cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אורוגוואי–אירלנד
סקירה כללית
אירים רבים נדדו לאורוגוואי החל מתחילת המאה ה-18, ובמיוחד במהלך המאה ה-19 והגיעו גם לארגנטינה השכנה. בשנת 1762, הקפטן האירי ג'ון מקנמרה הוביל כוח בריטי לכבוש את קולוניה דל סקרמנטו, בעבר מעוז פורטוגלי או ספרדי. הניסיון נכשל, אך בפברואר 1807 כבש בריגדיר סמואל אוכמוטי את מונטווידאו עם כוח בריטי ואירי ושלט בעיר במשך שבעה חודשים, במהלכם הגיעו לעיר המוני סוחרים מבריטניה ואירלנד מה שתרם להתהוות זהות תרבותית. החייל האירי פיטר קמפבל (1780-c1832) מרגימנט הרגלים ה-71 נשאר על נהר הפלטה ובהמשך ייסד את הצי האורוגוואי, והפך לסגן מושל מחוז קוריינטס. לכ-120,000 אורוגוואים יש מקורות אירים.
Works (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המפלגה הקומוניסטית האיטלקית
המפלגה הקומוניסטית האיטלקית (באיטלקית: Partito Comunista Italiano, PCI) הייתה מפלגה קומוניסטית באיטליה שהתקיימה בין 1921 ועד 1991. בתקופת איטליה הפשיסטית (1926-1944) לא התקיימה המפלגה כישות פוליטית חוקית אלא כמחתרת בלתי-חוקית והיא הוקמה למעשה מחדש ב-1944, כאשר היא נהנית מיוקרה כמובילת ההתנגדות לפאשיזם והנאציזם. בתקופת המלחמה הקרה הייתה המפלגה השנייה בגודלה באיטליה והמפלגה החזקה ביותר בגוש השמאל באיטליה. בשנות השבעים הגיעה לשיאה כאשר סחפה כשליש מקולות הבוחרים באיטליה והייתה המפלגה הקומוניסטית הגדולה ביותר במערב אירופה עם שיא של 2.3 מיליון חברים ב-1976, רובם ממעמד הפועלים, אך רבים מהם עובדי "צווארון לבן", פקידים, אקדמאים, טכנאים ואנשי בוהמה. בשנות השמונים התנתקה המפלגה מהדוקטרינה הסובייטית הנוקשה והיוותה ציר מרכזי של האירו-קומוניזם. עם התפרקות ברית המועצות ב-1991 התפרקה גם המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ותחתיה הוקמה המפלגה הדמוקרטית של השמאל (Partito Democratico della Sinistra, PDS). ביטאון המפלגה בכל שנותיה היה העתון ל'אוניטה (l'Unità).
היסטוריה
המפלגה נוסדה בליבורנו ב-21 בינואר 1921 לקראת הבחירות, כתוצאה מפיצול במפלגה הסוציאליסטית (Partito Socialista Italiano, PSI). ראשי המפלגה ומייסדיה היו אנטוניו גראמשי, פלמירו טוליאטי ואמדאו בורדיגה. המפלגה התקבלה לקומינטרן כמפלגה קומוניסטית יציגה. בבחירות שנערכו ב-1921 קיבלה המפלגה 4.6% מהקולות.
עם עליית מוסוליני לשלטון הפכה המפלגה לבלתי חוקית ועברה לפעילות מחתרתית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה המפלגה ציר מרכזי בתנועת ההתנגדות האיטלקית לפאשיזם (ה-Resistenza), לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה, הדחתו של מוסוליני וכינון ממשלה עצמאית זמנית בסלרנו בראשית 1944 שיתפה המפלגה פעולה עם הכוחות הלאומיים ואף המלוכנים והייתה חלק מן הממשלה שכוננה ב-1947.
בבחירות הכלליות הראשונות באיטליה שלאחר המלחמה, ב-1948 רצה המפלגה בחזית משותפת עם המפלגה הסוציאליסטית, (Fronte Democratico Popolare per la libertà, la pace, il lavoro, חזית דמוקרטית עממית לחופש, שלום ועבודה). ה"חזית" זכתה ל-30% מהקולות והפסידה למפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בהמשך, תמכה המפלגה מבחוץ בקואליציות-שמאל, אך חבריה לא נכנסו לממשלה. פעילות המפלגה התרכזה בערי התעשייה של צפון איטליה כגון ליבורנו, טורינו, בולוניה ומילאנו, בטוסקנה ואומבריה ובנאפולי. עקב הדלפת "הנאום הסודי" שבו חשף ניקיטה חרושצ'וב את פשעי סטלין ודיכוי המרד ההונגרי ב-1956 נחלקה המפלגה בין מנהיג הפועלים פלמירו טוליאטי שגינה את הפלישה לבין ג'ורג'ו נפוליטנו (לימים נשיא איטליה) שהצדיק אותה. עם זאת, בניגוד למפלגות קומוניסטיות רבות אחרות במערב, לא נפגעה ההצבעה למפלגה האיטלקית באופן בולט. אחד ממרכזי הכובד שלה היו האיגודים המקצועיים של תעשיית הרכב. בהשפעת המפלגה הוקם בשנת 1966 מפעל הרכב אווטוואז בברית המועצות שהרכיב מכוניות פיאט תחת המותג "לאדה".
הממשל האמריקאי חשש מפני התעצמות כוחה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית והעריך שברית המועצות משקיעה בה 40-50 מיליון דולר לצורך השפעה על הפוליטיקה האיטלקית.
בשיאה, באמצע שנות השבעים, הייתה המפלגה שותפה בכירה במועצות כל הערים הגדולות במדינה ושיתפה פעולה עם מפלגות מכל הקשת הפוליטית לקידום רווחת העובדים. כיוון פעילות זה, לו הטיף האב-המייסד והאידאולוג המרכזי של המפלגה, גראמשי והוביל יושב הראש שלה מאז 1969, אנריקו ברלינגר, איפשר למפלגה לפעול בכיוון קונסטרוקטיבי במסגרת מדינה מערבית ודמוקרטית, תוך התרחקות מערכי המהפכה הבולשביקית וההכוונה הדוקטרינרית של ברית המועצות והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. המפלגה האיטלקית בראשות ברלינגר גינתה את דיכוי האביב של פראג על ידי הסובייטים ב-1968 ובוועידת מפלגות הפועלים שהתקיימה במזרח גרמניה ביוני 1976 הובילה את רעיונות האירו-קומוניזם, שתכליתם לאפשר גיבוש סדר יום רלוונטי ועצמאי מתכתיבים למפלגות הקומוניסטיות במערב אירופה. במסגרת תפקידו הוביל ב-1969 ברלינגר את המשלחת האיטלקית אל "הוועידה הבינלאומית של המפלגות הקומוניסטיות" שנערכה במוסקבה, בוועידה זו חלקו חברי המשלחת האיטלקית, בראשותו של ברלינגר, על הקו הפוליטי הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וסירבו לתמוך בדו"ח הסופי של הוועידה. ברלינגר נשא את הנאום התקיף ביותר שנשמע אי פעם על ידי מנהיג קומוניסטי חשוב על אדמת מוסקבה, במסגרת נאומו הודיע כי על אף שלקומוניסטים האיטלקים ישנן הסתייגויות מתופעות מסוימות של הקומוניזם הסיני, הוא מוקיע את ההחלטה להחרים את הקומוניסטים הסינים (המאואיסטים) ולמנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב אמר כי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה על ידי מדינות ברית ורשה (מה שהוא כינה בשם "הטרגדיה של פראג") הדגישה את ההבדלים בקרב התנועה הקומוניסטית בסוגיות מפתח של ריבונות לאומית, דמוקרטיה סוציאליסטית וחופש תרבותי. ב-1970 הביע פתיחות בלתי צפויה כלפי העולם התעשייתי, כאשר הצהיר כי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית מצפה למודל פיתוח חדש, בכך הוסיף לשיח המפלגתי חשיבה פוליטית וכלכלית שנחשבה עד אז לטאבו בקרב קומוניסטים.
אולם, בצד ניסיונות ההתקרבות והפיוס של המפלגה, נקשרו פלגים קיצוניים שלה (אותם גינתה ההנהגה הרשמית של המפלגה בפומבי בתוקף) עם ארגון הטרור הרצחני "הבריגדות האדומות". רצח ראש הממשלה מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, אלדו מורו, ב-1978, הביא את הקץ על ניסיונות ההתקרבות בין המפלגות ופגע בלגיטימיות של המפלגה הקומוניסטית, אף על פי שבין קורבנות "הבריגדות" היו גם אנשי המפלגה הקומוניסטית מן הקו המתון. הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב-1980 גרמה לקרע בין המפלגה האיטלקית לבין מוסקבה.
