cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגברת נעלמת (סרט, 2013)
תקציר עלילה
הסרט אינו רימייק של סרטו של אלפרד היצ'קוק "הגברת הנעלמת", אלא עיבוד מחודש של הרומן, והוא נאמן יותר למקור. הסרט מתאר אשת חברה צעירה, בשם אייריס קאר, שנוסעת ברכבת ברחבי אירופה של שנות השלושים של המאה העשרים. היא חוזרת לאנגליה מקרואטיה. במהלך הנסיעה היא מגלה שאומנת אנגלייה, מיס פרוי, שנסעה איתה באותה רכבת, נעלמה באופן מסתורי. היא מגייסת לעזרתה צעיר נאה בשם מקס הר, ופרופסור מאוקספורד שנוסעים יחד ברכבת. בדומה למתואר בספר (אב בשונה מהגרסה הקולנועית משנת 1938), מיס פרוי היא אומנת כפי שהיא מציגה את עצמה ואינה סוכנת בריטית של סוכנות הביון MI6. המניע לחטיפה שלה אינו פעילותה בשירות סוכנות הביון, אלא העובדה שהיא ראתה חשוד ברצח בנסיבות שהיו פוסלות את האליבי שלו.
הפקה
מקום ההתרחשות של הגרסה המחודשת הוא ברכבת אקספרס מפוארת שנוסעת מקרואטיה לטריאסטה, ולא בארץ בדיונית כפי שמופיע במקור. פנים רכבת הפאר משנות השלושים של המאה העשרים, כולל קרונות שינה, קרון מסעדה, בר וטרקלין, יוצרו בבודפשט עבור הפקת הסרט.
והילד הזה הוא אני
וְהַיֶּלֶד הַזֶּה הוּא אֲנִי הוא ספר שירי ילדים של הסופר יהודה אטלס אשר ראה אור בהוצאת כתר בשנת 1977. הספר מכיל שירי ילדים קצרים המציגים את העולם מנקודת מבטו של ילד ובשפת יום-יום (בניגוד לשפה הגבוהה שהייתה נהוגה עד אז בכתיבה לילדים).
על הספר
השירים מלווים באיורים מעשה ידי דני קרמן, המבוססים כולם על תבנית עמוד אחידה של חלונות בית משותף המקיפים את השיר המצוי במרכז המסגרת, כאשר בכל פעם מציצות מן חלונות דמויות או פריטים המוסיפים גוון נוסף לתוכן המילולי של השיר. את החיבור בין הטקסט של אטלס לאיוריו של קרמן הציע נחמן אוריאלי, מנכ"ל הוצאת כתר באותה עת, שלמד עם השניים באותו בית ספר תיכון.
בשנת 1978 זכה הספר בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
בעקבות הצלחתו הרבה של ספר זה (שגם תורגם לאנגלית תחת השם It's Me), באו בעקבותיו ספרים נוספים בסגנון דומה:
ב-1979 יצא תקליט בשם "והילד הזה הוא אני", ובו מבוצעים שירים מן הספר, שהולחנו בידי אבנר קנר. לצד קנר שרים באלבום דויד ברוזה, אפי בן ישראל, מזי כהן ויואל לרנר. אטלס עצמו מקריא באלבום מספר שירים. על בסיס השירים שבספר הועלו גם סדרה בטלוויזיה והצגות, ואפילו זכה לעיבוד קונצרטי של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
מספר שירים מסדרת הספרים הולחנו על ידי מוזיקאים שונים מחוץ למסגרת האלבום. עמם נמנים השירים "אני רוצה שפתאום" בלחנו של יוני רכטר וביצועו של אריק איינשטיין ו"אולי זה מעליב" בלחנו וביצועו של מתי כספי. בתקליט צד נוסף, ובמופע "דנדינו" 1980-81.כשנועם בנו ניגן שם בס, עם עוד כ-8 בני נוער.
השיר "הילד הזה הוא אני" לפי מילותיו של אטלס, ולחן של אבנר קנר, הפך במהרה ללהיט שירי הילדים, מוכר יותר בביצוע של להקת הופה היי, בביצועם של יגאל בשן, עוזי חיטמן ויונתן מילר.
בשנת 2001 שודר בערוץ הילדים ספיישל בשם "ורק אני לא" שמכיל מגוון שירים מכל ספריו של אטלס.
בשנת 2020 ישודר בכאן חינוכית תוכנית טלוויזיה הנושאת את השם "והילד הזה הוא אני" שבכל פרק ישנו שיר מתוך סדרת הספרים שמופיע בתחילת כל פרק.
הספר נכתב כאשר היה יהודה אטלס בן 37, והוא נכתב במשך כשלוש שנים, בשל הרצון העז של יהודה "לשמור ולשמר את הדברים שקרו לילדים שלי".
משרד הבריאות
משרד הבריאות הוא אחד ממשרדי הממשלה בישראל. משרד זה אחראי על נושא הבריאות בישראל, ובכלל זה:
משרד הבריאות הוא המחזיק והמפעיל של בתי החולים הגדולים במדינה, ותקציבו הוא התקציב השלישי בגודלו בממשלה (לאחר משרד הביטחון ומשרד החינוך). למרות זאת, למשרד עוצמה בתוך הממשלה בגלל חברותו בארגון הבריאות העולמי ועקב ריבוי הבעיות וחוסר יכולת ממשית לעריכת שינויים משמעותיים וברי-מדידה בזמן קצר, בתחום הבריאות. תפקיד שר הבריאות אינו, בדרך כלל, תפקיד מבוקש, בין השאר בשל הקושי למנות בו מינויים פוליטיים. משרד הבריאות הוא אחד ממשרדי הממשלה היחידים שמנהלו הכללי מתמנה מתחום המקצוע הרלוונטי, רפואה. בדרך כלל התמנה המנכ"ל מבין מנהלי בתי החולים הממשלתיים, או קציני רפואה ראשיים לשעבר, אך בתחילת המאה ה-21 הפך התפקיד לפחות אטרקטיבי, ונוצר קושי למצוא מועמדים מתאימים המעוניינים בתפקיד.
היסטוריה
משרד הבריאות הוקם על בסיס מחלקת הבריאות של הועד הלאומי. כבר באפריל 1948 נעשו הכנות להתחלת פעילות משרד הבריאות בתל אביב ב-15 במאי 1948.
תקציבים
בשנת 2001 תקציב משרד הבריאות עמד על 13.1 מיליארד ש"ח, ב-2005 עלה ל-14.8 מיליארד ש"ח, ב-2009 הוא עלה ל-16.4 מיליארד ש"ח, ב-2015 עלה ל-27.8 מיליארד ש"ח וב-2020 הוא קפץ ל-45.1 מיליארד ש"ח.
מבנה המשרד
מטה משרד הבריאות מחולקת לחטיבות ואגפים העוסקים בקביעת מדיניות ביחס לנושאים השונים עליהם אחראי המשרד. כמו כן פועלות שבע לשכות בריאות מחוזיות ועוד כתשע לשכות נפתיות כיחידות שטח של המשרד, האחראיות על ביצוע תפקידי המשרד ברמה המקומית.
בנוסף, מפעיל המשרד, כיחידות סמך, מספר בתי חולים כללים, בתי חולים לחולי נפש ומרכזים גריאטריים. לשכות הבריאות מפעילות כיחידות סמך שלהן שירותים רפואיים בקהילה כגון תחנות לבריאות המשפחה, או תחנות אם וילד (טיפות חלב).
משרד הבריאות מספק שירותי בריאות לציבור באופן ישיר מכוח חוק ביטוח בריאות ממלכתי, בתחומי רפואת התלמיד, בריאות הנפש, רפואה מונעת, גריאטריה ורכישת מכשירי שיקום ועזרים לניידות. למשל, בפברואר 2020 הוקם מוקד טלפוני לגמילה מעישון. הוא איפשר לכל מעשן לפנות בחינם ובלי הפנייה, ולקבל סיוע מקצועי במשך 6 שבועות.
הבניין המרכזי של המשרד, בו יושבים שר הבריאות והנהלת המשרד, נמצא במגדלי הבירה בירושלים (לשם עבר במהלך שנת 2013 לאחר שהיה שנים רבות בשכונת סן סימון בעיר). יחידות ושלוחות של המשרד נמצאות במקומות רבים בארץ.
אגף ציוד רפואי (אמ"ר)
יחידה זו הוקמה בשנת 1993. היא מטפלת ברישוי ובפיקוח של אביזרים ומכשירים רפואיים בישראל. היא עוקבת אחר שיווק האביזרים, בוחנת את ייבואם לישראל ובייצואם למדינות אחרות. המחלקה פעילה במסגרות מקצועיות שונות במשרד הבריאות ומחוץ לו, כגון ועדות להכללת אמ"רים בסל שירותי הבריאות וועדות תקינה במכון התקנים הישראלי. במהלך שנת 2010 טיפלה היחידה בכ-8,000 בקשות יבוא חד פעמיות, מעל 2,000 בקשות ועדכונים לאישור לפי צו יבוא חופשי ומעל 50 בקשות לתרומה לרשות הפלסטינית. כמו כן טיפלה היחידה בכ-1,000 רישומים בפנקס וסייעה ליצואנים.
הטבות
משרד הבריאות מעניק תוספת שכר לרופאים מומחים העוברים לעבוד מהמרכז לפריפריה, אך ביטלו אפשרות זו למתמחים.
יוסף פרלמוטר
יוסף פרלמוטר (Yosef Perlmutter) (17 ביוני 1922 - 26 באוגוסט 1988) היה ממקימי קיבוץ מפלסים שבמועצה אזורית שער הנגב שבנגב הצפוני. בין השנים 1965-1974, ריכז את אגף הכלכלה של איחוד הקבוצות והקיבוצים ובשנים 1981-1985 כיהן בצוות הראשון של מזכירי התק"ם לצידו של אלי זמיר.
