לצ'מבלו, כלי הקשה ומיתרים של רוברטו גרהארד, הקונצ'רטו של מנואל דה פאיה, סימפוניה קונצרטנטית זעירה לנבל, צ'מבלו, פסנתר ותזמורת מיתרים כפולה של פרנק מרטין ו-Concert Champêtre של פרנסיס פולנק.
הופעת הבכורה שלו בניו יורק הייתה בשנת 1988, בניצוח על האופרה יוליוס קיסר של הנדל. בשנת 1989 ייסד את "הלהקה הקלאסית" (The Classical Band) וניצח עליה ברפרטואר הקלאסי מהיידן עד מנדלסון בכלים תקופתיים, כולל נגינה כסולן בפורטה-פיאנו, עד שפרש באופן בלתי צפוי בשנת 1990. בין השנים 1991 ל-1996 שימש מנהל אמנותי ומנצח ראשי של תזמורת מרכז האמנויות הלאומי באוטווה, קנדה, קבוצה שעליה ניצח לראשונה בשנת 1985. בהמשך כיהן כיועצה האמנותי בעונות 1996-7 ו-1997-8, שכללו גם סיור בארצות הברית וביצוע, וכנראה גם הקלטות של הקוננצ'רטי לפסנתר מס' 1 ו-5 של בטהובן, עם גריגורי סוקולוב כסולן.
פינוק מרבה להופיע כמנצח אורח עם רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ותזמורת דטרויט, התזמורות הקאמריות של סיינט פול, לוס אנג'לס, תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, התזמורת הפילהרמונית של וינה, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג וכן בפסטיבל טנגלווד ובפסטיבלי מוצרט.
המלחין האנגלי ג'ון וב כתב למענו שתי יצירות מודרניות לצ'מבלו, Ebb משנת 2000 ו- Surge משנת 2003.
טרוור פינוק ומקסים ונגרוב יצאו למסע קונצרטים משותף בשנת 2000, שבו ניגן ונגרוב לראשונה בכינור בארוק ופינוק ניגן בפסנתר כנף סטיינוויי מודרני. הקונצרטים המעניינים הללו הורכבו במחציתם הראשונה מצ'מבלו וכינור בארוק ובשנייה מפסנתר וכינור מודרני.
בימים אלה פינוק מחלק את זמנו בין הופעות בצ'מבלו להופעות כמנצח אורח עם תזמורות מודרניות ותקופתיות כאחת. בסוף 2006 מתוכנן לו מסע קונצרטים באירופה, אסיה ואמריקה עם הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך עם אנסמבל ברנדנבורג האירופאי. כן צפויות הקלטות של יצירות אלה.
הייז (הילינגדון)
הֶיְיְז היא עיירה הנמצאת ברובע הילינגדון, למעשה היא פרבר של לונדון הנמצא כ 20.9 ק"מ מערבית למרכז העיר. העיירה נמצאת בגבולותיו של המחוז ההיסטורי מידלסקס (Middlesex). הייז התפתחה מאוד בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 כאזור תעשייתי. היא התפתחה בעיקר במהפכה התעשייתית השנייה – יצירה של תעשיות קלות בפאתי ערים קיימות.
היסטוריה
עד לסוף המאה ה-19 הייז (מערב לונדון) הייתה בעיקרה אזור חקלאי ואזור ליצירת לבנים לבניה. אך בגלל מיקומה על מסילת הרכבת המערבית של לונדון ועל צומת תעלות ששמשו כעורק תחבורה ערכה עלה כמיקום לאזור תעשייתי בשלהי המאה ה-19. בנוסף העבודות על התעלות ועל מסילת הברזל הגבירו את כמות הפועלים שעבדו באזור.
שיר המנון למכבי תל אביב
"שיר המנון למכבי תל אביב", המוכר גם כ"מכבי שלנו", נכתב על ידי אילן גולדהירש והולחן על ידי ג'קי אלקיים שגם מבצע את השיר בעיבוד מוזיקלי של רוני וייס. במקור נכתב כשיר הלל לקבוצת הכדורגל מכבי תל אביב ויצא לתחנות הרדיו ב-1976, אך לרגל זכייתה של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב באליפות אירופה בעונת 1976/1977, הוקלטה גרסה נוספת כשיר אליפות עם מילים מותאמות.
במצעד שירי הספורט הישראלים שנערך באתר ספורט 5, נבחר השיר במקום העשירי.