הישגי המפלגה בבחירות הכלליות
מקור: תוצאות כל הבחירות באיטליה
ארכאופטריקס
אָרְכאוֹפְּטֶריקְס (שם מדעי: Archaeopteryx; מיוונית עתיקה: ἀρχαῖος, "עתיק" ו-"πτέρυξ", "נוצות" או "כנף") הוא סוג של דינוזאור דמוי עוף המהווה מאובן מעבר בין דינוזאורים מנוצים לעופות המודרניים ונחשב לקדום שבהם. הארכאופטריקס השתייך לקבוצת העופות הקמאים, והתקיים בתור היורה, לפני 150 מיליון שנה. מידותיו כשל עורב. פיתח נוצות אבל היו לו שיניים וזנב בדומה לזוחלים. ממצאים המיוחסים לבעל חיים קדום זה נמצאו בדרום גרמניה. בגרמנית מכונה הארכאופטריקס גם "Urvogel" (שפירושו "העוף המקורי", "העוף הקדמוני" או "העוף הראשון"). לעיתים נעשה שימוש במונח זה גם במקורות שאינם בשפה הגרמנית.
תיאור
הארכאופטריקס היה בערך בצורה של העקעק הזנבתן ויכל לגדול לגודל של חצי מטר. למרות גודלו הקטן, כנפיו הרחבות ויכולתו לעוף, הארכאופטריקס היה דומה יותר מבחינה ביולוגית לתרופודים מאשר לעופות מודרניים. בין המאפיינים המשותפים לו ולדינוזאורים: לסת עם שיניים חדות, שלוש אצבעות עם טופרים, זנב ארוך (המורכב מעצם), נוצות (שעשויות להצביע על הומיאותרמיות) ומאפיינים של השלד. הארכאופטריקס הוא למעשה המאובן הראשון שניתן לכנותו "מאובן מעבר", בין דינוזאורים לציפורים, ומחקר הארכאופטריקס תורם הן לחקר מקור העופות והן לחקר הדינוזאורים.
טקסונומיה ומאובנים
מאובנים של הארכאופטריקס נמצאו ביורה הפרנקית, בתוך אבני גיר שהכילו משקעים מתקופת היורה המאוחרת ("אבן גיר זולנהופן"). הגילוי הראשון של מאובני ארכאופטריקס היה ב-1861. החוקר הרמן פון מאייר תיאר משקע נוצות מבודד. באותה שנה התגלה גם מאובן המכיל את שלד הארכאופטריקס ולאחריו נמצאו עוד לפחות תשעה שלדים שלמים.
הארכיפטריקס התגלה שנתיים בלבד לאחר שצ'ארלס דרווין פרסם את התאוריה שלו "מוצא המינים" והפכה להיות אחד הממצאים התומכים באבולוציה. במהלך השנים התגלו מאובנים נוספים. למרות השוני ביניהם, מרבית המומחים מתייחסים אליהם כמשתייכים למין יחיד, אם כי השאלה נתונה למחלוקת בין המדענים.
קיימים פלאונטולוגים הטוענים כי הארכאופטריקס הייתה דינוזאור מנוצה (מכוסה נוצות) ולא עוף קדום, ושניתן לסווג אותה יחד עם התרופודה כמו המיקרורפטורים. בשנת 1980 לי ספטנר טען שמדובר בזיוף. דעתו לא התקבלה על ידי רוב המדענים. במהלך 20 השנים האחרונות נמצאו מספר מאובנים של עופות קדומים ושל יצורים דמויי-עופות, בייחוד בסלעים מתקופת הקרטיקון בצפון סין (חבורת ג'הול), כך שהארכאופטריקס למעשה אינו יחיד כ"מאובן מעבר" אלא חלק (מורפולוגי) מהתפתחות של דינוזאורים ההופכים באופן הדרגתי לעופות.
בתרבות הפופולרית
הארכיאופטריקס מופיע במספר סדרות וסרטים:
A New Day Has Come
A New Day Has Come (בעברית: יום חדש הגיע) הוא אלבום האולפן השמונה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ב-22 במרץ 2002, לאחר 5 שנים ללא אלבום אולפן מלבד אלבום חג המולד, These Are Special Times.
האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש 20 צמרות מצעדים, נמכר בסדר גודל עולמי של 12 מיליון עותקים, כאשר 3.3 מיליון עותקים מתוכם בארצות הברית בלבד, ואף זכה במספר פרסים שונים.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והראשון במצעד האלבומים הקנדי.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי וולטר אפאנאסייף, פייר אטסרום, כריסטיאן בי, אנדרס בג', ארנתור בירגיסון, אנדריאס קרלסון, מארק דולד, סיימון פרנגלן, הומברטו גאטיקה, ריצ'י ג'ונס, רוברט ג'ון "מאט" לאנג, קריסטיאן לונדין ואחרים.
דיון חזרה לעולם המוזיקה לאחר הפסקה בעקבות לידת בנה הבכור שנה קודם לכן. במהלך העבודה על האלבום שיתפה פעולה עם מפיקים שונים ביניהם אנדרס באג ופייר אנטרום איתם שיתפה פעולה בפעם הראשונה. המפיק והחבר של דיון דייוויד פוסטר לא השתתף הפעם בעבודה על אלבום זה.
ביקורת
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות בקרב מבקרי המוזיקה שמצאו את המוזיקה של דיון ברחבה יותר וכמי שבחנה סגנונות מוזיקליים רחבים יותר. האלבום מכיל בעיקר מוזיקת פופ עם השפעות של מוזיקה מודרנית במיוחד בשיר הדאנס "Sorry for Love".
אם כי האלבום מכיל גם שירים עכשוויים למבוגרים כמו "I Surrender", שיר הנושא של האלבום ו-"A New Day Has Come". כמו כן המבקרים שיבחו גם את השירים "Ten Days", "Goodbye's (The Saddest Word)", "I'm Alive","When the Wrong One Loves You Right", "The Greatest Reward" וגרסאות הכיסוי לשירים: "Nature Boy" ו-"At Last".
הצלחה
האלבום זכה להצלחה אדירה כאשר נכנס למקום ה-1 במצעדים של 20 מדינות. הוא מכר 3.3 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד ובכך הגיע למעמד פלטינה משולשת. בקנדה האלבום הגיע למעמד פלטינה משושת עם מכירות של 600 אלף עותקים. באירופה גם האלבום זכה להצלחה רבה כאשר מכר 3 מיליון עותקים ברחבי היבשת. סך הכל מכירותיו של האלבום עומדות על 12 מיליון עותקים בכל העולם.
הסינגל הראשון מהאלבום "A New Day Has Come" שוחרר במרץ 2002 והגיע לעשירייה הפותחת בקנדה ואירופה. בארצות הברית השיר הגיע למקום ה-12 ובמצעד השירים העכשוויים למבוגרים שבר שיא כאשר היה לשיר ששהה במצעד הכי הרבה שבועות במקום הראשון (21 שבועות). הסינגל הבא "I'm Alive" יצא באוגוסט אותה שנה והגיע לעשירייה הפותחת במדינות הגדולות באירופה. הסינגל האחרון מהאלבום "(Goodbye's (The Saddest Word" לא הצליח לשחזר את הצלחת השיר הקודמים והגיע ל-40 העליונים בלבד ברוב מדינות אירופה. הסינגל הרביעי "At Last", זכה להצלחה נאה ברחבי העולם.
הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית
הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית (באנגלית: UN declaration on sexual orientation and gender identity) היא הצעה ביוזמת צרפת ובתמיכת האיחוד האירופי שהוצגה לעצרת הכללית של האו"ם ב-18 בדצמבר 2008. הגשת ההצהרה, אשר במקור תוכננה להתקבל כהחלטה רשמית, הביאה את הליגה הערבית ליזום הצעה-נגדית הפוכה כאות התנגדות. שתי ההצעות נותרו במעמד פתוח לחתימות, וטרם התקבלה אחת מהן בתור החלטה רשמית של המועצה.
ההצהרה המוצעת כוללת גינוי של אלימות, הטרדה, אפליה, הדרה, סטיגמטיזציה ורדיפה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עוד כוללת ההצעה גינוי על הרג והוצאה להורג, עינויים, מעצרים שרירותיים וקיפוח כלכלי, חברתי ותרבותי על בסיס אלה.
המצדדים בהצהרה המוצעת שיבחו ותיארו אותה כפריצת דרך בנושא זכויות אדם, בשוברה את הטאבו נגד שיח בנושא זכויות להט"ב באו"ם. מתנגדיה תיארו אותה כניסיון לכפות עיגון בחוק של איחוד אזרחי חד מיני או נישואים חד מיניים, אימוץ על ידי זוגות חד מיניים, פדופיליה ושאר "מעשים נתעבים". בנוסף, טוענים המתנגדים כי ההצהרה תביא לפגיעה בחופש להתנגדות דתית להומוסקסואליות ובכך לפגיעה בחופש הדת.
רקע
בתאריך בו הוצעה ההצהרה, דצמבר 2008, הומוסקסואליות הייתה בלתי-חוקית ב-77 מדינות ועבירה שדינה עונש מוות ב-7. בקביעתה בפסק הדין בעניין התיק טונן נ' אוסטרליה משנת 1994 קבעה ועדת האו"ם לזכויות אדם (UNHRC), האחראית לשמירה על האמנה הבינלאומית לזכויות פוליטיות ואזרחיות (ICCPR) שחוקים מעין אלו הם הפרה של זכויות אדם.
הצעת "ההחלטה הברזילאית"
בשנת 2003 הגישו לוועדה מספר מדינות, בעיקר מאירופה, את "ההחלטה הברזילאית" העוסקת בזכויות אדם ונטייה מינית ושהוגשה למועצה הכלכלית חברתית של האו"ם. "ההחלטה הברזילאית" קובעת כי זכויות להט"ב הן בסיסיות ככל זכויות האדם האחרות. ההצעה לא עלתה להצבעה.