משרד הבריאות
תעריפי אשפוז ושאר שירותים
בשנת 2006 נקבעו תעריפי אשפוז ושאר שירותים כשמחיר יום אשפוז או ניתוח נע בין 188–746,027 ש"ח. כשמחיר הזמנת אמבולנס נע בין 330–2,500 ש"ח, תלוי במרחק והאם היה עילה סבירה להזמין את האמבולנס.
יוסף פרלמוטר
ביוגרפיה
ב-17 ביוני 1922 נולד פרלמוטר בעיירה צ'ורטקוב (Czortkow) שבמחוז טרנופול שבפולין, לעדה ולשלמה פרלמוטר. אמו עדה, בתם של שבח ולאה מורדרור, ואביו, שלמה, היו שניהם נצר למשפחות חסידים. בשנת 1928 היגר עם הוריו ואחותו לאה לארגנטינה.
משרד הבריאות
המועצה לביטוח הבריאות הממלכתי
בהוראת פרק י"א בחוק ביטוח בריאות ממלכתי הוקמה במשרד הבריאות המועצה לביטוח הבריאות הממלכתי (או בשמה המקוצר מועצת הבריאות), מועצה מייעצת בת 46 חברים לייעוץ לשר במגוון תחומים.
יוסף פרלמוטר
ביוגרפיה
באוגוסט 1944, סיים תואר רואה חשבון מוסמך בבואנוס איירס שבארגנטינה. הוא סבר כי עם קום המדינה, יש לעלות לישראל, ולכן ב-8 בספטמבר 1948, עלה לישראל במסגרת מח"ל. ב-12 ביוני 1949, היה בין מייסדי קיבוץ מפלסים, ושימש בתפקידים רבים בקיבוץ, בהם 14 שנים לסירוגין כמרכז משק.
בשנים 1956-1959, שימש כ"קצין פיתוח הנגב" במסגרת משרד החקלאות. בשנים 1965-1973 שימש בתפקיד בכיר במרכז-החקלאי בשיתוף פעולה הדוק עם אברהם הרצפלד. ריכז את אגף הכלכלה של איחוד הקבוצות והקיבוצים, בשנים 1965-1974 (בשנים אלו כיהנה סנטה יוספטל כמזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים).
נונאטאקי בנט
נונאטאקי בנט (באנגלית: Bennett Nunataks) הם שני נונאטאקים ברכס אוהיו, בהרי הורליק, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
יוסף פרלמוטר
ביוגרפיה
בשנת 1981 החליף פרלמוטר את משה חריף כמזכיר מטעם איחוד הקבוצות והקיבוצים, לצידו של אלי זמיר, שנבחר מטעם הקיבוץ המאוחד, בצוות הראשון של מזכירי התק"ם, ושימש בתפקיד זה עד 1985.
נונאטאקי בנט
הנונאטקים ממוקמים כקילומטר מצפון למצוק לאקיי שברכס אוהיו.
יוסף פרלמוטר
ביוגרפיה
בשנת 1988 סיים בהצטיינות תואר מוסמך במחשבת ישראל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
נונאטאקי בנט
המרחק בין נונאטאק אחד למישנהו הוא קילומטר אחד.
גילוי ומיפוי הנונאטאקים
הנונאטאקים נסקרו לראשונה על ידי משלחת חציית הרי הורליק (Horlick Mountains Traverse party) מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1958 (בקיץ האנטארקטי).
יוסף פרלמוטר
ביוגרפיה
בתאריך 26 באוגוסט 1988 נפטר יוסף פרלמוטר, ונקבר בקיבוץ מפלסים.
נונאטאקי בנט
מקור השם
שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
יוסף פרלמוטר
משפחה
ב-20 ביוני 1948 נישא לשרה פרלמוטר לבית גוטמן. נולדו להם שלושה ילדים: ורדה (1950), אדירה (1954) ושלמה (1962).
נונאטאקי בנט
מקור השם
הנונאטאקים נקראים על שמו של ג'ון בי. בנט (John B. Bennett), ססמולוג- גיאומגנטיזם בתחנת בירד בשנת 1960.
יוסף פרלמוטר
משפחה
ורדה נשואה לבני שילה, פרופ' לגנטיקה במכון ויצמן למדע, ומתגוררת ברחובות. אדירה ובן זוגה, ישעיהו בן-אהרון, היו בגרעין המייסד של הקיבוץ האנטרופוסופי הרדוף שבגליל. בנו שלומי, ואשתו אפרת לבית מלט, חיים בירושלים. שלומי מלמד בבית מדרש אלול. בנו הבכור, שנולד בשנת 1992 קרוי על שם סבו: יוסף פרלמוטר.
נונאטאקי בנט
לקריאה נוספת
• Sujoy Mukhopadhyay, Robert P. Ackert Jr, Allen E. Pope, David Pollard, Robert M. DeConto, Miocene to recent ice elevation variations from the interior of the West Antarctic ice sheet: Constraints from geologic observations, cosmogenic nuclides and ice sheet modeling, Earth and Planetary Science Letters 337–338 (2012) 243–251, http://dx.doi.org/10.1016/j.epsl.2012.05.015
• Robert P. Ackert Jr., Sujoy Mukhopadhyay, David Pollard, Robert M. DeConto, Aaron E. Putnam, Harold W. Borns Jr., West Antarctic Ice Sheet elevations in the Ohio Range: Geologic constraints and ice sheet modeling prior to the last highstand, Earth and Planetary Science Letters 307 (2011) 83–93, doi:10.1016/j.epsl.2011.04.015
• Robert P. Ackert Jr., Sujoy Mukhopadhyay, Harold W. Borns, Aaron E. Putnam, Preservation of Pliocene age surfaces beneath the WAIS: Insights from emergent nunataks in the Ohio Range
טאץ' ווד
ההצגה, שבוימה בידי רותי דייכס, עלתה לראשונה ב-27 בדצמבר 1994 בצוותא תל אביב והציגה 1400 פעמים בפני למעלה מ-250,000 צופים (נכון ל-2014) בישראל ובארצות הברית.
הסרט משנת 2006, המבוסס על הצגת היחיד, הוא בבימויו ובהפקתו של קלדרון. הסרט השתתף בתחרות הדרמות ע"ש ענת פרחי בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2006. הוא נעשה בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה.
עלילה
הסרט וההצגה מסופרים כמונולוג מפיו של קלדרון, על חודש בחייו על רקע מלחמת יום הכיפורים והשפעות המלחמה עליו. הוא נפתח בהיותו שחקן צעיר בתיאטרון חיפה, כששיחק בהצגה בשם "טיפולים אחרונים", פרי עטו של א.ב. יהושע וגילם את דמותו של חייל בשם יונתן.
כעבור עשרים שנה שהם לא נפגשו, קלדרון ביקר את יונתן בביתו.
אריסון השקעות
אריסון השקעות בע"מ היא חברת החזקות בבעלות שרי אריסון, ולה תיק השקעות אימפקט מגוון. בעבר, החזקותיה הבולטות של החברה כללו את בנק הפועלים, בה החברה מחזיקה כיום 5.62% . החברה פועלת שלושה עשורים ומתמקדת בהשקעות מבוססות ערכים.
היסטוריה
בשנת 1993 רכשה "אריסון השקעות" 50% ממניות חברת הצבעים נירלט, ומכרה אותם ב-1998.
בפברואר 1995 "אריסון השקעות" בשותפות עם ג'ורג' סורוס ובנק גולדמן סאקס הגישו הצעה במכרז שפרסמה מדינת ישראל לרכישת בנק הפועלים, אך יישום המכרז התעכב במשך שנתיים ולא יצא לפועל.
ביוני 1996 מכרה ההסתדרות את החזקותיה בחברת שיכון ובינוי לעובדי החברה לפי שווי של 300 מיליון שקל. לאחר מכן מכרו העובדים מיד ל"אריסון השקעות" 15% מהמניות לפי שווי חברה של 500 מיליון שקל. רכישת העובדים נעשתה באמצעות 10% הון עצמי, 50% בהלוואה מהבנק הבינלאומי, בערבות "אריסון השקעות", ו-40% כחוב להסתדרות למשך 5 שנים. מספר חודשים מאוחר יותר הוחזר החוב באמצעות הלוואות שנלקחו מהחברה עצמה. באוקטובר 1996 הזרימה "אריסון השקעות" הון נוסף לחברה תמורת 5.4% ממניות החברה. במאי 1998 נרשמו מניות שיכון ובינוי למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי חברה של 1.25 מיליארד שקל, ובמקביל פרסמה קבוצת "אריסון השקעות" הצעת רכש למניות, שהביאה אותה להחזקה של 35% בחברה, ובהמשך הפכה לבעלת השליטה עם החזקה של כ-45%. ההבדל בין המחיר ששולם להסתדרות ושווי חברה בהנפקה הביא לתביעה משפטית בטענה למניפולציה וקשר שנקשר בין הרוכשים לבין ההסתדרות, אשר באמצעותם הוציאה ההסתדרות מידיה נכס בשווי של מאות מיליוני שקלים במחיר הנמוך בהרבה משוויו האמיתי. התביעה נדחתה לבסוף על ידי בית המשפט העליון.