תוכן השיר
הבית הראשון מדבר על הרצון לשיר והגאווה בעקבות הצלחת הקבוצה, והוא זהה בין שתי הגרסאות.
הבית השני שונה בין הגרסאות בכך שבגרסת הכדורגל הוא מדבר בתחילתו על צבעי הקבוצה ומגן הדוד המסמל אותה, ובחלקו השני על השערים ששחקני הקבוצה כובשים, ובגרסת הכדורסל הוא מדבר בתחילתו על התלהבות הקהל בצפייה בקבוצה ובחלקו השני מזכיר את הזכייה באליפות אירופה.
הבית השלישי זהה ברובו בשתי הגרסאות ומדבר על שחקני הקבוצה וקריאה לאוהדים להצטרף לשירת הפזמון, כאשר ההבדל הוא שבגרסת הכדורגל מצוין ש"אחד עשר המופלאים" באים לכר הדשא, ובגרסת הכדורסל ש"חמשת המופלאים" באים למגרש, ככוונה למגרש הכדורסל.
הפזמון הוא שיר הלל לקבוצה המתחיל בשייכות של הזמר לקבוצה בכל עונות השנה, ומסתיים בכך שבזמנים אלו כולם רוצים להיות חלק מהקבוצה. ההבדל היחידי בין הגרסאות הוא שבגרסת הכדורגל הפזמון מתחיל בפעם הראשונה במילה "על" ובגרסת הכדורסל במילה "זו", אך בשאר הפעמים הגרסאות זהות כאשר בשתי החזרות הראשונות הפזמון מתחיל במילה "זו" ובשלוש החזרות הנוספות הפזמון מתחיל ללא מילת קישור.
פול לה-פייג'
פול ריצ'רד לה-פייג (באנגלית: Paul Richard LePage, נולד ב-9 באוקטובר 1948) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-74 של מדינת מיין בשנים 2019-2011, מטעם המפלגה הרפובליקנית. טרם היבחרו לתפקיד המושל היה ראש עיריית ווטרוויל בין השנים 2011-2004. ב-2021 שב לזירה הפוליטית ונבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לתפקיד מושל מיין 2022.
ביוגרפיה
לה-פייג' נולד ב-9 באוקטובר 1948 בדרום מיין, הבן הבכור מבן 18 אחים להורים ממוצא קנדי-צרפתי. משפחתו של לה-פייג' הייתה עניה מאוד ואביו היה אלכוהוליסט אשר הכה את ילדיו. בגיל 11, לאחר שאביו שבר את אפו, ברח לה-פייג' מהבית והתגורר ברחובות. הוא חי כשנתיים ללא בית והחל לעבוד. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1967.
יש לו תואר ראשון ושני במנהל עסקים ובחשבונאות מאוניברסיטת מיין. בשנים 1972–1979 עבד בחברת עצים בניו ברנזוויק, קנדה. במהלך שנות ה-80 וה-90 עבד כיועץ עסקי.
קריירה פוליטית
בתקופתו כמושל, העלה לה-פייג' את מס ההכנסה לשיא היסטורי, העביר רפורמות במערכות הפנסיה והרווחה, והפחית את הרגולציה בתחומים עסקיים. בשנותיו הראשונות, היו ללה פייג' עימותים רבים עם הפרלמנט של מיין אשר נשלט על ידי המפלגה הדמוקרטית. הוא הטיל וטו פעמים רבות על החלטות הדמוקרטים, וטו שלפעמים בוטל על ידי רוב הפרלמנט. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך בכריס כריסטי. באותה התקופה שקל האם להתמודד לסנאט של ארצות הברית, אך בסופו של דבר הוא הכריז ב-10 במאי 2017 כי הוא מוותר על הרעיון ומעדיף להתמקד בעבודתו כמושל.
ב-29 באפריל 2020 הכריז לה-פייג' כי יתמודד שוב על תפקיד המושל ב-2022. עוד קודם לכן הביע את כמיהתו לשוב לתפקיד כמושל בהתבסס על האם המושלת ג'נט מילס תוכל ליישם את משאל העם להרחבת המדיקייד במיין במה שהגדיר כ"דרך בת קיימא". ב-5 ביולי 2021 הכריז רשמית על כניסתו למירוץ. לאחר כניסתו הרשמית למירוץ זכה לתמיכתם של מושל ניו המפשייר כריס סנונו ושל הסנאטורית סוזן קולינס ממיין. ביוני 2022 נבחר למועמד המפלגה.