נוסח ההחלטה
על פי ששת הסעיפים המרכיבים את ההחלטה, נציבות האומות המאוחדות לזכויות אדם:
דחיית ההצעה
הדיון בהחלטה נדחה במהלך שנת 2004, מכיוון שהיה חשש שהיא לא תעבור.
ב-2006
ביום הבינלאומי נגד הומופוביה שב-2006 פתח יוזם ההצהרה לואי-ז'ורז' טן בקמפיין בינלאומי לקריאה לביטול המעמד הלא-חוקי של הומוסקסואליות. על המסמך שבבסיס הקמפיין חתמו כמה מזוכי פרס נובל (דזמונד טוטו, אמרטיה סן, אלפרידה ילינק, דריו פו וז'וזה סאראמאגו) ואישים מפורסמים נוספים מתחומי האמנות, האקדמיה והפוליטיקה.
ב-2008
בעקבות פגישה שנערכה בין לואי-ז'ורז' טן ובין שרת החוץ וזכויות אדם הצרפתית רמה יאדה (Rama Yade) בתחילת 2008, הכריזה השרה כי בכוונתה לפנות אל האו"ם בנושא הפסקת ההתייחסות ליחסים חד-מיניים כעבירה על החוק. תוך זמן קצר קיבל הנושא באו"ם מעמד של "דאגה בינלאומית" באותה השנה אישרו 34 המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה פה אחד הצהרה המאשרת שההגנה על זכויות אדם תורחב גם לנטייה מינית וזהות מגדרית.
בחסות צרפת, שהייתה הנשיאה התורנית של האיחוד האירופי באותם ימים ושל הולנד אשר ייצגה את האיחוד, הוגשה ההצעה במטרה לאמצהּ כהחלטה רשמית של האומות המאוחדות. היא הוקראה בעצרת הכללית של האו"ם על ידי שגריר ארגנטינה חורחה אַרגוּאֶז'וֹ (Jorge Argüello) ב-18 בדצמבר 2008 והייתה ההצהרה הראשונה בהיסטוריה הנוגעת ללהט"ב שהוקראה בעצרת.
ההצהרה מוקיעה בלשון חריפה "כל צורה של הפרת זכויות אדם על רקע וממניעים של נטיות מיניות או זהות מינית, בכל מקום שהפרות אלה מתרחשות ובמיוחד את השימוש בעונשי מוות והנוהג של עינויים ומעשים אכזריים אחרים מסיבות של נטיות מיניות".
כמו כן דוחקת ההצהרה בארצות החברות "לנקוט את האמצעים הנחוצים, במיוחד בתחומי החקיקה והשלטון, במטרה להבטיח שזהות מינית לא תהיה בשום תנאי בסיס לעונשים פליליים ובמיוחד להוצאות להורג או עונשי מאסר".
תמיכה
67 מדינות מתוך 192 החברות באו"ם נתנו חסות להצעה, כולל כל מדינות האיחוד האירופי ומרבית מדינות העולם המערבי.
כמה מהדוברים בדיון הוועדה אודות ההצעה להצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית ציינו כי במדינות רבות החוקים נגד הומוסקסואליות נובעים מהעבר הקולוניאליסטי הבריטי, כשם שהם נובעים ממקורות דתיים.
ביוצגה את תמיכת צרפת בטיוטת ההצעה שאלה רמה יאדה: "איך אנחנו מסוגלים לסבול את העובדה כי אנשים נרגמים באבנים, נתלים, נערפים ומעונים רק בגלל נטייתם המינית?". האקטיביסט הבריטי פיטר טאצ'ל (Peter Tatchell) שיבח את ההצעה והתייחס בדבריו לשיתוף הפעולה הנרחב שנרקם לצורך כינונה בין ארגוני זכויות אדם בינלאומיים רבים:
שר החוץ של הולנד, מקסים וורנאגן התייחס למשמעות של העלאת ההצעה בעצרת ואמר: "זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקבוצה של ארצות החברות באו"ם השמיעה קולה במליאת העצרת נגד אפליה המבוססת על נטיות וזהות מיניות. מעכשיו נושא זה איננו טאבו".
התנגדות
57 מדינות מתוך 192 החברות באו"ם התנגדו להצעה, ונתנו חסות להצעה הנגדית. מהראשונים להביע התנגדות להצעה בדצמבר 2008 היה משקיף הכס הקדוש באו"ם, הארכיבישוף צ'לסטינו מיליורֶה. הוא טען כי ההצעה תשמש לכפייה על מדינות לאשר נישואים חד מיניים: אלמנט עיקרי בהתנגדות הוותיקן לטיוטת הצעה היה החלק המתייחס לזהות מגדרית. בהודעה לעיתונות מטעם הכס הקדוש מסר מיליורה: עם זאת, הבהיר הארכיבישוף כי הוותיקן מתנגד לאפליה כנגד הומוסקסואלים וציין כי "הכס הקדוש ממשיך להחזיק בעמדתו לפיה יש להימנע מכל רמז לאפליה בלתי-הוגנת כלפי הומוסקסואלים ודוחק במדינות להימנע מהטלת עונשים כלפיהם". בתגובה להודעת הכס הקדוש, כינה העיתון האיטלקי "לה סטאמפה" את הודעת הארכיבישוף "גרוטסקית", וטען כי הוותיקן מפחד מ"תגובת שרשרת לטובת ההכרה באיחוד חד-מיני במדינות כמו איטליה, בהן אין הכרה כזו בחוק".
בארצות הברית, בה החקיקה בנושא שונה ממדינה למדינה, התנגדו בתחילה להצעה, יחד עם רוסיה, סין, הכס הקדוש וארגון המדינות האסלאמיות. הממשל הפדרלי בראשות ברק אובמה שינה את עמדת המדינה לתמיכה בהצעה בפברואר 2009.
ההצעה נגדית, שבה תמכו 57 ממדינות האו"ם, הוקראה על ידי נציג סוריה בעצרת הכללית. את ההצעה הוביל ארגון המדינות האסלאמיות והיא דוחה את הרעיון לפיו נטייה מינית היא עניין ביולוגי, וקובעת כי ההצעה להצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית מאיימת להחליש את עקרונות זכויות האדם. בהצעה הנגדית מצוין כי ההצעה "יורדת לעומקם של נושאים אשר נופלים במהותם לתחום שיפוטן הפנימי של מדינות" ושהדבר עלול להוביל ל"נורמליזציה חברתית וייתכן אף הכרה בחוק של מגוון מעשים נתעבים לרבות פדופיליה".
בנושא דומה, כשל ארגון המדינות האסלאמיות בניסיון למחוק את המונח "נטייה מינית" ממסמך שוודי המגנה הוצאות מיידיות להורג ואומץ כהצהרה רשמית של האו"ם.
מדינות תומכות
96 מדינות תומכות:
מדינות מתנגדות
54 מדינות מתנגדות:
הדיוויזיה ה-137 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-18, הדיוויזיה ה-44 והדיוויזיה ה-262, והועמדה תחת פיקוד פרידריך ברגמן. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באזור אוריול, וב-2 בנובמבר 1943 הושמדה הדיוויזיה.
פטר שמייכל
פטר בולסלאב שמייכל (בדנית: Peter Bolesław Schmeichel, נהגה פטר סמייקל; נולד ב-18 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת השוער. שמייכל נחשב לאחד מטובי השוערים בתולדות הכדורגל. בנו, קספר שמייכל, הוא כדורגלן המשחק גם הוא בעמדת השוער, בקבוצת הכדורגל ניס הצרפתית ובנבחרת דנמרק. שמייכל ידוע בכינוי "הדני הענק".
קריירה
שמייכל נולד במחוז גלאגסאקסה שבדנמרק, אביו אנתוני היה נגן ג'אז פולני ואמו אינגר היא דנית שעבדה כאחות.
שמייכל החל את דרכו המקצוענית בקבוצת הבידוברה, תחנתו השנייה הייתה ברונדבי. בהמשך, רכשה אותו מנצ'סטר יונייטד תמורת 550,000 לירות שטרלינג ובשורותיה הוא שיחק במשך שמונה שנים בהצלחה גדולה. עם היונייטד שמייכל זכה ב-5 אליפויות, 3 גביעים, בליגת האלופות ובגביע הליגה.
רגע השיא בקריירה שלו הגיע בשנת 1999, עת זכה בטרבל (אליפות, גביע וגביע האלופות). במשחקו האחרון בקבוצה, גמר ליגת האלופות 1999 נגד באיירן מינכן, שימש כקפטן. במשחק הזה היה זכור בגילגול שביצע מיד לאחר שער הניצחון. בשנה לאחר מכן, עבר שמייכל לספורטינג ליסבון, איתה זכה באליפות פורטוגל ב-. כעבור עונה אחת בלבד חזר שמייכל לאנגליה, לקבוצת אסטון וילה. עונתו האחרונה הייתה במנצ'סטר סיטי. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
קריירה בינלאומית
שמייכל הוא השחקן בעל מספר ההופעות המרבי בנבחרת דנמרק בכדורגל, עם 129 הופעות. הוא פרש מכדורגל בינלאומי באפריל 2001. באותה העת נחשב לשוער הטוב בעולם. שוער וירטואוז עם יכולת עצירת בעיטות מצוינת, שמייכל היה אחד מעמודי התווך בזכייתה של נבחרת דנמרק ביורו 1992. הוא שיחק עם נבחרתו גם ביורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000.