משנת 1999 מובילה את החברה שרי אריסון. אריסון השקעות מתמקד ביצירת השקעות מבוססות ערכים ארוכות טווח, משמע לממש אסטרטגיה עסקית הבאה לתת מענה למטרות חברתיות וסביבתיות. לאריסון השקעות תיק השקעות אימפקט במגוון תחומים, כולל פודטק, בריאות, תחבורה, חינוך, נדל״ן, AI/רובוטיקה, וכלכלה מעגלית. אריסון השקעות מצהירה כי החברה בוחנת את השקעותיה לפי מכלול מרכיבים של אחריות תאגידית (ESG), רשימת יעדי האו״ם לפיתוח בר קיימא (DSG), ומודל עשיית הטוב (DGM).
רכישות ומיזוגים
בשנת 1997 רכשה חברת "אריסון השקעות" יחד עם דנקנר השקעות ושותפים אמריקאים ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה את השליטה בבנק. תמורת מניות אלה שילמה ״אריסון השקעות״ כ-1.37 מיליארד דולרים (חלקה של "אריסון השקעות" במניות הבנק בנובמבר 2022 הוא 5.62%).
בשנת 1997 רכשה "אריסון השקעות" 30% ממניות יורוקום תקשורת, וב-2005 מכרה את החזקותיה לשאול אלוביץ'.
בשנת 1998 נרכשה חברת מיראביליס (בה השקיעה "אריסון השקעות") על ידי AOL תמורת 407 מיליון דולר.
במרץ 2006 רכשה שרי אריסון 15% ממניות "אריסון השקעות" משלמה נחמה, שפרש מתפקידו כמנכ"ל, שנה אחר כך רכשה את חלקם של השותפים האמריקאים בגרעין השליטה בבנק הפועלים. ובשנת 2011 רכשה את חלקו של אחיה מיקי אריסון (23%). במקומו של שלמה נחמה מונתה אפרת פלד למנכ"ל. בספטמבר 2009, לאחר שהודח מתפקיד יו"ר בנק הפועלים, מונה דני דנקנר למנכ"ל "אריסון השקעות" ואפרת פלד מונתה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון, אך ביוני 2010 דנקנר נאלץ לפרוש ממתפקיד, בעיצומה של חקירה משטרתית נגדו, ופלד מונתה למנכ"ל ויושב ראש.
בינואר 2007 רכשה "אריסון השקעות" את השליטה בתעשיות מלח לישראל (שהחזיקה 6% ממניות בנק הפועלים) ממשפחת דנקנר תמורת 886 מיליון ש"ח, והעניקה לה בכך את השליטה הבלעדית בבנק הפועלים. בשנת 2008 רכשה את כל מניות הציבור של תעשיות מלח לישראל, שהונפקה בבורסה 16 שנים קודם לכן. החברה נמחקה מהבורסה והפכה מחברה ציבורית לחברה פרטית בבעלותה המלאה של "אריסון השקעות". בהמשך נמכרו כל מניות בנק הפועלים שהיו בידי תעשיות מלח תמורת 1.25 מיליארד ש"ח, ושם החברה שונה ל"מלח הארץ".
בשנת 2008, הקימה שרי אריסון באמצעות אריסון השקעות, את החברת המים "מיה".
באוגוסט 2018 מכרה "אריסון השקעות" את חלקה בחברת "שיכון ובינוי" (47%) לנתי סיידוף, תמורת 1.1 מיליארד ש"ח. בנובמבר 2019 מכרה החברה את מלח הארץ לקרן פורטיסימו, ואת חברת המים מיה לקרן האירופית ברידג׳פוינט. נכון לנובמבר 2022, מחזיקה אריסון השקעות ב-5.62% ממניות בנק פועלים. undefined
ג'סטין ברת'ה
ג'סטין לי ברת'ה (באנגלית: Justin Lee Bartha; נולד ב-21 ביולי 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. מוכר בשל תפקידו בסרט "אוצר לאומי" ובהמשכו "אוצר לאומי: ספר הסודות" וגם בסדרת הסרטים "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס".
ביוגרפיה
ברת'ה נולד בפורט לודרדייל, פלורידה שבארצות הברית, והוא עבר עם משפחתו בגיל שמונה לעיירה וסט בלומפילד שבמישיגן. הוריו הם סטיבן ברת'ה, יזם נדל"ן ואילו אימו, בטי, היא מורה בבית ספר תיכון. יש לו אח אחד גדול ממנו, ג'פרי. ברת'ה גדל במשפחה יהודית-רפורמית והוא אף חגג בר מצווה.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון וסט בלומפילד, עבר ברת'ה ללמוד קולנוע ותיאטרון בבית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 1998 ערך ברת'ה את הופעתו הראשונה בקולנוע בסרט "מועדון 54". בשנת 2003 שיחק בקומדיית הפשע "אהבה מחוץ לחוק" בכיכובם של בן אפלק וג'ניפר לופז, בסרט גילם ברת'ה את בראיין, אדם צעיר מוגבל שכלית שנחטף למטרת מיקוח עם אחיו עורך הדין המחוזי המצליח. ב-2004, עשה ברת'ה את פריצתו הקולנועית עשה ברת'ה כשהשתתף במותחן ההרפתקאות שובר הקופות "אוצר לאומי" שם גילם ברת'ה את דמותו של רילי פול שמצטרף אל בנג'מין גייטס שמגלם ניקולס קייג', במסעו לפיענוח רמז מסתורי שיוביל אותם אל האוצר הגדול ביותר בתולדות המין האנושי. ב-2006 שיחק ברת'ה בקומדיה "אין כמו בבית" בתור אייס חברו הטוב של טריפ, שגילם מתיו מקונוהיי, גיבור הסרט.
ב-2007 שיחק ברת'ה בסרט ההמשך למותחן ההרפתקאות "אוצר לאומי", "אוצר לאומי: ספר הסודות". בסרט מצטרף רילי פול אל חברו פרנקלין בנג'מין גייטס וחברתו אביגייל צ'ייס (דיאן קרוגר) שמנסים לחשוף את האמת אודות רצח אברהם לינקולן.
בשנים 2012-2013 כיכב בסדרה הקומית "הנורמלים החדשים", לצד אלן בארקין.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרה "הטובות לקרב", דרמת משפטים אשר מהווה ספין אוף ל"האישה הטובה". אולם ב-30 במאי 2018 נודע שברת'ה לא ישוב לעונה השלישית.
חיים אישיים
בשנת 2012, החל בזוגיות עם מאמנת הכושר, ליה סמית'. הזוג התארס ב-2013 ונישא ב-4 בינואר 2014 באואהו, הוואי. ב-13 באפריל 2014, נולדה בתם הראשונה, אסא שרלוט. ב-16 באפריל 2016 נולדה בתם השנייה, רובי.
הצוות האווירובטי ברייטלינג
הצוות מבצע מופעים בני 18 - 20 דקות הכוללים טיסה במבנה, חליפות, תמרוני סולו ותמרונים מסונכרנים. הצוות מופיע מדי שנה ברחבי אירופה והמזרח התיכון, וכן במופעים אוויריים ואירועים של חברת ברייטלינג.
היסטוריה
בשנת 1990 נאסר בצרפת פרסום אלכוהול, ולאור כך נסוגה חברת מרטיני ממימון הצוות. הצוות עבר לחסות של חברת Ecco, ובשנת 1997 לחסותה של חברת Adecco, לאחר מיזוגה של Ecco יחד עם חברה נוספת. בשנת 1999 הפסיקה Adecco את מימון הצוות, ובעקבות כך המשיך בותלי יחד עם טייס נוסף בצוות להופיע עד שנת 2001 כצמד בשם "Les Apaches", הנגזר משמה של חברת אפאצ'י אוויאיישן של בותלי.
בשלהי 2001 זכה הצוות לחסות חדשה של חברת Khalifa האלג'יראית, אשר הביאה לרכישתם של מטוסי ה-L-39 אלבטרוס במקום מטוסי הפילאטוס הקודמים. במהלך שנת 2002 התרחב הצוות לכדי ארבעה מטוסים וביצע מעל 40 הופעות באירופה. השותפות עם Khalifa הסתיימה בתחילת 2003, אז נכנסה כמממנת חברת ברייטלינג והצוות אף גדל לכדי שבעה מטוסים, מצב בו נשאר עד היום.
ב-15 בספטמבר 2012, טייס מטוס מספר 2 של הצוות נאלץ לנטוש את המטוס, שהתרסק בסמוך לבסיס טיסה של חיל האוויר הבלגי
סילוגיזם היפותטי
סילוגיזם היפותטי בלוגיקה הוא טיעון תקף המבוסס על הצורה הבאה:
לכן: אם א' אז ג'
דוגמה לסילוגיזם היפותטי כזה:
סילוגיזם היפותטי הוא היסק תקף, דהיינו הוא מביע קשר לוגי בין הטענות גם כאשר הטענות המעורבות בו מנוגדות לעובדות.
באמצעות שפת תחשיב הפסוקים ניתן להצרין את כלל ההיסק שבבסיסו של הסילוגיזם ההיפותטי כך:
מנהל הורדות
מנהל הורדות היא תוכנה ייעודית לניהול ובקרת הורדת תכנים מהרשת. התוכנה מספקת סט כלים לייעול ולנוחות ההורדה. קיימים מנהלי הורדות התומכים אף בהעלאת תכנים לרשת.
מנהלי ההורדות מאפשרים הורדת קבצים במספר מקטעים בזמנים שונים, מה שמסייע במספר בחינות להורדה, בין היתר בהורדת קבצים גדולים במיוחד, כיוון שאין צורך להיות מחוברים באופן רציף לרשת, וכן בהתמודדות עם בעיות ניתוק תעבורת רשת וחשמל, שפוגע ברצף ההורדה. כמו כן, רבים ממנהלי ההורדות מפצלים את הקובץ למספר קטעים המורדים במקביל, מה שמאיץ את תהליך ההורדה. עם זאת, קיימים שרתים אשר אינם מאפשרים ביצוע פעולה זו. יתרון נוסף המעניקים מנהלי ההורדות הוא ניהול הורדות מותנה זמן - בתוכנות ניהול ההורדה קימות בדרך כלל פונקציות המאפשרות לתזמן משימות הורדה, מה שמאפשר לקבוע זמני הורדה בהם שרתי הרשת עמוסים פחות, כגון בלילה.