עמדות
לה פייג' מתנגד בנחרצות להפלות ותומך באופן חלקי מאוד בעונש מוות- רק במקרים של רצח תינוקות ובהפצת סמים קטלניים. הוא הביע התנגדות ללגליזציה של סמים קלים ותמך במלחמה בסמים. הוא תומך בצמצום הרגולציה והמגזר הממשלתי, עידוד החופש העסקי ואף בהעסקת ילדים. בנוסף על כך, הוא הטיל וטו על הצעת חוק המגדילה את שכר המינימום. הוא מתנגד חריף לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (אובמה-קר) וקרא לבטל אותו. מבחינה חברתית, הוא תומך בהענקת שוברי חינוך ובהענקת אוטונומיה למערכות החינוך ומתנגד לנישואים חד-מיניים. מבחינה סביבתית, לה-פייג' אינו מאמין בההתחממות הגלובלית. בפברואר 2016 הכריז על התנגדות לקליטת פליטים במיין, מתוך חשש שהם יכניסו למדינה מחלות כגון איידס, מחלת נגיף הזיקה, הפטיטיס C ושחפת.
מרצ'ין קמינסקי
מרצ'ין קמינסקי (בפולנית: Marcin Kamiński, נולד ב-15 בינואר 1992 בקונין שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בשאלקה 04 ובנבחרת פולין בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
קמינסקי שיחק כנער בלך פוזנאן, ובעונת 2009/10 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגת העל הפולנית. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, זכה קמינסקי עם לך פוזנאן באליפות, על אף שערך בשורותיה רק ארבע הופעות ליגה. בעונת 2010/11 לא שיחק קמינסקי כלל בליגה. החל מעונת 2011/12 קמינסקי החל לשחק בהרכב הקבוצה בקביעות. בעונה זו סיים עמה במקום הרביעי בליגה. בעונת 2012/13 קמינסקי הבקיע שלושה שערי ליגה וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה, אך בליגה האירופית הודח עם קבוצתו לאחר סיבוב המוקדמות השלישי על ידי א.י.ק סולנה. בעונת 2013/14 הודחו קמינסקי ולך פוזנאן מהליגה האירופית בסיבוב המוקדמות השני על ידי ז'לגיריס וילנה, ובליגת העל הפולנית סיימו שוב במקום השני, כשקמינסקי מבקיע שני שערי ליגה. בעונת 2014/15 הודחו קמינסקי ופוזנאן מהליגה האירופית שוב בשלב המוקדמות, והפעם על ידי שטיארנן. בסיום עונה זו, זכו לך פוזנאן וקמינסקי באליפות ליגת העל הפולנית. קמינסקי הבקיע שני שערים בעונה זו. ביולי 2015 ניצח קמינסקי עם פוזנאן במשחק הסופר קאפ הפולני את לגיה ורשה במשחק שהסתיים בתוצאה 1–3. קמינסקי הבקיע את השער השני לפוזנאן. בעונת 2015/16 הודחו פוזנאן וקמינסקי ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פ.צ. בזל, והמשיכו אל הליגה האירופית, שם עברו את וידאוטון בשלב הפלייאוף האחרון, ונכנסו לשלב הבתים, בו סיימו במקום השלישי אחרי אותה פ.צ. בזל ופיורנטינה, והודחו מהמפעל. בליגה הפולנית, סיימו קמינסקי ופוזנאן במקום השביעי, כשקמינסקי תורם שער ליגה אחד.
בקיץ 2016, לאחר 11 שנים בלך פוזנאן, עזב קמינסקי את הקבוצה וחתם בשטוטגרט, שעונה קודם לכן נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2016/17, קמינסקי הבקיע שער אחד ב-23 הופעות, וסייע לשטוטגרט לעלות בחזרה לבונדסליגה מהמקום הראשון. בעונת 2017/18 קמינסקי היה חלק מעונה מוצלחת של שטוטגרט, שסיימה במקום השביעי בבונדסליגה עם 36 ספיגות בלבד, שזו ההגנה השנייה בטיבה. קמינסקי לא שיחק בקביעות, אך שיתף פעולה בהגנה עם בנז'מן פבאר, הולגר באדשטובר, אנדראס בק ודניס אאוגו.
בקיץ 2018 הושאל קמינסקי לעונה לעולה החדשה לבונדסליגה, פורטונה דיסלדורף. קמינסקי רשם עונה טובה, בה ערך 27 הופעות וסיים עם קבוצתו במרכז הטבלה. בתום עונת ההשאלה, חזר קמינסקי לשטוטגרט, שבינתיים ירדה לבונדסליגה השנייה.