חקלאות ברשות הפלסטינית
החקלאות ברשות הפלסטינית מהווה חלק עיקרי בכלכלת הרשות הפלסטינית. ייצור וייצוא סחורות חקלאיות מהווה חלק חשוב בכלכלה. על פי המועצה האירופית ליחסי אירופה -הפלסטינים, המגזר החקלאי מעסיק באופן לא רשמי כ-90% מהפלסטינים ובאופן רשמי כ-13.4% מהם. כמו, שטחי החקלאות מתפרסים על פני כ־2 מיליון דונם אדמה. כאשר כ־45% מהחקלאות מיועד לגידול זית לשמן.
לטענת בנק העולמי, עובדי ענף החקלאות הפלסטינית סובלים משימוש בקרקעות שלהם למטרות צבאיות של צבא הגנה לישראל (אשר שולט בחלקים נרחבים מיהודה ושומרון) וכן לאדמות שמשמשות למגורי מתנחלים.
נכון לפברואר 2021, שיעורי האבטלה עמדן על כ-49% ברצועת עזה ועל כ-19% ביהודה ושומרון.
היסטוריה
לאחר מלחמת ששת הימים, מדינת ישראל עודדה את הפלסטינים לעבוד בענף החקלאות. שר הביטחון הישראלי, משה דיין עודד באופן אקטיבי את התרחבות ענף החקלאות בכלכלה הפלסטינית, כתוצאה מעידוד זה גדל הפריון החקלאי ביהודה ושומרון ב-16% בממוצע שנתי.
עד מהרה פתחה השליטה הישראלית על יהודה ושומרון אופקי תעסוקה חדשים ומשמעותיים בפני האוכלוסייה הפלסטינית, שהחלה לעבוד במשק הישראלי, בעיקר כפועלים בעבודות פשוטות כדוגמת חקלאות, בנייה וניקיון. התעסוקה במשק הישראלי הובילה עד מהרה לפריחה כלכלית חסרת תקדים ביהודה ושומרון, כמו גם לזניחת חלק מהחקלאות המסורתית, שרווחיותה הנמוכה לא יכלה להתחרות בשכר העבודה של המשק הישראלי. לפריחה הכלכלית תרמה גם מדיניות הגשרים הפתוחים שאפשרה את המשך הייצוא החקלאי לירדן, כמו גם הכנסת שיטות עיבוד חקלאיות מתקדמות על ידי מדריכים מטעם משרד החקלאות הישראלי.
שינוי מדיניות בעניין החקלאות הפלסטינית הוחלט לאחר המהפך, בו עלתה לשלטון מפלגת הליכוד. ממשלה הליכוד שהוקמה החליטה להפסיק את התמריצים שנתנה ממשלת ישראל לחקלאים לפלסטינים. ממשלת הליכוד ראתה בחקלאות המקומית מכשול למטרתה לספח את שטחי יהודה ושומרון, כתוצאה ממדיניות זאת מלבד הפסקת התמריצים הוחלט גם על צמצום מכסות המים שניתנן לחקלאים הפלסטינים, החלטה זו אילצה רבים מהחקלאים לעזוב את אדמותיהם ולעבור לעבוד בישראל.
בנובמבר 2014 פורסם כי כרמי הזיתים ביהודה ושומרון, מהווים כ־45% משטחי החקלאות הפלסטינית וכ־85% משטחי עצי הפרי ביהודה ושומרון, כמו כן פורסם כי באותה שנה מכרו הפלסטינים כ־13 אלף טונות של זית לשמן זית (היבול הפלסטיני כולו עמד באותה שנה על כ-58 אלף טונות). על פי נתוני מועצת שמן הזית העולמית, הכמות המופקת ברשות הפלסטינית בין השנים 2011 ו-2021 נעה בין 15 אלף ל-24 אלף טון שמן, כמות גדולה במקצת מהנתון המקביל בישראל.
על אף שמדובר בהפרה של הסכמי אוסלו, ביולי 2022 פורסם כי משרד התחבורה הפלסטיני יחד עם מושל נפת טובאס מעניקים רישיונות פעילות בחינם לחקלאים פלסטינים שיוכיחו כי השתלטו על שטחים חדשים בשטח C (שטח שעל פי הסכמי אוסלו, נחשב הן אזרחית והן ביטחונית תחת שליטה ישראלית).
אנדרטת יורי גגארין
אנדרטת יורי גגארין (ברוסית: Памятник Гагарину) היא אנדרטה לזכרו של טייס החלל הראשון, יורי גגארין.
האנדרטה הותקנה במוסקבה ב-4 ביולי 1980 בכיכר בשם זהה בלנינסקי פרוספקט. האנדרטה עשויה טיטניום, מתכת המשמשת לבניית ספינות חלל. לאנדרטה יש סטטוס של אתר מורשת תרבותית.
גובה האנדרטה הוא 42.5 מטר, המשקל הכולל הוא 12 טון. למרגלות האנדרטה יש עותק של קפסולת חלל ווסטוק, שעליו עשה יורי גגארין את הטיסה הראשונה שלו לחלל ב-12 באפריל 1961.
דוברופלוט
דּוֹבְּרוֹפְלוֹט (ברוסית: Добровольный флот – דּוֹבְּרוֹבוֹלְנִי פְֿלוֹט, או Доброфлот – דּוֹבְּרוֹפְֿלוֹט) הייתה חברת ספנות רוסית בשליטת המדינה שנוסדה ב־1878. היא מומנה על ידי תרומות שנאספו באמצעות מְנוּיִים ומכאן שמה. החברה נודעה גם בשם צי המתנדבים הרוסי (Russian Volunteer Fleet). בעיתוני התחייה בעברית היא נקראת "צי המתנדבים", "חיל נדבה בים" ו"צי הנדבה".
תולדותיה
דוברופלוט נוסדה ב־1878 בעקבות המלחמה בין רוסיה וטורקיה. מטרת הקמתה הייתה להעמיד לרשות רוסיה צי של אוניות סוחר חמושות ומהירות. את שלוש אוניותיה הראשונות רכשה דוברופלוט מחברת ספנות הנוסעים הגרמנית המבורג-אמריקה (HAPAG), אך כשהגיעו האוניות לידיה כבר הסתיימה המלחמה; בשל כך שימשו האוניות בתחילה כמובלות חיילים להחזרת החיילים הרוסיים מטורקיה, ואחר כך כאוניות סוחר אזרחיות. הקמת דוברופלוט עוררה מרוץ חימוש בין המעצמות הימיות העולמיות, שממשלותיהן סבסדו את בנייתן של אוניות סוחר בבעלות פרטית בתנאי שיהיו זמינות להסבתן לסיירות עזר בשעת מלחמה.
בכל שנות קיומה סייעה דוברופלוט רבות לממשלה, ותרמה תרומה חשובה להתפתחותה הכלכלית של רוסיה – במיוחד במזרח הרחוק הרוסי, שם הקימה החברה שירות אוניות סדיר בין ולדיבוסטוק ורוסיה האירופית. יתרה מכך, במלחמת רוסיה–יפן ובמלחמת העולם הראשונה מילאו אוניות הדוברופלוט משימות צבאיות, בהתאם לייעודן המקורי.
אחרי המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים ברוסיה, היו אוניות הדוברופלוט מפוזרות במדינות שונות ברחבי העולם, ורוסיה הסובייטית עשתה מאמצים באמצעות בתי דין בינלאומיים להשיב אותן לידיה. ב־1922 חודשה פעילותה של דוברופלוט בברית המועצות, וב־1925 היא הוטמעה בתוך צי הסוחר הסובייטי (סובטורגפלוט).
אלפרד רוסנר
אלפרד רוסנר (בגרמנית: Alfred Roßner; 17 בדצמבר 1906, אלסניץ שבפוגטלנד, סקסוניה (Oelsnitz/Vogtl.) – 18 בדצמבר 1943, סוסנוביץ, פולין) היה תעשיין גרמני וחסיד אומות העולם, שהציל יהודים רבים מגירוש ומרצח בפולין, שהייתה כבושה בידי גרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
רוסנר גדל בפאלקנשטיין (Falkenstein) שבאזור פוגטלנד  בחבל סקסוניה שבגרמניה. עקב בריאותו הלקויה שוחרר מחובת גיוס לוורמכט. הוא היה סוחר טקסטיל בעיסוקו. ב-1940 הגיע לבנדין שבפולין הכבושה בידי גרמניה, בדרום אותו חלק בפולין שסופח לגרמניה ("ורתגאו"), ושם הועסק כנאמן על רכוש יהודי שהוחרם.
מעשה ההצלה
במתפרות שעליהן היה רוסנר מופקד הועסקו כ-8,000 יהודים. תוצרתן של המתפרות נחשבה חיונית למשק המלחמה הגרמני. על כן קיבלו מועסקיו של רוסנר תעודות זיהוי ייחודיות, שבמידה מסוימת הגנו על נושאיהן מפני גירוש למחנות ההשמדה. גם קרוביהם של נושאי התעודות היו מוגנים באותה מידה. רוסנר עשה ככל שביכולתו כדי להגן על היהודים שבתחום אחריותו מפני רצח או גירוש להשמדה. אין נתונים מדויקים לגבי מספר היהודים שהציל. בקיץ 1943 חוסל גטו בנדין. הגסטפו גילה על פעולותיו של רוסנר והוא נעצר, נכלא בבית הכלא בסוסנוביץ ושם נרצח בסוף 1943 או בתחילת 1944.