סופה טרופית ים תיכונית
סופה טרופית ים תיכונית (לפעמים נקראת "מדיקן", באנגלית Medicane: שילוב בין Mediterranean - הים התיכון, ל-Hurricane - הוריקן) היא תופעה מטאורולוגית לא-שכיחה המתרחשת בים התיכון. עקב האוויר היבש בים התיכון, הופעת סופה טרופית היא תופעה לא-מצויה, עם רק 99 סופות דמוי טרופיות מתועדות בין השנים 1948–2011, מרביתן מתפתחות באזור שמדרום-מזרח לאיטליה.
בשונה מהוריקן, סופה טרופית בים התיכון יכולה להתפתח גם כשטמפרטורת המים מתחת ל-26°C. התפתחות סופה טרופית מתרחשת בשני אזורים נפרדים של הים. האזור הראשון, האזור של מערב הים התיכון, בעל יותר סיכויים להיווצרות של סופה לעומת האזור השני, מהים היוני עד מזרח הים התיכון. הטפאוגרפיה ההררית של האזור מעלה קשיים נוספים למרות היותו נוח להתפתחות של מזג אוויר סוער, ורק עם סיבות מטאורולוגיות לא רגילות יכול להתפתח מדיקן.
מחקרים רבים על השפעת ההתחממות הגלובלית על סופות טרופיות ים תיכוניות הגיעו למסקנה שיופיעו סופות יותר אינטנסיביות. ישנן הוכחות שמדיקנים פגעו בחופי המזרח התיכון, אך במאות השנים האחרונות התנאים באזור השתנו, והתופעה לא שכיחה כל כך.
סמל סינגפור
הסמל הלאומי של סינגפור הוצג לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם הדגל הלאומי וההמנון הלאומי על ידי לי קואן יו, אבי האומה הסינגפורית וראש ממשלתה הראשון. הסמל כולל מגן לו שני תומכים: אריה (המסמל את סינגפור עצמה) וטיגריס (המסמל את קשריה ההיסטוריים של סינגפור למלזיה). מתחת המגן מופיע מוטו המדינה: "Majulah Singapura" - "קדימה סינגפור" במלאית.
חמשת הכוכבים מציגים את חמשת העקרונות: דמוקרטיה, שלום, התקדמות, צדק ושוויון.
ויקטור נוימן
קורות חיים
נולד בעיר לוגוז', במחוז טימיש, בחבל באנאט שברומניה. גדל בעיר אראד ובעיירות טליאגד ואינאו בחבל קרישאנה או פרטיום. אביו יהודי ואמו בת להורים רומנים יוונים-קתוליים. אחרי לימודים תיכוניים בעיר אינאו, סיים תואר ראשון באוניברסיטת קלוז'. בשנת 1992 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת בוקרשט על עבודה בנושא "לידת הרעיונות המודרניים במרכז ודרום מזרח אירופה". נוימן הוא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת וסט של טימישוארה ובשנים 2021-2013 כיהן כמנהל המוזיאון לאמנות של טימישוארה. הוא נחשב למומחה בתחום התרבותי-אינטלקטואלי של ההיסטוריה של מזרח אירופה ומרכזה. מוקד עבודתו ברב תרבותיות ובבינתרבותיות. רבות מעבודותיו עוסקות בהיסטוריה של יהדות רומניה, בהיסטוריה של האנטישמיות ובקשריהם עם הלאומיות.
חיים חורי
הרב חיים חורי (ה'תרמ"ה, 1885 - כ"ה באייר ה'תשי"ז, 26 במאי 1957) היה רב העיר גאבס. מהבולטים ברבני יהדות תוניסיה במאה ה-20.
ביוגרפיה
נולד ברובע דיג'ת (חארה צגירה), הרובע הקטן שבאי ג'רבה לאברהם-זקן ומבירכה. היה בן יחיד להוריו. בצעירותו למד אצל הרב משה זקן מאזוז ורבי פראג'י עלוש, ובמקביל עבד בדפוס. בגיל 18 הוסמך לרבנות והתמנה למורה ושליח ציבור בקהילת גאבס, בדרום תוניסיה. בהמשך חזר לדיג'ת והחל לכהן כרב וכדיין עם חברו הרב מכלוף עידאן. בשנת 1926 בעקבות עזיבתו של רב קהילת גאבס נקרא הוא למלא את מקומו.
הרב חורי הקים בג'רבה את ישיבת "תורה וחיים" ומוסדות צדקה וחסד, עסק בחינוך ובהדפסת ספרים והפצתם, כאשר את חלקם תרגם בעצמו לערבית יהודית. היה ידוע באהבתו לארץ ישראל, לחכמיה ולשליחיה. בשנת 1917 היה ממייסדי אגודת "עטרת ציון" שעסקה בלימוד השפה העברית ובעבודת אדמה כהכנה לקראת עלייה לארץ ישראל. הוא עודד את עליית יהודי תוניסיה לארץ ישראל ואף נקט בפעולות מעשיות שונות כדי לסייע בידי יהודים שעלו לארץ ישראל.
בשנת ה'תשי"ד (1954), בגיל 70, עלה לישראל והתגורר בבאר שבע עד לפטירתו בשנת 1957. נקבר בבית הקברות הישן בבאר שבע ועל קברו הוקם אוהל גדול. את מקומו בגאבס כרב וכדיין מילא תלמידו הרב שמעון מימון.
הרב חיים חורי היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה נולדו לו שתי בנות, ומאשתו השנייה נולדו לו שבעה בנים וארבע בנות שחלקם נפטרו בגיל צעיר מאוד. בין חתניו היה הרב פרץ מימון, בעל בתו הבכורה נינה, ורב מושב גילת ואזור מרחבים. בנו הרב ינון חורי היה מרבני ישיבת כיסא רחמים.
הנצחתו ומורשתו
ה"עמותה להנצחת הרב חיים חורי" עוסקת בהקמת בתי כנסת על שמו ומסייעת במימון ספרי תורה עבור הרבנות הצבאית. בשנת 1981 הוקמה בבאר שבע ישיבת "רבנו חיים חורי". על שמו רחובות באשדוד, לוד, אופקים, צפת ונתיבות. על קברו בבית העלמין בבאר שבע הוקם אוהל ומתפללים רבים פוקדים אותו במשך כל השנה ובמיוחד ביום ההילולה שלו, אז מגיעים למקום אלפי אנשים.
הרב כדיר שלמה עטון, ואחרים, בנו את בית הכנסת "תורה וחיים" על שמו בבאר שבע.
ספריו
תרגם ספרים רבים ביניהם 'ציפורן שמיר' של החיד"א.
קישורים חיצוניים
ספריו
אודותיו
משרד החוץ של מצרים
משרד החוץ של מצרים (בערבית: وزارة الخارجية المصرية; מוכר גם כמחלקת המדינה של מצרים) הוא הגוף האמון על יחסי החוץ של מצרים, על הנציגויות המצריות ברחבי העולם ועל נציגויות של מדינות זרות במצרים.
היסטוריה
המשרד נוסד בחצי הראשון של המאה ה-19 על ידי מוחמד עלי באשא תחת האימפריה העות'מאנית בשם המשרד לענייני מכירות וסחר, תפקידו של המשרד היה לרקום קשרים כלכלים בינלאומיים. המשרד פעל במתכונת זו גם תחת שלטון האימפריה הבריטית עד 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פורק המשרד ולמרות מספר ניסיונות לא הצליחה סולטנות מצרים שהייתה כפופה לשלטון הבריטי להקים שירות יחסי חוץ ודיפלומטיה עד לקבלת העצמאות מהממלכה המאוחדת והקמת מצרים העצמאית ב-1922, לאחר הקמת המדינה הוחלט להקים שרות חוץ ודיפלומטיה, המשרד הוקם ב-15 במרץ 1922 ובראשו מונה לעמוד אחמד חישמאת אשר חילק את המשרד ל-4 מחלקות. עד שנת 1936 נוהלה מצרים כמדינה עצמאית אך ללא הכרתה של הממלכה המאוחדת שראתה בה מדינת חסות באותה השנה נחתם ההסכם האנגלו-מצרי שסיים באופן רשמי את הכיבוש הבריטי במצרים ועל נכסיה של מצרים, בעקבות ההסכם מונה לראשונה שגריר זר במצרים, סר מיילס לאמפסון ששימש עד להסכם כנציב הבריטי במצרים, בנוסף צורפה מצרים כחברה בחבר הלאומים, ההצטרפות אפשרה למצרים לכונן יחסים עם מדינות רבות ולפתוח נציגויות במספר מדינות בין השאר בממלכה המאוחדת, גרמניה וצרפת.
מהמהפכה במצרים ב-1952 ועד 1979
ההפיכה ב-1952 שינתה את פני המשרד, ב-1955 החליטה הממשלה המצרית לחוקק את חוק 453 שמגדיר מחדש את המבנה, החזון ומטרות משרד החוץ המצרי. ההחלטה שהתקבלה היא שהמשרד יעבוד לפי המטרות הבאות: ב-1966 הוחלט על הקמת המכון ללימודים דיפלומטים אשר נועד להכשיר דיפלומטים מצרים לקראת העובדה מחוץ למדינה.