ב-27 במאי 2021 חתם על חוזה בשאקלה 04 מהבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית
בדצמבר 2011 ערך קמינסקי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פולין, בניצחון 0–1 על בוסניה במשחק ידידות. בשנת 2012 זומן לסגל הפולני ליורו 2012, אך לא שותף בטורניר זה כלל. פולין הודחה מיורו 2012 שנערך על אדמתה כבר בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד. בשנת 2018 קמינסקי נכלל בסגל הפולני המורחב למונדיאל 2018, והיה מיועד להחליף בסגל הפולני את קמיל גליק שנפצע, אך בסופו של דבר גליק היה כשיר למונדיאל, וקמינסקי נופה מהסגל הסופי.
תארים
עם לך פוזנאן:
עם שטוטגרט:
הרפובליקה של קונגו (לאופולדוויל)
הרפובליקה של קונגו (בצרפתית: République du Congo) הייתה מדינה ריבונית במרכז אפריקה, שנוצרה עם עצמאותה של קונגו הבלגית ב-1960. מ-1960 עד 1966, המדינה נודעה גם כקונגו-לאופולדוויל (על שם בירתה) כדי להבדיל אותה משכנתה מצפון-מערב, הנקראת גם הרפובליקה של קונגו, שכונתה לחלופין המכונה "קונגו-ברזוויל". ב-1964 שונה שמה הרשמי של המדינה ל"רפובליקה הדמוקרטית של קונגו", אך שתי המדינות המשיכו להיות מובחנות בבירותיהן; עם שינוי שמה של לאופולדוויל לקינשאסה ב-1966, היא נודעה גם כקונגו-קינשאסה. לאחר שג'וזף דזירה מובוטו, ששמו שונה למובוטו ססה סקו ב-1972, מפקד הצבא הלאומי, השתלט על המדינה, היא הפכה לרפובליקה של זאיר ב-1971. היא הפכה שוב לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-1997. התקופה שבין 1960 ל-1964 מכונה הרפובליקה הקונגולית הראשונה.
שלטון קולוניאלי
התנאים בקונגו השתפרו בעקבות השתלטות ממשלת בלגיה ב-1908 על מדינת קונגו החופשית, שהייתה רכושו האישי של המלך הבלגי. כמה שפות בנטו נלמדו בבתי ספר יסודיים, תופעה נדירה בחינוך הקולוניאלי. רופאים קולוניאליים הפחיתו מאוד את התפשטות טריפנוזומיאזיס אפריקאית, הידועה בכינויה מחלת שינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השיג צבא קונגו הקטן מספר ניצחונות נגד האיטלקים במזרח אפריקה. קונגו הבלגית, שהייתה גם עשירה במרבצי אורניום, סיפקה את האורניום ששימש את ארצות הברית לבניית הנשק האטומי ששימש בהפצצות על הירושימה ונגסקי באוגוסט 1945.
הממשל הקולוניאלי ביצע מגוון רפורמות כלכליות לשיפור התשתיות: רכבות, נמלים, כבישים, מכרות, מטעים ואזורי תעשייה. העם הקונגולזי, לעומת זאת, חסר כוח פוליטי והתמודד עם אפליה משפטית. כל המדיניות הקולוניאלית הוכרעה בבריסל ולאופולדוויל. מזכיר המושבה הבלגית והמושל הכללי, שאף אחד מהם לא נבחר על ידי העם הקונגולי, החזיק בכוח מוחלט.
בקרב העם הקונגולי, ההתנגדות נגד משטרו הלא דמוקרטי גברה עם הזמן. בשנת 1955, המעמד הגבוה בקונגו (מה שנקרא "évolués"), שרבים מהם התחנכו באירופה, יזם מסע לסיום אי השוויון.
משבר קונגו
במאי 1960, מפלגת MNC או Movement National Congolais, בראשות פטריס לומומבה, ניצחה בבחירות לפרלמנט, ולומומבה מונה לראש הממשלה. ז'וזף קסא-וובו מאבאקו נבחר לנשיא על ידי הפרלמנט. מפלגות אחרות שהופיעו כללו את Parti Solidaire Africain (PSA), בראשות אנטואן גיזנגה, ואת Parti National du Peuple (PNP), בראשות אלברט דלוו ולורן מבריקו.