הנצחה
ב-1995 פנו ניצולים שהציל רוסנר אל יד ושם ולאחר הליך המחקר הוכר רוסנר כחסיד אומות העולם. בשנת 2010 הוצבה מצבת זיכרון לרוסנר בבית הקברות בפלקנשטיין.
הכוכב האדום קונלון
"הכוכב האדום קונלון" (במנדרינית: 昆仑 红星; מבוטא: Kūnlún Hóngxīng) הוא מועדון הוקי קרח מקצועי מבייג'ינג (סין), שנוסד בשנת 2016 כדי להשתתף בליגת ההוקי הקונטיננטלית
היסטוריה
ב-17 במרץ 2016 נחתם הסכם כוונות ליצירת קבוצה סינית בליגת ההוקי הקונטיננטאלית. על המסמך חתם נשיא התאחדות ההוקי הרוסית ולדיסלב טרטיאק, יו"ר מועצת המנהלים של KHL גנאדי טימצ'נקו, וכן הנהגת "הכוכב האדום קונלון". נשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית רנה פסקל אישר את הופעת המועדון הסיני והביע תקווה שזה יעזור להתפתחות של ספורט זה בסין.
ב-30 באפריל 2016, הצליחה ההנהלה למלא את כל התנאים הדרושים לכניסה לליגה. נשיא KHL, דמיטרי צ'רנישנקו, תיאר זאת כסוגיה שנפתרה בפועל, אולם ההחלטה הסופית נדחתה עד יוני 2016.
ב-24 ביוני 2016 אישר דירקטוריון KHL את מועדון הכוכב האדום קונלון כמשתתף בעונת 2016/17 של ליגת ההוקי הקונטיננטלית. למחרת בבייג'ינג, כחלק מביקורו של ולדימיר פוטין, נחתם הסכם על השתתפות הקבוצה באליפות KHL בעונת 2016/17. על המסמך בנוכחות ראשי רוסיה וסין, ולדימיר פוטין ושי ג'ינפינג, חתם יו"ר מועצת המנהלים של ליגת ההוקי קונטיננטלית ג'נאדי טימצ'נקו ויו"ר דירקטוריון מטעם ה"הכוכב האדום קונלון" נגוק יאנג יואו.
שם המועדון ניתן על שם הרי קונלון.
ב-25 ביוני 2016 הוכרז כי המאמן הראשי הראשון של המועדון יהיה ולדימיר יורזינוב הבן. ב-5 ביולי 2016 הוכרזה רשימת השחקנים שהוזמנו למחנה האימונים לפני עונת 2016/17.
את המשחק הרשמי הראשון שלו בתולדות הכוכב האדום של קונלון, המועדון שיחק ב-1 בספטמבר בארנה הפלטינה בחברובסק עם מועדון אמור וניצח בתוצאה 2:1. המועדון ערך את משחק הבית הראשון שלו בזירת לספורט סנטר ב-5 בספטמבר נגד אדמירל וסיים בניצחון 3–6. מאז 18 בספטמבר שיחקה קונלון 11 משחקים בשאנגחאי בארנה פיאנג.
ב-20 בספטמבר קבע המועדון שיא שלילי של 550 צופים בלבד שהגיעו למשחק נגד נפטכימיק.
ב-15 באוגוסט 2017, הקבוצה זכתה בטורניר טרום העונה לזכר רומאזן.
במחצית השנייה של עונת 2018/2019 מונה קורט פרייזר האמריקאי למאמן הקבוצה.
זאורופודה
זאורופודה (שם מדעי: Sauropoda; משמעות השם היא: " sauro pod" - "רגלי לטאה") היא אינפרא-סדרה של דינוזאורים צמחוניים שמשתייכת לסדרת בעלי אגן דמוי לטאה ונודעו בגודלם הרב. הזאורופודים היו הולכי על ארבע, בעלי צוואר וזנב ארוכים. בקבוצה זו היו כמה מינים ענקיים, שעלו בממדיהם ובמשקלם על כל בעל חיים אחר ביבשה אי פעם. הם הופיעו בטריאס עליון והגיעו לשיא הצלחתם ביורה, אז פשטו כמעט בכל העולם והתרבו הן במספרם והן במגוונם. הצלחתם נמשכה גם בקרטיקון, ובתקופה זו שלטו הטיטאנוזאורים ביבשות הדרומיות והגיעו לשיא גודלם. הזאורופודים נחשבים לקבוצה מוצלחת במיוחד של דינוזאורים וגודלם הרב ריתק דורות של מדענים, אמנים, שוחרי טבע וילדים. הזאורופודים המוכרים ביותר הם הדיפלודוקוס הארוך (שמפאר מוזיאוני טבע ידועים), האפטוזאורוס הכבד, "ברונטוזאורוס" - "לטאת הרעם" (שתקופה מסוימת נחשב למין של אפטוזאורוס), הברכיוזאורוס הגבוה והארגנטינוזאורוס שהיה כנראה הגדול מכולם.
תיאור
הזאורופודים היו צמחוניים והתאפיינו בצווארים וזנבות ארוכים במיוחד שהתחברו לגוף דמוי-חבית הנתמך בידי 4 רגליים דמויות עמודים. הצוואר הארוך אפשר רעיית מזון יעילה יותר בפחות מאמץ וכן הגעה למקורות מזון (צמרות עצים) שהיו חסומים בפני אוכלי צמחים אחרים. הזנב שימש כנראה לאיזון הצוואר אך גם להגנה עצמית. ראשם היה קטן מאוד ביחס לגופם. היה בקבוצה זו היו כמה מינים ענקיים, שעלו בממדיהם ובמשקלם על כל בעל חיים אחר ביבשה אי פעם.
הם הופיעו בטריאס עליון והתפתחו מפרוזאורופודים. בתחילת תור היורה נכחדו הפרוזאורופודים ואת מקומם תפסו הזאורופודים הראשונים. הם המשיכו להתפתח לאורך כל תור היורה אז פשטו כמעט בכל העולם והתרבו הן במספרם והן במגוונם. בגיל המלם הגיעו הדיפלודוקיים לשיא הצלחתם. הצלחתם של הזאורופודים נמשכה גם בקרטיקון, ובתקופה זו שלטו הטיטאנוזאורים ביבשות הדרומיות והגיעו לשיא גודלם.
לגודלם של הזאורופודים היו יתרונות רבים. ראשית, ככל שבעל חיים גדול יותר כך קשה יותר לטרוף אותו (כיום למשל היפופוטמים כמעט חסינים מטריפה על ידי תנינים בשל גודלם הרב). שנית, ככל שנפח הגוף גדול יותר ביחס לשטח הפנים אובדן החום לסביבה קטן יותר. מאחר שנפח פרופורציוני לאורך בחזקת 3 ואילו שטח הפנים פרופורציוני לאורך בריבוע (כלומר: ) עולה שככל שייצור גדול יותר יחס זה גדול יותר ולכן הוא מאבד פחות חום לסביבה. דבר זה אפשר להם להיות מזותרמיים ולהתבסס פחות על דם חם לשמירת טמפרטורת הגוף גבוהה מספיק ובכך להסתפק בפחות ממזון מאשר בעל-חיים בעל דם חם בגודל דומה. יתרון הוא נוסף קשור לתזונה והיכולת להתקיים על מזון בעל ערך תזונתי נמוך.
כובד גופם העצום חייב פיתוח גם של הרגליים הקדמיות לאיזון בשעת ההליכה. מלבד הברכיוזאוריים, אצל כולם נותרו הרגליים האחוריות גדולות, עבות וחזקות מן הרגליים הקדמיות. ברגליהם היו 5 אצבעות, בדומה ללטאות, ומכאן נבע שמה המדעי של התת-סדרה: "רגלי לטאה", שנחשב ללא מוצלח במיוחד. כנראה שחלק ממיני הזאורופודים יכלו להתרומם לזמן קצר על רגליהם האחוריות בלבד, כאשר הם נעזרים בזנבם כמעין "רגל שלישית", על מנת להגיע לצמרות עצים גבוהות במיוחד.
להקלת הרמתו של גופם הכבד סייעו החוליות החלולות בעמוד השדרה, ששקי האוויר שבהן היו מחוברים לריאות, בדומה לעופות. שקי אוויר אלה ייעלו גם את תהליך הנשימה שלהם. בעבר סברו כי הם לא היו יכולים להתקיים אלא בביצות ועל גדות אגמים, כדי שמשא גופם יוקל על ידי טבילתם במים. לפי תפישה זו הם פיתחו אורח חיים אמפיבי ונשמו כשקצה ראשם, בעל נחיריים גדולים על הפדחת בין העיניים, בלט מעל פני המים. כיום יודעים שסברות אלה מוטעות והזאורופודים היו בעלי חיים יבשתיים, כאשר הנחיריים היו קרוב לחוטם בקדמת הפה, כאשר רקמות רכות הובילו את האוויר אל פתחי הנחיריים בגולגולת שהיו באזור המצח.