מ-1979
לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים החליט שר החוץ המצרי בוטרוס בוטרוס ראלי, שהחליף ב-1977 את איסמעיל פהמי שהתנגד לביקור הנשיא סאדאת בישראל, לבצע ארגון מחדש של המשרד ושליחת נציגות לישראל. ב-1981 עם עלייתו לשלטון של חוסני מובארכ החל ארגון מחדש פעם נוספות והתאמת משרד החוץ המצרי לאמנת וינה 1963 ואמנת וינה 1961 עליהם חתמה מצרים בשנות ה-60. בשנות ה-90 בעקבות השינויים הטכנולוגים והכלכלים הוכנסו ארגונים וחברות לא ממשלתיות לתוכניות משרד החוץ המצרי, והמשרד החל לסייע לעסקים פרטים לפתח קשרים במדינות שונות.
עבודה
משרד החוץ פועל כחלק מהממשלה המצרית אחראי על ניהול יחסי החוץ של מצרים, איסוף והערכה של מידע פוליטי, כלכלי, תרבותי ומדעי העלול להשפיע על יחסי החוץ של מצרים ומפעיל מערך תיאום בין המשרדים השונים בממשל המצרי. בין השאר המשרד עוסק בתחומים הבאים
מדיניות החוץ של מצרים
מדיניות החוץ של מצרים מתבססת על חמישה עקרונות:
תפקידו של משרד החוץ בטיפול באזרחים מצריים בחו"ל
משרד החוץ מעוניין לספק את כל הסיוע לאזרחים מצרים בחו"ל, שמספרם עולה על שבעה מיליון אזרחים באמצעות מתן שירותים קונסולריים בסיוע של הדיפלומטים והקונסוליות במצרים ובעולם, וכן את רשת השירותים הקונסולריים של משרד החוץ אשר פרושה ברחבי הרפובליקה הערבית של מצרים, כדי לפתור את הבעיות העומדות בפניהן, ולאחר שב-25 בינואר החל לפקח על בחירות המצרים בחו"ל, שהתקיימו במסגרת בחירות לפרלמנט ולנשיאות, שהחלו באפריל 2011, ומשרד החוץ המצרי הוא הגוף המצרי היחיד אשר מפקח על הצבעות האזרחים המצריים השוהים בחו"ל במהלך מערכות הבחירות לנשיאות ולפרלמנט בכל 4 שנים.
תסמונת דאון
תסמונת דאון היא תסמונת הנובעת מטריזומיה של כרומוזום מספר 21 - כלומר מצב בו מצויים שלושה עותקים של כרומוזום מספר 21, בכל תא בגוף במקום שני עותקים בלבד (במקרים נדירים רק חלק מתאי הגוף מכילים את הכרומוזום המיותר, או שבמקום כרומוזום מיותר שלם, יש רק מקטע ממנו). כתוצאה מכך, כ-300 עותקים מיותרים של גנים, מצויים בכל תא בגוף, והגוף מייצר עודף של 50% מכ-300 חלבונים. דבר זה משבש את המבנה והפעילות של רקמות רבות בגוף.
שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA
שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA הוא תואר המוענק לשחקנית ההגנה המצטיינת של העונה הסדירה בליגת ה-WNBA מאז ייסודה ב-1997. הזוכה נבחרת על ידי קולות חבר בוחרים, המורכב מאנשי תקשורת ברחבי ארצות הברית. כל משתתף בהצבעה נותן ניקוד לשלוש שחקניות - המדורגת ראשונה מקבלת 5 נקודות, השנייה 3 והשלישית נקודה בודדת. השחקנית בעלת סך הנקודות הגבוה ביותר זוכה בתואר.
תסמונת דאון
התסמונת מתארת הפרעה, שבה בכל תא מתאי הגוף מצויים 47 כרומוזומים במקום 46 שיש באופן נורמלי. כלומר תסמונת דאון היא תסמונת גנטית מולדת שמקורה בליקוי כרומוזומי.
שחקנית ההגנה של העונה ב-WNBA
מאז ייסודו ניתן הפרס לשמונה שחקניות שונות. טמיקה קצ'ינגס זכתה בו חמש פעמים, שריל סוופס וסילביה פאולס זכו בו שלוש פעמים ושלוש שחקניות זכו בו פעמיים כל אחת.
תסמונת דאון
הלוקים בתסמונת סובלים מקשיים רבים כגון: עיכוב התפתחותי, מאפייני מראה ייחודיים, קשיים בדיבור והפרעות בריאותיות שונות. זהו מצב, שבו קיים עודף מטען גנטי, שגורם למגוון תופעות גופניות ושכליות אופייניות, המשפיעות על התפתחות הילד ועל מצבו הרפואי מרגע לידתו. התסמונת קרויה על שם ג'ון לנגדון דאון שתיאר את התסמונת בשנת 1866.
תסמינים קוגניטיביים
מסיבות אלה מקובל לראות את הלוקים בתסמונת דאון כבעלי מגבלה שכלית התפתחותית - כלומר התפתחותם הקוגניטיבית איטית מהמקובל ואינה מגיעה לשלמות המקובלת.
ישנם מקרים יוצאים מן הכלל בהם הלוקים אינם סובלים מכל המאפיינים הללו.
תסמינים חזותיים
בדרך כלל, עיניהם של הלוקים בתסמונת דאון מלוכסנות, אוזניהם קטנות, אפם כפתורי וסולד, פניהם שטוחות, מצחם רחב, אצבעותיהם קצרות, (לשונם אינה גדולה במיוחד כפי שנהוג לחשוב, אלא השריר בלשונם רפוי וזה מקשה עליהם להחזיק את הלשון, דבר שמסתדר עם השנים), צפיפות עצם ירודה, חך גבוהה, שכיחות גבוהה לדלקת מיסב השן, שערם חלק בדרך כלל, צווארם קצר והם נמוכים מהממוצע.
תסמינים אחרים
תוחלת החיים של הלוקים בתסמונת היא כ-60 שנה ותוחלת זו עלתה באופן דרמטי בעשורים האחרונים. היא למעשה יותר מהכפילה את עצמה (מ-25 בשנת 1980), הרבה בזכות השיפור בהתמודדות הרפואה עם פגמי לב בפעוטות, האופייניים לנולדים עם התסמונת. בקרב הלוקים בתסמונת ישנה סכנה למוות בגיל צעיר, בעיקר בילדות המוקדמת, כי ללוקים בתסמונת יש חור במחיצת הלב המקשר את שני חדרי הלב ומוריד מיעילות עבודת הלב.
הסיכון למחלת אלצהיימר בשנות השלושים והארבעים לחייהם גבוה יחסית. חדות ראייתם של הלוקים בתסמונת נמוכה מהממוצע והם נוטים להזדקן מהר מהכלל ולפתח מוקדם מהרגיל מחלות זקנה שונות כגון קטרקט. ללוקים בתסמונת סיכון גבוה לפתח סוכרת אוטואימונית מסוג I, שבה נהרסים התאים מפרישי האינסולין בלבלב. בנוסף, קיים עיכוב בהתפתחות מוטורית, טונוס (מתח) שרירים נמוך, בעיות ביציבה ושיווי משקל, סיכון גבוה ללוקמיה ומאפייני הפה של ילדים אלה הם חיך קצר וגבוה, לשון רחבה ומחורצת, נפוץ ששיניהם הטוחנות דומות לאוכלי עשב וגם חוסר בשיניים.
למעלה מתשעים ותשעה אחוז מהגברים בעלי תסמונת דאון הם עקרים, ואחוזי העקרות בין נשים בעלות תסמונת זאת הם גבוהים מאוד. מעבר לכך, כאשר אדם עם תסמונת דאון מביא ילד לעולם, לילד זה יש סיכוי של חמישים אחוזים להיות בעצמו בעל תסמונת דאון.
מלבד תסמינים אלו ניתן למצוא סממני אופי ייחודים הבאים לידי ביטוי במזג נעים, לב רחב ואינטליגנציה רגשית גבוהה.
לאחר הלידה
מיד לאחר הלידה ניתן לזהות את התינוקות עם תסמונת דאון על פי תווי פניהם האופייניים, העיניים המלוכסנות והלשון הבולטת. מבנה כפות הידיים והזרת שונה ואופייני וחלקם סובלים משבר (הרניה) באזור הטבור. כמחצית מהלוקים בתסמונת סובלים ממומי לב הגורמים להם לכיחלון. מומים נוספים פוגעים במערכות העיכול, העיניים והשלד.
ילדות
בהמשך ההתפתחות בא לידי ביטוי הפיגור השכלי. ממוצע האיי קיו (IQׂׂ) של ילדים אלה הוא בסביבות ה-50. ילדים עם תסמונת דאון נוטים יותר לחלות במחלות זיהומיות. מומי הלב גורמים לשיעור תמותה גבוה בילדים (50%) והם פי 20 בסיכון לחלות בלוקמיה. תוחלת חייהם הממוצעת היא כ-50 שנה.
בגרות
על אף שבסיס ההפרעה בכל הילדים זהה הרי שההתבטאות הקלינית יכולה להיות שונה מאוד מפיגור שכלי קשה ומומים קשים ועד לפיגור יחסית קל המאפשר תפקוד בסביבה לא מוגנת וללא מומים גופניים כלל. את חומרת הפגיעה לא ניתן לחזות מראש.
מנגנון פתולוגי
בשל קיומם של שלושה כרומוזומי 21 במקום שניים, חלק נכבד מהגנים שבכרומוזום זה מתבטאים בעודף. עודף הביטוי של גנים אלה משפיע לרעה על התפתחות העובר כמו גם אחרי לידתו ומשפיע לרעה גם על התפקוד היום-יומי של מערכות שונות בגוף במשך כל החיים. ביטוי עודף של הגן לאנזים סופראוקסיד דיסמוטאז - אנזים זה נמצא על כרומוזום 21, ולו תפקיד במערכת ההגנה של הגוף מפני נזקי החימצון. עקב תוספת של כרומוזום קיים ביטוי יתר של האנזים ובכך מופר שווי המשקל בתוך המערכת. התוצאה היא עליה בכמות המחמצן הידרוקסיל רדיקל.