הזאורופודים היו צמחוניים ואכלו שיחים, עלים, ענפי עצים וצמחי מים ונראה שכמה מהם אכלו אף 300 ק"ג מדי יממה. היו זאורופודים שהתמחו במזון מסוים בעוד שמיני זאורופודים רבים ניזונו ממזון צמחי מגוון. צווארם הארוך שימש לא רק להגעה לעלים הגבוהים שבצמרות העצים אלא גם לרעייה יעילה יותר על צמחים נמוכים. אצל רובם השיניים היו חלשות יחסית ונועדו בעיקר לתלישת העלים והצמחייה. העיכול התבצע בעיקר בקיבה. במשך שנים הסברה המקובלת הייתה שהזאורופודים השתמשו בחלוקי קיבה (גסטרוליתים), אבנים שבלעו הדינוזאורים וטחנו את המזון שבפנים. מחקר חדש הטיל ספק בסברה זו וטען שבתוך מערכת העיכול של הזאורופודים היו חיידקים וחד-תאיים רבים שסייעו בעיכול ופירוק התאית של החומר הצמחוני שאכלו הזאורופודים.
התפתחות ואבולוציה
בשלהי היורה הופיעו זאורופודים מהענף Macronaria ("גדולי נחיריים"). משפחות הקמרזאוריים והברכיוזאוריים היו הנפוצות מביניהם עד סוף הקרטיקון תחתון. הברכיוזאוריים היו דינוזאורים גבוהים וכבדים והיו נפוצים באמריקה הצפונית ואפריקה. הידועים מביניהם הם הברכיוזאורוס, הג'ירפטיטאן והזאורופוסידון שהיה הגדול מבין הברכיוזאוריים. באמצע קרטיקון תחתון התפתחו הטיטאנוזאורים. הם היו הזאורופודים המצליחים, המגוונים והגדולים ביותר ושרדו ביבשות הדרומיות עד לשלהי תור הקרטיקון.
בספרות הדינוזאורים הישנה, בעיקר ספרי מדע פופולרי, מופיעה הטענה שהזאורופודים הגיעו לשיאם בתור היורה ודעכו בקרטיקון עם הופעת אוכלי צמחים יעילים יותר דוגמת ההדרוזאוריים והצרטופסיים. סברה זו שלטה בקרב הקהילה המדעית במשך עשרות שנים, אך עורערה עקב מחקרים ותגליות רבות החל משנות ה-90 של המאה ה-20. עשרות מינים חדשים של זאורופודים שנתגלו בשנים אלה מתוארכים לכל שלבי הקרטיקון וליבשות רבות, כאשר התגליות המסעירות ביותר כנראה היו באמריקה הדרומית שם נתגלו הדינוזאורים הגדולים ביותר, דוגמת הארגנטינוזאורוס, וכן קינים עם ביצים מאובנות של זאורופודים. כיום הדעה השלטת בקהילה המדעית היא שהזאורופודים היו מצליחים ונפוצים גם בקרטיקון, בעיקר ביבשות הדרומיות.
הערכות גודל ומשקל של זאורופודים
הערכות האורך והמשקל של זאורופודים מתאפיינות בטווח ערכים רחב ובאי-ודאות גדולה בדרך כלל. הסיבה לכך היא שלגבי רוב הזאורופודים חומר המאובנים חלקי עד חלקי יותר (לפעמים הוא כולל רק חוליות בודדות) ורק לעיתים רחוקות מוצאים שלדים כמעט שלמים. לכן נאלצים הפלאונטולוגים לבצע אקסטרפולציה העריך נתונים אלה. הערכות אלה משתנות כאשר מתגלים מאובנים חדשים או כאשר הערכות הגודל מבוצעות בשיטות שונות על ידי חוקרים שונים. הערכות האורך והמשקל יכולות להיות מאוד לא מדויקות, בייחוד כאשר חומר המאובנים חלקי, ולכן שגיאות ההערכה הן בדרך כלל גבוהות. ראוי לציין שהערכות המשקל ודאיות פחות מהערכות האורך, שכן הרקמות הרכות (ובהם בשר, שרירים ושומן שמהווים חלק רב מהמסה) של הזאורופודים לא נשמרים במאובנים ולכן הן מאופיינות בטווח ערכים רחב שמשתנה באופן תדיר (עקב גילוי מאובנים או חדשים או שימוש בשיטות שונות על ידי חוקרים שונים). למעשה, בגלל הקושי הרב לתת הערכות מדויקות של אורך ומשקל הזאורופודים, חוקרים שונים, מאמרים שונים וספרים שונים יכולים להציג הערכות שונות למדי לגבי אותו מין.
שיטות מקובלות להערכת אורך הן השוואה לטקסון קרוב (מין אחר או סוג אחר באותה משפחה) שממנו ידוע שלד יותר שלם, והנחה שמבנה הגוף והפרופורציות שלהם דומות. לעיתים קרובות מגלים שלד שלם של פרט לא בוגר ממין מסוים ומאוחר יותר מגלים מאובנים בודדים גדולים יותר, של אותו מין. מהמאובנים הגדולים יותר אפשר להעריך את אורכו המקסימלי באמצעות שינוי סקלה איזומטרי: מחשבים את היחס בין אורך המאובן החדש והגדול לבין אורך המאובן הישן והקטן, וביחס זה כופלים את האורך. כדי לחשב הערכה של המסה יש לכפול את ההערכה הישנה ביחס הנ"ל בחזקת 3 שכן המסה פרופורציונית לחזקה השלישית של האורך.
טבלת גדלים של זאורופודים ידועים
להלן טבלה המשווה בין גודלי הזאורופודים הידועים ביותר. הטבלה מסודרת לפי ההערכה המקסימלית של האורך ולא לפי משקל. המספרים המופיעים בטבלה הם בחלקם הערכות, הנובעות מכך שלא נמצא שלד שלם של הדינוזאור שאליו מתייחסות ההערכות. הערכות אלה משתנות כאשר מתגלים מאובנים חדשים או כאשר הערכות הגודל מבוצעות בשיטות שונות על ידי חוקרים שונים. הערכות האורך והמשקל יכולות להיות מאוד לא מדויקות, בייחוד כאשר חומר המאובנים חלקי, ולכן שגיאות ההערכה הן בדרך כלל גבוהות. הערכות שמוטלות בספק רב מסומנות בצהוב בהיר, וכך גם טקסונים שקיומם מוטל בספק. הדינוזאור שנחשב כיום לגדול ביותר במידה גדולה של סבירות מסומן בתכלת.
שיאני אורך ומשקל
להלן רשימות של 15 הזאורופודים הארוכים ביותר ו-15 הזאורופודים הכבדים ביותר. הרשימות מסודרות לפי ההערכה המקסימלית. הרשימות מורכבות רק מנתונים שעליהם יש הערכה סבירה ומקובלת, ולא כוללת מינים שמוטלים בספק (כגון אמפיקוליאס פרג'ילימוס) או נתונים שנויים במחלוקת.
מיון טקסונומי
באינפרא-סדרה זאורופודה נכללים הקבוצות והענפים הבאים:
בתרבות הפופולרית
גודלם הרב של הזאורופודים ריתק דורות של מדענים, אמנים, שוחרי טבע וילדים, ועד היום גילוי ותיאור זאורופודים ענקיים זוכים לכותרות גדולות בכלי התקשורת ההמוניים.
יחד עם טירנוזאורוס רקס, הזאורופודים הם המזוהים ביותר עם הארכיטיפוס של הדינוזאור הענק, והברונטוזאורוס (שתקופה ארוכה נחשב למין של אפטוזאורוס עד לפרסום מאמר ב-2015 שהגדיר אותו כסוג נפרד) הכבד בעל ה"דבשת" הפך לאייקון תרבות. דמותו המצוירת של גרטי הדינוזאור מתבססת על אפטוזאורוס. ברכיוזאורוס (שלמעשה התבסס על שלד של ג'ירפטיטאן, שזוהה אז כמין של ברכיוזאורוס) כיכב בסרט פארק היורה והסצנה בהם המונד והפלאונטולוגים פוגשים ברכיוזאורוס חי ענק לראשונה נחשבת לאחת הסצנות הקסומות בתולדות הקולנוע.
במשך שנים נחשבו הזאורופודים לבעלי חיים איטיים, מגושמים וטיפשים שלא יכלו לתמוך במשקלם הרב ולכן נאלצו לזחול בביצות ומקווי מים רדודים. לפי הסברות אז הזאורופודים היו כל כך מגושמים, טיפשים ומיושנים וזו הסיבה שנכחדו. מסיבה זו, למונח "דינוזאורים" הודבקה הקונוטציה של משהו ישן ומגושם שדינו הכחדה. כיום יודעים המדענים שסברות אלה היו שגויות. הזאורופודים היו בעלי חיים יבשתיים לחלוטין (שיכלו לשאת את משקלם הרב) ומקבוצות הדינוזאורים המצליחות ביותר, ששרדה עד הכחדת קרטיקון-שלישון בה גורם חיצוני (מטאוריט שפגע בכדור הארץ) גרם להכחדה המונית של יצורים חיים הרבים, בהם הדינוזאורים.
כף וילסון (שטח חסות רוס)
כף וילסון (באנגלית: Cape Wilson) היא לשון יבשה בחוף שקלטון, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה גבוהה, סלעית ומכוסה שלג.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרום-מזרחי של רכס נאש, ואת הכניסה הצפונית למפרצון שקלטון שלגדת מדף הקרח רוס.
גילוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה בדצמבר 1902, על ידי קפטן רוברט פ. סקוט, מהצי המלכותי הבריטי, במסגרת ניסיונו להגיע אל הקוטב הדרומי.
מקור השם
לניסיונו של סקוט להגיע אל הקוטב הדרומי התלוו לוטננט (לימים סר) ארנסט ח. שקלטון (על שמו נקרא מפרצון שקלטון הסמוך), ודוקטור אדוארד אדריאן וילסון, שעל שמו נקראה לשון היבשה; שמו קרחון נמרוד הסמוך נקרא אף הוא לזכרו של ארנסט שקלטון- ה"נמרוד", הייתה הספינה שהביאה את שקלטון ומשלחתו לאנטארקטיקה.
בנג'מין פלורס ג'וניור
בנג'מין כריסטופר פלורס ג'וניור הידוע גם כ-'''לי פ. נוט (באנגלית: Benjamin Christopher Flores Jr'''; נולד ב-24 ביולי 2002) הוא שחקן וראפר אמריקאי. ידוע בעיקר בתור לואי פרסטון בסדרה "משפחה נרדפת" של ניקלודיאון ובתור טריפל ג'י בסדרה "השייקריות". כמו כן הוא זמר שהוציא מספר שירים, הידוע ביניהם: "You Might Be the One".
ביוגרפיה
פלורס נולד ב-24 ביולי 2002 בממפיס שבטנסי והופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 7.
קריירה
הוא הופיע כראפר מגיל צעיר במופע של אלן דג'נרס, בו שר את הסינגל הראשון שלו: "You Might Be the One for Me", ולאורך השנים שחרר מספר סינגלים. הוא הוזכר בשירה של הזמרת סימפוניק מילר מ-2010: "All That".
את קריירת המשחק שלו החל בשנת 2011 כאשר הוא דיבב לראשונה בסרט "תזיזו ת'רגליים 2" את הפינגווין אטיקוס. באותה שנה השתתף בקליפ עם הראפר יו גוטי לשיר "Look In The Mirror".
ב-2014 הופיע בסרט "יוצאים לסיבוב" בכיכוב קווין הארט וג'ון לגוויזאמו בתור מוריס.
ב-2013 לוהק לתפקיד הראשי של לואי פרסטון בקומדיה "משפחה נרדפת", בו הוא משחק רוח רפאים הגרה לצד משפחת את'ווי. הוא שיחק בתפקיד זה במשך שתי עונות והועמד לפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון על תפקידו.
בשנים 2015–2019 גילם את דמותו של גרובר ג'יי 'טריפל ג'י' גריפין במשך שלוש עונות בסדרה "השייקריות" בערוץ ניקלודאון.
בשנת 2019 שיחק בסרט "קצת העולם" של שירות הזרמת המדיה נטפליקס. ובסרט מ-2019: "Rim of the World". כמו כן עתיד לשחק בסדרה כבודו, המבוססת על סדרה ישראלית בעלת אותו שם לצד בריאן קראנסטון.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד החוזר של יוג'ין ג'ונס בסדרה "כבודו" מבית שואוטיים, המבוססת על הסדרה הישראלית בעלת אותו שם לצד בריאן קראנסטון.
בשנת 2021 כיכב בטרילוגיית הסרטים של "רחוב פחד" – "רחוב הפחד – חלק 1: 1994", "רחוב הפחד – חלק 2: 1978" ו"רחוב הפחד – חלק 3: 1666", שעלו לשידור לשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ביולי 2021
קורקינו (מחוז צ'ליאבינסק)
קורקינו (ברוסית: Ко́ркино) היא עיר המשמשת בתור המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה קורקינסקי במחוז צ'ליאבינסק, רוסיה, הממוקם על המדרון המזרחי של הרי אורל הדרומיים, מדרום לעיר צ'ליאבינסק, המרכז הניהולי של המחוז.
העיר הוקמה במאה ה-18 ככפר בשם זה. מאז 1942 נושאת מעמד של עיר.
כלכלה
קורקינו הוא מרכז חשוב לכריית פחם.
ספורט
מועדון הספורט הגדול בעיר הוא מועדון שחטאר קורקינו המתמודד בליגת הכדורגל החובבנית ובאליפות אורל.
אלטאי בסקט
אלטאי בסקט (ברוסית: АлтайБаскет) היה מועדון כדורסל מהעיר ברנאול שהוקם בשנת 2010.
היסטוריה
מועדון הכדורסל מברנאול זכה שלוש פעמים בליגה הראשונה של המחוז הפדרלי הסיבירי. בעונת 2009/2010 ניצחה הקבוצה את העונה הסדירה והעפילה למשחקי פלייאוף הליגה בטולה וסיימה במקום השלישי מה שהבטיח לה מקום בסופרליגה הרוסית בכדורסל.
בעונת הבכורה בליגת המשנה, אימן אותה אלכסנדר ראצ'נקוב. בתום העונה הסדירה, אלטאי באסקט הפכה לאחת הקבוצות הפופולריות בליגה, בעונה שבה הקבוצה קבעה שיא של 15 ניצחונות רצופים, היא סיימה כסגנית אלופת ליגת המשנה וזכתה בזכות להשתתף באליפות רוסיה בכדורסל גברים.
בעונת 2011/2012 הקבוצה התמודדה בליגת הכדורסל והעפילה עד לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורסל, אך הפסידה לאורל. ברם, עונת הבכורה בליגת העל תחת ויקטור קוכארנקו התבררה כמוצלחת למדי. היא סיימה במקום התשיעי.
עונת 2013/2014 הייתה מלאה בעליות ומורדות: לצד ניצחונות מזהירים, היו כישלונות. כתוצאה מכך, הקבוצה סיימה במקום העשירי בעונה הסדירה ולא השתתפה בפלייאוף. היא סיימה תשיעית. לפני תחילת העונה הבאה, אלכסנדר ראצ'נקוב מונה שוב למאמן. עם זאת, באמצע העונה, בגלל תוצאות לא מספקות, הוא הוחלף על ידי יבגני צ'יז'וב, שהחזיק מעמד עד השנה החדשה. בינואר החל ולדימיר טרונוב לאמן את שחקני ברנאול. הוא לא הצליח לשנות את המצב בצורה קיצונית: אלטאי באסקט לא עלתה לפלייאוף והסתפקה בסופו של דבר במקום העשירי. בתום עונת 2014/2015 הקבוצה ירדה לסופרליגה-2.
עונת 2015/2016 בסופרליגה-2 בהנהגתו של מיכאיל טרחוב החלה טוב עבור הקבוצה: היא חלקה את המקום הראשון עם רוסקון-מורדוביה ולאחר שסיימה במקום השלישי בעונה הסדירה, המועדון העפיל לפלייאוף, אך בחצי הגמר הפסיד לזוכת הטורניר - ספרטק סנקט פטרבורג. שחקני ברנאול הסתפקו במקום השלישי, אחרי ניצחון על קבוצת סטרויטל אנגלס. בעונת 2016/2017 אלטאי באסקט התמודדה בסופרליגה-2 והעפילה ללא קושי לפלייאוף, שם הגיעה עד לגמר, אל הפסידה לאורלמאש מיקטרינבורג סיימה כסגנית אלופת הליגה.
באוגוסט 2020, אלטאי בסקט חדלה להתקיים עקב הצטברות חובות, ולא נרשמה לעונת 2020/2021. על בסיסה הוקם מועדון הכדורסל ברנאול, אשר כבר בעונת בכורה שלה בסופרליגה-2 זכתה באליפות אחרי שניצחה את קבוצת צ'בוקסארי בסדרת הגמר.
היילי ליוור
ריצ'רד היילי ליוור (באנגלית: Richard Hayley Lever; 28 בספטמבר 1875 - 6 בדצמבר 1958) היה צייר אימפרסיוניסט, פוסט אימפרסיוניסט, ומודרני מחנך אוסטרלי-אמריקאי.
ראשית חייו
היליי ליוור נולד בבודן בדרום אוסטרליה ב־28 בספטמבר 1875, בנו של אלביון וו. ליבר. הוא הצטיין בשיעורי ציור במכללת הנסיך אלפרד בהדרכת ג'יימס אשטון ועם עזיבתו את בית הספר המשיך ללמוד אצל אשטון בבית הספר שלו לאמנות בנורווד.
סבו מצד אמו, ריצ'רד היילי, הבעלים של בוורדן טאנרי, נפטר בשנת 1882, והירושה שהשאיר הספיקה כדי שליוור יוכל לממן נסיעה לאנגליה בשנת 1899 [4] כדי לקדם את הקריירה שלו בציור.
בבריטניה
הוא עבר לסנט איבס, נמל דייגים ומושבה אמנותית בחוף קורניש, דרום מערב אנגליה. המוניטין של העיירה כמרכז לציור ימי נבע בעיקרו מנוכחות הצייר יוליוס אולסון, שהפך לצייר בריטי שהתמקד בחוף ים בריטי. בסנט אייבס שיתף ליבר סטודיו עם פרדריק ג'אד וו, ולמד טכניקות ציור אצל האימפרסיוניסט אולסון ואלגרנון טלמג'. היליי צייר גם בנמלים הצרפתיים שבבריטני, ממש מעבר לתעלה האנגלית ממול לסנט איבס.