היסטוריה
אזכורים של אנשים בעלי תסמונת דאון קיימים באמנות, בספרות ובמדע, זה מאות שנים. בשנת 1866 הצליח רופא אנגלי בשם ג'ון לנגדון דאון, שהיה ממונה על בית המחסה לשוטים בארלסווד, לתאר במדויק את תכונותיהם הגופניות של אנשים הלוקים בתסמונת זו.
בשנת 1959 גילה רופא צרפתי בשם ז'רום לז'ן, שמקור התסמונת בהיווצרות 47 כרומוזומים בתאים של בני אדם במקום 46 כרומוזומים באופן רגיל. מאוחר יותר נתגלה המנגנון התורשתי הגורם לתסמונת.
לעיתים מכונים הלוקים בתסמונת דאון בשם מונגולואידים, כיוון שקפל עור בפתח ארובת העין גורם לעיניהם להיות מלוכסנות - דבר המזכיר את תווי הפנים של ילידי מזרח אסיה שנקראו בעבר הגזע המונגולאידי. שם זה אינו מקובל היום ונחשב לא מדעי ופוגעני.
שכיחות התסמונת
תסמונת דאון היא השכיחה ביותר מכל התסמונות הקריוטיפיות (דהיינו הנובעות ממספר כרומוזומים שאינו תקין) ושכיחותה דומה מאוד בקרב כל הגזעים ובשני המינים. השיעור הצפוי בלידה הוא אחד לכל 800–1000 לידות חיות. השכיחות ללדת תינוק עם תסמונת דאון עולה משמעותית בהתאם לגיל האם, ובעיקר לאחר גיל 40.
שכיחות וגיל:
גורמים לתסמונת
התסמונת היא גנטית (תורשתית), אך איננה משפחתית ברוב המקרים. הגורמים המדויקים לתסמונת אינם ברורים דיים. אחת הסברות היא שתוספת הכרומוזום מתרחשת אצל האם, כאשר שני כרומוזומים נדבקים זה לזה בביצית שהזדקנה, בשל גילה המבוגר. בכ-92% מהמקרים הדבר נובע מטעות בחלוקת המיוזה הראשונה אצל האם לעומת כ-5%-4% הנובעים מטעות חלוקה במיוזה השנייה של האב. גורם נוסף הוא כאשר האב לוקה בטרנסלוקציה.
ההימנעות מהריון בגיל מבוגר והאפשרות לאבחון מוקדם, בשל הפצת הידע על תסמונת זו, גרמה לכך שמאז הרבע האחרון של המאה העשרים 75% מהלוקים בתסמונת נולדו לאימהות הצעירות מגיל 30.
ישנם גם אנשים שבשל מוטציה, שני כרומוזומי 21 שלהם מאוחדים בכל תאי גופם. לאנשים כאלה יכולים להיות רק ילדים עם תסמונת דאון. זאת משום שהם מורישים שני כרומוזומי 21 ואילו בן זוגם מוריש כרומוזום 21 שלישי.
בנוסף קיימת סברה כי ישנם גורמי סיכון סביבתיים כגון: חשיפה לזיהומים במהלך ההריון, עישון בזמן ההריון, חשיפה לקרינה, חשיפה לחומרי הדברה, מגורים ליד מתקני פינוי אשפה ושימוש בגלולות למניעת הריון.
גילוי מוקדם
הסיכוי לתסמונת דאון אצל ילד שני והלאה הוא 1-2% (ללא קשר לגיל האם). כלומר קיים סיכוי שהילד הבא ייוולד גם הוא עם תסמונת דאון גם סיכון זה הוא מזערי.
שיטת הבדיקה
הדרך הנפוצה ביותר היא במהלך ההריון, בשבועות 16–25 על ידי בדיקת על-שמע (Ultrasound) (בן עמי, טפר, מימון, שפירא, זינגר ובורוכוביץ', 2013).
מכשיר האולטרסאונד משמש לבדיקות שגרתיות של נשים בהריון, כדי לבדוק את תקינות המערכות בגופם של העוברים. האולטרסאונד, הנתמך בסיועו של המחשב, מאפשר כיום לראות בבירור איברים שונים בגופו של העובר עד לפרטי פרטים, וכך מסייע בגלוי מומים מולדים רבים. נמצא שאצל עוברים בעלי התסמונות ישנה שכיחות גבוהה של חסימה של התריסריון ושל מום במחיצה הבין חדרית בלב. איתור מומים כאלה בעזרת האולטרסאונד מחייב ביצוע של אחת מהבדיקות הכרומוזומאליות הבאות:
טיפול
תסמונת דאון אינה ניתנת לריפוי, אך תמיכה רפואית, חינוכית ורגשית לאורך החיים עשויה לשפר ולהקל על תפקודם של הלוקים בה. מסגרות התמיכה הללו מקדמות את הלוקים בתסמונת לעבר חיי קהילה וחברה, מקדמות בתחום החינוך ובפרט לשילובם במסגרת החינוך הרגילה. בפן הרפואי, המסגרות מבצעות מעקב קבוע ונרחב, רפואה מונעת וטיפול במחלות נלוות כמו בעיות במערכת העיכול, בעיות עיניים ועוד. אחת מדרכי ההתמודדות החשובה ביותר היא הפעלת הגוף ופעילויות העשרה מוטוריות כמו רכיבה טיפולית על סוסים, וזאת בשל העובדה שהיא מסייעת לא רק מבחינה גופנית אלא גם מבחינת יחסים בין אישיים, שיפור דימוי עצמי, הסתגלות, יצירת קשרים עם הזולת והבנת הסביבה.
מכיוון שהתסמונת מתבטאת במערכות רבות בגוף האדם ובדרכים רבות ומגוונות, הלוקים בתסמונת דאון עשויים להסתייע במגוון גדול של טיפולים פרא-רפואיים ורפואיים, לשיפור תפקודים שפתיים, מוטוריים שונים, אסתטיים, חישתיים ואחרים. טיפולים כגון אלו, הם ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, פיזיותרפיה, ניתוחים לשיקום חלל הפה, ניתוחים פלסטיים ועוד. עבור הלוקים בתסמונת מתפתח גם ענף חינוך מיוחד בעל צידוקים מתחום המחקר החינוכי.
בישראל זכאים ילדים עם תסמונת דאון עד גיל 18 לקצבת נכות מלאה - "גמלת ילד נכה", לאחר אבחון של המכון להתפתחות הילד או המחלקה הגנטית. בנוסף הם זכאים לסיוע כספי בטיפולים פרה-רפואיים, אפשרות ללמוד במסגרות חינוך מיוחד עד גיל 21, שירותים כגון הסעה לגן או לבית הספר, ופעילויות בימי חופשה.
בישראל חלק מהילדים עם תסמונת דאון משולבים במערכת החינוך הרגילה; גורמים שתורמים לשילוב מוצלח של תלמידים אלו הוא קבלה והגברת תחושת שייכות של התלמידים על ידי הצוות ושאר התלמידים, והתארגנות בית הספר לשילוב זה תוך שימוש במשאבים וסייעות כיתתיות או אישיות. ילדים בעלי תסמונת דאון זכאים להישאר עד גיל שבע בערך בגן חובה (כלומר לשהות בגן חובה שנתיים: מגיל 5 – 6 ומגיל 6 – 7). במעבר בין הגן לבית הספר, כל ילד בעל תסמונת דאון יכול לעבור ועדת השמה או ועדת שילוב. ילדים עם תסמונת דאון כן יכולים להשתלב בבתי ספר רגילים אבל הם צריכים לעבור ועדה שתקבע זאת.
הקזת דם
הקזת דם (בלועזית: פלבוטומיה, Flebotomia) הייתה טיפול רפואי נפוץ מן העת העתיקה ועד לשלהי המאה ה-19. הטיפול כלל איבוד דם יזום, לעיתים קרובות בכמויות גדולות. הטיפול נבע מאמונה שהקזת דם יכולה לרפא ואף למנוע מחלות באופן כללי. הטענה הייתה כי דמו של החולה נחשב למזוהם, לכן הורדת ריכוז הדם הרע, והעלאת ריכוז הדם ה"טוב" עשויה הייתה לעזור לחולה, לפי דעתם של רופאים באותה תקופה. הטיפול נזנח מכיוון שהוכח כי הוא יעיל רק במצבים ספציפיים ביותר.
הקזת דם בעת העתיקה
הקזת דם הייתה נפוצה בקרב עמים קדומים רבים: ביוון, במצרים ובמסופוטמיה. היפוקרטס מזכיר הקזת דם, אבל נשען על שיטות תזונתיות בדרך כלל. ארסטיסטרטוס סבר כי מחלות רבות נגרמות מעודף דם, והמליץ לטפל בעודף זה באמצעות פעילות גופנית, הזעה, צריכת מזון מוקטנת והקאה. הרופילוס הטיף בעד הקזת דם. ארכגתוס, מראשוני הרופאים היווניים שפעלו ברומא, הקיז דם פעמים רבות ורכש לעצמו מוניטין כמי שהקיז דם רב.
פופולריות הקזת הדם ביוון קיבלה חיזוק מרעיונותיו של גלנוס, שגילה כי העורקים והוורידים מלאים בדם ולא באוויר, כפי שסברו קודם לכן. היו שתי תפיסות מפתח בשיטת הקזת הדם שלו:
גלנוס יצר מערכת מורכבת שהורתה כמה דם יש להקיז, בהתבסס על גילו של המטופל, מצבו, העונה, מזג האוויר והמקום. האמינו שתסמיני עודף הדם הם חום, וכאב ראש. הדם שהוקז היה ספציפי למחלה: מהעורק או מן הווריד, קרוב או רחוק מחלק הגוף הפגוע. גלנוס קישר בין כלי דם שונים לאיברים שונים, לפי הניקוז שלהם כביכול. למשל, הוקז דם מהווריד ביד ימין לבעיות כבד, ומהווריד ביד שמאל לבעיות בטחול. ככל שהבעיה הייתה חמורה יותר, הוקז דם רב יותר. חום דרש הקזה של כמויות דם אדירות.
הקזת דם בדתות מונותאיסטיות
התלמוד במסכת שבת ממליץ על דרכים להקטנת הסכנה שבהקזת דם: כללים ברוח דומה ניתן למצוא גם בכתבים נוצריים, הממליצים על ימי קדושים מסוימים לצורך ההקזה. גם כותבים מוסלמיים המליצו על הקזת דם, בעיקר לטיפול בחום. השיטה הועברה אליהם ככל הנראה מן היוונים. כאשר תאוריות מוסלמיות הפכו נפוצות בארצות דוברות הלטינית שבאירופה, התפשטה הקזת הדם. יחד עם צריבה, הייתה שיטה זו מרכזית לניתוח המוסלמי. כתבי המפתח "כיתאב אלקאנון פי אלטיב" (ספר כללי הרפואה) ובייחוד "כיתאב אלתסריף לימן עג'ז ען אלתאא'ליף" (ספר ההקזה למי שנבצר ממנו ללמוד בעצמו) ממליצים עליה שניהם. השיטה הייתה ידועה גם ברפואה האיור-ודית, ותוארה ב"סוסרטה סמהיטה".
הקזת דם באלף האחרון
אפילו לאחר שפג השימוש בשיטת הליחות, עדיין המשיכו מנתחים-גלבים להקיז דם. הרופאים המליצו על הקזת הדם כטיפול במחלה אך הגלבים היו אלו שיישמו את ההמלצות. חלוקת עבודה זו הובילה לאבחנה שבין רופא למנתח. "עמוד הספרים" המפוספס אדום לבן המציין את המספרה, אשר עדיין נמצא בשימוש כיום באירופה, שורשו בטיפול הקזת הדם. האדום מייצג את הדם המוקז, הלבן את התחבושות, והמוט עצמו - מקל שהיה נלחץ ביד המטופל כדי להרחיב את הוורידים. הקזת דם שימשה לטיפול במגוון רחב של תחלואים, הפכה לטיפול התקני לכל תלונה כמעט, ושימשה כטיפול מונע כמו גם כטיפול ריפויי.
הקזת הדם נמשכה בימי הביניים, אך במאה ה-16 החלו לפקפק בה, בייחוד בצפון אירופה ובארצות השפלה. בצרפת, רופאי האוניברסיטה וחצר המלוכה המליצו על הקזת דם תכופה. באנגליה התנהל דיון סוער בנושא יעילות הקזת הדם. הדיון שכך במאה ה-18, והוחיה בקשר לטיפול בקדחת הטרופית במאה ה-19.
שיטות הקזת דם
הקזת דם התבצעה במגוון שיטות.
הקזת דם רבה כל כך שהביאה לאבדן הכרה נחשבה מיטיבה, ולעיתים קרובות נפסק הטיפול רק כאשר המטופל התקרב לעילפון.
ויליאם הארווי הפריך את העומד בבסיס השיטה ב-1628. במאה התשע עשרה פיתח פייר לואי שיטת מחקר רפואית כמותית, שבאמצעותה הדגים כי הקזת דם הייתה חסרת כל השפעה על הטיפול בדלקת ריאות ובמיני קדחת שונים. אף על פי כן ב-1840 טען עדיין מרצה באקדמיה הרפואית המלכותית ש"הקזת דם היא תרופה, שכאשר היא מופעלת בשיקול דעת, קשה להפריז בחשיבותה" ולואי הותקף בידי ברוסאיס שתמך בהקזת דם, ויכול היה להמליץ על טיפול רפואי באמצעות חמישים עלוקות בו זמנית.
הקזת דם הייתה פופולרית מאוד בארצות הברית הצעירה. בנג'מין ראש, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, סבר כי מצב העורקים אחראי למחלות, והמליץ על הקזת דם ברמות גבוהות אפילו לזמנו. ג'ורג' וושינגטון טופל באורח זה, לאחר שהצטנן. כמעט 1.7 ליטר דם הוקזו ממנו, ותרמו למותו מזיהום בצוואר ב-1799.
סיבה אחת לפופולריות המתמשכת של הקזת הדם וההיטהרות הייתה שבעוד שידע אנטומי, כישורי איבחון ויכולות כירוגיות השתפרו באירופה מן המאה ה-17, לא הושגה התקדמות דומה בריפוי מחלות. האמונה הרווחת הייתה כי עדיף לתת טיפול כלשהו מאשר להימנע מטיפול כלל. למרות הבעיות הגופניות שגרמה הקזת הדם, היה לה במקרים מסוימים אפקט הפלצבו. כשסר חינה של הקזת הדם במאה ה-19, לא היה טיפול שיחליפה בהיבט הפסיכולוגי הזה.
הקזת דם בימינו
הקזת דם עדיין משמשת לטיפול בבעיות כגון המוכרומטוזיס ופוליציטמיה. הקזת דם מבוצעת בבתי חולים ובקופות חולים, אך לא באופן שתואר לעיל: זוהי שיטת טיפול הדורשת התמחות מיוחדת.
בעבר היה זה תפקידו של הרופא להקיז דם מהחולה לצורך ביצוע בדיקות דם, אך כיום, כדי להפחית את עומס העבודה של הרופאים, לרוב אין הם מבצעים זאת. בישראל, למשל, אחיות ואחים מאומנים לבצע ניקוב של הווריד ולהוציא ממנו דם לצורך בדיקות.
יחסי כווית–פקיסטן
הכוחות המזוינים הפקיסטנים השתתפו באופן פעיל בשחרור כווית יחד עם כוחות הקואליציה בשנת 1991. לאחר תום מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991, חלק ניכר ממהנדסי הצבא הפקיסטנים היו מעורבים בפינוי המוקשים במדינה. כווית הייתה המדינה הראשונה ששלחה סיוע לפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005, כמו כן, כווית העניקה את הסיוע הגדול ביותר שכלל ציוד הומניטרי בשווי 100 מיליון דולר אמריקאי. יתר על כן, בעקבות השיטפונות בפקיסטן בשנת 2010, אספה ממשלת כווית תרומות לפקיסטן.
סמל נאורו
סמל נאורו עוצב בשנת 1968 לאחר שהמדינה קיבלה את עצמאותה.
במרכז הסמל מופיע מגן שבחלקו העליון סמל היסוד הכימי זרחן על רקע של אריג בצבע זהב. הזרחן מסמל את המחצבים שבאי, והאריג מסמל את תושבי האי.
סביב המגן יש עיטור המסמל את הלבוש המסורתי של צ'יף תושב האיים. לבוש זה, אשר נלבש בטקסים חגיגיים בלבד, כלל עלי דקל, נוצות ציפור הפרגטה, ושיני כריש.
הכוכב שמעל המגן נלקח מדגל נאורו ומעליו רשום שם האי בנאורית (באותיות לטיניות). על קלף שנמצא מתחת למגן רשום מוטו המדינה: "רצון האל קודם לכל" (באנגלית: "God's Will First").
מפרצון פיל
מפרצון פיל (באנגלית: Peale Inlet) הוא מפרצון הממוקם בסמוך ממערב לחצי האי נוביל, בחוף הצפוני של האי ת'רסטון בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרצון נקרא על שמו של טישן ראמזי פיל (Titian Ramsay Peale) צייר וחוקר טבע, ששירת בסלופ המלחמתי "פיקוק" (Peacock) של משלחת החקר של ארצות הברית בין השנים 1838–1842.
הפיקוק הפליגה לאורך החוף הצפוני של האי ת'רסטון במרץ 1839, כשהיא עוקבת אחרי להקות של דגים מעופפים.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 210
או פורטונה
או פורטונה (בלטינית: O Fortuna) הוא מזמור מתוך כרמינה בוראנה, אוסף שירה בלטינית מהמאה ה-13, שנמצא במנזר בנדיקטבויירן שבבוואריה.
פורטונה היא אלת המזל במיתולוגיה הרומית. המזמור הוא הפרק המפורסם ביותר ביצירתו של קרל אורף כרמינה בוראנה משנת 1937, והיא פותחת וסוגרת את היצירה. או פורטונה זכתה להצלחה רבה בגרמניה הנאצית ולאחר מכן בשאר העולם, כאשר נעשה בה שימוש רב בסרטים ובתוכניות טלוויזיה בעשורים האחרונים, לעיתים קרובות כמלווה מצב דרמטי, למשל ב-The Tonight Show ובמשפחת סימפסון. בין האמנים שביצעו או סימפלו מהיצירה נמנים אוזי אוסבורן והראפר נאז.
אניטה או'דיי
אניטה או'דיי (אנגלית: Anita O'Day; 18 באוקטובר 1919 – 23 בנובמבר 2006) הייתה זמרת ג'אז בעלת קול אלט. אחת מהזמרות הבודדות בסגנון ה-Cool Jazz. היא נודעה בחוש הקצב שלה, בפיסוק (פרייזינג) הייחודי, במנעד רחב וביכולת שירת סקאט ואלתור שהציבו אותה כזמרת הג'אז לבנת העור היחידה בצמרת הג'אז שלאחר תקופת הסווינג.