בסוף 1904 עשה היילי מסע חזרה לאדלייד באוסטרליה, שם מתה אמו משחפת. במהלך שהותו בת 12 חודשים הוא הציג כמה תערוכות, צייר נופי ים ולימד. בשנת 1906, כשחזר לאירופה, התחתן עם אאידה סמית' גייל בכנסייה בסנט איבס. בשנת 1908 עשה ליוור סדרה של ציורים וקרא להם "בית החולים ואן גוך", הולנד המבטאים את ההשפעה העמוקה שחש מאותו אומן.
בארצות הברית
בשנת 1911 שכנע ארנסט לוסון, צייר אימפרסיוניסטי, את ליוור לעבור לארצות הברית ואמר שתהיה לו הצלחה גדולה יותר שם. ליוור הגיע לעיר ניו יורק בשנת 1912 וצייר נופים של נהר ההדסון, טיימס סקוור וסנטרל פארק. כאשר גילה את החוף המזרחי האמריקני, הוא צייר בגלוסטר, מסצ'וסטס במשך כמה קייצים ובמרבלדה, מסצ'וסטס. שני האמנים פיתחו סגנונות ציור ספונטניים ונועזים, וליוור התקבל למעגל חבריו של לוסון: רוברט אנרי, ויליאם גלקנס, ג'ון סלואן וג'ורג' בלוז. הוא הציג עם קבוצה זו באופן קבוע, אך בסופו של דבר עזב את ניו יורק והתיישב במסצ'וסטס.
בשנים 1919 - 1931 לימד ליוור שיעורי יצירה בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק, אך שמר על סטודיו בגלוסטר ולעיתים קרובות נסע לצייר בננטוקט ובכרם היין של מרתה. ליוור נסע לפיטסבורג בשנת 1922 כשופט בתחום האמנות בתערוכה קרנגי הבינלאומית.
בשנת 1924 הוזמן ליוור לצייר את היאכטה הנשיאותית, USS Mayflower, ציור שהוצג לאחר מכן בפני הנשיא קלווין קולידג' בחדר הקבינט של הבית הלבן.
בשנת 1930 עבר ליבר לקאלדוול, ניו ג'רזי, והיה שם עד שנת 1938, אז עבר להר ורנון, ניו יורק. בעודו מתגורר בניו יורק, צייר נופים בניו ג'רזי, ניו אינגלנד, ניו יורק והאזורים הקנדיים.
לאורך חייו הוא טייל וצייר בהרחבה, כולל נובה סקוטיה ואי גראנד-מאן בקנדה, איי בהאמה ופלורידה. הוא חזר לא פעם לאירופה. בשנת 1933 מונה היילי למנהל בית הספר לאמנות הקיץ בסטו, ורמונט. [8] ליוור לימד גם שיעורי ציור בבית הספר לאמנות בברונקסוויל, ניו יורק בשנים 1934–1935.
אחרית ימיו
ליוור נפגע על ידי דלקת מפרקים בידו הימנית, מה שמנע ממנו לנסוע ואילץ אותו להתרכז בציור טבע דומם במקום זאת. ככל שהתקדמה דלקת הפרקים שלו, הוא לימד את עצמו לצייר ביד שמאל. עם זאת, בעקבות מות אשתו אאידה בשנת 1949, ליוור נשאר מרותק לביתו, שם המשיך לצייר עד מותו.
היילי ליוור נפטר ב־6 בדצמבר 1958 בביתו בהר ורנון, ניו יורק.
ליוור נעלם מעיני הציבור יותר מעשרים שנה, אף על פי שבעבר היה פופולרי מאוד והוערך ביקורתית. אף על פי כן, הוא המשיך לצייר בשנים שחלפו ועמיתיו וסוחרי אמנות נדהמו ממטמון הציורים שלא נמכרו, שנמצאו באסם שלו בהר ורנון.
מאז מותו הוא הוכר כאחד ממובילי האימפרסיוניזם האמריקני במאה ה -20.
איבר יעקובסון
איבר יעקובסון (באנגלית: Vomeronasal Organ, VNO) הוא איבר הרחה נוסף לאף הקיים אצל בעלי חיים. האיבר ממוקם בעצם וומר (vomer bone) המצויה בין האף לבין הפה. תאי העצב המצויים באיבר מסוגלים לזהות תרכובות כימיות שונות. נחשים משתמשים באיבר זה להרחת הטרף שלהם על ידי שליפת הלשון. אצל חתולים, איבר זה קטן ובלתי מפותח, ולכן ניתן לראות חתולים המפשילים את שפתותיהם בתגובת פלהמן, במטרה להביא אוויר אל איבר יעקובסון.
רוב בעלי החיים שלהם איבר יעקובסון מפותח משתמשים בו על מנת לזהות פרומונים, אף שחלק מהפרומונים מורגש גם על ידי האף.
איבר יעקובסון מתנוון במהלך ההתפתחות העוברית האנושית, בדומה לכרישים, עטלפים וקופים. טרם נמצא כל חיבור עצבי בין האיבר האנושי המנוון לבין מערכת העצבים המרכזית, על אף מחקרים מדוקדקים ונשנים למציאת קשר ביניהם. כמו כן נמצא כי הגנים הנושאים את המידע הדרוש לייצור קולטני הפרומונים באיבר יעקובסון התנוונו כבר לפני כ-23 מיליוני שנים במהלך האבולוציה האנושית. עם זאת, קיים מגוון רחב של עדויות התומכות בכך שקולטנים באף האנושי מסוגלים לזהות מספר פרומונים. כך למשל, נמצא כי תינוקות בני יומם נמשכים לריח השד האמהי.
בשנת 1703 דיווח האנטומאי ההולנדי פרדריק רויש (Frederik Ruysch) לראשונה על האיבר בבני אדם. לאחר שהאנטומאי היהודי-דני לודוויג לוין יעקובסון דיווח בשנים 1811, 1813 על זיהוי האיבר ביונקים אחרים, נקרא האיבר על שמו.
אמיל לור
אוגוסט מארי אמיל לור (בצרפתית: Auguste Marie Émile Laure ; 3 ביוני 1881–1957) היה ז'נרל ד'ארמה צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
לור נולד ב-3 ביוני 1881 באפט, ווקלוז. אביו היה ז'אק ארנסט לור (Ingénieur des Arts et Manufactures), ואמו הייתה מרגריט מארי לואיז דובל. הוא התחתן עם אז'ני מרגריט דגסקט בדראגינין ב-27 בספטמבר 1908.
ב-4 באפריל 1931 הוא מונה למפקח הכללי של כוחות הנ"מ, וב-31 ביולי 1932 הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. ב-10 בפברואר 1934 הוא מונה לראש הקבינט הצבאי, משרד המלחמה, וב-8 במאי 1935 הוא מונה למפקד הכוחות באלג'יר. ב-16 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, וב-28 בינואר 1938 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס ומונה למפקד האזור הצבאי התשיעי. בעת פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא מונה למפקד הקורפוס ה-9, וב-21 במאי 1940, במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה מונה למפקד הארמייה השמינית שהוצבה באזור לורן, ופיקד עליה עד לכניעת הכוחות ב-23 ביוני 1940. לאחר הכניעה נכלא לר בלה ברסה, יחד עם ארבעה גנרלים נוספים.
לאחר התערבותו של המרשל אנרי פיליפ פטן, לור שוחרר ומונה למזכ"ל משרד ראש המדינה (secrétaire général du Cabinet du chef de l'État) ב-15 בנובמבר 1940, וב-15 בדצמבר הועלה לדרגת ז'נרל ד'ארמה ומונה למזכיר גנרל ארגון ותיקי הלגיון (LFC), ארגון ותיקי וישי, והחליף את קסאבייה ולה. הוא עזב תפקיד זה בשנת 1942 לאחר חזרתו של פייר לאוואל לממשלה. הוא נעצר על ידי הגרמנים בדצמבר 1943 וגורש לגרמניה, ולא שוחרר עד מאי 1945.
לאחר המלחמה הוא הועמד למשפט, אחד מהמשפטים שנערכו באשמת שיתופי פעולה, שהתקיימו אחרי מלחמת העולם השנייה בצרפת, אך זוכה ב-2 ביולי 1948.
בנו, רנה לור, הפך אף הוא לגנרל בצבא הצרפתי. בן נוסף, אנרי לור, הפך לאדמירל.
Objection (Tango)
(Objection (Tango (בעברית: התנגדות (טנגו)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה החמישי, Laundry Service. הסינגל יצא לאור ב-6 ביולי 2002. השיר הוא אחד מהשירים המצליחים ביותר של הזמרת, כאשר זכה להצלחה רבה מבחינה מסחרית, והצליח להגיע לחמישיות הפותחות במצעדים רבים בכל רחבי העולם. לשיר יצאה גם גרסה מצליחה בספרדית הנקראת "Te Aviso, Te Anuncio", תחילה לווידאו קליפ בערוצה של הזמרת קראו בשם זה, אך לאחר כמה שנים שונה השם של הווידאו קליפ ל-"(Objection (Tango" מסיבות לא ברורות.