ביוגרפיה
נולדה כאניטה בל קולטון (Anita Belle Colton) בשיקגו ועזבה את בית הוריה בגיל 14. היא עבדה כרקדנית במועדונים ומדי פעם נקראה לשיר. בשנת 1934, בת 15 בלבד כבר יצאה לסיבוב הופעות במערב התיכון. ב-1936 הפכה לזמרת מקצועית בשורת-מקהלה במופעים שהועלו בשיקגו ופגשה את המתופף דון קרטר, שהחל ללמד אותה תאוריה של מוזיקה. בשנת 1937 נישאה לו. בשנת 1938 שכר אותה בעל מועדון Off Beat ועורך המגזין דאון ביט, קארל קון, לשיר במועדונו, שהיה מקום מפגש חביב על מוזיקאי שיקגו. שם פגשה את מקס מילר וג'ין קרופה והשתתפה בהופעותיהם.
החל מ-1941 הפכה לזמרת הקבועה בביג בנד של ג'ין קרופה, שם ביצעה את הדואט Let Me Off Uptown עם רוי אלדריג', שהפך ללהיט. באותה שנה הוכתרה על ידי דאון ביט כ"כוכב העולה של השנה". ב-1942 נישאה שנית, לקארל הוף. ב-1943, כאשר נעצר קרופה על שימוש במריחואנה השתלבה או'דיי בתזמורתו של וודי הרמן. היא פרשה מהלהקה על מנת לפתח קריירת סולו אך באפריל 1944 הצטרפה שוב לביג בנד, לתזמורתו של סטן קנטון. יחד עם תזמורתו הופיעה בסרט Artistry in Rhythm. ב-1945 הצטרפה שוב לג'ין קרופה למשך כשנה.
ב-1946 פתחה או'דיי בקריירה של זמרת סולו. היא הקליטה שירים פופולריים כ-Hi Ho Trailus Boot Whip, Key Largo, How High the Moon ו-Malaguena. ב-1947 נעצרו היא ובעלה על שימוש במריחואנה והיא נידונה ל-90 יום בכלא. לאחר שהשתחררה הקליטה עם קאונט בייסי. תקליט הסולו הראשון שלה (ראשון בסדרה בת 17 תקליטים עד 1962), Anita O'Day Sings Jazz, יצא ב-1952. לאורך שנות החמישים הופיעה והקליטה או'דיי עם הרכבים שונים, שכמעט בכולם נטל חלק המתופף ג'ון פול. בין שיתופי הפעולה שלה בתקופה זו ניתן למנות את ביצוע ה"סקאט" הסוחף שלה לסטנדרט "ארבעה אחים" של ג'ימי ג'ופרה ולהקתו של וודי הרמן, שיתופי פעולה עם לואי ארמסטרונג, דיינה וושינגטון, אוסקר פיטרסון (שיתוף פעולה שהפיק את תקליטה המצליח ביותר Anita Sings the Most), ג'ורג' שירינג, ת'לוניוס מונק ואחרים. היא הופיעה במסעי הופעות, בתוכניות טלוויזיה, באירועים ובפסטיבלים שונים והייתה שנייה רק לפרנק סינטרה ואלה פיצג'רלד. בד בבד עם הצלחתה, שקעה בהתמכרות לסמים, כולל הרואין. בשנת 1958 הופיעה בפסטיבל הג'אז של ניופורט, וקצרה שבחים רבים. ההופעה מתועדת בסרט התיעודי שנעשה על הפסטיבל באותה שנה - Jazz On A Summer's Day. בשנת 1959 הצטרפה למסע הופעות של בני גודמן באירופה במצב נפשי רעוע. בשנת 1968 כמעט נפטרה כתוצאה מנטילת מנת יתר של הרואין.
בשנת 1970, לאחר גמילה, הופיעה בפסטיבל הג'אז של ברלין ובסרטים "זיג זג" (1970) ו-(The Outfit" (1973". בשנת 1972 הקימה חברת תקליטים בשם "תקליטי אמילי". בשנת 1981 הוציאה אוטוביוגרפיה בשם High Times, Hard Times ובה היא מגוללת את סיפור התמכרותה לסמים. בשנת 1985, לרגל מלאת חמישים שנה לפעילותה, נערך לכבודה מופע בקרנגי הול בניו יורק. ב-2006, כשנה וחצי לפני מותה יצא תקליטה הראשון לאחר 13 שנה, !Indestructible. ב-2007 פתח סרט תיעודי בשם Anita O'Day: The Life of A Jazz Singer, המלווה יום בחייה, את פסטיבל טרייבקה. בעיצומו של מה שנדמה כ"קמבק", נפטרה או'דיי בשנתה, בגיל 87.
פייטה (מיכלאנג'לו)
הפייטה של מיכלאנג'לו (Pietà) היא פסל בסגנון פייטה שיצר הפסל מיכלאנג'לו בואונרוטי, בשנים 1497-99. הוא חצוב כולו משיש לבן, ומוצב בכנסיית סנט פטרוס, שבקריית הוותיקן, בעיר רומא.
פסל זה הוא אחת מיצירותיו המפורסמות של מיכלאנג'לו. זהו פסלו הראשון הידוע, והוא נחצב כשהיה בן 24. הפסל נחצב כולו בפטיש ואזמל - כנהוג באותה תקופה - מה שמעורר השתאות גדולה יותר למול הפלא המוגמר.
הפסל מרהיב בפרטים החצובים בו, החל בקפלי הבגד וכלה בתנוחת גופו השמוטה של ישו, שהיא כה זורמת, עד כי ניתן לשכוח לרגע כי מדובר ביצירה מאבן.
העבודה על הפסל נמשכה פחות משנתיים. זוהי היצירה היחידה עליה חתם מיכלאנג'לו.
פסל הפייטה מוגן על ידי קירות זכוכית, לאחר שבשנת 1972 התפרץ למתחם הוותיקן גאולוג בשם לאסלו טוט שאחז בפטיש גאולוגי, ובהתקף טירוף תוך צעקות "אני ישו המשיח, קמתי מהמתים" הכה בפסל ושבר את היד וחלק מפניה של מריה.
הפסל הוזמן על ידי הקרדינל ג'אן ביכרס במטרה להציג את "מותו של אל".
מצה שמורה
מצה שמורה היא מצה שבמהלך הכנתה נעשתה שמירה מיוחדת על מנת שלא תחמיץ, ולא רק שלא החמיצה "במקרה". ישנן דעות שונות בגמרא ובפוסקים בשאלה מאיזה שלב בהכנת המצה יש לשמור עליה כדי שתחשב "מצה שמורה". כיום מקובל להגדיר כמצה שמורה רק מצה שנאפתה מחיטים השמורות ממגע מים משעת הקצירה; עם זאת, כיוון שיש דעות שונות בראשונים בעניין אם השמירה צריכה להיות משעת קצירה, משעת טחינה או משעת לישה, מי שאין לו אלא מצה ששמורה מאחד מהמועדים האלה למצת מצווה יאכל אותו לשם מצות מצווה (ייתכן בלי ברכה) כדי לצאת דעות אלה. בנוסף, מצת מצווה צריכה גם אלמנט נוסף של שמירה דהיינו צריכה להיות גם "לשמה", כלומר, הקציר והשמירה על המצות ייעשו לשם מצוות אכילת מצה, ולא לכל מטרה אחרת.
המקור לצורך במצה שמורה הוא בתלמוד, שם מסיקים כי יש מצווה לשמור את המצות לפסח, בהסתמך על הפסוק עם זאת התלמוד מתלבט בשאלה האם הצורך בשימור הוא מזמן האפייה או שמא כבר מזמן הקציר. להלכה נפסק שטוב להחמיר שיהיה שימור משעת הקצירה, אך די גם בשמירה משעת טחינה, ובשעת הדחק ניתן אף לסמוך על הדעה השלישית ולקנות קמח מן השוק, ולשומרו משעת הלישה. בנוסף לכך, פוסקים שונים הבינו שהצורך הוא רק בשמירת המצה לליל הסדר ולא לשאר ימי החג, שלהם מספיק שימור רגיל, כלומר משעת האפייה. פוסקים אלו נחלקו גם בשאלה האם יש צורך לכוון "לשם מצה", כלומר למנוע מגע מים עם הקמח, או "לשם מצווה", כלומר דרושה כוונה מיוחדת במצוות אכילת המצה בליל הסדר. פוסקים אחרים (ובראשם הרי"ף והרמב"ם) הבינו שהמצווה חלה על כל המצות הנאכלות בחג הפסח ולאו דווקא לאלו שבליל הסדר, ונראה שלשיטתם השמירה לא מצריכה כוונה לשם מצווה, אלא רק מניעת החמצה.
המנהג הרווח בימינו הוא לאכול מצות שמורות בליל הסדר בלבד, ובשאר החג לאכול מצות "רגילות". עם זאת יש המחמירים ואוכלים מצות שמורות במשך החג כולו, ויש שמקלים ואוכלים גם בליל הסדר מצות שלא נשמרו משעת הקציר אלא משעת הטחינה (או הלישה) בלבד, לפי הדעות המקלות בראשונים.
כמה מהראשונים סברו שבזמן שמקריבים קרבן פסח וחיוב אכילת מצה ומרור יחד עם כזית מקרבן הפסח הוא מדאורייתא לקיים "על מצות ומרורים יאכלוהו", ומצוותו בסוף הסעודה (נאכל על השובע), נמנעים מלאכול מצה שמורה בתחילת הסדר כדי שיוכלו לברך "על אכילת מצה" על מצת המצווה, ומצות הסעודה שנאכלו קודם היו נעשים דווקא שלא מקמח שמור.